stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטוריה אזרנקה
2015 ואילך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ב-2020 הגיעה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסידה לנאומי אוסקה מיפן ב-3 מערכות.
2015 ואילך > גביע הפדרציה

הופעת הבכורה של אזרנקה בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2005, אז היא ניצחה את שחר פאר הישראלית כחלק מהניצחון של הנבחרת הבלארוסית על זו של ישראל.
המאזן של אזרנקה בגביע הפדרציה עומד על 13 ניצחונות (9 במשחקי יחידות ו-4 במשחקי זוגות) מול 5 הפסדים (4 במשחקי יחידות ואחד בזוגות).
הישגים בולטים > יחידות > גמרים (36)

| לפני שנת 2009 | החל משנת 2009 |
| --- | --- |
גראנד סלאם (2-2)
אליפות סבב ה-WTA (0-1)
דרג 1 (0): הקטגוריה העליונה - טורנירי חובה (7-2)
דרג 2 (0): הקטגוריה העליונה - פרמייר 5 (3-2)
דרג 3 (0-1): הקטגוריה העליונה (4–5)
דרגים 4 ו-5 (0-3): הקטגוריה הבינלאומית (5-4)
סבב ה-ITF‏ (1)
הישגים בולטים > יחידות > זכיות (20)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | תאריך | טורניר | משטח | יריבה בגמר | תוצאה |
| 1. | 10 בינואר 2009 | אוסטרליה בריזביין, אוסטרליה | קשה | צרפת מריון ברטולי | 3-6, 1-6 |
| 2. | 21 בפברואר 2009 | ארצות הברית ממפיס, ארצות הברית | קשה (אולם) | דנמרק קרוליין ווזניאקי | 1-6, 3-6 |
| 3. | 4 באפריל 2009 | ארצות הברית מיאמי, ארצות הברית | קשה | ארצות הברית סרינה ויליאמס | 3-6, 1-6 |
| 4. | 1 באוגוסט 2010 | ארצות הברית סטנפורד, ארצות הברית | קשה | רוסיה מריה שראפובה | 4-6, 1-6 |
| 5. | 24 באוקטובר 2010 | רוסיה מוסקבה, רוסיה | קשה (אולם) | רוסיה מריה קירילנקו | 3-6, 4-6 |
| 6. | 2 באפריל 2011 | ארצות הברית מיאמי, ארצות הברית | קשה | רוסיה מריה שראפובה | 1-6, 4-6 |
| 7. | 10 באפריל 2011 | ספרד מרבייה, ספרד | חימר | רומניה אירינה-קמליה בגו | 3-6, 2-6 |
| 8. | 23 באוקטובר 2011 | לוקסמבורג לוקסמבורג, לוקסמבורג | קשה | רומניה מוניקה ניקולסקו | 2-6, 2-6 |
| 9. | 13 בינואר 2012 | אוסטרליה סידני, אוסטרליה | קשה | הרפובליקה העממית של סין נה לי | 6–2, 1–6, 6–3 |
| 10. | 28 בינואר 2012 | אוסטרליה אוסטרליה, מלבורן | קשה | רוסיה מריה שראפובה | 3-6, 0-6 |
| 11. | 19 בפברואר 2012 | קטר (מדינה) דוחא | קשה | אוסטרליה סמנתה סטוסור | 6-1, 6-2 |
| 12. | 7 במרץ 2012 | ארצות הברית אינדיאן וולס, ארצות הברית | קשה | רוסיה מריה שראפובה | 1-6, 4-6 |
| 13. | 7 באוקטובר 2012 | הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג | קשה | רוסיה מריה שראפובה | 1-6 ,3-6 |
| 14. | 14 באוקטובר 2012 | אוסטריה ג'נראלי ליידיז לינץ, לינץ | קשה | גרמניה יוליה גורגס | 4-6, 3-6 |
| 15. | 26 בינואר 2013 | אוסטרליה אוסטרליה, מלבורן | קשה | הרפובליקה העממית של סין נה לי | 3–6, 4–6, 6–4 |
| 16. | 17 בפברואר 2013 | קטר (מדינה) דוחא | קשה | ארצות הברית סרינה ויליאמס | 3-6 ,6-2 ,(8)6-7 |
| 17. | 18 באוגוסט 2013 | ארצות הברית סינסינטי | קשה | ארצות הברית סרינה ויליאמס | 2-6 6-2 7-6 (6) |
| 18. | 9 בינואר 2016 | אוסטרליה בריסביין, אוסטרליה | קשה | גרמניה אנג'ליק קרבר | 6-3,6-1 |
| 19. | 20 במרץ 2016 | ארצות הברית אינדיאן וולס, ארצות הברית | קשה | ארצות הברית סרינה ווילאמס | 4-6, 4-6 |
| 6. | 4 באפריל 2016 | ארצות הברית מיאמי, ארצות הברית | קשה | רוסיהסווטלנה קוזנצובה | 3-6, 2-6 |
הישגים בולטים > יחידות > הפסד במשחק הגמר (16)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | תאריך | טורניר | משטח | יריבה בגמר | תוצאה |
| 1. | 6 במאי 2007 | פורטוגל אשטוריל, פורטוגל | חימר | גרמניה גרטה ארן | 6-2, 1-6, 6-7(3) |
| 2. | 7 באוקטובר 2007 | אוזבקיסטן טשקנט, אוזבקיסטן | קשה | צרפת פאולין פארמנטייה | 5-7, 2-6 |
| 3. | 5 בינואר 2008 | אוסטרליה גולד קוסט, אוסטרליה | קשה | הרפובליקה העממית של סין נה לי | 6-4, 3-6, 4-6 |
| 4. | 4 במאי 2008 | צ'כיה פראג, צ'כיה | חימר | רוסיה ורה זבונרבה | 6-7(2), 2-6 |
| 5. | 20 בפברואר 2010 | איחוד האמירויות הערביות דובאי, איחוד האמירויות הערביות | קשה | ארצות הברית ונוס ויליאמס | 3-6, 5-7 |
| 6. | 18 ביוני 2010 | הממלכה המאוחדת איסטבורן, הממלכה המאוחדת | דשא | רוסיה יקטרינה מאקרובה | 6-7(5), 4-6 |
| 7. | 30 באוקטובר 2011 | טורקיה איסטנבול, טורקיה | קשה (אולם) | צ'כיה פטרה קביטובה | 5–7, 6–4, 3–6 |
| 8. | 8 במאי 2011 | ספרד מדריד, ספרד | חימר | צ'כיה פטרה קביטובה | 6-7(3), 4-6 |
| 9. | 24 באפריל 2012 | גרמניה שטוטגרט, גרמניה | חימר (אולם) | רוסיה מריה שראפובה | 1-6, 4-6 |
| 10. | 8 במאי 2012 | ספרד מדריד, ספרד | חימר (כחול) | ארצות הברית סרינה ויליאמס | 3-6, 1-6 |
| 11. | 8 בספטמבר 2012 | ארצות הברית אליפות ארצות הברית הפתוחה, ארצות הברית | קשה | ארצות הברית סרינה ויליאמס | 6-2 ,2-6, 7-5 |
| 12. | 19 במאי 2013 | איטליה רומא, איטליה | חימר | ארצות הברית סרינה ויליאמס | 1–6, 3–6 |
| 13. | 4 באוגוסט 2013 | ארצות הברית דרום קליפורניה, ארצות הברית | חימר | אוסטרליה סמנתה סטוסור | 2–6, 3–6 |
| 14. | 8 בספטמבר 2013 | ארצות הברית אליפות ארצות הברית הפתוחה, ארצות הברית | קשה | ארצות הברית סרינה ויליאמס | 5–7, 7–6(8–6), 1–6 |
| 15. | 10 בינואר 2016 | אוסטרליה בריסביין, אוסטרליה | קשה | גרמניה סרינה ווילאמס | 6-4,7-5 |
| 16. | 28 בפברואר 2015 | קטר (מדינה) דוחא | קשה | צ'כיה לוסי ספארובה | 6-4, 6-3 |

ויקטוריה אזרנקה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לשנת 2009
מונטי הול

| --- | --- |

מונטי הול
 לידה:  25 באוגוסט 1921 ויניפג, קנדה 
 פטירה:  30 בספטמבר 2017 (בגיל 96) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Monte Halparin 
 מדינה:  קנדה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 השכלה:  אוניברסיטת מניטובה  St. John's High School 
 תקופת הפעילות:  1946–2017 (כ־71 שנים) 
 בן או בת זוג:  מרילין הול (28 בספטמבר 1947–5 ביוני 2017) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  שדרת הכוכבים של קנדה (2002)  קצין במסדר קנדה  Order of Manitoba  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  המושל הכללי של קנדה 
 
מונטי הול (הלפרין) (באנגלית: Monte "Monty Hall" Halperin;‏ 25 באוגוסט 1921 – 30 בספטמבר 2017) היה מנחה טלוויזיה ורדיו יהודי-קנדי, שהתגורר בארצות הברית החל מ-1955. התפרסם בעיקר כשהנחה את שעשועון טלוויזיה בשם "Let's Make a Deal" (בגרסה הישראלית נקרא "עשינו עסק"), שבו היה על המתחרים לבחור בווילון אחד מתוך שלושה, שמאחוריו הסתתר פרס.
קורות חיים

הול נולד בשם מונטֶה הלפרין בוויניפג שבפרובינציית מניטובה שבקנדה להורים יהודיים: מוריס הלפרין ורוז לבית רוּזן. הוא בוגר תואר ראשון בכימיה וזואולוגיה מאוניברסיטת מניטובה. בזמן הלימודים הוא החל להשתתף במחזות זמר ולאחר סיום לימודיו עבר לטורונטו שם עבד כזמר ושחקן.
בשנת 1955 הוא עבר לניו יורק והחל להופיע בתוכנית רדיו של רשת NBC.
בשנת 1960 עבר להוליווד והחל להופיע בשעשועונים של CBS. בין השנים 1963 ל־1976 הנחה את התוכנית Let's Make a" Deal".
בשנת 1973 זכה לכוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד. בשנת 2013 הוענק לו פרס אמי על מפעל חיים.
נישא ב-28 בספטמבר 1947 למפיקה מרילין פלוטל הול (אנ'). לזוג נולדו שלושה ילדים: השחקנית/זמרת ג'ואנה גליסון (אנ'), הבמאי/תסריטאי ריצ'רד הול והבמאית/תסריטאית שרון הול קסלר.
על שמו קרויה בעיית מונטי הול, בעיה מתמטית שנדמית פשוטה אך הפילה בפח גם מתמטיקאים מנוסים.
אוריה החתי

| --- | --- |

 בן או בת זוג:  בת שבע 
 
דוד מוסר את המכתב לאוריה, ציור מאת פיטר לאסטמן, שנת 1611.
הקפלה הסיסטינית, פרסקו מיכלאנג'לו: מותו של אוריה (1509)
אוּרִיָּה הַחִיתִּי, דמות מקראית, היה אחד משלושים ושבעה גיבורי דוד, ובעלה הראשון של בת שבע, אימו לעתיד של שלמה המלך.
דוד המלך ואשתו של אוריה

על פי המסופר בשמואל ב י"א, דוד יצא באחד הלילות לגגו ומשם ראה את בת-שבע מתרחצת. דוד חשק בה, זימן אותה אליו ושכב עימה. כתוצאה מכך בת שבע הרתה. היא הודיעה זאת לדוד, שהחזיר את אוריה משדה הקרב בעמון וציווהו לשוב לביתו כדי שישכב עם אשתו והוולד ייוחס אליו. אך אוריה סירב להיכנס לביתו בנימוק: ”הָאָרוֹן וְיִשְׂרָאֵל וִיהוּדָה יֹשְׁבִים בַּסֻּכּוֹת וַאדֹנִי יוֹאָב וְעַבְדֵי אֲדֹנִי עַל-פְּנֵי הַשָּׂדֶה חֹנִים, וַאֲנִי אָבוֹא אֶל-בֵּיתִי לֶאֱכֹל וְלִשְׁתּוֹת, וְלִשְׁכַּב עִם-אִשְׁתִּי; חַיֶּךָ וְחֵי נַפְשֶׁךָ, אִם-אֶעֱשֶׂה אֶת-הַדָּבָר הַזֶּה.”
דוד ערך לו משתה ושכרו, אך עדיין אוריה ישן עם החיילים האחרים בפתח הארמון. דוד שלחו חזרה לחזית למחלמה על העיר רבה עם הוראה כתובה ליואב לשלוח אותו "אֶל-מוּל פְּנֵי הַמִּלְחָמָה הַחֲזָקָה" כדי שיהרג. יואב מילא את הפקודה והשתמש בבשורת מותו של אוריה בשביל להמתיק לדוד את הדיווח על אבדותיו במערכה. בגמר אבלה של בת-שבע על אוריה, דוד נשאה והיא ילדה לו בן.
דוד המלך ואשתו של אוריה > חטאו של דוד

מעשה דוד זה היה רע בעיני ה', ששלח את נתן הנביא להוכיח את דוד. דוד שב בתשובה, אך נענש במות הילד, בכך שתקום עליו רעה מביתו ונשיו יילקחו ממנו לעיניו ויישכבו בידי אחר בפרהסיה ובכך שלא תסור חרב מביתו "עד-עולם".
אמנם מדברי חז"ל נראה שלא נפל פגם במעשה דוד, וכפי שהתבטאו על דוד בתלמוד:
אמר רבי שמואל בר נחמני: אמר רבי יונתן: כל האומר דוד חטא אינו אלא טועה, שנאמר: 'וַיְהִי דָוִד לְכָל דְּרָכָיו מַשְׂכִּיל וַה' עִמּוֹ' אפשר חטא בא לידו ושכינה עמו?!"...
לדעת חז"ל, הסיבה לכך היא מפני שכל חיילי דוד ובכללם אוריה נתנו לנשותיהם גט (והראשונים בסוגיה זו נחלקו האם זהו גט גמור או על תנאי) לפני צאתם למערכה, כך שלאחר מות אוריה, התברר למפרע שבת-שבע הייתה גרושה כשדוד שכב עימה.
הרמב"ם בניגוד לחז"ל הסבורים כי אוריה נקרא 'חתי' רק מפני שישב בארץ חת, סבור כי אוריה כלל לא היה יהודי, והוא היה גר תושב ונישואיו לבת-שבע היו חסרי תוקף, ולפיכך בת שבע נחשבת מבחינה משפטית לרווקה (בלשון המקורות "בתולה") ולא לאשת איש.
הצד השוה בפירושים אלו הוא שכולם מבקשים לנקות את דויד מחטא הניאוף ולקבוע כי דוד לא עבר על איסור זה.
לא רק שפרושים אלה מבקשים להציג את דויד כדמות מופת, שלא ראוי לייחס לה עברה כה חמורה, אלא שיש לדבר גם פן מעשי, שכן לפי ההלכה אחת מתוצאות האיסור היא שבת שבע הייתה נאסרת על דוד לעולם. לאור העובדה שבהמשך הדברים לקח דויד את בת שבע לאשה, נוצר צורך להסביר כיצד נישא דויד לאשה עמה נאף. משנקבע כי לא בוצע ניאוף, ניתן לומר שנישואי דויד לבת שבע היו כשרים.
סירובו של אוריה

התלמוד רואה בדברי אוריה התרסה כלפי דוד. הוא אף מגדיר אותו כמורד במלכות עקב דבריו "אדני יואב" (רש"י שם) או לדברי התוספות עקב סירוב פקודתו של דוד לסור לביתו, ומצדיק בכך את הוצאתו להורג על ידי דוד.
גם חוקרי ספרות כגון מנחם פרי או מאיר שטרנברג רואים בהתנהגות אוריה התרסה נזעמת כלפי המלך דוד כאלו אומר: "ואתה בא אל ביתך לאכול ולשתות ולשכב עם אשתי!" וסבורים הם שהכתוב במכוון לא פרש את הספור בצורה חד-משמעית: ייתכן כי אוריה כבר חשד בדוד ובאשתו ודבר זה, ולא רגשות סולידריות, הוא שהפריע לו לשכב עם אשתו . אוריה משתמש בביטוי חריף כלפי המלך: "חייך וחי נפשך" כך אולי הוא רומז למלך שעל מעשה כזה עליו לשלם בחייו. כותב יהודה קיל:
ראו גם

כבשת הרש
גיבורי דוד
לקריאה נוספת

משה שמיר, כבשת הרש
פרנק פולק, הסיפור במקרא, ירושלים: מוסד ביאליק, 1994. עמ' 410–413.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק כ"ג, פסוק ל"ט
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ט', עמוד ב', לדברי רש"י המדובר בגט על תנאי אך לדעת רבינו תם המובא בתוספות ולדעת הרשב"א מדובר בגט גמור
↑  "דויד ובת שבע - הספור שלא שמעתם", הרב מרדכי הוכמן, פורסם באתר דעת
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ו, עמוד א'.
↑  המלך במבט אירוני : על תחבולותיו של המספר בסיפור בת שבע ועל שתי הפלגות, באתר lib.cet.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523286705171  GND: 1122654162  VIAF: 67148389402510712614   WorldCat (עם VIAF): 67148389402510712614 
דוד ואוריה ציור מעשה ידי רמברנדט, מוזיאון ארמיטאז', סנט פטרבורג
השתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן

השתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן הייתה התוצאה של מסע הכיבושים של ארגון הטרור טליבאן, שהתרחש במקביל לנסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן. ההשתלטות החלה במאי 2021 והושלמה עם נפילת קאבול באוגוסט, שלושה חודשים לאחר מכן.
בשלושת החודשים הראשונים התקדם הטליבאן משמעותית בהרחבת שליטתו באפגניסטן, והגדיל את מספר המחוזות שבשליטתו מ-73 ל-223. ב-10 באוגוסט 2021, הטליבאן כבר שלט בכ-65% משטחה של אפגניסטן. באותו היום העריכו גורמים אמריקאיים כי בירת אפגניסטן, קאבול, עלולה ליפול לידי הטליבאן בתוך 30 עד 90 יום. חרף הערכות אלה, כבר כעבור 5 ימים, ב-15 באוגוסט, נכנסו כוחות הטליבאן אליה ותוך מספר שעות כבשו אותה. לאחר כניסתם לבירה, אשרף גאני אחמדזאי שעזב לטג'יקיסטן השכנה קודם לכן, נאלץ לוותר על השליטה במדינה לטובת ממשלת מעבר זמנית בראשות הטליבאן.
רקע ותחילת הלחימה

| --- | --- |
 :  ראו גם – נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן (2021)
בספטמבר 2020 שוחררו למעלה מ-5,000 שבויים אנשי טליבאן, מתוכם 400 מואשמים אשר הואשמו או הורשעו בפשעים חמורים (כולל רצח), על ידי ממשלת אפגניסטן במסגרת הסכם דוחא (אנ') בין ארצות הברית לטליבאן. על פי המועצה לביטחון לאומי באפגניסטן, רבים מהאסירים המשוחררים חזרו לשדה הקרב כחלק מכוחות הטליבאן.
לדברי המומחים, הטליבאן הצליח להעביר את כוחותיו בחופשיות ברחבי אפגניסטן לאחר הסכם דוחא כמעט ללא התערבות מצד כוחות הממשלה האפגנית.
בחודש מאי, הטליבאן כבש 15 מחוזות אפגניים, כולל ג'אלרז, נירך ומיידאן ורדכ. בין האתרים שנתפסו היה סכר דאחלא, הסכר השני בגודלו באפגניסטן. במהלך החודש נהרגו במהלך ההתנגשויות עם הטליבאן 405 חיילי א-נאס"ף (כוחות הביטחון הלאומי האפגני) ו-260 אזרחים, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען שנהרגו 2,146 לוחמי טליבאן.
בסוף מאי, פורטוגל, סלובניה, ספרד ושוודיה משכו לחלוטין את כוחותיהן מאפגניסטן.
בחודש יוני, הטליבאן החזיק ב-69 מחוזות ונכנס לערים קונדוז ופול-י ח'ומרי. העיר מזאר-י שריף הייתה נצורה על ידי הטליבאן. בין האתרים שנתפסו בידי הטליבאן היה מעבר הגבול העיקרי של אפגניסטן עם טג'יקיסטן ומחוז סיידאבאד. מבחינת ציוד, הטליבאן תפס 700 משאיות ו-HMMWV של כוחות הביטחון האפגנים, כמו גם עשרות כלי רכב משוריינים ומערכות ארטילריה.
מטוס מיל מי-17 של חיל האוויר האפגני הופל על ידי הטליבאן. ב-16 ביוני הוציאו לוחמי הטליבאן להורג 22 חיילי קומנדו של הצבא האפגני לאחר שנכנעו בעיר דובלט עבאד. במהלך העימותים עם הטליבאן בחודש יולי נהרגו 703 חיילים מכוחות הביטחון הלאומי האפגני ועוד 208 אזרחים, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען כי נהרגו 1,535 לוחמי טליבאן. ב-19 ביוני הורה הנשיא אשרף גאני אחמדזאי על החלפתם של שר הביטחון ושר הפנים, והדחתו של רמטכ"ל הצבא הלאומי האפגני. עד סוף חודש יוני, כל כוחות הצבא הזרים עזבו את אפגניסטן למעט כוחות צבא בריטניה, טורקיה, וארצות הברית.
המשך הלחימה

ב-27 ביוני, מחוז שינווארי ומחוז גורבאנד נפלו בידי הטליבאן, לאחר שלפחות 50 חיילים אפגניים נכנעו ונשבו. באותו יום נפלו גם המחוזות רוסטאק, שורטפה וארגיסטן.
בחודש יולי, הטליבאן אחז ב-64 מחוזות, ונכנס לערים השנייה והשלישית בגודלן במדינה, קנדהאר והראת בהתאמה. במהלך החודש נהרגו 335 מאנשי כוחות הביטחון הלאומי האפגני ו-189 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען כי נהרגו 3,159 לוחמי טליבאן. כ-1,500 חיילים אפגנים נטשו לטג'יקיסטן, כך דווח על פי שליח מארגון האמנה לביטחון משותף שלה. כלי תקשורת איראניים דיווחו כי כ-300 חיילים ואזרחים אפגניים חצו את הגבול ונכנסו לאיראן על מנת להימלט מהטליבאן.
ב-1–2 באוגוסט נפלו אזורי סאפיאן, קאלה-א-קוהנה וקאריז בפאתי לשקר גאה לידי הטליבאן. עימותים בין הטליבאן לכוחות הממשלה התקיימו גם בפרוורי העיר, כאשר חיל האוויר האפגני וחיל האוויר של ארצות הברית תקפו עמדות של הטליבאן. ב-3 באוגוסט נהרגו 40 אזרחים ויותר מ-100 נפצעו בלחימה. המורדים החלו לתקוף גם את נמל התעופה בעיר. בינתיים, הממשלה שלחה תגבורת כדי למנוע את נפילת העיר לידי המורדים. החל מ-5 באוגוסט נהרגו 115 אנשי כוחות הביטחון הלאומיים האפגניים ו-58 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען כי נהרגו 3,197 לוחמי טליבאן מתחילת החודש.
ב-12 באוגוסט כבש הטליבאן את העיר ע'זני, מה שהפך אותה לבירת המחוז העשירית שנפלה תוך שבוע. מושל מחוז ע'זני נעצר עד מהרה. באותו היום הציע השלטון המרכזי הצעה של "חלוקת סמכויות" במקום הפסקת אש. הטליבאן דחה הצעה זו וקבע כי הוא רוצה להקים אמירות איסלאמית חדשה. באותו היום בשעת לילה מאוחרת נפלה הראת, העיר השלישית בגודלה באפגניסטן ובירת המחוז. בשלב זה, שלטו הטליבאן ב-11 מתוך 34 בירות המחוזות באפגניסטן. הטליבאן פתחו גם הם בתקיפה על קאלה א-נאו, וכבשו את העיר.
ב-15 באוגוסט נכנסו כוחות הטליבאן ללא התנגדות לג'לאלאבאד, בירת מחוז ננגרהאר. הייתה זו עיר הבירה הפרובינציאלית שנפלה, וכיבושה הותיר את קאבול כעיר הגדולה האחרונה שעדיין בשליטת ממשלת אפגניסטן. זמן קצר לאחר מכן נפלו בידי הטליבאן גם הערים ח'וסת, צ'אריקאר, פארון ובמאן.
המשך הלחימה > נפילת קאבול

ב-15 באוגוסט, על אף הצהרת הטליבאן כי "אין לו כוונה לקחת את הבירה האפגנית בכוח", כוחותיו נכנסו לפאתי קאבול ממספר כיוונים, כולל מחוז קלקאן, מחוז קראבאג ומחוז פגמן. מסוקי בואינג CH-47 וסיקורסקי UH-60 בלקהוק החלו לנחות בשגרירות האמריקאית בקאבול על מנת לבצע פינויים של נפגעים ושל מסמכים מסווגים. המקומיים דיווחו כי לוחמי הטליבאן מתקדמים לאזורים העירוניים למרות ההצהרות הרשמיות של מנהיגיהם. לאחר מספר עימותים, המורדים לכדו את בית הסוהר פול-צ'ארחי (אנ'), בית הסוהר הגדול באפגניסטן, ושחררו את כל האסירים, ביניהם אנשי המדינה האסלאמית ואל-קאעדה, על פי הדיווחים.
בהודעת משרד הפנים האפגני נמסר כי נשיא אפגניסטן גאני וסגנו החליטו לוותר על השלטון וכי תקום ממשלה זמנית בראשות הטליבאן במהלך העברת השלטון; הנשיא לשעבר חאמיד כרזאי היה חלק מצוות המשא ומתן. מאוחר יותר באותו היום ארמון הנשיאות של קאבול, הארג, פונה מכל יושביו. בינתיים הגיע סגן מנהיג הטאליבן עבד אל-ע'ני בראדר לשדה התעופה בקאבול כדי להכין את השתלטות הממשלה. בערך בשעה 20:30 שעון מקומי עלו דיווחים על כך ששגרירות ארצות הברית בוערת באש. השגרירות פרסמה הצהרה חמורה לאזרחי ארצות הברית באזור להסתתר. מזכיר המדינה אנתוני בלינקן הודיע כי השגרירות תועבר לנמל התעופה של קאבול. מדינות נוספות הודיעו על כוונתן לפנות את השגרירויות שלהן, דוגמת ספרד, גרמניה, בריטניה והולנד.
ב-15 באוגוסט דווח כי גאני וסגנו עזבו לטג'יקיסטן. עזיבתו של גאני את אפגניסטן ספגה ביקורת מצד תושבים אפגנים רבים וגם מחוץ למדינה. ניקיטה אישצ'נקו, דובר השגרירות הרוסית בקאבול, טען כי גאני נמלט מאפגניסטן עם ארבע מכוניות ומסוקים מלאים בכסף. מאוחר יותר מסר הנשיא גאני הודעה מאיחוד האמירויות הערביות, לשם נמלט, ובה אמר כי הוא עזב על פי עצת עוזריו בממשלה כדי להימנע ממקרה של לינץ' (הנשיא האפגני מוחמד נג'יבאללה (אנ') נתלה בפומבי בצל ההשתלטות הקודמת של הטליבאן בשנת 1996). הוא הכחיש את הדיווחים לפיהם לקח איתו סכומים גדולים של כסף, וציין כי עבר דרך המכס בהגיעו לאיחוד האמירויות.
מאוחר יותר ב-15 באוגוסט, מטוס סופר טוקאנו (אנ') של חיל האוויר האפגני ומיג-29 של חיל האוויר האוזבקי התנגשו זה בזה באוויר, ושניהם התרסקו במחוז סורקסונדאריו שבאוזבקיסטן. הטייסים שהיו בשני המטוסים נפלטו מהם ונחתו עם מצנחים. מוקדם יותר באותו היום, אוזבקיסטן מסרה כי היא עיכבה 84 חיילים אפגנים שחצו את הגבול בחיפוש אחר סיוע רפואי בעודם נמלטים ממתקפות הטליבאן.
ב-16 באוגוסט, דובר הטליבאן מוחמד נאים סיפר בריאיון לאל-ג'זירה כי תמה המלחמה באפגניסטן. הוא הוסיף כי הטליבאן השיגו את מטרתם; הם לא יאפשרו שימוש בשטחה של אפגניסטן נגד אף אחד, וגם לא רוצים לפגוע בעוד מישהו. באותו היום, משרד התובע הכללי באוזבקיסטן הודיע כי בסך הכול 22 מטוסים ו-24 מסוקים שהובילו 585 אנשי צבא אפגניים הגיעו לאוזבקיסטן. בנוסף, 158 חיילים אפגנים חצו את הגבול לאוזבקיסטן ברגל.
הפנטגון אישר כי ראש פיקוד מרכז של ארצות הברית, הגנרל קנת' פ. מקנזי ג'וניור, פגש את מנהיגי הטליבאן בקטר. אנשי הטליבאן הסכימו לתנאים שהציב מקנזי בנוגע להימלטות מהגרים דרך שדה התעופה בקאבול.
לאחר ההשתלטות

ב-16 באוגוסט, דובר הטליבאן, מוחמד נאיים, אמר בראיון לאל-ג'זירה כי "המלחמה נגמרה באפגניסטן". הוא גם הוסיף ואמר כי "הטליבאן השיג את מבוקשו והם לא יאפשרו שימוש בנשק בשטח אפגניסטן כנגד אף אחד והם לא רוצים לפגוע באף אחד".
עם נפילת קאבול דווח על תורים ארוכים מחוץ לשדות התעופה ולשגרירויות הזרות, כאשר תושבים ממתינים בתקווה שיוכלו להשיג ויזות או טיסות מחוץ למדינה.
אלפי אפגנים הצטופפו בשדה התעופה בקאבול, כולל טיפוס על החומה ההיקפית שלו. כמו כן דווח כי חיילים של צבא ארצות הברית ירו באוויר על מנת לפזר אנשים המנסים לעלות בכוח על מטוסים. צילומי וידאו הראו מאות אנשים רצים לצד מטוס צבאי אמריקאי שהחל לנוע בשדה התעופה הבינלאומי בקאבול. ניתן היה לראות כמה אנשים נתלים מתחת לכנף של מטוס C-17A. אחרים רצו לצדו כשהם מנופפים וצועקים. על פי הדיווחים, לפחות שלושה אנשים נראו נופלים מהמטוס מיד לאחר המראתו לאחר שנתלו על כנפיו. על פי דיווחים שונים, מספר אנשים נהרגו בנמל התעופה. כך דווח ממשרד ההגנה האמריקאי. מיעוט התושבים במדינה חגג את השתלטות הטליבאן.
בהצהרת 15 המדינות החברות קראה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות להפסקת אש מיידית באפגניסטן ולהקמת ממשלה חדשה, שתכלול גם נשים.
לאחר נפילת קאבול ובריחת הנשיא גאני מהארץ, עבר סגן הנשיא אמרוללה סאלח לעמק פנג'שיר, שם הכריז על עצמו כנשיא אפגניסטן והודיע על הקמת חזית אנטי-טליבאן (או התנגדות פנג'שיר) יחד עם אחמד מסעוד (בנו של אחמד שאה מסעוד) ושר הביטחון ביסמילה חאן מוחמדי. חלק מחברי החזית היו חברי הברית הצפונית בעבר. הם וחברים לשעבר בממשל של גאני ניהלו משא ומתן עם הטליבאן. המגעים נכשלו ובספטמבר 2021 התנהלו קרבות בין לוחמי הטליבאן וכוחות החזית, המכונה "חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן". ב-6 בספטמבר טען דובר הטאליבן כי פנג'שיר נכבשה. מתנגדיו הכחישו.
ב-18 באוגוסט, לפחות 3 אנשים נרצחו ורבים אחרים נהרגו עקב מחאה כנגד שינוי דגל אפגניסטן לדגל הטליבאן. אירוע דומה התרחש במחאה אחרת נגד הטליבאן. פורסמו עדויות לאלימות ודיכוי מצד אנשי הטליבאן.
ברחבי העולם, מוושינגטון ועד ז'נבה, נערכו הפגנות תמיכה באפגנים. בהפגנות קראו המפגינים "להציל את אפגניסטן" ודרשו מהממשלות לסייע לאפגנים שרוצים להימלט משלטון הטליבאן.
התורמים מהמערב שסיפקו כ-75% מהכספים ששימשו לפעילות מוסדות אפגניסטן קטעו את הסיוע שלהם. גם ממשל ביידן החליט להקפיא את הכספים של הממשלה האפגנית. נאמר ש"סיוע לאפגניסטן לא יזרום דרך הממשלה האפגנית, אלא דרך סוכנויות עצמאיות".
מרגע השלמת ההשתלטות, נמל התעופה חאמיד כרזאי הפך לנקודת הפינוי היחידה מהמדינה, ועשרות אלפי אנשים הגיעו אליו. ב-26 באוגוסט, ארגון הטרור דאעש הוציא לפועל פיגוע בשער המזרחי של שדה התעופה, שגרם לעשרות הרוגים ולמאות פצועים.
נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן הושלמה ב-31 באוגוסט 2021. במהלך ספטמבר 2021 נערכו קרבות בפנג'שיר וטליבאן השתלט על האזור.
פליטים

לאחר נפילת קאבול והרפובליקה האיסלאמית אירע זינוק בכמות הפליטים שנמלטו מהטליבאן. כמה ממשלות הודיעו על תוכניות בימים שלאחר הנפילה לקלוט כמות מסוימת של פליטים. יותר מ-300,000 אזרחים אפגנים שעבדו עבור ארצות הברית נמצאו בסכנת נקמה מצד הטליבאן. תועדו אפגנים שעברו את הגבולות של המדינה עם איראן ופקיסטן.
ב-17 באוגוסט הכריזה ממשלת בריטניה כי תקים תוכנית יישוב מחדש לעד 20,000 פליטים אפגנים, ותתעדף נשים, ילדים ומיעוטים. ב-19 באוגוסט הכריזה ממשלת פינלנד כי היא מתכננת להכפיל את מכסת הפליטים שלה כדי לקבל יותר פליטים מאפגניסטן. הפיליפינים הביעו גם הם את רצונם לקבל פליטים מאפגניסטן. נשיא הפרלמנט האירופי דוד ססולי קרא למדינות האיחוד האירופי לקחת את חלקן ההוגן של פליטים, וקבע כי האיחוד האירופי יצטרך להראות שהוא מחויב לכללי האתיקה. ממשלת ספרד יצרה מחנה פליטים זמני בבסיס חיל האוויר הספרדי. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן שוחח עם ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס על מנת לאפשר את השימוש בבסיסים צבאיים למיגון פליטים ובפרט מיעוטים.
עם זאת, יחסן של חלק מהממשלות היה שלילי יותר כלפי הפליטים. במסיבת עיתונאים הצהיר נשיא צרפת עמנואל מקרון כי צרפת צריכה לצפות ולהגן על עצמה מפני גל מהגרים. ממשלת אוסטריה הודיעה כי לא תשהה את הגירושים לאפגניסטן, בניגוד למספר מדינות אחרות באיחוד האירופי.
ראו גם

מלחמת אפגניסטן (2001–2014)
תהליך השלום באפגניסטן
נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן (2021)
אדגר דגה

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1855
 לידה:  19 ביולי 1834 פריז, צרפת 
 פטירה:  27 בספטמבר 1917 (בגיל 83) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  ז'אן-איפוליט פלנדרן, Paul Flandrin, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 יצירות ידועות:  Count Lepic and His Daughters, Young Spartans Exercising, After a Bath. Woman Drying the Back of her Neck., The Ballet Class 
 חתימה:   
 
כיתת הריקוד, 1874
האבסינת', 1876, שמן על בד, מוזיאון ד'אורסה
רקדניות בכחול, ציור משנת 1897, מותג במוזיאון פושקין במוסקבה
שתי כובסות (1884), גירי פסטל
הרקדנית הקטנה בת ה-14 יציקת ברונזה ובד
בלרינות בתנוחת גרנד ערבסק במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן
רקדנית מביטה על כף רגלה הימנית, 1911-1910, מוזיאון תל אביב לאמנות
אדגר אילר ז'רמן דֵגָה (בצרפתית: Edgar Hilaire Germain Degas‏; 19 ביולי 1834 – 27 בספטמבר 1917) היה צייר ופסל צרפתי, הנחשב אחד מאבות גישת האימפרסיוניזם.