stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוס קריין
יצירה מוקדמת

אביו של ברוס קריין, סולומון קריין, היה אמן חובב בעצמו והכיר לבנו את תחום האמנות בניו יורק מגיל צעיר. עם זאת, בטיול קיץ להרי האדירונדאק הוא שגרם להתעניינותו של ברוס בציור. בגיל שבע עשרה בסביבות 1874 עבר עם משפחתו לאליזבת, ניו ג'רזי שם הוא עבד כצייר אצל אדריכל. בתקווה להתחיל קריירה בתחום זה, הוא פנה לאמן המפורסם אלכסנדר הלוויג וויאנט וביקש להתחיל אצלו חניכה. וויאנט ביקש לראות כמה מעבודותיו של קריין, אך ברוס לא האמין כי כישוריו מספיקים כדי להרשים את וויאנט. לכן, הוא דחה את הבקשה ובילה את השנה שלאחר מכן, בשיפור כישוריו לפני שהראה את עבודתו בפני וויאנט והחל לעבוד אתו. הם נשארו חברים עד מותו של וויאנט.
תהילה

ברוס קריין החל ללמוד בליגת הסטודנטים לאמנויות בניו יורק ובשנת 1876 הוצג לראשונה בתערוכה באקדמיה הלאומית לעיצוב, והגיש את ציור בשם "הכנסייה השוודית העתיקה, פילדלפיה "
קריין החל לצייר נופים של איסט המפטון ולונג איילנד, מה שהביא לו שבחים ואישור ביקורתי (כמו גם הכנסה קבועה.) לאחר מכן עזב את ניו יורק ללמוד בצרפת אצל ז'אן צ'ארלס קאזין, צייר צרפתי ידוע של המאה ה-19. הוא חווה שם הצלחה אך הדברים עמדו להשתנות.
משבר משפחתי

אשתו הראשונה של ברוס קריין, ז'אן בוצ'ארד בריינרד, אושפזה במוסד סגור, אף כי מעולם לא הובהר אם הדבר נבע ממחלת נפש ממשית או היה זה מקרה של אלכוהוליזם, כפי שהסבירה אן קריין (בתה מנישואים קודמים). ז'אן החלה להאשים בפומבי את ברוס קריין בניאוף עם בתו החורגת אן, אך התיק נדחה והגירושין הסתיימו בשנת 1902. ברוס יתחתן עם אן בריינרד שנתיים לאחר מכן, למרות פער גיל 25. הייתה להם בת, שנקראה גם אן.
חזרה לתהילה

פרק הזמן הזה גרם למבקרים רבים להאמין שקריין איבד את מגעו ואת כישוריו. אבל חזרתו להרי האדירונדאק גרמה לעבודתו להתבגר כשהחל להתמקד ביסודות הטבע.
בשנת 1909 זכה במדליית ארד בתערוכת מכון קרנגי על עבודותיו, והראה שהוא עדיין בכושר טוב. במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-20, קריין זכה לפחות בעשרה פרסים גדולים ולאומיים ובינלאומיים.
הוא גם היה קשור לגלריות האומנות של גרנד סנטרל והשתתף בתערוכת חבריו בשנת 1933. בשנת 1897 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי חבר, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1901.
מוות

קריין שבר את אגן הירכיים בנפילה בשנת 1935, שכמעט הרגה אותו. את שארית שנותיו בילה בברונקסוויל לפני שמת ב-30 באוקטובר 1937.
הוא קבור בבית העלמין גרין-ווד, ברוקלין.
הערות שוליים

↑  New York Times obituary
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6708 0587  LCCN: no2004002801  RKD: 18982  SNAC: w66133xh  ULAN: 500017443  VIAF: 66172957   WorldCat (עם VIAF): 66172957 
ברוס קריין, נוף בשלג
ברוס קריין, גבעות בחורף
ברוס קריין, נוף סתווי
Kiss Me

"Kiss Me" (בעברית: "נשק/י אותי") הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הפופ-רוק האמריקאית Sixpence None the Richer מתוך אלבומם "Sixpence None the Richer". השיר יצא כסינגל באוגוסט 1998, וזכה להצלחה עולמית. הוא הגיע למקום 4 במצעד הסינגלים של בריטניה וניו זילנד ולמקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי והקנדי, השיר הוא הסינגל הנמכר ביותר של הלהקה בארצות הברית, השיר שהה במשך 35 שבועות במצעד הבילבורד הוט 100 והגיע לשיאו כשהה 16 שבועות במקום השני. בסוף שנת 1999 דירג בילבורד את השיר כסינגל השישי הנמכר ביותר בשנת 1999. השיר היה מועמד לפרס גראמי על הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי צמד או קבוצה עם שירה.
ביקורות

ריק אנדרסון מ-AllMusic תיאר את השיר כ "פרוסה בלתי ניתנת להתנגדות לחלוטין של פופ גיטרה סווני והוסיף כי "אי אפשר להתנער ממוחו ויכול היה להתגלות כ-"I Want to Hold Your Hand" של הדור הזה.
וודיאו קליפ > גרסת של Sixpence None the Riche

הווידאו קליפ המקורי, בוים על ידי מפיק יחיד, סטיב טיילור, כמחווה של כבוד לקולנוען הצרפתי פרנסואה טריפו ולסרטו ז'ול וג'ים, נוצר בשחור לבן ובווידאו קליפ משחזרות סצנות קלאסיות רבות מהסרט. שתי גרסאות חלופיות לסרטון יצאו לאור גם לאחר מכן, בהן רואים את חברי הלהקה יושבים על ספסל בפארק, מנגנים וצופים בסצנות מתוך "She's All That" ודוסון קריק בטלוויזיה ניידת או שהוקרנה על מסך חיצוני. פרדי פרינץ ג'וניור ורחל לי קוק הופיעו בגרסת She's All That של הסרטון. גרסת הדוסון קריק של הקליפ הגיעה למקום הראשון של VH1 לכל חודש מאי 1999.
וודיאו קליפ > גרסת New Found Glory

הווידאו קליפ של ניו פאונד גלורי עקב סביב קבוצה גדולה של בני נוער הבונים בית עץ ממזרנים, ועורכים מסיבת גן עמוסה הכוללת קרב כריות ונשיקות, בזמן שחברי הלהקה יחד עם חברי פאראמור מבצעים את שיר סביבם. בזמן שהלהקות מופיעות, גבר צעיר, אותו מגלם המתופף צ'ייס דודס מלהקת Classic Addict, מקבל משימה לנשק כמה שיותר בנות במהלך המסיבה, לאחר כל נשיקה הוא סימן אותה על הזרוע השמאלית שלו בעט שחור. לאחר שכמעט נישק גבר (שהוא חשב שהוא ילדה בשל שערו הארוך), צ'ייס מנסה לנשק את הזמרת הראשית של פאראמור, היילי ויליאמס, רק כדי שהיא תזהה את הסימון על זרועו, תסטור בפניו ותטיח אותו לקרקע. לאחר מכן מכוונות אליו כל הבנות שנישק במסיבה, ואז ממשיכות להפשיט אותו מחולצתו ולקשור אותו לעץ סמוך בעזרת סרט דביק. אחת הילדות מחבקת את פיו, לפני שכתבה Kiss Me על חזהו בעט שחור. לאחר מכן הנערות מצטרפות שוב למסיבה, ומשאירות את צ'ייס קשור לעץ.
בגרסה זו, כדי שהשיר ישמע מנקודת מבט גברית, השורה "אתה תלבש את הנעליים האלה ואלבש את השמלה הזו" שונתה ל"אני אלבש את הנעליים האלה ואת תלבשי את השמלה הזו".
וודיאו קליפ > גרסת Pump It Up

"Kiss Me" בביצוע דבי סקוט, הוצג במשחק הווידאו Pump It Up, שכלל וידאו קליפ של ילדה צעירה וחתול המחמד שלה.
בתקשורת

שלושה חודשים לאחר יציאת הבכורה של הסינגל, דרמת הנעורים הפופולרית ל-דוסון קריק ב- WB, השתמשה בשיר כמוזיקת רקע בשני פרקים שלה, "הריקוד" ו"החתונה המושלמת". השיר נכלל בפסקול הראשון ב-Songs from Dawson's Creek, שיצא ב־27 באפריל 1999, מה שהפך למקום 7 במצעד האלבומים.
בינואר 1999 השתמשה מירמקס בשיר כשיר הנושא העיקרי של סרט יש לה את זה שלה. הצלחת הקופות של הסרט סייעה לשיר לזכות בתשומת לב רחבה ולהצלחתו במצעדים.
"Kiss Me" טיפס למקום השני בילבורד הוט 100 ונשאר בעשירייה הראשונה במשך 16 שבועות רצופים.
ביוני 1999, הטלוויזיה BBC בבריטניה השתמשה בשיר כנושא סוגר עבור ה-BBC One ששודר סיקור לחתונה המלכותית של הנסיך אדוארד. [דרוש מקור]
השיר היה חלק מהפסקול הרשמי לסרט הקומדיה "Not Another Teen Movie" משנת 2001. [דרוש מקור]
השיר הוצג גם בסרט איך להיפטר מבחור ב-10 ימים [דרוש מקור] ובפרק "Simprovised" של סדרת האנימציה משפחת סימפסון. [דרוש מקור]
בריאיון לווג אמרה טיילור סוויפט כי "Kiss Me" היה השיר הראשון שלמדה לנגן בגיטרה כשהייתה בת 12.
בשנת 2024, סימפלה זמרת הקיי-פופ ליסה את השיר, בסינגל "Moonlit Floor".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מיקומי שיא (1998–1999)> מדינה |   ‏‏‏  מיקומי שיא (1998–1999)> מצעד |   ‏‏‏  מיקומי שיא (1998–1999)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מיקומי שיא (1998–1999)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 7 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 17 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 15 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 7 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 6 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 7 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 12 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 4 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 7 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 8 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 4 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 2 |  |
|  צרפת | SNEP | 35 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 13 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 6 |  |
הערות שוליים

↑  Anderson, Rick. "Sixpence None the Richer - Sixpence None the Richer | Songs, Reviews, Credits". AllMusic. נבדק ב-15 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Blickley, Leigh (29 בינואר 2019). "The Dance Scene No One Wanted: An Oral History Of The 'She's All That' Prom". HuffPost. in Italy it was “Kiss Me.” They used the title of the song as the title of the film. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  73 Questions With Taylor Swift. Vogue. 19 באפריל 2016. נבדק ב-6 במאי 2019. {{cite AV media}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 5ddf3022-6bcf-3981-b4b7-f85e619267b1  MusicBrainz work: 6f2f476b-8275-3c9a-b788-fb7f9d241cbd
שרלוטה קושמן

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1816 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בפברואר 1876 (בגיל 59) בוסטון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  אמה סטבינס 
 חתימה:   
 
תומאס סולי, שרלוטה קושמן, 1843
שארלוטה סונדרס קושמן (באנגלית: Charlotte Saunders Cushman ;‏ 23 ביולי 1816 – 18 בפברואר 1876) הייתה שחקנית במה אמריקאית. קולה המיוחד איפשר לה להציג תפקידים גבריים ונשיים כאחד. היא גרה לסירוגין באמריקה וברומא והיו לה יחסים רומנטיים עם נשים רבות במהלך חייה הסוערים.
ראשית חיים

היא הייתה צאצאית, של רוברט קושמן, שסייע בארגון הפלגת מייפלאואר שהביא את שם המשפחה לארצות הברית בשנת 1621. רוברט קושמן היה מנהיג ומצדד גדול בהגירה לאמריקה. הוא הפך למטיף במושבות וידוע כמי שנשא את הדרשה הראשונה באמריקה. אביה של שרלוט, אלקנה, הצליח לצאת מעוני והפך לסוחר מצליח. שארלוט הייתה ילדה מוכשרת, ספורטיבית מאוד, חברותית, ופיתחה קול עם עושר מדהים. שני חברים של אביה, נתנו לה הדרכה מוזיקלית.
קושמן נאלצה לקחת על עצמו אחריות גדולה בגיל צעיר מאוד. כשהייתה בת שלוש עשרה, אביה נכנס לצרות כלכליות קשות, וזמן קצר לאחר מכן נפטר, מה שהותיר את משפחתו כמעט ללא כלום. המצב גרם לשארלוט לחפש דרך להביא הכנסה למשפחתה. אף על פי שהייתה תלמידה מצטיינת והשיגה רמה אקדמית גבוהה, היא עזבה את בית הספר כדי להמשיך בקריירה באופרה.
כשהזמרת גברת ג'וזף ווד ביקרה בבוסטון בשנת 1834, הציג קפטן מקאי את קושמן, והיא השתתפה איתה בשניים מהקונצרטים שלה. בהשפעתה של גברת ווד היא הפכה לתלמידתו של ג'יימס ג'מידר, מנהל מוזיקלי של נשים, ובהדרכתו הופיעה לראשונה באופרה בתיאטרון טרמונט בתפקיד הרוזנת אלמוויבה בנישואי פיגארו, בהצלחה רבה, ובפעם השנייה בתור לוסי ברטרם בגיא מנרינג. היא נסעה עם הלהקה שלו לניו אורלינס, שם נכשל לפתע קולה שהתאמצה לשיר את תפקיד הסופרן שהוקצה לה. כשהיא ביקשה את עצתו של ג'יימס ה. קלדוול, מנהל התיאטרון הראשי של ניו אורלינס, הוא הציע לה להיות שחקנית והיא קיבלה את התפקיד של ליידי מקבת. היא ביצעה את הופעת הבכורה הדרמטית שלה בהצלחה מוחלטת בשנת 1835.
מוות

שרלוטה קושמן נפטרה מדלקת ריאות בחדר המלון שלה בבוסטון בשנת 1876. היא הייתה בת 59, ונקברה בבית הקברות בהר אובורן בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בשנת 1915 היא הוכנסה להיכל התהילה של אמריקאים גדולים.
ביתה בצ'ארלסטאון הוא אתר שביל מורשת הנשים של בוסטון.
הערות שוליים

↑  Clara Erskine Clement, Charlotte Cushman, Boston J.R. Osgood, 1882
1 2  "Cushman, Charlotte Saunders"
1 2 3  Charlotte Cushman biography
↑  Charlotte and Susan Cushman as Romeo and Juliet, www.loc.gov (באנגלית)
↑  That's So Gay: Outing Early America, librarycompany.org
↑  Emma Stebbins biography (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274393305171  GND: 121384136  ISNI: 0000 0000 3673 7785  LCCN: n83046004  SNAC: w6222s46  SUDOC: 154199931  VIAF: 69783120   WorldCat (עם VIAF): 69783120 
האחיות קושמן בתפקיד רומאו ויוליה, 1846
מודעת פרסומת להופעת שרלוטה קושמן בתפקיד המלט, 1861
שרלוטה קושמן ומטילדה הייס בת זוגה.
בנימין רבינוביץ (משכנות הרועים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1912 כ' באב תרע"ב
 פטירה:  2002 (בגיל 90 בערך) א' בשבט תשס"ב
 כינוי:  האדמו"ר ממשכנות הרועים
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–2002 
 השתייכות:  העדה החרדית 
 תחומי עיסוק:  הוראה
 תלמידיו:  רבי גמליאל הכהן רבינוביץ
 בת זוג:  הרבנית רוחמה ליבא
 שם השושלת:  משכנות הרועים
 אב:  רבי אריה מרדכי
 אם:  הרבנית בת שבע
 
 תפקידים נוספים:  אדמו"ר ממשכנות הרועים
 
רבי בנימין רבינוביץ (כ' באב תרע"ב (1912) – א' בשבט תשס"ב (2002) היה רב ודיין, ראש ישיבת תולדות אהרן וחבר הבד"ץ של העדה החרדית, מייסד חסידות "משכנות הרועים".
ביוגרפיה

נולד בעיר העתיקה בירושלים לאריה מרדכי רבינוביץ, חסיד בויאן, ולבת שבע. אביו היה נכד של האדמו"ר רבי יהושע מפוריסוב, בנו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה. אמו הייתה בתו של הרב בנימין יהודה לייב ברנשטיין, ראש ישיבת חיי עולם, אף היא צאצאית "היהודי הקדוש".
למד בתלמוד תורה חיי עולם ובבית המדרש תפארת ישראל של חסידי רוז'ין. בי"ג באלול תרצ"ד נשא את רוחמא ליבא הכהן, נכדתו של הרב עקיבה יוסף שלזינגר.
לאחר נישואיו שימש כר"מ בישיבת חיי עולם ולאחר מכן מונה לראש ישיבת תולדות אהרן. בשנת תשל"ו מונה לדיין בבד"ץ העדה החרדית. בסוף ימיו הקים את "ועד משמרת סת"ם של העדה החרדית".
בשנת תשל"ט ייסד את חבורת "משכנות הרועים" לבני ירושלים שמוצאם ממשפחות חסידיות ואינם נמנים עם קהילה מסוימת. לאחר שנים של נדודים קבע את משכן הקהילה בבית המדרש "קהל יראים – חסידים" ברחוב מאה שערים.
נפטר בראש חודש שבט תשס"ב ונטמן בהר המנוחות.
עמדותיו

היה פעיל בהפגנות נגד חילול שבת, ניתוחי מתים וכדומה. בעקבות ההפגנות נגד 'מועדון המריבה' של ההסתדרות במאה שערים שהה עשרה ימים במעצר עם עמרם בלוי ואחרים. באחת ההפגנות על חילולי השבת ספג מכת אלה בראשו שממנה סבל כאבים כמה שנים[דרוש מקור]. היה נוהג לומר: ”מחאה עוצרת גזירות רעות, מחאה מסירה חרון אף, מחאה מסירה את הקיטרוג מעלינו כאילו מסכימים לחילול שמו יתברך המחאות אינם מיועדים כדי לפעול ולנצח, עלינו לעשות את המוטל עלינו והמצוה המוטלת עלינו היא חובת המחאה”[דרוש מקור],התנגד לפאה נכרית.
ספריו

אמרי בנימין
משפחתו

אחיו הוא רבי אפרים פישל רבינוביץ ראש ישיבת רוז'ין. ילדיו הם:
רבי חיים רבינוביץ ממלא את מקומו באדמו"רות משכנות הרועים.
רבי עקיבא, האדמו"ר מפוריסוב.
רבי יהושע אשר, משפיע במשכנות הרועים.
רבי מאיר שלום,  האדמו"ר מקאלשין.
חתנו רבי אלימלך כהנא האדמו"ר מספינקא בבני ברק.
חתנו רבי יהודה ניישלאס גאב"ד סערדעהלי ודומ"ץ בעדה החרדית
חתנו רבי צבי דירנפלד ראש כולל נחלת בנימין
לקריאה נוספת

עבודת בנימין ב' חלקים
תולדותיו בספר רבותינו שבירושלים הוצאת שלהבת ירושלים אוגוסט 2003 ה'תשס"ג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301194405171  LCCN: nr91038653  VIAF: 103016036   WorldCat (עם VIAF): 103016036
ויליאם לנגסון לאטרופ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במרץ 1859 Warren, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בספטמבר 1938 (בגיל 79) מונטוק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Solebury Friends Burying Grounds 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ויליאם לאטרופ, המדורה, 1921
ויליאם לנגסון לאטרופ (באנגלית: William Langson Lathrop;‏ 29 במרץ 1859 – 21 בספטמבר 1938) היה צייר נוף אמריקאי אימפרסיוניסטי ומייסד מושבת האמנות בניו הופ, פנסילבניה.
ביוגרפיה

לאטרופ נולד בפיינסוויל, אוהיו וגדל בחווה של משפחתו.
לאטרופ החל את הקריירה האמנותית שלו בעיר ניו יורק בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 כמאייר וחרט, שני עיסוקים שנתנו לו מעט כסף. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 נסע לאטרופ לאירופה שם נפגש ונשא את אשתו. בשובו לאמריקה, סבל מקשיים כלכליים, חבריו שכנעו אותו להיכנס לציור בצבעי המים, שהוצגו בתערוכה יוקרתית בניו יורק. לאטרופ קיבל את הפרס הראשון וביקורת מצוינת ב"ניו יורק טיימס", והקריירה שלו המריאה.
בשנת 1899 עברו לאטרופ ומשפחתו לכפר ניו הופ בתעלת דלאוור, לצד נהר דלאוור, פנסילבניה. אמנים אחרים החלו להתיישב במקום וללמוד אצלו ציורי נוף בטבע (en plein air). לאטרופ היה לוקח את תלמידיו בתעלת דלאוור על הדוברה שכינה "סאנשיין", מה שנתן לתלמידים אפשרות לשרטט את הנוף החולף. כמו בשיעורי ויליאם מריט צ'ייס בהרי שינקוק של לונג איילנד, או כמו שיעורי הנוף של בירג' האריסון בליגת הסטודנטים לאמנות בוודסטוק, ניו יורק, שיעורי ציור הנוף החיצוניים של לאטרופ הניחו את הזרעים להתפתחות מושבת אמנות אמריקאית.
במשך יותר משלושים שנה עבד לאטרופ בציור נוף בניו הופ, והציג את עבודותיו בגלריות ברחבי ארצות הברית. במהלך תקופה זו סגנון הציור של לאטרופ התפתח מטונליסט, המאופיין בצבעים כהים יותר והדגשה על מצב הרוח, לציורים האימפרסיוניסטיים הבהירים יותר שבזכותם הוא זכור.
בשנת 1916 הקימו שישה אמנים מקומיים את "קבוצת ניו הופ", בהם לטרופ, צ'ארלס רוזן, דניאל גרבר, מורגן קולט, ריי סלואן ברדין ורוברט ספנסר. כולם התגוררו בסמיכות זה לזה, בסמוך לנהר דלאוור. המשמעות של קבוצה זו נעוצה בעובדה שהם הציגו את עבודותיהם יחד ומייצגים אסכולה אחת של ציור נוף. קבוצת ניו הופ הציגה רק בשנת 1916 ו- 1917, הם היוו את הליבה המוקדמת של אסכולה זו. הם הציגו במוזיאון האמנות בסינסינטי, במכון לאמנות דטרויט, בגלריה קורקורן, במכון קרנגי ובמוזיאון. גלריה ארלינגטון בניו יורק, בין היתר.
לאטרופ סייעה בייסודה של גלריית פיליפס מיל, שמוקמה בטחנת קמח מהמאה ה-18, כמקום התצוגה המוביל למושבה החדשה. הטחנה שכנה מול ביתו של לאטרופ ברחוב ריבר, בצפון ניו הופ.
אשתו, אנני, הפכה למארחת למספר הולך וגדל של מבקרים בשעת התה של יום ראשון אחר הצהריים. האורחים כללו את התלמידים של לאטרופ - כמו מרגרט פולטון ספנסר - ואמנים אחרים שעברו בסופו של דבר לאזור.
עם זאת, מפגש התה עבר מעבר לנהר אל פיליפס מיל. באוקטובר 1928 מונה האמן המקומי ויליאם טיילור לעמוד בראש ועדה לרכישת הטחנה כמרכז קהילתי. הטחנה נרכשה בסכום של 5,000 דולר, ולאטרופ הפך לנשיא הראשון של הטחנה.
בסוף שנות העשרים, בנה לאטרופ סירה מעץ בחצר האחורית שלו. באורך של שישה מטר. לאטרופ וחבריו השיקו את הסירה בנהר דלאוור בשנת 1930. לאטרופ היה יורד ים מנוסה וניווט את הסירה למי החוף האטלנטי. הוא המשיך להפליג להנאתו בשנותיו המאוחרות, צייר סצנות של קו החוף האטלנטי ואפילו אירח את אלברט איינשטיין על סיפונה.
ב-21 בספטמבר 1938 תמרן לאטרופ את סירתו ברחבי מזרח לונג איילנד כאשר יצאה אזהרה על הוריקן מתקרב. הוא בחר לצאת לעבר הסערה מהמפרץ המוגן. בעוד שהסירה שרדה את הסערה, גופתו של לאטרופ נמצאה בקו החוף, חודש לאחר מכן.
על פי עדויות עולה כי ייתכן שהוא מת מהתקף לב במהלך הסערה ונפל או נשטף מסירתו. עם זאת, הציור האחרון שצייר בזמן הסערה שרד את ההוריקן.
הערות שוליים

↑  "William Langson Lathrop — Bucks County Artists — James A. Michener Art Museum", Bucks County Artists Database (באנגלית)
↑  Jean Duncan, Tonalism to Impressionism, Circa, 1982, עמ' 19 doi: 10.2307/25556653
↑  TIMES, Special to THE NEW YORK (1938-09-25). "ARTIST, 79, FEARED LOST WITH SAILBOAT; Family of William L. Lathrop Gets No Word From Him". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-07-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6706 3015  LCCN: n84125156  RKD: 48230  SNAC: w69p33hm  ULAN: 500006096  VIAF: 43243298   WorldCat (עם VIAF): 43243298 
ויליאם לאטרופ, אחר הצהריים קייצי, 1915
ויליאם לאטרופ, הגשר
מרטין ג'ונסון הייד

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1819 מחוז באקס, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1904 (בגיל 85) סיינט אוגוסטין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אברגרינס 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת נהר הדסון, לומניזם 
 הושפע על ידי:  פרדריק אדווין צ'רץ' 
 יצירות ידועות:  Sunset, Haywagon in the Distance, Sunset: A Scene in Brazil 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של אמני פלורידה 
 
מרטין ג'ונסון הייד (Martin Johnson Heade;‏ 11 באוגוסט 1819 – 4 בספטמבר 1904) היה צייר אמריקני, שנודע בזכות נופי ביצות המלח שלו, נופי הים וציור ציפורים טרופיות (כמו יונק דבש), כמו גם פרחי לוטוס וטבע-דומם אחרים. סגנון הציור שלו ונושאיו, אף שמקורם ברומנטיקה של אותה תקופה, נחשבים על ידי היסטוריונים לאמנות כסטייה משמעותית מאלו של בני דורו.
ביוגרפיה > ילדות וקריירה מוקדמת

הייד נולד (בשנת 1819) וגדל בלומברוויל, פנסילבניה, יישוב קטן ליד נהר דלאוור שבמחוז באקס, פנסילבניה. עד אמצע שנות החמישים של המאה ה-19, משפחתו ניהלה את מה שמכונה חנות ומשרד הדואר למברוויל, החנות הכללית היחידה של היישוב. (האיות המשפחתי של השם היה Heed).
הייד קיבל את הכשרתו הראשונה לאמנות מהאמן אדוארד היקס, שגר בניוטון הסמוכה, ואולי גם מבן דודו של אדוארד, תומאס היקס. הוא נסע לאירופה וחי שנתיים ברומא. הוא הציג לראשונה את עבודתו בשנת 1841, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה, ושוב בשנת 1843 באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. הייד החל להציג באופן קבוע בשנת 1848, לאחר נסיעה נוספת באירופה, והפך לאמן נודד עד שהתיישב בניו יורק בשנת 1859.
ציור נוף

בסביבות 1857 התעניין הייד בציור נוף, בין השאר על ידי מפגש עם האמנים ג'ון פרדריק קנסט ובנג'מין שמפני בהרים הלבנים של ניו המפשייר. הייד עבר לעיר ניו יורק ושכר סטודיו בבניין ברחוב העשירי, בו עבדו רבים מהאמנים המפורסמים של אסכולת נהר הדסון באותה תקופה, כמו אלברט ביארסטט, סנפורד גפורד, פרדריק אדווין צ'רץ'. הוא התוודע אליהם מבחינה חברתית ומקצועית, ויצר ידידות קרובה במיוחד עם צ'רץ'. נופים יהוו בסופו של דבר שליש מסך היצירות שלו.
ציור נוף > נושאים טרופיים

התעניינותו של הייד באזורים הטרופיים הוצגה לפחות בחלקה מההשפעה של הציור המונומנטלי של צ'רץ' "לב האנדים" (1859), הייד נסע לברזיל בין השנים 1863–1864, שם צייר סדרה רחבה של יצירות קטנות, ומתארות יונקי דבש. הוא התכוון לפרסמן בספר מתוכנן שכותרתו "אבני חן של ברזיל", אך הספר מעולם לא יצא לאור בגלל קושי כלכלי וחששותיו של הייד מאיכות הרפרודוקציות. בכל זאת הייד חזר פעמיים לאזורים הטרופיים, בשנת 1866 נסע לניקרגואה, ובשנת 1870 לקולומביה, פנמה וג'מייקה. הוא המשיך לצייר יצירות רומנטיות של ציפורים טרופיות ועלווה שופעת גם בקריירה המאוחרת שלו.
ציור נוף > ביצות מלח

העניין העיקרי של הייד בנוף, והעבודות שעבורן הוא אולי ידוע בעיקר, היו ביצת המלח והחוף של ניו אינגלנד. בניגוד לתצוגות של אסכולת נהר ההדסון שהדגישו הרים, עמקים ומפלים, נופי הביצות של הייד נמנעו מלפאר את הטבע. במקום זאת הם התמקדו במרחבים של נוף מאופק, והשתמשו במוטיבים חוזרים הכוללים ערמות חציר קטנות ודמויות. הייד גם התרכז בתיאור האור והאווירה בסצנות הביצה שלו. יצירות אלה ודומות להן הביאו כמה היסטוריונים לאפיין את הייד כצייר לומניסטי.
שנים מאוחרות

הייד התחתן ועבר לסנט אוגוסטין, פלורידה בשנת 1883. הוא נשאר שם והמשיך לצייר עד מותו בשנת 1904. במהלך שנותיו המאוחרות בסנט אוגוסטין, צייר הייד טבע-דומם של פרחים דרומיים, במיוחד פרחי מגנוליה שהונחו על קטיפה. זה היה המשך להתעניינות טבע-דומם שפיתח בשנות ה-60 של המאה ה-19. עבודותיו הקודמות בז'אנר זה מתארות בדרך כלל תצוגת פרחים מסודרים באגרטל מקושט בגודל קטן או בינוני על שולחן מכוסה בבד.
הייד היה האמן האמריקני היחיד בן המאה ה-19 שיצר גוף כה נרחב של יצירות הן בדומם והן בנוף.
הייד נפטר בסנט אוגוסטין בשנת 1904.
שנים מאוחרות > הייד ואסכולת נהר ההדסון

היסטוריונים לאמנות לא הסכימו עם הדעה הרווחת כי הייד הוא צייר אסכולת נהר הדסון. נופיו גרמו לשילובו של הייד בתערוכה של ציירי אסכולת נהר ההדסון במוזיאון המטרופוליטן בשנת 1987.
על פי קטלוג התערוכה, רק כ-40 אחוז מציוריו היו נופים. רוב הציורים היו טבע דומם, ציורי ציפורים ודיוקנאות, נושאים שאינם קשורים לאסכולת נהר ההדסון.
הייד התעניין פחות בתצוגות מדויקות טופוגרפית מאשר ציירי נהר ההדסון, ובמקום זאת התמקד ברגש ובהשפעות האור.
מורשת

הייד לא היה אמן מפורסם בתקופתו, ובמשך רוב החלק הראשון של המאה העשרים כמעט ונשכח. התעוררות מחודשת של התעניינות באמנות אמריקאית מהמאה ה-19 סביב מלחמת העולם השנייה עוררה הערכה חדשה ליצירתו. עבודתו של הייד זכתה לפרסום במיוחד עם התערוכה בשנת 1943 בציורו "סופת רעמים מעל המפרץ" (1868), במסגרת המופע "ציור רומנטי באמריקה" במוזיאון לאמנות מודרנית. היסטוריונים לאמנות התייחסו אליו כאחד האמנים האמריקאים החשובים בדורו.
בשנים 1999 ו-2000 היה הייד היה נושא לתערוכה גדולה.
בשנת 2004 כובד זכרו עם בול של שירות הדואר האמריקני ובו ציור שמן-על בד משנת 1890, "מגנוליה ענקית על בד קטיפה כחול."
הערות שוליים

↑  Martin Johnson Heade | American Luminist | Hollis Taggart Galleries, web.archive.org, ‏2006-11-02
↑  Martin Johnson Heade papers on-line at the Smithsonian Archives of American Art
↑  Martin Johnson Heade papers, 1853–1904
↑  Martin Johnson Heade - Biography, web.archive.org, ‏2009-05-09
↑  Columbus Museum of Art, The American collections, Columbus Museum of Art, Columbus, Ohio : The Museum, in association with H.N. Abrams, New York, 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281090205171  PLWABN: 9810562271005606  BnF: cb135463801 (data)  GND: 119198029  ISNI: 0000 0000 8104 7679  LCCN: n89656703  NLA: 35182345  NTA: 18536585X  RKD: 36728  SNAC: w6rj5917  SUDOC: 050784927  Trove: 855127  ULAN: 500000888  VIAF: 25407404   WorldCat (עם VIAF): 25407404 
מרטין הייד, סופה מתקרבת על המפרץ
מרטין הייד, מגנוליה ענקית על בד כחול
מרטין הייד, נוף ביצות
מרטין הייד, נוף ביצות ברוד איילנד
מרטין הייד, נוף טרופי - פרחים ויונקי דבש
דוד שומרון

| --- | --- |

דוד שומרון (ראשון משמאל) בטקס חילופי ראש המוסד, 1968
 לידה:  30 בדצמבר 1924 איסטנבול, טורקיה 
 פטירה:  27 בדצמבר 2020 (בגיל 95) ישראל 
 כינוי:  "עלי"
 השתייכות:  אצ"ל לח"י  המוסד
 תפקידים בשירות
 מפקד שלוחת "קיסריה" באירופה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל ברינקס ישראל
 
דוד שומרון (30 בדצמבר 1924 – 27 בדצמבר 2020) היה איש מערכת הביטחון, חבר במטה המבצעים של הלח"י, גויס למוסד ובו שירת בתפקידים מבצעיים בכירים.