stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפבית פרוטו-כנעני
הערות שוליים

↑  זאת משום שראשוני הכתובות נמצאו בסיני. כיום לא מקובל להשתמש במינוח זה משום שהכתב הסינאי המאוחר - הלא הוא הכתב הנבטי אינו קשור לכתב זה, ולפיכך לא ניתן לכנותו "קדם-סינאי", בנוסף, כתובות מסוג זה נמצאו גם מחוץ לסיני. ראו: חגי משגב, יוסי גרפינקל וסער גנור, האוסטרקון מחורבת קיאפה, עמ' 113. בתוך: דוד עמית, גיא ד' שטיבל, אורית פלג–ברקת (עורכים), חידושים בארכאולוגיה של ירושלים וסביבותיה - קובץ מחקרים, כרך ג', 15 באוקטובר 2009, רשות העתיקות.
1 2  יוסף נוה, ראשית תולדותיו של האלף בית, ירושלים, 1989
↑  אורלי גולדווסר, המצאת האלף־בית | פרעה בכנען: הסיפור שלא סופר | מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  Albright, William F. (1969). The Proto-Sinaitic Inscriptions and Their Decipherment. Harvard University Press.
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
נינורתה

חותם גליל המתאר מספר אלים במיתולוגיה השומרית. בחותם מימין לשמאל: אסימו, אנכי, שמש, אישתר וננרת
במיתולוגיה השומרית והאכדית, נִינוּרְתַה (שומרית: 𒀭𒊩𒌆𒅁: NIN.URTA, שמשמעותו אולי "אדון [של] שעורה" או "אדון האדמה המעובדת") היה האל של העיר ניפור, מזוהה גם עם האל נינגירסו (שומרית: 𒀭𒎏𒄈𒋢: NIN.ĜIR.SU, שפירושו "אדון גירסו") האל של העיר גירסו, ובתקופה מאוחרת נקרא נינוב.
בניפור עבדו אותו כחלק מקבוצת אלים שכללה את אביו אנליל ואמו נינליל. מופיע לפעמים כמחזיק חץ וקשת, חרב או אלה שנקראת שָרוּר.
האל מתואר באגדה השומרית "עלילותיו של נינרותה", כבעל יכולת דיבור, ויכולת ללבוש צורה של אריה מכונף. באגדה אחרת נינורתה נלחם במפלצת מכונפת שנקראת אימדוּגוּד (באכדית: אָנזּו). הגרסה הבבלית מספרת כיצד המפלצת אנזו גנבה את "לוחות הגורל" שהחזיק האל אנליל. נינורתה יוצא להחזיר את הלוחות ובדרך הורג מפלצות שונות (הדרקון, הגיפסום, מלך הדקל, אדון סמאן-אנא, חיית הביזון, איש העקרב, ונחש בעל שבעת הראשים). לבסוף הוא הורג את המפלצת אנזו ומחזיר את הלוחות לאביו אנליל.
בת זוגו של נינורתה נקראה אוגאלו בניפור, או באו כאשר הוא נקרא נינגרישו. מצד אחד הוא מוצג כאיכר ואל מרפא, ומצד שני הוא אל הרוח הדרומית. הוא היה אל אהוד מאוד בקרב האשורים, ושני מלכים (תוכולתי-נינורתה הראשון ותוכולתי-נינורתה השני) נקראו על שמו. אשורנצירפל השני (883–859 לפנה"ס) בנה לו מקדש בעיר הבירה כלח. בתקופה הנאו-בבלית ובתקופה הפרסית הקדומה הוא אוחד וזוהה עם האל נרגל. הכוכב שאיתו מזוהה נינורתה הוא שבתאי.
לקריאה נוספת

Bunson, Matthew (1996), Angels A to Z: A Who's Who of the Heavenly Host, New York City, New York: Three Rivers Press, ISBN 0-517-88537-9
עמוס וילנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 (בן 85 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  Polytechnic Institute of Brooklyn 
 
עמוס וילנאי ( נולד בשנת 1939) הוא מהנדס אלקטרוניקה ישראלי-אמריקאי, יזם היי-טק ופילנתרופ.
וילנאי היה ממייסדי אינטל ישראל ופעילות חברת נשיונל סמיקונדקטור בישראל, בנוסף ייסד את חברת האלקטרוניקה MMC, שנמכרה תמורת 4.5 מיליארד דולר במניות, באוגוסט 2000.
ביוגרפיה

וילנאי נולד וגדל בתל אביב. הוא התפרסם לראשונה בגיל 15, כאשר הפריח כדור פורח זעיר במסגרת פעילות גדנ"ע אוויר שדווח בתקשורת כ"צלחת מעופפת". לאחר השירות הצבאי למד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון, המשיך לתואר שני בפוליטכניק קולג' בברוקלין, ועם סיום הלימודים ב-1966 החל לעבוד בתאגיד הזכוכית "קורנינג", בצפון ניו יורק. לאחר זמן מה עבר לעבוד בחברת בת של "קורנינג", "סיגנטיקס", בעמק הסיליקון בקליפורניה. "סיגנטיקס" הייתה חברת אלקטרוניקה שנוסדה ב-1961 והייתה חלוצה בייצור מעגלים משולבים. ב-1970 הצטרף לחברת Monolithic Memories (אנ') שהקים היזם הישראלי זאב דרורי.
לאחר נישואיו חזר לישראל והיה שותף לצוות הקמה של מרכז המחקר והפיתוח של תאגיד אינטל בישראל בשנת 1974. במקביל באותה תקופה לימד בטכניון. בשנת 1978 הקים בהרצליה את מרכז הפיתוח של חברת "נשיונל סמיקונדקטור" בישראל, ועזב שנה אחר כך לטובת הקמת חברת הזנק.
בשנת 1982 וילנאי הקים והיה מנכ"ל חברת "קלאריטי" (ששמה תחילה היה "סופטל"). החברה הייתה חלוצה בפיתוח תוכנה לעיצוב VLSI, תהליך של שילוב מספר רב של רכיבים אלקטרוניים ממוזערים ליצירת מעגל משולב של רכיבים רבים, בעיקר טרנזיסטורים על גבי שבב יחיד. החברה ממונה על ידי קונצרן כור תעשיות, אך לאחר שתהליך הפיתוח נמשך זמן רב ולחברה עוד לא היו הכנסות משמעותיות החליט הקונצרן לסגור אותה.
ביוגרפיה > חברת MMC

לאחר הכישלון של חברת "קלאריטי" הבין וילנאי שהמרחק מהשוק הוא זה שהיה לרועץ, ושב עם משפחתו לגור עמק הסיליקון. הוא הצטרף לחברה קטנה של אחיו, דן, במטרה לפתח מוצרים. אזה עלה לו רעיון לפתח מוצר עבור פרוטוקול התקשורת Asynchronous Transfer Mode, אלא שלשני האחים לא הסכימו על דרך הניהול, והם החליטו להיפרד. בשנת 1992 ייסד וילנאי את MMC Networks כ-"Bootstrap" במימון עצמאי. החברה פיתח מעבדים למערכות תקשורת, המנתבים אינפורמציה העוברת דרך מערכות מחשבים למסופים, ויודעו בין השאר לתת עדיפות למסרים, יכולת שנחשבה לפריצת דרך בתחומה. חברת סיסקו מערכות בחרה כמעט מן היום הראשון לשתף פעולה עם MMC, הכריזה על שיתוף פעולה בפיתוח, והתקינה את המעבדים בנתבים שלה.
ב-1994 החברה גייסה לראשונה מימון חיצוני, בסך 3.1 מיליון דולר, מקרן הון סיכון. היא הונפקה בנאסד"ק באוקטובר 1997. במאי 1998 היקמה MMC מרכז פיתו בישראל שהעסיק כ-40 עובדים, שהיה ממוקם בנתניה. MMC נרכשה באוגוסט 2000 על ידי חברת Applied Micro Circuits Corporation (AMCC) (אנ') מסן דייגו, קליפורניה תמורת 4.5 דולר מיליארד. העסקה הוגדרה על ידי העיתונות בישראל "כאקזיט הישראלי הגדול בהיסטוריה" (עד אז). העסקה בוצעה בהחלפת מניות של החברה הרוכשת, אולם זמן קצר אחר כך התפוצצה בועת הדוט-קום ומחיר המניה קרס בכ-95%.
לאחר מכירת MMC וילנאי שימש כדירקטור בחברת התוכנה הישראלית "וריסיטי", שעסקה בתחום דומה לחברת התוכנה "קלאריטי" שהקים 20 שנה קודם. ביוני 2004 פרש מהתפקיד.
בינואר 2003 פנתה משפחת וילנאי לבית המשפט המחוזי בתל אביב בערעור של שומת מס הכנסה בסך 366 מיליון שקל לבנותיו, על מניות בחברת MMC אותן העביר להם עמוס וילנאי במתנה. לטענתן הן לא היו חייבות במס, מכיוון שהמניות היו מוחזקות על ידי נאמנות מחוץ לישראל, וכן משום שהן אינן תושבות ישראל. בנוסף סכום המס היה הגבוה מהתמורה שנבעה להן בפועל בגין העסקה מאחר שבוצעה במניות שמחירן ירד אחר כך.
חיים אישיים

בנובמבר 1970 נישא לרות אריאלי. בישראל מתגוררים בני הזוג בבית במושב בני ציון. בשנת 2006 הקים וילנאי עם אשתו רות את "קרן עמוס ורות וילנאי", ארגון צדקה בקליפורניה המתמקד בקידום ילדים מוחלשים ונוער בסיכון, ובשינוי חברתי. וילנאי הוא כיום נשיא הקרן. אחיו דן וילנאי, גם הקים חברת הזנק בעמק הסיליקון, Computer Access Technology Corporation (CATC), שהונפקה ואחר כך נמכרה.
הערות שוליים

↑  איי אונליין, אפלייד מיקרו רוכשת את MMC ב- 4.5 מיליארד דולר במניות; המייסד הישראלי ומשפחתו גוזרים קופון של 530 מ' ד', באתר TheMarker‏, 28 באוגוסט 2000
↑  "הצלחות המעופפות־ ־ כדורים פורחים של גדנעי־אויר..., קול העם, 2 בנובמבר 1954
גדעני אויר מפריח <<צלחות מעופפות>>, דבר, 1 בנובמבר 1954
1 2  מרי שגיא-מידן, עמק הסיליקון - ראיון עם עמוס וילנאי, באתר TheMarker‏, 1 בספטמבר 2000
↑  ניר נתן (לוס אנג'לס) ודובי בן-גדליהו, ‏אנרג'ייזר: תכירו את זאב דרורי, מנכ"ל חברת טסלה שבונה רכב חשמלי, באתר גלובס, 2 במאי 2008
↑  אברהם פלג, "קלריטי הולכת על גדול", מעריב, 9 ביולי 1985
↑  רונית מאור, מיקרואלקטרוניקה. תוצרת כחול לבן, מעריב, 22 באוקטובר 1985
↑  אורי גינוסר, תוכנה - הופסקה פעילותה של חברת התוכנה קלריטי, מעריב, 14 ביולי 1987
1 2  - מרי שגיא מידן, קליפורניה, ‏ותודה לאוליבטי שהשקיעו ברהיטים, באתר גלובס, 17 בפברואר 1999
↑  אבישי עובדיה, ‏וילנאי לא לבד: כל אחד מ-40 עובדי סניף ישראל של MMC קיבל אופציות בשווי שבין 750 אלף למיליון ד', באתר גלובס, 3 בספטמבר 2000
↑  אלעזר לוין, ‏M.M.C שכרה 2,500 מ"ר בנתניה ב-10.5 דולר למ"ר, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2000
↑  יונתן נשיא, האקסיט הישראלי הגדול בהיסטוריה, באתר TheMarker‏, 28 באוגוסט 2000
↑  מורן בר כוכבא ואבישי עובדיה, ‏ה"מכה" של עמוס וילנאי - 520 מיליון דולר ממיזוג MMC, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2000
↑  הארץ, MMC - מרכישה של 4.5 מיליארד דולר למחיקות של 4 מיליארד, באתר TheMarker‏, 9 בינואר 2003
↑  גתית פנקס, "אנחנו עוזרים למהנדסים לעזור לעצמם", באתר TheMarker‏, 2 במאי 2001
↑  עינב בן יהודה, עמוס וילנאי פורש מדירקטוריון וריסיטי, באתר הארץ, 1 ביוני 2004
↑  אסף ברגרפרוינד, מכר חברה ב-4.5 מיליארד דולר, ועלול לרשום הפסד, באתר TheMarker‏, 9 בינואר 2003
אבישי עובדיה, ‏"מרכז החיים" של משפחת וילנאי, באתר גלובס, 9 בינואר 2003
↑  שמחים להודיע על נישואי רות אריאלי ועמוס וילנאי, מעריב, 27 בנובמבר 1970
↑  שרה ליבוביץ-דר, נחלה מדבקת, באתר הארץ, 10 במאי 2001
↑  מרי שגיא-מידן, עניין של חינוך, גנים, והרבה מזל, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2001
אימונוגניות

אימונוגניות (באנגלית: Immunogenicity) היא היכולת של חומר זר, כגון אנטיגן, לעורר תגובה חיסונית בגוף של אדם או חיה אחרת. אימונוגניות עשויה להיות רצויה או לא רצויה:
אימונוגניות רצויה מתייחסת בדרך כלל לחיסונים, שבהם הזרקת אנטיגן (החיסון) מעוררת תגובה חיסונית נגד הפתוגן, ומגינה על האורגניזם מחשיפה עתידית. אימונוגניות היא היבט מרכזי בפיתוח חיסונים.
אימונוגניות לא רצויה היא תגובה חיסונית של אורגניזם נגד אנטיגן טיפולי. תגובה זו מובילה לייצור של נוגדנים נוגדי תרופות (ADA), משביתה את ההשפעות הטיפוליות של הטיפול ועלולה לגרום לתופעות לוואי.
אתגר בביותרפיה הוא חיזוי הפוטנציאל האימונוגני של תרופות חלבון חדשניות. לדוגמה, נתוני אימונוגניות ממדינות בעלות הכנסה גבוהה לא תמיד ניתנים להעברה למדינות בעלות הכנסה נמוכה ובינונית. אתגר נוסף הוא לשקול כיצד האימונוגניות של חיסונים משתנה עם הגיל. לכן, כפי שנאמר על ידי ארגון הבריאות העולמי, יש לחקור אימוגניות באוכלוסיית יעד מאחר שניסויים בבעלי חיים ומודלים במעבדה אינם יכולים לחזות במדויק את התגובה החיסונית בבני אדם.
אנטיגניות היא היכולת של מבנה כימי (או אנטיגן או הפטן) להיקשר ספציפית לקבוצה של מוצרים מסוימים בעלי חסינות אדפטיבית, הסתגלותית: קולטני TCR או נוגדנים של תאי T (הידועים גם כקולטנים של תאי B). בעבר נעשה שימוש נפוץ יותר במונח אנטיגניות, כדי להתייחס למה שמכונה כיום אימונוגניות, ושני המונחים עדיין משמשים לעיתים קרובות לסירוגין. עם זאת, אימונוגניות מתייחסת ליכולתו של אנטיגן לגרום לתגובה חיסונית אדפטיבית. לפיכך אנטיגן עשוי להיקשר ספציפית לקולטן של תאי T או B, אך לא לעורר תגובה חיסונית אדפטיבית. אם האנטיגן אכן גורם לתגובה, זהו 'אנטיגן אימונוגני', המכונה אימונוגן.
פוטנציאל אימונוגני אנטיגני

שומנים וחומצות גרעין רבות הן מולקולות קטנות יחסית ו/או בעלות תכונות לא אימונוגניות. כתוצאה מכך, הם עשויים לדרוש צימוד עם אפיטופ כגון חלבון או פוליסכריד כדי להגביר את העוצמה האימונוגנית כך שיוכלו לעורר תגובה חיסונית.
לחלבונים ולמעט פוליסכרידים יש תכונות אימונוגניות, המאפשרות להם לעורר תגובות חיסוניות הומורליות.
חלבונים וכמה שומנים/גליקוליפידים יכולים לשמש אימונוגנים לחסינות מתווכת תאים.
חלבונים הם אימונוגניים יותר מפוליסכרידים.
מאפייני אנטיגן

אימונוגניות מושפעת ממאפיינים רבים של אנטיגן:
מרחק גנטי
גודל מולקולרי: מולקולות גדולות יותר, במיוחד אלו הגדולות מ-10kDa, יהיו יותר אימונוגניות
צפיפות אפיטופ
הרכב כימי והטרוגניות
מבנה חלבון
פולימרים סינתטיים
חומצות אמינו מסוג D
התכלות (יכולת להיות מעובד ומוצג כפפטיד MHC לתאי T)
אפיטופים של תאי T

תכולת האפיטופ של תאי T היא אחד הגורמים התורמים לאנטיגניות. באופן דומה, אפיטופים של תאי T יכולים לגרום לאימונוגניות לא רצויה, כולל פיתוח של ADA (נוגדנים נוגדי תרופות). גורם מכריע באימונוגניות של אפיטופ תאי T הוא חוזק הקישור של אפיטופים של תאי T למולקולות של קומפלקסים תואמי היסטולוגיה ראשיים (MHC או HLA). אפיטופים בעלי זיקת קשירה גבוהה יותר נוטים יותר להופיע על פני התא. מכיוון שקולטן תאי T מזהה אפיטופ ספציפי, רק תאי T מסוימים מסוגלים להגיב לפפטיד מסוים הקשור ל-MHC על פני תא.
כאשר נותנים טיפול תרופתי חלבוני (כמו אנזימים, חד שבטיים, חלבונים חלופיים) או חיסונים, תאים מציגי אנטיגן (APCs), כגון תא B או תא דנדריטי, יציגו חומרים אלו כפפטידים, שתאי T עשויים לזהות. הדבר עלול לגרום לאימונוגניות לא רצויה, כולל ADA (נוגדנים נוגדי תרופות) ומחלות אוטואימוניות, כגון תרומבוציטופניה אוטואימונית (ITP) בעקבות חשיפה לטרומבופויטין רקומביננטי ואפלזיה (aplasia) של תאים אדומים טהורים, אשר קשורה לנוסחה מסוימת של אריתרופויאטין (Eprex).
נוגדנים חד-שבטיים

נוגדנים חד-שבטיים טיפוליים (mAbs) משמשים למספר מחלות, כולל סרטן ודלקת מפרקים שגרונית. האימונוגניות הגבוהה הגבילה את היעילות והייתה קשורה לתגובות אינפוזיה חמורות. המנגנון המדויק אינו ברור, אך יש חשד שנוגדנים חד-שבטיים מעוררים תגובות עירוי על ידי יצירת אינטראקציות אנטיגן של נוגדנים, כגון היווצרות מוגברת של נוגדני אימונוגלובולין E (IgE), שעלולים להיקשר לתאי פיטום ולאחר מכן היווצרות דה-גרנולציה, ולגרום לתסמינים דמויי אלרגיה כמו גם שחרור של ציטוקינים נוספים (סערת ציטוקינים).
מספר חידושים בהנדסה גנטית הביאו לירידה באימונוגניות (הידועה גם בשם דה-אימוניזציה) של נוגדנים חד-שבטיים. הנדסה גנטית הובילה ליצירת נוגדנים מואנשים ונוגדני חלבון כימרי, על ידי החלפת האזורים הקבועים והמשלימים של שרשראות האימונוגלובולינים של העכברים עם מקבילות אנושיות. הדבר הפחית את האימונוגניות הקיצונית שלעיתים קשורה לנוגדנים חד-שבטיים של עכברים, אך הציפייה שהנוגדנים החד-שבטיים האנושיים לא יהיו בעלי תכונות אימונוגניות לא רצויות נותרה בלתי ממומשת.
שיטות הערכה > הקרנת אין סיליקו

ניתן למדוד את תכולת האפיטופ של תאי T, שהוא אחד הגורמים התורמים לסיכון של אימונוגניות, באמצעות כלי אין סיליקו. אלגוריתמים של אימונואינפורמטיקה לזיהוי אפיטופים של תאי T מיושמים כדי לשלב טיפולי חלבון לקטגוריות סיכון גבוהות ונמוכות. קטגוריות אלו מתייחסות להערכה וניתוח האם אימונותרפיה או חיסון יגרמו לאימוגניות לא רצויה.
גישה אחת היא לנתח רצפי חלבון למסגרות פפטיד נונאמר חופפות (כלומר 9 חומצות אמינו), שבכל אחת מהן מוערך פוטנציאל הקישור לכל אחד משישה אללים נפוצים מסוג I HLA ש"מכסים" את הרקע הגנטי של רוב בני האדם בעולם. על ידי חישוב הצפיפות של מסגרות בעלות ניקוד גבוה בתוך חלבון, ניתן להעריך את "ציון האימונוגניות" הכולל של חלבון. בנוסף, ניתן לזהות תת-אזורים של מסגרות עם ניקוד גבוה צפוף או "אשכולות" של אימונוגניות פוטנציאלית, וניתן לחשב ולרכז ציוני אשכול.
באמצעות גישה זו, ניתן לחשב את האימונוגניות הקלינית של תרופת חלבון חדשנית. כתוצאה מכך, מספר חברות ביוטכנולוגיה שילבו אימונוגניות אין סיליקו בתהליך הפרה-קליני שלהן בזמן שהן מפתחות תרופות חלבון חדשות.
לקריאה נוספת

Immunologists' Toolbox: Immunization. In: Charles Janeway (אנ'), Paul Travers, Mark Walport, Mark Shlomchik: Immunobiology. The Immune System in Health and Disease. 6th Edition. Garland Science, New York 2004, ISBN 0-8153-4101-6, p. 683–684
Descotes, Jacques (במרץ 2009). "Immunotoxicity of monoclonal antibodies". mAbs. 1 (2): 104–111. doi:10.4161/mabs.1.2.7909. PMC 2725414. PMID 20061816. {{cite journal}}:  (עזרה)
The European Immunogenicity Platform http://www.e-i-p.eu
De Groot, Anne S.; Martin, William (במאי 2009). "Reducing risk, improving outcomes: Bioengineering less immunogenic protein therapeutics". Clinical Immunology. 131 (2): 189–201. doi:10.1016/j.clim.2009.01.009. PMID 19269256. {{cite journal}}:  (עזרה)
Porcelli, Steven A.; Modlin, Robert L. (באפריל 1999). "THE CD1 SYSTEM: Antigen-Presenting Molecules for T Cell Recognition of Lipids and Glycolipids". Annual Review of Immunology. 17 (1): 297–329. doi:10.1146/annurev.immunol.17.1.297. PMID 10358761. {{cite journal}}:  (עזרה)
Cruse, Julius M.; Lewis, Robert E. (1998). Atlas of Immunology. Boca Raton: CRC Press. ISBN 978-0849394898.
יוהנס קפלר

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1571 וייל דר שטאדט (אנ'), האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  15 בנובמבר 1630 (בגיל 58) רגנסבורג, האימפריה הרומית הקדושה
 שם לידה:  Johannes Kepler 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, אסטרולוגיה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  האימפריה הרומית הקדושה האימפריה הרומית הקדושה
 מקום קבורה:  רגנסבורג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן  Evangelical Seminaries of Maulbronn and Blaubeuren  Tübinger Stift 
 מנחה לדוקטורט:  Michael Maestlin, טיכו ברהה 
 מוסדות:  לינץ (אפריל 1612–1627)  רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה  אוניברסיטת גראץ 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1996) 
 בן או בת זוג:  Barbara Müller (27 באפריל 1597–יולי 1611)  Susanne Reuttinger (28 באוקטובר 1613–15 בנובמבר 1630) 
 תרומות עיקריות
 חוקי קפלר
 חתימה:   
 
יוהנס קפלר (בגרמנית: Johannes Kepler‏; 27 בדצמבר 1571 – 15 בנובמבר 1630) היה אסטרונום, מתמטיקאי ואסטרולוג גרמני, שנחשב לדמות מפתח בהתפתחות האסטרונומיה והמדע המודרני במאה ה-17. תמך במודל ההליוצנטרי של קופרניקוס, לפיו כדור הארץ סובב סביב השמש ואינו מרכז היקום, כפי שהייתה העמדה המקובלת באותה העת. נודע בעיקר בזכות החוקים שניסח אודות התנועה הפלנטרית של כוכבי הלכת סביב השמש, הידועים בשם "חוקי קפלר", שהיוו את אחד מהיסודות עליהם בנה ניוטון את חוק המשיכה האוניברסלי.
קפלר חי בתקופה בה לא הייתה הבחנה ברורה בין אסטרונומיה ואסטרולוגיה, והשפעתם ההדדית של שני התחומים, בנוסף לאמונתו הדתית של קפלר, ניכרת ברבים מכתביו.
ביוגרפיה > ילדותו

קפלר נולד ב-27 בדצמבר 1571 בווייל (Weil der Stadt) אשר בנסיכות וירטמברג שבדרום גרמניה. סבו, סבלד קפלר, היה "לורד ראש העיר" (Bürgermeister) בעירם, אולם עד היוולדו של קפלר הידלדלו נכסי המשפחה. אביו, היינריך קפלר, התפרנס כשכיר חרב אך עזב את המשפחה בהיות קפלר בן חמש שנים. נראה כי הוא מת בזמן המרד ההולנדי. אמו, קתרינה גולדנמן, עסקה בריפוי וחקר צמחי מרפא. כילד היה קפלר חלש ונוטה לחלות. עם זאת, היה ידוע כילד מבריק, והרשים את המטיילים שעברו בפונדק שהחזיק סבו (אב אמו) בכישורים המתמטיים יוצאי הדופן שלו.
קפלר התוודע לאסטרונומיה בגיל צעיר, ופיתח אהבה לתחום שיעסיק אותו במשך כל חייו. בגיל שש הוא צפה בשביט של שנת 1577, וכתב כי "נלקח על ידי אמא [שלו] למקום גבוה כדי לצפות בו". בשנת 1580, בגיל תשע, צפה בליקוי ירח. עם זאת, מחלת האבעבועות השחורות בה לקה בילדותו הותירה את ראייתו פגומה והטילה בידיו מום, ובכך הגבילה את יכולתו לעסוק בצדדים התצפיתיים של האסטרונומיה.
בשנת 1589, לאחר שסיים את לימודיו במערכת החינוך הפרוטסטנטית של וירטמברג, החל קפלר ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת טיבינגן. הוא הוכיח עצמו כמתמטיקאי מעולה וזכה למוניטין של אסטרולוג מוכשר. תחת הדרכתו של מיכאל מאסטלין, למד על המודל הגאוצנטרי של תלמי ועל המודל ההליוצנטרי של קופרניקוס. באותה תקופה החל לתמוך בתאוריה של קופרניקוס. בוויכוחים נהג להגן על המודל ההליוצנטרי מנקודת מבט תאורטית ותאולוגית גם יחד. בסמוך לסוף לימודיו הוצע לקפלר לעבוד כמורה למתמטיקה ולאסטרונומיה בבית הספר הפרוטסטנטי בגראץ (שלימים הפך לאוניברסיטה של גראץ); על אף שאיפתו להפוך לכומר, הוא נענה להצעה באפריל 1594, בגיל 22.
ביוגרפיה > חייו בגרץ (1594–1600) > "מסתרי היקום"

בשנת 1596, כאשר לימד בגרץ, פרסם קפלר את חיבורו העיקרי הראשון, "מסתרי היקום", בו עסק בקשרים בין מסלולי כוכבי הלכת. בחיבורו קפלר מתאר את רעיונו הקשור לחמשת הגופים (פאונים) האפלטוניים - הארבעון, הקובייה, התמניון, התריסרון והעשרימון, גופים משוכללים, תלת־ממדים, סימטריים ובנוסף ניתן לחסום כדור בכל אחד מהם ולחסום כל אחד מהם בכדור. תכונה זו הביאה את קפלר לרעיון שמסלולי כוכבי הלכת הם כדורים, החוסמים ונחסמים באחד מהגופים האפלטוניים, כלומר ברווחים שבין המסילות של כוכבי הלכת לשמש ניתן להכניס בדיוק את אחד הגופים המשוכללים. קפלר קבע את החלוקה של הגופים בין ששת כוכבי הלכת שהיו ידועים בזמנו במערכת השמש: במסלולו של כוכב הלכת שבתאי נחסמה קובייה, בקובייה נחסם מסלולו של צדק, במסלולו של צדק נחסם הארבעון, שחוסם את מסלולו של מאדים, וכך הלאה.
ביוגרפיה > חייו בגרץ (1594–1600) > נישואיו הראשונים

בדצמבר 1595 הכיר קפלר את ברברה מילר, אלמנה ולה בת מנישואיה הקודמים. מילר הייתה בתו של טוחן עשיר, שהתנגד לנישואים עקב עוניו של קפלר, אך התמתן לאחר שקפלר פרסם את ספרו "מסתרי היקום". הזוג נישא ב-27 באפריל 1597.
בשנתיים הראשונות לנישואים, נולדו לזוג שני ילדים (היינריך וסוזנה), אך שניהם מתו בינקותם. לאחר מכן נולדו שלושה ילדים נוספים, סוזנה (1602), פרדריק (1604) ולודוויג (1607).
ביוגרפיה > חייו בגרץ (1594–1600) > מחקרים נוספים בגרץ

לאחר פרסום "מסתרי היקום" ובעידוד בכירי אוניברסיטת גרץ, החל קפלר בתוכנית לשכלול עבודתו ולהרחבתה. הוא תכנן לחקור ולכתוב ספרים על ארבעה נושאים נוספים: על תנועת כוכבי הלכת, על היקום ה"נייח" (השמש והכוכבים שאינם כוכבי לכת), על אופיים הפיזי של כוכבי הלכת והיווצרותם של מאפיינים טופוגרפיים (התמקדות בעיקר בכדור הארץ) ועל השפעת השמים על כדור הארץ (תופעות אופטיות באטמוספירה, מטאורולוגיה ואסטרולוגיה).
בנוסף, שלח קפלר את ספרו "מסתרי היקום" לאסטרונומים המובילים באותה תקופה, בהם טיכו ברהה, האסטרונום הראשי של הקיסר רודולף השני. ברהה וקפלר החלו בהתכתבות שיסודה בביקורת של ברהה על רעיונותיו של קפלר ועל ספרו, אולם נמשכה כשנתיים בדיונים על מגוון בעיות אסטרונומיות. ברהה התרשם מיכולתו המדעית של קפלר והזמין אותו לעבוד אצלו במצפה כוכבים חדש שהקים בפראג. בשל מהומות על רקע דתי, בין פרוטסטנטים לקתולים שפרצו בגרץ, מצבו הכלכלי וההזדמנות לעבוד במחקר אסטרונומי, שמח קפלר לקבל את הזמנתו של ברהה. וב-2 באוגוסט 1600 עזב את גרץ עם משפחתו ועבר לגור בפראג.
ביוגרפיה > חייו בפראג (1600–1612) > המתמטיקאי הראשי לקיסר

בהגיעו לפראג, קפלר עבד תחת הדרכתו הצמודה של ברהה, בעיקר בניתוח מתמטי של נתוני התצפיות האסטרונומיות. כשנה לאחר הצטרפותו של קפלר, מת ברהה באופן מפתיע. לטענת קפלר הדבר קרה כתוצאה מהתפוצצות שלפוחית השתן במהלך משתה בחצר הקיסר שבו ברהה נמנע מלהשתמש בבית השימוש עקב כללי הנימוס. וכך ב-24 באוקטובר 1601 קיבל קפלר את משרת המתמטיקאי הראשי לקיסר וירש את כל תצפיותיו ונתוניו של ברהה. קפלר החזיק במשרה זו במשך 11 שנים, עד מותו של הקיסר רודולף השני. תקופה זו נחשבת לפורייה ביותר בחייו של קפלר.
ב-1 בינואר 1604 פרסם קפלר את ספרו: "Astronomiae Pars Optica" העוסק בתופעות אופטיות הנראות בתצפיות אסטרונומיות, בו תיאר את דעיכת עוצמת האור לפי היחס ההופכי של המרחק ממקור האור בריבוע, החזרת אור על ידי מראות ישרות וקמורות, פרלקסה ותופעות אופטיות נוספות. ספר זה נחשב לבסיס של האופטיקה המודרנית.
מאוחר יותר בשנת 1604, פרסם את ספרו: "De Stella Nova" ("הכוכב החדש"), בו קפלר מתייחס להתפוצצות הסופרנובה שארעה באותה שנה. בספר זה ניתח קפלר את הופעת הסופרנובה באופן מדעי, ונקט עמדה ספקנית כלפי הפירושים האסטרולוגיים שניתנו לה.
ביוגרפיה > חייו בפראג (1600–1612) > "האסטרונומיה החדשה"

מחקריו האסטרונומיים של קפלר, שהתחילו באנליזה של תנועת כוכב הלכת מאדים תחת הדרכתו של ברהה, הגיעו לשיא בספרו "האסטרונומיה החדשה", אשר כלל בתוכו את שני חוקי התנועה הראשונים מתוך שלושת החוקים שניסח.
תהליך זה של ניתוח תנועתו של מאדים ארך כשש שנים, בהן קפלר חישב קירובים רבים למסלולו של מאדים ורק לאחר מספר רב של ניסיונות כושלים, חישב ואימת שמסלולו של מאדים הוא מסלול אליפטי, כאשר השמש נמצאת באחד ממוקדי האליפסה. לאחר מכן, בזמן קצר, הצליח קפלר לאמת על פי נתוני התצפיות של ברהה שאף שאר כוכבי הלכת נעים במסלול אליפטי (החוק הראשון) ומקיימים את החוק השני. בסוף שנת 1605 סיים קפלר את כתיבת "האסטרונומיה החדשה", אך עקב סכסוכים על השימוש בתצפיות שברהה הוריש אחריו, פורסם הספר רק בשנת 1609.
ביוגרפיה > חייו בפראג (1600–1612) > עבודות נוספות

בשנת 1610 גילה גלילאו גליליי ארבעה ירחים המקיפים את כוכב הלכת צדק, בעזרת ההמצאה החדשה באותה תקופה - הטלסקופ. גילוי זה נתן משנה תוקף למודל ההליוצנטרי והיווה הוכחה שתנועה שאינה סביב כדור הארץ היא בגדר האפשר. גלילאו ביקש את דעתו של קפלר, שנחשב באותה תקופה לאסטרונום הבכיר באירופה. קפלר הגן על גילוייו של גלילאו ואף הציע מספר השערות על המשמעות של גילויים אלו, במאמר שפרסם.
בנוסף, החל קפלר לחקור את תכונותיו האופטיות של הטלסקופ. התוצאה הייתה ספר נוסף שפורסם בשנת 1611 בשם "הדיופטריה" - מדע שבירת האור על ידי עדשות. בספר זה הניח קפלר את היסודות התאורטיים לאופטיקה הגאומטרית ומשם את עקרונות פעולת הטלסקופ.
בשנת 1611 חיבר קפלר מאמר נוסף: "על פתית השלג המשושה", בחיבור זה גילה קפלר את מבנה המשושה של פתית השלג, מבנה אופטימלי - בעל השטח הגדול ביותר עם כמות החומר הקטנה ביותר. בחיבורו הרחיב קפלר את הנושא של בעיות אופטימיזציה ודן בבעיית הכיסוי: מהו הסידור הטוב ביותר של כדורים המאפשר את תפיסת הנפח הקטן ביותר? קפלר הגיע לסידור בצורת גביש קובייתי ממורכז פאה. קפלר לא הוכיח שסידור זה הוא הטוב ביותר האפשרי והבעיה נותרת פתוחה עד לשנת 1998 (השערת קפלר, ראו גם 23 הבעיות של הילברט).
ביוגרפיה > חייו בפראג (1600–1612) > תהפוכות פוליטיות ואישיות

בשנת 1611, המתח הדתי-פוליטי בפראג הגיע לשיא; הקיסר רודולף השני, שבריאותו התרופפה, ויתר על כס המלכות לטובת אחיו, הקיסר מתיאס. קפלר הרגיש שעתידו בפראג לא בטוח והחל לחפש מקום אחר לעבוד ולחיות בו. מבין ההצעות הרבות שקיבל, בחר קפלר לקבל הצעה למשרה של מרצה למתמטיקה בעיר לינץ שבאוסטריה.
במקביל, שלושת ילדיו של קפלר חלו באבעבועות שחורות, בה חלה קפלר עצמו בילדותו. בנו פרדריק בן ה-6, נפטר מהמחלה. אשתו, שבריאותה הייתה רופפת, נפטרה זמן קצר לאחר מכן. קפלר נשאר בפראג עד למותו של הקיסר רודולף השני, בשנת 1612. הקיסר החדש, מתיאס, השאיר את קפלר בתפקידו, אך לא מנע ממנו לעזוב בסופו של דבר ללינץ.
ביוגרפיה > שארית חייו (1630-1612)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השפעתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רשימת כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.