stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלך הצללים
הערות שוליים

↑  All-New Official Handbook of the Marvel Universe #9, September 2006
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנפת הדגל באיוו ג'ימה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צלם:  ג'ו רוזנטל
 תאריך יצירה:  23 בפברואר 1945
 טכניקה וחומרים:  תצלום
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  NWDNS-80-G-413988 (הארכיון הלאומי של ארצות הברית) 
 מיקום:  איוו ג'ימה שבאימפריה היפנית
 he
 
הנפת הדגל באיוו ג'ימה במהלך כיבוש האי היפני איוו ג'ימה בידי האמריקאים במלחמת העולם השנייה, הוא תצלום היסטורי מפורסם, ובו חמישה נחתים אמריקאים וחובש של הצי האמריקני מניפים את דגל ארצות הברית על פסגת הר סוריבאצ'י שבדרום האי. הוא צולם ב-23 בפברואר 1945 על ידי הצלם ג'ו רוזנטל במהלך קרב איוו ג'ימה שבו נכבש ההר. בתצלום מוצגת הנפת הדגל השנייה על הר סוריבאצ'י. הנפת הדגל הראשונה צולמה בידי לואיס לווארי, אולם תצלומו לא התפרסם בזמנו, וגם כיום זוכה לפרסום מועט.
תצלומו של רוזנטל זכה לפופולריות רבה. הוא הודפס מחדש אלפי פעמים בעיתונים ובכתבי עת שונים, והפך עבור הציבור האמריקאי לתצלום המסמל את הניצחון במלחמה. בשנת 1945 הוא זיכה את הצלם בפרס פוליצר לתצלום הטוב ביותר, והיה לתצלום הראשון שזיכה צלם בפרס באותה שנה שבה פורסם לראשונה.
מבין ששת האנשים בתצלומו של רוזנטל (מייקל סטרנק, הרולד קלר, איירה הייז, פרנקלין סוסלי, ג'ון בראדלי והארלון בלוק), רק שלושה שרדו את הקרב (הייז, קלר ובראדלי).
רקע

קרב איוו ג'ימה נערך בפברואר ובמרץ 1945, בשלהי המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בקרב לחמו ארצות הברית והאימפריה היפנית. הוא התחולל באי איוו ג'ימה שבאוקיינוס השקט, במחצית הדרך בין איי מריאנה, שבהם היה בסיס מפציצים של ארצות הברית, לבין יפן. מטרת הפלישה האמריקאית לאיוו ג'ימה הייתה לכבוש את שלושת שדות התעופה הנמצאים באי הקטן יחסית (רק 21 קמ"ר). היפנים השקיעו כל מאמץ על מנת שלא לאבד את האי, המרוחק רק 1,200 קילומטר מטוקיו. בנוסף, האי בתחום השיפוט של טוקיו הבירה, ולכן ראש עיריית טוקיו היה גם מושל איוו ג'ימה, מה שהגביר את חשיבות האי עבור היפנים. הייתה זו המתקפה האמריקנית הראשונה על אי שהיה חלק מהמולדת היפנית.
ראש ממשלת האימפריה היפנית באותה תקופה, הידקי טוג'ו, הקצה לקרב כ-20,000 חיילים. מפקד הכוח היפני בקרב, טדאמיצ'י קוריבאישי, סבר שהגנה על האי עם כמות כזו של חיילים תהיה בלתי אפשרית אל מול כוח אמריקאי גדול בהרבה המלווה במספר רב של מטוסים ושל ספינות קרב. מסיבה זו הורה לחייליו להילחם עד מוות ולפגוע במספר רב ככל האפשר של חיילים אמריקאים, גם אם יידרשו לבצע משימות שבפועל הן משימות התאבדות. בנוסף הוחלט לבצר את האי בעזרת בונקרים גדולים, ארטילריה מוסווית ורשת תעלות תת-קרקעיות שחיזקו מאוד את עמדותיהם של החיילים היפנים.
ב-19 בפברואר 1945, בשעה 2:00 לפנות בוקר, פתחו תותחי אוניות המערכה של הצי האמריקני בהפגזה על האי וסימנו את תחילת הפלישה. היפנים ניצלו את מקום מסתורם באי כדי לירות אל עבר החיילים שנחתו על חופי האי, וגרמו לבלבול ולאבדות כבדות בקרב האמריקאים. הנקודה המבוצרת ביותר באי, וללא ספק הנקודה האסטרטגית החשובה ביותר בו, היה "הר סוריבאצ'י", הר געש כבוי שנמצא בדרום האי ומתנשא לגובה של 166 מטרים מעל פני הים. בהר התבצרו רבים מהחיילים היפנים וירו אש כבדה אל עבר הכוחות האמריקניים. לאחר מספר ימי לחימה הבינו הנחתים שרובים אינם יעילים נגד המתבצרים היפנים, ובמקום זאת החלו להשתמש בלהביורים וברימוני יד על מנת לגרום להם לצאת מתוך המנהרות. שיטה זו הוכחה כיעילה וההר נכבש על ידי האמריקנים ב-23 בפברואר, לאחר ארבעה ימי לחימה.
כיבוש ההר לא שם קץ לקרב, שהסתיים בניצחון אמריקאי ב-26 במרץ, 31 ימים לאחר כיבוש ההר. תוצאות הקרב היו הרסניות לשני הצדדים: מתוך הכוח האמריקני שמנה 110,000 חיילים, נהרגו 6,821 ו-19,217 נפצעו, ומהכוח היפני שמנה 22,000 חיילים, נהרגו 21,500 ו-216 נפלו בשבי.
הנפת הדגל הראשונה

ב-23 בפברואר 1945, מעט אחרי כיבושו של הר סוריבאצ'י, הורה קולונל צ'נדלר ג'ונסון לקפטן דייב סברנס לשלוח קבוצה של חיילים לטפס על ההר. סברנס שלח למשימה קבוצה של כ-40 חיילים שכללה שלוש יחידות נחתים בפיקודו של לוטננט משנה הארולד שרייר. לפני שיצאו הנחתים למשימה, נתן ג'ונסון לשרייר דגל ארצות הברית קטן כדי שיניפוהו בפסגת ההר. הנחתים הצליחו להעפיל לפסגה ללא אירועים מיוחדים, והניפו בה את הדגל, 135X70 ס"מ גודלו, בעזרת צינור ברזל שמצאו בהריסות על פסגת ההר. הנפה זו תועדה על ידי לואיס לווארי, שהיה צלם של חיל הנחתים האמריקני. את הרגשות שעורר האירוע בלב החיילים תיאר קורפורל צ'ארלס לינדברג:
[...] ואז הם באו אלינו ואמרו, 'אתם הולכים לטפס [על הר סוריבאצ'י] בבוקר'. איזה לילה מתוח עבר עלינו. למחרת בבוקר, דיווחנו על כך לקולונל צ'נדלר ג'ונסון, מפקד הגדוד. הוא מסר ללוטננט שרייר [=הרולד שרייר] דגל, ואמר, 'אם אתם מגיעים לפסגה, תניפו אותו'[...]
שניים מאנשינו מצאו למעלה [על פסגת הר סוריבאצ'י] מוט ארוך וגדול, באורך של כ-20 פיט [כ-6 מטר]. קשרנו את הדגל אל המוט, וסחבנו אותו אל הנקודה הגבוהה ביותר שמצאנו שם והנפנו אותו. בחיי, באותו הרגע האי מתחתינו התעורר לחיים. החיילים החלו להריע, שריקות הספינות פסקו, זה היה רגע מלא גאווה.
לא כל החיילים שהניפו את הדגל מופיעים בתצלומו של לווארי. אולם, גם החיילים שכן הופיעו לא זכו לפרסום רב או להכרה ציבורית נרחבת. היטיב לתאר זאת צ'ארלס לינדברג, שסיפר: "כשחזרתי הביתה לארצות הברית, והתחלתי לדבר על זה [על הנפת הדגל] כינו אותי שקרן ובעוד כינויים. זה היה נורא". בנוסף, במכתב ששלח לואיס לווארי, הצלם, לריימונד ג'ייקובס (שהיה ממניפי הדגל אך לא הופיע בתצלום) הוא אמר: "אתם עשיתם את כל העבודה השחורה, ואילו אלה שהופיעו בתצלום של רוזנטל זכו לכל הקרדיט [...] זו בושה עצומה שדווקא החיילים שכבשו את ההר לא זכו מעולם להכרה המגיעה להם".
הנפת הדגל השנייה

לאחר כיבוש ההר נשלחה קבוצה של חיילים שמנתה בין השאר את מייקל סטרנק, איירה הייז, פרנקלין סוסלי והארלון בלוק לפסגת ההר כדי להניח שם קווי טלפון. במקביל לכך, נחת על חופי איוו ג'ימה מזכיר הצי של ארצות הברית, ג'יימס פורסטל, ולאחר שראה את הדגל המונף הוא החליט שהוא רוצה אותו כמזכרת. דרישה זו הרגיזה את קולונל צ'נדלר ג'ונסון, שטען שדווקא הנחתים שכבשו את פסגת ההר ראויים לשמור את הדגל. על כן, הוא שלח את עוזרו טד טאטל להביא דגל חדש וגדול יותר, במטרה להניף אותו במקום הדגל הקודם כך שכל החיילים באי יוכלו לראות אותו. טאטל מצא דגל גדול יותר (240X140 ס"מ) על אחת מהספינות שעגנו בחוף והביאו לג'ונסון. ג'ונסון קרא אז להרולד קלר, רצו האישי, וביקש ממנו לקחת את הדגל אל פסגת ההר. כשהגיע לפסגה, נתן קלר את הדגל לסטרנק, הייז, סוסלי ובלוק וביקש מהם להניפו.
בזמן שקלר טיפס אל פסגת הר סוריבאצ'י, עלה לשם גם ג'ו רוזנטל, צלם סוכנות הידיעות Associated Press. כשהגיע לפסגה ראה קבוצה של נחתים העומדים מסביב לדגל הראשון ובידם דגל חדש וגדול יותר. רוזנטל הבין כי הם עומדים להניף דגל חדש על פסגת ההר. על כן, הוא התרחק אחורנית מרחק של כ-10 מטרים וערם מספר סלעים כדי להגביה את עצמו, פעולה שכמעט וגרמה לו לפספס את הצילום. הוא כיוון את מצלמתו לצמצם שבין f/8 ל-f/11 (תחנות הצמצם במצלמה נמדדות במספרי f) ולמהירות תריס של 1/400 השנייה. בו בזמן, ניסו סטרנק, הייז, סוסלי ובלוק ללא הצלחה לתקוע את המוט הכבד בקרקע הגעשית הקשה. על כן נחלצו לעזרתם גם הרולד קלר וג'ון בראדלי, ובמאמץ משותף של כל השישה הם השכילו לתקוע את המוט בקרקע ולהניף את הדגל על פסגת ההר. רוזנטל הצליח לתעד הנפה זו במצלמתו, אך הוא לא היה היחידי לעשות זאת: שני צלמים נוספים של חיל הנחתים, ויליאם ג'נאוסט ובוב קמפבל, הצליחו גם כן לתעד את ההנפה.
על הצילום של ההנפה אמר רוזנטל:
[...] לפתע ראיתי מזווית עיני שהחיילים מתחילים להניף את הדגל. הפניתי את המצלמה, קרבתי אותה לפרצופי, והחזקתי אותה מספר רגעים תוך כדי הסתכלות על המתרחש. וברגע שחשתי שזהו הרגע המתאים, צילמתי את התצלום. והדבר היחידי שיכולתי לעשות לאחר מכן היה לקוות שהתצלום ייצא בדיוק כפי שראיתי אותו דרך עדשת המצלמה שלי.
בהמשך התייחס רוזנטל לתצלום ואמר:
מה שראיתי מעבר לתצלום היה המאמץ העצום שנדרש כדי לשאת אותו לגבהים שכאלה, אותה מסירות של החיילים הצעירים האלו למולדתם, וההקרבה שעשו למענה.
מבין ששת האנשים המצולמים, רק שלושה שרדו את הקרב - הייז, קלר ובראדלי. סטרנק נהרג שישה ימים לאחר הנפת הדגל, כנראה מפגז שנורה בשוגג ממשחתת אמריקנית; בלוק נהרג מפגיעת מרגמה שעות ספורות לאחר סטרנק; סוסלי נהרג מירי צלף יפני ב-21 במרץ, ימים ספורים לפני כיבוש איוו ג'ימה באופן סופי על ידי הכוחות האמריקנים.
הנפת הדגל השנייה > פרסום התצלום

לאחר שירד מההר, שלח רוזנטל את סרט הצילום לפיתוח בגואם, ולאחר מכן למרכז המערכת של סוכנות AP בניו יורק. ב-25 בפברואר, יומיים בלבד לאחר הנפת הדגל, כבר הופיע התצלום על שערי העיתונים בארצות הברית.
התצלום זכה להצלחה מיידית. בימים שלאחר מכן הוא פורסם שוב ושוב, והצליח להרים את המורל של הציבור האמריקני, שב-1945 כבר היה מותש מהמלחמה. רוזנטל סיפר ש"מיליוני אמריקאים ראו את התצלום הזה, חמישה או שישה ימים לפני שאני בעצמי ראיתי אותו. כששמעתי על כך לראשונה, לא היה לי מושג מה הוא סימל בעבורם".
רוזנטל זכה למחמאות על התצלום מצלמים אחרים, כמו אדי אדמס, צלם סוכנות AP בעברו, שזכה בפרס פוליצר עבור התצלום "גנרל נגויין נגוק לואן מוציא להורג אסיר וייטקונג בסייגון". אדמס התייחס לתצלומו של רוזנטל ואמר עליו כי הוא "פשוט מושלם: המיקום, שפת הגוף ... אתה לא יכול לתכנן מראש דבר כזה, זה פשוט מושלם מדי".
הנפת הדגל השנייה > מסע מלווה המלחמה

למימון ההוצאות העצומות של מלחמת העולם השנייה מכר הממשל הפדרלי של ארצות הברית איגרות מלחמה לציבור האמריקני. עד שנת 1945 התקיימו ברחבי ארצות הברית שישה מסעות פרסום לגיוס מלווה מלחמה. כל מסע היה אירוע ראוותני, ולרוב השתתפו בו גיבורי מלחמה וידוענים שונים. המשתתפים במסעות אלו נסעו ברחבי ארצות הברית והופיעו באצטדיונים בפני קהל רב.
כשפרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, ראה שהתצלום מתפרסם שוב ושוב בעיתונים, הוא הבין שהחיילים המצולמים בתצלום יוכלו לשמש כ"סמלים" במסע מלווה המלחמה הבא, בכך שיוצגו כגיבורים אמריקניים וישכנעו את הציבור לקנות איגרות מלווה. על כן הורה לגלות את זהותם של הנחתים בתצלום ולהחזירם בהקדם לארצות הברית, שכן ידע שההכנסות מהמסע מותנות בחזרתם של הנחתים בחיים. בתהליך הזיהוי של החיילים נפלו כמה טעויות, שחלקן התגלה רק לאחר סיום המסע.
איירה הייז, הרולד קלר וג'ון בראדלי הוחזרו לארצות הברית ויצאו למסע מלווה המלחמה השביעי (The 7th war bond drive). תצלומו של רוזנטל, בו הם מופיעים, הופץ בכל רחבי ארצות הברית, והופיע על אלפי קירות של בתי קולנוע, בנקים, מפעלים ולוחות מודעות. בסך הכול הופץ התצלום על גבי 3.5 מיליון פוסטרים. מסע מלווה המלחמה השביעי הכניס לקופת המלחמה של ארצות הברית כ-26.3 מיליארד דולר, ומלבד שלושת החיילים השתתפו במסע גם ידוענים שונים כבוב הופ והמפרי בוגרט.
הנפת הדגל השנייה > המחלוקות

על אף המחמאות הרבות להן זכה התצלום, החלו עד מהרה לצוץ שמועות שפקפקו באמינותו, וטענו שהוא מבוים. השמועות החלו לאחר שרוזנטל נשאל כבדרך אגב האם התצלום מבוים, וכיוון שחשב בטעות שהכוונה היא לתצלום הקבוצתי של חיילי הנחתים אותו צילם, הוא ענה בחיוב. מכאן השמועות התפשטו והתחזקו עד שאמריקה כולה התוודעה להן כשתוכנית הרדיו של הטיים מגזין, "Time Views the News" דיווחה שרוזנטל צילם את התצלום לאחר שביקש מששת הנחתים לתקוע את הדגל בשנית ובאופן מרשים יותר. מאז החל גל של האשמות והכפשות, שהגיע לשיאו ב-1991 כשמבקר ספרות בניו יורק טיימס טען שצריך לבטל את פרס פוליצר בו זכה התצלום.
רוזנטל נלחם עד יום מותו בהאשמות אלו. באחת הפעמים בהן נשאל האם ביים את התצלום, ענה: "אם הייתי מביים את התצלום זה היה, כמובן, הורס את הייחוד שבו. הייתי אוסף קבוצה קטנה יותר של אנשים ומבקש מהם להפנות את ראשיהם למצלמה כך שיוכלו להזדהות, והתוצאה לא הייתה דומה כלל לתצלום אותו צילמתי".
הנפת הדגל השנייה > מורשת התצלום

לתצלום משמעות גדולה בקרב הציבור האמריקני על אף המחלוקות, ויש לו מורשת מכובדת. שני הדגלים אשר הונפו באותו היום באיוו ג'ימה מוצגים במוזיאון הלאומי של חיל הנחתים האמריקני. במקום גם מוצג הדגל השלישי שהונף לאחר שהשני ניזוק מהרוחות על פסגת ההר. אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ליד וושינגטון הבירה, שהוקמה בשנת 1954 מבוססת על תצלום זה.
ביולי 1945 הוציא משרד הדואר האמריקני בול דואר עליו מודפס התצלום. הבול זכה להצלחה גדולה ולמעלה מ-137 מיליון יחידות שלו נמכרו. ב-1995 יצא בול נוסף, כאחד מ-10 בולים שהיו חלק מפרויקט היובל למלחמת העולם השנייה.
בשנת 1949 יצא הסרט "חולות איוו ג'ימה" בכיכובו של ג'ון ויין, ובו מופיעים איירה הייז, רני גאגנון (שזוהה בטעות כהרולד קלר) וג'ון בראדלי, שלושה מהחיילים שהניפו את הדגל בצילומו של רוזנטל.
בשנת 2006 יצא סרטו של קלינט איסטווד, "גיבורי הדגל", המבוסס על ספרו של ג'יימס בראדלי, בנו של ג'ון בראדלי. הסרט מציג את שתי הנפות הדגל ואת מסע מלווה המלחמה אליו יצאו הייז, קלר ובראדלי.
מבין ששת החיילים שבתצלום, זכה איירה הייז למספר האזכורים הרב ביותר בתרבות הפופולרית. הייז, נחת אינדיאני בן שבט הפימה, שקע במרוצת השנים בדיכאונות ובאלכוהוליזם. חייו הטראגיים עובדו לסרט הקולנוע "The Outsider", בכיכובו של טוני קרטיס, ולשיר קאנטרי פופולרי, "הבלדה על איירה הייז" (The Ballad of Ira Hayes), שבוצע, בין היתר, על ידי ג'וני קאש ובוב דילן.
בשנת 2005 הוטבע דולר עשוי כסף שעליו מתנוסס התצלום, לציון 230 שנות קיומו של חיל הנחתים האמריקני.
הנפת הדגל השנייה > השפעה והקבלה

תצלומים רבים הושפעו במידה זו או אחרת מתצלומו של רוזנטל, ורבים אחרים מושווים אליו. ההשוואה מתבצעת בשני מישורים עיקריים – חזות התצלום והשפעתו.
ב-2 במאי 1945 צילם הצלם הסובייטי-יהודי יבגני חאלדיי קבוצת חיילים המניפים את דגל ברית המועצות מעל לבניין הרייכסטאג בברלין, בתמונה שנודעה בשם "הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג". כפי שהתברר מאוחר יותר, לא רק שחאלדיי ביקש מהחיילים להניף את הדגל, אלא גם שזו הייתה ההנפה השנייה שלו. ההנפה הראשונה ב-30 באפריל כלל לא צולמה, ולכן הונף הדגל בשנית כעבור יומיים. כמו כן עבר התצלום תהליך של ריטוש משום שעל אמת-היד של החייל מניף הדגל נראו שני שעונים שנלקחו כפי הנראה כשלל. מאוחר יותר התברר כי חאלדיי התקנא בהילה לה זכה תצלומו של רוזנטל ועל כן סחב את הדגל עמו כדי שגם לצד הסובייטי יהיה תצלום ניצחון כזה.
תצלום הנפת הדגל בגראונד זירו מציג שלושה כבאים המניפים את דגל ארצות הברית על הריסות מגדלי התאומים לאחר פיגועי 11 בספטמבר. תצלום זה שצולם על ידי תומאס פרנקלין מושווה לעיתים קרובות לתצלומו של רוזנטל, על אף שהקשר ביניהם הוא מקרי ופרנקלין ככל הנראה לא ביים את התצלום. פרנקלין סיפר שמייד עם צילום ההנפה הבחין בדמיון בינה לבין תצלומו של רוזנטל. הקבלה נוספת בין הנפת הדגל באיוו ג'ימה לבין זו בגראונד זירו היא בהשפעת התצלום. כמו תצלומו של רוזנטל, גם תצלום זה שימש מקור השראה ועידוד לציבור האמריקאי שנפגע קשות מהפיגועים, והפך מאז לאייקון. בנוסף, לפני הדפסת התצלום על בול, נפגשו תומאס פרנקלין ושלושת הכבאים עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש בפגישה דומה לזו שהתקיימה בין רוזוולט לבין הייז, קלר ובראדלי כ-60 שנה קודם לכן.
גם בתצלום הישראלי של הנפת דגל הדיו יש מוטיבים דומים לאלו של הנפת הדגל באיוו ג'ימה. הדגל הישראלי הונף עם סיומו של מבצע עובדה, והתצלום שמתעד את החיילים המניפים אותו נחרט בזיכרון הקולקטיבי הישראלי והפך לאחד מהתצלומים המייצגים של מלחמת העצמאות.
ראו גם

צילום מלחמה
צילום עיתונות
הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג
דגל הדיו
הנפת הדגל בגראונד זירו
לקריאה נוספת

The Ghosts of Iwo Jima, by Robert S. Burrell, Texas: Texas A&M University, 2006
הערות שוליים

↑  Corky Siemaszko, Warrior in iconic Iwo Jima flag-raising photo was misidentified, Marines Corps acknowledges, NBC News, ‏17 באוקטובר 2019
↑  Burrell 2006, p. 131.
↑  Burrell 2006, p. 83.
↑  Raising The Flag On Iwo Jima (פרק 4)
1 2  מתוך ראיון ברדיו הציבורי של מינסוטה, ב-18 בפברואר 2005
↑  תוכן המכתב שנכתב ב-1947 וצילום שלו.
↑  מתוך ראיון מצולם שנערך עמו (החל מדקה 2:54)
↑  הציטוט המקורי מופיע פה . התרגום של הציטוט לקוח מפה
↑  כתבה מתוך bbc news לאחר מותו של רוזנטל
1 2 3 4 5  Negatives Aside, Photographer of Iwo Jima Fame Feels Worthwhile
↑  ג'יימס בראדלי, בנו של ג'ון בראדלי, טען בספרו "Flags of our fathers" כי המידע אודות הטעויות בזיהוי לא הובא לידיעת הציבור האמריקאי מחשש לפגיעה בהכנסות המסע.
1 2  7th War Bond Tour
↑  http://www.iwojima.com/raising/l721flag.gif
↑  History of the Flag-Raising On Iwo Jima
↑  אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית
↑  בול איוו ג'ימה 1945
↑  בולי דואר איוו ג'ימה
↑  בולי יובל מלחמת העולם השנייה
↑  Flag on the Reichstag  (פרק 2)
↑  ICONS: THE PHOTO SEEN 'ROUND THE WORLD
↑  קובץ:Franklin-bergen.jpg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 520748 
הר סוריבאצ'י, הנקודה הגבוהה ביותר באיוו ג'ימה
תמונת אוויר של איוו ג'ימה. הר סוריבאצ'י שוכן בדרום-מערב האי
הנחתים מטפסים על המדרונות הטרשיים של הר סוריבאצ'י בדרכם להנפת הדגל הראשונה. ניתן לראות את הלהביור שנושאים שני החיילים הראשונים
הנפת הדגל המקורית על פסגת הר סוריבאצ'י שצולמה על ידי לואיס לווארי. התצלום הידוע ביותר של ההנפה הראשונה
סרטון המתעד את הנפת הדגל השנייה, צילם: ויליאם ג'נאוסט. ג'נאוסט עמד בצמוד לג'ו רוזנטל, וצילם סרטון שעה שרוזנטל צילם תצלום בודד. מהסרטון ניתן לראות כי הנחתים עומדים בדיוק בתנוחה שבה צילם אותם רוזנטל בתצלום המפורסם
הדגל השני שהונף באיוו ג'ימה, המוצג במוזיאון חיל הנחתים האמריקני. הדגל ניזוק עקב הרוחות העזות ששררו בפסגת הר סוריבאצ'י
ג'ון בראדלי, שנפצע בקרב מפגיעת רסס ונאלץ להשתמש בקביים, ליד כרזה של מסע מלווה המלחמה השביעי. סיסמת המסע הייתה: "עכשיו כולם ביחד"
אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שליד וושינגטון די. סי., מבוססת על התצלום של רוזנטל.
מטבע הדולר עליו מתנוסס התצלום.
הנפת דגל הדיו - מבט לכיוון הים. אברהם אדן טיפס על התורן, הקרוב למצלמה הוא נחום שריג מפקד חטיבת הנגב. הצילום ההיסטורי נעשה על ידי מיכה פרי שהצטרף לחיילי חטיבת הנגב
טיילור פייג'

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1990 (בת 34) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לויולה מרימאונט  St. Bernard High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
טיילור פייג' (באנגלית: Taylour Paige; נולדה ב-5 באוקטובר 1990) היא שחקנית ורקדנית אמריקאית.
ילדות והשכלה

פייג' נולדה להורים רג'ינלד פייג' ושריל בוטה. פייג' גדלה בשכונת אינגלווד בלוס אנג'לס. יש לה אח גדול, טרוויס. פייג' רוקדת מגיל שנתיים. בשנת 2001 היא הפכה לתלמידה של הכוריאוגרפית המפורסמת דבי אלן. פייג' סיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 2008. טיילור הפכה למעודדת של קבוצת לוס אנג'לס לייקרס בשנת 2010, ובילתה שלושה חודשים עם קבוצת המעודדות המקצועית לפני שעזבה על מנת לסיים את לימודיה בקולג' ולהמשיך בקריירת המשחק שלה.
בין השנים 2013 ל-2016 היא כיכבה בסדרת המקור של VH1 "על המגרש", בשלוש העונות הראשונות שלה בעוד היא לא חזרה לשחק בעונה הרביעית.
בשנת 2020 שיחקה בסרט הדרמה המוזיקלי "הבלוז של מא רייני" בכיכובה של ויולה דייוויס בשירות הסטרימינג של נטפליקס.
בשנת 2021 היא כיכבה בסרט "זולה" המבוסס על 148 ציוצים ויראליים שפורסמו בטוויטר מאת חשפנית.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | היי סקול מיוזיקל 3 | רקדנית |  |
| 2015 | Touched | ג'ינה |  |
| 2016 | Jean of the Joneses | ג'ין ג'ונס |  |
| 2018 | ריק ילד לבן | קאת'י וולסן |  |
| 2020 | הבלוז של מא רייני | דאסי מיי |  |
| 2021 | בוגי | אלאונור |  |
| 2021 | זולה | זולה קינג | פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (אנ') |
| 2022 | פעמיים ריטה | קרלה |  |
| 2022 | מקל מחודד | טרינה |  |
| 2023 | The Toxic Avenger | ג'יי ג'יי דוהרטי |  |
| 2023 | Magazine Dreams | פינק קואט |  |
| TBA | Brothers |  |  |
| TBA | The Trainer |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016-2013 | על המגרש | איישה הייז | תפקיד ראשי; (עונות 3-1); 33 פרקים  |
| 2015 | בולרז | תרזה | 2 פרקים |
| 2016 | האנטומיה של גריי | אמה | פרק: "Falling Slowly" |
| 2019 | The Baxters | אנג'לה מנינג | 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Taylour Paige on Instagram: "HAPPY FATHER'S DAY REGINALD PAIGE ❤️"". Instagram (באנגלית). נבדק ב-2020-08-07.
↑  "Taylour Paige on Instagram: "This young ting turned 66 July 7th. Cheryl Boutte. Thankful for her love, her resilience. Thankful for healing. Thankful for understanding.…"". Instagram (באנגלית). נבדק ב-2020-08-07.
↑  "From Laker Girl to Hit the Floor". HuffPost. נבדק ב-22 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bartz, Sarah (3 באוקטובר 2017). "Fan Favorites Not Returning To Hit The Floor". MyFantasySportsTalk. אורכב מ-המקור ב-2019-11-14. נבדק ב-25 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019049093  VIAF: 9366155566449013380005   WorldCat (עם VIAF): 9366155566449013380005
יהודי רוסיה בישראל

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 1,200,000
 
יהודי רוסיה בישראל הם עולים לישראל מקהילות יהדות רוסיה ויהדות ברית המועצות וצאצאיהם, המתגוררים כיום בתוך מדינת ישראל. הם מונים בסביבות 1,200,000 נפשות.
היסטוריית עלייה

המספר הגדול ביותר של יהודי רוסיה חי כיום בישראל. בישראל חיים 1,200,000 יהודים מברית המועצות לשעבר (כולל לא יהודים (אנ') מבחינה הלכתית, אך לא כולל מי שמתגוררים בישראל באופן בלתי חוקי). העלייה בשנות ה-90 מהווה 85%–90% מאוכלוסייה זו.
| שנה | שיעור פריון כולל |
| --- | --- |
2000: 1.544
1999: 1.612
1998: 1.632
1997: 1.723
1996: 1.743
1995: 1.731
1994: 1.756
1993: 1.707
1992: 1.604
1991: 1.398
1990: 1.390
שיעור גידול האוכלוסייה של עולי ברית המועצות לשעבר (FSU) היה מהנמוכים ביותר עבור כל קבוצות ישראליות, עם שיעור פריון של 1.70 ילדים לאישה וגידול טבעי של +0.5% בשנה בלבד. העלייה בשיעור הילודה היהודית בישראל במהלך התקופה 2000–2007 נבעה בחלקה מהגידול בשיעור הילודה בקרב עולי חבר העמים, המהווים כיום 20% מהאוכלוסייה היהודית בישראל. 96.5% מהאוכלוסייה היהודית הרוסית המוגדלת בישראל היא יהודית או חסרת דת, בעוד ש-3.5% (35,000) שייכים לדתות אחרות (בעיקר נוצרים) וכ-10,000 "יהודים משיחיים".
שיעור הפריון הכולל של עולי חבר העמים בישראל ניתן בטבלה שלהלן. המדד עלה עם הזמן, הגיע לשיא בשנת 1997, ואז ירד מעט לאחר מכן, ואז שוב עלה לאחר 2000.
בשנת 1999 חיו בישראל כ-1,037,000 עולי חבר העמים, מתוכם כ-738,900 עלו לאחר 1989. הקבוצה האתנית השנייה בגודלה (מרוקאים (אנ')) מנתה רק 1,000,000. בשנים 2000–2006 עברו לישראל 142,638 עולי חבר העמים. בעוד ש-70,000 מהם היגרו מישראל למדינות כמו ארצות הברית וקנדה, מה שהביא את סך האוכלוסייה ל-1,150,000 עד ינואר 2007 (לא כולל שוהים בלתי חוקיים). הגידול הטבעי היה בסביבות 0.3% בסוף שנות ה-90. לדוגמה 2,456 בשנת 1996 (7,463 לידות עד 5,007 מקרי מוות), 2,819 בשנת 1997 (8,214 עד 5,395), 2,959 בשנת 1998 (8,926 עד 5,967) ו-2,970 בשנת 19,2829 (9,2829). בשנת 1999, הגידול הטבעי היה +0.385%. (הנתונים רק לגבי עולי חבר העמים שעלו לאחר 1989).
רוסיה היא המדינה עם שיעור העלייה הגבוה ביותר לישראל בראשית המאה ה-21. בשנת 2013 עלו לישראל מברית המועצות לשעבר 7,520 בני אדם, כמעט 40% מכלל העולים.
היסטוריה פוליטית

יהודי רוסיה היו דומיננטיים מאוד בפוליטיקה הישראלית. שר האוצר הישראלי, אביגדור ליברמן, נולד במולדובה שבברית המועצות לשעבר. יהודים רוסים רבים שומרים על קשריהם עם רוסיה, וממלאים תפקיד חשוב ביחסים בין רוסיה לישראל.
דמוגרפיה

היהודים דוברי הרוסית בישראל כוללים אוכלוסייה מוגדלת של 1,200,000, אם כוללים את שאינם יהודים מבחינה הלכתית. 96.5% מהאוכלוסייה היהודית הרוסית בישראל היא יהודית או חסרת דת, ו-3.5% (35,000) שייכים לדתות אחרות (בעיקר נצרות) וכ-10,000 המזדהים כיהודים משיחיים שאינם מהנוצרים היהודים.