stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת תורת חיים
תלמידים מפורסמים

בין התלמידים המפורסמים שלמדו בישיבה זו בתקופות שונות:
הרב צבי יהודה הכהן קוק
הרב אריה לוין
הרב צבי פסח פרנק
הרב יחיא עבאהל
הרב יצחק אריאלי
הרב אהרון שמחה בלומנטל
הרב רפאל קצנלנבוגן
הרב אשר זאב ורנר
הרב אברהם חיים נאה
הרב יעקב משה חרל"פ
הרב מרדכי דוד לוין
הרב יוסף גרשון הורוביץ
הרב יונה ראם
הרב יוסף שלום אלישיב
הרב פנחס אפשטיין
הרב אליהו ראם
הרב שמעון מאיר סלומון
לקריאה נוספת

שבתי זכריה, 90 שנות היסטוריה יהודית ברובע המוסלמי בירושלים העתיקה : מישיבת "תורת חיים" הכללית עד בית הכנסת של "איגוד לוחמי ירושלים בעיר העתיקה" / ירושלים : איגוד לוחמי ירושלים בעיר העתיקה. מהדורה שלישית ומורחבת תשמ"ג -1982.
הערות שוליים

1 2  מנגד תראה: אסופה ממאמרי א.ר. מלאכי בענייני ארץ־ישראל, עמוד 478
↑  החובבים הראשונים - הר"ר פישל הכהן לאפין ז"ל
↑  וילכו שניהם יחדיו, רבי דב כהן, הו"ל פלדהיים, ירושלים 2009, עמוד 74
↑  הר המריבה, נדב שרגאי, עמוד 192
↑  הרב משה אוסטרובסקי, רבי יצחק וינוגראד ראש ישיבת תורת חיים, ספר זיכרון תש"ג, עמודים 9-12
↑  וילכו שניהם יחדיו, רבי דב כהן, הו"ל פלדהיים, ירושלים 2009, עמוד 76
1 2  הרב משה אוסטרובסקי, רבי יוסף אליהו וינוגראד זצ"ל, ספר זיכרון תש"ג, עמודים 13-15
↑  אגרות הראי"ה ב', איגרת שנג
↑  וילכו שניהם יחדיו, רבי דב כהן, הו"ל פלדהיים, ירושלים 2009, עמוד 74
↑  אזהרה נוראה, ⁨דיא ווארהייט, 19 בספטמבר 1912
↑  מנגד תראה: אסופה ממאמרי א.ר. מלאכי בענייני ארץ־ישראל, עמוד 486
↑  בתורת חיים, מוריה, 30 בספטמבר 1913
↑  מנגד תראה: אסופה ממאמרי א.ר. מלאכי בענייני ארץ־ישראל, עמודים 152-153
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 213–215.
↑  נ. מלצן, מלחמת המעמדות בין תופשי התורה בירושלים, דבר, 10 בפברואר 1932
↑  ר' זרח אפשטיין, דבר, 8 ביוני 1931
1 2  נ. מלצן, מלחמת המעמדות בין תופשי התורה בירושלים, דבר, 24 בינואר 1932
↑  צעקה ותפילה, דואר היום, 10 בפברואר 1932
↑  י. א. בנימין הרביעי, הגמוניות מתגרות זו בזו, דבר, 2 בפברואר 1932
↑  תביעה משפטית לפרק את החברה ישיבת תורת חיים בירושלים, דבר, 22 ביולי 1935
↑  במשפט ישיבת תורת חיים, דבר, 28 ביולי 1935
↑  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, הוצאת בית אל, ירושלים 1998, עמ' 45-56
↑  המצב בירושלים, דואר היום, 7 באפריל 1920
1 2  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, עמודים 45-46
↑  פנחס בן יאיר, הקדושים בירושלים, דבר, 17 ביולי 1936
↑  ישיבת תורת חיים הגדולה והכללית, גיליון המוסדות של נרות שבת, אדר תש"ז
↑  ישיבת תורת חיים הגדולה והכללית בעיה"ק ירושלים, הפרדס, ספר היובל, ניו יורק, 1951
↑  וילכו שניהם יחדיו, רבי דב כהן, הו"ל פלדהיים, ירושלים 2009, עמוד 74
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311508005171  LCCN: nr92022883  VIAF: 134233134   WorldCat (עם VIAF): 134233134
ישרש

| --- | --- |
הרחוב הראשי בישרש
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גזר
גובה ממוצע: ‎80 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 966 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישרש(למפת גוש דן רגילה) ישרש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישרש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישרש31°54′55″N 34°50′53″E﻿ / ﻿31.9151687293919°N 34.8479243834389°E﻿ / 31.9151687293919; 34.8479243834389  heמפת היישובים של מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) באדום - ישרש בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

יַשְׁרֵשׁ הוא מושב בשפלה, כקילומטר מדרום לרמלה (כביש 431 מפריד ביניהם), בתחום המועצה האזורית גזר. מדרום וממזרח לישרש נמצא כביש 40. ממערב לישרש נמצאים העיר רחובות וקיבוץ נצר סירני. המושב משתייך לתנועת המושבים. שטחו כ-500 דונם.
מקור השם

מקור השם בפסוק "הַבָּאִים יַשְׁרֵשׁ יַעֲקֹב יָצִיץ וּפָרַח יִשְׂרָאֵל וּמָלְאוּ פְנֵי תֵבֵל תְּנוּבָה" (ישעיהו, כ"ז, ו'), ממנו נלקח גם שם המושב הסמוך, יציץ.
היסטוריה

המושב נוסד בשנת 1950 על ידי עולים ממרוקו.  מקימי המושב לא עסקו בחקלאות מעולם, היו בעלי מקצועות חופשיים, אמידים ברובם, ולא סבלו מרדיפה בארץ מוצאם. רובם של העולים היו סוחרים אמידים צעירים, חדורי ציונות, מטרתם הייתה הקמת קהילה שתקיים ערכי "תורה ועבודה", המתפרנסת מעבודת כפיים ומחקלאות.
המושב היום (2023)

במושב, אשר היה פעם חקלאי ברובו, נשארו משקים חקלאיים מועטים ורוב כלכלתו מבוססת על עסקים פרטיים ושכירים, בהם: מוסכים, נגריה, משתלה גדולה, בריכה ומיזוג.
במושב ישרש מתקני ומבני ציבור- גני ילדים, בית כנסת, מקווה, בית עם, צרכניה, מגרשי ספורט, מתקני ספורט גן שעשועים ובריכת שחיה. במושב פועלת תנועת נוער בני המושבים.
סמל המושב הוא עץ בעל שורשים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  גבעת השיטה המלבינה ישרש, באתר מועצה אזורית גזר
↑  ישרש, באתר מועצה אזורית גזר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528934105171
יוסף הפטמן

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1888 
 פטירה:  18 בינואר 1955 (בגיל 66) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
קברו של יוסף הפטמן
יוסף חיים הֶפְטְמן (בכתיב יידי: העפטמאַן; ט"ו באב תרמ"ח, 23 ביולי 1888, – כ"ד בטבת תשט"ו, 18 בינואר 1955) היה עיתונאי וסופר בתקופת היישוב ובימי המדינה, פזמונאי ועורך העיתון "הבוקר".
ביוגרפיה

יוסף הפטמן נולד בשנת 1888 בבראנסק, שהייתה אז בתחום האימפריה הרוסית ואחרי מלחמת העולם הראשונה בשטח פולין. החל עבודתו העיתונאית בעיתון "הצפירה" בשנת 1910, ובשנת 1911 היה חבר המערכת של העיתון.
עלה לארץ ישראל בשנת 1920 או 1921. הפטמן הוא מעבדו או מתרגמו לעברית של השיר "אנו נהיה הראשונים", משירי העלייה השלישית. שימש מזכיר הוועד הלאומי.
לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה בשנת 1918 עבר לוורשה ופעל בה כעיתונאי ונואם. היא חיבר את ההמנון לטקס פתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים, שהושר ביום הפתיחה ב-1 באפריל 1925. היה פעיל בתנועת "החלוץ" ולאחר מכן במפלגת "הציונים הכלליים", מפלגת חוגי המעמד הבינוני-הגבוה של סוחרים, תעשיינים ובעלי הון, שאף הייתה משולבת בהנהגת היישוב ובארגון "ההגנה". יהודי פולין הכירו אותו היטב מההרצאות הרבות שהיה נותן בעיירות נדחות ברחבי פולין.
הפטמן היה עורך העיתון היידי "דער מאמענט" ("הרגע"), אחד מהעיתונים החשובים של יהדות פולין. הוא היה מייסד ועורך "היום" שהתקיים בשנים 1924–1926, ולאחר שנסגר עבר לערוך את הצפירה.
בסוף 1934 חזר הפטמן לארץ ישראל, ועבד בדואר היום. משנת 1936 ועד מותו היה עורך עיתון "הבוקר", עיתונם של "הציונים הכלליים".
יסד את "עיתון העיתונאים" המיוחד, שהיה עורכו הראשי וגם מנחו: היה זה אירוע תרבותי שבועי בשנים 1940–1952 בימי שישי, כשבתל אביב היה הכול סגור למופעי אמנות ובידור, וזו הייתה הבמה הציבורית היחידה הפתוחה לחיי תרבות.
הפטמן היה פעיל באגודת העיתונאים, ומשנת 1940 שימש אף כיו"ר האגודה. היה מהוגי רעיון הקמת בית העיתונאים, מפעל שארך שנים רבות, מסוף תקופת המנדט הבריטי, שבה לבקשתו הקצתה ממשלת המנדט מגרש בתל אביב להקמת הבית, ובהמשך איסוף כספים ותרומות להקמתו וכלה בשלבי הבניה שארכו משנת 1953 ועד שנחנך בשנת 1957 כבית סוקולוב, אותו כבר לא זכה לראות בחייו.
במרץ 1946 היה בין יוזמי הקמת "איגוד עיתונאי ארץ ישראל", שלאחר קום המדינה שינה את שמו ל"איגוד הארצי של עיתונאי ישראל". ב-8 באוגוסט 1948 קיבל את תעודת העיתונאי הראשונה שהונפקה במדינת ישראל.
יוסף הפטמן נפטר ב-18 בינואר 1955, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
בשנת 1957 נקבע על שמו רחוב במרכז תל אביב.
כתביו

יוסף העפטמאן, אַ וואָרט צו יודישע עלטערען, ורשה: הקרן הקימת לישראל, [תרצ"?]. (ביידיש)
אחיקם [=יוסף הפטמן], היובל: חזון התולים במערכה אחת, ורשה: הבמה העברית, תרע"ב-1912.
יוסף הפטמן (עורך), לנחום סוקולוב: אורח יהודי פולניה, קובץ מאמרים, רשימות, זכרונות, ורשה: ההסתדרות הציונית, תרפ"ג-1923.
יוסף העפטמאן, דער אַלגעמיינער ציוניזם: בעגרינדונג און ריכטליניען, ורשה: צ"ב פון אלג. ציוניסטען (עת לבנות) אין פוילען, 1934. (ביידיש)
יוסף הפטמן, עם ואדם: מבחר מכתביו, תל אביב: אגודת העיתונאים והוצאת עמיחי, תשט"ו-1955.
לקריאה נוספת

'הפטמן, יוסף חיים', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 182. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מתקבלת החתימה על הצפירה, הצפירה, 2 באפריל 1911
1 2  אייזיק רמבה, אזרח העולם היהודי, הַבֹּקֶר, 4 בפברואר 1955
↑  משה קול, על קברו של יוסף הפטמן, זמנים, 21 בינואר 1955
↑  עתון עברי חדש, העולם, 19 בדצמבר 1924
↑  על הצפירה המחודשת, הארץ, 26 באוקטובר 1926
↑  יוסף הפטמן לא"י, דואר היום, 4 בדצמבר 1934
↑  בא ה' הפטמן, דואר היום, 10 בדצמבר 1934
↑  במלאות שנה לעיתון נעתונאים, דבר, 29 בדצמבר 1940
↑  נחנך בית העתונאים ע"ש נחום סוקולוב, דבר, 4 באפריל 1957
א. בן-דוד, עתונאי ישראל נכנסים לביתם: חנוכת "בית סוקולוב" תיערך השבוע, מעריב, 31 במרץ 1957
↑  הכנוס הארצי של עתונאי א"י שנערך בת"א ביום הראשון, החליט על הקמת "איגוד עתונאי ארץ ישראל", הד-המזרח, 1 במרץ 1946
↑  כינוס ראשון לעתונאי ישראל, קול העם, 22 במרץ 1949
↑  בטקם חגיגי חולקו כרטיסי עיתונאים ראשונים במדינת ישראל
↑  נפטר יוסף הפטמן, למרחב, 18 בינואר 1955
↑  נחנך רחוב יוסף הפטמן בת"א, הארץ, 13 באוגוסט 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312853205171  PLWABN: 9810673947505606  LCCN: no99021404  VIAF: 14400986   WorldCat (עם VIAF): 14400986
יחסי הודו–סודאן

| יחסי הודו–סודאן |
| --- | --- |
הודו: סודאן


הודו: סודאן
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 1,861,484
אוכלוסייה
1,454,183,987: 50,752,039
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 109,327
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 2,154
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה פדרלית

יחסי הודו–סודאן הם היחסים הבינלאומיים בין הודו לסודאן.
היסטוריה

היחסים בין הודו לסודאן מתוארכים לימי קדם. עדויות הצביעו על כך שהיו מגעים ואולי סחר בין תרבויות הנילוטים ועמק האינדוס דרך מסופוטמיה. עדויות מצביעות על כך שהסחר בין הממלכות ההודיות והנוביות של סודאן דרך הים האדום גדל לקראת סוף המאה ה-12. לסנאר, בירת סולטנות פונג', היה סחר נרחב במשי, קישוטי כסף, עור וזהב עם הודו דרך נמל סוואקין עד 1699.
שני גשרי רכבת תלויים מפלדה בח'רטום ובאטברה יובאו מהודו בשנות ה-1900. גשרים אלה נמצאים בשימוש עד היום. מאז שנת 1900, מומחים הודים מעורבים בפיתוח מגזר היערות של סודאן. מהאטמה גנדי ביקר בפורט סודאן ב-1935, בדרכו לאנגליה, ונפגש עם בני הפזורה ההודית בסודאן. ג'ווהרלל נהרו גם עצר בפורט סודאן ב-1938 בדרכו לבריטניה. נהרו ביקר ב-Chhotalal Samji Virani. הקונגרס הכללי של הבוגרים של סודאן, שהוקם ב-1938, קיבל השראה רבה מהקונגרס הלאומי ההודי. צבא הודו הבריטית וחיילים סודאנים לחמו יחד באריתריאה ב-1941. הם הבטיחו את הניצחון בקרב המכריע על קרן, שעליו זכו החבלנים הבנגליים בצלב ויקטוריה על פינוי מוקשים במטמה.
קצין הבחירות הראשי של הודו, סוקומאר סן, פיקח על הבחירות הראשונות לפרלמנט בסודאן ב-1953. ועדת הבחירות הסודאנית, שהוקמה ב-1957, שאבה השראה מחוקי הבחירות והנוהגים בהודו. הודו סיפקה תמיכה כספית לוועדת הסודאניזציה שהוקמה בפברואר 1954, שהופקדה על החלפת הצוות הבריטי בממשלת סודאן, לאחר העצמאות. הודו פתחה את שגרירותה בח'רטום במרץ 1955. ראש הממשלה הזמני של סודאן, אסמאעיל אל-אזהרי, מלווה במספר שרים, ביקר בניו דלהי באפריל 1955 בדרכם לוועידת באנדונג באינדונזיה. בבנדונג, למדינה לא היה דגל שייצג אותה. ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו, שנכח גם הוא בוועידה, כתב "סודאן" על המטפחת שלו וזו שימשה לייצג את סודאן בבנדונג.
בלוק סודאן באקדמיה להגנה הלאומית של הודו מומן חלקית על ידי ממשלת סודאן. הסודאנים תרמו 100,000 פאונד לבניית הבלוק, כהוקרה על הקורבנות של חיילים הודים בשחרור סודאן במערכה בצפון אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה. הודו סיפקה לסודאן מגרש של 6 דונם בצ'אנקיאפורי, ניו דלהי לבניית שגרירות ובתי מגורים קשורים ב-1958. הודו הפעילה קונסוליית כבוד בפורט סודאן, אך סגרה אותה בשנות ה-70. הודו פתחה קונסוליה כללית בג'ובה באוגוסט 2007. זו תהפוך לימים לשגרירות הודו בדרום סודאן לאחר עצמאותה של האחרונה ב-2011.
הודו נותרה נייטרלית במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה (1962–1972) ומלחמת האזרחים הסודאנית השנייה (1983–2005). הודו הצביעה נגד החלטות האו"ם שביקרו את סודאן ב-1993 וב-1994. הודו גם התנגדה לניסיונות לאלץ את סודאן לפרוש מקרן המטבע הבין-לאומית ב-1994.
בשנת 2003, תאגיד הנפט והגז הטבעי במגזר הציבורי של הודו (ONGC) רכש חלק של 25% בחברת התפעול הנילוס הגדול של סודאן בעלות של 650 מיליון דולר. זרוע ההשקעות בחו"ל של ONGC קנתה את טליסמן אנרג'י הקנדית, שעזבה את סודאן כתוצאה מביקורת מצד ארגוני זכויות אדם ולחץ מצד ממשלת קנדה. נכון לשנת 2011, ההשקעה ההודית במגזר הנפט הייתה כמיליארד דולר. התקשרות זו הובילה גם לשיתוף פעולה כלכלי בתחומים נוספים. בנק היצוא-ייבוא של הודו העניק מסגרת אשראי של 50 מיליון דולר לסודאן בשנת 2004. ONGC חתמה ב-2004 על חוזה לבניית צינור באורך 745 קילומטרים להובלת נגזרות נפט מבית הזיקוק בחרטום לנמל חדש בים סוף. החל משנת 2011, הודו הייתה אמורה לבנות חלק ממסילת רכבת חדשה לפורט סודאן. נערך גם בדיון עם סודן על אימונים לצבא, חיל הים וחיל האוויר ועל שיתוף פעולה במגזר התקשורת והבידור. הודו סיפקה כ-2,700 אנשי צבא ל-UNMIS נכון לתחילת 2011.
הודו תמכה בסודאן במהלך משבר ההגליג ב-2012.
ביקורים רשמיים

ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו ביקר בסודאן ביולי 1957. סגן נשיא הודו זקיר חוסיין ביקר בח'רטום באפריל 1963 ונשיא הודו פקרודין עלי אחמד ביקר במדינה בדצמבר 1975. נשיא סודאן אסמאעיל אל-אזהרי ביקר בהודו ב-1967. הנשיא איברהים עבוד ביקר בהודו ב-1964, והנשיא ג'עפר נומיירי ב-1974. הנשיא עומר אל-בשיר ביקר בהודו פעמיים, ביולי 1999 וביולי 2002. נשיא הודו עבדול קאלאם ביקר בסודאן ב-20–22 באוקטובר 2003, הביקור הראשון של נשיא הודי במדינה זה 28 שנים. במהלך הביקור פגש קאלאם את נשיא סודאן באשיר, נאם בפני הפרלמנט הסודאני וגם נאם באוניברסיטת ח'רטום.
יחסים כלכליים

הודו היא היצואנית השנייה בגודלה לסודאן, אחרי סין. הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-1.3 מיליארד דולר בשנים 2013–2014.
סיוע חוץ הודי

הודו תרמה אוהלים ותרופות לקורבנות השיטפונות במדינת אל-ג'זירה ב-1978, סיפקה תרופות לבלימת מגפת הלישמניאזיס בדרום סודאן ב-1983, ותרמה 22,560 טון חיטה ב-1985 ו-6,000 טון ב-1987. הודו העבירה תרופות באוויר כדי לסייע לסודאן בעקבות השיטפונות בח'רטום ב-1996, ותרמה 50,000 דולר לקורבנות השיטפונות בקאסלה באוקטובר 2003. במרץ 2005, הודו הגיבה לבקשת ממשלת סודאן לסיוע במזון והציעה 20,000 טון חיטה לתושבי דארפור.
הודו התחייבה ל-10 מיליון דולר עבור תשתיות, בניית יכולת, פרויקטים במגזר החברתי כגון בניית בתי חולים ומוסדות חינוך בסודאן בוועידת התורמים באוסלו באפריל 2005. המשרד ההודי למקורות אנרגיה לא קונבנציונליים (הידוע כיום כמשרד לאנרגיה חדשה ומתחדשת) סיפק מימון למערכת חשמול סולארית בכפר חדאראב באפריל 2006. המערכת הוקמה על ידי Central Electronics Limited. מערכות דומות הוקמו מאז בכפרים סודנים אחרים במימון הודי. בין 1980 ל-2014, הודו העניקה כ-737.07 מיליון דולר בקווי אשראי.
ONGC Videsh Ltd בבעלות המדינה הקימה בית ספר לילדים מיוחדים, וכן סיפקה מימון לציוד ספורט ותותבות. בעקבות פנייה של קהילת שילוק, תרמה החברה מחולל חשמל לקודוק שבמדינת הנילוס העליון. החברה ההודית Angelique International Ltd תרמה כספים עבור שיפוץ בית ספר הודי בקאסלה, ו-ONGC מימנה את שיפוץ המועדון ההודי בפורט סודאן ב-15 באוגוסט 2007. באותה שנה, כמה חברות הודיות תרמו כספים לבניית בית ספר בקדוגלי. העבודה בוצעה על ידי גדוד של צבא הודו שהוצב בסודאן. הודו תרמה אוהלים ותרופות בשווי 100,000 דולר ארצות הברית לקורבנות השיטפונות בסודאן בתחילת 2008.
בפברואר 2014, סודאן ביקשה מהודו לסייע בפיתוח מגזרי החקלאות והאנרגיה המתחדשת שלה. הודו סיפקה לסודאן 350 מיליון דולר לבניית תחנת כוח של 500 מגה-וואט במדינת הנילוס הלבן, ו-150 מיליון דולר להקמת מפעל הסוכר מושקור באותו אזור. לדברי שר החוץ ההודי, סלמאן קורשיד, מפעל הסוכר "ירוויח מטבע חוץ יקר ערך לסודאן".
אזרחי סודאן זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות. דיפלומטים סודאנים משתתפים באופן שגרתי בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD), המאורגן על ידי משרד החוץ בניו דלהי.
הודים בסודאן

הסוחר הגוג'ראטי לובצ'אנד אמרצ'נד שאה הוא ההודי הראשון שהתיישב בסודאן. שאה ייבא סחורות מהודו ונסע לסודאן דרך עדן בתחילת שנות ה-60. ההצלחה והצמיחה של עסקיו הביאו אותו להביא את קרוביו מסוראשטרה לסודאן. קרובי משפחה אלה, בתורם, הזמינו בני משפחה וחברים נוספים, מה שהוביל לגידול בקהילה ההודית בסודאן. הודים התיישבו לראשונה במזרח סודאן, בעיקר בפורט סודאן וסואקין. בהדרגה הם החלו לעבור לאזורים המערביים של המדינה והתיישבו באומדורמאן, קסאלה, אל-קדארף ובוואד מדני.
הבז'ה, עם חמי המהווה כ-5% מאוכלוסיית סודאן, טוענים כי הם ממוצא הודי. שפת בז'ה קשורה אולי לפרקריט העתיקה.
סודאנים בהודו

נכון לשנת 2013, כ-3000 סטודנטים סודאנים למדו באוניברסיטאות בהודו, בעיקר בערים פונה, מומבאי, היידראבאד, צ'נאי ובנגלור. לפי הערכות, כ-30,000 אנשים סודנים סיימו את לימודיהם באוניברסיטאות בהודו החל משנת 2013.
יוסף הלר (זואולוג)

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1941 (בן 83) סידני, אוסטרליה 
 ענף מדעי:  זואולוגיה, אקולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  פרידה בן עמי 
 מספר צאצאים:  2 
 
יוסף אלכסנדר הלר (באנגלית: Joseph Alexander Heller; נולד ב-10 באפריל 1941) הוא פרופסור אמריטוס לזואולוגיה במחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות במכון למדעי החיים, בפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

כיהן כראש החוג לזואולוגיה ועמד בראש החוג לאבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה. שימש עמית מחקר באוניברסיטאות: אוניברסיטת קייפ טאון, אוניברסיטת בריסטול, אוניברסיטת ליברפול ובאוניברסיטת סטוני ברוק. בשנת 2009  פרש לגמלאות, וממשיך במחקר והוראה.
הלר הוא חבר כבוד של העמותה לזואולוגיה בישראל, חוקר במשך עשרות שנים את עולם החי של ישראל. מחקריו, בדגש על רכיכות, כוללים תיאור  מינים חדשים, תפוצה וגורמים המעצבים אותה, עמידות ליובש ולחום, חיזור ורבייה, דינמיקה של אוכלוסיות, שרפות יער והשפעותיהן, טריפה והשפעותיה, אבולוציה של עולם החי בישראל ופיתוח שיטות לשימור ערכי טבע. היה  עורך כתב העת הישראלי לזואולוגיה (Israel Journal of Zoology),  אוצר  אוסף  הרכיכות  הלאומי, והעמיד תלמידים רבים.
הוראתו האקדמית מציגה עקרונות וכללים של אבולוציה בקבוצות שונות של בעלי חיים, ברמה הבסיסית וברמה המתקדמת; היא גם עוסקת בתולדות החשיבה הביולוגית. באקדמיה ללשון העברית, חבר  בוועדה  למינוחים עבריים  בביולוגיה וכן בוועדה לשמות בעלי חיים (זואולוגיה).
כתב מעל מאה פרסומים ובהם ארבעה ספרים.
נשוי ואב לשניים.
ספריו

הלר, י., 1972, מחקרים בסיסטמטיקה, תפוצה ואקולוגיה של החלזון BULIMINUS בישראל, דיסרטציה, חמו"ל, ירושלים
הלר, י., 1993, שבלולי ארץ ישראל - אורחות חיים ומגדיר. אייר טוביה קורץ, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 260 עמודים
הלר, י., 2011, רכיכות הים של ארץ ישראל - אורחות חיים. אלון ספר, ירושלים, 323 עמודים
HELLER, J., 2009. Land Snails of the Land of Israel, Natural History and a Field Guide. Pensoft, Sofia, 360 pp
HELLER, J., 2015. Sea Snails - A Natural History (in English). Illustrator KURZ, T., Switzerland: Springer International Publishing. 360 pp ISBN 9783319154510.
ספריו > כעורך מדעי

וילסון, אדוארד אוסבורן, רבגוניות החיים(הקישור אינו פעיל, 28.3.2020); תרגמה - נעמי כרמל ; עריכה מדעית - יוסף הלר, הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס ירושלים, תשס"ג, 371 עמודים.
טריסטרם, הנרי ביקר, 1822-1906 החי והצומח של ארץ ישראל: חלק החי / הנרי בייקר טריסטראם ; תרגום ועריכה מדעית - חיים מויאל ; ייעוץ מדעי - יוסף הלר ; [עריכת התרגום - מאירה טורצקי ואילנה טוקטלי], מוסד ביאליק, ירושלים, 2007, 296 עמודים
ספריו > מבחר מאמרים

HELLER, J. 1975. Visual selection of shell colour in two littoral prosobranchs. Zoological Journal of the Linnean Society 56:143-170.
HELLER, J. 1982. From where do landsnails obtain the chemicals to build their shell? Journal of Molluscan Studies 49: 116-121.
HELLER, J. 1984. Shell colours of desert landsnails. Malacologia 25: 355-359.
HELLER, J. 1988. The biogeography of the land snails of Israel. pp. 325-353 in Yom - Tov, Y., & Tchernov, E. (eds) The Zoogeography of Israel. Dr Junk, Dordrecht.
ARAD, Z., S. GOLDENBERG & J. HELLER. 1989. Resistance to desiccation and distribution patterns in the land snail Sphincterochila. Journal of Zoology (London) 218: 353-364.
HELLER, J. & U. N. SAFRIEL. 1993. Setting priorities for the conservation of land snail faunas. In VAN BRUGGEN, A.C. & S. WELLS, (eds). Invited paper for the Alan Solem Memorial book, E. J. Brill, Leiden.
ARAD, Z., S. GOLDENBERG, T. AVIVI & J. HELLER. 1993. Intraspecific variation in resistance to desiccation in the landsnail Theba pisana. International Journal of Biometerology 229:249-265.
HELLER, J., & A. ABOTBOL, 1997. Litter shredding in a desert oasis by the snail Melanopsis praemorsa. Hydrobiologia 344: 65-73.
KADMON, R. & J. HELLER, 1998. Modeling faunal responses to climatic gradients with GIS: land snails as a case study. Journal of Biogeography 25: 527-539.
BEN-AMI, F. and J. HELLER, 2001. Biological control of aquatic pest snails by the black carp Mylopharyngodon piceus. Biological Control 22: 131-138.
HELLER, J. & N. SIVAN, 2001. Melanopsis from the Mid-Pleistocene site of Gesher Benot Ya’aqov (Gastropoda: Cerithioidea). Journal of Conchology 37: 127-147.
HELLER, J. 2001. Life history strategies. Pages 417-446 in: Barker, G. (ed.), Biology of Terrestrial Molluscs. CABI, Oxon.
HELLER, J., 2001. Near East ecosystems, animal diversity. In: S.A. Levin (ed.), Encyclopedia of Biodiversity, 4: 329-352. Academic Press, San Diego.
BEN-AMI, F. & J. HELLER. 2005. Spatial and temporal patterns of parthenogenesis and parasitism in the freshwater snail Melanoides tuberculata. Journal of Evolutionary Biology 18: 136-146.
STEINITZ, O., J.HELLER, A. TSOAR, D. ROTEM & R. KADMON. 2005. Predicting regional patterns of similarity in species composition for conservation planning. Conservation Biology (Published online).
RIBAK, G., J. HELLER & A. GENIN. 2005. Mucus-net feeding on organic particles by the vermetid gastropod Dendropoma maximum in and below the surf zone. Marine Ecology Progress Series 293: 77-87.
HELLER, J. 2007. A historic biogeography of the aquatic fauna of the Levant. Biological Journal of the Linnean Society 92: 625-639.
ככה לא בונים חומה

"ככה לא בונים חומה" הוא ביטוי שנאמר על ידי השדרן יורם ארבל במהלך משחק כדורגל בין נבחרת ישראל לנבחרת אוסטרליה ב-19 במרץ 1989. המשפט הפך לאחד הביטויים המפורסמים והמזוהים ביותר עם ארבל, ועם שידורי ספורט בכלל. כמו כן גם נצרב מאז כמטבע לשון בלקסיקון המקומי הישראלי.
מקור הביטוי

הביטוי נאמר במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, באצטדיון רמת גן. בדקה ה-72, לאחר שישראל עלתה ליתרון 1:0, הוענקה לאוסטרליה בעיטה חופשית מסוכנת. ארבל זיהה חולשה בהגנה הישראלית, לקראת הבעיטה החופשית שלקח צ'ארלי ינקוס, ואמר: "צריך להיזהר מצ'ארלי ינקוס, המרחק הזה הוא שום-דבר בשבילו...". חששותיו התממשו: צ'ארלי ינקוס האוסטרלי ניצל את הפרצה בחומה והבקיע את שער השוויון, מה שגרם לארבל להגיד: "זה מה שאמרתי לכם! זה מה שאמרתי לכם! ככה לא בונים חומה! ככה לא בונים חומה!". שער השוויון של ינקוס הוביל לתוצאת סיום של 1:1. בסופם של המשחקים של הבית האוקיאני, שכלל את ישראל, אוסטרליה וניו זילנד, העפילה ישראל מהמקום הראשון למשחקים מול נבחרת קולומביה על הזכות להשתתף במונדיאל ונוצחה במפגש כפול.
משמעות הביטוי בתרבות הישראלית

הביטוי "ככה לא בונים חומה" הפך מיד לקאלט. הוא משמש עד היום לתיאור מצבים של חוסר ארגון, חוסר יעילות או כישלון קולקטיבי.
הוא משמש גם בהקשרים ספורטיביים אחרים, ובאופן כללי יותר, כדי לבקר תפקוד לקוי או תוצאות מאכזבות.
הביטוי זכה להנצחה בתרבות הישראלית, ואף נעשה בו שימוש באולפני טלוויזיה וחדשות על מנת לתאר מצבי חוסר ארגון.
על בסיסו הופיעו שלל ניואנסים, למשל "ככה לא בונים תקציב", "ככה לא בונים דו"ח", "ככה לא בונים משק" בפי נשיא איגוד לשכות המסחר, דני גילרמן ועוד.
לקריאה נוספת

רפי מן, לא יעלה על הדעת – ציטוטים, ביטויים, כינויים ומטבעות לשון, הד ארצי הוצאה לאור, 1998, הערך "ככה לא בונים חומה!", עמ' 133