stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גור מגידו
קריירה עיתונאית > דה מארקר

מאז 2018 משמש מגידו ככתב התחקירים של עיתון TheMarker. ב-TheMarker פרסם יחד עם העיתונאית הגר שיזף ועיתונאים נוספים בכלי תקשורת בעולם סדרת תחקירים על אודות מעלליו של איל כריית המחצבים דן גרטלר, ופעילות שביצעו מקורבים לו במזומן בבנק ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. התחקירים הביאו להרחבת הסנקציות שהוטלו על גרטלר ומקורביו על ידי הממשל האמריקני.
ב-2021 זכה מגידו בפרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה. בנימוקים למתן הפרס נכתב כי מגידו שייך ל"נבחרת מצומצמת של עיתונאים שממשיכים לעבוד על תחקירי עומק ארוכים ומורכבים" וכי סוג התחקירים שמגידו עושה מוכיח גם “יכולת עמידה בלחצים אדירים מצד בעלי כוח, עמדה וממון”. יחד איתו זכתה בפרס העיתונאית אור-לי ברלב.
בפברואר 2022 פרסם ביקורת על התנהלות העיתון כלכליסט בפרט והעיתונות הישראלית כולה בפרסום פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל, לאחר שהיה בין העיתונאים הראשונים והיחידים שהצביעו על האפשרות שתחקיר הרוגלות שגוי ברובו, כפי שהסתבר לבסוף מעבודת צוות מררי שבחן את הפרשה והסיק כי בניגוד לטענה המרכזית בתחקיר לא בוצעו הדבקות ברוגלות ללא צו.
במאי 2022, חשף מגידו פרטים על נסיעות חשאיות שביצע ראש המוסד לשעבר יוסי כהן יחד עם גרטלר לקונגו, כאשר הצנזורה אסרה על מגידו לפרסם את הסיבה לאותן נסיעות. לימים חשף הגארדיאן הבריטי את הפרטים המלאים: כהן פעל כדי להטריד את תובעת בית הדין לשעבר בהאג, פאטו בנסודה, במסגרת מבצע של המוסד על רקע כוונה לחקור ישראלים בחשד לפשעים בין-לאומיים.
במאי 2022 זכה בתואר אביר איכות השלטון לשנת 2021.
במהלך 2022-2023, הוביל מגידו יחד עם עיתונאי "הארץ" עומר בן יעקב והעיתונאי הצרפתי פרדריק מטזאו, תחקיר בן חצי שנה בזהות בדויה שהביא לחשיפת פעילותו של ארגון הפשיעה הדיגיטלי המכונה "צוות חורחה" (Team Jorge), בראשות האזרח הישראלי טל חנן, שבאמצעות מתקפות סייבר ודיסאינפורמציה שיבש מערכות בחירות בעשרות מדינות ברחבי העולם.
השלושה התחזו ללקוחות פוטנציאליים ותיעדו את אנשי הארגון מציעים שירותי פריצה לחשבונות ניידים, הפצה של מידע כוזב באמצעות רשת של עשרות אלפי אוואטרים ברשתות החברתיות ואף תשלום שוחד לעיתונאים. התחקיר, שהחל ביוזמת ארגון Forbidden Stories הצרפתי, פורסם בעשרות כלי תקשורת ברחבי העולם תחת השם Story Killers (בישראל כונה הפרויקט "סוחרי הכאוס") והוא הביא לפתיחת חקירה פלילית בצרפת וכן זכה בפרס הבין-לאומי Online Journalism Award.
תביעות נגדו בשל פרסומיו

נגד מגידו הוגשו תביעות משפטיות שונות בהן שתי תביעות שהגישה לשכת עורכי הדין. תביעות אלו עסקו בשני פרסומים שפרסם מגידו ב"גלובס", ואשר נגעו בהעסקה של לוביסטים בכנסת הפועלים לקידום האינטרסים של לשכת עורכי הדין, וכן בנושא מימון הטיסות של שופטים לכנס לשכת עורכי הדין באילת ועל הנעשה בכנסים אלה. לשכת עורכי הדין חזרה בה בהמשך מהתביעות, ללא ששולם לה כל פיצוי ומבלי שהכתבות הוסרו מאתר "גלובס".
שלוש תביעות בסך כולל של 1.3 ממיליון ש"ח הוגשו נגדו בידי עמותת "בני ברוך - קבלה לעם". שתיים מהתביעות נסגרו בפשרה שמגידו לא היה צד לה, והעמותה חויבה לשלם לו 20,000 ש"ח הוצאות משפט, ולאחר שערערה על חיוב זה חויבה בתשלום נוסף בסך 4,000 ש"ח. תביעה שלישית נדחתה בבית המשפט, תוך חיוב התובעים, עמותת בני ברוך ועו"ד חנוך מילביצקי, בהוצאות משפט בסך 45,000 ש"ח. ערעור של התובעים נדחה ברובו בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בבית משפט בקליפורניה הוגשה נגד מגידו תביעת ענק בסך של 50 מיליון דולר על ידי חברת "פסיפיק הולדינגס", שעמדה במרכז אחד מתחקירי "מוכרי החלומות". לפי התחקיר החברה נוהגת לשווק ללקוחות ישראלים נכסים בערים שונות בארצות הברית במחירים של עד פי 3 ממחירם הריאלי. לפי כתב התביעה, התחקיר, שזכה למעל 700 אלף צפיות ברשתות החברתיות, חיסל כמעט לחלוטין את עסקיה של "פסיפיק הולדינגס" ונזקיה כתוצאה מהתחקיר מוערכים ב-50 מיליון דולר.[דרוש מקור] התביעה נדחתה מחוסר מעש של התובעים.
מגידו נתבע על ידי ראש עיריית אור יהודה, ליאת שוחט ומנהל הקמפיין שלה, נדב אברמוביץ, בעקבות כתבה אודות פגמים לכאורה בהליך מכרזי שבו זכו יועצי הקמפיין שלה בעירייה. בעקבות גישור בין הצדדים הסתיימו תביעות אלה בלא כלום.
חייו האישיים

מגידו אב לשתי בנות. מתגורר בתל אביב-יפו.
דורה היץ

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1856 אלטדורף ביי נירנברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 בנובמבר 1924 (בגיל 68) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס וילה רומנה (1906) 
 
דורה היץ (בגרמנית: Dora Hitz;‏ 30 במרץ 1856 – 20 בנובמבר 1924) הייתה ציירת חצר המלכות של משפחת המלוכה הרומנית, חברה בקבוצת נובמבר ומייסדת שותפה של הזצסיון הברלינאי.
קורות חיים

כשהייתה בת שש עברה משפחתה לאנסבך ובגיל שלוש-עשרה נשלחה למינכן ללמוד ב"דמנמאלשול דר פראו שטאטסראט ובר", בית ספר לאמנות לצעירות, שם למדה אצל וילהלם פון לינדנשמיט הצעיר. בתערוכת האמנות והתעשייה של שנת 1876, היא נפגשה והתוודעה לאליסזבטה, מלכת רומניה (אולי ידועה יותר בשמה הספרותי "כרמן סילבה"). כתוצאה מכך מונתה היץ כציירת חצר המלוכה. בנוסף לציורי שמן ואיורי ספרים, היא יצרה גם ציורי קיר פרסקו בהיכל המוזיקה של טירת פלש בסינאיה.
לאחר 1880 התגוררה בפריז, שם למדה אצל לוק-אוליבייה מרסון, גוסטב קורטואה, ז'אן ג'וזף בנג'מין-קונסטנט, שהשפיעו ביותר על סגנונה. היא בילתה 1886/87 ברומניה, ואז חזרה לפריז. היא טיילה ברחבי בריטני ונורמנדי, ובשנת 1890 הפכה לחברה בסלון של Société des Artistes Français. משנת 1892 הייתה משתתפת בקביעות בתערוכות של Société Nationale des Beaux Arts.
אף שהצליחה בפריז, היא עברה להתגורר בברלין בשנת 1892 והצטרפה ל "Vereins Berliner Künstlerinnen und Kunstfreundinnen" (אגודת אמניות) שהעניקה לה גישה ללקוחות רבים מהמעמד הבינוני הגבוה שהזמינו דיוקנאות.
היא הקימה בית ספר לאמנות לנשים בשנת 1894, הפעילה סטודיו והתקשרה בידידות עם קתה קולוויץ.
היץ הציגה את עבודותיה בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
בשנת 1898, היא הייתה אחת החברות המייסדות של הזצסיון בברלין. הוענק לה פרס וילה רומנה בשנת 1906, שכלל מלגה שאיפשרה לה לבלות שנה בפירנצה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היא החלה לחוות קשיים כלכליים, חלתה והפכה בהדרגה למתבודדת.
היא נפטרה בנובמבר 1924.
גלריה

דמדומים
דיוקן נערה
פרח הכרובית
בציר ענבים
איסוף דובדבנים
דיוקן נערה
הערות שוליים

↑  Thieme-Becker, Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Vol.XVII, E. A. Seemann, Leipzig 1924, pg.153.
↑  Dora Hitz | Hermann Bahr, www.univie.ac.at
↑  German Women Painters: 1893 Exposition--page 1, arcadiasystems.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149692189 (data)  GND: 11691727X  ISNI: 0000 0000 6660 9813  LCCN: no2021066097  RKD: 38608  ULAN: 500009458  VIAF: 22412918   WorldCat (עם VIAF): 22412918
דיוויזיית המשמר הרביעית (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 במאי 1915 – 17 בדצמבר 1918 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
דיוויזיית המשמר הרביעית (בגרמנית: 4. Garde-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-18 במאי 1915. זה היה חלק מגל של דיוויזיות חי"ר חדשות שנוצרו באביב 1915. הדיוויזיה הוקמה בעיקר מגדודי חיל הרגלים העודפים של דיוויזיות חיל רגלים רגילות שנהיו משולשות. חטיבת חיל הרגלים ה-5 של הדיוויזיה הועברה מדיוויזיית המשמר ה-3, והגיעה לדיוויזיה עם רגימנט המשמר ה-5 ורגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5. רגימנט המילואים ה-93 הגיע מדיוויזיית המילואים של המשמר ה-1.
לאחר היווצרותה, נכנסה הדיוויזיה לקו שמצפון לפשאסניש, שם נשארה עד יולי 1915. לאחר מכן היא השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, פרצה דרך ב-Przasnysz ונלחמה בקרבות ההמשך לנרב התחתון ולאחר מכן לנרב העליון. בהמשך המתקפה, היא חצתה את נהר ניימן בספטמבר 1915 ונלחמה בקרב וילנה. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לעתודה ונשלחה לחזית המערבית. היא הגיעה לתעלות בפלנדריה ובארטואה באוקטובר ונשארה שם עד סוף השנה. לאחר ארבעה חודשים בעתודה, היא חזרה לקו בפלנדריה ובארטואה באפריל 1916. היא נלחמה בקרב הסום עד נובמבר 1916, ולאחר מכן נשארה בקו על הסום עד מרץ 1917. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב אראס ונשארה בקו בפלנדריה ובארטואה עד ספטמבר 1917, אז נכנסה לקרב פשנדל. בשנת 1918, היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ונלחמה בקרב הראשון על הסום (1918), הידוע גם כקרב הסום השני (כדי להבדיל בינו לבין הקרב ב-1916). היא נשארה בתור עד יולי, אז הועברה לגזרה שקטה יותר בלורן כדי לנוח. בסוף יולי ואוגוסט, היא נלחמה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן נשארה בקו עד סוף המלחמה. המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה לוחמת מדרגה ראשונה. הדיוויזיה פורקה בשנת 1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. זו הייתה דיוויזיה של המשמרות הפרוסיים ומכאן גויסה מכל רחבי ממלכת פרוסיה.
מפקדים

ויליבאלד פון שוויידניץ אונד קריין (20 במאי 1915 – 8 באוקטובר 1916)
וייט פון אוברניץ (9 באוקטובר 1916 – 5 ביוני 1917)
ברנהרד פינק פון פינקנשטיין (6 ביוני 1917 – 17 בדצמבר 1918)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הערות שוליים

1 2 3  4. Garde-Infanterie-Division (Chronik 1915/1918)
↑  Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 88-91.
הארגון הבין-לאומי לפסולת מוצקה

| --- | --- |
 תחום:  איגוד מקצועי 
 מדינה:  ארגון בין־לאומי 
 מטה הארגון:  וינה 
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־54 שנים) 
 www.iswa.org
 
הארגון הבין-לאומי לפסולת מוצקה (באנגלית: International Solid Waste Association - ISWA) הוא ארגון בינלאומי ללא כוונת רווח שהוקם בשנת 1970 במטרה לקדם ולפתח ניהול פסולת באופן מקצועי בכל רחבי העולם כתרומה לפיתוח בר-קיימא.
המטרה של הארגון בעולם היא לימוד ומחקר על מידע וניסיון על כל ההיבטים של ניהול פסולת ביתית, פסולת מסחרית, ופסולת תעשייתית. הארגון מאמץ מערכות מקובלות של ניהול פסולת באופן מקצועי של לימוד הציבור הרחב באמצעות פיתוח טכנולוגי ושיפור השיטות להגנה על חיי אדם ועל בריאותם ואיכות הסביבה, כמו כן גם שימור של חומרים ומקורות אנרגיה.
הארגון גם פעיל במגוון תחומים, כולל כנסים, מפגשים, תוכניות הדרכה, פיתוח מידע והפצתו, וסיוע טכני בקנה מידה עולמי. בארגון ישנם יותר מ-1,200 חברים ב-93 מדינות ועם השנים הרשת הבינלאומית הרשת למדינות נוספות עם יותר מ-80% מאוכלוסיית העולם החסרים בו ומייצג את כל ההיבטים של תחום ניהול פסולת, החל מארגונים, מוסדות מחקר ומוסדות אקדמיים, ועד לבתים פרטיים, וחברות פרטיות. מקום מושבו של הארגון הוא בווינה, אוסטריה.
בשנת 2009 נבחר איגוד ערים דן לחברות בארגון בתור הנציג הרשמי של ישראל.
האיש שלנו בהוואנה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של גרהם גרין
 בימוי:  קרול ריד 
 הופק בידי:  קרול ריד 
 תסריט:  גרהם גרין 
 עריכה:  ברט בייטס 
 שחקנים ראשיים:  אלק גינס מורין או'הרה נואל קאוורד
 מוזיקה:  פרנק דניז
 צילום:  אוסוואלד מוריס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 בדצמבר 1959
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ריגול, סרט דרמה 
 הכנסות:  2,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
האיש שלנו בהוואנה (באנגלית: Our Man in Havana) הוא סרט ריגול קומי בריטי בשחור-לבן משנת 1959 בהפקתו ובבימויו של קרול ריד, עם אלק גינס, נואל קאוורד, ברל אייבס ומורין או'הרה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי גרהם גרין והוא מבוסס על ספרו בשם זה משנת 1958. בשנת 1963 נכתבה אופרה על הספר.
בשנת 2007 עובד הספר למחזה על ידי קלייב פרנסיס.
העלילה היא על מרגל של שירות הביון האנגלי שמספק מידע בדוי למפעיליו, בתמורה ליהנות מהכנסה צדדית מכובדת. בתקופת מלחמת העולם השנייה הצטרף גרין לסוכנות הביון הבריטית ומונה בלונדון למחלקה שעסקה בריגול נגדי בחצי האי האיברי. בעת ההיא שמע על מרגלים גרמנים ששהו בפורטוגל ושלחו לגרמניה דוחות בדויים שנועדו להגדיל את הכנסותיהם. בין המרגלים הללו היה גם " גרבו", הסוכן הכפול מספרד שסיפק למעסיקיו הגרמנים מידע בדוי על רשת סוכנים שהוא כביכול מפעיל ברחבי אנגליה. אותו "גרבו" שימש ככל הנראה השראה לגיבור ספרו זה של גרין.
הצילומים נעשו בהוואנה זמן קצר לאחר שהוחלף שם השלטון בהפיכה צבאית. פידל קסטרו אף היה נוכח בצילומי אחת הסצנות בסרט, שעלילתו מתרחשת בתקופת השלטון המושחת של  בטיסטה.
תקציר העלילה

הות'ורן (נואל קאוורד) הוא הסוכן הראשי של סוכנות הביון הבריטית באיים הקריביים ומקום מושבו בג'מייקה. הוא מגיע להוואנה כדי לגייס סוכן ראשי באי.
ג'ים וורמולד (אלק גינס) הוא אזרח בריטי בעל חנות למכירת שואבי אבק. הוא מגדל לבדו את בתו הבוגרת מילי (ג'ו מורו) שלומדת בבית ספר קתולי.
קפטן סיגורה (ארני קוקבקס) הוא קצין בכיר שכולם מפחדים ממנו כשהוא נוסע במכוניתו המהודרת עם פנס מהבהב בחוצות הוואנה. סיגורה מתאהב במילי, נותן לה אפשרות לבקר בקאנטרי השמור לעשירים ועוזר לה ברכישת סוסת רכיבה. הוא מתעתד להתחתן אתה למורת רוחו של ג'ים שרוצה להבריח אותה ללימודים בשווייץ.
הות'ורן מגיע לחנות כמתעניין בקניית שואב אבק אבל תוך זמן קצר מציע לג'ים להיות סוכן תמורת סכום כסף נכבד. ג'ים מקבל את ההצעה מחוסר ברירה כי הוא זקוק לכסף. הוא מתייעץ עם ידידו ד"ר הסלבכר (ברל אייבס) וזה מייעץ לו "לגייס" סוכנים שהם אנשים אמיתיים ולהעביר בשמם ידיעות מודיעיניות בדויות על הנעשה בקובה. ג'ים "מגייס" אנשים שהוא מכיר ואפילו רקדנית במועדון לילה. הוא מצייר שואב אבק ומעביר את הציור כאילו זה מתקן אטומי סודי בהרים.
בלונדון מתרשם מפקד הביון "C" (ראלף ריצ'רדסון) ואנשיו מ"איכות הידיעות" ומכנים את ג'ים "האיש שלנו בהוואנה". הם שולחים אליו את ביאטריס סברן (מורין או'הרה) שתשתמש כמזכירתו וכן את קצין הקשר רודי (טימוטי בטסון) שיעביר את התשדורות. עם הזמן ביאטריס מתאהבת בג'ים ועדיין לא מבחינה שהידיעות כוזבות. הידיעות נקלטות על ידי מעצמה זרה וג'ים והרופא הופכים להיות אנשים מסוכנים שיש לחסלם.
הות'ורן מזמן את ג'ים לג'מייקה ומזהיר אותו כי עומד להיערך בהוואנה כנס סוכני שואבי האבק הובר ושם ינסו לחסלו בשתיית יין מורעל.
בטיסה להוואנה מתידד ג'ים עם קרטר (פול רוג'רס) שמגלה לו שגם הוא סוכן של שואבי אבק ומתעתד להיות בכנס.
ג'ים נזהר מאוד בכנס ואינו שותה. לבסוף קרטר יושב מולו ומציע לו כוסית. ברגע האחרון נשמטת הכוסית ומתנפצת. כלב מלקק את היין ומת במקום. ג'ים נמלט משם ומתברר לו שידידו הרופא חוסל.
סיגורה מגיע ומודיע על כוונתו לשאת את מילי. ג'ים מזמין אותו למשחק דמקה שבו במקום כלים יש בקבוקוני שתייה חריפה. כל כלי שנכבש על המנצח לשתות אותו. סיגורה שותה כמעט את כל הבקבוקונים ושוקע בשינה עמוקה. ג'ים נוטל את אקדחו של סיגורה, מגיע אל קרטר, מזמין אותו למועדון ומחסל אותו.
הוא חוזר לדירה ומגלה לביאטריס את כל בדיותיו. היא מאוהבת בו ואומרת שלדעתה הוא לא בוגד ולא נעשה כל נזק. היא ורודי טסים ללונדון ואחריהם ג'ים ומילי שקבלו צו גירוש.
ביאטריס נחקרת במטה הביון ואומרת כי עד הרגע האחרון לא ידעה שהידיעות בדויות. היא מקבלת עונש להישלח כמזכירה במטה הביון בג'קרטה.
ג'ים בטוח שיקבל כעת מאסר עולם על בגידה. מפקדי הביון לא יודעים מה לעשות. "C" מהסס ללכת לראש הממשלה ולגלות את ה"פאשלה" הגדולה שלהם וגם להתבזות במטה הצי וחיל האוויר. הם מחליטים לשנות את ההחלטה ולהשמיד את כל המסמכים על הבסיס האטומי הסודי "שכבר פורק".
ג'ים נכנס ו"C" מודיע לו שהם החליטו להעניק לו את עיטור מסדר האימפריה הבריטית וכי יישאר בלונדון כמדריך לצוערים איך להקים תחנות ריגול. הם גם מבטלים את ההחלטה לשלוח את ביאטריס לג'קרטה. ג'ים וביאטריס מתחבקים לשמחתה של מילי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלק גינס | ג'ים וורמולד |  |
| ברל אייבס | ד"ר הסלבכר |  |
| מורין או'הרה | ביאטריס סברן |  |
| נואל קאוורד | הות'ורן |  |
| ראלף ריצ'רדסון | "C" | ראש הביון בריטי |
| ג'ו מורו | מילי וורמולד |  |
| ארני קובקס | קפטן סיגורה |  |
| פול רוג'רס | קרטר |  |
| טימוטי בטסון | רודי | טכנאי תקשורת |
הארגון הבין-לאומי לסטודנטים לרפואת-שיניים

| --- | --- |
IADS
 שפה רשמית:  אנגלית
 מטה הארגון:  ז'נבה 
 יושב ראש:  Lamis Elsheikh
 מזכיר כללי:  Deniz Devrim Kaya
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 www.iads-web.org
 
הארגון הבין-לאומי לסטודנטים לרפואת-שיניים (באנגלית: International Association of Dental Students; בראשי תיבות: IADS) הוא ארגון ללא כוונת רווח המייצג את האינטרסים של למעלה מ-200,000 סטודנטים לרפואת שיניים בכ-60 מדינות בעולם.
הארגון נוסד בספטמבר 1951 במהלך האספה הכללית שהתקיימה בקופנהגן, דנמרק. נכון להיום, מטה הארגון נמצא בז'נבה, שווייץ, במטה ארגון רופאי השיניים העולמי (FDI, בצרפתית: Fédération des Dentistes internationale). הארגון דוגל בחינוך ובמצוינות מדעית באמצעות הפרויקטים הבינלאומיים והיוזמות שבניהולו. הוא מקיים כנסים פעמיים בשנה.
הערות שוליים

↑  דף הפייסבוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 17964-4  VIAF: 141310111   WorldCat (עם VIAF): 141310111
דוד בן סעדיה

רבי דוד ברבי סעדיה (ד'ת"ת, 1040 בערך) היה דיין וחכם ספרדי בתקופת הראשונים הקדמונים, חיבר מספר ספרי הלכה בערבית.
אזכורים בראשונים

רבי בצלאל אשכנזי בספרו "שיטה מקובצת" מביא קטע מחיבור של רבי דוד בן סעדיה "שחיבר בלשון ערבי להשיב על קצת דברים שבאו בספר הלכות גדולות". בקטע הנ"ל מזכיר רבי דוד את ספר נוסף שכתב, "ספר משפטי השבועות שחברתי בלשון ערבי".
רבי יצחק ברבי ברוך אבן אלביליא התייחס בתשובותיו לדברי "הדיין" - רבי דוד.
לקריאה נוספת

הספר הכולל (כתאב אלחאוי) – לר' דוד בן סעדיה אלגר, יד יצחק בן־צבי, תשפ"ד (2024)
ישראל מ' תא-שמע, "David ben Saadiah", באתר encyclopedia.com (באנגלית)
הערות שוליים

↑  גרשום הרפנס, עידן הראשונים, פלדהיים, ה'תשע"א, עמ' 68
↑  אזכור בספר שיטה מקובצת, מסכת בבא מציעא, דף קד, עמוד ב, באתר ויקיטקסט
↑  דף הספר, באתר "יד יצחק בן־צבי".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517357805171 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דוד בן סעדיה".
דייגו לאקסאלט

דייגו לאקסאלט (בספרדית: Diego Laxalt; נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא כדורגלן מאורוגוואי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בדינמו מוסקבה.
קריירת מועדונים

לאקסאלט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג. ב-1 בספטמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד מונטווידאו וונדררס.
בינואר 2013 לאקסאלט סיכם באינטר מילאנו והצטרף אליה ביולי 2013. זמן קצר לאחר המעבר, הושאל לבולוניה. ב-13 באוגוסט 2014 הושאל לאמפולי עד לסיום העונה. ב-30 בינואר 2015 הושאל לגנואה לשנה וחצי, עם אופציה לרכישה. ב-28 באוקטובר 2015 הבקיע צמד בתיקו 3-3 נגד טורינו. ב-30 ביולי 2016 חתם בגנואה. ב-16 באוגוסט 2018 חתם במילאן. ב-31 באוגוסט 2019 הושאל לטורינו אך חזר למילאן אחרי חצי עונה. ב-5 באוקטובר 2020 הושאל לסלטיק.
ביוני 2021 חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל ל-3 שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, שיחק לאקסאלט בנבחרת הנוער של אורוגוואי, והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2013 בו הפסידה אורוגוואי בגמר לצרפת.
לאקסאלט זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת קופה אמריקה 2016, כמחליפו של כריסטיאן רודריגס הפצוע. ב-4 ביוני 2017 לאקסאלט ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הידידות נגד אירלנד. לאקסאלט נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
דייב רובישו

| --- | --- |
 יוצרים:  ג'יימס לי ברק 
 גילום הדמות:  אלק בולדווין, טומי לי ג'ונס 
 מידע
 מקצוע:  חייל, חוקר פרטי, deputy sheriff, police detective
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
דייב רובישו (באנגלית: Dave Robicheaux) הוא דמות בדיונית של חייל לשעבר, חוקר פרטי לשעבר ובלש משטרה שהוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח בלשיים פרי עטו של הסופר האמריקאי ג'יימס לי ברק. שניים מן הספרים אודות רובישו, "אסירי גן עדן" (Heaven's Prisoners) ו"אל תוך הערפל החשמלי עם מתי הקונפדרציה" (In the Electric Mist with Confederate Dead), עובדו לסרטי קולנוע בהם גילמו אלק בולדווין וטומי לי ג'ונס את דמותו של דייב רובישו.
ביוגרפיה דמיונית

דייוויד "דייב" רובישו נולד וגדל בניו-איבריה, לואיזיאנה. אמו, מיי גילורי, עזבה את משפחתה ונרצחה בעת שעבדה כיצאנית בידי אנשי משטרה מושחתים. אביו טבע למוות בעת שעבד על אסדת קידוח נפט. רובישו שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט בחיל הרגלים ולחם במלחמת וייטנאם. בהמשך דרכו שירת כבלש משטרה במשטרת ניו אורלינס ועבד כחוקר פרטי. בשל המלחמה סבל רובישו מתסמונת פוסט טראומה ומהתמכרות לאלכוהול והימורים. אשתו הראשונה, אנני, נרצחה. והוא נישא בשנית לנזירה לשעבר בשם מולי. השניים מגדלים את בתם המאומצת, אלאפייר. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כחוקר חד-מחשבה נחוש, וכאיש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, וכצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח קולט M1911.
רובישו נוהג להיעזר בחקירותיו בבלש הפרטי קליטוס "קליט" פרסל, שותפו לשעבר במחלק הרצח וחיל הנחתים האמריקני לשעבר.
מספרי הסדרה

ג'יימס לי ברק, "דרך קנה הסוכר", הוצאת עם עובד, 2004.
ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008.
הערות שוליים

↑  רון מיברג, ‏השטן ירד למיין, באתר מעריב אונליין, 22 בינואר 2018.
↑  רון מיברג, עם הספר: האמריקאים קוראים ספרים, באתר nrg‏, 24 ביולי 2009.
↑  ג'יימס לי ברק, "דרך קנה הסוכר", הוצאת עם עובד, 2004, עמוד 300.
↑  ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמוד 184.
↑  ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמוד 229.
↑  ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמוד 242.
↑  ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמודים 247-248.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558616305171
דייבי קורמן

דייבי קורמן (בצרפתית: Davy Cooreman; נולד ב-21 באוקטובר 1971) הוא כדורגלן עבר בלגי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

קורמן התחיל את הקריירה שלו בגנט. ב-10 במרץ 1990, קורמן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת המשחק הליגה נגד ורכם.
בקיץ 1992, קורמן חתם בסקרל ברוז'. אחרי שנתיים עבר לוורכם וכעבור שנה חזר לסרקל. בקיץ 1998 חתם באנדרכט אוילסט.
בקיץ 2000, קורמן עזב לראשונה את בלגיה וחתם בהפועל באר שבע ששיחקה אז בליגה הלאומית. ב-10 באפריל 2001, כבש בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת רבע גמר גביע המדינה. בסיום העונה, עלתה באר שבע לליגת העל.
בקיץ 2002 שוחרר מבאר שבע מסיבות אישיות, וחתם בלה לובייר. קורמן, היה שותף לזכייה הראשונה של המועדון אי פעם בגביע בעונתו היחידה.
בהמשך הקריירה, שיחק קורמן בברינגן-הוסדן-זולדר, זומרגם וקרקסקן-מרה.
באוגוסט 2009, מונה לאימון קבוצת דה פינטה, אותה אימן עד נובמבר של אותה עונה. בפברואר 2011, חתם באודגם, אותה אימן עד סיום העונה.
תארים

הליגה הבלגית השנייה: 1994/1995
ליגה לאומית: 2000/2001
הגביע הבלגי: 2002/2003
הערות שוליים

↑  משה גוגזל וגור מוטולה, ב"ש: קורמן שוחרר; אבו-לאבן סיכם לעונה הבאה, באתר ynet, 2 ביולי 2002
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייבי קורמן".
דפנה בן צבי

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1968 (בת 56) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת אסקס 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  ספרות ילדים
 בן או בת זוג:  עפרה עמית 
 פרסים והוקרה:  פרס דבורה עומר לספרות ילדים
 
דפנה בן צבי (נולדה ב-13 בספטמבר 1968) היא אמנית וסופרת ילדים ישראלית, זוכת פרס דבורה עומר לספרות ילדים. היא בעלת דוקטורט בפילוסופיה ומכהנת כראש המחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללה האקדמית ספיר.
ביוגרפיה

בן צבי, בת לניצולי שואה, נולדה בעמק יזרעאל. אימהּ התמודדה עם מחלת נפש. בילדותה עברה להתגורר עם משפחתה בפתח תקווה. בן צבי למדה בבית הספר "הדר גנים" ובתיכון אחד העם בעיר.
בן צבי סיימה את לימודיה בתיכון ללא תעודת בגרות. היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה.[דרוש מקור]
בשנת 2006 סיימה בהצטיינות יתרה תואר שני בחוג לפילוסופיה ב[אוניברסיטת תל אביב].
כתבה דוקטורט, בבית הספר לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בנושא "החזרה בפואטיקה של הלא מודע".[דרוש מקור]
בין השנים 2000–2008 שימשה ראש דסק חדשות בעיתון "הארץ".
בשנים 2000 עד 2004 עסקה בהוראה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2014 הוענק לה פרס דבורה עומר לספרות ילדים על ספרה "זוזי שמש".[דרוש מקור]
כיום מלמדת פילוסופיה, ספרות ופסיכואנליזה במחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר. בשמונה השנים האחרונות היא מנהלת פרויקט שבו סטודנטים מנחים ילדים מבתי ספר בדרום הארץ בכתיבה. מאוגוסט 2000 היא מכהנת כראש המחלקה לתרבות במכללה.
בן צבי מתגוררת בתל אביב. היא מגדלת שתי ילדות בהורות משותפת עם דנה אולמרט, רונן לוין וינאי יחיאל.
עיסוק בנושא העצב בספרות לילדים

לטענת בן צבי העצב שליווה את ילדותה משפיע על כתיבתה לילדים. היא מאמינה ששירים וסיפורים יכולים לעזור לילדים להפיג חרדה ובדידות ולמצוא נחמה. בן צבי חקרה תחושות של עצב ובדידות וכתבה בנושא אף על פי שהוא אינו סוגה פופולרית בספרי ילדים. בספרי הילדים שכתבה ובמיוחד בספרה "צב מצב בעמק רפאים" ובספר ההמשך "הצב מצב", יש עיסוק בישות בשם מועקה, במסע שהוא חיצוני ופנימי כאחד.
לדבריה, יש נטייה לחשוב שילדים זקוקים לסיפורים מתוקים ונחמדים, מה שמביא לראייה שמשטיחה חוויה הרבה יותר מורכבת. ילדים יכולים לחוות קשת רחבה של רגשות מלבד שמחה: כעס, קנאה ועצב.
בן צבי המשיכה לפתח את הנושא בספרה "זוזי שמש". בספר זה, זוזי, החברה של שמש השמחה והקופצנית, מתוארת ככזו השרויה בדיכאון קליני. לדבריה, ילדותה להורים ניצולי שואה השפיעה על העיסוק בנושא זה בכתיבה. בן צבי מעידה על עצמה שבילדותה הייתה ילדה מאוד בודדה שחייתה בעולם סגור של פנטזיות שהגנו עליה מהמציאות.
נוסף על כך, בשירים לילדים שכותבת בן צבי, למרות הנוכחות של עצב או בדידות כנושא משני, עולה בשירים רעיון הימצאותם של ידידים המסייעים בהפגת תחושות אלו. למשל, יצורים האהובים גם על מבוגרים שניתן לגעת בהם ולחבק (דובים ובובות), או הירח המשקיף מהשמיים כמקור לנחמה. נוכחותו של הירח בכתיבת השירים של בן צבי היא מחווה מודעת למקורות ההשראה שלה: מרים ילן-שטקליס, פניה ברגשטיין ונורית זרחי.
ספריה

הצב מצב (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2005). איורים - עמית טריינין. עריכה - יונה טפר
הצב מצב בעמק רפאים (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2008). איורים - עמית טריינין. עריכה- יונה טפר
זוזי שמש (בני-ברק: הקיבוץ המאוחד, 2009). איורים - עפרה עמית
שירים לעמליה (תל אביב: עם עובד, תשע"ג 2012). איורים - עפרה עמית
הערות שוליים

1 2 3  תמר רותם, לא פוחדת מעצב בספרי ילדים, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2012
1 2  איפה מועקה?, באתר ynet, 9 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304394005171  LCCN: no2013046181  VIAF: 97347036   WorldCat (עם VIAF): 97347036