stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת תלת-פאזית
עקרונות פעולת המערכת

במערכת תלת־פאזית סימטרית, שלושה מוליכים נושאים זרם חילופין באותו תדר ואותה משרעת מתח ביחס לנקודה משותפת ("נקודת האפס"), אך עם הפרש מופע של שליש אורך הגל. הנקודה המשותפת מיוחסת בדרך כלל לקרקע ולעיתים קרובות למוליך נושא זרם הנקרא ניוטרל (או אפס). בשל הפרש המופע, המתח על כל מוליך מגיע לשיאו בשליש של מחזור לאחר אחד המוליכים האחרים ושליש של מחזור לפני המוליך האחר. עיכוב מופע זה יוצר הפרש מתחים קבוע בין המוליכים המאפשר הפעלת מכשירים חשמליים. זה גם מאפשר לייצר שדה מגנטי מסתובב במנוע חשמלי וליצור סידורי פאזה אחרים (חד מופעי או דו מופעי) באמצעות שנאים. המתח בין המוליכים נקרא מתח שלוב או מתח קווי, ואילו המתח בין המוליכים לנקודת היחוס נקרא מתח פאזי או מתח מופעי.
מערכת שלושת השלבים הסימטריים המתוארת לעיל נקראת פשוט מערכות תלת־פאזיות, כי אף על פי שניתן לתכנן וליישם מערכות כוח תלת־פאזי אסימטריות (כלומר, עם מתח לא שווה או הפרשי פאזה לא סימטריים), הן אינן משמשות בפועל כי הן חסרות את היתרונות החשובים ביותר של מערכות סימטריות.
במערכת תלת־פאזית המזינה עומס מאוזן וליניארי, סכום הזרמים הרגעי של שלושת המוליכים הוא אפס. במילים אחרות, הזרם בכל מוליך שווה בגודלו לסכום הזרמים בשניים האחרים, אך עם סימן הפוך. נתיב ההחזרה של הזרם בכל מוליך פאזה הוא שני המוליכים האחרים.
עקרונות פעולת המערכת > יתרונות לעומת מערכת חד־פאזית

העברת אנרגיה יעילה יותר – במערכת חד־פאזית (אנ') המעגל הבסיסי מקשר בין מקור המתח לעומס באמצעות שני מוליכים. מערכת תלת־פאזית ניתנת לתיאור כשלושה מעגלים חד־פאזיים, אך במערכת סימטרית סכום הזרמים כאמור הוא אפס, כלומר ניתן לוותר על מוליך הניוטרל. המשמעות היא שמערכת תלת־פאזית יכולה להעביר כמות אנרגיה גדולה פי 3 ממערכת חד־פאזית, אך עם כמות מוליכים גדולה פי 1.5 בלבד. מעבר לחיסכון בכמות המוליכים, הקטנת מספר המוליכים מתבטאת גם בהפסדי אנרגיה נמוכים יותר עקב ההתנגדות הקיימת במוליכים. שתי תכונות אלו הופכות למשמעותיות ביותר כשמדובר בהולכת כמויות גדולות של אנרגיה חשמלית.
גמישות – מערכת תלת־פאזית ניתנת לפיצול פשוט לשלוש מערכות חד־פאזיות. במקומות בהם צריכת האנרגיה נמוכה יחסית (כדוגמת מתקן חשמל דירתי) ניתן לבצע חיבור תלת־פאזי אשר מתפצל בתוך המתקן למעגלים חד־פאזיים, ללא צורך בציוד נוסף.
עקרונות פעולת המערכת > יתרונות לעומת מערכת זרם ישר

מערכות זרם חילופין ניתנות להשנאה, דבר בלתי אפשרי במערכות זרם ישר. המשמעות היא שמצד אחד ניתן להעלות את המתח של המערכת ובכך להקטין מאוד את הזרמים, ומהצד השני ניתן לקבל מגוון רחב של מתחים לשימושים שונים.
מיתוג מערכת זרם חילופין פשוט יחסית, מכיוון שבכל מחזור של גל המתח הוא עובר פעמיים בנקודת האפס (כלומר לא קיים מתח בין הדקי המתג), בעוד שבמעגלי זרם ישר למתח ערך קבוע וכל משך פעולת המיתוג קיים מתח בין הדקי המתג.
עקרונות פעולת המערכת > חסרונות

במערכת שבה נקודת הניוטרל אינה מיוצבת, המתחים הפאזיים למעשה אינם מוגדרים, ויכולים לפיכך להגיע לערכים גבוהים מאוד ביחס לאדמה, מה שעלול לגרום לפריצה חשמלית.
בשל המבנה הפיזי של מוליכים במערכת תלת־פאזית והעובדה שמדובר בזרם חילופין, למערכת יש קיבוליות משמעותית שמשפיעה על התפקוד שלה. במערכת כזאת עשוי גם להתחולל קצר חשמלי קיבולי.
התחשמלות אפשרית בערכי מתח נמוכים יחסית למערכת זרם ישר.
צורת חיבור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צורת חיבור > כוכב

בחיבור דמוי כוכב נעשה שימוש לראשונה על ידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה. בתצורת חיבור כוכב, שלושת מקורות המתח מחוברים בנקודה אחת (המכונה "אפס"), והמתח נוצר על גבי המוליכים ביחס לנקודה זו. כאשר נקודת האפס מקוצרת לאדמה באמצעות הארקה, המתח הפאזי של המערכת "מקובע" לערך סופי ידוע.
בחיבור כוכב, מתח הקו גדול פי  \surd 3 מהמתח הפאזי ומקדים אותו ב־30 מעלות ואילו הזרם שווה.
צורת חיבור > משולש

בתצורת משולש מקורות המתח מחוברים זה לזה בטור, כך שכל הדק מחובר למקור מתח שונה. בתצורה זו, לא קיימת במערכת נקודת "אפס" ולכן בעוד שהמתח השלוב נשאר קבוע, הרי שהמתח הפאזי יכול תאורטית לקבל כל ערך שהוא.
בחיבור משולש, מתח הקו זהה למתח הפאזי ואילו הזרם הקווי גדול פי  \surd 3 מהזרם הפאזי ומקדים אותו ב־30 מעלות.

סכימת חיבור כוכב (למעלה) ומשולש (למטה). מוליך האפס המופיע בתצורת הכוכב אופציונלי בלבד ואינו הכרחי לפעולתה התקינה של המערכת.
מפת הרפורד

מפת הרפורד
מפת הרפורד (בלטינית: Hereford Mappa Mundi) היא מפת עולם (מפה מונדי) בסגנון מפת אורביס טרארום משנת 1300 לערך. המפה מוצגת כיום בקתדרלת הרפורד בהרפורד שבאנגליה, והיא המפה הגדולה ביותר ששרדה מימי הביניים עד ימינו.
על המפה חתום ריצ'רד מהולידנגהאם ולפורד כיוצרה (המכונה גם "ריצ'רד דה בלו").
תיאור המפה

המפה מצוירת על קלף אחד, ומידותיה 158 ס"מ על 133 ס"מ. המפה מצוירת בדיו שחור, אדום, זהב, כחול וירוק. הצבעים כחול וירוק משמשים לתיאור ימים ונהרות, למעט הים האדום הצבוע בצבע אדום.
במרכז המפה, בתוך מעגל, ממוקמת העיר ירושלים, כאשר בראש המפה כיוון מזרח, ובקצה העליון של המפה גן עדן מוקף במעגל.
אירופה, בצדה השמאלי התחתון של המפה, מסומנת בצבעי אדום וזהב, ואפריקה בצדה הימני התחתון של המפה.
המפה מבוססת על מפת ביאטוס מעשה ידי ביאטוס מליבאנה, ועל כן היא דומה מאוד למפת אבסטורף שאף היא מבוססת על אותה מפה.
מיקומם של אתרים

גן עדן, מוקף חומה ועיגול של אש.
הגנגס.
האי האגדי טאפנה. ייתכן שהכוונה לסרי לנקה או סומטרה.
הנהרות אינדוס וחידקל.
הים הכספי, "ארצם של גוג ומגוג"
בבל ונהר פרת.
המפרץ הפרסי.
הים האדום (צבוע בצבע אדום).
תיבת נח.
ים המלח, סדום ועמורה, נהר הירדן, הזורם מתוך ים הגליל; ומעליהם: אשת לוט.
מצרים והנילוס.
הנילוס או "הים המשווני" ומעברו השני האנטיפודס - "ארץ הענקים" בצידה השני של הארץ.
ים אזוב ונהרות דון ודניפר; מעליהם: גיזת הזהב.
קונסטנטינופול; ולשמאלה דלתא נהר הדנובה.
הים האגאי.
הדלתא של הנילוס והמגדלור של אלכסנדריה.
נורווגיה.
יוון ובה הר האולימפוס, אתונה וקורינתוס.
כרתים ובה המינוטאור והלבירינת העגול שלו.
הים האדריאטי; איטליה ובה רומא, לידה רשום ההקסמטר: Roma caput mundi tenet orbis ena rotundi (רומא בראש, שולטת בעולם).
סיציליה וקרתגו.
סקוטלנד.
אנגליה.
אירלנד.
האיים הבלאריים.
מצר גיברלטר.
ראו גם

מפה מונדי
מיקומם של אתרים במפת הרפורד.
מפרט של המפה המציג את האיים הבריטיים
מנגן מירון (אלבום)

מנגן מירון הוא אלבום האולפן החמישי של נגן הכליזמר הישראלי חיליק פרנק. האלבום יצא לאור בשנת תשס"ט 2009.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אשרינו מה טוב חלקנו  | 0:47 |
| 2. | טאטע זיסער  | 2:30 |
| 3. | מחרוזת ניגונים לכבוד הרשב"י הקדוש  | 5:54 |
| 4. | מי לכם פה  | 1:15 |
| 5. | ניגון רומני  | 2:41 |
| 6. | פרישברג בולגריש  | 2:30 |
| 7. | רבי מאיר אומר  | 5:54 |
| 8. | ווארשאווער בולגר  | 2:41 |
| 9. | אשרינו מה טוב חלקנו  | 0:47 |
| 10. | ואמרתם כה לחי  | 1:44 |
| 11. | בר יוחאי  | 2:07 |
| 12. | אמר רבי עקיבא  | 2:46 |
ממפיס סאונדס

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1967
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אולם ביתי:  Mid-South Coliseum
 מיקום:  ממפיס, טנסי, ארצות הברית
 תאריך פירוק:  1975
 ליגה:  ליגת ה-ABA
 אזור:  מזרח
 היסטוריה:  ניו אורלינס באקנירס (1967–1970) ממפיס פרוס (1970–1972) ממפיס טאמס (1972–1974) ממפיס סאונדס (1974–1975)
 
ממפיס סאונדס (באנגלית: Memphis Sounds) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר ממפיס שבטנסי, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1975. בין השנים 1967–1970 שיחקה בניו אורלינס, לואיזיאנה, תחת השם ניו אורלינס באקנירס, ובארבע העונות הבאות שיחקה בממפיס בתור ממפיס פרוס וממפיס טאמס בטרם שינתה את כינויה ל"סאונדס".
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בפברואר 1967, בשם "ניו אורלינס באקנירס", לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-ABA. בעונת 1967/1968 העפילו הבאקנירס לגמר הליגה, בהדרכתו של המאמן בייב מקארתי ובהובלתם של השחקנים דאג מו, ג'ימי ג'ונס ולארי בראון. בסדרת הגמר עצמה הפסידה ניו אורלינס בתוצאה 3–4 מול פיטסבורג פייפרס, בה בלט קוני הוקינס.
באוגוסט 1970 נמכר המועדון, והקבוצה עברה לשחק בממפיס, טנסי, בשם "ממפיס פרוס". בשנת 1972 שינתה הקבוצה את כינויה ל"ממפיס טאמס", ובשנת 1974 נמכרה פעם נוספת ושינתה את שמה ל"ממפיס סאונדס". באותו שנה החליפה ממפיס את מרבית שחקניה, וצירפה מספר שחקני אולסטאר ותיקים כגון מל דניאלס, פרדי לואיס ורוג'ר בראון. הסאונדס סיימו את עונת 1974/1975, שהתבררה כאחרונה שלהם, עם מאזן ניצחונות שלילי (27–57) בפעם החמישית ברציפות.
לקראת עונת 1975/1976 נמכר המועדון לקבוצת אנשי עסקים אשר העבירו את הקבוצה לבולטימור שבמרילנד. עם זאת, לפני פתיחת העונה התפרקה הקבוצה בשל קשיים כלכליים, ומעולם לא השתתפה במשחק רשמי בשמה המועד "בולטימור קלוס".
מאזנים לפני עונה

| עונה | שם | מאמן | ניצחונות | הפסדים |  % ניצחונות | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967/1968 | ניו אורלינס באקנירס | בייב מקארתי | 48 | 30 | 61.5% | הפסד בגמר הליגה |
| 1968/1969 | ניו אורלינס באקנירס | בייב מקארתי | 46 | 32 | 59.0% | הפסד בגמר המערב |
| 1969/1970 | ניו אורלינס באקנירס | בייב מקארתי | 42 | 42 | 50.0% | — |
| 1970/1971 | ממפיס פרוס | בייב מקארתי | 41 | 43 | 48.8% | הפסד בחצי גמר המערב |
| 1971/1972 | ממפיס פרוס | בייב מקארתי | 26 | 58 | 31.0% | — |
| 1972/1973 | ממפיס טאמס | בוב באס | 24 | 60 | 28.6% | — |
| 1973/1974 | ממפיס טאמס | בוץ' ואן ברדה קוף | 21 | 63 | 25.0% | — |
| 1974/1975 | ממפיס סאונדס | ג'ו מולאני | 27 | 57 | 32.1% | הפסד בחצי גמר המזרח |
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות סדרת הגמר בין הבאקנירס לפייפרס, באתר basketball-reference.com
↑  ממפיס סאונדס, באתר remembertheaba.com
↑  בולטימור קלוס, באתר remembertheaba.com
מס על רווחי הבנקים

מס על רווחי הבנקים הוטל במספר מדינות עקב המשבר הכלכלי העולמי (2008). המס חל על כספים הנמצאים בסיכון, ומטרתו היא להרתיע את הבנקים מנטילת סיכונים מיותרים. המס תוכנן כך שהוא יחול רק על מוסדות הנחשבים "גדולים מכדי להיכשל".
המס נכלל בהמלצות קרן המטבע הבין-לאומית להתמודדות עם המשבר הכלכלי.
היסטוריה

לאחר פרוץ המשבר הכלכלי העולמי (2008) נפגשו נציגי מדינות G20 בפיטסבורג ודנו בדרכים להתמודד עם המשבר. קרן המטבע הבין-לאומית הציגה באפריל 2010 שלושה סוגי מס שאפשר להטיל על הבנקים:
היסטוריה > תרומה ליציבות פיננסית

מס זה מוטל על רווחי הבנק. כספי המיסים יועברו לחברת ביטוח שתוכל לסייע לבנק במקרה של משבר כלכלי עתידי, במקום להזדקק לכספי משלמי המיסים. בינואר 2010 הציע נשיא ארצות הברית ברק אובמה להטיל מס מסוג זה על הבנקים בארצות הברית, אך תוכניתו לא יצאה לפועל.
היסטוריה > מס על פעילויות פיננסיות

מס המוטל על רווחי הבנקים ועל חבילות התגמול של הבנקאים, כאשר התמורה מועברת לממשלה.
היסטוריה > מס על עסקאות פיננסיות

מס המוטל על עסקאות במניות, איגרות חוב, מטבע חוץ ונגזרים המבוצעות על ידי הבנק.
בדיונים עלתה השאלה אם המס יוטל באופן גלובלי, או בכל מדינה בנפרד לפי שיקול דעתה. בתום דיוני מדינות G20 בטורונטו ב-2010 פורסמה הצהרה לפיה כל מדינה רשאית להחליט אם להטיל מס על רווחי הבנקים.
מס על רווחי הבנקים לפי מדינה

חלק ממדינות אירופה החלו לגבות מס מסוג FSC (תרומה ליציבות פיננסית) לאחר המשבר הכלכלי.
אוסטריה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, בשיעור שבין 0.024% ל-0.029%.
איסלנד החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, שיעור המס הוא 0.145%.
בלגיה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2012, בשיעור משתנה.
הולנד החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2012, בשיעור שבין 0.033% ל-0.066%.
הונגריה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2010, בשיעור שבין 0.15% ל-0.20%.
הממלכה המאוחדת החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, בשיעור שבין 0.05% ל-0.10%.
יוון החלה לגבות מס על רווחי הבנקים כבר בשנת 1975, בשיעור שבין 0.12% ל-0.60%.
לטביה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011 בשיעור של 0.1%, וביטלה אותו בשנת 2020.
סלובניה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, שיעור המס הוא 0.10%.
סלובקיה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2012 בשיעור של 0.2%. בשנת 2019 הועלה שיעור המס ל-0.4%, ובשנת 2021 הוא בוטל, בתמורה להקלות באשראי מצד הבנקים כלפי עסקים בזמן מגפת הקורונה בסלובקיה.
פולין החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2016, שיעור המס הוא 0.44%.
פורטוגל החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, בשיעור שבין 0.01% ל-0.11%.
צרפת החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, שיעור המס הוא 0.0642%.
שוודיה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2015, שיעור המס הוא 0.05%.
מדינות נוספות שוקלות להטיל מס על רווחי הבנקים באופן דומה, בהן צ'כיה, קפריסין ורומניה.
מי משלם את מסי הבנקים?

נושא שכיח בדיונים אודות מיסוי רווחי בנקים הוא - מי נושא בנטל המיסוי הבנקאי? יש הסוברים כי מיסוי רווחי הבנק מוביל להגדלת שיעורי הריבית בהלוואות לעסקים ולנושים, וכך בעצם מגלגלים הבנקים את תשלום המס על לקוחותיהם.
הערות שוליים

↑  Reuven S. Avi-Yonah, Taxation as Regulation: Carbon Tax, Health Care Tax, Bank Tax and Other Regulatory Taxes, באתר "De Gruyter", ‏31 בינואר 2011 (באנגלית).
↑  Financial Sector Taxation: The IMF's Report to the G-20 and Background  Material, באתר קרן המטבע הבין-לאומית, ‏ספטמבר 2010 (באנגלית).
↑  Tax Contribution of the Financial Sector, ‏אוגוסט 2016 (באנגלית).
↑  Macroeconomic Effects of Taxes on Banking, באתר Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, ‏15 במרץ 2019 (באנגלית).
מערכת ששת הימים

מערכת ששת הימים (בצרפתית: Campagne des Six-Jours) הייתה סדרת מבצעים צבאיים במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, חלק מן המלחמות הנפוליאוניות שנמשכה בין 10 ל-15 בפברואר 1814. במהלך המערכה הנהיג נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, את הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) בסדרת קרבות וניצחונות נגד כוחות הקואליציה (שכללו את צבאות האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה) שהיוו את פאר גאוניותו האסטרטגית של נפוליאון. נפוליאון הצליח להביס את הצבא הרוסי-פרוסי המאוחד תחת פיקודו של גבהרד לברכט פון בליכר, אך נאלץ להעביר כוחותיו דרומה עקב מתקפה אוסטרית של קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג לעבר פריז.
מערכת ששת הימים נחשבת לאחד המבצעים הצבאיים המוצלחים ביותר בקריירה של נפוליאון והיא נודעת בעיקר עקב העליונות שהפגין הצבא הצרפתי על אויביו בלוגיסטיקה, מהירות תנועת הצבא ואחידות בהנהגה.
רקע

לאחר שנסוג מרוסיה בשנת 1812, ונאלץ לוותר על ההגמוניה במרכז אירופה בשנה שלאחר מכן עקב קרב לייפציג, נפוליאון נאבק בתחילת 1814 על שטחי הקיסרות הצרפתית הראשונה נגד כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית (שכללו את האימפריה האוסטרית, ממלכת פרוסיה, האיחוד השוודי-נורווגי, הממלכה המאוחדת ומדינות גרמניות נוספות כגון ממלכת בוואריה).
לאחר שרוב "הצבא החדש" נפל במערכה בגרמניה, עמדו לרשות נפוליאון לא יותר מ-80,000 חיילים כדי להגן על 300 הקילומטר של גבול צרפת עם הקונפדרציה של הריין, לאורך נהר הריין. בתוך המדינות הגרמניות היו 100,000 חיילים צרפתים, אך הם היו מפוזרים או נצורים, ולא הצליחו להגיע לצרפת ולעבור את אויביהם. מעבר לריין, מול נפוליאון, עמדו 300,000 חיילי הקואליציה שהיו מוכנים לפלישה, המורכבים מצבאות רוסיה, אוסטריה ופרוסיה. בגבולות הדרום, הדף ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון את הצרפתים חזרה אל מעבר לגבול הצרפתי-ספרדי, ואילו חייליו של נפוליאון בחצי האי האפניני תמרנו ולא היו מסוגלים לסגת חזרה כדי להגן על המולדת הצרפתית.
גם בעלי ברית לשעבר של צרפת מקרב מדינות גרמניה וארצות השפלה החלו לנטוש את נפוליאון, כגון הולנד שהפכה לנסיכות הריבונית של ארצות השפלה. נפוליאון הוציא צו קיסרי לגיוס כללי. הוא זימן 900,000 מתגייסים, המשמר הלאומי הצרפתי ואפילו פקידי יערות שידעו לאחוז בנשקם. הוא דרש מהפרלמנט הצרפתי למצוא את הנשק והציוד הדרושים לכוח שנוצר בחיפזון. הוא הגדיל את משמרו הקיסרי המובחר, והציב מחדש את הקצינים המנוסים ביותר מבריגדות ישנות כדי להעניק לעצמו גרעין כוח אמין בין לגיונות המתגייסים החדשים והבלתי מנוסים. הצבא הצרפתי התמודד כעת עם צבאות גדולים בהרבה ממנו והכוחות היו נואשים לאזן את הסיכויים. נפוליאון הוציא לפועל מערכת תעמולה להפקת מאמצים גדולים יותר להגנתה של לה פטרי ('המולדת'); הוא קרא לכוחות מאיטליה וספרד וגייס צעירים שנתיים לפני גיל הגיוס הממוצע.
עם זאת, לא עמד נפוליאון ביעדיו. מתוך 900,000 שזומנו, רק 120,000 התגייסו לשירות. האוכלוסייה הצרפתית הכללית עייפת מלחמה סירבה לשלם מיסים. לא היו מספיק רובים או סוסים לפרשים ולתותחנים. גרוע מכך, ז'ואקים מירא, מרשל צרפת, שהיה באותה עת בממלכת נאפולי, ערק לצדן של בעלות הברית. עריקה זו שמה לאל את הסיכויים של נפוליאון לפעול מדרום צרפת ולכבוש את צפון איטליה על מנת לנתק את הכוחות האוסטרים מהמלחמה כפי שעשה במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. נפוליאון פנה למישור הדיפלומטי והציע להחזיר אל הכס הספרדי את פרננדו השביעי, מלך ספרד, בתקווה שמהלך זה יפצל את אחדותם של בעלות הברית בדיונים קשים, אך התוכנית נכשלה. למרות חסרונותיו הרבים, המשיך נפוליאון לבצע חישובים אסטרטגיים שנשענו על כושרו הצבאי כמפקד. הוא דחה את ההכרה בעצמאות ארצות השפלה ופעל להסיג את היד העליונה[דרושה הבהרה] בדיוני סוף המלחמה כדי שיוכל לשמור על הקיסרות ולפחות על חלק מגבולותיה. פלישת הקואליציה החלה בינואר 1814, עם שלושה מערכים של הכוחות: צפון ומרכז תחת פיקוד רוסי-פרוסי, ודרום תחת פיקוד אוסטרי, המכוונות לכיבוש פריז.
רקע > התנועה לפריז

המפקד האוסטרי, קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג, עבר את הריין העליון עם 210,000 חיילים לעבר צרפת, ואילו ז'אן-בטיסט ברנדוט (מרשל צרפתי לשעבר, שפנה נגד נפוליאון כדי להיות מלך שוודיה) העביר 60,000 חיילים דרך ארצות השפלה. הפרוסים, בפיקוד פון בליכר, צעדו עם 75,000 איש דרך או-דה-פראנס. בתגובה, שלח נפוליאון חיל של 30,000 חיילים חסרי ניסיון נגד אגף אחד של צבא בליכר ב-29 בינואר 1814. הפרוסים היו חייבים לסגת כאשר אוימו מהאגף, אך בליכר יצא במתקפת נגד בלה רותייר ב-1 בפברואר; המתקפה כללה 116,000 חיילי קואליציה נגד 40,000 חיילים בפיקודו של נפוליאון. נפוליאון ניסה לחלץ את הצבא אך נאלץ להילחם בשלג הסוחף עד שהחושך איפשר לאנשיו לחמוק. סופת שלגים הקשתה על שמירת הכיוון ועל הלוגיסטיקה, וחלק מהיחידות נקטו בלחימה פנים אל פנים עם כידונים כאשר הרטיבות הותירה את אבק השריפה לח והנשק החם הפך חסר ערך. המאבק הקצר אך התוקפני עלה לשני הצדדים ב-6,000 נפגעים, ונפוליאון נפגע קלות בקרב. לאחר מכן חידשו בעלות הברית את צעידתן לפריז בביטחון מסוים.
לאחר ששת הימים

למרות הניצחונות הטקטיים הללו, פריז עדיין הייתה מאוימת על ידי כוח אוסטרי עצום, ונפוליאון נאלץ לצעוד בכוח למשך יומיים כדי להדביק את בעלות הברית בסן. אנשיו המותשים עברו 95 ק"מ בתנאי אמצע החורף, ובהגיעם נעו היישר לקרב.
ב-17 בפברואר בנאנגיס, חיל הפרשים של הקואליציה תחת הגנרל הרוסי לודוויג אדולף-פטר, נסיך ויטגנשטיין הופתע והונע לנסיגה עקב ההתקדמות הצרפתית האדירה, הכוחות הבווארים בחיל הפרשים איבדו סדרם. האוסטרים ניסו לבצע נסיגה, למרות מספרם הרב יותר, והשאירו כוח מכסה תחת הנסיך וירטמברג במונטרה. כל תקווה לנסיגה מאורגנת סוכלה, עם זאת, כאשר הצרפתים פתחו בתקיפה עם סוללת תותחים, ואז פתחו בפשיטה של חי"ר לעיירה מונטרה, שנפלה לאחר מאבק חריף. 2,500 צרפתים נוספים נהרגו או גססו בקרב על מונטרה, אך שוורצנברג שוכנע להחזיק את כוחו העיקרי 65 ק"מ אחורה, ונפוליאון קנה לעצמו קצת יותר זמן. אף על פי כן, לנפוליאון נודע במהרה כי בליכר וכוחותיו התאוששו וכי הפרוסים שוב בתנועה, כלומר הצרפתים יצטרכו להחליף את צירם בפעם השלישית. נפוליאון ניתק חלק מכוחו כדי לעכב את שוורצנברג, ואז מיהר אחרי בליכר שהיה בטווח של 40 ק"מ מהבירה. אבל שוורצנברג הבין את ההיגיון הבלתי פוסק של זמן, מספרים ועמדה: ברגע שנפוליאון עזב להתמודד עם הפרוסים, הוא חזר להתקדם לפריז.
כוח הכיסוי של נפוליאון הובס בבר-סור-אובה ב-27 בפברואר והכוחות של בעלות הברית המשיכו להתקדם במערכה לעבר הבירה הצרפתית עד לקרב על פריז.
לקריאה נוספת

חזי שלח, הוצאת כתר, נפוליאון 1813 – מלחמת העולם הראשונה (1996)
הערות שוליים

↑  סטיבן אינגלנד, נפוליאון – חיים פוליטיים, ספרית מעריב: ספר רביעי: מולנו מונף דגל הניצחון המגואל בדם, 2003
| קרבות במלחמות הנפוליאוניות (מחולקים לפי הקואליציות האנטי-צרפתיות) |
| --- | --- | --- |
| ראשונה | קרב ורדן • קרב ואלמי • קרב ז'מפ • המלחמה בוואנדה • קרב נירווינדן • קרב פלרוס • קרב ההר השחור • קרב כף סנט וינסנט |  |
| שנייה | קרב הפירמידות • קרב הנילוס • קרבות בארץ ישראל • קרבות איטליה • הקרב על שטוקכך • קרב קופנהגן • קרב הוהנלידן • קרב מרנגו |  |
| שלישית | גרנד ארמה • קרב כף פיניסטרה • מערכת אולם • קרב טרפלגר • קרב אולם • קרב דורנשטיין • קרב אוסטרליץ |  |
| רביעית | קרב ינה-אאורשטדט • מרד פולין הגדולה • קרב אילאו • המצור על דנציג • קרב היילסברג • קרב פרידלנד • קרב קופנהגן |  |
| חמישית | קרב אבנסברג • קרב לנדסהוט • קרב אקמיהל • קרב אספרן-אסלינג • קרב וגראם |  |
| שישית | קרב סלמנקה • הפלישה לרוסיה • (קרב סמולנסק • קרב בורודינו • קרב ברזינה) • המערכה בגרמניה • (קרב ליצן • קרב באוצן • קרב דרזדן • קרב לייפציג) • קרב ויטוריה • מערכת ששת הימים • קרב פריז |  |
| שביעית | קרב קאטר ברה • קרב ליגני • קרב ווטרלו |  |
מסילת מנשה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מפעיל:   רכבת ישראל
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  נתיבי ישראל
 מידע על הקו
 תחילת הקו:  אחיטוב
 סיום הקו:  מסילת העמק
 סוג הקו:  נוסעים
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  2

רשימת התחנות
תחנת הרכבת באקה אל גרבייה-ג'ת, תחנת הרכבת חריש
 תרשים הקו
 
 תרשים של חלק מחלופות המסילה בירוק
 
מסילת מנשה היא מסילת רכבת עתידית של רכבת ישראל, אשר תחבר בין המסילה המזרחית החדשה לבין מסילת העמק. המסילה תתפצל מהמסילה המזרחית באזור עמק חפר, ותתחבר למסילת העמק בין תחנת מגדל העמק – כפר ברוך לבין תחנת יקנעם – כפר יהושע. המסילה תאפשר לתושבי עמק יזרעאל להגיע למרכז הארץ ישירות ללא מעבר בחיפה באמצעות מסילת העמק, ותאפשר גם מעבר רכבות משא ממסוף המטענים בבית שאן לדרום ללא מעבר במסילת החוף.
מסילה זו תיצור חיבור ישיר ומהיר בין העמק למרכז ישראל שבעתיד תוכל לשמש את כל הגליל לכשתקום מסילת עפולה-טבריה.
תיאור המסילה

המסילה תתפצל ממסילת העמק באזור רמת דוד (כך שתוכל לכלול בעתיד תחנה גם בנמל תעופה אזרחי אם יוקם ברמת דוד) ומשם תמשיך במנהור דרך רמות מנשה ועד אזור מחלף עירון. משם היא תמשיך לאזור עמק חפר, דרך תחנת רכבת בחריש ותחנת רכבת בבאקה אל גרבייה-ג'ת ותתחבר למסילה המזרחית.
המסילה מתוכננת על ידי חברת נתיבי ישראל שכבר החלה לבצע הרחבות והקמת גשרים חקלאיים בשטחה העתידי של המסילה.
המסילה נמצאת בשלבי תכנון.
חלופת מסילת עירון

מסילת עירון הייתה חלופה למסילת מנשה, אשר תוכננה להסתעף מצומת רמז לכיוון צפון-מזרח ולהתחבר למסילת העמק בקרבת תחנת הרכבת עפולה. במסגרתה תוכננה תחנה אפשרית ליד העיר חריש. לפני אום אל-פחם המסילה נועדה להיכנס למנהרה שתחצה את העיר ותמשיך עד לאזור מגידו ומשם לאורך כביש הסרגל ותתחבר למסילת העמק ממערב לתחנת עפולה. במסגרת תוכנית זו המסילה תוכננה להיות רחוקה יותר ממסילת החוף ולכן הייתה מאפשרת שירות לנוסעים הנמצאים באזורים חדשים, לעומת מסילת מנשה אשר מהווה ציר "עוקף חיפה".
תוכנית זו בוטלה בפברואר 2019 עקב הצורך במינהור ארוך מאוד ויקר דרך ואדי עארה.
ראו גם

מסילת העמק
המסילה המזרחית החדשה
תוכנית הפיתוח של רכבת ישראל
הערות שוליים

↑  רינה פטילון, נתיבי ישראל: "תוך שמונה-תשע שנים ניתן לחנוך את תחנת רכבת חריש", באתר חריש סיטי, ‏6 בפברואר 2019
↑  לידור שקד, המועצה הארצית החליטה: תוקם תחנת רכבת בבאקה אל גרבייה-ג'ת, באתר חריש 24, ‏23 בדצמבר 2021
↑   אסנת ניר, נמחקים מהמפה: רכבת ישראל תדלג על יישובים ערביים - "200 אלף תושבים בלי פתרון", באתר TheMarker‏, 7 בפברואר 2019
מקל פוגו

מקל פוגו
מקל פוגו (Pogo) הוא צעצוע המשמש לקפיצה מעלה-מטה. הוא מורכב ממקל שבראשו ידית בצורת האות האנגלית T ומשטח דריכה בתחתיתו המחובר לקפיצים. מתחת לקפיץ ישנו כיסוי גומי.
כדי לקפוץ, יש לעמוד על משטחי הדריכה ואז לקפוץ כדי לכווץ את הקפיץ. האנרגיה הנאגרת בקפיץ משתחררת ודוחפת את המשתמש מעלה, יחד עם המקל. התהליך חוזר על עצמו בנחיתה. בעזרת הטיית הגוף ניתן אף להתקדם לכיוונים שונים.
מקל הפוגו הוא מקור ההשראה לריקוד הפוגו.
ישנה גרסה אחרת למקל פוגו, כדור פוגו. זהו כדור עם עיגול מפלסטיק סביבו, עליו עומדים וקופצים.
ממצרים גאלתנו

ממצרים גאלתנו הוא ניגון שמחה מניגוני חב"ד, הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד, מושר בקהילות שונות וזכה לביצועים רבים.
אודות הניגון

מילות הניגון לקוחות מתוך ברכת גאל ישראל, הברכה האחרונה מברכות קריאת שמע בתפילת שחרית ומתפילת נשמת כל חי:
מִמִּצְרַיִם גְּאַלְתָּנוּ, מִבֵּית עֲבָדִים פְּדִיתָנוּ
הניגון מורכב משתי בבות. קצבו של הניגון מתחיל בקצב רגיל וחוזרים וכופלים הבבות כמה פעמים ובכל פעם במהירות ובקול רם יותר.
הניגון היה חביב על הרב הלל מפאריץ'. בשנת ה'תר"ע הביאו חסידי חב"ד מניקולייב את הניגון לאדמו"ר הרש"ב ומאז היה מתנגן בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש.
בחסידות חב"ד הוא מתנגן בעיקר בחודש ניסן וחג הפסח.
הרבי מלובביץ' ביקש במהלך השנים לנגן אותו בהזמנויות שונות.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד ניגון מספר קפח (188).
עיבודים מוזיקליים

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 1 של ניח"ח, ב־2011 הופיע באלבום פסח בירושלים ובלחיים טיש חב"ד, ב־2021 הופיע באלבום צמאה 6 בביצוע של יעקב שוואקי ועוד.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי ליפסקר, מנדי ג'רופי, שמחה פרידמן ועוד.
הערות שוליים

↑  ממצרים באתר חבד אורג
↑  ממצרים באתר יוטיוב
↑  יעקב שוואקי // ממצרים גאלתנו - מתוך פרויקט "צמאה"
↑  ממצרים גאלתנו
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל