stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוזי

אצטדיון אוזי
אוזי - רועה אוסטרלי
אוֹזִי (באנגלית: Aussie, בארצות הברית ובאנגליה מבוטא: אוסי) היא כינוי סלנגי בו משתמשים האוסטרלים, לכנות את עצמם. באירועי ספורט ואחרים, משמשת המילה כשהיא נאמרת שלוש פעמים ברציפות ("אוזי, אוזי, אוזי") כקריאת עידוד. לעיתים קרובות משמש הביטוי כתיאור לאוסטרליה עצמה (I'm in Aussie).
האוסטרלים ידועים כחובבי סלנג, ועל אף ששפתם הרשמית היא אנגלית, הם משתמשים בביטויים רבים, אשר לא יהיו נהירים לדובר אנגלית מצוי. האוסטרלי אינו רואה במילה "אוזי" כינוי גנאי, והוא משתמש בה כלפי עצמו, בני עמו, מולדתו וחיות המחמד שלו. מהמילה אוזי נגזרו ביטויים נוספים כגון:
אוזי קוזי - בגד ים אוסטרלי מסורתי, המתייחד בהיותו מינימליסטי ביותר, כזכר לימים בהם האוסטרלים שחו בים כשהם עירומים.
אוזי פוטבול - משחק כדורגל אוסטרלי, בעל כללי משחק ייחודיים. כגון:
כל שחקן רשאי להיות במשך המשחק, בכל מקום על פני המגרש.
השחקנים רשאים להשתמש בכל אחד מאברי גופם כדי להזיז את הכדור.
מותר להחזיק בכדור ביד, אך ורק תוך כדי כדרורו, או תוך כדי נגיעות עם הכדור בקרקע.
אצטדיון אוזי - (ידוע בשם: Sydney Football Stadium) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במור פארק שבסידני בירת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. האצטדיון היה מגרש הבית של הקבוצות סידני רוסטרס, אן אס דבל יו וואראטאז' סאות' סידני רביטוס, ובמשך השנים התקיימו בו משחקים מפורסמים.
אוזי מותג - מותג קוסמטיקה בינלאומי, המתמקד בסדרת מוצרים לטיפוח השיער. המותג המשווק עד היום כמוצר אוסטרלי, בשל חלק ממרכיביו הטבעיים שמוצאם באוסטרליה, אך כבר משנת 2003 הוא מיוצר על ידי התאגיד הבינלאומי האמריקני פרוקטר אנד גמבל, אשר רכש את המותג. כדי להשוות למותג חזות אוסטרלית, הלוגו שלו הוא בדמות קנגורו.
שֶׁפרד - כלב רועים אוסטרלי. מכונה אף הוא בפי האוסטרלים "אוזי".
אוזי בו! - סדרת טלוויזיה צרפתית המשודרת בישראל בערוץ הופ! וערוץ לולי.
אלי (מיני-סדרה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה בעברית
 סוגה:  דרמה, ריגול
 יוצרים:  גידי רף 
 בימוי:  גידי רף
 שחקנים:  סשה ברון כהן נואה אמריך אלכסנדר סידיג יעל איתן מוני מושונוב
 ארץ מקור:  צרפת 
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  בת ים 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-60 של המאה ה-20 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6 
 הפקה
 חברת הפקה:  Légende Films 
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  54.5 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  OCS (צרפת) נטפליקס (בינלאומי)
 תקופת שידור מקורית:  6 בספטמבר 2019 – הווה
 קישורים חיצוניים
 https://www.netflix.com/il/title/80178151
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אלי (באנגלית: The Spy) היא מיני-סדרה צרפתית דוברת אנגלית המבוססת על חייו של המרגל הישראלי בסוריה, אלי כהן. את הסדרה ביים גידי רף, שכתב אותה יחד עם מקס פרי. את אלי כהן מגלם סשה ברון כהן.
הסדרה היא הפקה משותפת בין Canal+ לנטפליקס. היא שודרה בצרפת ברשת OCS ומופצת ביתר העולם בידי נטפליקס.
שחקנים

| שחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
סשה ברון כהן: אלי כהן
הדר רצון-רותם: נאדיה כהן
נואה אמריך: דן פלג
יעל איתן: מאיה
אלכסנדר סידיג: אחמד סוידאני
מארק מורי: סרן בצה"ל.
נאסים סי אחמד: מועזה זהר אל דין
יוסף סוויד: ג'ורג' סייף, שדר רדיו דמשק/שר התקשורת והמידע
ואליד זועייטר: אמין אל-חאפז
ריימונד אמסלם: זיינב
חסאם ענסי: קולונל סאלים חאטום
אורי גבריאל: מאג'ד שיח' אל ארד
היאם זייתון: שרה
מוני מושונוב: יעקב
אלונה טל: ג'וליה
נטע ריסקין: טובה
עמוס תמם: מוריס כהן
ארון האריס: לוי אשכול
אורי פפר: אריק
יונתן עוזיאל: סא"ל דגן
הפקה

הסדרה צולמה במרוקו והונגריה. קדימון רשמי ראשון הופץ ביוטיוב באוגוסט 2019. ״אלי״ נכתב ובוים על ידי גדעון רף, היוצר של הסדרה חטופים. הבכורה של הסדרה בת ששת הפרקים הייתה ב-6 בספטמבר 2019.
הערות שוליים

↑  "Netflix Boards BBC Drama 'Troy' From 'Night Manager' Writer". Hollywood Reporter. 1 במרץ 2017. נבדק ב-2 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Netflix Invests Nearly $2 Billion in European Productions, Promises More" (באנגלית אמריקאית). Variety. 1 במרץ 2017. נבדק ב-1 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  http://deadline.com/2018/04/sacha-baron-cohen-to-star-eli-cohen-the-spy-netflix-limited-series-1202362096/
↑  "Alexander Siddig Co-Stars in 'The Spy' with Sacha Baron Cohen {EXCLUSIVE}" (באנגלית אמריקאית). SidCity. 16 ביוני 2018. נבדק ב-24 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Marc Maurille website" (בצרפתית). MaurilleMarc.com. 3 ביולי 2018. נבדק ב-3 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אמיר בוגן, עם שפם ושעון: סשה ברון כהן בתמונה ראשונה בתור אלי כהן, באתר ynet, 9 ביולי 2018
ניו ריפבליק

| --- | --- |

נשיא ארצות הברית ברק אובמה על כריכת העיתון בפברואר 2013.
 תדירות:  ירחון 
 מו"ל:  המילטון פיש החמישי, Michael Caruso 
 בעלים:  מרטין פרץ, קנווסט, כריס יוז, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תאריכי הופעה:  1914–הווה (כ־110 שנה) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  וושינגטון די. סי. 
 תפוצה:  50,000 (נכון ל־2013) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0028-6583, 2169-2416
 newrepublic.com
 
ה"ניו ריפבליק" (באנגלית: The New Republic‏ – TNR) הוא שבועון אמריקני דעתני, המופץ מדי שבוע בתפוצה של בין 40,000 - 65,000 עותקים.
היסטוריה

ה"ניו ריפבליק" נוסד על ידי הרברט קרולי וולטר ליפמן שנעזרו כלכלית בדורותי פיין ויטני ובעלה, וילאד סטרייט, שזכו בעיקר הבעלות על העיתון. ב-7 בנובמבר 1914 יצאה לאור המהדורה הראשונה של העיתון. קו העריכה היה ליברלי ופרוגרסיבי ועסק רבות בתיעוש שפקד את ארצות הברית החל מסוף המאה ה-19 ובהשלכותיו על החברה האמריקנית. חלקו של השבועון בעיצוב דעת הקהל והלך הרוח הפרוגרסיבי בקרב הממשל האמריקני נחשב גדול.
במהלך מלחמת העולם הראשונה דחק ה"ניו ריפבליק" לכניסת ארצות הברית למלחמה לצד מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה ראה השבועון בעין יפה את צמיחת המשטר קומוניסטי בברית המועצות. קו זה נמשך גם לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר השבועון ביקר את האופוזיציה לשלטונות הקומוניסטיים שהשתלטו על מדינות מזרח אירופה. עם תחילת המלחמה הקרה, ועזיבתו של העורך הנרי וואלאס, השתנתה גישתו של השבועון והוא החל מבקר את מדיניותה של ברית המועצות. במהלך שנות ה-50 ביקר השבועון את המקארתיזם ורדיפת הקומוניסטים בארצות הברית. במהלך שנות ה-60 התנגד המגזין למלחמת וייטנאם אולם בו בזמן תקף את השמאל החדש.
ב-1975 נקנה השבועון בידי מרטין פרץ, מרצה מאוניברסיטת הרווארד למדעי החברה. פרץ, יוצא השמאל החדש, עזב את התנועה על רקע תמיכתה בתנועות שחרור לאומניות שונות, ביניהן הארגון לשחרור פלסטין. תחת פרץ החל העיתון לנקוט קו יותר פרו-אמריקני, פרו-ישראלי, בעד מדיניות חוץ אמריקנית נוקשה יותר וכלכלית לנטות לכיוון נאו ליברליזם. במהלך שנות ה-80 תמך העיתון בנשיא ארצות הברית רונלד רייגן ובמאבקו בקומוניזם. במהלך שנות ה-90 תמך העיתון במלחמת המפרץ, מלחמת קוסובו והמלחמה בבוסניה. תמיכה זאת הייתה בשם האמונה בהתערבות במשברים הומניטריים ובצורך להשתמש בכוח האמריקני על מנת לקדם את קו המחשבה האמריקני בעולם.
החל משנת 2000 חלה ירידה עקבית ותלולה במספר הקוראים של העיתון.
ב-2007 מכר פרץ את חלקו בעיתון לקונצרן המדיה הקנדי קנווסט (Canwest). רק כדי לקנותו מחדש, שנתיים מאוחר יותר ב-2009, ביחד עם שותפים.
החל ממרץ 2007 עבר ה"ניו ריפבליק" מספר שינויים וביניהם הפך לדו-שבועון. ג'יי-ג'יי גולד הוא העורך של השבועון.
ראו גם

חשיפה (סרט, 2003)
הערות שוליים

↑  ראו למשל: איש האופוזיציה מהגוש המזרחי בגולה, הצופה, 19 במרץ 1948; המשך
↑  New Republic’s Editor in Chief Sells His Share of the Magazine כתבה בניו יורק טיימס
↑  Peretz, investors buying back TNR כתבה בפוליטיקו
רם ברכה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות (1984)  המדרשה לאמנות (1992)  מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר 
 תחום יצירה:  צילום 
 
רם ברכה (נולד בתל אביב, 1966) הוא צלם ישראלי ומרצה לצילום.
ברכה למד צילום במדרשה לאמנות בין השנים 1988 ל-1992, ולאחר מכן החל ללמד צילום בקמרה אובסקורה, בית הספר מימד לאמנות חזותית, המדרשה לאמנות ומוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה. בין השנים 2015 - 2005 שימש כראש המחלקה לצילום במדרשה לאמנות בית ברל.
תערוכות

תערוכות יחיד:
בעקבות הצילום - מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1993)
מבין תערוכות קבוצתיות בהן השתתף:
יומנים - הסטודיו בבורוכוב, הגלריה, תל אביב (1992)
תערוכה קבוצתית - הסטודיו בבורוכוב, הגלריה, תל אביב (1993)
אנטיפאתוס: הומור אפל, ציניות ואירוניה באמנות ישראלית עכשווית - מוזיאון ישראל, ירושלים (1993)
הכלאה - אלטרנטיבה אינטרדציפלינרית - בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב (1993)
אוסף פלוס, סובטרופי: גם פיגורטיבי גם מופשט, טווח הריאליזם - מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1993–1994)
ארט פוקוס - בוגרי המדרשה לאמנות ברמת השרון, המגמה - המדרשה לאמנות, רמת השרון (1994)
צילום ישראלי עכשווי - רכישות חדשות - מוזיאון ישראל, ירושלים (1995–1996)
ממציאות, מציאות בדויה בצילום הישראלי - גלריית הסדנה לאמנות, יבנה (1996)
מחלון ומראה לזיכרון - הגלריה ע"ש מורל דרפלר, מוסררה - בית הספר לצילום, מדיה ומוזיקה חדשה ע"ש נגר, ירושלים (1996)
תערוכת מורים - מוסררה, בית הספר לצילום, מדיה ומוזיקה חדשה ע"ש נגר, ירושלים (1997)
דו"ח מצב: צילום בישראל היום - מוזיאון ישראל, ירושלים (1998)
תערוכה קבוצתית - הגלריה ע"ש מורל דרפלר, מוסררה - בית הספר לצילום, מדיה ומוזיקה חדשה ע"ש נגר, ירושלים (1998)
מסגרת זמן, מאה שנות צילום בארץ ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים (2000)
בקשר לגוף - בית הספר לאמנות - המדרשה, מכללת בית ברל (2005–2006)
מופע הגוף - בית הספר לאמנות - המדרשה, מכללת בית ברל (2006)
Homme/Femme : l’Illusion de la réalité - Galerie Claire Corcia, פריז, צרפת
פרסים

מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל (1994)
הערות שוליים

↑  סגל בית הספר "בסיס לאמנות ותרבות", באתר https://www.basis.org.il/
↑  רם ברכה - תערוכות, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272116  NLI: 987007522910605171  ISNI: 0000 0004 0240 3380  VIAF: 297995494   WorldCat (עם VIAF): 297995494
שפה אנליטית

שפה אנליטית היא שפה שבה היחסים התחביריים במשפט והמשמעות נקבעים באמצעות שימוש במיליות ובסדר המילים, ולא בעזרת הטיה של מילים. שפה אנליטית טהורה תהיה שפה ללא הטיות מילים. ההפך מזה הוא שפה סינתטית, כלומר שפה שעושה שימוש בהטיות של מילים וחיבור מורפמות כדי להשיג אותה מטרה.
דוגמה קלאסית לשפה אנליטית היא סינית. לדוגמה, בעוד עברית משתמשת במורפמה ה"א הידיעה כדי להראות יידוע, הסינית משתמשת בסדר המילים כדי להשיג את אותה המטרה.
עברית היא שפה אנליטית למחצה, מכיוון שהיא משתמשת הן במיליות והן בהטיות מילים לציון משמעות וקשרים תחביריים.
אנטננריבו

אנטננריבו (במלגשית: Tananarive; "עיר האלף", בעבר נקראה טננריב) היא בירת מדגסקר, והעיר הגדולה ביותר במדינה. מתגוררים בה כ-2.6 מיליון תושבים (נכון ל-2015) והיא מהווה מרכז מנהלי, תקשורתי וכלכלי.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת במרכז המדינה במחוז בעל שם זהה, כ-150 קילומטר מהחוף המזרחי, על מדרונו של רכס שבשיא גובהו מגיע לכ-1,400 מטר. המרחק בין אנטננריבו לטמטבה (Tamatave), הנמל הראשי של מדגסקר, הוא כ-220 קילומטר והן מקושרות בעזרת מסילת רכבת. תחומי הייצור העיקריים של אנטננריבו הם מוצרי מזון, סיגריות וטקסטיל.
אנטננריבו נוסדה בסביבות 1625. תחילה שימשה כישוב המרכזי של ראשי שבט מקומי ובשלב מאוחר יותר, עם השתלטות השבט על חלקים נרחבים יותר של מדגסקר, חשיבותה ומספר תושביה גדלו. בשנת 1797 היא הוכרזה כעיר הבירה של מלכי מרינה (Merina, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר במדגסקר). כיבושיו של המלך רדמה הראשון (Radama) הפכו את אנטננריבו לבירתה של המדינה הגדולה ביותר במדגסקר. עד 1869 כל הבתים בעיר היו עשויים עץ או אגמון (צמח בעל גבעול ארוך), אך אפילו בתקופה זו כבר היו בעיר מספר טירות (העשויות מעץ), הגדולה שביניהן התנשאה לגובה של 30 מטר. טירות אלו הוקמו לאורך קודקודו של הרכס. את הטירה הגדולה ביותר ניתן לראות מכל מקום בעיר. מאז ההתוודעות לאבן וללבנה העיר עברה שיפוץ מקיף ומאז המאה ה-20 ניתן למצוא בה בתי אבן רבים: טירות המלוכה, בתי ראש הממשלה והאצילים (לשעבר), הקתדרלות הקתוליות, מספר כנסיות, מכללות, בתי-ספר, בתי-חולים, בתי-משפט ומאות בתים ובניינים פרטיים.
אנטננריבו נכבשה בידי צרפת ב-1895 וצורפה לפרוטקטורט של מדגסקר. ב-1897 עם הקצת קולוניית מדגסקר היא הפכה לבירת הקולוניה. בזמן הכיבוש הצרפתי נבנו כבישים חדישים לאורך העיר וגרמי מדרגות נבנו באזורים תלולים בהם לא ניתן לבנות כביש. מרכז העיר פותח ועוצב ונבנו בו שבילי הליכה ובתים חדישים ונשתלו פרחים ועצים. בסמוך למרכז, נבנה פארק קטן והצמחייה שטופחה באזור העניקה לו מראה מושך ואטרקטיבי. אספקת המים לעיר מגיעה מן המעיינות שבתחתית הרכס אך ישנה תוכנית לשימוש במי נהר איקופה (Ikopa) הסובב את העיר. העיר נשמרת בידי שתי מצודות הממוקמות על גבעות. אחת ממוקמת ממזרח לעיר והשנייה מדרום-מערב. מלבד שתי הקתדרלות הקתוליות שבעיר ישנן עוד כ-50 כנסיות בעיר ובפרבריה ומנזר אחד. אנטננריבו היא ביתה של אוניברסיטת מדגסקר.
ערים תאומות

לאנטננריבו ארבע ערים תאומות:
ארמניה ירוואן, ארמניה
הרפובליקה העממית של סין סוג'ואו, הרפובליקה העממית של סין
צרפת ניס, צרפת
רוסיה וורקוטה, רפובליקת קומי, רוסיה
ה"זומה" (שוק יום שישי) במרכז אנטננריבו
דרך אדום

דרך אדום במפת הדרכים של האימפריה הרומית
מעלה זרון, לשיטתו של הארכאולוג יוחנן אהרוני חלק מתוואי הדרך.
דרך אדום המקראית או דרך מדבר אדום היא נתיב קדום שחיבר את יהודה עם אדום. הדרך שמשה מתקופת הברזל ועד התקופה הביזנטית לפחות כנתיב מרכזי וכנתיב מקומי לצורכי בדואים עד אמצע המאה העשרים. כיום משמשת הדרך לטיולי מדבר.
לדרך היו מספר נתיבים, הנתיב המרכזי של הדרך ירד ככל הנראה מירושלים לחברון, תל ערד, נחל קינה ונחל חמר עד ים המלח, משם עקפה הדרך ככל הנראה את ים המלח מדרום והמשיכה לכיוון הרי אדום, לאורך הדרך נבנו מספר מצודות אשר שמרו על העוברים בדרך ומקורות מים לשימושם.
הדרך זוהתה בשנות החמישים על ידי יוחנן אהרוני. שמה מופיע במקרא בספר מלכים ב', פרק ג', פסוק כ':
וַיְהִי בַבֹּקֶר כַּעֲלוֹת הַמִּנְחָה וְהִנֵּה מַיִם בָּאִים מִדֶּרֶךְ אֱדוֹם וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ אֶת הַמָּיִם.
תוואי הדרך > מורד הרי יהודה

הנתיב הקצר ביותר מדרום הרי יהודה לבקעת ערד יוצא מחברון, עובר בחורבת זיף שבה מעיינות זיף משם ממשיך לכרמל אשר בוצרה ולברכת כרמל המשמשת מקור מים חשוב ומשם להר עמשא. מהר עמשה מתחילה ירידה תלולה לבקעת ערד. עקב חשיבותו נסלל בתקופה הרומאית מעלה דרגות (המהווה חלק משביל ישראל) והוכשרו בו מדרגות על מנת להקל על תנועת גמלים
תוואי הדרך > במורד מצוק העתקים

(מבקעת ערד לים המלח והערבה)
כמה מורדות הוליכו מבקעת ערד לאזור ים המלח והערבה וכמה מעלות עלו משם לעבר אדום, הבחירה בין הנתיבים השונים נעשתה ככל הנראה על פי החלק באדום שאליו רצו ההולכים להגיע.
תוואי הדרך > במורד מצוק העתקים > הנתיב הצפוני – נתיב המלכים

הנתיב הצפוני, זה שזוהה על ידי אהרוני והוא הנתיב הקצר ביותר למואב ולכן ככל הנראה הנתיב שעברו בו מלכי יהודה, ישראל ואדום במלחמתם במואב, עובר תל ערד לחורבת עוזה ומשם לאורך נחל קינה ונחל חמר לים המלח.
תל ערד נטול מקורות מים טבעיים ומאמץ רב הושקע באגירת מי גשמים לצורך התושבים והשיירות, על התל הוקמו סדרת מצודות החל מהתקופה הישראלית וכלה בתקופה הפרסית, בתל התגלו מכתבי ערד שבהם שמהם ניתן ללמוד על העוברים בדרך ועל הצידה שניתנה להם במצודה.
בחורבת עוזה התגלתה מצודה מתקופת ממלכת יהודה הזהה בתכנונה למצודה בערד, המצודה שוקמה בתקופה ההלניסטית
והרומית, מעוזה נכנסה הדרך לנחל קינה, על הדרך שמרה מצודה קטנה יותר בחורבת רדום.
בנחל קינה בורות מים וכן גב מים גדול השומר מים במשך כל השנה ושימש ככל הנראה את השיירות, לדעת אהרוני הסיבה לבחירה בנחל הייתה שההולך בנחל מוסתר מסביבתו ולכן הולך
בביטחון יחסי, בנחל עוברת דרך הטיולים של היום הנקראת דרך אדום.
מנחל קינה עברה הדרך דרך באר אפעה שבוואדי סיפקה מים להולכים לנחל חימר, כאן התפצלה ככל הנראה הדרך, לדעת אהרוני המשיכה הדרך לאורך נחל חימר למעלה זרון ולשפך נחל זוהר, עם זאת יכלו ההולכים להמשיך דרך נחל אפעה למעלה תמר.
בסיומו של מעלה זרון הוקם מצד זוהר וכאן יכלו השיירות להצטייד גם במים, מכאן המשיכה הדרך לאורך חופו של ים המלח עד לסדום ואובטחה על ידי מצד גוזל, הנוסעים היו יכולים להשתמש במי המעיינות הנובעים למרגלות המצוק כמו עין תמר
ובמי המעיינות שכיכר ים המלח.
מכיכר ים המלח הובילה הדרך במעלה הר אדום לטפילה ששימשה בתקופות מסוימות כבירת אדום בתוואי הקרוב לדרך טפילה-ים המלח (כביש 35 הירדני).
תוואי הדרך > במורד מצוק העתקים > הנתיב המרכזי

ההולכים בנתיב המרכזי המשיכו בדרך הרומית היורדת מהר עמשה לכיוון תל מלחתה שהיה בתקופות מסוימות העיר המרכזית בבקעת ערד ומשם לחורבת ערוער (ערערה
שבנגב), בתקופה הישראלית הייתה ערוער מבוצרת בחומות שעוביין ארבעה מטרים והתגלה בה אוסטרקון המיועד למלך זיף, עדות לקשר בין שני המקומות על דרך אדום, משם המשיכה
הדרך לאורך נחל ערוער לאזור ממשית, את המעבר בפרשת המים שבין נחל ערוער לנחל ממשית אבטחה מצודה בחורבת רחבה.
המגיע לממשית היה יכול לרדת לכיכר ים המלח דרך מעלה תמר ומשם לעלות לאזור טפילה או להמשיך דרומה בנחל ממשית למעלה עקרבים ומשם לפטרה (דרך השיירות).
את ההולכים לכיכר ים המלח אבטחו נקודות משמר בגבעת צפית, מצד תמר ובתחתית מעלה תמר.
תוואי הדרך > במורד מצוק העתקים > הנתיב הדרומי (דרך השיירות הצפונית, דרב סולמנייה)

נתיב זה זכה לחשיבות רבה בתקופה הנבטית כאשר מרכז השלטון בארץ אדום לשעבר והנבטים בהווה עבר לפטרה ושימש שיירות שהשתמשו בנתיב המסחרי החלופי שהוביל
מפטרה דרך "מעלה עקרבים" לממשית.
הנתיב ששרידיו כדרך רומית עדיין נראים הוביל ממשית דרך נחל ממשית דרום-מזרח דרך מישור ימין למיצד צפיר, ירדה במעלה עקרבים, המשיכה ככל הנראה דרך חורבת צפיר למיצד סיף ומשם לחצבה.
המשך הנתיב בהרי אדום אינו ברור עדיין, מנחם מרכוס מציע שמחצבה המשיך הנתיב לקסר א־טלח שמצוי מול חצבה בצד המזרחי של הערבה ומשם לנקב דחל אל בוציירה (בוצרה המיקראית) ששימשה גם היא בתקופות מסוימות כבירת אדום.
מקורות המים העיקריים של ההולכים בנתיב היו ממשית, עין חצבה, קאסר א-טלח ובוציירה והנתיב אובטח על ידי מצדיות בחורבת צפיר, מיצד צפיר ומיצד סיף.
הערות שוליים

↑  בנו רוטנברג מסתורי דרך אדום http://www.boker.org.il/meida/negev/desert_biking/bible/kina/beno_edom_road.pdf
↑  יוחנן אהרוני, כתובות ערד, ירושלים, מוסד ביאליק, 1975, עמ' 158-157
↑  http://www.k-etzion.co.il/Index.asp?ArticleID=133&CategoryID=90&Page=1
↑  הערך מעלה דרגות באתר מפה http://www.mapa.co.il/מפה/אנציקלופדיה/2877
↑  בית אריה חורבת רדום, מצודת גבול קטנה בנגב המזרחי
↑  אתר טיולי נחל קינה http://www.tiuli.com/track_info.asp?track_id=131
↑  פרופ' אברהם נגב, ממשית: עיר האוניברסיטה הנבטית בנגב http://www.lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=3943
↑  מרכוס, מנחם, הדרכים הקדומות בערבה
הדרך הרומית להר עמשא
באבא גנוש

ערך זה עוסק במאכל מזרח-תיכוני. אם התכוונתם לתוכנית המערכונים ששודרה בערוץ 10, ראו .
| --- | --- |

באבא גנוש סורי
 
 מאכלים
 סוג:  סלט, מֶזֶה, eggplant dish 
 מוצא:  המזרח התיכון
 אופן הגשה:  סלט
 מרכיבים עיקריים:  חצילים, טחינה
 
באבא גנוש (בערבית: بابا غنوج, תעתיק מדויק: באבא ע'נוג') הוא מאכל המורכב מסלט חצילים בטחינה, אשר נפוץ ברחבי המזרח התיכון, בעיקר במצרים, בסוריה, בלבנון, בטורקיה וביוון.
במדינות שונות יש גרסאות שונות לאופן ההכנה, בחלקן מוסיפים לחצילים עגבניות קצוצות ושום.
משמעות השם היא כנראה אבא גנוש (שם פרטי), אבא מפונק או אבא-ענוֹג.
לעיתים הוא נקרא גם מטאבאל (mutabbal).
במצרים הסלט מכונה "באבא ראנוש" ובאתיופיה מכונה המאכל "בלאגאדוש".
במצרים, המאכל מכונה 'באבא ראנוש' ומתאפיין לעיתים קרובות בטעם מעושן יותר. בטורקיה, באבא גנוש מוגש לעיתים קרובות עם יוגורט, המשלים את טעמיו העשירים."
ראו גם

סלט חצילים
סבסטיאן ספרינג קרזג׳

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1867 וילקס-בארה, ארצות הברית 
 פטירה:  18 באוקטובר 1966 (בגיל 99) East Stroudsburg, ארצות הברית 
 שם לידה:  Sebastian Spering Kresge 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' איסטמן לעסקים 
 מעסיק:  קולג' איסטמן לעסקים, S.S. Kresge Company 
 
סבסטיאן ספרינג קרזג (31 ביולי 1867 - 18 באוקטובר 1966) היה איש עסקים אמריקאי. הוא הקים והיה בעלים של שתי רשתות חנויות כלבו: חברת SS Kresge, אחת מארגוני הקמעונאות הגדולים במאה ה-20, ורשת בתי הכלבו Kresge-Newark. שם התאגיד שונה ל-Kmart בשנת 1977. בסופו של דבר הוא התאחד עם סירס לתאגיד סירס אחזקות.
ראשית חייו

קרזג' נולד ליד אלנטאון שבפנסילבניה, בנם של סבסטיאן קרזג' וקתרין קונקל. חי בחווה המשפחתית בקרסוויל (על שם אבותיו) עד גיל 21, הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים המקומיים, באקדמיה פיירוויו, בברודהדסוויל, פנסילבניה, ובמכללה לעסקים איסטמן ביזנס בפוקיפסי, ניו יורק, שם סיים את לימודיו במרץ 1889.
קריירה

לאחר סיום לימודיו, עבד בחנות לחומרי בניין במשך שנתיים, ואז עבד כסוכן נוסע בין השנים 1892 - 1897. ב־20 במרץ 1897 החל קרזג' לעבוד אצל ג'יימס ג'יי מק'קורי, מייסד ג'יי ג'יי מק'קורי, בחנות של מוצרים במחירים זולים בממפיס, טנסי. הוא עבד שם במשך שנתיים.
בשנת 1899 הוא הקים חברה משלו, עם צ'ארלס ג'יי וילסון, בהשקעה של 8,000 דולר בשתי חנויות של "בחמישה ועשרה סנט"; אחד מהם היה במרכז העיר דטרויט, מישיגן, שעבורו הוא קיבל בעלות במק'רורי. בשנת 1912 הוא שילב את חברת SS Kresge עם 85 חנויות. החברה הונפקה לראשונה בבורסת ניו יורק ב־23 במאי 1918. במהלך מלחמת העולם הראשונה העלה את מגבלת המחירים בחנויותיו לדולר אחד.
בשנת 1923 הוא הקים חברה חדשה ורכש חנות כלבו גדולה בניוארק, ניו ג'רזי. הוא שינה את שמה לחנות Kresge-Newark, הרחיב אותה והקים רשת חנויות וסניפים. חברת הכלבו החדשה הייתה נפרדת לחלוטין מחברת כלבו ההנחות SS Kresge. בשנת 1924 היה קרזג' שווה כ־375,000,000 $ ($ 5,000,000,000 $ 2009 [2]) והיה בבעלותו נדל"ן בשווי מוערך של 100,000,000 $.
חיים אישיים

הוא היה נשוי והתגרש פעמיים בשנת 1928. קרזג' ומשפחתו היו בני הכנסייה האפיסקופלית מתודיסטית של דטרויט. הוא היה פעיל בארגונים רבים, כולל בארבע לשכות בונים חופשיים בארגון השריינרס בימק"א, במועדון האתלטיקה של דטרויט, מועדון הסירות של דטרויט, ומועדוני גולף, רוטרי, וחברות מסחריות ומכוניות שונות.
היה אח בלשכת Palestine Lodge No. 357 של הבונים החופשיים במישיגן.
קרזג' נפטר ב־18 באוקטובר 1966, בגיל 99.
מוֹרֶשֶׁת

Kmart הראשון נפתח בשנת 1962 בגארדן סיטי, מישיגן. בשנת 1977, תאגיד SS Kresge שינה את שמו לתאגיד Kmart. בשנת 2005 הפכה חברת סירס אחזקות לבעלים של ק-מארט וסירס, לאחר שק-מרט קנו את סירס, והפכו לבעלים החדשים.
בשנת 1924 הקים קרזג' את קרן קרזג', ארגון ללא מטרות רווח שהכנסתו, כפי שצוין, "לקידום רווחת האנושות". עד למותו העניק קרזג' לקרן מעל 60,000,000 $. מתוך מחויבות חזקה לחוק היובש, הוא ארגן ועדת חרום לאומית לאכיפת האיסור וגם תמך רבות כספית ב"ליגה נגד הברים", אם כי מאוחר יותר הוא הפסיק לתרום. עד שנת 2018, הסכום של הקרן צמח ל-3.6 מיליארד דולר.
מקומות על שמו

מספר רב של מקומות נקראו על שם קרזג':
מרכז משאבי הלמידה SS קרזג' במכללה לרפואה מהרי, שהוקם באמצעות מענק מטעם קרן קרזג'
מכון עין קרזג' באוניברסיטת וויין סטייט, שהוקם באמצעות מענק מטעם קרן קרזג'
מתחם המדע קרזג' במכללת אלביון, באלביון, מישיגן
רחוב באמהרסט, אוהיו, קרזג דרייב.
הקצה הדרומי של נקודת פמקוויד בניו הארבור, מיין, נ"קודת קרזג'"
מכללת קרזג', מכללת מגורים באוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז
אודיטוריום קרזג' במכללת Bowdoin
אודיטוריום קרזג' באוניברסיטת אוליבט נצרת
אודיטוריום קרזג' במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
אודיטוריום קרזג' באוניברסיטת סטנפורד, נהרס בשנת 2009
אודיטוריום קרזג' במרכז אינטרלוצ'ן לאמנויות באינטרלוצ'ן, מישיגן
אודיטוריום קרזג' באוניברסיטת אינדיאנה בקוקומו - קוקומו, אינדיאנה
אחד מבתי הקולנוע של מכללת קרנגי מלון לאמנות
בניין קרזג' פורד במכללה ללימודי יצירה בדטרויט, מישיגן
ספריית קרזג' באוניברסיטת אוקלנד ברוצ'סטר, מישיגן
ספריית קרזג' בבית הספר העסקי של אוניברסיטת מישיגן רוס
ספריית הזיכרון של קרזג 'בקולג'ן קולג'
ספריית ההנדסה קרזג' באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי
הספרייה למדעי הגופני קרז'ג במכללת דרטמות '
קפלת קרזג' בקמפוס בית הספר לתאולוגיה קלרמונט
אולם קרזג' באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בו נמצאת כיום מכללת ויינברג לאמנויות ומדעים
אולם קרזג' באוניברסיטת בנטלי, בית מגורים שנבנה בשנת 1975
אולם קרזג' בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד ובניין קרז'ה בבית הספר לבריאות הציבור בהרווארד
אולם קרזג' בכנסיית המתודיסטים המאוחדת מטרופוליטן
אולם אוכל קרז'ג באוניברסיטת ג'ון בראון
ספריית המשפטים קרזג' באוניברסיטת נוטרדאם מומנה, בין השאר, במענק של קרן קרזג'.
המרכז לאמנות קרזג' באוניברסיטת מישיגן הוא על שמו.
בית הספר לאחיות קרזג' באוניברסיטת מערב אונטריו נקרא על שם קרזג' לאחר שתרם 200,000 $ בשנת 1960.
ספריית פורדי-קרזג' באוניברסיטת וויין סטייט.
בניין מינהל קרזג' באוניברסיטת טוסקגי
בית המשפט של קרזג' במכון לאמנות דטרויט בדטרויט, מישיגן
מחנה ימק"א קרזג', בבעלותה של משפחת וילקס-באר בווילקס-בר, פנסילבניה
לקריאה נוספת

"קרזג ', סבסטיאן ס.", ספר הדטרויטרים, אלברט נלסון, מהדורה, 1914, עמ' 291
הערות שוליים

↑  Kresge's New Chain, Time, August 13, 1923
1 2  Farid-Es-Sultaneh v. Commissioner, 160 F.2d 812 (2d Cir. 1947)
↑  "S. S. Kresge".
↑  The City of Detroit Michigan 17011922. Detroit and Chicago: S.J. Clarke, 1922, 172.
↑  "S. S. Kresge Dead. Merchant was 99. His 5-and-10 Store in 1899 Grew Into 930-Unit Chain". The New York Times. 19 באוקטובר 1966. נבדק ב-14 בדצמבר 2010. Sebastian Spering Kresge, founder of the S.S. Kresge Company's network of 930 general merchandise stores throughout the United States, Canada and Puerto Rico, died today. ... {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Philanthropy Hall of Fame,S.S. Kresge
↑  The Unraveling of National Prohibition
↑  Kresge Foundation Financial Statements 2018,
↑  "Facilities of the Faculty of Nursing". University of Western Ontario. אורכב מ-המקור ב-14 בדצמבר 2008. נבדק ב-17 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wb Ymca".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1176132466  ISNI: 0000 0000 3051 0766  LCCN: n79140999  SNAC: w6vh6c7q  VIAF: 18510123   WorldCat (עם VIAF): 18510123 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סבסטיאן ספרינג קרזג׳".
הבית של קרזג' ברובע ההיסטורי בוסטון-אדיסון בדטרויט.
אליהו די וידאש

| --- | --- |
קברו של רבי אליהו די וידאש בבית העלמין העתיק בחברון
קברו של רבי אליהו די וידאש בבית העלמין העתיק בחברון
 לידה:  1518 צפָת, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1592 (בגיל 74 בערך) חֶבְרוֹן, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1592 
 
רבי אליהו די וידאשׂ (ה'רע"ו-ה'של"ט/ה'שמ"ה) היה מקובל והוגה דעות מצפת וראש רבני חברון במאה ה-16, ומחבר הספר ראשית חכמה.