ננוליתוגרפיית עט נובע
יתרונות וחסרונות

יתרונות

בנוסף ליכולת למקם מולקולה בכושר הפרדה ננומטרי, קיימים מספר יתרונות נוספים לשיטת DPN:
האפשרות להשתמש בחומרים אורגניים ולא אורגניים כ"דיו" היא יתרון גדול על פני טכנולוגיות רישום אחרות, המאפשרת יישומים רחבים יותר בתחומי הביולוגיה, מדעי החיים ותחומים אחרים. למעשה, ניתן להדפיס דיו אורגני על מצעים אורגניים באמצעות מערך של חודים המשמשים לרישום מולקולארי, ניתן לבצע רישום בו זמנית עם דיו אורגני ואנאורגני. יתרון זה של DPN הוא ייחודי לשיטה זו ואינו קיים בטכניקות אחרות של ליתוגרפיה. מולקולות כגון דנ"א וחלבונים יכולות להיות מודפסות על חומרים מגוונים כגון מתכות, מוליכים למחצה ומשטחים פונקציונליים אחרים. היכולת לעבוד הן עם חומרים קשים והן עם חומרים רכים, מבדילה את DPN מטכניקות ליתוגרפיות אחרות.
שיטת DPN מאפשרת בניית שכבות חדשות על גבי שכבות שכבר יוצרו, מה שהופך את הטכניקה לרבגונית ויחד עם כושר ההפרדה הגבוה ניתן לבנות מערכים מורכבים תלת־ממדיים באזורים קטנים ביותר המאפשר פונקציונליות רחבה יותר, תוך ניצול מינימום שטח - תכונה הרצויה בתחום של ייצור התקנים הדורשים מקסימום מזעור.
שיטת DPN מבוססת על רישום ישיר על גבי משטחים ובכך חוסכת בתהליכים יקרים ומסורבלים הדורשים שימוש במסכות על מנת לבצע הדפסה על פני השטח. הטכניקה לכתיבה ישירה גם מונעת חלק מהנזק שנגרם מקרינה, כפי שקיים בטכניקות ליתוגרפיה המקרינות אלומות אלקטרונים או אנרגיה אלקטרומגנטית כגון ליתוגרפיה אלומת האלקטרונים ופוטוליתוגרפיה.
בהשוואה לטכניקות ליתוגרפיה אחרות, שיטת DPN מאפשרת גמישות רחבה יותר לתנאי עבודה, בהיבט של תנאי סביבה (טמפרטורה, לחץ, לחות). בכך התהליך בשיטת DPN הופך לנגיש יותר, ללא צורך בתאי ואקום והתקני בקרת תנאי סביבה, שיכולים להיות יקרים ומסורבלים.
מלבד היתרונות שצוינו לעיל, היבט חשוב של DPN הוא ההיבט המסחרי. עלות הציוד הנדרש לביצוע תהליך ה-DPN זולה באופן משמעותי מציוד ומכשור שבו נעשה שימוש בטכנולוגיות אחרות. בניגוד לשיטות אחרות, בהן רכישת הציוד ותחזוקתו יקרים מאוד (כגון מסיכות ליתוגרפיות), ההשקעה הנדרשת בטכנולוגיית DPN היא רכישה חד פעמית של AFM ותחזוקה של דיו וחודים לרישום, הזולים יחסית, מה שמשתלם גם בהיבט הכלכלי.
חסרונות
נכון להיום, קיימות הגבלות בהתאמת סוג המצע והדיו. שילובי דיו/מצע חייבים להיבחר בקפידה, כך שהדיו לא יצטבר או יפוזר במידה בלתי סבירה על גבי המצע. על מנת ליצור מבנים יציבים, האינטראקציה בין מולקולות דיו על פני השטח חייבת להיות כזו שתעגן את המולקולות למיקומם המיועד. יש צורך לשים לב לתרכובות הכימיות של הדיו והמשטח. בפועל, תהליכי DPN בדרך כלל מוגבלים על ידי גורמים כגון מסיסות הדיו הרצוי להדפסה, יציבותו של החומר להעברה בתוך מניסקוס המים וספיחה של חומרים על פני שטח המצע. לכן, הבחירה של צבעים יציבים שניתן להעביר מקצה חוד ה-AFM אל המצע היא קריטית לתהליכי DPN. שילובי דיו ומצעים מסוגים שונים נמצאים בשלבי מחקר, כשהמוטיבציה היא מציאת ההתאמות של ממשק הדיו/מצע שתספקנה את התוצאות הטובות ביותר ברישום מולקולארי בסקאלה ננומטרית.
על מנת להבטיח רזולוציית הדפסה אופטימלית, פני השטח של המצע חייבים להיות חלקים, מה שיאפשר סידור אחיד ויציב של המולקולות על גבי המצע. לשם כך, נדרשים תהליכי חישול של המצע לצורך החלקתו, תהליכים שאורכים זמן רב ומצריכים שימוש במכשור ייעודי נוסף.
המכשול העיקרי בשיטת DPN הוא מהירות הרישום במהלך סריקת פני שטח המצע על ידי ה-AFM. על מנת לאפשר לדיו לעבור למצע באופן עיקבי וסדור, מהירות הסריקה של קצה חוד ה-AFM מוגבלת ואיטית, כך שתהליך הרישום הוא סריאלי ולפיכך ארוך בהשוואה לטכניקות ליתוגרפיה אחרות (הכתיבה נעשית ברצף נקודה אחר נקודה, שורה אחר שורה). עם זאת, נושא שנחקר רבות לאחרונה, בוחן שימוש במערכים מקבילים של קצוות חודי AFM במהלך רישום בשיטת DPN. תהליך זה יכול לשפר את המהירות משמעותית. ברם, הבעיה הכרוכה ברישום מקבילי זה היא חוסר היכולת לשלוט על כל קצה חוד בנפרד, מה שגורע מגמישות תהליך הרישום.