stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתלטיקה באולימפיאדת מונטריאול (1976)
הזוכים במדליות > גברים > מקצועות השדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לרוחק | ארני רובינסון   ארצות הברית ארצות הברית | 8.35 מטר | רנדי ויליאמס   ארצות הברית ארצות הברית | 8.11 מטר | פרנק וורטנברג   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 8.02 מטר |
| קפיצה משולשת | ויקטור סנייב   ברית המועצות ברית המועצות | 17.29 מטר | ג'יימס באטס   ארצות הברית ארצות הברית | 17.18 מטר | ז'ואאו קארלוס דה אוליווירה   ברזיל ברזיל | 16.90 מטר |
| קפיצה לגובה | יאצק ושולה   פולין פולין | 2.25 מטר | גרג ג'וי   קנדה קנדה | 2.23 מטר | דווייט סטונס   ארצות הברית ארצות הברית | 2.21 מטר |
| קפיצה במוט | תדיאוש שלוסרסקי   פולין פולין | 5.50 מטר | אנטי קליומאקי   פינלנד פינלנד | 5.50 מטר | דייוויד רוברטס   ארצות הברית ארצות הברית | 5.50 מטר |
| הדיפת כדור ברזל | אודו באייר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 21.05 מטר | יבגני מירונוב   ברית המועצות ברית המועצות | 21.03 מטר | אלכסנדר ברישניקוב   ברית המועצות ברית המועצות | 21.00 מטר |
| זריקת דיסקוס | מק וילקינס   ארצות הברית ארצות הברית | 67.50 מטר   שיא אולימפי | וולפגנג שמידט   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 66.22 מטר | ג'ון פאוול   ארצות הברית ארצות הברית | 65.70 מטר |
| יידוי פטיש | יורי סדיך   ברית המועצות ברית המועצות | 77.52 מטר | אלכסיי ספירידונוב   ברית המועצות ברית המועצות | 76.08 מטר | אנטולי בונדרצ'וק   ברית המועצות ברית המועצות | 75.48 מטר |
| הטלת כידון | מיקלוש נמט   הונגריה הונגריה | 94.58 מטר   שיא עולם | האנו סיטונן   פינלנד פינלנד | 87.92 מטר | גאורגה מג'לה   רומניה רומניה | 87.16 מטר |
| קרב עשר • | ברוס ג'נר   ארצות הברית ארצות הברית | 8618 נק'   שיא עולם   (8634 נק') | גידו קרצ'מר   מערב גרמניה מערב גרמניה | 8411 נק'   (8407 נק') | מיקולה אבילוב   ברית המועצות ברית המועצות | 8369 נק'   (8378 נק') |
בקרב 10, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1971. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.
בוגרת

ערך זה עוסק במושג הלכתי: אישה בגיל שלמעלה משתים עשרה וחצי שנים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בהלכה, בוגרת היא אשה בגיל שלמעלה משתים עשרה וחצי שנים. החל מגיל זה היא נחשבת כעומדת בפני עצמה, ואינה ברשות אביה עוד, כפי שהייתה קודם לגיל זה, למרות שטרם נישאה. כמו כן היא אינה נחשבת עוד בתולה שלמה (בניגוד לנערה), אף אם טרם קיימה יחסי אישות.
קנייני האב

בניגוד לקטנה ונערה, לאב אין בעלות ממונית על מעשי ידיה של בתו בוגרת, הוא לא יכול להפר את נדריה, ואינו זוכה במציאתה. הוא אף לא יכול למוכרה כאמה עבריה.
בתולים

על פי התורה, בוגרת, אף אם טרם קיימה יחסי אישות, אינה נחשבת עוד לבתולה גמורה. ישנה מחלוקת תנאים בשאלה האם כהן גדול (המצווה לשאת רק בתולה) יכול להתחתן עם בוגרת בתולה. רבי מאיר סבור שהמילה "בבתוליה" (במקום "בתולה") בא למעט בתולה חלקית, ולפי רבי אלעזר ורבי שמעון ההפך הוא הנכון, המילה בבתוליה (במקום "בתולה") באה לרבות נישואי בוגרת, היות שאינה בתולה לחלוטין.
בנוסף, אדם הנושא בוגרת, אינו יכול לטעון לקידושי טעות, אם טוען על פי עצמו שהבוגרת אינה בתולה, כל זמן שאין עדות שזינתה. הראשונים חלוקים בנושא, לפי שיטת התוספות מדובר כאשר האדם טוען טענת "פתח פתוח", כלומר אדם יכול לחוש אם האשה אותה הוא נושא קיימה יחסי אישות עם גבר אחר, או שזו לה הפעם הראשונה והיא עדיין בתולה, וזאת על ידי תחושת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה (תחושה המכונה 'פתח פתוח מצאתי'). לפי שיטת רבינו חננאל ההפך הוא הנכון; האדם יכול לטעון את טענת פתח פתוח, אך לא יכול לטעון "טענת דמים", שמשמעה שלא נמצאו דם כתוצאה מקריעת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה, ומכאן שנבעלה לגבר זר, וזאת, מכיוון שלעיתים כלים דמיה של בתולה, ובשעת נישואיה אין לה כבר את דמי הבתולים, אף שטרם קיימה יחסי אישות (במקרים בהם האדם נאמן על פי עצמו, הנאמנות מתבססת על הכלל אין אדם טורח בסעודה ומפסידה, כלומר לאחר שאדם טרח לשאת אשה והוציא הוצאות לצורך כך, אנו מתייחסים לטענותיו כנכונות). לדעת רבי אלעזר בתלמוד הירושלמי, מעת שבגרה האשה לא ניתן לטעון עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'.
יש אומרים שלכל הדעות, כאשר הבתולה הבוגרת כבר בגרה והגיעה לסביבות גיל עשרים, אין עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף נ"ט, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ט', עמוד א' תוספות ד"ה האומר.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות,  פרק א', הלכה א'.
↑  'ראש אריה' סימן כ'.
בית הצדק העולמי

תקריב של חזית הבניין
בית עולי הרגל המערביים השני ששימש כמשרדי בית הצדק בין השנים 1963-1983
בית הצדק העולמי (בפרסית: بیت‌ العدل اعظم; בערבית: بيت العدل الأعظم) הוא המוסד העליון של הדת הבהאית. את הבית מנהלים תשעה חברים, הנבחרים אחת לחמש שנים על ידי ועדת בחירה המורכבת מנציגי כל האסיפות הרוחניות הבהאיות, המייצגות את הסמכות הבהאית במישור הבינלאומי. המוסד שוכן במבנה שהוקם ב-1983 במרכז הבהאי העולמי בחיפה.
בית הצדק העולמי הוא ערכאת החקיקה והשיפוט העליונה של הדת הבהאית. פרסומיו נחשבים מחייבים, ובהתאם לקביעת בהאא אללה עצמו, החלטותיו החקיקתיות של הבית (ולא של היחידים המרכיבים אותו) נחשבות לחסינות מטעות:
"למעשה האל מנחה אותם (חברי בית הצדק העולמי) ככל אשר ירצה, והלכה למעשה, הוא הקובע, היודע כל".
היסטוריה

אל-כתאב אל-אקדס ("הספר הקדוש ביותר"), אחד הספרים המרכזיים של הדת הבהאית שנכתב על ידי בהאא אללה, מייסד הדת, הורה על הקמתו של בית הצדק העולמי ותפקידיו.   מספר כתבים בהאים נוספים מזכירים אף הם את בית הצדק העולמי. המנהיג הבא של הדת עבד אל-בהאא' הרחיב בעניין סמכויותיו, הרכבו ושיטת בחירתו של הבית, והיה הראשון שטבע את מושג "בית הצדק העולמי". המנהיג השלישי של הדת הבהאית, שוגי אפנדי, הכשיר את התנאים להקמתו של בית הצדק הראשון ולבחירת חבריו, וב-1951 מינה את המועצה הבהאית הבינלאומית, גוף זמני שתיפקד באופן דומה לזה של משכן הצדק. ב-1961 שונה אופייה של המועצה הבינלאומית מגוף ממונה לגוף נבחר, ובחודש אפריל 1963, במלאת מאה שנים להכרזת הבאב, נבחר בית הצדק העולמי הראשון. מינויו של בית הצדק העולמי היווה שינוי תפיסתי מהותי במבנה הארגוני ובסמכות השלטונית של הדת, שכן לאחר כמאה שנים בהן הנהיג את התנועה מנהיג בודד, נמסרה ההנהגה לגוף שבו תשעה חברים ואשר נבחר על ידי המאמינים עצמם.
משרדיו הראשונים של בית הצדק מוקמו ב"בית עולי הרגל המערביים השני" ברחוב הפרסים 10 במושבה הגרמנית בחיפה, וב-1983 נחנך בניין הבית ב"קשת" במתחם הבהאי על הר הכרמל.
בחירת חברי בית הצדק העולמי

תשעת חברי הבית נבחרים אחת לחמש שנים במהלך חג הרידוואן, בבחירות בשיטה הרובנית הנערכות באופן חשאי בעת הוועידה הבהאית הבינלאומית בחיפה. כל אחד מחברי האסיפות הרוחניות הלאומיות המתכנסים בוועידה, מצביע עבור תשעה מועמדים, ותשעת המועמדים שזכו למירב הקולות מתמנים כחברי הבית. לפני ההליך לא מקיימים תעמולת בחירות או תהליך של מינוי והכרזת מועמדים. כל גבר בגיר רשאי להיבחר כחבר הבית. נשים אינן רשאיות לכהן בבית הצדק העולמי למרות שהדת הבהאית קבעה את שוויון בין המינים, כאחד מעקרונות היסוד שלה, ועבד אל-בהאא' הצהיר כי הסיבה לכך תתגלה בעתיד. בחירת חברי בית הצדק העולמי התקיימה לאחרונה באפריל 2023.
תפקיד וסמכות

על תפקידיו של בית הצדק נמנים קידום האיכויות הרוחניות של הדת הבהאית, שימור כתבי הדת, הגנת הקהילה הבהאית העולמית, שימור המרכז הבהאי העולמי ופיתוחו במישור הרוחני ובמישור האדמיניסטרטיבי ועידוד התרחבותה של הקהילה הבהאית העולמית. בנוסף לכך, בהאא אללה קבע כי על בית הצדק להפעיל את "השפעתו החיובית" על ענייניה הכללים של האנושות כולה, לקדם את השלום בין העמים ולהגן על המין האנושי ועל כבודו. לבית הצדק הסמכות להתאים את הדת הבהאית להתקדמות החברתית ומכאן נובעת סמכותו החקיקתית לפרש ולהוסיף על כתבי הדת הקדושים, אך הוא אינו רשאי לשנותם או לבטלם:
"לבית הצדק העולמי נתונה סמכות זהה לזו של הכתבים הקדושים עצמם. ההבדל הוא שהבית רשאי לבטל או לשנות את פסיקתו שלו עם התפתחות הקהילה הבהאית והיווצרותם של תנאים חדשים, אך החוקים שהונצחו בכתבים הבהאים יישארו ללא שינוי".
הערות שוליים

1 2 3  The Universal House of Justice
↑  https://news.bahai.org/story/1658/
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
| דגל ישראל סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים | העיר העתיקה בירושלים וחומותיה • מצדה • העיר העתיקה בעכו • העיר הלבנה בתל אביב • מערות בית גוברין ומרשה בגבעות יהודה (בית גוברין ומרשה) • בית שערים |  |
| המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי | המרכז הבהאי העולמי: מקדש הבאב • אל-באהג'ה • בית הצדק העולמי |  |
| תלים מקראיים | תל מגידו • תל חצור • תל באר שבע |  |
| דרך הבשמים | עבדת • ממשית • חלוצה • שבטה • מואה הנבטית • חורבת קצרה • מצד נקרות • מצד גרפון • מצד סהרונים • מצד מחמל |  |
| נחל מערות | מערת תנור • מערת גמל • מערת הנחל • מערת הגדי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269245105171  BnF: cb120072209 (data)  GND: 2071260-1  ISNI: 0000 0001 1942 5605  LCCN: n50062414  NKC: ko2003181554  SUDOC: 028186044  VIAF: 153439198   WorldCat (עם VIAF): 153439198
בירצ'ה

| --- | --- |
סמל בירצ'הסמל בירצ'ה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודקרפצקיה פודקרפצקיה
 מחוז:  פשמישל
 גובה:  262 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  986 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°41′N 22°28′E﻿ / ﻿49.683°N 22.467°E﻿ / 49.683; 22.467
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.bircza.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבירצ׳ה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבירצ׳ה(למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהבירצ׳ה(למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהבירצ׳ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בירצ׳ה (בפולנית: Bircza) הוא כפר במחוז פשמישל שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

האזכור הראשון ליישוב, שהיה בבעלות אצולה, הוא מן המאה ה-15. במאה ה-19 התפתח היישוב, ונודע בשל ירידי הסוסים שהתקיימו בו ובשל תעשיית הבדים המקומית. עד שנת 1876 שכנו בכפר שלטונות המחוז.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש הכפר פעמיים בידי הרוסים, ומספר בתים בו הועלו באש.
יהודי בירצ'ה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-16. במאה ה-19 התפתח היישוב היהודי בכפר, והגיע לכמחצית מכלל תושבי המקום. תחילה הייתה כפופה הקהילה בכפר לקהילת דוברומיל, אך במחצית השנייה של המאה ה-19 נעשתה לעצמאית. רוב יהודי הכפר נמנו על חסידות דינוב, ומיעוטם על חסידות סדיגורה.
בעת הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה פרעו הקוזקים ביהודי המקום, תוך ביצוע מעשי שוד, אונס ורצח. בין מלחמות העולם עזבו את הכפר רבים מיהודיו. בשנות העשרים ושלושים גברה הפעילות הציונית ביישוב, ופעלו בו תנועות הנוער בית"ר, הנוער הציוני, השומר הצעיר ואחווה. בנוסף פעל בכפר בית ספר עברי של רשת החינוך תרבות. בשנים אלו נמנו ביישוב כ-1,040 יהודים, מתוך כ-1,930 תושבים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלל הכפר בשטח השליטה הסובייטי, וביוני 1941 נכבש בידי הגרמנים, אשר הפקידו את השליטה במקום בידי המשטרה האוקראינית, אשר רצחה תוך זמן קצר 16 מנכבדי הקהילה.
עד מהרה הוטלו על היהודים בכפר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט עם מגן דוד על הזרוע וביצוע עבודות כפייה, וכן נשדד רכוש יהודי. כמו כן, הוקם ביישוב יודנרט, אשר הצטווה להעביר לגרמנים תשלומי כופר, חפצי ערך ופרוות.
ביולי 1942 נערכה ביישוב אקציה בידי אנשי משטרה גרמנים ואוקראינים, במהלכה רוכזו יהודי הכפר בכיכר השוק, תוך שימוש באלימות רבה, ואולצו לכרוע ברך במקום משך מספר שעות. הוקם גטו בעיירה וכל הכפרים הסמוכים רוקנו מתושביהם היהודים. רוב יהודי בירצ׳ה נרצחה בשתי פעולות, אחת ב-"גבעה הסלעית (Kamienna Górka)" ועוד כ-800 יהודים ב-1942 בגבעת וויירזיסקו (Górze Wierzysko). לאחר מכן, הוצעדו את שאר יהודי היישוב כ-30 ק״מ עד לגטו פשמישל, ממנו הועברו מאוחר יותר למחנה ההשמדה בֶּלְזֶ׳ץ עם יתר יושביו. משפחה פולנית אחת (מיכל וקטז׳ינה גירולה) מהכפר הסמוך לודז׳ינקה גורנה (Łodzinka Górna) הסתירה שבעה יהודים באסם שלהם, אך לאחר שתושבים מקומים גילו את זה, רצחו הגרמנים את המבוגרים ושכנם ואת שלושת היהודית הנותרים ב-01 בינואר 1944. הקרבתם הוכרה ע״י יד ושם והוענק להם תואר חסידי אומות העולם.
צלב הוקם על "הגבעה הסלעית" וב-2018, לאחר מאמץ של בני נוער בבירצ׳ה, הוקם גם שלט במקום הרצח השני (והגדול יותר) בגבעת וויירזיסקו. לאחר המלחמה, פעל מספר עשורים בארץ איגוד יוצאי בירצ׳ה והסביבה. ב-2021, נותר רק ניצול אחד מבירצ׳ה בעולם, המתגורר בהרצליה, שהוא גם היהודי האחרון שנולד בבירצ׳ה עוד בחיים.
ביאורים

↑  כך עולה מברכה מאויירת ששלחו תלמידי בית הספר הזה בכפר, לאביגדור המאירי בשנת תרצ"ח, במלאת 25 שנים לפעילותו הספרותית. ברכה זו נחשפה על ידי מכון גנזים בבלוג שלו. לצפייה בברכה המאויירת ראו כאן.
הערות שוליים

↑  ברכות מקהילה שחרבה בשואה, באתר מכון גנזים ע"ש אשר ברש
↑  Elżbieta Rączy, ‘Gerula (Gierula) Michał Kajetan, Gerula (Gierula) Katarzyna z domu Błońska, Segielin Roman’, Index represjonowanych.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463780205171  GND: 4553995-9  LCCN: n2004026403  VIAF: 139758025   WorldCat (עם VIAF): 139758025
בנוונטו (כדורגל)

בנוונטו קאלצ'ו (באיטלקית: Benevento Calcio, או בקצרה, בנוונטו) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר בנוונטו, שבמחוז קמפניה, המשחק כיום בסרייה ג'.
צבעי המועדון הם אדום וצהוב.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

המועדון הוקם כאסוציאציונה קאלצ'יו בנוונטו בשנת 1929, ביתם המקורי היה ה-Meomartini שנבנה על ידי Ciccio Minocchia.
לאחר שעשתה את דרכה במעלה הליגות הנמוכות באיטליה במהלך שנותיה הראשונות, עלתה בנוונטו לליגת פרימה, הליגה המקצועית השלישית בדרגתה באותה תקופה, בעונת 1934/35 סיימה הקבוצה מעל מועדון בכיר כמו רג'ינה קלצ'ו בעונה הראשונה של המועדון במסגרת הליגה.
היסטוריה > המאה ה-21

המועדון FC Sporting Benevento Srl נסגר בשנת 2005. במקביל הוקמה Benevento Calcio SpA, תוך שימוש באותו אצטדיון ומדי משחק.
בעונת 2008–2009, העונה הראשונה של בנוונטו בליגה פרו, סיימה הקבוצה במקום השני. פירוש הדבר שבנוונטו הייתה בפלייאוף העלייה לסרייה ב' אך הפסידה במשחק הגמר לקרוטונה.
גאטאנו אאוטרי מונה למאמן הקבוצה לקראת עונת 16–2015, בעונה זו סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה פרו והעפילה לסרייה ב' לראשונה בתולדותיה.
ב-8 ביוני 2017, כבר בעונה הראשונה בסרייה ב' עלה המועדון ליגה נוספת, לסרייה א', בפעם הראשונה בהיסטוריה לאחר ניצחון על קארפי בפלייאוף העלייה. (1-0 בסיכום המשחקים ביניהן). בעונה זו קבע המועדון שיא שלילי עם הפתיחה הגרועה ביותר של העונה בכל אחת מחמש הליגות המובילות באירופה בכך שהפסידו את 14 המשחקים הראשונים שלהם בסרייה א'. רצף זה הסתיים ב-3 בדצמבר 2017, כאשר בדקה ה-95 השוותה הקבוצה את התוצאה מרגלי אלברטו בריגנולי ל-2: 2 ביתי מול מילאן. בסיום העונה נשרה בנוונטו לסרייה ב' אף על פי שסיימו לבסוף את העונה עם שישה ניצחונות וסיימו במקום האחרון.
ביוני 2020, כאשר עדיין נותרו שבעה משחקים לעונה, שב המועדון לסרייה א' מהמקום הראשון לאחר עונה מרשימה בסרייה ב' תחת המאמן ושחקן העבר פיליפו אינזאגי. בסיום עונת 2020/2021 שבה לסרייה ב' לאחר עונה אחת בלבד.
בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לסרייה ג'.
מדים וסמל

צבעי החולצות של הקבוצה הם צהובים ואדומים, והסמל כולל פסים אדומים וצהובים ותמונה שחורה של מכשפה הרוכבת על מטאטא. בנוונטו מכונים "סטרגוני", איטלקית למכשפים, או מדי פעם, הסטרגה, איטלקית למכשפות, התייחסות לאגדות המשויכות למאה ה-13 של המכשפות שהיו לטענת המקומיים בבנוונטו.
אצטדיון

בנוונטו משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון סירו ויגוריטו. המקום החל להבנות בשנת 1976 ונפתח בשנת 1979. הוא מסוגל להכיל עד 25,000 איש.
האצטדיון נקרא במקור סנטה קולומבה, אך שמו שונה לכבודו של סירו ויגוריטו שהיה אחיו של נשיא המועדון אורסטה ויגוריטו. סירו היה יזם ומאמן ספורט מצליח, שהיה מאמנה של מחלקת הנוער במועדון מ-2006 עד למותו בשנת 2010.
סגל הקבוצה

נכון ל-3 באוגוסט 2021
תארים

אליפות הסרייה ב': 2019/2020
הערות שוליים

↑  Lega Pro, Benevento in Serie B: che festa al Vigorito!, www.corrieredellosport.it (באיטלקית)
↑  Serie A: Benvenuto, Benevento! | Football Italia, www.football-italia.net
↑  Brignoli: 'Closed my eyes and jumped' | Football Italia, www.football-italia.net
↑  "Benevento: Bottom of Serie A but now the most talked about team in Italy". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2017-12-07. נבדק ב-2020-07-02.
↑  Filippo Inzaghi leads Benevento to Serie A promotion, The World Game (באנגלית)
בית מאלאווליה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ובאני ורגה
 שפת המקור:  איטלקית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  Aci Trezza 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1881
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 סדרה
 הספר הבא:  Mastro Don Gesualdo 
 
בית מאלאווליה (באיטלקית: I Malavoglia) הוא רומן משנת 1881 פרי עטו של הסופר האיטלקי ג'ובאני ורגה. רומן זה, המשתייך לזרם הווריזמו (הוא הריאליזם האיטלקי), מהווה אבן דרך בספרות האיטלקית.
עלילה

משפחת טוסקאנו, הידועה יותר בכינויה משפחת "מאלאווליה", היא משפחה של דייגים מהכפר אצ'י טְרֶצה שבסיציליה המחזיקה בבית ("בית עץ השסק") ובסירת דייגים בשם "Provvidenza" ("השגחה עליונה"). פאדרון 'נטוני הישיש, אביו של בסטיאנאצו אשר לו חמישה ילדים, קונה מטען גדול של תורמוסים על מנת לשלוח את בנו בסטיאנאצו לסחור בהם. הסירה, שהייתה מקור הפרנסה העיקרי של המשפחה טובעת על המטען שבה וטובע עמה אף בסטיאנאצו. זה הראשון מבין סדרה ארוכה של אסונות העתידים לפקוד את בית מאלאווליה; על מנת לפרוע את החובות שנוצרו עקב אסון התורמוסים נאלצים הם למכור את ביתם. לוקה, בנו השני של בסטיאנאצו, נופל בקרב ליסה ואילו מארוצה, אלמנתו של בסטיאנאצו, מתה במגפת הכולרה. המזל הרע פוקד אף את שאר בני המשפחה: 'נטוני, בנו הבכור של בסטיאנאצו, חובר לאנשים מפוקפקים ומתחיל לעסוק בהברחות ולבסוף נתפס ונכלא בבית הסוהר. ליה, הבת הצעירה, בורחת מביתה ונעלמת לאחר שמופצות עליה שמועות בדבר יחסיה כביכול עם דון מיכלה, רב-פקח ממשמר המכס. בהמשך הספר נודע כי זו החלה לעסוק בזנות. הבת הגדולה, מֶנה, עקב הקשיים הכלכליים אינה יכולה להתחתן עם אלפיו. גרעין המשפחה מתפרק לחלוטין עם מותו של פאדרון 'נטוני. 'נטוני הצעיר נוטש את אצ'יטרצה על מנת לנדוד הרחק משם. נותר אלֶסי, צעיר הבנים, שעליו לפדות את "בית עץ השסק" ולהמשיך במלאכתו של הסב.
בית שניאורסון

| --- | --- |

חזית המבנה
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  חברון 
 קואורדינטות:  31°31′33″N 35°06′16″E﻿ / ﻿31.525742112724°N 35.104524863792°E﻿ / 31.525742112724; 35.104524863792
  (למפת הר חברון מוגדלת) בית שניאורסון(למפת הר חברון רגילה) בית שניאורסון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית שניאורסון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית שניאורסון
 
לוח הזיכרון בכניסה
בית שניאורסון בסמוך לבית הדסה
בית שניאורסון הוא מבנה מגורים ישן הממוקם בלב היישוב היהודי בחברון, שנבנה במאה ה-19 כ-10 מטרים דרומית לבית הדסה. בעבר היה הבית אחד המבנים ששימשו את קהילת חב"ד בחברון, הוא שימש כבית ועד קהילתי, בית מדרש, בית הכנסת אורחים ובית מגורים.
בבית שניאורסון התגוררה הרבנית מנוחה רחל סלונים מחב"ד, הנחשבת "אם היישוב היהודי בחברון" ורבים שחרו לפתחה ובאו לבקש את ברכותיה בלשכתה שבבית זה.
עם חידוש היישוב היהודי נוספו לבניין 2 קומות ולחזיתו הצפוני של הבניין הוצמד בניין חדש הנקרא בית השישה על שם ששת המתנחלים שנרצחו במאי 1980 בפיגוע בבית הדסה. בצדו האחורי של בית שניאורסון נבנה בניין נוסף הנקרא בית פינק (ע"ש התורמים). כיום מתגוררות בבניין 6 משפחות גדולות ובקומת הכניסה נפתח פעוטון. מספר פעמים אירעו תקריות אלימות של תושבים ערבים כלפי תושבי הבניין, והוגברה בו האבטחה.
ב־2009 תבע תושב העיר בשם ארבעה משפחות פלסטיניות את תושבי הבניין על פלישה לנכס נטוש סמוך והרחבת המבנה ללא אישור. ב־2017 פסקה שופטת בית המשפט השלום בירושלים כי על הנתבעים להסיר את הפלישה בתוך 60 יום.
הערות שוליים

↑  יחיאל לייטר  אצל הרבי מלובביץ' על בית שניאורסון
↑  תושב 'בית שניאורסון' ל'שטורעם': "הערבים ירו צרורות, הסתרנו הילדים מאחורי קירות"
↑  ביהמ"ש: "בית שניאורסון" בחברון פולש לשטח פלסטיני, פסקדין, 9 בינואר 2017
בית שניידרמן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  גבעתיים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1922
 תאריך פתיחה רשמי:  1922 
 קואורדינטות:  32°04′40″N 34°48′14″E﻿ / ﻿32.07780426565°N 34.804016528651°E﻿ / 32.07780426565; 34.804016528651
  (למפת גוש דן מוגדלת) בית שניידרמן(למפת גוש דן רגילה) בית שניידרמן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית שניידרמן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית שניידרמן
 
בית שניידרמן עם הכניסה המקורית
שלט הסבר בכניסה לבית שניידרמן
בית שניידרמן הוא בין הבודדים שנותרו מ-22 הבתים הראשונים של שכונת בורוכוב. הבית נתרם לעירית גבעתיים על ידי ילדיהם של בעלי הבית דוד ומלכה שניידרמן בשנת 1969, לאחר פטירת הוריהם. בבית פועל המכון האומנותי לפיסול וקרמיקה.
בית שניידרמן הוא אחד מ-22 הבתים הראשונים בשכונת בורוכוב. התגורר בו דוד שניידרמן שהיה צבע וממייסדי השכונה. סביב לבית היה בוסתן עצים, ממנו שרדו עצי זית ודקלי וושינגטוניה. בצוואתו, הוריש שניידרמן את הבית לעיריית גבעתיים. בתחילה התכוונה העירייה להקצות את הבית לפעילות של איל"ן ומועדון לעיוורים.
בבית פועל המכון האמנותי לפיסול וקרמיקה שנוסד על ידי רודי להמן והדוויג גרוסמן להמן בתחילת שנות ה-60.
ב-2017 שופצה ונפתחה הכניסה המקורית לבית ולידה נקבע שלט הסבר מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועיריית גבעתיים. הבית אמור לעבור שימור ושיפוץ כללי.
הערות שוליים

↑  מיכל בן ארי, על ראש הגבעה, באתר ynet, 17 ביוני 2007
↑  שימור מבנים בשכונת בורוכוב בגבעתיים, מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
↑  בית שניידרמן בגבעתיים לאיל"ן, מעריב, 15 ביוני 1969
↑  תערוכת מחווה לזוג האמנים הדויג גרוסמן ורודי להמן, עכבר העיר
↑  בית הראשונים, מעריב, 21 בספטמבר 1965
↑  יצחק מרידור, תערוכת דודי להמן ורדוויג גרוסמן למן בעין חרוד, דבר, 1 ביולי 1981
בית שנקר

בית שנקר הוא בית שעמד ברחוב ביאליק 26 בתל אביב, ליד בניין העירייה הישן. הבית נתרם לעירית תל אביב לצורך הקמת בית תרבות עירוני, ושימש כמוזיאון וכספרייה למוזיקה, עד שנהרס בשנת 1994 ועל מקומו הוקם מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.
היסטוריה

בית שנקר נתרם לעירית תל באביב, על ידי אריה שנקר, בשנת 1951, לצורך הקמת בית תרבות. בתחילה היה רצון להציג בו את אוספיו של מוזיאון הארץ. בשנת 1955 נשקל להקים בו ספרייה ציבורית. עד אז פונו רוב הדיירים שהתגוררו בבניין. בשנת 1958 הוחלט להקים במבנה תצוגה לתולדות תל אביב, לקראת יובל החמישים של העיר. בשנת 1967 התקיים בבניין תערוכה לכבוד 50 שנה להצהרת בלפור. בסוף שנות ה-60 הוחל בהעברת המוזיאון בבניין אל בית העיר תל אביב-יפו הסמוך.
בשנת 1959 הוקצה הקומה העליונה של הבניין למוזיאון גנזא. מוזיאון גנזא עבר בשנת 1963 לקריית המוזיאונים של מוזיאון הארץ. ב-27 באפריל 1965 נפתח מוזיאון הכתב בבית שנקר, כמוזיאון-משנה של מוזיאון הארץ. בשנת 1972 הועבר מוזיאון הכתב ל-'קריית המוזיאונים' ברמת אביב
בשנת 1974 עברה הספרייה הספרייה המוזיקלית לבית שנקר.
הערות שוליים

↑  שנקר תרם בנין למוזיאון שני בת"א, מעריב, 21 באפריל 1951
↑  בית שנקר בת"א ייהפך ספריה ציבורית, הַבֹּקֶר, 15 בנובמבר 1955
↑  משה בן שחר, מרכז לתרבות בתל אביב מוקם והולך, חרות, 9 ביוני 1958
↑  י. גינזבורג, מפעלי־קבע חדשים יציינו חגיגות יובל תל־אביב, הַבֹּקֶר, 24 באוקטובר 1958
תקציב 50 מיליון ל"י לת"א, הַבֹּקֶר, 5 בינואר 1959
בובותיהם של מיסדי תל־אביב, הארץ, 6 בפברואר 1959
שני מוזיאינים יפתחו בקרוב בתל־אביב, הַבֹּקֶר, 7 באפריל 1959
↑  במוזיאון ההיסטורי, דבר, 24 באוקטובר 1967
↑  בימים אלה הוחל בשיפוץ, מעריב, 11 ביוני 1969
↑  אריה שנקר, דבר, 5 באוקטובר 1959
מוזיאון גנזא בתל אביב, הארץ, 13 בנובמבר 1959
תערוכה במוזיאון גנזא, חרות, 17 במרץ 1960
↑  זיוה סוחובולסקי־קמיני, מוזיאון הכתב, שנתון - מוזיאון הארץ, תל-אביב 7, יוני 1966, עמ' 33 - 34
↑  נפתח מוזיאון הכתב בת"א, למרחב, 28 באפריל 1965
↑  תור התצוגות הבינלאומיות, מעריב, 16 בספטמבר 1965
↑  בתחילת השנה המוזיאון היה ברחוב ביאליק: מוזיאון הארץ תל אביב, דבר, 21 בינואר 1972 
וביוני 1972 היה בקריית המוזיאונים: מוזיאון הארץ תל אביב, מעריב, 2 ביוני 1972
↑  העברת הספריה המרכזית למוסיקה, מעריב, 28 בפברואר 1974
בית חדש לספריה המוסיקאלית, מעריב, 25 ביוני 1974