stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
ביוגרפיה

מתיאס נולד ב-24 בפברואר 1557 בווינה שבאוסטריה למקסימיליאן השני ומריה מספרד, והיה אחיו הצעיר של רודולף השני.
לאחר שאישטוואן בוצ'קאי (Bocskay) ובני בריתו העות'מאניים התקוממו התקוממות אלימה נגד השלטון ההבסבורגי בהונגריה (1604–1606), בזמן שאחיו רודולף השני היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מתיאס צבר סמכות שלטונית בפועל אשר עלתה על זו של אחיו. המרד ניצת בעקבות ניסיונו של רודולף לכפות את האמונה הקתולית על תושבי הונגריה. בשנת 1608 נאלץ רודולף להיענות לתביעותיו של מתיאס והעניק לו את השליטה באדמות הונגריה, אוסטריה ומוראביה; מתיאס שלט באדמות אלו משנת 1608 ועד מותו.
רודולף פרסם היתר מלכותי מיוחד בשנת 1609 המתיר חופש דתי לאצילים ולערים הבוהמיות כדי לפצות על כך ולחזק את התמיכה בו בבוהמיה. ואולם מאמץ זה לא נשא פירות, ורודולף נאלץ לוותר על אחיזתו בבוהמיה לטובתו של מתיאס בשנת 1611. בשנת 1612 נהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה עם מות אחיו.
כיון שלא היו למתיאס ילדים, החליט מתיאס למנות את פרדיננד משטיריה ליורשו, והלה הוכתר בשנת 1617 למלך בוהמיה, ובשנת 1618 למלך הונגריה. הכתרתו של פרדיננד שהיה קתולי אדוק, גרמה לפריצת המרד הבוהמי ומלחמת שלושים השנים.
נגני הלובר

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1982 
 מייסד:  מארק מינקובסקי
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  גרנובל, צרפת
 מנצח:  מארק מינקובסקי
 http://www.mdlg.net/
 
נגני הלובר (בצרפתית: Les Musiciens du Louvre) היא תזמורת שהוקמה בשנת 1982 על ידי המנצח מארק מינקובסקי.
התזמורת מנגנת בכלים אותנטיים, ומטרתה להציג יצירות מן הבארוק הצרפתי, בעיקר משל מרן מארה (האופרה "אלסיון"), ז'אן-ז'וזף מורה (האופרה "אהבותיה של ראגונד"), מארק-אנטואן שרפנטייה, ז'אן-בטיסט לולי (האופרה "פאיטון" באופרה הלאומית של ליון) וז'אן-פיליפ ראמו (האופרה "איפוליט ואריסי").
האנסמבל החזיר לרפרטואר גם אופרות מוכרות פחות של הנדל, כמו "תזיאוס", "אמאדיג'י" "ריצ'רד הראשון" ו"אריודנטה" ואופרות אחדות של גלוק, בהן "ארמידה" (במרכז למוזיקת בארוק בורסאי), "אלצ'סטה" ו"איפיגניה בטאוריס" (בפסטיבל באך האנגלי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן).
נגני הלובר העתיקו ב-1996 את מקום מושבם אל גרנובל, כעמיתי בית התרבות של גרנובל.
משכיות

| --- | --- |
מבט על משכיות מצפון מזרח
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: ערבות הירדן
גובה ממוצע: ‎16 מטר
תאריך ייסוד: 1986
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 343 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.6% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) משכיות(למפת צפון השומרון רגילה) משכיות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משכיות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משכיות32°19′03″N 35°30′08″E﻿ / ﻿32.317397°N 35.5022°E﻿ / 32.317397; 35.5022  heמפת היישובים של מועצה אזורית ערבות הירדן (in English: Bik'at HaYarden Regional Council) באדום - משכיות בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10
אתר הבית
שכונת הקבע במשכיות
הבתים הראשונים במשכיות בשכונה הראשונה ביישוב.
מַשְׂכִּיּוֹת היא התנחלות בצפון בקעת הירדן. זהו יישוב קהילתי, דתי ומאוגד כאגודה שיתופית חקלאית. הוא שוכן על חלקו הצפוני של כביש אלון.
היסטוריה

הקמת היאחזות נח"ל במקום אושרה על ידי ממשלת ישראל כבר ב-1982, בשם פלס, ובפברואר 1983 ניתן לה השם משכיות. הקמתה בפועל החלה רק בשנת 1988 עם פריצת דרך וסלילת כביש גישה. ההיאחזות ננטשה לאחר מספר שנים והמקום היה שומם.
ב-2004 הקים ללא אישור הרב שלמה אזואלוס, רבה של מועצה אזורית עמק המעיינות, מכינה קדם צבאית בהיאחזות הנטושה, בה למדו כ-50 תלמידים. במקביל להקמת המכינה, עלו לקרקע 2 משפחות, אולם לאחר כחודש וחצי נותרה במקום רק משפחה אחת, משפחת אידלברג (לילך וצביקה) אשר הגיעה להיאחזות הנטושה מהיישוב איתמר והתגוררה במקום קרוב לשנה, עד להגיעו של גרעין משפחות אברכים מישיבת ההסדר בשדמות מחולה. עוד עלה למשכיות, גרעין נח"ל של תנועת בני עקיבא אותו ריכזה לילך אידלברג. בינואר 2004 נולד הילד הראשון במשכיות, איתמר שאול אידלברג, בן שני ללילך וצביקה אידלברג, אח לאביתר אברהם אידלברג. במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות, בספטמבר 2005, הודיעו תושבי ההתנחלות שירת הים ממפוני גוש קטיף שהחליטו להתיישב במקום. בחודש דצמבר 2006, נתן שר הביטחון, עמיר פרץ, אישור להקמת יישוב במקום ובו כ-30 בתים צמודי קרקע. זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1995 שמדינת ישראל הקימה התנחלות חדשה. ההחלטה קוממה את מחלקת המדינה האמריקנית, ואת האיחוד האירופי, אשר מיהרו לפרסם הודעות המבקרות את ההחלטה. ההחלטה בוטלה לבסוף לבקשת הממשל האמריקני. בתקופת ממשלת אהוד אולמרט, ביולי 2008, אישר שר הביטחון אהוד ברק את הקמתם של 50 יחידות דיור ביישוב.
במאי 2009 פרסמה המועצה האזורית מכרז לבנייה במקום וערכה סיור קבלנים. בספטמבר 2009 החלו במקום עבודות לבניית 20 בתי קבע.
בעשור השני של המאה ה-21 הוקמו שני מאחזי לווין סמוך למשכיות, משכיות דרום וחוות בינתיים בין השאר בבסיס צבאי נטוש, סמוך לכפר אל עקבה, כ-2 ק"מ ממערב למשכיות. הקמת המאחזים הביא לעימותים עם הפזורה הבדואית עין אל־חילווה ואום ג'מאל, שמצפון וממערב למשכיות, בהם מתגוררים כ-300 תושבים. בנובמבר 2017 הוציא צה"ל צווי פינוי לפזורות אלו.
ממזרח ליישוב משכיות נמצאת חוות המשארת ממנה משווק לחם לרחבי הארץ.
אתרים בקרבת היישוב

ברג' אל-מלח - ממוקם כ-4 ק"מ מצפון מערב ליישוב, הכולל שרידי מבצר ממלוכי שנועד לשלוט על הכניסה אל ואדי אל-מאליח.
חמאם אל-מליח (מעיינות חמים) - ממוקמים כ-2 ק"מ מצפון מערב ליישוב. בתחומי האתר נמצאים מבני מרחצאות פשוטים ולידם מבני מגורים ששימשו את המתרחצים.
בקרבת היישוב ישנם מספר מעיינות הנובעים כל השנה. בסמוך ליישוב, מצפון לו שוכן 'תל חילו' (אלישע) - במקום אתר ארכאולוגי ותצפית על נחל אל-מאליח ועל האזור כולו. על פי חלק מהחוקרים תל זה הוא אבל מחולה המקראי בו התגורר הנביא אלישע ושם פגש בו אליהו הנביא לראשונה. תושבי היישוב סללו שביל היוצא משער היישוב אל עבר התל.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  עקיבא אלדר, בשביל זה המציאו את נוהל "פלישה טרייה", באתר הארץ, 16 באפריל 2007
↑  „בני בתירה”, „משכיות” ו„פלס” - שמות חדשים ליישובים ולאתרים, דבר, 7 בפברואר 1982
↑  ר אפרת, התישבות ובטחון - שני פנים של אותו מטבע, מעריב, 24 באפריל 1988
↑  דניאל בן סימון, שברולט נעצרת, שני דיפלומטים אמריקאים יורדים. כאן זה משכיות,  הם שואלים, באתר הארץ, 4 בינואר 2007
↑  תושבי שירת הים מתכננים התנחלות חדשה, באתר וואלה, 21 בספטמבר 2005
↑  יאיר אטינגר, נדב שרגאי, ניר חסון, פרץ אישר בניית 30 בתים בהתנחלות נטושה בבקעה, ממזרח לגדר ההפרדה, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2006
↑  אפרת וייס ואיי.פי, ארה"ב ואירופה נגד הכשרת ההתנחלות משכיות, באתר ynet, 27 בדצמבר 2006
↑  רן דגוני, ‏נזיפה פומבית נדירה של ממשל בוש לישראל בגלל אישור התנחלות "חדשה", באתר גלובס, 28 בדצמבר 2006
↑  משרד הביטחון אישר הפשרת בנייה ביישוב משכיות, באתר הארץ, 24 ביולי 2008
↑  אפרת וייס, נתניהו בוושינגטון, בבקעה מרחיבים התנחלות, באתר ynet, 18 במאי 2009
ח"כ טיבי על הבנייה במשכיות: ממשלת ישראל היא כמו "פיל בחנות חרסינה", באתר ynet, 18 במאי 2009
↑  עמירה הס, מאחז לא חוקי נבנה בצפון הבקעה - השלישי בשנה וחצי האחרונות, באתר הארץ, 25 בפברואר 2018
↑  בקעת הירדן, עין אל חילווה, ליווי רועים באזור התנחלות משכיות, באתר מחסום Watch, 12 בפברואר 2020
עמירה הס, תכסיס של מתנחלים הביא לפינוי משפחה בדווית מקרקע שחכרה כדין, באתר הארץ, 3 במאי 2010
↑  עמירה הס, צה"ל מתכוון להרוס את בתיהם של מאות פלסטינים בבקעה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2017
↑  הַמִּשְׁאֶרֶת, באתר www.facebook.com
| יישובים שהוקמו או הורחבו עבור שיכון מפוני תוכנית ההתנתקות |
| --- | --- | --- |
| יישובים חדשים | באר גנים • בני דקלים • בני נצרים • גני טל • כרמי קטיף • נווה • נטע • נצר חזני • שבי דרום • ניצן ב' |  |
| יישובים שהורחבו | אבני איתן • בוסתן הגליל • בית חגי • בת הדר • טנא עומרים • יד בנימין • יד חנה • כרמיה • מבקיעים • משכיות • נווה ים • ניצן • פלמחים • שוקדה • תלמי יפה |  |
| שכונות חדשות | שכונת הנשיא הרצוג באשקלון • שכונת נצר אריאל באריאל |  |
| יישוב שאוכלס מחדש | שומריה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588159505171
מצולע (גרפיקה ממוחשבת)

בגרפיקה ממוחשבת, מצולע או פוליגון (מאנגלית: Polygon) הוא כלי לצורך יצירת תמונות תלת־ממדיות.
תהליך היצירה של תמונה תלת־ממדית באמצעות תוכנת מחשב נקרא רִינְדוּר, והשימוש במצולעים עבורו הוא שיטה אחת מני רבות.
בדרך כלל (אך לא תמיד), המצולעים יהיו משולשים והם נמצאים על פני השטח של האובייקט המרונדר לאחר שמיקום הקודקודים נקבע ומרונדרים באמצעות מודל wireframe. רינדור זה יעיל יותר מרינדור מודל מוצלל (אנ') ועל כן המצולעים הם שלב בתהליך של הנפשה ממוחשבת. מספר המצולעים מתייחס למספר המצולעים שמרונדרים בפועל בכל פריים.
החל מהדור החמישי של קונסולות המשחקים, השימוש במצולעים לצורך רינדור נעשה נפוץ יותר, כאשר בכל דור, המודלים המצולעים נהיים יותר ויותר מורכבים.
שיטות מתחרות לרינדור מצולעים הנמנעים מקווי חיבור

נקודה (נקודה צפה, נקודה קבועה, מצולע) – בגלל עיגול, לכל שורה שנסרקת יש כיוון משלה במרחב וייתכן ששורות אלו יראו את הפנים או את האחורה שלהן לסירוגין.
שבר (אלגוריתם קו ברזנהם (אנ')) – המצולעים חייבים להיות מפורקים למשולשים. לכל משולש כזה, המשולש כולו מראה את אותו הצד לצופה. מספרי הנקודות משלב ה-T&L (אנ') מומרים לשברים עשרוניים.
קואורדינטות בריצנטריות – משומש בניתוב קרניים.
הערות שוליים

↑  קאט ביילי, Star Fox's History of Innovation, For Better or Worse, באתר USGamer, ‏‏18 באפריל 2016 (באנגלית) (ארכיון)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי המחשב ובנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה לימא

| --- | --- |
 לידה:  1604
 פטירה:  1656  (בגיל 52 בערך) כ"ב בחשוון ה'תי"ז
 מדינה:  הדוכסות הגדולה של ליטא 
 מקום פעילות:  סלונים, וילנא, בריסק
 תקופת הפעילות:  ?–1670 
 רבותיו:  רבי יהושע השיל (מגיני שלמה)
 בני דורו:  רבי השיל מקראקא
 חיבוריו:  חלקת מחוקק 
 
רבי משה לימא (1604 - כ"ב בחשון ה'תי"ז, 1656) היה מגדולי האחרונים, מחבר הפירוש חלקת מחוקק על שולחן ערוך חלק אבן העזר.
ביוגרפיה

נולד בפולין בשנת 1604 לרבי יצחק יהודה סופר מייזלס, למד בישיבת קראקא אצל רבי יהושע בן רבי יוסף מקראקא בעל שו"ת "פני יהושע" וספר "מגיני שלמה", שימש ברבנות של קהילת סלונים משנת 1631 עד שנת 1650 לערך, ולאחר מכן נתמנה לרב בקהילת ווילנא. ר' שבתי הכהן (הש"ך) היה אחד מן הרבנים בבית דינו בווילנא.
היה ידידו של הרבי רבי השיל מקראקא, וחילופי תשובות שלהם נדפסו בספר "אספת גאונים".
בסוף ימיו התמנה לרב בבריסק, ליטא, שם נפטר.
היה מגדולי האחרונים, חיבורו המפורסם "חלקת מחוקק" על השו"ע אבן העזר, עד סימן קכ"ט יצא לאור לאחר פטירתו על ידי בנו הרב רפאל מייזלס. החיבור נחשב לאחד החשובים בנושאי כליו של השולחן ערוך, ומודפס ברוב הדפוסים הנפוצים של שו"ע אבן העזר יחד עם פירושו של הרב שמואל מפיורדא "בית שמואל", בשם המשותף "אפי רברבי".
נוטיטיה דיגניטטום

נוטיטיה דיגינטטום (בלטינית: Notitia Dignitatum) הוא כתב יד מהאימפריה הרומית שמקורו ככל הנראה במאה ה-5. כתב יד זה, מהבודדים ששרדו, מפרט את המבנה של הממשל הרומי באימפריה המערבית ובאימפריה המזרחית (האימפריה הביזנטית), ומכיל רשימה של אלפי פקידים ונושאי תפקידים רשמיים מאנשי חצר הקיסר ועד למושלים בפרובינקיות, מפקדים לפי ההיררכיה הצבאית ומיקום ופרטי היחידות.
כתב היד המקורי אבד, וכיום קיימים עותקים שנכתבו במאה ה-15 ובמאה ה-16 והועתקו מקודקס שמקורו בספריית הקתדרלה של העיר שפייר. קודקס זה נכתב בשנת 1542 ואבד בשנת 1672.
הפרובינקיה ערביה, מתוך כתב היד נוטיטיה דיגינטטום המאה החמישית
הפרובינקיה פלשתינה, מתוך כתב היד נוטיטיה דיגינטטום, המאה החמישית.
הפרובינקיה סוריה, מתוך כתב היד נוטיטיה דיגינטטום, המאה החמישית.
נוטיומסטודון

| נוטיומסטודון |
| --- | --- |
 איור אפשרי  השוואה של נוטיומסטודון ושל סטגומסטודון לאדם
תקופה
אמצע פליסטוקן-הולוקן כ-1,200,000–6,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: גומפותריומיים
סוג:: נוטיומסטודון
מין:: Notiomastodon platensis
שם מדעי
 Notiomastodon ‏Cabrera, 1929

נוטיומסטודון (שם מדעי: Notiomastodon; מילולית: "מסטודון דרומי") הוא סוג של פילאי ממשפחת הגומפותריומיים, אשר חי לאורך אמריקה הדרומית (למעט בהרי האנדים הגבוהים) במשך אמצע תקופת הפליסטוקן עד לתחילת ההולוקן, לפני 1.2-0.006 מיליון שנה. הסוג כלל מין יחיד - Notiomastodon platensis, אשר הוגדר כבר ב-1888 בידי החוקר פלורנטינו אמגינו. סוג זה, כמו מינים נוספים ממשפחת הגומפותריומיים הדרום אמריקאים, התגלו כבר מהמאה ה-17 ותוארו ביד ז'ורז' קיוויה, אך הוא החשיב את הממצאים שכללו בעיקר מאובני שיניים טוחנות לשייכים לסוג מסטודון, כשסיווג אותם למספר מינים.
הנוטיומסטודון היה סוג בעל חלוקה משתנה, כשמיונים רבים שייכו אותו לסוגים אחרים דומים כמו הקיווירוניוס והסטגומסטודון, אשר התקיים גם באמריקה הצפונית והיגר אליה עם ההחלפה האמריקאית הגדולה. הוא הופרד מהם רק ב-1929. בניגוד לסוגים דומים הוא כלל לא התקיים באמריקה הצפונית אלא התפתח מסוגים שהיגרו לאמריקה הדרומית. התפוצה שלו דמתה לתפוצת הקיווירוניוס, סביב יערות טרופיים לחים ויערות פתוחים במדינות פרו, צפון ברזיל, אקוודור ובוליביה.
יונק זה הגיע עד גובה 2.52 מטרים ולמשקל 4.4 עד 4.9 טון, קטן מעט מפיל אסייתי. ההנוטיומסטודון היה בעל זוג חטים ארוכים שצמחו מלסתות העליונה ופנו קדימה. הלסת התחתונה לא הייתה ארוכה כמו של גומפותריומים דומים. מבנה השיניים התאים עבור לעיסת שיחים או זרעים קשים ובמידה פחותה יותר גם עשבים. ממצאים מרמזים שהוא נכחד עקב ציד אנושי.
משכן האמנים (הרצליה)

| --- | --- |

שני הבניינים הראשונים בגבעת הסופר
 מידע כללי
 כתובת:  רח' יודפת 7 
 מיקום:  הרצליה 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°10′30″N 34°49′03″E﻿ / ﻿32.17508889°N 34.81743889°E﻿ / 32.17508889; 34.81743889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) משכן האמנים(למפת נתניה רגילה) משכן האמנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משכן האמנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משכן האמנים  he משכן האמניםhe משכן האמניםמפת  __ הרצליה (in English: Herzliya)  __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רשפון (in English: Rishpon) (מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council)) מצפון-מזרח: __ רעננה (in English: Ra'anana) ממזרח: __ גבעת ח"ן (in English: Givat Hen) (מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council)), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מדרום: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ גליל ים (in English: Glil Yam) (מועצה אזורית חוף השרון), __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
משכן האמנים, הנקרא גם "בית הסופר", הוא מתחם לאמנות ותרבות בהרצליה, הכולל גלריה, תוכנית אירוח וחללי עבודה לאמנים מתחומים שונים.
היסטוריה

בשנת 1936 הציע ועד המושבה הרצליה אזור ג' לאגודת הסופרים, 10 דונמים של קרקע בחינם, כדי לבנות מקום מנוחה ועבודה לסופרים ויוצרים. זמן רב אגודת הסופרים לא עשתה בנידון כלום, כלומר, הם הסכימו להצעה אך לא פעלו למען הקמת המתחם.
בשנת 1947, בנימין גיצ'קו, שהיגר מרוסיה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה, ועבד עם סופרים, עלה ארצה. כשהגיע לארץ, שמע על הרעיון להקמת בית הסופר, והוא הציע את שירותו לטפל בהתנדבות ובגיוס כספים. עוד פעיל, ורדימון, מנהלו של קולנוע מוגרבי באותה תקופה, קיבל על עצמו את תפקיד הגשת תוכניות הבניין, והתקשורת עם הקבלנים. עוד פעילים שהיו חברים באגודת הסופרים והצטרפו היו - אשר ברש, יו"ר אגודת הסופרים דאז, אליעזר שטיינמן, ישראל כהן, דוד שמעוני, ראובן גרוסמן ושמעון הלקין. צורף גם בן ציון מיכאלי, ראש מועצת הרצליה.
התוכנית שאושרה על ידי האגודה כללה מבני מגורים לסופרים, חדרים לספריה וחדרי עיון, אולמות כנסים והרצאות, חדר אוכל ומטבח. אגודת הסופרים האמינה כי ימצאו תורמים שיממנו את הבנייה, מהארץ ומחו"ל. סכומים מעטים נאספו - בנימין גיצ'קו נסע לארצות הברית והצליח לגייס מעט כסף, בארץ נמצאו כמה תורמים, ומועצת הרצליה הקציבה למתחם 2,000 לירות.
אבן הפינה הונחה במאי 1952. במהלך הבנייה, העבודה הופסקה עקב מחסור בכספים. גיצ'קו נסע שוב, הפעם לארגנטינה, וחזר עם משלחת יהודית, שתרמה סכום נכבד. העבודה חודשה והחליטו לקרוא לאחד הבניינים ע"ש התורמים - "ביתן ארגנטינה". התורמים חזרו לארצם, בהבטחה לשלוח עוד כסף, אך לא קיימו את הבטחתם. העבודה נפסקה, ואחר חודשה ושוב הופסקה.
הבניינים עמדו ריקים, ולכן עיריית הרצליה השכירה את המקום והסבה אותו לבית ספר לילדי שגרירים. אחר כך הפך ל"מרכז נוער", כלומר, מעין מעון. בהמשך, הפך ל"בית המדרש למורי ציור" - חוג ציור למסיימי תיכון, ולאחריו, ננטשו הבניינים פעם נוספת. בהמשך, הוקמה בריכה בחלק מהמתחם.
רק בשנות ה-90, אחד המבנים הפך למתחם ספורט ואת השני החליטו להסב למשכן האמנים. ורדה גנוסר שהייתה מנכ"לית אגודת הסופרים אז, עסקה בפרויקט "דירות אירוח לסופרים" ברחבי הארץ, וכשעברה להרצליה, שמעה על המבנה שיועד להיות כמעט מה שהיא רצתה שיהיה. היא פנתה מיד לראש העיר דאז, אלי לנדאו והציעה לו לחדש את המבנה. "לשמחתי מצאתי אוזן קשבת והתלהבות לנושא. הוחל בשיפוץ הבניין והוא חולק לשלוש דירות אירוח ליצירה, עם חידוש שהוספתי - לא רק לסופרים, אלא ליוצרים מכל התחומים." גנוסר ניהלה את משכן האמנים עד לשנת 2012, לאחריה ניהלו את המשכן טל קובו וד"ר אורי הולנדר.
החל מנובמבר 2015 מנהל משכן האמנים הוא האוצר רן קסמי-אילן.
ראו גם

שאול טשרניחובסקי
לקריאה נוספת

בן ציון מיכאלי, הרצליה ראשיתה והתפתחותה, הוצאת מלוא בע"מ, תשמ"ט, 1989
מרדכי נאור, סיפורי הרצליה - ממושבה חקלאית למרכז היי-טק ומה"באסה" ועד פארק הרצליה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, תשע"ג, 2013
הערות שוליים

↑  סיפורי הרצליה, עמ' 154
↑  הרצליה ראשיתה והתפתחותה, עמ' 238
↑  ורדה גינוסר, מתוך מהמעברות עד ההכרזה לעיר, עמ' 157
תורמים ארגנטינאים מבקרים בגבעת הסופר
מרים כבהא

מרים כבהא בטקס חתימת אמנת הגיוון התעסוקתי בבית הנשיא במעמד נשיא המדינה יצחק הרצוג ורעייתו, שרת הכלכלה אורנה ברביבאי, נשיאת בית הדין הארצי לעבודה ורדה וירט-ליבנה, יו"ר ההסתדרות ארנון בר-דוד וראשי הארגונים העסקיים.
מרים כבהא (נולדה ב-6 באוגוסט 1974) היא נציבת שוויון הזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה לשעבר, משפטנית במקצועה.
ביוגרפיה

כבהא היא בוגרת תואר ראשון במשפטים מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ובוגרת תואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית. בין השנים 1996–1997 ביצעה התמחות במשרד "הוד, סוקול ושות'" בחיפה. בשנת 1998 עבדה כעורכת דין במשרד "עו"ד מאיר ברק" בתחום דיני הנזיקין והביטוח. בשנים 1999–2010 הייתה שותפה במשרד עורכי דין פרטי בחיפה. בהמשך נבחרה כנציבת מחוז חיפה והצפון בנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.
בפברואר 2016 החליפה את ציונה קניג-יאיר כנציבת שוויון הזדמנויות בעבודה לאחר שגברה על 59 מועמדים לתפקיד.
במשך השנים אשר שימשה כנציבה הייתה כבהא חברה במועצות שונות, ובהן המועצה הציבורית של היחידה הממשלתית במשרד המשפטים לתיאום המאבק בגזענות, מועצת שירות התעסוקה, הוועדה המייעצת של התוכנית הכלכלית למען החברה הערבית במכון אהרון, הוועדה המייעצת לאפוטרופוס על נכסי נפקדים, וועדת המעקב הבין-משרדית לקידום תעסוקת ישראלים יוצאי אתיופיה. מועצה לביטוח לאומי, נציגת משרד הכלכלה בחברת "אשרה - החברה הישראלית לביטוח סיכוני סחר חוץ בע"מ", בוועדה להרחבת סל שירותי בריאות לשנת 2019 ובוועדה לקידום התעסוקה לקראת 2030.
כבהא היא בוגרת קרן וקסנר ומעוז.
כבהא נבחרה פעמיים על ידי העיתון "גלובס" כאחת מחמישים הנשים המשפיעות ביותר. בשנים 2021 ו-2023.
במסגרת תפקידה פיתחה כבהא וקידמה בנציבות שוויון הזדמנויות את תחום השוויון והגיוון התעסוקתי, וכיום תחום זה מהווה נדבך מרכזי בנציבות. כבהא פיתחה את "מדד הגיוון", פרויקט משותף של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ואוניברסיטת תל אביב. כן קידמה שיתוף פעולה נרחב עם מעסיקים רבים בענפים שונים לקידום שוויון וגיוון תעסוקתי.
החל מ-2016 ועד לסיום תפקידה הייתה האישה הערבייה הבכירה ביותר בשרות הציבורי.
בשנת 2024 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה על תרומתה המיוחדת לחברה ולקידום נשים בחברה הערבית בישראל. בספטמבר 2024 פורסם כי כבהא הגישה בקשה לבית המשפט לקיצור תקופת הצינון כך שיתאפשר להתחיל לעבוד במרכז אקורד פסיכולוגיה חברתית לשינוי חברתי.נכון לאוקטובר 2024 כבהא משמשת כמשנה למנכ"ל במרכז אקורד.
חיים אישיים

כבהא נשואה לד"ר עורך הדין איהאב כבהא, אם לבן ובת. מתגוררת בחיפה.
הערות שוליים

1 2  מרים כבהא, באתר Maoz
1 2  עו"ד אורי ישראל פז, עו"ד מרים כבהא היא מועמדת יחידה לתפקיד נציבת שוויון ההזדמנויות בעבודה, באתר תקדין, 29 בדצמבר 2015
1 2  50 הנשים המשפיעות של ישראל 2021: מרים כבהא, באתר גלובס, 2 במרץ 2021
↑  דורי, אורן (2021-12-14). "הנציבה שנלחמת על שוויון חברתי ומגדרי בשוק העבודה". Globes. נבדק ב-2023-08-16.
↑  האוניברסיטה הפתוחה תעניק תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד לשבעה גברים ונשים שהאוניברסיטה מוקירה את פעילותם לאורך השנים לקידום המחקר, התרבות, האמנות, והתרומה למען החברה הישראלית
↑  נציבת השוויון בתעסוקה לשעבר בדרך לאוניברסיטה העברית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בספטמבר 2024
↑  אודות אקורד, באתר אקורד פסיכולוגיה חברתית לשינוי חברתי
מנואל הראשון, מלך פורטוגל

מנואל הראשון (פורטוגזית: Manuel - "מנואל"; 31 במאי 1469 – 13 בדצמבר 1521) היה מלך פורטוגל בין 1495 ל-1521 משושלת בית אביש (ענף של בית קאפה-בורגונדי הצרפתי). בתקופתו הוטבלו בכפייה לנצרות יהודי פורטוגל.
זכה לכינוי "בר המזל", הן בזכות מקריות הנסיבות שהביאו להכתרתו, והן בשל גילוי ברזיל וגילוי הדרך הימית להודו, בידי ספניו.
היה למלך הראשון בפורטוגל שנשא, בברכת האפיפיור, את התואר "בברכת האל, מלך פורטוגל ואלגָרוֶש, הים משני צדי אפריקה, אדון גִינֶאָה והכיבוש, השיט והמסחר באתיופיה, ערב, פרס והודו"
(בפורטוגזית: "Pela Graça de Deus, Rei de Portugal e dos Algarves, d'Aquém e d'Além-Mar em África, Senhor da Guiné e da Conquista, Navegação e Comércio da Etiópia, Arábia, Pérsia e Índia").
ביוגרפיה

מנואל היה בנם של פרננדו, דוכס ויזאו, בנו של המלך דוארטה, וביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו, נכדתו של המלך ז'ואאו הראשון. לאחר מות דודנו, ז'ואאו השני, ב-1495, ירש מנואל את כסאו. מנואל לא היה הבחירה הראשונה של ז'ואאו כיורש לכתר הפורטוגזי. תקופת שלטונו של ז'ואאו השני התאפיינה בתככנות אלימה בחצר הפורטוגזית (בין היתר, הוציא המלך להורג את אחיו של מנואל, דיוגו, הדוכס מויזאו). ז'ואאו העדיף, מטבע הדברים, להעביר את כס המלוכה לבנו, דום אפונסו, אך זה נהרג ב-1491 בנפילה מסוסו; בחירתו השנייה, בז'ורז'ה, דוכס קוימברה (שהיה בנו הבלתי חוקי), אף היא לא צלחה. חלק מהכרוניסטים של המאה ה-16 כינו את מנואל בשל כך "מנואל בר המזל".
ב-1497 נישא מנואל לאיזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. פרננדו ואיזבלה, שהורו על גירוש ספרד, התנו את נישואי בתם בגירוש היהודים מפורטוגל. וכך, לקראת הנישואים, אולצו כל יהודי פורטוגל להתנצר או לעזוב את המדינה. איזבלה מתה ב-1498, בעת שילדה את בנם מיגל (שנפטר שנתיים לאחר מכן), וב-1500 נישא מנואל לאחותה, מריה מאראגון, מלכת פורטוגל. מריה ילדה לבעלה עשרה ילדים, בהם ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל, שירש את הכתר אחרי אביו. לאחר מותה של מריה ב-1517 נישא מנואל בשלישית לאלאונורה מאוסטריה (בתה של אחותן של איזבלה ומריה, חואנה, מלכת קסטיליה), שילדה לו שני ילדים נוספים.
מנואל מת ב-13 בדצמבר 1521 ממחלת הדבר. בנו מאשתו השנייה, ז'ואאו השלישי, ירש את כסאו.
המשך התעצמות פורטוגל כמעצמה ימית

תקופתו של מנואל על כס המלוכה התאפיינה בהמשך ההתעצמות של פורטוגל כמעצמה ימית. בתקופתו גילה ואסקו דה גאמה את הנתיב הימי להודו (1498); קברל הגיע לברזיל (1500); המשנה למלך פרנסיסקו דה אלמיידה הפך למושל הודו הפורטוגזית הראשון (1505); ואפונסו דה אלבוקרקי חיזק את שליטתה של פורטוגל באוקיינוס ההודי.
יחסו ליהודים

מישל דה מונטן, שאמו הייתה מצאצאי האנוסים, כתב במסה "טעמם של הטוב והרע תלוי במידה רבה בדעתנו עליהם" (ספר 1, פרק 14) את הדברים הבאים:
"מנואל, יורשו של ז'ואאו, שחרר את היהודים מעבדות עם עלותו לשלטון, ואחר כך, בשנותו את דעתו, ציווה עליהם לעזוב את ארצו והעמיד לרשותם שלושה נמלים לנסיעתם. הוא קיווה - אומר הבישוף אוסוריוס, ההיסטוריון הלטיני הטוב ביותר של מאות השנים האחרונות - שהטובה שעשה עמם בשחרורם מעבדות, תגרום להם להמיר את דתם לנצרות; וגם קיווה כי פחדם למסור את עצמם לחסדי המלחים ואי-רצונם לעזוב את ארצם, שבה התגוררו בעושר רב, ולנדוד באזור זר ונעלם, יגרמו להם להישאר בפורטוגל כנוצרים. אך בהתאכזבו מתקווה זו ובראותו שכולם החליטו לנסוע, סגר שניים מהנמלים שהבטיח והשאיר להם אחד בלבד, במטרה שאורך הנסיעה וקשייה יגרמו לחלק מהם לשנות את דעתם, או כדי לרכז את כולם במקום אחד לצורך התוכנית הגדולה שהחליט עליה. תוכניתו הייתה לחטוף את כל הילדים מגיל ארבע-עשרה ומטה מזרועות הוריהם, להעבירם על דתם ולהביאם בברית הנצרות במקום שבו יוכלו ללמוד את דתנו. אומרים שפעולה זו גרמה למחזה איום ונורא. האהבה הטבעית בין הורים לילדים, ויתר על כן קנאותם לדתם העתיקה, גרמו להם להילחם ולהתנגד לצו האכזר. היה זה מחזה רגיל לראות אבות ואמהות מביאים קץ על עצמם. או דוגמה קשה יותר: בשל אהבתם וחמלתם על ילדיהם זרקו אותם לתוך הבארות כדי למלטם מן הצו, ואשר ליתר, כשהזמן שהוקצב להם חלף, הם לא יכלו לעשות דבר אלא לשוב לעבדות, וחלק מהם התנצרו."