stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע לדרברג
גנטיקה בקטריאלית

לדרברג החל לימודי רפואה באוניברסיטת קולומביה, אולם המשיך במקביל לעבוד במעבדה. השראתו הייתה גילוי חשיבות ה-DNA על ידי אוסוולד אייברי. לדרברג העלה השערה כי, בניגוד לדעה הרווחת, חיידקים אינם מעבירים עותקים זהים של המידע הגנטי, דבר שהיה הופך את כל החיידקים באותו הקו לשיבוטים, זה של זה. לאחר שלא הצליח להתקדם במחקר זה באוניברסיטת קולומביה, הוא כתב לטטום והציע כי ישתפו פעולה במחקר. בין השנים 1946–1947 הפסיק לדרברג את לימודי הרפואה ועבר לאוניברסיטת ייל, כדי לחקור יחד עם טטום. לדרברג וטטום הראו כי החיידק Escherichia coli נכנס לשלב מיני במהלך חייו שבו הוא יכול לחלוק מידע גנטי בדרך של זיווג חיידקי. לאור תגלית זו ומיפוי חלק מן הכרומוזום של החיידק Escherichia coli, הוענק ללדרברג תואר דוקטור באוניברסיטת ייל בשנת 1947, הוא היה בן 22 באותה עת. בשנת 1946 בעת שהייתו באוניברסיטת ייל, הכיר את אסתר צימר והיא הייתה לאשתו ולשותפתו במחקריו. לזוג לא נולדו ילדים והם התגרשו מאוחר יותר.
במקום לשוב ללימודי הרפואה, לדרברג קיבל משרת הוראה בגנטיקה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 1952 הראו לדרברג ותלמידו נורטון זינדר כי בקטריופאג'ים יכולים להעביר מידע גנטי בין חיידקי סלמונלה. הליך זה, הנקרא טרנסדוקציה גנטית, הסביר כיצד חיידקים מסוגים שונים יכולים לפתח עמידות לאותה תרופה אנטיביוטית באופן מהיר מאוד. בשנת 1957 ייסד לדרברג את המחלקה לגנטיקה רפואית באוניברסיטת ויסקונסין.
מחקר לאחר קבלת פרס נובל

בשנת 1958, בגיל 33 בלבד, קיבל לדרברג פרס נובל על הישגיו ועבר לאוניברסיטת סטנפורד, שם ייסד מחלקה לגנטיקה. הוא שיתף פעולה עם פרנק מקפרלן ברנט במחקר על נוגדנים וירליים. לאחר שיגור הלוויין ספוטניק בשנת 1957, לדרברג גילה דאגה בהשפעות הביולוגיות של חקר החלל. הוא כתב בעניין זה לאקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים ופרס את דאגותיו באשר לסכנת כניסה של מיקרובים חוצניים לכדור הארץ על גבי חלליות. דבר שעלול לגרום לאסון עולמי. הוא טען גם שזיהום מיקרובי של לוויינים מעשי-אדם, עלול לפגוע במאמצים למצוא חיים מחוץ לכדור הארץ. הוא הציע כי אסטרונאוטים השבים מן החלל לכדור הארץ יושמו בבידוד וייעשה טיהור מוחלט של הציוד הנשלח לחלל. לדרברג חבר לקארל סאגאן, כדי לתרום להרחבת תחום הביולוגיה בנאס"א. בשנות השישים הוא שיתף פעולה עם אדוארד פייגנבאום במחלקת מדעי המחשב בסטנפורד כדי לפתח את מערכת המומחה DENDRAL.
בשנת 1978 הוא התמנה לנשיא אוניברסיטת רוקפלר ושירת בתפקיד עד לפרישתו בשנת 1990. אז הפך לפרופסור בדימוס באוניברסיטה בתחום גנטיקה מולקולרית ואינפומטיקה.
החל משנת 1950 ובמשך כל חייו המקצועיים לדרברג שימש כיועץ לממשלת ארצות הברית. תחילה היה חבר בוועדות ייעוץ מדעיות שונות לנשיא ארצות הברית. בשנת 1979 הוא הפך חבר בוועדת מומחים בנושאי מדע וביטחון המייעצת למשרד ההגנה והיה אף יושב ראש הוועדה לסרטן במינויו של הנשיא ג'ימי קרטר. בשנת 1989 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים. בשנת 1994 הוא עמד בראש כוח משימה של משרד ההגנה על נזקי הבריאות של מלחמת המפרץ ואשר חקרה את סינדרום מלחמת המפרץ. לדרברג היה אף יועץ של ארגון הבריאות העולמי (WHO)
בחודש יוני 2005, בגיל שמונים, כתב לדרברג לאתר פרס נובל כי שינה לאחרונה את מוקד מחקרו ועתה הוא מתמקד בשאלה: "מהו קצב הגידול המהיר ביותר לתא חיידק ומדוע?"
ב-2006 העניק לו הנשיא ג'ורג' בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה בארצות הברית.
ב-2 בפברואר 2008, בגיל 82, נפטר לדרברג מדלקת ריאות בביתו שבניו יורק, ארצות הברית.
יהושע ליבוביץ

| --- | --- |

פר' יהושע ליבוביץ, 1968  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 באפריל 1895 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 ביולי 1993 (בגיל 98) ירושלים 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תפקידים:  היסטוריון, רופא 
 
יהושע (אוטו אווסיי) ליבוביץ (Joshua Otto Owsei Leibowitz; חתם גם: 'יה. ל.', 'יה"ל'; א' באייר תרנ"ה, אפריל 1895 – כ"א בתמוז תשנ"ג, 10 ביולי 1993) היה רופא כללי ונוירולוג ישראלי, היסטוריון של הרפואה שהתמחה בהיסטוריה של הרפואה במקורות היהודיים והעבריים בפרט, פרופסור קליני וראש האגף לתולדות הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. חלוץ חקר תולדות הרפואה באוניברסיטה העברית, ממייסדי החברה הישראלית לתולדות הרפואה והמדע. מייסד כתב העת "קורות" לתולדות הרפואה ומדעי הטבע ועורכו הראשי.
קורות חיים

יהושע בן אלכסנדר זליג ליבוביץ נולד באביב 1895 בעיר וילנה שבמערב האימפריה הרוסית (ליטא), והתחנך בריגה. ב-1913 נסע מערבה ללמוד רפואה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, אולם לימודיו נקטעו עקב המלחמה, והוא חזר לספסל הלימודים ב-1918, וקיבל תואר דוקטור לרפואה בהיידלברג ב-1922. בשנים שבתווך המשיך להשתלם בהשכלה כללית, בעיקר בעברית. עבר התמחות בבית החולים האוניברסיטאי בהיידלברג עד 1924, אז עבר לבית החולים המחוזי בדנציג, שם עבד עד 1926. התעניין ברפואה פנימית, פסיכיאטריה ובעיקר נוירולוגיה. בשנת 1927 התמנה כמנהל סנטוריום "טָאוּנוּס" (Taunus) בבאד הומבורג. נישא לחנה בינג (Bing). בשנותיו בבאד הומבורג קשר קשרים עם האינטליגנציה היהודית בפרנקפורט, והרצה על ספרות עברית ומחשבת ישראל בבית המדרש היהודי החופשי.
ב-1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל, והביא עמו את ספרייתו העשירה, שכללה אוספי ספרים בנושא ההיסטוריה של הרפואה. השתקע בירושלים.
בשנת 1939 התמנה כמנהל בית ההבראה אַרזָה שבאזור מוצא, ומילא תפקיד זה עד 1948.
בשנת 1947 היה ממייסדי החברה הישראלית לתולדות הרפואה והמדע. ב-1952 ייסד את כתב העת "קורות" – שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע, והיה עורכו הראשי.
ב-1957 הציע את הקורס הראשון בהיסטוריה של הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1959 התמנה כפרופסור חבר קליני וראש האגף לתולדות הרפואה באוניברסיטה העברית. ייסד את המדור להיסטוריה של הרפואה באוניברסיטה והיה ועמד בראשו. היה מרצה אורח בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל. כיהן כרופא מחוזי בכיר של קופת חולים כללית בנחלת אחים שבירושלים.
שימש כנציג הישראלי לאגודה הבינלאומית להיסטוריה של הרפואה (International Society for the History of Medicine), היה ממוביליה והשתתף בכל כינוסיה מ-1950 ועד 1982. בשנות ה-60 וה-70 נסע מספר פעמים עם אשתו לנסיעות מחקר ממושכות במכון וספריית ולקום (Wellcome) להיסטוריה של הרפואה בלונדון. ערך את תחום תולדות הרפואה באנציקלופדיה העברית. היה חבר מועצת מערכת מפעל הביבליוגרפיה העברית.
בשנת 1969 זכה בפרס משה איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית מטעם עיריית תל אביב על מפעל חייו בחקר תולדות הרפואה הכללית והעברית.
פרסם מאות מאמרים, וכן ההדיר והוציא לאור כתבים רפואיים היסטוריים.
בין מחקריים החשובים: המונוגרפיה The History of Coronary Heart Disease ("ההיסטוריה של מחלת לב כלילית"; לונדון 1970).
השיג תהילה בינלאומית, והיה במשך כמה שנים נשיא האקדמיה הבינלאומית להיסטוריה של הרפואה.
ליבוביץ היה פעיל בשדה המחקר עד אחרי שנתו ה-95; המאמר האחרון מפרי עטו התפרסם ב"קורות" בתשנ"ב-1991.
נפטר בקיץ 1993 בירושלים, בגיל 98. נקבר בהר הזיתים.
אלמנתו חנה נפטרה בספטמבר 2004.
ארכיונו, ובו התכתבות, חומר ביוגרפי, פעילותו הציבורית והמחקרית בתולדות הרפואה ומחקריו על הרמב"ם, שמור משנת 2004 בספרייה הלאומית.
דודניו היו ישעיהו ונחמה ליבוביץ (בני דודו מרדכי קלמן) ושלמה לבב (בן דודו צבי).
הבולט שבין תלמידיו היה פרופ' שמואל קוטק שכיהן אחריו כראש היחידה להיסטוריה של הרפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית.
היה ממשתתפי חוג הראי"ה, קבוצת לימוד והעמקה בכתבי הראי"ה קוק.
פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
The History of Coronary Heart Disease, London: Wellcome Institute of the History of Medicine, 1970.
פרסומיו > עריכה וההדרה

פירוש ריבב"ן; לרבנו יהודה יעל"ה ב"ר בנימין הרופא למשפחת הענוים ... על הרי"ף מסכת עירובין; יוצא לאור בפעם הראשונה עפ"י כת"י (בריטיש מוזיאום מס’ 480) עם מקורות, ציונים והערות מאת יהושע ליבוביץ, בני ברק: ישיבה לאברכים משכן התורה שע"י ישיבת תפארת ציון, תשל"ג.
יהושע ליבוביץ (עורך), ספר זכרון לזיסמן מונטנר, ירושלים: נ. מונטנר, תשמ"ג 1983. (עברית, אנגלית וצרפתית)
Moses Maimonides, On the Causes of Symptoms = Maqalah fi bayan bad al-arad wa-al-jawab anha; edited by J. O. Leibowitz and S. Marcus; in collaboration with M. Beit-Arié [et al.], Berkeley: University of California Press, 1974. (טקסט בערבית עם תרגום אנגלי, עברי ולטיני; פירושים מאת ליבוביץ באנגלית)
Sefer hanisyonot = The Book of Medical Experiences, attributed to Abraham ibn Ezra: Medical Theory, Rational and Magical Therapy: A Study in Medievalism; edited, translated and commented by J.O. Leibowitz and S. Marcus, Jerusalem: Magnes Press, the Hebrew University, 1984. (מהדורה ביקורתית: טקסט עברי עם אפראט, תרגום אנגלי ופירושים)
לקריאה נוספת

פרופ' שמואל קוטק, 'עם פטירתו של פרופ' יהושע ליבוביץ (1895–1993)', הרפואה 125, 12 (1993), 491.
פרופ' שמואל קוטק, 'פרופ' יהושע ליבוביץ ז"ל (1895–1993) (לזכר נעדרים)', קורות (שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע) י (תשנ"ג–תשנ"ד), 71–72.
Samuel S. Kottek, David Wilk, 'Professor Joshua O. Leibowitz: Jubilee of his Medico-Historical Activity', Koroth 25,1-2 (1984), 233-256.
Samuel S. Kottek, 'Frühzeitig in Palästina angekommen: Joshua O. Leibowitz und Ernst H. Wertheimer.' in: Albrecht Scholz, Caris-Petra Heidel (Hrsg.), Emigrantenschicksale. Einfluss der jüdischen Emigranten auf Sozialpolitik und Wissenschaft in den Aufnahmeländern, Frankfurt a.M.: Mabuse-Verlag, 2004, pp. 29-36. (בגרמנית)
ביבליוגרפיה של כתביו:
David Wilk, 'Prof. J.O. Leibowitz - Bibliography (1933-1984)', Koroth 8,11-12 (1985), 7-23.
הערות שוליים

↑  ראו אנקדוטה על ליבוביץ ועל יוסף קיציס במוסד: זלמן שזר, לקצו של קיציס, דבר, 1 במאי 1970 (שבעה למותו של קיציס).
↑  המדור להיסטוריה של הרפואה, באתר הספרייה הרפואית ע"ש מוריאל ופיליפ ברמן, האוניברסיטה העברית בירושלים.
↑  פרסי סולד ואינהורן של ע. ת"א יחולקו ביום א' הבא, דבר, 13 באפריל 1969.
↑  ורד לם, כנס: אבישג הייתה בעצם תרופה, חדשות, 13 בדצמבר 1987.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300342505171  BnF: cb121933063 (data)  GND: 1068355158  ISNI: 0000 0000 8093 695X  LCCN: n86047720  NTA: 073786330  VIAF: 14816299   WorldCat (עם VIAF): 14816299
יחסי ניו זילנד – ספרד

| יחסי ספרד – ניו זילנד |
| --- | --- |
ספרד: ניו זילנד


ספרד: ניו זילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 268,838
אוכלוסייה
47,905,341: 5,223,485
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 253,466
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 48,524
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה חוקתית פרלמנטרית

יחסי ניו זילנד–ספרד הם יחסי החוץ שבין ניו זילנד לספרד. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה

הקשר הראשון בין ספרדים לבין המאורים שחיו באיי ניו זילנד היה קשר מסחרי שהתקיים במאה ה-17, בעיקר באמצעות אוניות סחר ספרדיות ששטו בין מנילה שבפיליפינים לאקפולקו שבמקסיקו. הקשר בין ספרד לניו זילנד (שהפכה במהרה לחלק מן האימפריה הבריטית) נחלש לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד וויתורה של ספרד על גואם והפיליפינים לטובת ארצות הברית בשנת 1898. במהלך מלחמת האזרחים בספרד לחמו מתנדבים ניו זילנדים לצד הכוחות הרפובליקניים. למעלה מ-30 ניו זילנדים הצטרפו למלחמה, וחמישה מהם נהרגו. מבחינה רשמית, ממשלת ניו זילנד הייתה נייטרלית במלחמה.
היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד וספרד נוסדו רשמית ב-28 במרץ 1969. ניו זילנד פתחה שגרירות במדריד ב-1992, ואילו ספרד פתחה רשמית שגרירות בוולינגטון ב-2006 אשר נחנכה בשנת 2009 על ידי חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד. שתי המדינות לחמו ביחד לצד נאט"ו במלחמת אפגניסטן.
ראשי הממשלה הניו זילנדיים ג'ים בולגר והלן קלארק ביקרו בספרד בשנת 1992 ו-2007 בהתאמה. חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד ביקר בניו זילנד פעמיים; בשנת 1988 ו-2009. באותה השנה ביקר גם בנו פליפה השישי, מלך ספרד.
סחר

בשנת 2014, סך כל הסחר בין ניו זילנד וספרד הסתכם בכ-723,000,000$. היצוא של ניו זילנד לספרד כולל: פירות, דגים קפואים ובשר כבשים. הייצוא הספרדי לניו זילנד כולל: רכבות חשמליות, כלי רכב מנועיים ומכונות קמעונאיות.
יחסי בוליביה–יוון

| יחסי בוליביה–יוון |
| --- | --- |
בוליביה: יוון


בוליביה: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
1,098,581: 131,957
אוכלוסייה
12,455,579: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
45,850: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,681: 23,773
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה

שר החוץ היווני ניקוס קוציאס (מימין) נפגש עם מקבילו הבוליביאני דוד צ'וקוואנקה בשולי העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, 2016
יחסי בוליביה–יוון הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין בוליביה ליוון.
סקירה כללית

היחסים של בוליביה עם יוון נמצאים ברמה טובה מאוד ושיתוף הפעולה ההרמוני ביניהם בא לידי ביטוי בעיקר בהסכמים לתמיכה הדדית במועמדות בארגונים בינלאומיים ובפורומים. מגעים דו-צדדיים מתבצעים בעיקר בשולי מושבי ה-IO, במיוחד במסגרת הליכי העצרת הכללית של האו"ם.
יחסי תרבות והגירה

בוליביה מעולם לא הייתה מוקד משיכה למהגרים יוונים. כיום מתגוררים בבוליביה כ-180 אנשים ממוצא יווני, שרובם מתגוררים בעיר סנטה קרוס דה לה סיירה המפותחת יותר.
נציגויות דיפלומטיות

בוליביה מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה בוותיקן.
יוון מיוצגת בבוליביה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה כללית בסנטה קרוס דה לה סיירה.
יחסי בוליביה–פרגוואי

| יחסי בוליביה–פרגוואי |
| --- | --- |
בוליביה: פרגוואי


בוליביה: פרגוואי
שטח (בקילומטר רבוע)
1,098,581: 406,752
אוכלוסייה
12,455,579: 6,950,211
תמ"ג (במיליוני דולרים)
45,850: 42,956
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,681: 6,181

שגרירות פרגוואי בבוליביה
יחסי בוליביה–פרגוואי הם היחסים הבילטרליים שבין שתי המדינות השכנות באמריקה הדרומית, בוליביה ופרגוואי. שתי המדינות חברות בקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, בארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בארגון מדינות אמריקה ובאומות המאוחדות.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – מלחמת הצ'אקו
בתחילה שתי המדינות המודרניות של בוליביה ופרגוואי היו חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, מלכות משנה באימפריה הספרדית.
ב־1932 פרצה מלחמת הצ'אקו שבה נלחמו המדינות משך 3 שנים, שפגעה בהן כלכלית, חברתית ופוליטית, תוך שעיכבה את התפתחותן. ב־1938 נחתם סופית הסכם השלום ולאחריו תוחמו גבולותיהן הבין־לאומיים.
שגרירויות

לבוליביה יש שגרירות באסונסיון, בירת אורוגוואי.
לפרגוואי יש שגרירות בלה פאס, קונסוליה כללית בסנטה קרוס דה לה סיירה וקונסוליה בוילמונטס (אנ').
ראו גם

מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה
ייצוג לשוני של קולות בעלי חיים

.
ייצוגים לשוניים של קולות בעלי חיים הם מילים בשפה האנושית המבטאות צלילים שמפיקים בעלי חיים שונים, ובפרט צלילים המשמשים לצורך תקשורת ביניהם. מילים אלה הן במקרים רבים אונומטופיה (מילה המחקה בקירוב צליל מסוים); ובשל טבעה של אונומטופיה, לעיתים קרובות יש דמיון, עד כדי זהוּת, בין ייצוגיו של קול מסוים בשפות שונות, וכמו כן יש שתימצאנה בשפה כלשהי מספר אונומטופיות המתייחסות לצליל אחד. כך, לדוגמה, ייצוג הקול שמשמיע כלב בעברית הוא "הַאוּ-הַאוּ" או "הַב-הַב", באנגלית "בַּארק בַּארק" או "ווּף", ובגרמנית "וַאוּ-וַאוּ" או "ווּף"; הקול שמשמיע חתול בשלוש השפות הללו הוא "מְיַאוּ", וכך גם בספרדית, ברוסית ואף במנדרינית; וקולו של התרנגול בעברית ובערבית הוא "קוּקוּרִיקוּ", בצרפתית "קוֹקוֹרִיקוֹ", בספרדית "קוֹקוֹרוֹקוֹ", בגרמנית "קִיקֶרִיקִי", ביפנית "קוֹקֶקוֹקוֹ" ובאנגלית "קוֹק-אַ-דוּדְל-דוּ". נוסף על אונומטופיות המבטאות את הצליל, ישנם בשפה פעלים המסמנים את פעולת הפקת הצליל: כלב "נובח", חתול "מיילל" וציפור "מצייצת". מטבע הדברים, אין בשפה ייצוג לצליל שמשמיע כל אחד ממיליוני המינים של בעלי חיים; בשפה בעלת אוצר מילים עשיר כמו אנגלית, לדוגמה, ישנם רק כמה עשרות ייצוגים כאלו. עיקר הייצוגים הלשוניים מתייחסים לצלילים שמשמיעים חולייתנים, ומאלה בפרט חיות מחמד (כגון כלב וחתול) וחיות משק (פר, כבש, סוס, חזיר), ולצדן טקסונים מוכרים אחרים כגון אריה, ציפורי שיר וזבובאים.
בעברית

להלן ייצוגים לשוניים של קולות בעלי חיים המקובלים בעברית של ימינו:
| שם בעל החיים | הקול שהוא משמיע | שם הפעולה המסמנת את השמעת הקול | הייצוג הלשוני של הקול |
| --- | --- | --- | --- |
| כלב |  | נביחה (נובח) | "הַאוּ-הַאוּ!" / "הַב-הַב!" |
| חתול |  | יללה (מיילל) | "מְיַאוּ!" |
| סוס |  | צהלה (צוהל), צנפה (צונף) | "הִי הִי הִי" |
| חמור |  | נעירה (נועֵר) | "אִיָּה!", "אִי-אָה!" |
| פר |  | געייה (גועה) | "מוּ!" |
| חזיר |  | נַחֲרָה (נוחר) | "אוֹינְק-אוֹינְק!" |
| כבש |  | פעייה (פועה), חניבה (חונב) | "מֶה!", "בֶּה!" |
| עז |  | פעייה (פועה) | "מֶה!", "בֶּה!" |
| תרנגול  תרנגולת |  | קריאה (קורא)  קרקור (מקרקרת) | "קוּקוּרִיקוּ!"  "קַד-קַדָּה!" |
| אווז |  | געגוע (מגעגע) | "גַּע-גַּע!" |
| ברווז |  | געגוע (מגעגע) | "גַּע-גַּע!" |
| עורב |  | קריאה (קורא) | "קְרָע-קְרָע!" |
| יונה |  | המיה (הומה) | "גוּר גוּר גוּר", "קוּ קוּ" |
| ציפור שיר |  | ציוץ (מצייצת), שרה ומזמרת | "צְוִיץ-צְוִיץ!", "צִיף-צִיף!" |
| דג | --- | --- | "בְּלוּ-בְּלוּ-בְּלוּ" |
| זבוב  יתוש  דבורה  צרעה |     | זמזום (מזמזם) | "בְּזְזְז" |
| צרצר |  | צרצור (מצרצר) |  |
| לווייתן |  | שירה (שר) |  |
| אריה |  | שאגה (שואג) |  |
| פיל |  | חצור (מחצצר) |  |
| זאב |  | יללה (מילל) | "אַאוּ!" |
| תן |  | יללה (מילל) | "אַאוּ!" |
| עכבר |  | ציוץ (מצייץ) |  |
| נחש |  | לחישה (לוחש), נשיפה (נושף) | "סְסְסְס" |
| צפרדע |  | קרקור (מקרקרת) | "קְוָה-קְוָה!"  |
בתרבות

ייצוגים לשוניים של קולות בעלי חיים מופיעים כדרך שגרה בסיפורים לגיל הרך ובשירי ילדים. מהם מוכר במיוחד השיר "לדוד משה הייתה חווה" (במקור באנגלית: Old MacDonald Had a Farm), המציג את ייצוגי קולותיהן של מספר חיות משק. וגם בשיר הילדים אצא לי השוקה.
במוזיקה הקלאסית מוכרת היצירה "דואט היתולי לשני חתולים" (1825), שמילותיה הן חזרות על המילה "מיאו". השיר ההיתולי (אנ') והסרטון הוויראלי "The Fox (What Does the Fox Say?)"‏ ("מה השועל אומר?", או "איך עושה שועל"?), שהתפרסם בשנת 2013, הציג מגוון ייצוגים לשוניים של הקולות שמשמיע כביכול שועל.
לקריאה נוספת

על ייצוגי קולות בעלי חיים בעברית:
שאול טשרניחובסקי, "שיחות חיות ועופות", הארץ, י"ד בניסן תרצ"ד, 30 במרץ 1934 (גיליון 4469), עמ' 20.
שאול טשרניחובסקי, "שיחות חיות ועופות", לשוננו, ו,ד (סיוון תרצ"ה), עמ' 349–351. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אסתר גולדנברג, "נבחי המהבהב והמילון העברי: מאימתי הכלבלב העברי נובח 'הב הב'?", בתוך: משה בר-אשר (עורך), פרקים בעברית לתקופותיה: אסופת זיכרון לשושנה בהט, ירושלים: האקדמיה ללשון העברית, תשנ"ז, עמ' 231–243.
ייצור

מגוון קווי ייצור
יִיצור הוא תהליך של הפקת מוצר. תהליך זה הוא חלק חשוב בכלכלה. איכות הייצור תלויה במספר גורמים כמו איכות האנשים העוסקים בייצור, איכות חומרי הגלם, איכות אמצעי הייצור (מכונות, מחשוב וכדומה). הכמות של הייצור תלויה בשיווי המשקל של השוק. כלומר, היצע לעומת ביקוש וכן בתועלת השולית לעומת העלות השולית.
ייצור המוני

ייצור המוני הוא ייצור של מוצרים תעשייתיים בשיטות מתקדמות, כגון פסי ייצור, המאפשרות ייצור בכמויות גדולות, בדרך כלל במחירים נמוכים משמעותית מייצור ידני. הייצור ההמוני של מכוניות הפך לנפוץ על ידי הנרי פורד בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד בפס הייצור של מכונית הפורד מודל T.
ייצור רזה

ייצור רזה (Lean Manufacturing) היא פילוסופיה ניהולית, המתרכזת בהקטנת הבזבוז בתהליכי ייצור. השיטה מתמקדת ביצירת רצפת ייצור טובה יותר, באמצעות עקרון טויוטה "יש לכבד את האנושיות". צמצום הבזבוז במפעל גורם להגדלת האיכות, הקטנת זמן הייצור והקטנת ההוצאות. כלי העבודה של הייצור הרזה כוללים ניתוח מתמיד של תהליכים, ייצור במשיכה ומניעת טעויות.
את המילה ייצור ואת השם והפועל הנגזרים ממנו – מייצר ולייצר – חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי ב"הארץ" בכ"ב בשבט תרפ"ז – 25 בינואר 1927.
הערות שוליים

↑  יצחק אבינרי, יד הלשון, יזרעאל, 1964, עמ' 187, 241
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554049905171  BNE: XX551573  BnF: cb124265053 (data)  GND: 4127067-8  LCCN: sh97001369  NKC: ph116698 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוהנס בסלר

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1892 גראסגרונד בשלזיה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  9 בנובמבר 1944 (בגיל 52) וינה, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1943 (כ־29 שנים)
 דרגה:   גנרל-לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-9   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14   מפקד הדיוויזיה ה-242
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה פלישת גרמניה הנאצית לפולין  המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה  הפלישה ליוגוסלביה  מבצע ברברוסה  קרב סטלינגרד  הקרב על טולון (אנ')
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
יוהנס בסלר (בגרמנית: Johannes Bäßler‏; 3 במאי 1892 – 9 בנובמבר 1944), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בסלר נולד ב-3 במאי 1892 בגראסגרונד בשלזיה, והיה אחיו הצעיר של אריך בסלר. בשנת 1912 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-156, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל בסלר את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה הצטרף בסלר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 בדצמבר 1932 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 ביולי 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה לקצין האג"ם של דיוויזיית הפאנצר ה-1. בקיץ 1936 הוא הועבר למפקדה הראשית של פיקוד השריון, וב-1 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1938 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-16, וב-10 בנובמבר 1938 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-4.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-10 בספטמבר 1939 הוא מונה לראש המטה של הקורפוס ה-11, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, המערכה על צרפת, המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-15 באפריל 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-9 בחלק הדרומי של החזית המזרחית. בתפקיד זה נפצע קשה ב-25 ביולי 1942, ולאחר החלמתו באמצע נובמבר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14 בסטלינגרד. כבר לאחר 10 ימים הוא התפטר מתפקידו, וב-9 בינואר 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. באמצע יוני 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה 'A', אשר בתחילת יולי 1943 הפכה לדיוויזיה ה-242. בסתיו 1943 הוא עבר עם הדיוויזיה לצרפת, וב-1 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. בקיץ 1944 הוא לחם עמה נגד הפלישה האמריקאית לטולון, שם נפצע קשה שוב ב-26 באוגוסט 1944. בעקבות כך, בסלר נכנע בראש כוחותיו לאמריקנים ועד מהרה הוחזר לגרמניה לצורך טיפול רפואי, אולם כמה ימים מאוחר יותר הוא מת בבית החולים בווינה.
יחסי ניו זילנד – סינגפור

| יחסי ניו זילנד – סינגפור |
| --- | --- |
ניו זילנד: סינגפור


ניו זילנד: סינגפור
שטח (בקילומטר רבוע)
268,838: 719.20
אוכלוסייה
5,223,485: 5,842,033
תמ"ג (במיליוני דולרים)
253,466: 501,428
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,524: 85,831
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ניו זילנד–סינגפור הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של סינגפור לניו זילנד.
סקירה כללית

סינגפור מחזיקה בניו זילנד נציבות עליונה בוולינגטון. באופן דומה, ניו זילנד מחזיקה נציבות עליונה בסינגפור. סינגפור וניו זילנד הן חברות בחבר העמים הבריטי, ב-APEC ובאו"ם.
סינגפור היא שותפת הסחר השישית בגודלה של ניו זילנד, עם הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות בשנת 18–2017 בשווי 4.95 מיליארד דולר ניו זילנדי (כ-4.75 מיליארד דולר אמריקני).
יחסי בוליביה–צרפת

| יחסי בוליביה–צרפת |
| --- | --- |
בוליביה: צרפת


בוליביה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
1,098,581: 643,801
אוכלוסייה
12,455,579: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
45,850: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,681: 45,527
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה נשיאותית למחצה (או פרלמנטרית למחצה)

שגרירות צרפת בלה פאס
יחסי בוליביה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינה הרב-לאומית של בוליביה לבין הרפובליקה הצרפתית. שתי המדינות חברות באו"ם.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1831. שני נשיאים צרפתים ביקרו בבוליביה: שארל דה גול בשנת 1964 וז'אק שיראק בשנת 1997. מאידך, נשיא בוליביה אוו מוראלס התקבל בצרפת בינואר 2006. הוא חזר לביקורים רשמיים במאי 2006, בפברואר 2009 ובנובמבר 2015 ולביקור עבודה בצרפת ב-12–13 במרץ 2013.
יחסי סחר

הסחר בין צרפת לבוליביה נותר סמלי אך הוא גדל במהירות. שווי המסחר הכולל נע בין 119 מיליון אירו ל-187 מיליון אירו בחמש השנים האחרונות, כאשר התנודתיות נובעת בעיקר מהמחיר התנודתי של חומרי הגלם. בשנת 2018, הסחר בין המדינות הסתכם ב-178 מיליון אירו בסחורות, לעומת 144 מיליון אירו בשנת 2017. ההשקעה הצרפתית, הנאמדת בלמעלה מ-500 מיליון דולר, עשויה להכפיל את עצמה בשל הפיתוח של שדה הגז של האינקוואסי.
הבידוד הגאוגרפי של שוק קטן זה מסביר גם מכירות ישירות נמוכות, מכיוון שמוצרים צרפתיים רבים שנמצאו בבוליביה מיובאים ומופצים ממדינות שכנות (צ'ילה, פרו וברזיל), ואינם נכללים בסטטיסטיקה דו-צדדית. היצוא הצרפתי הגיע ל-66.8 מיליון אירו בשנת 2018, שינוי סמלי לעומת 2017.
בוליביה היא הלקוחה ה-122 של צרפת בעולם (13 באמריקה הלטינית) והיא מהווה רק קצת יותר מ-0.01% מהיצוא של צרפת. היצוא כולל בעיקר: מוצרי IT, מוצרים אלקטרוניים ואופטיים (33.2% מהיצוא בשנת 2018), כימיקלים, בשמים וקוסמטיקה (17%), מכונות תעשייתיות וחקלאיות (11.1%) ותרופות ( 9.6%).
בשנת 2017 עלה יבוא צרפת מבוליביה ב-59.3%. בוליביה היא היבואנית ה-122 של צרפת (14 באמריקה הלטינית) והיא מהווה רק קצת יותר מ-0.01% מהיבוא של צרפת. היבוא כולל בעיקר מוצרי כרייה שהסתכמו בשנת 2018 ב-85 מיליון אירו (76% מסך היבוא של צרפת מבוליביה). מוצרים חקלאיים וחקלאות אחראית מהווים 16% מהיבוא של צרפת וכימיקלים אורגניים רק 3.1% (בירידה של מספר שנים).
נציגויות דיפלומטיות

בוליביה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-2 קונסוליות בבורדו ומרסיי.
צרפת מחזיקה בבוליביה שגרירות בלה פאס ו-4 קונסוליות בקוצ'במבה, סנטה קרוס דה לה סיירה, סוקרה וטארייה.
יחסי איטליה–ונצואלה

| יחסי איטליה–ונצואלה |
| --- | --- |
איטליה: ונצואלה


איטליה: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 912,050
אוכלוסייה
59,293,250: 28,433,569
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 16,964
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי איטליה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין איטליה לוונצואלה. שתי המדינות נהנות מיחסי ידידות, שחשיבותם מתמקדת בהיסטוריה של ההגירה האיטלקית לוונצואלה. ישנם כ-140,000 איטלקים החיים בוונצואלה עם יותר ממיליון ונצואלים ממוצא איטלקי מלא או חלקי.