stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הופמן (אי)
היסטוריה > לאחר המלחמה ועד ימינו

מאז מלחמת העולם השנייה הוצגו כמה הצעות לניצול איי הופמן וסווינבורן. בשנות ה-50, מתכנן הערים רוברט מוזס והיועץ הפוליטי ברנרד ברוך דגלו בהפיכת האיים לפארק עירוני, אך תוכנית זו לא מומשה.
בשנת 1961 נהרסו כל המבנים הקיימים באי הופמן. בשנת 1965 נעצרו באי הופמן אחד עשר בני אדם, כולל יוצר הסרטים ליאון גאסט(אנ'), באשמת הסגת גבול וחשיפה מגונה, בגין תפקידיהם ביצירת סרטי עירום על האי.
בשנת 1966 רכשה העיר ניו יורק את האיים תמורת 10,000 דולר, כדי לשמר את הנוף הטבעי של המפרץ והנמל. בשנות ה-80, בתגובה לתוכניות של העיר ניו יורק לפתוח מקלטים חדשים לחסרי בית בתוך שכונות המגורים של סטטן איילנד, כמה מהתושבים שעלולים להיפגע, הציעו תוכנית שמעולם לא יושמה, לבניית מקלט חסרי בית באי הופמן, באי סווינברן או שניהם.
בשנת 1972 הוחזרו שני האיים לממשלה הפדרלית כחלק מאזור הבילוי הלאומי Gateway (ראו מפה משמאל). כיום הם משמשים כמקלט לציפורים לציפורי חוף מקננות: אנפות למיניהן, שחפים למיניהם ואחרים, כמו גם כלבי ים - ומפוקחים על ידי שירות הפארקים הלאומיים - NPS וחברת אודובון של ניו יורק.
כיום באי הופמן יש שרידי רציפים נטושים, וחלקו הפנימי הוא בעל צמחייה צפופה, שחושף רק את היסודות של המבנים שנהרסו.
.
גלריה

ספינת מהגרים החשודים כחולים במחלה מידבקת, עוגנת בחוף האי הופמן, 1910.
מהגרים מ"ספינת אבעבועות שחורות", המוחזקים במעצר לצורך תצפית, מאחורי גדר תיל באי הופמן,1901.
מבט אל האי הופמן, 1910.
מרכז אימון של צי הסוחר באי הופמן 1942 - חניכים על סיפון הסקונר "Vema".
בי"הח סטיראג' באי הופמן, 1900.
תמונה "משולשת" המספרת "בקליפת אגוז" את כל "הסיפור".
ביאורים

↑  לצפייה במפת תצלום של שני האיים מול חופי סטטן איילנד, ראו כאן.
↑  האי דיקס נקרא על שמו של ג'ון דיקס(אנ'), סנטור ומושל מדינת ניו יורק באמצע המאה ה-19. שמו של דיקס איילנד שונה בסופו של דבר לאי סווינבורן - ראו בטקסט להלן.
↑  חוק ההגירה משנת 1924, או חוק ג'ונסון-ריד, כולל חוק ההדרה של אסיה וחוק המוצא הלאומי (Pub. L.Tooltip Public Law (United States) 68–139, 43 Stat. 153, שחוקק ב-26 במאי 1924), היה חוק פדרלי שמנע הגירה מאסיה וקבע מכסות על מספר המהגרים ממזרח ודרום אירופה. החוק גם אישר את הקמת שירות ביקורת הגבולות הרשמי הראשון במדינה, משמר הגבול האמריקאי, והקמת "מערכת בקרה קונסולרית" שאפשרה כניסה רק למי שהשיג לראשונה ויזה מקונסוליה אמריקאית בחו"ל. סימוכין ראו כאן.
↑  חברת אודובון של ניו יורק מגנה, משמרת ומנהלת את בית הגידול הקריטי ביותר עבור ציפורים וחיות בר אחרות, מצמצמת איומים על ציפורים ומטפחת קהילות ידידותיות לציפורים באזורים כפריים, פרבריים ועירוניים. סימוכין ראו כאן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  The Abandoned Man-Made Islands in NYC: Hoffman and Swinburne Islands, Untapped New York, 2013/07/29
↑  ["Quarantine At New York". Harper's Weekly. September 6, 1879. "Quarantine At New York". Harper's Weekly. September 6, 1879.], New York Times, March 25, 2006
↑  Chart of Orchard Shoal, Lower Bay, New-York, Library of Congress, 1858
↑  Denly Sank, Death of Ex-Gov. Hoffman, New York Times, March 25, 1888
1 2 3 4 5 6  Hoffman and Swinburne Islands, GATEWAY - National Recreation Area, NY NJ
↑  Jackson, Kenneth T., (ed.) 1995. The Encyclopedia of New York City. New Haven: Yale University Press. p. 149
↑  An Island Just for U, Forgotten New York, May 1, 1999
↑  Lester Abelman, Nudie Filming Bags 11 on Bare Isle Off Staten, The Daily News. Tribune Publishing, 1965-08-04
↑  The Sexploitation Film Made on a Desert Island in New York City, The Rialto Report, 2019/06/09
↑  Hailey, Charlie, 2013. "Robert Moses' Walden". Spoil Island: Reading The Makeshift Archipelago. Lanham, Maryland, USA: Lexington Books. p. 48.
↑  Gill, John Freeman, [https://www.nytimes.com/2020/05/22/realestate/quarantine-hoffman-island-swinburne.html Islands Created for Quarantines -
Immigrants Arriving in New York in the 1870s who were Suspected of Carryiing Diseases were Isolated and Treated on Two Man-Made Islands.], New York Time, May 22, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10036987 
אזור הבילוי הלאומי Gateway על אתריו המסומנים בצבע ירוק, בהם גם האיים הופמן וסווינברן.
המהומות בהר הבית

שוטרים בכוננות בכניסה להר הבית לקראת יום הזעם השני ב-28 ביולי במסגרת מהומות הר הבית ב-2017
המהומות בהר הבית הן מהומות של פלסטינים וערבים ישראלים שהתרחשו בהר הבית החל משנות התשעים ועד שנות ה-20 של המאה ה-21.
רקע

הר הבית הוא המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, בו שכנו בית המקדש הראשון ובית המקדש השני, ולפי היהדות זהו המקום בו צריך להיבנות בית המקדש השלישי.
מסגד אל-אקצא השוכן בהר הבית הוא המקום השלישי בחשיבותו באסלאם, ולפי המסורת המוסלמית מוחמד עלה ממנו השמיימה עם המלאך גבריאל.
בתקופת השלטון המוסלמי בירושלים נאסר על יהודים לעלות להר הבית. איסור זה נמשך ואף התעצם בתקופות שלטונם של הממלוכים והעות'מאנים. בתחילת שלטון המנדט הבריטי הותרה הכניסה להר הבית לבני כל הדתות, אך לאחר מאורעות תרפ"ט אסרה הנהלת הווקף על כניסת יהודים להר הבית. איסור זה נמשך גם תחת השלטון הירדני. לאחר מלחמת ששת הימים, למרות הכרזת ריבונותה של ישראל על מזרח ירושלים ממשלת ישראל השאירה את ניהול הר הבית בידי הווקף המוסלמי, ועודדה יהודים להתפלל בכותל המערבי ולא בהר הבית.
קיימת התנגשות מובנית בין הריבונות הישראלית בהר הבית לבין הנהלת אנשי הווקף בהר והיחסים הם מתוחים. בין הסוגיות שבמחלוקת הפיקוח על הכניסה להר, מצלמות וגלאי נשק בכניסה, עליית יהודים להר הבית ועוד. אנשי דת מוסלמים טוענים לעיתים כי הישראלים משנים את הסטטוס קוו על מנת לפגוע במסגד אל אקצא, ובכך מעודדים את ההמונים לקיים מהומות הכוללות אלימות וקריאות להרג יהודים. במקרים בהם המתפרעים מנסים לפגוע בכוחות הביטחון וביהודים שעולים להר הבית. כוחות הביטחון מרחיקים אותם על מנת לאבטח את עליית היהודים להר, ובתוך כך פעמים רבות מונעים מהיהודים לעלות להר הבית.
רקע > מאורעות תרפ"ט

המתיחות סביב הר הבית והכותל המערבי החלה בימיו של חאג' אמין אל-חוסייני, שהעלה את הנושא כטריגר לפרוץ מאורעות תרפ"ט.
בליל יום כיפור, 23 בספטמבר 1928, התכנסו מאות יהודים להתפלל ברחבת הכותל וקבעו מחיצה בין נשים וגברים, בניגוד לסטטוס קוו בימי המנדט שהתבסס על גזירת השלטון העות'מאני על היהודים שלא להציב ברחבת הכותל שום דבר קבוע מספסל ועד ארון. סגן מושל ירושלים התנגד למחיצה, ובכך גרם להתמרמרות בקרב היהודים. נציגיהם פנו לממשלת המנדט הבריטי לביטול איסור המחיצה. נגד היהודים יצא המופתי של ירושלים, חג' אמין אל-חוסייני. הערבים ראו במעשה היהודים ניסיון השתלטות על הר הבית, וטענו שהכותל הוא חלק מחומת חרם א-שריף, אחד המקומות הקדושים לאסלאם, והחלו בהתגרויות ביהודים. בקרב ההמון הופץ ציור ובו תמונת "כיפת הסלע" כשהדגל הציוני מתנוסס עליו, בטענה שמדובר בציור מן התעמולה הציונית, המעיד על שאיפות היהודים להשתלט על הר הבית. לדברי המזרחן יהושע פורת, פרשת הכותל אפשרה לאל-חוסייני והמועצה המוסלמית העליונה לספק ממד דתי למאבק הלאומי נגד היהודים ובדרך זו לגייס את תמיכת השכבות העממיות, "שהסיסמאות הלאומיות לא דיברו אל ליבם עד אז". מיד לאחר התקרית הם פתחו במסע תעמולה נמרץ להגנת מסגד אל-אקצא ושמירת זכויות המוסלמים בכותל, שהוחשב כקדוש למוסלמים בהיותו חלק מחומת המסגד.
מהומות 1990

ב-8 באוקטובר 1990 בחול המועד סוכות תשנ"א התרחשו בהר הבית מהומות שכללו יידוי אבנים של מפגינים מוסלמים לעבר מתפללים יהודים ברחבת הכותל המערבי שמהן נפצעו 34 מתפללים וכן השתלטות על תחנת המשטרה בהר, ובהמשך להרג 17 פלסטינים ופציעת יותר ממאה מירי שוטרי משטרת ישראל. האירוע הביא לגינוי ישראל באו"ם ולמתיחות בין ישראל לארצות הברית על רקע מלחמת המפרץ.
מהומות 2000

בערב ראש השנה ה'תשס"א, 29 בספטמבר 2000, התרחשו התפרעויות של המון ערבי בהר הבית שהחלו בעת ביקור יושב ראש האופוזיציה אריאל שרון במקום יום קודם לכן, דוכאו על ידי המשטרה, והתחדשו למחרת לאחר תפילת יום שישי. בעקבות ההתפרעויות פרצו שוטרי משטרת ישראל להר הבית תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות ובנשק חם. ההתפרעויות התפשטו גם למקומות אחרים במזרח ירושלים ולמספר ערים פלסטיניות ביהודה ושומרון. במהומות בהר הבית נהרגו ארבעה פלסטינים, ושלושה נוספים נהרגו במוקדים אחרים בעיר (ברובע המוסלמי ובהר הזיתים), כ-200 פלסטינים וכ-50 שוטרים נפצעו במהלכן. מהומות אלו נחשבות למהומות הראשונות באינתיפאדה השנייה, ולתחילת גל מהומות נרחב ששטף אזורים פלסטינים ומקומות יישוב של ערביי ישראל בראשית האינתיפאדה השנייה.
מהומות 2009

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מהומות 2015

בערב ראש השנה ה'תשע"ו (ספטמבר 2015) החלו התפרעויות של המון ערבי בהר הבית. ב-13 בספטמבר 2015 לפנות בוקר פרצו שוטרי משטרת ישראל להר הבית תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות כדי למנוע התפרעות מתוכננת של ערבים. ההתפרעויות התפשטו גם למקומות אחרים במזרח ירושלים ולמספר ערים פלסטיניות ביהודה ושומרון. במהלך המהומות הערבים יידו אבנים ובקבוקי תבערה, מהם נהרג יהודי. המהומות הביאו לפרוץ גל טרור, שהמשיך גם בשנת 2016.
מהומות 2017

ביולי 2017 פרצו עימותים בין פלסטינים ממזרח ירושלים לכוחות הביטחון הישראלים. העימותים החלו בפיגוע הירי על הר הבית ביום שישי, 14 ביולי 2017. לאחר הפיגוע, באופן תקדימי, משטרת ישראל סגרה את מתחם הר הבית אף למוסלמים (בימי שישי הכניסה ליהודים אסורה ממילא) ומנעה את תפילות יום השישי בו. יומיים לאחר הפיגוע פתחה המשטרה את המתחם למתפללים עם הצבת גלאי מתכות בכל כניסותיו. החלטה זו עוררה מחאה בציבור המוסלמי ובתגובה פלסטינים ממזרח ירושלים החלו במהומות אלימוֹת והתפרעויות ופתחו בעימותים נגד כוחות המשטרה. במקביל לעימותים בהר הבית חלה עלייה בפיגועי הטרור בישראל.
מהומות 2021

במאי 2021, במסגרת המהומות בישראל 2021, התעמתו ערבים מוסלמים עם שוטרים בהר הבית. לאחר ההתפרעות בהר, המשטרה השליכה רימוני הלם בתוך מסגד אל אקצא, חמאס שלח אולטימטום בדרישה מישראל לפנות את כוחותיה מהר הבית ושייח ג'ראח, ועם פקוע האולטימטום ביום ירושלים שיגר מטח רקטות מרצועת עזה לכיוון אזור ירושלים ולערים אחרות. בתגובה ישראל פתחה במבצע שומר החומות. החל מליל 10 במאי, התפשטו המהומות מירושלים לערים ערביות ומעורבות בישראל.
מהומות 2022

באפריל 2022, בעיצומו של חודש הרמדאן, פרצה סדרת עימותים בין שוטרים ישראלים לפלסטינים וערביי ישראל ממזרח ירושלים שהתרחשו בהר הבית ובתוך מסגד אל-אקצא. העימותים החלו ב-15 באפריל 2022, בלילה שלפני ליל הסדר ה'תשפ"ב, כאשר פרצו שוטרים למסגד אל-אקצא, כדי לעצור פלסטינים שאגרו אבנים וקרשים במסגד ויידו אבנים לעבר השוטרים ולעבר הכותל המערבי. במסגרת העימות נפצעו מעל ל-150 פלסטינים ובסך הכל נעצרו כ-400 פלסטינים. בסך הכל נפצעו כשלושה שוטרים ישראלים בעימות. ב-5 במאי, ד' באייר יום העצמאות, התחדשו המהומות בעקבות פתיחה מחודשת של ההר לעליית יהודים.
מהומות 2023

מהומות הר הבית (2023) היו עימותים בין פלסטינים וערבים ישראלים ממזרח ירושלים לבין שוטרי משטרת ישראל שהתרחשו במסגד אל-אקצא שבדרום הר הבית. העימותים אירעו בלילה שבין ה-4 ל-5 באפריל 2023, הלילה שלפני ליל הסדר ה'תשפ"ג בחודש הרמדאן, כאשר נכנסו שוטרים למסגד אל-אקצא בהר הבית, כדי להוציא מאות מוסלמים שהתבצרו במסגד. במהלך הוצאתם, המתבצרים יידו אבנים וזיקוקים לעבר השוטרים, שפינו אותם בכוח. כתוצאה מהעימות בעת פינויים נפצעו מספר שוטרים ומעל ל-14 מתבצרים, ונעצרו מאות מהם.
העימות גרר תגובות גינוי רבות כלפי ישראל בעולם הערבי, ובמהלך חג הפסח נורו לעבר ישראל מטחים של רקטות מרצועת עזה, לבנון ומסוריה ושני פיגועים בבקעת הירדן שבמהלכן נרצחו שלוש נשים מאותה משפחה, ובטיילת בתל אביב שבמהלכן נפצעו 7 תיירים מבריטניה ומאיטליה ונרצח תייר איטלקי בעת ששהה בחופשה.
הערות שוליים

↑  גלעד כהן, אחרי כשלושה שבועות מתוחים: הר הבית נפתח ליהודים, באתר ynet, 23 במאי 2021
↑  The “Al-Aksa Is in Danger” Libel: The History of a Lie, Jerusalem Center for Public Affairs, ‏בנובמבר 2013
↑  David Andrew Weinberg, Hateful Sermons from Seven U.S. Allies, ADL, ‏10/06/2021
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ז, עמ' 66.
↑  השימוש בתואנה של "הדגל הציוני" מתנוסס מעל כיפת הסלע כבר נמצאת בדיווח של העיתון "דאר היום" מיום 10 ביולי 1922. במכתב שנשלח אל גורמי אסלאם בכל העולם ממשלחת הא"י אל החג'אז, התבקשו המקבלים "להגן על המקומות הקדושים בארץ-ישראל ולצאת במחאות נגד הציונות".
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 216.
↑  Fabian, Emanuel; Boxerman, Aaron; staff, T. O. I. "Over 150 injured, 400 arrested as Palestinians clash with cops on Temple Mount". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-04-16.
↑  "Israeli troops target worshippers in Al-Aqsa Mosque attack, dozens injured". Israeli troops target worshippers in Al-Aqsa Mosque attack, dozens injured.
↑  "Jerusalem: Over 150 hurt in clashes at al-Aqsa Mosque compound". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-04-15. נבדק ב-2022-04-16.
↑  לאחר 14 יום: הר הבית נפתח לעליית יהודים, ערבים מתפרעים, באתר ערוץ 7, 5 במאי 2022
אנטגוניסט (פרמקולוגיה)

אנטגוניסט (ANT - Antagonist) או חוסם הוא חומר הנקשר לקולטן מסוים ואינו משנה את פעולתו. אם קיימים בסביבה אגוניסטים (כגון הורמון, מוליך עצבי, או אגוניסט שלהם) הוא מפריע לקישורם ובכך מעכב או מחליש את השפעתם.
בפרמקולוגיה המושג אנטגוניסט משמש לתיאור של חומר לו יש אפיניות אך הוא חסר השפעה על הקולטן אליו הם נקשרים, וקישורם יפריע לקישור של אגוניסטים כמו גם אגוניסט הפוך (inverse agonist).
דוגמה לאנטגוניסט הוא רימונבאנט (תרופה כנגד השמנת יתר וכן למניעת עישון, שם מסחרי: אקומפליה) חוסמת את קולטני CB1 - קאנבינואיד, במערכת העצבים המרכזית ובאיברים היקפיים הקשורים למטבוליזם של הגלוקוז והשומנים, ועל כן רימונבאנט הוא אנטגוניסט לקולטני CB1.
ראו גם

אגוניסט
עינות צוקים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 תאריך הכרזה:  22 ביוני 1988
 כניסה בתשלום:  בתשלום  ניתן לבקר ב-"השמורה החבויה" רק במסגרת סיור מודרך
 נתונים ומידות
 שטח:  4.7 קמ"ר
 מאפיינים עיקריים:  שמורת הטבע היבשתית הנמוכה ביותר בעולם   בשמורה נמצא נווה המדבר הנמוך ביותר בעולם   מעיינות השמורה מהווים את מקור המים הטבעי הגדול ביותר בישראל שאינו מנוצל על ידי אדם   השמורה מהווה מוקד משיכה למיני חי וצומח ייחודיים, בהם מספר מיני בעלי חיים נדירים
 צומח:  ראו בערך
 בעלי חיים:  ראו בערך
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ים המלח
 קואורדינטות:  31°42′52″N 35°27′12″E﻿ / ﻿31.714444°N 35.453333°E﻿ / 31.714444; 35.453333
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) עינות צוקים(למפת הרי ירושלים רגילה) עינות צוקים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עינות צוקים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עינות צוקים
 
מבט עילי על עינות צוקים
בריכת מים מליחים בשמורה החבויה
בית המגורים מתקופת בית שני
המבנה החקלאי ששימש, ככל הנראה, לייצור בושם אפרסמון
שְׁמּוּרַת עֵינוֹת צוּקִים (בערבית: عين فشخة - "עין פשח'ה") היא שמורת טבע מוכרזת לאורך החוף הצפון-מערבי של ים המלח, דרומית לקיבוץ קלי"ה. השמורה הוכרזה ב-22 ביוני 1988 ביחד עם שמורת קנה וסמר. אורכה של השמורה כ-6.5 ק"מ, והיא מחולקת לשלושה חלקים:
חלק צפוני המהווה שמורה סגורה לכניסת בני אדם (2,700 דונם).
חלק מרכזי הפתוח לקהל ובו מספר בריכות שכשוך ומתקני נופש (500 דונם).
חלק דרומי (הנקרא "השמורה החבויה") בו ניתן לבקר במסגרת סיור מודרך בלבד (1,500 דונם).
על פי רשות הטבע והגנים, זו השמורה היבשתית הנמוכה ביותר בעולם, ובשטח השמורה נמצא נווה המדבר הנמוך ביותר בעולם.
המעיינות

בשטח השמורה מאות מעיינות של מים מליחים במליחות משתנה (3.7–2.5 ppt) ובטמפרטורות שונות. נביעתם השנתית הכוללת מגיעה עד 70 מיליון מ"ק וזהו מקור המים הטבעי הגדול ביותר בישראל שאינו מנוצל על ידי אדם. מקור המים בשמורה הוא בגשמים היורדים בהרי יהודה ומחלחלים במשך עשרות עד מאות שנים עד להגיעם לשכבה עוצרת ברום של 390 מטרים מתחת לפני הים. בתהליך זה סופחים המים מינרלים שונים המעלים את מליחותם. כתוצאה מירידת מפלס ים המלח נחשפו חופים חדשים אשר היו בעבר מתחת לפני המים. נסיגת חוף הים גורמת למעיינות בשמורה לנדוד מזרחה ודרומה בעקבותיו, שכן מי המעיינות המתוקים יחסית למי הים אינם מתערבבים אלה באלה. עם נסיגת מי הים התת-קרקעיים, זורמים מי המעיינות בעקבותיהם עד למקום המפגש החדש ביניהם, ושם הם פורצים אל פני הקרקע. ערוצי הזרימה והאגמים הוותיקים הולכים ומתייבשים, וחדשים נוצרים במקומם, קרוב יותר לקו המים החדש. מי המעיינות חותרים בקרקעית החרסיתית הרכה ויוצרים מיקרו-קניונים בדרכם לים.
החי והצומח

באתר מאוקלם עדר הכולל כמה עשרות חמורים, החיים בה ומפלסים שבילים בשמורה ומדללים את הענפים (פעולות אלה מונעות התפשטות שריפות). עוד ניתן למצוא בשמורה את ציפורי דרור הירדן הנדירות, הנוהגות לקנן בה. כבית גידול של מים מליחים, מהווה שמורת עינות צוקים מוקד משיכה למיני חי וצומח ייחודיים, בהם מספר מיני דגים נדירים (אמנון מצוי, אמנון הירדן, נאווית כחולה ונאווית המלחות). כמו כן, ישנם מינים שונים של יונקים בשמורה בניהם נמצאים: דרבן, זאב ערבי וצבוע מפוספס.
עם הצומח בשמורה נמנים הגה מצוי, ינבוט השדה, ימלוח קיפח, ימלוח פגום, מלוח קיפח, אשל מרובע, מרור ימי,  אשל היאור, קנה מצוי, גומא חלקלק, פלגית שיחנית, סוף מצוי, טיון בשרני, קנה סוכר גבוה, סמר ערבי, בן מלח מכחיל ואבפטריון הביצות.
האתר הארכאולוגי

בשמורה הפתוחה שוכן אתר ארכאולוגי קטן, שנחפר לראשונה בידי האב רולאן דה וו בשנת 1958, ובשנת 2001 נחקר בידי יזהר הירשפלד. האתר הוא חווה חקלאית מגודרת שבה מבנה מגורים ומפעל להפקת בושם האפרסמון. החווה הייתה פעילה החל במאה ה-1 לפנה"ס, היא חרבה במרד הגדול והייתה נושבת שוב עד למרד בר כוכבא. בחצר שכנו אורוות סוסים ומכלאה לכבשים. הווילה הכפרית הייתה ערוכה סביב חצר פנימית לא מקורה, ותכנונה אופייני לאזור ים המלח בתקופה הרומית. היא עשויה אבני גוויל למעט פתחיה שנבנו באבנים מסותתות, והדלתות והמשקופים עשויים מעץ תמר. ייצור בושם האפרסמון, שנחשב למוצר יקר ערך, כלל את ריסוק ענפי השיח, השריית התמציות שהופקו מענפים אלה, אחסונן ולבסוף בישולן. אל המפעל הובילו תעלות מים ממעיין שנבע מצפון לו ומלאו את מאגר המים הפתוח להשקיית שיחי האפרסמון. תעלת המים הזינה גם את בריכת ההשריה המקורה שבמבנה ואת מקווה טהרה שנבנה עבור העובדים. במבנה נמצא חדר לאכסנת התמציות, אך לא התגלו בו תנורים להשלמת ייצור הבושם. ייתכן שהתנורים שכנו במקום אחר, אולי בקומראן הסמוכה; או שהמקום כלל לא שימש כמפעל לבושם אפרסמון, אלא לייצור סילאן ויין תמרים.
היסטוריה

בימי המנדט הבריטי הגיעו לעינות צוקים קבוצות של מטיילים.
בתקופת השלטון הירדני נסלל כביש שהגיע עד לשמורה. זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים הציבה רשות שמורות הטבע במקום שלטים על כך שמדובר בשמורת טבע והמוני מטיילים ישראלים הגיעו לשמורה. בספטמבר 1968 הגישה רשות שמורות הטבע בקשה לערוך פעולות פיתוח בשמורה, שקלטה בימי חול כ-2000 מבקרים ובשבתות כ-10,000 מבקרים. באוגוסט 1969 הושלם השלב הראשון בפיתוח השמורה.
בחודש יוני 2008 כילתה שריפת ענק חלקים נכבדים מהשמורה, ומאז מתקיימת בה הקפדה ניכרת על הדלקת אש וחונה בה דרך קבע כבאית.
בספטמבר 2018 הוצתה השמורה נגרם לה נזק כבד, ובעלי חיים רבים מתו בשריפה.
לקריאה נוספת

"עין־פשח'ה (עין-צוקים)", האנציקלופדיה העברית (כרך כו), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ד, עמ' 825
הערות שוליים

↑  שמורת טבע עיינות צוקים (עין פשחה), באתר רשות הטבע והגנים
↑  לפי חוברת ההסבר באתר.
↑  ק. מנחם, בדרכים, הארץ, 16 בנובמבר 1930
↑  טיולים מיוחדים באנית הקיטור, דואר היום, 21 בדצמבר 1933
↑  במערת האסיים, דבר, 22 ביוני 1967
↑  שפי גבאי, ה"ביקיני" פשט בעין פשחה, דבר, 21 באוגוסט 1967
↑  פעולות פיתוח בעין פשחה, למרחב, 4 בספטמבר 1968
↑  הושלם שלב א' בפיתוח שמורת עין פשחה, הארץ, 2 בספטמבר 1969
↑  יעל עברי-דראל, ים המלח: שריפת ענק כילתה שמורת טבע, באתר ynet, 24 ביוני 2008
↑  אלון חכמון, ‏שני תושבי מזרח י-ם ותושב אלעיזריה נעצרו בחשד להצתה בעיינות צוקים, באתר מעריב אונליין, 11 בספטמבר 2018.
↑  אילנה קוריאל, "השיקום ייקח שנים": תיעוד נזקי ההצתה בשמורה ליד ים המלח, באתר ynet, 11 בספטמבר 2018
דגים בבריכת מים מליחים בעין פשחה
פתילת המדבר הגדולה ("תפוח סדום") בעין פשחה
שפיעת מעניינות בשמורה החבוייה
מגדל תצפית בשמורה החבוייה
מראה בשמורה הפתוחה
בריכת המעיין בשמורה הפתוחה
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544540605171  LCCN: sh97007003  VIAF: 315137604   WorldCat (עם VIAF): 315137604
ירדן מנטל

ירדן מנטל (נולדה ב-26 בינואר 2007) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל פעמיים ברציפות (2023 ו-2024) בקפיצה במוט.
ביוגרפיה

מנטל נולדה בכפר סבא שבישראל ומתאמנת בקפיצה במוט החל מגיל 12 באגודת הפועל אתלטי אורן כפר סבא.
ביוגרפיה > 2021

באליפות ישראל שנערכה ביוני זכתה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 3.75 מטר, אחרי נעמה ברנשטיין (4.30 מטר) ואלה רובינשטיין (3.90 מטר).
ביוגרפיה > 2022

באליפות ישראל שנערכה ביוני זכתה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 3.75 מטר מטר, אחרי נעמה ברנשטיין (4.20 מטר) ואלה רובינשטיין (3.90 מטר).
ביוגרפיה > 2023

באליפות ישראל שנערכה ביולי זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.75 מטר, לפני סיון פרומר (3.60 מטר) וקרן פרידמן (3.45 מטר).
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך במריבור שבסלובניה בהמשך החודש סיימה במקום 11 בקפיצה במוט בתוצאה של 3.60 מטר.
ביוגרפיה > 2024

באליפות ישראל שנערכה ביוני זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.95 מטר, לפני ליה קוגן (3.45 מטר) והילה עצמון (3.45 מטר).
באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה בבאנסקה ביסטריצה שבסלובקיה ביולי לא הצליחה לקבוע תוצאה בקפיצה במוט.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בלימה שבפרו באוגוסט סיימה במקום 17 בקפיצה במוט בתוצאה של 3.80 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה במוט: 4.00 מטר (2024)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה במוט: 3.74 מטר (2022)
גאוביולוגיה

גאוביולוגיה הוא ענף מדעי שחוקר את ההשפעה ההדדית בין כדור הארץ והאורגניזמים שחיים בו. גאוביולוגים חוקרים את ההתפתחות המשותפת של כדור הארץ והחיים בו, באמצעות רעיונות וכלים מענפי הגאולוגיה, ביולוגיה וגאוכימיה. מחקרים גאוביולוגיים נוטים להתמקד במיקרואורגניזמים, ועל תפקידם בשינוי הסביבה הכימית והפיזיקלית של כדור הארץ.
המחקר הגאוביולוגי עוסק בשאלות שקשורות למחזורים ביוגאוכימיים (כגון מחזור הפחמן או מחזור החנקן), בליית סלעים וסחיפה כתוצאה מגורמים ביולוגיים, היווצרת והתפתחות הקרקע והמשקעים, הממשק המיקרוביאלי-מינרלי, היווצרות ודגרדציה של דלק מאובנים, מוצא החיים, היסטוריה של החיים ושל התפתחותם המשותפת עם כדור הארץ, השפעת מטבוליזם של אורגניזמים ועל כדור הארץ.
היסטוריה

גאוביולוגיה הוא ענף מדעי בן מספר עשורים בודדים. ניתן לראות בגאוביולוגיה כמקביל של גאופיזיקה וגאוכימיה, בהם משתמשים בשיטות מפיזיקה וכימיה כדי לחקור את כדור הארץ. גאוביולוגיה הוא ענף מדעי שהתפתח יותר מאוחר, ומשתמש בביולוגיה כדי לחקור את כדור הארץ, וגם את ההשפעה בכיוון השני – שימוש במדעי כדור הארץ עבור שאלות מחקר ביולוגיות.
פרק זה עוסק בהיסטוריה של גאוביולוגיה כמונח וענף מדעי. ההיסטוריה של המחשבה על הקשר בין החיים לכדור הארץ היא מורכבת, ולא תהיה לה התייחסות בפרק זה.
היסטוריה > תחילת השימוש במונח גאוביולוגיה

הראשון שהשתמש במונח "גאוביולוגיה" היה הבוטניסט והמיקריובולוג לורנס באס בקינג (אנ') ב-1934. במילותיו, גאוביולוגיה היא "הניסיון לתאר את הקשר שבין אורגניזמים וכדור הארץ", מאחר ש"האורגניזם הוא חלק מכדור הארץ, וגורלו שזור בזה של כדור הארץ". הגדרתו של באס בקינג נולדה מהרצון לאחד את הביולוגיה הסביבתית וביולוגיית מעבדה. פועלו של באס בקינג קרוב לקונספט המודרני של אקולוגיה מיקרוביאלית (אנ'), אף על פי שההגדרה שלו מתאימה לגאביולוגיה ככלל. בספרו Geobiology, טען באס בקינג שהוא כלל לא התכוון להמציא ענף מחקר חדש. מחשבתו של באס בקינג על גאוביולוגיה הושפעה משמעותית מקודמיו, כולל מרטינוס ביירינק (אנ'), מורו של באס בקינג בבית הספר הנורווגי למיקרוביולוגיה; ולדימיר ורנדסקי, שטען בספרו "הביוספרה" מ-1926 שהחיים משנים את תנאי הסביבה של פני השטח של כדור הארץ; וסרגיי וינוגרדסקי (אנ') שהיה הראשון לגלות בקטריה שצורכת חומר לא-אורגני כמקור אנרגיה (ראה Lithotroph (אנ')).
המעבדה הראשונה שיועדה באופן רשמי לגאוביולוגיה הייתה Baas Becking Geobiological Laboratory באוסטרליה, שנפתחה ב-1965. אך למרות ניצנים ראשונים אלו, עד שנות התשעים הענף לא היה דומיננטי במיוחד. למשל, ב-1944 התפרסם Tempo and Mode in Evolution (אנ'), תרומה מכוננת של פלאונטולוגיה לביולוגיה האבולוציונית, אך מתוך 237 העמודים בספר רק עמוד אחד הוקדש לשאלת האינטראקציה עם הסביבה.