stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימונה האלפ
תארים

| מס>  | תאריך | טורניר | משטח | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10 ביוני 2013 | נירנברג, גרמניה | חימר | גרמניה אנדריאה פטקוביץ' | 3-6 3-6 |
| 2 | 17 ביוני 2013 | דן בוש, הולנד | דשא | בלגיה קירסטן פליפקנס | 4-6 2-6 |
| 3 | 8 ביולי 2013 | בודפשט, הונגריה | חימר | אוסטריה איבון מסבורגר | 3-6 7-6(7–9) 1-6 |
| 4 | 19 באוגוסט 2013 | ניו הייבן, ארצות הברית | קשה | צ'כיה פטרה קביטובה | 6–2 6–2 |
| 5 | 20 באוקטובר 2013 | מוסקבה, רוסיה | קשה (אולם) | אוסטרליה סמנתה סטוסור | 7–6(7–1), 6–2 |
| 6 | 3 בנובמבר 2013 | סופיה, בולגריה | קשה (אולם) | אוסטרליה סמנתה סטוסור | 2–6, 6–2, 6–2 |
| 7 | 10 בפברואר 2014 | דוחא, קטר | קשה | גרמניה אנגליקה קרבר | 6–2, 6–3 |
סימונה האלפ מניפה את צלחת אליפות צרפת הפתוחה לנוער 2008
סימונה האלפ בפריז 2009
סימונה האלפ בווימבלדון 2013
שלמה משה עמאר

ערך זה עוסק בראשון לציון ורבה של ירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בביקור חג בביתו של הרב שמעון ביטון רבה של העיר בית שמש, פסח תשפ"ב
הרב שלמה משה עמאר (נולד בכ"ה בכסלו ה'תש"ח, 8 בדצמבר 1947) הוא הראשון לציון, כיהן כרב הראשי הספרדי לישראל ומתוקף כך כנשיא בית הדין הרבני הגדול בין השנים 2003 (ה'תשס"ג) – 2013 (ה'תשע"ג), כרב הראשי הספרדי של ירושלים, וכרבה הראשי של תל אביב.
ביוגרפיה

נולד בקזבלנקה שבמרוקו. אמו מרים הייתה אשתו השנייה של אביו ויש לו אח מאשת אביו הראשונה. נקרא על שמו של רבה של מרקש רבי שלמה עמאר. למד בבתי הספר היהודיים בעיר, "אוצר התורה" ו"נווה שלום" ובישיבת תומכי תמימים - חב"ד. בשנת ה'תשכ"ב (1962) עלה עם משפחתו לישראל והם השתקעו בפרדס חנה.
בין השנים ה'תשכ"ג-ה'תשכ"ז (1963–1967) למד בישיבת תפארת ציון בבני ברק ובישיבת שארית יוסף אצל הרב ניסים טולידנו. בשנת ה'תשכ"ז (1967) עבר לישיבת שלומי. בשנת ה'תשכ"ט (1969), בגיל 21, נתבקש למלא את מקומו של רבו, הרב המקומי וראש הישיבה בשלומי, הרב מסעוד ריוח, שנאלץ להיעדר מהעיירה לתקופה ממושכת.
באותה תקופה החל בלימודי דיינות אצל הרב יעקב ניסן רוזנטל מחיפה, אותו הוא מחשיב כרבו המובהק. בשנת ה'תש"ל (1970) מונה לרב ולמנהל מחלקת הכשרות במועצה הדתית בנהריה.
בשנת תשל"ג (1973) מונה לרב המושב מגדים שבמועצה אזורית חוף הכרמל. לאחר מכן עבר להיות משגיח בישיבת תורה והוראה בתל אביב. במהלך שנים אלו הוסמך כשוחט ובודק, כרב מושב וכרב עיר.
את שירות החובה שלו בצה"ל עשה הרב עמאר ביחידה לזיהוי חללים במסגרת הרבנות הצבאית, ובה המשיך גם בשירות המילואים. לאחר סדרת אימונים בחילוץ והצלה שובץ בתפקיד הוראה הלכתית בתחומי הפעילות של המחלקה, והרצאותיו במסגרת הקורסים הצה"ליים נסבו סביב ההקפדה על ערכי כבוד המת, הלכה למעשה. הרצאות דומות העביר גם לאנשי ארגון זק"א. ניסיונו המעשי בסוגיות חללים ונעדרים התבטא גם בפסיקותיו ההלכתיות שהתפרסמו במשך השנים.
ב-16 במאי 2017 אוניברסיטת בר-אילן העניקה לרב עמאר תואר דוקטור לשם כבוד.
חיים אישיים

נשוי למזל, (אותה הכיר דרך רבו, הרב יעקב רוזנטל), ומתגורר בשכונת גבעת המבתר. לבני 12 ילדים, מהם:
יהודית רחל - נשואה לרב עובדיה יוסף, ראש ישיבת אהל יוסף.
הרב אליהו - דיין בבית הדין הרבני רחובות.
בתו - נשואה לרב מאיר בן שבת, רב מושב מצליח.
הדסה - נשואה לרב יחזקאל מוצפי, בנו של הרב בן-ציון מוצפי, ראש בית המדרש ובית הוראה בני ציון ומחבר ספרים.
אחד מאחיו הוא הזמר אלברט עמר.
דיינות ורבנות

בשנת ה'תשמ"ב (1982), לאחר סיום בחינות הדיינות של הרבנות הראשית, מונה הרב עמאר לדיין בצפת. את כהונתו בבתי הדין הרבניים עשה בערים טבריה, באר שבע, חיפה, אשקלון ושוב בבאר שבע לתקופה קצרה. בתום תקופה זו מונה לאב בית דין בפתח תקווה. הוא התגורר בבני ברק, שימש כרב בית הכנסת "מגן-דוד" (דנינו) כשלושים שנה באותם ימים שימש כדיין וכתב את ספרו שמע שלמה, כשהוא לומד בחברותא עם הרב משה אלקובי, ידידו מתקופת לימודיו בישיבת תפארת ציון, והרב ציון בוארון. בשנת 1990 מונה לדיין בבד"ץ "בית יוסף", החל משנת 1994 שימש כיועץ בהקמת מערכת הכשרות ופוסק של המכון למצוות התלויות בארץ, המנוהל על ידי תלמידו הרב שניאור זלמן רווח.
בשנת תשס"ב (2002) נבחר הרב עמאר לרב הראשי של תל אביב-יפו ברוב קולות, וללא מתנגדים. הישגו המשמעותי ביותר כרב העיר היה התמורות שחולל בתחום הכשרות, מרמת פיקוח גבוהה וקביעת תקנים חדשים ועד להגברת המודעות הציבורית לנושא, את ניסיונו בתחום הכשרות, צבר בין היתר בזמן ששימש כפוסק בבד"ץ בית יוסף של הרב עובדיה יוסף, משם פרש לאחר כמה שנים.
בשנת תשס"ג (2003) נבחר לכהן בתפקיד הראשון לציון בקבלו תמיכה מ-124 מתוך 150 חברי הגוף הבוחר. במסגרת תיקון לחוק הרבנות הראשית, שיזם שר המשפטים פרופ' דניאל פרידמן, כיהן הרב עמאר כנשיא בית הדין הרבני הגדול לאורך כל שנות כהונתו כרב ראשי.
בבחירות לרבנות הראשית בשנת תשע"ג (2013) נכשל ניסיון לשנות את החוק המאפשר לרבנים הראשיים לרוץ לקדנציה נוספת. לאחר מכן תמך במועמדותו של הרב ציון בוארון למשרת הרב הראשי ולא במועמד ש"ס הרב יצחק יוסף. בערב יום הכיפורים תשע"ד נערכה פגישת פיוס עם הרב עובדיה יוסף.
באוקטובר 2014 התמנה למשרת רבה הראשי הספרדי של ירושלים, בתמיכתם של 28 מתוך 48 חברי הגוף הבוחר, לצידו של הרב האשכנזי אריה שטרן. בדצמבר 2023, במלאת לו 75 שנה, סיים את תפקידו כרב העיר.
פסיקותיו

הרב עמאר מקיף בפסיקותיו תחומים רבים. בשנת 2002 יצא לאתיופיה, ובעקבות זאת קבע שיש להעלות את כל בני הפלאשמורה לארץ ולגיירם. קבע גם כי בני קהילת בני מנשה הם מזרע ישראל.
תחום החקלאות בארץ מהווה נושא מרכזי בפסיקותיו של הרב עמאר. פסיקה חלוצית שלו היא היתרו להנדסה גנטית בצמחים, לאחר שפסק כי אין מדובר ביצירת כלאיים המנוגדת לתורה. בין פסיקותיו בענייני מדע ניתן למצוא סוגיות של כשרות פיטום אווזים, הגדרות בוטאניות של חמשת מיני דגן, כגון הכרעת ברכתו של הקינואה, סוגיית כשרותו של האייל האדום, ועוד.
כרב ראשי עסק הרב עמאר בנושא תרומת איברים וקבע שאין צורך בנציג של הרבנות בוועדה הקובעת מוות מוחי אלא מספיק נאמן אשר מוודא שהבדיקות הנדרשות נעשות בעזרת הציוד המתקדם.
פסיקותיו של הרב עמאר נוגעות לכל קשת הנושאים של ענייני הפרט: קידושין שנערכו אגב מסיבה בין צעירים, דיני ירושה, ניסוחי כתובה ואף סוגיות סבוכות כממזרות, פסולי חיתון והפריה מלאכותית. בעקבות אסון התאומים (פיגועי 11 בספטמבר) בניו יורק פסק להקל עם אלמנות נספים רבות אשר לא ניתן היה לזהות את בעליהן או שמקום קבורתם לא נודע. באחת מפסיקותיו התיר אישה מעגינות לאחר שקיבל עדויות מאנשי העולם התחתון, אשר סיפרו על קבורת בעלה של אותה אישה ביסודות בטון של בניין.
פעילות ציבורית

במהלך השנים 2002–2003 עת כיהן כאב בית דין הרבני בפתח תקווה מונה על ידי שר הפנים אלי ישי, לעמוד בראש הצוות הרבני הלכתי בוועדה שתפעל לבדיקת מעמדם של בני הפלשמורה - ביתא ישראל השוהים במחנות באתיופיה. האחריות המדינית בוועדה הייתה של השר לענייני דתות (אז סגן שר הפנים) ח"כ דוד אזולאי והחברים הנוספים בצוות היו, דוד אפרתי לשעבר ראש מינהל האוכלוסין במשרד הפנים ואז ראש מועצת הר אדר, הרב יוסף הדנה רבה של יהדות אתיופיה ועורך דין חיים קנר שריכז את פעילות הצוות, אז יועצו של דוד אזולאי. מסקנות הוועדה המקצועית גובשו לידי החלטת ממשלה אשר קבעה תנאים להעלאתם של שארית יהודי אתיופיה.
ב-14 בדצמבר 2011 הצטרף לדיון הציבורי בעניין גורלו של המאחז מגרון ואמר: "אתפלל בכל לבי ואעשה הכל כדי שהגזירה הרעה הזו להרס היישוב תבוטל". הוא תקף את החלטתו של בית המשפט העליון בנושא זה ואמר: "נוצר היום מצב לא הגיוני, שחלקים גדולים מהציבור יחד עם חברי כנסת ושרים מבינים שהחרבת היישוב תהיה אסון, אך בית המשפט בשלו. יש להיאבק בכל דרך חוקית אפשרית לבטל את העוול הנוראי הזה". התנגד בתוקף לתוכנית ההתנתקות ואמר ש"ההתנתקות הייתה חורבן לכל עם ישראל".
בנובמבר 2023 במהלך מלחמות חרבות ברזל הגיע הרב לחמ"ל המבצעי בדרום ובירך את חיילי צה"ל הנלחמים בעזה בקשר הצבאי.
כתביו

חלק ניכר מפסיקותיו של הרב עמאר ראה אור באחד עשר ספרים, המהווים יחד שתי סדרות שו"ת:
שו"ת שמע שלמה (10 כרכים) - חיבורו המרכזי אשר ראה אור לראשונה בשנת ה'תשנ"ב (1992), והתרחב במהלך שנותיו כדיין. עוסק בסוגיות אקטואליה אשר להן מקבילות בשולחן ערוך, בעיקר בחושן משפט.
שו"ת כרם שלמה (2 כרכים) - חיבור נוסף המאגד בשני כרכים שאלות ותשובות בנושאים חקלאיים ומצוות התלויות בארץ
חיבורים נוספים:
שו"ת בארה של מרים (על שם אמו) - בענייני כשרות
ברכת אליהו (על שם אביו) - על פרשות השבוע (יצאו לדפוס חומשים בראשית, שמות וויקרא)
מצהלות חתנים - מאמרים בהלכה על ענייני חופה וקידושין
מימים ימימה - על הגדה של פסח
מימים ימימה - זמירון הכולל פיוטים אשר כתב הרב
דברי שלום ואמת - פורים וקריאת המגילה בשכונות רמות ושאר מקומות בירושלים וסביבתה, תשע"ו
שיעורים במסילת ישרים - על פי שיעורים שנתן, ארבעה חלקים
קניין תורה - סיכומי שיעורים על פרק קניין תורה במסכת אבות, ה'תשע"ו
תומת ישרים - סיכומי שיחות על מועדי ישראל, ה'תשע"ז
תומת ישרים - שיעורים במסילת ישרים, מהדורה מוערת, 3 כרכים, ה'תשפ"א. מהדורה ללא הערות, 1035 עמ', תשפ"ד
בחסדך בטחתי - סיכומי שיעורים על שער הביטחון בספר חובות הלבבות, ה'תשע"ח
מצוקי ארץ - מאמרים על גדולי ישראל, ה'תש"פ
קונטרס מלאכת שלמה, הלכות והדרכות מעשיות לרבנים העורכים חופות, על פי פסקיו, בעריכת דוד בנינו, ה'תשע"ט
שו"ת מלאכת שלמה, ענייני כתובה ונישואין, בעריכת דוד בנינו, התשע"ח
מלאכת שלמה על החליצה, סדר החליצה על פי שולחן ערוך בתוספת ביאור ותוספות, התשפ"ב
כמו כן יוצאים עלונים ובהם דברי תורתו.
הרב עמאר כתב עשרות פיוטים.
הערות שוליים

↑  יעקב גרודקה, פרסום ראשון: הגר"ש עמאר ביקש להאריך את כהונתו בחמש שנים, באתר בחדרי חרדים, 6 בינואר 2018
↑  ישי כהן, ‏בכי, תפילה וריקודים: ביקור הראשון לציון הגר"ש עמאר במרוקו, באתר כיכר השבת, 10 באוקטובר 2018
↑  ישי כהן, ‏בגיל 94: הלך לעולמו רבי דוד עמאר ז"ל, באתר כיכר השבת, 21 בינואר 2018
↑  'גדולי-ישראל' וטלית חב"ד, אתר שטורעם, כ"ז בתשרי תשס"ז
↑  ישי כהן, ‏"חדשנות וחריפות": תואר ד"ר לגר"ש עמאר, באתר כיכר השבת, 16 במאי 2017; דף מידע - הרב שלמה משה עמאר - קבלת תואר דוקטור לשם כבוד, התשע"ז, אוניברסיטת בר-אילן;  הרב שלמה עמאר דוקטור לשם כבוד לשנת 2017, מאוניברסיטת בר-אילן, סרטון  באתר יוטיוב
↑  נבחרו 11 דיינים חדשים לבתי הדין הרבניים בארץ, ברקאי תשמ"ה, באתר היברובוקס
↑  אתר המכון
↑  דניאל פרידמן, הארנק והחרב, ידיעות אחרונות, 2013, עמ' 443-444
↑  ישי כהן, ‏הרב עמאר נגד מרן הגר"ע יוסף: מסייע לרב ציון בוארון, באתר כיכר השבת, 15 ביולי 2013
↑  קובי נחשוני, סולחת השנה: הרבנים עובדיה ועמאר התפייסו, באתר ynet, 12 בספטמבר 2013
↑  הרב עמאר: תפקידי הסתיים, בירכתי שהחיינו, באתר ערוץ 7, 25 בדצמבר 2023
↑  נטע סלע, עמאר: הלואי ויעלו מיליוני אתיופים לארץ, באתר ynet, 16 בינואר 2008
↑   יומן עם אילה חסון - בני שבט המנשה בהודו עושים עליה לישראל, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב, 10 ביולי 2015
↑  מ. נבון, קביעת רגע המוות ותרומת איברים
↑  שמעון כהן, "אתפלל בכל ליבי שגזירת ההרס במגרון תבוטל", באתר ערוץ 7, 14 בדצמבר 2011
↑  מרגש: הגרש"מ עמאר בירך את הלוחמים בעזה – דרך הקשר, באתר www.hidabroot.org, ‏2023-11-05
↑  כל רגע - מיוחד ומרגש: הגרש"מ עמאר בירך את הלוחמים דרך הקשר, באתר kore.co.il
↑  הרב עמאר, באתר שלו
| הראשונים לציון |
| --- | --- | --- |
| חכם באשי | רבי משה גאלנטי • רבי משה בן חביב • רבי אברהם רוויגו • רבי אברהם בן דוד יצחקי • רבי בנימין הכהן מעלי • רבי אליעזר נחום • רבי ניסים חיים משה מזרחי • רבי יצחק הכהן רפפורט  • רבי ישראל יעקב אלגאזי • רבי רפאל בן רבי שמואל מיוחס • רבי חיים רפאל בן אשר • רבי רפאל משה בולה • רבי יום-טוב אלגאזי • רבי משה יוסף מרדכי מיוחס • רבי מרדכי הלוי • רבי יעקב משה עייאש • רבי יעקב קוראל • רבי רפאל יוסף חזן • רבי יום טוב דאנון • רבי שלמה משה סוזין • רבי יונה משה נבון • רבי יהודה נבון • רבי חיים אברהם גאגין • רבי יצחק קוב'ו • רבי חיים נסים אבולעפיה • רבי חיים דוד חזן • רבי אברהם אשכנזי • רבי רפאל מאיר פאניז'ל • רבי יעקב שאול אלישר • רבי אליהו משה פאניז'יל • רבי נחמן בטיטו • רבי משה יהודה פרנקו • רבי נסים יהודה דנון • רבי חיים משה אלישר |  |
| ברבנות הראשית | הרב יעקב מאיר • הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל • הרב יצחק נסים • הרב עובדיה יוסף • הרב מרדכי אליהו • הרב אליהו בקשי דורון • הרב שלמה עמאר • הרב יצחק יוסף • הרב דוד יוסף |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב שלום משאש | רבה הראשי הספרדי של ירושלים | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296398205171  ISNI: 0000 0000 6695 9194  LCCN: nr92024382  VIAF: 19543284   WorldCat (עם VIAF): 19543284 
הרב שלמה עמאר בכנס ירושלים
הרב עמאר (במרכז) עם הרבנים עובדיה יוסף (משמאל) ויששכר מאיר (מימין), בכינוס בנתיבות, 2004
הרב עמאר עם הרב אברהם שפירא ראש ישיבת מרכז הרב
הרב עמאר עם הרב יעקב שפירא ראש ישיבת מרכז הרב
יהודה ג'אד נאמן

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1936 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 בספטמבר 2021 (בגיל 84)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1966–2021 (כ־55 שנים)
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  תלמה הנדלר 
 צאצאים:  רננה נאמן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2009)  עיטור המופת 
 http://juddneeman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יהודה ג'אד נאמן (3 באוקטובר 1936 – 26 בספטמבר 2021) היה במאי קולנוע ומפיק ישראלי, חוקר קולנוע ופרופסור אמריטוס בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. חתן פרס ישראל ה'תשס"ט-2009 לקולנוע.
ביוגרפיה

יהודה נאמן היה יליד תל אביב. אביו היה יליד מזכרת בתיה שלמד הנדסה בארצות הברית, ואימו הגיעה לישראל לאחר שחייתה שנים בצרפת ולמדה כימיה של בשמים. נאמן גדל בפתח תקווה ולמד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. את הכינוי 'ג'אד' העניק לו מדריכו בתנועת הנוער, משה רפאלי, לימים איש חינוך ומנהל הכפר הירוק. נאמן התגייס לנח"ל, עבר קורס מ"כים, היה מדריך בבסיס טירונים ולאחר מכן רס"פ היאחזות הנח"ל בעין רדיאן שהפכה לקיבוץ יטבתה. לאחר מכן התנדב לצנחנים עם הקמת גדוד הנח"ל המוצנח, ושימש סמל מחלקה בגדוד זה. סיים בהצטיינות קורס קצינים ושירת במילואים כמ"מ בצנחנים.
נאמן החל ב-1958 לימודי תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית ולא סיים. בשנים 1959–1965 למד בבית הספר לרפואה של אותה אוניברסיטה, וב-1965 עשה סטאז' בבית החולים איכילוב בתל אביב וקיבל תואר דוקטור לרפואה. התחיל התמחות בכירורגיה בהדסה ת"א, אבל לא סיים. במלחמת ששת הימים שירת כרופא גדודי בחטיבה 80 (חטיבת צנחנים במילואים) שלחמה בגזרה המרכזית בסיני באוגדה של אריק שרון. קיבל את עיטור המופת על טיפול בפצועים בקרב אום-כתף. לאחר מכן עשה את שירות המילואים שלו כרופא גדודי בצנחנים והשתתף בפעילות מבצעית במלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים השתתף במבצע קינוח, כרופא של אחד מגדודי הצנחנים שהופקדו על משימת כיבוש החרמון הסורי. השתחרר ממילואים בדרגת רב-סרן.
בשנת 1966 עבד כמפיק בפועל של סרטו של מיכה שגריר, "סיירים". את שכר המפיק הוא המיר בציוד ובצוות הסרטה לשבוע צילומים. בסיוע מענק קטן של משרד המסחר והתעשייה יצר את סרטו הראשון, "השמלה", עם הצלם יכין הירש והשחקנים אסי דיין, ג'וזי כץ ולאורה ריבלין. לאחר מלחמת ששת הימים למד שנה לימודי תואר שני בפילוסופיה ובתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, אולם לא סיים את לימודיו.
בשנת 1968, ביוזמת חזי שלח ועם חברת ישראפילם והמפיקים אלכס מסיס וצבי שפילמן, השלים שני סרטים קצרים נוספים: "המכתב" ו"תומאס חוזר". שלושת הקצרים הוצגו כסרט ארוך ששמו "השמלה" בבתי הקולנוע בארץ ובקולנוע סטודיו מוגרבי בתל אביב. הסרט הוצג במפגש הראשון של "השבועיים של הבמאים" מחוץ לתוכנית הרשמית בפסטיבל קאן 1969.
בשנים 1969–1972 יצר סרטים דוקומנטריים ודרמות טלוויזיה לערוץ הראשון. למחייתו עבד בתורנויות כרופא כירורג בחדר המיון בבית החולים "הדסה" ברחוב בלפור בתל אביב.
בשנת 1965 פרסם נאמן רשימות בעיתון הסאטירי "ציפור הנפש". בכתב העת "קשת" של אהרן אמיר פרסם בשנת 1969 את מאמרו הראשון על קולנוע, "וידוי של במאי כגיבור מערבון". במשך השנים פרסם רשימות דעה ומאמרי ביקורת קולנוע בעיתונים הארץ, מעריב וידיעות אחרונות.
נאמן, שלא למד לימודי קולנוע, החל ללמד ב-1978 בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כיהן כראש החוג בשנים 1981–1983 ובשנים 1991–1994. בתפקיד זה יצר, עם פרופ' מיכל פרידמן, מסגרת נפרדת ללימודי קולנוע בתחום העיוני־מחקרי. באמצע שנות השמונים יצר מסגרת לימודים חדשה להוראת תולדותיו של הקולנוע הישראלי.
בשנים 1985–1986 שהה נאמן בשבתון כאומן אורח באוניברסיטת אוקספורד. בהמשך היה פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק בשנים 2003–2005 ובבית המדרש לרבנים באמריקה. בשנת 2007 היה עמית מחקר במכון על שם ויליאם ג'וינר ללימוד המלחמה ותוצאותיה באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון.
ביוגרפיה > משפחתו

סבא רבא של נאמן הגיע עם משפחתו לארץ ישראל בעלייה הראשונה ממחוז דוברוג'ה שברומניה והיה ממקימי מזכרת בתיה. אביו של נאמן, עקיבא ניימן, למד בגימנסיה העברית רחביה בשנות העשרים. הוא הפליג לארצות הברית כדי ללמוד הנדסה באוניברסיטת דה מוין ועבד במקצוע זה. הוא שב לארץ ישראל והועסק במע"צ של ממשלת המנדט ובמחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית. אימו של נאמן נולדה באזור קישינב ברומניה, מולדובה כיום. היא הכירה את אביו של נאמן בביקור משפחתי בארץ ישראל.
אחותו של נאמן היא מבקרת הקולנוע רחל נאמן, ואיתה הוא כתב את התסריטים לסרטיו הראשונים ולדרמות הטלוויזיה (1969–1973) וכן לסרטו "מסע אלונקות".
בשנים 1969–1984 היה נאמן שותף לחיים של ד"ר רוחמה מרטון, לימים מייסדת ונשיאת ארגון "רופאים לזכויות אדם". הוא היה נשוי לפרופ' תלמה הנדלר, מנהלת המרכז לתפקודי מוח בבית החולים איכילוב ומרצה וחוקרת באוניברסיטת תל אביב. לשניים שתי בנות: ליבה, נגנית כינור בהרכב המוזיקלי סיסטם עאלי, ורננה, נגנית נבל, מלחינה וזמרת. שתיהן סטודנטיות בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
נאמן נפטר ב-26 בספטמבר 2021, שבוע לפני יום הולדתו ה-85, לאחר מאבק במחלת הסרטן. הובא למנוחות בבית העלמין האזרחי בגבעת ברנר.
סרטיו > השמלה

"השמלה" הוא סרטו הראשון של נאמן כבמאי. הוא מקבץ שלושה סרטים קצרים המתארים שלושה סיפורי אהבה תל אביביים: "השמלה", "המכתב" ו"תומאס חוזר". בעשיית הסרט השתתפו התסריטאיות אורנה ספקטור, רחל נאמן ויגאל בורשטיין. את הסרט צילם יכין הירש, יגאל בורשטיין שימש עוזר במאי, והפיקו אותו חזי שלח, צבי שפילמן ואלכס מסיס. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1970 והשתתף בפורום "השבועיים של הבמאים" בפסטיבל קאן ב־1969.
סרטיו > בדואים בסיני

סרט תעודה של נאמן משנת 1970–1971 המתאר את חיי הבדואים בדרום סיני, כשהם על סף שינוי תרבותי. צילם יכין הירש.
סרטיו > הסתכלות על עכו

סרט של נאמן משנת 1975 שנעשה עבור הטלוויזיה הישראלית. הסרט מציג את הניכור ההדדי בין יהודים וערבים החיים בעכו אלה לצד אלה. סיפור המסגרת הוא של אישה יהודייה המאושפזת בגלל דיכאון בבית החולים הפסיכיאטרי, ששכן באותה תקופה במבצר בעכו. צילם חנניה בר.
סרטיו > מסע אלונקות

סרטו העלילתי של נאמן משנת 1977 נכתב עם התסריטאים דני הורוביץ, רחל נאמן ורנן שור. עיבוד ודיאלוגים קובי ניב, צילם חנניה בר, הלחין שם טוב לוי. הסרט עוסק ב"טרטורים" בטירונות של יחידת צנחנים, עד התאבדותו של הטירון שמרבים להתעלל בו. חלקו השני של הסרט מלווה את ייסורי החרטה של המ"פ, שהיה אחראי לטרטורים והתעלם מתלונותיו החוזרות ונשנות של הטירון. גידי גוב גילם את יאיר, מ"פ הטירונים, מוני מושונוב את וייסמן החייל המתאבד, דליק ווליניץ את המ"מ, דב גליקמן שיחק את הסמ"פ ושלמה בר־אבא את קצין מצ"ח החוקר. לכולם, שהיו באותה עת שחקנים מתלמדים בסדנה של נולה צ'לטון, היה זה תפקידם הראשון בקולנוע. הניצבים בסרט וחיילי הפלוגה היו צנחנים שהשתחררו משירותם הסדיר ויצאו לימי גיבוש עם השחקנים; השחקנים למדו להיות חיילים קרביים והחיילים הקרביים למדו להיות שחקנים. הסרט הפך לסרט הפוליטי הביקורתי הראשון בקולנוע כשיצא, והיה הסרט הראשון בעברית מדוברת. לימים הפך לסרט הדרכה בקורס לקצינים. בסרט צפו כ־100 אלף צופים.
זהו הסרט הישראלי הראשון שחשף נוהג של התעללות בצבא. אלה שוחט כותבת כי העלילה של מסע אלונקות נקטעת עם התאבדותו של האנטי־גיבור ומונעת מהצופים דמות של אנטי־גיבור שיוכל להזדהות איתה. היא מתארת את נאמן כמי שחותר תחת הסיפור המצ'ואיסטי־מיליטריסטי המקובל, כאשר הוא מסתכל על המדינה המודרנית ככזאת שמייצרת מצב מלחמה.
סרטיו > "יא, ברעכן!" (מרד הימאים)

סרט דוקומנטרי משנת 1981. משמעות השם ביידיש היא "כן, לשבור!" – כותרת מאמרו המפורסם של זאב ז'בוטינסקי שהתפרסם בשנות השלושים, בעת המאבק בין הימין ובין הסתדרות העובדים. הסרט, הבנוי כדרמה דוקומנטרית, עוסק במרד הימאים בשנת 1951. גיבור הסרט הוא נמרוד אשל, שהיה ממנהיגי המרד, והוא מנהל מאבק מול יוסף אלמוגי, מזכיר מועצת פועלי חיפה, ומול דוד בן-גוריון, ראש הממשלה. הממסד מפרש בטעות את שביתת הימאים על הדמוקרטיה באיגוד המקצועי כמאבק קומוניסטי נגד המשטר במדינה. ערכה אסתר לוין. הפקת רשות השידור.
סרטיו > הלילה בו נולד המלך

סרט עלילתי קצר (עשרים דקות) של נאמן על שוד קרקעות בגדה שהופק במסגרת סרט המחאה "83" בהפקת צוותא, שבו הוצגו סרטים של היוצרים רם לוי, יגאל בורשטיין ושמעון דותן. את התסריט כתבה רוחמה מרטון על פי סיפור מאת אמנון דנקנר, שגם שיחק בסרט, לצד מוטי שירין ודליק ווליניץ. הסרט מספר על שני קציני צבא מושחתים שמספסרים בקרקע בגדה המערבית שבעליה הוא פלסטיני, ומפעילים עליו איומים ואלימות כדי לחלץ את חתימתו על הסכם המכר. צילומים – נורית אביב. בשנת 1983, בגלל הסרט, פסלה המועצה לביקורת סרטים ומחזות את הסרט "83" כולו.
סרטיו > מגש הכסף

נאמן צילם את הסרט בשנת 1982 בזמן מלחמת לבנון הראשונה, והוא יצא לבתי הקולנוע ב־1984. הסרט הופק בשיתוף Channel 4 הבריטי. התסריט נכתב בהשראתה של פרשת אודי אדיב. בתפקיד הראשי שיחק גידי גוב את יונתן (יוני) גולדמן, קיבוצניק צנחן וכוכב רוק מצליח בגרמניה, שבה הוא גם נציג של קבוצה ערבית־יהודית המזדהה עם המאבק הפלסטיני. חברו הוא ד"ר ואליד חאדר (יוסוף אבו ורדה), מרצה ערבי־ישראלי באוניברסיטת תל אביב, שמאמין בפתרון הסכסוך בדרכי שלום. יוני מגיע מגרמניה עם חצי מיליון מארק שמיועדים להקים אוניברסיטה ערבית בישראל. בשהותו בארץ הוא מתארח במועדון "מגש הכסף", שבעליו הוא ג'ו, שאותו מגלם שמוליק קראוס.
ג'מילה, חברה ערבייה בקבוצה, מחליטה לקנות נשק בכסף שהביא יוני. הקבוצה מתפצלת ואז מתערב השב"כ. לפתע יוני נרדף הן מצד כוחות הביטחון והן מצד חברים בקבוצה. הסרט מסתיים כאשר יוני נורה בידי שני הצדדים בדרכו לעלות על יאכטה היוצאת להפלגה.
בסרט השתתפו גם מוחמד בכרי, דליה שימקו, יוסי פולק ודני מוג'ה. רוחמה מרטון הייתה שותפה בהפקה וכתבה את התסריט עם אמנון לורד. צילומים – חנניה בר.
סרטיו > רחובות האתמול

סרט עלילתי משנת 1989 שהופק בשיתוף ערוץ 4 הבריטי בתקציב של כמיליון דולר. התסריט נכתב בהשראת הנובלה "לנגד עיניים מערביות" מאת ג'וזף קונרד. פסקול הסרט בשפה האנגלית, והוא צולם בברלין ובירושלים. השחקנים היו ישראלים, בריטים וגרמנים. הסרט מתאר קבוצת טרוריסטים פלסטינים וקבוצה של קיצונים בתוך הממסד הישראלי ובהם איש שב"כ. איש השב"כ רוצח את שר החוץ הישראלי במסיבת עיתונאים שבה השר מבשר על פתיחת שיחות שלום עם אש"ף והנהגת הפלסטינים (הסרט נעשה שש שנים לפני רצח רבין). המתנקש מנצל את העובדה שקבוצת טרוריסטים פלסטינים מתכננת לרצוח את מזכיר המדינה של ארצות הברית במטרה לסכל את השיחות, ומנסה להפליל ברצח סטודנט פלסטיני שמעורב בהתנקשות. לאחר שחברו של הפלסטיני, סטודנט ישראלי, מסגיר אותו, הוא עצמו נמלט מישראל ומגיע לברלין. שם הוא מסתתר בהוסטל של מחפשי מקלט מדיני. התסריט של דייוויד לאן וג'אד נאמן, הצלם ניקה יאנצ'ו. בתפקידים הראשיים: פול מקגאן, ג'ון פינץ', אלון אבוטבול, סוזאן סילבסטר ונאדים סוואלחה. שם הסרט הוא ציטוט מתוך "האלגיה הראשונה במחזור דואינו" מאת המשורר רילקה.
סרטיו > דמעת שחרזאדה

הסרט (2006) מתאר מסע של להקת הריקוד של הכוראוגרפית אירינה ג'מאל – מייסדת ומנהלת של להקת הריקוד "שחרזאדה" הפועלת בכפר ראמה שבגליל, שחיה בחיפה ונשואה לפלסטיני – לפסטיבל בעיר מוצאה של ג'מאל, קייב בירת אוקראינה.
סרטיו > נוזהת אל־פואד

סרט פילוסופי משנת 2006 המאופיין בנראטיב אפיזודי לא ליניארי. הסיפור מתרחש בתל אביב של היום בשילוב אפיזודות מתוך אלף לילה ולילה של הארון א-רשיד בבגדאד של המאה השמינית. בסרט מככבים אפרת גוש (שגם שרה בו שלושה שירים); מוחמד בכרי, המגלם שלושה תפקידים שונים; יעל הדר; עמוס תמם ומירב גרובר. צילם חנניה בר.
סרטיו > סרט של משוטטים

סרט זה מתעד את הפקת סרטו של נאמן "נוזהת אל-פואד", שצולם בשנים 2005–2006. הסרט בוחן את האופן הלא שגרתי שבו נעשה אותו סרט ואת השפה הקולנועית האלטרנטיבית שפיתח נאמן בניסיון להתיידד עם המוות ולהכניע אותו, לדבריו. השפה הקולנועית הכאוטית-במתכוון של נאמן נוצרה בסביבת עבודה בלתי שגרתית, סביבה שבה ויתר על ההיררכיות המקובלות בתעשיית הקולנוע ובחר בעשייה מתוך חופש וחוסר ודאות. ביימו דוד דרזי ומעין רוגל.
סרטיו > זיטרה

סרט תיעודי משנת 2008 המתעד הצגה על המוזיקאים היהודים בגטו טרזיינשטט, שנערכה בתיכון עירוני א' בתל אביב. המחזאית, אליענה שכטר, המחיזה את סיפוריה של ניצולת הגטו מנקה אלטר. בהצגה המקורית שיחקו תלמידים ישראלים, ולצורך צילומי הסרט צורפו גם תלמידי הקונסרבטוריון למוזיקה משוורין שבגרמניה. שכטר ביימה מחדש את ההצגה בגרמנית ובעברית, כך ששחקנית או שחקן דוברי גרמנית עונים בעברית או להפך. הסרט כולל גם ריאיון עם הניצולה אלטר.
סרטיו > למדבר

סרט (2016) על משה סלע, שהיה ממקימי יוטבתה ונאות הכיכר ולאחר מלחמת 1967 עבד כעשר שנים עם הבדואים בדרום סיני ולמענם.
בימים אלו נאמן עובד על סרט עלילתי על פי תסריט שכתב עם סופר אמריקני, ויין קארלין, ששירת בווייטנאם במארינס. קארלין כתב ספר על סרטם העתידי (Wayne Karlin, War Movies: Journeys to Viet Nam: Scenes and Out-Takes, Curbstone Press, 2005). הסרט עוסק בילדה וייטנאמית שהוריה נהרגו ב־1975, היא מגיעה לארצות הברית ומאומצת על ידי זוג אמריקנים. כשהיא מתבגרת היא יוצאת למסע חיפוש שורשים בווייטנאם.
נאמן עורך את ספרו על הקולנוע הישראלי, שעתיד לראות אור בספריית אופקים בהוצאת עם עובד.