stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולי רנד
פילמוגרפיה

| שנה> סרטים | שם> סרטים | דמות> סרטים | הערות> סרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | המשורר | משה הפנר |  |
| 1989 | המיועד | שמייה בן דוד |  |
| 1992 | החיים על פי אגפא | בני |  |
| 1992 | אדי קינג | מוריס |  |
| 1994 | ארץ חדשה | מלול |  |
| 1996 | מרקו פולו: הפרק האחרון | מרקו פולו |  |
| 2004 | האושפיזין | משה בלנגא | גם תסריטאי |
| 2018 | הבלתי רשמיים | יעקב כהן |  |
| 2021 | אגדת חורבן | בן בטיח | דיבוב; גם תסריטאי |
טלוויזיה
| 1993–1994 | לשון המראות |  | תפקיד אורח |
| 2006–2007 | עשרת הדיברות | — | אורח |
| 2014 | שולי רנד מארח | מגיש |  |
| 2015 | חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי | — | משתתף |
| 2018 | אוטונומיות | הרבי מקרייניץ |  |
| 2020–2021 | שטיסל | הרב סולובייצ'יק |  |
| 2021 | שבאבניקים | מוטי בראון | תפקיד אורח |
| 2021 | ילדות סכסכניות | אליעזר |  |
| 2023–2024 | בדרכים עם צופית גרנט ושולי רנד | — | סדרה תיעודית |
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

נקודה טובה (2008)
שולי רנד בהופעה (2010)
רצוא ושוב (2018)
שולי שר בניון (2022)
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

אירוע מתגלגל (2025)
דיסקוגרפיה > אלבומים בהם השתתף

ביצע את השירים "שירת העשבים" וידיד נפש באלבום "בשמחה תמיד" אלבום שהפיק השירות הבולאי לרגל 200 שנה לפטירת רבי נחמן מברסלב, 2010
ביצע לצד אהרון רזאל את השיר "עולה בשביל" באלבומו של רזאל "מה עשית היום", 2011.
ביצע את פרק ה' מתוך פרויקט "שרים שיר השירים", 2013.
ביצע לצד אליעזר שוובר את השיר "קרב יום" מתוך האלבום "המעוררים 2", 2014.
ביצע את השיר "והיא שעמדה" ואת השיר "אנעים זמירות" בדואט עם הזמר אברהם פריד באלבום צמאה 1, וכן את השיר "בך בטחו אבותינו" באלבום צמאה 3, ואת "הנשמה יורדת" באלבום צמאה 5.
ביצע לצד ארקדי דוכין את השיר "שער הדמעות" באלבומו "ספטמבר", 2009.
הוציא יחד עם אמיר דדון את הסינגל "בין קודש לחול", 2019.
ביצע את השיר "הביאו את המלכה" באלבומו של גדי פיינגולד "אבדת בת מלך", 2020.
ביצע את השיר "רוץ כצבי", ואף השתתף בכתיבתו והלחנתו, לזכר בנו של הסופר חיים ולדר, 2020.
ביצע את "שיר על התוכי יוסי" באלבום צו השעה, 2020.
ביצע לצד יוסף קרדונר את השיר אזמר בשבחין באלבום כיסופים לשבת.
דיסקוגרפיה > קליפים

|  | שם סינגל | תאריך יציאה | במאי | מספר צפיות ביוטיוב (נכון לפברואר 2024) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | צדיק | 4 ביוני 2018 | קובי פלשמן | 1.2 מיליון |
| 2 | דע בני אהובי | 14 באוגוסט 2018 | ג'ייסון גילברט | 3.2 מיליון |
| 3 | עוד טיפה | 14 בנובמבר 2018 | ג'ייסון גילברט | 398 אלף |
| 4 | בין קודש לחול (עם אמיר דדון) | 22 בספטמבר 2019 | רועי ברקוביץ | 19 מיליון |
| 5 | הספינה | 1 באפריל 2020 | אסף תלמודי | 352 אלף |
| 6 | אחים אחים | 4 במאי 2020 | דיויד שפירו | 571 אלף |
| 7 | משניתנה הרשות | 6 באוקטובר 2020 | עודד פרבר | 491 אלף |
| 8 | שיר על התוכי יוסי (צו השעה) | 10 בספטמבר 2020 | אסף תלמודי | 318 אלף |
| 9 | מחכים למשיח | 4 במרץ 2021 | אסף תלמודי | 435 אלף |
| 10 | עוקר הרים | 31 במאי 2021 | שולי רנד | 2.7 מיליון |
| 11 | כשאנחנו מנגנים (עם עמיר בניון) | 22 בפברואר 2022 | חי אפיק | 452 אלף |
| 12 | כנען (עם שלומי שבן ורביד פלוטניק) | 24 באוקטובר 2022 | יונתן דקל | 1.6 מיליון |
| 13 | אחד כמוך (עם אורי הוכמן) | 2 באוגוסט 2023 | ימי ויסלר | 689 אלף |
שמוליקיפוד

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  "כוש" (שם עט של ט. כרמי ושושנה היימן)
 איורים:  "כוש"
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר ילדים
 נושא:  ידידות 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים
 תאריך הוצאה:  תשט"ז–1955
 מספר עמודים:  26
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003013416
 
שְׁמוּלִיקִפּוֹד הוא ספר ילדים ישראלי נודע שנכתב ואויר על ידי ט. כרמי ואשתו דאז שושנה היימן – בשם העט המשותף "כוש" (ראשי תיבות של "כרמי ושושנה") – וראה אור בהוצאת ספרית פועלים בשנת 1955.
הסיפור מספר על ילד בשם גדי שחלה ונותר לבד בביתו, וזוכה לביקור של קיפוד חביב המתיידד עמו.
הספר זכה לתמיכתה של לאה גולדברג, ששימשה עורכת ספרות הילדים של ספריית פועלים, אולם עם צאתו לאור, לא זכה "שמוליקיפוד" להצלחה ואף הושמעו כנגדו ביקורות נחרצות. מרים רות, שנחשבה באותה עת ל"גננת הראשית של הקיבוץ הארצי", ציינה לגביו כי "כשהופיע קיפוד בסיפור על ילד רגיל ומציאותי, אנו מצפים שיהיה רגיל ומציאותי אף הוא... למה לספר סיפור מעשה טיפשי ומלאכותי כשהסיפור המתאים ביותר הוא האמת? למה לבלבל את ידיעותיהם של הילדים?". ברבות השנים השתנה האופן שבו נתפס הספר והוא הפך לפופולרי מאוד.
ב-1966 עוּבד הספר לתקליט ילדים עם שיריו של כרמי בלחן של מל קלר ובביצועה של דליה פרידלנד (עם תזמורת בניצוחו של קלר) בהוצאת סי בי אס ישראל, וזכה להצלחה רבה. הסיפור גם עוּבד להצגת ילדים. בשנת 2016 עוּבד הסיפור להצגה שבה הקיפוד מדבר עברית וגדי ערבית.
באזור שנות ה-90 יצאה קלטת אודיו של הספר בקריאתו של גידי גוב ובהשתתפות עופרה ויינגרטן. הקלטת יצאה בהפצה מחודשת בשנת 2011 על ידי קלסיקלטת על גבי CD. בשנת 2001 הספר עובד למחזמר שנכתב ובוים על ידי עזריאל אשרוב ובו השתתפו דודי בן אדרת, אורן לאור ואחרים.
במקביל להפקה של אשרוב, נכתבה הצגה נוספת על ידי סמדר שיר בתיאטרון "קומיקיון" שבה כיכבו סער בן יוסף בתפקיד הילד גדי, שגב ענת בתפקיד שמוליקיפוד ולירון אלידי בתפקיד האמא. להצגה הולחנו ועובדו שירים בידי גיא מרוז. בפברואר 2005 סמדר הגישה צו מניעה זמני נגד העלאת ההצגה על פי כך שליאור נחמן, במאי ההצגה ומנהל התיאטרון, לא נתן לה את הסכום שהתבקש תמורת כתיבת המחזה והעלה את ההצגה ללא הסכמתה. ההצגה עלתה בשנית בשנת 2012 עם קאסט שחקנים שונה (לירן קנטרוביץ׳ בתפקיד גדי, אריק מורדוך בתפקיד שמוליקיפוד ולירון אלידי חזרה לתפקיד האימא).
בשנת 2002 הופקה קלטת ילדים באנימציה הנקראת "סרטים מהספרים" בהפקת קלסיקלטת ואולפני דיסק-אין, בו הופיע הספר וסיפורים נוספים הופיעו בקלטת הזו "הצב של אורן" ו"הלו, הלו אבא" ושירים כמו, "הקיפוד", "הטיול הקטן" ו"אבא שלי".
ביוני 2019 עלתה הצגת ילדים "שמוליקיפוד וחברים", על פי הספר, בשיתוף עם ההוצאה לאור. הפקה של תיאטרון הילדים הישראלי, מיוצרי מיומנה. ההצגה משלבת מוזיקה, מקצבים ומשחק.
את תפקיד שמוליקיפוד מגלמת השחקנית גילי גבל ובניהולה האומנותי של אילון נופר.
גן סיפור שעוצב על ידי האמנית נגה יודקוביק-עציוני הוקם בשכונת קריית רבין בחולון קרוי על שמו.
לקריאה נוספת

רוזנטל, אתי, "מ"שמוליקיפוד" ל"שבלול בצנצנת" : יחסי אדם-חיה וערכי טבע בספרי ילדים ישראליים", ספרות ילדים ונוער 140 (תשעז) עמ' 91-70.
הערות שוליים

↑  בנם המשותף של שני היוצרים הוא המעצב גד צ'רני, שהיה בן חמש כשהספר ראה אור
1 2 3  שירה קדרי-עובדיה, אלה הילדים שמאחורי ספרי הילדות המפורסמים, באתר nrg‏, 26 בדצמבר 2014 - ראו "פרק ראשון: שמוליקיפוד".
↑  דוד שליט, ‏מהרו פן תאחרו, באתר גלובס, 22 באוגוסט 2002.
↑  דליה פרידלנד – שמוליקיפוד (1966) באתר סטריאו ומונו.
↑   יאיר אשכנזי, "שמוליקיפוד" נהפך בהצגה חדשה לאלגוריה על המציאות הישראלית המסוכסכת, באתר הארץ, 5 ביולי 2016.
↑  יצחק דנון, ‏הסופרת סמדר שיר מבקשת צו מניעה זמני נגד העלאת ההצגה "שמוליקיפוד", באתר גלובס, 16 בפברואר 2005
אריק ברן

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1910 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  15 ביולי 1970 (בגיל 60) מונטריי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eric Lennard Bernstein 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 ידוע בשל:  פסיכיאטר, פיתוח תאוריית מודל ניתוח עסקאות
 השכלה:  אוניברסיטת מקגיל 
 
אריק לאונרד ברן (באנגלית: Eric Berne) (‏10 במאי 1910 – 15 ביולי 1970) היה פסיכיאטר יהודי-אמריקאי, יליד קנדה, שהגה באמצע המאה ה-20 את תאוריית ניתוח העסקאות כדרך להסביר את התנהגות האדם. התאוריה התבססה על רעיונותיו של זיגמונד פרויד אך הייתה שונה במהותה. ברן האמין שניתן לגלות תובנות טובות יותר על האדם מתוך ניתוח התנועות החברתיות שלו. ברן היה מראשוני הפסיכיאטרים שהשליכו את תורת המשחקים על תחום הפסיכיאטריה.
ביוגרפיה וחינוך (1927 - 1938)

אריק ברן נולד ב-10 במאי 1910 במונטריאול, קוויבק, קנדה למשפחה יהודית, בשם אריק לאונרד ברנשטיין. אביו דויד הילל ברנשטיין, היה רופא כללי, ואימו שרה גורדון ברנשטיין, הייתה כותבת מקצועית ועורכת. אחותו היחידה גרייס קטנה ממנו ב-5 שנים. משפחתו היגרה לקנדה מפולין ורוסיה. הוריו למדו באוניברסיטת מקגיל במונטריאול. אריק היה קרוב לאביו וסיפר איך היה מתלווה אליו לביקורי חולים, במזחלת שלג רתומה לסוסים בחורף הקשה של מונטריאול.
אביו של ברן נפטר משחפת כאשר הוא היה בן 11. אימו תמכה כלכלית בשני ילדיה. היא עודדה את אריק להמשיך את דרכו של אביו וללמוד רפואה. ברן קיבל את תואר הדוקטור מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מקגיל, בשנת 1935.
בשנה זו עבר ברן לארצות הברית שם החל את ההתמחות שלו בבית החולים אנגלווד, ניו ג'רזי. לאחר שנת התמחות כללית, הוא החל בהתמחות בפסיכיאטריה, בקלינקה הפסיכיאטרית של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל, שם הוא עבד במשך שנתיים.
בשנת 1939, קיבל אזרחות אמריקאית וקיצר את שמו מברנשטיין לברן.
בשנת 1949, הוא קיבל חברות בארגון הפסיכיאטרים האמריקאים.
קריירה (1938 - 1970)

בין השנים 1938–1940, ברן היה עוזר רופא בטבעת ההבראה ארלינגטון הייטס מסצ'וסטס.
בין השנים 1940–1943 הוא הועסק כפסיכיאטר בבית הבראה בקונטיקט, ובמקביל כעוזר קליני במחלקה הפסיכיאטרית בבית חולים הר סיני בניו יורק. נוסף על כל אלו, תחזק גם קליניקה פרטית.
בשנת 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, ברן הצטרף לחיל הרפואה האמריקאי והגיע עד לדרגת מייג'ור (רב -סרן בהקבלה לצה"ל).
לאחר שחרורו מהצבא התמקם בעיירה כרמל, בקליפורניה, שם חזר להכשרתו באגודה והמכון הפסיכואנליטי של סן פרנסיסקו. בשנים 1947–1949 ברן למד אצל אריק אריקסון.
בשנים 1949–1964 ברן החזיק בקליניקה פרטית בכרמל ובסן פרנסיסקו ושמר על קצב גבוה של מחקר, יחד עם הוראה. במקביל (1950) החל לעבוד בבית החולים הר ציון בסן פרנסיסקו, וכיועץ למנתח הכללי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1951 מונה לפסיכיאטר בכיר במרפאת בריאות הנפש של יוצאי הצבא בסן פרנסיסקו.
בין השנים 1964–1970, חייו האישיים הפכו כאוטיים ולכן התמקד בכתביו.
"משחקיהם של בני האדם - הפסיכולוגיה של יחסי האנוש"

"משחקיהם של בני האדם - הפסיכולוגיה של יחסי אנוש", הוא רב מכר שיצא לאור בשנת 1964, ומכר יותר מ-5 מיליון עותקים. הספר מתאר אינטראקציות חברתיות בתפקוד נורמלי ולקוי. הספר תורגם לעברית על ידי יעקב שרת ויצא לאור בישראל על ידי הוצאת רשפים, בשנת 1973. ד"ר ברן מגיש ניתוח של שלושים וששה משחקים, אותם הוא מסווג לפי קטגוריות. בספר זה ברן לא רק מחלק את היחסים ליחסים משחקיים או אותנטיים, הוא גם עושה חלוקה בתוך היחסים עצמם. ליחסים יותר מפותחים ויחסים פחות מפותחים, כלומר יותר אינפנטיליים. על פי שיטת החלוקה של מודל ניתוח העסקאות, בשיטה זו כפי שהוסבר בפסקה הקודמת מחלקים את כל המשחקים (עסקאות) לשלוש חטיבות: הורה, בוגר, ילד (Parent-Adult-Child).
מהות המשחקים המתוארת על ידי ברן היא שסכום המשחקים הוא לא אפס, (כלומר אחד מנצח על חשבון האחר), האדם שמרוויח מהעסקה הוא המנצח במשחק. לעומת זאת "המשחקים" שאנשים משחקים לרוב משתלמים לכל השחקנים, גם אלה שלכאורה מפסידים, משום שהם עוסקים בשווי משקל נפשי או מקדמים אימוץ תפקידים חברתיים הגורמים לנזק עצמי. השחקנים לרוב אינם מודעים לרווח, אלא הם מובילים את המשחק לתסריט חיים לפי אינטראקציות המשפחה ההורית שלהם (הורה, מבוגר ילד) ולפי רגשות מועדפים.
אף על פי שספר זה נכתב עבור תרפיסטים מוסמכים, הוא הפך לרב מכר על פי העיתון הניו יורק טיימס, בעקבות כך קיבל אריק ברן פרסום. הספר הציג בבירור דוגמאות מחיי היומיום לדרכים שבהן אנשים נתפסים למשחק שהם משחקים. ברן נתן להם שמות בלתי נשכחים למשל "עכשיו תפסתי אותך, בן זונה", "רגל מעץ", "למה שלא תעשה... / כן, אבל...", "בוא נילחם אתה והוא". חלק מטרמינולוגיה זו הפכה פופולרית באוצר המילים האמריקאי.
תקציר הספר מתוך אתר סימניה:
"בני אדם נוהגים לחיות את חייהם בתחום יחסיהם ההדדיים, בשחקם ב'משחקים', כדי להתחמק מהתייצבות פנים אל פנים מול המציאות, להסתיר נטיות, להצדיק פעולות, או להימנע מהשתתפות ממשית בקשרים אישיים. ד"ר ברן מגיש ניתוח מקיף ומרשים, בשפה בהירה ובהומור, של שלושים וששה משחקים, שאותם הוא מסווג כך: 'משחקי חיים'; 'משחקי נישואים', העשויים להעסיק זוג כדי שיוכלו להמשיך ולקיים את חייהם המתוסכלים או נטולי ההנאה; 'משחקי מין', שבהם מעורר מישהו תגובות אצל זולתו, ואחר כך נוהג כאילו אינו אלא קרבן תמים; 'משחקי חברה', המקיפים רכילות בלתי פוסקת או התלוננות כרונית; 'משחקי חדר הרופא'; 'משחקי עולם תחתון' ו'משחקים טובים'. משך שנתיים ומעלה נכלל הספר בין רבי המכר בארצות הברית. מה הביא להצלחתו המסחררת של ספר מעורר מחלוקת ומדרבן מחשבה זה? גישתו המקורית של המחבר בניתוח מרקם היחסים בין בני אדם מסייעת לבחון לא רק את התנהגות זולתך, אלא אף את התנהגותך שלך - דוגמה זו להבנת דרכי התנהגות חברתית, גם אם אין מה להשיב על כל השאלות המטרידות כל פרט ופרט, התנהגות שהפכה לנושא מעורר ומגרה את הספר."
לברן היה חוש הומור בלתי ניתן לריסון, דבר שבא לידי ביטוי במיוחד בכתביו. כאשר למד באוניברסיטת מק'גיל, הוא נהג לכתוב תחת שמות עט הומוריסטיים במאמרים גחמניים בעיתוני סטודנטים שונים.
חייו האישיים

בשנת 1943 שינה ברן את שמו באופן חוקי מאריק לאונרד ברנשטיין לאריק ברן.
ברן היה נשוי 3 פעמים. אשתו הראשונה היית אלינור מק'ריי. הם התחתנו בשנת 1942, ונולדו להם שני ילדים. הם התגרשו גירושין קשים בשנת 1945. בשנת 1949 הוא נישא בשנית לדורותי דה-מאס, לזוג גם כן נולדו שני ילדים. גם כאן הנישואין לא החזיקו מעמד והזוג התגרש בשנת 1964. לאחר הצלחתו ופרסומו, אריק נישא בשלישית לטורה פטרסון בשנת 1967. הזוג התמקם בכרמל, קליפורניה. גם נישואין אלה לא החזיקו מעמד והזוג התגרש בשנת 1970.
ברן נפטר מהתקף לב ב-15 ביולי 1970.
ראו גם

התנהגות אנושית
לקריאה נוספת

אריק ברן (1964), "משחקיהם של בני אדם - הפסיכולוגיה של יחסי-אנוש". תרגום יעקב שרת, הוצאת רשפים.
Eric Berne (1964), "Games People Play". New York: Grove Press
המוח בפעולה: 1946, ניו יורק, סימון ושוסטר (באנגלית)
מבנה ודינמיקה של ארגונים וקבוצות, 1961 (הדפסה חוזרת 1984) (באנגלית)
הערות שוליים

1 2  Transactional Analysis, Disorders.org - Find Therapists, Counselors, and Treatment Centers (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7  Biography of Eric Berne, Psychiatrist and Author of Games People Play, Eric Berne M.D. (באנגלית)
1 2  Stewart, Ian, 1940-, Eric Berne, London: Sage Publications, 1992
1 2  Eric Berne – A Biographical Sketch | EATA (באנגלית) (ארכיון)
1 2  Eric Berne, Founder | International Transactional Analysis Association, www.itaaworld.org
↑  Berne, Eric., Games people play : the psychology of human relationships, New York,: Grove Press, [1964]
↑  משחקיהם של בני-אדם - הפסיכולוגיה של יחסי-אנוש - אריק ברן
↑  American national biography, New York: Oxford University Press, 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460835905171  PLWABN: 9810676132205606  BNE: XX990178  BnF: cb11891546g (data)  GND: 118509772  ICCU: CFIV009772  ISNI: 0000 0003 6865 0168  LCCN: n50007079  LNB: 000042924  NDL: 00433103  NKC: jn19990000734  NLA: 35017927  NLG: 90354  NLK: KAC199602355  NTA: 068377444  SNAC: w6446ntb  SUDOC: 026722607  Trove: 792439  VIAF: 22138427   WorldCat (עם VIAF): 22138427
זמן

ערך זה עוסק בתכונה פיזיקלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שעון אנלוגי משלב בין תנועה רציפה של המחוג לבין רקע סטטי המסומן בשנתות, המשמש כמדד למשך הזמן שחלף
זמן הוא מושג יסודי המתאר את התמשכות הקיום, ואת רצף האירועים. תפיסת הזמן מתגבשת מתוך חוויות של שינוי ותנועה, היוצרות הבחנה בין עבר, הווה ועתיד. בפיזיקה, זמן הוא גודל פיזיקלי המחולק ליחידות כמו שניות, דקות או ימים, המגדירות את משך האירועים, סדר התרחשותם, קצבם והמרווחים ביניהם.
מרחב וזמן הם מושגי יסוד בפילוסופיה, בפיזיקה ובמתמטיקה. לכל אירוע יש מיקום במרחב ורגע בזמן. לעצמים יש ממדים מרחביים (אורך, רוחב וגובה) וכן 'ממד זמן' המייצג את משך קיומם. לפיכך, הזמן מכונה לעיתים 'הממד הרביעי'. עם זאת, קיימת הבחנה מרכזית: בעוד שבמרחב ישנה חופש תנועה, הזמן הוא חד-כיווני. תכונה זו משקפת עיקרון בסיסי בפיזיקה – חוקי הסיבתיות, הקובעים כי העתיד נקבע על ידי ההווה והעבר, אך לא להפך.
הגדרה בפיזיקה

על פי תורת היחסות, הזמן הוא ממד במרחב-זמן, אך כל מדידותיו מבוססות על תנועה, ואין הוכחה ישירה לקיומו כישות נפרדת. במונחים יחסותיים, המושג 'תנועה' מתייחס לשינוי יחסי במיקומו של גוף ביחס לגוף אחר, בעוד שהזמן מתאר את השפעתה של תנועה יחסית זו על תהליכים פנימיים בתוך גוף נע, כגון קצב פעולתו של שעון הנמצא בתנועה.
תפיסת הזמן כתנועה אינה מתיישבת עם הגדרתו כממד, שכן ממד הוא ציר לאורכו מתקיימת תנועה. הגדרה חלופית לזמן, התואמת יותר לתפיסה ממדית, היא 'קיום מתמשך'. עם זאת, גישה זו עלולה להוביל להבנה של הזמן כגודל מוחלט ורציף, בהתאם לתפיסה הקלאסית. לעומת זאת, תורת היחסות מתארת קצב זמן דינמי, התלוי בתנועה ובשדות כבידתיים.
גישה נוספת, המבוססת על מכניקת הקוונטית הלולאתית, מציעה כי הזמן אינו רציף, אלא מורכב מיחידות זעירות, שביניהן מתקיימת אינטראקציה קוונטית. אינטראקציה זו עשויה להשפיע על הדינמיקה של הזמן גם במערכות גדולות. עם זאת, עדיין אין לכך אישוש בניסויים. לפי גישה זו, ניתן לתאר את הזמן כרצף של מצבים קוונטיים, שעשויים להשתנות באופן המשפיע על קצב התקדמותו, דבר שעשוי להתיישב עם התיאור הדינמי של הזמן בתורת היחסות.
המונח הפיזיקלי והיומיומי של זמן כ'מדד' מתייחס לתנועה מחזורית המשמשת להשוואת תנועות אחרות, כמו תנועת מחוגי השעון, המשמשת למדידת שינויים יחסית אליה. איינשטיין הביע רעיון זה באומרו 'זמן הוא מה שהשעון קורא', כשהוא מתייחס לתופעות פיזיקליות עקביות, כגון תנועת מטוטלת, המאפשרות לשעון לפעול ולמדוד תנועות נוספות.
בפילוסופיה

לאורך ההיסטוריה הציעו הוגים שונים תפיסות מגוונות של הזמן. ניתן לסווג אותן לשלוש גישות מרכזיות – זמן כרונולוגי, זמן מוחלט וזמן יחסי – תוך הבחנה בין זמן אובייקטיבי (הקיים באופן בלתי תלוי בתודעה האנושית) וזמן סובייקטיבי (התלוי בתפיסה האנושית).
זמן כרונולוגי אובייקטיבי
אריסטו הגדיר את הזמן כ"מספר התנועה ביחס לקודם ולאחר" (פיזיקה, IV).
גלילאו גליליי ראה את הזמן כמדד לתנועות פיזיקליות קבועות, כגון מחזורי המטוטלת.
זמן כרונולוגי סובייקטיבי
דייוויד יום טען כי הזמן אינו אלא "רצף של תפיסות שאנו חווים בזה אחר זה" (מסה על טבע האדם).
זמן מוחלט אובייקטיבי
אייזק ניוטון תיאר "זמן מוחלט, הזורם באופן אחיד ללא קשר לעצמים או לאירועים" (עקרונות מתמטיים).
אפלטון הגדיר את הזמן כ"דמות נעה של הנצח" (טימיאוס), כשהוא נובע מסדרו של היקום.
זמן מוחלט סובייקטיבי
עמנואל קאנט ראה את הזמן כ"צורת ההתבוננות הפנימית שלנו" (ביקורת התבונה הטהורה), כלומר, כמסגרת שמאפשרת לנו לחוות את המציאות.
אוגוסטינוס תיאר את הזמן כ"מתיחות של הנפש" (וידויים), הקיימת רק בזיכרון ובציפייה.
מרטין היידגר טען כי הזמן הוא "האופק שבתוכו מתגלה ההוויה" (הוויה וזמן), וכי להבנת הקיום יש ממד זמני מהותי.
זמן יחסי אובייקטיבי
גוטפריד וילהלם לייבניץ טען כי הזמן אינו ישות בפני עצמה, אלא "סדר היחסים בין דברים משתנים" (מכתב לקלארק).
אלברט איינשטיין חיזק גישה זו כשהראה שבתורת היחסות הזמן תלוי במערכת ההתייחסות של הצופה.
זמן יחסי סובייקטיבי
ג'ון לוק ראה את הזמן כ"רצף של רעיונות במוחנו" (מסה על שכל האדם).
ג'ורג' ברקלי טען כי הזמן אינו קיים מחוץ לתפיסה האנושית (עקרונות הידיעה).
בבלשנות

ברוב השפות הטבעיות, המונח "זמן" הוא רב-משמעי ומשמש במספר הקשרים שונים - ממד הזמן כתכונה יסודית של המציאות המאפשרת שינויים ותנועה, פרק זמן נמדד שהוא מונח נרדף ל"תקופה" (כמו "בזמן המלחמה") או ל"מועד" ספציפי (כמו "זמן הזריחה"), רצף כרונולוגי המתייחס לסדר התרחשות האירועים לפי המוקדם והמאוחר, ובמושגים מתמטיים של מדידת זמן כמו משך, תדירות, קצב וביחידות מדידה שונות (שעה, יום וכו'). המשמעות הספציפית של "זמן" נגזרת מההקשר בו הוא מופיע.
אטימולוגיה

מופיעה לראשונה בתנ"ך בספרים המאוחרים, ככל הנראה שאולה משפה אחרת, אך הגיזרון אינו ברור: יש הטוענים שמקורה במילה בפרסית-עתיקה zrvan ("תקופה"), או במילה jamān ("דבר שהולך"), ראו גם קדם-פרסית: גֲ'מַנַא (jamānā) אך יש הטוענים שהסבר זה מפוקפק התיבה מצויה גם באכדית simānu (לא ברורה אם נשאלה מפרסית או להפך), ומשם ארמית מקראית זְמָן (מקור ישיר המילה העברית), ערבית زَمَن זַמַן, ארמית סורית ܙܰܒܢܳܐ זָבנַא.
מהות הזמן

בפיזיקה ובפילוסופיה קיימות גישות שונות לגבי טבעו של הזמן. הפיזיקה הקלאסית התייחסה לזמן כגודל פיזיקלי יסודי, קבוע ומוחלט - ציר אובייקטיבי שלאורכו מתרחשים האירועים, המשמש כמדד עצמאי לתופעות פיזיקליות.
לעומת זאת, הפיזיקה המודרנית, ובמיוחד תורת היחסות של אלברט איינשטיין, מציגה תפיסה שונה. היא אינה רואה את הזמן כתכונה מוחלטת, אלא כחלק בלתי נפרד ממרחב-זמן. בגישה זו, הזמן המתבטא בתנועה פנימית של גופים, משתנה בהתאם למהירות ולכוח הכבידה הפועל עליהם. ככל שהמהירות גבוהה יותר וככל שכוח הכבידה חזק יותר, הזמן היחסי של הגוף - הנמדד על פי קצב התנועות הפנימיות שלו, איטי יותר בהשוואה לזמן היחסי של גוף נייח בשדה כבידה חלש יותר. אף שבתנאים רגילים, השפעת המרחב-זמן זניחה, במערכות מדויקות כמו GPS נדרשת התחשבות בה לצורך ניווט מדויק.
בפיזיקה הקלאסית ובתורת היחסות, הזמן נתפס כרציף, וכך גם במכניקת הקוונטים הסטנדרטית. עם זאת, תיאוריות מסוימות, כגון כבידה קוונטית לולאתית, מעלות את האפשרות שהזמן עשוי להיות בדיד—כלומר, מתקדם בצעדים זעירים ולא ברצף חלק—בהתאם לקנה מידה מינימלי המכונה "זמן פלאנק" (~ 10^{-43} שניות). גישות אלו מציבות אתגר לתפיסת הזמן הרציף של תורת היחסות, במיוחד בתנאים קיצוניים, כגון בקרבת חורים שחורים או בראשית היקום.
חץ הזמן האנטרופי הוא מושג פיזיקלי הנגזר מתורת האנטרופיה. לפי תיאוריה זו, במערכת סגורה האנטרופיה גדלה עם הזמן, כלומר מידת האנטרופיה בנקודת זמן מאוחרת תהיה גדולה יותר מאשר בנקודת זמן מוקדמת יותר. חץ הזמן מתאר את הכיוון שבו מערכות נוטות לנוע במציאות, כאשר האנטרופיה משמשת מדד לכך שקיים עבר עם אנטרופיה נמוכה ועתיד עם אנטרופיה גבוהה.
בפיזיקה, קיימים סוגים שונים של חיצי זמן. החץ הסיבתי מתאר את הכיוון שבו קיימת התקדמות מסיבה לתוצאה, החץ התרמודינמי מתאר מעבר מאנטרופיה נמוכה לגבוהה, והחץ הקוונטי מצביע על כך שקריסת פונקציית הגל של חלקיק מתרחשת רק לאחר מדידה.
בפיזיקה, הזמן מתאר את השינוי ביחסים בין גופים פיזיים, כמו התנועה של מחוג השעון ביחס ליחידות הזמן שעל גבי הרקע שלו. זמן זה נמדד במונחים של תנועה ושינויים במיקום או במצב של גופים, וניתן לכימות ולתיאור מתמטי.
בהיבט הפילוסופי, הזמן נתפס כהמשכיות – מצע סטטי קבוע שעליו מתרחשים המאורעות. במובן זה, הזמן אינו מחולק ליחידות זמן כשלעצמו; החלוקה ל"יחידות זמן" היא תוצאה של תפיסתנו האנושית את הזמן הפיזי, המתבססת על שינויים פיזיקליים. על פי קרלו רובלי, הזמן כפי שאנו מכירים אותו עשוי להיות מושג תודעתי מוגבל. בסקלות פיזיקליות מסוימות, הזמן לא קיים במובן מוחלט, אלא נובע מהאופן שבו אנו חווים שינויים ביקום. במילים אחרות, הזמן הוא תוצר של תפיסתנו את השינויים הפיזיקליים ולא ישות נפרדת או מצע מוחלט.
מדידת זמן

התנודות האחידות והיציבות ביותר המוכרות למדע הן התנודות האטומיות. תדירותן קובעת את יחידת הזמן היסודית ממנה נגזרות כל יחידות הזמן האחרות, והיא משמשת בסיס לפעולתם של שעונים אטומיים מדויקים, המבטיחים דיוק מרבי במדידת הזמן.
שעונים מודרניים מייצגים זמן באמצעות תנודות של אטומי צסיום. שנייה מוגדרת כ-9,192,631,770 מחזורים של תדר המעבר האטומי בצסיום-133. שניות אלו נצברות ליחידות זמן גדולות יותר. היממה, 24 שעות, היא משך סיבובו המלא של כדור הארץ סביב צירו ביחס לשמש. סיבוב כדור הארץ משתנה במקצת בגלל גורמים כמו גאות ושפל ואירועים גיאופיזיים. לפיכך, הזמן האוניברסלי המתואם (UTC) מותאם מעת לעת לזמן האסטרונומי על-פי תצפיות.
חברות חקלאיות וחברות מסורתיות רואות את הזמן כמחזור יום ולילה הקובע את היממה ואת העבודה הנדרשת, מחזור עונות הקובע סדרי חיים, מחזור של שנות מחסור ושנות שפע. בחברות אלו אין כמעט משמעות לשעה המדויקת או לחלקיה. מושגי זמן יכולים להתמצות בזריחה, בוקר, צהריים, אחרי הצהריים (או ערביים), שקיעה, ערב ולילה. בחברות אלו יש משמעות רבה לטקסים החוזרים על עצמם אחת לתקופה (קבלת שבת כל שבוע, ראש חודש, חגים הנחוגים כל שנה בטקסיות דומה). ומכאן מחזוריות והמשכיות.
לעומתן, בחברות תעשייתיות יש חשיבות לפרקי זמן קצרים, ויש משמעות רבה לדקות ואף לשניות. מחזור הזמן בא לידי ביטוי רק במקרים נדירים (יום מנוחה פעם בשבוע) ולרוב תהיה מדידת הזמן מכנית ומתמשכת על ציר ששורשו בעבר והמשכו בעתיד.
תפיסת זמן זו התבטאה כבר בתרבויות עתיקות כמו תרבות המאיה והתרבות היהודית.
סיוע לתפיסת זמן זו היא הנצרות, שקבעה תאריך מסוים כשנת האפס, ותיארכה אירועים מסוימים לפני ואירועים אחרים אחרי אותה נקודת ייחוס, ובכך עזרה להתהוות תפיסת הזמן המישורית. בנוסף, הנצרות הביאה לקביעת שעונים ושעונים מצלצלים על כנסיותיה, ובכך הכפיפה את כל הקהילה ללוח זמנים אחיד, אשר סייע מצידו להתהוות החברה התעשייתית בה כולם מגיעים לעבודה באותה שעה. המשך התהליך היה בקביעת זמן עולמי אחיד - שעון גריניץ'.
מלבד יחידות זמן קבועים, אדם מסוגל לקבוע ציוני זמן, שהם מאורעות מסוימים בהשוואה אליהם נמדדים מאורעות אחרים. דוגמה: בוקר (מאורע זריחת השמש ותחילת היום) הוא ציון זמן עבור פעולות שונות, המתרחשות לפני, אחרי או במהלך הבוקר.
חוקיות מול היסטוריה

ההבדלה העיקרית בין מידע אודות הזמן נעשית בין חוקיות לבין היסטוריה.
חוקיות היא קביעת מידע אודות הזמן, המתארת את המנגנון הפנימי של התהליכים השונים ביחס לציר הזמן. במובן זה, הזמן משמש לקביעת האופן התאורטי בו יתאימו פרקי הזמן לתהליכים שונים, בלא קשר לשאלה האם הם התרחשו בפועל. דוגמה למובן זה של הזמן, היא הקביעה "פלוני מסוגל לרוץ 1000 מטר ב-5 דקות". קביעה זו היא קביעה המתארת חוקיות פוטנציאלית של ריצת פלוני, ולא את התרחשותה בפועל. למעשה, ייתכן כי אותו פלוני מעולם לא מימש את האמירה הזאת.
היסטוריה היא קביעת התרחשות המציאות בפועל, ביחס לזמן המאפיין אותה. היסטוריה היא רצף האירועים, כפי שהם באו לידי ביטוי על ציר הזמן. ההיסטוריה אינה מחייבת קביעת חוקיות כלשהי, אך ניתן להצביע על קיומה של חוקיות מתוך ניתוח ההיסטוריה. דוגמה לקביעה היסטורית היא הקביעה "פלוני רץ 1,000 מטר ב-5 דקות בתאריך 12 בינואר". קביעה זו, אם היא נכונה, מחייבת את התרחשות הריצה בפועל, וניתן לגזור ממנה את האמירה שבדוגמה הקודמת.
זמן ותודעה

העבר, ההווה והעתיד הם מרכיבים מרכזיים בחוויה האנושית ובאופן שבו האדם תופס את קיומו של הזמן באמצעות תודעתו. התודעה מאפשרת לאדם להבין את רצף הזמן ואת המעברים בין תקופות שונות.
העבר מתייחס לאירועים ולחוויות שכבר התרחשו ונשמרים בזיכרון האנושי. חוויות העבר מעצבות את האישיות והזהות של האדם בהווה, על בסיס הניסיון והלקחים שנלמדו.
ההווה הוא הרגע הנוכחי, החוויה הישירה והחושית של האדם ברגע זה. ההווה הוא המצב היחיד שבו האדם חי ומבין את העולם באופן מודע.
העתיד מייצג את האירועים והמצבים שטרם התרחשו, הציפיות, התקוות והחלומות של האדם לגבי מה שעתיד לבוא. העתיד נבנה על בסיס ההחלטות והפעולות של האדם בהווה, אשר מושפעות מהחוויות שלו בעבר.
התודעה האנושית מקשרת בין העבר, ההווה והעתיד. באמצעות תהליכים קוגניטיביים כגון חשיבה, זיכרון, דמיון ורגשות, האדם חווה את ההווה, לומד מהעבר ומתכנן לקראת העתיד.
קיימות גישות רבות להסבר משמעותו של הזמן, ביחס לתודעה. שתי הגישות העיקריות הן האובייקטיבית והסובייקטיבית.