סולטנות דלהי
השושלות בסולטנות > שושלת הע'לאם

הקמתה של שושלת הע'לאם שהיא השושלת הממלוכית של דלהי ב-1206 על ידי קוטוב אוד-דין אייבק, הייתה תהליך כמו טבעי שבא לאחר מפלת הסולטנות הע'ורית. לאחר שהע'ורים העמיקו את כיבושי האסלאם בהודו ואת ההתיישבות האסלאמית בעריה, ואף הקימו בירת חורף מזרחית בלאהור, מת הסולטאן הגדול שאאב אל-דין ע'ורי מהרעלה ושטחיו נכבשו במהירות על ידי שליט ח'ווארזם שמצפון. שטחי האימפריה התפצלו לשלטונות מקומיים, בהם סולטנות מולטאן (הוקמה על ידי קבאצ'ה ב-1210), סולטנות בנגל שהוקמה על ידי אח'תיאר אל-דין ח'לג'י, מייסד השושלת הח'לג'ית, ב-1203, וקוטוב אוד-דין אייבק הקים את סולטנות דלהי ב-1206. כדי לייצר לעצמו לגיטימציה, פעל קטב אל-דין לטובת נתיניו וכן הקים מבנים מפוארים בעיר דלהי, במתחם שנקרא לימים על שמו, מתחם קוטוב. שם נבנה המסגד הגדול כואת אלאסלאם, וכן הצריח (מנהארט) הגדול של קטב אל-דין, שבנייתו נסתיימה רק לאחר מותו של קטב אל-דין בלא עת (1210) בתאונה במשחק פולו שהתפשט בסולטנות עם כיבוש הודו וממנה לשאר העולם האסלאמי.
עם מותו של קטב אל-דין עלה לכס שליט בשם אראם שאה. חדלון האישים של השליט הזה אפשר לאצולת הע'למאן לבצר בידה את הכוח הפוליטי ולהקים מועצה של ארבעים איש שנקראה צ'יהלע'אני, והם קראו תחתיו לשליט בדאיון, שמס אל-דין אלתותמש, חתנו של איבך, שהביס את אראם-שאה בג'וד ב-1211. הוא היה השליט הגדול בתולדות השושלת, וניצח את שליטי מולטאן וע'זנה והפך את הסולטנות של דלהי לאימפריה הודית. הוא ייסד קשרים עם הח'ליפה העבאסי על ידי משלוח תשורות מכיבושיו וממלכתו נותרה בלא פגע גם בימי הפלישה המונגולית לח'ווארזם ופלישתם להודו אחרי קרב האינדוס נגד ג'לאל אל-דין מנג'בארני מח'וארזם ב-1221.
אלתותמש העביר את בירתו מבדאיון ולהור (שהייתה בירת החורף של איבך) לדלהי, והנהיג בה שורת רפורמות, בהן הנחלת שיטת האקטאדרי, שהפכה למקובלת בכלל העולם המוסלמי, ובמסגרתה הוחכרה לשרי הצבא החזקה על נחלאות שלמות, ערים ומחוזות בתמורה לנאמנותם, באופן שיש בו דמיון לפאודליזם האירופי. הוא הנהיג פיחות ושימוש במטבע הג'טאל.
אחרי מות אלתותמש ב-1 במאי 1236, החלו מאבקי ירושה בין בניו שאפשרו לצ'יהלע'אני להשתלט שוב על ענייני הסולטנות. בנו של אלתותמש, רוכן אל-דין פירוז, היה שליט חלש שנוהל למעשה על ידי אמו, שאה תורכן, ושניהם הופלו על ידי מועצת הארבעים לאחר שישה חודשים בשלטון בלבד. מתוך הריק השלטוני הזה עלתה בתו של אלתותמש, רצ'יה סלטאנה, כשליטה האישה הראשונה בתולדות הסולטנות והעולם האסלאמי ככלל. היא הצליחה לקיים שלטון יציב ומשגשג עד שיחסיה עם עבד חבשי בשם יקות חרו בעיני המועצה והם קראו לשליט פנג'ב, מלך אלטוניה, שהביס את רצ'יה והפך אותה לאשתו וכך נעשה לסולטאן דלהי בפועל.
אך שניהם הובסו על ידי אחיה של רצ'יה, בן נוסף של אלתותמש, בשם מעז אל-דין בהרם, ב-14 באוקטובר 1240. אופיו הקשה של שליט זה וחוסר יכולתו לעמוד בפני המונגולים שצרו על להור, הביאו לרצח שלו על ידי הצבא ביוזמת ארבעים האצילים, והם העלו לשלטון את אחיינו, עלאא אל-דין מסעוד, שהיה כחומר ביד היוצר אצל הצ'יהלע'אני, ואף היה שתיין והולל. הוא הופל על ידי המועצה כעבור ארבע שנים ותחתיו שלט בן הזקונים של אלתותמש, נאצר אל-דין. הוא נהג פרישות ועסק בלמדנות ותפילה, וענייני השלטון נוהלו בפועל על ידי המצביא הגדול שלו, בלבן. לאחר מותו של נאצר אל-דין ב-1266 כשהוא חשוך בנים, עבר השלטון לבלבן, שהיה גם חתנו של נאצר אל-דין, כשהוא בן שישים תחת התואר ע'יאס אל-דין.
הוא היה שליט נבון וחזק שניהל שורת מערכות צבאיות נגד שליטים מקומיים שמרדו בו, הקים מערך של סוכנים שריגלו למענו אחרי האצולה ופירק למעשה את מועצת הארבעים הבוגדנית. אחרי מותו ב-1286, עבר השלטון לנכדו, קאיקאבאד מעיז אל-דין. גם הוא נהג פרישות ולא אחז במוסרות השלטון, והוכה לאחר ארבע שנים בשבץ ונרצח על ידי שר צבא שלו מהשושלת הח'לג'ית ששלטה בבנגל. בנו, כיומארש בן השלוש, היה יורשו הנומינלי ובמשך תקופה של ארבע שנים אף נטבעו מטבעות בשמו, אך לאחר מכן, נטל עוצר המלכות, שר הצבא ג'לאל אל-דין ח'לג'י, את השלטון והקים את השושלת הח'לג'ית.