stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלוהי הקטל (סרט)
שחקנים

ג'ודי פוסטר: פנלופה לונגסטריט, עוסקת בכתיבה תיעודית על אפריקה וחובבת אמנות, אמו של הילד הפצוע.
ג'ון סי. ריילי: מייקל לונגסטריט, עוסק בשיווק כלי בית, בעלה של פנלופה.
קייט וינסלט: ננסי קוון, יועצת השקעות, אמו של הילד הפוצע.
כריסטוף ואלץ: אלן קוון, עורך דין, בעלה של ננסי.
יומן חוף ברייטון (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ניל סיימון
 בימוי:  ג'ין סאקס
 הופק בידי:  ריי סטארק
 תסריט:  ניל סיימון
 עריכה:  קרול ליטלטון
 שחקנים ראשיים:  ג'ונתן סילברמן פיבוש פינקל דייוויד מרגוליס ג'ייסון אלכסנדר ריצ'רד ברייט סטיבן היל בוב דישי בליית' דאנר ג'יימס הנדי ליזה ולץ ג'ודית איויי Bette Henritze בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  מייקל סמול
 צילום:  ג'ון ביילי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 1986
 משך הקרנה:  109 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סיפור התבגרות, דרמה קומית 
 מקום התרחשות:  ברוקלין 
 תקציב:  18,000,000 ‏$
 הכנסות:  11,957,943‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   brightonbeachmemoirs
 דף הסרט ב־IMDb
 
יומן חוף ברייטון (באנגלית: Brighton Beach Memoirs) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1986, בבימויו של ג'ין סאקס, עם ג'ונתן סילברמן, בלית' דאנר, בוב דישי וג'ודית איווי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על מחזהו "יומן חוף ברייטון" שהועלה בברודוויי ב-1982 וזכה בשני פרסי טוני. זהו המחזה הראשון מטרילוגיית יוג'ין הסמי-אוטוביוגרפית (השני הוא טירונות והשלישי הוא בדרך לברודוויי).
העלילה מתרחשת בשנת 1937 משפחה יהודית בשכונת ברייטון ביץ' ברוקלין מנסה להתמודד עם קשיי הקיום על רקע השפל הכלכלי בארצות הברית. ג'ק, האב, מפרנס בדוחק את משפחתו הכוללת את אשתו קייט, שני בניו יוג'ין וסטנלי וכן את אחות אשתו האלמנה ושתי בנותיה. המחזה מסופר מנקודת מבטו ולבטי התבגרותו של בנו יוג'ין בן ה-15. ג'ונתן סילברמן גילם את דמותו של יוג'ין גם בתיאטרון גם כן בבימויו של ג'ין סאקס.
יוג'ין כותב יומן על קורות משפחתו ומשתף את הצופה ברגשותיו לאורך כל הסרט.
תקציר העלילה

משפחת ג'רום היהודית, גרה בדירה צפופה בברייטון ביץ' - האב ג'ק (בוב דישי), האם קייט (בלית' דאנר), הבן סטנלי (בריאן דילינג'ר) בן ה-18 והבן הצעיר יוג'ין (ג'ונתן סילברמן) בן ה-15. אתם גרות גם בלנש (ג'ודית איווי) אחותה האלמנה של קייט ובנותיה נורה (ליסה וולץ) בת ה-16 ולורי (סטייסי גליק) בת ה-13.
האב עובד קשה כסוכן בדים ובגדים לחגיגות ילדים. סטנלי עובד במפעל לכובעים רב עם הבוס, מפוטר משם, משקיע את כספו בהימור בסנוקר ומאבד אותו. הוא מדריך את יוג'ין בכל הקשור להתבגרות מינית ואוננות. יוג'ין רושם הכל ומתעתד להיות סופר. בינתיים הוא מציץ לשכנה ומתענג על צילום של בחורה עירומה שסטנלי מספק לו.
לורי רוצה להיות שחקנית ולהפסיק את לימודיה. בלנש מסרבת וג'ק לא רוצה להתערב ולבסוף היא בורחת מהבית אך חוזרת.
מר מרפי (ג'יימס הנדי) מחזר אחרי בלנש והיא נענית לו למרות אזהרותיה של קייט שהוא שתיין כרוני. בלנש מתעתדת לצאת אתו לפגישה במסעדה אבל מתברר שהיה מעורב בתאונת דרכים ועלול לעמוד לדין על שכרות. קייט מוכיחה את אחותה על כך והן רבות ומחליפות האשמות והעלבות עוד מתקופת ילדותן, מי הייתה יפה יותר ואת מי ההורים חיבבו יותר. בלנש בוכה ורוצה לעזוב ולמצוא עבודה.
ג'ק מפוטר מעבודתו בגלל השפל הכלכלי ומתחיל לעבוד קשה בלילה כנהג מונית. הוא לוקה בהתקף לב שמרתק אותו לבית. ג'ק מודאג מהחדשות על הנעשה באירופה וממשפחת בן דודו שנתקלת בקשיים לצאת משם.
סטנלי עוזב את הבית כדי להתגייס אך ברגע האחרון לפני החתימה הסופית, הוא מתחרט וחוזר הביתה לשמחת כולם.
לבסוף כולם שמחים בדירה וג'ק מקבל מכתב מבן דודו כי הצליח לצאת לצאת מאירופה ולעלות עם משפחתו על אנייה בדרך לניו יורק.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ונתן סילברמן | יוג'ין ג'רום |  |
| בליית' דאנר | קייט ג'רום | האם |
| בוב דישי | ג'ק ג'רום | האב |
| ג'ודית איווי | בלנש | אחותה של קייט |
| בריאן דילינג'ר | סטנלי ג'רום |  |
| סטייסי גליק | לורי | בתה של בלנש |
| ליסה וולץ | נורה | בתה הבכורה של בלנש |
| ג'יימס הנדי | פרנק מרפי | מחזר של בלנש |
משחק באש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של מייקל קלסינקו
 בימוי:  ג'ון ולס 
 הופק בידי:  סטייסי שר, ארווין סטוף, ג'ון ולס 
 תסריט:  סטיבן נייט 
 עריכה:  ניק מור
 שחקנים ראשיים:  בראדלי קופר מת'יו ריס אליסיה ויקנדר עומאר סיי אומה תורמן דניאל בריהל סיינה מילר אמה תומפסון ריצ'רד קנינגהם Charlotte Hawkins Tony Pritchard Martin Trenaman גדעון אמרי ריצ'רד רנקין ריקרדו סקמרצ'יו סטיבן קמפבל מור לילי ג'יימס ג'וליאן פירת' Sarah Greene הנרי גודמן Shane Hart Chelsea Li 
 מוזיקה:  רוב סימונסן
 צילום:  אדריאנו גולדמן 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת ויינסטין 
 חברה מפיצה:  פורום הונגריה, חברת ויינסטין, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באוקטובר 2015 
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית  צרפתית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  20,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   adamjones
 burntmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
משחק באש (באנגלית: Burnt) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2015, שנכתב על ידי סטיבן נייט ובוים על ידי ג'ון וולס, על פי סיפורו של מייקל קלסניקו. הסרט עוקב אחר שף מוצלח שנגמל מסמים ואלכוהול (בראדלי קופר) ופותח במסע לעבר כוכב המישלן השלישי שלו, כשגם סיינה מילר, אליסיה ויקנדר, עומאר סי, מת'יו ריס, דניאל בריהל, אומה תורמן ואמה תומפסון מככבים בסרט. הסרט הופץ ב-30 באוקטובר 2015 על ידי חברת ויינשטיין.
תקציר עלילה

אדם ג'ונס הוא שף מפורסם לשעבר בעל שני כוכבי מישלן, שבנה את שמו כאחד מהשפים הידועים בפריז ובעולם, אך התדרדר לסמים ואלכוהול. לאחר שנים ואחרי שעבר תהליך גמילה, הוא מחליט ללונדון, וחובר ליריבים ותיקים בשביל להשיג את כוכב המישלן השלישי שלו.
שחקנים ודמויות

בראדלי קופר – אדם ג'ונסון
סיינה מילר – הלן סוויני
אליסיה ויקנדר – אן מארי
עומאר סי – מישל
דניאל בריהל – טוני בלרהדי
אומה תורמן – סימון
ריקרדו סקאמרצ'ו – מקס
אמה תומפסון – דר. רושילד
סם קילי – דיווייד
לילי ג'יימס – שרה
שרה גרין – קייטלין
ג'יימי דוראן – לאון סוויני
מחשבת ישראל

מחשבת ישראל הוא תחום במדעי היהדות שעוסק ביצירות המופת של המחשבה והתרבות היהודית לדורותיה, הבנתה ומיפויה. התחום גם עוסק בקשר, בהקבלה ובהשפעה ההדדית בין דפוסי החשיבה היהודיים לבין הפילוסופיה הכללית.
הישיבה התיכונית מדרשית נעם הייתה הראשונה ללמד מחשבת ישראל בצורה שיטתית, על-פי תוכנית לימודים שיצר הרב שאול ישראלי. בעקבות הספר שהוציא לאחר מכן ("פרקים במחשבת ישראל") - משרד החינוך הכיר בתחום כמקצוע שאפשר להיבחן בו לתעודת בגרות כחלופה לספרות. וכיום רוב הישיבות התיכוניות מלמדות זאת.
פרופ' אליעזר שביד ומורה מצפון הארץ[דרושה הבהרה], יזמו שינוי רעיוני ומקצועי מקיף, שבמסגרתו אוחדו באוניברסיטה העברית "החוג לפילוסופיה יהודית וקבלה" ו"החוג לתולדות המחשבה היהודית", והוסיפו לכך גם את "המדור לספרות המחשבה והמוסר" שהיה שייך קודם לכן לחוג לספרות עברית. ביסוד שינוי זה עמדה ההכרה בצורך לחקור במכלול המחשבה היהודית מן המקרא ועד ימינו, בבחינת רצף (לעיתים שבור) אחד. הכרה זו מומשה רק בחלקה ומחשבת המקרא מעולם לא נכללה רשמית בתחומי עיסוקו של חוג זה. מאז הוקמו באוניברסיטאות נוספות חוגים בשם זה, או שתכני ההוראה באקדמיה מוגדרים בשימוש במונח.
בישיבות הגבוהות בזרם הציוני דתי מקובל ללמוד מחשבת ישראל ולרוב קוראים ללימוד זה לימוד אמונה. הלימוד כולל לימוד ספרי פילוסופיה יהודית כגון הכוזרי וחובות הלבבות, לימוד ספרי המהר"ל וכתבי הרב קוק. ההכנסה של תחום לימוד זה לתוכנית הלימוד בישיבה נעשתה על ידי הרב קוק כשהקים את ישיבת מרכז הרב.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: פרקים במחשבת ישראל
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
חכמת ישראל
פילוסופיה יהודית
לקריאה נוספת

הרב שאול ישראלי, פרקים במחשבת ישראל, מכון ארץ חמדה.
אברהם ביק (עורך), הגות במחשבת ישראל המקורית: מסות ופרקים מכתבי רבנים והוגי דעות במאה האחרונה , ירושלים: מוסד הרב קוק תשמ"ג
ענבר גלילי-שכטר, הרמנויטיקה בהוראה: חקר מקרים בהוראת מחשבת ישראל בחינוך הממלכתי, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית, 2009.
אריה סטריקובסקי (עורך), מקראה במחשבת ישראל בעת החדשה, ירושלים: המכון התורני לעידוד יוזמות ויצירות מקוריות, תשנ"ז-1997.
זאב גריס, בין מדעי היהדות למחשבת ישראל: תרומת לימוד והוראת מחשבת ישראל לחינוך ולתרבות, בתוך: דרך הרוח, ספר היובל לאליעזר שביד. (עורך: יהוידע עמיר), א, ירושלים: החוג למחשבת ישראל, מכון מנדל למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית; מכון ון ליר, תשס"ה, עמ' 259–271.
אבינועם רוזנק, הגיונות במחשבת ישראל: בעקבות שיעוריו של אביעזר רביצקי, זלמן שזר, ירושלים תשע"ה
הערות שוליים

↑  כמבואר בספרו: פרקים במחשבת ישראל - לקט מקורות לברור עקרי השקפת היהדות
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הספר מסיביריה

| --- | --- |

 בימוי:  ניקיטה מיכאלקוב 
 הופק בידי:  מישל סיידו 
 תסריט:  ניקיטה מיכאלקוב, רוסתם איברהגימבקוב 
 שחקנים ראשיים:  ג'וליה אורמונד פייר אוסדה Petra Špindlerová Nadezhda Mikhalkova מק מקדונלד איזבל רנו לאוניד קוראבליוב Josef Nedorost ניקיטה טטארנקוב אלכסנדר אילין אליזבת ספריגס Anna Nevskaya Andrey Barilo ולדימיר זאיצב Olga Anokhina ניקיטה מיכאלקוב ויקטור ורז'ביצקי אלכסיי פטרנקו מרינה נילובה דניאל אולבריצסקי ריצ'רד האריס אולג מנשיקוב אנה מיכאלקובה ולדימיר אילין ארטיום מיכאלקוב רוברט הארדי David Nykl מראט בשארוב יבגני סטבלוב Vyacheslav Maksakov 
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב 
 צילום:  פאבל לבשב 
 מדינה:  רוסיה, ארצות הברית, איטליה, צרפת 
 חברת הפקה:  אולפני T3 
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ
 הקרנת בכורה:  21 בדצמבר 2000 
 משך הקרנה:  180 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט פלאשבק, דרמה קומית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  רוסיה 
 פרסים:  פרס הפדרציה הרוסית 
 mikhalkov.comstar.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
כרזת הסרט משנת 2021, בעת הפצתו מחדש.
הספר מסיביריה (ברוסית: Сибирский цирюльник; שווק באנגלית במדינות המערב בשם The Barber Of Siberia) הוא סרט בהפקה משותפת של רוסיה, צרפת, איטליה וצ'כיה, הסרט בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1998 מתרחש בתקופת רוסיה הצארית שתחת שלטונו של קיסר רוסיה אלכסנדר השלישי ומככבים בו אולג מנשיקוב, ג'וליה אורמונד, ריצ'רד האריס, ולדימיר אילין, מרינה ניילובה, אלכסיי פטרנקו. ניקיטה מיכאלקוב עצמו גילם בסרט את הצאר אלכסנדר השלישי. מוטו הסרט היא "הוא רוסי. זה מסביר הרבה."
בשנת 2000 הוענק לסרט פרס המדינה של הפדרציה הרוסית. ב-14 במרץ 2021 יופץ מחדש בבתי הקולנוע ברוסיה, במלאת 23 שנים לצאת הסרט לאקרנים לראשונה.
עלילה

לסרט שני קווי עלילה. הראשונה היא רוסיה, 1885, בתקופת שלטונו של הקיסר אלכסנדר השלישי. הממציא הזר של מכונת התספורת הסיבירית הייחודית, דאגלס מקראקן, מגיע לרוסיה. כתמיכה, הוא משתמש בהרפתקנית האמריקאית ג'יין קלאגן, שצריכה לעזור לפרויקט בשל קשריה עם גורמים רוסיים ובפרט, עם הגנרל ניקולאי קרלוביץ' רדלוב. אך הרוסי הראשון שנפגש עם ג'יין בטעות מתגלה כצוער של בית הספר הצבאי הקיסרי, אנדריי טולסטוי.
מערכת יחסים רומנטית מתפתחת בין אנדריי לג'יין, בדרכם אל הגנרל רדלוב, שהחליט להציע לג'יין להינשא לו. אל טולסטוי מסרב להשלים עם זה ומעשיו, שנגרמו מקנאה, מובילים אותו לעבודות פרך בסיביר ולפרידה מאהובתו...
קו העלילה השני הוא מחנה האימונים הצבאי בקיץ האמריקני, 1905. צוער, בוגר מחנה צבאי, שתולה את דיוקנו של המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט מעל מיטתו, מותקף על ידי סמל אחר שלא קיבל השכלה מעולה בשם או'לירי ומכונה "כלב סוער". סירובו להכפיש את שמו של המלחין הגדול מוביל לעימות בין הסמל לצוער. האחרון מתברר כבנם של אנדריי טולסטוי וג'יין.
שחקנים ודמויות

אולג מנשיקוב – אנדריי אלכסייביץ' טולסטוי, יונקר האקדמיה הקיסרית / אנדרו מק'קרקן, צוער אמריקאי, בנם של אנדריי טולסטוי וג'יין
ג'וליה אורמונד – ג'יין קלאגן-מק'קרקן
ריצ'רד האריס – דגלאס מק'קרקן, ממציא
אלכסיי פטרנקו – ניקולאי קרלובביץ' רדלוב, גנרל בצבא האימפריה הרוסית
מרינה ניילובה – אמו של טולסטוי
ולדימיר אילין – קפטן מוקין, מפקח היונקרים הבכיר
דניאל אולבריכסקי – קופנובסקי
אנה מיכאלקובה – דוניאשה
מאראט בשארוב – פולייבסקי, יונקר
ניקיטה טטארנקו – אליבקוב, יונקר
גאורגי דרונוב – נזארוב, יונקר
ארטיום מיכאלקוב – בוטורלין, יונקר
אוונגרד לאונטייב – דודו של ניקולאי
רוברט הארדי – פורסטן
אליזבת ספריגס – פרפיולקינה
ניקיטה מיכאלקוב – הקיסר אלכסנדר השלישי
איזבל רנו – הקיסרית מריה פיודורובנה
יבגני סטבלוב – הנסיך הגדול אלכסיי
אינה נבאטובה – הנסיכה הגדולה אלכסנדרה
פיליפ דיאצ'קוב – הנסיך הגדול מיכאיל
ולדימיר זייצב – אדיוטאנט רדלוב
ויקטור ורז'ביצקי – אדיוטאנט הנסיך הגדול
לאוניד קוראבליוב – בוקין
אלכסנדר לנקוב – מדען
אלכסנדר אילין – סוחר
יבגני דבורז'צקי – מחבל מהפכן
גאנה סטרז'דובה – משרתת
ולדימיר טושקו – פועל
אלכסנדר מוחוב – קצין בכלא בוטירקה
פייר אוסדה – גלר
ולדימיר גוריושין – קוזמה
סעיד נורו – נסיך אביסיני
יבגני בוסלאייב – מושל
אולגה אנוחינה – אשת המושל
אלכסנדר יאקובלב – מקסימיץ'
טטיאנה קוזנצובה – נערה
מריה מקסאקובה – תלמידת מכון
מק מקדונלד – או'לירי, סרג'נט (אנ') בצבא ארצות הברית ("כלב סוער")
הפקה

הסרט הופק בתקציב של 35 מיליון דולר כאשר חלק מהסרט צולם בסביבת הערים גורבטוב וקוסטרומה. מראה מחנה האימונים הצבאי בקיץ האמריקני צולם בצ'כיה, כמו גם בפורטוגל, בדרום חצי האי סטובאל. במיוחד לצורך צילומי הסרט, לבקשת מיכאלקוב כיבו לנשיא בוריס ילצין, את תאורת הפנים של כוכבי הקרמלין, שנראו מככר סמטת ואסילייבסקי במשך 10 שעות והונחו שבילים לסוסים דרך שער התחייה. לפני כן, תאורת הכוכבים כובתה פעם אחת בלבד: בתחילת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2005 הודיעו אולפני T3 כי הם שוקדים על הכנת גרסת טלוויזיה לסרט המורכבת מחמישה פרקים בני שעה, אולם בשנת 2014 נודע כי הארגזים עם סרטי הצילום נעלמו במהלך ההובלה מפריס לרומא.
פסקול

המוזיקה נכתבה על ידי המלחין הרוסי אדוארד ארטמייב והוקלטה על ידי התזמורת הסימפונית לקולנוע (סולן - איליה פרונטוב, פלוגלהורן). סרגיי סקריפקה ניצח על חלק מרצועות המוזיקה ודמיטרי אטובמיאן ניצח על החלק השני מפיק התקליטים היה מישל סיידו הצרפתי. הקלטת הפסקול נערכה באולפן מטרופוליס (לונדון).
הערות שוליים

↑  Указ Президента Российской Федерации от 9 июня 2000 года № 1085 «О присуждении Государственных премий Российской Федерации в области литературы и искусства 1999 года»
↑  Кремлевские звезды погасили по указанию Ельцина
↑  Девятов: кремлевские звезды гасили только из-за войны и Михалкова
↑  Новости студии «ТриТэ» от 16.02.2005
↑  Новости Лента.Ру 24 сентября 2014
המועמד (סרט, 1972)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מייקל ריצ'י 
 הופק בידי:  וולטר קובלנץ 
 תסריט:  ג'רמי לרנר 
 עריכה:  רוברט אסתרין, ריצ'רד הריס
 שחקנים ראשיים:  רוברט רדפורד  פיטר בויל
 מוזיקה:  ג'ון רובינשטיין 
 צילום:  ויקטור קמפר, ג'ון קורטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 ביוני 1972
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  1,600,000 דולר
 הכנסות:  2,500,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (ג'רמי לרנר)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המועמד (באנגלית: The Candidate) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1972 בבימויו של סידני פולאק, עם רוברט רדפורד ופיטר בויל בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי ג'רמי לרנר (אנ') שהיה כותב בנאומים של הסנטור יוג'ין מקארתי בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968.
תסריט זה זיכה אותו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
עלילת הסרט היא על "הרצת" מועמד מקליפורניה לבחירה לסנאט ארצות הברית ומתרכזת באנשי התקשורת ויחסי הציבור סביבו, לעיתים באופן קומי.
נטלי ווד מופיעה בשמה בהופעת קמע כמו הבמאי סידני פולאק, יוברט המפרי, אלן קרנסטון, ברודריק קרופורד, ג'ורג' מקגוורן ועוד.
תקציר העלילה

פול לוקאס (פיטר בויל) הוא יועץ פוליטי ומנהל מסעות בחירות ותיק. המפלגה הדמוקרטית בקליפורניה מטילה עליו למצוא מועמד שייתחרה במועמד הרפובליקני הוותיק קרקר ג'רמון (דון פורטר).
הוא בוחר בויליאם (ביל) מקיי (רוברט רדפורד) בגלל שהוא צעיר, נאה ובנו של מושל קליפורניה לשעבר, ג'ון מקיי (מלווין דאגלס). ביל הוא עורך דין אידיאלסט, תמים וביישן ומסתייג בהתחלה מההצעה אך פול מצליח לשכנע אותו וביחד עם אנשי תקשורת הוא מתחיל להריץ אותו. ביל דורש שיינתן לו חופש לבטא את דעותיו. הוא נפגש עם אוכלוסיות צעירים, קשישים, שחורים, אמהות, מחבק תינוקות ועוד ומשוחח אתם אבל מסע הבחירות שלו מקרטע.
כשפורצת שרפה גדולה במליבו, מגיעם ג'רמון ומקיי במסוקים. ג'רמון המבוגר והמנוסה מפריח הבטחות וסיסמאות ואילו מקיי נראה נבוך וחסר ביטחון.
בגלל שג'ון מקיי לא מתערב לטובת בנו מסיקים שאין הוא שבע רצון ממנו. הוא מתחיל לנאום באולמות ריקים ולריב עם פול ופמליית היועצים שלו. לבסוף הוא מסכים להיפגש עם אביו ולבקש את עזרתו. כאשר הפער בינו לג'רמון מצטמצם, מסכים ג'רמון לעימות טלוויזיוני.
בעיות נראה ג'רמון בוטח בעצמו ועל השאלות יש לו תשובות מוכנות מראש וסיסמאות נבובות. מקיי נראה נבוך וחסר ביטחון ומפליט תשובות כפי שהורו לו. בסוף הדיון הוא מתפרץ ואומר שלא דנו בבעיות חשובות כמו עוני וגזענות. פול כועס עליו אבל התקשורת מקבלת זאת יפה. ג'ון מגיע לברך אותו וזה מתקבל כאילו הוא תומך בו. מצבו של מקיי משתפר.
מקיי מנצח בבחירות אך הוא אינו שמח ומתחמק ממסיבת הניצחון. הוא שואל את פול: "ומה עכשיו"? אך לא מקבל תשובה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוברט רדפורד | ביל מקיי | מועמד דמוקרטי לסנט |
| מלווין דאגלס | ג'ון מקיי | אביו של ביל |
| פיטר בויל | פול לוקאס | יועץ פוליטי |
| דון פורט | קרוקר ג'רמון | מועמד רפובליקני |
| קארן קרלסון | ננסי מקיי | אשתו של ביל מקיי |
| מייקל לרנר | פול קורליס | יועץ תקשורת |
אביעד בקשי

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1972 (בן 53) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בית אל  מכללה ירושלים  ישיבת הר ברכה  אוניברסיטת בר-אילן 
 
אביעד בן ציון בקשי (נולד ב-15 בפברואר 1972, ל' בשבט ה'תשל"ב) הוא דוקטור למשפטים, ראש המחלקה המשפטית בפורום קהלת, מרצה למשפט ציבורי באוניברסיטת בר-אילן, משפט חוקתי בקריה האקדמית אונו וכן בעמותת המכללה למדינאות.
ביוגרפיה

אביו היה מאיר בקשי.
בשנות התיכון למד בישיבת ירושלים לצעירים ולאחר מכן בישיבת בית אל ובישיבת ההסדר הר ברכה. התגורר ביישוב הר ברכה ושימש בין השנים 1999–2001 ר"מ בישיבה. בהדרכתו של הרב אליעזר מלמד ובמסגרת תוכנית "שילובים", שילב בקשי לימודי משפטים לצד עבודתו כר"מ, וסיים בהצטיינות תואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 2003–2004 התמחה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה. בעל תואר ראשון בהוראת תורה שבעל פה ומחשבת ישראל וכן תעודת הוראה מהמכללה ירושלים, בה שימש מרצה.
בקשי פרסם את עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכתו של פרופ' גדעון ספיר, שעסקה ב"משמעותה החוקתית הראויה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית", ב-2011, במסגרת מסלול מלגת הנשיא לדוקטורנטים מצטיינים באוניברסיטת בר-אילן, עבודה שזכתה בפרס מאת מרכז מורשת בגין לשנת 2013.
בין השנים 2008–2011 שימש בקשי עמית מחקר במכון לפילוסופיה פוליטית ע"ש שוורץ בבית מורשה בירושלים. באוקטובר 2011, ימים אחדים לפני שחרור המחבלים במסגרת עסקת שליט, פנה בקשי אל מנכ"ל משרד המשפטים גיא רוטקופף, והציע כי השחרור יותנה בכליאה מחדש במקרה של חטיפת ישראלי נוסף. הצעתו העקרונית התקבלה. כתוצאה מכך, בקיץ 2014 במהלך מבצע שובו אחים, נכלאו מחדש עשרות מחבלים.
החל משנת 2004 היה בקשי מעורב ביוזמות חקיקה וגיבוש חוקה, כחבר צוות ייעודי במכון לאסטרטגיה ציונית, עורך משפטי להצעת החוקה של מיכאל איתן ופרופ' משה קופל (2007), ראש פרויקט חקיקה במסגרת "קרן ויילר" באוניברסיטת בר-אילן, ומנהל "מכון ברלינר – קליניקה ליוזמות חקיקה בקריה האקדמית אונו" (2011–2012).
כיום משמש בקשי מרצה ומלמד משפט ציבורי באוניברסיטת בר-אילן, משפט חוקתי בקריה האקדמית אונו ובמכללה למדינאות. משרת במילואים כיועץ משפטי במחלקת דין בינלאומי של הפרקליטות הצבאית.
ב-2021 הוצגה מועמדותו לתפקיד שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. ב-2022 היה אחד מתשעת המועמדים ברשימה הסופית למשרת היועץ המשפטי לממשלה.
בתחילת שנת 2023 היה בקשי אחד מן המשפטנים בהם נועץ שר המשפטים יריב לוין לגיבוש תוכנית הכוללת שורת רפורמות במערכת המשפט בישראל.
עמדות ופעילות ציבורית

החל משנת 2012 משמש בקשי ראש המחלקה המשפטית בפורום קהלת. המחלקה בראשותו מגבשת בין השאר חוות דעת בנושאים משפטיים, במטרה לסייע לנבחרי ציבור לקדם מדיניות בכלים משפטיים ולקדם שיח אקדמי מנקודת מבט שמרנית. במסגרת תפקידו פרסם נייר מדיניות העוסק בייעוץ המשפטי לממשלה, בו הומלץ בין היתר להסיר את כפיפות שרי הממשלה לייעוץ המשפטי, וכן לאפשר להם ייצוג עצמאי בבתי משפט; חוות דעת השוללת את העמדה לפיה ממשלת ישראל אינה מוסמכת להטיל מגבלות על הפגנות פוליטיות בשל ניגוד עניינים; ועוד.
חלק מרכזי מפועלו האקדמי והציבורי מוקדש ליחסים רשויות השלטון בישראל. הוא תומך בכינון חוקה למדינת ישראל, אשר כוללת בתוכה סמכות מוגבלת לביטול חקיקה ראשית בידי בג"ץ, לצד פסקת התגברות המגדירה היטב את העילות לכך, אולם טוען כי לא ראוי שבית המשפט העליון ייטול לעצמו סמכות זו ללא הסמכה מפורשת בחוק. בשנת 2020 פרסם בקשי מאמר בשם "המהפכה החוקתית השנייה" בו הביע התנגדות נחרצת לביטול חוקי יסוד בידי בג"ץ.
עוסק בין השאר גם בצמצום זכות העמידה, שינוי שיטת בחירת השופטים בישראל ועוד.
הפורום תמך בחוק ההסדרה שהיה אמור לאפשר להפקיע אדמות מבעליהן הפלסטינים כדי להכשיר התנחלויות. בשנת 2024, נודע כי התגורר בבית שנבנה שלא כחוק על קרקע פלסטינית פרטית, באזור שאין בו תוכנית מתאר מאושרת.
לצד פעילותו בפורום קהלת, התראיין בקשי במסגרות שונות.
עמדות ופעילות ציבורית > חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי

בקשי היה מעורב בקידומו ובניסוחו של חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, וקידם את חקיקת החוק במשך שנים בפעילות חוץ-פרלמנטרית, אקדמית ותקשורתית. בקשי סבור כי קיימת זכות חוקתית לקיומה של מדינת ישראל כמדינת לאום של העם היהודי. זכות זו, לטענתו, מצדיקה אף חקיקה אשר תשמור על המצב הדמוגרפי במדינת ישראל. במאמר שפרסם לצד פרופסור גדעון ספיר, טען כי שופטים המצדיקים את חוק האזרחות והכניסה לישראל מעניקים לטיעון הדמוגרפי משקל רב יותר מאשר לטיעון הביטחוני, שהוא העמדה הרשמית של הכנסת. מתנגד להכללת ערך השוויון בחוק הלאום.
עמדות ופעילות ציבורית > יועץ מדעי לספר "להיות אזרחים בישראל"

בשנת 2013 שימש בקשי יועץ מדעי לכתיבת מהדורה חדשה של הספר "להיות אזרחים בישראל" המשמש להכנה לבחינת הבגרות באזרחות. המהדורה יצאה לאור ב-2016. משרד החינוך יזם את ההוצאה מחדש לאחר שהגרסה המקורית שלו התיישנה, וכן הייתה שנויה במחלוקת ונטען שהספר בקורתי מדי כלפי מדינת ישראל. בתגובה לעבודה על המהדורה פנתה קבוצת מורים בשם "מועצת המורים לאזרחות" למשרד החינוך בבקשה למנות יועץ אקדמי נוסף לספר, לדבריהם על מנת למנוע הטיה בחומר הלימוד. בתגובה השיב משרד החינוך כי בקשי משמש יועץ לספר, ואחריו יעברו על הספר עורכים נוספים. כמה מצוות הכתיבה של הספר ביקשו ששמם יוסר מן הספר בטענה להטייה.
חיים אישיים

בקשי נשוי לד"ר רינה בקשי, חוקרת ומרצה לחינוך, ואב לשבעה. מתגורר בעפרה. דודו היה הראשון לציון הרב אליהו בקשי דורון. מקיים אורח חיים דתי.
מפרסומיו

האם קיימת חובה עקרונית לקלוט מהגרים?, משפט וממשל, 2006
שינוי שיטת בחירת השופטים בישראל, המכון לאסטרטגיה ציונית, 2011
האמנם הערבית שפה רשמית בישראל?, המכון לאסטרטגיה ציונית, 2011
בזכות הזכות למדינת לאום, עיוני משפט לו, 509 (עם פרופ' גדעון ספיר), 2013
חוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי – הצורך המשפטי, המכון לאסטרטגיה ציונית, 2013
חוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי – ההצדקה הליברלית, המכון לאסטרטגיה ציונית, 2013
מערך הכשרות בישראל – ניתוח והצעה לשינוי מבני (עם נטע שפירא), פורום קהלת, 2016
הייעוץ המשפטי והממשלה – ניתוח והמלצות, פורום קהלת, 2017 (מהדורה שנייה; מהדורה ראשונה, 2014)
בחירת שופטים לבתי משפט חוקתיים – מחקר השוואתי (עם שי ניצן-כהן ושמעון נטף), פורום קהלת, 2019
עיטורי ברית המועצות

| --- | --- |

 
 זרועות
  חיל האוויר הסובייטי
  הצבא הסובייטי
  חיל ההגנה האווירית הסובייטי
 הצי הסובייטי
  חיל הטילים האסטרטגיים
 עיטורים ומבנה פיקודי
 מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
 דרגות הכוחות המזוינים של ברית המועצות
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ברית המועצות
 היסטוריה של ברית המועצות
עיטורי ברית המועצות כוללים את העיטורים הצבאיים והאזרחיים שהוענקו בברית המועצות עד התפרקותה. הטרמינולוגיה הסובייטית הגדירה שלושה סוגים של עיטורים: עיטור, מדליה ותואר. לאחר התפרקות ברית המועצות נשמרו חלק מהעיטורים כפי שהם, אחרים שונו כדי להתאימם לרוסיה וחלקם התבטלו לגמרי.
עיטורים > עיטור לנין

עיטור לנין (ברוסית: орден Ленина) נוסד בשנת 1930 והיה לעיטור הגבוה ביותר בברית המועצות. הוא הוענק לאזרחים על שירות יוצא דופן למדינה ולחיילים שהיו בעלי אומץ לב יוצא מגדר הרגיל. עיטור לנין הוענק לראשונה ב-23 במאי 1930 לעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה", עיתון תנועת הנוער הסוציאליסטית. בדומה לעיטורים סובייטים רבים, הוא הוענק לא רק לאנשים אלא גם לערים, ארגונים, מפעלים, מוסדות ציבור, יחידות צבאיות ועיתונים.
גיבורי ברית המועצות וגיבורי העמל הסוציאליסטי קיבלו עיטור זה יחד עם העיטורים שמתאימים לתארים אלו.
לחלק מהמעוטרים הוא הוענק מספר פעמים. ה"שיאן" מבין מקבלי עיטור לנין הוא המדינאי הסובייטי ניקולאי פטוליצ'ב, שקיבל 12 עיטורי לנין. עד לפירוקה של ברית המועצות הוענקו בסך הכול 462,184 עיטורי לנין.
עיטורים > עיטור מהפכת אוקטובר

עיטור מהפכת אוקטובר (ברוסית: Орден Октябрьской Революции) נוצר ב-31 באוקטובר 1967 לציון 50 שנה למהפכת אוקטובר, והיה העיטור השני במדרג בברית המועצות. העיטור הוענק לאזרחים אשר תרמו לפעילות המהפכנית ולביסוס השלטון הקומוניסטי בברית המועצות, עבור הישגים בפיתוח הסוציאליזם והמדינה, על הישגים במדע ובתרבות, עבור הצטיינות בקרב, עבור תרומה להגנת המדינה, עבור פעילות ציבורית פורה ועבור קידום וייצוא הסוציאליזם למדינות אחרות באירופה.
העיטור עשוי מכסף, פרט לפטיש ומגל בחלק המרכזי התחתון, אשר עשויים מזהב טהור. המשקל הכולל של העיטור - 31 גרם.
עיטור זה הוענק לראשונה ב-6 בנובמבר 1967 לערים לנינגרד ומוסקבה, על תרומתם במלחמת העולם השנייה. כמו כן, זכו בעיטור ספינת הקרב אברורה, מרשלי ברית המועצות גאורגי ז'וקוב, איבן בגריאמן, איבן קונייב, מפקד הצי הסובייטי אדמירל סרגיי גורשקוב ועוד. כמו כן, זכה גם העיתון הסובייטי פראבדה בעיטור זה. בסה"כ, עד התמוטטות ברית המועצות הוענקו 106,462 עיטורים אלו.