stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמילה שמסי
הערות שוליים

↑  Major, Nick (2018-08-18). "THE SRB INTERVIEW: Kamila Shamsie". Scottish Review of Books.
↑  "Kamila Shamsie: Following in her father's footsteps". South Asian Diaspora. 8 במרץ 2013. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  Pride of Pakistan:Kamila Shamsie, בדיילי טיימס, 26 באוגוסט 2016 (באנגלית)
↑  Nicol, Patricia (2017-09-20). "Author of the moment Kamila Shamsie on what it is to be a Muslim today". Evening Standard. נבדק ב-2019-03-28.
↑  Kamila Shamsie on applying for British citizenship: 'I never felt safe' , Guardian, 4 במרץ 2014 (באנגלית)
↑  Hanman, Natalie (2014-04-11). "Kamila Shamsie: 'Where is the American writer writing about America in Pakistan? There is a deep lack of reckoning'". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-08-15.
1 2  "Kamila Shamsie". Bloomsbury. נבדק ב-21 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Kamila Shamsie | Burnt Shadows", Anisfiels-Wolf Book Awards.
↑  סיגל ריבה, ‏ספר: צללים צרובים / קמילה שאמזי, באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2010
↑  "2015 Shortlist announced". Walter Scott Prize. 24 במרץ 2015. נבדק ב-24 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Driscoll, Brogan (2015-04-13). "Baileys Women's Prize for Fiction Shortlist Announced". HuffPost UK. נבדק ב-2017-08-16.
↑  Beer, Tom (14 באוגוסט 2017). "What to read this week". Newsday. נבדק ב-2017-08-15. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Flood, Alison (6 June 2018), "Kamila Shamsie wins Women's prize for fiction for 'story of our times'", The Guardian.
↑  BDS in Books: British Author Refuses to Publish in Israel – and She's Not the Only One, הארץ, 19 ביולי 2018 (באנגלית)
↑  "The Desert Torso" – A short story from the OX-Tales series/
↑  יונתן ברג, האינדיבידואל והכלל, באתר ליבא, ‏17 באוגוסט 2016
↑  Best of Young British Novelists 4, Granta 123.
↑  Authors Cricket Club (2013). The Authors XI: A Season of English Cricket from Hackney to Hambledon. London: Bloomsbury. ISBN 978-1-4088-4045-0.
↑  "Announcing the 2018 Women’s Prize winner!", Women's Prize for Fiction
↑  Flood, Allison (19 בספטמבר 2019). "Kamila Shamsie's book award withdrawn over her part in Israel boycott". Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  https://blog.lrb.co.uk/blog/2019/september/the-right-to-boycott#
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310997605171  PLWABN: 9810611183005606  BIBSYS: 8011223  BNE: XX1767842  BnF: cb144362152 (data)  CANTIC: a11087316  CiNii: DA17597939  GND: 128767006  ISNI: 0000 0001 2145 849X  LCCN: no99015740  NDL: 032282150  NKC: kv2010540451  NLA: 57438633  NLK: KAC202000904  NTA: 175560609  RERO: 02-A023338002  SELIBR: 384473  SNAC: w61h5sxt  SUDOC: 08427297X  VIAF: 102271932   WorldCat (עם VIAF): 102271932
אורקון קקצ'י

אוֹרְקוּן קֶקְצִ'י (בטורקית: Orkun Kökçü; נולד ב-29 בדצמבר 2000) הוא כדורגלן טורקי-הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת טורקיה.
קריירה

קקצ'י שיחק במחלקת הנוער של חרונינגן, אליה הגיע לאחר ששיחק במועדונים מקומיים מעיר הולדתו הארלם, עד שעזב לטובת פיינורד ב-2014.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית נגד אמן ב-9 בדצמבר 2018, ותרם שער ובישול לאחר שנכנס כמחליף.
קריירת נבחרות

קקצ'י שישחק בנבחרות הלאומיות הצעירות של הולנד. ביולי 2019 הכריז על כוונתו לייצג את נבחרת טורקיה. הוא ייצג את נבחרת טורקיה עד גיל 21, וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה הבוגרת ב-6 בספטמבר 2020 במשחק במסגרת ליגת האומות נגד סרביה שהסתיים בתוצאה 0-0. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
חיים אישיים

קקצ'י נולד בהולנד, להורים ממוצא טורקי ואזרי. הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן אוזן קקצ'י המשחק בטלסטאר ספורטקלאב.
תארים

פיינורד
אליפות הולנד: 2022/2023
בנפיקה
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2023
הערות שוליים

↑  OnsOranje, www.onsoranje.nl
↑  Kökçü opts for Turkey over Netherlands, Football Oranje, ‏21 ביולי 2019 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ryan DabbsContributions from Michael Yokhin last updated, Turkey Euro 2024 squad: Vincenzo Montella's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-09-21 (באנגלית)
↑  Sporx, Hollanda'nın 10 numarası bir TÜRK - Futbol, Sporx, ‏9 באוקטובר 2019 (ב־)
| נבחרת טורקיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 סויונג'ו •  5 יוקושלו •  6 טופאן •  7 אינדר •  8 טוקוז •  9 קרמאן •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 מראש •  14 אנטליאלי • 15 קאבאק • 16 אונאל • 17 ב. יילמאז • 18 ר. יילמאז • 19 קקצ'י • 20 אומור • 21 קהבצ'י • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 אקטורקואולו • 25 מולדור • 26 דרבישואולו • מאמן: גונש |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 סויונג'ו •  5 יוקושלו •  6 טופאן •  7 אינדר •  8 טוקוז •  9 קרמאן •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 מראש •  14 אנטליאלי • 15 קאבאק • 16 אונאל • 17 ב. יילמאז • 18 ר. יילמאז • 19 קקצ'י • 20 אומור • 21 קהבצ'י • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 אקטורקואולו • 25 מולדור • 26 דרבישואולו • מאמן: גונש | טורקיה |
| נבחרת טורקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה | טורקיה |
גילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר

גילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר (באנגלית: The Guild of European Research-Intensive Universities, בקיצור: The Guild) היא רשת אוניברסיטאית, שנוסדה בשנת 2016 הכוללת עשרים ושתיים אוניברסיטאות עתירות מחקר באירופה משש עשרה מדינות והיא מוקדשת לשיפור קולם של המוסדות האקדמיים, החוקרים והסטודנטים שלהן. אחת המטרות של הגילדה היא לקדם עמדות משותפות בנושא השכלה גבוהה ומחקר, במיוחד כלפי מוסדות, כדוגמה; הצגת נירות עמדה בשנת 2018 כלפי מימון FP9 במסגרת התוכניות למחקר ופיתוח טכנולוגי (אנ') של האיחוד האירופי/הנציבות האירופית.
אוניברסיטאות חברות

רשימת חברי הגילדה (נכון לשנת 2024):
אוסטריה אוסטריה
אוניברסיטת וינה
איטליה איטליה
אוניברסיטת בולוניה
אסטוניה אסטוניה
אוניברסיטת טרטו
בלגיה בלגיה
אוניברסיטת לוון
אוניברסיטת גנט
בריטניה בריטניה
אוניברסיטת גלאזגו
קינגס קולג' לונדון
אוניברסיטת ווריק
גרמניה גרמניה
אוניברסיטת טיבינגן
אוניברסיטת גטינגן
דנמרק דנמרק
אוניברסיטת אורהוס
הולנד הולנד
אוניברסיטת חרונינגן
אוניברסיטת רבדוד ניימגן
נורווגיה נורווגיה
אוניברסיטת אוסלו
סלובניה סלובניה
אוניברסיטת לובליאנה
ספרד ספרד
אוניברסיטת פומפאו פברה
פולין פולין
האוניברסיטה היגלונית
צרפת צרפת
אוניברסיטת פריז למדעים ולספרות
אוניברסיטת פריז סיטי (אנ')
רומניה רומניה
אוניברסיטת באבש-בויאי (אנ')
שוודיה שוודיה
אוניברסיטת אופסלה
שווייץ שווייץ
אוניברסיטת ברן
ראו גם

אורורה (רשת אוניברסיטאות)
אירופאום
קבוצת קוימברה
הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר
רשת אוטרכט
הערות שוליים

↑  The Guild, About.
↑  Tania Rabesandratana, European research universities form a new lobby organization—but did they need it?, sciencemag.org, Retrieved Jun. 3, 2016.
↑  Ellie Bothwell, New European university group unveiled, timeshighereducation.com, Retrieved June 1, 2016.
↑  Policy paper, Guild of research universities drafts list of ‘moonshot’ missions for FP9, Horizon Europe, sciencebusiness.net, Retrieved 6 December 2018..
↑  The Guild, Members.
טיר חרפא

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  צור
 שליטה:  ישראל ישראל
 גובה:  420 מטרים
 קואורדינטות:  33°07′41″N 35°12′44″E﻿ / ﻿33.128055555556°N 35.212222222222°E﻿ / 33.128055555556; 35.212222222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטיר חרפא(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטיר חרפא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טַיְר חַ֫רְפַא (בערבית: طير حرفا) הוא כפר לבנוני שיעי בנפת צור, מחוז דרום לבנון, השוכן כעשרה ק"מ מזרחית לכפר א-נאקורה, כעשרים ק"מ דרומית לצור וכחמישה ק"מ צפונית לגבול ישראל–לבנון. בתי הכפר נושקים לכפר אל-ג'יביין, הסמוך ממזרח. הכפר שוכן בגובה ממוצע של 420 מ' מעל פני הים. ב-22 בנובמבר 2024, במהלך התמרון הקרקעי בלבנון, צה"ל שיטח את כל הכפר.
אטימולוגיה

שם הכפר נגזר משתי מילים בסורית. פירוש המלה הראשונה טֵיר הוא – ציפור. המילה השנייה חרפא מרמזת על אסם, מבנה אכסון חקלאי.
אוכלוסייה

בשנת 2015 התגוררו בכפר 961 איש.
השטח המעובד של הכפר הוא כ-4,300 דונם. רוב תושבי הכפר עוסקים בחקלאות. הגידולים העיקריים הם טבק, זיתים וירקות.
קשר לחזבאללה

חזבאללה השתמש במבנים בכפר ובסביבתו כמבנים צבאיים וכמחסני תחמושת. מעת לעת צה"ל תוקף את חזבאללה באזור זה.
מלחמת חרבות ברזל

ב-16 בנובמבר 2024 דווח רשמית כי הכפר טיר חרפא נכבש על ידי צה"ל כחלק מהתמרון הקרקעי בלבנון. במהלך כיבוש הכפר, התגלתה באחד מבתי הכפר חנוכייה עתיקה והיא נלקחה על ידי חייל צה"ל.
ב-22 בנובמבר 2024, במהלך התמרון הקרקעי בלבנון, צה"ל שיטח את כל הכפר.
הערות שוליים

↑  معجم قرى جبل عامل-ج2, עמ' 61-60
↑  معلومات عن بلدة طير حرفا - Tair Harfa، قضاء صور في محافظة الجنوب، حسب لوائح الناخبين الرسمية الصادرة عن وزارة الداخلية اللبنانية لسنة ٢٠١٤, lub-anan.com, ‏2014
1 2  Tire Harfah, South, Lebanon, city-facts.com
↑  רועי קייס, לבנון: פיצוץ מסתורי במחסן נשק של חיזבאללה, באתר ynet, 17 בדצמבר 2012
↑  צה"ל מאשר שתקף את הרכב שבו נסע מפקד אזור בחיזבאללה, באתר ynet, 12 בפברואר 2024
↑   ציוץ של אור פיאלקוב ברשת החברתית אקס (טוויטר), "עדכון על הלחימה בגזרה המערבית של דרום לבנון", 16 בנובמבר 2024. – המקור הוא עיתונאי רשמי
↑  ישראל שפירא, בוויטרינה בבית בכפר המחבלים התגל.., באתר כיכר השבת, ‏2024-12-29
↑   ציוץ של אור פיאלקוב ברשת החברתית אקס (טוויטר), "לילה טוב לעיירה טיר חרפא בגזרה המערבית שגדוד הנדסה 605 מחק מפני האדמה", 22 בנובמבר 2024. – המקור הוא עיתונאי רשמי
אשורבניפל

| --- | --- |

 לידה:  685 לפנה"ס נינוה, עיראק 
 פטירה:  631 או 627 לפנה"ס נינוה, עיראק 
 מדינה:  אשור 
 בן או בת זוג:  Libbāli-šarrat 
 
 
 
אשורבניפל ככוהן עליון
תבליט המתאר את כיבוש שושן בירת עילם בידי אשורבניפל מלך אשור ב-647 לפנה"ס. החיילים האשורים מפילים את החומות ומוציאים ממנה שלל
מות סארדאנאפאלוס (אשורבניפל), ציור מאת אז'ן דלקרואה
אשורבניפל (באשורית: Aššur-bani-apli – 'אשור הביא עוד בן/יורש'; 685–631 לפנה"ס, יש חוקרים הטוענים שמלך עד שנת 627 לפנה"ס), היה מלך האימפריה האשורית החדשה, בנו ויורשו של המלך אסרחדון, ואחרון מלכי אשור החזקים.
יש הטוענים כי אָסְנַפַּר הנזכר בספר עזרא הוא אשורבניפל.
עלייתו לשלטון

עלייתו לשלטון הייתה שנויה במחלוקת. סין־אידינה־אפלה שהיה הבן הבכור של אסרחדון, היה יורש העצר, הוא מת בשנת 672 לפנה"ס. אסרחדון מינה את אשורבניפל שהיה הבן הצעיר ליורש עצר על אשור וקבע שאחיו הגדול שמש־שום־אוכין ימלוך על בבל שהייתה באותה עת ממלכה וסאלית של אשור. הסדר זה גרם למחלוקות באשור, אחד מנושאי המשרה בפקידות של אשור, כתב מכתב אזהרה לאסרחדון כנגד הסדר זה. המושלים במחוזות של אשור ובמדינות הווסאליות נדרשו להישבע שהם מקבלים את ההסדר הזה, והם התחייבו לעזור לאחים לעלות למלוכה בהתאם למה שנקבע בעת מותו של אסרחדון. נוסח השבועה היה: ”ברעבונך תאכל את בשר בניך. במחסור ובמצוק תאכל איש את בשר רעהו” אסרחדון מת במפתיע בשנת 669 לפנה"ס, בעת מסע מלחמה בעקבות מרד שהתרחש במצרים בתקופתו של המלך תהרקה. רק פעולתה התקיפה של סבתו נַקִיַה־זַכּוּתּוּ, אלמנתו של סבו סנחריב ואמו של אביו, העלתה את אשורבניפל לשלטון באשור, בניגוד לרצונם של פקידי החצר וחלק מהכהונה. היא משביעה את תושבי הממלכה בשבועה נאמנות נוספת לאשורבניפל
השבעת הנאמנות שהשביעה נקיה־זכותו את תושבי הממלכה, שבו מודגש תפקידה בשמירה על מעמדו של אשורבניפל:
שבועת הנאמנות של נקיה-זכותו, אשת סנחריב, מלך אשור, אמו של אסרחדון, מלך אשור... אם אתם [תשמעו] מיום זה והלאה מילה לא טובה של מרד כנגד אדונכם, אשורבניפל, מלך אשור, בואו ודווחו לאזני נקיה-זכותו, אמו ולאזני אדונכם אשורבניפל... אם תשמעו ותדעו על אנשים המבקשים למרוד במלך, אשר בקרבכם... הרגו אותם והביאום לנקיה-זכותו, אמו ולאשורבניפל, מלך אשור, אדונכם...
כיבושיו ומדיניותו

אשורבניפל התחנך כסופר והיה אחד המלכים היחידים בתקופתו שידעו קרוא וכתוב. למרות השלטון המשותף שלו ושל אחיו, היו הצבא, הנכבדים, והפקידים נאמנים קודם כל לאשורבניפל, ואחיו שמש־שום־אוכין הפך בעצם למלך בובה.
כאשר פלשה עילם לבבל, פנה שמש־שום־אוכין לאחיו אשורבניפל בבקשת עזרה, והוא בא לעזרתו. בשנת 663 לפנה"ס השתלט אשורבניפל על כל מצרים.
זמן קצר לאחר מכן מרד בו אחיו וקשר קשרים עם מלך עילם תמתי־חומבן־אינשושינך, שנקרא בפיו תאמנ, עם מלך דילמון ועם שבט הנבטים. אחיו שמש־שום־אוכין הפיץ שמועות שלפיהן אשורבניפל מתכוון לקחת מבבל את מעמדה כעיר חופשית ממסים. הוא סגר את ערי בבל הראשיות, ומנע משליחי מלך אשור להביא מנחות לאלים בבבל. בתגובה שלח אשורבניפל מכתב לאזרחי בבל, שבו הוא מצהיר כי לא התכוון לעשות את מה שאחיו ייחס לו. חלק מערי בבל הצטרפו למרד. צבאו של שמש־שום־אוכין כבש את העיר כותה, אך לאחר מכן כבש אשורבניפל את העיר ניפור. בסופו של דבר ערי בבל נפלו לידיו של אשורבניפל, ושמש־שום־אוכין שרף את עצמו בארמונו.
אשורבניפל טיהר את המקדשים בבבל והביא מנחות. בשנת 647–648 לפנה"ס הוא יצא למלחמה בעילם, כבש והרס את העיר שושן, ובכך חדלה ממלכת עילם להתקיים. הוא ביצע הגליות מעילם ובבל, ולאחריהן לקח פקיד אשורי בשם קאנדאלאנו והמליך אותו על בבל. אשורבניפל הוציא את ניפור מידי בבל וסיפח אותה לאשור. אשורבניפל הבין כי לא ניתן להחזיק ממלכה גדולה רק בעזרת טרור, וכאשר שמע שאחד מנסיכי הדלתה במצרים בשם נכו זומם למרוד באשור ומנהל מגעים עם תהרקה מלך כוש, אסר אותו ואת בנו והובילם לנינוה, שם נתן לו מתנות, העלה אותו לראש הנסיכים במצרים, וציווה לשלוח לו צבא אשורי כל פעם שיבקש. גישה זאת ננקטה גם נגד שליט העיר אוּר סין־בלשו־איקבי, שרצה למרוד באשור, ובתגובה הובל לנינווה ושב עם מתנות. גם מנשה מלך יהודה חזר מבבל, והחל לחזק את הביצורים בממלכה, פעולה המעידה על היותו בעל ברית של אשור. מדיניותו של אשורבניפל צלחה: הנסיך נחו נלחם בתהרקה מלך כוש, סין־בלשו־איקבי הצטרף לאשורבניפל במלחמתו באחיו, ומנשה נותר נאמן לאשור כל ימי מלכותו הארוכה (56 שנים). אשורבניפל ניהל מסעות מלחמה כנגד הערבים, בני קדר, שהיו נוודים יושבי אוהלים ורועי צאן, שהחלו לחדור במאה ה־7 לפנה"ס לאזורי ספר המדבר הסורי־ערבי, ולרעות שם את עדריהם. סנחריב וגם אשורבניפל נלחמו כנגדם. תבליטים בנינווה, מימי אשורבניפל, מתארים את הלוחמים הערבים כרוכבי גמלים שישבו בצמדים על הגמל, כאשר אחד מהם נוהג בגמל והשני יורה בקשת
אחרי מותו

לאחר מותו של אשורבניפל החלה הממלכה האשורית החדשה להתפרק. החלו מאבקים על השלטון. בנו אשור־אתיל־אילני ירש אותו אבל הוא מת לאחר שלוש או ארבע שנים. לאחר מכן בשנת 627 לפנה"ס עלה לשלטון בנו האחר סין־שר־אישכון, אבל תקופה קצרה לאחר עלייתו לשלטון מרד בו סין־שום־לישיר שהצליח במשך תקופה קצרה למלוך על בבל שהייתה אז חלק ממלכת אשור, אך מעולם לא מלך על כל ממלכת אשור. מאבקי הירושה החלישו את האימפריה האשורית, חולשה זאת נוצלה על ידי נבופלאסר הכשדי ועל ידי ממלכות וסליות נוספות להשתחרר מעולה של אשור. העדויות לפירוק הן בפקידות, בדואר ובמערכת המשפטית שבקושי תפקדו בעת ההיא. בשנת 612 לפנה"ס נהרסה נינוה עד היסוד, ובשנת 610 לפנה"ס התנהל הקרב האחרון של ממלכת אשור בחרן שבו היא נוצחה וחדלה להתקיים.
ספריית אשורבניפל

בתקופתו ידעה ממלכת אשור תור זהב: שגשוג צבאי ותרבותי. האמנות האשורית הגיעה לשיאהּ, ואשורבניפל הקים בנינווה את ספריית אשורבניפל – הספרייה הגדולה הראשונה שבה ניסה לכלול את כל מסמכי כתב היתדות שהיו מוכרים בזמנו. הספרייה, שנתגלתה באתר הארכאולוגי Kouyunjik (נינווה) באמצע המאה ה־19 על ידי אוסטן הנרי לייארד, מכילה אלפי לוחות ושברי חרס, המכילים טקסטים מגוונים בשפה האכדית הכתובים בכתב יתדות המתוארכים למאה ה־7 לפנה"ס.
השברים מהספרייה המלכותית כוללים כתובות מלכותיות, כרונולוגיות, טקסטים דתיים ומיתולוגיים, חוזים, מענקים ותקנות מלכותיים, מכתבים מלכותיים, שליש מחוקי חמורבי, ומגוון מסמכים מנהליים; חלק מהטקסטים כוללים כתיבה דתית, מאגית ומיסטית: נבואות, אותות, לחשים ונעימות לאלים שונים, ואחרים בנושאי רפואה, אסטרונומיה וספרות. כמו כן התגלו יצירות ספרותיות מהאלף ה־3 לפנה"ס: סיפורי האפוס השומרי "עלילות גילגמש", סיפור בריאת העולם "אנומה אליש", המיתוס של האדם הראשון אדאפה, וסיפורים כגון "העני מניפור", וכן שירה שומרית ומילונים.
לקריאה נוספת

Jamie Novotny, Joshua Jeffers, The Royal Inscriptions of Ashurbanipal (668–631 BC), Aššur-etel-ilāni (630–627 BC), and Sîn-šarra-iškun (626–612 BC), Kings of Assyria, Part 1, Eisenbrauns, 2018
Jamie Novotny, Joshua Jeffers, The Royal Inscriptions of Ashurbanipal (668–631 BC), Aššur-etel-ilāni (630–627 BC), and Sîn-šarra-iškun (626–612 BC), Kings of Assyria, Part 2, Eisenbrauns, 2023
Jamie Novotny, Joshua Jeffers, Grant Frame, The Royal Inscriptions of Ashurbanipal (668–631 BC), Aššur-etel-ilāni (630–627 BC), and Sîn-šarra-iškun (626–612 BC), Kings of Assyria, Part 3, Eisenbrauns, 2023
הערות שוליים

↑  עודד ליפשיץ, ירושלים בין חורבן להתחדשות : יהודה תחת שלטון בבל, הוצאת יד בן צבי, 2004, עמ' 29
↑  ספר עזרא, פרק ד', פסוק י'
↑  מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל המאות ט-ו לפנה"ס, ספריית האנציקלופדיה המקראית, 2003, עמ 107
↑  נוסח מלא יותר של השבועה, בספרו של משה ויינפלד, עשרת הדיברות וקריאת שמע: גלגוליהן של הצהרות אמונה עמ' 201
↑  אהובה אשמן, תולדות חוה: בנות אמהות ונשים נוכריות במקרא הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמ' 164
↑  אשמן, תולדות חוה: בנות אמהות ונשים נוכריות במקרא הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמ' 164
↑  לתיאור ההכשרה שלו כמלך וכסופר ראו בכתובת L4 שלו. לתרגום עברי מלא של הכתובת ראו: אמיתי ברוכי-אונא, 'למקדשך שוב: תפילת אשורבניפל מלך אשור לאל מרדוכ בכתובת L4 וקינות הציבור השומריות-אכדיות', Bible Lands e-Review - 2014/S2.
↑  קוכמן מיכאל, עולם התנ"ך, ספר ישעיה, הוצאת דברי הימים, 1993–1996, עמוד 112–113
↑  Barnett, R. D. (1976). Sculptures from the North Palace of Ashurbanipal at Nineveh (668–627). London: British Museum. p. 15
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אסרחדון | המלך ממלכי אשור | הבא: אשור-אתיל-אילני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312214905171  PLWABN: 9810564031805606  BIBSYS: 96004186  BnF: cb11971751c (data)  CANTIC: a12180191  CiNii: DA12891859  GND: 118504746  ISNI: 0000 0000 8394 7339  LCCN: n50032567  NKC: jn20000700088  NLA: 35748769  NTA: 068556276  RERO: 02-A010193860  SELIBR: 285163  SUDOC: 067148913  Trove: 1069621  VcBA: 495/65001  VIAF: 172660457   WorldCat (עם VIAF): 172660457 
תבליטי ציד האריות של אשורבניפל שנתגלו בארמון נינוה, הם נוצרו בערך ב־645–635 לפנה"ס
אנטיגנוס איש סוכו

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  בפתחה של תקופת הזוגות
 פטירה:  264 לפנה״ס 
 רבותיו:  שמעון הצדיק
 תלמידיו:  יוסי בן יועזר ויוסי בן יוחנן
 
אנטיגנוס איש סוכו (על פי כתב יד קאופמן: אנטיגנס) היה תנא בפתח תקופת הזוגות המוזכר במשנה. לפי הכתוב היה תלמידו של שמעון הצדיק ורבם של יוסי בן יועזר איש צרדה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים וכן של צדוק ובייתוס.
חייו ותקופתו

האזכורים היחידים במקורות קדומים של אנטיגנוס הם במסכת אבות ובאבות דרבי נתן. במסכת אבות הוא מוזכר כמי ש"קיבל משמעון הצדיק", ורבם של יוסי בן יועזר איש צרדה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים, עליהם נאמר: "קבלו מהם" ובחלק מהגרסאות "קבלו ממנו".
לפי דברי הרמב"ם, שימש רבי אלעזר בן חרסום ככהן הגדול בתקופתו של אנטיגנוס (אולם יש הגורסים שכיהן רק סמוך לחורבן בית המקדש).
החוקרים חלוקים בדעותיהם לגבי התקופה של אנטיגנוס איש סוכו. זכריה פרנקל טוען שלפני זמנו של אנטיגנוס התמנו לתפקיד הנשיא כהנים גדולים ואנטיגנוס היה הנשיא הראשון שלא היה כהן גדול והוא התמנה מפני שהכהן הגדול בימיו היה שנוא על העם, והוא כותב "והנה אנטיגנוס קיבל הנשיאות מן שמעון הצדיק אבל לא בתכיפה נעוצה אל נשיאות שמעון עד כי יחדיו יחוברו ולא יבוא רוח ביניהם ... והראשון הנודע לנו נשיא ולא כהן גדול הוא אנטיגנוס איש סוכו ונראה שהיה בימי חניו כהן גדול איש כילי ונבזה והיה לשמצה בעיני בני דורו". נחמן קרוכמל טוען שאנטיגנוס פעל בדורו של שמעון השני והמשנה אומרת על יוסי בן יועזר ויוסי בן יוחנן "קבלו מהם", כי הם קבלו גם משמעון השני, אותו הוא מזהה עם שמעון הצדיק וגם מאנטיגנוס. קרוכמל גם טוען ששמו היווני של אנטיגנוס מתאים רק לאדם שחי תקופה ממושכת אחרי כניסת היוונים לארץ ישראל ולא לאדם שחי בתחילת שלטון היוונים.
לעומת זאת, יצחק אייזיק הלוי טוען שאנטיגנוס היה תלמידו של שמעון הראשון, אותו הוא מזהה כשמעון הצדיק, ושהוא פעל בימיו של תלמי השני ובנו תלמי השלישי. לטענתו של הלוי, כדי שיהיה משמעות לדברי אבות דרבי נתן על כך שתלמידיו "עמדו ופרשו מן התורה", הוא היה חייב לפעול בתקופה בה התופעה של פורשים מדרכי התורה הייתה נדירה, ועל כן היה חייב לפעול לפני זמנו של יוסף בן טוביה חוכר המיסים של תלמי השלישי, שלימיו הוא מייחס את התרבות הפורשים מדרך התורה.
חייו ותקופתו > מקום מגוריו

על פי שם עירו, נראה כי מקום מגוריו היה אחת מהערים בשם שוכה (גם: "שׂכֹה") שהיו בארץ ישראל בימי קדם, אשר בתקופת בית שני נכתבו כנראה בצורה "סוכו".
חייו ותקופתו > מקום קבורתו

רבי חיים ויטאל, מקובל בולט מהמאה ה-16, מציין את קברו של אנטיגנוס בדרך העולה מצפת לאבנית, לא רחוק משם הוא מגלה את קברו של נתן דצוציתא. על פי מחקר שנעשה בשנת 2007, אותר וסומן המקום אותו זיהה ויטאל כקברו של אנטיגנוס, תוצאות המחקר פורסמו בספר "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל".
אמרתו הידועה

מאמרו היחיד הנזכר מופיע במשנה, מסכת אבות, פרק א', משנה ג':
הפרשנות הרבנית לכך היא שאף על פי שיש שכר לעתיד לבוא, עבודת ה' שלמה יותר כאשר היא נעשית מתוך אהבת ה', ולא לשם קבלת השכר. יחד עם אהבת ה' צריכה להיות יראה ופחד מפניו, מצד רוממותו וגדולתו. אליהו ביקרמן סבר כי דבריו היו פרוזאיים יותר, מאחר שאנטיגנוס חי טרם מרד החשמונאים. תקופה זו קדמה בהרבה לוויכוחים על השאלה אם ציות לרצון האל צריך לנבוע מיראה, תקווה לקבל תמורה או אהבה, שהטרידו את בית שמאי ובית הלל וגם פילוסופים יוונים. בימיו לא היה פסול בציפייה לשגשוג תמורת קיום התורה. משמעות אמרתו, לפי ניתוחו של ביקרמן, הייתה שהאל איננו מחויב בעזרה למאמיניו מאחר שהם עבדיו ממילא, ממש כשם שבעל עבדים איננו מחויב באספקת קצבת המזון (פְּרָס) של השייכים לו אך נגזר עליהם לשרתו בכל זאת. ביקרמן הניח שמסר פשוט זה קיבל בימי גזירות אנטיוכוס משמעות חדשה, של ציות גם בתנאים קשים, מעמדו רומם והוא הפך לשנוי במחלוקת.
בית צדוק ובית ביתוס

המסורת הרבנית מייחסת את היווסדות כיתות הצדוקים והביתוסים לשניים מתלמידי אנטיגנוס, צדוק ובייתוס, שעסקו בדבריו במסכת אבות ופירשום באופן שגוי. כפי שמוזכר באבות דרבי נתן (ה, ב):
אנטיגנוס איש סוכו היו לו שני תלמידים שהיו שונין בדבריו, והיו שונים לתלמידים, ותלמידים לתלמידיהם. עמדו ודקדקו אחריהן, ואמרו: מה ראו אבותינו לומר דבר זה? אפשר שיעשה פועל מלאכה כל היום ולא יטול שכרו ערבית? אלא - אילו היו יודעין אבותינו שיש עולם אחר ויש תחיית המתים - לא היו אומרים כך! עמדו ופרשו מן התורה, ונפרצו מהם שתי פרצות: צדוקין וביתוסין. צדוקים על שום צדוק, ביתוסין על שום ביתוס. והיו משתמשין בכלי כסף וכלי זהב כל ימיהם, שלא הייתה דעתן גסה עליהם, אלא צדוקים אומרים: מסורת הוא ביד פרושים שהן מצערין עצמן בעולם הזה, ובעולם הבא אין להם כלום.
הצדוקים מצדם כנראה ראו עצמם כיורשי בית צדוק התנ"כי, אם כי ביקרמן העריך שאכן ניסו לנכס את אנטיגנוס (שפעל כאמור עוד לפני המרד, בטרם התבססות כיתות בית שני) ואת שמעון הצדיק כחלק ממייסדיהם, והדבר היה ידוע כמובן ליריביהם. ביקרמן והיסטוריונים אחרים סברו שהכנסתו של אנטיגנוס לשלשלת הקבלה המפורטת במסכת אבות היא תוספת מאוחרת – "מהם" (ברבים שתוקן ליחיד, "ממנו", בכמה מהדורות) שמסרו ליוסי בן יוחנן ויוסי בן יועזר היו, כבר לדעת כמה פרשנים מסורתיים, אנשי כנסת הגדולה המוזכרים לפני – שנבעה מכך ואפשרה לעורכים להציג את הצדוקים ככיתה מאוחרת ונחותה מהם, ובהמשך ככזו שפרשה עקב טעות מתוך שלשלת המסירה שלהם.
לקריאה נוספת

גרשום הרפנס, עידן התלמוד, הוצאת פלדהיים, עמ' 41–44.
בנימין לאו, "אנטיגנוס איש סוכו: עולמו של אליטיזם רוחני", בספרו: חכמים, כרך ראשון: ימי בית שני, ידיעות ספרים, 2006, עמ' 47–61..
יואל סירקיש

.
| --- | --- |

המצבה שעל קברו של רבי יואל סירקיש בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
 לידה:  1561 לובלין, ממלכת פולין השווה 
 פטירה:  1640 (בגיל 79 בערך) קרקוב, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב 
 תקופת הפעילות:  ?–1640 
 
בית חדש, ספרו של רבי יואל סירקיש על ארבעת הטורים
רבי יואל סירקיש (כונה גם רבי יואל סירקיס, לובלין ה'שכ"א, 1561 – קרקוב, כ' באדר ה'ת', 1640) מחבר פירוש בית חדש (ב"ח) על ארבעה טורים. נחשב לאחד מחשובי האחרונים. מכונה בדרך כלל הב"ח על שם ספרו. חתנו היה הט"ז, מגדולי נושאי הכלים של השולחן ערוך.
תולדותיו

נולד בלובלין שבפולין לשמואל סירקיש ושרה יפה. היה בן דוד שני של הרב מרדכי יפה, רבה של פראג ובעל ספרי ה'לבוש'. למד תורה אצל אביו ואצל הרבנים ליבוש'ס מלובלין (רבו של בעל השל"ה), הרב צבי הירש שור מבריסק (שהיה תלמיד מובהק של הרמ"א) ור' פייבוש (אנ') שהיה ר"מ (ראש מתיבתא, ראש ישיבה) ואב"ד (אב בית דין) בקרקוב.
שימש רב בפוזנה (כיום פוזנן בפולין) ובערים נוספות, ביניהן לובמלא, מז'יבוז' ובעלזא. בשנת שע"ה, 1615, נתמנה לאב בית דין וראש מתיבתא בבריסק ובשנת שע"ט, 1619, עבר לתפקיד דומה בקרקוב וסביבותיה, שם כיהן עד יום מותו בכ' אדר שנת ת' (1640). במהלך חייו היה מראשי ועד ארבע ארצות שבפנקסיו ניתן למצוא את עקבות פסיקותיו במיוחד בנושא מס החינוך. הרב סירקיש היה עשיר גדול והאכיל תלמידים רבים על שולחנו. נמנע מלימוד שפות לועזיות וחכמות חיצוניות, למעט מתמטיקה.