stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד מיור

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1973 (בן 51) סירקיוז, מדינת ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  מכללת איטקה  אוניברסיטת סלמנקה  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  Roy H. Park School of Communications 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 עיסוק:  כתב ומגיש חדשות
 מעסיק:  ABC
 סוג כתב:  חדשות
 פרסים והוקרה:  פרס אדוארד מורו פרס גילדת הכותבים של אמריקה פרס אמי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  DavidMuir
 
דייוויד ג'ייסון מְיוּר (באנגלית: David Jason Muir; נולד ב-8 בנובמבר 1973) הוא כתב בכיר ומגיש חדשות אמריקני שעובד בחטיבת החדשות של רשת ABC.
מיור מגיש את מהדורת החדשות המרכזית של רשת ABC, ה-World News Tonight, שמדורגת כיום כמהדורת החדשות הנצפית ביותר בארצות הברית עם כ-9.4 מיליון צופים מדי ערב.
קורות חייו

מיור נולד וגדל בעיר סירקיוז שבמדינת ניו יורק.
מיור סיים לימודי תואר ראשון בתקשורת במכללת אית'קה (אנ') בניו יורק בשנת 1995, והוא למד במקביל במכון לעיתונאות פוליטית באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאוניברסיטת סלמנקה בספרד.
קריירה

בתחילת הקריירה העיתונאית שלו, החל משנת 1995, הוא שימש ככתב חדשות בתחנת הטלוויזיה המקומית של קבוצת ABC בעיר הולדתו, סירקיוז, ולאחר מכן הוא עבר לעבוד בתחנה מקומית גדולה יותר מאותה הרשת בעיר בוסטון. בתחנה הזו הוא היה שותף לזכייה בפרס על שם אדוארד מורו על תחקיר שהתחקה אחר מבצעי פיגועי 11 בספטמבר.
בחודש אוגוסט 2003 הצטרף מיור לחטיבת החדשות של רשת ABC הארצית כמגיש תוכנית העדכונים הלילית "World News Now". משנת 2007 הוא החל להגיש את המהדורה המרכזית של הרשת בימי שבת, ובהמשך הוא קיבל לידיו גם את מהדורת החדשות המרכזית של ימי ראשון. כשנה לאחר מכן, בשנת 2013, הוא מונה בנוסף להיות המגיש של מגזין האקטואליה לשעות הפריים-טיים של הרשת, "20/20", לצדה של אליזבת ורגאס.
לאחר כמה שנים כמגיש מהדורות סופי השבוע, מונה מיור בחודש ספטמבר 2014 להיות המגיש הקבוע של המהדורה המרכזית של רשת ABC גם בימי חול, ה-"World News Tonight", כתחליף לדיאן סויר שהכריזה על פרישתה מהתפקיד. כשנתיים לאחר כניסתו לתפקיד הפכה המהדורה בהגשתו לנצפית ביותר באמריקה עם ממוצע של כ-8.3 מיליון צופים מדי ערב לעונת 17–2016 לפי נתוני מדד נילסן. בכך הצליחה המהדורה בהגשתו לעבור לראשונה מזה 21 שנה את המהדורה המתחרה של רשת NBC בהגשתו של לסטר הולט ולהגדיל את הפער מהמהדורה של רשת CBS בהגשתו של ג'ף גלור המדורגת במקום השלישי.
מיור בין השאר דיווח מישראל בתקופת מלחמת לבנון השנייה ומרצועת עזה, מפרו לאחר רעידת האדמה ב-2007, מסין לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן (2008) ומהאיטי לאחר רעידת האדמה ב-2010. הוא סיקר את אולימפיאדת בייג'ינג ואולימפיאדת ונקובר וכיסה מערכות בחירות ואסונות בזירה האמריקנית.
הוא זכה בפרס על שם אדוארד מורו על סיקור פגיעת טורנדו מור באוקלהומה ב-2013, ועל סיקור המשבר ההומניטרי במוגדישו שבסומליה. כמו כן הוא היה שותף לזכייה בפרס גילדת הכותבים של אמריקה, ב-2009 ובפרס אמי לסיקור החדשות המתפרצות הטוב ביותר ב-2010.
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לתפקיד נשיא ארצות הברית היה מיור העיתונאי הראשון שראיין אותו.
בשנת 2024 במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, הנחה מיור לצד לינסי דיווס את העימות הנשיאותי בין קמלה האריס ודונלד טראמפ.
הערות שוליים

↑  ABC News’ ‘World News Tonight” Tops 2019-20 Season In Viewership And Most Prized Demographics, ידיעה באתר Deadline
↑  דוד מלול, בידיים שלהם: דיוויד מיואר ולינסי דיוויס ינווטו את העימות, באתר ישראל היום, ‏9.9.2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2011056261  MusicBrainz: cadc9546-02e2-439b-8a6f-daa3e8d5e166  VIAF: 178805570   WorldCat (עם VIAF): 178805570
2016 באסטרונאוטיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2016  באסטרונאוטיקה |  |
< · 2014 · 2015 — 2016 — 2017 · 2018 · >  פורטל מדעי החלל
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2016 ונוגעים לתחום האסטרונאוטיקה.
אירועים בולטים

במהלך השנה בוצעו 85 שיגורים, מהם 22 (25.8%) על ידי ארצות הברית וסין.
8 באפריל – בוצע שיגור מוצלח של המשגר פאלקון 9 ולראשונה, השלב הראשון הונחת בהצלחה על ארבה באוקיינוס האטלנטי.
4 ביולי – הגשושית ג'ונו ששוגרה על ידי נאס"א הגיעה למסלולו סביב כוכב הלכת צדק.
שיגורי לוויינים > שיגורים מאוישים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | צוות בשיגור | מועד נחיתה | צוות בנחיתה | זמן טיסה | הערות |
| 19 במרץ  21:26:38 UTC | רוסיה סויוז TMA-20M | אלכסיי אובצ'ינין  אולג סקריפוצ'קה ארצות הברית ג'פרי ויליאמס | 7 בספטמבר  01:13 UTC | אלכסיי אובצ'ינין   אולג סקריפוצ'קה  ארצות הברית ג'פרי ויליאמס | 172 יממות ו-4 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת 47/48, חללית חרום |
| 7 ביולי  01:36 UTC | רוסיה סויוז MS-01 | אנטולי איוואנישין  ארצות הברית קת'לין רובינס   יפן טקויה אונישי | 30 באוקטובר  03:59 UTC | אנטולי איוואנישין   ארצות הברית קת'לין רובינס   יפן טקויה אונישי | 115 יממות ו-2 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת 48/49, חללית חרום |
| 17 באוקטובר   23:30 UTC | הרפובליקה העממית של סין שנג'ואו 11 | ג'ינג האיפנג  צ'ן דון | 17 בנובמבר   6:07 UTC | ג'ינג האיפנג   צ'ן דון | 32 ימים ו-6 שעות | חיבור לתחנת חלל טיינגונג 2 וביצוע ניסויים |
| 19 באוקטובר  08:05 UTC | רוסיה סויוז MS-02 | סרגיי ריז'יקוב  ארצות הברית שיין קימברו   אנדריי בוריסנקו | 30 באפריל 2017  11:21 UTC | סרגיי ריז'יקוב   ארצות הברית שיין קימברו   אנדריי בוריסנקו | 173 יממות ו-3 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת 49/50, חללית חרום |
| 17 בנובמבר  20:20 UTC | רוסיה סויוז MS-03 | אולג נוביצקי  ארצות הברית פגי ויטסון   צרפת תומא פסקה | 2 ביוני 2017  14:10 UTC | אולג נוביצקי  צרפת תומא פסקה | 196 יממות ו-18 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת 50/51, חללית חרום |
חקר גרמי השמיים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | מטרה | פעילות במהלך שנת 2016 |
| 15 באוקטובר 1997 | האיחוד האירופיארצות הברית קאסיני-הויגנס | חקר שבתאי וסביבתו | 6 במאי - מעבר 975 ק"מ מטיטאן |
| 2 ביוני 2003 | האיחוד האירופי מארס אקספרס | חקר מאדים וסביבתו | 14 בינואר - מעבר 53 ק"מ מפובוס |
| 2 במרץ 2004 | ארצות הברית רוזטה | חקר שביט צ'וריומוב-גרסימנקו | 30 בספטמבר - נחיתה על השביט |
| 5 באוגוסט 2011 | ארצות הברית ג'ונו | חקר צדק | 4 ביולי - מעבר למסלול סביב צדק |
| 16 במרץ | האיחוד האירופירוסיה מקפת שיירי הגז אקסו מארס | חקר מאדים | * 19 באוקטובר - מעבר למסלול סביב מאדים  * סקיאפארלי לא הצליח לבצע נחיתה רכה על המאדים |
סיכומים שנתיים > לפי מדינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| רוסיה | 17 | 16 | 1 |  |
| ארצות הברית | 22 | 22 | 0 |  |
| יפן | 4 | 4 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין | 22 | 21 | 1 |  |
| האיחוד האירופי | 11 | 11 | 0 |  |
| הודו | 7 | 7 | 0 |  |
| ישראל | 1 | 1 | 0 |  |
| קוריאה הצפונית | 1 | 1 | 0 |  |
סיכומים שנתיים > לפי אתר שיגור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתר | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| רוסיהקזחסטן קוסמודרום בייקונור | 11 | 10 | 1 |  |
| רוסיה קוסמודרום פלסצק | 5 | 5 | 0 |  |
| רוסיה קוסמודרום ווסטוצ'ני | 1 | 1 | 0 |  |
| ארצות הברית נמל החלל קייפ קנוורל | 18 | 18 | 0 |  |
| ארצות הברית מרכז החלל קנדי | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית מתקן הטיסות וולופס | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית בסיס חיל האוויר ונדנברג | 3 | 3 | 0 |  |
| ארצות הברית נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית נמל החלל הפסיפי - אלסקה | 1 | 1 | 0 |  |
| צרפת מרכז החלל הגיאני | 11 | 11 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל אוצ'ינורה | 1 | 1 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל טנגשימה | 3 | 3 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן | 9 | 9 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג | 7 | 7 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים טאיואן | 4 | 2 | 1 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג | 2 | 2 | 0 |  |
| הודו מרכז החלל שריחאריקוטה | 7 | 7 | 0 |  |
| ישראל בסיס פלמחים | 1 | 1 | 0 |  |
| קוריאה הצפונית אתר שיגורים סוחה | 1 | 1 | 0 |  |
הערות שוליים

↑  אלון מאסק הצליח להנחית טיל ראשון בים, באתר כלכליסט, 9 באפריל 2016
↑  שוחרר למסלול ב-27 באפריל על ידי משלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית
↑  שוחררו ב-17 במאי על ידי משלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית והיתר ב-14 בספטמבר על ידי משלחת מס' 49 לתחנת החלל הבין-לאומית
↑  לוויינים שוחררו מחללית אספקה ב-20 ביוני (לאחר ניתוקה מתחנת החלל הבין-לאומית)
↑  שוחרר למסלול ב-17 באוגוסט 2017 על ידי משלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית
↑  שוחחרו למסלול ב-25/26 בנובמבר לאחר ניתו החללית מתחנת החלל
↑  שוחרר לחלל ב-19 בדצמבר על ידי משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית
1 2 3 4 5 6  שוחרר לחלל ב-16 בינואר 2017 על ידי משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית
1 2  שוחרר לחלל ב-16 במרץ 2017 על ידי משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית
↑  חזרה בסויוז MS-04 בשנת 2017
↑  כולל 2 שיגורים בעזרת משגר תוצרת רוסיה
↑  שימוש במשגר של האיחוד האירופי ורוסיה
לראושנה בוצע נחיתה של שלב ראשון של משגר פאלקון 9
ג'ורג'ו ניסים

בנו, פיירו ניסים, מספר את סיפור חייו של אביו בכנס יהדות איטליה ביד ושם בשנת 2008
ג'ורג'ו ניסים (23 במרץ 1908, פיזה - 1 באפריל 1976) היה פעיל יהודי בשרות הארגון להצלת פליטים דלאסם. ארגון לסיוע אשר פעל בתקופת מלחמת העולם השנייה בחסות הכנסייה הקתולית וטיפל בפליטים היהודים שהגיעו לאיטליה מהארצות: גרמניה, אוסטריה, פולין, רומניה ועוד. אלו המתינו לאשרות הגירה למדינות מעבר לים, אך בינתיים נזקקו לסיוע. הרשת שפרש הארגון ברחבי איטליה איפשרה לו להושיט את העזרה. ניסים היה בשרות הארגון מאז הקמתו בשנת 1939 ונשאר נציגו היחידי בטוסקנה בשנים של הכיבוש הגרמני – 1943–1944.
בעזרת רשת של אנשי מנזרים ומשפחות בורגניות קתוליות מפירנצה ולוקה הוא הצליח להציל כ-700 עד 800 יהודים. הוא זכה למדליית כסף "Gonfalone of silver" מממשל מחוז טוסקנה. יומנו פורסם בשנת 2005 על ידי ההיסטוריונית לילאנה פיצ'וטה (Liliana Picciotto Fargion) בעזרת ממשל מחוז טוסקנה. כן ההתקיים טקס ביד ושם בו השתתפו ניצולים מצילים שהיו עדיין בחיים. פועלו צוין בסרט שיזמה הטלוויזיה האיטלקית בשנת 2008 בשם "גיבור פשוט" (Un eroe semplice).
תולדות חייו

ג'ורג'ו ניסים היה בנם של אכּילֶה ניסים (Achille Nissim), אשר השתייך לקהילת יהדות ליבורנו, וכְּלֶליָה קַרדוֹזוֹ לאינס (Clelia Cardoso Laines). המשפחה שמרה על מצוות היהדות כמקובל בקרב יהודי פיזה – ללא החמרה יתרה. רבה של הקהילה, ג'קומו אוגוסטו חסדא, הכין אותו לטקס הבר מצווה.
לאביו היה מפעל מצליח לייצור אריגים, אשר עבר לניהולו לאחר פטירת אביו, דבר שמנע ממנו לימודים אקדמיים.
דלאסם

בשנת 1939 הצטרף לארגון "דלאסם". היה לנציגו בפיזה, לוקה וויארג'ו. תפקידו היה לאתר את הפליטים שהגיעו לאזור ולסייע להם במציאת מקומות אכסון ובמחיה. פעילות מיוחדת אורגנו עבור הילדים (בנים עד גיל 18 שנה ובנות עד גיל 21 שנה). הילדים אורגנו בקבוצות של עשרה ונמסרו לטיפול משפחות אומנות.
במסגרת תפקידו פגש את דר' מרים פלוטקין, פליטה יהודייה מליטא. הוא ביקש להינשא לה אבל לפי התחיקה האיטלקית, הפליטים יכלו להינשא רק אחרי שהביאו צאצא לעולם, כביטוי לרצינות כוונותיהם, וכך היה. הם נישאו במאי 1942 והיו להם שלושה ילדים.
הכיבוש הגרמני

בספטמבר 1943 נכבשה איטליה על ידי הצבא הגרמני והוקמה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית וכך פסקה הפעילות הגלויה של ה"דלאסם". הנציגים היהודים בטוסקנה נעצרו. ניסים היה בדרך למפגש הקבוע בכנסיית סן-מרקו בפירנצה (Basilica di San Marco), אך מסיבה כל שהיא הוא השתהה בדרך, כך ניצל מהלשנה אשר הביאה לתפיסת חברי הנציגות, בהם הרב נתן קאסוטו.
החל מנובמבר 1944 הוא ירד למחתרת ומשפחתו עברה למנזר. בפועל הוא המשיך לפעול לבדו, תחת שם משפחה מזויף Nicolini. הוא זכה לסיוע ממשפחות בורגניות קתוליות ומהבישוף מגנואה (Francisco Repetto). הוא הצליח לאתר מקומות מקלט לפליטים בשני מנזרים: מנזר פרנטה (Abbazia of Farneta(lu)) ליד לוקה ומנזר של מסדר Convento degli Oblati di Lucca.
במנזרים אלה קיבל לרשותו קומות שלמות ואת אולמות המרתף. על מנת להימנע מקליטת מלשינים למנזרים, הוא נהג לגזור שטרות כסף לשניים: חלק אחד השאיר אצל השוער במנזר ואת החלק השני מסר לידי הפליט שאיתר. כך הפליט התקבל מיד למקלט מבלי צורך בבירורים.
הפליטים נזקקו לתעודות זהות הן לצורך תנועתם והן לשם קבלת תלושי מזון. הוא ארגן בתי דפוס אשר דאגו לספק לכולם תעודות. את התנועה ממקום למקום הוא ביצע בעזרת אופניים. במעברו בדרכים הכפריות עבר ליד חיילים גרמניים אשר לא חשדו בכומר הרכוב על אופניים. גם כאשר חבילת תעודת מזויפות נפלה ממושב האופניים ליד טור חיילים גרמניים, הוא הרים אותה בקורת רוח והמשיך בדרכו. הוא היה מבוקש על ידי הגרמנים והמשטרה האיטלקית אך הצליח לנוע ברחבי ליגוריה וטוסקנה, לאתר את הפליטים היהודיים שהיו במחבואים ולרכזם במקומות אכסון מתאימים.
עד לשחרור העיר לוקה ב-5 בספטמבר 1944 ניסים גם ארגן פעולות נגד הצבא הגרמני. רעייתו, אשר עברה לגור בסן מיניאטו, בין פיזה לפירנצה, התקבלה בתור מורה לגרמנית אצל כוחות הכיבוש הגרמני. כך הייתה מקור מידע. היה ניסיון לארגן קבוצה של פרטיזנים איטלקים בלבוש חיילים גרמניים אשר יעברו בין בתי הסוהר וישחררו את אנשי המחתרת. ניסיון שנכשל בסופו של דבר.
בתום המלחמה

ניסים ורעייתו הקימו מחדש את הקהילה היהודית הקטנה בלוקה. הוא המשיך למלא תפקיד ב"דלאסם". הוא המשיך בקליטת הפליטים היהודיים שהגיעו לאיטליה מאירופה. הוא עסק ברכישת הספינות : "נפטון" (Neptune) ו"פטר" (Peter), אשר שימשו להעפלה לארץ ישראל ולהובלת נשק לצבא היהודי.
רק בשנת 2003 הוכר פועלו, על ידי הענקת אות כבוד של מחוז טוסקנה. אות הכבוד ניתן לבניו וכן לנזירים ולאנשי הכמורה אשר השתתפו בפעולות ההצלה.
בשנת 2005, לוליאנה פיצ'וטו, היסטוריונית, מהמכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו הוציאה לאור את היומנים שכתב בשנים 1938–1948 על בסיס כתב היד המקורי. היומנים "אמורים היו להיות תיאורי הרפתקאות שחוויתי כיהודי", בתקופת ההתנגדות לפאשיזם במהלך המלחמה ולאחריה ועד הקמת מדינת ישראל בשנת 1948. הוא הגדיר את עצמו כך: "אני הייתי חיל קטן נציג פיזה, לוקה וויארג'ו".
בשנת 2008 הבמאי ורה פאג'י (Vera Paggi) הפיק סרט דוקומנטרי על ג'ורג'ו ניסים. הסרט הוקרן בטלוויזיה האיטלקית. הוא מבוסס על יומנו, על זיכרונות בנו ובנותיו, על זיכרונות אנשי המנזר והסבר רקע של ההיסטוריונית לוליאנה פיצ'וטו.
לקריאה נוספת

Giorgio Nissim, Memorie di un ebreo toscano (1938-48), a cura di Liliana Picciotto Fargion (Carocci: Roma 2005).
Enzo Collotti (a cura di), Ebrei in Toscana tra occupazione tedesca e RSI, 2 voll. (Carocci: Roma 2007)
Leto Casini, Memorie di un vecchio prete (Giuntina: Firenze 1987)
הערות שוליים

↑  Giacomo Augusto Hasdà היה רבהּ של קהילת פיזה עד שנרצח באושוויץ ב-14 בנובמבר 1943.
↑  ביום הזיכרון לשואה נערך במנזר טקס לזכר האירועים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300396105171  BnF: cb150667950 (data)  ISNI: 0000 0000 6660 3278  LCCN: no2005117464  SUDOC: 098199269  VIAF: 10136215   WorldCat (עם VIAF): 10136215
יאיר בן דוד

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 
יאיר בן דוד הוא דוקטור לפסיכולוגיה, סופר ומרצה לתחום הפסיכולוגיה של המוסר.
ביוגרפיה

נולד במושב קשת ברמת הגולן. בן לחיים בן דוד, פרופ׳ לארכאולוגיה, וחנה בן דוד, מורה למתמטיקה. לבן דוד שישה אחים ואחיות. אחיו, עמישר בן דוד שהיה מפקד חפ"ק מח"ט הקומנדו נפל במלחמת חרבות ברזל בקרב בחאן יונס.
לאחר שחרורו מצה"ל, החל בלימודי תואר ראשון לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב (במסגרתו כתב תזה בנושא 'דיבור פנימי וחשיבה באמצעות שפה') ולפוסט דוקטורט באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה הפתוחה.
בן דוד כתב שלושה ספרים. הראשון 'איך להיות טוב – מדריך מקוצר לפסיכולוגיה של המוסר' בהוצאת 'כנרת זמורה דביר'. הספר סוקר את האופן שבו בני אדם מקבלים החלטות מוסריות ופותרים דילמות מוסריות, וכן את המניעים הפסיכולוגיים מאחורי ההחלטות המוסריות של בני אדם. הספר עוסק בהשפעת גורמים שונים כמו הרגש, ההיגיון, הדת, המגדר, והעמדה הפוליטית על המוסר האנושי, ובכך מספק סקירה על התחום של ״הפסיכולוגיה של המוסר״.
ספרו השני 'איך להיות רע – מבט אחר על מוסר ונורמות חברתיות', בהוצאת 'כנרת זמורה דביר', הוא ספר המשך לספרו הראשון. הספר בוחן נורמות ודפוסי התנהגות שנתפסים ונחשבים בחברות ובתרבויות שונות כטובים, ושואל את השאלה עד כמה הם באמת תורמים לחברה וליחיד, ומאלו דפוסי התנהגות וכללי חיים כדאי וראוי להיפטר. בנוסף, הספר עוסק בהבדל בין מוסר לריצוי, בהבדל בין מוסר לבין מוסרנות וצדקנות ובהשפעת הרשת החברתית על המוסר האנושי.
ספרו השלישי ״אופטימיות כבחירה מוסרית – מדריך למחשבה ומשמעות בשעת משבר״ עוסק באופטימיות ובמשמעות בתקופות משבר. הספר נכתב בתקופת מלחמת חרבות ברזל, והוקדש לאחיו, עמישר בן דוד, שנהרג בקרב בחאן יונס. הספר מסתכל על אופטימיות כבחירה מוסרית ואף כתפקיד חברתי מרכזי, ולא רק כאופן שבו בני אדם רואים ותופסים את המציאות סביבם.
בן דוד כותב באתרים שונים, לרבות בלוג באתר 'הארץ' בשם 'מידה טובה' העוסק בפסיכולוגיה של המוסר, וכתב טור באתר ynet העוסק גם הוא בתחום המוסר היומיומי. בן דוד גם מנחה פודקאסט בנושא, בשם 'מדברים על מוסר'.
בן דוד מרצה לפסיכולוגיה של המוסר ולפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב ובמכללת נתניה.
בן דוד מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אופטימיות כבחירה מוסרית, אורח: ד"ר יאיר בן דוד (באנגלית), נבדק ב-2024-12-08
↑  איך להיות טוב – יאיר בן דוד, באתר כנרת זמורה
↑  "אופטימיות כבחירה מוסרית": קראו פרק ראשון מספרו של יאיר בן דוד, באתר וואלה, 4 בנובמבר 2024
↑  איך להיות רע – מבט אחר על מוסר ונורמות חברתיות, באתר עברית
↑    ריקי רט, ‏"אלה היו ימים שחורים מאוד, ואז התחלתי לחקור איך אפשר להיות אופטימי", בעיתון מקור ראשון, 27 בנובמבר 2024
↑  חנוך דאום, אופטימיות היא כן תוכנית עבודה, באתר ynet, 24 בפברואר 2025
↑  23 רגשות | אפילו נפילת אחיו בקרב בעזה לא עצרה את ד"ר יאיר בן דוד מלכתוב ספר על אופטימיות כבחירה מוסרית. היום ב-16:00 בכאן 11 | By סוכן תרבות | Facebook, נבדק ב-2025-02-25
↑   יאיר בן דוד, אופטימיות היא לא רק נקודת מבט על העתיד - היא גם בחירה מוסרית, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2023
↑  מידה טובה – חדשות, ידיעות מהארץ והעולם, באתר הארץ
↑  יאיר בן דוד, באתר ynet
↑  מדברים על מוסר, באתר ספוטיפיי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007933344805171  GND: 1256524174  VIAF: 1158306832606400665   WorldCat (עם VIAF): 1158306832606400665
סנטה קרוז (עיר, קליפורניה)

| --- | --- |
לוגו של העיר סנטה קרוז, קליפורניהלוגו של העיר סנטה קרוז, קליפורניה

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  מחוז סנטה קרוז
 תאריך ייסוד:  25 בספטמבר 1791 
 על שם:  הצלב האמיתי 
 שטח:  40.995694 קמ"ר
 גובה:  11 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  163,703 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  36°58′19″N 122°01′35″W﻿ / ﻿36.97205°N 122.026252°W﻿ / 36.97205; -122.026252 
 אזור זמן:  UTC-8
 www.cityofsantacruz.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנטה קרוז(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנטה קרוז(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסנטה קרוז(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסנטה קרוז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סנטה קרוז (באנגלית: Santa Cruz, בספרדית "הצלב הקדוש") היא העיר הגדולה ביותר של מחוז סנטה קרוז (אנ'), בצפון קליפורניה. נכון למפקד 2020, אוכלוסיית העיר מנתה 62,956. העיר ממוקמת בקצה הצפוני של מפרץ מונטריי ומהווה יעד תיירותי פופולרי, בזכות החופים, הגלישה וציוני דרך היסטוריים.
סנטה קרוז נוסדה על ידי הספרדים בשנת 1791, כאשר פרמין דה לאסואן (אנ') הקים את מיסיון סנטה קרוז (אנ'). זמן קצר לאחר מכן, צמח יישוב ליד המושבה בשם ברנסיפורטה, שהתפרסם ברחבי אלטה קליפורניה בהפקרות שבו. ב-1833, ההתיישבות חולקה והוענקה כמענקי רנצ'ו על ידי מקסיקו. לאחר הכיבוש האמריקני של קליפורניה וקבלתה של קליפורניה כמדינה בארצות הברית בשנת 1850, סנטה קרוז התאגדה כעיירה ב-1866, והפכה לעיר ב-1876. השלמת מסילת הרכבת של דרום האוקיינוס השקט ב-1880 והקמת טיילת חוף סנטה קרוז ב-1904 חיזקו את מעמדה של העיר כקהילת נופש על חוף הים, בעוד שהקמת אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ב-1965 הפכה את סנטה קרוז לעיר אוניברסיטאית.
היסטוריה > תקופת הילידים

ילידים חיו באזור סנטה קרוז לפחות 12,000 שנה. לפני הגעתם של חיילים, מיסיונרים וספרדים בסוף המאה ה-18, היה האזור ביתם של אומת אוווסוס של אנשי אוהלונים, שחיו בטריטוריה המשתרעת מעט מצפון לדבנפורט עד ריו דל מאר. שבט אווסוס הורכב מ-1,000 איש, ושפתם נכחדה. השרידים היחידים לשפת הדיבור שלהם הם שלושה שמות מקומות מקומיים: Aptos, Soquel ו־Zayante; ושם רכיכה מקומית - אבלון. בזמן הגעת האדם הלבן הילידים השתייכו לשבט האויפי של הקבוצה הדיאלקטית הדוברת אווסוואס. הם קראו לאזור אולינטה.
היסטוריה > תקופה ספרדית

המשלחת האירופית הראשונה של אלטה קליפורניה, משלחת פורטלה הספרדית בראשות גספר דה פורטלה, עברה באזור בדרכה צפונה, כאשר חיפשה את "נמל מונטריי" שתואר על ידי סבסטיאן ויזקאינו ב-1602. המשלחת עלתה על הנהר וחנתה בקרבת מקום ב-17 באוקטובר 1769. המיסיונר הפרנציסקני חואן קרספי, שהיה חלק מהמשלחת, ציין ביומנו כי "הנהר הזה נקרא סן לורנצו" (על שם הקדוש לאורנטיוס מרומא).
בשנת 1791, האב פרמין לאסואן המשיך בשימוש בשמו של קרספי כשהכריז על הקמת מיסיון סנטה קרוז להמרה של הילידים לנצרות. סנטה קרוז היה המיסיון ה-12 שנוסד בקליפורניה.
בשנת 1797, המושל דייגו דה בוריקה, בפקודת המשנה למלך של ספרד החדשה, מיגל דה לה גרואה טלמנקה ואי ברנסיפורטה, מרקיז דה ברנסיפורטה, הקים את "וילה דה ברנסיפורטה", עיירה שנקראה על שם המשנה למלך הספרדי. אחת משלוש ערים אזרחיות בלבד שהוקמו בקליפורניה במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית (השתיים האחרות הפכו ללוס אנג'לס וסן חוזה), הוילה הייתה ממוקמת מעבר לנהר סן לורנצו, פחות מקילומטר מהמיסיון. הרחוב הראשי המקורי שלו הוא כיום שדרת ברנסיפורטה הצפונית. וילה דה ברנסיפורטה איבדה מאוחר יותר את מעמדה האזרחי, ובשנת 1905 סופח האזור לעיר סנטה קרוז.
היסטוריה > תקופה מקסיקנית

בשנות ה-20 של המאה ה-19, מקסיקו העצמאית החדשה השתלטה על האזור. ב־1833, ניסה המושל פיגרואה לשנות את שמה של הקהילה שצמחה סביב המיסיון על שמו, "לפואבלו דה פיגרואה". אך השם החדש לא תפס וסנטה קרוז שמרה את שמה.
מיסיון סנטה קרוז, יחד עם שאר עשרים ואחת המיסיונים של אלטה קליפורניה, חולנו תוך מספר שנים לאחר 1833. עוד לפני החילון, האוכלוסייה הילידית באזור ירדה. בעקבות החילון, אדמות מרעה של המיסיון, שהשתרעו בעבר מנהר סן לורנצו צפונה לאורך החוף עד לגבול מחוז סנטה קרוז בערך של היום, נלקחו וחולקו למענקי קרקע גדולים הנקראים ראנצ'וס. הקרקעות ניתנו על ידי מספר מושלים שונים בין 1834 ל-1845.
לאחר שהחילון העביר את רוב אדמות קליפורניה לידיים פרטיות, מהגרים מארצות הברית החלו להגיע במספרים גדלים בהתמדה, במיוחד בשנות ה-40 של המאה ה-19 כאשר נפתחו מסלולים יבשתיים כמו שביל קליפורניה. בשנת 1848, בעקבות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, מקסיקו ויתרה על שטחה של אלטה קליפורניה לארצות הברית במסגרת הסכם גואדלופה אידלגו.
המיסיון לשעבר של סנטה קרוז הפך לכנסייה אך בנייני העץ החלו להתפרק אט אט ממזג אוויר וחוסר תחזוקה. מגדל הקפלה נפל ב-1840 וכל הקיר הקדמי נהרס ברעידת האדמה בפורט טהון ב-1857. בשנת 1858 נבנתה כנסייה "מודרנית" בסמוך לחלק האחורי הנותר של הקפלה. שארית זו נהרסה בשנת 1889, כאשר כנסיית הצלב הקדוש של היום נבנתה במקום, בסגנון גותי.
היסטוריה > תקופה אמריקאית

קליפורניה הייתה החלק הראשון של השטח המקסיקני לשעבר שהפך למדינה, ב-1850. מחוז סנטה קרוז הוקם באותה שנה, וסנטה קרוז הפכה למושב המחוז. סנטה קרוז התאגדה כעיירה ב-1866, והפכה לעיר צ'רטר בשנת 1876.
לאחר הכיבוש האמריקאי של קליפורניה, סנטה קרוז גדלה בהתמדה עם הגעת המהגרים ממזרח ארצות הברית. אליהו אנתוני (1818–1905) הגיע לסנטה קרוז ב-1847 ופיתח רבות את העיר, כולל הכנסייה הפרוטסטנטית הראשונה ומפעל הנפח הראשון. הוא בנה את הרציף הראשון והיה מנהל הדואר הראשון.
הקמתה של מסילת ברזל בסנטה קרוז בשנים 1875–1876 סיפקו גישה לתעשיות העץ, העור ואבן הגיר של העיר.
סנטה קרוז נפגעה קשה מרעידת האדמה לומה פריאטה ב-1989, שבה נהרגו שלושה בני אדם. היא גם נפגעה מנחשולים באוקיינוס שנגרמו מרעידת האדמה והצונאמי ב-בטוהוקו ב-2011, הנמל נפגע שוב מנחשולי אוקיינוס שנגרמו מהתפרצות הר הגעש הונגה טונגה והצונאמי ב-2022, שגרמו נזקים לנמל.
סנטה קרוז הפכה לאחת הערים הראשונות שאישרו מריחואנה לשימושים רפואיים. בשנת 1992 אישרו התושבים ברובם המכריע את אמצעי א', שאפשר שימושים רפואיים במריחואנה. סנטה קרוז גם הפכה לאחת הערים הראשונות בקליפורניה שאישרה את חוקי המריחואנה הרפואית של המדינה בבית המשפט בינואר 2020, סנטה קרוז הפכה לעיר השלישית בארצות הברית ולעיר השנייה בקליפורניה שהוציאה מהפללה שימוש בפטריות פסילוסיבין בנוסף לשלל צמחים אנתאוגניים אחרים ברשימת החומרים הפדרלית 1.
מהומות התרחשו ב-1 במאי 2010, שנוצרו כאשר קיצונים אנרכיסטים זרקו צבע לעבר ניידות משטרה וציירו סמלים אנרכיסטיים וביטויים אנטי קפיטליסטיים על בניינים, וכתוצאה מכך יותר מתריסר מבנים הושחתו וחלונות ראווה רבים ניזוקו.
גאוגרפיה

סנטה קרוז נמצאת בקצה הצפוני של מפרץ מונטריי. האזור מאבד כמה מטרים של חוף ים בשנה.
על פי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, העיר משתרעת על שטח של 15.8 מילים רבועים (41 קילומטרים רבועים), מתוכם 12.7 מילים רבועים (33 קילומטרים רבועים) הוא יבשתי, ו-3.1 מילים רבועים (8.0 קילומטרים רבועים) הוא מים. עבור המקומיים של סנטה קרוז האזור נדון לעיתים קרובות במונחים של אזורים נפרדים: צד מזרח וצד מערב.
אישים מפורסמים

דונה הראווי, פמיניסטית ופרופסור
דייוויד האפמן, מדען מחשבים ופרופסור
אנג'לה דייוויס, פעילה חברתית
בל הוקס, סופרת פמיניסטית ופעילה חברתית
אדם סקוט, שחקן
גראנט שואו, שחקן
קמרין מנהיים, שחקנית
סקוט קורץ, קריקטוריסט
אדמונד מקמילן, מעצב משחקי וידאו
אדמונד קמפר, רוצח סדרתי
הרברט מולין, רוצח סדרתי
ריד הייסטינגס, מייסד נטפליקס
דייוויד קופ, מלחין
טום לרר, מוזיקאי וסאטיריקן
אוליבר טרי, מוזיקאי
סקוט וילנד, סולן להקות סטון טמפל פיילוטס  וולווט ריבולבר
פיטר ביגל, סופר
ג'ונתן פרנזן, סופר ומסאי
רוברט היינליין, מחבר מדע בדיוני
אדריאן ריץ', משוררת, סופרת, פמיניסטית
רוברט אנטון וילסון, סופר
פרנק דרייק, אסטרופיזיקאי
סנדרה פאבר, אסטרופיזיקאית
מריסה מילר, דוגמנית