stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווין לטיפה
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | הנסיך המדליק מבל אייר | מריסה רידמן / די די | 2 פרקים |
| 1993–1998 | Living Single | חדיג׳ה ג'יימס | תפקד ראשי (5 עונות); 118 פרקים |
| 1994 | הכדור חוזר לקופר | עצמה | פרק: "Wedding Bell Blues" |
| 1995 | טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-22 | מנחה | לצד לורי מורגן וטום ג'ונס שודר ברשת ABC |
| 1995 | The Critic | עצמה | דיבוב; פרק: "Lady Hawke" |
| 1997 | אלן | עצמה | פרק: "Ellen Unplugged" |
| 1998 | המשפחה של אמא פלורה | דיאנה | מיני-סדרה |
| 1999 | טקס פרסי האינדפנדנט ספיריט ה-14 | מנחה |  |
| 1999–2001 | The Queen Latifah Show | מנחה | תוכנית אירוח |
| 2001 | ספין סיטי | רובין ג'ונס | 2 פרקים |
| 2002 | Living with the Dead | מידג' הרמון | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2003 | Vibe Awards | מנחה | שודר ברשת UPN |
| 2004 | איב | סימון | פרק: "Sister, Sister" |
| 2004 | קסם של הורים | פאם דרומדה | דיבוב; פרק: "Crash Nebula" |
| 2005 | טקס פרסי הגראמי ה-47 | מנחה | שודר ברשת CBS |
| 2005 | החבובות בארץ עוץ | דודה אם | סרט טלוויזיה של ABC |
| 2007 | עזרה בחיים | אנה וואלאס | סרט טלוויזיה של HBO  גם מפיקה בפועל  פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה (אנ') (2007)  מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה (אנ') (2007) |
| 2007–2011 | פרס בחירת הקהל | מנחה | הנחתה את הטקס חמש שנים ברציפות שודר ברשת CBS |
| 2010 | טקס פרסי ה-BET ה-10 | מנחה | שודר ברשת BET |
| 2010 | הפמליה | דיינה איליין אוונס | פרק: "Porn Scenes from an Italian Restaurant" |
| 2010 | רוק 30 | רג'ינה בוקמן | פרק: "Let's Stay Together" |
| 2011 | עידן הקרח: חוגגים בגדול | אלי | דיבוב; סרט טלוויזיה של Fox |
| 2011–2012 | Single Ladies | שרון לאב | 4 פרקים גם מפיקה בפועל (2011–2012; 25 פרקים) |
| 2012 | מגנוליות מפלדה | מרי לין איטנטון | סרט טלוויזיה של Lifetime גם מפיקה בפועל |
| 2012 | Let's Stay Together | בובי | פרק: "Beauty and the Birthday" |
| 2013–2015 | The Queen Latifah Show | מנחה | תוכנית אירוח |
| 2014 | פרסי הוליווד לקולנוע ה-18 | מנחה | שודר ברשת CBS |
| 2014 | ג'ימי קימל לייב! | סוויט בראון | פרק: "Sweet Brown: Ain't Nobody Got Time for That" |
| 2014 | שוות בקליבלנד | אסתר ג'ין ג'ונסון | פרק: "Strange Bedfellows" |
| 2015 | סיפורה של בסי סמית' | בטי סמית | סרט טלוויזיה של HBO גם מפיקה בפועל |
| 2015 | הקוסם לייב! | המכשפה | ספיישל טלוויזיוני של NBC |
| 2016 | עידן הקרח: בריחתה של הביצה | אלי | דיבוב; סרט טלוויזיה של Fox |
| 2016–2019 | סטאר | קרלוטה רנה בראון | תפקיד ראשי (3 עונות); 48 פרקים גם מפיקה בפועל (2018–2019; 10 פרקים) |
| 2017 | Flint | אייזה בנקס | סרט טלוויזיה של Lifetime גם מפיקה בפועל |
| 2017 | אימפריה | קרלוטה בראון | פרק: "Noble Memory" |
| 2019 | בת הים הקטנה לייב! | אורסולה | ספיישל טלוויזיוני של ABC |
| 2019 | צעקה |   | מפיקה בפועל; 6 פרקים |
| 2020 | When the Streetlights Go On | הבלשית גראסו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2020 | הוליווד | האטי מקדניאל | 2 פרקים |
| 2021 | מאיה ושלושת הלוחמים | הסבתא המכשפה | דיבוב; 5 פרקים |
| 2021–הווה | נקודת שוויון | רובין מק'קול | תפקיד ראשי (5 עונות); 64 פרקים גם מפיקה בפועל |
| 2023 | טקס פרסי NAACP Image ה-54 | מנחה | שודר ברשת BET ובפרמאונט+ |
הערות שוליים

↑  צפו: קווין לטיפה מגלמת את בסי סמית' - יוסמיוסיק, באתר yosmusic.com
↑  דודי כספי, קווין לטיפה: "אין מספיק נשים שחורות חזקות על המסך", באתר ישראל היום, ‏20/10/2021
↑  Angelique Jackson, Queen Latifah Biopic in the Works, Variety, ‏2024-09-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  קווין לטיפה: ציצים בגיל 11 גוררים הרבה הצקות, באתר און לייף, ‏2013-12-15
↑  כאילו שלא ידענו: קווין לטיפה יצאה מהארון באופן רשמי, באתר ‏מאקו‏, 28 ביוני 2021
↑  יוצאת מהארון? קווין לטיפה מתנשקת עם החברה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 20 באוגוסט 2014
↑  Winners, NAACP Image Awards (באנגלית אמריקאית)
אליעזר שולביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1848 
 פטירה:  13 באוקטובר 1931 (בגיל 83 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת וולוז'ין 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 באוקטובר 1931 
 השתייכות:  חרדים ליטאים, ישיבת לומז'ה 
 
קברו בהר הזיתים
הרב אליעזר שולביץ (~ה'תר"ח, 1848 - ב' בחשוון ה'תרצ"ב, 13 באוקטובר 1931) היה ראש ישיבה ליטאי. מייסד ישיבת לומז'ה.
ביוגרפיה

נולד בקולנה הסמוכה ללומז'ה לצירל ולרב מאיר דוב בן צבי הירש שולביץ. בהיותו בן 11 נפטרה אמו והוא עבר לגור בבית דודיו, אח אמו הגביר אליעזר וירנצקי ואשתו חנה פייגה שהיו חשוכי ילדים. בלומז'ה התקרב לרבני העיר: רבי משה יהושע יהודה לייב דיסקין, רבי אליהו חיים מייזל ורבי אליעזר שמחה רבינוביץ.
בגיל 15 נסע ללמוד בישיבת וולוז'ין והיה תלמידו של הנצי"ב מוולוז'ין. בגיל 19 חזר ללומז'ה וזמן מה לאחר מכן התארס עם פריידא חיה בתו של ר' יצחק אייזיק טאהל מביאליסטוק. בהיותו בן 20 התחתן ועבר לגור לצד חמיו בביאליסטוק שבה למד בחברותא עם המקובל רבי נפתלי הרץ הלוי שלימים נעשה רבה הראשון של יפו והמושבות. לאחר שנים ספורות בביאליסטוק נסע ללמוד ב"קיבוץ הפרושים" באיישישוק. באיישישוק התוודע לרב שמחה זיסל זיו שנודע לימים בכינויו "הסבא מקלם", ודרכו התקרב לרעיונות תנועת המוסר. אחרי שלוש שנים חזר לביתו בביאליסטוק ולאחר תקופה קצרה נסע לממל ללמוד אצל רבי ישראל מסלנט והיה חוזר לביתו לחגים. בשנת ה'תרמ"א, 1881, התפרק ה"קיבוץ" של ר' ישראל מסלנט בממל בעקבות נסיעתו לפריז לשם הקמת רבנות אורתודוקסית בעיר.
בפסח ה'תרמ"ג (1883) הקים בלומז'ה את ישיבת לומז'ה על שמו של רבי ישראל מסלנט, שהייתה מישיבות המוסר הגדולות, בתקופה ממוצעת מנתה הישיבה כחמש מאות תלמידים וכמה עשרות אברכים; ואת ישיבות הלוויין שלה ברחבי פולין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נמלט מלומז'ה והקים ישיבה גדולה בעיר פרילוקי.
בשנת תרפ"ב, 1922, עלה לארץ ישראל כדי לייסד סניף של הישיבה בפתח תקווה. הישיבה בפתח תקווה נוסדה בשנת תרפ"ו, 1926, והוא העביר את מוקד פעילותו אליה. בסניף המקורי בלומז'ה מינה תחתיו את חתניו, הרב יחיאל מרדכי גורדון והרב זליג יהושע רוך. חתנו השלישי, ר' אלתר אגוז (וילנר) כיהן כר"מ בישיבה.
הרב שולביץ נפטר בתל אביב ביום שלישי ב' בחשוון ה'תרצ"ב, 13 באוקטובר 1931, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, שם קבורים אביו וסבו.
משפחתו

בנותיו צירל לאה ואיידל דבורה נישאו בזו אחר זו לרב יחיאל מרדכי גורדון, צירל לאה נפטרה בשנה הראשונה לנישואיהם (תרס"ה) ובשנה שלאחריה נישאה לו אחותה איידל דבורה (נפטרה ו' בשבט תרפ"ט)
בתו אסתר נישאה לרב יהושע זליג רוך שכיהן מאוחר יותר כאחד מראשי ישיבת לומז'ה
בת שנישאה לרב אלתר אגוז (וילנר)
בתו רחל נישאה לרב משה אריה עוזר שכיהן כר"מ בישיבה בפולין וכאחד מראשיה בארץ ישראל. נפטר באדר ב' תשכ"ז
בתו שרה נישאה למרדכי הלפרין
בנו רבי חיים הירש שולביץ, כיהן כרבה של ויאגובה
בנו ר' עמנואל שולביץ, חתנו של הרב מנחם יעקב זלזניק
בנו מנחם שולץ, סייע בביסוס הישיבה בפתח תקווה, נפטר בכ"ג בחשוון ה'תשי"ז
בנו בנימין שולץ, נישא לציפורה, נפטר בארצות הברית בג' אלול ה'תשל"ט
לקריאה נוספת

דמש"ק, הגאון הצדיק ר' אליעזר שולביץ זצ"ל (למלאת שנה לפטירתו), תבונה, שנה שנייה גיליון ד (כד), עמ' ח'
הערות שוליים

↑  לפי הרב י. ז. פלטין, לתולדות ישיבת כנסת ישראל בסלבודקה, ליטא, תבונה, כרך יג עמ' פא.
↑  'הרב מ. א. עוזר ז"ל הובא למנוחות', הצופה, 20 במרץ 1967, עמ' 4.
↑  ר' מנחם שולץ ז"ל, הצופה, 21 בנובמבר 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308494205171
ראובן ריבלין

ראובן ריבלין - וידאו
ראובן (רוּבִי) ריבלין (נולד ב-9 בספטמבר 1939, כ"ה באלול ה'תרצ"ט) הוא פוליטיקאי ועורך דין ישראלי. כיהן כנשיאהּ העשירי של מדינת ישראל, בין השנים 2014–2021. קודם לכן כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, כיושב ראש הכנסת וכשר התקשורת.
ביוגרפיה

ריבלין נולד בירושלים לפרופסור יוסף יואל ריבלין, מזרחן ומתרגם מערבית, ולרחל (ריי) ריבלין, שהקימה את בית החולים לפצועי לח"י ואצ"ל. דור שמיני בארץ לשני הוריו, בני משפחת ריבלין, שעלתה לירושלים בעליית תלמידי הגר"א.
בנעוריו למד בגימנסיה העברית רחביה, והיה תלמידם של המשוררים דן פגיס ויהודה עמיחי. היה חניך בשבט מצדה של תנועת הצופים. בשנת 1957 התגייס לצה"ל ושירת במודיעין קרבי. בשנת 1958 סיים קורס קצינים, שירת כקצין מודיעין בגייסות השריון וקמ"ן אילת. בשירות המילואים שירת כעוזר קמ"ן חטיבה 16, קמ"ן אוגדת יהודה ולאחר מכן ביצע תפקיד במנהלת התרגילים של צה"ל תחת פיקודו של משה בר כוכבא. במלחמת ששת הימים השתתף כקצין מילואים בחפ"ק חטיבה 55 שלחמה בקרב על ירושלים. במלחמת יום הכיפורים הוצב ביריחו, ובהמשך, כשקיבל דרגת רב-סרן, עבר לשרת באוגדה מרחבית 720. ריבלין השתחרר משירות מילואים כשהוא בדרגת רב-סרן. ריבלין למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילותו הציבורית מחוץ לכנסת והממשלה (1978–1988, 1992–1996)

ריבלין כיהן כחבר מועצת העיר ירושלים בין השנים 1978–1983. הוא המשיך בפעילות פוליטית, ושימש יו"ר סניף תנועת החרות בירושלים בשנת 1986, ויו"ר ארגון הליכוד בשנים 1988–1993.
בין השנים 1981–1986 כיהן ריבלין כחבר מועצת המנהלים של אל על, ובין השנים 1985–1988 היה יו"ר המוסד לבטיחות ולגיהות. ריבלין שימש יועץ משפטי לאגודת הספורט בית"ר ירושלים, יו"ר האגודה ומנהל קבוצת הכדורגל. בהמשך השתתף ריבלין כחבר צוות בתוכנית הסאטירה "אין עם מי לדבר", ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1993–1995.
ב-1987 היה יו"ר סניף תנועת החרות בירושלים ופטרונה הפוליטי של בית"ר ירושלים והתמודד על ראשות מרכז תנועת החרות הארצי מול אריאל שרון.
בשנת 1988, כאשר כיהן כסגנו של טדי קולק, הצהיר ריבלין על רצונו להתמודד על ראשות עיריית ירושלים. הוא התמודד בבחירות הפנימיות בסניף הליכוד בירושלים על ראשות הרשימה, והיו שהעריכו[דרושה הבהרה] שהיו לו סיכויים טובים לנצח את קולק בבחירות לראשות העיר. חבר הכנסת אהוד אולמרט תמך ביריבו של ריבלין, שמואל פרסבורגר, ואף קרא לאנשיו בסניף לבחור בו ולא בריבלין. פרסבורגר ניצח בבחירות הפנימיות והפסיד לקולק בבחירות על ראשות העיר. ב-12 באוגוסט 1991 החליטה מועצת סניף הליכוד בירושלים להדיח את ריבלין מתפקידו כיו"ר הסניף. ריבלין תלה זאת בליברלים וביו"ר מזכירות התנועה, משה ארנס.
בשנת 1992, משכשל ריבלין בניסיונו לשוב ולהיבחר לכנסת, סייע לו הקבלן דוד אפל במציאת עבודה כעו"ד בפרויקטים בתחום הנדל"ן של מגדל הזוהר וחברת צביון שהיו קשורים לאפל.
בשנת 1993 ריבלין התמודד שנית בבחירות הפנימיות בסניף הליכוד, לקביעת מועמדה לראשות העיר ירושלים, אך הפסיד לאהוד אולמרט, שנבחר חודשיים לאחר מכן לראשות העיר ירושלים. אולמרט החליט שלא לשבץ את ריבלין ברשימה למועצת העיר, זאת למרות היותו של ריבלין דמות מפתח בסניף ולמרות הציפיות שישבץ אותו במקום השני.
נשיא מדינת ישראל (2014–2021) > חנינות

סך הכל, ריבלין קיבל כ-8,682 בקשות חנינה מחודש יולי 2014 ועד חודש אפריל 2021 אך נעתר רק ל-1,797 מהבקשות. בפרסום מאוחר יותר נודע כי ריבלין העניק עד חודש יולי של אותה שנה כ-1,830 חנינות.
בשנת 2015 הוגשו לנשיא 1,948 בקשות חנינה, ומתוכן אושרו 151 בקשות.
ב-25 באוקטובר 2015, באירוע לציון 20 שנה להירצחו של יצחק רבין, התייחס ריבלין ליגאל עמיר: "כל עוד אני נשיא מדינת ישראל, לא יצא הרוצח לחופשי. תיבש ימיני, אם אחתום אי-פעם על חנינה לאיש הארור הזה. לעולם לא".
עם בקשות החנינה הבולטות שנמסרו לריבלין נמנות בקשות החנינה של קובי פרץ, יואל קרויס ויונתן היילו, שלהן נענה, ובקשות החנינה של משה קצב ואלאור אזריה, שאותן דחה. ריבלין דחה את בקשתו של אהוד אולמרט לקיצור תקופת מאסרו, אך ביטל את המגבלות אשר הוטלו עליו לאחר שחרורו מהכלא.
לאחר סיום כהונתו כנשיא המדינה

עם סיום כהונתו עבר ריבלין להתגורר בדירת שרד בירושלים שהמדינה שכרה למענו (נשיא לשעבר זכאי לדירת שרד למשך שבע שנים מסיום כהונתו).
באוגוסט 2021 מונה ריבלין לנשיא חברת אלקטריאון וירלס, העוסקת בפיתוח ציוד לטעינה אלחוטית של כלי רכב חשמליים, ותפקידו יהיה, בין היתר, "לקדם שיתופי פעולה של החברה עם ממשלות וחברות גלובליות וכן לחשוף את פעילותה למקבלי ההחלטות ברחבי העולם".
בספטמבר 2021 מונה ריבלין ליו"ר כבוד של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
באפריל 2024 תרם את קולו למסע פרסום של חברת יכין.
בינואר 2025 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "נשיא על מים סוערים", בהוצאת ידיעות ספרים.
משפחתו וחייו האישיים

ריבלין גר בירושלים בשכונת יפה נוף. היה נשוי ליפה וילף עד לסוף שנות ה־60, אז התגרשו. בשנת 1971 נישא בשנית, לנחמה, ממנה התאלמן ב-4 ביוני 2019. הוא אב לארבעה. בנו הבכור, יואל, נולד מאשתו הראשונה. החל משנת 2021 ריבלין בזוגיות עם שרית צמח.
ריבלין הוא בן-דודה של אורה קפלן, אשתו של הבמאי אירווינג קפלן ואמם של הזמר ירמי קפלן והבמאי אהרן קפלן.
משפחתו וחייו האישיים > צמחונות ופעילות למען בעלי חיים

בצעירותו הפסיק לאכול בשר בקר, לאחר שצפה בשחיטת בעלי-חיים בבית-מטבחיים ובשנת 2013 חדל גם מאכילת עופות, בעקבות צפייה בחקירה סמויה של עמותת אנימלס, ששודרה בתוכנית כלבוטק וחשפה התעללות בתרנגולים במשחטה של זוגלובק.
במהלך כהונתו כנשיא הביע ריבלין תמיכה בפעילות להגנת בעלי חיים ולעידוד הפחתת אכילת בשר. ב-2015 אירח בבית הנשיא את פעיל זכויות בעלי החיים אלכס הרשאפט ואת מיקי חיימוביץ', מובילת קמפיין שני צמחוני (כבר לפני כניסתה לפוליטיקה). ב-2016 ערך לראשונה יום אימוץ כלבים בבית הנשיא, בשיתוף עם עמותות תנו לחיות לחיות ונח. כמו כן, ריבלין הנהיג עריכת מנגל צמחוני כחלק מטקסי יום העצמאות הנערך בבית הנשיא מדי שנה, במקום ארוחה בשרית.
עמדותיו

ריבלין מאמין בזכותה של ישראל לספח בנוסף למזרח ירושלים ורמת הגולן גם את יהודה, שומרון ועזה, וזאת בגישת פתרון המדינה האחת אך לא ציין מה יהיה מעמדם החוקי והאזרחי של הפלסטינים הגרים באותם מקומות והאם תהיה להם זכות הצבעה.
ריבלין מאמין בתורת זאב ז'בוטינסקי ובהדר הבית"רי. הוא מאמין בשוויון זכויות אזרחי מלא ובפרט בשיתוף מלא של ערביי ישראל בציבוריות הישראלית. הוא שם דגש על הממלכתיות הישראלית, כפי שהיא מתבטאת במוסדות המדינה והממשל, ובראשם הכנסת. הוא ידוע ברגשנותו ובחשיבות הרבה שהוא מעניק לדגל ישראל, להמנון מדינת ישראל ולטקסים ממלכתיים ובפרט לטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות (שבו נאם מספר פעמים כיושב ראש הכנסת).
השתתפות פעילה באירועים תרבותיים

ב-1993 השתתף כחבר פאנל בתוכנית הסאטירית אין עם מי לדבר בערוץ 2.
ב-2012 השתתף בסדרת המערכונים "הפרלמנט" בתפקיד עצמו.
ב-2018 התראיין בסדרת הדוקו "יומני קירשנבאום".
באפריל 2018 השתתף ביחד עם רעייתו נחמה במערכון של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", שצולם במשכן הנשיא, לכבוד יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל.
ב-2019, בסיום הקלטת הקליפ "שבט אחים ואחיות" מופיע ריבלין, מצטט את פזמון השיר.
ב-2021 השתתף ריבלין בעונה השנייה של סדרת הדרמה "פלמ"ח" (בערוץ טין ניק, yes), שצילומיה, בין היתר, נערכו בבית הנשיא. כחיבור בין עבר והווה, גילם ריבלין בתפקיד אורח שנכתב במיוחד עבורו, את דמותו של נשיא מדינת ישראל הראשון חיים ויצמן.
הוקרה

אביר הצלב הגדול של השמש של פרו (23 במאי 2005)
מפתח הזהב של מדריד (נובמבר 2017)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן (18 במאי 2015)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אריאל בשומרון (2021)
דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2016)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת יונסיי
דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פיראוס
פרסים

נובמבר 2022 - "פרס תיאודור הרצל" מאת הקונגרס היהודי העולמי על תרומתו של ריבלין לתמיכה הבינלאומית במדינת ישראל, ההיסטוריה והתרבות היהודית
גלריית תמונות

ראובן ריבלין בפרלמנט האירופי, יוני 2016.
ראובן ריבלין נפגש עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, מאי 2017.
ראובן ריבלין נפגש עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי, יולי 2017.
ראובן ריבלין נפגש עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
עם הרב הראשי לישראל הראשון לציון הרב יצחק יוסף.
ריבלין ורעייתו נחמה במרכז הגאה בתל אביב במלאת שמונה שנים לרצח בברנוער. מימין יו"ר המרכז העירוני לקהילה הגאה איתי פנקס וראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי, אוגוסט 2017.
ריבלין בקריקטורה מאת רענן לוריא, 2014.
ראובן ריבלין בביקור פרידה אצל נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, יוני 2021.
לקריאה נוספת

ראובן ריבלין, נשיא על מים סוערים, ידיעות ספרים, 2025
אנדראס שליטר

| --- | --- |

דיוקן של שליטר בבית העירייה של המבורג
 לידה:  1659 ייתכן גדנסק, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  1714 סנקט פטרבורג, רוסיה הצארית 
 מדינה:  גרמניה, רוסיה הצארית, האיחוד הפולני-ליטאי 
 השכלה:  Gymnasium Farmsen 
 תקופת הפעילות:  1680–1714 (כ־34 שנים) 
 השקפה דתית:  Lutheran Churches 
 
אנדראס שליטר (בגרמנית: Andreas Schlüter;‏ 1659 – בערך יוני 1714) היה פסל ואדריכל בארוק גרמני, פעיל באימפריה הרומית הקדושה, באיחוד הפולני-ליטאי ואצל הצאר הרוסי.
ביוגרפיה

שליטר נולד כנראה ב-המבורג. פרטי חייו המוקדמים לא ידועים בוודאות, שכן מתועדים לפחות שלושה אנשים שונים בשם זה באותה תקופה. רישומים בכנסיית סנט מיכאליס בהמבורג מלמדים כי אנדראס שליטר, בנו של הפסל גרהארט שליטר, הוטבל בה ב-22 במאי 1664. מסמכים מגדנסק מדווחים כי אנדראס שליטר עבד בשנים 1640–1652 ברחוב יופנגאסה. יש גם הצעה שהוא נולד ב-1640, ובנוסף, אנדראס שליטר מתועד כשוליה ב-9 במאי 1656 על ידי גלדת הבונים. מקורות אחרים מציינים את שנת 1659 כשנת לידתו.
הוא כנראה בילה בצעירותו כמה שנים במסע בחו"ל. ייתכן שיצירתו הראשונה, ב-1675, הייתה של הדוכס מסטווין (אנ') והדוכס סמבור (אנ') בכיפה של מנזר פלפלין (אנ').
עבודתו הידועה הראשונה הייתה עיטור חזית הקפלה המלכותית של גדנסק, בשנת 1681. מאוחר יותר הוא יצר פסלים עבור ארמון וילאנוב של המלך יאן סובייסקי בוורשה ופסלי קבר בטירת ז'ובקבה (אנ'). בשנת 1689, הוא עבר לוורשה ויצר תבליטים ועבודות פיסול בארמון קרסינסקי.
שליטר הוזמן לברלין בשנת 1694 על ידי אברהרד פון דנקלמן (אנ') לעבוד כפסל בזאוגהאוס (אנ') עבור פרידריך הראשון. עיטוריו המפוסלים הם יצירת מופת של בארוק. בעוד שהתבליטים בחוץ היו צריכים לשבח את הלחימה, פסלי הלוחמים הגוססים בפנים הוקיעו את המלחמה ונתנו אינדיקציה לאמונותיו הדתיות הפציפיסטיות (לפי הטענה, הוא היה מנוניט). בנסיעה שערך דרך איטליה בשנת 1696, למד שליטר את עבודתם של מאסטרים כמו מיכלאנג'לו וג'ובאני לורנצו ברניני.
שליטר עבד גם כאדריכל ובנה מבני מדינה רבים בברלין במסגרת תפקידו כ"הופבאומייסטר" (אדריכל בית המשפט), תפקיד אותו איבד כשמגדל אחד הראה סימנים של חולשה ביסודות. הוא שימש גם כמנהל האקדמיה הפרוסית לאמנויות (אנ') בשנים 1702 עד 1704, ולאחר מכן החל להתרכז שוב בפיסול כ"הופבילדהאויר" (פסל חצר). הפסל הרכוב החשוב ביותר שלו הוא של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, אותו יצק בשנת 1708 והוא הוצב ליד ברלינר שטאדטשלוס, וממוקם כעת בחצר שלפני ארמון שרלוטנבורג.
ברלינר שטאדטשלוס ורבות מיצירותיו, נהרסו חלקית על ידי ההפצצות במלחמת העולם השנייה ועל ידי המשטר הקומוניסטי לאחר מכן. גורל דומה פקד כנראה את חדר הענבר, שנעשה על ידי שליטר בין השנים 1701 ל-1709, ונחשב עבודת האדריכלות המפורסמת ביותר שלו. הברלינר שטאדטשלוס שוחזר בין השנים 2013 ל-2020.
בשנת 1713, תהילתו של שליטר הביאה אותו לעבוד אצל הצאר פיוטר הגדול מרוסיה בסנקט פטרבורג, שם הוא מת ממחלה לאחר שהספיק ליצור מספר עיצובים. יחד עם יוהאן פרידריך בראונשטיין, הוא עיצב את הארמון הגדול ואת ארמון מונפלייזר (אנ') במתחם הארמונות והגנים בפטרהוף. כמו כן, מיוחסים לו הבניין העתיק ביותר בעיר, אולם קיקין (אנ'), והתבליטים בארמון הקיץ (ראסטרלי) (אנ').
עבודות קיימות של שליטר

חזית הקפלה המלכותית, גדנסק, 1681
פסלים על חזית ארמון וילאנוב, ורשה, לאחר 1681
פסלים על ארמון קרסינסקי, ורשה, 1682–83, 1689–1693
מזבח וצלב בכנסייה בעיירה ונגרוב ליד ורשה, 1688–1690
מזבח בכנסיית צ'רניאקוב, ורשה, 1690
דיוקן הבישוף יאן מאלאצ'ובסקי בקתדרלת ואוול, קרקוב 1693
פסלים אפולכרליים של בית סוביסקי (אנ'), טירת ז'ובקבה (אנ') ליד לבוב, 1692–93
פסל רכוב של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, חצר ארמון שרלוטנבורג, ברלין, 1689–1703, עם עותק במוזיאון בודה
פסלים על חזית ה-זאוגהאוס (אנ') בברלין, 1695–1706
ברלינר שטאדטשלוס, 1699–1706
חדר הענבר (שחזור) בארמון יקטרינה של צארסקויה סלו ליד סנט פטרסבורג, 1701
דוכן, כנסיית מריה הקדושה (ברלין) 1703
סרקופגים של פרידריך הראשון וסופיה שרלוטה מהנובר, בקתדרלת ברלין
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Deutsche Biographie, Schlüter, Andreas - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
1 2 3  Deutsche Biographie, Schlüter, Andreas - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
↑  Navicup - the map platform, navicup.com
1 2  Der Skulpturenschmuck, www.dhm.de
↑  «Scluter, der schelm», web.archive.org, ‏2004-10-18
↑  חדר הענבר, באתר holamon
↑  Berlin with Eyal, ארמונות ברלין ופוטסדאם - חלון להיסטוריה מלכותית, באתר Berlin with Eyal - ברלין עם איל נחשון, ‏2019-09-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280132305171  PLWABN: 9810680978605606  BnF: cb14591600b (data)  CANTIC: a19875988  GND: 11860841X  ICCU: TSAV582715  ISNI: 0000 0004 4888 0158  KulturNav: a35a6caa-ccd5-4de6-8dbd-c2b98988881f  LCCN: n86048374  LNB: 000209991  NKC: mzk2009510686  RKD: 70647  SUDOC: 076450139  ULAN: 500002876  VIAF: 77108640   WorldCat (עם VIAF): 77108640 
העיצובים בארמון קרסינסקי בורשה
חדר הענבר
פסל רכוב של הנסיך הבוחר בברלין
הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 תחום שיפוט:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 סוכנות בת:  הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 תאריך הקמה:  1917
 תאריך פירוק:  1991
 מטה מרכזי:  ברית המועצות כיכר סטאריה, מוסקבה, ברית המועצות
 
הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (ברוסית: Центральный комитет Коммунистической партии Советского Союза) היה הארגון העליון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בין הקונגרסים. על פי תקנון המפלגה, הוועד ניהל את כל הפעילות המפלגתית והממשלתית. בקונגרס המפלגה נבחרו חבריו.
הוועד המרכזי הוקם בשנת 1917. בתקופת הנהגתו של ולדימיר איליץ' לנין תפקד הוועד המרכזי כסמכות המפלגה העליונה בין הקונגרסים. עם זאת, בעשורים הבאים ישתנה המעמד שוב ושוב בין הוועד המרכזי, הלשכה המדינית והפוליטביורו (ותחת הנהגתו של יוסיף סטלין, גם המזכירות). חלק מנציגי הוועד התנגדו להקמתו מחדש של הפוליטביורו ב-1919 ובתגובה הוא הפך לאחראי ארגוני לוועד המרכזי. לאחר מכן יכלו חברי הוועד המרכזי להשתתף בישיבות הפוליטביורו כקול מייעץ, אך לא יכלו להצביע אלא אם כן היו חברים בו. לאחר מותו של לנין בינואר 1924 הגדיל סטלין בהדרגה את כוחו במפלגה הקומוניסטית באמצעות תפקידו כמזכיר הכללי של הוועד המרכזי. עם השתלטות סטלין על המפלגה הוקע תפקידו של הוועד המרכזי על ידי הפוליטביורו, שהורכב מקליקה קטנה של סטליניסטים נאמנים.
עד למותו של סטלין ב-1953 הפך הוועד המרכזי במידה רבה לגוף סמלי שהיה תחת אחריות הפוליטביורו, ולא להפך. מותו של סטלין החיה את הוועד המרכזי והוא הפך למוסד חשוב במהלך מאבק הירושה למעמדו במפלגה. לאחר עלייתו של ניקיטה חרושצ'וב לשלטון עדיין מילא הוועד המרכזי תפקיד מוביל; הוא ביטל את החלטת הפוליטביורו להעביר את חרושצ'וב מתפקידו ב-1957. ב-1964 הדיח הוועד המרכזי את חרושצ'וב מהשלטון ובחר בלאוניד ברז'נייב במקומו. הוועד המרכזי היה ארגון חשוב בראשית שלטונו של ברז'נייב, אך איבד את יעיליתו לטובת הפוליטביורו. מכאן ואילך, עד לתקופת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב, מילא הוועד המרכזי תפקיד מינורי בניהול המפלגה והמדינה – הפוליטביורו תפקד שוב כגוף הפוליטי העליון בברית המועצות.
במשך רוב תולדות הוועד המרכזי נערכו ישיבותיו בארמון הקרמלין הגדול. משרדי הצוות האדמיניסטרטיבי של הוועד המרכזי היו ממוקמים בכיכר סטאריה במוסקבה, במה שהוא כיום בניין הסגל הנשיאותי של רוסיה.
הערות שוליים

↑  Central Committee, Encyclopedia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119865350 (data)  GND: 4073659-3  ISNI: 0000 0001 2270 8884  LCCN: n81026747  NKC: uk2014804366  SUDOC: 089774140  VIAF: 132131223   WorldCat (עם VIAF): 132131223
המועצה הבריטית לסיווג סרטים

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מטה הארגון:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  1912–הווה (כ־113 שנים)
 www.bbfc.co.uk
 קואורדינטות:  51°30′55″N 0°07′59″W﻿ / ﻿51.515383°N 0.133183°W﻿ / 51.515383; -0.133183
 he
 
המועצה הבריטית לסיווג סרטים (באנגלית: British Board of Film Classification ובראשי תיבות: BBFC) היא ארגון חוץ-ממשלתי שהוקם על ידי תעשיית הקולנוע הבריטית ב-1912 ואחראית לסיווג ולצנזורה של סרטים המוצגים בבתי קולנוע בממלכה המאוחדת וכן יצירות וידאו (כגון תוכניות טלוויזיה, קדימונים, פרסומות, קמפיינים ועוד) שפורסמו בבריטניה.
המועצה היא בעלת דרישה סטטוטורית – לסווג את כל יצירות הווידאו שפורסמו בפורמטים VHS, DVD, Blu-ray (כולל פורמטים 3D ו-4K UHD). המועצה אמורה הייתה להיות גם הרגולטור המיועד לתוכנית אימות הגיל בבריטניה, תוכנית שננטשה לפני שיושמה.
הערות שוליים

↑  על המועצה, באתר Companies House
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1023735067  ISNI: 0000 0000 9206 9785  LCCN: n85039624   WorldCat (עם LCCN): n85-039624
תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  2 ביולי 1967
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ד בסיוון ה'תשכ"ז
 חוברת פרסום:  קובץ התקנות 2069, 4 ביולי 1967, עמ' 2741
 נוסח מלא:  תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), תשכ"ז-1967
 תאריך פקיעה:  15 בפברואר 2028
 
תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), תשכ"ז-1967, המוכרות בשם המקוצר תקנות יו"ש, הן תקנות שעת חירום שהותקנו על ידי שר הביטחון, משה דיין, ב-2 ביולי 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, לשם הסדרת המצב המשפטי שנוצר כתוצאה משליטת ישראל בשטחים שבתפיסה לוחמתית בעקבות מלחמה זו. באותה עת נגעו התקנות לאזורים: רמת הגולן, יהודה ושומרון, רצועת עזה וסיני. התקנות הן עיקר הבסיס החוקי לתחולת המשפט והאכיפה הישראליים בשטחים אלה, והן מסדירות את הממשקים המשפטיים של המדינה עם אזרחיה המתגוררים ביהודה ושומרון, ועם רשויות האזור.
על פי סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט וסעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה שהחליף אותו, תקנות שעת חירום הן בעלות תחולה זמנית בלבד, ולכן מדי כמה שנים מוארך תוקפן בחוק המיועד לכך (המכונה "חוק תקנות יו"ש" או "חוק יו"ש"). התקנות הורחבו ושונו לעיתים, בין השאר לשם התאמתן לשינויים בשליטת ישראל בשטחים אלה (כיום הן חלות רק על יהודה ושומרון). שינוי משמעותי במיוחד הוכנס לאחר הסכמי אוסלו, ובו פרק המסדיר את שיתוף הפעולה עם הרשות הפלסטינית והתאמות נוספות (בעיקר "סימן ב' – שטחי המועצה הפלסטינית"). תוקפן הנוכחי של התקנות הוא עד 15 בפברואר 2028.