stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עזר ויצמן
חייו האישיים, אישיותו ומורשתו

ויצמן פגש את רעייתו, ראומה שוורץ (אחותה של רות דיין, נולדה בלונדון ב-1925), ב-1949 כשהוא ומוטי הוד עצרו לה טרמפ בדרך לאזכרה למודי אלון. הם נישאו ב-1950 בחצר ביתה של אחות ראומה - ביתו של מפקד ירושלים, משה דיין, בווילה לאה שבשכונת רחביה בירושלים. את הזוג חיתן הרב הראשי הרצוג. לזוג נולדו בן, שאול, ובת, מיכל. שאול נפצע קשה בחזית התעלה במלחמת ההתשה כשצלף מצרי פגע בראשו. בשנת 1991 נהרג שאול עם אשתו בתאונת דרכים ושניהם נטמנו בבית הקברות באור עקיבא. עזר ויצמן ואשתו ראומה רכשו חלקת קבר סמוכה, שתשמש אותם בבוא יומם. במרץ 1991 תבעה אשה את הזוג ויצמן ואת עיזבון הבן שאול, בטענה ששאול הוא אבי בנה. בדיקת רקמות שעבר הזוג ויצמן הוכיחה כי הילד הוא אכן בנו של שאול. מיכל ויצמן נישאה לאל"ם דובי יפה, טייס, בנו של אברהם יפה "הקטן".
כשהיה פרח טייס בחיל האוויר הבריטי התקנא ויצמן באחד ממפקדיו, קולונל פרנק קרי, שהיה טס בסופי שבוע על מטוס ספיטפייר משלו, המטוס היה צבוע שחור ולאורכו ברק אדום עם ראש חץ. כשהוציא צה"ל בשנות החמישים את הספיטפיירים משירות, ביקש עזר להשאיר לו מטוס אחד ולבקשתו נצבע המטוס בשחור עם ברק אדום לאורכו. שנים רבות הטיס עזר את ה'ספיט השחור'. בשנת 1974 הפסיק להטיס מטוס זה, אך המטוס נשאר כ'ספיט השחור של עזר ויצמן'.
ויצמן שמר על כושר טיסה עד גיל מאוחר, וגם לאחר שהפסיק להטיס את הספיט שמר עד זקנתו על כושר טיסה במוזיאון חיל האוויר בחצרים. בגיל 72 שנה, בשנת 1996, סיים ויצמן הסבה להטסת מסוק מסוג "אנפה".
ב-21 במרץ 1971, היה מעורב בתאונת דרכים קטלנית כאשר נהג במכוניתו ופגע בהולך הרגל, ד"ר בנימין גלרט (81), שמת מפצעיו. ויצמן הואשם בגרימת מוות ברשלנות, זוכה מאשמה, אולם הורשע בנהיגה במהירות מופרזת ונקנס ב-300 לירות.
ויצמן היה ידוע בלשונו החריפה, בסגנונו הישיר ואף בוטה ובהתבטאויות שאף הכשילו אותו לעיתים. כפוליטיקאי, סגנון התבטאותו היה לסימן היכר שלו, שהקנה לו לעיתים יתרון פוליטי. כנשיא היו התבטאויות אלו למכשלה. זכורות התבטאויותיו בנושא ההומוסקסואלים, דוגמת הצהרתו כי "באופן אישי, אני, עזר ויצמן, רואה בהומוסקסואליות תופעה שלילית", ממנה חזר בו לאחר מחאה ציבורית ומפגש מתוקשר עם פעילים למען זכויות הפרט ולהט"בים. כן התבטאותו כלפי החיילת אליס מילר, שדיברה עמו בטלפון על רצונה להיות טייסת, ולדבריה ענה לה ענה כי אישה אינה יכולה להיות טייסת, כשם שגבר אינו סורג גרביים. כמו כן, ידוע נאומו בטקס הלוויית יצחק רבין, במיוחד ההתבטאות "אני כשלעצמי יחסרו לי השעות שישבתי ודיברתי איתו. יחסרו לי אותן השעות שישבנו לבד, אכלנו כמה דברים טובים, שתינו כמה דברים טובים".
ויצמן היה, לדעת רבים, סמל לישראל המתחדשת, הצברית, ישיר ובוטה לעיתים, אך בעל חן אישי לא מבוטל. הוא עבר דרך פוליטית ארוכה, מתמיכה ב"ארץ ישראל השלמה" ועד פשרה טריטוריאלית והקמת מדינה פלסטינית. הטרגדיה האישית שעבר עם פציעתו הקשה של בנו, והתחנות שעבר בדרכו – הצבא הבריטי, הלחימה במסגרת חיל האוויר במלחמות ישראל והדרך הפוליטית, הפכו אותו לסמל ולמושא אהדה של רבים בציבור הישראלי, אף לאחר פרישתו משירות הציבור.
ב-28 בפברואר 2006, הנפיק השירות הבולאי בול דאר לזכרו של ויצמן שעליו מופיע דיוקנו. האמן דניאל גולדברג עיצב את הבול. על השובל מופיע הכיתוב: " נשיא המדינה תשנ"ג - תש"ס".
על שמו רחוב בשכונת נאות פרס בחיפה. גם בסיס רמת דוד של חיל האוויר, שעלו פיקד, נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך א', פרק ב' (10), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 413 - 443
סילבי קשת, ספיטפייר!, ידיעות אחרונות - המוסף לשבת, 3 ביולי 1998
יאיר קוטלר, הפולט – עזר ויצמן כמות שהוא, הוצאת י. גולן, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > ספריו

לך שמים, לך ארץ (אוטוביוגרפיה) – הוצאת מעריב, 1975
הקרב על השלום (1981)
רות, סוף, על תקופת נשיאותו. (הספר בקטלוג ULI)
כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל

ערך זה עוסק בכרונולוגיה של תולדות האדם בארץ ישראל וסביבתה, וחלוקתה לתקופות ארכאולוגיות והיסטוריות. בראש הערך מובא הסבר על השיטות השונות לתיארוך הכרונולוגי ולחלוקה לתקופות.
תקופות ארכאולוגיות, היסטוריות ואחרות > תקופות ארכאולוגיות

תקופות ארכאולוגיות הן תקופות המוגדרות על פי הממצא החומרי מהן. תקופות היסטוריות מוגדרות על סמך מידע כתוב המגיע מהן במקורות ראשוניים בני התקופה, או מקורות משניים מתקופות מאוחרות יותר.
התקופות שטרם המצאת הכתב, או טרם הכנסתו לשימוש באזור מסוים, נקראות תקופות פרה-היסטוריות. הן מוגדרות על פי תרבותן החומרית כפי שהיא נחשפת במחקר הארכאולוגי, ומתוארכות בשיטות פיזיקליות.
תקופות ארכאולוגיות, היסטוריות ואחרות > תקופות ותרבויות באזורים שונים בעולם

לעיתים יש חוסר הבחנה בספרות הבלתי מקצועית בין תקופות לתרבויות, בעיקר בעת הפרהיסטורית. תרבות היא מכלול מובחן של תרבות חומרית, או תרבות כתובה מובחנת. תקופה היא מסגרת כרונולוגית, בה עשויות להתקיים כמה תרבויות במקביל באזורים סמוכים. לעיתים גם משמש אותו שם עצמו הן לציון התרבות והן לציון התקופה, למשל התרבות הנאוליתית המתקיימת בארץ ישראל בתקופה הנאוליתית לשלביה.
יש לזכור גם כי ההגדרה הכרונולוגית של תקופות משתנה בין אזורים שונים בעולם. למשל, בעוד שבארץ ישראל וסביבתה מסתיימת התקופה הנאוליתית בערך 6,500 שנה לפני זמננו, כלומר כ-4,500 לפנה"ס, הרי במצרים היא מסתיימת סביב 3,150 לפנה"ס, ובחלקים שונים של אירופה וכן בסין היא מסתיימת מאוחר עוד יותר, סביב שנת 2,000 לפנה"ס. באזורים אחרים בעולם התקיימו תרבויות נאוליתיות עד סמוך לזמננו, ובכמה מקומות נידחים אפילו עד זמננו.
תקופות ארכאולוגיות, היסטוריות ואחרות > תקופות היסטוריות ופרוטו-היסטוריות

תקופות היסטוריות הן התקופות החל מעת שהכתב נכנס לשימוש. לתקופות כאלה יש לעיתים שמות מקבילים: שם ארכאולוגי ושם היסטורי, כמו תקופת הברזל 2 בארץ ישראל (תקופה ארכאולוגית) אשר חופפת לתקופת המלוכה של ממלכות ישראל ויהודה (תקופה היסטורית). תקופות אלה נחקרות ומתוארכות בכלים היסטוריים וגם בכלים ארכאולוגיים.
תקופות שבהן הכתב טרם נכנס לשימוש באזור מסוים, אך כן שימש באזורים סמוכים, נקראות תקופות פרוטו-היסטוריות. תקופות אלה מוגדרות ומתוארכות על סמך תרבותן החומרית, אך ניתן ללמוד עליהן בעקיפין גם מן המקורות ההיסטוריים שבאזורים הסמוכים. גם תקופות בהן הכתב כבר קיים אך משמש בהיקף מוגבל מאוד וללא משמעות היסטורית מובהקת, עשויות להיקרא תקופות פרוטו-היסטוריות.
תקופות ארכאולוגיות, היסטוריות ואחרות > תקופות מקראיות ויהודיות

עבור ארץ ישראל וסביבתה נוהגת גם חלוקה של תקופות מקראיות ויהודיות, המסתמכת על ההיסטוריוגרפיה ולעיתים גם על התיארוכים של המקרא, ושל תולדות היהדות שלאחריו. לחלק מתקופות אלה יש מקבילות היסטוריות וארכאולוגיות ברורות, למשל תקופת המלוכה במקרא, שהוא גם שמה ההיסטורי של אותה תקופה, ומקבילה כאמור לתקופת הברזל 2 הארכאולוגית בארץ ישראל. לגבי תקופות מקראיות אחרות המקבילות ההיסטוריות והארכאולוגיות ברורות פחות, כגון תקופת האבות.
הכרונולוגיה היהודית המסורתית, שאינה מדעית, מבוססת על החיבור סדר עולם רבא, שראשיתו בתקופת התלמוד ועריכתו הסופית בימי הביניים, חיבור זה מחשב לאחור את תאריכי הלוח היהודי עד לבריאת העולם. התקופה הראשונה המתוארת במקרא ומתוארכת היטב לאור חקר הכרונולוגיה המדעי, היא "תקופת המלוכה" (תקופת הברזל 2). בתיארוכים של תקופה זו, החל ממסע שישק (926 לפנה"ס), ישנו פער ניכר בין התיארוך המדעי, לבין התיארוך המסורתי המאוחר לו ביותר ממאה שנים ("השנים החסרות"). למשל, סוף "תקופת המלוכה" עם חורבן ממלכת יהודה ובית המקדש הראשון, המתוארך מדעית היטב לחודש יולי בשנת 586 לפנה"ס, התרחש לפי התיארוך המסורתי בערך בשנת 422 לפנה"ס, כלומר יותר מ-110 שנים לאחר שהמלך הפרסי כורש השתלט על ממלכת בבל.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה

התיארוך המדעי של ממצאים, אירועים ותקופות בתולדות האדם מסתמך על מספר מתודולוגיות שונות, ולעיתים שילובן יחד:
שיטות תיארוך פיזיקליות של ממצאים ארכאולוגיים (כגון תיארוך לפי פחמן 14) או של השכבות הארכאולוגיות או הגאולוגיות בהן הם נמצאו
תיארוך לפי מקורות היסטוריים
ממצאים ארכאולוגיים הניתנים לתיארוך היסטורי ישיר כגון כתובות קדומות או מטבעות
תרבות חומרית שתוארכה באתרים מסוימים לפי השיטות הקודמות, וכך ניתן להיעזר בה לתיארוך גם באתרים בהם לא ניתן ליישם את השיטות הקודמות.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > שיטות תיארוך פיזיקליות > שיטות רדיואקטיביות

שיטת התיארוך הפיזיקלי הנפוצה והמוכרת ביותר עבור ממצאים ארכאולוגיים היא השיטה של תיארוך פחמן-14. בשיטה זו ניתן לתארך ממצאים המכילים חומר אורגני ולפיכך את היסוד פחמן. האיזוטופ פחמן 14 נוצר באופן תמידי באטמוספירה של כדור הארץ על ידי הקרינה הקוסמית; בכל תקופה נתונה, האחוז של איזוטופ זה קבוע ביחס לכלל הפחמן שבאטמוספירה, ולפיכך גם בכל האורגניזמים החיים אשר סופגים או נושמים פחמן זה. כאשר האורגניזם מת, הוא חדל לקבל אספקת פחמן ופחמן 14 חדשה, ואיזוטופ הפחמן 14 מתפרק בהדרגה וריכוזו באורגניזם המת פוחת; זמן מחצית החיים של פחמן 14 הוא כ-5,730 שנים, כלומר שבתום תקופה זו ריכוזו פוחת לכדי מחצית מהריכוז המקורי. מדידת ריכוז פחמן 14 בשרידים של בעלי חיים לרבות האדם, של צמחים, קורות בניין וכדומה, מאפשרת לפיכך לתארך אותם ואת השכבה בה נמצאו. השיטה מאפשרת תיארוך ממצאים שגילם עד 50,000–55,000 שנים, שכן בממצאים קדומים יותר שיעור פחמן 14 שנותר הוא כבר נמוך מכדי שניתן יהיה להשתמש בו למדידה. לתיארוך פחמן 14 ישנו טווח טעות, וגם לאחר כיולו בשיטות שונות טווח הטעות עשוי לנוע בין 113 עד 335 שנים, אם כי לעיתים ניתן להשיג רמת דיוק גבוהה יותר.
שיטות נוספות המבוססות על התפרקות של איזוטופים או יסודות רדיואקטיביים שזמן מחצית החיים שלהם ארוך יותר, מאפשרות תיארוך של שכבות גאולוגיות ושכבות לבה בהן הם נמצאים, ובעקיפין קבלת טווח תיארוך של ממצאים ארכאולוגיים הנמצאים מתחת, בתוך או מעל שכבות אלה.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > שיטות תיארוך פיזיקליות > שיטות פלאומגנטיות

שיטות פלאומגנטיות מתבססות על כך שהשדה המגנטי של כדור הארץ משתנה לאורך הזמן, ולעיתים אף מתהפך לחלוטין. בעת היווצרות סלעים שבהם יש מינרלים מגנטיים, הללו מכוונים לפי השדה המגנטי בעת היווצרותם, וכיוון זה אינו משתנה עוד. כך ניתן לתארך שכבות גאולוגיות געשיות, ולתארך ממצאים ארכאולוגיים לפי מיקומם ביחס אליהן.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > שיטות תיארוך פיזיקליות > שיטות נוספות

המחקר המדעי פיתח במהלך השנים שיטות תיארוך נוספות כגון תרמולומיניסנציה (Thermoluminescence), באמצעותה ניתן למדוד את המועד בו חומר הכולל גבישים נחשף בפעם האחרונה לאור השמש, כלומר מתי הוא נקבר בתוך שכבה ארכאולוגית או גאולוגית, או מתי הוא התחמם לאחרונה, למשל שכבת לבה או כלי קראמי שעבר צריפה בתנור קדרות.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > תיארוך לפי מקורות היסטוריים

תיארוך לפי מקורות היסטוריים יכול להיות בתנאים מסוימים התיארוך המדויק ביותר שבנמצא, עד רמה של שנה או אף יום ושעה מסוימים, אך יש להבין בכל מקרה לגופו באיזה אופן הוא נקבע ומה מידת מהימנותו.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > תיארוך לפי מקורות היסטוריים > רצפים היסטוריים יחסיים

על סמך מידע כתוב, ניתן ליצור רצפים כרונולוגיים של תקופות שונות. בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה ניתן לשחזר רצפים היסטוריים יחסיים, לעיתים ארוכים למדי. כך למשל ישנן רשימות של מלכים שמלכו בזה אחרי זה, ושנות מלכותו של כל אחד מהם, בתרבויות קדומות כגון התרבות המצרית, האשורית, הבבלית, וגם בממלכות ישראל ויהודה. עם זאת, הרצף היחסי עצמו אינו מספיק לשם תיארוך מוחלט, ויש לעגנו על ידי קביעת התאריך המוחלט של אחת מהשנים שברצף כזה. לדוגמה, מהמקורות האשוריים הצליח המחקר לשחזר רצף של מלכים ושנות מלוכה בין השנים 853 לפנה"ס ועד 609 לפנה"ס; תצפית אסטרונומית של ליקוי חמה מלא תועדה על ידי האשורים בשנה העשירית למלך אשור-דן השלישי, ועוגן כרונולוגי זה אפשר תיארוך מוחלט לשנותיהם של כל מלכי אשור.
בעיה נפוצה ביצירת רצפים יחסיים של שנות מלכות היא במקרים בהם יש חפיפה בין תקופות מלכות, לרוב בשל עוצרות: מינוי מלך חדש בידי המלך הקודם בעודו בחיים, כדי להבטיח רציפות שלטונית או מסיבות אחרות. ברשימות המלכים נרשמות שנות המלך הקודם עד יום מותו, שעשוי להיות כמה שנים לאחר העברת השלטון; מצד שני המלך החדש מונה את שנות שלטונו מיום עלייתו למלוכה כעוצר, וכך נוצרת החפיפה. לעיתים הכרוניקות עצמן מציינות זאת, אך אין תיעוד לעוצרות ויש להסיק אותה מתוך אי-התאמות שיוצר הרצף, כפי שקרה למשל בממלכות ישראל יהודה, בממלכת אשור, ועוד.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > תיארוך לפי מקורות היסטוריים > עוגנים כרונולוגיים מדויקים לרצפים השונים

העוגנים הכרונולוגיים המדויקים לרצפים ההיסטוריים היחסיים מושגים לרוב על ידי תצפיות אסטרונומיות מתועדות, כגון ליקויי חמה או לבנה, או מופעים מיוחדים של גרמי השמיים. כאשר למשל תצפית אסטרונומית מתוארכת היטב נרשמת בשנת מלכותו של מלך מסוים בבבל, היא מהווה עוגן כרונולוגי באמצעותו אפשר לתארך את כל הרצף ההיסטורי היחסי, ולהמיר כל תאריך יחסי כגון שנת מלכות של מלך כלשהו, לתאריך מוחלט.
עם זאת יש לקחת בחשבון כי ברצפים היחסיים ייתכנו מקטעים לא ברורים, בפרט בתקופות הקדומות לעוגן הכרונולוגי, ולא כל התיארוכים על הרצף יקבלו את אותה מידת ודאות. כמו כן תיתכנה תצפיות אסטרונומיות של תופעות המופיעות במחזוריות מסוימת, למשל תצפית מסוימת על כוכב נוגה החוזרת פעם ב-64 שנים, ואז תיתכנה על סמך אותו עוגן שיטות כרונולוגיות חלופיות, המכונות בהתאם כרונולוגיה גבוהה (בהנחה שהתצפית המתועדת הייתה קדומה יותר), בינונית, או נמוכה (בהנחה שהתצפית הייתה מאוחרת יותר).
כאשר יש נקודת השקה בין שני רצפים יחסיים, התיארוכים המוחלטים של רצף אחד מהווים עוגן לרצף השני. כך למשל למסעות מלכי אשור ובבל על ישראל ויהודה יש תיארוכים מוחלטים ברצף ההיסטורי במסופוטמיה, ובעזרתם מתקבלים תיארוכים מוחלטים גם לשנות המלכות של רצף מלכי ישראל ויהודה; לדוגמה, מסע סנחריב על יהודה מתוארך בהיסטוריה האשורית לשנת 701 לפנה"ס, וידוע מהמקרא שהייתה זו שנת מלכותו ה-14 של חזקיהו, וכך הפכה שנה זו לאחד העוגנים לכרונולוגיה המוחלטת של מלכי יהודה וישראל.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > תיארוך לפי מקורות היסטוריים > מניין שנים לפי ספירה אחת רציפה (Era)

בממלכה הסלאוקית בסוריה הונהג מניין בית סלאוקוס, המכונה במקורות ישראל "מניין השטרות" (וכן בכינויים נוספים), לפיו נמנו השנים ברצף שאינו קשור בשנות מלוכה או אירועים חולפים אחרים; מניין זה הוא ה-era הראשונה המוכרת בעולם. הספירה הנפוצה והמקובלת בעולם המערבי ובמחקר הכרונולוגי היא הספירה הנוצרית, ובעולם המוסלמי הספירה לפי ההג'רה. הספירה היהודית למניין השנים מאז בריאת העולם הוסקה מן המקרא וקובעה בימי הביניים, ומאז היא משמשת כספירה המקובלת בלוח השנה העברי.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > תיארוך לפי מקורות היסטוריים > תיארוך לפי הספירה המקובלת, ותיארוך לפני זמננו

במחקר המדעי מקובל להשתמש בספירה הנוצרית המקובלת כדי לציין תאריכים היסטוריים בהתאם לספירה זו, או לפני ספירה זו. תאריכים פרהיסטוריים מקובל לתארך "לפני זמננו" (BP = Before Present, כלומר לפני ההווה). תיארוך כזה הוא כמובן ביחס לשנת פרסומו של כל מחקר, אבל לרוב רמת הדיוק לגבי תקופות אלה בכל מקרה אינה בשנים בודדות.
בתיארוכים לפי הספירה הנוצרית המקובלת ישנן כמה שיטות מינוח. בעבר היה מקובל פשוט לציין את התאריך "לספירה" (AD) ו"לפני הספירה" (לפנה"ס, BC), וכך גם מקובל בוויקיפדיה העברית. מינוחים אלו הם בעלי גוון נוצרי דתי: "שנת האדון" (ישוע) Anno Domini, ולפני ישוע Before Christ. במחקר המודרני נהוג לציין את תאריכי הספירה הנוצרית במונחים אובייקטיביים יותר: לספירת הנוצרים (לסה"נ CE, כלומר Christian Era, גרסה אחרת Common Era) ולפני ספירת הנוצרים (לפסה"נ BCE, כלומר Before Christian Era, גרסה אחרת Before Common Era).
בתקופות פרהיסטוריות מאוחרות ובתקופות פרוטו-היסטוריות ניתן למצוא במחקר תיארוכים הן לפי BP והן לפי BCE, דבר היוצר לעיתים בלבול מסוים, בפרט ביחס לתקופה הנאוליתית.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > תיארוך היסטורי ישיר של ממצאי תרבות חומרית

ממצאים ארכאולוגיים מסוימים נושאים עליהם כתובת או דימוי גרפי אשר מתארכים אותם ישירות, למשל כדים אטיים מיוון הקלאסית שעליהם כתוב שם הצייר. האמצעי הנפוץ ביותר, מאז המצאת המטבע, הם מטבעות שנושאים דיוקנאות של מלכים, ובמקרים אחדים גם כתובת המציינת שנה.
השיטות לתיארוך ולקביעת הכרונולוגיה > תרבות חומרית ומאפייניה

אמצעי התיארוך הנפוץ ביותר בחפירות הארכאולוגיות הוא זיהוי התרבות החומרית הנחשפת. מאז החל האדם ליצור כלים, לכל תרבות אנושית יש מאפיינים משותפים של צורות הכלים, טכניקות ייצור הכלים והחומרים מהם יוצרו, מאפיינים ארכיטקטוניים של מבנים ויישובים, וכדומה. כל אלו מהווים את מכלול התרבות החומרית של תקופה מסוימת באזור מסוים. למכלול כזה עשויים להיות היבטים משותפים דומים על פני אזורים נרחבים, עם וריאנטים מקומיים, לאורך תקופה מסוימת באותם אזורים. לאחר שמכלול כזה של תרבות חומרית תוארך באתר מסוים בעזרת אחת משיטות התיארוך האחרות, מציאותו באתרים אחרים מעידה על כך שגם הם התקיימו באותה תקופה; באופן זה התרבות החומרית עצמה הופכת לאמצעי תיארוך, בו ניתן להשתמש תכופות באופן מיידי תוך כדי החפירה, ועבור מספר גדול של אתרים מבלי שיהיה הכרח לערוך בדיקות תיארוך נוספות בכל אתר ואתר, אם אין לו חשיבות מיוחדת.
בראשית ימי הארכאולוגיה נהוג היה להגדיר את התקופות והתרבויות, בצורה פשטנית במקצת, לפי החומר העיקרי ממנו עשויים החפצים ששרדו מהן: תקופות האבן, הנחושת, הברונזה והברזל. לאחר מכן ההגדרות השתנו והתייחסו למכלול המאפיינים של התרבויות השונות, אולם שמות אלה עדיין נמצאים בשימוש ברובם (פרט לשם "תקופת הנחושת", שחדלו להשתמש בו). החומרים הנזכרים הם החומרים העמידים יותר שנשתמרו מהתקופות הקדומות; חפצים מחומרים מתכלים יותר כגון עץ ואריגים מתגלים לעיתים נדירות יותר.
לאורך התקופה הפרהיסטורית הארוכה ("תקופת האבן"), על שלביה השונים, אמצעי התיארוך העיקרי של התרבות החומרית הן צורות וטכניקות כלי האבן. בשלהי התקופה החל השימוש בכלי חרס, והללו הפכו לאמצעי העיקרי לזיהוי תרבויות חומריות ותיארוכן לאורך תקופות הברונזה והברזל; זאת משום היותם לרוב כלים זולים ונפוצים מאוד, עשויים מחומר שכמעט ואינו מתכלה, ולאחר שנשברו לא ניתן לעשות בהם שימוש חוזר, בניגוד לכלי המתכת היקרים שניתן להתיכם וליצור מהמתכת כלים חדשים.
עם הופעת המטבעות בתקופה הפרסית וההלניסטית, הפכו הללו למאפיין השימושי ביותר לשם תיארוך שכבות ארכאולוגיות, למרות שגם מאפיין זה אינו חף מבעיות ולא תמיד מאפשר תיארוך מדויק של כלל הממצא, אף אם המטבע עצמו מתוארך היטב.
התקופה הפלאוליתית

בעבר נהגה חלוקה של תקופת האבן לקדומה, תיכונה וחדשה. משמעות שמה של התקופה הפלאוליתית הוא "תקופת האבן הקדומה". בהמשך המחקר חולקה התקופה הפלאוליתית לשלבי משנה: תחתונה, תיכונה ועליונה, והמונח "תקופת האבן הקדומה" נזנח. תקופה זו מקיפה פרק זמן ניכר מתולדות האדם, מעת השימוש הראשון בכלים, יותר מ-1.5 מיליון שנה לפני זמננו, ועד סוף התקופה לפני כ-20,000 שנה.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה והתרבות האשלית

ראשיתן של תקופה ותרבות זו היא בערך 1.5 עד 2 מיליון שנה לפני זמננו, עם ראשית הופעתו של האדם בארץ ישראל.
סופן התקופה הפלאוליתית התחתונה והתרבות האשלית מסתיימות בערך 250,000 עד 200,000 שנה לפני זמננו.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה והתרבות האשלית > התרבות האשלית הקדומה

בערך 1.5 עד 2 מיליון שנה לפני זמננו: הופעתו הראשונה של האדם בארץ ישראל, באתר עובדייה שבעמק הירדן (יש גם הצעות לתיארוך קדום יותר של האתר, או מאוחר יותר). כלי האבן שנתגלו בעוביידיה שייכים לתרבות האשלית הקדומה. לתקופה דומה מתוארך גם אתר ערק אל אחמר הסמוך.
מין האדם בתקופה זו הוא הומו ארקטוס שמוצאו מאפריקה, ועבר לאסיה ולאירופה בין היתר דרך ארץ ישראל, הגשר היבשתי בין יבשות אלה.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה והתרבות האשלית > התרבות האשלית התיכונה

כ-790,000 שנה לפני זמננו: אתר גשר בנות יעקב, אשר תוארך לפי שיטות פלאומגנטיות.
מערת תנור (מערת טבון)
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה והתרבות האשלית > התרבות האשלית המאוחרת

מערת תנור (מערת טבון)
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה והתרבות האשלית > התרבות האשלו-יברודית

מערת תנור (מערת טבון)
מערת קסם
מערת זוטייה
מערת מיסלייה
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התיכונה > התרבות המוסטרית

לפני יותר מ-400,000 לפנה"ס – האדם הנאדרטלי הגיע לאזור ארץ ישראל.
380,000–200,000 לפנה"ס לערך – מערת קסם הייתה מיושבת על ידי בני אדם.
לפני כ-177,00 לפנה"ס – ממצאים ארכאולוגיים של הומו ספיינס נמצאו במערות מיסליה שבכרמל.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית העליונה

71,000–50,000 לפנה"ס לערך – ממצאים ארכאולוגיים של האדם הניאנדרטלי נמצאו בחפירות ארכאולוגיות באתר עין קשיש אשר בקרבת יקנעם.
50,000–45,000 לפנה"ס לערך – ממצאים ארכאולוגיים של האדם הניאנדרטלי נמצאו בכרמל בסמיכות לממצאים ארכאולוגיים של הומו ספיינס. תקופה זו מסמלת את סוף הפעילות של האדם הניאנדרטלי.
התקופה האפיפלאוליתית

ראשיתה של התקופה האפיפלאוליתית בערך 22,000 שנים לפני זמננו. סופה של התקופה בערך לפני 11,500 שנים.
9,000 לפנה"ס לערך – קבוצות של ציידים-לקטים נאטופיות מקימות יישוב קבע באזור יריחו.
התקופה הנאוליתית

ראשיתה של התקופה הנאוליתית בערך 11,500 שנים לפני זמננו. סופה של התקופה בערך לפני 7,800 שנים.
התקופה הכלקוליתית

ראשיתה של התקופה הכלקוליתית בערך בשנת 5800 לפנה"ס, כלומר כ-7,800 שנה לפני זמננו. סופה של התקופה הוא בערך בשנת 3300 לפנה"ס, כלומר כ-5,300 שנה לפני זמננו. זוהי התקופה האחרונה שלגביה מקובל עדיין להשתמש בתיארוך לפני זמננו, לצד תיארוך לפני הספירה המקובלת. סופה של התקופה מוגדר לפי תיארוך ראשיתה של תקופת הברונזה, שממנה ואילך מקובל להשתמש בתיארוכים ביחס לספירה המקובלת.
ניתן להגדיר תקופה זו כתקופה פרוטו-היסטורית בארץ ישראל וסביבתה, שכן במהלכה הומצא הכתב בשומר, אך טרם הגיע לארץ ישראל.
סימן היכר מובהק של התקופה הוא קבורה משנית בגלוסקמאות חרס. קבורה משנית באתרים מרובים מעידה לרוב על תרבות נוודית או נוודית למחצה: את מי שנפטרו במהלך הנדידה קוברים באופן זמני סמוך למקום הפטירה ומציינים את מקומה של קבורה זמנית זו; לאחר זמן אוספים את העצמות וקוברים אותן בגלוסקמה באתר קבורה מרכזי.
תקופת הברונזה ("התקופה הכנענית")

ראשיתה של התקופה בערך בשנת 3300 לפנה"ס, וסופה בערך בשנים 1200 עד 1150 לפנה"ס.
התקופה אכן מאופיינת בשימוש בברונזה (ארד), לרוב סגסוגת של נחושת ובדיל החזקה יותר מהנחושת עצמה. עם זאת יצוין כי גם בתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל הארד כבר הופיע, לפחות במערת המטמון, אולם שם זהו ארד המהווה סגסוגת של נחושת ואבץ.
"התקופה הכנענית": במחקר הישראלי נהוג לכנות תקופה זו גם בשם התקופה הכנענית. שם זה מטיבו מתאר תקופה היסטורית, לא ארכאולוגית, אלא שהוא מאוד לא מדויק, והשימוש המחקרי בו פוחת בהדרגה. זאת משום שאין לנו מושג מה הייתה זהותם האתנית-לשונית של אנשי תקופת הברונזה הקדומה והביניימית; בתקופת הברונזה התיכונה התקיימה בארץ ישראל ובסהר הפורה בכלל תרבות שמית מערבית של אמורים; רק במהלכה של תקופת הברונזה המאוחרת מופיע הכינוי "כנענים" עבור תושבי ארץ ישראל וסביבתה, ולפיכך רק שלב אחרון זה של תקופת הברונזה ראוי להיקרא "התקופה הכנענית".
תקופת הברונזה כוללת שתי תקופות ותרבויות שונות שלמעשה אין קשר והמשכיות ביניהן , אם כי לשתיהן אופייני מבנה של ערי ממלכה רבות ברחבי הארץ, לצד תקופות ביניים של היחלשות העיור לטובת מבנה נוודי או כפרי.
תקופת הברונזה הקדומה היא תקופה פרוטו-היסטורית שבה מתחיל העיור בארץ ישראל, והיא מסתיימת עם סופו. לאחריה באה תקופה כפרית / נוודית בעלת מאפיינים ייחודיים, שמקובל לכנותה תקופת הברונזה הביניימית, אולם יש הרואים בה את השלב האחרון של תקופת הברונזה הקדומה, ואחרים את השלב הראשון של תקופת הברונזה התיכונה.
תקופות הברונזה התיכונה והמאוחרת משקפות רצף תרבותי ארכאולוגי והיסטורי ביניהן.
עם זאת, המחקר ממשיך להשתמש במינוח המקובל תקופת הברונזה לציון שתי תקופות שונות אלה, לשם האחידות.
תקופת הברונזה ("התקופה הכנענית") > תקופת הברונזה הקדומה (ב"ק, EB)

ראשיתה של התקופה בערך בשנת 3300 לפנה"ס, וסופה בערך בשנים 2400 עד 2300 לפנה"ס, עם חורבנן או נטישתן של ערי התקופה
עיקרה של התקופה הוא הגעתה לארץ ישראל של המהפכה העירונית, ולמרות היעדר כמעט מוחלט של ממצא כתוב, הניתוח המרחבי של פריסת היישובים ואופיים מלמד על קיום שורה של ערי ממלכה ברחבי הארץ.
תקופת הברונזה ("התקופה הכנענית") > תקופת הברונזה הביניימית

ראשיתה של התקופה בערך בשנים 2400 עד 2300 לפנה"ס, וסופה בערך בשנת 2000 לפנה"ס, עם הופעת ערי הממלכה האמוריות
התקופה מאופיינת בתרבות נוודית בעיקרה וכפרית בחלקה, עם תעשיית מתכת מפותחת.
סימן היכר בולט של תרבות זו הם הקברים האופייניים לה, משני סוגים עיקריים. קברי טומולוס: קבורה, לרוב משנית, בתוך מעין ארגז מלוחות אבן, ועליו גל אבנים גבוה שהוא הטומולוס (בעברית: רוגם). מופיעים בעיקר בדרומה של ארץ ישראל. קברי הפיר: קברים חצובים בהם פיר אנכי מוביל אל חדרי הקבורה עצמם.
תקופת הברונזה ("התקופה הכנענית") > תקופת הברונזה התיכונה (ב"ת, MB)

ראשיתה של התקופה בערך בשנת 2000 לפנה"ס, עם הופעת ערי הממלכה האמוריות, וסופה בערך בשנת 1550 לפנה"ס עם מסעו של פרעה יעחמס לארץ ישראל. מסע זה מציין את סוף שלטון שושלות החיקסוס במצרים וחורבן מרכזים הקשורים בשושלות אלה בדרום ארץ ישראל. סביב אותה עת מתרחשת גם שורה של חורבנות ברחבי ארץ ישראל, המציינים את סופה הארכאולוגי של התקופה.
תקופת הברונזה ("התקופה הכנענית") > אירועים שונים בתקופת הברונזה

1700 לפנה"ס לערך – הארמון הכנעני בתל כברי נחרב באירוע סייסמי גדול.
בסביבות 1500–1400 לפנה"ס – העיר יריחו חרבה וננטשה בעקבות אירוע סייסמי גדול.
1469 לפנה"ס לערך – נערך קרב מגידו באזור מגידו בארץ ישראל בו הביסו כוחותיו של מלך מצרים תחותמס השלישי קואליציה נרחבת של מלכי כנען בראשות מלך העיר קדש. בעקבות הקרב עבר השלטון בארץ ישראל במלואו למצרים.
1000 לפנה"ס לערך – התרחשה רעידת אדמה חזקה באזור ארץ ישראל.
תקופת הברזל

ראשיתה של התקופה בערך בין השנים 1150/1200 לפנה"ס, וסיומה מוגדר בתאריך ההיסטורי של חורבן ממלכת יהודה ובית המקדש הראשון, בשנת 586 לפסה"נ.
התקופה נחלקת לשתי תקופות משנה השונות זו מזו, אך עם המשכיות ארכאולוגית והיסטורית ברורה ביניהן
תקופת הברזל > תקופת הברזל 1 ("תקופת ההתנחלות")

ראשיתה של התקופה בערך בין השנים 1150/1200 לפנה"ס, וסיומה בערך בשנת 1000 לפסה"נ.
"תקופת ההתנחלות": במחקר, בפרט הישראלי, נהוג לכנות תקופה זו גם בשם תקופת ההתנחלות. שם זה מטיבו מתאר תקופה היסטורית, והכוונה לרוב להתנחלות שבטי ישראל כמתואר במקרא. על פרטי תהליך זה יש מחלוקות במחקר, אולם מוסכם כי בתקופה זו התיישבו והתנחלו בארץ ישראל עממים שונים, משפחות ובתי אב, כך שיש צידוק לשם זה.