stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהדורת חדשות מרכזית
בארצות הברית > "חדשות הערב" של CBS

המהדורה עלתה לאוויר ב-1948 כמהדורה יומית בת 15 דקות בהגשתו של דאגלס אדוארדס אחרי כמה שנים של שידורים לא סדירים. בשנת 1962 קיבל את התפקיד וולטר קרונקייט שנודע מאז בתור "האיש האמין ביותר באמריקה" וכמי ששלט ללא עוררין בעולם החדשות האמריקני. יחד עם מינויו של קרונקייט לתפקיד הוארכה המהדורה לכדי 30 דקות והשתבצה בקביעות בשעה 18:30 בערב.
עם פרישתו של קרונקייט ב-1981 מונה העיתונאי דן ראד'ר להגיש את המהדורה, אך היא בינתיים איבדה את בכורתה בנתוני הצפייה. אחרי פיטוריו בשנת 2005 מינתה הרשת את קייטי קוריק לתפקיד המגישה, והיא נהייתה לאישה הראשונה שהגישה לבדה מהדורת ערב. בעקבות פרישתה ב-2011 קיבל את התפקיד סקוט פלי, ובשנת 2017 החליף אותו בתפקיד ג'ף גלור. מאז 2019 מגישה את המהדורה נורה אודונל.
בארצות הברית > "חדשות הלילה" של NBC

מהדורת החדשות המרכזית של רשת NBC עלתה לאוויר בשנת 1970 כתחליף לתוכנית החדשותית "Huntley–Brinkley Report" ששודרה מדי ערב בשנות ה-50 ובשנות ה-60 בהגשתם הזוגית של צ'אט האנטלי ודייוויד ברינקלי - האחד מניו יורק והשני מוושינגטון די סי. את המהדורה החדשה הגיש העיתונאי ג'ון צ'נסלור, ברוב הזמן לבדו ובחלק מהזמן עם ברינקלי, עד לשנת 1982.
ב-1982 מונה טום ברוקו לתפקיד המגיש המרכזי, ובתקופתו נהנתה המהדורה מגידול במספר הצופים עד שמאמצע שנות ה-90 והלאה היא דורגה במקום הראשון בטבלאות הצפייה. עם פרישתו של ברוקו בשנת 2004 נבחר בריאן ויליאמס להיות מחליפו, אך ב-2015 הוא פוטר מתפקידו ובמקומו מונה לסטר הולט לתפקיד המגיש. משבר זה תרם לכך שהמהדורה הפסידה את המקום הראשון ברייטינג לראשונה מזה 20 שנה.
בארצות הברית > "חדשות העולם הלילה" של ABC

המהדורה המרכזית של ABC נחנכה לראשונה ב-1978 לאחר שנים רבות בהן התקשה הרשת להציב תחרות רצינית לשתיים הוותיקות ממנה. עוד קודם לכן, לאורך שנות ה-60 ושנות ה-70, שודרו מהדורות שונות אותן הגישו עיתונאים כמו פרנק ריינולדס, הווארד קיי סמית', הארי ריזנר וברברה וולטרס.
בשנת 1983 מונה פיטר ג'נינגס לשמש כמגיש המרכזי, ובזכות מינויו הגיעה המהדורה אל המקום הראשון בטבלאות הרייטינג של אותו העשור עד שהיא הפסידה את הבכורה באמצע שנות ה-90. לאחר מותו הפתאומי של ג'נינגס ב-2005 מונה צ'ארלס גיבסון למגיש המהדורה. בשנת 2009 מונתה לתפקיד המגישה דיאן סויר וב-2014 החליף אותה דייוויד מיור - אז זינקה המהדורה למקום הראשון בטבלאות הרייטינג.
במדינות נוספות > סי-טי-וי נשיונל ניוז (CTV National News)

מהדורת החדשות המרכזית של רשת הטלוויזיה הקנדית "CTV". את התוכנית מגישה כיום ליסה לפלם (Lisa LaFlamme). את התוכנית הגיש בעבר העיתונאי הנודע לויד רוברטסון (Lloyd Robertson) שעשה זאת במשך ארבעים שנה, עד ל-1 בספטמבר 2011. למרות שידורה בשעה 11:00 בלילה, זוכה התוכנית לאחוזי צפייה הנעים בין 20-30% רייטינג.
במדינות נוספות > ורמיה: מהדורת החדשות של ערוץ 1 הרוסי

ורמיה (Время, זמן) הוא שמה של מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 1 הרוסי. משודרת ברציפות מאז ה-1 בינואר 1968, תחילה כחלק מהטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות ולאחר מכן בערוץ 1 הרוסי.
במדינות נוספות > וסטי

וסטי (Вести, ידיעות) הוא שמה של מהדורת החדשות המרכזית של החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה. משודרת ברציפות מאז ה-13 במאי 1991 בערוץ רוסיה-1.
במדינות נוספות > סבודניה

סבודניה (Сегодня, היום) הוא שמה של מהדורת החדשות של ערוץ NTV. משודרת ברציפות מאז ה-11 באוקטובר 1993.
הערות שוליים

↑  עקיבא כהן, הדרישה לקצר את המהדורות נתמכת בשלל מחקרים, באתר העין השביעית, 6 בדצמבר 2021
↑  מיום ראשון: מהדורת החדשות של ערוץ 20, באתר ערוץ 20, 21 במרץ 2018
↑   נתי טוקר, שנתיים אחרי המאבק - מהדורת החדשות של ערוץ 20 בדרך לרדת מהאוויר, באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2020
אולפן כאן 11, חדשות הערב
הולדת שמואל

חנה מרת הנפש בוכה ומתפללת.
הולדת שמואל הוא סיפור מקראי, המתואר בספר שמואל א', פרק א'. על פי הסיפור, שמואל נולד לחנה לאחר שנות עקרות רבות, בזכות תפילות רבות שהתפללה לה', ובזכות ברכתו של עלי הכהן.
לאחר לידת שמואל הודתה חנה לה' בתפילה המכונה 'תפילת חנה'.
עקרותה של חנה

על פי המסופר בספר שמואל א', פרק א', חנה אשת אלקנה, הייתה עקרה. מדי שנה, אלקנה היה נוהג לעלות עם משפחתו למשכן שילה להקריב קורבנות, והיה נותן לחנה מנה גדולה מהקורבן, ”כִּי אֶת חַנָּה אָהֵב וַה' סָגַר רַחְמָהּ”. צרתה (אשתו השנייה של אלקנה), פנינה, הייתה נוהגת להקניטה בדברים, שגרמו לה לבכות ולא לאכול: ”וְכִעֲסַתָּה צָרָתָהּ גַּם כַּעַס בַּעֲבוּר הַרְּעִמָהּ כִּי סָגַר ה' בְּעַד רַחְמָהּ. וְכֵן יַעֲשֶׂה שָׁנָה בְשָׁנָה מִדֵּי עֲלֹתָהּ בְּבֵית ה' כֵּן תַּכְעִסֶנָּה וַתִּבְכֶּה וְלֹא תֹאכַל”. אלקנה ניחם אותה על עקרותה, ואמר לה: ”חַנָּה לָמֶה תִבְכִּי וְלָמֶה לֹא תֹאכְלִי וְלָמֶה יֵרַע לְבָבֵךְ הֲלוֹא אָנֹכִי טוֹב לָךְ מֵעֲשָׂרָה בָּנִים”, כשכוונתו לעשרה בני פנינה, צרתה.
לדעת חז"ל התכוונה פנינה ל'שם שמים' (='בעבור הרעימה') על מנת שחנה תתפלל על עקרותה מתוך כאבה הגדול, על מנת שזו תתקבל.
לדעת הפסיקתא רבתי חנה היא זו שביקשה מאלקנה לשאת את פנינה: "אמור לו שיכניס צרתי לביתי ומתוך זה יראה הקב"ה שהכנסתי צרתי לביתי, ויפקוד אותי".
תפילות חנה > התפילה הראשונה להולדת הבן

על פי המסופר, באחת העליות למשכן שילה, לאחר אכילת הקורבן, התפללה לה' בבכי, ונדרה: ”ה' צְבָאוֹת אִם רָאֹה תִרְאֶה בָּעֳנִי אֲמָתֶךָ וּזְכַרְתַּנִי וְלֹא תִשְׁכַּח אֶת אֲמָתֶךָ וְנָתַתָּה לַאֲמָתְךָ זֶרַע אֲנָשִׁים וּנְתַתִּיו לַה' כָּל יְמֵי חַיָּיו וּמוֹרָה לֹא יַעֲלֶה עַל רֹאשׁוֹ”. היא הניעה את שפתיה בלחש בלי להשמיע קול, ולאחר שהאריכה בתפילתה, שם לב לכך עלי הכהן, שישב בפתח המשכן. עלי חשב שחנה לוחשת מכיוון שהיא שיכורה, ונזף בה על כך, אך חנה העמידה אותו על טעותו, ואמרה לו שהיא התפללה כך מתוך צערה: ”אַל תִּתֵּן אֶת אֲמָתְךָ לִפְנֵי בַּת בְּלִיָּעַל כִּי מֵרֹב שִׂיחִי וְכַעְסִי דִּבַּרְתִּי עַד הֵנָּה”.
לאחר שהבין עלי שטעה בהבחנתו, הוא בירך את חנה שאלוהים יענה לתפילותיה. ואכן לאחר ששבה לביתה הרתה וילדה בן וקראה את שמו שמואל, ”כִּי מֵה' שְׁאִלְתִּיו” (שמואל א', א', כ'). לאחר ששמואל גדל הביאה אותו למשכן, בהתאם לנדר בו התחייבה להקדיש את בנה לה'. שמואל גדל תחת חסותו של עלי הכהן, אך הקשר בין שמואל לאמו לא נפסק: "ומעיל קטן תעשה לו אמו והעלתה לו מימים ימימה, בעלותה את אישה לזבח את זבח הימים" (שמואל א', ב', י"ט).
תפילות חנה > ההודאה על הולדת שמואל

עם העלאתו של שמואל לשילה, התפללה חנה תפילה בה ביטאה את הודאתה לה' על כך שזכתה לבן, ויצאה ממעמד ה"עקרה": "שְׂבֵעִים בַּלֶּחֶם נִשְׂכָּרוּ וּרְעֵבִים חָדֵלּוּ, עַד עֲקָרָה יָלְדָה שִׁבְעָה וְרַבַּת בָּנִים אֻמְלָלָה". על פי המדרש[דרוש מקור], לחנה נולדו שבעה בנים, כשבאותו הזמן נפטרו עשרת ילדיה של פנינה.
תפילה זו כלולה בתפילת שחרית של חלק מהעדות ("תפילת חנה"). תפילת ההודיה של חנה לאחר לידתו של שמואל נחשבת לאחת התפילות המיוחדות ביהדות[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

סימון, אוריאל, קריאה ספרותית במקרא: סיפורי הנביאים. ירושלים: מוסד ביאליק, 2001. עמ' 1–56.
בר-אפרת, שמעון, מקרא לישראל- שמואל א'. תל אביב: עם עובד, 1996.
ליאורה רביד, התנ"ך היה באמת. תל אביב: ידיעות ספרים, 2009. עמ' 162–167.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ט"ז, עמוד א'
↑  פסיקתא רבתי, פרשה מ"ג
↑  לדעת רבי חיים ויטאל (ראו רמזי הדרושים לרבי חיים ויטאל, שנכתב על ידי תלמידו, פרשת וישב. כת"י מוסקובה) חנה הייתה אז בת 130 שנה.
| ספר שמואל |
| --- | --- | --- |
| תקופת עלי הכהן | הולדת שמואל • תפילת חנה • נבואת בית עלי • מלחמת אבן העזר הראשונה |  |
| תקופת שמואל הנביא | ארון הברית בשדה פלשתים • החזרת ארון הברית לישראל• קרב מצפה • בקשת המלך • משפט המלך • תוכחת שמואל לעם |  |
| תקופת שאול המלך לפני משיחת דוד | משיחת שאול למלך • מלחמת שאול ונחש העמוני • מלחמת מכמש • יהונתן ויערת הדבש • מלחמת שאול בעמלק |  |
| תקופת שאול המלך לאחר משיחת דוד | משיחת דוד למלך • דוד וגוליית • ניסיונות שאול להמית את דוד • מבחן ראש החודש • בריחת דוד אל אכיש • הטבח בנוב עיר הכהנים • מרדף שאול אחר דוד במדבר יהודה • מפגש דוד ושאול במדבר עין גדי • סיפור נבל הכרמלי • מפגש דוד ושאול בגבעת החכילה • בעלת האוב מעין דור • מלחמת דוד בעמלק • המלחמה בגלבוע |  |
| תקופת דוד המלך בחברון | פילוג ממלכת שאול: בשורת הנער העמלקי • קינת דוד • מלחמת אבנר ויואב • רצח אבנר •  קינת דוד על אבנר • רצח איש בושת |  |
| תקופת דוד המלך בירושלים | כיבוש ירושלים בידי דוד • הקרב בעמק רפאים • העלאת ארון הברית לירושלים • נבואת נתן • מפיבושת • מלחמת דוד בעמון וארם • מעשה דוד ובת שבע • משל כבשת הרש • מעשה אמנון ותמר • רצח אמנון • האישה החכמה מתקוע • מרד אבשלום • מרד שבע בן בכרי • האישה החכמה מאבל בית מעכה • סיפור רצפה בת איה • שירת דוד • דברי דוד האחרונים • המגפה בימי דוד |  |
| דמויות בולטות | עלי הכהן • אלקנה • חנה • שמואל הנביא • שאול המלך • יהונתן בן שאול • מיכל • דוד המלך • אחימלך בן אחיטוב • אבנר בן נר • נבל הכרמלי • אביגיל • יואב בן צרויה • אבישי בן צרויה • איש בושת • אבשלום • אמנון • תמר • מפיבושת |  |
משה סופר (ערלוי)

ערך זה עוסק ברב הונגרי. אם התכוונתם לאדמו"ר מערלוי בישראל, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במאי 1885 כ"ה באייר ה'תרמ"ה הונגריה אגר (ערלוי), הונגריה
 נרצח:  12 ביוני 1944 (בגיל 59) כ"א בסיוון ה'תש"ד פולין אושוויץ, פולין
 מקום פעילות:  ערלוי
 תקופת הפעילות:  ? – 12 ביוני 1944 
 תחומי עיסוק:  רבנות, דיינות
 חיבוריו:  שו"ת יד סופר
 
רבי משה סופר (קרוי גם על שם חיבורו היד סופר; כ"ה באייר ה'תרמ"ה, 1885 – כ"א בסיוון ה'תש"ד, 1944) היה דיין באגר (ערלוי) שבהונגריה, ומחבר שו"ת "יד סופר", דור רביעי לחת"ם סופר.
קורות חיים

משה סופר נולד בכ"ה באייר ה'תרמ"ה (10 במאי 1885) לרבי שמעון סופר, רב העיר ערלוי ומחבר ספר "התעוררות תשובה", בנו של ה"כתב סופר". אמו, מלכה אסתר הייתה בתם של רבי שלמה זלמן שפיצר, רב קהילת שיפשוהל בווינה ומחבר הספר "תיקון שלמה" וגיטל, בתו של החתם סופר (אביו ואמו היו בני דודים).
בבחרותו למד בישיבתו של רבי אברהם גרינבורג בעיירה קז'מארוק שבהונגריה, ולאחר מכן בישיבת פרשבורג שבה כיהן אז הרב עקיבא סופר.
בשנות בחרותו התפרסם כעילוי, הרב מרדכי לייב וינקלר, מחבר הספר "לבושי מרדכי" העיד עליו כי הוא בקיא בתלמוד בבלי, בתלמוד ירושלמי, בספרי הראשונים והאחרונים. באותן שנים הוסמך להוראה על ידי כמה רבנים.
הרב סופר נישא לטושנא, בתו של הרב משה יוחנן שיינפלד, רבה של מיהליפלווא. לאחר נישואיו היה סמוך שלוש שנים על שולחן חותנו. עם פטירת חותנו רצו תושבי העיירה מיהליפלווא להכתירו כרב, אך הוא לא הסכים ודחף להכתרת גיסו רבי בנימין שיינפלד.
לאחר מכן חזר סופר לעיר מולדתו ערלוי, התפרנס ממסחר עד שהפסיד את כל כספו בבורסה ולכן ביקש להתמנות לדיין בבית הדין שבערלוי. על אף שכבר הוסמך לרבנות בבחרותו, בחר להבחן שוב אצל שלושה רבנים נוספים.
בשנת ה'תש״ד[דרושה הבהרה], עם פלישת הגרמנים להונגריה במלחמת העולם השנייה, גירשוהו הנאצים עם כל משפחתו, בין כל תושביה היהודים של ערלוי, לאושוויץ. בכ"א בסיוון תש״ד (12 ביוני 1944) הוא נרצח יחד עם אביו רבי שמעון, אשתו וארבע בנותיו באושוויץ.
צאצאיו

לרבי משה סופר נולדו שישה ילדים:
בנו רבי אברהם שמואל בנימין סופר, מחבר שו"ת "דברי סופר" וספר "מחזה אברהם" על שו"ת חתם סופר או"ח ויו"ד. נפטר בכ"ד בטבת ה'תש"ח
בנו רבי יוחנן סופר, האדמו"ר מערלוי בירושלים ומקים קהילת ערלוי לאחר מלחמת העולם השנייה, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל ומחבר ספר "אמרי סופר". נפטר בי"ג באדר א' ה'תשע"ו
בתו חוה רבקה, נספתה בשואה בטרם נישואיה.
בתו לאה, נספתה בשואה בטרם נישואיה.
בתו גיטל טויבא, נספתה בשואה בטרם נישואיה.
בתו רייזל, נספתה בשואה בטרם נישואיה.
לקריאה נוספת

בנו רבי יוחנן סופר, הקדמת בן המחבר לשו"ת יד סופר, ערלוי: האחים געווירץ, תש"ט
12 באוגוסט

12 באוגוסט הוא היום ה-224 בשנה בלוח הגרגוריאני (225 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 141 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

30 לפנה"ס – קלאופטרה השביעית, האחרונה בשושלת תלמי, נוטלת את חייה לאחר תבוסתה בקרב אקטיום; מותה מסמן את תום התקופה ההלניסטית
1099 – מסע הצלב הראשון: קרב אשקלון: הצלבנים מביסים את הפאטימים
1121 – קרב דידגורי, קרב של הממלכה הגאורגית המאוחדת כנגד הסלג'וקים. נקרא על ידי הגאורגים גם "הניצחון המהולל"
1274 – לאחר מותו של דוזונג עולה בנו בן הארבע גונג לשלטון כקיסר סין. הדבר מסמל את שקיעתה של שושלת סונג
1323 – הסכם נוטבורג בין שוודיה לבין רפובליקת נובגורוד
1877 – האסטרונום אסף הול מגלה את דימוס, אחד משני ירחיו של מאדים
1883 – הקואגה האחרונה מתה בגן החיות ארטיס מגיסטרה באמסטרדם
1914 – מלחמת העולם הראשונה: בריטניה מכריזה מלחמה על אוסטרו-הונגריה
1941 – וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, ופרנקלין רוזוולט, נשיא ארצות הברית, חותמים על האמנה האטלנטית
1946 – הונחה אבן הפינה לבית ברל
1948 – ג'יימס מקדונלד, השגריר הראשון של ארצות הברית בישראל, מגיש את כתב האמנתו לראש-הממשלה דוד בן-גוריון
1952 – "הרוגי המלכות בברית המועצות": ברית המועצות מוציאה להורג 13 מחברי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי, אנשי רוח יהודים בולטים, בהאשמות בגידה מופרכות
1968 – שני מטוסים סוריים מדגם מיג 17 נוחתים בשדה התעופה בצת שבגליל המערבי לאחר טעות בניווט
1981 – חברת IBM מוציאה לשוק את ה-IBM PC
1985 – טיסה 123 של ג'פאן איירליינס מתרסקת על הר אוגורה. 520 איש נספים, באסון התעופה הגדול בהיסטוריה שבו מעורב מטוס יחיד
2000 – הצוללת הרוסית קורסק טובעת בים ברנטס
2016 – אורי ששון זוכה במדליית ארד באולימפיאדת ריו
2018 – שוגרה הגשושית הבלתי־מאוישת Parker Solar Probe, לחקר העטרה של השמש, גיחה זו תהיה קרובה לשמש פי שבעה מכל משימה אחרת בעבר
נולדו

1452 – אברהם זכות, אסטרונום והיסטוריון יהודי (נפטר ב-1515)
1503 – כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ומלך נורווגיה (נפטר ב-1559)
1644 – היינריך איגנץ ביבר, מלחין וכנר בוהמי-אוסטרי (נפטר ב-1704)
1762 – ג'ורג' הרביעי, מלך בריטניה (נפטר ב-1830)
1781 – רוברט מילס, ארכיטקט אמריקאי ומעצב אנדרטת וושינגטון (נפטר ב-1855)
1844 – מוחמד אחמד, מנהיג מוסלמי סוני (נפטר ב-1885)
1881 – ססיל ב. דה-מיל, במאי קולנוע (נפטר ב-1959)
1887 – ארווין שרדינגר, פיזיקאי אוסטרי, מאבות מכניקת הקוונטים וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1933 (נפטר ב-1961)
1919 – מרגרט ברבידג', אסטרופיזיקאית אמריקאית ילידת בריטניה (נפטרה ב-2020)
1923 – הדנה טקויה, ליקה כהנת בביתא ישראל, מחנך, מנהיג דתי, פעיל עלייה וציבור של יוצאי אתיופיה בישראל (נפטר ב-2020)
1927 – בוב הריסון, כדורסלן אמריקאי (נפטר ב-2024)
1928 – יחזקאל דרור, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ונשיאו הראשון של המכון לתכנון מדיניות העם היהודי
1930 – נתניה דברת, זמרת סופרן ישראלית ומורה לפיתוח קול באקדמיה למוזיקה בתל אביב (נפטרה ב-1987)
1930 – ג'ורג' סורוס, איש-עסקים אמריקאי
1931 – בני אמדורסקי, זמר, מפיק, אמרגן, מסעדן ובוהמיין ישראלי (נפטר ב-1994)
1931 – ויליאם גולדמן, תסריטאי ("הנסיכה הקסומה") (נפטר ב-2018)
1938 – דליה אמוץ, צלמת ישראלית (נפטרה ב-1994)
1939 – מרגוט אסקנס, זמרת גרמנייה (נפטרה ב-2022)
1939 – דייוויד ג'ייקובס, תסריטאי ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי (נפטר ב-2023)
1944 – פרנצ'סקו מוריני, כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הבלם (נפטר ב-2021)
1944 – ציפי פינס, במאית ומפיקה ישראלית, מנכ"לית ומנהלת אמנותית של תיאטרון בית ליסין
1945 – מיכל טל, זמרת ישראלית
1948 – אנריקה רוטנברג, מפיק קולנוע, במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי
1949 – מארק נופלר, מוזיקאי
1952 – אהוד בן טובים, כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ
1954 – פט מתיני, מוזיקאי ג'אז
1956 – אוסבלדו לפורט, שחקן קולנוע וטלנובלות
1958 – חיים ילין, חבר הכנסת מטעם מפלגת "יש עתיד"
1964 – יעקב שוורץ, כדורגלן ישראלי
1965 – מוחמד דף, טרוריסט פלסטיני, מפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם – הזרוע הצבאית של חמאס (נפטר ב-2024)
1965 – דני רופ, חזאי ומגיש טלוויזיה ישראלי
1967 – רותי תמיר, שחקנית, פנטומימאית, במאית ויוצרת תיאטרון
1971 – פיט סמפראס, טניסאי
1972 – איילת פריש, דוברת, יועצת אסטרטגית, פרשנית אקטואליה ואשת עסקים ישראלית
1988 – ליה פייפס, שחקנית אמריקאית
1988 – רמי גרשון, כדורגלן ישראלי
1990 – מריו באלוטלי, כדורגלן איטלקי
1992 – קארה דלווין, דוגמנית ושחקנית בריטית
1995 – מרגריטה פנציירה, שחיינית איטלקייה
1996 – ארתור מלו, כדורגלן ברזילאי
1997 – דניאל נמיר, שחיין ישראלי
1999 – מתייס דה ליכט, כדורגלן הולנדי
נפטרו

30 לפנה"ס – קלאופטרה, מלכת מצרים (נולדה ב-69 או 70 לפנה"ס)
1319 – רודולף הראשון, דוכס בוואריה (נולד ב-1274)
1424 – יונגלה, מגדולי קיסרי סין (נולד ב-1424)
1484 – סיקסטוס הרביעי, אפיפיור (נולד ב-1414)
1588 – אלפונסו פראבוסקו, מלחין איטלקי (נולד ב-1543)
1633 – יאקופו פרי, מלחין איטלקי (נולד ב-1551)
1827 – ויליאם בלייק, משורר, מיסטיקן וצייר בריטי (נולד ב-1757)
1848 – ג'ורג' סטיבנסון, מהנדס בריטי, מתכנן קטר הקיטור (נולד ב-1781)
1911 – יוזף ישראלס, צייר יהודי הולנדי (נולד ב-1824)
1944 – ברל כצנלסון, ממנהיגיה הבולטים של תנועת העבודה בארץ ישראל, הוגה דעות של הציונות הסוציאליסטית, עיתונאי, עורך וממקימי מוסדות ההסתדרות (נולד ב-1887)
1964 – איאן פלמינג, מחבר ספרי ג'יימס בונד (נולד ב-1908)
1955 – תומאס מאן, סופר גרמני (נולד ב-1875)
1975 – פנחס ספיר, מראשי מפא"י (נולד ב-1906)
1982 – הנרי פונדה, שחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1905)
1988 – זרבבל גלעד, משורר עברי, עורך ומתרגם (נולד ב-1912)
1988 – ז'אן-מישל בסקיה, אמן גרפיטי וצייר נאו-אקספרסיוניסטי (נולד ב-1960)
1992 – ג'ון קייג', מלחין אמריקאי (נולד ב-1912)
2000 – לורטה יאנג, שחקנית קולנוע אמריקאית (נולדה ב-1913)
2000 – אליהו בן-אלישר, דיפלומט ופוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1932)
2007 – רלף אלפר, פיזיקאי יהודי אמריקאי (נולד ב-1921)
2014 – לורן באקול, שחקנית קולנוע ובמה אמריקאית (נולדה ב-1924)
2015 – יאקו הינטיקה, פילוסוף ולוגיקן פיני (נולד ב-1929)
2018 – נחום גרוס, פרופסור במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים (נולד ב-1926)
2019 – דני כהן, חבר האקדמיה הלאומית להנדסה האמריקאית ו"חבר כבוד" של IEEE (נולד ב-1937)
2021 – ליאון קופלמן, ניצול השואה, חבר הארגון היהודי הלוחם בגטו ורשה ולוחם במרד גטו ורשה (נולד ב-1924)
2021 – יגאל תומרקין, צייר ופסל ישראלי (נולד ב-1933)
2021 – אונה סטאבס, שחקנית ורקדנית אנגלייה (נולדה ב-1937)
2022 – אהרן ידלין, פעיל ציבור, חבר הכנסת ושר החינוך בממשלת רבין הראשונה (נולד ב-1926)
2022 – יונתן דנילוביץ', פעיל זכויות אזרח ומהפעילים הבולטים בקהילת הלהט"ב בישראל (נולד ב-1945)
2022 – אן הייש, שחקנית קולנוע אמריקאית (נולדה ב-1969)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום הפילים העולמי
יום הנוער הבינלאומי (החל מ-1999)
מטר המטאורים פרסאידים על שם קבוצת פרסאוס מגיע לשיאו מתרחש מדי שנה בסביבות תאריך זה, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט סוויפט-טאטל
11 באוגוסט – 13 באוגוסט
אוגוסט
לוח אירועים שנתי
ג'ורג' הרביעי
ארווין שרדינגר
קלאופטרה
ג'ורג' סטיבנסון
ברל כצנלסון
איאן פלמינג
משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד

משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (באנגלית: The New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition; בקיצור - NZGSAE) היא סדרה של משלחות חקר שנשלחו לחקור את אנטארקטיקה בין השנים 1957-1958 ובין השנים 1958-1959.
משלחת 1957 - 1958 חקרה את שטח חסות רוס, ונתנה לקרחון בורכגרווינק והר פוטבול את שמם.
משלחת 1958 - 1959 נתנה לרכס מאונטייניר את שמו ומיפתה את רכס קארטר.
משלחות חקר נוספות נערכו בשנות ה-60. משלחות נתנו לאתרים הבאים את שמותיהם: הרי ויקטורי, קרחון טרפלגר, חצי האי האלט, קרחון טאקר, הרי אנארי, הרי קונקורד, קרחון הוליסטון, קרחון שיהאן, קרחון ביוור שבמדף הקרח רוס, קרחון סלג'רס, קרחון ליפ ייר, פסגת באנדד, פסגת איאן, קרחון צ'אמפנס, פסגת מארבל, גבעת ווטצ'טאואר ושלוחת סרפרייז.
ראו גם

ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
משלחת הסקר האנטארקטית של אוסטרליה
לקריאה נוספת

• Andrew J. Hund - Editor,  -רשימת משלחות המחקר לאנטארקטיקה, P 796
הערות שוליים

↑  הרי ויקטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  קרחון טרפלגר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  חצי האי האלט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  קרחון טאקר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  הרי אנייר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  הרי קונקורד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  קרחון הוליסטון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  קרחון שיהאן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  קרחון ביוור שבמדף הקרח רוס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  קרחון ליפ ייר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
אולגה חנקין

| --- | --- |

אולגה חנקין לבית בלקינד בנעוריה
 לידה:  9 בינואר 1852 להוייסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 באפריל 1942 (בגיל 90) פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מקום קבורה:  אחוזת קבר על צלע הר הגלבוע, מעל מעין חרוד
 ידועה בשל:  שותפה לרכישת קרקעות להתיישבות בארץ ישראל
 מקצוע:  מיילדת
 בן זוג:  יהושע חנקין
 
אולגה (עלקא חיינה) חנקין לבית בלקינד (י"ז בטבת תרי"ב, 9 בינואר 1852, בלארוס – ט"ו בניסן תש"ב, 2 באפריל 1942, תל אביב), אשת העלייה הראשונה, מיילדת ידועה בראשית ההתיישבות הציונית בתקופת היישוב העברי בארץ ישראל. הייתה שותפה לרכישת קרקעות להתיישבות יהודית בארץ ישראל, שידועה בהיסטוריה הציונית כ"גאולת האדמות", יחד עם בן זוגה יהושע חנקין. השכונה גבעת אולגה בעיר חדרה, וכן מחלף אולגה הסמוך, נקראים על שמה.
ילדות ונעורים

אולגה חנקין נולדה בשנת 1852 בלהוייסק, עיירה קטנה 38 קילומטר מצפון-מזרח למינסק שבאימפריה הרוסית (בתחומי בלארוס של ימינו). בת בכורה למאיר ושפרה בלקינד. למדה תורה ועברית ב"חדר" של אביה. ידעה לצטט את התנ"ך בעל פה. עוד בגיל צעיר החליטה לעבור לעיר סנט פטרבורג ברוסיה וללמוד שם את מקצוע המיילדות. מכיוון שיהודים יכלו לגור בעיר רק בתנאי שמקצועם נחשב חיוני על ידי השלטון, למדה טלגרפיה ועבדה בתחנת הרכבת של סנט פטרבורג ובכך סייעה כלכלית למשפחתה.
בעבודתה בתחנת הרכבת פגשה מהנדס ממוצא רוסי, בעזרתו השיגה את ההיתר המיוחד למגורים בסנט-פטרבורג. הוא עזר לה גם להתקבל ללימודי המיילדות, והיא הייתה לתלמידה העברייה הראשונה בלימודים אלו. מהנדס זה הפך לאהובה למספר שנים. קשר אהבתם ניתק בשל החלטתה לעלות לארץ ישראל.
בתקופת מגוריה בסנט-פטרסבורג עבדה במוסד שהוקם על ידי נשים ממשפחת הצאר, שמטרתו לעזור לבנות האצולה אשר ילדו מחוץ לנישואין. עבודה שפרנסה אותה יפה. בתקופה מסוימת התגוררו אצלה אחיה, שמשון ופניה, לימים, פניה פיינברג, אמם של שושנה פיינברג, אבשלום פיינברג וצילה פיינברג שוהם. ביתה הפך מקום מפגש לסטודנטים מהפכניים, כותבים והוגים שהיו פעילים בתנועת חובבי ציון.
הצטרפותה לתנועת ביל"ו

חברי משפחת בלקינד, במיוחד אחיה ואחותה של אולגה חנקין, ישראל ופניה, נמנו עם מייסדי תנועת ביל"ו, קבוצת סטודנטים מאוניברסיטת חרקוב וידידיהם ששמו לעצמם למטרה להקים תנועה חלוצית לאומית, לעלות לארץ ישראל ולהקים יישוב חקלאי שיתופי שישמש דוגמה בעבור הבאים אחריהם. הם נחשבים לקבוצה הציונית-סוציאליסטית הראשונה, בשל ניסיונותיהם בחיי שיתוף וקומונה ומאבקם בפקידי הברון רוטשילד, דבר שיצר חילוקי דעות קשים בינם לבין רוב תושבי המושבות האחרות בתקופתם. אולגה חנקין הצטרפה לפגישות חברי התנועה וגם לפגישות של פעילי תנועת ההשכלה ופעילי חובבי ציון. ישראל בלקינד עלה לפלשתינה בקיץ 1882, פניה עלתה חודשיים אחריו וחנקין נשארה בסנט-פטרבורג כדי לסיים את לימודיה והתכוננה לעלות לארץ ישראל אחריהם.
בתקופת לימודיה המשיכה להחזיק ברעיון הציוני. לאחר שעלו אחיה לארץ ישראל כתבה לקבוצת הביל"ויים הראשונה:
ואתם אחים! לכו בכח ה' ועשו בעד עמכם, עם בזוי ושסוי, תחזקנה ידיכם, אל ירך לבבכם, היו בני חיל, חלוצי צבא אחינו. ושמכם יהיה לברכה לדור אחרון, כי הגדלתם לעשות בצעדכם הראשון, צאו לכם בעקבות עזרא הסופר, אשר במתי מעט שב מבבל ואחר היו ישראל לממלכה גדולה, יכלו לגיבורי רומא, ולולא פירוד דעותיהם לא בא צר ואויב בשערי ארצנו, ולא באנו למצבנו זה...
באותם ימים פרסמה מאמרים ומכתבים ב"מליץ", עיתון תנועת ההשכלה היהודית, במכתב ששלחה למערכת ופורסם לרגל יציאת הגיליון האלף של העיתון, כתבה:
מעודו היה 'המליץ' מליץ טוב לעם ישראל, אבל אם גדול היה בראשיתו, הלא ישגא יתר הרבה מאד באחריתו, כי עתה מגמת פניו לא רק קָדימה כי אם גם קֵדמה, לא רק להאיר עינינו בהשכלת המערב במבוא השמש, כי אם גם להעיר לבותנו ללאומנו מקדם ומולדתנו במזרח שמש – שם ינוח לנו ואור ה' עלינו יזרח.
השאיפה לחיות בארץ ישראל הייתה משותפת לכל בני משפחתה. בשנת 1883 כתב לה אביה, שהתגורר אז במוהילב, שיר על מקומה המרכזי בביל"ו ובמשפחת בלקינד:
כן תאירי לצעירייך אשר מעבר לימה

רוחך כי תנחמו ויתערו שמה

וגם לאבותייך אשר עוד פה הינמו

רוחך ועצתך יחזקו ליבותיהם

בדרך אחדו לבל יתנגפו רגליהם

כי בקולך שמעו ועצתך תנחמו.

ובזאת תחזיקי מותרי אגודתנו

תוסיפי רוח לחזק תקוותנו

כי כן עוד לא יחד נשב ונגילה שמה

כי אם אך תשרקי ונאחד דרכינו

ציונה אז נעלה אל ארץ אבותינו

ואז נאמר כי תקוותנו קמה.
עלייתה לארץ ישראל ופועלה במרד האיכרים בראשון לציון

בשנת 1886 כתב מאיר בלקינד לבתו אולגה חנקין בבקשה שתיסע לארץ ישראל כדי לעזור לאחותה פניה שעתידה הייתה ללדת. חנקין עלתה כאשר היא משאירה מאחוריה את אהובה ואת עבודתה. במשפחתה מספרים כי הייתה אומרת על החלטה זו כי "ארץ ישראל יקרה יותר". נסעה לארץ ישראל והגיעה למושבה ראשון לציון, שם התיישבו אחיה וחבריה ויילדה את בתה הבכורה של פניה פיינברג, שושנה. זמן קצר אחרי שהגיעה לראשון לציון השתתפה במאבקם של האיכרים במושבה. באותם ימים פרץ המרד השני של איכרי ראשון לציון בפקידי הברון, בו התנגדו לכוונות הפקידים להופכם מאיכרים לשכירים.
הברון שהה אז בביקורו הראשון בארץ ישראל בלוויית אשתו אדלאיד ואולגה חנקין שהייתה חברה במשלחת שכללה שלוש נשים שפנו אל הברונית, ביקשה שתעזור בהדחת אוסוביאצקי, הפקיד הראשי במושבה, מתפקידו, במטרה להרגיע את הרוחות. הן הצליחו בכך, למחרת סולק הפקיד מתפקידו. במהלך מאורעות אלו הכירה את יהושע חנקין אשר משפחתו נמנתה עם המתיישבים הראשונים של עין הקורא (עיון קרא) ועם מייסדי ראשון לציון.