stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף א. בראון
הערות שוליים

↑  G. Richard Wright, Kenneth H. Wheeler, The Georgia Historical Quarterly, Vol. 93, No. 4 (WINTER 2009), p. 369.
↑  Carole E. Scott, "Joseph E. Brown" Archived January 24, 2018, at the Wayback Machine, About North Georgia website, 2016
↑  Gov. Joseph Brown's Open Letter to the Georgia Legislature - Secession Debated. pp. 145–159.
↑  James M. McPherson (December 11, 2003). The Illustrated Battle Cry of Freedom: The Civil War Era. Oxford University Press. p. 433.
↑  Carlson, David (2014). "Remember thy Pledge!: Religious and Reformist Influences on Joseph E. Brown's Opposition to Confederate Conscription". Georgia Historical Quarterly. 98 (1/2)
↑  "Correspondence between Governor Brown and President Davis, on the Constitutionality of the Conscription Act". Documenting the American South (Project). Digital Library of Georgia.
↑  Joseph Howard Parks (March 1, 1999). Joseph E. Brown of Georgia. LSU Press. pp. 164–165.
↑  "John W. Lewis, Senate in Georgia". Fayetteville Weekly Observer Fayetteville, N.C. March 24, 1862.
↑  Brown, Joseph E. "Argument of ex-Governor Joseph E. Brown, President of the Western and Atlantic Railroad Company, before the Revision Committee of the Constitutional Convention, on the question of the railroad interests of Georgia, and more especially on the injuries that would result to the railroads and the people from the policy of establishing uniform rates on all freights over our railroad lines". Digital Library of Georgia.
↑  A. Elizabeth Taylor, The Georgia Historical Quarterly, Vol. 26, No. 2 (June, 1942), p. 119.
↑  Mitchell, Nicole. "Georgia Penitentiary at Milledgeville." New Georgia Encyclopedia.
↑  Douglas A. Blackmon, Slavery By Another Name: The Re-Enslavement of Black Americans from the Civil War to World War II (2008)
↑  Alexander C. Lichtenstein, Twice the Work of Free Labor: The Political Economy of Convict Labor in the New South, Verso, 1996, p. 122.
↑  "Photograph of unveiling of statue of Governor Joseph E. Brown, Atlanta, Fulton County, Georgia, 1928". Vanishing Georgia. Digital Library of Georgia.
↑  "Joe Brown Hall (University of Georgia)". Digital Library of Georgia.
↑  Seibert, David. "Joseph Emerson Brown Park". GeorgiaInfo: an Online Georgia Almanac. Digital Library of Georgia.
↑  "Emerson historical marker". Digital Library of Georgia.
↑  Southern Seminary (September 14, 2018). "Albert Mohler - Ask Anything Live (Episode 8)" – via YouTube.
↑  "Southern Seminary retains names, vacates chair, establishes endowment".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336898305171  GND: 14059924X  ISNI: 0000 0000 7694 9037  LCCN: n85274588  NTA: 272569321  SNAC: w6x63kxj  US Congress: B000936  VIAF: 55601893   WorldCat (עם VIAF): 55601893 
שריפת בית הכלא במילדג'וויל על ידי חיילי צבא האיחוד, 23 בנובמבר 1864.
פסלם של בראון ושל רעייתו בקפיטול המדינתי של ג'ורג'יה.
קרלוס סאורה

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1932 וסקה, אראגון, הרפובליקה הספרדית השנייה 
 פטירה:  10 בפברואר 2023 (בגיל 91) Collado Mediano, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  1955–2023 (כ־68 שנים) 
 בן או בת זוג:  Adela Medrano (1957–1961)  Mercedes Pérez (1982–1990)  Eulàlia Ramon (2006–10 בפברואר 2023)   ג'רלדין צ'פלין (1967–1979) 
 מספר צאצאים:  7 
 פרסים והוקרה:  Medalla de Oro (1992)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (1976)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (1974)  פרס דב הזהב (1981)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (2023)  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1968)  פרס גויה לבמאי הטוב ביותר (1991)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סרגוסה (1993)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (2014)  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1966)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2004)  פרס העיר אלקלה (2016)  פרס באפט"א לסרט הזר הטוב ביותר (1985)  אביר מסדר האמנויות והספרות  בפסקה זו 5 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
קרלוס סאורה אטרס (4 בינואר 1932 –10 בפברואר 2023) היה במאי קולנוע, צלם וסופר ספרדי. יחד עם לואיס בוניואל ופדרו אלמודובר, הוא נחשב לאחד מיוצרי הקולנוע הגדולים של ספרד. הייתה לו קריירה ארוכה ופורה שנפרשה על פני למעלה מחצי מאה, וסרטיו זכו בפרסים בינלאומיים רבים.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

סאורה נולדה בהואסה, אראגון ב-4 בינואר 1932. אביו, אנטוניו סאורה פאצ'קו, שהגיע ממורסיה, היה עורך דין ועובד מדינה. אמו, פרמינה אטרס טורנטה, הייתה פסנתרנית. הוא היה השני מבין ארבעת ילדיהם, לקרלוס היה אח גדול, אנטוניו סאורה, ושתי אחיות צעירות יותר, מריה דל פילאר ומריה דה לוס אנגלס. אנטוניו הפך לצייר אקספרסיוניסטי ידוע. מהוריהם קיבלו ארבעת הילדים חינוך ליברלי. מכיוון שאביו עבד במשרד הפנים, עברה משפחת סאורה לברצלונה, לולנסיה, וב-1953 למדריד. במהלך ילדותו של סאורה התרחשה במלחמת האזרחים בספרד, שבמהלכה נלחמו הלאומנים נגד הרפובליקנים .
את זכאונות ילדותו במהלך המלחמה העלה בכמה מסרטיו - המשחקים ששיחק, והשירים ששר, כמו גם זיכרונות אפלים יותר של הפצצות ורעב, דם ומוות. הוא למד לקרוא על ידי כומר, קרוב משפחה שהוריו חסו מפני קיצונים אנטי-קלריקלים. בתום המלחמה, סאורה הופרד מהוריו ונשלח בחזרה להואסה כדי לגור עם סבתו ודודותיו מצד אמו. הוא תיאר את קרובי משפחה אלה כ"ימנים ודתיים מאוד" שהטיל על הילד את עצם האנטיתזה לחינוך הליברלי שקיבל באזור הרפובליקאי. לאחר שלמד הנדסה אזרחית החל קריירה בתעשיית הקולנוע בעצת אחיו אנטוניו סאורה.
ביוגרפיה > קריירה

סאורה החל את הקריירה שלו ב-1955 ביצירת סרטים דוקומנטריים קצרים. במהלך השנים 1957–1958, סאורה יצר את "קואנקה", סרטו הראשון.
הוא זכה לחשיפה בינלאומית כאשר סרטו העלילתי הארוך הראשון הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן ב-1960. אף על פי שהתחיל לצלם כניאוריאליסט, סאורה עבר לסרטים מוצפנים במטאפורות וסמליות כדי לעקוף את הצנזורה הספרדית. בשנת 1962, סרטו "לוס גולפוס" זכה להכרה בשל השפעתו החברתית בסיוע לנוער בספרד, בהתמודדות עם נושא עבריינות הנוער במחוזות העניים ביותר של מדריד.
בשנת 1966, הוא זכה לתהילה בינלאומית כאשר סרטו "המצוד" זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה סאורה לאיש הקולנוע הידועה ביותר בספרד. סרטיו השתמשו באמצעים נרטיביים מורכבים והיו לעיתים קרובות שנויים במחלוקת. הוא זכה בפרס חבר השופטים בקאן עבור הסרטים "דודנית אנג'ליקה" (1973) ו"קריאת העורב" (1975), וקיבל פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1979 עבור "אמא בת 100" .
בשנות ה-80 של המאה ה-20, זכה סאורה להצלחה ביקורתית עם טרילוגיית הפלמנקו שלו: "חתונת הדמים", "כרמן" ו- "El amor brujo", שבה שילב תוכן דרמטי עם ריקוד פלמנקו. הוא קיבל שתי מועמדויות לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר, עבור כרמן (1983) וטנגו (1998). סרטיו הם ביטוי מתוחכם של זמן ומרחב הממזגים מציאות עם פנטזיה, עבר עם הווה וזיכרון עם הזיה. בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 התרכזה סאורה ביצירות המאחדות מוזיקה, מחול ודימויים.
חיים אישיים

קרלוס סאורה היה נשוי שלוש פעמים. הוא התחתן לראשונה עם אדלה מדרנו. נולדו להם שני בנים, קרלוס ואנטוניו. ב-1982 הוא התחתן עם מרסדס פרז, איתה נולדו לו שלושה בנים, מנואל, אדריאן ודייגו. בין שני הנישואים הללו, לסאורה נולד בן שיין עם השחקנית ג'רלדין צ'פלין. הוא היה אב לבת בשם אנה מנישואיו השלישיים פיקה של סרטיו) בשנותיו המאוחרות.
הוא היה צלם נלהב והיה לו אוסף של למעלה מ-600 מצלמות. תצלומיו הוצגו מספר פעמים. הוא החל לצלם כשהיה בן שמונה, ולאחר מכן בנה בעצמו את המצלמה שלו והפך לצלם של פסטיבל גרנדה.
סאורה מת מאי ספיקת נשימה במעונו של קולאדו מדיאנו ב-10 בפברואר 2023 בגיל 91.
הערות שוליים

1 2  פבלו אוטין, קרלוס סאורה לימד את העולם שגם דיקטטורה לא תעצור את רוח היצירה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2023
↑  אורי קליין, איך השפיעה מלחמת האזרחים בספרד על הקולנוע, באתר הארץ, 3 ביולי 2016
↑  מאיר שניצר, כדור שינה - "לא מאוחר לאהוב"; במאי: קרלוס סאורה, חדשות, 29 ביולי 1986
↑  מאיר שניצר, סחורה נטו '־חתונת תדמים", במאי: קארלוס סאורה, תסריט: אלפרדו מאנס לפי פדריקו גארסייה לורקה, כל העיר, 27 ביולי 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267650105171  PLWABN: 9810584872105606  BIBSYS: 90535792  BNE: XX1136842  BnF: cb119237796 (data)  CANTIC: a10855415  CiNii: DA09622043  GND: 118605852  ISNI: 0000 0001 2144 8275  LCCN: n82113048  NKC: jn20000701569  NLA: 35477130  NLK: KAC201201279  NTA: 072530006  PIC: 386206  RERO: 02-A003788349  RKD: 410343  SNAC: w67t17mm  SUDOC: 027123782  Trove: 967042  ULAN: 500341231  VIAF: 98182130   WorldCat (עם VIAF): 98182130
אומו-ראיזו

אומו-ראיזו
אומו-ראיזו (ביפנית: オ ム ラ イ ス) הוא מאכל מהמטבח היפני, שנוצר בהשפעת מטבחי מדינות המערב, אשר מורכב מחביתה הכוללת ביצים מקושקשות דקות ומטוגנות, אורז מטוגן, וקטשופ.
אומו-ראיזו הוא מאכל פופולרי ביפן, אשר מבושל הן בבתים והן במסעדות. המאכל פופולרי במיוחד בקרב ילדים יפנים ונכלל לעיתים רבות בארוחות ילדים ביפן.
גלריה

דוגמאות למנות אומו-ראיזו שונות
התכולה הטיפוסית של אומו-ראיזו
אומו-ראיזו עם רוטב Demi-glace
סרטון המדגים כיצד להכין מנת אומו-ראיזו
סרטון המציג חיתוך של אומו-ראיזו
הערות שוליים

↑  Nishimoto, Miyoko (June 1992). "Beyond Sushi: Japanese Cooking in the Great Home-Style Tradition", Vegetarian Times, No. 178. ISSN 0164-8497.
↑  Paxton, Norbert (2008). The Rough Guide to Korea, p.249. ISBN 978-1-4053-8420-9.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוריס הארט

| --- | --- |
דוריס הארט, 4 ביולי 1953
דוריס הארט, 4 ביולי 1953
 לידה:  20 ביוני 1925 סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית
 פטירה:  29 במאי 2015 (בגיל 89) קורל גייבלס, פלורידה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  ?–1955 
 סה"כ פרסים שצברה:  0 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  0–0 
 דירוג שיא:  1 (1951)
 זוגות
 מאזן קריירה:  0–0 
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 6 ביחידות (14 בזוגות לנשים ו-15 בזוגות מעורבים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה (1949)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1950, 1952)
 וימבלדון:  זכייה (1951)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1954, 1955)
 
דוריס הארט (באנגלית: Doris Hart; 20 ביוני 1925 –  29 במאי 2015) הייתה טניסאית אמריקאית, שהתחרתה בשנות ה-50. דורגה ראשונה בעולם בשנת 1951.
הארט זכתה ב-35 תוארי גראנד סלאם, חמישית בכל הזמנים, מהם 6 ביחידות, 14 בזוגות נשים ו-15 בזוגות מעורבים.
בהיותה ילדה חלתה בדלקת העצם, אך למרות זאת הגיע להישגים מרשימים בספורט. הייתה האישה הראשונה שהצליחה להגיע לזכייה בכל טורנירים גראנד סלאם בכל הקטגוריות (תחרות הנשים, זוגות נשים וזוגות מעורבים). מאז רק מרגרט קורט ומרטינה נברטילובה הצליחו לחזור על הישג זה.
בשנת 1969 נכללה דוריס הארט בהיכל התהילה הבינלאומי בטניס.
טורנירי גראנד סלאם > יחידות

| טורניר | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | זכיות-השתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה | - | - | - | - | - | - | - | - | - | זכייה | גמר | - | - | - | - | - | 1 / 2 |
| צרפת | - | - | - | - | - | - | חצי גמר | גמר | חצי גמר | - | זכייה | גמר | זכייה | גמר | - | - | 2 / 7 |
| וימבלדון | - | - | - | - | - | - | גבע גמר | גמר | גמר | - | חצי גמר | זכייה | רבע גמר | גמר | חצי גמר | חצי גמר | 1 / 9 |
| ארצות הברית | סיבוב 2 | סיבוב 1 | רבע גמר | חצי גמר | רבע גמר | חצי גמר | גמר | חצי גמר | רבע גמר | גמר | גמר | חצי גמר | גמר | גמר | זכייה | זכייה | 2 / 16 |
| SR | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 3 | 0 / 3 | 0 / 3 | 1 / 2 | 1 / 4 | 1 / 3 | 1 / 3 | 0 / 3 | 1 / 2 | 1 / 2 | 6 / 34 |
טורנירי גראנד סלאם > זוגות נשים

| טורניר | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956–1968 | 1969 | זכייה-השתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה | - | - | - | - | - | - | - | - | - | גמר | זכייה | - | - | - | - | - | - | - | 1 / 2 |
| צרפת | - | - | - | - | - | - | גמר | גמר | זכייה | - | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | - | - | - | - | 5 / 7 |
| וימבלדון | - | - | - | - | - | - | גמר | זכייה | גמר | - | גמר | זכייה | זכייה | זכייה | גמר | חצי גמר | - | - | 4 / 9 |
| ארצות הברית | - | - | גמר | גמר | גמר | גמר | חצי גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | גמר | - | סיבוב 1 | 4 / 15 |
| SR | 0 / 0 | 0 / 0 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 3 | 1 / 3 | 1 / 3 | 0 / 2 | 2 / 4 | 3 / 3 | 3 / 3 | 3 / 3 | 1 / 2 | 0 / 2 | 0 / 0 | 0 / 1 | 14 / 33 |
טורנירי גראנד סלאם > זוגות מעורבים

| טורניר | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956–1968 | 1969 | זכייה-השתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה | - | - | - | - | - | - | - | - | - | זכייה | זכייה | - | - | - | - | - | - | - | 2 / 2 |
| צרפת | - | - | - | - | - | - | סיבוב 2 | ? | גמר | - | סיבוב 3 | זכייה | זכייה | זכייה | - | - | - | - | 3 / ? |
| וימבלדון | - | - | - | - | - | - | סיבוב 4 | חצי גמר | גמר | - | חצי גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | - | - | 5 / 9 |
| ארצות הברית | ? | ? | ? | סיבוב 1 | רבע גמר | גמר | רבע גמר | סיבוב 1 | חצי גמר | רבע גמר | גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | - | רבע גמר | 5 / ? |
| SR | 0 / ? | 0 / ? | 0 / ? | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / ? | 1 / ? | 0 / ? | 1 / 2 | 4/1 | 3 / 3 | 3 / 3 | 3 / 3 | 2 / 2 | 2 / 2 | 0 / 0 | 0 / 1 | 15 / ? |
Baby (שיר של איה נקמורה)

"Baby" (בעברית: "מותק") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הצרפתייה איה נקמורה בהשתתפות קבוצות בנות דרום קוריאניות איצי ו טווייס, ולהקת הבנים הדרום קוריאנית סטריי קידס. הוא יצא לאור ב-12 בינואר 2023, על ידי חברות התקליטים JYP אנטרטיינמנט והאחים וורנר צרפת, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הרביעי של נקמורה, DNK‏ (2023).
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הצרפתי, והשמיני במצעד הסינגלים שבוולוניה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 14 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 8 |  |
|  לוקסמבורג | בילבורד | 15 |  |
|  צרפת | SNEP | 2 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 22 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| צרפת (SNEP) | פלטינה | 200,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 12 בינואר 2023 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | Rec. 118 • האחים וורנר צרפת |  |
הערות שוליים

1 2 3  Baby, 2023-01-12, נבדק ב-2023-07-05
↑  lescharts.com - Aya Nakamura - Baby, lescharts.com
↑  Aya Nakamura - Baby - ultratop.be, www.ultratop.be
↑  Les certifications, SNEP (ב־)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Baby (שיר של איה נקמורה)".
קתרין טיזרד

דיים קתרין אן טיזרד (באנגלית: Catherine Anne Tizard;‏ 4 באפריל 1931 – 31 באוקטובר 2021) הייתה פוליטיקאית ניו זילנדית שכיהנה בתפקיד ראש עיריית אוקלנד ובתפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בשני התפקידים הללו.
ראשית חייה

קתרין אן מקלין נולדה באוקלנד לניל והלן מקלין, זוג מהגרים סקוטים. היא גדלה בווהרואה שליד מטמטה שבחבל ואיקטו. אביה של קתרין היה פועל במפעל המקומי בווהרואה לייצור מוצרי חלב. היא התחנכה בבית הספר התיכון של מטמטה ובשנת הלימודים האחרונה שלה, 1948, היא קיבלה מלגת לימודים לאוניברסיטה. ב-1949 היא נרשמה ללימודי זואולוגיה באוניברסיטת אוקלנד.
נישואין ומשפחה

בעת לימודיה באוניברסיטה, הכירה קתרין את בוב טיזרד, אז נשיא אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת אוקלנד. בפגישתם השנייה אמר לה בוב: "אני נכנס לפוליטיקה ואני הולך לשאת אותך לאישה".
קתרין ובוב טיזרד נישאו ב-1951 ומאוחר יותר אותה שנה ניסה בוב ללא הצלחה להיבחר בבחירות הכלליות לפרלמנט של ניו זילנד מטעם מחוז הבחירה של רמורה ושוב בבחירות הכלליות של 1954. בסופו של דבר הוא הצליח להיכנס לפרלמנט בבחירות הכלליות של 1957 מטעם מחוז הבחירה של טמקי, אך הובס שלוש שנים מאוחר יותר על ידי רוברט מולדון, לימים ראש ממשלת ניו זילנד. הזוג עבר להתגורר באבונדייל ובמשך שש שנים ילדה קתרין טיזרד ארבעה ילדים. ב-1957 הם עברו להתגורר בגלנדווי.
בבחירות הכלליות של 1963 התמודד בוב טיזרד במחוז הבחירה של פקורנגה. באותה שנה שבה קתרין טיזרד לאוניברסיטה כדי להשלים את לימודי התואר שלה בזואולוגיה ומאוחר יותר החלה ללמד באוניברסיטת אוקלנד.
חברה במועצת עיריית אוקלנד

ב-1971 נבחרה טיזרד למועצת העיר אוקלנד ובשנים 1974, 1977 ו-1980 היא נבחרה מחדש. ב-1980 היא גם נבחרה למועצת חבל אוקלנד באותה עת בה היא התמודדה לראשונה על תפקיד ראש עיריית אוקלנד מול סר דוב-מייר רובינסון, שהיה אז ראש העיר המכהן ומול חבר המועצה קולין ריי. פיצול זה בין שלושת המועמדים נתן לריי ניצחון ברוב של 2,000 קולות. טיזרד התנגדה לביקור נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה בניו זילנד ב-1981 ולניסיון לאסור על חברי תנועת הרא קרישנה להופיע ברחוב קווין שבעיר.
במהלך תקופת כהונתה הקצרה של ממשלת נורמן קירק מונה בוב טיזרד לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר הבריאות ומאוחר יותר, בממשלתו של ביל רולינג, הוא מונה לתפקיד שר האוצר וההגנה. מינויים אלו גרמו ללחץ למשפחת טיזרד עקב היעדרויותיו התכופות של בוב בנסיעות מעבר לים. קתרין ומשפחתה עברו לולינגטון והיא נסעה בקביעות לאוקלנד כדי לעסוק בענייני מועצת העיר.
בין השנים 1976 – 1985 כיכבה טיזרד בתוכנית האירוח הפופולרית "היפה והחיה" של רשת TVNZ, יחד עם סלווין טוגוד ושונה מקפרלן. מאוחר יותר היא ייחסה את הצלחתה בפוליטיקה לתוכנית זו.
ראש עיריית אוקלנד

ב-1983 החליטה טיזרד להתמודד שוב על משרת ראש עיריית אוקלנד. בבחירות אלו היא נחלה הצלחה והביסה את ראש העיר המכהן, קולין ריי. טיזרד הייתה האישה הראשונה ששימשה בתפקיד זה. ב-1984 הוענק לה תואר "דיים" (צורת הנקבה של תואר האבירות סר). מאוחר יותר באותה שנה פרצו מהומות ברחוב קווין, רחובה הראשי של אוקלנד.
במהלך תקופת כהונתה פותח מרכז אאוטה הסמוך לכיכר אאוטה. היא גם נתנה את חסותה למבצע רחב היקף של גיוס שוטרים למשטרת העיר. ב-1986 נבחרה טיזרד מחדש ושוב ב-1989 בעקבות מיזוג רשויות מקומיות נרחב שבוצע בניו זילנד. ב-1990 אירחה אוקלנד את משחקי חבר העמים הבריטי, אירוע שטיזרד עמלה רבות כדי להבטיח שהוא יתקיים בעיר.
המושלת הכללית של ניו זילנד

ב-1989 מינתה המלכה אליזבת השנייה את קתרין טיזרד לתפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד, האישה הראשונה בתפקיד זה, בעצתו של ראש הממשלה ג'פרי פאלמר וב-13 בדצמבר 1990 היא הושבעה לתפקידה.
סגן ראש ממשלת ניו זילנד דאז, הלן קלארק ונשיאת מפלגת הלייבור של ניו זילנד, מרגרט וילסון, עשו מאמץ שבעת ציון יום השנה המאה להחלת זכות הבחירה לנשים בניו זילנד ב-1993, תכהן אישה בתפקיד המושלת הכללית. קתרין טיזרד יודעה על מינויה הממשמש ובא על ידי בעלה לשעבר, בוב טיזרד, שהיה חבר הממשלה באותה עת. טיזרד הייתה המושלת הכללית השלישית בכל חבר העמים הבריטי, לאחר אלמירה מיניטה גורדון, שמונתה בבליז ב-1981 ולאחר ז'אן סווה, שמונתה בקנדה ב-1984.
במהלך תקופת כהונתה, שמה טיזרד קץ לנוהג לקוד קידה בפני המושל הכללי, בהכריזה: "שום ניו זילנדי לא צריך להשתחוות בפני ניו זילנדי אחר". היא גם הורתה על הפסקת הנוהג שעל פיו חדלו אנשי צוות המעון הרשמי שלה מביצוע עבודות הניקיון כאשר היא נכנסה לחדר.
בעת כהונתה כמושלת הכללית היה חוק מסוים שלא מצא חן בעיניה כלל וכלל. היא התחבטה קשות ואז אמרה: "בסדר, אני אתן את ההסכמה המלכותית לחוק זה אך אחתום עליה בדיו שחור". בקבוק מיוחד של דיו שחור הובא אליה למטרה זו.
המושלת הכללית של ניו זילנד > מחלוקות

ערב משאל העם לשינוי שיטת הבחירות בניו זילנד ביוני 1993, גרמה טיזרד לשערורייה כאשר הציעה הצעה בלתי מתוכננת בהרצאה שנשאה על תפקידו של המושל הכללי במסגרת שיטת הבחירות היחסיות המשולבות (Mixed Member Proportional), בציינה שהמושל הכללי יעשה שימוש רב יותר בסמכויותיו הבלעדיות, מצב שיגרום לחוסר יציבות.
באופן אירוני, הבחירות הכלליות של 1993, האחרונות שהתקיימו בשיטה הרובנית, כמעט והסתיימו בתיקו, כאשר ליל הבחירות הסתיים בלי רוב לאף אחת משתי המפלגות הגדולות. טיזרד ביקשה מהמושל הכללי לשעבר, סר דייוויד ביטי להקים ועדה, יחד עם שלושה שופטים עליונים בדימוס, שתחליט על זהות ראש הממשלה. אף על פי כן, בסופו של דבר זכתה המפלגה הלאומית במושב נוסף ושבה לאחוז בהגה השלטון, כאשר סר פיטר טספר ממפלגת הלייבור הסכים לכהן כיושב ראש בית הנבחרים.
בראיון שנערך ב-1996 אמרה טיזרד שהיא לא יכלה להאמין בקיומן של "כמה מהעוולות של מערכת הבריאות" וגרמה לתדהמה מצדו של שר הבריאות.
פרישה

עם סיום כהונתה של טיזרד אמר סר ג'פרי פאלמר, שהמליץ על מינויה לתפקיד: "היא הייתה אישה רבת עוצמה, בעלת נוכחות נשיאותית. היא הייתה חלק מתהליך התבגרותה של ניו זילנד".
ב-2004 הצהירה טיזרד שהיא תמכה בתנועה הרפובליקנית של ניו זילנד "באופן עקרוני" וכאשר היא כיהנה בתפקיד המושלת הכללית, היא דנה בנושא הרפובליקניזם עם המלכה: "היא די מלאת תקווה בסוגיה זו. היא תמיד אמרה שזו החלטה שניו זילנד חייבת לקבל ושתהא אשר תהא החלטת ניו זילנד, אנו כמובן נקבל אותה".
בדצמבר 2004 הצטרפה טיזרד לתנועה למען עריכת משאל עם על שינוי דגל ניו זילנד. היא אמרה: הדגל הנוכחי שלנו שירת היטב מדינה צעירה פוסט-קולוניאלית, הגיעה העת לשקול שינוי שישקף כראוי את הזהות המשתנה שלנו ואת הביטחון העצמי שלנו. הבה נמצא את הדרך שבה תחשוב המדינה על רעיון השינוי".
ב-2007 תמכה טיזרד בדיק הברד, ראש עיריית אוקלנד, בבחירתו מחדש לתפקיד. ב-29 באוקטובר אותה שנה היא מונתה לתפקיד הטקסי של קולונל הכבוד של רגימנט אוקלנד השלישי. בעקבות שינויים בחוק בשנת 2006 הוענקה לה הזכות לשאת את התואר "הנכבדת" (The Honourable) לכל ימי חייה, בזכות היותה המושלת הכללית לשעבר.
ב-2010 פרסמה טיזרד את זיכרונותיה. בדצמבר 2012 היא פתחה במערכה מתוקשרת לתמיכה במיסודם של נישואים חד-מיניים, יחד עם הזמרות הניו זילנדיות, אניקה מואה, בו רונגה והולי סמית ועם האלוף האולימפי בשחייה, דניון לואדר.
נפטרה ב-31 באוקטובר 2021.
הניצוץ (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הספר "הניצוץ"
 בימוי:  סטנלי קובריק 
 הופק בידי:  סטנלי קובריק 
 תסריט:  סטנלי קובריק דיאן ג'ונסון
 עריכה:  ריי לווויג'וי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ק ניקולסון שלי דובאל דני לויד סקטמן קרוצ'ס
 מוזיקה:  וונדי קרלוס רייצ'ל אלקיינד, בלה ברטוק, גיורגי ליגטי, קשישטוף פנדרצקי
 צילום:  ג'ון אלקוט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Hawk Films 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 במאי 1980 ישראל 6 במרץ 1981
 משך הקרנה:  146 דקות (בגרסה המקורית בארצות הברית) 119 דקות (באירופה ובישראל)
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט רוחות רפאים, סרט אימה על־טבעי, סרט מתח, סרט בלשי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט אימה פסיכולוגי, מותחן פסיכולוגי 
 תקציב:  15,000,000‏$
 הכנסות:  64,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   shining
 פרסים:  פרס סאטורן לשחקן המשנה
 סרט הבא:  דוקטור סליפ 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הניצוץ" (באנגלית: The Shining) הוא סרט אימה בבימויו של סטנלי קובריק שיצא לאקרנים ב-1980. הסרט מתאר את תהליך אובדן שפיותו של סופר השוהה עם משפחתו במלון מבודד בתקופת החורף. הסרט מבוסס על הספר "הניצוץ" מאת סטיבן קינג. כוכב הסרט הוא ג'ק ניקולסון, באחד מתפקידיו הידועים ביותר, ולצידו שלי דובאל. הסרט זכה לביקורות טובות ולהצלחה קופתית. הסרט דוקטור סליפ יצא לאקרנים בנובמבר 2019 כסרט המשך לסרט זה.