stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליסס ס. גרנט
מורשת היסטורית

בניגוד לנשיאים רבים, מורשתו של גרנט השתנתה באופן דרמטי. בצפון, הוא נחשב לגנרל מוצלח ולמועמד ודאי לנשיאות. החקירות והשחיתות בממשלו הובילו לירידה באהדה כלפיו, וגם תבוסתו של קסטר בקרב ליטל ביגהורן. ב-1877, זכה גרנט לתמיכה משתי המפלגות על טיפולו במשבר הבחירות, והאהדה כלפיו עלתה במהלך הטיול העולמי שלו.
עם מותו, נחשב גרנט לסמל הזהות האמריקנית, ומיליונים חלקו לו כבוד אחרון ונכחו בחשיפת הקבר שלו ב-1897. האהדה כלפיו עלתה, אולם חוקרים טענו שממשלו היה המושחת ביותר בתולדות ארצות הברית. כשהאהדה לקונפדרציה גברה בתחילת המאה העשרים, החלו להתייחס לגרנט באופן שלילי. מבקריו של גרנט טענו שהיה שיכור ומושחת. רבים טענו שהסיבה לכך הייתה שמבקריו של גרנט ידעו לכתוב טוב יותר מחבריו. היסטוריונים העריכו את הקריירה הצבאית שלו, אולם העריכו פחות את הקריירה הפוליטית שלו, בעיקר מפני שלא בחר טוב בבעלי תפקידים.
התדמית של גרנט הגיעה לשפל חדש כשנתפש כנשיא לא מוצלח וכגנרל בר מזל בלבד. בשנות השישים החלו לחקור את גרנט, והגיעו למסקנה שלא ניצח בעזרת כוח אלא בעזרת טקטיקות חכמות. לאחר מלחמת וייטנאם, ההערכה כלפי גרנט צנחה. תקופת כהונתו הראשונה של גרנט, שבמהלכה נאכפו זכויות האזרח בדרום, בוצעו רפורמות אצל האינדיאנים ובשירות הציבורי, והושגו הישגים במדיניות החוץ, נחשבת לטובה. לעומת זאת, הפילוג במפלגה הרפובליקנית, המשבר הכלכלי והתנערות הצפון מהשיקום החלישו את גרנט, אף על פי שמדיניות החוץ שלו נותרה יציבה.
היסטוריונים העריכו את מדיניותו של גרנט כלפי השחורים, ואת תגובתו התקיפה כנגד הקו קלוקס קלאן, וגם את מדיניותו כלפי האינדיאנים.
בנוסף נטען שגרנט תמך באיכות הסביבה, שכן היה הנשיא הראשון שחתם על חוק שהקים פארק לאומי.
ההיסטוריונים מדרגים את גרנט כנשיא גרוע וכגנרל טוב מאוד. הישגיו כנשיא נחלשים עקב השחיתות בממשלו.
תקופתו של גרנט הייתה מלאה בשחיתות, והכילה הצלחות וכישלונות. למרות זאת, תמיכתו בזכויות האזרח והעברת תיקונים לחוקה ברוחן העלתה את התמיכה בו. הוא תמך ברפובליקנים הרדיקלים. בנוסף, הסכם וושינגטון עם בריטניה נחשב להישג שלו. מבחינה כלכלית תמך בבנקאים מהמזרח, אולם הואשם בשפל הכלכלי בין 1873 ל-1877. גרנט היה הנשיא הראשון שביקש מהקונגרס אפשרות לקבל וטו על סעיפים ולא על חוקים שלמים.
הנפוטיזם היה חזק במהלך תקופת גרנט.
גרנט היה מגונן מאוד כלפי חבריו, ולא היה מוכן לקבל שטעו. הוא ראה בהם חברים כנים ואף נתן להם חנינות. הקשרים שלו איתם פגעו במעמדו כנשיא. למרות זאת, חברי הקבינט שלו ניקו את רוב השחיתויות.
היחס הנדיב שלו לגנרל רוברט אדוארד לי זיכה אותו בנקודות זכות בדרום. הרפובליקנים, לקראת סוף כהונתו, החליטו לעבור מהתמקדות בזכויות האזרח להתמקדות במדיניות פיסקלית שמרנית. התגובה החלשה שלו למשבר הכלכלי פגעה בכלכלה ובמפלגתו, שהפסידה ב-1874.
למרות זאת, בזמן האחרון, מוצגת נשיאותו של גרנט בצורה חיובית. הוא מוצג כנשיא חזק, נחוש והחלטי, ומוצג יותר טוב מאשר שהוצג בתחילת המאה העשרים.
הנצחה

דיוקנו של גרנט מופיע על שטר של 50 דולר אמריקני. על שמו נקרא עץ הסקוויה השני בגודלו בעולם, גנרל גרנט.
לקריאה נוספת

ג'ון קיגן, מסכת הפיקוד: מהותה של מנהיגות צבאית, מאנגלית: מרדכי ברקאי, הוצאת דביר, 1993. (הספר בקטלוג ULI)
Bruce Catton, U.S. Grant and the American Military Tradition, Little, Brown, 1954 (הספר בקטלוג ULI)
William S. McFeely, Grant: a Biography, Norton, 1981 (הספר בקטלוג ULI)
Joan Waugh, U.S. Grant: American Hero, American Myth, University of North Carolina Press, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
Ronald C. White, American Ulysses: a Life of Ulysses S. Grant, Random House, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
John F. Marszalek (ed.), The Personal Memoirs of Ulysses S. Grant: the Complete Annotated Edition, Harvard University Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Ron Chernow, Grant, Penguin Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
אדל ברלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1943 (בת 81) פילדלפיה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  חקר המקרא, ביקורת המקרא 
 מוסדות:  אוניברסיטת מרילנד 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
אדל ברלין (נולדה ב-23 במאי 1943 בפילדלפיה) היא חוקרת מקרא ועברית אמריקאית. ברלין היא פרופסור אמריטוס ללימודי מקרא באוניברסיטת מרילנד.
ביוגרפיה

ברלין היא בוגרת לימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת פנסילבניה והשלימה שם את הדוקטורט שלה בשנת 1976, שעסק בחקר טקסטים מתקופת שומר.
ברלין לימדה באוניברסיטת מרילנד בשנים 1979–2009 במחלקה למדעי היהדות ובמחלקה לאנגלית. בשנת 1994 מונתה כפרופסור רוברט ה. סמית לחקר המקרא. תחומי העניין העיקריים שלה הם הנרטיב והשירה התנ"כית, ופרשנות עתיקה ומודרנית של התנ"ך. בשנים 1988–1991 שימשה כמנהלת מרכז ג'וזף ורבקה מאיירהוף למדעי היהדות, בשנים 1994–1997 כיהנה בתפקיד פרובסט חבר לענייני הפקולטה, והייתה יו"ר הסנאט של האוניברסיטה בשנים 2005–2006.
פרופסור ברלין היא עמיתה באקדמיה האמריקאית למחקר יהודי ונשיאה בעבר של האגודה לספרות תנ"ך. היא החזיקה במלגות מהקרן הלאומית למדעי הרוח, קרן ג'ון סיימון גוגנהיים, המרכז ללימודי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה והמכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2005 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בבולטימור.
מחקריה

ברלין פרסמה במשך השנים עשרות מאמרים וספרים ביניהם שלושה ספרים של פירושים מקראיים לספרים: צפניה, מגילת אסתר ומגילת איכה. פירושה של אדל ברלין למגילת אסתר, יצאה לאור גם בעברית בסדרת "מקרא לישראל", בהוצאת עם עובד בשיתוף הוצאת מאגנס.
ספרים נוספים שכתבה כוללים פרשנות לסיפור השומרי העתיק "אנמרכר ואנסוקדסנה", פרשנות של הפואטיקה בנרטיב תנ"כי, שירה מקראית דרך עיניים יהודיות מימי הביניים, הדינמיקה של מקביליות תנ"כית וערכה יחד עם מארק ברטלר את The Jewish Study Bible. היא גם שימשה כעורכת ראשית למהדורה המתוקנת של מילון אוקספורד של הדת היהודית.
מחקריה > פירוש מגילת אסתר

לפי ברלין מגילת אסתר היא יצירה מן התקופה ההלניסטית (ולא מהתקופה הפרסית) שנכתבה כדי להסביר את טעמו של חג הפורים. ושהרקע הפרסי של המגילה דומה ואף זהה לתיאורי פרס ומנהגיה כפי שהם מופיעים בספרות היוונית מהתקופה ההלניסטית, שנכתבו בידי היסטוריונים יווניים כהרודוטוס, בעיקר בגלל השימוש במוטיבים ספרותיים זהים. גם לשונה של המגילה שייכת לאותה תקופה. מבחינה ספרותית המגילה היא בורלסקה שאין לקבלה באווירה של כובד ראש ורצינות, אלא כשעשוע ובבדיחות הדעת. ותכליתה של המגילה לשעשע ולבדר.
לדעתה של ברלין, האירועים המתוארים במגילה אינה מדויקים מבחינה היסטורית והם סיפור בדיוני, שפרטיו ההיסטוריים מצויים רק ברקע העלילה ובתפאורה. כל השאר רחוק מהמציאות, בדומה לסיפורים שרווחו בתקופה הפרסית וההלניסטית וכמותם מצויים אפילו אצל הרודוטוס, שליצירותיו מקובל לייחס אמינות היסטורית.
ספריה

Berlin, Adele (1979). Enmerkar and Ensuhkešdanna, A Sumerian Narrative Poem. Occasional Publications of the Babylonian Fund. Vol. 2. Philadelphia, PA: The University Museum. ISBN 9780934718295. OCLC 6090804.
——— (1983). Poetics and Interpretation of Biblical Narrative. Bible and literature series. Vol. 9. Sheffield, UK: Almond Press. ISBN 9780907459231. OCLC 10214708.
——— (1985). The Dynamics of Biblical Parallelism. Bloomington, IN: Indiana University Press. ISBN 9780253318503. OCLC 924981288.
——— (1991). Biblical Poetry Through Medieval Jewish Eyes. Indiana studies in biblical literature. Bloomington, IN: Indiana University Press. ISBN 9780585106120. OCLC 43475924.
——— (1994). Zephaniah: a new translation with introduction and commentary. Anchor Yale Bible. Vol. 25A. New York: Doubleday. ISBN 9780385266314. OCLC 28928604.
——— (2001). Esther: the traditional Hebrew text with the new JPS translation. JPS Bible Commentary. Philadelphia, PA: Jewish Publication Society. ISBN 9780827606999. OCLC 44669511.
——— (2001). Esther. Miḳra le-Yiśraʼel Commentary. Tel Aviv: Am Oved. ISBN 9789651313257. OCLC 48838494.
——— (2002). Lamentations: A Commentary. Old Testament library. Louisville, KY: Westminster John Knox Press. ISBN 9780664218492. OCLC 49892430.
הערות שוליים

↑  "Adele Berlin". [University of Maryland. אורכב מ-המקור ב-4 בנובמבר 2018. נבדק ב-28 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  טליה הורוביץ, קומדיה בלב הקאנון, באתר הארץ, 18 בפברואר 2002
↑  מיכאל הנדלזלץ, קריאת לילה, באתר הארץ, 25 בפברואר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258398705171  PLWABN: 9810613744805606  BIBSYS: 90059684  BNE: XX6486170  BnF: cb12709663c (data)  CiNii: DA08182841  GND: 1050268083  ISNI: 0000 0001 0886 8566  LCCN: n80003813  LNB: 000246767  NKC: xx0243335  NLA: 53004694  NTA: 069817340  RERO: 02-A002995318  SUDOC: 084737972  VIAF: 34581979   WorldCat (עם VIAF): 34581979
תחנת הכוח דוראד

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־23 שנים)
 קואורדינטות:  31°38′6″N 34°31′48″E﻿ / ﻿31.63500°N 34.53000°E﻿ / 31.63500; 34.53000מיקום המטה
 בעלות:  קצא"א (37.5%) זורלו (25%) אדלקום (אדלטק) (18.75%) דורי תשתיות אנרגיה (18.75%)
 ענפי תעשייה:  חשמל
 הכנסות:  1,484,176,000 ש"ח (2014)
 רווח:  79,651,000 ש"ח (2014)
 יו"ר:  מיכל עבאדי-בויאנג'ו
 מנכ"ל:  אלי אסולין
  
 http://www.dorad.co.il
  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דוראד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דוראד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דוראד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דוראד
 
דוראד היא תחנת הכוח הפרטית הראשונה בישראל לייצור חשמל, הפועלת בטכנולוגיית מחזור משולב. התחנה ממוקמת דרומית לאשקלון (מתחם קצא"א), והיא בעלת הספק מקסימלי של 860 מגה-ואט. התחנה סונכרנה לרשת הארצית במאי 2014 ומופעלת בגז טבעי (ובסולר בשימוש משני, לצורכי גיבוי).
ביקורת וחשד למרמה

במרץ 2007, פרסם העיתון גלובס תחקיר על דוראד, בו חשף שאורי אדלסבורג מבעלי דוראד, הואשם בעבר בהונאה בכספי הסיוע הביטחוני ברכישת מסוקי יורוקופטר AS-565 פנתר עבור צה"ל. בתגובה מסר אורי אדלסבורג כי תיק החקירה בעניינו בארץ נסגר. למרות זאת ועדת המכרזים של משרד הביטחון אישרה פטור ממכרז לצורך רכישת חשמל מדוראד.
בדצמבר 2007, עתרה חברת או.פי.סי אנרגיה לבג"ץ נגד ממשלת ישראל, חברת קצא"א וחברת דוראד אנרגיה. במסגרת העתירה ביקשה להורות על ביטול הקצאת השטח במתחם קצא"א לתחנת הכוח דוראד, ולבטל את ההסכם של משרד הביטחון לרכישת חשמל מדוראד, בטענה שנחתמו ללא מכרז. התעשייה האווירית לישראל גם היא חתמה על הסכם ללא מכרז. ביולי 2008 דחה בג"ץ את העתירה.
בספטמבר 2008, הוציא בית המשפט המחוזי בתל אביב צו האוסר על חברת מקורות להמשיך בהליך המכרז לצורך רכישת חשמל מיצרן חשמל פרטי. זאת לבקשת חברת "דליה אנרגיות כח" שהקימה את תחנת הכוח דליה, בטענה שהמכרז תפור לטובת דוראד. דוראד זכתה לבסוף במכרז של מקורות, אך ב-2016 חשף העיתון כלכליסט כי דוראד זכתה אף על פי שקיבלה הצעה זולה ב־10% מהמתחרה או.פי.סי אנרגיה.
באוקטובר 2013, פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת חריף על הפרויקט. מהדו"ח עלו חששות לאי סדרים מנהלתיים, ניגודי עניינים, תפירת חוזים, התחמקות מעריכת מכרזים והפרת נוהלי צינון. הדו"ח מתח ביקורת חריפה במיוחד על מינהל מקרקעי ישראל, שמסר את הקרקע, שטח של כ-74 דונם, לידי היזמים ללא תמורה. בעקבות דו"ח מבקר המדינה והטענה כי המדינה מצויה בניגוד עניינים בשל אחזקותיה בתחנה (באמצעות חברת קצא"א הממשלתית), הורה משרד האוצר לחברת קצא"א למכור את חלקה בתחנה. נכון לשנת 2023, המכירה טרם בוצעה.
בינואר 2016, הגישה חברת דורי אנרגיה תביעה נגד שתי השותפות בפרויקט החברות אדלקום וזורלו, בטענה כי קשרו קשר עם הקבלן שהקים את התחנה, חברת וודגרופ, לניפוח סכום חוזה ההקמה של התחנה. תוך שאדלקום וזורלו מקבלות את ההפרש בסכום של כ-140 מיליון דולר ומשלשלות לכיסן, מאחורי גבן של שתי השותפות הנוספות בתחנת הכוח, דורי אנרגיה וחברת קצא"א. התביעה עברה לבוררות בפני השופטת בדימוס הילה גרסטל, אך אדלקום וזורלו ביקשו לפסול אותה, מאחר שהתייעצה עם עורך דין, שמשרדו מייצג את אדלקום בנוגע לחקירת "תיק 1270" בה הייתה חשודה. בקשת הפסילה הגיעה לדיון בבית המשפט העליון, שקיבלה אותה והשופט בדימוס יצחק ענבר מונה במקומה במרץ 2019.
יחידות ייצור

תחנת הכוח דוראד בנויה באופן שונה ממרבית תחנות הכוח בישראל, וכוללת שתי קבוצות של שש טורבינות גז סילוניות (כ-50 מגה-ואט כל אחת) LM6000 pc sprint מתוצרת ג'נרל אלקטריק, המזינות בנוסף שתי יחידות קיטוריות, המאפשרות יכולת ייצור מרבית של 860 מגה-ואט (במרבית תחנות הכוח ישנן יחידות ייצור גדולות בהספק של כמה מאות מגה-ואט). תצורה זו מאפשרת גמישות תפעולית רבה יותר בהשוואה ליחידות הייצור הרגילות (ניתן להתאים את יכולת הייצור לביקוש המשתנה), ועמידות גבוהה יותר בפני תקלות (תקלה ביחידת ייצור גורעת רק חלק קטן מיכולת הייצור הכללית), אך מנגד, נצילות התחנה נמוכה יותר בעת הפעלת יכולת הייצור המלאה (47%–50%), בהשוואה להפעלת יכולת מרבית בתחנת כוח בעלת יחידות ייצור גדולות (49%–58%).
מודל כלכלי

מודל ההפעלה של דוראד הוא אספקת חשמל לצרכנים גדולים במחיר נמוך ממחיר החשמל של חברת החשמל (כ־7% הנחה). דוראד עושה שימוש במערכת ההולכה והחלוקה של חברת החשמל, ומשלמת לה על שימוש במרכיב זה בתוספת תשלום על עלויות מערכתיות וגיבוי מצד חברת החשמל במקרה של תקלה בתחנת הכוח.
הלקוחות העיקריים של דוראד הם משרד הביטחון, מקורות, שטראוס, אלביט, אוסם, תעשייה אווירית, בנק הפועלים, אמות השקעות, מלונות ישרוטל, מלונות פתאל, מד 1, חברת ג'י ישראל מרכזים מסחריים ועוד.
כאחת מ־3 תחנות הכוח הפרטיות הראשונות בישראל, נהנית דוראד מהגנות כלכליות שונות (הגנת ינוקא) על ידי מדינת ישראל.
במחצית השנייה של 2016, כשנתיים לאחר שהחלה לפעול, הרווחים הגבוהים שהציגה התחנה אפשרו לבעלי המניות בה להחזיר את רוב ההלוואות שהעמידו להקמתה.
בשנת 2018, ביקשה לראשונה לספק חשמל לצרכנים ביתיים, תחילה כפיילוט ל-15 אלף בתים באזור הדרום, במחיר נמוך ב-10%-5% ממחיר חברת החשמל.
ספקי הגז > שותפות ים תטיס

כאמור בשנת 2004 חתמה דוראד על הסכם אספקה עם שותפות ים תטיס, שהחזיקה במאגרי מרי ונועה. אך העיכובים בהשלמת הפרויקט הפכו את ההסכם ללא רלוונטי. הגז במאגרי מרי ונועה התכלה בשנת 2012, ואליו התחנה החלה לפעול רק בשנת 2014. למעשה עבר בשנת 2006, שותפות ים תטיס חתמה על הסכמים למכירת רוב הגז שבחזקתה ללקוחות אחרים, בעיקר לחברת החשמל.
ספקי הגז > הסכם עם EMG לאספקת גז מצרי

בשנת 2005 החל משא ומתן עם חברת EMG, לאספקת גז טבעי ממצרים לתחנה. במהלך השיחות שנערכו בקהיר הודיעו נציגי דוראד לאנשי החברה המצרית כי אם לא יקבלו מחיר אטרקטיבי, בדומה לזה שקיבלה חברת החשמל מ-EMG, חברת קצא"א לא תאפשר לצינור הגז בין ישראל למצרים לעבור בשטחה. פעולה שלא תאפשר לבנות את הצינור ותעכב משמעותית את אספקת הגז לישראל, כולל לחברת החשמל.
בדצמבר 2007 חתמה דוראד על עסקה עם חברת EMG, לאספקת גז טבעי לתחנה ל-15 שנה, בהיקף כ־2 מיליארד דולר. לאחר שהשלמת התחנה התעכבה ההסכם נפתח מחדש ו-EMG דרשה מחיר יקר יותר. בדצמבר 2009, נחתם הסכם חדש, בהיקף של כ־12.5 BCM (מיליארד מ"ק). החוזה אמור היה לאפשר לתחנה לפעול במשך 17 שנה החל מ-2013 ולספק כ־860 מגה־ואט חשמל, שהם כ־7% מכושר הייצור של חברת החשמל. אולם צינור הגז ממצרים לישראל חובל ב-2011 מספר פעמים והזרמת הגז נעצרה. באפריל 2012, הודיעה דוראד ל-EMG על ביטול חוזה הגז.
ספקי הגז > הסכם עם תמר

באוקטובר 2012 חתמה דוראד על עסקה עם שותפות תמר לאספקת גז טבעי לתחנה בהיקף של כ־11.2 BCM (מיליארד מ"ק). החוזה, בהיקף של כ-4 מיליארד דולר, היה למשך 16 שנים החל מ-2013.
ספקי הגז > הסכם עם אנרג'יאן

באוגוסט 2017 חתמה דוראד על עסקה עם כריש ותנין שבבעלות חברת אנרג'יאן לאספקת גז טבעי לתחנה בהיקף של כ־5.5 BCM (מיליארד מ"ק). החוזה לתקופה של 14 שנים ובהיקף של כ־0.7 מיליארד דולר, יאפשר לדוראד להוזיל את עלויות הגז בהתאם למתווה הגז שאושר בממשלה, המאפשר לחתום על הסכם עם ספק גז נוסף ולהפחית את כמויות הגז בחוזה עם תמר.
הרחבת תחנת הכוח

במאי 2023 אישרה הממשלה את הרחבת תחנת הכוח דוראד במטרה להתמודד עם המחסור החמור הצפוי בחשמל. הרחבת תחנת הכוח תכלול הוספת יחידת ייצור בהספק של כ-650 מגה-ואט נוספים בתוך שטח התחנה הקיימת, וללא צורך בהקמת תשתיות חדשות. התחנה החדשה, בהשקעה של כ-3 מיליארד ₪, צפויה לפעול באמצעות גז טבעי, בנצילות של כ-62% ולדברי המנכ"ל הטורבינה שלה תהיה מותאמת לעבודה עם מימן עד שנת 2030.
אהרן שאול שור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בדצמבר 1864 אורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 במרץ 1945 (בגיל 80) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
מדליון מעוטר בדיוקן יהודי (1929-1913), תכשיט אמייל בעיצוב אהרן שאול שור ושמואל בן-דוד. אוסף מוזיאון ישראל.
אהרון שאול שור (23 בדצמבר 1864 - 22 במרץ 1945) היה צייר ארץ-ישראלי יליד האימפריה הרוסית.
קורות חייו

אהרון שאול שור נולד באורשה שבמוהילב, על ידי נהר דניפר ברוסיה הלבנה בשנת 1864 וקיבל חינוך מסורתי בחדר. כבר בימים אלה נתגלה כישרונו לציור, אך אביו, שהיה רב וראש הישיבה בעיר, לא שעה לעצת קרובים וידידים לשלוח אותו ללימודי אמנות. ואולם בשנים 1885-1882, בגיל 18, עזב שור את ביתו ועבר לווילנה, שהייתה תחנתו הראשונה באמנות. הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר הממלכתי לציור. בשנת 1886 עבר לווינה, בה המשיך את לימודיו, קודם במכון הממלכתי לאמנות ולאחר מכן באקדמיה המלכותית, שם השתלם במחלקה לציור פורטרטים. למד שם יחד עם יהודה אפשטיין ולזר קרסטין, עמם התיידד. כבן לעם היהודי הצטרף באותה העת לאגודת הסטודנטים הציוניים, פעולה ציונית שהמשיך בה גם בהמשך חייו. הוא נמנה עם חבריו של ד"ר חיים ויצמן, ליאו מוצקין, נחמן סירקין ורבים אחרים. בעקבות אפיזודה בלתי נעימה (הוא הוזמן לדו-קרב על ידי אחד מחבריו ללימודים בן אצולה וינאי) נאלץ שור לעזוב את העיר. בסוף שנת 1887 הגיע לברלין עד לשנת 1913, שנת עלייתו לארץ ישראל. בברלין עסק בעיקר בציור דיוקנאות. בנוסף, עבר השתלמות בציור מניאטורות[דרושה הבהרה], עד שהגיע לדרגת עוזר לפרופסור באסטנייה במכון שליד המוזיאון הממלכתי של ברלין ובין השאר התמחה גם ברסטורציה של יצירות בטכניקות אלו. עד 1907 עבד כאמן חופשי והתפרנס בעיקר ממתן שעורי ציור לבני משפחות עשירות. שור חלם על הגשמה חלוצית. בשנת 1913, בעקבות הזמנתו של פרופסור ורבורג ופרופסור בוריס שץ, עלה עם אשתו גיטה ובנו אליעזר לארץ ישראל. המשפחה נתקבלה על ידי הסופר מרדכי בן הלל הכהן. לא עברו ימים רבים ושץ, שניהל באותם ימים את "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", הציע לא.ש. שור להצטרף אל שורותיו, כחלק מצוות ההוראה והניהול. שור נעתר לבקשה והקים את מחלקת ציור המיניאטורות על שנהב, אמייל וחרסינה, אותה גם ניהל. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצליח, בזכות התעתמנותו, חבישת הטרבוש הטורקי, והידידות שרכשו לו בעלי מהלכים - להמשיך ולנהל את "בצלאל," על אף הגלייתו של הפרופסור שץ לדמשק. באותן שנים כל גדולי הציור הישראלי - האבות המייסדים - היו לתלמידיו. ביתו ברחוב החבשים היה לבית ועד לסופרים ולתלמידים חכמים, לאמנים, לעסקני ציבור וגם לפשוטי עם, לתלמידים, לאינטליגנציה הספרדית ואפילו מן המשפחות הערביות. בשנת 1925, עם סגירת בית הספר, עבר ללמד בבתי ספר אחרים בירושלים. בשנים האחרונות, טרם פרישתו מן ההוראה, לימד ציור בבית הספר תחכמוני (ירושלים). יצא לגמלאות בשנת 1940.
יצירתו

בשנותיו הראשונות, בווינה ובברלין, נמנה עם הזרם של "האמן החופשי", שסייר ותר אחר נופים מפעימים, מראות טבע של בראשית וטיפוסי אדם שמחים אותם הרבו לצייר. בין יצירותיו נודעים במיוחד ציורי הנוף- ובעיקר הציורים בצבעי המים, אותם הקפיד לצייר תמיד בחיק הטבע. ציורי נוף בוהקים אלה נותנים ביטוי זך ורענן לאקלימה ולאורה המיוחד של הארץ, או כפי שרשם ידידו של שור, הצייר הרמן שטרוק, לפני יותר משמונים שנה: "הרבה ממסותיו הקטנות מראות אמת יוצאת מן הכלל של טבע בתפיסת צבעי ארצנו...כל המסתכל ביצירות האלו בלי משפט קדום לגבי המודרניות או המסורת, ימלא רגשי כבוד והערצה לאמן, שבלי להטעות על ידי זרמי היום הוא הולך את דרכו הבודד ושר את שירו החשאי (שם). בנו האדריכל, אליעזר שור סיפר: " הוא נטל את כליו, את לוח הצבעים ואת המטריה הלבנה ויצא לסביבות ירושלים, בסביבות סנהדריה, ובייחוד בהר הצופים. הוא מצא מראות פלא אשר נשקפו מעליו והקפיאו את נשמתו. הרי יהודה, ים המלח והרי מואב; רוחו שאבה את נופיה של ירושלים על גוניה: אילן וסלע, שהפכו בידיו לסמלים חיים, אשר חיברו בין עבר והווה של מולדת המחדשת את נעוריה".
באותן שנים, תפישתו הכללית והאופן בו הציג את הנושאים בהם עסק היה אקדמאי וציוריו באותה היו ריאליסטיים בגישתם, אם כי חופשיים ועשירים בביצועם. אולם, עד מהרה ניכרה (בעיקר בציורי הפנים והנוף) השפעה של אינטימיסטיים הולנדיים נוסח ישראלס ואחרים. בציורים אלה בולטת רגישות גדולה במעברי הטונים ותעוזה רבה במריחת המכחול. בציוריו מסוף המאה התשע-עשרה ניתן להבחין בתהליך אופייני ומעניין של השתחררות מהאלף-בית האקדמי; מהתמסרות לפרטים אל עבר ביטוי וביצוע חופשי ומודרני ביחס לזמן והסביבה בהם חי ויצר האמן. הפרוטריט 'צעירה עם כובע', הוא ציון דרך חשוב בהתפתחותו. בתקופה זו השתייך שור לקבוצת אמנים צעירים, שיצאו יחד לנוף וציירו במשותף פרוטריטים לפי מודלים מעניינים. שור ספג השפעות אימפרסיוניסטיות מתונות, שניכרו לראשונה באותו ציור. סביב שנת 1900, השתייך הצייר לחוג האמנים של ה"זצסיון", שנחשבו בברלין לקבוצת האמנים המתקדמים ולנציגי המודרניזם בציור.
בנוסף לציורי הנוף, עסק שור גם בציור דיוקנאות. משהגיע לארץ ישראל התרשם מן הטיפוסים השונים שראה ובמיוחד מיהודי המזרח, אותם צייר בדיוק רב ובקפדנות מרובה. הפרוטרטים הרבים שצייר היו ביטוי לענוותו ולאהבת האדם, שהייתה טבועה בנפשו ובציוריו. בין הפרוטרטים שצייר, ידועים גם דיוקניהם של ויצמן, ז'בוטינסקי וראשי היישוב האחרים מעשי-ידיו.
לקריאה נוספת

גבריאל טלפיר, 100 אמנים בישראל, הוצאת "גזית", תל אביב, 1971.
גילה בלס, "אהרון שאול שור - אמן ארצישראלי נשכח", בתוך: ציור ופיסול, גיליון מס' 18, עמ' 4–10, 1979.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
נורית שילה-כהן (אוצרת), יגאל צלמונה, גדעון עפרת ואחרים, "בצלאל" של שץ 1929-1906, מוזיאון ישראל, ירושלים, תשמ"ג (1983).
יגאל צלמונה (אוצר), יעקב שביט, ימי מגדל דוד - מלחמת התרבות הראשונה באמנות ישראל, מגדל דוד, המוזיאון לתולדות ירושלים, תשנ"ב (1991).
מאירה פרי-להמן, טובל במים, טובל באור - מאה שנות צבע-מים בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998.
אליק מישורי, בדילוג על המופשט: פנינים מאוסף יוסי ודניאלה ליפשיץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2014.
גדעון עפרת, ברלין-ירושלים: אמנות העלייה מגרמניה, תל אביב: בית לאמנות ישראלית, 2015.
אליק מישורי, מ"אפקים חדשים" ל"רוח אחרת" אמנות ישראלית 1988-1948, למדא הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2019.
רון ברטוש, אהרן שאול שור: לקראת דיוקנאות עברית, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2020.
הערות שוליים

↑  יזרעאל, ש' (1976) מראשוני הציור בארץ ישראל. מוזיאון ישראל
↑  פרופסור אוטו ורבורג היה לראש ההסתדרות הציונית בברלין, הממונה על ה"טכניון" וה"ריאלי" בחיפה ו"בצלאל" בירושלים.
↑  בליכונטל ע' (19.12.1980) אמנות לשכון כבוד במרתף, מעריב.
↑  אלחנני א.ח. (ינואר, 1981) במערכה, גיליון 241 עמ' 16, ירושלים
↑  בלס, ג' (1973) אהרון שאול שור- צייר ארצישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278243  NLI: 987007513441005171  VIAF: 308267231   WorldCat (עם VIAF): 308267231
חלף עם הרוח (ספר)

| --- | --- |

המהדורה העברית משנת 1971
 מידע כללי
 מאת:  מרגרט מיטשל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  מלחמת האזרחים האמריקנית 
 מקום התרחשות:  אטלנטה, מחוז קלייטון 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  30 ביוני 1936
 מספר עמודים:  1037 (מהדורה מקורית באנגלית)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ח.בן-דב, ג. אריוך
 פרסים
 פרס פוליצר לסיפורת (מרגרט מיטשל, 1937)  רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 סדרה
 הספר הבא:  סקרלט, Rhett Butler's People 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001164139, 001189856, 001731326, 001930531, 002623265, 001189855, 003519479
 
חלף עם הרוח (Gone with the Wind) הוא ספר פופולרי מאת מרגרט מיטשל, שיצא לאור ביוני 1936.
עלילתו של הספר מתארת את סיפור אהבתם של רט באטלר - אופורטוניסט, ציני וחובב נשים, וסקרלט או'הרה - צעירה יפה, מפונקת וחמת מזג - המתרחש על רקע מלחמת האזרחים האמריקנית, מנקודת המבט של מדינות הדרום, אשר דגלו בעבדות. "חלף עם הרוח" הוא אחד הספרים הנמכרים ביותר בארצות הברית.
הספר עובד לסרט בשנת 1939, שזכה להצלחה גדולה ואף קיבל מעמד של סרט פולחן.
רקע היסטורי

חלקו הראשון של הספר פותח בתיאור חיי השפע והנוחות של לבנים בעלי עבדים במדינות הדרום. מייד לאחר מכן פורצת מלחמת האזרחים. בד בבד עם תיאור התקדמותה הצבאית של המלחמה, מתוארות השפעות המלחמה על העורף - המחסור הפיזי ההולך וגובר, דרכי ההתמודדות, האובדן וההסתגלות ההדרגתית של ערכי הדרום הנוקשים לתנאי החיים המשתנים.
בחלקו השני של הספר מתוארת התמודדותו של הדרום הגאה עם ההפסד במלחמה. הגלגל מתהפך, ולבנים אשר היו לפני המלחמה בעלי מעמד חברתי גבוה מוצאים עצמם מרוששים. השורדים בעולם החדש הם אלו המסתגלים למצב ומנצלים את ההזדמנויות הנקרות בפניהם. שוב מוצגות דרכי הסתגלות שונות, שכולן נמדדות בהצלחה כלכלית או בהצלחה חברתית בקרב שרידי החברה הדרומית הישנה.
כמו כן מציג הספר את היחס הדואלי כלפי שחורים מצד הצפוניים (ה"יאנקים", כפי שהם מכונים בפי הדרומיים) ומצד הדרומיים. הצפוניים נלחמים למען חופש וזכות הצבעה לשחורים, אך משהם מנצחים במלחמה, הם מתייחסים לשחורים בזלזול ומנצלים אותם מבחינה פוליטית. הדרומיים היו משאירים את השחורים כעבדים, אילו היה הדבר תלוי בהם, אך שחורים מסוימים ("שחורים של בית" בדרך כלל, או מנהלי עבודה) היוו חלק אינטגרלי ממשפחותיהם, ודעתם נחשבה כאמת מידה להתנהגות נכונה, מכיוון שהם שימרו את ערכיו של הדרום הישן בדיוק כמו חלק מן הלבנים.
שמו של הספר נובע מן ההכרה של חלק מן הדרומיים כי העבר הדרומי המפואר חלף ולא ישוב עוד - לא ניתן לחזור ולחיות את העבר.