stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפתח הזמן (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  אלכסיי ניקולאייב
 הופק בידי:  סרגיי אלכסייב אלכסיי טלנוב
 תסריט:  אולגה פוגודינה-קוזמינה אלכסיי ניקולאייב אלכסיי טפליגין
 שחקנים ראשיים:  קסניה אלכסייבה פאבל טרובינר ליובוב טולקאלינה ארטיום טקאצ'נקו מרינה קאזאנקובה אוקסנה באזילביץ' אנטולי קונדיובוב יקטרינה באיגוזינה
 מוזיקה:  מוראט קאבארדוקוב
 צילום:  ארטיום ג'אריאן
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  האולפן הלנינגרדי לסרטי תעודה
 חברה מפיצה:  Magic Film Company
 הקרנת בכורה:  6 באוגוסט 2020
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  פנטזיה והרפתקאות
 תקציב:  61 מיליון רובל רוסי
 הכנסות:  718,000 רובל רוסי (23 באוגוסט 2020)
 http://lendocstudio.com/films/igrovie/legendy-peterburga-kljuch-vremeni
 דף הסרט ב־IMDb
 
מפתח הזמן (ברוסית: Ключ времени; במקור הסרט תוכנן להיקרא "אגדות פטרבורג: מפתח הזמן", «Легенды Петербурга. Ключ времени») הוא סרט קולנוע רוסי עלילתי באורך מלא, בבימויו של אלכסיי ניקולאייב ובהפקת אלכסיי טלנוב מהאולפן הלנינגרדי לסרטי תעודה. הקרנת הבכורה התקיימה ב-6 באוגוסט 2020.
הסרט הופק על ידי האולפן הלנינגרדי לסרטי תעודה (Ленинградская студия документальных фильмов), אך הוא אינו סרט תעודה והוא מהסרטים העלילתיים הבודדים שהאולפן הפיק. הסרט הפך לאחד הסרטים הרוסיים הראשונים שיצאו לאחר פרוץ מגפת הקורונה במדינה. הקרנת הבכורה התקיימה ב-6 באוגוסט 2020 בקולנוע "אילוזיון" במוסקבה.
עלילה

הזוג ללא ילדים, הסופר אנדריי והאמנית אולגה, מאמצים את קסניה בת השמונה. מנהלת בית היתומים בו חונכה הילדה היא אירנה, האקסית של אנדריי. היא עדיין אוהבת את אנדריי בלהט ומתכוונת להחזיר אותו בכל מחיר, גם אם זה ידרוש את השמדת האושר המשפחתי שלו. בינתיים אנדריי מחבר רומן פנטזיה על הצד האפל של פטרבורג. על דפי ספרו העיר הופכת לעולם קוסמי, בו הזמן עצמו נפסק והרחובות מאוכלסים ביצורים חסרי נשמה. לפתע, קסניה מוצאת את עצמה בעולם של "פטרבורג האפלה" מתוך הרומן של אנדריי, שם היא פוגשת את חברו המסתורי פרמון ויחד הם יוצאים להרפתקאות מסוכנות רבות.
שחקנים ודמויות

קסניה אלכסייבה – קסניה, יתומה מבית היתומים
ארטיום טקאצ'נקו – פראמון
ליובוב טולקאלינה – אירנה, מנהלת בית הספר/אינגריד, מכשפת העולם אפל
פאבל טרובינר – אנדריי, סופר, אביה המאמץ של קסניה
מרינה קאזאנקובה – אולגה, אמנית, אמה המאמצת של קסניה/בת ים
אוקסנה באזילביץ' – מנהלת בית היתומים
דריה פיודורובה – סולובייבה
אלכסנדר רוניס – פאל, רוקח
אנטולי קונדיובוב
יקטרינה באיגוזינה
אולג קוריטין
הפקה

צילומי הסרט החלו ב-23 באוגוסט והושלמו ב-9 בדצמבר 2017 ברחובות סנקט פטרסבורג ובפרבריה.
הפרויקט סבל מקשיים רבים: במהלך הצילומים בסמוך למוזיאון שליאפין נפלה מצלמה על השחקנים ממנוף בגובה עשרה מטרים ולא נשברה. בשנת 2016 עזב הבמאי הראשוני, אלכסנדר סולוביוב, את הפרויקט. בשנת 2018, נודע שאחד המשקיעים סירב להשתתף בפרויקט. אגדת הילדים של חבר היוותה השראה למנכ"ל האולפן הלנינגרדי לסרטי תעודה (LenDoc), שעבדה על הפרויקט. המפיק אלכסיי טלנוב האמין ש"הסרט שמר על מיטב התכונות של הקולנוע הסובייטי", הפרויקט אינו סיפור מהאגדות לצפייה משפחתית, אלא מותחן או אפילו דרמה פסיכולוגית, הוא טען וחלק מהמפיקים טענו שהסרט הוא התשובה הרוסית לסרטי הארי פוטר.
בשנת 2016 קיבל הפרויקט 2/3 מההשקעות הפרטיות בקטגוריה "סרטי ספרות לילדים" במהלך אירוע גיוס כספים לפרויקטים קולנועיים שארגן משרד התרבות של רוסיה. תאריך השחרור של הסרט נדחה מאוקטובר 2018 עקב מחלתו של הבמאי וצילומים נוספים ל-30 באוקטובר 2019 ולבסוף עקב התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, יציאתו נדחתה ל-6 באוגוסט 2020 והוא יצא לאקרנים ברחבי רוסיה בתאריך זה, כאשר תקציב הסרט עמד על 61 מיליון רובלים והוא הכניס כ-705,000 בלבד.
הערות שוליים

↑  קדימון הסרט
↑  "Ключ времени" (ברוסית). Русскино. נבדק ב-2020-08-04.
↑  "Одна из первых российских картин после пандемии выходит в прокат" (ברוסית). 7 дней. נבדק ב-2020-08-08.
↑  "Секс-символ 80-х Андрей Соколов показал повзрослевшую дочь" (ברוסית). Экспресс-газета. נבדק ב-2020-08-13.
↑  Кузнецова Е. (2019-09-15). "Безруков и немцы, безымянный Цой, «русский Дюнкерк»". Fontanka.ru. נבדק ב-2020-05-09.
↑  "Алексей Тельнов: «Наш фильм сохранил лучшие черты советского кинематографа»" (ברוסית). cinemaflood.com. 2018-01-26. נבדק ב-2019-05-09.
↑  "«Легенды Петербурга. Ключ времени». Главная премьера октября 2018 года!". Онлайн-журнал // porusski.me. נבדק ב-2020-05-09.
↑  Мартус В. (2017-10-31). "Как снимают фильм «Легенды Петербурга. Ключ времени»: о мистике, главных героях и трудностях съемок" (ברוסית). Санкт-Петербург.ру. נבדק ב-2019-05-09.
↑  Сирази Д. (2017-10-20). "«Во время съемок происходит мистика!» В Петербурге снимают российский ответ Гарри Поттеру" (ברוסית). 360tv.ru. נבדק ב-2019-05-09.
↑  "«Лендок»: Неигровое кино". Газета «Выборг» // gazetavyborg.ru. נבדק ב-2020-05-09.
↑  "«Легенды Петербурга. Ключ времени» — новая российская киносказка" (ברוסית). kinofilmpro.ru. 2020-02-18. נבדק ב-2019-05-09.
מרד טמבוב

מרד טמבוב (ברוסית: Тамбовское восстание, וכן "אנטונובשצ'ינה" על שם אחד ממנהיגיו) היה מרד עממי נגד השלטון הסובייטי שהתרחש בשטח מחוז טמבוב במהלך 1920–1921 בתגובה להלאמת יבול במסגרת הקומוניזם המלחמתי. היה זה המקרה הראשון בהיסטוריה בו נשק כימי נוצל לדיכוי מרד של אוכלוסייה אזרחית[דרושה הבהרה].
רקע

כלכלת מחוז טמבוב, האגררי ברובו הגדול, והתבססה על גידול דגנים ומכירתם בשוק המקומי וליצוא. שטח המחוז השתרע על שטח מחוז טמבוב ומחוז ליפצק של היום. לאחר כיבוש טמבוב והסביבה על ידי צבא המתנדבים חולק נשק רב לאיכרי הסביבה. בשנת 1920 הייתה בצורת קשה, אך הממשל המרכזי לא הקטין את מכסות הדגנים שאיכרים היו צריכים להעביר לממשל.
מהלך המרד

במחצית השנייה של אוגוסט 1920 במספר כפרי המחוז סירבו איכרים להעביר את הדגנים ליחידות איסוף שבאו מטעם הממשל. במספר כפרים החלו בהריגת חברי המפלגה הקומוניסטית, עובדי צ'קה ופקידי ממשל. במהירות רבה התפשטה ההתקוממות ובכל הכפרים המורדים חוסלו נציגי הממשל והוכרזה אי-הכרה בממשל המרכזי.
ב-21 באוגוסט הנהלת ועד המפלגה של המחוז הקימה מטה חרום והכריזה על מצב מיוחד במחוז, אך השליטה על המצב כבר אבדה. אף על פי שצבא הצליח להסב אבדות גדולות למורדים ושליטה בערי המחוז הייתה בידי הממשל המרד בכפרים נמשך. ב-31 באוגוסט ראש הממשל המקומי אלכסנדר שליכטר בראש כוח צבאי משמעותי ניסה לסיים את מרד אך נכשל ונמלט בחזרה לעיר טמבוב.
באוקטובר 1920 ולדימיר לנין העניק לפליקס דזרז'ינסקי אחריות לדיכוי המרד. לקראת 15 באוקטובר 1920 הצבא האדום באזור חוזק עד ל-5.5 אלף חיילים.
ב-14 בנובמבר 1920 המורדים החליטו לאחד את הכוחות תחת פיקוד אחיד. בעקבות כך הוקמה הארמייה המאוחדת של הפרטיזנים של מחוז טמבוב בפיקוד פיוטר טוקמקוב. תחת פיקוד זה פעלו 3 ארמיות מורדים. כמו כן הוקמו ארגונים פוליטיים על בסיס המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ארגון פוליטי "איגוד האיכרים הפועלים". דרישות המורדים כללו ביטול שלטון בולשביקי, כינון אספה מכוננת והפעלה מחדש של חופש כלכלי ופוליטי.
לקראת פברואר 1921 המרד היה בשיאו. כוחות המזוינים של המורדים הגיעו לכ-50 אלף, הם השתלטו על מחוז טמבוב כולו, למעט ערים מרכזיות, ועמדו בלחץ הצבא האדום שכוחותיו באזור עלו לכ-11,600 חיילים. ב-6 בפברואר 1921 נשלחה לטמבוב ועדה מיוחדת בראשות ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו לבדיקת המצב. ב-12 בפברואר חובת העברת הדגנים לממשל בוטלה, למורדים מן השורה הוכרזה חנינה בתנאי שהם ימסרו את נשקם ומקום מסתור של מפקדי המרד. כתוצאה מכך חלק מהאיכרים החלו לנטוש את המורדים. ב-21 בפברואר ראשי המורדים הודו בכך שבקרב המורדים מורגשת ירידה במוטיבציה ופחד.
דיכוי המרד

המצב השתנה לחלוטין עם סיום הלחימה באזור חצי האי קרים. הדבר איפשר לצבא האדום להעביר לאזור תגבורות משמעותיות. מ-21 במרץ ועד 5 באפריל 1921 הוכרזה תקופה אחרונה בה מורדים היו יכולים למסור את הנשק. ב-27 באפריל לאזור הגיע מיכאיל טוכאצ'בסקי שהועמד בראש הפיקוד הצבאי, איתו הגיעו ירונים אובורביץ' וגריגורי קוטובסקי. טוכאצ'בסקי קיבל פקודה לסיים את הפעולות לדיכוי המרד תוך חודש. לקראת מאי 1921 הצבא האדום ריכז באזור 43 אלף חיילים.
ב-25 במאי 1921 חטיבת פרשים בפיקוד גריגורי קוטובסקי הסבה אבדות גדולות ל-2 גדודי מורדים ומפקדיהם נהרגו. כתוצאה מהקרבות שנמשכו מה-28 במאי ועד ל-7 ביוני 1921 חדלה הארמייה השנייה של המורדים בפיקוד אנטונוב מלהתקיים. לאחר מכך, נמנעה הארמייה הראשונה מלהיכנס לקרב גדול.
ב-11 ביוני 1921 פרסמה הוועדה בראשות ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו צו לפיו הממשל החל בפעולות ענישה כנגד משפחות המורדים. בהתאם לצו זה, היה ניתן להוציא להורג חשודים ובני משפחה של חשודים בהסתרת המורדים. ב-12 ביוני 1921 פורסם צו על שימוש בנשק כימי כנגד המורדים המסתתרים ביערות. בשיטות של ריכוז משפחות המורדים במחנות מעצר, לקיחות בני ערובה והריסה טוטאלית של כפרים מורדים נעשה שימוש נרחב. על פי הערכות ההיסטוריונים, סבלו מפעולות הדיכוי עד כ-50 אלף איכרים שלא השתתפו במרד.
ביולי 1921 פרסמה הנהגת המרד צו לפיו על המורדים לעבור לפעולות פרטיזניות או לחזור לבתים. פעולות מזוינות נמשכו עד לקיץ 1922. ב-16 ביולי 1922 מיכאיל טוכאצ'בסקי דיווח על דיכוי המרד וחידוש השלטון הסובייטי ברחבי המחוז.
מקדם וארבורג

מקדם וארבורג בכימיה בכלל ובאלקטרוכימיה בפרט הוא גודל המכמת את קצב הדיפוזיה של יון בתמיסה. קבוע זה מנהל קשר הדוק עם עכבת וארבורג.
חשיבותו של קבוע וארבורג רבה משום שהוא חלק מהותי בניתוח תוצאות מדידות עכבה חשמלית ומשמש לאבחון מערכות כימיות ואלקטרוכימיות במאמרים מדעיים רבים.
חישוב הקבוע

ניתן לחשב את גודלו של קבוע וארבורג בעזרת חישוב השיפוע של האזור תלוי הדיפוזיה בדיאגרמת נייקוויסט של מדידת עכבה חשמלית.

לחלופין ניתן לחשב את הקבוע בערת הנוסחא הבאה:
A_{W}={\frac {RT}{n^{2}F^{2}{\sqrt {2}}}}{\left({\frac {1}{D_{O}^{1/2}C_{O}^{b}}}+{\frac {1}{D_{R}^{1/2}C_{R}^{b}}}\right)}={\frac {RT}{n^{2}F^{2}\Theta C{\sqrt {2D}}}}
כאשר:
R- קבוע הגזים, T- הטמפרטורה במעלות קלווין, F- קבוע פאראדיי, n- מספר הקשרים הקוולנטיים של היון, D- מקדם הדיפוזיה, O או R בכתב תחתי- מסמנים את הצורון המחומצן או המחוזר בהתאמה, C- ריכוז היון, A- שטח הפנים של האלקטרודה בניסוי.
כוחה של משוואה זו יפה לשני חצאי תגובת חימצון-חיזור הן במקרה של תגובה הפיכות והן במקרה של תגובה הפיכה באופן חלקי.
ראו גם

עכבת וארבורג
דיפוזיה
מדידות עכבה חשמלית
מקדם הפריקה

בהפרעות, לדוגמה נחיר או חריר, מקדם הפריקה הוא היחס בין הספיקה בפועל לספיקה התאורטית. כלומר, היחס בין קצב הספיקה בקצה נחיר אמיתי לקצב הספיקה בקצה נחיר אידיאלי. בנחיר אידיאלי מתפשט זורם זהה (תחת לחץ) אשר מתחיל מאותם תנאי התחלה ומגיע לאותם לחצים בסוף.
מתמטית, מקדם הפריקה קשור לקצב הספיקה של זורם דרך שטח חתך קבוע של צינור ישר באמצעות המשוואה הבאה:
C_{d}={\frac {\dot {m}}{\rho {\dot {V}}}}={\frac {\dot {m}}{\rho Au}}={\frac {\dot {m}}{\rho \ {\sqrt {\frac {2\Delta P}{\rho }}}}}
C_{d}={\frac {Q_{exp}}{Q_{theo}}}
כאשר:
C_{d} - מקדם הפריקה דרך ההפרעה (חסר יחידות).
{\dot {m}} - קצב הספיקה של זורם דרך ההפרעה (יחידת מסת של זורם ליחידת זמן).
\rho  - צפיפות הזורם (יחידת מסה ליחידת נפח).
{\dot {V}} - קצב ספיקה נפחית של זורם דרך ההפרעה (יחידת נפח של זורם ליחידת זמן).
A - שטח חתך של זורם דרך הפרעה (יחידת אורך בריבוע).
u - מהירות הזורם דרך ההפרעה (יחידת אורך ליחידת זמן).
\Delta P - ירידת הלחץ לאורך ההפרעה (יחידת כוח ליחידת שטח).
הפרמטר הזה משמש לקביעת הפסדי הזרימה בהפרעה, או את ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה.
ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה, לעיתים מבוטאת כפרמטר חסר ממד,  k, אשר קשור למקדם הפריקה באמצעות המשוואה:
k={\frac {1}{C_{d}^{2}}}
אשר מתקבלת על ידי החלפת  \Delta P במשוואה הנ"ל עם ההתנגדות,  k, מוכפלת בלחץ הדינמי של הזרימה,  q.
דוגמה לחישוב עבור זרימה בערוץ פתוח

בעקבות התנהגותם המורכבת של זורמים סביב מבנים כגון, חריר, שער, סכר וכו', נעשות ההנחות מסוימות במודלים התאורטיים של יחס קצב ספיקה נפחית של הזורם לגובה פני הנוזל, Rating curve. לדוגמה, במקרה של שער, הלחץ בפתיחת השער איננו הידרוסטטי, מצב אשר קשה למדל; אולם, ידוע כי הלחץ בשער נמוך מאוד באופן יחסי. לכן, מהנדסים מניחים כי הלחץ בפתיחת השער אפסי, והפריקה מחושבת על פי המשוואה הבאה:
Q=A_{0}{\sqrt {(2gH_{1})}}
כאשר:
Q - הפריקה.
A_{0} - שטח הזרימה.
g - תאוצת הכבידה.
H_{1} - גובה החתך ממש לפני השער.
למרות זאת, הלחץ איננו באמת אפס בשער; לכן, משתמשים במקדם הפריקה  C_{d}, כלהלן:
Q=C_{d}A_{0}{\sqrt {(2gH_{1})}}
ראו גם

נחיר (הנדסת מכונות)
מפרצון סידני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נחל טנק 
 מדינות באגן הניקוז:  אוסטרליה 
 קואורדינטות:  33°51′31″S 151°12′42″E﻿ / ﻿33.858611111111°S 151.21166666667°E﻿ / -33.858611111111; 151.21166666667
  (למפת סידני מוגדלת) מפרצון סידני(למפת סידני רגילה) מפרצון סידני
 
מפרצון סידני (באנגלית: Sydney Cove; באבוריג'ינית: Warrane‏) הוא מפרצון שנמצא במפרץ ג'קסון, סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. מפרצון סידני הוא מוקד לחגיגות קהילתיות, בשל מיקומו המרכזי בסידני, בין בית האופרה של סידני לבין גשר נמל סידני. זוהי גם אחת מנקודות העיקריות לחגיגות ערב השנה האזרחית החדשה בסידני.
לקריאה נוספת

D. Manning Richards. Destiny in Sydney: An epic novel of convicts, Aborigines, and Chinese embroiled in the birth of Sydney, Australia. First book in Sydney series. Washington DC: Aries Books, 2012. ISBN 978-0-9845410-0-3
הערות שוליים

↑  "Sydney Cove / Warrane". www.sydneybarani.com.au. נבדק ב-2021-03-18.
↑  Sydney Cove - Circular Quay, The Rocks and The Sydney Opera House, www.sydney-australia.biz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530331005171  LCCN: sh2002001357  VIAF: 315141371   WorldCat (עם VIAF): 315141371 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוסטרליה ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעשה מסכת חגיגה

מעשה מסכת חגיגה הוא מעשה המספר על אדם שלמד כל ימיו מסכת חגיגה ולאחר פטירתו נגלתה המסכת בדמות אשה וספדה לו.
המעשה

בספר מנורת המאור שחיבר רבי ישראל אנקווה מובא "מעשה בתלמיד אחד שהיה מתייחד במקום אחד, והיה למד בו מסכת חגיגה, והיה מהדר ומהפך בה כמה פעמים עד שלמד אותה היטב והייתה שגורה בפיו, ולא היה יודע מסכתא אחרת מן התלמוד זולתה, והיה שונה בה כל ימיו. כיון שנפטר מן העולם הזה, היה לבדו באותו בית שהיה לומד בו מסכת חגיגה, ולא היה שום אדם יודע פטירתו. מיד באה אשה אחת, ועמדה עליו, והרימה קולה בבכי ובמספד, ותרבה אנחתה וצעקתה, כאשה שהיא סופדת על בעלה, עד אשר נקבצו ההמון, ואמרה להם: 'ספדו לחסיד זה, וקברוהו בכבוד גדול, וכבדו את ארונו, ותזכו לחיי העולם הבא, שזה כבדני כל ימיו ולא הייתי עזובה ולא שכוחה בימיו'. מיד נתקבצו כל הנשים וישבו עמה סביב למיטתו ועשו עליו מספד גדול, והאנשים נתעסקו בתכריכו ובכל צורכי קבורתו, וקברו אותו בכבוד גדול. ואותה אשה בוכה במר נפש וצועקת, אמרו לה: 'מה שמך'? אמרה להם: 'חגיגה שמי'. וכיון שנקבר אותו חסיד נעלמה מן העין אותה אשה. מיד ידעו שמסכת חגיגה הייתה, שנראית להם בצורת אשה, ובאה בשעת פטירתו לספוד לו ולבכותו ולקוברו בכבוד, מפני שהיה שונה בה תמיד ושוקד עליה ללמוד אותה."
בנוסח כמעט זהה מובא המעשה גם בספרו של רבי יצחק אבוהב, שנקרא גם הוא מנורת המאור בשם מדרש תנחומא.
המקור הידוע הקדום ביותר למעשה זה הוא בדרשות מהר"ח אור זרוע שדורש את הפסוק "בשכבך תשמור עליך" וכותב "בשכבך תשמור עליך, בקבר, כמעשה בתלמיד אחד, שלמד כל ימיו מסכת חגיגה, כשסיים אותה חזר, וכשמת בדרך, נעשית המסכתא כמו בתולה אחת וקיננה עליו 'זה היה אבי', עד שהביאוהו לקבורה, והרגישו שהייתה המסכתא."
יעקב ישראל סטל מביא כמקור אפשרי למעשה זה מקור קדום אף יותר הנמצא בפירוש רבינו אפרים בן רבינו שמשון, מחסידי אשכנז, הדורש את פסוקיה הראשונים של פרשת כי תצא וכותב "וראית בשביה אשת יפת תואר, זו התורה... כשנפטר תלמיד חכם חוגרת עליו שק ובוכה ומתאבלת עליו".
על אף שבמקור זה חסר עניין הלימוד התמידי במסכת מסוימת, מובע בו הרעיון שהתורה משולה לאשה המתאבלת על מות לומדה. סטל משער שגרעינו של מעשה מסכת חגיגה מבוסס על דברים אלו, ומוסיף שייתכן שמהר"ח אור זרוע הכיר את המעשה מכתביהם של חסידי אשכנז, שאביו, רבי יצחק אור זרוע, נמנה עם תלמידיהם.
המעשה > גרסת רבי מאיר להמן

בפירושו לאבות, מביא רבי מאיר להמן את המעשה בעיבוד משלו, לפיו אחרי גירוש ספרד, נקלע לחופיה יהודי, ניצול מספינה טרופה, כשבידו כרך קטן של מסכת חגיגה דפוס אמשטרדם, הוא נידון לשרפה בידי האינקוויזיציה ועונשו הומתק למאסר עולם על ידי המלך, במשך שבע עשרה שנה שהה בבדידות בכלא ולמד מסכת חגיגה, בזקנותו חלה והחל לדאוג שימות בבדידות ולא יהיה מי שיטפל בו, והנה נגלתה לעיניו אשה ואמרה לו 'אני מסכת חגיגה שהרבית להגות בה, ובאתי אליך שלא תמות בודד ועזוב'.
המעשה > גרסאות נוספות

לַמעשה גרסאות רבות, בחלק מהן האשה מבשרת לקהל על מותו של הלומד, באחרות היא מקוננת וסופדת לו, בחלק היא לובשת בגדי אלמנות, ובחלק מעוטפת בבגדים לבנים, במספר גרסאות המסכת מתגלית ללומד עצמו, ובגרסה אחת המעשה מסופר בכלל על מסכת עוקצין.
בין המקורות השונים המביאים את המעשה ישנם גם גרסאות שונות מה למד אותו אדם, בחלק מהמקורות כתוב שלמד תלמוד מסכת חגיגה, בעוד במקורות אחרים נראה שלמד משניות מסכת חגיגה.
מקורות המעשה

מחברים רבים הביאו מקור למעשה מספרות חז"ל, רבי משה אלשיך כותב "המצוה עצמה נעשית הווית קדושה עד העשות מלאך, וכעובדא דגמרא על ההוא דאיעסק במסכת חגיגה", האלשיך לא מציין באיזו מסכת בגמרא מובאת ה'עובדא', אולם, רבי אלעזר אזכרי בפירושו לירושלמי כותב "אמך. היינו תורה, כמו במסכת חגיגה שהספידה לאותו תלמיד בדמות אמו כדאיתא במסכת חגיגה".
בספר יד אליהו העיר על דברי רבי אלעזר אזכרי, שהמעשה לא נמצא במסכת חגיגה, לא בבבלי ולא בירושלמי, רק היא אגדה בספר 'קב הישר', על דברים אלו כתב רבי ישכר תמר "ונדמה כי המילים 'כדאיתא במסכת חגיגה' הוסיף סופר בור, והחרדים שאב אגדה זו מספר אגדה".
גם שמואל אשכנזי תמה על דברי רבי אלעזר אזכרי וכותב שמעשה זה לא נמצא בספרות חז"ל שבידינו.
סטל משער שבפירושו של רבי אלעזר אזכרי נשמטו מספר מילים, ובמקור נכתב "כדאיתא בספר . . . במסכת חגיגה", ובמקום שלוש הנקודות היה כתוב שמו של הספר, שככל הנראה נסדר על פי סדר המסכתות בתלמוד ובחלק על מסכת חגיגה הביא את המעשה, סטל מוסיף שאם השערתו נכונה, ניתן להצביע על הספר 'כונת האגדות' כשם הספר החסר, ספר זה נדפס לראשונה בזמנו של רבי אלעזר אזכרי וייתכן שרבי אלעזר אזכרי ראהו, ובאמת, סטל מביא הוכחה להשערתו מגרסת כתב יד אוקספורד שם כתוב "אמך. היינו תורה, כמו מסכת חגיגה שהספידה לאותו תלמיד בדמות אמו כדאיתא בסו"ס חגיגה", פענוח ראשי התיבות בסו"ס הוא 'בסוף סימני' וסטל כותב שהכוונה לספר כפתור ופרח, בו מובא המעשה בתחילת סימן נט, הסימן האחרון במסכת חגיגה.
בספר מנורת המאור (אבוהב), במעבר יבק, בברכת שמואל ובגיא חזיון, הביאו את המעשה בשם מדרש תנחומא.
באגרת שנתשמרה בידינו מרבי יצחק לינטיראנו הממוענת לרבי מרדכי דאטו כותב רבי יצחק שלא מצא את המעשה בתנחומא, גם רבי שמואל אשכנזי כותב "מעשה זה לא מצאנוהו בשתי התנחומות", אולם הוא מוסיף "ברם נאמן עלינו ר' יצחק אבוהב המעיד שבתנחומא שלפניו נמצאה הוספה זו", כדעתו סבר כנראה גם יעקב נחום אפשטיין שמונה את קטע המעשה הזה בין קטעי תנחומא שהיו בידינו ואבדו. לעומת זאת, גינצבורג וסטל משערים שהמעשה מעולם לא הובא בתנחומא וכנראה הוא הוספה חדשה או 'גיליון' שעמד לפני רבי יצחק אבוהב.
בעקבות המעשה

במהלך הדורות נפוצו מספר אגדות המבוססות על מעשה מסכת חגיגה, בשנת תש"פ התפרסם סיפור על הרב אברהם משה קלר שלמד כל ימיו בספר קיצור שולחן ערוך ובהלוויתו הופיע יהודי לא מוכר שהזדהה בשם 'גנצפריד', כשמו של מחבר הספר 'קיצור שולחן ערוך', רבי שלמה גאנצפריד, אולם הסיפור הופרך.
בתרבות

אהרן רזאל הלחין את המעשה בשירו 'חגיגה'.
לקריאה נוספת

שמואל אשכנזי, אלפא ביתא קדמיתא, ירושלים: שמואל אברהם תפילינסקי, תש"ס, עמ' 331-336
שמואל אשכנזי, אגרות שמואל, ירושלים: יעקב ישראל סטל, תשפ"א כרך ג עמ' 1308–1310
הערות שוליים

↑  ישראל אנקווה, מנורת המאור חלק ג, באתר היברובוקס
↑  יצחק אבוהב, מנורת המאור, באתר היברובוקס
↑  מהר"ח אור זרוע, פסקי הלכה של ר' חיים אור זרוע (דרשות מהר"ח), ירושלים: יצחק שמשון לנגה, תשל"ג, עמ' 57
↑  רבינו אפרים בן שמשון, פירוש רבינו אפרים ב"ר שמשון וגדולי אשכנז הקדמונים על התורה, כרך ב, ירושלים: יואל קלוגמן, תשנ"ג, עמ' קצד-קצה
↑  עוזיאל פוקס, עיונים בספר 'אור זרוע' לר' יצחק בן משה מוינה, תמוז תשנ"ג, עמ' 33-40
1 2  מאיר להמן, תרגום: חיים בילסקי, ג משנה ג, מסכת אבות עם פירוש מאיר נתיב, כרך ב, בני ברק: נצח, תשמ"ב
↑  יוסף אלאשקר, צפנת פענח, לוד: מ' עמאר, תשס"ט, עמ' 117
↑  יוסף יעבץ, ה משנה ט, פירוש מסכת אבות
↑  מרדכי הכהן, שפתי כהן - שמות, באתר היברובוקס
↑  שמואל אוזידא, לחם דמעה, באתר היברובוקס
↑  יעקב לוצאטו, כפתר ופרח, באתר היברובוקס
↑  פרדס שושן, דף 109 (עמוד 222), בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית
↑  כך בגרסאות מנורת המאור, ובגרסת קב הישר
↑  כך נראה במגיד מישרים סוף פרשת תזריע (עוד על הזיקה בין ספר מגיד מישרים למעשה מסכת חגיגה, ראו ר. י. צ. ורבלובסקי, לדמותו של המגיד של ר' יוסף קארו, תרביץ שנה כז עמ' 317, באתר JSTOR), וכך גם בספר גיא חיזיון
↑  משה אלשיך, תורת משה, באתר היברובוקס
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ט', הלכה ה'
↑  אליהו שולזינגר, יד אליהו על ירושלמי זרעים, דף יט עמוד ב, תשל"א
↑  צבי הירש קאיידנובר, קב הישר, באתר היברובוקס
↑  ישכר תמר, עלי תמר, כרך א, תל אביב, תשל"ט, עמ' שלג:
↑  שמואל אשכנזי, אלפא ביתא קדמיתא, ירושלים: שמואל אברהם תפילינסקי, תש"ס, עמ' 334
↑  אלעזר אזכרי, פרוש תלמוד ירושלמי לר"א אזכרי (ברכות), בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית
↑  יעקב לוצאטו, כונות האגדות נקרא כפתור ופרח, באתר היברובוקס
↑  אהרן ברכיה ממודנה, מעבר יבק, באתר היברובוקס
↑  אהרן שמואל קאידונבר, ברכת שמואל, באתר היברובוקס
↑  אברהם בן חנניה יגל, ספר גיא חיזיון, כרך ב, ירושלים: דוד רודרמן, מרכז זלמן שזר, תשנ"ח, עמ' 204
↑  יעקב בוקסנבוים, אגרות מלמדים, תל אביב, תשמ"ו, עמ' 67
↑  יעקב נחום אפשטיין, מבוא לנוסח המשנה, באתר היברובוקס
↑  לוי גינצבורג, גנזי שעכטער, כרך א, ניו יורק, תרפ"ח, עמ' 2
↑  ׳א צענטער׳ מעולם האמת, באתר דרשו, ‏ט"ו סיון תש"פ
↑  מוסף שבת קודש תש"פ 43 - עקב, י"ז באב תש"פ, באתר אוצר החכמה
↑  הלוויה בהשתתפות ר' שלמה גנצפריד בעל קישו"ע, באתר פורום לתורה
↑   חגיגה, סרטון בערוץ "אהרן רזאל - Aaron Razel", באתר יוטיוב (אורך: 4:51)
מרד טאיפינג

מרד טָאיפּינְג (בסינית: 太平天國, בפין-יין: Tàipíng Tiānguó, מילולית: "הממלכה השמימית של השלום הגדול") הוא כינוי למרידה עקובה מדם שהתחוללה בסין בשנים 1850–1864. את המרד הובילה כת נוצרית משיחית חמושה בהנהגתו של הונג שיוצ'ואן (洪秀全 בפין-יין: Hóng Xiùquán) כנגד שלטון שושלת צ'ינג הקיסרית בסין. הערכות למספר ההרוגים במרד מצביעות על לפחות 20 מיליון הרוגים, מקורות אחרים מגיעים עד לכדי 100 מיליון אבדות. בכל מקרה, אף על פי שהאירוע הוגדר כ"מרד", היה זהו האירוע הצבאי הקטלני ביותר בהיסטוריה האנושית[דרוש מקור], כשבמהלכו וכתוצאה ממנו נהרגו 1.5%-7% מאוכלוסיית העולם. עשרות שנים מאוחר יותר, ראה מאו דזה-דונג באידאולוגיה של הטאיפינג מקור השראה מרכזי למלחמת האזרחים הסינית שהובילה להקמתה של הרפובליקה העממית של סין ב-1949.
הרקע למרד

המרד פרץ על רקע התנוונותה של הקיסרות הסינית במאה ה-19 וחוסר יכולתו של הממשל המרכזי לשלוט במחוזות המרוחקים. מצבו הרעוע של הצבא הסיני לאחר תבוסתו למעצמות המערב במלחמת האופיום הראשונה הפכה את הצבא הקיסרי לאוסף של כנופיות שגזלו את עמלם של האיכרים המרודים. איכרים אלה פיתחו שנאה עזה לשלטון המרכזי של שושלת צ'ינג. במאה ה-19 חל גם גידול עצום באוכלוסיית סין אך לא חל גידול דומה ביכולת ייצור המזון שלה ולכן פרצו גלי רעב ומגפות שהובילו לנדידת מיליוני איכרים חסרי אדמה שהפכו לנוודים. נוודים אלו הפכו לעיתים לפושעים ושודדי דרכים שהוכיחו שוב את אי יכולתו של הממשל המרכזי להשליט סדר.
בריטניה והמעצמות האימפריאליסטיות היו גם הן גורם מערער יציבות. הסכם נאנג'ינג שנחתם בסיום מלחמת האופיום הראשונה כפה על סין לשלם במטבע זר 21 מיליון דולר ובכך נפגעה יכולתה הכלכלית של סין. בנוסף, השימוש באופיום על ידי מיליוני סינים הפך לנטל עצום על משפחות סיניות עניות שנאלצו לכלכל את בניהן המכורים. מעבר לכך, כאשר גרשו הבריטים, במבצע נרחב, פיראטים סינים רבים מאזור קנטון (גואנגדונג), נדדו שודדים אלה צפונה והפכו את חייהם של תושבי מחוזות גואנגדונג וגואנגשי לסיוט מתמשך. מחוזות אלו עתידים להיות מרכזו של המרד.
למרד היה גם רקע אתני - מוצאה של השושלת השלטת, שושלת צ'ינג, היה ממנצ'וריה שבצפון סין- מחוז שבאופן מסורתי היה מנותק מסין המרכזית. משכילים ולאומנים סינים התרפקו על מורשת השושלת הקודמת, שושלת מינג, שקיסריה היו בני האן, וראו במשטר הנוכחי שלטון מושחת ומנוון. השנאה לשושלת צ'ינג ביחד עם הטינה כלפי המעצמות המערביות הפכה בקרב המוני העם לשנאה לכל מי שאינו מבני ההאן. ראשוני המורדים היו שייכים לקבוצת בני האקה, בני האן קנטונזיים, שרכשו איבה מיוחדת למאנצ'ו. מאבקים בין אנשי ההאקה לבני האן אחרים מקבוצת פונטי גם הם תרמו לתחילתו של המרי.
למרי היה גם רקע דתי משיחי חזק, כשמטרתו המוצהרת הייתה הקמת ממלכת השמים הנוצרית בראשותו של הונג שיוצ'ואן - דמות כריזמטית שהאמין שהוא אחיו הצעיר של ישו.
הערכת חשיבותו של מרד טאיפינג

ישנם היסטוריונים הגורסים כי מרד טאיפינג סיים מסורת בת אלפיים שנה של נאמנות לקיסר הסיני. אף על פי שהמרד כשל בסופו של דבר, הזרעים האידאולוגיים לערעור על מעמדו של הקיסר נזרעו. זרעים אלו עתידים לסיים את השלטון הקיסרי בסין עם המהפכה הסינית של 1911. היסטוריונים רשמיים של סין העממית רואים במרד את מבשר המהפכה הקומוניסטית, ואת כישלון המרד כתוצאה של האימפריאליזם המערבי. האידאולוגיה שהניעה את המרד קיבלה דגש מיוחד במחקר ההיסטורי- המרד התבסס על כתבי הקודש נוצריים הזרים לאופן המחשבה הסינית, תוך כדי דחייה מופגנת של הפילוסופיה הקונפוציאנית הקלאסית עליה מבוססת תרבות סין. מובן שללא קשר עם אנשי כנסייה מערביים היה הונג יכול להכתיב בעצמו את דתו עד שלא דמתה לנצרות המקובלת.
לקריאה נוספת

דני אורבך, הדיבר "לא תרצח" במרד הטייפינג: תאולוגיה ויישומה הלכה למעשה, זמנים 104, סתיו 2008
יורי פינס, מיכל בירן, יצחק שיחור, כל אשר מתחת לשמיים - תולדות הקיסרות הסינית, כרך ג', עמ' 719-739, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2023
Jonathan D. Spence, God's Chinese son : the Taiping Heavenly Kingdom of Hong Xiuquan, New York : W.W. Norton, c1996