stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנון אפק
קורות חייו > תעשיית התרופות

בשנים 2014–2017 שימש כיו"ר הוועד המנהל של "קרן מחקרים רפואיים ליד ירושלים" המקבלת תרומות מעשר חברות תרופות.
ועדות מקצועיות

יו"ר ועדת תיירות מרפא
חבר ועדת הלסינקי של חיל הרפואה
חבר ועדת ההוראה הקלינית בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר
חבר מועצת הבריאות ויו"ר ועדת הארגון של המועצה
יו"ר הוועדה הבין-משרדית לקביעת התוכנית הלאומית לקידום בטיחות ילדים בישראל
יו"ר הוועדה לקביעת מדדי איכות בבתי חולים
חבר ועדת המחירים הבין-משרדית במערכת הבריאות, יו"ר תת-הוועדה לקביעת מחירים
הוועדה לבחינת הכנסת עוזר רופא
יו"ר הוועדה לתכנון המענה הרפואי לנגב
חבר ועדת גרמן וחבר תת-ועדת תיירות מרפא ותת ועדת "ריבוי הכובעים" של משרד הבריאות
יו"ר הוועדה לבחינת חוק החולה הנוטה למות
יו"ר הוועדה לקידום הטיפול במחלות נדירות
חבר הוועד המנהל של ועדת הבריאות של ה-OECD
יו"ר הוועדה מטעם המועצה להשכלה גבוהה באזור יהודה ושומרון לבדיקת התוכנית ללימודי רפואה באוניברסיטת אריאל
יו"ר הפורום העולמי של הרופאים היהודים של ההסתדרות הרפואית בישראל - מפעל חברות החוץ (IMA World Fellowship)
יו"ר ועדת המעקב אחר הקמת בית ספר לרפואה באוניברסיטת אריאל מטעם המועצה להשכלה גבוהה של ישראל
יו"ר איגוד מנהלי בתי החולים בישראל
מיולי 2020 חבר במטה המקצועי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל פרופ' רוני גמזו
יו"ר תת-הוועדות לשיפור השירות הרפואי והוועדות הרפואיות לנכי צה"ל, וחבר הוועדה של רפורמת "נפש אחת", משרד הביטחון
יו"ר הוועדה הלאומית לקידום הטיפול הנמרץ במדינת ישראל, משרד הבריאות
יו"ר ועדת ההיגוי, הרפורמה באשפוז הגריאטרי, משרד הבריאות
פרסים

1988 - פרס גולדנברג לעבודת גמר מצטיינת
1997 - פרס קלרמן לחוקרים צעירים
1998 - פרס האגודה הישראלית לטרשת עורקים
2005 - פרס ראש אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה בצה"ל לרפואה צבאית
2006 - פרס צוותי שיפור לקידום ההתנדבות לשירות צבאי ושיפור המענה לחיילים קרביים ברפואת השיניים
2007 - פרס האגודה הישראלית לאיכות
2008 - פרס מרצה מצטיין בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
2009 - פרס רקטור אוניברסיטת ת"א למצוינות בהוראה
2017 - תעודת הוקרה מטעם האגודה לזכויות החולה על פועלו למען ציבור החולים ובני משפחותיהם
2019 - אות "יקיר שירות המדינה" ע"ש חיים קוברסקי-מטעם נציבות שירות המדינה
2019 - פרס האגודה הישראלית לטרשת עורקים
חיים אישיים

ארנון אפק נשוי ללימור, רופאת שיניים לילדים, ואב לשניים. מתגורר בנתניה.
הערות שוליים

↑  בשורה לעולם הרפואה הישראלי- אוניברסיטת רייכמן פותחת את שערי בית ספר דינה רקנאטי לרפואה, באתר אוניברסיטת רייכמן
1 2 3 4  פרופסור ארנון אפק – ראש מנהל הרפואה הבא במשרד הבריאות, 23 בנובמבר 2011, באתר דוקטורס אונלי
1 2  Arnon Afek, באתר Linkedin (באנגלית)
1 2  Trauma Testimony Discourses - Genre Patterns and Innovation, Tel Aviv University
↑  ריטלין, פרופיל וטיפול רפואי בצה"ל, 6 באוגוסט 2009, באתר abiliko
↑  נבחר אפק לראש מנהל רפואה במשרד הבריאות, 22 בנובמבר 2011, באתר משרד הבריאות
↑  אורלי הררי, מנכ"ל משרד הבריאות החדש: פרופ' ארנון אפק, באתר ערוץ 7, 14 במאי 2014
↑  פרופ' ארנון אפק מונה ליועץ הרפואי הראשי של היחידה לקנאביס הרפואי במשרד הבריאות, באתר משרד הבריאות, 21/07/2019
↑  בגלל רצח הנערים: מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר הוכר כנפגע עבודה, באתר ynet, 26 ביוני 2020
↑  הנהלת הפקולטה, באתר הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב
↑  ארי גלהר, מחקר: קשר בין ילדים שמנים לסרטן בבגרות, באתר nrg‏, 24 ביולי 2012
↑  Amir Tiroshet al., Adolescent BMI Trajectory and Risk of Diabetes versus Coronary Disease, The New England Journal of Medicine, April 7, 2011. קישור
↑   רוני לינדר, הכירו את העמותה של משרד הבריאות שמקבלת תרומות מחברות תרופות, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2018
↑  בועז אפרת‏, המתנגדים לסגר, ואלו שאינם אופטימיים: כוורת הקורונה של גמזו, באתר וואלה, 29 ביולי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422895905171  VIAF: 107304722   WorldCat (עם VIAF): 107304722 
ארנון אפק מארח במרכז הרפואי שיבא את מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן
גמר קופה אמריקה 2024

גמר קופה אמריקה 2024 יתקיים באצטדיון הארד רוק שבמיאמי גארדנס, מיאמי שבארצות הברית ב-14 ביולי 2024, ובו יפגשו נבחרת ארגנטינה מחזיקת הגביע 2021 וקולומביה, שלה זו ההעפלה ראשונה לגמר מאז קופה אמריקה 2001 שבו גם זכתה בתואר.
מהלך המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 ביולי 2024 |  ארגנטינה | 1–0 |  קולומביה | אצטדיון הארד רוק, מיאמי גארדנס שיפוט: רפאל קלאוס (ברזיל) |
| 14 ביולי 2024 | לאוטרו מרטינס  112' |  |  | אצטדיון הארד רוק, מיאמי גארדנס שיפוט: רפאל קלאוס (ברזיל) |
מהלך המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              ארגנטינה :               קולומביה 
שופט: רפאל קלאוס (ברזיל) 
קוונים: ברונו פירס (ברזיל), רודירגו קוראה (ברזיל) 
שופט רביעי: אדוארדו קרדוסו (פראגוואי) 
שופטי VAR: דנילו מאניס (ברזיל), דניאל נוברה (ברזיל), פבלו גונזלבש (ברזיל)
מהלך המשחק > סטטיסטיקה

| נבחרת |  ארגנטינה |  קולומביה |
| --- | --- | --- |
| שערים שהובקעו | 1 | 0 |
| סך הכל בעיטות | 11 | 19 |
| בעיטות למסגרת | 6 | 4 |
| אחוזי החזקת כדור | 44% | 56% |
| בעיטות קרן | 4 | 7 |
| עבירות | 8 | 18 |
| כדורי נבדל | 2 | 1 |
הצלות: 
כרטיסים צהובים: 2
כרטיסים אדומים: 0
פידליה ברידג'ס

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1834 סיילם (מסצ'וסטס), ארצות הברית 
 פטירה:  14 במאי 1923 (בגיל 88) כנען, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 הושפעה על ידי:  ויליאם טרוסט ריצ'רדס 
 
פידליה ברידג'ס (באנגלית: Fidelia Bridges‏; 19 במאי 1834 - 14 במאי 1923) הייתה אמנית אמריקאית מסוף המאה ה-19. היא הייתה ידועה בציורים מפורטים ועדינים של פרחים, צמחים וציפורים בסביבתם הטבעית. אף שהחלה כציירת שמן, צברה מוניטין בציור בצבעי מים. היא הייתה האישה היחידה מבין קבוצה של שבעה אמנים בשנים הראשונות של האגודה האמריקאית לצבעי מים. חלק מיצירותיה פורסמו כאיורים בספרים ובכתבי עת ובכרטיסי ברכה.
ראשית חייה

פידליה ברידג'ס נולדה בסיילם, מסצ'וסטס, להנרי גרדינר ברידג'ס (1789–1849), רב חובל, ולאלייזה (צ'דוויק) ברידג'ס (1791-1850).  היא התייתמה בגיל חמש עשרה כאשר אמה ואביה מתו בתוך חודשים אחד מהשני [2] [5] . ב-1849 חלה הנרי ברידג'ס ונלקח למקאו הפורטוגלית, שם מת בדצמבר. אלייזה מתה במרץ 1850.
בני הזוג הותירו ארבעה ילדים, אליזה, אליזבת, פידליה והנרי. הם גרו ברחוב אסקס 100, הידוע כ"בית ההארחה פידליה ברידג'ס", אך עברו לבית זול יותר באותו רחוב לאחר מות הוריהם. אחותה הגדולה של פידליה, אליזה, הייתה מורה בבית ספר והפכה לאפוטרופוסית של אחיה הקטנים.
פידליה החלה לצייר במהלך החלמתה ממחלה. היא הפכה לחברה של האמנית ובעלת בית הספר לאמנות אן ויטני. לאחר שהבריאה, פידליה הפכה לעוזרת שהתגוררה בביתו של ויליאם אוגוסטוס בראון, קוויקר שהיה בעל ספינה לפני שעבר לברוקלין, ניו יורק, שם הפך לסוחר מצליח. גם בני משפחת ברידג'ס עברו לברוקלין, וב-1854 הקימה אלייזה שם בית ספר. אלייזה מתה בשנת 1856 משחפת, ופידליה ואחותה הגדולה אליזבת ניהלו את בית הספר.
ראשית חייה > תחילת הקריירה

אולם פידיליה ברידג'ס נטשה במהרה את ההוראה כדי להתרכז בשיעורי הציור שלה. בשנת 1860, לאחר שקיבלה השראה מחברתה אן ויטני, היא נרשמה לאקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות בפילדלפיה עם ויליאם טרוסט ריצ'רדס והתקרבה מאוד למשפחתו. עד 1862, היה לה סטודיו משלה במרכז העיר פילדלפיה. לאחר שנשארה ידידה של משפחת ריצ'רדס, היא ליוותה אותם במסעות לאגם ג'ורג' וליהי ואלי של פנסילבניה וניו ג'רזי. ריצ'רדס היה חסיד האחווה הפרה-רפאלית וסגנונו הושפע מהם מאוד.
דרך ריצ'רדס, ברידג'ס פגשה אוצרי מוזיאונים ופטרוני האמנויות, שכמה מהם הפכו לאספנים של ציוריה. היא הציגה את יצירותיה באקדמיה לאמנויות של פנסילבניה .
בשנת 1865, ברידג'ס עזבה את פילדלפיה והקימה סטודיו בקומה העליונה של ביתה של משפחת בראון בברוקלין, שם גם אן וויטני עבדה והתגוררה עם חברתה אדליין מאנינג, ציירת מבוסטון.
ראשית חייה > לימודים ברומא

לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית היא למדה שנה ברומא וחיה וטיילה עם אדלין מאנינג ואן ויטני. היא שמרה על סגנונה של יצירות בוטניות מורכבות בשמן. ברידג'ס חזרה לארצות הברית בסתיו 1868. עבודותיה הוצגו אז באקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1871, צבעי מים היו מדיום פופולרי מכובד והיא זכתה לפרסום במהירות בתיאורי צבעי מים של פרחים וציפורים. התמונות שלה, לעומת זאת, לא היו רק רפרודוקציות צילומיות של מה שראתה. בדמיונה של האמנית האמיתית, היא החדירה לנושאים שלה משמעות פואטית עמוקה. ברידג'ס "שילבה את מזג הרומנטיקה עם טכניקה של מדען", לפי הביוגרפיה של פרדריק שרף עליה.
ברידג'ס נחשבה למומחית בתחומה והתמקדה ביופי ובשלווה של פרטים זעירים בטבע. אחד מהאתרים המועדפים עליה היה סטרטפורד, קונטיקט, שם היא נהנתה מפרחי הבר ומחומרים אחרים בכרי הדשא של האזור. הציפורים שנמצאו בצומח של גדות נהר הוסאטון היו נושא מועדף לציוריה. היא עשתה כמה מהציורים הטובים ביותר בסצנות מביקוריה בקיץ מ-1871 עד 1888 עם אוליבר אינגראהם ליי ומשפחתו. היא התגוררה בסטרטפורד, קונטיקט ב-1890.
היא נבחרה לעמיתת האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1873 ושנה אחת לאחר מכן הפכה לאישה היחידה מבין שבעה אמנים באגודה האמריקאית לציירים בצבעי מים (האגודה האמריקאית לצבעי מים).היא הציגה את עבודתה באופן ספורדי מ-1863 עד 1908.
היא איירה את ״הציפורים״ של ג'ון בורו בהוצאת Scribner's Monthly ב-1877.  הצלחה זו הובילה בסופו של דבר לעבודה כמעצבת במשרד של פראנג. לתפקיד זה עיצבה ברידג'ס כרטיסי חג המולד והיא שמרה על העבודה עד 1899.
ברידג'ס ביקרה באנגליה בין 1879 ל-1880. במהלך אותה תקופה היא ביקרה את אחיה הנרי, שעבד שם כטועם תה ונסע לסין. עבודותיה, ששיקפו אסתטיקה מזרחית עם רקע פשוט וקומפוזיציות א-סימטריות, הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות. חלק מהיצירות שלה דומות לזו של סדרת פרחים וציפורים של אמני הדפסי העץ היפני.
לאחר ביקורה הממושך באנגליה, חזרה ברידג'ס לבית משפחת בראון, שם המשיכה לעבוד ולחיות רוב הזמן. היא עבדה שנה כאומנת לשלוש בנותיו של מארק טוויין החל מ-1883; טוויין היה גם אספן של יצירותיה.
ראשית חייה > חיים אישיים

ברידג'ס מעולם לא נישאה, אבל היו לה חברים טובים ומערכות יחסים לאורך חייה.  היא עברה לכנען, קונטיקט בשנת 1892 והתגוררה בקוטג' על גבעה, המשקיפה על נחל וגן פרחים יפהפה שמשך ציפורים והפך לנושא לציורים רבים. היא ניהלה אורח חיים שקט, ומדי פעם טיילה לאירופה ולניו יורק. היא המשיכה להציג את יצירותיה, כולל באגודה האמריקאית לציירים, האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה והאקדמיה הלאומית לעיצוב.
עד מהרה היא הפכה לדמות מוכרת, גבוהה, אלגנטית, יפהפייה אפילו בשנות השישים לחייה, שערה אסוף לאחור, הלבוש שלה תמיד רשמי, גם כשהייתה מציירת בשדות או רוכבת על אופניים בעיר. חייה היו שקטים וחסרי ראוותנות, חברותיה רווקות בנות עידון ובעלות חיבה ספרותית ואמנותית שאליהן הצטרפה לפיקניקים ביער ותה אחר הצהריים.
יחד עם האמן הווארד פייל, ברידג'ס הפכה לחברה באיגוד היערנות האמריקאי, שנוסד כדי להגן על יערות בארצות הברית בעקבות קריאה של הנשיא תיאודור רוזוולט.
ברידג'ס מתה בעקבות שבץ מוחי רק כמה ימים לפני שמלאו לה שמונים ותשע, ב-14 במאי 1923, בקונטיקט.
לקריאה נוספת

Manthorne, Katherine, Fidelia Bridges: Nature into Art, Lund Humphries, 2023. מסת"ב 978-1848225480
הערות שוליים

↑  Obituary: Fidelia Bridges" New York Times. May 15, 1923.
1 2 3  Dearinger, David B (2004). Paintings and Sculpture in the Collection of the National Academy of Design. Hudson Hills Press
↑  Lindsay Ride; May Ride; Bernard Mellor (1 November 1995). An East India Company Cemetery: Protestant Burials in Macao. Hong Kong University Press. p. 10
↑  A Forgotten Master Artist, Fidelia Bridges. Salem Patch.
1 2 3  Edward T. James; Janet Wilson James; Paul S. Boyer (1 January 1971). Notable American Women, 1607–1950: A Biographical Dictionary. Harvard University Press. p. 238
1 2  Carol Kort and Liz Sonneborn. A to Z of American Women in the Visual Arts. New York: Facts on File, 2002. pp. 32-33.
↑  William Farrand Felch; George C. Atwell; H. Phelps Arms. The Connecticut Magazine. Connecticut Magazine Company; 1900. p. 583–588.
↑  David Bernard Dearinger. Paintings and Sculpture in the Collection of the National Academy of Design: 1826-1925. Hudson Hills; 2004
↑  Scribner's Monthly for 1877-1878: Out-of-Door Papers" Denton Journal. December 8, 1877. p. 1.
↑  Katherine E. Manthorne. The Voice of Nature. Newington-Cropsey Cultural Studies Center.
↑  Carol Kort and Liz Sonneborn. A to Z of American Women in the Visual Arts. New York: Facts on File, 2002. pp. 32-33
↑  Forestry Society Grows: Many New Adherents to the Cause of Woodlands." The Washington Post. April 16, 1907. p. 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6704 0067  LCCN: n84041157  RKD: 12547  SNAC: w6cv8bkn  ULAN: 500009974  VIAF: 13705861   WorldCat (עם VIAF): 13705861 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פידליה ברידג'ס".
ספטמבר על גדות הנחל, 1876
חודש מאי, 1876
דארקו גיאבי

דארקו בואטנג גיאבי (באנגלית: Darko Boateng Gyabi; נולד ב-18 בפברואר 2004 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פלימות' ארגייל מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירת מועדונים

גיאבי גדל במחלקות הנוער של קריי וונדררס ומילוול. בשנת 2018 עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי.
ב-4 ביולי 2022 חתם גיאבי על חוזה לארבע שנים בלידס יונייטד מהפרמייר ליג. בעונתו הראשונה במועדון שיחק בעיקר בקבוצת הנוער. ב-9 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1-0 לוולברהמפטון וונדררס במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג לעונת 2022/2023. ב-28 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 3-1 למנצ'סטר סיטי במסגרת המחזור ה-17 לעונת 2022/2023. זו הייתה הופעת הליגה היחידה שלו בעונה זו, בסופה נשרה לידס יונייטד לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-11 בינואר 2024 הושאל לפלימות' ארגייל עד לסוף העונה. באוגוסט 2024 הושאל לפליימות' לעונה נוספת.
קריירה בינלאומית

גיאבי היה חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך ארבע הופעות בטורניר.
הערות שוליים

↑  Man City sign 14-year-old midfielder Darko Gyabi באתר Manchester Evening News, ‏ 22 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  Leeds confirm Gyabi signing באתר BBC, ‏ 4 ביולי 2022 (באנגלית)
↑  Fifa Under-20 World Cup: England name squad for tournament באתר BBC, ‏ 11 במאי 2023 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דארקו גיאבי".
ארנה מרטון

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1896 Târnăveni, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 באוגוסט 1960 (בגיל 64) ירושלים 
 שם לידה:  Ernő Márton
 מדינה:  הונגריה, רומניה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תפקיד:  עורך ראשי (1948–1960) 
 מפלגה:  המפלגה היהודית הרומנית, המפלגה הפרוגרסיבית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ארנסט (ארנה) מארטון (בהונגרית: Márton Ernő;‏ שמו העברי: יחזקאל; 17 במאי 1896 – 28 באוגוסט 1960) היה רב, משפטן, עורך, היסטוריון ומנהיג יהודי ציוני ברומניה.
קורות חייו

ארנסט (יחזקאל) מארטון נולד לויכטה ולמרדכי, רב הקהילה, בדיצ'וסנטמארטון (Dicsőszentmárton,(ברומנית: טרנבן Târnăveni) שבטרנסילבניה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום במחוז טרגו מורש שברומניה.
בהתאם למסורת משפחתו, למד לימודי רבנות, אך במקביל סיים גם לימודי משפטים באוניברסיטת קלוז'.
ארנה מארטון הצטרף לקבוצת מקימי העיתון היהודי בשפה ההונגרית אוי קלט ותוך זמן קצר נבחר להיות העורך הראשי שלו. הוא נשאר בתפקיד זה עד סוף חייו, תחילה בקלוז' ולאחר מלחמת העולם השנייה בתל אביב.
היה ממייסדי המפלגה היהודית הרומנית ונבחר מטעמה, ב-1919, למועצת העיר קלוז' והיה סגן ראש עירייה. ב-1932 נבחר לפרלמנט הרומני.
בעקבות תכתיב וינה צורפה צפון טרנסילבניה להונגריה ב-1940. עקב כך, נאסרה הופעת העיתון אוי קלט ומרטון עבר לבודפשט, כדי לשמש כיו"ר הוועד הפועל של התנועה הציונית ההונגרית.
בעת איסוף יהודי קלוז' במחנה ריכוז לצורך שילוחם להשמדה באושוויץ באביב 1944, סייע לו הקונסול הרומני והבריח אותו ואת משפחתו במכוניתו לשטח רומניה.
הוא השתקע בבוקרשט, שם חידש את קשריו עם הפוליטיקאים הרומנים והכין תוכנית להצלת שארית יהודי הונגריה. לאחר שחרורה הוביל שיירת כלי רכב עם מזון שנועד ליהודים ששרדו.
ב-1946 עלה לארץ ישראל, התיישב בה וחידש את הופעת העיתון "אוי קלט". הוא ייסד את הפדרציה העולמית של יהודי הונגריה והיה נשיאה הראשון. נמנה עם מייסדי המפלגה הפרוגרסיבית.
ארנה מרטון נפטר בה' באלול תש"ך (1960) במערכת העיתון בתל אביב ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר אחריו את רעייתו, ד"ר גיזלה לבית דויטש, סופרת ומבקרת ספרות, ואת הבן מיכאל.
בירושלים, תל אביב, באר שבע ורחובות נקראו רחובות על שמו.
ספריו (בהונגרית)

"ארץ-ישראל במסגרת המדיניות העולמית", 1943
"סקירה על התיישבות היהודים בהונגריה", 1942
"המצב העולמי של היהדות והיהודים", 1941
"עתידו של עם ישראל", 1939
"הלאום היהודי בטרנסילבניה", 1922,
לקריאה נוספת

Evreii din România în texte istoriografice (יהודי רומניה בטקסטים היסטוריוגרפיים) אנטולוגיה בהוצאת Hasefer - בוקרשט 2004.
Evreii din România, Federaţia Comunităţilor Evreieşti din România, Hasefer, Bucureşti, 2008 - יהודי רומניה, הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה, הוצאת הספר, בוקרשט, 2008. (ברומנית)
הערות שוליים

↑  ארנה מרטון באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265022005171  LCCN: no2018047419  VIAF: 316391553   WorldCat (עם VIAF): 316391553
שמואל ספירו

אין תמונה חופשית
שמואל סמי ספירו (12 ביוני 1885 – 5 בדצמבר 1960) היה רופא מומחה במחלות ריאה ושחפת, הקים ובנה את השרות הרפואי של עליית הנוער וכיהן כמנהלו (1938–1957).
כרופא הראשי של עליית הנוער טיפל בילדי פליטים מגרמניה ומחנות המעצר בקפריסין כמו גם בילדי טהראן.
ביוגרפיה

ספירו (לשעבר: שפירו) נולד בעיירה שנקלנגספלד במדינת הסן שבגרמניה, למשפחה יהודית חרדית.
אביו, יעקב ספירו, היה מורה וסמכות רוחנית בקהילה היהודית בפולדה לשם עברה המשפחה משנקלנגספלד.
עם תום לימודיו התיכוניים נסע ספירו לפרנקפורט על נהר מיין ללמוד בישיבתו של הרב שלמה זלמן ברויאר.
עד מהרה עזב את לימודי הדת, והחליט ללמוד רפואה. למד במרבורג, מינכן, וירצבורג וסיים בגיסן ב-1912.
בשנות לימודיו הצטרף לארגון סטודנטים יהודי ציוני.
ספירו התמחה במחלות ריאה ושחפת, ופתח קליניקה ברחוב קורפירסטנדאם שבברלין. היה עד 1928 הרופא הראשי של הביטוח הלאומי בברלין בנושאים הקשורים למחלות ריאה, ולאחר מכן עד 1933, שימש כיועץ מומחה למוסד.
בשנת 1932 (או סמוך לה) התמנה ספירו לרופא של המשרד הא"י בברלין (הסוכנות היהודית) וכיהן בתפקיד עד להגירתו.
בקיץ 1938 הגיע ספירו לארץ ישראל וקבע את מקום מגוריו בירושלים. רעייתו, גרטה ספירו עם שני ילדיה הקטנים, נשארו בגרמניה לנסות ולהציל מה שניתן מרכוש המשפחה. המעט שהצליחה להציל הגיע לאחר מסע תלאות לירושלים. גרטה והילדים ניצלו מפרעות ליל הבדולח ובמרץ 1939 הגיעו לחיפה.
ביוגרפיה > רופא "עליית הנוער"

עם עלייתו לארץ ישראל הצטרף ספירו למפעל עליית הנוער בראשותה של הנרייטה סאלד. ספירו הקים ובנה את השרות הרפואי של עליית הנוער וכיהן כמנהלו עד לפרישתו לגמלאות ב-1957.
בשנות מלחמת העולם השנייה היה אחראי על קליטתם הרפואית של ילדי טהראן (1943), ובאותה שנה אף ביקר בסוריה יחד עם רחל ינאית בן צבי כדי לפגוש בצעירות יהודיות שעמדו לעלות ארצה במסגרת עליית הנוער.
ב־1946 יצא בשליחות הסוכנות היהודית ובחסות ארגון אונרר"א של האו"ם (סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות) למחנות העקורים בגרמניה כדי לבדוק ולבחון את מצב הילדים שנותרו ולהכין את קליטתם בארץ ישראל. כמו כן נישלח, ב-1947, למחנות המעפילים בקפריסין כדי לבדוק את מצבם הבריאותי של המעפילים המבוגרים בכלל והילדים בפרט.
בשנות ה-50 נקלטו בעליית הנוער אלפי ילדים שהגיעו בעלייה ההמונית מתימן וצפון אפריקה. בתקופה זו ספירו הקים בירושלים את "הכפר השוודי", בו קיבלו טיפול רפואי ילדים ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
בצד עבודתו כמנהל השרות הרפואי של עליית הנוער היה ספירו מראשי "הליגה למלחמה בשחפת".
עם פרישתו לגמלאות ב-1957 קיבל ספירו מידי ראש המחלקה לעליית הנוער משה קול את אות ההצטיינות "אורדר דה מריט" (ORDER DE MERIT) מטעם הארגון הבינלאומי להגנת הילד בז'נבה על שירותו רב השנים בעליית הנוער למען בריאות הילדים.
ספירו נפטר ב-5 בדצמבר 1960. נטמן בהר המנוחות, הממוקם מצפון מערב לשכונת גבעת שאול.
משה קול (כיהן כראש מחלקת עליית הנוער בסוכנות היהודית) בהספדו:
"הוא איש הרפואה הציבורית, רופא מצוין, ולא אגזים אם אומר שחייו התעשרו בעליית הנוער בהנחת היסודות לשירות הרפואי שלנו, בניינו וטיפוחו, בדאגתו לבריאות החניכים… היה זה טבעי שהנרייטה סאלד זיכרונה לברכה סמכה את ידה עליו"
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1935 נשא לאשה את גרטה לינה הנרייטה לבית נאומן, לבורנטית וצלמת (1902–1987).
המשפחה התגוררה בקריית שמואל שבין קטמון לרחביה בירושלים.
ילדיו: העיתונאי גדעון ספירו (יליד 1935), הרב ג'ון גבריאל ספירו (1937–1997).
לקריאה נוספת

זיכרונות נעורים של ד"ר שמואל ספירו מופיעים בספר "אזרחים על תנאי, יהודי גרמניה –פרקי זיכרונות 1780- 1945" (מוסד ביאליק ומכון ליאו בק ירושלים 1993), הכרך העברי הוא מבחר מההוצאה הגרמנית בת שלושה כרכים על חיים יהודים בגרמניה שנכרתו בעקבות המשטר הנאצי.
הערות שוליים

↑  ד"ר שמואל ספירו 1885 – 1960, ד"ר ספירו בנה את השרות הרפואי של עליית הנוער וכיהן כמנהלו עד לפרישתו לגמלאות ב-1957 משואה המכון ללימודי השואה, עליית הנוער: אישים
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור – הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: ספירו, סמי שמואל: הרופא של עליית הנוער, עמודים 318–319
↑  בשלב כלשהו, בין בארץ ישראל או בימי ישראל הראשונים החליף את השין בסמך, אבל בלועזית נותר כשהיה
↑  ד"ר שמואל ספירו - סיפור חיים ארגון יוצאי מרכז אירופה
↑  שמואל ספירו באתר GRAVEZ
↑  גרטה לינה הנרייטה ספירו – סיפור חיים, יד יצחק בן-צבי
↑  ד"ר שמואל ספירו ורעייתו גרטה לינה ספירו, יד יצחק בן-צבי
↑  ספירו ג'ון גבריאל יוליוס ספר היקים, ארגון יוצאי מרכז אירופה
↑  מוסד ביאליק, 1993 אזרחים על תנאי : יהודי גרמניה : פרקי זכרונות 1780–1945 / ערכה והוסיפה מבואות והערות מוניקה ריכרץ
תרגם מגרמנית אברהם קדימה
בנג'מין מור

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מוטו:  Paint Like No Other, For Those Who Know More, Only this Can
 מייסדים:  האחים רוברט ובנג'מין מור
 תקופת הפעילות:  1883–הווה (כ־141 שנים)
 מיקום המטה:  מונטוויל, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 בעלות:  ברקשייר האת'וויי
 מוצרים עיקריים:  צבעים לבית
  
 www.bmpaints.co.il
 
בנג'מין מור (באנגלית: Benjamin Moore. ידוע גם בשם בנג'מין מור ושות' או בנג'מין מור צבעים) היא חברה אמריקאית אשר מייצרת צבעים. החברה היא חלק מתאגיד הענק ברקשייר האת'וויי.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1883 על ידי האחים רוברט ובנג'מין מור בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית.
האחים היו יזמים אמיתיים שהחלו את דרכם עם 2,000$ ומוצר אחד בלבד. מאז תחילת דרכם האמינו האחים שהדרך הנכונה היא לעבוד רק עם חנויות בבעלות פרטית ולא עם חנויות הענק. מאז ועד היום החברה דבקה בדרך זו וכיום יש לה כ-6,000 חנויות ברחבי העולם בלמעלה מ-30 מדינות.
בשנת 2000 נמכרה החברה על ידי משפחות מור לברקשייר האת'וויי בבעלות איש העסקים היודע וורן באפט.
מוצרים

החברה מייצרת מגוון רחב של צבעים מצבעים לקירות, צבעים לעץ, צבעים לבטון, צבעים למתכת, צבעים לסימון כבישים, צבעים אפוקסים ועוד.
איכות הסביבה

החברה שמה לה למטרה להביא את בשורת איכות הסביבה וכיום מייצרת חלק רחב ממוצריה ללא VOC ואף מחזיקה בצבע שמאושר על ידי ארגון האלרגניים והאסתמטיים בארצות הברית (AAFA).
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4653 5684  LCCN: n2004005815  VIAF: 137149150   WorldCat (עם VIAF): 137149150
שאמיל בסאייב

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1965 
 נהרג:  10 ביולי 2006 (בגיל 41) אינגושטיה, רוסיה 
 מדינה:  צ'צ'ניה 
 השכלה:  האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לניהול קרקע 
 השתייכות:  קונפדרציית עמי ההר של הקווקז הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה (אנ')
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 דרגה:  גנרל הצבא, פודפולקובניק, גנרליסימו, הכוחות המזוינים של צ'צ'ניה, קונפדרציית עמי ההר של הקווקז, גנרל 
 פעולות ומבצעים
 הפוטש של אוגוסט  קרב גרוזני  הפלישה לדגסטאן  משבר בין המלחמות באיצ'קריה  Battle of Shatoy  מלחמת צ'צ'ניה הראשונה  פשיטת נזראן  מלחמת צ'צ'ניה השנייה  קרב גרוזני  קרב גרוזני  כיבוש שושה  מלחמת נגורנו-קרבאך  משבר בני הערובה בבית החולים בודיונובסק  קרב גגרה  קרב גרוזני  טבח סוחומי  מלחמת אבחזיה 
 עיטורים
 גיבור אבחזיה  Орден «Честь Нації» 
 
שאמיל סלמאנוביץ' בסאייב (ברוסית: Шамиль Салманович Басаев;‏ 14 בינואר 1965 – 10 ביולי 2006) היה מפקד צבאי צ'צ'ני, מדינאי וטרוריסט. החל משנת 2003 השתמש גם בכינוי "עבדאללה שאמיל אבו אידריס, האמיר של 'גדודי חללי גני הצדיקים'". היה אחראי למספר פיגועי טרור – הגדול שבהם היה משבר בני הערובה בבסלאן. נהרג על ידי כוחות הביטחון הרוסיים ב-10 ביולי 2006.
חייו > נעוריו

שאמיל בסאייב נולד בכפר דישנה ונדאנו, ליד ונדנו, אשר בדרום-מזרח צ'צ'ניה, להורים ממוצא צ'צ'ני. הוא נקרא על שם האימאם שאמיל, המנהיג האחרון של הברית האנטי-רוסית במלחמת קווקז. למשפחתו היסטוריה ארוכה של מעורבות בהתנגדות הצ'צ'נית לרוסיה, בעיקר בפעולות תגמול נגד הכוחות הרוסיים.
סבו של בסאייב נכשל בניסיונו לנתק את הקווקז מרוסיה לאחר המהפכה הרוסית. משפחתו של שאמיל, יחד עם רוב האוכלוסייה הצ'צ'נית, גורשו לקזחסטן על פי הוראת לברנטי בריה, ראש הקג"ב, במסגרת מדיניות הטיהורים הגדולים. למשפחתו ניתנה אפשרות לשוב רק כאשר פקודת הגירוש בוטלה, ב-1957, על ידי ניקיטה חרושצ'וב.
בסאייב סיים את בית הספר התיכון ב-1982, ובשנתיים שלאחר מכן שירת בחיל האוויר הסובייטי ככבאי. במשך ארבע השנים שלאחר מכן, עבד בסובחוז באזור וולגוגרד בדרום רוסיה. לאחר מכן עבר למוסקבה. הוא ניסה להתקבל לפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה, אך כשל בבחינות. לבסוף, הוא התקבל ללימודי הנדסה חקלאית במוסקבה ב-1987. ב-1988 סולק מן הלימודים בשל ציוניו הנמוכים.
במשך השנים שלאחר מכן, עבד בסאייב למחייתו כמוכר מחשבים במוסקבה, בשותפות עם איש עסקים צ'צ'ני, סופיאן טראמוב. כעבור שנים שני החברים נלחמו בשני צדדים שונים במסגרת הסכסוך בצ'צ'ניה. טראמוב תמך ברוסים והתנגד למחתרת הצ'צ'נית, בעוד שאמיל בסאייב נעשה לטרוריסט צ'צ'ני. בראיון מאוחר יותר, טראמוב סיפר שבסאייב, בתקופה שבה עבד איתו בחנות המחשבים, ביזבז את לילותיו במשחקי מחשב, ישן בימים, והעריץ בצורה אובססיבית את ארנסטו צ'ה גווארה.