stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגלן האנדים

| מגלן האנדים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן ארגנטיני
מין:: מגלן האנדים
שם מדעי
 Theristicus branickii ‏ברלפש & Sztolcman, 1894
תחום תפוצה


מגלן האנדים (שם מדעי: Theristicus branickii) הוא מין של עוף מתת-משפחת המגלנים החי לאורך מישורים גבוהים באמריקה הדרומית בבוליביה, פרו ואקוודור ובעבר גם בצ'ילה (בתוך הפארק הלאומי לאוקה) שסביב הרי האנדים, ומכאן שמו. חלק מהחוקרים רואים במין זה תת-מין של מגלן שחור-פנים. מין זה מצוי בקרבה לסיכון עקב הפגיעה במקומות חיותו.
מגלן זה חי רק לאורך הרי האנדים ברום של 3 עד 5 ק"מ. הוא מגיע לאורך 75 ס"מ והוא בעל נוצות חומות-אפורות בעלות גוון מתכתי ורגליים אדומות. הצוואר והפנים כהות מעט כשהכיפה חומה-אדומה. המקור עבה מעט ושחור והעיניים שחורות. המגלן נוטה לנוע על הקרקע ולא לעוף הרבה, אם כי יעוף בעת הצורך. בהשוואה למגלן שחור-הפנים הוא בעל בטן וחזה חיוורים יותר, דלדל קטן יותר וכנפיים אפורות בהירות יותר.
המגלן שוכן לרוב בערבות או בביצות רדודות ובהם מחטט עם מקורו בחיפוש מזון מהחי ומהצומח. הוא נע ביחידות, בזוג או בקבוצה קטנה. ולעיתים נודד בלהקות גדולות, העשויות לכלול כ-100 פרטים ומסודרות בצורת שורה.
הערות שוליים

↑  מגלן האנדים באתר הרשימה האדומה של IUCN
מגלן זיתי

| מגלן זיתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן אתיופי
מין:: מגלן זיתי
שם מדעי
 Bostrychia olivacea ‏Gisignies, 1838
תחום תפוצה


מגלן זיתי (שם מדעי: Bostrychia olivacea) הוא מין של עוף מתת-משפחת המגלנים החי לאורך מרכז אפריקה באזורים הטרופיים, לרוב ביערות גשם. מין זה שייך לסוג מגלן אתיופי והוא קרובו של מגלן הסוואנה.
זהו מגלן קטן יחסית המגיע לאורך 65 עד 75 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 309–372 מ"מ, כשמספר תת-מינים קטנים יותר מאחרים. המגלן בעל נוצות חומות עם גוני ירוק וברונזה לכנפיו (מזכירים מעט את גוני טווס קונגו). הראש והצוואר חומים בהירים עם עיניים שחורות וכתם לבן מתחתם. המקור קצר ואפור ומעל הראש ציצה זקורה חומה המשתרעת עד העורף, ועוזרת להבדיל בין המין לקרוביו. מין זה מעופף בתעופות קצרות וחזקות, דומות לתעופה של אנפת לילה.
מגלן זה שוכן במערב ומרכז אפריקה בחוף השנהב, סיירה לאון, קמרון, ליבריה, גבון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ניגריה, גאנה, קניה וטנזניה וכן באיי סאו טומה ופרינסיפה, אך האוכלוסיות שלו לא רצופות. הוא מצוי לרוב סמוך למקווי מים כמו נהרות וביצות ביערות גשם שפלה וביערות הרריים וכן בהרים גבוהים עד רום 12,000 מטרים מפני הים, כמו בקילימנג'רו, הר אלגון או הר קניה. לרוב המגלן אינו נודד, למעט במספר אזורים יבשים בליבריה.
מצב שימור של המגלן בטבע הוא "ללא חשש", אף שהאוכלוסייה קטועה ועלולה להיפגע מכריתת יערות לאורך בית גידולו.
תת-מינים

במין זה 4 תת-מינים:
B. o. olivacea
B. o. rothschildi
B. o. cupreipennis
B. o. akeleyorum
בעבר גם המין מגלן זיתי גמד, האנדמי לסאו טומה שויך למין זה ואף המין (שכיום בסוג נפרד) מגלן מדגסקרי.
הערות שוליים

↑  מגלן זיתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
לובלין

לוּבְּלִין (בפולנית: Lublin, ‏האזנהקובץ:Pl-Lublin.ogg‏Ⓘ‏; בליטאית: Liublinas; באוקראינית: Люблін) היא עיר במזרח פולין ומושב הגמון. בעיר התגוררו בשנת 2008 כ-350,462 תושבים. העיר הייתה מושב של כמה פרלמנטים פולניים וגם מושב בית הדין העליון של פולין. בשנת 1569 נחתם בעיר הסכם לובלין – הסכם שנועד לאחד בין פולין לבין ליטא.
לובלין והיהודים

תחילת ההתיישבות היהודית בלובלין הייתה ככל הנראה ב-1456, אך רק בשנת 1500 הורשו יהודים לגור בתוך העיר עצמה (עד אז גרו בפרברי העיר). שלושים ושלוש שנים אחרי ההיתר לגור בתוך העיר הוקם בעיר בית דין יהודי ראשון.
יהודי לובלין התפזרו במשך השנים ברחבי מזרח פולין, למחוז זמושץ' ולעיירות כמו טומשוב לובלסקי.
ללובלין נודעה חשיבות רבה בהיסטוריה היהודית, והיו בה מוסדות יהדות גדולים כמו ישיבת חכמי לובלין. לפני השואה היו בה 122 אלף תושבים, 40 אלף מתוכם יהודים. בין הרבנים בעיר במשך השנים: רבי יעקב פולק, רבי שלום שכנא מלובלין, מהרש"ל, רבי שמעון וולף אוירבך, רבי מרדכי יפה, מהרש"א, מהר"ם מלובלין, החוזה מלובלין, רבי עזריאל הורוביץ ("ראש הברזל"), רבי משולם זלמן אשכנזי, רבי דב בריש אשכנזי רבי צדוק הכהן מלובלין, רבי יהודה לייב איגר, רבי שניאור זלמן פרדקין "הגאון מלובלין", רבי אליהו קלצקין, רבי מאיר שפירא, שייסד בה את ישיבת חכמי לובלין, ועוד.
ב-18 בספטמבר 1939, נכבשה לובלין על ידי גרמניה. כחלק מהפתרון הסופי ניסתה ההנהגה הנאצית להפוך את לובלין למעין מקום ריכוז של היהודים (תוכנית לובלין). הניסיון החל עם כניסת הגרמנים לעיר אך נכשל, וב-1940 נזנח כליל. גורל יהודי לובלין לא היה שונה מגורל יהודי מקומות אחרים באירופה.
הנאצים הקימו באזור לובלין מספר מחנות השמדה ומחנות ריכוז, ביניהם: בלז'ץ, מיידאנק וסוביבור.
כרבע מתושבי קהילת לובלין גורשו מן העיר על ידי הנאצים לעיירות בסביבה. יהודי העיר שנותרו בה וכן פליטים ומגורשים ממקומות שונים בפולין, כ-34,000 במספר, נכלאו בגטו לובלין, שהוקם בעיר באביב 1941.
קרוב ל-29,000 מיהודי הגטו נשלחו אל מותם במחנה ההשמדה בלז'ץ בגירוש ההמונים הגדול שהיה בחודשים מרץ-אפריל 1942, והיו מקורבנותיו הראשונים של מחנה השמדה זה. מאות יהודים אחרים נורו למוות בחורשות שבפאתי העיר.
אלפים בודדים שנותרו בגטו לאחר הגירוש שוכנו בגטו קטן שהוקם בפרבר "מיידן טטרסקי" בתנאים קשים ומרביתם נשלחו במספר גירושים למחנה ההשמדה מיידאנק שהוקם בסמיכות לעיר במהלך שנת 1942.
אחרוני היהודים שנותרו בעיר והועסקו במלאכות שונות עבור הנאצים, חוסלו במאי 1943.
עד היום משמש אתר מחנה ההשמדה מיידאנק, שהנאצים לא סיימו את פירוקו, כאתר הנצחה וכעדות לפשעי הנאצים.
פרק מדמותה היהודית של לובלין בסוף המאה התשע-עשרה אפשר למצוא בספרו של יצחק בשביס-זינגר, עושה הנפלאות מלובלין.
בית העלמין בלובלין

בית העלמין נמסר כמגרש אחד מבין שלושה מגרשים שנמסרו לקהילה היהודית בלובלין ב-1555, כהרחבת בית הקברות הישן. על שלושת המגרשים נתחייבה הקהילה לשלם מס שנתי של 12 מרקים ומכסה שנתית של חלב נרות. בשנת 1655 נכבשה לובלין על ידי הקוזקים שפרצו אל הרובע היהודי. הם רצחו כעשרת אלפים יהודים ובזזו את העיר. קבוצת יהודים התעטפה בטליתות וביקשה מהקוזאקים לקבור אותם חיים בבית העלמין. הם מילאו את בקשתם. שמות הנרצחים חרותים על החומה המקיפה את בית העלמין. בבית העלמין בלובלין נקברו רבנים ידועי-שם מתקופת הזוהר של העיר, ביניהם: החוזה מלובלין, רבי עזריאל הורוביץ ("ראש הברזל"), רבי יעקב פולק, רבי שלום שכנא מלובלין, רבי שלמה לוריא (מהרש"ל).
ב־1829 נוסד בית הקברות החדש, שנהרס בידי הנאצים, אך שימש לאחר המלחמה כמקום קבורת נפטרי הקהילה.
לובלין שלאחר המלחמה

בעקבות כיבוש לובלין בידי הצבא האדום, ב-24 ביולי 1944, הגיעו לעיר כחמשת אלפים יהודים, בעיקר כאלה שחיו ברוסיה במהלך המלחמה. בתחילת אוקטובר 1944 נוסדה בעיר "המועצה היהודית" והוגשה בקשה ל"מועצה הפולנית לשחרור לאומי" (PKWN) למנות את הרב ראובן פלדשו כרב ראשי לשארית הפליטה. בעיר נוסד גם מועדון יהודי על שם יצחק לייב פרץ ברחוב לוברטובסקה אשר שימש מרכז החיים של הפליטים היהודים. ב-1944 נוסדה בעיר שלוחה של "החברה ההיסטורית היהודית", ששכנה באותה עת בלודז', ואחר כך עברה לוורשה. בשנים 1946–1950 רבים מיהודי העיר עזבו בגלל האנטישמיות בפולין, שמשיאיה היה פוגרום קיילצה. חיים יהודיים של קהילה נמשכו בעיר עד 1968.
בעיר ממוקם מטה של הבריגדה הליטאית-פולנית-אוקראינית.
לובלין במאה ה-21

כיום יש בעיר יהודים מועטים בלבד וכמה אתרי זיכרון. ברובע היהודי בלובלין, בככר בין רחוב ראדי דלגטוב ורחוב האנקי סביאצקי, הוקמה אנדרטה לניצולי השואה, נמצא במלואו שטיבל "חברת הנושאים", ברחוב לובארטובסקה 8/10, שבו הוקם מוזיאון קטן שבו מוצגים תמונות, מסמכים ותשמישי הקדושה המקוריים שנמצאו במקום. במדרגות המצודה של לובלין הוקם לוח זיכרון לזכר העיר היהודית, וכן הוקם לוח זיכרון, בתוך הרובע ברחוב גרודצקה 11, במקום ששכן בית היתומים היהודי שילדיו נרצחו על ידי הנאצים, ב-24 במרץ 1942.
בית הקברות היהודי הישן מושך מבקרים רבים ומקום קבורתו של "החוזה מלובלין" משמש אתר עלייה לרגל. בית הקברות החדש עובר תהליכי שימור ומשמש היום כאתר לקיום טקסי זיכרון.
כמו בכל רחבי פולין, העניין ביהדות בעיר גבר מאוד, באירועי השואה ובהיסטוריה היהודית המקומית. מ-1990 פועל בעיר מרכז תרבות אוטונומי בשם מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN". המרכז הוקם ומנוהל על ידי תומש פייטרשביץ לשימור המורשת ההיסטורית הרב תרבותית של לובלין, תוך זיקה למקום מושבו שער גרודצקה אשר שימש בעבר נקודת מעבר בין העיר הנוצרית ליהודית.
במרכז יש ארכיון ובו מוצגים חומרים דוקומנטריים – תמונות ועדויות, טקסטים ספרותיים, מסמכים מחיי היום יום, מהתקופה שלפני המלחמה, המשמשים בסיס לפעילויות מקיפות בתחום התרבות והחינוך. במקום פועל תיאטרון, ומתקיימים מפגשים, אירועים, מופקים פרסומים, ועוד. כל זאת להחייאת זכרו של האזור היהודי של לובלין.
אחת מיוזמות המרכז הוא הפרויקט "מכתבים להניו", המתקיים בלובלין מאז 2005. מדי שנה ב-19 באפריל, שהוא יום הזיכרון לשואה בפולין, שולחים תלמידי בתי ספר בלובלין מכתב להניו ז'יטומירסקי שנספה במיידנק, בגיל תשע. סיפורו מוצג בתערוכת הקבע "אֵלֵמֶנְטָאז" [בפולנית: "מקראה ראשונה"] המוצגת בביתן 53 במיידנק ומוקדשת לילדים שנכלאו ונרצחו במחנה.
מבנה ישיבת חכמי לובלין, ברחוב לוברטובסקה 85, ששימש במהלך השנים כמבנה של האקדמיה לרפואה, הושב לקהילה היהודית ב-2004. במקום נשמר אולם ההרצאות וחדר זיכרון קטן. המבנה נמצא היום בשיפוצים והוא מתוכנן להכיל את בית הכנסת המקורי, מרכז לקהילה היהודית של העיר, מוזיאון של חסידים, ומלון שישמש את המסיירים בין אתריה היהודיים של פולין.
ערים תאומות

ישראל ראשון לציון, ישראל
הולנד טילבורך, הולנד
ארצות הברית אירי, פנסילבניה, ארצות הברית
גרמניה מינסטר, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה
גרמניה דלמנהורסט, סקסוניה התחתונה, גרמניה
קנדה וינדזור, אונטריו, קנדה
אוקראינה לוהנסק, אוקראינה
לקריאה נוספת

בלה מנדלסברג, מחקרים לתולדות יהודי מלובלין (על חיי היהודים בלובלין במאה ה-17), הוצאת תל אביב, 1966
שלמה ברוך ניסענבוים, ספר לקורות היהודים בלובלין, לובלין תר"ס.
מגלן ארגנטיני

| מגלן ארגנטיני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: מגלן ארגנטיני
שם מדעי
 Theristicus ‏ואגלר, 1832

מגלן ארגנטיני (שם מדעי: Theristicus) הוא סוג של עופות ממשפחת הכפניים הקרובים למיני הכפנים.
מאפיינים

בני הסוג חיים רק באמריקה הדרומית והם בעלי צבעים אפורים-אדומים ולחלקם גוונים כחולים. מקורם ישר וכהה ויש להם דבלול עור שחור מתחת לצווארם. בעלי רגליים קצרות.
הם חיים על הקרקע רוב הזמן ומעופפים רק כשאין ברירה. הם נפוצים בעיקר סביב הסוואנות והערבות הלחות של אמריקה הדרומית.
מינים

מגלן אפור (Theristicus caerulescens)
מגלן חום-צוואר (Theristicus caudatus)
מגלן שחור-פנים (Theristicus melanopis)
מגלן האנדים (Theristicus branickii)
מאפיה

ערך זה עוסק בארגון פשע מאורגן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מבנה אופייני של ארגון מאפיה
מאפיה (מסיציליאנית: Mafia) היא ארגון העוסק בפשע מאורגן אשר התפתח במאה ה-19 בסיציליה כארגון עממי המבוסס על קודים של כבוד שנלחם בשחיתות של השלטון המקומי המחובר לשלטון זר. משמש גם ככינוי לארגוני פשע במדינות שונות, מהם בעלי זיקה ליוצאי איטליה ומהם חסרי זיקה כזו. חבר במאפיה נקרא מאפיוזו (בעברית: מאפיונר), או גנגסטר (מן המילה gang - כנופיה).
מקור השם

בספרו "במלוא מובן המילה" מספר שלום אורן כי המאפיה היא במקור שם לתנועת התנגדות של תושבי סיציליה, איטליה, שנלחמו בפולשים הערבים שכבשו את האי סיציליה במאה התשיעית. מקור המילה "מאפיה" אינו ברור, אך רוב החוקרים סבורים שמקורו בערבית ומשמעותו בסיציליאנית "אומץ" או "התרברבות". במרוצת הזמן העסיקו בעלי אחוזות עשירים בסיציליה את חברי התנועה בשמירה על אחוזותיהם.
השערה אחרת על מקור השם מייחסת אותו לאירוע המכונה "ערבית סיציליאנית", על שם הפעמונים הקוראים לקהל המתפללים לתפילת הערב (בנצרות). היה זה שמה של התקוממות עממית של העם בסיציליה נגד שארל ד'אנז'ו מלך נאפולי. המרד פרץ ב-30 במרץ 1282 בכנסיית הכס הקדוש לרגל חג הפסחא מחוץ לעיר פלרמו. החל מ"צלצול הפעמונים" בכנסייה זו, נרצחו אלפי חיילים צרפתיים במשך שישה שבועות.
במהלך המרד, סמל בשם דרואה (Drouet) גרר אישה נשואה צעירה מהקהל והטריד אותה. בעלה תקף את הצרפתי בסכין והרגו. כאשר שאר הצרפתים קמו להגנתו, הקהל הסיציליאני הרג אותם. לפי האגדה, אמהּ של האישה החלה לזעוק "מיה פיא", בניב סיציליאני "הבת שלי", ומכאן מקור המונח "מאפיה".
למרות ההשערות שלעיל, מקור המאפיה והמילה "מאפיה" בחברה הסיציליאנית הפיאודלית במאה ה-13, שאז התאחדו יחד חבורות של משפחות סיציליאניות, כדי למרוד בפולשים האכזריים מצרפת. המילה "מאפיה" היא ראשי תיבות של המשפט "מורטה אלה פרנצ'ה איטליה אנלה" (Morte alla Francia, Italia anela) ובתרגום מאיטלקית: "מוות לצרפתים, איטליה מתגעגעת". השם "מאפיה" הפך עם הזמן לתיאור גברים עם כבוד.
כיום, המושג "מאפיה" מכוון לכל קבוצה גדולה של אנשים העוסקת בפשע מאורגן (המאפיה הרוסית, היאקוזה היפנית והטריאדות הסיניות) אבל עדיין רוב הפעמים מיוחס לארגון הסיציליאני/אמריקני המקורי.
אומרטה (Omerta) הוא מנהג של אי שיתוף פעולה עם השלטונות. נוהג זה מקובל למדי בחברות בהן אין אמון בשלטון. מי שעובר על "חוקי האומרטה", על פי מנהג המאפיה הסיציליאנית, יתגלה תוך זמן קצר בשדות עם הלשון הכרותה בפיו (אחת השיטות להמחיש את החטא ועונשו).
היסטוריה

יש טענה שהתנועה המשיכה להתקיים עד ימי הביניים, אז הצטרפו לוחמים אלה להגנת האי מפני הטורקים והנורמנדים שהקיפו את האזור.
המאפיה המודרנית התחילה לפעול במאה ה-19 בשם "קוזה נוסטרה" (באיטלקית: העניין שלנו) כארגון שהגן על בעלי אחוזות עשירים תמורת תשלום ולאחר מכן סחט אותם תמורת דמי חסות וכופר נפש. המאפיה הופיעה מאזור סיציליה שהוא עדיין המרכז שלה. היא התמקדה באזור בו גרו עשירי סיציליה עד לאזור החורשות ליד פאלרמו.
פאלרמו הייתה המרכז של האי המרוחק למדי ובעל חשיבות משנית (בעיני המעמדות השולטים באיטליה), כוחו ועושרו עזרו לבסס את המאפיה ולפתח את פעולותיו: היטלי הגנה ("פרוטקשן"), רצח, שליטה טריטוריאלית ואיחוד עם כנופיות. לכן, בצורה איטית אך בטוחה, המאפיה החלה לבסס את עמדתה בשלטון המקומי. הסכמי שותפות וחוזים בין המאפיה לבעלי הקרקעות היו שכיחים. המאפיה נזקקה לבעלי הקרקעות באותה מידה שהם נזקקו למאפיה. השלטון המקומי היה לעיתים קרובות מעורב גם הוא בסידורים אלו. המאפיה נהפכה לראשות הכנופיות, האנשים שעבדו והאנשים ששלטו בנכסים, ומתוך בסיס הכוח שלהם גדול להיקף בינלאומי שצמח מאזור זה.
המאפיה התפשטה גם לארצות הברית בזמן ההגירה של תחילת המאה ה-20 מאיטליה, וכיום המאפיה האמריקאית, שעדיין קשורה במובנים מסוימים למאפיה הסיציליאנית, נחשבת אחד מארגוני הפשע הגדולים והחזקים בעולם.
המאפיה התחילה לצבור תאוצה בארצות הברית, עד סדרה של חקירות FBI בשנות ה-70 וה-80 שהורידו את השפעתה של המאפיה. המאפיה גם הפכה לחלק מהתרבות ונכנסה לסרטים, תוכניות טלוויזיה ואפילו פרסומות.
החלשה והתעוררות

במרוצת השלטון הפשיסטי של מוסוליני באיטליה הוצאה לפועל מלחמת חורמה במאפיה. התובע הכללי של סיציליה צ'זארה מורי (Cesare Mori) קיבל סמכויות מיוחדות להנמכת רמת פעילותה. הוא גרם לרבים מהם להגר לארצות חוץ, בייחוד לארצות הברית. ביניהם ג'וזף בוננו (Joseph Bonanno), המכונה ג'ואי בַּנַנַס (Joe Bananas), שמונה לראש המאפיה בארצות הברית. השאר הועמדו לדין וחלקם הוגלו לאיים הליפאריים. כאשר מורי החליט לפעול נגד אנשי המאפיה אשר חדרו להיררכיה הפשיסטית, הוא הודח מתפקידו והשלטון הפשיסטי הכריז כי הרשת הובסה. זאת, אף על פי שלמוסוליני היה מעריץ בולט במאפיה של ניו יורק בשם ויטו ג'נובסה (Vito Genovese). עם זאת, נדמה היה כי הרשת העתיקה נחלשה, לפחות על פני השטח.
לאחר התקופה הפשיסטית, המאפיה חזרה לאיתנה אחרי כניעת איטליה לבעלות הברית במלחמת העולם השנייה בשנת 1945. ארצות הברית נעזרה בקשרים שהיו לאנשי המאפיה עם מולדתם, בעת ההכנות לפלישה לסיציליה בשנת 1943. צ'ארלי "לאקי" לוצ'יאנו (Charles "Lucky" Luciano) ואחרים מראשי המאפיה בארצות הברית שהיו בכלא האמריקאי מסרו מידע רב תועלת לקראת הפלישה לאי. המודיעין של הצבא האמריקאי (U.S. military intelligence) נעזר בהם על מנת להצליח בפלישה ולאחר מכן בהשלמת הכיבוש של האי. בעקבות החיילים האמריקאיים, הגיע ממשל אזרחי על מנת לשלוט על האי. הייתה עדיפות באיוש מישרות הממשל ליודעי איטלקית בכלל ולשולטים בניב הסיציליאני בפרט, אשר קשה להבנה גם בקרב יודעי השפה האיטלקית. לאקי לוצ'יאנו הפעיל את השפעתו ופיקח כי לא יבצעו חבלות בנמלי סיציליה, אשר שימשו עורק תחבורה חיוני לאספקת מזון ונשק לחיל הפלישה האמריקאי לסיציליה. החבלות תוכננו על ידי מדינות הציר, איטליה וגרמניה הנאצית, אשר היו במצב מלחמה עם בעלות הברית.
המשרד לשירותים אסטרטגיים ובהמשך יורשו הסי.אי.אי. (CIA), הרשו למאפיה לבסס מחדש את מעמדה החברתי כלכלי באי, למצב המוגדר כאנטי רשות ממשלתית. וכך, בשנות ה-60 חזרה המאפיה למעמדה הקודם והוקמה מחדש רשת המאפיה. יש לכך ביטוי בקטעים אחדים של סדרת סרטי הסנדק.
ארצות שבהן חשודה פעילות מאפיה

הרשימה הבאה היא של מדינות שבהן חשודה, או ברורה, פעילות של ארגון מאפיה. בדרך כלל, כל קבוצה מכל ארץ קושרת קשרים עם קבוצות מארצות אחרות. לקבוצות רבות קשרים עם המאפיה בארצות הברית.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה  איטליה (ראו המאפיה הסיציליאנית)  אירלנד  אלבניה  ארצות הברית (ראו המאפיה האמריקאית)  בולגריה  בוליביה  ברזיל  ג'מייקה  דנמרק  האיטי  הודו |  הולנד  הממלכה המאוחדת  הרפובליקה הדומיניקנית  הרפובליקה העממית של סין  וייטנאם  טורקיה  יפן  ישראל (ראו פשע מאורגן בישראל)  כווית  מונטנגרו  מקסיקו  סלובקיה |  ספרד  סרביה  פוארטו ריקו  פולין  פרו  צרפת  קולומביה  קנדה  רוסיה (ראו המאפיה הרוסית והמאפיה הצ'צ'נית)  תאילנד |
משפחות פשע

לפעמים משפחות שלמות מתעסקות בפשע מאורגן כחלק ממאפיה או כמאפיה עצמאית. משפחות אלה מכונות "משפחות פשע".
מלחמות בין מאפיות

לפעמים נלחמות קבוצות מאפיה זו בזו, כתוצאה ממאבקי שליטה או מסעות נקמה וטיהור. המאבקים מכונים לרוב "מלחמת כנופיות". מאבקים אלה מלויים באכזריות, ברציחות וחיסולים ממוקדים תוך כדי סיכון אזרחים תמימים שנקלעו לזירת המלחמה. לא פעם נרצחים אזרחים על ידי המאפיה כתוצאה מטעות בזיהוי של המאפיה שהתכוונה לרצוח יריב ממאפיה נגדית. אנשים הקשורים לרשויות הממונות למיגור המאפיה מהווים גם הם מטרות לחיסול של המאפיה.
המאפיה בעולם הבידור

סדרות וסרטים רבים הוקדשו לנושא המאפיה, ביניהם אלו המפורטים להלן.
המאפיה בעולם הבידור > קולנוע

סרט מאפיה הוא סרט פשע שמשלב פעמים רבות אלמנטים של פעולה, מתח ודרמה.
הסנדק - הטרילוגיה המפורסמת בנושא המאפיה.
הסיציליאני - בכיכובו של כריסטופר למברט ובהשראת ספרו (באותו השם) של מרקו פוז'ו, עוסק בסלבטורה גיוליאנו, גיבור מקומי ששם לעצמו מטרה לקומם את העם הסיציליאני נגד ראש המאפיה המקומית, דון קרוצ'ה.
החבר'ה הטובים - סרטו של מרטין סקורסזה, המבוסס על סיפור חייו של המאפיונר הנרי היל, מכניסתו לעולם הפשע המאורגן ועד להפיכתו לסוכן מטעם ה-FBI.
קזינו- סרטו של מרטין סקורסזה, הסוקר את חייהם של 2 חברים במאפיה ואת קורותיהם בלאס וגאס של שנות ה-70.
פני צלקת - סרטו של הבמאי בריאן דה פלמה המגולל את סיפורו של פושע (בכיכובו של אל פצ'ינו) קובני המהגר לארצות הברית ומטפס לפסגת הפשע, נחשב לאחד מבין סרטי הפשע המפורסמים בתעשיית הקולנוע ההוליוודית עד היום.
הבלתי משוחדים - סרטו של הבמאי בריאן דה פלמה על קבוצת סוכנים פדרליים בראשותו של אליוט נס שהצליחה לגרום לכניסתו של אל קפונה לכלא.
כלבי אשמורת, ספרות זולה, קיל ביל וג'קי בראון - סרטיו של הבמאי קוונטין טרנטינו.
הסרט ללכת על הכל וסרט ההמשך ללכת על הכול 2 - בנושא המאפיה.
הסרט בואו נדבר על זה וסרט ההמשך בואו נדבר על זה פעם שנייה - סרט על מאפיונר שנזקק לטיפול פסיכולוגי והיחס בין התרפיסט למאפיונר.
לנסקי
יחידת גנגסטרים
המאפיה בעולם הבידור > טלוויזיה

הסופרנוס - סדרת טלוויזיה הסוקרת את חייו של ראש משפחה במאפיה.
הבורר - סדרה ישראלית המספרת על משפחת פשע ישראלית.
נויורק - סדרה ישראלית המספרת על משפחת פשע ישראלית.
הבטן הרכה - סדרה על ארגוני פשיעה באוסטרליה
שובר שורות- סדרה העוסקת במורה לכימיה חולה סרטן שמייצר מתאמפטמין כשהוא משתלב ואף גובר על ארגוני הפשע והקרטלים המשגשגים לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו.
אימפריית הפשע - סדרה מבית היוצר של מרטין סקורסזה ומארק וולברג, בכיכובם של סטיב בושמי, מייקל פיט וקלי מקדונלד, המבוססת על אירועים אמיתיים שהתרחשו באטלנטיק סיטי עם כניסתו לתוקף של חוק היובש.
המאפיה בעולם הבידור > משחקי מחשב

Mafia - The City Of Lost Heaven - אחד ממשחקי המחשב המצליחים והפופולריים ביותר בנושא. מספר את סיפורו של טום בחור צעיר ממוצא איטלקי שעובד בתור נהג מונית והצטרף לעולם הפשע עד שפרש ממנו לאחר שגילה שרק מנצלים אותו בשביל כסף
Mafia II - משחק ההמשך ל־Mafia, מספר את סיפורו של ויטו. צעיר איטלקי אשר נכנס אל עולם המאפיה בשנות ה-30 המאוחרות בארצות הברית.
מקס פיין - משחק מחשב מצליח ופופולרי, שמדבר על שוטר ניו יורקי בשם מקס פיין, שאשתו ובתו נרצחו על ידי סוחרי סמים שמעורבים עם המאפיה. והוא יוצא למסע נקמה
Grand Theft Auto (בקיצור: GTA) - סדרת משחקי מחשב פופולרית שעוסקת בעולם תחתון מנקודת מבטם של עבריינים שונים.
mafia 3 מספר את סיפורו של לינקולן קליי חייל אפרו אמריקאי שלחם במלחמת וייטנאם ושהוא חוזר לביתו אז משפחת הפשע מארקנו בהנהגת סאל מרקנו רוצחת את משפחתו ואז הוא יוצא למסע נקמה שבמהלכו הוא מחסל את כל בני משפחת מרקנו ולבסוף את ראש המשפחה סאל מרקנו ונהיה היורש שלו וחי לו חיים שלוים בעיר יחד עם סגניו קסנדרה ויטו סקלטה טומאס ברוק דודו ג'יימס ודני ואן
המאפיה בעולם הבידור > ספרים

הסופרת קורה ריילי כתבה מספר סדרות אודות המאפיה באיטליה ובניו יורק.
הסדרה הראשונה, נולדו לדם, מכרה אלפי עותקים ותורגמה לעשרות שפות שונות. סדרת ההמשך שלה, הקאמורה קרטל גם כן זכתה להצלחה רבה וגם סדרת חטאי אבות שמדברת על הדור הבא במאפיה.
הסופרת ליליאן סלמה נחום הוציאה סדרת ספרים על רומן פשע במאפיה האיטלקית אשר עסקה בניו יורק. הספר הראשון שהוצא נקרא נשבעת בדם אשר סחף אליו אלפי קוראים.
הערות שוליים

↑  האירוע תועד באופרה שחוברה לכבודו בימי איחוד איטליה (RISORGIMENTO) - זה תאם את רוח התקופה בה חוברה האופרה - המחצית השנייה של המאה ה-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543407105171  GND: 4036926-2  LCCN: sh85079564  NARA: 10637609  NDL: 00576094  NKC: ph122536 
איש המאפיה היהודי מאיר לנסקי מובל לחקירה בחשד לשוטטות
מועדון האידיוטים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ונתן קו 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  מוזיקה 
 מקום התרחשות:  ברמינגהאם 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת וייקניג 
 תאריך הוצאה:  פברואר 2001 
 סדרה
 ספר קודם:  Sleep Has His House 
 הספר הבא:  The Closed Circle 
 
מועדון האידיוטים הוא רומן משנת 2001 מאת הסופר הבריטי ג'ונתן קו. הוא מתרחש בברמינגהאם במהלך שנות ה-70, ונכתב בהשראת חוויותיו של המחבר מלימודיו בבית הספר קינג אדוארד, ברמינגהאם. שם הספר באנגלית לקוח מהאלבום "The Rotters' Club" של להקת הרוק הניסיוני Hatfield and the North, ומהווה משחק מילים על שם המשפחה של הדמות הראשית, טרוטר. לספר נכתבו שני ספרי המשך.
הספר מכיל את אחד המשפטים הארוכים ביותר בספרות האנגלית, הכולל 13,955 מילים.
תקציר עלילה

שלושה חברים מתבגרים גדלים בבריטניה של שנות ה-70 וצופים בעולמם משתנה כאשר מתערבבות בו פעולות המרד של הצבא האירי הרפובליקני, פאנק רוק ורוק מתקדם, בנות ושביתות פוליטיות.
דמויות ראשיות

בנג'מין (בן) טרוטר: מוזיקאי וסופר רומנטי שמאוהב בסיסלי בויד, התלמידה היפה ביותר בבית הספר לבנות.
פיליפ צ'ייס: החבר הטוב ביותר של בן. אוהב רוק מתקדם ומנסה להקים להקה בשם "Gandalf's Pikestaff".
דאג אנדרטון: סופר נלהב ודעתן, המנסה להעביר את הערכים הסוציאליסטיים שלמד מאביו בּיל לבית הספר שלו.
קלייר ניומן: החברה הטובה ביותר של בן, פיליפ ודאג, ואחותה הצעירה של מרים. קלייר שונאת את הדת בשל העובדה שנכפתה עליה על ידי אביה רע המזג.
קולין טרוטר: מנהל זוטר במפעל לונגברידג' של חברת בריטיש ליילנד ואביהם של בן, פול ולויס.
שילה טרוטר: אמם של בן, פול ולויס.
פול טרוטר: אחיהם הצעיר של בן ולויס.
לויס טרוטר: אחותם של בן ופול. לומדת בבית הספר לבנות.
מלקולם: גיטריסט והחבר של לויס, אותו פגשה כשענתה למודעה שפרסם בעיתון.
ביל אנדרטון: מנהל חנויות במפעל לונגברידג' ואיש פעיל בארגון העובדים ואביו של דאג. מקיים רומן עם אחת מזכירתו מרים.
איירין אנדרטון: אשתו של ביל ואמו של דאג.
סאם צ'ייס: אביו של פיליפ ונהג אוטובוס. חבר של בן, פיליפ ודאג.
ברברה צ'ייס: אשתו של סם ואמו של פיליפ. מנהלת רומן עם המורה לאמנות של פיליפ.
סיסלי בויד: הילדה הכי יפה בבית הספר לבנות. מושא אהבתם של רבים מהבנים, ובמיוחד של בן טרוטר.
עיבודים

בשנת 2003 שודר עיבוד בן ארבעה חלקים לרדיו 4 של BBC שנכתב על ידי סיימון ליטלפילד, בכיכובו של דייוויד טננט. בתחילת 2005 שודר בערוץ BBC Two עיבוד טלוויזיוני בן שלושה חלקים לספר.
קבלה

בביקורת משנת 2002, עיתון הניו יורק טיימס שיבח את מועדון האידיוטים וכתב שהוא "בנוי בצורה עשירה ומעוטר בצורה מבריקה". עיתון דיילי טלגרף אפיין את הספר כ"רומן שאפתני... מרגש, וקומי". סקירה בעיתון הגרדיאן הייתה קשה יותר, ומתחה ביקורת על נטייתו של קו להכניס נושאים חברתיים ופוליטיים הגדולים מדי לסיפור על חבורת נערים. הביקורת סברה שדמויות שונות ברומן "עוברות טקסי מעבר שלא משנים דבר".
ספרי המשך

קו פרסם שני ספרי המשך לספר. המעגל הסגור חוזר אל הדמויות בסוף שנות ה-90. אנגליה התיכונה חוזר אל הדמויות בשנת 2010, ועוסק בנושאים כמו פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי ודונלד טראמפ. ספרי ההמשך לא תורגמו לעברית.
הערות שוליים

↑  "Observer review: The Rotters' Club by Jonathan Coe". The Guardian. 25 בפברואר 2001. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dix, Hywel (4 במאי 2010). Postmodern Fiction and the Break-Up of Britain. A&C Black. ISBN 9781847064073 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The Rotters' Club - Jonathan Coe". www.complete-review.com.
↑  "David Tennant radio play The Rotters' Club". www.davidtennantontwitter.com.
↑  Eder, Richard. "When England Swung Like a Pendulum". The New York Times. נבדק ב-13 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Rotters Club". Penguin Random House.
↑  Jones, Adam Mars. "School's Out: The happiest days of our life prove to be Jonathan Coe's undoing in The Rotters' Club". The Guardian (U.S. edition). נבדק ב-13 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)