stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסטיסלב יאנקובסקי
הערות שוליים

↑  "Ростислав Янковский" [Rostislav Yankovsky] (ברוסית).(הקישור אינו פעיל)
↑  Умер брат Олега Янковского. Биография
↑  В Минске умер белорусский актер Ростислав Янковский
↑  Belarusian actor Rostislav Yankovsky passes away aged 86 (אורכב 10.10.2016 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007039044  NKC: js2013747574  VIAF: 296569382   WorldCat (עם VIAF): 296569382
פלפל אנגלי

| פלפל אנגלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים אמיתיים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: הדסיים
סוג:: פימנטה
מין:: פלפל אנגלי
שם מדעי
 Pimenta dioica ‏מריל
פלפל אנגלי (שם מדעי: Pimenta dioica), המכונה גם "פלפל ג'מייקה", "פלפל ההדס", "פימנטה" (Pimenta) וגם "Allspice", הוא תבלין המיוצר מפירותיו של העץ Pimenta dioica, ממשפחת ההדסיים. פירות הבוסר של העץ משמשים כתבלין לאחר שעברו ייבוש. מקור הפלפל האנגלי הוא באנטילים הגדולים, בדרום מקסיקו ובמרכז אמריקה. כיום הוא מגודל באזורים רבים אחרים בעלי אקלים חם.
אטימולוגיה

מקור השם העברי של הפלפל האנגלי הגיע מרוסיה עם העליות הראשונות לארץ[דרוש מקור]. במספר שפות ארופיות הוא נקרא דווקא "פלפל ג'מייקה", בשל מקורותיו באזור ג'מייקה, ושגשוגו הרב באי זה בפרט. לאחר שהאנגלים השתלטו על ג'מייקה ב-1655, הם הגבירו את כמויות הייצור של התבלין והחלו לייצא בכמויות גדולות, ומכאן כנראה נובע שמו ברוסיה, שיבאה תבלינים רבים משם.
באנגלית הוא מכונה "Allspice" (כל-תבלין) – כינוי נפוץ לתבלין זה במספר שפות אירופיות נוספות (בצרפתית למשל הוא מכונה "tout-épice"). נראה כי האנגלים טבעו כינוי זה כבר ב-1621, כשחשבו שטעמו משלב טעמים של מספר תבלינים – קינמון, אגוז מוסקט וציפורן[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  פלפל אנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלפל אנגלי
תמרהינדי

| תמרהינדי |
| --- | --- |
 עץ תמרהינדי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
סוג:: Tamarindus
מין:: תמרהינדי
שם מדעי
 Tamarindus indica ‏לינאוס, 1753

תמרהינדי (שם מדעי: Tamarindus indica; בערבית: تمر هندي, "תמר הודי") הוא עץ במשפחת הקטניות. הסוג Tamarindus כולל רק מין זה. פירות העץ מאופיינים בטעם חמוץ ומשמשים במטבח ההודי, המטבח התאילנדי ומטבחים דרום-מזרח אסייתים נוספים. ממנו מכינים גם משקה המכונה תמרהינדי.
עץ טרופי שמקורו באפריקה הטרופית. משם הגיע להודו ודרכה אל הפרסים והערבים שקראו לו "תמר הינדי", שם שאומץ לאחר מכן בשאר העולם. הפרי היה ידוע היטב למצרים וליוונים הקדמונים במאה ה-4 לפנה"ס. [דרוש מקור]
תיאור

העץ התאקלם לפני זמן רב בדרום-מזרח אסיה ובאיי האוקיינוס השקט. התמרהינדי נשתל בהצלחה במקסיקו, בברמודה, ובאיי בהאמה.
באזורים טרופיים, כולל דרום פלורידה, מגדלים אותו לצורך הצללה, כעץ פרי, בצידי הדרכים, בחצרות הבתים ובפארקים. ניתן למצוא גידולים מסחריים רבים במקסיקו, בליז, בארצות נוספות במרכז אמריקה ובצפון ברזיל ובהיקפים גדולים במיוחד בהודו.
העץ גדל עד גובה של 20 מטר, ונשאר ירוק עד באזורים ללא עונה יבשה. העץ מכיל ליבה בצבע אדום כהה ומעליה שכבה רכה יותר וצהבהבה. העלים כוללים 10 עד 40 עלעלים והפרחים צומחים באשכול. הפרי חום, בצורת תרמיל, ומכיל ציפה חומצית והרבה זרעים קשים.
שימושים > בקולינריה

ציפת הפרי אכילה ופופולרית. משתמשים בה כתבלין במטבחים האסיאתים ובמטבחי אמריקה הלטינית. הוא גם מרכיב חשוב ברוטב ווסטרשייר וברוטב HP ומשמש ומרכיב עיקרי ברוטב של המנה התאילנדית פאד תאי.
הציפה הירוקה של הפרי הטרי מרירה מאוד וחומצית. מוסיפים אותה לרוב למאכלים מלוחים ומתובלים. הפרי הבשל מתוק יותר, אך עדיין חמוץ במיוחד. בתאילנד ניתן למצוא מינים מתורבתים, כמעט ללא מרירות, אותם מגדלים במיוחד לאכילה כפרי טרי. הפרי הוא בסיס להכנת תמרהינדי המשקה הפופולרי.
בסיישל יש משקה ממותק מוגז בטעם הפרי.
שימושים > ברפואה העממית

לציפה, לעלים, ולקליפת העץ יש שימושים רפואיים. לדוגמה, בפיליפינים נוהגים לחלוט ולמצות את עלי העץ כתרופה נגד מלריה. גם באיור ודה משתמשים בתמרהינדי לטיפול בבעיות עיכול ובעיות בקיבה.
שימושים > בגינון

עצי תמרהינדי נפוצים מאוד בדרום הודו, במיוחד בטאמיל נאדו ואנדרה פרדש. משתמשים בהם כעצי נוי ולהצללה בצידי הדרכים והכבישים. במטבחים של שתי המדינות התמרהינדי נפוץ במיוחד בבישול. עץ התמרהינדי הפך פופולרי כבונסאי, במיוחד בארצות אסיאתיות כמו אינדונזיה, טייוואן והפיליפינים.
הערות שוליים

↑  תמרהינדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
עלי התמרהינדי והפרי
שוש קירח

| שוש |
| --- | --- |
 שׁוּשׁ קירח
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קיטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: שוש
מין:: שוש קירח
שם מדעי
 Glycyrrhiza glabra ‏לינאוס, 1753
Glycyrrhiza glabra
שוש קירח (שם מדעי: Glycyrrhiza glabra; מכונה גם אקסוס, ליקוריץ) הוא צמח עשבוני רב שנתי בעל פרח פרפרני, ופרי תרמיל שטוח המכיל עד שבעה זרעים. הצמח מתפשט באמצעות מערכת של קני שורש המסתעפים בקרקע.
שמו המדעי מגיע מהמילים היווניות מתוק - glykys ושורש - rhiza. מקור השם העברי הוא בארמית, ומוזכר בתלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף י"ב, עמוד ב'.[דרושה הבהרה]
חלקי הצמח

חלקי הענף
הפרח
הגזע
חלקי הגזע לצורך הכנת מקלות שוש
שורשי הגזע לאחר שנטחנו להכנת התבלין
שימושים

מתמצית השורשים המתוקים של הצמח מכינים באגן הים התיכון משקה קר ומתוק הקרוי בערבית: "שראב ערק סוס شراب عرق السوس", בעבר היו נוהגים ערביי ארץ ישראל להסתובב עם קנקן ובתוכו המשקה בעיקר לאחר סוף צום הרמדאן. בארצות רבות ובעיקר במדינות אנגלו-סקסיות מקובל להכין ממנו סוכריות ליקריץ הנקראות גם: "במבליק". בארץ ישראל גדל הצמח בבתי גידול לחים בשפלת החוף ובגולן.
לשורש שוש קירח מגוון שימושים נוספים, בעיקר בתעשיית הטבק ובתעשיית התרופות. לאחר מיצוי השורש משתמשים בשארית כמייצב קצף עבור חומרים לכיבוי אש. גבעול מיובש של שוש קירח, הקרוי "מקל שוש", משמש במטבח בתור תבלין לתיבול משקאות. אצל יהודי מרוקו נהוג להכניס את המקלות המיובשים לתוך משקה הערק בתוספת של פלחי אתרוגים, ובכך להטעים אותו.
סוכריות ליקריץ
זהירות במינון

גליצריזין יכול לגרום לרמות האשלגן בגוף לצנוח. כשזה מתרחש, חלק מהאנשים עלולים לחוות עלייה בלחץ הדם, הפרעות קצב לב, בצקות ואי ספיקת לב. לכן, מוצרים משורש הליקוריץ המכילים גליצריזין - לרבות ממתקי ליקוריץ שחור ותה ליקוריץ - עלולים להיות מסוכנים בצריכה גבוהה ובמיוחד לאנשים עם רקע של מחלות לב או יתר לחץ דם.
הערות שוליים

↑  שוש באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שוש קירח, באתר "צמח השדה"
↑  "איך הפך שוש קירח לצמח מרפא". יום חמישי, 30 בינואר 2020
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529235005171  BnF: cb121636634 (data)  GND: 4183987-0  LCCN: sh85076776  NKC: ph579343
בניחוח חדש

| --- | --- |
עטיפת הספר
עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  זאב שרון
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  ספריית בית אל
 תאריך הוצאה:  1994
 מספר עמודים:  204
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002475399, 002523188, 002399911
בניחוח חדש הוא ספרו השני של הרב זאב שרון שיצא בהוצאת ספריית בית אל. הספר מספר על בחור חרדי שמתגייס לצה"ל.
עלילה

הסיפור נפתח במלחמת ששת הימים. אברהם, גיבור הסיפור, הוא ילד קטן היוצא עם סבתו לרחוב לחלק לצנחנים עוגיות. הוא נתקל בחייל המילואים החילוני גיורא, האומר לו שהוא דומה לבתו הקטנה, שאליה הוא מתגעגע. גיורא מבקש מאברהם לשלוח למשפחתו מכתב שלא הספיק לשלוח ואברהם מסכים.
לאחר מספר שנים אברהם מחליט, בניגוד לדרך החרדית שעליה התחנך, להתגייס לצה"ל ולהתנדב לחטיבת הצנחנים. אביו מנתק עמו את הקשר. כדי להתקבל לצנחנים אברהם משקיע מאמצים רבים, אך אף מפקד לא רצה לקבל אותו למחלקה שלו, מלבד גדי, מפקד מחלקה. אברהם משובץ בגדוד 202 ועובר הכשרה כלוחם. מפקדו גדי תומך בו מאוד. בצבא נתקל אברהם בקשיים. הוא אינו מקובל בקרב חבריו עקב אורח חייו החרדי. הוא נוהג לצטט פסוקים וללמוד גמרא בזמנו הפנוי. במהלך פעילות מבצעית בגבול הצפון, נתקל מארב בפיקוד סמל המחלקה במחבלים ואברהם מצטיין בקרב. חברו הטוב ביותר של אברהם, כפיר, מזמין אותו לקיבוץ בשבתות שבהן הנסיעה הארוכה לירושלים עלולה לגרום לו לחלל את השבת. כפיר מכיר לאברהם את בת דודתו לילך. הם מתקרבים זה לזה ואברהם מציגה בפני משפחתו. בהמשך מגלה אברהם שאביה של לילך הוא לא אחר מאשר הצנחן גיורא שביקש ממנו בילדותו לשלוח את המכתב, ונהרג לאחר מכן במלחמה.
הקשר בין לילך ואברהם מתהדק. מהרמזים בספר ניתן שהם מקיימים יחסי אישות. אברהם מתקשה להשלים עם החטא והוא מחליט, בכאב גדול, לנתק את הקשר. לילך נפגעת מאוד. לאחר זמן מה פורצת מלחמת לבנון הראשונה, במהלכה נהרג גדי בקרב עם מחבלים ואברהם נפצע. לאחר שהשתחרר מבית החולים הוא מבקש את סליחתה של לילך.
הספר נגמר בסוף פתוח.
אבוש ורבר

אבוש ורבר (באנגלית:Abush Verber; בגרמנית: Abush Werber; ‏17 בספטמבר 1908, ראדום, פולין - 24 בנובמבר 1975, תל אביב). היה מנהיג "פועלי ציון שמאל" בבלגיה ואחד ממקימי הוועד להגנת היהודים במדינה זו, שמטרתו הייתה להציל יהודים מידי הגרמנים הנאצים ושותפיהם. ורבר תרם תרומה מכרעת לארגונו ולפעילותו הסדירה בשנות הכיבוש הגרמני בבלגיה.
ביוגרפיה

ורבר נולד בעיר רדום שבפולין, למשפחת פועלים ענייה ושומרת מצוות. הוא היה הבן השישי מתוך 7 ילדים במשפחה. בגיל 11 מרד בכללי הלימוד הנוקשים שהיו נהוגים ב"חדר", עזב אותו ולא חזר. בספרו ״יהודים מצילים יהודים לנוכח ההשמדה״, כתב אברהם מילגרם על ורבר: "המעשה הזה ביטא לראשונה את הצד הנון-קונפורמיסטי באישיותו, תכונה שליוותה אותו לאורך חייו והתבלטה ביתר שאת בתקופת הכיבוש הנאצי".
הוא עבד לפרנסתו בתפקיד גּוֹזֵר בבית מלאכה לייצור נעליים. במקביל, לא ויתר על השכלה כללית והצטרף לחברת "שיעורי ערב", שהחלה את פעילותה ברדום בשנת 1920. החברה נכללה ברשת החינוכית ציש"א ("הארגון המרכזי של בתי הספר דוברי יידיש"), שהוקמה ביוזמתם של אנשי רוח יהודיים ממפלגות ה״בונד״ ו״פועלי ציון שמאל״. מטרותיה היו הקניית חינוך אוניברסלי המבוסס על ערכים חילוניים ושוויון חברתי לילדים מגיל הגן ועד בוגרים, כדי שיוכלו להשתלב בחברה הנוצרית. בד בבד, הצטרף ורבר לשורות ה״יוגנט״ (״יוגנט פארבאנד יוגנט״), שהייתה תנועת הנוער של מפלגת ״פועלי ציון שמאל״ בפולין.
בזכות הפעילות החינוכית הנמרצת של ה״יוגנט״ הרחיב ורבר את אופקיו, וצימאונו לידע והשכלה גדל. הוא נרשם לספרייה היידית של רדום, ושם לו למטרה לקרוא את כל ספריה לפי סדר אלף בית. בנוסף, מימן לעצמו שיעורים פרטיים להשלמת לימודיו, על ידי כך שחסך כסף ממשכורתו הדלה. במשך השנים הפך לאוטודידקט בעל השכלה רחבה. הוא דיבר 5 שפות: יידיש, עברית, פולנית, צרפתית וגרמנית, ואף לימד סוציולוגיה של עם ישראל והיסטוריה של תנועת הפועלים היהודית. ורבר השקיע את רוב מרצו בהפצת תרבות היידיש.
התכונות המנהיגותיות שלו התגלו עוד בהיותו בפולין, והדבר בא לידי ביטוי, כאשר שיקם את ארגון הנוער של מפלגת ״פועלי ציון שמאל״ ברדום, לאחר שנעצרו ראשי התנועה בשנים 1924–1925. בשנת 1927, התקיים הקונגרס הראשון ״זהב ורשה״, בחסות חברת ״שעורי ערב״, והוא נשלח לייצג את המפלגה בקונגרס זה. אולם, מספר גורמים הביאוהו לידי הכרה שעליו לעזוב את פולין ולעבור למדינה אחרת: המשבר הכלכלי ששרר במדינה לאחר מלחמת העולם הראשונה; התגברות האנטישמיות עם עליית כוחה של אנדציה (Endecja), שהייתה מפלגת ימין לאומנית ואנטישמית ורדיפת אנשי השמאל על -ידי המשטרה הפולנית. לבסוף, החליט לעזוב את פולין ולנסות את מזלו בבלגיה. גם כאן היו שני שיקולים למעבר לבלגיה: אחיו הבכור, בונים, וחברו הטוב בצלאל קסטנר (מונה למזכיר המדור היהודי במפלגה הקומוניסטית הבלגית), היגרו אליה קודם לכן; היהודים בבלגיה זכו לשוויון זכויות.
בשנת 1930 השתקע ורבר בבריסל, הצטרף לשורות מפלגת ״פועלי ציון שמאל״ וצורף לוועד המרכזי של המפלגה. הוא הופקד על ניהול מחלקת החברה שלה. לפרנסתו, חזר לעסוק כגוזר נעליים ובמקביל חזר לספסל הלימודים. בערב לימד היסטוריה ותרבות יהודית ויידית וכן לימד את שפת היידיש בקרב בני הנוער והפועלים היהודים.
פּוֹעֲלוֹ בקרב הקהילה היהודית בבלגיה

ורבר מצא בבלגיה כר פורה לפעילותו. הקהילה היהודית שהתגבשה שם בין שתי מלחמות העולם מנתה כ-60 אלף נפש. כ-90% מהם היו מהגרים דוברי יידיש מארצות מזרח אירופה ופליטים שברחו מגרמניה הנאצית, רובם חסרי נתינות בלגית.
הם השתקעו ברבעים שיצרו ב-4 הערים הגדולות: בריסל, אנטוורפן, ליאז׳ ושרלרואה, והעתיקו את מבנה התעסוקה שאפיין את החברה היהודית בארצות מוצאם למקום מושבם החדש, דהיינו התמקדות ב"סקטור השלישי" בייצור ביתי חצי תעשייתי של מוצרי צריכה לא חיוניים. בשל כך גברה פגיעותם בעת המשבר הכלכלי של שנות ה-30. רובם היו בעלי מלאכה זעירים בענפי הביגוד, בעיבוד עורות, בתעשיית המזון ובתעשיית היהלומים באנטורפן. בעיר ליאז, השתלבו מקצתם בתעשיית המתכת והפחם.
הואיל והופקד על ניהול מחלקת החברה של מפלגת ״פועלי ציון שמאל״, הוא יזם את הקמתם של מספר ארגונים וביניהם המועדון העממי (״פאלקס-קלוב״), בית הספר לחינוך (״שול פאר דערציונג״) וספרייה יידית. ברם, עיקר מאמציו יֻחֲדוּ לביסוס תנועת הנוער של ״פועלי ציון שמאל״ - ״יונגבור״ (קיצור של "נוער בורוכוב"), כפי שכונתה בבלגיה, ושימש להם מדריך רוחני, בכך שדאג ללמד את בני הנוער יהדות ולימודי ארץ ישראל, לימדם את משנתו של דב בר בורוכוב (היה ממייסדי המפלגה), ופרסם למענם את העיתון ״אונזער רוף״ ("הקריאה שלנו"). בפעילותו תרם תרומה ניכרת לביסוס מעמדה של מפלגת ״פועלי ציון שמאל״ בקרב היהודים בבריסל ערב פרוץ המלחמה. זמן קצר לאחר שהשתקע בבלגיה, פגש את שפרה טרוצקי וב-1931 נשא אותה לאישה. ברית הנישואין ביניהם חפפה לברית הרעיונית ולגרעין הקשה של המפלגה, שכן שפרה ורבר (טרוצקי), הייתה אחת הפעילות המרכזיות בה. אחיה דוד (דוד'ה) טרוצקי ואשתו פאולינה נמנו אף הם עם חברי המפלגה המסורים ביותר. שלושתם סיימו לימודים אקדמיים באוניברסיטת גנד (Gand): שפרה בבית ספר הגבוה למסחר, דוד'ה בהנדסה כימית ופאולינה ברפואת שיניים.
פרוץ המלחמה בבלגיה > הבריחה מבלגיה וההחלטה לחזור

פלישת צבאות גרמניה להולנד, בלגיה וצרפת באביב 1940 גרמה לזרם עצום של פליטים הנסים בבהלה לכיוון דרום צרפת. שתי המשפחות, ורבר וטרוצקי, עזבו אף הן את בריסל, ולאחר תלאות רבות נקלעו לעיירה צרפתית, ושהו בה כ־5 חודשים. במשך תקופה זו הוצעו למנהיגים היהודים ביניהם אבוש ורבר ודוד׳ה טרוצקי ובני משפחותיהם ויזות הגירה לארצות הברית. אולם, ורבר וטרוצקי סירבו להצעה וחזרו לביתם בבריסל, בעוד שאחרים כמו יהודה טיברג ושלמה הוכברג החליטו לקבל את ההצעה ועברו לארצות הברית. ורבר הבהיר במכתב ששלח באפריל 1944 לחבר מפלגה שמצא מקלט בשווייץ את המניעים לשובם לבריסל - הדאגה לגורל היישוב היהודי בשעת צרה והחלטתם להתמסר לפשוטי העם. הוא לא היה מסוגל לעזוב את "ההורים הזקנים שלנו, האנשים האלה החלשים והחולים, רק כדי לשפר את מצבנו האישי." המחויבות לקהילה והרגש ההומניטרי כלפי היהודים הנזקקים הכריעו את הכף. שפרה אשתו ובנם, מישל בן השנתיים, הצטרפו אליו בהמשך. עם שובו התברר לורבר שהוא נשאר לבד להנהיג את המפלגה. בשובם לבלגיה נרתמו ורבר וחברי ״פועלי ציון שמאל״ שנשארו, לשקם את מוסדות המפלגה והצטרפו למאמץ הכללי של הקהילה המאורגנת, כדי לחזור לשגרת חיים בתנאים לא רגילים.
ורבר שב והפעיל את הספרייה ביידיש, חידש את פעילותו של בית הספר ״שול פאר דערציונג״ ואת פעילות תנועת הנוער. במקביל פתח מחדש מאיר טבקמן את מועדון הספורט של ״פועלי ציון שמאל״ - שטרן. כדי להתמודד עם המצוקה הכלכלית ההולכת וגוברת בקרב היהודים יזם ורבר את הקמתו של ארגון הסיוע והסעד "עזרה הדדית" (״קעָגזֵייטיקע הילף״) שפעל בן זמנית עם ארגון "יידישׁער סאָלידאַריטעט״ (סולידאריות יהודית) שהקימו יהודים המקורבים למפלגה הקומוניסטית. שני המוסדות הללו, היוו את הבסיס ל״וועד להגנת היהודים בבלגיה״ (C.D.J. - Comité de Défence des Juifs) העתיד לקום. יזמתם נבעה מן האוריינטציה החברתית שוויונית שלהם ומהתפקיד המוביל שייחסו למעמד הפועלים. חברי "עזרה הדדית" ציידו את היוצאים בחבילות מזון, בביגוד, בשמיכות ובמענק כספי לנזקקים.
שני ארגוני הסעד המחתרתיים, "עזרה הדדית" ו-"סולידריות", התמודדו בנפרד עם הצורך בהסתרת ילדים והושטת עזרה למבוגרים. שפרה, אשתו של רבר, הקימה במסגרת "עזרה הדדית" מחלקה לטיפול בילדים וריכוזה את כל נושא הצלתם: מציאת ילדים, רישומם, חיפוש משפחות ומוסדות שהיו מוכנים לקלוט אותם.
פרוץ המלחמה בבלגיה > המפנה של דצמבר 1941

בדצמבר 1941 הכריזו שלטונות הכיבוש על שתי גזרות אנטי יהודיות חדשות:
פרוץ המלחמה בבלגיה > הקמת ועד הארגונים היהודיים בבריסל

בשנת 1942 הוקם ״ועד הארגונים היהודיים בבריסל״, אשר ייצג כ־27 גופים שונים, מקומוניסטים ועד חרדים. הוועד הוקם ביוזמתו של ורבר שיצר קשר עם מכרו הקומוניסטי הרץ יושפה אשר היה חבר הוועד הארצי "חזית העצמאות" (Front de l'Indépendance) - שהיה ארגון מחתרתי בלגי אנטי נאצי שאיגד כוחות שונים ומגוונים לשחרור בלגיה. והיה מי שטיפל בנושא.
באספת הקמתו של הוועד להגנת היהודים השתתפו: אמיל המברזין (Émile Hambresin) - קתולי-קומוניסטי, נשיא הוועד הבלגי נגד הגזענות וחבר הוועד הארצי של "חזית העצמאות", הרץ יושפה, אז'ן הלנדאל (Hellendael Eugène) - חבר האי"ב, מוריס מנדלבאום (Mandelbaum Maurice) מארגון "סולידאריות יהודית", אדוארד רוטקל (Eduard Rotkel) - מזכיר הקהילה היהודית בבריסל, אבוש ורבר, חיים פרלמן (Perelman Chaim) - פרופסור מהאוניברסיטה החופשית של בריסל, שהיה ציוני בעל קשרים בחוגים האוניברסיטאיים השונים, ובנימין ניקרק (Benjamin Nykerk) - התנסה בהסתרת יהודים לתקופות קצרות אצל משפחת פרלמן. הקמתו של הוועד הייתה חיונית בגיבוש איחוד היהודים בצרפת ובבלגיה. והייתה אבן דרך במסורת של שיתוף פעולה רחב, שעתיד לשכפל את עצמו תחת הכיבוש הנאצי. ״ועד הארגונים היהודי״ היה ארגון ההתנגדות המשמעותי ביותר שהוקם בבלגיה, בהובלת המפלגה הקומוניסטית, בחודש מרס 1941, הקים הארגון הקים באזור בריסל רבתי כ-20 ארגוני משנה מקצועיים (לעו"ד, מורים וכו') והסכים להקים בתוכו גוף נוסף, שעתיד לסייע במאבק למען הגנת היהודים מפני הנאצים. פעילותו של ורבר בהקמת הוועד זיכתה אותו בכינוי "הדיפלומט" וחיזקה את מעמדה של מפלגת ״פועלי ציון שמאל״ בקהילה. בחסות הוועד הוקמה האוניברסיטה העממית הראשונה ביידיש בבריסל.
פרוץ המלחמה בבלגיה > הפעילות כראש מחלקת התעמולה והעיתונות המחתרתית

ורבר עמד בראש מחלקת התעמולה והעיתונות המחתרתית, שעודדה את האוכלוסייה היהודית להתנגד להוראות הגרמנים וליוזמות "איגוד יהודי בלגיה" (האי"ב) (Association des Juifs en Belgique - AJB), שהוקם בפקודת הממשל הצבאי בבלגיה וועד הארגונים ראה בו גוף משתף פעולה. הואיל ועמד בראש המחלקה לאורך שנות המלחמה, ערך ורבר כ-5 עיתונים, ביניהם ניתן לציין את הביטאון המחתרתי של ״מפלגת פועלי ציון״ ביידיש - ״אונזער ווארט״ ("המילה שלנו"), שהופץ בבלגיה בקרב היהודים שהסתתרו במקומות מסתור שונים במדינה (מדצמבר 1941 ועד שחרור בלגיה בספטמבר 1944). הגיליון הראשון של הביטאון פורסם בדצמבר 1941. ורבר שימש כעורך הראשי, ודוד׳ה טרוצקי ואברהם ריבה שימשו כעורכי המשנה. עד שחרורה של בלגיה מעולם של הגרמנים, הוא יצא לאור כמעט מדי חודש בחודשו, ועד מרץ 1943 היה העיתון היחיד שהופץ ביידיש, הוא נדפס ב־500 עד 1000 עותקים, אשר הועברו מיד ליד. עיתון נוסף שערך היה העיתון Le flambeau ("הלפיד"). בנוסף, כתב מאמרים לעיתוני ״מפלגת פועלי ציון שמאל״.
פרוץ המלחמה בבלגיה > מחלקת זיוף התעודות

ורבר אבוש עמד גם בראש מחלקת זיוף התעודות אשר נשענה במידה רבה על אלברט וולף (Wolf Albert), שהיה חבר הוועד בסניף העיר ליאז'. וולף, היה עובד דפוס במקצועו, יצר תעודות מזויפות ופנקסי קיצוב ברמה גבוהה, סיפק ל"וועד להגנת יהודים" את מה שנדרש ממנו ודאג להעביר חלק מתוצרתו לטובת "חזית העצמאות", עבור אותם אלה שהצליחו לחמוק מעבודות הכפייה בגרמניה ופעילי מחתרת.
הוקרה

בחודש מאי 2019, התקיים טקס יחיד במינו בישראל ומחוצה לה שהוקדש להוקרת פועלם והנחלת מורשתם של היהודים אשר הצילו את בני עמם במהלך השואה. במהלך הטקס הוענק ״אות המציל היהודי״ על ידי המרכז העולמי של בני ברית והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה. הטקס הוקדש ליוזמים וחברים בולטים בוועד להגנת יהודים: ביניהם היה אבוש ורבר ואחרים.
הערות שוליים

↑  Interview de Abush Werber concernant Linke Poale Zion - CDJ, EHRI
↑  אבוש ורבר, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-ii
1 2 3 4 5 6 7 8  אברהם מילגרם, יהודים מצילים יהודים לנוכח ההשמדה, יד ושם: יד ושם, 2014, עמ' 297-305
↑  יואל רוזמן, שלומית אביאסף (ע), ״יוגנט - פועלי ציון״ תנועת האם של ״הנוער הבורוכובי״, הנוער הבורוכובי ודרור - נוער בורוכוב בפולין אחרי השואה, ירושלים: יד טבנקין, 1999, עמ' 16. (בעברית)
↑  אברהם מילגרם, יהודים מצילים יהודים לנוכח ההשמדה, יד ושם: יד ושם, 2014, עמ' 305-297
↑  אברהם מילגרם, יהודים מצילים יהודים לנוכח ההשמדה, יד ושם: יד ושם, 2014, עמ' 297-205
1 2 3 4 5 6  הגיבורים מבלגיה, באתר קק״ל לצעירים - החטיבה לחינוך ולקהילה
↑  אלן שניידר, ד"ר צילה הרשקו, חנה ארנון, יובל אלפן, נעה גדרון, יהודים שהצילו יהודים שואה, המרכז העולמי של בני ברית, ירושלים; הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודיים בשואה, ניסן תש״פ (מרץ 2020), עמ' 21. (בעברית)
↑  ציון סולטן, טכס להוקרת פועלם ומרשתם של יהודים שהצילו יהודים ביער הקדושים, באתר ״שמשנט״ - הפורטל של בית שמש ומטה יהודה, ‏30 אפריל 2019 (בעברי)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513137005171  GND: 119093235  ISNI: 0000 0000 3111 807X  LCCN: n88174746  VIAF: 40180813   WorldCat (עם VIAF): 40180813
כרוויה תרבותית

.
| כרוויה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: כרוויה
מין:: כרוויה תרבותית
שם מדעי
 Carum carvi ‏ליניאוס
פירות הכרוויה
כְּרַוְיָה תַּרְבּוּתִית (שם מדעי: Carum carvi) היא צמח ממשפחת הסוככיים אשר צומח באירופה ובאסיה. קיימים זני כרוויה תרבותית חד-שנתיים, דו-שנתיים ואף תלת-שנתיים. הצמח דומה בצורתו לצמח הגזר ועליו גזורים או מנוצים. לצמח פרחים קטנים לבנים או ורודים. הכרוויה צומחת במקומות חמים ומוארים, בקרקע יבשה.
פירות הצמח (הנחשבים לעיתים בטעות לזרעים) משמשים כתבלין, המוכר בישראל בשמו הגרמני קימל. הפירות הם דו-זירעונים בצורת סהר וגודלם כ-2 מילימטרים. הם דומים במראם לפירות של כמון (שגם הוא ממשפחת הסוככיים), המשמשים גם הם כתבלינים וקל להתבלבל ביניהם, אם כי טעמיהם וריחותיהם שונים מאוד.
שימושים

הכרוויה משמשת כתבלין נפוץ במטבחים אירופיים (בעיקר במרכז אירופה ובצפונה). לחם המכיל כרוויה ("לחם קימל") היה נמכר בעבר בישראל באופן נרחב. כרוויה משמשת גם לתיבול תבשילי בשר, כגון גולאש; להכנת כרוב כבוש, וכמרכיב במשקאות חריפים כגון אקוואויט. הכרוויה נמכרת ונצרכת לרוב כפירות שלמים ולא טחונים לאבקה, אם כי מכירת ושימוש בפירות הטחונים קיים.
בדומה לסוככיים אחרים, ניתן גם להשתמש בשורש הכרוויה לבישול, אולם הוא אינו נפוץ בשווקים בצורה זו. במטבח הלובי משתמשים באבקת כרוויה יחד עם כמון לתיבול מגוון תבשילים, והיא משווקת בישראל כ"קימל טחון".
שמן המופק מזרעי הכרוויה משמש גם כתמצית ריח בייצור תמרוקים.
לכרוויה גם מסורת של שימושים רפואיים, בעיקר לבעיות בקיבה. מחקרים עדכניים ומתמשכים מציעים שצריכת כרוויה תרבותית יכולה לסייע כתומכת בפונקציות אנדוקריניות, במיוחד כאלו הקשורות להפרעות בבלוטת התריס ולמחלות אוטואימוניות (ראו מחלת השימוטו).[דרוש מקור]