stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב השלישי על האן
רקע

בקרב איפר הרביעי (או "מבצע ג'ורג'ט" מצד הגרמנים) ניסה הפיקוד הגרמני לכבוש את הנמלים לחוף התעלה הבריטית. משנכשלו הגרמנים תכנן לודנדורף מתקפה באזור פריז, מתוך אמונה כי הכוחות הגרמנים יצליחו להבקיע את קו מדינות ההסכמה ולאיים על פריז, דבר שיכריח את מדינות ההסכמה להסיט כוחות מאזור פלדנריה דרומה כדי להגן על פריז, ויקל על הגרמנים בהמשך המתקפה בפלנדריה. מבצע בליכר-יורק היה למעשה מתקפת הסחה גדולה.
מפקד הכוחות באזור אן היה הגנרל הצרפתי דני אוגוסט דושן שפיקד על הארמייה השישית הצרפתית. בנוסף היו באזור ארבע אוגדות בריטיות שלחמו במבצע מיכאל ונשלחו לאזור למנוחה והתארגנות.
סדר הכוחות > הצבא הגרמני

לקראת "מתקפת בליכר" היו בארמייה השביעית סה"כ 29 דיוויזיות, בתוספת 1,158 סוללות ארטילריה, 1,631 מהן היו ארטילריה כבדה ו-1,233 מטילי מוקשים (4,630 קני ארטילריה) וכ-500 מטוסים.
האגף הימני, שהוצב נגד קטע אילט–סואסון, כלל שני קורפוסים:
קבוצת "פרנסואה" (הקורפוס ה-7) עם הדיוויזיות ה-211 וה-241.
קבוצת "לאריש" (הקורפוס ה-54) עם הדיוויזיות ה-5 וה-6 בחלק הקדמי ודיוויזיית המילואים הבווארית ה-6 בעתודה.
באמצע, על הרכס של שמן דה דאם, הוקצו שלושה קורפוסים:
קבוצת "ויכורה" (קורפוס המילואים ה-8) עם דיוויזיית המילואים ה-14, הדיוויזיות ה-37 וה-113, מאחוריהם הדיוויזיה ה-197 ודיוויזיית הלנדווהר ה-13.
קבוצת "וינקלר" (קורפוס המילואים ה-25) עם דיוויזיית המשמר ה-1, הדיוויזיה ה-33 ודיוויזיית המילואים ה-10, עם הדיוויזיה ה-231 בעתודה.
קבוצת "קונטה" (קורפוס המילואים ה-4) עם הדיוויזיות ה-10 וה-28 ודיוויזיית המשמר ה-5, והדיוויזיה ה-103 בעתודה.
האגף השמאלי של הארמייה השביעית כלל שני קורפוסים:
קבוצת "שמטוב" (הקורפוס ה-65) עם הדיוויזיות ה-50 וה-52 מלפנים ודיוויזיית המילואים ה-7 מאחור.
קבוצת "ברימונט" (הקורפוס ה-15) עם דיוויזיית המילואים ה-33 והדיוויזיה ה-213 שהיה חלק מהארמייה הראשונה תמך במתקפה, ושמונה דיוויזיות (המילואים ה-45, המילואים ה-47, המילואים ה-51, ה-36, ה-115, ה-195, הבווארית ה-12 והמשמר ה-2) היו זמינות בעתודה.
סדר הכוחות > הצבא הצרפתי

הארמייה הצרפתית השישית, בפיקודו של הגנרל דני אוגוסט דושן, כללה 14 דיוויזיות חי"ר ו-4 דיוויזיות פרשים (12 דיוויזיות חי"ר בקו הראשון) ו-1,400 תותחים ביום ההתקפה.
באגף השמאלי של הארמייה היה הקורפוס ה-30 תחת פיקודו של איפוליט-אלפונס פנה בגזרת אליט, אשר כלל את הדיוויזיות ה-19, ה-55, ה-151 ודיוויזיית הפרשים השנייה.
באמצע ברכס שמן דה דאם היה הקורפוס ה-11 תחת פיקודו של לואי דה מודהוי, אשר כלל את הדיוויזיות ה-21, ה-22, ה-61 וה-74.
באגף הימני הוצב הקורפוס ה-21 בפיקודו של ז'אן מארי דגוט, אשר כלל את הדיוויזיות ה-39, ה-45 וה-157.
בהמשך האגף הימני בין קראון - קורמיצי, הוצב הקורפוס הבריטי ה-9 בפיקודו של סר אלכסנדר המילטון-גורדון, אשר כלל את הדיוויזיות ה-8, ה-21, ה-25 ואת הדיוויזיה ה-50 בעתודה.
כעתודה צבאית מאחורי החזית הוצב קורפוס הפרשים הצרפתי ה-1 בפיקודו של אז'ן פרו, אשר כלל את דיוויזיות הפרשים ה-4, ה-1 וה-5.
מהלך הקרב

בבוקר 27 במאי 1918 החלו הגרמנים בהפצצות על קווי מדינות ההסכמה עם למעלה מ-4,000 קני ארטילריה. הבריטים ספגו אבדות כבדות משום שדושן הורה להם להצטופף יחדיו בשוחות הקדמיות בניגוד להוראותיו של פטן, דבר שהציב אותם כמטרה קלה לארטילריית מדינות המרכז.
לאחר ההפגזה המשיכו הגרמנים בהפגזה בנשק כימי. לאחר התפזרות הגז הרעיל, תקפו הגרמנים בעזרת 17 דיוויזיות בפיקוד וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, בנו הבכור של הקיסר וילהלם השני. מדינות ההסכמה לא הצליחו לעצור את ההתקפה ואת הצבא הגרמני שהגיע עד לנהר אן בתוך פחות משש שעות. עד סוף היום התקדמו הגרמנים למרחק של כ-60 ק"מ. ב-30 במאי 1918 הניצחון נראה קרוב עבור הגרמנים, כשעד אותו יום שבו מעל ל-50,000 חיילים של מדינות ההסכמה ומעל 800 תותחים. בעקבות ההצלחה החליט הפיקוד הגרמני לשנות את תוכניותיו ולזנוח את תוכנית המתקפה באזור פלנדריה.
כשהיו במרחק של 56 קילומטרים בלבד מפריז, ב-3 ביוני, התגלו אצל הגרמנים בעיות קשות כגון מחסור באספקה, עייפות, חוסר בחיילי מילואים ונפגעים רבים יחד עם התקפות והתנגדות עזה מצד חטיבות האמריקאים החדשות שהגיעו לצרפת. ב-6 ביוני, בעקבות מתקפות נגד של מדינות ההסכמה, התקדמות הגרמנים נעצרה על המארן.
תוצאות

הצרפתים ספגו מעל 98,000 נפגעים והבריטים סביב 29,000, אך הגרמנים ספגו כמות דומה של אבדות. דושן הועבר מתפקידו על ידי הרמטכ"ל הצרפתי, פיליפ פטן. האמריקאים הוכיחו את עצמם בקרב בפעם הראשונה במלחמה. לודנדורף, מעודד מהתקדמות הכוחות הגרמנים, החליט להמשיך במתקפה באזור פריז ופתח במספר מתקפות נוספות שהגיעו לשיאן בקרב השני על המארן.
ראו גם

הקרב הראשון על האן
הקרב השני על האן
התזמורת הסימפונית פיליפס

| --- | --- |

בניין המוזיקה ע"ש פריץ פיליפס, מקום משכנה של התזמורת
 תאריך ייסוד:  1930
 מייסד:  פריץ פיליפס
 מדינה:  הולנד הולנד
 מיקום:  איינדהובן, הולנד
 אולם קונצרטים:  בניין המוזיקה ע"ש פריץ פיליפס
 מנצח:  צ'מי אצ'בריה
 אתר רשמי
 
התזמורת הסימפונית פיליפס (בהולנדית: Philips Symfonie Orkest) נוסדה בשנת 1930 על ידי פריץ פיליפס שהיה גם מנהלה הראשון. מנצחה הקבוע ומנהלה המוזיקלי של התזמורת משנת 2023 הוא המנצח הבסקי צ'מי אצ'בריה.
התזמורת החלה את דרכה כקבוצה של נגנים חובבים ולאחר מכן הייתה לאחת התזמורות הנודעות בהולנד. התזמורת מונה יותר מתשעים חברים ובהם נגנים מקצועיים וחובבים המנגנים ברמה גבוהה מאזור איינדהובן רבתי.
חברת פיליפס היא הספונסרית של התזמורת ואף הקימה עבורה בשנת 2010 בניין מוזיקה באיינדהובן, הנושא את שמו של פריץ.
התזמורת מציעה לקהל חמש תוכניות בכל שנה ומופיעה באולמות כמו בניין המוזיקה מוזיקחבאו באיינדהובן ואולם הקונצרטחבאו שבאמסטרדם.
תזמורת פיליפס הופיעה בפסטיבלים שונים בהולנד וכמו כן ניגנה ב"רייקסמוזיאון" באמסטרדם. בין הסולנים שהופיעו עם התזמורת ליזה פרשטמן, רוזאנה פיליפנס, נינו גווטאדזה, בזוד עבדורחימוב ונעה וילדשוט.
כמו כן התזמורת מרבה לנגן יחד עם המקהלה הפילהרמונית פיליפס אשר הוקמה בשנת 1948 על ידי פריץ פיליפס, אשר הקים גם את התזמורת. התזמורת הסימפונית פיליפס מופיעה באופן קבוע מחוץ להולנד. היא יצאה לשני סיורים בסין, בתאילנד, באיטליה, בברזיל, ובמדינות הבלטיות.
בשנת 2017 הופיעה התזמורת בפעם הראשונה בישראל (כאורחת של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון) והיא הופיעה בערים ראשון לציון, תל אביב ורחובות.
בשנים 1987–2023 ז'ול ואן הסן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת.
הערות שוליים

↑  לוח ההופעות של התזמורת, באתר התזמורת
ויה ונטו

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ויטוריו ונטו 
 אורך:  700 מ' 
 מיקום
 עיר:  עיריית רומא, רומא 
 רחובות מסתעפים:  פיאצה ברבריני 
 קואורדינטות:  41°54′29″N 12°29′22″E﻿ / ﻿41.907978°N 12.489413°E﻿ / 41.907978; 12.489413
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומא מוגדלת) ויה ונטו(למפת רומא רגילה) ויה ונטו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויה ונטו
ויה ונטו (באיטלקית: Via Veneto), או בשמה המלא ויה ויטוריו ונטו (Via Vittorio Veneto), היא אחד הרחובות הראשיים והמפורסמים ברומא, בירת איטליה.
הרחוב ידוע בחנויות היוקרתיות הרבות המצויות בו וכן באזכורו בסרט של פדריקו פליני "לה דולצ'ה ויטה" אשר מתאר את הרחוב והסביבה הסמוכה לו. סרטו של פליני פרסם את הרחוב והביא לו פופולריות רבה שבעקבותיה מוקמו בו בתי קפה וחנויות יוקרתיות בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 הייתה ירידה בפופולריות של הרחוב, אולם בשנות ה-90 נפתחו בו חנויות אופנה יוקרתיות חדשות, ובראשית המאה ה-21 הרחוב נחשב לאחד הרחובות היוקרתיים ברומא.
הרחוב מקשר בין גני וילה בורגזה ושערי חומת אורליאנוס בחלקו הצפוני לפיאצה ברבריני בחלקו הדרומי. ברחוב ממוקמת הכנסייה הפוצ'ינית של לידת הבתולים הידועה בקטקומבות שלה.
הר בושר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,973 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הנסיך צ'ארלס 
 קואורדינטות:  70°54′00″S 65°28′00″E﻿ / ﻿70.9°S 65.4667°E﻿ / -70.9; 65.4667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בושר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בושר
 
הר בושר (באנגלית: Mount Bewsher) הוא הר נישא ברכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים מזרחית להר מקמהון.
גובהו של הר בושר 1,973 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 200 מטרים מעל המישור שממערב לו, ולגובה של 55 מטרים מעל המדרון שממזרח לו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

הראשונים שהגיעו אל ההר היו אנשי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1957, בפיקודו של וו. ג. בושר (W.G. Bewsher), שהיה מפקד תחנת מוסון בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של בושר, שמשלחתו הייתה הראשונה שהגיעה אל ההר.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3  מידע גאוגרפי
| רכס אתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | סקילה |  |
| רכסים | ליאה • קוטרר |  |
| הרים | בול • גידינגס • מקנזי • פיטר |  |
| נונאטאקים | דוסון • האנט |  |
| רכס פורתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | כריבדיס • סקילה |  |
| רכסים | האלקומב • מרטין • קורי |  |
| הרים | גאסטון • גבאן • גרדנר • טאר • פולארד • קנהאם • קאצ'ליף • קירקבי • קרוהן • קרייטון |  |
| אתרים אחרים בהרי הנסיך צ'ארלס |
| --- | --- | --- |
| רכסים נוספים | אליסון • סאקסטון |  |
| הרים | בראון-קופר • פורקסט • קרטר |  |
| עמקים ומישורים | מדרון בנט |  |
| נונאטאקים | ארמוניני |  |
| מפרצים | ביינמדארט |  |
ויה דל קורסו

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1.6 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  רומא 
 רחובות מסתעפים:  כיכר ונציה, via Borgognona, ויה קונדוטי, פיאצה דל פופולו, via Frattina 
 קואורדינטות:  41°54′22″N 12°28′42″E﻿ / ﻿41.906027777778°N 12.478272222222°E﻿ / 41.906027777778; 12.478272222222
 he
 
הרחוב מאנדרטת ויטוריו אמנואלה.
ויה דל קורסו (באיטלקית: Via del Corso) המכונה גם "קורסו" היא הרחוב הראשי העובר במרכז רומא.
אורך הרחוב הוא 1.5 ק"מ והוא עובר בתוואי הויה לאטה הקדומה ובמרכז האזור בו היה שדה מרס, מדרום לצפון. הרחוב יוצא דופן בין רחובות מרכז רומא בתוואי הישר שלו. רחוב זה רחב מיתר רחובות אזור מרכז רומא, אולם אף הוא כולל שני מסלולים בלבד (אחד לכל כיוון). חלקו הצפוני של הרחוב מיועד להולכי רגל בלבד.
בצפונו של הרחוב נמצאת הפיאצה דל פופולו (הרחוב עובר בין כנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי וכנסיית סנטה מריה אין מונטסאנטו. בדרומו של הרחוב נמצאת פיאצה ונציה ואנדרטת ויטוריו אמנואלה (הוויטוריאנו).
הצהרת זכויות הילד

הצהרת זכויות הילד (באנגלית: Declaration of the Rights of the Child, מכונה לעיתים "הצהרת זכויות הילד בז'נבה") היא מסמך בינלאומי משנת 1923 המקדם את זכויותיהם של ילדים. ההצהרה אומצה על ידי חבר הלאומים ומאוחר יותר על ידי האומות המאוחדות.
המסמך

עם כחמישה סעיפים:
יש לתת לילד את האמצעים הנדרשים להתפתחותו התקינה, מבחינה חומרית ורוחנית.
יש להאכיל את הילד הרעב, לסייע לילד החולה, לסייע לילד שנמצא במוגבלות שכלית התפתחותית, להחזיר למוטב את הילד העבריין, ולהגן על היתום.
הילד חייב להיות הראשון שמקבל עזרה בעת מצוקה.
יש להגן על הילד מפני כל סוג של ניצול.
יש לגדל את הילד בתודעה כי עליו להקדיש את כישרונותיו לשירות עמיתיו.
היסטוריה

ההצהרה פורסמה לראשונה בפברואר 1923. ההצהרה אומצה על ידי חבר הלאומים ב-26 בנובמבר 1924 (ושנית בשנת 1934) ובצורה מורחבת על ידי האומות המאוחדות בשנת 1959. בהצהרת האומות המאוחדות נוסחו כעשרה עקרונות על בסיס החמישה המקוריים. ביום שבו האומות המאוחדות אימצו את ההצהרה, נקבע יום הילד הבינלאומי.
על בסיס ההצהרה נוסחה בשנת 1989 אמנת זכויות הילד שאומצה אף היא באומות המאוחדות.
הר ארדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  722 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הנגב
 קואורדינטות:  30°38′22″N 34°57′15″E﻿ / ﻿30.63938056°N 34.95417222°E﻿ / 30.63938056; 34.95417222
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר ארדון(למפת צפון הנגב רגילה) הר ארדון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר ארדון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר ארדון  he הר ארדון__ מועצה אזורית רמת הנגב (in English: Ramat HaNegev Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית הערבה התיכונה (in English: Central Arava Regional Council) ממערב: __ מצפה רמון (in English: Mitzpe Ramon) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הר ארדון במבט מתוך המכתש
הר ארדון במבט מכרבולת חררים
מכתש רמון ממצפה רמון. ברקע נראה הר ארדון בין בקעת ארדון מימין ובקעת מחמל משמאל
הר ארדון הוא הר הנמצא בחלקו המזרחי של מכתש רמון. גובהו 722 מטרים מעל פני הים.
מקור שמו העברי של הר ארדון מהתנ"ך. בספר דברי הימים א', בפרק ב', פסוק 18, מצוין שמו של ארדון, שהיה בנו של כלב בן-חצרון: "...ואלה בניה, ישר ושובב וארדון". שמותיו הערביים של ההר הם "ראס א-רדידה" (راس الرديدة), או "ראס א-רדיחה".
מראה ההר הוא כשל טרפז, המתנשא מעל "רצפת" המכתש ומהווה חלק מדפנו המזרחית. מדרונותיו תלולים ומשופעים.
ההר נוצר בתהליך גאולוגי הנקרא "היפוך תבליט". לפני מיליוני שנים, הר ארדון היה סינקלינה (קער) הכלוא בין שתי שרשראות הרים. בשל תהליכי בלייה וסחף שהיוו חלק מהתהליך הנרחב של היווצרות המכתש, התבלו וכורסמו שרשראות ההרים, ושחיקה זו הייתה כה מסיבית, עד כדי כך שהרכסים הפכו לבקעות, והקער התנשא מעליהן. מההר ועד למצוק הצפוני משתרעת בקעת מחמל.
בשנת 1980 הוכרז שמורת טבע מצוק הצינים, הכולל בתוכו את הר ארדון.
לקריאה נוספת

פרופ' עקיבא פלכסר, "שיחות על הגאולוגיה של ישראל", משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1989
ערן דורון, יעקב עיני, "מטיילים בנגב", מדרשת שדה בוקר וטבע הדברים, 2004
ד"ר זאב וילנאי, "אנציקלופדיה אריאל לידיעת הארץ", עם עובד, 1978
הערות שוליים

↑  צבי אילן, שמורות טבע בנגב, דבר, 23 באוקטובר 1980
מקרא: (1) מעלה העצמאות, (2) "המנסרה" - משושי אבן חול, (3) "קיר האמוניטים" - מאובנים מתק' הטורון, (4) שן רמון - סלע מחדר מגמתי, (5) הר ארדון, (6) "הר גמל", (7) "גבעת געש" - בזלת, (8) הר ערוד - בזלת, (9) "קניון הפריזמות" - משושי בזלת.
ויה נציונאלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  980 מ' 
 מיקום
 עיר:  רומא 
 רחובות מסתעפים:  Via delle Quattro Fontane, כיכר הרפובליקה, via Quattro Novembre 
 קואורדינטות:  41°53′59″N 12°29′30″E﻿ / ﻿41.899722222222°N 12.491666666667°E﻿ / 41.899722222222; 12.491666666667
 he
 
ויה נאציונלה, 2014
ויה נציונאלה (באיטלקית: Via Nazionale) הוא רחוב ברומא, המשתרע מפיאצה דלה רפובליקה לכיוון פיאצה ונציה.
תחילה הרחוב נקרא בשם "ויה פיה" (via Pia), לכבוד האפיפיור פיוס התשיעי, שרצה לחבר את תחנת טרמיני למרכז העיר. הקמת הרחוב הושלמה בסוף המאה ה-19 הודות לשאיפתם של מספר דמויות של איחוד איטליה ליצור "רומא חדשה" כבירת הממלכה המאוחדת של איטליה.
הרחבת עורק זה הייתה הכרחית ליצירת קשר בין טרמיני, התחנה המרכזית של רומא, לבין חלקה המאוכלס ביותר של העיר, והדרך החדשה הורחבה עד לגדה המזרחית של נהר הטיבר עם קורסו ויטוריו עמנואלה השני (Corso Vittorio Emanuele II).
הירושי קיוטאקה

הִרוֹשִי קִיוֹטַאקֶה (ביפנית: 清武 弘嗣, נולד ב-12 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר התקפי בקבוצת סרסו אוסקה מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
קריירת קבוצות

קיוטאקה נולד שני מבין שלושה אחים. בגיל בית הספר היסודי החל קיוטאקה לשחק כדורגל. בשנים 2002–2003 שיחק קיוטאקה בקבוצת קטיאורה. בגיל 15 החל לשחק בקבוצת אויטה טריניטה מעירו, אויטה. משחק הבכורה של קיוטאקה בכדורגל מקצועני היה ב-9 באוגוסט 2008, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-78, במשחק נגד שימיזו אס-פולס מהליגה היפנית השלישית. מספר דקות לאחר שנכנס קיוטאקה כבש את שער הבכורה שלו, שקבע שוויון 2-2. בעונה זו זכה קיוטאקה עם קבוצתו בגביע הליגה היפנית. בעונת 2009 כבש קיוטאקה 4 שערים ב-32 משחקים בכל המסגרות. למרות יכולתו הטובה של קיוטאקה בעונה זו, ירדה קבוצתו לליגה היפנית הרביעית.
בעונת 2010 עבר קיוטאקה לסרסו אוסקה מליגת העל היפנית. בסיום אותה עונה, עזב שינג'י קגאווה לבורוסיה דורטמונד, ובכך הפך קיוטאקה לשחקן מוביל באוסקה. בעונת 2011 הגיעה קבוצתו לרבע גמר ליגת האלופות האסיאתית, אז נפגשה עם קבוצת ג'אונבוק יונדאי מוטורס הקוריאנית. אוסקה ניצחה 3-4 במשחק הראשון, אך במשחק השני הפסידה 6-1 והודחה מהטורניר.
במהלך חלון העברות הקיץ בשנת 2012 עבר קיוטאקה לנירנברג, וחתם על חוזה ל-4 שנים, עד 30 ביוני 2016. ב-25 באוגוסט 2012 השלים קיוטאקה לראשונה משחק מלא בבונדסליגה, בניצחון של קבוצתו 0-1 על המבורג. ב-15 בספטמבר אותה שנה כבש קיוטאקה את שער הבכורה שלו בבונדסליגה, שער הניצחון ב-2-3 של נירנברג על בורוסיה מנשנגלדבך.
במהלך חלון העברות הקיץ בשנת 2014 חתם קיוטאקה בהנובר 96. ב-31 באוגוסט 2014 ערך את הופעתו הבכורה הקבוצה בתיקו 0-0 נגד מיינץ 05. ב-25 באוקטובר 2015 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 1-0 על בורוסיה דורטמונד.
ב-10 ביוני 2016 חתם קיוטאקה בסביליה לארבע שנים. קיוטאקה לא זכה לדקות משחק רבות ובפברואר 2017 חזר לסרזו אוסקה.
נבחרת לאומית

קיוטאקה שיחק בנבחרת יפן עד גיל 20, ובנבחרת יפן עד גיל 23, איתה הוא השתתף במשחקים האולימפיים בלונדון - 2012, והגיע למקום הרביעי.
הופעת הבכורה של קיוטאקה במדי נבחרת יפן הבוגרת הייתה ב-10 באוגוסט 2011, במשחק ידידות נגד נבחרת קוריאה הדרומית. שער הבכורה שלו במדי יפן היה בניצחון 0-3 על נבחרת עומאן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. קיוטאקה השתתף עם יפן בגביע הקונפדרציות 2013 וזומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
תארים > קבוצתיים

אויטה טריניטה
גביע הליגה היפנית - 2008
תארים > אישיים

קבוצת העונה ביפן - 2011
הר ארג'ייס

| --- | --- |
הר ארג'ייס. בקדמת התמונה נופה האופייני של קפדוקיה
הר ארג'ייס. בקדמת התמונה נופה האופייני של קפדוקיה
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש כבוי
 גובה:  3,916 מטרים
 מדינה:  טורקיה 
 מיקום:  קפדוקיה שבטורקיה
 רכס הרים:  הרי הטאורוס 
 קואורדינטות:  38°31′50″N 35°27′00″E﻿ / ﻿38.53056°N 35.45000°E﻿ / 38.53056; 35.45000
   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהר ארג'ייס(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהר ארג'ייס(למפת נפת קייסרי רגילה) הר ארג'ייס(למפת נפת קייסרי מוגדלת) הר ארג'ייס
 
הר ארג'ייס (בטורקית: Erciyes Dağı, בעת העתיקה נודע בשם "הר ארגאוס" – "Mons Argaeus") הוא הר געש כבוי הניצב בקפדוקיה במרכזה של רמת אנטוליה, כ-25 ק"מ מדרום לעיר קייסרי. ההר שוכן בחלקו הצפוני של רכס הרי האנטי-טאורוס. ההתפרצויות הגעשיות של ההר תרמו במידה רבה להיווצרות נופה האופייני של קפדוקיה, וייתכן שהתפרץ אך במאה ה-3 לפנה"ס כמתואר במטבעות רומים. ההר שגובהו 3,916 מטר, משקיף על סביבתו מגובה של כמעט שלושה ק"מ, ונחשב לסימן ההיכר של קייסרי ומתנוסס על סמל העיר. הר ארג'ייס הוא יעד תיירותי הן למטיילים בקיץ והן לחובבי ספורט החורף המגיעים לאתר הסקי הקטן שעל מורדתיו הצפוניים.
הר ההר המקראי

חיים בר-דרומא מציע כי הר ההר המקראי, המסמן את הגבול הצפון מערבי של ארץ ישראל בתנ״ך, אינו אלא הר ארג׳ייס הבולט והמרשים בקרב ההרים באזורו.
ראו גם

קייסרי
הערות שוליים

↑  ח. בר-דרומא, וזה גבול הארץ, ירושלים: הוצאת "באר" לחקר המקרא והארץ בסיוע מוסד הרב קוק, תשי"ח–1958; מהדורה דיגיטלית, עמוד קפ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12507640w (data)  GND: 4015126-8  VIAF: 246069704   WorldCat (עם VIAF): 246069704
המצור על עכו (1189–1191)

גי דה ליזיניאן מופיע מול חומות צור, ציור משנת 1295
ריצ'רד הראשון ופיליפ אוגוסט מקבלים את מפתחות העיר עכו - כתב יד צרפתי מהמאה ה-14
המצור על עכו, כתב יד צרפתי מהמאה ה-14
הגליל בתקופת צלאח א-דין. מפה מהמאה ה-18
המצור הצלבני על עכו, שנערך בין השנים 1189–1191, היה אקורד הפתיחה של מסע הצלב השלישי ותחילת בניין הממלכה הצלבנית לאחר קרב קרני חיטין. המצור, שסימן את מעבר היוזמה הצבאית מהמוסלמים לצלבנים, החל כיוזמה פרטית של גי דה ליזיניאן שתפס עמדה שולטת מול העיר ביום 28 באוגוסט 1189 וזמן קצר לאחר מכן הפך המקום לאבן שואבת לאבירים נוצרים מאירופה. במשך שלוש שנים התחוללו קרבות במישור המקיף את עכו, על חומות העיר ובים, כאשר הצבאות הנוצריים שולטים על נקודות אסטרטגיות אך מוקפים ונמצאים במצור חלקי של צבאות צלאח א-דין. המצור נחשב לאחד הקשים והממושכים בתולדות ממלכת הצלבנים, והיסטוריונים בני התקופה השוו אותו למערכה לכיבוש טרויה כמתואר בספר האיליאדה.
לאחר שהצדדים הגיעו לנקודת שבירה, הגיעו לחופי עכו כוחות צבא אנגליים של ריצ'רד הראשון ("לב הארי") ושל פיליפ השני מלך צרפת והצטרפו למערכה, וב-12 ביולי 1191 נכנעה עכו.
רקע > קרב קרני חיטין והתפוררות ממלכת ירושלים

קרב קרני חיטין התחולל ב-4 ביולי 1187, בקרני חיטין הסמוכה לטבריה, בין הצלבנים מממלכת ירושלים בהנהגת גי דה ליזיניאן, ובין השושלת האיובית בהנהגת צלאח א-דין. בקרב זה נחלה השושלת האיובית ניצחון מכריע מול הצלבנים. תוצאות היו הרות אסון לצלבנים. כמעט כל צבאם הושמד במערכה ויחד איתו אבדה כמעט כל האצולה הבכירה שניהלה את המדינה. המלך וקומץ האצילים ששרדו את טבח השבויים הוגלו לדמשק. הגיוס הטוטאלי של ממלכת ירושלים פגע בה קשות כי לא נותרו מספיק חיילים כדי להגן על המבצרים ועל הערים הבצורות. קומץ המגינים שנשאר להגן על מקומות היישוב הצלבניים נכנע במהירות ורק נקודות יישוב בודדות נשארו בידיים פרנקיות בפרק הזמן הקצר שעבר בין הקרב לבין שטיפת הארץ בנחשול המוסלמי.
רקע > קרב קרני חיטין והתפוררות ממלכת ירושלים > כניעת עכו

לאחר יום הניצחון כבש צלאח א דין את טבריה, שנכנעה ללא קרב וביום 8 ביולי הופיע עם צבאו מול חומות עכו וקבע את אוהלו ליד תל אל פוח'אר המתנשא ממזרח לעיר. עם הופעת הצבא המוסלמי יצאו נציגי הצלבנים בעיר שנותרה ללא מגינים וביקשו לבוא במשא ומתן על כניעה, צלאח א-דין הציע לצלבנים לצאת את העיר או להישאר בה כנתינים מוסלמים. הצלבנים קיבלו את תנאי הכניעה ועזבו את העיר ללא קרב בעוד הנוצרים המקומיים נשארים בעיר. כך, החלה השמועה על נדיבותו מפליגת הלכת של צלאח א-דין שסייעה בקריעת מרקם האמון הרופף בין הצלבנים לנתיניהם המקומיים.
המוסלמים שנכנסו לעיר שביצוריה שלמים, מחסניה מלאים ובתיה עומדים ללא נזק תפסו מכל הבא ליד, וחלקם אף התבסס והתיישב בעיר. צלאח א-דין חילק למקורביו ארמונות וביצורים ואת השלטון העיר מסר לבנו אלמלך אלאפדל שהפך את הכנסייה המרכזית של העיר "כנסיית הצלב הקדוש" למסגד. לאחר מספר ימי שהות בעיר, יצאו הגדודים המוסלמיים מעכו להמשך כיבוש ארץ ישראל.
רקע > קרב קרני חיטין והתפוררות ממלכת ירושלים > עמידת צור

העיר צור נותרה בשלטון צלבני לאחר שקונרד ממונפראטו הופיע בה וארגן את הגנתה, על פי הסיפור יצא קונרד המכונה "המרקיז" מקונסטנטינופול לעכו בעת שאביו גיום ממונפראטו נשבה בקרב קרני חיטין. במזל לא נפל לידי המוסלמים בעכו ומצא עצמו בצור. העיר הייתה במצב של ייאוש ומלאה פליטים שמספרם הלך וגדל עם התקדמות צבאות צלאח א-דין וכניעת מבצרי ממלכת ירושלים. קונרד תפס את מצודת העיר ואת השלטון והחליט להתגונן מההתקפות המוסלמיות, ביצורי העיר חוזקו והעיר התכוננה למצור.
ביום 12 בנובמבר הגיעו צבאות צלאח א-דין ושמו את העיר במצור. העיר עמדה בכל ניסיונות התקיפה מהיבשה וגם הצי המוסלמי שהגיע מאשקלון לא הצליח להביא את העיר לכלל כניעה. עם כניסת החורף החלו התנאים במחנה המוסלמי להיות קשים בעוד העיר סובלת מרעב אך מגיניה לא הראו סימני כניעה.
ביום 30 בדצמבר 1187, יצאו מנמל צור ספינות צלבניות שמשכו חלק מהצי המצרי אל מלכודת בנמל העיר, הספינות שנתפסו שלל שימשו את הצלבנים לפזר את שארית הצי המוסלמי שברח לכוון ביירות. התקפת נגד מוסלמית מכיוון היבשה נתקלה בתגובה צלבנית שהדפה את המוסלמים באבדות קשות. תבוסה זו הביאה להתפוררות המחנה המוסלמי ולהסרת המצור על העיר.
על אף שבטווח הקצר המשיך המצור המוסלמי על מבצרים נוצריים בלבנון, ועבר הירדן ומסע מלחמה מחודש בשנת 1188 חיסל את נסיכויות הצפון הצלבניות, הצלת העיר צור סימנה את תחילת המהפך ושמרה על האחיזה בארץ ישראל שתאפשר את כיבושה מחדש של עכו ותחילתו של מסע הצלב השלישי. עמידת העיר גם איפשרה לשליטה קונרד ממונפראטו לתבוע, ולקבל בסיכומו של דבר, את כתר ממלכת ירושלים.
רקע > קרב קרני חיטין והתפוררות ממלכת ירושלים > שובו של גי דה ליזיניאן

בקיץ של שנת 1188 שוחרר גי דה ליזיניאן, מי שנשא - עדיין את התואר מלך ירושלים משביו בדמשק, אשתו המלכה סיבילה, מלכת ירושלים חזרה והפצירה בצלאח א-דין שיעמוד בהבטחתו שניתנה בעת המצור על אשקלון בשנת 1187 עד שנתרצה.
המלך המשוחרר עשה את דרכו לטריפולי מלווה במפקד מסדר הטמפלרים, אחיו של המלך אמלריך דה ליזיניאן וגיום ממונפראטו. מכאן יצא בראש גדוד צלבני קטן אל צור - בעבר בתחום שלטון ממלכת ירושלים ככל הנראה להתבסס ולתפוס את כס המלכות - מחדש. בהגיעו לעיר הוברר כי מעמדו כמלך התערער קשות לאחר קרב קרני חיטין. קונרד ממונפראטו סגר בפניו את שערי העיר והודיע לגי דה ליזיניאן כי מעתה הוא - קונרד - אדון העיר.
באביב אותה שנה יצא גי דה ליזיניאן לכוון עכו עם גדוד קטן מפליטי טריפולי, מלווה בצי סיציליאני ועליו 200 אבירים וצי פיזאני שלווה אותם לאורך החוף. אל הכוח הקטן הצטרפו אבירים מהמסדרים הצבאיים, בהגיעם אל אזור נחל בצת הגיעה הידיעה על תנועתם לצלאח א-דין שהיה צר על מבצר הבופור. כאן עשה צלאח א-דין משגה טקטי ונמנע מליירט את הכוח הצלבני הקטן מתוך מחשבה כי בעת ריכוזם לפני עכו ייקל על המוסלמים להשמיד אותם.
ביום 26 באוגוסט הגיע הכוח הצלבני שכלל ככל הנראה 600 פרשים וכ-7000 חיילים רגלים למישור עכו, ובחסות החשיכה עלה גי דה ליזיניאן על תל עכו הידוע גם בשם תל אל-פחאר והתבצר עליה.
המצור על עכו > ביצורי העיר עכו

העיר עכו הייתה מוקפת בחומות מצידה הצפוני והמזרחי המתחברות במגדל גדול ממדים שנקרא המגדל הארור על ידי הצלבנים (לטינית: Turris Maledicta) ומגדל הקרבות על ידי המגינים המוסלמים, ומוקפות בחפיר יבש. העיר ישבה על חוף הים ולה נמל המוגן על ידי מצודה הידועה בשם מגדל הזבובים.