stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי ביטום
היסטוריה > הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה

בינואר 1933 אדולף היטלר עלה לשלטון ובאפריל 1933 הוכרזו ימי חרם והגבלות מסחר ותנועה על היהודים. ב־12 במרץ 1938, הרייך השלישי סיפח את אוסטריה ובאוקטובר 1938, את החלק הצ'כי של הסודטים.
בין השנים 1933–1939 בתקופת הרייך השלישי האוכלוסייה היהודית של בויטן מנתה כ־3,500 נפש (לפי מוקוטוב) או 5,000 לפי עדות של תושב לשעבר בעיר. בתקופה זו כ־4,000 מהם עזבו את בויטן. רבים מיהודי העיר ושלזיה בכלל, שחוו את האנטישמית של היטלר והנאצים, לא המתינו עד שמהלך האירועים יתפתח והחליטו לעזוב את העיר למערב אירופה, אמריקה ורוסיה. כתוצאה מכך, מספר היהודים בעיר פחת. בשנת 1939 התגוררו בעיר 1362 יהודים.
בליל 9–10 בנובמבר 1938 התרחשו אירועי ליל הבדולח בכל גרמניה ביוזמת השלטונות הנאצים. בבויטן שרפו הנאצים את בית הכנסת עד היסוד והרסו כ-70 חנויות יהודיות. באותו לילה היהודים הוצאו מבתיהם, רוכזו מול בית הכנסת ונאלצו לעמוד שעות מול בית הכנסת הבוער. מאוחר יותר בסמוך לליל הבדולח ג'וזף גבלס נאם נאום אנטישמי לוהט בבויטן, עם קריאה לנקמה ביהודים. 370 יהודי מבויטן נעצרו, בערך 200 מתוכם נכלאו זמנית בבית הספר היהודי בלנגסטראז, שהוסב לכלא. לאחר יומיים הם הועברו למחנות הריכוז בבוכנוולד וזקסנהאוזן, משם חזרו מעטים לאחר מספר חודשים וזאת רק לאחר שהמציאו מסמכי הגירה מגרמניה.
בסתיו 1938 התגוררו בעיר 1843 יהודים מקומיים ו-270 יהודים בעלי אזרחות זרה.
בראשית שנת 1939 בבויטן, הועסקו יהודים בביצוע העבודות הגרועות ביותר, כולל ניקוי רחובות.
במהלך המלחמה, החיים הכלכליים בבויטן עברו שינוי מהיר. מרבית מפעלי התעשייה החלו לייצר מוצרים עבור הצבא. מאוקטובר 1941 צעירים יהודים נשלחו לעבודות כפייה ליד קטוביץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בחורף 1941/1942, עצר הגסטפו מספר יהודים בעיר, והאשים אותם בעבירות על חוקי הרייך השלישי. ב־15 בפברואר 1942 יהודי בויטן נשלחו בטרנספורט הראשון של אסירים שנשלחו למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו. עם הגעתם למחנה הריכוז, כולם הוצאו להורג בבונקר תאי הגזים הראשון שהוקם באתר מחנה אושוויץ-אני, באמצעות גז ציקלון B. במאי וביוני 1942 הגרמנים החלו בגירוש יהודי העיר למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו. בחודש מאי ויוני גורשו לשם כמעט כל היהודים מבויטן כ־1362 יהודים. בחודשים שלאחר מכן נהרס בית הספר היהודי ברחוב רוסטק. ב־13 בנובמבר 1942 נשלחו לגטו בטרזינשטט, 33 יהודים מבויטן. בטרנספורט השלישי ב־4 בדצמבר 1942, היו 50 יהודים מרסיבורץ, קולה ובויטן. רק 7 יהודים מקבוצה זו שרדו.
היסטוריה > סוף המלחמה ועד שנות האלפיים

לאחר מלחמת העולם השנייה שהסתיימה במאי 1945, התיישבה בביטום קבוצה גדולה של יהודים. הקהילה היהודית הוקמה מחדש. עד שנות החמישים פעל בעיר קואופרטיב בשם אנילביץ'; רוב עובדיו היו יהודים. באותה תקופה החיים היהודיים בעיר אורגנו על ידי הוועד המרכזי של יהודי פולין. שני מוסדות פעלו באזור באופן עצמאי זה מזה: ועדות יהודיות חילוניות שתואמו על ידי הוועד המרכזי של יהודי פולין ועמותות דתיות. לאחר השואה התנועה הציונית הקימה בביטום את "הקיבוץ העובד" בו התרכזה והוכשרה שארית הפליטה לפני העלייה לארץ ישראל.
בשנת 1962 התגוררו בביטום 248 יהודים.
בשנת 2006 הפכה הקהילה הדתית היהודית בעיר קטוביץ השכנה, לסניף של איגוד הקהילות הדתיות היהודיות בפולין (TSKŻ). במסגרת ההתארגנות מחדש של הקהילות היהודיות בפולין הוחלט לסנף לקהילה היהודית בקטוביץ את הקהילות היהודיות בביטום וגליביצה. בערים אלה לקהילת קטוביץ יש משרדים מקומיים המנהלים את הקהילות הקטנות הקיימות בערים אלה. סניפי איגוד הקהילות הדתיות היהודיות בפולין (TSKŻ) בקטוביץ, ביטום, גליביצה, פעילים גם בשנת 2021.
אוכלוסיית יהודי בויטן - ביטום > התפלגות האוכלוסייה

| שנה | האוכלוייה הכללית | מספר היהודים | אחוז היהודי מהאוכלוסייה הכללית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1750 |  | 50 |  |
| 1784 | 1,650 | 132 | 8% |
| 1787 |  | 145 |  |
| 1809 | 1,926 | 253 | 13.1% |
| 1811 |  | 255 |  |
| 1834 |  | 533 |  |
| 1840 | 4,079 | 711 | 17.4% |
| 1846 | 5,476 | 922 | 16.8% |
| 1855 |  | 1,110 |  |
| 1861 | 10,313 | 1,253 | 12.1% |
| 1885 | 26,484 | 2,290 | 8.6% |
| 1901 |  | 3,026 |  |
| 1933 | 100,584 | 3,500 | 3.5% |
| 1939 | 101,084 | 1,362 | 1.3% |
| 1962 | 182,770 | 248 | 0.13% |
אוכלוסיית יהודי בויטן - ביטום > רבני העיר

משה ישראל פרוינד, 1790 עד 1813, Moses Israel Freund
מנדל כהן, 1813 עד 1829, Mendel Cohen
ישראל דויטש, נולד בקהילת יהודי צילץ, בעיירה צילץ/ביאלא, מחברם של מספר כתבים, 1829 עד 1853, Israel Deutsch
יעקב יחזקאל לוי, 1853 עד 1864, Jacob Ezekiel Loewy
פרדיננד רוזנטל, 1867 עד 1887, Ferdinand Rosenthal
מקס קופפשטיין, 1889 עד 1924, Max Kopfstein
בתי כנסת > בית הכנסת הישן

החלקה לבניית בית הכנסת הראשון בבויטן נרכשה בדצמבר 1809 בזכות השתדלותו של הרוזן קרל הנקל פון דונרסמרק. חנוכת בית הכנסת התקיימה ב־16 בספטמבר 1810. האדריכל ובונה בית הכנסת היה אנדראס לנגר מגליביצה. בית הכנסת היה ממוקם באזור כיכר גרונוואלדצקי של היום.
בית הכנסת היה בניין צמוד קרקע, מטויח חלקית, דו קומתי, ועליו גג גמלוני מקומר. הבניין היה בנוי על פי תוכנית מלבנית, עם מבואה קטנה לאולם המרכזי המיועד לגברים. בחלק המערבי של האולם המרכזי, בקומה הראשונה, הייתה עזרת הנשים. בבית הכנסת היו 13 חלונות ובתוכו 142 מושבים. במרכז האולם המרכזי הייתה בימה.
בראשית שנות השישים של המאה התשע עשרה בית הכנסת היה קטן מלהכיל את יהודי העיר ועל כן הוחלט להקים במקומו בית כנסת גדול ומפואר.
התפילות והשירותים הקהילתיים, התקיימו בבית הכנסת הישן עד שנת 1864. במהלך בניית בית הכנסת החדש, ספר התורה מבית הכנסת הישן נשמר בבית תפילה זמני בדירתו של ס' גרופנר. אף תצלום או רישום של בית הכנסת העתיק בבויטן לא שרדו עד ימינו.
בתי כנסת > בית הכנסת השני

המיקום המדויק של בית הכנסת שנהרס בליל הבדולח ולוח הזיכרון
בית הכנסת בבויטן נמצא בכתובת גרונוואלדצקי 8 pl. Grunwaldzki (רחוב טבעת פרידריך וילהלם לשעבר). הוא נבנה בשנים 1867–1869 במקום בו עמד בית כנסת שהוקם בשנת 1809.
ב־3 באפריל 1868 פנתה הנהלת הקהילה היהודית בראשותו של מיכאל גוטמן לבית משפט השלום בבקשה לקבלת היתר להקמת בית כנסת חדש. ההיתר התקבל ב־18 באפריל 1868. האדריכל ומעצב הבניין היה פרויד מברלין, קבלן הבנייה וההקמה היה, פול ג'אקיש, הקונסטרוקטור היה ריטר מבויטן. הפתיחה החגיגית של בית הכנסת החדש הייתה בהשתתפות הרב פרדיננד רוזנטל, התקיימה על פי לוח השנה היהודי ב - כח' כסלו ה'תר"ל, 2 בדצמבר 1869. החזן הראשי הראשון היה יוזף זינגר, שהתחנך בקונסרבטוריון למוזיקה בפראג, לימים הפך למומחה מצטיין במוזיקת בתי כנסת. הוא מילא תפקיד זה עד 1873.
בית הכנסת נבנה מלבנים, בסגנון האדריכלות הנאו-מורית ועוצב על פי בית הכנסת הגדול של בודפשט, שתוכנן על ידי לודוויק פון פרוסטר. רכיב אופייני של בית הכנסת בבויטן היו שני מגדלים שעיטרו את חזית הכניסה משני צדיה. מגדלים עטורי כיפות בצורת בצל כשבקודקודים של הכיפות מגני דוד. שטח הקירות הצדדיים היו מלאים בחלונות צרים ומוארכים. הקירות החיצוניים עוטרו בפסים אופקיים של לבנים בשני גוונים. בראש חזית הכניסה, בין המגדלים, היו לוחות הברית. בחזית הכניסה היו שלוש כניסות לתוך בית הכנסת. הן היו מוגבהות ומדרגות. ציר האורך של בית הכנסת היה בכיוון מזרח-מערב. בתוך בית הכנסת היה מקושט בדימוי משולש המתאר את המקדש בירושלים. תָוֶך הַאוּלָם המרכזי היה חטיבה אחת. מאידך עמודי העץ שתמכו את עזרת הנשים מתחת, יצרו תחושה של שני מעברים משני צדדי האולם המרכזי. בבית הכנסת היו מקהלה ועוגב. מאוחר יותר נוספה בצד המזרחי של בית הכנסת, מבנה ששימש משחטת עופות כשרה. בחלקו האחורי של בית הכנסת היה מקווה. בשנת 1889 הוחלט להרחיב את הבניין ובשנים 1897–1901 נבנה האולם המרכזי מחדש.
במהלך ליל הבדולח (9–10 בנובמבר 1938) נשרף בית הכנסת. מספר ימים לאחר האירוע הורו רשויות העיר לקהילה היהודית לפרק במהירות את ההריסות, לנקות את האזור ולמכור אותו. הקהילה היהודית סרבה לבצע את הוראת הרשויות העירוניות. במקביל נכתב מכתב תלונה לשר לענייני דת. הוא לא ראה כל אפשרות לבנות מחדש את בית הכנסת. הלבנים והאבנים מהבניין שימשו לביצוע תיקונים ברחובות פרברי ביטום. רשויות העירייה תכננו להשתמש בשטח בית הכנסת השרוף להקמת אולם שוק.
ב־9 בנובמבר 2007 נקבע במקום בו עמד בית הכנסת לוח הנצחה עם כיתוב בפולנית, באנגלית, בגרמנית ובעברית שבו כתוב: "במקום זה שכן בית הכנסת של ביטום, אשר נבנה בשנת 1869 והיווה עדות לקיום ידידותי בן מאות שנים של הקהילה היהודית בתולדות העיר. בית הכנסת הוחרב בידי הנאצים ב"ליל הבדולח" בין 9 ל־10 בנובמבר 1938. "
מקווה

בבויטן היה מקווה שני, בנוסף למקווה שהיה בבית הכנסת הגדול. המקווה השני הוקם באחד משני בתים דו-משפחתיים ששמשו בית זקנים, ברחוב סמולניה, במרתף של אחד הבניינים. המקווה שרד את מלחמת העולם השנייה. הבריכה מצופה באריחים לבנים וכחולים. נכון לשנות האלפיים המקווה שמור יחסית. אספקת המים הזורמים נותקה, אך התנור נשמר.
בתי הקברות > בית הקברות הישן

בראשית המאה ה-18 אנשי הקהילה היהודית עשו מאמצים להקים בית קברות משלהם בעיר. כי כל עוד לא היה בית קברות יהודי במקום, היה צריך להעביר את הנפטרים לערים צ'שובה, לבנדין או למיקולוב שהיו מרוחקות מהעיר כמה עשרות קילומטרים. בית הקברות היהודי הראשון בבויטן הוקם בשנת 1720. בשנת 1732 העניק הרוזן לזרוס הנקל פון דונרסמרק לישראל בוהם את אתר בית העלמין. בתחילה, בני משפחת בוהם החשיבו את שטח בית הקברות כרכושם הפרטי. על כן, יהודי בויטן, ובמיוחד אנשים מחוץ לעיר, נאלצו לשלם עבור הקבורה בנקרופוליס. בשנת 1780, בניו של ישראל בוהם - הירשל ויונאס, ניסו לאשרר את הבעלות על בית העלמין. בדיון בבית המשפט השופט הוציא את מסמכי ההענקה מתאריך 7 בינואר 1732 ומצא בהם אינדיקציה ברורה שהאזור ניתן לקהילה היהודית ולא רק לישראל בוהם. על פי פסק דינו של ראש עיריית בויטן מיום 13 במרץ 1789, נצטוו יורשי ישראל בוהם להחזיר את זכויות הקבורה לקהילה היהודית. בשנת 1732 שילמה הקהילה את שכר הדירה העירוני עבור בית העלמין, שהיה 4 טאלר בשנה. בשנת 1810 הורחב הנקרופוליס והוקף בחומת אבן. בשנת 1848 הוגדל שטחו בפעם השנייה.
בבית העלמין נקברו ארבעה רבנים מבויטן.
הרב משה ישראל פרוינד (1743–1813),
הרב מנדל כהן (1774–1829),
הרב ישראל דויטש (1800–1853),
הרב יעקב יחזאל לוי (נפטר בשנת 1864).
מכובדים אחרים הטמונים בבית הקברות
יוליוס לוי (נפטר בשנת 1864)
סימון פרידלנדר - תעשיין מבויטן
הקבורה האחרונה התרחשה בשנת 1897. כאשר בית העלמין היה מלא לחלוטין, החליטה הקהילה היהודית המקומית לארגן אתר קבורה חדש.
מתצלומים מהמקום נראה כי מלבד מצבות יהודיות מסורתיות היו בבית הקברות גם מצבות בצורת סרקופגים. עד המחצית השנייה של המאה ה-19 נקברו בבית קברות זה גם יהודים מהעיירות הסמוכות. החברה קדישא, שנרשמה בשנת 1789, עסקה בכל הנושאים הקשורים להכנת המנוח לקבורה. המצבה העתיקה ביותר שנשתמרה היא משנת 1757.
בשנת 1939 הפך בית הקברות לנחלת התאחדות היהודים בגרמניה (Reichsvereinigung der Juden ב-Deutschland) - איחוד שנכפה על ידי השלטונות הנאציים. במהלך מלחמת העולם השנייה, הנקרופוליס לא נהרס.
בשנת 1965 חוסל בית העלמין בהוראת הרשויות והמצבות שהיו בשטחו הועברו לבית העלמין העירוני, שם הוצבו זו על גבי זו. שטח בית העלמין שחוסל יועד לפיתוח. בשנת 1995, הודות למאמציה של החברה לשימור אנדרטאות מביטום, נשמרו מצבות ישנות והפכו לאנדרטה, מה שמכונה "כותל הדמעות" בנקרופוליס היהודי החדש.
בשנים 1989–1990 המצבות צולמו על ידי ברברה קנובסקי ממינסטר, הכתובות בעברית נקראו ותורגמו לאנגלית על ידי ניל רוזנשטיין מהעיר אליזבת שליד ניו יורק, והנתונים על אנשים שמצבותיהם שרדו נמצאים בארכיונים בקטוביץ. בית הקברות עצמו לא הוקם, עכשיו הוא כיכר ריקה בין בתי דירות.
שום מצבה לא שרדה בשטח של כ־0.2 דונם. אין מידע על קברי אחים בבית הקברות. האזור אינו מגודר. בשער בית הדירות באול. Piastów Bytomskich 3-5 יש לוח המציין את בית הקברות.
בתי הקברות > בית הקברות החדש

בית הקברות היהודי החדש בביטום באול. Piekarska 56 נוסדה בשנת 1866. שנה קודם לכן, לאור מספר החברים ההולך וגדל, החליטה הקהילה היהודית לרכוש אדמות לנקרופוליס חדש המיועד לאלף נפטרים. האדמה לבית הקברות נתרמה על ידי ד"ר אוטו פרידלנדר. בסביבות שנת 1890, בזכות הכספים של קרן מוריץ ואוטו פרידלנדר, חדר טהרה בסגנון אדריכלי נאו-גותי.
בית הקברות משתרע על שטח של 1.2103 דונם (השטח המקורי היה 1.2713 דונם, אך בשנות השבעים הוא הצטמצם ב-0.061 דונם - נבנתה מדרכה ברחוב פייקרסקה). בנקרופוליס ישנם 1,474 קברים. בתחילת 1989 ו-1990, במהלך סקר בית העלמין שביצע ק' דומנסקי, נרשמו 1,307 מצבות עומדות, 122 מצבות שוכבות, 34 תלוליות ו-11 מקומות קבורה משוערים. בבית העלמין היו בין היתר 627 מצוות (מקושתות, משולשות, מלבניות, מחודדות, אובליסק), 261 אובליסקים, 19 עמודים, 71 מצבות פלאק, 17 מצבות עמוד, 8 סרקופגים, 38 אנדרטאות אדריכליות. רוב החפצים הללו נפגעו. במחקר משנת 2004, שבצע ד' ולרנסקי נמצא כ־800 מצבות משומרות.
המצבות מתייחסות לצורות אדריכליות שונות - חלקן נבנו בסגנון "עתיק" או בסגנון הרנסאנס, אחרות היו אר-נובו או מודרניסטיות. המצבות היו עשויות גרניט, אבן חול ואבן גיר. למצבות האבן השטוחות עיטורים וכתובות אופייניות בעברית ובגרמנית. אין מידע על קברי אחים הנמצאים בבית העלמין.
החלק הדרומי של הנקרופוליס התמלא על ידי מצוות ישנות, שראשיתן במאה ה-19. החלק הצפוני של בית קברות הוא חדש ובו קברים מודרניים. האזור מגודר לחלוטין עם קיר לבנים גבוה, מטויח חלקית. בקיר הדרומי של הנקרופוליס יש בניין מגורים מלבני בן שתי קומות של שומר בית העלמין.
גבולות הנקרופוליס תואמים את גבולות 1939. שביל אבן רחב ומרוצף עובר במרכז, מחלק את הנקרופוליס לשני חלקים סימטריים ומחבר בין הצדדים הנגדים של בית העלמין. בחלקו המרכזי של בית העלמין יש שביל צר החוצה את שטחו בקו מזרח-מערב ומוביל לקבוצת מונומנטים אדריכליים בקיר המערבי. מספר שבילים קטנים יותר יוצאים משני השבילים הראשיים הללו המחלקים את האזור לתשעה רבעים.
בבית הקברות ישנם עצי ערמונים, האזור מכוסה בקיסוס. צמחייה עבותה מקשה על קביעת המספר המדויק של הקברים, שמעידים על שטח לא אחיד וממצעים מגודל.
הנפטרים הראשונים נקברו בבית העלמין בתחילת שנת 1868 ו-1869. בית העלמין חולק לכמה עשרות רבעים ליד השביל הראשי נקברו אנשי הקהילה היהודית המכובדים. לאורך השביל המרכזי נמצאים הקברים המשפחתיים של משפחת פרידלנדר, משפחת לוי, רוזנטל, רוארק, סוראואר, סקלארק, פרוסקאוטר, פינצ'ובר, קרבס וקבר משפחת קופפשטיין. המצבות העתיקות ביותר השתמרו במתחם קברי הילדים מימין לכניסה הראשית, ביניהן התאריך המוקדם ביותר על המצבה של מרתה שטייניץ, ילדה שנפטרה בשנת 1868. בשנת 1894 גודר בית הקברות בקיר לבנים.
בשנת 1939 הפך בית הקברות לנחלת האגודה היהודית בגרמניה (Reichsvereinigung der Juden ב-Deutschland - איחוד שנכפה בכוח על ידי השלטונות הנאציים). במהלך מלחמת העולם השנייה, הנקרופוליס לא נהרס.
בשנות השישים, לאחר הסגירה הרשמית של בית העלמין היהודי העתיק בביטום, הועברו המצבות ששרדו לבית העלמין החדש בו יצרו מהם "קיר זיכרון", שתוכנן על ידי האדריכל מארק מיודונסקי, ונבנה על ידי הפסל סטניסלב פיטרוס. בין המצבות המרכיבות את האנדרטה, ניתן למצוא את מצבותיהם של שלושה מרבני בויטן - פרוינד, כהן ודויטש. בסמוך, יש אנדרטה ליהודי הולנד שנאלצו לבצע עבודות כפייה בשלזיה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בית העלמין בביטום הוא אחד משלושת בתי העלמין היהודיים הפעילים במחוז שלזיה.
גלריית צילומים

אזור בית הקברות הישן לאחר שחוסל ( צולם ב־2020)
קבר משפחתי בבית הקברות בביטום (צולם ב־2007)
קיר הזיכרון (2007)
אתרי מורשת והנצחה יהודית בעיר

אין הרבה מונומנטים של תרבות חומרית יהודית בביטום. במקום בו היה בית כנסת בכיכר גרונוואלדצקי 8, שהושלם בשנת 1869 נמצא רק לוח להנצחת 370 יהודים שנעצרו ו-70 חנויות יהודיות שנהרסו. הוא מכיל כתובות בארבע שפות: פולנית, עברית, אנגלית וגרמנית. להלן הכיתוב בעברית שעל לוח הזיכרון: "במקום זה שכן בית הכנסת של ביטום, אשר נבנה בשנת 1869 והיווה עדות לקיום ידידותי בן מאות שנים של הקהילה היהודית בתולדות העיר. בית הכנסת הוחרב בידי הנאצים ב"ליל הבדולח" בין 9 ל־10 בנובמבר 1938. "
ליד בית הכנסת היה בית המלון "המבורגרוף הוף", בו חגגו יהודי העיר באופן מסורתי חגיגות משפחתיות כגון חתונות, בריתות ועוד. בניין מרשים זה מתחילת המאות ה-19, בכתובת Plac Grunwaldzki 6 / ul. פודגורנה 5, שרד עד היום.
לוח זיכרון נוסף נמצא ברחוב קרקובסקה 24. על בית דירות שנבנה בשנת 1874 על ידי פרדיננד הרמן עבור היועץ המסחרי המלכותי, התעשיין היהודי המצטיין, ד"ר אוטו פרידלנדר, בנו של מוריץ פרידלנדר. בבניין היה בית ספר יהודי. בית הדירות נהרס ב־28 בדצמבר 2010.
בית הקברות הישן - שום מצבה לא שרדה בשטח של כ־0.2 דונם. האזור אינו מגודר. בשער בית הדירות באול. Piastów Bytomskich 3-5 יש לוח המציין שבמקום היה בית הקברות יהודי.
ראו גם

ליל הבדולח
שואת יהודי פולין
קהילת יהודי גליביצה
קהילת יהודי קטוביץ
יהדות פולין
ביטום
שלזיה
לקריאה נוספת

Kopfstein, Gesch. der Synagogen-Gemeinde in Beuthen, Beuthen, 1891;
Salfeld, Martyrologium des Nürnberger Memorbuches, p. 282;
Brann, Gesch. der Juden in Schlesien, i. 27.
Budowa pomnika na cmentarzu żydowskim w Bytomiu 1989–1995, Bytom 1995.
Drabina J., Cmentarze bytomskie od średniowiecza do współczesności, Bytom 1999.
International Jewish Cemetery Project – Bytom
Walerjański D., Żydzi Bytomscy – dzieje i kultura, [w:] Nadolski P., Hałaś M., Walerjański D., Ślad przeszłości. Bytom wielokulturowy, Bytom 2004.
Domański K., Cmentarz żydowski w Bytomiu (ul. Piekarska).
Małgorzata Derus: Jewish cemeteries. In: Bytom cemeteries. From the Middle Ages to the present day. Jan Drabina (ed.). Bytom: Society of Bytom Enthusiasts, 1999. ISBN 83-908018-2-5.
Germ Jud, 1 (1963), 26; 2: 79 (1968); FJW, 102; M. Kopfstein, History of the Synagogue Community by Beuthen (1891);
Juedisches Gemeindeblatt fuer Beuthen, Gleiwitz, Hindenburg (1936);
P. Maser et al., Juden in Oberschlesien I, Beuthen (1992), 72-86.
חדשות טובות

חדשות טובות הוא האלבום השלישי של הזמרת מירי מסיקה. האלבום יצא לאור ב-11 בפברואר 2010, על ידי חברות התקליטים עננה ו-התו השמיני. האלבום הופק על ידי אורי זך (בעלה), יניב דדון ויוני בלוך. מן האלבום יצאו לאור הסינגלים ״חדשות טובות״, פנינים בנהרות״, ״יום ראשון״ ו״מה עשית״. האלבום קיבל מעמד זהב.
הסינגלים שיצאו מהאלבום:
חדשות טובות - הסינגל הראשון מהאלבום. יצא ב-11 בנובמבר 2009. הגיע למקום ה-8 במצעד השבועי של רשת ג'.
פנינים בנהרות - הסינגל השני מהאלבום. יצא ב-16 בדצמבר 2009. הגיע למקום ה-4 במצעד השבועי של רשת ג'.
יום ראשון - הסינגל השלישי שיצא ב-1 בפברואר 2010. הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של רשת ג'.
מה עשית - הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום. יצא ב-22 באפריל 2010.
לראשונה בקריירה האלבום שלה לא הגיע למעמד אלבום פלטינה והסתפק במעמד של אלבום זהב (20,000 עותקים) ונמכר בכמות עותקים נמוכה מאלבומיה הקודמים אך בכל זאת שיריו הושמעו ברדיו אם כי לא הפכו ללהיטי על. במאי 2010 יצאה מהדורה חדשה של האלבום שכללה רצועות בונוס של פיוטים של יהדות ספרד שביצעה במסגרת הסדרה בכיכובה "מעורב ירושלמי" - הבולט ביניהם הוא "אהובי". במקביל להוצאת האלבום היא יצאה לסיבוב הופעות ארצי שבו נכללו גרסאות ללהיטיה הישנים יותר לצד שירי האלבום החדש.
רשימת רצועות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם שיר | אורך | מילים | לחן | עיבוד |
| חדשות טובות | 02:56 | שי להב | יאיא כהן אהרונוב (הדג נחש) | אורי זך |
| הי אחותי | 03:39 | אריק ברמן | אריק ברמן | אורי זך |
| לרגע נדמה | 05:58 | עפר בשן | עפר בשן | אורי זך |
| פנינים בנהרות | 04:31 | ליאור אלבו | ליאור אלבו | אורי זך |
| יום ראשון | 03:46 | אריק ברמן | אריק ברמן | אורי זך |
| נוצות | 03:51 | ברק פלדמן | יוני בלוך | אורי זך |
| על הכתף של ת"א | 03:29 | קרן פלס | קרן פלס | אורי זך |
| התזמורת ניגנה | 02:54 | ליאור אלבו | ליאור אלבו | אורי זך |
| עזבוני לנפשי | 03:49 | יעל כהן לב | ליאור אלבו | אורי זך |
| מה עשית | 03:37 | קרן פלס | קרן פלס | יניב דדון |
| שתי גדות | 02:55 | קרן פלס | קרן פלס | אורי זך |
| נטלי | 03:31 | איה כורם | איה כורם | אורי זך |
| הוכחה | 05:41 | נעם חורב | תמיר חיטמן | אורי זך |
| אהובי | 5:31 | רבי אהרון פרץ | יונתן בר גיורא | יונתן בר גיורא |
ייט"ב

| --- | --- |
שלט הכניסה ליישוב ייטב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: ערבות הירדן
גובה ממוצע: ‎-106 מטר
תאריך ייסוד: 1970
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: מושב שיתופי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 199 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 185 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת דרום השומרון מוגדלת) ייט"ב(למפת דרום השומרון רגילה) ייט"ב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ייט"ב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ייט"ב31°56′55″N 35°25′20″E﻿ / ﻿31.9486701592798°N 35.4221132114463°E﻿ / 31.9486701592798; 35.4221132114463  heמפת היישובים של מועצה אזורית ערבות הירדן באדום - ייט"ב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10

יִיטַ"ב היא התנחלות ומושב שיתופי בעל מאפיינים קיבוציים בבקעת הירדן, בתחום מועצה אזורית בקעת הירדן. המושב נקרא על שמו של יצחק טבנקין (יד יצחק טבנקין), שהיה מנהיג מפלגת אחדות העבודה בשנות ה-40 של המאה ה-20.
היסטוריה

המושב הוקם בתחילה כהיאחזות נח"ל נערן בדצמבר 1970, על ידי גרעיני "מי טל", "גשר" ו"בית הערבה" של הקיבוץ המאוחד. הוא אוזרח ב-16 בנובמבר 1976 על ידי גרעין של הצופים מאזור גדרות, יחד עם אנשי הקיבוץ המאוחד מגבעת חיים שהגיעו לתחזק את הקיבוץ עד התבססותו. ביניהם היו בלה ויואל קציר, זוג מבוגר מגבעת חיים, שקיבל על התגייסותו את פרס הרצל. הגרעין המקורי של נח"ל נערן ייסד את הקיבוץ נערן הנמצא צפון-מזרחית לייט"ב. עם הקמתו היה מבוסס היישוב על חקלאות ונגריה שהייתה שלוחה של הנגרייה בגבעת ברנר. הנגרייה נחנכה רשמית ב-1979. ביולי 1978 הוחלט במשרד השיכון על התחלת בניית מבני קבע ביישוב. בשנותיו הראשונות הקפיד הקיבוץ על עבודה עברית.
הקיבוץ המאוחד פעל לגייס מצטרפים לקיבוץ דרך מודעות בעיתונים ואלו גובשו בחבורות שעברו הכשרה בגבעת חיים לפני הגיעם לייטב. הקיבוץ נמצא בסמיכות לשטחי אש של צה"ל ובשנת 1979 חבריו בקשו לעבור לאזור אחר, בגלל הרעש מאימוני צה"ל בשטחי האש. עד סוף 1982 מאמצי הגיוס לא צלחו ולא נוצר במקום גרעין שיראה במקום את עתידו. בימי האינתיפאדה הראשונה הקיבוץ התפרק ומהבתים נבזזו חלונות ודלתות על ידי ערביי האזור. המקום הוצע לקבוצה של עולים מברית המועצות שחלקם סובוטניקים, שהסכימו לעלות ליישב את המקום בשנת 1993 לאחר שיצחק רבין כתב להם שבקעת הירדן היא גבול הביטחון של מדינת ישראל ושאף אחד לא מתכוון לוותר על בקעת הירדן". הם הקימו במקום מושב שיתופי.
הועברו בשנת 2004 כ-5,000 דונם לידי חוות עינות קדם הנמצא בסמיכות למושב. החווה מחזיקה דיר כבשים ומגדלת חלקות של זיתים, מנגו וחרובים. בעינות קדם משפחה המחזיקה את המקום יחד עם בני נוער ומתנדבים.
המושב כיום

התושבים עוסקים במגוון עיסוקים באזור ובחקלאות: ישנם מטעי תמרים, גידולי שדה כגון פלפלים ועוד. חלק מן התושבים עובדים ביישובי הסביבה ובירושלים.
ביישוב מוסדות המספקים שירותים כגון: צרכנייה, מרפאה, בית כנסת, מקווה, ברכת שחייה, מוסך, מספרה, סטודיו לעיצוב גרפי, קליניקה לנטורופתיה וייעוץ לאורח חיים בריא.
אתרים בקרבת היישוב

אנדרטת הנ"ד - הממוקמת כקילומטר מדרום ליישוב היא אנדרטה בדמות אותיות "נד" לזכרם של 44 חיילי גדוד 890 "אפעה" של הצנחנים ו-10 אנשי צוות אוויר שנהרגו כאן באסון הנ"ד - התרסקות מסוק במהלך תרגיל עוצבתי משולב בשנת 1977.
שמורת ייט"ב - המקיפה את הקטע הקניוני של נחל ייט"ב (ואדי אל-עוג'א), הכוללת בתחומה מערות, מצוקים, שרידי אמות מים ומעיין גדול (עין אל-עוג'א). ממוקמת כ-4 ק"מ ממערב ליישוב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שלוש סיבות, מעריב, 19 בנובמבר 1976
↑  האחזות הנח"ל בנערן אוזרחה, דבר, 17 בנובמבר 1976
היאחזות נערן בבקעת הירדן נהפכה ליישוב הקבע ייטב, מעריב, 17 בנובמבר 1976
↑  הצופים יקימו 6 קיבוצים, דבר, 16 באוגוסט 1976
↑  "ייטב" במקום היאחזות נערן ע"ש טבנקין, דבר, 30 בספטמבר 1976
↑  המעוניינים להצטרף לקיבוץ חדש, מעריב, 9 באוקטובר 1977
↑  נקבעו חתני פרס הרצל, מעריב, 4 בדצמבר 1979
הוותיקים נתנו ואנחנו לקחנו, דבר, 3 בדצמבר 1981
↑  יהושע מרקוס, ייטב (יד י. טבנקין) – שם היאחזות הנח״ל שהתאזרחה בבקעה, על המשמר, 17 בנובמבר 1976
↑  קיבוץ צעיר בבקעת הירדן שלידו נפל ה"יסעור", מעריב, 12 במאי 1977
↑  שלוחה של רהיטי גבעת ברנר נחנכה בקיבוץ ייט"ב בבקעה, מעריב, 4 באוקטובר 1979
↑  מתחילה הקמת מיבני קבע בששה ישובים, דבר, 21 ביולי 1978
↑  אצלנו מוכנים יהודים להתכופף, מעריב, 22 במרץ 1979
↑  עלינו על הקרקע לייטב, מעריב, 20 באוגוסט 1979
טלפון אל ייטב, מעריב, 2 בנובמבר 1979
↑  החבורות תגבורת לקיבוץ המאוחד, דבר, 4 ביוני 1980
↑  חברי ייט"ב מבקשים להעתיק קיבוצם, דבר, 23 בנובמבר 1979
↑  מרדכי ברקאי, כתובת על הקיר, דבר, 3 בדצמבר 1982
↑  פרוטוקול מס' 180 מישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, 26 ביוני 2011
↑  איילה דהן מספרת על שורשי המשפחה, המשרד לשוויון חברתי, 8 בינואר 2023
↑  עדי בן ישי, אורי כרמיאל, מושב ייטב, מועצת יש"ע, 8 באוגוסט 2018
↑  עינות קדם, חווה חקלאית במדבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526242805171
פולקסווגן טאיגון

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פולקסווגן
 שנות ייצור:  2021–הווה
 הרכבה:  הודו הודו
 מודל קודם:  Volkswagen Fox 
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  רכב שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MQB A0 IN
 אורך:  3,858 מ"מ
 רוחב:  1,760 מ"מ
 גובה:  1,570 מ"מ
 משקל:  985 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,469 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין בנפח 1.0 ליטר טורבו המספק 115 כ"ס או בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק 150 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים
 קשר:  סקודה קושאק
 
פולקסווגן טאיגון (באנגלית: Volkswagen Taigun) היא מכונית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא נחשפה לראשונה ב-31 במרץ 2021, לשוק ההודי.
היסטוריה

בשנת 2012 פולקסווגן חשפה מכונית קונספט קטנה יותר מהדגם הנוכחי של טאיגון. היא התבססה על פולקסווגן אפ! ותוכננה להיות מיוצרת בשנת 2016 באירופה, ברזיל, והודו בשם המותג "פולקסווגן טאיגון אפ". לבסוף פרויקט "טאיגון אפ" בוטל בשל היותו קטן מדי, מה שלא תאם דרישות השוק באמריקה הדרומית.
הטאיגון מבוססת בעיקרה על פולקסווגן טיגואן וקשורה במראה החיצוני ובמפרט הטכני לפולקסווגן אטלס/טרמונט.