stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלטה 465 של מועצת הביטחון של האו"ם
תמיכת ארצות הברית בהצבעה

שגריר ארצות הברית באו"ם דונלד מקהנרי הצהיר במועצת הביטחון מיד לאחר ההצבעה כי ארצות הברית מחשיבה את הרזולוציה כהמלצה בלבד ולא כמחייבת. ב-3 במרץ 1980 הבהיר הנשיא קרטר את עמדת ארצות הברית שהיא שפירוק התנחלויות ישראליות הוא "לא ראוי ולא מעשי", וכי ש"ירושלים צריכה להיות בלתי מחולקת" ושמעמדה יקבע במשא ומתן לשלום. הוא הוסיף והבהיר שארצות הברית אישרה את ההצבעה מתוך הבנה כי כל אזכור של ירושלים יושמט. בהצהרה לוועדת הסנאט של ארצות הברית ליחסי חוץ ביום 20 במרץ 1980 קיבל מזכיר המדינה סיירוס ואנס "אחריות מלאה על אי ההבנה".
הערות שוליים

↑  Statement to the Senate Foreign Relations Committee by Secretary of State Vance on US policy in the Middle East- 20 March 1980, Israel Ministry of Foreign Affairs (באנגלית)
↑  Israeli Settlements and the Status of Jerusalem Statement on the U.S. Vote in the Security Council of the United Nations., The American Presidency Project, ‏3 במרץ 1980 (באנגלית)
היסרליק

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  טורקיה 
 קואורדינטות:  39°57′26″N 26°14′20″E﻿ / ﻿39.957222222222°N 26.238888888889°E﻿ / 39.957222222222; 26.238888888889
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהיסרליק(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהיסרליק
 
היסרליק, תצפית לכיוון הים האגאי
היסרליק (בטורקית: Hisarlik) הוא אזור בצפון מערב טורקיה, דרומית למצר הדרדנלים, בו מצא היינריך שלימן, הארכאולוג הגרמני, את חורבות העיר העתיקה טרויה.
ה.ה. קונג

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1881 Taigu District, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  16 באוגוסט 1967 (בגיל 85) Locust Valley, ארצות הברית 
 מדינה:  שושלת צ'ינג, הרפובליקה הסינית, טאיוואן 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 השכלה:  אוברלין קולג'  בית הספר למשפט של ייל 
 מעסיק:  אוניברסיטת טיינג'ין 
 תפקיד:  סגן ראש ממשלת הרפובליקה של סין (4 בנובמבר 1933–1 בינואר 1938)  חבר האספה הלאומית של הרפובליקה הסינית  סגן ראש ממשלת הרפובליקה של סין (11 בדצמבר 1939–4 ביוני 1945)  ראש ממשלת טאיוואן (1 בינואר 1938–20 בנובמבר 1939) 
 מפלגה:  קוומינטנג 
 השקפה דתית:  נצרות 
 בן או בת זוג:  Soong Ai-ling (1914–16 באוגוסט 1967) 
 
קונג הונגיאנג-הסי (באנגלית: Kung Hsiang-hsi;‏ 11 בספטמבר 1881 - 16 באוגוסט 1967), המכונה לעיתים קרובות ד"ר ה.ה. קונג, היה בנקאי ופוליטיקאי סיני בתחילת המאה ה-20. הוא התחתן עם סונג איי-לינג, הבכורה מבין שלוש האחיות סונג; שתי האחרות נישאו לנשיא סון יאט-סן ולנשיא צ'יאנג קאי-שק מאוחר יותר. יחד עם גיסו, סונג טסה-ון, הוא היה בעל השפעה רבה בקביעת המדיניות הכלכלית של הממשלה הלאומנית בראשות הקוומינטאנג ברפובליקה של סין בשנות השלושים והארבעים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קונג נולד בתקופת שושלת צ'ינג המאוחרת, למשפחה נוצרית של בנקאים וסוחרים בטאיגו אשר במחוז שאנשי (צפון סין), שם למד בבית ספר של המיסיון. לאחר מכן למד בקולג' ליד בייג'ינג, בו לקח קורסים במתמטיקה, פיזיקה וכימיה, נושאים אשר לא הוצעו בבתי הספר הסיניים המסורתיים. לאחר ששמע על התקפות הבוקסרים על הנוצרים, הוא חזר לטאיגו, אבל משפחתו מנעה ממנו לצאת מהבית. אחרי הטבח בטאי-יואן, שכלל רצח מסיונרים חברי קבוצת "אוברלין", מאוהיו בארצות הברית, הוא העביר מכתבים מכמה מהם אל בייג'ינג על ידי הסתרתם בנעליו. בשובו לטאיגו, חילק סעד למשפחות ההרוגים, קבר את המתים והחרים את האחוזה של משפחה שתמכה בבוקסרים.
בקיץ 1901, לולה מינר, מיסיונרית ובוגרת אוברלין קולג', סידרה לקונג נסיעה לאוברלין ללימודים נוספים. עם זאת, לאחר הנחיתה בסן פרנסיסקו נעצרו, קונג וחברו ולא הורשו לנסוע לאוברלין עוד כשנה. הם המשיכו ברכבת לקנדה, ובהתערבות של חבר קונגרס מאוהיו ניתנה להם האפשרות להיכנס שנית לארצות הברית. קונג סיים את הלימודים באוברלין בשנת 1906, ולאחר מכן המשיך לתואר שני בכלכלה מאוניברסיטת ייל.
לאחר שסיים את לימודיו בחו״ל, חזר קונג לביתו בסין. במהלך מהפכת שינהאי של 1911, קונג גייס כוחות לתמיכה ביאן שיאן, ועזר ליאן להפיל את ממשלת צ'ינג האימפריאלית בשאנשי. אחרי 1911, קונג הפך לאחד היועצים המהימנים ביותר של יאן, ויאן הוכר עד מהרה כמושל הצבאי של שאנשי על ידי יואן שה-קאי, ושלט ביעילות על שאנשי עד 1949, כאשר הקומוניסטים השתלטו על סין. השפעתו של קונג על מחשבתו של יאן משנת 1911 ואילך הייתה משמעותית, והוא היה גורם מרכזי בדרישתו של יאן למודרניזציה של שאנשי. הרפורמות שיאן ביצע לאחר מכן הביאו לתהילה ליאן, ושאנשי רכשה לעצמה מוניטין במהלך תקופת המצביאים כ״פרובינציית מופת״.
אחרי 1911 סייע קונג להקים קומפלקס של בתי ספר נוצריים בטאיגו על האדמה שרכש. קונג הפך למנהל בתי הספר והתחתן עם האן יו-מיי, בוגרת הקולג' שהוא למד בצפון סין, היא נפטרה לאחר מכן משחפת. ב-1913 הוא פגש את סונג איי-לינג, אחת מאחיות סונג, ונישא לה. באותה העת, באוברלין, אוהיו, הקימו את הארגון המקומי לזכר הנרצחים - קונג תרם תרומה משמעותית וקבועה לארגון זה.
בשנת 1922, כאשר היה רעב גדול בשאנשי. קונג עבד בשיתוף פעולה הדוק עם הצלב האדום האמריקני ועם ארגונים מיסיונריים במטרה לספק סיוע ולשפר את התשתית של מחוז שאנשי כדי להקל על אספקת התרופות. על פי ועדת הסיוע לרעב, המאמצים הקולקטיביים של כל המעורבים היו מוצלחים במניעת מה שאחרת היה "אסון גדול". ב-1923 התנאים בשאנשי חזרו לנורמה.
ביוגרפיה > שר בממשלה הלאומנית

קונג תמך בסאן יאט-סן ובקוומינטאנג (המפלגה הלאומנית), כולל במנהיגים קודמים כמו וואנג ג'ינגוויי. הוא פיתח קשרי משפחה קרובים עם צמרת השלטון. אשתו הייתה אחותו של סונג טסה-ון. אחות אחרת, סונג צ'ינג-לינג, נישאה לסון יאט-סן ב-1915 וצ'יאנג קאי שק הפך לגיסו של קונג ב-1927 כאשר התחתן עם האחות השלישית סונג מיי לינג. אחיות סונג ובעליהן היו ידועות כאחת מארבע המשפחות הגדולות באותה תקופה.
קונג החל את הקריירה שלו בממשלה הלאומנית של הרפובליקה הסינית, בתפקיד שר התעשייה, בתפקיד זה כיהן בשנים 1927 – 1928 בממשלה הלאומנית בהנהגתו של וואנג ג'ינג-וויי. לאחר נפילת ממשלת וואנג שימש קונג כשר התעשייה והמסחר בשנים 1928 – 1931 בממשלת נאנג'ינג, ואחר כך כשר האוצר, בשנים 1933 – 1944. קונג היה נגיד הבנק המרכזי של סין בשנים 1933–1945. בשנת 1927 אחד ממעשיו הראשונים בממשלה היה לאזן את התקציב הלאומי. כדי להגדיל את ההון הנדרש, קונג הגדילה את המסים על סיגריות ב-50%. כמה מפעלי סיגריות בשנחאי מחו נגד מיסים אלה. קונג גם איים להגדיל את מס המלח ב-28%.
קונג הצטרף לוועד המרכזי של הקוומיטנאנג בשנת 1931. הוא כיהן כראש ממשלת הרפובליקה של סין החל מ-1 בינואר 1938 - 20 בנובמבר 1939. קונג שימש אז כסגן ראש הממשלה של יואן, בין השנים 1935 – 1945. קונג שימש כנציג הראשי של סין בוועידה המוניטרית והפיננסית הבינלאומית ב-1944, שם חתם על הסכם ברטון-וודס במהלך ועידת ברטון וודס במלון "וושינגטון" בניו המפשייר, ארצות הברית. כנס זה הקים את קרן המטבע הבינלאומית (IMF) והבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח (IBRD), שהיום הוא חלק מקבוצת הבנק העולמי.
לאחר המעבר שלו לממשלה המרכזית, קונג המשיך לתמוך ביחסים הטובים שבין צ'יאנג קאי שק ליאן שיאן. התנגדותו של יאן לצ'יאנג במהלך ״מלחמת המישורים המרכזיים״ ב־1930 גרמה ליאן לפרוש רשמית מכל עמדות ההנהגה בשאנשי, ולברוח לדאליאן. השתדלותו של קונג לשלב מחדש את יאן בממשלה המרכזית היו מוצלחים, וצ'יאנג התיר ליאן לחזור לשאנשי בשנת 1931. צ'יאנג הכיר בבירור ביאן כשליט דה פקטו של שאנשי משנת 1934.
ביוגרפיה > דיפלומטיה עם כוחות הציר

בשנת 1937, שר האוצר של הרפובליקה של סין, קונג, ושני פקידים אחרים ביקרו בגרמניה והתקבלו על ידי אדולף היטלר ב-13 ביוני. היטלר אמר לקונג, "אני מבין שאנשים בסין חושבים שברית המועצות היא ידידתם, אבל משיחתנו אני מבין שאתה יודע את הסכנות של הדוקטרינה הקומוניסטית". קונג שכנע את היטלר לבטל נאום מתוכנן בכנס נאצי של הנסיך צ'ישיבו, אחיו של הקיסר היפני. קונג אמר, "הייתי מסוגל לגרום להיטלר להבין שיפן רוצה להשתלט על העולם... יכולתי לגרום להיטלר לחשוב פעמיים לפני שהתקרב יותר מדי אליה." בעודו בגרמניה, קונג הכריז על הצלחה גדולה בשיחותיו עם היטלר.
היטלר, הרמן גרינג והיילמאר שאכט העניקו לקונג תואר כבוד, וניסו לפתוח את השוק הסיני ליצוא הגרמני. הם מימנו לתלמידים סינים לימודים בגרמניה, לאחר ששכנעו תעשיינים לתרום את הכסף למטרה זו. קונג, סירב להצעת הלוואה בינלאומית שהציע היטלר.
קונג פגש גם את היאלמאר שאכט. שאכט אמר לו כי "ידידות גרמנית-סינית נבעה במידה רבה מן המאבק הקשה של שתיהן לעצמאות". קונג אמר כי "סין רואה בגרמניה את חברתה הטובה ביותר... אני מקווה ומאחל שגרמניה תשתתף בתמיכה בפיתוח נוסף של סין, בפיתוח מקורות חומרי הגלם, בשיפור התעשיות והתחבורה".
קונג גם ביקר את נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט ואת המנהיג האיטלקי בניטו מוסוליני בשנת 1937. קונג אמר, "חשבתי שמוסוליני עושה דברים גדולים לאיטליה... הסתדרנו טוב, חשבתי שהוא יהיה בעל ברית טוב של הממשלה שלנו".
ביוגרפיה > במלחמת סין–יפן השנייה

עד מלחמת סין–יפן השנייה (1937 - 1945), קונג רכש מוניטין כדמות חזקה ומניפולטיבית במיוחד בממשלה הלאומנית. לפעמים היה בברית עם גיסו, סונג טסה-ואן וגיסתו, סונג מיי לינג, ולפעמים ביריבות עמם. כשהממשלה הלאומנית עברה לצ'ונגצ'ינג, ניהל קונג שירות חשאי משלו. ז'ואו אנלאי, ששימש כנציג המפלגה הקומוניסטית בקוומיטנאט הסיני בצ'ונגצ'ינג, הצליח לרכוש את אמונו של יועצו של קונג, מה שאפשר לז'ואו לנהל את עבודת המודיעין שלו ביעילות רבה יותר.
לאחר שורה של תקריות יפניות ב-1938, קונג נשא נאום ברדיו שבו הוא הצהיר כי "אלוהים עוזר לסין!" נאום הרדיו של קונג בא אחרי דיווחים על כישלון הניסיון יפני לכבוש את העיר האנקו. פעילות גרילה סינית קבועה הביאה לכך כי כוחות סיניים השתלטו מחדש על שטח שנתפס בידי יפן.
לאחר שהקוומינטאנג וצאי' קה צ'ק נסוגו לטאיוואן ב-1949, בסוף מלחמת האזרחים הסינית, קונג עבר לארצות הברית. הוא מת ב-1967 בלוקסט ואלי, ניו יורק.
חיים אישיים

קונג היה צאצא בדור 75 של קונפוציוס, כפי שצוין על ידי שם משפחתו. קונג התחתן לראשונה עם האן יו-מיי ב־1910, אך היא נפטרה ב־1913. ב־1914 נישא לאשתו השנייה, סונג איי-לינג, הבכורה של האחיות סונג. לקונג ולסונג היו שני בנים ושתי בנות: בנו גרגורי קונג נולד מנישואיו השלישיים לדברה פג'ט.
לכל הילדים יש את השם לינג בתוך שמם, כדי לציין כי הם דור ה-76 לצאצאי קונפוציוס.
המגורים המשפחתיים של משפחת קונג, משמשים כדוגמה מצוינת לארכיטקטורת שושלת צ'ינג והם מהווים מוקד משיכה תיירותי במחוז טאיגו, שאנשי.
הערות שוליים

1 2 3  Carl Jacobson, "H. H. Kung: Strengthening China through Education and the 'Oberlin Spirit'" [1]
↑  Gillin, Donald G. Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province 1911-1949. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. 1967.pp.45
↑  H.H. Kung," Howard Boorman, ed. Biographical Dictionary of Republican China (New York: Columbia University Press, 1968) Vol II pp. 264-65.
↑  H.H. Kung," Howard Boorman, ed. Biographical Dictionary of Republican China (New York: Columbia University Press, 1968) Vol II pp. 264-65.
↑  "Foreign News: Chiang's Cabinet" TIME Magazine
↑  U.S. At War: The Mission of Daddy Kung" TIME Magazine
↑  CHINA: Thirteen Billion Blessings" TIME Magazine
↑  "CHINA: Balance or Bust" TIME Magazine
↑  Gillin, Donald G. Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province 1911-1949. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. 1967.pp. 120-124
↑  Hannah Pakula (2009). The last empress: Madame Chiang Kai-shek and the birth of modern China (illustrated ed.). Simon and Schuster.,pp.340
↑  Business: Kung's Credits" TIME Magazine
↑  Buss, Claude A. (2007). War and Diplomacy in Eastern Asia (reprint ed.). READ BOOKS, P. 405
↑  Hannah Pakula (2009). The last empress: Madame Chiang Kai-shek and the birth of modern China (illustrated ed.). Simon and Schuster, p. 381
↑  Barnouin, Barbara and Yu Changgen. Zhou Enlai: A Political Life. Hong Kong: Chinese University of Hong Kong, 2006. ISBN 962-996-280-2. Retrieved March 12, 2011., p. 80
↑  "WAR IN CHINA: Stars Mark the Spots" TIME Magazine
↑  Lily Xiao Hong Lee (2003). 中國婦女傳記詞典: The Twentieth Century, 1912-2000. M.E. Sharpe. pp. 477
↑  Bacon, James (April 21, 1962). "Debra Paget Weds Oilman, Nephew of Madame Chiang". Independent. p. 11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453909805171  BnF: cb102017689 (data)  CiNii: DA1601961X  GND: 1212891023  ISNI: 0000 0001 1772 9808  LCCN: n81139072  NKC: skuk0003569  NLA: 36730956  NTA: 163189129  SNAC: w6vx15sn  SUDOC: 241808685  VIAF: 85170784   WorldCat (עם VIAF): 85170784 
בית משפחת קונג, בעיר טאייגו, מחוז שינאנשי. 2008. דוגמה לאדריכלות של בתי עשירים, בשושלת צ'ינג
ה.ה קונג בזמן הפגישה עם אדולף היטלר בגרמניה, 1937
ה.ה. קונג (ראשון משמאל) וטייסים סינים בזמן המלחמה עם יפן, 1938
הביאנלה של איסטנבול

הביאנלה של איסטנבול היא תערוכת אמנות עכשווית בינלאומית המתקיימת מדי שנתיים באיסטנבול, החל משנת 1987. הביאנלה מאורגנת על ידי הקרן של איסנטבול לתרבות ואמנות.
הביאנלה נחשבת לאחת מהתערוכות החשובות בעולם, יחד עם הביאנלה לאמנות בסאו פאולו, הביאנלה של ונציה והביאנלה של סידני.
נושאי ואוצרי הביאנלה

1987: אמנות עכשווית בחללים מסורתיים. אוצר: ברל מדרה.
1989: אמנות עכשווית בחללים מסורתיים. אוצר: ברל מדרה.
1992: יצור הבדלים תרבותיים. אוצר: ואסיף קורטון
1995: Orient-ation - השתקפות האמנות בעולם פרדוקסלי. אוצר: רנה בלוק.
1997: על החיים, היופי, תרגום וקשיים אחרים. אוצר: רוזה מרטינז
1999: התשוקה והגל. אוצר: פאולו קולומבו.
2001: Egofugal - פוגה מהאגו עבור התעוררות הבאה. אוצר: יוקו הסגאווה.
2003: צדק פואטי. אוצר: דן קמרון
2005: איסטנבול. אוצר: ואסיף קורטון וצ'ארלס אסצ'ש.
2007: לא רק אפשרי, אלא הכרחי: אופטימיות בעידן של מלחמה גלובלית. אוצר: האו האנרו.
2009: מה משאיר את האנושות בחיים. אוצר:  What, How & for Whom / WHW
האיסור לגלח שיער מהנתק

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"ג, פסוק ל"ג
 משנה:  מסכת נגעים, פרק י'
 משנה תורה:  ספר טהרה, הלכות טומאת צרעת, פרק י'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו ש"ז ספר החינוך, מצווה ק"ע ספר מצוות גדול, לאו שס"ב
 
האיסור לגלח שיער מהנתק הוא מצוות לא תעשה מתרי"ג מצוות, האוסרת למצורע לגלח שיער במקום הנתק[דרושה הבהרה]. המצוה נוהגת רק בזמן שיש כהן שיודע לטמא או לטהר נגעים.
מקור וטעם המצוה

מקור המצווה הוא בספר ויקרא:
וְהִתְגַּלָּח וְאֶת הַנֶּתֶק לֹא יְגַלֵּחַ וְהִסְגִּיר הַכֹּהֵן אֶת הַנֶּתֶק שִׁבְעַת יָמִים שֵׁנִית.
בספר החינוך מבואר שמטרת האיסור היא שהכהן הבודק את האדם, יוכל להכיר האם יש סימני טומאה בשערות. והוסיף שרמזה התורה לאדם, לא לבעוט בעונשים וצרות שניתנות לו מהקב"ה, ולא ינסה להסתיר באופן שטחי את פגמיו מפני הבריות, אלא יפעל בכיוונים של תפילה לאל שירפאו אותו ממחלתו.
דיני המצוה

המגלח את כל הנתק עד שתי שורות שיער סביבו (שמשאירים כדי שיכיר הכהן אם פשה הנתק), בין אם קודם שבא לכהן או אחר כך ולכל התקופה שקיים אצלו הנגע, לוקה.
בתלמוד נפסק שמותר למצורע לעשות מלאכות שיכולות לגרום לשיער שסביב הנתק לנשור מעצמו, כמו לסחוב על כתיפו משא, או לקשור קשר כשצריך[דרושה הבהרה], בתנאי שהמצורע לא מתכוון לכך. בנוגע לגילוח על ידי כלי, נחלקו הרמב"ם והראב"ד איזה כלי גילוח נאסר: לדעת הרמב"ם חייב רק אם השתמש בתער כדרך המתגלחים, בעוד שלדעת הראב"ד חייב בכל דרך שמורידה שיער.
המצוה נוהגת בנשים ובגברים כאחד.
ראו גם

צרעת
גילוח המצורע
הערות שוליים

1 2  ספר החינוך, מצווה ק"ע
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קל"ג, עמוד א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת צרעת, פרק י', הלכה א', והשגות הראב"ד, שם
| רשימת מצוות לא תעשה לדעת הרמב"ם |
| --- | --- | --- |
| עבודה זרה וחוקות הגויים | א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב יג יד טו טז יז יח יט כ כא כב כג כד כה כו כז כח כט ל לא לב לג לד לה לו לז לח לט מ מא מב מג מד מה מו מז מח מט נ נא נב נג נד נה נו נז נח נט ס סא סב סג סד סה סו |  |
| המקדש וכליו | סז סח סט ע עא עב עג עד עה עו עז עח עט פ פא פב פג פד פה פו פז פח |  |
| עבודת הקרבנות | פט צ צא צב צג צד צה צו צז צח צט ק קא קב קג קד קה קו קז קח קט קי קיא קיב קיג קיד קטו קטז קיז קיח קיט קכ קכא קכב קכג קכד קכה קכו קכז קכח קכט קל קלא קלב |  |
| תרומות ומעשרות | קלג קלד קלה קלו קלז קלח קלט קמ קמא קמב קמג קמד קמה קמו קמז קמח קמט קנ קנא קנב קנג קנד קנה קנו קנז |  |
| עובדי המקדש | קנח קנט קס קסא קסב קסג קסד קסה קסו קסז קסח קסט קע קעא |  |
| מאכלות אסורות | קעב קעג קעד קעה קעו קעז קעח קעט קפ קפא קפב קפג קפד קפה קפו קפז קפח קפט קצ קצא קצב קצג קצד קצה קצו קצז קצח קצט ר רא רב רג רד רה רו רז רח רט |  |
| איזון חברתי | רי ריא ריב ריג ריד רטו ורטו רטז ריז ריח ריט רכ רכא רכב רכג רכד רכה רכו רכז רכח רכט רל רלא רלב רלג רלד רלה רלו רלז רלח רלט רמ רמא רמב |  |
| גזל, עושק ועוולות | רמג רמד רמה רמו רמז רמח רמט רנ רנא רנב רנג רנד רנה רנו רנז רנח רנט רס רסא רסב רסג רסד רסה רסו רסז רסח רסט רע רעא רעב |  |
| סמכויות ומשפט | רעג רעד רעה רעו רעז רעח רעט רפ רפא רפב רפג רפד רפה רפו רפז רפח רפט רצ רצא רצב רצג רצד רצה רצו |  |
| ציבור וסמכות | רצז רצח רצט ש שא שב שג שד שה שו שז שח שט שי שיא שיב שיג שיד שטו שטז שיז שיח שיט |  |
| שבת ומועדים | שכ שכא שכב שכג שכד שכה שכו שכז שכח שכט |  |
| איסורי ביאה | של שלא שלב שלג שלד שלה שלו שלז שלח שלט שמ שמא שמב שמג שמד שמה שמו שמז שמח שמט שנ שנא שנב שנג שנד שנה שנו שנז שנח שנט שס שסא |  |
| מלכות | שסב שסג שסד שסה |  |
היפוליטוס (מחזה)

היפוליטוס (ביוונית עתיקה: Ἱππόλυτος, Hippolytos) היה בנו של תסאוס במיתולוגיה יוונית, ושימש בסיס לטרגדיה יוונית עתיקה מאת אוריפידס, אשר הוצגה לראשונה בפסטיבל הדיוניסיה של אתונה העתיקה בשנת 428 לפנה"ס, וזכה במקום הראשון, כחלק מטרילוגיה.
המחזה מתאר את קנאותו של היפוליטוס לארטמיס, אלת הבתולים והציד, ולעגו לאפרודיטה, אלת החשק ואהבה. אפרודיטה מעוניינת להענישו, וזאת על ידי שידולה של אמו החורגת, פיידרה, לשכב עם היפוליטוס, מה שגורם לאביו לקללו, ולזו האחרונה - להתאבד.
זהו המחזה השני של אוריפידס בעל אותו שם. המחזה הראשון שהועלה לא הגיע לידינו, והוא מכונה לפעמים "היפוליטוס הנעדר". לפי ההשערות הקהל לא אהב את דמותה של פיידרה, שהוצגה כרודפת תאוות משגל בלתי-מרוסנת, מה שגרם לו לסיים את התחרות במקום האחרון.
תקציר העלילה

המחזה מתרחש בטרויזן, כפר בצפון מזרח הפלופונסוס. תסאוס, מלך אתונה, נמצא בגלות מרצון בשל רצח מלך מקומי ובנו. את בנו הממזר היפוליטוס, שילדה לו מלכת האמזונות היפוליטה, מאמץ מלך טרויזן, פיתאוס.
בתחילת המחזה מסבירה אפרודיטה על התחמקותו של היפוליטוס מעבודתה ועל התמסרותו לאלת הציד, ארטמיס. בשל אי-ציותו לה, מעוניינת אפרודיטה להרע להיפוליטוס, ו"יורה" בפיידרה, אמו המאמצת, חצי אהבה הגורמים לה ליפול באהבתו.
היפוליטוס מופיע עם מלוויו, משבח את פסלה של ארטמיס ובז לזה של אפרודיטה. משרת מתריע בו על כך אך הוא מתעלם.
המקהלה, המורכבת מבנות טרויזן הצעירות, נכנסת ומתארת איך פיידרה, אשת תסאוס, צמה במשך שלושה ימים. פיידרה מופיעה חולה עם האומנת שלה, וזו האחרונה מפצירה בה שתגיד לה את סיבת חוליה. לאחר מסע שכנועים מתוודה פיידרה על אהבתה להיפוליטוס, מה שמפתיע את האומנת והמקהלה. פיידרה מסבירה שבחרה להרעיב את עצמה למוות, לאחר שכל דבר שניסתה לא העלה רפואה בידה, כדי למות בכבוד ולא לבגוד בבעלה. מהר מאוד האומנת משנה את גישתה ומודיעה לה על תרופת פלא שיש לה, בעוד בליבה תכנונים אחרים.
האומנת הולכת להיפוליטוס ומספרת לו על אהבתה של פיידרה, לאחר שהשביע אותו לבל יספר לאיש. היפוליטוס מקבל את הידיעה בזעזוע עמוק ומעוניין לספר לאביו על כך במהירות האפשרית. פיידרה מבינה את האסון אליו נקלעה ומתאבדת בתלייה.
תסאוס חוזר ומגלה את גופתה המתה של אשתו. המקהלה הושבעה לא לגלות ועל כן לא אומרת לו דבר. הוא מגלה כתב פלסתר מגולגל בכף ידה, שטוען שהיפוליטוס פיתה אותה לשכב עמו. תסאוס מתמלא חימה ומקלל את בנו למות או לצאת בגלות. כדי לתת תוקף לשבועה קורא תסאוס לאביו, האל פוסידון, שהבטיח לו שלוש משאלות.
היפוליטוס נכנס וטוען לחפותו, אך לא יכול לגלות את האמת כיוון שנשבע לאומנת. תסאוס לא משתכנע ומגרש את בנו.
המקהלה מקוננת קינה להיפוליטוס.
שליח מגיע ומספר לתסאוס על האסון שקרה להיפוליטוס: כשעזב במרכבתו את הממלכה, יצא שור שואג מהים, הפחיד את סוסיו וגרם להם לסטות מהדרך אל הסלעים. היפוליטוס נפצע ושרוי במצב רע. השליח טוען לחפותו של היפוליטוס ואפילו כנגד מחווה גדולה יותר של נשים, אך תסאוס מתמיד בעמדתו.
כעסו של תסאוס נרגע עקב פציעתו של היפוליטוס. ארטמיס מתגלה לתסאוס ומאשימה אותו ברצח בנו: הוא פעל ביהירות ובמהירות ולא חיכה לבירור הדברים מאת נביא או מאות הציפורים. תסאוס מבין את טעותו ואת שקרה של אשתו. היפוליטוס מוטל בין חיים ומוות. ברגעיו האחרונים של המחזה היפוליטוס מוחל לאביו, הם מחליפים עוד מספר דברים, ומת.
תרגומים

אוריפידס, היפוליטוס, הוצאת שוקן, 1992, בתרגום אהרון שבתאי.
החלטה 446 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  22 במרץ 1979
 ישיבה מספר:  2,134
 קוד:  S/RES/446 (מסמך)
 נושא:  שטחים שנכבשו על ידי ישראל
 סיכום הצבעה:  12 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 3 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין סין צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1955–1980) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  בנגלדש בנגלדש בוליביה בוליביה צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה גבון גבון ג'מייקה ג'מייקה כווית כווית ניגריה ניגריה נורווגיה נורווגיה פורטוגל פורטוגל זמביה זמביה
החלטה 446 היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שנתקבלה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-22 במרץ 1979, והיא עוסקת בבנייה הישראלית בשטחים שנכבשו על ידה במהלך מלחמת ששת הימים; יהודה ושומרון, רצועת עזה, מזרח ירושלים ורמת הגולן. ההחלטה התקבלה פה אחד מלבד המדינות שנעדרו מההצבעה: נורווגיה, ארצות הברית ובריטניה.
ההחלטה קובעת כי למדיניות והבנייה הישראלית בשטחים אין כל בסיס חוקי ומהווים מכשול חמור לשלום מקיף, הוגן וארוך טווח במזרח התיכון.
תוכן ההחלטה

מועצת הביטחון הדגישה שוב את הצורך בשלום הוגן ארוך טווח במזרח התיכון.
מועצת הביטחון נחושה בדעתה כי למדיניות והבנייה הישראלית בשטחים אין כל בסיס חוקי ומהווים מכשול חמור לשלום מקיף, הוגן וארוך טווח במזרח התיכון.
מועצת הביטחון גינו את אי ציותה של ישראל להחלטות מועצת הביטחון 237 מ-14 ביוני 1967, 252 מ-21 במאי 1968 והחלטה 298 מ-25 בספטמבר 1971.
קוראת לישראל פעם נוספת, ככוח הכובש של שטחים אלו, לציית לאמנת ז'נבה הרביעית מ 1949 ולהימנע מפעולות העלולות לשנות ולהשפיע על המאזן הדמוגרפי של האוכלוסייה בשטחים כולל מזרח ירושלים. ובאופן ספציפי, לא להעביר אוכלוסייה משטחי ישראל אל השטחים שנכבשו.
ראו גם

החלטה 452 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 465 של מועצת הביטחון של האו"ם
החייל הרברבן

| --- | --- |
 כתיבה:  טיטוס מאקיוס פלאוטוס 
 סוגה:  fabula palliata 
 הצגת בכורה:  206 לפנה״ס 
 שפה:  לטינית 
 
החייל הרברבן (בלטינית: Miles Gloriosus) הוא מחזה רומי מאת פלאוטוס.
עלילה

תחילת המחזה נפתחת בדיאלוג בין החייל (פירגופלינקס) לבין עבדו המתחנף, פאלאייסטריו. החייל "מצטנע" בעודו מדגים את יכולות הלחימה שלו וקהל המעריצים מקיף אותו, כאשר עבדו הנאמן ממשיך להחמיא לו. העבד מספר לקהל איך הגיע לידי אדונו הנוכחי - הוא נשבה בידי ספינת שודדי ים כאשר ניסה להודיע לאדונו הקודם (פלאוסיקלס) שהיצאנית אותה אהב נחטפה. כאשר העבד מועבר לאדונו הוא פוגש את אותה יצאנית ושולח לפלאוסיקלס הודעה כי מצא את אהובתו.
פלאוסיקלס המאוהב מפליג אליו ומתאכסן בביתו של זקן המתגורר ממול לבית החייל הרברבן. העבד קודח חור בקיר כך ששני האוהבים יכלו להפגש בסתר. העלילה מסתבכת כאשר אחד העבדים (סקלדרוס) מגלה על התכסיס והעבד נאלץ למצוא פתרון לבעיה. הוא מחליט להערים על החייל הרברבן באמצעות "תאומה" ליצאנית שמגיעה עם אמה לבקר בעיר. כאשר סקלדרוס מספר לפאלאייסטיו את שראה, האחרון מנסה לשכנע כי טעות בידיו ומצליח לבלבל אותו עם היצאנית באמצעות החור שקדח בקיר ולגרום לו להאמין כי מדובר על שתי נשים שונות. בעת התכסיס, היצאנית מספרת לשני העבדים כי חלמה חלום על אחותה התאומה שהגיעה לחפש אותה. גם הזקן המארח עוזר בתחבולה וכועס על העבד, סקלדרוס, משום שהעליב את האורחות שלו, היצאנית המחופשת ואמה.
כדי לאחד את זוג האוהבים נאלץ העבד למצוא תכסיס נוסף - למצוא אישה לזקן שכביכול תתאהב בחייל הרברבן. החייל שנופל לתכסיס מודאג מאחר שאינו יודע כיצד להכניס לביתו את שתי פילגשותיו ללא בעיות. פאלאייסטרו מנסה לשכנע אותו לסלק את היצאנית מביתו תחת התירוץ שאמה ואחותה הגיעו לעיר. כך היצאנית עולה לספינה עם אהובה חזרה לאתונה.
מאפייני הקומדיה

בדיון
הקומדיה הרומנטית מבוססת על סוף טוב ואשליה. היא מעמידה במרכזה את היכולת להתגבר על מכשולים באמצעות אהבה, שהרי מספיק לאדם אחד להתאהב וכל גורלו ישתנה. בפועל הסיכוי ששינוי כזה יתרחש ללא מאמץ יוצר באדם אי רצון לשינוי. הקומדיות הרומנטיות העתיקות הציגו שני סיומים: או שהאדון מתאהב בבת חורין שיקשה עליו להנשא לה (בגלל ההורים, אינה מודעת להיותה בת חורין וכו'), או שהוא מתאהב ביצאנית צמרת (שלעיתים אוהבת שני גברים - אחד המכלכל אותה והשני שאוהב אותה).
צירוף מקרים בעל סבירות נמוכה מאוד - העבד שהפליג להודיע לאדונו על חטיפת היצאנית, נחטף ומוצא אותה.
ידיעת העתיד - השחקן יודע את העתיד אך הדמות לא. הקהל נהנה בהצגה בזכות הידע אותו מעביר השחקן על תחבולות ותכסיסים.
תיאטרון בתוך מציאות - השחקנית משחקת בשני תפקידים כפולים.
דמויות קבועות כמו מלחך הפנכה. ביוון התפקיד היה ליטרלי, כלומר היה ליצן שהיה מוזמן לסעודה כדי להתחנף ולבדר - הוא היה מקבל צלחת ומלקק אותה. בשלב מסוים התפקיד הפך למטאפורי והציג חנופה בעבור כסף.