stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רותם כהן
קריירה > שנותיו הראשונות

כהן נולד וגדל בעיר לוד, בן שני בין ארבעה אחים. אביו מיכאל הוא מהנדס מכונות בתעשייה האווירית, ואמו נורית עובדת במחלקת הרווחה בעיר. עוד מימי ילדותו בבית הוריו, נחשף כהן למוזיקה לטינית של אמנים כמו חוליו איגלסיאס, אנריקו מסיאס ואחרים וכן לסגנונות רוק ופולק קלאסיים של ענקים כמו לאונרד כהן, מרסדס סוסה, סזריה אבורה ועוד. למד בתיכון רמלה-לוד.
בצבא שירת בלהקת פיקוד העורף, ועם שחרורו נרשם לבית הספר למשחק ניסן נתיב. דווקא שם הבין כהן סופית כי עתידו נמצא במוזיקה ועזב את בית הספר לאחר תום השנה הראשונה ללימודים, לטובת כתיבה והלחנה של שירים לאמנים מובילים בישראל. בשיריו ובסגנונו המוזיקלי, ניתן לזהות השפעות של מקצבים לטיניים, בשילוב בלדות פופ ישראליות רומנטיות.
קריירה > תחילת הדרך כפזמונאי ומלחין

על אף הרצון ליצור עבור עצמו, כהן לא התחיל כאמן מבצע אלא ככותב ומלחין. כבר בתחילת דרכו, כתב והלחין שירים למבצעים כמו דנה ברגר, שלומי שבת, בועז שרעבי ואייל גולן. עבור גולן הלחין את השיר "כשאחר" (זוכה פרס אקו"ם בשיר השנה לשנת 2012), וכתב והלחין את היצירות "נגעת לי בלב", "דז'ה וו", "רציתי להגיד לך", "קל כל כך" (אשר נכתב כתגובה לריאיון שהעניקה גרושתו של גולן, אילנית לוי לשבעה לילות בו שטחה את טענותיה כנגד גולן וטענה כי הוא אינו אב טוב לילדיו. עם יציאת השיר סיפר כהן כי השיר לא נכתב בהזמנת אייל גולן, אלא מתוך רגשותיו של כהן עצמו, הקרוב לגולן ומחובר אליו רגשית) ועוד. לבועז שרעבי, כתב והלחין כהן את השיר "אני עובר בסמטאות", לעומר אדם את השיר "כמו בימים". עבור שלומי שבת כתב והלחין כהן את "כשנגיע הביתה" ו"מה ששלי שלך".
ב-2017, עם לידת בתה הראשונה של שרית חדד, כתב והלחין כהן, יחד עם אבי אוחיון עבור חדד את השיר "חלק ממני" שיצא באותו חודש.
קריירה > הפריצה כזמר

לאחר ההצלחה שנחל בתור פזמונאי ומלחין, פרץ רותם לתודעה הציבורית כזמר בשנת 2013 עם סינגל הבכורה שלו "אל העולם שלך", שהפך להצלחה גדולה הן בתחנות הרדיו השונות והן ב-YouTube. בשנת 2014 הוציא רותם את אלבום הבכורה – "אל העולם שלך", אשר זכה לביקורות משבחות בתקשורת, ופרס אלבום זהב על למעלה מ-20,000 עותקים.
באותה שנה זכה רותם בפרס תגלית השנה מטעם אקו"ם.
אלבומו השני, "לא דמיינתי", שראה אור בשנת 2015 זכה אף הוא לפופולריות גדולה ובפרס אלבום זהב. ב-8 במאי, הוציא את הסינגל "איזה עולם" שהגיע למקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בחודש מאי לשנת 2017, כחלק מאלבומו השלישי שיצא בסוף שנת 2017, שחרר רותם את שיר הבולרו הראשון בישראל "כל כך יפה לך", יחד עם הזמר האמריקאי-קובני, דסמר בואנו. בין לילה הפך השיר לאחד הלהיטים המושמעים של הקיץ, כיכב בראש מצעדי הפזמונים בכל תחנות הרדיו בארץ והכתיר את רותם כחלוץ הזמר הפופ-לטיני-ישראלי.
לאחר שדסמר בואנו התארח בספטמבר 2017 בהופעתו של רותם, בהאנגר 11 בתל אביב, בתום ההופעה, החליט הזמר הקובני לשכנע את אנריקה איגלסיאס להוציא יחד עם רותם את הגרסה העברית ספרדית של הלהיט המפורסם "Subeme La Radio".
בנובמבר 2021 השתתף בדואט 'גם אם טעיתי' עם שלומי שבת בפרויקט "שלומי שבת וחברים 3".
בין השנים 2020–2021 שימש רותם כפרזנטור של חברת אייס.
בשנת 2022 השתתף בעונה השמינית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודח תשיעי.
חיים אישיים

בדצמבר 2021 הציע כהן נישואין לבת זוגו שי שגיא הצעירה ממנו ב-19 שנים, וב-19 ביולי 2022 השניים נישאו. והם הורים לשני בנים.
בשנת 2024 העיד כהן כי החל לקיים מצוות והוא מתקרב לדת ולמסורת היהודית.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: אל העולם שלך
2015: לא דמיינתי
2017: כל כך יפה לך
2022: 42
הערות שוליים

↑  אסף נבו, חם אש, באתר ישראל היום, 27 באפריל 2017
1 2 3  אסף נבו, ‏תכירו את הדבר הבא: רותם כהן, באתר ‏מאקו‏, 5 באוגוסט 2013
↑   לי אברמוביץ', כתבת צרכנות ותיירות, ‏סיפור ההצלחה של רותם כהן, באתר ‏מאקו‏, 27 ביוני 2014
↑  עילי שמעוני, ראיון: רותם כהן, באתר ראש1, ‏22 בדצמבר 2013 (ארכיון)
↑  ערן סויסה, בין שלמה ארצי לשלומי שבת: רותם כהן רץ קדימה, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2014
↑  עמוס אורן, ביקורת - בהופעה: רותם כהן, באתר הבמה, ‏15 באוגוסט 2013
↑  כתב מערכת ערוץ עשר, הזוכים הגדולים של פרסי אקו"ם: מוקי, רכטר ויהונתן גפן, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 17 בפברואר 2015
↑  ערן איצקוביץ', רותם כהן: מינון נכון של כריזמה, קיטש ובנאליות, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2015
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏10-16 במאי 2015
↑  רז שכניק, לטינית למתקדמים, באתר ynet, 12 בדצמבר 2017
↑  בר זגה, האחת שלו: רותם כהן ובת זוגו התחתנו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 20 ביולי 2022
↑  יוני פרוים, בגיל 43: רותם כהן הפך לאבא, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 19 במאי 2023
↑  איציק אוחנה, מרגש: הזמר שהחליט לצום לראשונה ב.., באתר כיכר השבת, ‏2024-08-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520606905171  MusicBrainz: 95a56ab3-4285-46db-a3b9-1ce6f494273a  VIAF: 315200797   WorldCat (עם VIAF): 315200797
ברטאן

ערך זה עוסק באזור גאוגרפי ויחידה אדמיניסטרטיבית בצרפת. אם התכוונתם למדינה פאודלית בצרפת בעבר, ראו .
שלטי רחוב בצרפתית וברטונית ברן בירת ברטאן
ברטאן (ברטניה, בצרפתית: Bretagne ‏האזנהקובץ:Fr-Bretagne.ogg‏Ⓘ‏, בברטונית: Breizh, בגאלית: Bertaèyn) הוא חצי אי בצפון-מערב צרפת, בין תעלת למאנש בצפון ומפרץ ביסקיה בדרום, ומזרחה לו — נורמנדי תחתית ופיי דה לה לואר ("ארצות הלואר"). זהו אחד מ-18 חבלי צרפת ובירתו היא רן (Rennes).
כחצי מיליון מתושבי חבל ברטאן (כשישית מהאוכלוסייה), דוברים את השפה הברטונית, ממשפחת השפות הקלטיות והחבל משתייך לאומות הקלטיות, כאשר הוא מהווה את האומה הקלטית היחידה שאינה חלק מהממלכה המאוחדת.
היסטוריה

החבל נזכר לראשונה בכתבי יוליוס קיסר, ומתום תקופת האימפריה הרומית התיישבו בו קלטים וברטונים. במאה הרביעית נוצרה בו ממלכה - דוכסות ברטאן, שנלחמה על עצמאותה עד תקופת הרפובליקה הצרפתית ובמהלכה.
היסטוריה > ימי הביניים

בתקופת ימי הביניים התחלק החבל לשניים ולאחר מכן לשלושה: דומונה (Domnonée), קורנואיי (Cornouaille) וברוארק (Broërec).
במאה התשיעית היה משטר פאודלי באירופה, ובאזור שלטו אצילים כגון: דוכסים, רוזנים ומלכים. קשרי האצולה נקשרו גם עם ממלכת אנגליה וממלכת צרפת.
במהלך אותה מאה, התאחדו אצילי האזור לישות מלוכנית של ברטאן המאוחדת. זו נלחמה במאה העשירית נגד ניסיונות כיבוש חוזרים מצד לוחמים ויקינגים, שפלשו מן הים אל חופי ברטאן, כדי להתיישב ולעסוק בסחר, מה שהשאיר את חותמו על ברטאן עד היום. גם משהחל עידן מלוכה, המשיכו דוכסי ברטאן לדרוש זכויות אצולה אישיות.
ברטאן הייתה אבן מחלוקת בין נורמנדי ואנז'ו, ובהמשך בין ממלכת אנגליה וממלכת צרפת. מערכות היחסים הפאודליים ביו דוכסים לשכניהם נשענו על קשרים ממפגשים עם שליטים מאותה ממלכה, מה שהוביל לכך שדוכסי ברטאן התנהלו כשליטים עצמאיים, בעודם לסירוגין תחת מלך אנגליה ומלך צרפת. לבסוף הם השיגו את חירותם הפוליטית, עם הגיע שושלת מונפור במאה ה-14 ועד המאה ה-15.
חירות פוליטית זו הגיעה לשיאה תחת שושלת פרנסואה השני, שגרם למפלה שלטונית וניתוקה של ברטאן ב-1488.
על אף מלחמת הירושה של ברטאן (1341–1364) וניסיונות סיפוח מצד הצרפתים או של האנגלים, נשארה השליטה בידי הנסיכויות הנפרדות עד למאה ה-16.
דוכסות ברטאן סבלה תבוסות צבאיות לממלכת צרפת החזקה ממנה, בין השנים 1488–1491. איחודן של הממלכות החל בשני שלבים. הראשון היה איחוד מחודש של אצילים במונרכיה (שלוש חתונות בין המונרכיות - ברטאן וצרפת) וב-1532, בקשת איחוד מצד צרפת. זו הוגשה בעיר ואן, ויצרה לחץ רב על אצילי החבל, שחתמו בסופו של דבר על האיחוד.
היסטוריה > בתקופה המודרנית

למרות האיחוד, שמרה ברטאן על חלק מזכויות היתר (חוקים ומיסים מסוימים) עד למהפכה הצרפתית. בליל 4 באוגוסט 1789 בוטלו כל זכויות היתר, החוקים, והשלטון המקומי של האצולה והכמורה הברטונית.
המאות ה-15, ה-16 וה-17 נחשבו לתקופת פאר ושגשוג, בברטאן. החבל ממוקם על אם הדרך של מסחר ימי פעיל ביותר בין ספרד, אנגליה והולנד, שהעבירו ביניהן סחורות נצרכות, בעיקר אריגים כגון פשתן והמפ, שהיוו חומרי גלם עיקריים באותה תקופה.
מעמדו הכלכלי של החבל התחזק והשקעות רבות הופנו לאדריכלות מורשת מרשימה, כדוגמת בית הכספים של רֵן, שהיה הראשון מסוגו בצרפת.
בתקופת שלטונו של לואי ה-14 נוצרה דוקטרינה כלכלית-פוליטית ראשונה, הקולברטיזם, על שם ז'אן-בטיסט קולבר. הדוקטרינה שינתה את יחסי הכלכלה בין ברטאן לאנגליה, וגרמה לברטאן הפסדים כלכליים; מצבו הכלכלי של החבל הידרדר עם השנים והגיע לשפל במאה ה-19. ברטאן חולקה לרוזנים (ברוארק, טרגוי, לאון, נונטה, קורנואיי ועוד).
ב-1790, שנה לאחר המהפכה, חולקה ברטאן לחמישה אזורי ניהול:
איל-אה-וילן
לואר-אנפריור (שהופרד ממנה, ושמו שונה ב-1957 ללואר האטלנטי)
קוט-די-נוֹר - ששונה ב-1990 לקוט-ד'ארמור
מורביאן
פיניסטר
גבולות החבל העדכניים נקבעו על ידי מרשל פטן ב-30 ביוני 1941 (העדכונים פורסמו לציבור יום למחרת), בזמן הכיבוש הגרמני.
הצו החדש כלל הכרזה על
4 מחוזות (Département) - קוט-ד'ארמור, איל-אֶה-וילֵן, מורביאן ופיניסטר. 80 אחוז משטח הפרובינציה ההיסטורית של ברטאן נכללים בתחומי החבל המנהלי. המחוז הנושק מדרום, הלואר האטלנטי, הופרד ונקבע כחלק מחבל ארצות הלואר.
בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית ידע האזור לסירוגין נסיגה והתפתחות, וגבולותיו המנהליים לא השתנו. כיום, הברטונים מהווים מיעוט בצרפת והם מנהלים מאבק להכרה בייחודם הלאומי.
גאוגרפיה

שטחה של ברטאן הוא 34,024 קמ"ר (+6,980 קמ"ר אם מוסיפים את מחוז הלואר האטלנטי). זהו החבל עם רצועת החוף הארוכה ביותר במדינה. מהעיר קונקול ועד פורניק, רצועת החוף נמתחת לאורך 1,100 קילומטרים. עם זאת אורכה יוכפל בחישוב רצועות חופי הארכיפלגים שבתחום שליטת החבל. רוב חופי החבל הם סלעיים וקרויים בשמות הקשורים למזג-אוויר או לשמות אבני-חן, כמו חוף השחם הוורוד, חוף ברקת וחוף ירקן. בחופיו של החבל נמצאים צוקים גבוהים, שמגיעים עד ל-100 מטר באזור פיניסטר. באזור מורביאן הדרומי קיימים איים קטנים רבים, וחופים קטנים עם חול דק, נוף שונה מחופי הלואר הצמודים מדרום. ישנם כמה ארכיפלגים בתחום ברטאן ובהם: ארכיפלג שבעת האיים, ארכיפלג ברֵאה ועוד. הגדול מבין האיים הוא בל-איל-און-מאר אשר נמצא במפרץ מורביאן במרחק קצר מאוד במעבורת מהעיר קיברון.
מקובל להבחין גאוגרפית בין שני אזורים: האזור החופי (הארוור, שמשמעותו 'הים' בברטונית) ואזור פנים הארץ (הארגוט, שמשמעותו 'היער' בברטונית).
גאוגרפיה > אקלים

מזג האוויר הוא קיצוני וסוער בעיקר לאורך החופים. הגשמים שכיחים בכל שטח החבל. מזג אוויר משתנה במהירות והוא אינו יציב במשך כל השנה: ביממה אחת צפויים השמים להשתנות מספר רב של פעמים משמים בהירים ללא עננים לשמים אפורים מכוסים בעננים עבים, תופעה מוכרת שהנחילה לברטאן מוניטין של 'מזג אוויר גרוע'.
קיימים שינויים עדינים בטמפרטורה בין הקיץ לחורף. הרוחות שמגיעות בעיקר מצפון/צפון-מערב מגבירות את הרגשת הקור. טמפרטורת המים הממוצעת נעה בקיץ בין 17 ל-19 מעלות צלזיוס באזור הדרומי-מערבי שהוא האוקיינוס האטלנטי וזרם הגולף; טמפרטורה גבוהה יותר של המים נעה בין 19 ל-20 מעלות צלזיוס באזור הצפוני שהיא תעלת למאנש.
גאוגרפיה > נוף

בולטות ארבע צורות נוף בחבל:
אדמות מעובדות או מוזנחות שמופרדות בגדר חיה שהיא צמחייה פראית כגון שיחים ועצים נמוכים;
טבע עצום פראי ושומם, הכולל בעיקרו שיחים נמוכי מידה, עשבים רב-שנתיים;
יערות;
ביצות.
עם רצועת חוף ארוכה בולטים בעיקר שינוי גובה המים בזמן גאות ושפל, וצוקי אבן אשר נשחקו על ידי האוקיינוס. אזור פנים הארץ הוא בעל גבעות רבות וגאיות, והנקודה הגבוהה ביותר מגיעה ל-387 מטר מעל פני הים.
כלכלה

בתחילת המאה ה-20 התעשייה העיקרית ביותר הייתה התיירות, והתמקדה בעיקרה בחופי החבל ובעונת הקיץ, עם השנים תעשיות רבות ושונות הוקמו מהתעשייה האווירית הממוקמת בסן-נזר שבלואר-האטלנטי, לתעשיית בניית רכבים (של חברת הרכב סיטרואן). חברות טכנולוגיה מתקדמות בתחום תקשורת אלקטרונית למרחקים אשר תוצרתם מיועדת בעיקר לשימוש בקטבי כדור הארץ, ממוקמות בערים רֵן, ברסט, ולוניו. תאגידים גדולים שהתחילו מיצור ומכירת מוצרי מזון מקומיים כמו E.Leclerc ו-Intermarche היום רשתות מזון ענק בצרפת ובמדינות אירופה. אך מאז ומתמיד תעשיית החקלאות הייתה נפוצה ורחבה:
חקלאות ימית מייצרת כמויות גדולות ביותר של דגים ופירות-ים טריים ליבוא ויצוא. עם השנים נרכש ידע רב בתעשייה הימית. פיתוח ובניית ספינות אזרחיות וצבאיות התרכזו בערים ברסט ולוראו (ספינות נוסעים יוקרתיות בשם Paquebot מיוצרות רק בברטאן).
חקלאות שדה המייצרת כמות ארטישוק של 85% מהיצור של השוק הצרפתי, כרובית - 60% מהשוק הצרפתי, ועוד.
חקלאות תעשייתית נוטלת חלק של 15% מהשוק הצרפתי, גידול עגלים הוא חלק של 31%, תנובת החלב היא 20%. גידול חזירים מהווה 55% מהשוק, וגידול עופות הוא חלק של 47% מהשוק.
אוכלוסייה

מספר תושבי חבל ברטאן היה למעלה מ-3 מיליון נפשות בשנת 2006, מספר גבוה יחסית לשאר חבלי צרפת, על שטח רחב של 27,208 קמ"ר, עם צפיפות אוכלוסין נמוכה יחסית של 113 נפשות לקמ"ר.
אוכלוסייה > אוכלוסין ב-4 המחוזות

עדכון אחרון ב-2005.
| מחוז | מספר אוכלוסין | מספר נפשות לקמ"ר |
| --- | --- | --- |
| איל-אֶה-וילֵן | 929,947 | 128 נפשות לקמ"ר |
| פיניסטר | 876,680 | 127 נפשות לקמ"ר |
| מורביאן | 688,544 | 94 נפשות לקמ"ר |
| קוט-ד’ארמור | 566,946 | 79 נפשות לקמ"ר |
אם נחשיב את המחוז ההיסטורי והמסורתי של ברטאן - הלואר האטלנטי, שכולל 1,208,761 תושבים, מספר תושבי החבל יגיע ל-4,270,878.
אוכלוסייה > הערים הגדולות

| עיר | מחוז | מספר תושבים |
| --- | --- | --- |
| רן | איל-אֶה-וילֵן | 206,229 |
| ברסט | פיניסטר | 149,634 |
| קמפר | פיניסטר | 63,238 |
| לוראון | מורביאן | 59,189 |
| ואן | מורביאן | 51,759 |
| סן-מלו | איל-אֶה-וילֵן | 50,675 |
| סן-ברִייֶק | קוט-ד’ארמור | 46,087 |
| לונסטר | מורביאן | 21,897 |
| פוז'ר | איל-אֶה-וילֵן | 21,779 |
| קונקרנו | פיניסטר | 19,453 |
ראו גם

דוכסות ברטאן
ברטונית
העיר קמפר, הצריחים הבולטים בתמונה שייכים לקתדרלת קמפר
ניקוד ארץ-ישראלי

קטע פיוט בניקוד ארץ־ישראלי שנתגלה בגניזת קהיר (מתוך הקדושתא שחיבר הדותהו על משמרת בלגה)
הניקוד הארץ־ישראלי הוא ניקוד עילי שהיה בשימוש יהודי ארץ ישראל בראשית ימי הביניים.
שיטת הניקוד הארץ־ישראלית התגלתה בסוף המאה ה-19, כאשר קטעים בניקוד זה נמצאו בגניזת קהיר. סימני הניקוד הארץ־ישראליים כתובים מעל לאות, בדומה לשיטת הניקוד הבבלית, ובשונה משיטת הניקוד הטברנית. סוגיות מרכזיות בתיאור שיטה זו עדיין שנויות במחלוקת בקרב החוקרים.
טקסטים בניקוד הארץ־ישראלי

הטקסטים בניקוד הארץ־ישראלי כולם מקורם בגניזת קהיר. מדובר בשלושה סוגים עיקריים של חיבורים:
קטעי מגילות לספר יחזקאל ותהילים וקטעי קודקסים לתהילים, ספר דניאל וספר ירמיהו.
פיוטים ארץ־ישראליים קדומים, בהם פיוטי יניי, רבי אלעזר הקליר, יוסי בן יוסי, ועוד, בני המאה החמישית עד השביעית לספירה.
תרגומים ארמיים ארץ־ישראליים לתנ"ך.
עליהם יש להוסיף גם קטעי גניזה של המשנה, התלמוד (בבלי וירושלמי) והמדרשים.
הניקוד הארץ-ישראלי מתפצל לשיטות שונות, ואינו אחיד. לדעת יהושע בלאו ויוסף יהלום, יש להבחין בין שיטות הניקוד המאוחרות יחסית לבין המבטאים המיוצגים בו, שאינם ארץ-ישראליים בהכרח והתהוותם קדמה להתהוות הניקוד.
סימני התנועות בניקוד הארץ־ישראלי

| סימן גרפי | מקביל טברני | IPA | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | קמץ | [ɑ] | הקמץ והפתח הארץ־ישראליים מתחלפים בחלק מהטקסטים, דבר המעיד על כך שנהגו בצורה דומה (כמו בהגייה הספרדית) |
|  | פתח | [a] |  |
|  | צירי | [e] | הצירי והסגול הארץ־ישראליים מתחלפים בחלק מהטקסטים, דבר המעיד על כך שנהגו בצורה דומה (כמו בהגייה הספרדית) |
|  | סגול | [ɛ] |  |
|  | חיריק | [i] |  |
|  | חולם | [o] |  |
|  | קובוץ | [u] |  |
|  | שווא נע | [e̞] | לשווא הנח אין סימן גרפי |
המחקר: חשיבותו וקשייו

למחקר הניקוד הארץ־ישראלי יש חשיבות רבה, משום שהוא מייצג את הגיית לשון חז"ל בארץ ישראל - הגייה שהעדויות עליה מועטות.[דרוש מקור][מפני ש...] הגייה זו היא גם הבסיס להגייה המכונה "ספרדית": היהודים שייסדו את הקהילות בצפון אפריקה, איטליה וספרד דיברו עברית בהגייתה הארץ־ישראלית. הגייה זו היא שנתקבלה ברוב קהילות ישראל, והיא גם שאומצה בעת תחיית הלשון העברית.
אולם כגודל החשיבות של שיטת הניקוד כך גם הקשיים במחקרהּ. הקשיים נובעים משלוש סיבות עיקריות:
החומר המנוקד דל ומקוטע יחסית ליתר שיטות הניקוד. רוב כתבי היד הם שרידי גניזה: דפים בודדים וקרועים. אין בנמצא חיבור שלם המנוקד בשיטה זו כפי שקיים עבור הניקוד הטברני או הבבלי.
גם בחומר שנמצא אין אחידות בשיטה. בכתבי יד שונים משמשים סימנים שונים, או אותם סימנים בתפקידים שונים.
קשה לפרש את סימני הניקוד. בעוד שמפתחי השיטה הטברנית השאירו אחריהם חיבורים המתארים את שיטתם תיאור פונטי, ובעוד שההגייה הבבלית נשתמרה בצורה טובה בפי יהדות תימן, העדויות על משמעות סימני הניקוד הארץ־ישראליים הן עקיפות בלבד, דרך מסורת ההגייה הספרדית (שאינה מייצגת בהכרח את ההגייה הארץ־ישראלית המדויקת).
חילופי פתח / קמץ, סגול / צירי

אחת השאלות העיקריות במחקר הניקוד הארץ־ישראלי היא מדוע בחלק מכתבי היד אנו מוצאים סימנים הן עבור הפתח והן עבור הקמץ, או הן עבור הסגול והן עבור הצירי, כאשר הדעה המקובלת היא שבפי הנקדנים נהגו זוגות אלו באותו אופן. בעניין זה קיימות במחקר שלוש גישות:
ההגייה בארץ ישראל בימי הביניים לא הייתה אחידה; זה לצד זה התקיימו דיאלקטים ארץ־ישראלים שמערכת ההגה בהם כללה חמש, שש ושבע תנועות. דיאלקטים אלו התקיימו באזורים גאוגרפיים שונים בארץ ישראל ובמצרים. (גישה זו מזוהה עם החוקרים: רוול, הרוויאינין).
ההגייה הארץ־ישראלית הייתה במקורה בת חמש תנועות, אבל עם הזמן התפתחו שתי תנועות נוספות, שעבורן הומצאו שני סימנים גרפיים חדשים. (גישה זו מזוהה עם החוקרים: יהלום, בנדויד).
שני הסימנים הנוספים הם ניסיונות למדניים של נקדנים ארץ־ישראליים לנקד על פי נוהגי הניקוד הטברני בשל יוקרתו הרבה. מדובר ב"טיברוּן" גרפי, ללא שיקוף של ההגייה הממשית. (גישה זו מזוהה עם החוקר אלדר).
ראו גם

ניקוד טברני
ניקוד בבלי
ניקוד ארץ־ישראלי-טברני
ניקוד העברית בת ימינו
לקריאה נוספת

שלמה מורג, הערך "ניקוד", מתוך האנציקלופדיה המקראית, כרך ה, עמ' 837–857.
יוסף יהלום, "הניקוד הארץ־ישראלי: המחקר והישגיו", לשוננו נב (תשמ"ח), עמ' 112–143.
אילן אלדר, "מסורות ההגייה של העברית", מסורות ג-ד (תשמ"ט), עמ' 9 ואילך.
Steven E. Fassberg, A Grammar of the Palestinian Targum Fragments from the Cairo Genizah, Atlanta 1991, pp. 28-57.
הערות שוליים

1 2 3  יהושע בלאו ויוסף יהלום, טיפולוגיה של כתבי יד בניקוד ארץ ישראלי, מחקרים בלשון 17-18, 2017, עמ' 96–115
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
מעבר גלבוע

| --- | --- |
 מיקום:  כביש 60, ליד ג'למה
 קואורדינטות:  32°30′39″N 35°18′31″E﻿ / ﻿32.510833333333°N 35.308611111111°E﻿ / 32.510833333333; 35.308611111111
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מעבר גלבוע(למפת עמק בית שאן רגילה) מעבר גלבוע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר גלבוע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר גלבוע he
 
מעבר גלבוע, המוכר גם בשמות מעבר ג'למה ומחסום ג'למה, הוא מסוף מעבר בין שטחי הרשות הפלסטינית לישראל השוכן על כביש 60, סמוך לג'למה, מצפון לג'נין ומדרום לצומת יזרעאל. המעבר משמש למעבר פועלים פלסטינים לעבודה בתחומי הקו הירוק, למעבר סחורות אל הרשות הפלסטינית וממנה ולמעבר של ערבים ישראלים אל שטחי הרשות הפלסטינית (מעבר שנאסר על יהודים ישראלים).
במעבר שלושה מתחמים: למעבר סחורות בשיטת "גב אל גב" (אוזרח ביוני 2006), למעבר הולכי רגל (אוזרח בפברואר 2007) ולמעבר כלי רכב (אוזרח באוקטובר 2009). במעבר להולכי הרגל רשאים לעבור פלסטינים וזרים (לא ישראלים) בלבד. במעבר הרכב מורשים לעבור ערבים ישראלים בלבד. המעבר כולל חדר מיוחד לבדיקת מי שחשוד כמחבל מתאבד. בין השאר מאפשר המעבר הובלת סחורות אל נמל חיפה וממנו ואל מעבר נהר הירדן וממנו. בסופי שבוע ובחגים תנועת כלי הרכב הישראלים היא כפליים מאשר בימי חול.
היקף התנועה במעבר תלוי במצב הביטחוני. בשנת 2019 עברו במעבר בממוצע כ-7,000 הולכי רגל ביום. בשנת 2020 ירד הממוצע לכ-3,500 הולכי רגל ביום. אירועים ביטחוניים ומתיחות ביטחונית מובילים לסגירה זמנית של המעבר, לעיתים סגירה מלאה ולעיתים סגירה למעבר ערבים ישראלים.
הערות שוליים

↑  מעבר ג'למה: יש גם מסלול למתאבדים, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2005
↑  מעבר גלבוע/ג'למה, באתר המשרד לשיתוף פעולה אזורי
↑ דוגמאות:
נועם אמיר, ‏מעבר גלבוע ייפתח מחדש לתנועת פלסטינים לתוך ישראל, באתר מעריב אונליין, 4 בנובמבר 2015
רועי שושה, מחר – מעבר גלבוע ייפתח באופן מלא, באתר עכשיו 14, 21 בספטמבר 2021 - נסגר בעקבות הבריחה מבית הסוהר גלבוע
לאחר הערכת מצב: רה"מ הורה להשאיר את מעבר גלבוע (ג'למה) סגור עד להודעה חדשה, באתר מעריב אונליין, 8 באפריל 2022 - נסגר בעקבות פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף
↑  גל ברגר, "אם ג'נין לא רגועה - הגדה תבער": המשבר החמור שפוקד את הבירה הכלכלית של צפון הגדה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 במרץ 2021
רפואה במצרים העתיקה

כלי רפואה מצריים מהעת עתיקה במקדש קום אומבו מהתקופה ההלניסטית
הרפואה המצרית במצרים העתיקה לפני יותר מ-3,000 שנה, הייתה מאוד מתקדמת יחסית לזמנה. כתבי יד ששרדו מהתקופה, שופכים אור על הטיפול הרפואי המתקדם שהיה ונמשך אלפי שנים, והשפיע על תרבויות עוקבות כמו היוונים. כתבי היד הם מעיין מקור מידע רפואי שמכילים מידע רפואי מקצועי אודות המחלות השונות ודרכי הטיפול בהם, בדומה לספר עקרונות הרפואה הפנימית של הריסון, המהווה ספר בסיס לכל העוסקים ברפואה והכנת תרופות בתקופתנו.
רקע היסטורי

הרפואה והרוקחות במצרים היו ממוקדות ורחבות היקף בעת שתרבויות מקבילות כמעט ולא ידעו על אבחון מחלות ודרכי טיפול. הרפואה במצרים העתיקה בסביבות 3000 שנה לפנה"ס, נחשבה למתקדמת יחסית לתרבויות אחרות שחיו בקרבתה, כמו האימפריה הפרסית[דרושה הבהרה] באיראן של היום, וכללה את אזור מסופוטמיה. המצרים נהגו לכתוב בכתב הירוגליפי על עלי פפירוס תאורי מחלות שונות כגון: סוכרת, בעיות במערכת העיכול, דיכאון, אסתמה, דלקות מפרקים ואף מחלות ממאירות. הבולטות שלהם בידע רפואי ודרכי טיפול, תרמה לאפיון התרבות המצרית העתיקה כמתקדמת ביחס לשכנותיה.
בנוסף הם רקחו מרשמים להכנת תרופות למצבים רפואיים שונים כגון דלקות עור וטיפול בנשיכת תנינים שהיו נפוצים בנילוס. בכתבים ששרדו יש תאורים של שליטי ממלכות קרובות שנהגו לשלוח את יקיריהם לקבלת טיפול רפואי מהרופאים המצריים
אבי הרפואה המצרית העתיקה היה אמחותפ. הוא חי בשנות 2650–2600 לפנה"ס. הוא היה רופא ומהנדס ותרם רבות להתקדמות הרפואה, בעיקר בזכות שיטות הטיפול שלו שהתבססו על אבחנה ותצפית לזיהוי גורם המחלה, ולא שיוך החולי לכוחות הכישוף והקללות של האלים. מרבית הרופאים במצרים העתיקה האמינו כי כוחות כישוף מהאלים חסמו מסלולי בריאות וגרמו למחלות שונות, הם נהגו לשלב את הטיפול עם תפילות להסרת המחסום והבראת החולים. אמחותפ התעניין יותר במציאת מקור פיזיולוגי למחלה ולטפל בה באמצעות צמחי מרפא שהיו ידועים בסגולותיהם הרפואיות. חלק מכתביו נמצאו בשורה 17 בפפירוס אדווין סמית'. בנוסף היו רופאים אחרים לא פחות מוכשרים וחשובים כמו : "היסי רע" (אנ') שנחשב למומחה ברפואת שיניים, "מריט-פתח" שהייתה בכירת רופאי החצר המלכותי ב 2700 לפנה"ס, "פיסיהיט" (אנ') שנחשבה לאחראית על הרופאות המצריות בזמן שלטון השושלת הרביעית לפני 2500 לפנה"ס.
הרופאים במצרים העתיקה רכשו ידע בתחום רפואי מסוים ומוגדר דרך תצפית וניסוי וטעייה, וכל אחד מהם נחשב למומחה בתחומו, לכן היה נהוג להזכיר את שם הרופא ואת התחום העיקרי שבו שלט היטב וידע לתת טיפול יעיל ככל האפשר. הטיפולים כללו פעולות פולשניות כמו ניתוחים, וטיפול דרך מתן פומי[דרושה הבהרה] של רקיחה לשתייה או משחה למריחה על העור, שנרקחו מצמחי מרפא שונים כמו מורפיום. תהליך חניטת המומיות דרש מהכוהנים ידע בסיסי על גוף האדם, כך למשל הם ידעו איך להוציא את רקמת המוח מתעלת האף, תוך כדי שבירת העצם שמפרידה את הגולגולת ממערות האף והסינוסים בפנים, הם גם ידעו על קיום הדופק בלב אולם לא התעמקו בלימוד מחזור הדם ולא הבחינו בין וריד לעורק. זו אחת הסיבות למשל שבגללה הרופאים המצרים בעת העתיקה נתפסים בעיני רבים כטכנלוגיים יותר מאשר מדענים, וכי מרבית הרופאים שימשו ככוהנים דתיים בתחילת דרכם.
כתבי היד

המידע הרפואי המצרי מופיע בכתבי יד על דפי פפירוס, הם נשמרו היטב היות שהמצרים הקדומים גלגלו את הכתבים והסתירו אותם בתוך תכריכי המומיות. האיש שאחראי להבאת שני כתבי יד חשובים לתודעה העולמית הוא חובב עתיקות אמריקאי שנקרא אדווין סמית' (אנ') הפפירוסים מקורם בעיר תבאי, שהייתה בירת מצרים בזמן שלטון הממלכה התיכונה באמצע האלף השנייה לפנה"ס. העיר שוכנת על גדת הנילוס המזרחית במרחק 800 קילומטר מהים התיכון, היכן שנמצאת היום עיר לוקסור המודרנית. אדווין סמית חי במצרים (1822–1906) ורכש שני כתבי יד מסוחר עתיקות מצרי בשם מוסטפא אגא. כתב יד אחד נשאר אתו עד למותו ב-1906 ונקרא על שמו. הבת של אדווין תרמה את הפפירוס לאקדמיה להיסטוריה בניו-יורק היא ביקשה מחוקר בשם ג'יימס ברייסט [דרושה הבהרה] לחקור אותם ולכתוב אודותיהם, הוא חקר ותרגם אותם ב-1930 בעזרתו של ד"ר ארנו לוקהארט[דרושה הבהרה]. המחקר והתרגום שינו כליל את אופן החשיבה על הרפואה המצרית העתיקה שנתפסה בעיני רבים כפרימיטיבית ומבוססת על סיפורים מיתולוגיים. בין השנים 1938 ועד 1948 הפפירוס שהה במוזיאון ברוקלין בארצות הברית, וב-1948 הוא נמסר לאקדמיה לרפואה בניו-יורק (אנ'), שם נמצא עד היום (2018). את הכתב יד השני הוא מכר ב-1869 לפרופסור גרמני בשם גאורג אברס, שלקח אותו לאוניברסיטת לייפציג בגרמניה, שם נמצא עד היום וקרוי על שמו. כתב יד שלישי וחשוב נמצא מאוחר יותר בשנת 1889 על ידי הארכאולוג פלינדרס פיטרי. כתב יד זה התגלה באתר באזור אל-פיום במצרים, פפירוס זה שמור במוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית.