stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורו פרטו
היסטוריה

בשלהי המאה ה-17 סיירו בנדיראנטס באזור מינאס ז'ראיס של ימינו, וגילו זהב. השמועות הגיעו לריו דה ז'ניירו, וב-1698 יצא אנטוניו דיאס בראש משלחת לחיפוש זהב. הוא הקים יישוב ארעי בהר סאו ז'ואאו, וחבר המשלחת, הכומר ז'ואאו דה פאריה פיאליו ערך את המיסה הראשונה. היישוב, שאוכלס בתחילה רק בחברי המשלחת הבודדים שיצאו עם דיאס, משך אליו עוד ועוד מחפשי זהב, ובתוך 30 שנה כבר עמד מספר תושביו על כ-40 אלף.
בין 1707 ל-1709 עמד האזור במרכזה של מלחמת האמבואבאס, שהייתה מאבק כוחות בין התושבים הוותיקים של סאו פאולו לבין המהגרים החדשים שהגיעו מפורטוגל, על זכויות הכרייה במרבצי הזהב החדשים. ידם של המהגרים החדשים הייתה על העליונה, וכתוצאה מכך הוקמו הטריטוריות של מינאס ז'ראיס וריו דה ז'ניירו. בירתה של מינאס ז'ראיס נקבעה במריאנה, ואולם ב-1711 אוחדו ארבעה יישובים קטנים שהוקמו בידי דיאס ואנשיו, אורו פרטו, אנטוניו דיאס, אורו פודרה ופאדרה פאריה לעיר אחת, וילה ריקה דה אלבוקרקה, והיא הייתה לעיר הבירה. ב-1720 קיבלה מינאס ז'ראיס מעמד של קפיטניה, שווילה ריקה בירתה.
בניגוד לערי החוף, שבהן נשמר המבנה החברתי המסורתי, חיו בווילה ריקה זה לצד זה בני מעמדות שונים - מתעשרים מהירים מגילוי זהב, בעלי מקצועות חופשיים, אנשי רוח ופועלים. בתוך כך, הובאו לעיר עבדים רבים מאפריקה, שעבדו במכרות בתנאים קשים. אחד מהם, שיקו רי, הצליח לקנות את חירותו, ובהמשך הצליח לשחרר גם את יתר חברי שבטו ואף לבנות להם כנסייה. שיקו רי היה לסמל להתנגדות העבדים לשלטון הקולוניאלי.
תור הזהב של וילה ריקה היה בשיאו ב-1750, ומאז, עם הידלדלותם של מרבצי הזהב, החלה העיר לרדת מגדולתה. במקביל, השלטון הפורטוגלי המרכזי החל להפעיל מנגנונים רגולטוריים שנועדו להתמודד עם הברחות, שכללו תשלום אגרה כתנאי מקדים לכרייה ומסים גבוהים על הזהב שנכרה (20% מהזהב שנכרה היה צריך לעבור לידי הכתר הפורטוגלי). ב-1789 החלה לפעול במינאס ז'ראיס האינקונפידנסיה מיניירה (Inconfidência Mineira), תנועה בדלנית שקראה להתנתקות מהשלטון הפורטוגלי. האינקונפידנסיה דוכאה ב-1792, מנהיגיה הוצאו להורג ורכושם הועלה באש, אך במאבקם הונחו היסודות למאבק לעצמאות ברזיל, שהוכרזה 30 שנה מאוחר יותר.
ב-1823, כשנה לאחר הכרזת העצמאות של ברזיל, שונה שמה של וילה ריקה לאורו פרטו. היא המשיכה לשמש כבירתה של מינאס ז'ראיס עד 1897, כאשר בלו הוריזונטה הייתה לעיר הבירה. הכרזתה של בלו הוריזונטה כבירה סימנה באופן סופי את אובדן מעמדה של אורו פרטו.
ב-1876 הוקם בעיר, בהוראתו של פדרו השני, בית הספר למכרות (Escola de Minas em Ouro Preto), ללימודי מינרלוגיה, גאולוגיה ומטלורגיה.
מבנים בולטים

ימי הזוהר של אורו פרטו במאה ה-18 באו לידי ביטוי במבנים המפוארים שהוקמו בה באותה העת. עם המבנים החשובים נמנים כנסיות ומבני ציבור רבים. כמה ממבני הציבור הוסבו למוזיאונים. אלמנט שמאפיין את רחובותיה הקולוניאליים של העיר הוא האורטוריו (Oratório) - גומחה בקרן הרחוב הכוללת תא זכוכית ובה דמות של קדוש נוצרי. מטרת האורטוריו הייתה לגרש את הרוחות הרעות.
מבנים בולטים > כנסיות

עם הכנסיות הבולטות באורו פרטו נמנות כנסיות אלה:
כנסיית סאו פרנסיסקו דה אסיס (Igreja São Francisco de Assis). בנייתה של כנסייה זו, בסגנון רוקוקו, החלה ב-1766 בתכנונו של האדריכל והפסל יליד העיר, אליג'אזיניו, והיא נחשבת ליצירה החשובה ביותר שלו פרט לשנים עשר פסלי הנביאים בבזיליקת בום ז'זוס דה מטוזיניוס.
כנסיית מטריז' נוסה סניורה דו פילאר (Igreja Matriz Nossa Senhora do Pilar). כנסייה בסגנון הבארוק שנבנתה ב-1733 בתכנונם של האדריכלים פדרו גומס שאבס ופרנסיסקו שאבייר דה בריטו. אוצרות הכנסייה כוללים 434 ק"ג של זהב וכסף.
כנסיית נוסה סניורה דה רוסריו (Igreja de Nossa Senhora do Rosário). כנסייה בעלת חזית עגולה שהוקמה ב-1785 ושופצה ב-1930. הכנסייה כוללת יצירות של אליג'אזיניו ושל אחיו פליקס.
כנסיית מטריז' נוסה סניורה דה קונסייסאו דה אנטוניו דיאס (Igreja Matriz Nossa Senhora da Conceição de Antônio Dias). הכנסייה תוכננה בידי אביו של אליג'אזיניו, מנואל פרנסיסקו ליסבואה, בין 1727 ל-1770, ובה נקבר אליג'אזיניו עצמו.
כנסיית סנטה אפיז'ניה דוס פרטוס (Igreja de Santa Efigênia dos Pretos). הכנסייה נבנתה בין 1742 ל-1749 ויועדה לקהילת העבדים השחורים. הקמת הכנסייה מומנה בידי שיקו רי, שעמד בראש שבט מממלכת קונגו שנמכר לעבדות, והצליח לקנות את חירותו.
קפלת האב פארייה (Capela do Padre Faria) הוקמה בידי מייסדי העיר בין 1701 ל-1704 ונקראה על שם כומר שהיה בין המייסדים.
כנסיית נוסה סניורה דה רוסריו
כנסיית מטריז' נוסה סניורה דה קונסייסאו דה אנטוניו דיאס
כנסיית סאו פרנסיסקו דה אסיס
תקרת כנסיית סאו פרנסיסקו דה אסיס
מבנים בולטים > מוזיאונים

באורו פרטו פועלים מספר מוזיאונים, בהם:
מוזיאון המדע והטכנולוגיה של בית הספר למכרות (Museu de Ciência e Técnica da Escola de Minas) הכולל אבני חן מהאזור ומצפה כוכבים
קאסה דוס קונטוס (Casa dos Contos). בניין זה מהמאה ה-18 שימש כבית סוהר, וכיום משמש מוזיאון להיסטוריה של הזהב והמטבעות בברזיל
מוזיאון אליג'אזיניו (Museu do Aleijadinho) מציג יצירות של האמן ושל אמנים אחרים בני זמנו
מוזיאון האינקונפידנסיה (Museu da Inconfidência) העוסק בתולדותיה של תנועת האינקונפידנסיה מיניירה
מוזיאון המכרה של שיקו רי (Mina do Chico-Rei)
כלכלה

כלכלתה של אורו פרטו מבוססת כיום בעיקר על תיירות, אך גם לכריית מחצבים שונים יש עדיין חלק חשוב בכלכלה. עם המחצבים הנפוצים נמנים ברזל, בוקסיט, מגנזיום, טלק ושיש, וכן מינרלים כהמטיט, דולומיט, טורמלין, פיריט, מוסקוביט, טופז ואף זהב, אך במידה קטנה בהרבה מאשר בעבר. בעיר פועל גם מפעל האלומיניום הגדול בברזיל.
חינוך

אורו פרטו נחשבת במידה רבה לעיר של סטודנטים. באוניברסיטה הפדרלית של אורו פרטו (Universidade Federal de Ouro Preto) לומדים כ-8,000 סטודנטים, למעלה מעשירית מתושבי העיר. רבים מהסטודנטים גרים במעונות הנושאים אופי קומונאלי, המכונים "רפובליקות" (repúblicas).‏ 66 מה"רפובליקות" הן בבעלות האוניברסיטה ו-250 אחרות הן בבעלות פרטית.
אורו פרטו ב-1870
מוזיאון האינקונפידנסיה
לואיז איפוליט, נסיכת מונקו

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1697 ארמון מונקו, מונקו 
 פטירה:  29 בדצמבר 1731 (בגיל 34) מונקו 
 מדינה:  מונקו 
 מקום קבורה:  קתדרלת ניקולס הקדוש 
 בן או בת זוג:  ז'אק הראשון, נסיך מונקו (1715–?) 
 
לואיז איפוליט, נסיכת מונקו (בצרפתית: Louise-Hippolyte princesse de Monaco; ‏10 בנובמבר 1697 – 29 בדצמבר 1731) הייתה נסיכת מונקו, אחת משתי נשים בלבד ששלטו בנסיכות.
ביוגרפיה

לואיז איפוליט נולדה ב-10 בנובמבר 1697 בארמון הנסיך במונקו, והייתה בתם השנייה של אנטואן הראשון, נסיך מונקו ומארי דה לורן-ארמניאק. היא הייתה השנייה מבין שש בנות מהן 2 הגיעו לבגרות. היו לה אחות גדולה, קתרינה שארלוט (1691–1696) וארבע אחיות קטנות יותר, אליזבטה שארלוט (1698–1702), מרגריטה קמילה (1700–1758), מריה דבוטה (1702–1703) ומריה פאולינה תרזה דבוטה גרימלדי (1708–1726).
מכיוון שכל אחיותיה מתו, הפכה לואיז איפוליט ליורשת העצר של מונקו. אביה החליט, ברשותו של לואי ה-14, שבעלה לעתיד ייקח לעצמו את שם משפחת גרימלדי וישלוט במונקו יחד איתה.
ב-20 באוקטובר 1715, בגיל שמונה עשרה, התחתנה עם ז'אק פרנסואה גויון, הרוזן דה מתניון, לאחר שמשפחתו הציעה אותו כמועמד. מועמדותו נתמכה על ידי המלך לואי ה-14, שרצה לחזק את ההשפעה הצרפתית במונקו. לפני כן, אביה של לואיז איפוליט העדיף שבתו תינשא לבן דוד ממשפחת גרימלדי. נישואים אלה לא התממשו בגלל מצבם הכספי הגרוע של בני גרימלדי באותה תקופה. לזוג נולדו תשעה ילדים. בעלה העדיף להישאר בוורסאי במקום במונקו, שם החזיק במספר פילגשים.
לאחר מות אביה חזרה לואיז איפוליט מפריז למונקו ב-4 באפריל 1731 וזכתה לקבלת פנים נלהבת. לואיז איפוליט נפטרה מאבעבועות שחורות. בעלה הזניח את ענייני מונקו ונאלץ לעזוב אותה במאי 1732. הוא ויתר על השליטה בנסיכות, ופרש לטובת בנם אונורה השלישי, נסיך מונקו.
הגשר (קבוצת ציירים)

ליטוגרפיה של אוטו מולר (Otto Mueller) משנת 1921.
סצנת רחוב בברלין (1914), רישום של ארנסט לודוויג קירכנר.
קבוצת הגשר (בגרמנית: Die Brücke) היא קבוצת ציירים אקספרסיוניסטים גרמנים אשר התקיימה בין השנים 1905–1913.
הקבוצה הוקמה ב-1905 בדרזדן על ידי פריץ בלייל, אריך הקל, ארנסט לודוויג קירכנר וקרל שמידט-רוטלוף. ב-1906 הצטרפו לקבוצה הציירים אמיל נולדה ומקס פכשטיין וב-1910 הצטרף אוטו מולר וולטר גרמטה.
חברי הקבוצה נפגשו בבית הספר לאדריכלות, מהר מאוד הלימודים נמאסו עליהם והם מצאו את עצמם כבולים בתוך חוקים לא להם. בהדרגה הם עברו לציור ולבסוף החליטו להתמסר לו. הם שכרו מבנה ברובע פועלים, שבה הם גרו ופעלו. הם חיו כמו בקומונה והציגו את עבודותיהם ביחד. נושאי ציוריהם היו מראות הרחוב בו הם גרו: נופי עיר והדמויות שבה.
סגנון ציוריהם היה ההפך מהסגנון האקדמי הקלאסי. הם למדו אינטואיטיבית והושפעו מאוד מהאמנים האוונגרדים של התקופה. 
חברי הגשר היו בעלי אידאולוגיה משותפת, שכללה רעיונות חברתיים ואמנותיים. הם התנגדו לחברה הבורגנית השבעה. האמנות שלהם מתארת את חיי הפועל ומצוקתו במטרה שתיאור המציאות הקשה תביא את האנשים לפעול.
חברי הקבוצה הוציאו לאור כתב עת – חוברת בטכניקה של הדפס עץ שבה פרסמו את יצירותיהם. בצורה זו, הם רצו שגם לאדם הפשוט תהייה גישה לאמנות. בחוברת הראשונה שהדפיסו נראה גשר (ומכאן שם הקבוצה) המחבר שני חלקים ולצדו כתבו את המניפסט של הקבוצה: הם רוצים ליצור גשר בין כל הכוחות המהפכניים והאנטי-ממסדיים. במניפסט שפרסמו הם לא מצהירים מה יהיה הסגנון האמנותי שלהם אלא מה לא יהיה להם. עצם השימוש בטכניקה של הדפס מדגיש את הגסות והחספוס המנוגד לאקדמיה, במידה רבה המשיכו חברי התנועה את גישת תנועת הזצסיון הווינאי והיוגנדסטיל.
Far Cry 2

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  21 באוקטובר 2008 (צפון אמריקה) 23 באוקטובר 2008 (אירופה)
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  יוביסופט מונטריאול
 הוצאה לאור:  יוביסופט 
 ארץ מקור:  קנדה 
 שפות:  אנגלית, רוסית 
 הפצה:  יוביסופט
 סדרה:  Far Cry 
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Dunia
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, משחק רשת
 פלטפורמות:  windows, פלייסטיישן 3, אקס בוקס 360
 www.farcry2.com
 
Far Cry 2 הוא משחק מחשב בסוגת יריות גוף ראשון שפותח על ידי חברת יוביסופט מונטריאול, ומופץ על ידי חברת יוביסופט ל-Windows, פלייסטיישן 3 ולאקס בוקס 360. עלילת המשחק נסובה סביב שכיר חרב שנשלח לאפריקה ללב מלחמה בין שני פלגים יריבים במדינה כושלת, במטרה לחסל סוחר נשק אשר תרם להיווצרותה של אותה מלחמה ממניעים רווחיים. המשחק יצא לשוק לראשונה ב-21 באוקטובר 2008.
למרות שאין ביניהם קשר עלילתי והוא פותח על ידי חברה שונה, זהו משחק ההמשך למשחק Far Cry משנת 2004.
עלילה

לשחקן יש אפשרות לשחק בתור אחת מ-12 (אחת מהן היא שב"כניק לשעבר בעל אזרחות ישראלית) דמויות שונות, כל אחת בעלת מראה וסיפור רקע שונים. הדמויות אשר לא נבחרו על ידי השחקן יתפקדו כדמויות בלתי ניתנות לתפעול במשחק.
מטרתו של השחקן היא לחסל את "התן", סוחר נשק שמוכר את מרכולתו לשני צדדים לוחמים במדינה קטנה וכושלת במרכז אפריקה אשר נוצרו בעקבות התמוטטות הממשלה של אותה מדינה, ובכך מתסיס את האזור וגורם להרג של המונים כדי להרוויח מן הביקוש לנשק. המשחק מתחיל בסצנה שבה שוכב גיבור המשחק (הפרוטגוניסט) על מיטה בבית מלון נטוש באפריקה כשהוא גוסס ממלריה, ואותו "תן" - מטרתו של הדמות, יושב על ידו ולועג לו על כך שהוא כל כך עלוב שחלה במלריה. הוא מניח את אותו אקדח לצידו של השחקן ("במידה ותרצה לסיים מהר עם הסבל") ועוזב. המשחק מתחיל מהרגע שבו הדמות עוזבת את חדר המלון, ומטרתו הסופית היא, כאמור, להרוג את "תן" שהשאיר "אותך" לגסוס.
מחלת המלריה ממשיכה לשמש כמרכיב מפתח גם בהמשך המשחק; כל 30 עד 40 דקות נזקק השחקן לקחת גלולה מיוחדת כדי להילחם בהשפעות המחלה.
פרטים טכניים

המשחק, בשונה מ-Far Cry הראשון אשר התרחש ביערות גשם טרופיים, מתרחש באזור יבש ומדברי באפריקה. המשחק מתאפיין במשחקיות פתוחה: השחקן יכול להסתובב במרחביה העצומים של מרכז אפריקה, לבצע משימות כרצונו ולעבוד עבור הדמויות שהוא רוצה.
כמו כן מזג האוויר מאוד מציאותי ומשפיע על שריפות למשל, ובנשקים יכולים להיות מעצורים, כלומר תקלה בנשק הגורמת לו להפסיק לירות ומצריכה תפעול.
המשחק מגיע עם עורך מפות (map editor) המאפשר ליצור מפות עם עריכה טופוגרפית כולל טקסטורות והשתלת מאות אלמנטים מובנים מספריה הכוללים חלקי וסוגי מבנים, גשרים, מכוניות ואובייקטים שונים, צמחייה ועצים המונפשים בתצוגה המקדימה בזמן אמת. בנוסף ניתן לבחור בשעות היום באופן חופשי בעורך. לא ניתן להכניס נשקים (למעט מה שמותקן במשחק), אנשים ובעלי חיים במפות ולא ניתן לערוך את מפת המשחק האמיתית. מפות שפותחו על ידי קהילת המשתמשים יכולים לפתוח אובייקטים נוספים בספריית העורך החזותי. עורך המפות משתמש בתצוגת מצלמות חופשיות שמציגות בזמן אמת את שינויי העריכה.
דרישות מערכת

|  | דרישות מינימליות | דרישות מומלצות |
| --- | --- | --- |
| מערכת הפעלה | חלונות XP עם ערכת Service Pack 2 או חלונות ויסטה |  |
| מעבד | Intel Pentium 4 3.2 GHz, Pentium D 2.66 Ghz, AMD Athlon 64 3500+l או טוב יותר | Intel Core 2 Duo Family, AMD 64 X2 5200+, AMD Phenom או טוב יותר |
| זיכרון | 1GB | 2GB |
| כונן קשיח | 12GB של מקום פנוי |  |
| כרטיס גרפי | NVidia GeForce 6800, ATI X1650 או טוב יותר; חייב לתמוך ב-Pixel Shader 3.0 | NVidia 8600 GTS, ATI X1900 או טוב יותר |
מדרשת באר

| --- | --- |
לוגו המדרשה 
אין תמונה חופשית
 מדרשה תורנית לנשים
 השתייכות:  ציונות דתית
 תקופת הפעילות:  תשס"ג–הווה
 מייסדים:  תמי ביטון
 בעלי תפקידים
 מנהל:  תמי ביטון 
 מיקום
 מיקום:  ירוחם, אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 midreshetbeer.tik-tak.net
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) מדרשת באר ירוחם (למפת צפון הנגב רגילה) מדרשת באר ירוחם (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדרשת באר ירוחם (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדרשת באר ירוחם   he מדרשת באר - ירוחםhe מדרשת באר - ירוחםמפת  __ ירוחם (in English: Yeruham) [‌צפון הנגב‌]מכל הכיוונים: __ מועצה אזורית רמת הנגב (in English: Ramat HaNegev Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) מדרשת באר אשדוד (למפת אשדוד רגילה) מדרשת באר אשדוד (למפת השפלה רגילה) מדרשת באר אשדוד (למפת השפלה מוגדלת) מדרשת באר אשדוד   he מדרשת באר - אשדודhe מדרשת באר - אשדודמפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מדרשת באר היא מדרשה תורנית-קהילתית לנשים, המשלבת לימוד בית-מדרשי עם חיים ועבודה בקהילה, במסלול הכולל שירות צבאי מלא. המדרשה פועלת בשתי שלוחות, בירוחם ובאשדוד.
רקע

המדרשה הוקמה בירוחם בשנת תשס"ג על ידי תמר (תמי) ביטון, כמענה לקבוצת בנות לקראת שירותן הצבאי שהתלבטו בין שנת לימוד תורה במדרשה לבין שנת שירות בקהילה, והחליטו להקים מסגרת שתשלב בין השתיים. בשנותיה הראשונות פעלה המדרשה כחלק מעמותת עתיד במידבר בירוחם, ובשנת תשע"א הצטרפה לרשת החינוך אמי"ת ופעלה במסגרתה עד שנת תשע"ט.
בשנת תשע"ז הוקמה מדרשה נוספת ברובע ב' בעיר אשדוד, ולצידה קמה קהילת "ימה" – קהילה ציונית דתית צעירה.
תוכנית הלימודים > בית המדרש

הלימוד במדרשה נועד לתת כלים להמשך חיים של אשה דתית בוחרת, שהיא לומדת תורה עצמאית המשלבת בחייה תלמוד עם מעשה. הלימוד מקיף את תחומי הדעת השונים של ארון הספרים היהודי, ובהם לימודי גמרא בעיון ובבקיאות, מחשבת ישראל, תנ"ך, הלכה ואגדה. במדרשה מושם דגש על למידה מחוברת לחיים, על עיסוק עיוני בסוגיות חברתיות, ועל למידה תוצרתית, בה הלומדות גם כותבות ומלמדות בעצמן.
תוכנית הלימודים > חיים קהילתיים

תלמידות המדרשה חיות בדירות בתוך הקהילה ומשתלבות במשך כעשר שעות שבועיות בעשייה חברתית ביישוב בתחומי חינוך, רווחה ויזמות קהילתית (לדוגמה – תגבורים לימודיים, חינוך מיוחד, קליטת עלייה, נוער בסיכון, גינות קהילתיות, תוכניות בת מצווה, אולפן עולים ותוכניות לגיל הזהב.
תוכנית הלימודים > שירות צבאי

המסלול המרכזי במדרשות באר הוא של שלוש שנים: שנת לימוד ראשונה בבית-המדרש הכוללת עשייה קהילתית לפני השירות; שירות צבאי מלא כגרעין נח"ל – בעיקר בתפקידי חינוך, מודיעין, חיל האוויר, ת"ש ותצפית -במהלכו המדרשה מלווה את החיילות במפגשים בבסיסים, סמינרים ושבתות במדרשה; ולבסוף, פרק מסכם של מספר חודשים במדרשה.
תוכנית הלימודים > תוכניות נוספות

לצד המסלול המרכזי, מתקיימות במדרשות באר תוכניות שונות, בהן תוכנית אפיק הפתוחה לציבור הרחב וכוללת לימודי גמרא, תנ"ך ומחשבה, תוך דגש על מועדי השנה, ותוכנית אלול המשלבת בנות הנשארות לשנה שנייה טרם גיוסן, חיילות בפרק השל"ת האחרון ומצטרפות נוספות.
הערות שוליים

↑  כתבה על פתיחת המדרשה, באתר אשדוד נט, 6 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420568105171
חמשת הכוחות של פורטר

מודל חמשת הכוחות של פורטר הוא מסגרת לניתוח ענף עסקי בו פועל ארגון.
המודל פותח על ידי הפרופ' מייקל פורטר מבית הספר למינהל עסקים בהרוורד (אנ'), ופורסם בשנת 1979. פורטר פיתח את מודל חמשת הכוחות, כתגובה למודל SWOT, הנפוץ שאותו ראה פורטר כלא יסודי, בלתי מתאים ואף כניתוח העלול לפגוע בביצועי הארגון.
על-פי המודל, ישנם חמישה כוחות, שעל פיהם נקבע מצב התחרות בתעשייה מסוימת, והם שצריכים לעצב את האסטרטגיה העסקית של הארגון. השילוב של חמשת הכוחות הללו ביחד הוא שקובע את רמת הרווחיות הפוטנציאלית של אותו ענף בתעשייה, ומכאן נגזרת האטרקטיביות שלו.
טווח המדידה של השילוב נע בין "עז" (מקדמי רווח נמוכים, למשל תעשיית התעופה) ל"עדין" (מקדמי רווח גבוהים, למשל תעשיית התוכנה או הטואלטיקה). ככל שהשילוב של הכוחות יותר חלש, כך הסיכוי לשמור על עליונות לאורך זמן גבוה יותר, וכך השוק יותר כדאיי. ניתוח של הכוחות והגורמים להם משקף את היתרונות והחסרונות של הארגון באותו ענף בתעשייה, והוא מהווה את הבסיס לבניית אסטרטגיה עסקית. בכל מקרה, על מקבלי ההחלטות בארגון, האחראים על האסטרטגיה העסקית, למצב את הארגון כך שיהיה מוגן מפני הכוחות, ואף יוכל לנצלם לטובתו לאורך זמן.
עיקרי הרעיון

הכוח התחרותי החזק ביותר מבין הכוחות, הוא שיקבע את רמת הרווחיות בתעשייה המסוימת. כך למשל ארגון שלו מוצר ייחודי, שלא מאוים על ידי כניסת מתחרים חדשים, עלול לסבול מרווחיות נמוכה, אם ישנו מוצר תחליפי זול. בנוסף כוחות שונים מתבלטים בעיצוב התחרות בתעשיות שונות בצורה שונה. למשל, בתעשיית הפלדה הכוחות הבולטים הם מוצרים תחליפיים ומתחרים ממדינות זרות. לעומת זאת, בענף ההובלה הימית הכוח הבולט הוא הלקוחות (חברות הנפט).
את חמשת הכוחות של פורטר ניתן לסווג לשתי מחלקות:
כוחות תחרותיים פנימיים (לקוחות וספקים),
כוחות תחרותיים חיצוניים (מתחרים חדשים, מתחרים קיימים ומוצרים תחליפיים).
ביקורת מחד ותמיכה מאידך

ישנה ביקורת על המודל של פורטר בעיקר בשל העובדה שהוא פורסם בסוף שנות השבעים, מאז ענפי התעשייה השונים עברו שינויים ומהפכות כגון מהפכת האינטרנט.
בתקופה בה השוק לא היה גלובלי, לא היה צורך בהתייחסות למאקרו, והתייחסות לסביבת המיקרו (אליה מתייחס מודל חמשת הכוחות של פורטר) הספיקה. אך בשווקים גלובליים לא ניתן להזניח את סביבת המאקרו. בנוסף מודל חמשת הכוחות של פורטר מתייחס לשווקים קיימים. לעיתים עדיף לפנות לענף חדש שכלל איננו קיים (אסטרטגיית אוקיינוס כחול)
יש הטוענים שהמודל של פורטר איננו שלם, וישנם כוחות נוספים הפועלים. ברנדנבורגר ונאלבאף (אנ') טענו באמצעות שימוש בתורת המשחקים, כי ישנו כוח נוסף: מוצרים משלימים, המסביר שיתופי פעולה אסטרטגיים. מוצרים משלימים (להבדיל ממוצרים תחליפיים) הם מוצרים הקשורים ביניהם: למשל גרביים הם מוצר משלים לנעליים. אחרים אף טענו, כי ישנו כוח נוסף: גורמים רגולטורים כדוגמת גורמים ממשלתיים, המגבילים פעילות עסקית במשק, מגבילים שימוש בפטנטים וכו'.
במאמרם מ-2008 הדגימו ברנדנבורגר ונאלבאף מדוע הכוח השישי - ה'משלים' (COMOLEMENTS) חייב להיות הכוח השישי במודל חמשת הכוחות של פורטר. משלים הוא המקבילה לתחליפים ולכן יש להתייחס אליו כאל כוח כמו שמתייחסים לתחליפים. לעומת זאת, פורטר לא משלב 'משלים' ככוח במודל שלו וטוען כי ההשפעה של המשלים נכשלת במבחן המונוטוניות. מבחן המונוטוניות משלב את ההשפעה הישירה החיובית של משלים עם ההשפעה המעורפלת שיש למשלים על הכוחות האחרים. במחקר זה החוקרים מציעים כיצד לעצב את כוח המשלים ומדוע חברות עשויות לרצות להתערב בהשלמות תעשייה.
ביקורת מחד ותמיכה מאידך > תמיכה מחקרית

על אף הביקורת, המודל נותר שימושי בעיני חוקרים למטרות ניתוח מצבים וסביבות עסקיות. לדוגמה -
ב-2006 Grundy הציע שדרוג וחשיבה מחודשת על המודל של פורטר,
ב-2014 Dobbs מציע קווים מנחים ליישום מודל חמשת הכוחות של פורטר על ידי הצגת תבניות לניתוח תעשיות,
ב-2019 Gerard and Bruijl חוקרים את הרלוונטיות של המודל לסביבה העסקית החדשנית של המאה ה-21.
ב-2022 שימש המודל לניתוח שיטות ניהול בתוכניות לתואר שני באינדונזיה.
ב-2023 שימש המודל לניתוח החוסן של התזמורת הפילהרמונית של הונג בזמן מגפת הקורונה.
שימושים

יועצים אסטרטגיים עושים שימוש במודל הכוחות של פורטר כאשר הם באים לבחון ולהעריך את מיצובו של הארגון לו הם מייעצים בענף. כיוון שמדובר במודל כללי יש צורך להמשיך בניתוחים נוספים כגון ניתוח שרשרת הערך. המודל מהווה גם בסיס טוב לניתוח SWOT.
כאשר ארגון שוקל הטמעה של מערכת מידע, ניתוח לפי הכוחות של פורטר עשוי, ואף צריך להשפיע על מדיניות ההטמעה. למשל הטמעה של מערכת SAP משמעותה הגדלה של כוח הספק. לעומת זאת הטמעת מערכת בפיתוח עצמי משמע הקטנת כוח הספק.
בנוסף, בכיוון ההפוך טכנולוגיות מידע עשויות לתמוך בכוחות הסביבה על פי פורטר:
שימוש בטכנולוגיות מידע להגבלת כניסת מתחרים חדשים-
שיפור תהליכי ייצור במפעל באמצעות טכנולוגיה- למשל אוטומציה. ככל שנהיה יותר יעילים, נפחיד מתחרים- יעלה את סף הכניסה
יצירת תוכנה המכתיבה נאמנות ובכך "לקשור" את הלקוחות וליצור עלות מעבר גבוהה- ל"לכבול אותם" (תוכנה שאנשים מתרגלים אליה)
שימוש בטכנולוגיות מידע למניעת מעבר למוצרים תחליפיים- שימוש באינטרנט. לקוחות אוהבים "מותגים" ככל שתגיע ליותר אנשים, כך יקטן הסיכוי שיבחרו בתחליף.
שימוש בטכנולוגיות מידע להורדת כוח מיקוח של לקוחות-
אינטגרציה בין טכנולוגיות מתקדמות. למשל אינטגרציה בין blue-tooth ל-BI תיצור מוצר ייחודי. אם המוצר ייחודי הכוח של הלקוחות יהיה חלש!
יצירת מערכת לזיהוי נטישה
שימוש בטכנולוגיות מידע להורדת כוח מיקוח של ספקים- מכרזים מקוונים, CSM או B2B
שימוש בטכנולוגיות מידע להורדת תחרות עם מתחרים קיימים- מנגנוני המלצה מבוססי כריית נתונים- סגמנטציה כמו שאורנג' נותנים לכל לקוח קוד בין A ל-F.
ראו גם

SWOT
לקריאה נוספת

מייקל פורטר, The Five Competitive Forces That Shape Strategy, מאמר העדכון מ-2008 ב-Harvard Business Review
הערות שוליים

1 2  Smit, P., Strategic Planning Readings, Cape Town: Juta & Co LTD
1 2 3  Porter, M.E., How Competitive Forces Shape Strategy, Harvard business Review, March/April 1979
1 2  [4] Porter, M.E., The Five Competitive Forces That Shape Strategy, Harvard business Review, January 2008
1 2  Brandenburger, A. & Nalebuff, B., The right Game: Use Game Theory to Shape Strategy, Harvard business Review, July/August 1995
↑  Kim, C. & Mauborgne, R., Blue Ocean Strategy, Harvard business school press
↑  Tony Grundy, Rethinking and reinventing Michael Porter's five forces model, Strategic Change 15, 2006-08, עמ' 213–229 doi: 10.1002/jsc.764
↑  Michael E. Dobbs, Guidelines for applying Porter's five forces framework: a set of industry analysis templates, Competitiveness Review 24, 2014-01-01, עמ' 32–45 doi: 10.1108/CR-06-2013-0059
↑  Teguh Budiharso, Imam Makruf, Imam Mujahid, Porter’s Five Forces: Evaluating Education Management Practices in the Postgraduate Program of UIN RM Said Surakarta, Indonesia, Journal of Social Studies Education Research 13, 2022-03-24, עמ' 164–192
↑  Hilson Hiu Kai Yu, Dickson K. W. Chiu, Cheuk Ting Chan, Resilience of Symphony Orchestras to Challenges in the COVID-19 Era: Analyzing the Hong Kong Philharmonic Orchestra With Porter's Five Force Model, IGI Global, 2023, עמ' 586–601, ISBN 978-1-6684-4605-8. (באנגלית)
| מנהל עסקים |
| --- | --- | --- |
| תחומים | ניהול • מימון • שיווק • חשבונאות • התנהגות ארגונית • אסטרטגיה עסקית • מערכות מידע • יזמות • לוגיסטיקה • חקר ביצועים • קבלת החלטות |  |
| מושגים כלליים | ניהול סיכונים • אסטרטגיה תפעולית • ייעוץ אסטרטגי • SWOT • קרן הון סיכון • תוכנית עסקית • נתח שוק • משאבי אנוש • יועץ עסקי • דירקטוריון • מנכ"ל |  |
| אישים בולטים | פיטר דרוקר • הנרי מינצברג • פרדריק טיילור • ויליאם שארפ • הנרי פורד • מילטון פרידמן • מייקל פורטר |  |
| מוסדות לימוד ומחקר בולטים | הרווארד • וורטון • סטנפורד •  MIT • קלוג • דיוק (פיוקווא) • INSEAD • בית הספר לעסקים של לונדון |  |
| שיטות מחקר | אתנוגרפיה • מחקר איכותני  • מחקר כמותי  • ניתוח אירוע • ניתוח נתוני ארכיון • ניתוח תוכן |  |
עמנואל נוי-מאיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1941 אביגדור, ארגנטינה 
 פטירה:  6 באוקטובר 2009 (בגיל 68) חיפה, ישראל 
 שם לידה:  Imanuel Neumeyer 
 ענף מדעי:  אקולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
עמנואל נוי-מאיר (2 בפברואר 1941 – 6 באוקטובר 2009) היה בוטנאי ואקולוג ישראלי.
ביוגרפיה

נוי-מאיר נולד בשם עמנואל נוֹיְמַאיֶיר (Neumeyer) ב-1941 בקולוניה החקלאית אביגדור (Avigdor) שבמחוז אנטרה ריוס בארגנטינה לאלכסנדר קארל נוימאייר (1910–1989), יליד גרמניה, בנו של עורך הדין ושופט בית המשפט העליון בבוואריה אלפרד נוימאייר (1867–1944), ממנהיגי הקהילה היהודית בבוואריה, שהצטרף לבנו בארגנטינה ב-1941.
בשנת 1950 עלה לישראל. בשנים 1959–1961 שירת בצה"ל.
בשנת 1965 סיים לימודיו לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1966 קיבל בה תואר שני בבוטניקה. בשנת 1970 קיבל תואר דוקטור בביוגאוגרפיה מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה. חזר לאוניברסיטה העברית ומונה בה למרצה בפקולטה לחקלאות. בשנת 1976 עלה לדרגת פרופסור חבר, ומשנת 1979 היה פרופסור מן המניין, מינוי בו החזיק עד פרישתו לגמלאות בשנת 2007.
נפטר בחיפה ב-6 באוקטובר 2009, במהלך ניתוח החלפת מסתם בלב.
ביוגרפיה > ציוני דרך בקריירה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1966 - מסטר בפיזיולוגיה של הצמח באוניברסיטה העברית בירושלים.
1967-1970 - דוקטורט באוניברסיטה האוסטרלית בקנברה Australian National University Canaberra, Australia. התמחות בשיטות מתמטיות. עבודת הדוקטור שלו עסקה בסקר וניתוח של הצומח בדרום מערב אוסטרליה.
1976 – זוכה בפרס לנדאו למחקר.