stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפה פלש
הערות שוליים

↑  "Succinct Bits of Melody in Search of a Film Score", by Jon Pareles, December 17, 2005, Retrieved 2007-09-25
↑  Cafe Flesh 2, נבדק ב-2019-02-22
1 2  Peary, Danny (1988). Cult Movies 3. New York: Simon & Schuster Inc. pp. 52–56. ISBN 0-671-64810-1.
↑  "The Next Best Thing To Being There", by Robert Rossney, Wired 3.05, May 1995. Retrieved 2007-09-25.
↑  "Alfspotting" (אורכב 13.08.2007 בארכיון Wayback Machine), by Kim Morgan, Willamette Week, 1998-09-30. Retrieved 2007-09-25.
↑  Cafe Flesh (1982) film review by Alan Jones, BBC Radio Times, Retrieved 2007-09-25
↑  Michelle Bauer IMDb listing, accessed June 24, 2007
↑  Michelle Bauer Atomic Cinema profile (אורכב 29.09.2007 בארכיון Wayback Machine), accessed June 24, 2007
↑  Peary, Cult Movies 3, plus Philadelphia Weekly repertory film review (אורכב 30.09.2007 בארכיון Wayback Machine), accessed June 24, 2007
↑  "How to Do the History of Pornography: Romantic Sexuality and its Field of Vision" by Bradford K. Mudge. Romantic Circles. 2004. Accessed October 15, 2021.
↑  Jacob Smith, Sound and performance in Stephen Sayadian's: Night Dreams and Cafe Flesh, Velvet Light Trap (Issue 59), University of Texas at Austin (University of Texas Press)
1 2  "AVN Awards Show". נבדק ב-8 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  404 Not Found, www.bwdl.net (אורכב 28.08.2008 בארכיון Wayback Machine)
לעולמים

| פרק מ"איך פגשתי את אמא" |
| --- | --- |

צילום מסך מהפרק, ובו טד פוגש לראשונה את האם
 מספר פרק:  23, 24
 מספר עונה:  9
 תאריך שידור מקורי:  31 במרץ 2014
 שפה:  אנגלית 
 תסריט:  פמלה פריימן
 בימוי:  קרטר בייס וקרייג תומאס
 כוכבים אורחים:  ג'ים ננז בתור עצמו ג'ודית דרייק בתור ברניס לינדסי פונסקה בתור פני (בתור הבת) דייוויד הנרי בתור לוק (בתור הבן)
 דף הפרק ב-IMDb
 
"לעולמים" הוא פרק סיום הסדרה של הסיטקום איך פגשתי את אמא. הפרק משמש כפרק 23 ו-24 של עונה 9, והפרק ה-207 וה-208 בסך הכל; שני החלקים של הפרק מסווגים כשני פרקים נפרדים. הם שודרו ב-31 במרץ 2014.
"לעולמים" זכה לתגובות מעורבות מצד מעריצים ומבקרי טלוויזיה, בעיקר בכל הנוגע לסיום התפניתי, שכלל את התקדמות היחסים בין טד לרובין וגורל האם. צופים רבים הביעו זלזול ניכר בהתעלמות יוצרי הסדרה מהתפתחות הדמויות, בעוד שחלקם שיבחו אותו על כך שקשר קצוות רופפים; סיום חלופי נכלל בהמשך במהדורת המדיה הביתית של העונה התשיעית. עם זאת, שבחים נוספים הופנו למשחק, במיוחד למשחקו של ניל פטריק האריס.
עלילה > חלק 1

בפלאשבק לספטמבר 2005, טד (ג'וש רדנור) מרשל (ג'ייסון סיגל), לילי (אליסון האניגן) וברני (ניל פטריק האריס) מקבלים את רובין (קובי סמולדרס) לקבוצתם. לילי, שהייתה אופטימית ביחס לידידות שלהם עם רובין, קובעת כי טד וברני אינם יכולים לשכב עם רובין אלא אם כן הם יתחתנו איתה, וברני לועג לרעיון.
במאי 2013 טד דן עם מרשל ולילי בקבלת הפנים של החתונה של ברני ורובין לגבי המעבר שלו לשיקגו. בינתיים, ברני מזהה את נגנית הבס - שהוצגה כבר בפרקים הקודמים כאם (כריסטין מיליאוטי) - כאישה שהמליצה לו לרדוף אחרי רובין. הוא ניגש לטד בכוונה להציג אותה בפניו, אך טד מסרב לרעיון. לאחר שהקבוצה נפרדת מטד, הוא הולך לתחנת הרכבת של פרהמפטון, שם גברת מבוגרת (ג'ודית דרייק) שואלת את טד שאלות רבות לגבי גורל ומזהה את האם שעומדת בסמוך. טד מתעקש שהוא לא יכול לדבר איתה כי הוא עובר לשיקגו מחר. למחרת בלילה, מרשל ולילי מופתעים לראות את טד יושב ליד שולחנם בבר מקלארנ'ס. הוא אומר להם שהוא פגש בחורה ולאחר מכן הוא מספר שהיא נגנית הבס מהחתונה.
בשנת 2015, טד, מאורס כעת, פוגש את רובין וברני בבר מקלרנ'ס כדי לדון ברעיונות לחתונה שלו. כשרובין הולכת לקנות משקאות, ברני מודה שנישואיהם סובלים בגלל הקריירה הצומחת של רובין, המחייבת אותה לנסוע לעיתים קרובות. האם מגיעה ואומרת לטד שהם חייבים לעכב את החתונה שלהם כי היא בהריון.
במאי 2016 טד והאם מארחים מפגש עם שאר החבורה. מרשל אומלל בעבודתו החדשה, לאחר שנאלץ לחזור להיות עורך דין תאגידי. ברני ורובין חושפים שאחרי שלוש שנות נישואים הם התגרשו. מצב הרוח הופך לחיובי כאשר ברני מבין שמרשל ולילי מצפים לילדם השלישי, אך לילי חוששת שהקבוצה תתפרק בגלל הגירושים. ביחד הם מבטיחים שכולם יהיו שם לרגעים הגדולים ויישארו חברים.
באוקטובר 2016, מרשל ולילי מחליטים לצאת מהדירה הישנה שלהם ולהקים מסיבת גג אחרונה של ליל כל הקדושים. רובין מרגישה עצובה לראות את טד ואת האם עם תלבושות "טופס תלוי" תואמות, לצד ברני שחזר לדרכיו המופקרות. היא מחליטה לעזוב ומתוודה בפני לילי שהיא לא יכולה להיות בקבוצה יותר מכיוון שעדיין יש לה רגשות לא פתורים לטד.
עלילה > חלק 2

בשנת 2018 ברני מתכונן ללילה נוסף במקלארנ'ס, אף על פי שטד ולילי, שניהם הורים, לא מתכוונים להישאר מאוחר. מרשל מגיע ומודיע שהוא מחליף שופט פורש בקווינס, מה שמעורר חגיגה. כאשר ברני מנסה לשכב עם אישה צעירה, לילי כועסת עליו על כך שמאז הגירושים הוא נסוג, וחזר להיות עצמו הקודם. לאחר שברני מגן על התנהגותו בכך שהוא אומר לה שלעולם לא יעבוד לו עם אף אחת מלבד רובין, לילי מתרצה וברני עוזב ליהנות מהלילה שלו.
בשנת 2019, טד, האם, מרשל ולילי נמצאים ברובוטים נגד מתאבקים. ברני מופיע כשהוא מדוכא ואומר כי בעוד שהוא סיים לאחרונה "חודש מושלם" באמצעות ספר מהלכים חדש, והאישה האחרונה, מספר 31, נמצאת בהיריון עם ילדו. זמן מה לאחר מכן, טד נתקל ברובין, שכיום היא כתבת חדשות מפורסמת, בעודו מראה לפני את בניין ה-GNB שתכנן. מרשל, לילי וטד מתאספים בשביל לידת בתו של ברני, אלי. למרות חששותיו הראשוניים, ברני מתרגש עד דמעות.
בבית של טד והאם, טד מציע שוב נישואין לאם, חמש שנים לאחר שהציע לראשונה, ואומר שהם מתחתנים ביום חמישי שלאחר מכן. לפני החתונה החבורה נפגשת בבר מקלארנ'ס, ומרשל מודיע שהוא מתמודד לבית המשפט העליון במדינת ניו יורק. בארני רואה שתי נשים צעירות בבר ונוזף בהן כשהן מתלבשות בצורה לא הולמת, מה שמפתיע באמת את לילי, שמופתעת עוד יותר כשרובין מופיעה. בעודה מתפייסת עם החבורה, רובין מודה בפני טד כי לאחר שבתחילה סירבה להגיע, אמרה לה האם לשקול מחדש. לילי מרימה כוסית ומשבחת את טד על כל מה שעבר עליו ועל העתיד של טד והאם.
עלילה > חלק 2 > סיום השידור

טד העתידי מספר כיצד הוא מעולם לא הפסיק לאהוב את האם לרגע, אפילו כשחלתה במחלה סופנית ומתה בשנת 2024.
בשנת 2030, כאשר טד העתידי מסיים את סיפורו, ילדיו, פני (לינדסי פונסקה) ולוק (דייוויד הנרי), מסיקים כי למעשה מדובר בסיפור המספר כיצד עדיין יש לו רגשות כלפי ה"דודה" שלהם, רובין, ונותנים את ברכתם להמשיך את מערכת היחסים שלו איתה. טד מחליט ללכת לדירתה עם קרן היער הכחולה מהדייט הראשון שלהם. נראה שרובין מתרגשת מהמחווה של טד, ושניהם מחייכים זה לזה. סצנה שנמחקה כללה את לילי ומרשל מאשרים שהם הופכים לזוג.
הפקה

לפני כתיבת הפרק, קרטר בייס וקרייג תומאס החליטו לראות את פרקי סיום הסדרה של סיטקומים אחרים בשביל השראה. הם אמרו שהם חשבו על עשר הדקות האחרונות של הסדרה כבר מתחילתה. בפברואר 2014 צייץ בייס כי מצא טיוטה גולמית לפרק סיום הסדרה שכתב לראשונה בשנת 2006.
הסצנה שבה היו מעורבים ילדיו העתידיים של טד (לינדסי פונסקה ודייוויד הנרי) צולמה בחשאי בשנת 2006 במהלך הפקת עונה 2. הצילום נעשה בעיקר כדי שהדמויות לא יזדקנו, מכיוון שפונסקה והנרי היו מבוגרים בזמן שידור הפרק האחרון. הסצנה צולמה בסט סגור לכולם מלבד בייס, תומאס, המפיקה/במאית בפועל פמלה פריימן, מפעילת מצלמה, ופונסקה והנרי, שחתמו על הסכמי סודיות.
לפני שידור סיום הסדרה, התנהלו ויכוחים בין המעריצים בנוגע לגורלם של טד והאם, המונעים מסצנות מהפרק וזוב ופרקים קודמים אחרים שנראו כאילו הם מצביעים על סיום טרגי.
גרסה אלטרנטיבית של הסוף הופיעה ב-DVD בעונה 9 ובערכת הקופסאות. הוא לא הכיל שום קטע חדש, אך הוא נערך באופן שמשנה את גורלם של טד, טרייסי ורובין. הדיבור הקולי מבוצע על ידי סאגט ולא רדנור, והוא שונה לחלוטין.
השיר "Heaven" מאת The Walkmen מופיע בסצנה האחרונה של "לעולמים". גואן אמר כי "נראה כי הוא נכתב בשביל התוכנית שלנו". גואן הציע את השיר בעבר, במיוחד לשימוש בבכורה של עונה 8, ואמר שכאשר הוא הציע אותו לשימוש בסיום עונה 9, "[השיר] היה זה שהדהד ביותר עם כולנו".
ביקורות

כמה ממעריצי התוכנית קראו ל-CBS להזמין את יוצרי התוכנית באמצעות עצומה של change.org כדי לשכתב ולצלם מחדש את הסיום. העצומה קיבלה יותר מ-5,000 חתימות. ב-5 באפריל 2014 הודיע קרטר בייס בטוויטר כי סיום חלופי מאותו חומר מצולם ייכלל ב-DVD של עונה 9.
אנדרו מיולה מ-MStars שיבח את הפרק ואמר "לא האמנתי שהם באמת הרגו את האם. אבל נתתי לזה לשבת קצת ואז הרגשתי שמשהו יפה מאוד יוצא מהשעה האחרונה הזו של איך פגשתי את אמא."
בשנים לאחר השידור של הפרק, סיום הסדרה המשיך להיבחר כאחד מסיומי הסדרה הגרועים ביותר בטלוויזיה. למשל, הוא גם הגיע למעלה הרשימה של USA Today בשם "פרקי סיום הסדרה הגרועים ביותר בכל הזמנים".
בראיון עם דייוויד לטרמן הכריז ניל פטריק האריס כי הוא מעריץ את הדרך שבה הסדרה הסתיימה:
יש אנשים שפשוט שנאו את זה, ואני חושב שזו מחמאה לסדרה בצורה מוזרה כי זה אומר שהם גדלו עם הדמויות האלה ומרגישים שהם רצו שזה ילך בדרך מסוימת, אם כי אני חושב שזה נהדר. אבל התכנית שלנו באמת חצתה את הגבול בין מצחיק מצחיק לממש רציני, וזה היה סוג של האיזון שהיה לתוכנית הזו. וככל שהתוכנית גדלה, וככל שגדלנו בתוכנית, היא הסתיימה בצורה בוגרת יותר ואני חושב שזה היה סוף נחמד, משקף, סוג של עצוב אבל שמח לסיפור ארוך, ארוך.
אניטה לוס

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1888 סיסון, קליפורניה
 פטירה:  18 באוגוסט 1981 (בגיל 93) מנהטן, ניו-יורק
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  Etna 
 ידועה בשל:  הספר והסרט גברים מעדיפים בלונדיניות
 השכלה:  בית הספר התיכון בסן דייגו 
 תקופת הפעילות:  1912–1980 (כ־68 שנים) 
 מקצוע:  תסריטאית, סופרת ומחזאית אמריקאית
 
קורין אניטה לוס (26 באפריל 1888 – 18 באוגוסט 1981) הייתה שחקנית, סופרת, מחזאית ותסריטאית אמריקאית. בשנת 1912, הפכה לתסריטאית האישה הראשונה בהוליווד כאשר הבמאי ד. וו. גריפית' צירף אותה לתאגיד הסרטים המשולש (אנ'). לוס ידועה בעיקר בזכות הרומן הקומי שלה משנת 1925 גברים מעדיפים בלונדיניות, והעיבוד שלה למחזה ג'יג'י של הסופרת הצרפתייה קולט לברודוויי בשנת 1951.
חיים מוקדמים

לוס נולדה בסיסון (כיום הר שאסטה), קליפורניה, לריצ'רד בירס לוס ולמינרווה "מיני" אלן סמית'. ללוס הייתה אחות אחת, גלדיס, ואח אחד, הארי קליפורד, רופא ומייסד שותף של קבוצת רוס-לוס רפואה. על הגיית שמה אמרה לוס, "המשפחה תמיד השתמשה בהגייה הצרפתית הנכונה שהיא lohse. עם זאת, אני בעצמי מבטאת את שמי כאילו הוא מאיית לוס, מכיוון שרוב האנשים מבטאים את זה כך וזה היה יותר מדי טרחה לתקן אותם." אביה הקים צהובון, ואמה עבדה בתור המוציאה לאור שלו. בשנת 1892, כאשר אניטה הייתה בת שלוש, עברה המשפחה לסן פרנסיסקו, שם קנה אביה את העיתון "האירוע הדרמטי" ("The Dramatic Event"), גרסה אמריקאית של כתב עת בריטי שיצא באותה התקופה.
כבר בגיל שש, אניטה העידה על עצמה כי רצונה הוא להיות סופרת. בשנת 1897, על פי דרישתו של אביהן, הופיעו לוס ואחותה בהפקת תיאטרון סן פרנסיסקו בשם "קו-ואדיס?". בזמן שאביהן נסע לרגל עסקים. אחותה של לוס, גלדיס, נפטרה מדלקת בתוספתן, בהיותה בת שמונה בלבד. אניטה המשיכה להופיע על הבמה, בתור המפרנסת העיקרית של המשפחה. לרוע מזלה של המשפחה, דרכו הבזבזנית של אביה דרדרה את משפחתם למצב כלכלי קשה, ובשנת 1903 כאשר אביה קיבל הצעה לנהל חברת תיאטרון בסן דייגו, אניטה הופיעה במקביל בתיאטרון של אביה ובתיאטרון אחר, תחת שם במה אחר. בזמן שהתגוררה בסן פרנסיסקו, היא הייתה מתלווה אל אביה למסעות הדיג שלו וכשהיו מגיעים אל המזח של עיר חדשה, הייתה חוקרת את מרכז העיר ומתיידדת עם המקומיים. המפגשים הללו עוררו את סקרנותה כלפי אנשי המעמד הנמוך וכלפי נשים שעסקו בזנות.
הוליווד

לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בסן דייגו, לוס החלה לשלב דיווחים שפורסמו על חיי החברה במנהטן ושליחתם בדואר לחבר בניו יורק, כדי שזה יגיש אותם תחת שמו לפרסום בסן דייגו. אביה כתב כמה מחזות בעלי מערכה אחת עבור התיאטרון והוא עודד את אניטה לכתוב מחזות. היא כתבה את "באר הדיו", יצירה מצליחה, שעליה קיבלה תמלוגים באופן שוטף למשך שנים רבות.
בשנת 1911, התיאטרון של אביה החל להציג סרטי אנימציה בכל ערב לאחר ההופעות שהועלו. אניטה שהייתה רצה לחלק האחורי של התיאטרון כדי לצפות בהם, קיבלה מוטיבציה מסרטים אלו לכתיבת תסריטים שיצליחו ויהפכו לגלובליים. היא שלחה את הניסיון הראשון שלה לתסריט, "הוא היה נער קולג'"(He Was a College Boy), לאולפני חברת הביוגרפיה האמריקאית (The Biograph Company), עליו הרוויחה 25 דולר. התסריט השני ששלחה לא צלח, ואילו התסריט השלישי שלה הפך לתסריט הראשון שהופק ונקרא "הכובע הניו יורקי" (אנ'), והוא עלה בכיכובם של מרי פיקפורד וליונל ברימור ובבימויו של ד. וו. גריפית'. לוס השתמשה בחיים האמיתיים, כחומר לכתיבת הסצנות בתסריטים שלה, וביססה את הדמויות שכתבה על מקורביו של אביה, חבריו של אחיה, ועל הנופשים העשירים באתרי הנופש בסן דייגו. עד 1912, לוס מכרה תסריטים הן לאולפני חברת הביוגרפיה והן לאולפן לובין (Lubin). בין 1912 ל-1915 היא כתבה 105 תסריטים, אשר פרט לארבעה כולם הופקו. היא כתבה 200 סצנות לפני שביקרה אי פעם באולפן קולנוע.
בשנת 1915, בניסיון להימלט מהתנגדותה של אמה לקריירה בהוליווד, לוס נישאה לפרנק פאלמה הבן, בנו של מנצח הלהקה. אבל פרנק התגלה כחסר אמצעים כלכלייים ומשעמם. לאחר שישה חודשים, אניטה שלחה אותו לקנות עבורה סיכות לשיער, ובעודו איננו ארזה את מזוודותיה וחזרה לבית הוריה. לאחר מכן, אמה הייתה מוכנה לשקול מחדש את עמדתה לגבי קריירה הוליוודית, בשביל שבתה תהיה מאושרת. לאחר זמן מה, כאשר לוס מלווה באמה, אניטה הצטרפה למושבת הסרטים בהוליווד, שם הבמאי הנודע ד. וו. גריפית' שכר את שירותיה של לוס עבור תאגיד הסרטים ה"משולש" ב-75 דולר לשבוע ובתוספת בונוס על כל תסריט שהופק. הקרדיט הראשון של לוס על גבי המסך היה עבור עיבוד של מקבת' שבו שמה הופיעה מיד לאחר זה של שייקספיר.
כאשר גריפית' עזב את תאגיד הסרטים המשולש כדי ליצור סרטים ארוכים יותר, לוס החליטה לחזור לקליפוניה ושם היא הצטרפה לבמאי ובעלה לעתיד ג'ון אמרסון ביצירת שורת סרטים מצליחים של דאגלס פיירבנקס. חמשת הסרטים שכתבה לוס עבור פיירבנקס עזרו להפוך אותו לכוכב. לאחר מכן, כשפיירבנקס קיבל הצעה מכובדת מאוד, הוא לקח איתו את הצוות של אמרסון-לוס בהכנסה גבוהה של 500 דולר לשבוע. במהלך תקופה זו לוס, פיירבנקס ואמרסון שיתפו פעולה היטב יחד, ולוס זכתה לפרסום רב על ידי שחקניות מוכרות כמו ליליאן גיש או מרי פיקפורד. מגזין "Photoplay" כינה אותה "הסוברט של הסאטירה". בשנת 1918, תאגיד הסרטים "שחקנים מפורסמים-לסקי" ("Famous Players-Lasky") הציע לבני הזוג עסקה של ארבעה תסריטים בניו יורק תמורת יותר כסף ממה שהרוויחו עם פיירבנקס.
גברים מעדיפים בלונדיניות

גברים מעדיפים בלונדיניות: היומן המאיר של גברת מקצועית, התחיל כסדרה של מערכונים קצרים שפורסמו במגזין הרפרס בזאר ונקראו סיפורי "לורליי". מערכונים אלו היוו סאטירה על מצב היחסים בין גבר לאישה ורמזו על יחסים מיניים רק במעורפל. לאחר פרסום המערכונים מכירות המגזין גדלו פי ארבעה. גיבורת הסיפורים, לורליי לי, הייתה פלאפרית נועזת ושאפתנית, שדאגה לאסוף תכשיטים יקרים יותר מאשר להצטרף למוסד הנישואין. בנוסף להיותה אישה ממולחת בעלת מוסר רופף והערכה עצמית גבוהה, היא גם הייתה צעירה מעשית שהפנימה את החומרנות של ארצות הברית בשנות ה-20 והשוותה תרבות למזומנים קרים ונכסים מוחשיים.
הצלחת הסיפורים הקצרים גרמה לציבור לדרוש הוצאה לאור של ספר. בהמלצתו של ה. ל. מנקן, היא חתמה על הוצאת הספר שלה עם הוצאת "Boni & Liveright". הספר פורסם בנובמבר 1925, והדפוס הראשון נמכר מהר מאוד. הביקורות הראשוניות היו די תפלות ולא מרשימות, אבל המלצות על הספר עברו מפה לאוזן והוא הפך לרב המכר המפתיע של 1925. לוס גרפה מכתבי מעריצים רבים כולל מכתבים מסופרים אחרים וביניהם ויליאם פוקנר, אלדוס האקסלי ואדית וורטון. הספר, שכונה "בלונדיניות", זכה לעוד שלוש הדפסות שנמכרו עד סוף השנה ו-20 נוספות בעשור הראשון להוצאה. הספר הקטן זכה ל-85 מהדורות בשנים שלאחר מכן ובסופו של דבר תורגם ל-14 שפות שונות, כולל סינית.
כשנשאלה לוס מי היוו השראה עבור דמויותיה, היא הייתה עונה שהן נלקחו כהשראה מאנשים שונים. אבל בהמשך היא הודתה שהפלרטטן חסר השיניים, סר פרנסיס ביקמן, היה מבוסס על הסופר ג'וזף הרגסהיימר והמפיק ג'סי ל. לסקי. דורותי שו התבססה על דמויותיהן של לוס עצמה ושל קונסטנס טלמדג', ובכתיבת דמותה של לורליי לקחה השראה מנערת התצוגה של זיגפלד, ליליאן לוריין, שתמיד הייתה מציגה את היהלומים שהעניקו לה מחזריה.
אמרסון ניסה תחילה לדכא את פרסומו של הספר ולאחר מכן הסתפק בהקדשה אישית. לוס המשיכה להיות עמוסה מאוד לאורך 1926, ולפעמים עבדה על פרויקטים רבים בבת אחת. באביב 1926 השלימה את העיבוד הבימתי לספר, שעלה ל-201 הופעות בברודוויי. בשלב זה בריאותו של אמרסון החל להדרדר, ובאחת מהפעמים שנשאלה לוס לגבי מצבו של בעלה, היא השיבה כי "אמרסון הוא אדם שנהנה מבריאות לקויה". לדעתו של הפסיכיאטר הניו יורקי, סמית' אלי ג'ליף, "לוס הייתה אשמה במצבו, וכדי שאמרסון ישתפר היא תצטרך לוותר על הקריירה שלה". היא החליטה לפרוש לאחר ספרה הבא "גברים מתחתנים עם ברונטיות", שהיווה המשך "לבלונדיניות" עליו התחייבה בפני הארפרס בזאר. בני הזוג תכננו עוד חופשה אירופית, וכשאמרסון לא חש בטוב ברגע האחרון, הוא התעקש שלוס תסע בלעדיו. כשהגיעה ללונדון, היא נלקחה תחת חסותה של אשת החברה הגבוהה סיביל קולפקס, ותמונותיה של לוס לוקחת חלק בסצנה החברתית הלונדונית הופיעו בעיתונים בניו יורק. לאחר זמן מה אמרסון החולה הצטרף ללוס. כדי לשמור על מצב רוחו היא לקחה אותו לתיאטרון כל ערב, ומצבו הבריאותי השתפר. בני הזוג נסעו לפריז כשאמרסון החלים. באפריל 1927 המופע הועלה בפעם האחרונה.
חיי הפנאי והשפעתם

כאשר "אבל ג'נטלמנים מתחתנים עם ברונטיות" יצא לאור ב-1927, אמרסון הציע חופשה אירופית נוספת. אמרסון שהיה חולה מאוד הגיע עם התקף סינוס לווינה. לוס, אשר הכירה היטב את בעלה, ומומחה האף, אוזן גרון שטיפלו בו, מצאו שיטה לתיקון ההיפוכונדריה של אמרסון. הרופא ארגן לו ניתוח דמה והציג לו את הפוליפים שהוסרו כביכול ממיתרי הקול שלו. טיפול הפלצבו הזה עשה את העבודה, ואמרסון החלים. לוס, שדאגה לבריאותו של בעלה, בחרה לפרוש מהקיירה ההוליוודית שלה לחיי הפנאי.
הגרסה הקולנועית הראשונה של ג'נטלמנים מעדיפים בלונדיניות עלתה לאקרנים בשנת 1928 בכיכובן של רות טיילור בתור לורליי לי, ואליס ווייט בתור דורותי. הגרסה לצערן היוותה כישלון. מ-1927 ועד 1929, לוס ואמרסון טיילו רבות. את החורפים שלהם בילו בפאלם ביץ', שם אמרסון היה נהנה מהקשרים החברתיים שנרקמו. לוס, שהייתה ממוקדת בבעלה החולה, הרגישה מחסור בזוגיות עם גבר אינטלקטואלי, ובאחד החורפים פגשה בפאלם ביץ' את וילסון מיזנר, גבר שנון וכריזמטי, אשר התעשר מנדל"ן. בהתחשב בעובדה שהם התראו כל יום, על פי השמועות, מערכת היחסים נעצרה רגע לפני הפיכתה לרומן מלא. באותה תקופה, מחלת הגרון של אמרסון חזרה, אם כי הוא החלים במהירות לאחר הסיבוב השני של ניתוח הדמה שלו.
לוס ואמרסון נסעו להוליווד לחג המולד ב-1929 עם חברו החדש של לוס, הצלם ססיל ביאטון, שהיה חלק מקהל "האנשים הצעירים והבהירים". בתקופה זו גם וילסון מיזנר בחר לעבור להוליווד כתסריטאי. מכיוון שלאמרסון היו עיסוקים משלו, לוס מצאה עצמה לעיתים קרובות בחברת ביאטון או מיזנר. כאשר חזרו השניים לניו יורק באביב 1930, אמרסון הביע אי שביעות על חוסר תשומת לבה, ואיים כי אם לוס תמשיך לבלות זמן רב בלעדיו, הוא צופה את חזרתה של מחלת הגרון שלו. במקביל לכך אמרסון גם הפסיד כסף רב במפולת הבורסה, והציעה ללוס לחזור לעבוד, ולנטוש את חיי הפנאי שלה. לוס, שלא הייתה מרוצה מזה, הפיקה תוך מספר חודשים עיבוד בימתי ל-"גברים מתחתנים עם ברונטיות" ובנוסף עיבוד בימתי ל"דובדבנים בשלים".
בשנת 1931, עם ירידה בהכנסותיהם, עברו בני הזוג להתגורר במלון דירות, והפחיתו בטיולים שאפיינו את אורך חייהם בשנים שלפני כן. זמן לא רב לאחר מכן, נתקלה לוס במכתב אהבה מאישה שהייתה בקשר עם בעלה. כאשר היא פגועה מאוד, לוס הציעה לאמרסון להתגרש; אמרסון סירב והציע להם להתחיל לחיות בנפרד, כשהוא נותן לה קצבה מתאימה. למרות הטרגדיה האישית, חייה החדשים של לוס, אפשרו לה לבחור כמה ואיך לבזבז את חלקה ממה שהרוויחה עבור בני הזוג בכל דרך שתרצה. כשצוות אמרסון-לוס קיבל הצעה לכתוב תסריט עבור אירווינג תלברג מ-MGM, אמרסון סירב ללכת. לוס בחרה לקחת את ההצעה לבדה, ובכך הרוויחה את כל השכר שהוצע- 1,000 דולר לשבוע.
תסריטאי MGM

הפרויקט הראשון שתלברג העביר ללוס היה "האישה האדומה" של ג'ין הארלו, מכיוון שפ. סקוט פיצג'רלד לא נחל הצלחה בעיבוד ספרה של קתרין ברוש. פיצג'רלד, סופר מוכשר של רומנים כמו גטסבי הגדול, פוטר והוחלף על ידי לוס במערכת אולפנים המנוהלת בעיקר על ידי גברים. התסריט, שהושלם במאי 1932, היה מופלא וביסס את הארלו ככוכב, והצליח גם להכניס את לוס שוב לדרג הקדמי של התסריטאים.
"היא הייתה נכס בעל ערך רב עבור MGM, כי באולפנים היו כל כך הרבה נשים משמעותיות - גארבו, קרופורד, שירר והארלו, ותמיד חיפשנו סיפורים של 'גברת מפוקפקת'. אבל הם היו בעייתיים בגלל הצנזורה. עם זאת, ניתן היה לסמוך על אניטה שתספק את הדו-משמעות העדינה, ואת הרמיזה המספרת. בכל פעם שהייתה לנו תמונה של ז'אן הארלו על הפרק, תמיד חשבנו קודם כל על אניטה" אמר מפיק MGM סמואל מרקס.
לוס עברה לדירה בהוליווד, שם הצטרף אליה במפתיע אמרסון. למרות שאמרסון הביע חרטה על התנהגותו הקודמת, הוא לא עשה דבר כדי לשנות אותה. בזמן שאמרסון עסק בעצמו וביצע בחינות מסך לכוכבות צעירות, לוס הייתה פנויה לפגוש את מי שרצתה ללא מתן דין וחשבון לאמרסון, כולל חברה החולה כעת וילסון מיזנר. מיזנר שנהג לבלות תוך נטילת אלכוהול וסמים, נפטר ב-3 באפריל 1932, תאריך שלוס המשיכה לציין ובו חלקה כבוד לחברה.
ב-MGM, לוס הוציא תסריטים בהצלחה רבה; עם זאת, לעיתים קרובות היא נאלצה להשתמש באמרסון כצינור לתקשורת עם דירקטורים ומנהלים אחרים שנרתעו מלהתמודד עם אישה במעמד שווה. זה עבד היטב כדי לקדם את הרעיון שהם היו זוג מאושר וצוות כותבים. היא קנתה בית צנוע בבוורלי הילס ב-1934. במהלך היום זה היה עבודה, ובלילות מסיבות שנערכו על ידי מנהלים או כוכבים אחרים של אולפני MGM, כמו משפחת תלברג, משפחת סלזניק וגולדווינס. לוס לקחה חלק באופן קבוע בבראנץ' של ג'ורג' קיוקור ביום ראשון, דבר שהיה הכי קרוב לסלון ספרותי, שהיה להוליווד להציע.
בשנת 1935, בערך בזמן הקמת גילדת הסופרים, היא צוותה לרוברט הופקינס, שלימים הפך לשותף פעיל בתסריטים רבים. עבודתם על "סן פרנסיסקו" זכתה למועמדות לפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. היא ביססה את דמותו של קלארק גייבל על כמה אנשי ביטחון שהכירה, כולל וילסון מיזנר. תלברג חלה שוב והעניק לאמרסון חוזה לשנתיים כמפיק ב-1,250 דולר לשבוע. באמצע שנת 1937 החליטה לוס לא לחדש את החוזה שלה עם MGM, ככול הנראה מכיוון שמאז מותו של החבר והתומך תלברג בספטמבר 1936 דברים לא הלכו כשורה באולפן וכל סרט הרגיש כמו מאבק.
חייה לבדה

באוקטובר 1937, לוס ואחיה קליפורד שלחו את אמרסון לאבחון בבית הבראה יקר מאוד, שם אובחן כחולה בסכיזופרניה. לוס, שתמיד השאירה את הטיפול בכספים לאמרסון, גילתה עד מהרה שרוב כספה כבר לא נמצא בחשבונות משותפים אלא בחשבונות הפרטיים שלו. בעקבות זאת לוס עבדה יתר על המידה בסטודיו ותחת לחץ מצד אמרסון, ונעשתה מדוכאת יותר ויותר. לוס יצאה מהחוזה שהיה לה ביונייטד ארטיסטס, חתמה מחדש עם MGM וקנתה בית מול החוף בסנטה מוניקה. לאחר 17 שנות נישואים ב-1937 לוס ביקשה מאמרסון להתגרש, והוא הסכים, אך המשיך למנוע כל דיבור על הגירושים עצמם, מה שהפך את סיום הגירושים לבלתי אפשרי. כאשר אמרסון יכל לעזוב את בית ההבראה, לוס שילמה עבור אחות שתטפל בו בדירה משלו.
MGM קנתה את זכויות הסרט ללהיט הברודוויי של קלייר בות' לוס משנת 1936 "הנשים". סופרים רבים ניסו, ללא הצלחה, להמיר את הספר לגרסת תסריט. האולפן מסר אותו ללוס ולתסריטאית הוותיקה ג'יין מרפין, ושלושה שבועות לאחר מכן העבירה לוס לקיוקור תסריט שהוא אהב. אך ועדת הצנזורה לא אישרה את התסריט. הם התעקשו לשנות יותר מ-80 שורות והסרט היה חייב כבר להיכנס להפקה. לוס חששה, אבל קיוקור התעקש שהיא תבצע את השינויים על הסט, בין שלל הכוכבות שלו, שכללו את אלמנותו של תלברג נורמה שירר, ג'ואן קרופורד ורוזלינד ראסל. כשהאנט סטרומברג, המפיק האחרון שהיא העריכה, עזב את MGM כדי להפיק באופן עצמאי, לוס ניסתה לצאת מהחוזה שלה, אך ללא הצלחה בשל העובדה כי היא הפכה לנכס יקר מדי עבור הסטודיו. לאורך כל המלחמה לוס כתבה תסריטים, גידלה ירקות וסרגה גרביים וסוודרים לגברים מעבר לים. בנוסף, כשהחלה מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, היו ללוס אורחים מאנגליה, אלדוס ומריה האקסלי. לוס שכנעה את האקסלי שזה יהיה בטוח יותר עבור משפחתו אם הוא יישאר בארצות הברית, והיא השיגה לו עבודה בעיבוד תסריטים ב-MGM. לוס החלה לחיות עם בן זוג חדש בעל בעיות שתייה. הקשר היה קצר מועד, ובמקביל MGM החליטה לשחרר אותה מהחוזה שלה באופן סופי.
מוות

בשנת 1981, שבועות מספר לאחר שחלתה בדלקת ריאות, אניטה לוס לקתה בהתקף לב ונפטרה במנהטן בניו יורק בגיל 93. בטקס האזכרה, חברותיה הלן הייז, רות גורדון וליליאן גיש, שיתפו את האבלים באנקדוטות הומוריסטיות, וג'ול סטיין השמיעה שירים ממחזות הזמר של לוס, כולל את השיר המפורסם "Diamonds Are a Girl's Best Friend".
ראו גם

מרילין מונרו
גברים מעדיפים בלונדיניות
ג'וליה השובבה
לקריאה נוספת

אניטה לוס, אדונים מעדיפים בלונדיניות: יומנה האמיתי של נערה קלת דעת, תרגום מאנגלית אביבה אגמון, איורים אירית מילמן, הוצאת מסדה, 1969.
אניטה לוס, ג'נטלמנים מעדיפים בלונדיניות אבל מתחתנים עם ברונטיות, תרגום מאנגלית רחל פן, איורים ראלף ברטון, הוצאת פן וידיעות ספרים, 2024.
קולט, ג'יג'י, תרגום מצרפתית פנינה בת שלה, הוצאת מסדה, 1951
הערות שוליים

↑  Loos, Anita (2003-11-10). Anita Loos Rediscovered: Film Treatments and Fiction by Anita Loos, Creator of Gentlemen Prefer Blondes (באנגלית). University of California Press. ISBN 978-0-520-22894-8.
↑  Whitman, Alden (1981-08-19). "Anita Loos Dead at 93; Screenwriter, Novelist". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-08-04.
1 2 3 4  Loos. 1966.
1 2 3 4 5 6 7  Carey. 1988
1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Red Bluff News 24 April 1901 — California Digital Newspaper Collection". cdnc.ucr.edu. ארכיון מ-19 באוקטובר 2017. נבדק ב-24 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Loos. 1974
↑  Norman. 2007.
1 2 3 4  Schmidt. 1917
1 2  Gross, John (1988-10-11). "Books of The Times; Centenary for Author of an Indubitable Classic". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-01-06.
1 2 3 4  Beauchamp. 1997
1 2  Loos. 1977.
↑  Gale Group. 2001
↑   ליאת אלקיים, האמא הגדולה של קארי בראדשו וברידג'ט ג'ונס, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274856805171  PLWABN: 9810612942205606  BIBSYS: 90147349  BNC: 000203943  BNE: XX820173  BnF: cb12482088h (data)  CiNii: DA05526773  GND: 118936034  ISNI: 0000 0001 0904 1915  LCCN: n50043422  NDL: 00448012  NKC: jo20010084636  NLA: 35699207  NLG: 198848  NTA: 071592156  RERO: 02-A003530383  SELIBR: 267365  SNAC: w65d96t5  SUDOC: 034023003  Trove: 1047846  VcBA: 495/214433  VIAF: 56711909   WorldCat (עם VIAF): 56711909
בנים (שיר של נונו)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע נונו
 מתוך האלבום סטטוס
 יצא לאור:  17 ביוני 2021
 שפה:  עברית
 אורך:  2:30
 חברת תקליטים:  די
 כתיבה:  נונו
 לחן:  נונו
 הפקה:  נונו, עיליי אשדות
"בנים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נונו. הוא יצא לאור ב-17 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים די-מיוזיק, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, סטטוס. השיר נכתב על ידי נונו, שגם הפיקה אותו לצד עיליי אשדות. השיר צבר קרוב ל-800 אלף השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.