stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נתן סליפקין
איסור על הספרים

ב-2005 הטילו כמה רבנים מישראל ומארצות הברית מן הזרם הליטאי, ביניהם הרב יוסף שלום אלישיב, הרב דוד פיינשטיין, הרב שטיינמן, הרב  מיכל יהודה לפקוביץ', הרב חיים פינחס שיינברג, הרב שמואל אוירבך והרב אהרן פלדמן וכן הרב עובדיה יוסף והרב משה שטרנבוך איסור על קריאה בספריו וקריאה לסליפקין לחזור בו מדבריו ולשרוף את כתביו . ההתנגדות העיקרית הייתה לטיעון של סליפקין שהתלמוד טועה בקשר לנושאים מדעיים מסוימים וכן שהיקום הוא בן מיליארדי שנים.
הרבנים מתנגדים לשני היבטים בעבודתו של סליפקין. ראשית הם מתנגדים לטענה שלו שהכתיבה המדעית המצויה בתלמוד אינה מחייבת כמו התוכן הדתי יותר, ש"חז"ל הקדושים יכולים ח"ו לטעות במילי דעלמא... ועוד שאפילו הדברים שאינם כפירה, מכל מקום רק הכופר יבטא בפיו בדרך זה".
האיסור עורר דיון, בעיקר באינטרנט, שהביא לכך שהמו"ל של סליפקין Targum Press הפסיק את הפצת ספריו. הוצאת Yashar Books הקטנה יותר הסכימה להפיץ אותם. דברים שכתב סליפקין הוסרו מאתרי החזרה בתשובה כמו אש התורה.
הרבנים אהרן פלדמן ושלמה מילר כתבו מאמרים להגנתו והרב משה מייזלמן נשא שלוש הרצאות בנושא בישיבת תורת משה. הרב פלדמן סבור שאפילו לדעתו של הרב אלישיב "אי אפשר לקרוא לסליפקין אפיקורס" זאת על אף שבחלק מספריו יש דעות אפיקורסיות הרי שהוא מסתמך בדבריו על דעת מיעוט של חכמים. הרב סליפקין התנגד גם לדעות כאלה בדברים שכתב באתר שלו יחד עם סתירה של דברים שכתבו אחרים. הרב מייזלמן ביקש שהרב סליפקין יסיר את הרצאותיו מן האתר שלו, בקשה שסליפקין לא נענה לה.
ב-5 באוקטובר 2008 פרסם סליפקין מאמר בשם "להגנת מתנגדיי", שבו הוא כותב שלא מבין את הרבנים שכתבו נגדו, משום שדעותיו הם כדעותיהם של הרמב"ם, רש"ר הירש והרב הרצוג, אולם הוא מכיר בכך שאין לפרסם את ספריו בקהילות מסוימות שאמונתם עלולה להתערער בעקבות דעות אלו.
חיבוריו

The Science of Torah: The Reflection of Torah in the Laws of Science, The Creation of the Universe and the Development of Life (Targum Press 2001) ISBN 1-56871-288-X. Later republished in a revised and expanded edition as The Challenge of Creation: Judaism's Encounter with Science, Cosmology and Evolution (Zoo Torah/Yashar Books 2006) ISBN 1-933143-15-0
Mysterious Creatures (Targum Press 2003) ISBN 1-56871-248-0. Republished in a revised and expanded edition as Sacred Monsters: Mysterious and Mythical Creatures of Scripture, Talmud and Midrash (Zoo Torah/Yashar Books 2006) ISBN 1-933143-18-5
The Camel, the Hare and the Hyrax: A Study of the Laws of Animals with One Kosher Sign in Light of Modern Zoology (Targum Press 2004) ISBN 1-56871-312-6. Republished with corrections in 2011.
Lying for Truth: Understanding Yaakov's Deception of Yitzchak (Targum Press 1998)
Second Focus: Original and Stimulating Essays on Jewish Thought (Targum Press 1999) ISBN 1-56871-176-X
In Noah's Footsteps: Biblical Perspectives on the Zoo (The Tisch Family Zoological Gardens 2000)
Nature's Song: An Elucidation of Perek Shirah, the Ancient Text that Lists the Philosophical and Ethical Lessons of the Natural World (Targum Press 2001) ISBN 1-56871-274-X. Republished in 2009.
Man and Beast: Our Relationship with Animals in Jewish Law and Thought (Zoo Torah/Yashar Books 2006) ISBN 1-933143-06-1
חדי-קרן, דרקונים ועופות חול : יצורי הפלא במדרש ובמדע, מאנגלית: יהושע סטוקאר, ירושלים : מגיד, 2018
אנציקלופדיה של עולם החי בתורה וביהדות, כרך א, חיות בר, מאנגלית: שחר פלד, מוזיאון הטבע התנ"כי, רשות הטבע והגנים, תשפ"ד
ראו גם

מוזיאון הטבע התנ"כי
הערות שוליים

↑  מכתב הרב פלדמן, ועוד מכתב מאת הרב פלדמן
↑  מכתב הרב עובדיה
↑  מכתב הרב שטרנבוך
↑  מכתב הרבנים
↑  מכתב הרב וינטרוב והרב לפקוביץ והרב שינר
↑  Slifkin, Natan (12 במאי 2005). "A General Response to the Condemnations of the Books". Zoo Torah. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יתד נאמן
↑  Schroeder, Gerald. "According to a possible reading of ancient commentators' description of God and nature, the world may be simultaneously young and old". Aish haTorah.
↑  http://zootorah.org/controversy/SLIFKINARTICLE.doc (footnote 39)
↑  http://www.zootorah.com/controversy Rabbi Slifkin's website's section with the condemnations and responses.
↑  Slifkin, Natan. In Defense of My Opponents, October 5, 2008
↑  Zoo Torah | Books
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268202205171  GND: 1247336972  ISNI: 0000 0000 6701 132X  LCCN: no98106253  VIAF: 66094135   WorldCat (עם VIAF): 66094135
הנרגנים

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 סוגה:  סדרה תיעודית
 יוצרים:  BBC
 בימוי:  יואב פז
 משתתפים:  יאיר ניצני, גידי גוב, רון קופמן, דורון רוזנבלום, יואב קוטנר, דן תורן, ישראל גודוביץ', ד"ר דוד גורביץ', אבי כהן, שמואל נחושתן, אבנר ברנהיימר, ד"ר יריב בן אליעזר, גיל טבת.
 פרסים:  פרס האקדמיה לסדרת התעודה הטובה ביותר 2009
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 תוכנית המשך:  הנרגנות
 הפקה
 חברת הפקה:  גיא בהר, שי אינס, עמיר גולן - ארצה הפקות
 עורכים:  שי אביבי, עופר נאור
 אתר צילומים:  ישראל
 אורך פרק:  כ-35 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes
 רשת שידור בישראל:  yes דוקו
 תקופת שידור מקורית:  16 בדצמבר 2007 – הווה
 קישורים חיצוניים
 http://yes.walla.co.il/?w=2/7813
הנרגנים היא סדרת טלוויזיה ישראלית תיעודית בת 8 פרקים ששודרה בערוץ yes דוקו, המבוססת על הסדרה הבריטית המצליחה "Grumpy Old Men" (אנ'), מבית ה BBC, ששודרה אף היא ב yes דוקו. ב-2009 שודרה הגרסה הנשית של הסדרה "הנרגנות".
כך מתוארת הסדרה על ידי יוצריה:
גברים מעל גיל 40 הם היצורים הכי נרגנים בארץ. הם נרגנים יותר מההורים שלהם, שעדיין חושבים שישראל היא המקום הכי טוב ליהודים, ונרגנים הרבה יותר מהילדים שלהם, שלא אכפת להם מכלום כל עוד יש להם אינטרנט ו-mp3. למעשה, הנרגנים מקטרים על הכל. בכל פרק משתפים הנרגנים את הצופים במסע אסוציאטיבי, הסובב סביב נושא כללי ומגיע לפרטי הפרטים המעצבנים והמקוממים ביותר שמשגעים אותם על בסיס קבוע. בין הנושאים בהם עוסקת הסדרה: קריסת הגוף, ההבדלים המשונים בין גברים לנשים, הדרך הנלוזה שבה מתנהגים ומתלבשים הצעירים, טירוף החגים הישראלי והפחד מפני חידושים והמצאות טכנולוגים.
הפרקים

פרק ראשון - מהר יותר.
פרק שני - גברים חדשים, נשים ישנות.
פרק שלישי - אבאל'ה.
פרק רביעי - מהון להון.
פרק חמישי - פולחנים.
פרק שישי - יומן הפקיד.
פרק שביעי - יום יום חג.
פרק שמיני - טרנטה, אבל אחריך.
הערות שוליים

↑  מריאנה בננסון, עכבר העיר, מה שלומך? חרא!, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2007
↑  רותה קופפר, גרסה עברית ל"הנרגנות", באתר הארץ, 28 באפריל 2008
↑  חגי חיטרון, הטלוויזיה החינוכית?, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2007
PartyNextDoor

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1993 (בן 31) מיסיסוגה, אונטריו, קנדה קנדה
 שם לידה:  ג'הרון אנתוני ברתווייט
 שם במה:  PARTYNEXTDOOR 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  תיכון אפלווד הייטס 
 עיסוק:  זמר, ראפר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  R&B • לו-פיי • אמביינט • טראפ • היפ הופ
 חברת תקליטים:  OVO סאונד • האחים וורנר
 שיתופי פעולה בולטים:  דרייק, הלסי, קניה וסט, ריהאנה
 www.partyomo.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'הרון אנתוני ברתווייט (באנגלית: Jahron Anthony Brathwaite; נולד ב-3 ביולי 1993), ידוע בשם הבמה PartyNextDoor, הוא זמר, ראפר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי קנדי.
קריירה

ב-1 ביולי 2013, בגיל 18, הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו הנושא את שמו. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-34 במצעד שירי ה-R&B/היפ הופ.
בספטמבר 2013 ביצע קולות רקע לשיריו של הראפר הקנדי דרייק, "Own It" ו-"Come Thru" אשר נכללו באלבומו השלישי של דרייק, Nothing Was the Same.
ב-30 ביולי 2014 הוציא את אלבום הבכורה שלו, PartyNextDoor Two. האלבום כולל הופעת אירוח של דרייק, בשיר "Recognize", אשר הגיע למקום ה-28 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
ב-27 בינואר 2016, יצא השיר "Work" של ריהאנה ודרייק, שכתב והלחין לצד דרייק ובוי-1דה. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-12 באוגוסט 2016 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, PartyNextDoor 3. האלבום הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ וקיבל תואר אלבום זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בדצמבר 2019, הוציא שני סינגלים, "The News" ו-"Loyal", אשר מהווים חלק מאלבומו השלישי Partymobile, שיצא לאור ב-27 במרץ 2020. באותו היום, הוציא את הסינגל "Believe It" מתוך האלבום, בשיתוף הזמרת ריהאנה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: PartyNextDoor Two
2016: PartyNextDoor 3
2020: Partymobile
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2013: PartyNextDoor
2014: Colours
2017: Colours 2
2017: Seven Days
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה של בילבורד | 2024 | אלבום R&B מוביל | PartyNextDoor 4 | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2  PARTYNEXTDOOR Speaks About His Music For The First Time, The FADER (באנגלית)
↑  PARTYNEXTDOOR Announces "PARTYNEXTDOOR Two" Release Date, Complex (באנגלית)
↑  PartyNextDoor's Reference Track For Rihanna's "Work" Surfaces Online, HotNewHipHop (באנגלית)
↑  Coscarelli, Joe (2016-08-16). "PartyNextDoor Is Finding His Voice, and a Bigger Spotlight". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-03-18.
↑  PartyNextDoor announces new album, shares upbeat track "Not Nice" -- listen, Consequence of Sound, ‏2016-07-22 (באנגלית)
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
↑  PARTYNEXTDOOR Announces New Album PARTYMOBILE, Shares New Song, Pitchfork (באנגלית)
↑  Katie Atkinson, Here Are the 2024 Billboard Music Awards Winners: Full List, Billboard, ‏2024-12-13 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4012 4761  LCCN: no2014146361  MusicBrainz: f23ef341-33bd-47c1-b83c-846a78581f05  VIAF: 311477571   WorldCat (עם VIAF): 311477571
סקוט מקלוויץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1981 (בן 44) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  תיכון פלאנו סניור 
 פרופיל ב-IMDb
 
סקוט דייוויד מקלוביץ (Scott David Mechlowicz; נולד ב-17 בינואר 1981) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי, המוכר מתפקידיו בסרטים "יורוטריפ" ו"לתפוס את הרגע".
ביוגרפיה

מקלוויץ נולד בעיר ניו יורק למשפחה יהודית, בנם של סוזן (לרמן), מטפלת בדרכי הנשימה, ומוריס מקלוויץ. יש לו גם אח אחד, סטיבן ניל.
בגיל צעיר עבר עם משפחתו לעיר פלאנו, טקסס, שם סיים את לימודיו בתיכון פלאנו (אנ') ב-1999, ולמד באוניברסיטת טקסס באוסטין במשך סמסטר אחד. לאחר מכן הוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם השלים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיים את לימודיו ב-2003 בחוג למשחק של הקונסרבטוריון.
קריירה

את הבכורה שלו בתחום הקולנוע ערך מקלוויץ בשנת 2004 בקומדיית הנעורים "יורוטריפ" שם גילם את גיבור הסרט סקוט "סקוטי" תומאס. בנוסף שיחק מקלוויץ בדרמת הפשע "משחקי ילדים", שבה גילם את מרטי, בחור צעיר עצבני ואלים המוביל חבורת ילדים לעשות מעשה עליו יתחרטו כל חייהם.
בשנת 2006 כיכב מקלוויץ בדרמת הספורט "לתפוס את הרגע", שבה גילם את דמותו של דן מילמן, ספורטאי צעיר בעל חלומות אולימפיים, הכל בחייו הולך חלק עד הרגע שבו הוא נפצע. בשנת 2007 שיחק בסרט המתח הבריטי-אוסטרלי "נעלם" לצידה של איבון סטרהובסקי.
בשנת 2010 שיחק בסרט האימה "לא מתועד" (Undocumented) לצד אלונה טל ופיטר סטורמר. ובשנת 2011 שיחק בתפקיד קטן בסרט "קאט רצה", קומדיית אקשן בכיכובה של פאס וגה.
בשנת 2012 שיחק בסרט הפשע "Eden" בכיכובה של ג'יימי צ'אנג.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Neverland | סימי |  |
| 2004 | יורוטריפ | סקוט תומאס |  |
| 2004 | משחקי ילדים | מרטיני "מרטי" בלאנק |  |
| 2006 | לתפוס את הרגע | דן מילמן |  |
| 2007 | Gone | טיילור |  |
| 2010 | Undocumented | טרוויס |  |
| 2011 | מחכים לנצח | ג'ים |  |
| 2011 | בלשים מזדמנים | אנתוני |  |
| 2012 | Eden | ג'סי |  |
| 2014 | בלשים מזדמנים 2 | אנתוני |  |
| 2015 | בית האימה | בריאן |  |
| 2017 | Mad Genius | פין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | ימי חיינו | טים | 2 פרקים |
| 2004 | האוס | דן | פרק: "Paternity" |
יהודה בוארון

יהודה בוארון (נולד ב-11 בספטמבר 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

בתחילת הקריירה שיחק בוארון כשוער במספר קבוצות, ביניהן מכבי נתניה ומכבי הרצליה. ב-1998 עבר לשחק במכבי חיפה כשוער משנה, והחליף את השוער ניר דוידוביץ' מספר פעמים בשער במשחקי הקבוצה.
בינואר 1999 נפצע בוארון בתאונת דרכים קשה בעת חציית כביש החוף. הוא היה שקוע בתרדמת מספר חודשים, ואחר כך החל תהליך שיקום ארוך, אך לא חזר עוד למשחק פעיל. בשנת 2000 הוקרן סרט תיעודי על פציעתו והשתקמותו, בבימויו של דני מנקין, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "עובדה". בוארון פעיל בהסברה על בטיחות בדרכים, באמצעות הרצאות ומפגשים עם תלמידים במוסדות חינוך, ובתשדירי פרסום שונים.
בוארון עובד כסוכן נדל"ן, תחום בו החל לעסוק במקביל למשחק כבר ב-1991. הוא בעל משרד תיווך נדל"ן בנתניה. גרוש ואב לשניים, מתגורר בנתניה.
הערות שוליים

↑  עמוס באר, מיליון תלמידים יוצאים לחופשת הקיץ; תשדירים של הכדורגלן יהודה בוארון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 ביוני 2002
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית סבתא צילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז מבקרים 
 על שם:  צילה ליפשיץ
 מיקום:  יבנאל 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1905
 תאריך פתיחה רשמי:  1905 
 חומרי בנייה:  בזלת 
 
 קואורדינטות:  32°42′20″N 35°30′19″E﻿ / ﻿32.705605202907°N 35.505226370992°E﻿ / 32.705605202907; 35.505226370992
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) בית סבתא צילה(למפת עמק בית שאן רגילה) בית סבתא צילה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית סבתא צילה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית סבתא צילה
 
בית סבתא צילה – מרכז מבקרים
בית סבתא צילה הוא מרכז מבקרים לשימור המורשת ביבנאל. ביתם של צילה וברוך ליפשיץ. נמצא ברחובה הראשי של המושבה יבנאל, ונבנה בשנת 1905. אחד ממבני האיכרים המוקדמים של המושבה.
היסטוריה

המושבה יבנאל שוכנת במורדות הרי נפתלי בבקעת יבנאל, במזרח הגליל התחתון. המושבה הראשונה שהוקמה בגל האחרון של העלייה הראשונה ב־1901.
המשפחות שהקימו את יבנאל – נדדו ממקום למקום, מאתר לאתר – כשבכל פעם משתנה הרכב המשפחות, על פי העליות מארצות שונות, בניסיונות לבנות יישוב חדש.
הבית

בית סבתא צילה נבנה בשנת 1905 על ידי יהודי שעלה מליטא ועזב את משמר הירדן ביחד עם משה ליפשיץ. הוא בנה אותו מכספו הפרטי וחזר לאמריקה. הבית עבר ידיים ובעלים עד שנשכר על ידי צילה וברוך ליפשיץ ואחר כך נקנה על ידם.
ב-2012 החליטו יובל ליפשיץ, נכדהּ של צילה, ורעייתו דליה לשפץ את הבית העזוב, ובהמשך קראו לו "בית סבתא צילה".
שתי אדריכליות מומחיות לשימור, ענת אסתרליס ועדי חיימוביץ, תכננו את השיפוץ, השחזור והשימור, והם ארכו שבעה חודשים. מצגת במרכז המבקרים מתעדת את תהליך.
הבית בנוי מאבן בזלת ומכיל כלי מטבח, כלי עבודה, כלים חקלאיים, חפצים וצילומים הממחישים את אורח חייהם של איכרי המושבה בראשית המאה ה־20.
עוד במקום: תצוגת ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בתל ינעם הסמוך ליבנאל, המזוהה עם יבנאל המקראית (יהושע, י"ט, ל"ג).
במקום מוקרן סרט המספר על ראשוני המשפחה והיישוב.
גלריית תמונות

כלי העבודה במכוורת
אוסף קיני ציפורים מלפני 70 שנה
מכשירי עבודה: תפירה, גיהוץ
כלי בית ומטבח
קדם-אסלאם

התקופה הקדם-אסלאמית או הג'אהִליה (جاهلية) היא התקופה בהיסטוריה של חצי האי ערב לפני תחילת הנבואות של מוחמד שציינו את תחילת תקופת האסלאם. מרבית המקורות ההיסטוריים הקיימים על תקופה זו הם אסלאמיים ולפיכך הם לרוב מציגים אותה באור ביקורתי ושלילי.
מקור המילה "ג'אהליה" הוא במונח ג'אהיל, המוזכר בקוראן תשע פעמים. משמעות אחת שניתנת למונח היא חסר תרבות, חסר מעצורים, "ברברי" במובן הלשוני של היוונים הקדומים, בניגוד למונח "חלים", שפירושו בן תרבות שמושל ברוחו. לפי פרשנות אחרת, פירוש המונח ג'אהיל הוא "מי שאינו יודע את אללה", את הנביא ואת החוק, וזאת בניגוד ל"עאלם", מי שכן יודע את אללה.
החברה הקדם-אסלאמית

החברה בתקופת הג'אהליה בחצי האי ערב הייתה חברה שבטית, פגנית ברובה. הערבים בחצי האי ערב היו בעלי מוצא אתני משותף ושפה משותפת, אולם לא הייתה להם מסגרת מדינית מאורגנת. הארגון הפוליטי היה לשבטים, חלקם נודדים וחלקם יושבי קבע.
השבט היה קבוצת ההתייחסות הגדולה ביותר, אולם בתוך השבט היו יחידות קטנות יותר, חלקי שבטים, אליהם הפרט חש זיקה והזדהות ובמסגרתן זכה להגנה.
השבטים הונהגו על ידי הסיד, מושג אשר עם הזמן התגלגל למושג שייח'. הסיד הוא דמות דומיננטית אשר צומחת מתוך השבט, תוך מעין קבלה כללית של חברי השבט, והוא מנהל את השבט תוך הסכמה כללית של שאר חברי השבט. הסיד מתאפיין בשורה של תפקידים ותכונות חיוביות: מנהיג, לוחם, כריזמטי, מכניס אורחים, אדיב, משורר ומנהל את יחסי הציבור של השבט, אך אין לו זכויות יתר מלשאר חברי השבט.
לשבט יש גם איש דת, "כאהן", אשר עוסק בנבואה, בריפוי ובעצה, וכן "סאדין", שומר המקומות הקדושים.
הנשים היוו מעמסה כלכלית על המשפחה. במקרה של לידת בנות רבות מדי בשבט, היה נהוג לקבור בחייהן את התינוקות הבלתי רצויות.
הדת בתקופה הקדם-אסלאמית

במרכזה של הדת בתקופת הג'אהליה, עמדו פולחן העצים והמעיינות, שדים ורוחות, אבנים קדושות ואלילים, אמונה בידעונים ובמגידי עתידות והקרבת קורבנות של בעלי חיים, מוצרי מזון וחפצי ערך. לכל קבוצת שבטים היו אלים משלה, עם אל מרכזי. לשבטים היו פסלים שייצגו את אליליהם, אותם הם נשאו בנדודיהם או החזיקו אותם בבתיהם.
הדת הייתה סינקרטיסטית, כלומר היא צירפה רעיונות והשקפות שונים לשלמות אחת, והכירה באלים שהובאו מהחוץ.
"אללה", שבתקופה האסלאמית יהיה שמו של האל המונותאיסטי היחיד, היה בתקופה זו אחד מהאלילים השונים. הוא לא היה האל היחיד, אולם הוא נחשב לריבונה של הכעבה, האבן השחורה המקודשת במכה, לימים המקום הקדוש ביותר לאסלאם. לאללה מיוחסת אבהות לשלוש אלות: "אללאת" שנחשבה אלת השמש, "אלעוזא" ו"אלמנאת".
מקומה של מכה בתקופה הטרום-אסלאמית

מכה הייתה בתקופה הטרום אסלאמית אחת הערים הבולטות בצד המערבי של חצי האי ערב ונחשבה לעיר מקודשת עוד לפני שקודשה על ידי האסלאם. העיר נחשבה "חרם", מקום נייטרלי קדוש, בו בני השבטים השונים יכולים להיפגש זה עם זה ולהתדיין, מבלי שמותר יהיה לשפוך בו דם.
קבוצת שבטים וחלקי שבטים, חלקם ממכה וחלקם מחוצה לה, התאגדו יחד ונקראו "חמס", והם היו מחויבים להגן על קדושתה של מכה, שנקראת גם דאר אלחמס. מעמד מיוחד בקרב החמס היה לבני שבט קורייש, שבטו של מוחמד.
מול החמס עמדו שני שבטים נוספים, אלו הם שבטי ה"חילה" (מהמילה "חול", כיוון שישבו מחוץ לגבולות החראם, הם גבולותיה של מכה) אלו היו שבטי הטלס (טולס) אשר מקורם בתימן, ושבטי החדרז' ושבט האווס, אשר ישבו בעיר אל-מדינה (ית'ריב דאז).
שבטים אלו יחד נקראו "מוחרימון" - המגנים, כיוון שכולם בדרך זו או אחרת קיימו את העלייה לרגל לכעבה, וכולם האמינו בקדושתה של מכה. בני שבט תמים, אף הוא שייך היה למוחרימון ונחשב לצבאם, נהגו ללכת עם כלי נשק ולהגן על העיר מפני ביזה ומעשי אלימות. שבט תמים ושבט קורייש חיזקו את קשריהם, פעמים רבות, באמצעות נישואים.
לעומת יתר השבטים אשר לא קיימו את המצוות הנ"ל נקראו "מוחילון" - המחללים, הם הכופרים, ודמם היה מותר בכל עת (ניתן למצוא כאן אלמנטים ראשונים של ג'יהאד). (ג'יהאד- מחלק את העולם ל-"דאר אל סאלם" "ודאר אל חרב").
השפעת הג'אהליה על האסלאם

לג'אהליה הייתה השפעה לא מועטה על האסלאם.
בימי מוחמד היו לערבים חוקים ומנהגים רבים מימי קדם, אשר מוחמד בחר לא לשנותם מתוך יוקר ערכם בעיני תושבי חצי האי ערב, לכן אסף אותם אל דתו החדשה ונתן להם צביון אסלאמי. דוגמאות למנהגים אלה: עלייה לרגל (חג') למכה, הקפת הכעבה שבע פעמים בעת הרגל, העלייה על הר ערפאת, המסעות בין הגבעות א-צפא ואל-מרוואה, מנהגי הקורבנות ועוד.
כמו כן, ערש התרבות והשפה הערבית מקורו בתקופה זו. הערבית עתידה לקחת חלק מכריע בגיבוש הדת החדשה של מוחמד והיא שפת הקוראן המקודש למוסלמים.
ראו גם

חניף
היסטוריה של ערב הסעודית
דתות בערב הקדם-אסלאמית
הערות שוליים

↑  הקוראן - טקסט מלא בפרויקט בן-יהודה (תרגום לעברית: צבי חיים הרמן רקנדורף, 1857) - בהקדמת המתרגם, תחת הכותרת: "מה מעובדי האלילים".
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4512606-9  TDVİA: cahiliye
חואן גארסיה

חואן גרסיה לורנסאנה (בספרדית: Juan García Lorenzana; נולד ב-28 באוגוסט 1977) המוכר גם כחואנין (Juanín) הוא שחקן כדוריד ספרדי המשחק כיום בקבוצת הכדוריד של ברצלונה. מספר חולצתו של חואנין גארסיה הוא 6. גרסיה, נכון לינואר 2012, נחשב למלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים. גרסיה כבש בנבחרת 822 שערים.
קריירה

חואנין גארסיה החל את הקריירה שלו בלאון אדאמר, המועדון של עיר הולדתו, שם הוא שיחק במשך כ-13 עונות. גארסיה הועלה בשנת 1999 לקבוצת הבוגרים של המועדון וכעבור שנה הוא החל לשמש כקפטן הקבוצה. בשנת 2004 נבחר גארסיה לתואר השחקן הטוב ביותר באותה עונה מטעם ארגון EHF.
בעונת 2005-06 חתם גארסיה בקבוצת ברצלונה עד לעונת 2010-2011. ב-26 בינואר 2010, הפך חואנין גארסיה למלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים אחרי שעקף את חואן פראנסיסקו.
הוא השתתף באולימפיאדת קיץ 2008 בבייג'ינג כחבר נבחרת ספרד הגברים בכדוריד. הקבוצה זכתה במדליית ארד, כשהיא מנצחת את קרואטיה.
ב-31 במרץ 2013 הוא הפך לשחקן הראשון שהגיע ל-2000 שערים בליגת אסובאל.
ב-25 במאי 2019 פרש לצמיתות מכדוריד.
תארים

אליפות אירופה: 2011, 2010
הליגה הספרדית: 2011
סופרקופה: 2009, 2010
גביע הליגה: 2010
גביע ספרד: 2009, 2010
הליגה הספרדית: 2005
גביע אירופה: 2004
סופרקופה: 2006
גביע הליגה: 2003
אליפות העולם: תוניסיה 2005
הערות שוליים

↑  Juanín García presenta un libro sobre su trayectoria en la Ciudad Deportiva, www.fcbarcelona.es (בספרדית)
פבל פסטל

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1793 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  13 ביולי 1826 (יוליאני) (בגיל 33) מבצר פטרופבלובסקיה, רוסיה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  פז'סקי קורפוס 
 תקופת הפעילות:  1811–1825 (כ־14 שנים)
 דרגה:  קולונל 
 תפקידים בשירות
 מנהיג בולט בתנועת המרי של דקבריסטים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה-צרפת 
 עיטורים
 מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אביר במסדר לאופולד  פור לה מריט  חרב הזהב של גבורה  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פבל איבנוביץ' פסטל (ברוסית: Павел Иванович Пестель;‏ 24 ביוני 1793, מוסקבה - 13 ביולי 1826, סנקט פטרבורג) היה איש צבא רוסי, קולונל, שנודע כמהפכן, מנהיג רוחני וארגוני בולט של תנועת הדקבריסטים, מנהיגה של "האגודה הדרומית" (רוס' Южное Общество) של התנועה.
תחילת דרכו

פבל פסטל, השתייך למשפחה לותרנית ממוצא סכסוני אשר התיישבה ברוסיה בתקופת שלטונו של פיוטר הגדול. פבל היה הבכור בין ארבעת הילדים במשפחה. אבי-סבו, סבו, אביו ודודו שימשו זה אחר זה כמנהלי שירות הדואר של מוסקבה, ויצרו מעין שושלת מקצועית.
אביו איוון פסטל (1843-1765) המשיך לעלות בסולם הברוקרטיה הפוליטית והגיע לדרגות הבכירות ביותר. הוא שירת כמושל הכללי של סיביר מ-1806 עד 1819 . עם תום כהונתו הוא נתמנה על ידי הצאר אלכסנדר הראשון לחבר במועצת המדינה, הגוף המייעץ לצאר, אשר מנה כ-40 איש. כמושל סיביר, איוון פסטל שלט במחוזו העצום ביד ברזל ותקופת כהונתו תוארה על ידי היסטוריונים של המאה ה-19 כתקופה של שרירות לב והפקרות. בנו פבל ירש מאביו את שאפתנותו, את כישרונו לבניית קריירה (בגיל 27 הוא הגיע לדרגת אלוף-משנה) ואת סגנון ניהולו הקשוח.
אמו, יליזבטה קרוק (1836-1766), ילידת גרמניה, הייתה אישה משכילה ודתייה. היא ניסתה לטפח בילדיה ערכים של כניעות בפני רצון האל וציות לסדר העולם שנקבע על ידו. לאורך רוב דרכו פסטל לא פעל ברוח עקרונות אלה, ורק במכתב האחרון למשפחתו מהכלא הוא הביע סימני חרטה וכתב לאמו: "הייתי צריך להבין קודם, שחייבים לסמוך על ההשגחה העליונה ולא לשאוף להשתתף במעשים שלא מהווים חובה חיובית במצב בו העמיד אותנו האלוהים...".
משנת 1805 עד לשנת 1809 למד פאבל פסטל יחד עם אחיו וולדימיר בדרזדן שבגרמניה, עיר מולדתה של אמו, שם קיבל השכלה פרטית בבית סבתו אנה קרוק על ידי מיטב המורים בעיר.