רוטוסקופינג
היסטוריה > לאחר פליישר

הפטנט המקורי של פליישר פג ב-1934, מה שאיפשר למפיקים וליוצרים להשתמש בטכניקה באופן חופשי. וולט דיסני והאנימטורים שלו השתמשו בטכניקה כחלק מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" משנת 1937.
לאון שלזינגר הפקות, שהפיקה את סדרת לוני טונס עבור האחים וורנר, השתמשה מדי פעם ברוטוסקופינג.
סרט האנימציה הסיני הראשון, "Princess Iron Fan" (אנ') משנת 1941, עשה שימוש נרחב ברוטוסקופינג. הסרט הופק וכן יצא לאקרנים תחת התנאים הקשים של מלחמת סין-יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה.
רבים מן הסרטים שיישמו את הטכניקה היו עיבודים של סיפורי עם או שירים, כגון הסרט הרוסי "הלילה שלפני חג המולד" (אנ'). רק בתחילת שנות ה-60, לאחר ההפשרה של חרושצ'וב, החלו אנימטורים רוסים לחקור אסתטיקות שונות של אנימציה.
יוצרי הסרט "צוללת צהובה" של הביטלס השתמשו ברוטוסקופינג בסצנת השיר "Lucy in the Sky with Diamonds". הבמאי מרטין סקורסזה השתמש בטכניקה כדי למחוק גוש גדול של קוקאין שניגר מאפו של ניל יאנג בסרט ההופעה "הואלס האחרון".
ראלף בקשי השתמש לראשונה ברוטוסקופינג כדי לסיים את סצנות הקרב בסרטו "קוסמים" (1977) לאחר שאולפני 20th Century Fox סירבו להעניק לו תוספת תקציב בגובה 50 אלף דולר. מאז השתמש בקשי בטכניקה בסרטים "שר הטבעות" (1978), "אמריקן פופ" (1981), "אש וקרח" (1983) ו"עולם מגניב" (1992).
דוגמאות לסרטים מודרניים נוספים הכוללים סצנות רוטוסקופינג הן "רוק בחלל" (1981), "על קסמים ועכברים" (1982) מאת דון בלות', סרטי הטלווזיה "What Have We Learned, Charlie Brown?" משנת 1983 ו-"It's Flashbeagle, Charlie Brown" משנת 1984 המבוססים על סדרת הקומיקס פינאטס, "פייבל והחלום האמריקאי" (1986), "העי"ג" (1989), ו"טיטאן" (2000).
וידאו קליפים לשירים "Accidents Will Happen" מאת אלביס קוסטלו (1978), "Routine Day" מאת קלאטו (1979), "Take On Me" מאת א-הא (1985), "Money for Nothing" מאת דייר סטרייטס, "All I Wanted" מאת קנזס (1986), ו"Heartless" מאת קניה וסט (2008) מיישמים את הטכניקה באופן חלקי או מלא.
בשנת 1994, חברת משחקי הווידאו "Smoking Car Productions" המציאה תהליך רוטוסקופינג דיגיטלי בעת פיתוח משחק ההרפתקאה זוכה הפרסים "The Last Express". התהליך זכה לפטנט בשנת 1997. המשחק עוצב על ידי ג'ורדן מכנר, שהשתמש ברוטוסקופינג במשחקיו הקודמים, "קראקטה" ו"הנסיך הפרסי".
באמצע שנות התשעים, בוב סביסטון (אנ'), אנימטור ומדען מחשב ותיק בחטיבת המדיה של MIT, פיתח תהליך רוטוסקופינג ממוחשב בשם "Interpolated Rotoscoping" (רוטוסקופינג בעזרת אינטרפולציה). את התהליך השיק באמצעות סרט קצר בשם "Snack and Drink" בשנת 1999, שעוקב אחר נער בדרכו לקנות חטיף ושתייה קלה, כאשר כל שוט מאוייר בסגנון אחר. הבמאי ריצ'רד לינקלייטר רכש זיכיון לשימוש בתוכנה של סביסטון, ובעזרתה יצר את הסגנון הייחודי של סרטיון "חיים בהקיץ" (2001) ו"סורק אפלה" (2006). לינקלייטר היה הבמאי הראשון שיצר סרט עלילתי באורך מלא באמצעות רוטוסקופינג דיגיטלי. בנוסף, מספר פרסומות טלוויזיוניות לתאגיד צ'ארלס שוואב האמריקאי ניצלו את הטכניקה של סביסטון בין השנים 2005–2008 תחת הכותרת "Talk to Chuck" (דברו עם צ'אק).
סדרת האנימה The Flowers of Evil" (2013)" וסרט האנימה The Case of Hana & Alice" (2015)" בחרו להשתמש ברוטוסקופינג במקום בטכניקות אנימציה מסורתיות. היצירות, והסרט במיוחד, זכו לציונים גבוהים ותשבחות מקהל המבקרים.
סדרת המקור המונפשת הראשונה של פריים וידאו למבוגרים, "בלתי גמור" (2019), הונפשה כולה בעזרת רוטוסקופינג.
"עמוד השדרה של הלילה" (2021), סרט פנטזיה עלילתי באורך מלא, הונפש כולו באמצעות רוטוסקופ. יוצרי הסרט, סטודיו בשם "GORGONAUT", יצרו בעבר סדרת סרטים קצרים בעזרת הטכניקה.