stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חתולי חצר
צוות ההפקה העברי

ניהול מוזיקלי - שמוליק טנא
תרגום - מיכאל אביב
עיבוד ומילים לשירים - עמרי כהן
יועץ לשון - נתן נחמיאס
הוקלט באולפני דאב. טכנאי הקלטה - אסף שלמה
עריכה אלקטרונית - יוחאי צוברי ומירלה שייע
עיצוב פתיח - חנה דרורי קשי
עוזרת הפקה - אורית יואלי
בימוי קולות - ניקו בר
הפקת הגרסה העברית - חסיה ורטהיים
הטלוויזיה החינוכית הישראלית
מנולו סאנצ'יס

מנואל "מנולו" סאנצ'יס אונטיואלו (בספרדית: Manuel "Manolo" Sanchís Hontiyuelo; נולד ב-23 במאי 1965) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
סאנצ'יס שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת ריאל מדריד, והוביל את הקבוצה כקפטן לאורך רוב שנות ה-90. סאנצ'יס היה חלק מ"חמישיית העיט", שכללה את שחקני הנוער של ריאל מדריד שהפכו למובילי הקבוצה הבוגרת, לצדם של אמיליו בוטרגניו, רפאל מרטין ואסקס, מיצ'ל ומיגל פרדסה.
סאנצ'יס ערך מעל ל-700 הופעות במדי הקבוצה, והוא ממוקם שלישי בטבלת מלך ההופעות בקבוצה בכל הזמנים. במדי נבחרת ספרד, רשם סאנצ'יס קרוב ל-50 הופעות, בין היתר ביורו 1988 ובמונדיאל 1990.
אביו של סאנצ'יס, מנואל סאנצ'יס מרטינס, היה גם הוא כדורגלן ריאל מדריד ונבחרת ספרד, ואף ייצג את הנבחרת במונדיאל 1966.
קריירת משחק

סאנצ'יס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ריאל מדריד מעיר הולדתו. לקראת עונת 1983/1984, החל סאנצ'יס לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון, תחת המאמן אמנסיו אמארו. ב-4 בדצמבר 1983, במסגרת המחזור ה-14 בליגה הספרדית, ערך סאנצ'יס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, תחת המאמן אלפרדו די סטפנו. ריאל מדריד התארחה באותו משחק אצל ריאל מורסיה, ובדקה ה-82 כבש סאנצ'יס בהופעת הבכורה שלו את השער היחיד במשחק, שהסתיים בניצחונה של ריאל מדריד בתוצאה 0–1. עד לסיום העונה ערך סאנצ'יס הופעה אחת נוספת במדי קסטיליה, מאחר שהפך לשחקן הרכב מרכזי בקבוצה הבכירה, וסיים את עונת הבכורה שלו עם 18 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים. סאנצ'יס היה לחלק מ"חמישיית העייט", חבורת שחקנים מקומיים יוצאי קבוצת הנוער והמילואים של המועדון, שהפכו למובילים ולמנהיגים של הקבוצה הראשונה, לצדם של אמיליו בוטרגניו, רפאל מרטין ואסקס, מיצ'ל ומיגל פרדסה.
בעונת 1984/1985 זכה סאנצ'יס עם קבוצתו בגביע אופ"א לאחר ניצחון בגמר כפול על וידאוטון. סאנצ'יס עלה בהרכב בצמד מפגשי הגמר. עונה אחר כך, שמרה ריאל על התואר לאחר ניצחון בגמר כפול על פ.צ. קלן. סאנצ'יס החמיץ את צמד מפגשי הגמר, אך עם 28 הופעות ליגה תרם לזכייתה של קבוצתו באליפות ספרד, הראשונה בקריירה של סאנצ'יס, והראשונה מתוך חמש רצופות של הקבוצה. עד לעונת 1998/1999 רשם סאנצ'יס שלושים הופעות ליגה בכל עונה (למעט עונת 1996/1997), והיה לאחד משחקניה הבולטים והיציבים לאורך זמן.
החל מעונת 1992/1993 החליף סאנצ'יס את חברו לקבוצה צ'נדו כקפטן המועדון. בעונת 1997/1998 הוא הוביל את הקבוצה כקפטן לזכייה ראשונה בליגת האלופות מזה 32 שנים. סאנצ'יס פתח עם סרט הקפטן במשחק הגמר, בו גברה ריאל בתוצאה 0–1 על יובנטוס והשיבה לעצמה את התואר. כעבור שנתיים, כשסאנצ'יס כבר היה בשלהי הקריירה, הוא עלה כמחליף לעשר דקות בגמר ליגת האלופות 2000 מול ולנסיה, בו ניצחה ריאל בתוצאה 0–3, והיה ליחיד מ"חמישיית העייט" שזוכה בגביע אירופה שני בקריירה.
סאנצ'יס פרש בסיום עונת 2000/2001, לאחר 18 עונות במדי ריאל מדריד, בהן רשם 711 הופעות בכל המסגרות. הוא ממוקם שלישי בטבלת מלך ההופעות של ריאל מדריד בכל הזמנים, אחרי ראול גונזלס ואיקר קסיאס. בליגה הספרדית רשם סאנצ'יס 523 הופעות, שמיקמו אותו במקום השני בכל הזמנים בטבלת הופעות הליגה במדי ריאל מדריד, שני רק לראול. כמו כן, סאנצ'יס הוא אחד משחקניה המעוטרים של הקבוצה בכל הזמנים, לאחר שצבר במהלך הקריירה 21 תארים עם הקבוצה, בהם שמונה אליפויות, שתי אליפויות אירופה ושני גביעי אופ"א.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

הקריירה הבינלאומית של סאנצ'יס החלה במדי נבחרת ספרד הצעירה, שזכתה באליפות אירופה עד גיל 21 - 1986. סאנצ'יס הפגין בטורניר יכולת גבוהה וזכה בתואר השחקן המצטיין, מה שסלל את מקומו כבר באותה שנה לסגל של הנבחרת הבוגרת. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-12 בנובמבר 1986, תחת המאמן מיגל מוניוס, כשפתח בהרכב ספרד בניצחון 0–1 על רומניה במסגרת מוקדמות יורו 1988.
סאנצ'יס זכה לזימון לסגל של מוניוס לקראת יורו 1988, שם הוגרלה ספרד לבית קשה ממנו לא הצליחה להעפיל, ופתח בכל שלושת משחקי נבחרתו.
סאנצ'יס הוסיף להיות חלק חשוב מחוליית ההגנה הספרדית תחת המאמן לואיס סוארס מירמונטס, שזימן אותו לסגל לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. סאנצ'יס פתח ושיחק בכל ארבעת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיימו בהדחה בשלב שמינית הגמר מול יוגוסלביה. הוא נותר בסגל הנבחרת שנתיים נוספות, וערך את הופעתו האחרונה במדיה ב-11 במרץ 1992, במשחק ידידות מול ארצות הברית.
בסך הכול ערך סאנצ'יס 48 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שער אחד.
תארים

ליגת האלופות (2): 1997/1998, 1999/2000
גביע אופ"א (2): 1984/1985, 1985/1986
אליפות ספרד (8): 1985/1986, 1986/1987, 1987/1988, 1988/1989, 1989/1990, 1994/1995, 1996/1997, 2000/2001
הגביע הספרדי (2): 1988/1989, 1992/1993
הגביע הביניבשתי: 1998
הסופר קאפ הספרדי (5): 1988, 1989, 1990, 1993, 1997
גביע הליגה הספרדית: 1984/1985
אליפות אירופה: 1986
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983/1984 | ריאל מדריד קסטיליה | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 10 | 2 |
| 1983/1984 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 18 | 3 |
| 1984/1985 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 30 | 4 |
| 1985/1986 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 28 | 1 |
| 1986/1987 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 36 | 2 |
| 1987/1988 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 33 | 9 |
| 1988/1989 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 33 | 3 |
| 1989/1990 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 34 | 3 |
| 1990/1991 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 31 | 2 |
| 1991/1992 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 37 | 1 |
| 1992/1993 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 37 | 1 |
| 1993/1994 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 32 | 1 |
| 1994/1995 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 37 | 1 |
| 1995/1996 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 32 | 1 |
| 1996/1997 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 22 | 0 |
| 1997/1998 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 31 | 1 |
| 1998/1999 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 33 | 0 |
| 1999/2000 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 14 | 0 |
| 2000/2001 | ריאל מדריד | ספרדהליגה הספרדית | 5 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 533 | 35 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1986 | 2 | 0 |
| 1987 | 6 | 1 |
| 1988 | 12 | 0 |
| 1989 | 7 | 0 |
| 1990 | 11 | 0 |
| 1991 | 7 | 0 |
| 1992 | 3 | 0 |
| סה"כ | 48 | 1 |
מיכאיל, נסיך אבחזיה

מיכאיל או חמוד ביי (მიხეილ შარვაშიძე, מת ב-1866) מבית שרוואשידזה (אנ') היה הנסיך ששלט בנסיכות אבחזיה משנת 1823 ועד 1864.
מיכאיל עלה לשלטון זמן קצר לאחר שנסיכות אבחזיה הוכרזה למדינת חסות של האימפריה הרוסית במניפסט שפורסם על ידי הצאר אלכסנדר הראשון. במהלך מלחמת קרים (1853–1855) פלשו העות'מאנים לאבחזיה ומיכאיל אולץ להכריז על נאמנותו לטורקים. הצהרה זו רדפה אותו מאוחר יותר, בשנת 1864, כאשר הרוסים כבשו בחזרה את אבחזיה והאשימו אותו בשיתוף פעולה עם הטורקים במהלך המלחמה. הוא אולץ לוותר על כיסאו והוגלה לוורונז' שברוסיה. הצעד לא נתקבל באהדה בקרב תושבי אבחזיה.
מיכאיל מת בגלות זמן קצר לאחר הגלייתו, בשנת 1866. מותו סימן את סוף השלטון העצמי של אבחזיה. ביוני 1864, בוטלה הנסיכות והחלפה במחוז צבאי של האימפריה הרוסית – אוקרוג סוחומי. בשנת 1866 החלה התקוממות עממית בראשות בנו של מיכאיל, גיאורגי השני, שלא האריכה ימים.
מנייריזם

המדונה בעלת הצוואר הארוך של פארמיג'אנינו. הצוואר המוארך, האצבעות המעוותות ותנוחת התינוק הם מאפיינים מאנייריסטים מובהקים.
מנייריזם (באיטלקית: Manierismo) הוא סגנון אמנותי ששלט באמנות הפלסטית בתקופת הרנסאנס (במיוחד בצפון איטליה), מסוף "שיא הרנסאנס" (בסביבות 1520) ועד תחילת הבארוק (בסביבות 1600). הסגנון המנייריסטי מתאפיין בהגזמה, בעיוות ובמלאכותיות ומושפע מפיסול רומי. האידיאל האסתטי של המנייריסטים היה יצירות וירטואוזיות שנראות קשות לביצוע, אך עם זאת נראה כאילו האמן לא השקיע בהן מאמץ. השם נגזר מהגדרתו של ג'ורג'ו וזארי את סגנונם של הציירים בדור שאחרי לאונרדו דה וינצ'י כ"מניירה מודרנה". להגדרה זו לא נלווה בתחילה טון ביקורתי. מאוחר יותר, מתוך רצון לגנות את אמני המחצית השנייה של המאה ה-16, נלווה להגדרתם כ"מנייריסטים", טון ביקורתי.
המונח מנייריזם שימש היסטוריונים גרמניים של תולדות האמנות בתחילת המאה ה-20, לקטלג אמנות איטלקית מהמאה ה-16 שלא התאימה לאסתטיקה של שיא הרנסאנס (דהיינו רציונליות והרמוניה). מאוחר יותר, החלו להשתמש במונח כדי לתאר מגוון רחב של אמנים וסגנונות מתקופות שונות (מנייריזם כמאפיין סגנוני מול מנייריזם כסגנון). עם זאת, ההגדרה למונח מנייריזם במובן הרחב היא לא חד-משמעית, ותלויה בתקופה אליה מתייחסים.
המונח מנייריזם מופיע לראשונה בספרו של ג'ורג'ו וזארי – "חייהם של האמנים" – מהמאה ה-16. כשוזארי משתמש במילה 'מניירה' הוא מתכוון ל'סגנון'. כשהוא כותב שלאמן כלשהו יש מניירה, הוא מתכוון שיש לו סגנון מושלם.
ההיסטוריה של המנייריזם

המנייריסטים המוקדמים התנגדו למוסכמות של שיא הרנסאנס. המיידיות והאיזון שהושגה על-ידו באסכולת אתונה של רפאל לא נראתה יותר רלוונטית או מתאימה. המנייריזם התפתח אצל התלמידים של שני מורים מהגישה הקלאסית: התלמיד של רפאל ג'וליו רומנו והתלמידים של אנדריאה דל סרטו – פונטורמו ורוסו פיורנטינו. מיכלאנג'לו הראה נטייה למנייריזם, בייחוד במסדרון לספרייה הפלורנטינית ובעיטורים על מצבת בית מדיצ'י.
האמנות המנייריסטית באיטליה, התרכזה ברומא, פירנצה ומנטובה. הציור הוונציאני, לעומת זאת, הלך בדרך שונה, אותה ניתן לראות בקריירה ארוכת השנים של טיציאן. בסוף המאה ה-15, המנייריזם פרח בחצרות האירופאיים, שם הוא משך קהל ידען בשל השימוש שלו בסמלים פרטיים והדגשת ייחודיות האמן. המנייריזם משקף נטייה גוברת של האמנות להשרות סמכות ויראת כבוד, לבדר ולחנך.
הצייר ברתולומאיוס שפרנגר', ופיטר ארסן היו בין הנציגים הבולטים של המנייריזם הצפוני.
חתונת ירח ונכל

ירח מלא בשעת דמדומים, מעל הכנרת
חתונת ירח ונכל הוא שיר עלילה מהשירה האוגריתית, המתאר את חיזורי האל ירח אחר האלה נכל ואב וחתונתם.
היצירה נמצאה על לוח אחד, שלם למדי, בן כחמשים שורות וכתוב משני צדיו, באקרופוליס של אוגרית (כיום שמור במוזיאון הלובר מחוץ לתצוגה). הניב בו נכתב מעט שונה מרוב השירה האוגריתית, המאופיין במעתקי הגאים חריגים מעט: נטייה לדֿ (ḏ) במקום ד (d), ולטֿ (ẓ) במקום ט (ṭ) וצ (ṣ).
תוכן

הלוח פותח בהכרזה: "אָשִׁירָה לְנכל־ואִב, בת חֿרחֿב מלך קיץ, חֿרחֿב מלך יבול", ולאחר מכן, באוירת שמחה וחג, בשעת שקיעת שמש, האל ירח חובק את נכל, העתידה ללדת לו בן או בת. הכושרות נקראות לשמוח כי העלמה (נכל) תלד לו (לירח) בן. ירח, המכונה "נור שמים", שולח לחֿרחֿב (אבי נכל): "תן נכל!" הוא מבטיח לתת מוהרה – אלף כסף ורבבת חרוץ, יקנים טהורים, יעשה שׂדותיה כרמים וגנים, ותבוא לביתו. חֿרחֿב עונה: "הוי נעמן (נעים) אֵלים, לוּ התחתן בבעל! מְהַר פדרי בת אור, אקרבך לאביה בעל", כלומר בוחן את כנות כוונותיו בהצעה להתחתן עם בתו של בעל; לאחר מכן מציע לו להתחתן עם דמות בשם "יברדמי" (אולי בתו או אחותו של עשתר המוזכר לצדה, ואולי שם נוסף לפדרי). אולם ירח מתעקש ועונה: "עם נכל חתונתי!". הוא משלם את מוהרה, ואביה משית (מניח) את ניצב המאזנים, אמה את כפות המאזנים, אחיה יערכו את טבור המאזנים (כנראה המוט והציר שבמרכז), ואחיותיה את אבני המאזנים (המשקולות). השיר נחתם במילים: "נכל ואב זוּ אָשיר, אור ירח וירח יאירֵךְ!".
לאחר מכן, נמתח קו אופקי לרוחב הלוח ותחתיו נכתב מזמור קצר לכושרות, המתוארות "בנות הלל סננת"; מלים רבות בו סתומות, אך מוזכרים בו "בעל גמל" ו"לטפן אֵל בר־לב", וכנראה גם שמותיהן של הכושרות.
תוכן > הקבלה למקרא

מספר נושאים בלוח ניתנים להשוואה לספרות המקראית:
את הפתיחה, "אָשִׁירָה לְ...", ניתן להשוות לפתיחת "שירת הכרם" שבישעיהו, ה', א'.
את הסירוב לשאת אשה אחרת, ניתן להשוות לסירובו של שמשון לשאת אשה במקום דלילה ותשובתו: "אוֹתָהּ קַח לִי" (שופטים, י"ד, ג').
את נתינת המתנות לאחי הכלה ולאמה, ניתן להשוות למעשה אליעזר ורבקה (בראשית, כ"ד, נ"ה).
ראו גם

נכל
ירח (אל)
המזמורים החוריים מאוגרית
שירה אוגריתית
לקריאה נוספת

Charles Virolleaud, Hymne phénicien au dieu Nikal et aux déesses Kosarot provenant de Ras Shamra, Syria 17, 1936, עמ' 209–228 doi: 10.3406/syria.1936.3907
ביאורים

↑  במקור: "אַתֿר נכל ואִב [בת] חֿרחֿב מלך קטֿ חֿרחֿב מלך אַעֿזת/תעֿזת"
↑  אבני כחל באוגריתית
↑  כלומר נכל ואב, אֲשר אָשיר לה
↑  כנראה סנוניות האומרות הלל
↑  ייתכן שמקביל לאל הירח באכדית bel gamli (בעל המגל, שצורתו כסהר), ואולי בעל גמל הוא אל הגמול
↑  מכינויי אל
הערות שוליים

↑  tablette (AO 19995 ; RS 5.194), באתר מוזאון הלובר
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 383
1 2  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 423, 427
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 424, 427
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 424–425, 427
1 2 3  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 425, 427
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 425–428, 432–433
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 427
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
דמויות אלוהיות משתמשות במאזנים, תבליט קיר ממקדש בסת מאעת
טוהארט

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סיאול 
 מוקד פעילות:  קוריאה הדרומיתסיאול, קוריאה הדרומית
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 סוגה:  קיי-פופ
 חברת תקליטים:  וולים אנטרטיינמנט, S.M Entertainment
 www.2heartproject.com
 חברים
 וו-יון קי
 
טוהארט (בקוריאנית: 투하트, באנגלית: Toheart) היא תת-להקה המורכבת מצמד זמרים מקוריאה הדרומית שהוקמה ב-2014. החברים בצמד הם וו-יון מאינפיניט וקי משייני. תת-להקה זו נוצרה באמצעות שיתוף הפעולה של שתי חברות התקליטים וולים אנטרטיינמנט ו-S.M Entertainment.
היסטוריה

ב-20 בפברואר, סרטון מקדים פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של SM, אשר מודיע באופן רשמי על הצמד, אשר כבר היו שמועות לגבי השיתוף פעולה שלהם. גם וו-יון וגם קי הצהירו כי היה זה הרעיון שלהם ליצור את היחידה הזו, מכיוון ששניהם חברים טובים והיה להם עניין לעבוד ביחד. הם לא ציפו כי שיתוף הפעולה שלהם יהיה בתחום המוזיקה, במקום הם חשבו על פרויקט צילום משותף או משהו דומה לכך.
המיני אלבום שלהם בשם 1st Mini Album והקליפ וידאו של שיר הנושא מהאלבום "Delicious", יצאו לאור ב-10 במרץ. באותו היום הם ערכו מופע, שאותו הנחו חברי הלהקה של כל אחד מהם, מינהו מ-שייני ו-סונג-קיו מאניפיניט.
דיסקוגרפיה > אלבומים

| שם | פרטי האלבום | המיקום הכי גבוה במצעדים> בקוריאה | המיקום הכי גבוה במצעדים> ביפן | המיקום הכי גבוה במצעדים> בארצות הברית | מכירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1st Mini Album |  יצא לאור: ב-10 במרץ 2014  חברת תקליטים: וולים אנטרטיינמנט, S.M Entertainment, LOEN Entertainment  אופן: CD, הורדת מוזיקה | 1 | 25 | 8 |  מכירות בקוריאה: 74,242+  מכירות ביפן: 6,216+ |
"—" סימון לאלבומים שלא נכנסו למצעדים או לא הושקו באותה מדינה.
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שם השיר | שנה | מיקום הכי גבוה במצעדים> בקוריאה מצעד גאון | מיקום הכי גבוה במצעדים> בסין מצעד באידו | מיקום הכי גבוה במצעדים> בקוריאה מצעד בילבורד | שם האלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "Delicious" | 2014 | 9 | 17 | 27 | 1st Mini Album |
| "Tell Me Why" | 2014 | 36 | — | 63 | 1st Mini Album |
"—" סימון לאלבומים שלא נכנסו למצעדים או לא הושקו באותה מדינה.
דיסקוגרפיה > שירים נוספים ומיקומם במצעדים

| שם השיר | שנה | מיקום הכי גבוה במצעדים> בקוריאה | שם האלבום |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "You're My Lady" | 2014 | 34 | 1st Mini Album |  |  |  |  |  |  |
| "Maze" | 2014 | 50 | 1st Mini Album |  |  |  |  |  |  |
| "Start" | 2014 | 51 | 1st Mini Album |  |  |  |  |  |  |
| "Intro" | 2014 | 82 | 1st Mini Album |  |  |  |  |  |  |
"—" סימון לאלבומים שלא נכנסו למצעדים או לא הושקו באותה מדינה.
הערות שוליים

↑  elliefilet. "Toheart (SHINee's Key & INFINITE's Woohyun) release prologue teaser video!". allkpop. נבדק ב-24 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  alim17. "Woohyun and Key talk about the formation of Toheart, their bromance, and reactions of their group members". allkpop. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  alim17. "Toheart's Key and Woohyun are 'Delicious' in new MV". נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Diana Shin. "Unit Group TOHEART To Hold 'Delicious' Showcase On March 10". kpopstarz. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d2ffdbb1-e20d-4202-ba3c-ab0694b343c9
מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה

מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה (באנגלית: First War of Scottish Independence; בגאלית סקוטית: First War o Scots Unthirldom) התרחשה בין השנים 1296–1328 בין ממלכת סקוטלנד וממלכת אנגליה. המלוכה האנגלית ראתה במשבר הירושה בסקוטלנד פרצה להאדיר את השפעתה וסמכותה על האחרונה ולבסוף החלה בפלישות לתוך סקוטלנד במטרה לסיפוח שלה לתוך אנגליה.
במהלך המלחמה נחלו האנגלים מספר ניצחונות צבאיים מרכזיים אך לבסוף הגלגל התהפך לטובת סקוטלנד עם עלייתו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד. המלחמה הסתיימה בהסכם אדינבורו-נורת'האמפטון שהשיב את הגבול בין הממלכות כפי שהיה לפני המלחמה וקבע שסקוטלנד ממלכה ריבונית בהסכמת שני הצדדים.
רקע

מאז הכיבוש הנורמני של אנגליה בידי ויליאם הראשון בשנת 1066, מלכי סקוטלנד הביעו את נאמנותם למלכי אנגליה, משמע שבמות המונרך הסקוטי המכהן היה על סקוטלנד לבחור את יורש העצר שלה רק בהסכמת המלוכה האנגלית. למלכי סקוטלנד ומלכי אנגליה היו שטחים בממלכות אחד של השני אך החוקה האנגלית פעלה בשטחים של מלך אנגליה בסקוטלנד כמו גם בשטחים של מלך סקוטלנד באנגליה.
רקע > משבר הירושה הסקוטי

בשנת 1286 נפטר אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד. בנו ויורשו, אלכסנדר מסקוטלנד נפטר שנתיים קודם לכן ולאלכסנדר לא היה יורש. נכדתו, מרגרט, העלמה מנורווגיה, בתם של מרגרט מסקוטלנד (בתו של אלכסנדר השלישי, נפטרה בשנת 1283) ואריק השני, מלך נורווגיה, הייתה אז רק בת שלוש ולפני מותו של אלכסנדר היא הוכרה בתור יורשת עצר. עקב גילה הצעיר, בעת מותו של אלכסנדר מועצה של שישה אנשי אצולה בשם "השומרים" לקחו את הכוח והפכו לראשי הסמכות בממלכה הסקוטית בפועל. ל"שומרים" היו שלושה תפקידים מרכזיים:
למשול על סקוטלנד עד אשר מרגרט תגיע לבגרות.
לבחור עוצר (שליט) מביניהם שישמש כשליט זמני.
למצוא למרגרט בעל שישלוט ביחד איתה בעתיד.
"השומרים" תכננו תחילה לחתן את מרגרט עם אדוארד, בנו הבכור ויורשו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה. ההכנות לחתונה בין היורשים הסתיימו בשנת 1290 כאשר הסכם בירגהם הסדיר את החתונה וקבע שסקוטלנד היא ממלכה ריבונית ושווה במעמדה לממלכת אנגליה. בנם של אדוארד ומרגרט יירש את ממלכת סקוטלנד וממלכת אנגליה יחדיו, מה שעלול היה להביא לאוניה פרסונלית. האצולה הסקוטית הביאה לחתימת ההסכם בשביל למנוע שתסופח לתוך אנגליה כפי שקרה לנסיכויות ויילס במלחמתם של אלו נגד האנגלים.
עניין היורש של אדוארד ומרגרט ירד מהפרק כאשר בשנת 1290, בדרכה לסקוטלנד באונייה בים הצפוני, מרגרט נפטרה בגיל 7 עקב חולי. במותה החל משבר ירושה חדש בסקוטלנד שראה שני מועמדים מרכזיים לירושת המלוכה. הראשון היה ג'ון דה באליול מבית באליול, צאצא של דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד מהמאה ה-12. המועמד השני היה רוברט דה ברוס מבית ברוס, בית אצולה חזק בסקוטלנד שהיה מקורב לאלכסנדר השלישי.
רקע > ההשפעה האנגלית

מחשש למלחמת אזרחים על הירושה הסקוטית האצולה הסקוטית קראה לאדוארד הראשון מאנגליה לבחור מי מבין שני המועמדים יהפוך למלך סקוטלנד. אדוארד בחר את היורש לכתר הסקוטי לפי נאמנותו למלוכת אנגליה ובכך האדיר את השפעתו על סקוטלנד. לפי בחירתו של אדוארד הראשון, בשנת 1292 ג'ון דה באליול הפך למלך סקוטלנד. בשלטונו של ג'ון אדוארד הוכיח כי כוחו רב מכוחו של מלך סקוטלנד, הוא קרא לאצולה האנגלית להשפיע על הפוליטיקה הסקוטית, ניתן לו התואר "לורד סקוטלנד", הוא דרש כוח אדם וכסף למלחמה שלו על השטחים האנגלים בממלכת צרפת והוא החל להעלות מיסים על האוכלוסייה הסקוטית ששולמו לכתר האנגלי.
ההשפעה האנגלית על סקוטלנד הגיעה לנקודת רתיחה בשנת 1295, כאשר האצולה הסקוטית לקחה את סמכויותיו השלטוניות של המלך ג'ון ומינתה מועצה של 12 "שומרים" שהיו בעלי הסמכות בפועל על ממלכת סקוטלנד. מבין הפעולות הראשונות של המועצה הייתה הסדרת חוזה ידידות עם ממלכת צרפת. הסקוטים לא יכלו לממן את מלחמותיו היקרות של אדוארד נגד הצרפתים וההסכם החדש שלהם ביחד עם הצרפתים הבטיח כי סמכותם על סקוטלנד עצמאית מהשפעתו של אדוארד. שנה מאוחר יותר, בלחץ מועצת "השומרים", המלך ג'ון הכריז על עצמאותו מכל מחויבות קודמת למלוכה האנגלית.
אדוארד ראה את ההכרזה של ג'ון בתור בגידה והחל בפלישה של הצבא האנגלי לתוך סקוטלנד.
המלחמה

עם תחילת המלחמה הצבאות הסקוטים והאנגלים התנגשו בדאנבר (Dunbar), עיר לחופי הים הצפוני 48 קילומטרים מזרחית לאדינבורו. הניצחון האנגלי המכריע בדאנבר הביא לפיזורו של הצבא הסקוטי ולכניעתם של מנהיגי אצולה סקוטים רבי השפעה לאדוארד. הצבא האנגלי אז התקדם מזרחה לחופי הים הצפוני והפיל מספר מצודות, הגדולה שבהם הייתה אדינבורו שהחזיקה מעמד רק חמישה ימים. בתוך חמישה חודשים מאז חציית הגבול בידי הכוחות האנגלים, ג'ון, מלך סקוטלנד התפטר מתפקידו. עם התפטרותו מהכתר, כיסא אבן הגורל, שהיווה חלק טקסי מרכזי בהכתרת המלכים הסקוטים וסימלה את ריבונות סקוטלנד, נלקחה בידי אדוארד הראשון לאנגליה.
המלחמה > ההתנגדות הסקוטית

אדוארד הפך בפועל לשליט סקוטלנד בעוד ג'ון הושם בשבי בלונדון. סקוטלנד עוד לא נפלה לגמרי לשלטון אנגלי אך האצולה הכנועה למלוכה האנגלית מינתה את ג'ון דה וורן לראש מועצת "השומרים" ואת יו דה קרסינגהאם לשומר האוצר המדיני. רוב ההתנגדות לשלטון האנגלי התרכזה בהיילנדס, צפון סקוטלנד, אשר ההשפעה האנגלית הייתה פחותה יותר באזור זה. ההתנגדות הסקוטית בהיילנדס הונהגה בידי אנדרו מוריי בעוד ההתנגדות הסקוטית המועטה יותר במרכז סקוטלנד הונהגה בידי ויליאם וולאס. השניים יצרו ברית ביניהם בשנת 1297 ויצאו בסדרת פשיטות נגד מוצבי הצבא האנגלי ברחבי סקוטלנד.
עם הזמן השיבה ההתנגדות הסקוטית לידיה השפעה על כל צפון סקוטלנד מלבד עיר הנמל דנדי שהוטל עליה מצור. כדי להסיר את המצור היה על צבאו של אדוארד הראשון לעבור אל תוך סקוטלנד דרך נהר פורת'. אדוארד בחר להעביר את הצבא דרך העיר סטירלינג. במהלך קרב גשר סטירלינג ספגו האנגלים תבוסה קשה, שכללה את נפילתו בקרב של יו דה קרסינגהאם, בעוד הסקוטים ספגו אבדות מעטות שכללו את אנדרו מוריי.
הנסיגה האנגלית בסיום הקרב הביאה לנטישה אנגלית של השטחים הסקוטים שנכבשו קודם לכן. ויליאם וולאס הפך למנהיג המאבק לעצמאות סקוטלנד, הוא החל בסדרת פשיטות על הגבול עם ממלכת אנגליה, סבסד יחסים דיפלומטים וקשרי סחר עם ממלכות כגון צרפת, הכין את צבא ההתנגדות הסקוטית למתקפת נגד אנגלית ומונה ל"שומר" סקוטלנד. אדוארד הראשון היה בנקודה זאת במלחמה בצרפת. בהסדר הפסקת אש עם הצרפתים, שב אדוארד ליורק ובאמצע 1298 חצה בראש צבאו את הגבול לתוך סקוטלנד. הצבא האנגלי שהשתמש בקשתות ארוכות שיוצרו בוויילס ניצח במהלך הקרב על פלקירק מדרום לאדינבורו והיה על וולאס לסגת צפונה בעוד המוניטין שלו בפני העם, תומכיו והאצולה היה בשפל כתוצאה מההפסד.
במקום וולאס מונו שני "שומרים" חדשים להתנגדות הסקוטית, רוברט דה ברוס וג'ון קוימין, שפעמים רבות הגיעו לאי הסכמות ובתוך זמן קצר התפטר רוברט מתפקיד השומר. המגעים הדיפלומטים של וולאס עם צרפת ומדינת האפיפיור השתלמו כאשר צרפת לקחה לחסותה את ג'ון דה באליול והאפיפיור בוניפקיוס השמיני קרא לאדוארד הראשון לעצור את התקדמותו לסקוטלנד, דרישה ממנה אדוארד התעלם.
המלחמה > עליית בית ברוס

המאבק בין ההתנגדות הסקוטית והצבא האנגלי המשיך בשנים הבאות ובמהלך שנת 1302 נשבע רוברט דה ברוס אמונים לאדוארד הראשון. שנתיים מאוחר יותר נחל הצבא האנגלי ניצחון מכריע ורוב האצולה הסקוטית נכנעה לעליונות אנגלית. ויליאם וולאס המשיך בהתנגדותו לאנגלים עד שנת 1305, כאשר נתפס בידי האנגלים בפרברי גלאזגו, הובל ללונדון והוצא להורג לאחר משפט ראווה. זמן קצר אחר כך הוציא אדוארד צו ממשלתי שנועד להביא לסיום הריבונות הסקוטית ולהכריז על סקוטלנד כשטח כבוש של אנגליה אך הותיר סמכות מסוימת לאצולה הסקוטית.
בשנת 1306 ראה רוברט דה ברוס הזדמנות לעלות לכוח ולהאדיר את יוקרתו שלו. המלך הסקוטי האחרון, ג'ון, התפטר והיה בגלות בצרפת לאחר שנות שבי בסקוטלנד, הוא היה מקורב לאלכסנדר השלישי והיחיד שהיה יכול לאתגר את טענתו לכתר הסקוטי היה ג'ון קוימין. לכן, רצח רוברט את קוימין אך הוא עשה זאת בכנסייה, מה שנגד את חוקי הנצרות הקתולית והביא לכך שהאפיפיור קלמנס החמישי נידה אותו. חודש מאוחר יותר הוכתר רוברט בתור רוברט הראשון, מלך סקוטלנד, אך התנגדות של פלגים באצולה הסקוטית הביאו למרידות ורוברט ברח לגלות תוך מספר חודשים בלבד מאז עלה למלוכה. בשנת 1307 מת אדוארד הראשון ובנו, אדוארד השני, ירש אותו בתור מלך אנגליה. אדוארד השני, בשונה מאביו, לא היה איש צבא ולא התערב בעניינים הפנימיים של האצולה הסקוטית, מה שאפשר לעלייתו המחודשת של רוברט לכוח ולהרחבת השטחים שתחת השפעתו בדרום סקוטלנד.
בעוד מעמדה של סקוטלנד נע בין מדינה ריבונית לשטח כבוש בידי אנגליה בעל אוטונומיה, טיפח רוברט יחסים עם מדינת האפיפיור, ממלכת צרפת וממלכת נורווגיה. רוברט פתח מחדש את הפרלמנט הסקוטי בסנט. אנדרו (אנ') ומיקד את רוב כספי המיסים למלחמה עתידית נגד אנגליה שבמסגרתה עתיד לפעול להשיב את השטחים של דרום סקוטלנד ולהסדיר את עצמאות ממלכתו.
אדוארד השני יצא בשנת 1310 למסע צבאי בסקוטלנד אך נעצר ללא כל התנגשות צבאית בסקוטים מכיוון שהיה על סף מלחמת אזרחים עם האצולה האנגלית. המאבק בין אדוארד השני לאצולה נמשך עד לשנת 1313, כאשר הגיעו הפלגים להסדר. במהלך הזמן הזה כבש רוברט מחדש, כמעט ללא כל התנגדות, את דרום סקוטלנד, כמו גם את האי מאן. בנקודה זו דרש רוברט שהאצולה הסקוטית תבטל את שבועתה למלוכה האנגלית ותישבע אמונים למלוכה הסקוטית מחדש, הפעם לשלטון בית ברוס. בנקודה זו לא היה אדוארד יכול להרשות לעצמו להמשיך להתעלם מעליית ההשפעה של בית ברוס בסקוטלנד, ובשנת 1314 יצא בראש צבאו צפונה.