stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הריאקציה התרמידורית
הערות שוליים

↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 278
↑  Simon Schama, Citizens: A Chronicle of the French Revolution, New York: Alfred A. Knopf, 1989, pp. 840.
↑  Simon Schama, Citizens: A Chronicle of the French Revolution, New York: Alfred A. Knopf, 1989, pp. 844.
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 281-285
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 287-288
↑  Branislaw Baczko, "Thermidorians", in A Critical Dictionary of the French Revolution, edited by François Furet and Mona Ozouf, The Belknap Press of Harvard University Press, 1989, pp. 404.
↑  לפי ברניסלו בצ'קו (Bronislaw Baczko) לשם "תרמידוריינים" יש משמעויות שונות. בחלק מהספרות השם משמש כדי לזהות כל מי שהשתתף ישירות בהפיכה כנגד רובספייר ואלה שתמכו בהם לאחר מכן. במקרים אחרים הוא מציין את הנציגים שישבו בוועידה בתקופת שלטון תרמידור. ראו: 
 Branislaw Baczko, "Thermidorians", in A Critical Dictionary of the French Revolution, edited by François Furet and Mona Ozouf, The Belknap Press of Harvard University Press, 1989, pp. 400.
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 283
↑  Branislaw Baczko, "Thermidorians", in A Critical Dictionary of the French Revolution, edited by François Furet and Mona Ozouf, The Belknap Press of Harvard University Press, 1989, pp. 405-406.
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 286
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 287
1 2 3  Branislaw Baczko, "Thermidorians", in A Critical Dictionary of the French Revolution, edited by François Furet and Mona Ozouf, The Belknap Press of Harvard University Press, 1989, pp. 407.
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 290-291
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 293-294
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 291
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 291-293
↑  Branislaw Baczko, "Thermidorians", in A Critical Dictionary of the French Revolution, edited by François Furet and Mona Ozouf, The Belknap Press of Harvard University Press, 1989, pp. 408.
1 2  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 319
↑  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 295
↑  הטקסט של ההצהרה באנגלית
1 2  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 320-321
1 2  William Doyle, 1989, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, pp. 321-322
סן-ז'וסט ורובספייר בהוטל דה ויל בלילה שבין ה-9 ל-10 בתרמידור. ציור של ז'אן-זוסף ורטס מ-1897.
רובספייר ותומכיו מוצאים להורג.
שני מוסקדינים (1795).
טבח היעקובינים בכלא בליון (24 באפריל 1795)
החוקה של שנה III ‏(1795).
ויליאם ונטון

ויליאם ונטון (באנגלית: William Wenton) היא סדרת ספרי פנטזיה שנכתבה על ידי הסופר בובי פירס (Bobbie Peers), וגיבורה הוא הנער ויליאם ונטון. הראשון מבין ארבעת ספרי הסדרה, "ויליאם ונטון והחידה הבלתי אפשרית", יצא בשנת 2017, והאחרון בסדרה, "ויליאם וונטון 6 - והקטסטרופה הצנטריפוגלית" יצא בשנת 2022.
עלילה > ספר ראשון

כל אחד מהספרים מתעד את ויליאם ונטון, בן 12 גאון בפתרון חידות – כישרון שירש מסבו. כש"החידה הבלתי אפשרית" מגיעה למקום מגוריו, הוא לא עומד בפיתוי ופותר אותה, למרות התנגדות הוריו. ויליאם לא ידע שכך יעיר מרבצם את שדי העבר, ואלה יחזרו לרדוף אותו ואת משפחתו. הוא גם לא ידע שייחטף בידי סוכנות סודית וימצא את עצמו בבית ספר משונה מלא רובוטים, לצדם של ילדים בעלי כישרון דומה לשלו לפתרון חידות.
עלילה > ספר שני

בספר השני, לאחר שפיצח את "החידה הבלתי אפשרית", ויליאם ונטון חוזר לביתו בנורווגיה וזוכה לתהילת עולם. הוא מופיע בטלוויזיה ומוקף בקהל מעריצים. התקפים משונים משתלטים עליו, משתקים את גופו וגורמים לו להזיות, והוא מתחיל לחשוד שיש לכך קשר ללורידיום שמצוי בתוכו. כאשר ויליאם מגיע למכון למחקר על אנושי, הוא מגלה שהוא נתון בהסגר – זרקורי ענק מאירים את השמים ורובוטים ממונעים סורקים את הקרקע. צוות בית הספר מסרב להסביר לו מדוע המכון מתנהל כמחנה צבאי סגור, וגם חברתו איסכיה מסתירה ממנו מידע.
ויליאם מגלה את האמת מאחורי האירועים המוזרים שמתרחשים ומבין שגורלם של רבים תלוי בו וביכולת שלו לפצח צפנים. הוא יוצא למסע מסוכן שמגיע עד הרי ההימלאיה.
כאשר דמות מסתורית מציגה לוויליאם פאזל מוזר בצורת פירמידה, זה מניע סדרת אירועים ששולחת את ויליאם לנסיעה פראית מנורווגיה לאנגליה אל תעלת מריאנה, החלק העמוק ביותר של האוקיינוס. בדרך, הוא יגלה שאי אפשר לסמוך יותר על חלק מהאנשים שהוא מכיר ושהמכון למחקר פוסט-אנושי מסתיר סוד אפל. הוא גם יגלה ציוויליזציה עתיקה החבויה מתחת לאוקיינוס ותמנון ענק, מכני, ובעל יכולת טלפורטציה.
וכל אותו הזמן השעון מתקתק בעוד ויליאם דוהר למנוע את חזרתו של האיש שרוצה להרוג אותו ומנסה לפתור את תעלומת הלורידיום.
סופר

הכותב של הספר, בובי פירס, נולד ב-1974 והטביע את חותמו בתולדות הסרטים הנורווגיים בשנת 2006, כשזכה בדקל הזהב בפסטיבל קאן על סרטו הקצר "סניפר", אותו כתב וביים. מאז, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הבינלאומי לקולנוע בלונדון, הוא פעיל כתסריטאי ובמאי טלוויזיה, סרטים קצרים ופרסומות רבות.
בשנת 2015 עשה פירס גם את הופעת הבכורה שלו ככותב ספרי ילדים. "ויליאם וונטון והחידה הבלתי אפשרית" הוא הספר הראשון בסדרה עטורת הפרסים המציגה את ויליאם מפענח הקודים. ספריו של פירס הפכו לרבי מכר והקסימו את המבקרים והקוראים כאחד.
דמויות

בסדרת הספרים כמה דמויות, וביניהן:
ויליאם - הדמות הראשית
אברהם טאלי - "הרשע", האדם בעל כמות הלורידיום הכי גבוהה.
פריץ גופמן - מנהל המכון למחקר על אנושי, החבר הטוב של סבו
איסכיה - חברתו הטובה, מתלווה אליו לכל מסעותיו
סבו - עליו מתבססת הסדרה, המרדף של ויליאם כדי לגלות את ההיסטורייה של סבו.
ביקורות

רוב הביקורות על סדרת הספרים הזאת משוות בין הסדרה הנ"ל לבין סדרות מפורסמות אחרות, כמו הארי פוטר, פרסי ג'קסון, ועוד. בנוסף, הרבה ביקורות מוסיפות שהספר הוא שילוב של הארי פוטר, וצופן דה ווינצ'י. לעומת זאת, יש ביקורות אשר מתלוננות על בניית העלילה, על הצפי בשינויים, ועל העלילה הבעייתית.
הערות שוליים

↑  ויליאם ונטון והחידה הבלתי האפשרית - בובי פירס, באתר www.e-vrit.co.il
↑  בובי פירס, באתר הכורסא
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם ונטון".
השירותים של האפיפיור

| --- | --- |

 בימוי:  סיזר קרלאונה, אנריקה פרננגז 
 הופק בידי:  פרננדו מאירלס   אלנה רו
 תסריט:  אנריקה פרננגז, סיזר קרלאונה 
 עריכה:  גוסטבו ג'אני
 שחקנים ראשיים:  וירג'יניה מנדס   וירג'יניה רואיז   מריו סילבה   סזאר טרונקוסו
 מוזיקה:  לוסיאנו סופרוויל 
 צילום:  סיזר קרלאונה 
 מדינה:  אורוגוואי 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בדצמבר 2008 
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  דרמה קומית 
 פרסים:  Iris award 
 www.obanheirodopapa.com.br
 דף הסרט ב־IMDb
 
השירותים של האפיפיור (בספרדית: El Baño Del Papa) הוא סרט קולנוע אורוגוואי משנת 2007 שבוים על ידי אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בכפר קטן באורוגוואי, על גבול ברזיל בשנת 1988 בעקבות הכרזת האפיפיור כי הוא עתיד לבקר בכפר ולשאת נאום. גיבורו של הסרט הוא בטו, החי עם אשתו ובִּתו בצריף קטן בכפר ומתפרנס, כמו יתר תושבי הכפר, מהברחות מזון מעבר לגבול. תושבי הכפר סבורים כי יבואו מברזיל עשרות אלפי אם לא מאות אלפי מאמינים לשמוע את האפיפיור, והמכירות של מוצרי מזון ומזכרות לצליינים אלה יביאו להם עושר כלכלי. התושבים נערכים מראש, ממשכנים את בתיהם וקונים מוצרי מזון רבים על מנת להכין מזון מהיר לצליינים.
בטו סבור שאם יבנה שירותים בחצר ביתו, יוכל להתעשר מהצליינים, ולכן מזמין את חבריו לברביקיו שלאחריו הם מסייעים לו לבנות את מבנה השירותים. בטו מבריח מעבר לגבול דלת מפוארת עבור השירותים, מתאמן עם אשתו וביתו כיצד להתייחס לצליינים הבאים אל השירותים, ולבסוף מנסה להשיג סכומי כסף על מנת לרכוש אסלה. איש משמר הגבול, שאותו משחד בטו, מחרים לבסוף את אופניו, ורק אוטובוס אחד של צליינים מגיע מברזיל לשמוע את האפיפיור, כך שבטו מצליח להרכיב את האסלה רק עם סיום נאום האפיפיור, וממילא אין מי שירצה להשתמש בשירותים, כיוון שרק תושבים מקומיים (כ-8,000 תושבים) הגיעו לשמוע את האפיפיור.
השתתפות בפסטיבלים ופרסים

הסרט הוא סרטם הראשון של אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן בשנת 2007 בהקרנת בכורה עולמית.
הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הסרטים גרמאדו, וכן בפרסים עבור השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והתסריט בפסטיבל זה.
ויליאם מונסון

| --- | --- |
 לידה:  1569
 פטירה:  1643 (בגיל 74 בערך) לונדון
 מדינה:  ממלכת אנגליה
 השכלה:  בייליול קולג'
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1585–1636 (כ־51 שנים)
 דרגה:  אדמירל משנה
 תפקידים בשירות
 אדמירל של מצרי הים
 פעולות ומבצעים
 • הארמדה הספרדית  • המסע לאיים האזוריים (1589)  • קרב פלורס (1592)  • קרב בחלנגס (1591)  • קרב קדיס (1596)  • קרב מפרץ ססימברה (1602)
 
ויליאם מונסון (באנגלית: William Monson;‏ 1569 – פברואר 1643) היה אדמירל ומדינאי אנגלי וחבר הפרלמנט של אנגליה ב-1601 וב-1621.
חייו

מונסון היה בנו השלישי של סר ג'ון מונסון מסאות' קרלטון, לינקולנשייר. הוא נרשם ללימודים בבייליול קולג', אוקספורד, ב-2 במאי 1581, בהיותו בן 14.
ב-1585, כשהיה – לדבריו – בן שש־עשרה, ברח לים. את טבילת האש הראשונה שלו עשה בפריבטיר, בקרב עם אונייה ספרדית במפרץ ביסקאיה, אותו הוא מתאר ב-Naval Tracts שלו. ב-1588, במהלך העימות עם הארמדה הספרדית, שירת מונסון כלפטננט ב-"צ'ארלס", אונייה קטנה בצי המלכה. באותה תקופה לא היה עדיין שירות סדיר בצי, ואחר כך הצטרף מונסון אל הפריבטיר ארל קמברלנד ושירת תחת פיקודו בשלוש הפלגותיו בשנים 1589, 1591 ו-1593. בהפלגה השנייה, במהלך קרב עם גליאות ספרדיות ליד איי בחלנגס (Berlengas), הוכנעה אונייתו והוא נפל בשבי. מונסון נלקח אל פורטוגל והיה כלוא משך שנתיים בקשקייש ובליסבון.
ב-1594 קיבל תואר MA מאוניברסיטת אוקספורד, ובאותה שנה למד גם באכסניית המשפט גרייז אין. הפלגותיו כפריבטיר ודאי הכניסו לו רווחים, שכן ב-1595 יכול היה להינשא. הוא עזב את ארל קמברלנד לאחר שזה היטה את חיבתו לאיש אחר מפקודיו. ב-1596, במהלך כיבוש קדיס, פיקד מונסון על "ריפאלס". מזמן זה ועד סיומה של המלחמה בין אנגליה לספרד נטל מונסון חלק פעיל בלחימה. ב-1596 הוענק לו תואר אביר על חלקו בכיבוש קדיס וביזתה. ב-1602 עמד בראש אחד מציי המשלוח האחרונים ששיגרה המלכה אליזבת; בקרב במפרץ ססימברה, ליד ליסבון, ניצח צי ספרדי-פורטוגלי ולכד קאראק גדולה ויקרת ערך. כמו כן לקח בשבי את דון פרנסישקו קולונה, מפקד ה-Armada de Guarda Costa של פורטוגל ומי ששבה אותו עצמו בקרב בחלנגס עשר שנים קודם לכן.
ב-1601 נבחר מונסון לחבר הפרלמנט מטעם מחוז ממסבורי. ב-1602 פיקד על השייטת האחרונה שנשלחה לים בתקופת מלכותה של אליזבת. ב-1604 מונה לאדמירל של מצרי הים (Admiral of the Narrow Seas). ב-1614 נשלח אל חופי סקוטלנד ואירלנד כדי לדכא את הפירטים ששרצו בחופים אלה. מונסון טען כי הצליח להכרית את הנגע, אך האמת היא כי הפירטים שבו לסורם דור אחד אחר כך. מ-1614 ועד 1635 לא נטל חלק בפעילות מבצעית של הצי. הוא נבחר לחבר הפרלמנט מטעם מחוז רייגייט ב-1626. ב-1635 שוב יצא לים, הפעם כסגן אדמירל בצי הראשון שהתקין המלך צ'ארלס הראשון מהכנסות מס האוניות (Ship money).
בשנות חייו האחרונות עסק בכתיבת זכרונותיו, ה-Naval Tracts. מונסון מת בפברואר 1643 ונקבר באזור קהילת סנט מרטין בשדות, באזור לונדון.
לקריאה נוספת

Oppenheim, M. (editor). The Naval Tracts of Sir William Monson in six books. London, Navy Records Society, 1902. Digitized copy in archive.org.
הערות שוליים

1 2 3  Joseph Foster (editor). Alumni Oxonienses 1500-1714. 1891. pp. 1007-1026. Digitized copy in: british-history.ac.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1062803078  ISNI: 0000 0001 1591 9966  LCCN: n85112304  NKC: xx0219344  NTA: 070931194  SNAC: w64b3khd  VIAF: 7734590   WorldCat (עם VIAF): 7734590
ז'אן השני, מלך ירושלים

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־60 של המאה ה־13 
 פטירה:  20 במאי 1285 קפריסין, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  מסגד סלימייה 
 
ז'אן השני, מלך ירושלים (1259 או 1267 – 20 במאי 1285) היה בנו הבכור של הוגו השלישי, מלך קפריסין ואשתו איזבל ד'איבלין. עם מות אביו בשנת 1284 הוכתר ז'אן כמלך ממלכת קפריסין ביום 24 במרץ בקתדרלה של ניקוסיה תחת השם ז'אן הראשון, מלך קפריסין.
ז'אן ירש מאביו את התואר "מלך ירושלים" אך כיסא המלוכה ניתן על ידי האפיפיור לשארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה שרכש את הזכויות לכתר ממריה מאנטיוכיה תמורת 4000 ליברות של טור ובידי ז'אן נותר התואר ללא היכולת לאחוז במושכות השלטון.
בשנת 1285 נפטר ז'אן שהיה רווק וללא יורשים והשלטון עבר לאחיו אנרי השני, מלך קפריסין.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור. "תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל" כרך ב', מוסד ביאליק תשכ"ג עמוד 494
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה | מלכי ירושלים  1268–1277 | הבא: אנרי השני, מלך ירושלים |
ז'אן פוני

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1890 (יוליאני) רפינו, פינלנד 
 פטירה:  28 בדצמבר 1956 (בגיל 66) פריז, צרפת 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 בן או בת זוג:  קסניה בוגוסלבסקיה 
 
ז'אן פוני (בצרפתית: Jean Pougny, ברוסית: Иван Альбертович Пу́ни;‏ 20 בפברואר 1892 – 28 בדצמבר 1956) היה צייר רוסי-צרפתי.
ביוגרפיה

איוואן (ז'אן) פוני נולד באחוזה משפחתית ביישוב ליד סנקט פטרבורג. משפחתו הייתה ממוצא איטלקי, סבו היה המלחין האיטלקי צֶ'זָארֶה פּוּנִי. אביו היה נגן ויולה בתיאטרון מריאינסקי. בילדותו, כאשר התגלה כישרון הציור שלו  הוא לקח שיעורים אצל איליה רפין. אביו ייעד אותו לקריירה צבאית ושלח אותו לפנימיה תיכונית צבאית שם למד בשנים 1900–1908.
בשנים 1910–1911 פוני נסע לפריז, למד ציור  באקדמית ז'וליאן והכיר עבודות של ציירי העיר. בשנת 1912 הוא חזר לרוסיה והתקרב לולדימיר מאיאקובסקי,  קזימיר מלביץ' ואמנים נוספים בתנועת הפוטוריזם. בשנת 1913 הוא התחתן ונסע לפריז. הזוג הצעיר חזר לרוסיה לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מהפכת אוקטובר פוני עבר לויטבסק ולפי הזמנת מארק שאגאל היה בסגל מכון לאמנות ביחד עם קזימיר מלביץ'. בשנת 1920, הזוג פוני עזב את רוסיה הסובייטית והגיע לגרמניה.
בשנת 1924 הוא הגיע לפריז והתיישב בעיר. בהיותו בפריז, הוא התקרב לפייר בונאר ואדואר וויאר. ז'אן פוני הכיר את רוברט פיקלני ותמך בו כלכלית.
במהלך 40 שנות בפריז, לפוני היו 12 תערוכות אישיות בפריז, לונדון, ניו יורק וברלין. כמו כן הוא לקח חלק בכמאה תערוכות קבוצתיות. בהיותו בצרפת הוא שינה את סגנון הציור וחתם על ציורים בשם "ז'אן פוני" במטרה להבדיל מהיצירות שצייר בהיותו ברוסיה.
בשנת 1952 הוענק לו אות לגיון הכבוד.
מת בפריז ב-28 בדצמבר 1956.
ויליאם מוליקן

ויליאם דנפורת' "ביל" מוליקן (באנגלית: William Danforth "Bill" Mulliken; ‏27 באוגוסט 1939 – 17 ביולי 2014) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

מוליקן נולד באורבנה, שבאילינוי. התאמן בהדרכת ריימונד ריי. הוא בוגר אוניברסיטת מיאמי שבאוהיו משנת 1961.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשיקגו שבאילינוי בשנת 1959 זכה מוליקן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:43.1 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת רומא (1960) זכה מוליקן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:37.4 דקות, לפני יושיהיקו אוסקי מיפן (2:38.0 דקות) וויחר מנסונידס מהולנד (2:39.7 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:37.2 דקות.
לאחר סיום קריירת השחייה שלו ולימודיו במיאמי, השלים לימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן עבד מוליקן כעורך דין בשיקגו.
תארים והישגים

בשנת 1984 זכה מוליקן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  ויליאם מוליקן באתר International Swimming Hall Of Fame (באנגלית)
השירותים הווטרינריים ובריאות המקנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 משרד אחראי:  משרד החקלאות ופיתוח הכפר
 תאריך הקמה:  1920
 מנהל:  ד"ר תמיר גשן
 מטה מרכזי:  הקריה החקלאית, ראשון לציון
 www.moag.gov.il/vet/Pages/default.aspx
 
השירותים הווטרינריים ובריאות המקנה (ראשי תיבות: שו"ט) הם יחידת סמך במשרד החקלאות ופיתוח הכפר. תפקיד השירותים הווטרינריים הוא שמירה על בריאות בעלי החיים ורווחתם, ושמירה על בריאות הציבור מפני מחלות המשותפות לבעלי חיים ובני אדם. במסגרת זו, השירותים הווטרינריים מפקחים פיקוח עליון על כל ההיבטים הקשורים באסדרת הטיפול בחיות משק (פרות, דגים, עופות, חזירים, דבורים, סוסים, חמורים, גמלים וצאן) החל בפיקוח על המזון הניתן לחיות המשק, תנאי הגידול, וכלה בטיפולי מניעה וטיפולים תרופתיים. בכל הנוגע לחיות המיועדות למאכל, השירותים הווטרינריים מבצעים מעקב ופיקוח אחר הקמה והפעלה של תחנות מיון ביצים, תחנות מיון דגים, משחטות, בתי נחירה ובתי מטבחיים במטרה לוודא כי אלו עומדים בתנאים הווטרינריים והסניטאריים הנדרשים, לשמירה על בריאות הציבור ובריאות בעלי החיים. כמו כן השירותים הווטרינריים מפקחים פיקוח עליון על ההיבטים הקשורים לאסדרת החזקת חיות מחמד (כלבים, חתולים, ציפורי נוי וכו') - כגון מתן חיסונים, טיפול במחלות רשומות, הסגר כלבים, רישיונות החזקת כלב, שיבוב ועוד. לשירותים הווטרינריים אחריות מקצועית גם על אסדרת העיסוק ברפואה הווטרינרית בישראל, כגון: רישוי רופאים וטרינרים פרטיים ופיקוח עליהם, ואתיקה מקצועית. כמו כן, השירותים הווטרינריים אחראים על רישוי ופיקוח על פעילות הרופאים הווטרינרים הרשותיים (הכפופים מנהלתית לראש הרשות המקומית).
מטה השירותים הווטרינריים נמצא בבית דגן. לשירותים הווטרינריים לשכות וטרינריות מחוזיות הפזורות ברחבי הארץ ומבצעות את פעילותן בתחום הגאוגרפי עליהן הן אחראיות ביישובים ובמשקי יונקים, ושני מרחבים המפקחים על הפעילות במשקי עופות בתחומם.
הקמת השירותים הווטרינריים

השירותים הווטרינריים נוסדו ב-31 במרץ 1920, כאשר הוחלף הממשל הצבאי הבריטי בממשל אזרחי והוחלט להקים את "השירות הווטרינרי הממשלתי", שהיה תלוי במידה רבה בממשל בקהיר. ה"שירות הווטרינרי" נועד בראש וראשונה לספק טיפול רפואי, תרופות ופרזולים לכל בעלי החיים השייכים לממשלה, כולל הז'נדרמריה (חיל שעסק בתפקידי שמירה וביטחון באזורים שמחוץ לערים ובגבולות) והמשטרה שעסקה בפענוח פשעים ובמניעתם. כמו כן הוטל על השירות הווטרינרי לבצע את הפעולות הבאות:
פיקוח על מוצרי בשר ובתי מטבחיים.
פיקוח על שווקים ואורוות ציבוריות.
שירותי מניעה (חיסונים) בעיקר כנגד דבר הבקר.
פיקוח בתחנות הסגר בגבולות הארץ.
ביצוע הסגרים על עדרים חולים בתוך הארץ.
השירות הווטרינרי חולק לשני אזורים: הצפוני (כאשר המרכז היה בחיפה) והדרומי (שמרכזו היה ביפו). בכל אחד מהם, היו מפקחים וטרינריים (נקראו רופאים וטרינרים בשירות הממשלה). תפקידם היה בין היתר לבצע ביקורים בכפרים ובמושבות ולדווח אחת לשבועיים על מצב משק החי. כמו גם, תפקידם היה להדריך את הפלאחים בשיפור משק בעלי החיים.
תחומי פעילות השירותים הווטרינריים

מניעת מחלות בעלי-חיים ומחלות המשותפות לבעלי-חיים ולאדם, וצמצום התחלואה.
אבחון מחלות בעלי חיים.
מחקר (לאומי ובין-לאומי) ופיתוח בתחום הרפואה הווטרינרית.
ייצור תרכיבים ייחודיים ותרכיבי חירום.
פיקוח על יבוא ויצוא של בעלי-חיים ותוצרתם.
מניעת צער בעלי-חיים ודאגה לרווחתם.
בדיקת תכשירי חיטוי, הדברה ותרכיבים לבעלי-חיים –רישוי, ופיקוח על השימוש בהם.
רישוי מפעלים לייצור תרכיבים ופיקוח עליהם.
רישוי (בשיתוף עם משרד הבריאות) של תרופות וטרינריות.
פיקוח על הגופים הציבוריים הפועלים בתחום בריאות בעלי-חיים ומוצריהם, והנחייתם המקצועית, כגון: המחלקות הווטרינריות ברשויות המקומיות והמועצה לענף הלול.
רישוי בתי-מטבחיים ומשחטות ופיקוח עליון על שחיטות בעלי-חיים לשוק המקומי ולייצוא.
רישוי מפעלים לעיבוד מוצרים מן החי לייצוא, ופיקוח עליון על פעולותיהם.
פיקוח עליון בנושא פסדים (פגרים) מן החי.
פיקוח עליון על רישוי עסקים הקשורים בבעלי חיים, מזונם, תכשירים ומוצרים עבורם, וזאת באמצעות הרופאים הווטרינרים הרשותיים.
קיום תוכנית מעקב ארצית אחר שאריות כימיות מסוכנות במזון שמקורו מן החי.
פיקוח עליון בנושא מחלת הכלבת, לרבות מניעת התפשטותה באמצעות חיות-הבר.
פיקוח עליון על רישוי כלבים והטיפול בנשיכות כלבים.
פיקוח עליון על מזון לבעלי חיים.
רישוי הרופאים הווטרינרים וטיפול בתלונות כנגדם.
ייזום וקידום חקיקת מישנה והוראות החקיקה הווטרינרית.
ייצוג ישראל בגופים בין-לאומיים רלוונטיים.
קיום קשרים דו-צדדיים עם המדינות השונות בתחומי אחריותם.
הדרכה והסברה לחוגי המקצוע ולציבור הרחב בנושאים וטרינריים.
יישום הסכמי האוטונומיה והשלום בתחום הווטרינרי.
שיתופי פעולה עם ארגונים אחרים בישראל ומחוצה לה

השירותים הווטרינריים מקיימים קשר הדוק עם "החקלאית" - אגודה שיתופית לביטוח ולשירותים וטרינריים למקנה בע"מ; ארגוני החקלאים ומועצות הייצור (חלב ולול); בית הספר "קורט" לרפואה וטרינרית; משרדי ממשלה שונים ובעיקר משרדי הבריאות, הפנים, התעשייה והמסחר, האוצר ואיכות הסביבה; מרכז השלטון המקומי; ארגוני התעשיינים בתחום תעשיית המזון מן החי וארגוני צרכנים; הקרן לנזקי טבע; ארגוני צער בעלי חיים; מכון התקנים; ארגונים בין-לאומיים, בהם USDA, WTO, FAO, WHO, OIE; הסוכנות האמריקאית הפדרלית לסיוע בינלאומי (AID) האיחוד האירופי ועוד.
מקור הסמכות

הבסיס החוקי למערכת הסמכויות והפעולות של השירותים הווטרינריים מעוגן במסגרת חמישה חוקים עיקריים:
פקודת מחלות בעלי-חיים.
פקודת הכלבת.
חוק לפיקוח על יצוא של בעלי חיים ושל תוצרת מן החי.
חוק הרופאים הווטרינרים.
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים).
לשירותים הווטרינריים הוענקו בנוסף סמכויות ותפקידים מכוח פקודת הרוקחים, חוק רישוי עסקים, החוק להשבחת ייצור חקלאי (בעלי חיים) וחוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים).
פריסת הארגון

מטה השירותים הווטרינריים, המכון הווטרינרי ויחידות השירות ממוקמים באתר הקריה החקלאית בבית דגן, מטה משרד החקלאות. יתר יחידות השירותים הווטרינריים הן: שש לשכות וטרינריות (בראש פינה, עכו, גלבוע, חדרה, כנות ובאר שבע), שני מרחבים לבריאות העוף ותחנת הסגר לבעלי-חיים בחיפה. בנוסף, קיים פיקוח על כניסה ויציאה של בעלי חיים או מוצריהם בשבעה מסופי גבול.
מנהלי השירותים הווטרינריים מקום המדינה

| שם מנהל השירותים הווטרינריים | שנים בתפקיד |
| --- | --- |
ד"ר שלמה פרוינד אביאלי: 1960-1948
ד"ר מנחם שטורמן: 1962-1960
ד"ר שי גור: 1969-1962
ד"ר יצחק דפני: 1974-1969
ד"ר ארנון שמשוני: 1999-1974
ד"ר עודד ניר: 2004-1999
ד"ר משה חיימוביץ: 2010-2004
ד"ר מישל בלאיש (בפועל): 2011-2010
ד"ר נדב גלאון: 2017-2011
ד"ר שלמה גראזי (בפועל): 2018-2017
ד"ר מישל בלאיש: 2018
ד"ר תמיר גושן (בפועל): 2018-היום
המכון הווטרינרי ע"ש קמרון

ראשיתו של המכון הווטרינרי בשתי מעבדות אבחון עוד מימי המנדט הבריטי - האחת בתל אביב והשנייה בחיפה. בשנת 1957 אוחדו שתי המעבדות למכון אחד שהוקם באתר בית -דגן בראשותו של פרופ' א. קמרון שהיה מנהלו הראשון ומעצב דמותו.
המכון מהווה את הזרוע האבחונית והמחקרית של השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ופיתוח הכפר, ואת מקור המידע המדעי העיקרי לקבלת החלטות הנוגעות למחלות בעלי חיים, מוצרים מן החי וניהול סיכונים הקשור בתחומים אלו.
הערות שוליים

↑  חוקים ותקנות בנושא וטרינריה
↑  המכון הווטרינרי ע"ש קמרון
ויליאם ויקרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1914 ויקטוריה, קנדה 
 פטירה:  11 באוקטובר 1996 (בגיל 82) הריסון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1935)  אוניברסיטת קולומביה (1947)  קולג' ייל  אקדמיית פיליפס 
 מנחה לדוקטורט:  Carl Shoup, Robert M. Haig 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 תלמידי דוקטורט:  דייויד קולנדר, Jacques H. Drèze, Seymour Sacks 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האקונומטרית (1967)  פרס נובל לכלכלה (1996)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  מלגת גוגנהיים 
 
ויליאם ספנסר ויקרי (בשם מלא באנגלית: William Spencer Vickrey;‏ 21 ביוני 1914 – 11 באוקטובר 1996) היה פרופסור לכלכלה וחתן פרס נובל יליד קנדה. ויקרי זכה בפרס נובל למדעי הכלכלה בשנת 1996 ביחד עם ג'יימס מירליס על מחקריהם בתאוריה הכלכלית של תמריצים תחת מידע א-סימטרי. הוא זוכה הפרס היחיד עד כה שנולד בקולומביה הבריטית.
ההכרזה על הפרס נמסרה שלושה ימים בלבד לפני מותו. ויקרי נפטר בזמן שנסע לכנס של אקדמאים ג'ורג'יסטים שאותו עזר לייסד ושאותו לא החמיץ במשך עשרים שנה. עמיתו למחלקה לכלכלה באוניברסיטת קולומביה, סי. לואל האריס, קיבל את הפרס בשמו. ישנם רק שלושה מקרים נוספים בהם הוענק פרס נובל לאחר המוות.
קורות חיים

ויקרי נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, ולמד בתיכון באנדובר (אנ'), מסצ'וסטס. לאחר קבלת התואר הראשון במתמטיקה מאוניברסיטת ייל בשנת 1935, המשיך להשלמת תואר שני בשנת 1937 ולתואר דוקטור בשנת 1948, באוניברסיטת קולומביה, שם נשאר במשך רוב הקריירה.