stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DEC
תולדות החברה

בשנת 1957 הקימו בוגרי MIT קן אולסן והרלן אנדרסון, חברת הזנק בשם Digital Equipment Corporation שהתבססה על פטנטים לייצוב זיכרון מחשב מבוסס ליבה מגנטית וחוצץ למדפסת (printer buffer), התקן זיכרון שיאפשר למדפסת לקלוט מידע בקצב גבוה מקצב הדפסתה ויאפשר שחרור המחשב מתלות בקצב ההדפסה של המדפסת. בנובמבר 1960 הכריזה החברה על המיני-מחשב הראשון מתוצרתה, PDP-1, שהתבסס על הארכיטקטורה של מחשב TX-0 עליו עבד אולסן במעבדות לינקולן ב-MIT.
אולסן, שהתמנה למנכ"ל החברה, תפס את תפקידו כמהנדס-מנהיג ולא רק כמנהל. כך למשל הוא פרסם את עקרונות החברה, שנשאבו מחינוכו: מהימנות, יושרה, הצטיינות, איכות, עבודה קשה וחירות. מבחינה ניהולית, היה מבין החלוצים בשימוש במתודולוגיית הניהול המטריציוני, לפיו עובדי מחקר ופיתוח אינם כפופים לפרויקט או מוצר כלשהו, אלא מוקצים באופן דינמי לפרויקטים שונים לפי דרישה ומנוהלים מקצועית על ידי גורם אחד וכפופים פרויקטלית לגורם אחר. אולסן אף הנחיל לחברה שבניהולו עקרונות הנדסיים שהמוביל בהם היה KISS (Keep it simple stupid), הוא דאג להעביר את מסריו למנהלים ולעובדים והדגיש את הצורך בהבנה של צורכי הצרכנים ובקשר רצוף ויציב עמם. החברה הייתה גם חלוצה ביישם עבודה מרחוק, שאפשרה לעובדיה לעבוד מהבית באמצעות מסופי מחשבים כבר בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
שורת המוצרים שפותחו בדיגיטל במהלך שנות ה-70 וה-80 ובראשם המיני-מחשבים PDP ו-VAX ומערכת ההפעלה VMS, ענו על צורכי השוק והובילו את החברה לתור זהב בו הייתה לחברת המחשבים השנייה בגודלה בעולם. אחת הסיבות המרכזיות להצלחתה הייתה ביסוס המוצרים שלה על ארכיטקטורה פתוחה (אנ'), ארכיטקטורת מחשב ותוכנה שנועדה להקל על הוספה, שדרוג והחלפה של רכיבים עם מחשבים אחרים, גם של יצרנים אחרים.
בשנת 1986 בחר המגזין Fortune באולסן כיזם המצליח ביותר באמריקה. באותה שנה זכה לפרס על מנהיגות הנדסית מאת IEEE. ב-1987 ארגן אולסן יריד עולמי בשם DECWorld expo, עבורו שכר את אוניית הפאר הענקית "Queen Elizabeth II" על מנת שתעגון בנמל בוסטון במהלך ימי היריד. מניית התאגיד הגיעה באותה שנה לשיא של 199.50 דולר למנייה. ב-1990 התקיים האירוע בעיר קאן בצרפת בשטח של 7 דונם.
עם זאת, אולסן כשל בראיית הצורך במחשב אישי וראה בו כלי מיותר, שרוב הציבור לא ירצה ולא יוכל לתחזק לאורך זמן. דיגיטל של אולסן שהקפידה לא להתפשר על איכות, גם על חשבון זמן פיתוח, לא התאימה לעולם של "Time to market" (הוצאת מוצר לשוק לשם כיבושו לפני המתחרים, גם תוך התפשרות על בשלות ואיכות). ההתעקשות על סגירות וביצוע כל הפיתוח בתוך דיגיטל לא התאימו עוד לעולם של פתיחות ושילוב כישרונות. כך הפסידה דיגיטל נתחי שוק למערכת ההפעלה UNIX, שגברה בפופולריות על VMS, ולמחשבים אישיים. הניסיון להילחם ב-UNIX באמצעות מערכת ההפעלה הכושלת ULTRIX וב-IBM PC באמצעות המחשב האישי הכושל Rainbow 100 גרמו לדיגיטל הפסדי ענק. ה-Rainbow 100 היה שילוב של מסוף מחשב המתחבר למחשב מרכזי מדגם VAX ומחשב אישי תואם IBM PC ששווק לעסקים. גם בתחום המחשוב המרכזי חוותה החברה כישלון, היא השקיעה כשש שנות פיתוח ו-2 מיליארד דולר בפיתוח ה-VAX 9000 שהושק ב-1990, אולם הוא כשל מסחרית וטכנית.
סוף דרכה

עד שנות ה-80 של המאה ה-20 מכרו חברות החומרה מחשבים במחיר גבוה כשמוצרי התוכנה הבסיסיים היו מוצר נלווה. עם תחילת העבודה על מחשבים אישיים והופעת מוצרי התוכנה של חברת מיקרוסופט, השתנתה המגמה ובהדרגה עלו מחירי התוכנה וירדו מחירי החומרה. בתחילת שנות ה-90 תורגמה מגמה זו למשבר שאיים על עצם קיומן של שלוש יצרניות החומרה הגדולות חברות IBM, היולט פאקרד ו-DEC. את שנת הכספים שהסתיימה ביוני 1991 סיימה במכירות של 14 מיליארד דולר וברווח של 500 מיליון דולר, אולם בסוף 1991 סיימה את הרבעון עם הפסד הראשון בתולדותיה בסך 76 מיליון דולר, ובתחילת 1992 הודיעה על פיטורי 18 אלף עובדים. המשבר חייב שינויים ארגוניים מהותיים ושינוי התרבות הארגונית של DEC, שנהגה להעסיק עובדים במשך כל הקריירה המקצועית ולא פיטרה עובדים. קן אולסן, נשיא החברה, גם נאלץ להתפטר. רוברט פלאמר, שהחליף אותו בתפקיד ראה את מחשבי ה-Alpha כמוצר הדגל של החברה שיספק מענה נאות למשבר.
בשנת 1992 החברה נכנסה לשותפות עם חברת מיקרוסופט לשיווק מחשבי ה-Alpha עם מערכת ההפעלה Windows NT לשוק הארגוני. מיקרוסופט מצידה ביקשה להפוך את Windows NT לפלטפורמת מחשוב ארגונית ולהיכנס לתחום השרתים, תחומים בהם לא הייתה לו פעילות משמעותית עד אז. החברות גם שיתופו פעולה בפיתוח הגרסאות הבאות של מערכת ההפעלה NT אליה הועברו טכנולוגיות ממערכות היוניקס ומ-MVS, מערכת ההפעלה של דיגיטל למחשבים מרכזיים, שהצטיינה באמינות וביכולת שרידות גבוהים. דיגיטל מצדה הכשירה את עובדי חטיבת שירותי המחשוב שלה להטמיע את המערכת עבור לקוחות, ובנוסף גם את שרת Exchange של מיקרוסופט לתקשורת ארגונית. שיתוף הפעולה הצליח, דיגיטל יישמה את NT ו-Exchange עבור 2 מיליון עובדים בארגונים ברחבי העולם תוך כ-4 שנים, ותחום שירותי המחשוב עבור NT הפך לפעילות משמעותית של דיגיטל. בתחום החומרה בתקופה זו דיגיטל התמקדה בפיתוח מעבדי ה-Alpha, שהיו מבוססי RISC בעלי 64-bit, ופותחו בחלקם בישראל. ב-1997 היא הגישה תביעת פטנט נגד אינטל בטענה שמעבדי Xeon מפרים פטנטים של מעבדי ה-Alpha. את הזכויות לייצור מעבדי ה-Alpha מסרה לחברות סמסונג ומיצובישי, בנוסף פתחה איתן במסע שיווק עם הסיסמה "מבוסס אלפא" ("Alpha Powered"), כמתחרה לסיסמה "אינטל בפנים" של אינטל.
אולם המשבר בחברה נמשך והיא נאלצה להמשיך ולפטר עובדים ולמכור קווי מוצרים לחברות אחרות. כך למשל נמכר בסיס הנתונים RDB לאורקל ב-1994, מוצרי השליטה והבקרה לחברת CA וקו מוצרי התקשורת לחברת Cabletron Systems ב-1997. כאשר נמשך המשבר ולא נמצא לו פתרון הולם נרכשה החברה על ידי יצרנית המחשבים קומפאק תמורת תמורת 9.6 מיליארד דולר במזומן ובמניות. הנכס העיקרי של DEC באותה עת היה חטיבת שירותי המחשוב שלה, שהייתה אחראית לכשני שלישים מהכנסותיה. היא סיפקה שירותי מחשוב בעסקות ארוכות טווח לתאגידים ארגונים גדולים להם מכרה את מוצרי החומרה שלה. אלא שהמיזוג עם קומפאק לא עלה יפה, עקב השוני בתרבות העסקית של שני הארגונים וגם החברה הממוזגת סבלה בירידה במכירות. בספטמבר 2001 הודיעה HP כי תרכוש את קומפאק תמורת 25 מיליארד דולר במניות. עם השלמת הרכישה ביוני 2002 הודיעה HP על פיטורי 15 אלף עובדים. זמן קצר לפני הרכישה בידי HP גם הודיעה קומפאק כי תפסק לייצר ולשווק שרתים עם מעבדי ה-Alpha, לטובת שרתים עם מעבדי איטניום של אינטל, זאת למרות שהניבו לה הכנסות בהיקף של 3.2 מיליארד דולר בשנת 2000. אולם מעבדי איטניום של אינטל כשלו מבחינה מסחרית ו-HP המשיכה לייצר ולשווק שרתים מבוססי Alpha עד 2004 ולתמוך בהם עד 2007.
דיגיטל ישראל

דיגיטל ישראל הוקמה בשנת 1973 כחברת דקסיס, חברת הפצה מקומית, שמנתה 8 עובדים, ופעלה מחנות קטנה ברחוב ירמיהו בצפון הישן של תל אביב. החברה התפתחה לשלוחה של דיגיטל העולמית, שמנתה כ-400 איש בשיאה. הסניף הישראלי נחשב לאחד הסניפים היותר מוצלחים של חברת DEC העולמית. הסניף השכיל לגייס צוות מוכשר של אנשי מכירות, שירות ופיתוח, זכה במכרזים רבים בשוק בממשלתי והביטחוני בישראל, וכתוצאה מהצלחתה שכיחות השימוש במוצרי החברה בישראל הייתה גבוהה בהרבה מאשר שכיחות השימוש במוצרים במרבית במדינות בעולם. עד שנת 1985 כבר צברה כ-1,000 מוסדות וארגונים גדולים בישראל כלקוחות. ב-1987 עבר מטה החברה לבניין ייעודי באזור התעשייה של הרצליה פיתוח והיה אחד ממרכזי המחשוב הראשונים באזור שנודע בהמשך כ"סיליקון ואדי". בישראל התקיימה קבוצת משתמשי דיגיטל (דקו"ס) ששיתפה פעולה עם החברה בשיח לגבי פתרונות ושימושים. בקבוצת דקו"ס היו חברים מנהלי המחשוב של רבים ממשרדי הממשלה, חברות מרכזיות במשק והמערכת הביטחונית. מנהלי הסניף הישראלי היו גיל וייזר, אשר הקים את הסניף, ויגאל בר יוסף אשר החליף אותו ב-1992.
בין הפרויקטים שביצעה החברה בישראל היו: הקמת 1000 תחנות עבודה עבור התעשייה האווירית לישראל בעלות של 10 מיליון דולר, הקמת מערכת מחשוב עבור כל סניפי אגד בעלות של 4 מיליון דולר, מחשוב מערכת הבריאות הממשלתית, והקמת מערך מחשוב עבור יבואנית הרכב יפנאוטו.
בשנת 1984 הקימה דיגיטל ישראל מרכז פיתוח למעבדים ומעגלים משולבים (שבבים) באזור התעשייה תלפיות בירושלים. בשנת 1990 החלה החברה בהקמה של מרכז פיתוח חדש באזור התעשייה הר חוצבים, לאחר שירושלים קיבלה מעמד של אזור פיתוח א׳ למפעלים עתירי טכנולוגיה שמשמעה קבלת  מענק ממשלתי של 38% מההשקעה. המרכז העסיק כ-80 עובדים, אך ב-1998 נמכר לאינטל ישראל.
בשנת 1992 הקימה דיגיטל ישראל, סמוך לעיר דימונה, מרכז פיתוח בשם "נגב תעשיות תוכנה" בשיתוף עם חברת רותם תעשיות. המטרה הראשונית הייתה קליטת עולים חדשים בעלי מקצוע בתחום התוכנה ויישובם באזור הנגב. בהמשך גדל מרכז הפיתוח ועסק בפיתוח, בדיקה ותחזוקת תוכנה עבור לקוחות שונים בישראל. הוא העסיק 150 עובדים בדימונה, באר שבע ואור יהודה.
בשנת 1998 בעקבות הרכישה בידי חברת קומפאק, שהיה לה רק סניף קטן בישראל עם 12 עובדים, שהוקם ב-1996 ועסק רק במכירה ושיווק, בחרו בקומפאק ביוצא דיגיטל, עמנואל פרץ, לשמש כמנכ"ל החברה המוזגת בישראל. אולם בעקבות המיזוג צומצם מספר העובדים בישראל לכ-300.
לקריאה נוספת

Glenn Rifkin, George Harrar, The ultimate entrepreneur: the story of Ken Olsen and Digital Equipment Corporation, Chicago : Contemporary Books, 1988 ISBN 978-1559580229
Earls, Alan R. Digital Equipment Corporation, Arcadia Publishing, 2004. ISBN 978-0738535876
Schein, Edgar H. DEC Is Dead, Long Live DEC: The Lasting Legacy of Digital Equipment Corporation, Berrett-Koehler Publishers, 2004. ISBN 978-1576753057
בוקר אור (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 מבוסס על:  "אורלי וגיא" ו"שישי בבוקר"
 סוגה:  אקטואליה
 יוצרים:  אולפני הרצליה   חדשות עשר   ערוץ עשר
 מנחים:  דני רופ   טליה פלד קינן   אור הלר   ימית סול   עומר ירדני  ינון מילס   חן ליברמן   מירי נבו   ליאור קינן   סיון קלינגבייל   סמי פרץ   נגה ניר נאמן   אלי ראכלין   מיה זיו וולף   לירון ויצמן
 משתתפים:   כתבי ופרשני "חדשות עשר" ואורחים באולפן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 תוכנית מקור:  אורלי וגיא    שישי בבוקר
 תוכנית המשך:  אור ומיה
 הפקה
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה   חדשות עשר
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 צלמים:  אילן ברדה אופיר שבתאי אבירן יפת
 אורך פרק:  165 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ עשר
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  2016 – 14 בינואר 2019
בוקר אור הייתה תוכנית בוקר ישראלית ששודרה בערוץ עשר והוגשה על ידי מגישים שונים. התוכנית עלתה ב-2016 כתוכנית מחליפה של תוכנית הבוקר הקבועה, והחל מיוני 2018 שודרה כתוכנית הבוקר המרכזית עד ירידתה מהאוויר ב-14 בינואר 2019.
תוכן

התוכנית, בהפקת אולפני הרצליה, משודרת בימים ראשון עד שישי במסגרת חדשות עשר. היא כוללת מבזקי חדשות וראיונות בנושאי אקטואליה ופנאי עם אורחים ומומחים שמתארחים באולפן.
התוכנית שודרה בשידור חי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 6:15-9:00, ובימי שישי בין השעות 6:15-10:00.
היסטוריה

לפני עליית התוכנית לאוויר שודרה התוכנית "אורלי וגיא" כתוכנית הבוקר היומית, וביום שישי שודרה התוכנית "שישי בבוקר".
בשנת 2016 יצאו מגישי התוכנית "אורלי וגיא" לחופשה בת מספר ימים. בעקבות זאת מונו דני רופ ונגה ניר נאמן להגיש תוכנית, באותה רצועת זמן, בשם "בוקר אור". בערוץ החליטו להשאיר את התוכנית כתוכנית מחליפה בימים בהם לא שודרו התוכניות "אורלי וגיא" או "אור ומיה". באותה שנה ערכו את התוכנית דני ליבר ואילן שניג. במאי 2016 עזב שניג את תפקידו.
ב-2016 הוארכה התוכנית בשעה נוספת, מהשעה 9 עד השעה 10. השעה הנוספת נקראה "דני רופ עד 10", ובעקבות זאת, התוכנית "בוקר אור" החליפה את התוכנית "דני רופ עד 10" בימי חמישי, כששמה אז היה "בוקר אור עד 10" והיא שודרה בהגשת לירון ויצמן.
ב-29 בספטמבר 2017 עזבה מיה זיו-וולף את תפקידה כמנחה בתוכנית ואת ערוץ 10 בכלל. לאחר עזיבתה החלה המנחה והדוגמנית ימית סול להגיש את התוכנית לצד אור הלר.
ב-13 ביוני 2018 התוכנית "אורלי וגיא" עברה לשעות הערב. בעקבות כך, התוכנית החלה להיות משודרת מדי יום חול עד למיזוג רשת וערוץ עשר.
ב-14 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה. את התוכנית הגישו דני רופ וטליה פלד קינן.
תוכנית הטלוויזיה "בוקר אור" בערוץ עשר. במרכז המראיינים, טליה פלד קינן ועומר ירדני, מימין דרור לין ודוד שי מוויקיפדיה העברית, משמאל ענת לב-אדלר מ"ידיעות אחרונות" וליאור פרידמן מ"פרטנר"
בית ספר לקוסמים

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית לילדים
 כותבים:  צביקה בינדר
 בימוי:  צביקה בינדר
 מנחים:  דיקו הקוסם  יואב לב
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  ישראל עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  60
 הפקה
 מפיק:  איילת אפרתי  מירן קורמן
 חברת הפקה:  אפרתי הפקות
 עורכים:  זיו קרשן
 בעלי תפקידים נוספים:  עיצוב תפאורה: בתיה סגל-פיק ומיכאל פיק
 אורך פרק:  5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית
 תקופת שידור מקורית:  1 ביולי 2014 – 29 ביולי 2014
 קישורים חיצוניים
 בית ספר לקוסמים
 
בית ספר לקוסמים היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית בחודש יולי 2014.
מבנה התוכנית

דיקו הקוסם ויואב שולייתו, מבכירי מורי הקסמים בישראל, מלמדים את סודות הקסמים המקצועיים והגדולים בעולם. באמצעות הקסמים מקנים דיקו ויואב לילדים ביטחון עצמי, יכולת עמידה על במה, הסחת דעת, חידוד יכולת החשיבה ועוד.
הדגש בכיתה הוא לא רק על "הטריק" שמאחורי הקסם אלא דווקא על המנגנון המאפשר לו להתקיים - אשליות אופטיות, קסמי מדע, חוקי הפיזיקה, מגנטים, מראות, חשמל סטאטי, הסוואה, הטעיה פסיכולוגית, חידות הגיון, אינטואיציה, סטטיסטיקה וכו'. התלמידים בכיתה שואלים שאלות, פותרים חידות, מנסים לפענח את הקסמים, משתתפים בחלק מן הקסמים ואף מבצעים אותם.
ראו גם

מה זה מוזה
חיות במה
גאון של אבא
ישי מנצור

| --- | --- |

 לידה:  1960 (בן 65 בערך)
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  שפי גולדווסר, ברוך אוורבוך 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 1992)  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  Eyal Even-Dar, Uri Nadav, Nir Andelman, Sigal Sahar, צבי אוסטפלד, Amos Fiat 
 פרסים והוקרה:  עמית ACM (2014) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 למידת מכונה, למידת חיזוק, תורת המשחקים האלגוריתמית, רשתות תקשורת ותיאוריה של מדעי המחשב
 
ישי מנצור  (נולד ב-1960) הוא חוקר ישראלי בתחום מדעי המחשב. מנצור משמש כפרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, שם ייסד את המרכז הישראלי למצוינות מחקר באלגוריתמים. בשנת 2014 נבחר לעמית ACM.
ביוגרפיה

מנצור נולד בירושלים, בנו של חוקר הלשון יעקב מנצור. את התואר הראשון והשני עשה בטכניון. ב-1990 השלים את הדוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ובהמשך עשה את הפוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. משנת 1992 הוא חבר סגל באוניברסיטת תל אביב, שם הוא פרופסור למדעי המחשב. בשנים 2000-2002 כיהן מנצור כראש בית הספר למדעי המחשב, אוניברסיטת תל אביב.
מנצור היה המייסד והמנהל הראשון של המרכז הישראלי למצוינות מחקר באלגוריתמים. הוא פרסם למעלה מ-100 מאמרים בכתבי עת ולמעלה מ-200 מאמרים מתקדמים בתחומים שונים של מדעי המחשב, עם דגש מיוחד על למידת מכונה, למידת חיזוק, תורת המשחקים האלגוריתמית, רשתות תקשורת ותיאוריה של מדעי המחשב.
בשנת 2014 מונה מנצור כעמית ACM, וכיום הוא עורך שותף במספר כתבי עת. הוא היה יו"ר התוכנית של כנס COLT1998 ושל כנס STOC2016 וכיהן פעמיים בוועדת ההיגוי של COLT. מנצור משמש גם כחבר בוועדת ההיגוי של כנס Algorithmic Learning Theory.
בשנת 2019 זכה בפרס 30 FOCS על תרומה משמעותית ומתמשכת בתחום מדעי המחשב התאורטיים.
בתעשיית ההייטק

במקביל לפוסט דוקטורט היה מנצור היה עמית מחקר ב-IBM. כמו כן מילא תפקידים שונים במעבדות המחקר של מיקרוסופט, במעבדות המחקר של Bell Labs, AT&T ו-IBM. כיום הוא קשור למעבדות המחקר בגוגל ישראל.
הערות שוליים

↑  ליאור בן דוד, מפנה באקדמיה: נבחרו מקימי שלושת מרכזי המצוינות הראשונים, באתר כלכליסט, 1 ביוני 2011
↑  Yishay Mansour, awards.acm.org (באנגלית)
↑  The Eleventh Annual Conference on Computational Learning Theory, theory.csail.mit.edu
↑  STOC 2016: 48th Annual Symposium on the Theory of Computing, ACM
↑  Organization | ALT 2024, ‏2020-05-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  FOCS Test of Time Award, IEEE Computer Society Technical Committee on Mathematical Foundations of Computing (באנגלית אמריקאית)
↑  Yishay Mansour, research.google
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304772205171  dblp: m/YishayMansour  GND: 134053605  ISNI: 0000 0000 6897 6983  LCCN: nb2016011656  MGP: 106726  ORCID: 0000-0001-6891-2645  VIAF: 299095786   WorldCat (עם VIAF): 299095786
השבוע (חדשות 10)

| --- | --- |

 סוגה:  אקטואליה
 יוצרים:  ערוץ 10   חדשות 10
 מנחים:  מיקי רוזנטל (2010)   גיא זוהר (10 בדצמבר 2010 - 9 בספטמבר 2011)   נסלי ברדה (2011 - 2012)
 משתתפים:  כתבי ופרשני "חדשות 10"
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  יותר מ-50
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 10
 אתר צילומים:  אולפני "חדשות 10, גבעתיים
 מוזיקה:  עירד אישל
 אורך פרק:  60-90 דקות   בעבר: 30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  7 במאי 2010 – 1 ביוני 2012
השבוע הייתה מהדורת חדשות שבועית ישראלית ששודרה בימי שישי בערוץ 10. את המהדורה הגיש מיקי רוזנטל, אחריו הגיש גיא זהר ובהמשך הגישה נסלי ברדה. המהדורה שודרה בין ה-7 במאי 2010 עד ה-1 ביוני 2012.
היסטוריה

לפני עליית התוכנית, שודרה "חדשות שישי" עם דב גיל-הר ברצועה של התוכנית.
התוכנית הניבה נתוני רייטינג נאים אך לא הצליחה ליצור תחרות מול "אולפן שישי" ערוץ 2.
ב-7 במאי 2010 עלתה התוכנית לאוויר. את התוכנית הגיש מיקי רוזנטל. התוכנית הראשונה רשמה מדורג של 6.1%.
בספטמבר 2010 פרש מהגשת התוכנית. בעקבות כך התוכנית יצאה לפגרה של חודשיים.
ב-10 בדצמבר 2010 חזרה התוכנית לאוויר. גיא זוהר נבחר להחליף את מיקי רוזנטל.
ב-9 בספטמבר 2011 הודיע גיא זוהר בשידור חי על התפטרותו מהנחיית התוכנית. זאת בעקבות שידור התנצלות חריגה באורכה על "פרסום דברי כזב" ועל כך שחברת החדשות "לא בדקה עובדות לפני פרסומן" בכתבה על שלדון אדלסון ששודרה בתוכנית חודשים אחדים קודם לכן. בעקבות כך נבחרה נסלי ברדה להחליף את זוהר בהגשת התוכנית.
ב-1 ביוני 2012 שודרה התוכנית בפעם האחרונה, זאת לאחר שב-6 ביוני אישרה הרשות השנייה להוריד את התוכנית מהאוויר בעקבות המשבר שהיה אז בערוץ.
לאחר ירידת התוכנית שודרה מהדורת חדשות קצרה. לאחר כמעט שנה לאחר ירידת התוכנית שובצה ברצועה "שישי".
ראו גם

האולפן המרכזי בשישי
הערות שוליים

↑  דוד אברהם‏, הרשות השנייה אישרה: "השבוע" תרד מהאוויר, באתר וואלה, 6 ביוני 2012
מה אתם הייתם עושים?

| --- | --- |

לוגו התוכנית החל מהעונה השלישית
 מבוסס על:  What Would You Do? (ארצות הברית)
 סוגה:  ניסויים חברתיים
 מנחים:  חיים הכט (עונות 1-2) אברי גלעד (עונה 3)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  30
 הפקה
 מפיק:  יואב לשם
 עורכים:  טל הררי
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (קשת) (עונות 1-2)   ערוץ 13 (עונה 3)
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  13 במרץ 2010 – 24 בספטמבר 2019
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
לוגו התוכנית בעונות 1-2
מה אתם הייתם עושים? הייתה תוכנית ניסויים חברתיים במצלמה נסתרת ישראלית המובססת על הפורמט האמריקאי "What Would You Do?" (אנ'). בשתי עונתיה הראשונות היא שודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת בהנחייתו של חיים הכט, ובעונתה השלישית שודרה ברשת 13 בהנחייתו של אברי גלעד.
פורמט

הגרסה הישראלית מבוססת על התוכנית האמריקאית שמשודרת מ-2008, "What Would You Do?" (אנ'), בערוץ ABC. התוכנית מציגה סיטואציות מוקצנות מחיי היום-יום, המגולמות על ידי שחקנים מקצועיים במקומות ציבוריים, ומתעדת באמצעות מצלמה נסתרת את תגובותיהם של העוברים והשבים. התוכנית מתיימרת להיות בעלת אג'נדה חברתית, ובסיום כל סיטואציה המנחה משוחח עם האנשים שעברו במקום, משבח את אלה שבחרו להתערב ומתעמת עם אלו שבחרו שלא להתערב.
בין הסיטואציות שהוצגו בתוכנית ובחנו את תגובות הציבור: ילד המחפש אוכל ברחוב, אדם שמטריד מינית עובדת הכפופה לו, שיכור המבקש מהעוברים והשבים לעזור לו להתניע את רכבו, חייל עם מדים שמתכונן לשינה על ספסל ברחוב, גבר המכה את אשתו ברחוב, אב שמכה את בנו, עובדי מוסך שמרמים בעבודה, מטפל שמכה קשיש על כיסא גלגלים, חייל שמאיים להתאבד, חייל שנותן לילד לשחק עם הנשק שלו, אדם שמסרב למכור לערבי ולאחר מכן להומואים, אדם המכניס סם אונס במשקה של אישה שפגש ועוד. במרבית המקרים אכן אנשים התערבו, אך היו פעמים שבהם ההתערבות לא הייתה לטובה: כאשר בוימה סצנה שבה בעל מכה את אשתו, אישה שעברה ברחוב טענה כי אמנם זה לא נכון להכות אבל בטח יש לו סיבה ושלא ישפטו אותו לחינם. בסצנה בה הוכנס סם אונס כביכול, שני צעירים שיכורים התעניינו האם הם יכולים להצטרף לשחקן או לקנות סם. הם הביעו על כך חרטה.[דרוש מקור]
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון | מדרוג | ממוצע צופים (במיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 11 | 11 | 13 במרץ 2010 | 23 בספטמבר 2010 | — | — |
|  | 2 | 8 | 8 | 22 באוקטובר 2012 | 4 בנובמבר 2013 | 20.9% | — |
|  | 3 | 11 | 11 | 7 ביולי 2019 | 24 בספטמבר 2019 | 9.2% | — |
פרקים > עונה 1 (2010)

| מס' פרק  בתוכנית | מס' פרק בעונה | תאריך שידור מקוריישראל | מדורג |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | 13 במרץ 2010 | 26.5% |
| 2 | 2 | 20 במרץ 2010 | 24.3% |
| 3 | 3 | 27 במרץ 2010 | 19.8% |
| 4 | 4 | 10 באפריל 2010 | 23.6% |
| 5 | 5 | 17 באפריל 2010 | 22.2% |
| 6 | 6 | 24 באפריל 2010 | 23.4% |
| 7 | 7 | 8 במאי 2010 | 19.8% |
| 8 | 8 | 15 במאי 2010 |  |
| 9 | 9 | 22 במאי 2010 | 24.2% |
| 10 | 10 | 16 בספטמבר 2010 |  |
| 11 | 11 | 23 בספטמבר 2010 |  |
פרקים > עונה 2 (2012–2013)

| מס' פרק בתוכנית | מס' פרק בעונה | תאריך שידור מקוריישראל | מדורג |
| --- | --- | --- | --- |
| 12 | 1 | 22 באוקטובר 2012 | 21.5% |
| 13 | 2 | 23 באוקטובר 2012 | 23% |
| 14 | 3 | 30 בספטמבר 2013 | 22.5% |
| 15 | 4 | 7 באוקטובר 2013 | 20.8% |
| 16 | 5 | 14 באוקטובר 2013 | 22.9% |
| 17 | 6 | 21 באוקטובר 2013 | 20.8% |
| 18 | 7 | 28 באוקטובר 2013 | 19.2% |
| 19 | 8 | 4 בנובמבר 2013 | 16.8% |
פרקים > עונה 3 (2019)

| מס' פרק בתוכנית | מס' פרק בעונה | תאריך שידור מקוריישראל | נתוני צפייה> מדורג | נתוני צפייה> מס' צופים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 | 1 | 7 ביולי 2019 | 13% | 400,000 |  |
| 21 | 2 | 14 ביולי 2019 | 10.9% | 322,000 |  |
| 22 | 3 | 21 ביולי 2019 | 6.9% | 202,000 |  |
| 23 | 4 | 28 ביולי 2019 | 14.3% | 401,000 |  |
| 24 | 5 | 5 באוגוסט 2019 | 8.8% | 256,000 |  |
| 25 | 6 | 11 באוגוסט 2019 | 8.9% | 238,000 |  |
| 26 | 7 | 18 באוגוסט 2019 | 7% | 197,000 |  |
| 27 | 8 | 25 באוגוסט 2019 | 10.1% | 272,000 |  |
| 28 | 9 | 3 בספטמבר 2019 | 8.5% | 272,000 |  |
| 29 | 10 | 10 בספטמבר 2019 | 8.1% | 235,000 |  |
| 30 | 11 | 24 בספטמבר 2019 | 5.7% | 192,000 |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2013 | תוכנית הדוקו-ריאליטי הטובה ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, מאסטר שף הפגיזה עם 21.5%; ערב חזק למהדורות החדשות, באתר ice, ‏8 ביולי 2019
↑  אלכסנדר כץ, גם בקיץ: מאסטר שף ממשיכה לרשום נתוני צפייה גבוהים, באתר אייס, 15 ביולי 2019
↑  אלכסנדר כץ, זכתה באליפות אירופה וברייטינג: 8% להישג של נבחרת העתודה, באתר אייס, 22 ביולי 2019
↑  אלכסנדר כץ, נינג'ה ישראל ממשיכה להפגיז; מה אתם הייתם עושים זינקה פי 2, באתר ice, ‏29 ביולי 2019
↑  אלכסנדר כץ, מאסטר שף עם עונה מדהימה - וכאן 11 כבר עמוק בחופשת הקיץ, באתר ice, ‏6 באוגוסט 2019
↑  אלכסנדר כץ, איזה ערב נהדר לקשת: שיא לנינג'ה, החדשות עם יותר מ-21%, באתר ice, ‏12 באוגוסט 2019
↑  משה בנימין, הנינג'ה מסתערת: פי 3 רייטינג לקשת מול רשת בפריים טיים, באתר אייס, 19 באוגוסט 2019
↑  אלכסנדר כץ, תכניות הפריים-טיים התחזקו; ליגת העל חזרה עם 7%, באתר אייס, 26 באוגוסט 2019
↑  אלכסנדר כץ, מריחים בחירות באוויר: ארץ נהדרת ושידורי התעמולה חזרו, באתר אייס, 4 בספטמבר 2019
↑  אלכסנדר כץ, שבוע לבחירות: ארץ נהדרת מובילה את הטבלה עם 19.2%, באתר אייס, 11 בספטמבר 2019
↑  אלכסנדר כץ, ארץ נהדרת סגרה עונת בחירות קצרה עם 20.6% - ובלי תחרות, באתר אייס, 25 בספטמבר 2019
מהדורת חמש (כאן חדשות)

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 סוגה:  אקטואליה 
 יוצרים:  תאגיד השידור הישראלי כאן 11 כאן חדשות
 בימוי:  איתי צפרירי
 מנחים:  מאיה ראכלין
 משתתפים:  כתבי ופרשני כאן חדשות ואורחים באולפן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 מפיק:  ורד איוניר
 חברת הפקה:  כאן חדשות
 עורכים:  אילן שניג
 אתר צילומים:  אולפן כאן חדשות, מודיעין (2017–2020)  אולפן כאן חדשות, ירושלים (2020–הווה)
 אורך פרק:  65–70 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  15 באוקטובר 2017 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
 
מהדורת חמש (בעבר נקראה ערב ערב) היא תוכנית אקטואליה שמשודרת בערוץ כאן 11 ומופקת על ידי כאן חדשות. את התוכנית מגישה מאיה ראכלין. איציק זוארץ, יערה שפירא, יונתן אוחיון, קרן אוזן ויפעת גליק מגישים אותה לסירוגין.
מבנה התוכנית

התוכנית משודרת בערוץ כאן 11 בימים ראשון עד חמישי ב-16:45, וביום שישי משודרת תוכנית האקטואליה השבועית שרון ואורי. התוכנית עוסקת בענייני אקטואליה וחדשות. במסגרת התוכנית משתתפים כתבי ופרשני כאן חדשות ואורחים באולפן.
היסטוריה

מתחילת שידוריו של תאגיד השידור כאן שודרו בימים ראשון–חמישי בשעה 17:05 התוכנית "חמש מקורי" ובשעה 18:05 התוכנית "שש כלכלי", שהופקו על ידי אולפני הרצליה. עם סיום החוזה של תאגיד השידור עם אולפני הרצליה החליט התאגיד לא לחדש את שתי התוכניות בתום חמישה חודשי שידור. במשבצת השידור שהתפנתה החל ב-15 באוקטובר 2017 שידורה של התוכנית "ערב ערב". בתוכנית שודרה פינה קבועה בשם "יורים בנגמ"ש", בה פאנליסטים משני צידי המתרס הפוליטי מתווכחים על חמישה נושאים חמים, ומוגבלים בשעון עצר. באפריל 2018 ירדה הפינה מהאוויר.
במהלך שנות שידוריה, התוכנית שודרה בשעות שונות ועל ידי מנחים שונים; תחילה הגישו את התוכנית דב גיל-הר, קרן אוזן ורינת ספיבק. מאוחר יותר מונתה מיכל רשף להגיש את התוכנית, לאחר מכן החליפה אותה גאולה אבן-סער.
ב-2 בפברואר 2021 הודיעה גאולה אבן-סער על יציאה לחל"ת עד אחרי בחירות לכנסת העשרים וארבע בעקבות התמודדות בעלה גדעון סער לכנסת, ובמקומה החלו להגיש את התוכנית גילי כהן ודב גיל-הר.
ב-5 באוקטובר 2021 הגישה גאולה אבן-סער את התוכנית בפעם האחרונה, בעקבות מעברה להגיש את מהדורת סיכום השבוע של כאן השבוע עם גאולה במקומו של ירון דקל. בעקבות זאת החלו להגיש את התוכנית אורי לוי ושרון וכסלר, לאחר מכן מונתה מאיה ראכלין להגיש את התוכנית.
בנובמבר 2022 שונה שמה של התוכנית למהדורת חמש בעקבות האריזה הגרפית החדשה של התאגיד.