stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן עמיר
ביוגרפיה > מסלול אקדמי

בסתיו 1956, לאחר שנתיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שב לישראל ומונה כמרצה בפקולטה למתמטיקה בטכניון. כעבור שנתיים הצטרף לחוג הצעיר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב ונטל חלק פעיל בעיצובו. הוא כיהן בתפקידים שונים בחוג, וכשזה התרחב ב-1979 לבית הספר למדעי המתמטיקה, היה ראשו הראשון. כראש בית הספר פעל רבות לקידומו ליחידה בעלת מוניטין בעולם. גורם רב חשיבות להתקדמות היוצאת מן הכלל של המתמטיקה באוניברסיטת ת"א היה קליטת המתמטיקאים היהודים מברית המועצות. הסנוניות הראשונות הגיעו כבר בתחילת שנות ה-70, בעיקר בזכות נשיא האוניברסיטה, יובל נאמן, שהיה פעיל מאוד למען המדענים היהודים בברית המועצות והיה יו"ר ועד המדענים במועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות. בהמשך שנות ה-70 קלטה כך אוניברסיטת תל אביב מספר מתמטיקאים עולים בכירים בעלי שם. עמיר נתפס כבר אז לעניין הקליטה המדעית והחברתית של המתמטיקאים העולים ובזמן היותו ראש בית הספר הקים לידו את המכון המתמטי כדי שישמש מקום קליטה ראשוני לעולים ויוכל להציע בית מדעי ראשון בישראל למתעניינים בעלייה.
ב-1982 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין וב-1985 החל לכהן כדקאן הפקולטה למדעים מדויקים. השנים הראשונות לכהונתו היו שנות התאוששות והתרחבות לאחר הקיצוצים שבאו בעקבות המשבר התקציבי החמור של שנות השמונים הראשונות, ואילו השנים האחרונות עמדו בסימן גל ההגירה המתחדשת ומתעצמת מחבר המדינות. הקליטה המוצלחת באוניברסיטת תל אביב של עולי שנות השבעים במתמטיקה ובפיזיקה, אליהם נוספו בשנות השמונים עוד מספר מתמטיקאים בכירים, היוותה בסיס לפעילות נמרצת של עמיר בהזמנת מדענים יהודים בכירים מארצות חבר העמים וקליטתם בפקולטה. בזכות הפעילות והמעורבות שלו בקליטה זו, הוזמן להשתתף כחבר במספר גופים שפעלו למען העלייה. בין השאר, התבקש על ידי עמותת "קלט" להכין תוכנית אב לקליטת הגל הצפוי של מדענים עולים. תוכנית זו - לקליטת 2,000 מדענים עולים מתוך גל עלייה ראשון צפוי של כ-100,000, הוצגה בפני פורומים שונים, ובמיוחד אומצה על ידי ועד המדענים שליד המועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות והתקבלה על ידי קבינט הקליטה. לאחר שנאמן התמנה לשר המדע, החליף אותו עמיר כיו"ר הוועד.
לאור הפעילות הנמרצת של הפקולטה למדעים מדויקים בנושא הקליטה, החליטה האוניברסיטה ב-1990 למנות דקאן מיוחד לקליטה ודן עמיר מילא גם תפקיד זה, במקביל לתפקידו כדקאן הפקולטה, והמשיך בו גם לאחר שמונה, באותה שנה, כסגן רקטור. הפעילות הנמרצת של האוניברסיטה בקליטת המדענים שימשה דוגמה למוסדות האקדמיים האחרים בישראל, ובתשנ"ב הקים ועד ראשי האוניברסיטאות ועדה בין-אוניברסיטאית לנושא הקליטה ועמיר מונה ליו"ר הוועדה. מאז שימש בתפקיד המרכזי בכל נושאי קליטת המדענים בישראל.
בראשית 1993, כאשר מונה הרקטור איתמר רבינוביץ' לשגריר ישראל בארצות הברית, החליף אותו עמיר כרקטור אוניברסיטת-תל אביב, אך המשיך גם להקדיש זמן ומאמץ לענייני העלייה. שנות כהונתו כרקטור היו, בהיבטים רבים, תור הזהב של האקדמיה בישראל בכלל ושל אוניברסיטת תל אביב בפרט. העלייה הגדולה והזינוק הכלכלי של המדינה בשנות ה-90 לווו בהתרחבות חסרת תקדים של מערכת ההשכלה הגבוהה וזינוק משמעותי של המדע בישראל. בנוסף לביסוס והרחבת הקיים, נפתחו באוניברסיטה תוכניות ויחידות חדשות כמו בית הספר לארכיטקטורה, החוג לתקשורת, החוג ללימודי מזרח אסיה, המכון לחומרים, היחידה לביולוגיה מבנית, מרכזי הציוד הבין-מחלקתיים ועוד. עמיר שאף לקדם לא רק את ממד העומק של ההשכלה והמחקר, אלא גם את הממד הרוחבי, ואחת הפעולות שיזם הייתה סדרת הרצאות הרקטור לציבור הרחב.
ביוגרפיה > פעילות במישור הארצי

כיו"ר ועד המדענים ובשיתוף עם יובל נאמן, יזם וקידם, מלבד תוכנית האב הנ"ל שאומצה בחלקה על ידי הממשלה ושימשה בסיס ראשוני לקליטת המדענים בתחילת שנות ה-90, גם את התכנית לתמיכה במדענים בכירים קשישים, ומילא בתפקיד מרכזי בהפעלת תוכניות קליטה אלה ותוכניות הקליטה האחרות של המרכז לקליטה במדע, משרד המדע והוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת).
בנוסף לענייני אוניברסיטת תל אביב וקליטת העלייה, היה עמיר גם שותף פעיל בהרחבת וביסוס מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל. הוא היה בין יוזמי הקמת מכללת תל אביב-יפו, ומאז הקמתה ב-1990 חבר בוועד המנהל, בהנהלה ובחבר הנאמנים שלה. כמו כן היה חבר בחבר הנאמנים ובמועצת המנהלים של המרכז לחינוך טכנולוגי בחולון, במועצה המייעצת למכללת תל-חי, בחבר הנאמנים של המכללה להנדסה בתל אביב, ובאגודת הידידים של בית ספר רימון לג'אז ולמוזיקה בת-זמננו, וסייע בהקמת ובביסוס האקדמי של כמה מוסדות נוספים.
ביוגרפיה > בגמלאות

לאחר פרישתו לגמלאות (באוקטובר 2001) קיבל על עצמו להיות יו"ר המועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות, שהפכה, עם תום גל העלייה של שנות ה-90, לעמותת סל"ע (סיוע לעולים במצבי מצוקה). כמו כן המשיך בפעילותו באוניברסיטה במספר רב של ועדות ומשימות מיוחדות. הוא השתתף בוועדות פרס רבות (בהן פרס וולף), והיה חבר בוועדות מלגות אלון ומלגות 'מעוף' של ות"ת. בנושא אחרון זה – של קידום ההשכלה הגבוהה במגזר הערבי, פעל גם כחבר בוועדה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, ואחר כך – כיו"ר ועדת היגוי מטעם ות"ת.
ב־2003 החל לעסוק בחינוך המתמטי: נמנה עם מייסדי העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל, חבר ועדת התוכנית במתמטיקה לחטיבת הביניים, ובשנים 2004–2008 - יו"ר ועדת המקצוע להוראת המתמטיקה במשרד החינוך, ועוד. ב-2009 כתב (יחד עם ד"ר פיליפ סלובוצקי ואנה פוליאק) ספר לימוד במתמטיקה לחטיבת הבינים, בגישה המשלבת את לימודי הגאומטריה והאלגברה.
בין שאר פעילויותיו בנושאי חינוך וחברה, היה חבר בוועדה היוזמת של עמותת "בשער – קהילה אקדמית למען החברה" ועורך עמית של כתב העת "מקום למחשבה – בשער". בעירו, הרצליה, פעל בוועדות רבות, כולל ועדת החינוך העירונית, הוועד המנהל של "קרן הרצליה החדשה" ודירקטוריון בית ההורים העירוני, בשנים 2007–2012 ניהל את מכללת הגמלאים בעיר. ב-2016 הוענק לו תואר "יקיר העיר".
מספריו ומאמריו

פרסומים מתמטיים:
Dan Amir, Characterizations of Inner Product Spaces, Birkhaser, 1986
D. Amir, Projections onto Continuous Function Spaces, Proceedings of the American Mathematical Society vol. 15, 1964, pp 296-302
D. Amir & J, Lindenstrauss, The Structure of Weakly Compact Sets in Banach Spaces, Annals of Mathematics vol. 88, 1968, pp 35-46 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
D. Amir & F. Deutsch, Suns, Moons, and Quasi-polyhedra, Journal of Approximation Theory vol. 2, 1972, pp 176-201
D. Amir & Z. Ziegler, Korovkin Shadows and Korovkin Systems in C(S)-Spaces, Journal of Mathematical Analysis and Applications vol. 63, 1978, pp 640-675
D. Amir & V. Milman, Unconditional and Symmetric Sets in n-dimensional Normed Spaces, Israel Journal of Mathematics vol. 37, 1980, pp.3-20
D. Amir, On Jung's Constant and Related Constants in Normed Linear Spaces, Pacific Journal of Mathematic vol.115 (1985) pp. 1-13
D. Amir & C. Franchetti, The Radius-ratio and Convexity Properties in Normed Linear Spaces, Transactions of the American Mathematical Society, vol. 282, 1984, pp 275-291
פרסום בכתב-עת מקצועי לא מתמטי:
D. Amir, A. Maslov & B. Morozov, Skeletons in the Closet? On the Chernyakhovsky Controversy, Journal of Slavic Military Studies vol. 26, 2013, pp 1-2
לאחר גיל 80 החל לכתוב על חוויותיו ועל נושאים שבהם עסק. ספרים אלו, שיועדו במיוחד לבני משפחה וידידים, הודפסו במספר עותקים מצומצם.
בן המקום - זיכרונות ילדות ונעורים מארץ-ישראל דאז (2016)
שלושה וארבעה - עלומים והתבגרות בישראל הקטנה (2017)
בפאתי מערב וקצוי מזרח - שנים ראשונות לאחר הדוקטורט (2017)
וזאת הברכה - דברים באירועים אוניברסיטאיים בשנים 1981–2005, 2018
כיתרון האור מן החושך – דברים שנאמרו או נכתבו על ראציונליות, מדע ודת, 2018
תנ"ך, חשבון והיסטוריה – הרצאות על נושאים במורשתנו התרבותית, 2018
חידת צ'רניאחובסקי - סיפורו של חיפוש שורשיו של הגנרל המהולל (2018)
גיחוך ללא חתול - חברי ורעי בילדותי ובנעורי: פינוקיו, פו, עליזה ואחרים (2019)
למען אחינו ועמיתינו – המאבק לעליית וקליטת המדענים (2020)
תמרורים - התבטאויות על בעיות אקטואליה (2021)
שנות דור ודור, חלק א - היסטוריה משפחתית של לאה (לבית נויבואר) וזיגי (שמעון) גיטר (2022)
שנות דור ודור, חלק ב - היסטוריה משפחתית של ישראל ורבקה זבלודובסקי-עמיר (2024)
משפחתו

נשוי לביוכימאית ד"ר עדינה עמיר (בתם של לאה (לבית נויבואר) ופרופ' שמעון גיטר), גמלאית המכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה. ילדיהם הם המוזיקאי אייל צליוק-עמיר (יליד 1967), חוקר המיקרוביום ואחד ממייסדי מיראביליס ד"ר אמנון עמיר (יליד 1973) והמתמטיקאי פרופ' גדעון עמיר (יליד 1975). אחותו, זיוה עמיר (1930–1984), הייתה אמנית וחוקרת פולקלור.
הערות שוליים

↑  שאול הון, שחמטאי צעיר חולל הפתעה, מעריב, 18 באוקטובר 1959
באליפות הארצית לשחמט, דבר, 19 באוקטובר 1959
קריידמן החמיץ נצחון־ על גרבן, מעריב, 21 באוקטובר 1959
↑  פרופ' דן עמיר – יו"ר סל"ע, באתר סל"ע
↑  מתמטיקה 7
↑  תום שגב, אתה יהודי, גנרל?, באתר הארץ, 15 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257629705171  BnF: cb12306656p (data)  CiNii: DA00281216  ISNI: 0000 0001 1587 848X  LCCN: n85242214  NTA: 072678607  RERO: 02-A002925849  SUDOC: 031944337  VIAF: 4997532   WorldCat (עם VIAF): 4997532
הארדי בינגילה

הארדי בינגילה (בצרפתית: Hardy Binguila; נולד ב-17 ביולי 1996 ברפובליקה של קונגו), הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דיאבלס נוארס הקונגולזית.
בינגילה נולד ברפובליקה של קונגו. הוא גדל במחלקת הנוער של ACNFF, מועדון כדורגל מקומי. בגיל 14 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, וב-13 בפברואר 2015 חתם באוסר מליגת המשנה הצרפתית והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, אוסר ב'.
ב-17 במאי 2014 ערך בינגילה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה של קונגו, כשנכנס כמחליף בהפסד 1-0 לנבחרת נמיביה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2015. ב-14 בנובמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-3 על נבחרת אתיופיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
דסנקה מקסימוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1898 Divci, ממלכת סרביה 
 פטירה:  11 בפברואר 1993 (בגיל 94) בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה 
 מדינה:  ממלכת סרביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת בלגרד, Valjevo Gymnasium, אוניברסיטת בלגרד 
 שפות היצירה:  סרבית, רוסית, סלובקית, בולגרית, צרפתית 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 פרסים והוקרה:  Dis prize (1968)  Zmajeva prize (1973)  זר הזהב (1988)  עיטור אות הכבוד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
דֵסַנְקָה מַקְסִימוֹבִיץ' (בסרבית: Десанка Максимовић או: Desanka Maksimović‏, 16 במאי 1898 - 2 בנובמבר 1993) הייתה משוררת וסופרת סרבית, חברה באקדמיה הסרבית למדע ואומנות.
ביוגרפיה

מקסימוביץ' נולדה ב-16 במאי 1898 בכפר רברוביצה שליד ולייבו באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוריה היו מיכאלו ודרגיניה מקסימוביץ', מורה ועקרת בית. סבה מצד אמה היה כומר אורתודוקסי. היא הייתה הבכורה מבין שבעה אחים ואחיות. כאשר מקסימוביץ' הייתה בת חודשיים קיבל אביה משרת בעיירה ברנקובינה, ויחד איתו עברה כל המשפחה. כשהייתה בת 10 עברה המשפחה לוולייבו.
מקסימוביץ' למדה בתיכון בוולייבו. היא התקבלה לאוניברסיטת בלגרד ולמדה שם בחוג לספרות עולמית, היסטוריה כללית והיסטוריה של האומנות. בשנת 1923, מונתה כפרופסור לשפה הסרבית. במהלך הקריירה האקדמית שלה לימדה באוניברסיטה מקצועות שונים, עד 1953, אז פרשה מהתפקיד. אחת הסטודנטיות שלה הייתה מירה אלצ'קוביץ' (Mira Alečković) שבהמשך נעשתה משוררת וחברה קרובה.
באוגוסט 1933 נישאה לסרגיי סלסטיקוב (Sergej Slastikov). לא נולדו להם ילדים.
נפטרה ב-11 בפברואר 1993, בגיל 94.
קריירה > הקריירה הספרותית

רק ב-1919, בהיותה בת 21, החלה לכתוב שירה וסיפורת. מאז ה-17 בדצמבר 1959, הייתה מקסימוביץ' חברה חלקית, ומ-16 בדצמבר 1965 חברה קבועה באקדמיה הסרבית למדע ולאומנות. בכך, הייתה מקסימוביץ' לאישה הראשונה שקיבלה הכרה רשמית ומלאה מעולם הספרות הסרבית, שנשלט עד אז בידי גברים בלבד.
ההכרה לה זכתה נבעה מדרך הכתיבה הייחודית שלה. כתיבתה של מקסימוביץ' התאפיינה בכך שהדמויות בשיריה וסיפוריה חוות את הקיום האנושי מזווית הראייה נשית. בכך התבדלה מקסימוביץ' משאר הסופרים הגברים שחיו בתקופתה. העבודה הספרותית של מקסימוביץ' כוללת על פי רוב עימות ישיר בין תפיסות שוביניסטיות לפמיניסטיות, בצורת שירה מלהיבה, אך בה בעת רצינית ומציאותית. למרות הנאמר לעיל, יש לציין כי מקסימוביץ' לא הגדירה עצמה כפמיניסטית.
קריירה > הקריירה הספרותית > אגדה מדממת

שירה המפורסם ביותר, "אגדה מדממת", (Bloody Fairytale) מבוסס על חוויה אישית סוערת.
ב-21 באוקטובר 1941, פגשה מקסימוביץ' את שכנה, שבמהלך השיחה איתו סיפר לה על כך שהחיילים הנאצים הגיעו לבית ספר תיכון באזור והתחילו לירות על התלמידים, ועל התושבים שבכפר שבו היה בית הספר. לדבריה:
אילו שמעתי את זה ברדיו או בעיתון, זה היה שונה לגמרי. זה שאדם אמר לי שזה מה שקורה... למרות שרציתי לכתוב שיר על המקרה הזה, לא יכולתי לחזור הביתה. שוטטתי ברחובות... כאילו היה בי צורך לדחות את כתיבת השיר
כאשר בסופו של דבר הגיעה מקסימוביץ' הביתה, החלה לכתוב את השיר. השיר הוא הבעת מחאה חריפה נגד הנאצים והחיילים הגרמנים, ששלטו בסרביה במהלך המלחמה. לפיכך, מתוך חשש לחייה, העזה מקסימוביץ' לפרסמו רק לאחר המלחמה.
קריירה > השפעה על ספרות נשית

הייתה ברוב תקופת חייה המשוררת היחידה באזור מדינות יוגוסלביה. מצב זה השתנה לאחר מלחמת העולם השנייה, בעיקר בזכותה. מקסימוביץ' הצליחה לגרום לניתוק הקשר המוחלט והברור עד אז בין גברים, לקרבות ופטריוטיות. היא עשתה זאת באמצעות כך שכתבה על נשים הנלחמות כתף אל כתף עם הלוחמים הפרטיזנים הגברים. למרות שלאחר המלחמה נוספו עוד יוצרות רבות, היא נשארה הבולטת ביניהן, בעיקר משום שהייתה הראשונה.
הנצחה > פרסים

זכתה בפרסים רבים, ביניהם: פרס אוקטובר לקראגוייבאק על השיר "אגדה מדממת" ב-1963, פרס "השביעי", 1964, פרס אבנוג, 1970, פרס ווקוב, 1974, פרס החיים של איגוד סופרי סרביה, 1984 ופרסים רבים אחרים.
הנצחה > מורשת

לאחר מותה ב־11 בפברואר 1993 החליטה ממשלת סרביה ב־12 בפברואר, יום לאחר פטירתה, על הקמת קרן לאומית שתנציח את זכרה בסרביה.
ב־3 באוקטובר 1997, נוסדה רשת בתי ספר יסודיים על שמה. הרשת כללה 18 בתי ספר על אדמת סרביה, ופעלה עד ל-1999, אז נפרדו בתי הספר מהרשת והחלו לפעול באופן עצמאי.
ב־23 באוגוסט 2007, הועמד פסל ברונזה שלה בפארק בבלגרד. הפסל נחנך בפסטיבל מרשים בו שחקנים מקצועיים הקריאו ושיחקו את שיריה וסיפוריה.
הערות שוליים

1 2  Биографија, desankamaksimovicc.weebly.com
↑  ביוגרפיה של דסנקה מקסימוביץ, באתר www.sanu.ac.rs (ארכיון)
↑  דסנקה מקסימוביץ, באתר www.poetryverse.com
1 2  Helena Forsas-Scott, Textual Liberation: European Feminist Writing in the Twentieth Century, Routledge, 2014. (באנגלית)
↑  אודות הקרן הלאומית לזכרה
↑  אודות מקסימוביץ באתר www.osdesankamaksimovic.edu.rs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330412205171  PLWABN: 9810614003105606  BIBSYS: 90076645  BnF: cb121271527 (data)  CiNii: DA05206069  GND: 119199017  ISNI: 0000 0001 0935 8373  LCCN: n82058618  LNB: 000167336  MusicBrainz: e61d9c7f-ac7f-4d9e-81b6-6341baed6e44  NDL: 00448583  NKC: jn19990005329  NLA: 35896384  NLK: KAC200811877  NSK: 000099986  NTA: 070719209  RERO: 02-A013515736  SUDOC: 029704421  VIAF: 111606684   WorldCat (עם VIAF): 111606684
דם חם (ספר, 2020)

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  רוברט גלבריית'
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מותחן דרמה
 מקום התרחשות:  לונדון, קורנוול 
 תקופת התרחשות:  2013, 2014 
 הוצאה
 הוצאה:  ספר בוקס, Mulholland Books 
 הוצאה בשפת המקור:  בריטניה Sphere Books ארצות הברית Mulholland Books
 תאריך הוצאה:  15 בספטמבר 2020
 מספר עמודים:  944
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך:  ינואר 2022
 תרגום:  אמיר צוקרמן
 מספר עמודים:  870
 סדרה
 סדרת ספרים:  קורמורן סטרייק
 ספר קודם:  לבן קטלני (2018)
 הספר הבא:  לב שחור כמו דיו 
 
דם חם (באנגלית: Troubled Blood) הוא הרומן החמישי בסדרת "קורמורן סטרייק", שנכתב על ידי הסופרת ג'יי קיי רולינג, תחת שם העט רוברט גלבריית'. הרומן יצא לאור לראשונה ב-15 בספטמבר 2020. תרגום של הספר לעברית יצא לאור בינואר 2022. תורגם על ידי אמיר צוקרמן.
עלילת הספר

הספר נפתח באוגוסט 2013 ומסתיים ביום הולדתה ה-30 של רובין ב-9 באוקטובר 2014. בעת ביקור בקורנוול אצל דודתו החולה במחלה סופנית, ג'ואן, פונה לסטרייק אישה בשם אנה פיפס שמעוניינת לשכור את שירותיו על מנת לחקור את נסיבות היעלמותה של אמה, מרגוט במבורו. האם, רופאת משפחה, כמעט 40 שנה קודם לכן, נעלמה ב-11 באוקטובר 1974. סטרייק ורובין שותפתו, מעסיקים לאור הצלחותיהם הקודמות שלושה חוקרים ומזכירה קבועה. במקביל, שניהם מתמודדים עם בעיות אישיות: סטרייק נאלץ להתמודד עם מחלתה של דודתו, איומי התאבדות מצד ארוסתו לשעבר, שרלוט, וניסיונותיו של אחיו למחצה לגרום לו להשתתף במסיבה לכבוד אביהם הביולוגי, כוכב הרוק ג'וני רוקבי; רובין נאלצת להתמודד עם נישואיה המתפרקים למתיו, הפרעת דחק פוסט-טראומטית והולדת בתם של אחיה ואשתו, נכדה ראשונה להוריה.
החשוד העיקרי של המשטרה בהיעלמותה של מרגוט הוא דניס קריד, רוצח סדרתי שנתפס, הורשע ונכלא. אנה ובת זוגה מקציבות למשרד החקירות שנה על מנת שינסו לאתר מידע על ההיעלמות של במבורו. מכיוון שלמשרד הקטן יש עוד שלושה מקרים אחרים, לוקח לסטרייק ורובין מספר חודשים לאתר את העדים והחוקרים שעודם בחיים (או את ילדיהם). במהלך השנה החולפת, דודתו של סטרייק מתה מסרטן, מתיו מעניק לרובין גט מכיוון שהכניס את פילגשו להריון, ושרלוט מנסה להתאבד ומתקשרת להיפרד מסטרייק. בזכות תגובתו המהירה של סטרייק היא ניצלת. לוח זמני העבודות העמוס של סטרייק ורובין, בשילוב עם חוסר תקשורת על כל הנושאים, תורמים לאי הבנות אישיות רבות במשרד, כולל ויכוחים בין השניים ופיטורין של אחד מהחוקרים בשל התנהגות בלתי נאותה כלפי רובין.
באוגוסט 2014, הם מצליחים לקבוע פגישה לריאיון עם קריד באמצע ספטמבר. הלקוחה ובת זוגה מחליטות לסיים את החוזה בסוף אוגוסט, אך סטרייק ורובין ממשיכים לחקור. סטרייק ורובין מצליחים באמצעות שימוש במידע מהריאיון עם קריד למצוא גופה נוספת של אחת מקרבנותיו. במקביל, תוך שימוש במידע מחקירת המשטרה המקורית ובהתבסס על תוצאות החקירה שלהם, הם מביאים לאיתור גופתה של מרגוט וזיהוי הרוצחת שלה: אחות שעבדה יחד עם מרגוט במרפאה השכונתית. גם היא מרעילה ורוצחת סדרתית. הפרסום הרב שנוצר בעקבות פתירת שני המקרים מכריח גם את סטרייק וגם את רובין להסוות את עצמם. יחסיהם הופכים לאישיים יותר, בין השאר מכיוון שסטרייק אומר לרובין שהיא "החברה הטובה ביותר" שלו.
הדמויות > הדמויות הראשיות

קורמורן סטרייק – חייל בדימוס ששוחרר בכבוד לאחר שאיבד מחצית מרגלו בפעילות מבצעית. הוא הופך לבלש פרטי. סטרייק הוא בנו של ידוען, כוכב הרוק ג'וני רוקבי, ומפורסם בזכות עצמו בשל פתירת מעשי רצח ברומנים הקודמים.
רובין אלקוט – שותפתו העסקית של סטרייק. סיימה קורס חקירה פלילית, במימונו המלא של סטרייק. מכיוון שעברה אונס וניסיון רצח, רובין רגישה במיוחד לפשעים על רקע מיני.
מרגוט במבורו – רופאת משפחה במרפאת סנט ג'ון, שנעלמה בשנת 1974. היעלמותה עומדת בלב החקירה.
אנה פיפס – בתם הבוגרת של מרגוט במבורו ורוי פיפס.
הדמויות > החשודים

דניס קריד – רוצח סדרתי החשוד ברציחתה של מרגוט. כלוא שנים רבות בשל מעשי רצח אחרים.
לוקה ריצ'י – גנגסטר לונדוני בעל כוונות נפשעות.
ניקו "מוקי" ריצ'י – אביו של לוקה, גם הוא גנגסטר, הנמצא בבית אבות.
רוי פיפס – המטולוג, בעלה של מרגוט בתקופת היעלמותה. נישא בשנית לאומנת של בתם המשותפת.
פול סצ'וול – צלם ואמן, בן זוגה לשעבר של מרגוט.
סטיב דאותווייט – אחד המטופלים של מרגוט.
הדמויות > צוות המרפאה

ג'וזף ברנר – רופא מבוגר, שהיה שותף של מרגוט במרפאת סנט ג'ון.
דינש גופטה – רופא הודי שעבד במרפאה עם מרגוט.
ג'ניס ביטי – האחות המחוזית במרפאת סנט ג'ון.
איירין בול – פקידת קבלה במרפאה של מרגוט לרפואת משפחה.
גלוריה קונטי – פקידת קבלה צעירה ממוצא איטלקי, במרפאת סנט ג'ון.
דורותי אוקדן – מזכירת המרפאה.
וילמה בייליס – המנקה במרפאת סנט ג'ון.
הדמויות > דמויות נוספות

מתיו קנליף – בעלה (ובהמשך גרושה) של רובין.
שרלוט קמפבל רוס – בת זוגו לשעבר של סטרייק, נשואה ואם לתאומים.
לוסי סטרייק – אחותו למחצה של קורמורן סטרייק.
טד ננקארו – דודם של קורמורן ולוסי.
ג'ואן ננקארו – דודתם של קורמורן ולוסי.
דייב פולוורת' – חבר ילדות של סטרייק המתגורר ליד טד וג'ואן בקורנוול.
סינתיה פיפס – האומנת לשעבר של אנה, שכעת נשואה לרוי ומשמשת כאמה החורגת של אנה. דיסלקטית.
אונה קנדי – חברתה הוותיקה של מרגוט במבורו. הייתה אמורה לפגוש אותה כשנעלמה.
ביל טלבוט – המפקח המשטרתי המנוח שהוביל את חקירת מותה של מרגוט לפני שהתמוטט נפשית.
ניק הרברט – חבר ותיק ובן כיתתו לשעבר של סטרייק.
אילזה הרברט – חברה ותיקה ובת כיתתו לשעבר של סטרייק, הנשואה כעת לניק.
מקס פריסטווד – שחקן הומוסקסואל ושותפה לדירה של רובין.
רקע

כשהתראיינה רולינג לאחר צאת הרומן, היא תיארה את נושאיו העיקריים של הרומן כ"שינוי, אובדן והיעדרות" ואמרה שהרומן בוחן את "פניו המשתנות של הפמיניזם". רולינג אף הצהירה כי דמותו של דניס קריד התבססה באופן רופף על דמויתיהם של הרוצחים ג'רי ברודוס וראסל ויליאמס.
ביקורות

בביקורת של הדיילי טלגרף, המבקר ג'ייק קרירידג' ציין לחיוב את פיתוח הדמויות והקריאה הקלילה של הרומן. מנגד, לדעתו הכתיבה ארוכה, מיותרת ופחות מרגשת מספרי הסדרה הקודמים. קלייר קלארק מהגרדיאן, העניקה לרומן ביקורת חיובית. לדעתה העלילה מלאה ב"מתח רגשי רועם" ו"כיף אימתני". גם היא ביקרה את אורכו של הרומן. טום נולאן, מוול סטריט ג'ורנל, כתב על הרומן כי הוא "בידור אדיר מהעמוד הראשון ועד האחרון". הביקורת של קלי לולר מ-USA Today אמרה שה"קריאה מאומצת" ו"פשוט לא טובה " בהשוואה לספרים הקודמים בסדרה.
ביקורות > האשמות בטרנספוביה

בכמה כלי תקשורת, רווחה הדעה כי שילובו של רוצח המתלבש כאישה על מנת להרוג נשים במהלך העלילה, יתקבל בצורה שלילית על ידי חלק מהציבור על רקע תגובותיה של הסופרת בעבר על נושא הטרנסג'נדרים שנתפסו כטרנספוביים. לורה בראדלי, מ"דיילי ביסט", טענה כי הרומן מלא "בטענות אנטי-טרנסיות מזיקות", בעוד שקרידג' ציין כי "נראה כי המסר של הרומן הוא: לעולם אל תסמוך על גבר בשמלה".
ניק כהן, כתב בהספקטייטור, טען כי האשמת הרומן בטרנספוביה הוא מעשה חסר בסיס ומכפיש, וציין כי דמות הרוצח הסדרתי, דניס קריד, נחקרת יחד עם תריסר חשודים אחרים. כהן גם הצהיר כי הספר אינו עוסק בנושא מקומות המיועדים לנשים בלבד ובגישה לטיפולים לשינוי מין. אליסון פלוד, מ"הגרדיאן", הביעה דעות דומות וטענה כי אנשים שלא קראו את הספר מרשים לעצמם להניח הנחות שגויות על סמך ביקורת אחת.
דובר של Mermaids, עמותה בריטית למען נוער טרנסג'נדרי שביקרה את רולינג בעבר, אמר כי "אנו מאוכזבים לשמוע שהסופרת מפיצה את אותה הצגה פוגענית וארוכת שנים של נשים טרנסיות כאיום", והתייחס גם לספרה תולעת משי, בו מופיעה רוצחת טרנסג'נדרית המתוארת כגברית.
רולינג לא התייחסה לביקורות השונות.
הערות שוליים

↑  Flood, Alison (17 September 2020). "JK Rowling says villain who wears women's clothes is based on real cas". The Guardian. Retrieved 18 September 2020.
↑  "Troubled Blood". robert-galbraith.com. Retrieved 18 September 2020.
1 2    Jake Kerridge, ‏Troubled Blood by Robert Galbraith, review: JK Rowling fails to Strike again, The Telegraph, 13 September 2020
↑  Clark, Clare (14 September 2020). "Troubled Blood by Robert Galbraith review – a cosy blast from the past". The Guardian. ISSN 0261-3077. Retrieved 15 September 2020.
↑  Nolan, Tom (11 September 2020). "Mysteries: A Cold Case for Cormoran Strike". Wall Street Journal. ISSN 0099-9660. Retrieved 18 September 2020.
1 2  Lawler, Kelly. "Do J.K. Rowling's transphobic comments taint her new book, 'Troubled Blood'? For me, they do". USA Today. Retrieved 16 September 2020.
↑  Kirkpatrick, Emily. "J.K. Rowling Proves Her Commitment to Transphobia in Her New Novel". Vanity Fair. Retrieved 15 September 2020.
↑  Bradley, Laura (15 September 2020). "How Transphobic Is J.K. Rowling's New Novel, 'Troubled Blood?' Very". The Daily Beast. Retrieved 16 September 2020.
↑  Cohen, Nick (15 September 2020). "J.K. Rowling's latest novel isn't 'transphobic'". The Spectator. Retrieved 16 September 2020.
↑  Flood, Alison (15 September 2020). "JK Rowling's Troubled Blood: don't judge a book by a single review". The Guardian. Retrieved 16 September 2020.
↑  A call to J.K. Rowling, Mermaids, ‏26 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  An open letter to J.K. Rowling, Mermaids, ‏12 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  ליאן קורילין, JK Rowling's new book sparks fresh transgender rights row, CNN, ‏15 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  רוהאריד' מאר, JK Rowling’s new book sparks anger over ‘transvestite serial killer’, Metro Weekly, ‏16 בספטמבר 2020 (באנגלית)
| סדרת "קורמורן סטרייק" מאת ג'יי קיי רולינג |
| --- | --- | --- |
| ספרים | קריאת הקוקייה • תולעת משי • דרך הרשע • לבן קטלני • דם חם • לב שחור כמו דיו • The Running Grave |  |
| סדרת טלוויזיה | סטרייק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb469733794 (data)
האוניות חזרו

"האוניות חזרו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1975 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבומה ה-12 של הזמרת, תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים.
על השיר

"האוניות חזרו" נכתב והולחן על ידי משה דוידי ודני גרנות, והופק על ידי מתי כספי. ב-14 באוקטובר 1975 נכנס למצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל במקום ה-16. ב-2 בדצמבר עלה למקום הראשון שם שהה שבועיים רצופים. לבסוף, ב-13 בינואר 1976, לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג. במצעד של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום התשיעי, ובסך הכל בילה שם תשעה שבועות רצופים. על-אף הצלחתו במצעדים השבועיים, לא דורג במצעד סוף השנה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 9 |  |