stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת אוזנו של ג'נקינס
מהלך המלחמה > ההתקפה הראשונה על לה גיירה (22 באוקטובר 1739)

ורנון שלח שלוש ספינות בפיקודו של קפטן תומאס ווטרהאוס ליירט ספינות ספרדיות בין לה גוואירה לפורטו בלו. הוא החליט לתקוף מספר כלי שיט שצפה בלה גיירה, שהייתה בשליטת חברת Guipuzcoan המלכותית של קראקס. מושל מחוז ונצואלה, בריגדיר דון גבריאל דה סולואגה הכין את הגנות הנמל, והחיילים הספרדיים היו תחת פיקודו של קפטן דון פרנסיסקו סוצ'דו. ב-22 באוקטובר, ווטרהאוס נכנס לנמל לה גיירה כשהוא מניף את דגל ספרד. בציפייה להתקפה, תותחני הנמל לא הלכו שולל בתחבולתו; הם המתינו עד שהשייטת הבריטית הייתה בטווח ואז פתחו בו זמנית באש. לאחר שלוש שעות של הפגזות כבדות, הורה ווטרהאוס על נסיגה. השייטת הבריטית המוכה הפליגה לג'מייקה כדי לבצע תיקוני חירום. בניסיון להסביר מאוחר יותר את מעשיו, ווטרהאוס טען כי לכידת כמה כלי שיט ספרדיים קטנים לא הייתה מצדיקה את אובדן אנשיו.
מהלך המלחמה > לכידת פורטובלו (20–22 בנובמבר 1739)

לפני 1739, הסחר בין ספרד היבשתית למושבותיה התנהל רק דרך נמלים ספציפיים; פעמיים בשנה התאספו ספינות בכיוון חוץ בקדיס והצי ליווה אותן לפורטובלו או וראקרוס. אחת הדרכים להשפיע על הסחר הספרדי הייתה על ידי תקיפה או חסימה של נמלים אלו, אך מכיוון שספינות רבות נשאו מטענים הממומנים על ידי סוחרים זרים, האסטרטגיה סיכנה גם לפגוע באינטרסים הבריטיים והנייטרליים.
במהלך מלחמת 1727–1729, הבריטים ניסו לכבוש את פורטובלו אך נסוגו לאחר אבדות כבדות ממחלות. ב-22 בנובמבר 1739 תקף ורנון את הנמל בשש ספינות הקו; היא נפלה תוך עשרים וארבע שעות והבריטים כבשו את העיירה במשך שלושה שבועות לפני שנסוגו, לאחר שהרסו לראשונה את ביצוריה, הנמל והמחסנים שלה.
הניצחון נחגג בהרחבה בבריטניה; השיר "Rule Britannia" נכתב בשנת 1740 לציון המאורע והופיע לראשונה בארוחת ערב בלונדון לכבוד ורנון. הפרבר פורטובלו באדינבורו ופורטובלו רואד בלונדון הם בין המקומות בבריטניה שנקראו על שם הצלחה זו, בעוד יותר מדליות הוענקו על לכידתו מכל אירוע אחר במאה ה-18.
עם זאת, כיבוש נמל באימפריה האמריקנית של ספרד נחשבה למסקנה ידועה מראש על ידי פטריוטים ויגים רבים והטורים מהאופוזיציה. כעת הם לחצו על וולפול בעל כורחו להשיק משלחות ימיות גדולות יותר למפרץ מקסיקו. בטווח הארוך יותר, הספרדים החליפו את הציים שהפליגו פעמיים בשנה במספר גדול יותר של שיירות קטנות יותר, ופנו ליותר נמלים וכלכלתה של פורטובלו לא התאוששה עד לבניית תעלת פנמה כמעט מאתיים שנה מאוחר יותר.
מהלך המלחמה > ההתקפה הראשונה על קרטחנה דה אינדיאס (13–20 במרץ 1740)

בעקבות ההצלחה בפורטובלו, החליט ורנון למקד את מאמציו בלכידת קרטחנה דה אינדיאס בקולומביה של ימינו. גם ורנון וגם אדוארד טרלוני, מושל ג'מייקה, ראו בנמל משלוח הזהב הספרדי יעד מרכזי. מאז פרוץ המלחמה, והגעתו של ורנון לאיים הקריביים, עשו הבריטים מאמץ מרוכז להשיג מודיעין על ההגנות של קרטחנה. באוקטובר 1739, שלח ורנון את לוטננט ראשון פרסיבל להעביר מכתב לבלאס דה לסו ולדון פדרו הידאלגו, מושל קרטחנה. פרסיבל היה צריך להשתמש בהזדמנות כדי לערוך מחקר מפורט על ההגנות הספרדיות. מאמץ זה סוכל כאשר פרסיבל סורב להיכנס לנמל.
ב-7 במרץ 1740, בגישה ישירה יותר, ערך ורנון סיור בכוח של העיר הספרדית. ורנון עזב את פורט רויאל בפיקוד על שייטת הכוללת אוניות קו, שתי ספינות אש, שלוש ספינות הפגזה וספינות תובלה. כשהגיע לקרטחנה ב-13 במרץ, ורנון הנחית מיד כמה גברים כדי למפות את הטופוגרפיה וכדי לסייר את הטייסת הספרדית שעוגנה בפלאיה גרנדה, ממערב לקרטחנה. לאחר שלא ראה שום תגובה מהספרדים, ב-18 במרץ הורה ורנון לשלושת כלי ההפגזה לפתוח באש על העיר. ורנון התכוון לעורר תגובה שעשויה לתת לו מושג טוב יותר על יכולות ההגנה של הספרדים. לאחר שהבין את המניעים של ורנון, לסו לא הגיב מיד. במקום זאת, הורה לזו להסיר תותחים מכמה מספינותיו, על מנת ליצור סוללת חוף זמנית למטרת אש מדכאת. לאחר מכן יזם ורנון תקיפה אמפיבית, אך לנוכח התנגדות עזה, הניסיון להנחית 400 חיילים לא צלח. לאחר מכן ביצעו הבריטים הפגזה ימית של שלושה ימים על העיר. בסך הכל, הקמפיין נמשך 21 ימים. לאחר מכן הוציא ורנון את כוחותיו, והשאיר את HMS Windsor Castle ואת HMS Greenwich בסביבה, עם משימה ליירט כל ספינה ספרדית שעלולה להתקרב.
מהלך המלחמה > הרס המבצר של סן לורנצו אל ריאל צ'אגרס (22–24 במרץ 1740)

לאחר הרס פורטובלו בנובמבר הקודם, המשיך ורנון לתקוף את המעוז הספרדי האחרון באזור. הוא תקף את מבצר סן לורנצו אל ריאל צ'אגרס, בפנמה של ימינו על גדות נהר צ'אגרס, ליד פורטובלו. המצודה הוגנה על ידי ספינות סיור ספרדיות, והייתה חמושה בארבעה תותחים ובכ-30 חיילים בפיקודו של קפטן חיל הרגלים דון חואן קרלוס גוטיירס צ'וואלוס.
בשעה 15:00 ב-22 במרץ 1740, השייטת הבריטית, שהורכבה מהספינות סטפורד, נוריץ', פלמות' והנסיכה לואיזה, הפריגטה דיימונד, ספינות הפצצה אלדרני, טריבל וקמברלנד, ספינות האש Success ואלינור, ואויות התובלה גודלי ופומפי, בפיקודו של ורנון, החלה להפגיז את המבצר הספרדי. בהתחשב בעליונות המוחלטת של הכוחות הבריטיים, קפטן צ'וואלוס מסר את כניעת המבצר ב-24 במרץ, לאחר שהתנגד במשך יומיים.
בעקבות האסטרטגיה שיושמה בעבר בפורטובלו, הרסו הבריטים את המבצר ותפסו את התותחים יחד עם שתי סירות סיור ספרדיות.
בתקופה זו של ניצחונות בריטיים לאורך החוף הקריבי, לאירועים המתרחשים בספרד הייתה השפעה משמעותית על תוצאות העיסוק הגדול ביותר במלחמה. ספרד החליטה להחליף את דון פדרו הידאלגו כמושל קרטחנה דה אינדיאס. אבל, המושל החדש המיועד, לוטננט גנרל של הצבאות המלכותיים סבסטיאן דה אסלאווה אי לאסגה היה צריך קודם להתחמק מהצי המלכותי כדי להגיע לתפקידו החדש. החל מהנמל של Ferrol בגליסיה, יצאו למסע כלי השיט גליסיה וסן קרלוס. כששמע את החדשות, ורנון שלח מיד ארבע ספינות ליירט את הספרדים. הם לא הצליחו במשימתם. הספרדים הצליחו לעקוף את המיירטים הבריטים ונכנסו לנמל קרטחנה ב-21 באפריל 1740, ונחתו שם עם המושל החדש וכמה מאות חיילים ותיקים.
מהלך המלחמה > מתקפה שנייה על קרטחנה דה אינדיאס (3 במאי 1740)

במאי חזר ורנון לקרטחנה דה אינדיאס על סיפון ספינת הדגל HMS Princess Caroline האחראית על 13 ספינות מלחמה, מתוך כוונה להפגיז את העיר. לסו הגיב בפריסת שש אוניות הקו שלו כך שהצי הבריטי נאלץ להיכנס לטווחים שבהם הם יכלו לבצע רק יריות קצרות או ארוכות בעלות ערך מועט. ורנון נסוג, וטען שההתקפה הייתה רק תמרון. התוצאה העיקרית של פעולה זו הייתה שהיא סייעה לספרדים לבחון את ההגנות שלהם.
מהלך המלחמה > משלחת אנסון

הצלחת מבצע פורטובלו הביאה את הבריטים, בספטמבר 1740, לשלוח שייטת בפיקודו של קומודור ג'ורג' אנסון לתקוף את נחלות ספרד באוקיינוס השקט. לפני שהגיעו לאוקיינוס השקט, מספר רב של גברים מתו ממחלות, והם לא היו בכושר לבצע כל סוג של התקפה. אנסון הרכיב מחדש את כוחו באיי חואן פרננדס, ואיפשר להם להתאושש לפני שהוא נע במעלה החוף של צ'ילה, ופשט על העיירה הקטנה פאיטה. הוא הגיע לאקפולקו מאוחר מדי כדי ליירט את הגליאון השנתי של מנילה, שהיה אחד המטרות העיקריות של המשלחת. הוא נסוג מעבר לאוקיינוס השקט, נתקל בסערה שאילצה אותו לעגון לתיקונים בקנטון. לאחר מכן הוא ניסה שוב בשנה שלאחר מכן ליירט את הגליאון של מנילה. הוא השיג זאת ב-20 ביוני 1743 ליד כף אספיריטו סנטו, וכבש יותר ממיליון מטבעות זהב.
אנסון הפליג הביתה, והגיע ללונדון יותר משלוש שנים וחצי לאחר שיצא לדרך, לאחר שהקיף את העולם תוך כדי. פחות מעשירית מכוחותיו שרדו את המשלחת. הישגיו של אנסון סייעו לבסס את שמו ועושרו בבריטניה, והובילו למינויו ללורד הראשון של האדמירליות.
מהלך המלחמה > בחזית ג'ורג'יה-פלורידה

עם תחילת המלחמה אסף המושל הצבאי של ג'ורג'יה ג'יימס אוגלת'ורפ כוחות כדי לתקוף את הספרדים בפלורידה, ובינואר 1740 אף ביצע שתי פשיטות מוצלחות על שני מבצרים ספרדיים, פיקולאטה וסן פרנסיסקו דה פופו, ממערב לסיינט אוגוסטין. עם זאת, בשל התפרצות מחלה, איבדו הבריטים חלק ניכר מהכוח שהיה ברשותם, והתקשו להמשיך במתקפה. תוכניתו של אוגלת'ורפ הייתה לתקוף את היישוב הספרדי בסיינט אוגוסטין בטרם יספיק לקבל סיוע ותגבורת, אך חוסר הארגון של כוחותיו היה בעוכריו, והוא נאלץ להמתין עד מאי 1740 ולהטיל מצור על המבצר. המצור נמשך עד יולי, אך נכשל בשל חוסר תיאום בין כוחות הצבא והצי. אוגלת'ורפ נסוג והחל להכין את כוחותיו למתקפת הנגד הספרדית.
זו אירעה בשנת 1742. הספרדים בפיקודו של מנואל דה מונטיאנו נחתו באי סנט סימון, סמוך לחופי ג'ורג'יה, בכוח של כ-4,500 - 5,000 חיילים והתארגנו למתקפה על מבצר פרדריקה. הספרדים שלחו כוחות גישוש לכיוון המבצר, אך אלו נתקלו בקבוצה של סיירים בריטים ונאלצו להימלט אל המוצב הספרדי. המתקפה העיקרית של הספרדים נעצרה בקרב בלאדי מארש, ב-7 ביולי 1742, על אדמת מלחה בדרך למבצר פרדריקה, שם ארגן אוגלת'ורפ מארב מתוכנן והצליח לעצור בכוח של פחות מ-1,000 איש את המתקפה הספרדית. קרב זה, אף כי נהרגו בו רק כ-50 חיילים ספרדים, היה מכריע מבחינת מוראל הכוחות, וגרם לספרדים לוותר על מתקפות נוספות באזור ולסגת מהאי מספר ימים אחר כך.
בשנת 1743 תכנן אוגלת'ורפ מתקפה נוספת על סיינט אוגוסטין, אך זו לא יצאה לבסוף אל הפועל. עימותי הגבול בין המושבות פלורידה וג'ורג'יה נמשכו בשנים הבאות, אך לא ספרד ולא בריטניה ביצעו פעולות התקפיות ביבשת צפון אמריקה. הסכם אקס-לה-שאפל ב-1748 קבע בסופו של דבר את הגבול בין ג'ורג'יה לפלורידה כנהר סנט ג'ון, ושם קץ לעימותים באזור.
מהלך המלחמה > נייטרליות צרפתית

כשפרצה המלחמה ב-1739, גם בריטניה וגם ספרד ציפו שצרפת תצטרף למלחמה בצד הספרדי. זה שיחק תפקיד גדול בחישובים הטקטיים של הבריטים. אם הספרדים והצרפתים היו פועלים יחד, תהיה להם עדיפות של תשעים אוניות קו. בשנת 1740, הייתה פחד פלישה כאשר האמינו שצי צרפתי בברסט וצי ספרדי ב-Ferrol עומדים להשתלב ולהשיק פלישה לאנגליה. למרות שהוכח שזה לא המקרה, הבריטים שמרו את עיקר כוחות הצי והיבשה שלהם בדרום אנגליה כדי לשמש כגורם מרתיע.
רבים בממשלת בריטניה חששו לפתוח במתקפה גדולה נגד הספרדים, מחשש שניצחון בריטי גדול ימשוך את צרפת למלחמה כדי להגן על מאזן הכוחות.
מהלך המלחמה > מתקפה שנייה על לה גוארה (2 במרץ 1743)

הבריטים תקפו מספר מקומות בקריביים ללא השפעה מועטה על המצב הגאופוליטי באוקיינוס האטלנטי. הכוחות הבריטיים המוחלשים בפיקודו של ורנון פתחו במתקפה נגד קובה, ונחתו במפרץ גואנטנמו בתוכנית לצעוד את 45 הקילומטרים לסנטיאגו דה קובה ולכבוש את העיר. ורנון התעמת עם מפקד הצבא, והמשלחת נסוגה כאשר התמודדה עם התנגדות ספרדית כבדה מהצפוי. ורנון נשאר באיים הקריביים עד אוקטובר 1742, לפני שחזר לבריטניה; הוא הוחלף באדמירל צ'אלונר אוגל, שקיבל פיקוד על צי חולני. פחות ממחצית המלחים היו כשירים לתפקיד. בשנה שלאחר מכן, צי קטן יותר של הצי המלכותי בראשות הקומודור צ'ארלס נואלס פשט על החוף של ונצואלה, ב-2 במרץ 1743 תקף את לה גיירה החדשה שנשלטת על ידי חברת Guipuzcoan המלכותית של קראקס שספינותיה העניקו סיוע רב לצי הספרדי במהלך המלחמה בהובלת חיילים, נשק, מחסנים ותחמושת מספרד למושבותיה, והרס שלה יהווה מכה קשה הן לחברה והן לכתר הספרדי.
לאחר הגנה עזה של חייליו של המושל גבריאל חוסה דה סולואגה, החליט קומודור נואלס, לאחר שספג 97 הרוגים ו-308 פצועים במשך שלושה ימים, לפרוש מערבה לפני הזריחה ב-6 במרץ. הוא החליט לתקוף את פוארטו קאבלו הסמוכה. למרות פקודותיו להיפגש בבורבוראטה קיז - 6.4 ק"מ מזרחית לפוארטו קאבלו - המשיכו קברניטי הבורפורד, נוריץ', אסיסטנס ואוטר המנותקים לקורסאו. הקומודור נכנס אחריהם בכעס. ב-28 במרץ הוא שלח את ספינותיו הקטנות יותר לשייט מול פוארטו קאבלו, ולאחר שהכוח הראשי שלו חזר, יצא שוב לים ב-31 במרץ. הוא נאבק נגד רוחות וזרמים מנוגדים במשך שבועיים לפני שהוסט לבסוף לקצה המזרחי של סנטו דומינגו עד 19 באפריל.
מהלך המלחמה > מיזוג עם מלחמה רחבה יותר

עד אמצע 1742 פרצה באירופה מלחמת הירושה האוסטרית. המלחמה, שבה נלחמו בעיקר פרוסיה ואוסטריה על החזקה בשלזיה, עד מהרה בלעה את רוב המעצמות הגדולות של אירופה, שהצטרפו לשתי בריתות מתחרות. קנה המידה של המלחמה החדשה הזו גימד את הלחימה ביבשת אמריקה, והחזיר את תשומת הלב של בריטניה וספרד לפעולות ביבשת אירופה. החזרת הצי של ורנון ב-1742 סימנה את סיום המבצעים ההתקפיים הגדולים במלחמת אוזנו של ג'נקינס. צרפת נכנסה למלחמה ב-1744, תוך שהיא מדגישה את הזירה האירופית ומתכננת פלישה שאפתנית לבריטניה. למרות שבסופו של דבר הפלישה נכשלה, האיום שכנע את קובעי המדיניות הבריטים בסכנות שבשליחת כוחות משמעותיים ליבשת אמריקה שעשויים להידרש בבית.
בריטניה לא ניסתה לצאת להתקפה נוספת על נחלות ספרד. ב-1745, ויליאם פפרל מניו אינגלנד הוביל משלחת קולוניאלית, בתמיכת צי בריטי בפיקודו של קומודור פיטר וורן, נגד המבצר הצרפתי לואיסבורג באי קייפ ברטון מול קנדה. פפרל זכה לתואר אבירות על הישגו, אך בריטניה החזירה את לואיסבורג לצרפתים על ידי הסכם אקס-לה-שאפל בשנת 1748. עשור לאחר מכן, במהלך מלחמת שבע השנים (הידועה כמלחמת הצרפתים והאינדיאנים בזירת צפון אמריקה), כוחות בריטיים בפיקודו של לורד ג'פרי אמהרסט וגנרל וולף כבשו אותו מחדש.
מהלך המלחמה > פיראטיות

המלחמה הייתה מלווה בפיראטיות של שני הצדדים. אנסון כבש גליאון יקר ערך שלמנילה, אבל זה יותר מקוזז על ידי התקפות הפריבטירים הספרדים הרבות על הספנות הבריטית לאורך נתיב הסחר המשולש הטרנס-אטלנטי. הם תפסו מאות ספינות בריטיות, בזזו את סחורותיהם ועבדיהם, ופעלו כמעט ללא עונש באיי הודו המערבית; הם היו פעילים גם במימי אירופה. השיירות הספרדיות התגלו כמעט בלתי ניתנות לעצירה. במהלך השלב האוסטרי של המלחמה, הצי הבריטי תקף במקום סוחרים צרפתים בעלי הגנה גרועה.
מהלך המלחמה > משא ומתן בליסבון

מאוגוסט 1746 החל משא ומתן בעיר ליסבון, בפורטוגל הנייטרלית, כדי לנסות לארגן הסדר שלום. מותו של פליפה החמישי, מלך ספרד העלה את בנו פרננדו השישי לכס המלכות, והוא היה מוכן יותר להתפייס בסוגיות הסחר. עם זאת, בגלל התחייבויותיהם לבעלי בריתם האוסטריים, הבריטים לא הצליחו להסכים לדרישות ספרד לשטחים באיטליה והשיחות הסתיימו ללא תוצאה.
מהלך המלחמה > מבחינה פוליטית

1743 - קונפליקטים בבריטניה בהקשר להמשך המלחמה בעקבות קיומה של מערכה נוספת לצד אוסטריה.
1748 - חתימה על הסכם שביתת נשק בין בריטניה לספרד במסגרת שאלת ג'ורג'יה.
תוצאות המלחמה

הבריטים המעיטו בכח ההתנגדות הספרדית ולכן לא הצליחו לכבוש שטחים ניכרים. התקפות הנגד של ספרד לא צלחו אף הן. אובדן כח אדם רב היה מנת חלקה של בריטניה. בסיכום ספירת ההרוגים נמנו כ-20,000 חיילים בריטיים הרוגים ו-407 ספינות, מרביתן ספינות סחר. חלק ניכר מהאבדות נזקף להתפרצויות של מחלות שונות בצבא.
בריטניה חתמה בסופו של דבר על הסכם שביתת נשק כי מצאה את עצמה מתגוננת במערכה גדולה וממושכת יותר עם ספרד וצרפת בהגנה על אוסטריה במסגרת מלחמת הירושה האוסטרית.
לאחר מכן

ההחלטה הדיפלומטית בסופו של דבר היוותה חלק מההסדר הרחב יותר של מלחמת הירושה האוסטרית על ידי הסכם אקס-לה-שאפל שהחזיר את המצב לקדמותו. השאיפות הטריטוריאליות והכלכליות של הבריטים באיים הקריביים נהדפו, בעוד ספרד, למרות שלא הייתה מוכנה בתחילת המלחמה, הוכיחה את עצמה מצליחה בהגנה על נחלותיה האמריקאיות. יתרה מכך, המלחמה שמה קץ להברחות הבריטיות, והצי הספרדי הצליח לשלוח שלוש שיירות אוצר לאירופה במהלך המלחמה ולהדוף את השייטת הבריטית בג'מייקה. סוגיית האסיאנטו לא הוזכרה בהסכם, מכיוון שחשיבותו פחתה עבור שתי האומות. הסוגיה הוסדרה לבסוף על ידי הסכם מדריד משנת 1750, שבו הסכימה בריטניה לוותר על תביעתה לאסינטו בתמורה לתשלום של 100,000 פאונד. חברת הים הדרומי הפסיקה את פעילותה, אם כי האמנה אפשרה גם תנאים נוחים לסחר הבריטי עם אמריקה הספרדית.
משלחתו של ג'ורג' אנסון לדרום מזרח האוקיינוס השקט הובילה את שלטונות ספרד בלימה ובסנטיאגו לקדם את מעמדה של האימפריה הספרדית באזור. כך נבנו מבצרים באיי חואן פרננדס ובארכיפלג צ'ונוס בשנים 1749 ו-1750.
היחסים בין בריטניה וספרד השתפרו באופן זמני, בשנים שלאחר מכן, עקב מאמץ משותף של הדוכס מניוקאסל לטפח את ספרד כבעלת ברית. מספר שרים אנגלופילים מונו בספרד, כולל חוסה דה קרבחאל וריקרדו וול, שכולם היו ביחסים טובים עם השגריר הבריטי בנג'מין קין, במאמץ למנוע חזרה על פעולות האיבה. כתוצאה מכך, במהלך החלק המוקדם של מלחמת שבע השנים בין בריטניה לצרפת, ספרד נותרה נייטרלית. עם זאת, מאוחר יותר היא הצטרפה לצד הצרפתי ואיבדה את הוואנה ומנילה לבריטים ב-1762; למרות ששניהם הוחזרו כחלק מהסדר השלום, בתמורה ויתרו הספרדים על פלורידה לבריטים.
מלחמת אוזנו של ג'נקינס מונצחת מדי שנה בשבת האחרונה בחודש מאי במטע וורמסלו בסוואנה, ג'ורג'יה.
לקריאה נוספת

The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition, 2001.
THE ARCHIVISTS' BULLDOG, Vol. 1, No. 25, 21 September 1987 Milton Ormerod's The Ormerods (pp.141-142).
SMOLLETT, THE “WAR OF JENKINS’S EAR”AND AN ACCOUNT OF THE EXPEDITION TO CARTHGENA, 1743 By Henry R. Viets, M.D. Librarian, Boston Medical Library.
War of Jenkins' Ear (FAS Military Analysis Network) at: http://www.fas.org
Nipissing University, History 2155 -- Early Modern Europe “Imperial Wars of the Eighteenth Century”, By Steve Muhlberger
the "Land Forces of Britain, the Empire and Commonwealth" website,
“Wars, Campaigns and Operations of Britain, the Empire and Commonwealth”
מאמרו של סטיב מאהאלברגר
THE ARCHIVISTS' BULLDOG Vol. 1, No. 25 (http://www.mdarchives.state.md.us") 21.11.1987
https://web.archive.org/web/20100103153012/http://www.nationmaster.com/encyclopedia בערך "המלך ג'ורג' השני
Duncan Hallas: "Socialisim and war" 1982 published in the Socialist Review London 1998 pp 336-73
T. F. Millis, "War of Jenkins' Ear", regiments.org
מאיר שש, המערכה על הימים – תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"א (1991). העתקה דיגיטלית בפרויקט בן יהודה. פרק י"ח.
הערות שוליים

↑  Bemis, Samuel Flagg (1965). A Diplomatic History of the United States. Holt, Rinehart and Winston. p. 8.
↑  Newman, Gerald; Brown, Leslie Ellen; Fruchtman (Jr. ), Jack; Graham Cummings, A.J.; Tasch, Peter A. (1997). Britain in the Hanoverian Age, 1714–1837: An Encyclopedia. ISBN 9780815303961. All in all, the war cost Britain 20,000 casualties and 407 ships, primarily merchantmen, in exchange for little commercial or strategic gain.
↑  Walpole, Horace (2015). Delphi Complete Works of Horace Walpole (Illustrated). We have already lost seven millions of money and thirty thousand men in the Spanish war and all the fruit of all this blood and treasure is the glory of having Admiral Vernon's head on alehouse signs!
↑  תשובת ארכיון הפרלמנט הבריטי לגבי תיעוד הצגת אוזנו של ג'נקינס בפרלמנט (מאורכב מהמקור (הקישור אינו פעיל))
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293891305171  LCCN: sh85005095  NKC: ph1188465 
הריסות המבצר של סן ג'רונימו, פורטובלו
האדמירל הספרדי דון בלאס דה לסו 1741
מבצר סן לורנצו אל ריאל צ'אגרס
קסטיו סן פליפה דה בראחס (קרטחנה). מבצר זה (שלא היה שלם אז) היה חלק בלתי נפרד מהמאמץ של ספרד לשמור על הקשר עם המושבות שלה דרך נתיבי הים האטלנטי.
ג'ורג' אנסון לוכד את הגליאון של מנילה, צויר על ידי סמואל סקוט לפני 1772
קומודור צ'ארלס נואלס בשריון, מחוות יד אחת לביצורים וספינה בוערת
אנדרטה בג'ורג'יה לזכר קרב בלאדי מארש
שמעון לביא (קצין משטרה)

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בן 56 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד תחנת שכונות  מפקד תחנת גלילות  קצין אג"מ מרחב ירקון  קצין אג"מ- מחוז תל אביב  מפקד מרחב דן- מחוז תל אביב  מפקד מרחב שרון- מחוז מרכז  סגן מפקד מחוז מרכז  מפקד מחוז הצפון
 עיטורים
 אות מצטיין הנשיא בחג העצמאות ה-42 למדינת ישראל  אות מצטיין הנשיא בחג העצמאות ה-51 למדינת ישראל
 
שמעון לביא (נולד ב-1969) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב. בתפקידו האחרון כיהן כמפקד מחוז הצפון, ביולי 2022 פרש מהמשטרה בעקבות אסון הר מירון שאירע בזמן פיקודו על המחוז הצפוני.
רקע

לביא נולד ב-1969 וגדל בבני ברק. בשנת 1988 התגייס לחטיבת גבעתי ושירת כלוחם בגדוד "שקד" שלה. בשנת 1990 קיבל תעודת הצטיינות ממפקד פיקוד הדרום, מתן וילנאי, על נטרול מחבל במחנה הפליטים עין בית אל-מא שליד שכם. ביום העצמאות ה-42 למדינת ישראל הוענק לו אות מצטיין הנשיא, על ידי הנשיא חיים הרצוג.
שירות משטרתי

עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1991, התגייס למשטרת ישראל כבלש במרחב דן במחוז תל אביב. במהלך שירותו המשטרתי עבר קורסים משטרתיים כחלק מהכשרתו, אותם סיים בהצטיינות.
בשנת 1999, ביום העצמאות ה-51 למדינת ישראל, הוענק לו אות מצטיין הנשיא, על ידי הנשיא עזר ויצמן, הפעם כקצין משטרה.
לביא מילא שורת תפקידים בכירים במחוז תל אביב, בהם: מפקד תחנת שכונות (2007), מפקד תחנת גלילות (מרץ 2008–2010), קצין אגף המבצעים של מרחב ירקון (2010–2011), קצין אגף המבצעים של מחוז תל אביב (2011–2013), מפקד מרחב דן (2013–2016).
בזמן פיקודו כמפקד מרחב דן בהלווית הרב שמואל הלוי וואזנר ב-3 באפריל 2015 נמחצו למוות שני אנשים במהלך מסע הלוויה.
בשנת 2016 מונה למפקד מרחב שרון במחוז מרכז בדרגת תת-ניצב. בינואר 2018 מונה לסגן מפקד מחוז מרכז.
שירות משטרתי > מפקד המחוז הצפוני

ביוני 2019 מונה למפקד המחוז הצפוני במשטרה בדרגת ניצב. בזמן כהונתו נלחם בתופעת הנשק הבלתי חוקי במגזר הערבי, ויצא למבצעים מעצרים נרחבים. בזמן כהונתו נרשמו הישגים במלחמה בארגוני הפשיעה, בפשיעה החקלאית ובגובי דמי החסות.
באפריל 2021, בזמן פיקודו על המחוז הצפוני, אירע אסון הר מירון, בו נמחצו למוות 45 בני אדם ומעל 100 נוספים נפצעו. בעקבות האסון, ביולי 2022 התפטר מתפקידו במשטרה. בוועדת החקירה של האסון אמר שהתנגד לניסיונות חד-צדדיים לצמצום כמות המשתתפים. הוא פרש רשמית מהמשטרה ב-30 ביוני 2023.
לאחר הפרישה

ב-10 באוקטובר 2023, שלושה ימים לאחר טבח שבעה באוקטובר, מונה לביא כפרויקטור במשרד לביטחון לאומי לטובת "גיוס וחימוש לחימה אזרחית" ועסק בהקמה וחימוש של כיתות כוננות בכל רחבי ישראל.
במרץ 2024 מונה לפרויקטור הביטחון של חברת שופרסל.
גלריה

שמעון לביא מקבל את דרגת הניצב מהשר לביטחון הפנים גלעד ארדן ומ"מ המפכ"ל ניצב מוטי כהן, 27 ביוני 2019
ניצב שמעון לביא נכנס לתפקידו כמפקד משטרת מחוז צפון. הוא החליף בתפקיד את ניצב אלון אסור (מימין), שמונה לסמפכ"ל, 9 ביולי 2019
ניצב שמעון לביא, רב-ניצב קובי שבתאי והשר לביטחון הפנים אמיר אוחנה בביקור בהר מירון ערב הילולת רבי שמעון בר יוחאי בשנת 2021, בה אירע אסון הר מירון
הערות שוליים

↑  סנ"צ שמעון לביא נכנס לתפקידו כמפקד החדש של תחנת גלילות, לוקאל, 11 במרץ 2008
↑  ישראל מושקוביץ, פשיטת ענק על סוחרי נשק בצפון: עשרות נעצרו בזכות עבריין שחצה את הקווים, באתר ynet, 9 בנובמבר 2021
↑  עידן אבני, הצפון הפרוע: יותר מ-600 מעצרים במגזר הערבי מתחילת השנה, באתר ישראל היום, 14 באפריל 2022
↑    שילה פריד, ‏פרישת שמעון לביא מתבקשת, אך בעייתית מאוד, בעיתון מקור ראשון, 19 ביולי 2022
↑  חיים טוויל, מפקד המחוז הצפוני במשטרה ניצב שמעון לביא מתפטר מתפקידו, באתר חרדים10, ‏18 ביולי 2022
↑  קובי נחשוני, מפקד המחוז הצפוני לשעבר: "התנגדתי לניסיונות חד-צדדיים לצמצום כמות המשתתפים במירון", באתר ynet, 20 באפריל 2023
↑  דו"ח ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון מירון, עמ' 228
↑  איתן גליקמן, פרויקט הלביא, ידיעות אחרונות, 2 בנובמבר 2023
↑  נורית קדוש, שמעון לביא, לשעבר מפקד מחוז צפון במשטרה, מצטרף לשופרסל, באתר כלכליסט, 19 במרץ 2024
תקופת הברזל

תקופת הברזל היא תקופה בתולדות האנושות שבה היכולת הטכנולוגית אפשרה לפתח כלים ואמצעים המבוססים על מתכת הברזל. עמידות הברזל, טמפרטורת ההתכה הגבוהה שלו ושכיחותן של עפרות ברזל הפכה את השימוש בברזל לנפוץ וזול יותר מאשר אפשרויות המסתמכות על ברונזה. תקופת הברזל היא האחרונה מבין שלוש תקופות אופייניות: תקופת האבן, תקופת הברונזה, ותקופת הברזל. גדרי זמן של תקופת הברזל אינם חופפים בתרבויות השונות במרחבי תבל.
המזרח התיכון

תחילתה של תקופת הברזל, על פי רוב הדעות, היא בגילוי טכניקות לעיבוד ברזל באנטוליה ובקווקז בסוף האלף השני לפנה"ס. בתחילת האלף הראשון לפנה"ס, כבר החליפו כלי הנשק העשויים ברזל את אלה העשויים ברונזה ברחבי המזרח התיכון.
תקופת הברזל באזור ארץ ישראל החלה קודם לתקופת בית ראשון והמשיכה בקירוב עד חורבנו. בתקופה זו ירד כוחן של האימפריות הגדולות והתעצמו הממלכות המקומיות: ארם, עמון, פלשת, אדום, מואב, יהודה וישראל. ארכאולוגים מכנים תקופה זו גם בשם "התקופה הישראלית".
ראו גם: לוח התקופות בארץ ישראל.
האיים הבריטיים

תקופת הברזל נמשכה בבריטניה מהמאה החמישית לפנה"ס ועד הכיבוש הרומי במאה ה-1. באזורים שלא נכבשו נמשכה התקופה עד למאה ה-5. באותה תקופה נבנו מבנים הגנתיים מרשימים, כדוגמת ה"ברוכים" (Brochs) (אנ') בסקוטלנד, קראנוגים ומבצרי גבעה שנבנו ברחבי האי. הימצאותם של מבנים אלה מרמזת על מתח הולך וגובר בין הקבוצות השונות בבריטניה, אם כי מניחים כי בשלהי תקופת הברזל סימלו מבנים אלה גם את עושרם של בעליהם. ממצאים ארכאולוגיים מראים כי תועלתם ההגנתית של מבנים אלה הייתה מועטה מול הכוחות הרומיים. כמה מן המבצרים המשיכו לשמש את הבריטים כמקומות יישוב בזמן הכיבוש הרומי, ולאחר מכן שימשו את הסקסונים בימי הביניים.
המלכים הבריטיים של אותה תקופה אימצו את המנהג האירופאי של כתיבת שמם על מטבעות, ואכן נמצאו בבריטניה עשרות אלפי מטבעות מאותה תקופה, שחלקם יובאו מהיבשת וחלקם יוצרו כהעתקים גסים בבריטניה עצמה.
באותה תקופה חדרו לאירלנד השבטים הקלטים, שהיו חמושים בכלי נשק מברזל. ראו בואם של הקלטים לאירלנד.
אירופה

במרכז אירופה מתחלקת תקופת הברזל לשתי תקופות: התקופה המוקדמת מכונה תקופת תרבות האלשטאט (Hallstaat) והיא נמשכה בין השנים 800 עד 450 לפנה"ס. התקופה המאוחרת מכונה תקופת תרבות לה טאן (La Tène) (אנ') שנמשכה משנת 450 לפנה"ס ועד הכיבוש הרומי.
בצפון גרמניה ודרום סקנדינביה מחולקת תקופת הברזל לשתי תקופות: התקופה הפרה-רומאית בה שלטה תרבות יאסטורף (Jastorf) (אנ') מהמאה ה-5 לפנה"ס ועד למאה ה-1, ותקופת הברזל הרומאית, שנמשכה עד המאה ה-5. תקופה זו לוותה בהגירה מסיבית של השבטים הגרמניים מערבה.
בפולין ובמזרח אירופה, שלטו באותה תקופה התרבות הלוסאטיאנית (אנ') והתרבות הפומרנית (אנ'). שבטים סלאביים וגרמאניים הגיעו לאזור והתיישבו בו.
אסיה

בסין נמצאו כלים עשויים ברזל שנוצרו במאה ה-6 לפנה"ס בזמן שושלת ג'ואו. תקופת הברזל באזור הרמה הטיבטית מקושרת לתרבות הזאנג זונג, ומתוארת בפרטנות ברישומים טיבטיים עתיקים.
ראו גם

תקופת הברזל בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  תקופת הברזל, באתר רשות העתיקות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560414205171  BnF: cb11946304b (data)  GND: 4014102-0  HDS: 024601  KulturNav: 1c81ac15-58ac-4267-8697-34a27d09d46e  LCCN: sh85068153  NDL: 00572799  NKC: ph137453 
מבצר הגבעה 'אוסווסטרי העתיקה', שרופשייר, סמוך לגבול האנגלי ולשי.
גרזן מתקופת הברזל שנמצא בשוודיה
שירים (אלבום)

שירים הוא אלבום הסולו ה-11 של הזמר הישראלי אריק איינשטיין, שיצא לאור בשנת 1975. על אף שהאלבום אינו כלול באופן רשמי בסדרת אלבומי שירי ארץ ישראל של איינשטיין הקרויה "ארץ ישראל הישנה והטובה", הוא חלק בלתי נפרד מסוגת שירים זו.