stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בראסלס איירליינס
תולדות החברה

החברה נוסדה ב-2006 מאיחודן של החברות וירג'ין אקספרס ו-SN בראסלס איירליינס. בנובמבר 2006 החלה החברה לטוס תחת השם בראסלס איירליינס. במרץ 2007 הסתיים המיזוג והחברה החלה לפעול רשמית תחת שמה החדש.
בספטמבר 2008 רכשה חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה 45% ממניות החברה וכן קיבלה אופציה לרכישת שאר המניות משנת 2011. כחלק מהסכם זה הוחלט כי בראסלס איירליינס תצטרף לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, עוד לא נקבע תאריך להצטרפות. בסוף מרס 2009 הצטרפה החברה לתוכנית הנוסע המתמיד Miles&More בחסות לופטהנזה.
החברה מפעילה מספר טיסות רב ליעדים באפריקה ולמעשה היא החברה המובילה בטיסות לאפריקה.
בשנת 2012 חידשה את המחלקות במטוסים. השינוי כלל מחלקת עסקים חדשה במטוסי האיירבוס A330-300 עם מושבים שיכולים להיפתח בלחיצת כפתור למיטה שטוחה. כמו כן החברה חידשה את תוכני הבידור והתקינה מסכי צפייה אישיים לכל נוסע במטוסי האיירבוס A330-300, גם במחלקות התיירים.
במטוסי האיירבוס A319 ובמטוסי האיירבוס A320 התקינה החברה כיסאות דקים העשויים מעור בדומה לכיסאות שבחברות לופטהנזה, סוויס וכו'.
תולדות החברה > פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה שתי טיסות יומיות בין נמל התעופה של בריסל לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעת במטוסי איירבוס A320.
החל מחודש יולי 2018 מפעילה החברה 17 טיסות שבועיות בין היעדים.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה, נכון לדצמבר 2021
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y+ | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 14 | — | — | — | 141 | 141 |  |
| איירבוס A320neo |  | 3 |  |  |  | 180 | החל מ-2023 |
| איירבוס A320-200 | 16 | — | — | — | 180 | 180 | 5 מתוכם צבועים בצורה מיוחדת |
| איירבוס A330-200 | 4 | — | 22 | — | 242 | 264 |  |
| איירבוס A330-300 | 9 |  | 30 | 39 | 219 | 288 | מתוכם 2 צבועים בצבעי eurowings |
| סה"כ | 43 | 3 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  "בריסל איירליינס מרחיבה את פעילותה בישראל - Passportnews". Passportnews. 2017-11-21. אורכב מ-המקור ב-2017-12-01. נבדק ב-2017-11-24.
| קבוצת לופטהנזה |
| --- | --- | --- |
| חברות | לופטהנזה • אוסטריאן איירליינס • סוויס • יורווינגס • לופטהנזה קרגו | לוגו לופטהנזה |
| לופטהנזה רגיונל | לופטהנזה סיטי ליין • אייר דולומיטי | לוגו לופטהנזה |
| חברות בבעלות חלקית | בראסלס איירליינס • סאן אקספרס • AeroLogic | לוגו לופטהנזה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10361072-8
בראסרי M&R

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  בראסרי, ביסטרו
 מייסדים:  רותי ומתי ברודו
 תקופת הפעילות:  2002–2021 (כ־19 שנים)
 קואורדינטות:  32°04′50″N 34°46′53″E﻿ / ﻿32.080560816052°N 34.78147659369°E﻿ / 32.080560816052; 34.78147659369 
 בעלות:  קבוצת R2M
 הכנסות:  כ-2.5 מיליון שקלים, חודשית
  
 brasserie.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בראסרי M&R(למפת תל אביב רגילה) בראסרי M&R(למפת גוש דן רגילה) בראסרי M&R(למפת גוש דן מוגדלת) בראסרי M&R  he בראסרי M&Rhe בראסרי M&Rמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בראסרי M&R (מכונה "הבראסרי") הייתה מסעדה מסוג בראסרי שפעלה ברחוב אבן גבירול בתל אביב, בין השנים 2002–2021. קבוצת R2M, שבבעלותה הייתה המסעדה, פתחה במקומה סניף של "הדליקטסן", המעדנייה של הקבוצה. המעדנייה שמרה על חלק מהאלמנטים של המסעדה, בהם הבר, השולחנות וחלק מהמנות.
היסטוריה

את הבראסרי פתחו המסעדנים רותי ומתי ברודו, הבעלים של מסעדת קופי בר, ב-2002. מטרתם הייתה פתיחת דיינר אמריקאי המושפע מבראסרי צרפתי, מעוצב בהשראת אופנת המודרניזם הקלאסי שהתבלטה בשנות ה-30 בתל אביב, פריז וניו יורק. האותיות M&R בשם המסעדה מסמלות את שמותיהם הפרטיים - מתי ורותי. לפני הפתיחה נסע צוות המסעדה בראשות מתי ברודו ללימוד בסבב מסעדות בראסרי בהולנד ובפריז.
העבודה על המסעדה החלה במהלך שנת 2000 בהשקעה של למעלה ממיליון דולרים. במהלך העבודה עליה פרצה האינתיפאדה השנייה, שגרמה לעיכוב של שנה וחצי בפתיחתה. עיצוב המסעדה נעשה על ידי רותי ברודו. הוא כלל צבעים ייחודיים ומנורות משוק הפשפשים בפריז. בעת הפתיחה המתינו מחוץ למסעדה כ-300 איש, שגרמו לפתיחת המסעדה 12 שעות מוקדם מן המתוכנן.
בראשית פעילותה, המסעדה פעלה במתכונת של 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע (אנ'). בעקבות החלטת בג"ץ לאשר היטל רטרואקטיבי על מסעדות שהעסיקו מבקשי מקלט. במסגרת זו הוטל על המסעדה קנס של 3 מיליון שקלים. במטרה לצמצם הוצאות, ועקב מחסור בכוח אדם זמין, החליטו במסעדה לסגור את דלתותיהם בלילה. החל מפברואר 2018 המסעדה פעלה בימים שבת-רביעי עד השעה 01:00, ובמהלך סוף השבוע המשיכה לפעול במתכונת רציפה.
ביולי 2020, עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל, רותי ברודו הודיעה על סגירת מסעדת הבראסרי, זאת משום שמרבית עובדיה נדרשו להיכנס לבידוד עקב חשש להידבקות בנגיף. ברודו טענה כי בשל הקושי לקיים את המסעדה בתנאים אלה הם נאלצים לסגור. מדבריה עלה כי מדובר במצב זמני, אך במרץ 2021 הודיעה המסעדה על סגירתה הסופית.
ייחודיות

כבר בשנותיה הראשונות קיבלה הבראסרי תדמית של נקודת מפגש לידוענים ואח"מים, וכמקום בו בוחרים אנשי תעשיית הבילוי הלילי התל אביבית לסיים את יומם, זאת בזכות הנחה של 40% שניתנת לברמנים, מלצרים ומסעדנים. ברודו זוקפת את המצב הביטחוני ששרר במדינה בעת פתיחת המסעדה, לאחת הסיבות להצלחתה, בכך שהיו מעט מסעדות חדשות שנפתחו באותה תקופה.
במרבית שנותיה הראשונות של הבראסרי, היא הייתה בין המסעדות היחידות שפעלו 24 שעות ביממה בישראל.
ייחודיות > הבייקרי

ליד הבראסרי נפתח בית קפה וקונדיטוריה בשם "הבייקרי", שמספק קינוחים ומאפים למסעדות הרשת וגם מתנהל כבית קפה עצמאי. עם השנים התרחב הבייקרי לרשת חנויות. עד 2020 לבייקרי היו חמישה סניפים בתל אביב.
ביקורות

הבראסרי הואשמה פעמים רבות בהתנשאות בורגנית, אליטיזם ויומרנות. מסיבות אלו בחר עיתון "העיר" לציין את פתיחת הבראסרי כ"הדבר הרע שקרה" בתל אביב בשנת 2003. כראיה לגישה זו ניתנו כדוגמה הלבוש של המלצרים בבגדי שף או הכיתוב בצרפתית בתפריט המסעדה.
הערות שוליים

1 2 3 4  רותם מימון, עכבר העיר, עשור לבראסרי: "היום סולחים לנו על הפלצנות", באתר הארץ, 18 בדצמבר 2012
1 2  מאת שרון בן-דוד, Au revoir בראסרי: הביסטרו האיקוני באבן גבירול נסגר סופית, באתר טיים אאוט, ‏2021-03-24
↑  גלי וולוצקי, בוטיק מונטיפיורי: רותי ומתי ברודו עולים כיתה, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2008
↑  ריטה גולדשטיין, ‏במקום הבראסרי - סניף קצת אחר לדליקטסן, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2021
↑  המסעדה בדליקטסן בראסרי - ברוכים הבאים לבראסרי החדש
1 2  איילת טריאסט, ילד פלא קולינארי, rest.co.il‏ 11 בפברואר 2007
1 2 3  אלון הדר, נשב על המרפסת, באתר הארץ, 22 ביולי 2005
1 2  תיקי גולן, בשל מחסור בכוח אדם: ה"בראסרי" מפסיקה את פעילותה 24/7, באתר ynet, 7 בפברואר 2018
↑  תיקי גולן, הבראסרי נסגרת בעקבות איכון מהשב"כ וכניסה של העובדים לבידוד, באתר ynet, 15 ביולי 2020
ג'וזפה מנצ'ינלי

| --- | --- |
ג'וזפה מנצ'ינלי
ג'וזפה מנצ'ינלי
 לידה:  13 במאי 1895 אורבינו, ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 פטירה:  1976 (בגיל 80 בערך) רומא, איטליה ממלכת איטליה
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השתייכות:   הצבא המלכותי האיטלקי  צבא איטליה
 תקופת הפעילות:  1912–1959 (כ־47 שנים)
 דרגה:   גנרלה די קורפו
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
ג'וזפה מנצ'ינלי (באיטלקית: Giuseppe Mancinelli; 13 במאי 1895–1976) היה גנרל איטלקי אשר שימש כראש מטה ההגנה של הכוחות המזוינים של איטליה וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו.
ביוגרפיה

מנצ'ינלי נולד באורבינו ב-13 במאי 1895. ב-1912 הוא החל ללמוד בבית הספר הצבאי בטורינו, וב-1914 התגייס לצבא המלכותי האיטלקי בדרגת לוטננט משנה. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה ועד סוף המלחמה הגיע לדרגת קפטן ומונה למפקד הארטילריה של הארמייה ה-7. לאחר המלחמה למד בקורסים מיוחדים, ובמאי 1924 הוצב במשרד המלחמה. בינואר 1925 נשלח למילאנו עם המשימה לפקח על המדור השני של הסטטיסטיקה הצבאית. בדצמבר 1926 הועבר למטה הכללי, ובאוקטובר 1927 מונה למפקד מחלקה בגדוד ארטילריית הפרשים של מילאנו. במרץ 1930 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל והפך לנספח הצבאי בברלין. בנובמבר 1932 הוא גם מונה לשלישו הצבאי של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
במרץ 1942 מונה לקצין הקישור האיטלקי בקורפוס אפריקה. בינואר 1943 מונה לראש מטה הארמייה הראשונה ולחם עמה במהלך המערכה בתוניסיה. לאחר סיום המלחמה המשיך לשרת בצבא האיטלקי, ובין 1955–1959 שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). במקביל בין השנים 1956–1957 הוא שימש גם כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו.
בראצ'ולה

| --- | --- |
 בראצ'לה בשר חזיר בגריל
 
 מאכלים
 מוצא:  איטליה 
 
בראצ'ולה לפעמים בראשולה (באיטלקית: Braciola) עשוי להתייחס למספר מנות נפרדות במטבח האיטלקי. ידוע גם בשם brageole, שהיא מנה של המטבח הקולינרי הצרפתי. זהו מרכיב קלאסי של המקארונדה מסט.
נתחי בשר

בראצ'ולה עשוי להתייחס למאכל איטלקי המורכב מפרוסות בשר המטוגנות במחבת או בגריל, לעיתים קרובות במיץ שלהן או בכמות קטנה של שמן זית. הם שונים מה"פטינה" החתוך עדין יותר (פרוסות קטנות/דקות), שלעולם אין בהן עצם ובדרך כלל הגרסה הצרפתית, ברז'ול, עשויה מגליל בשר, בעצם קציצות צ'אק בקר, מתובלות בפנים בשום, פטרוזיליה, מלח ופלפל. הבשר מטוגן בדרך כלל במחבת או בגריל.
אינבולטיני

במטבח הסיציליאני, במטבח האיטלקי-אמריקאי ובמטבח האוסטרלי האיטלקי, בראצ'ולה (ברבים braciole) הם פרוסות דקות של בשר (בדרך כלל חזיר, עוף, בקר או דג חרב) המגולגלות כרולדה (קטגוריה זו של מזון מגולגל ידועה בשם involtini באיטלקית) עם גבינה ופירורי לחם ומטוגנים. בסיציליאנית קוראים למנה הזו גם ברוּצ'וּלוּני (bruciuluni).
וריאציות

ניתן לבשל ברצ'ולה יחד עם כדורי בשר וסאלסיצ'ה ברוטב ראגו או רוטב עגבניות נפוליטני, שיש המכנים סארסה או סוקו (בסיציליאנית), או רוטב יום ראשון באזורים מסוימים בצפון מזרח ארצות הברית. ניתן להכין אותו גם ללא רוטב עגבניות. קיימות וריאציות רבות של המתכון, כולל וריאציות של גבינה ותוספת של ירקות, כגון חצילים. ברצ'ולה לא נאכל רק כמנה עיקרית, אלא גם כתוספת בארוחת הערב, או בכריך בצהריים.
לאחר מילוי וגלגול, לרוב קושרים את הברציולה בחוט או הוא מוצמד בקיסמי עץ כדי להחזיק את המלית. לאחר הטיגון במחבת עד להשחמה, מניחים את גלילי הבשר לתוך הרוטב לסיום הבישול, עדיין מאובטחים בחוט או בקיסמים.
לקריאה נוספת

Braciolone
פארסו מאגרו
רולאד
סלטימבוקה
סקאלופינה
הערות שוליים

↑  "Braciola: definizioni, etimologia e citazioni nel Vocabolario Treccani". Treccani.it. נבדק ב-2013-08-17.
בראצ'ולה מבושלת
בריאן טרייסי

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1944 (בן 80) שרלוטטאון, קנדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אלברטה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.briantracy.com
 חתימה:   
 
בריאן טרייסי (באנגלית: Brian Tracy; נולד ב-1944) הוא סופר אמריקאי. כותב ספרי עזרה עצמית, התפתחות אישית ומוטיבציה.
ביוגרפיה

טרייסי נולד בוונקובר שבקנדה בשנת 1944. בצעירותו נשר מבית הספר, עבד בעבודות זמניות ונדד ברחבי העולם במשך שמונה שנים. בהמשך החל לעבוד כסוכן מכירות זוטר, התקשה בעבודתו והחליט לשאול אנשי מכירות מצליחים רבים לגבי הצלחתם. בתום השנה הראשונה לעבודתו הוא כבר הפך לסוכן מכירות בכיר, ובשנה השנייה הפך לסגן נשיא החברה, והיה אחראי על 95 עובדים, בגיל 25 בלבד.
טרייסי יצר את הסמינר הראשון שלו בתחום הצמיחה האישית בשנת 1981, בשם "מערכת ההצלחה", (נקראה תחילה "סמינר הפניקס"). בשנת 1985 הוציא גרסה מעודכנת של סמינר זה, מוקלט על קלטת אודיו לעזרה עצמית, בשם "פסיכולוגיה של ההישגיות". לאורך השנים המשיך ליצור סמינרים וסדנאות בנושאים כגון מנהיגות ויעילות ניהולית. כתב עשרות ספרים העוסקים בתחומים שונים של מוטיבציה וצמיחה אישית. כן הקליט למעלה מ-500 קטעי אודיו מתוך ספריו, העוסקים ברעיונות לעזרה עצמית לקראת הצלחה והשגת יעדים אישיים ועסקיים.
מכהן כיום בראש חברה על שמו, העוסקת בתחום משאבי אנוש בקליפורניה, ולה סניפים רבים ברחבי ארצות הברית. נשוי לברברה ואב לארבעה ילדים.
בכתביו מדבר טרייסי על כך שבעת התמודדות עם בעיה, האנשים בחברה המערבית התרגלו לפנות ישירות לדרך הקלה, וכך הם לא עומדים ביעדים שהציבו לעצמם. בתוכנית ההדרכה שלו הוא מציע לאנשים אפשרות ליצור הצלחה בחייהם האישיים והעסקיים, תוך כדי נקיטת פעולה אקטיבית, ניהול זמן נכון ושימוש בשיטות שונות אותן פיתח במהלך השנים.
מספריו

לבלוע צפרדע - 21 דרכים להשיג יותר בפחות זמן (תורגם לעברית - הוצאת אסיה, 2002)
להרוויח יותר ומהר יותר
שנה את החשיבה שלך, שנה את חייך
התעשר בדרך שלך
בריאן יוזנה

| --- | --- |

יוזנה (משמאל) בפסטיבל קאן, 1996
 לידה:  30 באוגוסט 1949 (בן 75) מנילה, הפיליפינים 
 מדינה:  ארצות הברית, הפיליפינים 
 פרסים והוקרה:  פרס מכונת הזמן (2003) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן יוזנה (אנגלית: Brian Yuzna; נולד ב-30 באוגוסט 1949) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
יוזנה גדל בניקרגואה, פוארטו ריקו ופנמה לפני שהתיישב בארצות הברית בשנות השמונים.
ביוגרפיה

יוזנה נולד בפיליפינים. יצירתו הקולנועית מתרכזת בעיקר בסוגת האימה, עם גיחות קלות למדע בדיוני. הוא מעריץ גדול של ה.פ. לאבקרפט (כמו ידידו ועמיתו סטיוארט גורדון) ועיבד כמה מסיפוריו לקולנוע.

לאחרונה הקים יוזנה, יחד עם המפיק חוליו פרננדז, בית הפקות בשם "פנטסטיק פקטורי" תחת חברת ההפקה הספרדית פילמקס. מטרת המיזם היא ליצור סרטי סוגה (אימה, מדע בדיוני, פנטזיה) בתקציב צנוע, המיועדים לשוק הבינ"ל (משמע דוברי אנגלית) תוך כדי שימוש בכישרונות מרחבי העולם ופיתוח כישרונות מקומיים.
פילמוגרפיה

Romasanta‏ (2004) - מפיק
Rottweiler ‏(2004) - במאי ומפיק
בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°57′05″N 34°52′43″E﻿ / ﻿31.951388888889°N 34.878527777778°E﻿ / 31.951388888889; 34.878527777778
 schools.ort.org.il/lodtech
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לוד (למפת גוש דן רגילה) בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לוד (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לוד (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לוד   he בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לודhe בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לודמפת  __ לוד (in English: Ludd) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) מדרום: __ רמלה (in English: Ramla) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לוד (בערבית: المدرسة العربية الثانوية للعلوم والهندسة – أورط اللد) הוא בית ספר מקצועי-טכנולוגי בעיר לוד.
על בית הספר

שמו המלא של בית הספר הוא "בית הספר הערבי התיכון להנדסה ולמדעים - אורט לוד". הוקם בשנת 2009 כבית ספר שש-שנתי (חטיבת ביניים ותיכון), השייך לרשת אורט ישראל. שוכן בשכונת הרכבת, שכונה עם פרופיל סוציו-אקונומי נמוך בעיר לוד, עם רמת פשיעה גבוהה. מנהלת בית הספר מיום הקמתו היא שירין נטור חאפי, בעלת תואר בספרות עברית, שגדלה בשכונה בבית מוסלמי מסורתי והייתה הבוגרת הערביה היחידה בעיר של תיכון עברי.
בשנת 2012 נחנך הקמפוס החדש של בית הספר, בהשקעה מיוחדת של 30 מיליון ש"ח ממשרד החינוך. בקמפוס ספריה חדשה, אודיטוריום ומעבדות, המצוידים בציוד חדיש.
בבית הספר לומדים 1305 תלמידים (2017), במגמות ביולוגיה, כימיה, חינוך לגיל הרך, הנדסת בניין ואדריכלות, הנדסת חשמל, תקשורת, חקלאות וחינוך סביבתי. בית הספר מעניק תעודות גמר, תעודת בגרות לזכאים, ותעודות טכנולוגיות. בשנת הלימודים תשע"ז (2017) תפתחנה כיתות י"ג ו-י"ד, כמסלולים להנדסאים ולטכנאים.
פעילות העשרה

בית הספר מקיים קשרים הדוקים עם גופים עסקיים וחינוכיים, שתורמים לבית הספר מתנדבים ומשאבים:
מיזם תובנות בחינוך, בניהולה של קארן טל, לשעבר מנהלת קמפוס ביאליק-רוגוזין.
מתנדבים של חברת ההשכרה אוויס מלמדים תלמידים, בעיקר בני נוער בסיכון, את מקצועות אחזקת כלי רכב
עובדי חברת HP Indigo מתנדבים בשיעורי העשרה בבית הספר
חברי סגל ממכון ויצמן למדע מלמדים בבית הספר בהתנדבות מקצועות מדעיים, החל מ-2011
שופטים מבית המשפט המחוזי נותנים הרצאות שבועיות בנושאי משפט, ביוזמתה של השופטת הילה גרסטל
מהנדסים מחברת אל על מתנדבים בבית הספר
הקרן לפיתוח לוד בראשות ירום אריאב
פעילות בין-תרבותית

בית הספר משתתף במפגשים עם בתי ספר יהודיים, להכרת התרבות השונה. בפברואר 2016 נפגשו תלמידי בית הספר עם תלמידי אורט חולון, במפגש שיזם בית המדרש החילוני בינה.
הערות שוליים

↑  אתר המיזם
↑  דיווח על המפגש, באתר בינ"ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501311305171
בית עמר

בית עמר היה יישוב יהודי קדום בהר חברון, הנזכר בשטר יהודי מימי מרד בר כוכבא שנתגלה באזור זיף שבמדבר יהודה.
בית עמר מצוין בתחילת השטר כמקום עריכת השטר, שמועדו הוא "שנת ארבע לחורבן בית ישראל". זאת, כאשר ההנחה היא שהמדובר בשנת 140 לספירה, 4 שנים לאחר דיכוי מרד בר כוכבא.
הצעת זיהוי ליישוב הקדום היא בחורבה בדרום הר חברון הקרויה ח'רבת בית עמרה, הממוקמת ממערב ליטא, כ-2 ק"מ צפונית מזרחית לעתניאל. זאת, הן בשל הדמיון בשם, והן בשל מיקומה של החורבה בדרום מערב הר חברון, לא הרחק מח'רבת ענב, המזוהה עם היישוב הקדום ענב, הנזכר אף הוא בשטר הקדום.
לקריאה נוספת

א' אשל, ח' אשל וע' ירדני, שטר משנת ארבע לחורבן בית ישראל, קתדרה 132, תמוז תשס"ט, עמ' 5-24.
בול מסירה אישית

בול מסירה אישית הוא בול דואר אשר הונפק לראשונה על ידי דואר צ'כוסלובקיה בשנת 1937, כאמצעי לתשלום העלות הנוספת של שירות מסירה אישית.
צ'כוסלובקיה, 1937, בול מסירה אישית
הרקע ליצירת השירות החדש

בצ'כוסלובקיה, כמו במרבית מדינות העולם, הציעו שירותי הדואר לשולח המכתב שתי אפשרויות עקרוניות להעברת המכתב לידי הנמען:
הרקע ליצירת השירות החדש > מסירה לכתובת הנמען

הדרך המקובלת ביותר הייתה לציין על גבי המעטפה את שמו ומענו של המכותב, והדואר היה מעביר את המכתב אל הכתובת הרשומה על המעטפה. הדואר לא הבטיח ולא ניסה כלל לאתר את המכותב אישית, אלא השאיר את המכתב בתיבת המכתבים של המכותב, או מסר את המכתב לאדם הראשון שפתח את הדלת בכתובת שעל המעטפה.
הרקע ליצירת השירות החדש > מסירה אישית בבית הדואר

אפשרות אחרת, שהוצעה על ידי חלק משירותי הדואר בעולם, נקראה בשם "דואר ממתין" (Poste_restante). בשיטה זו רשם השולח את שמו של המכותב ואת שם בית הדואר אליו יש להעביר את המכתב. המכתב נשמר בבית הדואר עד אשר הגיע לשם המכותב, הזדהה בעזרת מסמך מתאים (דרכון, תעודת זהות או רישיון נהיגה), וקיבל את המכתב. פתרון זה נועד במקור עבור תיירים שלא ידעו מראש באיזה מלון הם עתידים להתאכסן, והדואר הממתין אפשר להם לגשת לבית הדואר המרכזי של העיר אליה הגיעו ולבדוק אם יש מכתבים הממתינים להם.
לכאורה, ניתן היה לשער כי "דואר ממתין" הוא הפתרון המתאים לכל מי שרוצה להבטיח כי המכתב ששלח יימסר רק לידי הנמען, ולא יגיע לאף גורם אחר. למעשה, שירות זה התגלה כבעייתי מאוד. בבתי הדואר בהם הופעל השירות הצטברו מכתבים רבים שאיש לא בא לדרוש אותם. על פי הנוהל מכתב שכזה נפתח על ידי אנשי הדואר בתום המועד שנקבע מראש, וזאת בניסיון לאתר את כתובת הנמען ולהעביר לרשותו את המכתב. כך נפגעה פרטיותו של השולח, אשר כלל במכתבו דברי אהבה או סודות מסחריים רגישים.
שירות מסירה אישית

בשנת 1937 החליטו מנהלי הדואר של צ'כוסלובקיה להציע ללקוחותיהם שירות חדש. תמורת תשלום נוסף בסך 50 הלרו (מאית הקורונה הצ'כוסלובקית), הציע הדואר כי המכתב יועבר אל כתובתו של המכותב, תוך הבטחה שהוא יימסר אישית אך ורק לידיו של המכותב. שלא כמו בשירות של "דואר ממתין", שם קבעו הכללים כי ניתן למסור את המכתב לא רק למכותב אישית, אלא גם לנציג מטעמו שיגיע לבית הדואר עם כתב הרשאה מתאים, שירות "מסירה אישית" קבע כי אך ורק הנמען אישית יוכל לקבל לידיו את המכתב. היה זה פתרון מושלם עבור מי שביקש להבטיח את פרטיות הדברים שהעלה על הכתב.
השירות הוצע לא רק לשולחי המכתבים, אלא גם לנמענים. אדם שביקש לוודא כי כל המכתבים הנשלחים אליו ימסרו אך ורק לידיו אישית (גם במקרה שהמכתב נשלח בדואר רגיל), יכול היה להירשם בבית הדואר הקרוב לביתו ולהתחייב מראש על התשלום הנוסף. בית הדואר איתר את המכתבים שנועדו למנוי על השירות, דאג לסמן את המכתב כמיועד למסירה אישית, ולגבות מן הנמען סכום של 50 הלרו עבור כל מכתב.
בולי מסירה אישית

הפעלה יעילה של שירות מסירה אישית חייבה לסמן באופן בולט וברור את המכתבים המיועדים להימסר לידו של הנמען, ולוודא כי לא יתערבבו בטעות עם המכתבים הרגילים אותם מניח הדוור בתיבת המכתבים. כדי להבטיח זאת הדפיס הדואר בצ'כוסלובקיה בול משולש בצבע כחול, שהיה שונה מאוד בצורתו מכל הבולים המרובעים שהיו בשימוש באותה עת. אדם שביקש לשלוח מכתב שיימסר במסירה אישית רכש את הבול המשולש והדביק אותו על המכתב, בנוסף לבולי הדואר הרגילים. במרכז הבול הכחול הודפס המספר 50 המציין את הערך הנקוב ובפינות הבול הודפסה האות V המציינת כי הסכום שולם.
בול משולש נוסף, בצבע אדום, הודפס לצורך מסירת דואר לנמענים שנרשמו לשירות מסירה אישית. כאשר הגיע לבית הדואר מכתב שהיה מיועד לנמען שהופיע ברשימת המבקשים לקבל מכתבים במסירה אישית, הדביקו פקידי הדואר על המעטפה את הבול המשולש האדום. כך ידע הדוור לחפש את הנמען אישית, למסור לו את המכתב ולגבות ממנו באותו מעמד את הסכום הדרוש. הבול האדום היווה למעשה בול דמי דואר המציין את ההתחייבות של מקבל המכתב לשלם עבור השירות. גם במרכז הבול האדום הודפס המספר 50 המציין את הערך הנקוב, אך בפינות הבול הודפסה האות D המציינת כי יש לגבות את הסכום.
הדפסת הבולים

עיצוב שני הבולים המשולשים בוצע על ידי ווצלאב קובן (Václav Čuban), אחד מעובדי מחלקת הדואר והטלגרף של צ'כוסלובקיה. הם הודפסו על ידי איגוד הגרפיקה הצ'כי (Czech Graphics Union) בפראג בגיליונות של 100 בולים. ההדפסה בוצעה בשני מועדים נפרדים, תוך שינוי מבנה הגלופה.
ניתן להבחין בין שתי ההדפסות על ידי בדיקת הפינות של הבול המשולש. בהדפסה הראשונה נוקבבו הבולים בצורת מלבן שנחצה לשניים בקו אלכסוני, וכתוצאה מכך לא התקבלו בולים בצורת משולש מדויק. בהדפסה השנייה, לעומת זאת, נוקבבו הבולים בצורת ריבוע שנחצה לשניים בקו אלכסוני, וצורת המשולשים שהתקבלה כתוצאה מכך היא מושלמת.
| --- | --- |

תרשים של צמד בולים מן ההדפסה הראשונה: תרשים של צמד בולים מן ההדפסה השנייה
בסך הכול הודפסו מן הבול הכחול 31,500 גיליונות ומן הבול האדום 27,200 גיליונות.
הפעלת שירות המסירה האישית בצ'כוסלובקיה

ביום 1 במרץ 1937 הונפקו שני הבולים ושירות המסירה האישית החל לפעול. הוא הופסק ביום 15 בדצמבר 1939.
בתום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, נעשה ניסיון לחדש את השירות ולהנפיק בול חדש מסוג מסירה אישית. הבול הונפק, אולם השירות בוטל זמן קצר לאחר מכן.
הדפסת בולי מסירה אישית במדינות אחרות

למעט צ'כוסלובקיה, והמדינות שנוצרו בשטחה בזמן מלחמת העולם השנייה, כשהייתה תחת כיבוש של גרמניה הנאצית, לא הציע אף דואר אחר בעולם שירות של מסירה אישית.
הדפסת בולי מסירה אישית במדינות אחרות > בוהמיה ומוראביה

בשנת 1939 הופעל בבוהמיה ומוראביה שירות מסירה אישית שפעל עד שילובה של בוהמיה ומוראביה במדינת צ'כוסלובקיה בשנת 1945.
הדפסת בולי מסירה אישית במדינות אחרות > סלובקיה

בשנת 1940 הופעל בסלובקיה שירות מסירה אישית שפעל עד שילובה של סלובקיה במדינת צ'כוסלובקיה בשנת 1945.
הפעלת שירות מסירה אישית במדינות אחרות

בשנים האחרונות הציעו מספר מדינות שירות המבטיח מסירה אישית של חבילות ודברי דואר לידי הנמען.
לקריאה נוספת

Kenneth A. Wood, Personal Delivery Stamp, This is Philately, p. 738
הערות שוליים

1 2 3  מחקר על בולי מסירה אישית, עמ' 453
1 2  מחקר על בולי מסירה אישית, עמ' 462
1 2  מחקר על בולי מסירה אישית, עמ' 456
1 2  מחקר על בולי מסירה אישית, עמ' 457
1 2  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 2, p. 832
↑  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 2, p. 835
↑  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 6, p. 225
ברונו טש

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1890 ברלין, האימפריה הגרמנית
 הוצאה להורג:  16 במאי 1946 (בגיל 55) המלין, גרמניה
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  Degesch 
 תרומות עיקריות
 השתתפות בהמצאת גז הציקלון B
 
מכלים ריקים של ציקלון בה שנמצאו על ידי הרוסים במחנה הריכוז אושוויץ לאחר מלחמת העולם השנייה
ברונו אמיל טש (14 באוגוסט 1890 - 16 במאי 1946) היה כימאי וממציא גרמני, אשר יחד עם גרהרד פיטרס ווולטר הירט, גילה את גז הציקלון בה שנועד במקור להשמיד מזיקים, ושימש את גרמניה הנאצית ברצח היהודים בשואה. טש היה הבעלים של Tesch & Stabenow, חברת הדברה שייסד בשנת 1924 יחד עם פול סטבנוב בהמבורג, שהייתה הספק העיקרי של גז הציקלון בה למחנות ההשמדה הנאציים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה נעצר טש על ידי הבריטים באשמת פשע מלחמה, נשפט והוצא להורג.
ילדותו והשכלה

טש נולד ב-14 באוגוסט 1890 בברלין. הוא למד מתמטיקה ופיזיקה במשך סמסטר אחד בשנת 1910 באוניברסיטת גטינגן בטרם עבר ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין וקיבל תואר בשנת 1914. לאחר מכן החל לעבוד במכון קייזר וילהלם.
ציקלון בה

טש, יחד עם כמה כימאים אחרים, במימון אי גה פארבן החלו במחקר אודות מימן ציאנידי. במהלך מחקרם הם גילו כי מימן ציאנידי יכול להפוך למוצק.
בשל העובדה כי הפטנט על הגילוי נרשם רק על שמו של אחד הממציאים, חברת Tesch & Stabenow לא ייצרה ציקלון בה ולא כל כימיקל אחר, והחברה עסקה בעיקר בחיטוי.
בשנת 1925, קיבלה החברה את זכויות השיווק הבלעדיות להפיץ את קוטל החרקים בכל רחבי השטח שממזרח לנהר האלבה. בשנת 1927 עזב סטבנוב את החברה, ולאחר מכן התחלקה הבעלות על החברה כך: 45% לטש ו-55% לדגש. בשנת 1942 טש עתיד לקבל את כל הבעלות על החברה.