stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס לם
יצירתו

בשנת 1798 פרסם לם בשיתוף עם צ'ארלס לויד קובץ שירים בשם Blank Verse (חרוזים לבנים), ממנו זכור במיוחד The Old Familiar Faces (הפנים המוכרות משכבר). באותה שנה פרסם גם את יצירתו A Tale of Rosamund Gray, שמבוססת על חייו האישיים.
בראשית המאה ה-19 החל לם לעבוד בשיתוף פעולה עם אחותו, וב-1809 פרסמו צ'ארלס ומארי לם את Tales From Shakespear ("מסיפורי שייקספיר") שהודפס פעמים רבות מספור ויצא במהדורות שונות. הספר כולל תקצירים בפרוזה אמנותית של כמה מהמחזות הידועים והאהובים ביותר של המחזאי ויליאם שייקספיר. הספר היה מיועד לכאורה לילדים אך נקרא גם על ידי מבוגרים. העבודה נחלקה בין האח ואחותו, כשצ'ארלס היה אחראי על מדור הטרגדיות, ואילו מארי, על הקומדיות.
לאחר מכן פרסם ספר ביקורות על מחזאים מתקופתו של שייקספיר, ובכך הוא תרם, לדעתו, לפרסום המחזות.
בשנת 1820 החל לפרסם מאמרים בכתב העת החדש London Magazine (מגזין לונדון) תחת השם Elia, ובכך מצא את ייעודו. הוא שילב בהם עובדות אוטוביוגרפיות עם סיפורים בדיוניים וכתב בצורה קריקטורית על הזרויות באנשים השונים. בשנת 1823 הוציא את ספרו: Essays of Elia, (חיבורים של אליה) ובשנת 1833 הוציא את החלק השני: The Last Essays of Elia (החיבורים האחרונים של אליה).
סגנונו של לם במאמרים אישי ומיוחד. החיבורים והמכתבים של לם מעלים לעיתים זכרונות ומכרים ישנים בהומור ולפעמים גם בפאתוס. הקלילות החיצונית כביכול שלהם טומנת בחובה את הביטוי לתנועה הרומנטית, לא פחות ממה שעשו זאת קולרידג' ווורדסוורת' בשיריהם. עיסוקו בעיר ובפרבריה מטרימים מבחינת הנושא את ספריו של צ'ארלס דיקנס.
"מכתביו של לם אל גדולי הרוח של תקופתו הם מיצירות המופת של הספרות האנגלית בתחום זה".
יצירתו > מבחר מיצירותיו

Blank Verse, poems, 1798
A Tale of Rosamund Gray, and Old Blind Margaret, 1798
John Woodvil, verse drama, 1802
Tales from Shakespeare, 1807
The Adventures of Ulysses, 1808
Specimens of English Dramatic Poets who Lived About the Time of Shakespeare, 1808
On the Tragedies of Shakespeare, 1811
Witches and Other Night Fears, 1821
The Pawnbroker's Daughter, 1825
Eliana, 1867
Essays of Elia, 1823
The Last Essays of Elia, 1833
יצירתו > מבחר מיצירותיו > תורגמו לעברית

צ'ארלס ומארי למב, מסיפורי שקספיר בתרגום אהרון אמיר במהדורות שונות
מסיפורי שקספיר, בתרגומה של אילה רהב
מסיפורי שקספיר, בתרגומו של אהרון בר
יצירות בודדות (כמו "כטוב בעיניכם", "קומדיה של טעויות", "חלום ליל קיץ" ואחרים), מתוך הספר "מסיפורי שקספיר" בתרגומם של אהרון אמיר, אילה רהב ואהרון בר
הערות שוליים

↑  Lucas, Edward Verrall; Lamb, John (1905). The life of Charles Lamb. London: G.P. Putnam's Sons. p. xvii. OCLC 361094
↑  Charles Lamb, The Best Letters of Charles Lamb, https://www.gutenberg.org/files/10125/10125-8.txt (באנגלית)
↑  The Best Letters of Charles Lamb, Introduction
↑  Works of Charles Lamb and Mary Lamb. Letter 1, 1976.
↑  ראו מכתבו לקולרידג' As quoted in Works of Charles and Mary Lamb. Letters (1905).
1 2 3  צ'ארלס לם, האנציקלופדיה העברית, כר' 21
↑  "מסיפורי שייקספיר" תורגם לראשונה לעברית על ידי אהרון אמיר ויצא במהדורות שונות כספר שכולל את כלל המחזות וכן גם במהדורות של מחזות בודדים.
↑  Charles Lamb, Encyclopedia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264281605171  PLWABN: 9810663438305606  BIBSYS: 90070912  BNE: XX929134  BnF: cb11910802z (data)  GND: 118726064  ISNI: 0000 0001 2136 3386  LCCN: n79067888  LNB: 000156212  MusicBrainz: 063b00d0-9e75-4e0d-adaf-b021ea78453e  NDL: 00470043  NKC: jn19990004827  NLA: 35288620  NLG: 69728  NLK: KAC199615801  NSK: 000003368  NTA: 069445745  RERO: 02-A012081490  SELIBR: 285933  SNAC: w6r23w24  SUDOC: 026962306  Trove: 898870  VcBA: 495/208690  VIAF: 64007908   WorldCat (עם VIAF): 64007908 
דיוקן של צ'ארלס לאמב מאת ויליאם הזליט, 1804
"מסיפורי שייקספיר" מהד' חמישית. רק החל מהמהדורה השביעית החל להופיע גם שמה של מארי לם בשער
קירק בלודסוורת'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1960 (בן 63) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
קירק נובל בלודסוורת' (נולד ב-31 באוקטובר 1960) הוא האמריקאי הראשון שנדון למוות ולאחר מכן זוכה על ידי בדיקת DNA. בלודסוורת' ריצה תשע שנים בכלא, ולאחר שזוכה הפך לפעיל במאבק לביטול עונש המוות.
ההרשעה

בשנת 1984 נמצאה גופתה של דון המילטון, ילדה בת תשע מרוזדייל (Rosedale), מרילנד,
לאחר שהותקפה מינית ונרצחה.
בלודסוורת' נעצר, הועמד לדין והורשע על סמך העדויות הבאות:
שני נערים, האחרונים שראו את המילטון בחיים, העידו כי ראו אותה הולכת עם גבר בגובה 195 ס"מ, בלונדיני ורזה, אף כי בלודסוורת' היה בגובה 180 ס"מ, אדום שער, ובעל משקל של מעל 90 ק"ג.
שלושה עדים נוספים העידו שראו את בלודסוורת' עם המילטון, אף כי ייתכן שזיהו אותו רק לאחר שראו אותו בחדשות.
טביעת נעל על הגופה.
עדות שבלודסוורת' אמר אותו יום שעשה דבר נורא שיפגע בקשר עם אשתו.
טענת המשטרה שבלודסוורת' ידע על סלע מכוסה דם שנמצא בזירה.
אף כי לא נמצאה כל עדות פיזית שקשרה אותו לאירוע, בלודסוורת' הורשע באונס וברצח ונידון למוות.
ערכאת הערעור של מרילנד ביטלה את ההרשעה לאחר שהתברר שהתביעה הסתירה מההגנה את דבר קיומו של חשוד אפשרי נוסף, ונערך משפט חוזר.
בלודסוורת' הורשע שוב, אך הפעם נגזרו עליו שני עונשי מאסר עולם.
ריצוי המאסר והמשך המאבק המשפטי

במרץ 1985 נאסר בלודסוורת' בכלא במרילנד כשהוא ממשיך לדבוק בגרסתו שהוא חף מפשע.
בשנת 1992 הוא קרא ספר אודות פענוח רצח בעזרת שיטה חדשנית של בדיקת DNA.
דון אשוורת' ולינדה מאן, נערות בנות 15 מלסטרשייר, נרצחו בשנים 1983 ו-1986. המשטרה החזיקה בחשוד שהודה ברצח השני, אך הכחיש את הראשון, והחליטה להיעזר בשיטה החדשנית שפותחה
על ידי אלק ג'פריס מאוניברסיטת לסטר, ופורסמה במאמר משנת 1985. הבדיקה הפריכה את החשדות נגד החשוד המרכזי בשני המקרים והוא שוחרר. המשטרה ערכה 4000 בדיקות נוספות לגברים באזור ללא הצלחה.
לבסוף גילתה שאדם בשם קולין פיטצ'פורק התחמק מביצוע הבדיקה,
עצרה אותו ובדיקה נוספת אישרה את אשמתו.
פיטצ'פורק היה לאדם הראשון שהורשע ברצח על סמך בדיקת DNA.
בלודסוורת' הבין שהבדיקה החדשה יכולה לזכות כפי שהיא יכולה להרשיע, ופתח במאמצים לבצע בדיקה כזו עם חומרים שהשתמרו מחקירתו שלו, בעזרתם של עורך הדין בוב מרין
ופרויקט החפות (Innocence Project, ארגון ללא כוונת רווח המסייע לזיכוי מורשעים בעזרת בדיקות DNA).
התביעה הסכימה לביצוע הבדיקות בשנת 1992. הבדיקה זיכתה את בלודסוורת', כמו גם בדיקה חוזרת שביצע ה-FBI. הוא שוחרר ביוני, 1993.
בשנת 2003 בדיקות DNA נוספות העלו את האשם האמיתי: קימברלי שאי ראפנר, שהיה כבר אסור באשמת אונס אחר באותו הכלא יחד עם בלודסוורת', והם הכירו זה את זה.
ראפנר הודה ברצח ונגזר עליו מאסר עולם נוסף.
לאחר השחרור

מדינת מרילנד שילמה לבלודסוורת' 300,000 דולר פיצויים.
בלודסוורת' הפך פעיל בסיוע לזיכוי מורשעים וכן פעיל למען ביטול עונש המוות, ותרם לביטולו במדינת מרילנד.
בשנת 2004, כחלק מרפורמה פדרלית (Innocence Protection Act), הוקמה קרן על שם קירק בלודסוורת' למימון עלויות של בדיקות DNA לאחר הרשעה.
ראו גם

טים קול - האמריקאי הראשון שזוכה מאשמה לאחר מותו.
הערות שוליים

↑  DNA that freed man leads to new suspect,
Stephanie Hanes, The Baltimore Sun
1 2  Kirk's Story
1 2 3 4 5  KIRK BLOODSWORTH,
The National Registry of Exonerations
1 2 3 4 5  Kirk Bloodsworth,
Innocence Project
↑  Eureka moment that led to the discovery of DNA fingerprinting,
The Guardian
↑  I was first death row inmate saved by DNA, BBC
↑  Rescued from death row: Kirk Bloodsworth and the Innocence Project,
VISIBLE PROOFS
↑  '84 investigation quick to overlook the culprit, The Baltimore Sun
↑  In Same Case, DNA Clears Convict and Finds Suspect,
The New York Times
פרשת גאורגה אורסו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביולי 1926 סורוקה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  17 בנובמבר 1985 (בגיל 59) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  אוניברסיטת פוליטכניקה בבוקרשט 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
פרשת גאורגה אורסו התחוללה בדצמבר 1984 בגאלאץ, רומניה, בתקופת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו. בשרשרת מאורעות זו, מהנדס הבניין גאורגה אורסו, שנקרא בפי ידידיו בשם "באבו", הובא לחקירה לאחר ששתי צעירות ממקום עבודתו הלשינו עליו כי הוא משמיע דעות חתרניות ומנהל "יומן אישי". אורסו נחקר ובחיפוש שנערך בביתו נמצאו כתבי יד ויומנים הסוקרים תקופה של יותר מארבעים שנה. לאחר תקופת עינויים בבית הכלא בז'ילבה, נפטר אורסו מפגיעות פנימיות (הרופאים קבעו כי היה זה מוות טבעי). 
הפרשה לא נסתיימה בכך. בנו של אורסו, אנדרי, בעזרת תמיכתם של משפחתו ואישים רבים מחוץ לרומניה (כולל אישים מישראל) ובתוכה (לאחר נפילת ניקולאה צ'אושסקו), פעל במשך שנים רבות לחשיפת האמת, הענשת האשמים בפרשה, והחזרת היומנים.
חייו של גאורגה אורסו

גאורגה אורסו (Gheorghe Ursu) נולד ביום 1 ביולי 1926 בעיירה סורוקה שבבסרביה כבנם של וסילה אורסו Vasile Ursu מגאלאץ ומרגרטה Margareta ממגורה אילווי נסאוד Magura Ilvei Nasaud שבאה מבית יהודי, שניהם רופאים מנתחים. עד שנת 1941 למד גאורגה בבית הספר היסודי ובתיכון בסורוקה. משנת 1941 עברה משפחת אורסו לגאלאץ. משפחת אימו, סבו וסבתו ועוד 10 בני משפחה נספו בשואה. בשנות המלחמה המשיך אורסו את לימודיו התיכוניים בגאלאץ ולקח חלק בקבוצה אנטיפשיסטית חשאית, שכללה גם את הסופרים יורדן קימט Iordan Chimet וקמיל בצ'יו Camil Baciu. בשנת 1944 נרשם גאורגה באיגוד הצעירים הקומוניסטים (המחתרתי באותו זמן) והשלטונות התחילו לעקוב אחריו. באותה שנה התחיל אורסו לפרסם בעיתונים - תחילה בעיתון הדמוקרטי "ההד" - במוסף ספרותי. הוא פרסם ביום 22 במאי 1944 מאמר על Jean de Meung וביום 8 באוגוסט 1944 מאמר על ז'ול ורן. בתקופה זו התחיל אורסו לכתוב יומן אישי, יומן שיכתוב בו שנים רבות.
בין השנים 1945-1950 למד אורסו בפוליטכניקה, בבוקרשט, בפקולטה להנדסת בניין. מסיום לימודיו ועד שנת 1985 עבד אורסו כמהנדס בנין מומחה בתחום חוזק החומרים.
בשנת 1970 יצא לאור כרך שירים של אורסו בשם "תמיד שניים" עם הקדמה של נינה קסיאן.
בשנת 1980 מסר להוצאה לאור את ספר המסע שלו "אירופה שלי", אך הדפסתו עוכבה ולבסוף ראה אור לאחר מותו, בשנת 1991.
לאחר רעידת האדמה החזקה שהתרחשה ברומניה בשנת 1977 התגלעו חילוקי דעות בין אורסו ובין הממונים עליו בנושא התיקונים הדרושים למבנים שנפגעו ברעש. אורסו לא היה מוכן לחתום על שיפוצים לא בטיחותיים ועל רקע זה פנה לתחנת הרדיו "אירופה החופשית" (תחנת רדיו אנטיקומוניסטית במערב אירופה). מכאן הוא הפך חשוד בעיני השלטונות והתחיל מעקב אחריו. בסוף 1984, לאחר הלשנה של צעירות ממקום עבודתו, נחקר אורסו ונעשה חיפוש בביתו, חיפוש בו הוחרמו כל יומניו וכתבי היד שלו. לאחר כמה חודשים (לקח זמן רב עד שהחוקרים קראו את יומניו) הוא נכלא בתירוץ של "החזקת מטבע זר" (נמצאו בביתו שישה עשר דולרים). אורסו לא הקפיד על הסתרת או הצפנת שמות האנשים עליהם כתב ביומניו והיומנים הפכו בידי  הסקוריטטה לכלי רב עוצמה לאיתור אנשים שבמהלך השנים הביעו דעות הסותרות את הדוגמה. אורסו לא הסכים לשתף פעולה ולהלשין על חבריו, לכן עינו אותו במתקן המשטרתי הידוע לשמצה ברחוב "רחובה" בבוקרשט ולבסוף ביום 17 בנובמבר 1985, הוא מת מהמכות שקיבל בבית הכלא.
היומנים וההשלכות

רישומיו של אורסו ביומנים, במהלך יותר מארבעים שנים, כללו התייחסויות לשיחות שהיו לו עם אנשים אחרים שהזכיר בשמותיהם. היות שכתב לעצמו, לא ציין פרטים מלאים (שם, שם משפחה וכתובת), אלא פעמים רבות הזכיר אנשים בשמם הפרטי או בכינוי המקובל בין חבריו. כשקראו החוקרים את היומנים היו הרבה מקרים בהם לא הצליחו לזהות את הדמויות המוזכרות שם, לכן עונה אורסו, כדי למסור להם את הפרטים הדרושים לזיהוי הדמויות. אורסו סירב לשתף פעולה. האנשים שכן זוהו על ידי השלטונות זומנו לחקירה ונדרשו לתת הסברים לשיחות שהיו להם בעבר (לפעמים עשרות שנים לפני החקירה), שיחות מהן השתמעה ביקורת על השלטון הקומוניסטי. בוצעו מעצרים נוספים על פי היומנים.
נינה קסיאן, הגדולה במשוררות רומניה בתקופה הקומוניסטית, שהייתה מיודדת עם אורסו, שהתה בסיור הרצאות בארצות הברית בעת שפרצה הפרשה. לאחר שקיבלה ידיעות על מעצרו של אורסו, העדיפה נינה קסיאן להישאר בארצות הברית ולא לחזור לרומניה. השלטונות הקומוניסטיים הגיבו בעוצמה רבה, הם החרימו את ביתה על תוכנו, סילקו את ספריה מהספריות ומהחנויות ואסרו אותם. חידוש הופעת ספריה התאפשר רק לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי.
המאבק של אנדרי אורסו

אנדרי חוריה אורסו, בנו של גאורגה אורסו, כימאי במקצועו, היגר לארצות הברית זמן קצר לאחר מות אביו. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי פנה אנדרי למשטר החדש ודרש חקירה, הענשת האשמים במות אביו והשבת כתבי היד שלו, כולל היומנים המפורסמים. בתחילה נראה היה שדרישותיו נענות - בוצעה חקירה, נמצאו האשמים והועמדו למשפט ואף היומנים נמצאו. זמן לא רב לאחר מכן, המערכת המשפטית/משטרתית שכיהנו בה אותם האנשים מהתקופה הקומוניסטית, התאוששה מההלם של שינוי המשטר והחלה לגונן על אנשיה. המשפטים בוטלו, היומנים הוחרמו שוב והכל החל להתמוסס.
אנדרי אורסו יצא למאבק, פתח אתר אינטרנט, גייס אינטלקטואלים דוברי רומנית מהפזורה הרומנית ומרומניה גופא, פרסם בכל העיתונים מכתב פתוח לנשיא רומניה, מכתב שחתמו עליו אנשי רוח רבים (גם מישראל). כשראה אנדרי שמאמציו עדיין לא נושאים פרי, הכריז ביום 15 בנובמבר 2000 על שביתת רעב מתוקשרת וזימן מסיבת עיתונאים. מאמציו הבלתי נלאים יצרו אפקט של כדור שלג ועיתונים רבים יותר ויותר נרתמו למאבקו.
בשנת 2000 הוענק לו פרס GDS לקידום ערכי החברה האזרחית.
תוצאות המאבק

בחודש אוקטובר 2001, לאחר שנים רבות של הכחשה לגבי עצם קיום היומנים בידיהם, הודיע שירות המידע הרומני בתקשורת על החזרת כתבי היד שהחרים ה"סקוריטטה" לפני שנת 1989. השירות הודיע שנותרו 50000 דפי כתבי יד שעדיין לא נתבעו על ידי בעליהם או יורשיהם. בין כתבי היד שפורסמו ברשימה, מופיעים גם 811 דפי היומנים של גאורגה אורסו.
הקולונלים לשעבר טודור סטניקה Tudor Stanica ומיכאיל קראנגה Mihail Creangă נידונו באוקטובר 2003 לעשרים שנות מאסר על רציחתו של גאורגה אורסו. השניים אמורים היו לרצות רק עשר שנות מאסר, משום שעברו את גיל 60 ונכנסו לתחום צו חנינה שניתן בשנת 1988.
ביום 22 בדצמבר 2005 נידון הגנרל לשעבר (בסקוריטטה) אאוג'ן גריגורסקו Eugen Grigorescu לשלוש שנות מאסר ותשלום 9900 ליי (חדשים) כפיצוי אזרחי בתיק של גאורגה אורסו שנרצח במכות בבית הכלא ועוד תשלום של  1300 לאי כהוצאות משפטיות.
הפרשה בראי העיתונות

כדי להבין את משמעות הפרשה הזאת עבור הציבור הרומני, מובאות כאן כותרות מעיתוני התקופה ברומניה, כותרות המתייחסות להתקדמות החקירה, המשפט והתוצאות.
1992  - România Liberă "רוצחי המהנדס גאורגה אורסו".
1 ביולי 1999 בעיתון "Ziua" - "רוצחו של המהנדס גאורגה אורסו נידון ל-20 שנות מאסר".
13 בנובמבר 1999, במספר עיתונים בו זמנית, פורסם מכתב פתוח לנשיא רומניה, אמיל קונסטנטינסקו ורשימה ארוכה של חותמים, אנשי רוח דוברי רומנית מכל העולם, כולל ישראל.
30 בספטמבר 1999 - בעיתון "Cotidianul" - "שוחרר רוצח המהנדס גאורגה אורסו".
2001 - בכתב העת "Revista Dilema" - "כרונולוגיה של משפט שלא התקיים".
מאי 2002 - בכתב העת "Revista 22" - "תיק גאורגה אורסו - חרפה למשפט הרומני".
אפריל 2003, בעיתון "Evenimentul Zilei" - "ראשי הסקוריטטה ישמיעו את דברם במשפט אורסו".
20 במאי 2003 - בעיתון "Evenimentul Zilei" - "פשעי המיליציה הפוליטית".
3 ביוני 2003 - בעיתון "Evenimentul Zilei" - "מנגלה מרחובה".
14 ביולי 2003 בעיתון "Cotidianul" - "בית הדין לערעורים נתן פסק דין בתיק הדיסידנט, שנרצח בבית הסוהר - 11 שנות כלא לרוצחי גאורגה אורסו".
15 ביולי 2003 בעיתון "Evenimentul Zilei" - "המענים של אורסו ל-22 שנות כלא".
15 ביולי 2003 בעיתון "Ziua" - "צדק עבור אורסו".
16 ביולי 2003 בעיתון "Evenimentul Zilei" - "בחיפושים אחר המענים של אורסו".
19 ביולי 2003 בעיתון "Evenimentul Zilei" - "חיפושים בהרים אחר טודור סטניקה".
26 באוגוסט 2003 בעיתון "Cotidianul" - "ערעור הרוצחים של אורסו נדחה פעם נוספת".
14 באוקטובר 2003 בעיתון "Cotidianul" - "הקולונלים שנמצאו אשמים במותו של הדיסידנט גאורגה אורסו הסגירו את עצמם, לאחר חמישה חודשי חיפושים אחריהם".
14 באוקטובר 2003 בעיתון "Adevărul" - "המורשעים סופית בתיק אורסו, הקולונלים הנמלטים סטניקה וקראנגה, הסגירו את עצמם".
מבחר הכותרות הוא מדגם מצומצם מאוד של החגיגה התקשורתית מסביב לפרשה.
ספיחי הפרשה

אחרי כל השנים, אחרי כל הגלגולים המשפטיים ואחרי פסקי הדין הסופיים זה לא נגמר - אחד הנאשמים העיקריים שוחרר מכלאו לאחר פחות משנה (במקום 20 שנה בכלא) מבלי להודיע על כך למשפחת אורסו. הנימוקים לא פורסמו, אך משערים שזה היה מטעמי בריאות, אף על פי שהאיש נראה במצב בריאותי תקין. אנדרי אורסו עדיין מחפש את היומנים.
קורנל מיחאלאקה (Cornel Mihalache) הפיק סרט על חייו של גאורגה אורסו, סרט שהוצג לראשונה באירוע הקרוי "סיביו - בירת תרבות אירופית". הסרט מכיל גם הקלטות הקול של גאורגה אורסו.
בשנים 2006 - 2007 פרסם יורדן קימט שני כרכים של מכתבים שהוחלפו בין אורסו ובין חבריו - הכרכים יצאו לאור בשם "ספר הידידים שלי".
קואורדינטות איזותרמיות

קואורדינטות איזותרמיות (באנגלית: Isothermal coordinates) על יריעה רימנית הן מערכת קואורדינטות מקומית בגאומטריה דיפרנציאלית שבה המטריקה של היריעה היא קונפורמית למטריקה האוקלידית. זה אומר שבקואורדינטות איזותרמיות, המטריקה הרימנית המקומית מקבלת את הצורה:
g=\varphi (x_{1},...,x_{n})\cdot (dx_{1}^{2}+\cdots +dx_{n}^{2}),
כאשר  \varphi  היא פונקציה חלקה.
קואורדינטות איזותרמיות על משטחים (שהם יריעות מממד 2) הוצגו לראשונה על ידי גאוס כשפתר את הבעיה של המיפוי הקונפורמי הכללי של משטח נתון על גבי משטח אחר.
המונח "קואורדינטות איזותרמיות" נטבע לראשונה על ידי ז'וזף ליוביל, שבחר בשם זה בשל העובדה שבתאוריה של הולכת חום על משטח מבודד עם מוליכות חום קבועה, הקואורדינטות המוגדרות על ידי הקווים  x_{1}=const ו- x_{2}=const מהוות עקומים שווי-טמפרטורה (איזותרמות) אם התבנית היסודית הראשונה מקבלת בקואורדינטות אלו את הצורה שתוארה מקודם (הקונפורמית למטריקה האוקלידית).
פונקציות הרמוניות על משטח (פונקציות עבורן אופרטור הלפלסיאן מתאפס) הן בדיוק אותן פונקציות שהן פונקציות הרמוניות במישור האוקלידי, אלא שהן מוגדרות על מערכת קואורדינטות איזותרמית.
דוגמאות

הקואורדינטות הגאוגרפיות u ו-v על הספירה הדו-ממדית (קווי אורך ורוחב) אינן איזותרמיות, שכן התבנית היסודית הראשונה מקבלת בהן את הצורה:
ds^{2}=du^{2}+cos^{2}udv^{2}
כדי לבנות קואורדינטות איזותרמיות, יש לשמר את קואורדינטת קו האורך v ולהעביר את קווי הרוחב v לקווים אחרים בהתאם לפונקציה:
u_{1}=ln(tan({\frac {u}{2}}+{\frac {\pi }{4}}))
בהן המטריקה מקבלת את הצורה:
ds^{2}={\frac {1}{cosh^{2}u}}(du^{2}+dv^{2}),
כלומר היא קונפורמית למטריקה האוקלידית.
בניית קואורדינטות איזותרמיות על הפסאודוספירה (משטח עם עקמומיות שלילית קבועה) יכולה לשמש כדי לקבל את הצורה המתמטית של המטריקה של המודל הקונפורמי של הגאומטריה ההיפרבולית (מודל הדיסק של פואנקרה), המשמר זוויות בין עקומים על הפסאודוספירה.
ראו גם

העתקה קונפורמית
הערות שוליים

↑  Gauss: On Conformal Representation
↑  Allgemeine Auflösung der Aufgabe die Theile einer gegebenen Fläche auf einer andern gegebnen Fläche so abzubilden, dass die Abbildung dem Abgebildeten in den kleinstenTheiIen ähnlich wird. 1822
↑
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קורי ובסטר

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1988 (בן 35) ניו זילנד אוקלנד שבניו זילנד
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.88 מטר
 
קורי ובסטר (באנגלית: Corey Webster; נולד ב-29 בנובמבר 1988) הוא שחקן כדורסל ניו זילנדי שמשחק כיום בניו זילנד ברייקרס. במהלך הקריירה שלו זכה שלוש פעמים באליפות ה-NBL עם קבוצת ניו זילנד ברייקרס (אנ'), וכן היה חבר נבחרת ניו זילנד בכדורסל.
ביוגרפיה

קורי ובסטר נולד באוקלנד שבניו זילנד. אביו הוא שחקן כדורסל שנולד בארצות הברית ואמו ממוצא מאורי ואירופאי נולדה בניו זילנד.
בשנת 2007, עבר לארצות הברית כדי לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת למבות'
(אנ'). שנה לאחר מכן, חזר לניו זילנד כדי לשחק בקבוצת 'ניו זילנד ברייקרס' וזכה איתה באליפויות ה-NBL. בשנת 2011, הושעה לשנה מקבוצתו עקב שימוש בקנאביס סינתטי (מכונה בישראל 'נייס גיא'). באוגוסט 2012, חזר שוב לשחק בניו זילנד ברייקרס. בשנת 2015, החל לשחק בקבוצת הכדורסל הסרבית, מגה לקס. ביוני 2015, התאמן עם קבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA, וקיבל חוזה אימונים בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA. לאחר מכן, חזר לשחק בקבוצת ניו זילנד ברייקרס. במרץ 2016, החל לשחק בקבוצת הכדורסל היוונית, קורויבוס (אנ'). בשנה זו, סבל ממספר פציעות. במרץ 2017, החל לשחק בקבוצת וולטינגון סיינטס (אנ'). באוגוסט 2017, החל לשחק בקבוצת עירוני נהריה הישראלית.
משנת 2008, החל לשחק בנבחרת ניו זילנד בכדורסל, ובשנת 2014, השתתף באליפות העולם.
הישגים

שלוש פעמים זכה באליפות ליגת ה-NBL האוסטרלית.
שלוש פעמים זכה באליפות ליגת ה-NBL הניו זילנדית (אנ').
פעמיים זכה בתואר MVP של ליגת ה-NBL הניו זילנדית.
פעמיים ניכלל ברשימת ה-All-Star Five של ליגת ה-NBL הניו זילנדית (אנ').
בשנת 2016, זכה בתואר All-NBL Team (אנ').
בשנת 2017, זכה בתואר 'אלוף הניקוד' של ליגת ה-NBL הניו זילנדית (אנ')
חיים אישיים

לוובסטר בן אחד שנולד בשנת 2015 לערך, המתגורר עם גרושתו בניו זילנד. בשנת 2015 אימץ ובסטר אורח חיים טבעוני. בשנת 2017, בזמן שחגג את יום הולדתו ה-28 במועדון, הסתבך בתקרית אלימה כאשר משך בזקנו של אדם שהתחפש לסנטה קלאוס. בעקבות זאת ובסטר עמד למשפט ונמצא אשם אולם ללא הרשעה פלילית.
אחיו הצעיר, טאי ובסטר (אנ'), משחק כדורסל בקבוצת סקיליינרס פרנקפורט הגרמנית.
קומדיה מטורפת

כרזת הסרט "זה קרה לילה אחד"
כרזת הסרט "חמים וטעים"
קומדיה מטורפת (באנגלית: Screwball comedy) היא סוגה קולנועית שראשיתה בשנות ה-30 של המאה ה-20, ואשר ממנה התפתח ז'אנר הקומדיה הרומנטית.
היסטוריה

"זה קרה לילה אחד", סרטו של הבמאי פרנק קפרה משנת 1934 בכיכובו של קלארק גייבל, נחשב לסרט הקומדיה המטורפת הראשון. חוקרי קולנוע מסכימים כי התקופה הקלאסית של ז'אנר זה הסתיימה בשנות ה-40 המוקדמות, אך אלמנטים של הז'אנר שרדו, והם זוכים למחוות גם בקולנוע בן זמננו.
מאפיינים

על אף שאין רשימה מוסכמת של מאפיינים, החייבים להופיע בסרט מז'אנר זה, סרטים הנחשבים כמשתייכים לז'אנר כוללים, בדרך כלל, מצבים פארסיים, שילוב של סלפסטיק עם דיאלוגים הכוללים תגובות מהירות ושנונות, ועלילה הכוללת בתוכה סיפור של חיזור או של חתונה. מבקר הקולנוע אנדרו סאריס הגדיר את הקומדיה המטורפת כמו "קומדיית סקס, בלי הסקס".
כמו בפארסה, קומדיות מטורפות לעיתים קרובות כוללות עלילה הכרוכה בטעויות בזיהוי, או נסיבות אחרות שבהן דמות אחת, או יותר, מנסה לשמור בסוד את זהותה האמיתית, או עובדות חשובות אחרות. לפעמים, במרכז העלילה תופיע דמות של גבר בבגדי נשים (למשל: "צער גידול חיות", "חמים וטעים").
הדמויות הראשיות בקומדיה המטורפת הן לרוב של גבר ואישה, אשר בתחילת הסרט נראים כמי שאינם מתאימים זה לזה, או אפילו יריבים, אויבים מרים או זוג שהיו נשואים בעבר והתגרשו (למשל: "נערתו ששת"). חוסר ההתאמה מתבטא, לעיתים, בכך שהגבר הוא ממעמד חברתי נמוך יותר. אולם, בסופו של דבר, מתפתח סיפור רומנטי בין השניים, אשר מסתיים בחתונה.
מעמדות חברתיים הם מרכיב משמעותי בקומדיות המטורפות: אנשי המעמד העליון נוטים להיות מיוצגים בסרטים אלו כבטלנים מפונקים, אשר מתקשים להתנהל בעולם האמיתי.
מאפיין נוסף ושכיח בסרטים מסוג זה הוא הדיבור המהיר – דיאלוגים בין דמויות הכוללים תגובות מהירות ושנונות. מקורו של מאפיין זה איננו בקומדיות המטורפות, וניתן למצוא אותו בז'אנרים הוליוודיים קלאסיים אחרים כגון סרטי גנגסטרים.
קומדיות מטורפות נוטות גם להכיל מצבים פארסיים ומגוחכים. למשל, בסרט "צער גידול חיות", זוג גיבורי הסרט צריכים לדאוג לנמר המוחזק כחיית מחמד (סיטואציה שזכתה למחווה במספר סרטים מהז'אנר שנעשו לאחר מכן, כמו "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס").
ראש המטות המשולבים של טורקיה

ראש המטות המשולבים של טורקיה (טורקית Genelkurmay Başkanı) הוא קצין בדרגת גנרל המפקד על הכוחות המזוינים של טורקיה, הכוללים את הצבא, חיל האוויר וחיל הים. מאז 2018 מכהן בתפקיד הגנרל יאשר גולר (Yaşar Güler), והוא ה-30 במנין הנושאים בתפקיד.
לפי חוקת טורקיה, בעיתות שלום כפוף ראש המטות המשולבים לראש הממשלה ואילו בעת מלחמה הוא מכהן כמפקד העליון מטעם הנשיא. במקרה של מלחמה גם הז'נדרמריה של טורקיה (Jandarma Genel Komutanlığı) ומשמר החופים (Sahil Güvenlik Komutanlığı) נכנסים תחת פיקודו המלא של ראש המטות המשולבים - הז'נדרמריה כפופה לצבא ומשמר החופים לחיל הים. בזמן שגרתי שתי יחידות אלה כפופות ברוב העניינים לשר הפנים של טורקיה.
לראש המטות המשולבים בטורקיה סמכות והשפעה על הממשלה והשלטון החורגים מהמקובל בדרך כלל במדינות דמוקרטיות. ראשי המטות המשולבים במדינה פירשו את תפקידם המוגדר בחוקה כמגיני המדינה ואופיה, כהיתר לתפוס את השלטון באופן זמני וזאת כדי להשליט סדר ורגיעה במקרים בהם סברו כי השלטון נקלע לחוסר יציבות או כי אופייה החילוני של המדינה נמצא בסכנה.
ראו גם

המועצה לביטחון לאומי (טורקיה)
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
חוקת טורקיה
קרב קופנהגן (1807)

הקרב השני של קופנהגן נמשך מ- 16 באוגוסט עד 5 בספטמבר 1807, והיה, כמו הקרב הראשון, התקפה בריטית על בירת דנמרק, קופנהגן.
הממשלה הבריטית החליטה לתפוס את הצי הדני, כדי למנוע את לכידתו על ידי נפוליאון, ולכן תקפה את דנמרק ללא הכרזת מלחמה. הצבא הדני היה ערוך בגבול דנמרק, בדרום, נגד התקפה אפשרית של הצבא הצרפתי, והכוח שנותר להגנתה של קופנהגן היה מוגבל מאוד.
חיילים בריטיים בפיקוד הגנרל ארתור ולסלי הביסו כוח דני חלש מדרום לקופנהגן. תוך כמה ימים הייתה קופנהגן מוקפת לגמרי. הבריטים הציעו לדנים להיכנע, ומשהצעה זו נדחתה הפגיז צי בריטי בפיקוד האדמירל ג'יימס גמבייר (אנ') את העיר. בלילה הראשון של ההפגזה נורו 5,000 פגזים אל קופנהגן. הבריטים, שראו את הנזק שגרמו, הורידו את עוצמת האש, כדי לאפשר למגינים מוצא של כבוד, וירו "רק" 2,000 פגזים אל העיר. ואולם, לנוכח סירובם של הדנים להיכנע, רגזו הבריטים והגבירו את קצב האש בלילה השלישי, ל-7,000 פגזים בלילה. ההפגזה נמשכה מ-2 בספטמבר עד 5 בספטמבר 1807. ב-7 בספטמבר נכנעו הן העיר קופנהגן והן הצי הדני (שמנה 18 אוניות קו, פריגטה אחת, 13 ספינות קטנות יותר ו-25 ספינות תותחים) לכוח העדיף בהרבה של הכוחות הבריטיים. מפקד העיר קופנהגן קיבל הוראות מנסיך הכתר לשרוף את הצי הדני (מלך דנמרק לא היה שפוי, ונסיך הכתר היה המושל בפועל). לא ברור מדוע לא בוצעה הוראה זו.
יותר מ-2,000 אזרחים נהרגו, וכ-30% מהבניינים בעיר נהרסו. בהפגזה שולבו גם רקטות, שגרמו לשריפות רבות בעיר. ב-21 באוקטובר עזב הצי הבריטי את קופנהגן בדרכו חזרה לבריטניה. אוניית קו דנית אחת שנלכדה עלתה על שרטון ונשרפה; סופה הטביעה 22 ספינות תותחים. רק 4 אוניות קו דניות שהגיעו לבריטניה הוכנסו לשירות בצי הבריטי.
פריגטה דנית אחת, שניתנה במתנה על ידי המלך ג'ורג' השלישי לדנים, הושארה בקופנהגן. כמה חודשים לאחר הקרב שלחו הדנים את הפריגטה חזרה לבריטניה, כשעליה שבויי מלחמה בריטיים, ופתק שאמר: "שכחתם משהו".