הקרב על ארנהם
מהלך הקרב > 19 בספטמבר, נחיתות נוספות והתקפת הנגד הגרמנית

כשהגיעו הגדוד של דרום סטפורדשייר וגדוד הצנחנים ה-11 לעמדות גדוד הצנחנים ה-1 וה-3 באזורים המערביים של ארנהם, קיוו הבריטים שיהיו להם מספיק כוחות לפרוץ לעמדתו של פרוסט בגשר. לוטננט קולונל דובי מגדוד הצנחנים ה-1 תכנן לתקוף לפני אור ראשון אך דיווח שגוי המצביע על כך שהגשר נפל הוביל לביטול המתקפה. עד שהדיווח תוקן האור הראשון לא היה רחוק, אבל, עם תגבור בגשר בראש סדר העדיפויות, ההתקפה הייתה חייבת להימשך. ההתקדמות החלה בחזית צרה בין קו הרכבת מצפון לנהר מדרום. גדוד הצנחנים ה-1 יוביל, תוך שהוא נתמך על ידי שרידי גדוד הצנחנים ה-3, כשבאגף השמאלי ה-2 הדרומי סטפורדשייר וגדוד הצנחנים ה-11 אחריו. ברגע שעלה האור, גדוד הצנחנים ה-1 זוהה ונבלם באש מקו ההגנה הגרמני הראשי. לכוד בשטח פתוח ותחת אש כבדה משלושה צדדים, התפרק גדוד הצנחנים ה-1 ומה שנותר מגדוד הצנחנים ה-3 נהדף לאחור.
הגדוד ה-2 של דרום סטפורדשייר נותקו באופן דומה ונשמרו לכ-150 איש, כשהם התגברו עד הצהריים. גדוד הצנחנים ה-11 - שעד כה לא היה מעורב עמוק בלחימה - נותר עתה המום בעמדות חשופות תוך ניסיון לכבוש קרקע גבוהה מצפון. לוחמי דרום סטפורדשייר ניסו באופן דומה להבטיח את השליטה בשטח הגבוה אך גורשו. ללא תקווה לפרוץ דרך, 500 האנשים הנותרים מארבעת הגדודים הללו נסוגו מערבה לכיוון הכוח הראשי, 5 ק"מ משם באוסטרבייק. כשהם התקרבו לאוסטרבייק פגש אותם לוטננט קולונל שריף תומפסון, מגדוד התותחנים הקלים ה-1 של איירלנדינג, שריכז את רוב האנשים למסך הגנה תחת מייג'ור רוברט קיין 800 מטר לפני עמדות הארטילריה שלו. הקרב נתן לארקהארט את ההזדמנות להימלט ממקום מחבואו והוא הצליח לחזור למפקדת הדיוויזיה במלון הרטנשטיין באוסטרבייק, שם הצליח לראשונה ללמוד את היקף הכוחות הגרמנים שניצבו מולם. בבריטניה, ערפל קרקע שוב סיכל את התגבור. 35 דאונים של גל ההנחתה השלישי הנושאים את האלמנטים המוטסים של הכוח הפולני התעכבו בהמראה וכל חטיבת הצנחנים לא הצליחה להמריא כלל. היו לכך השלכות חמורות בשטח כאשר הדאונים המושהים יגיעו.
מצפון לקו הרכבת, גדודי הצנחנים 156 ו-10 התחברו לקו ההגנה הגרמני כשניסו לתפוס את הקרקע הגבוהה ביערות מצפון לאוסטרבייק. ההתקדמות של שני הגדודים נבלמה מול עמדות הגרמנים המוגנות היטב ועד אחר הצהריים המוקדמות הם לא התקדמו יותר מעמדותיהם המקוריות. ארקהארט - שהבין את הצורך לנקוט עמדה הגנתית יותר ולמנוע את ניתוק שני הגדודים מצפון למסילת הרכבת - הורה להם לסגת בחזרה לוולפהזה ואוסטרבייק. ביצוע נסיגה קרבית כאשר הגרמנים מצוות קרב קראפט רדפו אחריהם מקרוב, והיחידות נסוגו לאחור על פני LZ '‏L', מוגנים על ידי רגימנט הגבול הסקוטי של המלך שהמתינו לבואם של אלמנטים נישאים בדאונים של חטיבת הצנחנים הפולנית. קרבות קשים התפתחו כשהדאונים הגיעו באמצע הנסיגה והאבידות הפולניות היו כבדות. כל ארבע היחידות של בעלות הברית נסוגו דרומה ומערבה לכיוון מעברי הכבישים מעל למעבר הרכבת התלול באוסטרבייק ובוולפהזה והתאספו ביחידות אד-הוק ביער בצד הדרומי, שם בילו רובם את הלילה. כמה יחידות גרמניות עקבו אחריהם על פני מסילת הברזל וגדוד אס אס הגיע לוולפהזה, אך נעצר כאשר הוא נפגע על ידי הלופטוואפה.
אחר הצהריים, ה-RAF טס במשימת האספקה הגדולה הראשונה שלו, תוך שימוש ב-164 מטוסים כדי להטיס 350 טונות של אספקה לבריטים. הגרמנים - שציפו למאמצי אספקה מחודשת - העבירו חמש סוללות נ"מ לאזור במיוחד כדי לתקוף את הטיסות הללו, וכשה-RAF הגיע לאזור, הם הצליחו להפיל 10 מטוסים. למרות אומץ ליבם של הטייסים (סגן טיסה דייוויד לורד קיבל את צלב ויקטוריה לאחר המוות), הכוחות המוטסים השיגו רק 28 טונות של אספקה. ה-Dropzone - Supply DZ 'V' - עדיין היה בידיים גרמניות (הבריטים לעולם לא הגיעו לאזור זה במהלך הקרב) ושום הודעה לא הגיעה לבריטניה להסביר זאת. בגשר המשיכו כוחותיו של פרוסט להחזיק אך ללא אספקה או תגבורת עמדתם הלכה ונחלשה. הגרמנים - כשהבינו שסביר להניח שהתקפות חי"ר לא יסירו את המגינים העקשנים - החלו להרוס באופן שיטתי את הבתים שבהם היו הבריטים באמצעות טנקים, ארטילריה ומרגמות. בהיעדר כיסוי אווירי כלשהו של בעלות הברית, היה יכול הלופטוואפה לבצע גיחות צליפה גם על הבתים הכבושים הבריטיים.