stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמר גביע אופ"א 1992
הדרך אל הגמר > טורינו

טורינו האיטלקית החלה את דרכה לעבר הגמר בסיבוב הראשון מול קיי. אר. רייקיאוויק האיסלנדית. המשחק הראשון בחוץ הסתיים בניצחונה של טורינו 0–2, משערים של רוברטו מוסי בדקה ה-21 ושל אנריקו אנוני בדקה ה-72. הגומלין הביתי היה לתצוגה התקפית מרשימה של טורינו. ג'ורג'יו ברשיאני כבש ראשון לאחר רבע שעה, אך טורינו הופתעה עם שער שוויון לאחר דקה מרגליו של גונאר סקולאסון. רוברטו פוליקאנו כבש סמוך להפסקה, החזיר את היתרון לטורינו וקבע 1–2. רפאל מרטין ואסקס קבע 1–3 שתי דקות בתוך המחצית השנייה, אנזו שיפו הוסיף כעבור חמש דקות, ושתי דקות אחריו קבע ג'וזפה קארייו 5-1. בדקה ה-63 השלים שיפו צמד וקבע את תוצאת הסיום, 6-1 לטורינו, שעולה עם 1–8 בסיכום שני המפגשים.
בסיבוב השני פגשה טורינו את בואבישטה הפורטוגלית. טורינו אירחה את המשחק הראשון ועלתה ליתרון כבר לאחר שתי דקות מרגליו של ג'אנלואיג'י לנטיני. בדקה ה-69 קבע אנוני את תוצאת הסיום, 2-0 לטורינו. לאחר גומלין ללא שערים בפורטוגל, המשיכה טורינו לשמינית הגמר.
בשלב שמינית הגמר הוגרלה טורינו למפגש מול א.א.ק. אתונה היוונית. במשחק הראשון בחוץ נקלעה טורינו לפיגור בדקה ה-22 משער של דניאל בטיסטה לימה, אך השלימה מהפך מהיר עם שערים של וולטר קסגראנדה בדקה ה-33, ושל ברשיאני שלוש דקות לאחר מכן. רפיק שבנדז'וביץ' השווה את התוצאה בדקה ה-73, וקבע את תוצאת הסיום, 2-2. בגומלין כבש קסגראנדה את השער היחיד במשחק לאחר 54 דקות, וקבע 0–1 בסיום לטורינו, שעולה לרבע הגמר עם 2–3 בסיכום.
ברבע הגמר פגשה טורינו את B 1903 הדנית. המשחק הראשון בחוץ הסתיים בניצחון חלק לאיטלקים, 2-0 משערים של קסגראנדה (37) ושל פוליקאנו (82). בגומלין הסתפקה טורינו בשער עצמי של איוואן נילסן בדקה השלושים כדי לנצח 0–1, ולעלות לחצי הגמר עם 0–3 בסיכום המפגשים.
בשלב חצי הגמר פגשה טורינו את אחת המועמדות הבולטות לזכייה בתואר, ריאל מדריד הספרדית. הקבוצה של לאו ביינהאקר כללה שמות בולטים כגון גאורגה חאג'י, מיצ'ל, מנולו סאנצ'יס, הוגו סאנצ'ס, אמיליו בוטרגניו ועוד. במשחק הראשון באצטדיון סנטיאגו ברנבאו הדהימה טורינו עם שער יתרון של קסגראנדה בדקה ה-58, אך חאג'י איזן כעבור שתי דקות, וכעבור חמש דקות נוספות השלים פרננדו היירו מהפך וקבע 1–2 לריאל בסיום. בגומלין בטורינו נקלעה ריאל לפיגור מפתיע משער עצמי של ריקרדו רוצ'ה בדקה השביעית. השער העמיד את ריאל בפיגור בסיכום המפגשים בעקבות חוק שערי חוץ, ובעוד הספרדים חיפשו את שער השוויון, הייתה זו דווקא טורינו שהכפילה את היתרון בדקה ה-77 מרגליו של לוקה פוסי. עם 0–2 בסיום, השלימה טורינו 2–3 מרשים על ריאל בסיכום המפגשים, ועלתה על חשבונה לגמר גביע אופ"א הראשון בתולדותיה.
סיכום המשחק > המשחק הראשון > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              טורינו :               אייאקס
סיכום המשחק > משחק הגומלין

שבועיים לאחר המשחק הראשון, נפגשו הקבוצות למפגש הגומלין באצטדיון האולימפי באמסטרדם. ואן חאל ביצע שינוי אחד בהרכב, כאשר רוב אלפלן פתח על חשבונו של ברגקאמפ הפצוע. קבוצתו עלתה במערך דומה לזה של המפגש הראשון, אך בהיעדרו של ברגקאמפ הציגה סגנון הגנתי יותר, שמטרתו לשלוט בקצב המשחק, להחזיק יותר בכדור ולשמור על יתרון שערי החוץ שלה. מנגד, טורינו עלתה במערך זהה לזה של המשחק הראשון. מונדוניקו ביצע שני שינויים בהרכב, כאשר המוצהבים מהמשחק הראשון, אנוני וברונו, הוחלפו ברוברטו פוליקאנו (פתח כמגן שמאלי במקומו של מוסי שהוסט לעמדת המגן הימני) ולוקה פוסי שפתח בקישור האחורי.
המשחק יצא לדרך לעיני הקהל הביתי המשולהב, שקיבל את שחקניו באבוקות ובאווירה חמה. המחצית הראשונה התאפיינה בהגנות חזקות שהצליחו למנוע משחקני ההתקפה של שתי הקבוצות להגיע למצבים מסוכנים. המצב המסוכן ביותר בחצי הראשון היה שייך לאייאקס, לאחר שרוי הגביה קרן לרחבה, פטרסון נגח היטב והכניע את מרקג'אני, אך הכדור נהדף מקו השער על ידי פוסי, שהציל שער בטוח. בהמשך ניסה רוי את כוחו גם בבעיטה מרחוק, אך הכדור השטוח נהדף על ידי מרקג'אני לקרן. לאחר הפתיחה הדומיננטית של אייאקס, התקרבה טורינו לשער הראשון במשחק. לנטיני קיבל כדור מקסגראנדה באגף שמאל, עבר את סילוי ופרץ לרחבה. ההגבהה שלו מצאה את הראש של קסגראנדה, שהתרומם מעל לשחקן ההגנה ונגח היטב לפינה. מנזו לא הגיב ונכנע, אך הכדור נעצר בעמוד והורחק על ידי ההגנה.
טורינו המשיכה לתקוף, וברגע מעורר מחלוקת הרגישה מקופחת על ידי השופט היוגוסלבי. רוברטו קראברו קיבל כדור בתוך הרחבה, הטעה את דה בור והורד אל הדשא, אך השופט לא שרק על אף מחאותיו של הקפטן. המאמן מונדוניקו הנסער הניף כיסא מעל לראשו ונופף בו לכיוון השופטים, כהבעת מחאה, אך ללא הועיל. החלטתו של השופט נותרה בעינה, וטורינו לא זכתה בפנדל. מן העבר השני, ספק הכשלה של השוער מרקג'אני על ארון וינטר אף היא לא זכתה לשריקה מצד השופט.
המחצית הראשונה הסתיימה ללא שערים, 0-0 בהפסקה.
אייאקס פתחה את המחצית השנייה בהתקפה מסוכנת לעבר שערה של טורינו, שהסתיימה בבעיטה חדה של פטרסון מתוך הרחבה והדיפה של מרקג'אני. מן העבר השני, נעצרה טורינו בפעם השנייה בקורת השער, לאחר שבעיטה של מוסי מחוץ לרחבה פגעה בבלינד והכניעה את מנזו, אך נעצרה בעמוד הרחוק.
המחצית המשיכה במגמות הפוכות - בעוד האיטלקים לחצו קדימה וניסו לשבור את ההגנה ההולנדית, המארחת סיכנה את השער בהתקפות מעבר ומתפרצות מהירות. בהתקפה מסוג זה פרץ וינטר היטב מצד שמאל לרחבה והעביר לג'ון ואן לואן המחליף, שבעט בחצי גובה מכשמונה מטרים, אך נעצר אצל מרקג'אני. מן העבר השני, ובפעם השלישית במשחק, עצרה מסגרת השער את טורינו מכיבוש. מוסי נגח כדור קשתי מכ-16 מטרים אל תוך הרחבה העמוסה של אייאקס, ג'אנלוקה סורדו המחליף הגיע ראשון לבעיטה ובעט בעוצמה מהאוויר כדור שהכניע את מנזו אך נעצר במשקוף והורחק על ידי ההגנה.
אייאקס נלחצה לשערה ובמשך דקות ארוכות ניסתה להאט את קצב המשחק, לשמור על התוצאה ולמשוך זמן. האיטלקים שהיו קרובים פעם אחר פעם לכיבוש לא הצליחו להשיג את שער החוץ המיוחל. בסיום, שוויון 0-0, שקבע כי אייאקס זוכה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א, בזכות חוק שערי חוץ ולאחר שוויון 2-2 בסיכום שני המפגשים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 במאי 1992 | הולנד אייאקס | 0 - 0 | איטליה טורינו | האצטדיון האולימפי, אמסטרדם, הולנד צופים: 42,000 שיפוט: יוגוסלביה זוראן פטרוביץ' |
| 13 במאי 1992 |  | (סיקור) |  | האצטדיון האולימפי, אמסטרדם, הולנד צופים: 42,000 שיפוט: יוגוסלביה זוראן פטרוביץ' |
סיכום המשחק > משחק הגומלין > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אייאקס :               טורינו
גנרל חיל האוויר

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 צבא:  ורמאכט
 מערכת הדרגות:  דרגות הוורמאכט
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  1940–1945 (כ־5 שנים)
 מקבילת נאט"ו:  OF-8
 מקבילת צה"ל:  רב-אלוף
 מקבילת הצבא:  גנרל חיל
 מקבילת חיל הים:  אדמירל
 
סמלי הדרגה
גנרל חיל האוויר (בגרמנית: General der Luftwaffe) היה גנרל חיל של הלופטוואפה בגרמניה הנאצית. עד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1945, דרגת גנרל מסוימת זו הייתה ברמת שלושה כוכבים (OF-8), שווה ערך ללוטננט גנרל אמריקאי.
דרגות "גנרל חיל" של הלופטוואפה היו ב-1945:
גנרל חיל הצנחנים
גנרל חיל הנ"מ
גנרל חיל טייסי הקרב
גנרל חיל המודיעין האווירי
גנרל חיל הקשר האווירי
הדרגה הייתה שוות ערך לגנרל חיל של כוחות היבשה של הוורמאכט כדלקמן:
גנרל חיל התותחנים
גנרל הכוחות ההרריים
גנרל חיל הרגלים
גנרל חיל הפרשים
גנרל חיל הקשר
גנרל חיל השריון
גנרל חיל ההנדסה
גנרל חיל הרפואה
גנרל חיל הווטרינרים
הדרגה הייתה מקבילה גם לדרגות שלושת הכוכבים הגרמניים:
אדמירל הקריגסמרינה, שווה ערך לסגן אדמירל האמריקאי
אובר-גרופנפיהרר בוואפן אס אס.
קצינים בדרגה זו

| שֵׁם | תאריכי חיים | קידום | הֶעָרָה |
| --- | --- | --- | --- |
| וילהלם שוברט | 1879–1972 | 1 ביולי 1942 | מומחה לכלכלת מלחמה וחימוש |
| ולטר וקה | 1885–1943 | 1 בדצמבר 1942 | המפקד הראשון של מטה המשמר של משטרת הרמן גרינג |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: גנרל-לויטננט |  דרגות הוורמאכט  גנרל חיל האוויר | דרגה בכירה: גנרל-אוברסט |
גוסטב יאנוך

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1903 מארבורג, סלובניה
 פטירה:  7 במרץ 1968 (בגיל 65) פראג, צ'כיה
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 זרם:  מוזיקה פופולרית
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 
גוסטב יאנוך, (בגרמנית: Gustav Janouch‏; 1 במרץ 1903 – 7 במרץ 1968) היה מלחין וסופר יליד סלובניה. זכה להכרה כמלחין מוזיקה פופולרית וככותב ספרים בנושאי מוזיקה וביוגרפיות על מוזיקאים. את עיקר פרסומו קנה בשל הזכרונות שכתב בעקבות פגישותיו ושיחותיו עם פרנץ קפקא שנערכו בפראג החל משנת 1920 עד 1924. זכרונות אלו נערכו ויצאו לראשונה לאור בשנת 1951 כספר בשם "שיחות עם קפקא". הספר תורגם לשפות רבות ונחשב לאחד מהמסמכים החשובים בספרות המחקרית על קפקא וככזה המטיל אור חדש על אישיותו ואורח מחשבתו.
חייו ופועלו

יאנוך נולד בעיר מארבורג (היום מריבור). בשנת 1908, עברה משפחתו להתגורר בפראג, שם חי ועבד עד יום מותו. הוא למד בפראג, באלבוגן (היום לוקט) ובווינה. החל משנת 1920, עת היה בן 17, החל להיפגש עם קפקא, לאחר שאביו שעבד עמו במחלקה המשפטית של המוסד לביטוח עובדים מפני תאונות עבודה בפראג, הציג בפניו שירים שכתב בסתר. במהלך שנות הכרותם, ניצל קפקא את קשריו עם אנשי הרוח של פראג ופתח בפני יאנוך דלתות להוצאות ספרים ולעיתונים שאפשרו לו לפרסם דברים שכתב. ב-1926, פנה יוזף פלוריאן, בעל הוצאת הספרים דוברה דילו, ליאנוך וביקש ממנו לערוך את זכרונותיו שכתב על קפקא. יאנוך מסר לידיו את כתב היד הצ'כי והגרמני שערך, אך רשימות אלה נגנזו לפי עדותו של יאנוך, בשל התרחקותו מיוזף פלוריאן.
מאז חלה הידרדרות נוספת במצבו הנפשי והפיזי של גוסטב יאנוך, שהחלה עם מותם של קפקא ואביו שנתיים קודם, כפי שתיאר זאת בכתב בשנת 1947: ”לאחר אותו זמן החלו בחיי שנים ארוכות של נדודים חסרי מנוח, שהוליכוני אל הסבל של מלחמת העולם השנייה ואל המבוכה ואי השקט של ההווה”. בתום מלחמת העולם השנייה, הואשם יאנוך שהיה חבר בתנועת ההתנגדות, במעשי שחיתות על ידי פקידים של המשטר הישן, ונכלא במשך 13 חודשים בבית הסוהר פאנקראנץ. תקופה זו הוא תיאר כאימת מוות, רדיפות, רעב בהמי, זוהמה וקור. לאחר שחרורו נוכח זיכויו המוחלט מההאשמות נגדו, הוא חיפש את רשימותיו שהיו מפוזרות בביתו ואצל ידידים. לבסוף הוא מצא עותקים מהנוסח הצ'כי והגרמני של כתב היד, אותו מסר בזמנו לפלוריאן והחל לנפות חלק מהרשימות ולערכן מחדש. מתוך הזכרונות שכתב, עולה בנוסף לתמונת הדיוקן של קפקא, מידע על יאנוך, על אישיותו ועל התקופה בה חי.
חייו ופועלו > על חייו, מתוך הספר שיחות עם קפקא

קפקא אמר ליאנוך באחת מפגישותיהם הראשונות, כי ניתן לפרסם חלק משיריו לאחר שקיבל את הסכמתו של אוטו פיק שהיה עורך העיתון היומי 'פראגר פארסה' ומתרגם של מספר מחזאים צ'כים. יאנוך השיב שאין רצונו בכך כי "אלה הם רק ניסיונות צנועים שבעזרתם אני מבקש להוכיח לעצמי, כי אינני טיפש גמור".
קפקא ביקש מדי פעם מיאנוך שיראה לו דברים שכתב. יאנוך בחר אוסף של דברי פרוזה קצרים שכתב והגישו לקפקא תחת הכותרת "רגע עד אין חקר". לאחר מספר חודשים החזיר קפקא את כתב היד ליאנוך ואמר: "אתה מלטף את העולם במקום לאחוז בו... זו עדיין לא אמנות, ביטוי זה של רשמים ורגשות, אינו אלא מישוש הססני של העולם".
יאנוך הודה בספרו כי קפקא היה למעשה האדם הראשון שהתייחס בכובד ראש לחייו הרוחניים, והעניין שקפקא גילה בו, היה בבחינת מתנה גדולה.
גוסטב יאנוך כתב מאמר על הרומן 'הדלת אל הבלתי אפשרי' מאת אוסקר באום וקפקא מסר אותו לפליכס ולטש אשר פרסם אותו כפיליטון בכתב העת זלבסטוהר.
במאי 1921 כתב גוסטאב יאנוך סונטה אותה פרסם לודוויג וינדר במוסף ראשון לשבת של בוהמיה.
יאנוך סיפר לקפקא שאביו אינו מאשר לו ללמוד מוזיקה, אולם הוא מתכוון להמרות את פיו. בהזדמנות אחרת סיפר כי הוא חי תקופה מסוימת עם אמו בפולין וכי היא מדברת יידיש רהוטה.
בימים שבהם ערך יאנוך את ביקוריו אצל קפקא, חל משבר קשה בחיי הנישואין של הוריו. הוא הודה בפני קפקא כי הוא סובל מהמריבות בבית וכדי לברוח מן המהומה, "...אני מדביק יחד מילים, משפטים ופסקאות כדי שתהייה לי סיבה להיות לבדי ולהסתגר מפני הסביבה המציקה לי". וכאשר המתח בין הוריו של יאנוך הגיע לכדי תביעת גירושין, הוא סיפר לקפקא כי הוא מתעתד לעזוב את הבית ולהתפרנס כמוזיקאי בלילות.
ב-14 במאי 1924 כתב יאנוך, כי אביו נטש את החיים מרצונו החופשי. עשרים ואחד ימים מאוחר יותר ב-3 ביוני הלך קפקא לעולמו. זה היה הזמן בו העיד יאנוך כי התמוטט עליו אופק הרגש והרוח של נעוריו.
בשנת 1926 השתתף יאנוך כיועץ בפרסום המהדורה הצ'כית של סיפור הגלגול שתורגם על ידי לודוויג ווראנה ופורסם על ידי יוזף פלוריאן. באותה שנה הוא תרגם לצ'כית עבור פלוריאן שישה סיפורים מתוך הספר הרופא הכפרי, שכתב פרנץ קפקא. מתרגומים אלה הופיע בדפוס בשנת 1929, רק אחד, שהיווה, מעין הקדמה למחזור של 6 תחריטים מקוריים על נושא 'הגלגול', מעשה ידיו של הצייר הגרמני אוטו קסטר".
קטע משיר שכתב גוסטב יאנוך על מות אביו וקפקא

החיים של השניים הללו חשובים יותר מחיי.
כמה זמן חיכיתי למותם...
מתאווה לדעת כמה עצוב לחיות בעולם. עדיין, זוהי רק ההתחלה.
אבא, ההתאבדות שלך, הותירה אותי לבד,
אבל האם אפשר עדיין להתאבל על מה שמת בתוכך לפני שנולדתי?
קילוח של אור מטפטף מחוץ לחלון, המונים מתנגשים ברחובות או שוהים בטברנות הרחק מהגשם.
אירופה הפכה להיות קבר פתוח.
אפילו החלומות שלי נבגדו...
ביקורת על יאנוך

יאנוך זכה לביקורות דואליות, אוהדות מחד ונוקבות מאידך, בעקבות פרסום הספר שיחות עם קפקא. אחד מהמאמרים החריפים שנכתבו על יאנוך, הוא פרי עטה של העיתונאית Alena Wagnerová, הכותבת באופן קבוע על נושאים הקשורים בקפקא. במאמר הנושא את הכותרת "כשיאנוך פגש אותי" ("Als Janouch mir entgegenkam"), היא טוענת שהספר "שיחות עם קפקא" משקף באופן מושלם מערכת יחסים הנובעת מפער גילאים בין סטודנט שאפתן, בלתי יציב ואינטליגנט אשר לו שאיפות ספרותיות, לבין קפקא המבוגר. ספר זה, עונה לדעתה על הצורך המיתולוגי להתייחס לקפקא כאל מורה דרך בחיפוש אחר האמת. היא אף הוסיפה כי כל חייו של יאנוך נבעו מתוך צרכים פתולוגיים להכרה. "הוא החל עם שאיפות גדולות, אך נכשל בכל, אפילו כסופר". בסיום דבריה, טענה כי יאנוך היה יכול להיות אחד מהגיבורים הספרותיים של קפקא.
מספריו

טכניקה לניגון בס בג'אז, ‏ (Jazzová technika hry na basu) פורסם בפראג, 1943
גיטרה במוזיקה לריקודים, ‏ (Kytara v taneční hudbě) פורסם בפראג, 1945
שיחות עם קפקא ‏ (Gespräche mit Kafka), פורסם לראשונה בפרנקפורט, 1951
פגישות בפראג ‏ (Prager Begegnungen), פורסם בלייפציג, 1959
פרנץ קפקא ועולמו ביוגרפיה מאוירת ‏ (Franz Kafka und seine Welt), פורסם בגרמניה, 1965
ירוסלאב האשק - האבא של החייל האמיץ שוויק ‏ - (Jaroslav Hašek. Der Vater des braven Soldaten Schwejk), פורסם בברן ובמינכן, 1966
שטויות ‏ - (Hecmeck), פורסם בברלין, 1968
לקריאה נוספת

שיחות עם קפקא, הוצאה: ספרית פועלים, 2006
Conversations with Kafka, מהדורה אנגלית מורחבת, הוצאה: New Direction Publications Corporation, ניו יורק, 1971
הערות שוליים

↑  Alena Wagnerová: Als Janouch mir entgegenkam: Franz Kafka - ein Fall auch für Hochstapler und Wichtigtuer, in: NZZ, 4. November 2006
↑  ראו ביקורות נוספות בערך שיחות עם קפקא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274008005171  PLWABN: 9810610427105606  BIBSYS: 90785032  BnF: cb126146171 (data)  CiNii: DA01448521  GND: 118711768  ISNI: 0000 0001 0877 3946  LCCN: n87831630  NDL: 00444538  NKC: jk01051031  NLG: 94682  NLK: KAC199613755  NTA: 071298630  SUDOC: 076949877  VcBA: 495/336989  VIAF: 20475181   WorldCat (עם VIAF): 20475181 
אביו של גוסטב יאנוך
גילוף

תקרת מקדשי דילווארה ג'יין מפורסמת בשל גילופי האבן יוצאי הדופן שלה ועיצובה האדריכלי הייחודי.
גילוף סקלרי בעץ
שער סקלרי מגולף
גילוף היא פעולת השימוש בכלים במטרה לעצב משהו העשוי מחומר על ידי גירוד והסרת חלקים מחומר זה. ניתן ליישם את הטכניקה על כל חומר מוצק מספיק כדי להישאר מוצק ולא להתפורר גם כאשר הוסרו ממנו חלקים, ועם זאת רך דיו כדי לגרד חלקים ממנו עם כלים זמינים. גילוף, כאמצעי להכנת פיסול באבן או בעץ, נבדל משיטות המשתמשות בחומרים רכים וניתנים לגימור כמו חרס, פירות וזכוכית מותכת, אשר אפשר לעצבם בקלות על ידי לישה בעודם רכים ואז להתקשות ולהתקבע בצורות שעוצבו על החומר. גילוף, לעיתים קרובות, דורש הרבה יותר עבודה מאשר שיטות המשתמשות בחומרים ניתנים ללישה.[דרוש מקור]
ישנם מספר סוגי גילוף, וביניהם:
גילוף בעצמות
גילוף בפירות
גילוף בדלעת (לדוגמה יצירת ג'ק-או-לנטרן)
פיסול בקרח
גילוף באבן
פטרוגליף
גילוף בעץ
גילוף באבן
היסטוריה > גילוף באבן

שרידים של חפצי אבן מגולפים וכלים שנוצרו במהלך תקופת האבן (מבערך 10,000 לפנה"ס עד 2,000 לפנה"ס לערך) מהווים ראייה לכך שתרבויות עתיקות באזורים רבים בעולם גילפו באבן.
הטכניקות העתיקות ששימשו בגילוף באבן השתנו מעט במהלך ההיסטוריה העתיקה עד לימי הביניים. במיוחד בולטת השפעת הפיסולים של תרבויות מצרים העתיקה, המזרח הקרוב, היווני והרומי, על גילוף האבן של אירופה במהלך ימי הביניים.
במהלך ההיסטוריה, גילופים המיוחדים לתקופות מסוימות יצרו סגנונות אמנותיים מיוחדים, ובנוסף היה שימוש בכלים ייחודיים לאותה התקופה.
היסטוריה > גילוף בעץ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שרידים לגילוף עתיק בעץ קיימים כבר מהתקופה הפלאוליתית, ונעשה בו שימוש נרחב בתרבות מצרים העתיקה. בנוסף נעשה שימוש רחב בגילוף בעץ בתרבות הגותית.
ראו גם

פיסול
תחריט
הערות שוליים

↑  Jainism and Jain Architecture. 2018-01-09. ISBN 9781387503421.
↑  Stone carving history
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284725705171  GND: 4077146-5  LCCN: sh85020544  NARA: 10635581
גנרל חיל המודיעין האווירי

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 צבא:  ורמאכט ורמאכט
 מערכת הדרגות:  דרגות הוורמאכט
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  ?–1945
 מקבילת נאט"ו:  OF-8
 מקבילת צה"ל:  רב-אלוף
 מקבילת הצבא:  גנרל חיל
 מקבילת חיל האוויר:  גנרל חיל האוויר
 מקבילת חיל הים:  אדמירל
 
סמלי הדרגה
גנרל חיל המודיעין האווירי היה גנרל חיל של הלופטוואפה בגרמניה הנאצית. עד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1945, דרגת גנרל מסוימת זו הייתה ברמת שלושה כוכבים (OF-8), שווה ערך ללוטננט גנרל אמריקאי.
דרגות "גנרל חיל" של הלופטוואפה היו ב-1945:
גנרל חיל הצנחנים
גנרל חיל הנ"מ
גנרל חיל טייסי הקרב
גנרל חיל הקשר האווירי
גנרל חיל האוויר
הדרגה הייתה שווה ערך לגנרל חיל של כוחות היבשה של הוורמאכט כדלקמן:
גנרל חיל התותחנים
גנרל חיילי הכוחות ההרריים
גנרל חיל הרגלים
גנרל חיל הפרשים
גנרל חיל הקשר
גנרל חיל השריון
גנרל חיל ההנדסה
גנרל חיל הרפואה
גנרל חיל הווטרינרים
הדרגה הייתה מקבילה גם לדרגות שלושת הכוכבים הגרמניים:
אדמירל הקריגסמרינה, שווה ערך לסגן אדמירל האמריקאי
אובר-גרופנפיהרר בוואפן אס אס.
קצינים בדרגה זו

| שם | תאריכי חיים | קידום | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרידריך פאהנרט | 1879–1964 | 1 באפריל 1945 | המפקד העליון של המודיעין האווירי בהאלה |
| וולפגנג מרטיני | 1891–1963 | 1941 | מומחה לטכנולוגיית מכ"ם גרמנית |
| ולטר זורן | 1880–1976 | 30 בינואר 1945 | מפקד תקשורת הלופטוואפה ב-RLM |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: גנרל-לויטננט |  דרגות הוורמאכט  גנרל חיל המודיעין האווירי | דרגה בכירה: גנרל-אוברסט |
גרי קופר

| --- | --- |

גרי קופר, 1941
 לידה:  7 במאי 1901 הלנה, ארצות הברית 
 פטירה:  13 במאי 1961 (בגיל 60) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הולי קרוס 
 שם לידה:  Frank James Cooper 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1925–1961 (כ־36 שנים) 
 מקום לימודים:  קולג' גרינל  בית הספר התיכון הלנה  תיכון מחוז גלטין 
 בן או בת זוג:  ורוניקה קופר (15 בדצמבר 1933–13 במאי 1961) 
 צאצאים:  מריה קופר ג'אניס 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
 https://www.garycooper.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
קופר, 1952
קופר עם אלינור רוזוולט בשנת 1950
גרי קופר (באנגלית: Gary Cooper;‏ 7 במאי 1901 - 13 במאי 1961) היה שחקן קולנוע אמריקני ממוצא בריטי אשר הקריירה שלו החלה בשנות ה-20 ונמשכה עד מותו. הוא נודע בסגנון משחקו השקט והמאופק והדמויות האינדיבידואליסטיות שגילם, אשר הסתירו לרוב סערת רגשות מאחורי התדמית המרוסנת. דמות זו התאימה במיוחד למערבונים, ואכן קופר שיחק בכמה מערבונים הנחשבים לטובים בסוגם, לרבות המערבון הקלאסי "בצהרי היום" שביים פרד זינמן בשנת 1952. קופר זכה בשני פרסי אוסקר במהלך הקריירה שלו, והיה מועמד לפרס חמש פעמים. בשנת 1961 זכה לפרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו לאומנות הקולנוע.
ביוגרפיה

קופר נולד בשם פרנק ג'יימס קופר בעיירה הלנה במונטנה, אך את ילדותו בילה באנגליה ביחד עם אמו ואחיו. בן 13 נפצע בתאונת מכונית, והחלים בחוות הבקר של אביו במונטנה, שם רכש את כישורי הרכיבה ששימשו אותו כשהיה שחקן. בתקופה זו התיידד עם היַלדה מירנה לוי, אשר לימים תהא אף היא לשחקנית קולנוע מפורסמת.
ב-1924 עבר קופר ללוס אנג'לס ובכוונתו היה להיות צייר מקצועי, אך הוא נכשל בכך. לאחר שלושה חודשים החל להתפרנס כניצב בתעשיית הקולנוע, ובתוך שנה קיבל תפקיד בסרט קצר. לאחר פרסום הסרט נקרא לאולפני סרטי פרמאונט והוצע לו חוזה ארוך טווח. הוא שינה את שמו לגרי קופר בעצת סוכנו, שחש כי השם גרי הוא "חזק ומחוספס" ומזכיר את העיר גרי באינדיאנה. תפקידו החשוב הראשון היה בדרמה "כיבושה של ברברה וורת'" בשנת 1926, ודמות השחקן הגבוה והנאה שגילם כבשה את המסך; בניגוד לרבים מבני דורו, הוא הצליח במעבר מן הסרט האילם אל מסך הקולנוע.
במהלך הקריירה שלו הופיע קופר בלמעלה ממאה סרטים, כעשרים מהם מערבונים. בסרטיו שיחק את הטיפוס האמריקני האידיאלי – שתקן, מאופק, אך עומד על שלו, ואינו מהסס לנקוט אלימות כאשר הדבר מצדיק זאת. קופר שיחק בשני סרטים קלאסיים של הבמאי פרנק קאפרה, "מר דידס הולך העירה" ו"פגוש את ג'ון דו", ובהם ביסס את דמות הטיפוס "הכל-אמריקאי" הנדהם מול השחיתות של המערכת הפוליטית ושל העיר הגדולה.
בשנת 1941 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדרמת המלחמה "סרג'נט יורק", העוסקת באיכר פציפיסט ההופך לגיבור מלחמה בזמן מלחמת העולם הראשונה.
עם תחילת שנות החמישים דעכה מעט הקריירה של קופר, אך היא התחדשה וזכתה לתנופה כאשר בשנת 1952 זכה שוב בפרס אוסקר על הופעתו כשֵריף ויל קיין, שאנשי עיירתו נטשוהו כשביקש מהם עזרה בהתמודדות עם פושעים המבקשים את נפשו, בסרט "בצהרי היום". תפקיד זה נחשב עד היום לטוב שבתפקידיו. קופר לא הגיע לטקס, וביקש מידידו ג'ון ויין כי יקבל את הפרס בעבורו.
לאחר "בצהרי היום" המשיך קופר להופיע בסרטים במשך כעשור נוסף עד מותו. קופר, שנחשב לגבר נאה ומושך, גילה סימני זקנה בעשור האחרון לחייו. יש שהשכילו לנצל את סימני הגיל – לדוגמה, הבמאי פרד זינמן ניצלם היטב בסרט "בצהרי היום" – אך הופעתו בסרטים כגון הקומדיה של בילי ויילדר "אהבה אחרי הצהריים" בשנת 1957, אל מול אודרי הפבורן שהייתה בשנות ה-20 לחייה, שידרה עייפות ותשישות. ויילדר סיפר בזכרונותיו כי נאלץ לצלם את הסרט כשדמותו של קופר מצולמת באופן מטושטש והוא שרוי באפלה, כדי להצעיר את מראהו.
חייו הפרטיים של קופר היו סוערים. לאחר כמה רומנים עם שחקניות ונשות חברה נחשבות נישא קופר לוורוניקה בלף, אשת חברה קתולית מניו יורק אשר עבדה תקופה קצרה כשחקנית בשם סנדרה שאו. נולדה להם ילדה אחת בשם מריה, ובהשפעתה המיר קופר את דתו לדת הקתולית. אף שקופר נותר נשוי לבלף עד מותו, הדבר לא הפריע לו לנהל מערכות יחסים עם שחקניות מפורסמות שהופיעו בסרטיו כגרייס קלי ופטרישה ניל.
בשנת 1961 מת קופר מסרטן הריאות. לפני מותו העניקה לו האקדמיה לאומנות הקולנוע פרס אוסקר של כבוד, אך הוא היה חולה מכדי להגיע לטקס, ואת הפרס קיבל עבורו ג'יימס סטיוארט אשר כקופר היה מן הכוכבים האהובים על הבמאי פרנק קאפרה וגילם בסרטיו תפקידים דומים לתפקידיו הקלאסיים של קופר, בדמות האמריקני התמים והשתקן.
קופר היה ידידו הטוב של ארנסט המינגוויי והופיע בעיבודים קולנועיים רבים ליצירותיו, לרבות "הקץ לנשק" (1932) ו"למי צלצלו הפעמונים" (1943).
קופר נחשב עד ימינו לאחד מגדולי שחקני הקולנוע שפעלו אי־פעם. דמותו הונצחה בבול דואר של ארצות הברית בשנת 1990. הבול, חלק מסדרה העוסקת בסרטים שהופקו בשנת 1939, מראה את דמותו של קופר כפי שהופיע בסרט "בו ג'סט".
פילמוגרפיה חלקית

כנפיים (1927) - הסרט הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. קופר הופיע בסרט בתפקיד קטן והכיר במסגרתו את קלרה בואו, עמה ניהל רומן מתוקשר. בתפקיד: הצוער וויט.
מרוקו (1930) - סרט הרפתקאות רומנטי בו הופיע לצד מרלן דיטריך, שזו הייתה הופעתה הראשונה בסרט אמריקני. בתפקיד: טום בראון.
הקץ לנשק (1932) - עיבוד לספרו המפורסם של ארנסט המינגוויי. בתפקיד: לוטננט פרדריק הנרי.
מר דידס הולך העירה (1936) - קומדיה של הבמאי פרנק קאפרה על משורר הזוכה בירושה, מגיע לעיר הגדולה, ומפתיע את כולם ביושרו. בתפקיד: לונגפלו דידס.
תשוקה - עם מרלן דיטריך (1936).
אשתו השמינית של כחול הזקן - בבימויו של ארנסט לוביטש (1938).
בו ג'סט (1939) - עיבוד לרומן ההרפתקאות הקלאסי העוסק בחיילי לגיון הזרים הצרפתי. בתפקיד: בו ג'סט.
איש המערב (1940), בבימויו של ויליאם ויילר.
פגוש את ג'ון דו (1941) - קומדיה נוספת של פרנק קאפרה העוסקת בנווד תמים הנקלע למערבולת פוליטית ועיתונאית. בתפקיד: ג'ון דו.
גאוות היאנקים (1942) - סיפורו של שחקן הבייסבול לו גריג, אשר לקה במחלה ניוונית שנקראה על שמו. בתפקיד: לו גריג.
סרג'נט יורק (1941) - דרמת מלחמה העוסקת בחוואי תמים ההופך לגיבור מלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בתפקיד: סמל אלוין סי. יורק.
למי צלצלו הפעמונים (1943) - עיבוד לרומן של ארנסט המינגוויי העוסק במלחמת האזרחים בספרד. בתפקיד: לוחם הגרילה רוברט ג'ורדן.
סיפורו של ד"ר וואסל (1944) - סיפור אמיתי מתקופת מלחמת העולם השנייה. בתפקיד ד"ר קורידון וואסל.
כמעיין המתגבר (1949) - עיבוד לספרה של איין ראנד. בתפקיד: האדריכל המודרניסט הווארד רוארק.
בצהרי היום (1952) - מערבון קלאסי על שריף העומד לבדו מול חבורת פושעים. בתפקיד: השריף ויל קיין.
ורה קרוז (1954) - מערבון בהשתתפות ברט לנקסטר.
משפטו של בילי מיטשל (1955) סיפור אמיתי בבימויו של אוטו פרמינגר
"שכנוע ידידותי" (1956) בבימוי של ויליאם ויילר.
אהבה אחרי הצהריים (1957) - קומדיה רומנטית שביים בילי ויילדר, ובה הופיע עם אודרי הפבורן. בתפקיד: הג'יגולו האמריקאי פרנק פלניגן.
איש המערב (1958) - מערבון.
עץ התלייה (1959) - מערבון, לצדה של מריה של.
גילוק (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מדף הקרח אמרי 
 קואורדינטות:  70°26′00″S 71°52′00″E﻿ / ﻿70.433333333333°S 71.866666666667°E﻿ / -70.433333333333; 71.866666666667
 אורך:  29 קילומטר
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגילוק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגילוק
 
האי גילוק (באנגלית: Gillock Island) הוא אי מכוסה קרח במזרח אנטארקטיקה.
אורכו של האי 32 קילומטרים (מצפון לדרום) ורוחבו 6 קילומטרים (ממזרח למערב).
האי נמצא בצידו המזרחי של מדף הקרח אמרי.
היסטוריה > גילוי האי

האי התגלה על ידי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe) בשנת 1952 בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1947–1946.
היסטוריה > מקור השם

רוסקו קרא לאי על שמו של סגן רוברט א. גילוק (Robert A. Gillock), מצי ארצות הברית, שהיה נווט בטיסות הצילום באזור זה במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
לקריאה נוספת

• R. L. Oliver, P. R. James, J. B. Jago, , P 444
• DK, , P 195
• R.J. TINGEY, , Bureau of Mineral Resources, Geology and Geophysics
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר אורכו של האי 28 קילומטרים
↑  לפי מקור אחר רוחבו של האי בין 4 ל-6 קילומטרים