stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן ציטר
קריירה > פרויקטים

לאחר שש שנים בברלין, ציטר עברה לניו יורק ב-2012, שם יזמה פרסום רבעוני המתמקד באמנות ושירה. הפרסום יצא לאור על ידי APE, עד כה הופיעו בו נורה שולץ, ג'ון קלסי וכתביהם של יוזף שטראו, מתיו דיקמן, רומן באמבייב, רוג'ר ואן וורהיס וסילביה מיי גורליק.
תערוכת היחיד שלה ב-2013 ב-פילאר קוריאס (Pilar Corrias) בלונדון הציגה גוף עבודות חדש שאפתני בשם MOP (מוזיאון לצילום) - ארכיון גדול של צילומי פולארויד המתעד את חייה כשנסעה מברלין ומלונדון, לארצות הברית ולישראל משנת 2012 ועד 2013. הצילומים צולמו במצלמת פולארויד 1200i ו-One step 600 שלה, התמונות מסווגות בקפידה לפי גאוגרפיה וכרונולוגיה ואז מסודרות לתתי-סעיפים, שכותרתם C, B, A ו-D וכן הלאה, באמצעות האסתטיקה שלהם. מוצגות תמונות של חברים, עמיתים, אוצרים שנתקלה בהם, מוזיאונים שעבדה בהם, נופים שעברה והופעות שלה. האוסף מורכב מיותר מ-800 פולרואידים.
במאי 2019 ערכה ציטר את מצגת הסולו המוסדית הראשונה שלה בישראל, שכותרתה "תוכן ממומן". התערוכה נושאת נימה אוטוביוגרפית עמוקה, אם כי, כמו תמיד בעבודתה, עצם הטון הזה נרמז ומוצע, תוך הימנעות מכל התייחסות ישירה. לתערוכה זו, המנוסחת בשתי גלריות, הגתה האמנית תצוגה סוחפת המזמינה את הצופה למפגש פיזי יוצא דופן עם יצירתה, מייצרת מרחב הרהור, מעלה את כל שלבי החיים השונים, מילדות ועד נערות, מבגרות ועד גיל העמידה ועד הגיל מבוגר.
כתיבה

בנוסף לעבודות הווידאו והפרפורמנס שלה, ציטר היא המחברת של חמישה רומנים: 'האיש שטיפס במדרגות החיים וגילה שהם מושבי קולנוע' (לוקאס וסטרנברג, ניו יורק - ברלין, 2005); 'שבע השעות המרגשות ביותר בחייו של מר טרייר בעשרים וארבעה פרקים' (הוצאת שטרנברג ברלין, 2008); 'סיפורו האמיתי המדהים של משה קלינברג - כוכב תקשורת' (הוצאת כוכב אחד, פריז, 2009); 'יומנים לבנים' (מינים צפוניים, יפן, 2011); ו-'אימון חיים של א.ז.' (הוצאת שטרנברג, ברלין 2016); בנוסף לשלושה ספרי ילדים: 'הסנאי הסקרן' (הוצאת פורק סלט, 2015), 'הצב האכזרי' ו'האוגר הזועם' (שניהם הוצאת פורק סלט / CEC ז'נבה, 2018).
ציטר חיברה גם שירה ופרוזה. בין יצירותיה: "שירים (שהם גם ספור)" (2006) וה-"השקיעה של אתמול" (2003).
ציטוטים

"למדתי אמנות כי רציתי לנסוע לניו יורק ולשטוף כלים". (2010)
"אמנים הם כמו דבורים. קשה לתפוס, יש להם נטייה למות אחרי שעשו משהו משמעותי". (2012)
"לא לאנשים אפילפטיים." (על הופעתה 'קולני', 2013)
תערוכות בישראל > תערוכות יחיד

2001 קרן ציטר - גלריה רוזנפלד, תל אביב
2003 קרן ציטר - משפחה - גלריה רוזנפלד, תל אביב
2006 קרן ציטר- רתיעה - נגא, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2012 Video Art Manual - נגא, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2015 פה ושם - נגא, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2019 תוכן מקודם - המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
תערוכות בישראל > תערוכות קבוצתיות

2020 ימי פרא: רוחות רפאים של נעורים מאוסף ״הארץ״ - מינוס אחת, תל אביב
2007 הביאנלה הראשונה לאמנות עכשווית - מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה
2008 שמיים, גן, עולם הבא - נגא, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2010 מהו הפוליטי - מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, בת-ים
2010 נאו-ברבריזם - רוטשילד 69, תל אביב
2013 ארבע - גלריה דביר, תל אביב
2013 ביחד - גלריה דביר, תל אביב
2014 Les yeux seuls sont encore capables de pousser un cri - גלריה דביר, תל אביב
2015 Turn On, עבודות וידאו מאוסף יוליה שטושק - גלריה רב-תכליתית ע"ש לילי ויואל משה אלשטיין; הבניין ע"ש שמואל והרטה עמיר, מוזיאון תל אביב לאמנות
2015 שיבולת - גלריה דביר, תל אביב
2015 An Autumn Afternoon - גלריה דביר, תל אביב
2017 מסע בערפל - נגא, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
פרסים והערכה

2006 פרס בלואה בארט בזל, שווייץ.
2008 פרס ארט ויוה, ברלין, הייתה אחת מארבעת המועמדים לפרס
2008 פרס בגלריה הלאומית לאמנות צעירה, ברלין, הייתה אחת מארבעת המועמדים לפרס
2009 המקבלת הראשונה של פרס אבסולוט לאמנות בסטוקהולם
2010 הייתה ברשימה הקצרה של פרס הדור העתידי לאמנות, ברלין, גרמניה
2010 נבחרה לאחת מ-10 האמנים הישראלים הכי נמכרים בעולם / אין אמן בארצו, גלובס
2010 נבחרה למקום השני ברשימת 100 האמנים המבטיחים של מגזין האמנות "פלאש ארט".
2021 מלגת גוגנהיים לאמנויות יצירתיות, ארצות הברית וקנדה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  קרן ציטר, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  Keren Cytter biography (אורכב 06.03.2014 בארכיון Wayback Machine). Noga Gallery
↑  Keren Cytter Four Seasons / Nightmare, les presses du réel (באנגלית)
↑  Keren Cytter at HAU Berlin Texte zur Kunst
↑  A.P.E (Art Projects Era), kunstinstituutmelly (באנגלית)
↑  Show Real Drama Review Houston Chronicle
↑  קרן ציטר, באתר ארטרום (באנגלית)
1 2  Keren Cytter's Vociferous The Guardian
↑  Keren Cytter and her 800 polaroids Another Mag
↑  "Artist Keren Cytter's Vociferous: an intimate, alienating blizzard of noise and images". the Guardian (באנגלית). 2013-09-06. נבדק ב-2022-02-20.
↑  "Keren Cytter at Center for Contemporary Art Tel Aviv (Contemporary Art Daily)". www.contemporaryartdaily.com. נבדק ב-2019-11-05.
↑  Keren Cytter Bibliography Nagel Draxler Gallery
↑  Keren Cytter Bibliography Pilar Corrias Gallery
↑  Keren Cytter Moderna Museet
↑  Keren Cytter Interview Shitmycatreads
1 2  קרן ציטר תערוכות, באתר מוזיאון ישראל
↑  Preis der Nationalgalerie für Junge Kunst Berliner Morgenpost
↑  keren-cytter, pilar (באנגלית)
↑  קרן ציטר - אמנים, באתר מוזיאון ישראל
↑  Keren Cytter Profile Guggenheim Fellowship
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276547  NLI: 987007527019105171  BnF: cb16225278f (data)  GND: 131882945  ISNI: 0000 0001 1597 9862  LCCN: n97042196  NTA: 302302301  RERO: 02-A016493601  RKD: 290993  SNAC: w6wd8pc8  SUDOC: 161528163  ULAN: 500483984  VIAF: 14052058   WorldCat (עם VIAF): 14052058
בוברויסק

בּוֹבְּרוּיְסְק (בבלארוסית: Бабруйск; ברוסית: Бобруйск; ביידיש: באָברויסק; בעברית נכתבת הצורה "בוברויסק" – בעקבות אופן הכתיבה של שם העיר ברוסית) היא עיר במחוז מוהילב בבלארוס. העיר שוכנת ליד נהר הברזינה, כ-110 ק"מ דרומית-מערבית לעיר מוהילב. אוכלוסיית העיר מונה כ-219,000 תושבים (נכון ל-2009).
מקור שם העיר הוא ככל הנראה במילה הבלארוסית בביור (бобр), שמשמעותה בונה (יונק מסדרת המכרסמים), שהיה נפוץ באזור. מאז סוף המאה ה-19 לא מצויים בונים באזור, בשל ציד וזיהום סביבתי.
העיר הייתה מרכז יהודי תוסס בסוף המאה ה-19, ופעלו בה בין השאר ברל כצנלסון, אב"א אחימאיר, וקדיש לוז.
היסטוריה > ראשית היישוב הסלאבי באזור

חקירות ארכאולוגיות מצביעות על קיום יישובים סלאביים, באתר בו שוכנת בוברויסק כיום, כבר במאות החמישית והשישית לספירה. בוברויסק היא אחת הערים הוותיקות בבלארוס ונזכרת לראשונה בכתובים מאמצע המאה ה-14. הידיעות הראשונות על יישוב בשם זה מתייחסות לתקופת הנסיך הגדול של ליטא גדימין (1316–1341), שסיפח לתחום שלטונו את אזור נהר הברזינה.
בשנת 1502 השתלטו טטרים על העיר ושדדו את תושביה. בשנת 1508 הצטרפה בוברויסק לנסיך מיכאל גלינסקי, שמרד בליטא ונעזר על ידי וסילי ה-3 איוונוביץ', הנסיך הגדול של מוסקבה. במאה ה-16 נערכו בה ירידים שנתיים והוקמה בה תחנת מכס הנזכרת בספר המכס של בריסק משנת 1583.
היסטוריה > המאה ה-17

בראשית המאה ה-17 הייתה בוברויסק עיר בת כ-2000 תושבים בנסיכות ליטא ומשלו בה אצילים פולנים-ליטאים קתולים, כאשר רוב התושבים ההשתייכו לכנסייה הפרבוסלבית. בשנת 1627 הוקמה בבוברויסק כנסייה ישועית קתולית. באותה תקופה פרצו מריבות קשות בין המושל פטר טריזנה לבין התושבים ואיכרי הסביבה, בשל המיסים הכבדים ובשל סכסוכי קרקעות. בעקבות כך, מינה זיגיסמונד ה-3 מלך פולין ועדה שתקבע את חלוקתם הצודקת של נכסי דלא ניידי בחבל. כך נותר תיאור מפורט משנת 1639 אודות בוברויסק והכפרים הסמוכים לה: 409 בתים ב-15 רחובות ושתי סימטאות בעיר. שלוש כנסיות פרבוסלביות וכנסייה קתולית אחת. ההתנגדות לדיכוי על ידי השליטים הפולנים הקתולים הביאה להצטרפות בוברויסק למרד הקוזקים באוקראינה ב-1648. ההטמאן הקוזקי פודובסקי שהשתלט על העיר הדף ניסיונות של הפולנים לכבוש את העיר מחדש, אולם, בשנת 1649, הצליח הנסיך יאנוש רדזיוויל, מפקד הצבא הפולני בליטא, להשתלט על העיר (בעזרת תושבים שפתחו בפניו את שערי העיר) ולהעניש באכזריות את ראשי המורדים שלא נכנעו ואת פודובסקי הוקיע על כלונס.
עם זאת, נמשכו מלחמות באזור בין רוסיה לפולין. בוברויסק הייתה לבסיס קדמי של הצבא הפולני, אולם, בשנת 1655 כבש ההטאמן זולוטרנקו את בוברויסק מידי הפולנים והחריבה כליל. במכתבו של זולוטרנקו לצאר אלכסיי הראשון מיום 9.3.1655 הוא מציין כי "משמותיהם של התושבים יש ללמוד כי לא התגוררו יהודים במחוז". לא ידוע אם לא היה יישוב יהודי בעיר קודם לכן או שיהודים שהיו הושמדו או גורשו על ידי הקוזקים.
בשנת 1661 נסוגו הרוסים מבוברויסק וב-1667 נחתמה ברית שלום באנדרוסובו. העיר הייתה חרבה והמחוז מדולדל.
היסטוריה > המאה ה-18

בראשית המאה ה-18 (1702–1708) נערכה מלחמה באזור בין השוודים לרוסים. השוודים פרצו לבלארוס והגיעו לאוקראינה וערים בבלארוס ובהן בוברויסק עברו מיד ליד. התושבים המקומיים בכל האזור, לרבות בוברויסק, סבלו מתגרת ידם של הצדדים הלוחמים, ששדדו את התושבים וגייסו אותם לעבודות כפייה לצורך המלחמה. כתוצאה כך, נחלש כוחה של המלוכה הפולנית שנאלצה לגייס צבא ואמצעים על מנת לשמור על מעמדה באזור. תמורת תמיכתם, קבלו בעלי אחוזות שטחי קרקע ניכרים ואף את השליטה בערים שלמות מן הממשלה הפולנית. אולם, בוברויסק נשארה בין הערים הבינוניות שהיו כפופות ישירות לשלטון המרכזי. בשנת 1768 הוקמה בעיר מצודה קטנה ובשנת 1776 נשללה ממנה זכות הממשל העצמי. בשנת 1789 מנתה העיר 889 תושבים. ב-6 במאי 1792 הכריזה יקטרינה הגדולה קיסרית רוסיה על פלישה צבאה לפולין וכך עברה בוברויסק לשלטון האימפריה הרוסית. עם חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נותרה בוברויסק בתחום האימפריה הרוסית.
היסטוריה > המאה ה-19

במשך כל המאה ה-19 הייתה בוברויסק חלק מן האימפריה הרוסית. בוברויסק נקבעה כ"עיר מחוז" בפלך מינסק עוד בשנת 1795. בשנת 1810 קבע המהנדס תיאודור נרבוט את חוף הנהר ברזינה שליד בוברויסק כמקום המתאים ביותר לבניית מבצר באזור, שיישתלב בשרשרת המבצרים שבנתה רוסיה והשתרעה מן הים הבלטי ועד לים השחור. באותה שנה הורה הצאר אלכסנדר הראשון על בניית המבצר, עליה היה אחראי הגנרל קרל אופרמן, מפקד חיל המהנדסים הרוסי. המבצר נבנה במקום בו הייתה מצודה פולנית, שנבנתה כחמישים שנה קודם לכן. בשנת 1812 בעת פלישתו של נפוליאון לרוסיה הוא עבר דרך צפון בלארוס. הנסיך פיוטר בגרטיון, מפקד הארמייה הרוסית השנייה, הסיג את כוחותיו לעבר הדנייפר והורה על הגנרל איגנטייב להחזיק בבוברויסק ובמבצר (שבנייתו טרם הושלמה). נפוליאון כבש את עיר הפלך מינסק והגנרל הפולני דומברובסקי מצבא נפוליאון הטיל מצור על בוברויסק. העיר והמבצר עמדו במצור במשך כארבעה חודשים, עד לנסיגה של נפוליאון מרוסיה. לאחר הנסיגה, הושלמה בניית המבצר. באותם ימים היו בעיר כ-2100 תושבים וכ-310 בתים. קצינים ממבצר בוברויסק היו מעורבים גם בקשר הדקבריסטים (1825). לאחר דיכוי הקשר נעצרו במבצר חלק מן החשודים. בניית מבצר בוברויסק (שהושקעו בה כשבעה מיליון רובל) נמשכה בכל תקופת שלטונו של הצאר ניקולאי הראשון (1825 - 1855) תרמה רבות לפיתוחה של העיר. העיר הפכה לצומת דרכים מרכזית בפלך מינסק. עוד בסוף המאה ה-19 הוחל בבניית מערכת תעלות שקישרה את הנהר ברזינה לנהר דווינה המערבי שנזנחה בהדרגה עם התפתחות מסילות הברזל. כמו כן התפתח הקשר מנהר הברזינה דרך הדנייפר אל דרום רוסיה. נבנתה מערכת דרכים והתפתחה מערכת מסחר ענפה (עצים, תוצרת חקלאית).
בשנת 1897 נערך מפקד אוכלוסין כללי ברוסיה. לפי מפקד זה, מנו תושבי העיר (כולל החיילים ואנשי המבצר) 34,336 נפש, מהם 20,760 (60.5%) יהודים. מספר התושבים האזרחים, ללא החיילים ואנשי המבצר, היה 28,762, מהם 20,438 (כ-71%) יהודים. בסוף המאה נעשתה העיר למרכז הענף החבד"י הקרוי על שמה, ענף שהתקיים עד ראשית המאה העשרים.
היסטוריה > מראשית המאה העשרים ועד לשלטון הסובייטי

בתחילת המאה ה-20 הייתה בוברויסק עיר בת כ-35 אלף נפש (כולל חיילים) בעלת רוב יהודי. בשנת 1902 פרצה "השרפה הגדולה" שפגעה ברוב העיר וכילתה בתי עץ רבים ובהם חלקה המרכזי של העיר (כאלף בתים בהם התגוררו כ-2500 משפחות, 650 בתי מסחר, מוסדות ציבור, בית החולים היהודי, 15 בתי כנסת והכנסייה הקתולית). לאחר השרפה, נבנתה העיר מחדש ובתי אבן רבים החליפו רבים מבתי העץ.
בשנת 1905 תמכו רבים מתושבי העיר במהפכת 1905 ובהם מפלגת הבונד היהודית ומפלגת פועלי ציון (שלא שיתפו פעולה זו עם זו). בסוף שנת 1905 פרץ מרד של חיילים במבצר. המרד דוכא על ידי גדוד עונשין שנשלח ממינסק ובינואר 1906 נדונו 10 מורדים למוות. רוב הנדונים הוברחו על ידי המהפכנים אולם ראש המורדים נשאר במאסר וגזר דין המוות שלו הומר במאסר עולם עם עבודת פרך. מתום מהפכת 1905 ועד תחילת מלחמת העולם הראשונה (1914) התפתחה העיר וחל גידול מתמיד במספר תושביה. בשנת 1914 הגיע מספר התושבים ל-42,309, מהם 25,876 (61.1%) יהודים. מספר הבניינים גדל מ-2,520 ב-1895 ל-3,549 ב-1910 (בתי אבן: מ-126 ל-403). הותקנה רשת טלפונים, נבנו בתי ראינוע ואף הוצאו לאור כמה עיתונים. בשנת 1915 נסוג הצבא הרוסי מפני הגרמנים. בוברויסק התמלאה בפליטים והחזית התייצבה מערבית לעיר. עם פרוץ מהפכת פברואר בשנת 1917 הצטרפה העיר לתומכים בממשלה החדשה אליה נשבעו אמונים החיילים שבעיר (הנוצרים - בכנסייה והיהודים - בבית הכנסת הגדול).
היסטוריה > ממהפכת אוקטובר ועד מלחמת העולם השנייה

לאחר מהפכת אוקטובר, בסוף חודש נובמבר 1917, נערכו בחירות בעיר לאספה המכוננת. הבחירות נערכו בנפרד, בעיר ובמבצר. בעיר התחלקו 11,135 הקולות בין 13 רשימות כאשר הבולשביקים זכו ל-2301 קולות (20.7%). אולם, במבצר קיבלו הבולשביקים 5,517 קולות מתוך כ-8000 מצביעים. בינואר 1917 נפלה בוברויסק בידי יחידות צבא פולניות, נכבשה על ידי הצבא האדום בפברואר ונכבשה מחדש על ידי הפולנים. ב-21 בפברואר נמסרה העיר לידי הצבא הגרמני וב-3 במרץ 1918 עם חתימת חוזה ברסט-ליטובסק נכללה בוברויסק בשטח שבשלטון גרמני.
בתשעת חודשי השלטון הגרמני, שאיפשר קיום שלטון דמוקרטי עצמי, נשמרו שקט ויציבות יחסית בעיר. ב-29 בנובמבר 1918, לאחר המפלה הגרמנית, נכנס הצבא האדום לבוברויסק. עם התקדמות הפולנים לעבר בלארוס, ב-19 במאי 1919 הועברו משרדי "הרפובליקה הסובייטית-ביילורוסית" ממינסק לבוברויסק.
המנהיג הקומוניסטי מיכאיל קלינין (נשיא ברית המועצות לעתיד) נשלח לעיר ונשא שם את דברו. ב-29 באוגוסט 1919 השתלטו הפולנים מחדש על העיר עד 10 ביולי 1920, עת כבש הצבא האדום את העיר מחדש. בעקבות המלחמה והשלטון הצבאי, עזבו יהודים רבים את העיר. איכרי הסביבה, שבתחילה תמכו במהפכה הבולשביקית (שהבטיחה לחלק להם אדמות) נעשו עוינים לשלטון הסובייטי, לאחר שזה הכריח אותם לספק מכסות של תוצרת חקלאית ופליטים יהודים מן הכפרים זרמו לבוברויסק ומילאו חלק מן המקום שהתפנה עקב בריחת יהודים רבים.
במשך תקופת השלטון הסובייטי, הלך ופחת משקל היהודים בעיר והם חדלו מלהיות רוב מוחלט של התושבים.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מבצע ברברוסה הספיקו כמחצית מיהודי העיר להימלט ממנה מזרחה. לאחר כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-28 ביוני 1941, חויבו יהודיה בענידת טלאי צהוב, ובתחילת אוגוסט הם נצטוו לעבור לגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים נוספים מיישובי הסביבה. בסתיו 1941 רצחו הגרמנים כ-800 מיושבי הגטו בשתי אקציות, שלאחריהן צומצם שטח הגטו.
ב-7 בנובמבר 1941 ערכו הגרמנים אקציה גדולה בגטו שבעיר, בה רצחו בסיוע שוטרים בלארוסים 5,281 יהודים מהגטו ליד הכפר קמנקה, כ-9 ק"מ מהעיר. ב-30 בדצמבר 1941 ערכו הגרמנים אקציית חיסול בגטו, בה רצחו כ-7,000 יהודים בשטח שדה התעופה הצבאי הסמוך. מספר יהודים בעלי מלאכה שעוד הושארו בעיר נרצחו בהמשך במחנה סמוך. מספר יהודים ניצלו הודות לפעילות תושבי העיר והסביבה (למשל מטריונה אדמוביץ' וסטפנידה וגלינה מיחאלפ) ועל כך הם קיבלו הכרה כחסיד אומות העולם.
ביום 29 ביוני 1944 שחרר הצבא האדום את בוברויסק מן השלטון הנאצי. העיר הייתה הרוסה, כמעט ללא יהודים, כאשר מאוכלוסייה של 84,107 איש בשנת 1939, נותרו בה 28,352 תושבים. אלפי עובדים וכן שבויי מלחמה גרמנים גויסו לשיקום העיר החרבה. בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים הוקמה מצבה לזכר יהודי בוברויסק שהושמדו בשואה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, חזרה האוכלוסייה לגדול במהירות. בשנת 1959 הגיע מספר התושבים ל-96,000 בשנת 1989 היו בעיר 232,000 נפש.
הקהילה היהודית בעיר חברה באיגוד הקהילות היהודיות בחבר העמים. נכון ל-2015, שליח חב"ד בעיר הוא הרב שאול חבבו, ששיפץ בית כנסת ומפעיל אותו, פתח גן ילדים ובנה מקוה טהרה.
ערים תאומות

רוסיה ולדימיר, רוסיה
רוסיה נובומוסקובסק, מחוז טולה, רוסיה
אוקראינה דניפרודזרז'ינסק, אוקראינה
בולגריה סבליאבו, בולגריה
מולדובה אנני-נוי, מולדובה
קזחסטן אוסקמן, קזחסטן
סלובקיה פוכוב, סלובקיה
רבני העיר

הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, תלמיד חכם ופוסק נודע ומחבר הספר ערוך השולחן, נולד בעיר ובהמשך כיהן בה כדיין וראש ישיבה.
ראש ישיבת וולוז'ין הרב רפאל שפירא שימש קודם כרב העיר.
הרב ברוך מרדכי אטינגר.
הרב אליהו גולדברג.
הרב ר' הלל מפאריץ'.
הרב שמריה נח שניאורסון (נכד הצמח צדק), מלבד רבנות העיר החזיק בה גם ישיבה גדולה.
הרידב"ז (יעקב דוד וילבסקי) שימש כרב העיר.
הרב נתן רובין כיהן כרב בבוברויסק למעלה מ-40 שנה.
הרב צבי דרבקין, חתנו של הרב רובין, מילא את מקום חותנו עד עלייתו לארץ ישראל ב-1929 נרצח בטבח חברון בפרעות תרפ"ט.
לקריאה נוספת

יהודה סלוצקי (עורך), באברויסק (כרכים א - ב), תרבות וחינוך, תשכ"ז - 1967
הערות שוליים

↑  רבי נתן רובין, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל"
↑  דף לזכר צבי דרבקין, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  רבי צבי דרבקין, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310438905171  GND: 4322982-7  NKC: ge648290  VIAF: 137743425   WorldCat (עם VIAF): 137743425 
חברי וחברות קבוצת החלוץ בוברויסק, לקראת עלייתם לארץ ישראל, 1922
קוניגסג

| --- | --- |
הלוגו של חברת קוניגסג

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בע"מ
 מייסדים:  כריסטיאן וון קוניגסג
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה)
 מיקום המטה:  Ängelholm 
 משרד ראשי:  Ängelholm, שוודיה
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית ספורט
 עובדים:  400 (נכון ל־ינואר 2021) 
  
 www.Koenigsegg.com
 
קוניגסג אגירה S הונדרה
קוניגסג אגירה R
קוניגסג (‏Koenigseggקובץ:Koenigsegg pronounciation.ogg‏Ⓘ‏) היא חברה שוודית לייצור מכוניות ספורט. החברה נוסדה בשנת 1994 כיוזמה פרטית על ידי כריסטיאן פון קוניגסג. החברה מתמחה ביצור מכוניות-על בעלות ביצועים גבוהים. מאז 2010, מכונית הדגל של החברה היא קוניגסג אגירה.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1994 בשוודיה על ידי כריסטיאן פון קוניגסג, מתוך כוונה לייצר מכונית על ברמה עולמית. שנים רבות של פיתוח הובילו לאבטיפוס ראשון של רכב ספורט המאפשר נסיעה חוקית בכביש הציבורי.
חברת קוניגסג רכב היא חברה פרטית ומחזיקים בה כ-90 בעלי מניות. כריסטיאן פון קוניגסג הוא מנכ"ל ובעל המניות המרכזי.
בשנת 2006 החל הייצור של דגם CCX, אשר משתמש במנוע שיוצר במיוחד עבורו. CCX הוא רכב חוקי לנסיעה בכביש הציבורי ברוב מדינות העולם.
קוניגסג גם מעורבת בפיתוח "טכנולוגיה ירוקה" - מכוניות הנוסעות על דלק ביולוגי או מכוניות חשמליות ובכלל זה פיתוח דגם בשם CCXR שכינויו "כוח הצמחים".
ב-18 ביולי 2016, בעת נסיעת מבחן במסלול נורדשלייפה עם מכונית-העל של החברה One:1, נתגלה כשל טכני בחיישני ה-ABS של הרכב, אשר גרם לנעילת גלגלים ולתאונה.
ב-5 בנובמבר 2017 שברה קוניגסג אגירה מדגם RS את שיא המהירות העולמי, כשגמאה כביש באורך 17 ק"מ בנבדה במהירות של 457.9 קמ"ש (284.5 מייל לשעה), תוך שהיא שוברת את שיא המהירות של ההנסי ונום GT, שעמד על 435 קמ"ש. בכך הפכה הקוניגסג אגירה למכונית המהירה ביותר בעולם.
הניסיון לרכוש את חברת סאאב

ב-11 ביוני 2009 דווח כי קוניגסג וקבוצת משקיעים חתמו על מכתב כוונות עם סאאב לקנות את סאאב מידי ג'נרל מוטורס. ג'נרל מוטורס אישרה ב-16 ביוני כי הם בחרו בקוניגסג כקונים של סאאב, ונקבע תאריך לחתימת העסקה ב-30 בספטמבר 2009. בסופו של דבר הודיעה קוניגסג על ביטול העסקה.
בתקשורת ובתרבות

במרץ 2009 נבחרה CCXR על ידי המגזין פורבס כאחת מעשר המכוניות היפות ביותר בהיסטוריה. בחודש דצמבר 2010 זכה דגם אגירה בפרס טופ גיר היוקרתי. בשנת 2011 הופיעה החברה בסרט תיעודי על ייצור קוניגסג אגירה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
בסרט מהיר ועצבני 5 מופיעים כלי רכב מתוצרת קוניגסג. ב-2014 הופיע הרכב בסרט "הצורך במהירות" והוצג כמהיר ביותר מבין כלי הרכב שהשתתפו בו.
רשימת דגמים

קוניגסג CC (1996–2001)
קוניגסג CC8S (2002–2003)
CCR - 2004–2006 יוצרו רק 20
קוניגסג CCX‏ (2010–2006) - הרכב המוכר ביותר של החברה
CCGT - 2007 רכב מיוחד, יוצר אחד בלבד
CCXR - 2007 הרכב הידוע של קוניגסג
CCXR Trevita - 2009 "שלוש לבן" בשוודית. שלוש מכוניות בלבד יוצרו
קוניגסג אגירה, מהמילה השוודית "לפעול" (2011)
Agera R - 2013 הרכב השלישי הכי מהיר של החברה, מגיע כמעט ל-430 קמ"ש
2011 - Agera S Hundra
קוניגסג One:1‏ (2015–2014).
2016 -Regera .
2017 - קוניגסג אגירה RS, בעבר היה מדובר ברכב המהיר ביותר בעולם, שמגיע ל-458 קמ"ש. השיא נשבר על ידי בוגאטי שירון (Bugatti Chiron) בספטמבר 2019.
קוניגסג ג'מרה
פרסים

Red Dot - פרס על עיצוב הרכב
פרס השוודי הלאומי - על עיצוב הרכב.
נירבורגרינג - קביעת שיא מהירות.
טופ גיר - קביעת שיא מהירות.
נארדו - קביעת שיא מהירות.
ספורט אוטו - הוקנהיימרינג שבירת שיא מהירות.
ספורט אוטו - שיא האצה 0–200 קילומטר לשעה.
ספורט אוטו - שיא האצה 0–300 קילומטר לשעה.
ספורט אוטו - שיא האצה 0–400 קילומטר לשעה.
מקצה נבאדה - שבירת שיא מהירות.
הערות שוליים

↑  ניר בן טובים‏, מה גרם לתאונה הדרמטית של קוניגסג על מסלול הנורדשלייפה?, באתר וואלה, 26 ביולי 2016
↑  לא נתפס - 457 קמ"ש על הכביש, באתר ynet, 7 בנובמבר 2017
↑   "Need for Speed", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  רועי צוקרמן, קוניגסג מציגה: המכונית המהירה בעולם, באתר ynet, 3 בדצמבר 2007
↑  Andrew J. Hawkins, Watch the Bugatti Chiron smash through the mythical 300 mph barrier, The Verge, September 2 2019.
סלימה ע'זאלי

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 66 בערך) בויירה, אלג'יריה
 מדינה:  אלג'יריה 
 מקום מגורים:  אלג'יריה
 פעילות בולטת:  פוליטיקאית, עיתונאית, סופרת
 ידועה בשל:  פעילותה למען הדמוקרטיה, זכויות אדם, שוויון זכויות לנשים
 השכלה:  אוניברסית אלג'יר
 תקופת הפעילות:  2017–2019 (כשנתיים)
 תפקיד:  חברת פרלמנט
 מפלגה:  FFS
 פרסים והוקרה:  פרס סחרוב לחופש המחשבה (1997)  פרס אולוף פלמה (1997)  פרס תאודור האקר (1999) 
 
סלימה ע'זאלי היא פוליטיקאית, עיתונאית וסופרת אלג'יראית, ילידת 1958 בבויירה שבאלג'יריה. היא הייתה חברה בחזית הכוחות הסוציאליסטים (FFS) מ-2017 עד 2019.
ביוגרפיה

ע'זאלי היא חברה-מייסדת של Femmes d'Europe et du Maghreb, נשיאת האגודה האלג'יראית לזכויות נשים, מייסדת ועורכת ראשית של מגזין הנשים NYSSA, ומוציאה לאור של השבועון בשפה הצרפתית La Nation. בנוסף, היא פעילה למען זכויות נשים וזכויות אדם ולמען הדמוקרטיה באלג'יריה.
עמדתה למען חופש הביטוי חשפה אותה לביקורת קשה מצד שלטונות אלג'יריה ומצד קיצונים איסלאמיסטים, במיוחד במהלך מלחמת האזרחים באלג'יריה במהלכה הצהירה שהיא דוגלת בפתרון של שלום ובהליך דמוקרטי.
בשנת 1996, כשהעיתון שלה לה נסיון נאסר לפרסום, כתבה ע'זאלי: "יש לזכור את העקרונות המהווים את היסודות של החברה האנושית ולשמור על ערנות. זו הדרך הטובה ביותר להבטיח שהציוויליזציה תנצח את הברבריות."
ע'זאלי הצטרפה לקבינט של חוסיין אייט אחמד כיועצת מדינית ודיפלומטית בשנת 2000.
ב-2017, היא עמדה בראש רשימת ה-FFS באלג'יר לבחירות המחוקקות של מאי 2017.
בזכות ניצחונה בבחירות אלו, היא נבחרה לנציגה במאי 2017
באוגוסט 2018 היא פרסמה טור באתר TSA (Tout Sur l'Algérie)(צר') בו קראה תיגר על רמטכ"ל צבא אלג'יריה אחמד קאיד סלאח.
בעקבות פרסום הטור היא זומנה ב-6 באוקטובר 2018 בפני ועדת המשמעת (הוועדה ל"פתרון סכסוכים”) של ה-FFS והושעתה מן המפלגה.
מנגד, יוע'ורתה אייט אחמד, בנו של חוסיין אייט אחמד (המנהיג היסטורי של המפלגה), הביע את תמיכתו בה.
כשבוע לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 2018, הודיעה הוועדה הלאומית לגישור ופתרון סכסוכים של ה-FFS כי היא מבטלת את הרישום נגד סלימה ע'זאלי ומחדשת את חברותה במפלגה במלואה.
בספטמבר 2019 החליטה ע'זאלי לפרוש מתפקידה במועצת העם.
פרסים והכרה

סלימה ע'זאלי זכתה להכרה בינלאומית ובפרסים בינלאומיים :
1995 - פרס מועדון העיתונות (מדריד)
1996 - עורך השנה (ניו יורק)
1997 - פרס סחרוב של הפרלמנט האירופי
1997 - פרס אולוף פלמה ( שוודיה)
1999 - דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ל'אקווילה (איטליה)
1999 - פרס תיאודור-האקר לאומץ אזרחי וכנות פוליטית (אסלינגן, גרמניה)
יצירות ופרסומים

Jours intranquilles יחד עם ברונו בוג'לאל
Les Amants de Shahrazade
Les Tenebres de la guerra: Algèria i Kosovo
Le rêve algérien: arc-en-ciel: chroniques
הערות והפניות

↑  Salima Ghezali, "Je suis née au beau milieu de la guerre", Libération, 26 octobre 2004.
↑  "Parcours de Mme Ghezali", Parlement européen, 24/10/2013.
↑  François Bouchardeau, "Une femme à part", Le Monde diplomatique, No. 1990.
↑  " Lettre politique de la députée du FFS Salima Ghezali au général Major Gaid Salah", DIA, 13.08.2018.
↑  Hadjer Guenanfa, "Qui sont les nouveaux députés de l’APN ?", TSA – Tout sur l’Algérie, 11 Mai 2017.
↑  Salima Ghezali, "Réponse au Général de corps d’armée Ahmed Gaid Salah", TSA, 13 Août 2018.
↑  Fayçal Métaoui, "La députée Salima Ghezali exclue du FFS à cause d’un article sur Gaid Salah", Algeria-Watch, octobre 14, 2018.
↑  Saïd Farhi, "Le fils de Ait Ahmed veut récupérer le «bien» de son père", L'express DZ, 7 octobre 2018.
↑  "Le FFS en crise: Salima Ghezali radiée, Chafaâ Bouaïche “suspendu”, Ahmed Sili démissionne", Huffpost, 14 octobre 2018.
↑  "La députée Salima Ghezali démissionne de l’APN", Algérie Patriotique, septembre 23, 2019.
↑  "source"..
↑  La-Croix.com (2008-06-06). "Les bleus à l'âme de Salima Ghezali". La Croix (בצרפתית). נבדק ב-2018-10-15..
↑  "Le prix Olof Palm à l'algérienne Salima Ghezali". L'Orient-Le Jour (בצרפתית). 1998-01-14. נבדק ב-2018-10-15..
↑  "Internationaler Menschenrechtspreis für politischen Mut".
שמים אדומים (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דניאל שנער 
 סוגה:  מתח ופעולה, פרוזה מקור
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים 
 תאריך הוצאה:  מרץ 2018 
 מספר עמודים:  398
 סדרה
 הספר הבא:  בית הפגודה
 
שמים אדומים הוא רומן מתח-פעולה עברי וספר הביכורים של דניאל שנער, אשר ראה אור בשנת 2018 בהוצאת ידיעות ספרים. הספר נמכר בעשרות אלפי עותקים.
החל בשנת 2023 שודרה בערוץ "רשת 13" סדרת טלוויזיה הנושאת את שם הספר ומתבססת על עלילתו.