stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסיונות התנקשות בנשיאי ארצות הברית
נשיאים שנפצעו > תאודור רוזוולט

שלוש וחצי שנים לאחר שעזב את תפקידו התמודד תאודור רוזוולט בבחירות לנשיאות בשנת 1912 כחבר במפלגה הפרוגרסיבית. במהלך קמפיין במילווקי, ויסקונסין, ב-14 באוקטובר 1912, ירה בו ג'ון שרנק, בעל פאב מניו יורק שעקב אחריו במשך שבועות, פעם אחת בחזה עם אקדח קליבר .38 מדגם Colt Police Positive Special. טקסט בן 50 עמודים של נאום הקמפיין שלו, שכותרתו "מטרת הפרוגרסיבים גדולה יותר מכל אדם", שקופל פעמיים בכיס החזה של רוזוולט, וקופסת משקפיים ממתכת האטו את הקליע והצילו את חייו. שרנק פורק מיד מנשקו, נתפס, וייתכן שהיה עובר לינץ' אילו רוזוולט לא היה צועק שלא לפגוע בשרנק. רוזוולט הרגיע את הקהל שהוא בסדר, ואז הורה למשטרה להשתלט על שרנק ולוודא שלא יינקט נגדו כל אלימות.
רוזוולט שהיה צייד ואנטומיסט מנוסה הסיק נכונה שכיוון שהוא לא משתעל דם, הקליע לא פגע בריאתו, והוא דחה את ההצעות ללכת לבית החולים מיד. במקום זאת, הוא נשא את נאומו המתוכנן כאשר דם נספג בחולצתו. הוא דיבר במשך 84 דקות לפני שסיים את נאומו וקיבל טיפול רפואי. דבריו הראשונים לקהל היו: "גבירותי ורבותי, אינני יודע אם אתם מבינים לגמרי, אבל הרגע נוריתי, וצריך יותר מזה כדי להרוג שור פרוע." לאחר מכן, בדיקות וגילוי רנטגן הראו שהקליע נתקע בשריר החזה של רוזוולט, אך לא חדר לריאות. הרופאים הגיעו למסקנה שיהיה פחות מסוכן להשאיר את הקליע במקומו מאשר לנסות להוציאו, והקליע נשאר בגופו של רוזוולט למשך שארית חייו. הוא בילה שבועיים בהתאוששות לפני שחזר למסע הבחירות. למרות נחישותו, רוזוולט בסופו של דבר הפסיד במרוץ לבחירה מחדש למועמד הדמוקרטי וודרו וילסון.
במשפטו של שרנק טען שוויליאם מקינלי ביקר אותו בחלום ואמר לו לנקום את ההתנקשות בהריגת רוזוולט. הוא נמצא לא שפוי מבחינה משפטית והיה במוסד עד מותו ב-1943.
נשיאים שנפצעו > רונלד רייגן

ב-30 במרץ 1981 כאשר רונלד רייגן חזר ללימוזינה שלו לאחר שנשא נאום במלון וושינגטון הילטון, המתנקש ג'ון הינקלי ג'וניור ירה לעברו שש יריות שפגעו בו ובשלושה אנשים נוספים. רייגן נפצע קשה מקליע שניתז מצידה של הלימוזינה הנשיאותית ופגע בו מתחת לזרוע השמאלית, שבר צלע, ניקב ריאה וגרם לדימום פנימי חמור. למרות שהיה "קרוב למוות" עם הגעתו לבית החולים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שם עבר ניתוח חירום. מלבד רייגן, נפצעו גם דובר הבית הלבן ג'יימס בריידי, סוכן השירות החשאי טים מקארתי, וקצין המשטרה תומאס דלהאנטי. כל השלושה שרדו אך בריידי סבל מנזק מוחי ונשאר נכה לצמיתות; מותו של בריידי ב-2014 נחשב לרצח מכיוון שנגרם בסופו של דבר מהפציעה הזו.
הינקלי נעצר מיד ובהמשך אמר שרצה להרוג את רייגן כדי להרשים את השחקנית ג'ודי פוסטר. הוא נמצא חולה נפש והועבר למוסד פסיכיאטרי. הינקלי שוחרר מטיפול פסיכיאטרי מוסדי ב-10 בספטמבר 2016, 35 שנים לאחר התקרית ו-12 שנים לאחר מותו של רייגן מדלקת ריאות שהסתבכה בשל מחלת אלצהיימר.
נשיאים שנפצעו > דונלד טראמפ

ב-13 ביולי 2024 במהלך עצרת בבאטלר פנסילבניה, נורה הנשיא לשעבר והמועמד הרפובליקני דונלד טראמפ באוזנו הימנית העליונה על ידי תומאס מת'יו קרוקס. לאחר שנורה, טראמפ התכופף לרצפה ונעטף במהירות על ידי אנשי השירות החשאי. לאחר מכן הוא קם, כשהוא מדמם מאוזנו הימנית ומניף את אגרופו באוויר, לפני שנלקח במהירות לרכב. הוא הועבר לבית חולים ושוחרר במצב יציב, ועזב במטוס לניו ג'רזי באותו היום.
בעקבות הירי נרצח אחד מחברי הקהל ושני חברי קהל נוספים נפצעו באורח אנוש. לאחר מכן היורה נורה ונהרג על ידי צלפי השירות החשאי.
ב-15 בספטמבר 2024, בוצע שוב ניסיון התנקשות לכאורה בטראמפ, בעת ששהה במתחם גולף בפלורידה. סוכני השירות החשאי ירו לעבר אדם כשראו קנה מבצבץ בין השיחים, החשוד נמלט ברכב ונעצר לאחר מכן. במקום בו עמד נמצאו רובה, תרמילים ומצלמה.
ניסיונות שכשלו > ברק אובמה

בדצמבר 2008 כתב חייל נחתים אמריקאי בן 20 בשם קודי בריטינגהם כי הוא נשבע "להגן מפני כל האויבים, הן זרים והן מבית". במכתב כוונות חתום, הוא הגדיר את הנשיא אובמה כ"אויב מבית" ושם כמטרה להתנקש בו. חיפוש במגורי החייל חשף יומן המכיל חומר גזעני עליונות לבנה. ביוני 2010, נידון בריטינגהם ל-100 חודשי מאסר פדרלי.
באפריל 2009 נחשפה מזימה להתנקש באובמה בפסגת הברית בין התרבויות באיסטנבול לאחר שנמצא אדם ממוצא סורי שנשא תעודות עיתונאי מזויפות של ערוץ אל ג'זירה. האיש הודה לשירותי הביטחון הטורקיים בפרטי התוכנית שלו להרוג את אובמה עם סכין. הוא טען כי היו לו שלושה שותפים.
בנובמבר 2011 הושפע אוסקר רמירו אורטגה-הרננדז בן ה-21 מתיאוריות קונספירציה ודעות דתיות קיצוניות בניסיון לרצוח את אובמה. לאחר שנסע ממולדתו איידהו, הוא ירה מספר קליעים מרובה חצי אוטומטי על הבית הלבן. אף אחד לא נפגע, אך חלון נשבר. הוא נידון ל-25 שנות מאסר.
ב-2011–2012 קבוצת הטרור הימנית הקיצונית FEAR תכננה לבצע סדרת פיגועים שכללה התנקשות באובמה. התוכנית סוכלה כאשר ארבעה מחברי הקבוצה נעצרו באשמת רצח ואחד מהם, מייקל ברנט, הסכים לשתף פעולה עם הרשויות בתמורה לעונש קל יותר.
באוקטובר 2012 נעצר אדם חולה נפש בשם מיטשל קוסיק לאחר שהתוודה בפני המטפל שלו כי התכוון להרוג את אובמה עם רובה ציד במהלך עצרת קמפיין בבולדר, קולורדו.
באוקטובר 2018 חבילה שהכילה מטען צינור נשלחה לנשיא אובמה בביתו בוושינגטון די.סי. החבילה יורטה על ידי השירות החשאי.
ניסיונות שכשלו > ג'ו ביידן

ב-23 במאי 2023 סאי וארשית קנדולה גבר בן 19 מסנט לואיס נסע במשאית שכורה לתוך מחסום שהפריד בין שטח הבית הלבן לציבור. זמן קצר לאחר מכן הוא נעצר על ידי משטרת הפארקים של ארצות הברית ונמצא שיש ברשותו דגל נאצי במשאיתו. קנדולה הביע הערצה לרייך השלישי והצהיר כי כוונותיו היו "להרוג את הנשיא" ו"לתפוס את השלטון".
ראו גם

קללת טיפקאנו – דפוס כביכול של נשיאים מסוימים שמתים בזמן כהונתם
קללת קנדי
מאליק ילקויה

מאליק ז'וניור ילקויה (בצרפתית: Malick Junior Yalcouyé; נולד ב-18 בנובמבר 2005 בבנדיאגרה שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת שטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית, בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון.
קריירת מועדונים

ילקויה גדל במחלקות הנוער של אטואל דו סאהל אבובו ומימוסאס בחוף השנהב, ובשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של מימוסאס במסגרת ליגת העל של חוף השנהב. ב-1 בפברואר 2024 חתם על חוזה לחמש שנים בגטבורג מליגת העל השוודית. הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-12 ביולי 2024 חתם ילקויה על חוזה לחמש שנים בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג. ב-29 באוגוסט 2024 הושאל למשך עונת 2024/2025 לשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית. ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לברסט במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2024/2025.
תארים

אליפות חוף השנהב (1): 2022/2023
הערות שוליים

↑  Malick Yalcouyé - ifkdb.se, ifkdb.se
↑  Malick Junior Yalcouyé lovordas: "Kommer bli en sensation i Allsvenskan", Fotbolldirekt
↑  Rising Malian football star Malick Yalcouye: The new sensation in European transfer market - AfricaSoccer.com, ‏2024-05-06
↑  IFK Gothenburg chief: Malick Junior Yalcouye better than Spurs signing Bergvall - TribalFootball.com, www.tribalfootball.com
↑  Teenager ‘Clearly Better’ Than Spurs Bound Lucas Bergvall – Club’s SD Makes Big Claim, OneFootball, ‏2024-10-03
↑  The lowdown on Malick Yalcouye, www.brightonandhovealbion.com
↑  Malick Yalcouye: Brighton sign midfielder from IFK Gothenburg, BBC Sport, ‏2024-07-13
↑  Neue Mittelfeld-Power für den SK Sturm, SK Sturm
↑  Malick Yalcouye joins Sturm Graz on loan, www.brightonandhovealbion.com
↑  Brest vs. Sturm Graz - 19 September 2024 - Soccerway, int.soccerway.com
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מאליק ילקויה".
עדי גפני

עדי גפני היא קיאקיסטית עבר ישראלית אשר התחרתה בתחרויות ה-500 ו-1,000 מטר בקיאקים. היא מחזיקה במדליית ארד מאליפות העולם (2002) בה זכתה לצד שותפתה לריסה פסחוביץ'.
קריירה

גפני השתתפה באליפות העולם בשנת 2001 שנערכה בפוזנן שבפולין וסיימה במקום החמישי בגמר ה-1,000 מטר יחיד לאחר שסיימה עם תוצאה של 4:13.82 דקות. באותה אליפות היא התחרתה גם במקצה האולימפי של 500 מטר אך לא העפילה לגמר. באליפות אירופה 2002 שנערכה בסגד, הונגריה, היא סיימה במקום השישי במקצי 1,000 מטר יחיד ו-1,000 מטר זוגי לצדה של ליאור כרמי. במאי 2002 היא זכתה במדליית ארד במקצה 1,000 מטר יחיד בתחרות מסבב הגביע העולם שנערכה במכלן, בלגיה כאשר קבעה זמן של 4:07.3 דקות.
באליפות העולם 2002 שנערכה בסביליה שבספרד היא זכתה במדליית הארד במקצה הלא אולימפי 1,000 מטר זוגי לצד שותפתה לריסה פסחוביץ' לאחר שסיימו עם תוצאה של 3:42.16 דקות.
במאי 2006 היא זכתה במדליית ארד במקצה 1,000 מטר יחיד בתחרות מסבב גביע העולם שנערכה בדיסבורג, גרמניה. באליפות העולם באותה השנה שנערכה בסגד שבהונגריה, גפני העפילה לשלב חצי הגמר במקצה האולימפי של 500 מטר אך סיימה בו במקום השביעי ולא עלתה לגמר. באליפות אירופה בשנת 2012 שנערכה בזאגרב שבקרואטיה, העפילה גפני לגמר מקצה ה-1000 מטר יחיד וסיימה במקום השביעי.
הערות שוליים

↑  גפני סיימה חמישית, קלגנוב מחר בגמר, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2001
↑  קיאקים: גפני שישית באליפות אירופה, באתר ynet, 20 ביולי 2002
↑  יצחק ויסהוף, קיאקים: כסף לקלגנוב; ארד לילין וגפני, באתר ynet, 5 במאי 2002
↑  קיאקים: מדליית ארד לגפני ופסחוביץ' באליפות העולם, באתר ynet, 31 באוגוסט 2002
↑  רמי היפש, הקדם מונדיאל של עדי גפני, באתר הארץ, 29 במאי 2006
↑  קיאקים: קולגנוב ולופן בגמר אליפות העולם, באתר וואלה, 18 באוגוסט 2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליל הבכורה

| --- | --- |

 בימוי:  פול לינץ'
 הופק בידי:  פיטר ר. סימפסון   ריצ'רד סימפסון
 תסריט:  ויליאם גריי רוברט גאזה ג'וניור
 עריכה:  בריאן רבוק
 שחקנים ראשיים:  לזלי נילסן ג'יימי לי קרטיס
 מוזיקה:  קארל זיטרר פול זזה
 צילום:  רוברט ניו
 מדינה:  קנדה 
 חברה מפיצה:  Avco Embassy Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 ביולי 1980
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט סלאשר, סרט נעורים 
 תקציב:  $1,600,000
 הכנסות:  $14,796,236
 הכנסות באתר מוג'ו:   promnight
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל הבכורה (באנגלית: Prom Night) הוא סרט אימה קנדי משנת 1980, שבוים על ידי פול לינץ' ונכתב על ידי ויליאם גריי ורוברט גאזה ג'וניור. הסרט צולם בטורונטו שבפרובינציית אונטריו, קנדה. לסרט יצאו 3 המשכים, ורימייק, שיצא ב-10 באפריל 2008. בסרט מככבים לזלי נילסן וג'יימי לי קרטיס.
עלילה

בשנת 1974, 4 ילדים בני 11 - וונדי ריצ'רדס, ניק מק'בירד, ג'וד קנינגהאם וקלי לינץ' שיחקו במשחק מחבואים במבנה ישן. כאשר ילדה נוספת בשם רובין ביקשה לשחק עימם, אלו התחילו להציק לה עד אשר היא נפלה למותה מחלון מהקומה השנייה. 4 החברים מבטיחים זה לזה שלא לספר על שאירע וממשיכים בחייהם. 6 שנים מאוחר יותר, אותם הילדים, כמו גם קים ואלכס - האחים של רובין, התבגרו ומתכוננים לקראת נשף הסיום של בית ספרם. לאחר מספר רמזים מאיימים, מתחילים הנערים להירצח בזה אחר זה. לאחר שוונדי, קלי וג'ודי נרצחות יחד עם בני זוגן (דרו, סימור ולו), נותרו רק ניק וקים, אשר מתכוננים להכתרתם כמלך ומלכת הנשף. הרוצח מנסה לרצוח את ניק, אך בקטטה בין קים, ניק והרוצח, זה האחרון נוחל תבוסה. אז מתגלה זהותו האמיתית - אלכס, אחיה של קים ורובין, אשר רצה לנקום בנערים שהביאו למותה של אחותו.
צוות שחקנים

לזלי נילסן - מר האמונד
ג'יימי לי קרטיס - קים האמונד
קייסי סטיבנס - ניק מקברייד
אן-מארי מרטין - וונדי ריצ'רדס
מייקל ט'ו - אלכס האמונד
רוברט א. סילברמן - סייקס
פיטה אוליבר - ויקי
דייוויד מאסי - לו פארמר
מארי בת' רובנס - קלי לינץ'
ג'ורג' טוליאטוס - סגן מקברייד
מלאני מורס - הנרי-אן
דייוויד בולט - וולר
ג'ף וינקוט - דרו
דייוויד גרדנר - ד"ר פיירצ'יילד
ג'וי תומפסון - ג'וד קנינגהאם
שלדון ריבווסקי - סלייק
אנטואנט בוור - גברת האמונד
תמי באורן - רובין האמונד
רשימת הסרטים שבסדרה

ליל הבכורה 2 (1987)
ליל הבכורה 3 (1990)
ליל הבכורה 4 (1992)
ליל הבכורה (2008)
כשנותנים - קח!

| --- | --- |
 בימוי:  אלפרד שטיינהרדט
 תסריט:  מיכאל גרינשטיין
 עריכה:  עטרה הורנשטיין
 שחקנים ראשיים:  יעקב בודו, רחל דיין, יעקב אלפרין, אירית מאירי, יהודית קרוננפלד, אריקה פייפר, קרול פלדמן
 מוזיקה:  מרטין מוסקוביץ
 צילום:  ניסים לאון (ניצ'ו)
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  סרטי רול
 הקרנת בכורה:  1982
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  יידיש ועברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 תקציב:  250,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
כשנותנים - קח! (ביידיש: אז מען גיט - נעמט מען!) הוא סרט קולנוע ישראלי דובר יידיש מסוגת קומדיית טעויות מוזיקלית משנת 1982, בבימיו של אלפרד שטיינהרדט. זהו הסרט היידי הראשון באורך מלא שצולם בישראל.
עלילה

אדלה שיינברג, יהודייה מניו יורק, מגיעה לתל אביב כדי "לצוד" את ליבו של מייק סטון, זמר יידיש נודע, אך מתחתנת בטעות עם אחיו, מנדל.
הפקה

מדובר בהסרטה של מחזה מוזיקלי יידישאי טיפוסי הכולל שירים רבים וריקודים. סרטים מן הסוג הזה נוצרו בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20. המפיקים ניסו תחילה לגייס את יואל זילברג כבמאי, בשל הרקע היידישאי שלו. כיוון שהדבר לא הסתדר, גויס אלפרד שטיינהרדט. רוב השחקנים היו בעלי ניסיון במשחק בהפקות תיאטרון ביידיש. מיכאל גרינשטיין, כותב התסריט, היה שחקן ובמאי בהפקות ביידיש. את הלחנים והעיבודים המוזיקליים כתב מרטין מוסקוביץ. הצילומים נמשכו בין שבוע לעשרה ימים ונערכו בבית מלון בתל אביב. בתום הצילומים קיבל שטיינהרדט את שכרו, ואת העריכה ביצעו יאיר פרדלסקי ומזכירתו מאולפני רול. יעקב בודו הכיר את התפקיד אותו שיחק מן המחזה, אולם לא היה בעל ניסיון רב במשחק קולנועי.
הצלחת הסרט

הסרט תוכנן לעלות כהצגה יומית בקולנוע "סטודיו" בתל אביב, אולם עקב הביקוש הרב הועבר הסרט "אות קין", שתוכנן לעלות בקולנוע בערב, להקרנה בקולנוע "צפון".
היסטוריה של בריטניה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  סדרה תיעודית
 יוצרים:  סיימון שאמה
 כותבים:  סיימון שאמה
 מנחים:  סיימון שאמה 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 חברת הפקה:  BBC, ערוץ ההיסטוריה
 מוזיקה:  John Harle 
 אורך פרק:  59 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC 2
 תקופת שידור מקורית:  30 בספטמבר 2000 – 18 ביוני 2002
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
היסטוריה של בריטניה (אנגלית: A History of Britain) היא סדרת טלוויזיה תיעודית אודות תולדות האיים הבריטיים, שנוצרה והוגשה על ידי ההיסטוריון סיימון שאמה, בהפקת הבי בי סי וערוץ ההיסטוריה. שודרה במקור בערוץ BBC 2 מ-30 בספטמבר 2000 ועד 18 ביוני 2002, בשלוש עונות בנות 15 פרקים בסך הכל.
הפקה וקבלה

התוכנית הציגה את קורות בריטניה למן התקופה הפרהיסטורית ועד למאה ה-20, ומציגה אותן לא בתיעוד מפורט של הקורות אלא בהתמקדות באירועים ודמויות מרכזיים. לצד התיאורים וההסברים של שאמה, הוקראו מסמכים היסטוריים בידי צוות שחקנים.
קהל הצופים בשידור המקורי נאמד בבין 2.75 מיליון ל-4.3 מיליון לפרק, לפי נתוני המדרוג, הישג משמעותי לסדרה דוקומנטרית. שאמה קצר שבחים על כך שהצליח להנגיש את ההיסטוריה לקהל רחב. הוא גם הואשם בהתמקדות כמעט בלעדית באנגליה והצגת היחסים עם האומות האחרות בעיקר מבעד לתהליך ההשתלטות שלה עליהן. התוכנית הייתה מועמדת לארבעה פרסי באפט"א לטלוויזיה (לעריכה, למגיש הטוב ביותר ופעמיים לסדרה הייעודית הטובה ביותר) ולפרס אמי לכתיבה הטובה ביותר. היא שודרה בארצות הברית בערוץ ההיסטוריה, ונמכרה גם למדינות אחרות.
פרקים > עונה ראשונה: בקצה העולם? 3000 לפנה"ס – 1603

התחלות (3100 לפנה"ס – 1000). סקירה מהירה מתחילת ההתיישבות האנושית בבריטניה, הנפתחת באתרי טבעת ברודגאר וסקארה ברי, עבור בכיבוש הרומאי, התפשטות הנצרות והתנחלות האנגלו-סקסים, עד לאלפרד הגדול.
כיבוש! (1000 – 1087). האירועים שסביב כיבושי ויליאם, עקירת המערכת האנגלו-סקסית לטובת תרבות ומנהלה נורמניות-צרפתיות.
שושלת (1087 – 1216). ממות ויליאם ועד המגנה כרטה, תוך התמקדות במשפחתו של הנרי השני, מלך אנגליה.
אומות (1216 – 1348). מלחמות הכיבוש של אדוארד הראשון בוויילס, סקוטלנד ואירלנד, שהביאו לעליונותה של אנגליה באיים אך גם לגיבושן הלאומי של האומות האחרות.
המלך מוות (1348 – 1500). המוות השחור, שהמית מחצית מאוכלוסיית אנגליה וגרם לשינויים חברתיים מפליגים ולהתחזקות התלות של בעלי האדמות באיכרים, שמספרם פחת חדות.
אמונות יוקדות (1500 – 1558). הרפורמציה באנגליה והסכסוך המר שעוררה בין קתולים, פרוטסטנטים קיצונים ואנגליקנים.
גוף המלכה (1558 – 1603). חייה של אליזבת הראשונה ויחסיה עם מרי, מלכת הסקוטים. ההתקרבות בין אנגליה לסקוטלנד שעתידה להסתיים באיחוד.
פרקים > עונה שנייה: המלחמות הבריטיות, 1603 – 1776

המלחמות הבריטיות (1603 – 1649). ההתפתחויות שהובילו למלחמת האזרחים האנגלית, עד להוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון.
מהפכות (1649 – 1689).  הפרוטקטורט של אוליבר קרומוול והתהפוכות שהביא באיים, מהטבח באירלנד ועד לשלטון הפוריטניות באנגליה.
בריטניה בע"מ (1690 – 1750). האיחוד בין אנגליה לסקוטלנד ויצירתה של ממלכת בריטניה הגדולה.
האימפריה הלא נכונה (1750 – 1800). התפשטות השלטון הבריטי מעבר לים, המהפכה האמריקנית מחד וההתבססות בהודו הבריטית מאידך.
פרקים > עונה שלישית: גורלה של אימפריה, 1776 – 1965

כוחות טבע (1780 – 1832). פריחת הרומנטיקה והרדיקליות הפוליטית, על רקע ימי שלטון ג'ורג' השלישי והמהפכה הצרפתית.
ויקטוריה ואחיותיה (1830 – 1910). העידן הוויקטוריאני על התיעוש, העיור והקדמה שלו ששינו מן היסוד את החברה.
אימפריה של כוונות טובות (1830 – 1910). כפל פניה של האימפריה הבריטית בשיאה, שהייתה כרוכה בהתפשטות הקדמה ובשאיפה לתירבות וגם בשעבוד אכזרי, רעב המוני וטבח, מבורמה ועד אירלנד.
שני וינסטונים (1910 – 1965). התמוטטות האימפריה והסדר הישן בשתי מלחמות העולם, המוצגים מבעד לחייהם של וינסטון צ'רצ'יל וג'ורג' אורוול.
הערות שוליים

↑  Jonas Takors, Henry VIII in Twenty-First Century Popular Culture, Lexington Books, 2017. עמ' 49-50.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 75812a07-fea8-435a-9beb-e75c49f4f524
צבא המילואים (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  כוח מילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־116 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  27,570 (2023)
צבא המילואים (באנגלית: Army Reserve; מילולית: "המילואים של הצבא") הוא כוח מילואים התנדבותי של הצבא הבריטי, הוא משלים את הצבא הסדיר ככוח נפרד, ושונה ממערך המילואים הסדיר (Regular Reserve) שחייליו שירתו לפני כן בצבא הסדיר.
מרכיב המילואים בצבא הבריטי הוא משמעותי מאוד ומהווה כ-80% מכלל כוחות המילואים של הכוחות המזוינים של בריטניה וכרבע מכלל כוח האדם בצבא הבריטי, כאשר נכון ל-2023 משרתים בו 27,570 חיילי מילואים. צבא המילואים, שעד לשנת 2014 נקרא הצבא הטריטוריאלי ולפני כן הכוח הטריטוריאלי, צמח מתוך מגוון יחידות יומנרי ומיליציות של מתנדבים שאוחדו בשנת 1908 לכוח שהיה ניתן לגייס בסיוע לצבא הבריטי הסדיר. לאורך השנים ובמיוחד במערכות המרכזיות של מלחמת העולם הראשונה והשנייה, לקחו הכוחות הטריטוריאליים חלק נכבד בלחימה והשתתפו ברוב הקרבות באופן משמעותי.
היסטוריה > הכוח הטריטוריאלי (1908–1921)

עד לתחילת המאה ה-20 היו שלושה סוגי כוחות עזר בבריטניה; יחידות יומנרי, מיליציות מקומיות וכוח המתנדבים. יחידות היומנרי היו יחידות פרשים שהוקמו באזורים שונים ברחבי בריטניה בעיקר למטרות שיטור, כאשר מספרם הגיע לכדי 38 רגימנטים. לצד היומנרי היו מיליציות מקומיות. אלו היו יחידות רגליות לרוב, אותן היה ניתן לפי צורך לשלוח לשרת לצד הצבא. לצד אלו, "כוח המתנדבים" שהוקם באופן מסודר ב-1859 היה דומה יותר בהרכבו לכוח מילואים וכלל 213 קורפוסים רגליים (רובאים) ו-66 קורפוסי ארטילריה (לרוב סוללות סטטיות והגנת חופים). כחלק מהלקחים של מלחמת הבורים בדרום אפריקה והקשיים בניהול כוחות העזר השונים, נחקק בפרלמנט הבריטי ב-1907 חוק כוחות המילואים והכוחות הטריטוריאליים, אשר איחד את יחידות היומנרי ויחידות המתנדבים לתוך הכוח הטריטוריאלי החדש שהוקם, בעוד שהמיליציות אוחדו לתוך כוח "המילואים המיוחד".
היסטוריה > הכוח הטריטוריאלי (1908–1921) > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה הכוח הטריטוריאלי הפך למרכיב משמעותי בסיוע לכוחות הצבא הסדירים. חלק ניכר מהיחידות הטריטוריאליות רוכזו בדיוויזיות טריטוריאליות בעלות זהות גאוגרפית, אשר חייליהם התנדבו לשרת בהתאם לאזור המגורים שלהם. לאורך המלחמה הוקמו 28 דיוויזיות רגלים, בנוסף ל-14 חטיבות רכובות (פרשים) שחלק נכללו בהמשך בשש דיוויזיות רכובות שהוקמו אף הן במהלך המלחמה. לצד אלו הוקמו שלוש דיוויזיות הגנת העורף (שפורקו אחרי מספר חודשים), והדיוויזיה ה-75 שכללה גם יחידות סדירות וגם טריטוריאליות. בחודשי המלחמה הראשונים נשלחו יחידות טריטוריאליות לסייע ליחידות הסדירות בשדה הקרב בחזית המערבית לאור אבידות רבות. בהמשך המלחמה נשלחו כוחות טריטוריאליים לאזורים עורפיים יותר ברחבי האימפריה הבריטית כדי להחליף יחידות סדירות שנשלחו לאזורי הלחימה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

דיווזיות טריטוריאליות במלחמת העולם הראשונה
| דיוויזיות רגליות | דיוויזיות רגליות | דיוויזיות רגליות | דיוויזיות רגליות | דיוויזיות רגליות |  | דיוויזיות רכובות |
| הדיוויזיה ה-42 (מזרח לנקשייר) | הדיוויזיה ה-66 (מזרח לנקשייר השנייה) |  | הדיוויזיה ה-43 (וסקס) | הדיוויזיה ה-45 (וסקס השנייה) |  | הדיוויזיה הרכובה הראשונה |
| הדיוויזיה ה-44 (מחוזות הבית) | הדיוויזיה ה-67 (מחוזות הבית השנייה) |  | הדיוויזיה ה-46 (צפון מידלנדס) | הדיוויזיה ה-59 (צפון מידלנדס השנייה) |  | הדיוויזיה הרכובה השנייה |
| הדיוויזיה ה-47 (לונדון השנייה) | הדיוויזיה ה-60 (לונדון ה-2/2) |  | הדיוויזיה ה-48 (דרום מידלנדס) | הדיוויזיה ה-61 (דרום מידלנדס השנייה) |  | הדיוויזיה הרכובה השלישית |
| הדיוויזיה ה-49 (מערב ריידינג) | הדיוויזיה ה-62 (מערב ריידינג השנייה) |  | הדיוויזיה ה-50 (הנורת'מברית) | הדיוויזיה ה-63 (הנורת'מברית השנייה) |  | הדיוויזיה הרכובה הרביעית |
| הדיוויזיה ה-51 (היילנד) | הדיוויזיה ה-64 (הרמה השנייה) |  | הדיוויזיה ה-52 (השפלה) | הדיוויזיה ה-65 (השפלה השנייה) |  | דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי |
| הדיוויזיה ה-53 (הוולשית) | הדיוויזיה ה-68 (הוולשית השנייה) |  | הדיוויזיה ה-54 (המזרח אנגליאנית) | הדיוויזיה ה-69 (המזרח אנגליאנית השנייה) |  | הדיוויזיה ה-74 (יומנרי) |
| הדיוויזיה ה-55 (מערב לנקשייר) | הדיוויזיה ה-57 (מערב לנקשייר השנייה) |  | הדיוויזיה ה-56 (לונדון הראשונה) | הדיוויזיה ה-56 (לונדון ה-2/1) |  |  |
היסטוריה > הצבא הטריטוריאלי (1921–2014)

לאחר מלחמת העולם הראושנה החלו בהדרגה יחידות טריטוראליות להיסגר והכוח הצטמצם משמעותית, באוקטובר 1921 הכוח אורגן מחדש ושמו שונה לצבא הטריטוריאלי (Territorial Army; בראשי תיבות TA). ייעוד הצבא הטריטוריאלי היה להיות השיטה היחידה להרחבת הצבא הבריטי לפי צורך, בניגוד לשיטות המגוונות ששימשו במהלך מלחמת העולם הראשונה, כולל הקמת צבא קיצ'נר. כל המתגייסים הטריטוריאליים נדרשו לקבל את חובת השירות הכללי, לפיו בהתאם להחלטת ממשלת בריטניה, ניתן יהיה לפרוס חיילים טריטוריאליים ללחימה גם מעבר לים. דרישה זו תיקנה את המצב ההיסטורי, בו שירות מעבר לים היה מותנה בהתנדבות. במהלך שנות ה-1920, הצבא הטריטוריאלי המשיך להצטמצם, כאשר גדודי חי"ר אוחדו, מספר יחידות נסגרו והסד"כ של הרבה יחידות קטן. כך לדוגמה צומצמו כוחות הסיוע בכל גדוד וכל סוללת ארטילריה איבדה שניים מששת התותחים שלה.
במחצית השנייה של שנות ה-1930, מגמה זו התהפכה והוכנסו תוכניות להרחיב את הצבא הטריטוריאלי. זאת אל מול עליית מתחים גאופוליטיים וחשש מעימות צבאי עם גרמניה הנאצית. במרץ 1939 הוחלט להכפיל את מספר הדיוויזיות הטריטוריאליות ולהגדיל את כוח האדם מכ-130,000 חיילי מילואים לכ-340,000. זאת על ידי הגדלת השכר, ביטול הגבלות גיוס ושיפור התנאים לחיילים הטריטוריאליים. כחלק מרוח ההתגייסות הלאומית, תוכנית ההתנדבות הייתה מוצלחת מאוד. תוך חודש מפרסום התכנית הצטרפו כ-88,000 חיילים מילואים חדשים. 'חטיבת רובאי לונדון' (רגימנט טריטוריאלי) אף הצליחה לגייס גדוד שלם תוך 24 שעות.
היסטוריה > הצבא הטריטוריאלי (1921–2014) > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 נשלח חיל המשלוח הבריטי לסייע בבלימת הצבא הגרמני בצרפת, כאשר התכנית הייתה לשלוח בהדרגה דיוויזיות טריטוריאליות כאשר אלו יהיו מוכנות וחמושות. עד לפברואר 1940 הגיעו לחזית שלוש דיוויזיות טריטוריאליות, ה-48 (דרום מידלנדס), ה-50 (הנורת'מברית) וה-51 (היילנד), באפריל חמש דיוויזיות נוספות הצטרפו וכך הגיע הכוח הטריטוריאלי לכדי שמונה דיוויזיות, אם זאת שלוש מאלו סבלו מחוסרים בציוד ולכן הוגדרו בשלב זה כדיוויזיות עבודה עורפיות ("דיוויזיות חפירה"). בפועל, כל הדיוויזיות היו מעורבות רבות בלחימה. ה-42, ה-44 וה-48 השתתפו בקרבות סביב נהר האסקוט, ה-50, ה-42 וה-46 איבטחו ולחמו בהגנה על מאמצי הפינוי בדנקרק.
בהמשך המלחמה נלחמו יחידות טריטוריאליות בכל זירות המלחמה ולקחו חלק במאמצי הלחימה ברחבי העולם. היחידה הראשונה שנשלחה לתגבר את הכוחות בקוהימה (שם ספגו היפנים את התבוסה הגדולה הראשונה שלהם באסיה), הייתה יחידת מילואים; הגדוד הרביעי מרגימנט מערב קנט המלכותי של המלכה שלקח חלק בלחימה קשה בגבורה ניכרת. מפקד הארמייה ה-14 (שבמזגרתה לחם הגדוד), פילדמרשל ויליאם סלים היה בעצמו קצין טריטוריאלי לפני מלחמת העולם הראשונה ובהמשך הפך לראש המטה הכללי הקיסרי ולמקדם חזק של הצבא הטריטוריאלי, וטבע את הביטוי הנפוץ גם כיום על כך שהטריטוריאליים הם "פעמיים אזרחים".
חייל מילואים אחד ששירת במשמר הסקוטי תרם המלחמה, דייוויד סטירלינג היה מייסד שירות האוויר המיוחד (ה-SAS) בצפון אפריקה.
| --- | --- |

דיווזיות טריטוריאליות במלחמת העולם השנייה
דיוויזיות קו ראשון: דיוויזיות קו שני
דיוויזיית הפרשים הראשונה (היומנרי הראשונה): 
דיווזיית לונדון הראשונה (בהמשך הפכה לדיוויזיה ה-56): דיווזיית לונדון השנייה (בהמשך הפכה לדיוויזיה ה-47)
הדיוויזיה ה-42 (מזרח לנקשייר): הדיוויזיה ה-66
הדיוויזיה ה-43 (וסקס): הדיוויזיה ה-45
הדיוויזיה ה-44 (אומות הבית): הדיוויזיה ה-12 (המזרחית)
הדיוויזיה ה-48 (דרום המידלנדס): הדיוויזיה ה-61
הדיוויזיה ה-49 (מערב ריידינג): הדיוויזיה ה-46
הדיוויזיה ה-50 (הנורת'מברית): הדיוויזיה ה-23 (הנורת'מברית)
הדיוויזיה ה-51 (היילנדס): הדיוויזיה התשיעית (היילנדס)
הדיוויזיה ה-52 (לולנדס): הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית)
הדיוויזיה ה-53 (הוולשית): הדיוויזיה ה-38 (הוולשית)
הדיוויזיה ה-54 (מזרח אנגליה): הדיוויזיה ה-18
הדיוויזיה ה-55 (מערב לנקשייר): הדיוויזיה ה-59 (סטפורדשייר)