stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חושו אחים חושו

חוּשׁוּ, אַחִים, חוּשׁוּ הוא שיר מאת הרב יחיאל מיכל פינס, אשר חובר בירושלים בשנים 1882–1883, בראשית תקופת העלייה הראשונה. מילות השיר היו עיבוד ותירגום לעברית של שיר צבאי רוסי ולחן עממי. פינס חיבר את השיר לכבוד קבוצת החלוצים חברי תנועת ביל"ו, שבהם תמך ואותם עודד רעיונית וכלכלית והם עשו אותו להמנונם.
השיר נעשה אהוד מאוד בתודעה היישובית, ונחשב למייצג אופייני של הרעיון והמעש החלוצי הציוני בארץ ישראל, מאז תקופת העלייה הראשונה. ונהגו לשיר אותו בחגיגות ובטקסים חגיגיים ביישוב ולאחר הקמת המדינה. זכה לביצועים רבים במאה ה-20 ובמאה ה-21.
מילות השיר

| --- | --- |
חוּשׁוּ, אַחִים, חוּשׁוּ!  נָרִימָה פְּעָמֵינוּ!  טוּשׂוּ, אַחִים, טוּשׂוּ,  לְאֶרֶץ אֲבוֹתֵינוּ!    לֹא לָנוּ הַמְּנוּחָה,  לֹא לָנוּ הַמַּרְגּוֹעַ  בָּאֶרֶץ הַקְּרוּחָה  וְשִׁלְטוֹן הָאֶזְרוֹעַ!    רֵעַי בִּי יְהַתֵּלוּ  מַה לְּךָ אֶרֶץ מוֹרָשָׁה?  שָׁם אִיִּים יֵילִילוּ –  תּוּר לְךָ אֶרֶץ חֲדָשָׁה!    חוּשׁוּ, אַחִים...    אַל נָא פְתָאִים תִּתְלוֹצָצוּ!  אַל נָא בָנִים שְׁוֹכְחֵי אֵם  פֶּן בָּכֶם, אוֹי, יִפְרֹצוּ  צוֹרְרֵינוּ, צוֹרְרֵי שֵׁם...    חוּשׁוּ, אַחִים...   : אִמִּי בִּי מַפְצֶרֶת:  אָנָּא בְנִי, אַל תַּשְׁלִיכֵנִי,  בִּלְתְּךָ אֲנִי, אוֹיָה, נִשְׁאֶרֶת  אֻמְלָלָה; מִי יִתְמְכֵנִי?    חוּשׁוּ, אַחִים...    אַל נָא אִמִּי הַיְּקָרָה,  אַל נָא בִי תִּפְצֹרִי!  אֵל יַחֲלִיצֵךְ מִכָּל-צָרָה –  אוֹתִי נָא בַל תַּעֲצֹרִי!    חוּשׁוּ, אַחִים...    שְׂאוּ נֵס צִיּוֹנָה  אֶל עִירֵנוּ הַחֲמוּדָה  כִּי עַל כַּנְפֵי יוֹנָה  נַעֲלֶה הָרֵי יְהוּדָה!    חוּשׁוּ, אַחִים...
ניתוח השיר

השיר עוסק במגוון הפנים של התופעה החלוצית הציונית ובתודעתם של חלוצים וחלוצות, שאותם פינס הפליא להבין ולתאר. הרעיונות והשאלות השונות שעוררה התופעה החלוצית בארצות המוצא של החלוצים, ניתנו בכל בית מהשיר:
הבית הראשון, המתפקד גם כפזמון, מתאר את הקריאה אל היהודים בגולה למהר ("חוּשׁוּ") ולעוף ("טוּשׂוּ" = טוסו) לארץ ישראל, ארץ האבות;
הבית השני, על מצבה המדיני, הכלכלי והיישובי של הארץ תחת שלטון עות'מאני, אשר צפן קשיים רבים לחלוצים;
הבית השלישי, על אי התמיכה ואף הלגלוג שבו נתקלו הביל"ויים במקומותיהם, מקרוביהם וידידיהם, באשר לרעיונותיהם ותוכניתם בארץ, והצעתם לביל"ויים להגר לארצות העולם החדש, כגון אמריקה, כמו רוב המהגרים היהודים ממזרח אירופה באותן שנים;
הבית הרביעי, תשובתם למלעיגים, כי זיכרונם בגד בהם באשר לארץ ישראל שהיא כמו אֵם, והשהות בארצות הגויים כרוכה בפרעות שעלולות לפרוץ, כפי שקרה בסופות בנגב ברוסיה בשנת 1881;
הבית החמישי, הפצרותיהם של ההורים בבניהם ובנותיהם החלוצים, שלא יעזבו לארץ הרחוקה ולא ינטשו אותם לבדם לעת זיקנה, בו מעמת למעשה פינס, בין ערך האמהות הביולוגית והמשפחה לבין ערך השליחות לאומיות ש"אִמהותה" של הארץ מייצגת;
הבית השישי, תשובתם של הבנים והבנות, להניח להם לעלות לארץ מבלי דאגה;
הבית השביעי, שבו מסר פינס מעין תמצית של הרעיון הציוני, אשר מוּנע, לשיטתו, מהתשוקה הלאומית הקדומה לבוא ולהתיישב בארץ ישראל ובירושלים; מילותיו: "כנפי יונה", שעליה כביכול דואים וטסים החלוצים בדרכם לארץ, מבטאות את רצונם העז ותודעתם ההופכות את הדרך, שהייתה במציאות קשה ומרובת עיכובים ותלאות ביבשה ובים, לתעופה קלה ומהירה.
הערות שוליים

↑  מילות השיר "חושו אחים חושו" והאזנה לו, באתר זמרשת
טייגלעך

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות 
 מטבח:  המטבח היהודי 
 מרכיבים עיקריים:  דבש 
 
טייגלעך רותחים בדבש
טייגלעך (או טייגלאך, מיידיש: "בצק קטן") הוא מאכל מתוק המשתייך למטבח היהודי האשכנזי. הטייגלעך הן יריעות בצק קשורות בלולאה אותן נהוג לטגן בסירופ מתוק או דבש. הטייגלעך מוגש ככיבוד בחגים ראש השנה, סוכות, שמחת תורה ופורים.
טייגלעך מוכנים
היסטוריה

מקורו של הטייגלעך עוד מימי הרומאים, הם לקחו פיסות בצק, בישלו אותם בדבש וקראו למאכל ורמיקולוס. יהודי איטליה אימצו את המאכל למטבחם אך הוא נעלם בהדרגה בתקופת ימי הביניים. בתחילת המאה ה-12 רבנים שחיו בשטח גרמניה וצרפת של ימינו, ציינו כי הם אוכלים יריעות בצק מתוקות מצופות בדבש להם קראו ורמסל או ורימילש וכי המאכל מוגש כמנת פתיחת בארוחת השבת. המנה עברה שינוי שמות, בתקופה מסוימת הוא נקרא גרמסל ולאחר מכן חרמסל במזרח אירופה. הטייגלעך מוגש בעיקר בראש השנה, שכן בחג זה נהוג לאכול מאכלים מתוקים או מצופים בדבש כדי לסמל מעבר נעים ומבורך לשנה חדשה.
בראש השנה תשפ"ב, זכה המאכל לעניין ולפרסום בעקבות פוסט של מייסד פייסבוק מארק צוקרברג, שסיפר כי רעייתו הכינה טייגלעך לרגל החג.
הערות שוליים

↑  תיקי גולן, מארק צוקרברג העלה פוסט שנה טובה והשאיר את הגולשים סקרנים: מה זה טייגלעך?, באתר ynet, 7 בספטמבר 2021
טייגראייר

טייגראייר (באנגלית: TigerAir) הייתה חברת תעופה זולה סינגפורית. החברה הפעילה טיסות מבסיסה בנמל התעופה סינגפור צ'נגי, לדרום-מזרח אסיה, סין, הודו, ואוסטרליה. ביולי 2017 אוחדה עם חברת התעופה Scoot.
טייגראייר הוקמה בדצמבר 2003, והחלה בפעילות ב-25 במרץ 2005.
עד למיזוג החברה עם חברת התעופה Scoot,  חברת ההחזקות קבוצת טייגר תעופה "(Tiger Aviation Group)" החזיקה ב-100% ממניות החברה.
תולדות החברה

בפברואר 2007 הקימה טייגר איירווייז את חברת התעופה הזולה טייגר איירווייז אוסטרליה. במאי 2011 רכשה טייגר איירווייז 33% ממניות חברת התעופה האינדונזית מנדלה איירליינס. בפברואר 2011 רכשה 40% ממניות חברת התעופה הפיליפינית סאות' איסט אסיה איירליינס. באוקטובר 2014 הפכה לחברת בת של סינגפור איירליינס לאחר שזו רכשה 56% ממניות החברה. ביולי 2017 מוזגה פעילות טייגר איירווייז לחברת Scoot, חברת הלואו-קוסט של סינגפור איירליינס.
צי המטוסים

| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 49 | 0 | 180 | קבלת ההזמנה עד לשנת 2014 כיום מתפקדים בשירות רגיל |
| סה"כ | 49 | 0 |  |  |
חי ה' וברוך צורי

"חַי ה' וּבָרוּךְ צוּרִי" הוא פיוט המושר בראשית הסעודה השנייה בשבת.
הפיוט הוא מעין הקדמה למזמור כ"ג בספר תהלים המזמור המוכר בפסוקו הפותח: "מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר".
באקרוסטיכון "חיים יצחק", רמז לשם המחבר.
בתנועת החסידות נהוג לשיר את הפיוט לאחר פיוטו של האר"י (אסדר לסעודתא). 
נושא הפיוט הוא דברי שבח לאל ובקשות לשפע של ברכות אשר השרים מבקשים אותו. אף על פי שהשבת רק נרמזת בפיוט וייתכן ששירתו הפכה למנהג שבת בשל הדמיון והשיח עם מזמור כ"ג.
בפיוט מופיעה שורה המזכירה את מידת הביטחון של הלל הזקן, שבשונה מרעו שמאי, לא חיפש אחר מאכלי שבת במשך השבוע ובטח בה' שיזמין לו לשבת, באמרו "ברוך ה' יום יום". בגרסה הנפוצה של הפיוט מופיעה השורה: "אל ההרים אשא עיני, כהלל ולא כשמאי". בחלק מחצרות החסידות (למשל בחצרות רוז'ין וויז'ניץ) תיקנו את הנוסח ל"כהלל וכשמאי", וזאת כי יש פוסקים שבנושא זה הלכה כשמאי, שיש לחפש במשך כל השבוע מאכלים טובים לשבת.
הערות שוליים

↑  על פי לשון הפסוק בספר איוב, פרק כ"ט, פסוק ג'.
↑  על פי לשון הפסוק בספר תהלים, פרק כ"ג, פסוק א' - ב.
↑  על פי לשון הפסוק בספר מלאכי, פרק ב', פסוק ה' "בְּרִיתִי הָיְתָה אִתּוֹ הַחַיִּים וְהַשָּׁלוֹם".
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ט"ז, עמוד א'.
↑  ראו טור ומשנה ברורה, סימן ר"נ.
חוק קואס

חוק קואס הוא משפט בכלכלה העוסק בהיבט הכלכלי של קביעת זכויות קניין בחוק. בניסוחו הפשוט, החוק קובע כי כאשר בעלי זכות הקניין חופשיים לסחור בה ובהיעדר עלות עסקה, כל דרך שבה יבחר המחוקק או הממשלה לחלק את זכויות הקניין יעילה באותה מידה. במילים אחרות: קביעה משפטית של זכויות קניין משפיעה על האופן שבו מחולקת הרווחה בין הפרטים אך לא על סך הרווחה.
החוק הוצע על ידי רונלד קואס ב-1960 וזיכהו בפרס נובל לכלכלה ב-1991. ג'ורג' שטיגלר, זוכה אחר בפרס, היה הראשון שהתייחס לעבודתו של קואס במונחי החוק המובאים לעיל, ב-1966.
דוגמה

נניח שבתא רכבת נוסעים שנים: ראובן, שאוהב לעשן מקטרת ושמעון הסולד מריח הטבק. עבור ראובן התועלת בעישון היא 20 שקלים ועבור שמעון הנזק שבעשן הוא 10 שקלים. אם יקבע החוק ברכבת כי העישון אסור, יהיה כדאי לראובן לשלם לשמעון 10 שקלים (או סכום אחר בין 10 ל-20) תמורת אישור לעשן. לעומת זאת, אם על פי החוק מותר לעשן, לא יוכל שמעון לפתות את ראובן שלא לעשן, משום שלא כדאי לו להציע עבור הוויתור יותר מ-10 שקלים. התוצאה היעילה מבחינה כלכלית, היא שראובן מעשן וסך הרווחה בקרון היא 10. החוק משנה רק את אופן החלוקה של הרווחה: 20 לראובן ו- (10-) לשמעון אם החוק מתיר עישון, או 10 לראובן ו-0 לשמעון אם לאו.
השפעה חיצונית

הרקע לעבודתו של קואס היה המחקר הכלכלי המקובל בתחום של השפעות חיצוניות, דהיינו התועלת או הנזק הכלכלי שנגרם כתוצאה מפעילותם של פרט או חברה לאחרים. מקובל היה לחשוב שהממשלה צריכה תמיד להתערב, למשל כאשר מפעל מזהם את הסביבה, ולהטיל על המפעל מס כדי לגרום לו להפנים את ההשפעות החיצוניות שלו כעלות נוספת ולהתאים את הכמות המיוצרת כלפי מטה.
לפי קואס המס הזה מיותר והבעיה יכולה להיפתר בין המפעל המזהם לאלו שחיים סביבו וניזוקים ממנו.
חוק קואס בעולם האמיתי

החשיבות של חוק קואס אינה בנכונותו התאורטית כפי שהוא מנוסח לעיל, משום שבעולם האמיתי קיימות מגבלות המונעות מהעסקאות שקואס חוזה מלהתקיים. הפרטים הניזוקים מזיהום, למשל, מתקשים במקרים רבים להתאגד כדי לפעול כגוף אחד כנגד המפעל המזהם.
למרות זאת עבודתו של קואס אינה תאורטית גרידא. חשיבותה היא בכך שהיא מסיטה את הדיון מההשפעות החיצוניות לעלויות העסקה. כאשר בית משפט בא לקבוע למי שייכות זכויות הקניין הוא צריך לקחת בחשבון כמה אפשרית ומעשית תהיה עסקה בין הצדדים במקרה שההקצאה שקבועה בחוק אינה יעילה. לפי קואס, המחוקק צריך לקבוע את זכויות הקניין כך שעלויות העסקה תהיינה מינימליות.
חג הלחם והיין הקדושים

מרבדי פרחים
חג הלחם והיין הקדושים של המשיח (לטינית Corpus Domini - "גוף האדון") הוא חג נייד נוצרי המקובל בכנסייה הקתולית, המוקדש לעקרון האוכריסטי בנצרות, דהיינו קורבנותו של ישו בדמות לחם המייצג את גופו ויין המייצג את דמו, כפי שהתפתחה מהסעודה האחרונה.
היסטוריה

הנזירה הבלגית יוליינה מלייז' (1193–1252) (אנ') טענה משחר נעוריה כי האל נגלה לה והורה לה להביא להנהגתו של חג המוקדש לעקרון האוכריסטי. יוליינה פנתה אל הבישוף של לייז' אשר כינס סינוד ב-1246 והנהיג את החג באופן מקומי. החג הפך לחג כללי בכנסייה הקתולית 22 שנה לאחר מכן, ב-8 בספטמבר 1264, בהוראת האפיפיור אורבנוס הרביעי ובעקבות נס בולסנה (אנ'). לפי האגדה, כהן דת בוהמי שפקפק בהפיכתו של הלחם לבשרו של ישו, ערך מיסה בעיר בולסנה ( Bolsena), כ-120 ק"מ מצפון לרומא. בעת שקידש על הלחם טפטף ממנו דם והכתים את המפה שעליה היו מונחים הלחם והיין. הדם יצר על המפה צורה הדומה לפניו של ישו. המפה הובאה בפני האפיפיור אורבנוס הרביעי ששהה באורבייטו הסמוכה, וזה הורה על הנהגת החג ועל הקמת הקתדרלה באורבייטו. החג אושר באופן סופי בוועידה האקומנית שנערכה בשנים 1311–1312 בווינה.
החג נקרא בלטינית Corpus Domini, היינו "גוף האדון", ונקבע תחילה ליום חמישי שלאחר חג השילוש הקדוש, בהתאמה לסעודה האחרונה שחלה ביום חמישי שלפני הפסחא. עם זאת ב-1977 הורה האפיפיור פאולוס השישי על העברת מועד החג שלושה ימים מאוחר מהמועד המקורי, ומאז הוא נחוג ביום ראשון שלאחר חג השילוש הקדוש, או שבועיים לאחר הפנטקוסט. בד בבד שונה שמו של החג בחלק מהמקומות לחג הלחם והיין הקדושים של המשיח (איטלקית solennità del Corpo e Sangue di Cristo). החג עשוי לחול לכל המוקדם ביום 24 במאי ולכל המאוחר ביום 27 ביוני והוא מקובל כחג לאומי באוסטריה, במדינות ובקנטונים הקתוליים של גרמניה ושווייץ בהתאמה, בקרואטיה, בפולין, בפורטוגל, בברזיל ובצ'ילה.
אירועי החג

למרות העברת יום החג ליום ראשון בשבוע, יום חמישי שלאחר הפנטקוסט הוא עדיין יום חג במספר ארצות קתוליות. גם ברומא נפתחים אירועי החג ביום חמישי שלאחר פנטקוסט בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו (Basilica di San Giovanni in Laterano), ממנה יוצאת תהלוכה לבזיליקת סנטה מריה מג'ורה. בתהלוכה נישאות חתיכות מצה המכונה "אוסטיה" (Ostia) המונחות ומוצגות קבל עם ועדה בכלי ייעודי המכונה "אוסטנסוריו" (Ostensorio). בסיום התהלוכה נערכת מיסה הכוללת כמובן סקרמנט אוכריסטי.
בתהלוכות מקומיות רבות מקובל להניח לאורך מסלולן מרבד פרחים המכונה "אינפיוראטה" ("Infiorata" - "עטור פרחים"), ולעיתים נישא גם מזבח עטור פרחים בתהלוכה. במקומות רבים מלווה מקהלת גברים את התהלוכה והיא מסתיימת בכנסייה המקומית בשירת "טה דאום" (Te Deum). בצרפת ירדה חשיבותו של החג במחצית הראשונה של המאה ה-19 ומאז הוא נחוג בתהלוכה רק בפריז, במספר ערים גדולות נוספות ובחבל הבסקים הצרפתי. החג אינו נחשב לחג לאומי בצרפת.
ראו גם

חגים ניידים (נצרות)
מיסה
תהלוכת החג באנטיגואה בגואטמלה
חי לאהבה

חי לאהבה הוא האלבום החמישי של הזמר ליאור נרקיס אשר יצא לאור בשנת 1999, שכלל בעיקר מחרוזות ללהיטים מזרחיים מוכרים.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | אורך השיר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | חי לאהבה | עוזי חיטמן | דני ששון | 4:10 |
| 2. | מחרוזת: אחת ויחידה, אל תשכחי, אין כמו אמא | עוזי חיטמן, ארלט ספדיה, זהב נחמה | יוונית, יוונית, תמיר קליסקי וזהב נחמה | 5:58 |
| 3. | מחרוזת: רוצה לחזור, אלייך, ילדונת | גידי שמור, אביהו מדינה, ציון שרעבי | יוונית, אביהו מדינה, לבנוני | 8:04 |
| 4. | מחרוזת: אל תתני לו, איך שהיא, בואי הביטי | יואב יצחק, אלי לוזון יוני רועה, דוד זיגמן | גיפסי קינג, אלי לוזון יוני רועה, יוונית | 6:01 |
| 5. | לאהוב עד יום מותי | עוזי חיטמן | לבנוני | 4:57 |
| 6. | מחרוזת: סטאלה, נדנדי, עד מתי, נשבענו אמונים | יוני רועה, מיכה שיטרית, גבי דהאן, תמיר צור | יוונית, ארקדי דוכין, גבי דהאן, תמיר צור | 6:33 |
| 7. | מחרוזת חזון אחרית הסמים, לפני שאת הולכת (שמיניות באויר) | גידי שמור | גידי שמור | 5:55 |
| 8. | מחרוזת אהבתי הראשונה, סובל אני, בלילות הקרם | עוזי חיטמן, להקת הצוענים, רוני אחיאל | יוונית, להקת הצוענים, יאיר אליאס | 6:18 |
המשתתפים באלבום

הפקה: מיתר הפקות
הפקה מוזיקלית ועיבודים: תמיר צור
קלידים: תמיר צור
תופים: אשר פדי
בס גיטרה: אבי יפרח
גיטרות: אבי סינגולדה, דודו קומה
גיטרה סולו: יהודה קיסר
בוזוקי: אריס נחום, דודו קומה
דרבוקה: רוני דדון, יוסי גנגינה
אקורדיון: בוריס אלייב
כינור: ילמז טשצישמה
חליל: אמיר שהסר
סקסופון: ניצן עין הבר
קולות רקע: טלי עמר
מיקסים: איציק תקומי "צוק"
חמניתיים

| חמניתיים |
| --- | --- |
 Elassoma gilberti
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: Elassomatoidei
משפחה:: חמניתיים
סוג:: חמנית
שם מדעי
 Elassoma ‏ג'ורדן, 1877
תחום תפוצה


חמניתיים (שם מדעי: Elassomatidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים בתוכה סוג יחיד - חַמָּנִית (Elassoma) ובו 7 מינים. בני המשפחה היו בעבר שייכים למשפחת החמנוניים הדומים להם, אך הופרדו מהם. דגים אלה חיים בנהרות, אגמים ובריכות טבעיות באמריקה הצפונית מצפון קרוליינה ואילינוי לפלורידה ומזרחה עד טקסס.
אלו דגים קטנים מאוד באורך 3–4 סנטימטרים ובעלי סנפירי גב ושת מוגבהים המזכירים במראם את בני משפחת החמנוניים או דגי בס דומים. עם זאת מחקרים הראו שהם אינם קרובים אליהם ואולי קרובים יותר לסדרת האבובנאים. כיום הם נחשבים לתת-סדרה עצמאית - Elassomatoidei
הדגים הקטנים מסתתרים סביב צמחי מים להגנה מטורפים (שביניהם גם חמנוניים), והם בעלי צבעי הסוואה טבעיים. הם ניזונים מטרף של דגים קטנים יותר וכן תולעים וסרטנים שוחים. דגים אלה מגודלים לעיתים כדגי נוי אך נדירים כדגי מאכל.
מינים

Elassoma alabamae
Elassoma boehlkei
חַמָּנִית גַּמָּדִית (Elassoma evergladei)
Elassoma gilberti
Elassoma okatie
Elassoma okefenokee
חַמָּנִית אֲזוּרָה (Elassoma zonatum)
חסכם

חסכם מחובר לברז כיור.
חסכם הוא התקן המותקן על פתחי צינורות מים, וגורם לויסות והפחתת צריכת המים מהם. ברמה הטכנית החסכם בנוי מגוף מתכתי חסין חלודה, שינויי טמפרטורה, והשפעות כימיות, כשבתוכו קיימת טבעת גומי.
בעת היתקלות המים הזורמים בהתקן החסכם, יוצר מרחב מעבר זרימת המים, בהתאם ללחץ המים תוך שמירה על יציבות ולחץ זרימתם. התקנת חסכמים עשויה לחסוך כשליש מתצרוכת המים הרגילה.
בשנת 2010 נחקק חוק בישראל המחייב התקנת חסכמים במוסדות ציבוריים. בנוסף פתחה רשות המים במבצע ארצי להתקנת 2.8 מיליון חסכמים חינם בבתים פרטיים.
חי מזרחי

חי מזרחי (1936 – 24 בספטמבר 2020) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-50 וה-60.
ביוגרפיה

מזרחי נולד בירושלים ועלה לקבוצת הבוגרים של בית"ר בסוף עונת 1953/1954.
מזרחי שיחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצה והחליף את המגן עזרא מזרחי לקראת העלייה לליגה הבכירה. נחשב למגן קשוח וחסון והיה מעורב רבות בעבירות משמעת כנגדו.
מזרחי הצטיין בייחוד בעונה הבודדת ששיחק בליגה הראשונה, 1954/1955, אשר אחריה חזרה בית"ר ירושלים לליגת המשנה ולא הצליחה עוד להעפיל לליגה הבכירה בזמן שהותו בקבוצה, עד סוף עונת 1964 אז פרש ממשחק פעיל.
שיחק בבית"ר 11 עונות, בהן ערך 229 משחקים וכבש שער אחד בלבד, בסוף עונת 1960/1961 במשחק נגד הפועל באר שבע.
מזרחי נפטר בין כסה לעשור התשפ"א, ב-24 בספטמבר 2020, בגיל 84.
הערות שוליים

↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק רביעי, תוצאות ליגה א' 61–1960 השער היחיד של חי מזרחי בקבוצה, עמוד 63, הוצאת Media41LTD
↑  קפטן, בית"רי, מגן קשוח: שחקן העבר חי מזרחי נפטר בגיל 84, 30 בספטמבר 2020, האתר הרשמי של בית"ר ירושלים
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוסה רמון אלכסנקו

חוסה רמון אלכסנקו ונטוסה (בבאסקית: José Ramón Alexanko Ventosá; נולד ב-5 במאי 1956 בברקלדו שבספרד) הוא כדורגלן עבר ומאמן ספרדי-בסקי. כיום אלכסנקו הוא מנהל מחלקת הנוער של ברצלונה. כשחקן, שיחק אלכסנקו בעמדת הבלם באתלטיק בילבאו, דפורטיבו אלבס, ברצלונה ובמדי נבחרות ספרד וחבל הבסקים. אלכסנקו היה קפטן בברצלונה בתקופה המוצלחת ביותר שלה, עת כונתה "קבוצת החלומות" וזכה עם הקבוצה בשבעה עשר תארים.
לאחר פרישתו ממשחק ב-1993 החל אלכסנקו לאמן ברומניה. הוא אימן את נציונל בוקרשט ואת אוניברסיטטה קראיובה. מאוחר יותר היה עוזרו של קרלס רשאק כשהיה מאמנה של ברצלונה.
קריירה

אלכסנקו שיחק כנער בקבוצה מקומית, לפני שהצטרף לאתלטיק בילבאו ב-1974. כעבור שתי עונות בקבוצת המילואים של בילבאו, הוא הושאל לדפורטיבו אלבס. ב-1976 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אתלטיק בילבאו. הוא שותף ב-91 משחקי לה ליגה עם אתלטיק והבקיע שמונה שערים. הישג השיא שלו עם אתלטיק היה הגעה לשני משחקי גמר ב-1977 - גמר גביע המלך וגמר גביע אופ"א.
ב-1980 חתם אלכסנקו בברצלונה, שם הצטרף לשחקנים בסקים נוספים כגון אנדוני זוביזארטה וצ'יקי בגיריסטיין. אלכסנקו היה קפטן הקבוצה עת כונתה "קבוצת החלומות". הוא הבקיע את שער הניצחון בגמר גביע המלך ב-1988 ונכנס כמחליף בגמר גביע אירופה לאלופות 1992, מה שאפשר לו להניף את הגביע כשקבוצתו זכתה בו. לצד אליפות אירופה, זכה אלכסנקו עם ברצלונה בארבע אליפויות ספרד, בארבע גביעי המלך ופעמיים בגביע המחזיקות, בין היתר. הוא פרש ממשחק בסוף עונת 1992/93, בגיל 37, ובכך היה השחקן המבוגר ביותר בהיסטוריית המועדון שלובש את מדיו.
קריירה > נבחרת לאומית

בין 1978 לבין 1982 ערך אלכסנקו 34 הופעות במדי נבחרת ספרד והבקיע ארבעה שערים. הוא שותף ביורו 1980 ובמונדיאל 1982. כמו כן, הוא שותף במשחק אחד של נבחרת חבל הבסקים ב-1979.
חוק האמברגו (1807)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  חוק האמברגו
 שם רשמי:  An Act laying an Embargo on all ships and vessels in the ports and harbors of the United States.
 גוף מחוקק:  10th United States Congress 
 
חוק האמברגו משנת 1807 היה חוק שהטיל אמברגו סחר כללי על כל המדינות הזרות, שנחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית. החוק ירש או החליף את חוק אי היבוא משנת 1806 והמשיך ככל שהמלחמות הנפוליאניות עדיין התרחשו באירופה. החוק ייצג הסלמה של ניסיונות מצד ארצות הברית לכפות על בריטניה להפסיק כל גיוס כפוי לצי של מלחים אמריקאים. בבסיסו, נועד החוק לגרום לבריטניה לכבד את הריבונות האמריקאית ואת הנייטרליות שלה, וגם היווה מנוף ללחץ על צרפת ומדינות אחרות בחיפוש אחר מינוף דיפלומטי וכלכלי.
בעשור הראשון של המאה ה-19 גברה הספנות האמריקאית. במהלך המלחמות הנפולאניות, המדינות המתחרות בריטניה וצרפת התמקדו בספנות אמריקאית נייטרלית כאמצעי לשבש את סחר העם האחר. סוחרים אמריקאיים שעסקו ב"אומות אויב "נתפסו כסחורות מלחמה בידי צי אירופי. הצי המלכותי הבריטי הרשים מלחים אמריקאים שנולדו בבריטניה או ששירתו בעבר באוניות בריטיות, גם אם הם טענו כי הם אזרחים אמריקאים עם ניירות אמריקאים. תקריות כמו פרשת צ'ספיק-ליאופרד את זעמם של האמריקאים.
הקונגרס הטיל את האמברגו בתגובה ישירה לאירועים אלה. הנשיא תומאס ג'פרסון פעל באיפוק, שקל את התמיכה הציבורית ובתגובה הכיר כי ארצות הברית חלשה בהרבה מבחינה צבאית מבריטניה או צרפת. הוא המליץ לקונגרס להגיב בלוחמה מסחרית, מדיניות שפנתה לג'פרסון גם על היותו ניסיוני וגם על פגיעה חזיתית ביריביו הפוליטיים הפנימיים יותר מבני בריתו, תהיה השפעתה על לוחמי אירופה. הקונגרס ה-10 נשלט על ידי בעלות בריתו והסכים לחוק, שנחתם בחוק ב־22 בדצמבר 1807.
האמברגו נכשל באופן מוחלט. הוא לא הצליח לשפר את העמדה הדיפלומטית האמריקאית, הדגיש את החולשה האמריקאית וחוסר המינוף, פגע באופן משמעותי (ורק) בכלכלה האמריקאית, והגביר בחדות את המתיחות הפוליטית הפנימית. שתי ההתחמקות הנרחבת מהאמברגו ופרצות החקיקה צמצמו את השפעתה על יעדיה. הספנות המסחרית הבריטית, שכבר שלטה בסחר העולמי, הסתגלה בהצלחה למערכת הקונטיננטלית של נפוליאון על ידי רדיפה אחר שווקים חדשים, במיוחד במושבות ספרד ופורטוגל שבדרום אמריקה. לפיכך, סוחרים בריטים היו בעלי יכולת טובה לצמוח על חשבון אמריקה כאשר האמברגו צמצם בחדות את פעילות הסחר האמריקני.
האמברגו ערער את האחדות האמריקאית בכך שהוא עורר מחאה מרה, במיוחד במרכזים מסחריים בניו אינגלנד. התמיכה במפלגה הפדרליסטית הפוחתת, שהתנגדה בעוצמה לג'פרסון, התאוששה זמנית והניעה את רווחי הבחירות בשנת 1808. האמברגו ערער בו זמנית את אמונתם של האמריקאים כי ממשלתם יכולה להוציא לפועל חוקים בצורה הוגנת וחיזק את התפיסה האירופית לפיה צורת השלטון הרפובליקנית אינה טובה ואינה יעילה.
חקיקת החלפה של האמברגו הלא יעיל נחקקה ב־1 במרץ 1809, בימים האחרונים של נשיאותו של ג'פרסון. המתיחות עם בריטניה המשיכה ובסופו של דבר הובילה למלחמת 1812.
טרה אינקוגניטה

מפה של צפון אמריקה משנת 1566 בה מצוינים הכיתובים Terra In Cognita ו-Mare In Cognito
טרה אוסטרליס אינגוקניטה
טרה אינקוגניטה (בלטינית: Terra incognita, בעברית: ארץ לא-נודעת) הוא המונח הלטיני בו השתמשו בקרטוגרפיה לתיאור שטחי יבשה שעדיין לא מופו או תועדו. 
הביטוי נזכר לראשונה בספר 'גאוגרפיה' של פטולומאיוס תַלְמָי בסביבות שנת 150 לספירה. המונח הוחזר לשימוש במאה החמש-עשרה בעידן התגליות. ביטויים מקבילים ניתן למצוא בצרפתית (terres inconnues) ובאנגלית (Parts Unknown). על אותו משקל נעשה השימוש במונח Mare incognitum לתיאור שטחים ימיים לא נודעים.
הביטוי טרה אינקוגניטה מתייחס לעיתים ליבשת הדמיונית בדרום טרה אוסטרליס כפי שניתן לראות במפה משנת 1564 (Theatrum Orbis Terrarum), פרי עבודתו של אברהם אורטליוס.
חלקים נרחבים באפריקה נותרו עם שם זה עד המאה תשע-עשרה. במהלך מאה זו, עם סיום המיפוי המלא של כדור הארץ, הביטוי טרה אינקוגניטה נעלם ממפות העולם.
כיום הביטוי משמש בקרב קהיליות מחקריות שונות כמטפורה לתחומים בתוליים שעדיין לא נחקרו.
אריות ודרקונים

פלוטארכוס (חיי תסאוס) כותב כי "שגיאוגראפים דוחקים בקצוות החיצוניים של מפותיהם את חלקי הארץ הנעלמים מידיעתם בתוספת הערות "מה שנמצא מעבר מזה אינו אלא מדבר חול נטול מים ומלא חיות טרף" (תרגום הלוי עמ' 347). הרומאים נהגו לרשום על חלקי ארץ באפריקה שלא תוירו "כאן יש אריות" (בלטינית "HIC SVNT LEONES") ומנהג זה נמשך לתוך ימי הביניים.יש הסוברים שזו הייתה מטפורה לסכנה. בגלובוס האנט-לנוקס משנת 1510 מופיע הכיתוב "כאן יש דרקונים" בלטינית ("HIC SVNT DRACONES") על אזור בדרום-מזרח אסיה.  מפות אחרות ציירו בשטחים לא נודעים חיות מיתולוגיות שונות, כמו דרקון ונחש עקלתון ללא כיתוב. עם זאת, אגדה אורבנית טוענת שהתיוג  "כאן יש דרקונים" (באנגלית: Here Be Dragons) היה נפוץ במפות.
ראו גם

תולה
חלוואן HA-300

חלוואן HA-300 (בערבית: حلوان ٣٠٠) היה מטוס קרב סילוני על קולי מתוצרת מצרים שפותח בשנות ה-60 של המאה ה-20 בסיוע מהנדס המטוסים הגרמני וילי מסרשמיט כחלק מתוכנית כוללת של פיתוח כלי נשק טכנולוגיים במצרים. נבנו מספר מטוסי אבטיפוס שעברו סדרות של טיסות ניסוי, אך המטוס לא הועבר לייצור סדרתי עקב תקלות רבות ועלות גבוהה.
רקע

נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, שאף להפוך את מצרים למרכז פיתוח וייצור של אמצעי לחימה טכנולוגיים ולהגדיל בכך גם את השפעתו על מדינות ערב והעולם השלישי. בראשית שנות החמישים הוא החליט להקים את מרכז הניסויים חלוואן שמוקם בבסיס חיל האוויר "חלוואן", דרומית לקהיר. המרכז החל בייצור חלקי חילוף למטוסים שהיו בשירות מבצעי, בייצור רקטות אוויר־קרקע, מכלי דלק ועוד.
נאצר שאף לפתח מטוסים מתקדמים וטילים. לצורך כך נעזר במהנדסים גרמניים, שווייצריים ואוסטריים. חלקם הגדול בעלי עבר נאצי. בין אלה היו גם פרופ' וילי מסרשמיט וקורט טאנק, המהנדס הראשי של מפעלי פוקה-וולף, שטיפלו בפיתוח מטוסים, וצוות גרמני אחר אשר פיתח את טילי הניסוי מסוג "ורוניק"(אנ'), שהיו מבוססים על מנוע רקטי של הטיל V-2.
פיתוח המטוס

פיתוח המטוס החל במפעלי היספנו אוויאשן בספרד ומכאן האותיות בשמו. המטוס תוכנן להיות מטוס קרב סילוני על-קולי קטן, למטרות יירוט ותקיפה, בעל כנפי דלתא וגוף צר שכונסי אוויר עגולים בצידיו.
בניסויים שנערכו במפעל הספרדי בדאון לא ממונע נתגלה כי המטוס סובל מחוסר יציבות ולכן הוחלט להוסיף לו זנב אופקי. לאחר מספר שנות פיתוח החליטו הספרדים כי הפרויקט יקר מדי ואינו בטוח מבחינה טכנולוגית. בעקבות כך הפסיקו את הפיתוח. בשלב זה החליטו המצרים לרכוש את התוכניות במצבן. המשך הפיתוח של המטוס נעשה ב״מפעל 36" שנועד לפתח מטוסי קרב בחלוואן. האותיות HA נותרו בשמו ויוחסו על ידי המצרים למילים "חלוואן איירקראפט".
במטוס תוכנן להיות מותקן מנוע בריטי בשם אורפיאוס E-300, אך נתגלה כי הבריטים הפסיקו את פיתוחו. בשלב זה החליטו המצרים לפתוח בתוכנית פיתוח יומרנית של מנוע סילון עבור המטוס. לשם כך הוקם בחלואן ״מפעל 135״ וגויסו מומחי סילון ממדינות אירופה ובהם ד״ר פרדיננד ברנדנר האוסטרי. בשנת 1964 נבנו שני דגמי אבטיפוס של המטוס ומספר מנועים. מאחר שלמצרים לא היו טייסי ניסוי, פנה מפקד חיל האוויר המצרי, מוחמד סידקי מחמוד, למפקד חיל האוויר ההודי, וביקש ממנו לשלוח למצרים טייס ניסוי מנוסה. טיסת הניסוי הראשונה, שבוצעה ב-7 במאי 1964, הייתה קצרה ובמהלכה נתגלו בעיות רבות.
ישראל פעלה באמצעות "המוסד" נגד פיתוח אמצעי הלחימה במצרים על ידי גרמנים, ובכלל זה פיתוח המטוס, במה שנודע כפרשת המדענים הגרמנים במצרים. ישראל הפעילה גם לחץ דיפלומטי על ממשלת גרמניה המערבית, וזו ניסתה לשכנע את המהנדסים הגרמנים לעזוב את מצרים.
הפסקת הפיתוח

ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים, במסגרת מבצע מוקד, הופצץ מרכז חלואן על ידי רביעיית מטוסי מיראז' 3 ישראליים מטייסת 101. בהפצצה נפגעו קל מתקנים ששימשו את פרויקט הפיתוח אך מטוסי האבטיפוס שלו לא נפגעו. בקרב אוויר שנערך במהלך המלחמה מעל מעבר המיתלה, הופל מטוסו של זוהיר שאלאבי, אחד מהטייסים המצריים שליוו את הפרויקט, על ידי הטייס הישראלי אהוד חנקין, ושאלאבי נהרג.
לאחר המלחמה הואט מאוד קצב הפיתוח, לנוכח הצורך הדחוף בשיקום חיל האוויר המצרי שהושמד במהלכה. הפרויקט נזנח בשנת 1969.