stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלה נטולת ריבית
הערות שוליים

↑  The relative efficiency of interest-free monetary system: some empirical evidence Author links open overlay panelAli FDarrat Show more https://doi.org/10.1016/S1062-9769(01)00119-3
↑  Merits and Demerits of Interest-Free Financial System International Journal of Management Focus, Jan-March, 2014 7 Pages Posted: 9 Aug 2014 Mohammad Kashif Pondicherry University - Department of International Business P. Sridharan Pondicherry University - Department of International Business Date Written: January 2014
↑  Corporate Finance in an Interest Free Economy: An Alternate Approach to Practiced Islamic Corporate Finance Journal of Islamic Banking & Finance, International Association of Islamic Banks 17 Pages Posted: 28 Dec 2009 Last revised: 17 Nov 2010 Salman Ahmed Ahmed Shaikh Szabist, Karachi Date Written: December 22, 2009
↑  Greater Kashmir Publish Date: Dec 28 2009 12:00PM, Greater Kashmir, Publish Date: Dec 28 2009 12:00PM
↑  "Interest-Free Economics", Anthony Migchels Arnhem, the Netherlands, dedicated blog
↑  Can a Muslim have an account in an interest based bank? By Dr Zakir Naik, Dr Naik's YouTube channel, uploaded: Published on Jul 13, 2015
↑  המונח בנקאות כאן הוא במשמעותו הרחבה הכוללת גם שוק אפור ושוק שחור.
↑  JOURNAL ARTICLE INTEREST-FREE ECONOMICS AND THE ISLAMIC MACROECONOMIC SYSTEM Zaidi Sattar Pakistan Economic and Social Review Vol. 27, No. 2 (Winter 1989), pp. 109-138 Published by: Department of Economics, University of the Punjab https://www.jstor.org/stable/25825037 Page Count: 30
↑  Thomas, Abdulkader (ed.) (2006). Interest in Islamic Economics. London: Routledge, p.127.
↑  David W. Cooney, The Distributist Review; THE ERRORS OF THE ECONOMISTS: USURY July 31, 2011
↑  Gottfried Feder, "manifesto on breaking the shackles of interest" ("Brechung der Zinsknechtschaft"),1919, Germany
↑  ד"ר אושי שהם קראוס, מה חשב המורה של היטלר על קפיטליזם?, באתר ynet, 27 בדצמבר 2013
↑  דיסטריבוטיזם היא אידאולוגיה כלכלית, שהתפתחה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, הדוגלת בביזור מרבי של אמצעי הייצור, כדי שרוב המשפחות ייהנו מבעלות פרטית עליהם.
↑  ANAMNESIS, "UUITY AND EQUILIBRIUM: THE POLITICAL ECONOMY OF DISTRIBUTISM", DECEMBER 29, 2011, IN ONLINE ESSAYS, JOHN C. MÉDAILLE
↑  Toward A Truly Free Market w/ Author John Medaille, interview by Cenk Uygur, TYT Interviews (official YouTube channel), Published on Aug 13, 2010
↑  JAK lockar folk som ogillar ränta, e24.se 2010-08-18 ("JAK attracts people who dislike interest") (in Swedish)
↑  monneta.org, The JAK Bank Model
↑  How interest-free banking works: The case of JAK Ana Carrie
↑  Banking without interest, ABC
↑  Banking without interest, ABC
↑  www.islamicfinance.com, National Interest Free Banking in Iran, Sudan and Pakistan, 19th February 2015
↑  The Law for Usury (Interest) Free Banking, CENTRAL BANK OF THE ISLAMIC REPUBLIC OF IRAN, http://www.cbi.ir, as appears in 2018
כלל הופמן

דוגמה לכלל
כלל הופמן מתייחס לתגובת אלימינציה אשר יוצרת אלקן.
הכלל מייחס חשיבות להפרעה הסטרית ולהשפעתה על התוצר העיקרי באלימינציה.
לפי הכלל בעת ביצוע התגובה התוצר העיקרי יהיה האלקן הפחות מותמר, בניגוד לכלל זייצב. הכלל תקף בכל האלימינציות התוך מולקולריות ובאלימינציית הופמן.
הכלל נקרא על שם אוגוסט וילהלם פון הופמן.
הערות שוליים

↑  Hendrickson, Cram and Hammond, Organic Chemistry, McGraw-Hill, 1970, עמ' 589
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אירלנד–פינלנד

| יחסי אירלנד–פינלנד |
| --- | --- |
אירלנד: פינלנד


אירלנד: פינלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
70,273: 338,145
אוכלוסייה
5,268,332: 5,618,827
תמ"ג (במיליוני דולרים)
545,629: 300,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
103,568: 53,425
משטר
רפובליקה

יחסי אירלנד–פינלנד הם יחסי החוץ בין אירלנד לפינלנד. שתי המדינות חברות במועצת אירופה ובאיחוד האירופי.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בנובמבר 1961, כאשר אירלנד יוצגה בתחילה באמצעות שגרירותה במוסקבה ולאחר מכן באמצעות שגרירותה בסטוקהולם. פינלנד פתחה שגרירות בדבלין בשנת 1989, ואירלנד פתחה שגרירות בהלסינקי בשנת 1993.
הטישך אנדה קני ביקר בהלסינקי ב-7 ביוני 2013, ונפגש עם הנשיא סאולי ניניסטה וראש הממשלה יורקי קאטאינן.
לאירלנד היו יחסי עבודה טובים מאוד וקרובים עם פינלנד במספר כוחות שמירת שלום לאחרונה של האו"ם, ביוניפי"ל השני בלבנון וגם בצ'אד.
פינלנד תמכה באופן פעיל בתהליך השלום בצפון אירלנד. בשנת 1995 מונו ראש ממשלת פינלנד, הרי הולקרי, יחד עם הסנאטור ג'ורג' מיטשל והגנרל ג'ון דה צ'סטליין, על ידי ממשלות אירלנד ובריטניה לגוף הבינלאומי שינסה להביא לסיום האלימות בין הצדדים. הולקרי המשיך לשמש כאחד מיו"רים משותפים לדיונים מרובי המפלגות שהסתיימו עם הסכם יום שישי הטוב בשנת 1998.
בשנת 2000 הוטל על נשיא פינלנד, מרטי אהטיסארי, ומזכ"ל ה-ANC לשעבר, סיריל רמפוזה, לפקח על פירוק ה-IRA מנשקו. בשנת 2007 מונה מרטי אחטיסארי ליועץ בינלאומי לקבוצת הייעוץ בנושא התמודדות עם העבר בראשות הארכיבישוף רובין איימס ודניס בראדלי. בשנת 2008 הוענק לאהטיסארי פרס נובל לשלום "על מאמציו החשובים בכמה יבשות ולמעלה משלושה עשורים לפתור סכסוכים בינלאומיים".
יחסי סחר

בשנת 2018, פינלנד ואירלנד סחרו בסחורות בשווי של 444 מיליון אירו, והסחר בשירותים היה שווה 2,390 מיליון אירו.
הסכם למניעת כפל מס נחתם בשנת 1992.
נציגויות דיפלומטיות

פינלנד מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין וקונסוליות בקורק ולימריק.
אירלנד מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
כלל האוקטט המצומצם

בור (יסוד) שבאינטראקציה BF3 מקיים את הכלל
כלל האוקטט המצומצם או כלל האוקטט החסר הוא תופעה המתרחשת בתרכובות קוולנטיות שבהן יסודות מהטור השלישי. האוקטט החסר הוא מקרה שבו בתרכובת, ליסודות מהטור השלישי יש פחות משמונה אלקטרונים לא קושרים בקליפה החיצונית.
גם בתרכובות קוולנטיות עם היסוד בריליום (Be) יהיה אוקטט חסר לבריליום.
ראו גם

כלל האוקטט
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישו ותומא הקדוש

ישו ותומא הקדוש, פסל מאת אנדראה ורוקיו
ישו ותומא הקדוש (באיטלקית: Incredulità di san Tommaso;‏ 1467-1483) הוא פסל ברונזה מאת הפסל האיטלקי אנדראה דל ורוקיו.
הפסל תוכנן עבור הגומחה ה-14 בצדה המזרחי של כנסיית אורסנמיקלה ("גן מיכאל הקדוש") בפירנצה. הגומחה בכנסייה תוכננה בידי דונטלו עבור פסלו "לואיס הקדוש מטולוז" (San Ludovico di Tolosa) משנת 1413. אולם, בעקבות מכירת הגומחה שבקיר הכנסייה לגילדת הסוחרים בעיר, הועבר פסלו של דונטלו לבזיליקת סנטה קרוצ'ה ואת מקומו תפס פסלו של ורוקיו, בהזמנת הגילדה. הסכום הכולל ששולם עבור הפסל היה 800 פלורינים. הדמויות הוצבו בגומחה ב"צום יוחנן המטביל", ב-21 ביוני 1483.
הפסל מתאר את המפגש בין ישו לבין תומא הקדוש, אחד משנים-עשר השליחים. על פי המתואר בבשורה על-פי יוחנן (20, 24-29), תומא פקפק בתחייתו של ישו ונזקק למשש את פצעיו כדי להאמין בכך. בחירת נושא כזה היוותה חידוש בפיסול שבכנסייה זו, בהציגה נושא בצורה נראטיבית וסיפורית. הדמויות בפסל נוצקו ללא גב, כיוון שהן מיועדות לצפייה רק מן החזית. אופן עשיית הדמויות מדגים את השפעת הפיסול הקלאסי בעיצוב בגדי הדמויות ובתיאור המוחשי של ההתרחשות. היחס שבין הדמויות מצביע על חוש מפותח לתיאור תנועה ועלילה. בעוד תומא מתואר כשהוא מתבונן ומתרכז בגופו של ישו, כשהוא מושיט את ידו אל עבר הפצע, הבעת פניו של ישו נראית כבוהה ונמצאת במישור רוחני יותר. ידיו של ישו, שסימני הצליבה מופיעים עליהן, הבעתיות מאוד בתנועה ובהדגשה האנטומית והריאליסטיות שלהם.
ראו גם

פסל ברתולומאו קולאוני
יחסי ג'יבוטי–צ'ילה

| יחסי ג'יבוטי–צ'ילה |
| --- | --- |
ג'יבוטי: צ'ילה


ג'יבוטי: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
23,200: 756,102
אוכלוסייה
1,172,573: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,099: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,495: 16,956
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי ג'יבוטי–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין ג'יבוטי לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-22 בינואר 2011.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בג'יבוטי אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא לאשרה אלקטרונית (eVisa) התקפה לשלושים ואחד ימים. לעומת זאת, אזרחי ג'יבוטי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה אינה מיוצגת בג'יבוטי, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ג'יבוטי אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כנען כפי שנשלטה הן בימי אברהם הן בתקופת ישראל עם התחנות והאומות הגובלות בה

מפת ג'ון ספיד
"כנען כפי שנשלטה הן בימי אברהם הן בתקופת ישראל עם התחנות והאומות הגובלות בה" (באנגלית: Canaan as it was possessed both in Abraham and Israels dayes with the stations and bordering nations) היא מפה עתיקה של ארץ ישראל שהוכנה על ידי ההיסטוריון והכרטוגרף האנגלי ג'ון ספיד בשנת 1595. העותק היחיד של המפה נמצא כיום באוסף ערן לאור בספרייה הלאומית בירושלים.
המפה היא מפת קיר והיא המפה הראשונה שצוירה על ידי ספיד.
תיאור המפה

המפה מורכבת מארבעה גיליונות, שגודלם 957 על 745 מ"מ.
המפה מבוססת על מפת בנדיקטוס אריאס מונטנוס (שבתורה התבססה על מפת סאנטו וסקונטה). מפתו של ספיד גדולה ממפות אלה וכוללת אזורים אשר אינם מופיעם בהם כגון: אזור הסהר הפורה (מסופוטמיה), חצי האי ערב, חופי טורקיה והאי קפריסין, ודלתת הנילוס.
המפה מכילה פרטים היסטוריים, ובהם גבולות נחלות השבטים (בקווים מקווקווים), ומסלול יציאת מצריים שלאורכו דמויות מיניאטוריות המתארות אירועים לאורך המסלול.
ברביעים הימני והשמאלי התחתונים טבלה של מראי מקומות, על פי קווי רוחב וקווי אורך של אתרים המצויים במפה.
ייחודה של המפה באיורי הכרטושים (מסגרות מאוירות) המצויים בצידיה, כרטושים גדולים ברביעים העליונים, וקטנים ברביעים התחתונים, כאשר ברביע השמאלי התחתון של המפה מופיע כרטוש המעוטר בנשר הרלדי ובו כתובת הקדשה לסר רוברט קוטון שעודד את ספיד להתחיל בציור מפות.
ברביע הימני העליון מופיע במסגרת איור המתאר את 'אדם וחוה', המבוסס על תחריט של אלברכט דירר בשם זה משנת 1504  (בשינויים קלים - בעיקר בבעלי החיים המתוארים ברקע הדמויות, כך לדוגמה, בתחריט של דירר מופיעה דמות שור שוכב מימין לחוה, ואילו במפה הוא מופיע משמאל לאדם; בתחריט חוה מתבוננת באדם ופניה בפרופיל, ואילו במפה פניה פונים לחזית). בראש המסגרת מופיע הכיתוב "אלוהים" במסגרת נוספת.
ברביע השמאלי העליון מופיעים בתוך המסגרת משה ואהרון האוחזים בלוחות הברית. מעל מסגרת זו מופיע השם המפורש במסגרת מעוטרת. מעל משה ואהרון מופיעים איורים המתארים את המזבח במשכן, שולחן לחם הפנים, המנורה וארון הברית, וכן בין אהרון ומשה מופיע תיאור של מגדל בבל.
לקריאה נוספת

אריאל תשבי, ארץ ישראל במפות ממידבא ועד הלוויין, הוצאת מוזיאון ישראל ומשרד הביטחון, ההוצאה לאור
Eran Laor and S. Klein, Maps of the Holy Land, New York and Amsterdam, 1986
K. Nebenzahl, Maps of the Holy Land, TeL Aviv, 1986
כביש הנפט (נגב)

| --- | --- |
  
הכביש במכתש הגדול. שביל העפר המוליך ימינה מהכביש הסלול אל אזור הקידוחים נראה במרכז התמונה
הכביש במכתש הגדול. שביל העפר המוליך ימינה מהכביש הסלול אל אזור הקידוחים נראה במרכז התמונה
 מידע כללי
 כינוי:  כביש הנפט
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  14.6 + 11.5 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1941
 מיקום
 ערים ראשיות:  ירוחם
 נקודת התחלה:  צומת הנגב
 נקודת סיום:  המכתש הגדול
 קואורדינטות:  30°59′24″N 34°54′44″E﻿ / ﻿30.989944444444°N 34.912138888889°E﻿ / 30.989944444444; 34.912138888889
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) כביש הנפט(למפת צפון הנגב רגילה) כביש הנפט(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש הנפט(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש הנפט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש הנפט או ציר הנפט הוא כביש רוחבי שנסלל בשנת 1941 בידי חברת הנפט העיראקית, ועל-כן זכה בשמו. כיום מסומן הציר ככביש 224 בחלקו המערבי המחבר את צומת הנגב לירוחם, קטע קצר בכביש 204 בתווך, וכביש 225 בחלקו המזרחי, מירוחם למכתש הגדול. לאלה מתווספת דרך עפר באורך של כשני קילומטרים בתוך המכתש הגדול.
אורכו הכולל של הכביש הוא כ-23 ק"מ, והוא מוליך מצומת הנגב אל אפיק נחל חתירה במרכזו של המכתש הגדול.
תולדות הכביש

לפי התאוריות הגאולוגיות היו סיכויים טובים להמצאות מלכודת נפט הכלואה מעל מי התהום שברכס חתירה בו שוכן המכתש הגדול. המכתש עצמו הוא מעין "קידוח טבעי" ענק המקרב את פני הקרקע אל מרבצי הנפט. בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה חברת IPC בחיפושי נפט במכתש הגדול, ולשם כך סללה את הכביש בשנת 1941, והקימה מחנה פועלים בהר אבנון שעל שפתו הצפונית של המכתש. החיפושים לא הניבו ממצאים ולבסוף הופסקו. הכביש המוליך מזרחה אל מעלה עקרבים, שימש משך שנים כדרך היבשתית היחידה לאילת.
בפברואר 1973 נפתח קטע כביש 40 ממשאבי שדה לשדה בוקר והמעבר על כביש 224 בדרך למצפה רמון התייתר. בעקבות זאת נסגר כביש הנפט והתנועה לירוחם עברה על הקטע הצפוני של כביש 204 הדבר האריך מאוד את הדרך מירוחם לנאות חובב, ופגע באפשרויות התעסוקה של תושבי העיירה.
בנובמבר 1980, לאחר לחצים רבים של ראשי ירוחם, הוחל בשיפוץ כביש 224 לצורך פתיחתו מחדש, אולם לאחר שנתיים פשט הקבלן את הרגל לאחר השלמת שני שלישים מהכביש. בעקבות זאת, הכביש נפתח, למרות שלא הושלם, ואנשי ירוחם המשיכו לדרוש את השלמתו. באפריל 1986 החליטה הממשלה להשלים את סלילת הכביש.
לקראת סוף שנת 2008 נסגר כביש 225 לתנועה מפני ליקויים בטיחותיים ומשום שהכביש לא תוחזק שנים רבות, אך נפתח שוב לתנועה נוכח פניה של החברה להגנת הטבע לשר התחבורה ישראל כץ בנימוק שהיות הכביש סגור לתנועה מונעת גישה לאחד הנופים היפים בארץ. במקביל החברה הלאומית לדרכים החלה במקצה שיפורים בטיחותיים בכביש.
צמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 224
| 0 | צומת הנגב |  |  כביש 40 |  |
| 1 | צומת ללא שם | חוות משאש | כניסה לחוות משאש |  |
| 12 | צומת גבעת ירוחם |  |  כביש 204 |  |
כביש 204
| 12 | צומת גבעת ירוחם |  |  כביש 224 |  |
| 12.5 | צומת ירוחם | ירוחם |  כביש 225 |  |
כביש 225
| 12.5 | צומת ירוחם | ירוחם |  כביש 204 |  |
| 21 | המכתש הגדול |  |  |  |
שביל עפר
| 21 | המכתש הגדול |  |  כביש 225 |  |
| 23 | המכתש הגדול |  | נחל חתירה |  |
אתרים לאורך הכביש

תל ירוחם
פארק ירוחם
המכתש הגדול
מחנה מחפשי נפט הר אבנון
ראו גם

כביש הנפט
הערות שוליים

↑  כביש גולדה - ב.ג. ייחנך ביום ג' הבא בשדה בוקר, דבר, 6 בפברואר 1973
נחנך כביש המקשר משאבי שדה עם שדה בוקר, דבר, 14 בפברואר 1973
↑  משולם עד, כביש הנפט ייסגר, דבר, 12 במרץ 1973
אברהם רותם, ראשי ירוחם עלו לתל אביב כדי לזעוק, מעריב, 30 באוגוסט 1976
משולם עד, הכביש שנחסם לירוחם, דבר, 2 בספטמבר 1976
בוקי נאה, ירוחם תובעת חידוש פניו של כביש הנפט, מעריב, 13 בפברואר 1980
↑  תובעים להקים מפעל תעשייה ממלכתי בירוחם ולפתוח כביש הנפט מחדש, דבר, 30 באוגוסט 1976
דרישה לפתוח כביש הנפט לירוחם, דבר, 14 בפברואר 1980
↑  החלה סלילת כביש ירוחם רמת חובב, מעריב, 19 בנובמבר 1980
↑  דורי טבצ'ניקוב, ירוחם שם של מקום, 1987, עמ' 143-145
↑  שלמה גבעון, ירוחם:דפוק לכל החיים, מעריב, 4 באפריל 1986
↑  אל תייבשו לעיירות הפיתוח את העתיד, מעריב, 7 באפריל 1986
מחנה מחפשי נפט הר אבנון
יחסי ג'יבוטי–שווייץ

| יחסי ג'יבוטי–שווייץ |
| --- | --- |
ג'יבוטי: שווייץ


ג'יבוטי: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
23,200: 41,277
אוכלוסייה
1,172,573: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,099: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,495: 99,060
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי ג'יבוטי–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

רפובליקת ג'יבוטי והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים, אך אלו יחסים דיפלומטיים ללא שיתופי פעולה מיוחדים ועם התייחסות הדדית האחת לשנייה רק בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
ג'יבוטי הממוקמת במזרח אפריקה (קרן אפריקה) הפכה לקולוניה צרפתית בשנת 1862. ב-1967 קיבלה הקולוניה אוטונומיה נרחבת וב-27 ביוני 1977 התקיימה הכרזת העצמאות של ג'יבוטי. שווייץ הכירה במדינה הצעירה באותו היום ובהמשך כוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
נציגויות דיפלומטיות

ג'יבוטי אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. ג'יבוטי מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה
שווייץ אינה מיוצגת בג'יבוטי בדרג השגרירות. שווייץ מיוצגת בג'יבוטי בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בג'יבוטי, בירת המדינה.
יחסי ג'יבוטי–תימן

| יחסי ג'יבוטי–תימן |
| --- | --- |
ג'יבוטי: תימן


ג'יבוטי: תימן
שטח (בקילומטר רבוע)
23,200: 527,968
אוכלוסייה
1,172,573: 40,880,051
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,099: 21,606
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,495: 529
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי ג'יבוטי–תימן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה התימנית.
סקירה כללית

שתי המדינות חברות בליגה הערבית, יש ביניהן שיתופי פעולה רבים במגוון גדול מאוד של תחומים. שיתוף פעולה מרכזי בין שתי המדינות הוא שיתוף פעולה בתחום האנרגיה והחשמל. בין שתי המדינות מפריד מיצר קטן של ים, ישנה תוכנית לחבר את ג'יבוטי לתימן באמצעות גשר הדומה לגשר המלך פהד. (כביש מהיר ימי).
ג'יבוטי תומכת במשטר החוקי של תימן במלחמת האזרחים של תימן.
נציגויות דיפלומטיות

תימן מיוצגת בג'יבוטי בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בג'יבוטי, בירת המדינה.
ג'יבוטי מיוצגת בתימן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בצנעא, בירת המדינה.
יחסי הונגריה – קוריאה הצפונית

| יחסי הונגריה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
הונגריה: קוריאה הצפונית


הונגריה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
93,028: 120,538
אוכלוסייה
9,665,063: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
212,389: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,975: 
משטר
רפובליקה: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי הונגריה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין הונגריה לרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (DPRK), המכונה בדרך כלל קוריאה הצפונית. היחסים בין המדינות התקיימו מאז מלחמת קוריאה, אולם עם זאת התפתחו לסכסוכים.
היסטוריה

הרפובליקה ההונגרית השנייה הכירה ברפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה ב-11 בנובמבר 1948 כישות הריבונית החוקית היחידה של קוריאה כולה.
לאחר מלחמת קוריאה, שלחה קוריאה הצפונית מספר וטרנים להונגריה כחילופי סטודנטים. כאשר החלה המרד ההונגרי ב-1956, הצטרפו בערך 200 מתלמידים אלו; ניסיון המלחמה שלהם התגלה כמסייע לתלמידים ההונגרים, שרבים מהם לא היו בעלי הכשרה צבאית ולא הצליחו להפעיל את הנשק והציוד שתפסו. בעקבות המהפכה, הכוחות הסובייטים והמשטרה ההונגרית אספו את הסטודנטים הצפון קוריאנים – שהובחנו בקלות מהמקומיים על ידי הופעתם – וגירשו אותם בחזרה לקוריאה הצפונית, כאשר כמה מהם נמלטו לאוסטריה.
בשנת 1988, אחיו של קים ג'ונג-איל, קים פיונג-איל, נשלח להונגריה כשגריר קוריאה הצפונית. עם זאת, מעט יותר משנה לאחר מכן, הונגריה הייתה לראשונה מהגוש המזרחי שכוננה יחסים עם קוריאה הדרומית; בתגובה, משכה קוריאה הצפונית את קים מהונגריה ושלחה אותו לבולגריה. הם התייחסו בכעס להחלטה ההונגרית כ"בגידה", ואז גירשו את השגריר ההונגרי לפיונגיאנג, מיקלו לנגיאל. זה הוביל לירידה בקשרים הדו-צדדיים שנמשכה למעלה מעשור וחצי; בריאיון ל"קורד הראלד" ב-2004, סגן שר החוץ, גאבור סנטיוואני, הצביע על כך שממשלתו מעוניינת לשפר את קשריהם עם הצפון. עם זאת, נכון לשנת 2009, בניין השגרירות ההונגרית לשעבר בפיונגיאנג נותר ריק; היחסים של בודפשט עם פיונגיאנג מנוהלים באמצעות שגרירותם בבייג'ינג, אם כי לדברי לינגל, שהפך מאז לשגריר הונגריה בקוריאה הדרומית, היו תוכניות להעביר אליו את האחריות לקשר ההוא.
בשנת 2002 התברר כי דיפלומט צפון קוריאני לשעבר בבודפשט היה מעורב בסחר בינלאומי בנשק בעת שהותו בהונגריה.
כיכר וינגייט (ירושלים)

| --- | --- |
כיכר וינגייט. במרכז הפסל "חלומו של זית" וברקע וילה קונסטנטין סלאמה.
כיכר וינגייט. במרכז הפסל "חלומו של זית" וברקע וילה קונסטנטין סלאמה.
 מידע כללי
 על שם:  אורד צ'ארלס וינגייט, איש צבא בריטי וידיד התנועה הציונית
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  טלביה
 רחובות מסתעפים:  בלפור, מרכוס, ז'בוטינסקי
 אתרים:  וילה קונסטנטין סלאמה, בית קרן קרב
 קואורדינטות:  31°46′06″N 35°12′48″E﻿ / ﻿31.768388888889°N 35.213444444444°E﻿ / 31.768388888889; 35.213444444444
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) כיכר וינגייט(למפת ירושלים רגילה) כיכר וינגייט(למפת הרי ירושלים רגילה) כיכר וינגייט(למפת הרי ירושלים מוגדלת) כיכר וינגייט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר אורד וינגייט (נקראה בעבר כיכר סלאמה) היא כיכר עירונית מרכזית בשכונת טלביה שבירושלים.
הכיכר שהוקמה בשנות ה-30 כחלק משכונת טלביה, נמצאת בהצטלבות הרחובות ז'בוטינסקי עם בלפור ומרכוס, שמהווים רחוב המשכי אחד. לכיכר מראה ייצוגי ייחודי, בגלל מידותיה והבתים המפוארים הבנויים בה, ביניהם וילה קונסטנטין סלאמה.
היסטוריה

במאה ה-19 מכרו תושבי הכפרים מלחה וליפתא את אדמות האזור לכנסייה היוונית-אורתודוקסית. האדמות היו נטועות זיתים וענבים ונקראו "כרם אל-ענב". הכוונה להקים על השטח את הכיכר ואת הרחובות הצולבים ז'בוטינסקי ובלפור-מרכוס מופיעה כבר בתוכנית גדס משנת 1919 ובתוכנית הולידיי משנת 1930, ובאמצע שנות ה-20 החלה השכונה להיבנות. המבנה הראשון בכיכר היה וילה כתאנה, שנבנתה ב-1926 על ידי איש העסקים הנוצרי אנטוניו כתאנה, ושימשה גם כמכולת. בשנים שלאחר מכן קנה את רוב אדמות השכונה איש העסקים הנוצרי קונסטנטין סלאמה, ובסוף שנות ה-30 בנה את ביתו בכיכר - וילה קונסטנטין סלאמה בתכנון האדריכל הצרפתי קארבו לוסיין, המשמשת היום את הקונסוליה הבלגית. מלבד ביתו בנה סביב הכיכר שלושה בתי דירות נוספים בתכנון האדריכל זולטן הרמט, שהדירות בהם הושכרו לפקידים בריטים ולעשירים מקומיים. המבנים כולם בנויים אבן אדמדמה ומצטיינים בשילוב בין הסגנון המודרניסטי לאלמנטים מזרחיים ומקומיים.
במלחמת העצמאות ננטשו הבתים, ולאחר מכן שוכנו בהם עולים חדשים. שם הכיכר, שנקראה עד אז "כיכר סלאמה", שונה ל"כיכר אורד וינגייט". עם הזמן הפכה השכונה ליוקרתית, ובקרבת הכיכר נבנו האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסדות ציבור נוספים.
תיאור הכיכר

לכיכר צורת ריבוע שצלעותיו מחברות את הרחובות המצטלבים, בכל אחת מפינות הכיכר ערוגה גדולה בה שתולים עצים ופרחים עונתיים. במרכז הכיכר מעגל תנועה מדושא ובמרכזו פנס רחוב. צורת הכיכר לא השתנתה מאז ימי המנדט, והיא נחשבת לאחת היפות בירושלים.
במרכז הכיכר מוצב הפסל "חלומו של זית" המתאר עץ זית ונוצר משיתוף פעולה בין האמנים רות הורם וניהאד דביט. מיקומו של הפסל בצומת מסמל את החיבור בין הציבורים והלאומים השונים בעיר. הפסל נוצר לבקשת קרן "ראות ורעות" בירושלים, התומכת בין השאר באמנים עם נכות ראייה.
"חלומו של זית"
"חלומו של זית"
יוצרי הפסל בעבודה
ראו גם

בית מטוסיאן
בית מוגנם
בית החולים למצורעים ע"ש האנסן
מלון יסמין האוס
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
הערות שוליים

↑  חלומו של זית, באתר הורם - אמנות ועוד
חזית וילה קונסטנטין סלאמה הניצבת בכיכר
כלל ההכרח (פסלות שופט)

ערך זה עוסק בכלל משפטי המתיר שפיטה הכרחית בתנאי פסלות בלתי־נמנעים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כלל ההכרח הוא כלל משפטי בדיני פסלות שופט, שממלא את ההכרח לשבת בדין גם כשאין בנמצא שופט ללא פסלות.
תיאור

כלל ההכרח מבוסס על ההכרח של בית המשפט להפעיל את סמכות השפיטה הנתונה לו בעניין שבדין. הפעלתה היא ישיבתו של שופט כלשהו לדון באותו עניין. גם אם אין שופט שיוכל לשבת באותו עניין שבדין ללא פסלות או עילת פסלות פחותה, הכרח זה לא נמוג. הכלל קובע שלפיכך יש ליישב את ההכרח כגובר על הפסלות של שופט נדרש כלשהו. ולכן, לכל שופט שהוא מתאפשר למלא את ההכרח ולשבת בדין. יש שהכלל מורחב גם לניגוד עניינים אצל נושאי משרה ומקבלי החלטות מנהליות.
באופן כללי, כלל ההכרח מוביל למסקנה שנתפסת כפרדוקסלית מעט. כאשר פסלות מונעת הכרעה מצד כל בעלי התפקיד, ההכרעה מתאפשרת לכולם. התרת התפיסה כפרדוקס נעוצה בכך שבמקרים הנדירים שכלל זה נועד לחול עליהם, יישומו מונע את הנזק שפסלות כוללת עשויה לגרום: רִיק בשפיטה, גרימת אבסורד, אי־החלטה מצד נושאי משרה ורשויות מנהליות, או מניעת מענה הכרחי אחר.
הכלל בנוסחו שבחוק הישראלי הוא הכלל הלא־מורחב, שחל על שפיטה. הוא מובא בחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ״ד–1984, סעיף 77א (א3): ”[...] שופט רשאי לשבת בדין אם העברת הָעִנְיָן לכל שופט אחר לא תשנה את עילת הפסלות”.
לקריאה נוספת

יגאל מרזל, דיני פסלות שופט, תל אביב-יפו: ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין בישראל, תשס"ו 2006, עמ' 390, מסת"ב 978-965-7322-00-0. (בעברית), במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית (ב־Google Books)
הערות שוליים

1 2  #מרזל (2006)
1 2  Arnold Rochvarg, Is the Rule of Necessity Really Necessary in State Administrative Law: The Central Panel Solution, All Faculty Scholarship, 1999-01-01
↑  חן מענית, ‏מה יעשו הקולגות של גרוניס? סכסוך כספי של אשתו מגיע לעליון, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2016;
משה גורלי, כשאשתו של הנשיא בדימוס מגיעה לעליון, באתר כלכליסט, 24 באוגוסט 2016;
חן מענית, ‏העליון פסק לטובת השופטת בדימוס ורעייתו של אשר גרוניס, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2016