stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאנקן קארס

| --- | --- |

 לידה:  1913 פולהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 במאי 2004 (בגיל 91 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  בית הספר שרבורן 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב 
 
דאנקן קארס (באנגלית: Duncan Carse ‏ 28 ביולי 1913 – 2 במאי 2004) היה חוקר ארצות ושחקן בריטי, שנודע בסקר שערך בג'ורג'יה הדרומית ובגילום הסוכן המיוחד דיק בארטון ברדיו BBC.
ילדות ונעורים

ורנר דאנקן קארס נולד ב-28 ביולי 1913, בנו של הצייר א. דאנקן קארס. הוא למד בבית הספר שרבורן ובלוזאן, שווייץ.
דאנקן קארס וסילביה הרטפילד נישאו ב-1938. נולדו להם שתי בנות. עוד בן נולד לקארס מאשתו השנייה. בדצמבר 1962 נישא דאנקן קארס לאשתו השלישית, ונשה קמפ. הם התגוררו בפיטלוורת, מערב סאסקס, ונישואים אלה נמשכו עד מותו של קארס ב-2 במאי 2004.
מסעות חקר וגילוי ארצות

קארס הצטרף לצי הסוחר והפליג אל האוקיינוס הדרומי על סיפון האונייה "דיסקברי II" בשנת 1933. כשעגנה האונייה בפורט סטנלי שבאיי פוקלנד, התוודע קארס אל המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, שהייתה בדרכה לאנטארקטיקה על היאכטה "פנולה". קארס קיבל אישור לעבור אל המשלחת, שם שירת כימאי וכאלחוטאי רדיו ועזר לצייד מחסני צידה בחצי האי האנטארקטי. קארס חזר לאנגליה בשנת 1937, וב-1939 קיבל את מדליית הקוטב מכסף עם פס אחד כהכרה בתפקיד שמילא במשלחת לארץ גרהאם.
אחרי מלחמת העולם השנייה, היה קארס נחוש בדעתו לחזור לחקר הדרום הרחוק. לפי הצעת החברה הגאוגרפית המלכותית ומכון סקוט לחקר הקוטב, החליט להתמקד באי התת-אנטארקטי ג'ורג'יה הדרומית. עבודתו השקדנית במהלך העשורים הבאים הקנתה לו מקום של כבוד בהיסטוריה של ג'ורג'יה הדרומית. הוא ארגן והנהיג את סקר ג'ורג'יה הדרומית בשנים 1957-1951, שסקר ותיעד חלק גדול מפנים האי. הר קארס ונקודת קארס קרויים על שמו. תוצאת הסקר המקיף של האי היא מפה טופוגרפית קלאסית, בקנה מידה של 1.200000, של האי ג'ורג'יה הדרומית, שמעודכנת מדי פעם אך לא הוחלפה באחרת מאז פרסם אותה לראשונה המנהל הבריטי לסקרי חוץ בשנת 1958. דין וחשבון מלא על ארבע משלחות הסקר לג'ורג'יה הדרומית בראשות דאנקן קארס נכתב על ידי הגאולוג על הסקרים של 1952-1951 ו-1954-1953.
בשנת 1961 החליט קארס להיעשות לרובינזון קרוזו בן ימינו, וחי כפרוש בחלק מבודד של ג'ורג'יה הדרומית. קארס בנה לו בית בדוקלוז הד על חופו הדרומי של האי, בכוונה לשהות שם למשך כל החורף. ואולם, במאי, שלושה חודשים לאחר תחילת הניסוי, הרס נחשול פתאומי את המחנה שלו. הוא הצליח להציל די ציוד לשרוד בתנאי החורף עד שהצליח ליצור קשר עם ספינה כעבור 116 ימים.
פס שני למדליית הקוטב הוענק לקארס בשנת 1982 על עמידתו בראש עבודת ההמשך של הסקר - המיפוי, שהיה בעל ערך ייחודי בתקופת מלחמת פוקלנד.
רדיו

אחרי שובו מאנטארקטיקה, החל קארס לעבוד ברדיו בשירות השידור הבריטי. הוא היה מגיש וקריין משנת 1939 עד 1942, אז התגייס לצי המלכותי לשירות במלחמת העולם השנייה. אחרי תום המלחמה, חזר לרדיו, ובשנת 1949 זכה בתפקידו המפורסם ביותר: הוא היה קולו של הסוכן המיוחד דיק ברטון במשך 265 מתוך 711 הפרקים של סדרת הרדיו הפופולרית הזאת ברשת BBC. הוא התמיד בתפקיד זה עד צאתו לג'ורג'יה הדרומית בראש צוות הסקר בשנת 1951.
קארס היה שדרן רדיו עד אמצע שנות ה-80', ושותף להפקת סרטי תעודה של ה-BBC על ג'ורג'יה הדרומית ואנטארקטיקה.
קולנוע וטלוויזיה

קארס עסק בתחומים שונים במדיה, הן כקריין/מנחה/פרשן והן בתחומי הכתיבה, המוזיקה והמשחק במהלך קרוב ל-50 שנות הקריירה שלו. מרשימת הפילמוגרפיה של BFI מסתבר שקארס השתמש בשם חלופי לעבודת הסאונד - ג'. יורק סקרלט.
בין השנים 1981 ל-1983 הנחה קארס שלוש סדרות של התוכנית "נוסעים בזמן" בערוץ BBC2. הסדרות הציגו סרטי ארכיון מראשית המאה ה-20, בהם סרטים שתיעדו משלחות לאנטארקטיקה וניסיונות ראשונים להעפיל על האברסט.
תמונות דיוקן של קארס

מספר רב של תמונות של קארס ממשלחות שהשתתף בהן בשנים 1934 עד 1937 מוצגות עכשיו בארכיון מכון סקוט לחקר הקוטב.
השירות הבולאי של איי פוקלנד הוציא בולי דואר להנציח את חייו של קארס.
תצלום דיוקן אחד של קארס מאת הווארד קוסטר נמצא בגלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון).
פסלי ברונזה של קארס מאת הפסל ג'ון אדגר מוצגים באוספים ציבוריים במוזיאון של ג'ורג'יה הדרומית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5   Duncan Carse (Obituary), The Telegraph, 7 May 2004
מושבת פינגוויניים למרגלות קרחון יבשתי בג'ורג'יה הדרומית
מרכז ג'ורג'יה הדרומית: מפרץ קמברלנד וחצי האי תאצ'ר; רכס אלדרייס ופסגת הר פאג'ט
גיל ריבה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1976 (בן 47) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  צומת השרון, ידיעות אחרונות, מעריב, ערוץ 10, ערוץ 2, הוט 3, ערוץ 24, כאן חדשות
 בת זוג:  רונית זק
 מספר צאצאים:  3
 
גיל ריבה (נולד ב-13 באוקטובר 1976) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

ריבה נולד וגדל ברעננה. אביו מהנדס ואמו הייתה בכירה בשב"כ. את שירותו בצה"ל עשה במשטרה הצבאית כמדריך כלואים. בגיל 21 גילה בבדיקה שגרתית כי נולד עם כליה אחת.
במחצית שנות התשעים השתלב בעולם העיתונות, בעיתון "צומת השרון". במהרה השתלב בעיתון "ידיעות אחרונות", בו כתב במשך שנים את טור הרכילות "שליחות קטלנית". במקביל, כתב את הטור "בשם האב" במוסף. כעבור שנים עבר לעיתון "מעריב", בו כתב את "שליחות ממלכתית", טור אישי פובליציסטי.
בשנת 2002 פנה ריבה לקריירה טלוויזיונית, כשהחל להנחות את "לימוזינה" בערוץ 10, לצד פינה בהגשת גלית גוטמן. בין מרואייניו הבולטים: לריסה טרימבובלר, יהודה משי זהב, יוסף פריצקי, דניאלה וייס ואביבה גרנות. בשנת 2004 החל ריבה להופיע בתוכנית הסאטירה "משחק מכור" ב"רשת" של הערוץ השני ובשנת 2005 חזר להגיש את העונה השלישית של "לימוזינה". בסוף 2005 הצטרף לצוות כתבי "אולפן שישי" של חדשות ערוץ 2 ככתב בידור וצבע. בשנת 2007 עלה ריבה בתוכנית ראיונות יומית "אישי עם גיל ריבה" בערוץ "הוט 3" של חברת הכבלים "הוט".
בשנת 2008 יצר סרט תיעודי, "אורנה בלי דץ", אודות אורנה דץ, אשר שודר ב"רשת", ערוץ 2. בשנת 2009 עלתה ב"רשת" תוכנית ראיונות נוספת של ריבה, "גיל ריבה עד הבית", בה מתארח בבתי דמויות מוכרות.
בשנת 2010 החל לשדר את תוכנית הבוקר "שניים בעשר" בערוץ המוזיקה 24, לצד דידי הררי. משנת 2011 עד לשנת 2013 ניהל הערוץ הים תיכוני). משנת 2012 לריבה תוכנית בשם "ארוחת ערב עם גיל ריבה" המבוססת על הפורמט הבריטי של ה-BBC (ערוץ 10). באפריל 2013 עזב ריבה את ערוץ 2, והצטרף למהדורת החדשות החדשה של ערוץ 10.
בדצמבר 2014 יצא הספר "הקוקיות של סבא" בהוצאת כנרת, הספר נכתב על ידי גיל ריבה ואמו תמר ריבה. ב-2021 יצא לאור בהוצאה עצמית ספרו "הרגלים מגונים". הוצאת הספר מומנה במימון המונים.
ב-18 במרץ 2018 פורסם ראיון שבו מראיין ריבה את ראש הממשלה אהוד אולמרט, ראיון ראשון לכלי התקשורת לאחר צאתו מהכלא.
חיים אישיים

ריבה נשוי לרונית זק ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  שליחות מזרחית, באתר וואלה, 1 במרץ 2010
↑  יערה יעקב, ערוץ 10: תוכנית ראיונות חדשה לגיל ריבה, באתר ynet, 18 באפריל 2013
↑  ניב שטנדל, ‏לא היה כלום, באתר ‏מאקו‏, 18 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524494905171  VIAF: 315204816   WorldCat (עם VIAF): 315204816
גרביטרופיזם

גרביטרופיזם (ידוע גם בתור גאוטרופיזם) הוא מונח המתייחס לתנועת הגדילה של צמחים, פטריות או בעלי חיים המושפעת מכח הכבידה. זהו מאפיין כללי של כל הצמחים וסקולריים, כמו גם של מספר אורגניזמים נוספים.
צ'ארלס דרווין היה בין הראשונים לתעד מדעית את העובדה ששורשים מראים גרביטרופיזם חיובי, בעוד שגבעולים מראים גרביטרופיזם שלילי. כלומר, השורשים גדלים עם כיוון כח הכבידה (כלפי מטה), ואילו הגבעולים גדלים בכיוון ההפוך (כלפי מעלה).
כיום, ידוע כי לברסינוסטרואידים, כמו גם להורמון האוקסין, תפקיד חשוב בתהליך הגרביטרופיזם.
גרייס אבון דלאנו

גרייס אבּוּן דלאנו (בשפת היורובה: Grace Ebun Delano; נולדה ב-13 בנובמבר 1935 בקדונה) היא אחות ומיילדת, שמילאה תפקיד מרכזי וחלוצי בתכנון המשפחה ובשירותי הרפואה לפריון בניגריה על פני חמישים שנה. היא הקימה את הארגון לפריון ובריאות המשפחה, שלאורך שנים עמדה בראשו ובמסגרתו שימשה כיועצת לארגונים שונים ברחבי אפריקה, וכתבה ומספר רב של ספרים ומאמרים בנושא בריאות האישה ונושאים דומים. בשנת 1993, קיבלה את פרס ארגון הבריאות העולמי על עבודתה למען פיתוח הבריאות.
ראשית חייה

גרייס אבון דלאנו נולדה להורים נוצרים מקבוצת היורובה בתאריך 13 בנובמבר 1935, בקדונה ניגריה. לדלאנו יש אח אחד הגדול ממנה בעשר שנים, אך היא נולדה לאחר רצף של תמותת תינוקות שחוותה אמה. כגיל 44, שאמה הייתה בהריון איתה, היא הרגישה לא בנוח עם ההריון בגיל מאוחר ולכן נמנעה ללכת לבית חולים. ההפתעה הרבה בעקבות ההיריון המאוחר הובילה אותה ואת אביה של דלאנו להעניק לביתם את השם Ebun-Oluwa שפירושו הוא "מתנה מאלוהים" בשפת היורובה.
הוריה של דלאנו היו מנהיגים של הקהילות המקומיות. אביה היה שופט וממנהיגי קהילת יורובה בקדונה בעוד שאמה הייתה ממנהיגות נשות היורבה. אמה שלא למדה במוסד חינוכי, והייתה מודל להערצה בעיני דלאנו כשלצד עיסוקיה נהגה לטפל בילדים אחרים, עוד טרם היו לה ילדים בעצמה. דלאנו מתארת, כי פיתחה את תכונות המנהיגות שלה והנכונות לעזור לאחרים מאמה, מאי אוליטן. בילדותה, דלאנו דברה ארבע שפות מקומיות באופן שוטף: האוסה (Hausa), איגבו (Igbo), נופיי (Nupe), וקוקורוקו (Kukuruku), אך איבדה את היכולת לדבר את שלושת השפות האחרונות עם מעברה ללאגוס בגיל 13.
השכלתה

בית הספר היסודי הראשון שבו למדה, היה בית ספר מעורב ולאחר מכן עברה לבית ספר ממשלתי בקדונה. דלאנו זכתה במלגה ממשלתית, שאפשרה לה לעזוב את בית הספר הממשלתי ולעבור לבתי ספר טובים יותא. אמה, תמכה בהתלהבותה של בתה לרכוש השכלה, ואפשרה לה להירשם ללימודים בחטיבת ביניים בלאגוס, כשהייתה בת שלוש עשרה ולצורך לימודיה, הורשתה לה לעזוב את הבית ולהתגורר אצל מכרים בלאגוס. לאחר סיום החטיבה, דלאנו למדה בתיכון לבנות שם הייתה מועמדת לתפקיד עוזרת כיתה, המסייעת למורה להדריך את שאר הנערות בכיתה.
בשנת 1953 המשיכה את לימודיה בתיכון אבאוקוטה שנחשב לבת ספר המטפח מנהיגות. שם הכירה את בעלה לעתיד. בשנת 1956 כשהיא בת עשרים, דלאנו אמה ואחיה של דאלנו מימנו לה את לימוד הסיעוד והמיילדות באנגליה. בשנת 1956 ביצעה דלאנו את ההתמחות הכללית הראשונה שלה בסיעוד באנגליה, במשך ארבע שנים בבית החולים ליסטר במחוז הרטפורדשייר. את חלקה הראשון של התמחותה כמיילדת עשתה בבית חולים בהאדרספילד ואת חלקה השני ביצעה בבית חולים באוקסברידג'.
בזמן עבודתה הכירה נשים שביקשו לרווח את תדירות ההריונות שלהן ובנשים עם הריון בסיכון והחלה להשתתף בהרצאות, בנושא תכנון המשפחה והשימוש בדיאפרגמה ועוד. היא ביקשה לרכוש כלים, ידע ומיומנות, במטרה להציל נשים ותינוקות במצבי סיבוך הריון.
דלאנו קיבלה את הסמכתה בשנת 1960 וחזרה לניגריה בשנת 1961. שנה לאחר חזרתה, קיבלה עבודה ביחידה ליולדות בבית החולים האוניברסיטאי איבאדן, כאשר בזמן זה הייתה כבר נשואה לשופט לעתיד טונדה דלאנו.
מסלול מקצועי

עבודתה של דלאנו, כאחות בצוות היולדות, הובילה אותה להצטרף לפרויקט שהתחיל פרופסור מאוניברסיטת איבדאן, א. לאדיפו, ומאז הפכה לאחות הממונה על תוכנית לתכנון המשפחה, לראשונה בבית חולים בניגריה. בהמשך תוכנית זו שינתה את שמה להורות מתוכננת של הפדרציה הניגרית. במהלך השנים התרחבה התוכנית מאזורים עירוניים לאזורים כפריים, ומשירות בבתי חולים למיזמים קהילתיים ולשווקים מסורתיים. במסגרת זו כללה עבודתה של דלאנו נסיעות רבות מחוץ לניגריה כיועצת לענייני פריון ותכנון משפחה.
בשנות ה-80 הייתה דלאנו קשורה למרכז לפיתוח ולפעילות אוכלוסין (CEDPA), שארגנה הכשרה לפיתוח מנהיגות לנשים, עם דגש על יוזמות בתחום הבריאות והחינוך, שכיום הן חלק מתוכנית אמריקאית. דלאנו החלה לשאת יותר נאומים, השתתפה בכנסים ובסדנאות מקומיות ובינלאומיות, נפגשה עם מנהיגות רבות, והשקיעה בפיתוח אסטרטגיות לעזרה לנשים, במיוחד עם בעיות ילודה ופריון.
במהלך עבודתה באוניברסיטת איבאדן, דלאנו החלה לעבוד עם ארגונים קהילתיים כדי לייסד ארגון לא ממשלתי עצמאי חדש שהפך לארגון לפריון ובריאות המשפחה (ARFH). ארגון זה הרחיב את תחומי עבודתה של דלאנו, והתעסק גם בבריאות מינית של מתבגרים בנושאים נוספים. בנוסף על כך החלה לעבוד עם הממשלה על פרויקטים של מניעת HIV ואיידס בניגריה. התוכנית החינוכית של ARFH וחוברות הייעוץ של הארגון אשר מתעדים את גישות העבודה של הארגון, מידע, חינוך וחומרי ייעוץ נמצאים בשימוש של מדינות רבות באפריקה. אחת התוכניות של מניעת האיידס בניגריה בשם APIN מומנה התוכנית באמצעות אוניברסיטת הרווארד.
פועלה של דלאנו נגע בעיקר לעבודה בארגונים לא ממשלתיים, אך היא שיתפה פעולה גם עם ממשלת ניגריה ואוניברסיטאות בעוד חלק מהפרויקטים עשתה בהתנדבות מתוך תחושת שליחות. דלאנו מספרת כי הממשלה הניגרית של אויו תרמה את הקרקע עבור המשרד של ARFH וסיפקה כסף לשיקום בניין המשרד מאחר שהארגון שבו עבדה דלאנו הצליח למצוא פתרון לבריאות הילודה של בני נוער.
עמיתה המרכזי בעבודה היה פרופסור א. לאדיפו, נשיא ARFH. דלאנו הייתה סגנית נשיא הארגון, אותו ניהלה במשך למעלה מ-25 שנה.
דלאנו מתארת כי הרצון להיות מיילדת היה מבוסס על היסטוריית הילודה של משפחתה, בייחוד זה של אמה. לסבתה מצד אביה היו 13 ילדים, מתוכם רק 4 שרדו ואילו אמה איבדה תינוקות רבים על רצף של 12 שנה, בגלל חוסר מידע, חוסר נגישות לטיפול וייעוץ רפואי ואמונה באביקו, (ייחוס מותם של תינוקותיה לרוח רעה). אירוע זה היווה את אחת הסיבות העיקריות של דלאנו לבחירת תחום המקצוע שלה במטרה לרכוש כלים בלונדון על מנת לעזור לאנשי קהילתה בניגריה. היא מתארת כי רצתה לתרום לירידה בתמותת תינוקות על ידי תיקון תפיסות מוטעות, תוך שימוש בכלים כגון חינוך, ייעוץ, אספקת מזון איכותי לאימהות, שירותי בריאות הילד וטיפולים רפואיים אשר בסופו של דבר נועדו לתרום לצמצום תמותת תינוקות ותחלואה.
החזון של דלאנו היה לשפר את מערכי שירותי הבריאות במדינתה באמצעות שימוש בשפה רפואית פשוטה, הפצת יוזמות לקידום תכנון פריון ובריאות המשפחה בשירותים קהילתיים מבלי להסתמך רק על בתי חולים. כך בשנת 1979, התנדבו 171 עובדי רפואה קהילתיים בתכני תכנון משפחה וטיפול במחלות שכיחות במחוז אויו, דבר שהקל על הפצת הידע באזורים כפריים. מאוחר יותר, בשנת 1985, הוכשרו 264 ספקים, הן גברים ונשים ב-39 שווקים באויו כדי שיוכלו לספק חינוך לתכנון המשפחה, טיפול במחלות שכיחות, אמצעי מניעה, קונדומים ושיטות נוספות אחרות.
כתיבה מקצועית

גרייס אבון דלאנו כתבה מעל חמישה עשר ספרים כסופר יחיד ומאמרים רבים ושיתפה פעולה יחד עם חוקרים וסופרים נוספים בכתיבת ספרים ומאמרים אקדמיים נוספים. להלן מספר מפרסומיה:
מדריך לתכנון המשפחה (Guide to Family Planning 1999). – זהו מדריך לתכנון ובריאות המשפחה, הבא להעשיר את ידע האוכלוסייה ואנשי מקצוע בתחום הבריאות, פריון ומין. הספר נכתב בשפת היורובה ובאנגלית.
בריאות האם והילד (Mother and Child Health: A Handbook for Traditional Birth Attendants and Other Health Workers 1999, ARFH) – מדריך סיוע למטפלים מקצועיים, מטפלים מסורתיים ואנשי מקצוע שאינם מקצועיים, המגישים שירותי בריאות לאם ולילד. מטרת הספר היא הרחבת הידע בנושא לידות, בריאות היולדת והרך הנולד וצמצום שיעור תמותת האימהות. המדריך נכתב בשפת היורובה ובאנגלית
תפקידה של המיילדת בעת הפלה (The Midwife's Role in Abortion Care 1994) – כתבה יחד עם שרלוט א. הורד – במאמר נטען כי הפלה חשאית או לא היגיינית היא אחת מחמשת הסיבות העיקריות לתמותה אימהית, מה שגורם ל-200,000 מקרי מוות בשנה. המאמר מציע שלוש דרכים שבהן מיילדות יכולות לשנות את המגמה הזו באמצעות כלים לשיפור איכות הטיפול לנשים בזמן ההפלה ואחריה, בזיהוי סימני האזהרה בהפלות שלא הושלמו וכמו כן, בסיפוק הנחיות למצבי חרום ותהליכי החייאה, ייעוץ לשירותים משפחתיים, בייחוד לנשים שחוו הפלות ועשויות להיות בסיכון גבוה להריונות בלתי רצויים בעתיד.
לאחר שכתבה את המדריך לתכנון המשפחה, קרן האו"ם לאוכלוסיות (UNFPA) שילמה עבורו שיודפס ויופץ בחמש שפות. דלאנו המשיכה לכתוב מספר ספרים נוספים ופרסמה מאמרים אקדמיים רבים הקשורים בנושאי בריאות, שחלקם נכתב על ידיה ואחרים פורסמו על ידיה. בנוסף, UNFPA תמכה בחוברת פורצת הדרך שלה על ההתקן תוך-רחמי.
קידום הגנה כפולה במרפאות לתכנון משפחה באיבדאן, ניגריה (,Promoting Dual Protection in Family Planning Clinics In Ibadan (Nigeria 2002 – במאמר זה המשותף לדלאנו וחוקרים נוספים, הם מתמקדים בפרויקט מתמשך המקדם הגנה כפולה במרפאות לתכנון משפחה באיבדאן. עם ההתפשטות המהירה של HIV ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה, התחדדה ההבנה כי יש צורך בגישות חדשות למניעת HIV, במיוחד בקרב נשים צעירות. שירותי תכנון המשפחה התמקדו באופן מסורתי בקידום שיטות יעילות ביותר למניעת הריון, אך לא סיפקו הגנה מפני HIV, מאז אמצע שנות התשעים יושמו אסטרטגיות שונות, בעיקר באפריקה ובאמריקה הלטינית ובאיים הקריביים, כדי לשלב את תכנון המשפחה עם HIV וחשיפת הידע לזיהומים המועברים במגע מיני, עם זאת, הם לא הוכחו כיעילים בהגדלת השימוש בקונדום. בנוסף, הם לא הצליחו לקדם את תפקידו של הקונדום בהגנה כפולה, כלומר במניעת כניסה להריון לא רצוי ומניעת מחלות. תצפיות מובנות על שירותי תכנון המשפחה במספר מדינות באפריקה הראו כי רק רבע מלקוחות היו מודעים ליתרונות ההגנה הכפולה של קונדומים. המאמר מדגיש את הנחיצות של שירותי הבריאות לבצע שינויים במתן שירות, בנהלים ומדיניות, כולל קבלת אפשרויות חדשות למניעת HIV וזיהומים המועברים במגע מיני כמו קונדום נשי וקידום ההגנה הכפולה של הקונדום.
חיים אישיים

דלאנו התחתנה בשנת 1961 לאחר שחזרה לניגריה עם טונדה דלאנו ששימש כבית המשפט העליון. לזוג ילד אחד.
תפקידים, פרסים והוקרה

מנכ"לית וסגנית נשיא האגודה הניגרית לפריון ובריאות המשפחה (ARFH).
1993 – פרס מטעם ארגון הבריאות העולמי Sasakawa.
פרס המצוינות על הצלחת המיזם העירוני לבריאות ולפריון של ניגריה (NURHI). הפרס ניתן במימון קרן ביל ומלינדה גייטס, במטרה להגביר את השימוש בשיטות תכנון משפחה מודרניות, בקרב העניים מעוטי היכולת במרחב העירוני. תוכנית זו הופעלה בשש ערים ברחבי ניגריה.
יועצת לבריאות ופריון לארגונים רבים בניגריה ובמדינות אפריקאיות אחרות.
מתאמת תוכנית התקשרות עם בית הספר הגבוה העולמי לבריאות הציבור, להכשרת צוותי רפואה, ג'והן הופקינס.
רכזת תוכנית החברה האזרחית למניעת HIV ואיידס בדרום ניגריה ובתחום אחריותה ריכזה את התוכנית בארבע מדינות.
עמיתת המכללה המערב אפריקאית לסיעוד.
עמיתת המכון למחקרים הומניטריים ופיתוח חברתי.
המזכירה הכללית של האיגוד המקצועי למיילדות ניגריה.
יועצת לפדרציה הבינלאומית לתכנון משפחה.
תואר לשם כבוד מאוניברסיטת קולומביה.
הוקמה ספרייה על שמה ועל שם אביה שנתרמה באדיבות על ידי ארבעת ילדיה.
לקריאה נוספת

Grace Ebun Delano, Mother and Child Health: A Handbook for Traditional Birth Attendants and Other Health Workers, ARFH, 1999
Grace Ebun Delano, Guide to Family Planning, Spectrum Books, 1999
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  "Grace Ebun Delano - Population and Reproductive Health Oral History Project, Sophia Smith Collection, Smith College" (pdf). Smith College. October 7, 2013.
↑  "Demographic and Programmatic Consequences of Contraceptive Innovations p123.
1 2  Ladipo, O.A., Mcnamara, R.K., Delano, G.E., Weiss, E., & Otolorin, E.O. (1990). Family planning in traditional markets in Nigeria. Studies in family planning, 21 6, 311-321 . (pdf)
↑  Plan International and CEDPA
1 2 3  Sickle Cell Health Foundation
↑  (PIACT report (pdf.
1 2  ARFH projects.
1 2  Adeokun, L.A., Ladipo, O.A., Kanki, P., Delano, G.E., Carrington, A., & Odimegwu, C.O. (2006). The Role of HIV / AIDS Prevention Campaigns on HIV-Related Behavioural Changes in Ibadan, Nigeria. (pdf).
↑  ARFH-NGO
↑  ARFH founders
1 2  Delano, G.E. (1994). "In talking to people, simplicity is best". Network, 15 1, 27. (pdf)
↑  Delano, G.E., Guide to Family Planning, Spectrum Books, 1999.
↑  Delano, G.E., Mother and Child Health: A Handbook for Traditional Birth Attendants and Other Health Workers, ARFH, 1999.
↑  Hord, C.E., & Delano, G.E. (1994). The midwife's role in abortion care. Midwifery, 10 3, 131-141 . (pdf)
1 2  Ibadan, I., Nigeria, Adeokun, L.A., Mantell, J.E., Weiss, E., Delano, G.E., Jagha, T., Olatoregun, J., Udo, D., Akinso, S., Weiss, E., Joanne, R., & Mantell, E. (2002). Promoting Dual Protection in Family Planning Clinics In Ibadan, Nigeria. (pdf).
↑  Exner, T.M., Mantell, J.E., Adeokun, L.A., Udoh, I.A., Ladipo, O.A., Delano, G.E., Faleye, J., & Akinpelu, K. (2009). Mobilizing men as partners: the results of an intervention to increase dual protection among Nigerian men. Health education research, 24 5, 846-854 .(pdf)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4370 6792  LCCN: no93016859  NTA: 314667946  SUDOC: 254426816  VIAF: 38947183   WorldCat (עם VIAF): 38947183
דיוויזיית הפאנצר ה-12 (בונדסוור)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:   בונדסוור
 סוג:  שריון
 בסיס האם:  טאוברבישופסהיים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1961 – 31 במרץ 1994 (33 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  הקורפוס השלישי
 דרגת המפקד:   גנרל-מיור
 מפקד נוכחי:  Manfred Eisele 
 
דיוויזיית הפאנצר ה-12 (בגרמנית: 12. Panzerdivision או בקיצור 12. PzDiv) הייתה דיוויזיית שריון של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בטאוברבישופסהיים.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 1961. היא הייתה בתחילה דיוויזיית פאנצרגרנדיר והייתה חלק מהקורפוס השני. ב-1970 היא הוגדרה מחדש כדיוויזיית פאנצר והפכה לחלק מ הקורפוס השלישי. היא שימשה גם ככוח עתודה של קבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו. לאחר סיום המלחמה הקרה עבר הבונדסוור צמצום נרחב, ובמסגרת זו פורקה הדיוויזיה ב-30 בספטמבר 1994.
דודי אדר

דודי אדר (נולדה בשנת 1979) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה (1993 ו-1994) במשחה ל-100 מטר חזה ובמשחה ל-200 מטר חזה ואלופה ושיאנית המכביה (1993) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

אדר גדלה בכרמי יוסף והתאמנה בקבוצת הפועל גזר. לאחר מכן, היא התאמנה בהדרכתו של לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט והתחרתה עבור קבוצת הפועל נהריה.
ביוגרפיה > 1993 > אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה אדר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.04 דקות, לפני ורדה ליטוינובה ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:19.50 דקות) וקרן ברנר ממכבי ראשון לציון (1:20.67 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 14 ו-15 של 2:44.71 דקות, לפני תמר הראל מהפועל גליל עליון (2:52.33 דקות) ורונה בדלר.
ביוגרפיה > 1993 > אלופת המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכתה אדר ב-3 מדליות. 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 2:40.05 דקות, לפני דברה קורי מארצות הברית (2:40.54 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית היחידה שזכתה במדליית זהב במכביה זו. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:14.96 דקות, אחרי דברה קורי שקבעה שיא מכביה חדש של 1:13.26 דקות ולפני ורדה ליטוינובה מישראל (1:16.81 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם הדס פדה, סהר אלוני וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות.
ביוגרפיה > 1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה אדר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.89 דקות, לפני ענת גולדהמר ממכבי חיפה (1:19.29 דקות) וקרן ברנר ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:41.31 דקות, לפני ענת גולדהמר (2:50.65 דקות) וענבל ירמיהו.
לקריאה נוספת

אלכס פרלסמן, נופצה הדקה ב-100 מטר, מעריב, 20 באפריל 1993
אלכס פרלסמן, שני שיאים ומיקי אחד, מעריב, 21 באפריל 1993
ד"ר ברוך צ'יש, זינוק מוצלח לבריכה: שישה שיאי מכביה ושיא ישראלי ביום הראשון, הארץ, 8 ביולי 1993
ד"ר ברוך צ'יש, 6 מדליות זהב ביום השני - רק דודי אדר שנייה ב-100 חזה מנעה אכזבה ישראלית, הארץ, 9 ביולי 1993
גדוד שומריה

ערך זה עוסק בגדוד שומריה שהיה גדוד עבודה. אם התכוונתם לגדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור, שאף הוא גדוד עבודה בן אותה התקופה, ראו .
גדוד שומריה, גדוד עבודה ב' והקיבוץ השומרי הראשון, המקביל לקבוצת ביתניה עילית, שהתמזגה בו מאוחר יותר, אשר פעל בתקופת העלייה השלישית ואנשיו בין סוללי כביש חיפה-ג'דה, ממקימי קיבוץ בית אלפא, קיבוץ משמר העמק בעמק יזרעאל, וקיבוץ רמת יוחנן.
רקע ומיקום

סלילת הכביש הייתה חלק ממיזם סלילת הכבישים של הנציב העליון הראשון הרברט סמואל לשיפור התעבורה בארץ ישראל המנדטורית. היה זה הכביש השני בחשיבותו, לאחר כביש טבריה-צמח וכביש טבריה-טבחה, שנסללו על ידי גדוד העבודה במסגרת המיזם. המיזם פתר באופן חלקי את מצוקת התעסוקה בקרב אנשי העלייה השלישית, שרק חלקם מצאו עם בואם לארץ עבודה בחקלאות, ורשם פרק חשוב בספר הזכרונות של העלייה השלישית.
גדוד שומריה (על שם ואדי שומריה הוא נחל יגור הסמוך למחנה הגדוד) התגבש סביב אנשי השומר הצעיר מהעיירות טורקה ובוצ'אץ' שבגליציה המזרחית בספטמבר 1920. מחנה העבודה הכללי לסלילת הכביש חיפה-ג'דה (לימים רמת ישי), התמקם בקילומטר העשירי מחיפה בכיוון עמק יזרעאל, על גבעת 'חרושת גויים' - הכפר ח'רתיה לשעבר והיום קריית טבעון.
מחנה גדוד שומריה בחר להתבדל מהמחנה הכללי ונטה את אוהליו בקילומטר החמישי מחיפה בפאתי בלד א-שיח', בסמיכות לתחנה של רכבת העמק. אחרי שהמחנה הוצף בחורף, אירוע שזכה להתכנות 'ליל ונציה', הוא הועתק לקילומטר השישי, היכן שהיום חדר האוכל של קיבוץ יגור. שטח המחצבה בה חצבו אנשי הגדוד משמש כיום כבית הקברות של הקיבוץ.