stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאוגרפיה של יוון

| --- | --- |
 (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכון+(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכון+
 יבשת:  אירופה 
 קואורדינטות:  38°30′N 23°00′E﻿ / ﻿38.5°N 23°E﻿ / 38.5; 23
 שטח
 דירוג שטח:  98
 שטח:  131,957 קמ"ר
   אדמה:  130,647 קמ"ר (99.01%)
   מים:  1,310 קמ"ר (0.99%)
 גובה
 הנקודה הנמוכה:  0 מטר  (שקע קליפסו)
 גובה ממוצע:  498 מטר
 הנקודה הגבוהה:  2,917 מטר (אולימפוס)
 מידע נוסף
 אורך קו החוף:  13,676 ק"מ
 אורך הגבולות:  1,110 ק"מ
 מדינות גובלות:  אלבניה, מקדוניה הצפונית, בולגריה, טורקיה 
 
מפת יוון
יוון מורכבת מאיים רבים, מחלק יבשתי גדול בדרום חבל הבלקן ומחצי האי פלופונסוס שמופרד מהיבשת על ידי תעלת קורינתוס. אורך קו החוף ביוון הוא 13,676 קילומטר ואורך הגבול היבשתי כ-1,160 קילומטר.
נהוג לחלק את יוון לכמה חטיבות עיקריות:
איי צפון הים האיגאי
האיים הספורדיים
האיים הקיקלאדיים
האיים הדודקאנסיים
כרתים
האיים היוניים
תראקיה
מקדוניה
אפירוס
תסליה
מרכז יוון (סטראה אלאדה)
אטיקה
פלופונסוס
כ-80% משטח המדינה הררי ויבש. רק 26% מהקרקע ניתנת לעיבוד חקלאי. ביוון המערבית יש הרבה ימות ואזורים לחים. פינדוס, רכס ההרים במרכז יוון מתנשא לגובה ממוצע של כ-2,650 מטר, והפסגה הגבוהה ביותר בו היא הר אולימפוס: 2,917 מטר מעל גובה פני הים.
פני הארץ של יוון היבשתית עשויים להסביר, בין השאר, את פיצולה ליחידות נפרדות: הארץ מבותרת לאורכה ולרוחבה בשרשרות הרים, ורק בעמקים שביניהן יכלו להיאחז שבטים שונים ולמצוא בה את מחייתם. תנאי השטח לא אפשרו אלא קיום קשרים רופפים בין אזור לאזור ובין שבט לשבט. גורם גאוגרפי חשוב נוסף הוא הים: חופי יוון מפורצים ביותר ואין מקום ביוון היבשתית המרוחק יותר מ-90 קילומטר מן הים. רוב הערים המשגשגות שכנו לחופי הים, ובהן הוקמו ציי מסחר ומלחמה. באמצעות הספינות קוימו עיקר הקשורים בין ערי יוון לבין עצמן, וביניהן לבין מאות האיים המבודדים הפזורים בים האגאי, בים התיכון ובשלוחותיו ובים השחור.
הספנים היוונים סללו נתיבים לקדמת אסיה ופיתחו קשרים גם עם ארצות רחוקות יותר.
ג'יין הייזלגרוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1968 (בת 56) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  שרה ג'יין הייזלגרוב
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה ג'יין הייזלגרוב (באנגלית: Sarah Jane Hazlegrove; נולדה ב-17 ביולי 1968) היא שחקנית אנגלייה, הידועה מהופעתה בתפקיד קתלין "דיקסי" דיקסון בסדרת הדרמה הרפואית "חדר מיון" של ה-BBC.
ביוגרפיה

הייזלגרוב נולדה במנצ'סטר. היא הופיעה בתפקיד רוזי בסדרה "Making Out", רוזמרי מייסון בסדרה "עדות אילמת", איבון בראדלי בסדרה "London's Burning" ובתפקידי אורח בסדרות "ג'ונתן קריק", "The Bill", "רופאים", "משפחות", "לאבג'וי", "קורוניישן סטריט", וב"הולבי סיטי".
הייזלגרוב היא לסבית, וכך גם הדמות שהיא מגלמת בסדרה "חדר מיון". ב-2012 נכללה ברשימת 100 הלהט"בים המשפיעים ביותר "World Pride Power List". הייזלגרוב נשואה לשחקנית איזובל מידלטון.
ב-22 בינואר 2016 עזבה הייזלגרוב את הסדרה "חדר מיון" אחרי עשר שנים שגילמה את דיקסי. היא חזרה לשחק בתפקיד דיקסי בהופעת אורח ב-7 בספטמבר 2019.
הייזלגרוב הופיעה במחזה "Queens Of The Coal Age" מאת מקסין פיק שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר. ב-1 במאי 2019 פורסם שהייזלגרוב הצטרפה לצוות שחקני אופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בתפקיד ברני וינטר. אמם של הדמויות ג'מה וינטר ופול פורמן.
ב-2019 שיחקה הייזלגרוב בתפקיד ג'נין דולן בסדרת בית הכלא "Clink" של ערוץ 5Star.
הערות שוליים

↑  Lucy Jolin; Chance Delgado (7 ביולי 2012). "World Pride Power List 2012: 100 most influential LGBT people of the year". The Guardian. נבדק ב-22 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Queen's favourite show introduces a lesbian character". PinkNews - Gay news, reviews and comment from the world's most read lesbian, gay, bisexual, and trans news service (באנגלית בריטית). 2016-08-30. נבדק ב-2019-06-30.
↑  "Casting News: Jane Hazlegrove joins Coronation Street". itv.com. ITV. 1 במאי 2019. נבדק ב-1 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Corrie reveals first look clip of Gemma Winter's mother Bernie". www.msn.com. נבדק ב-2019-10-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4417797  ISNI: 0000 0003 7207 2233  LCCN: no2018060076  VIAF: 158895499   WorldCat (עם VIAF): 158895499
ג'ורג' דייוויס (עורך)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1906 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בנובמבר 1957 (בגיל 51) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Ludington 
 בן או בת זוג:  לוטה לניה (7 ביולי 1951–25 בנובמבר 1957) 
 
ג'ורג' דייוויס (4 בפברואר 1906 – 25 בנובמבר 1957) היה עורך סיפורת וסופר אמריקאי.
ראשית חייו

ג'ורג' דייוויס נולד ב־4 בפברואר 1906 בשיקגו, הצעיר מבין חמישה בנים (הייתה אחות בכורה, שמתה מדיפתריה לפני שנולד) להורים שעברו לשם מקנדה כדי שאביו יוכל לעבוד כרוקח אצל קרוב משפחה. בזמן שעבד בבית המרקחת בלילות, למד לבית ספר לרפואה בימים, וסיים את לימודיו באוניברסיטת אילינוי בשיקגו ב־1909.
בשנת 1910, קנה האב מרפאה מרופא כפרי פורש בקלינטון, מישיגן, והעביר את משפחתו לשם. ג'ורג' היה קורא רעבתני, ומוריו זיהו אצלו כישרון כתיבה בשלב מוקדם. מורה שלח את שירו הראשון לפרסום בעיתון כשהיה בכיתה ד'.
ב־1919 חזר הארולד, אחיו הבכור של ג'ורג', משירות במלחמת העולם הראשונה, ועמו אשה צרפתייה שנשא שם. ג'ורג' למד צרפתית מגיסתו, וכשסיים את לימודי בתיכון, בשנת 1923, שלט בצרפתית ודיבר בה ללא מבטא זר.
הוא נרשם למכללה המקומית, שהפכה לימים לאוניברסיטת המדינה של ויין, אך נשר עד מהרה ועקר לשיקגו, ועבד שם כשנתיים במשרות שונות. בדצמבר 1926 ביקש דייוויס מאביו רשות, וכסף, לנסוע לפריז ולהצטרף לקהילה ההולכת וגדלה שם של סופרים ואמנים אמריקאים.
קריירה ספרותית

הרומן היחיד שלו, The Opening of a Door, ראה אור ב־1931. לדברי החוקרת שריל טיפינז, דייוויס "התכוון לחשוף באמצעותו את הצביעות והטרגדיה של חיי המעמד הבינוני במערב התיכון [של ארצות הברית]." המבקר קליפטון פאדימן כתב כי "החלקוּת של הפרוזה, אחדות הטון... כולם מעידים על בעל מלאכה מיומן. זה אחד הרומנים הראשונים הכי לא ראשונים שקראתי אי פעם. קשה להאמין שזו עבודה של אדם צעיר כל כך". דייוויס היה בן עשרים וארבע כשהרומן ראה אור בהוצאת האחים הארפר, והוא הפך לאחד מחביבי הביקורת בין הרומנים שיצאו בשנת 1931.
בין השנים 1936 ו־1941 שימש דייוויס עורך הסיפורת בכתב העת "הרפרס בזאר". בשנת 1941 פוטר מהארפר'ס, והחל לכהן כעורך בכתב העת מדמואזל במשך שמונה שנים. דייוויס, שהיה הומוסקסואל,  מוחצן וראוותני, חידש בהכנסת ספרות יפה לתמהיל התוכן בעיתוני הנשים, שלא כלל אותה עד אז. הוא היה פטרון מוקדם לסופרים מגוונים כגון טרומן קפוטה, ריי ברדבורי, ג'יין בולס ורוברט לאורי.
באוקטובר 1940 ייסד דייוויס, עם כמה חברים, ובהם ג'יפסי רוז לי, קומונת אמנים בשכונת ברוקלין הייטס בניו יורק. אנאיס נין העניקה לקומונה את השם "בית פברואר", משום שיחסית הרבה מחבריה נולדו בפברואר. הבית הפך למוקד פעילויות תרבות בניו יורק. דמויות כמו בנג'מין בריטן, ויסטן יו אודן וקארסון מקאלרס התארחו בבית למשך ימים רצופים. שריל טיפינז פרסמה מחקר על הקומונה ב־2005, בשם February House.
בשנת 1951 נישא דייוויס לזמרת והשחקנית לוטה לניה. בשנת 1957 מת מהתקף לב בברלין, שם עזר לאשתו בהקלטות.
טרומן קפוטה חיבר סאטירה ספרותית על ג'ורג' דייוויס בדמות "Boaty" ביצירתו הבלתי גמורה "Answered Prayers".
לקריאה נוספת

Clarke, Gerald. Capote: A Biography. Carroll & Graf, 2005.
Tippins, Sherill. February House: The Story of W. H. Auden, Carson McCullers, Jane and Paul Bowles, Benjamin Britten, and Gypsy Rose Lee, Under One Roof In Wartime America. Houghton Mifflin, 2005.
הערות שוליים

1 2  Sherill Tippins, February House: The Story of W. H. Auden, Carson McCullers, Jane and Paul Bowles, Benjamin Britten, and Gypsy Rose Lee, Under One Roof in Brooklyn, HMH, 2016-07-26, עמ' 12, ISBN 978-0-544-98736-4. (באנגלית)
↑  Rowley, Hazel. Richard Wright: the Life and Times. p. 269. Macmillan, 2001.
↑  Murdoch, James. Peggy Glanville-Hicks: a Transposed Life. p. 39. Pendragon Press, 2002
↑  Donald Spoto, Lenya: a life, Boston: Little, Brown, 1989, ISBN 978-0-316-80725-8. (באנגלית)
↑  The Kurt Weill Foundation for Music, Lotte Lenya: A Detailed Chronology. Accessed 2009-07-27.
↑  William Todd Schultz. "Why Did Capote Write Answered Prayers?". נבדק ב-2007-02-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012501214005171  GND: 143219383  ICCU: VEAV056794  ISNI: 0000 0001 0930 4113  LCCN: no92006401  NKC: jo20231197149  SNAC: w65m677w  VIAF: 107030022   WorldCat (עם VIAF): 107030022
ג'יאנג'ונוזאורוס

| ג'יאנג'ונוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון 160 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
משפחה:: סטגוזאוריים
סוג:: ג'יאנג'ונוזאורוס
מין:: Jiangjunosaurus junggarensis
שם מדעי
 Jiangjunosaurus

ג'יאנג'ונוזאורוס (שם מדעי: Jiangjunosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים, שחי בתור היורה מלפני 160 מיליון שנה במזרח אסיה. המאובנים שלו התגלו בתצורות ששוגואו (אנ') במחוז שינג'יאנג בסין בידי משלחת סינית-אמריקאית שחשפה את העצמות בשנת 2002.
דינוזאור זה תואר למדע ב-2007 בידי החוקרים ג'יה צ'נגקאי (Jia Chengkai) ושו שינג, והוא נקרא על שם הכפר "ג'יאנגג'ונמיאו" (Jiangjunmiao) שפירושו בסינית: "מקדש הגנרל". הסוג כלל מין יחיד - Jiangjunosaurus junggarensis. הממצאים כללו שרידים של הלסתות התחתונות, חלקי גולגולת, חוליות צוואר, צלעות, עצמות שכמות ולוחיות שבורות שבלטו מעל הצוואר. שרידים אלה נמצאו במצב שימור כמעט מושלם. לצידו נמצאו דינוזאורים רבים ביניהם היינלונג, הממנצ'יזאורוס הארוך, והטורפים סינרפטור, גואלונג ומונולופוזאורוס.
ב-2010 העריך החוקר גרגורי ס. פאול את גודלו של הג'יאנג'ונוזאורוס באורך שישה מטרים ומשקל של 2.5 טונות. הוא היה חמוש בטור לוחיות לאורך גבו, בדומה ללוחיות הטואוג'יאנגוזאורוס. הוא היה בעל מבנה שיניים רחבות, עם סנטר שקוע ומרווח גדול בין השיניים הגדולות לאחוריות ונראה שהיה מקור בקדמת הלסת. מבנה הגוף היה בעל חוליות בעלי פרופיל מרובע ולא משולש כמו של שאר הסטגוזאורים, ובנוסף היו ורידים בולטים בחוליות הצוואר הגדולות.
תכונות אלה מרמזות על כך שהיה סוג בסיסי מאוד במשפחתו, אף ששייכו אותו למשפחת הסטגוזאוריים. כמה חוקרים רואים במאפיינים שלו רמז לכך שהיה סוג פרימיטיבי יותר בקבוצת הסטגוזאורים.
ג'יאנגשי

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מושל:  Ye Jianchun
 בירת המחוז:  נאנצ'אנג
 העיר הגדולה:  גאנג'ואו
 שטח:  166,919 קמ"ר (דירוג: 18)
  ‑ הנקודה הגבוהה:  הר חואנגאנג (2,158 מטרים) (על הגבול עם פוג'יין)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  45,188,635 (דירוג: 13, 2020)
  ‑ צפיפות:  270 נפש לקמ"ר (דירוג: 16, 2020)
 קואורדינטות:  27°37′49″N 115°46′00″E﻿ / ﻿27.63028°N 115.76667°E﻿ / 27.63028; 115.76667
 אזור זמן:  UTC +8
 www.jiangxi.gov.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ייצור כלי חרסינה בעיר ג'ינגדג'ן
גְ'יָאנְגְשִׂי (בסינית מפושטת: 江西 בפין-יין: Jiāngxī) הוא מחוז בדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. בירתו היא העיר נַאנְצָ'אנְג. שטחו 166,900 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה כ-45.1 מיליון נפש. היא מורכבת רובה ככולה מבני ההאן. בני האן הם דוברים ניבים שונים של סינית, בעיקר ממשפחת גאן, אך גם מנדרינית, וו וחווי. המיעוטים החיים בגְ'יָאנְגְשִׂי הם: שה, חווי, מונגולים, מיאו ומנצ'ו.
המחוז ממוקם דרומית לנהר היאנגצה, וצפונו שטוח למדי, בעוד דרומו מאופיין בגבעות. עיקר הייצור החקלאי שלו הוא אורז, אך גם כותנה ולפתית. הוא גם מקור עיקרי למחצבים שונים כגון נחושת, טונגסטן, זהב, כסף, אורניום ועוד. זהו מחוז עני למדי, דבר הבולט במיוחד לאור סמיכותו לאחדים מן המחוזות העשירים בסין - גואנגדונג, ג'ג'יאנג ופוג'יין.
במחוז ממוקמת העיר גִ'ינְגְדֶגֶ'ן, הידועה ברחבי סין כיצרנית הטובה ביותר של חרסינה. בצפון המחוז ממוקמים הרי לושאן המהווים אתר תיירות פופולרי בסין. אגם פויאנג שבצפון המחוז הוא האגם הגדול ביותר בסין.
גלוב (אוניית לווייתנים)

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  אוניית לווייתנים
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  בעלים: .C. Mitchell, & Co
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ננטקט
 הושקה:  18 באוקטובר 1815
 תקופת הפעילות:  1815–1828 (כ־13 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1830 לערך
 מידות
 תפוסה:  293 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  94 רגל (28.7 מ')
 רוחב:  "26-6 רגל (8.2 מ')
 עומק הספנה:  "13-4 רגל (4.1 מ')
 נתונים טכניים
 מהירות:  כ-9 קשרים (16.5 קמ"ש)
 גודל הצוות:  19 איש
 מספר תרנים:  3 תרנים
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 
גְּלוֹבּ (באנגלית: Globe) הייתה אוניית לווייתנים מננטקט, מסצ'וסטס, שפעלה בין 1815 ל-1828. היא מפורסמת בשל המרד שפרץ על סיפונה ליד האי טבואאראן באוקיינוס השקט ב-1822.
המרד באונייה

"גלוב" הייתה אונייה לציד לווייתנים בבעלות ס. מיצ'ל (C. Mitchell & Co) מננטקט, שהושקה ב-1815.‏ ב-22 בדצמבר 1822 יצאה "גלוב" למסע ציד באוקיינוס השקט. צוותה מנה 21 איש בפיקודו של קפטן תומאס וורת'. לאחר שלל מוצלח בשדות ציד הלווייתנים ליד יפן, הגיעה "גלוב" אל הונולולו כדי להצטייד מחדש במזון ובמים. כאן נטשו את האונייה שישה מלחים ואחד פוטר. קפטן וורת' גייס שבעה אנשי צוות חדשים, שארבעה מהם (סיילס פיין, ג'ון אוליבר, ויליאם המפריז וג'וזף תומאס) מילאו תפקיד מרכזי במרד.
ב-26 בינואר 1824, ליד האי פנינג, 900 מייל דרומית לאיי הוואי, פרץ מרד באונייה. את המרד הצית סמיואל ב. קומסטוק, הצלצלן, בן 22, ובמהלכו הרגו המורדים את קפטן וורת' ושלושה קצינים נוספים. זמן קצר אחר כך האשימו המורדים את ויליאם המפריז, אחד מחבריהם למרד, במזימה להשתלט על האונייה. הוא נשפט על ידי חבריו ונתלה.
ב-14 בפברואר 1824 השיטו המורדים את האונייה אל אטול מילי. קומסטוק, מנהיג המרד, השתעשע ברעיון להקים לעצמו ממלכה במקום זה. פיין ואוליבר ושני מלחים נוספים, שחשדו כי קומסטוק מתכוון להשמיד את האונייה ולהיפטר מאנשי צוותה, ירו בקומסטוק והרגוהו. הם שלחו את ג'ילברט סמית, הצלצלן, כדי לשמור על האונייה, אך באווירה החשדנית ששררה שיקולם הוכח כמוטעה. סמית' וחמישה אנשי צוות נוספים ניתקו את חבל העוגן והפליגו כשהם מותירים מאחור את פיין ואוליבר ושאר המורדים. "גלוב" הגיעה אל ולפראיסו בצ'ילה, שם הושמו אנשי צוותה במעצר על ידי הקונסול האמריקני מייקל הוגן. האונייה שבה אל ננטקט בנובמבר 1824 תחת פיקודו של קפטן קינג וכשג'ילברט סמית ממלא בה תפקיד של רב חובלים.
ילידי האי, שפיין ואוליבר ניסו להשתלט עליהם באיומים, רצחו את רוב המורדים. מבין תשעת המלחים שנשארו מבודדים באטול מילי שרדו רק שניים, ויליאם ליי וסיירוס מ' האסי. הם חולצו ב-21 בנובמבר 1825 על ידי "דולפין", סקונר של הצי האמריקני בפיקוד מאסטר-קומנדנט ג'ון פרסיבל.
הערות שוליים

↑  Fairburn, William Armstrong and Ritchie, Ethel M. (1945-1955). Merchant Sail. Center Lovell, Maine: Fairburn Marine Educational Foundation, Inc.. pp. 512, 993.
1 2  Hussey
1 2  Michener
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n91045457   WorldCat (עם LCCN): n91-045457
ג'יין הול

ג'יין די הול (באנגלית: Jane Dee Hull;‏ 8 באוגוסט 1935 – 16 באפריל 2020) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, מושלת אריזונה מ-1997 עד 2003. היא הייתה האישה השנייה שכיהנה בתפקיד זה, והאישה הראשונה מהמפלגה הרפובליקנית שכיהנה בתפקיד זה.
ביוגרפיה

ג'יין די הול נולדה ב-8 באוגוסט 1935 בעיר קנזס סיטי שבמיזורי בשם ג'יין בוורסוק (Bowersock). להול תואר אקדמי בחינוך מאוניברסיטת קנזס. היא לימדה בבית ספר יסודי בקנזס סיטי.
היא עברה לגור באריזונה ב-1962 לאחר ששמעה נאום של הסנאטור בארי גולדווטר. היא אף ניהלה את מסע הבחירות של גולדווטר במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964.
הול הצטרפה לפוליטיקה ב-1978 כאשר נבחרה לבית הנבחרים של אריזונה מטעם המפלגה הרפובליקנית. היא הייתה חברה בבית הנבחרים של אריזונה במשך 7 כהונות, בשנים 1993-1979. בשתיים מתוך שבעת כהונותיה בבית הנבחרים היא הייתה יושבת ראש בית הנבחרים, וגם בתפקיד זה היא הייתה האישה הראשונה.
ב-1991, בזמן שהול הייתה יושבת ראש בית הנבחרים, התגלתה שערורייה פוליטית שנקראה באריזונה AZSCAM. שערורייה זו הובילה להתפטרותם על עשרה חברי בית הנבחרים. כתוצאה מכך, הובילה הול כיושבת הראש מספר רפורמות אתיות כדי לחדש את אמון הבוחרים ברשות המחוקקת באריזונה.
בשנת 1994 הול נבחרה להיות מזכירת המדינה של אריזונה. ב-1997, לאחר שהמושל פייף סימינגטון התפטר מתפקידו לאחר שהורשע בפלילים, הול, מזכירת המדינה החליפה אותו בתפקיד. בכך, היא הייתה האישה השנייה המכהנת בתפקיד זה והאישה הרפובליקנית הראשונה שהייתה מושלת אריזונה. הול הושבעה לתפקיד על ידי שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, סנדרה דיי או'קונור (שהייתה בעצמה שופטת בית המשפט לערעורים של אריזונה). כיוון שבאריזונה אין סגן למושל, האדם המחזיק בתפקיד מזכיר המדינה הוא הראשון לרשת את המושל.
כמושלת, יחסיה עם הסנאטור של אריזונה, ג'ון מקיין היו מתוחים, והיא תמכה ביריבו העיקרי של מקיין בבחירות הפנימיות למועמדות הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש.
לאחר סיום כהונתה כמושלת ב-2003, הול הייתה נציגה ציבורית בעצרת הכללית של האומות המאוחדות מטעם ארצות הברית.
עם מותה של מושלת אריזונה לשעבר, רוז מופורד, ב-15 בספטמבר 2016 — נעשתה הול מושלת אריזונה שהגיעה לגיל המבוגר ביותר מכלל מושלי אריזונה לשעבר. ב-16 באפריל 2020 הלכה הול לעולמה בגיל 84, ובאותו היום נפטר גם בעלה.
לקריאה נוספת

Jane Dee Hull, The Power of Character, Unlimited Publishing LLC, 2004, עמ' 242–249, ISBN 978-1-58832-106-0
הערות שוליים

↑  Once Again in Arizona, Secretary of State Is Suddenly Thrust Into the Job of Governor, באתר הניו יורק טיימס
↑  Jane Dee Hull
↑  Arizona Governor Convicted Of Fraud and Will Step Down
↑  McCain Having to Prove Himself Even in Arizona
↑  פול דייבנפורט, Jane Hull, first woman elected Arizona governor, dies at 84, באתר AP‏, 18 באפריל 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190574624  ISNI: 0000 0000 3787 2655  LCCN: n98095945  SNAC: w6cz49fz  VIAF: 26385040   WorldCat (עם VIAF): 26385040
ג'ושוע אנגריסט

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1960  (בן 64) קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית ישראל ישראל
 פעילות בולטת:  מחקר
 ידוע בשל:  מחקריו פורצי הדרך בתחום הכלכלה וזכייה בפרס נובל לכלכלה
 השכלה:  אוברלין קולג' אוניברסיטת פרינסטון
 מקצוע:  כלכלן
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ון פון נוימן (2011)  פרס נובל לכלכלה (2021)  Clarivate Citation Laureates (2013)  עמית החברה האקונומטרית (1998)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 אתר רשמי
 
ג'ושוע דייוויד אנגריסט (באנגלית: Joshua David Angrist, לעיתים ידוע בעברית בתור יהושע אנגריסט; נולד ב-18 בספטמבר 1960) הוא כלכלן אמריקאי-ישראלי המתמחה בכלכלת עבודה, כלכלה עירונית וכלכלת חינוך, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2021 (יחד עם גידו אימבנס (אנ')) על תרומתם לתיאוריות מחקר נסיבתי וכלכלת עבודה. בחצי השני של הפרס באותה שנה זכה דייוויד קארד‏. אנגריסט מלמד בקתדרת פורד לכלכלה ב-MIT, מנהל מיזם האפקטיביות והאי-שוויון ב-MIT. הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים, ועמית מחקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי, ובעבר שימש פרופסור באוניברסיטה העברית בשנים 1995–1996, וכן 2005-2004.
אנגריסט הוא מהכלכלנים המוערכים בעולם בתחום כלכלת עבודה, כלכלה אורבנית וכלכלת חינוך, ומאמרו עם אלן קרוגר (אנ') ב־1991 על ניסויים טבעיים נחשב לאחד המאמרים המצוטטים בתחום.
קורות חייו

אנגריסט נולד בקולומבוס שבאוהיו ועבר לפיטסבורג שבפנסילבניה, שם סיים את לימודי התיכון ב-1977. אנגריסט קיבל את התואר הראשון בכלכלה באוברלין קולג' באוברלין שבאוהיו ולאחריו עלה לישראל בשנת 1982. הוא התחיל בלימודי תואר שני באוניברסיטה העברית, שם פגש את אשתו לעתיד, מירה. לאחר שנה התגייס לצה"ל ושירת כצנחן במלחמת לבנון הראשונה. מאוחר יותר חזר לארצות הברית והשלים את לימודי התואר השני והדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. כותרת עבודת הדוקטורט שלו הייתה Econometric Analysis of the Vietnam Era Draft Lottery. היא נכתבה בהנחיית אורלי אשנפלטר (אנ') והוגשה בשנת 1989. מאוחר יותר היא פורסמה בחלקים ב-American Economic Review. לאחר שהשלים את לימודי הדוקטורט, הצטרף לאוניברסיטת הרווארד כפרופסור עוזר עד 1991, וחזר לישראל כמרצה בכיר באוניברסיטה העברית.
לאחר שקודם לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה העברית, הצטרף למחלקה לכלכלה ב-MIT ב-1996 כפרופסור חבר והועלה לדרגת פרופסור מן המניין ב-1998. לימים ציין סיבות כלכליות כסיבה למעבר ל-MIT.
הוא חבר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי בארצות הברית, במכון לכלכלת עבודה (IZA), באגודה הכלכלית האמריקאית, באגודה הסטטיסטית האמריקאית, בחברה האקונומטרית באיגוד האוכלוסין של אמריקה ובחברה לכלכלת עבודה. שימש כחבר מערכת בכתבי עת רבים: journals Econometrica, American Economic Review, American Economic Journal: Applied Economics, Journal of Business and Economic Statistics, Economics Letters, Labour Economics and the Journal of Labor Economics.
אנגריסט מחזיק באזרחות אמריקאית ובאזרחות ישראלית וחי בברוקליין, מסצ'וסטס.
מחקר

תחומי העניין של אנגריסט הם כלכלת חינוך ורפורמה בבתי ספר, תוכניות חינוכיות ושוק העבודה, ההשפעות של הגירה, רגולציה על שוק העבודה ומוסדות, ושיטות כלכליות לתוכניות הערכת מדיניות.
אנגריסט חוקר את הקשר בין משך הלימודים להכנסה, השפעת השירות הצבאי על כושר ההשתכרות והקשר בין גודל הכיתה להישגי התלמידים. הוא מדורג בין 50 הכלכלנים המובילים מתוך רשימה של למעלה מ-56,000 כלכלנים הרשומים ב-IDEAS/RePEc במונחים של תפוקת מחקר.
הוא מפרסם לעיתים קרובות עם חידו אימבנס, אלן קרוגר, ויקטור לביא (אנ'), פרג פאטאק (אנ') וירן-שטפן פישקה (Jörn-Steffen Pischke)‏. יחד עם פישקה, פרסם אנגריסט בשנת 2009 את Mostly Harmless Econometrics כשהם חקרו כלים כלכליים דרך שימוש במחקרים אמפיריים. ב-2014, אנגריסט ופישקה פרסמו את Mastering 'Metrics': The Path from Cause to Effect, שמיועד לסטודנטים לתואר ראשון בכלכלה.
בשנים האחרונות מתמקד אנגריסט בתחום החינוך. הוא השיק עם עמיתיו ב־MIT את יוזמת האפקטיביות ואי־השוויון (SEII) הבוחנת תוכניות מלגות לסטודנטים וסוגיות על בתי ספר פרטיים וציבוריים, כמו שיעורי הצלחה של תלמידים שהתקבלו בהגרלה.
הוקרה ופרסים

אנגריסט הוא עמית מחקר במכון ללימודי עבודה (IZA)
עמית בחברה האקונומטרית
עמית באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים משנת 2006
ב-2007 אנגריסט קיבל דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת סנט גאלן
ב-2011 קיבל את פרס ג'ון פון נוימן (אנ') שניתן בכל שנה על ידי מכללת רייק ללימודים מתקדמים (אנ') בבודפשט
זכה ביחד עם החוקרים גידו אימבנס ודייוויד קארד בפרס נובל לכלכלה לשנת 2021.
גאווה ודעה קדומה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסדרה
 מבוסס על:  גאווה ודעה קדומה 
 סוגה:  דרמה, רומנטיקה
 יוצרים:  סיימון לנגטון 
 כותבים:  אנדרו דייוויס
 בימוי:  סיימון לנגטון
 שחקנים:  ג'ניפר אילי וקולין פירת'
 פרסים:  ראה פסקה
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  סו בירטוויסל 
 מפיקים בפועל:  סו בירטוויסל
 חברת הפקה:  BBC
 הפצה:  BBC, הולו 
 מוזיקה:  קרל דייוויס 
 אורך פרק:  55 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One 
 תקופת שידור מקורית:  24 בספטמבר 1995 – 29 באוקטובר 1995
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice) היא סדרת טלוויזיה משנת 1995 בעלת שישה פרקים, שעובדה למסך בידי אנדרו דייוויס ומבוססת על הספר מ-1813 שכתבה ג'יין אוסטן.
ג'ניפר אילי וקולין פירת' שיחקו בתפקידים של אליזבת בנט ומר דארסי. הסדרה הופקה בידי סו בירתוויסטל ובוימה בידי סיימון לנגטון. הסדרה הופקה על ידי הבי בי סי, בתוספת מימון מרשת הטלוויזיה האמריקאית A&E NETWORK. במקור בי בי סי 1 שידרה את הסדרה בעלת הפרקים בני 55 דקות מ-24 בספטמבר עד ה-29 באוקטובר 1995. הרשת האמריקאית שידרה ב-14 בינואר 1996 שני פרקים ברצף במשך שלושה לילות רצופים.
הספר "גאווה ודעה קדומה" מספר את סיפורן של חמש בנות משפחת בנט הרווקות באנגליה, בתחילת המאה ה-19, לאחר שצעיר עשיר ופנוי, מר בינגלי, וחברו המודע למעמדו, מר דארסי, עברו להתגורר בשכנותן. בעוד ג'יין, הבת הבכורה במשפחת בנט, מתחבבת מיד על בינגלי, לדארסי יש קשיי הסתגלות לחברה המקומית ושוב ושוב הוא מוצא עצמו מתנגש עם הבת השנייה במשפחת בנט, אליזבת.
הסדרה "גאווה ודעה קדומה" זכתה במספר פרסים, כולל פרס הבאפטא לשחקנית הטובה ביותר, ג'ניפר אילי, ופרס אמי לעיצוב התלבושות. התפקיד של מר דארסי העלה את קולין פירת' לרמה של סלבריטאי. הסצנה שבה פירת' מוצג בחולצה לבנה רטובה מוכרת כ"אחת הסצנות הזכורות ביותר בטלוויזיה הבריטית". הסדרה עוררה השראה בהלן פילדינג לכתוב את הרומנים של ברידג'יט ג'ונס, שבעיבוד הקולנועי שלהם פירת' מגלם את מושא אהבתה של ברידג'יט, מארק דארסי.
צוות השחקנים

ג'ניפר אילי - אליזבת בנט
קולין פירת' - פיצוויליאם דארסי
אליסון סטדמן - גברת בנט
קריספין בונהם-קרטר - צ'ארלס בינגלי
סוזאנה הארקר - ג'יין בנט
דייוויד באמבר - מר קולינס
ג'וליה סוואלה - לידיה בנט
אדריאן לוקיס - ג'ורג' ויקהאם
לוסי סקוט - שרלוט לוקאס
אנה צ'נסלור - קרוליין בינגלי
בנג'מין ויטרו - מר בנט
אמיליה פוקס - ג'ורג'ינה דארסי
ג'ואנה דייוויד - גברת גארדינר
טים וילטון - מר גארדינר
ברברה לי-האנט - ליידי קתרין דה ברג
ויקטוריה המילטון - גברת פורסטר
טום וורד - צ'מברלין
לוסי בריירס - מרי בנט
אנתוני קאלף - קולונל פיצוויליאם
לוסי דייוויס - מריה לוקאס
לוסי רובינסון - לואיזה הרסט
כריסטופר בנג'מין - סר ויליאם לוקאס
רופרט ונסיטרט - מר הרסט
שידור והתמסחרות

בין 10 ו-11 מיליון אנשים צפו בשידור ששת הפרקים בבי בי סי 1, בין ה-24 בספטמבר ל-29 באוקטובר 1995. הפרקים שודרו שוב בכל שבוע בבי בי סי 2. לפרק האחרון היה 40% רייטינג, בעוד ששמונה מדינות זרות קנו את הזכויות לסדרה. 3.7 מיליון אמריקאים צפו בפרק הראשון כשהוא שודר ברשת האמריקאית.
12,000 העותקים הראשונים של הווידאו נמכרו בשעתיים. 70,000 עותקים נמכרו כבר בסוף השבוע הראשון. 200,000 עותקים נמכרו עוד לפני תום השנה הראשונה מאז שהסדרה שודרה. הפסקול של הסדרה זכה גם הוא לפופולריות, ונמכר ב-20,000 עותקים. הסדרה יצאה בדי וי די שלוש פעמים, פעם ראשונה בשנת 2000, פעם שנייה בספטמבר 2005, ופעם שלישית באפריל 2007.
פרסים

הסדרה "גאווה ודעה קדומה" הייתה מועמדת לפרסים שונים. ג'ניפר אילי קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר. פירת' קיבל את פרס השחקן הטוב ביותר מארגון השידור התקשורתי, ובאותו טקס הסדרה קיבלה את פרס "הסדרה הדרמטית הטובה ביותר". בארצות הברית הסדרה קיבלה פרס אמי על עיצוב התלבושות.