stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה המעבר מריינפלדה
הערות שוליים

↑  האחרים פעלו בגיסן ובאולצן, והתחילו לפעול עוד קודם לכן
↑   טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 - 9 בנובמבר 1989, עמוד 152
↑  טיילור, 274
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586349405171
מאנקו אינקה יופאנקי

| --- | --- |

 לידה:  1515 קוסקו, פרו 
 פטירה:  1544  (בגיל 29 בערך) וילקבמבה, פרו 
 מדינה:  פרו 
 בן או בת זוג:  Cura Ocllo 
 
מאנקו אינקה יופאנקי (בקצ'ואה: Manqu Inka Yupanki, בספרדית: Manco Inca Yupanqui‏; סביבות 1515–1544) היה המלך (סאפה אינקה) של מדינת נאו-אינקה בווילקבמבה, אף על פי שבמקור הוא היה שליט בובה כקיסר אינקה שהוכתר על ידי הספרדים. הוא היה אחד מבניו של קיסר האינקה ואיינה קאפאק ואחיו הצעיר של ואסקאר.
ביוגרפיה > נעורים והכתרה

מאנקו אינקה היה אחד מיותר מ-50 בניו של ואיינה קאפאק, וכנראה נולד ב-1515, בקוסקו. ב-1532 כבשו חייליו של אטוואלפה בפיקודו של המצביא קיסקיס את העיר בסופה של מלחמת האזרחים בין אטוואלפה לוואסקאר. הם הוציאו להורג את צאצאיו של ואיינה קאפאק, את תומכי ואסקאר וכל מי שיכול לנסות איים על מעמדו של אטוואלפה כקיסר של האינקה. בשל כך, נאלץ מאנקו אינקה לברוח, ולהימנע מכל מגע עם תומכי אטוואלפה.
בזמן שהוא חי כפליט, כשהוא מנסה להתחמק מחייליו של אטוואלפה, הגיע חיל המשלוח הספרדי בפיקודו של הקונקיסטאדור פרנסיסקו פיסארו לקחאמרקה במרכז פרו. פיסארו טמן מארב לאטוואלפה, שבה אותו ובסופו של דבר הוציא אותו להורג. על מנת לקבל שיתוף פעולה מהאינקה החליט פיסארו למנות את טופאק ואייפה (Túpac Huallpa), הבן הבכור של ואיינה קאפאק לקיסר כשליט בובה, אבל חודשיים אחר כך הוא חלה ומת.
ב-14 בנובמבר 1533 פגש מאנקו קאפאק את פיסארו ואת חיל המשלוח שלו, שכלל ספרדים ובני אינקה סמוך לקוסקו. אירוע זה ואירועים נוספים כמו הטבח שנערך באטוואלפה ובחייליו הובילו את מאנקו אינקה להאמין שהספרדים הם "מושיעים" שנשלחו על ידי האלים.
כאשר כוחותיו של פיסארו הגיעו לקוסקו, הוא ביקש מהקאסיקים להכיר במאנקו כסאפה אינקה שלהם. לאחר מכן הצטרף מאנקו אינקה לדייגו דה אלמגרו ולארננדו דה סוטו במרדף אחר קיסקיס.
כאשר פיסארו עזב את קוסקו עם אלמגרו בדרך לחאוחה (אנ') במרדף אחר קיסקיס, השאיר פרנסיסקו את אחיו הצעירים גונסאלו פיסארו (אנ') וחואן פיסארו (אנ') כרחידורים (regidor, ראשי עיר), וחיל מצב של מאה ותשעים איש בעיר.
ביוגרפיה > מלך עצמאי

האחים של פיסארו התעללו במאנקו אינקה (בין השאר גונסאלו חטף את אשתו של מאנקו אינקה כפילגש) עד שבסופו של דבר הוא ניסה להימלט בשנת 1535. הוא נכשל, נלכד ונכלא. ארננדו פיסארו (אנ'), שחזר אז מספרד בשליחות אחיו אל מלך ספרד, שחרר אותו ואף התיר לו לצאת למסע דתי שבו, כך הבטיח לו מאנקו, הוא ישוב עם פסל זהב גדול של אביו ואיינה קאפאק. זו הייתה טעות מצידו של פיסארו. בפועל ארגן מאנקו אינקה באמצעות שליחיו מרד נגד הספרדים והורה לגייס את כל הלוחמים שניתן היה. הוא הצליח לגייס צבא של 200,000 לוחמי אינקה והטיל מצור על קוסקו בתחילת 1536. במקביל שלח מאנקו את קיסו יופאנקי (Quiso Yupanqui), אחד ממצביאיו, לעצור כל ניסיון להגיש סיוע לעיר הנצורה. קיסו הצליח להשמיד ארבע משלחות סיוע שנשלחו על ידי פרנסיסקו פיסארו מלימה שזה עתה נוסדה על ידי הטמנת מארבים בקניונים שבהם הספרדים לא היו מסוגלים להשתמש בסוסיהם. כשהוא מעודד מהצלחות אלו, הורה מאנקו לקיסו להשמיד גם את לימה. אלא שלימה הייתה במישור והספרדים השתמשו בסוסיהם והצליחו להרוג את קיסו ושאר המפקדים שנעו בראש צבא האינקה התוקף, וצבא האינקה התפזר. בתקופת המצור עבר מאנקו אינקה להתגורר באויאנטאיטמבו, עיירה קרובה לקוסקו. ארננדו פיסארו ניסה ללכוד אותו באמצעות חיל משלוח שיצא מקוסקו, אבל העיירה הייתה מוגנת היטב ולאחר שהאינקה הציפו את השטח שבו היה חיל המשלוח (מה שמנע הפעלת סוסים) נאלץ ארננדו לסגת. לאחר עשרה חודשים של מצור כשדייגו דה אלמגרו שב ממסעו הכושל לצ'ילה והתקרב עם צבאו לקוסקו נאלץ מאנקו להפסיק את המצור. אלמגרו השתלט על קוסקו והכתיר את אחיו למחצה של מאנקו אינקה פאויו אינקה כקיסר האינקה, (בפועל שליט בובה).
מאנקו אינקה החליט שאויאנטאיטמבו קרובה מדי לקוסקו שבשליטת הספרדים, והוא נסוג מערבה למרכז האינקה בוויטקוס. דייגו דה אלמגרו שלח את הסגן שלו, היהודי המומר רודריגו אורגונייס (אנ'), לרדוף אחריו עם 300 ספרדים ובני ברית אינדיאנים רבים. אורגונייס כבש את ויטקוס ביולי 1537, בזז אותה ולקח שבויים רבים, אך מאנקו נמלט.
בשנת 1539 שרד מאנקו אינקה פשיטה נוספת של הספרדים בפיקודו של גונסאלו פיסארו (אנ') שכללה חיל משלוח ובו 300 חיילים ספרדים ובני ברית אינדיאנים. הספרדים והאינקה נלחמו בקרב בוואיינה פוקארה (Huayna Pukara - מבצר ואיינה), ממערב לוויטקוס. מספר ספרדים ואינדיאנים נהרגו, אך מאנקו שוב נמלט. פיסארו שהה באזור יותר מחודשיים בחיפוש אחר מאנקו ללא הצלחה, אך לכד את אשתו הראשית של מאנקו, קורה אוקיו (Cura Ocllo), והיא הוצאה להורג.
מאנקו נמלט לג'ונגלים הנידחים של וילקבמבה שם ייסד את מדינת נאו-אינקה שהחזיקה מעמד עד מותו של טופאק אמארו ב-1572. משם המשיך בהתקפותיו נגד בני הוואנקה (אנ') (אחד מבעלי בריתם החשובים של הספרדים), תוך הצלחה מסוימת לאחר קרבות עזים, ועד לרמות של בוליביה של ימינו, שם לאחר קרבות רבים הובס צבאו.
ביוגרפיה > מותו

לאחר קרבות גרילה רבים באזורים ההרריים של וילקבמבה, מאנקו נרצח ב-1544 במרכז האינקה של ויטקוס על ידי תומכיו של דייגו דה אלמגרו שרצחו בעבר את פרנסיסקו פיסארו וששהו במחבוא בחסותו של מאנקו. כולם בתורם נהרגו על ידי חייליו של מאנקו.
את מאנקו ירש בנו סאיירי טופאק (אנ').  למאנקו אינקה היו בנים נוספים בהם טיטו קוסי (אנ') וטופאק אמארו.
הערות שוליים

↑  MacQuarrie, Kim. The Last Days Of The Incas (p. 138). Little, Brown Book Group. Kindle Edition.
↑  MacQuarrie, Kim. The Last Days Of The Incas (p. 140). Little, Brown Book Group. Kindle Edition.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118730533  ISNI: 0000 0004 4886 8781  LCCN: n85322335  VIAF: 35251544   WorldCat (עם VIAF): 35251544 
| קיסרי האינקה |
| --- | --- | --- |
| קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת הורין | מאנקו קאפאק • סינצ'י רוקה • יוקי יופאנקי • מאיטה קאפאק • קאפאק יופאנקי |  |
| שושלת פנקה | אינקה רוקה • יאואר ואקאק • ויראקוצ'ה אינקה • פאצ'אקוטי • טופאק אינקה יופאנקי • ואיינה קאפאק • ואסקאר • אטוואלפה |  |
| קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת חנן קוסקו | טופאר ואלאפה • מאנקו אינקה יופאנקי • פאויו אינקה • סאיירי טופאק • טיטו קוסי • טופאק אמארו |  |
| אחר | אחר |  |
| ממלכות האינקה | ממלכת קוסקו • אימפריית האינקה • מדינת נאו-אינקה |  |
מאסקפאיצ'ה • דת האינקה
מגפת הקורונה בלסוטו

| --- | --- |
 במדינות או באזורים:  לסוטו לסוטו
 מקרי מוות:  723‏
 מקרי הדבקה:  34,790‏   • 8,087 מהם חולים פעילים
 הבריאו:  25,980‏ רענון נתונים
 
מגפת הקורונה פרצה בלסוטו ב-13 במאי 2020.
לפני ההתפרצות בה, הייתה לסוטו המדינה האחרונה באפריקה שלא דווח בה על מקרים של הנגיף.
התפשטות הנגיף

למדינה לא הייתה יכולת לבצע בדיקה של הנגיף, וכך על מנת למנוע את התפשטותו של הנגיף, סגרה הממשלה את גבולה עם דרום אפריקה. ב־18 במרץ הכריזה הממשלה על מצב חירום לאומי אף על פי שלא היו מקרים מאושרים של הנגיף, וסגרה את בתי הספר עד 17 באפריל. הנוסעים המגיעים למדינה היו אמורים להיכנס לסגר ביתי במשך 14 יום. ראש הממשלה טום טבאנה הודיע על סגר של שלושה שבועות מחצות של 29 במרץ. לסוטו החלה לשלוח את הדגימות של הנגיף למכון הלאומי של דרום אפריקה למחלות לצורכי בדיקה של הנגיף.
לסוטו אישרה את המקרה השני של הנגיף ב־22 במאי.
נכון ל-2 באוקטובר 2024, מספר המקרים המאומתים במדינה הוא 34,790, 723 נפטרו, ו־25,980 החלימו.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  "LESOTHO RECORDS FIRST COVID-19 CASE". Eyewitness News. נבדק ב-13 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Silence Charumbira in Maseru. "Lesotho records first coronavirus case a week after lifting lockdown | World news". The Guardian. נבדק ב-2020-05-13.
↑  "Coronavirus: All countries in Africa now have confirmed coronavirus after Lesotho is last with infection | World News". Sky News. 2019-03-22. נבדק ב-2020-05-13.
↑  Ngatane, Nthakoana. "Lesotho declares national emergency over COVID-19 outbreak". ewn.co.za (באנגלית). נבדק ב-19 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Covid-19: Lesotho seals borders amid infection fears while SA tourism suffers". IOL (באנגלית אמריקאית). 2020-03-13. נבדק ב-2020-03-16.
↑  "Covid-19: Lesotho seals borders amid infection fears while SA tourism suffers". Sowetan Live (באנגלית). נבדק ב-2020-03-26.
↑  "COVID-19 EXCLUSIVE: Lesotho's Majoro pleads with Basotho not to return home". Eyewitness News. נבדק ב-15 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Response, Lesotho Covid (2020-05-22). "Second case confirmedpic.twitter.com/4vMuh5Snb6". @LResponse (באנגלית). נבדק ב-2020-05-22.
מוחמד אחמד עבדללה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953? (בן 71 בערך) דארפור, סודן 
 מדינה:  סודאן 
 פעילות בולטת:  ניהול רפואי של מרכז "אמל"
 השכלה:  אוניברסיטת אל פאשיר
 מקצוע:  רופא
 מעסיק:  אוניברסיטת אל פאשיר 
 פרסים והוקרה:  פרס זכויות האדם ע"ש רוברט קנדי (2007) 
 
מוחמד אחמד עבדאללה (ערבית: محمد أحمد عبد الله; נולד ב-1953) הוא רופא פורי, זוכה פרס זכויות האדם ע"ש רוברט קנדי. הוא היה המנהל הרפואי של "מרכז אמל" לטיפול ושיקום נפגעי עינויים. מטרת המרכז הייתה לטפל באנשים שחוו עינויים ולתעד את הפגיעה בזכויותיהם של אנשים אלו בעקבות אירועי רצח העם בחבל דארפור.
עבדאללה היה חבר במרכז למען השלום וקידום זכויות אדם הסודני עד לסגירתו. מטרת המרכז היא מניעת פגיעה בזכויות אדם וקידום שלום בחבל דארפור אשר נמצא בסודן. המרכז נסגר בשנת 2009 בגלל לחץ מהשלטונות הסודנים.
חיים אישיים

עבדאללה נולד בהרי מאררה אשר במרכז דארפור. בילדותו, כדי ללמוד בבית הספר, הוא נאלץ ללכת ברגל שלושה ימים, כשבגר לנער, למד בבית ספר אחר, אליו נדרש ללכת במשך חמישה ימים. עבדאללה למד רפואה באוניברסיטת אל פאשיר בדארפור, סודן. עבדאללה הוא הרופא הראשון בעולם שמגיע מהרי מאררה. לאחר סיום לימודיו הוא החל ללמד רפואה בדארפור ולטפל בנפגעי תקיפות מיניות ועינויים בבית החולים הלימודי של ניאלה.
בפרוץ רצח העם בחבל דארפור (תחילת שנות ה-2000) ממשלת סודן פצחה באיומים כלפיו בגלל שטיפולו בנפגעי עינויים ופגיעות מיניות, תוך תיעוד הפגיעה בזכויות אדם אשר נעשתה במהלך רצח עם זה. באותו זמן הוא עזר להקים את "מרכז אמל" לטיפול ושיקום נפגעי עינויים ושירת בתור המנהל הרפואי שלו עד סגירת המרכז על ידי השלטונות הסודנים.
בשנת 2007 זכה בפרס על שם רוברט פ. קנדי לזכויות אדם. הפרס ניתן לאנשים ששומרים ששמים זכויות אדם מעל הכל, אפילו מעל עצמם. הפרס ניתן לו על פועלו לעזרה ולקידום זכויות אדם תוך קבלת איומים בעינויים מהשלטונות הסודנים.
בשנת 2009, במהלך נסיעה לארצות הברית במסגרת אירוע של מרכז רוברט פ. קנדי, פירקו השלטונות הסודנים את "מרכז אמל" ואיימו על עבדאללה בעינויים ובקרקועו בסודן אם הוא יחזור לשם. כתוצאה מכך, הוא נשאר בארצות הברית. הוא ביקש עזרה מעמיתיו שימשיכו את עבודתו בסודן, ובאותו זמן החל לפתח עם עזרה מאוניברסיטת הרווארד טיפולים למען נשים ונערות שחוו אונס והתעללות מינית.
כיום, עבדאללה ממשיך לפרסם מאמרים על זכויות אדם. הוא עובד בשיתוף פעולה עם חברת רדיו וטלוויזיה שווייצריים (SRF) וממשיך לקדם זכויות אדם בסודן ובעולם בכלליות. בין מאמריו נכללים "לקראת שלום וצדק בדארפור: מסגרת לאחריות", "עדויות רפואיות לעינויים והפרות אחרות של זכויות אדם בדארפור" ועוד.
הערות שוליים

1 2  Boustany, Nora (2007-11-16). "Physician Honored For Work In Darfur" (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-11-26.
↑  2007: Mohammed Ahmed Abdallah, Sudan | Robert F. Kennedy Center for Justice & Human Rights | Robert F. Kennedy Center for Justice & Human Rights, web.archive.org, ‏2013-05-20
1 2 3 4  Dr. Mohammed Ahmed Abdallah Eisa, scholar rescue fund
↑  Mohammed Ahmed Abdallah | RFK Human Rights, ROBERT F. KENNEDY HUMAN RIGHTS (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוחמד אחמד עבדללה".
מאטוריוואבו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  21°29′00″S 136°24′00″W﻿ / ﻿21.483333333333°S 136.4°W﻿ / -21.483333333333; -136.4
 ארכיפלג:  איי טואמוטו
 שטח:  2.5 קמ"ר
 אורך:  6.6 ק"מ
 רוחב:  4.6 ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת 
 אוכלוסייה:  0 (2012)
 אזור זמן:  UTC-10
 מגלה:  פדרו פרננדש דה קיירוש, או יו קאמינג (אנ')
 תאריך גילוי:  1606 או 1828
  (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטמאטוריוואבו(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטמאטוריוואבו
 
מפת אטול מאטוריוואבו.
מאטוריוואבו, או מאטורי-וואבו (באנגלית: Matureivavao או Maturei-vavao) הוא אטול לא מיושב בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו. זהו האטול הגדול ביותר בתוך קבוצת אקטון, וכמו אחרים בקבוצה זו, מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא חלק מהקומונה של איי גמבייה.
גאוגרפיה

מאטוריוואבו הוא באורך של כ-6.6 ק"מ בכיוון צפון צפון מערב-דרום דרום מזרח ובעל רוחב של כ-4.6 ק"מ. יש לו שטח אדמה של 2.5 קמ"ר ושטח לגונה של 18 קמ"ר. הוא ממוקם 16 ק"מ דרום-מזרחית לטנארונגה ו-1,390 ק"מ מטהיטי. האטול גבוה מספיק כדי להיראות מרחוק ניכר. הוא נראה כחוף חולי, המגובה בקו ירוק כהה. במזג אוויר גרוע, לפעמים הים נשטף מעל השונית. אין כניסה ללגונה.
בחלק מהמפות מופיע אטול זה גם כ"מלבורן".
היסטוריה

התצפית המתועדת הראשונה של אטול זה נעשתה במהלך המסע הספרדי של הנווט הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606 בשם Las Cuatro Coronadas ("ארבעת העטורים"), עם זאת, תצפיות אלה לא תועדו במלואן. ככזו, הגישה החד-משמעית הראשונה לאי נעשתה ב-14 במרץ 1828 על ידי החוקר יו קאמינג באונייתו ה-Discoverer שהנהיג סמואל גרימווד. הביקור הבא היה בשנת 1833 על ידי הנווט תומאס אבריל על ספינת הסוחר שלו Amphitrite ושוב בשנת 1837 על ידי לורד אדוארד ראסל, מפקד ה-HMS Actaeon, השם שניתן לקבוצה. בעבר הוא היה בבעלות אדם בשם קפטן ניקולס, אך הוא נפדה בשנת 1934.
פלורה ופאונה

אחרי ההוריקן ב-1983, מאטוריוואבו נשתל מחדש לחלוטין באלפי עצי קוקוס. באטול שוכנים מגוון של ירבוזיים כולל הסוג Achyranthes aspera var. velutina. זהו גם אחד האטולים המעטים בהם מעולם לא היו חולדות.
ראו גם

טנאררו
טנארונגה
וואהנגה
קבוצת אקטון
אי בודד
לקריאה נוספת

Sailing Directions, Pub 126, "Pacific Islands" NIMA 2002; page-12
הערות שוליים

↑  "Population". Institut de la statistique de la Polynésie française. נבדק ב-9 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Young, J.L. (1899). "Names of the Paumotu Islands, with the old names so far as they are known". Journal of the Polynesian Society. 8 (4): 264–268. נבדק ב-7 בינואר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Brand, Donald D. The Pacific Basin: A History of its Geographical Explorations The American Geographical Society, New York, 1967, p.136.
↑  Kelly, Celsus, O.F.M. La Austrialia del Espiritu Santo.
↑  Pacific Island: Eastern-Pacific - Geographical handbook series, James Wightman Davidson and Naval Intelligence Division, editions Naval Intelligence Division, 1945, p.224.
↑  Archaeology of Mangareva and neighboring atolls by Kenneth Pike Emory, editions Kraus, 1971, p.58-60.
↑  Dahl, prepared by the International Union for Conservation of Nature and Natural Resources, Commission on National Parks and Protected Areas ; in collaboration with the United Nations Environment Programme ; based on the work of Arthur Lyon (1986). Review of the protected areas system in Oceania (Sept. 1986. ed.). Gland, Switzerland: IUCN. ISBN 9782880325091.
↑  Florence, Jacques (2004). Flore de la Polynésie française (Reimpr. ed.). Paris: IRD Ed. [u.a.] ISBN 9782709915434.
מגפת הקורונה בליכטנשטיין

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  מרץ 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  ליכטנשטיין ליכטנשטיין
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  שווייץ שווייץ
 מקרי מוות:  94 ‏
 מקרי הדבקה:  21,444‏   • 0 מהם חולים פעילים     • 0 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  21,350 ‏ רענון נתונים
התפשטות מגפת הקורונה בליכטנשטיין החלה בתחילת מרץ 2020.
התפשטות המגפה

ב-11 בפברואר הקימה ממשלת ליכטנשטיין צוות אשר נקרא "נגיף הקורונה החדש COVID-19", שבראשו עמד חבר מועצת הממשלה מאורו פדרציני (אנ') שתפקידו לפקח על ההתפתחויות הקשורות לנגיף הקורונה ולתאם את האמצעים הנחוצים עבור ליכטנשטיין.
ב-26 בפברואר הודיעה ממשלת ליכטנשטיין כי המדינה נמצאת בכוננות גבוהה למקרים אפשריים של נגיף הקורונה, אם כי עד כה לא התקבלו דיווחים מאושרים.
ב-3 במרץ הודיעה ליכטנשטיין על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בצעיר שהיה בקשר עם חולה מאומת בשווייץ. הוא פיתח תסמינים והפנה את עצמו לבית החולים הממלכתי שם אושר כי הוא חולה בנגיף הקורונה. כעת הוא מבודד בבית החולים הממלכתי.
ב-16 במרץ הטילה ממשלת ליכטנשטיין הגבלות משמעותיות על חיי החברה בליכטנשטיין, כמו הגבלת אירועים ואיסורים על פעילויות בידור ופנאי להאטת התפשטות נגיף הקורונה במדינה.
ב-17 במרץ הוחלט על איסור כללי על אירועים וסגירות נוספות וב-20 במרץ דווח על צמצום נוסף של המגעים החברתיים.
ב-6 באפריל הודיעה ליכטנשטיין על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהידבקות בנגיף הקורונה. הקורבן, הוא אדם קשיש שהתגורר בבית אבות בשאן והיה מבודד במקום.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  Regierung setzt Stab „neues Coronavirus 2019‐nCoV“ ein
↑  «Corona-Fälle in Liechtenstein sind möglich», Vaterland online
↑  Junger Mann positiv auf Coronavirus getestet, Vaterland online
↑  MEDIENMITTEILUNG
↑  MEDIENMITTEILUNG
↑  Erster Corona-Todesfall in Liechtenstein, www.toponline.ch (בגרמנית)
מונטניזם

מונטניזם היא כת אשר פרשה מהנצרות במאה ה-2. כת זו קרויה על שם מחולל ונביא התנועה מונטנוס מפריגיה. מונטנוס שמוצאו באסיה הקטנה, היה כנראה כהן במקדש פגאני מקומי לפני התנצרותו. הוא החל את פעילותו בשנת 156 או 172, ובמהלך טקס התנצרותו חווה חוויה מיסטית והכריז על עצמו כ"פרקליט".
מאמיני המונטניזם האמינו כי רוח הקודש - "הפרקליט", היא "רוח האמת" הנזכרת בבשורה על-פי יוחנן, אותה הבטיח ישו לשלוח אחרי מותו. רוח הקודש הזו מתגלה בנבואותיו של מונטנוס ושל שתי נביאות שניבאו עמו, פריסקילה ומכסימיליה. נבואות אלו נאספו על ידי מאמיניהם ואוסף זה נחשב לקדוש, ורק קטעים אחדים ממנו נשתמרו בכתביהם של מתנגדי המונטניזם.
בדומה לתנועות נוצריות רבות אחרות, ציפו מאמיני המונטניזם לבוא אחרית הימים וכן שירושלים של מעלה תרד מהשמיים, לפי אמונתם, על יד פפוזה(אנ') שבפריגיה. המונטניזם הטיף לתיקון המידות, להחמרת הצומות ולאיסור נישואין בשנית. כמו כן דרש המונטניזם שכל נוצרי יקבל על עצמו סבל ומיתה כאשר נרדפו הנוצרים.
המונטניזם תבע את תיקון סדרי הכנסייה, תקף את מוסדות הכנסייה המקובלים וערער על סמכות הבישופים. מרכז התנועה היה בפפוזה ומשם התפשטה לכיוון מערב והגיע עד רומא, צפון אפריקה וצרפת. אחד ממאמיני המונטניזם בצפון אפריקה הוא הסופר הנוצרי טרטוליאנוס, אשר כתביו משמשים עדות חשובה למונטניזם.
הכנסייה הרשמית והאפיפיור יצאו כנגד המונטניזם ובשנת 177 נערך כינוס מיוחד שהכריז על החרמת הכת. המונטניזם התקיים כ-200 שנה וייתכן כי עד המאה ה-4 נשארו קבוצות קטנות של מונטניסטים.
ראו גם

פנטקוסטליזם
מגפת הקורונה במאוריטניה

| --- | --- |

 במדינות או באזורים:  מאוריטניה מאוריטניה
 מקרי מוות:  997‏
 מקרי הדבקה:  63,715‏   • 247 מהם חולים פעילים
 הבריאו:  62,471‏ רענון נתונים
 
מגפת הקורונה התפרצה במאוריטניה במרץ 2020.
רקע

ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 נמוך בהרבה מהסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית.
ציר זמן

ב-13 במרץ אומת המקרה הראשון. לאחר שתוצאות הבדיקה נמצאו חיוביות, בוטלו כל טיסות השכר לצרפת. מקרה המוות הראשון במדינה התרחש ב-30 במרץ 2020.
ב-18 באפריל, הבריא החולה הראשון שאומת ב-26 במרץ.
ב-18 באפריל 2020 היו 7 מקרים מאושרים במדינה, 6 מהם הבריאו ואחד מהם נפטר, וכך הפכה מאוריטניה למדינה הנפגעת הראשונה בעולם שהשתחררה מהנגיף.
נכון לסוף ינואר 2021, ישנם במאוריטניה 418 מתים, 16,460 מקרי הדבקה מתוכם הבריאו 15,391.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  "Crunching the numbers for coronavirus". Imperial News. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2020. נבדק ב-15 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "High consequence infectious diseases (HCID); Guidance and information about high consequence infectious diseases and their management in England". GOV.UK (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2020. נבדק ב-17 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mauritania confirms first coronavirus case". Channel News Asia. 14 במרץ 2020. אורכב מ-המקור ב-14 במרץ 2020. נבדק ב-14 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mauritania confirms first coronavirus case". National Post (בCanadian English). 13 במרץ 2020. נבדק ב-14 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "موريتانيا تعلن عن أول حالة وفاة بسبب "كورونا"". الأخبار: أول وكالة أنباء موريتانية مستقلة (בערבית). 2020-03-30. נבדק ב-2020-03-30.
↑  La Mauritanie ne compte plus de cas positifs suivis (Ministère de la Santé), www.cridem.org
מחוזות נורווגיה

מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת נורווגיה ל-11 מחוזות (בנורווגית: fylke, פילקה) המחולקים ל-356 נפות. הבירה אוסלו נחשבת הן כמחוז והן כנפה.
בשנת 2017 הממשלה החליטה לבטל חלק מהמחוזות ולמזג אותן עם מחוזות אחרים כדי ליצור מחוזות גדולים יותר, והפחיתה את מספר המחוזות מ-19 ל-11. התוכנית יצא אל הפועל ב-1 בינואר 2020.
שמות המחוזות 2020
רשימת המחוזות

להלן רשימה של המחוזות הנורווגיים עם מרכזי המינהל הנוכחיים שלהם.
| # | שם המחוז 2020 | בירה | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה (2021) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 |  אוסלו | אוסלו | 454 | 693,494 |
| 11 |  רוגלנד | סטוונגר | 9,399 | 479,892 |
| 15 |  מרה ורומסדל | מולדה (עיר) | 14,356 | 265,238 |
| 18 |  נורדלנד | בודה | 38,154 | 241,235 |
| 30 |  ויקן | אוסלו, דרמן, סארפבורג | 24,593 | 1,241,165 |
| 34 |  ינלנה | האמר, לילהאמר | 52,072 | 371,385 |
| 38 |  וסטפולד וטלמרק | סקיאן, טונסברג | 17,466 | 419,396 |
| 42 |  אגדר | קריסטיאנסנד, ארנדל (אנ') | 16,434 | 307,231 |
| 46 |  וסטלן | ברגן, לייקנגר | 33,871 | 636,531 |
| 50 |  טרנדלג | שטיינקר | 42,202 | 468,702 |
| 54 |  טרומס ופינמרק | טרומסה, ואדסו | 74,830 | 243,311 |
היסטוריה

מאז האיחוד לממלכה אחת, נורווגיה חולקה למספר אזורים גאוגרפיים שהיו להם אספה מחוקקת משלה או דבר, כמו גולטינג (מערב נורווגיה) ופרוסטטינג (טרנדלג).
היסטוריה > לן

משנת 1308, המונח לן (בנורווגית: len) בנורווגיה סימן אזור מינהלי שווה בערך למחוזות של ימינו. הלן ההיסטורי היה ישות מנהלית חשובה בתקופת איחוד נורווגיה ודנמרק לאחר התמזגותם כמדינה אחת בין השנים 1536–1814.
בתחילת המאה ה-16 החלוקות הפוליטיות השתנו, אך באופן עקבי כללו ארבעה מחוזות עיקריים וכ-30 אזורי משנה קטנים יותר עם קשרים שונים למגזר ראשי. עד שנת 1660 מטה ארבעת הלנים העיקריים היה במבצרים הגדולים מבצר בוהוס, מבצר אקרססהוס, מבצר ברנהאוס והעיר המבוצרת טרונדהיים.