stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחלקת גנים ונוף
הפקה וביקורת

הסדרה נולדה תחילה כרעיון לסדרת-בת של "המשרד", בה עבדו שני יוצרי הסדרה גרג דניאלס ומייקל שור, אך לבסוף החליטו שיהיה טוב לסדרה אם יפרידו אותה מן "המשרד". ראשידה ג'ונס הייתה הראשונה שלוהקה לסדרה, אחרי שיוצרים התרשמו ממנה בהופעתה ב"המשרד". איימי פולר לוהקה לתפקיד לזלי נופ ובעקבות הסדרה עזבה את "סאטרדיי נייט לייב" בה השתתפה במשך כתשע שנים.
העונה הראשונה, שכללה שישה פרקים בלבד ושודרה באביב 2009, קיבלה ביקורות מעורבות ממבקרים, שטענו כי הסדרה יותר מדי מזכירה את "המשרד" ומנסה להוות חיקוי חיוור שלה, ושהדמות של לזלי נופ, למרות ששיבחו את גילומה של פולר, לא עבדה מספיק טוב. למרות הביקורות השליליות, החל מהעונה הבאה והעונות שאחריהן, המבקרים שיבחו את הסדרה על ההומור האופטימי שלה, הכתיבה בסדרה, קאסט האנסמבל המצוין שלה, דמותה של לזלי נופ בפרט וההרגשה שהסדרה מצאה את הטון הנכון שלה.
פול שניידר, שגילם את דמותו של מארק ברדנוויץ בשתי העונות הראשונות, עזב את הסדרה בהחלטה משותפת שלו ושל היוצר מייקל שור, עקב ההצלחה של שניידר בסרטי אינדי שונים וגם שהרעיון המקורי של הדמות לא הגיע לתוצר הסופי. במקומו נכנסו לתפקידים ראשיים החל מסוף העונה השנייה אדם סקוט ורוב לאו (שתחילה היה חתום לתפקיד אורח רק בשמונה פרקים) בתפקידים בן ואייט וכריס טראגר, בהתאמה.
רוב לאו וראשידה ג'ונס עזבו את הסדרה באמצע העונה השישית על מנת למצוא פרויקטים אחרים בקריירה שלהם, אך חזרו בתפקיד אורח בפרק סיום הסדרה.
בעקבות משבר הקורונה, ב-30 באפריל 2020 הוקרן פרק מיוחד שבו חברי הקאסט חזרו לדמויותם, כל ההכנסות כתוצאה מהפרק נתרמו לארגון צדקה.
רייטינג

| עונה | משבצת שידור | מספר פרקים | פרק ראשון> תאריך | פרק ראשון> צופים (במליונים) | פרק אחרון> תאריך | פרק אחרון> צופים (במליונים) | עונת השידורים | צופים (במליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עונה 1 | יום חמישי, שעה 20:30 | 6 | 9 באפריל 2009 | 6.77 | 14 במאי 2009 | 4.25 | 2008-2009 | 6.0 |
| עונה 2 | יום חמישי, שעה 20:30 | 24 | 17 בספטמבר 2009 | 5.00 | 20 במאי 2010 | 4.55 | 2009-2010 | 4.6 |
| עונה 3 | יום חמישי, שעה 21:30 | 16 | 20 בינואר 2011 | 6.14 |  19 במאי 2011 | 3.72 | 2010-2011 | 5.1 |
| עונה 4 | יום חמישי, שעה 20:30 (2011) יום חמישי, שעה 21:30 (2012) | 22 | 22 בספטמבר 2011 | 4.11 | 8 במאי 2012 | 3.42 | 2011-2012 | 4.4 |
| עונה 5 | יום חמישי, שעה 21:30 (2012) יום חמישי שעה 20:30 (2013) | 22 | 20 בספטמבר 2012 | 3.50 | 2 במאי 2013 | 2.99 | 2012-2013 | 4.06 |
| עונה 6 | יום חמישי, שעה 20:00 (2013) יום חמישי שעה 20:30 (2014) | 22 | 26 בספטמבר 2013 | 3.27 | 24 באפריל 2014 | 2.71 | 2013-2014 | 3.76 |
| עונה 7 | יום שלישי שעה 20:00 (2014) יום שלישי שעה 20:30  (2015)   | 13 |  13 בינואר 2015 | 3.75 | 24 בפברואר 2015 | 4.15 | 2014-2015 | 4.57 |
ראו גם

המשרד
מבוא חורון

| --- | --- |
מבוא חורון, 2013
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎249 מטר
תאריך ייסוד: 1970
סוג יישוב: מושב שיתופי 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף דצמבר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,628 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 2,617 תושבי ישראל
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎+1.5% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) מבוא חורון(למפת הרי ירושלים רגילה) מבוא חורון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבוא חורון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבוא חורון31°50′51″N 35°02′12″E﻿ / ﻿31.8475609400848°N 35.0365618848442°E﻿ / 31.8475609400848; 35.0365618848442  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין באדום - מבוא חורון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10

שלט הכניסה
נחל יתלה נשפך ומגיע למבוא חורון
מְבוֹא חוֹרוֹן היא התנחלות שחלקה מושב שיתופי וחלקה יישוב קהילתי, הנמצא בצפון עמק איילון על גבול השפלה והרי ירושלים, ומדרום מזרח לעיר מודיעין ממזרח למחלף לטרון. מקור שמו במיקומו, על הדרך ההיסטורית למעלֶה בית חורון, הנמצאת צפונית מזרחית ליישוב.
היסטוריה

ב-9 מרץ 1969 הוחלט על הקמת קיבוץ של תנועת הנוער "עזרא" בין הכפרים הערביים בית נובא (אשר נהרס על ידי צה"ל לאחר מלחמת ששת הימים), ובית סירא. עד אז ישב הגרעין המייסד כמה קילומטרים מערבה משם, במיקומו הנוכחי של היישוב מבוא מודיעים. ביום העצמאות 1969 נערך מסדר חגיגי של 900 חניכי "עזרא" וטקס עליה לקרקע על חורבות בית נובא בהשתתפות סגן שר החינוך והתרבות הרב קלמן כהנא. בנובמבר 1970 הוכרז על הקמת יישוב הקבע, אך הבנייה בפועל החלה רק במאי 1972. הגרעין המייסד של היישוב הוא גרעין יה"ב. בהמשך נתווספו אליהם גרעיני הנח"ל "מתנחלים" ו"שגב". מתוך חברי גרעין "שגב" התחתנו ונשארו ביישוב למעלה מעשר משפחות, שהיוו את הבסיס ליישוב. ביוני 1974 עלו המתיישבים למקום הנוכחי והשתכנו בבתי קבע שנבנו על ידי משרד השיכון והסוכנות היהודית.
בשנים הראשונות התעכב פיתוח היישוב מסיבות שונות, ביניהם: מחלוקת פוליטית על מיקמו המדויק של יישוב הקבע. הממשלה ביקשה שהוא יוקם בשטח ההפקר ולא על הגבעה בה היה ממוקם היישוב בית נובא. התנועה המיישבת פועלי אגודת ישראל ביקשה להמשיך ולהחזיק גם ביישוב מבוא מודיעים, כך שגרעין המייסדים היה צריך להתפרש על שני היישובים וסבל מקשיי פרנסה ותעסוקה. ב-1974 ננטש היישוב מבוא מודיעים וכל חברי הגרעין התרכזו במבוא חורון שהפך למושב שיתופי. מיקומו הנוכחי של היישוב הוא על תוואי כביש 3, מצפון מערב לשמורת נחל כפירה, ממזרח לגשר הרכבת מעל עמק איילון ומדרום מזרח לעיר מודיעין.
בסוף שנות ה-90 שונתה המסגרת השיתופית ובעקבות כך התאפשרה הרחבת היישוב באופן משמעותי.
תיאור

מבוא חורון הוא הוותיק ביותר מבין יישובי המועצה האזורית מטה בנימין ואחד משני מושבים בלבד בתוך עשרות יישובים קהילתיים. חלק קטן מהחברים עובדים בתוך היישוב ורובם עובדים מחוצה לו. רב היישוב מאז שנותיו הראשונות של המושב ועד שנת 2022 היה הרב יונה דברת. לאחר צאתו לגמלאות נבחר הרב יהודה דנה לרב היישוב. היישוב כיום מונה כ-2,700 תושבים.
עד שנת 2025 היה ביישוב סניף של תנועת הנוער עזרא בשנת 2025 הסניף עבר לתנועת הנוער בני עקיבא.
ביישוב מתקיימות פעולות חסד רבות ובהן סניף יד שרה להשאלת ציוד רפואי ומיזם של בית חב"ד ביישוב בוקר טוב יולדת שמעניק תמיכה לנשים לאחר לידה.
ביישוב 9 בתי כנסת: הרב תכליתי, נתיבות שבים, דרכי שלום, משכן לוי, חיי ברכה, שירת הלווים, שירה חדשה, כולל שפת אמת, אוהל רבינו.
מאגר המים מסילת ציון של הקרן הקיימת לישראל ממוקם סמוך ליישוב, מצפון ליישוב שוכנת "גבעת אבני חמשת המלכים".
הסדרה "תאג"ד" צולמה בשטחים הסובבים את המושב.
כלכלה

האגודה השיתופית מבוססת בעיקר על ענפי חקלאות שונים. ובמסגרת זו קיימים בו מגוון ענפים: כרם יין, גידולי שדה שלחין ופלחה, חוות סוסים, רפת חלב ובקר לבשר במרעה נרחב המשתרע בשטח התחום על ידי עמק איילון, היישוב נטף במזרח, שער הגיא בדרום והישוב מכבים-רעות בצפון-מערב. שטחי המרעה משתרעים גם לתוך פארק קנדה.
ב-1989 הוקם ביישוב מפעל המזון "מבושלת", המספקת שירותי הסעדה לשוק המוסדי, ועם לקוחותיה נמנים שירות בתי הסוהר וצה"ל. ביישוב ישנה ישיבה תיכונית בשם "נהורא", בית הספר היסודי "נטעים" (לבנים ובנות בנפרד), וכן פועל בו הוסטל לפגועי נפש בשם "חסדי אנוש". בהוסטל נחנך ב-2018 בית כנסת קטן שמשחזר בית כנסת בעיירה ההולנדית טרבורג.
בשנת 1992 החליטה אספת חברי היישוב, עקב קשיים כלכליים אליהם נקלע היישוב, לשנות את תקנון היישוב כך שהתנהלותו תהיה על בסיס כלכלי טהור, דבר שבא לידי ביטוי בין היתר בכך שכל תושב רשאי לעבוד בכל מקום שירצה ורק החברים העובדים בפועל במושב יקבלו שכר. במסגרת רפורמה זו ובמקביל לה, הוחלט להקים אגודה שיתופית קהילתית שתאחד הן את המושב השיתופי המקורי והן את חברי היישוב שאינם חברי המושב השיתופי, כך שהיישוב יוכל לקבל משפחות נוספות ולהתרחב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2  מבוא חורון, באתר מועצה אזורית מטה בנימין, תחת כותרת המשנה: "המבנה החברתי-כלכלי המתחדש"
↑  קיבוץ דתי עומד לקום בין לטרון ורמאללה, מעריב, 10 במרץ 1969
↑  מסדר חניכי "עזרא" נערך בבית נובא, מעריב, 24 באפריל 1969
↑  בקייץ ייבנו מבני קבע בהיאחזות מבוא חורון, מעריב, 26 בנובמבר 1970
↑  הוחל בהקמת מבוא חורון באזור לטרון, דבר, 4 במאי 1972
↑  מתיישבי מבוא חורון מודיעים: עברנו למבני קבע..., מעריב, 14 ביוני 1974
↑  נחום ברנע, יישובים ללא אב, דבר, 1 בדצמבר 1972
↑  אהרן דולב, גם מבוא חורון שטח משוחרר, מעריב, 27 בספטמבר 1974
↑  הרב יהודה דנה הוכתר לרב היישוב מבוא חורון, באתר ערוץ 7, 13 באוקטובר 2022
↑  עדי גרסיאל, מוסד פתוח, באתר ערוץ 7
↑  אלירן אהרון, מסע בזמן: שחזור היסטורי של בית כנסת בן 115, באתר ערוץ 7, 28 באוקטובר 2015
↑  גדי דויטש, ‏73 שנה אחרי שנחרב: בית הכנסת מהולנד שוחזר בישראל, באתר מעריב אונליין, 7 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467972405171  VIAF: 316601650   WorldCat (עם VIAF): 316601650
פלאווורלד

| --- | --- |
 סוגה:  סרט תיעודי 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  50
 הפקה
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  TLC 
 תקופת שידור מקורית:  28 בספטמבר 1994 – 1997
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פלאווורלד (באנגלית: Paleoworld) היא תוכנית טבע ומחקר ששודרה בערוץ דיסקברי (ברשת TLC) בשנים 1994 עד 1997, במשך ארבע עונות. אורך כל פרק הוא 24 דקות ובו מתוארים החיים הפרהיסטוריים לאורך השנים. סדרה זו הייתה הסדרה הפלאונטולוגית הראשונה ששודרה במשך מספר עונות. אחריה נוצרו סדרות נוספות בעלות תוכן דומה של ערוץ דיסקברי, כגון "כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה", "כוכב הדינוזאורים" ו"העמק של הטירנוזאורוס רקס".
פרקי הסדרה כוללים מחקר של פלאונטולוגים העוסקים בחקר העצמות המאובנות ושחזור היצורים הקדומים מכל תקופה. בפרק נראים גם כמה תצוגות ואיורים ולעיתים גם בובות אנימטרוניקה אך כמעט ולא סצנות מונפשות של הדינוזאורים. הקריין של הסדרה הראשונה היה השחקן בן גזארה, של העונה השנייה והשלישית ניק שאצקי ושל העונה הרביעית טד מיינרד.
בתחילת שנות ה-2000 יצאו מספר פרקים מהסדרה על גבי DVD.
עונות הסדרה

לסדרה היו ארבע עונות, בעוד העונה הרביעית בוטלה לקראת הסוף מבלי שתעלה עונה חמישית, אך ב-1998 נוצרה סדרה-בת בשם "When Dinosaurs Ruled", בה חמישה פרקים באורך 52 דקות. קריין סדרה זו הוא השחקן האמריקאי ג'ף גולדבלום.
עונות הסדרה:
עונה 1: הייתה בעלת 13 פרקים ששודרו בשנת 1994. בניגוד לשאר העונות הייתה בעלת עיבוד מוזיקלי.
עונה 2: הייתה בעלת 13 פרקים ששודרו בשנת 1995.
עונה 3: הייתה בעלת 13 פרקים ששודרו בשנת 1996.
עונה 4: הייתה בעלת 11 פרקים ששודרו בשנת 1997. הסדרה בוטלה באמצע.
פרשת דווימה

פרשת דווימה (הידועה גם בשם טבח דווימה או קרב דווימה, בהתאם לדעות שונות על האירוע) היא מקרה של הרג נרחב של אזרחים שבוצע במהלך כיבוש הכפר דווימה (الدوايمة, אל-דווימה) על ידי כוח מגדוד 89 של חטיבה 8 של צה"ל ב-29 באוקטובר 1948, במהלך מבצע יואב של מלחמת העצמאות.
ההיסטוריון בני מוריס מונה את האירוע בין ארבעת אירועי הטבח החמורים של המלחמה.
הכפר מנה ארבעת אלפים תושבים, ובמהלך כיבושו נרצחו, על פי הערכות שונות, בין כמה עשרות למעל מאה אזרחים שלא היו מעורבים בלחימה.
לפי מספר מקורות, על אירוע זה כתב נתן אלתרמן את שירו "על זאת", העוסק בטוהר הנשק.
האירועים בכפר > כיבוש הכפר

ההיסטוריון בני מוריס מציין כי שלושה ימים לפני ההתקפה על הכפר הזהירה מפקדת חזית הדרום את כל יחידותיה "לא לנגוע לרעה באוכלוסייה", להימנע מביזה ולשמור על "המקומות הקדושים". על הכפר הסתערה משלושה כיוונים פלוגה מוקטנת שנעה בשבעה זחל"מים. אל מול האש שהמטירו על הכפר, נתקלו החיילים הישראלים בהתנגדות קלה, וככל שהזחל"מים התקרבו אל הכפר כוסה המישור ממזרח לו באלפי ערבים נמלטים. הזחל"מים רדפו אחריהם וירו עליהם במקלעים. חיילי הפלוגה הניחו שתושבי הכפר השתתפו בכיבוש גוש עציון. אחר כך עצרו כמה עשרות כפריים והוציאו אותם להורג בשתי קבוצות.
בשנת 1950 הסביר בספרו אחד מיוצאי גדוד 89, אברהם ורד, כי בתי הכפר "היו מלאים בביזה מגוש עציון. הלוחמים היהודים שתקפו את אדאווימה ידעו זאת... דם הנטבחים קורא לנקמה; ואנשי א-דאווימה היו בין אלו שלקחו חלק בטבח". ורד ציין גם את מיקומו של הכפר, בהרי חברון, ממנו יצאו הערבים שביצעו את טבח חברון (תרפ"ט) ב-1929, כמניע נוסף לנקמה. ורד גם ציטט בספרו פסקה מתוך עלון חטיבה 8, שפורסם מספר ימים לאחר הפרשה, בו נכתב: "יראו חורבות יישובינו את נשק העברי הגואל. יחושו כפרי הר-חברון את חרב ישראל הנוקמת".
ההיסטוריון אילן פפה טוען כי הכפר נשמר על ידי 20 אנשים שהיו משותקים מפחד כשראו את הכוחות הישראליים, וכי תנועת המלקחיים בצורת חצי עיגול נועדה לתת ל-6,000 התושבים את האפשרות להימלט מזרחה. הטבח אירע כאשר גל הבריחה הצפוי לא התקיים. הוא מוסיף כי עמוס קינן, שהשתתף בקרב דיר יאסין, לקח חלק בתקיפה.
האירועים בכפר > המכתב של ש. קפלן

גרסה אחת של האירוע נמסרה על ידי חייל ישראלי, שהגיע לדווימה למחרת כיבושו, לש' קפלן, חבר מפ"ם, שהעביר אותה ב-8 בנובמבר 1948 במכתב לאליעזר פרי, עורך "על המשמר". קפלן מספר שהחייל-העד הגיע לכפר עם גל הלוחמים השני, והוא מתאר אותו כ"איש משלנו, אינטלקטואלי, מהימן בכל מאה האחוזים". המכתב המדובר של קפלן פורסם במלואו ב"הארץ" בפברואר 2016.
בין השאר נאמר במכתבו של קפלן:
לא היה קרב ולא התנגדות. הכובשים הראשונים הרגו משמונים עד מאה ערבים נשים וטף. את הטף הרגו תוך כדי ריצוץ גולגולותיהם במקלות. לא היה בית שאין בו הרוגים... בכפר נשארו ערבים וערביות שהכניסו אותם לבתים וסגרום בלי לתת להם אוכל ושתייה. אחר כך באו חבלנים לפוצץ בתים. מפקד אחד ציווה על חבלן להכניס שתי זקנות ערביות לבית המסוים העומד להפצץ עליהן. החבלן סירב... אז ציווה המפקד על חייליו להכניס את הזקנות והנבלה בוצעה.. חייל אחד התפאר שאנס ערבייה ואחר כך ירה בה. ערבייה אחת עם תינוק בן יומו בחיקה, העסיקו בניקוי החצר, איפה שהחיילים אוכלים. יום יומיים עבדה בשירות, ולבסוף ירו בה ובתינוקה".
החייל-העד, על-פי קפלן, טען "שמפקדיהם בעלי תרבות ונימוסים הנחשבים כבחורים טובים בחברה, הפכו רוצחים שפלים", ולטענת קפלן, "זה לא בסערת קרב ויצרים, אלא מתוך שיטה של גירוש והשמדה. כל שפחות ערבים יישארו — הרי זה משובח. עיקרון זה הוא המניע הפוליטי בגירושי ומעשי זוועה שאין מתנגד להם לא בפיקוד המבצע ולא בפיקוד העליון".
האירועים בכפר > עדותו של מוח'תאר הכפר

על פי מוח'תאר הכפר, חסן אבו אחדיב, חצי שעה אחרי תפילות הצהריים, שלוש קבוצות של חיילים ניגשו לכפר, ממערב, מצפון ומדרום: 20 רכבים משוריינים על כביש קוביבה-דאווימה, קבוצה שנייה על כביש בית ג'יברין-דאווימה, וקבוצה שלישית על כביש נוסף. לטענת המוח'תאר לא נשמעה קריאה לכניעה ולא הייתה התנגדות. הירי של הכוחות הישראליים החל ממרחק של 1/2 ק"מ כשהכוחות החלו לסגור על הכפר בצורת חצי מעגל. הכוחות הישראליים ירו ללא אבחנה במשך כשעה, שבמהלכה רבים ברחו. שתי קבוצות פלסטיניות תפסו מקלט במסגד ובמערה סמוכה. למחרת חזר המוח'תאר לכפר, ולטענתו מצא כ-60 גופות במסגד, רובן של מבוגרים שהסתתרו בו. גופות רבות של גברים, נשים וילדים, היו זרוקות ברחובות. כ-80 גופות של גברים, נשים וילדים נמצאו בכניסה למערה. במפקד שבוצע באותו יום, התברר כי 455 אנשים היו חסרים – מתוכם 280 גברים, והשאר נשים וילדים. היו גם נפגעים בקרב הפליטים ששהו בכפר, אבל את מספרם המוחת'אר לא ידע להעריך. המוח'תאר טוען באופן עיקש שלא נשמעה קריאה לכניעה ולא הייתה כל התנגדות.
המוח'תאר הצהיר בשבועה שההערכה היא שמספר ההרוגים עומד על 145.
ההיסטוריון הפלסטיני סאלח עבד אל-ג'וואד (אנ') מעריך את סך ההרוגים "בין 100 ל-200".
דיווחי הפליטים

בעקבות המאורעות, מאות פליטים תושבי דווימה יצאו לעבר חברון.
הלגיון הערבי ניסה לחסום את תנועתם לעבר הר חברון, משום שהאזור כבר היה מוצף בפליטים מבית ג'יברין והכפרים שמצפון לו. כדי לעורר את אהדת חיילי הלגיון וכך לשכנעם להתיר להם להיכנס לתחום שלטונם, סיפרו הפליטים מהכפר סיפורי זוועה על טבח שנעשה בו והשוו אותו לטבח דיר-יאסין. אנשיו של המופתי אמין אל-חוסייני בבית לחם דיווחו על כך בתחילת נובמבר לחברי הוועד הערבי העליון בקהיר ובדמשק: "היהודים עשו חזרה על הפוגרום של דיר יאסין באל-דווימה. נהרגו כאלף נשים, ילדים וגברים, ובקעו את בטנן של הנשים לאחר שחיללו את כבודן. המשוריינים שלהם עברו על הגופות". המופתי שאל את איש-אמונו בבית לחם, מוניר אבו פדל, אם האירוע אכן חמור כל כך, וזה ענה לו תשובה הכוללת מספר שונה: "היהודים הרגו...חמולה בת 27 נפשות בדווימה והם עדיין הורסים בה את הבתים". לדמשק נשלח עד-ראייה, שסיפר לראש משרד הוועד הערבי העליון בסוריה, רפיק אל-תמימי, על האירועים בכפר. בעקבות זאת דיווח תמימי למופתי: "הבינותי היום מפי עד ראייה שהידיעה על שחיטת דווימה היא מוגזמת. לדעתי, רצוי היה לשלוח את כל הידיעות לקהיר, ושם ימיינו מה כדאי לשדר אל התחנות האחרות".
מספר ימים לאחר הטבח, הוא פורסם על ידי משרדי הליגה הערבית בפריז על סמך עדויות שנאספו מפליטים שהגיעו להרי חברון.
הידיעות על הטבח הגיעו לקהילות הכפרים במערב הר חברון, ובני מוריס משער שתרמו "להגברת הבריחה".
עם זאת, ייתכן והסיבה שבגללה ידוע כל כך מעט על הטבח, היא הפחד של הלגיון הערבי לפיו אם יופצו השמועות תהיה לפרשה השפעה מורלית דומה לזו של דיר יאסין, והיא עלולה לגרום לגל נוסף של נטישת כפרים.
חקירת פקחי האו"ם

ב-7 בנובמבר הגיעו פקחי האו"ם לכפר כדי לבחון את ההאשמות לטבח, שהועלו על ידי המצרים ופליטים מהכפר.
דוחות ערביים שהגיעו אליהם נקבו במספרים מוגזמים של 500 ואף 1,000 הרוגים. אף על פי שנטו להאמין לסיפורים על מעשי זוועה שסיפרו הפליטים שהגיעו לחברון, לא הצליחו חוקרי האו"ם למצוא הוכחות לטבח.
הצוות מצא "מספר בתים הרוסים וגופה אחת, ללא ממצאים פיזיים נוספים שיכולים להעיד על טבח". הצוות כן לקח את עדותו של מוח'תאר הכפר.
לוטננט-גנרל ג'ון באגוט גלאב, המפקד הבריטי של הלגיון הערבי, ציטט דו"ח של האו"ם לפיו רק 30 נשים וילדים נהרגו. דו"ח המשך שנמסר לאו"ם על ידי משלחת מקונגרס הפליטים הערבי דיווח כי ללגיון הערבי היה אינטרס להמעיט מחומרת הטבח, אשר היה, לטענתם, גרוע מטבח דיר יאסין, על מנת להימנע מיצירת פאניקה נוספת שתגרום לגל בריחות נוסף.
הקונסול האמריקאי בירושלים, ויליאם ברדט, שקיבל את הדיווחים על הטבח, דיווח ב-16 בנובמבר לוושינגטון: "החקירה על ידי האו"ם מצביעה על טבח שאירע אבל החוקרים לא יכולים לקבוע את מספר האנשים המעורבים."
ראו גם

הנכבה
לקריאה נוספת

צבי ענבר, מאזניים וחרב: יסודות המשפט הצבאי בישראל, תל אביב: מערכות; צה"ל – הפרקליטות הצבאית הראשית, 2005, עמ' 1001–1004.
בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, הוצאת עם עובד, 1991, עמ' 295–298.
הערות שוליים

↑  ארי שביט, מחכה לברברים, באתר הארץ, 5 בינואר 2004
1 2 3 4  בני מוריס, 1948 - תולדות המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה, עמ' 362.
↑  על זאת באתר הספרייה הלאומית
מנחם פינקלשטיין, "הטור השביעי" ו"טוהר הנשק" - נתן אלתרמן על ביטחון מוסר ומשפט, משפט וצבא 20 (א), 2009, עמ' 151
זיוה שמיר, משא התוכחה של נתן אלתרמן מנקודת תצפיתו של שופט, באתר נתן אלתרמן (פורסם לראשונה בכתב העת גג 25, חורף 2011)
↑  אברהם ורד, סנה בער באש : עלילות מלחמה וכבוש, הוצאת תנופה, 1950, עמ' 226
1 2 3  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 297.
↑  Ilan Pappe, The Ethnic Cleansing of Palestine, (2007) Oneowlrd Publications 2011, pp.195-198.
1 2 3 4 5 6   יאיר אורון, סיפורה של שבירת שתיקה בת 68 שנים, באתר הארץ, 7 בפברואר 2016
1 2  'The Dawaymeh Massacre,' United Nations Conciliation Commission for Palestine Technical Committee, United Nations A/AC.25/Com, 14 June 1949.
↑  Jonathan Ofir, 'The Mukhtar’s sworn testimony,' Mondoweiss, February 12, 2016.
↑  Saleh Abdel Jawad (2007), Zionist Massacres: the Creation of the Palestinian Refugee Problem in the 1948 War, in E. Benvenisti & al, Israel and the Palestinian Refugees, Berlin, Heidelberg, New-York : Springer, pp. 59–127 See page 67.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 295.
1 2 3 4  יואב גלבר, קוממיות ונכבה, 2004, עמ' 349-348.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 298.
1 2  צבי ענבר, מאזניים וחרב: יסודות המשפט הצבאי בישראל, תל אביב: מערכות; צה"ל – הפרקליטות הצבאית הראשית, 2005, עמ' 1001
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 296–297.
↑  Morris, 2004, p. 495. endnote 49
↑  צבי ענבר, מאזניים וחרב: יסודות המשפט הצבאי בישראל, תל אביב: מערכות; צה"ל – הפרקליטות הצבאית הראשית, 2005, עמ' 1002
↑  דוד בן-גוריון, יומן מלחמה ג, עמ' 807
↑  צבי ענבר, מאזניים וחרב: יסודות המשפט הצבאי בישראל, תל אביב: מערכות; צה"ל – הפרקליטות הצבאית הראשית, 2005, עמ' 1003
↑  צבי ענבר, מאזניים וחרב: יסודות המשפט הצבאי בישראל, תל אביב: מערכות; צה"ל – הפרקליטות הצבאית הראשית, 2005, עמ' 1004
↑  John Bagot Glubb, A Soldier with the Arabs, London 1957, pp. 211-212.
הפנטזיה של ג'קי צ'אן

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה, פעולה, הרפתקאות, קומדיה
 יוצרים:  ג'ון רוג'רס
 מדבבים בעברית:  לא דובב כי לא מצאו את החברה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  52
 הפקה
 אורך פרק:  23 דק'
 שידור
 רשת שידור:  Kids' WB
 רשת שידור בישראל:  אין שידור בארץ
 תקופת שידור מקורית:  9 בספטמבר 2010 – 8 ביולי 2011
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הפנטזיה של ג'קי צ'אן (באנגלית: Jackie Chan's Fantasia) היא סדרת אנימציה אמריקאית יפנית המתמקדת בהרפתקאותיו הבדיוניות של כוכב סרטי הפעולה ג'קי צ'אן. הסדרה שודרה במקור בערוץ Kids' WB! מ-9 בספטמבר 2010 ועד 8 ביולי 2011.
בסוף כל פרק ג'קי צ'אן האמיתי מופיע ונותן מסרים.
חשובים עד לפרק הבא.
תקציר העלילה

היה היה פעם דרקון גדול שהגן על האנושות בכדור הארץ. אחרי מותו, גופו התפזר לשבעה חלקי אוצרות בשבעה מקומות שונים.
אנשים בכל העולם חיפשו אחר האוצרות הללו כדי להפוך אותם לכלי נשק קטלניים. ג'קי צ'אן וחבורתו יוצאים למשימה להגן על האוצרות ועל שלום כדור הארץ.
דמויות ראשיות

ג'קי צ'אן - הוא הדמות הראשית של הסדרה, מתמחה בלחימה.
ניקול - חברתו של ג'קי, יודעת להשתמש במחשב נייד.
בונזי - ילד צעיר אשר בהופעתו הראשונה תקף את ג'קי ברובוט שדומה לו, נכדו של דוקטור וונג.
ג'יידי - רובוט שיכול לשנות את צורתו לכל דבר.
ארל הקטן - תוכי אשר משגע את ג'קי בדיבורים שלו.
דוקטור וונג - סבו של בונזי, מדען שממציא המצאות טובות ומתקדמות.
ג'י פה - ילד יפני ומפונק אשר הצטרף לחבורתו של ג'קי צ'אן, אביו מתעלל בו וקובע עליו פקודות.
מו יו - ביתו של המלך זואו, נסיכה יפנית אשר הייתה בתחילה מרושעת, אבל בסוף היא הצטרפה לחבורתו של ג'קי צ'אן לאחר שג'קי ניצח אותה בקרב.
הדמויות הרעות

אורבר- הנבל הראשי בסדרה, הבוס של דוקטור בלק, רוצה לגנוב את האוצרות הקדושים כדי להפעיל את המכשיר שלו.
דוקטור בלק- היה פעם שותף של וונג עד שרב איתו והפך לעוזר של אורבר.
החייל הבלתי מנוצח- מפקד חיילי הנינג'ה אשר עשוי מיהלום, התפרק ומת בפרק 3.
צבא הפלא (ליצן החשמל, האיש הבלתי נראה, מר פלוץ, וג'יה בה)- ארבעה גברים מוטאנטים אשר נישלחו בפיקודו של אורבר לטפל בג'קי וחבריו ולחטוף את דוקטור וונג.
הגנרלים (גנרל יו-יו, גנרל היפנוזה, וגנרל סוניק)- שלושה גנרלים מוטאנטים אשר נשכרו על ידי אורבר כדי להצטרף לג'יה בה.
דה ג'י- נסיכה שגרושה על ידי המלך זואו לארמון הקר, וכך היא נהייתה מכוערת, דוקטור וונג בלק ואורבר תיקנו אותה והפכו אותה ליפה, עכשיו בעזרת אורבר היא מתחזת לאימה החורגת של מו יו.
המלך זואו- אביה החד הורי של מו יו, רוצה לחסל את ג'קי בשיתוף פעולה עם אורבר ובלק.
המדריך הדגול וון- משרתו הזקן והחכם של המלך זואו.
דמויות משניות

המרקיס היבו- אביו החד הורי של ג'י פה, עושה לג'י פה תעלולים כדי שיציית לו, עשה לפי פקודת המלך זואו כדי להרעיל את ג'קי ולהשליך אותו לכלא, אך הוא נהפך לטוב שג'קי ריפא והביס אותו.
ליי פו- יועצו של המרקיס היבו, הופיע כדי להראות לג'קי את הממלכה של ג'י פה.
מר צ'אי- ידידו של דוקטור וונג, הופיע בפרק 4 כדי להראות לג'קי איפה מסתתרת החרב העתיקה.
צל- שחקן כדורסל אשר נשכר על ידי זואו כדי להביס את ג'קי, בסוף מתגלה שג'קי היה איתו בניצחון הכדורסל אך לא הסכים ללמד אותו שיעורי לחימה ולכן הפך לאיובו, אבל בסוף לאחר שהציל את ג'קי מנפילה הוא חזר להיות טוב.
דן- אחיו התאום של ג'י פה.
גיאנג זיה- דיג עני שגר עם אשתו המרוגזת, ג'קי וחבריו הוזמנו לביתו כדי ללמד את ג'י פה אמנויות לחימה.
נזה- בנו השלישי של הגנרל לי ג'ינג, מפונק ואנוכי (כי הוריו לא נתנו לו כסף) בסוף הוא מתחרט על מעשיו ומתחיל לאהוב מאוד את אביו.
לי ג'ינג- אבא של נזה אינקה ובימו, מכר את השיער והשן שלו תמורת כסף לבנו נזה.
קוגר טאון

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ביל לורנס קווין ביגל
 כותבים:  ביל לורנס, Mara Brock Akil 
 בימוי:  ג'ון פוטץ', פיל טרייל, Millicent Shelton, בריאן ואן הולט, ג'וש הופקינס, ג'יימי באביט, Chris Koch, מייקל ספילר, ביל לורנס, קורטני קוקס, ביזי פיליפס 
 שחקנים:  קורטני קוקס כריסטה מילר ביזי פיליפס דן בירד ג'וש הופקינס איאן גומז בריאן ואן הולט
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  6 
 מספר פרקים:  102 
 הפקה
 מפיק:  ביל לורנס 
 חברת הפקה:  Doozer, Coquette Productions, אולפני ABC 
 הפצה:  Disney–ABC Domestic Television, הולו, דיסני+ 
 אורך פרק:  21 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC ‏(3 עונות ראשונות) TBS ‏(3 עונות אחרונות)
 רשת שידור בישראל:  HOT3   Yes stars drama
 תקופת שידור מקורית:  23 בספטמבר 2009 – 31 במרץ 2015
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קוגר טאון (באנגלית: Cougar Town) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה בין השנים 2009–2015.
רקע

הסדרה מתמקדת באישה שהתגרשה בשנותיה ה-40 ומתמודדת לעיתים קרובות מול אתגרים הומוריסטים, חסרונות והטבות של הפרק הבא של החיים, יחד עם בנה, בעלה לשעבר, וחברים אשר ביחד מהווים משפחה מורחבת תומכת ואכפתית. פרק הפיילוט של הסדרה שודר אחרי "משפחה מודרנית" ופרקיה שודרו בימי רביעי בערב בשעה 09:30.‏ ABC רשמית נתן לסדרה עונה מלאה ב-8 באוקטובר 2009.‏
הסדרה נוצרה על ידי ביל לורנס וקווין ביגל והיא מופקת על ידי "Doozer" (חברה של לורנס) ו-"Coquette Productions" בשיתוף עם אולפני ABC. צילומי הסדרה מתרחשים באולפני קולבר בקולבר סיטי קליפורניה. שידור של פרק הפיילוט השיג 11.28 מיליון צופים. העונה השנייה של "קוגר טאון" שודרה ב-22 בספטמבר 2010 עם 8.35 מיליון צופים. התמה המרכזית בסדרה היא דמות ה"קוּגר", אישה מבוגרת-יחסית (אם לילדים בוגרים או מתבגרים), מטופחת (לעיתים לאחר ניתוח פלסטי הגורם לה להראות צעירה מכפי שהיא באמת), בעלת תיאבון מיני ושאיפה להתרועע עם גברים צעירים ממנה. בתחילת 2013 עברה הסדרה לרשת TBS.