stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דינמו ברסט
אצטדיון הקבוצה

הקבוצה מארחת את משחקיה בקומפלקס הספורט המחוזי "ברטסקי", שמשמש בעיקר לאירוח תחרויות אתלטיקה. האצטדיון מכיל 10,169 מושבים והוקם בשנת 1937. בשנת 1996 בוצע שיפוץ מקיף שנמשך עד 2005וכלל בניית כר דשא, 3 יציעים וטבעת לתחרויות אתלטיקה. בשנת 2005 נבנה היציע המערבי.
הנהלת הקבוצה מתכננת בניית אצטדיון חדש בעל תכולה של 30,000 מושבים וחניכת אקדמיה על שמו של דייגו מראדונה.
סגל הקבוצה > שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

אוקראינה ארטיום מילבסקי
שוודיה אדן מוחמד
גאנה ג'ואל פאמייה
סגל הקבוצה > מאמנים נודעים

צ'כיה ראדוסלאב לאטאל
צ'כיה מרצל ליצ'קה
בלארוס סרגיי קובאלצ'וק
תארים

ליגת העל הבלארוסית בכדורגל
זכייה (1): 2019
הגביע הבלארוסי
זכייה (3): 2007, 2017, 2018
הסופר קאפ הבלארוסי
זכייה (3): 2018, 2019, 2020
הערות שוליים

↑  «Бресту» вернули название «Динамо»
↑  Футбол. Василий Сарычев: развал команды мастеров из областного центра — не просто ЧП. Это симптом и пятно на репутации
↑  Футбол. Председатель правления "Динамо" Брест: более 10 футболистов уже обратились в суд, который принял решение в пользу игроков
↑  Футбол. Брестское "Динамо" получило от облисполкома 500 млн рублей. Команда будет выступать в высшей лиге
↑  Шейх из ОАЭ рассказал, что подвигло его на сотрудничество с брестским "Динамо"
↑  «С Румасом дружеские отношения». Бизнесмен, который привез Марадону в Брест, дал большое интервью
↑  "מינוי מפתיע: דייגו מראדונה ישמש כנשיא ומאמן ברסט הבלארוסית", באתר וואלה, 16 במאי 2018
↑  מראדונה הוצג כיו"ר דינמו ברסט, באתר ynet, 16 ביולי 2018
↑  Maradona signs on with Dynamo Brest as chairman of the board
↑  אחרי 13 עונות: באטה בוריסוב איבדה את האליפות, באתר ynet, 24 בנובמבר 2019
↑  ‏היסטוריה בבלארוס: אחרי 13 אליפויות רצופות, באטה מעדה, באתר ספורט1, 24 בנובמבר 2019
↑  גמר הגביע הבלארוסי 2020
↑  בעקבות מגפת הקורונה מתקיים משחק אחד בלבד
הובר סליס

| --- | --- |
 מדינה:  בלגיה 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (25 במרץ 1980) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  הובר סליס
 
הובר סליס (בהולנדית: Hubert Celis) היה כומר קתולי מאזור ליאז' שבבלגיה, חסיד אומות העולם.
פעילותו בתקופת השואה

האב סליס שרת ככומר בעיירה הלמול (Halmaal) באזור ליאז'. בספטמבר 1942 שמע בכנס את הבישוף של ליאז', לואי-ז'וזף קרקהוף, מעודד כמרים להציל יהודים. מעדותו של סליס בפני יד ושם על דברי הבישוף קרקהוף:
לאור הסכנה שנשקפה, הבישוף נמנע מלחייב אף אחד, אך הוא רצה שהכמרים ידעו עד כמה הוא יהיה גאה בהם, אם יסכנו את חייהם על מנת להציל את חייהם של אחרים.
באותו היום הגיעה לביתו יהודיה בשם טנה רוטנברג שנמלטה מבריסל וביקשה ממנו להסתיר את ארבעת ילדיה. האב סליס העביר את שתי בנותיה של רוטנברג למסתור אצל אחיותיו, בונה ולוסי לבית סליס, בעיר סן טרון (אנ'), ואת שני בניה של רוטנברג העביר למסתור בביתו של אחיו, האב לואי סליס. בהמשך המלחמה הסתיר האב לואי סליס שני יהודים נוספים, שברחו מרכבת גירוש מבלגיה למחנות ההשמדה במזרח אירופה.
האב הובר סליס שמר על קשר עם טנה רוטנברג ובעלה, אך לאחר חודש נעצרו השניים וגורשו. מלבד הסיוע לבני משפחת רוטנברג, הסתיר האב סליס בביתו ארבעה או חמישה יהודים.
בעקבות המעקב אחר האב הובר סליס הוא נעצר פעמיים ואוים בעונש מוות. באחד ממעצריו אמר לחוקר:
אתה קתולי, ושכחת שהבתולה היתה יהודיה, שישו היה יהודי, שהוא ציווה עלינו לאהוב זה את זה ולעזור זה לזה... שהוא אמר לנו: 'נתתי לכם דוגמה, כך שתעשו כפי שעשיתי אני.' אתה קתולי, ואתה לא מבין מהו כומר! אתה לא מבין שכומר אינו בוגד!
לאחר ששוחרר האב סליס ממעצריו עדיין היה תחת מעקב, וגברה הסכנה לבני חסותו. עקב כך הועברו האחים והאחיות לבית רוטנברג בין מספר מקומות מסתור.
לאחר המלחמה

עקב רצח הוריהם של ארבעת הילדים לבית רוטנברג לקח על עצמו האב הובר סליס לשמור על קשר עם הילדים, גם אחרי שאלה היגרו לארצות הברית, לאחר השואה. הוא הוביל את רג'ין רוטנברג, אחת הבנות, אל החופה.
ב-1980 העניק יד ושם את אות חסידי אומות בעולם לאב הובר סליס, לאחיו לואי ולמשתתפים נוספים בפעילות לשם הצלת ילדי משפחת רוטנברג.
הערות שוליים

↑  סיפורו של סליס באתר יד ושם
↑  A litany of World War Two saints; Jerusalem Post; 11 April 2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העץ שניטע ביד ושם לכבוד הובר סליס
הדיוויזיה ה-30 (סוריה)

| --- | --- |
סמל משמר הרפובליקה הסורי
סמל משמר הרפובליקה הסורי
 פרטים
 מדינה:  סוריה סוריה
 שיוך:   הצבא הסורי
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  חלב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2017–הווה (כ־7 שנים)
 מלחמות:  מלחמת האזרחים בסוריה
 פיקוד
 יחידת אם:  משמר הרפובליקה
הדיוויזיה ה-30 (בערבית: 30 الحرس الجمهوري) היא דיוויזיה הכפופה למשמר הרפובליקה הסורי. הדיוויזיה ממוקמת בעיר השנייה בגודלה במדינה - חלב, ואמונה על ביטחון העיר והגנתה.
היסטוריה

בינואר 2017, כבשו כוחות הצבא הסורי מחדש את העיר חלב, לאחר שמרביתה נכבשה בידי ארגוני האופוזיציה ב-2013. פיקוד משמר הרפובליקה החליט לאחד את כל המיליציות החצי-צבאיות שפעלו בעיר והיו נאמנות למשטר מפלגת הבעת' הסורית, לדיוויזיה אחת שתהיה אחראית על הגנת חלב. כך הוקמה הדיוויזיה ה-30, שכללה בתוכה גם כוחות ותיקים של משמר הרפובליקה. מלכתחילה, הייתה הדיוויזיה מעין ארגון גג, שהמיליציות בתוכו היו עצמאיות ונהנו מחופש פעולה, אולם בהדרגה הוטמעו אנשי המיליציות בתוך הצבא הסורי, ועד 2022 כבר הפכה הדיוויזיה ה-30 לדיוויזיה סדירה מן המניין.
סדר כוחות

ב-2022, סדר הכוחות של הדיוויזיה היה כדלהלן:
בריגדת הסער ה-16
הבריגדה הממוכנת ה-18
בריגדת הקומנדו ה-102
הבריגדה הממוכנת ה-106
בריגדת הכוחות המיוחדים ה-123
בריגדת הכוחות המיוחדים ה-124
רגימנט הכוחות המיוחדים ה-93
רגימנט הכוחות המיוחדים ה-147
רגימנט ארטילריה
מפקדים

לואא' זיאד עלי סלאח (ינואר 2017 – נובמבר 2017)
עימאד מאליק עליא (נובמבר 2017 – אוקטובר 2022)
לואא' סלאח עבדוללה (אוקטובר 2022 – הווה)
הערות שוליים

↑  "Syria's Troublesome Militias"
↑  "Can Assad's Demobilization, Demilitarization, and Rehabilitation Strategy Actually Consolidate Syria's Paramilitary Forces?"
1 2  "The Lion and The Eagle: The Syrian Arab Army's Destruction and Rebirth"
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוריה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדיוויזיה ה-72 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  19 בספטמבר 1939 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-72 (בגרמנית: 72. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-19 בספטמבר 1939 על בסיס חיל המצב בטריר, והועמדה תחת פיקוד פרנץ מאטנקלוט. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה השישית. במהלך המערכה בבלקן לחה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ההררי ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה בתחילה כעתודת הארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-54 וה-30, והשתתפה בקרב הראשון על חצי האי קרים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה ה-11 והשתתפה במצור על סבסטופול. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, ולחמה עמה בקרב רז'ב השני ובקרב קורסק. באוקטובר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי. באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה במבצע ויסלה-אודר ובקרבות הקשים שהתחוללו בשלזיה עד סוף המלחמה.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
פרנץ מאטנקלוט: 19 בספטמבר 1939 - 25 ביולי 1940
הלגה אולב: 25 ביולי 1940 - 4 בספטמבר 1940
פרנץ מאטנקלוט: 4 בספטמבר 1940 - 6 בנובמבר 1941
פיליפ מילר-גבהרד: 6 בנובמבר 1941 - 10 ביולי 1942
קורט זואוכיי: 10 ביולי 1942 - 24 בנובמבר 1942
פיליפ מילר-גבהרד: 24 בנובמבר 1942 - 17 בפברואר 1943
ראלף פון אורוליה: 17 בפברואר 1943 - 3 במאי 1943
פיליפ מילר-גבהרד: 3 במאי 1943 - 1 בנובמבר 1943
ארווין מני: 1 בנובמבר 1943 - 20 בנובמבר 1943
הרמן הוהן: 20 בנובמבר 1943 - 10 ביוני 1944
קרל ארנינג: 10 ביוני 1944 - 19 ביוני 1944
גוסטב הארטנק: 19 ביוני 1944 - 1 ביולי 1944
הרמן הוהן: 1 ביולי 1944 - 20 באפריל 1945
הוגו בייסוונגר: 20 באפריל 1945 - 8 במאי 1945
דני האלם

דניס (דני) קלייב האלם (באנגלית: Denis Clive Hulme‏, 18 ביוני 1936 – 4 באוקטובר 1992) היה נהג מרוצים ניו זילנדי, שזכה באליפות הפורמולה 1 בשנת 1967. התחרה באליפות במהלך 10 עונות, בהן השיג שמונה ניצחונות. סיים פעמיים את העונה במקום השלישי בטבלת הנהגים.
במקביל לפורמולה 1 התחרה גם באליפות הקנ-אם (אנ') וזכה באליפות הנהגים פעמיים ובאליפות הקבוצתית חמש פעמים. לאחר הפרישה מהפורמולה 1 המשיך להתחרות באליפויות טורינג באוסטרליה. לאורך הקריירה התחרה במספר מרוצים ידועים דוגמת: מרוץ 24 השעות של לה מאן, אותו ניצח בשנת 1961, מרוץ 24 השעות של דייטונה ומרוץ באת'ורסט 1000.
בשנת 1992 לקה בליבו במהלך מרוץ באת'ורסט 1000 ומת.
קריירת מרוצים

האלם נולד בחוות טבק במוטואקה, ניו זילנד. אביו, קלייב, קיבל את עיטור צלב ויקטוריה על השתתפותו בהקרב על כרתים בשנת 1941. האב לימד את דני לנהוג על משאית בגיל צעיר, כשהילד יושב על ברכיו. בגיל 6 כבר נהג בעצמו. בגיל 15 הוא עזב את בית הספר ועבד במוסך. בכסף שהרוויח רכש מכונית מדגם MG TF עימה התחרה במרוצי טיפוס-גבעה. בהמשך רכש לו אביו מכונית מדגם MG MGA. לאחר שצבר מספר הצלחות רכש מכוית פורמולה 2 מתוצרת קופר-קליימקס. יחד עם ג'ורג' לאווטן נבחרו השניים לייצג את ניו זילנד במרוצי פורמולה ג'וניור ופורמולה 2 ברחבי אירופה. בשנת 1960 ניצח את גרנד פרי פסקארה בקטגוריית הג'וניור. לקראת סוף אותה שנה חווה טרגדיה כשלאווטן נפגע בתאונה שאירעה במהלך מרוץ בדנמרק ומאוחר יותר מת בזרועותיו של האלם שחש לעזרתו.
בשנת 1961 שכר מכונית קופר בעלת מנוע 2.5 ליטר, הצטרף לאליפות ניו זילנד גולד סטאר וזכה בתואר. באותה שנה התחרה עבור קבוצת אברת' במרוץ 24 השעות של לה מאן, ניצח את הקטגוריה בה התחרה (S850) וסיים במקום ה-14 בדירוג הכולל. בעקבות ההצלחות הוזמן על ידי קן טירל להתחרות בקבוצות הפורמולה ג'וניור והפורמולה 2 כממלא מקומו של טוני מאגס, בעת שזה התחרה בפורמולה 1.
האלם עבר להתגורר בלונדון ועבד כמכונאי במוסך של ג'ק ברבהאם והחל לפלס לעצמו נתיב התקדמות בעולם הספורט המוטורי. ברבהאם איפשר לו להתחרות במכוניות שלו בקטגוריית רכבי הספורט והמכוניות החד-מושביות. בעונת 1963 ניצח שבעה מרוצי פורמולה ג'וניור וקיבל זימון מברבהאם להתחרות עבורו בקבוצת הפורמולה 2 שלו לצידו. השניים סיימו בשני המקומות הראשונים בעונת 1964 של גביע צרפת (ברבהאם ראשון והאלם שני), הישג עליו חזרו שוב בעונת 1966. במהלך התקופה האלם ניצח שלושה מרוצים בסבב, ומספר נוסף של מרוצים שלא נכללו באליפות.
במקביל לתחרויות בקטגורייות החד-מושביות, האלם התחרה גם ברכבי סאלון. בשנת 1963 ניצח את מרוץ 6 השעות של ברנדס האטץ', שהיה חלק מאליפות אירופה למכוניות תיור.
קריירת מרוצים > פורמולה 1

1965–1967: ברבהאם
אחרי שהתחרה במהלך עונת 1964 במספר מרוצי פורמולה 1, שלא נכללו באליפות, קיבל את ההזדמנות להתחרות באליפות בגרנד פרי מונקו של עונת 1965, שמחליפו של דן גורני, שהתחרה באותו הזמן באינדי 500. בהמשך העונה התחרה בחמישה מרוצים נוספים. את נקודות הבכורה באליפות צבר בגרנד פרי צרפת, אותו סיים רביעי. בסיום העונה עזב גורני את הקבוצה והאלם תפס את מקומו לקראת עונת 1966. ברבהאם זכה באליפות, האלם סיים את העונה במקום הרביעי עם ארבעה פודיומים וסייע לקבוצה לזכות באליפות היצרנים.
המאבק בין צמד נהגי ברבהאם נמשך לאורך עונת 1967. האלם רשם את ניצחון הבכורה במונקו והוסיף ניצחון נוסף בגרנד פרי גרמניה. שישה פודיומים נוספים סייעו לו להקדים את בן קבוצתו ובהעלים של הקבוצה בקרב על אליפות הנהגים וזיכו את הקבוצה באליפות יצרנים שנייה ברציפות.
1968–1974: מקלארן
לאחר הזכייה באליפות עבר לקבוצת מקלארן, אותה ניהל חברו הניו זילנדי ברוס מקלארן. השניים שיתפו פעולה בהצלחה רבה באליפות ה-Can-Am החל משנת 1966, אך לא הצליחו לשחזר את ההצלחה בתחילתה של עונת הפורמולה 1 בשנת 1968. למרות שני ניצחונות רצופים בגרנד פרי איטליה וקנדה האלם נשאר מחוץ לקרב האליפות שהתקיים גרהאם היל וג'קי סטיוארט ולא הצליח להגן על תוארו.
חוסר ההצלחה נמשך גם בעונה הבאה. במרבית העונה נאבק בבעיות אמינות של המכונית. למרות ניצחון במרוץ סיום העונה, דורג רק במקום השישי באליפות הנהגים. גם עונת 1970 לא הביאה לשיפור בהישגים. בנוסף, מקלארן עצמו נהרג במהלך העונה בתאונה שאירעה בעת שבחן מכונית חדשה לאליפות ה-Can-Am. במהלך האימונים לקראת מרוץ האינדי 500 נכווה בידיו ממתנול ונאלץ להחמיץ את גרנד פרי הולנד. למרות כל הקשיים את העונה סיים במקום הרביעי. עונת 1971 נפתחה בצורה מבטיחה. בהקפות הראשונות של גרנד פרי דרום אפריקה הוביל האלם בביטחה, אך לאחר מספר הקפות נאלץ לעצור לטיפול וסיים את המרוץ רק במקום השישי. לאורך כל העונה לא הגיע לפודיום ובסיומה דורג במקום התשיעי.
שינוי במגמה חל לקראת העונה הבאה. חברת הטיפוח Yardley הפכה לספונסרית של קבוצת מקלארן והעניקה להאלם דיבידנד נאה. את העונה פתח עם פודיום (מקום שני) בארגנטינה וניצחון בדרום אפריקה. את העונה סיים עם רצף של ארבעה פודיומים ודורג במקום השלישי. דרום אפריקה המשיכה להאיר לו פנים גם עונה לאחר מכן בה השיג את הפול פוזישן הראשון והיחיד בקריירה. בגרנד פרי שוודיה השיג את הניצחון היחיד בעונה, כשהצליח לעקוף את אמרסון פיטיפלדי ורוני פטרסון, הקפה אחת לסיום המרוץ.
פטר רבסון היה שותפו לקבוצה במשך שתי עונות, במהלכן הפכו לחברים קרובים. ההחלטה של רבסון לעזוב את מקלארן בסיום עונת 1973 ולעבור לקבוצת Shadow אכזבה את האלם. במרץ 1974, במהלך נסיעות מבחן במסלול קיילאמי, נשבר המתלה הקדמי במכוניתו של רבסון והוא הוטח במעקה הבטיחות. האלם נחלץ לעזרתו וניסה להציל את חייו, אך ללא הצלחה. בעקבות התאונה הודיע על פרישה מהאליפות בסיום העונה. בגרנד פרי אוסטריה סיים שני, הפודיום האחרון בקריירה. לאחר הפרישה חזר לניו זילנד.
קריירת מרוצים > מרוצים נוספים

Can-Am ‏(1966–1972)
בשנת 1966, במקביל לפעילות הפורמולה 1 בקבוצת ברבהאם, התחרה בעונת הבכורה של אליפות ה-Can-Am, אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 1967 חבר לברוס מקלארן וסיים את האליפות כסגנו. שנה לאחר מכן שוב היו צמד הנהגים הניוזילנדים בראש הטבלה, רק כהפעם היה זה האלם שסיים כאלוף. קבוצת מקלארן המשיכה לשלוט באליפות גם ב-1969. האליפות הורחבה ל-11 מרוצים בעונה, מתוכם ניצח חמישה. את ששת המרוצים הנוספים ניצח מקלארן, שזכה שוב באליפות.
מקלארן מצא את מותו בתאונה שאירעה במהלך מבחנים לקראת עונת 1970. האלם היה לנהג המוביל של הקבוצה, ניצח שישה מתוך עשרה מרוצים, וזכה באליפות בפעם השנייה. בעונת 1971 הצטרף לקבוצה פטר רבסון, שלקח את האליפות, בעוד האלם מסיים כסגנו. 1972 הייתה העונה האחרונה בה השתתף באליפות וגם אותה סיים במקום השני, עם שני ניצחונות.
מרוץ 24 השעות של לה מאן (1966)
בשנת 1966 התחרה במרוץ 24 השעות של לה מאן עבור קבוצת שלבי אמריקן. האלם חלק את מכונית הפורד GT40 עם קן מיילס, בעוד במכונית השנייה של הקבוצה התחרו ברוס מקלארן וכריס אמון. בחצי השעה האחרונה של המרוץ נסעו 2 המכוניות של הקבוצה זו לצד זו, כחלק מתוכניתו של הנרי פורד השני, ששתי המכוניות יחצו ביחד את קו הסיום. שופטי המרוץ קבעו שמכיוון שהאלם ומיילס קבעו זמן טוב יותר בדירוג וזינקו מעמדה קדמית יותר, הרי שמקלארן ואמון עברו מרחק גדול יותר באותו הזמן ועל כן הם המנצחים.
אינדי 500
האלם השתתף במרוץ האינדי 500 ארבע פעמים: ב-1967, 1968, 1969 ו-1971. בשנתיים הראשונות סיים פעמיים במקום הרביעי, הישגו הטוב במרוץ. בשנת 1970 לא השתתף במרוץ לאחר שנכווה בידיו ממתנול בוער במהלך האימונים לקראת המרוץ.
אליפות הספורטקאר הבריטית (1965–1969)
בשבועות בהם לא התחרה בפורמולה 1 השתתף מדי פעם במרוצי אליפות הספורטקאר הבריטית. במהלך חמש השנים בהן לקח חלק באליפות הצליח לנצח 12 מרוצים.
לאחר הפרישה

לאחר שפרש מהפורמולה 1 בסיום עונת 1974 חזר לניו זילנד והתחרה מדי פעם במרוצי טורינג. בשנת 1982 חזר להתחרות בצורה סדרה כנהג חובב בקבוצה שהקים ריי סמית'. בשנת 1984 סיים במקום השני בקטגוריה במרוץ באת'ורסט 1000. בשנת 1986 חזר להתחרות באירופה כשהשתתף במרוץ ה-RAC Tourist Trophy. הניצחון במרוץ היה הרביעי של האלם בקריירה והראשון לאחר 18 שנים של הפסקה מהזכייה הקודמת. ב-1987 השתתף בשלושה מרוצים במסגרת אליפות העולם למכוניות טורינג. בשנת 1988 הגיע לפודיום במרוץ גביע דרום אוסטרליה, הפודיום האחרון בו זכה. בשנת 1990 היה אחד המארגנים והמתחרים באליפות ניו זילנד למשאיות, כשהוא מתחרה במשאית מתוצרת סקניה.
מותו

בשנת 1992 התחרה במרוץ באת'ורסט 1000 כשהוא נוהג בב.מ.וו M3. במהלך המרוץ הודיע ברדיו על רצונו להיכנס לרחבת הטיפולים. הוא לקה בהתקף לב בעודו נוהג במהירות 230 קמ"ש. הרכב פגע בקיר בצידו השמאלי של המסלול והאלם הצליח להאט אותו עד לעצירה בשולי המסלול. המרשלים שהגיעו לרכב מצאו אותו עדיין נאבק. הוא פונה לבית החולים הקרוב, שם נקבע מותו.
לקריאה נוספת

Memories of the Bear: A Biography of Denny Hulme (2007)
הערות שוליים

↑  The Bear Truth, MotorSsport Magazine, January 2013
↑  Swedish GP, 1973, GrandPrix.com
↑  Foul play in Ford's 1966 Le Mans 24 Hour photo finish? 'Yanks at Le Mans' extract, MotorSport Magazine, 25 June 2019
↑  Formula One champion Denny Hulme dead at 56, UPI.com, 4 October 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1208169572  LCCN: n2007055036  VIAF: 1921029   WorldCat (עם VIAF): 1921029 
האלם במקצה האימון לקראת גרנד פרי גרמניה 1967
הדיוויזיה ה-715 (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 במאי 1941 – 2 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-715 (בגרמנית: 715. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

דיוויזיית הרגלים ה-715 (הסטטית) הופעלה ב-8 במאי 1941, ונשלחה לדרום מערב צרפת באותו הסתיו. בסוף קיץ 1943, היא השתלטה על גזרת קאן-ניס על חוף הים התיכון כאשר גורמים מהארמייה הרביעית האיטלקית חזרו הביתה. בינואר 1944 נשלחה הדיוויזיה ה-715 לאיטליה בעקבות נחיתות בעלות הברית באנציו ונלחמה שם עד יוני, תוך שהיא סופגת אבדות כבדות כאשר בעלות הברית פרצו מראש החוף וכבשו את רומא. היא נשלחה לעורף, שם נבנתה מחדש, בעיקר מחיילים של רגימנט הגרנדירים המחוזק 1028 ומדיוויזיית הצללים Wildflecken, שאותם קלטה. הדיוויזיה נלחמה בקרבות הקו הגותי בספטמבר והועברה לגזרה האדריאטית זמן קצר לאחר מכן. במהלך תקופה זו לחם גדוד ברסליירי האיטלקי "ממלי" בפיקודו של דיוויזיית הרגלים ה-715. הדיוויזיה נבנתה מחדש בפברואר 1945, וכללה כעת את רגימנטים הגרנדירים 725, 735 ו-774 (שני גדודים כל אחד), רגימנט ארטילריה 671 (שלושה גדודים), גדוד הרובאים 715, גדוד ההנדסה 715, גדוד משחיתי הטנקים 715, פלוגת קשר 715 וגדוד תחלופה 715. בתחילת 1945 היא נשלחה לארמיית הפאנצר הראשונה בחזית המזרחית, נלחמה בשלזיה עילית ונכנעה לסובייטים באזור טאבור - פיסק בצ'כוסלובקיה ב-2 במאי.
מפקדים

ארנסט ונינג (2 במאי 1941 – 1 ביוני 1942)
קורט הופמן (1 ביוני 1942 – 5 בפברואר 1944)
הנס-גאורג הילדברנדט (5 בפברואר 1944 – 1 ביולי 1944)
הנס פון רוהר (1 ביולי 1944 – 18 בספטמבר 1944)
הנס-יואכים אהלר (18 בספטמבר 1944 – 18 בספטמבר 1944)
הנס פון רוהר (30 בספטמבר 1944 – 2 במאי 1945)
אנדרטה על צריף פאץ'
הדיוויזיה השישית (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  יורק 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1812–פעילה
 מלחמות:  המלחמות הנפוליאוניות מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
 
הדיוויזיה השישית של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית, אשר לחמה במלחמות השונות של בריטניה מתחילת המאה ה-19. מאז 2019 משמשת הדיוויזה כמסגרת תמיכה להפעלת כוחות בעיקר במבצעים מעבר לים והיא כוללת יחידות מודיעין, קשר וכוחות מיוחדים.
מבנה

בגלגולה הנוכחי, הדיוויזיה הוקמה ב-2019 על בסיס 'פיקוד הכוחות' (Force Troops Command) האמון על הפעלה מבצעית של פעילויות סביב העולם. נכון ל-2021 הדיוויזיה כוללת את הכוחות הבאים:
חטיבת הקשר הראשונה - כוללת שישה רגימנטי קשר ואסקדרון הקשר ה-299
חטיבת הסיור והמודיעין הראשונה - כוללת מספר גדודי מודיעין, קשר, ארטילריה וכוחות סיוע נוספים.
החטיבה ה-77 - קבוצת סיוע ביטחוני האמון על קשר עם והכשרה של כוחות בעלי ברית של בריטניה ברחבי העולם.
חטיבת המבצעים המיוחדים של הצבא - כוללת חמישה גדודי חיל רגלים ומשמשת להכשרה ואימון כוחות בעלי ברית.
היסטוריה > המלחמות הנפוליאוניות

הדיוויזיה הוקמה על ידי ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון במהלך מלחמת חצי האי, ובראשה עמד הנרי קלינטון. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחצי האי האיברי, ופורקה בשנת 1814.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסה הדיוויזיה כחלק מחיל המשלוח הבריטי, והיא יועדה לשרת ביבשת אירופה. עם זאת, התוכנית המקורית לשליחת שש דיוויזיות לצרפת שונתה בגלל חשש מנחיתות גרמניה בבריטניה, והדיוויזיה השישית בילתה את החודש הראשון למלחמה בעתודה במזרח אנגליה. בספטמבר 1914 היא נחתה בצרפת, ומיד לחמה בקרב על האן. בהמשך השנה לחמה הדיוויזיה בקרב ארמנטייר ובקרב איפר הראשון. בשנת 1915 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השני, ובשנת 1916 היא לחמה בקרב על הסום, שבו ספגה אבדות כבדות. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב אראס ובקרב קמברה, ובשנת 1918 לקחה חלק במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-3 בנובמבר 1939 שונה שמה של הדיוויזיה ה-7, אשר פיקדה על הכוחות במצרים, והיא הפכה להדיוויזיה השישית, ובשנת 1940 היא הפכה למפקדת כוח המדבר המערבי. בשנת 1941 הוקמה הדיוויזיה מחדש לצורך המערכה בסוריה ולבנון, ולאחר המבצע שונה שם הדיוויזיה והיא הפכה לדיוויזיה ה-70.
היסטוריה > המאה ה-21

בשנת 2008 הוקמה הדיוויזיה מחדש כחלק מפיקוד דרום, והיא נועדה להכשיר כוחות לצורך הלחימה באפגניסטן, אך בשנת 2011 פורקה הדיוויזיה. בשנת 2019 הוקמה שוב הדיוויזיה על בסיס פיקוד כוחות הזירה (Force Troops Command) שאותו החליפה בייעודה. הדיוויזיה השישית משמשת כיום כמסגרת פיקודית לסיוע למבצעים ברחבי העולם והיא כוללת בעיקר יחידות מודיעין וקשר.
הערות שוליים

↑  הדיוויזיה הוקמה לראשונה ב-1812, אך פורקה והוקמה מחדש מספר פעמים עד שהוקמה בגלגולה הנוכחי ב-2019.
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם השנייה
האמר (שנת 1900)

ערך זה עוסק במכונית משנת 1900. אם התכוונתם לרכב שטח מתוצרת ג'נרל מוטורס, ראו .
| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יחידות שיוצרו:  1 
 
האמר (באנגלית: Hammer) היא מכונית בסגנון "Runabout (car)" (אנ') שנבנתה על ידי מכונאי האופניים והנפח Bruno Hammer בשנת 1900 בעיר "Mount Torrens, South Australia" (אנ') באוסטרליה הדרומית באוסטרליה.
האמר מעולם לא ראה רכב, כאשר התבקש לבנות רכב זה.
האמר בנה עצמונית את כל חלקי הרכב שכלל: שלדה, מנוע, מאייד וגלגלים.
הדגם שרד כנראה עד מלחמת העולם הראשונה עד שנשרף בשרפת יער.
"האמר" (שנת 1900)

רכב פתוח לחלוטין.
1 מושב.
מנוע קדמי.
4 גלגלים לא סימטריים (קוטר הגלגלים הקדמיים קטן מקוטר הגלגלים האחוריים).
הערות שוליים

↑  Brooks, George; Hoffmann, Ivan (December 1987). South Australian Motor Cars, 1881-1942. South Australia: Vinall Family. p. 62. ISBN 0731604857
↑  Davis, Pedr & Tony, “Aussie Cars”, Marque Publishing, Sydney, Australia, 1987 ISBN 0-947079-01-7
הדיוויזיה ה-73 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 בסיס האם:  בוואריה 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 באוגוסט 1939 – 17 באפריל 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הדיוויזיה ה-73 (בגרמנית: 73. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד פרידריך פון רבנוי. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה הייתה הדיוויזיה בתחילה בעתודת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-12. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה בתחילה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה ה-11 ובהמשך כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה בחצי האי קרים ובאוקראינה. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 והשתתפה עמה בקרב על קווקז, ובאוקטובר 1943 הועברה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחמה עמה במהלך קרב דנייפר. באביב 1944 שוב לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בחצי האי קרים, ולאחר מכן לחמה ברומניה ובהונגריה. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית באזור ורשה, ולחמה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס ה-4, ולאחר מכן תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46, ולחמה עמו במהלך מבצע ויסלה-אודר. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה השנייה, ולחמה על הגנת דנציג. ב-17 באפריל 1945 פונה מטה הדיוויזיה באונייה גויה, אולם האונייה טורפדה על ידי צוללת רוסית, ורוב לוחמי הדיוויזיה שהיו על האונייה טבעו.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
פרידריך פון רבנוי: 26 באוגוסט 1939 - 29 בספטמבר 1939
ברונו בילר: 29 בספטמבר 1939 - 1 בנובמבר 1941
רודולף פון בינאו: 1 בנובמבר 1941 - 13 במאי 1943
אריך גרונר: 13 במאי 1943 - 3 ביוני 1943
רודולף פון בינאו: 3 ביוני 1943 - 7 בספטמבר 1943
הרמן בהם: 7 בספטמבר 1943 - ספטמבר 1943
הנס ברון: ספטמבר 1943
הרמן בהם: ספטמבר 1943 - 20 בנובמבר 1943
יוהנס נדטוויג: 20 בנובמבר 1943 - 1 בדצמבר 1943
אלפרד ריינהארדט: 1 בדצמבר 1943 - 1 בינואר 1944
הרמן בהם: 1 בינואר 1944 - 13 במאי 1944
פרנץ שליפר: 2 ביוני 1944 - 26 ביוני 1944
פרידריך פרנק: 26 ביוני 1944 - 30 ביולי 1944
קורט האלינג: 30 ביולי 1944 - 7 בספטמבר 1944
פרנץ שליפר: 7 בספטמבר 1944 - 17 באפריל 1945