stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריזבן
ערים תאומות

לבריזבן מספר ערים תאומות:
יפן קובה, יפן (יולי 1985)
ניו זילנד אוקלנד, ניו זילנד (אוגוסט 1988)
הרפובליקה העממית של סין שנג'ן, הרפובליקה העממית של סין (יוני 1992)
אינדונזיה סמאראנג, אינדונזיה (ינואר 1993)
ארצות הברית לאס וגאס, נבדה, ארצות הברית (יולי 1995)
טאיוואן גאושיונג, טאיוואן (ספטמבר 1997)
פקיסטן לאהור, פקיסטן (נובמבר 1999)
קוריאה הדרומית טג'אן, קוריאה הדרומית (יוני 2002)
ארצות הברית סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית (נובמבר 2004)
שונות

העיר איפסוויץ' יועדה להיות בירתה של קווינסלנד, אולם בשל היותה של איפסוויץ' רחוקה מקו החוף נבחרה בריזבן להיות הבירה.
הערות שוליים

↑  c=AU; o=Commonwealth of Australia; ou=Australian Bureau of Statistics, Main Features – Queensland, www.abs.gov.au, ‏2013-04-30 (באנגלית)
↑  Moffet, Rodger, "Clan Brisbane History", 17 October 2021.
↑  Turrbal Aboriginal Tribe, Meanjin, "About Meanjin", 7 December 2020.
↑  Crump, Desmond, "Aboriginal languages of the Greater Brisbane Area", 16 March, 2015.
↑  Asher, Morris, "Brisbane: The Queen City of the North", Trove, 31 July 1907.
↑  L20 SUMMIT – AUSTRALIA 2014
↑  Bureau of Meteorology. "Brisbane"
| ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> בירה לאומית ומרכז עירוני  של טריטוריית הבירה האוסטרלית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> ניו סאות' ויילס | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> הטריטוריה הצפונית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> קווינסלנד | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> אוסטרליה הדרומית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> טסמניה | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> ויקטוריה | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> אוסטרליה המערבית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> נורפוק | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> איי קוקוס | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> אי חג המולד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קנברה | סידני | דרווין | בריזבן | אדלייד | הובארט | מלבורן | פרת' | קינגסטון | וסט איילנד | פלאיינג פיש קואוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552626705171  BNE: XX5045953  BnF: cb13192096z (data)  GND: 4212528-5  LCCN: n79115478  MusicBrainz: 782d4fa5-dfbf-4558-87bf-c41043f5a2a1  NARA: 10042802  NKC: xx0028502  SUDOC: 05863276X  VIAF: 131339703   WorldCat (עם VIAF): 131339703 
צפיפות אוכלוסין בבריזבן (מפקד האוכלוסין האוסטרלי 2016)
מרכז העסקים הראשי של בריזבן ואזור המטרופולין שמסביב מרכסי הרי טיילור
מרכז העסקים הראשי והגדה הדרומית מול נהר בריזבן
הנמל של בריזבן
בניין עיריית בריזבן, שבו שוכנים מוזיאון בריזבן ומועצת העיר בריזבן
בית הפרלמנט
המרכז לאמנויות הבמה של קווינסלנד
מרכז הכנסים והתערוכות של בריזבן
נהר בריזבן, גשר סטורי ומרכז העיר ממעוף הציפור.
יורם גרוס

| --- | --- |

יורם גרוס (ימין) עם אחיו נתן גרוס (שמאל)
 לידה:  18 באוקטובר 1926 קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  21 בספטמבר 2015 (בגיל 88) סידני, אוסטרליה 
 מדינה:  פולין פולין ישראל ישראל אוסטרליה אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  1947–2015 (כ־68 שנים)
 עיסוק:  במאי ומפיק
 מקום לימודים:  האוניברסיטה היגלונית 
 יצירות בולטות:  בעל החלומות
 בן או בת זוג:  סנדרה גרוס  אלינה גרוס 
 צאצאים:  גאי גרוס 
 פרסים והוקרה:  חבר מסדר אוסטרליה (26 בינואר 1995)  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  מדליית כסף להצטיינות תרבותית 
 http://www.yoramgrossfilms.com.au/
 פרופיל ב-IMDb
 
יורם גרוס ב-1957
לוחית זיכרון בקרקוב
יורם גרוס (18 באוקטובר 1926 – 21 בספטמבר 2015) היה במאי ומפיק פולני-אוסטרלי יהודי. נחשב לאחד מחלוצי ההנפשה בישראל.
קורות חיים

נולד בשם יז'י גרוס ב-18 באוקטובר 1926 לשרה וליעקב בקרקוב שבפולין, למשפחה יהודית בת שלושה ילדים. גרוס הוא דודו של איש הקולנוע יעקב גרוס.

בתקופת השואה, אביו נעלם כשהיה בן 12, וככל הנראה נרצח בידי אוקראינים. לאחר שהצטוו להתפנות לגטו קראקוב, החליטה המשפחה להמלט מן העיר והגיעו בעזרת מסמכים מזויפים ברכבת לוורשה. גרוס אף עבד בבית יתומים.

אמו נשלחה לאושוויץ ולמחנה רוונסבריק ושרדה את השואה. היא שבה לקראקוב לאחר המלחמה והתאחדה עם ילדיה.
סיפור משפחתו הופיע בסרט רשימת שינדלר של סטיבן ספילברג.

גרוס למד מוזיקולוגיה באוניברסיטת קראקוב והחל לעבוד בתעשיית הסרטים הפולנית ב-1947. נמנה עם תלמידיו הראשונים של ירז'י טפליץ (אנ'), לימים, מייסד מכון הסרטים הפולני.
ב-1950 עלה גרוס לישראל יחד עם אחיו נתן ועבד תחילה כצלם חדשות ב"יומני כרמל". לאחר גיוסו לצה"ל שירת כצלם ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל.

בהמשך קנה מצלמה ישנה ובעליית גג בגבעתיים בנה מתקן אנימציה בעצמו. הקים עם אשתו חברת הפקה והפיק פרסומות מונפשות.

יצר מספר סרטי הנפשה קצרים, ביניהם "הבה נגילה" (חתונה יהודית עם בובות עשויות נייר כסף של משה אדרי), "לעולם לא נדעך" (עם נרות שעווה) ו"קשקשת". את המוזיקה לסרטים ביצע בעצמו במפוחית פה.

הסרט המוכר ביותר שיצר באותה תקופה הוא "שיר ללא מילים", ששלח ב-1958 לפסטיבל הסרטים הנסיוניים בבריסל וזכה במקום השלישי.
בשנת 1960 החל עם רעייתו הראשונה לעבוד על "בעל החלומות", סרט הנפשה באורך מלא, המבוסס כולו על סיפור יוסף ואחיו. הסרט הוקרן לראשונה בפברואר 1962, הוצג באותה שנה בפסטיבל קאן והוזמן לאחר שנה לפסטיבל סרטים תנ"כיים בווינה, שם הוקרן שלוש פעמים עם תרגום סימולטני.
ב-1964 ביים והפיק את הסרט רק בלירה.
ב-1968 היגר לאוסטרליה יחד עם רעייתו השנייה, סנדרה, ושם הם השתקעו בסידני והקימו את "סטודיו הסרטים של יורם גרוס" וזכו להצלחה גדולה ולפרסים רבים על הפקותיהם. ב-1999 נקנה סטודיו ההפקות שלו על ידי EM.TV. באפריל 2011 הופצה האוטוביוגרפיה של גרוס.
גרוס הפיק 16 סרטי אנימציה עלילתיים מלאים כשמתוכם שמונה מהווים המשך לסרטו הראשון, "דוט והקנגורו".
סדרות ההנפשה הקומיות שהפיק בחברה שלו לאחר שהיגר לאוסטרליה היו בלינקי ביל, משטרת האגדות, ופליפר ולופקה, שלוש הסדרות נוצרו על ידי היוצרים האוסטרלים רון אייזק וליאורה קמנצקי.
גרוס היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אלינה. הותיר אישה ושני ילדים מרעייתו השנייה.
בנו, גיא, הוא מלחין פסקולים.
מדי שנה, במסגרת "אסיף" בפסטיבל אנימיקס מעניקה משפחתו פרס גרוס למצוינות באנימציה ליוצר אנימציה ישראלי אשר הביא אל האנימציה מצוינות יוצאת דופן והוכיח עשייה לאורך זמן.
לרגל יום הולדתו ה-95, הקדישה גוגל לזכרו דודל (ציור) בעמוד החיפוש הראשי שלה.
ראו גם

Flying Bark Productions
הערות שוליים

↑  My animated Life, באתר SBS
↑  Blinky Bill's animator pens his own story, באתר Australian Broadcasting Corporation
↑  קול קורא להגשת מועמדים לפרס גרוס 2016, באתר אסיף, 2016
↑  בית הסרט העברי, גוגל דודל ליום ההולדת ה-95 של יורם גרוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310830805171  PLWABN: 9810531017805606  BIBSYS: 98063531  BNE: XX6170072  BnF: cb14449284t (data)  DAAO: yoram-gross  GND: 1275311423  ISNI: 0000 0003 7467 0616  LCCN: n85389593  NLA: 36336813  NLK: KAC201715247  NTA: 138686297  RERO: 02-A010984189  SNAC: w6xs7ds2  SUDOC: 077446054  Trove: 623320  VIAF: 228008707   WorldCat (עם VIAF): 228008707
דרור זייגרמן

דרור זייגרמן, 1999
דרור זייגרמן-עדן (נולד ב-15 במאי 1948) הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית וכשגריר ישראל בלונדון בשנים 1998–2001.
ביוגרפיה

דרור זייגרמן נולד בנס ציונה ביום שלאחר הכרזת העצמאות, ו' באייר ה'תש"ח. ביום העצמאות תשי"ח (1958) התקבל יחד עם ילדי יום העצמאות על ידי נשיא המדינה יצחק בן-צבי וביום העצמאות תשכ"ו (1966) נמנה עם 12 משיאי המשואות בטקס הדלקת המשואות, לכבוד חטיבת גבעתי בה שירת אביו במלחמת העצמאות.
הוא בוגר לימודי מדע המדינה והיסטוריה באוניברסיטה העברית ובעל תואר שני ביהדות זמננו ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית ומאוניברסיטת חיפה. קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, על התיזה: "ההשלכות הפוליטיות של מיזוגים מפלגתיים-מסגרת עיונית וחקר מקרה – המפלגה הליברלית בישראל". כן למד לימודי דוקטורט באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בבירת ארצות הברית.
במהלך לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים היה פעיל ויושב ראש תא גח"ל ויושב ראש הסתדרות הסטודנטים. במסגרת זאת הרים את דגל המאבק נגד השחיתות בישראל.
ב-1973 כיהן כמזכיר המפלגה הליברלית בירושלים. ב-1974 מונה למרכז המועצה הציונית בישראל. בשנים 1977–1981 היה ראש חטיבת הסטודנטים בהסתדרות הציונית העולמית. בתקופתו חתם הווג'ס – ארגון הסטודנטים היהודי העולמי על תוכנית ירושלים והעביר משרדיו מלונדון לירושלים. הוקמו ארגוני סטודנטים יהודיים ציוניים בצפון אמריקה, וסטודנטים יהודיים מרחבי העולם השתתפו בפרויקטים ציוניים בישראל.
ביוגרפיה > חבר הכנסת

בשנים 1981–1984 כיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית מטעם הליכוד והיה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת החינוך והתרבות וועדת העלייה והקליטה.
ב-1982 היה לחבר הכנסת הראשון שיצא לאתיופיה לאחר הדחתו של הקיסר ועלית השלטון הקומוניסטי. כשחזר לישראל העלה את נושא יהדות אתיופיה בפני הכנסת, הממשלה והסוכנות היהודית. מהלכים שקדמו להעלאת יהודי אתיופיה במבצע משה לארץ.
העלה לדיון בכנסת את שאלת מכירת נשק ישראלי לארגנטינה לאור אחריות השלטון להעלמות שלושים אלף אזרחים ובהם כאלף יהודים.
היה פעיל בהתנגדות לדרישות המפלגות הדתיות. הוא התנגד לסגירת אל על בשבת ופעל יחד עם חברים ליברלים למנוע שינוי חוק מיהו יהודי. הגיש לשולחן הכנסת הצעת חוק לשינוי שיטת הבחירות לשיטה מעורבת יחסית אזורית נוסח השיטה הסקנדינבית.
היה בין המתונים מדינית במפלגה הליברלית. הוא תמך בפשרה טריטוריאלית והתנגד להרחבת מלחמת לבנון הראשונה מעבר ל-40 הק"מ. הוא הצביע יחד עם יצחק ברמן בעד הקמת ועדת כהן לחקירת אירועי סברה ושתילה ולאחר פרסום מסקנותיה קרא להתפטרות שרון מתפקידו כשר ביטחון. לאחר הודעתו של מנחם בגין על כוונתו להתפטר מראשות הממשלה השתייך לקבוצה של שישה חברי כנסת שהתנו את הצבעתם בעד ממשלת ישראל העשרים, בניסיון להקמת ממשלת אחדות לאומית, ולבסוף הצביעו בעד הממשלה. במרץ 1984 העלתה האופוזיציה בראשות שמעון פרס הצעת חוק להקדים את הבחירות לכנסת האחת עשרה. התקווה להעביר את החוק התבססה על כך שזייגרמן ששהה בארגנטינה יסייע לאופוזיציה ולא יטרח לחזור כדי למנוע מהצעת החוק לעבור. עיתונאים רבים עסקו בניחושים לגבי השאלה האם זייגרמן יחזור כדי להצביע או לא, וצבא עיתונאים המתין לו בנמל התעופה בן-גוריון כאשר הוא אכן חזר ברגע האחרון כדי להצביע עם הקואליציה. אולם בסופו של דבר הצבעתו לא שינתה את תוצאות ההצבעה והבחירות הוקדמו.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו בכנסת

בשנים 1986–1988 כיהן כיועץ ליושב ראש ההנהלה הציונית, אריה דולצין, ואחראי על תיק הסטודנטים.
בשנים 1988–1992 כיהן כמנהל כללי של בית הספר הממשלתי לתיירות. ביוזמתו הפך מקצוע התיירות לאקדמי ונפתח חוג לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה. כמו כן נפתחו קורסי השתלמות למדריכי קבוצות תירות למרוקו וסין. זייגרמן סייר באתרי תיירות בארצות אלה וניפגש עם גורמים ממשלתיים עוד טרם כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לאותן מדינות.
בשנים 1992–1995 כיהן כקונסול כללי של ישראל בטורונטו.
בשנים 1996–1997 עבד בייצוג חברות בינלאומיות.
בשנים 1998–2001 כיהן כשגריר ישראל בבריטניה כמינוי של דוד לוי. כשגריר הוא נכח בעת מתן הכרעת הדין בתביעת הדיבה שהגיש דייוויד אירווינג נגד דברה ליפשטדט.
כשגריר ליווה את ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר בביקורו הראשון בארץ. הצליח למנוע את ביקורו של שר החוץ הבריטי קוק באיראן בזמן משפטי היהודים.
במהלך חגיגות שנות החמישים למדינת ישראל נאם יחד עם הנסיך צ'ארלס בבית הכנסת סנט ג'ונס ווד בלונדון וקיבל את פני ראש ממשלת בריטניה בלייר ושר החוץ קוק בקבלת פנים חגיגית.
בבחירות לעיריית מודיעין-מכבים-רעות בשנת 2008 הוא הוצב במקום האחרון, הסמלי, ברשימת "חיים במודיעין מכבים רעות", בראשות חיים ביבס, אחיינו של דוד לוי. מאז תום כהונתו כשגריר זייגרמן מתראיין לתקשורת בנושאים הקשורים לבריטניה.
פרסם מאמרים בנושאים אקטואליים בעיתונים "הארץ", "מעריב", "ידיעות אחרונות" ו"ג'רוזלם פוסט".
בשנת 2013 פורסם ספרו "המהפך הליברלי" בהוצאת שוקן. בספר נבחנת בדרך מחקרית ועל סמך ניסיונו של המחבר, שאלת מיזוג מפלגות השונות ביניהן אידאולוגית ובהרכב הבוחרים שלהן. זאת כדוגמת מפלגת חרות והמפלגה הליברלית שהקימו את הליכוד. השאלה שעמדה במרכז המחקר היא האם מיזוג כזה הוא מתכון לשינוי שלטון. הספר מציג את ההיסטוריה של המפלגה הליברלית וחלקה במהפך הפוליטי בישראל ובנתינת לגיטימציה למנחם בגין. הספר תורגם לאנגלית ויצא בהוצאת קרן פרידריך נאומן, בשם: "THE LIBERAL UPHEAVAL". בשנת 2012 זכה המחבר בפרס המחקר מטעם מרכז מורשת בגין.
בשנים 2014–2015 כיהן זייגרמן כעמית מחקר במרכז קבנר להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה העברית בירושלים בניהולו של פרופ' משה צימרמן. הוא עסק בחקר הפעילות הציונית בטורקיה ערב מלחמת העולם הראשונה בדגש על אישיותו של שמואל הוכברג, אח סבו הגדול של זייגרמן. הוכברג היה מעורכי הז'אן טורק, ביטאון הטורקים הצעירים. הוכברג ייצג את התנועה הציונית בוועידת פריז 1913, בה נחתם ההסכם הראשון בין הציונות והתנועה הלאומית הערבית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפך הוכברג לסוכן גרמני. זייגרמן הרצה על המחקר בכנס בינלאומי בירושלים שאורגן על ידי מרכז קבנר ואוניברסיטת המבורג. נושא ההרצאה:" המעורבות הגרמנית במשא ומתן בין התנועות הלאומיות הערביות לתנועה הציונית, חקר מקרה שמואל הוכברג". בשנת 2018 הוא סייר באיסטנבול לחקור את עקבותיו של שמואל הוכברג שמצא מותו בנסיבות מסתוריות בשנת 1916 שכנראה הורעל.
בשנת 2016 פרסם זייגרמן בשנתון מחקר הליברליזם של הקרן הגרמנית פרידריך נאומן, מאמר אקדמי המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו. במאמר "מהציונים הכלליים למפלגה הליברלית" הראה שהאידאולוגיה הליברלית הקלאסית שהייתה נחלת המפלגות הליברליות באירופה היא שאפיינה את מפלגת הציונים הכלליים בישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20. כמו כן דן המאמר בתהליכים שהפכו את הציונים הכלליים למפלגה הליברלית בישראל החל משנות ה-60 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  הוא נולד ביום קום המדינה, מעריב, 22 באפריל 1966
↑  נחום ברנע, הדון קישוטים לוחמים בשחיתות, דבר, 19 בדצמבר 1971
הושגה הנחה בנסיעות אגד, מעריב, 28 בפברואר 1972
↑  אורני איזקסון, קרע בתא גחל באונ' ירושלים, מעריב, 3 בינואר 1972
↑  זהר בלומנקרנץ, הפעילות הציונית בחו"ל מקיפה, מעריב, 26 בדצמבר 1978
טובה צימוקי, ציונות של סטודנטים, דבר, 19 בפברואר 1979
↑  זייגרמן מסופק אם יש להמשיך באספקת נשק לארגנטינה, הארץ, 2 במאי 1983
↑  ראו למשל: ארליך, דבר, 9 בנובמבר 1979
מה הוא עושה בליכוד, דבר, 4 בדצמבר 1981
↑  דניאל בלוך, פולמוס יונים נצים, דבר, 27 בנובמבר 1975
↑  ISRAEL COALITION IN DISARRAY, WITH PARTIES SPLIT ON SHARON, February 9, 1983, The New York Times
↑  שיחות בין המערך למפד"ל, דבר, 31 באוגוסט 1983
↑  אריה כינרתי, קבוצת הששה התפרקה, דבר, 6 באוקטובר 1983
↑  איתן הבר, הכנסת מידרדרת, באתר ynet, 1 ביוני 2003
↑  Tense Vigil, Apr. 02, 1984, TIME
↑  Vikram Dodd, Irving: consigned to history as a racist liar, The Guardian, Wednesday 12 April 2000
↑  איילת גל, רשימת "חיים במודיעין מכבים רעות" כוללת החמישייה הראשונה תא"ל במיל', שתי נשים ושני עורכי דין, 5 באוקטובר 2008, אתר GO443 פורטל מודיעין(הקישור אינו פעיל, 16.11.2019)
↑  ראו למשל: London conference splits Mid-East media, 14 January, 2003, BBC news; רון רייכמן, "בסופו של דבר, המסורת הבריטית ניצחה", 7 במאי 2010, וואלה; ובני טוקר, הבריטים מתרגשים: הנסיך מתחתן, אתר ערוץ 7, 20 בנובמבר 2010; המהפך הבריטי הושלם - קמרון מונה לראש ממשלת בריטניה, משעל על הבוקר, רדיו 103, 12 במאי 2010
↑  גרמניה, תורכיה והציונות, 1918-1897, באתר הוצאה לאור מכון בן גוריון
↑  סוכן מפוקפק - יגאל סרנה
↑  יהודים גרמנים במזרח התיכון - כנס בינלאומי | האוניברסיטה העברית בירושלים | The Hebrew University of Jerusalem, באתר new.huji.ac.il (ארכיון)
↑  Eckart Conze, Jürgen Frölich, Ewald Grothe, Joachim Scholtyseck, Jahrbuch zur Liberalismus-Forschung 28. Jahrgang 2016, 2016. (בgerman)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312664005171  BnF: cb16966415c (data)  GND: 1043184570  ISNI: 0000 0003 6948 8406  LCCN: no2014020025  VIAF: 238835093   WorldCat (עם VIAF): 238835093
אליעזר קולס

אליעזר (אלי) קולס (נולד ב-29 באוגוסט 1944) הוא איש ציבור ועורך דין ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת העשירית והאחת עשרה.
ביוגרפיה

קולס נולד בקיזלורדה שבברית המועצות (כיום ברוסיה), גדל בנשר, בנו של ישראל קולס שכיהן בין השנים 1977–1978 כראש מועצת נשר. ב-1948 עלתה המשפחה לישראל. למד בבית הספר "חוגים" בחיפה וסיים תואר ראשון בכלכלה, סטטיסטיקה ומשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1962 הצטרף לשורות המפלגה הליברלית. כיהן כעוזר בכיר לשר הבינוי והשיכון ובשנת 1977 מונה למנהל לשכת השר. בשנים 1978–1980 שימש קולס כיועץ הבכיר של שר התעשייה והמסחר, בימים ההם יגאל הורביץ וגדעון פת. לאחר מכן קיבל לאחריותו את האגף למסחר קמעונאי ותעשייה זעירה, בראשו עמד עד היבחרו לכנסת.
בשנים 1981–1988 כיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית ובכנסת ה-11. לאורך כל שנות כהונתו היה יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט וחבר בוועדת הכנסת ובוועדת העבודה והרווחה.
לאחר סיום כהונתו היה, בין היתר, חבר הוועדה הקרואה באשקלון ושימש כחבר מועצת עיריית חיפה בראשות רשימת "נטו". קולס אף הודיע על התמודדותו לראשות עיריית חיפה בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008, והודיע כי אם הוא ייבחר הוא יכהן בתפקיד בהתנדבות ללא שכר, מכיוון שהוא כבר מקבל פנסיה מלאה מהכנסת, אך פרש מהמירוץ יומיים לפני כן בטענה כי הוא לא רוצה להיות המועמד שיוביל לסיבוב שני בין יהב לבורובסקי, שיבזבז עוד כסף על חשבון המדינה.
בחודש ספטמבר 2013 הודיע קולס, תושב קריית חיים, על התמודדותו על ראשות עיריית נשר. בבחירות זכה ב-7% מקולות הבוחרים ולא הצליח לעבור את אחוז החסימה ולהיכנס למועצת העיר.
עולמות הגוף

| --- | --- |
התערוכה בעת שהוצגה בעיר סן דייגו
התערוכה בעת שהוצגה בעיר סן דייגו
 פרטים
 מקום תצוגה:  אתרים שונים
 תאריך פתיחה:  1995
 תאריך סגירה:  הווה
 שנה:  1995
 https://bodyworlds.com
עולמות הגוף (בגרמנית: Körperwelten) היא תערוכה נודדת המציגה לציבור גופות אדם, חלקי גופות ואיברים אנושיים, וחושפת לצופה את המבנה האנטומי של גוף האדם.
התערוכה

"תערוכת הגופות", כפי שהיא מכונה בישראל, עושה שימוש בגופות מקוריות של בני אדם, שעברו שימור בתהליך מיוחד הקרוי פלסטיזציה.
על פי מארגני התערוכה, מטרתם היא חשיפת המבנה האנטומי של גוף האדם לצופים בתערוכה למטרות לימודיות על מנת לשפר את מודעותם לבריאותם. לטענתם, כל הגופות וחלקי הגופות בתערוכה נתרמו על ידי תורמים למטרה זו. בתערוכה מוצגים למעלה מ-200 חלקים מקוריים של גוף האדם, וכ-20 גופות בשלמותן מוצגות בתנוחות יומיומיות, כמו ישיבה, משחק ספורטיבי, משחק קלפים ועוד.
בין היתר ניתן לראות בתערוכה את מערכות הגוף השונות, ובהן מערכת השרירים, מערכת כלי הדם, ומערכת העצבים. מוצגת גם השוואה בין ריאות של אדם מעשן לכאלה של לא-מעשן, וכבד של אלכוהוליסט מול כבד של אדם בריא. כמו כן ניתן לראות איברים פנימיים תוך קבלת הסבר על אופי תפקודם.
בתערוכה מוצגת גם גופות של בעלי חיים אחרים להשוואה, כיען, ג'ירף ואחרים.
הטכנולוגיה

פלסטיזציה, טכנולוגיית השימור שביסוד התערוכה, היא התהליך הכולל חניטה באמצעות פורמלדהיד, ניסור וחיתוך הגופות, ניתוח אנטומי, הסרת הנוזלים והשומנים והחלפתם באצטון, הספגה מאולצת (החלפת האצטון בחומר פלסטי נוזלי), יציקת חתכים, העמדת המוצג והקשייתו.
השלב הראשון בתהליך הוא שלב עצירת תהליך הריקבון על ידי הזרקת פורמלין לגוף דרך העורקים. הפורמלין הורג את הבקטריות וכימית מפסיק את תהליך הריקבון ברקמות. לאחר מכן מוסר העור, רקמות השומן והרקמות המחברות על מנת לטפל במבנים האנטומיים השונים.
לאחר מכן נערך תהליך הסרת נוזלי גוף ושומן. ראשית, מרחיקים את נוזלי הגוף ואת השומנים המסיסים על ידי שיקוע הגוף בתוך אמבט של חומר ממס, כמו אצטון. תהליך חילוף החומרים השני מהווה את השלב המרכזי בתהליך הפלסטיזציה. בשלב זה פולימר פעיל - גומי סיליקון - מחליף את האצטון. לשם כך משקעים את המוצג בתמיסת פולימר ומכניסים אותו לתא שבו שורר ריק. הריק גורם ליציאת האצטון מתוך רקמות המוצג ומסייע לפולימר לחדור לתוך התאים.
השלב האחרון הוא מיצוב הגוף. לאחר שלב השימור בריק הגוף מוצב בתנוחה הרצויה, כאשר כל אחד מהמבנים האנטומיים מוצב ומיוצב באמצעות עזרים שונים כמו סיכות, חוטים, תפסנים ותמיכות מפלסטיק מוקצף. בשלב הסופי עובר המוצג תהליך של הקשיה. שיטת ההקשיה תלויה בסוג הפולימר, וניתן להשתמש לשם כך בגז, אור או חום.
תהליך הניתוח והפלסטיזציה עצמו אורך כ-1,500 שעות עבודה, והתהליך כולו אורך כשנה. התוצאה היא מוצגים המדמים במדויק את המבנה האנטומי האמיתי של הגוף.
תהליך השימור פותח על ידי המומחה הגרמני לאנטומיה, גונתר פון האגנס, באוניברסיטת היידלברג ב-1977. על התהליך אמר האגנס: "הפלסטיזציה חושפת את היופי החבוי מתחת לעור, ומנציחה אותו במרחב החמקמק שבין המוות לריקבון". פון האגנס גם ערך אירוע של ניתח גופה בשידור בערוץ 4 הבריטי ב-2002.
מבקרים

התערוכה הוצגה לראשונה בטוקיו ב-1995. מאז הוצגה ביותר בעשרות מוזיאונים ברחבי העולם, לעיניהם של יותר מ-50 מיליון מבקרים (נכון לשנת 2019). התערוכה מוצגת בו זמנית במספר אתרים ברחבי העולם.
בארצות מסוימות נדרש אישור רגולטורי להצגת גופות בפומבי, או לתרומת גופות לצורכי חינוך.
מבקרים > בישראל

התערוכה הגיעה לישראל באפריל 2009 והוצגה במדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בחיפה. עד 4 בינואר 2010. שבוע לפני נעילת התערוכה, דיווחה הנהלת המוזיאון כי מספר המבקרים בה חצה את ה-290,000 וכי בשבוע שנותר עד לסיומה, עתיד המספר להגיע לכ-300 אלף. זאת, על אף ההגבלה שנקבעה על מספר האנשים המורשים להיכנס לתערוכה בכל שעה.
עוד לפני הצגתה בארץ, עוררה התערוכה מחאות רמות ובהן מחאה מצד הרב הראשי יונה מצגר וראשי ארגון זק"א, שהודיעו כי בכוונתם להגיש בקשה לצו מניעה נגד התערוכה, וכן תלונה למשטרה בקשר למקורן של הגופות. אנשי זק"א גם פעלו ב-2008 נגד התערוכה בעיר מנצ'סטר (בה קהילה חרדית גדולה), שבה הוצגה התערוכה, כולל הפגנה שארגנו. יו"ר זק"א יהודה משי זהב כינה את התערוכה "שוק קצבים".
ביקורת

התערוכה עוררה ביקורות חריפות מצד מוסדות דת וארגונים לזכויות אדם. בין היתר עלתה הטענה כי מקור הגופות אינו ידוע, וכי ייתכן שחלקן הגיעו ממקורות מפוקפקים. טענות אלו, שנמצאו כנכונות באשר לתערוכות של מארגנים אחרים, למשל "תערוכת הגוף" (שהצגתה בישראל ב-2012 נאסרה), הוכחשו נמרצות על ידי מארגני התערוכה, ולדבריהם, כל הגופות נתרמו על ידי תורמים מרצון. המארגנים אף מקיימים אתר אינטרנט שבו ניתן להצטרף לתוכנית תרומת גופות.
בסוף 2009 עלתה בגרמניה גרסה של התערוכה למבוגרים בלבד, שביקשה להראות את האנטומיה של המין באמצעות הגופות. תערוכה זו עוררה ביקורת על חוסר טעם ופגיעה ברגשות הציבור.
הערות שוליים

↑  Stuart Jeffries, The naked and the dead, The Guardian, ‏2002  Mar 19
↑  דוד רפ, הוא לא פתולוג הוא פתולוגי, באתר הארץ, 23 במרץ 2005
↑   BODY WORLDS 50 Million Visitors, סרטון בערוץ "Body Worlds - London", באתר יוטיוב (אורך: 00:25)
↑  עכבר העיר, 'תערוכת הגופות' תוצג בארץ בפסח, באתר הארץ, 17 במרץ 2009
↑  על-פי זוהר רום, "המהדורה המקומית - חיפה, המפרץ והשרון" - החדשות המקומיות בערוץ 98, 27.12.2009
1 2  יאיר אטינגר ואלי ערמון אזולאי, החרדים נגד התערוכה "עולמות הגוף", באתר הארץ, 23 במרץ 2009
רן רימון, ‏האם התערוכה המדוברת "עולמות הגוף" אכן תגיע לישראל? ארגון זק"א מתנגד – יגיש תלונה במשטרה ובקשה לצו מניעה, באתר גלובס, 24 במרץ 2009
↑  פאדי עיאדאת, יהודה משי זהב: "עולמות הגוף" זה כמו שוק קצבים, באתר הארץ, 7 באפריל 2009
↑  יוסי להמן ואורי אנזנברג, מתים בתערוכה, באתר הארץ, 3 ביוני 2012
↑  תומר זרחין, היועמ"ש: "תערוכת הגופות מהווה פגיעה בזכות המת לכבוד", באתר הארץ, 15 ביולי 2012
↑  תומר זרחין ופאדי עיאדאת, מחאה נגד העלאת "עולמות הגוף", באתר הארץ, 22 במרץ 2009
↑  סוכנויות הידיעות, תערוכת עולמות הגוף: הגרסה למבוגרים בלבד, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2009
↑  אסף אוני, כתב "הארץ" באירופה, סערה בגרמניה: הגופות מתוך תערוכת "עולמות הגוף" הוצגו בתנוחות מיניות, באתר הארץ, 8 במאי 2009
גונתר פון-האגנס
בית הכנסת באוסטיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, אתר ארכאולוגי 
 כתובת:  אוסטיה 
 מיקום:  עיריית רומא 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומית 
 
 קואורדינטות:  41°44′56″N 12°17′19″E﻿ / ﻿41.74888889°N 12.28861111°E﻿ / 41.74888889; 12.28861111
 he
 
תבליט המנורה מבית הכנסת באוסטיה
עמוד עם תבליט המנורה מבית הכנסת באוסטיה
באוסטיה העתיקה לחוף ימה של רומא נמצאו שרידי עתיקות של בית כנסת. 
בית הכנסת אינו פונה לירושלים ונראה שהוא נבנה לפני חורבן בית המקדש. בית הכנסת הזה הוא העתיק ביותר באיטליה (שני לו בקדמותו הוא בית הכנסת בבובה מרינה שראשיתו במאה ה-4).
המבנה שוחזר לרמתו מהמאה ה-4, והוא כלול במסלול הביקורים בעיר העתיקה של אוסטיה.
אוסטיה (עיר)

העיר העתיקה שכנה בשפך נהר הטיבר, בו נסעו ספינות עד העיר רומא. היישוב באוסטיה הוקם בתחילה לצורכי הגנה ובמשך הזמן הפך להיות נמל חשוב - נמלה של בירת האימפריה הרומית. קלאודיוס קיסר הרחיב את נמלה לפי תוכניות שהכין יוליוס קיסר וקבע שמחיר הפריקה של החיטה לאוכלוסיית העיר, אשר הובא ממצרים יהיה תחת בקורת הממשל. גם שאר צרכיה של המטרופולין הגדולה בעולם עברו דרך נמלה של אוסטיה. מניחים כי אוכלוסיית העיר הגיעה ל-60,000 תושבים. במאה ה-3 ירדה מגדולתה ובמאה ה-9 ננטשה. במקום נערכו חפירות ארכאולוגיה והיום המקום פתוח לציבור הרחב.
בית הכנסת

שרידי בית הכנסת התגלו בשנת 1961 בקצה העיר ליד רצועת החוף. בית הכנסת היה בנוי בחלק מבודד של העיר, בסופו של הרחוב הראשי של העיר בעידן העתיק, ה"דקומאנוס" (Decumanus). שרידי בית הכנסת התגלו בעת סלילת הכביש לנמל התעופה של רומא, פיומיצ'ינו (Fiumicino). לא הייתה הפתעה רבה במציאת שרידיו, שכן היה סביר למדי כי בעיר הנמל הרומאית, אליה הגיע המסחר מהמזרח התיכון, יהיו סוחרים יהודיים, בייחוד מעיר הנמל המצרית אלכסנדריה, בה הייתה קהילה יהודית גדולה.
בית הכנסת נחפר ושוחזר. המבנה זוהה כבית כנסת לאור גילוי תבליט מנורה החצוב בקורת הגג, עששיות לשמן עם מוטיב זהה (המצויות במוזיאון המקומי), ורישום שנמצא, המעיד על יוצר ארון הקודש. בית הכנסת במצבו הנוכחי הוא שיחזור דמותו במאה ה-4. 
אולם המבנה הוקם במאה ה-1. התיארוך התבסס על קיר באתר, ובו לבנים מעוצבות בצורת מעוין מטוף הממלאות את הקיר, הנראה כמ "רשת דיג" (opus reticulatum). שיטת בנייה שהייתה נהוגה בימי קלאודיוס קיסר (41–54). כיוון בית הכנסת אינו לירושלים ולכן ההשערה היא שהוא נבנה לפני חורבן הבית. ליד מבנה בית הכנסת נמצא אולם ששימש ללימודים וכן מטבח. בכניסה נמצא באר מים.
מול הכניסה נראים עמודים קטנים וגמלון קטן מעליהם (aedicula) ששימש לארון הקודש. כתובת שנמצאה מספרת כי המבנה החליף מבנה מעץ שנתרם במאה ה-2 ומאז הוחלף פעם נוספת במאה ה-3. על ידי מינדוס פאוסטוס (Mindus Faustus).
התבליט של המנורה, כולל משני צידי בסיס המנורה תבליטי: לולב, אתרוג ושופר. מיקומו של התבליט הוא חריג: הוא נמצא בצד התחתון של משקוף אחד העמודים של "האדיקולה". אולי מכאן ניתן להסיק כי זהו שימוש משני של המשקוף וקורת המשקוף או הגג היא מתקופה קדומה יותר.
בית הכנסת
בית הכנסת
רצפת בית הכנסת; פסיפס בדגם קשר שלמה
רצפת בית הכנסת
לקריאה נוספת

Harry J. Leon, The Jews of Ancient Rome ,Philadelphia, 1960
B. Migliau and M. Procaccia, Lazio Jewish Itineraries , Marsilio Regione Lazio, 2001.