stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקודת מפגש
הערות שוליים

↑  "Match Point (12A)". British Board of Film Classification. 2005-09-06. נבדק ב-2013-05-15.
↑  "Match Point (2005)". Box Office Mojo. נבדק ב-2010-11-11.
↑  Scott, A.O. "London Calling, With Luck, Lust and Ambition" The New York Times, 28 December 2005. Retrieved 21 January 2012
1 2 3  Garfield, Simon "Why I Love London", The Observer, 8 August 2004. Retrieved 21 January 2012.
↑  "Match Point". VisitBritain. אורכב מ-המקור ב-3 בדצמבר 2008. נבדק ב-27 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| סרטים בבימויו של וודי אלן |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | מה חדש, טייגר לילי? ‏ (1966) • קח את הכסף וברח (1969)   |  |
| שנות ה-70 | בננות (1971) • כל מה שרצית לדעת על מין (ולא העזת לשאול) (1972) • ישנוני (1973) • אהבה ומלחמה (1975) • הרומן שלי עם אנני (1977) • רגשות (1978) • מנהטן (1979) |  |
| שנות ה-80 | אבק כוכבים (1980) • קומדיה סקסית של ליל קיץ (1982) • זליג (1983) • דני רוז האיש מברודוויי (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • ימי הרדיו (1987) • ספטמבר (1987) • אישה אחרת (1988) • סיפורי ניו יורק (1989) פשעים ועבירות קלות (1989) |  |
| שנות ה-90 | אליס (1990) • צללים וערפל (1991) • בעלים ונשים (1992) • תעלומת רצח במנהטן (1993) • קליעים מעל ברודוויי (1994) • אל תשתו מהמים (1994) • אפרודיטה הגדולה (1995) • כולם אומרים אני אוהב אותך (1996) • לפרק את הארי (1997) • סלבריטי (1998) • מתוק ומרושע (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נוכלים בגרוש (2000) קללת אבן העקרב הירוקה (2001) • סוף הוליוודי (2002) • כל דבר אחר (2003) • מלינדה ומלינדה (2004) • נקודת מפגש (2005) • סקופ (2006) • חלומה של קסנדרה (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • מה שעובד (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (2010) • חצות בפריס (2011) • לרומא באהבה (2012) • יסמין הכחולה (2013) • קסם לאור ירח (2014) • איש ללא הגיון (2015) • קפה סוסייטי (2016) • גלגל ענק (2017) • יום גשום בניו יורק (2019) |  |
| פרס גויה לסרט האירופי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990‏-2010 | הודו סין (1992) • שלושת הצבעים: כחול (1993) • ממזר קטן (1994) • אמריקה (1995) • סודות ושקרים (1996) • ללכת עד הסוף (1997) • המתאגרף (1998) • החיים יפים (1999) • רוקדת בחשכה (2000) אמלי (2001) • הפסנתרן (2002) • להתראות לנין! (2003) • עם הראש בקיר (2004) • נקודת מפגש (2005) • המלכה (2006) • הפרפר ופעמון הצלילה (2007) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2008) • נער החידות ממומביי (2009) • נאום המלך (2010) |  |
| 2011‏-היום | הארטיסט (2011) • מחוברים לחיים (2012) • אהבה (2013) • אידה (2014) • ילדות פרא (2015) • היא (2016) • הריבוע (2017) • אהבה בימים קרים (2018) • עלובי החיים (2019) • האב (2020) • עוד סיבוב (2021) • האדם הגרוע בעולם (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb169057209 (data)  GND: 7630885-6  NKC: unn2009519480  SUDOC: 181232545  VIAF: 217046886   WorldCat (עם VIAF): 217046886
נונאטאקי גאודה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°50′00″S 70°05′00″W﻿ / ﻿69.8333°S 70.0833°W﻿ / -69.8333; -70.0833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאקי גאודה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאקי גאודה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי גאודה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי גאודה
 
נונאטאקי גֵאוֹדָה או נונאטאקי גִ'יאוֹד (באנגלית: Geode Nunataks) הם קבוצה קטנה של נונאטאקים בצפון-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים מצויים לגדתו המערבי של קרחון סיבליוס, בסמוך לקצה הצפוני של גבעות פינלנדיה.
היסטוריה > מקור השם

שמם של הנונאטאקים ניתן להם בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנונאטאקים נקראים בשם זה, מאחר שסלעיהם מורכבים מסלעי לבה שבה שפע גאודות (חללים בתוך סלע הלבה המכילים קוורץ וקלציט גבישי).
ראו גם

נונאטאקי אפאלאצ'יה
נונאטאקי קרס
נונאטאקי גאנון
נונאטאקי פרנק
נונאטאקי פיקרינג
נונאטאקי וסטה
נמל התעופה הבין-לאומי דון מואנג

נמל התעופה הבין-לאומי דון מואנג (בתאית: ท่าอากาศยานดอนเมือง) הוא נמל תעופה בעיר בנגקוק, בירת תאילנד. הוא נמל התעופה הישן של העיר ואחד משני נמלי תעופה המשרתים אותה (האחר הוא נמל התעופה סוברנהומי). בשנת 2017 עברו בו 38,299,757 נוסעים במסגרת 256,760 תנועות מטוסים.
תולדות נמל התעופה

נמל התעופה הוא מנמלי התעופה הישנים ביותר בעולם, ונמל התעופה הישן ביותר באסיה שעודו פעיל. היה זה שדה התעופה השני שהוקם בתאילנד, כאשר נפתח כבסיס של חיל האוויר התאי ב-27 במרץ 1914. הוא החל לשמש כנמל לטיסות אזרחיות בשנת 1924.
בשנת 1933 התנהלו בשטח הנמל קרבות בין כוחות הממשלה לבין מורדים במסגרת מרד בווורדט (Boworadet Rebellion). לאחר כיבוש תאילנד על ידי יפן במלחמת העולם השנייה שימש השדה את היפנים והוא הותקף מספר פעמים על ידי מטוסי בעלות הברית. במהלך מלחמת וייטנאם שימש השדה כבסיס מרכזי של חיל האוויר של ארצות הברית.
בשיא פעילותו כנמל התעופה העיקרי של בנגקוק ושל תאילנד עברו בנמל 38 מיליון נוסעים ו-700 אלף טונות מטען בשנה במסגרת 160 אלף תנועות מטוסים (2004). הוא דורג אז כנמל התעופה השני באסיה וה-14 בעולם כולו מבחינת מספר הנוסעים שעברו בו.
ב-27 בספטמבר 2006, בעקבות פתיחתו של נמל התעופה החדש סוברנהומי, חדל נמל התעופה לפעול בכוונה לסוגרו כליל. למרות זאת הוא שב ונפתח ב-27 במרץ 2007 לשימוש מטוסים בטיסות פנים ארציות. הביאו לכך לחצים מצד חברות תעופה - במיוחד חברות טיסות מוזלות - להפעילו מחדש, נוכח אגרות השימוש היקרות יותר בנמל התעופה החדש ובעיות בטיחות שהתגלו במסלוליו. בעת בה לא היה פעיל, בסמוך לטרמינל בנמל עמדו מטוסים שיצאו מכלל שימוש, והיו בתהליך פירוק.
נמל התעופה הושבת למספר חודשים בעקבות נזק שנגרם לו בהצפות הנרחבות בתאילנד בחורף 2011-2012.
ב-16 במרץ 2012 הורתה ממשלת תאילנד לכל חברות השכר וחברות התעופה הזולה להעתיק את פעילותן מנמל סוברנהומי לנמל דון מואנג. בכך נקבע המשך פעילותו התמידי ובוטלה הכוונה לשרת את מטרופולין בנגקוק באמצעות נמל סוברנהומי בלבד. הביאה לכך העובדה שסוברנהומי תוכנן לקיבולת של 45 מיליון נוסעים, אך כבר ב-2011 עברו דרכו 48 מיליון, והוברר שיש להקל על העומס עליו.
כיום עוברות דרך הנמל טיסות פנים ארציות אך גם טיסות בינלאומיות ליעדים שונים במדינות דרום-מזרח אסיה ומהם. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי עבור החברות תאי אייר אסיה, נוק אייר ותאי ליון אייר.
מבנה נמל התעופה

נמל התעופה שוכן בצפונה של בנגקוק, בגובה של שלושה מטרים מעל פני הים.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (03L/21R ו-03R/21L) באורך של 3,700 ו-3,500 מטרים, בהתאמה. ממערב ובמקביל להם ניצבים בשורה בנייני הטרמינלים.
בשדה התעופה שלושה טרמינלים. טרמינלים 1 ו-2 שימשו בעבר לטיסות בינלאומיות וטרמינל 3 שירת טיסות פנים-ארציות.
כיום, טרמינל 1 מטפל בטיסות בינלאומיות בעוד טרמינל 2 (שנפתח מחדש בשנת 2014 לאחר שיפוצים) מטפל בטיסות פנים.
נמל התעופה מחובר למרכז בנגקוק באמצעות כביש מהיר, קווי אוטובוסים וקו רכבת.
מסלולי שדה התעופה משמשים גם את בסיס חיל האוויר של תאילנד הצמוד לנמל. מועדון הגולף של הבסיס ממוקם בשטח שבין שני מסלולי הטיסה, ללא גידור בינו לבינם. השחקנים בו מוזהרים על ידי אור אדום בכל עת שבה יש שימוש במסלול על ידי מטוסים.
תאונות

בין השנים 1976 עד 2001 אירעו בנמל ובסביבתו שש תאונות מטוסים, שבהן נספו 174 אנשים. באירוע החמור ביותר, ב-9 בספטמבר 1988, התרסקה טיסה 831 של וייטנאם אייר בעת גישה לנחיתה בנמל. 76 מבין 90 יושבי המטוס נספו.
טרמינל 2
מסדרון הנכנסים בטרמינל 2
ניקולאי דולז'אל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 באוקטובר 1899 (יוליאני) Omelnyk, פלך יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בנובמבר 2000  (בגיל 101) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית, רוסיה 
 מקום קבורה:  Kozino 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה (1923) 
 מעסיק:  First Kyiv Machine-Building Plant, האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה, Uralhimmash, SVERDNIIHIMMASH, Gidromash, NIKIET, האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג 
 תפקיד:  פרופסור 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1949)  עיטור לנין (11 באוקטובר 1956)  מדליית קורצ'טוב (2000)  עיטור הדגל האדום של העמל (31 במרץ 1945)  עיטור לנין (23 ביולי 1959)  עיטור לנין (26 באוקטובר 1979)  עיטור לנין (31 באוקטובר 1969)  עיטור לנין (26 באוקטובר 1984)  פרס סטלין (1951)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (25 בספטמבר 1999)  פרס ברית המועצות (1970)  גיבור העמל הסוציאליסטי (29 באוקטובר 1949)  עיטור לנין (29 באוקטובר 1949)  פרס ברית המועצות (1976)  עיטור הכוכב האדום (16 בספטמבר 1945)  פרס לנין (1957)  עיטור מהפכת אוקטובר (17 בספטמבר 1975)  גיבור העמל הסוציאליסטי (26 באוקטובר 1984)  פרס סטלין (1953) 
 
ניקולאי דולז'אל (ברוסית: Николай Антонович Доллежаль;‏ 15 באוקטובר (הלוח היוליאני, 19 באוקטובר הלוח הגרגוריאני) 1899 – 29 בנובמבר 2000) היה מתכנן כורים גרעיניים סובייטי. במהלך עבודתו הוא היה אחראי על התכנון של מירב הכורים של ברית המועצות. על פעילותו הוענקו לו עיטור לנין (6 פעמים), עיטור הדגל האדום, גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים), פרס לנין ו-5 פעמים פרס ברית המועצות.
חייו

דולז'אל נולד בכפר בקרבת זפוריז'יה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה של מודד קרקעות. בשנת 1912 עברה המשפחה להתגורר בעיירה במחוז מוסקבה. בשנת 1923 סיים דולז'אל את לימודיו בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה והוסמך כמהנדס מכונות. לאחר עבודה של מספר שנים במשרדי תכנון הוא נשלח בשנת 1929 להשתלמות באירופה. עם חזרתו בשנת 1930 הוא נעצר בהקשר למשפט מפלגת התעשייה אך שוחרר לאחר כשנה וחצי ללא אישום. דולז'אל המשיך לעבוד בתחום התכנון.
בשנת 1943 הועמד דולז'אל בראש משרד לתכנון מכונות לתעשייה כימית. החל משנת 1946 היה המשרד קשור לפיתוח פצצה גרעינית. בראשות דולז'אל פותחו הכורים הגרעינים הראשונים של ברית המועצות ששימשו לייצור פלוטוניום. לאחר הניסוי הראשון של פצצה גרעינית RDS-1 בברית המועצות החל דולז'אל לפתח כורים המתאימים להתקנה על ספינות.
בשנת 1952 הועמד דולז'אל בראש מכון לתכנון כורים גרעינים. בשנת 1954 סיים המכון את הפיתוח הראשון אך כאשר התברר שהכור לא מתאים לשימוש בצי הוא הועבר לשימוש בתחנת כוח גרעינית הראשונה שנבנתה בברית המועצות. בהמשך הוא תכנן כור ששימש צוללות גרעיניות. בשנת 1958 הסתיימו פיתוח ובנייה של כור גרעיני לייצור פלוטוניום וחשמל. בשנת 1964 הופעלה תחנת כוח גרעינית גדולה סובייטית ראשונה והיא צוידה בכור מתכנון של דולז'אל. ברוב הפרויקטים שיתף דולז'אל פעולה עם מכון קורצ'טוב שבראשו עמד אנטולי אלכסנדרוב.
בשנת 1961 הקים דולז'אל קתדרה "מכונות אנרגיה" בבית הספר הגבוה להנדסה במוסקבה. קתדרה זו הכינה מהנדסים לתכנון כורים. דולז'אל עמד בראש הקתדרה במשך 25 שנים.
בשנת 1962 התקבל דולז'אל כחבר באקדמיה הסובייטית למדעים.
חלק ממומחי גרעין בברית המועצות האשימו את דולז'אל באחריות על אסון צ'רנוביל. הוא אומנם לא הואשם באופן רשמי אך בשנת 1986 עזב את התפקיד של מנהל מכון לתכנון כורים בראשו עמד מעל ל-30 שנים.
בשנת 1998, בגיל 99, פרסם דולז'אל מאמר מדעי בתחום מתמטיקה.
נסים מבורך

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1935 סופיה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  11 ביוני 2014 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  סורבון 
 
נסים מבורך (1935 – 11 ביוני 2014) היה מבקר אמנות, מורה ומחבר ישראלי, יהודי יליד בולגריה. נודע במיוחד במאמרי בקורת על תערוכות, יצירות ואמנים שפורסמו בשנות ה-70 וה-80 במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ".
ביוגרפיה

נסים מבורך נולד בסופיה בשנת 1935. בגיל 6 (בשנת 1941) הוא עלה לארץ ישראל המנדטורית והתיישב עם משפחתו בתל אביב. למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובעת הלימודים התפרנס מציורים של ממצאי החפירות הארכאולוגיות שבהן השתתף. בהמשך עבד כמורה להיסטוריה, לגאוגרפיה ולתולדות האמנות בסמינר לוינסקי. הוא נסע לפריז בה סיים דוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת סורבון.
מבורך נודע בהסתייגותו מהאוונגרד האמנותי, כולל האמנות הקונספטואלית, בטענה שאינו ממלא את יעדיה המקוריים של האמנות - ליהנות, לספק ולרגש את האדם, ושהוא עלול להוות מפלט ליוצרים חסרי כישורים והכשרה אמנותית בסיסיים.
מבורך נפטר בשנת 2014.
ספרים > סיפורים קצרים

1976 - "דין וחשבון" -הוצאת הקיבוץ המאוחד - סיפור
2003 - צנעת הפרט", הוצאת ירון גולן - 30 סיפורים
נמל התעופה הבין-לאומי דה נאנג

נמל התעופה הבין-לאומי דה נאנג (באנגלית: Da Nang International Airport) הוא נמל תעופה המשרת את אזור מרכז וייטנאם ואת העיר הגדולה ביותר באזור, דה נאנג. זהו נמל התעופה הבין-לאומי השלישי בגודלו במדינה, אחרי נמל התעופה הבין-לאומי נוי באי האנוי ונמל התעופה הבין-לאומי טן סון נאט בהו צ'י מין סיטי.
היסטוריה

נמל התעופה דה נאנג משמש הן לתעופה אזרחית והן לצורכי חיל האוויר של וייטנאם (Không Quân Nhân Dân Việt Nam), אם כי הפעילות הצבאית בו מוגבלת למדי. בשנת 2014 שירת נמל התעופה 5 מיליון נוסעים, הישג שהושג כשש שנים מוקדם מהצפוי. בשנת 2015 עלה מספר הנוסעים ל-6,722,587, גידול של 34.7% בהשוואה לשנה הקודמת. בשנת 2017 הגיע מספר הנוסעים ל-11 מיליון, גידול של 24.1% לעומת שנת 2016.
נכון לשנת 2018, לנמל התעופה יש שני טרמינלים נפרדים לנוסעים בין-לאומיים ולנוסעים בטיסות פנים, עם קיבולת כוללת של 11 מיליון נוסעים בשנה. הקווים בין האנוי לדה נאנג ובין הו צ'י מין סיטי לדה נאנג הם מהעמוסים ביותר בווייטנאם, עם 319 ו-250 טיסות שבועיות, בהתאמה, כאשר הקו בין האנוי להו צ'י מין סיטי הוא העמוס ביותר עם 475 טיסות שבועיות.
בשנת 2024 דורג נמל התעופה במקום ה-94 ברשימת "100 נמלי התעופה הטובים בעולם" של חברת Skytrax. כמו כן, הוסמך כנמל תעופה בדרגת 3 כוכבים, כאשר הטרמינל הבין-לאומי שלו קיבל דירוג של 5 כוכבים. נמל התעופה צפוי להיות הראשון בווייטנאם עם טרמינל חכם, במסגרת שותפות עם חברת FPT Software.
מתקנים ותשתיות

בנמל התעופה דה נאנג ישנם שני מסלולי המראה מקבילים באורך 3,048 מטרים (10,000 רגל) עם כיוונים 17–35. המסלולים מותאמים לקליטת מטוסים גדולים ומודרניים כמו מטוסי בואינג 747, 767 ואיירבוס A320. תנועת המטוסים הממוצעת בנמל עומדת על בין 100 ל-150 טיסות ביממה.
בנובמבר 2011 נפתח טרמינל חדש בשטח של 20,000 מ"ר, בעלות של 84 מיליון דולר, עם קיבולת של 4 מיליון נוסעים בשנה.
בשנת 2017 נפתח טרמינל בין-לאומי חדש, המשתרע על שטח של 48,000 מ"ר, עם קיבולת מתוכננת של 6 מיליון נוסעים בשנה והשקעה כוללת של 154 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  "Kết quả sản xuất kinh doanh của ACV: Năm 2015 sản lượng hành khách thông qua cảng đạt trên 63 triệu lượt, tăng 24,2% so với năm 2014". ACV. 19 בינואר 2016. אורכב מ-המקור ב-28 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "official website of ACV". אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2018. נבדק ב-4 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  en.baochinhphu.vn (2024-04-23). "Da Nang to develop first Vietnamese smart airport terminal". en.baochinhphu.vn (בוייטנאמית). נבדק ב-2024-04-28.
↑  VnExpress. "Da Nang to have first smart airport terminal in Vietnam - VnExpress International". VnExpress International – Latest news, business, travel and analysis from Vietnam (באנגלית). נבדק ב-2024-04-28.
↑  "Airport infomation". DAD. נבדק ב-2024-05-07.
↑  "Xây nhà ga mới ở sân bay Đà Nẵng". Thời báo kinh tế Sài Gòn online. 24 בדצמבר 2007. אורכב מ-המקור ב-14 ביוני 2010. נבדק ב-23 באפריל 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Da Nang airport opens new international terminal". Tuoi Tre News. 10 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "International terminal at Da Nang International Airport to be completed in March". Da Nang News. 16 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 240128634   WorldCat (עם VIAF): 240128634
ניסוי פרנק-הרץ

תרשים כללי של המערכת: Uh - מתח יצירת האלקטרונים בקתודה; Ub - מתח ההאצה, המשתנה
ניסוי פרנק-הרץ היה אחד הניסויים הראשונים בפיזיקת חלקיקים, שנתנו תמיכה להשערות הקוונטיזציה של רמות האנרגיה של האטום. תוצאות הניסוי היוו חיזוק למודל האטום של בוהר וזרז להתפתחות תאוריית הקוונטים, שהייתה אז בחיתוליה. את הניסוי ביצעו ג'יימס פרנק וגוסטב הרץ בשנת 1913. בשנת 1925 קיבלו פרנק והרץ פרס נובל לפיזיקה על ניסוי זה, ועל עבודות נוספות בתחום.
רקע

בתחילת המאה ה-20 הצטברו עדויות ממקורות שונים, שהראו על קוונטיזציה של קרינה אלקטרומגנטית. בעיות כגון ספקטרום הפליטה של חומרים שונים והאפקט הפוטואלקטרי הראו שקרינה אלקטרומגנטית נפלטת באורכי גל מסוימים, בדידים, שלא ניתן היה להסביר באמצעות התאוריות הקלאסיות. בניסיון להסביר את ספקטרום הפליטה של אטום המימן, יצר נילס בוהר מודל אטום שבו יש לאלקטרון רמות אנרגיה בדידות. למרות שחיזויי המודל היו בהתאמה כמעט מושלמת לתוצאות הניסוייות, לא התגלתה עד אז קוונטיזציה שלא במסגרת של קרינה אלקטרו-מגנטית, ולכן הנחת המודל על קוונטיזציה של רמות האנרגיה של אלקטרון לא נתמכה באופן מספק (היו טענות שהקרינה עצמה קוונטית ולא רמות האנרגיה של האטום). ניסוי פרנק-הרץ היה הניסוי הראשון שהצביע על קוונטיזציה של רמות האנרגיה באטום, שלא באמצעות קרינה אלקטרומגנטית, ומכאן חשיבותו הרבה.
מבנה הניסוי

בניסוי פרנק–הרץ מעבירים קרן אלקטרונים דרך שפופרת, המכילה אדי כספית בצפיפות נמוכה. בקצה אחד של השפופרת נמצאת קתודה שפולטת את האלקטרונים בפליטה תרמיונית. סריג טעון במטען חיובי במתח  \ V_{g}(הסריג מסומן באות G בשרטוט) יוצרים שדה חשמלי, שמאיץ את האלקטרונים לכיוון האנודה בקצה השני של השפופרת. על ידי שינוי מתח הסריגים הטעונים חיובית, ניתן לשלוט בהאצת האלקטרונים ובאנרגיה הקינטית שלהם, על פי הקשר:  e\cdot V_{g}={\frac {1}{2}}mv^{2}, שבו: (C‏  \ e=1.6\cdot {\mbox{10}}^{-19} הוא מטען האלקטרון,  \ m - מסתו, ו- \ v - מהירותו.
באנודה נוצר זרם, שהוא פרופורציוני למספר האלקטרונים המגיעים אליה ליחידת זמן. מאחר שפוטנציאל הסריג גבוה יותר גם יחסית לאנודה, מאטים האלקטרונים הנעים בכיוונו, ואלה שלהם אנרגיה קינטית נמוכה מדי גם לא מצליחים להגיע לאנודה.
לפי מודל בוהר, האלקטרונים באטומי הכספית אינם יכולים להימצא בכל מצב אנרגטי שהוא, אלא יש להם אוסף מצבים מסוימים (ואנרגיות מתאימות) שביניהם הם יכולים לעבור. לכן יכול כל אטום לבלוע או לפלוט אנרגיה רק בשיעור המתאים להפרשים שבין רמות האנרגיה המתאימות לאלקטרונים שנמצאים במצבים שונים. לפי המינוח המקובל, כאשר אלקטרון באטום עולה ברמת אנרגיה, האטום עבר "עירור". מצב מעורר אינו יציב, ובשלב כלשהו האלקטרון יורד ברמת האנרגיה, תוך פליטת פוטון שהאנרגיה שלו (הפרופורציונית לתדירותו) שווה להפרש האנרגיות בין הרמות.
מאחר שמסת האלקטרון זניחה ביחס למסת האטום, תנע האטום כמעט ולא משתנה בהתנגשות בין אלקטרון לאטום, ולכן האנרגיה הקינטית שמתווספת לאטום היא זניחה. לפיכך, אם האלקטרון מאבד אנרגיה בהתנגשות, היא נבלעת במלואה באטום, ולכן אלקטרון שפוגע באטום יכול לאבד אנרגיה רק בשיעורים בדידים (של אנרגיות העירור של האטום) אלו בלבד. אם לאלקטרון אין מספיק אנרגיה קינטית לעורר את האטום, ההתנגשות היא אלסטית לחלוטין, והאלקטרון מאבד אנרגיה בשיעור זניח.
כאשר מגבירים את מתח האצת האלקטרונים, האנרגיה הקינטית שלהם גדלה. בתחילה, האנרגיה נמוכה מכדי לעורר אטום, ולכן ההתנגשויות בין קרן האלקטרונים לבין האטומים הן אלסטיות, והאלקטרונים מתפזרים לכל הכיוונים, אך מתח ההאצה מושך אותם בחזרה לכיוון האנודה. עם הגברת מתח ההאצה מגיעים יותר אלקטרונים אל האנודה, והזרם באנודה גדל עם מתח ההאצה. בשלב כלשהו מגיעים האלקטרונים המהירים ביותר (אלה שבסוף המסלול בשפופרת) לאנרגיה שמספיקה כדי לעורר את אטומי הכספית. לאחר עירור כזה, נותרים האלקטרונים שמתנגשים באטומים באנרגיה פחותה (ולכן התנגשות זו נחשבת להתנגשות פלסטית), ולא מגיעים אל האנודה. לכן, עם העלאת המתח, נצפית דווקא ירידה במספר האלקטרונים המגיעים אל האנודה ביחידת זמן, ירידה המתבטאת בהפחתה של הזרם. כאשר ממשיכים להגביר את מתח ההאצה, מקבלים יותר ויותר אלקטרונים אנרגיה מספקת לעורר את אטומי הכספית, והדבר קורה בשלב מוקדם יותר במסלולם, עד שבאופן סטטיסטי מתקבלת רוויה של התנגשויות פלסטיות (כלומר: כל האלקטרונים בעלי סיכוי ממשי להתנגש ולעורר אטום - עושים זאת, וכל השאר חופשיים להגיע לאנודה), ולכן הזרם מתחיל שוב לעלות. בהעלאה נוספת של מתח ההאצה, חלק מהאלקטרונים שהתנגשו רוכשים מספיק אנרגיה קינטית להתנגשות שנייה, והזרם שוב יורד בחדות, וחוזר חלילה.
מבנה הניסוי > תוצאת הניסוי

התוצאה החשובה של הניסוי היא, שמודגם בו מנגנון שגורם לזרם להיות פונקציה לא מונוטונית של המתח, והמנגנון מוסבר היטב על ידי מודל בוהר - וזאת מבלי לערב קרינה אלקטרומגנטית. יותר מכך: מן הבחינה הכמותית, רואים שההפרשים במתח ההפעלה בין שיא אחד של הזרם לבין השיא הבא הם קבועים. העובדה הזאת מוסברת בכך שהחל מהנקודה שבה נוצר עירור ונצפית ירידה חדה בזרם, ועד לנקודת העירור הבאה, דרושה תוספת של מתח שמאיצה אלקטרון "עייף" (חסר אנרגיה קינטית) ממצב של אנרגיה אפס ועד לאנרגיה השווה בדיוק לאנרגיית העירור של אטום. תוספת האנרגיה הזאת, כשהיא מתורגמת למתח ההאצה המתאים על ידי הכפלה במטען האלקטרון e, מתאימה בדיוק להפרש המתחים שבין שני שיאים של הזרם כפי שהוא נצפה בניסוי.
תרשים מפורט של המערכת: v הוא מתח הסריג, המשתנה על ידי הפוטנציומטר שמימין
גרף תוצאות הניסוי
נסים נסר

אין תמונה חופשית
נַסִים נסר (בערבית: نسيم نسر או نسيم نصر; נולד ב-1968) הוא אזרח לבנוני-ישראלי, שנתפס והורשע בישראל בשנת 2002 באשמת ריגול לטובת חזבאללה.
ביוגרפיה

נסר נולד בכפר באזוריה שבדרום לבנון, לאב מוסלמי שיעי ולאם יהודייה, ועל כן נחשב למוסלמי, לפי האסלאם, אך גם ליהודי, לפי ההלכה היהודית. עלה לישראל בשנת 1992,[דרושה הבהרה] והתגורר בחולון, בעוד משפחתו נשארה בלבנון. בישראל נישא ונולדו לו שתי בנות.
בשנת 2002 נתפס והועמד לדין באשמת מסירת ידיעות לחזבאללה. נסר הודה במסגרת עסקת טיעון, והורשע במגע עם סוכן זר ובמסירת מידע לאויב במטרה לפגוע בביטחון המדינה. על פי כתב האישום, יצר קשר עם פעיל חזבאללה שגייס אותו, דרך קשר עם אחיו, המתגורר בלבנון. נסר העביר לחזבאללה מידע על אודות סיכולים ממוקדים, שמתכננת ישראל לבצע בלבנון ובשטחים, וצילם מתקני גז ותשתית בישראל.
ב-11 בדצמבר 2002 נגזר דינו ל-6 שנות מאסר. במהלך מאסרו, ויתר על אזרחותו הישראלית, בתקווה שייכלל בעסקת חילופי שבויים.
עם סיום תקופת מאסרו ב-27 באפריל 2008, הוצא נגדו צו גירוש מישראל, אך הוא המשיך להישאר במעצר מנהלי עד 1 ביוני 2008, אותו היום שבו גורש ללבנון. ישראל קיבלה מיד עם גרושו ללבנון ארון ובו חלקי גופות, של חיילים ישראליים שנהרגו במהלך מלחמת לבנון השנייה. על פי פרסומים לא רשמיים, שנפוצו בסוף מאי 2008, העברתו ללבנון היוותה חלק מעסקת חלופין גדולה יותר, בה שוחרר המחבל, סמיר קונטאר, תמורת החזרת גופותיהם של אלדד רגב ושל אהוד גולדווסר.
הערות שוליים

↑  Israel Deports Lebanese-Born Jewish Man Who Spied for Hezbollah, Bloomberg, May 30, 2008 via web.archive.org
נונאטאקי טתיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  טתיס 
 גובה:  450 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°10′00″S 68°59′00″W﻿ / ﻿72.1667°S 68.9833°W﻿ / -72.1667; -68.9833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאקי טתיס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאקי טתיס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי טתיס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי טתיס
 
נונאטאקי טתיס (באנגלית: Tethys Nunataks) הם קבוצה של חמישה נונאטאקים, חשופים משלג, הממוקמים בקצה הדרום-מזרחי של האי אלכסנדר, מול חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים ממוקמים 3.7 קילומטרים צפונית-מזרחית מנונאטאק סטיבנסון.
שיא גובהם של הנונאטאקים 450 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנונאטאקים

הנונאטאקטים התגלו על ידי פין רון וקרל רוברט אקלונד מהשירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר ערכו מסע מזחלות דרך מפרץ ג'ורג' השישי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1940–1941.
הנונאטאקטים נסקרו לראשונה בדצמבר 1949 על ידי משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה מתחנת האי סטונינגטון.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם ניתן בהתייחס לקרחון סאטורן הסמוך ("סאטורן" הוא שמו האנגלי של כוכב הלכת שבתאי), הנונאטק הסמוך לקרחון נקרא על שמו של הירח טתיס - אחד הלוויינים של כוכב הלכת שבתאי.
נונאטאקי הארווי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טולה 
 קואורדינטות:  66°58′00″S 52°00′00″E﻿ / ﻿66.9667°S 52°E﻿ / -66.9667; 52
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי הארווי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי הארווי
 
נונאטאקי הארווי (באנגלית: Harvey Nunataks) הם ארבעה נונאטקים בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים ממוקמים 7 קלומטים ממערב להר ריידר, בחלק המזרחי של הרי טולה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנונאטאקים

הנונאטאקים מופו בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956 ו-1957.
היסטוריה > מקור השם

שמם של הנונאטאקים ניתן להם על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הנונאטאקים נקראים על שמו של ד. ג'יי. הארווי (D.J. Harvey), שהיה מהנדס אלקטרוניקה בתחנת מוסון, בשנת 1961.
משרד

משרד מהמאה ה-18
משרד הוא מקום עבודה, שבו עיבוד מסמכים הוא חלק מרכזי מהעבודה. סוג נפוץ של עבודה המתנהלת במשרד היא עבודת פקידות – סידורים מנהלתיים הקשורים במסמכים, לדוגמה, משרד מזכירות של בית ספר. אולם, ישנם משרדים שעיקר העבודה בהם אינו עבודת פקידות, לדוגמה, משרד פרסום.