stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנדיקטוס התשיעי
הערות שוליים

↑  שהרי אפילו האפיפיור ברומא, בנדיקטוס ה-IX, שהיה האחיין של שני אפיפיורים, בנדיקטוס ויוהנס שדמו לו, נבחר על ידי הרומאים בהיותו בן עשר שנים, באמצעות אוצרות ותשלומים. מקור-ספר 10[דרושה הבהרה] פרק 5, עמ' 49-50
↑  עשרת האפיפיורים הגרועים ביותר בכל הזמנים - מקום שני
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוחנן התשעה עשר | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: סילבסטר השלישי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סילבסטר השלישי | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: גרגוריוס השישי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קלמנס השני | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: דמסוס השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397421005171  PLWABN: 9810532709905606  BNE: XX1304920  GND: 11850889X  ISNI: 0000 0000 4367 2457  LCCN: nb2007019510  VcBA: 495/46007  VIAF: 38903730   WorldCat (עם VIAF): 38903730
ביזון היערות

| ביזון היערות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
סוג:: ביזון
מין:: ביזון אמריקאי
תת־מין:: ביזון היערות
שם מדעי
 Bison bison athabascae
תחום תפוצה


ביזון היערות (שם מדעי: Bison bison athabascae) הוא תת-מין של הביזון האמריקאי הנפוץ ביערות הצפוניים של ארצות הברית וקנדה וגדול יותר מביזון המישורים. כמו מצב השימור של המין, גם ביזון היערות במצב "קרוב לסיכון".
מאפיינים

ביזון היער יכול להגיע למשקל של 900 ק"ג אצל הזכרים, ו-540 ק"ג אצל הנקבות. והוא בעל החיים היבשתי הגדול ביותר באמריקה הצפונית. הוא שונה מקרובו שבערבה בגודלו, בשערו הכהה ביותר ורעמת הגב החומה שלו, בשיער הדליל באזור הזקן ובקרניו הגדולות.
לביזון היערות יש קרניים מעוקלות שמצביעות כלפי מעלה ושיער על הסנטר הדומה לזקן. ראשם וכתפיהם גדולים בהשוואה לאחוריהם, עם גבנון בולט לפני הרגליים הקדמיות. גיבנת ביזון העץ עולה כמעט ישר מהצוואר ואז משתפלת כלפי מטה אל הירכיים. מבנה העצם של הגיבנת הענקית הקדמית הזו התפתח בביזון היערות כדי לתמוך במבנה שרירים מסיבי המסייע להם לטאטא את ראשם בשלגים צפוניים עמוקים כדי לגשת לעשבים ושקעים בחורף. יש להם מעיל צפוף של שיער רך ועמיד שאינו חלול כמו קריבו של איילים וכבשים, אלא דומה יותר לשיער אדם. צבע השיער נע בין חום כהה לשחור לאורך הרגליים וגוף תחתון, לחום בהיר לאורך הגיבנת.
אוכלוסיות הביזון נמצאות בעיקר ביערות טייגה באלסקה, יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות, צפון קולומביה הבריטית, צפון אלברטה ובצפון מזרח ססקצ'ואן. שם הם ניזונים מעצים מחטניים שונים ומשורשים ועשבים, שורדים גם בחורפים האכזריים ומתגוננים נגד טורפים חזקים כמו זאבים.
האוכלוסיות מתמעטות עקב אובדן היערות לטובת בנייה ומרעה, ציד והתערבבות עם ביזוני המישורים, מה שמחליש אותם גנטית. בעבר הם ניצודו בהמוניהם אבל היום מוגנים ביותר הן בארצות הברית והן בקנדה.
גלריה

נקבת ביזון מניקה עגל
הערות שוליים

↑  Wood Bison (Bison bison athabascae), www.adfg.alaska.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539475105171
בושהר (עיר)

| --- | --- |

חוף המפרץ הפרסי בבושהר
 מדינה:  איראן איראן
 תאריך ייסוד:  1736 
 גובה:  8 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  223,504 (2016)
 קואורדינטות:  28°58′08″N 50°50′12″E﻿ / ﻿28.968888888889°N 50.836666666667°E﻿ / 28.968888888889; 50.836666666667 
 אזור זמן:  UTC +3:30
 https://bushehr.ir
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןבושהר(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןבושהר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבט אווירי של בושהר, 1925
בושהר (בפרסית: بوشهر; באנגלית: Bushehr; ‏האזנהקובץ:Fa-Bushehr.ogg‏Ⓘ‏) הידועה גם בשם בנדר בושהר (בפרסית: بندر بوشهر; באנגלית: Bandar Bushehr) היא עיר הבירה של מחוז בושהר, איראן. נכון לשנת 2006, אוכלוסייתה מונה 161,674 נפשות.
בושהר שוכנת במישור לאורך אזור החוף על חוף המפרץ הפרסי בדרום מערב איראן. העיר ממוקמת כ-1,218 ק"מ דרומית לטהראן הבירה.
בושהר הייתה מרכז הסחר הראשי של איראן במאות השנים האחרונות. מבני העיר הם בסגנון מסורתי, צנועים בפרופורציות שלהם ובעלותם. בגלל היעדר חיבור תחבורתי למרכז המדינה והמעגן הרדוד שלה, היא איבדה את מעמדה כנמל העיקרי של איראן.
היסטוריה

דרום העיר הייתה שייכת בשנות ה-3000 לפני הספירה לממלכת עילם.
בתקופת הממלכה הסלאוקית היוונית המקדונית הוקמה העיר מחדש כאנטיוכיה בפרס על ידי סלאוקוס הראשון. כעבור כמה עשורים נבנתה העיר מחדש על ידי בנו, אנטיוכוס הראשון. גם המלך אנטיוכוס השלישי שהה שם זמן מה בשנת 205 לפנה"ס לאחר מסעו לפרובינציות המזרחיות (212-205 לפנה"ס). אנטיוכיה נותרה תחת שלטון אנטיוכוס היווני עד 170 לפנה"ס. היה זה אחד הנמלים החשובים ביותר של הצי הסאסאני (אנ'), ונקרא על שמו של המלך הראשון בשושלת זו, ארדשיר הראשון.
המיקום האסטרטגי של בושהר היווה את הסיבה העיקרית להקמת נמל בושהר. המפרץ הפרסי וכתוצאה מכך פרובינציית בושהר נהנים ממצב יוצא דופן עם סחר בנוסף למצבה המדהים בנוגע לענייני צבא. מסיבות אלה האירופאים היו מעוניינים להשתלט על האזור ועל העיר בושהר. הפורטוגזים, פלשו לעיר בשנת 1506 לספירה וניסו לתפוס את מקומם של הסוחרים המצרים שהיו דומיננטיים באזור.
במאה החמישית לספירה, בושהר הייתה מקום מושבה של ההתרחבות הנוצרית הנסטוריאניזם לדרום איראן.
בשנת 1734 בחר נאדר שאה מהשושלת האפשארית בעיר כאתר לבסיס ימי של הצבא האיראני. בתקופת זו, האזור היה מקום לאתגרים פוליטיים בין מדינות וקבוצות פוליטיות שונות. כאשר שושלת קג'אר החליפה את השושלת האפשארית, הייתה להם פחות שליטה על אזור המפרץ הפרסי, ולכן ההשפעה הבריטית באזור גדלה בהדרגה.
בשנת 1737 פתחה חברת הודו המזרחית ההולנדית עמדת מסחר בבושהר, שנמשכה עד 1753.
בשנת 1763 העניק המושל הערבי של בושהר שייח' נסר אלמדקור לחברה המזרחית של הודו את הזכות לבנות שם בסיס ומסחר. זה שימש כבסיס ידי הבריטים הצי המלכותי הבריטי במאה ה-18 המאוחרות. במאה ה-19 הפכה בושהר לנמל מסחרי חשוב. היא נכבשה על ידי כוחות בריטיים בשנת 1856, במהלך המלחמה האנגלו-פרסית 1856–1857. בושהר נכנעה לבריטים ב-9 בדצמבר 1856, אך בשנת 1913 האיראנים ניצחו בקרב ארוך. בריטניה העבירה את מרכזה הדיפלומטי והמסחרי על פני המפרץ הפרסי לבחריין בשנת 1946. העיר הייתה מדוכאת כלכלית עד לשנות ה-60 של המאה העשרים כאשר הממשלה יזמה תוכנית פיתוח גדולה. בשנת 1975 החלה הממשלה בבניית תחנת כוח גרעינית בבושהר. מתקן זה הושלם רק באופן חלקי עד אשר הופצץ והושמד על ידי עיראק במהלך מלחמת איראן-עיראק (1980–1988). כשגרמניה, התומכת הראשית במפעל, סירבה להשלים אותו לאחר המלחמה, איראן ניסתה להשיג סיוע ממדינות אחרות והשיגה אותו ב-1995 על ידי רוסיה.
נמל בושהר הוא אחד הנמלים החשובים במפרץ הפרסי ובו נמל התעופה של בושהר (אנ') וכבישים מהירים המחברים את העיר לאהוואז בצפון מערב ולשיראז בצפון מזרח. בחלק הישן של מרכז בושהר ישנן דוגמאות רבות לאדריכלות מסורתית של המפרץ הפרסי מהתקופה של בין 1870 עד 1920.
בושהר היא גם יצואנית לתוצרת החקלאית של פרובינציית פארס השכנה והפורייה. ענפיה של בושהר כוללים שימורי פירות ים, מפעלים לעיבוד מזון וחברות הנדסה.
אקלים

בבושהר אקלים צחיח למחצה, אקלים ים-תיכוני.
פיתוח גרעיני

בושהר מרוחקת 12 קילומטרים מאתר תחנת הכוח הגרעינית בושהר שנבנתה בשיתוף פעולה עם רוסיה. העבודה החלה על ידי סימנס אשר הייתה מעורבת בבניית שני כורים גרעיניים על בסיס חוזה בשווי 4 עד 6 מיליארד דולר, שנחתם בשנת 1975.
העבודות הופסקו בינואר 1979, כאשר כור אחד הושלם ב-50%, והכור השני הושלם ב-85%. לדבריהם, הם הפסיקו את פעולתם בעקבות בעיות אי תשלום של 450 מיליון דולר מצד האיראנים. החברה קיבלה 2.5 מיליארד דולר מהחוזה הכולל. עיקר ביטולם בא בעקבות המהפכה האיראנית בשנת 1979. לאחר מכן איראן ביקשה מסימנס לסיים את הבנייה, אך סימנס סירבה. זמן קצר לאחר מכן פלשה עיראק לאיראן ותוכנית הגרעין הופסקה עד סוף המלחמה. הכורים ניזוקו מהתקפות אוויריות מרובות של צבא עיראק בין מרץ 1984 ל-1988.
ב-1995 חתמה רוסיה על חוזה לאספקת כור קל (החוזה מוערך בין 700 מיליון דולר ל-1.2 מיליארד דולר). ההסכם קורא להעביר דלק גרעיני חזרה לרוסיה לעיבוד מחדש. המפעל החל להוסיף חשמל לרשת הלאומית ב-3 בספטמבר 2011 ונפתח רשמית ב-12 בספטמבר 2011.
ספורט

שני מועדוני הכדורגל הגדולים המייצגים את העיר הם FC Shahin Bushehr, הקבוצה משחקת בליגת העל האיראנית ו-F.C. Iranjavan Bushehr אשר משחקת בליגת המשנה האיראנית (אנ').
הערות שוליים

↑  اداره کل هواشناسی استان چهارمحال و بختیاری, web.archive.org, ‏6 במרץ 2016
↑  Bushehr - Iran Nuclear Reactor, www.globalsecurity.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4088736-4  NARA: 10046316  VIAF: 239466301   WorldCat (עם VIAF): 239466301
אתר המורשת התעשייתית בריוקאן-נוטודן

אתר המורשת התעשייתית בריוקאן-נוטודן הוא אתר מורשת עולמית השוכן במחוז וסטפול וטלמרק בנורווגיה. הוא נוצר כדי להגן על הנוף התעשייתי סביב אגם הדלסטבנט (אנ'). האתר מתרכז במפעל שהוקם על ידי חברת "נורסק הידרו" לייצור דשן סידן מחנקן אטמוספירי. הוא כולל גם תחנות כוח הידרואלקטריות, מסילות ברזל, קווי הולכה, מפעלים, ומגורי עובדים ומוסדות חברתיים בעיירות נוטודן ובריוקאן.
האתר נכנס לרשימת המורשת העולמית הפוטנציאליים ב-19 ביוני 2009. ב-5 ביולי 2015 הוא הוצב ברשימת אתרי מורשת עולמית בתור אתר תרבות על פי קריטריון 2 וקריטריון 4.
תהליך הייצור

בתחילת המאה העשרים, נורווגיה הצליחה למנף את הזמינות של כוח הידרואלקטרי זול כדי להתחיל בפיתוח תעשייתי. אזור טלמרק המאוכלס בדלילות נבחר לעשות את המעבר מאזור חקלאי לאזור תעשייתי. על מנת לתמוך בהתרחבות החקלאית, נורווגיה דרשה כמויות גדולות של דשן. הפתרון השכיח ביותר היה נתרן חנקתי, שהופק באמצעות כרייה.
הערות שוליים

1 2  "Rjukan–Notodden Industrial Heritage Site". UNESCO. 5 ביולי 2015. נבדק ב-5 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rjukan/Notodden and Odda/Tyssedal Industrial Heritage Sites, Hydro Electrical Powered Heavy Industries with associated Urban Settlements (Company Towns) and Transportation System". UNESCO. נבדק ב-5 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
ארנו ביברשטיין

ארנו ביברשטיין (בגרמנית: Arno Bieberstein;‏ 17 באוקטובר 1884 – 7 ביולי 1918) היה שחיין גרמני. אלוף אולימפי ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב (לונדון 1908).
ביברשטיין היה לשחיין גב האחרון שזכה במדליית זהב אולימפית בסגנון "גב קלאסי".
ביוגרפיה

ביברשטיין גדל במגדבורג בירת מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. בשנים 1907-1905 זכה 3 פעמים ברציפות באליפות גרמניה בשחייה במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ביברשטיין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:24.6 דקות, לפני לודוויג דאם מדנמרק (1:26.6 דקות) והרברט הרסנפ מבריטניה (1:27.0 דקות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 1:25.6 דקות שאותו שיפר בשלב חצי הגמר (1:25.2 דקות).
ביברשטיין עבד כבנקאי.
תארים והישגים

בשנת 1988 זכה ביברשטיין להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיאי העולם ב-100 מטר גב (ויקיפדיה הגרמנית)
הערות שוליים

↑  במקורות אחרים, יש שני תאריכי לידה אחרים: 17 באוקטובר 1886 ו-24 באוקטובר 1984 וכן תאריך פטירה אחר: 4 באוקטובר 1918
↑  גב קלאסי - שחייה על הגב באמצעות תנועות חזה, שתי הידיים בו זמנית וכן שתי הרגליים בו זמנית
↑  ARNO BIEBERSTEIN (GER) - 1988 Honor Pioneer Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
אשקובית

אשקובית מקורית
שכונת "עין עופרים" במצפה רמון הבנויה כולה מאשקוביות, ינואר 2010.
שכונת האשקוביות בקדומים על רקע הרי השומרון
אשקובית, או אשדר-קוביות, הוא מבנה מגורים שמורכב מקוביות בטון גדולות שנוצרו במפעל הבטון של חברת אשדר באשקלון. האשקוביות נפוצות בשיכונים שנבנו על ידי משרד השיכון בשנות ה-80 של המאה ה-20. שיטת הבנייה המודולרית איפשרה בניית שכונות גדולות בפרקי זמן קצרים ולכן הייתה פופולרית במיוחד ביהודה ושומרון. ברוב היישובים השכונות הראשונות נקראו מאוחר יותר בשם "שכונת האשקוביות". איכות המבנים טובה, יחסית, ורבים מהם בשימוש עד היום. את האשקוביות החליפו בשנים מאוחרות יותר מבנים שונים בבנייה טרומית קלה.
מבנה האשקובית

האשקוביות יוצרו בגודל ובצורה חיצונית אחידים במטרה להקל את השימוש בהם בבנייה מודולרית. כל אשקובית נבנתה באורך 6 מטר וברוחב 4 מטר. שלושה צדדים של הקוביה היו עשויים משתי שכבות של בטון יצוק שביניהם שכבת בידוד תרמי. אשקוביות יוצרו בכמה מפרטים: קובייה שכללה מטבח ללא קירות פנימיים, קובייה שכללה שני חדרים קטנים וקוביה עם חדר, מטבח ושירותים. כל מבנה כלל צירוף של מספר קוביות ואלו הותאמו אחת לשנייה עד ליצירת המבנה הסופי של האשקובית.
האשקוביות הונפו בעזרת מנוף והונחו על יסודות בטון שנבנו בשטח. האינסטלציה ומערכות החשמל היו מובנים בתוך הקירות, כך שכאשר הקוביות הוצבו במקום ניתן היה לחברן מיד לאספקת מים ולזרם החשמל. צינורות האינסטלציה היו מפלסטיק ויצוקים בקיר, לכן כל נזילה מהם מחייבת את שבירת הקיר או הקמת תשתית חיצונית נפרדת.
מטעמי נוחות וחיסכון, בדרך כלל האשקוביות הורכבו מארבע או חמש קוביות עבור שתי יחידות דיור. במרוצת השנים שופצו חלק מהאשקוביות, הורחבו על ידי צירוף של קוביות נוספות או על ידי בניית תוספות והפכו לבתי מגורים לכל דבר. ביישובים רבים ניתן למצוא מבני מגורים בשטח של 120 מטרים רבועים שהתקבלו מהרכבת 5 אשקוביות. על חלקם הונחו גם גגות רעפים.
ראו גם

בנייה מתועשת
בנייה טרומית
מבנה יביל
אתר הנופש אל-בוסתאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  עסק, מתקן נופש 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2010–הווה (כ־14 שנים)
 
אתר הנופש אל-בוסתאן (בערבית: منتجع البستان; באנגלית נקרא לעיתים: "The Garden") הוא אתר נופש בחוף בעזה המכיל מסעדות, בתי קפה ובריכות שחייה.
אתר הנופש ממוקם על החוף מצפון לעיר עזה. את המקום פוקדים מדי יום 800 איש וקוד הלבוש במקום נחשב "אסלאמי" כי נשים לבושות בו ברעלה.
על פי העיתונאית המצרית אשרף אבו אל-הול אשר עובדת בעיתון המצרי אל-אהראם, אל-בוסתאן הוא אחד מהקבוצה הצומחת במהירות של פארקי שעשועים בעזה, כולל זהרת אל-מדיין וכן פארק המים המשוגע.
על פי סוכנות הידיעות הבריטית רויטרס, אתר הנופש הוא חלק מ"פריחת בנייה "ב"מתקני בילוי", שהחלה ברצועה.
ראו גם

הכפר התיירותי ביסאן סיטי
הערות שוליים

↑  "New Gaza Leisure Projects Focus on Fun Not Hardship" August 2, 2010, Reuters, New York Times.(הקישור אינו פעיל, 30 בינואר 2024)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית ובנושא תיירות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארגון ההגירה הבין-לאומי

| --- | --- |


 מדינה:  שווייץ 
 מטה הארגון:  ז'נבה 
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 www.iom.int/es
 
ארגון ההגירה הבין-לאומי (International Organization for Migration - IOM) הוא ארגון בין-לאומי של האומות המאוחדות המטפל במהגרים ונחשב לארגון החשוב בעולם בנושאי הגירה ופליטות. הארגון הוקם בשנת 1951 בשם "הוועדה הבין-ממשלתית הזמנית לתנועת המהגרים מאירופה" (PICMME) כדי לעזור ליישב מחדש אנשים שנעקרו מביתם במלחמת העולם השנייה. בארגון ההגירה הבינלאומי יש 156 מדינות חברות ו-10 מדינות משקיפות.
ארגון זה הוא הארגון הבינלאומי העיקרי העוסק בתחום ההגירה, לרבות פליטים, סחר בבני אדם, הגירת עבודה, ועוד על ידי מתן סיוע הומניטרי, שירותים וייעוץ לממשלות ולמהגרים.
בין מטרות הארגון:
ניהול מסודר ואנושי של ההגירה.
שיתוף פעולה בינלאומי בנושאי הגירה, על מנת לסייע בחיפוש אחר פתרונות מעשיים לבעיות ההגירה.
אספקת סיוע הומניטרי למהגרים ופליטים במצוקה.
חוקת הארגון מקשרת בין הגירה לפיתוח כלכלי, חברתי ותרבותי, וכן מצדדת בחופש התנועה של המהגרים.
הארגון עובד בשיתוף פעולה עם גופים ממשלתיים ולא ממשלתיים. בנוסף, מסייע הארגון לפליטים להשתתף בבחירות מחוץ לארצם, כפי שקרה בבחירות באפגניסטן בשנת 2004 ובבחירות בעיראק בשנת 2005.
היסטוריה

הארגון נוסד בשם "הוועדה הבין-ממשלתית הזמנית לתנועת המהגרים מאירופה" (PICMME) בשנת 1951 מתוך מטרה לעזור לפליטים במערב אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. הארגון סייע לממשלות אירופה ליישב מחדש 11 מיליון בני האדם שנעקרו בזמן המלחמה, וסייע בהסדרי תחבורה לכמיליון מהגרים במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
חוקת הארגון הבינלאומי להגירה נוסחה ב-19 באוקטובר 1953 בוונציה, ונכנסה לתוקף ב-30 בנובמבר 1954.
הארגון עבר רצף של שינויי שמות. לאחר שנוסד בשם "הוועדה הבין-ממשלתית הזמנית לתנועת המהגרים מאירופה" (PICMME), שונה שם הארגון בשנת 1952 לשם "הוועדה הבין-ממשלתית למהגרים מאירופה" (ICEM), בשנת 1980 שונה שמו ל"הוועדה הבין-ממשלתית להגירה" (ICM) ובשנת 1989 נקבע שמו הנוכחי "ארגון ההגירה הבינלאומי" (IOM). שינויים אלה משקפים את השינויים שחלו באופיו של הארגון על פני חצי מאה - הוא הפך מארגון לוגיסטיקה לסוכנות הגירה.
הארגון מסייע לטפל בפליטים ובמהגרים במקרים של אסונות טבע ובאזורי קרב. הארגון סייע לפליטים בתקופת המרד ההונגרי (1956), בזמן הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה (1968), בזמן ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973), סייע לפליטי מלחמת וייטנאם (1979), מלחמת המפרץ (1990), מלחמת קוסובו (1999), פליטי מזרח טימור (1999), ניצולי רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004), פליטי מלחמת עיראק (2003), רעידת האדמה בקשמיר (2005) ורעידת האדמה בהאיטי (2010).
על פי תפיסת הארגון, הגירה צריכה להתבצע בתנאים הומניים ומסודרים. הארגון עובד עם ממשלות וארגונים אזרחיים לקדם את הטיפול בנושאי הגירה, לעודד את הפיתוח הכלכלי והחברתי באמצעות הגירה, ולשמור על כבוד האדם ורווחתם של המהגרים.
לארגון תקציב תפעולי שנתי של 1.3 מיליארד דולר וכ-8,400 עובדים ב-100 מדינות ברחבי העולם.
הארגון מעורב מטבעו בדיונים גלובליים בנושאי ההשלכות החברתיות, הכלכליות והפוליטיות של ההגירה במאה ה-21.
מדיניות הארגון

הארגון מסייע למהגרים ולקהילות הקולטות אותם. מנכ"ל הארגון, ויליאם לייסי סווינג, אמר בנאום בדצמבר 2013: ”זה הזמן לעשות מעשה ולהציל חיים של מהגרים במצוקה.” הוא ציין שבשנת 2013 איבדו את חייהם מהגרים רבים שביקשו לחצות גבולות בינלאומיים בחשאי. "לעולם לא נדע בדיוק כמה מהגרים מתו במדבריות, באוקיינוסים או בתאונות אחרות", אמר סווינג. "עם זאת, הנתונים שלנו מראים כי לפחות 2,360 מהגרים מתו השנה בזמן שרדפו אחר החלום לחיות חיים חדשים. האנשים האלה נואשים - אפילו הפחד המוחשי מהמוות לא מונע מהם לצאת למסע."
סווינג הזהיר כי הדלתות של מדינות נסגרות יותר ויותר בפני המהגרים העניים והנואשים ביותר, במדינות שבעבר קיבלו אותם בברכה. על פי הארגון, קיים קשר ישיר בין ביקורת גבולות הדוקה יותר לבין העלייה בסחר בבני אדם, שהוא עסק כלל-עולמי המגלגל 35 מיליארד דולר בשנה.
הוא המשיך ואמר: ”זה הזמן לעשות מעשה ולהציל את חייהם של מהגרים נואשים, שעלולים למות בניסיון לחצות גבולות. אנו קוראים לממשלות במדינות עם מחסור בכוח עבודה לאפשר למעסיקים להעסיק מהגרים, ואנחנו צריכים להבטיח שאנשים אלה לא ינוצלו או ייחשפו לאלימות. אנחנו קוראים לגישה חיובית מצד הממשלה ומצד החברה, ודבר זה יהיה לטובת האינטרסים של המדינות, של הקהילה, ושל המהגרים עצמם.”
פעילויות הארגון > סיוע הומניטרי

תוכניות סיוע הומניטרי של הארגון כוללות סיוע חירום, שיקום והגנה על זכויותיהם של ניצולי אסונות ומלחמות. הארגון עוסק בתוכניות שתומכות בשיקום המהגרים, וכן מסייע ומחזק ארגונים ממשלתיים המסייעים למהגרים. במקרים רלוונטיים הארגון מספק גם תמיכה רפואית ופסיכולוגית.
כחלק מעבודתו במקרי חירום והמאמצים לקדם מוכנות לאסון, הארגון משתף פעולה עם גופי האומות המאוחדות וארגונים אחרים בנושאי קליטת הגירה בעתות חירום, לוגיסטיקה, בריאות, הגנה והתאוששות.
פעילויות הארגון > פעילויות נוספות של הארגון

סיוע כלכלי באזורים שמהם יש הגירה משמעותית מסיבות כלכליות, כדי למנוע הגירה.
יישוב מחדש של פליטים מאזורי מלחמה.
ניסיון למצוא מקומות עבודה עבור מהגרי עבודה.
שילוב המהגרים בארץ היעד.
הדרכה וסעד נפשי למהגרים.
דאגה לבריאות המהגרים באמצעות מדיניות מתאימה.
צמצום החשיפה של המהגרים למפגעים סביבתיים.
הדרכת גורמים ממשלתיים בנושאי התמודדות עם מהגרים לאורך הגבולות.
מניעת סחר בבני אדם.
שיקום פליטים.
מעקב אחר מסתננים והתוויית מדיניות יחד עם גורמים ממשלתיים.
מסעות פרסום

הארגון עורך מדי פעם מסעות פרסום על מנת לקדם את המדיניות שלו ולנסות ליצור רושם חיובי בציבור כלפי המהגרים.
מסעות פרסום > "תרומתם של המהגרים"

הארגון ערך בשנת 2013 מסע פרסום עולמי תחת השם "תרומתם של המהגרים", שמדגיש את תרומתם החיובית של המהגרים. מטרת מסע הפרסום היא לתקן טעויות נפוצות ומידע שגוי אודות מהגרים, ולהעביר מסר לפיו ממשלות, קהילות ומהגרים יכולים לקצור את הפוטנציאל החיובי הניכר של הגירה בינלאומית, תוך הגנה על המהגרים ושמירה על זכויותיהם. מודעות מסע הפרסום הופצו במגוון רחב של אמצעי תקשורת, כמו פוסטרים, כרזות חוצות ושלטי חוצות, דפי מידע, חוברות וחומרי דפוס אחרים, אתר אינטרנט ייעודי ונוכחות קבועה ברשתות חברתיות.
מסע הפרסום מדגיש את התרומה ההיסטורית המכריעה של מהגרים שונים למדינות אליהם הם הגיעו: ”הם מביאים איתם מיומנויות חדשות, רעיונות חדשים, נקודות מבט חדשות... ומה שהם מביאים יכול להועיל לכולם.”
בפרסומים מודגשת האינדיבידואליות של כל מהגר, תוך התמקדות על הסיפור האישי ועל פוטנציאל התרומה של כל מהגר.
מסעות פרסום > "משמעות ההגירה"

ביוני 2013 השיק הארגון מסע פרסום ברשתות החברתיות תחת השם "#MigrationMeans" ("משמעות ההגירה"), שמטרתו להעלות את המודעות להגירה בכל צורותיה ולהדגיש את ההשפעה החיובית של ההגירה מנקודת המבט של המהגרים עצמם. מסע הפרסום מביא את דבריהם של מהגרים שונים, המספרים מהי משמעות ההגירה עבורם, ואיך ההגירה שינתה את חייהם.
ארגון ההגירה הבינלאומי, וכן המהגרים עצמם, משתמשים ברשתות החברתיות, בעיקר פייסבוק וטוויטר, כדי להכיר מדינות אחרות, לאתר מקומות עבודה, לזהות את הדרכים הטובות ביותר להעברת כספים למדינת המוצא, וכן להעריך את הסיכונים של הגירה בלתי חוקית.
מדינות חברות

נכון לאוגוסט 2020, בארגון ההגירה הבינלאומי 173 מדינות ועוד 8 מדינות משקיפות.
בושטינה

העיירה בושטינה (באוקראינית: Буштино, ברוסית: Буштына, בגרמנית: Buschtyno; במקורות היהודיים בושטינא או בישטינע) היא יישוב עירוני במערב אוקראינה במחוז זקרפטיה. באזור טייצ'יב. כ-10 ק"מ צפונית לעיר טייצ'יב. בעיירה מתגוררים כ-8400 תושבים.
היסטוריה

המקום נזכר לראשונה בשנת 1389. בושטינה שוכנת באזור ההיסטורי של רוזנות מרמורש שהייתה תחת השלטון האוסטרו הונגרי עד סוף מלחמת העולם הראשונה. אז עבר האזור לשליטת הרפובליקה של צ'כוסלובקיה. בשנת 1940 השלטון עבר לידי הונגריה ששלטה בו עד סוף מלחמת העולם השנייה. מאז עבר האזור לשליטת ברית המועצות ומאז עצמאותה השטח בשליטת אוקראינה.
רוב תושבי העיירה הם רוסינים עם מיעוט הונגרי. במפקד משנת 1930 נמנו בעיירה 3,496 תושבים, מתוכם 1,042 יהודים. בשנת 1957 הוכרז המקום כישוב עירוני.
הקהילה היהודית

ישוב יהודי במקום התבסס מאוחר יחסית, עקב התנגדות האצולה המקומית. קהילה מאורגנת הייתה קיימת במקום החל משנות החמישים של המאה ה-19. רוב יהודי המקום היו חסידים שהשתייכו בעיקר לחצרות של חסידות סיגט וחסידות ספינקא. בגלל המתח בין החצרות מעולם לא הוסכם על רב למקום, והקהילה השתייכה לגליל של רב העיר טייצ'ב הסמוכה.
המקום התפרסם בעולם עם התיישבותו של האדמו"ר רבי  מרדכי מנדבורנה בערך בשנת תר"ל (1870). ר' מרדכי ישב במקום עד פטירתו בשנת תרנ"ה (1894), אליו נהרו אלפים, ושם נקבר. כשלושים שנה לאחר פטירתו התיישב במקום נכדו, האדמו"ר רבי איתמר לייפר שכונה האדמו"ר מבישטינא. הוא ישב במקום עד ימי השואה בה נספה. רבי איתמר גם כיהן כרב העיר הבלתי רשמי והיה מקובל כל תושביה היהודים של העיר.
לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים נוסדו בעיירה התארגנויות של תנועות נוער יהודיות ובהם בית"ר, והחלוץ הצעיר. צעירי החרדים התארגנו במסגרת צעירי אגודת ישראל.
הקהילה היהודית > השואה

יהודי בושטינה עברו את מוראות השואה כמו שאר יהודי המחוז. עם תחילת השלטון ההונגרי, גויסו צעירים רבים לעבודות כפייה בצבא ההונגרי, מהם רובם לא חזרו. בכ"ב בניסן תש"ד (15 באפריל 1944) הוגלו יהודי העיירה לגטו בעיר מאטסלקה, שם הם שוכנו בצפיפות מרובה עם עוד כ-5,000 יהודים מהאזורים הסמוכים. ביום טוב שני של שבועות נשלחו יהודי בושטינה למחנה אושוויץ שם הושמדו רובם. מהשרידים חזרו מעטים לעיירה לאחר השחרור, אך רובם עלו סמוך לאחר מכן לישראל.
כיום
מגיעים אלפי יהודים לעיירה, כדי לפקוד את קבר רבי מרדכי מנדבורנה ומשפחתו בבית הקברות היהודי, שם הוקם אוהל על מצבתם והכנסת אורחים לעולים ליד.
לקריאה נוספת

שלמה יעקב גרוס, יצחק יוסף כהן, ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, תל אביב, תשמ"ג
אלכסנדר קראוס, הכפר שלנו: סיפורה של העיירה בושטינה 1800-1944, זכרונותיו של חיימוש מבושטינה. קיבוץ דליה: ארגון יוצאי בושטינה, 1997
בושט'אהאזא (ביטשינע, בושטינה), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 86. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471630105171  LCCN: nr2002019939  VIAF: 148216196   WorldCat (עם VIAF): 148216196 
קברו של ר' מרדכי מנדבורנה בבושטינה
באיינחונגור

באיינחונגור (במונגולית: Баянхонгор аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם בדרום המדינה ובירתו היא באיינחונגור.
סומים (תת מחוזות)

בצגן (Baatsagaan)
ביינבולג (Bayanbulag)
ביינגובי (Bayangovĭ)
באיינחונגור (Bayanhongor)
ביינליג (Bayanlig)
ביין-אובו (Bayan-Ovoo)
ביין-אונדור (Bayan-Öndör)
ביינצגן (Bayantsgaan)
בוגד (Bogd)
בומבוטור (Bömbötör)
בוצגן (Buutsagaan)
ארדנצוגט (Erdenetsogt)
גלוט (Galuut)
גורבנבולג (Gurbanbulag)
חורמרל (Hüreemaral)
ג'רגלנט (Jargalant)
ג'ינסט (Jinst)
אולזיט (Ölziyt)
שינג'יסט (Shinejist)
זג (Zag)