stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מועדון הוקי יוטה
היסטוריה

ב-2023 ניצבה קבוצת ה-NHL אריזונה קויוטיס במצב קשה כשנותרה ללא בית קבע, ונאלצה לשחק את משחקי הבית שלה באולם מאלט ארנה בעיר טמפה שבו 5000 מושבים בלבד. הכוונה הייתה להקים בעיר אולם קבע, אולם במשאל שנערך בקרב תושבי העיר נדחתה ההצעה ונגנזה.
בעקבות כך היה ברור שלקבוצה אין זכות קיום בטמפה, ובכלל באזור פיניקס רבתי. ראיין סמית, הבעלים של קבוצת ה-NBA יוטה ג'אז וקבוצת ה-MLS ריאל סולט לייק הציע להנהלת הליגה לקנות את כל פעילות הספורט של הקויוטיס, כולל כל חוזי השחקנים והצוות, ולהעביר את הפעילות לקבוצת NHL חדשה שתוקם ביוטה ותחלוק את ה"דלתא סנטר" בסולט לייק סיטי עם הג'אז שהאולם הוא אולמה הביתי, למרות שה"דלתא סנטר" מכיל 14000 מושבים בלבד בתצורת הוקי קרח וגם הוא נחשב לאולם קטן במונחי NHL. ב-18 באפריל 2024 אישרה הליגה את בקשתו. אריזונה קויוטיס הפסיקה את פעילותה, ונקבע שקבוצת ה-NHL של יוטה תחליף אותה בליגה ובבית המרכזי.
סמית הודיע שבכוונתו להקים אולם חדש בסולט לייק סיטי, שיהיה מתאים יותר להוקי קרח וישמש את שתי הקבוצות. כמו כן הבהיר סמית שהקבוצה החדשה תישא את שם מדינת יוטה, ולא את שמה של סולט לייק סיטי בלבד; שמה של הקבוצה, הלוגו שלה, צבעיה ומדיה ייבחרו מאוחר יותר.
ביוני 2024 נבחרו צבעיה של הקבוצה, ונקבעו לה שם זמני ("מועדון הוקי יוטה"), לוגו זמני ומדים זמניים, המשמשים אותה בעונתה הראשונה בליגה. שמה הקבוע והלוגו הקבוע שלה ייקבעו מאוחר יותר.
סגל שחקנים

נכון ל-1 בנובמבר 2024
קלייטון קלר, קפטן מועדון הוקי יוטה, במדי הגלגול הקודם של הקבוצה, אריזונה קויוטיס
וסטמורלנד דייוויס

וסטמורלנד דייוויס (באנגלית: Westmoreland Davis;‏ 21 באוגוסט 1859 –  7 בספטמבר 1942) היה עורך דין אמריקאי, פוליטיקאי והמושל ה-48 של וירג'יניה, הוא כיהן בתפקיד זה מ-1 בפברואר 1918 עד 1 בפברואר 1922.
ביוגרפיה

דייוויס נולד למשפחה עשירה ומוכרת ב־21 באוגוסט 1859. הוא נולד על סירה באוקיינוס האטלנטי. במהלך מלחמת האזרחים אביו נפטר, ומשפחת דייוויס איבדה חלק ניכר מעושרה, וסבלו מבעיות כלכליות קשות.
אמו של דייוויס, אנני, עשתה כמיטב יכולתה לפרנס את בנה. בגיל 14 דייוויס זכה במלגה למכון הצבאי בווירג'יניה. הוא היה הצוער הצעיר ביותר שהשתתף אי פעם. הוא סיים את לימודיו בשנת 1877. לאחר שלימד במשך שנתיים, עבד דייוויס כפקיד בחברת הרכבת. בשנת 1883 הוא למד שנה אחת לתואר שני באוניברסיטת וירג'יניה. בשנה שלאחר מכן נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1886. לאחר סיום הלימודים הצטרף למשרד עורכי דין בעיר ניו יורק. הקריירה המשפטית שלו בניו יורק הפכה אותו לעשיר לפני שחזר לווירג'יניה.
בשנת 1903 רכש דייוויס את "מורבן פארק", אחוזה היסטורית של 1,000 דונם ופארק סוסים בליסבורג, וירג'יניה. דייוויס ואשתו מרגרט היו פרשים נלהבים. דייוויס ייסד את מועדון הצייד ה- Loudoun Hunt, והפך ליושב ראש מועדון של כלבי השועל, Foxhounds.
באחוזה, החל לעסוק בחקלאות, למרות חוסר הניסיון שלו בתחום. דייוויס דגל ברפורמה בענף החקלאות. הוא דגל במיוחד בשימוש במדע לשיפור הפרודוקטיביות והתברואה.
בשנת 1912 קנה דייוויס את כתב העת Southern Planter, אשר באותה תקופה אחד המגזינים הפופולריים ביותר בדרום. הוא השתמש במגזין כדי לסייע לרפורמות שעליהן הוא נאבק בענף החקלאות.
בשנת 1917 דייוויס נבחר כנציג הדמוקרטים להיות המושל ה -48 של וירג'יניה. הוא נבחר ברוב של 71.47% מהקולות, והביס את הרפובליקני תומאס ג'יי מונסי ואת הסוציאליסט פרנק סמית. דייוויס נבחר כמועמד "רטוב", זה קרה בתקופת היובש והיה נגד האיסור על מכירת המשקאות האלכוהוליים. כמושל, דייוויס המשיך לתמוך בשינויים בענף החקלאות.
הוא לחץ על קבלת כספי סיוע לחקלאים, כמו גם על כסף למחקר מדעי שיסייע לתעשיית החקלאות. הוא הגדיל את המימון למכללות ואוניברסיטאות בווירג'יניה. בסך הכל דייוויס גרם לרפורמה והביא למודרניזציה של מדינת ווירג'יניה.
דייוויס נפטר ב -2 בספטמבר 1942 בבית חולים בבולטימור לאחר שלקה בשבץ ונקבר בפארק מורבן שבליסבורג. את מסמכי עבודותיו ומבצעיו מימי היותו מושל וירג'יניה ניתן למצוא בספרייה של וירג'יניה.
דייוויס היה אח בלשכת ענף הזית מס' 114 (Olive Branch Lodge)בליסבורג, של הבונים החופשים בווירג'יניה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1657-1658
הערות שוליים

↑  National Governors Association, web.archive.org, ‏2011-06-28
↑  Davis, Westmoreland (1859–1942) – Encyclopedia Virginia (באנגלית אמריקאית)
↑  A Guide to the Executive Papers of Governor Westmoreland Davis, 1911-1922 (bulk 1918-1922) Davis, Westmoreland, Records of Virginia Governor 21567a, ead.lib.virginia.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175997994  ISNI: 0000 0000 2764 8211  LCCN: n88156223  SNAC: w6930sc3  VIAF: 70484794   WorldCat (עם VIAF): 70484794
אגלאוניקה

| --- | --- |

 לידה:  תסליה
 
אַגלַאוּנִיקֶה (ביוונית עתיקה: Ἀγλαονίκη, הלחם של αγλαὸς שמשמעו "זוהר" ו-νίκη "ניצחון") נקראה גם אַגַנִיקָה מתֶסַלְיָה והייתה אסטרונומית ותאומטורגית (אנ') (מכשפת) יווניה מהמאה השנייה או הראשונה לפני הספירה. יש הטוענים כי היא הייתה האסטרונומית הראשונה בהיסטוריה. אגלאוניקה מוזכרת כבר בכתביו של פלוטרכוס ובסקוליה לאפולוניוס מרודוס כאסטרונומית וכבתו של הגטור (הגמון) מתסליה. היא נחשבה למכשפת בשל הצהרתה על יכולתה "להוריד את הירח מהשמים" (καθαιρεῖν τὴν σελήνην: kathaireĩn tìn selénen) אשר פורשה - תחילה על ידי פלוטרכוס ולאחר מכן על ידי אסטרונומים מודרניים - במשמעות של יכולת חיזוי הזמן והאזור הכללי בו יתרחש ליקוי ירח.
אסטרונומיה וכישוף

אגלאוניקה נולדה בתסליה וחיה בה. הדעות לגבי תקופת פעילותה חלוקות. יש המתארכים למאה החמישית לפני הספירה ויש המאחרים ומעריכים בסביבות שנת מאתיים לפני הספירה.
פלוטרכוס כתב כי היא הכירה היטב את תקופות הירח המלא שבו הוא נתון לליקוי, והשתמשה ביכולתה לחזות את הזמן שבו הירח אמור להתכסות בצל כדור הארץ כדי לגרום לקהל הנשים הצופות בליקוי להאמין שהיא משכה את הירח מהשמיים. היא כונתה "המכשפה מתסליה", כיוון שבגלל האמונות הטפלות שרווחו באותה תקופה, כל האסטרונומים שידעו לחזות ליקויים נחשבו כמכשפים או קוסמים בעלי יכולת "להעלים את הירח".
אך יכולתה לא הייתה קסם או כישוף. היא הכירה את מחזוריות סארוס (אנ'), המחזוריות של כ-18 השנים שהתגלתה על ידי הבבלים, שמשמשת לחיזוי הזמן והמקום של ליקויי חמה וליקויי לבנה. אביה של אגלאוניקה איפשר לה ללמוד אסטרונומיה בבלית וזה הידע בו השתמשה כדי לחזות במדויק את הליקויים.
נראות הירח בזמן ליקוי

סולם דנג'ון (אנ') משמש למדידת בהירות יחסית של ליקוי ירח ומבוטא כמספר L המצוי בין 0 ל-4. רק ברמה L0 יחווה הצופה החשכה מלאה של הירח, וזהו מאורע נדיר. ברוב ליקויי הירח, הוא פשוט מקבל גוון אדמדם ולא נעלם לחלוטין. העלמות מלאה של הירח נצפתה בעת האחרונה בליקוי של 30 בדצמבר 1963 (אנ'). בהיסטוריה הרחוקה, היה דיווח של קיקרו על ליקוי שכזה בשנת 63 לפני הספירה ועל ידי פלוטרכוס בשנת 168 לפני הספירה. חוקרים מנסים ליישב את הסתירה בין הקהל שהאמין שאגלאוניקה משכה את הירח אליה ובכך העלימה אותו מהשמיים, לבין האסטרונומים המצביעים על ההסתברות הנמוכה לקיומם של ליקויים רבים ברמת L0 שוב ושוב במשך תקופת פעילותה של אגלאוניקה. יש המציינים כי המקורות העתיקים הדנים באגלאוניקה אינם מתארים שינוי צבע לאדמדם ואף אינם מתארים קושי לשכנע את הצופים שהיא הצליחה להעלים את הירח, מכאן שהירח אכן הוחשך לחלוטין בזמן הליקוי. עוד חיזוק לטענה כי הירח אמנם נתפס על ידי הקהל של אגלאוניקה כנעלם, היא הטענה כי מות אחד מקרוביה של אגלאוניקה לאחר "הופעה" מוצלחת של משיכת הירח הווה עונש על מעלליה. כיוון שמחקרים בעומק הקרחונים של גרינלנד לא תומכים באפשרות שהייתה תקופה של מספר עשורים רצופים של פעילות געשית שתרמה להחשכת הליקויים בתקופת אגלאוניקה, עלתה ההשערה שבמאה הראשונה והשנייה לפני הספירה הייתה תקופה שבה הירח נראה כהה משמעותית במהלך מספר ליקוי לבנה עקב שינויים בפעילות השמש שפגעו בבהירותה.
השפעה תרבותית

שמה של אגלאוניקה מוזכר בפתגם יווני בהקשר לשחצנות המיוחסת לה: "כן, כפי שהירח מציית לאגלוניקה".
ב-1991 האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי נתן את השם אגלאוניקה לאחד המכתשים על פני נוגה.
אגלאוניקה היא האסטרונומית הראשונה המוזכרת בשיר "מכתב מקרולין הרשל" מאת המשוררת סיוו סדרינג (אנ').
אגלאוניקה היא דמות בסרט "אורפיאוס" של ז'אן קוקטו, שם היא מוצגת כחברתה של אורידיקה ומנהיגת ליגת הנשים.
אגלאוניקה היא דמות בולטת ביצירת האמנות של ג'ודי שיקגו הקרויה "מסיבת ארוחת הערב", מיוצגת כאחד מ-999 השמות בקומת המורשת המוצגת במוזיאון ברוקלין שבניו-יורק.
ביקורת

יש הטוענים לעדויות מוקדמות לקיומן של מספר מכשפות היכולות "להוריד את הירח מהשמיים", שהיו פעילות בתסליה בין המאות השלישית והראשונה לפני הספירה, אולם חוקרים אחרים טוענים שזו פשוט הכללה על יכולתה של אגלאוניקה עצמה כך שהיא הייתה בעלת יכולת ייחודית בסביבתה.
בניגוד לקביעה השכיחה כי אגלאוניקה הייתה אסטרונומית הראשונה בהיסטוריה, יש החולקים על כך ונוקבים במקום זאת בשמה של הכוהנת השומרית של אל הירח, אנהדואנה.
ראו גם

היסטוריה של האסטרונומיה
נשים במדע
ליקוי ירח
לקריאה נוספת

הנשים הבלתי נשכחות (אנגלית: The Unforgotten Sisters: Female Astronomers and Scientists before Caroline Herschel) מאת גבריאלה ברנרדי וג'ים ווילקי, ספר המתאר מדעניות ואסטרונומיות, בניהן אנהדואנה משומר ואגלאוניקה (באנגלית).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Gabriella Bernardi, 4, The Unforgotten Sisters: Female Astronomers and Scientists before Caroline Herschel, Switzerland: Springer International, 2016, עמ' 23, 26. (באנגלית)
↑  "Plutarch, De defectu oraculorum, section 13". www.perseus.tufts.edu.
↑  Plutarch, Conjugalia Praecepta, section 48, www.perseus.tufts.edu
1 2 3 4 5 6  Peter Bicknell, The witch Aglaonice and dark lunar eclipses in the second and first centuries BC (עמ' 160), adsabs.harvard.edu, Journal of the British Astronomical Association, ‏1983
↑   ניו יורק טיימס, "חסרי הנחת": פרק ראשון מתוך ספרה של לין אולמן, באתר הארץ, 20 בפברואר 2018
1 2 3  Jorge Álvarez, Aglaonice de Tesalia, la astrónoma griega considerada bruja por predecir eclipses de luna, La Brújula Verde, ‏2020-07-21 (ב־European Spanish)
1 2 3  AGLAONIKE, 4kyws.ua.edu (באנגלית)
↑  Planetary Names, planetarynames.wr.usgs.gov
↑  Gordon Elliott Walker, Jean Cocteau: Orpheus Narcissus (עמ' 51), https://repository.lsu.edu/, תיזה לתואר מוסמך באוניברסיטת לואיזיאנה, ‏2015 (באנגלית)
↑  Aglaonice, www.brooklynmuseum.org (באנגלית)
↑  The Unforgotten Sisters: Female Astronomers and Scientists before Caroline Herschel (Springer Praxis Books), librarything.com (באנגלית)
ציור של כד מיוון העתיקה המראה שתי נשים "מורידות את הירח מהשמיים", זאת על פי הספר "התעלול התסליאני" (1973) של חוקר בשם היל.
ליקויי ירח רבים מביאים לא להיעלמותו לכאורה של הירח - כפי שמצוין בדיווחים על 'העלמת הירח' של אגלאוניקה - אלא בשינוי צבעו של הירח (במבט מכדור הארץ) לגוון כהה או דומה לנחושת.
סולם דנג'ון(אנ') משמש למדידת בהירות יחסית של ליקוי ירח ומבוטא כמספר L המצוי בין 0 ל-4. התמונה מימין היא ברמת L4 בעוד התמונה משמאל היא של L2. 'ירח נעלם' מהסוג שחזתה אגלאוניקה ידורג כ־L0.
תמונת מכ"ם של שלושה מכתשים על נוגה, הימני מבניהם נקרא אגלאוניקה, וקוטרו 65 קילומטר. התמונה צולמה על ידי הגשושית מגלן.
גשר אידס

| --- | --- |
גשר אידס מעל נהר המיסיסיפי. מבט ממערב למזרח.
גשר אידס מעל נהר המיסיסיפי. מבט ממערב למזרח.
 מידע כללי
 סוג:  גשר פלדה, גשר, גשר רכבת, גשר קשתי 
 שימוש:  מכוניות ורכבת
 על שם:  ג'יימס ביוקנן אידס 
 מיקום:  בין סנט לואיס, מיזורי למזרח סנט לואיס (אנ') לאילינוי
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפעיל:  עיריית סנט לואיס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1867–1874 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1874 
 מבנה:  גשר קשת
 חומרי בנייה:  פלדה
 אדריכל:  ג'יימס ביוקנן אידס (אנ')
 מידות
 אורך:  1,964 מטר
 רוחב:  14 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 מִפְתָּח מרבי:  158 מטרים
 נתיבים:  4 נתיבי מכוניות ו-2 מסילות לרכבת
 מידע נוסף:  נחשב לגשר הפלדה הראשון בעולם
 קואורדינטות:  38°37′41″N 90°10′17″W﻿ / ﻿38.62806°N 90.17139°W﻿ / 38.62806; -90.17139
  (למפת מיזורי מוגדלת) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווהגשר אידס(למפת מיזורי רגילה) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווהגשר אידס
 
גשר אידס (באנגלית: Eads Bridge) הוא גשר משולב למעבר כלי רכב ורכבת מעל נהר המיסיסיפי המחבר בין הערים סנט לואיס, מיזורי ומזרח סנט לואיס (אנ'), אילינוי. הוא ממוקם על שפת נהר סנט לואיס בין שכונת גדת לקלד (אנ'), מצפון, לבין השטח של קשת השער, מדרום. הגשר נקרא על שם המתכנן והבונה שלו, ג'יימס ביוקנן אידס (אנ'). עבודות בניית הגשר החלו ב-1867, והסתיימו ב-1874. גשר אידס היה הגשר הראשון על פני המיסיסיפי מדרום לנהר מיזורי. גשרים מוקדמים יותר מוקמו מצפון למיזורי, שם המיסיסיפי צר יותר. אף אחד מהגשרים הקודמים לא שרד, מה שאומר שגשר אידס הוא גם הגשר העתיק ביותר החוצה את הנהר.
על מנת לגשר על המרחק בין הגדות וחוזק הזרימה של נהר המיסיסיפי, גשר אידס דרש השגת מספר הישגים הנדסיים. נראה שהחשוב מביניהם הוא השימוש בפלדה, שסופקה על ידי חברת Keystone Bridge (אנ') של אנדרו קרנגי. היה זה השימוש הראשון בפלדה כחומר מבני בקנה מידה גדול כל כך. ולמעשה, בניית הגשר הובילה את המעבר מבניית גשרים בברזל יצוק לפלדה כחומר ברירת המחדל למבנים גדולים. יסודותיו היו המבנים התת-ימיים העמוקים ביותר באותה תקופה, בגובה של יותר מ-30.48 מטרים (100 רגל) מתחת לפני המים. הם הותקנו באמצעות תאים פנאומטיים (אנ'), יישום חלוצי של טכנולוגיית תאים תת-קרקעיים בארצות הברית, ובאותה עת, ללא ספק התאים התת-קרקעיים הגדולים ביותר שנבנו אי פעם. הקשת המרכזית שלו, באורך של 158.496 מטרים (520 רגל), הייתה המפתח הקשיח הארוך ביותר שנבנה אי פעם באותה תקופה. שיטת בניית הקשתות, שהיו תלויות ממגדלי עץ זמניים, מצוטטת לעיתים כשימוש הראשון ב"עקרון שלוחה" (אנ') לגשר גדול. עקרונות הנדסיים אלה שימשו לגשרים מאוחרים יותר, כולל גשר ברוקלין, שהחל לבנות ב-1870.
גשר אידס הפך לחלק מהתדמית המפורסמת של העיר סנט לואיס, מהקמתו ועד 1965 כאשר קשת השער הושלמה. הכביש המהיר נסגר למכוניות משנת 1991 עד 2003, אך שוחזר וכעת הוא נושא תנועת כלי רכב והולכי רגל. הוא מחבר את שדרת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי עם ריברפארק דרייב ובסופו של דבר, איסט ברודוויי, שניהם באיסט סנט לואיס, אילינוי. מעבר הרכבת לשעבר נושא כעת את מערכת הרכבת הקלה מטרולינק סנט לואיס (אנ'), המספקת שירות רכבות נוסעים בין סנט לואיס לקהילות בצד אילינוי של הנהר.
הגשר רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים כנקודת ציון היסטורית לאומית. נכון לאפריל 2014, הוא נושא כ-8,100 כלי רכב מדי יום, ירידה של 3,000 מאז שנפתח גשר הזיכרון לוותיקי סטן מוסיאל (אנ') בפברואר 2014.
לקריאה נוספת

Cook, Richard J. (1987). The Beauty of Railroad Bridges in North America: Then and Now. San Marino, CA: Golden West Books. ISBN 0-87095-097-5.
Kouwenhoven, John A. (1982). "The Designing of the Eads Bridge" (PDF). Technology and Culture. 23 (4): 535–568. doi:10.2307/3104807. JSTOR 3104807.
Miller, Howard S. & Scott, Quinta (1979). The Eads Bridge. Columbia: University of Missouri Press. ISBN 9780826202666.
"National Register of Historic Places Nomination Form" (PDF). Missouri Department of Natural Resources. Retrieved May 30, 2008.
Jackson, Robert W. Rails across the Mississippi. Urbana, IL: University of Illinois Press, 2001.
The Men Who Built America - Film Documentary that covers the importance of the bridge and development of the steel industry that made its construction possible.
הערות שוליים

↑  "Visitors Guide to the Eads Bridge". Retrieved February 23, 2019.
↑  Google (February 23, 2019). "Eads Bridge" (Map). Google Maps. Google. Retrieved February 23, 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539889305171  GND: 4755604-3  LCCN: sh2001005000  VIAF: 247850774   WorldCat (עם VIAF): 247850774
דייוויד קמפבל

דייוויד קמפבל (באנגלית: David Campbell;‏ 2 באוגוסט 1779 –  19 במרץ 1859) היה סוחר, איש צבא, חוואי ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1820–1824, וכמושל וירג'יניה ה-27 בשנים 1837–1840.
ראשית חייו

דייוויד קמפבל נולד בחלק של מחוז וושינגטון בווירג'יניה, שבהמשך היה למחוז סמית', כבנם של קפטן ג'ון קמפבל ושל רעייתו אליזבת מקדונלד, שניהם ממוצא סקוטי. אחיו הצעיר, ג'ון קמפבל, שימש כגזבר ארצות הברית (אנ') בשנים 1829–1839. אח צעיר נוסף שלו, אדוארד מקדונלד קמפבל, ייצג את מחוזות לי, ראסל, סקוט, טאזוול ווושינגטון בוועידת החוקה של וירג'יניה של 1829–1830, ובנו של אדוארד, ג'ון ארתור קמפבל, ייצג את מחוזות אלו בוועידת הפרישה של וירג'יניה ערב מלחמת האזרחים האמריקאית ב-1861, ושירת כקפטן רגלים בצבא הקונפדרציה וכשופט. היו להם גם שתי אחיות, מרי קמפבל קמינגס, ואלייזה קמפבל.
ב-1800 נשא קמפבל לאישה את מרי המילטון, והשניים גידלו את אחיינו ואחייניתו, דייוויד ה. ר. קמפבל ווירג'יניה קמפבל.
קריירה פוליטית

קמפבבל היה סוחר מצליח באבינגדון, וירג'יניה. במלחמת 1812 הוא שירת בצבא ארצות הברית והיה קפטן במיליציה של וירג'יניה ושלישו הצבאי של המושל ג'יימס ברבור במהלך מלחמה זו. הוא היה בריגדיר גנרל בבריגדה השלישית של המשמר הלאומי של וירג'יניה וקולונל ברגימנט הפרשים השלישי של וירג'יניה.
בשנים 1802–1812 שימש קמפבל כסגן פקיד המחוז של מחוז וושינגטון. בהמשך הוא נבחר כפקיד המחוז ושימש בתפקיד עד 1837.
לאחר מפקד האוכלוסין של 1820, נבחר קמפבל כנציג מחוזות וושינגטון, לי, סקוט, ראסל וטאזוול בסנאט של וירג'יניה, שם הוא החליף את פרנסיס פרסטון. הוא שירת בסנאטר תקופת כהונה אחת עד 1824 והוחלף על ידי ג'ון ד. שארפ.
מושל וירג'יניה

בשנים 1837–1841 כיהן קמפבל כמושל וירג'יניה. כמושל, הוא קידם ללא הצלחה את יצירתה של מערכת חינוך חובה כלל מדינתית. הוא כינס מושב מיוחד של האספה הכללית של וירג'יניה לסייע למדינה להחזיק מעמד לנוכח הפאניקה של 1837 (אנ'). לאחר תום כהונתו כמושל, כיהן קמפבל כשופט שלום במחוז וושינגטון.
מותו

דייוויד קמפבל נפטר באבינגדון ב-19 במרץ 1859, חצי שנה לפני רעייתו. השניים קבורים בבית הקברות סינקינג ספריג שבאבינגדון.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1638
פרדריק הולידיי

פרדריק ויליאם מאקי הולדיי (באנגלית: Frederick William Mackey Holliday;‏ 22 בפברואר 1828 –  20 במאי 1899) היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הקונגרס של הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית, ולחם כקצין בצבא הקונפדרציה, ובשנים 1878–1882 כיהן כמושל וירג'יניה ה-38.
ראשית חייו

פרדריק הולידיי נולד בווינצ'סטר שבווירג'יניה, כבנם של ד"ר ריצ'רד ג'ון ומרי קתרין (לבית טיילור) הולידיי. הוא התחנך באקדמיית וינצ'סטר ולמד באוניברסיטת ייל לפני שקיבל תוארים בפילוסופיה, בכלכלה פוליטית ובמשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה. בשנים 1861–1865 הוא היה תובע המדינה של וירג'יניה במחוז פרדריק.
קריירה

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית מונה הולידיי כקפטן ב"סיירי ההרים" של וינצ'סטר, שהפכו לפלוגה D ברגימנט הרגלים ה-33 של וירג'יניה. היחידה הייתה חלק מבריגדת סטונוול (אנ') בארמיית צפון וירג'יניה (אנ'). בקרב סיידר מאונטיין (אנ') נפצע הולידיי בזרועו הימנית, ונאלץ לעבור בה קטיעה. ב-1 במרץ 1864 הוא פרש מהשירות בדרגת קולונל ונבחר לקונגרס השני של הקונפדרציה.
ב-1877 נבחר הולידיי כמושל וירג'יניה כאיש סיעת השמרנים של המפלגה הדמוקרטית ללא שהתמודד מולו בבחירות מועמד נוסף. הוא החל את כהונתו בשבירת המסורת של טקסי השבעה מצומצמים למושלי וירג'יניה. טקס ההשבעה שלו כלל מצעדים, תזמורות, ירי תותחים ונאום השבעה בפני 10,000 איש.
לאחר תום כהונתו כמושל נסע הולידיי ברחבי העולם. הוא נפטר בביתו שבווינצ'סטר ב-29 במאי 1899. נטמן בבית הקברות מאונט הברון שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1649
הערות שוליים

↑  Kric, Robert K. (1990). Stonewall Jackson at Cedar Mountain, p. 168. The University of North Carolina Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117592895X  ISNI: 0000 0000 7211 4542  LCCN: no2009165553  SNAC: w6dj5j5t  VIAF: 101524855   WorldCat (עם VIAF): 101524855
תומאס גילמר

תומאס ווקר גילמר (באנגלית: Thomas Walker Gilmer ;‏ 6 באפריל 1802 – 28 בפברואר 1844) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן במספר משרות פוליטיות בווירג'יניה, כולל משרת מושל המדינה ה-28. משרתו הפוליטית האחרונה של גילמר הייתה מזכיר הצי של ארצות הברית, אך הוא נהרג בתאונה עשרה ימים בלבד לאחר שנכנס לתפקידו.
ראשית חייו

תומאס גילמר נולד ב-6 באפריל 1802 ב"גילמרטון", החווה של משפחתו במחוז אלברמארל, וירג'יניה להוריו ג'ורג' ואליזה. את חינוכו הוא קיבל ממורים פרטיים בשארלוטסוויל ובסטאונטון ולאחר מכן הוא למד משפטים בליברטי (כיום בדפורד, וירג'יניה).
לאחר סיום הכשרתו עסק גילמר בעריכת דין בשארלוטסוויל. לזמן קצר הוא היה עורך העיתון המקומי Virginia Advocate.
ב-23 במאי 1826 נשא גילמר לאישה את אן אליזבת בייקר משפרדסטאון (כיום בווירג'יניה המערבית). אביה המנוח, ג'ון בייקר, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. לשניים נולד בן, ג'ורג' הדסון גילמר, שהיה כומר פרסביטריאני.
ב-1829 רכש גילמר עבד בשם ישראל ג'פרסון, שהיה קודם בבעלותו של תומאס ג'פרסון. ישראל ג'פרסון נודע כמי שטען ששסאלי המינגס הייתה פילגשו של תומאס ג'פרסון. מאוחר יותר, לאחר בחירתו לקונגרס, התיר גילמר לישראל ג'פרסון לשלם את מחיר רכישתו ולקנות את חירותו לאחר שהוא ביקש להתאחד עם אשתו, שהייתה אישה חופשית.
קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של גילמר החלה עם כהונתו בבית הנבחרים של וירג'יניה בין השנים 1829–1836, בו הוא ייצג את מחוז מגוריו. הוא שב לבית הנבחרים לתקופת כהונה נוספת בין השנים 1839–1840 וכיהן אז כיושב ראש הבית.
ב-14 בפברואר 1840 נבחר גילמר לתפקיד המושל ה-28 של וירג'יניה. במהלך תקופת כהונתו היו לו מחלוקות עם האספה הכללית של המדינה בנוגע להסגרת גנבי עבדים, סוגיה שהייתה חלק ממסע הבחירות שלו לקונגרס בחורף שלאחר מכן.
במרץ 1841 נכנס גילמר לבית הנבחרים של ארצות הברית ואף על פי שהוא הוא נבחר מטעם המפלגה הוויגית, הוא הצביע בעד השארתם על כנם של צעדי הווטו של הנשיא ג'ון טיילר מהמפלגה הדמוקרטית, בין השאר בשל חילוקי הדעות במפלגה הוויגית שנבעו מהמצב המיוחד שנוצר בעקבות הבחירות לנשיאות של 1840 בהן נבחרו הנשיא וסגן הנשיא ממפלגות שונות. ג'ון טיילר ירש את ויליאם הנרי הריסון, שהיה חבר המפלגה הוויגית ונפטר חודש לאחר השבעתו שבעקבותיה הוא נפל למשכב לאחר שנשא את נאום ההשבעה הארוך ביותר שנשא נשיא אמריקאי כלשהו כשהוא לא לבוש מעיל ולא חבוש כובע בקור העז ששרר בעת הטקס. טיילר זכה לתמיכה מועטה מאוד במפלגה ובסופו של דבר שירת רק עד תום תקופת כהונתו מבלי שנבחר מחדש. לעומתו גילמר נבחר מחדש לקונגרס בבחירות של 1842 בהפרש קטן מאוד. יריבו בבחירות אלו, ויליאם ל. גוגין, ערער על התוצאות ללא הצלחה.
כאחד מבעלי בריתו הקרובים ביותר של ג'ון טיילר בווירג'יניה, היה גילמר מעורב במאמצי הממשל של טיילר לספח את טקסס כבסיס למערכת הבחירות של 1844 בה כשל טיילר בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה נוספת. ב-15 בפברואר 1844 מינה טיילר את גילמר לתפקיד מזכיר הצי של ארצות הברית ולשם כך הוא ויתר על מושבו בקונגרס. לרוע המזל, עשרה ימים לאחר מכן נהרג תומאס גילמר מהתפוצצות תותח על סיפון הספינה "פרינסטון" (USS Princeton) בעת שהיה בסיור על נהר הפוטומק. משמעות מותו של גילמר הייתה מבחינתו של הנשיא טיילר אובדן של בעל ברית רב ערך וכמה היסטוריונים טוענים שאירוע זה עיכב את סיפוחה של טקסס.
הנצחתו

גילמר נטמן בבית הקברות מאונט אייר בגילברט, וירג'יניה. שנה לאחר מותו נקרא על שמו מחוז גילמר בווירג'יניה, שכיום הוא חלק מווירג'יניה המערבית. על שמו נקראה גם העיר גילמר שבטקסס. עיר זו היא מקום מושב מחוז אפשור, שקרוי על שמו של קורבן נוסף של הפיצוץ על הפרינסטון, אבל אפשור. צי ארצות הברית הנציח את גילמר בקריאת משחתת על שמו שהייתה בשירות בין השנים 1920–1946, וספינת סיור שהייתה בשירות בין השנים 1942–1946.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1638-1639
הערות שוליים

↑  "The Memoirs of Israel Jefferson". PBS.
↑  ויליאם ל. גוגין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Crapol, Edward P. (2006). John Tyler: the accidental president. The University of North Carolina Press. p. 209.
↑  "USS Gilmer (DD-233 / APD-11)". Navsource.org.
↑  PC-565 at NavSource Naval History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175643122  ISNI: 0000 0000 4351 0116  LCCN: no89009661  NARA: 10573464  SNAC: w6dn4h7z  US Congress: G000218  VIAF: 34012794   WorldCat (עם VIAF): 34012794
פרשות נמרודי

פרשת נמרודי הוא כינוי לשלוש פרשיות שהתרחשו בישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20, ועיקרן מאבק בין שני העיתונים הגדולים - "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", אך בספיחיהן נגעו לעניינים של קשרי הון-שלטון.
הפרשות > פרשת האזנות הסתר

פרצה בשנת 1994, כאשר נעצרו מספר חוקרים פרטיים, הבולט שבהם קצין משטרה לשעבר בשם רפי פרידן, שביצעו האזנות סתר לגורמים שונים, בשתי מערכות העיתונים. נגד המבצעים, ושולחיהם - עופר נמרודי ("מעריב") ומשה ורדי ("ידיעות אחרונות"), הוגשו כתבי אישום.
עופר נמרודי נדון, בעסקת טיעון, לשמונה חודשי מאסר בפועל ועשרה חודשי מאסר על תנאי, ורפי פרידן נדון לארבע שנות מאסר, וכן שנתיים מאסר על תנאי בגין עבירות מסוימות ושנה מאסר על תנאי בגין עבירות אחרות. פרידן ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש, כשנימוקו העיקרי הוא טענת הגנה מן הצדק, אך ערעורו נדחה. בקשת רשות ערעור שהגיש לבית המשפט העליון נדחתה אף היא. ורדי נדון למאסר על תנאי ונאלץ לפרוש. דוד רונן שכיהן כסמנכ"ל הכשרת היישוב ואחראי על הביטחון במעריב הורשע בהאזנת סתר ושיבוש מהלכי משפט ונידון לחצי שנת עבודות שירות וקנס.
הפרשות > פרשת נמרודי ב' - החיסולים

כמה שנים מאוחר יותר, בעודו מרצה את עונשו בכלא, חולל פרידן את מה שכונה "נמרודי ב'", בטענתו כי עופר נמרודי הזמין ממנו את חיסולם של נוני מוזס ועמוס שוקן, בעלי העיתונים המתחרים. נמרודי נעצר עד תום ההליכים והחלה מערכה משפטית סנסציונית וקשה, שבסופה הושגה עסקת טיעון שבעקבותיה נגזרו על נמרודי 15 חודשי מאסר (שאותם ריצה בתקופה שבין מעצרו למתן גזר הדין) והופעל העונש של עשרה חודשי מאסר על תנאי שנגזר עליו במשפטו הקודם. בנוסף נגזר עליו עונש של שנה מאסר על תנאי וקנס בסך 349,200 ש"ח.