stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחיטה (הלכה)
המאבק על השחיטה הכשרה

מאז אמצע המאה ה-19 החלו להישמע קולות המבקשים לאסור את הליך השחיטה הכשרה וכן את השחיטה המוסלמית, בטענה שאלו שיטות אכזריות להרג בעלי חיים. המתנגדים לשחיטה הכשרה טוענים כי ההכנות לשחיטה, ובמיוחד השכבת בעל החיים לפני השחיטה, הן אכזריות, וכי בעל החיים נשאר בהכרה לאחר השחיטה לכמה דקות, וממילא סובל סבל רב. מנגד נטען שטענות אלו שגויות עובדתית, מונעות מאנטישמיות, ושאיסורים על השחיטה הכשרה פוגעים בחופש הדת.
ראו גם

שחיטה שאינה ראויה
נבלה
טרפה
חלאל - באסלאם
תוכנית שרון (תכנון פיסי בישראל)

תוכנית שרון (או בשמה הרשמי: תכנון פיסי בישראל) הייתה תוכנית האב הארצית הראשונה של מדינת ישראל. התוכנית פורסמה בשנת 1951 בספרים יישובים ותושבים בישראל ותכנון פיסי בישראל ומכונה בשם זה, מכיוון שהאדריכל אריה שרון עמד באותה עת בראש אגף התכנון במשרד ראש הממשלה, שהכין את התוכנית. העקרונות עליהם התבססה התוכנית היו פיזור האוכלוסייה בנגב והגליל ויצירת רשת היררכית של יישובים, עיירות וערים. התוכנית חילקה את המדינה ל-24 מרחבי תכנון, כאשר כל נפה תוכננה כאזור גאוגרפי-כלכלי ובה יישובים עירוניים שישמשו כמרכז לסביבה הכפרית וביחד ייצרו יחידה מושלמת מבחינה חברתית וכלכלית.
התוכנית לא הייתה בעלת תוקף סטטוטורי, אולם היא שימשה כבסיס למדיניות הפיתוח של מדינת ישראל במשך שנים רבות.
הערות שוליים

↑  ענת בר כהן, הליך החקיקה של חוק התכנון והבנייה בהקשרם של "מוסדות התכנון" (פרק ב' לחוק) ו"תכניות" (פרק ג' לחוק), עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בר אילן
| אדריכלות ישראלית |
| --- | --- | --- |
| מבנים בישראל | מבנים בירושלים • מבנים בתל אביב • מבנים בחיפה • מבנים לפי ערים נוספות • אתרי מורשת עולמית בישראל |  |
| סגנונות וגישות בנייה בישראל | אדריכלות טמפלרית • הסגנון הארץ-ישראלי • הסגנון האקלקטי • הסגנון הבינלאומי • ברוטליזם ושיכונים • בנה ביתך |  |
| ערכים בנושא תכנון ובנייה בישראל | חוק התכנון והבנייה • תכנון ובנייה בישראל • תוכנית גדס • תוכנית שרון  • ישראל 2020 |  |
| נושאים נוספים | אדריכלים ישראלים • אדריכלות בירושלים • אדריכלות בתל אביב והעיר הלבנה • גורדי שחקים בישראל |  |
ראו גם פורטל אדריכלות
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאונת האוטובוס באל-חמה (1945)

| --- | --- |
 
שרטוטים שהכינה המשטרה הבריטית בעקבות התאונה
 תאריך:  12 במאי 1945
 שעה:  15:30
 מיקום:  כביש אל חמה - צמח - טבריה
 קואורדינטות:  32°40′56″N 35°38′58″E﻿ / ﻿32.682256083156°N 35.649420771499°E﻿ / 32.682256083156; 35.649420771499
 הרוגים:  30
 פצועים:  10
 נעדרים:  מספר לא ידוע
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תאונת האוטובוס באל-חמה(למפת עמק בית שאן רגילה) תאונת האוטובוס באל-חמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תאונת האוטובוס באל-חמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תאונת האוטובוס באל-חמה
 
תאונת האוטובוס באל-חמה אירעה ב-12 במאי 1945 בשעה שאוטובוס, שהסיע מתרחצים שנפשו במרחצאות באל חמה לטבריה, התהפך לצד הדרך והתדרדר לערוץ הירמוך. בתאונה נספו 30 נוסעים (יהודים וערבים) ו-10 נפצעו.
רקע

אתר המרחצאות חמת גדר היווה מוקד משיכה לרוחצים שחיפשו מזור לבעיות בריאות החל מהתקופה הרומית כשממצאים באתר כוללים בתי מרחץ, שברי פסלים ומיזרקות מהתקופה הרומית, בית כנסת מהמאה הרביעית, כתובות מהתקופה הביזנטית, כתובות מהתקופה המוסלמית ומבנים מהתקופה העות'מאנית. לאחר שהמקום שופץ בתקופת השלטון העות'מאני וחודש בתקופת המנדט הבריטי החלה חברת אוטובוסים ערבית להפעיל קו שירות בין טבריה והמרחצאות לשירות הרוחצים היהודים והערבים.
בין צמח למרחצאות חיבר (ועדיין מחבר) כביש יחיד שנסלל מצידו הצפוני של מצוק הירמוך. טרום קום המדינה היה כביש זה צר וחסר מעקה בטיחות וחלקים ממסלולו עברו ממש על שפת המצוק הנופל אל הירמוך. לאחר קום המדינה הורחב הכביש מספר פעמים והותקנה לאורכו גדר.
אירועי התאונה

ב-12 במאי 1945, בשעות אחר הצהריים, אסף אוטובוס של חברת ההובלה כ-40 נוסעים מהמרחצאות ופנה לנסוע לטבריה. בקרבת גשר הרכבת הגדול סטה האוטובוס מנתיבו והחל להתדרדר על שולי הדרך עד שנפל לתהום של כ-200 מטר.
3 מהנוסעים שנפצעו קל וכן נהג האוטובוס עבדל ראדד קחוואג' הצליחו לחלץ עצמם דרך דלת הרכב והביטו חסרי אונים ברכב המחליק למטה עד התרסקותו בערוץ הנחל כשמעוצמת הפגיעה התפרק האוטובוס לחלקים.
בגלל הטופוגרפיה המורכבת של אזור התאונה נמשך הליך חילוץ הפצועים וההרוגים כל אותו הלילה וביום שלמחרת כשרוב הפצועים הובלו לבתי חולים בטבריה והחללים הוסעו על גבי הרכבת לזיהוי בצמח. בגלל תהליך החילוץ הארוך וחוסר הבהירות בנוגע למספר הנוסעים שהיו על האוטובוס נמסרו תחילה לפרסום מספרי נפגעים חלקיים בלבד. בסיומו של האירוע נמנו 28 הרוגים (מתוכם 5 יהודים) ו-12 פצועים. חלק מהחללים לא היו ניתנים לזיהוי בגלל חומרת הפציעות ולכן הובאו לקבורה בקבר אחים כש-4 מהחללים היהודים הובאו לקבורה בקבר אחים בבית הקברות נחלת יצחק בהשתתפות קהל רב. כמו כן הייתה השערה שמספר מהרוגי התאונה נסחפו בירמוך ולכן הוגדרו נעדרים.
בימים שלאחר התאונה נפטרו בבתי החולים שניים מהפצועים ובכך עלה מניין ההרוגים בתאונה ל-30.
חקירת התאונה העלתה חשד לתקלה בבלמי האוטובוס.
הערות שוליים

↑  בעיקר לבית החולים הסקוטי, ולבית החולים על שם שוויצר
↑  21 הרוגי תאונה, הצופה, 13 במאי 1945
↑  לוית קורבנות אל-חמה, דבר, 15 במאי 1945
↑  עוד שני חללים לתאונה, הצופה, 15 במאי 1945
↑  חללי התאונה היהודים היו:אליהו משה מזרחי (בן 40), שאול מנשה יחזקאל (בן 50), שרה שידלובסקי (בת 18), יעקב יצחק נחום (בן 50) וברוך דוד זכריהו בגדדי. שמות ההרוגים הערבים לא אוזכרו בעיתונות העברית מאותה תקופה
תאונת הרכבת בכורדני

| --- | --- |
 תאריך:  22 בנובמבר 1954
 מיקום:  מעברת כורדני, קריית ים
 הרוגים:  12
 פצועים:  23
 המעורבים באסון
 רכבת נוסעים
 אוטובוס של אגד
 
תאונת הרכבת בכורדני שארעה ב-22 בנובמבר 1954 הייתה אחת מתאונות הרכבת הקשות בתולדות רכבת ישראל. בתאונה נהרגו 12 אנשים ונפצעו 23 כתוצאה מהתנגשות של רכבת נוסעים באוטובוס של חברת אגד (שנקראה באותה תקופה אש"ד) שהוביל פועלים ממעברת כורדני בצפון קריית ים, לעבודתם בעיר חיפה.
נסיבות התאונה

ביום 22 בנובמבר 1954, סביב השעה 5:15 בבוקר התנגשה רכבת נוסעים מספר 401, שהייתה מורכבת מ-5 קרונות נוסעים שבראשם קטר דיזל מספר 101, שנסעה מחיפה לעכו, באוטובוס מסוג פורד שנסע בקו 57 והסיע כ-45 נוסעים, שהיו ברובם פועלים, ממעברת כורדני למקום עבודתם בחיפה. האוטובוס חצה את מסילת הרכבת סמוך ליציאה מהמעברה כאשר הקטר התנגש בחלקו האחורי של האוטובוס וגרם להתהפכותו. כתוצאה מהתאונה נהרגו 10 מנוסעי האוטובוס וכ-25 נפצעו והועברו לבתי החולים בחיפה. אלפים מתושבי חיפה ליוו את ההרוגים למנוחות ובזמן ההלוויה הושבת נמל חיפה בו עבדו 8 מההרוגים. בימים שאחרי התאונה נפטרו שניים מהפצועים ומספר ההרוגים עלה ל-12.
האחריות לתאונה

מיד אחרי התאונה נפתחה חקירת משטרה. כשבוע לאחר התאונה, יוסף ספיר, שר התחבורה, מסר לכנסת את ממצאי החקירה ולפיהם נהג האוטובוס, דב טילו, הוא האשם בתאונה מכיוון שחצה את המסילה למרות שהרכבת הייתה מוארת, צפרה לאות אזהרה ונוסעי האוטובוס הבחינו בה והפנו את תשומת לבו לסכנה.
דב טילו, שנעצר לאחר התאונה, שוחרר בערבות לאחר כשבוע וחצי. בינואר 1955 החל משפטו. במשפט טען טילו כי לא הבחין ברכבת בשל תנאי הראות והשטח, אך השופט פסק כי הרכבת נראתה ונשמעה, הרשיע אותו בעבירת הריגה וגזר עליו שנת מאסר בפועל.
הערות שוליים

↑  שר התחבורה ימסור לכנסת דו"ח על אסון ההתנגשות, דבר, 23 בנובמבר 1954
↑  אלפים ליוו את חללי האסון למנוחתם, דבר, 24 בנובמבר 1954
1 2  החלה חקירתו המוקדמת של דב טילו, דבר, 17 בינואר 1955
↑  שר התחבורה מסר דו"ח על החקירה באסון קורדני, דבר, 30 בנובמבר 1954
↑  דב טילו נידון לשנה מאסר, דבר, 16 באוקטובר 1955
תאונת האוטובוס בגשר נחלת יצחק

| --- | --- |

אוטובוס מדגם Chausson
 תאריך:  26 באוקטובר 1958 
 מיקום:  נחלת יצחק 
 גורם:  טעות אנוש 
 קואורדינטות:  32°04′33″N 34°47′38″E﻿ / ﻿32.075877908032°N 34.793997603509°E﻿ / 32.075877908032; 34.793997603509
 הרוגים:  11 
 פצועים:  40 
 תבנית:לשוניות2
 
תאונת האוטובוס בגשר נחלת יצחק התרחשה ב-26 באוקטובר 1958. אוטובוס מלא בנוסעים נפל מגשר נחלת יצחק בתל אביב שהיה נטוי מעל נחל מוסררה (הידוע כיום כנחל אילון) אל תוך ערוץ הנחל. בתאונה, מהחמורות ביותר מאז קום המדינה, נספו 11 נוסעים (לפי גרסה אחרת – 13) וכ-40 נפצעו.
התאונה > האירוע והשלבים שקדמו לו

אוטובוס של חברת דן בקו 63, יצא בשעה 22:00 לערך מתחנה בחוף הים. האוטובוס, מדגם Chausson, נסע על הגשר, שאורכו היה כ-25 מטר ורוחבו חמישה מטר. במהלך הנסיעה, בסביבות השעה 22:30, סטה האוטובוס ימינה, עלה על מעקה הגשר, פרץ דרכו, ונפל מגובה של כעשרה מטרים אל תוך מימיו הרדודים של הנחל, שם נחת כשהוא הפוך על גגו ומעוך. באוטובוס היו בעת התאונה כ-50 נוסעים, ורק בודדים הצליחו להיחלץ ממנו בכוחות עצמם. מקצת הנפגעים נלכדו מתחת לאוטובוס.
התאונה > לאחר התאונה

למקום הוזעקו כ-15 אמבולנסים וכן כבאים ושוטרים. הקדימו אותם אזרחים שהחלו לחלץ את הנפגעים מהאוטובוס ולהעלות אותם מערוץ הנחל. פינוי הנפגעים נמשך לאור זרקורים שהציבו הכבאים.
רוב הנפגעים הועברו לבית החולים הדסה, שעבר למצב חירום. פצועים אחרים הועברו לבתי החולים תל השומר, דונולו ובילינסון.
תחילה דיווחו העיתונים על שמונה הרוגים בתאונה. התברר כי הם היו בגילאים 17 עד 59, ורובם היו תושבי גבעתיים.
האוטובוס הניזוק הוצא מהנחל רק למחרת היום בשעות הצהריים.
לאחר התאונה

שר התחבורה משה כרמל מינה ועדת חקירה בת שלושה חברים לבדיקת התאונה. בראשה עמד האלוף אליהו בן חור, שהיה מהנדס במקצועו.
נהג האוטובוס הועמד בעקבות התאונה למשפט פלילי בבית משפט השלום בתל אביב. המשפט נפתח בינואר 1959 והתנהל עד מאי 1960. הנהג הורשע ונידון למאסר של שישה חודשים בפועל ועוד שישה חודשים על תנאי. רישיון הנהיגה שלו נפסל לשנה והוטל עליו קנס של 1,000 לירות.
הנפגעים ובני משפחותיהם הגישו תביעות פיצויים בגין התאונה נגד חברת דן.
הערות שוליים

↑  המספר לקוח מרוב המקורות המתארים את התאונה. לעומת זאת, בקטעי עיתונות שהתפרסמו במאי 1960 אודות הרשעת נהג האוטובוס נאמר כי מספר פצועי התאונה היה 26 (בנפרד מההרוגים).
תד אריסון

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1924 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  1 באוקטובר 1999 (בגיל 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 בן או בת זוג:  לין אריסון (1967–1999) 
 
תאודור (תד) אריסון (באנגלית: Theodore (Ted) Arison;‏ 24 בפברואר 1924 – 1 באוקטובר 1999) היה איש עסקים ישראלי-אמריקאי, בבעלותו היו חברת האוניות קרניבל וקבוצת הכדורסל מיאמי היט מליגת ה-NBA.
ביוגרפיה

אריסון נולד לוורה לבית אברוטין ומאיר אריסון (לשעבר אריזון) בתל אביב, במשפחה בת שלושה ילדים. אביו היה מעורב בעסקי ספנות. בתחילת שנות העשרים עברה משפחת אריסון לתל אביב. אריסון הוא בוגר הגימנסיה הרצליה בתל אביב. התחיל ללמוד אדריכלות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, אך הפסיק את לימודיו בטרם סיים את שנתו הראשונה והצטרף בספטמבר 1942 לצבא הבריטי ומאוחר יותר לבריגדה היהודית, שבשורותיה לחם כקשר באיטליה ובגרמניה. במלחמת העצמאות שירת בצה"ל, היה קצין הקשר הראשון של חטיבה 7, לחם עמה בקרבות לטרון ובקרבות נוספים והשתחרר בתום מלחמת העצמאות בדרגת סגן-אלוף.
הוא נישא למינה לבית וסרמן ב-1948 והשתקע בתל אביב. אריסון ניסה להקים חברת ספנות פרטית, אולם נתקל בהתנגדות מצד "צים" וכתוצאה מכך גם מהתנגדות הממשלה. לכן החליט אריסון לנסות את מזלו מחוץ לישראל.
בתחילת שנות ה-50 הגיע למיאמי ועבד זמן מה כאחראי על המטען האווירי באל על. בשנת 1954 עבר לניו יורק עם רעייתו ובנו מיקי והשתלב בעסקי הספנות. הבת שרי נולדה בניו יורק ב-1957. לאחר תשע שנים עברה המשפחה למיאמי שבפלורידה. שם נפרדו בני הזוג ואריסון נישא בשנית.
הוא החל בעבודתו כסוכן מכירות כללי של חברת הספנות הנורווגית קלוסטרס (Klosters Rederi), שהפעילה ספינות טיולים באיים הקריביים. בשנת 1972 הקים יחד עם משולם ריקליס את חברת שיט התענוגות "קרניבל קרוז ליינס", הנחשבת למובילה בתחומה בעולם כיום. בשל הצלחתו הפך אריסון לאחד היהודים העשירים בעולם.
אריסון הקים את הקרן הלאומית לקידום האמנויות, המעניקה מלגות ופרסים בתחום האמנות, וייסד את הסימפוניה העולמית החדשה. ב-1988 הקים את קבוצת ה-NBA מיאמי היט. כמו כן, ייסד את קרן אריסון בארצות הברית, התורמת בתחומי החינוך, הבריאות, המחקר והאמנויות.
ב-1991 חזר אריסון לישראל, לאחר שוויתר על אזרחותו האמריקאית, כדי להימנע ממס הירושה שהונהג אז בארצות הברית. בישראל הפך לאחד מגדולי הנדבנים במדינה. הוא תרם כספים רבים להקמת בתי חולים ומוסדות צדקה. תרומתו הגדולה ביותר הייתה למרכז הרפואי תל אביב. המבנה המרכזי במרכז הרפואי הוא מגדל האשפוז על שמו. באותה שנה גם הקים את זרוע הפעילות הראשית שלו בישראל, חברת אריסון השקעות. כמו כן, העביר את השליטה והניהול בחברת השיט קרניבל לבנו מיקי אריסון, שנשאר בארצות הברית.
ב-1992 דורג במקום ה-8 ברשימת עשירי העולם של העיתון הכלכלי Forbes, והיה בכך לישראלי הראשון שהופיע ברשימה. הוא המשיך להופיע ברשימה לשארית חייו.
ב-1997 רכשה חברת אריסון השקעות ממדינת ישראל 43% ממניות בנק הפועלים, הבנק הגדול בישראל, אשר הקנו לה שליטה בבנק. תמורת מניות אלה שילמה החברה כ-1.37 מיליארד דולרים, סכום שיא בסקטור הפרטי. מהסתדרות העובדים רכש את חברת שיכון ובינוי, שכללה גם את שיכון עובדים וסולל בונה.
לאריסון היו אחזקות נוספות בחברת התקשורת יורוקום, חברת הצבעים נירלט וחברות רבות נוספות.
אריסון נישא למינה לבית וסרמן באפריל 1948. השניים התגרשו ב-1966. בשנת 1967 אריסון נישא בשנית למרילין הרש, ואימץ את בנה מייקל. ילדיו מנישואיו הראשונים הם מיקי אריסון, המתגורר בארצות הברית, ושולט בחברת השיט קרניבל ובקבוצת "מיאמי היט", ושרי אריסון, בעלת השליטה בנכסים בישראל.
תד אריסון נפטר ב-1 באוקטובר 1999 בגיל 75 בישראל. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
ראו גם

משפחת אריסון
אריסון השקעות
הערות שוליים

↑  ראשונים בארץ ישראל משפחת אריזון-אריסון מהחלוצים הראשונים בזכרון יעקב, (פרק מספרו של שאול דגן "בדרך הראשונה לציון" הוצאת מוזיאון העלייה הראשונה וקרן אריסון, 1999)
↑  תד אריסון | הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון, באתר www.arisonfoundation.com
↑  תד אריסון - פרופיל, באתר ynet
↑  רן דגוני, ‏תד אריסון והאחים יולי וסמי עופר: נציגי ישראל ברשימת 500 המיליארדרים של "פורבס" - במקומות 59 ו-256, באתר גלובס, 22 ביוני 1999
↑  אריסון תד (תאודור) (1999-1924), באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 בדצמבר 2003
↑  Billionaire Shari Arison, Israeli Heiress, Roils Biggest Bank, באתר בלומברג, 25 ביולי 2007 (באנגלית)
↑  ביוגרפיה מקוצרת (באנגלית)
↑  Ted Arison, Carnival Founder, Dies at 75, באתר הניו יורק טיימס, 2 באוקטובר 1999 (באנגלית)
שמשון בן-יהושע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוקטובר 1933 (בן 91) באר טוביה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  אגרונומיה
 מוסדות:  מרכז וולקני  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס בן-גוריון (2009) 
 
שמשון בן-יהושע (נולד בכ"ב בתשרי ה'תרצ"ד, 12 באוקטובר 1933) הוא פרופסור אמריטוס מהמחלקה לביוכימיה ומדעי המזון, הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית בירושלים. מדען בכיר במכון לחקר תוצרת חקלאית ומזון, המינהל המחקר החקלאי, מרכז וולקני. עסק בחקר טיפול בתוצרת חקלאית טרייה לאחר קטיף (Postharvest), במסגרת עבודתו במינהל המחקר החקלאי, מרכז וולקני.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1933 במושב באר טוביה, למשפחה חקלאית. בנם של צילה לבית כשר וחיים בן-יהושע (קובלנץ). אביו חיים בן-יהושע נולד בשנת 1900, ביבפטוריה, אשר בקרים, רוסיה. לימים היגר לאמריקה והתגורר עם אחיו. משם התגייס לגדודים העבריים, בגדוד יוצאי אמריקה, גדוד 39 של קלעי המלך, ונמנה עם לוחמי תל-חי. אמו צילה לבית כשר, נולדה בשנת 1895 ברוזישץ', אוקראינה. עלתה ארצה בשנת 1922.
אחיו יעקב בן-יהושע ופרץ בן-יהושע הם ממקימי הרפתות הגדולות בישראל.
סיים את חוק לימודיו היסודיים במושב באר-טוביה ולמד את שנות בית הספר העל-יסודי בבית ספר תיכון בית ירח בעמק הירדן. בין מוריו היו אליעזר שמואלי ומנהל בית הספר לימים חתן פרס ישראל לחקלאות שמואל סטולר.
במהלך שירות הצבאי, פיקד על היאחזות הנח"ל ליד עין-רדיאן, וליווה את אזרחותה והפיכתה לקיבוץ יטבתה.
במהלך שנים אלו היה מבין היוזמים להגברת נטיעות התמרים בערבה כשדה חקלאי. עם מינוי דב יוסף לשר הפיתוח של מדינת ישראל, פנה בן-יהושע אליו וביקש את עזרתו בפיתוח משק התמרים. למשימה הצטרף שמואל סטולר שהציג את בן-יהושע בפני בן-ציון ישראלי. השר דב יוסף העמיד תקציב למשימה, ובן-ציון ישראלי יצא בשנת 1954 לאיראן להביא חוטרים לערבה. עם מותו הטרגי של בן-ציון ישראלי, מונה למשימה יעקב אבידב (יאני אבידב), אשר
נסע לאיראן ב-1955 והביא רבבות חוטרי תמר אשר נשתלו במטעי יטבתה ומטעים נוספים ברחבי היישוב.
בוגר אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס UCLA, בארצות הברית, בה הוענק לו תואר B.Sc. בהצטיינות יתירה (Summa cum Laude) בתחום subtropical horticulture, 1956. למד במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת UCLA, אותו סיים בשנת 1960, בגיל 27. במסגרת פוסט-דוקטורט, הונחה על ידי פרופ' אריק קון באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, קליפורניה ארצות הברית.
לאחר ששב לישראל, ביצע פוסט-דוקטורט נוסף במכון ויצמן למדע והשתלב בהקמת המכון למחקר יישומי במכון ויצמן ב-1962. ובשנת 1965, עם סגירת המכון למחקר יישומי עבר לתחנה לחקר החקלאות, לימים מרכז וולקני.
בשנת 1962 נישא ללסלי בריטני (Leslie Briney), ולהם שלושה ילדים. לאחר 13 שנות נישואים נפרדו בני הזוג בשנת 1975. בשנת 1979 הקים משפחה משלבת עם פרופ' נעמה צבר בן-יהושע. למשפחה חמישה ילדים, פרופ' גליה צבר, אייל בן-יהושע, ד"ר רון צבר, ד"ר ליאת יוספסברג בן-יהושע ועו"ד עמית בן-יהושע.
אייל, בנו הבכור, נהרג ב-1984 בתאונת נשק במהלך שירותו הצבאי. המשפחה מנציחה את זכרו במסגרת פסטיבל כרמיאל בתחרות הכוריאוגרפיה המרכזית על-שם אייל בן יהושע ליצירה ללהקת מחול פולקלוריסטי.
מחקריו

בן-יהושע פרסם מעל 190 מאמרים בכתבי עת מדעיים ולמעלה מ-250 פרסומים מדעיים בעברית. מחקרו עסקו ביבולים שונים ביניהם: פירות הדר, אננס, אבוקדו, חסה, מלון, מלפפון, מנגו, סלרי, עגבניות, פאפאיה, פלפל, תאנים, תותי-שדה ותמרים.
מחקריו > פעילויות נוספות

בן-יהושע שימש כיועץ חקלאי בינלאומי, לארגונים בינלאומיים, ממשלות ומלכים. במסגרת זו ייעץ בנושאים של שימור פירות, ירקות ופרחים וביסוס מחקר חקלאי בתחום טיפול בתוצרת חקלאית טרייה לאחר קטיף (postharvest).
יועץ של ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי (1980)
בנוסף, שימש כיועץ של ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות (The Food and Agriculture Organization). במסגרת זו ייעץ לממשלות קניה (1992–1995) וקוריאה (1994).
שימש כיועץ למלך תאילנד לקידום הטיפול בפרי קטוף.
היה נציג הישראלי הראשון בארגון האירופאי לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1999–2009).
נמנה עם מייסדי האגודה הבינלאומית לפלסטיקה בחקלאות (Comité International des Plastiques en Agriculture - CIPA) וממוביליה. שימש כנשיא האגודה בין השנים 1997–2001.
פרסים

1979 ISPAC International Packaging Exhibit in Tel-Aviv – על פיתוח שיטה חדשה לאריזת פירות וירקות ביריעת פלסטיק.
משרד החקלאות בקוריאה - מדליה מיוחדת לשירות מצטיין כיועץ FAO.
פרס בן-גוריון תש"ע, 2009. בשנה זו חלק את הפרס עם האלוף במילואים עמרם מצנע.
ציון לשבח על מפעל חיים, 2013 של שירות למקצוע ולתרומה העולמית לנושא הטיפול בפרי הקטוף מטעם העמותה המקצועית הארגון הבינלאומי של מדע הבוסתנאות.
לקריאה נוספת

שמשון בן-יהושע, הדבש והעוקץ סיפור חיי, הוצאה עצמית, 2017
Shimshon Ben-Yehoshua, Environmentally Friendly Technologies for Agricultural Produce Quality
הערות שוליים

↑  לימים קשר זה עם המנהל והמורה הנערץ הוביל ליוזמה של בחירת ענף התמר לגידול במשק הצעיר של היאחזות הנחל עין-רדיאן
↑  חנינא פורת, הקמת היאחזות נחל ביוטבתה בערבה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בינואר 2019
↑  ש. רכבי, ישוב חקלאי בערבה, דבר, 15 בנובמבר 1953
↑  נאור, ט.(2016). בדרך של טוביה. "קצה המדבר". 180, 14-16
↑  המכון לחקר איכות תוצרת חקלאית ומזון, במרכז הוולקני
↑  רב-טוראי אייל (אייליק) בן-יהושע, דפי יזכור אתר ההנצחה לחללי צה"ל
↑   לונדון, ע. ובן-יהושע, ש. (טבת תשע"ח) תולדות ענף התמרים בארץ-ישראל, "קתדרה", 166, עמ' 30
↑  בן-יהושע, ש. ורוזן, ב., הסוד של עין גדי, קתדרה, 132, תשס"ט; עמ' 77-100
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298095605171  GND: 131877763  ISNI: 0000 0000 7845 7167  LCCN: n2004017541  VIAF: 22415943   WorldCat (עם VIAF): 22415943
שניים וחצי השבטים

נחלות שבטי ישראל
שניים וחצי השבטים הוא כינוי כולל לשבטים ראובן, גד וחצי שבט המנשה, שעל פי המקרא התיישבו בעבר הירדן המזרחי.
רקע

כאשר הגיעו בני ישראל לעבר הירדן המזרחי עם משה רבנו, לפני הכניסה לארץ ישראל, בקשו בני ראובן ובני גד להישאר בעבר הירדן המזרחי כי להם היה צאן רב שהם מצאו לו מקומות מרעה רבים בצדו המזרחי של הירדן.
בתחילה כעס עליהם משה רבנו, שהרי בקשתם עלולה לגרום לבני ישראל לפחד להיכנס לארץ ישראל. לבסוף אפשר להם משה להישאר בעבר הירדן, והתנה עם אותם שבטים שאם הם ירצו להתיישב במקום זה עליהם לעזור קודם לאחיהם, שאר השבטים, לכבוש את נחלותיהם, כאשר הם יהיו החלוצים במלחמה, ורק אז יוכלו לחזור לנחלותיהם. השבטים הסכימו כי ישאירו את הנשים, הילדים והמרעה בצד המזרחי של הירדן והגברים יעברו עם שאר השבטים ויסיעו בידם לכבוש את ארץ ישראל. בנוסף, משה גם מצרף אליהם חצי משבט מנשה.
קיום ההבטחה

בימי יהושע מילאו שני השבטים וחצי את חלקם ונלחמו עם שאר שבטי ישראל במשך 7 שנים רצופות, ואחר כך המתינו 7 שנים נוספות בארץ כנען עד שבני ישראל חילקו את נחלותיהם.
לאחר מכן יהושע שיבח אותם על קיום ההבטחה והתיר להם לשוב לנחלותיהם שבעבר הירדן המזרחי, אל נשותיהם ואל ילדיהם.
בדרכם לעבר הירדן המזרחי הקימו שניים וחצי השבטים מזבח גדול בצדו המערבי של הירדן, בארץ כנען. בני ישראל זעמו עליהם, מפני שהאמינו ששניים וחצי השבטים בנו את המזבח על מנת למרוד בה', ולכן העם התכונן לצאת למלחמה עם שניים וחצי השבטים. לפני היציאה למלחמה, העם שלח שליחים ובראשם פנחס בן אלעזר הכהן על מנת לברר את מטרת בניית המזבח. אנשי שניים וחצי השבטים הסבירו לשליחים שבניית המזבח נועדה לגשר בין שניים וחצי השבטים לעם ישראל גם למען הדורות הבאים ולא על מנת למרוד בה'.
חלוקה גאוגרפית

בדרום התיישב שבט ראובן, במרכז התיישב שבט גד עד נחל יבוק ומצפון לנחל יבוק התיישב חצי משבט מנשה. בדרום גבל בהם מואב, במזרח גבלו בהם מדין ועמון ובצפון גבלו בהם לחלופין ארם ואשור.
מתיאורי המקרא וממצבת מישע, בה נאמר "ואיש גד ישב בעטרות מעולם" אף על פי שזה אזור שאמור להיות של שבט ראובן, עולה כי גבולות השבטים היטשטשו עם הזמן, ובמיוחד בני שבט גד התפשטו ונכנסו לגבול ראובן.
התנחלות שבט ראובן לאור הממצאים הארכאולוגיים

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במסגרת 'פרויקט מישור מידבא' בירדן, חשף הארכאולוג הקנדי פרופסור לארי הר (LARRY G. HERR), מקבץ של יישובים קטנים שקמו בדרום עבר הירדן המזרחי, בסוף המאה ה-13, תחילת המאה ה-12 לפני הספירה. היישובים כללו מאפיינים ייחודיים, שלא היו קיימים באזור הזה לפני כן, ואשר אפיינו גם את התרבות החומרית של ההתיישבות בגב ההר מצפון לירושלים (שילה, שכם, הר עיבל). פרופסור הר העריך כי מדובר בהתנחלות משפחות שבט ראובן בעבר הירדן המזרחי.
מספר רחב של בתים ארבע-מרחביים נמצאו באזורים הפנימיים של ירדן, מה שמהווה הוכחה נוספת להתנחלות השבטים מעבר לנהר הירדן.
ראו גם

שבטי ישראל
מזבח שניים וחצי השבטים
חצי שבט המנשה
לקריאה נוספת

גלי דינור, מזבח שניים וחצי השבטים: סמל לאחדות העם, תל אביב, רסלינג, 2017.
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים א'–ה'
↑  ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים כ'–כ"ג
↑  המלבי"ם, ספר יהושע, פרק כ"ב, פסוק ג'
↑  ספר יהושע, פרק כ"ב
↑  ספר יהושע, פרק יג פסוקים טו- לב, באתר התנ"ך של מכללת הרצוג
↑  Madaba Plains Project
↑  אירית יעקב, התנחלות בני ישראל בעבר הירדן המזרחי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 במרץ 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תוכנה לעניין

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  יובל ומיכאל גולן
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 משרד ראשי:  יהודה הלוי 18, תל אביב
 ענפי תעשייה:  מידע עסקי ובורסאי
 מוצרים עיקריים:  מגמה 2000
 
תוכנה לעניין בע"מ היא חברה פרטית בשליטתם המשותפת (50% כל אחד) של מיכאל גולן ויובל גולן ועוסקת בפיתוח תוכנות שמספקות מידע עסקי ובורסאי בזמן אמת לפעילים בשוק ההון הישראלי ומשווקות על ידי החברה הציבורית A-Online שהיא גם הלקוחה היחידה של החברה ונשלטת על ידי אותם הבעלים.
היסטוריה

תוכנה לעניין נוסדה בשנת 1987 על ידי יובל גולן ואחיינו מיכאל גולן. בתחילת דרכה עסקה החברה בפיתוח תוכנה לניהול תיקי השקעות. בשנת 1991 החברה החלה לפתח תוכנות לשוק ההון ומאז תחום זה הוא עיקר פעילותה.
בשנת 1993 פיתחה טכנולוגיה ויישומים להעברת מידע משוק ההון עבור חברת בזק זהב ששיווקה אותו. ביוני 2001 תוכנה לעניין רכשה את פעילותה של חברת בזק זהב בתחום שוק ההון תמורת 9.5 מיליון שקל.
בשנת 1994 שברה את המונופול של חברת קו מנחה עם כניסתה לשוק הפיתוח תוכנות שמספקות מידע עסקי ובורסאי.
ביוני 1996 תוכנה לעניין רכשה את חברת גרף עסקי תעשיות תוכנה מקבוצת רויטרס אשר התחרתה בה בתחום שירותי המידע הפיננסים. לאחר הרכישה גם גרף עסקי החלה לשווק את אותן התוכנות שבזק זהב שיווקה והחלה להתחרות גם בה.
באוגוסט 1997 תוכנה לעניין רכשה 5.3% ממניות חברת קו מנחה והפכה בה לבעלת עניין.
במאי 1999 תוכנה לעניין ניסתה לרכוש מעדי אביר את השליטה בחברת קו מנחה שהתחרתה בה אך הממונה על ההגבלים העסקיים, דוד תדמור לא אישר את העסקה הזו מחשש לפגיעה ממשית בתחרות.
בנובמבר 1999 תוכנה לעניין מכרה את מלוא מניותיה בחברת קו מנחה לקבוצת יפעת ולחברת כלל טכנולוגיות מידע שמקונצרן כלל.
במרץ 2001 רכשה 5.01% ממניות חברת אי אונליין והפכה להיות בה בעלת עניין.
באוגוסט 2003 תוכנה לעניין חדלה להיות בעלת עניין באי אונליין עקב ירידה בהחזקותיה בהון החברה כתוצאה מביצוע הקצאה פרטית בחברה
באוקטובר 2003 תוכנה לעניין רכשה 11.49% ממניות אי אונליין.
ביולי 2000 יואב ליבל מונה למנכ"ל החברה.