stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היתומה (סרט)
צוות שחקנים

ורה פרמיגה - קייט קולמן
פיטר סארסגארד - ג'ון קולמן
איזבל פורמן - אסתר קולמן/לינה קלאמר
סי-סי-אייץ' פאונדר - האחות אביגיל
ג'ימי בנט - דניאל קולמן
מרגו מרטינדייל - ד"ר בראונינג
קארל רודן - ד"ר וראוה
אריאנה אנגינר - מקסין קולמן
סגן נשיא מצרים

| --- | --- |

מוחמד אל-בראדעי, סגן נשיא מצרים האחרון
 איוש נוכחי:  לא מאויש
 תאריך כניסה לתפקיד:  14 באוגוסט 2013
 תחום שיפוט:  מצרים 
 כפוף:  נשיא מצרים
 מעון:  קהיר 
 ייסוד המשרה:  7 במרץ 1958 
 איוש ראשון:  סאברי אל-אסאלי
 איוש אחרון:  מוחמד אל-בראדעי
 תאריך ביטול המשרה:  26 בדצמבר 2012
 
סגן נשיא הרפובליקה הערבית של מצרים (בערבית: نائب رئيس جمهورية مصر العربية) הוא תפקיד פוליטי בכיר בממשל המצרי, שני בחשיבותו רק לנשיא עצמו. התפקיד נוצר בעקבות הקמת הרפובליקה של מצרים בשנת 1953, ובוטל בחוקת 2012.
בספטמבר 1962 הודיע נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, על הקמת "מועצת נשיאות" בראשות נשיא הרפובליקה שתפקידה יהיה לטפל בכל הנושאים שהיו נתונים לפני כן בידיו של הנשיא בלבד. חמישה מתוך 11 חברי מועצת הנשיאות היו סגני הנשיא שכיהנו באותה עת.
סעיף 139 לחוקת מצרים מ-1971 הגדיר את סמכויות סגן הנשיא ותפקידו: "נשיא הרפובליקה רשאי למנות אחד או יותר סגני נשיא, להגדיר את סמכויותיהם ולשחרר אותם מהתפקיד. הכללים הנוגעים לנשיא הרפובליקה בנושא חובתו לתת את הדין על מעשיו יחולו גם על סגן הנשיא." החוקה נתנה לנשיא סמכות נרחבת בקביעת מספר סגני הנשיא, כמו גם במינוים, פיטוריהם וסמכויותיהם.
בחוקת מצרים מ-2012 בוטל תפקיד סגן הנשיא.
סגני נשיא לדורותיהם > סגנים שמונו על ידי הנשיא גמאל עבד אל נאצר

עבד אל-לטיף בע'דאדי 
 7 במרץ 1958 – 23 באוקטובר 1964 - סגן נשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת. בחלק מתקופת כהונתו הוגדר תפקידו כסגן נשיא לענייני תכנון ואוצר.
עבד אל-חכים עאמר 
 7 במרץ 1958 – 23 באוקטובר 1964 - סגן נשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת. בחלק מתקופת כהונתו הוגדר תפקידו כסגן נשיא לענייני צבא. 
 24 באוקטובר 1964 – 30 בספטמבר 1965 - סגן נשיא ראשון
אכרם אל-חוראני (סוריה)
 7 במרץ 1958 – 19 בספטמבר 1960 - סגן נשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת
צברי אל-עסלי (סוריה)
 7 במרץ 1958 – 7 באוקטובר 1958 - סגן נשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת
נור אל-דין כחאלה (סוריה)
 20 בספטמבר 1960 – 18 באוקטובר 1961 - סגן נשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת. בחלק מתקופת כהונתו הוגדר תפקידו כסגן נשיא לענייני יצור.
זכריא מוחי א-דין
 16 באוגוסט 1961 – 23 במרץ 1964. בחלק מתקופת כהונתו הוגדר תפקידו כסגן נשיא לענייני ממשל כלליים ולאחר מכן, כסגן נשיא לענייני יצור. 
 1 באוקטובר 1965 – 20 במרץ 1968. במקביל, מילא עד 9 בספטמבר 1966 גם את תפקיד ראש הממשלה.
חוסיין אל-שאפי
 16 באוגוסט 1961 – 30 בספטמבר 1965. בחודשיים הראשונים כהונתו הוגדר תפקידו כסגן נשיא לענייני ממשל כלליים.
 20 במרץ 1968 – 16 בינואר 1973.
כמאל א-דין חוסיין
 16 באוגוסט 1961 – 23 במרץ 1964. בחלק מתקופת כהונתו הוגדר תפקידו כסגן נשיא לענייני מנהל מקומי ולאחר מכן כסגן נשיא לענייני שירותים.
עבד אל-חמיד סראג' (סוריה)
 16 באוגוסט 1961 – 18 באוקטובר 1961 - סגן נשיא לענייני פנים.
חסן איברהים
 17 בפברואר 1964 – 27 בינואר 1966
עלי צברי
 1 באוקטובר 1965 – 20 במרץ 1968
אנואר סאדאת
 17 בפברואר 1964 – 23 במרץ 1964 
 19 בדצמבר 1969 – 14 באוקטובר 1970
סגני נשיא לדורותיהם > סגנים שמונו על ידי הנשיא אנואר סאדאת

מחמוד פאוזי 
 16 בינואר 1972 – 18 בספטמבר 1974
חוסני מובארכ 
 אפריל 1975 – 14 באוקטובר 1981
סגני נשיא לדורותיהם > סגן שמונה על ידי הנשיא חוסני מובארכ

עומר סולימאן 
 29 בינואר – 11 בפברואר 2011
סגני נשיא לדורותיהם > סגן שמונה על ידי הנשיא מוחמד מורסי

מחמוד מכי 
 12 באוגוסט 2012 – 22 בדצמבר 2012
סגני נשיא לדורותיהם > סגן שמונה על ידי הנשיא עדלי מנסור

מוחמד אל-בראדעי 
 14 ביולי 2013 – 14 באוגוסט 2013 (בפועל)
הערות שוליים

↑  נאצר הכריז על כינון משטר של 'הנהגה קולקטיבית' במצרים, דבר, 25 בספטמבר 1962
↑  פורסם הרכב מועצת הנשיאות המצרית, דבר, 28 בספטמבר 1962
תומאס רוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במרץ 1999  (בן 26) ארגנטינה סן איסידרו, בואנוס איירס, ארגנטינה
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  שחקן, יוטיובר
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס פרנסיסקו רוס (בספרדית: Tomás Francisco Ross; נולד ב-1 במרץ 1999) הוא שחקן ויוטיובר ארגנטינאי. הוא מוכר מסדרת הילדים והנוער "כמעט מלאכים", שם גילם את דמותו של כריסטובל באוור.
קריירה

לפני שהתחיל להופיע בטלוויזיה, השתתף רוס בפרסומות עבור מותגים לאומיים ובינלאומיים שונים, כדוגמת קנור, בין היתר בארגנטינה, בגרמניה, בצרפת, בצ'כיה ובקנדה.
בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "אלמה פיראטה", בה גילם בתפקיד אורח את דמותו של אנדרס דמרקו כילד (את אנדרס בבגרותו גילם ניקולס ואסקס).
בין השנים 2007–2008 השתתף בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה לנוער "כמעט מלאכים", בתפקיד כריסטובל, בנו הקטן של ניקולס באוור. בנוסף, בשנת 2007 הוא השתתף במופע הסדרה שהתקיים בתיאטרון גראן רקס שבבואנוס איירס, לצד צוות השחקנים.
לאחר מכן, בשנים 2009–2010 הוא השתתף בטלנובלה הארגנטינאית "מפונקים", בתפקיד בנחמין.
בשנת 2011, הוא הופיע בקומדיית המצבים "Peter Punk" ששודרה בערוץ דיסני XD.
תומאס שיחק במספר סדרות טלוויזיה ששודרו בטלוויזיה הציבורית בארגנטינה, כדוגמת "La Viuda De Rafael" בשנת 2012, "C.A.P.O.S" בשנים 2012–2013, ו-"El Mal Menor" בשנים 2015–2016.
בהמשך דרכו החל תומאס להתמקד בתיאטרון. בשנת 2018 השתתף במחזמר לילדים "Mauo", בתפקיד רמירו, האנטגוניסט הרשע של בית הספר, במסגרתו הופיע 16 פעמים בעונת החורף בתיאטרון לודה. באותה שנה הוא השתתף במחזמר "Barrica" שהועלה במרכז התרבות פריירה.
בנוסף לקריירת המשחק שלו, רוס הוא יוטיובר, ונכון לפברואר 2022 לערוץ היוטיוב שלו יש 193 אלף מנויים.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה/סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | אלמה פיראטה | אנדרס דמרקו (כילד) | תפקיד אורח |
| 2007–2008 | כמעט מלאכים | כריסטובל באוור | תפקיד ראשי; 300 פרקים בערך |
| 2009–2010 | מפונקים | בנחמין |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מופע | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | כמעט מלאכים | כריסטובל באוור | עיבוד לסדרה |
הקומיונרדס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, בריטניה
 תקופת הפעילות:  1985–1988 (כ־3 שנים)
 סוגה:  סינת'-פופ • Hi-NRG • דאנס-פופ • דיסקו
 חברת תקליטים:  London Records
 חברים
 ג'ימי סאמרוויל ריצ'רד קולס
 
הקומיונרדס (באנגלית: The Communards) היה צמד סינת'-פופ בריטי שהוקם בלונדון בשנת 1985. הוא כלל את ג'ימי סאמרוויל וריצ'רד קולס. הצמד מפורסם בעיקר בזכות גרסאות הכיסוי של "Don't Leave Me This Way", במקור של Harold Melvin & the Blue Notes בהשתתפות טדי פנדרגראס, ושל "Never Can Say Goodbye", במקור של חמישיית הג'קסונים.
השם Communards מתייחס למהפכנים של הקומונה הפריזאית משנת 1871.
היסטוריה

הצמד הוקם ב-1985 לאחר שהזמר ג'ימי סאמרוויל עזב את להקתו הקודמת ברונסקי ביט כדי לחבור למוזיקאי בעל הכשרה קלאסית ריצ'רד קולס. סאמרוויל השתמש לעיתים קרובות בסגנון שירה פלסט/קונטרה-טנור. קולס, שבעיקרו פסנתרן, ניגן במספר כלים ונראה בעבר מבצע את סולו הקלרינט בלהיט של ברונסקי ביט "It Ain't Necessarily So". אליהם הצטרף נגן הבס דייב רנוויק, שגם ניגן עם ברונסקי ביט.
הלהקה זכתה ללהיט ראשון ב-1985 עם הסינגל שסיים בטופ 30 המבוסס על פסנתר "You Are My World". בשנה שלאחר מכן, הם זכו ללהיט הגדול ביותר שלהם עם גרסת כיסוי בסגנון Hi-NRG לשיר "Don't Leave Me This Way", שהיה ארבעה שבועות במקום הראשון והפך לסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 1986. הוא גם הגיע לטופ 40 בארצות הברית. בשיר השתתפה הזמרת שרה ג'יין מוריס.
בפרק אחד של Top Of The Pops, מוריס וסאמרוויל התחלפו בתפקידים כך שסאמרוויל שר את התווים הנמוכים ומוריס את הגבוהים. מוריס ביצעה גם קולות רקע וגם שירה משותפת בשירים אחרים של הקומיונרדס, והופיעה בתמונות שונות כחברה שלישית לא רשמית של הלהקה.
מאוחר יותר באותה שנה, לקומיונרדס היה עוד להיט בעשירייה הראשונה בבריטניה עם הסינגל "So Cold the Night", שהגיע למקום השמיני. בשנת 1987, הם הוציאו את האלבום Red, אשר הופק בחלקו על ידי סטיבן הייג. האלבום כלל גרסת כיסוי ללהיט של חמישיית הג'קסונים "Never Can Say Goodbye", שהגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי. הסינגל האחרון שיצא על ידי הצמד היה "There's More to Love (Than Boy Meets Girl)" ב-1988, שהגיע למקום ה-20 והיה ללהיט הטופ 20 האחרון שלהם. האלבום Red כלל גם את השירים "Victims" ו-"For a Friend" (שיצא גם כסינגל), המתייחס לאנשים שחיים ושמתו מאיידס ונכתב לזכרו של הפעיל מארק אשטון.
הקומיונרדס התפצלו ב-1988. סאמרוויל המשיך בקריירת סולו מוזיקלית, בעוד קולס הוסמך ככומר אנגליקני ב-2005, ושימש ככומר קהילה בנורת'המפטונשייר עד שפרש ב-2022.
דיסקוגרפיה

Communards (1986)
Red (1987)
הערות שוליים

↑  Martin, Laura (28 בפברואר 2015). "Jimmy Somerville interview: 'I wanted people to love me'". The Independent. נבדק ב-13 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jenkins, Mark (5 בדצמבר 1986). "Post-Punk and Pro-Labor Party". The Washington Post. נבדק ב-3 בינואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  DeCurtis, Anthony; Henke, James; George-Warren, Holly, eds. (1992). The Rolling Stone Album Guide: Completely New Reviews : Every Essential Album, Every Essential Artist (3rd ed.). Random House. p. 157. ISBN 0-679-73729-4.
↑  Communards, The. AllMusic. Retrieved 07-31-2013.
↑  Neil McCormick (8 באוקטובר 2017). "Life before Strictly: Reverend Richard Coles's drug-fuelled disco years in The Communards". The Telegraph. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bronski Beat-Communards-Jimmy Somerville". TrouserPress.com. נבדק ב-2013-10-30.
↑  "Official Top 40 best-selling songs of 1986". Official Charts Company. נבדק ב-18 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography". Reverend Richard Coles. נבדק ב-16 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13902643j (data)  ISNI: 0000 0001 0721 0455  LCCN: n92002057  MusicBrainz: 7696c8a8-f971-4b8a-820e-b8bd922bfa57  NKC: xx0087441  VIAF: 125619782   WorldCat (עם VIAF): 125619782
מרדכי נסיהו

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1929 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  23 באפריל 1997 (בגיל 67) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מפלגה:  מפלגת העבודה הישראלית 
 בת זוג:  יהודית נסיהו
 
מרדכי נסיהו ("דוקשי") (25 בספטמבר 1929, ב' באלול תרפ"ט – 23 באפריל 1997, ט"ז בניסן תשנ"ז) היה מחבר ספרי עיון והוגה דעות, מהאידאולוגים של מפא"י ומפלגת העבודה בעשורים האחרונים של המאה העשרים, שימש כמנהל המכון להשכלה של מפא"י בבית ברל ולאחר מכן כעשרים וחמש שנים ראש מחלקת המחקר של בית ברל.
ביוגרפיה

נסיהו נולד וגדל בחיפה לצפורה (פייגה) ולנפתלי זוכמן. אמו, בת לאדמו"ר משושלת האדמו"רים מסקווירא וצאצא ל"המגיד מצ'רנוביל", נטשה את העולם החרדי והפכה לאתאיסטית, והייתה לה השפעה גדולה על עיצוב דרכו. למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בנעוריו היה מעורב בפעילות קומוניסטית אך נטש אותה. שירת בענף היסטוריה של צה"ל (הביא לדפוס, יחד עם יהושע בן אריה, את הספר "תולדות מלחמת הקוממיות", שהוא הגרסה הרשמית של קורות מלחמת העצמאות) ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים. תקופה מסוימת היה ממונה על המחקר במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ.
בצעירותו היה חבר במפ"ם אך פרש ממנה, הצטרף למפא"י ונטל חלק בפעילות "צעירי מפא"י. היה עורך הרבעון העיוני של "המערך" "אות" וניהל את שבעת המחזורים הראשונים של המכון להשכלה של מפא"י בבית ברל. במהלך שנת שבתון השתלם באוניברסיטת הרווארד וערך סיור מקיף בארצות אפריקה. בשנות ה-60 תמך בבן-גוריון במאבקיו הפוליטיים בתוך מפא"י והיה מקורב ל"צעירי בן-גוריון" (ובהם משה דיין ושמעון פרס) אך לא פרש אתם ממפא"י כאשר הוקמה רפ"י. אחרי חזרת דיין ופרס למפלגת העבודה הצטרף ב-1969 ל"חטיבת רפ"י" בתוך מפלגת העבודה. מאותה תקופה ועד פרישתו לגמלאות היה ראש מחלקת המחקר בבית ברל. נסיהו הרבה לעסוק בפעילות אידאולוגית ושנים רבות שימש גם מרכז ועדות המצע לקראת מערכות הבחירות ועורך קובצי ההחלטות של ועידות מפלגת העבודה והוועדות האידאולוגיות השונות שפעלו בין ועידה לוועידה ברציפות בעשורים האחרונים של המאה העשרים. במהלך השנים הרבה לכתוב מאמרים בנושאים אידאולוגיים ופוליטיים. ב"תקופת ההמתנה", לפני מלחמת ששת הימים, כאשר משה דיין ביקש להתמנות למפקד חזית הדרום, נפגשו מרדכי נסיהו, מרדכי בר און ויצחק לבני עם דיין כדי לשכנעו להסכים לדרישה למנותו לשר הביטחון. סייע בעילום שם למשה דיין להוציא לאור את ספרו "מפה חדשה - יחסים אחרים" וייעץ לשמעון פרס בכתיבת ספרו "כעת - מחר".
נסיהו פרסם חמישה ספרים אידאולוגיים ומדיניים, שמומחים החשיבום לפורצי דרך בשעתם. על ספרו "המהפכה המדעית והעולם המתפתח" כתב משה שרת בהקדמה: "ספר מקורי... פרי עיון מעמיק של הוגה וחוקר ישראלי, בן הדור החדש". על ספרו "ישראל כאתגר" כתב פרופ' יחזקאל דרור בהקדמה: "חשיבותו העיקרית של הספר בהיותו ניסיון חלוצי במחשבה חדשה".
נסיהו נישא בשנת 1962 ליהודית נסיהו, מהנשים הראשונות שמילאו תפקיד בכיר ב"מוסד". בנם היחיד חיים (חיימי) נולד ב-1964 והיה ד"ר למתמטיקה. הוא נפטר בשנתו בזמן טיול פסגות רגלי בנפאל בשנת 1994. בתקופה ההיא פרש נסיהו לגמלאות ובריאותו התרופפה והדרדרה. נפטר ב-1997
ספריו

מדע הקוסמוס וחברת המדע, הוצאת "כתבים", 1953
שתי דרכים ודרך - בין קפיטליזם וקומוניזם לבין ציונות סוציאליסטית (חוברת, 45 עמ'), הוצאת עיָנות, 1954
המהפכה המדעית והעולם המתפתח, הוצאת עם עובד, 1965, תל אביב
ישראל כאתגר, הוצאת עם עובד, 1969, תל אביב
זמן שלום - עובדות ומחשבות על ערוץ "אוסלו" (בהשתתפות מאיר שטיגליץ וזיו תמיר), הוצאת המחבר, 1994
קוסמותאיזם - ישראל, ציונות, יהדות ואנושות, הוצאת פואטיקה, 1997
הערות שוליים

↑  איתמר לוי, 'קורות מלחמת העצמאות' נגד 'תולדות מלחמת הקוממיות', חנות הספרים של איתמר, 2 בינואר 2013
↑  א. בן-זאב, איינשטיין כותב ל'דוקשי', מעריב, 30 בספטמבר 1953
↑  "אות" יופיע בסוף השבוע, דבר, 22 בספטמבר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506206205171  BnF: cb137384233 (data)  ISNI: 0000 0000 4837 7449  LCCN: nr94032901  VIAF: 19857548   WorldCat (עם VIAF): 19857548
העימותים בסהרה המערבית (2020–הווה)

העימותים בסהרה המערבית (נקראת גם ההתערבות המרוקאית בסהרה המערבית או משבר גרגראט) הוא השם לסכסוך המזוין בין ממלכת מרוקו לרפובליקת סהרה המערבית הדמוקרטית, המיוצגת באו"ם על ידי חזית פוליסריו, באזור השנוי במחלוקת סהרה המערבית. זו ההסלמה הראשונה מאז מלחמת סהרה המערבית בשנים 1975–1991, שבה מרוקו כבשה את רוב האזור, ולאחר המלחמה נחתם הסכם הפסקת אש שהיה בתוקף עד העימותים הללו. למרות הקמת MINURSO (משלחת האו"ם למשאל עם בסהרה המערבית), משאל העם מעולם לא התקיים.
מהלך העימות > 2020 > 13 בנובמבר

העימותים פרצו ב-13 בנובמבר 2020, כאשר צבא מרוקו פתח במתקפה על גרגראט כדי להשתלט על הכביש העובר ליד הכפר, שנחסם על ידי כ-50 פעילים סהראיים. על פי מקורות סהראיים, הכוחות המרוקאים הפרו את הפסקת האש על ידי חדירה לאזור המופרז, וחצו את החומה המפרידה בין מרוקו לסהרה המערבית לשלושה כיוונים שונים. הרשויות במרוקו מסרו כי הן פעלו מתוך הגנה עצמית, לאחר מתקפה סהראית על העיר אל מחבס, ופתחו במתקפת נגד על מנת להחזיר את זרימת חופש התנועה האזרחית והמסחרית באזור. בהמשך היום הצהירה חזית הפולסריו כי כוחותיה ירו על ארבעה בסיסים מרוקאים ושני מחסומים לאורך חומת הביטחון. לאחר מכן, צבא מרוקו תפס שליטה מלאה על מעבר הגבול בגרגראט.
מהלך העימות > 2020 > 14 בנובמבר

הרפובליקה של סהרה המערבית הדמוקרטית הכריזה מלחמה על מרוקו. חזית הפוליסריו הצהירה אז כי כוחותיה ביצעו התקפות על עמדות צבאיות מרוקאיות ליד אל מחבס וגרגראט. מרוקו הכחישה כי היא ספגה נפגעים.
מהלך העימות > 2020 > 15 בנובמבר

דיווחים נוספים על התנגשויות בין חזית הפולסריו לכוחות המרוקאים לאורך חומת הביטחון, במיוחד ליד אל מחבס, שם טענו הכוחות המרוקאים כי הרסו רכב משוריין של החזית.
מהלך העימות > 2020 > 16 בנובמבר

MINURSO דיווחה על המשך התכתשויות לאורך חומת הביטחון.
מהלך העימות > 2020 > 18 בנובמבר

MINURSO דיווחה על קרבות בין צבא מרוקו לחזית הפולסריו בנקודות לאורך חומת הביטחון.
מהלך העימות > 2020 > 24 בנובמבר

דובר מזכ"ל האו"ם, סטפן דג'אריק, הצהיר במהלך תדרוך העיתונאים היומי שלו כי MINURSO נותר נוכח וממשיך לעקוב אחר המצב בכל סהרה המערבית, כולל גרגראט. האו"ם גם ממשיך לקבל דיווחים על אש הפזורים בחלקים הצפוניים והמזרחיים של השוליים, וקבע כי התקריות הללו מתרחשות לעיתים קרובות בלילה.
מהלך העימות > 2020 > 11 בדצמבר

דובר מזכ"ל האו"ם, סטפן דוג'אריק, הצהיר כי האו"ם עדיין בקשר עם MINURSO וכי המשימה לא ראתה שום פעילות בשטח שתגייס שום חשש ב-24 השעות הקרובות.
מהלך העימות > 2021 > ינואר

ב-23 בינואר חיילי פוליסריו ירו ארבעה טילים ליד עמדת גבול בשליטה מרוקאית בגרגראט.
מהלך העימות > 2021 > פברואר

ב-3 בפברואר ה-SADR טען לכי תקף עמדות מרוקאיות. משרד ההגנה הלאומי של SADR אמר שהם ביצעו הפצצות מרוכזות נגד עמדות מרוקו באזור גרגראט אל-פירסיק, גזרת מחבס. לצד הפצצה אינטנסיבית באזור אום דגן, גזרת אלבגרי; אזור אג'ביילת לג'דר, מגזר גואלטה; ואזור לאגסייבין, מגזר פארסיה.
ב-9 בפברואר הפוליסריו הודיע כי הרג שלושה חיילים מרוקאים ביום הקודם בהתקפה ספציפית באזור אוארקזיז בדרום מרוקו, סמוך לשטח השנוי במחלוקת של סהרה המערבית. לאחר יצירת קשר עם העיתונות הצרפתית, המידע לא הוכחש על ידי ממשלת מרוקו.
מהלך העימות > 2021 > מרץ

ב-1 במרץ, דובר של אנטוניו גוטרס, מזכ"ל האו"ם, התייחס למצב בסהרה המערבית במהלך תדרוך עיתונאים יומי. על פי תמליל כמעט מילה במילה, הוא אמר כי MINURSO "ממשיך לקבל דיווחים לא מאושרים על ירי ספורדי על פני החוף".
מהלך העימות > 2021 > אפריל

ב-8 באפריל ראש הז'נדרמריה "אדה אל-בנדר" של הפוליסריו נהרג כתוצאה ממה שדיווחים טוענים בתקיפת מזל"ט, בעת שניסה לפשוט על עמדות מרוקאיות לאורך ברם. משרד ההגנה של רפובליקת סהרה המערבית הדמוקרטית דיווח על "מות הקדושים" של המפקד הצבאי, ואישר את מותו לסוכנות הידיעות הצרפתית. עם זאת, רגעים ספורים לאחר פרסום הידיעה בסוכנות הידיעות סהרה, משרד ההגנה הסהרה הסיר אותה מפרסומה הרשמי.
מהלך העימות > 2021 > אוקטובר

ב-14 באוקטובר סיור של צבא השחרור העממי של סהרה, המורכב מכמה כלי רכב חמושים, פתח ביום חמישי בלילה באש לעבר עמדת שמירה ליד החומה המרוקאית. הצבא המרוקאי ירה לאחור כדי להדוף את ההתקפה.
ב-17 באוקטובר בראהים ע'אלי הודיע כי ההתקפות על מרוקו על ידי צבא סהרה יימשכו.
ב-18 באוקטובר כוחות פוליסריו ירו רקטות לאורך אתרים סמוכים לאל מחבס.
מהלך העימות > 2021 > נובמבר

ב-15 בנובמבר שתי תקיפות של מזל"ט מרוקאי פגעו בכלי רכב בשטח השנוי במחלוקת של מערב סהרה, והרגו 11 בני אדם. ממשלת מרוקו טוענת שהם חמושים בחזית פוליסריו בעוד שמקורות פרו-פוליסאריו טענו שהם אזרחים, אם כי המקורות הפרו-פוליסאריו כן הכירו במותו של מיליטנט אחד.
ב-22 בנובמבר כוחות ה-SPLA (צבא השחרור הפופולרי של סהרה) ביצעו התקפות חדשות נגד ההתבצרות של הכוחות המרוקאים בגזרות האוזה, בקארי ומאבס. ה-SADR קרא לוועדה האפריקאית לזכויות אדם ועם להפסיק את הפעולות הצבאיות של מרוקו בערים הכבושות.
ב-23 בנובמבר יחידות ה-SPLA ביצעו התקפות חדשות נגד הכוחות המרוקאים המוצבים בגזרות מהבס ואום דרייגה.
מהלך העימות > 2021 > דצמבר

ב-1 בדצמבר יחידות ה-SPLA ביצעו תקיפות חדשות נגד עמדות של הכוחות המרוקאים לאורך החומה המרוקאית, באזור טאג'לית אט-טלח, באום דרייגה.
ב-5 בדצמבר יחידות של ה-SPLA ביצעו התקפות חדשות נגד הכוחות המרוקאים בגזרות האוזה, אומדרגה, אווסארד ומאבס.
ב-6 בדצמבר שר החוץ הספרדי, חוסה מנואל אלברס, אישר מחדש את מחויבותה של ארצו לחידוש הדיאלוג לפתרון הסכסוך בסהרה המערבית.
ב-7 בדצמבר בראהים ע'אלי, אישר במכתב שפנה למזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרס, כי פוליסריו לא ישתתף בשום תהליך שלום כל עוד מרוקו תמשיך לכפות את שלטונה על האזרחים הסהרהיים בשטחים הכבושים של מערב סהרה.
ב-8 בדצמבר יחידות ה-SPLA פתחו בהתקפות חדשות נגד מטרות שונות של הכוחות המרוקאים בנקודות שונות של עמדותיהם לאורך החומה המרוקאית.
ב-11 בדצמבר הוועידה ה-45 לתמיכה וסולידריות עם הסהרה (EUCOCO) בלאס פלמאס קראה לאו"ם ולמעצמות בעלות הברית עם מרוקו לפעול לסיום המלחמה בסהרה המערבית. אלג'יריה הודיעה כי היא מתכננת לקיים באלג'יר ועידה המפגישה חברי פרלמנט בינלאומיים כדי לדון בסוגיית הסהרה.
ב-12 בדצמבר ברהים ע'אלי, אמר במחנות הפליטים הסהרהיים בדכלה, כי הכובש המרוקאי הוא מקור הסכסוך בגרגראט לאור התקיפות שביצע נגד העם הסהרה.
ב-14 בדצמבר ה-SPLA ממשיך בהפצצת ביצורים של הכוחות המרוקאים לאורך החומה הצבאית המרוקאית.
ב-15 בדצמבר יחידות ה-SPLA פתחו בהפצצות מרוכזות נגד עמדות וביצורים של הכוחות המרוקאים בגזרות האוזה, גואלטה ופרסיה.
ב-16 בדצמבר יחידות ה-SPLA ביצעו התקפות חדשות נגד עמדות של הכוחות המרוקאים לאורך החומה המרוקאית, באזורי אודייט צ'אדידה (פרסיה), טרקאנט, לקטיטה ולקסיבי למלס (האוזה) וכן באזור אסטילה אולד בוגרין במגזר של אאוסרד.
ב-17 בדצמבר יחידות ה-SPLA ביצעו התקפות חדשות נגד עמדות של הכוחות המרוקאים לאורך החומה המרוקאית, באזורי אאודי דהמרנה ואאודי אום ארקאבה בגזרת מהבס.
ב-19 בדצמבר יחידות ה-SPLA ביצעו פיגועים אינטנסיביים שכוונו לביצורים של חיילי הכיבוש המרוקאי בגזרות חאוזה, אווסארד ומחבס.
ב-20 בדצמבר יחידות ה-SPLA ביצעו התקפות חדשות נגד עמדות של הכוחות המרוקאים בגזרות של בקארי, אאוסרד ומאבס.
ב-21 בדצמבר יחידות ה-SPLA ריכזו את התקפותיהן נגד הכוחות המרוקאים באזורים של האפרת אחיאף, גאלב אנאס וגראראט אל-פירסיק בגזרות בגארי, אוזרד ומחבס, בהתאמה.
ב-23 בדצמבר יחידות ה-SPLA תקפו כמה עמדות של הכוחות המרוקאים לאורך החומה המרוקאית. כך המשיכו גם בימים הבאים.
ב-27 בדצמבר יחידות ה-SPLA מעצימות את התקפותיהן על ביצורי הכוחות המרוקאים בשתי הגזרות של מהבס ואווסארד.
ב-28 בדצמבר יחידות ה-SPLA תקפו מספר עמדות של הכוחות המרוקאים לאורך החומה המרוקאית, באזור עדים אום ג'לוד, גזרת אוזרד בנוסף לרוס סאבטי וצ'ידמיה, בגזרת מהבס.
תגובות > תגובות מקומיות > מרוקו

ב-13 בנובמבר, מקורות סהראים הצהירו כי היו הפגנות המוניות בלעיון, הבירה הבלתי רשמית של סהרה המערבית, המנוהלת דה פקטו על ידי מרוקו, נגד העימותים. התקשורת המרוקאית הכחישה את הטענות הללו, וקבעה שאוכלוסיית העיר תומכת בכוחות המרוקאים, תוך ציטוט של ראש עיריית לעיון. למרות זאת, כלי התקשורת הלא ממשלתיים "Équipe Media" דיווחו כי ממשלת מרוקו מפעילה כוח משטרה חזק, ועצרה כמה פעילים.
ב-14 בנובמבר, כמה ממנהיגי השבטים הסהריים פרסמו הצהרה משותפת התומכת בהתערבות המרוקאית להחזרת התנועה החופשית בגרגראט. יותר מחמישים רוכבים מן מועדון אופנוענים מרוקאית ומועדון פטנק המלכותי המאורגן ב-27 בדצמבר עד 4 בינואר 2021 נסעו מקזבלנקה למעבר הגבול בגרגראט במטרה להביע את תמיכתם בתנועה של הצבא המרוקאי למטרה לאבטח את המעבר.
תגובות > תגובות בינלאומיות > מדינות

אזרבייג'ן, בחריין, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קומורו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צ'אד, ג'יבוטי, גינאה המשוונית, גבון, גמביה, גינאה ביסאו, האיטי, ירדן, כווית, ליבריה, עומאן, הרשות הפלסטינית, קטר, סאו טומה ופרינסיפה, ערב הסעודית, סנגל, סיירה לאון, סומליה, טורקיה, תימן (ממשלת עבד רבו מנסור האדי), איחוד האמירויות הערביות וארצות הברית הביעו את תמיכתם מרוקו. גיאנה ביטלה את הכרתה בסהרה המערבית כמדינה.
משרד החוץ הפלסטיני אמר שהוא "לא מתערב בענייניהן הפנימיים של מדינות ערב אחיו". מצרים, מאוריטניה, רוסיה וספרד דחקו כולן בשני הצדדים לכבד את הפסקת האש.
דרום אפריקה, אלג'יריה ועוד כמה מדינות תמכו בחזית פוליסריו, האשימו את מרוקו בהפרת הפסקת האש ודחקו באו"ם למנות שליח לסהרה המערבית חדש כדי להתחיל מחדש את השיחות. אלג'יריה שלחה גם 60 טונות של מזון וסיוע רפואי לפליטים בסהרה המערבית. סגן ראש הממשלה השני של ספרד פבלו איגלסיאס טוריון, קובה, וכן ונצואלה (ממשלת ניקולס מדורו) הצהירו כי הם תמכו בזכות של סהרה המערבית לקבל עצמאות.
תגובות > תגובות בינלאומיות > מיעוטים סהראיים בעולם

ב-15 בנובמבר ערכה קבוצה של סהראים עצרת מול הקונסוליה המרוקאית בוולנסיה, ספרד. המפגינים פירקו את דגל מרוקו מהקונסוליה, והניפו את דגל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית מעל בניין הקונסוליה. ספרד ומרוקו גינו את האירוע.
קיצור שולחן ערוך

ערך זה עוסק בספר מאת הרב שלמה גאנצפריד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דפוס ווילנא, תרס"ט (1908)
 מידע כללי
 מאת:  רבי שלמה גאנצפריד
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  יידיש, הונגרית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית
 סוגה:  חיבור הלכתי
 נושא:  הלכה 
 הסכמות:  רבי מנחם א"ש, אב"ד אונגוואר
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  תרכ"ד (1864)
 מספר עמודים:  299
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  אונגוואר
 מספר כרכים:  1
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  קיצור שולחן ערוך
 היברובוקס:  מהדורת אונגוואר, תרכ"ד  מהדורת ווארשא תרל"ד  מהדורת לעמבערג תרמ"ד  מהדורת ווילנא תרס"ב  מהדורת לובלין תרס"ה  מהדורת לייפציג תרפ"ד  מהדורת פרנקפורט תרפ"ה  מהדורת ירושלים תש"ד  מהדורת ברוקלין תש"י
 
קיצור שולחן ערוך הוא ספר הלכה שחיבר הרב שלמה גאנצפריד, המתמצת את השולחן ערוך, בעיקר את החלקים "אורח חיים" ו"יורה דעה", ועוסק בהלכות היומיומיות, בתפילות, בדיני שבת וחג וכדומה. הספר הפך לאחד הספרים התורניים הפופולריים יותר, וזכה למהדורות רבות, לפירושים ולתרגום לשפות שונות. הספר מבוסס על קיצורי האחרונים, החיי אדם, שולחן ערוך הרב ודרך החיים.