מארק איבנוביץ' שבליוב
קורות חיים

נולד ב-11 באוקטובר (לפי הלוח היוליאני) 1904 בסנט פטרסבורג במשפחתו של פקיד. התחיל לעבוד בשנת 1919 כעובד במפעל המטלורגי של טאגאנרוג. היה בין חברי קומסומול הראשונים בעיר.
ביוני 1920 גויס לצבא האדום, שירת כלוחם בגדוד הסיור הנפרד מס' 236 של הרכבת המשוריינת מס' 110 בחזית הדרום במסגרתו השתתף המלחמת האזרחים ברוסיה, חיסול כוח הנחיתה של אולאגאי בקובאן באוגוסט 1920, לחימה נגד "צבא התחייה של רוסיה" בפיקודו של גנרל מיכאיל פוסטיקוב וקרבות אחרים שנערכו בצפון קווקז. במרץ 1921 נשלח לחופשה ארוכת טווח ובאותה השנה נהיה חבר במפלגה הבולשביקית.
בשנת 1921 נסע לפטרוגרד ונכנס למכון פטרוגרד למהנדסי קווי תחבורה בפקולטה לתקשורת אווירית אותה סיים בשנת 1925. משנת 1926 עבד כמהנדס בחברת "דוברולט". מפברואר עד דצמבר 1928 חזר לשרת שוב בצבא האדום, הפעם כטכנאי תעופה במכון המחקר של חיל האוויר של הצבא האדום, שבסיסו אז היה בשדה התעופה המרכזי על שמו של פרונזה במוסקבה.
בשנת 1929 הוזמן להיות מנהל שירות התעופה לאספקת מודיעין קרח לשיירות ספינות בים הקארסק שנפתח בחברת השקעות ממשלתית צפון סיבירית "קומסוורפוט". בתפקיד הזה המשיך לעבוד ארבע עונות (שנים). ב-1932 היה בין שלושת השורדים בתעונה אווירית במיצר מאטוצ'קין שאר בנובאיה זמליה כשרוח פתאומית הפילה לים את הצוות של שישה של הספינה המוטסת של דורוניה כשעסק בהצלה לאחר שנפגע בעמוד השדרה וברגל.
משנת 1933 "מנהל מעופף" תעופת הקוטב של גלאבסוומורפוט שהיה הראשון להגיע לאזורים שונים בצפון הסובייטי. בתפקיד הזה ביצע טיסה ביחד עם ספינת שוברת קרח "קראסין" עד לחופי קבוצת איים נובאיה זמליה ועל כך הוענק לא עיטור לנין.
במאי 1937 ניהל את הנחיתה של המשלחת הסובייטית הראשונה לאזור הקוטב הצפוני בהובלתו של איוואן פאפאנין והעברת ציוד לתחנה המדעית הקוטב הצפוני 1.
ב-27 ביוני 1937 הוענק לו על כך עיטורי גיבור ברית המועצות יחד עם עיטור לנין על אומץ ליבו וגבורתו, ובהמשך הוענקה לו מדליית כוכב הזהב מספר 36.
בדצמבר 1937 נבחר לציר באספה הראשונה של הסובייט העליון של ברית המועצות מטעם המחוז צפון אוסטיה. לאחר מכן, בשנת 1946, שוב נבחר לציר האספה השנייה של הסובייט (שפעל עד 1950).
בשנים 1937–1938 ניהל את החיפוש אחר צוותו של זיגיזמונד לבאנבסקי. בקיץ 1938 עמד בראש פעולת החילוץ להוצאת ספינות שוברות הקרח "סדקו", "מאליגין" ו"גאורגי סדוב" מן הקריסה וטביעה בקרח. בשנת 1939 תפקידו הועלה במעמד והוא הפך לראש תחום תעופת הקוטב – סגן ראש גלבסוומורפוט. במרץ 1941 גויס לצבא האדום בפעם השלישית, עם הפנייה לעבודה במשק הלאומי של ברית המועצות ועם הישארות בתפקידו הקודם. במקביל הוענק לו הדרגה הצבאית של קולונל.
במהלך מלחמת העולם השנייה ביולי 1941, על בסיס תעופת הקוטב וגדוד תעופת ההפצצה הכבדה מס' 412, הוקמה אוגדת התעופה ארוכת הטווח מס' 81, בה הוא מונה לסגן מפקדה. אוגדה זו לקחה חלק בהפצצת יעדי האויב בעומק האסטרטגי הרחוק, כולל ההפצצה הראשונה של ברלין, וגם הפציצה את קניגסברג, דנציג, פלוישט. בחודשים נובמבר–דצמבר אותה השנה האוגדה אורגנה מחדש לאוגדת התעופה השלישית לטווחים ארוך, בה הפך לסגן ראש המטה. בפברואר 1942 הוקם חיל התעופה ארוך טווח שמפקדה היה גם כן מפקד אוגדות האוויר הארוכי טווח ה-81 וה-3 אלכסנדר גולובאנוב. הוא זה שהזמין לתפקיד ראש המטה של החייל את שבליוב איתו כבר הספיק לעבוד טוב. בתפקיד זה המשיך את שירותו יותר משנתיים אך ביוני 1944 הורד מתפקידו לפתע ולא קיבל מינוי חדש במשך חודשיים. באוגוסט 1944 מונה לראש נתיב האוויר קרסנויארסק-אלסקה ובמקביל גם לחבר בהתאגדות של המנהלת הראשית של צי האוויר האזרחי תחת מועצת הנציבות העממית של ברית המועצות. בקיץ 1945 השלים בהצלחה את משימת הבאת המשלחת הסובייטית הבכירה לארצות הברית לאורך נתיב הקוטב וומסירת מספר רב של מטוסי התוכנית השאל-החכר למזרח הרחוק מאלסקה תוך זמן קצר לקראת הכנת הפלישה ליפן.