stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי בצרה
חיי הקהילה

קהילת יהודי בצרה התאפיינה בחיים דתיים, תרבותיים וכלכליים עשירים:
דת וחינוך: הקהילה קיימה אורח חיים דתי עשיר, עם בתי כנסת ותלמודי תורה. התלמוד תורה הראשון בבצרה הוקם בשנת 1880, ולאחריו נוסדו מוסדות חינוך נוספים. בבתי ספר שהקימה הקהילה לימדו עברית, ערבית ולעיתים גם אנגלית. בעיר בצרה לא היו קולג'ים ותלמידים שסיימו את לימודיהם התיכוניים בבצרה המשיכו את לימודיהם הגבוהים בגדאד, רק בשנת 1952, שנת סיום העלייה ההמונית מעיראק, הוקמו קולג'ים בבצרה.
כלכלה: רבים מבני הקהילה עסקו במסחר, תיווך ושילוח בינלאומי, תוך שהם מחזיקים בקשרים עם קהילות יהודיות בהודו ובאירופה.
תרבות: יהדות עיראק התאפיינה בתרבות עשירה ומגוונת, שהתבטאה בתחומי העיתונות, המוזיקה, הספרות והתיאטרון. העיתון "אל-מצבאח" (1924–1929), בעריכת אנואר שאול, היה עיתון ספרותי, מדעי וחברתי בשפה הערבית, ששיקף את חיי הקהילה היהודית בעיראק.במוזיקה, יהודים כמו סאלח ודאוד אל-כוויתי היו מהמובילים בתחום המוזיקה העיראקית במחצית הראשונה של המאה ה-20, ותרמו רבות לעיצוב המוזיקה העיראקית המסורתית.
ציונות: בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלה פעילות ציונית בבצרה, שכללה חוגים ללימוד עברית, גיוס תרומות ועידוד עלייה לארץ ישראל. במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40, הפעילות התגברה והברחות עולים לישראל הפכו לחלק משמעותי בפעילות הציונית בעיר.
יחסי יהודים ושכניהם

בתקופות מוקדמות יותר התקיימו יחסים של שיתוף פעולה בין יהודי בצרה לשכניהם המוסלמים והנוצרים. עם זאת, היחסים החלו להתערער עם התחזקות הלאומנות הערבית בעיראק. לאחר הקמת מדינת ישראל, רבים מהיהודים הפכו ליעד לרדיפות, מעצרים ונישול רכושם. בשנת 1947, ממשלת עיראק הפכה את העלייה לישראל לבלתי חוקית, ובעקבות עצמאותה של ישראל הכריזה רשמית על תמיכה בציונות כעבירה שדינה מוות. מאות יהודים נעצרו ונידונו למאסר על ניסיון לעזוב את הארץ.
יחסי יהודים ושכניהם > אירועים משמעותיים

עלילת בצרה הייתה אירוע יוצא דופן שהתרחש בעיר בצרה בעשור האחרון של המאה ה-18, שבו יהודים האשימו נוצרים ברצח יהודי למטרות פולחניות. המידע על הפרשה מבוסס בעיקר על מקורות אירופיים, ולא נמצאו עדויות יהודיות ישירות המתארות את האירוע.
ה"פרהוד": פוגרום שהתרחש בבגדאד ובאזורים נוספים בעיראק, שבו נרצחו ונפצעו יהודים רבים, ורכושם נבזז. למרות שהפרהוד התרחש בעיקר בבגדאד ויהודי בצרה לא נפגעו, הייתה לו השפעה מרחיקת לכת על תחושת הביטחון של יהודי עיראק, כולל יהודי בצרה.
חוק ויתור האזרחות: בשנת 1950, ממשלת עיראק חוקקה חוק שאפשר ליהודים לעזוב את המדינה בתמורה לוויתור על רכושם. חוק זה הוביל לעלייה מסיבית של יהודי בצרה לישראל, כחלק ממבצע "עזרא ונחמיה". על פי החוק העיראקי, יהודים נאלצו למכור את רכושם ולחסל את עסקיהם לפני שיוכלו לעזוב. בנוסף, כל אדם הורשה לקחת לא יותר מ-140 דולר מהארץ, נאסר להוציא תכשיטים מעיראק וניתן היה לשאת רק 30 קילו של מזוודות.
עלייה לישראל והשפעותיה

העיר בצרה שימשה כמרכז לעלייה בלתי-לגאלית של יהודים מאיראן. מרבית יהודי העיר עלו לישראל. כ-50,000 יהודים נרשמו בחודש אחד, וכעבור חודשיים היו 90,000 ברשימה.במסגרת מבצע "עזרא ונחמיה" בשנים 1950–1951, יהודי בצרה, כמו שאר יהודי עיראק, עלו לישראל. רבים מהם הובאו בטיסות ישירות, אך חלקם עשו את הדרך דרך איראן או נתיבים אחרים. הגירה המונית זו הפתיעה את ממשלת עיראק, שלא ציפתה שמספר המהגרים יעלה על 8,000. היה חשש אמיתי שמוסדות מנהליים המנוהלים על ידי יהודים עלולים לקרוס. מבצע עזרא ונחמיה הסתיים בתחילת 1952, והותיר בעיראק רק כ-6,000 יהודים. רוב הקהילה היהודית בת 2,500 שנה עלתה לישראל. עם הגעתם לישראל, העולים מעיראק נתקלו באתגרים של תהליך הקליטה, שכללו מגורים במעברות, קשיי תעסוקה ופערים תרבותיים בין החברה הישראלית לבין יהודי עיראק.
מורשת

קהילת יהודי בצרה הותירה מורשת עשירה הכוללת מסורת דתית, תרבות וחינוך. בישראל, צאצאי הקהילה שימרו את זיכרון הקהילה באמצעות תיעוד סיפורי העלייה, כתיבת ספרים והקמת תערוכות שונות. בספרות, סופרים כמו אלי עמיר תיארו בעוצמה את סיפורם של עולי בגדד, והצליחו להעביר את חוויותיהם לקהל הרחב. בתיאטרון, יהודי עיראק השתתפו בהפקות מקומיות ויצרו תכנים תרבותיים, והמשיכו לתרום לתרבות התיאטרון בישראל לאחר עלייתם לארץ.
הערות שוליים

↑  אברהם בן־יעקב, קיצור תולדות יהודי בבל: מראשיתם ועד היום, באתר פרויקט בן־יהודה
↑  תמונה קבוצתית של תלמידי תלמוד תורה עם מוריהם בחצר בית הספר, בצרה, עיראק, באתר הספרייה הלאומית, ‏1810-1970
↑  דוד שגיב, יהדות במפגש הנהריים – קהילת יהודי בצרה 1952-1914, הוצאת כרמל, 2004. (בעברית)
↑   משה בן עטר, תגיד למליחה, באתר הארץ, 5 במרץ 2024
↑  מרכז מורשת יהדות בבל, ״הדובר״ העיתון הראשון של יהודי עיראק כנס ותערוכה במרכז מורשת יהדות בבל, באתר יוטיוב, ‏12 בספט׳ 2024
↑  הפיוט והתפילה במסורת בבל (עירק), באתר הספריה הלאומית
↑  עבד אלסתאר עדנאן, "תהליך עזרא ונחמיה – תהליך הגירת יהודי עיראק", מגזין לארק לפילוסופיה גיליון 34, מהדורה 17, University of Baghdad - collage of languages
Hebrew department, 2019 (בערבית)
1 2  ספנסר טאקר, ניסים משאל, [https://www.jewishvirtuallibrary.org/operation-ezra-and-nehemia-the-airlift-of-iraqi-jews Immigration to Israel: Operation Ezra & Nehemia - The Airlift of Iraqi Jews
(1951 - 1952)], The Airlift of Iraqi Jews (באנגלית)
↑  בית אריאלה וספריות תל אביב - יפו, אף אחד לא כתב על יהודי עיראק - אז אלי עמיר כתב עליהם בעצמו., באתר פייסבוק, ‏26 בספטמבר 2024
↑  טריילר ההצגה "הבנות של אבא", באתר תיאטרון השחר רב תרבותי, ‏17.9.24
פיט יוברט

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1831 מושבת הכף הבריטית
 פטירה:  28 במרץ 1900  (בגיל 69) פרטוריה, הרפובליקה הדרום-אפריקנית
 מדינה:  הרפובליקה הדרום-אפריקנית
 כינוי:  פיט יוברט
 השתייכות:  הרפובליקה הדרום אפריקאית הרפובליקה הדרום אפריקאית
 דרגה:  קומנדנט-גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים הראשונה קרב גבעת מג'ובה מלחמת הבורים השנייה המצור על ליידיסמיט
 תפקידים אזרחיים
 חבר מועצת העם סגן נשיא
פטרוס יעקבוס (פיט) יוברט (באפריקאנס: Petrus Jacobus (Piet) Joubert; 20 בינואר 1831 - 28 במרץ 1900), היה עורך דין, גנרל ומדינאי אפריקאנר. היה קומנדנט-גנרל של הרפובליקה הדרום אפריקאית בין השנים 1880 ל-1900, הוא גם שימש כסגן הנשיא של פול קרוגר בין השנים 1881 - 1883. הוא שירת במלחמת הבורים הראשונה, במלחמת הבורים השנייה ובמלחמת מלאבוש. היה לצד פול קרוגר הדמות הציבורית המפורסמת ביותר ברפובליקה הדרום אפריקאית.
חיים מוקדמים

פטרוס יעקבוס (פיט) יוברט נולד ב-20 בינואר 1831 בחווה דמשקוס במחוז הנסיך אלברט, צאצא של הוגנוט צרפתי שנמלט למושבת הכיף ההולנדית זמן קצר לאחר ביטול צו נאנט על ידי לואי ה-14. הוא השתתף בטרק הגדול בקבוצה שתחת הנהגתו של פיט רטיף כנער צעיר. לאחר שאביו של יוברט נפטר ב-1847, עזבה המשפחה את נאטאל והתיישבה בגטסרנד שבטרנסוואל.
בשנת 1851 נשא יוברט לאישה את הנדרינה יוהנה סוזנה בוטה, והזוג בסופו של דבר התיישבו בחווה רוסטפונטיין במחוז וואקרסטרום. נולדו להם שמונה ילדים. למרות שליוברט היה מעט לימודים פורמליים. הוא בנה ידע מעמיק במשפט הרומי-הולנדי ופעל כסוכן משפטי.
הוא גם היה סוחר שכבר בגיל צעיר החזיק הרבה קרקעות, והוא היה חבר מייסד של כמה חברות.
קריירה פוליטית

מכיוון שפיקחותו בענייני חקלאות ומשפטים זכתה להערכה בסביבת מגוריו הוא זכה להיבחר למועצת העם כנציג וואקרסטרום בתחילת שנות השישים, במהלך כהונתו השנייה של מרטינוס פרטוריוס כנשיא. בשנת 1870 הוא נבחר שוב למועצת העם, ועקב הידע המשפטי הנרחב שלו הוא קיבל את המינוי לתפקיד התובע הכללי של הרפובליקה, וב-1875 הוא פעל כנשיא בפועל בזמן ביקורו של נשיא הרפובליקה באירופה.
מלחמת הבורים הראשונה

במהלך הסיפוח הבריטי הראשון של טרנסוואל, יוברט קנה לעצמו מוניטין של אנטי-בריטי קנאי בכך שסירב לכהן בתפקיד תחת הממשלה, כפי שעשו פול קרוגר ובורים בולטים אחרים. במקום לקבל את התפקיד שהוצע לו, הוא לקח חלק מוביל בהתססת האוכלוסייה שהובילה למלחמת הבורים הראשונה (1880–1881), ולבסוף הפך, לקומנדנט-גנרל של כוחות הבורים, ולחבר בטריאומוירט שניהל את ממשלת הבור הזמנית שהוקמה בדצמבר 1880 בהיידלברג.
הוא פיקד על כוחות הבורים בלינגס נק, אינגוגו וגבעת מג'ובה, ולאחר מכן ניהל את משא ומתן עם בריטניה שהוביל לסיום אמנת פרטוריה והכרה בעצמאות טרנסוואל.
קריירה פוליטית מאוחרת והיריבות מול קורגר

ב-1883 הוא היה מועמד בבחירות לנשיאות טרנסוואל, אך קיבל רק 1,171 קולות לעומת 3,431 קולות לקרוגר. לאחר שהפסיד שוב לקרוגר בבחירות של 1888, הוא התמודד נגד קרוגר בפעם השלישית בבחירות של 1893, ועמד כנציג הסיעה הליברלית, שרצה במידה מסוימת לתקן את התלונות של המיעוט הבריטי הגדול שהיגר לטרנסוואל בעקבות הבהלה לזהב ברכס הראנד. אבל הוא הפסיד שוב לקרוגר, מקבל 7246 קולות לעומת 7911 קולות לקרוגר. הוא טען לזיופים מצד תומכי קורגר ובתחילה סירב לקבל את תוצאות הבחירות אבל לאחר מחאה הוא השלים עם נשיאותו של קרוגר.
הוא התמודד פעם נוספת על הנשיאות מול קרוגר ב-1898, אבל הפשיטה של ג'יימסון הגבירה את התמיכה בקרוגר וההצבעה הייתה 12,858 עבור קרוגר ו-2,001 עבור יוברט. מעמדו של יוברט נחלש אז מאוד בגלל האשמות בבגידה ובהזדהות עם התסיסה של המיעוט הבריטי. הוא היה בונה חופשי דרום אפריקאי.
הוא מונה פעמיים כסגן הנשיא של קרוגר, פעם ראשונה ממאי 1883 עד הבחירות של 1888, ופעם שנייה לאחר מותו של ניקולאס סמיט ממאי 1896 ועד מותו ב-28 במרץ 1900.
מלחמת הבורים השנייה

הוא לקח חלק מועט במשא ומתן שהגיע לשיאו באולטימטום ששלח קרוגר לבריטניה ב-1899. למרות שהוא התנגד למלחמה עם הבריטים הוא עדיין נבחר לתפקיד המפקד העליון של כוחות הצבא של טרנסוואל. הוא קיבל את הפיקוד על חזית נטאל, ולרשותו עמדו 14,000 איש מטרנסוואל ובנוסף 6,000 איש מן המדינה החופשית, בנוסף תחת פיקודו הישיר היו כמה מן המפקדים הבורים המוכשרים ביותר כמו לואי בותה. בתפקידו הוא ניסה לרסן את שאר הגנרלים הבורים כמו לואי בוטה וקוס דה לה רי מלהתקדם עמוק לתוך השטח הבריטי ולתפוס את הערי הנמל, בהתאם להנחיות של קורגר וניסה ללחוץ על קרוגר לשבת לשולחן הדיונים עם הבריטים.
מוות

ב-28 בנובמבר 1899, במהלך פשיטה מדרום לנהר טוגלה בנטאל, יוברט נזרק מסוסו וסבל מפציעות פנימיות. ככל שהמלחמה נמשכה, חולשה פיזית הובילה לפרישה של יוברט, ולמרות שיומיים לפני מותו עדיין דווח שהוא בפיקודו העליון, הוא מת בפרטוריה מדלקת הצפק ב-28 במרץ 1900. סר ג'ורג' ווייט, מגן ליידיסמית', סיכם את דמותו של יוברט כאשר כינה אותו "חייל וג'נטלמן, ויריב אמיץ ומכובד".
הנצחה

העיירה פיטרסבורג (שנקראת כיום Polokwane) באזור הצפוני של רפובליקת טרנסוואל דאז (מחוז לימפופו) נקראה על שמו של פיט יוברט. רודיארד קיפלינג כתב שיר עם מותו. ברייקסמוזיאום באמסטרדם, הולנד יש ציור של יוברט שנעשה בשנת 1890 על ידי ציירת הדיוקנאות ההולנדית המפורסמת תרז שוורצה.
הערות שוליים

1 2  Rayne Kruger, Goodbyr Dolly Grsy, Cape: Galago, 2008, עמ' 73
1 2 3 4 5 6  {{{מחבר}}}, Joubert, Petrus Jacobus, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 15
1 2  Rayne Kruger, Goodbye Dolly Gray, cape: Galago, 2008, עמ' 42
↑  "Prominent persons in history who were freemans"
↑  J. S. Du Plessis, Die ontstaan en ontwikkeling van die amp van die staatspresident in die Zuid-Afrikaansche Republiek, 1858-1902, 1954
↑  Rayne Kruger, Goodbye Dolly Gray, Cape: Galago, 2008, עמ' 156, 174, 252-3
↑  Rayne Kruger, Goodbye Dolly Gray, Cape: Galago, 2008, עמ' 262
↑  Rayne Kruger, Goodbye Dolly Gray, Cape: Galago, 2008, עמ' 272-3
↑  General Joubert, The Kipling Society, ‏2021-03-25 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 172646901  ISNI: 0000 0000 8238 7819  LCCN: no91022392  NTA: 070602468  SNAC: w65530p6  VIAF: 56175533   WorldCat (עם VIAF): 56175533
צביקה פורמן

| --- | --- |

צביקה פורמן, 2024
 לידה:  25 בספטמבר 1969 (בן 55) וילמינגטון, דלאוור, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 עיסוק:  מדבב, שחקן
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
צביקה פורמן (נולד ב-25 בספטמבר 1969) הוא מדבב, שחקן וקריין ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית ועלה לישראל. החל את הקריירה באנגלית כאשר גילם את דני סטון בסדרה "Seven in Heaven". ב-1998 החל לדבב, תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "איירון מן". בנוסף המשיך לשחק, בסדרות "רמת אביב גימל", "הפיג'מות" ו"בטשת מואב".
פורמן מוכר בעיקר בזכות דיבוביו. הוא מדבב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל, אולפני אלרום וכן באולפני דאבי דאב. פורמן מדבב בעיקר לערוץ הילדים, לערוץ הופ!, לערוץ לולי, לערוץ דיסני, לערוץ ניקלודיאון ולסרטי הנפשה קולנועיים, ביניהם: "נסיכת הנילוס", "מועדון ווינX", "סיילור מון", "זובומפו", "משטרת האגדות", "אי-שרדות", "עידן הקרח 2", "המחליפים", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "סנג'אי וקרייג", "מרקו מקאקו", "אייס", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "שיזאו", "גרוויטי פולס", "לאקי דאק: ברווז בר מזל", "תומס הקטר וחברים", "סקובי-דו קול", "קפטן תחתונים: הסרט", "טון מרטי", "פרדיננד", "קמי'', "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", "מפלצת של מלון: הסדרה", "עידן הקרח 3", "עידן הקרח: חוגגים בגדול", "עידן הקרח 4", ליגת הצדק בפעולה", "קסם של מפלצת", "פולי פוקט", "אבודים בעוץ", "הגרינים בעיר הגדולה", "אמפיביה", "גולשים על הירח","האגדה של קורה", "דארטניאן ושלושת המוסקטרים", "סינדרלה 3: אהבת אמת", "המחנה הקסום", "לגו מלחמת הכוכבים: מעשיות מבעיתות", "כוח המים", "ביימקס!", "סיפורם של צבי הנינג'ה" ועוד.
משרד התיאום הבין-קוריאני

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 סוכנות אם:  Ministry of Unification 
 תאריך הקמה:  15 בספטמבר 2018 
 מטה מרכזי:  אזור התעשייה קסונג 
 
משרד התיאום הבין-קוריאני (בקוריאנית: 남북공동연락사무소) היה משרד קישור משותף של צפון קוריאה ודרום קוריאה, שמוקם באזור התעשייה קסונג בצפון קוריאה.
בהיעדר יחסים דיפלומטיים רשמיים, פעל הבניין כשגרירות בפועל וסיפק ערוץ תקשורת ישיר לשתי המדינות. בראשו עמד נציג צפון קוריאה ג'ון ג'ונג-סו, סגן יו"ר הוועדה לאיחוד השלום של המולדת ונציג דרום קוריאה, צ'ון היי-סונג, סגן שר משרד האיחוד של קוריאה הדרומית. בניין המשרדים בן ארבע הקומות נהרס על ידי צפון קוריאה ב-16 ביוני 2020. הוא היה פנוי מאז ינואר בשל מגפת הקורונה.
היסטוריה

משרד הקישור המשותף הוקם כחלק מהצהרת פנמונג'ום שנחתמה על ידי מנהיג צפון קוריאה קים ג'ונג-און ונשיא דרום קוריאה מון ג'ה-אין ב-27 באפריל 2018, במהלך הפסגה הבין-קוריאנית 2018 בפנמונג'ום. המשרד היה ממוקם בבניין בן ארבע קומות ומרתף בשטח של 4498.57 מ"ר נבנה בשנת 2005 לצורך התייעצות ושיתוף פעולה. עלות הבנייה הייתה אז 8.0 מיליארד וון קוריאני (7.1 מיליון דולר) ששילמה ממשלת דרום קוריאה. ב-11 באוקטובר 2018 דווח כי שוחזר מתקן לטיפול במים שישמש את משרד התיאום. עד 25 באוקטובר 2018 הסתיימו השיפוצים והתיקונים בבניין בו נמצא המשרד. ממשלת דרום קוריאה הוציאה 9.7 מיליארד וון קוריאני (8.6 מיליון דולר) על שיפוצים אלה.
הפגישה הראשונה במשרד הקישור התרחשה בין נציגים משתי הקוריאות ב-22 באוקטובר 2018 וענתה בין היתר על שיתוף פעולה בין שתי הקוריאות. במשרד התקיימה פגישה בין סגן שר התרבות, הספורט והתיירות של דרום קוריאה, רו טאה-קנג, לבין סגן השר הצפון קוריאני לתרבות גופנית וספורט, וון קיל יו ב-2 בנובמבר 2018. השיחות במשרד הביאו להצעות עבור נבחרת קוריאה מאוחדת באולימפיאדת 2020 ולקיים את אולימפיאדת הקיץ 2032 בשתי הקוריאות. פגישה נוספת התקיימה ב-2 בנובמבר 2018 בין השר לאיחוד דרום קוריאה צ'ון הא-סונג לבין מקבילו בצפון קוריאה, ג'ון ג'ונג-סו. שני הגברים היו ראשי התיאום במשרד וכל אחד מהם משמש כראש התיאום מטעם מדינתם. גם צ'ון וגם ג'ון דנו בשיתוף פעולה בפרויקטים שונים של קוריאה משותפת.
בשל אמצעים שננקטו כדי להכיל את מגפת הקורונה, המשרד נסגר ב-30 בינואר 2020.
הרס הבניין

ב-16 ביוני 2020 בשעה 2:50 אחר הצהריים נהרס הבניין בן ארבע הקומות על ידי צפון קוריאה. סוכנות הידיעות של צפון קוריאה, סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית פרסמה הודעה בה נאמר כי "משרד הקישור נהרס בצורה טראגית בפיצוץ אדיר" וכי הוא משקף את "הלך הרוח של האנשים הזועמים" של ארצם. ב-13 ביוני, שלושה ימים לפני הרס הבניין, קים יו-ג'ונג, אחותו של קים ג'ונג און, ניבאה את קריסת הבניין כנקמה על כישלונה של דרום קוריאה לנקוט צעדים נגד עריקים צפון קוריאה החיים בדרום קוריאה שהשתמשו בבלונים כדי לשלוח עלוני משטר נגד צפון קוריאה מעבר לגבול.
ההרס חפף ליום השנה ה-20 לפסגה הבין-קוריאנית הראשונה בין קים דב-ג'ונג לקים ג'ונג-איל. מצלמות מעקב בדרום קוריאה הראו שכאשר נהרס הבניין, בניין רב קומות שכן ששימש בעבר בכירים בדרום קוריאה קרס חלקית בשל עוצמת הפיצוץ.
נשיא דרום קוריאה, מון ג'יאה-אין, הגיב בהגברת רמת הכוננות של צבא דרום קוריאה ואמר כי תהיה תגובה חמורה אם צפון קוריאה תמשיך להעלות את המתיחות. בהצהרה שפרסם הבית הכחול, לשכת הנשיאות של דרום קוריאה, נכתב כי הרס הבניין "הוא מעשה הנוגד את הציפיות של מי שמבקשים לפתח יחסי דרום-צפון ולהסדיר את השלום בחצי האי הקוריאני" וכי "הממשלה מבהירה שהאחריות לכל מה שהתרחש בעקבות זאת היא לגמרי של הצפון."
ראו גם

יחסי קוריאה הדרומית–קוריאה הצפונית
איחוד קוריאה
הערות שוליים

↑  "남북 '상설 대화창구' 21개월 만에 콘크리트 잔해만 남아" [Inter-Korean “permanent dialogue” only the debris of concrete remains after the 21st months]. The Hankyoreh. 16 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lee Je-hun (11 באוקטובר 2018). "Water treatment plants in Kaesong Industrial Complex reopened along with joint liaison office". The Hankyoreh. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dagyum Ji (24 באוקטובר 2018). "Seoul spent USD$8.6 million on inter-Korean liaison office renovation: MOU". NK News. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Jeongmin Kim; Oliver Hotham (16 ביוני 2020). "North Korea demolishes inter-Korean liaison office at Kaesong". NK News. נבדק ב-17 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lee Je-hun (22 באוקטובר 2018). "Forestry cooperation meeting held on Oct. 22 at inter-Korean joint liaison office". The Hankyoreh. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "S. Korean delegation holds sports talks with N. Korea". 2 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dagyum Ji (2 בנובמבר 2018). "Two Koreas agree to submit bid on co-hosting 2032 Summer Olympics". NK News. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ock Hyun-ju (2 בנובמבר 2018). "Liaison office chiefs from 2 Koreas hold meeting". The Korea Herald. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Koreas hold meeting of liaison office chiefs amid delayed cross-border projects". 2 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berlinger, Joshua; Kwon, Jake; Seo, Yoonjung (16 ביוני 2020). "North Korea blows up office used for talks with South". CNN. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alert: South Korea says North Korea blew up an inter-Korean liaison office amid rising tensions between the rivals". SFChronicle.com (באנגלית אמריקאית). 16 ביוני 2020. נבדק ב-16 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Sang-Hun, Choe (16 ביוני 2020). "North Korea Blows Up Liaison Office Shared With South Korea". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Joshua Berlinger; Jake Kwon; Yoonjung Seo (16 ביוני 2020). "North Korea blows up liaison office in Kaesong used for talks with South". CNN. נבדק ב-16 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "North Korea Warns That Inter-Korean Liaison Office May Be 'Collapsed'". The Diplomat. 15 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "South Korea president calls for calm after North threatens military steps". CBC News. 15 ביוני 2020. נבדק ב-15 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "North Korea blows up liaison office as tensions rise with South". Al Jazeera English. 16 ביוני 2020. נבדק ב-16 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "North Korea blows up South Korea joint office in rebuke of Seoul". The Japan Times. 16 ביוני 2020. נבדק ב-16 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
קואליציית הילידים למען ישראל

אלפרד נגארו (מימין) ושירי טרוטר (משמאל), מייסדים שותפים של קואליציית הילידים למען ישראל
קואליציית הילידים למען ישראל (באנגלית: Indigenous Coalition for Israel או בראשי תיבות: ICFI) היא ארגון בינלאומי שנוסד בניו זילנד במטרה לגבש ולהעצים את קולם של עמים ילידים בתמיכה בישראל, הן ברמה המקומית והן בזירה הבינלאומית, על ידי פעילויות חינוכיות מגוונות, מבוססות על מחקרים מדעיים ומעורבות תרבותית.
רקע ומטרות

הארגון נוסד בשנת 2021 על ידי אלפרד נגארו, שר לשעבר בקבינט ניו זילנד, יחד עם האקדמאית שירי טרוטר בשיתוף עם הקואליציה האירופאית למען ישראל והקואליציה הבין לאומית למען ישראל. מטרתה המוצהרת של קואליציה הילידים היא להפיץ את המסר שלפיו היהודים הם הילידים האמיתיים בארץ ישראל, הם ולא הפלסטינים, להביא את קולם של העמים הילידים בתמיכה בישראל - וגם להיאבק באנטישמיות. הנרטיב השולט בניו זילנד נחשב לפרו-פלסטיני. ילידי ניו זילנד מחשיבים את הקשר לאדמתם כחלק מהותי מזהותם. הקואליציה שואפת לשנות את תפיסת ישראל בקרב קהילות המאורי ויוצאי איי האוקיינוס השקט כדי להעמיק את הבנתם וליצור ישות ילידית רשמית המייצגת עמדה פרו-ישראלית תוך קידום חינוך מבוסס-מחקר בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הקואליציה מאפיינת את עצמה כ"יוזמה נוצרית בינלאומית". מרבית החברים מאופיינים על ידי ציונות נוצרית, וחלקם אף מודים כי עמדותיהם הפרו-ישראליות אינן משקפות את דעת הרוב של הקהילות הילידיות שלהם מבית.
קואליציית הילידים למען ישראל מפעילה מערך תקשורת רב-ערוצי להפצת מסריה, הכולל אתר אינטרנט, מאמרים, ניוזלטרים, סרטונים, מדיה חברתית ואירועים בנוכחות אישית. אחת ממטרות הקואליציה הייתה הקמת שגרירות ילידים בינלאומית בירושלים, מטרה שמומשה ב-2024.
מייסדים

הקואליציה נוסדה בספטמבר 2021 על ידי אלפרד נגארו (אנ') ושירי טרוטר.
אלפרד נגארו כיהן כשר בממשלת ניו זילנד מדצמבר 2016 ועד אוקטובר 2017, והיה חבר פרלמנט ניו זילנד בין השנים 2011 ל-2020. בסרטון משנת 2017, שזכה למאות אלפי צפיות בעולם, הוא הצהיר כי הוא ציוני ותומך בזכותם של יהודים לחזור לגור בשלום ובשגשוג בישראל, ארץ אבותיהם. הוא סיפר על סבתו היהודייה, שאביה היגר מפולין לאיי קוק בסביבת 1880, הגדיר את מורשתו כמורשת האי קוק ותיאר את עצמו כפולינזי מלידה ויהודי במוצאו.
שירי טרוטר היא אקדמאית וחוקרת שכותבת על האנטישמיות הגואה בדמוקרטיות בסגנון מערבי. טרוטר סיימה את הדוקטורט שלה בהיסטוריה באוניברסיטת אוקלנד, בנושא ציונות בניו זילנד בין השנים 1900 ל-1948. בשנת 2012 יסדה עם שותפים את קרן השואה והאנטישמיות של אוטארואה ניו זילנד (שנקראה בראשית דרכה קרן צללי השואה). טרוטר היא מאורית משבטי טה עראווה (אנ') שבניו זילנד והיא מאמינה כי התפיסה שיהודים הם מתנחלים בישראל היא פוליטית ומוטעית. כדוברת הקואליציה היא מדגישה את הקשר ההיסטורי של היהודים לישראל. טרוטר מאמינה כי אנטי-ציונות תורמת לאנטישמיות.
פעילויות

במהלך מבצע שומר החומות, ב-2021, השתתפו חברי הקואליציה, שאז הייתה ממוקדת בניו זילנד, בהפגנות תמיכה בישראל, בשיתוף פעולה עם רן יעקובי, שגריר ישראל בניו זילנד. השגריר יעקובי היה לשגריר הראשון שהתקבל באופן טקסי על ידי הקונפדרציה של שבטי המאורים בפגישה שנועדה לפתח יוזמות כלכליות, חינוכיות וטכנולוגיות משותפות ובה הכירו מנהיגי המאורים בקשר הילידי של יעקובי לארץ ישראל בה נולד.
באפריל 2023, תמך הארגון, בצד ארגונים נוספים, בגינוי פומבי של התקפות רקטות מעזה ודרום לבנון לעבר ישראל שנערכה במהלך פסח ורמדאן, וקרא לממשלת ניו זילנד להצטרף לגינויים.
בדצמבר 2023, הקואליציה ביקרה עצומה בשם "הקריאה המאורית לפלסטין" עליה חתמו 5,000 איש, אשר קראה לממשלת ניו זילנד להגביר את תמיכתה בפלסטינים במלחמת חרבות ברזל. העצומה כללה קריאה להפסקת אש ולגירוש השגריר הישראלי מניו זילנד עד להשגתה, להטלת סנקציות כלכליות על עסקים הקשורים לפעולות הצבאיות של ישראל ולהכרה במדינה פלסטינית. טרוטר, כדוברת הקואליציה, ציינה שיש מקום למאורים לתמוך בפלסטינים - במאבק כנגד מנהיגי החמאס וביקרה את העצומה כ-"מוטעית מאוד". עוד הוסיפה ואמרה כי העצומה נכשלה בהבנת הגאופוליטיקה וההיסטוריה של האזור ובזיהוי האתגר שחמאס מציב לישראל ושאזכור מושגים כמו אפרטהייד, קולוניאליזם ורצח עם הם בעייתיים ביותר בהקשר הזה.
טרוטר, נגארו ונציגים נוספים משגרירות הילידים בירושלים השתתפו ביוני 2024 בצעדה למען ישראל שבטורונטו, המצעד השנתי השני בגודלו, אחרי המצעד בניו יורק.
פעילויות > שגרירות הילידים בירושלים

קואליציית הילידים למען ישראל יזמה בשנת 2024 את הקמתה של מה שהיא כינתה "שגרירות הילידים הראשונה אי פעם בירושלים", שנפתחה בקמפוס מוזיאון ידידי ישראל. ארגון ללא כוונת רווח זה הוכר על ידי משרד החוץ הישראלי כשגרירות ה-100 במדינת ישראל ונועד לשנות את הנרטיב בקרב עמים ילידים ברחבי העולם, תוך הדגשת קשרי האבות בין קבוצות ילידים לאדמותיהן. המיזם מבקש להכיר בעם היהודי כעם ילידי על אדמתו הילידית - ארץ ישראל.
העיתון ג'רוזלם פוסט דיווח כי הקמת השגרירות קיבלה תמיכה ממנהיגים ילידים נוצרים שלא צוינו בשמם, כולל "מספר ראשי שבטים, נסיכה ומלך", ממקומות מגוונים בעולם כולל סינגפור, טאיוואן, סמואה, סמואה האמריקאית, הוואי, טהיטי, קלדוניה החדשה, איי שלמה, אוסטרליה, פפואה גינאה החדשה, איי קוק, טונגה, פיג'י וכן צפון אמריקה ודרום אפריקה. פלר חסן-נחום, סגנית ראש עיריית ירושלים, טענה בנאומה במעמד הפתיחה כי עמים ילידים נמצאים בעמדה מצוינת להתמודד עם ניסיונות לערער על הקשר בין העם היהודי לארץ אבותיו, זאת בזכות הקשר העמוק והייחודי שיש לעמים ילידים עם אדמתם.
במסגרת אירוע פתיחת השגרירות, התנצל נציג שבט ילידי מדרום אפריקה על תלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם, והביע את דעתו כי אם ישראל אינה ילידית, אין אף עם ילידי על פני הארץ.
רעיון השגרירות נולד כבר לפני רבע מאה, כשהנשיאה הגדולה לינדה פרינס (Grand Chief Lynda Prince) העלתה אותו לראשונה. פרינס הצליחה לגייס את תמיכתו של מונטה אוהיה, מנהיג מאורי בולט שהוביל את תנועת העמים הילידים הנוצרים בשלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. מטרתה של פרינס, בת האומות הראשונות מקולומביה הבריטית, הייתה להכיר ביהודים כעם ילידי והיא הציגה את רעיון השגרירות הילידית בביקורה בכנסת. ב-2024, מונתה פרינס לשגרירת הקואליציה בצפון אמריקה.
ביאורים

↑  אמונות נוצריות בחשיבותה התנ"כית של ישראל