stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הופסין
הערות שוליים

1 2 3  Marcus Hopson
1 2  Funk Volume Music-Hopsin
↑  Who Is Hopsin Part 2 of 3
1 2  Hopsin: Something Wicked
↑  Ruthless' New Blood
↑  Pans In the Kitchen – Single
↑  Gazing At the Moonlight
↑  Hopsin Says "Fuck Ruthless Records," Admits Tomica Wright Inspired Kill Her
↑  Funk Volume: Valley-Based Rap Label Builds an Independent Empire - Page 1 - Music - Los Angeles
↑  iTunes - Music - Nocturnal Rainbows - Single by Hopsin
↑  Hopsin – Sag My Pants
↑  Hopsin Announces I Am RAW Tour Dates ; Get The Latest Hip Hop News, Rap News & Hip Hop Album Sales
↑  New Hip Hop Music & All The New Rap Songs 20111=Hopsin – Ill Mind of Hopsin #4 (Tyler The Creator Diss) | New Hip Hop Music & All The New Rap Songs 2011
↑  Twitter / hopsin: maan i got 1 MILLION VIEWS
↑  Hopsin – ILL MIND OF HOPSIN 5 – YouTube
↑  Hopsin Hops Onto Social 50 Chart After 'Ill Mind' Video Goes Viral
↑  Behind the Cypher: Hopsin | Hip-Hop Awards | Videos (ארכיון)
↑  The Cypher Lineup 2012 | Hip-Hop Awards | Shows
↑  Hip Hop Album Sales: Week Ending 11/24/2013
↑  Hip Hop Album Sales: The Week Ending 12/1/2013
↑  הראפר הופסין יגיע להופעה בישראל, באתר וואלה, 31 בינואר 2018
↑  ריאיון עם הופסין, באתר thenehiphop.com (ארכיון)
↑  New Hip Hop Music & All The New Rap Songs 2011
↑  Hopsin Talks About His Beef With Tyler, The Creator
↑  Huge fan but no lie, Hopsin went in. Are you gonna respond? This might be something worth responding to. Formspring
↑  TheMaskedGorilla (ארכיון)
↑  Soulja Boy Goes In On Hopsin, Says Diss Track Is On The Way (ארכיון)
↑  (Soulja Boy – That Nigga Not Me (Hopsin Diss
↑  Hopsin Debating Whether Or Not To "Smash The Hell Out Of Soulja Boy & His Whole Career
↑  Hopsin Says 2012 Arrest Was Unfair & Racially Motivated
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1131393279  LCCN: no2012001281  MusicBrainz: d4fde760-6aaf-4cbb-9736-1ae22f8a1b0d  VIAF: 228414064   WorldCat (עם VIAF): 228414064 
תמונה שצולמה על ידי משטרת אורלנדו, ב-26 באוגוסט 2012.
הר רחבעם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  389 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  דרום הנגב
 רכס הרים:  הרי אילת
 קואורדינטות:  29°32′44″N 34°53′48″E﻿ / ﻿29.5455556°N 34.8966667°E﻿ / 29.5455556; 34.8966667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןהר רחבעם(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןהר רחבעם  he הר רחבעםhe הר רחבעםמפת  __ אילת (in English: Eilat) [‌דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) ממזרח: עקבה (in English: Trace) מדרום: מפרץ אילת (in English: Gulf of Aqaba) ממערב: חצי אי (in English: Peninsula) סיני (in English: Sinai) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הר רחבעם הוא הר בגובה 389 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב.
ההר ממוקם כ־1.7 קילומטרים מגבול ישראל–מצרים וכשלושה קילומטרים ממערב לאילת. את ההר מקיפים מספר נחלים: מצפון וממזרח נחל שלמה, מצפון נחל יהושפט ומדרום ומדרום-מזרח נחל רחבעם. מצפון להר רחבעם נמצא הר יהושפט
כמו הרים נוספים באזור, גם הר רחבעם קרוי על שם אחד ממלכי יהודה, רחבעם, בנו של שלמה המלך.
שביל ישראל עובר מדרום לו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכתם הקר

הכתם הקר הנראה על רקע הטמפרטורות הממוצעות העולמיות לשנת 2015, השנה החמה ביותר בסדרת הטמפרטורות של נאס"א ד'אז - צבעים מצביעים על חריגות בטמפרטורה (נאס"א / NOAA ; 20 בינואר 2016).
הכתם הקר (Cold blob) בצפון האוקיינוס האטלנטי (נקרא גם חור ההתחממות הצפון-אטלנטי, North Atlantic warming hole) מתאר אנומליית טמפרטורות קרה של המים על פני השטח של האוקיינוס, המשפיעה על מחזור ההתהפכות האטלנטי, המהווה חלק מהמסוע הימי, וייתכן כי הוא קשור בהמסה של כיפת הקרח של גרינלנד, כתוצאה מהתחממות כדור הארץ.
תיאור כללי

ה-AMOC מונע בידי הבדלים בטמפרטורת של מי פני השטח של האוקיינוס, וכן הבדלים במליחותם. המנגנון העיקרי המסוגל לגורם לאנומליה זאת מבוסס על העובדה שמים מתוקים מפחיתים את מליחות מי האוקיינוס, ובאמצעות תהליך זה הם מונעים שקיעה של מים קרים יותר. עליית המים המתוקים שנצפתה מקורה כנראה בהמסת הקרח בגרינלנד.
מחקר > עד 2015 כולל

מדעני האקלים מייקל מאן מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וסטפן רהמסטורף (אנ') ממכון פוטסדאם לחקר השפעות האקלים, הציעו כי דפוס הקור שנצפה במהלך שנים בהן תועדו שיאי טמפרטורה, מהווה סימן לכך שמחזור ההתהפכות של האוקיינוס האטלנטי (AMOC) עשוי להיחלש. הם פרסמו את ממצאיהם, והגיעו למסקנה כי מחזור ה-AMOC הראה האטה יוצאת דופן במאה הקודמת, ואפשר כי המסה של קרח בגרינלנד תורמת לכך. טום דלוורת' מ-NOAA הציע כי שונות טבעית, הכוללת מצבים שונים, כלומר התנודה הצפון-אטלנטית והתנודה הרב-עשורית האטלנטית באמצעות טמפרטורות האוקיינוס המונעות על ידי רוח, מהווה גורם גם כן. מחקר משנת 2014 הגיע למסקנה לגבי האנומליה כי "שינוי מהותי ב-AMOC מתרחש כעת." מחקר אחר הגיע למסקנה כי אפשר והאטת ה-AMOC בשנות ה-70 הייתה חסרת תקדים במהלך המילניום האחרון.
מחקר > 2016

מחקר שפורסם ב-2016, על ידי חוקרים מאוניברסיטת דרום פלורידה (אנ'), קנדה והולנד, השתמש בנתוני לוויין GRACE לצורך הערכת שטף המים המתוקים המגיעים מגרינלנד. הם הסיקו כי נגר מים מתוקים מואץ, ובסופו של דבר עלול לגרום לשיבוש של AMOC בעתיד, מה שצפוי בתורו להשפיע על אירופה וצפון אמריקה.
מחקר אחר שפורסם ב-2016, מצא ראיות נוספות להשפעה ניכרת הנובעת מעליית מפלס הים בחוף המזרחי של ארצות הברית. המחקר אישר ממצאי מחקר מוקדמים יותר, אשר זיהו את האזור כנקודה חמה לעליית מפלס מי הים, עם פוטנציאל הטיה גבוה פי 3–4 יחסית לשיעור העלייה הממוצע העולמי של פני הים. החוקרים מייחסים את העלייה האפשרית למנגנון זרימת אוקיינוס הנקרא היווצרות מי עומק, המופחת בתורו עקב האטה של AMOC, מה שמוביל בסופו של דבר ליצירת יותר כיסי מים חמים מתחת לפני השטח. בנוסף, המחקר ציין כי "תוצאותיו מצביעות על כך ששיעורי פליטת פחמן גבוהים יותר תורמים גם לעלייה בגובה פני הים באזור זה בהשוואה לממוצע העולמי".
רקע

בשנת 2005 הבחינו חוקרים בריטים כי הזרימה נטו של זרם הגולף ירדה בשיעור של כ-30% מאז שנת 1957. באותו זמן, מדענים בוודס הול ביצעו מדידות הנוגעות להתרעננות מי צפון האוקיינוס האטלנטי ככל שכדור הארץ מתחמם. הממצאים שלהם העלו כי יש גידול בכמות המשקעים בקווי הרוחב הצפוניים הגבוהים, וכתוצאה מכך הקרח הקוטבי נמס. על ידי הצפת הים הצפוני במים מתוקים יתר על המידה, התחממות כדור הארץ עלולה, באופן תאורטי, להביא להסטת מי זרם הגולף, הזורמים בדרך כלל צפונה, על פני האיים הבריטיים ונורווגיה, ולגרום להם תחת זאת להסתובב אל עבר הקו המשווה. אם זה אכן יקרה, האקלים של אירופה ייפגע בצורה חמורה.
דון צ'יימברס מהמכללה למדעי הים של USF ציין כי "ההשפעה העיקרית של האטת AMOC צפויה לבוא לידי ביטוי בחורפים וקיצים קרירים יותר סביב צפון האוקיינוס האטלנטי, וכן בעליות אזוריות קטנות בגובה מפלס פני הים בחוף של אמריקה הצפונית." ג'יימס הנסן (אנ') ומאקיקו סאטו (Makiko Sato) ציינו כי "האטת AMOC הגורמת להתקררות בשיעור של 1°C~ ואולי משפיעה על דפוסי מזג האוויר, שונה מאוד מהשבתתו של ה-AMOC, שביכולתה לקרר את צפון האוקיינוס האטלנטי בכמה מעלות צלזיוס; לאחרונה יהיו השפעות דרמטיות על סופות, שיהיו בלתי הפיכות בסקלת זמן של מאה שנים." ירידה של מחזור ההיפוך המרידיאלי של האוקיינוס האטלנטי, נקשרה לעליית מפלס הים הקיצונית באזור.
מידות

מאז שנת 2004 תוכנית RAPID (אנ') עוקבת אחר מחזור האוקיינוסים.
הערות שוליים

↑  Brown, Dwayne; Cabbage, Michael; McCarthy, Leslie; Norton, Karen (20 בינואר 2016). "NASA, NOAA Analyses Reveal Record-Shattering Global Warm Temperatures in 2015". NASA. נבדק ב-21 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "North Atlantic warming hole impacts jet stream". ScienceDaily (באנגלית). נבדק ב-2019-04-24.
↑  "If you doubt that the AMOC has weakened, read this". RealClimate (באנגלית). 28 במאי 2018. נבדק ב-2019-04-24. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Everything you need to know about the surprisingly cold 'blob' in the North Atlantic ocean". The Washington Post. 2015.
1 2  Stefan Rahmstorf; Jason E. Box; Georg Feulner; Michael E. Mann; Alexander Robinson; Scott Rutherford; Erik J. Schaffernicht (2015). "Exceptional twentieth-century slowdown in Atlantic Ocean overturning circulation" (PDF). Nature Climate Change. 5 (5): 475–480. Bibcode:2015NatCC...5..475R. doi:10.1038/nclimate2554.
↑  Jon Robson; Dan Hodson; Ed Hawkins; Rowan Sutton (2014). "Atlantic overturning in decline?" (PDF). Nature Geoscience. 7 (1): 2–3. Bibcode:2014NatGe...7....2R. doi:10.1038/ngeo2050.
↑  Didier Swingedouw (2015). "Oceanography: Fresh news from the Atlantic". Nature Climate Change. 5 (5): 411–412. Bibcode:2015NatCC...5..411S. doi:10.1038/nclimate2626.
1 2  "Melting Greenland ice sheet may affect global ocean circulation, future climate". Phys.org. 2016.
↑  "Why the U.S. East Coast could be a major 'hotspot' for rising seas". The Washington Post. 2016.
↑  Garrison, Tom (2009). Oceanography: An Invitation to Marine Science (7th ed.). Cengage Learning. p. 582. ISBN 9780495391937.
↑  Bryden, H.L.; H.R. Longworth; S.A. Cunningham (2005). "Slowing of the Atlantic meridional overturning circulation at 25° N". Nature. 438 (7068): 655–657. Bibcode:2005Natur.438..655B. doi:10.1038/nature04385. PMID 16319889.
↑  Curry, R.; Mauritzen, C. (2005). "Dilution of the northern North Atlantic in recent decades". Science. 308 (5729): 1772–1774. doi:10.1126/science.1109477. PMID 15961666.
↑  James Hansen; Makiko Sato (2015). "Predictions Implicit in "Ice Melt" Paper and Global Implications".
↑  Jianjun Yin; Stephen Griffies (25 במרץ 2015). "Extreme sea level rise event linked to AMOC downturn". CLIVAR. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-22 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
AMOC-Index מאז שנת 900 לספירה עם האטה בולטת מאז שנת 1850; Rahmstorf et al. (2015)
ההיסטוריה של האיגודים המקצועיים בבריטניה

ההיסטוריה של האיגודים המקצועיים בבריטניה מקיפה את הארגון, הפעילות, הרעיונות, הפוליטיקה וההשפעה הציבורית של איגודי העובדים (האיגודים המקצועיים) הבריטיים, מראשית המאה ה-19 ועד ימינו.
המאות ה-18 וה-19

האיגודים בבריטניה היו נתונים תכופות לדיכוי קשה עד שנת 1824, אך למרות כך היו נפוצים בערים כמו לונדון. קיומם החוקי של איגודים מקצועיים אושר בשנת 1824, כאשר מספר גדל והולך של עובדי מפעלים הצטרפו לאיגודים אלה במאמציהם להשיג שכר ותנאי עבודה טובים יותר. מאבק במקום העבודה התבטאה גם בלודיזם והייתה בולטת במאבקים כמו ההתקוממות של 1820 (אנ') בסקוטלנד, בה 60,000 עובדים פתחו בשביתה כללית, שהופסקה בכוח במהרה. החל משנת 1830 נעשו ניסיונות להקים איגודים כלליים לאומיים, ובראשם האיגוד הגדול הלאומי המאוחד של רוברט אוון בשנת 1834, שמשך אליו מגוון של סוציאליסטים, מתומכי אוון, ועד מהפכנים. ארגון זה מילא חלק בהפגנות לאחר פרשת חללי טולפודל, אך התמוטט במהרה.
התפתחות חשובה של תנועת האיגודים המקצועיים בוויילס הייתה מחאת מרטיר במאי 1831. במחאה זו, עובדי פחם ופלדה, שהועסקו על ידי משפחת קרושיי, החזקה יצאו לרחובות העיר מרטיר טיידפיל, וקראו לרפורמה, במחאה כנגד הורדת שכרם והאבטלה הכללית במדינה. בהדרגה התפשטה המחאה לעיירות וכפרים סמוכים, ובסוף מאי כל האזור היה שותף למחאה, ולראשונה בעולם הונף דגל המהפכה האדום – שמאז אומץ בינלאומית על ידי תנועת איגודים מקצועיים. וקבוצות סוציאליסטיות בדרך כלל.
המאות ה-18 וה-19 > התנועה הצ'רטיסטית

בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19, תנועת האיגודים המקצועיים הושמה בצל הפעילות הפוליטית. חשיבות מיוחדת הייתה לתנועה הצ'רטיסטית, שמטרותיה נתמכו על ידי מרבית הפעילים החברתיים, אם כי נראה שאף אחד מהם לא מילא תפקידים ראשיים. התנועה הצ'רטיסטית הייתה תנועה של מעמד הפועלים לשינוי פוליטי בבריטניה שהתקיימה בין השנים 1838 עד 1858. היא קיבלה את שמה מאמנת העם (צ'רטר) משנת 1838 והייתה תנועת מחאה לאומית, עם מעוזי תמיכה מסוימים בצפון אנגליה, במזרח מידלנדס, בקדרות סטאפורדשייר, במדינה השחורה ובעמקי דרום ויילס. התמיכה בתנועה הייתה בשיאה בשנים 1839, 1842 ו-1848, כאשר הוצגו בפני הפרלמנט עצומות עליהן חתמו מיליוני אנשים עובדים. האסטרטגיה ששימשה הייתה להשתמש בסולם התמיכה שהפגינו בעתירות אלה ובפגישות ההמוניות אשר נלוו, להפעלת לחץ על פוליטיקאים להודות בזכותם לקבל זכויות שוות. לפיכך, הצ'ארטיזם הסתמך על שיטות חוקתיות כדי להבטיח את מטרותיו, אם כי היו כאלה שהיו מעורבים בפעולות מרד, בעיקר בדרום ויילס וביורקשייר. הממשלה לא נעתרה לאף אחת מהדרישות, והעובדים נאלצו להמתין עוד שני עשורים לקבלת זכויותיהם. התנועה הייתה פופולרית בקרב מספר איגודים מקצועיים, במיוחד חייטים, סנדלרים, הנגרים והבונים של לונדון. אחת הסיבות הייתה החשש מזרם העבודה הבלתי מיומנת, במיוחד בחייטות וייצור נעליים. במנצ'סטר ובגלאזגו, המהנדסים היו מעורבים עמוקות בפעילות הצ'רטסטית. איגודים מקצועיים רבים פעלו בשביתה הכללית של 1842, שהתפשטה ל-15 מחוזות באנגליה ובוויילס, ושמונה מחוזות בסקוטלנד. הצ'ארטיזם לימד טכניקות וכישורים פוליטיים שנתנו השראה להנהגת האיגודים המקצועיים.
המאות ה-18 וה-19 > מוסדות חדשים

פעילות האיגודים משנות ה-50 של המאה ה-19 ועד שנות ה-50 של המאה ה-20 בתחום הטקסטיל וההנדסה הייתה בעיקר בידי העובדים המיומנים. הם תמכו בשכר דיפרנציאלי, לעומת הלא מיומנים. הם התמקדו בשליטה בייצור מכונות ונעזרו בתחרות שהייתה בין החברות בשוק העבודה הבריטי.
לאחר ההתפלגות בתנועה בשנת 1848, נעשו מאמצים להקים קואליציית עובדים. האיגוד המאוחד של הכורים והימאים בצפון-מזרח, פעל בין השנים 1851–1854 לפני שגם הוא קרס בגלל עוינות חיצונית ומחלוקות פנימיות על יעדים. המנהיגים חיפשו סולידריות של מעמד הפועלים כמטרה ארוכת טווח, ובכך הקדימו את אסטרטגיות השותפות שקידמה מועצת העבודה בשנת 1854.
איגודים מקצועיים קבועים יותר הוקמו משנות ה-50 של המאה ה-19. הם התאפיינו כבעלי יותר משאבים, וכפחות רדיקליים. מועצת הסחר בלונדון הוקמה בשנת 1860, ומהומות שפילד דרבנו את הקמת מועצת ארגוני העובדים בשנת 1868. מעמדם החוקי של איגודים מקצועיים בבריטניה נקבע על ידי "הוועדה המלכותית לאיגודים מקצועיים" בשנת 1867, זו הסכימה כי הקמת הארגונים היא לטובת המעסיקים והעובדים כאחד. איגודי עובדים אושרו בשנת 1871 עם אימוץ חוק האיגודים המקצועיים 1871.
המאות ה-18 וה-19 > יוניוניזם חדש: 1889–1893

"האריסטוקרטיה של העבודה" כללה את העובדים המיומנים שהיו גאים וקנאים במונופול שלהם, והקימו איגודי עובדים כדי להרחיק מהאיגוד את הפועלים לא מיומנים והן את המיומנים למחצה. האיגודים החזקים ביותר של אמצע התקופה הוויקטוריאנית היו איגודים של עובדים מיומנים כמו אגודת המהנדסים המאוחדת. איגוד מקצועי היה די נדיר בקרב עובדים מיומנים למחצה ובלתי מיומנים. פקידי האיגוד נמנעו ממאבק, מחשש כי שביתות יאיימו על ההכנסות מגבייה של האיגודים וכך אף על שכרם. גל שביתה בלתי צפוי פרץ בשנים 1889–1890, שהונעו יקר על ידי המהציבור הרחבניתן להסביר את הצלחתה בהשל השביתה ידרדרות ההיצע של עבודה כפרית, שהאגר דילה את כוח המיקוח של עובדים לא מיומנים. היוניוניזם החדש החל משנת 1889 כלל חיזור והסברה שיטתית להכנסת העובדים הלא-מיומנים והמיומנים למחצה כחברי האיגוד. בן טילט היה מנהיג בולט בשביתת הרציף בלונדון בשנת 1889. הוא הקים את התאחדות הכללית של עובדי הרציפים בשנת 1889, שזכתה לתמיכה של עובדים מיומנים. 30,000 חבריה זכו במקדמה בשכר ובתנאי העבודה.
האיגודים מילאו תפקיד בולט בהקמת הוועדה לייצוג העבודה שהיוו למעשה את הבסיס למפלגת הלייבור של היום.
המאות ה-18 וה-19 > נשים

נשים הודרו במידה רבה מחברות באיגודים מקצועיים, עד סוף המאה ה-20. מגמת הערעור על ההגמוניה הגברית להשתלבות בייצוג העבודה והשילוב, נבעה בעיקר מעקשנותם של רפורמים ממעמד הביניים כמו ליגת המגן וההשגחה לנשים (WPPL) שביקשו לדון בתנאים עם מעסיקים בדרכי נעם. בשנות ה-70 של המאה ה-19, היא הפכה לליגת האיגוד המקצועי לנשים. סוציאליסטים רדיקליים התנתקו מ-WPPL והקימו את איגוד האיגודים המקצועיים לנשים, אך הייתה להם השפעה מועטה. היו מקרים ספורים במאה ה-19 בהם חברות איגוד מקצועי לקחו יוזמה. בשביתת האורגים במערב יורקשייר בשנת 1875 נשים אכן מילאו תפקיד מרכזי.
המאות ה-18 וה-19 > מפלגת הלייבור המתעוררת

מקורות מפלגת הלייבור נמצאים בסוף המאה ה-19, כאשר התברר כי קיים צורך במפלגה פוליטית חדשה שתייצג את האינטרסים והצרכים של הפרולטריון העירוני, שדרה חברתית שגדלה במספר ולאחרונה קיבלה זכות בחירה. כמה מחברי תנועת האיגודים המקצועיים הביעו עניין לעבור לתחום הפוליטי, ולאחר הארכות נוספות של זכות הבחירה ב-1867 וב-1885 אישרה המפלגה הליברלית כמה מועמדים בחסות האיגודים המקצועיים. המועמד הראשון של Lib-Lab שהתמודד היה ג'ורג' אודגר בבחירות המשנה של סאות'ווארק בשנת 1870. בנוסף, כמה קבוצות סוציאליסטיות קטנות התגבשו בסביבות תקופה זו, מתוך כוונה לקשר את התנועה למדיניות פוליטית. בין אלה היו מפלגת הלייבור העצמאית, האגודה הפביאנית שהתבססה על שכבה אינטלקטואלית במידה רבה ממעמד הביניים, הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית המרקסיסטית ומפלגת הלייבור הסקוטית.
מאז 1900 > 1900–1945

הפוליטיקה הפכה לעניין מרכזי עבור כורי הפחם, אשר מיקומם התרכז בעיקר בכפרי כורים בספר של בריטניה. התאחדות הכורים של בריטניה הוקמה בשנת 1888, והיא מנתה 600,000 חברים בשנת 1908. ניתן להתחקות אחר מקורותיו של חלק גדול מה'שמאל הישן' בפוליטיקה של הלייבור באזורי כריית פחם.
מאז 1900 > 1900–1945 > טלטלות: 1910–1914

בשנים 1910–1914 הייתה עדות לתסיסה קשה בתעשייה ולעלייה עצומה בהצטרפות לאיגוד המקצועי. אלו השפיעו על כל הענפים בהיקפים שונים. הפעילים הרדיקליים באיגודי העובדים היו מענפי כריית הפחם, הטקסטיל והתחבורה. חלק ניכר מהתפיסה הרדיקלית הגיע מההפגנות העממיות נגד צניחת השכר הריאלי, כאשר הנהגת האיגוד עוד התחבטה אם להצטרף. האיגודים החדשים של העובדים המיומנים למחצה היו הרדיקליים ביותר. איגוד המלחים והכבאים הלאומי ניהל פעילויות שביתה בערי נמל רבות ברחבי בריטניה. ההנהגה הלאומית נתמכה מאוד על ידי מנהיגים מקומיים, למשל מועצת הסחר בגלאזגו. בגלאזגו ובערים מרכזיות אחרות היו תופעות מקומיות נוספות של תמיכה. אך גלאזגו הייתה מאוחדת ועקבית בתמיכתה יותר מרוב הערים. התוצאה ארוכת הטווח נראתה בעוצמת הארגון בחזית נהר קלייד, שסימנה את הופעתם של איגודים עצמאיים מקומיים בקרב הימאים ועובדי הנמל.
מאז 1900 > 1900–1945 > מלחמת העולם הראשונה

ייצור תעשייתי של תחמושת היה מאפיין מרכזי במלחמה, וכאשר שליש מהגברים בכוח העבודה גויסו, הביקוש לעבודה תעשייתית היה גבוה מאוד, ומספר גדול של נשים הועסקו באופן זמני. איגודים מקצועיים תמכו במאמץ המלחמתי, וקיצצו בשביתות ובאמצעי מאבק מגבילי תעסוקה. מניין החברים הוכפל מ-4.1 מיליון בשנת 1914, ל-8.3 מיליון בשנת 1920. קונגרס איגודי העובדים (TUC) היווה כ-65% מחברי האיגוד בשנת 1914, ועלה ל־77% בשנת 1920. יוקרת הלייבור מעולם לא הייתה גבוהה יותר, והיא הכניסה באופן שיטתי את מנהיגיה לפרלמנט.
חוק החימוש של 1915 בעקבות משבר פגזי הארטילריה של 1915, סימל את המעבר של אספקת התחמושת לחזית כנושא למאבק פוליטי פנימי. החוק אסר על שביתות והשבתות והחליף אותם בבוררות חובה. החוק הקים מערכת של שליטה בתעשיות הנשק, והקימה בתי דין לחימוש שהיו בתי משפט מיוחדים לאכיפת נוהלי עבודה מיטביים להמשך המלחמה. בתי משפט אלו השעו, בזמן פעילותם, שביתות של איגודים מקצועיים. הם ניסו לשלוט על ניידות הפועלים בין משרות ועבודת. בתי המשפט החילו בתקדימים משפטיים את ההגדרה של אמצעי לחימה וכללו בה עובדי טקסטיל ועובדי רציפים. חוק החימוש של 1915 בוטל בשנת 1919, אך חקיקה דומה נכנסה לתוקף במהלך מלחמת העולם השנייה.
בגלאזגו, הדרישה הכבדה לתחמושת ולספינות מלחמה חיזקה את כוח איגוד העובדים. הוקמה תנועה רדיקלית בשם "קליידסייד האדומה" שהונהגה על ידי איגודים מקצועיים. מחוזות התעשייה, לשעבר מעוז של המפלגה הליברלית, עברו ללייבור עד שנת 1922, עם בסיס חזק בקרב המחוזות של הפועלים האירים הקתולים. נשים היו סולידריות במיוחד בקרב פעילות בנושאי דיור. עם זאת, "האדומים" פעלו במסגרת מפלגת הלייבור ולא הייתה להם השפעה רבה בפרלמנט; מצב הרוח השתנה לייאוש פסיבי עד סוף שנות ה-20.
בזמן המלחמה חלה עלייה נוספת במניין החברים, כמו גם הכרה נרחבת באיגודים ובמעורבותם הגוברת בניהול החברות. לעומת זאת שביתות לא נתפסו כפטריוטיות והממשלה ניסתה להקפיא את שכר העובדים. בסוף המלחמה האיגודים הפכו לקיצוניים בדרישותיהם בניסיון לשמור על הישגיהם; בדרך כלל הם הובסו. מניין החברים גדל מ-4.1 מיליון בשנת 1914 ל-6.5 מיליון בשנת 1918, והגיעה לשיא של 8.3 מיליון בשנת 1920 לפני שצנחה ל-5.4 מיליון בשנת 1923.
מאז 1900 > 1900–1945 > שנות ה-20 של המאה ה-20

מיד לאחר המלחמה התרחשו סדרה של אירועים רדיקליים, בחלקם בעקבות אירועי המהפכה הקומוניסטית ברוסיה בשנת 1917. האיגודים המקצועיים, במיוחד בסקוטלנד, היו רדיקליים. עם זאת הממשלה התפשרה, וכשהכלכלה התייצבה בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, איגודי העובדים עברו בחדות ימינה. יוצא מן הכלל היה איגוד כורי הפחם, שהתמודד עם שכר נמוך, בענף בירידה וממחירי סחורות נמוכים יותר, מתחרות קשה מול עסקאות נפט, וירידה חדה בפריון במכרות הפחם הוותיקים באי הבריטי.
השביתה הכללית בשנת 1926 הוכרזה על ידי מועצת האיגודים המקצועיים לטובת כורי הפחם, אך היא נכשלה. זו הייתה צעדת מחאה של תשעה ימים בפריסה ארצית של מיליון אנשי רכבת, עובדי תחבורה, עובדי דפוס, פועלי מספנות, ועובדי תעשיית הפלדה שתמכו בכ-1.5 מיליון כורי הפחם שתעסוקתם הייתה תחת השבתה. בסופו של דבר כורים רבים חזרו לעבוד ונאלצו לקבל שעות עבודה ארוכות יותר ולספוג הורדת שכר.
בנוסף, בשנת 1927 הממשלה העבירה חקיקה גורפת נגד איגודים במסגרת חוק סכסוכי הסחר והאיגוד מקצועי 1927 . חוק זה הטיל מגבלות בעיקר על התאגדות עובדים, כולל הוצאת שביתות לאות הזדהות וחסימת שערים מחוץ לחוק, כמו כן על איגודים בשירות המדינה נאסר להזדהות עם מועצת האיגודים המקצועיים. השביתה הכללית בשנת 1926 נחשבה לטעות חמורה על ידי מנהיגי מועצת איגודים המקצועיים כמו ארנסט בווין. מרבית ההיסטוריונים מתייחסים אליו כאל אירוע יחיד עם מעט תוצאות ארוכות טווח, אך מרטין פו אומר כי הוא האיץ את תנועת הבוחרים ממעמד הפועלים למפלגת הלייבור, מה שהוביל להישגיים עתידיים. חוק 1927 הפך שביתות כלליות לבלתי חוקיות וסיים את התשלום האוטומטי של חברי האיגוד למפלגת הלייבור. חוק זה בוטל על ידי חוק סכסוכים ואיגודים מקצועיים 1946.
מאז 1900 > 1900–1945 > מדיניות חוץ

מדיניות החוץ של האיגודים המקצועיים הייתה בדרך כלל אנטי-קומוניסטית. תמיכה בחזית הרפובליקנית במלחמת האזרחים בספרד 1936–1939 נפוצה מצד שמאל, התומכים כללו גם שמרנים וליברלים. עם זאת, הנהגת מפלגת הלייבור הביעה אי-אמון עמוק ביסוד הקומוניסטי ודחתה קמפיינים מוצעים לאחדות.
מועצת האיגודים המקצועיים עבד בשיתוף פעולה עם הפדרציה האמריקאית לעבודה וחסם הצעה משנת 1937 לאפשר חברות של האיגוד המקצועי הסובייטי בפדרציה הבינלאומית של איגודים מקצועיים (IFTU). מועצת האיגודים המקצועיים הפכה את מדיניותה בשנת 1938 ואפשרה לאיגודים הרוסיים להיכנס, אך אחת חזרה בה בשנת 1939 כשסטלין והיטלר חתמו על הסכם. כאשר בריטניה נכנסה למלחמה, מועצת האיגודים המקצועיים הייתה תומכת והיא שלחה מנהיגים לארצות הברית כדי לזכות בתמיכת הפועלים האמריקאים. כאשר היטלר פלש לרוסיה בשנת 1941, מועצת האיגודים המקצועיים שלחה מנהיגים גם למוסקבה, כשהבינה כי בריטניה זקוקה לברית צבאית נגד היטלר. בינתיים, ה- AFL נלחם נגד כל הכרה בארגונים סובייטים, ולחם בקרב משלו עם ה- CIO שהיה פרו-סובייטי. כתוצאה משינויים אלו, קולה של מדיניות החוץ של העבודה המאורגנת בבריטניה ובארצות הברית נחלש קשות. אך הוא מילא תפקיד קטן בהקמת האומות המאוחדות עם סיום המלחמה. לאחר המלחמה חזרו האיגודים הבריטיים לעמדה אנטי-קומוניסטית ואנטי-סובייטית. עם זאת, הקומוניסטים תפסו עמדות כוח מקומיות במיוחד באיגוד כורי הפחם.
בעוד שהמעורבות במדיניות החוץ הלכה מדחי לדחי, האיגודים המקצועיים הבריטיים גדלו באופן דרמטי במניין החברים ובכוחם במהלך מלחמת העולם השנייה. המפולת הבלתי צפויה של מפלגת הלייבור בשנת 1945 העניקה לה קול חזק בעניינים לאומיים, במיוחד עם ארנסט בווין כשר החוץ.
מאז 1900 > מאז 1945

האיגודים המקצועיים הגיעו לשיא של מפקד חברים, נראות, יוקרה וכוח פוליטי בעידן שלאחר המלחמה. "ההסכמה הרחבה של אחרי המלחמה" אשררה את מעמדם החדש, והם היו מיוצגים בכבוד בהנהגת מפלגת הלייבור. בשנות השבעים כוחם גדל עוד יותר, אך יוקרתם הייתה בירידה והקונצנזוס סביבם נעלם. בשנות השמונים המפלגה השמרנית בראשות מרגרט תאצ'ר החלישה במכוון ובאופן משמעותי את תנועת האיגודים המקצועיים. התנועה מעולם לא התאוששה.
המדיניות האנטי-קומוניסטית המשיכה בעידן שלאחר המלחמה. האיגודים תמכו בחוזקה בהשתתפות הבריטים במלחמה הקרה ובנאט"ו, כמו גם בגופים בינלאומיים כמו הקונפדרציה הבינלאומית של איגודים מקצועיים חופשיים, אשר הדירו איגודים קומוניסטים מהסוג שהצטרף לפדרציה העולמית של איגודי העובדים שנשלטה על ידי ברית המועצות. במקצועות מסוימים, בייחוד בכריית פחם, היה לקומוניסטים כוח מסוים, כפי שהדגים ארתור סקרגיל, נשיא האיגוד הלאומי לעובדי מכרות (NUM) בין השנים 1982–2002. סקרגיל התריס כנגד דעת הקהל, תכונה שראש הממשלה תאצ'ר ניצלה כשהביסה את שביתתו בשנת 1985. מי שפעילותו הניבה יותר תוצאות בעניין הקומוניסטי היה קן גיל, נשיא איגוד גדול ובשנת 1974 הקומוניסט הראשון שנבחר זה עשרות שנים למועצה הכללית של מועצת האיגודים המקצועיים. הוא התמקד בנושאי גזענות. איגודים בריטים שיתפו פעולה עם ה- AFL – CIO בארצות הברית בפרויקטים בינלאומיים. בשנות השמונים, תשומת הלב של האיחוד העולמי של איגודים מקצועיים התמקדה בתנועת סולידריות בפולין, זו בסופו של דבר הצליחה לשבור את השליטה הקומוניסטית במדינה זו. נורמן וויליס, המזכיר הכללי של מועצת האיגודים המקצועיים. קידם במרץ את תמיכת האיגודים בתנועת סולידריות. תנועת הההתפרקות מנשק הגרעיני, שמילאה תפקיד מרכזי בפוליטיקה הפנימית של מפלגת הלייבור בשנות השמונים, הייתה בעיקר תנועה של מעמד הביניים שזכתה לתמיכה דלה בתנועת הלייבור.