stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטפן הל

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1962 (בן 61) ארד, רומניה 
 ענף מדעי:  מיקרוסקופיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג  Carl-Bosch-Gymnasium  Nikolaus Lenau High School 
 מנחה לדוקטורט:  Siegfried Hunklinger 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת היידלברג  מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזית 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה 2014
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מיקרוסקופיה ברזולוציית-על
 
שטפן וולטר הל (בגרמנית: Stefan Walter Hell ; נולד ב-23 בדצמבר 1962) הוא פיזיקאי גרמני יליד רומניה, חבר דירקטוריון של מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית בגטינגן, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2014 על פיתוח מיקרוסקופיה פלואורסצנטית ברזולוציית-על יחד עם אריק בציג וויליאם מורנר.
ביוגרפיה

הל נולד למשפחה ממוצא גרמני בעיר ארד ברומניה. ב-1978, כשהיה בן 16, היגרה המשפחה לעיר לודוויגסהאפן בגרמניה המערבית. אביו היה מהנדס ואימו מורה.
את לימודיו האקדמיים החל הל באוניברסיטת היידלברג ב-1981. הוא השלים את לימודי הדוקטורט בפיזיקה ב-1990. מחקרו עסק בשימושים במיקרוסקופיה קונפוקלית לדימות של מבנים מיקרוסקופיים שקופים (Imaging of transparent microstructures in a confocal microscope).
לאחר סיום לימודי הדוקטורט ניסה הל להמשיך במחקר באופן עצמאי ולשפר עוד את הרזולוציה של מיקרוסקופיה קונפוקלית.
בשנים 1991–1993 הועסק הל במעבדת הביולוגיה המולקולרית היוקרתית בהיידלברג (EMBO), ובמחקרו התמקד בפיתוח מיקרוסקופ ה-4Pi. לאחר מכן, ב-1993, ניהל הל קבוצת מחקר באוניברסיטת טורקו בפינלנד, ועבד על פיתוח העקרונות העומדים בבסיס מיקרוסקופיית STED. לאחר כ-3 שנים שימש הל כחוקר אורח באוניברסיטת אוקספורד, ובשנת 1996 הוא השלים את עבודת ההביליטציה (פוסט-דוק) באוניברסיטת היידלברג .
שנה לאחר מיכן הקים הל קבוצת מחקר במכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית בגטינגן, אשר עסקה בחקר המיקרוסקופיה.
ב-2002 מונה הל למנהל מכון מקס פלנק לכימיה ביופיזיקלית, והקים את המחלקה לננופוטוניקה. מאז 2003 הוא משמש במספר תפקידים גם באוניברסיטת היידלברג, וב-2004 אף קיבל תואר פרופסור של כבוד בפיזיקה מאוניברסיטת גטינגן.
המצאותיו ופיתוחיו בתחום מיקרוסקופיית ה-STED איפשרו התקדמות משמעותית ביכולת ההפרדה (רזולוציה) של מיקרוסקופיה פלואורסצנטית, ובמיוחד היכולת להפריד בין עצמים במרחק הקטן ממחצית אורך הגל המאיר (כ-200 נאנומטר) - פריצת גבול אבה.
פריצת גבולות הרזולוציה

רזולוציה, או כושר ההבחנה, היא אחת התכונות החשובות ביותר בעולם המיקרוסקופיה. מחקריו של הל התמקדו בשימוש במיקרוסקופיה פלואורסצנטית. בשיטה זו, קושרים החוקרים מולקולות מטרה (חלבונים לדוגמה) לסָמַן פלואורסצנטי. לאחר מכן, כאשר הדוגמה מוארת באמצעות אור מתאים, הסמן בוהק והמולקולות ניתנות לצפייה במיקרוסקופ.
הרזולוציה במיקרוסקופיה פלואורסצנטית מוגבלת על ידי גבול אבה (שהוגדר כבר ב-1873) לרזולוציה של כ-200 נאנומטר, היות שהאותות הנובעים משתי מולקולות סמוכות עולים זה על זה.
הל ושותפיו השתמשו לראשונה בשני מקורות אור במקום באחד. הם עוררו את הסמנים הפלואורסצנטיים באורך גל אחד (לדוגמה באור ירוק), והשתמשו באור באורך גל אחר (לדוגמה באור אדום) על מנת לכבות את האותות מסביב לנקודת המיקוד של קרן האור הירוקה. כך למעשה הם כיבו את הסמנים של מולקולות בסביבת נקודת העירור המרכזית (הירוקה) והצליחו לייצר הפרדה ברורה בין מולקולות סמוכות במרחק עשרות ננומטרים בודדים . את תגליתם הם כינו בשם מיקרוסקופיית Stimulated Emission Depletion, או בקיצור STED. מחקריהם של הל ושותפיו פתחו צוהר לתחום חדש בפיזיקה וביולוגיה, המכונה מיקרוסקופיה ברזולוצית על, ועל פריצת דרך זו זכה הל במספר פרסים, המובהק שביניהם הוא פרס נובל לכימיה לשנת 2014.
פרסומים משמעותיים

להלן רשימה חלקית מתוך מעל 400 מפרסומיו:
Göttfert et al. (2017) "Strong signal increase in STED fluorescence microscopy by imaging regions of subdiffraction extent".  PNAS 114, 2125-2130
Balzarotti, F., Y. Eilers, K. C. Gwosch, A. H. Gynna, V. Westphal, F. D. Stefani, J. Elf, S. W. Hell (2017): "Nanometer resolution imaging and tracking of fluorescent molecules with minimal photon fluxes".   Science 355, 606-612
Chojnacki, J., T. Staudt, B. Glass, P. Bingen, J. Engelhardt, M. Anders, J. Schneider, B. Müller, S. W. Hell, H.-G. Kräusslich (2012): "Maturation-Dependent HIV-1 Surface Protein Redistribution Revealed by Fluorescence Nanoscopy". Science 338, 524 - 528
Berning, S., K. I. Willig, H. Steffens, P. Dibaj, S. W. Hell (2012): "Nanoscopy in a Living Mouse Brain".  Science 335, 551
Grotjohann, T., I. Testa, M. Leutenegger, H. Bock, N. T. Urban, F. Lavoie-Cardinal, K. I. Willig, C. Eggeling, S. Jakobs, S. W. Hell (2011): "Diffraction-unlimited all-optical imaging and writing with a photochromic GFP". Nature 478, 204 - 208
Hell, S. W. (2007): "Far-Field Optical Nanoscopy". Science 316, 1153-1158
Willig, K. I., R. R. Kellner, R. Medda, B. Hein, S. Jakobs, S. W. Hell (2006): "Nanoscale resolution in GFP-based microscopy". Nature Meth. 3, 721-723.
Westphal, V., S. W. Hell (2005): "Nanoscale Resolution in the Focal Plane of an Optical Microscope" Phys. Rev. Lett. 94, 143903
Klar, T. A., S. Jakobs, M. Dyba, A. Egner, S. W. Hell (2000): "Fluorescence microscopy with diffraction resolution limit broken by stimulated emission".  PNAS 97, 8206-8210.
Hell, S. W., J. Wichmann (1994): "Breaking the diffraction resolution limit by stimulated emission: stimulated-emission-depletion fluorescence microscopy". Opt. Lett. 19, 780-782.
שמעון רוקח

שמעון רוקח בשנות ה-20
קברם של רוקח ואשתו בבית הקברות טרומפלדור
שמעון רוקח (כ"ג בסיוון תרכ"ג, 10 ביוני 1863 – י"ב בשבט תרפ"ב, 10 בפברואר 1922; כונה גם השיח' או הש"ר, על פי ראשי תיבות שמו) היה ממייסדי נווה צדק, משכונותיה הראשונות של תל אביב, כתב "הצבי" ופעיל ציבור בארץ ישראל. נכדו של ישראל ב"ק, אחיו הצעיר של אליעזר רוקח ואביהם של ישראל רוקח ויצחק רוקח.
קורות חייו

שמעון רוקח נולד וגדל בירושלים, להורים חסידים בני היישוב הישן. מצד אביו, יצחק רוקח, היה צאצא של הרב אלעזר רוקח אשר עלה לארץ מפולין בשנת 1740. סבו של שמעון (מצד אמו מרים), היה הרב ישראל ב"ק. דודו היה ניסן ב"ק, הממונה על כולל החסידים בירושלים.
בצעירותו למד בישיבת עץ חיים. ב-1884, והוא בן 21, עבר ליפו, לאחר שהתבקש על ידי אביו, אשר קיבל מהשלטונות העות'מאנים את הזיכיון על גביית "מס המרכבה" ("בדל-אל-קרוסה"), לנהל את גביית המס בדרך בין יפו לירושלים, בח'אן בשער הגיא. שמעון נחל הצלחה בענייני הכספים ויכול היה גם להתפנות לפעילות ציבורית למען קהילת יהודי יפו.
באותה שנה הקים יחד עם רעייתו, רחל לבית מנכין, ואחיו, אליעזר רוקח, את אגודת "בני ציון". מטרת האגודה הייתה סיוע לנזקקים שבין תושבי יפו היהודים. "בני ציון" הייתה האגודה הציבורית הראשונה ביישוב היהודי ביפו.
עת ששימש כראש קהילת יהודי יפו, ב-1886, הקים רוקח ביחד עם אחיו ודוד אביטבול את אגודת "עזרת ישראל", שמטרתה הייתה לסייע לעולים המגיעים ביפו, ולצמצם את ממדי העזיבה והחזרה לאירופה בקרבם ולשם מתן פתרון לבעיית הצפיפות ההולכת וגדלה בעיר. האגודה אף ניסתה לאחד את הקהילה היהודית-אשכנזית ביפו, שהייתה מפוצלת בין חסידים ומתנגדים. בנוסף, האגודה הקימה את בית החולים היהודי הראשון ביפו (בית החולים שער ציון) ואת הספרייה הראשונה בעיר, "שער ציון" (שלימים הפכה לספריית בית אריאלה).
רוקח הכיר היטב את תהליך היציאה מן החומות כפי שהתרחש בירושלים בעת ששהה בה, והחליט להציע לתושבי יפו תהליך דומה. 48 איש נרשמו לאגודה, ויחדיו הקימו ב-1887 את שכונת נווה צדק על קרקעות שמכר להם, בתנאים נוחים ביותר, אהרון שלוש.
ב-1903 היה ממקימי אגודת "פרדס" וניהל אותה במשך כעשרים שנה.
בשנת 1905 ביחד עם פרץ פסקל וכמה אנשים נוספים הקים את פרדס "בחריה" שהיה הפרדס הגדול ביותר בארץ על שטח של כ-600 דונם.
בתקופת גירוש יהודי תל אביב-יפו על ידי הטורקים שהחל באפריל 1917 עמד שמעון רוקח ביחד עם מאיר דיזנגוף, מנחם יצחק קליונר, בצלאל יפה ואחרים בראש ועד ההגירה המרכזי של מגורשי תל אביב שלקח על עצמו את הטיפול בענייני המגורשים.
לשמעון ולאשתו רחל נולדו חמישה ילדים: יוסף, חנה, יצחק, ישראל ומרים.
לימים היה בנו, ישראל רוקח, ראש עיריית תל אביב.
בנו יצחק רוקח, היה לימים מנהל אגודת "פרדס", מייסד "הסינדיקט לתפוזי יפו" וחבר התאחדות האיכרים.
בתו, חנה, נישאה לרופא לאון מג'רו. לבני הזוג נולדה הבת לאה, לימים פסלת וציירת.
שמעון רוקח נפטר בשנת תרפ"ב בווינה, אליה נסע להתרפא.
הובא לקבורה בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב.
קורות חייו > ביתו

"בית שמעון רוקח" הוקם בנווה צדק בשנת 1887 ותוכנן על ידי אדריכל אוסטרי. הוא היה מהמפוארים בשכונה, וכלל כיפת נחושת. כיום עומד ברח' רוקח מס' 36. נכדתו של שמעון רוקח, הפסלת לאה מג'רו מינץ, החלה בשיפוץ הבית בשנת 1982 באופן עצמאי,
ללא כל תמיכה ציבורית. כיום מוצגות שם עבודותיה ומוצגים הקשורים בתולדות המשפחה והשכונה.
הנצחתו

על שמו רחוב שמעון רוקח בשכונת בית ישראל בירושלים.
שטפן אפנברג

שטפן אפנברג (בגרמנית: Stefan Effenberg; נולד ב-2 באוגוסט 1968, בהמבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר. אפנברג שיחק בבורוסיה מנשנגלדבך ובפיורנטינה, אך זכור בעיקר בזכות תקופתו בבאיירן מינכן, עמה זכה בתארים רבים, והיה שחקן מפתח בזכייתה בליגת האלופות בעונת 2000/01. לאפנברג 35 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת גרמניה.
אפנברג נודע בזכות מנהיגותו, ראיית המשחק הטובה שלו ויכולת הבעיטה החזקה שלו, אך גם עקב מזגו החם, ונטייתו לצבור כרטיסים צהובים רבים.
קריירה בינלאומית

אפנברג ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה ביוני 1991, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לנבחרת ויילס במשחק שנערך במסגרת מוקדמות יורו 1992. אפנברג וגרמניה עלו לבסוף ליורו 1992, כשאפנברג הפך לשחקן חשוב בהרכב, והבקיע את השער השני לגרמניה בניצחון 0–2 על נבחרת סקוטלנד בשלב הבתים. אפנברג שיחק 80 דקות בגמר בו הפסידה גרמניה במפתיע בתוצאה 0–2 לנבחרת דנמרק, והוחלף על ידי אנדראס תום. על אף ההפסד בגמר, נכלל אפנברג בנבחרת מצטייני הטורניר. בשנת 1993 זכה אפנברג עם גרמניה בטורניר גביע U.S שנערך בארצות הברית.
אפנברג המשיך להיות שחקן הרכב במהלך מוקדמות מונדיאל 1994. במחזור האחרון של שלב הבתים במונדיאל 1994 עצמו, אפנברג ביצע תנועה מגונה לכיוון אוהדיה של נבחרת גרמניה, לאחר שהוחלף במשחק בו ניצחה גרמניה את נבחרת קוריאה הדרומית בתוצאה 2–3. לאפנברג הייתה הופעה חלשה, במשחק בו גרמניה הובילה 0–3 וספגה שני שערים שהעמידו את ניצחונה בסכנה והוציאו את הקהל מכליו. לאחר תקרית זו, מאמן נבחרת גרמניה ברטי פוגטס הדיח את אפנברג מהמשך המשחקים של גרמניה במונדיאל, והצהיר כי הקריירה הבינלאומית של אפנברג הסתיימה מבחינתו. ואמנם, אפנברג לא שיחק עוד בנבחרת כל עוד פוגטס אימן אותה. בשנת 1998, לאחר שפוגטס הוחלף במאמן אריך ריבק, זומן אפנברג לשני משחקי ידידות, שהיו משחקיו האחרונים של אפנברג במדים הלאומיים. אפנברג ערך בסך הכל 35 הופעות במדי נבחרת גרמניה, והבקיע חמישה שערים.
קריירת אימון

באוקטובר 2015 מונה אפנברג כמאמנה של פאדרבורן 07, שירדה בעונה הקודמת אל הבונדסליגה השנייה, והחלה את עונת 2015/16 בצורה חלשה. אפנברג לא הצליח להטביע חותם במועדון, ופוטר באפריל 2016. פאדרבורן נשרה בסוף העונה אל הליגה הגרמנית השלישית, ירידה שנייה ברצף.
חיים אישיים ושערוריות

בשנת 1991, לקראת משחק של באיירן מינכן בגביע אופ"א מול הקבוצה המקצוענית למחצה קורק סיטי מליגת העל האירית, אפנברג הצהיר כי הוא בטוח בניצחונה של באיירן מינכן, ושדייב בארי, הכוכב של קורק סיטי, הוא "כמו סבא שלו". בארי הגיב בכך שהבקיע את שער היתרון לקורק סיטי, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1 מפתיע, כשאפנברג הבקיע את השוויון. בגומלין, ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 0–2.
בשלהי שנות ה-90, עזב אפנברג את אשתו מרטינה, ממנה יש לו שלושה ילדים, והחל ברומן עם קלאודיה שטרונץ, אשתו דאז של תומאס שטרונץ, חברו לבאיירן מינכן באותה תקופה. בשנת 2004 התחתן אפנברג עם קלאודיה שטרונץ, והם עברו להתגורר בפלורידה.
בהמשך, הוציא אפנברג אוטוביוגרפיה, שכללה פרטים שערורייתיים ורכילות אודות שחקנים ומאמנים איתם עבד, כשהקורבן העיקרי של הספר היה לותר מתאוס.
בשנת 2001 הואשם אפנברג בתקיפה של אישה במועדון לילה.
בשנת 2002 התראיין אפנברג למגזין פלייבוי בגרסתו הגרמנית, וטען שהמובטלים בגרמניה הם מובטלים כי הם מתעצלים לחפש עבודה.
תארים

עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה: 1998/99, 1999/00, 2000/01
הגביע הגרמני: 1999/00
ליגת האלופות: 2000/01
הגביע הביניבשתי: 2001
הסופר קאפ הגרמני: 1990
גביע הליגה הגרמנית: 1998, 1999, 2000
עם פיורנטינה:
אליפות הסרייה ב': 1993/94
עם בורוסיה מנשנגלדבך:
הגביע הגרמני: 1994/95
עם נבחרת גרמניה:
גביע יו אס: 1993
תארים אישיים:
נבחרת הטורניר של יורו 1992
רומאניה

מפת הקומונות של רומאניה נכון לשנת 2009 (RA = נפת רוונה, FC = נפת פורלי-צ'זנה, RN = נפת רימיני, RSM = הרפובליקה של סן מרינו)
דגל מוצע של רומאניה
מפת הנחלות של צ'זארה בורג'ה.
רומאניה (ברומאנית: Rumâgna) הוא אזור היסטורי איטלקי המקביל בערך לחלק הדרום-מזרחי של אמיליה-רומאניה של היום בצפון איטליה.
אטימולוגיה

מקור השם רומאניה מהשם הלטיני רומניה, שבמקור היה השם הגנרי ל"אדמה מאוכלסת על ידי רומאים", והופיע לראשונה במסמכים לטיניים במאה ה-5 לספירה. מאוחר יותר הוא קיבל את המשמעות הספציפית יותר של "טריטוריה הנתונה לשלטון רומי מזרחי", שאזרחיו קראו לעצמם רומאים (Romani בלטינית; Ῥωμαῖοι ביוונית). כך נעשה שימוש במונח רומאניה כדי להתייחס לטריטוריה המנוהלת על ידי האקסרכיה של רוונה בניגוד לחלקים אחרים של צפון איטליה תחת שלטון לומברדיה, בשם לנגוברדיה או לומברדיה.
מיקום וגבולות

רומאניה מוגבלת באופן מסורתי על ידי האפנינים מדרום מערב, הים האדריאטי ממזרח, והנהרות רינו וסילארו מצפון וממערב. מדרום מזרח, העמק שנוצר על ידי נהר הקונקה יצר באופן היסטורי אזור חיץ בין אזורי רומאניה ומארקה.
הערים הגדולות של האזור כוללות את צ'זנה, פאאנצה, פורלי, אימולה, רוונה ורימיני. הרפובליקה העצמאית של סן מרינו נחשבת כחלק מהאזור.
לתרבות הרומאנול יש השפעה ניכרת על האזור ההיסטורי של מונטפלטרו, על הגבולות בין אמיליה-רומאניה, טוסקנה ומארקה. ב-15 באוגוסט 2009, שבע עיריות הועברו מנפת פזארו אה אורבינו לנפת רימיני: Casteldelci, Maiolo, Novafeltria, Pennabilli, San Leo, Sant'Agata Feltria and Talamello. ב-17 ביוני 2021 הועברו העיריות מונטקופיולו וסאסוספלטריו.
היסטוריה > פרהיסטוריה

מספר אתרים ארכאולוגיים באזור, כמו מונטה פוגיולו, מראים שרומאניה הייתה מיושבת מאז התקופה הפלאוליתית.
היסטוריה > אומברים וגאלים

האומברים, הדוברים שפה איטלית נכחדת הנקראת אומברית, הם התושבים הראשונים של האזור שניתן לעקוב אחריהם. האטרוסקים ישבו גם בחלקים מסוימים של רומאניה.
במאה ה-5 לפנה"ס, שבטים גאלים שונים, בעיקר הלינגונים, הסנונים והבויים, עברו דרומה לתוך חצי האי האיטלקי, ובזזו את רומא בשנת 390 לפנה"ס. הסנונים הכניעו את האומברים והתיישבו ברומאניה, המשתרעת דרומה עד אנקונה, עם בירתם Sena Gallica (סניגליה). האדמות שאוכלסו בעבר על ידי הסנונים היו ידועות כ- ager Gallicus (מישור גאלי) לרומאים.
על פי הבלשן האיטלקי ג'אקומו דבוטו, עדיין קיימים מספר מקורות קלטים בניב הרומאנולו.
היסטוריה > הרפובליקה הרומית

בשנת 295 לפנה"ס, הרפובליקה הרומית זכתה בניצחון מכריע בקרב סנטינום נגד קואליציה של אומברים, סנונים, סמניטים ואטרוסקים. כדי לבסס את ניצחונם, הקולוניה של Ariminum (רימיני) נוסדה בדרום רומאניה בשנת 268 לפנה"ס, לצד בניית הדרך ויה פלמיניה, העוברת מרומא ל-Ariminum. רומא התחזקה עוד יותר על ידי ניצחונם על שבטים קלטרים בקרב טלמון בשנת 225 לפנה"ס, מה שהוביל להגמוניה הרומית על הפרובינקיה הרומאית החדשה של גאליה קיסאלפינה שבמרכזה Mutina (מודנה המודרנית).
לאחר המלחמה הפונית השנייה, הלינגונים הפרו-קרתגיים וסנונים גורשו. כדי לבסס את השלטון הרומי באזור, בשנת 187 לפנה"ס, הושלמה ויה אמיליה מ-Ariminum ל-Piacentia (פיאצ'נצה). לאורך התוואי נוסדה שורה של מושבות; ברומאניה, אלה כללו את Forum Livii (פורלי), Forum Cornellii (אימולה), Forum Popilii (פורלימפופולי). לקס יוליה משנת 90 לפנה"ס, בעקבות מלחמת בעלות הברית, העניק אזרחות רומית לכל מוניקיפיום מדרום לנהר הפו.
במהלך מלחמת האזרחים של סולה בשנים 83 עד 82 לפנה"ס, רוב המושבות תמכו בגאיוס מריוס. Forum Livii ו-Caesena (צ'זנה) נהרסו לחלוטין, והאזור נבזז על ידי צבאו המנצח של לוקיוס קורנליוס סולה.
הטריומווירט הראשון חילק את הרפובליקה הרומית לאורך נהר הרוביקון הידוע לשמצה. רוב המושבות ברומאניה של ימינו נשלטו על ידי יוליוס קיסר, למעט Ariminum, מדרום לנהר. בשנת 49 לפנה"ס, קיסר, שהתגורר ברוונה, הוביל את הלגיון ה-13 על פני הרוביקון, והצית את מלחמת האזרחים של קיסר.
היסטוריה > האימפריה הרומית

לאחר הקרב המכריע על אקטיום, שלטונו של אוגוסטוס החל עידן בן מאות שנים של פאקס רומנה. כל גאליה קיסאלפינה שולבה בפרובינקיה הרומאית של איטליה. בסביבות שנת 7 לפנה"ס, אוגוסטוס חילק את כל איטליה לאחד עשר אזורים, ורוב רומאניה (מלבד רימיני) היה בשמינית, Aemilia.
לקראת סוף המאה ה-3, דיוקלטיאנוס סידר מחדש את האימפריה לארבע פרפקטורות, כל אחת מחולקת לדיוקסיות, שבתורן חולקו לפרובינקיות. תחת השיטה החדשה, איטליה הורדה לפרובינקיה אימפריאלית בלבד. רומאניה המודרנית אורגנה במחוז פרובינקיה הרומית של פלמיניה ופיקנום בדיוקסיית איטליה אנונריה.
רוונה, שהייתה מוקפת ביצות, שגשגה ועלתה בהתמדה בחשיבותה, והצי הרומי התבסס בעיר. הוא התפתח לנמל מרכזי בים האדריאטי. עם זאת, בשנת 330, בירת האימפריה הועברה לקונסטנטינופול, כך שעם הצי שהתמקם ברוונה, החליש בכך את הגנת החוף בים האדריאטי.
היסטוריה > נדידה גרמאנית והאקסרכיה של רוונה

בתחילת המאה ה-5, הנדידות הגרמאניות לתוך האימפריה התגברו עוד יותר. בשנת 402, הקיסר הונוריוס אפילו העביר את בירת האימפריה הרומית המערבית מדיולאנום לרוונה, בעיקר בגלל השטח ההגנתי של האזור. 8 שנים מאוחר יותר, אלאריק הראשוןי, מלך הוויזיגותים בזז את רומא. בשנת 476, אודואקר הדיח את רומולוס ברוונה, ובכך סימן את הקץ לאימפריה הרומית המערבית.
בעידוד הקיסר זנון, תאודוריק הגדול הוביל את האוסטרוגותים לאיטליה. הוא נכנס לרוונה ורצח את אודואקר בשנת 493, והקים ממלכה כפולה של הרומאים והגותים. תחת האוסטרוגותים איטליה הוחזרה בחלקה לשגשוגה הקודם.
בשנת 535 יוסטיניאנוס הראשון יזם את המלחמה הגותית. היא נמשכה במשך 20 שנה, והאוסטרוגותים הוכנעו לבסוף. חצי האי, נטוש מאוכלוסייה והרוס, נשלט על ידי האקרכיה של רוונה. עם זאת, הסמכות האימפריאלית נשמרה בקושי יותר מעשור. בשנת 568 נכנסו לאיטליה שבטים גרמאניים חדשים, הלומברדים, והקימו את בירתם בפאביה. האימפריה בקושי הצליחה להגן על האזור סביב רוונה ורומא, המחוברת ברצועת אדמה צרה שעוברת דרך פרוג'ה, כמו גם שורה של ערי חוף. הגבול הקיסרי נסוג לבולוניה.
בשנת 727 חידש המלך הלומברדי ליותפראנד את המלחמה נגד הביזנטים, כבש את רוב רומאניה וצר על רוונה עצמה. שטחים אלו הוחזרו לביזנטים בשנת 730. בשנת 737 המלך נכנס לרומאניה פעם נוספת וכבש את רוונה. האקסרך, איותיכיוס, כבש מחדש את האזור בשנת 740, בסיוע ונציאני. בסופו של דבר מלך לומברדי אחר, אייסטולף, כבש את רומאניה פעם נוספת, והביא לסיום השלטון ב-751.
היסטוריה > שלטון האפיפיור

רודולף הראשון, מלך גרמניה מסר רשמית את רומאניה למדינות האפיפיור ב-1278. עם זאת, השליטה האפיפיורית על האזור נותרה זמן רב רשמית בלבד. האזור היה מחולק בין שורה של אדונים אזוריים, כמו ה-Ordelaffi של פורלי או Malatesta של רימיני, רבים מהם דבקו במפלגת הגיבלינים בהתנגדות לגואלפים הפרו-אפיפיוריים. מצב זה החל להשתנות בסוף המאה ה-15, כאשר לאחר חזרתם לרומא מאביניון בשנת 1378, אפיפיורים חזקים יותר החזירו בהדרגה את סמכותם באזור המפוצל. חלקים מרומאניה נתפסו גם על ידי מעצמות אחרות, כולל ונציה, ובעיקר הרפובליקה של פירנצה, שכבשה אדמות עד פורלי וצ'רביה, ובנתה את המבצר העירוני המפורסם של טרה דל סולה. רומאניה הפלורנטינית נותרה חלק מטוסקנה עד שנות ה-20.
בשנת 1500 צ'זארה בורג'ה, בנו הבלתי חוקי של האפיפיור אלכסנדר השישי, תפס לעצמו דוכסות ארעית של רומאניה, אך אדמותיו נקלטו מחדש במדינות האפיפיור לאחר נפילתו. בשנת 1559 שלום קאטו-קמברזי חילק את רומאניה בין משפחת פארנזה מדוכסות פארמה ופיאצ'נצה, בית אסטה מדוכסות פרארה ודוכסות מודנה ורג'ו, ומדינות האפיפיור. דוכסות פרארה סופחה מאוחר יותר על ידי מדינות האפיפיור עם הכחדת קו ד'אסטה הראשי ב-1597, כאשר הענף הזוטר שמר על המחוזות האימפריאליים של מודנה ורג'יו.
מצב זה נמשך עד הפלישה הצרפתית ב-1796, שהביאה שפיכות דמים (טבח לוגו, ביזה, מיסוי כבד, הרס אוניברסיטת צ'זנה) אך גם רעיונות חדשניים בתחומים חברתיים ופוליטיים. תחת שלטון נפוליאון קיבלה רומאניה הכרה כישות בפעם הראשונה, עם הקמת המחוזות פינו (רוונה) ורוביקונה (פורלי). כאשר בשנת 1815 קונגרס וינה החזיר את המצב שלפני המלחמה, נוצרו אגודות סודיות נגד האפיפיור, והתפרצויות פרצו בשנים 1820, 1830–1831 ו-1848.
התנגדות זו ניזונה מהתעמולה של מציני והפעולה הישירה של ג'וזפה גריבלדי. גברים כמו פליס אורסיני, פיירו מרונצ'לי ואאורליו סאפי היו בין גיבורי הריסורג'ימנטו האיטלקי.
היסטוריה > לאחר האיחוד

עם זאת, לאחר שהצטרפה לאיחוד איטליה ב-1860, לא זכתה רומאניה למעמד נפרד על ידי מלכי בית סבויה, שחששו ממגמות מסוכנות של ערעור יציבות בעקבות הדמויות הפופולריות שצוטטו לעיל.
בתחילת המאה ה-20 האוטונומיה של רומאניה הובלה על ידי אלדו ספאליצ'י, ג'וזפה פושיני, אמיליו לוסו ואחרים. תנועה שהציעה להיפרד מאמיליה-רומאניה נוצרה בשנות ה-90.
דגלים מוצעים

לרומאניה, שאינה תת-חלוקה מינהלית רשמית של איטליה, אין דגל רשמי. בשל הזהות התרבותית העמוקה, הועלו הצעות רבות, הן של תנועות פוליטיות והן של אזרחים פשוטים המחפשים סמל מייצג.
הדגל הפופולרי של רומאניה
תרנגול אלטרנטיבי עם עיצוב caveja
דגל מוצע של רומאניה
דגל מוצע של רומניה
דגל הבדלנים של הליגה הצפונית
דגל בדלנות חלופי של הליגה הצפונית
דגל אוטונומי ששימש את ה-Movimento per l'Autonomia della Romagna ‏(1991)
הערות שוליים

↑  Zaghini, Paolo (16 באוקטובר 2023). "Sulle rive del Conca, confine che unisce" [On the banks of the Conca, a border that unites]. Chiamami Città (באיטלקית). נבדק ב-2 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Legge 3 agosto 2009, n. 117" [Law of 3 August 2009, no. 117]. Italian Parliament (באיטלקית). 3 באוגוסט 2009. נבדק ב-2 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Legge 28 maggio 2021, n. 84" [Law of 28 May 2021, no. 84]. Gazzetta Ufficiale (באיטלקית). 28 במאי 2021. נבדק ב-2 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "La Storia" [History]. Comune di Riccione (באיטלקית). נבדק ב-14 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Il ponte romano sul Rio Melo a Riccione" [The Roman bridge over the Rio Melo in Riccione]. Famija Arciunesa (באיטלקית). 1 במרץ 2021. נבדק ב-14 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4050474-8  VIAF: 312587058   WorldCat (עם VIAF): 312587058 
הקאבג'ה, הסמל של רומאניה
Abbazia di San Mercuriale, פורלי, נבנה בשנת 1180
יוזף אנטון קוך: פאולו דה מלטסטה ופרנצ'סקה דה רימיני הופתעו על ידי ג'אנצ'וטו מלטסטה (1805), המתאר אירוע היסטורי מסביבות 1280
רומאניה במאה ה-17
פיאצה דל פופולו בצ'זנה
רק לא את

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אנדי פיקמן
 הופק בידי:  ג'ון סטראוס
 תסריט:  מו ג'לין
 עריכה:  דוד רניי 
 שחקנים ראשיים:  קירסטן בל  ג'יימי לי קרטיס סיגורני ויבר אודט אנאבל
 מוזיקה:  נתן וונג
 צילום:  דייוויד הנינגס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:   סרטי וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בספטמבר 2010
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, קומדיה רומנטית 
 תקציב:  20 מיליון דולר
 הכנסות:  32.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   youagain
 youagain-themovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
רק לא את (באנגלית: You Again) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של אנדי פיקמן (אנ'), עם קירסטן בל, ג'יימי לי קרטיס, סיגורני ויבר אודט אנאבל ובטי וייט (בסרטה האחרון) בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה

מרני אולסן (קירסטן בל) סבלה מאוד בלימודיה בתיכון ברידג'פילד, קליפורניה. התלמידים ובראשם ג'ואנה קלארק (אודט אנאבל) החרימו וביישו אותה. לאחר סיום הלימודים שינתה את הופעתה, למדה וקבלה משרה בכירה בחברה בניו יורק. אמה גייל (ג'יימי לי קרטיס) שולחת לה ווטסאפ ובו היא מודיעה לה כי אחיה הבכור וויל (ג'יימס וולק) עומד להתחתן עם בחירת ליבו ג'ואנה קלארק. מרני מחליטה לנקום בה.
ג'ואנה מתקבלת באהבה במשפחה למורת רוחה של מרני והיא "לא זוכרת" דבר מתקופת לימודיהם בתיכון.
המצב מסתבך כאשר מסתבר שדודתה של ג'ואנה, רמונה קלארק (סיגורני ויבר, למדה ביחד עם גייל והן רבו כל הזמן וכל אחת קנאה בשנייה.
מרני מבקשת את עזרתו של האח הקטן בן (בילי אונגר) בפתיחת קפסולת הזמן של המחזור שלהם ושם היא מוצאת סרט וידאו שמציג את ג'ואנה שמובילה מסע השמצות נגדה. למסיבה לפני החתונה היא מזמינה את טים (קייל בורנהיימר) שהיה החבר של ג'ואנה שמספר סודות מעברה וכן מקרינה את הסרט. כולם המומים וויל מנתק את קשריו עם ג'ואנה. הן רבות וזורקות חפצים אחת על השנייה עד שג'ואנה מתחילה לבכות ומבקשת סליחה על מה שעשתה.
גם גייל ורמונה רבות ומתקוטטות, נופלות לבריכה וממשיכות להתקוטט.
לבסוף כולם משלימים ובחתונה מוצאת הסבתא באני (בטי וייט) את יריבתה הלן (קלוריס ליצ'מן) רוקדת עם אהובן לשעבר ריצ'י (פטריק דאפי) וחוטפת אותו באמצע הריקוד כדי לציין שהמאבק ביניהן לא הסתיים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קירסטן בל | מרני אולסן |  |
| ג'יימי לי קרטיס | גייל באייר אולסן |  |
| סיגורני ויבר | רמונה קלארק |  |
| אודט אנאבל | ג'ואנה קלארק |  |
| קריסטין צ'נוות' | ג'ורג'יה קינג | מארגנת חתונות |
| ויקטור גרבר | מרק אולסן |  |
| בטי וייט | באני באייר | סבתא |
| קלוריס ליצ'מן | הלן |  |
| ג'יימס וולק | וויל אולסן |  |
| קייל בורנהיימר | טים |  |
| בילי אונגר | בן אולסן |  |
| פטריק דאפי | ריצ'י פיליפס |  |
רנה אדלר

רנה אדלר (בגרמנית: René Adler; נולד ב-15 בינואר 1985 בלייפציג, סקסוניה, מזרח גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער בעיקר בבאייר לברקוזן ובהמבורג. אדלר ערך 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה.