דז'ורין
יהודי העיירה > במהלך השואה

בזמן מלחמת העולם השנייה (שנים 1941–1944) הוקם גטו בעיירה, אליו הוגלו יהודים רבים מכל רחבי המדינה. רבים מהם מתו בשל המחסור במזון ובשל מחלות רבות שפרצו בגטו.
עם פרוץ המלחמה גויסו הגברים לצבא האדום, ובעיירה נותרו רק קשישים חולים, נשים וטף כ-1000 נפשות. בתוך 1000 הגברים המגויסים לצבא האדום היו 245 יהודים שגויסו גם הם ורבים מהם נספו. 118 יהודים שירתו בחזית, 24% מסך של 479 משרתים בחזית מחיילי העיירה.
הצבא הגרמני-רומני כבש את העיירה ב-22 ביולי 1941. לאחר הכיבוש חויבו היהודים לענוד טלאי צהוב והגבילו את תנועתם ברחובות.
המגורשים הראשונים הגיעו בספטמבר 1941 מהוטין שבבסראביה. לאחר נדודים ארוכים ממחנה למחנה ערומים, עייפים וחולים ושוכנו בביהכ"נ. בסוף אוקטובר של אותה שנה ועד לינואר 1942 זרמו לעיירה מאות מגורשים דרך מוגילב. יחד הגיע מספר המגורשים ל-3500 נפשות ביניהם 300 מסוצ'בה.
בבואם של המגורשים מצאו ישוב יהודי שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה מנה כ-2000 עד 2500 נפשות שגרו ברובע נפרד ורובם עבדו בבית החרושת המקומי לסוכר. ברשותם היו בית-כנסת, בית מדרש ובית עלמין קטן. מנהיגם הרוחני היה הרב הרשיל קאראלניק. חלק מהיהודים ברח עם הצבא האדום וחלק גויס, חלק אחר הסתתר בבוא הצבא הרומני - גרמני לאזור ואחר כך שבו לבתיהם. מצבם של יהודים אלו היה ירוד ובנוסף נותרו ללא אמצעי פרנסה לאחר שבית החרושת לסוכר הופצץ ונהרס בחלקו. אף כי רוב היהודים המקומיים שנותרו היו זקנים ונשים, עניים וחסרי כל הם קיבלו את המגורשים בזרועות פתוחות. הצטופפו איתם 8-10 נפשות בחדר אחד, וכך הצליחו לקלוט למעלה משני שלישים מהמגורשים. היתר כ-1000 איש שוכנו ברפתות ובמחסנים וגם להם עזרו היהודים המקומיים בתרומת שמיכות, בגדים ומעט מזון.
תנאי החיים בגיטו - חל איסור על עזיבת הגיטו וכל שעבר על האיסור הזה היה צפוי לגזר דין מוות. בתחילה היה הגיטו כפוף למפקדת הז'נדרמים ולראשות נפת שארגורוד, אולם, במאי 1942 הוקמה תחנת ז'נדרמים בפיקודו של הרב"ט פלוריאנו. היהודים בדז'ורין היו נתונים לרדיפותיהם של הז'נדרמים ובעיקר של פלוריאנו שהוציא מדי יום גזירות חדשות כדי לסחוט כסף. בין היתר אסר על היהודים לצאת מבתיהם, והתיר רק לגברים לצאת מ-7 – 9 בבוקר כדי להצטייד במזון. היהודים שהעזו לצאת מן הגיטו על מנת לפגוש את קרוביהם נורו על ידי פלוריאנו בבית הקברות הפולני שבשארגורוד. בינואר 1942 פרצה מגפה של טיפוס הבהרות שהשתוללה במקום. בחודשים הראשונים היה אחוז התמותה גבוה אולם אחרי שהופעל בית החולים ירד מספר הנפגעים.
באביב 1942 הוקם ועד יהודי בן 7 חברים ובראשם הרב ברוך הגר מסירט, הממונה על נפת שארגורוד, מינה ליו"ר את ד"ר מקס רוזנשטראוך מסוצ'בה. הוא היה אחראי למילוי ההוראות שנתקבלו מן השלטונות. ההנהגה המעשית של יהודי דז'ורין הייתה בידי סגן יו"ר הוועד – משה כ"ץ מראדאוץ. הוועד הקים משטרה יהודית, בית-חולים, תמחוי, בית יתומים ובית דין יהודי. המשטרה היהודית, קבוצה של 20 איש עמדה לרשותו של הוועד וסייעה בידו לשמור על הסדר בגיטו. כן נאלצו לעזור לז'נדרמים בבואם לקחת אנשים למחנות עבודה.
בית החולים – הופעל בחורף 1942/43. היו בו 56 מיטות, שני רופאים ושלוש אחיות. מיד עם פתיחתו התמלא בחולי טיפוס הבהרות. שני הרופאים ניספו במגפה ואחדים מהמגורשים נטלו את מקומם כולל סטודנטים לרפואה. רופא שלישי שנפגע במגפה היה ד"ר יוליוס פרנקל מצ'רנוביץ והיחיד שנותר לטפל בחולים היה ד"ר רוזנראוך מסירט. על אף המחסור החמור במכשירים ובתרופות הצליח הצוות הרפואי להפחית את מספר הניספים. במשך כל זמן הגירוש (1944-1941) נספו במגפות כ-400 איש. החל בשנת 1943 פעל במקום גם בית-מרקחת שבו חולקו תרופות שנשלחו מועדת העזרה בבוקרשט.
בית היתומים נוסד בסתיו 1943, ובו שוכנו 51 יתומים משני הוריהם. מלבדם נמצאו במרס 1943, 194 יתומים מאחד ההורים. כולם זכו לטיפול ועד הגיטו. המוסד פעל עד לאביב 1944 כשהוחזרו כל היתומים מטראנסניסטריה לרומניה. מייסדו ומנהלו המוכשר היה ד"ר ביגו הרט ז"ל עו"ד מרדאוץ, שניהל אותו במסירות רבה.
כ-300 מהמגורשים, בעלי אמצעים רובם יוצאי סוצ'אבה הצליחו להשיג מן השלטונות הרומנים רשות לגור מחוץ לגיטו. הם שכרו חדרים אצל האוקראינים תמורת כסף או מלבושים. כל משפחה קיבלה חדר נפרד. הם היו חופשים בתנועותיהם ויכלו לסחור עם האוכלוסייה האוקראינית ולהרוויח את לחמם. יהודי הגיטו התקיימו בדוחק רב, אחדים הצליחו לקבל עבודה אצל האוקראינים מהעיר או אצל איכרי הסביבה. אחרים עבדו כבעלי מלאכה. הרב ברוך האגר מסירט הצליח בעזרת תרומות לארגן בית תמחוי שבו אכלו 300 נצרכים. בסוף 1942 עבר בית התמחוי להנהלתו של הוועד ואז סיפק למעלה מאלף מנות אוכל כל יום שכללו מרק, עדשים, תפוח אדמה ופרוסת לחם. הגיעו משלוחי כסף מטעם ועדת העזרה מבוקרשט, מן הוועדים הבוקובינאי והבסראבי בבוקרשט, מן ההסתדרות הציונית ברומניה ומקרן שנאספה על ידי אחיו של הרב, הרבנים האגר מרומניה. כבלדרים שימשו קצינים רומנים שלקחו חלק מן הכסף שנשלח עמם.
עבודת כפייה - גברים ונשים בני 16 ומעלה הועסקו בעבודות כפייה שונות ובשכרם קיבלו רק מעט מזון. 100 איש נשלחו ליער צ'יובוטארקה. 70 עבדו בחפירות תעלה מן המחסנים של אודסה עד לשפת הים. כ-300 יהודים עבדו בווארוורובקה ובטריהטי. קבוצה של מגורשים עבדה בהקמת גשר מעל הבוג, והם היו תחת פיקוחם של הגרמנים. היו גם משפחות עם אמצעים שלא יצאו לעבודה תמורת שוחד והתפרנסו לרוב מהחלפת ביגוד ותכשיטים תמורת מזון.
כ-90 מיהודי הגיטו גורשו בנובמבר 1942 למחנה הריכוז פצ'ורה.
ב- 1943 הופצה שמועה שעומדים לגרש את כל היהודים המקומיים מנפת שארגורוד לאזור הגרמני. כדי למנוע הגירוש דרש הממונה על הנפה דינדלגאן (Dindelegan) סכום של מליון מארקים מכל ישובי האזור ואנשי דז'ורין בלבד היו צריכים לאסוף 100,000 מארקים. הם הצליחו לאסוף 60,000 מארקים שנמסרו בשארגורוד לממונה על הנפה וכך ניצלו מהגירוש. כמו כן בעזרת שוחד הצליחו לבטל את הגזירה על סגירת השוק השבועי והאיסור לצאת מן הבתים למעלה משעתיים ביום וכו'. מן הראוי לציין כי סגן יו"ר משה כ"ץ מראדאוץ שיתף עצמו בסבלה של האוכלוסייה היהודית ולקח חלק פעיל בפעולות הצלה בסכנו את חייו לשם כך. הוא השיג תעודות זהות עבור יהודים בורחים שהגיעו ממקומות שונים והודות לו גם פעל בית התמחוי. לציון מיוחד ראויה דמותו של מנהיג היהודים המקומיים, הרב הרשיל קאראלניק. במצוותו נתקבלו המגורשים שוכנו והצטופפו עם היהודים המקומיים בבתיהם, בביהכ"נ ובבתי המדרש. דאג לשמיכות ועזרה לאלף המגורשים ששוכנו באורוות ומחסנים בסמוך לכפר ולעידוד נפשי ומוסרי למגורשים וליהודים המקומיים. וכך בחורף הקשה ב-1942/41 לא היה מקרה מוות אחד מקור. הוא ציווה להכין עצי הסקה מרהיטי ביהכ"נ לרבות ארון הקודש. האכיל מדי יום ביומו כ-30 אביונים.
בדצמבר 1943 הוחזרו מדז'ורין לרומניה אלה מיהודי דורוהוי שנותרו בחיים. ב-19 במרס 1944, נמצאו בו כ-2700 מגורשים. למחרת היום ניספו 32 יהודים בהפצצה גרמנית. הרוסים גייסו מיד את היהודים המקומיים שהיו כשרים לשרות צבאי ואת אלה מבין המגורשים שהתנדבו. האחרים כ-2,500 החלו לעזוב את המקום. מיהודי העיירה – מקומיים ומגורשים – ניספו במהלך תקופת המלחמה כ-500 איש וזהו אחוז התמותה הנמוך ביותר בטרנסניסטריה.