stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיח'יה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  MacEoin, D., “Shayk̲h̲iyya”, in: Encyclopaedia of Islam, Second Edition, Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Consulted online on 2 August 2020 <http://dx.doi.org/10.1163/1573-3912_islam_COM_1053
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19  Denis Hermann, “SHAYKHISM,” Encyclopædia Iranica, online edition, 2017, available at http://www.iranicaonline.org/articles/shaykhism (accessed on 2 August 2020).
↑  Denis MacEoin, "Orthodoxy and Heterodoxy in Nineteenth-Century Shiʿism: The Cases of Shaykhism and Babism," in The Messiah of Shiraz: Studies in Early and Middle Babism (Leiden: Brill, 2009), pp. 637
1 2 3 4  D. M. MacEoin, “AḤSĀʾĪ, SHAIKH AḤMAD,” Encyclopædia Iranica, I/7, pp. 674-679; an updated version is available online at http://www.iranicaonline.org/articles/ahsai-shaikh-ahmad (accessed on 2 August 2020).
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz: Studies in Early and Middle Babism (Leiden: Brill, 2009), pp. 115-117
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 118, 120, 640
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 121
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 118-119, 127-129
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 139
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 148-149, 152, 154
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 152
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 143, 146
↑  Abbas Amanat, Resurrection and Renewal, The Making of the Babi Movement in Iran, 1844-1850 (Ithaca and London: Cornell Univ. Press, 1989), pp. 48 .
↑  MacEoin, "Orthodoxy and Heterodoxy", pp. 641
↑  Amanat, Resurrection and Renewal, pp. 48
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 122
↑  Juan R. I. Cole, "Shaykh Ahmad al-Ahsa'i on the Sources of Religious Authority," in Linda S. Walbridge (ed.), The Most Learned of the Shi'a: The Institution of the Marja' Taqlid (Oxford: Oxford University Press, 2001), pp. 82
↑  "הוי המאמינים, המשתפים טמאים המה, על כן אל יקרבו עוד אל המסגד הקדוש לאחר השנה הזאת [...]". מתוך פס' 28 בסורה 9 (אלתובה, "החזרה בתשובה"), בתרגומו של אורי רובין, הקוראן: מהדורה חדשה, מעודכנת ומורחבת, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב - ההוצאה לאור ע"ש חיים רובין, 2016, עמ' 154
↑  MacEoin, "Orthodoxy and Heterodoxy", pp. 636
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 146, 155
↑  Amanat, Resurrection and Renewal, pp. 48
↑  MacEoin, The Messiah of Shiraz, pp. 145, 637.
שירלי נייט

| --- | --- |

שירלי נייט, 1963
 לידה:  5 ביולי 1936 גוסל, קנזס, ארצות הברית
 פטירה:  22 באפריל 2020 (בגיל 83) סן מרקוס, טקסס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959–2018 (כ־59 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה ויצ'יטה  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  ג'ון הופקינס (1969–1998)  ג'ין פרסון (1959–1969) 
 צאצאים:  קייטלין הופקינס 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב,  שלושה פרסי אמי,  פרס טוני
 פרופיל ב-IMDb
 
שירלי אנולה נייט (באנגלית: Shirley Enola Knight; ‏ 5 ביולי 1936 – 22 באפריל 2020) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית זוכת שלושה פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס טוני. נייט הייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר על הופעותיה בסרטים "ציפור הנעורים המתוקה" ו"האפלה במעלה המדרגות".
ביוגרפיה

נייט נולדה בעיר גוסל שבקנזס לורג'יניה ולנואל ג'ונסון נייט.
למדה משחק בבית הספר לאומנויות "HB Studio" שבניו יורק סיטי.
קריירת משחק

נייט פרצה כשחקנית קולנוע בשנת 1960 לאחר ששיחקה בעיבוד הקולנועי למחזה "האפלה במעלה המדרגות" בתפקיד הצעירה רני פלוד עליו הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה קיבלה נייט את פרס גלובוס הזהב לשחקנית המבטיחה ביותר על הופעתה בסרט "ארמון קרח".
ב-1962 הועמדה נייט בשנית לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור הוונלי פינלי לצידו של פול ניומן בעיבודו של ריצ'רד ברוקס למחזהו של טנסי ויליאמס "ציפור הנעורים המתוקה". בהמשך שנות ה-60 שיתפה נייט פעולה עם סידני לומט בדרמה הפמיניסטית "הקבוצה" ועם פרנסיס פורד קופולה בסרטו "אנשי הגשם" בו שיחקה בתפקיד עקרת הבית נטלי רוונה.
נייט זכתה בשנת 1967 בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל ונציה על הופעתה בסרט דאצ'מאן.
באמצע שנות ה-70 זכתה נייט בפרס טוני על תפקידה במחזה "הילדים של קני" והתפרסמה בסרטי האסונות "יוגרנאט" של ריצ'רד לסטר ו"מעבר להרפתקה בפוסידון" בתור הנוסעת האנה מרדית'.
ב-1980 הועמדה נייט לפרס אמי על הופעתה בדרמת השואה "תזמורת על תנאי" בתפקיד קצינת האס אס מריה מנדל.
ב-1981 הופיעה בסרטו של הבמאי האיטלקי פרנקו זפירלי "אהבת בוסר" בתור אן אמה של הנערה ג'ייד באטרפילד (ברוק שילדס).
לקראת סוף שנות ה-80 זכתה נייט בפרס אמי על הופעת אורח בסדרת הדרמה "שלושים ומשהו" וקיבלה מועמדויות על הופעותייה בסדרות "נקודת שוויון", ו"חוק וסדר".
ב-1995 זכתה נייט בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי על הופעתה בסרט הטלוויזיה המצליח של מיק ג'קסון "אישום: המשפט של מקמרטין" ובפרס אמי נוסף, על הופעת אורח שעשתה בסדרת המשטרה "NYPD Blue".
ב-1996 הופיעה בהפקת הטלוויזיה המוערכת של דמי מור "אם הקירות יכלו לדבר" בתפקיד מרי דונלי.
ב-1997 השתתפה נייט בקומדיה של ג'יימס ל. ברוקס "הכי טוב שיש" בתפקיד בוורלי אמה של המלצרית החד הורית קרול קונלי (הלן האנט) והועמדה לפרס טוני על הופעתה במחזה "הריש הצעיר מאטלנטה".
ב-2002 השתתפה נייט בדרמה הקומית "הסודות של יה יה" בתפקיד דניס רוז "נסי" קלר.
ב-2006 שיחקה בקומדיה "ילד של סבתא" והועמדה לפרס אמי על תפקיד פיליס, אמו של רקס ואן דה קאמפ אותו שיחקה בחמישה פרקים בסדרה "עקרות בית נואשות".
ב-2007 שיחקה בקומדיה "פול בלארט: שוטר קניון" בתור מרגרט אמו של המאבטח פול בלארט (קווין ג'יימס).
נייט נפטרה ב-22 באפריל 2020. הותירה אחריה שתי בנות, השחקנית קייטלין הופקינס מנישואיה לשחקן והמפיק יוג'ין פרסון, והתסריטאית סופי הופקינס, מנישואיה לתסריטאי האנגלי ג'ון הופקינס.
פילמוגרפיה נבחרת

ארמון הקרח (1960)
האופל שבמעלה המדרגות (1960)
ציפור הנעורים המתוקה (1962)
הטיסה מעשייה (1964)
הקבוצה (1966)
דאצ'מאן (1967)
פטוליה (1968)
אנשי הגשם (1969)
ג'אגרנאוט (1974)
מעבר להרפתקה בפוסידון (1979)
אהבת בוסר (1981)
השולח (1982)
נקמתה של אמא (1993)
סטיוארט מציל את משפחתו (1995)
Somebody Is Waiting‏ (1996)
נשות השטן (1996)
אם הקירות האלה היו יכולים לדבר (1996)
הכי טוב שיש (1997)
עיניי מלאך (2001)
אגם המוות (2002)
נ.ב. החתול שלך מת! (2002)
הסודות של יה יה (2002)
חיים מיניים (2005)
חלון פתוח
ילד של סבתא (2006)
מהצד השני של הפסים (2008)
פול בלארט: שוטר קניון (2009)
חייה הפרטיים של פיפה לי (2009)
אחינו האדיוט (2011)
מעלית (2012)
מרסי (2014)
The Missing Girl ‏(2015)
פול בלארט 2: נשאר בווגאס (2015)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הנמלט (1966-1964)
תזמורת על תנאי (1980) - סרט טלוויזיה
שלושים ומשהו (1987–1990)
נקודת השוויון (1989)
חוק וסדר (1991)
נקודת השוויון (1981
אישום: המשפט של מקמרטין (1995)
אם הקירות יכלו לדבר (1996)
מגי וינטרס (1998–1999)
החתונה (1998)
My Louisiana Sky‏ (2001) - סרט טלוויזיה של שואוטיים
עקרות בית נואשות (2005–2007)
שלמה סמילטינר

| --- | --- |

שלמה סמילטינר (משמאל) בשנת 1966
 לידה:  27 בנובמבר 1915 פלך וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 באוגוסט 2015 (בגיל 99) פתח תקווה, ישראל 
 הישג בולט:  מקום שני באליפות ישראל בשנת 1955
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן (דרגה ישראלית)
 מדינה:  ליטא, ישראל
 
שלמה סמילטינר (27 בנובמבר 1915, ליטא - 13 באוגוסט 2015) היה שחמטאי ישראלי בדרגת אמן (דרגה ישראלית). מהבולטים בשחמטאי ישראל משנת 1933.
ביוגרפיה

שלמה סמילטינר נולד ליעקב סמילטינר ולרחל רבקה סמילטינר (לבית סלוחין). סמילטינר עלה לישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. היו לו אח ואחות.
השתתף תשע פעמים בגמר אליפות ישראל. בשנת 1955 הוא חלק מקום 2–4 (במשותף עם יוסף פורת ויצחק אלוני) באליפות ישראל. שנים רבות היה עמוד התווך של קבוצת "רטי" ת"א בימי זוהרה.
ב-1966 זכה סמילטינר באליפות "לסקר" ת"א לפני אלוף ישראל, יצחק אלוני, וסגנו, שמעון כגן.
השתתף בתחרויות עד תחילת המאה ה-21.
שנים רבות היה מנהלה של מבשלת בירה בנתניה.
סמילטינר היה נשוי לשושנה ואב לשתי בנות. נפטר שלושה חודשים לפני יום הולדתו ה-100, ונקבר בקיבוץ עינת.
מאז מותו התקיימו תחרויות שחמט לזכרו בתל אביב ובכפר סבא.
שלמה סמילטינר באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1956 ל-1966 השתתף סמילטינר ב-3 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1956 | 2 עת | ישראל |  | 4 מ-8 | 3+ 2= 3- | 50.0 | 12 קבוצתי |
| 1958 | 4 | ישראל |  | 9.5 מ-15 | 8+ 3= 4- | 63.3 | 17 קבוצתי, 9 אישי |
| 1966 | 2 עת | ישראל |  | 5 מ-9 | 3+ 4= 2- | 55.6 | 19 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  טבלת התוצאות בתחרות שחמט לזכר שלמה סמילטינר בתל אביב בשנת 2016, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  Smiltiner, Shlomo - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיח' זוויד

| --- | --- |

מסילת רכבת ממצרים לרפיח ליד שיח' זוויד
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  צפון סיני
 גובה:  88 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  44,448 (2006)
 קואורדינטות:  31°13′28″N 34°06′35″E﻿ / ﻿31.22444°N 34.10972°E﻿ / 31.22444; 34.10972
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםשיח' זוויד(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםשיח' זוויד(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףשיח' זוויד(למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףשיח' זוויד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שיח' זוויד (בערבית: شيخ زويد, באנגלית: Sheikh Zowaiid)  הוא מרכז בדווי בצפון סיני הנמצא על הדרך בין רפיח ובין אל עריש. משיח' זוויד יוצא כביש דרומה לכיוון ניצנה. המקום מהווה מרכז שלטוני ומסחרי לאזור. המקום קרוי על שם שייח' זוויד, שקברו ניצב בין החולות. ב-2006 מנתה אוכלוסיית האזור שסביב לשיח' זוויד 44,448 נפש.
השייח' זוויד

השייח' זוויד לחם לצידו של עמר אבן אל-עאץ בסדרת מלחמות שבהן כבשו צבאות הראשידון המוסלמים את מצרים מידי האימפריה הביזנטית. הוא מת בשנת 640.
השייח' זוויד נחשב לקדוש הנערץ על ידי תושבי האזור, העולים על קברו כדי לשטוח את בקשותיהם. כמו כן נערכים על הקבר משפטים וגישורים, כמנהג יושבי המדבר.
היסטוריה > העת העתיקה

שלוש כתובות בשפה יוונית קלאסית, משולבות ברצפת פסיפס צבעונית נמצאו בשנת 1913 בשייח' זוויד (מוצגות במוזיאון באסמאעיליה). הכתובות תוארכו לאמצע המאה ה-4 - אמצע המאה ה-5. רצפה זו, יחד עם משטחי פסיפס נוספים, נמצאו במבנה שתפקידו לא הוברר, אך מניחים שהיה מצודה. הכתובות נאות ואשר עובדיה מאוניברסיטת תל אביב מספר עליהן:
כתובת ראשונה: "אם אתם אוהבים אותי, אדונים, היכנסו בשמחה לאולם הגדול ואז נשמתכם תהנה מהאומנות שתראו שם. Cypris יצרה זאת. נדיבות העם איפשרה יצירת ריבועי אבן המוזאיקה. היא ערכה אותן בטוב טעם".
כתובת שנייה: "ידידים, התבוננו בהנאה בדברי האומנות המקסימים, אשר זכו לביטוי בריבועי המוזאיקה. משתק ודוחה עיניים של מקנאים. אתם אלה שתהנו מהאומנות המהנה.
כתובת שלישית: "תוכלו לראות את הבונה, Nestor, מעריץ היופי".
ליד שיח' זוויד, נמצא האתר הארכאולוגי תל אבו סלימה אשר נחפר על ידי פלינדרס פיטרי בשנים 1936-1935. הממצאים כללו מצודה שקירותיה בנויים לבני טיט מיובשות בשמש מהמאה ה-14 לפנה"ס וממצאים נוספים.
במפת מידבא, מהמאה ה-6, מופיע באתר זה יישוב בעל השם היווני "בתוליון" (ביוונית Β[ητ]υλιον). ייתכן שהכוונה לעיר "בתוליה" המתוארת בספר יהודית, שם ערפה יהודית את ראשו של הולופרנס.
עקב מיקומו על דרך הים - נתיב התנועה העיקרי בצפון סיני, עברו בשיח' זוויד מספר מסעות מלחמה, גם בתנועה מזרחה במלחמת העולם הראשונה וגם בתנועה מערבה במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה, שימש המקום כאתר ההתארגנות של חיל המשלוח המצרי לקרב רפיח (1917).
במפקד שנערך בסיני ב-1937 נמנו במקום 395 תושבים.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

במבצע חורב, במסגרת הלחימה על משלטי צומת רפיח, פשטה יחידה של הגדוד הרביעי של חטיבת הראל על מוצבים באזור שיח' זוויד. הייתה זו הנקודה המערבית ביותר אליה הגיע צה"ל בציר הצפוני של סיני במלחמת העצמאות.
היסטוריה > לאחר 1967

במלחמת ששת הימים פעלה אוגדה 84, בפיקוד אלוף ישראל טל, בציר הצפוני בחצי האי סיני. במסגרתה, נעה חטיבה 7 לרפיח דרך ח'אן יונס וחטיבה 35 איגפה את מתחמי רפיח מדרום. לאחר כיבוש צומת רפיח הופנתה חטיבה 35 לרצועת עזה וחטיבה 7 המשיכה מערבה, הבקיעה את מערך שיח' זוויד ומעבר הג'יראדי ובלילה התייצבו כוחות האוגדה במבואות אל עריש.
עד מלחמת ששת הימים התקיים בשיח' זוויד שוק בדואי שבועי. לאחר המלחמה עלתה חשיבותה של אבו טייל הסמוכה, וחשיבות השוק בשיח' זוויד ירדה. שיח' זוויד שימש כבסיס פעילות עוינת נגד ישראל באזור. במפקד של תחילת 1977 נמצאו בשיח' זוויד כ-2700 משפחות. בשנות ה-70 חוברה שיח' זוויד לאספקת מים של מקורות ולרשת החשמל.
היסטוריה > לאחר 1967 > היאחזות "נח"ל דקלה"

ב-1969 הוקמה היאחזות הנח"ל "דקלה" (נקרא גם "נח"ל דקלים") מצפון לשיח' זוויד על ידי גרעין של "בני עקיבא", וממנה התפתח חבל ימית. בסמוך אליה הוקמה גם אנדרטת העשרה.
היסטוריה > במאה ה-21

באזור שיח' זוויד התבססו כנופיות פשע, ארגוני טרור של הג'יהאד הסלפי ושל אל-קאעידה, המתנגדים לשלטון המצרי. על פי העיתון הערבי א-שרק אל-אווסט ב-2006, אותרו באזור שיח' זוויד מקומות מסתור רבים של החוליה שקשורה לביצוע הפיגוע שהיה בשוק ח'אן אל-ח'לילי בקהיר ב-2005
בשנת 2011, בזמן המהומות במצרים, נערכו הפגנות מחאה רבות בשייח' זוויד נגד משטר מובארק. ב-27 בינואר 2011 נהרג מפגין על ידי כוחות צבא שהגיעו לפזר את ההפגנות.
בשנת 2012 נהרגו לפחות 20 פעילי טרור בקרבות בין צבא מצרים ללוחמים סלפיים באזור שייח' זוויד
ביולי 2013, לאחר הדחת הנשיא מוחמד מורסי דיווח העיתון אל-חיאת על פעילות של צבא מצרים באזור, שבה נהרגו 36 אנשי חמאס וכ-200 נוספים נעצרו. קרבות נוספים אירעו בספטמבר 2013 ובינואר 2014. באוקטובר 2014 נהרגו 31 חיילים של צבא מצרים ועשרות נפצעו בפיגוע טרור באזור שיח' זוויד.
ב-1 ביולי 2015, לפחות 50 חיילים מצריים נהרגו בהתקפה משולבת של דאעש על עמדות צבא, שכללה פיצוץ מכוניות ממולכדות בשיח' זוויד.
ראו גם

המלחמה בטרור בסיני
לקריאה נוספת

צבי אילן, סיני ורצועת עזה - דרכים ואתרים (מדריך למטייל), מפעלי תרבות וחינוך - תרבות וחינוך, 1968.
הערות שוליים

↑  נתוני אוכלוסייה בערי מצרים (הקישור אינו פעיל, 8 במרץ 2022)
↑  הפסיפס התגלה על ידי J. Clédat בשנת 1913. פירוט נוסף אפשר למצוא במאמר של אשר עובדיה, בפסקה "#קישורים חיצוניים" לעיל.
↑  התרגום העברי הוא גולמי ונעשה מהתרגום היווני במאמרו של עובדיה
↑  מנשה הראל, מסעי סיני, עמ' 76, הוצאת עם עובד, 1968
↑  מנחם תלמי, השוק הגדול באבו טטויל, מעריב, 30 באוגוסט 1968
↑  אש על מפירי עוצר, דבר, 16 באפריל 1970
↑  דני צדקוני, אור בשייח' זוויד, דבר, 25 באפריל 1977
↑  מנחם תלמי, שיהיה מה לספר לנכדים, מעריב, 6 ביוני 1969.
↑  היאחזות שלישית - "נח"ל דקלה" עלתה על הקרקע בצפון סיני, למרחב, 14 ביולי 1969
↑  פנחס פרבר, נח"ל דקלים של בני עקיבא, מעריב, 16 ביוני 1969
1 2  מסוקים מצריים תקפו חמושים וארגוני ג'יהאד בסיני, באתר מגפון ניוז, 7 בספטמבר 2013
↑  ראמי מנסור, על הכיבוש וההרג ועל האנרכיה הביטחונית בשטחים הכבושים, באתר "מחסום" (דף ארכיון), 18 במאי 2006.
↑  לפחות 20 הרוגים בקרבות בין צבא מצרים ללוחמים סלפיים באזור שייח' זוויד בצפון סיני. צבא מצרים הפעיל מסוקים שירו טילים., באתר "תיק דבקה", 8 באוגוסט 2012
↑  אסף גבור, הצבא המצרי הרג עשרות חמושים של חמאס בסיני, באתר nrg‏, 11 ביולי 2013
↑  AP‏, מצרים: 49 הרוגים אמש, 4 חיילים נרצחו הבוקר בסיני, באתר וואלה, 26 בינואר 2014
↑  גלעד גמליאלי, ‏א-סיסי מבטיח להילחם: "לא ניתן שישברו את מצרים", באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2014
↑  רויטרס, אי-פי וג'קי חורי, עשרות חיילים מצרים נהרגו בהתקפה משולבת של דאעש בסיני, באתר הארץ, 1 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012313273605171
שאנדור קוטי

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1908 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1945 (בגיל 36 בערך) גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  קראוס סאנדור
 מוקד פעילות:  הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 שפה מועדפת:  הונגרית, גרמנית 
 
שאנדור קוטי (במקור עד 1934 קראוס, בהונגרית: Kuti Sándor; בודפשט, אובודה, 18 במאי 1908 – הרייך הגרמני, ? אפריל 1945) היה מלחין, מנצח יהודי-הונגרי בעל כישרון בלתי רגיל שיכול היה להפוך לאחד המלחינים הגדולים בהונגריה לולא ניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה > לימודיו

שאנדור קראוס גדל באובודה כילד למשפחת פועלים יהודית ענייה. הוריו היו אהרון אדולף קראוס (1864–1933), פקיד במפעל, ואמה פריש (1875–1932). הוא התעניין במוזיקה מאז שהיה ילד, והיצירות המולחנות הראשונות שלו שרדו עוד מהיותו בן תשע. החל את לימודיו בבית הספר למוזיקה פודור (היום בית ספר ערב ברמה תיכונית של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט), שם לימד אותו מיקלוש לאורישין. בין השנים 1930–1934 למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט כתלמידו של אלברט שיקלוש. סיים את לימודיו ב-1934 אצל ארנסט פון דוהנאני. קוטי הופיע בקונצרט הסיום שלו עם חבר ילדותו, גאורג שולטי, שגם הוא הציג את עצמו אז כמלחין. קוטי היה חבר בארגון הנוער הקומוניסטי של האקדמיה למוזיקה.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1935 (בהיותו רק בן 27!) איגוד המוזיקה ההונגרי החדש (Új Magyar Zene Egyesület} העלה לתוכניותיה כמה מיצירותיו וגם סונטה לפסנתר מפרי עטו שיצאה בדפוס גם בהולנד. לאחר שסיים את לימודיו הוא חי ממתן שיעורים פרטיים, לימד פסנתר וקומפוזיציה, עבד בכנסיות כנגן עוגב וכן כקורפטיטור באיגוד המקהלה והתזמורת של בודפשט (Budapesti Énekkari és Zenekari Egyesület). בשנים 1933–1935 כתב ביקורות מוזיקה עבור כתב העת "הסקירה העצמאית" (Független Szemle). הוא לקח חלק בתנועת הפועלים של אובודה, ניהל את מקהלת העובדים הצעירים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית והלחין כמה שירי תנועה עבור המקהלה. אז כתב את השיר הלכת התנועתי "המכוש מצלצל לקצב" (Ütemre cseng a csákány) שמילותיו נכתבו על ידי המשורר היהודי-הונגרי לאיוש הולוש קורווין (מקודם וייס). במשך תקופה קצרה עמד בראש "מקהלת הסתדרות העובדים נגד אלכוהול". יצירתו בשם "שיר המורה" בוצעה על ידי "מקהלת ואנדור" (Vándor-kórus). הוא הלחין שני שירים מאת המשורר הגדול אטילה יוז'ף ("שיר לילה", "הצער"). בשנות ה-40 הלחין שלוש יצירות למקהלה של שירי המשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי, שבוצעו על ידי "מקהלת ואנדור". המשמעותית שבהן הייתה "השיר הלאומי" (Nemzeti dal) של פטפי שהמשורר קרא בעצמו על מדרגות המוזיאון הלאומי של הונגריה בתחילת מהפכת 1848 בהונגריה וכך הפך לסמל המהפיכה ושל המאבק לחירות ולעצמאות של הונגריה מאז ועד היום. קוטי הלחין יצירה זו למקהלה בארבעה חלקים בליווי פסנתר, שבוצעה במרץ 1942 ב"מטה ואשאש". משנת 1940 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). חברו אנדרה סרבנצקי ניסה להתערב להצלתו, אך לא הצליח. בקיץ 1944 גורש למחנה ריכוז בגרמניה הנאצית ושם אבדו עקבותיו.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה עמליה ארז'בט פרוינד הציירת (1911–?). הם נישאו ב-12 באפריל 1934 בבודפשט. בתם הייתה אווה קוטי.
הנצחתו

ב-29 בספטמבר 2017 יצא אלבומה של הכנרת אורשויה קורצ'ולאן בם "Silenced", כלומר "מושתק" בחסות דויטשה גרמופון ויוניברסל (Deutsche Grammophon and Universal), לזכר פועלו הרב של שאנדור קוטי. האלבום כולל את כל יצירות כלי הקשת הקאמריות ששרדו של קוטי במשך כל חייו בין 1908 לבין 1945, בביצועם של מנצחי התזמורת הקאמרית פרנץ ליסט: גזה הרגיטאי, מיהאי וארנאג' ואוטו קרטס.
ראו גם

"סרנדה לשלישיית מיתרים" וסונטת כינור סולו מוצגים באלבום הונגארוטון 2008 ב-Memoriam: מלחינים הונגריים, קורבנות השואה.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי . עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, אקדמיאי קיאדו, 1994.
ג'רג' פייש: על שאנדור קוטי (1944-1908?) (1 במאי 1965 ) מוזיקה, שנתון 8, גיליון מספר 5, עמודים 29–30.  גישה מקוונת
"שאנדור קוטי יכול היה להפוך לאחד המלחינים הגדולים בהונגריה" ראיון עם אורשויה קורצ'ולאן (2 בנובמבר 2017). ) תפוז הונגרי, גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári születési akv. 556/1908. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 532/1934. folyószáma alatt".
↑  Magyar lemezkülönlegesség a Deutsche Grammophonnál (2017. szeptember 28.) gramofon.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810540452005606  GND: 1089797362  ISNI: 0000 0000 5119 4459  LCCN: no2008170751  MusicBrainz: 93e93b63-2f4b-421e-a262-b6ffc62c8491  NKC: mzk2015878653  NTA: 352794348  VIAF: 31826126   WorldCat (עם VIAF): 31826126
שדרות בן-גוריון (תל אביב)

| --- | --- |
שדרות בן-גוריון
שדרות בן-גוריון
 מידע כללי
 על שם:  דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל
 אורך:  1 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  3
 שכונה:  מרכז העיר
 קואורדינטות:  32°05′02″N 34°46′33″E﻿ / ﻿32.083777777778°N 34.775722222222°E﻿ / 32.083777777778; 34.775722222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) שדרות בן-גוריון(למפת תל אביב רגילה) שדרות בן-גוריון(למפת גוש דן רגילה) שדרות בן-גוריון(למפת גוש דן מוגדלת) שדרות בן-גוריון  he שדרות בן-גוריוןhe שדרות בן-גוריוןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ילדים נוטעים עצים לאורך השדרה בט"ו בשבט 1936 (צילום: זולטן קלוגר)
שדרות בן-גוריון היא שדרה בעיר תל אביב, באזור הצפון הישן, הקרויה על שמו של דוד בן-גוריון, ממקימי מדינת ישראל וראש ממשלתה הראשון. השדרה נקראה עד 1974 "שדרות קרן-קיימת" (קק"ל), על שם הקרן הקיימת לישראל, שהייתה בעלת הקרקעות שעליהן הוקמה. (כיום נקרא בשם זה רחוב בצפון העיר.) זמן קצר לאחר פטירתו של בן-גוריון נקראה השדרה על שמו.
היסטוריה

שדרות בן-גוריון נמשכות בכיוון מערב-מזרח מכיכר אתרים עד גן העיר וכיכר רבין. זוהי אחת משדרות הרוחב החשובות בתוכנית גדס, והיא תוכננה כציר ירוק המקשר בין רחובות האורך המסחריים של הצפון הישן של תל אביב. לאורך השדרה ובסביבתה קיים ריכוז גבוה מאוד של בנייני מגורים בסגנון הבינלאומי, המוכרזים מבנים לשימור במסגרת העיר הלבנה של תל אביב. בצידה הצפוני של השדרה הוקמו שכונות של מעונות עובדים וגם חוות לימוד חקלאית לנשים, בית חנה.
בתקופת מלחמת העצמאות נבנו לבניינים רבים בשדרה קירות אבן חזקים החוצצים בינם לבין השדרה כהגנה מפני רסיסי הפצצות שנפלו בהפצצות המצריות באזור. הקירות הושארו על כנם כזכר לאותם ימים.
בשדרות בן-גוריון נמצא "בית בן-גוריון" – הבניין ששימש בעבר כביתם של פולה ודוד בן-גוריון, שהתגורר בו משנות השלושים ועד למותו (נוסף על צריף בשדה בוקר). כיום משמש הבית כמוזיאון הפתוח לקהל הרחב, ובו ניתן ללמוד על אורח חייו של בן-גוריון.
ביוני 1969 פוצצו מחבלים מכונית תופת ברחוב. בפיגוע נפגעו 30 איש.
בשנת 1997 אירע בבית חנה בשדרה פיגוע התאבדות הידוע כפיגוע בקפה אפרופו שבו נרצחו שלוש נשים. בשדרה מוצב פסל לזכרן.
לאחר היבחרו של רון חולדאי לראשות עיריית תל אביב בשנת 1998, החלו בשיפוץ שדרות העיר ובהן גם את שדרות בן-גוריון. השדרות התמלאו בעצים, בפרחים ובספסלים, סומנו שבילי אופניים, הוסרו המשתנות הציבוריות המוזנחות שהיו בשדרה, נבנו מתקני משחקים, ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בעקבות השיפוץ, התמלאו השדרות באוכלוסיית האזור והפכו לאחד ממוקדיה המובילים של תל אביב. עקב כך נגרמה עלייה במחירי הנדל"ן באזור ובביקוש לבתי מגורים ולמשרדים לאורך השדרה.
בשדרות פועלים בתי קפה רבים, שבנויים על השדרה. בעבר שימשו מבנים אלה כקיוסקים, וכיום הפכו אותם לבתי קפה חדשים שמשמשים מוקד בילוי לתושבים רבים.
שדרות בן-גוריון חוצות בין השאר את:
רחוב דיזנגוף
רחוב בן-יהודה
רחוב שפינוזה
רחוב פילון
רחוב ריינס
גלריית תמונות

בית בן-גוריון בשדרה
בית קיפר בפינת רחוב אמיל זולא, אחד מפניני העיר הלבנה
מראה מכיכר אתרים - הקצה המערבי של שדרות בן-גוריון
פסל בשדרה
קיוסק למיצים בשרות בן-גוריון
ציור קיר של רמי מאירי בשדרות בן-גוריון
דוד ופולה בן גוריון פסל של שירה זלוור מול בית בן גוריון
ראו גם

תוכנית גדס
העיר הלבנה
כיכר אתרים
בית בן-גוריון
הערות שוליים

↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1969
שלמה ג'רבי

שלמה ג'רבי (1952 – 24 בדצמבר 2021) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדות הקשר והחלוץ.
קריירה

ג'רבי ערך את הופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב בגיל 17, ב-4 באוקטובר 1969, במשחק נגד מכבי חיפה במסגרת הליגה הראשונה. באותה עונה זכה עם הקבוצה בדאבל. בעונה לאחר מכן זכה עם הקבוצה באליפות אסיה לקבוצות, ואף כבש בשלב הבתים נגד בנגקוק בנק, ובחצי הגמר נגד צבא דרום קוריאה.
ב-1971 עבר ג'רבי להכח רמת גן וזכה עם הקבוצה באליפות בעונת 1972/1973. ב-1975 עבר ג'רבי לבית"ר ירושלים עימה זכה בגביע המדינה בעונת 1975/1976, כשניצח במשחק הגמר את מכבי תל אביב.
ב-1978 הצטרף ג'רבי לבית"ר תל אביב וערך עם הקבוצה מספר משחקים אך לבסוף לא חתם בקבוצה עקב פציעה מתמשכת. בהמשך הצטרף להפועל בת ים מליגת המשנה.
ג'רבי היה נשוי לאורלי והיו לו 5 ילדים. ב-24 בדצמבר 2021 נפטר מסיבוכים של דלקת ריאות.
תארים

אליפות (1): 1969/1970
גביע המדינה (1): 1969/1970
אליפות אסיה לקבוצות (1): 1970/1971
אליפות (1): 1972/1973
גביע המדינה (1): 1975/1976
הערות שוליים

↑  תוך 32 דקות מחץ מכבי ת"א את הבנקאים מבנגקוק - 1:4, על המשמר, 30 במרץ 1971
↑  חגי קרן-צבי, מכבי ת"א - קוריאה 0:2, דבר, 1 באפריל 1971
↑  ג'רבי מחכה למכבי ת"א, דבר, 16 בדצמבר 1971
↑  א. טבק, רכש בחצי מיליון ל"י צפוי השנה בליגות הכדורגל, מעריב, 22 ביוני 1975
↑  אהבה רומן נעורלים שלי ושל שלמה, באתר מאגר סיפורי מורשת, ‏6 בינואר 2015
↑  אשר גולדברג‏, חלוץ העבר שלמה ג'רבי הלך לעולמו בגיל 69, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2021
רשויות מקומיות של ליטא

רשויות מקומיות של ליטא (בליטאית: Lietuvos savivaldybės; ביחיד savivaldybė – רשות מקומית, בתרגום מילולי: שלטון עצמי) הן יחידות מנהליות משניות בחלוקה המנהלית של ליטא עד 2010 ויחידות מנהליות ראשיות מאז, ובסך הכל מחולקת ליטא כולה ל-60 רשויות מקומיות. רשויות מקומיות מחולקות מצידן ל-546 סניוניות (בליטאית ביחיד: Seniūnija) שהן הדרגה הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של ליטא.