stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ונדי בראון

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1955 (בת 69) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת פרינסטון  ויליאמס קולג'  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז  European Graduate School  המכון למחקר מתקדם 
 תחומי עניין:  מדע המדינה, תאוריה פוליטית 
 עיסוק:  חוקרת מדע המדינה, אנתרופולוגית, פעילת זכויות נשים, מרצה באוניברסיטה, פילוסופית 
 הושפעה מ:  מרקס, פוקו, פרויד, ניטשה, אסכולת פרנקפורט, בנימין, דרידה, ובר
 השפיעה על:  ג'ואן וולך סקוט, סלבוי ז'יז'ק.
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2017) עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2022) 
 בן או בת זוג:  ג'ודית באטלר 
 
ונדי ל. בראון (באנגלית:Wendy L. Brown ; נולדה ב-28 בנובמבר 1955) היא תאורטיקנית ופילוסופית פוליטית אמריקאית, פרופסור למדע המדינה וחברת סגל מרכזית בתוכנית לתיאוריה ביקורתית באוניברסיטת קליפורניה ברקלי.
ביוגרפיה

בראון נולדה בקליפורניה. השלימה תואר ראשון בכלכלה ופוליטיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, תואר שני ותואר שלישי בפילוסופיה פוליטית באוניברסיטת פרינסטון. לפני שנכנסה לתפקיד באוניברסיטת ברקלי בשנת 1999, לימדה בויליאמס קולג' ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. תפקידי ההוראה העיקריים שלה הם תיאוריה פוליטית ותיאוריה ביקורתית, ובנוסף בראון היא גם חברת סגל במחלקת הרטוריקה, תוכנית הפסיקה והמדיניות החברתית, הדגש המיועד לנשים, מגדר ומיניות, והדגש המיועד לימודים מודרניים מוקדמים.
בראון מרצה ברחבי העולם ומילאה תפקידי ביקור[דרושה הבהרה] וכבוד רבים, כולל במכון למחקר מתקדם בעיר פרינסטון, המכון למדעי הרוח בווינה, אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, מכון המחקר למדעי הרוח של UC באירווין, המכון למחקר בית הספר לתיאוריה ביקורתית של מדעי הרוח בבירקבק, אוניברסיטת לונדון (2012, 2015),  עמיתה בכירה במרכז למדעי הרוח באוניברסיטת קורנל (2013), פרופסורית אורחת באוניברסיטת קולומביה (2014), מרצה אורחת בפי ביתא קפא 2014(),  פרופסורית אורחת למשפט וממשל באוניברסיטת קורנל (2015), פרופסורית אורחת למשפטים בבית הספר לכלכלה בלונדון (2015),  ופרופסורית אורחת בEuropean Graduate School‏ (2016).
בין הרצאות הכבוד שהעבירה בראון ההרצאה השנתית של ביברברוק באוניברסיטת מקגיל (2015); מרכזי מרכז פמברוק באוניברסיטת בראון (2015); מפתח מרכזי במכון זולברג בנושא הגירה וניידות (2016); "הרצאת הדמוקרטיה" הרביעית (2017) בהאוס דר קולטורן דר וולט בברלין (אחרי תומאס פיקטי, נעמי קליין ופול מייסון); נאום מליאה בכנס האיגוד הסוציולוגי האירופי באתונה (2017); הרצאת גאוס באוניברסיטת פרינסטון (2018); והרצאות וולק ב-UC Irvine, אשר פורסמו בשם In the Ruins of Neoliberalism: The Rise of Politics Antidemocratic in the West (2019). בשנת 2019 העבירה בראון את הרצאות טאנר על ערכים אנושיים באוניברסיטת ייל, שכותרתו "פוליטיקה וידע בזמנים ניהיליסטיים: חשיבה עם מקס ובר".
חיבוריה של בראון תורגמה ליותר מעשרים שפות והיא זכתה בפרסים רבים. בראון כיהנה כחברת מועצה באיגוד האמריקאי למדעי המדינה (2007–2009) וכיו"ר מועצת הנגידים של מכון מחקר מדעי הרוח של UC (2011-2009). בשנת 2012, ספרה Walled States, Waning Sovereignty (מדינות מוקפות חומה, ריבונות דועכת) זכה בפרס דוד איסטמן. בשנת 2017 ספרה Undoing the Demos (ביטול ההדגמות: מהפכת ההתגנבות של הנאו-ליברליזם ) זכה בפרס שפיץ לספר הטוב ביותר בתיאוריה הליברלית או הדמוקרטית. בראון קיבל את פרס ההוראה המובהק לשנת 2016, הכבוד היוקרתי ביותר של אוניברסיטת ברקלי להוראה. בין השנים 18–2017 קיבלה מלגת מחקר לנשיאי אוניברסיטת UC והייתה עמיתת גוגנהיים. בשנת 2021 קיבלה בראון את הציון לשבח של ברקלי (Berkeley Citation), הכבוד הגבוה ביותר של אוניברסיטת ברקלי, לאנשים ש"חורגים משימוש החובה ושהישגיהם עולים על סטנדרטים של מצוינות בתחומם".
רעויונותיה של בראון על הידרדרות הריבונות ועל "דמוקרטיה חלולה" מצאו במה בעיתונות ובמדיה פופולרית. דיונים בעבודותיה מופיעים ב"ניו יורק טיימס", ב"וושינגטון פוסט" וב"גרדיאן". בראון הופיע במספר סרטים תיעודיים בהם: "The Value of the Humanities" (2014),"Take Your Pills" (2018) ו-"What is Democracy?" (בבימוי אסטרה טיילור, 2019).
ביוגרפיה > חיים אישיים

בראון מתגוררת בברקלי עם בת זוגה הפילוסופית ג'ודית באטלר, ובנן המשותף אייזיק.
הגותה

בראון ייסדה פרדיגמות חדשות בגישה הביקורתית למשפט ובפילוסופיה הפמיניסטית. היא יצרה גוף יצירה המבוסס על הביקורת של קרל מרקס על הקפיטליזם והקשר שלו לדת וחילוניות,   הביקורת של פרידריך ניטשה לחשיבה על כוח ומוסר, מקס ובר על המודרניות ארגון הכוח, הפסיכואנליזה והשלכותיה על ההזדהות הפוליטית,  עבודתו של מישל פוקו שלטוניות ונאו - ליברליזם, כמו גם פילוסופים קונטיננטלים עכשוויים אחרים. יצירתה של בראון מביאה את המשאבים הללו יחד עם חשיבה משלה בנושאים שונים ומטרתה לאבחן תצורות מודרניות ועכשוויות של כוח ולהבחין באיומים על הדמוקרטיה הכרוכה בתצורות כאלה.
הגותה > מדינות של פציעה: כוח וחירות במודרניות המאוחרת (1995)

בחיבור זה בראון בוחנת כיצד תחושה של פציעות (sense of woundedness) יכולה להפוך לבסיס לצורות זהות אינדיבידואליות וקולקטיביות. החל מהתבטאויות של שנאה והסתה כנגד קבוצה חברתית או אתנית ועד איסור פורנוגרפי. בראון טוענת כי ניסיונות הגנה מתכוונים היטב יכולים לתת לגיטימציה למדינה תוך פגיעה בנתינים על ידי קידוד זהותם כחסרת אונים או הזקוקים לוויסות ממשלתי מתמשך. בעוד שהיא פורצת דרך בתיאוריה הפוליטית, יצירה זו מייצגת גם את אחת ההתערבויות המרכזיות של בראון בתיאוריה הפמיניסטית והקווירית. הספר מציע תיאור חדש של כוח משפטי ופוליטי כמבנה של נורמות של מיניות ומגדר. באמצעות הרעיון של "התקשרויות פצועות", בראון טוען כי פגיעה נפשית עשויה ללוות ולשמור על קטגוריות גזעיות, אתניות ומגדר, במיוחד ביחס לחוקי המדינה ולתצורות דיסקורסיביות. בעבודות אלה וביצירות אחרות בראון מתחה ביקורת על נציגי הגל השני של הפמיניזם, כגון קתרין מקינון, על כך שכתב מחדש את הקטגוריה של "אישה" כזהות חיונית המבוססת על פגיעה.
הגותה > פוליטיקה מבעד להיסטוריה (2001)

ספרה "Politics Out of History" כולל אסופת מאמרים בנושאים פוליטיים עכשוויים, מבעיית המוראליזם בפוליטיקה ועד למורשת של עוולות מהעבר בהווה. בראון בוחנת מה קורה לאוריינטציות פוליטיות שמאלניות וליברליות כאשר פגה האמונה בקדמה, כשכל קונבנציה פוליטית מתגלה כקונטינגנטית וסובייקטיבית. חלק ניכר מהספר לוקח את ההיסטוריה והליברליזם עצמם כמושא לרפקסיה תאורטית. בראון מסתמכת על מגוון הוגים, כמו פרויד, מרקס, ניטשה, שפינוזה, בנימין ודרידה, וחושבת מחדש על חוסר האפשרות וחוסר האוריינטציה בדמוקרטיה העכשווית.
הגותה > עבודת קצה: מסות קריטיות על ידע ופוליטיקה (2005)

ספרה "Edgework: Critical Essays on Knowledge and Politics" הוא אסופה של שבעה מאמרים כשכל מאמר אינדיבידואלי מתחיל בבעיה ספציפית: מהו היחס בין אהבה, נאמנות והסתייגות בחיים הפוליטיים האמריקאים העכשוויים? כיצד הפכה הרציונליות הנאו-ליברלית לצורת ממשל? מהן הבעיות העיקריות של תוכניות לימודי נשים? וכן הלאה. לדברי בראון, המאמרים אינם מכוונים לענות באופן סופי על השאלות הנתונות אלא לחקור באופן ביקורתי את שיטות המסגור והשינוי, לערער על דוגמות (אף אלו של השמאל ושל הפמיניזם).
הגותה > הסדרת סלידה: סובלנות בעידן הזהות והאימפריה (2006)

בספר זה, בראון מערער את התפיסה המקובלת והמקובלת כי סובלנות היא אחד ההישגים המדהימים ביותר של המודרניות המערבית. היא מציעה שסובלנות (או סובלנות) אינה יכולה להיתפס כהפוך מוחלט לאלימות. לעיתים, ניתן להשתמש בו גם כדי להצדיק אלימות. בראון טוען כי סובלנות פועלת בעיקר כשיח של בניית נושאים ואופני שלטון המתייחסים או מאשרים יחסים אסימטריים בין קבוצות שונות, שכל אחת מהן צריכה לאחר מכן "לסבול" קבוצות וקטגוריות אחרות או "לסבול" את הקבוצות והקטגוריות הדומיננטיות..
כדי לבסס את התזה שלה, בחנה בראון את שיח הסובלנות של דמויות כמו ג'ורג 'וו. בוש, ג'ימי קרטר, סמואל הנטינגטון, סוזן אוקין, מייקל איגנטיף, ברנרד לואיס וסיילה בנחביב וטענה כי "סובלנות כפרקטיקה פוליטית ניתנת תמיד על ידי דומיננטיות, היא תמיד ביטוי מסוים לשליטה גם כשהיא מציעה הגנה או התאגדות לחזקים פחות". בין אלה שהושפעו מחשיבתה של בראון בנושא זה ההיסטוריונית ג'ואן וולך סקוט והפילוסוף סלבוי ז'יז'ק.
בדיון עם ריינר פורסט ב-ICI בברלין התייחסה בראון שוב לבעייתיות זו,  פורסם מאוחר יותר כספר המחבר במשותף, The Power of Tolerance (כוחה של הסובלנות) בשנת 2014. כאן טוענת בראון כנגד גישות מוסריות או נורמטיביות בעיקר לכוח ולשיח, ומתריעה מפני הסכנות של חגיגה בלתי ביקורתית של אידיאל הסובלנות הליברלי, כפי שקורה לעיתים קרובות בתפיסות מערביות של התקדמות היסטורית, תרבותית או מוסרית.
הגותה > הבגדים החדשים של הפוליטיקה העולמית (2007)

ספר זה שפורסם באופן בלעדי בצרפתית, "Les Habits neufs de la politique mondiale" ("הבגדים החדשים של הפוליטיקה העולמית"), טוען כי העובדה הפוליטית הבאה היא בלתי הפיכה: דמוקרטיה ליברלית, כשיטה חברתית והיסטורית עולמית של ניהול מדינה, גוססת. שתי התנועות של נאוליברליזם ונאו-שמרנות, כוללות תהודה וגם דיסוננסים. בראון טוענת כי בעוד הנאוליברליזם פועלת כרציונליות פוליטית, כאמצעי לוויסות כללי של ההתנהגות, הנאו-שמרנות נחוצה להישרדות הנאוליברליזם והיא גם טפיל על הישרדותו. כצורה של שלטוניות שמגדירה מחדש את החופש, הנאוליברליזם הופך את השדה הפוליטי לשדה מוסרני ובכך מגביל את היקפו, זאת באמצעות הנאו-שמרנות.
הגותה > מדינות מוקפות חומות, ריבונות פוחתת (2010)

ספר זה בוחן את תחיית בניית הקירות בתנאים המשתנים של הקפיטליזם הגלובלי. בראון מאתגרת את הנחת המוצא לגבי תפקידן של חומות, כגון מניעת פשע, הגירה והברחות. היא גם טוענת כי התחימה בחומה קיבלה משמעות חדשה בשל תפקידה הסמלי בעולם ההון הפיננסי שעובר תהליך מואץ של גולבליזציה ונעשה בלתי־יציב (precarious) באופן הולך ומחמיר. מאחר שזהות האינדיבידואל, כמו גם ריבונות מדינת הלאום מאוימים, חומות הופכות לאובייקטים שמושקעת בהם תשוקה אינדיבידואלית וקולקטיבית. מאמצים מבוהלים לחזק את הזהות הלאומית מוקרנים אפוא על גבולות, כמו גם על מבנים חומריים חדשים שנתפסים כמאבטחים אותם. הספר הודפס מחדש עם הקדמה חדשה של המחברת לאחר בחירתו של דונלד טראמפ בשנת 2016.
הגותה > ביטול הדמוס: מהפכת ההתגנבות של הניאוליברליזם (2015)

המחקר של בראון מתחיל בעיסוק ושינוי טיעוני מפתח בספר "הולדת הביופוליטיקה" של פוקו במטרה לנתח דרכים שונות בהן הדמוקרטיה נבנית על ידי רציונליות ניאוליברלית. היא מתארת את הניאוליברליזם כתקיפה יסודית של הרעיונות והשיטות הבסיסיות ביותר של הדמוקרטיה, תקיפה של ה"דמוס" (המילה ביוונית עתיקה ל"עם", שנמצאת בשורש המילה "דמוקרטיה"). פרקי הספר הבודדים בוחנים את השפעות הניאוליברליזציה על השכלה גבוהה, משפטים, ממשל, עקרונות היסוד של מוסדות דמוקרטיים ליברליים, וכן דמיונות דמוקרטיים רדיקליים.
בראון מתייחס ל"ניאוליברליזם כרציונליות שלטונית שדרכה הכל 'כלכלי' ובאופן מאוד ספציפי: בני אדם הופכים לשחקני שוק ותו לא, כל תחום פעילות נתפס כשוק, וכל ישות (בין אם ציבורית ובין אם היא פרטית, בין אם אדם, עסק או מדינה) נשלטים כחברה". כדי להתמודד עם איומים כאלה, טוען בראון, יש לחדש את הדמוקרטיה לא רק כחפץ של חקירה תאורטית, אלא גם כאתר של מאבק פוליטי.
הגותה > בחורבות הנאו-ליברליזם: עלייתה של הפוליטיקה האנטי-דמוקרטית במערב (2019)

ספרה "In the Ruins of Neoliberalism: The Rise of Anti-Democratic Politics in the West" שיצא לאור בשנת 2019 על ידי הוצאת אוניברסיטת קולומביה, מנתח את התפנית החזקה לימין בפוליטיקה המערבית. אמנם תפנית זו מותנעת על ידי מעמד עובד ומעמד בינוני לבנים הפגועים מבחינה חברתית-כלכלית, אך בראון טוענת כי היא מאופיינת גם על ידי ההתקפה הרב-תחומית על ערכים דמוקרטיים המתרחשת תחת הנאוליברליזם. הספר מתחקה אחר השאיפה להחליף את הסדרים הדמוקרטיים במסדרים הממושמעים על ידי כלכלת שוק ומוסר המסורתי, ולהחליף מדינות דמוקרטיות בשיטת ממשל טכנוקרטית. בראון בוחנת גם את התוצאות הבלתי מכוונות של ההגיון הנאוליברלי, מההתקפה שלו על ערך החברה והפטיש שלה לחירות הפרט ועד לגיטימציה של אי-שוויון, כדי להבין כיצד הוא יוצר פופוליזם אפוקליפטי שמוכן להשמיד את העולם במקום לסבול עתיד שבו העליונות הגברית הלבנה נעלמת.
חיים ציבוריים

כאינטלקטואלת ציבורית בולטת בארצות הברית, בראון כתבה ודיברה על סוגיות מפתח בסדר היום האמריקאי כמו חופש הביטוי, חינוך ציבורי, מחאה פוליטית, סוגיות להט"ב, תקיפה מינית, דונלד טראמפ, שמרנות, ניאוליברליזם, ועניינים אחרים הנוגעים לדאגה לאומית ובינלאומית.
במשך עשרות שנים, בראון מתנגדת לצעדים לקראת הפרטת המערכת של אוניברסיטת קליפורניה. בתפקידה כיו"ר שותף באיגוד הפקולטה לברקלי, היא העלתה את המודעות למהלך, ארגנה צעדות ודיברה בפומבי על הפרטת החינוך הציבורי. היא מתחה ביקורת על החלטת האוניברסיטה לצמצם עלויות על ידי ניצול מרצים במקום להעסיק פרופסורים למסלול קביעות וקביעות. באופן דומה, היא הביעה דאגה מהסכנות של תוכניות החינוך המקוונות המוצעות על ידי UC.
בראון מתחה ביקורת על הנהלת האוניברסיטה על תגובתם לתקיפות מיניות. לדבריה: "אני חושבת שאנשי סגל רבים מרגישים שיש מטרידים חוזרים ונשנים בפקולטה שלנו שאף פעם לא מוענשים [...] סטודנטים לתארים מתקדמים ויתרו על הקריירה, וגורמים הורשו להמשיך, וזה לא היה בסדר - מעולם לא היה צריך לקרות".
ב"צעדת ה־99 מייל" לסקרמנטו הפנתה את הביקורת שלה למגמות כלליות יותר: "אנו צועדים כדי להסב את תשומת הלב למצוקות החינוך הציבורי בקליפורניה ולהפציר בתושבי קליפורניה להשקיע בו מחדש. על אף כל המשאבים, החדשנות והעושר שלה, קליפורניה שקעה כמעט לתחתית האומה בהוצאה לכל סטודנט, ומערכת ההשכלה הציבורית שלנו, שהייתה פעם מושא לקנאה בעולם, נמצאת בסכנה ממשית." בראון תמכה ב"כיבוש וול סטריט" כחלק ממועצת הסגל של UC, וטענה כי "אנו מבינים שזה חלק ממה שהתנועה מייצגת. אנו שמחים מההפגנות ורואים בקמפיין שלנו אחד עם זה".
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים

In the Ruins of Neoliberalism: The Rise of Antidemocratic Politics in the West (Columbia University Press, 2019).
Undoing the Demos: Neoliberalism's Stealth Revolution (Zone Books, 2015; 4th printing, 2017).
Walled States, Waning Sovereignty (Zone Books, 2010, 2nd printing with a new Preface, 2017).
Regulating Aversion: Tolerance in the Age of Identity and Empire (Princeton University Press, 2006).
Edgework: Critical Essays in Knowledge and Politics (Princeton University Press, 2005).
Politics Out of History (Princeton University Press, 2001).
States of Injury: Power and Freedom in Late Modernity (Princeton University Press, 1995).
Manhood and Politics: A Feminist Reading in Political Thought (Rowman and Littlefield, 1988).
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים בעריכתה וכתיבה משותפת

"סמכותיות", שנכתבה יחד עם פיטר א. גורדון ומקס פנסקי (הוצאת אוניברסיטת שיקגו, 2018).
"Near Futures Online", "Europe at a crossroads", נערך בשיתוף עם מישל פהר, ויליאם קאליסון, מילאד אודבאי ואורלי ווינדלס, גיליון מס '1 (מרץ 2016).
"כוח הסובלנות", שנכתב יחד עם ריינר פורסט (ניו יורק: הוצאת אוניברסיטת קולומביה, 2014; ברלין: טוריה & קאנט, 2014).
"האם ביקורת היא חילונית? פגיעה, חילול הקודש ודיבור חופשי", שנכתבו יחד עם ג'ודית באטלר, סבא מחמוד וטלאל אסד (הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, 2009); הונפק מחדש, עם מבוא חדש במשותף (הוצאת אוניברסיטת פורדהאם, 2015). Talal Asad, Wendy Brown, Judith Butler, Saba Mahmood, Is Critique Secular? Blasphemy, Injury, and Free Speech, 2009-11-01
"דמוקרטיה באיזו מדינה?", בעריכת ג'ורג'יו אגמבן, אלן באדיו, דניאל בנסייד, ונדי בראון, ז'אן לוק ננסי, ז'אק רנסייר, קריסטין רוס וסלאבוג ז'יז'ק. תורגם על ידי ויליאם מקקויג (הוצאת אוניברסיטת קולומביה, 2011).
"חוקיות שמאל/ביקורת שמאל", בעריכה משותפת עם ג'נט האלי (הוצאת אוניברסיטת דיוק, 2002).
רובעי וינה

רובעי וינה (בגרמנית: Wiener Gemeindebezirke) הם חלוקה אדמיניסטרטיבית שמפצלת את בירת אוסטריה, וינה, ל-23 רבעים. רבעים אלו ממוספרים על מנת שיהיה ניתן לזהותם בקלות והם החלו להיווצר משנת 1850 והלאה, כאשר שטח העיר החל לגדול עם סיפוחן של קהילות ואזורים סמוכים לעיר. למרות שלרבעים אלו תפקיד דומה לזה של מחוז באוסטריה (Bezirke) הם אינם מוגדרים בצורה זאת בחוקה האוסטרית. וינה היא עיר סטטוטורית (דהיינו, בנוסף לתפקידה כעיר משמשת גם כמחוז מנהלי), ובהתאם לכך מתפקדת כמחוז אחד שלם (ולא כעיר המאגדת מספר מחוזות שונים).
ראשי הרבעים (Bezirksvorsteher) והאסיפה המנהלתית היושבת תחתם (Bezirksvertretung) ממוקמים ברבעים הרלוונטיים, חוץ מהרובע ה-14, שנציגיו הפוליטיים יושבים ברובע ה-13.
מאז שנת 2005, החוק האוסטרי קובע שרובעי העיר השונים נושאים באחריות להנפקת דרכונים ורישום תושבים, פעולות אשר היו תחת אחריותה של משטרת אוסטריה. עד לתחילת שנות ה-2000, כל רובע בעיר היה בעל תחנת משטרה משלו. על מנת לחסוך בעלויות תקורה, החל משנת 2002 צומצמו מספר התחנות מ-23 ל-14, כאשר האחריות על רבעים קטנים בהן אין צורך בתחנת משטרה ייחודית הועברה לתחנות משטרה ברובעי סמוכים.
רובעי וינה ומיקומיהם

להלן מיקומיהן של 23 רובעי וינה:
אינרה שטאדט \ Innere Stadt - העיר העתיקה ומרכז העיר, בו נמצאים מספר גדול של אתרים היסטוריים.
לאופולדשטאדט \ Leopoldstadt - ממוקם בין נהר הדנובה לתעלת הדנובה. ברובע זה מתגוררים רוב יהודי וינה.
לאנד-שטראסה \ Landstraße - ממוקם על הגדה הימנית של תעלת הדנובה, ובו נמצא ארמון בלוודר.
וידן \ Wieden - רובע קטן הממוקם דרומית למרכז העיר.
מרגרטן \ Margareten - ממוקם דרומית למרכז העיר, בעבר היה חלק מרובע וידן, השניים הופרדו בשנת 1861.
מריהילף \ Mariahilf - רובע קטן שבו נמצאת שדרת הקניות Mariahilferstrße.
נויבאו \ Neubau - רובע קטן בו נמצא ה-Museumsquartier, רובע המוזיאונים של וינה.
יוזפשטאדט \ Josefstadt - רובע קטן הנמצא בסמיכות לבניין העירייה, הפרלמנט האוסטרי ואוניברסיטת וינה.
אלזרגרונד\ Alsergrund - ברובע זה נמצא ביתו של זיגמונד פרויד ובית החולים הכללי של וינה (הגדול באוסטריה).
פאבוריטן \ Favoriten - רובע בצידה הדרומי של העיר, ובו אחת מתחנות הרכבת הגדולות של וינה. רובע זה הוא המאוכלס ביותר בעיר.
זימרינג \ Simmering - רובע הנמצא בצידה הימני של תעלת הדנובה ובו בית הקברות המרכזי של וינה, אחד מבתי הקברות הגדולים בעולם.
מיידלינג \ Meidling - ממוקם על הגדה הדרומית של נהר וינה.
היצינג \ Hietzing - ממוקם על הגדה הדרומית של נהר וינה ובו נמצא ארמון שונברון.
פנצינג \ Penzing - ממוקם על הגדה הצפונית של נהר וינה. ברובע זה נמצאת כנסיית שטיינהוף של אוטו וגנר, הנחשבת ממבני האר נובו החשובים בעולם.
רודולפסהיים-פינפהאוס \ Rudolfsheim-Fünfhaus - ממוקם על הגדה הצפונית של נהר וינה.
אוטקרינג \ Ottakring - ממוקם בקצה המערבי של העיר, בו נמצאת מבשלת הבירה Ottakringer.
הרנאלס \ Hernals - ממוקם בקצה הצפון מערבי של העיר.
ורינג \ Währing - ממוקם בקצה הצפון מערבי של העיר.
דבלינג \ Döbling - ממוקם בקצה הצפוני של העיר.
בריגיטנאו \ Brigittenau - ממוקם בצמוד ללאופולדשטאדט, ממנו הופרד בשנת 1900.
פלורידסדורף \ Floridsdorf - ממוקם על הגדה השמאלית של הדנובה וכולל אזורי תעשייה. רובע זה הוא האזור הצפוני ביותר של וינה.
דונאושטאדט \ Donaustadt (עיר הדנובה) - ממוקם על הגדה השמאלית של הדנובה. הגדול שברובעי וינה וכולל בתוכו את קומפלקס האו"ם בווינה.
ליזינג \ Liesing - הרובע הדרומי ביותר של העיר ובעל צפיפות האוכלוסין הנמוכה ביותר בווינה.
ניתן לקבוע רובע ספציפי על פי כתובת על ידי בחינה של המיקוד המופיע - 1XXA. הספרה 1 מייצגת את העיר וינה, שתי הספרות העוקבות מייצגות את מספר הרובע, והספרה האחרונה היא בדרך כלל 0. לדוגמה: 1090 הוא מיקוד המייצג את הרובע התשיעי של העיר (Alsergrund). יוצא מן הכלל בעניין זה הוא קומפלקס האומות המאוחדות בעיר, שקיבל מיקוד ייחודי - 1400.
אוכלוסייה לפי רובע

להלן אוכלוסיית וינה לפי הרבעים, נכון לינואר 2021.
| רובע | אוכלוסייה | רובע | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
| Innere Stadt | 15,867 | Hietzing | 53,903 |
| Leopoldstadt | 105,237 | Penzing | 93,366 |
| Landstraße | 93,248 | Rudolfsheim-Fünfhaus | 76,137 |
| Wieden | 33,075 | Ottakring | 102,480 |
| Margareten | 54,373 | Hernals | 56,488 |
| Mariahilf | 31,336 | Währing | 51,327 |
| Neubau | 31,683 | Döbling | 73,861 |
| Josefstadt | 24,365 | Brigittenau | 85,264 |
| Alsergrund | 41,812 | Floridsdorf | 173,916 |
| Favoriten | 210,573 | Donaustadt | 198,806 |
| Simmering | 105,022 | Liesing | 111,812 |
| Meidling  | 96,998  | סה"כ | 1,920,949 |
ראו גם

מבנה העיר וינה
רובעי פריז
היסטוריה של אוסטריה
הערות שוליים

↑
ויט ידליצ'קה

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1983 (בן 41) הראדץ קראלובה, צ'כיה 
 מדינה:  ליברלנד, צ'כיה 
 השכלה:  האוניברסיטה לכלכלה בפראג  CEVRO Institut 
 מפלגה:  Party of Free Citizens 
 vitjedlicka.blog.idnes.cz
 
ויט ידליצ'קה (בצ'כית: Vít Jedlička; נולד ב-6 בספטמבר 1983) הוא פוליטיקאי, פובליציסט ואקטיביסט צ'כי.
ידליצ'קה כיהן בעבר כיו"ר מפלגת האזרחים החופשיים הצ'כית במחוז הראדץ קראלובה והוא המייסד והמנכ"ל של אתר החדשות Reformy.cz, "רפורמי.צ'.".
ב-13 באפריל 2015 ייסד את המדינה לכאורה "הרפובליקה החופשית של ליברלנד" ונעשה לנשיאה הראשון.
ביוגרפיה

ידליצ'קה נולד בשנת 1983 בעיר הראדץ קראלובה.
בילדותו, אביו של ידליצ'קה פוטר מעבודתו במכון למידות ולמשקלות בפראג בעקבות סירובו להירשם למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה אשר השליטה דיקטטורה באותם ימים בצ'כוסלובקיה, ונשלח לעבוד כמכונאי.
בין השנים 2006 ל-2009 כיהן ידליצ'קה כמנכ"ל HKfree.org, רשת תקשורת נתונים אינטרנטית קהילתית שמטרתה לחבר בין תושבי עירו, הראדץ קראלובה.
בין השנים 2009 ל-2014 כיהן כיו"ר האזורי של "מפלגת האזרחים החופשיים הצ'כית" במחוז הראדץ קראלובה.
בשנת 2011 ייסד את אתר החדשות Reformy.cz, בעל השקפות ליברטריאניות מובהקות.
ביוגרפיה > ליברלנד

ב-13 באפריל 2015 הכריז ויט ידליצ'קה על הקמת הרפובליקה החופשית של ליברלנד על מה שהוא ראה כאזור טרה נוליוס המכונה גורנייה סיגה על גדת נהר הדנובה בין סרביה לקרואטיה. ועדת ההקמה שמינה ידליצ'קה בחרה בו כנשיא באותו יום. אספה תיבחר ברגע שהיא תימצא לנכון על ידי הממשלה הזמנית.
השכלה

ב-2008 השלים ידליצ'קה תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת פראג לכלכלה ועסקים.
ב-2014 השלים תואר שני במדע המדינה ממכון CEVRO בפראג.
דעותיו

משנת 2001 היה ויט ידליצ'קה חבר במפלגה האזרחית הדמוקרטית הצ'כית (ODS), מאז 2009 הוא חבר במפלגת האזרחים החופשיים.
ידליצ'קה רואה את עצמו כליברטריאן בעל השקפות ליברליות על התערבות מדינתית קטנה ככל האפשר.
מאז 2015 חבר בארגון הבינלאומי לקניין וחופש.
השקפותיו דומות לאלה של הפוליטיקאי האמריקאי רון פול.
הוא תיאר את עצמו כאנרכו-קפיטליסט המושפע מבסטייה.
ידליצ'קה הוא אירוסקפט ומתנגד לסוציאליזם.
עובש

| עובש |
| --- | --- |

מיון מדעי

עובש על גבי נקטרינות
עובש הוא שם כללי לפטריות המכסות משטחים שונים (בדרך-כלל מזונות או משטחים לחים). לעומת זאת, פטריות הגדלות בצורה חד תאית נקראות שמרים. למונח "עובש" אין משמעות טקסונומית מדויקת.
רשת הסיבים הזו נקראת מיצליום ונחשבת כאורגניזם שלם. המיצליום מופיע כחוטים לבנים ודקים על גבי המשטח ובכך יוצר קרום אוורירי. מחיצות עשויות להגביל תאים סמוכים לאורך מושבת העובש, כשכל אחת מהן מכילה גרעין יחיד או מספר גרעינים זהים. העובש מכיל לעיתים קרובות נבגים, המהווים שלב מיוחד במחזור החיים של הפטריות.
המושג נבג מקושר רבות למחלות הנגרמות על ידי חיידקים, אך עיקר הבעיות הבריאותיות כתוצאה מעובש עלולות להיגרם לאנשים בעלי מערכת חיסון חלשה וכן ללוקים בבעיות במערכת הנשימה. עובש עשוי לגרום לפירוק ביולוגי לא רצוי של חומרים טבעיים, לדוגמה; אוכל מקולקל, ומכאן חשיבותו לשימור מערכות ביולוגיות. לעובש שימושים בתעשיית המזון, במחקר וברפואה.
ביולוגיה > תנאי גידול

ידועים אלפי זנים שונים של עובש, להם מאפיינים שונים ומגוונים. רק מעטים מהם פתוגניים לבני אדם. כולם זקוקים ללחות על מנת לגדול ומעטים אף גדלים בסביבה מימית. בדומה לכל סוגי הפטריות, עובשים שונים מפיקים אנרגיה מחומרים אורגניים הנמצאים בסביבתם. בדרך כלל, עובשים מפרישים לסביבתם אנזימים הידרוליטיים, שתפקידם לפרק פולימרים ביולוגיים מסביבתם הקרובה, כמו עמילן, תאית וליגנין לרכיבים פשוטים יותר, אותם הם יכולים לקלוט. באופן זה משמש העובש תפקיד חשוב בגרימה לריקבון של חומרים אורגניים, מה שמאפשר מחזור של חומרי מזון במערכת האקולוגית. עובשים רבים גם מסנתזים ומשחררים לסביבתם הקרובה רעלנים שביחד עם אנזימי-פירוק פוגעים בגדילה של מיקרו-ארגניזימים מתחרים. מכיוון שעובש יכול לגדול גם על אוכל, הוא עשוי להפוך אותו לעיתים רחוקות לרעיל, לכן הוא גורם מרכזי להשחתת מוצרי מזון ומחלות. אסטרטגיות שונות לשימור מזון, כמו המלחה, הקפאה וייבוש, מטרתן מניעת התפתחות של עובש ואורגניזמים אחרים.
אף על פי שעובשים יכולים לגדול כמעט על כל חומר אורגני בטבע, הם נצפים על ידי עין אנושית רק כאשר הם מתארגנים במושבות.
מכיוון שרוב סוגי העובש לא שורדים בטמפרטורה הנמוכה מ-4 מעלות צלזיוס, משתמשים בטמפרטורה זו כדי לשמר אוכל. בתנאים סביבתיים שאינם מאפשרים גדילה, העובש יישאר בחיים אך במצב רדום בטווחי טמפרטורה ולחות רחבים, כתלות בזן. עובשים מסוימים יכולים לשרוד תנאים סביבתיים קשים ביותר, כמו משטחי הקרח באנטארקטיקה, תמיסות מאוד חומציות, סבונים אנטי-חיידקיים ואפילו בדלק מטוסים.
ביולוגיה > מבנה ותהליך רבייה

העובש מורכב מרשת של קורים לבנים-אפרפרים המכונים תפטיר.
הקורים חודרים למזון עליו הם מתקיימים וסופגים ממנו את מזונם. מעל התפטיר מתנשאים מעין גבעולים קטנים, שבראשם התעבויות. התעבויות אלה הן אפורות בתחילה ולאחר מכן נעשות שחורות. אלה הם גופי הרבייה של העובש והם מכונים מנבגים.
בתוך המנבגים מתפתחים הנבגים – מעין זרעים זעירים, שבעזרתם העובש מתרבה. הנבג הוא תא שצבעו אפור בתחילה, ועם הבשילו נעשה צבעו שחור. כתמי העובש השחורים הנראים על דברי מזון הם למעשה נבגים בשלים, ומטרת הצבע הכהה היא להגן על הגרעין מפני פגיעות של קרינה אולטרה סגולה. הנבגים יכולים להכיל גרעין אחד או מספר גרעינים, ויכולים להתפתח כתוצאה ממיטוזה או מיוזה; הרבה זנים יכולים להתרבות בשתי הדרכים.
עם ההבשלה נמסה דופן הנבג, והנבגים הזעירים נפוצים לכל עבר. לנבגים צורות ומבנים שונים, אך לרוב הם עגולים או אליפטיים. חלקם מותאמים לנשיאה על ידי האוויר ויכולים להישאר בו זמן רב וחלקם מותאמים יותר לנשיאה במים; כמו כן הם יכולים להידבק לבגדים ולפרווה ויכולים לשרוד תנאים סביבתיים קיצוניים. נבג שנפל במקום מתאים, כמו פרוסת לחם שהונחה במקום לח, ינבוט ויתפתח בתוך זמן קצר לתפטיר אפור, ולאחר מכן מנבגים שחורים ונבגים שיבשילו ויתפזרו לכל עבר. אופן היצירה של הנבגים וכן הצורה שלהם משמשים לצורך אפיון העובש.