stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האומות המאוחדות (אוניית מעפילים)
תולדותיה

האונייה נבנתה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 באיטליה, כאונית מפרשים בעלת נפח של כ-350 טון. לפי אחד המקורות הותקן בה מנוע דיזל שהעניק לה מהירות של 8 קשר.
 שמה המקורי היה "Archimede".
תולדותיה > ההפלגה

רכישת האונייה נתרמה על ידי משפחה יהודית איטלקית אמידה אשר הספיקה לברוח מאירופה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. שני בני המשפחה הצטרפו לפלי"ם ואחד מהם, עמנואל ורדי, אף שירת על סיפונה.
מלווי הספינה היו: המפקד דוד מימון (שפיקד מוקדם יותר באותה שנה על הספינות שבתאי לוז'ינסקי ושיבת ציון), עמנואל ורדי ושתי אלחוטניות: שושנה כרמלי (קלירס) ושושנה קיני (בנטביץ'). צוות הספינה כלל גם שבעה ימאים איטלקיים שכירים.
בשלהי דצמבר 1947, לאחר שהושלמה הכנתה להפלגה, עגנה הספינה מול חוף צ'יוויטווקיה שבחוף המערבי של איטליה, מצפון-מערב לרומא.
537 מעפילים, יוצאי הונגריה, רומניה ופולין, ובהם 34 ילדים, הובאו אליה באמצעות סירות, ועלו על סיפונה.
הספינה הפליגה ב-24 בדצמבר. הפלגה שנמשכה שמונה ימים. בהתאם לנתוניה ועל מנת להקשות על הגילוי, הפליגה הספינה סמוך לקו החוף, היא שטה דרך מצר מסינה שבין חצי האי קלבריה שבקצה המגף האיטלקי ובין סיציליה, מצפון לאי כרתים, על פני החוף הדרומי של קפריסין עד לחוף הסורי, ומשם הדרימה אל חופי הארץ.
במהלך ההפלגה ננקטו אמצעי זהירות במטרה למנוע את זיהוי הספינה כנושאת מעפילים. נוסעיה הורשו לעלות על הסיפון רק בלילות. לקראת סיום ההפלגה פורק המטבח שנבנה על הסיפון והושלך לים.
בעת שהספינה התקרבה לחופי הארץ פקדו עליה אנשי המוסד לעלייה ב' שם להגיע לחוף נהריה, אך בהמשך שינו את דעתם והורו לה להגיע לחוף תל אביב מכיוון מצרים – דבר שהיה מחייב להאריך את מסעה בכ-480 קילומטר.
מפקד הספינה החליט שלא לקיים את ההוראה החדשה אלא להמשיך לחוף נהריה. הוא עשה כן משום שחשש שהארכת ההפלגה תגדיל את הסיכון לאיתור הספינה על ידי מטוסים וספינות בריטיים, וכן משום שלא רצה להחמיץ את ההזדמנות להנחית את המעפילים בחוף ב-1 בינואר, יום ראשית השנה החדשה, מועד שבו היה סיכוי שהבריטים בחוף יהיו פחות ערניים.
מימון דיווח אחר כך שכאשר הגיעה הספינה לראש הנקרה הוא הבחין במשחתת בריטית באופק, ולכן שינה את כיוון הספינה כדי להיצמד לחוף ככל האפשר. לדעתו הבחינה המשחתת בספינה אך לא העזה להתקרב אליה בגלל הסלעים באזור. באותה עת ממש היה הצי הבריטי עסוק בליווי שתי ספינות המעפילים הגדולות ביותר עד אז – "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות" (הפאנים) - לנמל בקפריסין. נחום בוגנר סבור שאפשר שבשל כך העדיפו הספינות הבריטיות להתעלם מן הספינה, אם בכלל הבחינו בה.
תולדותיה > הירידה לחוף ואחריה

ב-1 בינואר בשעה 12:00 לערך העלה מימון את הספינה על שרטון כ-80 מטר מחוף נהריה והחל בהורדת המעפילים לחוף באמצעות חבלים וסירות שהכין לפני כן.
שוטרים ממשטרת עכו הגיעו לחוף במהרה, אבל באופן מפתיע וחסר תקדים הם לא הפריעו לירידת המעפילים לחוף, הבטיחו לעכב את הגעת הצבא הבריטי למקום ואפילו החישו את פיזור המעפילים. בתוך כשלוש שעות הורדו המעפילים מהספינה ופוזרו למקומות מסתור: כ-300 נותרו בנהריה והיתר פוזרו ביישובים יהודיים באזור.
גם הצבא הבריטי נהג באדישות מפתיעה: הודעה על הנחיתה נמסרה לבסיס צבאי סמוך לנהריה, אך הוא לא הוציא סיור כדי לבדוק אותה. לאחר השעה 14:00 הקיף לבסוף כוח צבאי את החוף לאחר שתצפית בריטית מבסיס סטלה מאריס שעל הר הכרמל הבחינה בהתקהלות שם. הבריטים החלו בזיהוי האנשים, שהיו רובם תושבי נהריה וקיבוצי הסביבה. אלו מהם שנשאו תעודות שוחררו מיד, ומרבית האחרים שוחררו בהתערבות ה"מוכתר" של נהריה. רק 12 בני אדם – שלא היו מעפילים - נותרו בידי הצבא.
לקראת ערב הוטל עוצר על נהריה, אך משום מה החלו בה חיפושים אחרי מעפילים רק למחרת בבוקר. במהלך החיפושים נלכדו 131 מהם. בסופו של דבר הסכימו השלטונות הבריטיים לבקשת הסוכנות היהודית שמעפילים אלו לא יגורשו לקפריסין ויישארו בארץ, והעבירו את המעפילים לידי אנשיה.
ההיסטוריון נחום בוגנר סבור שעל רקע ההגעה בהסכמה של 15,000 מעפילי אוניות הפאנים לקפריסין, לא ראו הבריטים טעם להתמיד ולרדוף אחרי כמה מאות מעפילים. יותר מזה, הוא סבור שכל מעשי כוחות הביטחון הבריטיים סביב נחיתת מעפילי הספינה מעידים על כך, שהדרגים הגבוהים של ממשלת המנדט העדיפו שלא לעסוק במצוד נמרץ אחרי המעפילים, משום שהשלטון הבריטי בארץ התקרב לסיומו והפינוי הבריטי ממנה כבר היה בעיצומו. ההסכמה להשאיר את המעפילים בארץ נבעה כנראה מכך שהבריטים היו מעוניינים בדילול מחנות המעצר בקפריסין לקראת סגירתם.
לקריאה נוספת

הלל ירקוני, ספינות מעפילים מא-עד ת' : או מ-"כוכב" עד "קרב עמק איילון", הוצאת חלונות/גוונים, 2005
זאב וניה הדרי (פומרניץ), פליטים מנצחים אימפריה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד.
נחום בוגנר, ספינות המרי: ההעפלה, 1945-1948, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1993, עמ' 309–314.
הערות שוליים

↑  ראו: "האומות המאוחדות", באתר הפלי"ם.
1 2  בוגנר, עמ' 311.
↑  בוגנר, עמ' 312.
↑  בוגנר, עמ' 309, 313.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010932480005171
דניאל נתיאה

דניאל נתיאה (ברומנית: Daniel Natea; נולד ב-21 באפריל 1992) הוא ג'ודוקא רומני. נתיאה מתחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה (קאזאן 2016).
קריירה

במאי 2014, נתיאה זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו. בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצח בגמר את בן-ארצו ולאדוט סימיונסקו הרומני.
באליפות אירופה 2016 שנערכה בקאזאן, זכה נתיאה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בשמינית הגמר הוא ניצח את דניאל אלרסטורפר האוסטרי וברבע הגמר הוא ניצח את בארנה בור ההונגרי. בחצי הגמר הוא הפסיד לאורי ששון הישראלי ונשר לקרב על הארד בו ניצח את אולקסנדר גורדיינקו האוקראיני. באולימפיאדת ריו 2016, הוא הודח בסיבוב השני לאחר ניצחון על קונתיף יה-און התאילנדי והפסד לעבדולו טנגרייב האוזבקי.
במאי אותה השנה נתיאה זכה במדליית זהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגוודלחרה כשניצח בגמר את אורי ששון. בספטמבר הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי זאגרב לאחר שבקרב הגמר ניצח באיפון את סוון היינלה הגרמני. כחודש לאחר מכן נתיאה זכה בזהב נוסף בגראנד סלאם אבו דאבי.
זכיות בתחרויות מהסבב העולמי

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | גראנד סלאם | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות |
| 2016 | מאסטרס | גוודלחרה | מקסיקו מקסיקו |
| 2016 | גראנד פרי | זאגרב | קרואטיה קרואטיה |
| 2016 | גראנד סלאם | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
האספה המחוקקת של בופאל

|  היסטוריה |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1952 – 1 בנובמבר 1956 (כ־4 שנים)
 רשות יורשת:  האספה המחוקקת של מאדהיה פרדש
 הרכב
 מספר מושבים:  30
 
      ‏הקונגרס הלאומי ההודי (25)  אקאלי בהרטיה הינדו מהאסבבה (1)       ‏עצמאיים (4)
 מנהיגים
 ראש הבית (ראש השרים):  שנקר דיאל שרמה
 משכן
 בופאל
 
האספה המחוקקת של בופאל או בופאל וידאהן סבהה (בהינדי: भोपाल विधान सभा), הייתה הפרלמנט המדינתי של בופאל.
היסטוריה

מדינת בופאל הוקמה כשנה ומחצה לאחר עצמאות הודו באוגוסט 1947, הסכים הנוואד של בופאל להסתפח להודו במרץ 1949. תחת חוקת הודו, שנכנסה לתוקף ב-26 בינואר 1950, נקבעה בופאל כמדינה חלק ג', בהם לא התחייבה הקמת אספה מחוקקת, אך הפרלמנט ההודי הוסמך להקים בחוק גוף מחוקק נבחר או ממונה, תחת הנציב הכללי המושל במדינה.
האספה הוקמה לאחר שהפרלמנט ההודי חוקק ב-1951 חוק שאפשר להקים אספות מחוקקות במספר מדינות חלק ג', בהם בופאל.
הבחירות לאספה נערכו ב-1952, והיו בהם 16 מחוזות בחירה בעלי שני נציגים ו-16 בעלי נציג אחד.
ב-1956 תחת חוק ארגון מחדש של המדינות, אוחדה מדינת בופאל, יחד עם המדינות מאדהיה בהרט, וינדהיה פרדש, ומחוז צ'האטיסגאר של מאדהיה פרדש למדינת מאדהיה פרדש. בעקבות כך אוחדה האספה המחוקקת עם האספה המחוקקת של מאדהיה פרדש, וחברי האספה סיימו את כהונתם כחבריהאספה המחוקקת של מאדהיה פרדש.
משכן

האספה המחוקקת שכנה בבופאל, בירת המדינה. לאחר איחוד המדינה עם מאדהיה פרדש ב-1956, הפכה בופאל לנמדינת המדינה החדשה, לאחר שנאגפור, בירתה הקודמת של מאדהיה פרדש, עברה למהאראשטרה, ובופאל נבחרה לבירתה החדשה של המדינה.
הערות שוליים

↑  The Constitution of India, First Schedule, באתר ויקיטקסט
↑  The Constitution of India, Part 8, s. 240, באתר ויקיטקסט
↑  B. S. Khanna, “The Problem of Part C States”, The Indian Journal of Political Science vol. 14, no. 4, 1953, עמ' 356–60‏, JSTOR 41853771
↑  इतिहास, האספה המחוקקת של מאדהיה פרדש
↑  States Re-Organisation Act, 1956, s. 33
האראלד טורנר

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1891 לוֹיְן, הסן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 הוצאה להורג:  9 במרץ 1947 (בגיל 55) בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  אס אס אס אס
 תקופת הפעילות:  1930–1945 (כ־15 שנים)
 דרגה:   גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 ראש המנהל האזרחי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
ד"ר האראלד טוּרְנֶר (בגרמנית: Harald Turner; ‏8 באוקטובר 1891, לוֹיְן, הסן, האימפריה הגרמנית – 9 במרץ 1947, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה משפטן וקצין אס אס בדרגת גרופנפיהרר, אשר כיהן כראש המנהל האזרחי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה. הוא היה אחראי מרכזי להשמדת יהדות סרביה ובתוכה יהדות בלגרד. נודע בדיווחו למפקדת האס אס באוגוסט 1942: "בלגרד היא העיר היחידה וסרביה היא המדינה היחידה שהפכו ליודנפריי". לאחר המלחמה הוסגר ליוגוסלביה, נשפט בעוון פשעי מלחמה, הורשע והוצא להורג.
קורות חייו

האראלד טורנר נולד בלוֹיְן לאב אנגלי שנשא אישה גרמניה, התיישב בגרמניה ושירת בצבא הפרוסי. טורנר רכש השכלה תיכונית במיינץ. ב-1908 התגייס לצבא הגרמני, לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, נפצע בחזית המזרחית ובחזית המערבית ועוטר במספר עיטורים על אומץ ליבו. ב-1919 הצטרף לפרייקור ובמקביל רכש דוקטורט במשפטים באוניברסיטת גיסן. הוא הועסק במספר תפקידי מטה במשרד האוצר של המדינה החופשית פרוסיה. ב-1930 הצטרף למפלגה הנאצית, ב-1932 הצטרף לאס אס, וב-1934 הוצב במשרד הראשי לביטחון הרייך. הוא התקדם במהירות בשלטון הנאצי, הודות להרמן גרינג פטרונו, היה (אנ') בקובלנץ ובשנת 1936 היה למנכ"ל משרד האוצר הפרוסי בברלין.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב במנגנון הגנרלגוברנמן בפולין, ובהמשך, ביולי 1940, מונה למושל הצבאי של פריז. לאחר כיבוש יוגוסלביה מונה לראש המנהל האזרחי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה, אשר נותרה בשליטה גרמנית לאחר חלוקת יוגוסלביה. לסגנו מונה גאורג קיסל. באוגוסט–ספטמבר 1941 טורנר ביקש רשות לגרש את יהודי סרביה לרומניה, פולין או רוסיה, אך נענה בשלילה. טורנר הורה על רצח יהודים ובני רומה במסגרת פעולות העונשין על פעולות הפרטיזנים של טיטו, על פיהם נקבע ש-100 בני אדם יוצאו להורג על כל חייל גרמני הרוג ו-50 על כל חייל גרמני פצוע, בגלל שחשש שהוצאה להורג של סרבים יעורר את התנגדות האוכלוסייה לגרמנים. במכתב שכתב באוקטובר 1941 הוא כתב שההוצאות להורג כפעולות עונשין אינן נעימות, אבל הן הכרחיות כדי להרתיע נגד פגיעה בחיילים גרמנים, ובנוסף הם דרך טובה לפתור את הבעיה היהודית. טורנר נמנה עם האחראים להקמתו והפעלתו של מחנה הריכוז סיימישטה, ועוד בטרם התקבלה ההחלטה על יישום הפתרון הסופי, פעל טורנר להשמדת יהודי סרביה. במרץ 1942 הפעיל טורנר משאיות גז להשמדת נשים וילדים יהודים, בעיקר באזור בלגרד. הוא דיווח בפירוט על מעשי הרצח למפקדת האס. אס, ובאוגוסט 1942 אף התרברב שבלגרד היא העיר היחידה וסרביה היא המדינה היחידה שהפכה ל"יודנפריי".
בראשית 1944 הועבר למספר תפקידי מטה בברלין ובהמשך בבאד טלץ. ב-1945 נפל בשבי כוחות הצבא הבריטי ובהמשך הוסגר ליוגוסלביה והועמד לדין על פשעי מלחמה. ב-22 בדצמבר 1946 נגזר דינו למוות, וב-9 במרץ 1947 הוא הוצא להורג בבלגרד בתלייה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Comprehending the Holocaust : historical and literary research, 1988, page 161-162
↑  Zimmerman, Michael, The Wehrmacht and the National Socialist persecution of the Gypsies, Romani Studies. Dec 2001, Vol. 11 Issue 2, p111. 25p. DOI: 10.3828/rs.2001.6
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 47–51, 86, 117-115.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 335-333.
↑  טלגרמות בקיצור, הַבֹּקֶר, 10 במרץ 1947
11 Death Sentences in Yougoslavia, פלסטיין פוסט, 10 במרץ 1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285977805171  GND: 119357828  ISNI: 0000 0000 4135 4703  LCCN: no96037806  VIAF: 50034317   WorldCat (עם VIAF): 50034317
האי האצג

האי האצג (Hațeg Island) היה אי פרהיסטורי בים טתיס הקדום. אי זה היה קיים בסוף הקרטיקון בין הקנומן למאסטריכט כשנוצר מהתקמטות של הלוח האדריאטי מעלה. כתוצאה מטקטוניקת הלוחות סגר הלוח האפריקאי על ים טתיס, והאזור בו היה האי הפך לחלק מיבשת אירופה, כיום באזור העיר האצג (Hațeg), טרנסילבניה שברומניה.
כמה חוקרים ובראשם החוקר הונגרי פרנץ נופצ'ה (Franz Nopcsa) גילו באזור האצג מאובני דינוזאורים ויצורים נוספים עליהם חל חוק האי. קיומו של חוק האי האומר שיצורים הופכים לגמדים או לענקיים יותר באיים הוביל להשערה על קיום האי.
אי זה ככל הנראה הגיע לגודל של כ-80,000 קמ"ר, גודל דומה לזה של היספניולה של היום.
הצמחייה והפאונה באי

באי זה היו מגוון יצורים שחלקם היו גמדיים וחלקם ענקיים יותר מקרוביהם שביבשת. הם כנראה הגיעו לאי המבודד מעל רפסודות בדומה ליצורים שהגיעו לאיים מבודדים שונים כמו איי גלאפגוס, גינאה החדשה או ניו זילנד. באי זה היה אקלים לח וטרופי, אולי יותר מהיבשת שהייתה יותר יבשה. ייתכן שגם היה בו מונסונים קבועים. האי כוסה ביערות שופעים והיו מכוסה בנהרות ואגמים.
רבים מהחיות האנדמיות באי עברו גמדות והפכו לקטנים יותר כדי למלא את החלל החסר. אחרים דווקא הפכו לענקיים ובראשם אחד מהגדולים שבפטרוזאורים - ההטצגופטריקס שהיה בעל מוטת כנפיים באורך 10–12 מ'. גם כמה יונקים אוכלי חרקים מהסדרה מולטיטוברקולטה הפכו לגדולים בהרבה מקרוביהם של היבשת.
יצורים שונים שחיו באי:
דמויי תנינאים כמו אלודפוסוכוס וTheriosuchus
יונקים קדומים מהסדרה מולטיטוברקולטה
אזדרקיים כמו הטצגופטריקס ואורזדרכו וכן סוג חדש ללא שם
אורניתופודים כמו תלמטוזאורוס, רבדודון וזלמוקסס
הנודוזאור סטרותיוזאורוס
הטיטאנוזאורים מגיארוזאורוס ופאלודיטיטאן.
התרופודים באלאור בונדוק, אלופטריקס ובריידיקנם. כמו כן נמצא המין Megalosaurus hungaricus, שכנראה היה מין של טאראסקוזאורוס
העוף הקמאי הגדול גרגנטואוויס.
איור מדומיין של הטצגופטריקס טורף פרט של זלמוקסס.
ה-99

| --- | --- |

לוגו הקומיקס
 מידע קומיקס
 יוצר:  ד"ר נאאף אל מוטאווה   סטיוארט מור
 סוגה:  גיבורי על
 סטטוס:  פעילה – הוצאה חודשית
 יצא לאור בגרסת אוגדן:  אוגוסט 2007
 ארץ מקור:  כווית
 שפת המקור:  ערבית
 מוציא לאור:  Teshkeel Comics
 http://www.the99.org/
ה-99 (באנגלית: The 99; בערבית: الـ ٩٩) הוא ספר קומיקס המוצא לאור על ידי "Teshkeel Comics", ומציג קבוצה של גיבורי על בהתבסס על התרבות והדת האסלאמית.
הסדרה היא פרי יצירתו של ד"ר נאיף אל מוטאווה, מייסד ומנכ"ל חברת "Teshkeel Media Group".

צוות המאיירים של ה-99 מורכב ממאיירים ותיקים ומוערכים בתעשיית הקומיקס העולמית דוגמת: פביאן ניצ'זה, ג'ון בריגמן, דן פנוסיאן, ג'ון מקרי, רון וגנר, שון פרסונס ומוניקה קובינה – כולם עבדו בחברות מארוול או DC קומיקס, ועל כן עבדו בעבר על פרויקטים בעלי שמות מוכרים כגון: ספיידרמן, סופרמן, באטמן, ליגת הצדק וכו'.
תפיסה הסדרה מבוססת על מושגים אסלאמיים, מציגה גיבורי על בעלי יכולות השאובים מעולם האסלאם, אולם היא מקודמת כמתאימה לערכים אוניברסליים, והדת של כל אחת מהדמויות אינה מצוינת במפורש.
היסטוריית ההוצאה לאור

פרומו לסדרה פורסם לראשונה במזרח התיכון במאי 2006 בגרסה ערבית, ולאחר מכן בארצות הברית ביולי 2007 בשתי הגרסאות – אנגלית וערבית. גיליונות נוספות מודפסים מדי בחודש בארצות הברית וברחבי העולם. מהדורות אינדונזיות והודיות מופצות גם הן על בסיס חודשי. מיני-סדרת טלוויזיה בת פרקים חלקים של ה-99 יחד עם "ליגת הצדק" יוצאת לאור החל מאוקטובר 2010. בנוסף, מתוכנן לצאת גם סרט על בסיס סדרת הקומיקס בעתיד הקרוב.
מקור השם

הרעיון מאחורי ה-99 מבוסס על 99 שמות אללה באסלאם. רבים מהשמות מבטאים למעשה את המעלות של אללה, אותן ניתן לתרגם לתכונות אופי. אותן תכונות אופי מהוות גורם רעיוני מכווין עבור המוסלמים המאמינים מבחינת הדרך בה צריך ללכת. ביניהן נכללות נדיבות, עוצמה, וחוכמה – כולם מוערכים על ידי מספר רב של דתות ואמונות.
בהתאם למסורת האסלאמית, הגרסה הערבית של הכינוי של כל אחת מהדמויות נכתבת ללא תווית היידוע "אל-", משום שצורה זו היא בלעדית לאללה. המטרה היא להזכיר שה-99 הם רק בני תמותה, ולהציג אותם כדמויות אנושיות, על כל האיכויות והחולשות שלהם.
עלילה כללית

ה-99 הם נערים ומבוגרים נורמטיביים מרחבי העולם, שברשותם אחת מ-99 אבני נור (בערבית: احجار النور). אותן אבני נור הן אבנים קסומות ומיסטיות, שמעניקות למחזיק בהן כוחות מסוימים. לפי הסיפור, בשנת 1258, כאשר המונגולים בזזו את בגדד, הם החריבו את הספרייה הגדולה של העיר בכוונה למחוק כל שריד לתרבות שהתקיימה בה. אבל לפני בוא החורבן חכמי הדת רקחו תמיסה אלכימית שתספוג את כל תוכנם של הספרים שאותם המונגולים השליכו לאחר מכן לנהר שהשחיר כולו מדיו. הנוזל המופלא התגבש ל-99 אבני נור, אבני אור, שמכילות את הידע האבוד. רמזי, הד"ר המוביל את תהליך גילוי האבנים, מאמין באגדה העתיקה וכן בכך שהאבנים מפעילות כוחות-על אצל בני אדם מסוימים. לכן, הוא מקים את עמותת 99 הצעדים, כדי לעזור לדמויות השונות להפעיל את הכוחות שלהן, זאת על אף היותו חסר כוחות.
ה-99 יתגברו על כל בעיה שניצבת בפניהם בעזרת כוחות משולבים ויכולות של שלוש או יותר מהם. כך, מכוונת סדרת ה-99 לקידום ערכים דוגמת שיתוף פעולה ואחדות בעולם המוסלמי.

על אף שהסדרה אינה דתית, היא מכוונת לערכים אסלאמיים, שע"פ ד"ר אל מטוואה הם אוניברסליים מטבעם.
דמויות

על אף התבססות הקומיקס על התרבות והדת האסלאמית, מרבית הדמויות חילוניות, מודרניות, רוחניות ונעות בין מזרח למערב, יש ביניהם גברים ונשים והם באים מ-99 ארצות שונות. הדמויות לא מתוארות בתפילות או בקריאת קוראן, וזאת כדי שהתוכן יופנה לא רק למוסלמים אלא לכל בני הדתות בעולם. הגיבורים אינם לובשים תחפושות, ובניגוד לעמיתיהם האמריקנים – אין להם זהויות סודיות. הם בני אדם רגילים שפיתחו יכולות על-אנושיות לאחר שבאו במגע עם אבני חן מיסטיות. עם זאת, כחלק מהתבססות הסדרה על התרבות והדת האסלאמית, מוקפדת שמירה על ערכי הצניעות והתנהלות בהתאם לקוד האתי של דת האסלאם.
בין הדמויות הבולטות בסדרה ניתן לציין את:
ג'אבר – החזק
נורה – האור
וידאד – האהבה
בארי – המרפא
ביקורת על הסדרה

עם הגעת הראשון בספרי הסדרה למדפי הספרים בשנת 2006 הוא זכה לביקורות צוננות מהכיוון הדתי. הביקורות מהכיוון הדתי כוונו לאיפור והלבוש הצמוד של הנשים ועל כך שהוא מעודד הסתמכות על בני אדם במקום על אללה וזאת בניגוד לרוח האסלאם.
כמו כן, הביקורת לא נחסכה גם על ידי גורמים מהמערב: קבוצה בשם "Family Security Matters" מוושינגטון ארצות הברית, כינתה את הקומיקס כיישום מודרני ומחוכם של התעמולה האסלאמית.
עם זאת, קיימת גם ביקורת חיובית על הסדרה, ואפילו הנשיא האמריקני ברק אובמה נאם בשבחו והציגו ככלי לחיבור בין שתי התרבויות.
על המחבר

ד"ר נאאף אל-מוטאווה הוא פסיכולוג כוויתי בעל שני תוארי דוקטור ותואר MBA אחד מאוניברסיטת קולומביה, שעסק בעבר בכתיבת ספרי ילדים. כאשר יום אחד נשאל מתי הוא מתכוון לחזור לכתוב, הוא חשב לעצמו שאם הוא שב לאחוז בעט זה חייב להיות משהו גדול, משהו עם פוטנציאל לפחות כמו של פוקימון. צפייה בפוקימון נאסרה לזמן מה על ידי רשויות הדת בערב הסעודית בתואנה שהסדרה מעודדת ציונות, הימורים ומשתלטת על מוחותיהם של הילדים. מוטאווה חושב שחרם כזה עלול לאכזב את האל, שאחד מ-99 שמותיו מייצגת את הסבלנות (الصبور).
אל-מוטאווה שחש כי ילדים מוסלמים זקוקים לסט חדש של גיבורים שיקראו תיגר על המודלים הג'יהאדים. לפי דברים שאמר לעיתון הטיימס הלונדוני: "הגעתי למסקנה שהסיפורים ששמעתי היו מפיהם של גברים שגדלו עם האמונה שמנהיגם סדאם היה גיבור, דמות מופת – ובוקר אחד התעוררו וגילו שהם בעצם עוברים עינויים תחת ידו. החלטתי שהעולם הערבי זקוק למודל טוב יותר לחיקוי". כמו כן, אמר אל-מוטאווה לכתב סוכנות הידיעות רויטרס כי: "הוא מקווה ליצור תרבות מוסלמית פופולרית חדשה דרך הסדרה".
פרויקטים על בסיס הקומיקס

הראשון מתוך חמישה פרקי שעשועים המבוססים על ה-99 נפתח בכווית במרץ 2009. סדרה מצוירת נמצאת בתהליכי הפקה. חברת תשכיל קומיקס חתמה על חוזה של מיליונים עם חברת "אנדמול" להפקת הסדרה.
הערות שוליים

↑  סטיוארט מור בוויקיפדיה אנגלית
↑  העותק הראשון בסדרה (באנגלית) מדבר על הדמויות השונות
↑  להרחבה ראו את הכתבה Islamic superheroes: Role models or propaganda?.
↑  נאומו של ברק אובמה.
↑  קדימונים שהוצאו לסדרה המצוירת 1 2
עטיפת הקומיקס
האולנד

| --- | --- |

תצלום לוויין של האי האולנד
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 ממשל
 משטר:  שמורת טבע המנוהלת על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית
 גאוגרפיה
 יבשת:  אוקיאניה
 שטח יבשתי:  1.60 קמ"ר (246 בעולם)
 אזור זמן:  UTC -12
 היסטוריה
 הקמה:  ארצות הברית
 חוק איי הגואנו:  1857
 שונות
 אתר רשמי
 מפת האי האולנד
 
האי האולנד (באנגלית: Howland Island) הוא אטול בלתי מיושב צפונית לקו המשווה במרכז האוקיינוס השקט כ־3,100 ק"מ דרומית־מערבית להונולולו. האי נמצא בחצי הדרך בין הוואי לאוסטרליה, והוא טריטוריה של ארצות הברית.
כיום מהווה האי שמורת טבע המנוהלת על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
כלכלה

באי לא מתנהלת פעילות כלכלית.
היסטוריה

שרידי שבילים באי מעידים על נוכחות של מבקרים פולינזים באי, אולם כאשר ארצות הברית השתלטה על האי בשנת 1857 (לאור חוק איי הגואנו), היה האי בלתי מיושב. מצבורי הגואנו באי ניכרו במהלך המאה ה-19. במהלך שנת 1935, נעשה ניסיון התיישבות באי על ידי מתיישבים מהוואי, אולם ההתיישבות ננטשה בתחילת מלחמת העולם השנייה.
האי אמור היה לשמש תחנת תדלוק לאמיליה ארהארט בטיסתה סביב לעולם בשנת 1937, אולם היא מעולם לא הגיעה אליו, ועקבותיה אבדו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ האי על ידי חיל האוויר של יפן. בהפצצה זו נהרגו שניים מהמתיישבים. שני המתיישבים האחרים פונו בשנת 1942. האי שימש בסיס של צבא ארצות הברית, אך נעזב לאחר המלחמה.
כיום הכניסה לאי אסורה, ומותרת רק באישור משרד הדגה והבר של ארצות הברית.
גאוגרפיה

האי ממוקם בצפון האוקיינוס השקט. צורתו מוארכת והוא פונה לכיוון צפון. האקלים באי משווני, עם מושקעים מועטים. פני השטח נמוכים ומכוסים חול. סביב האי שונית אלמוגים. גובהה של הנקודה הגבוהה באי 3 מטרים מעל פני הים.
באי אין מקורות מים מתוקים וצומחים בו רק שיחים נמוכים. האי משמש אתר קינון עבור עופות ימיים.
ממשלת ארצות הברית הכריזה על אזור כלכלי של 200 מילים ימיים סביב האי, ומים טריטוריאליים של 12 מילים ימיים סביב האי.
האי נמצא באזור זמן 12-UTC.
תחבורה

באי אין מעגנים או נמלים. השוניות המקיפות את האי מהוות מכשולי ניווט המסכנים את כלי השייט הבאים אל האי. במערב האי קיים מקום עגינה אפשרי אחד לסירות.
בשנת 1937 הוקם באי מסלול נחיתה. במסלול זה הייתה אמורה אמיליה ארהארט לנחות לתדלוק בטיסתה האחרונה. המסלול הופצץ ונהרס ברובו על ידי חיל האוויר היפני במלחמת העולם השנייה.
באי נמצאת נקודת ניווט הנקראת אור ארהארט. נקודת הניווט נפגעה במלחמת העולם השנייה אולם נבנתה מחדש לאחר המלחמה.
רפובליקת האולנד בייקר וג'רוויס

רפובליקת האולנד, בייקר וג'רוויס הייתה[דרושה הבהרה] מתיחת רשת לפיה קיימת רפובליקה דמיונית בשם זה. לצורך המתיחה הוקמו מספר אתרי אינטרנט המתארים את הרפובליקה הממוקמת, לכאורה על האיים האולנד, ג'רוויס ובייקר (בפועל טריטוריות של ארצות הברית). האתרים שמשו בסיס לתרמית[דרושה הבהרה] של סטפן אבוט אשר ייצר היסטוריה חלופית לאיים בלתי מיושבים אלה.
אבוט יצר באינטרנט אתר רשמי של האיים המתאר אותם כאיים מיושבים ואתרי תיירות מועדפים. אבוט אף יצר דף המתאר את המדינה הלקוח לכאורה מאתר ספר העובדות העולמי של ה-CIA. באתרי האינטרנט הוצעו גם תעריפי טיסה לאיים וכן תיאורים של ממשלת המדינה ואף "דיווחי חדשות" עדכניים. לאחר מספר חודשים הורד אתר האינטרנט.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  באתרים שונים מתייחסים לרפובליקה כפרויקט מציאות חלופית או בהקשר של מושג המדינה לכאורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539452705171  LCCN: sh91005479  NARA: 10047060  UKPARL: fbjlPqfJ  VIAF: 316747099   WorldCat (עם VIAF): 316747099
האקון ברון-הנסן

| --- | --- |

האקון ברון-הנסן
 לידה:  8 ביולי 1960 (בן 64) ברגן, נורווגיה נורווגיה
 מדינה:  נורווגיה 
 השכלה:  האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה  Befalsskulen for Sjøforsvaret 
 השתייכות:   הצי הנורווגי
 תקופת הפעילות:  1980–2020 (כ־40 שנה)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 עיטורים
 מפקד במסדר אורנז'-נסאו (1 במאי 2020)  מפקד עם כוכב במסדר אולב הקדוש (5 באוגוסט 2020)  The National Rifle Association of Norway award of honor  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר  מפקד בלגיון הכבוד  Defence Service Medal with one star  צלב הכבוד של הגנת נורווגיה  Royal Norwegian Navy National Service Medal  Defence Service Medal with Laurel Branch  מדליית היובל של  המלך האראלד החמישי  מפקד בלגיון ההצטיינות  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
האקון סטפן ברון-הנסן (בנורווגית: Haakon Stephen Bruun-Hanssen‏; נולד ב-8 ביולי 1960) הוא אדמירל בדימוס בצי הנורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של נורווגיה בין 2013–2020.
ביוגרפיה

ברון-הנסן נולד בברגן ב-8 ביולי 1960. ב-1980 הוא התגייס לצי הנורווגי ולמד בבית ספר לקצינים. בין 1987-1995 הוא שרת בחיל הצוללות. החל מ-1991 הוא שימש כמפקד צוללת. בין 2003-2006 שימש כראש אגף המבצעים הימי. בין 2006–2008 הוא שימש כמפקד הצי. ב-19 בנובמבר 2013 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פרישתו מהצבא ב-17 באוגוסט 2020.
האי הגדול של בראילה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  דנובה 
 קואורדינטות:  45°01′18″N 28°02′57″E﻿ / ﻿45.0217°N 28.0492°E﻿ / 45.0217; 28.0492
 שטח:  710 קילומטר רבוע
 אורך:  60 קילומטר
 רוחב:  20 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רומניה רומניה
 אוכלוסייה:  5,000
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור האי הגדול של בראילה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור האי הגדול של בראילה
 
האי הגדול של בראילה (ברומנית: Insula Mare a Brăilei) הוא אי באפיק הדנובה, מול העיר בראילה.