stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית"ר טוברוק
שחקנים מפורסמים שגדלו במועדון

שמעון אבו חצירא
גיא אסולין
שלומי ארבייטמן
שי בירוק
אייל גולסה
משה גלאם
חן עזרא
דיא סבע
בן והבה
אלון תורג'מן
איתמר שבירו
אלירן דנין
זאב חיימוביץ'
אלמוג כהן
אבי כנפו
שי מימון
ויקטור מרעי
איתן אזולאי
קני סייף
ממותה

ערך זה עוסק בסוג נכחד של בעל חיים ממשפחת הפיליים. אם התכוונתם למשפחה בסדרת הפילאים, ראו .
| ממותה |
| --- | --- |
 למעלה, ממותה קולומביאנית משוחזרת למטה, השוואת גדלים של כמה מיני ממותות ואדם
תקופה
פליוקן-אמצע הולוקן, כ-5,000,000–4,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בעלי חדק
משפחה:: פיליים
סוג:: ממותה
שם מדעי
 Mammuthus ‏Brookes, 1828
תחום תפוצה


השוואה בין ממותה (משמאל) ומסטודון (מימין)
ציור מערות של ממותה.
העץ האבולוציוני של הסוגים "ממותה" (הענף הימני, הכחול, בו כל השמות מתחילים ב M.), "הפיל האסייתי" (הענף האמצעי, האדום, בו כל השמות מתחילים ב E.) ו"הפיל האפריקני" (הענף השמאלי, הירוק, בו כל השמות מתחילים בL.) שלושת המינים היחידים ששרדו מסומנים בעזרת חץ מעל שמם. ציר הגובה מסמן את זמן המחיה של המינים במיליוני שנים לפני היום.
ממוּתַה (שם מדעי: Mammuthus) היא סוג נכחד של יונקים בו היו לפחות תשעה מינים, מסדרת הפילאים. מיני הסוג דומים לפיל אך חלקם היו גדולים ושעירים ממנו. המינים האחרונים מהסוג נכחדו ברובם בסוף עידן הקרח האחרון לפני כ-11,000 שנים. אוכלוסייה שרידית של ממותות צמריות התקיימה באי וראנגל בסיביר עד לפני כ-4,000 שנה בלבד.
מקור השם

המילה mammoth הופיעה בשפה האנגלית רק בשנת 1706, אך היא מופיעה במקורות רוסיים כבר בשנת 1578, בצורת mamant, במובן של עצם שהיה שייך ליצור הנקרא היום ממותה. המקור הרוסי התייחס לנושא בעקבות גילוי עצמות ממותות בסיביר.
אבולוציה

ההיסטוריה האבולוציונית של הממותות פרושה על פני 25 מיליון שנה. לפיליים ולממותות היה אב קדמון משותף שחי לפני 23 מיליון שנה. בניגוד לסברה העממית, המסטודון היה רק קרוב משפחה רחוק של הממותות, וחלק מענף נפרד בסדרת הפילאים.
מקור אבות הממותות הוא כנראה באפריקה, במיוקן המאוחר, ויצורים אלה היו מותאמים לאקלים טרופי. הם נדדו, בחיפוש אחר מקומות חיות נוספים. בסין, במיוקן המאוחר, התחיל תהליך אבולוציוני אשר המשכו התרחש בצפון מזרח סיביר, לפני מיליון שנים אחד. התוצאה של תהליך זה הייתה המעבר מממותת הערבה לממותה הצמרית, כפי שהיא מוכרת מהמאובנים. היא הייתה מותאמת לחיים באזורים קרים, נטולי עצים. בפלייסטוקן המאוחר הממותות היו נפוצות כבר באזורים ממוזגים ובאזורים ארקטיים.הן עמדו בתנאי מחיה אלה תודות להתאמות מיוחדות. אחת מהן היא שדמם לא קפא בטמפרטורות נמוכות.
המינים של סוג זה חיו באזורים נרחבים בעולם- מאובנים שלהם מתקופת הפלייסטוקן נמצאו בכל היבשות חוץ מאוסטרליה ודרום אמריקה. מאובנים מתקופת ההולוקן המוקדם נמצאו בצפון אמריקה.
מאפיינים

רוב הממותות הגיעו לגודל של פיל בן ימינו. רק הממותה הצפון- אמריקאית M. imperator הגיעה לגובה 4 מטרים ומשקלה עלה על 7 טונות. לממותות היו שנהבים ארוכים, מעוגלים וכפופים כלפי מעלה. הנחקר ביותר מבין מיני הממותות הוא המין ממותה צמרית. שרידים מאובנים שלה נמצאו בסיביר והשתמרו היטב בקרקע קפואת עד של אזור זה. השנהב של ממותות אלו היה כה נפוץ בסיביר עד שיוצא, החל מימי הביניים, לסין ואירופה.
עורן העבה של הממותות היה מכוסה שערות ארוכות בצבע חום-כהה, שאורכו הגיע לכדי 50 ס"מ. מתחת לכסות זו, הייתה לממותות גם כסוּת צמרית קצרה וצהבהבה. מתחת לעור הייתה להן שכבת שומן מבודד, שעוביו הגיע ל-8 ס"מ. היו להן גם אוזניים קטנות, אשר הקטינו את איבוד החום.
הממותות חיו יחד בעדרים, וניזונו מצמחים - עשבים ועלים. בשל גודלן, היו להן אויבים מועטים בטבע. למרות זאת, נראה שפרטים חלשים (חולים או צעירים) נטרפו בידי שנחרבים, פנתרים קדמונים וזאבי הבלהות.
הכחדת הממותות

קבוצת מחקר של אוניברסיטת קופנהגן חקרה את תזונתן של ממותות שחיו בתקופה שהחלה לפני 50000 שנה ונמשכה עד לפני פחות מ-10000 שנה . התברר שמזונן התבסס על אחו ארקטי לא קפוא, שבו שלטו צמחים פורחים בעלי עלווה רכה, עשירים בחלבונים. צמחייה זו שרדה עד לפני כ-10000 שנה. אז חלה התחממות של האזור הארקטי והצמחייה השלטת החדשה הייתה מורכבת מדגניים וצמחים מעוצים. נראה שערכם התזונתי של צמחים אלה נמוך יותר ולא הספיק להזנת החיות הגדולות.ייתכן שזו הייתה אחת הסיבות להיעלמותן של חיות אלו. גם הציד בידי אדם תרם לכך. סיבה אפשרית נוספת היא מוטציות מזיקות, שנתגלו ב-DNA של שרידי ממותות שנמצאו באי הקטן. הפרטים שם נאלצו להזדווג עם קרובי משפחה, דבר שכנראה הגביר את התחלואה במחלות גנטיות. ייתכן שגם היא תרמה להכחדתם.במחקר שפורסם ב 2024, נטען שהקירבה הגנטית לא הייתה ככל הנראה הסיבה להכחדה של שרידי הממותות.
תוכניות עתידיות

לעיתים נמצאות בסיביר ממותות שנכלאו בטיט שקפא ושימר אותן היטב, בזכות הקור העז השורר דרך קבע במקום. השימור היה טוב עד כדי כך שבשרן נמצא עדיין ראוי למאכל כלבי המזחלות בעת מציאתן. מחומר כזה אף שוחזר רצף הדנ"א של הממותה. בספטמבר 2021 הודיעה חברת קולוסאל (Colossal), שמשתפת פעולה עם גנטיקאי מאוניברסיטת הרווארד, כי בעזרת טכנולוגיית CRISPR חדשה, היא פועלת לכך שגור חדש של ממותה צמרית ייוולד בעוד ארבע עד שש שנים.
מיני הממותה

סוג: ממותה (Mammuthus )
מין: ממותה אפריקנית (Mammuthus africanavus)
מין: ממותה קולומביאנית (Mammuthus columbi)
מין: ממותת כרתים גמדית (Mammuthus creticus)
מין: ממותה ננסית (Mammuthus exilis)
מין: ממותה למרמוראי (Mammuthus lamarmorai)
מין: ממותה דרומית (Mammuthus meridionalis)
מין: ממותה צמרית (Mammuthus primigenius)
מין: ממותה רומנוס (Mammuthus rumanus)
מין: ממותה דרום אפריקנית (Mammuthus subplanifrons)
מין: ממותת הערבות (Mammuthus trogontherii)
הערות שוליים

↑  Stuart, A. J., Sulerzhitsky, L. D., Orlova, L. A., Kuzmin, Y. V., & Lister, A. M. (2002). The latest woolly mammoths (Mammuthus primigenius Blumenbach) in Europe and Asia: a review of the current evidence. Quaternary Science Reviews, 21(14), 1559-1569.
↑  צוות האתר, mammoth, Oxford English Dictionary
↑  Mammoth evolution as a model for species origins, natural history museum
↑  Phylogeographic analysis of the mid-Holocene Mammoth from Qagnax Cave, Alaska
1 2  Adrian Lister, Mammoth evolution as a model for species origins, מוזיאון המדע, לונדון
↑  צוות האתר, מה הייתה הממותה?, באתר אנציקלופדיה אאורקה
1 2 3  צוות האתר, mammoth, בריטניקה, ‏מרץ 2023 (באנגלית)
↑  צוות האתר, Study shows flowers powered the woolly mammoth, אוניברסיטת אלברטה, ‏פברואר 2014
↑  צוות האתר, When flowers died out in Arctic, so did mammoths: genetic analysis finds vegetation change around same time as megafauna extinction., The Free Library, ‏מרץ 2014
↑  יואב מה-טוב, האם תעלומת ההיכחדות הסופית של הממותות עומדת בפני פיצוח?, באתר הארץ, 6 ביולי 2023
↑  ו-AP, האם הממותות יחזרו?, באתר ynet, 20 בנובמבר 2008
↑  Adv Exp Med Biol. 2014;753:489-502. Cloning the mammoth: a complicated task or just a dream? Loi P, Saragusty J, Ptak G.
↑  AFP, חברה הכריזה: נחזיר את הממותה הצמרית לחיים בתוך שש שנים, באתר ynet, 14 בספטמבר 2021
↑  יונת אשחר, החיות שיוחזרו מהכפור, באתר מכון דוידסון, ‏ינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546071305171  LCCN: sh85080280  NDL: 00567453  NKC: ph376360 
תמונה תלת־ממדית של שלד של ממותה. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
פר גינט (גריג)

פר גינט אופוס 23 ברשימת יצירותיו של המלחין הנורווגי אדוורד גריג, היא המוזיקה שכתב גריג בשנת 1875 למחזה פר גינט, לבקשת כותב המחזה, הנריק איבסן. ביצוע הבכורה של היצירה חפף את זה של המחזה ב-24 בפברואר 1876 בכריסטיאניה (כיום אוסלו).
בהמשך יצר גריג שתי סוויטות מן המוזיקה ל"פר גינט". חלקים מסוויטות האלה נעשו פופולריים מאוד במשך השנים.
רקע

אדווארד גריג (1907-1843) היה מראשי המוזיקאים הסקנדינבים. אף כי הלחין מספר רב של יצירות קצרות לפסנתר ויצירות מוזיקה קאמרית, המוזיקה שכתב גריג למחזה של איבסן בלטה במכלול יצירתו. במקור הלחין 90 דקות של מוזיקה תזמורתית למחזה, ולאחר זמן חזר אליה ושלף ממנה קטעים מסוימים לסוויטות. מסעות פר גינט סביב העולם ובארצות רחוקות מיוצגים בכלי הנגינה שגריג ראה כמתאימים למטרה זו.
כשאיבסן ביקש מגריג להלחין מוזיקה למחזה בשנת 1874, ניתנה הסכמתו של גריג באי-רצון. הסתבר, שהמשימה הייתה
קשה לגריג עוד יותר מששיער בנפשו, כפי שכתב לידיד:
"פר גינט" מתקדם באיטיות, ואין כל אפשרות לסיים אותו עד הסתיו. זהו נושא סורר להחריד.
אשתו, נינה גריג, כתבה על אדוורד והמוזיקה שלו:
ככל שהוסיף ורווה מן הפואמה רבת העוצמה, כן ראה שהוא האדם המתאים ליצירה מכשפת כל כך וחדורה כל כך ברוחה של נורווגיה.
על אף "הצלחתה המסחררת" של הבכורה, מצא גריג לנכון לקבול מרה על הנהלת התיאטרון השוודית, שהנחיתה עליו הוראות מפורטות באשר לאורך כל אחד מקטעי המוזיקה והסדר בו יושמעו:
משום כך נאלצתי לכתוב טלאי על טלאי... בשום מקרה לא הייתה לי הזדמנות לכתוב כפי שרציתי... זו הסיבה לכך שהקטעים קצרים כל כך.
במשך שנים רבות היו רק הסוויטות החלקים זמינות להאזנה מכל המוזיקה, משום שהפרטיטורה המקורית לא יצאה לאור עד 1908, שנה לאחר מותו של גריג, בידי יוהאן הלוורסן.
הפרטיטורה המקורית, אופוס 23

הקלטות רבות נערכו למוזיקה זו. בחלק מן ההקלטות המתיימרות להכיל את מלוא המוזיקה למחזה יש 33 קטעים נבחרים;
ההקלטה בניצוח אולה קריסטיאן רוד מחולקת ל-49 פריטים. שתי ההקלטות כוללות כמה בתי-שיר מן הדרמה, בביצוע שחקנים.
הפרטיטורה המקורית מכילה 26 פרקים. הפרקים המסומנים בהבלטה הם אלה שגריג בחר לשתי סוויטות.
מערכה I
פרלוד: בחתונה (I brudlaupsgarden)
תהלוכת הכלולות (Brudefylgjet dreg forbi)
הולינג (Halling)
מחול אביב (Springdans)
מערכה II
פרלוד: חטיפת הכלה. קינת אינגריד (Bruderovet / Ingrids klage)
פר גינט והבוקרות (Peer Gynt og seterjentene)
פר גינט והאישה בירוק (Peer Gynt og den grønkledde
לפי ההר שלו יישפט (På ridestellet skal storfolk kjennes)
בהיכל מלך ההר (I Dovregubbens hall)
מחול בת מלך ההר (Dans av Dovregubbens datter)
פר גינט נרדף על ידי הטרולים (Peer Gynt jages av troll)
פר גינט והבויג (Peer Gynt og Bøygen)
מערכה III
פרלוד: בעובי היער (Dypt Inne I Barskogen)
שירת סולוויג (Solvejgs sang)
מות אוזה (Åses død)
מערכה IV
פרלוד: שיר בוקר (Morgenstemning)
הגנב והמקבל (Tjuven og heilaren)
מחול ערבי (Arabisk dans)
מחול אניטרה (Anitras dans)
הסרנדה של פר גינט ('Peer Gynts serenade)
פר גינט ואניטרה (Peer og Anitra)
שירת סולוויג (Solvejg's sang)
מערכה V
פרלוד: שיבת פר גינט (Peer Gynts heimfart)
הספינה נטרפת (Skipsforliset)
תמונת יום
סולוויג שרה בבקתה (Solvejg syngjer i hytta)
תמונת לילה (Nattscene)
מזמור לחג שבועות (Pinsesalme)
שיר הערש של סולוויג
הפרטיטורה המקורית, אופוס 23 > באולם מלך ההר (מתוך המערכה השנייה)

המוזיקה מתחילה במשלב נמוך, שקטה ואיטית מאוד. ככל שהשמחה גדלה, כך גם המוזיקה מתגברת והולכת ונעשית שמחה וסוערת. התפתחות המוזיקה מתבטאת בהרחבה במנעד, בעוצמת הנגינה ובמהירות. בהתחלה אופי הקטע כבד, אך הוא נעשה קליל יותר לקראת הסוף. המבנה המוזיקלי מורכב מאותו קטע החוזר על עצמו מבחינה מלודית בגבהים שונים.
הפרטיטורה המקורית, אופוס 23 > שירתה של סולויג (מתוך המערכה השלישית)

פתיחת השיר מורכבת משני חלקים: חלק איטי המנוגן בכלי קשת, וחלק קצבי יותר שמנוגן בכלים בעלי רגיסטר נמוך יותר (בס). השיר עצמו מחולק גם־כן לשני חלקים: החלק האיטי, העצוב ומלא הגעגועים, מול החלק המז'ורי, השמח, והריקודי, המבטא את שמחתה של סולויג לקראת חזרתו של פר גינט מהמסע. המשקל מתחלף גם הוא: מארבעה רבעים לשלושה רבעים. פרק זה שייך לסוויטה מס' 2 של היצירה. גם סוויטה מס' 2 מורכבת מ־4 פרקים. שירתה של סולויג הוא הפרק השני.
הפרטיטורה המקורית, אופוס 23 > מות אוזה (מתוך המערכה השלישית)

הפרק מבוסס על משפט מוזיקלי שחוזר על עצמו מבחינה מלודית וקצבית. בחלק הראשון של הפרק המנגינה עולה אחרי כל שני משפטים יחד עם קרשנדו (עלייה בעוצמה), ולבסוף מגיעה לפורטיסימו (עוצמה גבוהה מאוד). בחלק השני של הפרק משתנה כיוון המנגינה, והיא מתחילה לרדת. המוזיקה מתחילה במשלבים נמוכים, בנגינת צ'לו וקונטרבס, ועולה באיטיות. לקטע אופי מלנכולי. קיימים ניגודים בין הפרק הראשון לשני בסולם, בעוצמה, במבנה, במפעם, בגובה ובאופי. ריבוי ניגודים זה מאפיין את הסוויטה.
הפרטיטורה המקורית, אופוס 23 > בוקר (מתוך המערכה הרביעית)

המוזיקה מתארת את גלי הים הקטנים והגדולים, המתנפצים על הסלעים במזח. המלחין (גריג) משתמש בעוצמה כדי לתאר את הגלים (גלים קטנים – עוצמה נמוכה, גלים גדולים – עוצמה גבוהה). המוזיקה קיבלה את השראתה מהנוף הנורווגי שמורכב מפיורדים, הרים, איילות ושלגים והנוף האנושי המכיל את תושבי הכפר הפשוטים והעניים.
הפרטיטורה המקורית, אופוס 23 > ריקוד אניטרה (מתוך המערכה הרביעית)

המוזיקה קלילה יותר מהמוזיקה בפרק השני ומתארת את ריקודה המרהיב של אניטרה.
הפרטיטורה השלמה של המוזיקה למחזה כוללת כמה שירים וקטעי מקהלה. עד שנות ה-80' של המאה ה-20 סברו, שהפרטיטורה השלמה אבדה, ורק אז זכתה לראשונה לביצוע מלא. לרשימת הפקות חשובות, כולל ביצועים קונצרטנטיים של המוזיקה למחזה, ראו פר גינט.
תזמור במקור

פיקולו אחד
שני חלילים
שני אבובים
שני קלרינטים בלה
שני בסונים
ארבע קרנות במי
שתי חצוצרות במי
שלושה טרומבונים
טובה
טימפני
מצילתיים
תוף בס
שליש
נבל
כלי מיתר
הערות שוליים

↑  Peer Gynt (work by Grieg), on Encyclopædia Britannica
↑  הסיפור מאחורי "פר גינט, של אדוורד גריג, הוצאת רנדום האוז
↑  פיל גולדינג, גוגל בוקס, "מוזיקה קלאסית: 50 המלחינים הדגולים ו-1,000 יצירותיהם הגדולות ביותר", רנדום האוז, isbn=0307760464  1992
↑  גריג - "פר גינט" (המוזיקה למחזה בשלמותה), מו"ל תקליטי BIS (נדרש מינוי)
↑  אריקה ג'יל, הגרדיאן, "פר גינט",11 באוגוסט 2001
↑  הגרדיאן, תרבות 11 באוגוסט 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 300062451  MusicBrainz work: 1418776f-764b-4e2e-b920-fbab3fa18e6e 
מכתב מהנריק איבסן לאדוורד גריג, 23 בינואר 1874.
"בארמון מלך ההר" מבוצע על ידי התזמורת הסימפונית הלאומית של צ'כיה
"מות אוסה" מבוצע על ידי התזמורת הסימפונית הלאומית של צ'כיה
"בוקר" מבוצע על ידי התזמורת הסימפונית הלאומית של צ'כיה
"ריקוד אניטרה" מבוצע על ידי התזמורת הסימפונית הלאומית של צ'כיה
פדרציית העבודה האמריקאית

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק ולאחר מכן וושינגטון די. סי.
 מייסדים:  סמואל גומפרס  ג'ון מקברייד  ויליאם גרין ג'ורג' מיני
 תקופת הפעילות:  8 בדצמבר 1886   – 4 בדצמבר 1955  בשנה זו התאחד הארגון כדי ליצור את הAFL-CIO אשר קיים עד ימינו
 
פדרציית העבודה האמריקאית - (American Federation of Labor או בקיצור AFL), הייתה מראשוני איגודי העובדים בארצות הברית. תחילת המגעים להקמת הארגון החלו בעיר קולומבוס, אוהיו במאי 1886, על ידי שיתוף פעולה בין כמה איגודי בעלי מלאכה, אשר פרשו מהארגון הארצי, אבירי העבודה על רקע מאבק בין איגודי ייצרני הסיגרים מול אבירי העבודה על רישום פועלים לאיגוד. סמואל גומפרס, שהיה חבר בכיר באיגוד ייצרני הסיגרים, נבחר להיות נשיא הפדרציה בכנס הקמתה, ונבחר מדי שנה להישאר בתפקיד זה עד מותו ב-1924.
מטרות הארגון היו פשוטות, העלאת שכר, וקיצור שעות העבודה ליום.
הפדרציה זכתה לכוח ותמיכה רחבה ביתר שאת בשנים הספורות שלאחר הקמתה, על רקע ירידת כוחו של ארגון אבירי העבודה, אשר איבד אמינות ציבורית לאחר מהומות היימרקט שאירע ב-4 במאי 1886 ולבסוף נעלם ממפת האיגודים בארצות הברית.
ב-1900 נמנו על חבריו חצי מיליון עובדים, ועד 1914 יכל הארגון להתגאות ב-2,000,000 חברים. כוחו הרב של הארגון הוסבר פעמים רבות כתוצאה ישירה מאישיותו ומנהיגותו של גומפרס, אשר הוביל את הארגון בבטחה, ונמנע מכל המהומות הפוליטיות שכרסמו בארגון המתחרה של הפדרציה בשני העשורים הראשונים של המאה ה-20 ה-IWW (איגוד פועלי התעשייה של העולם). זאת משום שסירב להיות משויך למפלגה כזו או אחרת, והתווה מדיניות פרגמטית ומתונה, של איגודי פועלים בעד תנאים טובים לפועלי ארצות הברית, בניגוד לקריאה נרחבת למהפכה בסדר הקפיטלסטי הקיים (קריאה שאפיינה את מתחרי הארגון בימיו הראשונים, ראשית אבירי העבודה ולאחר ה-IWW).
ה-AFL היה ארגון הגג לפועלים הגדול ביותר בארצות הברית במשך המחצית הראשונה של המאה ה-20, גם לאחר הקמת הארגון המתחרה ב-1935 קונגרס איגודי התעשייה (CIO) על ידי איגודים אשר נדחו בידי ה-AFL, עקב התנגדות ה-AFL לפילוסופיית ההכללה של התאגדות כלל הפועלים באותו ארגון. למרות שהפדרציה אורגנה ונוהלה על ידי גילדות (איגודים לפי מקצוע) בחמישים שנות קיומו הראשונות, רבים מבין הארגונים תחתיו, החלו להתארגן באופן עצמאי כחלק מאיגוד תעשייתי רחב, זאת כדי לתת מענה לכוח העולה של ארגון ה-CIO למן שנות ה-40.
בשנת 1955 התאחדו הפדרציה והקונגרס יחדיו, כדי ליצור ארגון גדול אחד בשם AFL-CIO. ניתן לטעון, שה-AFL יחד עם יריבו, מהווים את תנועת העבודה המשפיעה והיציבה ביותר בארצות הברית מן הקמתו ועד ימינו.
כיום חברים בארגון למעלה מ-13,000,000 פועלים.
לקריאה נוספת > מקורות ראשוניים

American Federation of Labor. Some Reasons for Chinese Exclusion. Meat vs. Rice. American Manhood against Asiatic Coolieism. Which Shall Survive? Washington, D.C.: American Federation of Labor, 1901.
Gompers, Samuel. American Labor and the War. New York: George H. Doran Co., n.d. [1918].
Gompers, Samuel. Labor and the Employer. New York: E.P. Dutton & Co., 1920.
Gompers, Samuel. Seventy Years of Life and Labor: An Autobiography. In two volumes. New York: E.P. Dutton & Co., 1925.
The Samuel Gompers Papers. Currently published in 11 volumes, coverage to 1921. Urbana: University of Illinois Press, 1991-2009.
הערות שוליים

↑  בשנות ה-80 של המאה ה-19, היו בארצות הברית שני איגודי ייצרני סיגרים שהתחרו ביניהם על גיוס הפועלים לשורותיהם. בנוסף על כך היה ארגון של בעלי בתי החרושת לייצור סיגרים אשר ניסו לאגד עובדים תחת חסותם כדי לבטל את השפעתם של האיגודים. בתוך קלחת זו, ניסו אבירי העבודה לאגד באופן עצמאי את פועלי הסיגרים לאיגודם, בתואנה שהם מציעים איגוד כללי-עולמי, ולא איגוד מקומי שדואג רק לאינטרס הצר של הפועל במפעל הסיגרים. מאבק זה, מלמד כבר מראשיתו על האוריינטציה שתהיה לפדרציית העבודה, אשר מבכרת איגודים מקומיים, על פני איגודים כלל-עולמיים.
1 2 3  סמיואל אליוט מוריסון, הנרי סטיל קומאג'ר, ויליאם א. לכטנברג, ההיסטוריה של ארצות הברית, פועלים ומהגרים 1865–1920: עליית העבודה המאורגנת, אמיר אורן (מתרגם) חגי הורוביץ (עורך מדעי),זמורה-ביתן: תל אביב, 1983, עמ' 393-400
↑  דויד מורגן (Moberg, David), תרבות: כוח לתמונה (Culture: Power to the Pictures), כתבה מעיתון, In These Times Magazine מתאריך ה-19 ביולי 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257762705171  ISNI: 0000 0001 2322 9156  LCCN: n79091711  NARA: 10446639  NKC: kn20050215010  SNAC: w67697mf  SUDOC: 027853462  VIAF: 128719892   WorldCat (עם VIAF): 128719892
איגוד עובדי הרכב

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית
 מטה הארגון:  דטרויט, מישיגן ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מאי 1935  – הווה (כ־89 שנים)
 http://www.uaw.org/
 
איגוד עובדי הרכב (באנגלית: International Union, United Automobile, Aerospace and Agricultural Implement Workers of America, ידוע בקיצור בשם, United Automobile Workers,‏ UAW) הוא איגוד עובדים אמריקני המייצג עובדים בארצות הברית, פוארטו ריקו וקנדה. האיגוד נוסד כחלק מהאגף השמאלי של כנס איגודי התעשייה (CIO) בשנת 1930 וגדל מאוד מאז ועד שנות החמישים. תחת הנהגתו של וולטר רויטר (Walter Reuther) בשנים 1946-1970 מילא תפקיד חשוב באגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית, בייחוד בנושאים של זכויות אזרח ותנועות אנטי-קומוניסטיות. הארגון התפרסם בהשגת משכורות וגמלאות גבוהות לעובדי הרכב. מאידך, הוא לא הצליח לאחד בתוכו גם את העובדים במפעלי הרכב של חברות זרות, שהוקמו בדרום לאחר שנות ה-70. מאז חלה ירידה במספר חבריו. היום חברי הארגון משתייכים לתעשיות שונות כמו תעשיית הרכב וחלקי חילוף לרכב, מערכת הבריאות, בתי הימורים וחינוך גבוה. מרכז הארגון נמצא בדטרויט, מישיגן.
נכון לשנת 2013, בארגון כ-300 אלף חברים פעילים וכ-600 אלף גמלאים עם כ-750 סניפים המעסיקים כ-1700 עובדים. נשיא הארגון הנוכחי הוא בוב קינג (Bob King).
היסטוריה > שנות ה-1930

הארגון נוסד במאי 1935 בדטרויט, מישיגן בתמיכתה של הפדרציה האמריקאית של העבודה (AFL) לאחר תקופה של מהומות בתוך פדרציה זו. הפדרציה התרכזה בארגון עובדי בתי מלאכה ונמנעה מארגון עובדים במפעלים גדולים. בוועידה של 1935, קבוצה של ארגונים של עובדי תעשייה המונהגת על ידי ג'ון לויס (John L. Lewis) יסדה את הוועד לארגון תעשייתי (CIO, ‏ראשי תיבות: Comittee for Industrial Organization) כחלק מתוך הפדרציה. תוך כשנה, הפדרציה ביטלה את החלוקה לאיגודים בתוך ה-CIO. כתוצאה מכך, הוועד לארגון תעשייתי וארגון עובדי הרכב פרשו מהפדרציה והקימו ארגון מתחרה בשם כנס איגודי התעשייה (CIO‏, ראשי תיבות: Congress of Industrial Organization) אשר משך אליו פעילים מהאגף השמאלי של הפדרציה וקומוניסטים אשר נידחו על ידה. לארגון עובדי הרכב הייתה הצלחה גדולה בארגון שביתות ישיבה, בהתחלה בג'נרל מוטורס באטלנטה בשנת 1936 ואחר כך בשביתה המפורסמת בפלינט, מישיגן אשר החלה בדצמבר 1936 והסתיימה בפברואר 1937, לאחר שמושל מישיגן פרנק מרפי (Frank Murphy) ששימש כמתווך, השיג את הכרתה של ג'נרל מוטורס בארגון עובדי הרכב. כחודש לאחר מכן, השיגו הכרה דומה עובדי קרייזלר, לאחר שביתת שבת. המטרה הבאה של הארגון הייתה חברת פורד אשר התנגדה תמיד לארגון עובדיה. מנהלה הרי בנט (Harry Bennett) הפעיל אלימות נגד הארגון כדי למנוע את כניסתו למפעליו ואף יסד גוף של עובדי ביטחון פנימי שעסק בריגול והפחדה בקרב האובדים, בייחוד אנשי הארגון ותומכיהם. רק ב-1941 הסכימה פורד להכיר בהסכם שכר שנחתם עם הארגון. חלק גדול מאנשי הארגון היו קומוניסטים ששלטו בסניפים חשובים כמו הסניף במפעל הגדול ביותר של פורד. במשרד בוושינגטון ובמרד המחקר ומשרד המשפטים של הארגון. כוחו של רויטר עלה באותה תקופה והוא שיתף פעולה עם הקומוניסטים אך בתוך הארגון עצמו, הקומוניסטים הוו סיעה נפרדת. הארגון היה גם בין הראשונים שניסה לארגן עובדים אפרו-אמריקנים. ה-UAW השתדל למנוע התנהגות בלתי אחראית של פעיליו ולא לאפשר שביתות פראיות והתנהגות בלתי נאותה של הפעילים. זאת עקב העובדה שחלק מפעילי הארגון היו אנשים היו אנשים מיליטנטיים קיצוניים שלא סבלו את מרות מנהליהם ומנהיגיהם ופעלו יותר כסינדיקליסטים מקומיים ולמען מטרות מקומיות. התנהגות זו דרשה פיקוח חזק מצד מנהיגי הארגון במטרה להפכו ל"כוח אחראי ותחת פיקוח" כדברי נשיאו, רויטר בשנת 1939.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

המלחמה שינתה מאוד את אופיו של ארגון ה-UAW. הוועד המרכזי שלו הצביע למען "אי שביתה" כדי למנוע פגיעה במאמץ המלחמתי. לאחר מכן, כל חברי הארגון הצביעו בעד החלטה זו. במקביל, בעקבות ההצלחה בתחום הרכב, הארגון פנה לתחומים אחרים כמו תעשיית האופניים, באיחוד בקליבלנד ובשיקגו. הרעיון נכשל היות שמסיבות כלכליות מפעלי אופניים אלו נסגרו. בגמר המלחמה, בנובמבר 1945, ה-UAW ארגן שביתה של 113 יום במפעלי ג'נרל מוטורס ודרשו שיתוף של נציגיו בהנהלה. בעקבות השביתה, החברה הסכימה להעלות את השכר ב-18.5 סנט לשעה אך לא הסכימה להגברת כח הארגון בהנהלה.
היסטוריה > ההנהגה החדשה

בשנת 1946 ניצח וולטר רויטר בבחירות לנשיאות הארגון ושימש בתפקיד זה עד למותו בתאונת מטוס ב-1970. הוא הנהיג את הארגון באחת התקופות המוצלחות ביותר לעובדים בהיסטוריה של ארצות הברית. גורמי שמאל דרשו את דרישת ה-"30-40" שפירושה 30 שעות עבודה שבועיות עבור שכר של 40 שעות. רויטר דחה דרישה זו והתרכז בהגברת הרווח השנתי וכך יסד מנטליות איגודית חדשה הטוענת שקיצור שעות העבודה מתנגש עם הגדלת המשכורות ועם הטבות שכר נוספות. זאת, בניגוד לגישה הישנה שסברה שקיצור שעות העבודה מגדיל את המשכורת ומקטין את הסכנה לאבטלה. לרויטר היו שיטות משא ומתן מוצלחות מאוד. הוא נהג לפנות לאחת מחברות "שלושת הגדולים" (ג'נרל מוטורס, פורד וקרייזלר) בדרישה מסוימת. אם החברה לא קיבלה את דרישתו הוא גרם לשביתה כללית שהביאה לירידה במכירות של אותה החברה לטובת עליה במכירות בחברות המתחרות. כך הוא השיג את חוזה העבודה הראשון עם ג'נרל מוטורס שהתפרסם בשם "חוזה דטרויט של רויטר". הארגון השיג פנסיות מקרייזלר, ביטוח רפואי לעובדים בג'נרל מוטורס ובשנת 1956 דמי אבטלה מפורד. גם מפעלים קטנים יותר הצטרפו למתן ההטבות. רויטר ניסה גם להוריד את מחיר המכוניות לצרכן, אך זאת בהצלחה מוגבלת. ניסיון להגיע להסכם של שיתוף ברווחים עם חברת אמריקן מוטורס נכשל עקב רווחיות נמוכה של החברה. הארגון קיבל לשורותיו גם עובדים של תעשיות גדולות אחרות כמו תעשיית החלל ותעשיית המכונות החקלאיות.
ביולי 1968 ארגון עובדי הרכב פרש מ-AFL-CIO לאחר אי הסכמות בין רויטר ונשיא AFL-CIO ג'ורג' מני (George Meany). בסוף אותו חודש יסד רויטר, ביחד עם הנשיא הכללי של ארגון העבודה Teamsters, פרנק פיצימונס (Frank Fitzimmons) את "ברית הפעולה למען העובדים" Aliance for Labour Action - ALA שמטרתו הייתה לארגן עובדים ולקיים פעילות שמאלנית בפרויקטים פוליטיים וחברתיים. רבים ביקרו את ה"ברית" כארגון דו-ראשי למרות הכחשתו של רויטר לכך. מותו של רויטר בתאונת מטוס במאי 1970 הווה מכה קשה ל"ברית" וזו הפסיקה את פעולתה ביולי אותה שנה לאחר ש"ארגון עובדי הרכב" נשאר ללא אמצעים כלכליים להמשך פעולתו בעקבות שביתה ארוכה בג'נרל מוטורס.
היסטוריה > פוליטיקה

"ארגון עובדי הרכב" היה חלק מהאגף הליברלי של המפלגה הדמוקרטית אף כי חבריו הצביעו עבור מועמדי שתי המפלגות. מנהיגיו תמכו מאוד במדיניות ה-New Deal, בזכויות האזרח וברעיון ה"חברה הגדולה" (Great Society) של הנשיא לינדון ג'ונסון. הארגון גם היה אנטי-קומוניסטי וכבר בשנת 1940 סילק את המנהיגים הקומוניסטים משורותיו. הוא תמך במלחמת וייטנאם והתנגד למועמדים דמוקרטיים שהיו נגד מלחמה זו. הארגון השתמש ברטוריקה של לאומנות אזרחית או ליברלית למען זכויות השחורים אך השתמש באותה רטוריקה כדי לחסום את מאמצי התארגנותם של העובדים השחורים שרצו להתגבר על המחסומים שמנעו מהם את שילובם בהנהגת הארגון.
היסטוריה > שנות ה-70 והלאה

בתחילת שנות ה-70, השינויים הכלכליים הגלובליים, תחרות אירופית ויפנית והחלטות שגויות של יצרניות הרכב האמריקאיות הפחיתו באופן משמעותי את רווחי יצרני המכוניות בארצות הברית. הגעתן של הונדה ופולקסווגן ואחרות אשר יסדו מפעלים בארצות הברית באזורי הדרום ופעלו ללא ארגוני עובדים, החמירו את המצב. החמרה נוספת הייתה ב-1973 עם חרם הנפט. העלייה במחיר הדלק גרמה ליצרניות האמריקאיות להפסיד שווקים לטובת היצרניות הזרות שהרכזו ביצור מכוניות חסכניות בדלק. החלו שנים של ירידה בשכר והארגון מצא עצמו נאלץ לוותר על הטבות שהשיג לעובדים במשך עשורים. בשנות ה-80 נפגעו בעיקר המפעלים במערב התיכון של ארצות הברית ובקנדה עם ירידה במספר המועסקים ובשכרם. ב-1979 קרייזלר הייתה על סף פשיטת רגל. ב-1985 פרשו עובדי הרכב בקנדה והקימו ארגון קנדי עצמאי בטענה שה-UAW ניצל אותם למען השגת הטבות לעובדים בארצות הברית. מספר חברי הארגון פחת מ-1,500,000 בשנות ה-70 ל-540,000 ב-2006. לאחר השינויים שחלו בג'נרל מוטורס ובקרייזלר ב-2010 חברי הארגון מנו 390000 חברים פעילים וכ-600,000 גמלאים בעלי פנסיה וביטוח רפואי.