stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכסות סקסוניה-אלטנבורג
היסטוריה > דוכסות סקסוניה-אלטנבורג > הקמה שנייה

בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג.
הדוכסות הייתה מונרכיה חוקתית של ממשלה עם פרלמנט המורכב משלושים חברים, שנבחרו על ידי הגברים משלמי המיסים, מעל גיל 25.
במלחמת אוסטריה–פרוסיה תמך ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג בפרוסיה, ולאחר מכן הצטרף לקונפדרציה הצפון-גרמנית.
בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
היסטוריה > פירוק הדוכסות

לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג להתפטר, ובתחומי הדוכסות הוקמה המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג שהצטרפה בשנת 1920 למדינת תורינגיה.
שליטי סקסוניה-אלטנבורג > דוכסי סקסוניה-אלטנבורג > הקמה ראשונה

יוהאן פיליפ (1603–1639)
פרידריך וילהלם השני (1639–1669)
פרידריך וילהלם השלישי (1669–1672)
שליטי סקסוניה-אלטנבורג > דוכסי סקסוניה-אלטנבורג > הקמה שנייה

פרידריך (1826–1834)
יוזף (1834–1848)
גאורג (1848–1853)
ארנסט הראשון (1853–1908)
ארנסט השני (1908–1918)
שליטי סקסוניה-אלטנבורג > ראשי בית סקסוניה-אלטנבורג

ארנסט השני (1918–1955)
גאורג מוריץ (1955–1991)
לאחר מותו של גאורג מוריץ ללא יורשים, עברה ראשות בית סקסוניה-אלטנבורג לבית סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
ארמון אלטנבורג, מקום מושבם של דוכסי סקסוניה-אלטנבורג
מטה האומות המאוחדות

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  קומפלקס מבנים, בניין משרדים 
 כתובת:  טרטל ביי 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  האומות המאוחדות 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 9 באוקטובר 1952
 תאריך פתיחה רשמי:  9 באוקטובר 1952 
 עלות:  65,000,000 דולר אמריקאי 
 אדריכל:  אוסקר נימאייר, לה קורבוזיה, Harrison & Abramovitz 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 מידות
 גובה:  154.3 מ' 
 שטח:  18 אקר 
 גובה מעל פני הים:  12 מ' 
 קומות:  39 
 
 קואורדינטות:  40°44′59″N 73°58′03″W﻿ / ﻿40.749629166667°N 73.96739°W﻿ / 40.749629166667; -73.96739
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימטה האומות המאוחדות(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימטה האומות המאוחדות(למפת מנהטן רגילה) מטה האומות המאוחדות(למפת מנהטן מוגדלת) מטה האומות המאוחדות
 
מפת מתחם האומות המאוחדות בהולנדית
מבט על בניין האו"ם מכיוון איסט ריבר
בניין המזכירות
מטה האומות המאוחדות (באנגלית: United Nations headquarters) הוא מתחם של מבנים בעיר ניו יורק שבארצות הברית, המשמש כמטה ארגון האומות המאוחדות מאז הקמתו של המבנה בשנת 1952.
המתחם ממוקם בשכונת טרטל ביי שבצידו המזרחי של האי מנהטן, לגדת איסט ריבר.
מבני המתחם

במתחם מטה האו"ם מצויים שלושה בניינים עיקריים:
בניין המזכירות של האומות המאוחדות - גורד שחקים שגובהו 39 קומות, תוכנן על ידי אוסקר נימאייר
בניין העצרת הכללית של האומות המאוחדות
בניין דאג המרשלד - בניין הספרייה. סביב הבניין גנים נרחבים ובהם פסלים רבים.
למתחם מעמד אקסטריטוריאלי - והוא מהווה שטח בינלאומי (אינו חלק משטח ארצות הברית וחוקי ארצות הברית אינם חלים עליו).
שטח בינלאומי ואקסטריטוריאליות

שטח המטה האומות המאוחדות ממוקם בעיר ניו-יורק בארצות הברית, עם זאת השטח הטריאטוריאלי של המטה מוגדר כאזור בינלאומי הפטור מסמכות השיפוט של החוק המקומי האמריקאי. מתחם האו"ם נהנה מהגנה מיוחדת בהתאם להסכמים בינלאומיים, מה שאומר שהוא אינו כפוף לחוקי המדינה המארחת (ארצות הברית) באותו אופן כמו שטחים רגילים. הארגון עצמו מנהל את המבנים, הפעילויות והתקנות בתוך המתחם, כולל ביטחון, גישה ושימוש בקרקע. למרות היותו שטח בינלאומי, המטה נמצא בארה"ב, ולכן בפועל נעשה שימוש בדולר אמריקאי, והתשתיות (כמו חשמל, מים ותחבורה) מגיעות מעיריית ניו יורק.
למרות הסטטוס המיוחד, האו"ם מתחייב לשתף פעולה עם ארצות הברית ולכבד חוקים מסוימים, במיוחד בנושאים כמו בריאות הציבור, ביטחון ושמירה על הסדר.
דיפלומטים המגיעים למטה האו"ם זוכים לחסינות בינלאומית ואינם כפופים לאותם חוקי הגירה של ארה"ב בזמן שהותם בתוך שטח האו"ם. חברי צוות האו"ם יש חסינות דיפלומטית ולכן לא ניתן להעמידם לדין על ידי בתי משפט מקומיים אלא אם החסינות תוסר על ידי המזכיר הכללי של האו"ם.
שירות הביטחון והבטיחות של האומות המאוחדות היא מחלקה באו"ם האחראית על אבטחת כוח האדם, המתקנים והמשלחות של מטה הארגון .
נציגים של מדינות שאין להן יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית עדיין צריכים לעבור דרך שטחה כדי להגיע למטה האו"ם בניו יורק, ארצות הברית מחויבת על פי הסכם המארחת שלה עם האו"ם (1951 Headquarters Agreement) לאפשר לנציגים רשמיים של מדינות החברות באו"ם להיכנס לשטחה כדי להשתתף בפעילויות הארגון, גם אם לאותה מדינה אין יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית. במקרים כאלה, מחלקת המדינה מעניקה ויזה דיפלומטית מיוחדת שמגבילה את תנועת הדיפלומטים לאזור ניו יורק בלבד.
אתרים חלופיים

סן פרנסיסקו, שיקגו, פילדלפיה, פארק פלאשינג מדוז בקווינס ואפילו הגבעות השחורות בדרום דקוטה הוצעו כאתרים לבניין האומות המאוחדות לפני שהוחלט כי הבניין יוקם במנהטן.
קודם לבחירת המיקום הנוכחי הוצע האי נייבי שליד מפלי ניאגרה בפרובינציית אונטריו שבקנדה כאתר מתאים למפקדת האו"ם. האתר הוצע בשל סמליותו על הגבול בין שתי מדינות המצויות בשלום - ארצות הברית וקנדה.
הוגו צ'אווז הציע בעבר שהבניין יועבר ממקומו הנוכחי ב"מדינה אימפריאליסטית" לברזיליה.
הבניין בקולנוע

הבניין הופיע בסרט "מזימות בינלאומיות" המתרחש בחלקו באולם המבואה של הבניין. הסרט לא צולם בבניין ומראה הבניין בסרט הושג על ידי ציור רחב שהוצב מאחורי השחקנים באולפן.
בסרט "הפנתר הוורוד מכה שנית", הבניין מושמד על ידי קרן מפרקת (Disintegrator ray).
הסרט "מזימות זרות" 2005 בבימויו של סידני פולאק ובכיכובם של שון פן וניקול קידמן מתרחש בבניין. סרט זה היה הסרט הראשון שצולם בתוך הבניין; הסרט צולם בשעות הלילה על מנת שלא להפריע לעבודה השוטפת של הארגון.
עלילת הסרט "The Peacemaker" מתייחסת לניסיון של ארגון טרור להרוס את הבניין באמצעות פצצה גרעינית.
בשל מעמדו הבינלאומי של הבניין, הוא משמש בסרטים שונים כסמל למין האנושי. כך לדוגמה בסרט "The Animatrix: The Second Renaissance" - חלקים גדולים מהעלילה מתרחשים באולם האספה הכללית ובאולם מועצת הביטחון. בסופו של הסרט מושמד הבניין באמצעות פצצה גרעינית, והריסתו מסמלת עת קץ הציוויליזציה האנושית ותחילת מלחמת האנושות במכונות. בסדרה "V" מתרחש המגע הראשון בין החיזרים לאנושות (לבקשת החיזרים) על גג בניין האומות המאוחדות.
במשחק המחשב Half-Life 2 הבניין נפגע על ידי חייזרים.
ראו גם

ארמון האומות
הערות שוליים

1 2  נועם דביר, מתחם האו"ם יעבור לראשונה שיפוץ מקיף, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2009
↑  היום תיפתח עצרת האומות המאוחדות, קול העם, 21 בספטמבר 1948
↑  אבן ירושלמית לבית האו"ם, הארץ, 31 במרץ 1952
↑  בד וילונות מישראל לבנין האו"ם, שערים, 29 באפריל 1952
↑  יעקב שרגל, ‏טראמפ מקים את "בניין המגורים הגבוה בעולם", סמוך למרכז או"ם, באתר גלובס, 20 באוקטובר 1998
↑  ג'יי אלכס טרקיניו, הרלד טריביון, מי רוצה להיות שכן של האו"ם, באתר הארץ, 22 ביוני 2007
↑  עופר אדרת, מסמכים מסווגים: ארה"ב צותתה למטה האו"ם בניו יורק, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2013
↑  ברק רביד ורויטרס, עצרת האו"ם הצביעה בעד הנפת הדגל הפלסטיני במטה הארגון, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2015
↑  United Nations Headquarters, worldstrides
↑  עוד יותר קרוב, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282106305171  BnF: cb12219994t (data)  GND: 110309-X  ISNI: 0000 0001 2184 4681  LCCN: sh85139761  VIAF: 134391889   WorldCat (עם VIAF): 134391889 
בניין הספרייה
יטא

ערך זה עוסק בעיר ברשות הפלסטינית. אם התכוונתם לאתר מיקראי, ראו .
| --- | --- |
מראה העיר מדרום
מראה העיר מדרום
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 שטח:  133 קמ"ר
 גובה:  758 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  42,850 (2006)
 קואורדינטות:  31°26′52″N 35°05′24″E﻿ / ﻿31.4477777777778°N 35.09°E﻿ / 31.4477777777778; 35.09
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.yatta-munc.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) יטא(למפת הר חברון רגילה) יטא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יטא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יטא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יַ֫טַּא (בערבית: يطا) היא עיר בנפת חברון של הרשות הפלסטינית, 13 ק"מ דרומית לחברון. יטא נמצאת באזור סְפר בין האזור הפורה של חברון וסביבתה לבין המדבר של הרי חברון. המדבר בא לידי ביטוי באופי החקלאי: שדות בור המתאימים למרעה לצאן והבקעות, אליהן מתנקזים מי גשמים מועטים, גידולי תבואה, בעיקר שעורה. מספר תושבי העיר לסוף שנת 2006 הוא 42,853. יטא הוכרזה כעיר במרץ 1971. בתחום העיר נכללים 19 כפרים של מסאפר יטא.
יטא מזוהה עם העיר המקראית יוטה, המוזכרת פעמיים בספר יהושע כאחת הערים שניתנו ללויים.
היסטוריה > העת העתיקה

יאטה מזוהה עם העיר המקראית יוטה. אוסביוס תיאר במאה ה-4 לספירה את יטא כ"כפר גדול מאוד של יהודים במרחק שמונה עשר מייל דרומית לבית גוברין". במספר סקרים ארכאולוגיים וחפירות הצלה התגלו ביטא לאורך השנים ממצאים רבים המצביעים על היסטוריה יהודית ארוכת שנים במקום, ובהם בית כנסת גדול עם תבליט של מנורה. בבתי הגרעין הישן של הכפר משולבים אלמנטים ארכיטקטוניים מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית, שנלקחו ככל הנראה ממבנים קדומים שחרבו זה מכבר או מחורבות קרובות כדוגמת חורבת כרמל. פריטים רבים נושאים אופי נוצרי, ומציגים צלבים. (פרטים נוספים לגבי ארכאולוגיה בכפר ושרידי בית הכנסת בהמשך הערך).
יטא וחברון יושבים על הדרך המזרחית העתיקה המוליכה לחצי האי ערב. קטעים ממנה נותרו עד היום הזה.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

במפקד אוכלוסין עות'מאני שנערך בשנת 1596 נמנו ביטא 127 משפחות, כולן מוסלמיות, ושילמו מיסים על חיטה, שעורה, זיתים, עיזים וכוורות דבורים, בערך כולל של 9,872 אקצ'ה. חמש שישיות מתוכם הוקצו לווקף.
בשנת 1838, ביקר אדוארד רובינסון ביטא ותיאר אותה ככפר מוסלמי, הממוקם דרומית מערבית לאל-ח'ליל. הוא ציין כי יש לה "מראה של עיירה מודרנית מוסלמית גדולה, עם בולטות נמוכה, המוקפת עצים".
30 שנה לאחר מכן, ביולי 1863, הגיע החוקר הצרפתי ויקטור גרן לכפר. לדבריו, גרו בכפר באותה העת 2,000 תושבים, אך לפחות מחציתם התגוררו באוהלים המפוזרים ברחבי האזור – בחלק מהמקרים כדי לסיים את הקציר, ובחלק מהמקרים כדי להסתתר מגיוס צבאי. על-פי מסמך עות'מאני משנת 1870, אוכלוסיית יאטא כללה באותה העת 226 תושבים, ב-66 בתים, אם כי ספירת האוכלוסייה כללה רק גברים.
בשנת 1883, הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תיארה את יטא כ"כפר גדול הניצב גבוה על רכס. הוא בנוי ברובו מאבן. אספקת המים היא מבורות מים. בדרום יש גתות וקברים חצובים בסלע. בתי בד מצויים בכל רחבי הכפר... מדרום לכפר פזורים עצי זית... במערב, מעט נמוך מתחת למצוק, ישנו כרם זיתים קטן בו חנתה משלחת הקרן ב-1874; מדרום-מערב למחנה היו כמה עצי תאנה. התושבים עשירים בצאן: נאמר כי ברשות הכפר 17,000 כבשים, לצד עיזים, פרות, גמלים, סוסים וחמורים. לשייח' לבדו היו 250 כבשים...".
היסטוריה > המנדט הבריטי

על-פי מפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, התגוררו ביטא 3,179 איש, כולם מוסלמים. במפקד של שנת 1931 נמנו בכפר 4,034 תושבים, ב-767 בתים, כולם מוסלמים.
היסטוריה > השלטון הירדני

מפקד אוכלוסין שבוצע על ידי שלטונות ירדן מנה ביאטא 6,326 תושבים.
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים

במפקד אוכלוסין שנערך במקום על-ידי ישראל ב-1967, נמנו ביטא 7,281 תושבים.
מאז החתימה על הסכמי אוסלו יטא נכללת בשטח A שנמצא בשליטה אזרחית וביטחונית של הרשות הפלסטינית.
ב-17 בספטמבר 2001, ארגון טרור יהודי, מחתרת בת עין, הטמין בחצר בית הספר ביטא שני מטענים שהיו אמורים לפגוע במספר רב של תלמידים ומורים. עקב תקלה, אחד המטענים התפוצץ מוקדם מן המתוכנן, ומספר תלמידים נפצעו. המטען השני נוטרל על ידי חבלנים ישראלים.
ביוני 2016, שני מחבלים פלסטינים תושבי יטא ביצעו פיגוע ירי במתחם שרונה בתל אביב. במהלך האירוע נרצחו ארבעה בני אדם ובהם אישה אחת שמתה מדום לב. בנוסף נפצעו 16 איש. שני המחבלים נתפסו לאחר מרדף.
חמולת מח'אמרה

חלק גדול מתושבי יאטא משתייכים לחמולת מח'אמרה, המחזיקה במסורת לפיה מוצאה בשבטים יהודיים מח'ייבר שגורשו מחצי האי ערב. יצחק בן-צבי, לימים הנשיא השני של מדינת ישראל, ביקר במקום וניסה לעמוד בין השאר על שורשי מסורת זו. בין השאר נמצא כי החמולה נוהגת בשבוע מסוים בימי החורף, קרוב למועד בו חל חג החנוכה, לצאת אל בית בפאתי הכפר ולהדליק שם נרות. זקני החמולה שמרו על עוד כמה מנהגים יהודים. הם גם לא אוכלים בשר גמלים, כמנהג היהודים. מחקר של בן-צבי שפורסם ב-1928 העלה ששלוש מתוך שש המשפחות המרכזיות ביטא השתייכו לחמולה זו. פירוש השם מח'אמרה הוא "עושי היין", פעולה האסורה לפי האסלאם.
שמם של חלק מבני החמולה נקשר לפעילויות טרור כדוגמת פיגוע הירי במתחם שרונה.
ארכאולוגיה

ד"ר יובל ברוך מרשות העתיקות סקר את המבנים בכפר, וכמו בכפרים אחרים בדרום הר חברון הוא מצא כי במבנים, במערות ובמתקני חקלאות נעשה "שימוש משני" באבנים ממבנים קדומים. הוא הבחין בפריטים אדריכליים, המשולבים בקירות הבתים או המוטלים בחצרות. בין השאר, ניכר בחלק ניכר מבורות המים, המתוחזקים ומספקים מים לאוכלוסיית הכפר, שהיו בשימוש בעת העתיקה.
בשנת 1895 פורסמה כתובת יוונית, החקוקה על גבי משקוף, שהתגלה באחד הבתים בכפר. הכתובת היא בת ארבע שורות ומשמאלה חלק מצלב מלטה הנתון במדליון. הכתובת הייתה כנראה במבנה נוצרי, והופיע בה הפסוק: "זה-השער לה', צדיקים יבואו בו" (ספר תהילים קי"ח). כאשר תשאלו את התושבים מצאו כי המשקוף, כמו אבנים ופריטים אחרים, מקורו בחורבת אל-כרמיל, כרמל המקראית הסמוכה ליטא.
בסקרים הארכאולוגיים שנערכו לאחר מלחמת ששת הימים נמצא בדרומו של הכפר קיר אבני גזית. הסוקרים סברו כי מדובר בקיר המזרחי של מבנה ציבורי גדול, ששימש בית כנסת או כנסייה.
בסקר נוסף שנערך בכפר על ידי צבי אילן ודוד עמית הם גילו בכניסה לבית ישן, משקוף ועליו חרותות שתי מנורות של שבעה קנים משני צדיה של ורדה (שושנה חרותה באבן), וחריתה של מנורת שבעה קנים על גבי אבן באזור סמוך לקיר הגזית. אילן סבר, שהממצאים הארכאולוגיים שהתגלו בסקרים
בצירוף האזכור באונומסטיקון (רשימת שמות של מקומות) לאוסביוס מקיסריה מעידים על קיומו של בית-כנסת ביטא לצד קיומה של כנסייה נוצרית.
בית כנסת

בקיץ 1994 ערך יובל ברוך חפירת הצלה מוגבלת במרכז הכפר (שכונת שעבין). בחפירה נחשף חלק של מבנה גדול בנוי גזית, שהשתמר לגובה של כשישה מטרים. במפולת האבנים שכסתה את המבנה נמצאה אבן גזית גדולה מעוטרת במנורה של שבעה קנים. המבנה זוהה על ידו כבית כנסת. מתחת לקיר הבניין נמצאה מערה, שהייתה חלק ממכלול המבנה, אשר אומנת גזית תומכת בתקרתה.
לפי ממצאי הקרמיקה, שכלל שברים רבים, ניתן ללמוד כי היישוב היה קיים מהתקופה הכלקוליתית עד התקופה הביזנטית ואז נחרב. נמצאו באתר שרידי מטבעות מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית.
כאמור בחפירות נמצאה אבן מעוטרת בתבליט של מנורת שבעה קנים. מעל קו הקנים מצויה רצועה ובה עיטור מטושטש, אולי תיאור של נרות חרס, שהועמדו על כני המנורה כמקובל בחלק ממנורות בתי-הכנסת. קני המנורה קשותים והמרחק בין כל קשת הוא כחמישה סנטימטרים. בסיס המנורה מטושטש וקשה לקבוע את צורתו המקורית. מציאתה של המנורה משתלבת בתיאוריו של אוסביוס, שסיפר שיוטה היה כפר גדול של יהודים. כאמור לפי ברוך ממצאים אלה מצביעים על האפשרות שהמבנה שנחשף הוא שריד של בית-הכנסת שנבנה ביוטה.
לקריאה נוספת

יצחק בן-צבי, שאר ישוב, הוצאת יד בן צבי, תשכ"ט, עמ' 410 - 422
הערות שוליים

↑  עיריה הוקמה בנפת חברון, דבר, 16 במרץ 1971
1 2  Robinson and Smith, 1841, vol 2, p. 190
1 2  Ḥevrah la-haganat ha-ṭevaʻ (1990), Israel - land and nature, Society for the Protection of Nature in Israel, p. 83, נבדק ב-6 ביוני 2011 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Eusebius, Onomasticon - The Place Names of Divine Scripture, (ed.) R. Steven Notley & Ze'ev Safrai, Brill: Leiden 2005, p. 104 (§545)
↑  מנחם מרקוס ודוד עמית, הר חברון: סקר נוף ומסלולי טיול, ירושלים: ספרית מעריב, רשות שמורות הטבע, מועצה אזורית גוש עציון, 1989, עמ' 184
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 123
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 2, p. 628
↑  Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 310
↑  Barron, 1923, Table V, Sub-district of Hebron, p. 10
↑  Mills, 1932, p. 34
↑  Government of Jordan, 1964, p. 13
↑  עמי פדהצור ואריה פרליגר, Jewish Terrorism in Israel, באתר גוגל ספרים, ‏2009 (באנגלית).
↑  "Yatta, Ancient and Modern". ⁨⁨The Palestine Post⁩⁩. 21 בדצמבר 1938. p. 8. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  עמליה וולף, היהודים של הר חברון, כותרת ראשית, 19 בדצמבר 1984
↑  למשל: סמוע וכרמל המקראית
↑  יובל ברוך, מבנה ציבור בכפר יטא בדרום הרי חברון, מחקרי יהודה ושומרון, כרך תשיעי, תשנ"ט, אתר דעת
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469724005171  VIAF: 316601857   WorldCat (עם VIAF): 316601857
זיגמונט פוגל

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1764 וואוצ'ין, בלארוס 
 פטירה:  20 באפריל 1826 (בגיל 61) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Evangelical Cemetery of the Augsburg Confession in Warsaw 
 תקופת הפעילות:  1784–1826 (כ־42 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, קלאסיציזם 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
זיגמונט פוגל (בפולנית: Zygmunt Vogel‏; 15 ביוני 1764 – 20 באפריל 1826) היה מאייר, מחנך וצייר פולני בסגנון קלאסי. הרבה בנסיעות רצופות.
ביוגרפיה

אביו היה שף של הנסיך מיכאל פרידריק צ'רטוריסקי ומת בעוד זיגמונט היה עדיין ילד קטן. לאחר מכן, הוא ואימו עברו לחסות של הנסיך. כשהיה מבוגר הוא נשלח לוורשה ללמוד מדעים במטרה להיות אדריכל. אולם בגיל שש עשרה הציג בפניו סטניסלב פוטוצקי את עבודותיו של הצייר האיטלקי ברנרדו בלוטו שהתמחה בנוף עירוני.
פוגל החליט שהוא מעדיף להיות כמוהו צייר של נוף עירוני. הוא התקבל לבית הספר המלכותי לציור, בהנחייתו של מרצ'לו באצ'ארלי. בתחילה יצר עבודות בסגנון בלוטו, אך עד מהרה פיתח סגנון משלו ויצר סצנות נוף של ורשה. במקום להשתמש בשמנים, הוא השתמש בצבעי מים, דיו ועפרון.
בשנת 1787 הוא זכה לחסותו של המלך סטניסלב השני. העבודה הראשונה שלו כללה נסיעה לקרששוביץ, אלוורניה, אולקוש, רבסטין, פיסקובה סקאלה ומקומות אחרים כדי לאסוף חומרים היסטוריים. עם שובו, הוא השתמש ברישומים שלו ליצירת אלבום של 63 ציורים בצבעי מים, שפורסם בשנת 1806 על ידי יאן זכריאש פריי (יחד עם כמה תחריטים שלו, המבוססים על רישומיו של פוגל).
לאחר מכן הוא נשלח לדנציג (גדנסק) ובילה שם שנתיים, אבל שרדו מעט מציוריו מאותה תקופה. בשנים שלאחר מכן הוא טייל ברחבי פולין וצייר טירות, עיירות ונחלות. המחזור הראשון שלו בן עשר העבודות הוזמן על ידי פטרונו הוותיק, סטניסלב קוסטקה פוטוצקי, למעון קיץ חדש ליד אולסין. עם זאת, מפת מסעו של פוגל הוגבלה למסלול הראשון שהורה המלך, "לאורך הוויסלה, החל מביאלא מחוץ לקרקוב ועד לשפך ליד מונדא שמעבר גדנסק".
לאחר התפטרותו של המלך, עזיבתו את סנט פטרסבורג ומותו הקרוב (1798) פוגל החל לחפש עבודה אחרת. הוא הפך למורה באוניברסיטת ליסאום בוורשה, ובשנת 1817 קיבל פרופסור לפרספקטיבה במחלקה לאמנויות של האוניברסיטה המלכותית החדשה בוורשה תפקיד בו המשיך למשך שארית חייו.
בין תלמידיו הידועים ביותר היו אלכסנדר קוקולר ופרנצ'ישק פנהאוזר.
בשנת 1818 הוענק לו מסדר סטניסלוס הקדוש.
הוא התגורר בוורשה עד סוף ימיו.
הוא נקבר בבית העלמין האוונגליסטי-אוגסבורג בוורשה.
גלריה

השער המזרחי בווילנה
שער העיר גדנסק
מבצר קזימיז' דולני
ארמון בוורשה
מבצר בקרקוב
רחוב בווילנה
מבצר אוסטרו
בפרבר של קרקוב
הערות שוליים

↑  Krystyna Sroczyńska: Podróże malownicze Zygmunta Vogla. Warszawa: Oficyna Wydawnicza Auriga, 1980
1 2 3  Vogel Zygmunt - Encyklopedia PWN - źródło wiarygodnej i rzetelnej wiedzy, encyklopedia.pwn.pl (בפולנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386964105171  PLWABN: 9810600955505606  GND: 133067440  ISNI: 0000 0001 1056 0894  LCCN: n80161683  LNB: 000308260  NKC: xx0081474  RKD: 81594  ULAN: 500022502  VIAF: 38096429   WorldCat (עם VIAF): 38096429
ויין גרצקי

| --- | --- |

ויין גרצקי במדי הניו יורק ריינג'רס, 1997
 לידה:  26 בינואר 1961 (בן 64) ברנטפורד, קנדה 
 מידע כללי
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  תיכון רוס שפרד  West Humber Collegiate Institute 
 משקל:  84 ק"ג 
 גובה:  1.84 מטרים
 בן או בת זוג:  ג'נט ג'ונס (1988–?) 
 www.gretzky.com
 ספורט
 ענף ספורט:  הוקי קרח 
 תקופת הפעילות:  1975 – 18 באפריל 1999 (כ־24 שנים)
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מסדר הכסף האולימפי (2000)  פרס לסטר פירסון (1987)  פרס לסטר פירסון (1985)  גביע ה-NHL פלוס/מינוס (1984)  גביע ה-NHL פלוס/מינוס (1985)  גביע ה-NHL פלוס/מינוס (1987)  פרס לסטר פירסון (1984)  פרס לסטר פירסון (1982)  גביע ליידי בינג (1992)  פרס לסטר פירסון (1983)  גביע ליידי בינג (1994)  גביע ליידי בינג (1999)  גביע לסטר פטריק (1994)  איש השנה של התקשורת הקנדית (1982)  פרס כוכב הצפון (1983)  Lionel Conacher Award (1989)  Lionel Conacher Award (1985)  אתלט השנה של AP (1982)  פרס המהגרים הגדול (2010)  פרס כוכב הצפון (1982)  Lionel Conacher Award (1983)  Lionel Conacher Award (1981)  פרס כוכב הצפון (1985)  Lionel Conacher Award (1982)  פרס כוכב הצפון (1989)  Lionel Conacher Award (1980)  גביע ליידי בינג (1980)  גביע ליידי בינג (1991)  גביע קון סמיית' (1985)  גביע הארט (1985)  גביע הארט (1986)  גביע הארט (1984)  גביע הארט (1983)  גביע הארט (1982)  גביע הארט (1987)  שדרת הכוכבים של קנדה (2002)  היכל התהילה של ההוקי קרח (1999)  גביע הארט (1989)  IIHF Hall of Fame (2000)  פרס הורשיו אלג'ר (2003)  גביע קון סמיית' (1988)  גביע הארט (1981)  גביע ארט רוס (1986)  גביע ארט רוס (1985)  גביע ארט רוס (1987)  גביע ארט רוס (1990)  גביע ארט רוס (1991)  גביע ארט רוס (1984)  גביע ארט רוס (1982)  גביע הארט (1980)  גביע ארט רוס (1983)  גביע ארט רוס (1981)  גביע ארט רוס (1994)  שותף במסדר קנדה  היכל התהילה של הספורט בקנדה  היכל התהילה של הספורט באונטריו  Wayne Gretzky International Award 
 
ויין גרצקי בתמונה מ-2001
ויין דאגלס גרצקי (באנגלית: Wayne Douglas Gretzky, נולד ב-26 בינואר 1961, אונטריו, קנדה), הוא שחקן ומאמן הוקי קרח לשעבר. 
גרצקי נחשב לגדול שחקני ההוקי קרח בכל הזמנים, ואף מכונה "הגדול" (The Great One).
ביוגרפיה > נעוריו

גרצקי היה ילד פלא שבלט בכישורי ההוקי שלו, הרבה בזכות אביו שטיפח ודחף אותו להצלחה. כבר בגיל 6 התמודד בקבוצה הבכירה של גילאי 10, ובגיל 16 היה לשחקן הצעיר ביותר באליפות העולם בהוקי קרח לנבחרות צעירות וסיים את הטורניר כמלך הנקודות.
ביוגרפיה > קריירה מקצוענית

ב-1978, כשהיה בן 17, החל גרצקי את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אינדיאנאפוליס רייסרס (אנ') מליגת ה-WHA, הליגה המקצוענית השנייה, כיוון שבליגת ה-NHL אסור היה לשתף שחקנים מתחת לגיל 18.

כבר בעונת הבכורה שלו נמכר חוזהו של גרצקי, עקב קשיים כלכליים, לקבוצת אדמונטון אוילרס. גרצקי עבר לשחק בשורות האוילרס וזכה בתואר רוקי השנה. בסיום העונה עברו האוילרס לשחק ב-NHL ובהנהגתו של גרצקי זכו ב-4 גביעי סטנלי. ב-10 עונות בהן שיחק בקבוצה זכה 8 פעמים רצופות בגביע הארט (תואר ה-MVP של הליגה) ו-7 פעמים רצופות בגביע ארט רוס ("מלך הנקודות"). כמו כן הוענק לגרצקי תואר מסדר קנדה, תואר הכבוד הגבוה ביותר שמעניקה קנדה לאזרחיה.
ב-1988 עבר גרצקי לקבוצת הלוס אנג'לס קינגס במהלך שכונה "העסקה". עזיבתו את אדמונטון וקנדה עוררה מחאות בקרב קנדים רבים, חלקם האשימו אותו בבגידה, אחרים תלו את האשמה באשתו, בטענה שרצתה לקדם את קריירת המשחק שלה. בין היתר אף הועלתה על ידי אחד ממנהיגי הסיעות בבית הנבחרים הקנדי, דרישה לממשלת קנדה לאסור על העסקה.
בשמונה העונות שבהן שיחק גרצקי בקינגס, הוא הוביל אותם לראשונה בתולדות המועדון לגמר גביע סטנלי, ותרם רבות להגברת הפופולריות של הוקי הקרח בקליפורניה, מה שעודד את ליגת ה-NHL לאפשר הקמת קבוצות חדשות בדרום ארצות הברית, אזור עם מזג אוויר חם יחסית, על אף שהספורט נחשב מסורתית לספורט המשוחק במדינות קרות.
במהלך עונת 96–1995 עבר לשחק בסנט לואיס בלוז אך לא התאקלם שם, וב-1996 עבר לקבוצת הניו יורק ריינג'רס, בה סיים את הקריירה המקצוענית שלו בתור שחקן ב-1999. מיד לאחר פרישתו נבחר גרצקי להיכל התהילה של ה-NHL, צעד נדיר משום שבדרך כלל נדרשות שלוש שנות המתנה. מספר החולצה אותה נהג ללבוש, 99, הוסר מכל מדי קבוצות ליגת ה-NHL ואף שחקן אינו יכול להשתמש במספר זה יותר, בצעד חסר תקדים בעולם הספורט הקבוצתי.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן ובעלים

בשנת 2000 הפך גרצקי לאחד מבעלי קבוצת פיניקס קויוטיס ובשנים 2005 עד ספטמבר 2009 אף שימש כמאמנה. 
גרצקי שימש כמנג'ר של נבחרת קנדה בהוקי קרח, במהלך אולימפיאדת החורף בסולט לייק סיטי (2002), ובהשראתו זכתה במדליית זהב, לעומת זאת באולימפיאדת החורף בטורינו (2006), נכשלה הנבחרת בהנהגתו והודחה ברבע הגמר.
גרצקי נבחר להדליק את הלפיד האולימפי בפתיחת אולימפיאדת ונקובר (2010).
כישוריו על הקרח

אף על פי שלא היה מחונן במידות של אתלט יוצא דופן, ואף נחשב בעיני מבקריו מתחילת הקריירה שלו, כקטן ורזה מדי להתמודד ברמה המקצוענית, הפך גרצקי בזכות אימונים מפרכים ואינטליגנציית המשחק שלו לשחקן הטוב ביותר ששיחק מאז ומעולם על זירת הקרח. גרצקי שינה בסגנונו את משחק ההוקי קרח המקצועני, הוא הרבה להתמקם מאחורי השער של היריבה ולנהל משם את משחק ההתקפה של קבוצתו.
ציטוט מפורסם שלו הממחיש את יכולת קריאת המשחק הנדירה שלו: "אני מחליק למקום בו הדסקית הולכת להיות, לא למקום שהיא הייתה בו".