אופרה רוסית
המאה ה-19

המאה ה-19 הייתה דור הזהב של האופרה הרוסית. היא החלה בהצלחתו של מיזם מאסיבי ומתפתח לאטו: האופרה
Lesta, dneprovskaya rusalka ושלושת המשכיה (1803–1807), על בסיס יצירה רומנטית-קומית בשפה הגרמנית,
Das Donauweibchen מאת פרדיננד קאואר עם טקסט רוסי ותוספת מוזיקה של המהגר הוונציאני לרוסיה, קטרינו קאווס וסטפאן דוידוב.
ההצלחה הבאה הייתה אופרה פטריוטית "איוון סוסאנין" (1815) של קטרינו קאווס, שביסודה אפיזודה מן ההיסטוריה הרוסית.
ואולם האירועים החשובים ביותר בתולדות האופרה הרוסית היו שתי אופרות גדולות של מיכאיל גלינקה, החיים למען הצאר, ששמה המקורי היה "איוון סוסאנין" (1836), ו"רוסלאן ולודמילה", המבוססת על סיפור מאת אלכסנדר פושקין, משנת 1842. שתי היצירות הללו חנכו עידן חדש במוזיקה הרוסית ורוממו את האופרה הרוסית הלאומית.
אלכסיי ורסטובסקי חיבר יותר מ-30 אופרות-וודוויל ו-6 אופרות גדולות, בהן "קברו של אסקולד", שהצגת הבכורה שלה הייתה ב-1835.
אלכסנדר דארגומיז'סקי חיבר את "רוסאלקה" (1856) ואת "אורח האבן" המהפכנית, שהושלמה על ידי רימסקי-קורסקוב ובוצעה בהצגת בכורה בשנת 1872.
אנטון רובינשטיין כתב 19 באופרות, בהן "שטן" משנת 1875, סנקט פטרבורג.
צזאר קואי כתב 15 אופרות, בהן "ויליאם רטקליף" (1861-1868).
לשיאה הגיעה האופרה הרוסית ביצירותיהם של מודסט מוסורגסקי והיפוכו הגמור, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.
"בוריס גודונוב" של מודסט מוסורגסקי נחשבת עד היום ליצירת המופת הגדולה מכולן של האופרה הרוסית, על אף מה שנראה לרבים כפגמים טכניים חמורים ומספר גדול להתמיה של גרסאות (הגרסה המקורית משנת 1869, הגרסה המתוקנת משנת 1872, מהדורה בעריכת רימסקי קורסקוב משנת 1908, מהדורה בעריכת דמיטרי שוסטקוביץ' משנת 1940 וכן הלאה). שאר האופרות שלו נותרו לא גמורות:
"סאלאמבו", 1866
"הנישואים", 1869
"חובנשצ'ינה" (1872-1889)
"יריד סורוצ'ינצי", 1874-1880,
צ'ייקובסקי השלים עשר אופרות, המפורסמות ביותר בהן "יבגני אונייגין" (הצגת בכורה ב-1879 במוסקבה) ו"פיק דאם" (1890 בסנקט פטרבורג). שתיהן כלולות כיום ברפרטואר האופרות הסטנדרטי בעולם.
אופרה שלא נפלה מהן בחשיבותה הייתה "הנסיך איגור" של בורודין, שהושלמה על ידי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלאזונוב ב-1890.
ניקולאי רימסקי-קורסקוב הפורה חיבר חמש-עשרה אופרות שלמות, ההישג המשמעותי ביותר של אמנות האופרה ברוסיה בסוף המאה. החשובות ביותר בהן הן:
"ליל מאי" 1878-1879
"נערת השלג", גרסה ראשונה 1881, הצגת בכורה ב-1882, סנקט פטרבורג; גרסה שנייה בסביבות 1895.
"סדקו", 1896, הצגת בכורה 1898, מוסקבה.
"כלת הצאר", 1898, הצגת בכורה 1899, מוסקבה
"סיפורו של הצאר סלטאן", הצגת בכורה 1900, מוסקבה
"קאשצ'י בן האלמוות", 1902
"אגדת העיר הסמויה קיטז' והבתולה פברוניה", 1904
"תרנגול הזהב", 1907
שלוש האחרונות ברשימה שייכות כבר לאופרה הרוסית של המאה ה-20.
במאה ה-19 נבנו ברוסיה בתי אופרה חדשים, בהם תיאטרון בולשוי, שנפתח במוסקבה ב-1825 ותיאטרון מריאינסקי, שנפתח בסנקט פטרבורג ב-1860.
תולדות האופרה הרוסית במאה ה-19 משתקפות ברשימה נבחרת של הצגות בכורה בתיאטראות של סנקט פטרבורג:
"תיאטרון בולשוי קאמני"
1835 - "קברו של אסקולד"
1836 - "החיים למען הצאר"
1842 - רוסלאן ולודמילה
1856 - "רוסלקה"
"תיאטרון מריאינסקי" (מאז 1860)
1863 - "יהודית"
1865 - "רוגנדה"
1871 - "כוחו של בן-שטן"
1872 - "אורח האבן"
1874 - "בוריס גודונוב"
1874 - "האופריצ'ניק"
1875 - "שטן"
1876 - "ואקולה הנפח"
1881 - "העלמה מאורליאן"
1882 - "נערת השלג"
1886 - "חובנשצ'ינה"
1886 - "הנסיך איגור"
1887 - "הקוסמת"
1890 - "פיק דאם"
בית האופרה הפרטי של מאמונטוב נוסד בשנת 1885. סאבה מאמונטוב גילה את כישרונו של פיודור שאליאפין, הזמין תפאורות אצל מיכאיל ורובל, קונסטנטין קורובין, נטליה גונצ'רובה ואיוואן ביליבין, העלה על הבימה את האופרות המאוחרות של רימסקי-קורסקוב.
האופרה הגיעה אל קייב ב-1867, אודסה ב-1887 וחרקוב ב-1880.