stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורדיירה דל פיינה

| --- | --- |
קורדיירה דל פיינה, צ'ילה
קורדיירה דל פיינה, צ'ילה
 מידע כללי
 גובה:  2,884 מ' 
 שטח:  312 קמ"ר 
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 מיקום:  מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה, צ'ילה
 רכס הרים:  האנדים הפטגוניים
 אורך הרכס:  24 ק"מ 
 קואורדינטות:  50°59′56″S 73°05′43″W﻿ / ﻿50.99889°S 73.09528°W﻿ / -50.99889; -73.09528
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט קורדיירה דל פיינה(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט קורדיירה דל פיינה
 
קורדיירה דל פַּיְנֵה (בספרדית: Cordillera Paine) הוא רכס הרים בפארק הלאומי טורס דל פיינה בפטגוניה הצ'יליאנית. שרשרת ההרים ממוקמת כ-280 ק"מ צפונית לפונטה ארנס, וכ-1,960 ק"מ דרומית לבירה סנטיאגו. מבחינה מנהלתית, קורדיירה דל פיינה שייכת לקומונת טורס דל פיינה בפרובינציית אולטימה אספרנסה במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה. לא פורסמו סקרים מדויקים, ונטען כי הגבהים שפורסמו מנופחים מהמציאות, כך שרוב הגבהים הניתנים בערך זה הם משוערים. המילה פיינה פירושה "כחול" בשפת הילידים טוולצ'ה.
פסגות

הפסגה הגבוהה ביותר של שרשרת ההרים היא סרו פיינה גרנדה (בספרדית: Cerro Paine Grande). במשך זמן רב נטען שגובהה הוא 3,050 מטר או 3,251 מטר, אך באוגוסט 2011 הנושא עלה בפעם השלישית, וכדי לשים סוף לוויכוח ההר נמדד באמצעות GPS ונמצא שגובהה האמיתי של הפסגה הוא רק 2,884 מטר.
שלושת המגדלים של פיינה (בספרדית: Torres del Paine) מהווים את החלק המרכזי של הפארק הלאומי טורס דל פיינה. המגדל הדרומי מהשלושה (בגובה של כ-2,500 מטר), נחשב כיום לגבוה מבין השלושה, אם כי זה לא הוכח בוודאות. המגדל נכבש לראשונה בשנת 1963 על ידי ארמנדו אסטה (באיטלקית: Armando Aste) האיטלקי. המגדל המרכזי (בגובה של כ-2,460 מטר), נכבש לראשונה בשנת 1963 על ידי כריס בונינגטון (באנגלית: Chris Bonington) ודון וילאנס (באנגלית: Don Whillans) הבריטים. המגדל הצפוני (בגובה של כ-2,260 מטר) נכבש לראשונה בשנת 1958 על ידי גואידו מונצינו (באיטלקית: Guido Monzino) האיטלקי.
פסגות אחרות כוללות את קוארנו פרינסיפל (בספרדית: Cuerno Principal), בגובה של כ-2,100 מטר, ואת סרו פיינה צ'יקו (בספרדית: Cerro Paine Chico), שמוערך בדרך כלל שגובהו הוא כ-2,650 מטר.
גאולוגיה

שרשרת ההרים מורכבת מגרניט צהבהב. המצוקים התלולים והבהירים עשויים מסלעי גרניט קשים יותר, המחוברים במאונך.
טיולים רגליים

הפארק הלאומי טורס דל פיינה, שטח של כ-2,400 קמ"ר הוכרז כשמורת ביוספרית על ידי אונסק"ו בשנת 1978 וזוכה לביקורם של כ-250,000 מבקרים מדי שנה. כמה שבילים ואתרי קמפינג מתוחזקים על ידי תאגיד היערות הלאומי של צ'ילה, ובקתות הרים מספקות אמצעי לינה ושירותים בסיסיים נוספים.
ראו גם

פיץ רוי
הפארק הלאומי לוס גלסיירס
הערות שוליים

↑  Expedición Paine Grande RELOADED, באתר ExpeNews
↑  1962 - Torri del Paine, באתר armandoaste
↑  Torre Norte, באתר erratic-rock
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 6372148574279424430003   WorldCat (עם VIAF): 6372148574279424430003 
ה"עמודים" של פיינה במזג האוויר הקיצוני האופייני לאזור.
בית הדסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 כתובת:  חברון 
 מיקום:  היישוב היהודי בחברון 
 מדינה:  יהודה ושומרון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1893
 תאריך פתיחה רשמי:  1893 
 
 קואורדינטות:  31°31′34″N 35°06′16″E﻿ / ﻿31.52609167°N 35.10439722°E﻿ / 31.52609167; 35.10439722
 he
 
בית הדסה, מרץ 2019
בית הדסה הוא מבנה מגורים ומרכז מבקרים הממוקם בלב היישוב היהודי בחברון. בעבר שימש המבנה כבית חולים בשם "חסד לאברהם".
היסטוריה

הבניין הוקם בשנת 1893 בידי ר' חיים רחמים יוסף פרנקו, המכונה החרי"ף. המבנה שימש כבית חולים שנקרא "חסד לאברהם" ונתן משירותיו ליהודי וערביי חברון והסביבה ללא תשלום. על פי כוכבה גרשון, אביה, בן ציון גרשון, ניהל בקומה היחידה של המבנה בית מרקחת ומרפאה. הנרייטה סאלד בקשה לבנות על המבנה קומה נוספת לצורך מרפאה של הדסה, וגרשון הסכים בתנאי שיוקם גם בית כנסת. בשנת 1912 נוספה קומה שנייה לבניין. בהמשך נפתחה במקום מרפאה של ארגון הדסה.
בטבח חברון במאורעות תרפ"ט בשנת 1929, נרצחו מנהל בית החולים בן ציון גרשון ומשפחתו יחד עם עוד יהודים רבים. כמו כן נבזז הבניין ונפגע בחלקו.לאחר גירוש הקהילה היהודית מחברון, הפך הבניין לבית ספר ערבי לבנות אשר פעל במקום עד להחזרת העיר בידי צה"ל בשנת 1967.
היסטוריה > אחרי מלחמת ששת הימים

עם תום מלחמת ששת הימים, נמסר הקושאן על בית הדסה על ידי נכדו של החרי"ף - עו"ד אברהם פרנקו לרב משה לוינגר. הממשלה בינתיים החכירה את הבניין לאונר"א שהשתמש בו כמחסן. במאי 1975 עזב אונר"א את המבנה והוא היה מוזנח, חלונותיו מנופצים ודלתותיו נעולות ומכוסות באבק.
עם הקמת קריית ארבע פעלו המתנחלים לשוב גם לחברון עצמה והיעד הראשון שלהם היה בית הדסה, אולם הממשלה התנגדה לשיבת היהודים לתוך העיר. לקראת יום הזיכרון לטבח חברון (תרפ"ט) במהלך מאורעות תרפ"ט בשנת 1975, תכננו המתנחלים להיכנס לבית הדסה כדי להקים בו ישיבה, אך חיילים שהוצבו בסביבות המבנה מראש, מנעו זאת.
ב-16 באוגוסט 1976 נכנסו כ-20 בחורי ישיבה לבית הדסה, החלו בניקויו וקבעו בו מזוזות, אך הם פונו בידי הצבא ללא התנגדות. למחרת שבו המתנחלים למבנה ולאחר שפונו שוב שבו בשלישית. הפעם נעצרו כ-20 מהתנחלים והוחזקו מספר ימים במעצר בניסיון לשים סוף לכניסות למבנה, אולם המתנחלים מצדם המשיכו בניסיונות הכניסה וכשלא הצליחו להיכנס למבנה עלו על גגו. בהמשך קיימו המתנחלים תפילות יומיות מחוץ למבנה. שישה מהמתנחלים הועמדו לדין על הסגת גבול במשפט שזכה להתעניינות תקשורתית רבה בתחילת 1977. באופן חריג, המשפט התנהל בפני שלושה שופטים בגלל הרגישות הציבורית. לקראת הבחירות שכך המאבק להתיישבות יהודית בתוך חברון, בין השאר לאור הסכמות עם הממשל הצבאי על שיפוץ בית הכנסת אברהם אבינו.
ב-26 בפברואר 1978 חדשו אנשי תנועת כך את המאבק על בית הדסה.
באפריל 1979 נכנסה למקום קבוצה של נשים יהודיות עם ילדיהן, כתגובה להקפאת הבנייה בקריית ארבע בעקבות עתירה לבג"ץ. ראש הממשלה, מנחם בגין, אמר לאחר מכן: "גם חברון היא ישראל. לא אתן לאף מקום בישראל להיות 'יודענריין'". הוא הורה שלא לפנות את הנשים, אך למנוע כניסת אנשים נוספים, וכן למנוע את כניסת מי שיצא משם. כתוצאה מכך נשארו הנשים והילדים מספר חודשים לבדם. בתחילה אפשר הצבא הכנסת רק אוכל ומים, אך לאחר מספר ימים הותרה גם הכנסת ציוד. בסוף יוני 1979 נפגש יועצו הצבאי של ראש הממשלה עם נציגות של הנשים בבית הדסה ואמר להן שאם יפנו את בית הדסה תעלה סוגיית ההתיישבות היהודית בחברון בישיבת הממשלה הבאה. באוגוסט 1979 הוצע למתנחלים שבבית הדסה תוקם ישיבה ללא מגורים, אך המתנחלים דחו את ההצעה. לקראת החורף שופץ המקום כדי לאפשר את המשך שהות הנשים במקום בחורף. במהלך השהות של הנשים בבית הדסה הגיעו אנשי שמאל לבניין למחות על שהותן במקום.
על פי החלטת הממשלה ב-23 במרץ 1980, על הקמת ישיבה ובית ספר שדה בחברון, בית הדסה יועד לשמש כבית ספר שדה ל-50 תלמידים, ולצורך כך תוכנן לבנות על שתי הקומות שהיו בו אז, קומה נוספת.
ב-2 במאי 1980 אירע הפיגוע בבית הדסה, בה תקפו מחבלים אנשי פת"ח, באמצעות מקלעים ופצצות קבוצת גברים שבאה בליל שבת לברך את הנשים ששהו בבית הדסה, ורצחו שישה מהם. בעקבות זאת החליטה ממשלת ישראל על חידוש היישוב היהודי בחברון, והתרת המגורים בבית הדסה בקובעה: "אין מניעה שיהודים יהיו בחברון, כבכל מקום בארץ ישראל". באוגוסט 1980 התחתנו בבניין אביגדור אסקין ומזל כהן. באותה עת התגוררו בבניין שש משפחות ו-15 בחורי ישיבה.
בהמשך שוקם הבניין, תוכנן מחדש על ידי האדריכל דוד קאסוטו ונחנך מחדש ב-20 בינואר 1986. במבנה מתגוררות כ-30 משפחות ישראליות.
במפלס הקרקע של הבניין הוקם בית כנסת המשרת את תושבי המקום ואורחיו. במפלס תת-קרקעי ממוקם מוזיאון היישוב היהודי בחברון. בחצר הבניין מגרש משחקים לילדים.
הערות שוליים

1 2  Hillel Cohen, Haim Watzman, Year Zero of the Arab-Israeli Conflict 1929, Waltham, Massachusetts: Brandeis University Press, 2015, The Schusterman series in Israel studies, עמ' 123-124, ISBN 978-1-61168-810-8
↑  הטוענת לבעלות על "בית הדסה" תובעת פינוי המתנחלים מהבנין, מעריב, 7 ביולי 1980
↑  אהרן דולב, חברון: הכניסה ליהודים אסורה, מעריב, 20 באוגוסט 1976
↑  ססותולאנד, מעריב, 24 באוגוסט 1976
↑  דני רובינשטיין, פקודת מעצר נגד אנשי קרית־ארבע לאחר התקרית במערת המכפלה, דבר, 28 ביולי 1975
↑  שלמה גבעון, הממונה על הרכוש הנטוש בחברון מעיד על בנין הדסה, מעריב, 26 בינואר 1977
↑  רשמי סיור בחברון ובמערת המכפלה, דבר, 5 בספטמבר 1975
↑  יוסף צוריאל, נוטשי חברון בתרפ"ט דנו בשיקום הרובע היהודי, מעריב, 8 באוגוסט 1975
↑  דני רובינשטיין, דיין מתווה דו קיום בחברון, דבר, 21 ביוני 1973
↑  יוסף צוריאל, ח"כים ידונו היום עם פרס על תקריות מערת המכפלה, מעריב, 29 ביולי 1975
↑  תלמידי ישיבה פונו מהרובע היהודי חישן של חברון, דבר, 17 באוגוסט 1976
↑  אנשי קריית־ארבע קיימו תפילות בבית "הדסה" בחברון, דבר, 18 באוגוסט 1976
↑  יהושע ביצור, ח"כים ידרשו מפרס להתיר איוש 3 בניינים בחברון העיר, מעריב, 22 באוגוסט 1976
↑  שוב נעצרו אנשי קרית ארבע בחברון, דבר, 23 באוגוסט 1976
↑  מעצרים בחברון, דבר, 22 בספטמבר 1976
↑  בבאר־־שבע נפתח משפט הצעירים שחדרו לבנין "הדסה" בחברון, דבר, 11 בינואר 1977
↑  שלמה גבעון, יהודים בעלי "הדסה" בחברון הירשו למתפללים להיכנס למבנה, מעריב, 13 בדצמבר 1976
↑  ויצמן - לביקור בחברון ובשכם, דבר, 27 ביוני 1977
↑  היום ניסיון להיאחז בבית : הדסה בחברון, דבר, 26 בפברואר 1978
יוסף צוריאל, הרב כהנא וחסידיו פונו בכוח מחברון, מעריב, 27 בפברואר 1978
הרב כהנא סולק מגג הדסה בחברון, מעריב, 24 במרץ 1978
↑  יוסף צוריאל, תושבי קרית ארבע החליטו להישאר בבניו הדסה לתמיד, מעריב, 27 באפריל 1979
↑  יהודית קצובר, הנשים הסתננו מסולם שהוצב על גב המעלית, 23 במאי 2017, באתר ריבונות
↑  יוסף צוריאל, תושבי קרית ארבע נערכים לתגובה על הקפאת הבנייה, מעריב, 25 באפריל 1979
↑  עפר גרוזברד, מנחם בגין דיוקנו של מנהיג - ביוגרפיה, הוצאת רסלינג, 2006. עמוד 242
↑  יוסף צוריאל ואברהם תירוש, ערביות הציעו מזון ל"מתנחלות" ב"הדסה" בחברון, מעריב, 30 באפריל 1979
↑  נשות הדסה במצור, מעריב, 4 במאי 1979 המשך
↑  בגין מציע עסקה - הנשים יפנו בנין הדסה - הממשלה תדון ביישוב חברון, דבר, 28 ביוני 1979
↑  בבנין הדסה בחברון תוקם ישיבה - אך לא מגורים למתנחלים, דבר, 13 באוגוסט 1979
↑  דני רובינשטיין, האשה שבגוש, דבר, 14 בדצמבר 1979
↑  מיכל מירון-שקד, ביקרתי אצל הנשים בבית הדסה בחברון, מעריב, 8 בפברואר 1980
↑  יוסף צוריאל, "מזבח" ו"ראשי עגל" בהפגנת אמנים בחברון, מעריב, 11 ביולי 1979
↑  יוסף וקסמן, כל האתרים שייבנו - בחוברת של דוד לוי, מעריב, 24 במרץ 1980
↑  בג"ץ 72/86 גאלב ג'ודי חסן זלום נ' המפקד הצבאי לאזור יהודה ושומרון, מא(1) 528 (1987)
↑  החלטת ממשלה 438
↑  סמדר שיר, בבית זה נהרגו ששה חברים שלנו ואנחנו מקימים כאן בית חדש, מעריב, 28 באוגוסט 1980
↑  סמדר שיר, חתונה יהודית בעיר האבות, מעריב, 1 בספטמבר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302362005171
JD Sports

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בע"מ בהנפקה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בלונדון (JD.) 
 סימול:  LSE: JD
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־44 שנים)
 חברות בנות:  Aktiesport  Blacks  Bodytone  Chausport  Exercise4Less  Finish Line  Inc.  Fishing Republic  Footasylum  Footpatrol  GO Outdoors  JD Gyms  JDSports  Mainline  Millets  Nice Kicks  Perry Sport  Scotts  Size  Sportzone  Sprinter  Tessuti  Tiso  TheHip Store  Ultimate Outdoor
 מיקום המטה:  בורי, מנצ'סטר רבתי, אנגליה
 ענפי תעשייה:  קמעונאות
 מוצרים עיקריים:  ביגוד בגדי ספורט אביזרי אופנה
 יו"ר:  פיטר קאוגיל 
 עובדים:  37,297
  
 https://www.jdsports.co.il
 
JD Sports Fashion plc, (ידוע יותר כ-JD Sports או JD) היא חברת ספורט ואופנה קמעונאות בריטית שהוקמה במקור בבורי, שבמנצ'סטר רבתי, אנגליה. היא רשומה בבורסת לונדון ומהווה חלק ממדד FTSE 100. בשנת 2022 החלה הרשת לפעול בישראל.
הקמת החברה

החברה הוקמה על ידי ג'ון ורדל ודייוויד מאקין. שם החברה קרוי על שם האות הראשונה בשמם של המייסדים (ג'ון ודייוויד – JD). החנות הראשונה הוקמה בבורי שבמחוז מנצ'סטר ב-1981 וסניף שני הוקם ב-1983 בארנדייל, מנצ'סטר. לאחר רכישת 55% ממניות החברה על ידי קבוצת פנטלנד, בעסקה בשווי 44.6 מיליון ליש"ט, התפשטו סניפי החברה במהירות ברחבי אנגליה ובהמשך בעולם כולו.
רכישות שבוצעו על ידי החברה

בדצמבר 2001, רכשה JD Sports את רשת First Sport מענקית ההלבשה Blacks Leisure Group המונה 209 סניפים. באוקטובר 2005, נרכשו 70 מסניפי Allsports. לאחר מכן, בוצעה סדרה ארוכה של רכישות נוספות:
רכישת רשת Champion Sports ב-19.6 מיליון אירו בינואר 2011.
רכישת מותג הלבשת הרחוב, FLY53, בפברואר 2012.
רכישת המותג Tessuti בשנת 2016.
רכישת ענקית האיקומרס הבריטית בתחום ההלבשה Clothingsites.co.uk כולל האתרים הנלווים, Woodhouse Clothing ו-Brown Bag Clothing בספטמבר 2016.
רכישת Go Outdoors ב-112 מיליון ליש"ט בנובמבר 2016
רכישת הרשת הקמעונאית האמריקאית, Finish Line ב-558 מיליון דולר במרץ 2018.
רכישת רשת ההנעלה Shoe Palace תמורת 325 מיליון דולר בדצמבר 2020.
פעילות בינלאומיות

מעבר לרכישות שביצעה בארצות הברית, רקמה JD Sports מספר שותפויות ורכישות מעבר לים. עד מאי 2009, הקימה 75 סניפים בצרפת. ב-2016, נפתח הסניף הראשון בקואלה לומפור, מלזיה. בסוף אותה שנה, ביצעה החברה את אחת מרכישותיה המשמעותיות ביותר מחוץ לאירופה כשרכשה 80% ממניות הרשת האוסטרלית Next Athleisure ב-6.6 מיליון דולר. צעד זה קנה לה אחיזה בחלק ניכר משוק ההלבשה וההנעלה באוסטרליה. לאחר מכן, המשיכה התפשטות הנוכחות של סניפי החברה במיקומים רבים נוספים בדרום מזרח אסיה:
סניף ראשון בדרום קוריאה באפריל 2018
בסינגפור במאי 2018
בתאילנד בנובמבר 2018.
כמו כן, רכשה החברה 80% מ-Cosmos Sport, שבכרתים בדצמבר 2021. מיזם משותף עם חברה אינדונזית יושלם סופית בסוף שנת 2022.
פעילות בינלאומיות > JD SPORTS ישראל

לקראת סוף 2021 קיבלת קבוצת MGS זכויות להפעלת המותג בישראל. הרשת פתחה את סניפיה הראשונים באפריל 2022 ומפעילה שמונה סניפים בראשון לציון, אשדוד, דיוטי פרי נתב"ג, נהריה, ירכא, באר שבע ואילת. כמו כן, קיימת חנות מקוונת באתר הישראלי המאפשר לרכוש מוצרים אונליין.
חסות לארגוני ספורט

JD Sports היא הספקית הרשמית ונותנת החסות של מספר קבוצות, שחקנים ומועדוני כדורגל באנגליה המוכרים על ידי ההתאחדות הבינלאומית.
חשדות להפרה של דיני התחרות

החברה הייתה מעורבת בשתי פרשות בהן עלה חשד להפרות לכאורה של דיני התחרות. חקירות אלו עדיין מתנהלות בעניין הסניפים הבריטיים של הרשת העולמית.
בספטמבר 2021, ניהלה הרשות הממשלתית הבריטית לתחרותיות ושווקים חקירה בעניינה של JD Sports הבינלאומית ו"לסטר סיטי" עקב חשד להפרות לכאורה של דיני התחרות. החקירה התנהלה סביב הסכמי אי-תחרות על מכירת מותגים בבריטניה. שתי החברות הכריזו כי הן משתפות פעולה עם הרשות בחקירתן באופן מלא.
לאחר רכישת רשת Footasylum במרץ 2019, ביצעה הרשות לתחרותיות ושווקים חקירה בטענה כי בעלות JD Sports על רשת ההנעלה הגדולה עלולה לפגוע בתחרות. הרשות הורתה ל-JD Sports למכור את Footasylum. לאחר שמנכ"ל JD Sports נפגש בחשאי עם מנכ"ל Footasylum, ובכך הפרו את הוראת הרשות שלא להחליף ביניהן מידע רגיש מסחרית ללא דיווח, נקנסו שתי החברות בסכום כולל של 4.7 מיליון ליש"ט.
הערות שוליים

↑  JD Sports, JD Sports (באנגלית)
↑  JD Sports acquires First Sport Ltd - 2001-12-01 - Crunchbase Acquisition Profile, Crunchbase (באנגלית)
↑  Acquisitions by JD Sports Fashion, tracxn.com (באנגלית)
↑  Jon Robinson, JD Sports: Everything you need to know about the retail giant, Business Live, ‏9 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  JD Sports buys Go Outdoors for £112m, the Guardian, ‏28 בנובמבר 2016 (באנגלית)
↑  Britain's JD Sports gets foot in US with $558 million Finish Line buy, CNBC, ‏26 במרץ 2018 (באנגלית)
↑  צפוף בקניונים: רשת JD ספורט תפתח 50 חנויות, באתר כלכליסט, 24 בנובמבר 2021
↑  Kevin Rozario, JD Sports Extends Sneakers Footfold With $325 Million Swoop On Shoe Palace, Forbes (באנגלית)
↑  JD Sports out to 'dominate' Australian athleisure market, Australian Financial Review, ‏25 באפריל 2017 (באנגלית)
↑  최수향, JD Sports to open first store in S. Korea next month, Yonhap News Agency, ‏26 במרץ 2018 (באנגלית)
↑  JD Sports Singapore opens first store, Inside Retail, ‏30 במאי 2018 (באנגלית)
↑  Time Out Bangkok editors, JD Sports to open its first Bangkok store at ICONSIAM, Time Out Bangkok (באנגלית)
↑  JD purchases controlling stake in Greek retailer Cosmos, Retail Insight Network, ‏25 באוקטובר 2021 (באנגלית)
↑  JD Announces First Store Opening in Indonesia, JD Announces First Store Opening in Indonesia (באנגלית)
↑  אורנה יפת, צפוף בקניונים: רשת JD ספורט תפתח 50 חנויות, באתר כלכליסט, 24 בנובמבר 2021
↑  נווית זומר, ענקית הספורט הבריטית JD Sports תפתח שלושה סניפים בישראל, באתר ynet, 15 ביולי 2022
↑  Football teams sponsored by JD Sports, oldfootballshirts.com
↑  Suspected anti-competitive behaviour in relation to the sale of Leicester City FC-branded products and merchandise, GOV.UK (באנגלית)
↑  Watchdog launches probe into Leicester City and JD Sports over merchandise, The Independent, ‏30 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  JD Sports close to losing ownership of Footasylum, www.retailgazette.co.uk
↑  JD Sports and Footasylum fined £4.7m for secret meetings, Sky News (באנגלית)
ויקיפדיה היפנית

| --- | --- |


 סוג:  אנציקלופדיית אינטרנט חופשית
 הקמה:  11 במאי 2001 
 בעלות:  קרן ויקימדיה 
 שפה:  יפנית 
 הרשמה:  לא חובה
 ערכים:  1,443,417
 https://ja.wikipedia.org/ 
 הסטטיסטיקה של ויקיפדיה היפנית
  סטטיסטיקת צפיות של ויקיפדיה היפנית ב-30 הימים האחרונים   קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני –  ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
 
ויקיפדיה היפנית (ביפנית: ウィキペディア日本語版) היא הגרסה בשפה היפנית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, גרסה זו נפתחה במרץ 2001, וב־12 בפברואר 2003 חצתה את רף 1,000 הערכים, באפריל 2006 חצתה את רף 200,000 הערכים, וביוני 2008 חצתה את רף 500,000 הערכים. בינואר 2016 חצתה את רף 1,000,000 הערכים. נכון ל-5 בינואר 2025 ישנם בוויקיפדיה היפנית 1,443,417 ערכים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ויקיפדיה היפנית נוצרה במרץ 2001, במקביל ליצירת ויקיפדיה הגרמנית וויקיפדיה הקטלאנית. כל הדפים היו כתובים או באלפבית לטיני או ברומאג'י כיוון שהתוכנה לא הייתה מותאמת עדיין לאותיות יפניות.
ג'וזף גורדון-לוויט

| --- | --- |

גורדון-לוויט בקומיק-קון, סן דייגו 2016
 לידה:  17 בפברואר 1981 (בן 43) ארצות הברית מחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Joseph Leonard Gordon-Levitt 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר ללימודים כלליים של אוניברסיטת קולומביה  תיכון ון נויס 
 בן או בת זוג:  טאשה מק'קאולי (20 בדצמבר 2014–?) 
 צאצאים:  Danny Gordon-Levitt, Jeremy Gordon-Levitt 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף לאונרד גורדון-לוויט (באנגלית: Joseph Leonard Gordon-Levitt, נולד ב-17 בפברואר 1981) הוא שחקן, זמר, מפיק, במאי קולנוע ויזם יהודי-אמריקאי.
הוא החל את קריירת המשחק שלו כילד, אז הופיע במספר פרסומות, בסרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה והפקות תיאטרון. תפקיד הבכורה הקולנועי שלו היה בסרט "קוראים לי בטהובן" בשנת 1992 ולאחר מכן באותה שנה בסרט "נהר זורם ביניהם" של רוברט רדפורד. בין השאר, הוא זכור בתור טומי סולומון, מהסדרה "מפגשים מהסוג האישי" ובשל תפקידיו בסרטים "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך" (1999), "500 ימים עם סאמר" (2009) ו"50/50" (2011); על השניים האחרונים קיבל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
לאחר שלקח פסק זמן ממשחק לצורך לימודים באוניברסיטת קולומביה, הוא חדל לעבוד בטלוויזיה והתמקד בקולנוע, אז הופיע במספר רב של סרטי קולנוע עצמאיים כגון "Manic"‏ (2001), "עור מסתורי" (2004) ו"בריק" (2005). תפקידיו בסרטים אלה הביאו לתיאורו כ"אחד מהאנשים המעניינים ביותר והמובילים בקולנוע העצמאי, פרפורמר מלא מחשבה, גלוי ומופנם באותה העת, המתמחה בגילום דמויות בעייתיות הנמצאות במלחמה עם עצמן ועם העולם".
ביוגרפיה

גורדון-לוויט נולד במחוז לוס אנג'לס שבארצות הברית וגדל במחוז שרמן אוקס שבעמק סן פרננדו. הוא גדל וחונך כיהודי. הוריו היו ממייסדי תנועת Progressive Jewish Alliance (אנ'). אביו, דניס לוויט, היה במאי חדשות בתחנת הרדיו "KPFK". אמו, ג'יין גורדון, הייתה מועמדת לקונגרס של ארצות הברית בקליפורניה מטעם מפלגת "השלום והחירות" בשנות ה-70. היא פגשה בדניס בשעה שעבדה כעורכת באותה תחנת הרדיו.
ב-4 באוקטובר 2010, אחיו הגדול והיחיד של גורדון-לויט, דניאל "דן" גורדון-לויט, אמן אש במקצועו נמצא מת בהוליווד, קליפורניה, בגיל 36. לפי משרד חוקרי מקרי המוות במחוז לוס אנג'לס, מותו של דניאל היה מקרי ונגרם ממנת יתר של קטמין. ג'וזף גורדון-לויט ערער בפומבי על הטענה הזו.
אף על פי שגורדון-לוויט נוהג באופן קבוע לערוך מחקר ולחשוף עצמו לחוויות יום-יומיות של הדמויות אותן הוא מגלם בטרם הצילומים, הוא אינו משייך עצמו לאסכולת שיטת המשחק.
קריירה > קריירה מוקדמת

גורדון-לוויט הצטרף לקבוצת תיאטרון מוזיקלית כאשר היה בן 4, וגילם את הדחליל בהפקה של "הקוסם מארץ עוץ". לאחר שפנה אליו סוכן שחקנים, הוא החל להופיע בטלוויזיה ובפרסומות. מגיל 6 הופיע במספר סרטי טלוויזיה בשנות ה-80 המאוחרות, ובשני פרקים של הסדרה "קשרי משפחה". לאחר ששיחק ב-1991 בתפקיד הראשי באופרת הסבון הגותית "Dark Shadows", קיבל שנה לאחר מכן תפקיד משני בסרט הקולנוע "קוראים לי בטהובן". באותה שנה הוא שיחק בסרט "נהר זורם ביניהם" שביים רוברט רדפורד. בגיל 12 קיבל גורדון-לוויט תפקיד ראשי בסרט "Switching Parents" המבוסס על סיפורו האמיתי של גרגורי קינגסלי, ילד אמריקאי שהיה הראשון שפנה לבית משפט בבקשה להתגרש מהוריו, וזכה. בשנת 1994 שיחק גורדון-לוויט ילד הוטריטי (ששייך לכת נוצרית קטנה מהזרם האנאבפטיסטי) בקומדיה "Holy Matrimony", והופיע בתפקיד הראשי בסרט המצליח של דיסני "Angels in the Outfield". בשנים 1993 עד 1995, היה לגורדון-לוויט תפקיד קבוע בקומדיית המצבים "רוזאן". ב-1994 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מלאכים בחופשה".
בשנת 1996 הוא החל בקומדיית המצבים "מפגשים מהסוג האישי" בתור הנער טומי סלומון, תפקיד שהקנה לו חשיפה ציבורית נרחבת. העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל ציין כי ישנה אירוניה בכך שגורדון-לוויט, ילד יהודי, שיחק בסדרה יצור מכוכב אחר המתחזה לילד יהודי. בשנת 1998 היה שחקן אורח בסדרה הקומית "מופע שנות ה-70" שם שיחק הומוסקסואל ושותף ללימודים של הדמות הראשית, אריק פורמן. במהלך שנות ה-90 המאוחרות גורדון-לוויט הופיע במספר סרטים, בהם "המושבעת" (1996) וקומדיית הנעורים "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך" (1999), המבוסס על המחזה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר. בנוסף, הוא דיבב את הדמות הראשית בסרט "כוכב המטמון" (2002) של דיסני, דיבוב אותו הקליט במשך ארבע שנים בין הגילאים 17 ל-21.
גורדון-לוויט למד בבית ספר תיכון בזמן ששיחק ב"מפגשים מהסוג האישי". במהלך שנות ה-90 הוא סוקר לעיתים קרובות במגזינים המיועדים לבני נוער, וזאת למורת רוחו. הוא טען שבמשך תקופה זו הוא שנא להיות מזוהה בציבור והדגיש כי הוא "שונא ידוענוּת". לצד משחקו בסדרה, הופיע גורדון-לוויט במספר תשדירי שירות ידועים של רשת NBC, "The More You Know", בנושאי לחץ חברתי, נהיגה תחת השפעת אלכוהול, הישארות בבית ספר, פשעי שנאה ומניעת אלימות. בנוסף, הוא הופיע בספיישל הטלוויזיה השנתי של "הבית הלבן", "חג מולד בוושינגטון", בתקופת כהונתו של ביל קלינטון בשנת 1996. בהמשך הופיע גם בעונה ה-13 של התוכנית "Celebrity Jeopardy!", בתוכנית "הדיילי שואו" ובספיישל של פוקס, "Dear Santa".
גורדון-לוויט עזב את "מפגשים מהסוג האישי" במהלך העונה האחרונה, תוך שהוא הופך לשחקן אורח והופיע רק בכמחצית מהפרקים. בשנתיים שלאחר מכן הוא פרש מתחום המשחק. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 2000 למד היסטוריה, ספרות ושירה צרפתית ב-BA כללי. עקב הלימודים, הפך פרנקופיל (אדם שוחר צרפת ותרבותה) ודובר השפה הצרפתית. הוא נשר מהאוניברסיטה על מנת לחזור למשחק בשנת 2004.
קריירה > משנת 2000 ואילך

בתחילת שנות ה-2000 גילם גורדון-לוויט שורה של תפקידים אותם כינה העיתון "בוסטון הארלד" כ"סדרה של סרטים משובחים המוערכים פחות על המידה" אשר "קיבעו אותו בעמדת כוכב עולה בשמי סרטי האינדי". בין סרטיו נכללים "Manic"‏ (2001), דרמה המתרחשת בבית חולים פסיכיאטרי ו"עור מסתורי" (2004), בו הוא משחק זונה ממין זכר הומוסקסואל וקורבן להתעללות מינית. סרט נוסף הוא "בריק" (2005), סרט אפל בן זמננו המתרחש בבית ספר תיכון, ובו גילם דמותו של נער המתערה בעולם הסחר בסמים תוך פענוח פרשת רצח. הסרט קיבל ביקורות טובות ורבים שיבחו את יכולות המשחק שהפגין בו. באותה שנה הוא התארח בפרק בסדרה "מספ7ים".
תפקידו הקולנועי הבא היה בסרט הפשע "The Lookout" (‏2007), בו גילם את כריס פראט, צעיר המעורב בשוד בנק. הסרט זכה לשבחים רבים, כשמבקרי הקולנוע העריכו כי תפקידו של גורדון-לוויט בסרט יהפוך אותו לשחקן מהזרם המרכזי. בין סרטיו משנת 2008 היו סרט הפעולה "קיל שוט" בו הוא שיחק מתנקש, והדרמה "הארכת שירות" העוסקת בחיילים החוזרים ממלחמת עיראק.
גורדון-לוויט שיחק בתפקיד הראשי בסרט "500 ימים עם סאמר" (2009), סרט המציג דקונסטרוקציה של מערכת יחסים. הסרט זכה לביקורות טובות ולממוצע גבוה יחסית של 88% באתר הביקורות "Rotten Tomatoes". בנוסף, הסרט זיכה את גורדון-לוויט במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
עוד בשנת 2009, גורדון-לוויט שיחק בתור האנטגוניסט הראשי, מפקד קוברה, בסרט "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ", המבוסס על הזיכיון "ג'י. איי. ג'ו". ב-21 בנובמבר 2009 הוא שימש כמנחה אורח בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 2010 השתתף בסרטו של כריסטופר נולאן "התחלה". בשנת 2011 שיחק בסרט הדרמה-קומי "50/50" שביים ג'ונתן לוין, ועוסקת באדם לרנר (גורדון-לוויט) אשר מגלה בגיל 27כי הוא חולה בסרטן וכי סיכוייו לשרוד את המחלה הם 50/50. על תפקידו בסרט, קיבל מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
בשנת 2012 שיחק בסרטי הפעולה "לופר" ו"עלייתו של האביר האפל". בשנת 2013 התנסה לראשונה כבמאי ותסריטאי, בסרט "דון ג'ון", בו גם שיחק בתפקיד הראשי לצד סקרלט ג'והנסון וג'וליאן מור.
בשנת 2014, שיחק בסרט "עיר החטאים: עלמה להרוג" לצידה של ג'סיקה אלבה. באותה שנה, הופיע גם בסרט הקומדיה "ראיון סוף" בתור עצמו.
בשנת 2015 כיכב בסרט הקומדיה "הלילה שלפני" לצד סת' רוגן ואנתוני מקי. באותה שנה, כיכב גם בסרט "על חבל דק" המבוסס על סיפור חייו של הלוליין פיליפ פטי.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילם את אדוארד סנודן.
במרץ 2021 דווח שגורדון-לוויט ידבב את ג'ימיני הצרצר בסרט "פינוקיו", שמשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט בעל אותו שם משנת 1940. הסרט יצא בסוף שנת 2022 בדיסני+.