stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנדלה - הדרך הארוכה אל החופש
מועמדויות וזכיות בולטות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| הפרס | קטגוריה | שם המועמד | תוצאה |
| טקסי פרסי האוסקר ה-86 | פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר  | U2 | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-71 | פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | אידריס אלבה | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-71 | פרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי הטוב ביותר | אלכס הפס | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-71 | פרס גלובוס זהב עבור שיר המקורי הטוב ביותר | U2 ודיינג'ר מאוס עבור Ordinary Love | זכייה |
הערות שוליים

↑  ביקורת על הסרט של וינסנט היריבארן באתר של העיתון ההיסטורי של רשת בי.בי.סי.
מרדכי אבניאל

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1900 פריצי, בלארוס 
 פטירה:  12 באוקטובר 1989  (בגיל 89) ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן שטרוק (1952) 
 
מרדכי אבניאל (דיקשטיין) (31 ביולי 1900 – 12 באוקטובר 1989) היה צייר, פסל ועורך דין ישראלי.
קורות חיים

נולד בפריצ'י (פול') (בבלארוס של היום). למד אמנות ביקטרינבורג שברוסיה בשנים 1913-1919. היה פעיל ציוני וכיהן כיו"ר סניף צעירי ציון בעירו. במהלך ועידת צעירי רוסיה ב-1920, נאסר על ידי השלטונות הקומוניסטים.
עלה לארץ ישראל עם קבוצת חלוצים בשנת 1921, ועבד תחילה במטעי הדרים בקרבת פתח תקווה. בשנת 1923, בעידודו של בוריס שץ, עבר לירושלים כדי לקדם את לימודי האמנות שלו בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, ומאוחר יותר לימד שם ציור ופיסול. בין השנים 1924-1928 שימש כמנהל המחלקה לפיסול זעיר בבצלאל. במקביל למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים, וב-1932 קיבל רישיון לעסוק כעורך דין. בשנים 1929-1934 כיהן כיו"ר מרכז ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) בירושלים. כן היה מפעילי "ברית הבריונים" של אב"א אחימאיר, חברו הקרוב. היה עורך אחראי של הירדן.
משנת 1935 התגורר בחיפה. היה יו"ר סניף תנועת החירות בעיר, וחבר מועצת עיריית חיפה. נודע בעיקר כאמן, אך עבד גם כעורך דין ושותף-מייסד של משרד עורכי הדין החיפאי "אבניאל, סלומון ושות'", אותו הקים עם יואל סלומון (נינו של יואל משה סלומון), ב-1950. בשנות ה-60 פרש אבניאל מעבודתו במשרד כדי להתמקד בפעילותו האמנותית.
השתתף בקביעות בתערוכות הקבוצתיות של אגודת הציירים והפסלים בישראל, ובמספר תערוכות יחיד. זכה במספר פרסים, בהם פרס הרמן שטרוק (1952), פרס רמת גן לצבעי מים (1958), פרס ההסתדרות (1961) ופרס עיריית חיפה (1977). ייצג את ישראל בביאנלה של ונציה ב-1958, ובסמינר לאמנות הבינלאומיות באוניברסיטת דיקינסון ב-1962.
אבניאל היה חבר ברובע האמנים בצפת והחזיק סטודיו פעיל בחיפה. עבודותיו מוצגות במוזיאונים חשובים בעולם ובאוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
נישא לנחמה אבניאל לבית דרוין, פעילה ציונית בת עירו, ב-1923. גם היא הייתה חברת הצה"ר ותנועת החירות. נולדו להם בן (בצלאל) ובת. בתו שרה נשאה לשותפו יואל סלומון. אחת מנכדותיו היא  השחקנית סמדר ברנר. נינתו, בתה של סמדר, היא השחקנית שירלי ברנר, ואחד מניניו - נכדו של בצלאל - הוא דוד עציוני שכיהן כסגן ראש עיריית חיפה.
נפטר ב-12 באוקטובר שנת 1989, והובא למחרת למנוחות בבית העלמין חוף הכרמל בחיפה .
יצירתו

אבניאל ידוע בעיקר בזכות עבודות הנוף שלו. הוא ניסה לתאר בציוריו את נופיה של ארץ ישראל והאווירה שלהם, אותם הכיר במהלך טיוליו בארץ. על עבודותיו על נופי הארץ אמר: "...שוב ושוב, התנסיתי בציור ורישומם, ובכל אותו הזמן ניסיתי ללמד את עצמי אמנות עכשווית. וכך ניערתי מעלי בהדרגה את התפיסה האקדמית, והפכתי לחופשי יותר. ניסיתי בכל מאודי למצוא את הסגנון שלי. העננים המרחפים מעל הכנרת או ים המלח - שניהם מתחת לגובה פני הים - מביאים לשינוי כמעט בלתי פוסק של אור, צבע ואווירה הנוף לובש צורות ומאבד אותן שוב, עננים אלה לימדו אותי להבין את החלל. אני לא רואה את הנופים בדרך אופטית, הם שילוב של צבעים המעורבבים בהרמוניה - מופשטים לעיתים, ובזמנים אחרים של הם ביטוי של הרגשות הפנימיים שלי רק לאחר שנים שאני מוצא את ביטוי עצמי בנוף שלי, באור, האווירה והשמש של ישראל. המוטיב שלי הוא תמיד נוף שאינו סטטי עם כל ניגודיו - קרן השחר, הדממה של חומו של היום, הדמדומים של הערב, הזוהר האפלולי, רוח וגשם, הסערה של הלילה."[דרוש מקור]
תערוכות נבחרות

2016 אבניאל מבצלאל, רטרוספקטיבה בגלריה משרד בתל אביב
2004: הנופים שלנו: ההערות על ציור נוף בישראל, אוניברסיטת חיפה גלריה לאמנות, חיפה
1965: רטרוספקטיבה אבניאל מרדכי, מוזיאון עיריית חיפה לאמנות מודרנית, חיפה
1964: Galerie Synthèse, פריז
1962: אוניברסיטת ניו יורק, ניו יורק
1961: גלריה רינה לאמנות מודרנית, ירושלים
1960: Galerie Intime, מונטריאול
1959: Gallery Moos, טורונטו (עם סרג' פוליאקוב, מארק שאגאל, פבלו פיקאסו)
1959: גלריה פוליצר לאמנות, ניו יורק
1957: גלריה צ'מרינסקי, תל האביב
1956: המוזיאון לאמנות מודרנית, חיפה
1955: גלריה נורה, ירושלים
1954: מוזיאון תל אביב, תל האביב
1954: המוזיאון הלאומי, וושינגטון
1953: גלריית החוף, בוסטון
1952: גלריית כץ, תל האביב
1941: בית פבזנר, חיפה
יצירותיו באוספי אמנות נבחרים

מוזיאון חיפה לאמנות
מוזיאון תל אביב לאמנות
מוזיאון ישראל, ירושלים
הספרייה הציבורית של בוסטון
מוזיאון ברוקלין
מוזיאון פוג לאמנות, קיימברידג'
המוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק
מוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון
מוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
מכון סמיתסוניאן, וושינגטון
הספרייה הציבורית של ניו יורק
מוזיאון פילדלפיה לאמנות
בולטימור, המוזיאון לאמנות
מכון קרנגי לאמנויות יפות, פיטסבורג
מוזיאון לאמנויות של סן פרנסיסקו
מוזיאון בר-דוד, ברעם
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "מרדכי אבניאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3035
↑  Law students diploma day, פלסטיין פוסט, 9 במרץ 1933
↑  New Palestinian advocates, פלסטיין בולטין, 15 באפריל 1932
↑  עורך אחראי,  הירדן, 24 באפריל 1934
↑  בכיוון הרוח אבניאל ובצלאל מאמר מאת רחל סוקמן, באתר בכיוון הרוח-במה לספרות תרבות הגות
↑  אבניאל, סלומון ושות' - תולדות המשרד
↑  דוד תדהר (עורך), "מרדכי אבניאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3037
↑  שרה סלומון אבניאל - ראיון מלא 1 מתוך 2, נבדק ב-2022-01-15
↑  [לזכרה של שרה סלומון אבניאל ז"ל. תמונה משנת 1952. לזכרה של שרה סלומון אבניאל ז"ל. תמונה משנת 1952.]
↑  ריאיון עם שרה סלומון, בתו של הצייר מרדכי אבניאל, באתר www.mentallica.co.il, ‏2014-07-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 269878  NLI: 987007258169105171  BnF: cb15743949f (data)  GND: 174295510  ISNI: 0000 0000 7849 6166  LCCN: nr99014048  RKD: 211642  ULAN: 500465568  VIAF: 49554638   WorldCat (עם VIAF): 49554638
צלם קולנוע

צילום פנורמי משנת 1900
צלם קולנוע הוא אדם שמקצועו הוא צילום של סרטי קולנוע. צלם קולנוע משתמש במצלמת קולנוע. בהפקות גדולות קיים תפקיד של סינמטוגרפר  או במאי צילום (מאנגלית: Director Of Photography, שמקוצר לראשי התיבות DP או DOP) האחראי על כל תחום הצילום והתאורה. אחד מפרסי אוסקר ניתן עבור ה"צילום הטוב ביותר".
בנוסף לתפעול המצלמה, אחראי הצלם על בחירת מצלמות הקולנוע (או סרט הצילום), עדשות המצלמה, הפילטרים וכדומה, כדי לצלם את הסצנה בהתאם להנחיות הבמאי. טיב היחסים בין הבמאי לצלם משתנה. לעיתים הוא נותן לצלם חופש פעולה נרחב, תוך שהבמאי משתדל להתמקד בהיבטים האמנותיים של הסרט. לעיתים הוא מצמצם את חופש הפעולה של הצלם, תוך שהבמאי נותן הדגשים או אף מקבל החלטות בטכניקות צילום במקומו של צלם הקולנוע.
ראו גם

סינמטוגרפיה
סינמטוגרף
פילם
לקריאה נוספת

לואיס ג'אנטי, להבין סרטים, האוניברסיטה הפתוחה, 2000, עמ' 41–45.
דייוויד קאמפני, צילום קולנוע צילום, בחרה, תרגמה, השלימה והוסיפה אחרית דבר: אסתר דותן, הוצאת פיתום, תשע"א 2011.
רייצ'ל מקאדמס

| --- | --- |
מקאדמס בכנס קומיק-קון, סן דייגו, 2016
מקאדמס בכנס קומיק-קון, סן דייגו, 2016
 לידה:  17 בנובמבר 1978 (בת 46) קנדה אונטריו, קנדה
 שם לידה:  Rachel Anne McAdams 
 מדינה:  קנדה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יורק (2001)  Central Elgin Collegiate Institute 
 בן או בת זוג:  ראיין גוסלינג (?–2007)  ג'יימי לינדן (2016–?)  מייקל שין (?–2013) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרסי הקולנוע של MTV
 פרופיל ב-IMDb
 
רייצ'ל אן מקאדמס (באנגלית: Rachel Anne McAdams; נולדה ב-17 בנובמבר 1978) היא שחקנית קנדית.
מקאדמס זכתה לפריצה הגדולה שלה לאחר שגילמה את רג'ינה ג'ורג' בסרט הקאלט "ילדות רעות". היא קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2015 על תפקידה בתור העיתונאית סשה פייפר (אנ') בסרט "ספוטלייט".
ביוגרפיה

מקאדמס נולדה בלונדון, אונטריו שבקנדה, למשפחה נוצרית-פרוטסטנטית ממוצא בריטי. הוריה הם סנדרה (לבית גייל) ולאנס מקאדמס. גדלה בסיינט תומאס, אונטריו, כבכורה לאחות ולאח צעירים. בצעירותה החליקה על קרח והשתתפה בתחרויות רבות.
בגיל 13, שהתה בקייטנת קיץ לתיאטרון, שארכה כשנה. היא כיכבה בסרט סטודנטים בשם "I Live in a Little Town", ולמדה תיאטרון באוניברסיטת יורק שבטורונטו.
קריירה

בשנת 2002 מקאדמס הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "חתיכה בהפתעה", אך הצלחתה הגיעה כששיחקה בסרט "ילדות רעות" משנת 2004 לצידה של לינדזי לוהן. בזמן ליהוקה היא הייתה בת 23 כששיחקה את רג'ינה ג'ורג'. קודם לכן השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה הקנדית "Slings and Arrows" אך עזבה ולא המשיכה לעונה השנייה, עם הפרסום לו זכתה לאחר משחקה ב"ילדות רעות".
באותה השנה שיחקה בסרט "היומן" (2004). בסרט זה היא הכירה את בן זוגה לשעבר ראיין גוסלינג, שגם הוא בא מקנדה. היא משחקת נערה עשירה ואריסטוקרטית, שפוגשת ומתאהבת בבחור ממעמד נמוך, שאותו משחק גוסלינג, ונאסר עליה לקיים איתו מערכת יחסים.
בשנת 2005 שיחקה לצד אוון וילסון בסרט הקומדיה "לדפוק חתונה", בקומדיה "עד שהמשפחה תפריד בינינו" ובמותחן "טיסת לילה".
ב-2006, הצטלמה מקאדמס לסרט "Married Life" שיצא ב-2008.
בינואר 2008 היא החלה להצטלם לסרט "State of Play" שיצא ב-2009.
אף על-פי שהופיעה בכמה סרטים בעירום, סירבה מקאדמס במפתיע לקחת חלק בצילומי עירום לשער המגזין "Vanity Fair" לצד השחקניות סקרלט ג'והנסון וקירה נייטלי שלבסוף הצטלמו בעירום לצד המנהל האמנותי טום פורד במקום מקדאמס.
ב-2007 הצטלמה לסרט "אשתו של הנוסע בזמן" (במקור: The Time Traveler's Wife), הסרט יצא בשנת 2009. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם.
ב-2009 שיחקה בתפקיד "איירין אדלר" בסרט "שרלוק הולמס". בשנת 2011 שיחקה בסרט ההמשך "שרלוק הולמס: משחק הצללים".
באוגוסט 2013 יצא סרטה "כל הזמן שבעולם" שם היא משחקת לצד דונל גליסון וביל ניי. הסרט מגולל את סיפורו של בחור שיש לגברים במשפחתו את היכולת לחזור בזמן. זואי דשנל הייתה אמורה לשחק במקום מקאדמס, אבל קצת לפני תחילת הצילומים התחרטה. מקאדמס שיחקה בעבר בסרטים שדיברו על מסע בזמן, אולם בריאיון אמרה שתפקידה בסרט היה שונה בתכלית ממה שעשתה לפני כן.
בשנת 2015 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "בלש אמיתי" לצד קולין פארל. בנוסף שיחקה לצד ג'יימס פרנקו בסרט הדרמה "הכל יהיה בסדר" בתפקיד אם שמאבדת את בנה בתאונת דרכים.
בינואר 2016 היא קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור כתבת "הבוסטון גלוב" סשה פייפר בסרט הדרמה "ספוטלייט" שביים וכתב טום מקארתי. עוד בשנת 2016 שיחקה מקאדמס בסרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס, "דוקטור סטריינג'" לצידם של בנדיקט קמברבאץ', צ'ואיטל אג'יופור וטילדה סווינטון.
בשנת 2020 כיכבה לצד ויל פרל בסרט הקומדיה המוזיקלי "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga" מבית נטפליקס.
קריירה > פרסים והישגים

למקדאמס היו חמש מועמדויות ושלוש זכיות בפרסי הקולנוע של MTV, היא גברה על מועמדות כמו ביונסה נואלס, ג'סיקה אלבה וג'סיקה סימפסון.
בנוסף, היא הייתה מועמדת לפרס ג'יני על התפקיד בסרט "Perfect Pie" וגם לאוסקר הבריטי כתגלית השנה.
מקאדמס דורגה במקום ה-14 ברשימת 100 האנשים החמים של שנת 2005" של המגזין מקסים. ודורגה במקום ה-17 שנה לאחר מכן. בדצמבר 2005 היא דורגה במקום הראשון ברשימת "20 הנשים הסקסיות" בתוכנית הטלוויזיה הקנדית "MuchMusic". בנוסף היא דורגה במקום ה-10 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר בעולם".
חיים אישיים

בשנים 2005–2007 מקאדמס יצאה עם השחקן ראיין גוסלינג ששיחק לצידה בתפקיד רומנטי למדי בסרט "היומן". הם חזרו להיות ביחד לתקופה קצרה במהלך 2008. במאי הסרט ניק קסאווטס סיפר כי היה המום כי השניים מנהלים מערכת יחסים, משום ששנאו אחד את השנייה בצילומי הסרט. בשנים 2010–2013, מקאדמס הייתה במערכת יחסים עם השחקן הוולשי מייקל שין.
בשנת 2016, מקאדמס החלה לצאת עם התסריטאי האמריקאי ג'יימי לינדן. באפריל 2018, היא ילדה את בנם הראשון. בתחילת שנת 2021 הביאה לעולם את בנה השני.
מקאדמס היא אקטיביסטית ובין השאר פעילה גם בנושאי איכות הסביבה, כשבשנים 2007–2011 אף הפעילה אתר אינטרנט עם שני חברים (GreenIsSexy.org) שתמך בנושאים ירוקים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | קוראים לי טנינו | סאלי גרפילד |  |
| 2002 | Perfect Pie | פאטסי גריידי הצעירה |  |
| 2002 | חתיכה בהפתעה | ג'סיקה ספנסר |  |
| 2004 | ילדות רעות | רג'ינה ג'ורג' |  |
| 2004 | היומן | אליסון "אלי" המילטון |  |
| 2005 | לדפוק חתונה | קלייר קלירי |  |
| 2005 | טיסת לילה | ליסה רייזרט |  |
| 2005 | עד שהמשפחה תפריד בינינו | איימי סטון |  |
| 2007 | חיי נישואין | קאי נסביט |  |
| 2008 | בני מזל | קולי דאן |  |
| 2009 | שם המשחק | דלה פריי |  |
| 2009 | אשתו של הנוסע בזמן | קלייר אבשיר |  |
| 2009 | שרלוק הולמס | איירין אדלר |  |
| 2010 | קשה על הבוקר | בקי פולר |  |
| 2011 | חצות בפריס | אינז |  |
| 2011 | שרלוק הולמס: משחק הצללים | איירין אדלר |  |
| 2012 | לא תשכח | פייג' קולינס |  |
| 2012 | תשוקה | כריסטין סטנפורד |  |
| 2012 | אל הפלא | ג'יין |  |
| 2013 | כל הזמן שבעולם | מרי |  |
| 2014 | איש מבוקש מאוד | אנאבל ריכטר |  |
| 2015 | הכל יהיה בסדר | שרה |  |
| 2015 | הנסיך הקטן | אמה של הילדה | דיבוב |
| 2015 | אלוהה | טרייסי וודסייד |  |
| 2015 | ללא כפפות | מורין הופ |  |
| 2015 | ספוטלייט | סשה פייפר (אנ') |  |
| 2016 | דוקטור סטריינג' | כריסטין פאלמר |  |
| 2017 | שאהבה נפשי | אסתי קופרמן |  |
| 2018 | לילה בטירוף | אנני דייוויס |  |
| 2020 | תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga | סיגריט אריקסדוטיר |  |
| 2022 | דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף | כריסטין פאלמר |  |
| 2023 | אלוהים, אתה שם? זאת אני, מרגרט | ברברה סיימון | זוכת פרס אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2023) מועמדת לפרס גות'הם לשחקן/ית המשנה הטוב/ה ביותר (2023) |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | ג'ט ג'קסון המופלא | האנה גרנט | פרק: "Food for Thought" |
| 2002 | ארץ: הקונפליקט האחרון | כריסטין ביקוול | פרק: "Atavus High" |
| 2002 | Guilt by Association | דניאלה מייסון | סרט טלוויזיה של Court TV |
| 2003–2005 | Slings & Arrows | קייט מק'נאב | 7 פרקים |
| 2015 | בלש אמיתי | הבלשית אנטיגונה "אני" בזרידס | תפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים |
| 2021 | מה אם...? | כריסטין פאלמר | דיבוב; פרק: "What If... Doctor Strange Lost His Heart Instead of His Hands?" |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | פרס ג'יני | שחקנית בתפקיד משנה | Perfect Pie | מועמדות |  |
| 2005 | פרס סטלייט | שחקנית המשנה הטובה ביותר - מחזמר או קומדיה | עד שהמשפחה תפריד בינינו | מועמדות |  |
| 2006 | פרס באפט"א לקולנוע | פרס הכוכב העולה |  | מועמדות |  |
| 2006 | פרס סטלייט | השחקנית הטובה ביותר | טיסת לילה | מועמדות |  |
| 2010 | פרס סאטורן | שחקנית המשנה הטובה ביותר | שרלוק הולמס | מועמדות |  |
| 2011 | פרס סטלייט | שחקנית המשנה הטובה ביותר | חצות בפריס | מועמדות |  |
| 2012 | פרס גילדת שחקני המסך | הביצוע הטוב ביותר של צוות שחקנים בסרט קולנוע | חצות בפריס | מועמדות |  |
| 2015 | פרס גות'הם | פרס מיוחד של חבר השופטים - הופעת אנסמבל | ספוטלייט | זכייה |  |
| 2016 | פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | שחקנית המשנה הטובה ביותר | ספוטלייט | מועמדות |  |
| 2016 | פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או מיני-סדרה | בלש אמיתי | מועמדות |  |
| 2016 | פרס גילדת שחקני המסך | ההופעה הטובה ביותר של שחקנית בתפקיד משנה | ספוטלייט | מועמדות |  |
| 2016 | פרס גילדת שחקני המסך | הביצוע הטוב ביותר של צוות שחקנים בסרט קולנוע | ספוטלייט | זכייה |  |
| 2016 | פרס סטלייט | שחקנית המשנה הטובה ביותר | ספוטלייט | מועמדות |  |
| 2016 | פרס סטלייט | האנסמבל הטוב ביותר - סרט קולנוע | ספוטלייט | זכייה |  |
| 2016 | פרס אינדפנדנט ספיריט | פרס רוברט אלטמן | ספוטלייט | זכייה |  |
| 2016 | פרס אוסקר | שחקנית המשנה הטובה ביותר | ספוטלייט | מועמדות |  |
| 2019 | פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | השחקנית הטובה ביותר בקומדיה | לילה בטירוף | מועמדות |  |
| 2023 | פרס גות'הם | ההופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה | אלוהים, אתה שם? זאת אני, מרגרט | מועמדות |  |
| 2024 | פרס טוני | ההופעה הטובה ביותר של שחקנית ראשית במחזה | Mary Jane | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Tony Awards 2024: The complete list of winners, NPR, ‏16 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454588305171  PLWABN: 9810592568105606  BIBSYS: 5086478  BNE: XX1713018  BnF: cb15032164g (data)  CANTIC: a10439882  CiNii: DA18753508  GND: 140496629  ISNI: 0000 0001 1055 3942  LCCN: no2004109684  LNB: 000322720  MusicBrainz: 0fe8e803-be56-43dc-a52d-858e113685be  NKC: xx0045554  NLA: 42358647  NLK: KAC2020K9378  NTA: 326204016  SUDOC: 139296492  Trove: 1457696  VIAF: 37198845   WorldCat (עם VIAF): 37198845 
מקאדמס, 2007
נל גווין

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1650 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  14 בנובמבר 1687 (בגיל 37) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  סנט מרטין בשדות 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס השני, מלך אנגליה 
 
אלינור גְווִין (באנגלית: Eleanor Gwyn;‏ 2 בפברואר 1650 – 14 בנובמבר 1687) הייתה אישיות ידועה ופורה בתקופת הרסטורציה האנגלית. גווין זכתה לשבחים מפי סמיואל פיפס על מופעיה הקומיים כאחת השחקניות הראשונות על הבמה האנגלית, והייתה ידועה בראש ובראשונה כפילגשו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. פיפס העניק לה את הכינוי "נֵל היפה והשנונה". היא נחשבת להתגלמות החיה של רוח אנגליה בתקופת הרסטורציה ולגיבורה לאומית, וסיפורה מזכיר את סיפור סינדרלה, שהפכה מחסרת-כל לנסיכה. גווין ילדה למלך צ'ארלס שני בנים: צ'ארלס בוקלֶר (1670 – 1726) וג'יימס בוקלר (1671 – 1680). בנה צ'ארלס הפך לדוכס סנט אולבנס.
ראשית חייה

הפרטים על רקע חייה של גווין מעורפלים. המידע עליה נאסף ממקורות שונים ובכללם המחזות שבהם כיבבה, שירה סאטירית וציורים, יומנים ומכתבים. בשל זאת, חלק גדול מהמידע מבוסס על שמועות ורכילות, ולכן יש להתייחס אליו בעירבון מוגבל.
מסופר שאמה של גווין טבעה ומתה בגיל 56, בשנת 1679.
בכתבים משנת 1688 נרשם שגווין הייתה בתו של תומאס גווין (Guine), קפטן ממשפחה עתיקה בוויילס, אף שמהימנות ההצהרה מוטלת בספק – נראה שמחברה לא היסס להמציא או לשנות פרטים היכן שהעובדות לא היו ידועות, או שהיו חסרות ייחוד. שיר ספרותי משנת 1681 רומז שאביה של גווין נפטר באוקספורד, ייתכן שבכלא, אך גם כאן יש ספק האם המידע מדויק.
קיימות שלוש אפשרויות לעיר הולדתה: הרפורד, לונדון (קובנט גרדן, ליתר דיוק) ואוקספורד. אין הוכחה ממשית ללידתה באף אחת מהערים האלו. העובדה ש"גווין" הוא שם ממקור וולשי תומכת בראיות לטובת הרפורד, מכיוון שהעיר נמצאת במחוז שממוקם על גבול ויילס. ייתכן שלונדון היא האפשרות הפשוטה ביותר, מפני שאמה של גווין נולדה בעיר וגידלה שם את ילדיה. אחד מצאצאיה האציליים, בוקלר, הרכיב ראיות נסיבתיות לכך שאוקספורד היא מקום לידתה.
נראה שאביה של גווין יצא מחייה עוד לפני ילדותה בקובנט גרדן. "אמה חולת השַׁכֶּרֶת (דיפסומניה), [ו]אחותה הידועה לשמצה" רוז, נשארו במצב ירוד. גווין התנסתה בקרוס-דרסינג (לבישת בגדי המין השני) בין 1663 ל-1667 בשם "ויליאם נל", ואף אימצה זקן מזויף. בהשראת חוויותיה נולדה דמות מצליחה ומצחיקה ביותר שאותה גילמה גווין כגבר על הבמה במרץ 1667. על פי רוב העדויות, אמה של גווין הייתה אלכוהוליסטית שניהלה בית בושת. שם, או בבית הבושת של אישה בשם מאדאם רוס, בילתה גווין לפחות זמן מה.
בסביבות שנת 1662, נכנסה גווין לקשר רומנטי עם גבר בשם "דנקן" או "דנגן". מערכת היחסים שלהם שימשה נושא למספר סאטירות מאוחרות יותר בעוקצנות מלאת גסויות. דנקן סיפק לגווין חדרים בפונדק בלונדון, ולפי הסאטירות, הוא גם היה מעורב בהשגת משרה בשבילה בתיאטרון שהיה בתהליכי בניה באותו אזור.
במהלך העשור שבו שלטו קרומוול האב והבן באנגליה, נאסרו בילויים שנחשבו חסרי ערך, ובכללם תיאטרון. עם עליית צ'ארלס השני לכס האנגלי בשנת 1660, הושב התיאטרון על כנו במהירות. אחת מהפעולות הראשונות של צ'ארלס כמלך הייתה לתת תוקף חוקי למשחק כמקצוע לנשים.
מרי מגס, חברה של אמה של גווין, שכרה את שירותיהן של גווין ושל אחותה רוז כ"נערות תפוזים" – מוכרות תפוזים סיניים לקהל בתיאטרון. בתפקיד זה נחשפה גווין למספר היבטים של חיי התיאטרון ולחברה הגבוהה יותר בלונדון: המקום נקרא "תיאטרון המלך" אחרי הכול, וצ'ארלס השני נכח בהופעות לעיתים קרובות.
שחקנית

התיאטראות החדשים לאחר עליית צ'ארלס השני לשלטון היו התיאטראות הראשונים באנגליה שכללו שחקניות. קודם לכן, את תפקידי הנשים גילמו נערים או גברים. גווין הצטרפה לשורת השחקניות בגיל 14, פחות משנה לאחר שהפכה ל"נערת תפוזים".
בשנת 1665, גווין כבר הייתה שחקנית חשובה ובולטת. סביב אותו הזמן היא מוזכרת בפעם הראשונה ביומנו של פיפס: ביום שני 3 באפריל 1665, בזמן צפייתו בהצגה, נזכר ביומנו התואר "נל היפה והשנונה". מהאזכור הבלתי שגרתי של שמה הפרטי בלבד משתמע שגווין הפכה לידועה על במת התיאטרון כמו גם מחוץ לו, כאשר מעמדה כידוענית החל לנסוק. הופעתה המתועדת הראשונה על הבמה הייתה במרץ 1665.
יחסיה עם המלך צ'ארלס השני

נראה שהרומן בין המלך לבין גווין החל באפריל 1668. גווין נכחה בהופעה כאשר בתא הסמוך אליה ישב המלך, אשר על פי עדויות היה מעוניין בפלרטוט איתה יותר מאשר בצפייה במחזה. צ'ארלס הזמין את גווין ואת בן הלוויה שלה לארוחת ערב, יחד עם אחיו, דוכס יורק.
מאחר שבעברה הייתה פילגשם של שני גברים אחרים בשם צ'ארלס – צ'ארלס הארט וצ'ארלס סאקוויל, גווין קראה למלך בצחוק "צ'ארלס השלישי שלה". באמצע שנת 1668, הרומן שלה עם המלך כבר היה ידוע לכל. היא המשיכה לשחק, והמוניטין המפוקפק הטרי שלה משך קהל רב ודחף את המחזאים ליצור תפקידים נוספים במיוחד בשבילה.
עם התגברות המחויבות שלה למלך קריירת המשחק שלה דעכה. אין תיעוד לכך שקיבלה אף תפקיד על הבמה בחצי הראשון של שנת 1669.
גווין ילדה את בנה הראשון, צ'ארלס, ב-8 במאי 1670. זה היה בנו השביעי של המלך – מחמש פילגשים שונות.
גווין חזרה לשחק בשלהי שנת 1670, מהלך שבוקלר קרא לו "מעשה יוצא מן הכלל" עבור פילגש עם ילד ששייך למשפחת המלוכה. זה עשוי היה להיות המחזה האחרון שלה. כפי הנראה סיימה את קריירת המשחק שלה בשנת 1671. קריירת התיאטרון של גווין נמשכה שבע שנים ותמה כשהייתה בת 21.
גווין ילדה את בנה השני מהמלך, ג'יימס, ב-25 בדצמבר 1671. הוא נשלח ללימודים בפריז כשהיה בן שש, ומת שם בשנת 1681. נסיבות חיי הילד בפריז וסיבת מותו לא ידועות.
המלך צ'ארלס נפטר ב-6 בפברואר 1685. אחיו ג'יימס השני נענה למשאלתו האחרונה, לא לתת לגווין לגווע ברעב, ובסופו של דבר פרע את רוב חובותיה והעניק לה גמלה שנתית.
מותה

במרץ 1687, עברה גווין שבץ מוחי וכתוצאה מכך נשאר צד אחד של גופה משותק. במאי של אותה שנה, שבץ נוסף הותיר אותה מרותקת למיטתה. גווין נפטרה ב-14 בנובמבר 1687, בגיל 37. את מרבית נכסיה ירש בנה.
פסל לזכרה

בשנת 1937, בניין בן עשר קומות בצ'לסי, לונדון, הוסב למלון והמלון נקרא על שמה, ובגומחה מעל הכניסה הראשית הוצב פסל בדמותה.
הערות שוליים

↑  Peter Cunningham, Gordon Goodwin (ע), The Story of Nell Gwyn, 1903, עמ' 125
↑  Edward J. Davies, "Nell Gwyn and 'Dr Gwyn of Ch. Ch.'"
↑  Beauclerk, Charles, Nell Gwyn: Mistress to a King, ניו יורק: Atlantic Monthly Press, 2005, עמ' 9, ISBN 0-87113-926-X. (באנגלית)
↑  Wilson, John Harold, Nell Gwyn: Royal Mistress, ניו יורק: Dell Publishing Company, 1952, עמ' 13
↑  Beauclerk, Charles, Nell Gwyn: Mistress to a King, ניו יורק: Atlantic Monthly Press, 2005, עמ' 40, ISBN 0-87113-926-X
↑  St Mary-le-Strand and the Maypole, British History Online
↑  Beauclerk, Charles, Nell Gwyn: Mistress to a King, Atlantic Monthly Press, 2005, עמ' 56, ISBN 0-87113-926-X. (באנגלית)
↑  Diary entries from April 1665, The Diary of Samuel Pepys (באנגלית)
↑  Beauclerk, Charles, Nell Gwyn: Mistress to a King, Atlantic Monthly Press, 2005, עמ' 317, 358, ISBN 0-87113-926-X. (באנגלית)
↑  Rooftop Statues (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463585705171  PLWABN: 9810635621605606  GND: 1025108329  ISNI: 0000 0000 9789 8240  LCCN: n50024230  NKC: js20060804007  NTA: 073398357  SNAC: w68g9m6p  SUDOC: 119085232  Trove: 1118942  VIAF: 104484318   WorldCat (עם VIAF): 104484318 
דיוקן של נל גווין בידי סיימון פראלסט, סביבות 1680
דיוקן של נל גווין כוונוס, בידי פיטר ליילי. צ'ארלס השני תלה את הדיוקן מאחורי ציור נוף שהיה מזיז כדי להראות את הדיוקן לאורחים מועדפים
פרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  המחזה החדש הטוב ביותר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 הגוף המעניק:  The Society of London Theatre
 תקופת הפרס:  1976–הווה (כ־49 שנים) 
 Olivier Awards.com
 
פרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר הוא פרס שנתי שמעניק איגוד התיאטרון של לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה. בשנת 2001 שונה שם הפרס המקורי, "מחזה השנה".
ראו גם

פרס טוני למחזה הטוב ביותר