stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט באלאמאן

רוברט באלאמאן (בגרמנית: Robert Ballaman;‏ 21 ביוני 1926 – 5 בספטמבר 2011) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
באלאמאן נולד ב-21 ביוני 1926 ברקונוויליה שבשווייץ.
הוא החל את הקריירה שלו בגיל 15 בלבד, בקבוצה Reconvilier שממקום הולדתו. בשנת 1946 הצטרף למועדון פ.צ. בייל-ביין ובעונתו הראשונה זכה עימה בליגה השווייצרית. לאחר מכן שיחק גם בקבוצות גראסהופרס ציריך ובוינטרטור. בסך הכל שיחק 14 עונות בליגה השווייצרית, בהן כבש 271 שערים.
בנבחרת שווייץ ערך 50 הופעות וכבש 19 שערים בין השנים 1948–1961. במונדיאל 1954 שנערך בשווייץ כבש 4 שערים, והגיע איתם עד לרבע הגמר. בסיום הטורניר זכה באלאמאן בנעל הארד.
קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן

קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Karl Wilhelm, von Sachsen-Meiningen;‏ 19 בנובמבר 1754 – 21 ביולי 1782) היה דוכס של סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1763–1782.
ביוגרפיה

קרל וילהלם נולד ב-19 בנובמבר 1754 בעיר החופשית פרנקפורט, לאנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולשרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל, בתו של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל. בשנת 1763 מת אביו אנטון אולריך, וקרל וילהלם עלה במקומו לשלטון, תוך שאמו משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
ב-5 ביוני 1780 התחתן קרל וילהלם עם לואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן, בתם של כריסטיאן קרל, נסיך שטולברג-גדרן ואלאונורה, רוזנת רויס-לוברשטיין, אך לא היו להם ילדים.
ב-21 ביולי 1782 מת קרל וילהלם ללא ילדים, ואחיו גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו.
רדגונדיס

| --- | --- |

 לידה:  518 ארפורט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 באוגוסט 587 (בגיל 69 בערך) פואטייה, האימפריה הפרנקית 
 חג:  13 באוגוסט 
 
פרישתה של רדגונדיס למנזר
רדגונדיס (Radegundis וגם Rhadegund ,Radegonde או Radegund;‏ 520 - 13 באוגוסט 586) הייתה נסיכה פרנקית ומלכה מרובינגית, אחת מנשותיו של כלותאר הראשון. היא ייסדה את המנזר של פואטייה והוכרזה במאה ה-9 כקדושה.
קיימים מספר מקורות על רדגונדיס, כתבו עליה ונאנטיוס פורטונאטוס וגרגוריוס מטור. שלושתם היו מקורבים ונראה כי ונאנטיוס ורדגונדיס היו מיודדים. מקור נוסף הם כתביה ההגיוגרפיים של הנזירה בודוביניה (Baudovinia).
רדגונדיס נולדה בערך ב-520 לברטאריוס, אחד משלושת מלכי תורינגיה, ברתאריוס, כמו שני אחיו היו בניהם של בזינוס מתורינגיה ובזינה, זו שעזבה את בעלה ונישאה לכילדריך הראשון, ומכאן שהיו אחיו למחצה של כלוביס הראשון, חמיה של רדגונדיס. ברטאריוס ושני אחיו ירשו במשותף את המלוכה אחרי מות אביהם, מה שהוביל למלחמת אחים.
דודה, הרמנפריד הרג את ברתאריוס בקרב ולקח את רדגונדיס בת ה-3 לביתו, לאחר שכרת ברית עם המלך הפרנקי תיאודריך הראשון. הרמנפריד הביס והרג ב-529 את אחיו הנותר, בדריך (Baderic). הרמנפריד הפר את הברית שכרת עם תיאודריך ולא חלק איתו בריבונות על תורינגיה.
עקב הפרת ההסכם, ב-531 או 532 תיאודריך, ובנו תיאודברט הראשון יחד עם כלותאר הראשון, תקפו את תורניגיה.  הם ניצחו בקרב, הרמנפריד הצליח להימלט אולם הפרנקים תפשו את אחייניתו רדגונדיס ואת אחייניו. הרמנפריד הגיע לעירו של תיאודריך אחרי שהובטח לו שיהיה בטוח שם, אולם הוא נדחף מעל חומת העיר ומת.  רדגוניס חונכה חינוך דתי נוצרי קפדן וב-538 אולצה  להנשא לכלותאר הראשון (הרביעית משש נשותיו). כבר בסעודת הנישואין הפגינה את צניעותה הנוצרית וסירבה ללבוש בגדי יוקרה בהתאם למעמדה. מנישואים אלה, כמו מנישואיו הראשונים, לא היו לו כל ילדים.
היא למדה קרוא וכתוב, וקראה סיפורי מרטירים שגרמו לה לפנות לחיי סיגוף. וננטיוס פורטונטוס מספר כי בעזרת כומר בשם שמואל, היא אספה ילדים עניים, האכילה אותם על שולחנה ורחצה את ידיהם ואת שערם. לאחר מכן יצאה תהלוכה בדרכה לכנסייה, ורדגונדיס רחצה את מרצפות הכנסייה בבגדיה והסירה בצעיפה את האבק מן המזבח. רדגונדיס הקפידה על תזונה טבעונית, היא אכלה רק קטניות וירקות ירוקים, וסירבה לאכול מזון מן החי. כמו כן, היא מיעטה בצריכת לחם, נמנעה מיין, מבירה ומפירות. כלותאר התלונן על כך שנשא לאישה נזירה, אך סירב להתיר לה לעזוב את ארמונו. לאחר שנודע לה שכלותאר הורה לרצוח את אחיה, היא פנתה לבישוף העיר נויון כדי שיקדיש אותה לנזירה ובכך ישחרר אותה מחובתה לבעלה. הבישוף הסכים ובסופו של דבר כלותאר שחרר אותה ואף העניק לה את האמצעים לייסד מנזר של נשים בפואטייה. המנזר נוסד בשנת 552.
על פי גרגוריוס מטור, היא אימצה למנזר שהקימה את הרגולה (תקנון) של קיסריוס מארל (אנ'). רדגונדיס סירבה לעמוד בראש הקהילה שייסדה. היא מינתה אם מנזר, שירתה תחתיה כנזירה, ועסקה בכל המלאכות המוטלות על הנזירות. לימים נקרא המנזר שייסדה, מנזר "הצלב הקדוש" (אנ').
לקריאה נוספת

אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 6: נזירים ומנזרים במערב הנוצרי, פרק ה: "שפחות האל", עמ' 81–83.
הערות שוליים

↑  Effros, Bonnie. (2002). Creating Community with Food and Drink in Merovingian Gaul. Palgrave Macmillan. p. 49
↑  אורה לימור, ראשיתה של אירופה, כרך ג, יחידה 6, עמ' 81–82.
↑  אורה לימור, ראשיתה של אירופה, כרך ג, יחידה 6, עמ' 82.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294284805171  PLWABN: 9810583573505606  BnF: cb12049430g (data)  GND: 118743430  ISNI: 0000 0001 0124 0805  LCCN: nr91003463  NKC: mzk2002108109  NTA: 12020424X  SELIBR: 205898  SUDOC: 028714601  VIAF: 291355691   WorldCat (עם VIAF): 291355691
קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט

קרל, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Karl von Anhalt-Zerbst;‏ 16 באוקטובר 1652 – 3 בנובמבר 1718), היה נסיך אנהלט-צרבסט בין השנים 1667–1718.
ביוגרפיה

קרל נולד ב-16 באוקטובר 1652 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, ליוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת, דוכסית סקסוניה.
בשנת 1667 מת אביו יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, וקרל עלה לשלטון במקומו, אולם בשל היותו קטין, שלטה אמו כעוצרת עד לשנת 1674. קרל הורה על בניית טירת צרבסט וכנסיית סנט טריניטיס בעיר, אשר בנייתם הושלמה בשנת 1696. במשך שנים רבות התגורר קרל בעיר יבר. ב-3 בנובמבר 1718 מת קרל בצרבסט, ובנו יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו.
נכדתו של קרל - אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתה של מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, הייתה אמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
משפחתו

ב-18 ביוני 1676 התחתן קרל עם סופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ומריה אנה ממקלנבורג-שוורין. ממנה היו לו 3 ילדים:
יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1677–1742).
קרל פרידריך, נסיך אנהלט-צרבסט (1678–1693).
מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט (1679–1740), התחתנה עם פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
קינדיו

קינדיו (בספרדית: Quindío) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוזות ריסרלדה בצפון, טולימה במזרח וואיה דל קאוקה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 1,845 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-570 אלף תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא העיר ארמניה.
היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים כמו הקימבאיה.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור שויך לפרובינציית פופאיאן שהשתייכה למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה. ההתיישבות הלא-ילידית באזור החלה רק באותה תקופה על ידי חקלאים מאזור אנטיוקיה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קאוקה שכללה את כל דרום ומערב המדינה, כמו גם חלקים נרחבים ממזרחה ואשר בירתה הייתה פופאיאן (במחוז קאוקה המודרני). ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.
ב-1905 פוצל מקאוקה מחוז קלדס המקורי (ספ') שכלל את שטחי מחוזו קלדס, ריסרלדה וקינדיו המודרניים. התושבים המקומיים רצו להתפצל מהמחוז, אך לא הצליחו בכך בעשורים הראשונים לקיומו. בסופו של דבר ב-1 ביולי 1966, בתקופת נשיאותו של גיירמו לאון ולנסיה, המחוז פורק ובמקומו נוצרו מחוזות קלדס ריסרלדה וקינדיו.
כלכלה

המחוז הוא אחד המרכיבים של ציר מגדלי הקפה הקולוביאני, מרכז תעשיית הקפה של קולומביה. מלבד הקפה, יש בקינדיו גם גידול של בננה וכן תעשיית תיירות ענפה הכוללת בין היתר את פארק הקפה הלאומי (אנ') ברשות המקומית של מונטנגרו.
עמק קוקורה הממוקם במחוז מהווה אתר תיירותי חשוב.
חלוקה מנהלית

בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לחמש פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
| שם | שם בספרדית | מספר רשויות מקומיות |
| --- | --- | --- |
| קפיטל | Capital | ‏3 |
| קורדיירנה | Cordillerana | ‏3 |
| פריה | Fría | ‏2 |
| נורטה | Norte | ‏1 |
| ואיה | Valle | ‏3 |
הערות שוליים

↑  קינדיו באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
| מחוזות קולומביה |
| --- | --- | --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה |  |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552704205171  GND: 4311576-7  LCCN: n82164118  MusicBrainz: 3c2401a7-af29-44b1-be67-97cd8da7e086  VIAF: 125517957   WorldCat (עם VIAF): 125517957 
חלוקת המחוז לפרובינציות.
קריית ספיר

| --- | --- |

קריית ספיר בצילום אווירי
 מידע
 שם נוסף:  אזור התעשייה פולג אזור התעשייה הדרומי
 עיר:  נתניה
 תאריך ייסוד:  1952
 על שם:  פנחס ספיר
 קואורדינטות:  32°16′37″N 34°51′35″E﻿ / ﻿32.277065°N 34.859759°E﻿ / 32.277065; 34.859759
 שכונות נוספות בנתניה
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) קריית ספיר(למפת נתניה רגילה) קריית ספיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית ספיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית ספיר  he קריית ספירמפת  __ נתניה (in English: Netanya) [‌השרון (in English: Sharon plain)‌]מצפון: __ מועצה אזורית עמק חפר (in English: Hefer Valley Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית לב השרון (in English: Lev HaSharon Regional Council), __ כפר יונה (in English: Kfar Yona), __ פרדסיה (in English: Pardesiya), __ קדימה צורן (in English: Kadima-Zoran) מדרום: __ אבן יהודה (in English: Even Yehuda), __ מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קריית ספיר הוא אזור תעשייה הממוקם בדרום-מזרח העיר נתניה הקרוי על שמו של פנחס ספיר. הוא תחום מדרום על ידי כביש 553, ממערב על ידי כביש החוף, מצפון על ידי אצטדיון נתניה וממזרח על ידי מסילת החוף. שטח אזור התעשייה הוא כ-5,000 דונם, והוא אזור התעשייה הגדול ביותר בנתניה, ואחד הגדולים ביותר בישראל. בזכות זאת, הוא מושך אליו עובדים רבים מכל יישובי האזור.
האזור קרוי לעיתים גם "אזור התעשייה פולג", "אזור התעשייה הדרומי", וגם "אזור התעשייה החדש", עקב העובדה שמצפון אליו נמצאת קריית אליעזר המשמשת גם היא כאזור תעשייה שהוקם לפני קריית ספיר, ומוכרת גם כ"אזור התעשייה הישן".
היסטוריה

המפעל הראשון שהוקם באזור בשנת 1952, על ידי קבוצת משקיעים בראשות לואיס הרצברג מניו יורק, היה מבשלת בירה בשם "מבשלת שיכר לאומית". הייצור במפעל החל באמצע 1953 מבשלת שיכר לאומית ("אביר") גדלה במהירות וכבשה לעצמה מקום של כבוד בשוק המקומי. היה זה עוד לפני שהוקמו השכונות הדרומיות של העיר. על גג המפעל ניצב במשך שנים בקבוק בירה אביר ענק עשוי מתכת בגובה של 8 מטר. הבקבוק סימל את הכניסה לנתניה לכל המגיעים מדרום על רקע החולות. את הבקבוק ייצר תושב נתניה, המסגר שלמה עמבר. בשנת 1985 נמכרה החברה לחברת טמפו.
בשנת 1965, הוקם מפעל 'אביק' לייצור מוצרים פרמצבטיים ווטרינריים. בשנת 1988 חברת טבע רכשה את 'אביק'. המפעל הפך לאתר ייצור מרכזי של חברת טבע בישראל. החל מהעשור השני של המאה ה-21 עיקר הפעילות באתר היא של מחקר ופיתוח תרופות.
בשנת 1966, הוחל בפיתוח כל האזור כאזור תעשייה, כחלק מהקמת קריית נורדאו ופיתוח אזור דרום נתניה, כולל הכשרת מגרשים נוספים לבנייה וסלילת כבישים.
בשנת 1975, הוקם מפעל עסיס ממזרח למפעל טמפו. בשנת 1988 רכשה חברת אסם את פעילות החברה. בשנת 1998 הקימה אסם עם קיבוץ בית השיטה מיזם משותף שאיחד את פעילות עסיס עם פעילות המפעל של קיבוץ בית השיטה. רוב קווי הייצור של עסיס הועברו למפעל בבית השיטה שהבעלות בו התחלק בין אסם והקיבוץ. המפעל של עסיס בנתניה נסגר ובשנת 2001 נמכר המתחם תמורת 75 מיליון שקל לחברת גנדן השקעות, שהקימה במקום פאוור סנטר "סיטי פולג". שנמכר מאז לקבוצת ביג מרכזי קניות וחברת נצבא. בשנת 2012, מכרה קבוצת ביג את חלקה במרכז לנצבא תמורת 258 מיליון שקל.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוקם "פארק שיאים" בצידו הצפון מזרחי של אזור התעשייה, המשמש לפעילות של תעשיות קלות, שבבים ואלקטרוניקה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 חלה תפנית בפעילות באזור שקיבל צביון של הייטק, מסחר, מחקר ופיתוח. שהתבטאה בבנייה חדשה, שיפור חזיתות (בעיקר בשדרות גיבורי ישראל), הריסת מבנים ישנים, חדירת עסקי הייטק ובתי מסחר מגוונים.
היסטוריה > בשנות ה-2000

החל מתחילת שנות ה-2000, קריית ספיר מאופיינת על ידי שילוב בין התעשייה ששלטה באזור בעבר, ובין בתי מסחר, מסעדות וחברות היי-טק שהתפתחו במקום בעשור הראשון של המאה ה-21, והאזור נמצא בתנופת בנייה והרחבת פרויקטים מסחריים. לאורך שדרות גיבורי ישראל קיימת פעילות משולבת של מרכזי קניות עתירי שטח כגון: "סיטי פולג", "איקאה", "מרכז יכין", רשתות מזון שונות, ובנקים. ברחוב יד חרוצים, מכיוון דרום ועד 'פארק שיאים', קיים ריכוז גבוה יחסית של מוסכים מפעלי בטון ושיש.
חברות היי-טק רבות התמקמו בקריית ספיר ובהן סיסקו, אלביט מערכות, סיירן, אורביט טכנולוג'יס, HP, טאואר סמיקונדקטור ואופק צילומי אויר. גם חברות כמו סלקום, קבוצת דלק, סונול, ושירביט חברה לביטוח קבעו את משרדיהן בקריית ספיר.
באפריל 2001 נפתח סניף ראשון של רשת הריהוט הביתי איקאה בישראל, בקריית ספיר. ב-5 בפברואר 2011 פרצה שרפה בסניף, והסניף נשרף כליל. הסניף נבנה מחדש, ונפתח ב-6 במרץ 2012.
בנובמבר 2012 נחנך בקצהו הצפוני של אזור התעשייה ספיר, אצטדיון נתניה המכיל 13,610 מקומות ישיבה. באותה עת נחנך בסמוך גם סניף של רשת רמי לוי שיווק השקמה כחלק מהמרכז המסחרי "רוגובין פדרמן" בנובמבר 2016 נחנך במקום גם מתחם בתי קולנוע של רשת סינמה סיטי.
תחבורה

במרץ 2001, אושרה הקמתה של תחנת הרכבת נתניה - ספיר בחלקו המזרחי של אזור התעשייה, בסמוך למתחמים Y ופולג, ביוזמת עיריית נתניה. בספטמבר 2002 אושרה גם הכפלת מסילת החוף, משתי מסילות לארבע במקטע חיפה-תל אביב. זאת במטרה כי בארבע המסילות רכבת ייסעו במקביל רכבות פרווריות ובינעירוניות.אך התחנה נפתחה רק בנובמבר 2016. נכון לשנת 2022 בתחנה עוצרת רק רכבת אחד בכל שעה, בכל כיוון, בקו בנימינה - אשקלון.
ביולי 2005, אושרה תוכנית להארכת נתיבי איילון צפונה בצמוד לתוואי מסילת החוף בצמוד לקריית ספיר ממערב. אולם התוכנית הוקפאה אחר כך.
קלו

ערך זה עוסק באזור היסטורי באתיופיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קלו הוא אזור היסטורי בצפון-מזרח אתיופיה שבו שכנה נגידות מוסלמית.
בשלהי המאה ה-16 התיישב שבט הוררה קלו, מהאורומו, במזרח מחוז אמהרה. בשלהי המאה ה-18, בני השבט כבר ביססו עצמם ונוצרה נגידות שבירתה איין אמבה.
לפני התיישבות האורומו האזור היה מוסלמי, כאשר שבט הוררה קללו שבמקורו היה  פוליתאיסטי התיישבו באזור אלו אימצו בהדרגה את דת האסלאם.
שליטה הגדול של קלו היה בררו לובו שהרחיב את גבולות הנגידות והשתלט על אזורים שכנים, בתקופתו גבולות קלו הגיעו עד לגבולות נסיכות שוואה, דבר אשר גרם לסכסוכי גבול. בתחילת המאה ה-19 הנגידות השתרעה על שטחים נרחבים וגבולותיה היו סולטנות אוסה במזרח, נחל מיללה בצפון מערב ונחל בוקרנה בדרום ובמערב. במרוצות המאה ה-20 וה-21 הייתה הנגידות לחלוקה מנהלית בתוך מחוז וולו.
לקריאה נוספת

Hussein Ahmed, Islam in nineteenth-century Wallo, Ethiopia: revival, reform, and reaction, BRILL, 2001, ISBN 9004119094
הערות שוליים

↑  Hussein Ahmed, Islam in nineteenth-century Wallo, Ethiopia: revival, reform, and reaction, BRILL, 2001, ISBN 9004119094, p. 125
קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן

קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן (בגרמנית: Karl Wilhelm von Nassau-Usingen‏, 9 בנובמבר 1735 - 17 במאי 1803), היה נסיך נסאו-אוזינגן בין השנים 1775–1803, ונסיך נסאו-זארבריקן בין השנים 1797–1803.
ביוגרפיה

קרל וילהלם נולד באוזינגן ב-9 בנובמבר 1735, לקרל, נסיך נסאו-אוזינגן וכריסטינה וילהלמינה, רוזנת סקסוניה-אייזנך, בתם של יוהאן וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אייזנך ומגדלנה זיבילה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס. בצעירותו שירת קרל וילהלם בצבא ההולנדי, ובשנת 1770 הועלה לדרגת לוטננט גנרל.
ב-16 באפריל 1760 התחתן קרל וילהלם עם קרולינה פליציטס, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג, בתם של כריסטיאן, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג וקתרינה פוליקסנה, רוזנת זולמס-רדלהיים ואסנהיים, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
בשנת 1775 מת אביו קרל, נסיך נסאו-אוזינגן, ולקרל וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1783 חתם קרל וילהלם יחד עם שאר ראשי הענפים השונים של בית נסאו, על אמנה ולפיה במקרה של היכחדות אחד מענפי המשפחה, תעבור הנחלה לענפים האחרים. בשנת 1789 הוא הועלה לדרגת גנרל ובשנת 1790 מונה לקולונל של הרגימנט הוולוני וקפטן של רגימנט הגרנדירים.
בשנת 1797 מת היינריך לודוויג, נסיך נסאו-זארבריקן ללא ילדים, וקרל וילהלם ירש את תאריו, אולם, על פי הסכם לינוויל, השטחים על הגדה השמאלית של הריין עברו לצרפת. בשנת 1803 במהלך תהליך החילון של האימפריה הרומית הקדושה, קיבל קרל וילהלם פיצוי בשטחים שנלקחו מנסיכות הבוחר ממיינץ, נסיכות הבוחר מקלן, נסיכות הבוחר מפפאלץ והסן.
ב-17 במאי 1803 מת קרל וילהלם בביבריך ללא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן.
משפחתו

ב-16 באפריל 1760 התחתן קרל וילהלם עם קרולינה פליציטס, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג, בתם של כריסטיאן, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג וקתרינה פוליקסנה, רוזנת זולמס-רדלהיים ואסנהיים, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן (1761–1763)
קרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן (1762–1823), התחתנה עם פרידריך, נסיך הסן-קאסל
לואיזה הנרייטה קרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן (1763–1845)
בן (1768)
קמרה אובסקורה

ערך זה עוסק במכשיר אופטי. אם התכוונתם לבית ספר לקולנוע, ראו .
קמרה אובסקורה עם עדשה ומראה פנימית, שיוצרת דמות על לוח זכוכית. כאשר מונח נייר שקוף במקום הזכוכית, ניתן להעתיק את הדמות בקלות
קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה (בלטינית: Camera Obscura – לִשְכָּה אֲפֵלָה) היא מכשיר אופטי שיוצר דמות דו-ממדית מעצם (אובייקט) תלת-ממדי.
קמרה אובסקורה שימשה מאז המצאתה ככלי עזר לציירים, כאלמנט בידורי, וכנדבך מרכזי בהתפתחות הצילום. בנוסף, נעשה בה שימוש מדעי לצורך תצפיות על השמש, לצורך מחקרים באופטיקה ולצורך הבנת מנגנון הפעולה של העין. לקמרה אובסקורה נודע גם תפקיד מטפורי בפילוסופיה, והיא שימשה כמודל לאופן שבו תצפית מובילה למסקנות (היקשים) אמיתיות על העולם.
קָמֶרָה היא מילה לטינית, שמקורה ביוונית: Kamarion – חדר, קמרון עם קירוי קשתי. השורש ק-מ-ר (קמור, קמר, התקמר) הגיע לעברית מאותו מקור יווני.
אופן פעולה

הגרסה המוקדמת של קמרה אובסקורה מורכבת מתא סגור שבאחת מדפנותיו יש נקב זעיר. קרני אור אשר מוחזרות מהעצם חודרות דרך הנקב ויוצרות דמות הפוכה בדופן הנגדית. הנקב הזעיר מבטיח שמקורה של נקודה אחת בדמות הוא באור המוחזר מנקודה אחת על פני העצם. ללא הנקב כל נקודת דמות הייתה מקבלת אור מהחזרה של נקודות רבות על העצם ולא הייתה מתקבלת דמות ברורה. הקטנת גודל הנקב משפרת את המיקוד, אך גם מגדילה את השפעת תופעת העקיפה ומעוותת את הדמות. מצלמת חור סיכה פועלת על-פי אותו עיקרון.
הדמות המתקבלת היא גרסה הפוכה, מבחינת שמאל-ימין ומעלה-מטה, של העצם. ההיפוך נוצר משום שקרני האור נעות בקו ישר, וכך, למשל, קרן אור שמוחזרת מראש העצם נעה מטה לעבר הנקב ומאירה את החלק התחתון של גב הקמרה, ואילו קרן אור מתחתית העצם מאירה את החלק העליון של גב הקמרה (ראו תרשים).
בגרסה מתקדמת יותר של קמרה אובסקורה הוחלף הנקב הזעיר בעדשה. העדשה משמשת לריכוז קרני האור, המוחזרות מפני העצם, על הדופן הנגדית של הקמרה. מיקוד התמונה מושג על ידי הזזת הדופן שבה קבועה העדשה. לקמרה אובסקורה המבוססת על עדשה יש יכולת איסוף אור גדולה יותר, יכולת מיקוד טובה יותר ועיוותי צבע מעטים, אך עלולים להיות לה עיוותים גאומטריים גדולים יותר.
קמרה אובסקורה כעזר לציירים

כבר בשנת 1490 חשב לאונרדו דה וינצ'י שקמרה אובסקורה יכולה להיות לעזר עבור אמנים. ואולם נראה שבימיו, אם נעשה שימוש במכשיר לשם ציור, הרי שהיה זה במקרים נדירים. בספרו "Magia Naturalis" מ-1589 יעץ דלה-פורטה לבורים באמנות הציור להיעזר בקמרה אובסקורה כדי לרשום מראות מהטבע. ראשית נתפס המכשיר כעזר רק עבור חובבנים ולא עבור אמנים מקצועיים, אך החל מהמאה ה-17 השתמשו גם אמנים - בעיקר פלמים - בקמרה אובסקורה כמנגנון לקביעת הקומפוזיציה וככלי עזר לרישום ולעשיית מתווים לציורי נוף או מראות אורבניים. קמרה אובסקורה סיפקה מראה בעל היטל פרספקטיבי מושלם, מראה שחפף את מודל ייצוג המציאות ששלט בעשייה הפלסטית המערבית מאז תקופת הרנסאנס.
אחד הוויכוחים הלוהטים והפוריים ביותר סביב מיקומה של קמרה אובסקורה בעשייה האמנותית ניטש סביב יצירתו של האמן הפלמי יאן ורמיר. עבודתו של ורמיר נקשרה על ידי היסטוריונים שונים של האמנות לקמרה אובסקורה, וחוקרים שונים ניסו לייחס את הקסם והאופי המיוחד של ציוריו למכשיר האופטי; אלו איתרו בציוריו אפקטים מיוחדים שיוצרת בדרך כלל האופטיקה של קמרה אובסקורה (כגון חדות סלקטיבית); הצביעו על הפרספקטיבה הייחודית של ציוריו, שמזכירה את הפרספקטיבה שנוצרת במכשיר; בחנו את הקומפוזיציות של הצייר, את הטיפול שלו באור ואת הטונאליות הצבעונית האופיינית לו ביחס לאפקטים שיוצרת הקמרה. על אף שישנה כמעט תמימות דעים כי ורמיר אכן השתמש במכשיר, עדיין נמשך הוויכוח בשאלת חשיבות שימוש זה בציוריו.
עד המאה ה-17 הייתה קמרה אובסקורה מכשיר גדול כחדר ומסורבל לתפעול ולהזזה. במאה ה-17 פותחו גרסאות קטנות, מתקפלות וניידות של קמרה אובסקורה ("camera portabilis") כך שניתן היה לשאתה ביד. עם זאת, הדמות שנוצרה בעזרת קמרה אובסקורה לא הייתה מספקת לעשייה הפלסטית, משום שהעדשה גרמה על פי רוב לקימור של קווים ישרים, שינתה את טווח הגוונים והצבעים, והגבירה את הניגודיות משום שלא העבירה בעדינות מספקת את מעברי הצללים והאורות. העיוותים הללו הביאו את כותביו של מדריך לרישום בעזרת קמרה אובסקורה מהמאה ה-18, להוסיף את האזהרה הבאה: "אכן ניתן לרשום [עם קמרה אובסקורה] כמה דברים כלליים כמו גושים גדולים של צללים ואורות: עם זאת, העתקה מדויקת תגרום לעיוות, משום שהאופן שבו אנו רואים אובייקטים דרך קמרה אובסקורה שונה מהדרך בה אנו רואים אותם באופן טבעי".
קמרה אובסקורה בהגות המערבית

הסברים רבים של קמרה אובסקורה, במיוחד אלו העוסקים במאה ה-18, נוטים להחשיב אותה רק במונחי שימושה כעזר בעשיית ציורים, כבת לווייתם הסודית של אמנים. אך למעשה העתקה בעזרת קמרה אובסקורה הייתה רק אחת ממגוון שימושיה, שאף הוצנעה במספר מאמרים חשובים באמצע המאה ה-18; למשל, המאמר על "קמרה אובסקורה" באנציקלופדיה הגדולה של דידרו וד'אלמבר, מציין את תפקידיו של המכשיר האופטי בסדר הבא:
"[קמרה אובסקורה] שופכת אור רב על טבע הראייה; היא מספקת חיזיון משעשע, בכך שהיא מציגה דימויים הדומים לחלוטין לאובייקט; היא מתארת (represent) את הצבעים והצורות של אובייקטים טוב יותר ממה שמסוגל לעשות כל אמצעי ייצוג אחר". רק מאוחר יותר מצוין כי: "באמצעות מכשיר זה, מי שאינו יודע לרשום מסוגל בכל זאת לצייר בדיוק רב מאוד".
במשך למעלה ממאתיים שנה שימשה הקמרה כמטפורה פילוסופית, כמודל מדעי של אופטיקה פיזיקלית, וגם כמנגנון טכני בו השתמשו במגוון רחב של פעילויות תרבותיות. אובייקט בעייתי זה היה הרבה יותר מאשר מכשיר אופטי פשוט. במשך שתי מאות הוא עמד כמודל, הן במחשבה הרציונליסטית והן באמפיריציסטית, לאופן שבו תצפית מובילה למסקנות (היקשים) אמיתיים על העולם; בה בעת, מכשיר הקמרה אובסקורה הממשי שימש לצפייה בעולם הנראה, והיה מכשיר לבידור פופולרי, לחקירה מדעית ולעשייה אמנותית.
המדען אייזק ניוטון, למשל, פתח את ספרו על האופטיקה ("Opticks") שפורסם ב-1704, בתיאור מילולי של קמרה אובסקורה, האתר שבו ערך את ניסוייו: "בחדר חשוך מאוד, בפתח עגול ברוחב של שליש האינץ' לערך, שנקבע בחלון סגור, מיקמתי מנסרה מזכוכית, באמצעותה קרני אור השמש שעברו דרך הפתח, השתברו על הקיר הנגדי של החדר, ויצרו שם דמות צבעונית של השמש". ואילו הפילוסוף ג'ון לוק מצא בעקרון של הקמרה דימוי אשר מגלם את תפיסת העולם של הנאורות: "סבור אני", הוא כותב במסה על שכל האדם, "שההבנה אינה שונה בהרבה מארון האטום לגמרי לאור, כשרק פתח קטן נותר בו...שמאפשר לדימויים ויזואליים חיצוניים להיכנס, או לרעיונות על דברים מבחוץ. האין התמונות הנכנסות לתוך חדר חשוך מעין זה אך נותרות שם מונחות בסדר דומות להבנתו של אדם".