stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרעה מונץ'

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1967 (בן 56) קווינס, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Troy Donald Jamerson 
 שם במה:  Pharoahe Monch 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  התיכון לאומנויות ועיצוב במנהטן 
 סוגה:  היפ הופ
 חברת תקליטים:  הוליווד רקורדס/Priority Records Rawkus Records/SRC Records Duck Down Records/W.A.R. Media, LLC
 שיתופי פעולה בולטים:  Organized Konfusion, Hilltop Hoods, Busta Rhymes, Adam F, Shabaam Sahdeeq, The HRSMN, Talib Kweli, Common, Mos Def, Kanye West, Erykah Badu, Mr. Porter, Styles P, Nate Dogg, Showtyme, Royce da 5'9", Canibus, Ras Kass
 www.pharoahe.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טרוי דונלד ג'ימרסון (באנגלית: Troy Donald Jamerson; נולד ב-31 באוקטובר 1972), ידוע גם בשם הבמה פרעה מונץ' (Pharoahe Monch), הוא ראפר אמריקאי. ידוע בעיקר בשל הליריקה וההגשה המורכבת שלו.
ביוגרפיה

מקור כינויו של ג'ימרסון הוא בובת הקוף מונצ'יצ'י. אחרי שעשה תספורת מוזרה שדומה ל"שימפנזה", בנות מהכיתה של מונץ' בתיכון לעיצוב ולאומנות שבניו יורק, התחילו לקרוא לו "מונצ'יצ'י", שיותר מאוחר זה קוצר ל"מונץ'". הוא אימץ את ה"פרעה" לאחר שפגש את Prince Po, עמיתו לצמד הראפ אורגניזד קונפיוז'ן.
ביוגרפיה > 1997 – 2003

מונץ' הוציא שלושה אלבומים עם אורגניזד קונפיוז'ן. הם זכו לביקורות חיוביות מצד המבקרים, אך לא זכו לאותה הצלחה במכירות. בשל ההצלחה המועטה במכירות הצמד החליט להתפרק לאחר שהוציאו את אלבומם האחרון, The Equinox, בשנת 1997.
לאחר התפרקות השותפות חתם מונץ' בחברת התקלטים העצמאית Rawkus Records. לאחר שהתארח באלבומים רבים, מונץ' הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Internal Affairs, בשנת 1999. הסינגל הראשון באלבום, "Simon Says", הגיע למקום ה-97 במצעד בילבורד הוט 100. הסינגל הופיע בפסקול הסרטים "המלאכיות של צ'ארלי" ו"חדר לחץ", שהוקרנו בשנת 2000. למרות ההצלחה של הסינגל, הסינגל עורר מחלוקת כשמונץ' סימפל את ההוק של השיר Gojira Tai Mosura של המלחין Akira Ifukube. השימוש הלא ברור בסימפול גרם להפסקה בהפצת האלבום.
ב-2000 התארח יחד עם נייט דוג בשיר "Oh No" של הראפר מוס דף, מאלבום קומפלציה הרביעי של הלייבל Lyricist Lounge 2 ,Rawkus Records. ב-2001 הוא שחרר את השיר "Fuck You" לפסקול של הסרט "יום אימונים מסוכן" ועשה את שיר הנושא של המשחק Madden NFL 2002. ב-2003 פרעה שחרר את הסינגל האחרון בחברת ההקלטות Agent Orange" ,Rawkus Records".
ביוגרפיה > 2004 – היום

מונץ' חתם בחברת ההקלטות Street Records Corporation, שבה חתומים וו טאנג קלאן, דוד באנר ו-Terror Squad. ביוני 2007 מונץ' שחרר את אלבומו השני, Desire. הסינגל "Push" ששוחרר יחד עם הבי סייד שלו "Let's Go", הופק על ידי פרעה מונץ'. הקליפ של הסינגל והסינגל שוחררו בסוף ספטמבר 2006. בפברואר 2007 מונץ' שחרר את הקליפ השני מהאלבום "When the Gun Draws" בפסטיבל המוזיקה שבברוקלין. הקליפ האחרון מהאלבום נעשה לשיר "Desire", שצולם בניו זילנד.
ב-9 ביולי 2010, פרעה מונץ' שחרר את הסינגל הראשון מהאלבום (W.A.R. (We Are Renegades, שנקרא "Shine". הסינגל הופק על ידי דיאמונד די וכלל קולות רקע של מלה מצ'ינקו. במרץ ב-2011 מונץ' שחרר את אלבומו השלישי, (W.A.R. (We Are Renegades, שבו התארחו האומנים: רויס דה "9'5, אימורטל טכניק, מיסטר פורטר ואומנים נוספים.
ב-2011, פרעה מונץ' שפט בתוכנית Ultimate MC, יחד עם רויס דה "9'5, שון פריס, Planet Asia ו-Organik.
דיסקוגרפיה > מיני אלבום

2013 - (P.T.S.D. (Post Traumatic Stress Disorder
דיסקוגרפיה > מיקסטייפ

2006 - The Awakening
קארל דייוויד אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1905 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  11 בינואר 1991 (בגיל 85) סן מרינו, קליפורניה, ארצות הברית
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  John H. Francis Polytechnic High School 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם ב' סמיית', רוברט מיליקן 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 תלמידי דוקטורט:  Carl A. Rouse, Seth Neddermeyer, דונלד גלייזר 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1936)  מדליית אליוט קרסון (1937)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  Elvira Lorena Bergman 
 תרומות עיקריות
 מגלה הפוזיטרון
 
קארל דייוויד אנדרסון (באנגלית: Carl David Anderson‏; 3 בספטמבר 1905 – 11 בינואר 1991) היה פיזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל כך שגילה את הפוזיטרון, הישג שזיכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1936.
ביוגרפיה

אנדרסון נולד בניו יורק כבן למהגרים משוודיה. הוא למד פיזיקה והנדסה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, סיים תואר שני בשנת 1927, ותואר דוקטור בשנת 1930. תחת פיקוחו של רוברט מיליקן, הוא החל לחקור קרניים קוסמיות, ובמהלך אחד מהמחקרים נתקל בעקבות לא צפויות בתצלומים מתא הערפל שלו, אותם הוא פירש נכונה כעקבות שנוצרו על ידי חלקיק בעל מסה זהה לזו של האלקטרון, אך בעל מטען חשמלי מנוגד. התגלית, שהוכרזה בשנת 1932 ולאחר מכן אוששה על ידי אחרים, נתנה תוקף לחיזוי התאורטי של פול דיראק על קיומו של הפוזיטרון. אנדרסון השיג את ההוכחה הראשונה לכך שפוזיטרונים קיימים על ידי כך שירה קרני גאמא שהופקו מקרביד של תוריום לעבר חומרים אחרים. התוצאה הייתה יצירה של זוגות אלקטרון-פוזיטרון. עבור פועלו, אנדרסון קיבל את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1936, כאשר באותה שנה זכה גם ויקטור פרנץ הס, על גילוי הקרינה הקוסמית.
עוד בשנת 1936, אנדרסון ותלמידו, סת' נידרמייר, גילו את המיואון (או "מו-מסון", כפי שהוא נקרא במשך שנים רבות), חלקיק תת-אטומי השוקל פי 207 ממשקל האלקטרון. בתחילה, אנדרסון ונידרמייר האמינו שמצאו פאיון, חלקיק שהידקי יוקאווה הניח את קיומו בתאוריית הכוח הגרעיני החזק שלו. כאשר התברר שאנדרסון לא צפה בפיאון, הפיזיקאי התאורטי איזידור אייזק רבי, היה נבוך בשאלה כיצד התגלית המפתיעה תוכל להתאים לאיזשהו מודל לוגי של פיזיקת החלקיקים, והוא שאל "מי הזמין את זה?". המיואון היה הראשון מבין רשימה ארוכה של חלקיקים תת-אטומיים שגילויים בלבל תאורטיקנים, שלא הצליחו לשייך את החלקיקים לתאוריות שלהם. ויליס לם טען שהוא שמע בשלב מסוים את האמרה "שאדם שגילה חלקיק יסוד קיבל פרס נובל, אבל תגלית שכזו צריכה לעלות לו היום בקנס של 10,000 דולר".
קארל אנדרסון בילה את כל הקריירה שלו בקאלטק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא ערך מחקר בטילים. הוא נפטר ב-11 בינואר 1991, ונקבר בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
קאקאו

ערך זה עוסק בכדורגלן. אם התכוונתם לאבקה, ראו .
קלודמיר ג'רונימו בארטו (בפורטוגזית: Claudemir Jerônimo Barretto; נולד ב-27 במרץ 1981 במוגי דאס קרוזס, סאו פאולו, ברזיל) הידוע בשם קאקאו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי-גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. בעבר שיחק בשטוטגרט ובנבחרת גרמניה. קאקאו נחשב בשיאו לאחד החלוצים הטובים בכדורגל הגרמני.
נבחרת לאומית

בפברואר 2009 קיבל קאקאו אזרחות גרמנית מתוקף היותו תושב המדינה זה חמש שנים וכמעט מיד זומן על ידי יואכים לב לסגל נבחרת גרמניה למשחקי הידידות נגד סין ואיחוד האמירויות הערביות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק מול סין, כאשר החליף את מריו גומז 27 דקות לסיום המשחק. ארבעה ימים לאחר מכן שוב נכנס כמחליף ואף בישל למריו גומז את השערים השלישי והחמישי של גרמניה בניצחון 2-7 על איחוד האמירויות.‏
קאקאו נכלל בסגל הסופי של גרמניה למונדיאל 2010 ואף כבש את שעריו הראשונים בנבחרת, כאשר הבקיע צמד במשחק ההכנה נגד מלטה, שבו ניצחה הנבחרת 0-3. שבועיים לאחר מכן הבקיע שוב, הפעם בניצחון 0-3 על הונגריה. הוא המשיך ביכולת המצוינת גם במשחק הפתיחה של המונדיאל, כאשר פחות משתי דקות לאחר שנכנס כמחליף למירוסלב קלוזה כבש את השער הרביעי של גרמניה בניצחון 0-4 על אוסטרליה.
הערות שוליים

↑  כתבה באתר הרשמי של שטוטגרט
↑  סיכום משחק הידידות בין סין לגרמניה באתר המגזין Kicker
↑  סיכום משחק הידידות בין איחוד האמירויות לגרמניה באתר המגזין Kicker
↑  כתבה באתר ערוץ הספורט
↑  סטטיסטיקה של המשחק בין גרמניה לאוסטרליה באתר פיפ"א
| נבחרת גרמניה – מונדיאל 2010 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 נוייר •  2 ינסן •  3 פרידריך •  4 אאוגו •  5 טשצ'י •  6 ח'דירה •  7 שוויינשטייגר •  8 אוזיל •  9 קיסלינג •  10 פודולסקי •   11 קלוזה •  12 ויזה • 13 מילר •  14 באדשטובר • 15 טרוחובסקי • 16 לאם • 17 מרטסאקר • 18 קרוס • 19 קאקאו • 20 בואטנג • 21 מרין • 22 בוט • 23 גומז • מאמן: לב |  1 נוייר •  2 ינסן •  3 פרידריך •  4 אאוגו •  5 טשצ'י •  6 ח'דירה •  7 שוויינשטייגר •  8 אוזיל •  9 קיסלינג •  10 פודולסקי •   11 קלוזה •  12 ויזה • 13 מילר •  14 באדשטובר • 15 טרוחובסקי • 16 לאם • 17 מרטסאקר • 18 קרוס • 19 קאקאו • 20 בואטנג • 21 מרין • 22 בוט • 23 גומז • מאמן: לב | גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132800640  VIAF: 72563837   WorldCat (עם VIAF): 72563837
קורקן אלמשאה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 במאי 1907 בארדיזאג, כיום בחצ'ד'יק, טורקיה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  14 בדצמבר 1947 (בגיל 40) דטרויט, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה, איטליה, צרפת, טורקיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מילאנו 
 שפה מועדפת:  טורקית 
 
קוּרְקֶן אָלֶמְשָאה בארמנית: Գուրգեն Ալեմշահ באיטלקית: Kurken M. Alemshah ‏ 22 במאי 1907 - 14 בדצמבר 1947) היה מנצח ומלחין ארמני שנפלט בילדותו  לאיטליה.
חייו

אלמשאן נולד בבארדיזאג (כיום בחצ'ג'יק) סמוך לאיזמיר, טורקיה. הוא החל את לימודיו בעיר הולדתו, אבל עקב רצח העם הארמני ב-1915 שלחו אותו הוריו לאיטליה, שם המשיך בלימודים בבית הספר הארמני מוראט-רפאליאן בוונציה. ב-1923, כשמוריו עמדו על כשרונותיו המוזיקליים המרשימים, רשמו אותו ללימודי מוזיקה בקונסרבטוריון של מילאנו.
לאחר סיום לימודיו, הצטרף אלמשאן לסגל המורים של הסניף הפריזאי של בית הספר מוראט-ראפאליאן, שם ארגן את מקהלת גילייה, שהופיעה לא רק בפריז, אלא גם בוונציה, שם ניצח על המקהלה בתוכנית קומיטאס ורדאפט בכיכר סן מרקו. אלמשאה הביא את השיר הארמני לכלל אוהבי המוזיקה: הוא הציג את האופרה ההיתולית הפופולרית של צ'וחג'יאן  ‏ "Leblebidji Hor-Hor Agha" ("מוכר החומוס") ואת "Haygagan harsanik" ("החתונה הארמנית"), יצירה שהורכבה משילוב של נעימות מאת אלמשאה עצמו עם שירים פופולריים. ב-1937 קיבלה "החתונה הארמנית" פרס שני בתחרות בינלאומית, שבה השתתפו עשרים ארצות.
במקביל ניצח אלמשאה על מקהלת אלאקייאז במספר אירועים, תחילה לציון ייסוד השלטון הסובייטי בארמניה,, ואחר למגבית לפעולות ההצלה במלחמה הארמנית. בשנת 1939 התמנה אלמשאה למנצח מקהלת סיפאן-קומיטאס. הוא ניצח על האופרה של ארמן טיגרניאן "אנוש" וביצע את הליטורגיה של הכנסייה הארמנית בכמה קתדרלות צרפתיות.
בסתיו 1947 ביקר אלמשאה בארצות הברית לסדרת הופעות. באוקטובר ניצח על קונצרט בבית עיריית ניו יורק, שהוקדש למוזיקה ארמנית, תזמורתית וכוראלית. ב-14 בדצמבר 1947 הלך לעולמו בדטרויט מהתקף לב, יום לפני שהיה אמור להופיע בעיר.
אלמשאה שר בקול ייחודי. המוזיקה שלו מציגה מלודיות זורמות ואלגנטיות, עידון ושלוות-נפש. החוש שלו לאווירה פואטית - ומלאכת המחשבת שלו בהעברתה למאזינים - היו ייחודיים והקנו לשיריו מרקם מוזיקלי נדיר ועוצמה רגשית.
מספר פרטיטורות שלו יצאו לאוור בפריז ב-1947 וכתבי היד שלו שמורים במוזיאון שארנטס לספרות ולאמנויות בארמניה. יצא לאור תקליטור של מכלול שירי הסולו של אלמשאה, בביצוע אליזבט פליבאנייאן, וכמה מיצירותיו הכוראליות בביצוע המקהלה הקאמרית קומיטאס.
הערות שוליים

↑  [
http://www.gomidas.org/events/RevisitingArmenianBardizag.htm Lost Communities ביקור בבארדיזאג הארמנית, קהילות אבודות]
↑  Chorale Sipan Komitas - Choeur Mixte Arménien de Paris מקהלת סיפאן-קומיטאס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14007530q (data)  ISNI: 0000 0003 5450 512X  LCCN: no2017016198  MusicBrainz: 60cd0c42-c433-4abb-a1a6-391a782f906a  VIAF: 39573834   WorldCat (עם VIAF): 39573834
פרנסיסקו אראמבורו

פרנסיסקו אראמבורו (בפורטוגזית: Francisco Aramburu;‏ 7 בינואר 1922 – 1 באוקטובר 1997) שהיה ידוע בכינויו "צ'יקו" (קיצור של השם פרנסיסקו), היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

צ'יקו החל את הקריירה בשנת 1939 כשהוא בן 17 במועדון פרו קאריל שמעיר הולדתו. שנה לאחר מכן ועבר לבירת המדינה פורטו אלגרה שם ניתנה לו האפשרות להציג את כישוריו במדי גרמיו. גם איתה נשאר צ'יקו לשנה אחת בלבד ובשנת 1942 עקב אחר ההצעה של המועדון ואסקו דה גאמה. המאמן האורוגוואי אונדינו ויירה, שלפני כן זכה באליפויות עם נסיונל האורוגוואית וריבר פלייט הארגנטינאית, הצטרף באותו הזמן לאמן את ואסקו.
תחת המאמן החדש זכו ואסקו באליפות ריו דה ז'ניירו השישית בהיסטוריה שלה ב-1945, אחת שהגיעה כשהם בלתי מנוצחים. עם הקבוצה שכונתה אז "Victory Express" (ניצחון אקספרס) צ'יקו זכה ב-5 תוארי אליפות המדינה והיה חלק מההתקפה החזקה שלה שכללה את השחקנים אדמיר וז'איר דה רוסה פינטו. צ'יקו אז כבר היה ידוע כאתלט, מהיר, בעל דריבל בשתי הרגליים ועם בעיטות חדות.
ביוגרפיה > נבחרת ברזיל

צ'יקו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל בדצמבר 1945 נגד ארגנטינה בסאו פאולו, במסגרת סדרת משחקי גביע רוקה. באותו משחק הפסידו להם 
 4–3 אך כמה ימים לאחר מכן הביסו אותם 2–6 באצטדיון סאו ז'נואריו, כשצ'יקו אחד הכובשים. ברזיל זכתה בתואר עם ניצחון 1–3 באותו אצטדיון.
במונדיאל 1950 צ'יקו שיחק בארבעה משחקים וגם כבש את אותה כמות של שערים. באסון ה"מרקנאסו" בו ברזיל הפסידה 2–1 לאורוגוואי, הפסד שמנע ממנה זכייה ראשונה במונדיאל, גם כן שותף. צ'יקו זכה בסיום הטורניר בנעל הארד לצד השחקנים אלסידס גיג'ה, טלמו סארה ואסטניסלאו באזורה.
תארים

אליפות ריו דה ז'ניירו (5): 1945, 1947, 1949, 1950, 1952
אליפות דרום אמריקה לאלופות: 1948
סגנית גביע העולם: 1950
סגנית קופה אמריקה: 1946
גביע רוקה: 1945
נעל הארד בגביע העולם: 1950
IFFHS השחקן הברזילאי של המאה ה-20 (מקום 15)
IFFHS השחקן הדרום אמריקאי של המאה ה-20 (מקום 19)
היכל התהילה הברזילאי בכדורגל
פרעה (בימי יוסף)

וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו: חֲלוֹם חָלַמְנוּ, וּפֹתֵר אֵין אֹתוֹ. וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם יוֹסֵף: הֲלוֹא לֵאלֹהִים פִּתְרֹנִים; סַפְּרוּ נָא לִי.

— ספר בראשית, פרק מ', פסוק ח'
 יוסף פותר החלומות במצרים, בציור מאת פטר פון קורנליוס משנת 1816 לערך. מוצג בגלריה הלאומית הישנה בברלין
פַּרְעֹה הוא דמות מקראית, פרעה מלך מצרים, שמלך בתקופת ירידתם של יוסף ואחיו למצרים.
הוא הכיר את יוסף לאחר שפתר את חלומותיו, ומינה אותו לתפקיד המשנה למלך.
יש אומרים שהוא אותו פרעה אשר שיעבד את בני ישראל.
הכרותו עם יוסף

יוסף שהיה בנו האהוב של יעקב, נמכר לפוטיפר שר הטבחים במצרים והפך לראש ביתו. אולם, בעקבות עלילה שטפלה אשת פוטיפר עליו, הוא הושלך לבית האסורים.
הוא נשא חן בעיני שר בית הסוהר, שמינה אותו לשרת את שר האופים ושר המשקים, שנכלאו בשל רשלנות בהכנת מאכלי המלך. כאשר שניהם חלמו חלומות מוזרים, פתר להם יוסף את החלומות: שר האופים ייתלה, ואילו שר המשקים יקבל חנינה וישוב למשרתו, יוסף צדק בפתרונו ושר האופים נתלה, ושר המשקים חזר לשרת את פרעה. יוסף ביקש משר המשקים לזכור לו חסד ולשחררו מבית האסורים, אך שר המשקים שכח את יוסף.
לאחר שנתיים, פרעה חלם שני חלומות:
וַיְהִי מִקֵּץ שְׁנָתַיִם יָמִים וּפַרְעֹה חֹלֵם וְהִנֵּה עֹמֵד עַל הַיְאֹר.

וְהִנֵּה מִן הַיְאֹר עֹלֹת שֶׁבַע פָּרוֹת יְפוֹת מַרְאֶה וּבְרִיאֹת בָּשָׂר וַתִּרְעֶינָה בָּאָחוּ.

וְהִנֵּה שֶׁבַע פָּרוֹת אֲחֵרוֹת עֹלוֹת אַחֲרֵיהֶן מִן הַיְאֹר רָעוֹת מַרְאֶה וְדַקּוֹת בָּשָׂר וַתַּעֲמֹדְנָה אֵצֶל הַפָּרוֹת עַל שְׂפַת הַיְאֹר.

וַתֹּאכַלְנָה הַפָּרוֹת רָעוֹת הַמַּרְאֶה וְדַקֹּת הַבָּשָׂר אֵת שֶׁבַע הַפָּרוֹת יְפֹת הַמַּרְאֶה וְהַבְּרִיאֹת וַיִּיקַץ פַּרְעֹה.

וַיִּישָׁן וַיַּחֲלֹם שֵׁנִית וְהִנֵּה שֶׁבַע שִׁבֳּלִים עֹלוֹת בְּקָנֶה אֶחָד בְּרִיאוֹת וְטֹבוֹת. וְהִנֵּה שֶׁבַע שִׁבֳּלִים דַּקּוֹת וּשְׁדוּפֹת קָדִים צֹמְחוֹת אַחֲרֵיהֶן.

וַתִּבְלַעְנָה הַשִּׁבֳּלִים הַדַּקּוֹת אֵת שֶׁבַע הַשִּׁבֳּלִים הַבְּרִיאוֹת וְהַמְּלֵאוֹת וַיִּיקַץ פַּרְעֹה וְהִנֵּה חֲלוֹם.
לפתרון החלומות פנה פרעה אל חרטומי מצרים וחכמיה, אך אלה לא מצאו פתרון. בעצת שר המשקים פנה פרעה אל יוסף, וזה הציע פתרון:
וַיֹּאמֶר יוֹסֵף אֶל פַּרְעֹה: חֲלוֹם פַּרְעֹה אֶחָד הוּא. אֵת אֲשֶׁר הָאֱלֹהִים עֹשֶׂה הִגִּיד לְפַרְעֹה.

שֶׁבַע פָּרֹת הַטֹּבֹת – שֶׁבַע שָׁנִים הֵנָּה. וְשֶׁבַע הַשִּׁבֳּלִים הַטֹּבֹת – שֶׁבַע שָׁנִים הֵנָּה. חֲלוֹם אֶחָד הוּא.

וְשֶׁבַע הַפָּרוֹת הָרַקּוֹת וְהָרָעֹת הָעֹלֹת אַחֲרֵיהֶן – שֶׁבַע שָׁנִים הֵנָּה. וְשֶׁבַע הַשִׁבֳּלִים הָרֵקוֹת שְׁדֻפוֹת הַקָּדִים – יִהְיוּ שֶׁבַע שְׁנֵי רָעָב.

הוּא הַדָּבָר אֲשֶׁר דִּבַּרְתִּי אֶל פַּרְעֹה: אֲשֶׁר הָאֱלֹהִים עֹשֶׂה הֶרְאָה אֶת פַּרְעֹה.
בעקבות הפתרון יוסף הציע לפרעה לאגור מזון בשנות השובע כדי שהארץ תוכל לשרוד בזמן הרעב. פרעה התפעל מהפתרון ומההצעה המעשית שבעקבותיו, ומינה את יוסף למשנה למלך, והפקיד אותו על ביצוע משימת אגירת המזון. יוסף ביצע בהצלחה את המשימה ואגר אוצרות מזון רבים, שאותם מכר לאחר מכן ליושבי מצרים.
יחסו לבני ישראל

לאחר ירידת בני ישראל למצרים יוסף מודיע לפרעה שאביו ואחיו הגיעו למצרים ומסביר לפרעה שאחיו רועי צאן. לאחר שיחה בין אחי יוסף ופרעה, פרעה מזמין אותם להתיישב בארץ גושן.
אחר כך, יוסף מביא את יעקב אביו להפגש עם פרעה. יעקב מברך את פרעה על הזמנתו ופרעה שואל את יעקב לגילו. ברש"י מובא שברכו שיעלה נילוס לרגליו, לפי שאין מצרים שותה מי גשמים אלא נילוס עולה ומשקה, ומברכתו של יעקב ואילך היה פרעה בא אל הנילוס והוא עולה לקראתו ומשקה את הארץ.
פרעה מתואר כמי שהתייחס בכבוד ובנדיבות לבני ישראל, אך לפי דעות מסוימות לאחר מות יוסף הוא שכח את חסדו של יוסף והתחיל לשעבד את בני ישראל.
מותו

בתחילת ספר שמות, נכתב: ”וַיָּקָם מֶלֶךְ-חָדָשׁ עַל-מִצְרָיִם, אֲשֶׁר לֹא-יָדַע אֶת-יוֹסֵף”, ועל משמעות פסוק זה מתקיימת מחלוקת בתלמוד בין רב לשמואל, לפי אחד מהם המלך החדש היה ”חדש ממש” ופרעה שהיה בימי יוסף מת.
ולפי השני כוונת הפסוק היא שהמלך לא התחלף, אלא ”נתחדשו גזירותיו”, ופרעה שהיה בימי יוסף הוא אותו פרעה ששיעבד את בני ישראל.
ראו גם

פרעה
פרעה (בימי משה)
מצרים העתיקה
ראו גם > זיהויו ההיסטורי

פרעה (בימי משה)#זיהויו ההיסטורי
יציאת מצרים במחקר#הפרעה של יציאת מצרים
הערות שוליים

1 2 3  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"א, עמוד א'
↑  ספר בראשית, פרק ל"ט
↑  ספר בראשית, פרק מ'
↑  ספר בראשית, פרק מ"א
↑  

וַיֹּאמֶר פַּרְעֹה אֶל עֲבָדָיו הֲנִמְצָא כָזֶה אִישׁ אֲשֶׁר רוּחַ אֱלֹוהִים בּוֹ.

וַיֹּאמֶר פַּרְעֹה אֶל יוֹסֵף אַחֲרֵי הוֹדִיעַ אֱלֹוהִים אוֹתְךָ אֶת כָּל זֹאת אֵין נָבוֹן וְחָכָם כָּמוֹךָ.

אַתָּה תִּהְיֶה עַל בֵּיתִי וְעַל פִּיךָ יִשַּׁק כָּל עַמִּי רַק הַכִּסֵּא אֶגְדַּל מִמֶּךָּ.

וַיֹּאמֶר פַּרְעֹה אֶל יוֹסֵף רְאֵה נָתַתִּי אֹתְךָ עַל כָּל אֶרֶץ מִצְרָיִם.

וַיָּסַר פַּרְעֹה אֶת טַבַּעְתּוֹ מֵעַל יָדוֹ וַיִּתֵּן אֹתָהּ עַל יַד יוֹסֵף וַיַּלְבֵּשׁ אֹתוֹ בִּגְדֵי שֵׁשׁ וַיָּשֶׂם רְבִד הַזָּהָב עַל צַוָּארוֹ.

וַיַּרְכֵּב אֹתוֹ בְּמִרְכֶּבֶת הַמִּשְׁנֶה אֲשֶׁר לוֹ וַיִּקְרְאוּ לְפָנָיו אַבְרֵךְ וְנָתוֹן אֹתוֹ עַל כָּל אֶרֶץ מִצְרָיִם

— בראשית פרק מ"א, פסוקים ל"ח-מ"ו
↑  רש"י על בראשית מז פסוק י, באתר ספריא
יוסף פותר את חלום פרעה, ציור מאת הצייר ההולנדי, בן המאה ה-16, אנטוני ון מונטפורט
קארל דנקה

| --- | --- |
תמונתו היחידה של קארל דנקה, לאחר התאבדותו
תמונתו היחידה של קארל דנקה, לאחר התאבדותו
 לידה:  12 באוגוסט 1860 Kalinowice Górne, רפובליקת פולין 
 התאבד:  22 בדצמבר 1924 (בגיל 64) ז'יימביצה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  גרמניה 
 
קארל דנקה (12 באוגוסט 1870 – 22 בדצמבר 1924) היה רוצח סדרתי גרמני.
ביוגרפיה

דנקה נולד במונסטרברג, שלזיה, בממלכת פרוסיה (כיום העיר נקראת זייביץ' והיא עיר פולנית). בגיל 12 הוא ברח מהבית וידוע מעט מאוד על ילדותו ונעוריו. אולם, ידוע כי בבגרותו עבד בתור נגן עוגב בכנסייה המקומית והיה דמות אהודה בקרב הקהילה. דנקה הפסיק לנגן במקהלת הכנסייה בשנת 1906.
ב-20 בדצמבר 1924, נעצר דנקה לאחר שתקף אדם בביתו באמצעות גרזן. המשטרה ערכה חיפוש בדירתו של דנקה ומצאה בשר אדם בתוך צנצנות מלאות במלח שימור. כמו כן, נמצאה בדירה רשימה ובה פרטים של 42 אנשים אותם דנקה רצח ואכל בין השנים 1914–1918. נטען כי הוא מכר את בשרם של חלק מקורבנותיו בשוק בוורוצלב כבשר חזיר.
יומיים לאחר מעצרו התאבד דנקה בכך שתלה את עצמו בתאו.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
קורט רמברג

| --- | --- |

קורט רמברג
 לידה:  17 בנובמבר 1908 דנמרק אלסינור, דנמרק
 פטירה:  5 בנובמבר 1997 (בגיל 88)
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השתייכות:  כוחות ההגנה של דנמרק
 תקופת הפעילות:  1928–1972 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 
קורט רודולף רמברג (בדנית: Kurt Rudolph Ramberg;‏ 17 בנובמבר 1908 - 5 בנובמבר 1997) היה גנרל בחיל האוויר הדני, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1962–1972.
ביוגרפיה

רמברג נולד באלסינור ב-17 בנובמבר 1908. ב-1928 הוא התגייס לצי המלכותי הדני, ובהמשך עבר לחיל האוויר המלכותי הדני. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שרת בבריגדה הדנית. ב-30 בספטמבר 1962 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) במקום האדמירל ארהרד קביסטגארד. ב-30 בנובמבר 1972 הוא פרש מהצבא.
הוא נפטר ב-5 בנובמבר 1997.
פרפה-לואי מונטיי

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1855 פריז, צרפת 
 פטירה:  29 בספטמבר 1925 (בגיל 70) Herblay-sur-Seine, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 השתייכות:  חיל נחתים 
 דרגה:  colonel 
 עיטורים
 מפקד בלגיון הכבוד (2 בנובמבר 1920)  מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית (1893) 
 
פַּרפֶֿה-לואי מונטיי (בצרפתית: Parfait-Louis Monteil‏; 18 באפריל 1855 – 29 בספטמבר 1925) היה קצין בצבא הקולוניאלי הצרפתי וחוקר ארצות. ערך מסע במערב אפריקה בין 1890 ל-1892. הוא נסע מזרחה מסנגל לאגם צ'אד, ואז צפונה דרך הסהרה לטריפולי.
ראשית הקריירה

מונטיי היה אחיו הגדול של האתולוג שארל מונטיי (אנ') (1871–1949). מונטיי היה בוגר האקדמיה הצבאית סן-סיר. הוא שירת בסנגל ותפקידו כלל סקרים קרטוגרפיים. בשנת 1884 התמנה לחבר בחברה הגאוגרפית הצרפתית. הוא התחבר עם מושל סנגל לשעבר, לואי פדרב, וביקר בקביעות בדירתו באמצע שנות השמונים.
מונטיי שירת בפרוטקטורט הצרפתי של אנאם, חלק מווייטנאם, משנת 1886 עד 1888. לאחר מכן בילה זמן מסוים בחקירת האפשרות להקמת רכבת לקישור בין באפולה ובמקו בסנגל, לפני שהחל למסעו הגדול ברחבי מערב אפריקה בשנת 1890.
רקע פוליטי

צרפת, בריטניה, גרמניה, פורטוגל ואיטליה הגיעו להסכמה רחבה על אופן חלוקתה של יבשת אפריקה בוועידת ברלין 1884–1885. צרפת זכתה בראש ובראשונה ברוב מערב אפריקה מאלג'יריה ותוניסיה דרומה על פני הסהרה והסאהל כולל הסוואנה הסודאנית (אנ'). המעצמות האחרות יכלו להרחיב את מושבות החוף שלהן צפונה ממפרץ גינאה אל תוך פנים מערב אפריקה. במקרה של בריטניה, מושבות אלה כללו את גמביה, סיירה לאון, חוף הזהב (כיום גאנה), מושבת לאגוס.
ב־5 באוגוסט 1890 כרתו הבריטים והצרפתים הסכם לבירור הגבול בין מערב אפריקה הצרפתית למה שיהפוך לניגריה. בריטניה קבלה את כל השטחים כולל ח'ליפות סוקוטו, ואילו הצרפתים קבלו את השטחים צפונה יותר. עם זאת, הם לא ידעו את היקף ח'ליפות סוקוטו. משימתו של מונטיי ומשלחתו היה גילוי גבולותיה הצפוניים של הח'ליפות.
מסנגל לטריפולי דרך צ'אד

קולונל מונטיי ומשלחת קטנה של צרפתים הגיעו לדקר בספטמבר 1890. הוא נסע ברכבת במעלה החוף לסנט לואיס, שם שכר סבלים ומדריכים. הוא המשיך את מסעו במעלה נהר סנגל באמצעות ספינת קיטור, והגיע ב־18 באוקטובר 1890 לקיי, שם קנה ציוד וסוסים. מונטיי הגיע לסאגו (אנ') שבנהר הניגר העליון ב-14 בדצמבר, המאחז האחרון של הצרפתים בסודאן. המדינות שממזרח לנקודה זו, היו ידועות כמוסלמיות. היו שמועות כי הן עשירות בזהב, עבדים ושנהב, אך גבולותיהן לא הוגדרו על ידי האירופאיים.
מונטיי יצא לכיוון מזרח. בדרך כלל זכה לקבלת פנים ידידותית וכן לחתימה על הסכמי ידידות עם השליטים השונים. המשלחת סבלה מחום, יתושים ומחסור במי שתייה. השליט של העיר סאן (במאלי) חתם על הסכם שלום שהציב את העיר בחסות הגנה צרפתית. מונטיי שיבח את שליט סאן ואמר שניתן לבצע עסקאות איתם בביטחון מוחלט, ללא כל מיסים המוטלים על יבוא, יצוא או מכירות.
כשנכנס לאזור שכיום נמצאת בו מדינת בורקינה פאסו, רצה מונטיי כי וובוגו שליט ואגאדוגו, יסכים לפרוטקטורט הצרפתי. וובוגו סירב לקבלו, והוא נאלץ לצאת לדרך במהירות. הוא הגיע לעיר דורי, בירת ממלכת ליפטאקו (אנ'), ב־22 במאי 1891, בתקופה בה האמיר, אמדו אייסה, גסס והיו מחלוקות על הירושה. מונטיי החל לנהל משא ומתן על הסכם עם חסידיו של עיסא, בנו של האמיר והבא אחריו בתור לשלטון, אך אחיינו של האמיר סורי הצליח להשיג את התמיכה הדרושה כדי להיות השליט הבא.
ביוני המשיך מונטיי לסאבה, בירת יגאה, שם לאחר תשלום ניכר לשליט "החמדן" הוסכם על אמנה אחרת. משם נסע דרך טורודי לסיי, עיירה מסחרית גדולה על נהר הניגר, ומשם הלאה לסוקוטו דרך ארונגו. הוא ציין כי אמירות קביבי ארגונגו אינה תלויה בח'ליפות סוקוטו. לימים קביעה זו הפכה לנקודת מחלוקת בין האמפריות הצרפתיות והבריטיות. יתרה מזאת, הוא מצא עדויות מועטות לכך ש"החברה המלכותית של ניגר" (בריטית) נכחה באזור כנטען, מלבד איוש כמה תפקידים מסחריים באמירות גוונדו מדרום לארגונדו.
מונטיי התקבל בברכה על ידי החליף בסוקוטו, עבד אר-רחמן דן אבו בכר, שבאותה תקופה ניהל מלחמה נגד האמיר של ארגונגו. מונטיי חתם על אמנה עם החליף ב־28 באוקטובר 1891 ונתן לו משי, ברוקד, קפטנים רקומים וכסף. לדבריו, מדינת הח'ליפות הייתה רעועה. אך ייתכן כי הערכת חסר זו הייתה בעקבות ההשפעות המשולבות של המלחמה והשליט הלא פופולרי אבו בכר.
זמן קצר לאחר עזיבת מונטיי, ח'ליפות סוקוטו ניצחה את האמיר של ארגונגו.
מונטיי נסע מסוקוטו למרכז החשוב של קאנו, עיר שכוללת סוחרים גדולים ובעלי מלאכה מיומנים. ממנה עבר דרך חג'ג'יה עבר לאגם צ'אד. ב־9 באפריל 1892 הגיע לעיר קוקה על שפת האגם. הוא החליף מתנות עם הסולטאן של קנאם בורנו, והיה האורח שלו במשך מספר חודשים בזמן שחקר את המדינה סביב האגם. באותו הזמן הסולטאן ניסה לקבל מתנות נוספות תמורת התנהלות בטוחה. כאשר הותר להם לנסוע, הוא פנה צפונה דרך הסהרה לטריפולי, והגיע לים התיכון ב-10 בדצמבר 1892.
מסעו תרם רבות להבהרת התמונה של האזור עבור האירופאים, ועבור צרפת בפרט, הוא מיפה את הגאוגרפיה והפוליטיקה של האזור. תוך 15 שנה כמעט כל השטח בו ביקר מונטיי הפך להיות בשליטה קולוניאלית.
המשך הקריירה

לאחר חזרתו של מונטיי לצרפת, בשנת 1893 העניקה לו החברה הגאוגרפית הצרפתית את מדליית הזהב הגדולה על ספרו שתיעד את המסע. הייתה זאת משלחת מוצלחת ברחבי מערב אפריקה. הישגיה הרשימו את המדינאי ושר החוץ הצרפתי תאופיל דלקאסה, שלקח את מונטיי לפגוש את נשיא צרפת, סאדי קרנו ב־4 במאי 1893. קרנו רצה שמונטיי יעמוד בראש משלחת לפאשודה שבנילוס העליון, אולם ב־30 במאי שלח אותו דלקאסה לקונגו הצרפתית (הרפובליקה המרכז אפריקאית) לעמוד מול החדירות הבלגיות באזור.
הוא הגיע לנמל לואנגו ב־24 באוגוסט 1894, תכנן לנסוע תחילה לאובנגי ואחר כך לכיוון הנילוס. עם זאת, לפני שהתחיל את מסעו פנימה ליבשת, הוא נקרא לשוב בדחיפות לחוף השנהב כדי לסייע בהתמודדות עם האיום של לוחמי האימאם סמורי טור. בספטמבר 1894 הוא ניהל משלחת למדינת באולה בחוף השנהב, והגיע לטיאסה בדצמבר.
מאוחר יותר מונטיי ניסה ללא הצלחה להיכנס לפוליטיקה והיה מעורב בקולוניזציה של דרום תוניסיה.
הוא נפטר בשנת 1925.