stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבות בבריטניה
שירות ותעבורת נוסעים > רכבות מהירות

הרכבות המהירות הראשונות המגיעות למהירות של מעל 200 קמ"ש - האינטרסיטי 125 - הוצגו לראשונה בבריטניה בשנות השבעים על ידי חברת בריטיש רייל. החברה הנזכרת לעיל עבדה במקביל על תכנון שני פרויקטים של פיתוח: פיתוח טכנולוגיית "ריחוף מגנטי" על מנת לאפשר רכבות מהירות כדוגמת השינקנסן שביפן, והפרויקט השני: פיתוח של רכבת דיזל קונבנציונלית במהירות גבוהה. הפרויקט הראשון ננטש אומנם מחוסר תקציב אך הפרויקט השני הושלם ונכנס מידית לשירות. אב הטיפוס HST, בשירות בריטיש רייל סדרה 252, הגיע לשיא מהירות עולמי לרכבות דיזל של 143.2 קמ"ש. עם השלמת חשמול מסילות החוף המערבי של בריטניה הוגברה מהירות הרכבות והן הפכו לנוחות ובטוחות יותר.
בין שנת 2000 לשנת 2005 פותחו רכבות מהירות יותר בתוך בריטניה והן פועלות בשירות של רוב חברות הרכבות בבריטניה ובעיקר בקווים הארוכים.
ראו גם

נטוורק רייל
הערות שוליים

↑  מידע על שירות הרכבות בבריטניה משנת 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560709305171  LCCN: sh85111114 
הקטר "רוקט", הקטר הראשון ששימש בצורה מסחרית לרכבות נוסעים, פותח על ידי ג'ורג' סטיבנסון האנגלי מוצג במוזיאון המדע בלונדון
תרשים המציג את העליות והמורדות במספר הנוסעים ברכבות בממלכה המאוחדת מתחילת 1830 ועד שנת 2023
תחנת הרכבת סנט פנקראס אשר נבנתה בשיאה של התקופה הוויקטוריאנית היא דוגמה טובה לסגנון הבנייה של תחנות הרכבת בבריטניה.
רכבת מסדרה 395 "ג'אוולין", הרכבות המהירות של בריטניה.
אקוש ברצ'אי

אקוש ברצ'אי, או בשמו המלא נאג'ברצ'אי אקוש ברצ'אי, ‏ (1619 - תחילת יולי 1661) היה אציל הונגרי מטרנסילבניה, בעל שורשים רומנים, דיפלומט, שליט טרנסילבניה בשנים 1660-1658. כיהן גם כבאן האחרון של לוגוז' וקאראנסבש (1644-1658). שמו מושפע ממקום הולדתו והתקופה בה חי, בהונגרית: Nagybarcsai Barcsay Ákos, בלטינית: Acatius Barcsai, נכתב בזמנו Achatius Barchai, ברומנית: Acaţiu Barcsai de Bârcea Mare;‏ 1619 - תחילת יולי 1661.
רקע משפחתי

אקוש ברצ'אי נולד במשפחת אצולה קלוויניסטית, באזור האצג בטרנסילבניה.
אביו היה שאנדור ברצ'אי ואשתו ארז'ה פאלאטיץ'.
האחוזה המקורית של משפחת ברצא'י שכנה בכפר נאג'בורצ'ה (Nagyborcsa), וברומנית: ברצ'ה מארה (Bârcea Mare). למשפחה היו שורשים רומנים. מייסד השושלת, גאשפאר ברצ'אי, קיבל תואר אצולה, היה חסיד הדת הקלוויניסטית, וכיהן כקפטן של ה"כיסא" מורש (מארוש) 24 שנים. בשלהי המאה ה-15 למשפחת ברצ'אי היו 41 אחוזות ברחבי הקומיטט (רוזנות) של הונדוארה. ביולי-אוגוסט 1575, ברצ'אי טען לכתר טרנסילבניה והיה יריבו של אישטוואן באטורי. בסופו של דבר נאלץ להסתפק בתפקיד של קפטן המבצר ליפובה.
אחיו של אקוש, אנדראש ברצ'אי, הגיע למעמד של קפטן  של חבל פגראש. אחותם, אנה ברצ'אי, התחתנה עם פטר בורדה (Burda), אציל ממוצא רומני מהאצג, שהתמנה בין השנים 1642-1641 לסגן רוזן הונדוארה.
דרך משפחת האם היו לברצ'אי, ככל הנראה, גם שורשים סלאביים, מדרום באנאט. מולדת משפחת האם, פאלאטיץ', הייתה בכפר אילידיה, שבמחוז קאראש-סוורין של ימינו. מקרב בני פאלאטיץ' קמו דמויות חשובות כמוג'רג' פאלאטיץ', באן של לוגוז' וקאראנסבש, בן זמנו של מיכאי האמיץ.
הפעילות הדיפלומטית

אקוש ברצ'אי מילא שליחויות דיפלומטיות רבות בימי שלטונו של ג'רג' ראקוצי הראשון. ברצ'אי נסע מטעם השליט אל הארכיבישוף פטר פאזמאן, שליטי מולדובה, וסילה לופו וגאורגה שטפאן, אל שליטי ולאכיה, מאתיי בסאראב, וגם לשער הנשגב, למשל, בנוגע להסגרתו של בנו של מוזש סקיי, יריב אדונו, שהיה כלוא בידי הטורקים.
בין היתר, ניסה ברצ'אי באוגוסט 1538 לתווך בין וסילה לופו ובין שליט ולאכיה, מאתי בסאראב, כמו כן דן עם לופו בינואר - אוגוסט 1644 בסיכויים לשדך את בתו של השליט המולדבי לז'יגמונד, בנו הקטן של ג'רג' ראקוצי הראשון. כמו כן, נשא ונתן בדצמבר 1643 לשם השגת ברית אפשרית בין מולדובה ובין טרנסילבניה.
בשנת 1644 יצא ברצ'אי לשליחות דיפלומטית נוספת אל חצרו של וסילה לופו על מנת להשיג סיוע במאמץ המלחמתי האנטי-הבסבורגי של טרנסילבניה בימי מלחמת שלושים השנים. וסילה לופו הסכים לשלוח יחידה של 700 חיילים מולדבים.
ב-1645 יחד עם הגנרל יאנוש קמן ועם אישטוואן מאריאש ברצ'אי ייצג את השליט של טרנסילבניה בחתונה של מריה, הבת של וסילה לופו, עם האציל הליטאי יאנוש רדזיוויל.
באן של לוגוז' וקאראנסבש ורוזן עליון של הונדוארה

כגמול על שרותו הנאמן התמנה על ידי הוויבוד לבאן של לוגוז' וקאראנסבש וכיהן בתפקיד זה במשך 14 שנה, בין ספטמבר 1644 - דצמבר 1658. אחרי 1648 (או 1650) זכה גם למעמד של קומס (רוזן) עליון (נאג'-אישפאן) או מושל של חבל הונדוארה. הוענקה לו כשי גם העיר דווה. בשנת 1654 מילא שליחות דיפלומטית נוספת באיסטנבול.
בימיג'רג' ראקוצי השני

אחרי מותו שלג'רג' ראקוצי הראשון גם בנו, גיירג' ראקוצי השני, שלח את ברצ'אי בשליחות לאיסטנבול.
כמן כן מינה אותו ב-1653 וב-1657-1655 בראש בית הדין הנסיכותי (ה"טבולה" הנסיכותית). בשנת 1653 הוא השתתף בוועדה שדנה בשינויים בתקנונים הקרויים "החוקות המאושרות" של טרנסילבניה.
ב-1655 בשמו של ראקוצי, ברצ'אי בא לחבל הז'יו לעזרתו של השליט הוולאכי קונסטנטין שרבאן, על מנת לדכא את מרד ה"סיימנים" שגרם לאי סדר רב וביזה בנסיכות הרומנית.
בכינוס בווישק לא התנגד למהלך הצבאי של השליט נגד פולין ובהיעדרו של הווייבוד מן הארץ, היה יחד עם פרנץ רדיי ואישטוואן שרדי חבר בשלישייה שניהלה את ענייני הנסיכות. לבסוף נשאר באלבה יוליה כעוצר בלעדי של טרנסילבניה.
שליט טרנסילבניה

אחרי שובו שלג'רג' ראקוצי השני המובס מהמלחמה בפולין, השיג ברצ'אי את הסכמתו של הווזיר הגדול מהמט פאשא קפרולו להתמנות החל מ-11 בספטמבר 1658 לשליט טרנסילבניה. אבל הדיאטה הטרנסילבנית שהתכנסה בעיר מדיאש בחרה בפרנץ רדיי. הטורקים סירבו להכיר בבחירה זו ובאו לכפות את העלאתו של ברצ'אי לשלטון. תמורת זאת התחייב אקוש ברצ'אי לתשלומים לשער הנשגב בצורת מס שנתי של 40,000 זהובים ובפיצויי מלחמה בשווי 500,000 טאלר כסף. בנוסף נכנע לאולטימטום הטורקי מספטמבר 1658 ונאלץ להסכים למסור לטורקים את הבאנות של לוגוז' וקאראנסבש עם הערים לוגוז', קאראנסבש, אינאו ודזנה, שהיוו חלק מקו ההגנה המערבי של טרנסילבניה. בפנייה ב-12 בספטמבר 1658 לתושבי האזורים שמסר לטורקים ניסה להרגיעם על ידי הבטחות של פיצויים באדמות בטרנסילבניה. הכרוניקן גאורג קראוס הצדיק את ויתוריו על ידי הלחץ הצבאי הטורקי העצום.
בין הכוחות שהגיעו לסייע לברצ'אי על מנת שיתחזק בשלטון היו השליטים הרומנים מיכניה השלישי של ולאכיה וגאורגה גיקה של מולדובה. אקוש ברצ'אי הואשם על ידי רבים באנוכיות וצמאון לכוח, אבל בסופו של דבר הדייטה שהתכנסה בביסטריצה אישרה את מינויו כוויבוד של טרנסילבניה ב-7 באוקטובר 1658.
בחירתו כשליט הייתה אמורה להיות לזמן קצר עד שראקוצי יקבל מחילה מהסולטאן העות'מאני. בנסיבות אלה שמר ברצ'אי זמן-מה על קשר גם עם השליט המודח. לגבי תביעת הטורקים שיעצור את השליטים הרומנים המרדנים גאורגה שטפאן וקונסטנטין שרבאן שנמלטו לארצו, לא התאמץ ברצ'אי למלא את בקשת הטורקים, זאת בהתאם למסורת הטרנסילבנית של ארץ מקלט לפליטים.
מדיניותו הדתית וכלפי האוכלוסייה הרומנית

חסיד נלהב של הדת הקלוויניסטית, פעל לעיתים נגד האינטרסים הקתוליים. בשנת 1644 עצר את עבודות הסיום של בניית הכנסייה הקתולית בסלטינה דה טימיש. ככל הנראה בסביבות 1648 מימן ברצ'אי מכיסו את פרסום הקטכיזם הקתולי של פטרוס קניזיוס, בתרגום הרומני של הישועי ממוצא רומני גאורגה (ג'ורג'ה) בואיטול. זה היה הספר הראשון שפורסם בשפה הרומנית באותיות לטיניות - לפי כללי הכתיב ההונגרי. באותה תקופה פורסם באלבה יוליה תרגום לרומנית של קתכיזם לותרני בתרגום לרומנית על ידי גיי'רג' פוגאראשי. בימי כהונתו של ברצ'אי בתי הספר הקלוויניסטים הרומניים בלוגוז' ובקאראנסבש נהנו מתמיכה כספית.
בימי שלטונו הקצרים, בשנת 1659 הוקל גם היחס לכנסייה האורתודוקסית הרומנית. הארכיבישוף (מיטרופוליט) סאווה ברנקוביץ' קיבל אישור למעמדו, ולהרחבת סמכותו לחבל פגראש (9 בינואר 1659) והצליח להשיג מהשליט פטור הכמרים האורתודוקסים הרומנים (Ecclesia valachica) מכל רחבי טרנסילבניה, מהמסים על השדות ועל הבקר (15 במרץ 1659). (ב-20 במרץ 1659 הפטור יושם גם בחבל פגראש, שבו היה קיים עוד מימי השליט גאבור בתלן, משנת 1614.
אמנם אחרי שהשתקע באלבה יוליה החליף את סווה ברנקוביץ על ידי גנאדייה השלישי שקרא לעצמו ארכיבישוף של בליגרד (אלבה יוליה), מרמורוש ושל כל ארץ טרנסילבניה (ארדיאל).
רק שב-5 בפברואר 1660 הטיל השליט גזרות על הפולחן האורתודוקסי בניסיון להכפיפו לכנסייה הרפורמית - תפילות רק ברומנית, פיקוח הדוק של בכירים קלוויניסטים, כולל בנוגע למפשט גירושים, איסור על אמונות טפלות, על נישוק האיקונין והצלבים, על טקס אכילת הלחם הקדוש ועל הטבילה לפי המסורת הישנה, הגבלת החינוך הדתי על למידת כתבי הקודש בלבד, כשהברית החדשה הייתה צריכה להיות הגרסה "מבליגרד" משנת 1648. נאסר על הכנסייה הרומנית לגבות קנסות, להגדיל יותר מדי את הכנסותיה, להתערב בענייני המלכות ולארח נזירים וזרים.
העימות עם ג'רג' ראקוצי השני

ראקוצי לא התכוון להתפשר. הוא כינס דיאטה בטרגו מורש (מארוש ואשארהיי), ובסיועו של יאנוש קמני, נבחר שוב לשליט ב-29 בספטמבר 1659. בהיעדר כוחות צבאיים מספיקים, התבצר ברצ'אי בסיביו, בעודג'רג' ראקוצי השני הטיל עליו מצור בחורף 1660-1659.
המעשה גרר להתערבות צבאית מסיבית של הפאשה מבודה שניצח את ראקוצי ב-22 במאי 1660 בקרב גיאלו, שבו השתתף גם ברצ'אי. השליט המובס, פצוע קשות, מת כעבור זמן קצר בעיר אוראדיה.
בעקבות הניצחון הטורקים העלו את ברצ'אי בחזרה על כס המלכות של טרנסילבניה. אך המיסים הכבדים שהטיל עוררו תגובות נזעמות בקרב העם. בדצמבר 1660 דיאטה נוספת הדיחה אותו והחליפה אותו ביאנוש קמן.
על יד היישוב אורמניש (Ormeniş) התחולל קרב בין המחנה של יאנוש קמן ובין תומכי ברצ'אי. מובס, ברצ'אי התפטר מהתפקיד של ווייבוד ב-31 בדצמבר 1660 והתיר את תומכיו משבועת הנאמנות כלפיו. בהתחלת שנת 1661 אנשיו של קמן עצרו את אחיו, אנדראש ברצ'אי, שהיה מפקד של פגראש, כלאו ועינו אותו. בהמשך נתפסו גם אקוש עצמו ואחיו השלישי, גאשפאר. שלושת האחים נידונו למוות באשמת שיתוף פעולה עם הטורקים והומתו ביישוב קוזמה (קוזמטלקה). הטורקים פלשו שוב לטרנסילבניה בקיץ 1661, ולבסוף שמו קץ גם לשלטונו של יאנוש קמן.
נשותיו

אקוש ברצ'אי היה נשוי פעמיים.
אשתו הראשונה הייתה ארז'בט סלאנצי
אחרי 1660 - לאיזבלה באנפי
לא נולדו לו ילדים.
הנצחה

- במאה ה-19 הוצבה אנדרטה לזכרו באחוזה ברצ'ה מארה (נאג'בארצ'ה). אחרי 1947 בעקבות הלאמת האחוזה על ידי השלטון הקומוניסטי האנדרטה נשארה באמצע שדה חקלאי. בשנת 2001, מיוזמת הפרפקט של הונדוארה, נציג של התנועה הדמוקרטית של ההונגרים ברומניה, שופצה האנדרטה והוצבה במקום אחר, במרכז העיר דווה.
לקריאה נוספת

Giurescu, Constantin C. - Istoria românilor, volumul III, ediţia a V-a, Editura BIC ALL, Bucureşti, 2007,
, I.Bănăţeanul Cel din urmă ban al Caransebeşului şi Lugojului, hunedoreanul Acaţiu din Bârcea Mare (Barcsai Ákos) ca stimulator al progresului cultural-bisericesc, Mitropolia Banatului, X 1960, nr.3-6, p. 29-35
הערות שוליים

1 2  S.Bulboacă - Banii... עמוד 315
1 2 3  Sorin Bulboacă Banii... ע' 316
1 2 3 4 5 6  Sorin Bulboacă The Institution ע' 7
↑  N.Iorga Istoria bisericii româneşti עמוד 346
↑  Alexandru Xenopol עמוד 682
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12850708X  LCCN: no2010139651  VIAF: 69982956   WorldCat (עם VIAF): 69982956 
חותם מימי שלטונו של אקוש ברצ'אי
קרום התא

| --- | --- |

איור של קרום תא של אדם
 שיוך:  cell periphery 
 מזהים
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H1.00.01.0.00011 
 FMA:  63841 
 קוד MeSH:  A11.284.149 
 מזהה MeSH:  D002462 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0007603 
 
ממברנת התא
קרום התא או ממברנת התא (באנגלית: Cell membrane) הוא ממברנה ביולוגית העוטפת את התא, הקרום של התא, המורכב מדו-שכבה ליפידית ומחלבונים שונים. קרום התא מפריד בין הציטופלזמה לבין הסביבה החוץ-תאית ומאפשר רק לחלק מהחומרים לעבור דרכו פנימה והחוצה. בכך מאפשר הקרום לתא לקיים בתוכו תנאים השונים מאשר מחוצה לו ולתפקד כיחידה עצמאית. לקרום התא אופי נוזלי ולרוב אינו סימטרי; תכונות אלו חיוניות לתפקודו המלא של התא. קרום התא נמצא בכל התאים של כל היצורים החיים, בעל ממלכת הפרוקריוטים והאאוקריוטים.
ליפידים בקרום התא > פוספוליפידים

הפוספוליפידים הם מרכיביה העיקריים של הממברנה. פוספוליפידים הם ליפידים בעלי ראש הידרופילי, "אוהב מים", ושני זנבות של חומצות שומן הידרופוביות, "שונאות מים". הפוספוליפידים מסתדרים בשתי שכבות כאשר הראשים נמצאים כלפי חוץ, לכיוון הציטופלזמה והנוזל החוץ תאי; והזנבות ביניהם, כלפי פנים הממברנה. בזכות מבנה זה מהווה הממברנה חיץ הידרופובי בין שתי תמיסות מימיות, פנים התא והסביבה החיצונית, אשר מאפשר מעבר בררני של חומרים דרך הממברנה וכן שמירה על צורתה על אף נוזליותה. המבנה הדו-שכבתי ממזער את חשיפתן של הקבוצות ההידרופוביות למים, ולכן מבנה הממברנה רצוי מבחינה אנרגטית, ונקב בממברנה החושף קבוצות הידרופוביות למים שבסביבה ייאטם במהרה.
ליפידים בקרום התא > פוספוליפידים > תנועת הפוספוליפידים

הפוספוליפידים יכולים לשנות את מיקומם. ידוע על שלוש תנועות עיקריות: תנועה לטרלית שהיא תנועה לצדדים (Lateral diffusion), קפיצה (למעלה ולמטה) (Flip-flop) ותנועה סיבובית (Rotation). תנועות אלה מסייעות לממברנה לשמור על נוזליותה, שכן הן מונעות מהליפידים להידחס לשכבה מוצקה.
ליפידים בקרום התא > סטרולים

סטרולים דוגמת הכולסטרול הם ליפידים הבנויים מארבע טבעות קשיחות של פחמן. התפקיד שלהם זה לייצב את קרום התא, בשביל שיפגם פחות בקלות. בנוסף, הסטרולים מייצבים גם חלבונים שונים בקרום התא, כגון: תעלות, נשאים ומשאבות.
ליפידים בקרום התא > ליפידים נוספים

בממברנה סוגי ליפידים נוספים. בהם הגליקוליפידים ועוד סוגי גליצרידים.
חלבוני הממברנה

חלבוני הממברנה מבצעים את רוב תפקודי קרום התא. לעיתים מופעלים חלבונים אלה על ידי חלבון ממברנה פריפריאלי.
חלבוני העברה מסייעים למעבר חומרים בין שני עברי התא.
תעלות הן נקבים גליליים בממברנה שדרכם עוברים חומרים במורד מפל ריכוזם. חלק מהתעלות נפתחות ונסגרות באופן מבוקר, ואילו אחרות פתוחות באופן קבוע.
נשאים מעבירים חומרים בדיפוזיה מזורזת, במורד מפל ריכוזים. נשאים מסוגלים להיקשר לחומר מסוים (או לכמה חומרים דומים). הקישור משנה את מבנם המרחבי, והם משחררים את החומר בצדה השני של הממברנה. העברה של חומרים במורד מפל ריכוזם וללא השקעת אנרגיה על ידי תעלות או נשאים נקראת העברה סבילה.
משאבות הן סוג של נשאים הדורשים השקעת אנרגיה (שמקורה בדרך כלל ב-ATP) לצורך פעילותם, והן מאפשרות מעבר של חומרים כנגד מפל ריכוזם. העברת חומרים כנגד מפל הריכוזים ותוך השקעת אנרגיה על ידי משאבות נקראת הובלה פעילה.
קולטנים מסייעים לתקשורת תאית בתוך התא, עם תאים שכנים לו, ועם הגוף כולו. בחלבונים אלה ישנם אתרי קישור להורמונים וחלבונים אחרים אשר ביכולתם לשנות את תפקוד התא.
חלבוני היכרות הם גליקופרוטאינים (חלבונים בעלי שיירת סוכרים) המהווים מעין טביעת אצבע של התא, ומסייעים לזיהויו.
חלבוני היצמדות מצמידים תאים מאותה הרקמה זה לזה.
אנזימים מזרזים או מעכבים תגובות כימיות הנעשות בשטח הפנימי של התא.
מעבר חומרים דרך קרום התא

|  | נוזל תוך-תאי | נוזל חוץ-תאי |
| --- | --- | --- |
| Na+ | 10 mEq/L | 142 mEq/L |
| K+ | 140 mEq/L | 4 mEq/L |
| Ca2+ | 0.0001 mEq/L | 2.4 mEq/L |
| Cl- | 4 mEq/L | 103 mEq/L |
| Mg2+ | 58 mEq/L | 1.2 mEq/L |
| HCO3- | 10 mEq/L | 28 mEq/L |
| גלוקוז | 0-20 mg/dl | 90 mg/dl |
| חומצות אמינו | 200 mg/dl | 30 mg/dl |
| חומציות | 7.0 pH | 7.4 pH |
לערך מורחב יותר על מעבר חומרים דרך קרום התא, ראו מנגנוני מעבר דרך ממברנות ביולוגיות.
קרום התא מאפשר מעבר סלקטיבי של חומרים. קצב מעברם נשלט ויכול להתגבר או להיחלש לפי הצורך. חומרים יכולים לעבור באופן סביל, עם כיוון מפל הריכוזים שלהם, בפעפוע דרך הקרום ודרך תעלות בקרום, ובפעפוע מסויע דרך נשאים בקרום. נשאים מסוימים יכולים להעביר חומרים דרך קרום התא באופן פעיל, נגד מפל הריכוזים שלהם.
תהליכי המעבר הסבילים והפעילים יוצרים ריכוזים מסוימים של חומרים מחוץ לתא ובתוכו, המאפשרים לתא לתפקד.
מעבר חומרים דרך קרום התא > הובלה סבילה

מעבר חומרים בפעפוע פשוט הוא המעבר הפשוט ביותר דרך קרום התא. הוא מתבצע על ידי הפרשי הריכוזים (מפלי הריכוז) של החומרים המומסים בתא ומחוץ לו. בצורה זו חומר נע מאזור שבו ריכוזו גבוה לאזור שבו ריכוזו נמוך.
מולקולות לא קוטביות או קוטביות וקטנות כמו: חמצן, חנקן, פחמן דו-חמצני (וכן מים) יכולות לעבור בפעפוע את הממברנה הליפידית. מולקולות גדולות יותר או מולקולות קוטביות, וכן יונים, אינם יכולים לעבור בפעפוע דרך הליפידים בממברנה אלא עוברים דרך החלבונים החוצים את הקרום בתהליך המכונה פעפוע מסויע.
אוסמוזה היא מקרה פרטי של דיפוזיה, שבו מתרחש מעבר של מים דרך הממברנה במורד מפל ריכוזם, דהיינו, מתמיסה שבה ריכוז המומסים נמוך יותר לתמיסה שבה ריכוז המומסים גבוה יותר. האוסמוזה מושפעת מיחס ריכוזם של כלל המומסים בין שני צדי הממברנה. בתהליך הפלסמוליזה מתכווץ התא עקב איבוד מים כתוצאה מהאוסמוזה.
מעבר חומרים דרך קרום התא > הובלה פעילה

הובלה פעילה מתארת רתימת אנרגיה לשם הובלת חומרים דרך קרום התא, עם מפל הריכוזים ולסך הכוחות הפיזיקליים המשפיעים על מעבר אותם חומרים. הובלה פעילה מתבצעת בעזרת חלבונים טרנסממברנלים המנצלים אנרגיה כימית זמינה באופן ישיר או עקיף, כדי לקשור אליהם חומרים ולהובילם דרך קרום התא.
לאנרגיה הנדרשת להובלה פעילה שני מקורות אפשריים. המקור הראשון הוא שימוש ישיר באנרגיה הכימית הגלומה במולקולות ATP (אדנוזין תלת-זרחתי). הובלה מסוג זה מכונה הובלה פעילה ראשונית. מקור אנרגיה נוסף להובלה גלום במפל הריכוזים שיוצרת הובלה פעילה ראשונית. הובלה מסוג זה מכונה הובלה פעילה שניונית.
מעבר חומרים דרך קרום התא > אנדוציטוזה ואקסוציטוזה

באנדוציטוזה נוצר שקע בממברנה אשר שוקע לאט אל תוך התא ונוצרת בועית אשר מתנתקת מהקרום ונכנסת לתא. בועית זו נקראת בועית מייבאת והיא בדרך כלל מתאחה עם הרשת האנדופלסמתית, עם הליזוזום או עם מנגנון גולג'י.
באקסוציטוזה בועית מייצאת מתאחה עם הממברנה ותוכנה יוצא מן התא. הבועית מייצאת חומרי פסולת וחומרים אחרים מן התא החוצה ממנו.
תהליכי האנדוציטוזה והאקסוציטוזה משלימים זה את זה לתנועה מחזורית של הליפידים המרכיבים את הממברנה. האנדוציטוזה גורעת ליפידים מהממברנה, בעוד שהאקסוציטוזה תורמת לממברנה ליפידים.
ראו גם

נשאים רב תרופתיים
הערות שוליים

↑  Guyton AC, Hall JE. Textbook of Medical Physiology, 9th Ed., W.B. Saunders Company, 1996, p. 44
| חלקי התא ואברוניו |
| --- | --- | --- |
| אברונים | גרעין התא • רשתית תוך-פלזמית • גולג'י • כלורופלסט • מיטוכונדריון • ליזוזום •  פרוקסיזום • בועית מתכווצת |  |
| חלקים נוספים | ציטופלזמה • קרום התא • דופן התא • שלד התא • חלולית • ריבוזום • MTOC (צנטריול) • מזוזום |  |
| מבנים בגרעין | גרעינון • ספלייסוזום |  |
| בקטריולוגיה |
| --- | --- | --- |
| מונחי יסוד | פרוקריוטים • ארכאונים (חיידקים קדומים) • חיידקים אמיתיים • אנדוטוקסין |  |
| חלקי התא החיידקי ואברוניו | נוקלאואיד • פלסמיד • ציטופלזמה • ריבוזום • קרום התא • דופן התא: פפטידוגליקן (חומצה טיכואית) • פריפלזמה • קרום חיצוני: ליפופוליסכריד • קפסולה ו-Slime layer • שוטון • פילי • פימבריה • ביופילם |  |
| מורפולוגיה | נקד • מתג • סלילון |  |
| פיזיולוגיה | פליגה • קוניוגציה • טרנספורמציה • עמידות לאנטיביוטיקה |  |
| מטבוליזם | חיידקים אירוביים (אווירניים אובליגטוריים, אווירניים פקולטטיביים, מיקרואירופילים) • חיידקים אנאירוביים (אל-אווירניים אובליגטוריים, אל-אווירניים פקולטטיביים, אל-אווירני סובל אוויר) • תסיסה • חיזור סולפט מיקרוביאלי • חיידקים סגולים |  |
| שיטות בקטריולוגיות | צביעת גראם (חיידקים גראם-חיוביים, חיידקים גראם-שליליים) • צביעה יציבת חומצה • מבחן קטלאז • מבחן אוקסידאז • מבחן קואגולאז • סיווג לנספילד • מבחן CAMP |  |
| מיגור חיידקים | חיטוי • פסטור • עיקור • אנטיביוטיקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284825105171  BnF: cb11958886k (data)  GND: 4067550-6  LCCN: sh85021654  NDL: 00569973  TH: H1.00.01.0.00011 
ליפידים בקרום התא של אדם
הפוספוליפידים מסתדרים בשתי שכבות כאשר הראשים נמצאים כלפי חוץ, לכיוון הציטופלזמה והנוזל החוץ תאי; והזנבות ביניהם, כלפי פנים הממברנה.
גבעת שאול

ערך זה עוסק בשכונה במערב ירושלים. אם התכוונתם לתל המקראי שנודע במקרא בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1907
 מייסדים:  הרב אריה לייב הרשלר, משה קופל קנטרוביץ' והרב נסים אלישר
 על שם:  הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר (יש"א ברכה)
 אוכלוסייה:  8,969 (2016)
 קואורדינטות:  31°47′22″N 35°11′31″E﻿ / ﻿31.789325°N 35.19186944°E﻿ / 31.789325; 35.19186944
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) גבעת שאול(למפת ירושלים רגילה) גבעת שאול(למפת הרי ירושלים רגילה) גבעת שאול(למפת הרי ירושלים מוגדלת) גבעת שאול
 
מבנה באזור התעשייה
בניין חברת מלם תים באזור התעשייה גבעת שאול
סוכות בחצר גבעת שאול ירושלים
גבעת שאול היא שכונה ואזור תעשייה במערב ירושלים, מדרום לכביש 1. השכונה שוכנת בצמוד לכניסה הראשית לעיר, וגובלת בשכונת מעלה שאול מדרומה, ובשכונת קריית משה בדרומה ובמזרחה. תושבי השכונה חרדים אך יש גם לא מעט דתיים לאומיים. אזור התעשייה נמצא בין שכונת גבעת שאול ממזרח להר נוף ממערב, והוא מתפשט דרומה גם במערב קריית משה, עד שכונת בית הכרם. הנכנסים לירושלים דרך מחלף סחרוב, עוברים דרך גבעת שאול בדרכם לתוך העיר.
גאוגרפיה

השכונה שוכנת בחלק המערבי של ירושלים, על צלע הר המתנשא בפסגתו עד לגובה של 825 מטרים מעל פני הים (באזור מגדל המים - מגדל אשר).שכונת גבעת שאול מתחלקת לשני אזורים:
שכונת המגורים: מתוחמת בין שדרות ויצמן בצפון, רחובות פינחס קהתי ועקיבא אזולאי במערב, רחוב ימין אבות בדרום ורחובות העילוי ובית שערים במזרח. גבעת שאול
אזור התעשייה: מתוחמת בין שדרות ויצמן, הר תמיר והר המנוחות בצפון, שכונת הר נוף במערב, שכונות יפה נוף ובית הכרם בדרום, ורחוב יהושע פרבשטיין במזרח.
גבעת שאול א' היא בעיקרה שכונת מגורים, בעוד גבעת שאול ב' מורכבת ממרכזי קניות, משרדים ותעשייה. בשיפולי השכונה מצפונה נמתח הכביש מערבה לכיוון השפלה. נחל שאול היורד מהשכונה מתחבר לנחל שורק. מפאתי שכונת גבעת שאול סלולה דרך רומית בשם "מעלה רומאים" עד היישוב מוצא, והיא למעשה קטע מדרך ארוכה יותר בין אמאוס לירושלים.
הודות למיקומה המערבי של השכונה, האקלים בה דומה לאקלים הקיים במערב ירושלים המתאפיין בלחות גבוהה יחסית לזו שבמזרח ירושלים, ולכמות גשמים גדולה יותר מזו שבמרכז ובמזרח העיר.
היסטוריה > הקמת השכונה

הרעיון להקמת השכונה עלה זמן רב לפני יסודה, אלא שקשיים שונים, כגון בעיית רכישת קרקעות על ידי יהודים בתקופה העות'מאנית, מנעו את הקמתה. ב־1907 הוקמה חברה מייסדת - 'חברת גבעת שאול', לה חברו הרב אריה לייב הרשלר (ר' לייב דיין), משה קופל קנטרוביץ' והרב נסים אלישר. נעשו ניסיונות לרכוש קרקע כדי להקים "שכונת גנים", מעין שכונה חקלאית. כוונת המייסדים הייתה שבשכונה יתיישבו עניים שתינתן להם אפשרות להקים משקי עזר חקלאיים ליד ביתם, לאספקת תוצרת חקלאית טרייה לירושלים. באותה שנה (1907) נרכשו קרקעות השכונה (240,000 אמה) מידי ערביי דיר יאסין (הר נוף כיום). השכונה נקראת ע"ש הרב יעקב שאול אלישר (יש"א ברכה) הראשון לציון, שבנו נסים, היה ממייסדי השכונה. נימוק נוסף לשם השכונה היה שמרומה של השכונה החדשה גם ניתן לצפות לכיוון תל אל פול היא גבעת שאול המקראית, בירתו של שאול המלך (בימינו באזור הסמוך לשכונת פסגת זאב).
השכונה החדשה הייתה מרוחקת מהעיר ומוקפת בכפרים ערביים, שהקרובים בהם היו דיר יאסין וליפתא, והדבר הרתיע את הרוכשים הפוטנציאלים. משה קנטרוביץ החליט למכור את הקרקע לבודדים, ולכן חילק את הקרקע לכ־160 מגרשים, שאותם הציע למכירה במחירים השווים לכל רוכש (13 נפוליון זהב). המגרשים היו גדולים בהשוואה למה שהיה מקובל בשכונות החדשות של ירושלים וגודלם היה כ־200 מ"ר. לדעתו של קנטרוביץ', שהיה הרוח החיה במייסדים, די היה בשטח הנרחב, כדי לבנות בית מגורים, לשתול גן ירק סביבו ולאפשר פרנסה ממכירת התוצרת החקלאית בעיר הקרובה - ירושלים. עוד נקבע שהרחובות הראשיים בשכונה יהיו ברוחב של 12 אמות (כשישה מטרים).
בשכונה התיישבו החל משנת 1910 מעט אנשים, רובם ממוצא תימני, שלא יכלו להרשות לעצמם לרכוש נחלה בעיר. הם בנו לעצמם בתי עץ קטנים וכשגדל במקצת היישוב גם הקימו לעצמם בית כנסת קטן שאותו מיקמו במרתפו של אחד הבתים ("ממעמקים קראתיך ה'"). נסים אלישר הוא שפעל ליישב במקום משפחות של תימנים, שכן אלה נחשבו לבעלי יכולת סבל גבוהה כנדרש ממתיישבים בשכונת ספר, ואף הוא עצמו התיישב בה כדוגמה אישית.
לאחר כארבע שנים הצטרפו משפחות מהעיר העתיקה וממאה שערים, חלקן אשכנזיות וחלקן ספרדיות. בידודה של השכונה, משך אליה אישים מתנועת המוסר ותנועת החסידות שנהגו להתבודד בה, בהם הרב נפתלי אמסטרדם, הרב יהודה לייב אשלג, הרב שלמה זלמן הבלין, הרב יצחק מלצן, יעקב שמואל וינברג (ממייסדי בנק אנגלו-פלשתינה וגימנסיה הרצליה), וחתנו הרב אלעזר מרדכי קעניג (מחבר "רקח מרדכי" על השאילתות), הרב יוסף צבי גולדשמיד שהיה השו"ב (שוחט ובודק) של מאה שערים, ועוד.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

מאז הקמתה סבלה השכונה ממתקפות ומירי של ערביי דיר יאסין וליפתא. ישנן עדויות על התנגשויות חמושות בין היהודים לבין קבוצות ערבים שהגיעו לשכונה במטרה לעשות בהם שפטים, שבהן נפצעו יהודים ונהרגו ערבים. ב-1929 היה מקרה של ירי על ידי ערבים מהאזור, שבמהלכו נפצעו זוג ממוצא תימני. בעקבות המקרה חש משוריין של חיל האוויר האנגלי להגנת תושבי השכונה, ובתקרית האש נהרג הקצין האנגלי. לאחר תגובה באש של תושבי השכונה וחברי ההגנה, פסקו מתקפות הערבים על השכונה.
שכונת גבעת שאול המקורית חרבה בקרבות שבין הטורקים לבריטים על מבואות ירושלים במלחמת העולם הראשונה (השכונה היחידה בירושלים שנפגעה בקרבות). כבר בתחילת הקרבות עזבו אותה תושביה ונמלטו על נפשם מזרחה. לאחר שניצחו הבריטים, הם שילמו פיצויים לתושבי השכונה, והשכונה הוקמה מחדש בשנת 1919. גם בתקופה זו שימשו חצרות הבתים לחקלאות זעירה ואף לגידול פרות לחלב. בתחילת שנות ה-20 נוסדה במערב העיר שכונת הגנים קריית משה וכך נוצר רצף יהודי יישובי שזירז את התפתחות השכונה. אך שתי השכונות גם יחד לא היו בתחומה של העיר ירושלים והתקיימו במעמד עצמאי, ורק לאחר מלחמת העצמאות סופחה השכונה לירושלים.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

עד מלחמת העצמאות שכן ממערב לשכונה הכפר הערבי דיר יאסין, שיושביו התפרנסו מחציבה במחצבות ממערב לעיר, ושימש כבסיס לערבים במלחמתם ביהודים. במלחמת העצמאות נכבש הכפר על ידי אצ"ל ולח"י, במה שכונה "פרשת דיר יאסין", פרשה שמהלכיה ותוצאותיה נותרו שנויים במחלוקת. בחלק מבתי הכפר הנטושים הוקם מרכז בריאות הנפש "כפר שאול".
ב-1949 הוקם בכפר מחנה עולים, ובמקביל שיכנו בכפר גם גרעין מתיישבים שהיה קשור לפועלי אגודת ישראל, מיוצאי פולין, רומניה וסלובקיה, שהקימו בו יישוב יהודי חדש - גבעת שאול ב'. בטקס החנוכה נכחו מספר שרים, שני הרבנים הראשיים וראש עיריית ירושלים.
ב-1989 אושרה תוכנית להרחבת השכונה ובניית למעלה מאלף יחידות דיור עבור הציבור החרדי. בשטח בן כמאתיים דונם, ששימש אז בעיקר לתעשייה ומשתרע בין רחוב נג׳ארה במזרח, רחוב כנפי־נשרים בדרום, השוקי הסיטונאי במערב והמצוק של כביש ירושלים-תל אביב (כביש 1) בצפון. אזור זו חובר באותה עת ישירות לכביש 1, דרך צומת גינות סחרוב. שכונה זה נבנתה בהדרגה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20.
ב-2016 עמד מספרם של תושבי השכונה על 8,969 נפש, חרדים, ודתיים לאומיים רבים ומעט חילונים בעיקר בשל הסמיכות לקריית משה.
מאז ראשית שנות ה-2000, נמצאת השכונה בפיתוח ונבנים בה בניינים רבי קומות (מגדלי שאול), הממצבים אותה היא בין השכונות מרובות המגדלים בעיר.