stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואלי (תואר שלטוני)

וָאלִי (בערבית: وَالِي (وَالٍ); בטורקית: Vali) מילה שמשמעותה מושל או נציב.
הוואלי היה תואר אדמיניסטרטיבי באימפריה המוסלמית ובאימפריה העות'מאנית. זהו היה תוארו של מושל על מחוז שהיה היחידה השלטונית הגדולה ביותר, הנקרא בערבית וילאיה (وِلايَة), ובטורקית היה קרוי איילט (Eyalet; בטורקית עות'מאנית: ايالت) עד 1864, ואחר-כך כונה וילאייט (Vilâyet), כגון איילט סוריה (הכולל את דרום סוריה, ארץ ישראל, ירדן ולבנון של ימינו) או איילט מצרים. מושלים עות'מאנים היו תחת פיקוחו הישיר של "השער הנשגב" - הממשל המרכזי שבאיסטנבול, ולרוב היו קצינים צבאיים בדרגת פאשה.
ואלי מפורסם היה מוחמד עלי (1805-1840) במצרים. הוא התחיל את דרכו כקצין מצטיין ממוצא אלבני, שהובא על ידי העות'מאנים כחייל. אחר כך, צבר כוח פוליטי, מרד בהם, והקים שלטון עצמאי מטעמו בקהיר ב-1805. לאחר מכן, פתח במסעות כיבושים נגד העות'מאנים שבוצעו גם על ידי בנו, אבראהים פאשא, בשנות ה-30 של המאה ה-19.
ראו גם

ולי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: vali 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרפתקה

ערך זה עוסק בחוויה מרגשת או יוצאת דופן. אם התכוונתם לסוגה אמנותית, ראו .
מסע לאנטארקטיקה
הרפתקה היא חוויה מרגשת או יוצאת דופן. המשמעות הרחבה של המושג מתייחס לכל יוזמה הכרוכה בסיכון פיזי, כספי או פסיכולוגי, שמטרתה להיטיב עם חיי הפרט, למשל: מיזם עסקי, רומן או התחייבות גדולה אחרת בעלת השפעה משמעותית על אורח החיים. לעיתים היא כרוכה בביצוע מעשה נועז או אף מסוכן, עם תוצאות שאינן ידועות מראש. הרפתקאות שהן פעילויות הכרוכות בסכנה פיזית הן למשל צניחה חופשית, טיפוס הרים, רפטינג בנהר או השתתפות בספורט אתגרי.
מוטיבציה

חוויה הרפתקנית גורמת לעוררות פסיכולוגית, שיכולה להתפרש באופן שלילי (למשל: פחד) או חיובי (למשל: זרימה). עבור חלק מהאנשים, הרפתקה הופכת למרדף בפני עצמו. לדברי ההרפתקן אנדרה מאלרו, בספרו "La Condition Humaine" ‏(1933), "אם אדם אינו מוכן לסכן את חייו, היכן הוא כבודו?". באופן דומה, הלן קלר אמרה כי "חיים הם או הרפתקה נועזת, או כלום".
פעילויות הרפתקניות המתקיימות מחוץ לבית מתבצעות, בדרך כלל, למטרות נופש או התרגשות, לדוגמה: מרוץ או תיירות. פעילויות הרפתקניות יכולות גם להוביל לגילויים מדעיים, כמו למשל אלו שבוצעו על ידי החוקר-החלוץ ההרפתקן הבריטי ג'ייסון לואיס, אשר מהרפתקאותיו ניסו להפיק לקחים אפשריים אודות קיימות גלובלית.
הרפתקאות במיתולוגיה

חלק מהסיפורים העתיקים ביותר והנפוצים ביותר בעולם הם סיפורי הרפתקאות, כגון "אודיסיאה" מאת הומרוס. המיתולוגיסט ג'וזף קמפבל דן במושג מסע הגיבור בספרו, " The Hero with a Thousand Faces". קמפבל מציע שלסיפורי מיתולוגיה הרואיים מתרבויות שונות יש דפוס בסיסי דומה, המתחיל עם "קריאה להרפתקה", ואחריו מסע מסוכן שבסופו ניצחון.
"האביר הנודד" (באנגלית: Knight-errant) היווה מודל לחיקוי עבור דמויות ש"מחפשות הרפתקאות", שהופיעו מאוחר יותר, בימי הביניים.
רומני הרפתקאות מציגים "גיבור היוצא למסע הרפתקאות", כמו גם סרטי קולנוע עלילתיים פופולריים מז'אנר סרטי ההרפתקאות, כגון "מלחמת הכוכבים" ו-"שודדי התיבה האבודה".
ראו גם

תיירות
ספורט
הערות שוליים

↑  "Adventure". dictionary.com. נבדק ב-2013-06-13.
↑  M Gomà-i-Freixanet (2004), "Sensation Seeking and Participation in Physical Risk Sports", On the psychobiology of personality, Elsevier, p. 187, ISBN 978-0-08-044209-9
↑  Keller, Helen (1957). The Open Door.
↑  Adam Mansbach (12 בפברואר 2010). "Odysseus Remixed". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Richard Jenkyns (1996-12-22). "Heroic Enterprise – (Book review: The Odyssey translated by Robert Fagles)". nytimes.com. נבדק ב-2013-06-13.
↑  Zweig, P. (1974). The adventurer: The fate of adventure in the Western world, New York: Basic Books.
↑  Vincent Canby (26 במאי 1977). "A Trip to a Far Galaxy That's Fun and Funny". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vincent Canby (12 ביוני 1981). "Movie Review: Raiders of the Lost Ark". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4141014-2 
פריטיוף ננסן זכה לתהילה בינלאומית לאחר שמשלחתו אל הקוטב הצפוני בשנים 1893–1896 שברה שיא והגיעה אל קו רוחב 86°14′.
ספרו של לואיס קרול הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.
ז'רמן טאייפר

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1892 סן-מור-דה-פוסה, צרפת 
 פטירה:  7 בנובמבר 1983 (בגיל 91) הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Marcelle Germaine Taillefesse 
 מקום קבורה:  Quincy-Voisins 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה נאו-קלאסית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Ralph Barton (1926–?) Jean Lageat 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי (9 ביוני 1976) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'רמן טאייפר (בצרפתית: Germaine Tailleferre‏; 19 באפריל 1892 – 7 בנובמבר 1983) הייתה מלחינה צרפתייה והחברה היחידה בקבוצת השישה המפורסמת.
ביוגרפיה

ז'רמן טאייפר נולדה בשם מרסל טאייפס בסן-מור-דה-פוסה, איל-דה-פראנס, צרפת. כאישה צעירה החליפה את שם משפחתה ל"טאייפר" כהתרסה נגד אביה, שסירב לממן את לימודי המוזיקה שלה. היא למדה נגינה בפסנתר בבית, עם אמה, חיברה יצירות קצרות משלה והחלה ללמוד בקונסרבטואר בפריז, שם פגשה את דריוס מיו, ז'ורז' אוריק וארתור הונגר. בקונסרבטואר זכתה בפרס ראשון בכמה קטגוריות וכתבה את 18 הקטעים לנבל ב"ספר הנבל הקטן של מאדאם טארדיה" בשביל קרולין טארדיה, המורה לנבל בקונסרבטואר.
יחד עם ידידיה החדשים התרועעה עם קהל האמנים במונמארטר ומונפארנס, ביניהם הפסל עמנואל סנטור, שיישא לאישה, לאחר זמן, את אחותה ז'אן. באטליה של אחד מידידיה הציירים במונפארנס צץ לראשונה הרעיון של קבוצת השישה. כתוצאה מפרסום גילוי הדעת של ז'אן קוקטו, "Le Coq et l'Arlequin", נכתבו מאמרים של אנרי קוֹלֶה בתקשורת, והקבוצה זכתה לפרסום מיידי. ז'רמן טאייפר הייתה האישה היחידה בקבוצת השישה.
הקבוצה הוציאה יחד לאור אלבום של יצירות לפסנתר ("אלבום השישה" המפורסם). חמישה מן החברים גם עבדו יחדיו בכתיבת המוזיקה ליצירתו של קוקטו, "Les Mariés de La Tour Eiffel". קוקטו הציע תחילה את הפרויקט לאוריק, אבל כיוון שאוריק לא סיים את העבודה במהירות שהתחייבה מלוח הזמנים של החזרות, חילק קוקטו את היצירה בין שאר חברי הקבוצה. לואי דירה, שלא היה בפריז אותו זמן, לא לקח חלק בעבודה המשותפת. אין זה נכון לקבוע, ש"בכך בא הקץ לקבוצת השישה", כיוון שדירה היה נוכח בכל קונצרט ובכל ביטוי אחר לציון ימות השנה להקמת הקבוצה.
השישה לא חדלו מעולם להתקיים כקבוצה, הם פשוט פנו כל אחד לנתיב הייחודי לו, נתיבים שעליהם הצהירו מלכתחילה. מורשת השישה ממשיכה להתקיים עד עצם היום הזה בבני ובנות זוגם, בצאצאיהם ובעמיתיהם שהאריכו לחיות אחריהם.
בשנת 1923 החלה טאייפר לבלות זמן רב עם מוריס ראוול בביתו במונפור-ל'אמורי. ראוול עודד אותה להירשם לתחרות פרס רומא. בשנת 1925 נישאה לראלף בארטון, קריקטוריסט אמריקאי, ועקרה למנהטן, ניו יורק. היא נשארה בארצות הברית עד 1927 ואז חזרה עם בעלה לצרפת. הם התגרשו זמן קצר אחר כך.
טאייפר כתבה רבות מיצירותיה החשובות ביותר בשנות ה-20, ביניהן הקונצ'רטו הראשון לפסנתר, הקונצ'רטינו לנבל, הבלטים "Le Marchand d'Oiseaux" ו"La Nouvelle Cythère", הזמנתו של סרגיי דיאגילב לעונת 1929 של הבלט רוס, שגורלה נחרץ, ו-"Sous le Rempart d'Athènes",יחד עם פול קלודל, כמו גם מוזיקה חלוצית לכמה סרטים, ביניהם "באנ'דה", שלכתיבת המוזיקה בשבילו השתמשה בנושאים אפריקאיים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצליחה להימלט מצרפת דרך ספרד ופורטוגל ולהגיע לבסוף לאמריקה, שם נשארה עד תום המלחמה בפילדלפיה, פנסילבניה.
אחרי המלחמה, בשנת 1946, חזרה לצרפת, שם חיברה יצירות תזמורתיות ומוזיקה קאמרית, באלטים, אופרות וקונצ'רטי להרכבים שונים, קוליים וכליים. כן חיברה מוזיקה למספר ניכר של סרטי קולנוע וטלוויזיה. רוב יצירותיה מן התקופה הזאת התפרסמו רק לאחר מותה.
בשנות חייה האחרונות התרכזה בעיקר בצורות קטנות יותר, בגלל בעיית שיגרון בידיה, שהלכה והחמירה. יצירתה הגדולה האחרונה הייתה הקונצ'רטו דה לה פידליטה לסופרן קולורטורה ותזמורת, שנוגן בהשמעת בכורה באופרה של פריז בשנה שלפני מותה.
ונציה הקטנה

ערך זה עוסק באזור בלונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  הסיטי של וסטמינסטר 
 על שם:  ונציה 
 אוכלוסייה:  11,040 (2015)
 קואורדינטות:  51°31′16″N 0°10′57″W﻿ / ﻿51.52124°N 0.18239°W﻿ / 51.52124; -0.18239
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסונציה הקטנה(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסונציה הקטנה(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיונציה הקטנה(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיונציה הקטנה
 
סירות עוגנות בתעלת ריג'נטס בוונציה הקטנה
ונציה הקטנה היא אזור במרכז לונדון שבאנגליה, צפון מערבית לתחנת הרכבת פדינגטון.
גאוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תרגמת.
אזור מגורים זה הוא אחד מאזורי המגורים היוקרתיים ביותר בלונדון. מקור שמו הוא בתעלת ריג'נטס הזורמת במרכז השכונה. יותר ממחצית האוכלוסייה הבוגרת בוונציה הקטנה מוסמכת לדרגת תואר ומעלה. יש מספר גבוה יחסית של תושבים ערבים וכורדים. כמו כן, חלק לא מבוטל מתושבי ונציה הקטנה מגיעים מאוסטרליה, ניו זילנד, צפון אמריקה ומערב אירופה.
נוצרה כאן בריכה בשנות העשרים של המאה העשרים בנקודת המפגש של תעלת ריג'נט וזרוע פדינגטון של תעלת גרנד ג'ונס (כיום גרנד יוניון), ונודעה במקור בשם פדינגטון ברודווטר. אי קטן עם ערבות ועופות בר מהווה סוג של כיכר בצומת, שתמיד נועד כמקום לסירות הנאה. האי ידוע כיום כאי האי של בראונינג, על שם המשורר רוברט בראונינג, שגר בקרבת מקום. האזור הסמוך נבנה בצורה חלקית אך הרמונית מהרבע השני של המאה ה-19, במיוחד עם טרסות וזוגות של בתים משובצים בת שלוש קומות.
לאזור ניתן להגיע בשיט לאורך תעלת ריג'נטס מאזור קמדן טאון ומאזור ריג'נטס פארק ומגן החיות של לונדון.
הערות שוליים

↑  HIDDEN LONDON, Little Venice
| הסיטי של וסטמינסטר |
| --- | --- | --- |
| שכונות | בייזווטר • בלגרביה • הוברן • הייד פארק • וסט אנד • ליסון גרוב • מיידה וייל (ונציה הקטנה) • מייפייר • מילבנק • מרילבון • נייטסברידג' • סוהו וצ'יינה טאון • סנט ג'ונס ווד • סנט ג'יימס • פדינגטון • פימליקו • פיצרוביה • קובנט גרדן • קווינז פארק |  |
| אתרים בעלי חשיבות | ארמון בקינגהאם • בית הגילדות של מידלסקס • בית הסעודות • בית קלרנס • הגלריה הלאומית • וייטהול • כיכר טרפלגר • מוזיאון טייט בריטניה • מנזר וסטמינסטר • רחבת משמר הסוסים • קתדרלת וסטמינסטר • מגרש הקריקט לורדס • בית ברלינגטון • טייברן |  |
| פארקים | גני קנזינגטון • הייד פארק • גרין פארק • פארק סנט ג'יימס • ריג'נטס פארק |  |
| אזורי בחירה | ריג'נטס פארק וקנזינגטון צפון • הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |  |
| ראו גם | אתרים נוספים בווסטמינסטר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התיאטרון הממלכתי של ויסבאדן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון, בית אופרה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1894
 תאריך פתיחה רשמי:  1894 
 אדריכל:  פלנר והלמר 
 סגנון אדריכלי:  היסטוריציזם 
 קואורדינטות:  50°05′01″N 8°14′45″E﻿ / ﻿50.0836°N 8.24583°E﻿ / 50.0836; 8.24583
  (למפת הסן מוגדלת) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגהתיאטרון הממלכתי של ויסבאדן(למפת הסן רגילה) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגהתיאטרון הממלכתי של ויסבאדן
 
התיאטרון הממלכתי של ויסבאדן (בגרמנית: Hessisches Staatstheater Wiesbaden) הוא התיאטרון הממלכתי של מדינת הסן בגרמניה בבירתה ויסבאדן. התיאטרון מפיק אופרטות, מחזות, בלטים, תיאטרון מוזיקה וקונצרטים על ארבע במות. הוא ידוע גם בשם תיאטרון ויסבאדן והתזמורת שלו נודעת בשם התזמורת הממלכתית של הסן. הבניין נחנך בשנת 1894.
התיאטרון מארח מדי שנה את פסטיבל האביב הבינלאומי של ויסבאדן, שנוסד בשנת 1896 אחרי פסטיבל ביירוית.
היסטוריה

בניית התיאטרון והתמיכה בו היה פרי יוזמתו של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, שנהג לבקר בקביעות במעיינות המרפא בוויסבאדן. בתחרות לקבלת המכרז זכה צמד אדריכלים מווינה, פרדיננד פלנר והרמן הלמר. הם הקימו את הבניין בין 1892 ל-1894 בסגנון בארוק מחודש, בהתאם לבניינים קיימים בפראג ובציריך. חנוכת הבית התקיימה ב-16 באוקטובר 1894 בנוכחות הקייזר. הפואיה נבנה בשנת 1902 על ידי האדריכל פליקס גנצמר. הפואיה מוביל אל שלוש במות.
אחרי מלחמת העולם הראשונה שונה שמו של התיאטרון ל-Preußisches Staatstheater ("תיאטרון ממלכתי פרוסי"). מאז 1932 הייתה עיריית ויסבאדן אחראית לתיאטרון, ועקב כך שונה שמו ל-"Nassauisches Landestheater" ("תיאטרון נפת נאסאו").
הבניין ניזוק קשות במלחמת העולם השנייה, כשהופצץ ב-3 בפברואר 1945. החזית שוחזרה בסגנון פשוט יותר ותקרת האולם עוטרה בציור חדשני.
בשנת 1946 קיבלה עליה מדינת הסן את תפעול התיאטרון. ב-1947 חזר להיקרא "Großhessisches Staatstheater" ("התיאטרון הממלכתי של הסה רבתי") ובהמשך ""Hessisches Staatstheater Wiesbaden" ("התיאטרון הממלכתי ההסיאני בוויסבאדן").
משנת 1975 עד 1978 שוחזר האולם בהתאם לדגם ההיסטורי. הציוד הטכני חודש. מרחב חדש, בתכנון הארדט-ואלתר המר, נבנה לחדרי חזרות, סדנאות והנהלה.
אולמות

בתיאטרון יש ארבע במות, שלוש מהן באולם ההיסטורי:
האולם הגדול עם 1,041 מושבים
האולם הקטן עם 328 מושבים
סטודיו עם 89 מושבים
"ורטבורג", מ-2003, היא עוד במה קטנה ונפרדת.
סגל התיאטרון כולל כ-600 אנשים. מדי שנה עולות בתיאטרון יותר מ-25 הפקות חדשות של אופרות, מחזות ובלטים. התיאטרון פונה במיוחד לקהל צעיר ומשתף פעולה עם בתי ספר. "התיאטרון הממלכתי הצעיר" מוקדש להצגות ילדים ונוער.
נוסף לפסטיבל האביב הבינלאומי השנתי בחודש מאי, מתקיים מאז 2004 פסטיבל דו-שנתי למחזות אירופאים חדשים, בשיתוף פעולה עם התיאטרון הממלכתי של מיינץ. פסטיבל זה מעלה במשך עשרה ימים מחזות חדשים בשפת המקור בלוויית כתוביות.
מנהלים

גאורג פון הילסן 1893–1903
קורט פון מונצנבכרס 1903–1918
קארל האגמן 1920–1927
פאול בקר 1932-1927
קלאוס הלמוט דרזה 1962–1968
אלפרד אריך זיסטיג 1968–1975
אחריו פטר אברט
וכריסטוף גרוסר
קלאוס ליינינגר 1986–1994
ארנולד פטרסן 1994–1996
אכים תורוואלד 1996–2002
מאז 2002 מנפרד ביילהארץ
תזמורות ומנצחים > התזמורת הסימפונית של מעיינות המרפא

התזמורת הגדולה הראשונה של ויסבאדן הייתה בשנת 1873 ה"Städtisches Cur- und Sinfonieorchester" (התזמורת הסימפונית של מעיינות המרפא הציבוריים) משנת 1874 עד 1905 ניצח עליה לואיס ליסטנר, שהנהיג, לצד מוזיקה לבידור קהל מעיינות המרפא, גם שנים-עשר קוטנצרטים סימפוניים בשנה. במשך התקופה הזאת היו בין האמנים שהופיעו בקונצרטים יוהנס ברהמס, קלרה שומאן, יוזף יואכים, קאמי סן-סנס ופבלו סרסטה. פליקס מוטל היה מנצח אורח קבוע משנת 1894. מספר הנגנים עלה מ-56 ל-65 בין 1905 ל-1911. מ-1912 כיהן קרל שוריכט כמנצח התזמורת וב-1921 התמנה למנהל מוזיקלי כללי. המנצחים האורחים הקבועים בתקופתו, שנמשכה עד 1944, היו פריץ בוש, פליקס ויינגרטנר, ברונו ולטר וריכרד שטראוס.
שטאטסקאפלה

התזמורת השנייה, "שטאטסקאפלה", נוסדה ב-1894, בד בבד עם בית האופרה החדש, לנגינת אופרה ובלט בלבד. מנצחיה היו:
ארתור רותר - 1906
אוטו קלמפרר 1927-1924
היינריך הולרייזר -1932
קרל אלמנדורף 1936-1933
המנצחים האורחים היו תומאס ביצ'ם, לאו בלך ופריץ בוש. ריכרד שטראוס ניצח על אופרה כמעט מדי שנה.
התזמורת הממלכתית של הסן

אחרי המלחמה, תוכנן מיזוג של שתי התזמורות תחת שם חדש, התזמורת הממלכתית של הסן, ובסוף 1950 הושלם התהליך על ידי וולפגנג זאוואליש. מנצחי התזמורת המאוחדת היו:
פראנץ פאול דקר 1956-1950
וולפגנג זאוואליש 1958–1960
זיגפריד קהלר 1973–1988
אולף שירמר 1991-1988
אולג קטאני 1995-1992
ג'ונתן נוט 1996-1995
יואכים ארנולד 1996–1997
טושיוקי קמיקואה 1996–2004
מאז 2004 - מארק פיולט
הצד האחורי של "האולם הגדול" מן הפארק
"האולם הגדול"
ונציה של הצפון

ונציה של הצפון הוא שמן הלא-רשמי של מספר ערים בצפון אירופה המוכרות בזכות התעלות שלהן, המזכירות במקרים רבים את העיר האיטלקית ונציה:
| עיר | שם המדינה | הערות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| אמדן | גרמניה גרמניה |  |  |
| אמסטרדם | הולנד הולנד |  |  |
| ברוז' | בלגיה בלגיה |  |  |
| ברמינגהאם | אנגליה אנגליה |  |  |
| דלפט | הולנד הולנד |  |  |
| האפסלו | אסטוניה אסטוניה | נקראת גם "ונציה נורדית" |  |
| המבורג | גרמניה גרמניה |  |  |
| ורוצלב | פולין פולין | נקראת גם "ונציה של פולין" |  |
| חיטהורן | הולנד הולנד | נקראת גם "ונציה של הולנד" |  |
| סטוקהולם | שוודיה שוודיה |  |  |
| סנקט פטרבורג | רוסיה רוסיה |  |  |
| פפנבורג | גרמניה גרמניה |  |  |
| קופנהגן | דנמרק דנמרק |  |  |
ראו גם

"ונציה של לטביה" – קולדיגה (Kuldīga) (לחצו לצפייה  )
"ונציה של אוקראינה" – וילקובה (Вилкове) (לחצו לצפייה  )
"ונציה של אירלנד" – (Monasterevin)
"ונציה של קוטסוולדס" – בורטון-און-דה-ווטר (Bourton-on-the-Water) (לחצו לצפייה  )
"ונציה של אמריקה" – פורט לודרדייל, שכונת וניס ב"וסטסייד" בעיר לוס אנג'לס
"ונציה של המזרח" – סוג'ואו, בנגקוק, אודאיפור ועוד
"ונציה של מצרים" – אל-גונה (الجونة)
"ונציה של ברזיל" – רסיפה
ונציה הקטנה
ונציה
הערות שוליים

↑  Grachtenrundfahrten, emden.touristik.de
↑  "Haapsalu, Estonia Wins Award for Accessible and Sustainable Tourism", estonia.eu, 5 November 2013‏"
↑  Wenecja Północy, e-wroclaw.com
↑  Poland's Venice', inyourpocket.com‏'
↑  Sven Glagow, "Papenburg - das Venedig des Nordens", NDR.de, 17 August 2012
התלתן הארקטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בסיס צבאי 
 מדינה:  רוסיה 
 קואורדינטות:  80°47′38″N 47°31′52″E﻿ / ﻿80.794°N 47.531°E﻿ / 80.794; 47.531
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניהתלתן הארקטי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניהתלתן הארקטי
 
התִּלְתָּן הארקטי (ברוסית: Арктический трилистник) הוא שמו של בסיס צבאי של הפדרציה הרוסית על ארץ אלכסנדר שבארכיפלג ארץ פרנץ יוזף, ליד בסיס משמר הגבול הרוסי "נאגורסקויה". המטרה העיקרית של הבסיס היא לספק הגנה אווירית לשטחי חוג הקוטב הצפוני שבשליטת רוסיה.
הבסיס כולל את המבנה הצפוני ביותר בעולם - שכולל קומפלקס מינהלי ומגורים.
הבסיס הוא המתקן הצבאי השני שנבנה בקוטב הצפוני לצורך פריסת יחידות ההגנה האווירית של הצי הצפוני של רוסיה. הראשון היה הבסיס הצבאי הקליבר הצפוני על האי קוטלני שבארכיפלג של איי נובוסיבירסק.
גלריה

מרכז קומפלקס המגורים. אפריל 2016
מבנה קומפלקס המינהלה והמגורים בבסיס
האטריום
בית התפילה
הערות שוליים

↑  "«Арктический трилистник» Северного флота распускается на Земле Александры". Телерадиокомпания «Звезда».
↑  "Министр обороны проверил ход строительства объектов военной инфраструктуры в самой северной точке России". Министерство Обороны России.
↑  "Командующий проверяет ход строительства военного городка «Северный клевер»". Североморские вести.
ונגיונים

הונגיונים (vangiones או wangiones) היו שבט ממוצא גרמאני שמוצאו בעמק הריין העילי. מאוחר יותר התיישב השבט באזור גאליה בלגיקה. שמם מתועד בשם הרומי של ורמיזה (וורמס) בתקופה הרומית: augusta vangionum. הרומים, ככל הנראה, גירשו את הוונגיונים ממקום מושבם לפני שנת 14 לפנה"ס בה יוסדה ורמיזה על ידי דרוסוס. קיומם של הוונגיונים מתועד גם בכיתוב המציין את הקוהורטה הונגיונית הראשונה. ישנן מספר תעודות נוספות וכן כתובות קברים המציינות את הוונגיונים כיחידה שבטית מובחנת, לפחות מבחינת השיוך הצבאי הרומי, עד אמצע המאה השנייה לספירה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'אן ראסין

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1639 La Ferté-Milon, צרפת 
 פטירה:  21 באפריל 1699 (בגיל 59) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 מקום קבורה:  כנסיית סן אטיין דו מונט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סן לואי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפות היצירה:  לטינית, צרפתית 
 סוגה:  טרגדיה 
 זרם ספרותי:  קלאסיציזם 
 יצירות בולטות:  Andromaque, Bérénice, Britannicus, Bajazet, Mithridate, Iphigénie, Les Plaideurs, La Thébaïde, Alexandre le Grand, פדרה, Athalie, אסתר 
 בן או בת זוג:  Catherine de Romanet 
 צאצאים:  Jean-Baptiste Racine, Louis Racine 
 חתימה:   
 
ז'אן ראסין (בצרפתית: Jean Racine;‏ 21 בדצמבר 1639 – 21 באפריל 1699) היה מחזאי צרפתי.
ביוגרפיה

נולד בעיירה לה פרטה-מילון (La Ferté-Milon) שמצפון-מזרח לפריז, לאב שהיה מפקח מטעם המלך על מכרות המלח שבסביבה. נתייתם מהוריו בהיותו תינוק וקיבל חינוך קלאסי אצל סבתו. למד במנזר פור רויאל דה שאמפ (שהיה ליד ורסאי), שבו התחנך ברוח התאולוג קורנליוס יאנסן. למד יוונית, הושפע ממחזותיהם של אוריפידס ושל סופוקלס, ותרגם חלק מהם לצרפתית. עבר להתגורר בפריז, שם למד פילוסופיה וספרות קלאסית. כתב מחזה והראה אותו למולייר, שעודד אותו להמשיך ולכתוב מחזות. ראסין החליט להקדיש את עצמו לתיאטרון, אך ב-1659 קרוביו שלחו אותו ללמוד תאולוגיה בדרום צרפת כדי להופכו לכומר. ראסין, שלא חפץ בקריירה דתית, חזר לפריז ב-1661.
מולייר הציע לראסין נושא למחזה, והוא כתב את "התבאים" (או האחים האויבים), שלהקתו של מולייר העלתה על הבמה בפריז ב-1664. ב-1665 כתב ראסין את הטרגדיה "אלכסנדר הגדול", שהוצגה על ידי להקת רויאל, שהייתה מתחרה של להקת מולייר בפריז. טרגדיה זו ביססה את מעמדו של ראסין כיורשו של קורניי. המבקר הספרותי ניקולה בואלו לימד את ראסין את כללי הכתיבה הקלאסית, והוא כתב את הטרגדיה "אנדרומַכָה" (1667) שהוקדשה להנרייטה הדוכסית מאורליאן, שהייתה בת דודו של המלך לואי הארבעה עשר. טרגדיה זו זכתה להצלחה מיידית. ב-1668 כתב את הקומדיה "המתדיינים", ששעשעה מאוד את המלך. ב-1670 כתב את הטרגדיה "טיטוס וברניס" (אנ') (על טיטוס וברניקי), שגם היא זכתה להצלחה רבה. ראסין המשיך לכתוב טרגדיה חדשה מדי שנה וב-1673 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. ב-1677 הועלתה על הבמה הטרגדיה "פדרה", הנחשבת ליצירת המופת של ראסין.
המלך לואי הארבעה עשר מינה את ראסין ואת בואלו להיסטוריונים של חצר המלכות. בתפקידו כהיסטוריון התלווה ראסין למלך במסעותיו ובמלחמותיו. ב-1679 היה ראסין מעורב בתביעה משפטית. הוא הואשם בכך שהרעיל את מאהבתו תרז דו פרק ונידון למאסר. אך היות שמאהבתו של המלך, מאדאם דה מונטספאן, הייתה מעורבת בעניין, הורה המלך לבטל את התביעה. מאורע זה ותפקידו כהיסטוריון מלכותי גרמו לכך שראסין חדל לכתוב מחזות. כעבור עשר שנים, לבקשתה של מאדאם דה מנטנון, כתב את הדרמה "אסתר", שהוצגה בפני המלך ופמלייתו ב-1689. ב-5 בינואר 1691 הוצג המחזה האחרון של ראסין "עתליה" על ידי להקת המנזר סנט סיר בפריז. ראסין נפטר ממחלה ב-1699. המלך הורה להעניק קצבה שנתית לאשתו ולילדיו של ראסין.
לקריאה נוספת

ז'אן ראסין – בריטניקוס – מערכה רביעית, תמונה שנייה, מצרפתית: עמינדב דיקמן. דחק, כרך טו', 2022.
ראו גם

מזמור מאת ז'אן רסין
זברה גרנט

| זברה גרנט |
| --- | --- |
 זברה גרנט
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
מין:: זברה מצויה
תת־מין:: זברה גרנט
שם מדעי
 Equus quagga boehmi

זברה גרנט (שם מדעי: Equus quagga boehmi) היא תת-מין של זברה מצויה ממשפחת הסוסיים והיא חיה בטבע בעיקר לאורך סוואנות הסרנגטי ומסאי מארה. זברות מתת-מין זה מתקבצות בעדרים גדולים בעונות הנדידה.
מאפיינים

הזברה היא אחת מהצפוניות שבזברות ובעלת פסים אנכיים יותר משאר הזברות, בייחוד לאורך הירכיים והחלק העליון של הרגליים וישנם פסים רחבים לאורך הבטן והחלל התחתון של הגוף. גובהם הממוצע של זברות אלה הוא 120 עד 140 סנטימטרים ומשקלם כ-300 קילוגרם בממוצע. הזברות מסתובבות לרוב בעדרים של עד 18 פרטים כשבראשם עומד פרט שליט, אך בעונת הנדידה הם מתקהלים בחבורות גדולות יותר, לעיתים גם עם אנטילופות כמו הגנו. הזברות חיות עד 20 שנה בטבע אם הן מצליחות להימנע מטריפה בידי טורפים רבים, ביניהם אריות, נמרים, תנינים וצבועים.
הזברות חיות רק לאורך המישורים הפתוחים של מרכז אפריקה, בהם נפוצים מיני עשבים ודגניים גבוהים שהם מזונם המועדף. הם יימנעו מקרבה לאזורים סבוכים או מיוערים וכן ממדבריות או מהרים.
תפוצתם בטבע היא בזמביה ממערב נהר לואנגווה (Luangwa River) עד לאגם קריבה (Lake Kariba), דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בטנזניה ובדרום-מזרח קניה ומזרחה עד הבקע הסורי של קניה (אנ'). היא נמצאת גם לאורך נהר ג'ובה בסומליה. הזברה נכחדה בבורונדי ואוכלוסייתה הצטמצמה מאוד באנגולה ב-25 השנים האחרונות עקב מלחמת אזרחים שהרסה את מקומות המחיה שלה ופגעה בפארקים הלאומיים ובהנהלת התשתיות.
אוכלוסיית הזברה מתת-מין זה מצויה במצב טוב יותר משל זברות אחרות ולרוב הם חיות בפארקים מוגנים. עם זאת הם עדיין נפגעו קשה ממלחמות ושאר סכסוכים בתחומי מחייתם, נוסף על ציד לעורם ומחלות שהופצו בידי חיות בית.
זברה במסאי מארה.
ז'רקו דולינר

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1920 קופריבניצה, קרואטיה, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה 
 פטירה:  9 במרץ 2003 (בגיל 82) בזל, שווייץ שווייץ 
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 מדינה:  קרואטיה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת יוגוסלביה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים 
 מקצוע:  ביולוג, שחקן טניס שולחן, מרצה באוניברסיטה 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של איגוד טניס השולחן האירופי (2016)  חסיד אומות העולם (8 בפברואר 1994)  Franjo Bučar State Award for Sport (2002) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ז'רקו דולינר
 
ז'רקו דולינר (בקרואטית: Žarko Dolinar‏; 3 ביולי 1920 – 9 במרץ 2003) היה ביולוג מקרואטיה, אלוף טניס שולחן וחסיד אומות העולם.
קורות חייו

דולינר נולד למשפחה של מהגרי עבודה מסלובניה. בגיל 18 זכה בתואר אלוף יוגוסלביה בטניס שולחן וייצג את יוגוסלביה מספר פעמים בתחרויות בינלאומיות. עבד כמאמן ספורט, בין היתר במועדון הספורט של מכבי בזאגרב, שבו התאמנו בני הקהילה היהודית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הציל דולינר את חייהם של כ-300 יהודים על ידי אספקת תעודות זהות מזויפות וסיוע בהברחתם אל הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו ואל אזורים בשליטת הונגריה ואיטליה. זאת עשה למרות מעצרו של אביו ואיומים חוזרים ונשנים מצד שלטונות האוסטשה. בין היהודים שהציל היה הקריקטוריסט גרשון אפפל.
לאחר המלחמה היה ז'רקו דולינר שחקן מקצועי של טניס שולחן. הוא היה אלוף העולם בטניס שולחן לזוגות, והיה ראש הוועדה הבינלאומית לטניס שולחן. בשנת 1949 סיים את לימודיו בפקולטה לווטרינריה באוניברסיטת זגרב ובשנת 1959 קיבל תואר דוקטור. לאחר מכן היה דולינר פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בזל בשווייץ.
בשנת 1993 הוכרו ז'רקו דולינר ואחיו בוריס דולינר על ידי יד ושם בתור חסידי אומות העולם.
היה נשוי ליודית דויץ, שאת בני משפחתה הציל יחד עם אחיו בשואה. לזוג נולדה בת אחת.