stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אם תרצו
פעילות ציבורית > תמיכה בחיילי צה"ל

"אם תרצו" פעלה בדרכים אחדות לתמיכה בחיילי צה"ל:
בתחילת חודש מרץ 2010 נכנס חייל צה"ל למסעדת "אזאד" שבשכונת הדר בחיפה. המסעדה סירבה לשרת את החייל וטענה כי "אין המדים הולמים את אווירת המקום ואין הם משרתים לובשי מדים". בעקבות כך הפגינו פעילי "אם תרצו" מול המסעדה ואף הגישו ביחד עם חייל מילואים תביעה נגד המסעדה, שבעקבותיה פסק בית המשפט ב-1 בפברואר 2011 שבפעולת המסעדה הייתה אפליה חמורה נגד חייל צה"ל במקום ציבורי.
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תש"ע, הפיצה התנועה בבתי כנסת אלפי עותקים של תפילת "יזכור", שבה נוספה הפסקה: "יזכור עם ישראל את אלו מתוכו, בשר מבשרו, אשר השתתפו בתביעות נגד קציניו וחייליו. את אלו אשר בשעת הקרב להגנת עם ישראל עמדו בהפגנות וקראו לחייליו פושעי מלחמה. יזכור את אלה אשר במחשכים חברו לגרועים שבאויבי ישראל כדי לפגוע בקדושים אשר מסרו את נפשם למען העם".[דרוש מקור: אין בסימוכין תמיכה לכך שהפעולה תמכה בחיילי צה"ל או שזו הייתה כוונתה]
במהלך מבצע צוק איתן סייעה התנועה בשליחת חבילות סיוע לחיילים.
התנועה מבצעת פעילות לתמיכה בחיילי המילואים, הן בסיוע פרטני והן בקריאה להענקת העדפה מתקנת עבורם.
התנועה מקיימת אירועי תמיכה בסטודנטים המשרתים במילואים בקמפוסים השונים. בין היתר התקיים ערב תמיכה במכללת אורט בראודה בכרמיאל בהשתתפות ח"כ איתן כבל, ראש העיר עדי אלדר והסטנדאפיסט רועי לוי. במכללת עמק יזרעאל יזמה התנועה יריד למען סטודנטים המשרתים במילואים בהשתתפות קצין מילואים ראשי. התנועה פועלת בדרכים נוספות למען חיילי המילואים.
במהלך השיחות להקמת הממשלה ה-33 פנתה "אם תרצו" ביחד עם פורום "צו-8" לצוותי המשא ומתן הקואליציוני במפלגות השונות בהצעה מפורטת לקדם את הנושא ולפעול להכרה במילואימניקים כזכאים להעדפה מתקנת. בהסכם בין הבית היהודי לליכוד הוכנס סעיף המתייחס לזכויות המילואימניקים.
ביום ההוקרה למערך המילואים בל"ג בעומר תשע"ג פרסמה התנועה דו"ח העוסק בין השאר בהעדפה מתקנת למילואימניקים.
התנועה קיימה הפגנה בתמיכה בחיילים החרדים ונגד מסע ההסתה כנגדם בתוך המגזר החרדי. "אם תרצו" מקיימת פעילויות משותפות עם מגזרי מיעוטים אשר בניהם משרתים בצה"ל. בין השאר קיימה התנועה חלוקת בגדים וצעצועים לגני ילדים בדואים. פורום גיוס העדה הנוצרית הוקם באוגוסט 2012 על ידי אנשי קבע וכוחות הביטחון לטובת עידוד צעירי העדה הנוצרית דוברי הערבית להתגייס לצה"ל ולשירות לאומי ולהשתלב בחברה הישראלית. "אם תרצו" קיימה הרצאות עם אנט חאסכייה, ערביה מוסלמית ציונית שילדיה שירתו בצה"ל ושפועלת לשוויון בנטל ולשילוב הערבים בחברה.
פעילות ציבורית > קמפיין "השתולים"

כרזת קמפיין השתולים
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
בדצמבר 2015 פרסמה התנועה את "דוח השתולים" שבו מתוארת פעילות של 20 ארגונים ישראליים הממומנים על ידי מדינות זרות ופועלים נגד מדינת ישראל וחייליה, בין היתר בייצוג משפטי של מחבלים ופרסום האשמות נגד צה"ל וחייליו בפשעי מלחמה. לפי הדו"ח, העבירו ישויות מדיניות זרות לארגונים כ-120 מיליון ש"ח מאז 2012, והקרן הפלסטינית "מנהלת זכויות האדם והמשפט הבינלאומי" העבירה להם כ-14 מיליון ש"ח משנת 2014. בנוסף, הארגונים קיבלו מאז 2008 כ-80 מיליון ש"ח מהקרן החדשה לישראל, שמספקת להם מעטפת תדמיתית ותקציבית.
כחלק מהקמפיין, פרסמה התנועה סרטון שבו הניף צעיר בעל חזות ערבית סכין מול המצלמה ולאחר מכן הוצגו ארבעה פעילים, מעמותות "בצלם" (חגי אלעד), "שוברים שתיקה" (אבנר גבריהו), "המוקד להגנת הפרט" (סיגי בן-ארי) ו"הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל" (ישי מנוחין), כשברקע אומרת הקריינית: "לפני שהמחבל הבא דוקר אותך, הוא יודע שיש מי שיגן עליו" ומוצגת הכתובית "כשאנחנו נלחמים בטרור - הם נלחמים בנו". 27 אלף אנשים חתמו על עצומה נגד "השתולים" במסגרת הקמפיין שכלל שלטי חוצות, חברי כנסת חתמו על הצעת חוק הנושאת את שם הקמפיין. בתגובה לקמפיין זה יצאה הקרן החדשה לישראל בינואר 2016 בקמפיין שכותרתו "בשתול הזה הם כבר טיפלו" לצד תמונתו של יצחק רבין.
בעקבות גינויים של אמנים להצעת חוק של שרת התרבות מירי רגב, לפיה משרד התרבות יוסמך לשלול תקציבים ממוסדות תרבות שיבזו את סמלי המדינה, ב-27 בינואר פרסם הארגון פוסט תחת הכותרת "שתולים בתרבות", שבו נטען שהעולם התרבותי של ישראל "נשלט על ידי שתולים רבים של הקרן לישראל החדשה וארגוניה", אשר מכפישים את נבחרי הציבור בכל פעם שהם מנסים לממש את המשימה שהוטלה עליהם על ידי העם. במקביל הוצגה רשימה של עשרות אמנים ואנשי תרבות החברים במועצות הציבוריות של ארגונים אלו, ושל אחרים שלקחו חלק באירועי תמיכה של שוברים שתיקה. הפרסום ספג גינויים רבים, משמאל ומימין. לאחר יומיים התנצלה "אם תרצו" על פרסום הפוסט, ומנכ"ל העמותה, מתן פלג, השעה עצמו מהתפקיד לשלושה חודשים.
בינואר 2016 הקמפיין הביא להרחבת הדרישה של חוק חובת הגילוי.
פעילות ציבורית > מבצע "דוגו"

התנועה מקיימת מבצע שנתי של חלוקת מנות פלאפל בקמפוסים ברחבי הארץ, בהשראת סיפורו האישי של שורד השואה דוד "דוגו" לייטנר, ששרד את צעדות המוות, עלה לישראל, ומציין מדי שנה את ניצחונו האישי ואת ניצחון העם על ידי אכילה מרובה של פלאפל. אנשי התנועה הגדירו את הפעילות כ"נקמה טעימה ויצירתית" והסבירו כי "אמנם זה לא חג דתי אבל הוא בעל משמעות רבה ולעם ולארץ ישראל".
פעילות ציבורית > פעולות הסברה

להפצת עמדותיה משתמשת התנועה בכלים אחדים:
אם תרצו - מניפסט לציונות מתחדשת: ספרו של יו"ר התנועה, רונן שובל, שיצא לאור בשנת 2010. הספר מציג את רעיונות התנועה והמחבר עומד בו על ההבדל בין תודעה ציונית שלילית לתודעה ציונית חיובית ומבקש להציע פתרון לפוסט-ציונות הימנית והשמאלנית באמצעות פיתוח שיטה אידאולוגית אותה הוא מכנה "נאו-ציונות".
בתי מדרש לציונות: הופעלו בקמפוסים בשיתוף גורמים נוספים.
התוכנית למחשבה ציונית: הועברה בקמפוס האוניברסיטה העברית בשנת תשע"ג על ידי מרצים מהאקדמיה בישראל, בצרפת ובארצות הברית במאמץ להכשרת "אליטה אינטלקטואלית ותרבותית בחברה הישראלית". התוכנית כוללת הרצאות ופאנל דיונים, שעם משתתפיהם נמנו ד"ר גיא בכור, הרב ישראל מאיר לאו, ד"ר מרדכי קידר, פרופ' ישראל אומן, פרופ' דניאל פרידמן, פרופ' עוזי רבי, פרופ' שמואל טריגנו, קרולין גליק, עו"ד ניצנה דרשן-לייטנר, אלון בן-דוד, פרופ' אסא כשר, ד"ר צבי צמרת, פרופ' ג'ורג' אליה צרפתי, ד"ר רונן שובל, הרב דוד סתיו, בן-דרור ימיני, יורם אטינגר, עו"ד צבי האוזר, ד"ר רן ברץ, אלוף (מיל') גרשון הכהן, אלוף (מיל') יעקב עמידרור, האב גבריאל נדאף ועוד.
המדריך למהפכן הציוני: ספרון שמניע לאקטיביזם ציוני. חולק באלפי עותקים לתלמידי תיכון ולסטודנטים.
הגדת יום העצמאות: נועדה להקנות לחג משמעות היסטורית, לאומית ורוחנית ולעורר שמחה, באמצעות יצירת מסגרת משפחתית או קהילתית – סדר יום העצמאות.
מדינת היהודים להאזנה: פרויקט להנגשת כתבים ציוניים.
הקרב על הרעיון הציוני: חוברת מאת יו"ר התנועה, שיצא בשנת 2016.
פעילות ציבורית > פעולות נגד המחאות נגד הממשלה ה-37 והרפורמה המשפטית

אם תרצו הצטרפה לארגונים שונים כתנועת נגד למחאה נגד הרפורמה המשפטית. כחלק מהפעילות אורגנו צעדות והפגנות בעד הרפורמה בתל אביב, נתניה, כפר סבא, חיפה, ירושלים, באר שבע ועוד, כולל ההפגנה בירושלים ב-27 באפריל 2023. כמו כן התקיימו פעילויות חיזוק למובילי הרפורמה, שמחה רוטמן ויריב לוין. במקביל אורגנו מחאות נגד משפטנים ואנשי ציבור לשעבר שיצאו נגד, או פועלים נגד הרפורמה, בהם היועמ"שית גלי בהרב-מיארה, אהרון ברק ורוני אלשיך[דרוש מקור].
פולמוס סביב התנועה > השתייכות פוליטית

אף על פי שהתנועה מגדירה את עצמה כתנועת מרכז, היא מתוארת בכתבות רבות כתנועת ימין. בעיתון "הארץ" היא תוארה אף בתור תנועת ימין רדיקלי. לפי "וואלה", התנועה "מוגדרת על ידי רבים כתנועת ימין קיצוני". באתר הרשמי של "אם תרצו", מצוין כי בתנועה "דוחים את החלוקה הדיכוטומית ההיסטורית לימין ולשמאל". תנועת "אם תרצו" עצמה מחתה נגד הגדרתה כתנועת ימין באתר ויקיפדיה, ואף הודיעה כי המשך תיוגה כימנית יאלץ אותה לבחון הליכים משפטיים. על פי הצהרתה, התנועה אינה מעורבת בפעילות מפלגתית. בוועידותיה התארחו בעיקר פוליטיקאים ממפלגות הליכוד וישראל ביתנו.
המתנגדים לתנועה מתארים אותה לעיתים כ"פשיסטית". לדברי זאב שטרנהל, מומחה בחקר הפשיזם, "תנועת אם תרצו היא לא יותר גרועה מהפשיזם, היא רק זה, פחות או יותר". תומר פרסיקו טען כי רונן שובל, בזמנו יושב ראש התנועה, הודה בפניו כי הושפע מאנשי הרומנטיקה הגרמנית, הנחשבים למבשרי הפשיזם האירופי. בשנת 2016, בני בגין, בזמנו חבר הכנסת מטעם הליכוד, מתח ביקורת על קמפיין של התנועה, וטען כי יש בו "סממן פשיסטי". בעיתון "סידני מורנינג הראלד", נכתב כי התנועה היא "אולטרה-לאומית" ו"ציונית רדיקלית".
בשנת 2011 נמנתה "אם תרצו" עם העמותות שהשתתפו במבצע "שני מיליון סיבות טובות", במסגרתו הבטיח "בנק לאומי" להעניק שני מיליון ש"ח לעמותות שיזכו ללייקים הרבים ביותר. בעקבות מחאה של פעילי שמאל על הכללת "אם תרצו" במבצע, אף על פי שהתקנון אסר על השתתפות עמותות פוליטיות, ביטל הבנק את המבצע.
באוגוסט 2020 פרסמה "אם תרצו" פוסט בפייסבוק הקורא להקמת "ממשלת ימין של המחנה הלאומי".
פולמוס סביב התנועה > תביעות דיבה > נגד "אם תרצו תנועה פשיסטית (אז יש)"

בעקבות הקמתה של קבוצת פייסבוק בשם "אם תרצו תנועה פשיסטית (אז יש)" דרשה תנועת "אם תרצו" את סגירת הקבוצה, ומשלא נענתה בחיוב הגישה בבית המשפט המחוזי בירושלים תביעת דיבה בסך 2.6 מיליון ש"ח נגד מייסדי הקבוצה, בטענה ששם הקבוצה מהווה לשון הרע. בתצהיר שהגיש לבית המשפט כתב רונן שובל: "אנו נאלצים פעם אחר פעם להתמודד מול מתקפות אלימות וחסרות רסן של סטודנטים, אנשי אקדמיה, אנשי תקשורת ואליטה מוסתים. לא פעם סטודנטים באוניברסיטאות מצדיעים לעבר פעילינו במועל יד ואף יורקים לעברם."
"אם תרצו" הוסיפה לתביעה שני פרסומים נוספים שנערכו בקבוצה, כך שהתביעה נסבה על שלושה פרסומים:
שם הקבוצה: "אם תרצו תנועה פשיסטית (אז יש)".
פרסום סטטוס שבו הועלתה השאלה האם מי שסבו של אביו אינו יהודי טהור יוכל לצעוד עם 'אם תרצו' במצעד זכויות אדם בו השתתפה.
פרסום המשווה קריקטורות שפרסמה התנועה נגד נעמי חזן לפרסומים ב"דר שטירמר", ושלפיו הקמפיין נגדה ונגד הקרן החדשה לישראל היה מורכב משקרים.
ב־2 בספטמבר 2013 נתן השופט רפאל יעקובי פסק דין חלקי בתביעה. הוא דחה את התביעה לגבי הפרסומים הראשון והשלישי, אך קיבל את התביעה לגבי הפרסום השני (כלפי הנתבע שפרסם אותו). בית המשפט קבע שהפרסום הראשון והפרסום השלישי חוסים תחת ההגנות של הבעת דעה וביקורת בתום לב, וכן תחת ההגנה של "אמת בפרסום", שכן יש לראות אותם רק כמצביעים על קווי דמיון מסוימים לפשיזם. עם זאת, נקבע בפסק הדין שהפרסום השני מייחס לאם תרצו דגילה בתורת הגזע הנאצית, וכן שאינו בתום לב והוא שקרי, ולכן אינו חוסה תחת ההגנות האלה.
שני הצדדים ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון. בהמלצת בית המשפט הגיעו שני הצדדים להסכמה כי "בית המשפט אינו הזירה המתאימה להתגוששות אידאולוגית-פוליטית", ופסק הדין של בית המשפט המחוזי יבוטל. כמו כן, "אם תרצו" תתרום 30 אלף ש"ח לאגודת "תנו לחיות לחיות". ההסכמה קיבלה תוקף של פסק דין ביולי 2015. בית המשפט העיר כי ראוי שתביעת "אם תרצו" לא הייתה מוגשת מלכתחילה.
פולמוס סביב התנועה > תביעות דיבה > נגד "ידיעות אחרונות"

ב-2017 הגישה "אם תרצו" תביעת דיבה נגד העיתון "ידיעות אחרונות" והעיתונאית סימה קדמון, לאחר שבידיעה בעיתון ובטור של קדמון נכתב כי "אם תרצו" ודוברה, אהוד טנא, המציאו מכתב שנכתב כביכול בשם משפחות שכולות. ביוני 2020 חויבו "ידיעות אחרונות" וקדמון לפצות את "אם תרצו" ב-30 אלף ש"ח ואת טנא ב-70 אלף ש"ח, וכן לשלם לתובעים הוצאות משפט בסך 20 אלף ש"ח. ערעור של "ידיעות אחרונות" וקדמון לבית המשפט המחוזי בתל אביב נדחה והמערערים חויבו בהוצאות משפט בסך 10,000 ש"ח.
פולמוס סביב התנועה > תביעות דיבה > נגד ועדת הבחירות המרכזית לכנסת

ב-2021 הגישה "אם תרצו" תביעת דיבה נגד ועדת הבחירות המרכזית לכנסת, על שזו ייחסה ל"אם תרצו" הפצת "פייק ניוז". בתביעה נדרש פיצוי בסך בסך 432 אלף ש"ח, אך במאי 2023 הסתיימה התביעה בפשרה לפיה ועדת הבחירות המרכזית תפרסם הבהרה לפיה היא "מצרה על חוסר הדיוק בפרסומים והאמור בהם".
פולמוס סביב התנועה > טענות להסתה

קמפיין "השתולים" של "אם תרצו", בדצמבר 2015, הוביל גורמים שונים, בהם "שלום עכשיו", והליגה נגד השמצה, לטענה שקמפיין זה הוא בגדר הסתה. דוברי "אם תרצו" שללו טענות אלה. פרקליטות המדינה, שנדרשה לעניין, הודיעה כי "אכן מדובר בסרטון בוטה ובעייתי מאד, וטוב היה לולא פורסם. עם זאת אנו סבורים כי אין מקום לפתוח בחקירה פלילית בגין פרסום הסרטון האמור".
טענות דומות נטענו כלפי קמפיין נוסף של "אם תרצו" נגד "הקרן החדשה לישראל", באפריל 2018 בין היתר בידי מנכ"ל "הקרן החדשה לישראל", מיקי גיצין. בהמשך אותה שנה טען אהוד ברק כי "אם תרצו" הוא "זרוע הסתה של משפחת נתניהו במימון ארגוני קש של שלדון אדלסון".
דארין טאטור

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1982 (בת 42) ריינה, ישראל
 שם לידה:  دارين طاطور 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  פלסטיני
 עיסוק:  משוררת וצלמת
 שפות היצירה:  ערבית
 תחום כתיבה:  פוליטי
 פרסים והוקרה:  פרס "יצירה במאבק" של כתב העת "מעין"  פרס על שם המשורר הדני קארל שארנברג  פרס OXFAM NOVIB PEN AWARDS 2019   פרס חופש הביטוי של ארגון הסופרים הנורווגי
 www.dareen-tatour.net (בערבית)
 
דארין תוופיק טאטור (בערבית: دارين توفيق طاطور; נולדה ב-16 באפריל 1982) היא משוררת וצלמת ערבייה-ישראלית.
במאי 2018 הורשעה בהסתה לטרור ובתמיכה בארגון טרור, ונידונה לחמישה חודשי מאסר, בעקבות פרסומיה בפייסבוק וביוטיוב. בספטמבר 2018 השתחררה מהכלא. במאי 2019 זיכה אותה בית המשפט המחוזי בנצרת מעבירות של הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור בעקבות השיר שכתבה, אך השאיר את הרשעתה בעבירות אלה בגין פרסומים אחרים שלה.
ביוגרפיה

דארין טאטור נולדה בריינה. אמה איח'לאס עקרת בית ואביה, תאופיק, נגר. למדה הנדסת תוכנה, תקשורת וקולנוע.
טאטור מצלמת ומשלבת בין שיריה וצילומיה. היא הציגה את עבודותיה בתערוכה בנצרת. בבעלותה הייתה חנות נעליים.
יצירתה

טאטור כותבת בערבית. שירתה עוסקת בעיקר בשבירת קשר השתיקה סביב סבלן של נשים פלסטיניות. בשנת 2010 פרסמה ספר שירה בשם "הפלישה האחרונה" (الغزو الأخير). בשנת 2017 יצאה לאור אנתולוגיית שירה באנגלית בשם "להב של דשא: שירה פלסטינית חדשה" (A Blade of Grass: New Palestinian Poetry), המכילה מספר שירים מתורגמים של טאטור.
טאטור הקריאה משיריה במספר אירועים ציבוריים, בהם אירוע ליום האישה הבין-לאומי בנצרת ואירוע לזכר טבח כפר קאסם.
באוגוסט 2018 הוצג שירה של טאטור "התקומם עמי, התקומם נגדם" (قاوم يا شعبي قاومهم), שבגינו נכלאה, בפסטיבל האמנות של אדינבורו במסגרת מיצג של האמנית ההודית שילפה גופטה.
שיריה פורסמו, בין היתר, בכתב העת "גרנטה בעברית".
ב-2018 כתבה טאטור בשיתוף עינת ויצמן הצגה שהועלתה בתיאטרון תמונע "אני, דארין טאטור", המספרת את סיפור חייה, בבימויו של ניצן כהן ובביצועה על עינת ויצמן.
בדצמבר 2018, בעקבות פנייה של שרת התרבות מירי רגב לשר האוצר משה כחלון, החליטו מארגני תערוכה בבית הנסן בירושלים, שקיבלה תמיכה כלכלית ממינהל התרבות, מעיריית ירושלים וממפעל הפיס, להסיר מהתערוכה מיצג שתוכנן כחלק מפרויקט "ארכיון הצנזורה" שהוצג בה, שהכיל קישור לשיר "התקומם עמי".
בספטמבר 2019 הושק ספרה שנקרא בערבית "השיר המסוכן שלי" (قصيدتي الخطرة), שבו טאטור מגוללת את סיפור חייה, ובעיקר את תקופת מעצר הבית והמאסר.
מעצר ומשפט

באוקטובר 2015 נעצרה על ידי משטרת ישראל ובנובמבר 2015 הוגש נגדה כתב אישום בגין הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור. במרכז כתב האישום מופיעים פרסומים בפייסבוק, בהם תמונת פרופיל עם הכיתוב (בערבית) "אני השהיד הבא" ופוסט הקורא לאינתיפאדה בתחומי הקו הירוק למען מסגד אל-אקצא, וכן שיר שפרסמה ביוטיוב ובפייסבוק תחת הכותרת "התנגד עמי, התנגד להם". לשיר, שנכתב במקור בערבית, הופיעו שלושה תרגומים בעברית: של שוטר, המופיע בכתב האישום; של ד"ר יונתן מנדל, מומחה מטעם ההגנה; ושל תמר גולדשמיד, אילנה המרמן ואיריס בר, שפורסם באתר "שיחה מקומית".
טאטור שהתה במעצר במשך כשלושה חודשים, חצי שנה במעצר בית בקריית אונו, ולאחר מכן במעצר בית בבית הוריה בריינה.
במאי 2018 הרשיע אותה בית משפט השלום בנצרת בהסתה לטרור ובתמיכה בארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וב-31 ביולי 2018 נגזר דינה לחמישה חודשי מאסר בפועל ושישה חודשי מאסר על תנאי. ב-20 בספטמבר 2018 השתחררה מהכלא. ב-16 במאי 2019 זיכה אותה בית המשפט המחוזי בנצרת מעבירות של הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור בעקבות השיר שכתבה, אך השאיר את הרשעתה בעבירות אלה בגין שני פרסומים אחרים שלה בפייסבוק. בקשת רשות ערעור מטעם המדינה על הזיכוי נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
תמיכה והזדהות

ביוני 2016 נערך בתל אביב אירוע מחאה נגד מעצרה של טאטור, ובו השתתפו כ-20 משוררים, סופרים ומתרגמים, בהם אסתי ג. חיים, ליאת קפלן ואלי הירש. אירוע דומה התקיים בחיפה ובו דיברו, בין היתר, סמי מיכאל וסיגל בן יאיר, וכן נערכה הפגנת הזדהות איתה ביפו. בעיתונות התפרסמו מאמרים הקוראים לשחרורה. הסופר סמי מיכאל כתב על מעצרה כי הוא "ביטוי לאוזלת יד וכשל תרבותי של חברה שאינה מסוגלת להתגונן אלא באמצעי השתקה כפויים". המשוררת לילך ובר כתבה לכבודה שיר.
בספטמבר 2016 פרסם ארגון הסופרים הבינלאומי, פא"ן, גילוי דעת שבו נאמר כי הארגון משוכנע כי טאטור סומנה כמטרה בגין שירתה ופעילותה הפוליטית והוא קרא לשחרורה המידי וביטול כל ההאשמות נגדה. הארגון הקדיש לה את "יום התרגום הבינלאומי" ותרגם את שירה "משוררת מאחורי הסורגים" ל-13 שפות. עם מעל ל-300 האישים שקראו לשחרורה של טאטור, במסגרת עצומה שהסלוגן שלה היה "שירה אינה פשע", נמנים נועם חומסקי, אליס ווקר, קלודיה רנקין, דייב אגרס, ג'קלין וודסון ועשרה זוכי פרס פוליצר, בהם נעמי קליין וקתרין שולץ (אנ').
באוקטובר 2016, שנה לאחר מעצרה, חתמו על עצומה למען שחרורה מעל 180 משוררים, סופרים ואנשי רוח ואקדמיה, בהם: ארבעה חתני פרס ישראל: א.ב. יהושע, טוביה ריבנר, אבישי מרגלית ושמעון זנדבנק. בגילוי הדעת נכתב: "מצב זה שבו משוררת נעצרת ונשפטת בגין כתיבת שיר סותר את יסודות הדמוקרטיה, חופש הביטוי וחופש היצירה האמנותית... היחס לטאטור מבטא מדיניות של אפליה חמורה ביחס לחופש הביטוי של אזרחי ישראל הערבים הפלסטינים. הניסיון להציג באור פלילי מחאה פוליטית לגיטימית מונע אפשרות של שיח כן ונועד לחסום כל אפיק להידברות בין יהודים וערבים במדינה". את אירועי המחאה וכתיבת העצומה בישראל הובילה המשוררת והפעילה החברתית טל ניצן.
באוגוסט 2017 נערך בתיאטרון הערבי-עברי ביפו ערב תמיכה והזדהות עם טאטור, שבמהלכו הומחזו קטעים ממשפטה בהשתתפות השחקנים לאורה ריבלין ודורון תבורי. באוקטובר 2017 תיאטרון תמונע דחה את המופע "גחליליות" של עינת ויצמן ועמוס גיתאי שבו השיר "התקומם עמי" של טאטור, שנמצא במוקד כתב האישום נגדה.
עם הארגונים שהביעו תמיכה והזדהות עם טאטור נמנים קואליציית נשים לשלום, קול יהודי לשלום, עדאלה ניו יורק, מפלגת בל"ד, ההתאחדות הכללית של הסופרים הפלסטינים והתאחדות הסופרים הפלסטינים בשטחי 48.
הסניף האמריקני של ארגון הסופרים הבינלאומי הכריז שהרשעתה של טאטור היא התקפה על חופש הביטוי בישראל.
ב-2017 טאטור זכתה בפרס קרל שרנברג (Carl Scharenberg) הדני, וב-2019 זכתה בפרס OXFAM Novib/PEN לחופש הביטוי. ביולי 2020 זכתה טאטור בפרס חופש הביטוי של ארגון הסופרים הנורווגי.
בספטמבר 2020 היגרה מישראל לשוודיה, שם קיבלה מגורים מארגון ICORN, המאגד ערים ומחוזות המציעים מקלט לסופרים, עיתונאים ואומנים הנמצאים בסכנת רדיפה, למען קידום חופש הביטוי.
חיים אישיים

טאטור רווקה ולה ארבעה אחים.
פרסים והוקרה

2016 - פרס "יצירה במאבק" של כתב העת "מעין" (יחד עם האמנית נטלי כהן וקסברג)
2017 - פרס על שם המשורר הדני קארל שארנברג (גר')
2019 - פרס Oxfam Novib/PEN (אנ') (יחד עם המשוררת ג'וקונדה בלי (אנ')). הפרס ניתן לסופרים, משוררים ולעיתונאים שנרדפו בגלל יצירתם.
2020 - פרס חופש הביטוי של ארגון הסופרים הנורווגי.
דורית איזק

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1956 (בת 68) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  אפידמיולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 צאצאים:  אורי איזק 
 מספר צאצאים:  4 
 
דורית (לאה) איזק (נולדה ב־12 בספטמבר 1956, ז' תשרי תשי"ז) היא אפידמיולוגית ומקימת עמותת אונקוידע (בלועזית; OncoYeda) בעלת תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת תל אביב.
מחקריה עסקו בבחינת קשרים בין רמות דתיות ופרוגנוזה (המוגדרת כהישנות ותמותה) בקרב חולות סרטן השד בישראל. היא מצאה כי לרמת הדתיות השפעה על שיעור מקרי סרטן השד ועל הפרוגנוזה של המחלה: הסיכון לפתח סרטן שד נמוך בקרב נשים חרדיות בהשוואה לחילוניות, אולם הפרוגנוזה בקרב חולות חרדיות שכבר אובחנו, גרועה יותר.
ביוגרפיה

איזק נולדה לשמואל (סוחר טקסטיל) ויפה רייך (גננת) בתל אביב. היא גדלה בירושלים והתחנכה בתיכון א.ד. רוטשילד. בשנת 1987 סיימה תואר ראשון (.B.A) בסיעוד באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 2001 סיימה את התואר השני (M.P.H.) בבריאות הציבור ורפואה קהילתית באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 2012, סיימה תואר שלישי, .PhD) באפידמיולוגיה, בפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 החלה איזק בכתיבת הדוקטורט (PhD) בתחום אפידמיולוגיה של הסרטן באוניברסיטה תל אביב, בנושא: "בחינת קשרים בין רמות שונות של דתיות לבין שיעורי היארעות, הישנות ותמותה של סרטן השד בישראל", אותו השלימה בשנת 2012. עבודת ה-PhD בוצעה בהנחיית פרופ' סיגל סדצקי, אשר ניהלה באותם ימים את היחידה לסרטן וקרינה במכון גרטנר, עם מנהל המחלקה הכירורגית-אונקולוגית בבית החולים שיבא (פרופ' משה פפא), עם מנהל המכון האונקולוגי בבית החולים שיבא (פרופ' רפאל קטן), עם ראש היחידה לסרטן השד במכון האונקולוגי בבית החולים שיבא (פרופ' בלה קאופמן), עם מנהלת השירות לסרטן השד במרכז הרפואי רבין (ד"ר שולמית ריזל), עם מנהל המכון האונקולוגי במרכז הרפואי ע"ש סוראסקי (פרופ' משה ענבר), ועם רופא המערך האונקולוגי של המרכז הרפואי שערי צדק (ד"ר עמיאל סגל). במימון המחקר השתתפו קרן סוזן קומן (Susan G. Komen Breast Cancer Foundation) והמכון הלאומי לחקר שירותי הבריאות ומדיניות הבריאות בישראל.
בד בבד עם הגשת הדוקטורט הקימה את עמותת אונקוידע - עמותה התנדבותית שמטרתה להנגיש לחולי סרטן ובני משפחותיהם את המידע העדכני והרלוונטי ביותר המתייחס למחלתם, להסבירו להם, ובכך להעצים את יכולת ההתמודדות עם המחלה והתהליך הטיפולי על כל שלביו ולסייע בקבלת החלטות המבוססות על מידע מדעי התואם את צורכיהם ואת העדפותיהם האישיות.
איזק מתגוררת בירושלים. היא נשואה לגבריאל ולהם ארבעה ילדים. אחד מהם הוא העיתונאי ומגיש חדשות 12 אורי איזק.
הערות שוליים

↑  אודות העמותה, באתר עמותת אונקוידע
↑  הודעות כלליות, יום עיון: סרטן השד בחברה הרב תרבותית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 במרץ 2007
↑  ירון קלנר, סרטן השד בחילוניות: 70% יותר מחרדיות, באתר ynet, 7 באוקטובר 2013
↑  סרטן השד: חילוניות חולות יותר, באתר כמוני
↑  בחינת קשרים בין רמות שונות של דתיות לבין מדדים פרוגנוסטיים בקרב חולות סרטן השד בישראל, באתר מכון גרטנר
↑  אונקוידע - שירות מידע התנדבותי לחולי סרטן, באתר האגודה למלחמה בסרטן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467541905171  VIAF: 308258458   WorldCat (עם VIAF): 308258458
דב יודקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1923 פולין וורשה, פולין
 פטירה:  28 בדצמבר 2010 (בגיל 87) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  1945–2010 (כ־65 שנים)
 עיסוק:  עורך, עיתונאי
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, מעריב
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לתקשורת (2002)  פרס סוקולוב (2000)
 
יודקובסקי, 2007
דב יוּדקוֹבסקי (24 במרץ 1923 – 28 בדצמבר 2010) היה עיתונאי ועורך ישראלי, שערך את "ידיעות אחרונות" במשך שנים רבות ונחשב למי שהביא את העיתון לתפוצה רחבה ביותר. לאחר מכן ערך גם את "מעריב". חתן פרס ישראל לתקשורת לשנת 2002.
ביוגרפיה

דב יודקובסקי נולד בוורשה, בירת פולין, ושנה לאחר מכן עבר עם משפחתו לאנטוורפן שבבלגיה. במלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה לצרפת. המשטרה הצרפתית עצרה אותו והעבירה אותו למחנה דראנסי, ומשם עבר ברכבת סוסים דחוסה לאושוויץ. עבד במחנות כפייה באזור אושוויץ ותקופה קצרה היה במחנה אושוויץ עצמו. לקראת סוף המלחמה צעד בצעדת המוות.
בשנת 1945 עלה לארץ ישראל. למד פילוסופיה, יחסים בינלאומיים ותרבות צרפת באוניברסיטה העברית בירושלים. באותה עת החל לעבוד בסניף הירושלמי של "ידיעות אחרונות" כשהתקבל לעבודה על ידי בן דודה של אימו, יהודה מוזס. בשנת 1948, עקב ה"פוטש" בו פרשו מרבית העיתונאים מידיעות והקימו את מעריב, נחלץ לעזרת העיתון וייסד מהדורה מיוחדת בירושלים הנצורה.
משנת 1953 היה מרכז המערכת ועורך בפועל של "ידיעות אחרונות" ובשנים 1986–1989 היה העורך הראשי של העיתון. בתפקידיו אלה הוביל יודקובסקי את "ידיעות אחרונות" לקהל קוראים רחב ומגוון והגדיל בהדרגה את תפוצת העיתון, עד שמסוף שנות השבעים הפך להיות העיתון הנקרא ביותר בישראל. הוא הצליח בכך בעיקר עקב הנוסחה שפיתח, שתמציתה: נגישות לכל קורא באמצעות עריכה מוקפדת ותמציתית וכתיבה במשפטים קצרים וקולחים (ראו להלן).
בשנת 1986 יודקובסקי הורשע בבית משפט השלום על עבירת סוב יודיצה שעבר בזמן משפט דמיאניוק.
בספטמבר 1989 הודח יודקובסקי מדירקטוריון "ידיעות אחרונות", עקב מאבק כוחות עם הבעלים ארנון מוזס והחליט לפרוש.
באותם ימים רכש רוברט מקסוול את העיתון "מעריב" וביקש להצעיד אותו לדרך חדשה, על ידי הזרמת כספים רבים והחלפת אנשי מינהלה ועיתונאים. יודקובסקי התמנה באפריל 1990 למנהל עסקי של מקסוול בישראל, ליו"ר מעריב. ביולי 1991 מונה לעורך הראשי של העיתון. המעבר, שהיה חציית הקווים לעיתון המתחרה, עורר תדהמה בעולם התקשורת, על רקע הזהות המוחלטת בינו ובין "ידיעות אחרונות" בו עבד רוב שנות חייו. לאחר מותו של מקסוול, ורכישת "מעריב" על ידי משפחת נמרודי, במרץ 1992, פרש יודקובסקי מהעיתון. מאז ועד פטירתו היה יו"ר ההנהלה של בית הספר לעיתונאות "כותרת", שאותו ייסד. כמו כן, כיהן כחבר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1992 יזם משה ורדי, בהיותו עורך "ידיעות אחרונות", האזנות סתר ליודקובסקי. ורדי ביקש לאתר מקור הדלפות של מידע מהעיתון. ב-1998 הורשע ורדי בשימוש בהאזנות סתר, אך זוכה מהזמנתן, והוא נידון לחודשיים מאסר על תנאי וקנס בסך 4,000 ש"ח. בנוסף נדרש לשלם ליודקובסקי פיצוי של 50 אלף שקל בתביעה אזרחית נגדו. רות בן ארי הורשעה אף היא בביצוע האזנות סתר לדב יודקובסקי באותה הפרשה ונידונה לשלושה חודשי עבודות שירות.
יודקובסקי ומשפחתו המשיכו להחזיק בכ-13% ממניות קבוצת "ידיעות אחרונות". מניות אלו נמכרו בינואר 2021, במסגרת מהלך בו רכש ארנון מוזס את כל שאר בעלי המניות.
בשנת 2000 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות, וב-2002 הוענק לו פרס ישראל בתקשורת.
נפטר ב-28 בדצמבר 2010, נטמן בבית העלמין קריית שאול. בהלווייתו ספד לו נשיא המדינה שמעון פרס. זמן קצר לפני מותו, תרם כ-1.5 מיליון שקל להקמת מרכז תקשורת בבית סוקולוב. לאור התרומה, הוחלט כי המרכז יישא את שמו.
היה נשוי ללאה (בת יעקב מוגרבי). לזוג בת אחת ונכדים.