stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנן דשא

| --- | --- |

חנן דשא (שלישי משמאל) כחלק ממטה הפלמ"ח במאי 1948
 לידה:  1915 מרש אוסטרבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  יולי 2006 (בגיל 91 בערך) ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 תאריך עלייה:  1939
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  משטרת היישובים   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1941–1960 (כ־19 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל ההספקה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות    מלחמת סיני
 תפקידים אזרחיים
 מנהל חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל
 
חנן ("פוקסי") דשא (1915 - יולי 2006) היה קצין מנהלה בפלמ"ח ומפקד חיל ההספקה בצה"ל (קצין ההספקה הראשי) בשנים 1957–1960, בדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו היה מנהל חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל.
ביוגרפיה

דשא נולד בשם האנס קליינבלט במרש אוסטרבה שבבוהמיה (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בצ'כיה). גדל באודרברג (אנ'), למד באוניברסיטת פראג והיה חבר בתנועת הנוער מכבי הצעיר. הוא הצליח להימלט מעירו יומיים לפני כיבושה על ידי הנאצים במרץ 1939. ביולי 1939 הצליח להעפיל דרך יוון והצטרף לקבוצה שהגיעה לארץ ישראל והתיישבה בנהלל. משם עבר לכפר יהושע ושם התגייס למשטרת היישובים ושימש כנוטר באזור חמדיה. בהמשך הצטרף לקומונה שעבדה באזור חיפה, שם נישא ללינה לבית וייסקופף ונולדו להם שני ילדים: מיכאל ומרים (המכונה "מיקי"), וב-1941 עברו לקיבוץ גבעת חיים. ב-1943 התגייס דשא לפלמ"ח. בתחילה היה בפלוגה ג' באשדות יעקב ובהמשך שובץ במטה האפסנאות של הפלמ"ח.
הוא מונה לקצין מנהלה בפלמ"ח והשתתף בארגון מבצעים רבים במלחמת העצמאות: מבצע נחשון, מבצע יפתח, מבצע דני, מבצע יואב, מבצע חורב ומבצע עובדה. דשא היה פעיל בארגון האספקה לשיירות שעלו לירושלים. הוא פעל לצִדו של יגאל אלון גם במבצעים באזור הגליל וכן במבצעים בנגב.
לאחר מלחמת העצמאות השתתף דשא בכנס הפלמ"ח באוקטובר 1949 ועמד לפרוש מצה"ל בעקבות פרישתם הכפויה של בכירי הארגון מצה"ל. לבסוף, נשאר בצה"ל, ומונה ב-1950 למפקד מחוז הנגב של פיקוד הדרום ולאחר מכן כממלא מקום ראש אגף אפסנאות. ביוני 1957 מונה לקצין אספקה ראשי בדרגת אלוף-משנה. בעת שירותו בתפקיד זה היה אחראי ליישום לקחי מלחמת סיני ובעיקר להקמת מערך ההובלה לצבא הסדיר ולכוחות המילואים.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה כמנהל המפעלים הפטרוכימיים לישראל, תפקיד שאותו מילא עד פרישתו לגמלאות באפריל 1980. בתקופת מלחמת יום הכיפורים עמד בראש מטה משק לשעת חירום בפיקוד הצפון.
דשא נשא לאישה את לינה לבית וייסקופף ונולדו להם שני ילדים: מיכאל ומיקי.
הערות שוליים

1 2  יצחק רבין: מבחר תעודות מפרקי חייו, באתר גנזך המדינה, עמ' 57-54.
↑  קצין-אספקה חדש לצה"ל, מעריב, 3 ביוני 1957
↑  חנן דשא, באתר הפלמ"ח.
↑  מחזור שיא במניות, מעריב, 23 באפריל 1980.
חיים וייס

ערך זה עוסק בחוקר ספרות. אם התכוונתם לרב, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1969 (בן 54) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  גלית חזן-רוקם 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
חיים וייס (נולד ב־11 בדצמבר 1969) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

וייס נולד בשנת 1969 בירושלים. גדל בגבעה הצרפתית, למד בבית הספר חורב ובישיבה התיכונית חורב, והיה חניך ומדריך בבני עקיבא. המשיך ולמד שנה בישיבת הקיבוץ הדתי. את שירותו הצבאי עשה כקצין בחטיבה 7.
בשנת 1994 החל ללמוד ספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור שלו, שאותה כתב בהנחייתה של פרופ' גלית חזן-רוקם, הקדיש לבחינת החלום בעולמם של חז"ל. בשנת 2000 החל ללמד במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומשנת 2007 הוא חבר סגל קבוע בה. שימש כעורך שותף של כתב העת "מדעי היהדות" ושל סדרת ספרי המחקר "מסה קריטית". בין השנים 2022-2018 שימש כראש המחלקה לספרות עברית. מרבית מחקריו עוסקים בספרות חז"ל, במיוחד בתלמוד הבבלי, ובהתקבלותה המורכבת של ספרות חז"ל בספרות העברית המודרנית.
במסגרת פעילותו הפוליטית היה שותף בשנת 2001 להקמת תנועת "אומץ לסרב", שחבריה סירבו להמשיך ולשרת כחיילי מילואים בשטחים.
חיים אישיים

נשוי לפסיכולוגית נורית ענבר-וייס ואב לשלוש בנות.
ספריו

חיים וייס, ומה שפתר לי זה לא פתר לי זה: קריאה במסכת החלומות שבתלמוד הבבלי, סדרת מסה קריטית, מרכז הקשרים, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2011
חיים וייס, החלום בעולמם של חז"ל האוניברסיטה המשודרת, 2013
חנה סוקר שווגר וחיים וייס, מלאכת החיים: עיונים ביצירתו של חיים באר, עם עובד, 2014
חיים וייס ושירה סתיו, שובו של האב הנעדר: קריאה מחודשת בסדרת סיפורים מן התלמוד הבבלי, מוסד ביאליק, 2018
ספרים מחוקים, הוצאת אפרסמון 2022
Mira Balberg and Haim Weiss, When Near Becomes Far: Old Age in Rabbinic Literature, Oxford University Press 2021
הערות שוליים

↑  הכינו את הסימניות | יהדות ואמונה, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2010
↑  פרק ראשון באתר "עברית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300309605171  BnF: cb166331835 (data)  GND: 1232986844  ISNI: 0000 0000 7268 6612  LCCN: no00025135  SUDOC: 237382679  VIAF: 97216621   WorldCat (עם VIAF): 97216621
חנן בר-און

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במאי 1924 ט"ו באייר התרפ"ד ברלין, גרמניה
 פטירה:  6 באפריל 2003 (בגיל 78) ד' בניסן התשס"ג
 תאריך עלייה:  1938
 משנה למנכ"ל משרד החוץ
 ציר מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון
 שגריר ישראל בהולנד
 דובר משרד החוץ
 קונסול ישראל באתיופיה
 
חנן בר-און (19 במאי 1924 - 6 באפריל 2003) היה דיפלומט ואיש קהילת המודיעין הישראלית. כיהן כשגריר ישראל בהולנד וכמשנה למנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה

בר-און נולד בברלין. עלה בעליית הנוער ב-1938. בישראל למד בכפר ילדים ונוער אהבה בקריית ביאליק. במלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית ונלחם בקרבות באיטליה. שירת בצה"ל, התגייס לשירות הביטחון הכללי, ושימש בו מפקד נפת ירושלים. ב-1951 יצא לשליחות מטעם משרד ראש הממשלה כחבר במשלחת ישראל לאו"ם בארצות הברית. ב-1958 הושאל למשרד החוץ ומונה לקונסול כללי באדיס אבבה שבאתיופיה. במקביל מילא שליחות של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. הוא היה ממייסדי הקשר הביטחוני בין המדינות. בכהונתו היה ליחיד בתולדות שירות החוץ הישראלי שמילא במקביל גם תפקיד של הממונה על היחסים וגם ראש שלוחת המוסד במדינה. ב-1960 הופרדו התפקידים כשנחום אדמוני מונה לראש שלוחת המוסד באתיופיה ובר-און הצטרף באופן קבע למשרד החוץ והמשיך לכהן כקונסול עד 1961.
ב-1961 מונה ליועץ בשגרירות ישראל בוושינגטון. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה ב-1965 לדובר משרד החוץ. ב-1968 מונה למנהל מחלקת אפריקה במשרד וב-1969 למנהל לשכת מנכ"ל. בשנים 1972–1975 כיהן כשגריר ישראל בהולנד. לאחר מכן שימש ציר מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון. תפקידו האחרון במשרד החוץ היה משנה למנכ"ל, אותו מילא בשנים 1979–1989. במסגרת זו היה האחראי לצפון אמריקה ולפירוק נשק. במהלך תפקידו יזם את פריצת הדרך שהובילה לכינון יחסים דיפלומטיים עם סין, ולשליחת קונסול ישראלי להונג קונג.
לאחר שירותו במשרד החוץ מונה לסגן נשיא לקשרי חוץ של מכון ויצמן למדע. הוא שימש מומחה חבר בוועדה המייעצת של מזכ"ל האו"ם לפירוק נשק.
פרש לגמלאות בשנת 1987.
בר-און היה נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  אפרים לפיד, קשרים הדוקים וסודיים עם אתיופיה, ישראל דיפנס, 8 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413335105171  VIAF: 75156675129233582508   WorldCat (עם VIAF): 75156675129233582508
טמפרטורה שלילית

טמפרטורה שלילית היא טמפרטורה, שעל פי יחידת מידה קלווין, קטנה מנקודת האפס המוחלט.  מצב זה אפשרי במערכות פיזיקליות אשר קיים להן מצב אנרגיה מרבי.
בניגוד לציפייה, מערכת עם טמפרטורה שלילית חמה יותר מכל מערכת עם טמפרטורה חיובית. אם שתי המערכות תפגשנה, חום יעבור מהמערכת השלילית לחיובית. הפרדוקס נעלם כאשר מבינים טמפרטורה במושגים של אנרגיה ואנטרופיה. במערכות בעלות טמפרטורה חיובית, האנטרופיה עולה כאשר נוספת אנרגיה למערכת, ואילו במערכות עם טמפרטורה שלילית האנטרופיה יורדת כאשר מוספת אנרגיה למערכת. שימוש בטמפרטורה הופכית,  \beta ={\frac {1}{k_{B}T}}, עוזר להבהיר עניין זה.
מרבית המערכות לא יכולות להגיע לטמפרטורה שלילית מכיוון שהוספת האנרגיה תגדיל את האנטרופיה שלהן. טמפרטורה שלילית יכולה להתקיים רק במערכות בהן יש מספר מוגבל של מצבים אנרגטיים. כאשר הטמפרטורה עולה במערכות אלו, החלקיקים נעים מהר יותר ויותר עד שמספר החלקיקים במצבי האנרגיה הנמוכים ובמצבי האנרגיה הגבוהים הוא שווה. זוהי תוצאה של הגדרת הטמפרטורה במכניקה סטטיסטית. על ידי הכנסת אנרגיה למערכות אלו ישנה אפשרות ליצור מערכת שבה יש יותר חלקיקים במצבי אנרגיה גבוהים במאשר במצבי אנרגיה נמוכים. חומר בעל טמפרטורה שלילית אינו קר יותר מאשר חומר עם טמפרטורה אפס אלא הוא חם יותר מאשר בטמפרטורה אינסופית חיובית.
בינואר 2013 פורסם כי צוות מחקר בראשות וולפנג קטרלה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ואולריך שניידר (Ulrich Schneider) מאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן, הדגימו יצירת חומר המצוי בטמפרטורה שמתחת לאפס המוחלט. החוקרים יצרו גז קוונטי באמצעות אלומות לייזר ומגנטים ובעזרת שינויים קיצוניים בשדות המגנטים הביאו להעברת אטומים מרמת האנרגיה הנמוכה ביותר האפשרית לרמת האנרגיה הגבוהה ביותר האפשרית. המחקר פורסם בכתבי העת המדעיים Science, Nature ו-Physical Review.
ראו גם

האפס המוחלט
טמפרטורה
טמפרטורת גוף נורמלית

| --- | --- |

 שיוך:  טווח, טמפרטורת גוף נורמלית 
 מזהים
 קוד MeSH:  C23.888.119 
 מזהה MeSH:  D001832 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1832160 
 
מדחום
מדידת חום מתחת ללשון
טמפרטורת גוף נורמלית של גוף האדם היא בטווח של C°‏ 36.5 - 37 במדידה (במדחום) הנעשית בפה, או מתחת ל-38 מעלות צלזיוס במדידה בפי הטבעת.
חום הוא אחד מסימני האבחנה הנפוצים ביותר ברפואה, ומאופיין בעליית טמפרטורת הגוף מעל הטווח הנורמלי. טמפרטורה בטווח של 37.3-37.4 נחשבת כחום תת-פיברילי.
טמפרטורת הגוף נוטה להשתנות במידת מה לאורך שעות היום ובהתאם למידת הפעילות הנעשית, כאשר הערך הנמוך ביותר נמדד לרוב בחלקו השני של מחזור השינה.
ראו גם

מדחום
מכת חום
המשמרת השנייה

המשמרת השנייה הוא מונח שטבעה הסוציולוגית האמריקאית ארלי הוכשילד בספרה הקרוי בשם זה, "המשמרת השנייה". מונח זה מעלה לתודעה ומתאר את היקף העומס הקיים בעבודות הבית וגידול הילדים כמשרה בפני עצמה ואת ההשלכות שיש לכך על הורים עובדים ועל אימהות בפרט. על פי תפישה זו ישנה הבדלה בין עבודות הבית, גידול הילדים וטיפול בבני משפחה חולים שאינן משולמות ובין יציאה לעבודה תמורת שכר. כאשר, על אף חשיבותן הרבה והזמן שהן לוקחות, עבודות הבית שאינן משולמות נראות כפחותות ערך וחשיבות. תופעה זו קיבלה שמות שונים וידועה גם בשם "העול הכפול" (Double Burden).
היווצרותה של המשמרת השנייה

אם בעבר הייצור נעשה בתוך ובסביבת הבית והקיום היה תלוי ביכולת הייצור של המשפחה הרי שהמהפכה התעשייתית העבירה את האמצעי לקיום המשפחה לעבודה בשכר מחוץ לבית וקיום המשפחה עבר מייצור משפחתי לעבודה בשכר הנמדדת בכסף. בתחילה הגברים יצאו לעבוד מחוץ לבית והנשים נשארו לשמר את הסביבה הביתית התומכת ולמעשה ביצעו את עבודות הבית וגידול הילדים. ובהמשך כאשר גם נשים יצאו לשוק העבודה בשכר האחריות על עבודות הבית וגידול הילדים נשארו אחריותן המסורתית הבלעדית ואליהן התווספה העבודה בשכר, כאשר עבודות הבית וגידול הילדים איבדו בהדרגה את ערכן.
בנוסף, כחלק מהמהפיכה התעשייתית וביסוס תפקיד האם כאחראית על הבית וגידול הילדים ויחד עם הצורך העולה ברכישת ידע והשכלה, הלכה והוגדרה דמותה של האם האידיאלית כתפקיד התובעני ששרון הייז הגדירה כ"אמהות אינטנסיבית" (Intensive Motherhood). לשיטה זו האם היא האחראית הבלעדית לגידול הילדים ועליה להשקיע את מיטב כספה, מרצה, זמנה וכלל משאביה לגידולם כאשר לגידול הילדים מתווספות שאר עבודות הבית. הייז הציעה לבחון את השאלה מהו הטיפול שבאמת זקוקים לו הילדים והבית. במקביל, בעולם העבודה, עובד אידיאלי נתפש ככזה הפנוי לדרישות העבודה בכל עת וללא כל הגבלה. רנן-ברזילי מביאה את דוגמת חוק ביטוח לאומי המגדיר מהי "עבודה מתאימה" לעובד ובתוך כך שורת הקלות הנוגעות למצב בריאותי ולהשכלה אך בשורת הקלות זו אין התייחסות לצרכים לטיפול במשפחה ובכך החוק מיישר קו עם תפיסת העובד האידיאלי. הייז טענה שבשל ערכים סותרים אלו האם העובדת עומדת למעשה בפני סתירה תרבותית מובנית המוכרת גם כקונפליקט עבודה-משפחה. בנוסף לנשים הנאלצות להתמודד עם קונפליקט זה, תובענות הדרישות מהעובד האידיאלי מקשה על גברים לקחת חלק בחיי המשפחה.
סקרים מראים כי בישראל חל גידול משמעותי בשיעור ההשתתפות של נשים בשוק העבודה. בשנת 2011 השתתפו בשוק העבודה 86.6% מכלל הנשים בגילאי העבודה (18-67), לעומת 45.2% בשנת 1980. אך עם זאת מסקרים הבודקים את חלוקת העבודה במשפחה בין בני זוג עובדים עולה כי נשים משקיעות שעות רבות יותר בעבודות הבית גם כאשר הן עובדות במשרה מלאה ואף יותר מגבר שאינו עובד כלל. אישה עובדת משקיעה כ-12 שעות שבועיות לעומת כ-6 שעות שבועיות שמשקיע גבר בין אם הוא עובד או לא כאשר חלוקת התפקידים ברורה בין המינים במטלות הבית. גברים לרוב יבצעו עבודות הנחשבות לגבריות ואשר אינן יומיומיות באופיין כגון תיקונים קטנים בבית בעוד לנשים אחריות בלעדית ולעיתים משותפת על תפקודו השוטף של הבית. המשימות שכמחצית מבני הזוג כן חולקים הן קניית מזון וטיפול בבני משפחה חולים. עוד עולה כי הדעה הרווחת היא כי נשים צריכות להשתתף בשוק העבודה בהיקף משרה משתנה לפי צורכי הטיפול בילדים אך ישנה מגמה של עלייה בתפיסה כי אישה צריכה לעבוד במשרה מלאה בכל תקופות החיים.
השפעת המשמרת השנייה על חוסן המשפחה

הוכשילד זיהתה שלוש אידאולוגיות מגדר מובחנות בהן בוחרים הגבר והאישה במצב החדש שנוצר בו הן הגבר והן האישה יכולים לצאת לעבודה בשכר מחוץ לבית. גישה אחת היא הגישה המסורתית לפיה האישה אחראית על הבית והילדים בלבד והגבר אחראי על הפרנסה בלבד. גישה שנייה היא הגישה השוויונית על פיה הן הגבר והן האישה חולקים באופן שווה את נטל הפרנסה ואת עבודות הבית. ובין שתי גישות אלו קיימת אידאולוגיית המעבר שנמצאה כרווחת ביותר. בגישת מעבר זו פעמים רבות מתקיים פער בין הגישה המוצהרת ובין המעשים בפועל. הוכשילד הביאה כדוגמה טיפוסית לאישה המתנהלת על פי אידאולוגיית מעבר אישה שמצד אחד בניגוד לגישה המסורתית מזהה עצמה גם כאישה עובדת אך גם כאישה של בית וילדים ומצד שני בניגוד לגישה השוויונית היא מצפה שבעלה יבסס עצמו יותר כאיש של עבודה. כדוגמה לגבר טיפוסי המתנהל על פי אידאולוגיית מעבר, הוכשילד תיארה גבר שמעודד את זוגתו לעבוד אך מצפה ממנה לקחת אחריות גם על הבית והילדים. על פי המחקר, משנות ה-80 של המאה ה-20, שעליו התבססה הוכשילד היא הסיקה כי כל גבר ואישה בוחרים אידאולוגיית מגדר המתאימה לצרכיהם לפי ההיצע העומד בפניהם באותה נקודת זמן כגון בני זוג אפשריים בעלי אידאולוגיות מגדר שוויוניות יותר או פחות והזדמנויות תעסוקתיות. הפערים בין האידאולוגיה המוצהרת לזו שבפועל מייצרים קונפליקטים ומתחים רבים בין בני הזוג במבנה המשפחה המשתנה המשליכים הן על בריאותם ותפקודם של בני הזוג והן על חינוך הילדים, ועל מנת לחזק את החוסן המשפחתי יש להתייחס אליהם ולטפל בהם.
השפעת המשמרת השנייה על נשים

חלוקת העבודה המגדרית בין בית ועבודה מתחילה לבוא לידי ביטוי אצל מרבית הזוגות כאשר מצטרפים הילדים למשפחה. נשים נשארות בבית עם הילד בחודשים הראשונים שלאחר הלידה, מתוקף חופשת הלידה, ומתחילות לצבור ידע ומומחיות בטיפול בילדים ובמשימות הבית. ככל שהשהייה בתחומי הבית מתארכת האישה צוברת אליה את משימות הבית והילדים ובה בעת הגבר מעמיק את מחויבותו והזדהותו עם העבודה שהיא מקור הפרנסה. וכך כאשר האישה כבר חוזרת למעגל העבודה היא תבחר עבודות שיאפשרו לה להמשיך ולטפל בילדים גם במחיר של שכר נמוך יותר ותפקידים פחות משמעותיים. בסופו של דבר זהו מעגל שמזין את עצמו (Circular Feedback Loop) ומקבע את חלוקת התפקידים המסורתית ואת חיזוק דמותו של "העובד האידיאלי" ככזה שמחויבותו הראשונה והכמעט בלעדית היא למקום העבודה. וכך נשים ממשיכות לחוות הן חוסר שוויון במקומות העבודה והן קשיים במימוש תפקידן כאימהות. גם גברים עובדים המעוניינים לממש את הורותם מתקשים לעשות זאת תחת חלוקת התפקידים המסורתית ובפרט תחת ההגמוניה לה זוכה דמותו של "העובד האידיאלי".
נמצא כי רבים מאלו שמחלקים את חייהם בין התפקידים מדווחים כי הם יותר מסופקים בחייהם, פחות דיכאוניים ובעלי הערכה עצמית גבוהה יותר ולמעשה החיים בשני התפקידים, תחת לחץ סביר, מאפשרים איזון ולמידה בין שני התפקידים. ואכן גברים המעוניינים לממש את הורותם הם תופעה רווחת, הן אם בשל אבהות חד-הורית שנכפתה כתוצאה מגירושין והן בשל מודעות גוברת לצורך.
הורות פעילה

הקר ופרנקל בחנו את יחס החוק והמשפט ביחס לתפקידי ההורות כראי לחברה בישראל באמצעות מקרה בג"ץ טננבאום העוסק בשוטרת שהמשך עבודתה הותנתה ביציאה לקורס בתנאי פנימייה כאשר טענתה הייתה שהיא הופלתה כהורה מאחר שלא היה הכרח בהיעדרות שכזו על מנת לבצע את התפקיד. הקר ופרנקל טענו שככלל ניתן לראות שהחוק והמשפט מעודדים ותומכים בהבאת ילדים לעולם אך אינם תומכים ומעודדים עובדים להיות הורים פעילים בגידול ילדיהם לאחר שנולדו. הן טענו שתפיסת העובד האידיאלי העומדת בבסיס החוק הופכת את השוויון המגדרי בשוק העבודה לבלתי אפשרי. הן השוו את התייחסות החקיקה הישראלית להורות הפעילה לעומת חקיקה במדינות אחרות בהן ישנם חוקים המעודדים הורות פעילה בתחומי חופשת הלידה, שעות עבודה מוגבלות, קיצור יום העבודה להורים, משרות חלקיות והסדרי עבודה גמישים. בהתאם לכך הן הציעו דרכים שונות בחקיקה ובמשפט שיאפשרו להורים, אבות ואמהות, לקחת חלק פעיל יותר בגידול ילדיהם. אחת הדרכים המוצעות היא חקיקה המתייחסת לתפישת העובד האידיאלי כדוגמת צימצום השעות הנוספות והתאמת ימי החופשה השנתיים לחופשות הילדים. עם זאת הן מציינות שאין די בשינוי החוק ויחס מערכת המשפט אלא יש גם חשיבות רבה לשינוי חברתי הן בצד המעסיקים שיכירו בחשיבות ההורות הפעילה כתורמת ליעילות ויציבות העובדים והן בקרב כלל החברה.
לקריאה נוספת

הסקר החברתי של הלמ"ס 2009
משפחות בראייה סוציולוגית ואנתרופולוגית, כרך 2, מתת אדר-בוניס, עמוד 315
הערות שוליים

↑  The Second Shift
↑  Moen P. (1989). Working Parents. University of Wisconsin Press. P.4
↑  פולברה, נ. (1996). עקרת הבית והחשבונאות הלאומית. תיאוריה וביקורת, 9, 175-188.
↑  Hays S., The cultural contradictions of motherhood. (1996). New Haven. Yale University Press
↑  Williams J.,(2000), Unbending gender: Why family and work conflict and what to do about it. New York. Oxford University Press
↑  רנן-ברזילי, א., (2012), הורים א/עובדים: רב־ממדיות והפמיניזם החברתי של מעמד הפועלות — תשתית תאורטית לשילוב משפחה ועבודה בישראל, עיוני משפט, 35 (2): 307-352
↑  שטייר ח., (2005), קשרי הגומלין בין עבודה בשכר לעבודה במשפחה, סוציולוגיה ישראלית, ז'(1), עמודים 143-160.
↑  הררי קמר ר., הריס ר., (2013), 'הסדרים תעסוקתיים תומכי משפחה בשוק העבודה - ממצאים ראשוניים מסקר שילוב בין חיי העבודה למשפחה בישראל', משרד הכלכלה
↑  גליקמן א., אורן ע., לוין-אפשטיין נ., (2003), תפקידי מין וחלוקת עבודה במשפחה בראשית המאה ה-21, דעות בעם, 8, עמוד 1-8
↑  Hochshild, A. R., with Machung A. (1989). The second shift: Working parents and the revolution at home. New York: Viking. p.15-18
↑  סברן, ב. (2001). בחזרה ל"משמרת השנייה": אמהות נשואות ועובדות - קשיים וסיכויים. בתוך: ג. רוזמן ברנר, ב. סברן וא. סינגר (עורכות). נשים במרחב הטיפולי: קובץ מאמרים ממרכז ייעוץ לאישה (עמ' 35-55). רמת גן: מרכז ייעוץ לאישה.
↑  Perkins, H. W., & DeMeis, D. K. (1996). Gender and family effects on the “second-shift” domestic activity of college-educated young adults. Gender & Society, 10(1), 78-93.
↑  סברן, ב. (2001). בחזרה ל"משמרת השנייה": אמהות נשואות ועובדות - קשיים וסיכויים. בתוך: ג. רוזמן ברנר, ב. סברן וא. סינגר (עורכות). נשים במרחב הטיפולי: קובץ מאמרים ממרכז ייעוץ לאישה (עמ' 35-55). רמת גן: מרכז ייעוץ לאישה
↑  סברן, ב. (2001). בחזרה ל"משמרת השנייה": אמהות נשואות ועובדות - קשיים וסיכויים. בתוך: ג. רוזמן ברנר, ב. סברן וא. סינגר (עורכות). נשים במרחב הטיפולי: קובץ מאמרים ממרכז ייעוץ לאישה (עמ' 35-55). רמת גן: מרכז ייעוץ לאישה
↑   נעמי דרום, תסביך אבות || שבעה אבות צעירים במסע אל השוויון, באתר הארץ, 17 במאי 2013
↑  הקר ד., פרנקל מ., (2005), הורות פעילה ושוויון הזדמנויות בעבודה: הצורך בשינוי מאפייניו של שוק העבודה, עבודה, חברה ומשפט, כרך יא (התשס"ו) 275
זנב סנונית (דגל)

סנונית הרפתות במעוף. צורת זנבה מזכיר את הזנב המפוצל של חלק מן הדגלים
בווקסילולוגיה המונח זנב סנונית מתייחס לחתך בצורת האות הלטינית V בקצהו של דגל ומקורו בצורת זנבם האופיינית למין הסנונית.
השימוש בדגל זנב הסנונית אופייני בציים ובעיקר בציי ארצות סקנדינביה ודגליהן ובדגלוני פרשים במאה ה-18 וה-19.
גרסאות נוספות לדגל זנב סנונית יכולות להיות תוספת של קטע ישר במרכזו של החתך (כמקובל בכמה מדגלי סקנדינביה) או תוספת של זנב נוסף במרכזו של הדגל בין שני הזנבות (כעין "לשון" מרכזית).
דגל קוד בינלאומי המסמל את האות A
דגל הצי הפולני
דגל הצי הגרמני
דגל הצי הדני
הנס הנשיאותי של איסלנד
דגל הצי השוודי
דגל הצי הנורווגי
דגל הצי הפיני
דגל הצי האסטוני
דגלון רגימנט הפרשים השביעי של ארצות הברית (המאה ה-19)
דגלון פרשים פרוסי מהמאה ה-18
המשנה למושל קנדה

ריי לוסון, מושל המשנה של אונטריו 1946-1952 לבוש במדי החצר
ג'ורג' סטנלי, מעצב דגל קנדה ומושל המשנה של ניו ברנזוויק 1981-1987. לידו, אשתו רות
המשנה למושל קנדה (באנגלית: Lieutenant Governors of Canada) הוא מושל משנה המייצג את המלוכה הקנדית באחת מהפרובינציות של קנדה, כאשר המונרך אינו נמצא בקנדה. למעשה, מלך קנדה, צ'ארלס השלישי, מתגורר באורח קבע באנגליה ולכן תפקיד המשנה למושל הוא תפקיד קבוע.
תפקיד המשנה למושל הוא למלא את מקומו של המונרך בחקיקת חוקים, כשלמעשה כיום הוא רק מאשר את החוקים המתקבלים בפרלמנט, ובהופעה בטקסים. תקופת הכהונה במשרה היא ללא הגבלת זמן, אך מקובל שהיא אינה נמשכת מעבר לחמש שנים. בשלוש הטריטוריות הצפוניות, קיים תפקיד דומה שאותו ממלא נציב מטעם הממשלה, והוא מייצג את הממשלה הפדרלית ולא את בית המלוכה עצמו. למרות שמו, נושא התפקיד אינו כפוף למושל הכללי של קנדה אלא ישירות למונרך ולמעשה, המשנים שווים בסמכותם למושל הכללי וההבדל ביניהם מתבטא בשטח הסמכות שלהם: המושל הכללי מייצג את המונרך במישור הפדרלי, והמשנים למושל מייצגים אותו במישור הפרובינציאלי.
שורשי התפקיד מצויים במושלי המושבות הקולוניאליות, צרפת החדשה ומושבות הכתר הבריטי במאה ה-16 וה-17, אם כי מהות התפקיד השתנתה ב-1867 עם הפיכת קנדה לדומיניון, ומעבר השליטה בפועל לידי ראש ממשלת קנדה. עם זאת, על פי שינוי זה, הפכו המושל הכללי והמשנים לכפופים לראש ממשלת קנדה, עד ל-1882, אז פסקה הוועדה המשפטית המייעצת למלך שהמושל והמשנים כפופים ישירות למונרך.
מינוי

מינוי כל משנה למושל מתבצע על ידי המושל הכללי, לאחר שראש ממשלת קנדה ממליץ עליו במשותף עם ראש ממשלת הפרובינציה שבה מיועד המשנה להתמנות. לאחר שהתקבל המינוי, מעביר המושל הכללי לפרלמנט כתב מינוי חתום בחותם הגדול של קנדה. מלבד השבעת המשנה למושל, אין נוהל קבוע לכניסתו לתפקיד, אך בדרך כלל הוא מגיע לבית המחוקקים בבירת הפרובינציה, שם הוא נושא את שבועותיו בפני נכבדים שונים. הוא נשבע לשמור אמונים למונרך, למלא את תפקידו כמשנה למושל ולשמור על החותם הגדול (של הפרובינציה) ולאחר מכן מבצע לכבודו משמר כבוד את המנון "ההצדעה למשנה למושל" ויורה 15 מטחי כבוד. מאז 1965 נוהג בית המלוכה להזמין כל משנה למושל לביקור ממלכתי בשנתו הראשונה בתפקיד.
אף על פי שמינוי רגיל הוא לחמש שנים יש מקרים יוצאים מהכלל. בית הנבחרים של קנדה יכול להדיח משנה למושל לפני תום הזמן ולעומת זאת, יכול ראש הממשלה להמליץ להאריך את כהונתו. במקרה שהמשנה מתפטר מתפקידו או מת, יכול המושל הכללי למנות מנהל זמני לתפקיד, עד שיימצא מחליף ראוי, ובפרובינציות מסוימות, נשיא בית המשפט העליון הוא המחליף הזמני.
שלא כמו בבחירת המושל הכללי, לתפקיד המשנה למושל נהוג לבחור אזרח קנדה, או תושב קנדה ותיק שאינו בעל תואר אצולה כלשהו, אם כי היו בעבר כמה אבירים שהתמנו לתפקיד. הגם שעל פי החוקה אסור למשנה למושל להשתייך למפלגה פוליטית כלשהי, התמנו בעבר פוליטיקאים לתפקיד, וחלקם חזרו לעיסוק זה לאחר תום כהונתם. התפקיד משמש כיום כלי לקידום שוויון מגדרי, גזעי וקבוצות מיעוט, והפעם הראשונה שאשה נבחרה לתפקיד הייתה ב-1974 באונטריו. מאז נבחרו נשים רבות וכמו כן, שחורים, אבוריג'ינים, אנשים מהקהילה הסינית בקנדה ונכים.
תפקיד > סמכות חוקתית

המשנה למושל מייצג את המונרך ואת סמכותו בתחום הפרובינציה בה הוא מושל. בהתאם לכך, ממנה המשנה למושל את ראש השרים של הפרובינציה (בדומה לתפקיד הנשיא בישראל), חותם על החוקים שנקבעים בבית המחוקקים, חותם על מינוי שופטים (בחלק מהפרובינציות), ומפזר את הפרלמנט. במקרים חריגים יכול המשנה למושל לבטל או לעכב אישור חוק שהתקבל בבית המחוקקים.
תפקיד > תפקיד טקסי

מתוקף תפקידו כראש הפרובינציה, אחראי המשנה למושל על טקסים מסוימים, בעיקר כאלו העוסקים ביחסי חוץ. הוא מארח את חברי משפחת המלוכה הקנדית וראשי מדינות אחרים בעת ביקורם. כמו כן, נפגש המשנה למושל בקביעות עם אוכלוסיות שונות ברחבי הפרובינציה, במטרה לשמור על אחדות. בעת בחירות, מצטמצמת פעילותו, על מנת שלא להיראות כמעורב פוליטית. בדומה למושל הכללי, מכריזים המשנים על תחרויות נושאות פרסים במבחר תחומים. משנים למושל מעלים נושאים שונים על סדר היום הציבורי על פי נטיות לבם, אך מקפידים לא לעסוק בשאלות שנויות במחלוקת.
המשנים למושל הם שניים למונרך במעמדם (מעמדם קודם ליתר בני משפחת המלוכה ואף ליורש העצר), אולם הם נחשבים ל"Primus inter pares" - "ראשון בין שווים" יחד עם המושל הכללי.
"ההצדעה למשנה למושל" הוא המנון המושמע לכבודו והוא מבוצע בזמן הגעתו ועזיבתו בכל טקס רשמי. ההמנון מורכב משש התיבות הראשונות של ההמנון המלכותי של קנדה ("אל נצור את המלך") וארבע התיבות הראשונות והאחרונות של המנון קנדה. כדי לציין את נוכחותו של המשנה למושל בבניין, ספינה, מטוס או רכב בקנדה, מונף על גביהם דגל המשנה למושל הרלוונטי.
בעלי תפקידים > משנים למושל

| פרובינציה | שם   | החל בתפקידו | מונה על ידי | מונה בעצת |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אונטריו אונטריו | אליזבת דאודסוול | 23 בספטמבר 2014 | דייוויד ג'ונסטון | סטיבן הרפר |
| קוויבק קוויבק | מיכל דויון | 24 בספטמבר 2015 | דייוויד ג'ונסטון | סטיבן הרפר |
| נובה סקוטיה נובה סקוטיה | ארתור לבלנק | 28 ביוני 2017 | דייוויד ג'ונסטון | ג'סטין טרודו |
| ניו ברנזוויק ניו ברנזוויק | ברנדה מרפי | 8 בספטמבר 2019 | ז'ולי פאייט | ג'סטין טרודו |
| קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית | ג'נט אוסטין | 24 באפריל 2018 | ז'ולי פאייט | ג'סטין טרודו |
| אי הנסיך אדוארד אי הנסיך אדוארד | אנטואנט פרי | 20 באוקטובר 2017 | ז'ולי פאייט | ג'סטין טרודו |
| ססקצ'ואן ססקצ'ואן | ראסל מירסטי | 17 ביולי 2019 | ז'ולי פאייט | ג'סטין טרודו |
| אלברטה לברטה | סלמה לחאני | 26 באוגוסט 2020 | ז'ולי פאייט | ג'סטין טרודו |
| ניופאונדלנד ולברדור ניופאונדלנד ולברדור | ג'ודי פוט | 3 במאי 2018 | ז'ולי פאייט | ג'סטין טרודו |
| מניטובה מניטובה | אניטה נוויל | 24 באוקטובר 2022 | ז'ולי פאייט | ג'סטין טרודו |
בעלי תפקידים > נציבים

| פרובינציה | שם | החל בתפקידו | מונה על ידי |
| --- | --- | --- | --- |
| הטריטוריות הצפון-מערביות הטריטוריות הצפון-מערביות | מרגרט תום | 18 בספטמבר 2017 | מושל המועצה |
| נונאווט נונאווט | אווה אריאק | 14 בינואר 2021 | מושל המועצה |
| יוקון יוקון | אנג'ליק ברנרד | 12 במרץ 2018 | מושל המועצה |