stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קימוסבי רקורדס
הערות שוליים

↑  Christman, Ed (9 בנובמבר 2011). "Dr. Luke and Sony: Manager Says Luke Plans to 'Build the Label' Organically". Billboard. נבדק ב-8 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Halperin, Shirley (8 בנובמבר 2011). "Dr. Luke Signs Label Deal With Sony, Doug Morris Calls Hitmaker His 'New Jimmy' Iovine". Billboard. נבדק ב-8 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Corner, Lewis (9 בנובמבר 2011). "Katy Perry to stop working with Dr Luke". Digital Spy. נבדק ב-8 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sisario, Ben (7 בנובמבר 2011). "At Sony Music, a Plan to Dominate the Industry". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-8 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dr. Luke Is No Longer the CEO of Sony's Kemosabe Records Amid Kesha War". hollywoodreporter.com. 25 באפריל 2017. נבדק ב-26 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Romero, Angie (8 בנובמבר 2013). "Meet Becky G, Dr Luke's Latest Protegee". Rolling Stone. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Alice Vincent, ‏Kesha's comeback: a timeline of her bitter legal feud with Sony and producer Dr Luke, The Telegraph, 29 January 2018
↑  http://paperrouteonline.com/2015/07/23/announcement/
↑  McGahan, Michelle (13 במרץ 2015). "Christian Burghardt on His New EP, Gavin DeGraw and the Girl That Got Away". PopCrush. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://hypebeast.com/2020/11/juicy-j-the-hustle-continues-album-stream
↑  "Juicy J Signs With Dr. Luke's Label Via Columbia Records". MTV News (באנגלית).
↑  Payne, Chris (9 ביולי 2014). "Yelle Announces New Dr. Luke-Produced LP 'Completement Fou,' Shares New Song & Tour Dates". Billboard. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  OMG!!! by Yelle on Apple Music (באנגלית בריטית), 2018-08-30, נבדק ב-2018-08-30
↑  "Make That Cake (feat. Doja Cat) – Single by LunchMoney Lewis". Apple Music. נבדק ב-18 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: df13ba4c-58a5-4da8-931b-5683dba21b72
צ'ט קולבר

צ'סטר ג'ון "צ'ט" קולבר (באנגלית: Chester John "Chet" Culver; נולד ב-25 בינואר 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-41 של מדינת איווה בשנים 2007–2011. קולבר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו לתפקיד המושל כמזכיר המדינה של איווה בין השנים 1999–2007. ב-2010 הפסיד בבחירות אל כהונה שנייה למושל לשעבר טרי ברנסטאד.
ביוגרפיה

קולבר נולד בוושינגטון הבירה, בנם של אן (לבית קופר) וג'ון קולבר, לשעבר חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם איווה. קולבר למד בבית הספר התיכון בת'סדה-צ'בי צ'ייס שבבת'סדה במרילנד, בטרם החל את לימודיו הגבוהים בווירג'יניה טק על בסיס מלגת פוטבול. בשנת 1988 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה, ומאוחר יותר — בשנת 1994 — קיבל תואר שני בחינוך מאוניברסיטת דרייק.
בתום לימודיו הגבוהים עבר קולבר לאיווה ועבד כחבר סגל במפלגה הדמוקרטית במדינה. הוא עבד עם בוני קמפבל במסע הבחירות שלה לתפקיד התובע הכללי באיווה, ושימש מנהל שטח. קודם לכו, עבד קולבר כשדלן תחת הדרכתו של בעלה של קמפבל. בין השנים 1991–1995 עבד קולבר כעורך דין לענייני צרכנות וסביבתנות במשרד התובע הכללי. לאחר שסיים לימודי תואר שני, הוא החל לעבוד כמורה בדה מוין. תחילה עבר קולבר בתיכון ע"ש תיאודור רוזוולט ולאחר מכן בתיכון ע"ש הרברט הובר, כמורה להיסטוריה. עוד במסגרת קריירת ההוראה שלו היה קולבר מאמן פוטבול לתלמידי כיתות ח'.
בשנת 1998 התמודד קולבר לתפקיד מזכיר המדינה של איווה, וניצח. בגיל 32 הוא היה אז מזכיר המדינה הצעיר ביותר בכל ארצות הברית. הוא נבחר לקדנציה שנייה בשנת 2002 בפער גדול. בזמן שכיהן בתפקיד זה, הוא הקים את "מועדון המודעות הפוליטית של איווה", ששאף לדחוף תלמידי תיכון להיות בעלי מוטיבציה להשתתפות בחיים הפוליטיים כאשר הגיעה להם זכות הצבעה. במהלך כהונתו קיבל קולבר שבחים על מודרניזציה של המשרד, הגברת רישום מצביעים והבטחת נגישות לבוחרים בעלי נכות.
בשלהי 2005 הודיע קולבר על מועמדותו למושל איווה. יריביו העיקריים של קולבר בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית היו מנהל המחלקה לפיתוח כלכלי של איווה לשעבר, מייק בלואין, וחבר בית המחוקקים המדינתי אד פאלון. מזכירת החקלאות פאטי ג'אדג' התמודדה גם היא על המועמדות, אך לאחר שפרשה מהמירוץ, הביעה את תמיכתה בקולבר ובהמשך נהייתה לעמיתתו למירוץ. קולבר זכה בפריימריז הדמוקרטים עם 39% מהקולות.
היבחרו של קולבר בבחיות 2006 למושל איווה סימן את הפעם הראשונה בה הדמוקרטים שלטו בו זמנית הן ברשות המבצעת והן ברשות המחוקקת של איווה מאז מושב בית המחוקקים של המדינה בשנים 1965–1967. קולבר הוא גם המושל הדמוקרטי הראשון של איווה מאז 1937 שנבחר לרשת דמוקרטי אחר, האחרון לעשות זאת היה נלסון קראשל. אחת החקיקות הראשונות של קולבר הייתה חקיקה להקלת מגבלות על מחקר בתאי גזע עובריים. לפי NPR, חקיקה זו אפשרה לחוקרי רפואה ליצור תאי גזע עובריים באמצעות שיבוט, אך אוסרת על שיבוט של רבייה אנושית. קולבר אמר כי ביטול האיסור "יעניק תקווה לסובלים ממחלות כמו סרטן, סוכרת, אלצהיימר ופרקינסון". קולבר הציע גם להקציב 12.5 מיליון דולר אמריקני להקמת מרכז מחקר בתאי גזע באוניברסיטת איווה.
בשנת 2010 התמודד קולבר לתקופת שנייה, ביחד עם עמיתתו למירוץ, פטי ג'אדג', סגנית המושל המכהנת. טרי ברנסטאד, מושל איווה לשעבר, גבר עליו בבחירות אלה עם 52.8% מקולות הבוחרים, בעוד קולבר גרף 43.2% מהקולות.
הערות שוליים

↑  Culver enters race for Governor, באתר רדיו איווה, 3 בנובמבר 2005 (באנגלית)
↑  תוצאות הבחירות למושלות איווה 2010, מסמך מאת מזכיר המדינה של איווה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183955413  LCCN: no2009185105  VIAF: 103053955   WorldCat (עם VIAF): 103053955
צפע הרמה

| צפע הרמה |
| --- | --- |
	Tropidolaemus subannulatus  Tropidolaemus philippinensis
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
תת־משפחה:: צפעוני גומה
סוג:: צפע הרמה
שם מדעי
 Tropidolaemus ‏ואגלר, 1830

צפע הרמה (שם מדעי: Tropidolaemus) הוא סוג של נחשים ארסיים מתת-משפחת צפעוני הגומה שבמשפחת הצפעיים. נחשים אלה חיים בדרום הודו ודרום-מזרח אסיה לאורך האזור הטרופי.
הסוג כולל כיום 5 מינים, כששניים מהם הועברו מהסוג הקרוב גומצן ולא מוכרים בו תת-מינים ידועים.
מינים אלה קטנים יחסית לצפעים (עד קרוב למטר באורך המרבי) והם מותאמים לחיים בין העצים ביערות הגשם. הם איטיים ומגושמים, אך התנפלו במהירות אם טרף מתאים יעבור מתחתיהם. הטרף יכול לכלול מכרסמים, עופות, לטאות, צפרדעים וטרף נוסף. הם הורגים את הטרף בעזרת ניבים גדולות מלאות ארס החודר למחזור הדם וגורם לפגיעה במערכת העצבים והשרירים ושיתוק. ממספר מינים הצליחו להכין תרופות המבוססות על הארס.
מינים אלה משריצים צאצאים חיים, לרוב בין 12 ל-15 צאצאים באורך של 15 סנטימטרים בממוצע. הם ארסיים כבר מהשרצתם.
מינים

Tropidolaemus huttoni
Tropidolaemus laticinctus
Tropidolaemus philippensis
Tropidolaemus subannulatus
צפע רמה ווגלרי (Tropidolaemus wagleri)
קווינטוס קייקיליוס מטלוס נפוס הצעיר

קווינטוס קייקיליוס מטלוס נפוס הצעיר (בלטינית: Quintus Caecilius Metellus Nepos;‏ סביב 100 לפנה"ס - 55 לפנה"ס) היה בנו של קווינטוס קייקיליוס מטלוס נפוס. נבחר לטריבון בשנת 62. במהלך כהונתו כטריבון התנגד למרקוס טוליוס קיקרו. תקף אותו על הוצאתו להורג של קטילינה ומנע ממנו לשאת נאום בתום כהונת הקונסול שלו. בשנת 60 לפראיטור. בשנת 57 נבחר לקונסול. במהלך כהונתו כקונסול התפייס עם קיקרו והתנגד לפובליוס קלודיוס פולכר. בשנת 56 היה לנציב בהיספניה קיטריור.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צפע לילי מצוי

| צפע לילי מצוי |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
תת־משפחה:: צפעי לילה
סוג:: צפע לילי
מין:: צפע לילי מצוי
שם מדעי
 Causus rhombeatus ‏ליכטנשטיין, 1823

צפע לילי מצוי (שם מדעי: Causus rhombeatus) הוא מין נחש ממשפחת הצפעיים החי באפריקה שמדרום לסהרה.
מאפיינים

אורכו הממוצע של נחש זה עד 60 ס"מ ואורכו המקסימלי 93 סנטימטרים. זהו המין הגדול ביותר בסוגו. לנחשים אלה חוטם מעוגל ונחיריים קטנות. הלשון מסוגלת לקלוט ריחות ויש לו חוש אינפרא אדום מצד העיניים.
צבעו ירוק-חום עם רצועות חומות כהות דמויות V על הגב. הנחש מתעקל בצורת האות S בצורתו והראש נחבא מעל הגוף. הראש שחור והבטן בהירה.
תפוצת נחש זה בטבע במדינות: במזרח בניגריה, סודאן, אתיופיה, סומליה וקניה ודרומה לטנזניה, אוגנדה, רואנדה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אנגולה, זמביה, מלאווי, זימבבואה, צפון בוצוואנה, מוזמביק, סווזילנד והכף המערבי שבדרום אפריקה.
זהו מין פעיל החי בסוואנות של אפריקה. כשמו הוא יוצא בעיקר בשעות הערב ובין הערביים, אם כי הם נצפו פעילים ביום. נחש זה מהיר ביותר ומסוגל לגמוא 92 סנטימטרים בשנייה אחת. הוא מצוי על סלעים, אך לא נוטה לטפס על ענפים או לשחות במים. הוא ניזון בעיקר מקרפדות, אך גם מיונקים ועופות קטנים, אותם הוא קוטל בשיני הארס.
לנחש זה אויבים רבים כמו גירית הדבש, נמייה, לבלר, חיוויאי וחתולים שונים וכן נחשים אחרים. כשהנחש מאוים הוא מרים את צווארו ושורק כדי להבהיל את התוקפים. הוא גם מכווץ מעט את צווארו כדי להידמות לנחש קוברה. אם זה לא עוזר הוא מכוון את הצוואר לאחור ומתקיף ונושך את התוקף. הארס אינו קטלני בדרך כלל לבני אדם אך גורם לנפיחויות ולכאבים ואף עלול לגרום לנמק. בשבי נחשים אלה רגועים כמעט לגמרי.
צבי ברז"ל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 בנובמבר 2010 (בגיל 83 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  קקטוס
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   אצ"ל  צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מג"ד 334  מת"פ דרום
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל רשות הגנים הלאומיים
 
צבי ברז"ל ("קקטוס") (1927 - 26 בנובמבר 2010) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת מפקד התותחנים הפיקודי בפיקוד הדרום וסגן קצין תותחנים ראשי. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל רשות הגנים הלאומיים.
ביוגרפיה

ברז"ל נולד בתל אביב, בנם של יעקב וטובה. למד בבית הספר אליאנס ובבית הספר הטכני בירושלים. סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
הוא הצטרף לאצ"ל שם זכה לכינוי "קקטוס". השתתף בפיצוץ מלון המלך דוד, בפשיטה על מחנה 80, הפשיטה על בית המדידות של המנדט הבריטי, פיצוץ הרכבת בבנימינה והתקפת האצ"ל על יפו. לאחר קום המדינה התגייס לצה"ל והיה מראשוני חיל התותחנים. עבר קורס קצינים ופיקד על גונדת נ"ט של חטיבת גולני. במהלך המלחמה על המים פיקד על סוללת מרגמות. במבצע סיני שימש סגן מפקד גדוד מילואים. ב-1961 מונה למפקד גדוד 334 ופיקד עליו במבצע סנונית כמפקד הסיוע החטיבתי של חטיבת גולני. לאחר מכן שימש קצין אג"ם במפקדת התותחנים של פיקוד הצפון. במלחמת ששת הימים ובמבצע אבוקה שימש מפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד הדרום. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש סגן קצין תותחנים ראשי.
לאחר שחרורו כיהן כסגן נציב קבילות החיילים וכיהן כמנכ"ל רשות הגנים הלאומיים. היה חבר מרכז הליכוד.
חיים אישיים

היה נשוי לחוה (בתו של הרב חיים זבולון חרל"פ) ואב לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  גניבת מפות על ידי ארגונים יהודיים וערביים המרכז למיפוי ישראל
↑  מבצע סנונית – פרשת קרב, אתר בית התותחן
↑  ירי ארטילרי  על בתי הזיקוק בסואץ 303180, באתר הגבורה
קסטרה פרטוריה

קַסְטְרָה פְּרֶטוֹריָה או קסטרה פְּרָאיטוֹרְיָה (בלטינית: Castra Praetoria) היה מחנה המגורים של המשמר הפרטוריאני ברומא העתיקה בתקופת האימפריה.
לדברי ההיסטוריון סווטוניוס, המבנים הוקמו בין השנים 21–23 על ידי לוקיוס איליוס סיאנוס, בתקופת שלטונו של הקיסר טיבריוס. המתחם נועד לרכז במקום אחד כמה יחידות משמר.
מחנה המגורים נבנה מחוץ לעיר רומא, בקצה הצפון מזרחי של העיר. הוא הוקם באחד האתרים הגבוהים ביותר בעיר רומא, בגובה 50–60 מטרים מעל פני הים, והוקף בחומות אבן. אורכו של המחנה היה 440 מטר ורוחבו 380 מטר. המחנה המרובע חולק לארבע על ידי רחוב ראשי (הקארדו מקסימוס, cardo Maximus) שחצה אותו מדרום לצפון, ורחוב שחצה אותו ממזרח למערב. הקארדו קישר בין שני שערים, הפורטה פרטוריה והפורטה דוקומנה (לא ברור איזה שער היה בצפון, ואיזה בדרום), והרחוב המזרחי-מערבי קישר בין הפורטה פרינקיפליס דקסטרה (ממזרח) והפורטה פרינקיפליס סיניסטרה (ממערב).
חומות המתחם נבנו מבטון ומלבנים והתנשאו לגובה 4.73 מטר. שלוש מתוך ארבע החומות שהקיפו את המחנה שולבו בחומת אורליאנוס בעת הקמתה, והוגבהו ב-2.5–3 מטר. מצידה החיצוני של החומה נחפר חפיר בעומק של כ-2.3 מטר.
במחנה התגלה מזבח לאלה פורטונה ששימש את החיילים המוצבים בו.
המחנה נהרס על ידי הקיסר קונסטנטינוס הראשון אחרי שפיזר את המשמר הפרטוריאני בשנת 312 בעקבות ניצחונו של קונסטנטינוס בקרב גשר מילוויוס.
האזור הסמוך למחנה נקרא עד היום על שמו – "קסטרו פרטוריו".
הערות שוליים

↑  Suetonius, Tiberius, 37; Tacitus, Annales, 4.2; Cassius Dio 52.9.6
צפע מגובנן-אף

| צפע מגובנן-אף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: Hypnale
מין:: צפע מגובנן-אף
שם מדעי
 Hypnale hypnale ‏מרם, 1820

צפע מגובנן-אף (שם מדעי: Hypnale hypnale) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים והקבוצה צפעוני גומה, החי בהודו שמדרום להרי גהט המערביים ובסרי לנקה. זהו נחש בעל ארס חזק והוא מכיש בקביעות כל שנה באזור מחייתו. למעשה זהו הנחש התוקפני ביותר לאדם בסרי לנקה.
מאפיינים

צפע זה מגיע לאורך של 30 עד 45 ס"מ ולפי מיונים אחרים מגיע גם עד לאורך 60 ס"מ. הוא בעל מבנה ראש דומה לזה של גומצנים, בעל נחיריים מורחבים, חוטם מחודד המופנה מעלה, חריצי עיניים גדולים ואופקיים והגוף והזנב גדולים ומגושמים מעט. נחש זה איטי יחסית ואינו נוטה לנוע הרבה בסביבתו. גוני הצפע אפורים וחומים ועליהם רצועות כהות מעוינות לסירוגין. הבטן חומה או צהבהבה עם כתמים כהים וקצה הזנב צהוב או אדמדם. נחש זה משריץ לרוב 14 עד 17 צאצאים חיים.
נחש זה פעיל בשעות הערביים באזורים מיוערים, יערות גשם ובמטעים סמוך ליישובים. הוא מצוי לרוב סביב עלים נשירים על קרקע היער או לעיתים סביב נחלים, בהם הוא מחפש טרף של יונקים, דו-חיים וזוחלים קטנים יותר. הנחש איטי יחסית אך יכול לתקוף במהירות אם יתקרב איום, כשהוא נוטה להרעיד את זנבו בדומה לעכסן (אך ללא עכס) כאות איום לפני הכשה. אם זו לא תספיק הוא יתקוף.
זהו אחד הנחשים הארסיים החשובים מבחינה רפואית בסרי לנקה ובדרום-מערב הודו. למרות שנחש זה תוקף דרך קבע אנשים רק מעטים נהרגו מהארס. עדיין הארס קטלני אם לא יינתן טיפול כעבור שעות ספורות והוא יכול לפגוע בקרישת דם ולאי-ספיקת כליות חריפה. עם זאת פותח נוגדן לארסו.
הערות שוליים

↑  צפע מגובנן-אף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Tan CH, Sim SM, Gnanathasan CA, Fung SY, Ponnudurai G, Pailoor J, Tan NH (2011). "Enzymatic and toxinological activities of Hypnale hypnale (hump-nosed pit viper) venom and its fractionation by ion exchange high performance liquid chromatography". Journal of Venomous Animals and Toxins Including Tropical Diseases. 17 (4): 473–485. doi:10.1590/S1678-91992011000400015. ISSN 1678-9199.
צבי ברוש

| --- | --- |
צבי ברוש בעת שירותו הצבאי, סוף שנות החמישים
צבי ברוש בעת שירותו הצבאי, סוף שנות החמישים
 לידה:  6 ביולי 1922 ברלין בירת גרמניה
 פטירה:  31 באוגוסט 1997 (בגיל 75)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי  ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1942–1960 (כ־18 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 דוברו של מפקד ירושלים המפקד הראשון של גלי צה"ל ראש ענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך ראשי
 תפקידים אזרחיים
 שגריר ישראל בבורמה, באיים המלדיבים וברומניה
 
צבי ברוש (נולד בשם צבי וולפגנג בורושק, Zvi Wolfgang Boroschek;‏ 6 ביולי 1922 – 31 באוגוסט 1997) היה איש עיתונות ורדיו, מקים גלי צה"ל והמפקד הראשון של התחנה, ראש ענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך ראשי בשנות הפריחה של הלהקות הצבאיות, ואיש שירות החוץ במשך 28 שנים, במהלכן כיהן בין השאר כשגריר ישראל בבורמה, באיים המלדיביים וברומניה.
ראשית חייו

צבי ברוש נולד בברלין בירת גרמניה. אביו פאול בורושק, יליד שרודה שבפולין, היה סוחר בבורסה בברלין. אמו, אדית לבית פרידלנדר, ילידת גרמניה, הייתה זמרת אופרה ולימים מורה לאופרה. הוריו היו פעילים בתנועת "בלאו וייס" ("כחול-לבן"), ועם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עלו לארץ ישראל. ברוש למד בתיכון בית הכרם בירושלים עד 1939, אז הצטרף כעורך בעיתון "רדיו ירושלים" שיסד אביו.
ב-1942, בעת מלחמת העולם השנייה, התנדב לצי המלכותי הבריטי, עבר טירונות וטירונות ימית בחיפה, והוצב בספינת האספקה HMS Reliant, אוניית משא אזרחית שגויסה לשירות הצי במלחמה. בתחילה הספינה שטה במסלול סואץ–פורט סעיד–אלכסנדריה, ואחרי כן השתתפה בפעילות מבצעית באלג'יר, במלטה ובפלישה לסיציליה. בעקבות הנחיית השלטונות הבריטיים שלפיה ילידי ארץ האויב לא ישובצו לשירות באזורי הקרבות, שובץ ברוש, כיליד גרמניה, לתפקיד מנהלתי במטה הצי באלכסנדריה.
ב-1945 חלה בדלקת ריאות ואושפז בבית החולים הצבאי הבריטי אוגוסטה ויקטוריה על הר הצופים, שם התנדב לטיפול בתרופה הניסיונית פניצילין, שהביאה להחלמתו המהירה.
עבודתו ברדיו ומסלול בצה"ל

עם שחרורו מהצי הבריטי ב-1946, הצטרף ברוש כעורך חדשות באנגלית לתחנת הרדיו של שירות השידור של פלשתינה (א"י) (Palestine Broadcasting Service,‏ PBS) בירושלים, ובמקביל הצטרף לשורות ארגון "ההגנה", בה שירת בשירות המודיעין, הש"י. בעת עבודתו ברדיו פגש ברעייתו לעתיד אודרי גולדסטון (1922–1999), ילידת לונדון, שהחלה לעבוד בתחנה כקריינית חדשות.
במלחמת העצמאות שירת ברוש במטה מפקדת ירושלים, שם שימש דוברו של מפקד ירושלים, סגן-אלוף משה דיין. לאחר תום המלחמה המשיך בעבודתו בשירות השידור של המדינה, קול ישראל.
ב-1950 קיבל מינוי מטעם משרד החוץ לשמש נספח הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון, ולשם כך עִברת את שמו מבורושק לברוש, אך מינוי זה לא יצא לפועל מאחר שקיבל בעיתוי זה צו גיוס לשירות חובה בצה"ל.
זמן קצר לאחר גיוסו שובץ צבי בלשכת האלוף חיים לסקוב והועלה לדרגת סגן. אז הוטל עליו, לאור ניסיונו בתחום הרדיו, להקים תחנת שידור צבאית, וזו החלה לפעול באולפן מאולתר בחדר כיתת בית-ספר ברמת גן שקירותיה וחלונותיה כוסו בשמיכות צבאיות לספיגת הרעש ושמה נקרא "גלי צה"ל". עם הפעלת התחנה, מונה צבי למפקדה הראשון של התחנה, והועלה לדרגת סרן.
ב-1952 הציע ראש רשת השידור האמריקאית NBC דוד סארנוף לרמטכ"ל יגאל ידין להקים בישראל תחנת טלוויזיה והוחלט כי הגורם המתאים ביותר בישראל של אותם ימים להקמת מיזם כזה הוא צה"ל. צבי ברוש, כמפקד גלי צה"ל, נבחר להוביל את המיזם ויצא בסוף 1952 עם צוות מקצועי לארצות הברית וקנדה על מנת ללמוד את הנדרש להקמת תחנת טלוויזיה של צה"ל. עם שובו הגיש צבי לרמטכ"ל ולראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון תוכנית מפורטת להקמת תחנה. התוכנית נפסלה על ידי בן-גוריון מטעמים עקרוניים של התנגדות  למדיום זה, בו ראה בידור רדוד אשר ישחית את הנוער. התנגדותו זו של בן-גוריון סתמה את הגולל על שידורי טלוויזיה בישראל עד לאחר שפרש מראשות הממשלה.
ב-1 בינואר 1954 הועלה ברוש לדרגת רב-סרן, והתמנה ראש מדור הסברה תחת פיקודו של קצין חינוך ראשי אלוף-משנה אהרון זאב. ב-1 בינואר 1956 מונה לראש ענף הווי ובידור, והועלה לדרגת סגן-אלוף. בתקופת כהונתו כראש ענף הווי ובידור פיקד על מערך ההווי של צה"ל, ובכלל זה במהלך מלחמת סיני. השנים הללו נזכרות כשנות פריחה של הלהקות הצבאיות ורבים מאנשי הזמר והבידור הבולטים בישראל צמחו בהן.
בשירות החוץ

באוקטובר 1960 החל ברוש את מסלולו הדיפלומטי, עת מונה לנספח עיתונות במשלחת ישראל בקלן שבגרמניה המערבית, תפקיד בו שירת עד ספטמבר 1963. בתקופה זו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות טרם כוננו רשמית על רקע משקעי העבר ובשל החרם הערבי, ובמסגרת משלחת ישראל פעל צבי לקירוב של דור חדש של גרמנים לישראל וארגן ביקורי עיתונאים ומשלחות בני נוער גרמנים בארץ במטרה לשקם את האמון בין העמים ככל הניתן.
באוקטובר 1963 החל לעבוד במשרד החוץ בירושלים, ועד 1966 מילא שורה של תפקידים – סגן מנהל מחלקת הסברה וממלא מקום מנהל המחלקה כאשר מנהלה, עדי יפה, פרש מהתפקיד על מנת לשמש ראש לשכתו של ראש הממשלה לוי אשכול; סגן מנהל המרכז לשיתוף בינלאומי (מש"ב) וממלא-מקום מנהל המרכז. שנים אלו היוו שיא ביחסים המתפתחים של ישראל עם מדינות אפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית והמרכז לשיתוף פעולה בינלאומי היה גורם מפתח ביחסים אלו.
באוקטובר 1966 התמנה צבי לממונה בצירות ישראל בקולומבו בירת ציילון (סרי לנקה). בשנים אלו היו יחסי הודו–ישראל בשפל ומשרד החוץ שאף להדק היחסים עם ציילון השכנה בתקווה שהדבר יהווה פתח להתחממות היחסים עם הודו. בשנים אלו פעלו בציילון מומחים מישראל במסגרות סיוע שונות, ועל אף היחסים המשובחים ברמה האישית עם ציילונים רבים מסקטורים שונים – בממשל, בעיתונות, ובכלכלה – שמרה ציילון על יחס בלתי אוהד כלפי ישראל במישור המדיני, כולל בהצבעה עקבית נגד ישראל באו"ם, בין היתר משום יחסי המסחר המפותחים שלה עם מדינות ערב, ובראשן ייצוא התה למצרים ועיראק.
באוגוסט 1968 התמנה צבי לשגריר ברנגון בירת בורמה (כיום מיאנמר) ולשגריר לא-תושב במאלה בירת האיים המלדיביים – מדינה מוסלמית, שלנשיאה איברהים נאצר הגיש את כתב ההאמנה. במקביל המשיך לכהן כציר לא-תושב בקולומבו. יחסי ישראל-בורמה שהיו מצוינים עד ראשית שנות השישים, התקררו לאחר ההפיכה הצבאית ב-1962 בה הודח ראש הממשלה או נו ידיד ישראל. עם זאת ולמרות התקרבותה של המדינה לגוש המזרחי, מדיניות החוץ שלה לא הפכה לעוינת לישראל ובאופן עקבי נמנעה בורמה בהצבעות באו"ם בנושאי המזרח התיכון.
ביולי 1970 החל צבי לשרת בתפקיד ציר הסברה בשגרירות בוושינגטון, שבראשה עמד השגריר יצחק רבין. כן שירתו עמו בצוות השגרירות הציר המדיני שלמה ארגוב, עמוס ערן, הנספח הצבאי, אלוף אלי זעירא, ומחליפו אלוף מרדכי (מוטה) גור; נציג המוסד אפרים הלוי ונוספים. ברוש הוחלף בתפקיד ב-1973 על ידי משה ארד.
ביולי 1973 התמנה ברוש למנהל מש"ב, וביולי 1976 מונה קונסול כללי בלוס אנג'לס. עם מינוי של משה דיין לשר החוץ בממשלת מנחם בגין, ביקש דיין להחזיר את ברוש לתפקיד המרכזי של ציר הסברה בשגרירות בוושינגטון לקדנציה נוספת, לפיכך חזר לתפקיד זה ביולי 1978, ושימש בו עד אוקטובר 1980.
עם שובו ארצה התמנה ברוש ליועץ מדיני לראש העיר ירושלים, טדי קולק, תפקיד בו כיהן עד מינויו בנובמבר 1982 לשגריר ישראל בבוקרשט (רומניה), המדינה היחידה בגוש המזרחי אשר קיימה באותם ימים יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
באוגוסט 1985 מונה ברוש לקונסול כללי בשיקגו (ארצות הברית) עד לפרישתו משירות החוץ באפריל 1988, בתום 28 שנות שירות.
אחרי הפרישה עבד ברוש בתחילה בפרויקט הקמת בית הספר למצוינות בירושלים, ואחרי כן שימש נציג סניף שיקגו של הקונגרס היהודי האמריקאי בירושלים, עד לפרישתו הסופית במאי 1995.
צבי ברוש הותיר אחריו בן (עודד) ובת (ליאורה).
לקריאה נוספת

קורות חייו, שיקגו סאן-טיימס (המאמר המלא דורש רישום)
Who Is Who, הכנס ה-24 לנושאים בינ"ל, אוניברסיטת קולורדו
הערות שוליים

↑  מרדכי נאור, ‏'תקשורת בחאקי', קשר, אביב 1999, 52–62.
↑  ראו הלהקות הצבאיות והשפעתן.
צבי ברונשטיין

קברם של צבי ולאה ברונשטיין בבית הקברות של זכרון יעקב
צבי ברונשטיין (15 במאי 1908 – 21 בספטמבר 1977) היה ראש מועצת זכרון יעקב.
ביוגרפיה

ברונשטיין נולד ב-1908 במושבה זכרון יעקב לשמואל זאב ומלכה ברונשטיין, שעלו מרומניה והיו בין מייסדי המושבה ב-1882. אח לעוד 4 אחים ו-2 אחיות. בילדותו למד בבית הספר העממי המקומי ובהמשך למד בבית ספר החקלאי מקוה ישראל. עם סיום לימודיו במקווה חזר למושבה והחל לעסוק בחקלאות במשק המשפחתי.
ב-1926 החל להיות פעיל ציבורי בארגונים כמו המכבי הצעיר, בני בנימין, הוועד החקלאי וועד המושבה. כמו כן היה פעיל בארגון ההגנה.
ב-1952 נבחר ברונשטיין כראש המועצה השני של זכרון יעקב כשהוא מחליף את ראש המועצה הראשון אבא שכטר. ברונשטיין מילא את התפקיד במשך 8 שנים במהלכן התמודד עם גלי עלייה גדולים שהגיעו למושבה. ב-1959 לא נבחר לתפקיד והוחלף על ידי יעקב לוי, איש מפא"י והפך לחבר האופוזיציה במועצת המושבה.
היה בין מייסדי מועדון רוטרי ביישוב וכיהן כנשיא המועדון בשנים 1963–1964.
משפחתו

ברונשטיין נישא ב-1934 ללאה, בתם של ד"ר אליעזר בן זאב (בנו של אחד ממייסדי ראשון לציון זאב אברמוביץ) ושל מרים לבית ניימן (משפחה ממייסדי זכרון יעקב). לזוג נולדו 4 ילדים. ברונשטיין נפטר ב-1977 ולאה נפטרה ב-2006. שניהם הובאו למנוחות בבית הקברות בזכרון יעקב.
בן דודו הוא חבר מחתרת ניל"י מנשה ברונשטיין.
לקריאה נוספת

דוד בר יוסף, לירון גורפינקל, אלבום משפחות זכרון יעקב, הוצאת "כרמים", עמודים 60–61
הערות שוליים

↑  למעשה היה השלישי ואת התפקיד קיבל מד"ר אריה רפפורט שמילא את תפקיד ראש המועצה במשך 3 חודשים עד שברונשטיין נכנס לתפקיד
↑  בתקופתו כראש המועצה בנה ברונשטיין קואליציה עם המפלגות הדתיות אולם ב-1960 נתנו מפלגות אלו את תמיכתן למפא"י
קווינטוס פאביוס פיקטור

| --- | --- |
 לידה:  254 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  201 לפנה״ס (בגיל 53 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה, לטינית 
 צאצאים:  קווינטוס פאביוס פיקטור 
 
קְווִינְטוּס פָאבּיוּס פּיקְטוֹר (בלטינית: Quintus Fabius Pictor; לערך 254 לפנה"ס–?) היה מראשוני ההיסטוריונים הרומיים. בן לגֶנס הפאביים ונכד לגאיוס פאביוס פיקטור הצייר ("פיקטור" בלטינית).
חייו

קווינטוס, סנאטור רומי, לחם בגאלים בשנת 225 לפנה"ס ולקח חלק במלחמה הפונית השנייה. הוטל עליו המסע לאורקל מדלפי, בחיפוש אחר עצה נוכח התבוסה הקשה בקרב קאנאי (216 לפסה"נ).
פיקטור כתב ביוונית והיה הרומאי הראשון שכתב היסטוריה ולא אנלים. הוא השתמש ברשומות משפחתו ואלו של משפחות מכובדות אחרות כמקור לעבודותיו. ספרי השנים שלו החלו בבואו של איניאס ללאטיום. עבודתו תמה בזכרונותיו מהמלחמה הפונית השנייה, אשר את האחריות עליה הטיל על קרתגו בלבד ובמיוחד על משפחת ברקה ובניה חמלקרת וחניבעל.
פוליביוס, טיטוס ליוויוס ודיוניסיוס מהליקרנסוס השתמשו בו כמקור, ועבודתו תורגמה ללטינית עד ימי קיקרו. חלק ניכר מעבודתו אבד.
צפע מדברי

| צפע מדברי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: צפע גדול
מין:: צפע מדברי
שם מדעי
 Daboia mauritanica ‏אנדרסון, 1892
תחום תפוצה


צפע מדברי (שם מדעי: Macrovipera deserti) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים החי בצפון אפריקה במדבר סהרה של לוב, תוניסיה ואולי גם באלג'יריה, באזור הרי האטלס. לא ידוע על תת-מינים שלו. הוא מצוי בסוג צפע גדול, אך כמה חוקרים רואים בו קרוב של המין צפע הודי.
מאפיינים

צפע זה מגיע לאורך 1.3 או 1.6 מטר. צבעו דומה לצבעי החול והוא בעל ראש גדול עם עיניים הפונות לצדדים. כמו רבים מקרוביו הוא ארסי מאוד, ומזכיר את המין הקרוב צפע מזרחי. הוא יכול להרוג אנשים שלא מקבלים טיפול, אך הארס מיועד להרוג טרף קטן כמו עכברים ולטאות ולעיתים אף נחשים אחרים.
הצפע מעדיף אזורי סלעים חמים, בהם יש חום ויובש אך גם הרבה צמחייה מדברית אשר מצוי בהם טרף.
הערות שוליים

↑  צפע מדברי באתר הרשימה האדומה של IUCN