stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי החוץ של כווית
סקירה כללית

כווית היא בעלת מדיניות חוץ ייחודית המאופיינת בנייטרליות. היחסים המתוחים של כווית עם עיראק השכנה, היוו את עיקר מדיניות החוץ שלה משנות השמונים המאוחרות ואילך. בעיית החוץ הגדולה הראשונה שלה התקיימה כאשר עיראק טענה שהטריטוריה של כווית שייכת לריבונותה. עיראק איימה בפלישה צבאית לכווית, אך נסוגה מכך בעקבות תגובתה המיידית של בריטניה, שבאה בעקבות בקשתו של אמיר כווית. כווית העלתה את עניינה בפני האו"ם, ושמרה בהצלחה על ריבונותה. הכוחות הבריטיים הוחלפו מאוחר יותר על ידי חיילים ממדינות הליגה הערבית, אולם בשנת 1963 פינו החיילים את המדינה, על פי בקשת כווית.
ב-2 באוגוסט 1990, פלשה עיראק וכבשה את כווית. בעקבות מאמציו של פהד, מלך ערב הסעודית, אשר ביקש סיוע מארצות הברית, התאספה קואליציה רב לאומית, ובהכוונת האו"ם יזמה הקואליציה פעולה צבאית נגד עיראק לשחרור כווית. מדינות ערב, ובמיוחד חמש החברות האחרות של מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (ערב הסעודית, בחריין, קטר, עומאן ואיחוד האמירויות הערביות), מצרים וסוריה, תמכו בכווית על ידי שליחת כוחות ללחימה עם הקואליציה. מדינות אירופיות רבות (אף מהגוש המזרחי) שלחו כוחות, ציוד ו/או תמיכה כספית, ואלו הפלסטינים ששהו בכווית תמכו בסדאם חוסיין ואף רצו לספח שטח כוותי עשיר במשאבים ולבצע רצח עם באנשי כווית.
לאחר השחרור, כווית כיוונה את המאמצים הדיפלומטיים שלה בעיקר כלפי מדינות שהשתתפו בקואליציה הרב-צדדית. יש לציין, כי רבים ממדינות אלו קיבלו תפקידים מרכזיים בשיקום כווית. לעומת זאת, יחסי כווית עם המדינות שתמכו בעיראק, ובהן ירדן, סודאן, תימן וקובה, הפכו למתוחים.
מאז סיומה של מלחמת המפרץ, כווית עשתה מאמצים רבים על מנת שיהיו לה בעלי ברית ברחבי העולם, ובעיקר חברי מועצת הביטחון של האו"ם. בנוסף לארצות הברית, נחתמו הסדרים ביטחוניים עם רוסיה, בריטניה וצרפת. קשרים הדוקים עם חברים מרכזיים אחרים בקואליציה של מלחמת המפרץ, בהם מצרים וסוריה, נמשכו גם הם.
מדיניות החוץ של כווית מושפעת כבר זמן מה על ידי תלותה הכלכלית בנפט וגז טבעי. כאומה מתפתחת, התעשייה המקומית אינה מספיקה כדי לתמוך בה באופן עצמאי. כתוצאה מכך, כווית מפנה תשומת לב רבה לתעשיית הנפט והגז הטבעי. עם פרוץ המלחמה עם עיראק, תפסה כווית עמדות פרו אמריקאיות, ומכיוון שספגה את עיקר נזקי המלחמה, היא תמכה ברשות הזמנית הקואליציונית, תוך שימת דגש על בקרת גבולות קפדנית על ידי צבא ארצות הברית. בנוסף, לכווית יש גם יחסים טובים עם איראן.
כיום, כווית היא חברה באו"ם ובחלק מהסוכנויות השונות שלו, לרבות הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית, ארגון הסחר העולמי, גאט"ט, הבנק האפריקאי לפיתוח, הקרן הערבית לפיתוח כלכלי וחברתי, הליגה הערבית, קרן המטבע הערבי, המועצה לאחדות כלכלית ערבית, הוועדה הכלכלית והחברתית למערב אסיה, G77, מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, איגוד הפיתוח הבינלאומי, התאגיד הבינלאומי למימון, הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי, ארגון העבודה הבינלאומי, ארגון הימי הבינלאומי, אינטרפול, הליגה של אגודות הצלב האדום והסהר האדום, המדינות הבלתי-מזדהות, אועפ"ק, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, אופ"ק והסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
סכסוכים בינלאומיים

בנובמבר 1994, קיבלה עיראק באופן רשמי את גבולותיה עם כווית על פי החלטות האו"ם, אשר פורטו בהחלטות 687, 773 ו-883 של מועצת הביטחון של האו"ם. אולם, השלום בין המדינות הסתיים באופן רשמי, לאחר ששעיראק תבעה את כווית ואיימה לכבוש את האי בוביאן והאי וורבה. בנוסף, הריבונות על איי קאראח ואיי אום אל מארדים נמצאים במחלוקת בין כווית וערב הסעודית, וכן מתנהל דיון של כווית וערב הסעודית עם איראן על הגבול הימי המשותף בין המדינות, אולם לכווית אין גבול ימי עם עיראק במפרץ הפרסי.
נציגויות כווית בעולם

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אירופה אוסטריה וינה (שגרירות)  אוקראינה קייב (שגרירות)  איטליה רומא (שגרירות)  מילאנו (קונסוליה)  אלבניה טירנה (שגרירות)  בולגריה סופיה (שגרירות)  בלגיה בריסל (שגרירות)  גרמניה ברלין (שגרירות)  פרנקפורט (קונסוליה)  הולנד האג (שגרירות)  הונגריה בודפשט (שגרירות)  הממלכה המאוחדת לונדון (שגרירות)  יוון אתונה (שגרירות)  מלטה ולטה (שגרירות)  סלובקיה ברטיסלאבה (שגרירות)  ספרד מדריד (שגרירות)  סרביה בלגרד (שגרירות)  פולין וורשה (שגרירות)  פורטוגל ליסבון (שגרירות)  צ'כיה פראג (שגרירות)  צרפת פריז (שגרירות)  רומניה בוקרשט (שגרירות)  קפריסין ניקוסיה (שגרירות)  רומניה בוקרשט (שגרירות)  רוסיה מוסקבה (שגרירות)  שוודיה סטוקהולם (שגרירות)  שווייץ ברן (שגרירות) |  צפון אמריקה ארצות הברית וושינגטון די. סי. (שגרירות)  לוס אנג'לס (קונסוליה כללית)  מקסיקו מקסיקו סיטי (שגרירות)  קנדה אוטווה (שגרירות) דרום אמריקה ארגנטינה בואנוס איירס (שגרירות)  ברזיל ברזיליה (שגרירות)  צ'ילה סנטיאגו דה צ'ילה (שגרירות)  ונצואלה קראקס (שגרירות) אסיה אוזבקיסטן טשקנט (שגרירות)  איחוד האמירויות הערביות אבו דאבי (שגרירות)  דובאי (קונסוליה כללית)  אינדונזיה ג'קרטה (שגרירות)  אזרבייג'ן באקו (שגרירות)  ארמניה ירוואן (שגרירות)  בהוטן טהימפהו (שגרירות)  בחריין מנאמה (שגרירות)  בנגלדש דאקה (שגרירות)  ברוניי בנדר סרי בגוואן (שגרירות)  הודו ניו דלהי (שגרירות)  מומבאי (קונסוליה)  הפיליפינים מנילה (שגרירות)  וייטנאם האנוי (שגרירות)  הו צ'י מין סיטי (קונסוליה כללית)  יפן טוקיו (שגרירות)  טורקיה אנקרה (שגרירות)  ירדן עמאן (שגרירות)  לאוס ויינטיאן (שגרירות)  לבנון ביירות (שגרירות)  מיאנמר יאנגון (שגרירות)  מלזיה קואלה לומפור (שגרירות)  מונגוליה אולן בטור (שגרירות)  סוריה דמשק (שגרירות)  הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג (שגרירות)  גואנגג'ואו (קונסוליה כללית)  הונג קונג (קונסוליה כללית)  סינגפור סינגפור (שגרירות)  סרי לנקה קולומבו (שגרירות)  עומאן מסקט (שגרירות)  עיראק בגדאד (שגרירות)  ערב הסעודית ריאד (שגרירות)  ג'דה (קונסוליה כללית)  פקיסטן אסלאמאבאד (שגרירות)  קראצ'י (קונסוליה כללית)  קוריאה הדרומית סיאול (שגרירות)  קטר (מדינה) דוחה (שגרירות)  קמבודיה פנום פן (שגרירות)  תאילנד בנגקוק (שגרירות)  תימן צנעא (שגרירות) |  אפריקה אלג'יריה אלג'יר (שגרירות)  אריתריאה אסמרה (שגרירות)  אתיופיה אדיס אבבה (שגרירות)  גבון ליברוויל (שגרירות)  דרום אפריקה פרטוריה (שגרירות)  לוב טריפולי (שגרירות)  מאוריטניה נואקשוט (שגרירות)  מצרים קהיר (שגרירות)  מרוקו רבאט (שגרירות)  ניגריה אבוג'ה (שגרירות)  סודאן ח'רטום (שגרירות)  סנגל דקר (שגרירות)  קניה ניירובי (שגרירות)  תוניסיה תוניס (שגרירות) אוקיאניה אוסטרליה קנברה (שגרירות)  ניו זילנד ולינגטון (שגרירות) מוסדות בינלאומיים הליגה הערבית קהיר (נציגות)  האומות המאוחדות ז'נבה (נציגות)  ניו יורק (נציגות)  פריז (נציגות) |
נציגויות זרות בכווית > שגרירויות בכווית סיטי

אוזבקיסטן אוזבקיסטן
אוסטריה אוסטריה
אוסטרליה אוסטרליה
אוקראינה אוקראינה
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
איטליה איטליה
אינדונזיה אינדונזיה
איראן איראן
אלבניה אלבניה
אלג'יריה אלג'יריה
אפגניסטן אפגניסטן
ארגנטינה ארגנטינה
אריתריאה אריתריאה
ארמניה ארמניה
ארצות הברית ארצות הברית
אתיופיה אתיופיה
בחריין בחריין
בהוטן בהוטן
בולגריה בולגריה
בוטסואנה בוטסואנה
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
בלגיה בלגיה
בנגלדש בנגלדש
ברוניי ברוניי
ברזיל ברזיל
גאורגיה גאורגיה
ג'יבוטי ג'יבוטי
גיאנה גיאנה
ג'מייקה ג'מייקה
גרמניה גרמניה
דרום אפריקה דרום אפריקה
הודו הודו
הולנד הולנד
הונגריה הונגריה
הונדורס הונדורס
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
הפיליפינים הפיליפינים
הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
וייטנאם וייטנאם
ונצואלה ונצואלה
זימבבואה זימבבואה
טג'יקיסטן טג'יקיסטן
טורקיה טורקיה
יוון יוון
יפן יפן
ירדן ירדן
לבנון לבנון
לוב לוב
מאוריטניה מאוריטניה
מונגוליה מונגוליה
מיאנמר מיאנמר
מלאווי מלאווי
מלזיה מלזיה
מצרים מצרים
מרוקו מרוקו
מקסיקו מקסיקו
ניגריה ניגריה
ניז'ר ניז'ר
ניקרגואה ניקרגואה
נפאל נפאל
סודאן סודאן
סווזילנד סווזילנד
סומליה סומליה
סוריה סוריה
הרפובליקה העממית של סין  סין
סלובקיה סלובקיה
סנגל סנגל
ספרד ספרד
סרביה סרביה
סרי לנקה סרי לנקה
עומאן עומאן
עיראק עיראק
ערב הסעודית ערב הסעודית
פולין פולין
פרו פרו
פקיסטן פקיסטן
צ'אד צ'אד
צ'כיה צ'כיה
צרפת צרפת
קובה קובה
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
קטר (מדינה) קטר
קירגיזסטן קירגיזסטן
קנדה קנדה
קניה קניה
קפריסין קפריסין
קריית הוותיקן קריית הוותיקן
רומניה רומניה
רוסיה רוסיה
שווייץ שווייץ
תאילנד תאילנד
תוניסיה תוניסיה
תימן תימן
נציגויות זרות בכווית > משרד כלכלי

מדינות שכווית לא מכירה בהן אך מבצעת סחר איתן רשאיות לפתוח משרדים כלכלים שלא יחשבו כנציגות דיפלומטית. שני המשרדים הכלכלים הם בכווית סיטי, מאחר שכל השגרירויות גם הן נמצאות בכווית סיטי.
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין
טאיוואן טאיוואן
נציגויות זרות בכווית > שגרירויות מחוץ לכווית

איסלנד איסלנד (לונדון)
אירלנד אירלנד (אבו דאבי)
אסטוניה אסטוניה (טאלין)
בלארוס בלארוס (אבו דאבי)
גואטמלה גואטמלה (לונדון)
האיים המלדיביים האיים המלדיביים (ריאד)
טנזניה טנזניה (ריאד)
ניו זילנד ניו זילנד (ריאד)
סינגפור סינגפור (סינגפור)
פיג'י פיג'י (אבו דאבי)
פינלנד פינלנד (ריאד)
פרגוואי פרגוואי (ביירות)
צ'ילה צ'ילה (אבו דאבי)
קולומביה קולומביה (אבו דאבי)
קמבודיה קמבודיה (סינגפור)
קמרון קמרון (ריאד)
קרואטיה קרואטיה (דוחה)
ראו גם

כווית
יחסי ישראל–כווית
לקריאה נוספת

Sheldon Tyler, Kuwait: Conditions, Issues, and Foreign Relations, 2016, ISBN 978-1-53610-232-1
יחסי החוץ של טורקיה

בכחול: מדינות בהן יש נציגות טורקית. באפור: מדינות בהן אין נציגות טורקית.
מאז נפילת האימפריה העות'מאנית בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, ידעו יחסי החוץ של טורקיה עליות ומורדות – ביחסיה עם שכנותיה, עם המעצמות, עם שאר מדינות העולם ועם גופים בינלאומיים. כאימפריה לשעבר, שאפה טורקיה לחזור למעמדה הקודם כמעצמה אזורית, ולהבטיח לעצמה ריבונות ביטחונית וכלכלית רבה ככל האפשר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבחינה היסטורית, יחסי החוץ של האימפריה העות'מאנית ומאוחר יותר טורקיה איזנו את המעצמות האזוריות והעולמיות זו מול זו, ויצרו בריתות שהגנו בצורה הטובה ביותר על האינטרסים של המשטר המכהן. ברית המועצות מילאה תפקיד מרכזי באספקת נשק ובמימון מפלגתו של מוסטפא כמאל אטאטורק במהלך מלחמת העצמאות הטורקית, אך טורקיה הייתה בבידוד בינלאומי יחסי בתקופת הרפורמות של אטאטורק בשנות ה-20 וה-30 של המאה ב-20. ועידות בינלאומיות העניקו לטורקיה שליטה מלאה במיצרים האסטרטגיים המקשרים בין הים השחור לים התיכון, באמצעות הסכם לוזאן בשנת 1923 ואמנת מונטרה בשנת 1936.
בסוף שנות ה-30 גרמניה הנאצית עשתה מאמץ גדול לקדם תעמולה אנטי-סובייטית בטורקיה והפעילה לחץ כלכלי. בריטניה וצרפת, להוטות לתמרן את גרמניה, ניהלו משא ומתן על הסכם משולש בשנת 1939. הם נתנו לטורקיה קו אשראי לרכישת חומרי מלחמה מהמערב והלוואה כדי להקל על רכישת סחורות. טורקיה שחשש מגרמניה וברית המועצות, שמרה על נייטרליות בזמן מלחמת העולם השנייה. היא מכרה כרום - מתכת החשובה לצורכי לחימה חשוב - לשני הצדדים. עד 1944 היה ברור שגרמניה תובס ומכירות הכרום לגרמניה נפסקו.
לאחר מלחמת העולם השנייה טורקיה חיפשה קשרים הדוקים יותר עם מעצמות המערב. היא הפכה לחברה מייסדת של האו"ם בשנת 1945, למקבלת סיוע בתוכנית מרשל ולחברה בנאט"ו ב-1952. יחסי האיחוד האירופי-טורקיה התחממו בתקופת המלחמה הקרה ובתקופה שלאחר המלחמה הקרה גיוון היחסים, עם טורקיה, ברגעים שונים, המבקשים לחזק את הנוכחות האזורית שלה בבלקן, במזרח התיכון ובקווקז, כמו גם נקיטת צעדים לקראת חברות באיחוד האירופי.
תחת מפלגת הצדק והפיתוח, כלכלת טורקיה צמחה במהירות והשפעתה של המדינה גדלה במזרח התיכון המבוססת על דוקטרינת עומק אסטרטגית, הנקראת גם נאו-עות'מאניות. הוויכוח על יחסי החוץ של טורקיה שנוי במחלוקת הן בתוך טורקיה עצמה והן מחוץ למדינה. במערב, קיים חלוקה בין אלה שמודאגים מהתנועה הנתפסת של טורקיה הרחק מהמערב לעבר אוריינטציה פחות דמוקרטית, יותר אסלאמית או יותר פרו-רוסית ופרו-סינית לבין אלה שאינם רואים את השינוי המשטרי בטורקיה, גידול בכוחה האזורי והיחסים עם רוסיה כאיום.
היחסים עם המעצמות > ארצות הברית

היחסים בין טורקיה לארצות הברית מוסדו לראשונה במסגרת ועידת קהיר השנייה בדצמבר 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. בשל כך, טורקיה הצטרפה לאו"ם בצורה מהירה, ונמנתה מבין מייסדיו. במסגרת דוקטרינת טרומן, הוחלט במרץ 1947, על הענקת סיוע כלכלי לטורקיה, בנימוק שגורמים קומוניסטיים מנסים להשתלט על המדינה. בעקבות זאת, השתתפה טורקיה בשנת 1950 במלחמת קוריאה לצד ארצות הברית במסגרת כוחות האו"ם, ובשנת 1952 הצטרפה לברית נאט"ו.
בעשור השני של המאה ה-21 ישנה הרעה ניכרת ביחסים בין המדינות, בעיקר בשל מלחמת המפרץ השנייה שניהלה ארצות הברית בשטחה של עיראק. טורקיה רואה את מלחמה זו כאיום משמעותי על ביטחונה, משום שאזור צפון עיראק משמש כיום לאזור מקלט למחתרת הכורדית (PKK). מלחמה זו הגדילה את הסיכויים שהכורדים יכריזו על עצמאות בצפון עיראק, ויתסיסו את המיעוט הכורדי בטורקיה.
בנוסף לכך, מערכת היחסים הרעועה בין ישראל לטורקיה, עוררה שאלות גם בממשל האמריקני הדמוקרטי, וגם בין סנאטורים רפובליקנים. במהלך חודש אוגוסט 2010 הביעו סנאטורים רפובליקנים את התנגדותם למינויו של שגריר אמריקני חדש באנקרה, וזאת על רקע התייחסותה של טורקיה לתוכנית הגרעין האיראנית, ויחסי אנקרה-ירושלים. ב-13 באוגוסט 2010 כינסה מזכירת המדינה הילרי קלינטון ישיבה מיוחדת של בכירי מחלקת המדינה והמועצה לביטחון לאומי בבית הלבן, כדי לדון בעתיד יחסי ארצות הברית עם טורקיה. ב-15 באוגוסט דיווח "Financial Times" כי הנשיא אובמה העביר מסר לטורקים בו נאמר, כי אם לא ישנו את יחסם לישראל, עלול הדבר לפגוע בביצוע עסקאות ביטחוניות, בינם לבין ארצות הברית. דובר הבית הלבן הבהיר כי אמנם התקיימה שיחה בנושא בין אובמה לארדואן, אך אין מדובר בהצבת אולטימטום.
היחסים עם המעצמות > רוסיה

בעקבות נפילת ברית המועצות, היחסים בין רוסיה לטורקיה השתפרו באופן ניכר, למרות חילוקי הדעות בין המדינות בנושא ההגמוניה בקווקז. ב-16 במאי 2009 טס ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן לביקור רשמי היסטורי ברוסיה, ונפגש עם ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין.
במאי 2010 נחתמו עסקאות כלכליות ברמה גבוהה מאוד בין המדינות, בעיקר בתחום האנרגיה. העסקאות אמורות להגדיל את היקף הסחר בין המדינות בחמש השנים הבאות מ-38 מיליארד דולר בשנת 2010, ל-100 מיליארד דולר בשנת 2015. בנוסף לכך, נחתמה עסקה בין המדינות להקמת תחנות כוח גרעיניות בטורקיה. שר החוץ הטורקי אהמט דבוטואולו הודיע שרוסיה הציע לטורקיה תוכנית להקמת בנק משותף להגברת הסחר בין המדינות.
היחסים עם השכנות > הקווקז

בשנים שטרם נפילת ברית המועצות האזור היה נתון לשליטה סובייטית. בשנים לאחר פירוק ברית המועצות, טורקיה הכירה בעצמאותן של המדינות העצמאיות החדשות, והחלה לנהל עימם יחסים דיפלומטיים.
בשנים לאחר פירוק ברית המועצות, טורקיה הכירה בעצמאותה של גאורגיה ב-16 בדצמבר 1991. כינון היחסים הדיפלומטיים הרשמי בין המדינות נחתם ב-21 במאי 1992. כיום ישנו הסכם סחר חופשי בין המדינות. שתי המדינות הן בעלי חברות מלאה במועצה האירופית ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה. טורקיה חברה בנאט"ו, בעוד גאורגיה היא מועמדת לצירוף לברית.
בין טורקיה לארמניה שוררים יחסים דיפלומטיים מתוחים, בעיקר בעקבות רצח העם הארמני שבוצע על ידי טורקיה בשנת 1915 בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה; עד היום מכחישה טורקיה כל קשר לקיומו. ישנם ניסיונות לחדש את היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, אך ניסיונות אלו עד עתה לא צלחו במידה רבה, בעיקר בשל המחלוקת בין המדינות סביב חבל נגורנו קרבאך.
בשל התרבות וההיסטוריה המשותפת של אזרבייג'ן וטורקיה, שוררים ביניהם יחסים דיפלומטיים ענפים. נשיא אזרבייג'ן לשעבר ביטא את הקשר בין המדינות במילים הבאות: "אומה אחת, שתי מדינות" טורקיה הייתה ועודנה תומכת נלהבת של אזרבייג'ן במאמציה לבסס את עצמאותה ולשמור על ריבונותה ועל שלמותה הטריטוריאלית. המדינות חולקות גבול קצר משותף שלא עולה על כמה קילומטרים. בנוסף לכל זה, טורקיה מבצעת תפקיד חשוב בנושא משאבי האנרגיה, שנמצאים בשטחה של אזרבייג'ן ובתובלה שלהם לאירופה. בין המדינות מתקיימים גם יחסים צבאיים ענפים, המתבטאים בתמרונים צבאיים משותפים רבים שנערכים ביניהן.
היחסים עם השכנות > הבלקן

טורקיה קיימה קשרים היסטוריים, תרבותיים, כלכליים ופוליטיים הדוקים עם מדינות הבלקן השונות ; מדינות, שחשובות לטורקיה שכן הן השער של המדינה ליבשת אירופה. טורקיה ייחסה חשיבות רבה ליצירת אווירה של הבנה הדדית ודו-קיום שליו באמצעות קשרים הדוקים יותר עם מדינות הבלקן, שיובילו לשימור השלום והיציבות באזור. טורקיה השתתפה במבצעים ובמשימות שמירת השלום של נאט"ו, תרמה ל-KFOR ולנציגות המשטרה של האומות המאוחדות בקוסובו (UNMIK), כמו גם לאיחוד האירופי, הובילה את משימת שיטור בצפון מקדוניה. טורקיה גם תרמה ל-EUFOR-Althea. עבור מאמצי השיקום, טורקיה היא חלק מההשקה של תהליך שיתוף הפעולה של דרום מזרח אירופה (SEECP), וכוח השלום הרב לאומי דרום מזרח אירופה (MPFSEE) / חטיבת דרום מזרח אירופה (BRIGSEE). טורקיה גם שיחקה תפקיד ביוזמות כלכליות אזוריות, כמו גם בהסכם היציבות לדרום מזרח אירופה ביוזמת האיחוד האירופי ויוזמת שיתוף הפעולה של דרום מזרח אירופה (SECI).
יחסי טורקיה–יוון הם מורכבים ומאופיינים בתקופות מתחלפות של עוינות הדדית ופיוס, כולל הידרדרות לאלימות. במאה ה-21, הייתה התחממות בין הצדדים יחד עם מחלוקות בנושא הסכסוך הקפריסאי ובנושא ריבונות וזכויות נלוות בים האגאי ובמרחב האווירי.
היחסים עם השכנות > המזרח התיכון

מוסטפא כמאל אטאטורק כשליטה הראשוני של טורקיה המודרנית, הנהיג מדיניות פנים דמוקרטית וחילונית, ומדיניות חוץ מערבית. אטאטורק היה חסיד נלהב של תנועת ההשכלה, וקידם בצורה ניכרת את החינוך בטורקיה, שהיה באותם זמנים בעל זיקה מערבית. תהליכי המערביזציה בטורקיה העצימו, ובאותו מהלך, העצים תהליך ההתרחקות מהמדינות הקיצוניות אסלאמיות.
לטורקיה קשרים היסטוריים ותרבותיים עמוקים עם מצרים. במשך מאות שנים, הייתה מצרים תחת כיבוש טורקי, במסגרת האימפריה העות'מאנית. בשנת 1925 הוכרז רשמית על כינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות. עם הזמן היחסים בין המדינות התקדמו באופן ניכר, עד שבדצמבר 2005, הוכרז על הסכם סחר חופשי בין המדינות. שתי המדינות חברות חברות מלאה באיחוד מדינות הים התיכון, ומבצעים תפקיד חשוב באזור, דבר זה מתבטא בין השאר בגישור בסכסוכים בינלאומיים.
בשנת 1923 כוננה טורקיה יחסים דיפלומטיים לראשונה עם איראן. באיראן יש 12 עד 21 מיליון דוברי טורקית, בעיקר באזורים הצפוניים של המדינה. עם זאת, ביחסים בין המדינות שררה מתיחות בשנת 1979, בעקבות המהפכה האסלאמית שהתרחשה באיראן, אשר במסגרתה עלה לשלטון במדינה שלטון אנטי-מערבי. טורקיה הביעה לעיתים רבות באופן פומבי את חשדותיה לגבי סיוע שאיראן מעניקה כביכול למחתרת הכורדית. עם זאת, היחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות השתפרו באופן בשנים האחרונות. כיום, איראן וטורקיה משתפות פעולה במגוון רחב של תחומים אשר נע ממלחמה במחתרת הכורדית עד לסחר בסמים, וכמו כן קידום היציבות בעיראק ובאסיה התיכונה. בין שתי המדינות שוררים יחסים כלכליים ענפים. שתי המדינות הן חלק מהארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ושניהם היו פעם בני ברית בגדאד. טורקיה מקבלת מספר לא מבוטל של תיירים מאיראן בכל שנה, ואילו איראן היא אחת מספקיות הגז הטבעי הגדולות לטורקיה. חברות בנייה טורקיות מבצעות פרויקטים חשובים באיראן, כגון שדה התעופה הבינלאומי החדש בטהראן.
היחסים בין סוריה לטורקיה מתוחים מזה כבר זמן רב, למרות הקשרים הכלכליים הענפים בין המדינות. בין המדינות ישנם סכסוכי גבול רבים וסכסוכי מים, במיוחד סביב נהר הפרת אשר מוצאו בטורקיה והמשכו בסוריה. סכסוך גבולות נוסף בין המדינות היה סביב חבל האטיי. אזור זה נכלל במנדט הצרפתי על סוריה והיה אמור להיות חלק מן המדינה הסורית, אולם בשנת 1938 הכריז החבל, שרוב אוכלוסייתו הייתה טורקית, על התנתקות המנדט והקמת מדינת האטיי. ב-1939 סופח המדינה לטורקיה, אולם סוריה לא הכירה בכך והאזור היה מקור למתיחות בין שתי המדינות. בשנת 2004 הודיע נשיא סוריה בשאר אל-אסד באופן רשמי כי סוריה ויתרה על דרישותיה בהאטיי.
בנוסף, תמכה סוריה במוצהר במחתרת הכורדית, הפועלת נגד טורקיה ונגד השלטון הטורקי. מאז אוקטובר 1998 ניכר שיפור משמעותי ביחסים בין המדינות. בין השאר, בעקבות גירוש מנהיג המחתרת הכורדית שישבו בטורקיה, על ידי השלטונות הסוריים, והסכמי הסחר האחרונים שנחתמו בין המדינות. בנוסף לכל אלה, לאחרונה התקיימו תמרונים צבאיים משותפים בין המדינות.
היחסים עם האיחוד האירופי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-1 בינואר 1996 הצטרפה טורקיה לאיחוד המכס של האיחוד האירופי, דבר זה מאפשר לסחורות לנסוע בין טורקיה לבין מדינות האיחוד האירופי, ללא מגבלות מכס. טורקיה הגישה לראשונה בקשה להצטרפות לאיחוד האירופי כבר ב-14 באפריל 1987. בוועדת הלסינקי של המועצה האירופית בשנת 1999 קיבלה טורקיה מעמד של מדינה מועמדת לכניסה לאיחוד. ומאז אוקטובר 2005 היא מנהלת משא ומתן להצטרפות לאיחוד. דברים רבים מעכבים את כניסתה של טורקיה לאיחוד האירופי, בין השאר מדובר בסכסוך שלה עם קפריסין (שהיא חברה באיחוד). בנוסף לטענת האיחוד, על טורקיה לבצע רפורמות משמעותיות במערכת הפוליטית הטורקית, ובמיוחד בתחום זכויות האדם. הממשל הנוכחי של טורקיה טוען שהצטרפות טורקית לאיחוד האירופי עומדת בראש סדר העדיפויות שלו, בשל כך, הממשל החל בחבילות רפורמות באמצעות הפרלמנט שנועדו להכפיף בהדרגה את טורקיה לסטנדרטים המקובלים של האיחוד האירופי.
חברות בארגונים בינלאומיים

טורקיה חברה בארגונים בינלאומיים רבים:
נאט"ו;
המועצה האירופית;
ארגון המדינות האסלאמיות;
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה
המועצה הטורקית
ראו גם

פוליטיקה של טורקיה
יחסי טורקיה–ישראל
יחסי ארצות הברית-טורקיה
סאוואן

| --- | --- |
 מדינה:  טוגו טוגו
 בירת המחוז:  דאפאונג
 שטח:  8,470 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  828,224 (2010)
  ‑ צפיפות:  98 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  10°30′N 0°30′E﻿ / ﻿10.5°N 0.5°E﻿ / 10.5; 0.5 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז סאוואן (בצרפתית: Savanes) הוא אחד מחמשת המחוזות ברפובליקה הטוגולזית (טוגו) - מדינה במערב אפריקה.
רקע

המחוז עשיר באוצרות היסטוריים ותרבותיים, כמו ציורי מערות.
בעיר הגדולה ביותר במחוז, לורה, מתגוררים כשני מיליון תושבים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
גאוגרפיה

המחוז גובל בבורקינה פאסו מצפון, ברפובליקת בנין ממזרח, במחוז קארה מדרום וברפובליקת גאנה ממערב. עיר הבירה והעיר השלישית בגודלה של המחוז היא דאפאונג.
דמוגרפיה

קצב גידול האוכלוסייה הוא 3.24% בשנה. כ־80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
| שנה | אומדן אוכלוסייה |
| --- | --- |
1981: 329,100
2010: 828,200
ראו גם

מחוזות טוגו
הערות שוליים

↑  Togo: Regions, Cities & Urban Localities - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספר הג'ונגל (סרט, 1942)

| --- | --- |

 בימוי:  זולטאן קורדה 
 הופק בידי:  אלכסנדר קורדה 
 תסריט:  לורנס סטאלינגס 
 עריכה:  ויליאם הורנבאק 
 שחקנים ראשיים:  סאבו בגירה פיית' ברוק באלו קולונל האטי קא Rosemary DeCamp ג'וסף קאליה ראלף בראד ג'ון קוויילן פרנק פוגליה שירחן בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  מיקלוש רוז'ה 
 צילום:  לי גרמס, וו. הווארד גרין 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 באוגוסט 1949 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  הודו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספר הג'ונגל (באנגלית: Rudyard Kipling's Jungle Book) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1942, בבימוי האחים קורדה. הסרט מבוסס על סיפורי "ספר הג'ונגל" מאת רודיארד קיפלינג, ומציג את סיפורו של מוגלי, ילד שגדל בין חיות הג'ונגל בהודו. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
עלילת הסרט

מוגלי (סאבו), ילד שגדל עם זאבים בג'ונגל ההודי, נתפס על ידי תושבי כפר סמוך ומאומץ על ידי אישה בשם מסואה. במהלך שהותו בכפר, מוגלי לומד את שפת בני האדם ומגלה את העולם האנושי, אך גם מתמודד עם חשדנות ופחד מצד התושבים. כאשר הוא מגלה אוצר חבוי בעיר עתיקה בג'ונגל, התאווה לזהב מובילה לסכסוכים ולסכנות, ומוגלי נאלץ לבחור בין עולמו הישן לחדש.
צוות השחקנים

סאבו – מוגלי, ילד הג'ונגל.
ג'וזף קאליה – בולדו, תושב הכפר החמדן.
רוזמרי דה-קאמפ – מסואה, האישה המאמצת את מוגלי.
ג'ון קוואלן – ברולאו, נפח הכפר.
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון של 54% כאשר זכה לשבחים על הצילום הצבעוני והעיצוב האמנותי, במיוחד בהתחשב בתקופה בה הופק. הביקורות היללו את הופעתו של סאבו בתפקיד מוגלי ואת האווירה האקזוטית שהסרט מצליח ליצור. עם זאת, חלק מהמבקרים ציינו שהסרט מתרחק במידה מסוימת מהמקור הספרותי של קיפלינג.
הערות שוליים

↑  "The 15th Academy Awards (1943) Nominees and Winners". oscars.org. נבדק ב-2013-06-22.
↑  "NY Times: Jungle Book". The New York Times. 2009. אורכב מ-המקור ב-2009-11-28. נבדק ב-2008-12-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2002052022   WorldCat (עם LCCN): no2002-052022
עזיבת האישה השונמית

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט 
 תאריך יצירה:  1640 
 טכניקה וחומרים:  oak panel, צבע 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  53.2 ס״מ 
 גובה:  39 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  CAI.78 (מוזיאון ויקטוריה ואלברט) 
 מיקום:  מוזיאון ויקטוריה ואלברט
 
עזיבת האישה השונמית או אברהם מגרש את הגר וישמעאל הוא ציור שיוחס בעבר לרמברנדט ואן ריין, אך מחקר מאוחר יותר הצביע על כך שהוא ככל הנראה נוצר בסדנתו, ייתכן בידי תלמידו פרדיננד בול. הוא נמצא כעת במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון. היצירה מתארת את הגר וישמעאל או את האישה השונמית עליה מסופר בספר מלכים, ב' ד'.
תיארוך וייחוס

הציור נושא חתימה ותאריך: Rembrandt f. 1640, ולכן נחשב במשך שנים רבות ליצירתו המקורית של רמברנדט. עם זאת, כבר בשנת 1671 הופיע תיעוד המייחס אותו ל"בן חסותו של רמברנדט". בשנת 1989, במסגרת כרך 3 של "Corpus of Rembrandt Paintings" מאת "פרויקט המחקר של רמברנדט", נקבע כי מדובר ביצירה שנוצרה ככל הנראה בסדנתו של רמברנדט בשנת 1640, ואולי אף על ידי פרדיננד בול.
תיאור היצירה

במאה ה-18 זוהה הציור כמתאר את גירוש הגר וישמעאל, אך בשנת 1966 הוצע שהוא מציג את סיפור האישה השונמית, המתוארת בספר מלכים ב', פרק ד'. עם זאת, בחינה מחודשת של היצירה, ההקשר האיקונוגרפי והמסמכים הקשורים אליה מחזקת את הזיהוי המקורי כגירוש הגר וישמעאל.
הקומפוזיציה של הציור דומה מאוד לזו של תחריט רמברנדט משנת 1637 (Bartsch 30), המתאר את אותו נושא. כמו כן, היא כוללת אלמנטים שמתחברים באופן הדוק לתיאור המקראי בספר בראשית, פרקים ט"ז וכ"א: הגר, שהייתה שפחתה המצרית של שרה, ניתנה לאברהם והביאה לעולם את ישמעאל. לאחר לידת יצחק, דרשה שרה מאברהם לגרש את הגר ובנה. בהתאם לפסוקים, "וַיַּשְׁכֵּם אַבְרָהָם בַּבֹּקֶר, וַיִּקַּח לֶחֶם וְחֵמַת מַיִם וַיִּתֵּן אֶל-הָגָר... וַיְשַׁלְּחֶהָ" (בראשית כ"א, י"ד).