ביסוס כוחה של הרפובליקה הרומית במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס
המאבק הבין מעמדי > המאבק במאה ה-4 לפנה"ס

התמורות החיצוניות שעברו על רומא במאה ה-4 לפנה"ס השפיעו גם על המבנה הפוליטי הפנימי שלה. כיבושה של ויי הגדיל בצורה ניכרת את שטחי המדינה הציבוריים, דבר שהוביל להתגברות הדרישה לחלוקת אדמות. חורבנה של רומא על ידי הסנונים הביאה להרעה ניכרת במצבו הכלכלי של העם, מצב שאף הוחמר עקב נטל המלחמות הרבות שרומא נאלצה ליזום על מנת להחזיר לעצמה את מעמדה הקודם. המצוקה הכלכלית דחפה את הפלבס ומנהיגיו להפעיל לחץ הולך גובר על הממסד הפטריקי להענקת זכויות נוספות, הקטנת שיעור הרבית על ההלוואות וביצוע רפורמות כלכליות. מאבקם של הפלבס זכה להצלחה גם עקב ההיחלשות הנמשכת של המעמד הפטריקי. שורותיו של האחרון הצטמצמו הן אף על פי שההשתייכות אליו עברה בירושה בלבד והן עקב מותם של רבים מבניו במלחמות.
מסביבות 377 לפנה"ס ועד 367 לפנה"ס ניהלו הטריבונים ליקיניוס וסקסטיוס מאבק מתמשך לביצוע רפורמה נוספת ביחסי הפטריקים והפלבאים. ניסיונות הרפורמה שלהם נתקלו בהתנגדות עזה של המוסדות הפטריקים ובמשך תקופה של 10 שנים השתרר קיפאון פוליטי. ההצעות של הטריבונים נדחו פעם אחרי פעם על ידי הפטריקים ובתגובה נבחרו שני הטריבונים בחזרה למשרתם על ידי הפלבס שנה אחרי שנה. הפטריקים נכנעו לבסוף ובשנת 367 לפנה"ס עברו חוקי ליקיניוס סקסטיוס, חוקים שהיוו נקודת מפנה נוספת במאבק הבין מעמדי.
הרפורמה של שנת 367 לפנה"ס ביטלה את משרת הטריבון הקונסלארי, חייבה בחירת קונסול פלבאי, הגבילה את גודל הקרקע הציבורית שמותר היה לאדם אחד להחזיק וביצעה ארגון מחדש של חובות ההלוואות והריבית עליהם. כמו כן רפורמה זו העלתה את מספר הכוהנים במסדרים דתיים זוטרים משניים לעשרה וחייבה שמחציתם יהיו פלבאים. שנה לאחר מכן נבחר הקונסול הפלבאי הראשון, בחירה שסימנה את סוף המונופול הפטריקי על מגיסטראטיות הרפובליקה. הפטריקים ניסו להיאבק בתהליך זה על ידי יצירת משרות חדשות שיועדו לפטריקים בלבד, הפראיטור והאידיל הקורלי, אולם לא היה ניתן למנוע את התהליך.
בשנת 356 לפנה"ס מונה בן מעמד הפלבס הראשון למשרת הדיקטטור, בשנת 351 לפנה"ס מונה הקנסור הפלבאי הראשון ומשנת 342 לפנה"ס הועבר חוק שאפשר את בחירתם של שני קונסולים פלבאים כל שנה. בשנת 339 לפנה"ס חויב אחד הקנסורים להיות פלבאי לפי החוק ומשנת 337 לפנה"ס נפתחה גם משרת הפראטור, שנוצרה במקורה כפיצוי לבני מעמד הפטריקים, לבני הפלבס.
במקביל להתמוטטות המונופול הפטריקי על המגיסטראטיות התרחשה רפורמה כלכלית בתחום ההלוואות במהלך המאה ה-4 לפנה"ס. חוקי ליקיניוס סקסטיוס של 367 לפנה"ס סיפקו פתרון חד פעמי למצוקת הלווים בכך שארגנו מחדש את החובות הקיימים והקלו על הלווים. בשנת 357 לפנה"ס הוגבלה בחוק הריבית להלוואות לשמונה וחצי אחוז מסכום ההלוואה לשנה, בשנת 347 לפנה"ס הוגבלה הריבית לארבעה וחצי אחוז ובשנת 352 לפנה"ס מונתה ועדה למתן מתן הלוואות מאוצר המדינה ללווים במצוקה כספית. השינוי המשמעותי ואולי החשוב ביותר היה החוק שהועבר בשנת 326 לפנה"ס שלפיו לא יכול היה המלווה לנקוט פעולות שעבוד של הלווה ללא פסק דין המתיר זאת. החוק שינה את טיב הקשר בין הלווה והמלווה ונראה שמשנה זו ההלוואות ניתנו רק תחת ערבויות של רכוש ולא של שעבוד אישי.
גידול שטחה של רומא וכיבושיה הנרחבים הביאו כבר בשנת 393 לפנה"ס לחלוקת אדמות בין עניי הפלבס. ההשתלטות של המעמד השליט על מרבית אדמות המדינה הוגבלה בשנת 367 לפנה"ס כאשר נקבע בחוק שטח האדמה מקסימלי שהיה מותר לאדם אחד להחזיק. ייסודן של מושבות ברחבי השטחים הכבושים הקל גם הוא על מצוקת האדמות ולפי רשומות הקנסוס של המאה ה-4 לפנה"ס נראה שמספר האיכרים הזעירים הלך וגדל.
לקראת סופה של המאה ה-4 לפנה"ס השיגו בני הפלבס את רוב דרישותיהם: רפורמה בחוקי ההלוואות, חלוקת אדמות ציבור, יצירת שוויון לפני החוק ופתיחת המגיסטראטיות לפני כל האזרחים. המאבק הגיע לסיומו ברבע הראשון של המאה ה-3 לפנה"ס עם פתיחת המשרות הדתיות הגבוהות לבני הפלבס, פרסום הנהלים המשפטיים וביטול הפיקוח הפטריקי על החלטות אספת הפלבס. בתקופה זו הפכו הפלבס למעשה לכמעט כל כולו של העם הרומי, כתוצאה מהגידול המתמיד באוכלוסייה עקב שחרור עבדים, גידול טבעי והענקת אזרחות ללאטינים. יחד עם זו תהליך שבירת המונופול הפטריקי הביא לניידות חברתית מסוימת בקרב האוכלוסייה אך לא לשוויון אמיתי: מאמצע המאה ה-4 לפנה"ס החלה להתגבש שכבת כוח חדשה ברומא, "אצולת משרה" במילותיו של שצמן. הייתה זו אצולה פטריקית-פלבאית שחבריה היו מספר מצומצם של בתי האב העשירים והמשפיעים מקרב שני המעמדות, ששלטו במגיסטראטיות של הרפובליקה באמצעות ממונם, יוקרתם והשפעתם.