stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המקרה בו חזרתי לחיים בתור רפש
הערות שוליים

↑  "「転生したらスライムだった件」マンガ版がシリウスで始動". Natalie (ביפנית). 26 במרץ 2015. ארכיון מ-13 ביוני 2018. נבדק ב-13 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pineda, Rafael Antonio (7 במרץ 2018). "That Time I Got Reincarnated as a Slime Light Novels Get Fall TV Anime". Anime News Network. ארכיון מ-7 במרץ 2018. נבדק ב-7 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hodgkins, Crystalyn (25 באוגוסט 2018). "That Time I Got Reincarnated as a Slime Anime Reveals More Cast, October 1 Premiere". Anime News Network. ארכיון מ-25 באוגוסט 2018. נבדק ב-25 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "המקרה בו חזרתי לחיים בתור רפש".
מרי (שדה גז)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל ישראל
 יבשתי/ימי:  ימי
 מפעיל:  נובל אנרג'י
 שותפים:  שותפות ים תטיס נובל אנרג'י 47% קבוצת דלק 53% (דלק קידוחים 25%, אבנר חיפושי נפט 23% ודלק השקעות ונכסים 4%)
 תחילת הפיתוח:  2001
 תחילת ההפקה:  2004
 סיום ההרחבה והשדרוג:  2012
 תפוקת נוזלי גז טבעי:  1  מיליארד מטר מעוקב (BCM) בשנה
 תשתית הולכת הגז:  צינור באורך 10 ק"מ
 עתודות גז מוכחות:  32 מיליארד מטר מעוקב (BCM)
  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדה גז מרי (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדה גז מרי 
מָרִי (נקרא גם מארי-B) הוא שדה גז טבעי בים התיכון, מול חופי אשקלון. הוא התגלה ב-2000 והיה שדה הגז הישראלי הימי הראשון שממנו הופק גז (מהשדה היבשתי ראש זוהר, סמוך לערד, הופק גז כבר מ-1960). הגז הוזרם מהשדה בין השנים 2004 ל-2012.
היסטוריה

המאגר התגלה על ידי שותפות ים תטיס, שהוקמה על ידי שותפויות האנרגיה "דלק קידוחים" ו"אבנר חיפושי נפט", בשיתוף חברת "נובל אנרג'י" האמריקנית בפברואר 2000. הקידוח הראשון, "מרי 1" הכיל 10 מיליארד מ"ק גז ברמת ודאות גבוהה, באפריל 2000 מאגר גז גדול התגלה גם בקידוח "מרי 2". באפריל 2001 בוצע קידוח אימות "מרי 3", לעומק של 2,553 מטר, מתחת לשכבת המטרה העיקרית של שדה מרי (הממוקמת בעומק של 1,970 מטר), בה נמצא גז טבעי בשכבות חול איכותיות ונקבוביות בעובי של כ-140 מטר.
עלות הקמת מערכת ההפקה לגז מהמאגר נאמדה ב-300 מיליון דולר. באפריל 2002, קיבלו השותפים בפרויקט רישיון להולכת גז טבעי מאסדת ההפקה שהוקמה בשטח מאגר מרי עד לחופי אשדוד. אסדת ההפקה יוצרה במפרץ מקסיקו והגיעה לישראל בתחילת 2003. השותפות בפרויקט חתמו על חוזה לאספקת גז לחברת החשמל במחיר של 2.47 דולר ליחידת חום למשך 11 שנים.
מאגר מרי היה מקור הגז העיקרי של חברת החשמל לישראל ובתי הזיקוק (בז"נ) בעשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2010 סיפק מאגר מרי 60% מצריכת הגז הטבעי של ישראל לצד אספקת הגז ממצרים. עקב הפסקת הזרמת הגז המצרי לישראל בפברואר 2011, הפך לספק בלעדי של גז טבעי לישראל. מאגר מרי התכלה במהירות גבוהה מהמתוכנן והוחלט לפתח קידוחים נוספים באזור המאגר, בשם "פיניקלס" (פינקלס בתרגום חופשי הוא מין כיס גז קטן), בעלות של 100 מיליון דולר. בנוסף גם לפתח את שדה נועה הממוקם כ-20 ק"מ מערבית למרי, בו הייתה כמות קטנה של גז, בעלות של 250 מיליון דולר. במחיר של 8 דולר ליחידת חום. הזרמת הגז לבז"נ ממאגר "נועה צפון" החלה ביוני 2012. במקביל החלה הזרמת גז לחברת החשמל והיא הסתיימה בדצמבר 2013. מאז שדות הגז נועה ומרי אינם פעילים עוד.
לאחר סיום ההפקה מהמאגר, ביקש משרד האנרגיה לאחסן במאגר הריק גז שישמש את מדינת ישראל לצורכי חירום וכגיבוי לשדה הגז תמר. אולם, לאחר בדיקה נמצאה כי לחץ המים במאגר עלה בצורה כזו שככל הנראה לא יתאפשר בו אחסון של גז. אחסון הגז במאגר, היה מאפשר את הגדלת הקיבולת הגז ממאגר תמר לכ-15 BCM בשנה.
הערות שוליים

↑  דוד חיון, ‏מומחי גז: התגלית בקידוח הימי "מארי 1" - ברמה שטרם היתה בארץ, באתר גלובס, 28 בפברואר 2000
↑  איי אונליין, אבנר ודלק קידוחים : תגלית גז משמעותית מול חופי אשקלון, באתר TheMarker‏, 27 בפברואר 2000
↑  איי אונליין, מפעיל 'מרי 1' : ניתן להפיק 100 מיליון רגל מעוקב גז ביממה, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2000
↑  איי אונליין, מאגר גז גדול התגלה גם בקידוח 'מרי 2' של אבנר ודלק קידוחים, באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2000
↑  שלומי גולובינסקי, שותפות ים תטיס: קידוח מרי 3 מאמת את ההערכות באשר לרזרבות הגז בשדה, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2001
↑  השותפים בפרויקט ים תטיס קיבלו רישיון להולכת גז טבעי מאסדת ההפקה שתוקם בשטח מאגר מרי עד לחופי אשדוד, באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2002
↑  הארץ, אסדת הגז של דלק תגיע בקרוב למאגר "מרי-B", באתר TheMarker‏, 24 בדצמבר 2002
↑  דוד חיון, ‏ים תטיס חושפת נתונים על עיסקת הגז: תמכור יחידת גז ב-2.47 דולר, באתר גלובס, 27 בפברואר 2005
↑  אבי בר-אלי, מצרים ביטלה את הסכם הגז עם ישראל; EMG: "זו הפרה של הסכם השלום", באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2012
↑  עמירם ברקת, ‏לקראת עוד התייקרות בחשמל: מאגר מארי B של ים תטיס מתרוקן, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2011
↑  ליאור זנו, מאגר הלווין הראשון של מארי B צפוי להתחיל לספק גז ביולי 2012, באתר TheMarker‏, 16 באפריל 2012
↑  עמירם ברקת, ‏ים תטיס מניחה צינורות שיאפשרו להזרים גז ממאגרי נועה והפינקלס, באתר גלובס, 15 במאי 2012
↑  רם עוזרי, תחליף לגז המצרי: בז"ן חתמה על חוזה בהיקף 350 מיליון דולר עם ים תטיס, באתר TheMarker‏, 22 במאי 2011
↑  קובי ישעיהו, ‏אבנר ודלק קידוחים: החלה הזרמת הגז הטבעי מ"נועה צפון", באתר גלובס, 24 ביוני 2012
↑  איתי טרילניק, דלק ונובל אנרג'י יקבלו רישיון לאחסון גז טבעי במאגר ים תטיס המתרוקן, באתר TheMarker‏, 17 בדצמבר 2012
↑  הדי כהן, ‏כך פספסה ישראל הזדמנות לחסוך מאות מיליוני שקלים, באתר גלובס, 24 ביוני 2015
בוסוליי

| --- | --- |
סמל בוסוליי (שלט הרלדי)

ארמון הריביירה
 מדינה / טריטוריה:  צרפת צרפת
 מחוז:  האלפים הימיים האלפים הימיים
 חבל ארץ:  פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור
 ראש העיר:  ז׳ראר ספינלי
 שפה רשמית:  צרפתית
 תאריך ייסוד:  1904
 שטח:  5.48 קמ"ר
 גובה:  40 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  13,153 (ינואר 2020)
 קואורדינטות:  43°44′31″N 7°25′25″E﻿ / ﻿43.741944444444°N 7.4236111111111°E﻿ / 43.741944444444; 7.4236111111111 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://villedebeausoleil.fr/
 he
בוסוליי (בצרפתית: Beausoleil; "שמש יפה") היא קומונה במחוז האלפים הימיים בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור בדרום (אנ') מזרח צרפת. היא צמודה לנסיכות מונקו מדרום לה.
הקומונה של בוסוליי הוקמה ב-1904; היא הייתה אמורה להיקרא "מונטה קרלו העליונה" לזמן מה, אך הרעיון נזנח לאחר הפגנות מצד הרשויות במונקו. נכון לינואר 2020 היא מונה 13,153 תושבים.
ערים תאומות

איטליה אלבה, איטליה
ראו גם

קומונות של האלפים הימיים (אנ')
נסיכות מונקו
מונטה קרלו
רוג'ר טסיין

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1952 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוגוסט 2016 (בגיל 64) יוג'ין, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה 
 מקום מגורים:  סן דייגו 
 מקום לימודים:  הרווארד קולג' (1972)  אוניברסיטת קיימברידג' (1977)  קולג' צ'רצ'יל  Livingston High School 
 מנחה לדוקטורט:  Jeremy Sanders 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 תלמידי דוקטורט:  Roberto Malinow 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2023)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מלגת מרשל  Annual Review Prize Lecture (2010)  פרס נובל לכימיה (2008)  Clarivate Citation Laureates (2008)  מדליית א. ב. וילסון (2008)  חבר זר של החברה המלכותית (2006)  פרס רוזנסטיל (2005)  הפרס הבינלאומי לרפואה על שם ג'. אלין טיילור (2005)  חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי (2005)  פרס וולף לרפואה (2004)  פרס פרל של אוניברסיטת צפון קרולינה (2004)  פרס קיו למחקר רפואי (2004)  הרצאת קית' ר' פורטר (2003)  פרס היינקן לביוכימיה וביופיזיקה (2002)  מדליית מקס דלבריק (2002)  ACS Award for Creative Invention (2002)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1995)  InBev-Baillet Latour Health Prize (1995)  פרס ו' אלדן ספנסר (1991) 
 www.tsienlab.ucsd.edu
 
רוג'ר טסיין (באנגלית: Roger Y. Tsien;‏ 1 בפברואר 1952 – 24 באוגוסט 2016) היה ביוכימאי סיני-אמריקאי. טסיין זכה בפרס נובל לכימיה ב-2008 יחד עם מרטין צ'לפי ואוסאמו שיממורה על מחקרו על GFP. טסיין היה פרופסור במחלקה לכימיה ולביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
ביוגרפיה

טסיין הוא צאצא של המשפחה המלכותית ו'וּיֶה (吳越). לפי רישומים היסטוריים, טסיין הוא הדור ה-34 למלך טסיאן לִיוּ (钱镠). מדען הטילים, טסיאן סו-שן, הוא בן דודו של אביו של רוג'ר טסיין. אחיו, ריצ'רד טסיין, אף הוא מדען ופרופסור באוניברסיטת ניו יורק.
רוג'ר טסיין נולד בניו יורק לשני הורים שהיגרו מג'ג'יאנג שבסין, ומאוחר יותר התחנך בניו ג'רזי. כיוון שבילדותו סבל מאסתמה, שהה טסיין רוב הזמן בתוך ביתו וניצל את הזמן במעבדה מאולתרת במרתף בית הוריו. בגיל 15, הלך טסיין בקיץ לתוכנית מחקר לנוער באוניברסיטת אוהיו, שם חקר במעבדה את הקשרים תיוציאנאט (thiocyanate) למתכות אחרות ואת חוזק הקשרים ביניהם. בגיל 16 זכה לראשונה בתחרות ארצית למדע על מחקר זה, על אף שראש המעבדה בה היה טען כי המסקנות שלו אינן נכונות.
הוא סיים את התואר הראשון שלו בפיזיקה וכימיה באוניברסיטת הרווארד ב-1972. במהלך לימודיו עבד במעבדה של קיאנג (Nelson Kiang) על ניתוח של ספייקים משבלול האוזן. לאחר מכן, למד במכון לפיזיולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' וב-1977 סיים שם את לימודי הדוקטורט בפיזיולוגיה בנושא נוירוביולוגיה. בעבודת הדוקטרט שלו, פיתח טסיין דרך למדידה של כמויות הסידן התוך-תאיות, ויצר את החומר BAPTA. חומר שמזהה סידן היה דרוש אולם בתאים יש רוב של מגנזיום, לו יש את אותו המטען החשמלי ועל כן יש קושי בזיהוי ספציפי של סידן בתא. הדרישה לחומר כזה הייתה משום שלסידן חשיבות גדולה בהעברת מידע בתוך התא. טסיין ידע על EGTA שקושר ספציפית סידן ביחס למגנזיום, אולם צבעו היה שקוף, ועל כן שינה את ה-EGTA בצורה כימית והצליח לייצר את BAPTA, לו יש סלקטיביות גבוהה לסידן ביחס למגנזיום ותכונות אופטיות בעת קישור לסידן.
טסיין עבד באוניברסיטה כבתר-דוקטורנט בין השנים 1977–1981. בתחילת 1982 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם עבד עד 1989. באותן שנים ניסו במעבדתו לשפר את הצבענים של הסידן ושל יונים אחרים. כמו כן, הם פיתחו אינדיקטור כימי לנתרן. ב-1989 עבד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו כפרופסור לפרמקולוגיה, לכימיה ולביוכימיה. בתקופה זו עבר לעבור על cAMP, וביחד עם סוזן טיילור (Susan S. Taylor) פיתח צבען לנוכחות של cAMP המבוסס על פלואורסצנציה של PKA, שהוא פרוטאין קינאז תלוי cAMP. בהמשך עבד על שיפור ה-GFP, שנמצא ב-1992.
מחקריו

הוא נודע בעיקר בשל מחקריו על ה-GFP, חלבון פלואורסצנטי שזורח באורך גל אחר מאורך הגל שמוקרן עליו. ה-GFP שינה את פני הביולוגיה של התא והנוירוביולוגיה, באמצעות האפשרות להתבונן בתאים חיים ולעקוב אחר הפעילות של מולקולות תוך-תאיות בזמן אמת.
בין היתר עבד טסיין עם אריק קנדל ועם סוזן טיילור על חיית המודל אפליזיה (אנ') (Aplysia) וניסה לבחון את השינויים בריכוזי cAMP בה. הם פיתחו צבען ל-cAMP המבוסס על ההיפרדות בין היחידות הבקרתיות והקטליטיות של PKA בעת קשירה של cAMP. אולם, היו קשיים לעבוד עם הצבען שפיתחו, בין היתר בשל הצורך לבטא את PKA גם בתאים בהם החלבון אינו מבוטא וכן בגלל הגודל הנדרש של התאים. בהתאם לכך הם ניסו ליצור צבען שיכול לחצות ממברנות ולהיקשר ספציפית לחלבונים מסוימים או להתבטא עם החלבונים עצמם. ב-1992 נמצא ה-GFP על ידי שיממורה ודחף מחדש את מחקרו.
מחקריו > פיתוח ה-GFP וחלבונים פלואורסצנטיים נוספים

ה-GFP וחלבונים פלואורסצנטיים נוספים שפותחו במעבדתו של טסיין משמשים למחקר ולמעקב אחר ביטוי של חלבונים בתאים וביצורים שלמים. משתמשים בחלבונים אלה על ידי איחוים לחלבון אותו רוצים לחקור, וכך אפשר לעקוב אחריהם ולאתרם באמצעות מיקרוסקופ בזמן אמת. שימוש בשיטה זו הפך עם השנים למקובל מאוד ואפשר ביצוע מחקרים בביוכימיה, בביולוגיה מולקולרית, בביולוגיה של התא ובנוירוביולוגיה.
מאז גילויו של החלבון, מספר מוטנטים שלו הונדסו ופותחו. אחת מאבני הדרך לפיתוח מוטנטים של GFP הייתה במעבדתו של טסיין, בה נעשתה מוטציה נקודתית (S65T) ל-GFP המקורי שהתגלה. המוטציה הפכה את שיפרה את היכולת הפלואורסצנטית של החלבון, הן בעצמת הזריחה והן בזמן שהחלבון זורח. המוטציה גם גרמה לתזוזה של פיק ספקטרום הזריחה (פלט) ל-489nm (במקום 475nm), בעוד ספקטרום העירור הוא ב-395nm בשניהם. עובדה זו חשובה משום שהיא הובילה לזריחה חזקה יותר בספקטרום האור הנראה, שאפשר להבחין בצבע בעזרת מיקרוסקופ. כמו כן, המוטציה ייצבה את החלבון בטמפרטורת החדר, בעוד החלבון המקורי פעל בטמפרטורות נמוכות בלבד, וכך איפשרה עבודה איתו בטמפרטורות נוחות יותר. במאמר זה גם הראה את מנגנון הפעולה של GFP, שכולל תגובת חמצון-חיזור עם מולקולת חמצן. טסיין גם תרם בהבנה של דרך פעולתו של GFP וכן בפיתוח מוטנטים נוספים.
ביו השנים 1994–1998, יצר מוטנטים שונים של GFP, שגרמו לשינויים מבניים בחלבון. כמו כן, יצר חלבונים שיכולים לזרוח בצבעים שונים, צהוב, ציאן וכחול. הללו משמשים למחקר באמצעות שיטת FRET ‏(Fluorescence resonance energy transfer), כלומר שילוב בין שני חלבונים עליהם יש כרומופור לבדיקה של קשרים בין-חלבוניים או תוך-חלבוניים שנוצרים. יחד עם זה, מעבדתו לא הצליחה ליצור כרומופור אדום.
ב-1999 גילה סרגיי לוקיאנוב (Lukyanov) עם מעבדתו חלבונים פלואורסצנטיים גם ב-Discosoma, בעל חיים ששייך לצורבים. כיוון שאחד החלבונים שנמצאו היה חלבון שזורח באדום, צבע שמעבדתו של טסיין לא הצליחה לפתח באותה עת, מעבדתו של טסיין ניסתה להבין את מנגנון זריחה זה. בין השנים 2000–2002, יצר טסיין וריאנטים יציבים של DsRED שיכול לזרוח באדום, בוורוד ובכתום, על ידי הפיכת החלבון למונומרי, וכך יצר יכולת לסימון של חלבונים שונים בכל קשת הצבעים. ב-2002 עזר לפתח מונומר ראשון של DsRED, וכן עזר לפענח את ההבדלים המבניים בין DsRED לבין GFP, וכך להסביר את ההבדל בצבעים שנוצרים מזריחתם. ב-2009 יצרה המעבדה בראשה טסיין עומד את ה-IFP, חלבון שמקורו במוטנציות על חלבון חיידקי ולא ממדוזה כקודמיו. חלבון זה מקורו בחלבון איתות חיידקי שבולע אור, אותו הפכו למוטנטי באמצעות מוטגנזה מכוונת.
מחקריו > הדמיית סידן

טסיין הוא בין המפתחים של השיטה להדמיית סידן (Calcium imaging), וכמפתח של צבעים שצובעים בנוכחות של יונים מסוימים, ובהם סידן. אחד מהצבעים שפיתח היה Fura-2, שמשמש לצביעה ולמעקב אחר יוני סידן. צבע נוסף שאף הוא צובע סידן הוא Indo-1, ופותח במעבדתו של טסיין ב-1985. מעבדתו של טסיין גם יצרה צבען שמבוסס על קלמודולין, שכונה קמלאון (Cameleon).
הדמיות סידן נועדו כדי לדמות את המצב של יוני הסידן בתא, ברקמה או במדיום. הרעיון מבוסס על קישור ספציפי בין סידן לבין מולקולה אחרת שהופכת לפלואורסצנטית לאחר הקישור. התהליך מבוסס על מולקולה שנקשרת באופן הפיך וספציפי ליון הסידן, אך באפיניות נמוכה יותר ליונים עם מטען דומה, כמו מגנזיום. חשיבות השיטה היא במעורבות יון הסידן בתהליכים תוך-תאיים רבים. מעבדתו של טסיין גם שיפרה אינדיקטורים לנוכחות של נתרן וכן לבדיקה של פוטנציאל הממברנה.
פרסים והוקרות

ב-2002 קיבל את פרס ACS לחשיבה יצירתית מהחברה האמריקנית לכימיה. ב-2004 זכה טסיין בפרס וולף "על תרומתו המפרה לתכנון ולבנייה של מולקולות פלואורסצנטיות, שחוללו מהפכה בהבנת תפקוד תאים". ב-2006 התקבל כחבר מן החוץ בחברה המלכותית. ב-2008 בפרס נובל לכימיה, באותה שנה הוא גם הפך לחבר כבוד בחברה המלכותית לכימיה. שנה מאוחר יותר קיבל דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת הונג קונג.
כמו כן, טסיין נבחר ב-1998 כחבר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וכן לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
הערות שוליים

↑  Shimomura O, Johnson FH, Saiga Y. 1962. J. Cell. Comp. Physiol. 59:223–39
↑  Heim R, Cubitt A, Tsien R (1995). "Improved green fluorescence" (PDF). Nature 373 (6516): 663–4
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11084811  GND: 1172987521  ISNI: 0000 0000 5602 2103  LCCN: n00121012  NKC: js20081021009  NTA: 262031507  SUDOC: 260422053  S2AuthorId: 2822724  VIAF: 40149196292274791017   WorldCat (עם VIAF): 40149196292274791017
מבצע בלק

דאגלס C-54 סקיימאסטר, אחד מהמטוסים שנחכר למבצע בלק
מבצע בלק היה מבצע רכבת אווירית של מטוסי תובלה במלחמת העצמאות להובלת מטוסים, נשק ותחמושת, שנרכשו עבור ישראל בצ'כוסלובקיה, כחלק מעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית. במסגרת המבצע בוצעו כ-100 גיחות, כמעט כולן החל מאמצע מאי 1948. המבצע הסתיים ב-12 באוגוסט 1948. המשלוחים כללו מאות טונות של ציוד ונשק, לרבות מטוסי קרב מסוג אוויה S-199 – גרסה צ'כית של מסרשמיט Bf 109.
רקע

עם הסתמן סופו של המנדט הבריטי ואפשרות של פלישת צבאות ערב כדי למנוע הקמת מדינה יהודית לאחר מכן, יצאו שליחי רכש מטעם היישוב לרחבי העולם. מלחמת העולם השנייה שהסתיימה שנים ספורות קודם לכן, הותירה עודפי נשק בכמויות עצומות. עם זאת, ארצות הברית, יצרנית הנשק העיקרית של בעלות הברית, הכריזה אמברגו נשק למזרח התיכון עם פרוץ הקרבות, דבר שהגביל ביותר את אפשרויות רכישת הנשק בתחומיה. גם מדינות אחרות אסרו באופן דומה רכישת נשק.
מקור חלופי לרכישת נשק נמצא בצ'כוסלובקיה, וזו אף העמידה לרשות היישוב, ואחר כך לרשות ישראל, בסיס אוויר כמעט אוטונומי בעיר ז'אטץ שכונה בחיל האוויר עציון. לבסיס זה הגיעו כעשרה מטוסי תובלה אשר הוברחו מארצות הברית בניצוחו של מהנדס הטיסה היהודי-אמריקני אל שווימר, תחת כיסוי חברת התעופה הפנמית LAPSA.
גם לאחר שנרכש הנשק, עמדה בפני היישוב בעיית הובלתו. לצ'כוסלובקיה לא היה חוף ים, ובנוסף לכך הבריטים שלטו על דרכי הים לארץ ישראל עד תום המנדט באמצע מאי 1948. לפיכך, שימשו מטוסי התובלה דרך מהירה להובלת ציוד צבאי לארץ ישראל, אם כי בכמויות צנועות בהשוואה לדרך הים. טיסות אלה היו הדרך היחידה להובלת מטוסי הקרב אוויה S-199 שנקנו מצ'כוסלובקיה שהיו מטוסי הקרב היחידים ברשות מדינת ישראל בחודשים הראשונים לעצמאותה.
שם המבצע ניתן לו כמשחק מילים על שם הדמות התנ"כית בלק בן צִפור. השם המבצעי של סדרת המבצעים כולה היה "יקום פורקן", על שם התפילה הפותחת במילים "יקום פורקן מן שמיא" – תבוא ישועה מהשמים. המטוסים המריאו משדה התעופה הצ'כי בז'אטץ, ולמעט הראשון שבהם, כולם נחתו בתל נוף, שנודע אז כבסיס עאקיר.
הטיסות

המבצע החל ב-31 במרץ 1948 עם הנחתת מטוס "בלק-1" (דאגלס C-54 סקיימאסטר) בבית דראס, שליד באר טוביה, במבצע חסידה. לנשק שהגיע במטוס זה נודעה חשיבות במבצע נחשון של ההגנה. "בלק 1" היה מבצע יוצא דופן, כיוון שמטוס זה נחכר על טייסיו למבצע חד פעמי, למספר שבועות והייתה זו טיסתו היחידה עבור ישראל. מכאן ואילך להק תובלה אווירית (אשר קיבל את שמו ביולי) נשא בנטל המבצע, תחת הכיסוי של חברת LAPSA.
"בלק-2" (דאגלס C-54 סקיימאסטר) נחת ב-12 במאי 1948 בשדה התעופה עקרון (כיום בסיס תל נוף) עם מטען נשק מצ'כוסלובקיה, זאת לאחר שהבריטים עזבו את השדה והאזור נכבש במבצע כיתור.
"בלק-3" (C-54 סקיימסטר) נחת ב-14 במאי עם מטען של מקלעים בינוניים (בזות), ציוד חבלה וחלקי חילוף.
"בלק-5" (C-54 סקיימסטר) נחת ב-20 במאי 1948 כאשר בבטנו מטוס הקרב הראשון, אוויה S-199 מפורק, פצצות, פגזי תותחים, חלקי חילוף וחמישה טייסי קרב שסיימו את הכשרתם בצ'כוסלובקיה: לו לנארט, מילטון רובנפלד, אדי כהן, עזר ויצמן ומודי אלון.
המבצע הואץ עם הגיע מטוסי קרטיס C-46 קומנדו אשר הוברחו מארצות הברית. מכאן ואילך נשאו אלה בעיקר נטל המבצע. עם זאת, כיוון שטווח טיסתם לא הספיק לטיסה במטען מלא מז'אטץ לישראל, נאלצו מארגני המבצע למצוא מקום לתדלוקם. זה נמצא, בהיעדר מקום נוח יותר, באז'קסיו שבקורסיקה. עם זאת, הדבר האריך מאוד את הטיסה. בטיסה חזרה, כאשר המטוס כמעט ריק, לא נדרשה חנייה לשם תדלוק.
"בלק-6" ו"בלק-7", שני מטוסי קרטיס C-46 קומנדו, נחתו ב-21 במאי ובהם מטוס אוויה S-199 שני מפורק. מטוס אחד הוביל את הגוף והשני הוביל את הכנפיים והמדחף.
מכאן ואילך נכנסו הטיסות למעין שגרה. טיסה רגילה הייתה יוצאת מצ'כוסלובקיה בשעת בוקר מוקדמת, 5:00 או 6:00, ונוחתת בישראל סמוך לחצות. זמן שהייה אופייני בעקרון היה כשעתיים, ואז מטוס התובלה היה שב וממריא בעוד לילה, שכן באותם שלבים של המלחמה העליונות האווירית הייתה בידי הערבים.
באחת מטיסות אלה, בליל 23–24 במאי 1948, אירעה תאונה. מטוס "קומנדו" נקלע לערפל בעת שעשה דרכו לנחיתה. בזמן שחג בסביבת תל נוף כדי לאתר את המסלול, נתקל המטוס בגבעה נמוכה והתרסק. אחד מאנשי הצוות, הנווט מוזס "מו" רוזנבאום, נהרג, כיוון שנמחץ על ידי גוף ה"אוויה" שהיה עיקר מטענם. שלושה אחרים – נורמן מוניץ, קברניט המטוס, שלדון אייכל ואדוארד "אד" סטירק, נפצעו. בנוסף לתאונה זו, אירעו מספר מקרים בהם מטוסים וצוותים עוכבו או הוטרדו בעת שחלפו או נחתו במדינות שונות בדרכם.
סיום המבצע

עקב לחץ אמריקני כבד, סגרו שלטונות צ'כוסלובקיה את בסיס "עציון" ב-12 באוגוסט 1948. בכך הסתיים מבצע בלק, לאחר שנערכו כ-100 גיחות של מטוסי התובלה. לאחר שבסיס "עציון" בצ'כוסלובקיה נסגר, להק תובלה אווירית, כולל הצוותים ומטוסי התובלה, הועברו לתל נוף. ב-23 באוגוסט כבר הופעלו המטוסים והצוותים להעברת אספקה, אמצעי לחימה ונוסעים אל ומהנגב המנותק במסגרת מבצע אבק
. כחודש אחרי סגירת "עציון", נסגרה חברת LAPSA גם היא בגלל לחץ אמריקני. בסוף 1948 ובתחילת 1949, הפך הלהק בהדרגה לטייסת 106 בחיל האוויר. בסופו של דבר, חלק מן המטוסים והצוותים עשו את דרכם לחברת אל על.
פרשת מכירת הנשק הצ'כוסלובקי, כולל טיסות מבצע בלק, עלתה שוב במשפטי פראג, כהוכחה ל"קשר ציוני", אשר הופנה כאישום נגד חלק מן הנאשמים.
הערות שוליים

↑  נתיבי אוויר פנמיים בע"מ. בספרדית: Lineas Aereas de Panama Sociedad Anonima
↑  LAPSA באתר Airline History
↑  אליעזר (צ'יטה) כהן, צבי לביא, השמים אינם הגבול סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, ספרית־מעריב, 1990, עמ' 50-52
↑  http://www.iaf.org.il/sip_storage/files/8/168.rtf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012313274005171 
מטוס קרטיס C-46 קומנדו של אל על, 1950 בערך
שרה קלארק

| --- | --- |

שרה קלארק עם בעלה קסנדר ברקלי
 לידה:  16 בפברואר 1972 (בת 52) סנט לואיס, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  דרמה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אינדיאנה  Circle in the Square Theatre School  בית הספר ג'ון בורוז 
 בן או בת זוג:  קסנדר ברקלי (2002–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה קלארק (באנגלית: Sarah Clarke; נולדה ב-16 בפברואר 1972 במיזורי, ארצות הברית) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית הידועה בעיקר בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה 24.
ביוגרפיה > שחרותה

קלארק נולדה במיזורי, ארצות הברית, בתם של קרוליין, עקרת בית, וארנסט, מהנדס.
קלארק למדה אמנות ואיטלקית באוניברסיטת אינדיאנה. את שנת לימודיה האחרונה העבירה קלארק באיטליה, שם החלה להתעניין במשחק.
ביוגרפיה > קריירה

הופעתה הראשונה של קלארק הייתה בפרסומת לפולקסווגן ב-1999, הופעה שעליה קיבלה פרס. ב-2000 הופיעה קלארק בתפקיד מינורי בסרט "Pas de deux" וקיבלה פרס על השתתפותה בפסטיבל סרטים בברוקלין. מאז קיבלה קלארק מספר תפקידים מינוריים בסרטים: "הכל על ג'ורג'" (2000), "התאונה" (2001), ובסדרות: "אד" ו"סקס והעיר הגדולה".
ב-2001 גילמה קלארק את נינה מיירס בסדרה "24", ובמהלך העונה השנייה והשלישית היא שיחקה בתפקיד אורח. בסך הכל הופיעה 36 פרקים. היא קיבלה על תפקידה בסדרה את "פרס לוויין הזהב" של האקדמיה לעיתונות בין-לאומית. קלארק השתתפה גם במשחק המבוסס על הסדרה "24".
בהמשך שיחקה קלארק בתפקיד אורח בסדרה "האוס" בתפקיד מכורה לעבודה ובדמדומים כאמה של בלה.
ב-2009 שיחקה בסדרה "סמוך עלי" בתפקיד אשתו של מייסון מקגווייר (אריק מקורמק), ושיחקה בסרט "נשים מסובכות".
ב-2010 שיחקה בסרט דמדומים בו גילמה את רנה דווייר- אמא של בלה סוון (קריסטן סטיוארט). היא השתתפה גם בשלושת סרטי ההמשך.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קלארק נפגשה עם בעלה, זנדר ברקלי, בצילומים לסדרה 24 שבה הוא שיחק את ג'ורג' מייסון. ב-2002 הם התחתנו, ונולדה להם בת ב-23 בספטמבר 2006. במרץ 2010 נולדה בתם השנייה.