לאמארקיזם
תאוריית הבריאה העצמונית (הלאמארקיזם)

לפי לאמארק, ישנה בריאה עצמונית של אורגניזמים פשוטים, אשר מורכבותם הולכת וגדלה לכיוון השלמות לאורך זמן ובהתאם לשינויים סביבתיים. לסביבה יש השפעות חזקות על הצורה והאיברים של אורגניזם מסוים, כאשר השפעות אלו באות לידי ביטוי רק לאחר זמן רב. זה מתאפשר כיוון שקיים מנגנון של הורשת תכונות נרכשות. בכך לאמארק פוסל למעשה את רעיון ההכחדה; בעלי חיים לא נכחדים, אלא רק משנים את צורתם ומסתגלים לשינויים סביבתיים.
לאמארק מתייחס למה שלטענתו הן שתי אמיתות. ראשית, צרכים חדשים מצריכים שימוש באיברים חדשים שיופיעו כתוצאה ממאמץ ורצון פנימי. שימוש ממושך באיבר יגדיל ויחזק אותו. שנית, חוסר שימוש באיבר מסוים ינוון אותו ועם הזמן גודלו יקטן עד שלבסוף ייעלם.
שלושה עקרונות חשובים בלאמארקיזם:
כל שינוי משמעותי וקבוע בסביבה של מין מסוים של בעל חיים יגרום לשינוי בצרכי אותו המין.
כל שינוי בצרכים של בעל חיים מסוים מצריך שינוי בהרגליו על מנת לספק את הצרכים החדשים.
כל צורך חדש, שמצריך שינוי בהרגלים דורש מבעל החיים להשתמש יותר או פחות באיבר מסוים, דבר המביא להתפתחות או ניוון האיבר בהתאמה. לחלופין, שינוי משמעותי וקבוע בסביבה עלול גם להוליד צורך בשימוש באיברים לא קיימים, מה שיכול להוביל לצמיחה של איברים אלו עם הזמן.
לאמארק מסביר את העובדה שיש ריבוי גדול מאוד של מינים שונים בכך שהוא טוען כי תנאי הסביבה הם בעלי גיוון אינסופי, מה שמוביל לכך שבאזורים שונים בעלי חיים שהיו דומים בהתחלה, יסגלו לעצמם תכונות שונות בהתאם לתנאים השונים, ועם הזמן ישתנו בעצמם. כך לאמארק יוצא נגד הטענה הרווחת באותו זמן, כי בעלי החיים נוצרו בצורה מסוימת, לא עברו כל שינוי וכי האיברים קבעו את אופן השימוש בהם.
Naturalists have remarked that the structure of animals is always in perfect adaptation of their functions, and have inferred that the shape and condition of their parts have determined the use of them. Now this is a mistake.
חוקרי טבע ציינו כי מבנה בעלי החיים נמצא תמיד בהתאמה מושלמת לתפקידיהם, והסיקו כי הצורה והמצב של איבריהם קבעו את השימוש בהם. זו טעות.
לאמארק ביסס את התאוריה שלו על שני חוקים.
החוק הראשון:
In every animal which has not passed the limit of its development, a more frequent and continuous use of any organ gradually strengthens, develops and enlarges that organ, and gives it power proportional to the length of time it has been so used; while the permanent disuse of any organ imperceptibly weakens and deteriorates it, and progressively diminishes its functional capacity, until it finally disappears.
שימוש מתמשך בכל איבר מחזק, מפתח ומגדיל בהדרגה את אותו איבר, ומעניק לו כוח בהתאם למשך הזמן שבו נעשה בו שימוש זה; ואילו חוסר השימוש הקבוע באיבר כלשהו מחליש ומדרדר אותו באופן בלתי מורגש ומצמצם בהדרגה את יכולתו התפקודית, עד שהוא נעלם לבסוף.
החוק השני:
All the aquisitions or losses wrought by nature on individuals, through the influence of the environment in which their race has long been placed, and hence, through the influence of the predominant use or permanent disuse of any organ; all these are preserved by reproduction of the new individuals which arise, provided that the acquired modifications are common to both sexes, or at least to the individuals which produce the young.
הטבע הביא יתרונות או חסרונות על יחידים, באמצעות השפעת הסביבה שבה נמצא הגזע (המין) שלהם זה מכבר. מכאן נבע שימוש שולט באיבר כלשהו, או נבעה הפסקת השימוש הקבוע בו. כל אלה נשמרים על ידי רבייה של הפרטים החדשים הנוצרים, ובלבד שהשינויים הנרכשים משותפים לשני המינים, או לפחות לפרטים המולידים את הצעירים.
החוק הראשון מדבר על כך שבעלי חיים מתפתחים כל הזמן לכיוון השלמות. כל בעל חיים שעדיין לא הגיע לשיא ההתפתחות שלו, מפתח או לחלופין מנוון איברים שונים לפי השימוש בהם. החוק השני מדבר על מנגנון הורשת תכונות נרכשות. תכונות שנרכשו כתוצאה מהשפעה סביבתית לאורך זמן, יועברו לצאצאים בתנאי שהתכונות מופיעות אצל שני ההורים.
אחת הדוגמאות שלאמארק השתמש בה להסברת התאוריה שלו היא הג'ירפה. תחילה צוואר הג'ירפה היה קצר, אך שינויים בתנאי הסביבה הביאו לכך שהמזון היחיד שהג'ירפה יכולה הייתה להשיג היה גבוה על העצים. לצורך השגת המזון, על הג'ירפה היה למתוח את צווארה. כיוון ששינוי סביבתי זה נשאר קבוע, נשאר גם הצורך בצוואר ארוך יותר להשגת המזון. כתוצאה מכך, עם הדורות נולדו צאצאים שצווארם ארוך יותר ויותר עד הופעת הג'ירפה כפי שמכירים אותה כיום.