stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב כרכמיש
רקע ותוצאות

בשנת 612 לפנה"ס כבשו הבבלים את נינוה, בירת האימפריה האשורית, והעיר נהרסה עד יסוד. כתוצאה מכך, העבירו מלך אשור אשור-אובליט השני, את עיר הבירה של אשור לחרן. כאשר חרן נכבשה על ידי הבבלים בשנת 609 לפנה"ס, הזעיק אשור-אובליט את המצרים לעזרתו. האשורים העבירו שוב את בירתם, והפעם לכרכמיש. למצרים היה אינטרס לסייע לאשורים, כי הם היוו כוח חוצץ בינם לבין הבבלים שהיו כוח חזק שעלה בדרום מסופוטמיה.
בשנת 609 לפנה"ס עלו המצרים צפונה בדרך הים ונחלצו לצד בעלי בריתם האשורים. במגידו, אשר נמצאת על דרך הים, התעכב הצבא המצרי בעקבות המלחמה נגד צבאו של המלך יאשיהו בקרב מגידו. יחד, צרו צבאות האשורים והמצרים על חרן, אך נכשלו לכבשה מחדש. בעקבות כישלון זה נעלמה האימפריה האשורית החדשה והם לא הוזכרו יותר בכרוניקות הבבליות. הכוחות המצרים נסוגו בחזרה לסוריה וניסו למנוע מהבבלים לחצות את נהר פרת מערבה. הצבא הבבלי הצליח לעבור את הנהר בשלוש נקודות ובקרב מכריע ליד כרכמיש השמיד את הצבא המצרי.
צבא מצרים נפגע קשות מידי הבבלים, והמצרים חדלו להיות כוח משמעותי במזרח הקרוב ולא הוסיפו לצאת מארצם.
בעקבות הקרב ביססו הבבלים את מעמדם כמעצמה האזורית והגיעו לשיא מבחינה כלכלית.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ד, פסוק ז'.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האימפריה הבבלית החדשה

| --- | --- |

 
 ממשל
 שפה נפוצה:  אכדית וארמית
 עיר בירה:  בבל  תימא (דה-פקטו בשנים 553–543 לפנה"ס)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  626 לפנה"ס
 פירוק:   
 תאריך:  539 לפנה"ס
 ישות קודמת:  האימפריה האשורית החדשה, ממלכת יהודה, חלקים ממצרים ועוד ממלכות בסהר הפורה וסביבתו
 ישות יורשת:  האימפריה האחמנית
 
האימפריה הבבלית החדשה, הידועה גם בשמות האימפריה הנאו־בבלית, האימפריה הכשדית, והאימפריה הבבלית השנייה, הייתה האחרונה מבין האימפריות המסופוטמיות הגדולות שנשלטו על ידי מלכים ילידי מסופוטמיה. האימפריה הבבלית החדשה החלה עם הכתרתו של נבופלאסר כמלך בבל בשנת 626 לפנה"ס. האימפריה הבבלית החדשה התבססה היטב עם נפילתה של האימפריה האשורית החדשה בשנת 612 לפנה"ס, לאחר שבבל ומדי כרתו ברית ועלו על אשור. האימפריה הבבלית החדשה נכבשה לבסוף, לאחר פחות ממאה שנים, על ידי הממלכה האחמנית בהנהגת כורש בשנת 539 לפנה"ס.
התבוסה של האשורים וההעברה של האימפריה לבבל, סימנה את הפעם הראשונה בה אזור דרום מסופוטמיה זכה לשליטה באזור המזרח הקדום, מאז התמוטטות האימפריה הבבלית העתיקה של עמורפי (חמורבי), כמעט אלף שנה לפני כן. במהלך תקופת שלטון האימפריה הבבלית החדשה, חלה ברחבי בבל צמיחה כלכלית חסרת תקדים, צמיחה מהותית של האוכלוסייה, וכמו גם חלה תקופת רנסאנס לתרבות והאמנות המקומית, כאשר המלכים הנאו־בבלים הובילו באותה העת פרויקטים גדולים של בנייה, ובמיוחד בבבל עצמה.
המקורות הבבלים מתארים את שלטונו של המלך נבוכדנצר השני כתור זהב ומספרים שהפך את בבל לאימפריה הגדולה ביותר בעולם בתקופתה.
בשנת 587 לפנה"ס כבש נבוכדנצר השני את ממלכת יהודה והחריב את בית המקדש בירושלים. בתחילת המאה ה־6 לפנה"ס החלה גלות בבל.
בשנת 539 לפנה"ס כבש כורש, מלך הממלכה הפרסית האחמנית, את האימפריה הבבלית החדשה והכתיר עצמו כ"מלך בבל".
ראו גם

בבל
האימפריה הבבלית הראשונה
האימפריה האשורית החדשה
הערות שוליים

↑  Nebuchadnezzar II
↑  Nijssen, Daan (2018). "Cyrus the Great". Ancient History Encyclopedia. נבדק ב-18 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: ref duplicates default (link) תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 239425735   WorldCat (עם VIAF): 239425735 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלחמת שלושת הימים

"מלחמת שלושת הימים" הוא כינוי שניתן לשלושת ימי לחימה בין צבא סוריה לבין צה"ל בין 24 ל-26 ביוני 1970, לאורך הגבול ברמת הגולן ובעומק סוריה.
הקרבות התחילו בערב 24 ביוני בהפגזה סורית ברמת הגולן, שבחסותה ניסו שני כוחות סוריים לכבוש שני מוצבי חי"ר ישראלים. ההתקפות הסוריות נהדפו. בבוקר למחרת נפתחה אש סורית בגזרת קוניטרה, ובתגובה הפגיז חיל האוויר הישראלי מחנות צבא סורי באזור דמשק. השקט נשמר באופן יחסי עד שבערב התחדשו חילופי האש באופן דליל.
כתגובה, בבוקר 26 ביוני, יצא צה"ל למבצע נרחב בשם מבצע קיתון 10, שבו הותקפו והושמדו חמישה מוצבי קו סוריים וכוחות השריון הסורי המגן נהדפו. עם ערב שבו כוחות צה"ל לשטח ישראל יחד עם ציוד שלל סורי ו-38 שבויים.
רקע

לאחר כיבוש רמת הגולן במלחמת ששת הימים הקים צה"ל מערך הגנה לאורך קו הגבול החדש עם סוריה, שכלל 20 מוצבים, תעלות נ"ט לאורך הגזרה ופרש את חטיבת השריון 188 ששימשה עתודה והשתלבה בהגנת מוצבי הקו.
הצבא הסורי נחלש לאחר מלחמת ששת הימים, ונזקק לתקופת התחמשות והתארגנות. מיוני 1967 (תום המלחמה) ועד פברואר 1969, לא יזם הצבא הסורי פעולות התקפיות למעט מספר חדירות ופעולות חבלניות של ארגוני מחבלים, בעיקרם ארגון א-סאעקה של מפלגת הבעת'. החל מ-1969, גברו הפעולות ההתקפיות וצה"ל התחיל להגיב בעיקר בהפצצות מהאוויר על מחנות המחבלים.
בחודש דצמבר 1969, לאחר לחץ מדינות ערב באזור וקרוב להשלמת ההתחמשות מחדש, התחיל הצבא הסורי ביוזמות התקפיות, נקודתיות בהיקף מצומצם לאורך קו הגבול. בכך הצטרף לירדן שכבר ניהלה פעולות כאלה נגד ישראל ולמצרים שהייתה שקועה במלחמת ההתשה שהתנהלה באופן יומיומי כמעט לאורך התעלה.
במהלך 1970, המתיחות לאורך הגבול הסורי-ישראלי עלתה בהדרגה וצה"ל הגיב בפעולות יזומות משלו. הסלמה משמעותית ארעה ב-16 ביוני 1970 בעקבות שתי פשיטות של כוח חי"ר ישראלי מוסק לעומק סוריה. הכוח הישראלי הפגיז בסיס טירונים, הרס גשר מרכזי וחזר לבסיסו ללא נפגעים.
מהלכי הקרבות

הקרבות החלו עם הפגזות סוריות לאורך כל גזרת רמת הגולן בערב 24 ביוני. בחסות ההפגזה, שני כוחות סורים נעו לכיוון גבול ישראל כדי לתקוף שני מוצבים. כוח חי"ר נע לכיוון רכס הבוסטר בצפון רמת הגולן, אך נהדף טרם עבר את הגבול. הכוח השני, כוח שריון, נע לכיוון כודנה באזור תל פרס בדרום רמת הגולן. הכוח הצליח לעבור את הגבול ותקף מוצב חי"ר באזור כודנה עד שלבסוף נהדף אף הוא. בתגובה, הפעיל צה"ל כוחות שריון מחטיבה 188 כנגד התקיפות, יחידות ארטילריה פתחו באש כנגד מטרות סוריות ואף הוצאו גיחות חיל האוויר שהפציץ מטרות סוריות. בסוף יום הקרב, הוסב נזק למוצבי הקו הישראלי. כן היה לצה"ל הרוג אחד ו-18 פצועים.
בבוקר השני לקרבות, פתחו הסורים באש באזור קוניטרה, שהייתה מקום ההתיישבות מרום גולן. בתגובה, בשעה 11:00 תקפו מטוסי חיל האוויר מחנות צבא סורי באזור דמשק ונפתחה אש טנקים וארטילריה לעבר המוצבים הסורים לאורך הקו, במהלך התקיפות הופל מטוס מיג סורי, על ידי טיל אוויר-אוויר ששוגר ממטוס F-4 פנטום של איתן פלד. בהמשך אותו היום שרר שקט יחסי בין הצדדים, למעט מספר תקריות בערב, כאשר נפתחה אש דלילה מהצד הסורי ומטוס מיג סורי תקף מספר טנקים בדרום הרמה, ללא הצלחה. במשך היום תקפו מטוסי חיל האוויר סוללות ארטילריה סוריות. לאורך היום, הוסב נזק ואבדות רבות לקו הסורי. לצה"ל היה הרוג אחד ושני חיילים פצועים.
מהלכי הקרבות > מבצע הנגד

ב-26 ביוני, נערך מבצע תגמול בשם "קיתון 10", שכלל תקיפה רחבה של שני גדודי שריון מחטיבה 188, בסיוע כוחות הנדסה, ארטילריה וחיל האוויר. כוחות השריון פשטו על שלושת המוצבים הסוריים "ארבעת הבתים", "צידא" ו"אל-חנות" בדרום קו הגבול, תוך הפגזה ארטילרית ומתקפות מהאוויר. לאור הצלחתם, המבצע הורחב לשני מוצבים נוספים, "אום לוקס" ו"תל דרעיה", שנכבשו גם הם. פלוגת טנקים סורית תקפה בשעות אחר הצהריים את מוצב 54 (הידוע בהמשך כמוצב 107), אך כיבושו נמנע הודות לתגובה מהירה של חיל האוויר הישראלי וכוח שריון שהוחש למוצב.
במהלך הקרב, כוח שריון ישראלי הדף כוח שריון סורי ובו 50 טנקים. צה"ל איבד חייל אחד, ותשעה חיילים נוספים נהרגו בהפגזות הסוריות. כוחות צה"ל הרסו חמישה מוצבים סוריים, לקחו שלל ותפסו 38 שבויים. אבדות הצבא הסורי עלו למאות בשלושת ימי הקרב. כמו כן, במהלך הקרבות האוויריים הופלו ארבעה מטוסים סוריים מהדגמים מיג 21 ומיג 17. מנגד לטייסת 117 הישראלית, הופל מטוס מיראז' 3 והטייס בועז איתן נפל בשבי.
תוצאות

ההצלחה של מבצע קיתון 10 וקרבות "מלחמת שלושת הימים'", הפחיתו משמעותית את המוטיבציה ההתקפית של צבא סוריה נגד ישראל, וההתנגשויות לאורך הגבול הסורי פסקו לגמרי עד פברואר 1972. במהלך 1970, מלבד המכה שספגה סוריה ברמת הגולן, הייתה סוריה במתיחות עם ירדן סביב אירועי ספטמבר השחור ותקריות גבול, מה שגרם לצבא סוריה לשמור שקט יחסי ולהימנע מתקריות צבאיות עם ישראל. בשנתיים אלו, המשיכה פעילות של ארגוני טרור בגזרה, בעידודה של סוריה, מבלי שצבא סוריה ייקח חלק בפעילות. החל מפברואר 1972, התחיל הצבא הסורי להשתתף באופן פעיל בפעילות חבלנית כנגד ישראל ואף יזם מספר תקריות אש, שהביאו את ישראל להגיב בייזום קרבות שקיבלו את הכינוי "ימי קרב". ב-6 באוקטובר 1973, הסתיימו תקריות האש היומיות ונפתחה מלחמת יום הכיפורים, מלחמה כוללת בשתי חזיתות.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-3 ביוני 1973, הוחזר איתן יחד עם שני טייסים ישראלים נוספים, גדעון מגן ופנחס (פיניק) נחמני, תמורת 46 שבויים סורים, כולל 38 השבויים מימי הקרב וכולל חמישה קצינים סורים שנחטפו במבצע ארגז.
ראו גם

מלחמת ההתשה
מבצע קיתון 10
הערות שוליים

↑  בני קשת, חני זיו ויואב גלבר, מהוצאת משרד הביטחון.
↑  יהודה ואלך, ...לא על מגש של כסף, אטלס כרטא, עמ' 94, 98.
↑  יעקב ארז ואילן כפיר, אנציקלופדיה לצבא וביטחון: חיל השריון, הוצאת רביבים, 1981, עמ' 137 - 150.
↑  עמי גינזבורג, "אהיה בסייפן כל עוד אני חי", באתר הארץ, 30 בדצמבר 2005
↑  זכרונות מהשבי הסורי
קוניטרה ב-1967
הערכות כוחות צה"ל
אורל איירליינס

אוּרל איירליינס (ברוסית: Ура́льские авиали́нии, באנגלית: Ural Airlines) היא חברת תעופה רוסית מהעיר יקטרינבורג. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה קולצובו.
תולדות החברה

החברה הוקמה ב-1943 בשם Sverdlovsk State Air Enterprise, ובהמשך הפכה לחלק מאירופלוט. ב-1993 הפכה לחברה עצמאית.
באוגוסט 2019 ביצעה טיסה U6-178 של אורל איירליינס נחיתת אונס בשדה תירס במחוז מוסקבה לאחר התנגשות עם להקת שחפים במהלך ההמראה, שגרמה להשבתת המנועים. כל 226 הנוסעים יצאו בחיים.
ב-12 לספטמבר 2023 מטוס מדגם איירבוס A320 בטיסה U6-1383 של אורל איירליינס עם מספר רישום  RA-73805 ביצע נחיתת אונס על שדה חיטה במחוז נובוסיבירסק.
המטוס היה בדרכו מסוצ'י והיה אמור לנחות באומסק, ובעקבות מזג אוויר סוער באזור הונחה להמשיך לכיוון נובוסיבירסק על מנת לנחות בנמל תעופה המקומי. במהלך הדרך מחסור בדלק אילץ את הטייסים להנחית את המטוס בשדה חיטה. כל 159 הנוסעים, ובכללם 23 ילדים, יצאו בחיים.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 7 | — | 8 | 126 | 134 |  |
| איירבוס A320-200 | 24 | — | 12 | 144 | 156 |  |
| איירבוס A320neo | — | 3 | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | יתקבלו בשנת 2019 |
| איירבוס A321-200 | 16 | — | — | 220 | 220 |  |
| איירבוס A321neoLR | — | 2 | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | יתקבלו בשנת 2019 |
| בואינג 737-8MAX | — | 14 | לא נקבע | לא נקבע | לא נקבע | יתקבלו בשנת 2019 |
| סה"כ | 47 | 19 |  |  |  |  |
פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה לישראל טיסות ישירות ממוסקבה, סנקט פטרבורג, יקטרינבורג, סמארה, סוצ'י, מינרלנייה וודי וקרסנודאר.
לנמל התעופה בן-גוריון מפעילה החברה 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה ז'וקובסקי הסמוך למוסקבה, 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבין-לאומי פולקובו בסנקט פטרבורג, 3 טיסות שבועיות מיקטרינבורג, טיסה שבועית אחת מסמארה, טיסה שבועית אחת ממינרלנייה-וודי, 2 טיסות שבועיות מסוצ'י וטיסה שבועית אחת מקרסנודאר.
במהלך עונת הקיץ מפעילה החברה טיסות בין נמל התעופה רמון לנמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו במוסקבה, ולנמל התעופה הבין-לאומי פולקובו בסנקט פטרבורג.
בשנת 2022 החברה השעתה את הטיסות לישראל בעקבות חששות שישראל תחרים את המטוסים, עקב סנקציות בינלאומיות על רוסיה.
ראו גם

טיסה 178 של אורל איירליינס
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של אורל איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
תיאטרון פומפיוס

איור של חזית המבנה
תיאטרון פומפיוס (בלטינית: Theatrum Pompeium - "תיאטרום פומפיום"; באיטלקית: Teatro di Pompeo - "תיאטרו די פומפיו") הוא שמו של מבנה תיאטרון רומי שהוקם בשנת 55 לפנה"ס בשדה מרס שברומא העתיקה, והיה אחד התיאטראות הגדולים ביותר שנבנו בעת העתיקה. מבנה זה היה תיאטרון האבן הראשון שנבנה ברומא העתיקה (המבנים הקודמים היו עשויים עץ). המבנה הוקם על ידי גנאיוס פומפיוס מגנוס על מנת לצבור תמיכה ציבורית במהלך כהונתו השנייה כקונסול.
מבנה התיאטרון

תיאטרון פומפיוס נבנה באופן שונה מאשר התיאטראות היוונים שנבנו עד אותה עת. בעוד שהתיאטראות היוונים נבנו על צלע גבעה, על מנת להשתמש בשיפוע הטבעי של הגבעה, התיאטרון נבנה כמבנה מעגלי על יסודות של בטון, כאשר מסדרונות מקושתים יצרו את הבסיס למושבים שעליהם.
בתיאטרון הוצגו מחזות דרמטיים ואירועים מוזיקליים, אירועי הקראה ספרותיים, וכן שימש התיאטרון כאתר עצרות.
בסמוך לתיאטרון היה גן ציבורי גדול, וכן אולם הצגת יצירות אמנות פסלים, וכן מקדש לאלה ונוס.
בסמוך לתיאטרון ניצבו ארבעה מקדשים מוקדמים יותר (שרידיהם מצויים כיום בלארגו די טורה ארג'נטינה).
המבנה שופץ מספר פעמים מאז הקמתו, ועד הריסתו בשנת 1455. בשלהי ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס שימש המבנה כ"מחצבה" ואבניו נלקחו על מנת לבנות את ארמונות עשירי רומא.
הרצחו של יוליוס קיסר

הסנאט הרומאי נהג להיפגש בקוריה שבחלקו האחורי של התיאטרון. במיקום זה, ב-15 במרץ (אידו של מרץ) בשנת 44 לפנה"ס נרצח יוליוס קיסר. כיום מיקום הרצח המדויק נמצא מתחת לכביש, באזור כיכר ארגנטינה.
חפירות ארכאולוגיות

מאז שלהי ימי הביניים והרנסאנס נבזזו אבני התיאטרון ועמודיו לשימושים משניים ברחבי רומא. נותרו שרידי המרתפים של המבנה, ואלה כוסו עם השנים בעפר, או הפכו ליסודות הבתים שנבנו באתר התיאטרון.
החל מאמצע המאה ה-18 התגלו שרידים של המבנה בשימושים משניים ברחבי רומא, והחל חיפוש אחר המבנה המקורי.
לואיג'י קאנינה חקר את מיקומו של התיאטרון, וניסה לתאר את המבנה על סמך הממצאים שהתגלו. ויקטואר באלטאר הצרפתי עשה מספר חפירות ארכאולוגית באזור התיאטרון, וגילה את שרידי הבמה.
בשנת 1865 במהלך חפירת יסודות לבניין חדש, התגלה מקדש ונוס ויקטריקס. המקדשים הסמוכים לתיאטרון התגלו בחפירות שנעשו ביוזמת השלטון הפשיסטי, בשנות ה-30 של המאה ה-20.
רק בשנת 1997 נערכה חפירה ארכאולוגית יסודית בראשות הארכיאולגים ריצ'רד ביצ'האם וג'יימס פאקר מאוניברסיטת ווריק.
האתר כיום

האתר בו היה התיאטרון, משמש כיום כאזור מגורים צפוף, ואולם, על אף הרס התיאטרון ובניית מבני מגורים במקומו, ניתן עדיין לראות את מבנה התיאטרון במבט אווירי על מיקום הרחובות - המבנים נבנו על יסודות התיאטרון ומרתפיו, ובשל צורתו המעגלית, הרחובות שסביבו, עד ימינו, הם בעלי צורה מעגלית, וכך גם חלק מהמבנים.
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של התיאטרון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295407205171  GND: 7714781-9  LCCN: sh2002007746  VcBA: 494/14091  VIAF: 242358590   WorldCat (עם VIAF): 242358590 
הרצחו של יוליוס קיסר על מדרגות הקוריה בתיאטרון פומפיוס
מיקום האתר ביחס למיבנים המצויום בו כיום
יוסף לנג

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1944 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 באוגוסט 2013 (בגיל 69) בני עטרות, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה של עם ישראל 
 מקום לימודים:  הכפר הירוק  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה 
 פרסים והוקרה:  פרס יצחק בן-צבי (2008) 
 
יוסף (יוסי) לַנג (7 בפברואר 1944 – 19 באוגוסט 2013) היה היסטוריון, חוקר תולדות החינוך ותולדות עם ישראל, סופר ומחבר הביוגרפיה של אליעזר בן-יהודה.
ביוגרפיה

לנג נולד בפתח תקווה ב-7 בפברואר 1944. היה בוגר בית הספר בנווה עוז ובית הספר החקלאי הכפר הירוק. למד הוראה בלימודי ערב בסמינר על שם אליעזר שיין. היה בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן קיבל מאוניברסיטת בר-אילן תואר מוסמך ודוקטור.
שימש כמורה, מנהל בית ספר, מפקח וסגן מנהל מחוז המרכז במשך 38 שנה, והיה ידוע בעשרות המחקרים שכתב על תולדות החינוך והתרבות בארץ ישראל. אלה ראו אור בבמות אקדמיות כמו כתב העת "קתדרה".
מפעלו המפורסם של לנג היה הביוגרפיה המקיפה על אליעזר בן-יהודה "דבר עברית!", המהווה תרומה יקרת ערך לחקר תולדות הלשון העברית והנחלתה ואשר זיכתה אותו בפרס יצחק בן-צבי. בשנותיו האחרונות שימש לנג כיועץ מדעי בארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני. בשנת 2012 ראה אור ספרו "לפתח תקווה", הסוקר אירועים, תופעות, מוסדות, ארגונים ואנשים שפעלו בפתח תקווה ועיצבו במעשיהם את דמותה של העיר.
דר' לנג התגייס לחידוש פעילותה של "ברית עברית עולמית" והרחבתה ותרם רבות בעצותיו הנבונות, כמו גם בעבודה מעשית.
בשנתו האחרונה עמל לנג על ביוגרפיה של מייסד בית הספר בצלאל, בוריס שץ, מפעל שלא הספיק לסיים.
נפטר במושבו, בני עטרות, ממחלה קשה באוגוסט 2013, ובמושבו גם נקבר. הותיר אישה, עדנה, ילדים ונכדים.
כתביו > ספריו

דבר עברית!: חיי אליעזר בן יהודה, (שני כרכים) ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ח 2008 (הספר בקטלוג ULI)
לשוחח תרבות עם העלייה הראשונה, עיון בין תקופות (בעריכת יפה ברלוביץ ויוסף לנג): הוצאת הקיבוץ המאוחד 2010 (הספר בקטלוג ULI)
לפתח תקווה, איתי בחור הוצאה לאור, תשע"ב, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
כתביו > ממאמריו ב"קתדרה" (מבחר)

"המאבק בפעילות המיסיון בראשית העלייה הראשונה (1884- 1882) והשתקפותו בעיתונות הירושלמית", גיליון 80, תמוז תשנ"ו, עמ' 63–87
"לכבוש את הארץ לפנינו מעט מעט' - אגודת תחיית ישראל 1881-1886", גיליון 112, עמ' 55–90
"תחיית הלשון העברית בראשון- לציון, 1882- 1914", גיליון 103, ניסן תשס"ב/ מרס 2002, עמ' 85- 130
(עם מרדכי אליאב) "שלמה פיינגולד - מומר או יהודי נאמן לעמו?", גיליון 93, עמ' 81–110
"עובדי הוראה במוסדות החינוך בארץ-ישראל (1881-1904)", גיליון 90, טבת תשנ"ט, עמ' 169–182
"ניסיונו של יוסף קריגר לכונן בית ספר מודרני בירושלים", גיליון 85, תשרי תשנ"ח, אוקטובר 1997, עמ' 95–122
כתביו > מאמרים

בעיר המצער רמלה - חידוש היישוב היהודי בעיר בשנות העלייה הראשונה (תרמ"ה - תרס"ד), ביטאון "על אתר", גיליון יז- כסליו תשע"ג.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  עבודת הגמר, שהוגשה בשנת תשמ"ה-1984, הייתה בנושא "מאורעות תרפ"ט: השלכותיהם המדיניות והשפעתם על היישוב היהודי ועל התנועה הציונית".
↑  הדיסרטציה, שהגיש בשנת תשנ"ג 1992, הייתה בנושא "עיתונות א' בן-יהודה ועמדותיה בענייני היישוב היהודי והתנועה הלאומית בשנים תרמ"ה–תרע"ה (1884–1914)".
↑  זוכה פרס יצחק בן צבי תשס"ט
↑  ד”ר יוסי לנג ז”ל - מודעת אבל באתר "אבלים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298386405171  BnF: cb15862213v (data)  ISNI: 0000 0001 1879 955X  LCCN: no2008101458  VIAF: 97326144   WorldCat (עם VIAF): 97326144
ליאת שמרי-זאבי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1973 (בת 51) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  המסלול האקדמי המכללה למינהל  המכללה האקדמית בית ברל  אוניברסיטת חיפה 
 
ליאת שמרי-זאבי (נולדה ב-16 באוקטובר 1973) היא דוקטור לטיפול באמנות חזותית, פסיכותרפיסטית, חוקרת, מנחת קבוצות ומפתחת מודל הדרכת הורים מבוססת אמנות (Art Based Parental Training).
מכהנת, נכון ל-2023, כראש התכנית לטיפול באמנות חזותית, בדרגת מרצה בכירה, בקריה האקדמית אונו וכראשת המועצה העליונה לטיפול באמנויות.
ביוגרפיה

שמרי-זאבי היא בעלת תואר ראשון בחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2000), תואר בטיפול באמנות מהמכללה האקדמית בית ברל (2002), ותואר מוסמך במנהל עסקים מהמכללה למינהל (2006). בשנת 2018 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה , נושא הדוקטורט שלה 'יעילות השימוש בטכניקות מבוססות אמנות במסגרת הדרכת הורים' בהנחיית פרופ' יוסף גוטמן ופרופ' דפנה רגב.
ספרה הראשון, "יוצרים הורות", נכתב במשותף עם ד"ר דליה קדם-סרביה ויצא לאור ב-2023 בהוצאת אוניברסיטת חיפה. בנוסף כתבה פרק בספר Art Therapy Education בהוצאת Cambridge Scholars בשנת 2021.
קריירה אקדמית

בשנת 2014 החלה שמרי-זאבי להרצות במכללה האקדמית לחברה ואמנויות (כיום תחת הקריה האקדמית אונו), שם היא עדיין מרצה בתוכנית לתואר שני בטיפול באמנות חזותית, זאת, במקביל לתפקידה כראשת התוכנית החל משנת 2021 (בה החליפה את פרופסור דליה מררי). בשנים 2014–2021 שימשה כמרצה מן החוץ ולאחר מכן כמרצה בכירה באוניברסיטת חיפה בחוג לטיפול באמצעות אמנות, במקביל בשנים 2018–2021 עבדה במכללה האקדמית בית ברל כמרצה בכירה.
בשנת 2018 פרסמה את מאמרה בנושא "הטמעת טכנולוגיית מציאות מדומה בטיפול באמנות בקרב מתבגרים" : Making Art Therapy Virtual: Integrating Virtual Reality Into Art Therapy With Adolescents, המאמר זכה לתהודה נרחבת מאז שפורסם, שמרי-זאבי היא מחלוצות החוקרות את שילוב טכנולוגיית המציאות המדומה בטיפול באמנות והציגה את מחקרה בכנסים בישראל ובעולם.
תפקידים ציבוריים

שמרי-זאבי מכהנת כראש המועצה העליונה לטיפול באמנויות החל משנת 2022 וכחברה במועצה משנת 2021. בשנת 2019 שימשה כחברה בוועדה בנושא משרד החינוך. המועצה היא גוף התנדבותי הפועל למעמדו ופיתוחו של מקצוע הטיפול באמנות בישראל והסדרת המקצוע בחקיקה.
חיים אישיים

שמרי-זאבי נולדה והתחנכה בקיבוץ עין שמר, נכדתו של המשורר והסופר אריה שמרי ממייסדי קיבוץ עין שמר. במסגרת שירותה הצבאי שירתה בחטיבת הנח"ל, מתגוררת בהוד השרון, נשואה ולה שתי בנות.
הערות שוליים

↑  י.ה.ת, שמרי-זאבי ליאת, באתר י.ה.ת
↑  Liat Shamri-Zeevi, The Efficiency of Art-Based Interventions in Parental Training, Frontiers in Psychology Volume 9, 2018
↑  הקריה האקדמית אונו, תואר שני טיפול באמנות חזותית, באתר הקריה האקדמית אונו
↑  המועצה העליונה, באתר י.ה.ת, ‏2022
↑  ברכות לד"ר ליאת שמרי-זאבי, באתר הקריה האקדמית קריית אונו
↑  הספרייה הלאומית, יעילות השימוש בטכניקות מבוססות אמנות במסגרת הדרכת הורים / ליאת שמרי-זאבי, באתר הספרייה הלאומית, ‏2018
↑  Ono Academic College, ברכות לד"ר ליאת שמרי-זאבי על ספרה החדש, באתר Ono Academic College
↑  "יוצרים הורות", באתר אונ' חיפה
↑  Art Thearpy Education, Cambridge Scholars
↑  Liat Shamri-Zeevi, Making Art Therapy Virtual: Integrating Virtual Reality Into Art Therapy With Adolescents, Frontiers Volume 12, 2021
↑  Frontiers in Psychology, Total views and downloads, Frontiers in Psychology, ‏2023
↑  Ono Academic College, המציאות עולה על כל דמיון: טיפול באמנויות באמצעות VR, באתר Ono Academic College, ‏2022
↑  Ono Academic College, Ono Hosts Visual Art Therapy Research Conference, Ono Academic College, ‏Feb 2023
↑  המועצה העליונה לטיפול באמניות, באתר יה"ת
ילדה של אהבה

"ילדה של אהבה" הוא אלבומה העשירי של הזמרת שרית חדד אשר יצא לאור במרץ 2002. את מרבית שירי האלבום הלחין צביקה פיק.
האלבום כלל את השיר "נדליק ביחד נר" שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון באותה שנה. בנוסף אליו בלטו באלבום השירים: "אתה תותח" ו"לראות את הכאב". באלבום חידשה חדד את "קרנבל בנח"ל", שביצעה במקור להקת הנח"ל.
האלבום זכה להצלחה גדולה כשמכר כ-80 אלף עותקים בתוך יומיים ובהמשך הגיע לכ-200,000 עותקים, והפך לאלבום השלישי הנמכר ביותר של העשור הראשון של המאה ה-21.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | אורך השיר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | "שרופה עליו" | מירית שם אור | צביקה פיק | 3:11 |
| 2. | "אתה תותח" | יוסי גיספן | טוליב קולייב (אוזבקי) | 3:30 |
| 3. | "כאילו זה" | יוסי גיספן | שרית חדד | 3:28 |
| 4. | "נדליק ביחד נר" | יואב גינאי | צביקה פיק | 3:23 |
| 5. | "אני לא מדונה" | יוסי גיספן | צביקה פיק | 3:04 |
| 6. | "לא טוב לשנינו" | דוד זיגמן | צביקה פיק | 4:09 |
| 7. | "מיסטר דיג'יי" | יואב גינאי | צביקה פיק | 3:15 |
| 8. | "לראות את הכאב" | יוסי גיספן | שמואל אלבז | 4:21 |
| 9. | "ילדה של אהבה" | דוד זיגמן | צביקה פיק | 3:52 |
| 10. | "העצב בתוכי" | אלפרדו ראפטי ולאורה פאוזיני; תרגום: דוד זיגמן | אנטוניו גלביאטי; תרגום: דוד זיגמן | 4:27 |
| 11. | "קרנבל" | לאה נאור | יאיר רוזנבלום | 3:38 |
| 12. | "נדליק ביחד נר" - קליפ | יואב גינאי | צביקה פיק | 3:10 |
משתתפים באלבום:
הפקה בפועל: אבי גואטה הפקות
עיבודים והפקה מוזיקלית: שי ראובני
עיבוד וניצוח כינורות ל"נדליק ביחד נר": ירון גוטפריד
הפקת סאונד ושירה: יהודה תמיר
קלידים: שי ראובני, בנצי מור
פסנתר: עמית הראל
תופים: אשר פדי
גיטרה בס: אבי יפרח
גיטרות: אבי סינגולדה
גיטרה 'מזרחית': יהודה קיסר, מאיר רגב
כלי הקשה: זוהר פרסקו, אורן בלבן, יהודה תמיר
דרבוקות: רוני דדון, ישראל שובל
אקורדיון: בוריס אלייב
חצוצרות: ניצן עין הבר
בגלמה: אריק כהן
כינור: סניה קרויטור, ילמז טשצ'שמה
כינורות ל"נדליק ביחד נר": אנסמבל הסולנים הישראלי
קולות: יהודה תמיר, דלית כהנא, הילה זייתון, ניקי גולדשטיין, לימור עופר, מיכל מלאכי
טכנאי אולפן ומיקסים: יהודה תמיר
טכנאי הקלטה ל"נדליק ביחד נר": חיים גוזלי
הוקלט באולפני אבי גואטה - 2002
עריכה דיגיטלית: איציק פליבה - "מסטר דיסק"
נתוני מכירות

| מקום | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI) | פלטינה 5× | 200,000 |
שופכה

| --- | --- |

 שיוך:  מערכת השתן, lower urinary tract 
 אספקה עורקית:  עורק שלפוחית השתן התחתון 
 ניקוז לימפטי:  internal iliac lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1234) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  urethra 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A08.4.01.001F 
 TA2 (2019):  3426 
 FMA:  19667 
 קוד MeSH:  A05.360.444.492.726 
 מזהה MeSH:  D014521 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0041967 
 
השופכה (TA: Urethra) היא צינור שרירי בעל דפנות דקות הממוקם באגן ובתחתיתו של חלל הבטן אצל היונקים. תפקידה הוא להוביל את השתן משלפוחית השתן אל מחוץ לגוף דרך פתח השופכה.
אצל הזכר השופכה מורכבת ממספר חלקים ועוברת בתחילת דרכה דרך בלוטת הערמונית, המקיפה את חלקה העליון בעת חיבורה עם צינור הזרע, לאחר מכן היא ממשיכה לעבר הפין ומגיעה לבסיס השריר שלו, שם היא מצטלבת עם צינור הזרע ולאחר מכן היא הופכת לליבה המרכזית של הפין, שם היא ממוקמת במרכזו של הגוף הספוגי עד הגיעה לסוף העטרה. אורכה הכולל כ-20 ס"מ. מלבד שתן, היא יכולה להוביל גם את נוזל הזרע.
אצל הנקבה אורכה של השופכה קצר יותר, כ-4 ס"מ. הקצה שלה הוא בפתח השופכה בפות, שנמצא בין הדגדגן לנרתיק.
ראו גם

מערכת השתן
יחסי מין
פיום שופכה
הערות שוליים

1 2  Joshua S. Engelsgjerd, Christopher M. Deibert, Cystoscopy, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529764305171  BNE: XX533345  BnF: cb11933735s (data)  GND: 4072327-6  LCCN: sh85141386  NDL: 00568745  NKC: ph123013  TA98: A08.4.01.001F 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נסיכה של שמחה

נסיכה של שמחה הוא אלבום האולפן ה-14 של הזמרת-יוצרת שרית חדד. האלבום יצא לאור בדצמבר 2006, בחברת התקליטים אבי גואטה הפקות ומיס מיוזיק בע"מ. זה אלבום ילדים הראשון של שרית חדד.
רקע וכתיבה

את האלבום הפיקו חברות אבי גואטה בע"מ ומיס מיוזיק בע"מ בשיתוף הד ארצי,
מפיק בפועל - משה דץ.
באלבום יש 15 שירים חדשים שכתבה סמדר שיר והלחין משה דץ, ועוד שיר אחד עמו הופיעה חדד בפסטיגל 1999 ושנקרא "נסיכה של שמחה".
על העיבודים אחראי חזי שקד.
האלבום יצא גם בדיסק DVD הכולל מהדורה של מארז דיסק+DVD, בהפקה הזו הופיעו אורנה ומשה דץ בתפקיד אורח.