stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דו"ח אירופה
עלילה

ד"ר אונגר, מנכ"ל אירופה ונצ'רס, מספר את סיפור המשימה "אירופה אחת". שישה אסטרונאוטים יוצאים למשימה במימון פרטי לירח אירופה של צדק כדי למצוא מקורות חיים פוטנציאליים. אנשי הצוות הם המפקד ויליאם שו, הטייסת רוזה דסקה, קצין המדע הראשי דניאל לוקסמבורג, קצינה מדעי הביולוגיה הימית קטיה פטרובנה, המהנדס הזוטר ג'יימס קוריגאן והמהנדס הראשי אנדריי בלוק.
לאחר שישה חודשים לתוך המשימה, סערה סולארית פוגעת בספינה ומשביתה את התקשורת עם בקרת המשימה. בלוק וקוריגן מבצעים פעילות חוץ רכבית לתיקון המערכת מבחוץ אך תאונה קורעת את החליפה של בלוק. בזמן שהוא מוביל חזרה למנעול האוויר, בלוק מבחין שהחליפה של קוריגאן הייתה מצופה הידראזין והוא לא יכול להיכנס למנעול האוויר, אחרת הוא יזהם את שאר הספינה. בלוק מנסה להציל את קוריגאן על ידי הוצאתו מחליפתו, אך הוא משחיר מחוסר חמצן. בידיעה שאין תקווה לעצמו, קוריגאן דוחף את בלוק למנעול האוויר ובכך דוחף את עצמו הרחק מהספינה כשהיא ממשיכה את מסעה לאירופה. תקוע, הוא מת בחלל; אנשי הצוות ממשיכים במשימה, כשהם מדוכדכים ממותו של קוריגאן.
לאחר עשרים חודשים הספינה עוברת למסלול סביב אירופה והמנחת הירחי שלה נוחת בבטחה על אירופה אך מחמיץ את אזור היעד. הצוות קודח דרך הקרח ומשחרר בדיקה לים הבסיסי. בלוק, מחוסר שינה ומעורר דאגה בשאר אנשי הצוות, רואה אור מחוץ לספינה, אך הוא אינו מסוגל לתעד אותו או לשכנע את הצוות באשר להתרחשותו. הגשושית נפגעת על ידי חפץ מואר לא ידוע והמגע איתו אבד.
פטרובנה מתעקשת לאסוף דגימות על פני אירופה; הצוות מצביע ומתיר לה ללכת. בניתוח הדגימות, לוקסמבורג מגלה עקבות של אורגניזם חד-תאי. פטרובנה רואה אור כחול מרחוק ומחליטה לחקור אותו. כשהיא מתקרבת אל האור נשבר הקרח שמתחתיה והיא נופלת. המצלמה הצמודה בראשה ממשיכה לשדר, מציגה את פניה המבועתים כשהביולומינסנציה הכחולה משתקפת בעיניה, לפני שהיא נעלמת.
הצוות מסכים לעזוב כדי לדווח על הגילויים לכדור הארץ אך המנועים אינם תקינים. כשמנחת הירח פוגע בחזרה לפני השטח של אירופה, שו מתפרק ממושבו כדי להשליך מיגון מים על מנת להפחית את מהירות הפגיעה. הספינה מתרסקת באתר הנחיתה המקורי. כתוצאה מההשפעה נהרג שו והמנחת הירחי נפגע, מדליף חמצן ומאבד חום ועד מהרה מתחיל לשקוע בקרח.
בלוק ולוקסמבורג מסתדרים בביצוע תיקונים מחוץ לספינה. לוקסמבורג מנסה לרדת אך נופל בקרח. בלוק יודע שאין סיכוי שהוא לבדו יצליח לתקן את המנחת הירחי לפני שהוא ישקע. במקום זאת הוא מצליח לתקן את התקשורת לספינת האם המקיפה, על חשבון כיבוי מערכות התמיכה בחיים, רגע לפני שאותו אור כחול שראתה פטרובנה מתקרב ונראה שהוא נופל גם לתוך הקרח.
דאסק יוצרת מחדש את התקשורת עם כדור הארץ; כל התמונות והנתונים שנאספו שנשמרו מאז סערת השמש מועברים לכדור הארץ דרך ספינת האם, בדיוק כשסדקי הקרח ומנחת הירח מתחילים לשקוע. לבד וצופה את מותה, פותחת דאסק את מנעול האוויר כדי להציף את הנחתת בתקווה לחשוף את מקור האור. כשהמים עולים לתא הטייס, היא רואה יצור ביו-אור-גלילי מתרומם לעברה, לפני שהמצלמה נכבית.
באפילוג אונגר מאשר כי צוות אירופה גילה מקור חיים על אירופה ועלה על כל הציפיות, שכן התצלומים מראים מתוך סצנה קדומה יותר של הצוות מול המצלמה.
שחקנים ודמויות

אנה מריה מרינקה בתפקיד רוזה דאסק
מיכאל ניקוויסט בתפקיד אנדריי בלוק
קרולינה וידרה בתפקיד קטיה פטרובנה
דניאל וו בתפקיד ויליאם שו
שארלטו קופלי בתפקיד ג'יימס קוריגאן
כריסטיאן קמרגו כדניאל לוקסמבורג
אמבט דוידץ כד"ר אונגר
דן פוגלר כד"ר ניקיטה סולוקוב
איסיה וויטלוק כד"ר טריק פמוק
ניל דה-גראס טייסון (מופיע בצילומי ארכיון)
הערות שוליים

↑  Turan, Kenneth (1 באוגוסט 2013). "Review: 'Europa Report' gets good mileage from low-budget sci-fi". Los Angeles Times. Tribune Company. נבדק ב-21 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Europa Report – Movie Trailers". Apple Inc. נבדק ב-9 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "First look at Sharlto Copley in sci-fi film The Europa Report". Commingsoon.net. 11 בפברואר 2012. נבדק ב-9 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Making of Europa Report". fxguide.com. נבדק ב-22 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
דואר בלונים

צד הכתובת של גלוית-בלון משנת 1870, שנשלחה מתוך פריז הנצורה בתקופת מלחמת צרפת–פרוסיה.
דואר בלונים הוא סוג של דואר אוויר. זוהי שיטה לשליחת דבר דואר (משיקולי משקל, דבר הדואר הוא לרוב גלויה) הנושא את שמו של השולח, באמצעות בלון ללא אמצעי ניווט, הממולא במימן או בהליום. מאחר שהבלון אינו ניתן לניווט ולשליטה, המשלוח של דואר בלונים מתבסס על רצון הגורל והמזל; לעיתים קרובות אובדות עקבותיהם של הבלון והגלויה שאותה הוא נושא. השולח שולח את דבר הדואר בתקווה שמי שימצא את הבלון במקום נחיתתו, ישלח אותו חזרה אליו (באמצעי דואר רגילים) עם מידע על מקום הנחיתה, כדי שהשולח יוכל לדעת לאיזה מרחק הבלון שלו הגיע. פעמים רבות דואר הבלונים נעשה כחלק מתחרות הפרחת בלונים.
בלון דואר, פריז, 1870
באופן היסטורי, נעשה שימוש בבלונים להעברת דואר במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870-1872. מפריז הנצורה נשלחו 65 בלוני-דואר ללא כל אמצעי ניווט, שנועדו לתקשר עם העולם החיצון, שמחוץ לתחומי המצור; מבין בלונים אלו, אבדו עקבותיהם רק של שני בלונים. שירות דואר זה, הראשון בעולם שעשה שימוש בבלונים, נולד מתוך צורך אמיתי והתאפשר בשל התעוזה של מדענים, ממציאים ואמנים צרפתים. מאז ההכרזה הראשונה על התקרבות הפרשים הפרוסיים לשערי פריז, סירבו הפריזאים להיכנע. במקום זאת, התלכדו בני העיר סביב משטר אזרחי חדש, והחלו לפעול כפי יכולתם להתנגד לפרוסים. גם לאחר שיצאה הרכבת האחרונה מתחנות פריז, המשיכו הפריזאים לתקשר עם העולם החיצון ולהעביר מידע חיוני אל מעבר לקווי האויב, דרך כבלי טלגרף מוסתרים ודרך שליחים שהתנייעו ברגל. עם זאת, לאחר שכוחות פרוסיים נוספים סגרו על העיר והפכו לכוח חזק מדי, נותקו ונחתכו גם כבלי הטלגרף שהוסתרו היטב מתחת לאדמה, והשליחים הרגליים נתפסו, נורו או שבו לפריז. לבסוף, אמצעי התקשורת היחיד שנותר בפני הפריזאים היה השמים הפתוחים, וכך החלו בשליחת דואר בלונים. בדואר בלונים נעשה שימוש גם במלחמת העולם הראשונה, בפשמישל (Przemyśl), פולין (ליד הגבול האוקראיני).
בדואר בלונים נעשה שימוש גם לצורכי הפצת מידע ובפרט תעמולה, למשל שליחת מידע תעמולתי לתושביהן של מדינות דיקטטוריות. הבלון יכול להישלח מחוץ לתחומי ההשפעה של שלטונות אלו, ובתלות ברוח, יכול לרחף גם לאורך כמה מאות קילומטרים. למשל, בשנות ה-50 של המאה ה-20 שלחו פעילים פוליטיים במערב גרמניה עלוני מידע באמצעות דואר בלונים, למדינות ברית ורשה; כמו כן, נשלחו בלוני דואר מקוריאה הדרומית לקוריאה הצפונית, הכוללים מידע על מצבו הבריאותי של המנהיג הצפון-קוריאני, קים ג'ונג-איל.
הערות שוליים

↑  Loving, Matthew. (2011) Bullets and Balloons: French airmail during the Siege of Paris.‎
↑  Bennett, Russell and Watson, James; Philatelic Terms Illustrated, Stanley Gibbons Publications, London (1978).‎
↑  "Balloon Wheel Dumps Leaflets." Popular Mechanics, February 1956, p. 151.
↑  Sudworth, John (2008-11-10). "Storm looms over N Korea balloons". BBC News. נבדק ב-2008-11-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4209478-1
דו"ח בוורידג'

דו"ח בוורידג' (באנגלית – "Beveridge Report") הוא דין וחשבון שהוגש לפרלמנט הבריטי בשנת 1942 בנוגע לביטוח לאומי ושירותים נלווים, על ידי ועדה בין-משרדית שבראשה עמד הכלכלן ויליאם בוורידג'. הדו"ח זיהה חמישה "ענקים", "רעות חולות" בחברה הבריטית – הזנחה, בערות, מחסור, אבטלה וחולי. הדו"ח הציע רפורמה נרחבת במערכת הביטחון הסוציאלי בבריטניה במטרה להילחם באותם ענקים. הדו"ח פורסם בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, וזכה לפופולריות רבה ביותר בציבור הבריטי. מפלגת הלייבור, בראשות קלמנט אטלי, שעלתה לשלטון ב-1945 ושלטה עד 1951 – פעלה בשנים אלה ליישום הדו"ח, ערכה רפורמה ממשית בנושא הביטחון הסוציאלי והביטוח הלאומי, הקימה את שירות הבריאות הלאומי הבריטי, והניחה את המסד למדינת הרווחה הבריטית.
ייזום הדו"ח

ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, הקים וינסטון צ'רצ'יל ממשלת אחדות, שבה השתתפה מפלגת הלייבור. ב-10 ביוני 1941 הכריז ארתור גרינווד, אחד מחברי הפרלמנט המשפיעים של הלייבור, ושר בלי תיק בממשלתו של צ'רצ'יל, כי הממשלה תמנה ועדה בין-משרדית שתבחן את מצב הביטוח הלאומי והשירותים הנלווים בבריטניה. הוועדה הוסמכה:
לוועדה מונו עובדי מדינה בכירים מהמשרדים הכלכליים השונים בממשלה, ובראשה הועמד הכלכלן ויליאם בוורידג'. בוורידג', כלכלן בעל שם בעל רקע פביאני, עבד עבור שר העבודה ממפלגת הלייבור, ארנסט בווין, בנושאים הקשורים בארגון כוח אדם. בווין הציע לגרינווד כי בוורידג' יעמוד בראש הוועדה, וההצעה התקבלה על דעת כל המעורבים.
פרסום הדו"ח

הדו"ח, שפורסם בנובמבר 1942, כלל שלושה עקרונות עיקריים:
הצעות למדיניות צריכות להתבסס על ניסיון העבר, אך אל להן להיות מוגבלות בידי אינטרסים מגזריים שהם נחלת העבר. רגע זה בהיסטוריה הוא רגע מהפכני, המאפשר שינויים מקיפים.
נושא הביטוח הלאומי הוא אך חלק ממדיניות חברתית מקיפה שמטרתה להרוג את חמשת הענקים. הביטוח הלאומי דואג להריגת ענק ה"מחסור". יש לטפל גם בארבעת הענקים האחרים.
מדיניות של ביטחון סוציאלי חייבת להיות מושגת באמצעות שיתוף פעולה בין המדינה והיחיד. על המדינה להסדיר את קיום השירות והתקבולים, אך בכך עליה להישמר מלפגוע ביוזמה החופשית, בהזדמנות ובאחריות. תפקידה של המדינה הוא לספק מינימום המספיק לצורכי המחיה. כל יחיד אחראי להעניק לעצמו ולמשפחתו מעבר למינימום זה.
בוורידג' התנגד לגמלאות (תשלומי הביטוח הלאומי למבוטח) המבוססות על מבחני אמצעים. הוא ראה בתשלום דמי הביטוח דרך השומרת על כבוד המשלם, קלה לניהול, ואינה מעיקה על התקציב. מבחני אמצעים יצרו מלכודת עוני, בכך שככל שעלתה משכורתו של הפועל, וקטנה בהתאם זכאותו לגמלאות, כך היה הסכום הכולל של הכנסתו נמוך יותר. הדו"ח המליץ על שמירת המערכת שהייתה קיימת לפני המלחמה, של ביטוח המבוסס על תשלום שבועי של השכירים והמעבידים, תוך הרחבתה לפי ששת המאפיינים הבאים:
שיעור אחיד ("שטוח") של גמלאות.
שיעור אחיד ("שטוח") של תשלום של המבוטח.
איחוד האחריות המינהלית לכל סוגי הביטוח.
התאמת התקבול לשיעור המאפשר "מחיה".
היקף כולל של הזכאים.
סיווג הזכאים לפי סוגים שונים (שכירים, עצמאים, עקרות בית, גמלאים וכיוצא בזה).
יישום עקרונות אלו בשטח הביטוח הלאומי יביא למערכת של ביטחון סוציאלי, שתלווה את האזרח מהעריסה עד הקבר, ותדאג למחייתו, גם במצבים שבהם אינו יכול להשתכר כגון מחלה, פגיעה או זקנה, ולחיסול העוני.
קבלת הדו"ח ויישומו

הדו"ח פורסם בנובמבר 1942 וזכה לתשומת לב רבה ולפופולריות, ואף להתלהבות. מצב הרוח הלאומי הבריטי היה גבוה, וזאת בין היתר בשל הניצחון בקרב אל עלמיין השני. עם זאת הדו"ח זכה להתנגדות מסוימת בקרב השמרנים ובקרב הפקידות הבכירה במשרדי הממשלה. הממשלה השמרנית, בראשות וינסטון צ'רצ'יל הודיעה בבית הנבחרים כי לא תיישם את הדו"ח מיד. צ'רצ'יל נשא נאום, ב-21 במרץ 1943 ובו הזהיר את הציבור שלא לצפות לשינויים חברתיים הכרוכים בהוצאות גדולות של המדינה לאחר המלחמה. הוא אמר כי לאחר המלחמה תופעל "תוכנית ארבע שנים" המכסה חמישה או שישה אמצעים פרקטיים לרבות "ביטוח חובה לאומי לכל המעמדות מהעריסה עד הקבר; חיסול האבטלה באמצעות מדיניות ממשלתית; הרחבת בעלות המדינה ויזמות המדינה; דיור חדש; רפורמה מקפת בחינוך; הרחבת שירותי הרווחה והבריאות".
בסופו של דבר אימצו השמרנים את הצעות הדו"ח בעיקרן, אך לא ראו מקום ליישמו מיד. מפלגת הלייבור הבריטית לא מיהרה לאמץ את הדו"ח, אם בשל התנגדותה לרעיון המובע בו של שירות בריאות לאומי המבוסס על מרכזי בריאות מקומיים ולא גוף המנוהל על ידי המדינה, ואם בשל היחסים הגרועים בין שר העבודה ארנסט בווין ובין בוורידג'. בוורידג' התלונן כי בשל הרקע של בווין כאיש האיגודים המקצועיים, הוא ראה לנגד עיניו רק את ההתמקחות על השכר, ולא ראייה מקפת של הביטוח הלאומי.
בשנת 1945 עלה הלייבור לשלטון בבריטניה, לאחר ניצחונו של קלמנט אטלי בבחירות. ממשלת הלייבור החדשה החלה לאמץ את הצעות בוורידג', ועד לחזרת השמרנים לשלטון ב-1951 חוקקו שורה של חוקים שהביאו ליישום הדו"ח, וליצירת מדינת רווחה בבריטניה. החוקים כללו את החוקים הבאים - חוק קצבאות הילדים, 1945; חוק הביטוח הלאומי (פגיעות בעבודה), 1946; חוק הביטוח הלאומי, 1946; חוק שירות הבריאות הלאומי, 1946; חוק הגמלאות (הגדלה) 1947; חוק בעלי הדירות והדיירים (שליטה בשכר הדירה), 1949; חוק הביטוח הלאומי (פגיעות בעבודה), 1948; חוק הביטוח הלאומי, 1949. (Family Allowances Act 1945, National Insurance (Industrial Injuries) Act 1946, National Insurance Act 1946, National Health Service Act 1946, Pensions (Increase) Act 1947, Landlord and Tenant (Rent Control) Act 1949, National Insurance (Industrial Injuries) Act 1948, National Insurance Act 1949.)
מדינת הרווחה הבריטית, שהייתה מבוססת על עקרונותיו של בוורידג', זכתה לתמיכה בין-מפלגתית והייתה למעשה הקונצנזוס העממי הבריטי עד סוף שנות ה-70 ועלייתה של מרגרט תאצ'ר לשלטון. המודל הבריטי השפיע על מדינות רבות, ובהן ישראל, ביישום מודל דומה של שירותי ביטוח לאומי.
הערות שוליים

↑  Rodney Lowe, The Welfare State in Britain Since 1945, London, MacMillan Press, 1999, pp. 145
↑  תוכנית בוורידג', באתר חילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4469912-8  NLA: 68823511  VIAF: 315685640   WorldCat (עם VIAF): 315685640
דואר (אפל)

| --- | --- |

 מפתח:  אפל 
 מערכת הפעלה:  macOS, watchOS, iPadOS, iOS, visionOS 
 סוג רישיון:  רישיון קנייני 
 
דואר (באנגלית: Mail) היא תוכנת דואר אלקטרוני של אפל שכלולה במערכת ההפעלה Mac OS X ובגרסאות ה-iOS השונות. האפליקציה פותחה במקור על ידי חברת NeXT בשם NeXTMail כחלק ממערכת ההפעלה NeXTSTEP שלהם. התוכנה הותאמה לשימוש כיישום הדואר של מערכת ההפעלה Mac OS X בעקבות הרכישה של אפל. הגרסה הנוכחית של דואר תומכת בפרוטוקולים SMTP, POP3 ו-IMAP. כמו כן, היא תומכת גם ביאהו! מייל, MobileMe, Gmail, AOL Mail ו-iOS.‏ iOS כוללת גרסה ניידת של Apple Mail עם תמיכה נוספת של ActiveSync, אם כי עדיין חסרה בה פונקציה של צירוף קבצים בעת שליחת הודעת "השב" (מייל חוזר). היישום מקבל לעיתים קרובות שבחים על השילוב של פשטות ופונקציונליות.
היסטוריית גרסאות

שמה הראשוני של האפליקציה היה NeXTMail, יישום הדואר האלקטרוני עבור מערכת ההפעלה NeXTMail .NeXTSTEP היה חדשני לזמנו, התומך בעיצוב טקסט עשיר עם תמונות והודעות קוליות. הוא גם תמך במיילים בסטנדרט MIME, יחד עם טקסט רגיל, כדי לאפשר תאימות לאחור. הודעת ברירת המחדל שנמצאה בתיבת הדואר הנכנסת של המשתמש, כאשר נפתח NeXTMail הראשון כללה הקלטת קולו של סטיב ג'ובס. כאשר אפל החלה לתסגל, NeXTSTEP התחילה להפוך לMac OS X, שתי מערכות ההפעלה והיישום עברו שלבים שונים כשפותחו. בגרסת בטא (שם קוד: "רפסודיה" - "Rhapsody") השתחררו מראש שונות אחרות מוקדמות של Mac OS X, מייל היה ידוע כ-MailViewer. עם זאת, עם שחרור הגרסה השלישית של Mac OS X, היישום חזר להיות ידוע בפשטותו - "דואר".
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרגוריוס השישה עשר

סמלו
מצבת קברו
גרגוריוס השישה עשר (בלטינית: Gregorius XVI;‏ 18 בספטמבר 1765 – 1 ביוני 1846) היה אפיפיור מ-2 בפברואר 1831 ועד מותו. שמו לפני הכתרתו היה ברתולומאו אלברטו קאפלארי (Bartolomeo Alberto Cappellari). היה אפיפיור שמרני שהתנגד לרוחות של דמוקרטיזציה במדינת האפיפיור בפרט ובאירופה בכלל. האפיפיור האחרון שנבחר לתפקיד מבלי שהיה בישוף והאחרון שנשא בשם גרגוריוס.
לפני הכתרתו

נולד למשפחת אצולה זעירה בבלונו (Belluno)‏, 100 ק"מ מצפון לוונציה. בגיל צעיר הצטרף למסדר הקמלדולגי, מסדר נזירים בנדיקטיני במנזר במוראנו שליד ונציה. נודע כתאולוג וב-1800 נבחר לאקדמיה הקתולית. ב-1814, לאחר שקונגרס וינה החזיר לאפיפיור את סמכותו במדינת האפיפיור עם תום מלחמות נפוליאון, מונה לכומר הראשי של מסדרו ושירת כחבר האינקוויזיציה והמועצה להפצת האמונה (Congregatio pro Propaganda Fide) של הקוריה הרומאית.
ב-21 במרץ 1825 מינה אותו האפיפיור לאו השנים עשר לקרדינל והוא נשלח לארצות השפלה לפעילות דיפלומטית להסדרת זכויותיהם של הקתולים, שליחות שהוכתרה בהצלחה. כן גישר בין הכנסייה הארמנית הקתולית לבין האימפריה העות'מאנית.
בחירתו וכהונתו כאפיפיור

לאחר קונקלווה בת חמישים יום נבחר לרשת את פיוס השמיני. הוא נבחר כמועמד של פשרה לאחר 83 הצבעות ובלבה של סערה פוליטית. שני פפאבילים (מועמדים מבטיחים) לא נבחרו, ברתולומאו פצ'ה, נונציו בכיר בשלטונו של פיוס השביעי ומזכיר המדינה בימי פיוס השמיני, שעל בחירתו הוטל וטו מצד צרפת ואימנואלה דה גרגוריו שהיה פפאביל להחלפתם הן של פיוס השמיני והן של לאו השנים עשר.
מהפכת יולי 1830 בצרפת הורידה מן הכס את בעל-הברית הקרוב של רומא ומגנה, שארל העשירי מבית בורבון. כך נותרה מדינת האפיפיור חשופה למהפכנים וכוחות גרילה והאפיפיור נאלץ לא אחת לקרוא לעזרתו את כוחות צבא האימפריה האוסטרית שישבו בלומברדיה.  מיד עם בחירתו לאפיפיור פרצה מרידה בבולוניה בהנהגתו של ג'וזפה מציני, מייסד התנועה המהפכנית "איטליה הצעירה" (Giovane Italia). ב-1831 התכנסו נציגים בבולוניה כפרלמנט של המחוזות המאוחדים על מנת להקים ממשל רפובליקני ולבחור ממשלה זמנית. האפיפיור ביקש את עזרת אוסטריה והצבא האוסטרי השתלט על בולוניה, מודנה ופארמה. עם עזיבת הצבא פרצו מיד מהומות חדשות בבולוניה והאפיפיור ביקש שוב את סיועם של האוסטרים, אשר כבשו את בולוניה שוב ונשארו בה הפעם עד 1838. מטרניך, קנצלר אוסטריה, הזהיר את מלך צרפת המתקדם, לואי פיליפ, כי אוסטריה לא תסבול התערבות צרפתית. ואכן, ממשלת צרפת, שהייתה אז בשליטת המדינאי קזימיר פרייה השמרן והמתון, לא התערבה לטובת המהפכנים האיטלקים, ואף עצרה את אלו מהם שניסו לפעול בשטחה. במקביל השתלט הצבא הצרפתי על אנקונה.
גרגוריוס השישה עשר התנגד לכל פיתוח טכנולוגי ובכלל זה תאורת גז ומסילות רכבת (והוא ידוע באמירתו "chemin de fer, chemin d'enfer" (בעברית: "מסילת הברזל, מסילה לגיהנום").), בהם ראה נשאי ליברליזציה, זרזים של מסחר חופשי וחיזוק הבורגנות על פני הכוחות המסורתיים. כתוצאה משמרנותו הקיצונית פרצו מרידות במדינת האפיפיור בוויטרבו (1836), רוונה (1843) ורימיני (1845), אשר דוכאו ביד קשה.
עם זאת, תמך הכס הקדוש ביד רחבה במיזמי אדריכלות (למשל מוזיאון גרגוריאנו אטרוסקו שנוסד בשנת 1837). תחת הוראתו נערכה עריכה מחדש של אינדקס הספרים האסורים, במסגרתה הותרה ב-1835 הוצאתם לאור של ספרי קופרניקוס, גלילאו גליליי ויוהאנס קפלר. ב-3 בדצמבר 1839 פרסם בולה אפיפיורית בכותרת "In supremo apostolatus" ("השליחות הגבוהה ביותר"), שנשלחה כמכתב פומבי לראשי הקהילות בבלטימור, במסגרתה הבהיר את עמדת הכנסייה השוללת את סחר העבדים האטלנטי. לעמדה כנסייתית זו הייתה השפעה על מחזיקי עבדים קתולים בארצות הברית, בעיקר במדינת מרילנד.
האפיפיור גרגוריוס השישה עשר נפטר מהתפרצות של מחלת השושנה ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
הערות שוליים

↑  Pollard, John. 2005. Money and the Rise of the Modern Papacy. ISBN 0521812046. p. 29.
↑  Jeremy Brown, New Heavens and a New Earth, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2013, עמ' 179
↑  תוכן הבולה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303842905171  PLWABN: 9810685434405606  BNE: XX1290490  BnF: cb12041437z (data)  CANTIC: a10240469  GND: 118541897  ICCU: TO0V150654  ISNI: 0000 0001 2096 4745  LCCN: nr92022200  NKC: jx20060210022  NLA: 50414923  NLG: 161870  NSK: 000246503  NTA: 070329869  RERO: 02-A000074322  SELIBR: 290264  SNAC: w6hx1zrm  SUDOC: 028614526  TePapa: 67518  Trove: 1523627  ULAN: 500283606  VcBA: 495/26977  VIAF: 79049872   WorldCat (עם VIAF): 79049872
דו"ח הופ-סימפסון

דו"ח על הגירה, יישוב ופיתוח קרקעות (באנגלית: Report on Immigration, Land Settlement and Development), הידוע יותר כדו"ח הופ-סימפסון או כוועדת הופ-סימפסון היה דו"ח סיכום עבודתה של ועדה בריטית שהוקמה במהלך אוגוסט 1929 בראשותו של ג'ון הופ סימפסון(אנ'), מומחה לקרקעות ולהתיישבות (ולהעברות אוכלוסייה), כמסקנות לוועדת חקירה שהוקמה לבחינת הגורמים למאורעות תרפ"ט וכיצד ניתן למנוע פרעות דומות בעתיד. מסקנותיו של הדו"ח ביחד עם מסקנות ועדת שו וועדת הכותל המערבי, הובילו לפרסום הספר הלבן של פאספילד ולהגבלת ההגירה היהודית לארץ ישראל.
ב-20 במאי 1930 הגיע הופ-סימפסון לארץ ישראל, ושהה בה כחודשיים עד 27 ביולי 1930 בתום עבודתו חזר לאתונה, שבה שימש נציג חבר הלאומים, ועסק בניסוחו הסופי של הדו"ח. הוא הגיש את מסקנותיו ב-22 באוגוסט 1930.
על הדו"ח שפרסם סימפסון מופיע התאריך 1 באוקטובר 1930, אך למעשה הוא יצא רק ב-21 באוקטובר 1930.
חלק ממסקנותיו של הופ-סימפסון היו מבוססות על קריאה לא נכונה של הנתונים: חלקם נאספו באמצעות צילומי אוויר, שפענוחם לא נעשה כראוי. ממדי העלייה בשנות ה-30 והתפתחות ההתיישבות החקלאית של היהודים הפריכו את מסקנותיו.
מסקנות הדו"ח

ההגירה היהודית והערבית גרמה לאבטלה בקרב תושבי המקום ויש לסלק את המהגרים הבלתי-חוקיים מהארץ, ולאפשר עליה רק לבעלי-הון יהודים, שיפתחו את הארץ.
הערבים מכרו אדמות ליהודים וכעת נותרו ללא יכולת לפרנס עצמם.
הצעה לפיתוח הארץ על ידי פתיחת בארות מים חדשים והטלת פיקוח על מקורות המים הקיימים.
מסקנות הדו"ח > התיישבות ותעסוקה

בעקבות רכישת קרקעות יהודית מחיר הקרקע עלה ופגע ביכולתם של הערבים לרכוש אדמה.
They [Jews] paid high prices for the land, and in addition they paid to certain of the occupants of those lands a considerable amount of money which they were not legally bound to pay
יהודים העדיפו עבודה עברית בפרויקטים יהודיים וגרמו לאבטלה בקרב הערבים בארץ.
The policy of the Jewish Labour Federation is successful in impeding the employment of Arabs in Jewish colonies and in Jewish enterprises of every kind.
There can be no doubt that there is at present time serious unemployment among Arab craftsmen and among Arab laborers.
מסקנות הדו"ח > הגירה

קיים שטף הגירה מסוריה וירדן של עוברי אורח הנשארים בארץ בצורה בלתי חוקית שיוצר לחץ כלכלי על תושבי המקום.
The Chief Immigration Officer has brought to notice that illicit immigration through Syria and across the northern frontier of Palestine is material. This question has already been discussed. It may be a difficult matter to ensure against this illicit immigration, but steps to this end must be taken if the suggested policy is adopted, as also to prevent unemployment lists being swollen by immigrants from TransJordania.
התגובות לדו"ח

לורד פאספילד מסר את הדו"ח ונספחיו לחברי הקבינט הבריטי ודרש מהם לאמץ את מסקנותיו. עוד בטרם פרסום מסקנותיו, הודיע חיים ויצמן כי יתפטר מתפקידו כנשיא ההסתדרות הציונית אם הממשלה תפרסם ספר לבן על פיהן. ב-21 באוקטובר 1930 החליטה הממשלה לפרסם את הדו"ח באופן רשמי. יום קודם לכן, הודיע ויצמן במסיבת עיתונאים על התפטרותו ופרסם גילוי דעת אל העם היהודי, תחת הכותרת "בשעה קשה זו" ("A Solemn Hour"). אלא שהאולטימטום וההתפטרות נועדו רק לאיים על הממשלה, שתחזור בה, ובסופן של שיחות עם נציגיה, שלח ראש הממשלה רמזי מקדונלד ב-13 בפברואר 1931, איגרת לויצמן שהוקראה בפיו בישיבת בית הנבחרים, שלמעשה ביטלה את מעמדם של הספר הלבן של פאספילד ודו"ח הופ-סימפסון כמסמכים בעלי תוכן מחייב.
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק י, עמ' 223.
1 2 3  אביבה חלמיש, מבית לאומי למדינה בדרך, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 110–111.
1 2  אלי שאלתיאל, פנחס רוטנברג, עמ' 276–277.
ג'סטין קאסל

| --- | --- |

 לידה:  1960  (בת 64 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בינה מלאכותית ושל תקשורת אנושית בלתי מילולית
 עיסוק:  מדענית וחוקרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו (1991)  אוניברסיטת אדינבורו  דארטמות' קולג'  בית הספר סנט אן 
 מנחה לדוקטורט:  דיוויד מקניל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קרנגי מלון
 תלמידי דוקטורט:  טימותי ביקמור, Hannes Högni Vilhjálmsson, קריסטין ר. תוריסון 
 פרסים והוקרה:  פרס אדגרטון של אמ.איי.טי
 
ג'סטין קאסל (באנגלית: Justine M. Cassell; נולדה בשנת 1960, ארצות הברית) היא מדענית וחוקרת של אינטראקציה בין בני אדם ובין אדם למחשב. קאסל היא מובילה בתחום של בינה מלאכותית ושל תקשורת אנושית בלתי מילולית וכן היא ידועה ביצירת סוכן השיחה המגולם (Embodied Conversational Agents), דהיינו אדם וירטואלי היודע לבטא את עצמו בצורה מילולית ובלתי מילולית. נכון ל־2022 קאסל חברה במועצה הלאומית הדיגיטלית הצרפתית (אנ') (CNNUM) וחוקרת בכירה במכון למחקר הידוע אינריה (Inria) שבפריז.
השכלה

ג'סטין קאסל בעלת תואר DEUG מאוניברסיות בסקון (אנ') (Université de Besançon); תואר ראשון (BA) ממכללת דארטמות' (Dartmouth); מאסטר בפילוסופיה (MPhil) מאוניברסיטת אדינבורו (University of Edinburgh) ודוקטורט (PHD) בבלשנות ופילוסופיה באוניברסיטה של שיקגו (University of Chicago) משנת 1991.
קריירה > תפקידים

קאסל כיהנה כעוזרת פרופסור בתחומים של בלשנות, פסיכולוגיה וצרפתית באוניברסיטת פנסילבניה (Pennsylvania State University), וכן כיהנה כפרופסורית בעלת קביעות במעבדת המידע של MIT בין השנים 1995–2003. בשנים 2003–2010 ייסדה קאסל והייתה המנהלת של המרכז לטכנולוגיה והתנהגות חברתית וכן הייתה המנהלת של פרויקט הדוקטורט המשותף שלו באוניברסיטת נורת'ווסטרן (Northwestern University). בשנת 2006 נבחרה לראש צוות המחקר של AT&T באוניברסיטה.
קאסל בסגל אוניברסיטת קרנגי מלון (Carnegie Mellon University) משנת 2010. היא פעלה כדיקן עמית (Associate Dean) בתחום של אסטרטגיה והשפעה טכנולוגית בבית הספר למדעי המחשב והיא מנהלת בדימוס (Director Emerita) במכון לאינטראקציה בין אדם למחשב. נוסף על כך, היא עזרה להקים והייתה מנהלת שותפה (co-director) ביוזמת סיימון ללמידה משופרת-טכנולוגיה ובפרויקט "בראש" (InMind), פרויקט של יאהו (Yahoo) ואוניברסיטת קרנגי מלון ליצירת העוזרת הווירטואלית של העתיד.
בשנת 2012 נבחרה קאסל כעמיתת (Fellow) האגודה האמריקאית לקידום מדע (אנ') (AAAS) ובשנת 2016 נבחרה כעמיתה בחברה המלכותית של אדינבורו (אנ') (RSE) וכעמיתה באגודה למכונות מחשוב (ACM). ב־2011 נבחרה קאסל לחברה במועצת העתיד העולמית למחשבים של הפורום הכלכלי העולמי (World Economic Forum Global Future Council on Computing) ומאז 2012 נכחה והרצתה בכנס דאבוס (Davos) כל שנה עד לשנת 2019. כמו כן, היא הרצתה גם באגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (American Psychological Association) ובטדאקס (Tedx).
בשנים האחרונות לקחה קאסל חופשה מאוניברסיטת קרנגי מלון על מנת למלא תפקיד בכיר (Chair) במכון המחקר לבינה מלאכותית של פריז (PRAIRIE), וב-11 בפברואר 2021 נבחרה לחברה במועצה הלאומית הדיגיטלית (CNNUM) הצרפתית לקדנציה של שנתיים. בנוסף, היא חוקרת בכירה ובעלת מושב (associated position) במכון למחקר אינריה (אנ')(Inria) שבפריז.