דוד
ביוגרפיה > סיפורים נוספים > מלחמת דוד וגָּלְיָת

בסיפור זה, הסיפור התנ"כי שב ומציג את דוד כאילו מדובר בתחילת הסיפור, ולמעשה, לבד מאזכור מתרץ בודד (”וְדָוִד הֹלֵךְ וָשָׁב מֵעַל שָׁאוּל לִרְעוֹת אֶת צֹאן אָבִיו בֵּית לָחֶם” (שמואל א', י"ז, ט"ו)) אין קשר ממשי בין סיפור חייו של דוד שקדם לכך והסיפור שבא אחרי כן. על פי פרשנות של הרב אלחנן סמט, שלה בסיס גם במקורות קדומים יותר, למעשה סיפור דוד וגוליית קדם לסיפור משיחתו ולסיפור לקיחתו למנגן לפני שאול ובדרך זו נפתרות תמיהות מסוימות בסיפור, כגון: אי ההיכרות בין שאול לדוד בסיפור דוד וגוליית, הצגת משפחתו של דוד בצורה ראשונית בתחילת סיפור דוד וגוליית, אי הזכרת שמו של דוד בתחילת סיפור משיחתו על ידי שמואל כאילו הקורא כבר אמור להכירו ועוד.
גָּלְיָת, ענק מן הפלשתים, מזמין את צבא ישראל לשלוח מולו נציג לדו-קרב שיכריע מי העם המנצח. רק דוד - שנשלח על–ידי אביו להביא צידה לשלושת אחיו הגדולים הלוחמים בעמק האלה - מעז להילחם בגָּלְיָת. כשהוא מגיע לעמק האלה הוא שומע את הבטחת המלך לפרס הגדול המובטח למי שיכה את גָּלְיָת: ”וְהָיָה הָאִישׁ אֲשֶׁר־יַכֶּנּוּ יַעְשְׁרֶנּוּ הַמֶּלְֶךְ עֹשֶׁר גָּדֹול וְאֶת־בִּתֹּו יִתֶּן־לֹו וְאֵת בֵּית אָבִיו יַעֲשֶׂה חָפְשִׁי בְּיִשְׂרָאֵל” (שמואל א', י"ז, כ"ה). דוד גם נתקל בתגובה עוינת של אחיו הגדול: ”לָמָּה זֶּה יָרַדְתָּ וְעַל מִי נָטַשְׁתָּ מְעַט הַצֹּאן הָהֵנָּה בַּמִּדְבָּר אֲנִי יָדַעְתִּי אֶת זְדֹנְךָ וְאֵת רֹעַ לְבָבֶךָ כִּי לְמַעַן רְאוֹת הַמִּלְחָמָה יָרָדְתָּ” (שמואל א', י"ז, כ"ח). למרות זאת, הוא מכריז באומץ כי יוכל להילחם בגָּלְיָת.
השמועה על הנער המוכן ליטול על עצמו את האתגר הגדול מגיעה לאוזני שאול, הקורא אליו את דוד ומזהיר אותו כי לא יוכל להילחם בפלשתי ”כִּי נַעַר אַתָּה וְהוּא אִישׁ מִלְחָמָה מִנְּעֻרָיו” (שמואל א', י"ז, ל"ג). דוד אומר לשאול שאינו מפחד וכהוכחה מספר את הסיפור הבא: ארי ודוב באו ונשאו שה מעדרו והוא ”גַּם אֶת הָאֲרִי גַּם הַדּוֹב הִכָּה” (שמואל א', י"ז, ל"ו), ושאול, אם משתכנע ואם מחוסר ברירה, משלח אותו להילחם בגָּלְיָת.
דוד אינו חש בנוח עם שריון וכלי המלחמה הרגילים, והוא יוצא למערכה כשבידו רק מקלו, חמש אבני קלע וקלע רועים. גָּלְיָת מביט בנער האדמוני ויפה המראה, ובז לו: ”יֹּאמֶר הַפְּלִשְׁתִּי אֶל דָּוִד הֲכֶלֶב אָנֹכִי כִּי אַתָּה בָא אֵלַי בַּמַּקְלוֹת? וַיְקַלֵּל הַפְּלִשְׁתִּי אֶת דָּוִד בֵּאלֹהָיו” (שמואל א', י"ז, מ"ג). דוד מכריז בפניו מה עומד להתרחש: כי הוא עתיד להכותו ולהסיר את ראשו: "הַיֹּום הַזֶּה יְסַגֶּרְךָ ה' בְּיָדִי וְהִכִּיתִךָ וַהֲסִרֹתִי אֶת־רֹאשְׁךָ מֵעָלֶיךָ וְנָתַתִּי פֶּגֶר מַחֲנֵה פְלִשְׁתִּים". הוא מזנק לקראת גָּלְיָת ובאמצעות קלע הרועים שלו מעיף אבן קלע אל מצחו של גָּלְיָת - החלק היחיד החשוף בשריונו - וכך ממוטט אותו וכורת את ראשו. הפלשתים הנבעתים נמלטים וצבא ישראל דולק אחריהם ובוזז את מחנותיהם. דוד לקח את ראשו של גָּלְיָת והביאו לירושלים.
סיפור מלחמת דוד בגָּלְיָת מזכיר סיפור דומה המתואר בספר שמואל, שם מיוחסת הריגת גָּלְיָת, ענק שגם הוא "עץ חניתו כמנור אורגים" לאחד מגיבורי דוד, אלחנן בן יערי ולא לדוד עצמו: "וַתְּהִי־עֹוד הַמִּלְחָמָה בְּגֹוב עִם־פְּלִשְׁתִּים וַיַּךְ אֶלְחָנָן בֶּן־יַעְרֵי אֹרְגִים בֵּית הַלַּחְמִי אֵת גָּלְיָת הַגִּתִּי וְעֵץ חֲנִיתֹו כִּמְנֹור אֹרְגִים". גָּלְיָת מתואר כאן כאחד מארבעה ענקים "בני הרפה (ערפה - גיסתה של רות המואביה)" שהרגו גיבורי דוד.
לפי מדרש שניסה להסביר את הדמיון, הסתירה מתיישבת בכך ששמו המקורי של דוד הוא "אלחנן". במחקר[דרושה הבהרה] הועלתה האפשרות כי סיפורו של אלחנן מייצג מסורת חלופית, וכי ייחוס הסיפור לדוד נועד להאדיר את שם דוד ולקשור בשמו עלילות גבורה שונות של התקופה, שלא נעשו על–ידו.