stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבדוליי סק
קריירת מועדונים

סק נולד במבור שבסנגל. התחיל את קריירת הכדורגל שלו במועדון סטאד דה מבור הסנגלי ממנו עבר לטורה קונדה. לאחר שנתיים בטורה קונדה המשיך לשני מועדונים נוספים במדינה - קאסה ספורטס ודיאמברס.
ביולי 2014 עבר בהשאלה מדיאמברס להופנוס מהליגה הנורווגית השנייה, אליה עבר באופן סופי בינואר 2015 תמורת 200 אלף יורו. במדיה כבש שישה שערים ובישל שניים ב־38 הופעות, אך בסיום העונה נשר המועדון לליגה השלישית בנורווגיה.
בתחילת עונת 2016 עבר לסנדפיורד מהליגה הנורווגית השנייה, עמה הצליח לעלות לליגת העל הנורווגית. במדיה רשם ארבעה שערים ושלושה בישולים ב־61 הופעות. סה"כ הסנגלי הרשים בשלוש עונותיו בנורווגיה, עם עשרה שערים ושבעה בישולים ב־99 הופעות.
באוגוסט 2018 נרכש על ידי רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית תמורת 25 אלף דולר וחתם על חוזה לחמש שנים במועדון. בתקופתו בקבוצה זכה בגביע הבלגי והעפיל עם הקבוצה לליגה האירופית. הסנגלי לקח חלק משלב בתים מוצלח שכלל ניצחון 0–1 על טוטנהאם האנגלית, והעפלה לשלבי הנוקאאוט, שם הודחו על ידי ריינג'רס הסקוטית. במהלך שנותיו בבלגיה שיתף פעולה עם ליאור רפאלוב ודילן בטובינסיקה ורשם במדיה שישה שערים ושלושה בישולים ב־99 הופעות.
ב־1 בספטמבר 2022 חתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת. ב־6 בספטמבר ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד החוץ 0–2 לבנפיקה ליסבון בליגת האלופות. ב־25 באוקטובר כבש צמד בהפסד החוץ 2–7 לפריז סן-ז'רמן בליגת האלופות. באותה עונה זכה עם מכבי חיפה באליפות, כאשר סק שימש כעוגן בהגנה ולעיתים שיחק כמגן ימני. הוא כבש 4 שערי ליגה ונבחר לכדורגלן הזר המצטיין של העונה.
נבחרת סנגל

מחזיק בחמש הופעות בנבחרת סנגל הבוגרת, כשאת הופעת הבכורה ערך בגיל 21, ב-2013. במדי הנבחרת שיתף פעולה עם אידריסה גייה וקאלידו קוליבאלי. ב-17 ביוני 2023 כבש שער בכורה בנבחרת, בתיקו 1–1 נגד בנין במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

הגביע הבלגי: 2019/2020
אליפות: 2022/2023
אלוף האלופים: 2023
גביע אפריקה לאומות: 2021
תארים אישיים
שחקן ההגנה של העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקני ושחקניות הכדורגל: 2022/2023
השחקן הזר של העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקני ושחקניות הכדורגל: 2022/2023
הערות שוליים

↑  Abdoulaye Seck - Player profile 22/23, www.transfermarkt.com (באנגלית)
↑  Abdoulaye Seck - Stats by club, www.transfermarkt.com (באנגלית)
↑  אחרי בטובינסיקה: גם עבדולאי סק חתם בחיפה, באתר www.one.co.il
↑  Abdoulaye Seck - Teammates, www.transfermarkt.com (באנגלית)
↑  La liste des 27 lions du Sénégal qui vont disputer l’édition 2023 de la Coupe d’Afrique des Nations en Côte d’Ivoire. בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל הסנגלית, 29 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
↑  אצילי וזהבי בפנים: ה-11 של העונה בליגת העל, באתר ONE‏, 18 במאי 2023
↑  השלים דאבל: עבדולאי סק השחקן הזר של העונה, באתר ONE‏, 18 במאי 2023
| נבחרת סנגל – גביע אפריקה לאומות 2021 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ס. דיאנג •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 באלדה •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 ח. דיאלו •  12 באלו-טורה • 13 לופי •  14 סק • 15 ב. דיאנג • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. סאר • 21 אמבייה • 22 ע. דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גיי • 27 צ'אם • 28 פאטי • מאמן: סיסה |  1 ס. דיאנג •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 באלדה •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 ח. דיאלו •  12 באלו-טורה • 13 לופי •  14 סק • 15 ב. דיאנג • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. סאר • 21 אמבייה • 22 ע. דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גיי • 27 צ'אם • 28 פאטי • מאמן: סיסה | סנגל |
| נבחרת סנגל – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 סק •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ג'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 ניאחאטה • 20 ח. דיאלו • 21 סבאלי • 22 ע. דיאלו • 23 דיאו • 24 סימה • 25 קמארה • 26 פ. גיי • 27 ע. אנדיאייה • מאמן: סיסה |  1 דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 סק •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ג'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 ניאחאטה • 20 ח. דיאלו • 21 סבאלי • 22 ע. דיאלו • 23 דיאו • 24 סימה • 25 קמארה • 26 פ. גיי • 27 ע. אנדיאייה • מאמן: סיסה | סנגל |
המלוכה הספרדית

| --- | --- |
סמל הוד מלכותו מלך ספרד

דגל הוד מלכותו מלך ספרד
 
 
 נוכחי: פליפה השישי, מלך ספרד
 
 תואר:  הוד מלכותו
 השליט הראשון בבית זה:  פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה (המלכים הקתוליים)
 תקופת המלוכה:  13 בדצמבר 1474 – הווה (550 שנה)
 מעון רשמי:  הארמון המלכותי של מדריד
 שטח שיפוט:  ספרד ממלכת ספרד
 www.casareal.es
המלוכה הספרדית (בספרדית: Monarquía Española), המכונה מבחינה חוקתית הכתר (בספרדית: La Corona), הוא מוסד חוקתי והמשרה הגבוהה ביותר בממלכת ספרד. המלוכה כוללת את המונרך השולט, משפחתו וארגון משק בית המלוכה, התומך ומקל על המונרך במימוש תפקידיו וזכויותיו. המלוכה הספרדית מיוצגת, נכון ל-2024, על ידי המלך פליפה השישי, רעייתו המלכה לטיסיה, ובנותיהם לאונור, נסיכת אסטוריאס וסופיה, נסיכת ספרד.
חוקת ספרד משנת 1978 ייסדה מחדש את המונרכיה החוקתית כצורת הממשל של ספרד לאחר סיום המשטר הפרנקואיסטי ושיקום הדמוקרטיה ב-1977. החוקה אישרה את תפקידו של מלך ספרד כהאנשה חיה והתגלמותה של המדינה הספרדית, וסמל לאחדותה של ספרד. מבחינה חוקתית, המלך הוא ראש המדינה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של ספרד. החוקה קובעת את השימוש בתארים מלכותיים ובעוצרות, זכויות מלכותיות, ירושה תורשתית לכתר ודרכי מקרה של אפוטרופסות מלכותית במקרים של קטינות או חוסר כשרות משפטית של המלך. על פי החוקה, המלך מסייע גם בקידום היחסים עם "אומות הקהילה ההיסטורית שלו": מלך ספרד משמש כנשיא ארגון המדינות האיברו-אמריקניות, המייצג למעלה מ-700 מיליון אנשים ב-23 מדינות ברחבי העולם. ספרד היא המונרכיה האחרונה שנותרה בחוף הים התיכון האירופי, למעט נסיכות מונקו.
למלוכה הספרדית שורשים בממלכה הוויזיגתית של טולדו שנוסדה לאחר נפילת האימפריה הרומית ובממלכת אסטוריאס שנלחמה ברקונקיסטה בעקבות הכיבוש המוסלמי של ספרד במאה ה-8. הנישואים בין איזבלה הראשונה מקסטיליה ופרננדו השני מאראגון ("המלכים הקתוליים") איחדו את ספרד במאה ה-15. האימפריה הספרדית הפכה לאחת המעצמות העולמיות הראשונות כאשר איזבלה ופרדיננד מימנו את מסע החקר של כריסטופר קולומבוס מעבר לאוקיינוס האטלנטי. הנתיב הימי שמצא סלל את הדרך לכיבוש הספרדי של רוב יבשת אמריקה.
נכון לשנת 2023, התקציב הרשמי של המלוכה הספרדית הוא 8.4 מיליון אירו, אחת ההוצאות הציבוריות הנמוכות ביותר למוסד מלוכה באירופה. עם זאת, הוצאות אחרות של בית המלוכה נעשות דרך משרדי ממשלה שונים.
היסטוריה

שורשיה של המלוכה בספרד בממלכה הוויזיגותית ובמדינות היורשות הנוצריות שלה: ממלכת נווארה, ממלכת אסטוריאס (לימים לאון וקסטיליה) וממלכת אראגון, שנלחמו ברקונקיסטה, הכיבוש מחדש של חצי האי האיברי מידי השלטון המוסלמי במאה ה-8. אחת השושלות המשפיעות הקדומות ביותר הייתה בית חימנס, שאיחד חלק גדול מאיבריה הנוצרית תחת הנהגתו במאה ה-11. בני משפחת חימנס טענו לתואר הוויזיגותי ההיסטורי קיסר כל ספרד (Imperator totius Hispaniae) וביקשו לקרב את ספרד לשאר אירופה על ידי בריתות ונישואים מעבר להרי הפירנאים. אלפונסו השישי, מלך לאון מבית חימנס, היה פטרונן של רפורמות קלוני, ונכדו אלפונסו השביעי, הראשון בענף הספרדי של בית בורגונדיה, היה האחרון שתבע את התואר הקיסרי של ספרד וחילק את האימפריה שלו בין בניו. מלחמת האזרחים הקסטיליאנית (1366–1369) הסתיימה במותו של המלך פדרו בידי אחיו למחצה הלא חוקי אנריקה, רוזן טרסטמארה הראשון, ששלט בשם אנריקה השני, מלך קסטיליה עד 1379). אנריקה השני הפך לראשון מבית טרסטמארה ששלט על ממלכה ספרדית. יורשתו של המלך פדרו, נכדתו קתרין מלנקסטר, נישאה לאנריקה השלישי ואיחדה מחדש את השושלות עם הולדת בנם, המלך חואן השני.
היסטוריה > המלכים הקתוליים

במאה ה-15 איחדו הנישואים בין איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ופרננדו השני, מלך אראגון, שניהם מבית טרסטמארה, את שתי הממלכות החשובות בחצי האי האיברי. הטוען לכתר האחרון של מלכות האימפריה הביזנטית, אנדריאס פלאיולוגוס, העניק בצוואתו את תוארו "קיסר קונסטנטינופול" לאיזבלה ולפרננדו, אף על פי שהמלכים הספרדים מעולם לא השתמשו בתואר. בשנת 1492 כבשו המלכים הקתוליים את ממלכת גרנדה בדרום ספרד, הטריטוריה המוסלמית האחרונה בחצי האי האיברי. איחוד ספרד מסומן מתאריך זה. באותה שנה הוציאו המלכים את צו גירוש ספרד, שהורה על גירוש היהודים מהממלכה.
שטחי האימפריה הספרדית מעבר לים היו מדינות חסות של כתר קסטיליה, ולקסטיליה הייתה בהם השפעה גדולה. בעקבות החקירה וההתיישבות הספרדית באיים הקריביים, הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית והכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה, הקים הכתר חצרות מלוכה ("Audiencias") ומלכויות משנה באזורים חשובים (ספרד החדשה, גרנדה החדשה, פרו וריו דה לה פלטה). המשנה למלך והחצרות היו המנהלים היעילים של מדיניות המלוכה.
היסטוריה > המלוכה ההבסבורגית

בתחילת המאה ה-16 עברה המלוכה הספרדית לבית הבסבורג בראשות המלך קרלוס הראשון (גם קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשם קרל החמישי), בנם של המלכה חואנה הראשונה והמלך פליפה הראשון מקסטיליה. לאחר שכלא את אמו חואנה במנזר, היה קרלוס הראשון השליט הבלעדי. תקופת שלטונו של בנו, פליפה השני, סימנה את שיא תור הזהב של ספרד (1492–1659), תקופה של התפשטות ומסחר קולוניאליים גדולים. הכתר הספרדי שמר על השליטה והרוויח מכל הפעולות בקולוניות מעבר לים, כולל סחר עבדים, שפותח תחת סמכותה של המערכת המלכותית. מותו בשנת 1700 של קרלוס השני, אחרון ההבסבורגים הספרדים, פתח את מלחמת הירושה הספרדית.
היסטוריה > המלוכה הבורבונית

עם מותו של קרלוס השני חסר הילדים הפכה הירושה לכס המלכות שנויה במחלוקת. קרלוס השני קבע את נכדה של אחותו מריה תרסה, פיליפ דוכס אנז'ו, כיורשו. האיחוד האפשרי של ספרד עם צרפת, שתי המעצמות האירופיות הגדולות באותה תקופה, עורר את מלחמת הירושה הספרדית במאה ה-18, שהסתיימה בהסכם אוטרכט ב-1713, ששמר על מאזן הכוחות ביבשת.
פליפה החמישי היה החבר הראשון בבית בורבון ששלט בספרד. השושלת הזו שולטת עד היום בספרד, תחת פליפה השישי.
באמצע המאה ה-18, במיוחד תחת קרלוס השלישי, פתח הכתר הספרדי בפרויקט שאפתני ומרחיק לכת ליישום רפורמות גדולות בממשל בממלכה ובאימפריה. שינויים אלה, הידועים ביחד בשם הרפורמות הבורבוניות, ניסו להביא לרציונליזציה של הממשל וייצור יותר הכנסות מהאימפריה שמעבר לים.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות אילץ קיסר צרפת נפוליאון בונפרטה את פרננדו השביעי לוותר על כסאו בשנת 1808, והבורבונים הפכו למוקד התנגדות עממית נגד השלטון הצרפתי. עם זאת, דחייתו של פרננדו את החוקה הספרדית הליברלית משנת 1812 והדרתו את הליברלים מהממשלה, שחקו בהדרגה את התמיכה העממית במלוכה הספרדית. עם הסנקציה הפרגמטית של 1830 ביטל פרננדו את החוק הסאלי שהנהיג פליפה החמישי, שאסר על נשים להפוך לשליטות ספרד. בכך, כפי שהיה נהוג לפני בואם של הבורבונים, הפכה בתו הבכורה של פרדיננד השביעי איזבלה ליורשת שלו. מתנגדי הסנקציה הפרגמטית טענו כי היא מעולם לא הוכרזה רשמית, וטענו כי אחיו הצעיר של פרדיננד השביעי, האינפנטה קרלוס, הוא היורש החוקי של הכתר על פי החוק הסאלי.
היסטוריה > הרפובליקה הספרדית הראשונה

בספטמבר 1873 נוסדה הרפובליקה הספרדית הראשונה, אך הפיכה החזירה את שושלת בורבון לכס המלוכה ב-1874.
היסטוריה > הרפובליקה הספרדית השנייה והדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו

בשנת 1931 הניבו הבחירות המקומיות בספרד ניצחונות למועמדים שתמכו בסיום המלוכה והקמת רפובליקה, בעיקר באזורים עירוניים. מול חוסר השקט בערים יצא אלפונסו השלושה עשר לגלות, אך לא ויתר על כסאו. הממשלה הזמנית שלאחר מכן התפתחה לרפובליקה הספרדית השנייה קצרת-הימים. מלחמת האזרחים בספרד החלה ב-1936 והסתיימה ב-1 באפריל 1939 עם ניצחונו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו וקואליציית בני הברית שלו, המכונים בדרך כלל הלאומנים, שנתמכה על ידי איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית. קצין MI6 בריטי[דרוש מקור] הטיס את פרנקו מהאיים הקנריים לצפון אפריקה הספרדית כדי להשתלט על הלגיון הספרדי. ברית המועצות תמכה בממשלה הרפובליקנית, כמו גם מקסיקו תחת ממשלתו של לאסרו קארדנאס.
לאחר 16 שנים ללא מונרכיה, בשנת 1947 הפכה ספרד שוב לממלכה על ידי הגנרל פרנקו, שטען לשליטה בספרד בתואר "ראש המדינה של ממלכת ספרד" באמצעות חוק ירושת ראשות המדינה. עם זאת, ללא מלך על כס המלכות, הוא שלט באמצעות קואליציה של ארגונים בעלי ברית ממלחמת האזרחים בספרד, כולל מפלגת הפלנחה, תומכי משפחת בורבון והקרליסטים, עד למותו בשנת 1975.
היסטוריה > חידוש המלוכה

למרות הברית של פרנקו עם הקרליסטים הוא מינה את חואן קרלוס הראשון מבורבון ליורשו. לזכותו של חואן קרלוס נזקף כיום המעבר של ספרד מדיקטטורה לדמוקרטיה על ידי תמיכה מלאה ברפורמות פוליטיות.
ב-1976, בשל קצבן האיטי של הרפורמות הדמוקרטיות, פיטר המלך החדש את קרלוס אריאס נבארו ומינה את הרפורמטור אדולפו סוארס לראש ממשלת ספרד. ב-1978 חתם המלך על החוקה הליברלית והדמוקרטית החדשה של ספרד, שאושרה על ידי 91% מהמצביעים במשאל עם. תגובתו המהירה של חואן קרלוס קטעו את ניסיון ההפיכה הצבאית ב-1981, כאשר המלך השתמש במרכז תקשורת פיקודי שתוכנן במיוחד בארמון סרסואלה כדי לדכא את ההפיכה ופקד על אחד עשר הקפטנים הכלליים של הצבא להתייצב.
בעקבות אירועי 1981 ניהל חואן קרלוס חיים פחות פומביים, ולא נכח בטקסים כמו חניכת בתי חולים וגשרים לעיתים קרובות כמו מלכים במדינות אחרות. במקום זאת, הוא פעל לביסוס מסורת פוליטית במדינה, תוך שימת דגש על החוק החוקתי והפרוטוקול, וייצוג המדינה בספרד עצמה ובעולם, כל זאת תוך מטרת שמירה על מונרכיה לא מפלגתית ועצמאית.
ב-2 ביוני 2014 הודיע חואן קרלוס על התפטרותו, וב-19 ביוני הוכתר בנו פליפה השישי, מלך ספרד.
כתר, חוקה וזכויות מלכותיות

כתר ספרד (La Corona de España) מוכר בפרק השני "הכתר", סעיפים 56–65, של חוקת ספרד מ-1978. כך למשל, כדמות מאחדת של האומה, בשנת 2010 פעל המלך חואן קרלוס "לגשר על הפער" בין המפלגות הפוליטיות היריבות במדינה כדי לפתח אסטרטגיה מאוחדת בתגובה למשבר הכלכלי המתמשך (אנ') במדינה בסוף שנות ה-2000.
על פי החוקה הספרדית, עליה נערך משאל עם (אנ'), כוח הריבונות של המדינה נובע מהעם הספרדי, ולכן אותו העם הוא שנותן למלך את הכוח למלוך:
הריבונות הלאומית שייכת לעם הספרדי, ממנו נובעות כל סמכויות המדינה.
מבחינה חוקתית המונרך מגלם את האחדות והקביעות ה"בלתי ניתנת להפרדה" של המדינה הספרדית, ומייצג את האישיות המשפטית של המדינה ובהמשך ממלא את תפקיד אבי האומה.
המלך הוא ראש המדינה, סמל האחדות והקביעות שלה. הוא בורר וממתן את תפקודם הסדיר של המוסדות, נוטל על עצמו את הייצוג הגבוה ביותר של מדינת ספרד ביחסים בין-לאומיים, במיוחד עם אומות הקהילה ההיסטורית שלה, ומפעיל את התפקידים המוענקים לו במפורש על פי החוקה והחוקים.
המקור בספרדית
El Rey es el Jefe del Estado, símbolo de su unidad y permanencia, arbitra y modera el funcionamiento regular de las instituciones, asume la más alta representación del Estado español en las relaciones internacionales, especialmente con las naciones de su comunidad histórica, y ejerce las funciones que le atribuyen expresamente la Constitución y las leyes.
לפי סעיף 61 לחוקה, עם ירושתו את הכתר והכרזתו בפני הקורטס חנרלס נשבע המלך למלא נאמנה את חובותיו החוקתיות ולציית לחוקת ולחוקי המדינה. בנוסף מטילה החוקה על המלך את האחריות הנוספת להבטיח שהחוקה תכובד. לבסוף נשבע המלך לכבד את זכויותיהם של אזרחי ספרד ושל הקהילות האוטונומיות. נסיך אסטוריאס, בהגיעו לגיל בגירות, נשבע את אותה שבועה כמו זו של המלך יחד עם שבועת נאמנות נוספת למלך. נוסח השבוע הוא ”אני נשבע בנאמנות למלא את תפקידי, לקיים ולדאוג לכך שהחוקה והחוקים יישמרו, ולכבד את זכויות האזרחים והקהילות האוטונומיות.”
החוקה משנת 1978, פרק II הכתר, סעיף 62, מתווה את סמכויות המלך, בעוד פרק IV ממשלה ומינהל, סעיף 99, מגדיר את תפקידו של המלך במינוי ראש הממשלה והקמת מועצת השרים. פרק VI הרשות השופטת, סעיף 117 וסעיפים 122–124, מתאר את תפקידו של המלך במערכת המשפט העצמאית של המדינה. עם זאת, על פי האמנה החוקתית שיזם חואן קרלוס הראשון, המלך מממש את זכויותיו לאחר שביקש עצות ממשלתיות תוך שמירה על מונרכיה בלתי מפלגתית ועצמאית מבחינה פוליטית. קבלת ייעוץ ממשלתי אינה מחייבת בהכרח את המונרך לפעול לפי העצה, למעט היכן שנקבע בחוקה. חוקי המלך ייחתמו תמיד בדרך הקבועה בסעיף 64, וללא חתימה הם לא יהיו תקפים, למעט האמור בסעיף 65(2).
על המלך מוטל:
להכשיר ולפרסם את החוקים
לזמן ולפזר את הקורטס חנרלס ולקרוא לבחירות בתנאים הקבועים בחוקה.
לקרוא למשאל עם במקרים הקבועים בחוקה.
להציע מועמד לנשיאות הממשלה ולפי העניין למנותו או להדיחו מתפקידו, כקבוע בחוקה.
למנות ולפטר חברים בממשלה לפי הצעתו של נשיא הממשלה.
לפרסם את החוקים שאושרו במועצת השרים, להעניק משרות אזרחיות וצבאיות, תארים ואותות הצטיינות בהתאם לחוק.
להתעדכן בענייני המדינה ולצורך כך לעמוד בראש ישיבות מועצת השרים בכל עת שימצא לנכון, לבקשת נשיא הממשלה.
לשמש המפקד העליון של הכוחות המזוינים
לממש את זכות החנינה על פי חוק.
לשמש נותן החסות של האקדמיות המלכותיות.
כתר, חוקה וזכויות מלכותיות > סגנונות, תארים ומקור הכבוד

חוקת 1978 מאשרת שתוארו של המונרך הוא "מלך ספרד", אך הוא עשוי להשתמש גם בתארים אחרים הקשורים היסטורית לכתר.
על פי הצו המלכותי 1368/1987, המסדיר את תוארי משפחת המלוכה ושל יורש העצר, המלך ואשתו, המלכה הרעיה, יכונו באופן רשמי כ"הוד מלכותו והוד מלכותה" (Su Majestad) ולא את ה"הוד מלכותו הקתולית" המסורתית (Su Católica Majestad). לנסיך בן זוג, בעלה של מלכה, יהיה הסגנון "הוד מעלתו המלכותית" (Su Alteza Real). אלמנות ואלמנים של המונרכים ישמרו על תארים אלה עד שינשאו בשנית. היורש מלידה יחזיק בתואר נסיך אסטוריאס ובשאר התארים הקשורים היסטורית ליורש העצר, בהם נסיך ויאנה, הקשור היסטורית ליורש העצר של ממלכת נווארה, והתארים נסיך ז'ירונה ודוכס מון בלאן, הקשורים היסטורית ליורש העצר של כתר אראגון. ילדים אחרים של המלך, וילדיו של יורש העצר, יהיו בעלי התואר והדרגה של אינפנטה (נסיך או נסיכה), ויהיו בסגנון הוד מעלתו המלכותית (Su Alteza Real). ילדי אינפנטה יקראו "גראנדים ספרדיים", ויכונו "הוד מעלתו". הצו המלכותי מגביל עוד יותר את יכולתו של כל יורש עצר להשתמש או ליצור תארים במהלך נבצרות של מונרך. שום מסמך חוקתי נוסף אינו קובע תארים או צורות פנייה לדור הרביעי, או לנכדים, של מלך שולט. לאחר התפטרותו ב-2014 שומר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד (ורעייתו סופיה, מלכת ספרד) על תואר הכבוד של מלך ומלכת ספרד.
תפקידו של המונרך כמקור הכבוד בתוך ספרד מעוגן בסעיף 62(6); על המונרך "להעניק משרות אזרחיות וצבאיות, תארים ואותות הצטיינות בהתאם לחוק". לפי משרד המשפטים הספרדי, תוארי אצולה ותארים מפוארים נוֹצָרים ב"חסד ריבונותו של המלך", ועשויים להיות מועברים ליורשי הנמען, להם אסור למכור את התואר. תארים עשויים אף לחזור לרשות הכתר כאשר הם אינם מאוישים. ירושת התארים עשויה לעבור אחד מכמה מסלולים הרשומים בתואר הזיכיון כאשר התואר נוצר. ככלל, רוב התארים עוברים כיום בירושה על ידי העברה קוגנטית מוחלטת, בה הוולד הראשון יורש את כל התארים ללא קשר למינו. עם זאת, בעל תואר רשאי למנות את יורשו או לחלק את תאריו בין ילדיו - כשהבכור יקבל את התואר בעל הדירוג הגבוה ביותר.
במהלך שלטונו בין 1975 ל-2014 העניק המלך חואן קרלוס תארים לשניים מראשי ממשלותיו לשעבר שפרשו מפוליטיקה: אדולפו סוארס, דוכס סוארס הראשון, ולאופולדו קלבו-סוטלו, מרקיז ריה דה ריבדאו הראשון.
המלך מעניק לא רק אותות צבאיים ואזרחיים, אלא גם פרסי הצטיינות, כשנהוג שההענקה נעשית בעצת הממשלה. מסדר גיזת הזהב, אחד ממסדרי האבירות העתיקים ביותר שקיימים כיום, הוא האות הגבוה ביותר שמלך ספרד יכול להעניק. האות השני בחשיבותו הוא מסדר קרלוס השלישי ל"אזרחים שבמאמציהם, יוזמתם ועבודתם הביאו שירות מכובד ויוצא דופן לאומה". צלב עיטור זר הדפנה של פרננדו הקדוש הוא העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ספרד שניתן על גבורה. מסדרים, עיטורים ומדליות נוספים כוללים בין היתר את מסדר איזבלה הקתולית, מסדר אלפונסו העשירי, המסדר המלכותי והצבאי של הרמנז'ילדו הקדוש, מסדר ראימונדו דה פנאפורט הקדוש, מסדר ההצטיינות הצבאית, מסדר ההצטיינות הימית, מסדר ההצטיינות האווירית, מסדר ההצטיינות האזרחית, מסדר ההצטיינות התרבותית, מסדר קלטרווה ומסדר סנטיאגו.
כתר, חוקה וזכויות מלכותיות > חסינות וחוק ההוד

המלך הספרדי חסין אישית מהעמדה לדין בגין מעשים שביצעו שרי הממשלה בשם המלך. אף על פי שהממשלה פועלת בשמו של המלך, מעשיה אינם תקפים אלא אם כן הם נחתמו על ידי שר, שבחתימתו נוטל על עצמו אחריות פוליטית ומשפטית על המעשה הנדון. מנהג זה משקף את הרעיון של חסינות הריבון שהתפתחה במונרכיות חוקתיות דומות. התפיסה המשפטית של חסינות הריבון התפתחה להיבטים אחרים של חוק החסינות בדמוקרטיות ליברליות דומות, כגון חסינות פרלמנטרית וחסינות שיפוטית. מכיוון שלמלך ספרד יש חסינות ריבונית מוחלטת, לא ניתן להאשימו באף בית משפט בספרד, לא בתיקים אזרחיים ולא בתיקים פליליים. החסינות הריבונית שמורה אך ורק למונרך המכהן, ולא חלה על אף אחד אחר ממשפחת המלוכה. כאשר חואן קרלוס הראשון ויתר על כס המלוכה לטובת יורשו פליפה השישי הוא ויתר אוטומטית על חסינותו הריבונית החוקתית וניתן להאשים אותו בבית משפט. עם זאת, חקיקה מיוחדת התקבלה על ידי הפרלמנט לפני התפטרותו וקבעה שהוא יכול להישפט רק על ידי בית המשפט העליון של ספרד.
המושג "חוק ההוד" (בצרפתית: Lèse-majesté, בספרדית: lesa majestad, נקרא גם פשע נגד הכתר) קיים במשפט הספרדי, והוא הפשע או העבירה הפוגעים בכבודו של ראש המדינה או המדינה עצמה. על פי סעיף 56 לחוקת 1978, כבודו של המלך ושל ספרד חד הם: ”המלך הוא ראש המדינה, סמל אחדותה וקביעותה”. הפרת חוקי ההוד בספרד עלולה לגרור קנסות ועד שנתיים מאסר. הרעיון נמצא באותו תחום משפטי כמו חקיקה האוסרת ביזוי דגל במדינות דמוקרטיות אחרות. בנוסף, החוק חל על ביזוי כל ראשי המדינות הזרים המבקרים בספרד, על חברים אחרים במשפחת המלוכה ועל נשיא הממשלה כפקיד הממונה על ידי המלך.
ב-2007 נקנס המגזין הסאטירי הספרדי אל חואבס (El Jueves) בגין הפרת חוקי ההוד, לאחר שפרסם גיליון עם קריקטורה של נסיך ונסיכת אסטוריאס המקיימים יחסי מין על שערו. ב-2008 שרפו 400 בדלנים מקטלוניה תמונות של המלך והמלכה במדריד, ובשנת 2009 נקנסו שני בדלנים מגליסיה על שריפת דמויות המלך.
כתר, חוקה וזכויות מלכותיות > הסכמה מלכותית, מערכת המשפט ופרסום החוקים

החוקה מעניקה למלך את זכות המניעה (הסכמה מלכותית) ואת פרסום החוקים, בעוד פרק III לחוקה, הקורטס חנרלס, מתווה את הדרך בה מועברות הצעות חוק. על פי סעיף 91, תוך 15 ימים מהעברת הצעת חוק על ידי הקורטס חנרלס ייתן המלך את הסכמתו ויפרסם את החוק החדש. סעיף 92 מעניק למלך את הזכות לקרוא למשאל עם על פי עצת הנשיא ואישור קודם של הקונגרס.
אף הוראה בחוקה לא מעניקה למלך את היכולת להטיל וטו ישירות על חקיקה. עם זאת, אף הוראה לא אוסרת על המלך למנוע את הסכמת המלוכה, ולמעשה לא מונעת את זכות הווטו.
על פי הפרק השישי של החוקה, הצדק בספרד "נובע מהעם ומנוהל מטעם המלך על ידי שופטים חברי הכוח השיפוטי". הזכות המלכותית נשארה למנות את עשרים החברים למועצה הכללית של הכוח השיפוטי של ספרד (בית המשפט העליון של ספרד), ולאחר מכן למנות את נשיא בית המשפט העליון שהוצע על ידי המועצה הכללית, לפי סעיף 122 (3) לחוקה. עם זאת, על פי מוסכמה, מינויים של המלך נעשים בעצת הממשלה.
המועצה הכללית של הרשות השופטת תורכב מנשיא בית המשפט העליון, שיעמוד בראשה, ומעשרים חברים שימנה המלך לתקופה של חמש שנים. מתוכם, שנים עשר שופטים מכל הקטגוריות השיפוטיות, בתנאים שנקבעו בחוק האורגני; ארבעה בהצעת קונגרס הנציגים, וארבעה בהצעת הסנאט, שנבחרו בשני המקרים ברוב של שלוש חמישיות מחבריו, בקרב עורכי דין ומשפטנים אחרים, כולם בעלי כשירות מוכרת ובעלי יותר מחמש עשרה שנים של עיסוק במקצועם.
בנוסף ממנה המלך את תובע המדינה בעצת הממשלה, לפי סעיף 124. המלך רשאי להעניק חנינה בהתאם לחוק, אולם הוא אינו רשאי לאשר חנינה כללית לשרי ממשלה אשר נמצאו אשמים בבגידה, לפי סעיפים 62 ו-102.
כתר, חוקה וזכויות מלכותיות > המלך ודיפלומטיה בין-לאומית

מבחינה חוקתית המלך מאשר את שגרירי ספרד למדינות, ונציגים זרים לספרד מוסמכים בפניו. עם זאת, הממשלה מנהלת את המדיניות הדיפלומטית של המדינה מטעם המונרך. בנוסף באחריות המונרך להביע את הסכמת המדינה להתחייבויות ואמנות בין-לאומיות, אשר חייבות להיות בהתאם לחוקה הספרדית.
במהלך שלטונו פעל חואן קרלוס לפי מדיניות החוץ שטבע, מפגש ופיוס מחדש, מה ששיפר מאוד את מעמדה של ספרד בעולם. המלך יישב מתחים היסטוריים ארוכי שנים ביחסים עם הולנד וטיפח קשרים עם צרפת וגרמניה שהובילו ישירות לכניסתה של ספרד לקהילה הכלכלית האירופית ולנאט"ו. בעקבות המתיחות בין פרנקו לאפיפיור פאולוס השישי על רקע הרפורמות של ועידת הוותיקן השנייה, שיפרו יחסיו האישיים של חואן קרלוס עם האפיפיורים שלאחריו את היחסים הדיפלומטיים בין הכס הקדוש וספרד, ופאולוס השישי ברך את הרפורמות הדמוקרטיות של חואן קרלוס. על פי ההיסטוריון צ'ארלס פאוול, מטרתו של המלך הייתה לזכות בקבלה מלאה של ספרד על ידי מעצמות אירופיות אחרות. המלך, שהגדיר את עצמו אירופאיסט, זכה בפרס קרל הגדול בשנת 1982 על פעילותו למען דמוקרטיה ועל תמיכה באחדות אירופה. החוקה מעניקה למלך אחריות מיוחדת בקידום יחסי ספרד עם חברי הקהילה ההיסטורית שלה, העמים שהיו חלק מהאימפריה הספרדית, וגם היחסים עם פורטוגל וברזיל. מתוקף כך מכהן מלך ספרד כנשיא ארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו חברות 23 מדינות מחצי האי האיברי, אפריקה, אמריקה הדרומית והמרכזית והקריביים. בזכות תמיכתו בדמוקרטיה ביקשו גורמים שונים באיברו-אמריקה את עצתו של המלך כיצד לעבור מדיקטטורה לדמוקרטיה. בשל מאמציו, עד שנת 2008 נבחר המלך למנהיג הפופולרי ביותר בכל איברו-אמריקה.
המלך נעזר במשלחותיו הדיפלומטיות במשרד החוץ, וחברים בכירים במשרד עומדים לרשות המלך כאשר הוא נמצא מחוץ למדינה ומייצג את ספרד. בית המלוכה מתאם עם משרד החוץ כדי להבטיח התקשרויות דיפלומטיות מוצלחות. גם חברים אחרים במשפחת המלוכה, בעיקר נסיך אסטוריאס, מייצגים את המדינה בעולם. אף על פי שהמלוכה הספרדית אינה תלויה בממשלה הנאומים המלכותיים מתאימים למדיניות החוץ של הממשלה כדי להקרין מאמץ דיפלומטי מאוחד, וכותבי הנאומים של בית המלוכה מתייעצים עם משרד החוץ כדי להבטיח שהנאומים הרשמיים ייצרו את הטון הדיפלומטי הרצוי ויקרינו תיאום בין השקפותיו של המלך למדיניות הממשלה. כאשר יש צורך, המלך וממשלתו עשויים להתמקד בשני היבטים שונים בהתקשרות דיפלומטית כאשר המלך ידגיש היבט אחד, כגון קידום הדמוקרטיה והיחסים ההיסטוריים, בעוד שהממשלה תתמקד בפרטים של תכנון אסטרטגי ותיאום דו-צדדי.
המלך ובני משפחת המלוכה ייצגו את ספרד באירופה, אמריקה הלטינית, בארצות הברית ובקנדה, מדינות במזרח התיכון ובצפון אפריקה, בסין, יפן, הפיליפינים, אוסטרליה, ניו זילנד ומדינות רבות באפריקה שמדרום לסהרה. המלך ונסיך אסטוריאס הופיעו בארגונים בין-לאומיים רבים הכוללים את האומות המאוחדות, מוסדות האיחוד האירופי, מועצת אירופה, ארגון מדינות אמריקה, אונסק"ו, ארגון העבודה הבין-לאומי והליגה הערבית. מאז שנת 2000 ייצג פליפה את ספרד במחצית מכל ההתקשרויות הדיפלומטיות.