stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבוסלב רוז'יצ'קה
עבודה ומחקר

מחקריו הראשונים היו בתחום הכימיה של חומרי טבע, והוא עסק בתחום זה כל חייו. הוא חקר את מרכיבי אבקת החרק הדלמטי (Pyrethrum cinereriifolium), קוטל חרקים הנחשב ליעיל במיוחד. בעבודה זו נתקל בכימיה של טרפן, שמן ריחני ממקור צמחי, השימושי לתעשיית הבשמים. הוא פעל להתחלת מחקר פרטני, ואף החל בשיתוף פעולה מצליח עם חברת Chuit & Naef (מאוחר יותר שינתה שמה ל-Firmenich) בז'נבה.
בשנים 1917-1916 זכה לתמיכת יצרנית הבשמים הוותיקה בעולם, Haarman & Reimer, מהעיר הולצמינדן שבגרמניה. בזכות מומחיותו בתחום הטרפנים, היה למרצה בכיר ב-1918, וב-1923 לפרופסור לשם כבוד במכון הטכנולוגי של ציריך (Eidgenössische Technische Hochschule), ובאוניברסיטת ציריך. שם, עם קבוצת סטודנטים לתואר דוקטור, גילה את התרכובות מוסקון וקיווט (הניחוחות המופקים מאיילי מושק וגחניים), ופיצח את המבנה הכימי שלהן. סינתזת רוז'יצ'קה לטבעות גדולות היא שיטת סינתטית בכימיה אורגנית, המשמשת ליצירת תרכובות מסוג זה.
ב-1921 יצרנית הבשמים Chuit & Naef ביקשה לשתף עמו פעולה. בעבודתו שם השיג רוז'יצ'קה עצמאות כלכלית, אולם לא בהיקף לו קיווה, ולכן עזב את ציריך ועבר בחברת Ciba בבזל. ב-1927 התמנה לראש הקתדרה לכימיה אורגנית באוניברסיטת אוטרכט בהולנד. הוא נשאר בהולנד במשך שלוש שנים, ואז חזר לשווייץ, בה תעשיית הכימיה האורגנית הייתה מפותחת יותר.
בציריך היה לפרופסור לכימיה אורגנית ב-ETH, והחל בתקופה המזהירה ביותר בקריירה שלו. הוא הרחיב את תחום המחקר שלו, והוסיף לו את הכימיה של טרפנים גבוהים וסטרואידים. לאחר הסינתזה המוצלחת של הורמוני מין (אנדרוסטרון וטסטוסטרון) הייתה מעבדתו למרכז עולמי של כימיה אורגנית.
ב-1939 זכה בפרס נובל לכימיה יחד עם אדולף בוטנאנדט. במהלך מלחמת העולם השנייה כמה משותפיו המצוינים אבדו, ורוז'יצ'קה אייש מחדש את קבוצתו במדענים צעירים ומבטיחים, ביניהם ולדימיר פרלוג, לימים חתן פרס נובל לכימיה (לשנת 1975).
ב-1950 פנה רוז'יצ'קה לביוכימיה, לבעיות בתחום האבולוציה ומוצא החיים, ובמיוחד הביוגנסיס של טרפנים. הוא פרסם השערה בשם "כלל האיזופרנים והביוגנסיס של תרכובות טרפניות", שהייתה שיא הקריירה המדעית שלו. רוז'יצ'קה פרש מפעילות ב-1957, וניהול מעבדתו עבר לידי ולדימיר פרלוג.
רוז'יצ'קה פעל רבות בתחום החינוך. הוא עמד על ארגון טוב יותר של החינוך האקדמי והעבודה המדעית ביוגוסלביה החדשה, והקים את החברה השווייצרית-יוגסלבית. הוא היה לאקדמאי לשם כבוד באקדמיה היוגוסלבית למדעים ואמניות בזאגרב. בשווייץ יוסד פרס רוז'יצ'קה, המוענק לכימאים צעירים הפועלים בשווייץ. בעיר הולדתו, ווקובר, הוקם מוזיאון לכבודו ב-1977.
פרסים הוקרה

פרס פאראדיי (1958)
חבר זר של החברה המלכותית (18 ביוני 1942)
דוקטור לשם כבוד מאת אוניברסיטת פריז (1945)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בורדו (1947)
פרס נובל לכימיה (1939)
פרס מרסל בנואה (1938)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת זאגרב
חבר האקדמיה הקרואטית למדעים ולאמנויות
חבר האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות - 1948 - חבר מן המניין; 1953 חבר זר
הערות שוליים

↑   Lavoslav Ružička (1953). "The isoprene rule and the biogenesis of terpenic compounds". Journal Cellular and Molecular Life Sciences 9 (10): 357-367
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423469005171  BnF: cb14647632j (data)  CANTIC: a1138153x  CiNii: DA11044722  GND: 119080508  HDS: 028926  ICCU: NAPV057528  ISNI: 0000 0001 0896 5382  LCCN: n90727652  NKC: nlk20000091816  NSK: 000078537  NTA: 06828215X  RERO: 02-A003772864  SUDOC: 085490679  VIAF: 47021224   WorldCat (עם VIAF): 47021224
לת'ם

| --- | --- |

 מדינה:  גיאנה גיאנה
 מחוז:  טקוטו עליון אסקיבו עליון
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  85 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,000 (2002)
 קואורדינטות:  3°23′00″N 59°48′00″W﻿ / ﻿3.383333°N 59.8°W﻿ / 3.383333; -59.8 
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גיאנה מוגדלת) ג'ורג'טאון ניו אמסטרדם ברטיקה ונצואלה ברזיל סורינאם הים הקריבילת'ם(למפת גיאנה רגילה) ג'ורג'טאון ניו אמסטרדם ברטיקה ונצואלה ברזיל סורינאם הים הקריבילת'ם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לת'ם (באנגלית: Lethem) היא בירת מחוז טקוטו עליון אסקיבו עליון שבגיאנה. העיירה קרויה על שמו של סר גורדון ג'יימס לת'ם שהיה מושל גיאנה הבריטית בין השנים 1941 – 1947.
העיירה שוכנת על גדות נהר טקוטו שמהווה את הגבול בין גיאנה לברזיל, ממול לעיר הברזילאית בונפים שבמדינת רוריימה. בנוסף להיותה בירת המחוז, לת'ם היא צומת דרכים המקשר רבים מהכפרים בסביבה לבירה ג'ורג'טאון. הגשר על הנהר טקוטו, שבנייתו הושלמה ב-2009, מקשר בין שתי המדינות. הציפייה היא שדרך הגשר יגיעו סחורות ברזילאיות לנמל ג'ורג'טאון בדרך שיכולה להיות מהירה יותר מאשר לנמלים ברזילאים.
לאו גולדברגר

| --- | --- |

תמונת לאו גולדברגר באוסף מוזיאון הטקסטיל בהונגריה
 לידה:  2 במאי 1878 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  5 במאי 1945 (בגיל 67) מאוטהאוזן, אוסטריה 
 מדינה:  הונגריה 
 
לאו גולדברגר, בשמו המלא ד"ר לאו בודאי-גולדברגר (בהונגרית: Goldberger Leó, בודפשט, 2 במאי 1878 – מאוטהאוזן, 5 במאי 1945) היה תעשיין יהודי-הונגרי, אחת הדמויות המפורסמות של תעשיית הטקסטיל ההונגרית, שמילא תפקיד חשוב מאוד במודרניזציה של תעשייה זו בעשורים הראשונים של המאה העשרים. הוא היה נשיא ומנכ"ל מפעל טקסטיל גולדברגר שנוסד בשנת 1785, היה נשיא "האיגוד הלאומי של התעשיינים בהונגריה" (GYOSZ), נשיא ה"איגוד הלאומי של יצרני הטקסטיל ההונגריים", חבר הנהלת "המכון לסחר חוץ בהונגריה", יועץ ראשי של "הבנק הלאומי ההונגרי", חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי משנת 1935. בשנת 1944 נעצר בבודפשט על ידי הגסטפו ונלקח למחנה ריכוז; הוא נפטר שם כמה ימים לאחר שחרור מחנה מאוטהאוזן.
היסטוריה של משפחת גולדברגר

ראו בהרחבה משפחת גולדברגר
האב הקדמון של משפחת גולדברגר, משפחה יהודית-הונגרית, (בהונגרית: Goldberger család), נקרא בשמו הפרטי פרץ, והיה צורף שעל פי המסורת המשפחתית היגר להונגריה מפדובה או מוונציה, לפי סברה אחרת הגיע להונגריה ממוראביה והתיישב באובודה.
בנו של פרץ היה פרנץ גולדברג - ששינה את שמו לגולדברגר בראשית המאה ה -19 - והוא נולד בהונגריה בשנת 1755.
פרנץ גולדברגר הוריש את העסק לבנו, שמואל גולדברגר (1784–1848).
עם מותו של שמואל גולדברגר, אשתו, ארז'בט אדלר, השתלטה על ניהול המפעל. האלמנה פרשה בשנת 1861 (נפטרה בשנת 1869) והעבירה את החברה לבניה. המשפחה קיבלה תואר אצולה בשנת 1867, עם הזכות להוסיף לשם המשפחה את הקדומת בודאי.
משנת 1870 ניהל קארוי גולדברגר את החברה.
בנו הבכור היה ברטולד גולדברגר, שעמד בראש החברה עד מותו בשנת 1913.
הקריירה של לאו גולדברגר

ליאו גולדברגר נולד כבנו השני של ברטולד. הוא סיים משפטים בבודפשט ובווינה והצטרף לחברה. הוא היה מנהל עסקים, מנהל כללי ולאחר מות אביו סגן נשיא וגם מנכ"ל. משנת 1920 התמנה לנשיא ולמנכ"ל החברה.
החברה הייתה ספקית לצבא במלחמת העולם הראשונה. בגלל בעיות אספקת חומרי גלם, לאו גולדברגר כבר חשב על הרעיון להקים מפעל לסריגה ואריגה משלו בנוסף למפעל הגימור וההדפסה של הבדים, אך הדבר התאפשר רק בשנת 1923 לאחר תום המלחמה. רק אז הוקם מפעל האריגה בקלנפלד, בחלקו בעזרת משקיעים זרים שווייצרים (Schweizerische Bankverein). אז הוקמה החברה בע"מ לאריגה-טויה בשם WESPAG, שמניותיה היו בבעלות מלאה של חברת גולדברגר.
מכיוון שלא נמצא אזור מתאים באובודה, הוקם לבסוף המפעל החדש בשנת 1923 בקלנפלד על דרך בודאפוק. בשנת 1927 נוספה לו מַטְוִיָה. המפעל נקרא אז "מפעלי טקסטיל קלנפלד" ( KELTEX). בשנת 1922 קנתה החברה בניין משרדים ברחוב יאנוש ארני במרכז בודפשט (שהיה עד אז בשכירות החברה) והקימה שם את המשרדים המרכזיים וחלק משמעותי ממחסן המוצרים המוגמרים שלה. (הבניין עדיין עומד בימינו, וניתן לקרוא עליו את הכיתוב "גולדברגר". כיום הוא מאכלס מחלקה של האוניברסיטה המרכז-אירופית). בשנת 1930 הוקם מפעל אריגת המשי ובשנת 1932 מפעל טוית חוטים לאריגה גסה בעיקר עבור בגדי חורף.
לאו גולדברגר הנהיג מספר חידושים. הוא זיהה מיד את חשיבותו של זהורית תחמוצת הנחושת, שהופיעה בראשית המאה ממנה ניתן היה לייצר בדים מבריקים ורכים שהיו דומים למשי טבעי. הוא התחיל את השימוש בהם בשנת 1919 לייצור מוצרים ממותגים בשם "פַּרִיזֶט" (בגדים, חולצות והלבשה תחתונה), אשר עבורם השיג את הזכות הבלעדית לייצורם מחברת בֶּמְבֶּרְג הגרמנית. בשנות השלושים הנהיג את דפוס הסרט ואת השימוש בצבע אינדיגו סינתטי. את המשבר הכלכלי העולמי בשנות השלושים עברה החברה טוב יחסית. משנת 1934 הקימה החברה כמה חברות בנות בחו"ל (אנגליה, בלגיה, איטליה, צרפת, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה ובמקומות אחרים, אפילו במדינות אסיה ואפריקה) כדי למכור את מוצריה, ושילבה כמה חברות סחר מקומיות קטנות יותר. הם הגיעו לשיאם בשנים 1938–1939: הם קיבלו פרסים והוקרה בתערוכות עולמיות, וזכו להצלחה עצומה עם בדי ה"פריזט".
ליאו גולדברגר גר משנת 1934 בסנטאנדרה.
במלחמת העולם השנייה נותקו קשריה של החברה מעבר לים, תוך חיזוק הקשר עם טורקיה ומדינות הבלקן, משם התקבלו חומרי גלם כנגד מוצרים מוגמרים. למרות המלחמה, גולדברגר המשיך לפתח את מפעלו: הוא קנה מכונות, רישיונות חדשים והקים מפעל חדש לעיבוד תחליף הכותנה.
לאו גולדברגר היה אישיות ידועה ומוערכת בתקופתו. הוא שמר על קשר עם סופרים, מדענים, שחקנים; עם עמותות מקצועיות וחברתיות שונות, ארגוני צדקה, שבכמה מהם הוא היה מעורב בניהול. בשנת 1937, הוקמה בתמיכתו הכספית המחלקה לכימיה של הטקסטיל של "האוניברסיטה ההונגרית המלכותית לטכנולוגיה ולכלכלה על שם יוז'ף נאדור". הוא היה חבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי. לאחר חקיקת החוק היהודי השני (1939) הוא קיבל אישור מיוחד משר התעשייה לשמור על תפקידו כנשיא ומנכ"ל. היו לו גם יחסים טובים עם שליט הונגריה העוצר מיקלוש הורטי ומשפחתו. עם זאת, כל זה לא חסך ממנו את המאסר של הגסטאפו ביום כניסת הוורמכט להונגריה ב־19 במרץ 1944, ביום הראשון ממש לכיבוש הונגריה, ואת גירושו למחנה הריכוז מוטהאוזן. אף על פי שהצליח להישאר בחיים עד שחרור המחנה, הוא מת מרעב ב -5 במאי 1945, ימים אחדים לפני סיום מלחמת העולם השנייה.
מפעל גולדברגר אחרי מות לאו גולדברגר

באפריל 1944 הורו הרשויות בהונגריה על הפסקת פעילות המפעלים הגדולים והעברת ציודם לגרמניה. הדבר חל גם על מפעל גולדברגר. עם זאת, החברה לא יישמה תקנה זו והמשיכה בייצור, אם כי ברמה מופחתת מאוד. הם ספגו נזק משמעותי כתוצאה מההפצצות של בעלות הברית ואובדן שוקי הייצוא שלהם, אך הייצור עדיין יכול היה להתחדש לאחר המלחמה, אם כי בקושי רב. הגב' גולדברגר שכיהנה כיו"ר הדירקטוריון הפקידה את הנהלת החברה בידי מיהאי בורג, בן המשפחה, ובשנת 1945, אנטל גולדברגר, שחזר ממחנה הריכוז, נכנס לתפקיד המנכ"ל. החברה הולאמה ב-26 במרץ שנת 1948 ונקרא אז "מפעלי טקסטיל גולדברגר וחברה למסחר בע"מ". היא פורקה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
מידע נוסף

במברג קופרו
הדפסות טקסטיל (באנגלית)
לקריאה נוספת

משפחת גולדברגר
מפעל טקסטיל גולדברגר
תעשיית הטקסטיל (באנגלית)
אוסף הטקסטיל של גולדברגר
הערות שוליים

↑  Guba Ildikó (2015). "A halál nem program" – Buday-Goldberger Leó élete. Óbudai Múzeum. ISBN 978-963-12-0996-9.
↑  "A Goldberger-ház".
↑  תולדות היהודים בהונגריה, בבודה (אורכב 13.04.2015 בארכיון Wayback Machine) (בהונגרית)
↑  "A Goldberger-ház".
↑  "A Goldberger-ház".
↑  Zilahi Márton (1953). A textilipar nyersanyagai. Tankönyvkiadó, Budapest.
↑  הייצור של זהורית הנחושת תחמוצתית, שידועה על שם ממציאה (J. P. Bemberg) תחת שם המותג "Bemberg", ונקראת משי סינתטי, מבוסס על פירוק תאית בתמיסה של אמונית תחמוצת נחושת. ייצור סיבים בפתרון זה החל בקנה מידה תעשייתי בראשית המאה העשרים. חומר סיבי זה, בדומה לויסקוז, הוא מהסיבים שמקורם טבעי, אך התוצר הוא סינתטי והוא דומה מאוד בתכונותיו לויסקוז, אם כי אפשר לייצר ממנו סיבים עדינים וחזקים יותר מאשר ויסקוז. החומר שימש בעיקר לייצור תחתונים, גרביים וחומרי בטנה. אף על פי שהוא מיוצר עדיין, השימוש בו מצומצם
↑  כותוניזציה היא תהליך כימי שמשתמש מפעלים תעשייתיים לייצור כותנה סינתטית, בתהליך למשל בקש פשתן שיכול משמש לייצור סיבים הניתנים לעיבוד כמו כותנה. סיבים אלה, כאשר הם מעורבבים עם כותנה, שימשו בתקופת מלחמת העולם השנייה עבור תעשיית הטקסטיל להחלפת סיבי כותנה אמיתיים.
↑  Kutasi Csaba (2005). "Goldberger Ferenctől dr. Buday-Goldberger Leóig". TextilForum. XV (318): 22-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1081554347  ISNI: 0000 0000 7938 1889  LCCN: nb2016002800  VIAF: 121519278   WorldCat (עם VIAF): 121519278 
כרטיס האסיר של לאו גולדברגר במחנה הריכוז מאוטהאוזן
לוח זיכרון ללאו גולדברגר על בית משרדי החברה ברובע 5 בבודפשט
לדבר עם זרים

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  מלקולם גלדוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 הוצאה
 הוצאה:  Little, Brown and Company
 תאריך הוצאה:  2019
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת זמורה ביתן
 תאריך:  2019
 סדרה
 ספר קודם:  דוד וגוליית (ספר) 
 
לדבר עם זרים: לדבר עם זרים: מה כדאי שנדע על אנשים שאיננו מכירים (באנגלית: Talking to Strangers: What We Should Know about the People We Don't Know ) הוא ספר שנכתב על ידי העיתונאי הקנדי מלקולם גלדוול, ובוחן את הבעיות בכלים ובאסטרטגיות שאנו משתמשים בהם כאשר אנחנו מנסים להבין אנשים שאיננו מכירים.
תקציר

הספר חוקר את ההנחות שאנשים מניחים כשהם מדברים עם אנשים שהם לא מכירים. כדי להוכיח את דבריו, גלדוול חוקר מגוון אירועים ונושאים, כולל מעצרה ומותה של סנדרה בלנד; האינטראקציות של ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין עם אדולף היטלר; שערוריית ההתעללות המינית של לארי נסאר; החפרפרת הקובנית אנה מונטס; שערוריית ההשקעות של ברני מיידוף; סיפורו של ג'רי סנדוסקי; משפטה של אמנדה נוקס; פרשת האונס של ברוק טרנר; מותה של סילביה פלאת' ועוד.
הספר בנוי על תאוריית ברירת המחדל של הפסיכולוג והפרופסור ללימודי תקשורת טימותי ר. לוין, תיאוריה שלפיה בני אדם מטבעם בוטחים לא רק באנשים או בטכנולוגיה, אלא בכל דבר. לפעמים סוג זה של התנהגות, חוסר ההבנה אחד של השני, מוביל לתוצאות הרות אסון וטרגיות, כפי שהרחיב גלדוול בסיפורים שהוא מביא. גלדוול מציין כיצד ישנן סיבות חברתיות-אבולוציוניות מדוע אנו סומכים על אחרים יותר מאשר אנו חושדים בהם. גלדוול טוען כי אי-אמון יהיה הרה אסון וכי עלינו "לקבל את גבולות היכולת שלנו לפענח זרים".
לוע המים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ברם סטוקר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  Constable & Robinson 
 תאריך הוצאה:  1895 
 
לוע המים (במקור באנגלית: 'The Watter's Mou) היא נובלה שחוברה על ידי ברם סטוקר ופורסמה לראשונה בשנת 1895. הסיפור כתוב בסגנון ספרות גותית ומתאר את סיפורה של בחורה המאוהבת בגבר שמשימתו היא למנוע הברחות לחופי עיירתם.
עלילה

העלילה מתרחשת בחופי סקוטלנד ונסובה סביב לילה אחד ושלוש דמויות מרכזיות: ווילי בארו המכונה "ווילי המלח", המשמש כחייל בשירות משמר החופים ונמצא במשמרת באותו הלילה; מאגי, ארוסתו של ווילי; ומקווירטר הזקן, אביה של מאגי, הנמצא בקשיים כלכליים רבים עד כדי משכון סירת הדייג שלו, מקור פרנסתו היחידי. הסיפור הכתוב בסגנון הספרות הגותית של המאה ה־19 ומתאר בחמישה פרקים את רצף האירועים הדרמטיים המתרחשים במהלך הלילה, תוך שהגיבור המרכזי משתנה מפרק לפרק.
במהדורה העברית לנובלה, שראתה אור בשנת 2018 בהוצאת הספרים הוצאה עצמית הוצאה לאור, העלילה תוארה כך: "ווילי המלח הוא שומר חוף בכפר השוכן בחופי סקוטלנד. כשמשמרתו מתחילה באותו לילה סוער, מתקבלת ידיעה על כוונת מבריחים להגיע אל החוף. כל הדברים מתחילים להיות מפחידים, מרגשים, מלחיצים ומסוכנים, כשסכנת חיים נמצאת מעל ראשם של כל הנוגעים בדבר. הכל מתחיל ונגמר בלוע המים, אותו מקום שבו האל אינו מביט, הרוח היא היחידה ששורקת והגלים הם הקובעים את גורלך".
"לוע המים", הוא ככל הנראה כינוי שסטוקר נתן למפרץ מוכר הממוקם בחופי אברדינשייר שבסקוטלנד. מפרץ זה היה ידוע, בשל צורתו, כמקום מסוכן לסירות, עקב הסחף והסלעים המחורצים. במסגרת הכתיבה בסגנון הגותי, נעשתה האנשה לאותו מפרץ. סטוקר מאניש את לוע הים - הבולע את כל מי שנכנס לתוכו.
בעברית

הנובלה תורגמה לעברית בשנת 2018 על ידי יואב גלבוע. הספר יצא לאור בהוצאת הספרים הוצאה עצמית הוצאה לאור וכריכתו עוצבה גם היא על ידי גלבוע בהתאם לכריכה המקורית של המהדורה הראשונה שראתה אור בשנת 1895.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישראל מרדכי צישינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1983 (בן 41) בני ברק, ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 השכלה:  ישיבת שפת אמת 
 עיסוק:  נדל"ן, סיוע התנדבותי
 
ישראל מרדכי צישינסקי (נולד 10 באוגוסט 1983 - א' באלול תשמ"ג) הוא איש עסקים, יזם נדל"ן ומייסד ויו"ר ארגון רפואה ושמחה. בעבר שימש כמנכ"ל קהילת פני מנחם (פלג מחסידות גור).
ביוגרפיה

נולד בבני ברק, למשפחה של חסידי גור. הוריו ניהלו מאפייה בעיר ("מאפיית צישינסקי"). למד בישיבת שפתי צדיק בחצור הגלילית ובישיבת שפת אמת בירושלים.
ב-2004 הקים את רפואה ושמחה. מייסדי העמותה קיבלו בשנת 2008 את אות "מגן שר הבריאות".
ב-2013 הקים את קבוצת הנדל"ן חמדת הארץ, ומשמש כמנכ"ל שלה.
נחשב למקורב לראש עיריית ירושלים משה ליאון. ולרב ניר בן ארצי.
ב-2019, עם הפיצול בחסידות גור, הצטרף לקהילתו של הרב שאול אלתר. ייסד וניהל את הקהילה ומוסדותיה בחודשים הראשונים ופרש להמשך עסקיו. ב-26 באפריל 2021 מינה אותו הרב אלתר שוב למנהל הקהילה ומוסדותיה[דרושה הבהרה].
בשנת 2020 הופיע ברשימת 40 המשפיעים הצעירים בפרויקט שהופק על ידי בחדרי חרדים ו"ביזנעס".
ב-4 ביולי 2021, קיבל את אות הנשיא למתנדב מאת נשיא המדינה ראובן ריבלין על פועלו במסגרת רפואה ושמחה בתקופת מגפת הקורונה בישראל.
הקים בית כנסת חסידי על שם משפחתו, "בית המדרש צישינסקי", בשכונת רוממה בירושלים.
תפקידים בולטים

בעלים ומנכ"ל של קבוצת הנדל"ן "חמדת הארץ" וכן יו"ר "רפואה ושמחה" לסיוע לחולים מוגבלים.
לשעבר מנכ"ל קהילת פני מנחם, מנכ"ל הצלה ישראל, מנכ"ל יד יהודית ויו"ר אתר האנציקלופדיה היהודית.
הערות שוליים

↑  כתב בחדרי, המצטיינים 2008: מגן שר הבריאות ל'רפואה ושמחה', באתר בחדרי חרדים.
↑  אודות החברה באתר הבית של החברה
יעל ולצר, הרב בן ה-37 שבונה שכונות: "זה לא רה"מ שדאג שיהיה פה היי-טק, זה בסיעתא דשמיא", באתר ynet, 26 בספטמבר 2020
↑   שוקי שדה, בחירות בירושלים - מה גרם לאוליגרכים רוסים לסייע לזאב אלקין?, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2018
המקובל שגרם לניצחון משה ליאון בירושלים, באתר בחדרי חרדים, 15 בנובמבר 2018
↑  מראש הישיבה ועד ראש העיר • היזם החרדי בירמץ, באתר בחדרי חרדים, 17 בינואר 2019
יעל ולצר, הרב בן ה-37 שבונה שכונות: "זה לא רה"מ שדאג שיהיה פה היי-טק, זה בסיעתא דשמיא", באתר ynet, 26 בספטמבר 2020
↑  שאול כהנא, ‏הגר"ש אלתר מינה מנכ"ל לקהילתו; "יש צורך ביד מנווטת", באתר כיכר השבת, 26 באפריל 2021
↑  הרשימה המלאה>> 40 הצעירים המשפיעים על הכלכלה החרדית, באתר בחדרי חרדים, 19 בפברואר 2020
↑  הנשיא ריבלין למקבלי אות הנשיא להתנדבות: "הרחבתם את ליבי בשבוע האחרון לכהונתי
↑  ראו: תופעה צוברת תאוצה: בית המדרש החסידי "צישינסקי" שבשכונת רוממה בירושלים מפרסם היום כי מעתה רק מחוסנים ומחלימים רשמיים יכולים לבוא בשעריו, באתר haredimnet
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לורד צ'מברלין

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  Andrew Parker (1 באפריל 2021) 
 דרכי מינוי:  על ידי מלך הממלכה המאוחדת
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 משך כהונה קצוב:  על פי רצון הוד מלכותו
 ייסוד המשרה:  1399
 איוש ראשון:  סר תומאס ארפינגהם
 Official Website
 
הנרי קארי, הברון הראשון מהאדסון, בנה של מרי בולין, לורד צ'מברלין בשנים 1585-1596. מייסד להקת התיאטרון אנשי הלורד צ'מברלין
לורד צ'מברלין (באנגלית: Lord Chamberlain) הוא בעל המשרה הבכירה ביותר בהנהלת משק ביתו של ריבון הממלכה המאוחדת, האחראי על המחלקות המספקות ייעוץ ושירות אישי לריבון, למשפחתו ולאורחיהם הרשמיים. את הוראותיו מקבל הלורד צ'מברלין ישירות מן הריבון (המלך או המלכה). כיום אחראי הלורד צ'מברלין על ניהול כללי הטקס, על ביקורים רשמיים בחצר המלוכה הבריטי ועל טקסי הסמכה, המלצה על הרשאה מלכותית לחברות ויחידים המספקים סחורות או שירותים לחצר המלוכה, אחריות על מסיבות ואירועים הנערכים בנוכחות המלכה או בהזמנתה, הוא בעל תפקיד בטקס פתיחת הפרלמנט ואחראי על ניהול טקסי חתונה ולוויה של בית המלוכה הבריטי. כן הוא מהווה צינור רשמי להעברת מסרים בין המלך לבין בית הלורדים. הלורד הוא בן אצולה, חבר המועצה המלכותית ועד 1782 היה גם חבר קבינט ממשלת בריטניה. עד 1924 הייתה המשרה מינוי פוליטי. בין השנים 1737 ל-1968 היה הלורד צ'מברלין הצנזור הראשי על העלאת מחזות ורישוי תיאטראות. מזכירו האישי של הלורד הוא "האדון נושא המוט השחור" (Gentleman Usher of the Black Rod).
היסטוריה

שורשי התפקיד בימי הביניים, אז היה ה-King's Chamberlain דוברו של המלך באסיפות ובפרלמנט. הלורד צ'מברלין היה אחראי למעון השרד של המלך (ה-chamber, מילולית: חדר פנימי) בו אירח המלך אורחים רמי מעלה. לפיכך היה אחראי על כוח האדם הנחוץ, החל ממשרתים בכל הדרגות דרך שומרי סף וכלה ברופאים, מוזיקאים ושחקנים המוצבים בחצר לשירות המלך, פמלייתו ואורחיו והאחראי על הזמנת אנשי תרבות לחצר המלך על מנת להנעים לו ולאנשיו את זמנם (מטיפים, מדענים, ציירים וכדומה). כן היה הלורד צ'מברלין אחראי על כל טקסי חצר המלך והאחראי החילוני על קפלת התפילה המלכותית הפרטית. ב-1378 הורחבו סמכויותיו וכללו גם אחריות על בית התכשיטים ועל ה-Office of Works (המחלקה האחראית על בינוי ותפעול הטירות והארמונות המלכותיים); עם הרפורמה של 1782, אשר הובילה לשינויים במהות התפקיד, צומצמו תפקידים אלה והועברו לבעלי משרה אחרים. על מנת לתמוך בשלל תפקידיו ניהל הלורד צ'מברלין לשכה בארמון וייטהול (ולאחר שריפתו בארמון סנט ג'יימס) וקיבל יד חופשית למינויי פקידים וראשי מחלקות, לפיכך ריכז בידיו כוח פוליטי רב.
הלורד צ'מברלין כצנזור

בשנת 1737 העביר ראש ממשלת בריטניה, רוברט וולפול, חוק לפיו נקבע שהלורד צ'מברלין יהיה הצנזור הראשי של התיאטרון. ללורד הוענקה סמכות בלעדית למנוע הצגתם של מחזות, להעלות מחזות חדשים או לערוך שינויים במחזות קיימים ללא אישורו. בעלי תיאטראות היו צפויים להתבע לדין על ידי הלורד בעוון הפרת כללי הצנזורה. למעשה, החוק של 1737 רק עיגן סמכות בה השתמש הלורד צ'מברלין לגבי תיאטראות לונדון (שחויבו ברישיון מלכותי) במשך עשורים רבים והכליל אותה לתיאטראות מסחריים. על אף שסמכותו של הלורד בתחום זה נבעה מחוק פרלמנטרי, הרי שבהיותו זרוע מלכותית הוא נהנה מחופש פעולה כמעט מוחלט.
הדבר יצר מונופול של תיאטראות גדולים ומחוברים לשלטון ומנע התפתחותם של תיאטראות קטנים, קבוצות תיאטרון ומחזאי עצמאיים. בשנות ה-30 של המאה ה-19 גבר חוסר הנחת הציבורי משיטת המונופול של התיאטראות הגדולים. חוק התיאטראות של 1843 ניסה להגביל במעט את סמכותו של הלורד צ'מברלין, שנותר הצנזור הראשי, אך היה חייב לנמק את סירובו להעניק רישיון להצגה ולעשות זאת רק אם היא "פוגעת בטעם הטוב או בשלום הציבור". מכל מקום, פירוש הדבר היה שבירת המונופול והתרת הרסן עבור בתי תיאטרון קטנים.
התרופפות הצנזורה בתיאטראות הקטנים הובילה למצב בו הפקות מקוריות יכלו לצבור פופולריות בפריפריה, אך לא יכלו להגיע לוסט אנד ומחזאים ידועים נתבעו על ידו, בהם הנריק איבסן וג'ורג' ברנרד שו. ועדה פרלמנטרית שכונסה ב-1948 ניסתה להגביל את הצנזורה לתחום הפגיעה בטעם הטוב, להוצאת דיבה ולכל הקשור לבית המלוכה, אך לא הצליחה להוביל את המלצותיה לחקיקה. ועדה דומה שכונסה ב-1960 הובילה, לאחר דיון ציבורי סוער, לחוק התיאטראות 1968 שביטל כליל את הצנזורה על מחזות.
לקריאה נוספת

Steve Nicholson, The Censorship of British Drama 1900–1968. Vol. 1-4. : Exeter, 2003 ביקורת
הערות שוליים

↑  Office-Holders in Modern Britain: Volume 11 (Revised), Court Officers, 1660-1837
לועיתיים

| לועיתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סטומיי תהומות
משפחה:: לועיתיים
שם מדעי
 Stomiidae ‏בליקר, 1859

מין כוכבנית
מין מלתען
לועיתיים (שם מדעי: Stomiidae) היא משפחת דגי מצולות מסדרת סטומיי תהומות החיים בכל האוקיינוסים.
דגים אלה בעלי מראה מפלצתי אך למעשה רובם אינם ארוכים מ-15 ס"מ והאורך המקסימלי שלהם הוא 60 ס"מ. בכל זאת מדובר בדגים טורפים היכולים להרוג טרף הגדול מהם בהרבה בעזרת המלתעות החזקות שלהם וקיבתם הנפערת לרווחה.
חלקם מושכים את הטרף באמצעות הארת גופם בפנסים קטנים, במיוחד באזור הפה המגודל. חלק מהמינים נודדים בלילות סמוך לפני המים, כדי ללקט את הפלנקטון העולה וחוזרים למצולות בבקרים.
אצל אחד המינים נתגלו שיניים שקופות, שייתכן שמסייעות להסוות את פיו הפעור באפלולית המצולות .