stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כידון רובה
סימונים

הרוב המכריע של הכידונים המודרניים נושאים סימונים שונים המחולקים ל-4 קטגוריות שונות:
סימוני יצרן – מוטבעים בדרך כלל על החלק של הלהב הקרוב ידית האחיזה של הכידון הידוע בשם ריקסו. לעיתים כולל את שם הארסנל הממשלתי שבו ייצרו את הכידון ולעיתים הלוגו של היצרן. יוצאי דופן הם כידוני חרב צרפתיים מסוג "יאטאגאן" בהם שם הארסנל כתוב על גבי גב הלהב. אם הכידון יוצר על ידי בית חרושת לא-ממשלתי סימוני היצרן יכילו סימן מסחרי לעיתים בתוספת שם היצרן. סימונים מסחריים יעידו כי הכידון סופק על ידי ייצרן מסחרי כחלק מחוזה ממשלתי או במקרים אחרים כידון שיוצר למכירה בשוק החופשי.
סימני חימוש או לעיתים חותם בעלות ממשלתית. בדרך כלל בצורת ריקועים קטנים שהוטבעו בכידון לאחר שנבחן על ידי נציגי משרד החימוש הממשלתי לאישור כי הכידון עומד בסטנדרטים שנקבעו בחוזה הייצור. סימנים אלו מבחינים בין כידונים לשימוש צבאי לכידונים שיוצרו לשוק החופשי, באחרונים לא הוטבעו סימני חימוש. בכידונים שיוצרו בממלכות אירופאיות יופיעו על הכידון סמלי הממלכה בצורת כתר ולעיתים אות המייצגת את שמו של המונרך. על גבי כידונים של מדינות שונות יופיעו סמלי המדינה, פטיש ומגל על כידונים של ברית המועצות וראש נשר על כידונים של צבא ארצות הברית.
סימני התאמה לרובה – לעיתים נחרטו על גבי הכידון סדרה של אותיות ומספרים התואמת לרובה שאליו הוצמד הכידון. סימונים אלו אופייניים במיוחד לכידונים רוסיים של רובי מוסין נגאן. רובים אלו אופסו במפעל עם הכידונים עליהם על מנת למנוע סטיות במקבץ של הרובה בעת ירי כאשר כידון מוצמד לרובה. במקרים אחרים חרוט המספר הסידורי של הרובה/כידון ותאריך ייצור.
סימני יחידה – צבאות אחדים חרטו סימנים מזהים של היחידה על גבי הכידון. בסוף המאה ה-18 כידונים בריטיים סומנו על ידי ספרות ואותיות שסימנו בקיצור את שיוך הכידון ביחידה הצבאית: מספר הרגימנט, מספר הפלוגה, ומספרו המזהה של החייל בפלוגה. נוהג זה הופסק לאחר המהפכה האמריקאית. בשנים שלאחר מכן ועד לסוף מלחמת העולם משרד המלחמה הבריטי קבע כללי נוקשים לסימון כידונים: כידוני שקע סומנו על גבי התקן הקיבוע עצמו או על גבי הריקסו, כידוני חרב סומנו על גבי בסיס הניצב. מסורת זו של סימון יחידה על גבי הכידונים הופסקה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה מאחר שלמנפיקי הנשק היו מטלות דחופות יותר. הצבא הגרמני היה בעל מסורת מסודרת של סימון כידונים: סימונים מסודרים הוטבעו על גבי הצב השמאלי של מגן הניצב על פי נוסחה קבועה וסדר יורד בגודל היחידה עד לסימון המזהה את החייל המשתמש הכידון. סימוני היחידה הוטבעו על גבי הנדן של הכידון. חלק מהכידונים שהיו בשימוש בצה"ל סומנו ב"צ".
אביזרים > חגורה ונדן

הנדן היה אביזר הכרחי שליווה כל כידון ואיפשר את נשיאתו בעת שלא היה מוצמד לרובה. בתחילת השימוש בכידונים במאה ה-16 היה הכידון-רובה מושחל לנרתיק פשוט שאליו הייתה תפורה לולאה שהתחברה לחגורה של החייל. בציורים מהמאה ה-17 מופיעים חיילים נושאים כידוני-תקע המושחלים בתוך לולאה שכונתה "צפרדע". לולאה זו איפשרה לחייל גישה נוחה ומהירה אל הכידון לעיתים בסמוך או בצמוד לפגיון או חרב קצרה ששימשה כנשק להגנה עצמית במקביל. היא הייתה בשימוש לנשיאת כידוני-שקע עד תחילת המאה ה-18.
במאה ה-18 חל שינוי בדרך נשיאת הכידון, וחיילים החלו לחגור רצועת כתף, שאליה חובר מנשא משולש עם נדן עליון לכידון. התחמושת הדרושה להפעלת המוסקט נישאה בתוך תיק שהוצמד לחגורה. בצבא הפרוסי של המאה ה-18 תורת הלחימה גרסה כי החייל יישא את הכידון בכל הזמנים ולכן לא הנפיקו נדנים לכידונים כלל. צבאות בריטיים לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית הפסיקו לשאת חרב קצרה, והכידון הושחל בנדן שהושחל בעצמו בגליל בתוך חגורה צולבת שתלתה על כתף ימין והכידון ישב בצד שמאל של החייל. נדנים אלו היו עשויים מעור, עם פתח מחוזק בטבעת מתכת, והם היו פגיעים לקריעות, בעיקר כאשר הכידון היה מחוץ לנדן. הצבא הצרפתי המשיך לצייד את חייליו בשילוב של חרב וכידון. לאחר המלחמות הנפוליאוניות, השימוש של חיילי רגלים בחרבות חיל הוגבל ליחידות עילית. יחידות רובאים "פוסילייר" לבשו חגור ובו התקן אליו הושחל נדן הכידון.
שינוי נוסף בנדן הכידון התרחש כאשר הצבא הצרפתי, ובעקבותיו צבאות אירופאיים אחרים, עברו לכידוני-חרב. עבור כידונים אלו יוצרו נדנים עשויים ממתכת, שהיו עמידים יותר לתלאות שדה הקרב. נדנים אלו כללו גם התקנים שאיבטחו את הכידון בתוך הנדן ומנעו את נפילתו. בדרך כלל הורכב מנגנון האבטחה משני קפיצי מתכת על פתח הנדן, שנעלו את הכידון במקומו. התקן אחר, שהיה נפוץ בקרב פרשים, כלל רצועה שקשרה את הכידון אל הנדן באמצעות טבעת עור נוספת. בשנת 1850 הפסיק הצבא הבריטי את השימוש בחגורות צולבות לנשיאת כידונים, וחגורה חדשה הוכנסה לשירות עם "צפרדע" בצורת האות Y וחיבור לחגורת התחמושת. חיילים מדרגת סמל לא השתמשו בחגורת התחמושת, אלא בחגורה לכידון בלבד, סידור שהפך אוניברסלי בצבא הבריטי בשנת 1871. תכנון זה נותר עם שינויים קלים כדרך לנשיאת כידונים גם אל תוך המאה ה-21. במהלך מלחמת העולם השנייה חל מהפך בנשיאת כידונים בצבא הבריטי והכידונים נישאו בתוך כיסים מיוחדים בתרמילים של החיילים. הכידון לרובה הסער SA80 נישא בתוך נדן עם חיבור מהיר לחגור.
עד סוף המאה ה-19, חיילים בצבא ארצות הברית, נשאו את הכידונים במנשא מיוחד, והכידון נח בתוך הנדן בזווית של 45 מעלות. המתקן זכה למקצה שיפורים בשנת 1860 – התקן ההצמדה לחגורה נותק מהנדן, ובמקומו חובר הנדן באמצעות פין ממתכת, שאפשר לו לנוע על ציר. תכנון זה הגביר את הגמישות בנשיאה ואת אבטחת הכידון בתוך הנדן, בעיקר בזמן ישיבה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשאו חיילים אמריקאים את הכידונים בכיס מיוחד בתרמילי הגב, סידור שהיה נוח לחייל והקל על התנועה.
אביזרים > רצועות וקשרים

"רצועת חרב" (מכונה גם "קשר החרב", מאנגלית: Sword-knot; מצרפתית: Portepee) היא רצועה העשויה בדרך כלל עור שנקשרה בצד אחד בקשר מיוחד לנדן החרב ומהצד השני סביב היד של החייל כדי למנוע את איבוד החרב אם היא נופלת. מעבר לשימוש המעשי של הרצועות, הן היו לעיתים קרובות בעלות ערך דקורטיבי שהצביע על מעמד נושא החרב.
צבאות אירופה התאימו לכידונים רצועות חרב שונות, שנקראו לעיתים "טרודל" (מגרמנית: Troddel; מילולית: ציצית), על שם הציצית הדקורטיבית שהייתה הסיומת לרצועה. השימוש ברצועות עבור כידונים נמשך בשנים שלאחר המלחמות הנפוליאוניות, כאשר הסתיים העידן בו חיילים נשאו חרבות. לשימוש זה לא הייתה סיבה מעשית, אבל לצבעי הרצועה הייתה משמעות והם הסגירו את היחידה הצבאית שאליו השתייך החייל ואת דרגתו.
עקב מחסור בחומרי גלם במהלך מלחמת העולם הראשונה, החלו צבאות אירופה בייצור רצועות מפסולת כותנה, וכך איבד האביזר את צבעיו העליזים. קציני צבא לבשו כידוני-חרב באופן שגרתי כדי להחליף את החרבות שהיו סמל סטטוס, אך במהלך מלחמת העולם הראשונה הסתבר שהטרודל הצבעוני הופך את הקצין למטרה עבור צלפי אויב, והשימוש בו בשדה הקרב הופסק.
שימושים שונים לכידון > חיבור כידון

חיבור כידון (Bayonet mount) הוא מחבר מכני שקיבל את שמו משיטת החיבור של כידוני-שקע לרובה. בצד הזכר של החיבור יש פין גלילי אחד או יותר בצורת L עם סריף (L עם תג בקצה) ובצד הנקבה חריץ תואם בן שלושה שלבים. לאחר שהפין נכנס לשלב הראשון בצד הנקבה (החריץ האנכי) ניתן לסובב את אחד הצדדים או את שניהם, כך שהפין מחליק לחריץ האופקי ואז נדחף לשלב האחרון (הסריף) וננעל, בדרך כלל על ידי קפיץ. חיבור כידון נפוץ כאמצעי לחיבור של עדשות למצלמות ולחיבור מהיר של צינורות כיבוי. קיים גם מחבר כידון לשימוש חשמלי (Bayonet connector).
שימושים שונים לכידון > אמנות לחימה

הלחימה בכידונים היוותה השראה לאמנות הלחימה היפנית המודרנית (גנדאי בודו) וספורט הלחימה ג'וקנדו (Jūkendō) (קאנג'י: 銃剣道, רומאג'י: Jūkendō, מילולית: "דרך כידון הרובה"). אמנות לחימה זו שואבת מקנדו ומסוג'וטסו אך עושה שימוש בכידוני רובה בהשראת טכניקות צרפתיות ללחימה בכידון מהמאה ה-19. חוקרים משערים שאמנות לחימה זו שאבה מתורת הלחימה שהובאה עם משלחות צבאיות צרפתיות ליפן בראשית תקופת מייג'י. שיטות לחימה אלו היו חלק מתוכנית הלימודים באקדמיה הצבאית של טויאמה בטוקיו ובאופן חלקי שולבו בתורת הלחימה אייקידו. בג'וקנדו מתאמנים עם "מוֹקוּג'וּ", העתק עץ של רובה עם כידון קהה במטרה לפגוע בשלושת אזורי המטרה העיקריים: הלב, הגרון והצד השמאלי התחתון של היריב. בג'וקנדו, כמו באמנויות לחימה יפניות אחרות, נהוג לתרגל קאטה.
לקריאה נוספת

Harriman, Bill The Bayonet (Weapon). Osprey Publishing (2021) ISBN 9781472845368
(2016) Stone, J.. A Proxemic Account of Bayonet Fighting. Journal of Strategic Studies, 39(7),pp 1023–1043
Logan Thompson. 	Daggers and Bayonets: A History Paladin Press, 1999 ISBN 1581600461
John Norris Fix Bayonets, Pen & Sword Military (2016) ISBN 9781473883772
Graham Priest, Socket Bayonets: A History and Collector's Guide, Amberley Publishing Limited, 2016 ISBN 1445649926
Squadron Leader R. A. L. Lidstone, Bloody Bayonets: The Complete Guide to Bayonet Fighting, Naval & Military Press, 2009 ISBN 1847348181
William Urban, Bayonets and Scimitars: Arms, Armies and Mercenaries 1700–1789, Frontline Books, 2013, ISBN 1473829712
Martin J. Brayley, Bayonets: An Illustrated History Chartwell Books, 2012, ISBN 078582930X
William H. Waldron, Elements of Trench Warfare: Bayonet Training: Mastering Combat Tactics: Unveiling the Secrets of Trench Warfare, Good Press, 2019
Claude Bera, Bernard Aubry, Bayonets of the First World War, Schiffer Publishing, Limited, 2013 ISBN 0764344595
Martina Sprague, Pike, Halberd, and Bayonet: Sharp Weapons in Near Modern and Modern Warfare, createSpace Independent Publishing Platform, 2013 ISBN 1492272779
Tobias Capwell, The World Encyclopedia of Knives, Daggers & Bayonets, World Publications, Incorporated (MA), 2010 ISBN 1572156287
ג'סמין מוגבלי

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1983 (בת 41) באד נויהיים, גרמניה המערבית 
 מידע כללי
 השכלה:  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
 עיסוק בעבר:  טייסת מסוקים, טייסת ניסוי
 תקופת השירות:  2017–הווה (כ־7 שנים)
 דרגה:  לוטננט משנה
 זמן שהייה בחלל:  199 ימים ו-4 שעות.
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  6 שעות ו-42 דקות
 משימות
 SpaceX Crew-7 
 עיטורים
 מדליית האוויר  מדליית הישגים  מדליית ציון לשבח 
 
ראיון של נאסה עם ג'סמין מוגבלי
מוגבלי עם  Bell AH-1Z Viper ב 2017
ג'סמין מוגבלי (באנגלית: Jasmin Moghbeli, נולדה ב-24 ביוני 1983) היא טייסת קרב, טייסת מסוקים, וטייסת ניסוי של הצי האמריקאי וטייסת חלל אמריקאית בנאס"א. היא בוגרת תואר ראשון מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטסט ותואר שני בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. מוגבלי היא אזרחית אמריקאית, ילידת גרמניה, בת להורים ממוצא כורדי-אירני.[דרוש מקור][מפני ש...] מוגבלי היא האדם הראשון ממוצא אירני שטס לחלל.
ראשית חיים

מוגבלי נולדה בשנת 1983 בבד נאוהיים, עיירה קטנה בדרום גרמניה להורים ממוצא כורדי-איראני. אמה פרשטה ואביה קאמי מוגבלי הם במקור מהעיר מהאבאד בצפון איראן. הם ברחו מאירן במהפיכה של 1979 לגרמניה, אך ב-1984 הגיעו לבאלדווין, ניו יורק, ארצות הברית. מוגבלי קיבלה אזרחות אמריקאית בכיתה ב'.
השכלה

מוגבלי בוגרת בית הספר התיכון באלדווין בניו יורק. יש לה תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וטכנולוגיית מידע מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בקיימברידג', ארצות הברית, ותואר שני באווירונאוטיקה בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי, קליפורניה. מוגבלי היא בוגרת בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי בפאטוקסנט ריבר, מרילנד. במהלך לימודיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטסט היא שיחקה בנבחרות הכדורעף והכדורסל.
קריירה צבאית

בשנת 2005 מוגבלי קיבלה דרגת לוטננט משנה ושימשה כקצינה בחיל הנחתים של ארצות הברית. לאחר שסיימה את הכשרתה כטייסת בקוונטיקו, וירג'יניה היא החלה לשרת בצי האמריקאי בשייטת בפנסקולה, פלורידה, שם הוכשרה כטייסת קרבית. היא קיבלה את כנפי הטייס שלה ב-2008 לאחר שהוכשרה להיות טייסת על מטוסי AH-1 קוברה ביחידה HMLA/T‑303.
החל מ-2008 שרתה ביחידה HMLA‑367 של חיל הנחתים האמריקאי, היא השתתפה בשני סבבים במלחמת אפגניסטן בין השנים 2009–2010. עם שובה מהשירות באפגניסטן היא צוותה ליחידה HMM‑163 בטייסת מיראמר בקליפורניה. לאחר מכן הועברה ליחידה HMLA‑367 איתה השתתפה בסבב השלישי שלה באפגניסטן ב-2012.
בעודה בשירות בחיל הנחתים האמריקאי, היא שרתה מעבר לים שלוש פעמים והשלימה 150 משימות לחימה קרביות.
ב-2012 החלה הכשרה כטייסת ניסוי בכיתה ה-144 של בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקאי. היא הפכה לטייסת ניסוי של מסוקי קוברה ביחידה VMX-1 בתחנת האווירית של חיל האוויר יומה, באריזונה. בתקופה זו החלה את לימודי התואר השני שלה.
כטייסת ניסוי היא הטיסה טיסות ניסוי שבחנו מערכות נשק שונות, מערכות הגנה יבשתיות, וציוד חומרה ותוכנה חדשני.
ב-2017 הצטרפה ליחידת הניסוי של חיל האוויר יומה VMX‑22 ושרתה בטייסת בדיקה והערכה מבצעית ימית, ועסקה בעיקר בניסויים של מסוקי קוברה.
עם סיום שירותה הצבאי ב-2017 היא צברה יותר מ-2,000 שעות טיסה וטסה ב-150 משימות קרב, על יותר מ-25 סוגי מטוסים ומסוקים, כולל שלושה סבבים מבצעיים כחלק ממלחמת אפגניסטן.
קריירה בנאס"א

ב-2017 מוגבלי הצטרפה לנאס"א לכיתה ה-22 והחלה הכשרה של שנתיים כטייסת חלל.
בינואר 2020 היא סיימה יחד עם עוד 13 אסטרונאוטים את מסלול ההכשרה. התמקדות לימודי החלל שלה הייתה בתחזוקת מערכות שונות בתחנת החלל, מתוך מטרה לטוס לתחנת החלל ובעתיד לטוס לירח, לאסטרואידים קרובים לכדור הארץ, ולבסוף למאדים.
מוגבלי היא חלק מתוכנית ארטמיס להנחתת אישה ראשונה על הירח ב-2025.
בשנת 2020 היא הצטרפה לצוות Crew-7 של SpaceX כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית. מדובר בשיתוף פעולה של נאס"א וחברת SpaceX.
ב-26 באוגוסט 2023, יחד עם שלושה אסטרונאוטים נוספים משלוש מדינות שונות, טסה מוגבלי לתחנת החלל הבינלאומית במשימה של נאס"א כמפקדת משימת SpaceX Crew-7. הטיסה המריאה בפאלקון 9 ממרכז החלל קנדי של נאס"א בפלורידה, ארצות הברית. זוהי טיסת החלל הראשונה שלה. היא אמורה לשוב לכדור הארץ בתחילת 2024. איתה המריאו אנדראס מוגנסן מדנמרק, סטושי פורוקאווה מיפן וקונסטנטין בוריסוב מרוסיה. הם הצטרפו למשלחת מס' 69 לתחנת החלל הבין-לאומית ואחרי סיום פעילותה עברו למשלחת מס' 70. במהלך פעילות המשלחת היא ביצעה פעילות חוץ רכבית. מוגבלי חזרה מחלל במרץ 2024.
פרסים והוקרה

מוגבלי קיבלה ארבע מדליות אוויר, מדליית ציון לשבח של חיל הים וחיל הנחתים, ושלוש מדליות הישגים של חיל הים והנחתים. היא זכתה גם בפרס הצי האמריקני לטייסת ניסוי כיתה 144 מצטיינת שלב II ובפרס הסטודנטית המצטיינת על שם ויליאם מק'קול בתור בוגרת הכבוד של כיתה 144 של בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר של ארצות הברית.
חיים אישיים

מוגבלי נשואה לסם ולד, מסן אנטוניו, טקסס. הם הורים לתאומות זלדה ואסטל. בעלה הוא יהודי והם חוגגים גם את חג המולד וגם את חנוכה. בדצמבר 2023 שלחה סרטון לכבוד חנוכה מתחנת החלל הבינלאומית.
בראיון לניו יורקר סיפרה כי חלמה להיות אסטרונאוטית מאז היותה ילדה.
מוגבלי הביעה תמיכה במאבק לזכרה של מהסא אמיני.
הערות שוליים

↑  Condé Nast, Jasmin Moghbeli, Badass Astronaut, The New Yorker, ‏2017-07-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  Iranian-American Astronaut Selected To Travel To Space Station, Iran International (באנגלית)
↑  Astronaut Jasmin Moghbeli | NASA, web.archive.org, ‏2020-12-10
↑  אליסף קוסמן, ‏דור המאדים? נאס"א חושפת קבוצה של 12 אסטרונאוטים חדשים, באתר "הידען", 7 ביוני 2017
↑  אליסף קוסמן, הידען, ה-12 שנבחרו מתוך 18,300: האסטרונאוטים החדשים של נאס"א, באתר ynet, 8 ביוני 2017
↑  Meet Jasmin Moghbeli, a Marine helicopter pilot and mom of twins who is leading a crew to the space station - CBS News, www.cbsnews.com, ‏2023-08-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  NASA astronaut Jasmin Moghbeli shares creative way to mark Hanukkah in space, ABC7 Los Angeles, ‏2023-12-09 (באנגלית)
צוות נאס"א כיתת 2017, תמונה מ-2019, מוגבלי במרכז התמונה
קרב וולנובאחה

קרב וולנובאחה או הקרב על וולנובאחה היה עימות צבאי בין כוחות המיליציה של הרפובליקה העממית של דונצק, בסיוע כוחות הפדרציה הרוסית, לבין צבא אוקראינה, שנערך בין 25 בפברואר ל-12 במרץ 2022, כחלק מהמתקפה על מזרח אוקראינה במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה. הקרב ניטש סביב השליטה בעיר הקטנה וולנובאחה בחלק הדרומי של מחוז דונצק.
לאחר יותר משבועיים של קרבות קשים, במהלכן נהרסו חלק גדול מהמבנים בעיר, השלימו הבדלנים הפרו-רוסים את כיבוש העיר, וכתוצאה מכך השתלטו על מחוז המשנה וולנובאחה, שהעיר שימשה כמרכזו המינהלי. כיבוש מחוז המשנה וולנובאחה הביא להרחבת טבעת הכיתור סביב העיר מריופול, שנמצאה תחת מצור רוסי כבר מראשית חודש מרץ.
הקרב

ב-25 בפברואר, היום השני לפלישה הרוסית לאוקראינה, הפגיזו כוחות רוסים את וולנובאחה ופגעו באזורים אזרחיים. הגרדיאן כתב שההפצצה הרוסית על וולנובאחה דמתה לטקטיקות שרוסיה השתמשה בהן בעבר על מטרות אזרחיות בסוריה. פקידים אוקראינים דיווחו כי וולנובאחה הייתה על סף משבר הומניטרי עד 28 בפברואר, וכמעט נהרסה עד 1 במרץ, כאשר כמעט 90% מהבניינים שלה ניזוקים או נהרסו. העיר נותקה גם ממזון, מים וחשמל. בעקבות ההפצצה, גופות הונחו ללא איסוף ברחובות, על פי חבר הפרלמנט המקומי דמיטרו לובינץ.
עד 1 במרץ, כמעט 500 אזרחים פונו מוולנובאחה על ידי השלטונות האוקראינים. ב-7 במרץ, הכוחות האוקראינים והרוסים הסכימו להקמת מסדרון הומניטרי מפורז דרך וולנובאחה והעיר הסמוכה מריופול, שהייתה במצור מאז 24 בפברואר, על מנת לפנות אזרחים משתי הערים; עם זאת, כוחות רוסים הפרו לכאורה את אזור הפירוז. הערים וולנובאחה ומריופול כותרו על ידי הכוחות הרוסיים.
ב-11 במרץ, משרד ההגנה הרוסי הצהיר כי כוחות הרפובליקה העממית של דונצק כבשו את וולנובאחה. סרטונים שפורסמו מאוחר יותר ברשתות החברתיות הראו חיילים וכלי רכב רוסים המוצבים בעיר, וכן טנקים אוקראינים נטושים.
ב-12 במרץ, פבלו קירילנקו, מושל מחוז דונצק, הצהיר כי הכוחות הרוסיים השמידו לחלוטין את וולנובאחה וכי העיר "הפסיקה למעשה להתקיים", אך הלחימה נמשכה. סוכנות הידיעות AP אישרה כי העיר נכבשה על ידי בדלנים פרו-רוסים וחלק ניכר ממנה הושמד בלחימה.
ב-13 במרץ נחנך מחדש קו האוטובוס מוולנובוחה לדונצק והשלטון החדש מטעם הרפובליקה העממית של דונצק החל בפעולות השיקום של העיר.
הערות שוליים

↑  Trofimov, Yaroslav (2022-03-05). "Ukraine, Russia Agreement on Evacuating Mariupol Civilians Collapses". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-05-29.
1 2  ‘90% of houses are damaged’: Russia’s Syria-honed tactics lay waste Ukraine towns, the Guardian, ‏4 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  Head of Donetsk Regional State Administration: Volnovakha almost destroyed, Interfax-Ukraine (באנגלית)
↑  Russian invasion update: Volnovakha town on verge of humanitarian catastrophe, www.ukrinform.net (באנגלית)
↑  ‘Nowhere to go and nowhere to go back to’: Life under fire in Ukraine, the Guardian, ‏6 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  Deutsche Welle (www.dw.com), Mariupol and Volnovakha: Besieged cities appeal for help, DW.COM (באנגלית)
↑  Almost 500 people evacuated from Volnovakha to safe place, www.ukrinform.net (באנגלית)
↑  Russia announces temporary ceasefire in two Ukrainian cities, The Independent, ‏7 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  רק 400 הספיקו לברוח מהעיר הנצורה: "הרוסים מפגיזים ללא רחמים", באתר ynet, 5 במרץ 2022
↑  Reuters (2022-03-11). "Russian-backed separatists capture Ukraine's Volnovakha - RIA". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-05-28.
↑  Aditi Sangal, Adrienne Vogt, Meg Wagner, Melissa Macaya, Julia Hollingsworth, Jessie Yeung, Adam Renton, Jeevan Ravindran and Jason Kurtz, Evidence indicates Volnovakha in eastern Ukraine has fallen to Russian-backed forces, CNN, ‏11 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  Reuters (2022-03-12). "Eastern Ukrainian town of Volnovakha destroyed after Russia invasion, local governor says". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-05-28.
↑  Kyiv, Richard Spencer. "Putin wipes out entire Ukrainian city of Volnovakha" (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2022-05-28.
↑  Heavy fighting leaves much of Volnovakha in ruins, euronews, ‏12 במרץ 2022 (באנגלית)
קרב איזיום

קרב איזיום היה קרב בין צבאות רוסיה ואוקראינה, שנערך במרץ 2022 סביב השליטה בעיר איזיום במחוז חרקוב. הקרב נערך במסגרת המתקפה על מזרח אוקראינה, שהייתה אחת החזיתות של הפלישה הרוסית לאוקראינה. העיר איזיום שולטת על צומת דרכים חשוב, וכיבושה היה מאפשר לצבא הרוסי להמשיך לפתח את המתקפה שלו ממחוז חרקוב לכיוון דרום, במטרה לאגף מצפון את ריכוז הכוחות האוקראיניים המגינים על מחוזות לוהנסק ודונצק, ולכתר אותם בשיתוף פעולה עם כוחות רוסיים, שיתקפו לכיוון צפון-מערב ממחוז דונצק. הכוחות הרוסיים, שניסו לכבוש את העיר, ניתקלו בהתנגדות עזה של הצבא האוקראיני, והצליחו להשלים את ההשתלטות עליה רק לאחר כחודש של לחימה קשה.
מתקפת נגד אוקראינית גרמה לנסיגה רוסית ב-10 בספטמבר 2022.
פאייה

ערך זה עוסק במנת אורז מהמטבח הספרדי. אם התכוונתם לכדורגלן הצרפתי, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנת אורז 
 מטבח:  Valencian cuisine 
 מוצא:  ספרד 
 מרכיבים עיקריים:  rice as food, מלח שולחן, עגבנייה, שעועית לימה, שעועית ירוקה, תרנגול הבית, rabbit meat, שמן זית, זעפרן 
 
פאייה ולנסיאנית
פאייה פירות ים
פָּאֶ֫יָה (ספרדית: Paella) היא מנת אורז, במקור מחבל ולנסיה שבספרד, שאוכלים במיוחד בימי ראשון ובחגיגת הפאלס. ישנן גרסאות רבות למנה זו, עם מרכיבים שונים. מקור השם "פאייה" הוא בוולנסית, שם משמעו "מחבת". אולם המנה הפכה כה פופולרית עד שבספרדית המלה "פאייה" הפכה שם נרדף למחבת.
לפאייה בדרך כלל מוסיפים ירקות, בשר ופירות ים. שלושת המרכיבים העיקריים של המנה הם אורז, זעפרן ושמן זית.
במסעדות ספרדיות, אף כי הפאייה רשומה בתפריט, לפעמים ניתן לקבלה רק ביום ראשון, או שדרושה לפחות שעה להכנתה.
ספיידרמן: אין דרך הביתה
הפקה > קדם הפקה וליהוק

באפריל 2020, סוני דחתה את תאריך עלייתו של הסרט לאקרנים ל-5 בנובמבר 2021 בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. ביוני 2020, מריסה טומיי אישרה שהיא תשוב לגלם את דמותה של מי פארקר, במקביל לאישור שוואטס ישוב לביים את הסרט. טומיי ציינה שהיא שעבודתה של מיי כפעילה קהילתית תוצג בסרט. חודש לאחר מכן, הולנד חשף שהפקת הסרט עתידה להתחיל בסוף שנת 2020 ולהסתיים בפברואר 2021, סרטי סוני דחתה שוב את תאריך עלייתו של הסרט לאקרנים ל-17 בדצמבר 2021, ואושר שטוני רוולורי ישוב לגלם את דמותו של פלאש תומפסון.
בתחילת אוקטובר, אושר שג'ייקוב בטלון ובנדיקט קמברבאץ' עתידים לשוב לגלם את דמויותיהם של נד לידס וד"ר סטיבן סטריינג', בהתאמה, ודווח על כך שג'יימי פוקס עתיד לשוב לגלם את דמותו של אלקטרו מהסרט "ספיידרמן המופלא 2" של סרטי סוני וסרטי קולומביה. הכתב ריצ'רד ניובי מ"הוליווד ריפורטר" כתב על התאוריות לפיהן הסרט מנסה ליצור את "יקום העכביש" בלייב אקשן, לאחר העיבוד האמינטיבי "ממד העכביש" מ-2018, עם היוודע דבר ליהוקו של פוקס. ניובי חש שליהוקו של פוקס הוא טעות, ושעם ליהוקו של קמברבאץ', הסרט עתיד לשאוב השראה מקשתות העלילה "עוד יום אחד" ו"רגע אחד בזמן", בהם נעשה שימוש בקסם על מנת למנוע מזהותו הסודית של פארקר להיחשף. ניובי ציין ששתי הדמויות יכולות "להניח את הבסיס לאירוע 'ממד העכביש' בסופו של דבר, אבל משהו אומר לי שאנחנו מקדימים את עצמנו קצת ו... הסרט יהיה משהו יותר מכיל, אם כי לא פחות מרהיב."
ב-8 בדצמבר 2020, אושר שאלפרד מולינה ישוב לגלם את דמותו של דוקטור אוקטופוס מהסרט "ספיידרמן 2". במקביל, דווח על ידי מגזין "Collider" שאנדרו גארפילד וקירסטן דנסט ישובו לגלם את דמויותיהם של פיטר פארקר ומרי ג'יין ווטסון; ושטובי מגווייר ואמה סטון נמצאים בתהליכי משא ומתן על גילום דמויותיהם של פיטר פארקר וגוון סטייסי מהעיבודים הקודמים של ספיידרמן בקולנוע. מקמילן גרים מ"הוליווד ריפורטר" השווה את "יקום העכביש" לאירוע הקומיקס של DC, "המשבר בעולמות האינסופיים", וציין שמדובר "בסיפור עלילתי רב-גוני שמציע למארוול את ההזדמנות לסגור מספר קצוות רופפים תוך תכנון עתיד היקום הקולנועי שלה, ולהגשים כמה מחלומותיהם של המעריצים תוך כדי התהליך". מקמילן התייחס גם לחוזה בין אולפני מארוול לסרטי סוני כשהציע אפשרות כי הסרט יכול לשמש בשביל להפריד את דמותו של ספיידרמן מהיקום הקולנועי של מארוול. באתר "/Film", הובע החשש שהסרט הופך להיות להיות "צפוף מדי", בעוד שב"וראייטי" ציינו כי הדיווחים הללו לא אושרו ולכן קיימת אי ודאות אם השחקנים המקוריים יופיעו בתפקיד גדול יותר מאשר הופעת אורח. זמן קצר לאחר מכן, הולנד הכחיש כי מגווייר וגרפילד יופיעו בסרט, בעוד פייגי אישר שלסרט יהיה קשר ל"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף. בינואר 2021, פייגי ציין כי על אף שרבים מכנים את שם הסרט כ"ספיידרמן 3", באולפני מארוול בוחרים להתייחס לשם הסרט כ"השיבה הביתה 3" עד לחשיפת שם הסרט. במקביל, דווח על כך שצ'ארלי קוקס, שגילם את דמותו של מאט מרדוק / דרדוויל בסדרה המקורית של נטפליקס, "דרדוויל", ביקר על סט הצילומים לצורך צילום מספר סצנות. חודש לאחר מכן, הולנד תיאר את הפקת הסרט כהפקת "הסרט גיבורי-העל השאפתני ביותר עד כה".
ב-23 בפברואר 2021, נחשף כי שם הסרט הרשמי יהיה "Spider-Man: No Way Home" (בתרגום מילולי: "ספיידרמן: אין דרך הביתה").
הפקה > צילומים

צילומי היחידה השנייה התקיימו בין התאריכים 14–16 באוקטובר 2020 בניו יורק. מטרת הצילומים הייתה לצלם לוחות אפקטים חזותיים ושוטים מכוננים. הצילומים התקיימו בשכונות אסטוריה, סאניסייד ולונג איילנד סיטי בקווינס. ב-23 באוקטובר 2020, הצילומים התקיימו בגריניץ' וילג' במנהטן.
ב-25 באוקטובר 2020, צילומי הסרט התקיימו באטלנטה, שם הולנד, בטלון וזנדאיה החלו את צילומי הסצנות שלהם, לאחר שהולנד סיים לצלם את הסרט "מחוץ למפה" יומיים קודם. צילומי הסרט התקיימו באולפני טרילית', שם ננקטו אמצעי בטיחות מחמירים על מנת למנוע הידבקות במגפת הקורונה. במטרה למעט את האינטראקציות בין אנשי צוות ההפקה לצוות השחקנים במהלך המגפה ולמנוע השבתות נוספות, דווח על כך שהפקת הסרט תעשה שימוש ב"טכנולוגיה חדשה וחדשנית" שתסרוק שחקנים אל תוך מערכת אפקטים חזותית שתוכל להחיל איפור ותלבושות על שחקנים בתהליך גמר ההפקה. על מלאכת הצילומים, אמון הצלם שיימוס מקגרווי, שצילם גם את הסרט "הנוקמים". במקור, צילומי הסרט התעתדו להתחיל ביולי 2020, אך הם נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
בסוף נובמבר, קמברבאץ' החל לצלם את הסצנות בסרט בהן הוא משתתף לפני תחילת הצילומים של "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף", שהחלו באותו החודש בלונדון. הצילומים עתידים להתקיים בבית הספר "פרדריק דאגלס" בין התאריכים 22–24 בינואר 2021 ובתיכון "הנרי וו. גריידי" בין התאריכים 19–21 במרץ 2021. מערכת בתי הספר הציבוריים באטלנטה הפסיקה להתיר בניינים ברובע לשימוש כסטים לצילומים בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, אך נתנה להפקת הסרט היתר חריג מכיוון ששני המיקומים שימשו בעבר כסטים בספיידרמן: השיבה הביתה. תמונות שהודלפו מסט הצילומים באטלנטה הצביעו על כך שעלילת הסרט תתרחש בעונת חג המולד. הצילומים התקיימו גם בלוס אנג'לס ובאיסלנד והסתיימו ב-26 מרץ 2021.