קבוצת יפעת
יפעת מידע תקשורתי > חוק ומשפט

חקיקה;
במהלך שנת 1995 מנהלי קבוצת יפעת הוזמנו למספר דיונים בוועדת החוקה, החוק ומשפט של הכנסת בנושא תמלוגים עבור השמעת והצגת תוכני רדיו וטלוויזיה כתיקון לחוק "חוק זכויות מבצעים ומשדרים, תשמ"ד–1984". במהלך הדיונים הודו נציגי יפעת כי ברוב מדינות העולם חברות ניטור המדיה משלמות עבור תוכן זה ואילו בישראל ליפעת אין כל הסדר בתחום זה כי אין סעיף בחוק המחייב אותה לכך. בפברואר 1996 ההצעה לתיקון החוק התקבלה על ידי הוועדה, ולאחריה גם התיקון לחוק אושר בכנסת ונכנס לתוקפו החל מחודש מרץ 1996.
פסיקה;

משנות ה-90 קבוצת יפעת ניהלה מספר רב של מאבקים משפטיים הן כתובעת והן כנתבעת. חלקן נמשכו מספר שנים. בין הבולטים שבהן:
בשנת 1990 חברת "גלובס פבלישר עיתונות (1983)" הגישה לבית המשפט המחוזי בתל אביב תביעה כנגד חברת "יפעת המרכז לקטעי עיתונות רדיו וטלוויזיה" אשר לטענתה מפרה את זכויות היוצרים שלה על ידי כך שהיא משווקת ומפיצה את קטעי עיתון גלובס מבלי שניתן לה אישור לכך. ביפעת טענו כי לקטעי עיתון אלו יש מחברים ששמותיהם מופיעים על פניהם ולכן הם בעלי הזכויות הראשונים של קטעים אלו. בית המשפט קיבל את טענת יפעת ומחק את התביעה מחוסר עילה. חיים בר און, אשר היה מבעלי גלובס, יידע על כך את עמוס שוקן, מבעלי הוצאת עיתון הארץ וזו תבעה גם כן את יפעת באותה השנה על אותה עילה.
עד למרץ 1996 שוק לקטי העיתונות בישראל פעל ללא שום פסיקה בדיני זכויות יוצרים, והחברות שפעלו בתחום זה (כולל יפעת) הפרו את זכויות היוצרים של מוציאי לאור העיתונות הכתובה. בעקבות תביעת הוצאת עיתון הארץ נגד קבוצת יפעת בבית המשפט המחוזי בתל אביב, המצב השתנה לטובה, ומוציאי לאור העיתונות הכתובה החלו לקבל תשלום עבור השימוש במידע המפורסם על ידם.
בסוף שנת 1992 קרלוס בגס הגיש לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב בקשה למתן צו מניעה זמני שיאסור על אריאל אליצדק להשתמש ברשימת הלקוחות של יפעת ולעבוד בכל עסק הפועל בתחום קטעי העיתונות, בטענה כי אריאל חתם על התחייבות שלא לעבוד במשך שנתיים מיום סיום עבודתו ביפעת בכל עסק המתחרה בה. להגנתו, טען אריאל כי קרלוס הוא זה שהפר את חוזה העבודה ביניהם עצם זה שהוא פיטר אותו ללא שום סיבה והוסיף כי ההתחייבות שלא להתחרות בעסקי יפעת הוצאה ממנו תחת לחץ ואיומים.
לטענת יפעת היא אינה מנהלת ארכיון של קטעי עיתונות ומספקת את המידע התקשורתי בזמן אמת. אך בתביעה שהוגשה נגדה בספטמבר 2002 על ידי רשת שוקן והוצאת הארץ לבית המשפט המחוזי בתל אביב, טענו התובעות כי יפעת הקימה מעין ארכיון ממוחשב מעיתוני הארץ ומקומוני שוקן תוך כדי שהיא מוכרת את החומרים שהיא מלקטת מתוכם דרך רשת האינטרנט מבלי שניתן לה אישור לכך. בנובמבר 2002 הגיעו הצדדים להסכמה שלפיה יינתן צו מניעה זמני האוסר על יפעת למכור העתקים מכתבות המתפרסמות ב"הארץ" ושוקן. בדצמבר 2002 יפעת הגישה תביעה נגד "הארץ" ורשת שוקן על סך 4.4 מיליון שקל בטענה, כי הן מפרות את החוזה שמתיר לה שימוש בהעתקים מצולמים מכתבותיהן. במרץ 2003 הודיעו שני הצדדים כי הם משכו את התביעות ההדדיות והגיעו להסכם פשרה.
לחברת יפעת מספר תביעות מצד עובדיה לשעבר. המפורסמת שבהן היא תביעתה של מרים רייבמן, אשת פרסום במקצועה, אשר בתחילת שנת 2009 הגישה לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב תביעה כנגד חברת יפעת בה הועסקה במשך 7 שנים. מרים ששברה את רגלה בדרכה לעבודה בספטמבר 2008 פוטרה ממשרתה כחודש לאחר מכן מבלי שנערך לה כל שימוע כדין. יפעת טענה להגנתה כי העובדת פוטרה כחלק מתוכנית קיצוצים כללית. באוגוסט 2011 בית הדין דחה טענה זו ופסק כי על יפעת לשלם פיצויים בסך 63 אלף שקלים לגברת רייבמן והוסיף כי "אין להשלים עם מצב שבו מגיע מעביד אל ביתה של עובדת ותיקה, השוהה בביתה בחופשת מחלה, עם מכתב פיטורים מוכן בכיס".
רעות שמר בגס – ניגוד עניינים;
רעייתו של גבי בגס, המנכ"ל והבעלים של קבוצת יפעת, היא רעות שמר בגס, המכהנת כרשמת בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, ולפי כך היא מנועה מלעסוק בעניינים הקשורים לבני משפחת בגס, וחברות הנמצאות בבעלותם וניהולם כגון, יפעת, קו מנחה, חשבים ועוד. לרשמת רעות בגס הכרות רבת שנים עם כלל שופטי ורשמי בית הדין בתל אביב, ולכן למראית פני הצדק, ועל מנת שלא יפגע אמון הציבור במערכת בתי המשפט, הוצע להעביר דיונים בהם מעורבת החברה ובעליה לבתי דין אזורים אחרים.