stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביר (רכב)

| --- | --- |

בט"שית אביר
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  M462
 יצרן:  תעשיות רכב נצרת עילית
 שנות ייצור:  1986–2005
 יחידות שיוצרו:  1200
 הרכבה:  תעשיות רכב נצרת עילית
 מודל קודם:  קומנדקר M325
 אורך:  5250 מ"מ
 רוחב:  2065
 גובה:  2350
 משקל:  3060;4520 (GVW)
 בסיס גלגלים:  3200 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6.7 ליטר; 160 כ"ס
 הילוכים:  אוטומטית בת שלושה הילוכים
 מהירות מרבית:  125
 קיבולת מכל דלק:  144
אביר של צבא קולומביה
האביר (M462) הוא רכב שטח שיוצר והורכב בשנים 1986–2005 על ידי תעשיות רכב נצרת עילית.
היסטוריה

פיתוח הרכב בשיתוף עם צה"ל, כתחליף לקומנדקר M325 (שנקרא גם נ.נ. - נושא נשק) החל ב-1985, והרכב הראשון יצא מפס הייצור בפברואר 1986. החידושים שהוכנסו לאביר לעומת הקומנדקר היו: מנוע דיזל תוצרת ג'נרל מוטורס בנפח 6.2 ליטר, תיבת הילוכים אוטומטית והגה כוח. עם כושר נשיאה של 1,900 ק"ג. טווח נסיעה של 650 ק"מ (לעומת כ־400 בקומנדקר הישן) וצריכת דלק של 5 - 6 ק"מ לליטר.
מבנה ונתונים טכניים

האביר בעל הנעה כפולה, תיבת הילוכים אוטומטית ומנוע דיזל. הודות למרכב פשוט וקל, האביר התאים לשמש כרכב מנהלה לסיוע בלחימה (למשל לאספקת תחמושת ללוחמים). מרכבים אחרים התאימו אותו ליעודים אחרים כגון אמבולנס צבאי. חלקו האחורי היה מכוסה בבד ברזנט או בפלסטיק לשימושים בעלי אופי מנהלתי, ובמפרט כבד וממוגן לשימושים מבצעיים. נבנה להובלת 13 לוחמים או 1800 ק"ג מטען וכן קדמי וצידי למקלע.
האביר סבל מרמת בטיחות נמוכה בנסיעה בכבישים ועבר שינויים ושיפורים במבנהו. בשל כך צה"ל הכניס במקומו לשירות את רכב ההאמר.
מפעילים

ישראל ישראל
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
קולומביה קולומביה
גואטמלה גואטמלה
פרו פרו
אוגנדה אוגנדה
בוטסואנה בוטסואנה
ראו גם

בט"שית
קומנדקר M325
זאב
הערות שוליים

↑  ההזמנה המקורית של משרד הביטחון
↑  מאיר הראובני, ה "אביר- " קומנדקר חדש יופעל בצה"ל, מעריב, 12 בפברואר 1986
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם עצמון

| --- | --- |
ד"ר אברהם עצמון
ד"ר אברהם עצמון
 לידה:  1909 ו' בתשרי ה'תר"ע רפובליקת פולין 
 פטירה:  1981  (בגיל 72 בערך) י"ב בסיוון ה'תשמ"א
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:  פולין הצבא הפולני   יחידת פרטיזנים כחלק מצבא ברית המועצות  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1937 – 1939 (הצבא הפולני)  1943 – 1945 (הפרטיזנים)  1948 – 1956 (צה"ל)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין רפואה ראשי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה     מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מנהל אגף בקופת חולים של ההסתדרות הכללית  יו"ר ארגון רופאי בריאות הציבור  ראש האגף לשעת חירום במגן דוד אדום  מנהל המכון לרפואה ספורטיבית בהתאחדות לכדורגל בישראל.  יו"ר צוות - ארגון גמלאי צה"ל
 
אברהם עצמון (1909–1981) היה קצין רפואה ראשי השני בצה"ל. לאחר שחרורו נעשה יו"ר ארגון רופאי בריאות הציבור, מונה לראש האגף לשעת חירום במגן דוד אדום וניהל את המכון לרפואה ספורטיבית בהתאחדות לכדורגל בישראל. בשנת 1962 שימש כיושב ראש צוות - ארגון גמלאי צה"ל.
ראשית חייו

עצמון נולד בשנת 1909 בפולין. בשנת 1937 גויס לשורות הצבא הפולני, במסגרתו סיים את לימודיו בבית הספר לקציני רפואה בוילנה ובמשך כשנה שירת כרופא צבאי. בין השנים 1939–1941 עבד כרופא כירורג בבית החולים היהודי בלומז'ה.
בראשית מלחמת העולם השנייה הצטרף עצמון לקבוצת פליטים יהודים. במהלך בריחתם נפצע עצמון באורח אנוש והופנה לטיפול רפואי, לאחריו נשלח לגטו סלונים והחל לארגן בו את מערך הבריאות. בעת שהוצא לחקירה, נמלט והצטרף לקבוצת פרטיזנים. במשך כשנתיים (1943–1945) שימש רופא ראשי עבור קבוצות הפרטיזנים.
בתום המלחמה פנה לעלות לארץ ישראל, אך בהגיעו לגרמניה קיבל על עצמו את האחריות להגנת המחנות של שארית הפליטה. הנשק שהועבר לו לצרכים אלו על ידי צבא ארצות הברית הועבר על ידו לארץ עבור ההגנה. בהמשך מונה כמזכיר ארגון שארית הפליטה בגרמניה.
בישראל

בשנת 1948 עלה ארצה ועם הקמת צה"ל מונה לקצין רפואה פיקודי בפיקוד צפון. כעבור חודשים ספורים מונה כמחליפו של חיים שיבא בתפקיד קצין רפואה ראשי, תפקיד בו החזיק שבע שנים ובו פעל לביסוס מערך הרפואה של צה"ל.
לאחר סיום שירותו פנה עצמון לפעילות רפואית ציבורית. בהיותו חבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל היה שותף להקמת המכון לרפואה ספורטיבית. לאחר פטירתו של מייסד המכון, ד"ר בן-ציון זק, מונה עצמון כמנהל המכון. בתקופתו הוקמה המועצה לרפואת ספורט שליד ההתאחדות והונהגו לראשונה בדיקות רפואיות לספורטאים.
בשנת 1962 שימש כיו"ר צוות - ארגון גמלאי צה"ל. שימש בהתנדבות כראש האגף לשעת חירום במד"א. במשך שנים ארוכות סייע בהתנדבות להג"א. במסגרת זו שימש
יועץ רפואי של ראש השירות וקצין קשר עם ארגון מגן דוד אדום, בתקופת מלחמת יום הכיפורים .
משפחתו

עצמון נישא לרבקה ממשפחת דיסטנפלד ולזוג נולדו בן ובת. הבן ד"ר אל"ם יעקב (קובי) עצמון, שבתפקידו האחרון שימש כמפקד רפואה פיקודי בפיקוד המרכז. הבת אל"ם אירית עצמון, בתפקידה האחרון סגנית דובר צה"ל.
בחודש יוני שנת 1981 חלה ונפטר. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אבא כהן ברדלא

אַבָּא כֹּהֵן בַּרְדְּלָא (או אבא כהן בר דליה) היה תנא בסוף תקופת התנאים, במאה ה-2 וה-3.
שמו

לתוספת "ברדלא' או "בר דליה" הוצעו כמה פירושים. ייתכן ש"ברדלא" היה חלק משמו, או שזהו שם מקומו – ברדלה, המוזכרת בתלמוד בכמה מקומות. יש שאימצו דווקא את הכינוי "בר דליה" ופירשו ששמו של אביו היה "דלא" או "דליה", או שהוא היה כהן ממשמרת דליה.
תורתו

דברים נמסרים לרוב על ידי אמוראי ארץ ישראל בדור הראשון: ריש לקיש ורבי יוחנן מוסרים הלכות בשמו, והאמורא רבי ינאי אף חולק עליו בהלכה מסוימת. מאידך, הוא מופיע כבר במקורות תנאיים, ומכאן שהוא מאחרוני התנאים.
במדרשי אגדה מובאים מאמרים שלו על ידי רבי אבין ורב הונא, וכן על ידי "אבא יוסי בן חנין", שהדעות חלוקות לגבי זהותו (כנראה אינו אבא יוסי בן חנן שהיה תנא קדמון, אלא אמורא אחר בשם זה).
תורתו > ממאמריו בהלכה

ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום.
קטנה אינה יכולה לקנות בקניין חצר או בקניין ארבע אמות.
תרנגול, טווס ופסיוני נחשבים כמינים שונים לעניין כלאיים, למרות דמיונם זה לזה.
תורתו > ממאמריו באגדה

אילו היה יעקב אבינו מסכים להשיא את בתו דינה לעשו אחיו, לא היה מתרחש מעשה שכם ודינה.
אוי לנו מיום הדין, אוי לנו מיום התוכחה. בלעם חכם של הגויים היה, ולא יכול לעמוד בתוכחתה של אתונו. יוסף קטנן של שבטים היה, ולא היו יכולים לעמוד בתוכחתו. לכשיבוא הקב"ה ויוכיח כל אחד ואחד לפי מה שהוא - על אחת כמה וכמה.
לקריאה נוספת

רבי אברהם זכות, ספר יוחסין השלם, מהדורת פיליפאווסקי-פריימאנן, ירושלים תשכ"ג, עמ' 101, באתר היברובוקס
* שלום (בן יחזקאל) אלבק, אבא כהן ברדלא, משפחות סופרים, ורשא תרס"ג, עמ' 106–107, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
הרב אהרן הימן, "אבא כהן ברדלא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט
יחיאל מיכל גוטמן ומ. קליין, "אַבָּא כֹהֵן בַּרְדְּלָא", אשכול - אנציקלופדיה ישראלית, כרך א', בעריכת יעקב קלצקין, הוצאת אשכול, ברלין-ירושלים 1929, עמ' 37, באתר אוצר החכמה
מרדכי מרגליות (עורך), "אבא כוהן בר דלא", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורת אייזנברג תשס"ז, כרך א', עמ' 8
אברהם פאהן

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1916 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בפברואר 2012 (בגיל 95)
 ענף מדעי:  בוטניקה
 מקום מגורים:  אוסטריה,ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1963) 
 תרומות עיקריות
 ספרים בתחום האנטומיה של הצמח
 
אברהם פאהן (8 באוגוסט 1916 – 19 בפברואר 2012) היה פרופסור ישראלי לבוטניקה וחתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת תשכ"ג (1963).
ביוגרפיה

אברהם פאהן נולד בווינה שבאוסטריה להוריו אשר ושרה פאהן אשר היו פליטים מגליציה במלחמת העולם הראשונה. מאוחר יותר חזרו איתו ועם אחיו, משה חייםֿ, לעיירה האליץ' שבפולין. בשנת 1935 עלה לישראל.
בין 1942–1945 לימד ביולוגיה בתיכון החקלאי "בית ירח" שבעמק הירדן. הוא סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1948.
בזמן מלחמת העצמאות שירת בצבא ההגנה לישראל. ב-13 באפריל באותה שנה, התחתן עם נחמה אקהייזר. בחתונתם, הצילו את חברי מחלקת הבוטניקה שהיו אמורים לעלות בשיירת הר הצופים באותו היום, אך במקום זאת נכחו בחתונה. לשניים נולדו שלוש בנות: ד"ר מרים פאהן, נעמי פאהן-שטיינמץ ואשרת-דפנה שנקטפה באיבה ביום א' טבת תשט"ז.
ב-1952 הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה והיה מרצה במחלקה לבוטניקה. בשנים 1952–1953 היה פאהן עמית מחקר באוניברסיטת קיימברידג' וב-1956 באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1960 קודם פאהן לדרג פרופסור חבר ובשנת 1965 לפרופסור מן המניין. באותה עת הוא שימש דיקן הפקולטה למדע (1964–1966).
בשנים 1969–1970 הוא החזיק בתפקיד הפרו-רקטור. לאחר מלחמת ששת הימים ואכלוס הקמפוס של האוניברסיטה העברית בהר הצופים, החל פאהן, בסיועם של מיכאל אבישי ומאיר שאואט, בשיקום הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים. כמו כן הוא עמד תקופה ארוכה בראש ענף היער של מכון ווֹלקני.
בנוסף, שימש פאהן כחבר באגודה הלינאית של לונדון, האגודה הבולטת בעולם לחקר מיון עולם הטבע, וכחבר של כבוד באגודה הבוטנית של Botanical Society of America.
פאהן פרש לגמלאות בשנת 1985. לאורך השנים הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון והמכון הטכנולוגי של ציריך.
ספריו בתחום האנטומיה של הצמח היו למקור ידע בסיסי בתחום וצוטטו רבות במחקרים אקדמיים.
בשנת תשכ"ג-1963 הוענק לפאהן פרס ישראל במדעי החיים.
בשנים 1995–1999 הוא שימש סגן נשיא האגודה הבינלאומית לחוקרי צמחים.
ספריו

אברהם פאהן פרסם מספר ספרי מדע: "אנטומיה של הצמח" 1962 (תורגם לאנגלית, ספרדית. אינדונזית, סינית), "Secretory Tissues in Plants", והיה שותף לכתיבת הספרים:  Wood Anatomy and the Identification of Trees and Shrubs of Israel and Adjacent Regions (1986); Xerophytes (1992); The
ו-"מגדיר לצמחי התרבות בישראל" שפורסם ב-1998.
מפרסומיו

אנטומיה של הצמח, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976. הספר תורגם מעברית לארבע שפות: ספרדית, סינית, מלאית (אינדונזיה) ואנגלית.
מגדיר לצמחי תרבות בישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, יחד עם הלר דוד, אבישי מ., 1998
רשימת ספריו ב-WorldCat
אברהם עץ-הדר

| --- | --- |

אברהם עץ הדר בביתו, 1994
 לידה:  9 בינואר 1909 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  12 בדצמבר 1996 (בגיל 87) 
 מדינה:  ישראל 
 
אברהם אבא עץ-הדר (שֶיינבאום) (9 בינואר 1909 – 8 בדצמבר 1996) היה ממייסדי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), אבי קשר היונים והיונאות בשירות "ההגנה".
תולדות חייו

שיינבאום נולד בירושלים. אבי-אבי-סבו, ר' מאיר בן רבי יצחק שיינבאום, צעד ברגל מבוהמיה (צ'כיה) לארץ ישראל. אבי-אם-סבו היה ר' מיכל לייב כץ שייסד מושבות ושכונות רבות בא"י; בתו של ר' מיכל לייב כץ נישאה לר' ישראל חיים שעהנבוים (אבי-סבו של שיינבאום) שהיה ממייסדי מאה שערים ושנרצח בה בשנת 1881, חתנו של רב כולל אונגרין אשר אנשיל ניימאן.
בשנת 1927 הצטרף שיינבאום ל"הגנה", ושנתיים לאחר מכן סיים קורס מפקדים. ב-1930 היה אחראי על מחלקת קשרים בחי"ש ירושלים (נערים ונערות שהעבירו מסרים מוצפנים).
עיסוקו בצפנים הוביל אותו להקמת מחלקת הצופן של הש"י, במקביל היה מפקד העיר העתיקה.
עץ-הדר האמין ביונאות כאמצעי קשר איכותי, למד את הנושא, הדריך בני נוער ופרסם מאמרים בעיתונות החקלאית של היישוב. בשנת 1938 החל לעניין את ראשי ההגנה ביונאות, אך לא זכה לתגובה אוהדת. על מנת לשכנע את ראשי הארגון שילח יחד עם ישראל גלילי ב-7 ביוני 1939 יונה מראש בית ההסתדרות בתל אביב לירושלים.
בעזרת אליעזר לבנה הצליח להגיע לדוד בן-גוריון, שהסכים להקציב לנושא 75 לא"י. עץ-הדר נסע לבלגיה, גייס כספים נוספים מיהודי המקום ורכש 144 יונים מזן משובח. עם שובו הקים את מק"י (מחלקת קשר יונים). את השובך הראשון הקים בשכונת רחביה, בחצר ביתה של רחל ינאית בן-צבי, לאחר מכן הקים שובכים בשכונת תל ארזה, בתל אביב, בגבעת ברנר, בקריית חיים, בכפר מנחם, ביגור, בגדרה ובמקומות נוספים.
על מנת להשיג אישור משלטונות המנדט לגידול יוני דואר, עיסוק בעל השלכות צבאיות אפשריות, סיפק עץ-הדר לבריטים יונים עבור בסיסי הצבא בארץ ישראל ובמצרים.
לאחר קום המדינה עבד במחלקת הקליטה של משרד החינוך והיה יועץ חינוכי בצה"ל.
בשנות ה-70 שב עץ הדר לתודעה הציבורית, כאשר ערך מאבק ציבורי בכת המדיטציה הטרנסצנדנטלית. הוא פרסם ספר בנושא ומכתבים למערכות העיתונים והתעמת עם נציגת הכת בתוכנית הטלוויזיה "עלי כותרת".
אשתו, תמר עץ-הדר (1914–2006), הייתה מורה למתמטיקה, מפתחת מתודות להוראת המתמטיקה לתלמידי בית הספר היסודי.
גיסו (בעלה של אחותו דינה) שרגא פייבל קלעי (1901–1964) היה גם הוא מורה למתמטיקה ולפיזיקה, מפקח ומנהל המחלקה לבחינות במשרד החינוך, מחבר ועורך ספרי לימוד ומתרגם ספרי מדע פופולרי.
ספריו

יונת הדואר, בהוצאת המחבר, תרצ"ט
גדול יונים: חוברת הדרכה, ירושלים: הפקוח על החנוך החקלאי של מחלקת החנוך של הוועד הלאומי, תש"ז
הכנרית, בהוצאת המחבר, תש"ה
אילנות: לתולדות היישוב בארץ ישראל תק"ץ - תר"ף, בהוצאת המחבר, 1967
מסודות המדיטציה הטרדנסטלית: כיצד מרחפין, תשל"ט
המדינה על האובניים, 1994
לקריאה נוספת

מרדכי נאור, מסיפורי ארץ אהבתי: ארץ ישראל בשנים 1950-1850, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 192–194 [סריקה זמינה ברשת: בבלוג "עונג שבת"
הערות שוליים

↑  בית המשפט המחוזי בתל אביב: הודעות בדבר קיום צוואות או ירושות או מינוי מנהלי עזבון, ילקוט הפרסומים 4480 (ח' בשבט התשנ"ז, 16 בינואר 1997), 1651.
↑  לפי ספרו "אילנות: לתולדות היישוב בארץ ישראל תק"ץ - תר"ף"
↑  חגי גרי, היונוגרמה עבור תעבור, באתר יוני מירוץ ישראל (ארכיון)
↑  ש. ז., נסיון אישי, דבר, 31 באוגוסט 1978
↑  א. עץ-הדר, "אפקט מהרישי", דבר, 10 באוגוסט 1978
↑  ראו: "לזכרה: תמר עץ הדר ז"ל", מספר חזק 2000 (מרכז מורים ארצי למתמטיקה בחינוך היסודי), 13 (תשס"ז, מאי 2007): רינה רייס, "תמר עץ הדר ז"ל: דוגמה ומופת לדמות חינוכית ומורת דרך – מורה לחיים", עמ' 62–64; תלמה גביש, "תמר עץ-הדר, אישה של חזון", עמ' 65; אביקם גזית, תמר עץ-הדר: האישה שהקדישה עשרות שנים לשיפור הוראת המתמטיקה בבית הספר היסודי", עמ' 66.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007510079905171  ISNI: 0000 0000 5476 5958  LCCN: nr95046515  VIAF: 7285452   WorldCat (עם VIAF): 7285452
אוסקר רבינוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1902 אספרן, אוסטריה 
 פטירה:  26 ביוני 1969 (בגיל 66) 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 
אוסקר רבינוביץ (Oskar K. Rabinowicz; ‏ 1902, אוסטריה - 1969) היה עיתונאי, היסטוריון, מחנך ופעיל ציוני.
ביוגרפיה

נולד באוסטריה וגדל במורביה שבצ'כיה. אביו, יהודה לייב הלוי, היה מורה לעברית וחזן. בשנת 1924 קיבל דוקטוקרט בפילוסופיה וכתב דיסרטציה על שפינוזה. כסטודנט החל להתעניין בתנועה הציונית והשתתף בקונגרס הציוני ה-12 כעוזרו של נחום סוקולוב.
בשנת 1924 עבר לברנו שם היה כתב בעבור העיתון Jüdische Volkstimme עד לסגירתו בשנת 1932. בנוסף כתב בעיתונים Selbstwehr, Židovské zpravy,  ו-Tagesbote aus Böhmen. באוניברסיטת ברנו נדרשו כל חברי הסגל להיטבל לנצרות ולכן לא היה יכול ללמד שם. הוא החל ללמד כמורה תיכון והיה ממייסדי הגימנסיום בברנו, שם לימד היסטוריה.
הוא היה תומך נלהב של ז'בוטינסקי וייסד את סניף המפלגה הרוויזיוניסטית בצ'כוסלובקיה ובשנת 1929 נשלח על ידי ז'בוטינסקי לעבוד במשרדי המפלגה בלונדון. כעבור שנתיים, לבקשת אביו, נסע לברלין ללמוד לרבנות בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות ובשנת 1933 הוסמך כרב, אולם כמעט ולא עסק במקצוע.
בשנת 1934 ייסד את העיתון השבועי Medina Iwrit–Judenstaat וערך אותו עד לסגירתו בשנת 1939. באותה שנה ברח ללונדון עקב עליית הנאצים. הוא החל להיות מעורב בבנקאות יחד עם אביו וחדל כמעט מעיסוקים פוליטיים והיה מעורב בגיוס כספים לישראל. הוא כתב כחמישה ספרים באנגלית וערך את הכרך השני של הספר "The Jews of Czechoslovakia".
בשנת 1964 זכה ב"פרס יעקב לנדאו" לפובליציסטיקה ציונית.
בשנת 1965 עבר לארצות הברית ושם נפטר בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  גרשון הל, "פרס יעקב לנדאו" מטעם "בני ברית" לד"ר אוסקר רבינוביץ, הַבֹּקֶר, 9 ביוני 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266705705171  PLWABN: 9810627745405606  BNE: XX1407761  BnF: cb129714401 (data)  CiNii: DA17075048  GND: 138118205  ISNI: 0000 0000 6633 4784  LCCN: nr94035572  NLA: 35438627  NTA: 151755892  SUDOC: 158188381  VIAF: 88179882   WorldCat (עם VIAF): 88179882
אוטמר טאושיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1925
 פטירה:  2022 (בגיל 97 בערך)
 מדינה:  אוסטריה 
 השתייכות:  ורמאכט ורמאכט  צבא אוסטריה
 תקופת הפעילות:  1942 1956 – 1945 1990 (כ־3 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקח הכללי של הכוחות
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
אוטמר טאושיץ (בגרמנית: Othmar Tauschitz;‏ 1925–2022) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטריה, בין השנים 1986–1990.
ביוגרפיה

טאושיץ נולד ב-1925 ולמד במכללת הכשרת מורים בקלגנפורט. ב-1942 הוא גויס ללופטוואפה והוכשר כצנחן. ב-1945 הוא נפל בשבי, וכעבור שנה שוחרר, חזר לאוסטריה והחל לעבוד כמורה. ב-1956 התגייס לחיל האוויר האוסטרי ונסע לשנה לקורס קצינים בארצות הברית. ב-1963–1966 למד באקדמיה להגנה לאומית בווינה. בין 1969–1975 היה מפקד מרכז המבצעים של חיל האוויר. בשנים 1976–1980 היה מפקד המחלקה האווירית במשרד ההגנה הפדרלי. ב-31 בדצמבר 1986 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-1 באוקטובר 1990.
נפטר ב-2022.
לקריאה נוספת

אוטמר טאושיץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1310451109  VIAF: 615170101354412500001   WorldCat (עם VIAF): 615170101354412500001
אברהם עקרא

| --- | --- |

שער ספרו "מהררי נמרים", ונציה ה'שנ"ט (1597)
 לידה:  פאס מרוקו
 השכלה:  תלמוד, הלכה
 מקום מגורים:  פאס, מרוקו  סלוניקי – האימפריה העות'מאנית  ונציה – איטליה
 השתייכות:  אחרונים
 תחומי עיסוק:  הוצאה לאור, חקר מדרשים וחיבורים
 בני דורו:  רבי יהודה אריה ממודנה, רבי משה אלפלס
 חיבוריו:  "מהררי נמרים" - כללים על מדרש רבה  פירוש על אבן עזרא
רבי אברהם בן דון שמואל עקרא, היה רב, חוקר ומו"ל של מדרשים במאה ה-16.
ביוגרפיה

רבי אברהם נולד לחכם דון שמואל, בעיר פאס שבמרוקו, ממשפחה של מגורשי ספרד. בשלב מסוים נאלץ לעזוב את פאס ומאז התחיל במסכת נדודים רבת תלאות. מהספרים שהדפיס עולה כי היה במצרים ובטורקיה. בארץ ישראל התגורר תקופה ממושכת ועסק שם בתורה. בעקבות רעב שפקד הארץ עבר לסלוניקי, שם מצא שלוות נפש בלימוד מעמיק של תלמוד והלכה עם חכמי העיר, כאשר פרנסתו הייתה מנדבתם של אנשי המקום, שהוקירו לומדי תורה. בעקבות משבר כלכלי שפקד את סלוניקי, שב אל פאס כדי לפרנס את משפחתו, ועל מנת לבקר את אמו וכן את קרוביו ומיודעיו. בשהותו בפאס חיפש כתבי יד אצל חכמי העיר כדי להוציאם לאור. בשנת ה'שנ"ו (1695/6) הדפיס בסלוניקי ספר הכולל שלושה חיבורים: פירוש על מגילת איכה לרבי שמואל די וידאש; "אמרות טהורות" - חיבור החוקר את מצוות התשובה, לרבי אברהם חיון; "ספר הנמצא" - המיוחס לרמב"ם. בהקדמה לספר הוא מפרט את נדודיו ותלאותיו, מעת שיצא מעיר מולדתו פאס ועד להתיישבות בסלוניקי, וכן תיאר כתבי יד שהוא עוסק בהוצאתם לאור.
בשנים ה'שנ"ט (1598/9) - ה'שס"א (1600/1) שהה בוונציה ועסק שם בהדפסת שלושה ספרים, בסיוע הגביר נסים שושן:
מהררי נמרים (ה'שנ"ט) - כללי גמרא לרבי עמנואל ספרדי, כללי גמרא לרדב"ז, מחקר על קל וחומר מרבי שמואל אלבלאנסי, מחקר על קל וחומר מהחכם אבן מוסא, פרשנות על התלמוד מרמב"ן, מהר"ם מגורניש, אברהם די בוטון, ורבי יעקב בירב.
לשון הזהב (ה'שנ"ט) - ביאור מאמרים ממדרש תהילים מרבי ידעיה הפניני, ביאור על ספר תהילים מרבי יוסף טאיטאצאק, "תוכחה" מרבי משה אבן עזרא.
ארזי הלבנון - שבעה חיבורים מדרשיים וקבליים, ביניהם פרקי היכלות. החיבור האחרון הוא כללי מדרש רבה מרבי אברהם, יצירה זו צוטטה על ידי רבי ישעיה הלוי הורביץ בלי לתת קרדיט, ומאז נדפסה מספר פעמים באותו האופן. בספרו זה הביא ציטוט ממדרש אבכיר שאבד, ומספר שכתב יד שלו ראה במצרים. בראש הספר שיר מרבי יהודה אריה די מודינה המתאר ומשבח את שבעת החיבורים.
רבי אברהם חיבר חיבורים נוספים שלא זכה להדפיס. ידוע שחיבר: "לקט שושנים" על מדרש רבה, פירוש על פירושו של רבי אברהם אבן עזרא לתורה, ספר "משיב נפש".
ראו גם

יהדות פאס
לקריאה נוספת

מאיר בניהו, היחסים שבין יהודי יוון ליהודי איטליה, עמ' 128–129, תל אביב, ה'תש"מ.
הערות שוליים

↑  שני לוחות הברית, כללי התלמוד, יז, מכלל שצט ואילך. העיר על כך רבי אברהם בן הגר"א, ראו: אברהם בן הגר"א, רב פעלים - ערך מדרש אבכיר, באתר היברובוקס.
↑  כתב יד אוקספורד 210.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007510079705171  ISNI: 0000 0000 5243 6229  LCCN: nr2007002220  VIAF: 569159478250527990002   WorldCat (עם VIAF): 569159478250527990002
אוספאיה

| אוספאיה |
| --- | --- |

תקופה
פלאוקן 61–57 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
משפחה:: אוספאיים
סוג:: אוספאיה
מינים
 Ocepeia daouiensis  Ocepeia grandis
שם מדעי
 Ocepeia

אוספאיה (שם מדעי: Ocepeia) הוא סוג נכחד של יונק מקבוצת האפרותריה שהתקיים בתקופת הפלאוקן לפני 61 עד 57 מיליון שנה מזמננו. יונק זה התגלה בחפירות במרוקו בסמוך לעיר קוריבגה בידי מדענים צרפתים ומרוקאים שנתמכו במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז. הסוג תואר למדע ב-2001 בידי החוקרים עמנואל ג'ירברנט (Emmanuel Gheerbrant) וז'אן סודרה (Jean Sudre). הוא קיבל את שמו מראשי התיבות של קבוצת המחקר המרוקאית "OCP Group" (האותיות "O.C.P").
הסוג מכיל 2 מינים: Ocepeia daouiensis שתואר ב-2001 והיה קטן יותר, בגודל של עד 3.5 ק"ג ו-Ocepeia grandis שתואר ב-2014 והיה גדול יותר, במשקל של 10 עד 12 ק"ג. המאובנים שלהם הם המאובנים העתיקים ביותר מקבוצת האפרותריה והמוכרות והידועות ביותר מיונקי הפלאוקן של אפריקה.
יונק זה היה בעל לסתות ושרידי גולגולת הדומים לאלה של שפנאים או פילאים קדומים, בני הקבוצה פיינונגולטה יותר מאשר לקבוצה אפרואינסקטיפילים, אף שמספר חוקרים רואים בו אב קדמון שהתפתח מהאפרואינסקטיפילים לעבר שאר האפרותרים. מספר חוקרים רואים בו בן לסדרה הקדומה קונדילרסים ובעיקר למניסקותריום. היו לו לסתות פרימיטיביות וגולגולת בעלת כיסי אוויר. השיניים שלו היו קטנות אך חזקות ומותאמות לאכילת עלים בטחינה וריסוק כשבקצוות בלטו ניבים גדולים. בקצה החוטם היה מבנה דמוי חדק שאולי שימש כמו חדק הפילאים או הטפירים. מספר חוקרים סוברים שהיה ליונק דו-צורתיות זוויגית.
אברהם עקביה

ערך זה עוסק בחייל, סופר, בלשן ורואה חשבון ישראלי. אם התכוונתם לכרונולוג וחוקר הלוח העברי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1916 קולנה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  13 בדצמבר 2014 (בגיל 97) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 
אברהם עקביה (15 בדצמבר 1916 – 13 בדצמבר 2014) היה חייל, סופר, בלשן ורואה חשבון ישראלי.
ביוגרפיה

עקביה נולד בשנת 1916 בקולנה שבפולין, בנם של אליהו מנדל וגיטל לבית כהן. בילדותו נפטר אביו מסרטן בבית החולים בוורשה, ובשנת 1925 עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בחיפה. עקביה למד בבית הספר הריאלי בחיפה, ובמקביל התגייס לשורות "ההגנה" עוד בשנת 1933. בשנים 1934–1938 למד הנדסה אזרחית בטכניון. במסגרת תפקידו בהגנה עסק בתרגום מאנגלית לעברית ושימש עורך בהוצאת "לנוטר", שתרגמה והוציאה לאור ספרי הדרכה בנושאים צבאיים בסוף שנות ה-30. בפעולות אלו שנעשו תחת פיקודו של מפקד מחוז חיפה בהגנה יעקב דורי השתתף ביצירת הלשון הצבאית העברית.
בשנת 1938 החל לשרת לצדו של אורד וינגייט במסגרת פלגות הלילה המיוחדות, ושימש כמתורגמנו ב"קורס לסמלים עבריים" בעין חרוד. ב-1940 נקרא לשרת לצדו של וינגייט במסגרת הצבא הבריטי במערכה במזרח אפריקה. הוא שירת כעוזרו האישי של וינגייט בעת הלחימה בסודאן, אתיופיה ואריתריאה (1940–1941). לאחר סיום המערכה במזרח אפריקה, המשיך עקביה בשירות, ולאחר הקמת הבריגדה היהודית הצטרף לשורותיה. ב-1946 השתחרר בדרגת מייג'ור (מקביל לרב־סרן בצה"ל).
לאחר שחרורו מן הצבא הבריטי שימש תקופה קצרה כקצין מחוז מטעם שלטונות המנדט בחיפה (1947-48). בעת מלחמת העצמאות כיהן כקצין מבצעים בדרגת רב־סרן במחוז חיפה בצה"ל (1948–1949), והשתתף בכיבוש טירה.
לאחר שחרורו בינואר 1949, השתלב במנגנון של משרד האוצר הצעיר לטיפול בסוגיות הגבייה הכללית ומסי הרכוש. בין היתר כיהן כממונה על מס הרכוש בחיפה, כמנהל בפועל של רשות הפיתוח, כממונה על מסי עקיפין וכמנהל אגף הגבייה ומסי הרכוש.
בשנת 1955 הוסמך כרואה חשבון. עם ייסודה של חברת הברום באותה שנה, כחברה-בת של מפעלי ים המלח (תחת משרד הפיתוח), שימש כדירקטור שלה. וכמנהל התקציב בחברת החשמל.
בהמשך עבר מהמגזר הציבורי לפרטי. לאחר מכן, החל משנת 1964 ניהל משרד ראיית חשבון עצמאי. בשנים 1973 - 2004 היה שותף בפירמת רואי החשבון ליבושיץ, קסירר ושות'.
עקביה פרסם מספר ספרים הנוגעים לניסיונו לצד וינגייט בלחימה, וביניהם הספר "עם וינגייט בחבש", שהתפרסם עוד בתקופת המלחמה, בשנת 1944, וזכה להקדמה של דוד הכהן. כן פרסם ספרים העוסקים בנושאים רבים נוספים. בין היתר היה מחברו של המילון הראשון למונחי צבא בשפה העברית, ובו חידושים רבים, כגון המילה "דו"ח" ונטיותיה כפועל.
בשנת 1966, עת חגגה אתיופיה 25 שנים לשחרור אדיס אבבה, קיבל עקביה מידי קיסר היילה סלאסי אות הצטיינות של מסדר מנליק השני (אנ').

בשנת תשס"ז-2007 קיבל את "אות הנשיא" של אוניברסיטת חיפה כהערכה לפועלו.
ב-27 במרץ 1942, לאחר שסיים את קורס הקצינים בצבא הבריטי, נישא עקביה לרות (רותי) מִליוני, שאותה הכיר כשהייתה נערה כבת 15 והוא סטודנט בן עשרים (נפטרה ב-2013). בני הזוג היו הורים לשלושה בנים: גדעון-יוסף, אליהו ואורי-מיכאל, ולימים סבים לנכדים ולנינים.
בנם סרן אורי מיכאל נפל במהלך הקרבות ברמת הגולן ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים. הוא שירת כמפקד פלוגת טנקים בגדוד 74 של חטיבה 188 ולחם באזור כודנה בדרום הגולן. עבור לחימתו ופיקודו בקרב שבו נהרג, הוענק לו עיטור המופת.
נפטר בדצמבר 2014.
פרסומיו

כיצד להיות צופה של הדרגה השניה, ירושלים: הסתדרות הצופים העברים בארץ ישראל, תרצ"ח.
משחקים נבחרים, תל אביב: יבנה, 1940.
עם וינגיט בחבש; דברי הקדמה: דוד הכהן, תל אביב: עם עובד ('שחרות'), תש"ד.
מילון למונחי צבא; לוקט וסודר על ידי אברהם עקביה, רב־סרן, כוחות המילואים, צה"ל; בעריכת סעדיה ר. גולדברג, חבר ועד הלשון העברית. חיפה, הוצאת "מגן", 1951.
אברהם עקביה (עורך), הידיד – אורד וינגייט: דברים לזכרו, תל אביב: מערכות ('עיונים באתמול ובמחר'), תשכ"ח. (קובץ מאמרים)
לשון נולדה: הלשון הצבאית העברית והתפתחותה, חיפה: מגן, 1992.
אורד וינגייט – חייו ופועלו, תל אביב: מערכות, 1993.
בשירות העם, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ו 1996.
ממאמריו:
'הנחת היסודות של הלשון הצבאית העברית', לשוננו לעם נ,ג (תשנ"ט 1999), 134–142.
'הלשון הצבאית העברית – דרכי מינוח, חידושים והמצאות', לשוננו לעם נו,ד (2008), 198–215.
לקריאה נוספת

עלי זית וחרב, כרך ד' (2002), דני הדרי (עורך) – חומת מגן: שמונים שנה לארגון "ההגנה".
'Akavia, Abraham,' in: Who's Who in the world, 1978-1979, p. 12.