stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן פרקאדה
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

יאן ורקאדה נולד כאחד מתאומים בזנדאם, בנו של אריקוס פרקאדה, מייסד קונדיטוריה ידועה בעירו. אביו השתייך לקבוצה דתית שהתייחסה לקתוליות בעוינות. בשנת 1877 עברה המשפחה לאמסטרדם, והתאומים נשלחו לפנימייה דתית באויסטרוויק שם הם נחשבו לאיטיים. משנת 1883 למדו בבית הספר המסחרי באמסטרדם. במהלך הילדות הם תמיד היו חברים קרובים.
ביקור משפחתי בקתדרלת קלן ובטרייר, עורר את התשוקה האמנותית של ורקאדה לאמנות פשוטה וקלאסית. יאן ניצל כל הזדמנות ללמוד לצייר בגלריות של הרייקסמוזיאום, ולעיתים קרובות ויתר על בית הספר כדי לשרטט בגנים הזואולוגיים. הוא התנגד לציפיות שיצטרף לעסק המשפחתי, ואביו כיבד את החלטתו של יאן ללמוד באקדמיה הלאומית לאמנויות באמסטרדם. אחיו התאום נשלח לאנגליה להכשרה עסקית, ולאחר מכן הם ניהלו חיים נפרדים.
הוא למד שנתיים וחצי באוניברסיטה 1887–1889. הוא חיפש קול אמנותי לרגשותיו הדתיים המתעוררים בעידן המפאר את הטכנולוגיה ואת חיי העיר, הוא חיזר אחרי הבדידות הכפרית. הוא התגורר בהאטם במשך שנתיים, שם, מאוכזב מהספרות של אותם ימים, החל לחפש תשובות בספרו של טולסטוי "וידוי" וגם ביצירותיו של שארל בודלר.
ביוגרפיה > פריז

ורקאדה עבר לפריז בפברואר 1891, שם הכיר את פול גוגן. שהותו בפריז הייתה קצרה אך מאוד אינטנסיבית. המרד הסימבוליסטי נגד הנטורליזם והריאליזם פעל באותה תקופה ובבית הקפה וולטייר הוא פגש את הסימבוליסטים הספרותיים.
יאן התחבר עם פול סריזייה, תלמידו של גוגן, וצייר איתו בסטודיו. הוא הפיק קבוצה ציורים של טבע דומם המבוססים על העקרונות של גוגן אותם אימץ. הוא הסביר לוורקאדה כי הבנה אסתטית חייבת לחדור את ייצוג הטבע, כי יצירה אמנותית חייבת להיות גם לידה חומרית וגם רוחנית. ורקאדה ראה בכך תובנה לבריאה האלוהית. הוא התקרב לתנועת הנאבי ('הנביאים'), במיוחד אלה שנפגשו בסטודיו של פול רנסו, כולל מוריס דניס, אדוארד וילאר ופייר בונאר.
רנסו וסריזי עקבו אחר התיאוסופיה המזרחית, ופרקאדה נחשף למיסטיקה המתחדשת, התעניינות בקבלה שקלטו הסימבוליסטים. הוא שאב מזה הרבה, אך דבק באמונות הנוצריות. מאוחר יותר הודה כי התנועה הסימבוליסטית ירשה עיסוקים חברתיים שחדרו בריק שנוצר בין אובדן האמונה הנוצרית, לבין פשיטת הרגל הרוחנית של המדע החומרי.
ההמרה לקתוליות

בזמן עזיבתו של גוגן לטהיטי, באפריל 1891, ורקאדה וסריזי עברו לבריטני, שם עבד פול גוגן בפונט-אוון בשנים הקודמות. בתגובה לנוף ולמנהגים הדתיים המוטבעים בתושבי המקום, ובעקבות תערוכותיו הרוחניות של סריזי, גברו רגשותיו הדתיים של פרקאדה. הוא הפך יותר מסוגר והשתתף בפעם הראשונה במיסה קתולית. לאחר זמן מה הוא נסע לאמסטרדם לארבעה חודשים.
ורקאדה הציג עם תנועת הנאבי בתערוכת 'העצמאיים' במארס 1892. התכנסויות תנועת הנאבי בסטודיו של רנסו נמשכו, אך עד מהרה ורקאדה חזר לבריטני, כשהוא מצויד בתנ"ך.
איטליה

לאחר מכן נסע ורקאדה לאיטליה, שהה בפירנצה וביקר בסיינה, פיזה ועוד. הוא נמשך עמוק לחיי המנזר הפרנציסקני בפיזולה ועל ידי האידיאל הפרנציסקני והוא ביקש לגור שם. הוא הופנה לרומא לקבל הסכמה, אבל הוקסם מהעיר. סריזי היה אז בפירנצה, והופתע מההמרה לקתוליות של חברו. במאי 1893 ביצע ורקאדה את חודשי השהייה שלו בפיזולה. הוא מצא רענון עמוק בחיי המנזר, שלווה בסדר שבעבודת הקודש ופשטות הלב והאמונה בקרב הנזירים. בעודו שם צייר שני ציורי קיר, כולל אחד של פרנציסקוס הקדוש, ושמע דיווחים טובים על נזירים אמנים של בוירון.
במנזר בוירון

מתוך כוונה לבקר מחדש את משפחתו, נסע תחילה למנזר בוירון ונשאר זמן מה. המנזר היה כעת בשלב השני שלו, לאחר סגירתו בין 1875 ל-1887 והותאם למנהגי הבנדיקטים, פרקאדה מוקף על ידי המוזיקה הגרגוריאנית התרשם עמוקות מיצירות האמנות שם, שסטו מהאמנות המודרנית שלה נחשף בפריז.
לאחר שביקר בביתו, בילה זמן מה בקופנהגן (שם הוצגה תערוכה מעבודותיו), חזר לבוירון. בהחלטה שהוא מניח את הקריירה הפרטית שלו ובשנת 1894 התקבל למנזר. אז התחיל במימוש עבודתו בבית הספר לאמנות בוירון, בבאדן וירטנברג, בגרמניה.
הוא עבד גם ברחבי אירופה והייתה לו השפעה חשובה על המשך הפיתוח של האמנות הבנדיקטינית החדשה.
גלריה

דיוקן עצמי
זיכרון
נוף
נוף
דרך
פולדו
טבע דומם עם תפוח
אשת איכר
גשמני
סנט סבסטאן
הערות שוליים

↑  Francisco Mazzaferro, 'Jan Verkade, Cennino Cennini and the Quest for Spiritual Art in the Mid of World War 1'
↑  Jörg Metzinger: Jan Verkade. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 12, Bautz, Herzberg 1997, ISBN 3-88309-068-9, Sp. 1259–1261.
↑  J. Jørgensen, J. K. Huysmans, Kultur und Katholizismus Vol. IX (Kirchheim'sche Buchhandlung, Mainz und München 1908), Chapter 5 pp. 45 ff.
↑  Verkade, Die Unruhe zu Gott (1930), pp. 56-81, and at pp. 70-73.
↑  Verkade, Die Unruhe zu Gott (1930), pp. 180-194.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532273705606  BNE: XX1230935  BnF: cb13012250c (data)  BPN: 49072349  GND: 118768093  ISNI: 0000 0001 1557 1066  KulturNav: cf253a61-14ef-4af3-9645-eea1342ca57e  LCCN: n90641677  NKC: jx20080714011  NTA: 074135244  RKD: 80407  SNAC: w6hf5h1h  SUDOC: 098262823  ULAN: 500024414  VcBA: 495/255876  VIAF: 71525732   WorldCat (עם VIAF): 71525732
יהושע פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1885 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 במאי 1934 (בגיל 49) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
הקונגרס הציוני ה-13 (תרפ"ג-1923): משמאל יהושע פרידמן, השני מימין הוא אביו אליעזר אליהו פרידמן, וביניהם יצחק וילקנסקי (וולקני) (דודנו)
הסטודיו הדרמטי העברי בקובנה, 15 ביוני 1927 (פרידמן ישוב בשורה השנייה מימין)
מצבות קבריהם של יהושע פרידמן ושל אביו אליעזר פרידמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב
יהושע פרידמן (פרידמאן; ג' באדר תרמ"ה, 18 בפברואר 1885 – י"ח באייר תרצ"ד, 3 במאי 1934) היה מלומד, מחנך עברי ועסקן תרבות יהודי ליטאי, משורר ומתרגם עברי שתרגם בעיקר מן השירה הרומית הקלאסית.
כינוס תרגומיו

מבחר השירה הרומית / אובידיוס, ורגיליוס, הורציוס; בתרגומו של יהושע פרידמן; ערוך ומבואר בידי אלכסנדר פוקס, חיפה: בית הספר הריאלי העברי ('ספרי מופת לבתי ספר'), תשי"ב 1952.
לקריאה נוספת

'פרידמן, יהושע', בתוך: צבי קרול וצדוק לינמן (עורכים), ספר בית הקברות הישן בתל אביב, תל אביב: דפוס ספר, ת"ש, עמ' רפב–רפג.
'יהושע פרידמן ז"ל (שירטוטים לדמותו)', בתוך: מבחר השירה הרומית (1952), עמ' 3 ואילך.
'פרידמן, יהושע בן אליעזר-אליהו', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: אישים, תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 214 טור 1. (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1412)
הערות שוליים

1 2  יהושע השיל ברוך פרידמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
1 2  עמינדב דיקמן, 'פרקים ראשונים להשתלשלות תולדות ההקסמטר העברי', בתוך: חנן חבר (עורך), רגע של הולדת: מחקרים בספרות עברית ובספרות יידיש לכבוד דן מירון, ירושלים: מוסד ביאליק, תשס"ז 2007, עמ' 255.
↑  מ. י[צחק] מנדלסון-מישקוץ, 'הגימנסיה העברית בווילקובישק', בתוך: דב ליפץ, נתן גורן [ואחרים] (עורכים), יהדות ליטא, כרך ב (תל אביב תשל"ב), עמ' 151 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 873).
↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר משה ירדני (זקהיים)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 78.
↑  יהודה גוטהלף, עיתונות יהודית שהיתה, תל אביב: האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג.
↑  'פרידמן, יהושע בן אליעזר-אליהו', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: אישים, תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 214 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1412).
↑  מ. אלישיב (פרידמן), 'יד לחברים שאינם: מורי הגמנסיון הריאלי העברי בקובנה', בתוך: ישראל יבלוקובסקי (עורך), היכל ששקע: החינוך העברי בקובנה – מוסדות ואישים, תל אביב: ארגון בוגרי הגמנסיון העברי בקובנה, 1962, עמ' 322.
↑  אשר רייך, הנשיקה מבעד למטפחת: מבחר השוואות תרגומי שירה, תל אביב: עם עובד, תשס"א 2001, עמ' 27.
↑  מובא בתוך דוד לאזר, יפת באהלי שם, מעריב, טור 1, 28 בינואר 1972.
↑  בלויתו של ד"ר יהושע פרידמן, דבר, 7 במאי 1934.
↑  בין הבאים, דבר, 6 בנובמבר 1933.
↑  מילות השיר "דונם פה ודונם שם" והאזנה לו, באתר זמרשת.
↑  עוז אלמוג, הצבר – דיוקן, תל אביב: עם עובד ('ספרית אופקים'), תשנ"ח 1998, עמ' 92. וכן: נתן שחר, שיר שיר עלה-נא: תולדות הזמר העברי; עריכה: זהבה כנען ושמעון ריקלין, מושב בן שמן: מודן, תשס"ז; אורן יפתחאל, '"אנו מייהדים אותך מולדת": על נכותו של הפטריוטיזם הישראלי בזמר ובנוף', בתוך: אבנר בן-עמוס ודניאל בר-טל (עורכים), פטריוטיזם: אוהבים אותך מולדת, תל אביב: דיונון, 2004, עמ' 255.
↑  ראו הספד: דניאל, מרים פרידמן, משמר, 23 באפריל 1946.
↑  דוד תדהר (עורך), "יעקב משה עמית (גוטליב)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1774.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311580105171  ISNI: 0000 0003 6924 4137  LCCN: nr98042442  VIAF: 246345277   WorldCat (עם VIAF): 246345277
טרנס וילקאט

| --- | --- |

טרנס וילקאט, 1994
 לידה:  31 באוקטובר 1949 (בן 74) ראסלוויל, קנטאקי
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת מערב קנטקי  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  Southern High School 
 עיסוק בעבר:  טייס
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1990–2020 (כ־30 שנה)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  42 ימים ו-5 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  טרנס וילקאט
 משימות
 STS-68,‏ STS-79,‏ STS-89 ,‏ STS-106
    
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה  מדליית השירות הראוי לשבח (פעמיים)  צלב התעופה המצוינת   מדליית השירות המצטיין של נאס"א  מדליית המנהיגות הבולטת של נאס"א  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (4 פעמים)
 
טרנס וילקאט (באנגלית: Terrence Wade Wilcutt;‏ נולד ב-31 באוקטובר 1949, ראסלוויל, קנטקי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה

טרנס וילקאט נולד בעיירה שבקנטקי וגדל בלואיוויל. בשנת 1974 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטה מקומית. לאחר סיום הלימודים הוא היה מורה למתמטיקה בבית הספר.  בשנת 1976 הוא התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ובשנת 1978 סיים קורס טיס. הוא שירת כטייס מטוס מקדונל דאגלס F-4 פנטום בבסיס החיל בהוואי. בהמשך הוא הוצב ביפן, קוריאה הצפונית, והפיליפינים. בשנת 1983 וילקאט עבר הסבה למטוס מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט. בשנת 1986 הוא קיבל הסמכה כטייס ניסוי והיה מעורב במספר פרויקטים. בסך הכול הוא עשה כ-6,000 שעות טיסה.
שירות בתחום החלל

בשנת 1990 וילקאט נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא ביצע מספר תפקידים במערכות קרקעיות. בשנת 1994 הוא השתתף במשימת STS-68 כטייס של מעבורת החלל אנדוור (מייקל בייקר היה מפקד צוות). צוות המעבורת עסק בחקר כדור הארץ. במשימת STS-79 בשנת 1996 (ויליאם רדי היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל אטלנטיס. זו הייתה משימה במסגרת "תוכנית מיר" המשותפת לארצות הברית ורוסיה ובוצעה בה העגינה של מעבורת חלל לתחנת החלל מיר, החלפת צוות וביצוע ניסויים. בשנת 1998 וילקאט היה מפקד צוות של STS-89 במעבורת החלל אנדוור. משימת המעבורת השמינית של עגינה בתחנת החלל "מיר" במסגרת תוכנית מיר. בספטמבר 2000 וילקאט טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-106 על מעבורת החלל אטלנטיס זו הייתה משימה של עגינה בתחנת החלל הבין-לאומית להבאת אספקה והחלפת צוות.
לאחר שירות פעיל כאסטרונאוט וילקאט שירת במספר תפקידים בנאס"א. הוא מונה לאחראי בטיחות בשנת 2002 במקום בריאן או'קונור שפרש. הוא פרש לגמלאות בשנת 2020.
חלוץ מרכזי (הוקי קרח)

ויין גרצקי שיחק במשך כל הקריירה שלו ב-NHL כחלוץ מרכזי.
חלוץ מרכזי בהוקי קרח הוא שחקן בעמדת חלוץ שאזור המשחק העיקרי שלו הוא אמצע הקרח, הרחק מהלוחות. לחלוצים מרכזיים יש יותר גמישות במיקום שלהם ולכן לרוב הם מכסים בסופו של דבר יותר משטחי קרח מכל שחקן אחר. חלוצים מרכזיים הם מחליקים חזקים ומהירים באופן אידיאלי שמסוגלים לבצע תיקול נסיגה במהירות מעומק האזור היריב. בדרך כלל, חלוצים אלו צפויים להיות מוסרים מוכשרים יותר מאשר כובשי שערים, אם כי יש יוצאים מן הכלל - בדרך כלל מרכזיים גדולים יותר שמתמקמים ישירות מול הרשת כדי לקלוע בריבאונדים. הם אף צפויים להיות בעלי "ראיית קרח" יוצאת דופן, מנת משכל של הוקי, אינטליגנציה ויצירתיות. הם גם בדרך כלל החלוצים בעלי האוריינטציה ההגנתית ביותר על הקרח, מכיוון שהם צפויים לשחק את תפקיד השחקן השלישי בהגנה, לעזרת המגינים. מרכזיים בדרך כלל משחקים כחלק מקו של שחקנים שמוחלפים לעיתים קרובות כדי לשמור על רעננות ולשמור על תנועת המשחק.
משחק באזור ההתקפה

חלוצים מרכזיים נדרשים לכסות חלק ניכר מהקרח בכל שלושת האזורים. היכן שהחלוץ המרכזי נוטה לשחק באזור ההתקפה הוא בדרך כלל עניין של אימון והעדפה אישית. החלוצים המרכזיים אחראים לשמור על זרימת המשחק בתנועה, ובדרך כלל מטפלים ומוסרים את הדסקית יותר מכל שחקן עמדה אחר. בגלל זה, רוב החלוצים המרכזיים הטובים נוטים למסור הרבה יותר אסיסטים מלהבקיע שערים מכיוון שהמשחק עובר דרכם כשהם מנסים למצוא חברים פנויים בקבוצה. תחומי האחריות של החלוץ המרכזי באזור מקבילים לקשר התקפי הקלאסי מספר 10 בכדורגל.
כמו שיש מגוון סגנונות התקפיים שקבוצות אוהבות להשתמש, אף אופן השימוש בחלוצים מרכזיים באזור ההתקפה הוא מגוון כמו השחקנים עצמם. בדרך כלל תפקידו של החלוץ המרכזי בהתקפה הוא לנהל את ההתקפה בעצמו, לעזור לשחקנים אחרים, ולספק תמיכה לקרבות על הדסקית. הם מסתובבים ברוב אזורי הקרח ויש להם חופש רב בקבלת החלטות. הם אף צפויים להיות כל הזמן בתנועה ולגרום למגינים להתקשות לעקוב אחריהם.
משחק באזור ההתקפה > כניסה לאזור

העניין של הבאת הדסקית לאזור בדרך כלל מתבצע בשתי דרכים. הדרך הראשונה כוללת את מוביל הדסקית הטוב ביותר של הקבוצה (בדרך כלל המרכזי) באמצעות מהירות החלוצים כדי לחצות את הקו הכחול עם הדסקית ולנהל את ההתקפה. הדרך השנייה מכונה בפי העם "לזרוק פנימה" (באנגלית: " dump in"), בו שחקן התקפה (כמעט תמיד מגן או חלוץ מרכזי) חובט את הדסקית מהאזור הנייטרלי לכל אחת מהפינות מאחורי הרשת היריבה בתקווה שחלוצי האגף הממהרים יוכלו לנצח את המגינים היריבים ולהשיג שליטה עליה. תפקידו של המרכזי במקרה זה הוא לספק תמיכה לחלוצי האגף אם הם יתערבו בקרב על הדסקית, ולתת לחלוץ האגף הנאבק אפשרות לנסות להזיז את הדסקית אליו, או לנסות לגרוף דסקיות משוחררות כאשר יהיו זמינות. לאחר שהדסקית משוחררת, ההתקפה יכולה להתנהל כרגיל.
משחק באזור ההתקפה > מאחורי השער

כאשר חלוץ אגף של חלוץ מרכזי מותקף לאורך הקרשים, המרכזי יכול לתפוס עמדה מאחורי שער הקבוצה היריבה כדי לקבל את מסירת חלוץ האגף הלחוץ. מאחורי השער יש מקום טבעי לחלק מהמרכזיים לשחק בו. זו עמדה קשה מאוד להגנה כי היא מאלצת את המגינים היריבים לעזוב את החלק הקדמי של שערם. זה גם נותן לחלוץ המרכזי תצוגה ברורה של הקרח. ממיקום זה יש למרכזי נתיבי מסירה ברורים והוא ממזער את המרחק ואת הקושי של המסירות כמעט בכל חלק מאזור השער.
משחק באזור ההתקפה > מעבר לקו הכחול

מרכזיים רבים מנצלים את הניידות והחופש שלהם כדי לנצל את אזור השער, האזור שבין נקודות העימות, כ-5 עד 15 רגל מהשער. אזור המשבצות הוא טריטוריית כובשי שערים הידועה לשמצה בשל קרבתו לשער והקושי שיש לקבוצה היריבה להגן עליה. מרכזיים רבים אוהבים את האזור הזה בגלל הפתיחות שלו. החזקת הדסקית באזור זה מעניקה למרכזי אפשרויות רבות ושונות, כמו גם מיקום מרכזי במשחק ההתקפה. מכאן השחקן יכול לבחור לחבוט את הדסקית לשער, לנסות למשוך מגינים מהשער על ידי החלקה, או למצוא שחקנים פנויים קרוב יותר לכלוב השער.
בנוסף, ללא הדסקית, החלוץ המרכזי יכול לבחור לכבוש את השטח הזה בחיפוש אחר סטיות של חבטות ארוכות טווח או ריבאונדים. מלבד כמה חלוצים מרכזיים גדולים יותר שמתמקדים בהבקעת ריבאונדים, מרכזיים ממעטים להתמקם ישירות מול השער עצמו מכיוון שבמקרה של איבוד, הרבה יותר קשה לחזור למצב הגנתי.
משחק באזור ההתקפה > חציי הלוחות

חלק מהחלוצים המרכזיים ישחקו לצד חציי הלוחות. עמדה זו חשובה במיוחד למרכזי בכמה מערכות במשחקי כוח. שוב, זה נותן למרכזי מבט ברור על פני הקרח ואפשרויות רבות ושונות. מכאן הוא עשוי לבחור למסור בחזרה למגן על הנקודה, לרדת לאורך הלוחות אל חלוץ אגף מאחורי השער, או לנוע לכיוון השער עצמו בתקווה למשוך אליו מגינים. החיסרון של עמדה זו הוא שהיא מוגנת בקלות, ולמרכזי אין הרבה זמן לסקור את הקרח בחיפוש אחר חבר פנוי בקבוצתו.
משחק באזור ההתקפה > במשחק כוח

גם ערכות משחקי הכוח מגוונות למדי, כך שתפקידו של החלוץ המרכזי יכול לנוע לטווח רחב של תפקידים. פעמים רבות אף על פי שהחלוץ המרכזי יבחר לפעול באזור השער או על חצי הלוח. עמדת חצי הלוח כאן הופכת קלה יותר למשחק מכיוון שלחלוץ המרכזי יש יותר זמן להסתכל על פני הקרח, והוא לא נלחץ כל כך על ידי המגינים. תפקידו של החלוץ המרכזי הוא לנהל את ההתקפה בעצמו ולחפש נתיבי מסירה כדי לפתוח שחקנים או לשוטט באזור השער בחיפוש אחר סטיות וריבאונדים.
משחק באזור הנייטרלי > התקפה

תפקידו של החלוץ המרכזי באזור הנייטרלי בצד ההתקפה אם הוא מחזיק בדסקית, הוא להביא את הדסקית לאזור ההתקפה על ידי נשיאה או חבטת הדסקית פנימה. אף על פי שכל שחקן רשאי לשאת את הדסקית לאזור, לרוב הכי סומכים על החלוצים המרכזיים שיעשו תפקיד זה על הצד הטוב ביותר, וזאת עקב מהירותם, זריזותם ויכולת שליטתם על המקל. אם שחקן אחר מחזיק בדסקית שבזמן התקפה לתוך האזור, תפקידו של החלוץ המרכזי הוא לספק תמיכה אם נושא הדסקית צריך למסור לשחקן אחר מעבר לקו הכחול. לאחר שהאזור הושג, ההתקפה עשויה להמשיך ולהתנהל כפי ראות עיניהם.
ב'זריקות פנימה', תפקידו של המרכזי הוא לספק תמיכה לחלוצי האגף בזמן שהם נלחמים על החזקה בפינות, ומנסים להשיג שליטה על דסקיות משוחררות.
משחק באזור הנייטרלי > הגנה

אסטרטגיות רבות ושונות הומצאו כדי להגן על האזור הנייטרלי. לעיתים קרובות הגנה מוצלחת על האזור הנייטרלי מובילה לפחות הזדמנויות לקבוצה היריבה לנהל התקפות.
כאן המרכזי יתמקד בעיקר בהחלקה ובהצללה על נושאי הדסקית היריבים כדי לנסות לגרום לאיבודי דסקית. הם אחראים לאמצע הקרח, ומנסים לנתק נתיבי מסירה ארוכים לשחקני התקפה. אם הקבוצה המגינה מצליחה להכריח איבוד, החלוץ המרכזי אחראי לרוב להפוך את כיוון המשחק או לקבל את המסירה הראשונה מחלוץ אגף שכפה בהצלחה איבוד.
משחק באזור הנייטרלי > הגנה > מלכודות במשחק

בעת משחק במלכודת, החלוץ המרכזי בדרך כלל הוא חוד החנית של ההגנה בכך שמציב את עצמו באמצע הקרח בין הקו האדום לקו הכחול בעמדת ההגנה. בכך מאלץ את נושא הדסקית לפנות לכל אחד מהלוחות, שם החלוץ המרכזי וחלוץ האגף בצד הדסקית סוגרים אותו, "לוכדים" אותו בין שני המגינים והלוחות. כעת לשחקן המתקיף יש מעט מאוד אפשרויות, ובדרך כלל עליו לסגת ולמסור למגן, ואז הקבוצה המגינה יכולה לאפס את המלכודת. טקטיקה זו נוצרה על ידי הניו ג'רזי דווילס בסוף שנות ה-90 ומאז נעשה בה שימוש נרחב ב-NHL ובכל רמות ההוקי.
משחק באזור הנייטרלי > הגנה > נעילת האגף השמאלי

כאשר משתמשים באסטרטגיית נעילת האגף השמאלי, תפקידו של המרכזי הוא בדרך כלל להצל על נושא הדסקית או לספק לחץ סמלי באזור הקבוצה היריבה כדי לאלץ אותם לנסות לעבור את הקרח עם הדסקית לתוך אזור הנעילה. זוהי אסטרטגיה ישנה בהרבה והיא פחות נפוצה ברמות העילית, אולם ב-2006 נעשה בה שימוש נרחב על ידי קרוליינה הוריקנס בדרכם לגביע סטנלי הראשון שלהם.
משחק באזור ההגנה

בניגוד לאחריות ההתקפית שלהם, האחריות ההגנתית של החלוץ המרכזי היא פשוטה יחסית. שוב, המרכזי חייב להיות מסוגל להשתמש ביכולת ההחלקה שלו כדי לכסות חלקים עצומים של הקרח, והוא אחראי על האחוז הגדול ביותר של הקרח באזור שלו מאשר כל עמדה אחרת.
משחק באזור ההגנה > הגנה על אזור השער

האחריות הראשונה והעיקרית של המרכזי היא להגן על אזור השער מפני חלוצים יריבים. זהו האזור הקשה ביותר להגנה על הקרח בגלל קרבתו לשער והיותו ממוקם באמצע הקרח. המרכזי אחראי לא רק על החלוץ המרכזי היריב, אלא גם על חלוצים אחרים שנכנסים לאזור. כמו המגינים, לעיתים קרובות מסתמכים על מרכזיים כדי לחסום חבטות למרחקים ארוכים תוך כדי סיור באזור. מכיוון שאין לוחות באזור השער, קשה לשחק פיזית על חלוצים יריבים, כך שהמרכזיים חייבים להיות טובים בשימוש במקלות שלהם כדי להגן באמצעות תיקולים, הרמות מקל ועבודות מקל אחרות.
משחק באזור ההגנה > הגנה על ההיקף

ההיקף הוא עמדת יתרון עבור ההגנה, הלוחות פועלות כמגן נוסף והקבוצה המגינה לעיתים קרובות תנסה לתחם את נושא הדסקית בין הלוחות ושני מגינים או יותר כדי לכפות איבודים. האחריות הכללית של המרכזי היא לספק תמיכה לשחקנים אחרים המעורבים עם נושאי הדסקית היריבים בקרבות דסקית באזור הלוחות על ידי מתן מוצא למגן הראשי (בדרך כלל מגן באזור ההגנה) למסור אליו את הדסקית אם הוא מסוגל לזכות בדסקית מהשחקן ההתקפי, אם כי המרכזי משתתף מדי פעם בקרבות הדסקית האלה אם הוא חייב.
משחק באזור ההגנה > פריצה מהאזור

כאשר הדסקית נאבדת על ידי הקבוצה ההתקפית, ההגנה חייבת להיות מסוגלת לצאת מהאזור בצורה זורמת. בפריצה יסודית בסיסית, הדסקית נשלטת על ידי ההגנה מאחורי השער, אשר לאחר מכן מעבירה אותה לאורך הלוחות לחלוץ. החלוץ המרכזי ממשיך בצד החיצוני של נקודת העימות ומתחיל להתפרץ לצד חלוץ האגף הנושא את הדסקית. אם חלוץ האגף אינו מוגן, הוא עלול להחליק את הדסקית בעצמו, ובמקרה זה המרכזי מספק אפשרות מסירה באזור הנייטרלי, או אם חלוץ האגף נלחץ, הוא יכול לבצע את מסירת הפריצה לחלוץ המרכזי במעלה הקרח. כאן המרכזי יכול לסחוב את הדסקית מהאזור בעצמו, או לחפש את חלוץ האגף החלש שנתקל בקרח במרכז.
פריצה מהירה משמשת לפעמים כדי לנצל את משחק המעבר המרושל של היריב. במערכה זו, המגן עובר ישירות למרכז ומסתלסל בנקודת הפנים. לאחר מכן, המרכזי יכול לשאת את הדסקית בעצמו או לנסות להעביר לחלוץ האגף החלש במעלה הקרח.
משחק באזור ההגנה > בזמן הריגת העונש

יחידת הריגת עונשין מורכבת בדרך כלל משני חלוצים ושני מגינים. תפקידו של המרכזי אינו שונה במידה ניכרת מכל חלוץ אחר, אם כי הם נכללים כמעט תמיד ביחידת הריגת עונשין לצורך נטילת העימות. תלוי באיזה מערך משתמשים בהריגת העונשין, המרכזי יחד עם החלוץ השני על הקרח ישחקו בהגנה צדדית גבוהה, בניסיון לחתוך נתיבי מסירה באזור השער. שנית, הם לוחצים על שחקני התקפה על הלוחות אם אין להם החזקה ברורה.
תיקול נסיגה

החלוץ המרכזי צריך להיות מוכן תמיד לפריצה מהירה של הקבוצה היריבה. המרכזי צפוי לשחק הכי עמוק באזור ההתקפי אך גם הראשון מבין החלוצים לתקל בנסיגה. בתיקול נסיגה, המרכזי צריך לקחת את השחקן היריב הראשון שלא מכוסה.
עימותים

בדרך כלל תפקידו של המרכזי לזכות בעימותים בשביל קבוצתו. מרכזיים משתמשים בטקטיקות רבות ושונות כדי לזכות בעימותים המנוצלות על ידי הכוח או המהירות שלהם.
טכניקות והעדפות לעימות משתנות מאוד משחקן לשחקן בהתאם למיומנות השחקן בעימות, מהירות, כוח וזריזות. למרות שטכניקות העימות שונות מאוד, זה כמעט אוניברסלי עכשיו כשהמרכזי הופך את היד התחתונה שלו וזוכה בעימות עם גב היד שלו כדי לצבור יותר כוח בעת משיכת הדסקית לכיוונו.
מרכזיים גדולים יותר, כבדים יותר וחזקים יותר עשויים להעדיף להשתמש בטקטיקות כוח כמו קשירת המרכזי היריב וניצחון בדסקית עם רגליו או התגברות על היריב על ידי קריעת הדסקית באמצעות כוח טהור. מרכזיים קטנים ומהירים יותר עשויים להשתמש בטקטיקות מהירות כמו ניסיון ליצור קשר עם הדסקית לפני שליריבו יש סיכוי להכניס את המקל שלו לנקודה, או טכניקת ההחלקה שבה הוא מאפשר ליריבו גישה לנקודה בקלות כדי שיוכל להחליק את המקל שלו מתחת ולמשוך את הדסקית בחזרה החוצה.
עימותים הם קריטיים להצלחת הקבוצה בהתקפה או בהגנה. לשם כך, מרכזיים שעלולים ללקות בחסר בתחומים אחרים, במיוחד בהתקפה, עדיין יכולים להיות בעלי ערך לקבוצה אם הם מתעמתים מעולים. עימותים משמשים לעיתים קרובות כמדד לאפקטיביות הגנתית, ומתעמתים טובים משחקים דקות רבות בהריגת העונשין ובמצבים מובילים במשחקים מאוחרים שבהם יש חשיבות חיונית להחזקה מידית על הדסקית.
לקריאה נוספת

Podnieks, Andrew (2007). The Complete Hockey Dictionary. Fenn Publishing. ISBN 978-1-55168-309-6.
יהודה בקון

| --- | --- |

יהודה בקון בסטודיו שלו בירושלים, 2008
 לידה:  28 ביולי 1929 (בן 95) Moravská Ostrava, צ'כיה 
 מקום לימודים:  בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות (1955)  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב (1964)  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (1958)  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב (1957)  מכון פראט (1973) 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור, גרפיקה 
 פרסים והוקרה:  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2012)  פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום (2010) 
 
יהודה בָּקוֹן (Bacon;‏ נולד ב-28 ביולי 1929) הוא צייר ישראלי, ניצול השואה.
קורות חיים > ראשית דרכו

בקון נולד ב-1929 באוסטרבה שבמוראביה, צ'כוסלובקיה למשפחה יהודית ציונית מסורתית, בנם של אתל לבית גרוס וישראל בקון, ואחיהן של חנה ובלה רבקה. אביו היה בעליו של בית חרושת לעורות. בשנת 1941 גורש בקון לטרזיינשטט, שם למד אצל האמנים אוטו אונגר, בדז'יך פריטה ולאו הס (צר'). בשנת 1943 גורש בקון לאושוויץ ושהה שישה חודשים בבירקנאו. בקון הועסק ב"קומנדו עגלות" (Rollwagenkommando), קבוצות נערים שעסקו בסבלות במחנה, ובמסגרת תפקיד זה הייתה לו גישה לאזורים השונים של המחנה. נשלח בצעדת מוות למחנה מאוטהאוזן, וממנו שוחרר.
קורות חיים > לאחר השואה

לאחר השואה הפך בקון לאמן שביקש לתעד את חוויותיו בשואה, מתוך תחושת אחריות לשימור זכר השואה. בשנת 1946 עלה בקון לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בשנים 1946–1952 למד ב"בצלאל החדש". מ-1955 עד 1957 נסע ללמוד בבית הספר המרכזי לאמנויות שבאוניברסיטת לונדון לאמנויות, וב-1957–1958 למד בבית הספר לאמנויות היפות (École des Beaux-Arts, אקול דה בוז-אר) בפריז. בשנת 1959 התמנה למרצה בבצלאל.
בשנת 1961 העיד במשפט אייכמן.
בשנת 2010 זכה בפרס מרדכי איש-שלום על מפעל חייו.
בתו, חנה וייט (Hanna White), היא עיתונאית ב-BBC. הוא היה נשוי ללאה עד למותה ב-2023, ולהם שני בנים. מתגורר בשכונת קטמון בירושלים.
יצירתו

רוב ציוריו של בקון מתארים אירועים שהיה עד להם כנער בטרזיינשטט ובאושוויץ.
עבודותיו הוצגו במוזיאון ישראל, ביד ושם, בקונגרס של ארצות הברית בוושינגטון הבירה, ובבתיהם של תאודור רוזוולט, ג'ון ד. רוקפלר, מרטין בובר וחיים ויצמן.
תערוכות מיצירותיו הוצגו בגרמניה, ארצות הברית ובריטניה.
ציוריו של בקון מלווים את הטקסט בכמה ספרי שירה של המשורר הירושלמי יונתן גורל.
לקריאה נוספת

'יהודה בקון', מאזנים טז, 1 (1962), 57–60. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"Bacon, Yehuda", in: Who's who in world Jewry, p. 49.
הערות שוליים

↑  תצלומו של בקון מעיד במשפט אייכמן (שורה 3 מלמטה)
↑  יהודה בקון, בעמוד הפייסבוק של עיריית ירושלים, 23 באפריל 2017
↑  ראו לדוגמה הספר: יונתן גורל, רועדים ימים ותלויים: שירים (ציורים: יהודה בקון), ירושלים, צור-אות, 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271887  NLI: 987007310030805171  BIBSYS: 6002651  BnF: cb12320062x (data)  GND: 129908886  ISNI: 0000 0001 1452 7215  LCCN: no2002022023  NKC: mzk2017966113  RERO: 02-A026707834  SNAC: w6kw750s  SUDOC: 244028591  ULAN: 500129373  VIAF: 96639018   WorldCat (עם VIAF): 96639018