stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספינות הקטנות של דנקרק
כלי שיט שהשתתפו בפעולה

בין כלי השיט הקטנים שנטלו חלק בפעולה היו 30 אסדות מטען שפעלו בשפך הרדוד של נהר התמזה (אנ'). חלקן שימשו כמעבורות אל האוניות שהמתינו מול החוף ואחרות הפליגו מצרפת על החוף הבריטי. 12 מהן אבדו בפעולה ו-18 שרדו. אחת מהאסדות, אנה (Ena), ננטשה בחוף דנקרק אך נלקחה משם על ידי קבוצת חיילים מחיל התותחנים הבריטי, בעלי ניסיון סמלי בשיט, שהשיטו אותה לבריטניה.
בלגיה נכנעה לגרמנים ב-28 במאי. למרות זאת השתתפו 65 כלי שיט בלגיים בפינוי מדנקרק. 54 מהם היו ספינות דייגים, ארבעה היו כלי שיט של הצי הבלגי, ארבעה היו גוררות ושניים היו ספינות סיור.
39 ספינות חופים הולנדיות נמלטו מן הכיבוש הגרמני של הולנד לבריטניה. הן נתבקשו על ידי משרד הספנות ההולנדי בלונדון והצי המלכותי לסייע. הספינות התקרבו מאוד לחוף דנקרק הודות לקרקעיתן השטוחה, והובילו לבריטניה 22,698 חיילים. שבע מהספינות אבדו במהלך הפעולה. ספינה אחת מחרונינגן השיטה 2,542 חיילים בתוך ארבע יממות. שבע ספינות נוספות השיטו מ-1,000 ועד 1,455 חיילים כל אחת.
כלי שיט בודדים:
רויאל דאפודיל (אנ') הייתה אוניית נוסעים קטנה באורך של 91 מטר. חצתה את התעלה לדנקרק שבע פעמים והובילה 9,500 חיילים. ב-2 ביוני נפגעה על ידי פצצה ממטוס גרמני, שחלפה דרך גוף האונייה והתפוצצה מחוץ לו. חור נפער בגוף האונייה, אך היא הצליחה לשוב לנמל רמסגייט.
מדוויי קווין (אנ') היא אוניית משוטה, ששייטה שבע פעמים אל דנקרק וחזרה, וחילצה בסך הכל 7,000 חיילים. בעקבות זאת זכתה לכינוי "גיבורת דנקרק". בשנת 2013 הושלם שיקומה והיא מוצגת כיום כאוניית מוזיאון בחוף קנט.
מאסי שו (אנ') הייתה ספינת כיבוי אש מלונדון, שנכנסה לשימוש ב-1935. היא נשלחה במקור לדנקרק כדי לסייע בכיבוי דליקות. היא ערכה שלושה מסעות אל דנקרק וחזרה וחילצה משם 500 איש. הספינה שירתה עד 1971, ומוצגת כיום כאוניית מוזיאון בלונדון.
סאנדאונר (אנ') הייתה יאכטה בבעלותו של צ'ארלס לייטולר, שהיה קצין שני באונייה טיטניק. היא נתפסה על ידי האדמירליות לצורך החילוץ מדנקרק ובעליה התעקש להשיט אותה לשם בעצמו בעזרת בנו ואדם נוסף. היאכטה חילצה מדנקרק 127 חיילים, שנדחסו בה בצפיפות כה רבה עד שהיא כמעט והתהפכה משהגיעה לנמל רמסגייט. היא מוצגת כיום במוזיאון השיט של רמסגייט.(אנ')
טאמזין (אנ') היא סירת דיג באורך של 4.6 מטר, הקטן בכלי השיט שהשתתפו במבצע החילוץ מדנקרק. היא מוצגת כיום במוזיאון המלחמה האימפריאלי.
מורשת

הביטוי "רוח דנקרק" משמש עד היום לתיאור גילויים של אומץ וסולידריות בשעת מצוקה.
בשנת 1965 נוסדה אגודת הספינות הקטנות של דנקרק, שהוקמה על ידי בעלי הספינות. האגודה הנהיגה משט זיכרון לרוחב התעלה, שנערך מדי חמש שנים בליווי הצי המלכותי. הנסיך מייקל מקנט הוא אדמירל הכבוד של האגודה.
קרן השימור של הספינות הקטנות של דנקרק נוסדה ב-1993 במטרה לשמר ספינות שהשתתפו בחילוץ.
פעולת החילוץ של הספינות הקטנות תוארה בסרט הקולנוע דנקרק (2017), ולפחות 12 מהספינות המקוריות השתתפו בצילומי הסרט.
סירת הדיג טאמזין, הקטן בכלי השיט שהשתתפו במבצע החילוץ מדנקרק
המדליה הלאומית למדעים

| --- | --- |

 מיקום הטקס:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  הקרן הלאומית למדע 
 תקופת הפרס:  1963–הווה (כ־61 שנים) 
 אתר רשמי
 
המדליה הלאומית למדעים (באנגלית National Medal of Science) הוא אות כבוד המוענק אחת לשנה על ידי נשיא ארצות הברית בטקס שנערך בבית הלבן, לאנשים שתרמו תרומה משמעותית בנושאים הבאים: סוציולוגיה ומדעי ההתנהגות, ביולוגיה, כימיה, הנדסה, מתמטיקה, סטטיסטיקה, מדעי המחשב ופיזיקה. הוועדה הקובעת את המועמדים לזכייה מורכבת מצוות של שנים עשר איש, ומנוהלת על ידי הקרן הלאומית למדע (NSF).‏ 38% ממקבלי המדליה לדורותיהם היו יהודים.
היסטוריה

הענקת המדליה הלאומית למדעים נעשית על פי חוק שנחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית, בשנת 1959. בתחילה הוענקה המדליה רק על תרומות למדעי הטבע, אולם בשנת 1980 נכנס לתוקפו תיקון לחוק המאפשר הענקת מדליות לאומיות גם על תרומות במדעי החברה וההתנהגות.
המדליה הראשונה הוענקה בשנת 1963 (עבור שנת 1962) על ידי הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי לתיאודור פון קרמן על פועלו במעבדה להנעה סילונית במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
החוק מאפשר להעניק עד 20 מדליות מדי שנה, אולם בממוצע מוענקות רק 12–15 מדליות. היו אף מספר שנים (1985, 1984, 1980, 1978, 1977, 1972, 1971) בהן לא הוענקו כלל מדליות.
ב-2010 הוענקו המדליות ליקיר אהרונוב, סטפן בנקוביץ', וורן וושינגטון, אמנון יריב, סוזן לינדקוויסט, מורטימר מישקין, דייוויד ממפורד, מרי אן פוקס, סטנלי פרוזינר ואסתר קונוול.
הנשיא דונלד טראמפ לא העניק מדליות לאומיות למדע במהלך כהונתו. הפעם האחרונה שהמדליה הוענקה לפני נשיאותו הייתה ב־19 במאי 2016, כאשר הנשיא ברק אובמה העניק את המדליות ב־2013 ו־2014. ב־23 באוקטובר 2023, הנשיא ג'ו ביידן העניק תשע מדליות למדעים ו־12 מדליות לאומיות  לטכנולוגיה וחדשנות בטקס שנערך בחדר המזרחי של הבית הלבן. עד שנת 2023 הוענקו 515 מדליות בסך הכל.
תיאור המדליה

במדליה דמות אדם המוקף באדמה, ים ושמיים, מהרהר ומתאמץ כדי להבין את הטבע. כדור הבדולח בידו, מסמל את הסדר ביקום. הנוסחה המצוירת בחול, מתחת לרגלי האדם מסמלת את ההפשטה המדעית.
ראו גם

רשימת זוכי המדליה הלאומית למדעים, ויקיפדיה באנגלית, ממוין לפי מקצועות ושנים
המדליה הלאומית לאמנויות
המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות
המדליה הלאומית למדעי הרוח
הערות שוליים

↑  "JEWISH RECIPIENTS OF THE US NATIONAL MEDAL OF SCIENCE"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6zp94ss
המדע במדעי החברה

המדע במדעי החברה, היא אחת הסוגיות שהעסיקה את החוקרים גארי קינג, רוברט קוהן וסידני ורבה בספרם Designing Social Inquiry. במהלך הספר, החוקרים ביקשו לבחון מה כתיבה של מחקר מדעי צריכה לכלול ולשם כך הם בדקו שני סוגי מחקר: איכותי וכמותי.
קינג, קוהן וורבה מציינים כי מייחסים למחקר כמותי למחקר איכותי הבדלים מהותיים:
המחקר הכמותי - מתבסס על מדידה מספרית של היבטים שונים של התופעה. הוא מכליל מדוגמאות לתיאור כללי ומבקש לבדוק היפותזה, השערת מחקר. המחקר הכמותי, מחפש מדדים ושיטת ניתוח שמתקבל בקלות על ידי חוקרים אחרים.
המחקר האיכותי - לא מתבסס על מדידה מספרית, אלא נוטה להסתמך על מספר מועט יותר של מקרים, תוך שימוש אינטנסיבי בראיונות עומק, ניתוח של חומרים היסטוריים, שימוש בשיטות של שיח, וחיפוש ניתוח מעגלי שלם של אירוע או יחידה אחת. למרות שמחקר איכותי מתמקד במספר קטן יותר של מקרים, החוקרים מצליחים לחשוף מידע רב במחקריהם, ומשתמשים במידע על מוסדות, חקיקה וכדומה.
הוויכוח בין המחקר הכמותי והאיכותי מפצל את מדעי החברה לענף מחקר כמותי מכליל שיטתי, ולמחקר איכותי הומניסטי שיחי. כך בעוד המחקר הכמותי הופך למתוחכם בניתוח סטטיסטי של ממצאים, האיכותי סובר שהממצאים הכמותיים פחות רלוונטיים.
קינג, קוהן וורבה מבקשים להוכיח כי ההבדלים בין שני סוגי המחקר הם הבדלים סגנוניים בלבד וכי במתודולוגיה הם חסרי משמעות. לטענתם, שני סוגי המחקרים יכולים להיות שיטתיים ומדעיים. יחד עם זאת הם טוענים, שמחקר איכותי יניב תוצאות טובות יותר אם עורכיו יצייתו יותר לחוקי המחקר הכמותי. כשמתמקדים רק במחקר כמותי, נגרעת ההתייחסות לפילוסופיות של מדעי החברה, או לוויכוח הפוסט מודרניסטי על אמת, יחסיות, ונושאים קשורים. מחקר כמותי, מתעלם גם מתופעות קטנות יחסית, אותן גם חשוב לחקור גם אם יש עליהן מעט מידע. השאיפה למידע כולל ומושלם ללא חוסרים, היא דבר שיש להימנע ממנו כי אינו נכון לתיאור חברה.
עקרונות המחקר המדעי

על פי קינג, קוהן וורבה, מחקר מדעי צריך לכלול מספר שלבים:
1. הסקת מסקנות - שיאפשרו התבוננות כללית גם על מה שטרם נחקר, הכללה גם מעבר לממצאים שנאספו במחקר.
2. הליכים שהם ציבוריים ושקופים - כדי שהקהילה המחקרית תוכל לשפוט את הביסוס של הממצאים.
3. המסקנות הן לא ודאיות.
4. התוכן הוא השיטה - יש נושאי מחקר רבים ועצומים, ומה שמאפשר לכידות מדעית היא השיטה ולא החומר המחקרי.
המחקר במדעי החברה הוא יזמה חברתית, שגיאות בו הן בלתי נמנעות. מטרת המחקר, היא לתרום לתיאור ומישוג של בעיה ולכן יש לשמור על עקביות בשיטות החקירה המדעיות.
מדעי החברה מנסים להסביר מצבים חברתיים מורכבים. המורכבות אומנם יכולה להביא לתוצאות פחות ודאיות, אך אין זה אומר כי היא פחות מדעית.
מרכיבי המחקר

מחקר חברתי הוא שילוב של תובנה, מבט מבפנים וממצאים בהליך מובנה היטב של מחקר חברתי. החוקר צריך לא רק לאסוף ממצאים אלא גם להיות חופשי לשאול שאלות חדשות שיניבו חיפוש חדש אחר ממצאים. יש חוקרים חברתיים שמתחילים מחקר עם קצת ממצאים ומסקנות. אך שיטה זו סופה להוביל למשבר לפי החוקרים. טענתם, היא כי יש לתכנן טוב יותר את איסוף הממצאים, או לעיתים לתכנן מחדש את שאלת המחקר.
המחברים מחלקים את המחקר לארבעה מרכיבים: שאלת מחקר, תאוריה ממצאים ושימוש בממצאים.
א. שאלת מחקר
במחקר חברתי שאלות מחקר נובעות לעיתים מעמדותיו של החוקר, הרקע ממנו בא או עניין אישי שמצא בנושא המחקר. שאלת מחקר צריכה להיות רלוונטית לעולם החברתי, ובעלת תרומה לספרות מחקרית. תרומה לספרות המחקרית יכולה לבוא מאפשרויות אלה:
בחירת השערה מחקר שלא נבחנה עד הסוף.
בחירת השערה שנחשבת במובהק נכונה או לא נכונה.
בדיקת השערות מחקר שנמצאות במרכז ויכוח.
בדיקת השערות שלא נבדקו מעולם.
בדיקת נושא שהוחמץ במחקר.
ניסוי ויישום תאוריות מתחום אחר שהקשר שלהן לנושא לא נבדק מעולם.
לעיתים נוצר ניגוד בין שני הקריטריונים של בדיקת המציאות וההסתמכות על תאוריות. יש חוקרים שבוחרים בנושא מהפרקטיקה ואחרים בתאוריה כנקודת מוצא. חשוב ששאלת המחקר תתקדם בו זמנית בשני הקריטריונים.
ב. תאוריה
תאוריה במדעי החברה היא ספקולציה הגיונית ומדויקת על תשובה לשאלת מחקר, כולל הצהרה מדוע התשובה נכונה. התאוריה צריכה להיות עקבית להוכחות מוקדמות לשאלת מחקר. אי אפשר לפתח תאוריה בלי ידע על מחקרים קודמים.
ג. נתונים
שיפור נתונים וממצאים קיימים - יש להשתמש בממצאים שאינם מוטים, שנכונים ביחס לממוצע.
עקרון היעילות בסטטיסטיקה - למשל, אם הממצאים לא מגובשים בתוך יחידות גאוגרפיות קטנות, צריך להתייחס אליהן כך לא בצורה של מצרף. זה אולי מביא לחוסר ודאות מסוימת אבל יש לזה חשיבות על ההשלכות של המחקר.
שיפור איכות נתונים:
כלל ראשון -  לתעד ולדווח על התהליך שבו נאספו הנתונים. במחקר דעת קהל כמותי, צריך לדעת בדיוק את השיטה המדויקת איזה מדגם ואיזה שאלות הופנו אליו. במחקר איכותי, חשוב לתעד באיזו שיטה נבחרה קבוצת מקרים קטנה.
כלל שני - לאסוף מה שיותר נתונים עם השלכות נרחבות יותר.
כלל שלישי - למקסם את הביסוס של הנתונים, להיצמד לנתונים שניתנים למדידה. לדוגמה, במדינות של דיכוי פוליטי תשובה "לא יודע" לא בהחלט מראה על בורות אלא גם צורה לביקורת על משטר. ולכן זו תשובה שקשה למדוד את נכונותה ולהסיק ממנה מסקנות.
כלל רביעי- להבטיח שאיסוף נתונים הוא מבוסס ואמיתי, כלומר שהליך איסוף נתונים חוזר באותה שיטה יניב אותן תוצאות, וכל זה תלוי כמובן בהליך שקוף שניתן לחזור ולבצעו.
כלל חמישי - שיהיה ניתן לשכפל נתונים, כך שחוקר חדש יוכל לעקוב אחר הקשר בין נתונים למסקנות. השכפול קשה או בלתי אפשרי למשל כאשר מרואיינים מתים או נעלמים. לכן, חשובות הערות שוליים ורשימה ביבליוגרפית. מחקרים שמבוססים על תצפיות ישירות, קשה לשכפל. אם חוקרים ירבו בהערות, יהיה קל לחוקרים הבאים להשתמש בתצפיות שלהם. כל חוקר חייב לתת גישה לחוקרי העתיד לחומר שאסף.
ד. שימוש בנתונים
מה קורה במצבים שהתאוריה היא במצב שמצריך נתונים נוספים?
לפי המחברים, אם הניבוי שלנו הוא מותנה במשתנים אחדים, אזי אפשר להוריד את אחד התנאים. כלומר אם נמצא עובדות שלא מתאימות לתאוריה אפשר להרחיב אותה, לא לצמצם בלי איסוף נתונים חדשים. אם נוכחנו בטעות לא צריך להפסיק לכתוב, אלא להוסיף פרק על הצורך במחקר חדש ובתאוריה נוספת. נצטרך להוכיח שהיינו מגיעים למחשבה זו אם חשבנו על כך לפני איסוף הנתונים. המסקנה מכך שפרויקטים של ניסויי מוקדם חשובים ויעילים במיוחד שצריך לאסוף נתונים בראיונות שעלותם יקרה.
עקרונות תכנון המחקר במדעי החברה

החוקרים, מדגישים כי ישנם מספר עקרונות אליהם יש לשים לב בעת ביצוע מחקרים במדעי החברה :
1. שימוש ביישומים נראים לעין, לקישור בין תאוריה לממצאים - משמע, קשר רצוף בין תאוריה למחקר אמפירי, כאשר התאוריה צריכה להגדיר את שאלות המחקר. עלינו לשאול את עצמנו האם הצפיות רלוונטיות לשימושי התאוריה, ומה ניתן ללמוד מהן על נכונות התאוריה. מסקנות מחקר יחשבו למשכנעות, רק אם יהיה בהן צירוף של תאוריה וממצאים.
2. מיקסום המינוף - להסביר הרבה עם מעט : אם נוכל להסביר מה שנראה מורכב בעזרת מעט משתנים המינוף יהיה מקסימלי. זו בעיה במחקרים חברתיים איכותניים, כיוון שהסברים במחקר זה דורשים רשימה של משתנים מסבירים. ניתן להביא למינוף אם נשפר את התאוריה כך שהשלכותיה תהיינה ניתנות לצפייה. לגבי שיפור ממצאים, המחברים ממליצים לחוקרים לעשות רשימה של ההשלכות העשויות לנבוע מהשערת המחקר שלהם, מן הממצאים שלהם או של מחקרים אחרים. יש גם לבחון השלכות של נתונים על העתיד, ולעשות רשימה של השלכות נתונים ממחקרים אחרים.
3. לדווח על חוסר ודאות - ראיונות עומק עם מרואיינים שמוכרים לנו, יניבו פחות טעויות מריאיון עם מרואיין מקרי. אך עדיין, יש לדווח על חוסר ודאות צפויה, הן במחקר כמותי והן באיכותני.
4. לחשוב כמדען חברתי - ספקנות והיפותזות מתחרות : למשל, מדען חברתי קורא שביפן מתים פחות מהתקפי לב מאשר בארצות הברית כי ביפן אוכלים פחות בשר אדום. ישאל עצמו על הבדלים בתזונה בין שתי המדינות, מאפיינים גנטיים, האם ניתן להחליף סיבה בתוצאה כלומר אולי בגיל מבוגר יש פחות חשק לאכול בשר אדום ולכן מי שחי חיים ארוכים מידי ולא עבר התקף לב לא אוכל בשר אדום? כלומר המדען החברתי הופך כל מקרה לנקודת מוצא למחקר חדש.
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  קליפורניה 
 סוכנות אם:  ממשלת קליפורניה 
 סוכנות בת:  California Department of Toxic Substances Control 
 תאריך הקמה:  17 ביולי 1991 
 מטה מרכזי:  סקרמנטו 
 www.calepa.ca.gov
 קואורדינטות:  38°34′54″N 121°29′32″E﻿ / ﻿38.5818°N 121.4921°E﻿ / 38.5818; 121.4921
 he
 
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה (CalEPA), היא סוכנות ברמה ממשלתית בתוך ממשלת קליפורניה. המשימה של הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה היא לשקם, להגן על הסביבה ולשפר אותה, כדי להבטיח את בריאות הציבור ואיכות הסביבה.
המזכיר הנוכחי של הארגון הוא ג'ארד בלומנפלד, והוא חבר בקבינט של המושל גווין ניוסם.
היסטוריה

הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה הוקמה על ידי המושל פיט וילסון בצו ביצוע W-5-91 בשנת 1991, בעקבות יוזמה שהציע וילסון במהלך הבחירות לממשלת המדינה ב-1990 (אנ'). הוא הבטיח סוכנות ברמה ממשלתית שתפקח על תקנות הסביבה והמחקר של המדינה. בעקבות ארגון מחדש בין-סוכנויות בראשות המושל עם בדיקה של שני הבתים של בית המחוקקים של מדינת קליפורניה (אנ'), הסוכנות הפכה למחלקת קבינט ב-17 ביולי 1991. החל משנת 2019, הקמת הסוכנות נמצאת בסעיף 12800 של הקוד הממשלתי של קליפורניה (אנ').
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה ומועצת משאבי האוויר המחלקתית שלה בקליפורניה, היו אחד התומכים המרכזיים בחוק פתרונות התחממות כדור הארץ משנת 2006 (אנ'), מה שהפך את המדינה למדינה הראשונה בארצות הברית שתגביל את כל פליטות גזי החממה (אנ') מתעשיות מרכזיות.
ביוני 2008, הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה הודיעה כי לאור התחממות עולמית יוצבו על כל המכוניות החדשות מדבקות החל מ-1 בינואר 2009. המדבקות יעניקו שני ציונים: ציון ערפיח וציון פליטת גזי החממה בציון מ-1 עד 10, כאשר ככל שהציון גבוה יותר, כך הרכב ידידותי יותר לסביבה.
ההנהלה המבצעת

ג'ארד בלומנפלד, שר להגנת הסביבה (מזכיר הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה) - מונה על ידי המושל גאווין ניוסום בינואר 2019.
סרינה מקילווין, תת-מזכירה להגנת הסביבה (תת-מזכירת הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה)
סגן/עוזר מזכירים
אלכסה קליישטובר, סגנית מזכירת הגבול והיחסים הבין-ממשלתיים
אלכס ברנום, סגן השר לתקשורת ולענייני חוץ
כריסטיאנה טיידמן, סגנית המזכירה לאכיפת החוק והיועצת
אשלי קונרד-סיידה, סגנית המזכירה למדיניות אקלים
גרנט קופ, סגן המזכיר למדיניות סביבתית
כריסטין הירונקה, סגנית המזכירה לענייני חקיקה
ג'ינה סולומון, סגנית מזכירת המדע והבריאות
ג'ייסון בוצר, עוזר המזכיר לתיאום תוכניות מקומיות ותגובת חירום
אריק ג'רוויס, עוזר מזכיר לתוכניות פיסקאליות ומנהליות
כריסטי ווסבורג, עוזרת היועץ המשפטי לאכיפה
יאנה גרסיה, עוזרת המזכירה לצדק סביבתי ולענייני שבטים
אלחנדרו רודארטה, עוזר המזכיר לענייני גבול
ג'ון בלו, מנהל תוכניות אקלים
סרג'יו גוטיירז, קצין המידע הראשי של הסוכנות
מועצות, מחלקות ומשרדים

משרד המזכיר
מועצת משאבי האוויר של קליפורניה (ARB) (אנ')
המחלקה להסדרת הדברה (DPR) (אנ')
מחלקת המשאבים, המיחזור והשחזור של קליפורניה (CalRecycle) (אנ')
המחלקה לבקרת חומרים רעילים (DTSC) (אנ')
המשרד להערכת סכנות בריאותיות סביבתיות (OEHHA) (אנ')
מועצת בקרת משאבי המים של המדינה (SWRCB) (אנ')
מועצת ניהול הפסולת של קליפורניה (אנ'), שהתמקדה במיחזור והפחתה במקור, נסגרה ב-2010. התפקיד הוחל על "המחלקה למיחזור ושחזור משאבים של קליפורניה - CalRecycle" ועל "הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה".
ראו גם

סביבתנות
פרוטוקול קיוטו
הסוכנות להגנת הסביבה
הערות שוליים

↑  "Boards, Departments, and Offices". California Environmental Protection Agency. נבדק ב-2014-09-03.
↑  "Executive Management". California Environmental Protection Agency. נבדק ב-2019-01-09.
↑  "History". California Environmental Protection Agency. אורכב מ-המקור ב-2007-07-11. נבדק ב-2007-07-23.
↑  "TITLE 2. GOVERNMENT OF THE STATE OF CALIFORNIA CHAPTER 1. Administration [12800 - 12838.14]". leginfo.legislature.ca.gov. נבדק ב-2019-10-14.
↑  Calrecycle.ca.gov: California Department of Resources Recycling and Recovery—CalRecycle . accessed 2.14.2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011257541805171  ISNI: 0000 0001 0704 4602  LCCN: no92004897  VIAF: 150381455   WorldCat (עם VIAF): 150381455
הורגן

נמל הורגן
הורגן (בגרמנית: Horgen) היא עיירה ובירת מחוז הורגן שבקנטון ציריך בשווייץ.
הורגן שוכנת לחופו המערבי של אגם ציריך, כ-18 ק"מ מדרום לעיר ציריך, והיא אחת העיירות הגדולות ברצף הטריטוריאלי לאורך גדה זו. העיירה הורגן ממוקמת בגובה של 408 מטר מעל פני הים ומשתרעת על פני שטח של כ-21 קמ"ר.
סמלה של הורגן הוא ברבור כסוף על רקע אדום. העדות המוקדמת ביותר לשימוש בסמל זה היא מן המאה ה-11 לספירה. בשנת 1952 עוצב הסמל גרפית מחדש על ידי אמן מקומי בשם יוזף ויזר (Josef Wieser).
היסטוריה

העדויות הקדומות ביותר להתיישבות באזור זה הן מהתקופה הנאוליתית (3500-3900 לפנה"ס). שם המקום נודע בהקשר לתרבות הורגן (Horgner Kultur), הקרויה על שם התיישבות נאוליתית מתקופה זו באזור העיירה; תרבות הורגן התמחתה בקדרות שהתאפיינה בהקבלות לתרבות ה-Seine-Oise-Marne של צפון צרפת, כפי שנראה על פי כלי חרס שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום (בשנים 1987-1990).
כמו כן נמצאו בהורגן שרידים לשני קברים קלטיים מן המאה השנייה לספירה.
הורגן נזכרת לראשונה בכתבים בשם "Horga", החל מן המאה העשירית לספירה, מ-1 במרץ בשנת 952, בתקופת אוטו הראשון (הגדול), הקיסר הראשון של האימפריה הרומית הקדושה.
בתקופת ימי הביניים צמחה הורגן כמרכז מסחר וחקלאות, ובשל עושרה גבולותיה התרחבו וסופחו לה שטחים נרחבים.
מאז התקופה הרומית, מ-1230, ובמשך כ-600 שנים, עבר באזור זה נתיב הסחר הבינלאומי שבין גרמניה לאיטליה. עם הגעת הסחורות לציריך הן היו מושטות על האגם ומועמסות על גבי פרדות בנמל הורגן, ומשם עברו לאורך הדרך עד לצוג. הסחורות החשובות ביותר שהועברו בתקופה זו היו יין, שהובא מדרום לצפון, ומלח, שהועבר מצפון לדרום; המלח באותה תקופה היה בעל חשיבות רבה - שימש כחומר משמר עבור בשר גבינה ודגים, וכן שימש כאמצעי התשלום (זלץ = Salarium, שממנו נובעת המילה "משכורת" באנגלית ובשפות אחרות). בנוסף הועברו דרך נמל הורגן סחורות כגון משי, קטיפה, צמר, פשתן, אורז, חיטה, שיבולת-שועל, גבינה ושמן.
המצב השתנה בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-19, עם פריסת הרכבת על פני כל אירופה.
עד שנת 1773 נכללו בשטחה של הורגן גם הערים אוברייבן והירזל, אך הן הופרדו לערים עצמאיות בשנה זו. יער סיהל (Sihlwald) הסמוך הפך לחלק מהעיר ציריך בשנת 1803. עם זאת, מועצת העיר הורגן סירבה להכיר בכך רשמית, עד שנת 1877.
אתרים

על גדות אגם ציריך שוכן נמל הורגן. על גדות האגם שוכן גם מוזיאון הורגן, המתאר את ההיסטוריה של העיר.
בהורגן מוצב פסלו של דני קרוון "ככר הכפר" (1995).
דמוגרפיה

נכון לדצמבר 2009, אוכלוסיית הורגן מונה 18,562 תושבים ב-7,850 משקי בית. 27.1% מכלל האוכלוסייה הם זרים, כלומר, שאינם בעלי דרכון שווייצרי. על פי נתונים משנת 2008, התפלגות האוכלוסייה לפי מין הייתה 49% גברים ו-51% נשים.
נכון לשנת 2000, רוב האוכלוסייה, 79.9%, דוברת גרמנית, 6% דוברי איטלקית, 2.8% דוברי אלבנית וכ-11% דוברי שפות אחרות.
על פי התפלגות הגילאים של האוכלוסייה, 15.3% נמצאים מתחת לגיל 14, 4.9% בני 15-19 שנים, 62.5% בגילאים 20-64 שנים, ו-17.3% מן האוכלוסייה מעל גיל 64. כ-73% מהאוכלוסייה (בין גילאי 25-64) הם בוגרי מוסדות חינוך על תיכוני (שאינו חובה), או בעלי השכלה נוספת גבוהה יותר. שיעור האבטלה בהורגן עומד על 2.7%.
מגוון התושבים בהורגן יוצר מארג רחב של דתות. כ-77% מן התושבים מגדירים עצמם השייכים לפלגים השונים בנצרות (קתולים, רפורמים, מתודיסטים, אוונגליסטים ועוד). כ-7% מוסלמים (רובם ממוצא אלבני) וכ-16% בני דתות אחרות או שאינם משייכים עצמם לאף דת.
תחבורה

הורגן ממוקמת ממזרח לכביש המהיר A3, על צומת דרכים המובילות מערבה בכיוון צוג (Zug) ולוצרן.
את אגם ציריך חוצה לרוחבו קו מעבורות שבקצהו המזרחי העיירה מיילן (Meilen) ובקצהו המערבי הורגן.
בהורגן שתי תחנות רכבת מרכזיות, הממוקמות על ציר מסילות הרכבת מציריך: האחת על גדות אגם ציריך בכיוון דרום והשנייה במעלה ההר בכיוון דרום מערב לצוג וללוצרן.
התזמורת הקאמרית של אירופה

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1981 
 www.coeurope.org
 
התזמורת הקאמרית של אירופה (COE), שנוסדה בשנת 1981, כוללת 50 נגנים, נציגי 15 אומות. הנגנים מנהלים קריירות מקבילות כסולנים בינלאומיים, חברים בהרכבים קאמריים ידועי שם, מורים ופרופסורים למוזיקה.
הופעות התזמורת מתקיימות באופן קבוע בעריה הראשיות של אירופה ומדי פעם בארצות הברית, הונג קונג, יפן ואוסטרליה. לתזמורת הקאמרית של אירופה קשרים איתנים עם ה"דויטשה אנסמבל אקדמי" וה"אלטה אופר" בפרנקפורט ועם "פסטיבל שטיריארטה" בגראץ, כמו גם עם הפילהרמונית של קלן, הסיטה דה לה מוזיק בפריז, הפסטיבלים של ברלין וברמן ופסטיבל זלצבורג. בין המנצחים והסולנים מן השורה הראשונה בעולם המופיעים עם התזמורת, נודעת מבחינתה חשיבות מיוחדת לקלאודיו אבאדו ולניקולאוס הרנונקור.
מקום מושבה הקבוע של התזמורת הוא בלונדון.
הולכת קולות

במוזיקה, הולכת הקולות היא הדרך ליישם את תנועתם של קולות שונים כחלק מהרמוניה. הולכת הקולות נגזרת מחוקי ההרמוניה הטונאלית הפונקציונלית. במוזיקה המערבית הקלאסית, להולכת הקולות יש "חוקים בלתי כתובים" שבאו לידי ביטוי החל מן המוזיקה הדתית של הרנסאנס, ועד לשלהי הכתיבה הטונאלית-אומנותית. אותם כללים נוסחו לאחר בחינה סטטיסטית של הכתיבה הקלאסית, על ידי תאורטיקנים, בערך ב-150 השנים האחרונות. לפיכך, ברוב המקרים מדובר בהמלצות, בין אם תקיפות ובין אם לא. כדאי להבחין אם כן, שישנה התגמשות רבה מאוד של הכללים בין הכתיבה הטונאלית המוקדמת (רנסאנס ובארוק), לבין זו המאוחרת יותר. כמו כן, בגלל יכולותיהם הטכניות, הכתיבה לכלי נגינה מאפשרת מרווח תמרון רב יותר בין הכללים.
חוקי הולכת הקולות > תנועות מקבילות וישרות בין שני קולות

הימנעות מיצירת "מקבילים" היא בין חוקי ההרמוניה היחידים שהם כללי ברזל, ונשמרים בהקפדה יתירה על ידי מלחינים של מוזיקה טונאלית בכל התקופות.
אסורה תנועה של קווינטות מקבילות.
אסורה תנועה של אוקטבות מקבילות.
אסורה תנועה של אוקטבות וקווינטות ישרות (תנועה של הקולות באותו הכיוון שתוצאתה הגעה לאחד המרווחים הנ"ל) בין הבס והסופרן.
תנועה של אוקטבות וקווינטות ישרות בין קולות אחרים מותרת, אך עדיף להימנע ממנה.
יוצאי דופן
מותרת תנועה מקבילה של קווינטות, אם הקווינטה השנייה היא מוקטנת (טריטון), אם כי מפאת הולכת קולות חלקה, עדיף להימנע ממהלך כזה.
תנועה של אוקטבות וקווינטות ישרות בין הבס והסופרן היא מותרת, אם הסופרן נע בצעדים (של סקונדה).
חריגות בספרות המוזיקלית
לעיתים רחוקות מאוד ניתן למצוא אף אצל באך מהלכים מקבילים. בכל מקרה כזה, באך מפצה על יצירת המקבילים, ומטשטש אותם כך שאינם מצלצלים חריף מדי.
דוגמה מפורסמת של מקבילים אפשר למצוא ב"בדיחה מוזיקלית" של מוצרט, בה מופיעים לעיתים מקבילים רבים, וזאת כדי לשים ללעג את סגנונם הגס של מוזיקאי הכפר.
חוקי הולכת הקולות > הכפלות

יש להימנע מלהכפיל את צליל הטרצה באקורד, למעט המקרים הבאים:
א. כשמגיעים ל"סיום מדומה" (דרגה VI) - צליל הטרצה מוכפל (בדרך כלל יופיע גם בסופרן), על מנת להדגיש את התחושה הטוניקאית.
ב. בדרגה II6 מומלץ להכפיל את הבס, על מנת לחזק את התחושה הסובדומיננטית. כנ"ל בנוגע לדרגה III6, לחיזוק התחושה הדומיננטית.
ג. יש להעדיף הולכת קולות חלקה על-פני הימנעות מהכפלת הטרצה.
מומלץ להימנע מהכפלת צליל הקווינטה, למעט המקרים הבאים:
א. בסקסטאקורדים של דרגות היסוד, מומלץ להכפיל את צליל הקווינטה אם הוא מופיע בסופרן.
ב. בקוורט-סקסטאקורדים, בדרך כלל, מומלץ להכפיל את צליל הקווינטה (כלומר את צליל הבס).
ג. במקרה של הכפלת קווינטה, עדיפה מאוד הולכת קולות חלקה מאשר הימנעות מהכפלתו.
ההכפלה היחידה המותרת בספטאקורד היא הכפלת שורש האקורד. כיוון שבספטאקורד ישנם ארבעה צלילים גם ללא הכפלה, הכפלת השורש תחסיר את הקווינטה או את הטרצה. כלל זה תקף בכתיבה אשר מוגבלת לארבעה קולות בלבד.
חוקי הולכת הקולות > צלילים מובילים ופתרונם

את הצליל המוביל (המדרגה השביעית בסולם) יש לפתור בצעד בעליה אל הטוניקה. כאשר הצליל המוביל הוא חלק מפסאז' או ממנגינה, אין הכרח לפתור אותו.
יוצאי דופן
כאשר צליל מוביל מופיע באחד הקולות הפנימיים, ניתן שלא לפתור אותו, אלא לקפוץ מטה אל צליל הדומיננטה (המדרגה החמישית בסולם), אם קול אחר ישיר/ינגן את הפתרון, כלומר צליל הטוניקה. מומלץ לעשות זאת במיוחד בקדנצות גדולות, כאשר אף קול לא יכול לשיר את צליל הדומיננטה, וזאת על מנת שבקדנצה, שמצלצלת ברורה ובהירה, יהיו כל האלמנטים של האקורד.
חוקי הולכת הקולות > הכנת הדיסוננס

בהרמוניה קלאסית, ובעיקר בכתיבה רנסאנסית ובארוקית, צריך להכין דיסוננסים ולפתור אותם בקפידה. כללים אלו תקפים אם כן, בעיקר בכתיבה בסגנונות אלו.
יש להימנע מקפיצה אל צליל דיסוננטי (אל צליל ספטימה של אקורד, למשל). יש להגיע אליו בצעדים, ויפה במיוחד להשאיר אותו ללא תנועה עוד מהאקורד הקודם.
כל שני צלילים שנוצר ביניהם דיסוננס (פרט לצלילי השורש בספטאקורדים), למשל צלילים שוהים, צלילים שזרים לאקורד וכדומה, יש להגיע אליהם בצעדים או להשאיר אותם ללא תנועה מן האקורד הקודם.
קוורטה בין הבס לכל אחד מן הקולות שמעליו נחשבת לדיסוננטית, ויש לנהוג בה בהתאם.
חוקי הולכת הקולות > ספטימות וטריטונים

יש לפתור ספטימות כלפי מטה (במרבית המקרים). אם לא פותרים את הספטימה, כדאי לפחות שלא להזיז את אותו הקול שבו נמצאת הספטימה. במקרה של אי פתירת הספטימה, יש לדאוג שקול אחר ישיר את צליל הפתרון.
יש לפתור קוורטות מוגדלות וקווינטות מוקטנות כיאות, כלומר, קוורטות מוגדלות לסקסטות וקווינטות מוקטנות לטרצות. אם נוצרים מקבילים במהלך זה, יש להעדיף פתרון לקוי של הטריטון על פני יצירת מקבילים.