stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלסנדרו ואליניאנו
ערוב ימיו וההידרדרות של המיסיון ביפן

אלסנדרו ואליניאנו הפעיל את סמכותו כ"מבקר" לפקח על כל המיסיונים הישועיים באסיה מהנמל הפורטוגזי הראשי, מקאו, אך המוקד העיקרי לפעילותו היה תמיד המיסיון ליפן. לקראת סוף המאה ה-16 הלך והתדרדר מצבו של המיסיון הישועי ביפן בשל גזרות שהטיל עליו שליטי יפן, תחילה העוצר טויוטומי הידיושי, ואחר כך החמירו השוגונים של שושלת טוקוגאווה את המצב עוד יותר.
טוקוגאווה איאיאסו פעל במרץ למנוע את כל הניסיונות האירופאים לחדש את הקשר עם יפן, מסיבות דתיות או אחרות, לאחר שעלה לשלטון ב-1603. כל הסמוראים ואנשי הצבא נצטוו להתכחש לנצרות ולהסיר סמלים נוצרים מלבושם. אחר כך נצטוו גם השליטים המקומיים, הדאימו, ופשוטי העם לעמוד גם הם באותם המגבלות. ב-1636 חוקק השוגון אִיֶימיצו את צו ה"סאקוֹקוּ" (מילולית "ארץ קשורה בשרשראות") ששם קץ לכמעט כל קשר עם העולם החיצון. על ספינות יפניות נאסר לעזוב את המדינה באיום של הוצאה להורג של צוותיהן, ובאופן דומה, כל יפני שניסה לחזור ליפן מחו"ל הוצא להורג, והסחר עם המערב הצטמצם לתחנת הסחר ההולנדית באי המלאכותי דג'ימה במפרץ נגסאקי. את מדיניות הבידוד הפסיק הקומודור האמריקני מת'יו פרי ב-1853 בכוח באמצעות הכנסת צי של ספינות קרב למימי יפן. יפן החלה אז תקופה של מודרניזציה מהירה (תקופת מייג'י) והארץ נפתחה שוב לקהיליה הבינלאומית.
ואליניאנו מת במקאו בינואר 1606. אחד ממעריציו הישועים ציין בדברי השבח שלו "באלוהים אנחנו מקוננים לא רק על המבקר הקודם שלנו ואבינו, אלא, כפי שיש הסוברים כך, השליח של יפן."
מורשת

ואליניאנו סלל את הדרך ליחסים קרובים יותר בין עמי אסיה לעמי אירופה על ידי תמיכה ביחס שווה לכל בני האדם. הוא העריץ את העם היפני ובחזונו ראה את יפן כאחת המדינות הנוצריות המובילות בעולם. בציטוט ידוע מכתביו נאמר כי היפנים " לא רק שעולים על כל עמי המזרח, הם עולים גם על האירופאים" (אלסנדרו ואליניאנו, 1584, ‏" Historia del Principo y Progresso de la Compania de Jesus en las Indias Orientales (1542-64)" ‏– ההיסטוריה של ראשית והמשך מסדר ישו באינדים המזרחיים"). ואליניאנו שלח לאירופה ארבעה אצילים יפניים בראשות מנסיו איטו (伊東マンショ), שהיה השליח הרשמי הראשון מיפן לאירופה.
הוויכוח בין הישועים שתמכו בפילוסופיה שהתווה ואליניאנו לשילוב מסורות מקומיות (קונפוציאניזם, טאואיזם בסין, פולחן האבות ביפן, הברהמינים בהודו) בפולחן הנוצרי כדרך המהירה ביותר לנצר תרבויות שלמות, לבין המסדרים הנוצריים האחרים (בייחוד הדומיניקנים) שטענו כי אלו סממנים של עבודת אלילים וכי הם עומדים בסתירה מוחלטת לדת הקתולית הטהורה, התרחש במהלך כל המאה ה-17 ותחילת ה-18 וכונה המחלוקת על הטקסים הסיניים. הוויכוח הסתיים בניצחונם של הדומיניקנים כאשר ב-1715 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר, בבולה "אקס אילה דיא" (Ex Illa Die – "החל מיום זה"), כי הוא אוסר על הערצת קונפוציוס כחלק מהפולחן הנוצרי בסין. תגובת קיסר סין, קָאנְגשִׂי, להכרזה, שבה הורה גירוש כל המיסיונרים מסין, הוכיחה את צדקתו של ואליניאנו. אבל כ-30 שנים אחר כך, ב-1742, אישר גם האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר את ההכרזה של קלמנס האחד עשר. ב-1773 ביטל האפיפיור קלמנס הארבעה עשר את מסדר הישועים ובכך קיבע את ההחלטה למשך זמן רב. רק ב-1939 שינה האפיפיור פיוס השנים עשר החלטות אלו.
לקריאה נוספת

Boxer, C.R.; The Christian Century in Japan, Berkeley: University of California Press, 1951
Braga, J.M.; "The Panegyric of Alexander Valignano, S.J." In Monumenta Nipponica, Vol. 5, No. 2. (Jul., 1942), pp. 523-535
Cooper, Michael S.J.; Rodrigues the Interpreter, New York: Weatherhill, 1974
Moran, J.F.; The Japanese and the Jesuits, London: Routledge, 1993 Google Books חלקים מהספר זמינים באתר
Murakami, Naojiro; "The Jesuit Seminary of Azuchi" Monumenta Nipponica, Vol. 6, No. 1/2. (1943), pp. 370-374
Schutte, Josef Franz S.J.; Valignano’s Mission Principles for Japan, St. Louis: Institute of Jesuit Sources, 1980
Valignano, Alessandro 1584, "Historia del Principo y Progresso de la Compania de Jesus en las Indias Orientales (1542-64)" ("History of the Beginnings and Progress of the Society of Jesus in the East Indies (1542-64)")
הערות שוליים

↑  כל נזיר במסדרי הנזירים השונים נודר שלושה נדרים, עוני, פרישות, ומשמעת. בחלק מהמסדרים קיים נדר רביעי. אצל הבנדיקטינים למשל, הנדר הרביעי הוא קביעות, התחייבות להישאר במנזר כל חייו של הנודר. אצל הישועים הנדר הרביעי הוא ציות לאפיפיור שהפך ברבות הימים להתחייבות לשרת כמיסיונר בכל מקום בעולם אליו יישלחו גם אם לא יועבר אליהם כסף או שתסודר להם תחבורה. בפועל מי שהורשה לנדור את הנדר הרביעי נחשב כחלק מהעילית של הישועים.
↑  התלמיד אמור לדווח למדריך על מחשבותיו ולנתח אותן, האם הן נובעות ממגמה טובה או ממגמה רעה.
↑  הישועים נודרים ככל מסדר נזירים אחר את נדר העוני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432607605171  PLWABN: 9810634424605606  BIBSYS: 90684266  BnF: cb12177146b (data)  GND: 119106434  ICCU: RMLV036692  ISNI: 0000 0001 2096 4374  LCCN: n80139525  NDL: 00459467  NKC: jo20191044141  NTA: 074851187  SELIBR: 373556  SNAC: w6nx32zj  SUDOC: 030334853  Trove: 1306124  VcBA: 495/115310  VIAF: 76359221   WorldCat (עם VIAF): 76359221 
מטאו ריצ'י, תמונת פורטרט מ-1610
אלסנדרו ואליניאנו
נתיבי הסחר הפורטוגזיים במזרח
ארבעת היפנים שנשלחו על ידי ואליניאנו לאירופה עם האב מסקיטה ב-1586.
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 1998)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סרט טלוויזיה "Thomas Guerin, Retraite"
 בימוי:  גלן ג'ורדן
 הופק בידי:  גלן ג'ורדן
 תסריט:  ויליאם הנלי
 עריכה:  דייוויד סימונס
 שחקנים ראשיים:  ג'ק למון שרה פולסון
 מוזיקה:  מישל קולומבייה
 צילום:  טוביאס שליסלר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  הולמרק
 הקרנת בכורה:  1 במרץ 1998
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 דף הסרט ב־IMDb
ארוכה הדרך הביתה (באנגלית: The Long Way Home) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 1998, בהפקתו ובבימויו של גלן ג'ורדן, עם ג'ק למון ושרה פולסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סרט הטלוויזיה הצרפתי "Thomas Guerin, Retraite".
זה אחד הסרטים האחרונים של ג'ק למון הקשיש שבהם עסק בבעיית הקשישים והיחס אליהם. כאן הוא משחק בתור קשיש אלמן והיחסים המורכבים בינו לבין בניו וכלתו.
תקציר העלילה

תומאס גרין (ג'ק למון) הוא קשיש בן 75 שמתגורר בעיר בומונט שבקנזס. אשתו נפטרה לאחר 50 שנות נישואים. הוא התפרנס מחנות לרהיטים אותם ייצר וכעת שכנעו אות בניו קן (גרווין סנפורד) ופיט (טום באטלר) למכור את ביתו והחפצים שלו ולעבור לגור עם קן ואשתו בוני (כריסטין גריפין).
תומאס לא משלים עם המצב הנוכחי בו הוא גר בחדר בדירת בנו ונתון למרותם של בנו וכלתו אף על פי שהם מתייחסים אליו יפה. הוא מקבל מכתב ממונטריי מאישה בשם ורוניקה שהייתה פעם בת זוגו אותה לא ראה עשרות שנים.
יום אחד הוא נוסע עם בוני לעיירה, נפרד ממנה לזמן קצר ומחליט לחזור לביתו ברגל. הוא טועה ביער, נופל ונפגע ברגל ומדדה לעבר כביש לתפוס טרמפ. עוצרת לו מכונית בה נוהגת צעירה נאה בת 21, ליאן בוסנר (שרה פולסון), תלמידת קולג' שנוסעת להוריה בקליפורניה לבקר את אביה החולה.
הם מגיעים לתחנת דלק ונכנסים למסעדה. שני צעירים מנסים להתחיל עם ליאן בגסות. תומאס מניס אותם והיא מתיזה עליהם גז. שניהם בורחים אך עוקבים אחריהם במכונית. מתפתח מרוץ ובו מכוניתם יורדת לשוליים ונפגעת. שני הצעירים מסתלקים. מכאן ואיך עושים שניהם את הדרך בטרמפים בשיטת קלודט קולברט בסרט זה קרה לילה אחד, כשליאן עוצרת את המכוניות ותומאס מצטרף אליה.
הילדים המודאגים פונים למשטרה, תמונתו מתפרסמת ומתחיל חיפוש אחריו ואחרי הצעירה שמתלווה אליו. עם כל ההרפתקאות שלהם מתחילה ידידות בין הקשיש לצעירה וכל אחד מספר את קורות חייו ואת בעיותיו.
לבסוף הם מגיעים לכרמל בקליפורניה שם הוא מתארח אצל הוריה של בוני. למחרת הוא מגיע לדירתה של ורוניקה (בטי גארט) במונטריי והיא מופתעת לראות אותו. הם מספרים כל אחד על מה שעבר עליו ועל חברים משותפים ומטיילים לאורך חוף הים. ורוניקה מבטיחה לבקרו בבומונט. תומאס מטלפן לקן ומודיע לו על חזרתו לבומונט.
למחרת נפרד תומאס מבוני שנותנת לו במתנה את שרשרת הצוואר שלה ומאחלת לו הצלחה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ק למון | תומאס גרין | פנסיונר אלמן |
| שרה פולסון | ליאן בוסרט | סטודנטית בקולג' |
| בטי גארט | ורוניקה | פנסיונרית אלמנה |
| גרווין סנפורד | קן גרין | בנו של תומאס |
| כריסטין גריפין | בוני גרין | אשתו של קן |
| טום באטלר | פיט גרין | בנו של תומאס |
| פיטר דבורסקי | קרייג בוסרט | אבא של ליאן |
| רוזמרי דנסמור | גב' בוסרט | אמא של ליאן |
ארידופיזיר

ארידופיזיר היה מלך גוּתי ששלט במאה ה-23 לפנה"ס.
המלך האכדי נרם-סין ניסה להשתלט על מקדש אנליל בעיר ניפור. תושבי ניפור (בדרום עיראק של היום) קראו לגוּתים (שחיו במערב אירן של היום) לעזור להם במלחמתם נגד נרם-סין. ארידופיזיר היה כנראה מנהיגם של הגוּתים, הם פלשו לדרום מסופוטמיה, הביסו את נרם-סין והשתלטו על ניפור.
ארידופיזיר לא נכנס לרשימת המלכים השומרית, אבל בניפור נמצאה כתובת בשפה האכדית שבה הוא קורא לעצמו "מלך גותים, מלך ארבעה קצוות התבל". הוא שלט בין 2230-2202 לפנה"ס.
ראו גם

רשימת המלכים השומרית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מלכי שומר
| הקודם: - | שושלת גותים 2230-2202 לפנה"ס | הבא: אימטה |
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 2002)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Follow the Rabbit-Proof Fence 
 בימוי:  פיליפ נויס 
 הופק בידי:  פיליפ נויס  קריסטין אולסן
 תסריט:  דוריס פילקינגטון
 עריכה:  ורוניקה ג'נט
 שחקנים ראשיים:  אוולין סאמפי טיאנה סנסברי לאורה מונגן קנת בראנה
 מוזיקה:  פיטר גבריאל 
 צילום:  כריסטופר דויל 
 מדינה:  אוסטרליה 
 חברת הפקה:  HanWay Films 
 חברה מפיצה:  Miramax Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בפברואר 2002
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית  מארטו ואנגה (שפה אבוריג'ינית)
 סוגה:  סרט דרמה, דרמה היסטורית, סרט הרפתקאות, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  6,000,000‏$
 הכנסות:  16,217,411‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   rabbitprooffence
 פרסים:  קטגוריית הסרט הטוב  וקטגוריות נוספות,  בפרס האוסקר האוסטרלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארוכה הדרך הביתה (באנגלית: Rabbit-Proof Fence) הוא סרט הישרדות אוסטרלי, המבוסס על סיפור אמיתי. הספר שעל פיו נכתב הסרט הוא ספר ביוגרפי שכתבה דוריס פילקינגטון, המתאר את סיפור חייה של אמה מולי.
הסרט מתמקד בסיפורה של משפחה אחת בפרשיית הדור הגנוב של ילדי האבוריג'ינים באוסטרליה.
עלילה

בסרט מתוארים חייהן של ילדות אבוריג'יניות, בשנות ה-20 של המאה ה-20, הנלקחות בכוח מידי אימן, לפי צו ממשלתי, כיוון שלפי הרישומים היה אביהן בן הגזע הלבן. לפי החוק הקיים, נדרשו הרשויות האוסטרליות, במקרים כאלה, "להציל" את הילדות מגורל החיים כאבוריג'יניות ולספק להן חינוך אירופאי, כפי ש"מתחייב" ממוצאן. הסרט עוקב אחר שלוש בנות (שתי אחיות ובת דודן), שנחטפות מידי אימן, ונשלחות למחנה לימוד בחווה מרוחקת, בקצה השני של אוסטרליה. בחווה זו אמורות הילדות לקבל חינוך ותרבות שיעצבו מחדש את דמותן. הן מצליחות להימלט מהמחנה, ברגע בו הממונים אינם שמים לב. רובו של הסרט עוקב אחר מסען המפרך בחזרה הביתה. מאחר שאינן מכירות את הדרך, אך יודעות כי הן מתגוררות בקרבת גדר הארנבים החוצה את אוסטרליה, הן הולכות במשך 9 שבועות, לאורך 2,400 ק"מ, בצידה של גדר הארנבים (ומכאן שמו המקורי של הסרט, "Rabbit-Proof Fence"). הסרט מתאר את צעידת הילדות הכרוכה בקשיים רבים, מעצם ההליכה המפרכת, מהיעדר מזון ומים בצורה מסודרת, ממפגשים עם אנשים שונים, ובעיקר מהתחמקות מהמשטרה ומנציגי הממשל, הדולקים בעקבותיהן, כדי לשוב לביתן.
ניתוח

סרט זה, המבוסס על סיפור אמיתי, מתאר את טרגדיית הדור הגנוב שעבר העם האבוריג'יני באוסטרליה, עם תחילת התיישבותו של האדם הלבן ביבשת, ועד המאה ה-20. ילדים אבוריג'ינים, שנראו בהירי עור, באופן יחסי, או שאחד מהוריהם היה לבן, נלקחו ל"חינוך מחדש" על מנת שיחיו את חייהם כאדם לבן. כל זאת בחסות החוק האוסטרלי, תוך ניתוקם של אותם ילדים מהעולם המוכר להם, ממשפחתם, ומתרבותם.
באופן כללי, רוב הביקורות שיבחו את הסרט, שדן בהתייחסות הבעייתית והבלתי מוסרית, של האדם הלבן באוסטרליה כלפי האבוריג'ינים. למרות זאת, היו גם ביקורות שטענו כי "הסוף הטוב" של סיפור ספציפי זה, אינו במקומו, מאחר שאינו מייצג כלל את סיפור חייהם של עשרות אלפי ילדים אבוריג'ינים אחרים, שגורלם לא שפר עליהם. כאמור, פרט למקרים חריגים, רוב מוחלט של הילדים החטופים לא יכלו לברוח מהחוות והמעונות שבהם הושמו לפי החוק האוסטרלי, ובמרבית המקרים משפחתם אינה יודעת עד היום היכן הם, ולהם אין מושג כיום מי הם הוריהם ובני משפחתם והאם הם בחיים.
פרסים

הסרט זכה בקטגוריית הסרט הטוב, ובקטגוריות נוספות, בתחרות האוסקר האוסטרלית (פרס מכון הקולנוע).
בנוסף, זכה בפרסים הבאים:

בפרס הקהל בפסטיבל אדינבורו,

בפרס השחקנית הטובה ביותר (לשחקנית אורלין סמפי) ובפרס הקהל, בפסטיבל דרבן באוסטרליה,

בפרס הקהל בפסטיבל אספן בקולורדו ארצות הברית,

בפרס הקהל בפסטיבל קלגרי בקנדה,

ובפרס הקהל בפסטיבל לידס בבריטניה.
אקלים סובטרופי

האזורים בהם משתרע האקלים הסובטרופי
מפת העולם, האזורים הסובטרופיים מצויים בין קווי הרוחב 40° צפון לקו הרוחב 23.5° צפון (חוג הסרטן) ובין קו הרוחב 40° דרום לקו הרוחב 23.5° דרום (חוג הגדי)
נוף ים תיכוני באנדלוסיה, ספרד.
נוף מדבר חם
נוף אקלים סובטרופי גשום
אקלים סובטרופי הוא אזור אקלים המשתרע מצפון ומדרום לאקלים הטרופי בין קווי הרוחב 23.5° עד 40° צפון ודרום.
קיימות כמה הגדרות למאפייני אקלים סובטרופי. הקלימטולוג ג'ון גריפיתס (John Griffiths), למשל, כולל באזורי האקלים הסובטרופי את כל המקומות שבהם הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר ביותר היא C°‏ 6 או גבוהה יותר, אך נמוכה מ־C°‏ 18. לעומתו, גלן טריוורתה (Glenn Trewartha) כולל את האזורים שבהם במשך שמונה חודשים לפחות, הטמפרטורה הממוצעת היא C°‏ 10 או יותר, אבל שבמשך חודש אחד לפחות, הטמפרטורה הממוצעת נמוכה מ־C°‏ 18.
תנאי מזג האוויר באזורים שבהם שורר אקלים סובטרופי שונים במידה רבה בכל אזור, שכן על פי הגדרתו מדובר באחד מאזורי האקלים הנרחבים ביותר. על פי כמות המשקעים ניתן להגדיר את מזג האוויר כגשום, גשום למחצה או שחון שבו כלולים כמה מאזורי המדבר הגדולים ביותר. הקיץ באזורים אלו עשוי להיות לוהט או חמים.
השיטה המקובלת ביותר למיון אזורי האקלים היא שיטת קפן על שמו של ולדימיר קֶפּן (Wladimir Köppen), על פי שיטה זו, האקלים הסובטרופי שמסומן באותיות Ca הוא אחד מששת אזורי האקלים בעולם וכלולים בו שלשה סוגי אקלים:
אקלים ים תיכוני – קיץ חם (csa). קיץ יבש (אך נפוץ יותר באזור הממוזג)
אקלים סובטרופי גשום – חם (cfa, cwa). קיץ רטוב. נמצא לרוב בצידן הדרום מזרחי של היבשות.
אקלים צחיח חם – (Bwh). אחד מסוגי האקלים הבולטים המאפיינים את האזורים הסובטרופים של כדור הארץ, מאופיין בטמפרטורות הגבוהות ביותר ומעט מאוד משקעים
מונחים

רמה סובטרופית – מערכת יציבה של לחץ אוויר גבוה האחראית למזג האוויר היבש והחם של הקיץ באקלים הים־תיכוני.
ציקלון סובטרופי – מערכת של מזג אוויר שלה סממנים של ציקלון טרופי וסממנים של ציקלון שאיננו טרופי שבו מקור האנרגיה נובע מהפרשי הטמפרטורה בין גושי אוויר קרים וחמים. הציקלון הסובטרופי יכול להיווצר באזור רחב מאוד שבין קו המשווה לקו הרוחב 50°.
שקע סובטרופי – מערכת לחץ אוויר נמוך המתהווה באזורים הסובטרופיים ומהווה גורם ליצירת הציקלון הסובטרופי.
סופה סובטרופית – ציקלון סובטרופי היכול להתפתח לממדי הוריקן.
לקריאה נוספת

גלן ט. טריוורתה, מבוא לתורת האקלים, הוצאת יחדיו (1976)
שמואל יפה, מזג־אוויר ואקלים, הוצאת מסדה
ד"ר דוד גרשון וד"ר בני רזניק, מזג אוויר, ספרית מעריב
יאיר גולדרייך, האקלים בישראל, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן
ארידנוס (קבוצת כוכבים)

| ארידנוס Eridanus |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים ארידנוס
 סמליות:  הנהר
 עלייה ישרה:  3.25 שעות
 נטייה:  °‏29-
 שטח נראה:  1138 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־6
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  4
 הכוכב הבהיר ביותר:  אכרנר (α בארידנוס)
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  0.46
 מטר מטאורים:  אין
 מערכות כוכבים גובלות:  לווייתן  תנור  עוף החול  נחש מים קטן  טוקאן  שעון מטוטלת  מפסלת  ארנבת  אוריון  שור
 נראית בין קוי הרוחב °‏90- ו־°‏60 מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש דצמבר
ארידנוס, הידוע בכינוי "הנהר", כפי שנראה במרכז אירופה
ארידנוס היא קבוצת כוכבים השישית בגודלה, מבין 88 קבוצות הכוכבים המודרניות והיא מסומלת כנהר המשתרע מסביבות אזור קו המשווה השמימי ומתפתל הרחק דרומה אל מחוץ לתחום הראייה של הצופה בחצי הכדור הצפוני. היא גם אחת מ-48 קבוצות כוכבים שהוגדרו ותוארו על ידי תלמי.
עצמים מעניינים

בקצה הדרומי נמצא הכוכב הבהיר אכרנר (α ארידנוס) (מקור שמו–"קצה הנהר"). זהו כוכב כחול במרחק של כ-144 שנות אור ובעל בהירות נראית נראית מדרגה 0.5. הוא נחשב לכוכב מעניין במיוחד משום שהוא נמנה עם הכוכבים הפחוסים ביותר המוכרים. לפי התצפיות, המרחק ממרכז הכוכב לקו המשווה גדול ב-50% מהמרחק בין המרכז לקטבים. הסיבה לכך היא מהירות הסיבוב הגדולה של הכוכב.
כוכב ידוע אחר בקבוצה זו הוא ε בארידנוס, שנמצא במרחק של 10.7 שנות אור והוא אחד הכוכבים הקרובים ביותר לשמש. הכוכב הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג G, הדומה מאוד לשמש ובעל בהירות נראית מדרגה 3.7. כמו כן ידוע שיש לו לפחות כוכב לכת אחד שנחשב לענק גזים.
מיתולוגיה

ארידנוס מקושר לאגדה על פאתון, בנו של הליוס שהשתלט על מושכות מרכבת השמש אך לא הצליח לנהוג בה כראוי וסטיית המסלול קירב אותה יותר מדי לארץ, יצר מדבריות והשחים את עורם של האנשים (הכוונה לשחומי העור האפריקנים). לפי האגדה, זאוס התערב במצב החמור והכה בפאתון עם ברק מכה אנושה, אשר השליכה אותו אל הארץ. המסלול המפותל שמתואר בקבוצת הכוכבים נחשב, כביכול לנתיב המסלול הפרוע שהנהיג פאתון בתקופתו, ויותר מאוחר נחשבה לנהר השאול שאליו נפלה המרכבה.
לחלופין זוהתה הקבוצה עם מספר נהרות אמיתיים כמו נהר פו באיטליה, הנילוס במצרים או נהר פרת בעיראק. לעיתים ארידנוס נחשב לנובע מדלי (דבר שדורש דימוי שונה מהמקובל של קבוצת דלי).
אריק להב ליבוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בינואר 1963 (בן 61)
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריק להב ליבוביץ (נולד ב-12 בינואר 1963) הוא עורך סרטים בתחום העלילה הדוקומנטרי וסדרות טלוויזיה. זכה בארבעה פרסי אופיר בקטגוריית העריכה הטובה ביותר, בשני פרסי העריכה הטובה בפסטיבל דוקאביב, והיה מועמד לפרס העריכה הטובה של האקדמיה האירופית ומועמדות לפרס אמי של העריכה הדוקומנטרית.
בשנת 2019 כתב את הספר "הטופוגרפיה של העריכה"
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מסרטי הקולנוע שערך

"לבנון" (זוכה אריה הזהב פסטיבל ונציה) בבימוי שמוליק מעוז (עליו היה מועמד סופי לפרס האוסקר האירופי בעריכה)
"ביקור התזמורת", "המסע הארוך", "ההתחלפות" בבימוי ערן קולירין.
"מקום בגן עדן" בבימוי יוסי מדמוני
"המנגליסטים", "מלנומה אהובתי" בבימוי יוסי מדמוני ודוד אופק
"תיאום כוונות" בבימוי איל חלפון.
"סיפורי בית קפה" בבימוי עמית ליאור
"להציל את נטע" בבימויו של ניר ברגמן.
"שש פעמים" - על עריכתו בסרט זה הוא היה מועמד לפרס אופיר 2013 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"הרחק מהיעדרו" בבימוי קרן ידעיה
"אפס ביחסי אנוש" -  עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר לשנת 2014 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"היורד למעלה" - עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר 2015 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"פוקסטרוט" - עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר לשנת 2017 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
״הבלתי רשמיים" - עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר לשנת 2018 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"שקרים לבנים" בבימויו של יצחק רובין (1999).
"מלחמת 90 הדקות" בבימויו של אייל חלפון (2016).
”גולדה״ בבימויו של גיא נתיב (2023).
"לרוץ על החול" בבימויו של אדר שפרן.
מסדרות הטלוויזיה שערך

"בת ים ניו יורק", "טייק אוויי" ו"עלילות דוד" בבימוי יוסי מדמוני ודוד אופק.
"להרוג את הסבתא", יוצרים יוסי מדמוני, ליאור שפר ודוד אופק
"מלנומה אהובתי", בבימוי יוסי מדמוני ודוד אופק
"החמישייה הקאמרית" בבימוי איתן צור.
"פלפלים צהובים" בבימוי קרן מרגלית.
מהסרטים הדוקומנטריים שערך

"ההרוג ה-17" (עליו זכה בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב) בבימוי דוד אופק.
"החברה הגרועה בעולם" בבימוי רגב קונטס
"המורה אירנה" בבימוי איתמר חן (עליו זכה בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב)
"לאהוב את סופיה" בבימוי אוהד יתח (עליו זכה בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב)
"ילדי היטלר" בבימוי חנוך זאבי
"האגדה על ניקולאי וחוק השבות" בבימוי דוד אופק.
"בשבילי הם טובים מהביטלס"  בבימוי יוני ציגלר
"צ'לרי בגדאד" בבימוי איל חלפון
"הזירה" בבימוי מויש גולדברג ויונתן גורפינקל
"חמישה ימים" בבימוי יואב שמיר.
ארנסט דה סרזק

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1832 רן, צרפת 
 פטירה:  31 במאי 1901 (בגיל 68) פואטייה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 
ארנסט דה סַרְזֵק (בצרפתית: Ernest de Sarzec;‏ 1832 – 1901) היה דיפלומט וארכאולוג צרפתי, שמיוחס לו הגילוי של הציוויליזציה השומרית. לאחר שבשנת 1872 הוא נשלח לבצרה לשמש כסגן-קונסול, הוא התעניין בחפירות באור שהחל הדיפלומט הבריטי ג' א' טיילור.
דה סרזק חפר בין השנים 1877 עד 1901 את העיר לגש. בחפירות בעיר נתגלו פסלים רבים של המלך גודאה, עשרות אלפי לוחות כתב בעיקר תעודות כלכליות, רשומות המפרטות את שיטת השלטון ואופן החיים בעיר. באתר זה הנחשפה לראשונה התרבות השומרית.
בשנת 1877 התחיל דה סרזק לחפור בנגירסו, באתר הנמצא בדרום עיראק, ששמע עליו מסוחרי עתיקות. בשנות השמונים של המאה ה-19 הצליח דה סרזק למצוא כמה הוכחות לשלטונו של גודאה. הוא המשיך לחפור באתר עד 1901.
הערות שוליים

↑  מחוץ לארצנו, המליץ, 30 בדצמבר 1888
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435669305171  BnF: cb13005336m (data)  GND: 101671628  LCCN: n85812454  Léonore: 338568  SUDOC: 131395521  Trove: 1043941  VIAF: 262767506   WorldCat (עם VIAF): 262767506 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארול גארנר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1921 פיטסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בינואר 1977 (בגיל 55) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Erroll Louis Garner 
 מקום קבורה:  בית קברות הומווד 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1944–1976 (כ־32 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון וסטינגהאוז 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  אפולו רקורדס, EmArcy, Mack Avenue Records, בלו נוט, סבוי רקורדס, מרקורי רקורדס, ורב רקורדס, קולומביה רקורדס, פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארול גארנר
ארול לואיס גארנר (באנגלית: Erroll Louis Garner;‏ 15 ביוני 1921 - 2 בינואר 1977) היה פסנתרן ג'אז ומלחין אמריקאי. הוא נחשב לאחד הפסנתרנים המקוריים, חדשניים ווירטואוזים בתקופתו עם גישה מקורית למלודיה, הרמוניה וקצב. הוא היה מועמד פעמים רבות לפרס גראמי והקליט ב-1958 את אחד האלבומים הנמכרים ביותר בתולדות הג'אז, Concert by the sea. הוא הלחין את הסטנדרט Misty שהוא אחד הסטנדרטים הידועים והמבוצעים ביותר ועוד למעלה מ-200 קטעי ג'אז.
ביוגרפיה

גארנר ואחיו התאום ארנסט נולדו בפיטסבורג, פנסילבניה, הצעירים בשישה ילדים למשפחה מוזיקלית. אחיו הגדולים למדו וניגנו פסנתר והוא עצמו החל לנגן בגיל שלוש. בגלל הזיכרון והשמיעה המוזיקליים המצוינים שלו הוא ניגן מיד כל שיר ששמע. כשאחותו למדה קטע מתווים הוא ניגן אחריה את הקטע משמיעה. המשפחה אמנם עודדה אותו לקחת שיעורי פסנתר אבל מוריו נואשו ממנו כשהבחינו שהוא מנגן משמיעה גם כשהתווים מונחים לפניו. הוא מעולם לא למד לקרוא תווים והנגינה שלו היא פרי המצאותיו ודמיונו, מה שמסביר את סגנונו המאוד אישי וייחודי. בגיל 11 הוא כבר היה מתגנב מהבית בערב כדי לנגן עם תזמורת בניצוח פייט מרבל על ספינה בנהר האלגיני. בשנות העשרה שלו החל להופיע בבארים, מסעדות ומועדוני לילה בפיטסבורג בדרך כלל לבדו כסולן על הפסנתר. בשנות הארבעים החליט לעבור לניו יורק ושם תוך תקופה קצרה, החל לעורר תשומת לב בהופעותיו במועדונים שונים. ב-1950 הוא נתן לראשונה קונצרט בנגינת סולו באולם המוזיקה בקליבלנד Cleveland music hall. הוא זכה לתשואות רמות ולקימת הקהל ואחרי קונצרט זה הוא המשיך לקריירה בינלאומית. האמרגן סול יורוק שעבד עם נגנים קלאסיים בלבד החל לייצג אותו וכעבור שנים ספורות היה לגארנר קהל בכל העולם כשהוא מרבה להופיע באולמות קונצרטים. הוא הרבה להופיע באירופה, יפן, דרום אמריקה ואוסטרליה ובמולדתו, ארצות הברית. בדרך כלל הופיע בהרכב של טריו שכלל בנוסף אליו נגן קונטרבס ומתופף.
באחד הראיונות הוא נשאל על ידי עיתונאי: "מה הרקע המוזיקלי שלך?" הוא ענה: "אין לי רקע מוזיקלי. אצלי זה הכל מתנה שנולדתי איתה". הוא היה אורח מבוקש בתוכניות טלוויזיה וכשהתארח בתוכנית של ג'וני קרסון, נשאל: "מה עושה אותך כל כך ייחודי שאנשים מזהים את הנגינה שלך בשנייה?" הוא היסס והפסנתרן של התכנית רוס טומפקינס קפץ והשיב: "שמחת חיים!".
גארנר המשיך להופיע ולהקליט עד לשנת 1975 שבה פרש בשל מצבו הבריאותי. בשנות חייו האחרונות חלה גארנר בסרטן הריאה, ונפטר ב-2 ינואר 1977.
חיים אישיים

גארנר מעולם לא התחתן. הייתה לו בת אחת ושמה קים גארנר, שמרואיינת בסרט שנעשה אודותיו - No One Can Hear You Read.
הערות שוליים

1 2 3  "Erroll Garner: 'The Joy of a Genius'". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2021-10-06.
↑  BIOGRAPHY, Erroll Garner (באנגלית אמריקאית)
↑  Wilson, John S. (1977-01-03). "Erroll Garner, Jazz Pianist, 53; Composed `Misty,' That's My Kick'". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-10-06.
↑  Sy Johnson, The Errol Garner anthology, Cherry lane music company, 2003
↑  ERROLL GARNER: NO ONE CAN HEAR YOU READ - Official Trailer, נבדק ב-2021-10-07
↑  Erroll Garner: No One Can Hear You Read, digital.nepr.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334879105171  PLWABN: 9810618170605606  BIBSYS: 1006830  BNE: XX974461  BnF: cb13894315n (data)  CiNii: DA09346296  GND: 132066998  ICCU: LO1V403212  ISNI: 0000 0001 0887 0412  LCCN: n81072984  LNB: 000069245  MusicBrainz: 75bd5186-9d89-4da9-95de-fce055c28895  NARA: 10567707  NDL: 001153432  NKC: ola2002158134  NLA: 35999122  NTA: 070987351  RERO: 02-A003280529  SNAC: w6668h00  SUDOC: 078077044  VIAF: 34643172   WorldCat (עם VIAF): 34643172
אמילי קרפל

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1980 (בת 44) מונטריאול, קוויבק, קנדה קנדה
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  זמרת, מוזיקאית, פזמונאית ומלחינה.
 סוגה:  פופ, רוק, ניו ווייב אלקטרוניקה
 שפה מועדפת:  אנגלית, עברית 
 חברת תקליטים:  להלה דלקס // הליקון
 האתר הרשמי
 
אמילי קַרְפֶּל (נולדה ב-2 בינואר 1980) היא זמרת, מוזיקאית, פזמונאית ומלחינה ישראלית.