stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף אמרי
מחקריו > על-מוליכות

אמרי תרם להבנה תאורטית של על-מוליכות במיוחד במערכות קטנות. על-מוליכים הם חומרים שמאבדים לגמרי את ההתנגדות לזרם חשמלי בטמפ' נמוכות. אמרי התעניין במקרה שבו אין על-מוליכות ממש, אלא ישנן תנודות על-מוליכות. מערכת מתחת לטמפרטורה קריטית, מאבדת את ההתנגדות של החומר והופכת לאפס. אולם, מעל לטמפרטורה הקריטית במערכת קטנה, החומר מתחיל לחקות תופעות על-מוליכות. כך ניתן לצפות בתופעות על-מוליכות יותר בקלות מאשר במערכת גדולה. במובן מסוים, העל-מוליכות יכולה להתחזק כאשר גודל המערכת קטן.
מחקריו > פיזיקה מזוסקופית

אמרי כתב ב-1969 את המאמר המדעי הראשון בעולם בתחום המזוסקופיה, 

אך באותה תקופה היכולות הניסוייות עדיין לא היו בשלות לטפל בשאלה. הוא שב אליה בשנות ה-80 של המאה ה-20 ומאז היא מוקד מחקריו העיקריים. מערכת מזוסקופית היא בתחום בין גודל מיקרוסקופי למקרוסקופי, היא מספיק גדולה בשביל לבחון אותה באמצעים רגילים, חשמליים לדוגמה, והיא מספיק קטנה כדי שהיא תציית לחוקי מכניקת הקוונטים. בדרך כלל מזוסקופיה היא בגודל מיקרון (אחד חלקי מיליון מטר), או פחות.
ב-1969 פיתח אמרי תחזיות לגבי זרם מתמיד, זרם שיכול לזרום במערכת שאיננה על-מוליכה, ללא התנגדות. אמרי הציע ביחד עם בוטיקר ולנדאואר שבטבעת מתכתית סגורה בגודל של מיקרון בטמפרטורות של מעלות ספורות מעל האפס גורם שדה אהרונוב-בוהם להיווצרות זרמים תמידיים שאינם פוסקים, זאת חרף הפיזורים האלסטיים מהסיגים בחומר. תחזית זו הוכחה בניסוי בשנת 1999. לאחרונה הסבירו אמרי ושותפיו את ערך הזרמים:
כשהמערכת מספיק קטנה ניתן לראות אפקטים קוואנטיים, שלא ניתן לראותם במערכת כשהיא גדולה, אחד מהם הוא אפקט אהרונוב-בוהם במצב מוצק. אמרי פיתח סדרת תחזיות על תלות מחזורית של המוליכות בשדה מגנטי בגלל המחקרים של אהרונוב-בוהם.
בשנת 1985 הציע אמרי שבתנאים מסוימים מקוונטטת המוליכות של מערכת מזוסקופית ב"יחידת המוליכות הקוונטית". בשנת 1988 התופעה נצפתה באופן ניסיוני במגעים קוונטיים נקודתיים במערכות מוליכות למחצה ואחרי כן במערכות מתכתיות.
מחקריו > פלוקטואציות מזוסקופיות

אמרי תרם לגבי פלוקטואציות מזוסקופיות, שבהן מערכות קטנות באותה צורה ועם אותן תכונות מאקרוסקופיות הן בעלות תכונות שונות במקצת, את השוני הזה ניתן לאפיין וישנם גדלים אוניברסליים שמאפיינים את המערכות האלו.
מחקריו > הפיזיקה של הזכוכית

הזכוכית היא מצב ביניים של החומר ששונה מנוזל וממוצק ונמצא ביניהם, הוא מאופיין בקבועי זמן מאוד איטיים. אמרי ביחד עם פרופ' יובל אורג ממכון ויצמן ותלמידם אריאל אמיר, פיתחו תאוריה שמסבירה מדוע התופעות בזכוכית הן כל כך איטיות. לפי התאוריה לזכוכית יש זיכרון, אם מקררים אותה ומשנים אותה, היא זוכרת היכן הייתה קודם לכן. בזכוכית יש פילוג ענק בזמני הרלקסציה, בין זמנים לארוכים, שיכול לארוך יותר מאורך חיי אדם.
מחקריו > התאוריה של איבוד פאזה קוונטית בחומרים מוליכים

פותחה עם עדי שטרן ויקיר אהרונוב. התופעה מתרחשת כתוצאה מהצמוד לרעש הא'מ במתכת או משינוי במצב הקוונטי של יתר האלקטרונים, שני התיאורים הללו הם שווים.
מחקריו > רעש קוונטי ומשפט הפלקטואציה-דיסיפיציה (FDT)

עם גביש ולוינסון פיתח אמרי תמונה פשוטה של הרעש (פלוקטואציות) הקוונטי. הקשר בין עצמת הרעש ליכולת המערכת לבלוע או לפלוט אנרגיה. ה-FDT הוכלל למצב עמיד שאינו שיווי משקל.
פרסומיו > ספריו

1. Y. Imry.
Introduction to Mesoscopic Physics,
Oxford University Press, January 1997 (out of print). Second (new) edition, January 2002.
Translated to: Japanese, Russian, Chinese...
ISBN 0-19-8507380
2. R. Fazio, V.F. Gantmakher and Y. Imry, Eds.
New directions in mesoscopic physics (towards nanoscience)
NATO Science Series, Vol. 125, (Kluwer Academic Publishers, Dordrecht 2003)
ISBN 978-1-4020-1665-3
3. B. Barbara, Y. Imry, G. Sawatzky and P.C.E. Stamp, (Eds)
Quantum Magnetism
Proceedings of the NATO Advanced Study Institute on Quantum Magnetism, Les Houches, France, 6-23
June 2006.
Series: NATO Science for Peace and Security Series
Subseries: NATO Science for Peace and Security Series B: Physics and Biophysics
2008, XIV, 250 p., Springer Verlag, Hardcover and Softcover
ISBN 978-1-4020-8510-9
ספר יובל

Amnon Aharony, Ora Entin-Wohlman (eds.), Perspectives of Mesoscopic Physics: Dedicated to Yoseph Imry’s 70th Birthday, Singapore; Hackensack, N.J.: World Scientific Pub. Co., 2010.
יחסי מקסיקו–פנמה

| יחסי מקסיקו–פנמה |
| --- | --- |
מקסיקו: פנמה


מקסיקו: פנמה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 75,420
אוכלוסייה
131,133,866: 4,529,530
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 83,382
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 18,409
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי מקסיקו–פנמה הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לפנמה. שתי המדינות הן חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, איגוד האינטגרציה של אמריקה הלטינית, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות וארגון מדינות אמריקה.
היסטוריה

מקסיקו ופנמה חולקות היסטוריה משותפת בכך ששתי המדינות יושבו על ידי האימפריה הספרדית. בשנת 1821, שתי המדינות קיבלו עצמאות מספרד ופנמה הפכה לחלק מרפובליקת קולומביה הגדולה. בשנת 1831 התפרקה קולומביה הגדולה לשלוש מדינות נפרדות (קולומביה, אקוודור וונצואלה) כאשר פנמה נשארה חלק מקולומביה. בשנת 1856 פתחה מקסיקו משרד קונסולרי בפנמה סיטי שהיה תחת הנהלת האגף המקסיקני בבוגוטה. בשנת 1899, קולומביה ופנמה היו מעורבות במלחמה פוליטית פנימית המכונה מלחמת אלף הימים שנמשכה עד 1902. ארצות הברית ניצלה את המלחמה לבניית תעלת פנמה וכאשר קולומביה סירבה לאשרר את הסכם היי-הרן, ארצות הברית נתנה חסות למרד להיפרדות פנמה מקולומביה. ב-3 בנובמבר 1903 פנמה הפכה לאומה עצמאית. מקסיקו ופנמה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 במרץ 1904.
במהלך שנות ה-70 תמכה מקסיקו בדיאלוג בין פנמה וארצות הברית לשליטה פנמית בסופו של דבר בתעלת פנמה. בשנת 1977, פנמה וארצות הברית חתמו על הסכמי טוריחוס-קרטר אשר העניקו לפנמה שליטה סופית על התעלה בדצמבר 1999. במהלך שנות השמונים יצרו שרי החוץ של קולומביה, מקסיקו, פנמה וונצואלה את קבוצת קונטדורה במטרה לנסות לפתור את המשבר שעמד בפני מדינות רבות באמריקה המרכזית באותה עת באופן דיפלומטי.
בשנת 1989, מקסיקו ופנמה החזירו את שגריריהן בהתאמה לאחר ההאשמות מצד ארצות הברית והקהילה הבינלאומית כי נשיא פנמה מנואל נורייגה היה מעורב בהלבנת הון ולא נבחר באופן דמוקרטי. בדצמבר 1989 פלשה ארצות הברית לפנמה והדיחה את נוריגה מהשלטון. בספטמבר 1992, מקסיקו ופנמה כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים המלאים.
כיום, היחסים הדו-צדדיים בין מקסיקו לפנמה פעילים וחזקים ללא הרף. נערכו ביקורים נשיאותיים ברמה גבוהה בין מנהיגי שתי המדינות לאורך השנים. במרץ 2019 חגגו שתי המדינות 115 שנים של יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג > ביקורים רמי דרג ממקסיקו בפנמה

הנשיא אדולפו רואיס קורטינס (1956)
הנשיא גוסטבו דיאס אורדס (1966)
הנשיא חוסה לופס פורטייו (1978)
הנשיא מיגל דה לה מדריד (1984)
הנשיא קרלוס סלינס (1994)
הנשיא ארנסטו סדייו (1996, 1998, 1999)
הנשיא ויסנטה פוקס (2001, 2004, 2005, 2006)
הנשיא פליפה קלדרון (2008, ינואר ויוני 2009)
הנשיא אנריקה פניה נייטו (2013, 2015)
ביקורים רמי דרג > ביקורים רמי דרג מפנמה למקסיקו

הנשיא אומר טוריחוס (1969, 1975)
הנשיא דמטריו בסיליו לאקאס (1971)
הנשיא אריסטידס רויו (1981)
הנשיא ריקרדו דה לה אספרייה (1982)
הנשיא ניקולאס ארדיטו ברלטה ואיארינו (1985)
הנשיא אריק דל ואיה (1987)
הנשיא גיירמו אנדרה (1991, 1992)
הנשיא ארנסטו פרס באיאדרס (1994, 1997)
הנשיא מיריה מוסקוסו (2000, 2001, 2002, 2004)
הנשיא מרטין טוריחוס (2006, 2007)
הנשיא ריקרדו מרטינלי (2014)
הנשיא חואן קרלוס וארלה (2014, 2015, 2016)
הנשיא לאורנטינו קורטיסו (2019)
הסכמים דו-צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם סיוע קונסולרי; אמנה על ביצוע פסקי דין פליליים; הסכם על שיתוף פעולה למאבק בסחר בסמים ותלות בסמים; הסכם על הובלה אווירית; הסכם על שיתוף פעולה טכני ומדעי; אמנה לסיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים; הסכם על שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי; הסכם על שיתוף פעולה תיירותי; הסכם לשיתוף פעולה הדדי בחילופי מידע בנוגע לעסקאות פיננסיות המתבצעות באמצעות מוסדות פיננסיים למניעה, גילוי ומלחמה בפעולות ממוצא בלתי חוקי או הלבנת הון; אמנת הסגרה והסכם למניעת מס כפול ומניעת התחמקות ממס במס על הכנסה.
תחבורה

קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם אארומקסיקו וקופה איירליינס.
יחסי סחר

באפריל 2014 חתמו שתי המדינות על הסכם סחר חופשי. בשנת 2018, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-1.1 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לפנמה כולל: נפט; מוצרי תרופות; טלוויזיות בעלות מסך שטוח; מכוניות וטרקטורים; נייר; מכונות; ואלקטרוניקה. הייצוא העיקרי של פנמה למקסיקו כולל: דלק; גז; תרופות; ושמנים אתריים לתעשיית הבשמים.
מקסיקו היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של פנמה באמריקה המרכזית. מקסיקו היא גם המשתמשת השמינית בגודלה בתעלת פנמה. בין השנים 1999–2017 השקיעה פנמה מעל 363 מיליון דולר. כמה חברות רב לאומיות מקסיקניות כמו אמריקה מוביל, סימקס, גרופו בימבו וגרומה (בין היתר) פועלות בפנמה.
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מחזיקה בפנמה שגרירות בפנמה סיטי.
פנמה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי וקונסוליה כללית בווראקרוס.
ישראל קסל

אין תמונה חופשית
ישראל קסל (תר"ל 1870 – 23 בפברואר 1936) היה תעשיין ופעיל ציוני.
קורות חיים

קסל נולד בקוידנוֹב (קוידענאָוו; כיום דזרז'ינסק, Дзяржынск) שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למשפחה "ליטאית" (שרה ואברהם). למד בפוליטכניקום של דרזדן בגרמניה, ושם התקרב לפעילי ציונות כשמריהו לוין וליאו מוצקין. לאחר סיום חוק לימודיו, התמחה וחזר למינסק, עיר המחוז של עיירת ילדותו, והקים וניהל שני מפעלים של "יעקובסון את ליפשיץ".
קורות חיים > פעילות ציונית במינסק

במינסק התחבר עם העסקן הציוני ד"ר צבי ברוק, ודרכו הכיר את אחותו של ברוק, רבקה, ונשא אותה לאישה. במסגרת פעילותו הציונית בעיר היה פעיל בשורות חברי ההגנה.
קורות חיים > פעילותו בארץ ישראל

ב-1911 ביקר בארץ ישראל ורכש קרקעות בתל אביב על מנת שיוכלו לשמשו כשיעלה. בשל מלחמת העולם הראשונה עלה ארצה רק ב-1920 והשתקע בחיפה, בבית שתוכנן על ידי ברוולד ברחוב הגיא בהדר הכרמל. עד מהרה הצטרף לפעילות בוועד השכונה (שהיה מעין מורשון) והיה חבר הקוּרָטוֹרְיוֹן (חבר נאמנים) של בית הספר הריאלי העברי.
קסל תכנן בתל אביב תחנת כוח והמשיך לעזור לפנחס רוטנברג בפיתוחה של חברת החשמל.

מאחר שהתמחה בניצול משאבים טבעיים, יעץ קסל לחברות רבות נוספות כנשר, חברת אשלג ארץ-ישראלית, קק"ל ועוד. גולת הכותרת של עבודתו הייתה הקמת חברת המלח בארץ-ישראל ביחד עם מרדכי סורדין בעתלית, שם עבד עד מותו ונקבר בה.
הנצחה

שמו של רחוב הגיא, שהסתיים בביתו, הוסב לאחר מותו על שמו. הזכויות על ספרו "ספר המהנדס" הועברו על ידי משפחתו לטכניון על מנת שיממנו מלגה על שמו.
ספרו

ספר המהנדס (Engineer's Handbooks) / מאת י. קסל, תל אביב: דפוס סעדיה שושני, 1932 (מהדורה ב', בשינויים קלים בלבד: תל אביב, מסדה, תש"ה)
לקריאה נוספת

המהנדס ישראל קסל ז"ל, חמו"ל, תרצ"ז
הערות שוליים

↑  על פי הרשום על מצבתו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0794 8812  VIAF: 160501435   WorldCat (עם VIAF): 160501435
יישום צו האימאם ח'ומייני

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים) 
 
יישום צו האימאם ח'ומייני (בפרסית: ستاد اجرایی فرمان امام, ובקיצור: ستاد, סֶתָאד. באנגלית: Execution of Imam Khomeini's Order ובקיצור: EIKO) הוא שמו של ארגון ממשלתי שהוקם על ידי האייתולה ח'ומייני לאיסוף וטיפול באלפי נכסים שהוחרמו במהלך ולאחר המהפכה האסלאמית ב-1979. הארגון נתון לשליטה ישירה של המנהיג העליון של איראן. תחקיר של רויטרס מצא כי הארגון בנה אימפריה כלכלית, על ידי תפיסה שיטתית של אלפי נכסים השייכים לאזרחים איראנים וכן תפיסת רכוש של בני מיעוטים דתיים ואנשי עסקים איראנים החיים בחו"ל, לעיתים בטענה שקרית שהנכסים ננטשו. לארגון יש כוח כלכלי מרכזי באיראן משום שהאחזקות שלו כוללות נדל"ן בהיקפים עצומים וכן 37 חברות, ממגוון מגזרים של הכלכלה האיראנית, ובכלל זה גם: פיננסים, נפט וטלקומוניקציה. חשבונות הארגון סודיים ואינם מוכרים אף לחברי הפרלמנט האיראני. בשנת 2013 העריכה סוכנות הידיעות רויטרס שהשווי הכולל של האחזקות הוא 95 מיליארד דולר. בשנת 2013, משרד האוצר האמריקני הטיל סנקציות על הארגון ועל חלק מהחזקות התאגיד שלו, והתייחס אליו כאל "רשת מסיבית של חברות חזית שמסתירות נכסים מטעם הנהגת איראן".
היסטוריה

ב-26 באפריל 1989 הוציא המנהיג העליון הראשון של איראן, האימאם רוחאללה ח'ומייני, צו שבו הורה לשלושה מעוזריו לנהל, לתחזק או למכור נכסים שהוחרמו או, לכאורה, ננטשו במהלך המהפכה האיראנית. הצו קרא ליישום סעיף 49 של חוקת איראן שעל פיו לממשלה יש זכות להחרים כל עושר שנצבר באמצעים בלתי חוקיים ולהחזירו "לבעליו הלגיטימיים"; ואם לא ניתן לזהות את הבעלים, הוא יעבור "לאוצר הציבור". שמות שלושת הממונים: חביבאללה עסכר-אאולדי (פר'), חג'אג אסלאם מהדי כָּרוּבִּי (פר'), וחסן צאנעי (פר').
ח'ומייני קבע שעליהם לפעול לפי חוקי השריעה ובמידת האפשר לסייע לנושאי רווחה, כמו: "קרן השהיד", קרן הדיור, ועדת הסעד, הקרן לענייני חללים וחיילים משוחררים, הקרן לוותיקי המהפכה האסלאמית. לפי רויטרס, אחד מהשלושה – מהדי כרובי – כתב ב-2009 שבמקור הארגון נועד "לפעול לא יותר משנתיים".
חומייני נפטר ב-3 יוני 1989, כחודש לאחר שנתן את הצו, והארגון לא התפרק, אלא צמח והתפתח לארגון כלכלי בממדים עצומים.
בשנת 1994 החליף עלי ח'אמנאי את ההנהלה ומינה את מוחמד שָרִיעָתמָדָארִי (פר') ובשנת 1997 החליף אותו מוחמד ג'וואד אירוואני (פר'). בשנת 2007 מונה לתפקיד מוחמד מוח'בר.
בשנת 2021 מונה עארף נורווזי (פר') למנהל הארגון והמנכ"ל הנוכחי (2023) הוא פרוויז פתאח (פר').
מבנה ארגוני

ככלל, הארגון כולל שתי קרנות עיקריות: קרן ברכאת (אנ'), ש"פועלת לחיסול העוני ולהעצמת קהילות עניות", וקבוצת תדביר (Tadbir) לפיתוח כלכלי, שעוסקת בניהול השקעות.
מבנה ארגוני > קרן ברכאת

פעילות הקרן מבוצעת בשמונה שלבים. 1) בחירת האזור ליישום פרויקט הפחתת העוני, 2) בחירת המומחה או היועץ וקיום פגישות ראשוניות, 3) ביצוע מחקרים על פוטנציאל הפיתוח באזור, 4) החלטה לביצוע, 5) הקמת מנגנון ליישום התכנית, 6) קביעת תוכנית המימון, 7) מהלכי תמיכה וחינוך, 7) ביצוע הפרויקט תוך בחינה והערכה ותיעוד של תהליך הביצוע. כל התהליך נעשה תוך שיתוף והשתתפות הקהילה המקומית.
מבנה ארגוני > קבוצת תדביר לפיתוח כלכלי

עשר שנים לאחר הקמת EIKO, נוסדה קבוצת תדביר לפיתוח כלכלי, והיא בעלת מניות של חברות רבות וביניהן חברות הדלק.
מבנה ואחזקות

חברת תדביר לפיתוח כלכלי
קבוצת תדביר אנרגיה
חברת הנפט פּארס (Pars Oil Company)
חברת Bahman Geno Com (בתי הזיקוק – Hormoz Oil)
החברה הפרסית לפיתוח תעשיית הנפט והגז
חברת Qaed Basir למוצרים פטרוכימיים.
חברת North Drilling לקידוחים.
חברת Tadbir Drilling לפיתוח קידוחים.
חברת הנדסה Rey Niroo
חברת Abadan לייצור חשמל
חברת הכימיה Modaberan Chemistry.
חברת הזיקוק Tadbir Parsian Refining.
חברת הסחר Pars Bazargan.
חברת האחזקות Iran Mobin Electronic Development
חברת Tose'e Etemad Mobin – TEM
חברת Mehr Egtesad Novin
חברת הטלקומוניקציה של איראן (TCI)
חברת טלקומוניקציה ניידת של איראן (MCI)
חברת התקשורת Taliya
חברה לפיתוח תעשייה ומכרות תדביר
חברת Karun Phosphate Complex Products Company
חברת Abadgaran Ma'dan Iranian
חברת Ayandegaran Sanat va Madan farda
קבוצת תדביר השקעות
חברת Tosee Eqtesad Ayandehsazan Company (TEACO)
חברת Barakat Pharmed
קבוצת בניה Tadbir Construction Development
תשלומי מס

לדברי סייד מוסטפא סייד האשמי, אחד מבכירי הארגון, כל הפעילות הכלכלית שלהם חייבת במס, כמו כל חברה במדינה.
סנקציות

ביולי 2010, האיחוד האירופי הטיל סנקציות על נשיא הארגון מוחמד מוח'בר, בגין מעורבות לכאורה ב"פעילות של טילים גרעיניים או בליסטיים". כעבור שנתיים הוא הוסר מהרשימה ללא הסבר.
ב-4 ביוני 2013, משרד האוצר של ארצות הברית הטיל סנקציות על EIKO בגין היות הארגון "רשת מאסיבית של חברות חזית" שמאחוריהן מסתתרות מטרות שונות. הוצא צו ביצוע 13599, שחסם את הרכוש של ממשלת איראן, ואסר על אמריקאים להיות בקשר עסקי עם מי שקשור עם ממשלת איראן.
ב-16 בינואר 2016 פורסם מסמך של ממשלת ארצות הברית שקבע כי EIKO אינו כלול ברשימת ה-SDN‏ (Specially Designated National) וגם אינו "נתון לסנקציות משניות", אך אמריקאים נדרשים להמשיך "לחסום רכוש ואינטרסים" של EIKO בהתאם להוראת צו 13599.
לעיון נוסף

Organization structure and holdings of EIKO (רשימה ותרשים - עץ מבנה)
כיפוף הכללים

כיפוף הכללים או לסדר את המערכת (באנגלית: Gaming the system) הוא מונח המתייחס לשימוש בכללים ובנהלים שנועדו להגן על המערכת על מנת לבצע מניפולציות לצורך רווח אישי או השגת מטרה מסוימת שאיננה משרתת את האינטרסים של הארגון.
לעיתים פנייה לשימוש בטקטיקה זו נובעת מכך שהאינדיבידואל איננו מאמין עוד כי שיתוף פעולה יאפשר לו להשיג את אותה מידת הרווח שהוא עשוי להשיג בסופו של דבר באמצעות אומנות המשחק (gamesmanship).‏
באינטרנט

לאורך השנים, מעצבים שונים של קהילות מקוונות הזהירו במפורש כי "בכל פעם שאתם יוצרים מערכת לניהול קהילה, מישהו ינסה לבצע מניפולציות במערכת לטובתו ... לכופף את הכללים". בשל כך, בפעמים רבות מעצבי קהילות מקוונות נאלצים עוד מלכתחילה "לחשוב כמו נבל" על מנת לשקול "איזה התנהגויות תעודדו שלא בכוונה על ידי כך שתיצרו כללים חברתיים חדשים מסוימים בקהילה המקוונת שלכם".
גידול ילדים

תאוריית יחסי אובייקט מדגישה כי כאשר ילד מגלה כי הוא מסוגל לתמרן את אחד מהוריו כדי להשיג את מבוקשו, בעוד שההורה השני מנסה להציב לו גבולות, ישנה סבירות רבה כי ינצל את המצב כדי לכופף את הכללים.
כמו כן, במצב בו הורים מנסים לגרום לילדיהם לאוכל מאכלים מסוימים ומספרים להם כי יתנו להם ממתקים בתמורה, הילדים לומדים כיצד להתווכח עם הוריהם ולכופף את הכללים על מנת להשיג את מבוקשם.
ראו גם

הגנה מן הצדק
שחיתות
הונאה
פיליבסטר
הימנעות ממס
עבירת צווארון לבן
הערות שוליים

↑  James Rieley (אפר' 2001). Gaming the System: how to stop playing the organisational game and start playing the competitive game. ISBN 9780273654193. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  The irrational guide to gaming the system « Mind Hacks
1 2  Gavin Bell, Building Social Web Applications (2009) p. 274
↑  Casement, Patrick (1997). Further Learning from the Patient. London: Routledge. p. 114. ISBN 0415054257.
↑  Benaroch, Roy (2008). Solving Health and Behavioral Problems from Birth Through Preschool. Westport: Praeger. p. 132. ISBN 9780275993474.
כף גוטלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°42′00″S 57°19′00″E﻿ / ﻿66.7°S 57.3167°E﻿ / -66.7; 57.3167
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף גוטלי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף גוטלי
 
כף גוטלי (באנגלית: Cape Gotley) היא לשון יבשה המהווה את הקצה המזרחי של חצי האי אוסטנס, בצד הצפוני של הכניסה למפרץ אדוארד השמיני, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה מופתה על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בין השנים 1936–1937.
האזור מופה מחדש על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
היסטוריה > מקור השם

הקרטוגרפים הנורווגים קראו לחצי האי "אוסטנסטאנגן" ("Austnestangen" ; בנורווגית: "הלשון של הכף המזרחית", כאשר לחצי האי הם קראו "אוסטנס" שמשמעו "המזרחי").
לאחר המיפוי החדש על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, נתנה, בשנת 1958, ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה לכף את שמה הנוכחי.
הכף נקראת כיום על שמו של א. ו. גוטלי (A.V. Gotley), שהיה המפקד של משלחת החקר שנשלחה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה לחקור את האי הרד בשנת 1948.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
כיכר המעיין הרדום

| --- | --- |

כיכר המעיין הרדום במהלך הופעה שהתקיימה בו בפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת.
 מידע כללי
 על שם:  על שם המעיין שניצב בעבר בכיכר זו
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  צפת
 שכונה:  קריית האמנים, העיר העתיקה של צפת
 רחובות מסתעפים:  רחוב יצחק אמיתי, רחוב משה רביב, רחוב ציונה תג'ר, רחוב משה פריבר.
 אתרים:  חאן החמור הלבן,
 קואורדינטות:  32°57′58.70″N 35°29′35.84″E﻿ / ﻿32.9663056°N 35.4932889°E﻿ / 32.9663056; 35.4932889
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפת מוגדלת) כיכר המעיין הרדום(למפת צפת רגילה) כיכר המעיין הרדום(למפת הגליל העליון רגילה) כיכר המעיין הרדום(למפת הגליל העליון מוגדלת) כיכר המעיין הרדום he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר המעיין הרדום היא כיכר עירונית חשובה ברובע קריית האמנים בעיר העתיקה של צפת. הכיכר ממוקמת בצומת הרחובות רחוב יצחק אמיתי, רחוב משה רביב, רחוב ציונה תג'ר ורחוב משה פריבר - במרכז רובע האמנים הנמצא בעיר העתיקה.
עד להקמת המדינה בשנת 1948 עמד במרכז הכיכר מעיין, ששימש את תושבי צפת ובעיקר את תושבי העיר העתיקה. המעיין קיבל את השם המעיין הרדום משום שמימיו היו מגיחים באופן מחזורי ולא באופן קבוע, בדומה למעיין הנמצא לדוגמה במקווה האר"י שבבית הקברות העתיק של צפת. מימיו של המעיין היו לעיתים זורמים באופן עוצמתי, ולעיתים באופן חלש.
בתקופה בה פעל המעיין לשימושם של תושבי צפת הוא שימש גם בתור מקום לכביסה. המעיין נמצא במרכזו של רובע האמנים, במרכזה של הכיכר, וכיום ישנן מדרגות היורדות אל מקור המעיין.
מסביב למעיין נמצאים בכיכר מבנים עתיקים עם קשתות ובהם מבנה עתיק בן 700 שנה מתקופת הממלוכים, המשמש כיום בתור מרכז קהילתי.
יעקב יצחק זלינגר

אין תמונה חופשית
הרב יעקב יצחק זלינגר (ה'תש"ו,1946 - י"ז באב תשע"ו,21 באוגוסט 2016) היה ראש ישיבת תורת אמת - קמניץ בברוקלין, ניו יורק.
ביוגרפיה > בישיבת תורת אמת - קמניץ

נולד בשכונת בורו פארק בברוקלין, לרב אשר זעמיל ומאשה זלינגר. למד בתלמוד תורה שעל ידי ישיבת תורת אמת בבורו פארק ובישיבת קמניץ בוודרידג' (אנ') שבהרי ניו יורק, בראשה עמד הרב לוי קרופני אליו היה מקורב. בבחרותו התייתם מאמו ומנהל הישיבה, הרב שמעון סגל, קירב אותו ודאג לצרכיו. נשא לאשה את ביתו של הרב מרדכי סוויצקי, רב בבוסטון ולאחר נישואיו התגורר בוודרידג' והמשיך ללמוד בכולל אברכים שבישיבה. לאחר שישיבת קמניץ עברה לעיר ניו יורק הוא עבר להתגורר בסמיכות לישיבה.
לאחר פטירת הרב קרופני התאחדה ישיבת קמניץ עם ישיבת תורת אמת לישיבה שנקראה ישיבת תורת אמת - קמניץ. הרב זלינגר מונה לעמוד בראשה. לאחר שהישיבה עברה לפלטבוש למדו בה גם בעלי בתים מהשכונה.
למרות כהונתו כראש ישיבה היה בקי גם בפסקי הלכה ובצעירותו נבחן אצל הרב משה פיינשטיין על השולחן ערוך[דרוש מקור].
בגיבויים של חברי מועצת גדולי התורה ניהל מאבק במקימי טורו קולג' במונסי ובמקומות אחרים בארצות הברית בשל הרצון לשלב לימודים תורניים ואקדמיים ושכנעם לא להקים את המוסד במתכונת זו.
ביוגרפיה > מעורבותו הציבורית בארץ ישראל

לבקשת הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב שך גייס כספים אצל נדבנים אמריקאים לצרכים בישראל. אחד ממקורביו, יוסף שאול גרוס, הפסיק לתרום לטדי קולק בעת שתכנן קולק לבנות את אצטדיון שועפאט בצפון ירושלים, תכנון שגרר התנגדות חרדית.
ב-1984 התחוללה פרשיית חפירות הקברים בעבודות להרחבת מלון גני חמת בטבריה, הרב זלינגר שהה אז בישראל והיה ממקימי הוועד למען קדושת קברי הקדמונים שניהל את המאבק בתוכנית.
בתשמ"ה (1985) בעת שהקימו הרב קניבסקי והרב שך את העיתון יתד נאמן סייע בהשגת הלוואות ותרומות עבורו יחד עם אחיו.
נפטר בניו יורק בי"ז באב תשע"ו (21 באוגוסט 2016).  נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בסמוך לקבר בנו שנהרג בצעירותו בתאונת דרכים.
משפחתו

חתנו הרב מרדכי אפין, מראשי ישיבת תורת אמת בניו יורק
חתנו הרב זלמן וינשטוק, ראש כולל בישיבת ליקווד
הערות שוליים

↑  יתד נאמן בכתבה אודותיו
↑  יתד נאמן, כתבה אודותיו, כ' באב תשע"ו
כריסטופר סימס

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1942 (בן 81) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד (1968)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  תיכון גריניץ' 
 מנחה לדוקטורט:  Hendrik S. Houthakker 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת מינסוטה 
 תלמידי דוקטורט:  לארס פיטר הנסן, Shioji Etsuro, Sŏng-hyŏn Kim, Tao Zha, Steven Peter Cassou, Teresa Garcia-Milà i Lloveras, Giorgio Primiceri, Paul R. Bergin, Bartosz Maćkowiak, Javier Valles, Francesco Bianchi, Alfonso Novales Cinca, Marco Del Negro, תומאס לוביק, Salih Neftçi, George Eugene Tauchen, John Geweke, Carol A. Dahl, בת' אינגראם, Harald Uhlig, פאביו קנובה, Frank Schorfheide, Albert Marcet, אריק מ. ליפר, Soledad Núñez Ramos, Jose A. Peris, Xiaoguang Ni, Dante Amengual, Gerald Nickelsburg, Mayra Zermeno-Livas, Robert A. Shakotko, Sangdal Shim, Eva Ventura-Colera, Stefano George Athanasoulis, Saroj Bhattarai, תומאס לוביק, Chiong-long Kuo, Ernst Schaumburg, Jae Won Lee, Haoshu Tian, Bong Soo Lee, Cristina Mazon, Fernando Ballabriga, Baekin Cha, Heetaik Chung, Agustin F. Ayuso-Lamadrid, Herman J. Bierens, George Eugene Tauchen, Yash Mehra, Gestur Davidson, Beth Fisher Ingram, John C. Larson, Eric Michael Leeper, Hae-Shin Hwang, Yum-Keung (Fred) Kwan, Moonsoo Kang, Jae-Young Kim, Evangelos Falaris 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (2011)  עמית החברה האקונומטרית (1974)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (2009)  Clarivate Citation Laureates (2008)  הרצאת פישר-שולץ  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
כריסטופר סימס (באנגלית: Christopher Albert "Chris" Sims; נולד ב-21 באוקטובר 1942) הוא כלכלן אמריקאי בתחום האקונומטריקה ומקרו-כלכלה. הוא משמש כפרופסור לכלכלה ולבנקאות באוניברסיטת פרינסטון. יחד עם תומאס סרג'נט הוא חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2011.
קריירה

סימס סיים תואר דוקטור בכלכלה בשנת 1968 באוניברסיטת הרווארד. בעבר לימד באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מינסוטה, ובאוניברסיטת ייל, ומאז 1999 מלמד באוניברסיטת פרינסטון. סימס הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים מאז 1988 ובאקדמיה הלאומית למדעים מאז 1989. בשנת 1995 כיהן כנשיא החברה האקונומטרית, ארגון בינלאומי בולט בתחום זה. הוא נבחר לכהן כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה לשנת 2012.
סימס פרסם מאמרים בולטים רבים בתחום מחקריו: אקונומטריקה, תאוריה ומדיניות מקרו-כלכלית. הוא אף סייע בפיתוח רעיון "התאוריה הפיסקלית של רמת מחיר" לפיה המדיניות הפיסקלית הממשלתית משפיעה על רמת המחיר וכדי להשיג רמת מחיר יציבה (ולשלוט על אינפלציה), התקציב הממשלתי חייב להיבנות לפי עקרונות של קיימות.