stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בשוק הקצבים
הפיגוע

באוקטובר 1992, גנבו נחמיה וגרשון רימון יד מאפוד ברכב עליו עלו טרמפ, והביאו אותו למשרדי תנועת כהנא חי.  הם החליטו יחד עם חבריהם טל וזאב לבצע בו פיגוע על מנת לנקום את מותו של מאיר כהנא שנרצח כשנתיים לפני כן. מספר ימים קודם הפיגוע יצאו נחמיה וטל לבדוק את האזור וביצעו בו סיור מקדים על מנת לקבוע את המיקום המדויק בו יתבצע הפיגוע וכיצד יוכלו להימלט מהרה מהאזור. לאחר מכן סיכמו הארבעה כי זאב יזרוק את הרימון, נחמיה וגרשון יתצפתו על האזור, וכי טל יודיע בטלפון לאמצעי התקשורת בישראל על דבר הפיגוע ועל כך שבוצע על ידי אנשי תנועת "כהנא חי". עם זאת, בסופו של דבר טל לא הגיע לביצוע הפיגוע שנערך יום לאחר הסיכום, והשלושה האחרים ביצעו את הפיגוע לבדם. הם הצטיידו בכסף על מנת שיכולו לברוח לתל אביב-יפו, וכפפות על מנת שלא יישארו טביעות האצבע שלהם בזירה ועם כרטיסי טלכרד.
הפיגוע בוצע בעזרת רימון יד שהרג את עבד אל-ראזק מרזוק דקידק בן 65 תושב א-ראם מצפון לירושלים. מלבדו נפגעו עוד כ-9 אחרים קשה עד בינוני, רובם בעלי חנויות בשוק הקצבים. שוק הקצבים הוא רחוב צר שחלקו העליון מקורה ומשמש כשביל לתלמידי ישיבות בחצר גליציה הנמצא מעל לרחוב. בתקרה ישנם חלונות ומהם הושלך הרימון. בשעה 12:46, כ־4 דקות לפני זריקת הרימון הקטלני, קיבלו כתבי העיתון "חדשות" הודעות, בזימונית ובטלפון. נוסח ההודעה היה: "תנועת כהנא חי נוקמת את מותו של הרב כהנא".
יומיים אחרי הפיגוע נעצר פעיל "כך" בן 21 בחשד שהיה מעורב בו. אך הוא שוחרר לאחר זמן קצר בעקבות אימות האליבי שמסר. במשך מספר חודשים לאחר הפיגוע לא נתפסו המפגעים, רק שמונה חודשים מאוחר יותר עצרו אנשי השב"כ את חברי ההתארגנות אשר הורשעו ברצח, ניסיון לרצח וקשירת קשר לביצוע פשע. הם נידונו לחמש עד חמש עשרה שנות מאסר.
שניים מהם קיבלו חנינה מהנשיא עזר ויצמן כ"משקל נגד" לשחרור השייח' אחמד יאסין, ששוחרר עקב דרישת חוסיין, מלך ירדן, בעקבות ניסיון ההתנקשות בחאלד משעל. מי שהורשע כמבצע העיקרי נידון לחמש עשרה שנות מאסר ושוחרר לאחר ניכוי שליש ב-2002.
אחרית דבר

פעולה זו חתמה את הגולל על הטיילת שהייתה בשוק והיא נותרה מוזנחת וכל הפתחים ממנה מטה אל השוק נאטמו. בנוסף לכך, בעקבות הפיגוע נערך דיון בכנסת ביוזמתו של חבר הכנסת, טלב א-סאנע.
הערות שוליים

↑  שבתי בנדט‏, היסטוריה של טרור יהודי: מג'ק טייטל עד גולדשטיין, באתר וואלה, 7 ביולי 2014
↑  עידן ירון, תופעת "הטרור היהודי": אלימות פוליטית של יהודים נגד ערבים – סיווג של יחידים וקבוצות, באתר אתרו של עידן ירון, ‏22 בינואר 2019
↑  יורם בינור, שלמה דרור, "השוק נואה כמו בית מטבח"ם, אנשים שכבו בתור שלוליות דם", חדשות, 17 בנובמבר 1992
↑  שלמה דרור, יורם בינור, לפני הפיגוע הודיע אלמוני ל"חדשות": ננקום את מות כהנא, חדשות, 17 בנובמבר 1992
↑  שלמה דרור. אלכס פישמן, נעצר פעיל "כך" בחשד שהיה מעורב בפיגוע הרימון בשוק, חדשות, 18 בנובמבר 1992
↑  שלמה דרור, חברי "כהנא חי" באו לסמטת הקצביס "לרקוד על הדם", חדשות, 20 בנובמבר 1992
↑  אסתי פרז, זורקי הרימון בשוק הקצבים – קטינים, חדשות, 13 ביולי 1993
↑  ע"פ 2796/95, 2813, 2814 פלונים נ' מדינת ישראל, פ"ד נא(3) 388
↑  זריקת הרימון בשוק-הקצבים בעיר העתיקה, באתר הכנסת, ‏18 בנובמבר 1992
מערת המייש

| --- | --- |

פתח המערה שממנה מגיח עץ המייש
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  זכרון יעקב, ישראל
 קואורדינטות:  32°35′02″N 34°57′18″E﻿ / ﻿32.584°N 34.9549°E﻿ / 32.584; 34.9549
 he
 
שלט מערת המייש, זכרון יעקב
מערת המייש היא מערה קרסטית הנמצאת בזכרון יעקב, במדרון המזרחי בין השכונות וילות בחורש וגבעת עדן ומשקיפה לכיוון ואדי מילק. עץ מייש (Celtis australis) עתיק אשר גדל בתוכה, מגיח מפתח הנמצא סמוך לקצה המערה.
המערה

מערת המייש היא מערה קרסטית טיפוסית הקרויה על שם עץ המייש הגדול והעתיק הצומח בתוכה ומגיח מפתחה. היא משתרעת ממזרח למערב לאורך כארבעים מטרים. ניתן להלך בה לקולות עטלפים השוכנים בה, והיא מסתיימת במקום בו עץ המייש פורץ החוצה. פתח המערה צופה אל הכרמל בכיוון שפיה.
במערה יש מעין "ארובה" עמוקה, שדרכה החלה יצירתה. הארובה היא כעין חור עמוק באדמה עם דפנות לחות וחלקלקות והיא מובילה לאולם תת-קרקעי רחב בעל גובה ניכר. המערה מורכבת משני אולמות המופרדים במעין מחיצה שנוצרה על ידי סלע הטבעי היורד מהתקרה: האולם הראשון נמוך למדי אך ניתן לעמוד בו זקוף ומעבר למחיצה יש אולם נמוך נוסף הקרוב למה שהיה בעבר פתח יציאת המים. מאותו גוש סלע התולה מהתקרה ומבדיל בין שני האולמות, מטפטפים היום מעט מים (הטפטוף פוסק בחודשי הקיץ). המערה לחה באופן תמידי ומוגנת מקרני שמש ישירות, עם זרימה קבועה של אוויר קריר כאשר הארובה יונקת אויר מהמערה כלפי חוץ. בשל תנאים מיוחדים אלו, עץ המייש גדל בתוך ה"ארובה" לתפארת, ונופו נראה למרחקים.
היסטוריה

שנים רבות המערה כונתה בשם "המערה הנוטפת" שכן מיד בכניסה אליה נשמע טפטוף המים וניתן היה גם לראות בליטות עדינות מהן טפטפו המים (נטיפים- סטלקטיטים). קיימת סברה ש"גובי מיסים" או שודדים התמקמו בה בשל המיקום האסטרטגי המשקיף לנחל דליה (ואדי מילק) וכן ניתן היה להגיע ממנה ברכיבה אל הדרכים בוואדי. בגלל התנאים המיוחדים של המערה, נראה ששימשה כמקום מגורים ומסתור לאנשים שונים בתקופות שונות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה וימי מחתרת ניל"י, כאשר מאות חיילים טורקים סגרו על המושבה זיכרון יעקב בחיפושם אחרי אנשי ניל"י, הצליח איש ניל"י ראובן שוורץ למצוא בה מסתור.
סביבת המערה

אל המערה מוביל שביל רגלי אשר נסלל על ידי תלמידי "בית ספר החורש" הסמוך, כחלק מפרויקט אימוץ של המערה. הצמחייה לאורך המסלול היא חורש ים תיכוני אופייני של עצי אלון ואלה ארץ ישראלית וכן מטפסים כיערה וקיסוסית קוצנית. נקודת המוצא של המסלול היא ביציאה ממגרש החניה שליד בית ספר החורש, בשביל משולט היורד לכיוון צפון מזרח. כדי להגיע לפתח המערה יש להמשיך עם השביל מהנקודה בה בולט העץ ועד לפתח המערה. ההליכה בתוך המערה נוחה, ואין צורך בזחילה. יש שלט ברור המוביל למסלול.
גלריה

צמרת עץ המייש היוצא מהמערה
נוף ואדי מילק
פינת ישיבה, מערת המייש
עץ המייש היוצא מהמערה
הערות שוליים

1 2  מערות בישראל - מערת המייש, באתר מועדון המערות הישראלי
↑   משה גלעד, קדושים, מבורכים ויעילים בגירוש שדים: מסע בעקבות עצי המיש, באתר הארץ, 16 בינואר 2022
1 2  מועצה מקומית זכרון יעקב - [No name], באתר www.zy1882.co.il
↑  יוחאי כורם, הדרך אל מערת המייש – נקודה שווה לקפה בשטח, באתר למטייל, ‏13.01.2021
השביל המוביל למערת המייש
מלון הר הכרמל

| --- | --- |

מלון הר הכרמל, 2010
 מיקום:  רחוב דרך הים 103, שכונת כרמל מערבי, חיפה, ישראל
 שמות קודמים:  מלון טלטש, מגידו, בנדורי
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1935
 אדריכל:  לאופולד קרקואר
 קואורדינטות:  32°48′38″N 34°58′25″E﻿ / ﻿32.810476576998°N 34.973723514845°E﻿ / 32.810476576998; 34.973723514845
  (למפת חיפה מוגדלת) מלון הר הכרמל(למפת חיפה רגילה) מלון הר הכרמל(למפת הגליל המערבי רגילה) מלון הר הכרמל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מלון הר הכרמל
 
נוף המלון
חדר האוכל במלון, 2010
מלון הר הכרמל (נקרא בהקמתו מלון טלטש ולאחר מכן נקרא מגידו ובנדורי) היה בית מלון שנפתח בשנת 1935 ברחוב דרך הים 103 בשכונת כרמל מערבי בחיפה. המלון נוסד על ידי מרים מטילדה טלטש, ועוצב על ידי האדריכל לאופולד קרקואר. מבנה המלון הופקע מספר פעמים לשימושים שונים ושימש כבית הבראה של שירותי בריאות כללית. בשנת 2013 המלון נסגר בעקבות בניית מלונות חדשים באזור. מבנה המלון נחשב כאתר מורשת בישראל.
היסטוריה

בשנת 1935, המלון נפתח בשם "מלון טלטש" בניהולה של מרים מטילדה טלטש, אלמנה שעלתה לארץ ישראל מווינה בשנת 1927. המלון נבנה לפי עיצובו של האדריכל לאופולד קרקואר, אשר טלטש גייסה כסף רב כדי להזמין אותו. המלון היווה פנינה ארכיטקטונית מפני שנבנה בשמונה חודשים וחצי בסכום של 30,000 ל"פ.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, הפקיעו הבריטים את המבנה והפעילו בו, בניהולו של ברנרד לו מונטגומרי, את המכללה לפיקוד ומטה של הכוחות הבריטיים. כמו כן, הבריטים הכריזו שאזור המלון הוא "אזור ביטחון". למרות שהמלון הופקע, טלטש המשיכה להפעיל אותו.
כשהבריטים עזבו את האזור, המלון שימש כמטה של ארגון ההגנה בחיפה בעת הקרב על חיפה במסגרת מלחמת העצמאות, וממנו יצאו כוחות חטיבת כרמלי למשימתם. בנוסף, בזמן המלחמה לנו ילדי קיבוץ עין גב ואימותיהם במסגרת פעילות של ועד הקהילה העברית. בתקופות המלחמה המלון שימש גם כמעון לעולים שעלו במסגרת העלייה ההמונית.
לאחר שהמדינה עזבה את המלון, טלטש, שהייתה מבוגרת מידי לניהול המלון, מכרה את הנכס לקבוצת משקיעים אשר נתנו לו את השם "מגידו". החל משנת 1956 עד שנת 1984, שימש מבנה המלון כבית הבראה של שירותי בריאות כללית בשם "בנדורי".
שם המלון שונה ל"מלון הר הכרמל", אך לא הצליח להגיע לשגשוג בעקבות בניית מלונות חדשים במקומות טובים יותר, ולכן בשנת 2013 נסגר. נכון לשנת 2023 מבנה המלון נטוש ושומם.
שירותי המלון

המלון, המשקיף אל יערות הכרמל ומפרץ חיפה, הציע בשנותיו הראשונות אולם אירועים וחדר אוכל גדול במיוחד, שלתקופה היה מקום התכנסות לאירועים ומסיבות. בשנותיו המאוחרות המלון הציע חדרים מרווחים, מסעדה, ספא, מועדון בריאות וספורט, מרפסות שיזוף ובריכה.
אירועים וציוני דרך

בזכות הפעילות הרבה במלון, פותח האזור באמצעות סלילת כביש ממרכז הכרמל והפעלת שירות מוניות סדיר.
בפסח 1954, חזן המלון בליל הסדר היה אברהם וילקומירסקי.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, פסטיבל הסרטים הראשון של מדינת ישראל, נערך לראשונה במלון.
הקליפ לשיר "עולה ויורד" בביצוע נעם רותם ובכיכובו של ליאור דיין צולם במלון.
אירועים וציוני דרך > פרשת האנטנות הסלולריות

בשנת 2005, הוצבו על גג המלון אנטנות סלולריות, כאשר חלק מהן הוצבו באופן חוקי וחלק לא. בעקבות הצבת האנטנות תושבי האזור יצאו להפגנה, כמו כן ירד ערך הדירות.
ראו גם

נוף חנה
הערות שוליים

↑  מפת חיפה, 1954, בהוצאת מחלקת המדידות, עם סימון המלון 'מגידו' (מס' 155 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מגידו ייפתח במאי, בעיתון מעריב, 20 באפריל 1950
↑  הר הכרמל, באתר יוטיוב, 13 במרץ 2013
↑  חזנים מבוקשים לעשות סדר, מ. שמריהו, בעיתון מעריב, 12 באפריל 1954
↑  קליפ השיר "עולה ויורד", באתר יוטיוב
↑  טלי יצחקי ורענן בן צור, חיפה: תושבים הפגינו נגד האנטנות הסלולריות, באתר ynet, 15 באפריל 2005
↑  אורית בר-גיל, ‏בני זוג מחיפה דורשים פיצוי על ירידת ערך דירתם בשל האנטנות הסלולריות, באתר גלובס, 28 בספטמבר 2005
נחל עפרן

| --- | --- |

נטיית השכבות של סלעי המשקע בנחל עפרן
 מידע כללי
 קואורדינטות מוצא:  30°53′33″N 34°54′59″E﻿ / ﻿30.89250°N 34.91639°E﻿ / 30.89250; 34.91639
 שפך:  נחל מדור
 קואורדינטות שפך:  30°50′18″N 34°55′41″E﻿ / ﻿30.83833°N 34.92806°E﻿ / 30.83833; 34.92806
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל עפרן(למפת צפון הנגב רגילה) נחל עפרן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עפרן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עפרן
גבים בנחל עפרן
נחל עַפְרָן (מערבית: وادي عفران, תעתיק מדויק: ואדי עפראן) הוא נחל אכזב במורדות הדרומיים של רכס חתירה בנגב הצפוני. בנחל ערוץ קניוני תלול ובו מפלים, גבים ומעוק מרשים.
מסלול הנחל

ראשיתו של נחל עפרן ליד האנדרטה שבראש מעלה אברהם, בפינתו הדרומית-מערבית של המכתש הגדול. מכאן יורד הנחל דרומה בעמק מתון, אך בין קירות זקופים של סלעי גיר מגיל הקנומן. בהמשך מתקרב הנחל אל הכפיפה הגאולוגית החריפה של הרכס לעבר בקעת צין, והוא מעמיק את ערוצו בין מצלעות הסלע המרשימות שבמורדות הרכס.
בערוצו זורם מפל בגובה 6–7 מ', ולאחריו נבלע הנחל במעוק צר ביותר ותלול, שגושי סלע ענקיים תקועים בין קירותיו. בקרקעיתו של המעוק הזה יש מכתשות עמוקות ומדרגות מפל. בדרגשי הסלע שמשני עברי המעוק יש ריכוזים מרשימים של מאובני מגדלונים מצוררים וכהים. קטע המעוק של הנחל מסתיים בתחתית הכפיפה הגדולה בשתי מכתשות גדולות ומפל קטן ביניהן. לאחריו עובר הנחל מתחום הסלע הקשה של מורדות רכס חתירה אל סלעי הקירטון הרכים של בקעת צין. בבקעת צין עובר הנחל ממערב לגבעת מדור, באפיק שטוח ורחב, עד נקודת חיבורו אל נחל מדור, שאף הוא יורד מקמר חתירה לבקעת צין, כ-2 ק"מ מצפון לגשר הרכבת הגדול בנחל צין.
שביל הטיול המסומן העובר בנחל עפרן נקבע כחלק משביל ישראל. השביל תלול, עובר דרך גבי נחל עפרן, ובכמה מקומות הותקנו בו מאחזי יד ומדרגות ברזל.
לקריאה נוספת

מסלול נחל מדור וגבי עפרן באתר נאקב
מקטע 39 בשביל ישראל העובר בנחל מדור מתוך אתר החברה להגנת הטבע
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, כרך ע-ק, הוצאת עם עובד - תרבות וחינוך, 1977, עמ' 5957
↑  מנחם מרקוס, מדריך ישראל החדש, כרך 14 – הנגב הצפוני, הוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור, 2001, עמ' 170
נקודה (כתב עת)

| --- | --- |
"נקודה", שער גיליון נובמבר 2006
"נקודה", שער גיליון נובמבר 2006
 תדירות:  ירחון
 בעלים:  קבוצת הירש מדיה
 עורך ראשי:  ישראל הראל, אורי אליצור, מוטי קרפל
 תאריכי הופעה:  1980–2010 (כ־30 שנה)
 שפה:  עברית
 מערכת:  עפרה
 ISSN:  0792-3295
 
נקודה היה ירחון שיצא לאור בידי תנועת אמנה ולאחר מכן בידי קבוצת "הירש מדיה". "נקודה" יצא לאור לראשונה בשנת 1980 ביישוב עפרה שבבנימין, כ"עיתון היישובים היהודים ביש"ע". ב־2010 נסגר הירחון ומוזג עם "מקור ראשון".
היסטוריה

בראשיתו יצא כתב העת פעם בחודשיים כביטאון תנועת אמנה. עורכו המייסד היה ישראל הראל אשר מיצב אותו כבטאון איכותי. במשך שנים היה הירחון חממה לעיתונאים דתיים, בהם אורי אורבך, חגי סגל, במבי שלג, חיותה דויטש, אורי אליצור, שי צ'רקה, אלישיב רייכנר, חנוך דאום, אורלי גולדקלנג, אבישי עברי, גדעון דוקוב, אלחנן ניר ועוד. העיתון שימש במה גם להוגי דעות חשובים, כגון הרב יואל בן נון, הרב דן בארי, פרופ' שלום רוזנברג, ד"ר דניאל שליט, פרופ' דוד הנשקה, יואב שורק ואחרים. באמצע שנות ה־90 של המאה ה־20 נוסף בעמודיו האחרונים של כתב העת המוסף הסאטירי "הלחי השנייה", וסיסמתו הייתה "אין סאטירה בימין". המוסף פסק להופיע לאחר כמה שנים.
עורכו השני של כתב העת היה אורי אליצור, ועורכו השלישי היה חגי סגל.
בשנת 2004 נרכש כתב העת על ידי קבוצת התקשורת הירש מדיה בבעלות שלמה בן צבי. בעקבות הרכישה הוחלף עורך כתב העת אורי אליצור במוטי קרפל, הנחשב לימני יותר בהשקפותיו.
בכתב העת פורסמו לאורך השנים מאמרים הנוגעים בנושאים חשובים לציבור הדתי לאומי לגווניו, בנושאי הגות, חברה, פוליטיקה וביטחון לאומי. כמה מהמאמרים שהתפרסמו בו עוררו עניין רב בקרב הציבור הדתי לאומי והשפיעו על השיח הפנימי בתוכו, כגון המאמר "לא הצלחנו להתנחל בלבבות" של הרב יואל בן נון שהביא לשינוי מסוים בתפיסת ההשפעה ההתיישבותית של תנועת ההתנחלות, המאמר "מה קרה לאורות הראי"ה?" של פרופ' דוד הנשקה בעקבות "פרשת המחתרת", המאמר "הטובים לתקשורת" בו קרא אורי אורבך לציבור הדתי להשתלב בתקשורת הישראלית, המאמר "דור הכיפות הגרוזיניות" מאת חנוך דאום שעסק בתופעת נוער הגבעות כבר בשנותיה הראשונות, ועוד.
לקריאה נוספת

יצחק ינוביצקי, גבריאל וימן, קווים ב"נקודה": יחס המתנחלים לדמוקרטיה ולשלטון החוק בישראל בראי עיתון המתנחלים "נקודה", מגמות לט, 1998, עמ' 191–215
הערות שוליים

↑  מוטי קרפל ושלמה בן צבי, עמוד פותח, נקודה גיליון 328, שבט תש"ע, פברואר 2010
↑  אבישי עברי, נקודה סוף, באתר העין השביעית, 15 בינואר 2010
↑  אורי אורבך, הטובים לתקשורת - המאמר המכונן של אורי אורבך, באתר nrg‏, 16 בפברואר 2015, פורסם במקור בשנת 1987
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדר גיציס

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 2000 (בן 24) נהריה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 מעסיק:  חברת החדשות, גלי צה"ל
 סוג כתב:  כתב חיפה, הגליל והצפון
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  adar.gitsis
 טוויטר:  _gitsis_
אדר גיציס (נולד ב-30 בינואר 2000) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב חברת החדשות של ערוץ 12 באזור חיפה והגליל ומסקר את אזור הצפון בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
ביוגרפיה

גיציס נולד וגדל בנהריה. בנערותו כיהן כדובר מועצת התלמידים והנוער הארצית, שידר בתוכנית הרדיו "בראש צעיר" בקול ישראל והגיש את מגזין האקטואליה לנוער "23 דקות" ששודר בחינוכית. במסגרת אירועי 70 שנה למדינת ישראל זכה באות הנשיא לנוער מצטיין. עם סיום לימודיו בתיכון שימש שליח של הסוכנות היהודית בבוסטון שבארצות הברית כחלק ממסלול שנת שירות.
התגייס ב-2020 לגלי צה"ל ושירת כמפיק, עורך, וכתב חדשות. לצד זאת החל ב-2021 לסקר את אזור הצפון עבור תחנת הרדיו ומאז משמש בתפקיד זה. במסגרת שירותו הצבאי נשלח מטעם גלי צה"ל לגבול אוקראינה וסיקר משם את הפלישה הרוסית לאוקראינה. לאורך אולימפיאדת טוקיו הגיש עם עידן קוולר תוכנית יומית שסיקרה בהרחבה את המשחקים.
עם שחרורו מצה"ל במאי 2022 הצטרף לחברת החדשות ככתב חיפה והגליל במחלקת N12 ומאז משמש בתפקיד זה לצד גיא ורון.
עבודתו העיתונאית

גיציס פרסם את הקלטות בכירים במשטרה בהם מפקד מחוז החוף שהטיח האשמות בפרקליטות וטען כי הם "משחררים רוצחים לחופשי". כמו כן, חשף דו"ח האומר כי המשטרה מנעה מאנשי מד"א לנסות ולהציל את חייה של ליטל יעל מלניק, דקות לאחר שאותרה קבורה בבור בשטח פתוח. בנוסף, השמיע באולפן שישי הקלטות ותיעודיים מהלילה שבו נרצח בקריות מור טוויזר בידי עבריינים שטעו בזיהוי. במאי 2023 פרסם תחקיר עם יוסי מזרחי במהדורה המרכזית שחשף כי בכיר בחברה ממשלתית השתמש בה כצינור למימון בניית וילות יוקרה בצפון לבני משפחתו ולמטרות עסקיות.
במסגרת עבודתו בחברת החדשות, גיציס גם מסקר את תחום הספורט. בקיץ 2024 שימש שליח הערוץ למשחקים האולימפיים בפריז.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, מסקר בהרחבה את הלחימה מול חזבאללה.
הערות שוליים

↑  השליח שלנו בבוסטון - אדר גיציס
↑  נמלטים מהתוקפנות הרוסית: קולות הפליטים בגבול מולדובה-אוקראינה
↑  אדר גיציס, ‏הווידויים הדרמטיים מתוך המשטרה: "אנחנו משחררים רוצח לחופשי", באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2022
↑  אדר גיציס, ‏דוח חושף: במשטרה מנעו ממד"א לגשת לבור שבו נקברה ליטל יעל מלניק, באתר ‏מאקו‏, 31 במאי 2022
↑  אדר גיציס, יוסי מזרחי, ‏תחקיר: האם בכיר בחברה ממשלתית השתמש בה כצינור למימון בניית וילות יוקרה בצפון?, באתר ‏מאקו‏, 15 במאי 2023
↑  אדר גיציס שידר מפריז - עוברת אורח נכנסה בינו ובין המצלמה ועשתה פוזה. צפו, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2024
משוגעת

"משוגעת" הוא שיר של הזמר הישראלי גל אדם והראפר הישראלי נורוז. הוא יצא לאור כסינגל ב-19 באוגוסט 2022. את השיר כתבו אדם ונורוז לצד צמד המפיקים Triangle.
רקע וכתיבה

סגנון השיר תואר במאקו כ"סאונד אחיד של פופ-אלקטרוני-ים תיכוני עם באסים כמו שהישראלים אוהבים".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ פורסם בסמוך לצאתו של השיר בערוץ היוטיוב של גל אדם ובוים על ידי אלון דניאל. הקליפ צבר למעלה מ-3.4 מיליון צפיות, נכון לינואר 2023.
הצלחה מסחרית

בפלטפורמת הזרמת המדיה ספוטיפיי, הגיע השיר בשיאו למקום הרביעי במצעד הישראלי השבועי, עם 152,916 השמעות. גם בתחנות הרדיו בישראל זכה השיר להצלחה, והגיע בשיאו למקום ה-18 במצעד השבועי של מדיה פורסט. במצעד העשירייה של כאן גימל הגיע השיר למקום השני ובמצעד הרשמי של גלגלצ הגיע למקום הראשון.
באוגוסט 2023, חברת ספוטיפיי פרסמה את נתוני ההשמעות שלה ביחס לחודשים יולי-אוגוסט, והשיר היה לשיר ה-17 המושמע ביותר בחודשים אלו בישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 18 |  |
|  ישראל | העשירייה | 2 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|  ישראל | היטליסט | 11 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 21 |  |
|  ישראל | גלגלצ ו-ynet | 23 |  |
|  ישראל | כאן גימל וטיקטוק | 21 |  |
|  ישראל | היטליסט | 8 |  |
הערות שוליים

↑  דור מאיר מועלם, ‏המפיק הישראלי עומר פדי מעצב את הסאונד של הפופ העולמי, באתר ‏מאקו‏, 20 באוקטובר 2022
1 2   גל אדם ונורוז - משוגעת (Prod. By Triangle), סרטון בערוץ "גל אדם - הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 02:19)
↑  Spotify Charts, השבוע של 22 בדצמבר 2022, ישראל
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏תרימו לי להיט: אלו השירים המושמעים ביותר הקיץ, באתר "סרוגים", 31 באוגוסט 2023
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השנתי לסיכום שנת תשפ"ג | Mysong By Media Forest, באתר www.mysong.co.il (באנגלית)
↑  המצעד השנתי הישראלי תשפ"ג, באתר גלי צה"ל, 14 בספטמבר 2023
↑  דורית אסרף מזרחי, אתם בחרתם: "יוניקורן" הוא שיר השנה של כאן גימל וטיקטוק, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 בספטמבר 2023
↑  תוצאות המצעד השנתי 2023 של היטליסט, באתר מאקו
אבינועם סטולוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1975 (בן 49)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד יחידת אגוז  מפקד גדוד 13 (גדעון)  סגן מפקד חטיבת גולני  מפקד בא"ח גולני  מפקד חטיבת החרמון  סגן מפקד אוגדת עזה  מפקד המרכז לאימונים באש במל"י
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה   מבצע צוק איתן
 
אבינועם סטולוביץ' (נולד ב-23 בינואר 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים, אשר כיהן בעבר כמפקד המרכז לאימונים באש במל"י, סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד חטיבת החרמון, מפקד בא"ח גולני ומפקד גדוד 13.
ביוגרפיה

סטולוביץ' נולד וגדל בתל אביב. בן לפרופ' חיים סטולוביץ' ואחיו של הרב אליהו סטולוביץ', רב גוש כפר ויתקין. הוא למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבת מרכז הרב.
התגייס לצה"ל, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס חזר לסיירת ומונה למפקד צוות, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה רובאית. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ביחידת אגוז. לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לסגן מפקד יחידת אגוז. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
ב-25 במרץ 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13. במהלך תפקידו, הגדוד בפיקודו תפס קו בגבול רצועת עזה, במהלכו סיכל ניסיון פיגוע במעבר קרני, בו הפעילו המחבלים בין היתר סוסים ועליהם מטעני חבלה. בקרב שהתפתח הרגו לוחמי הגדוד ארבעה מחבלים. את תפקידו סיים ב-5 במאי 2011. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2011–2012. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גולני בין השנים 2012–2014. במבצע צוק איתן קיבל פיקוד על גדס"ר גולני לאחר שמפקד הגדוד, רועי לוי, נפצע, והוביל אותו בלחימה עד לסיום המבצע.
ב-9 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת החרמון. במרץ 2015 קיבל הערה פיקודית ממפקד פיקוד הצפון, אביב כוכבי, בשל פציעת קצינה ממוקש בגזרת החטיבה. בשנת 2016 סיים את תפקידו. בהמשך היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016). לאחר מכן מונה לסגן מפקד אוגדת עזה בין השנים 2017–2018. במאי 2018 מונה למפקד המרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י, וכיהן בתפקיד עד 2019.
בינואר 2022 השתחרר מצה"ל.
חיים אישיים

נשוי למוריה, אחותו של סרן בניה ריין שנהרג במלחמת לבנון השנייה. לאחר נישואיו התגורר ביישוב קרני שומרון במשך מספר שנים. כיום מתגורר ביישוב פסגות.
הערות שוליים

↑  יואב איתיאל, צמודי קרקע, "מגזין המושבות" גיליון 397, ‏ 06.12.2013.
↑  עמוס הראל, צה"ל סיכל פיגוע תופת וניסיון לחטוף חיילים בגבול עזה, באתר הארץ, 9 ביוני 2009.
↑  אור הלר, לוחמי גולני מתרגלים חציית נהר: "חושבים כבר הרבה שנים על הליטאני", באתר nana10‏, 6 בספטמבר 2012.
↑  מתן גלין, 65 שנים לחטיבת גולני: "מחויבים לצעוד בנתיב מסורת הגבורה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 22 בפברואר 2013.
↑  לילך שובל, תפסו פיקוד בקרב, באתר ישראל היום, 5 באוגוסט 2014.
↑  יוסי יהושוע, קצינים בכירים בקו האש: מפקד חדש לאגוז, באתר ynet, 22 ביולי 2014.
↑  לילך שובל, מינויים בצה"ל: שני מפקדי יחידות מיוחדות ישמשו מפקדי חטיבה, באתר ישראל היום, 19 בנובמבר 2013.
↑  גילי כהן, הערה פיקודית תירשם למח"ט חרמון בעקבות פציעת קצינה ממוקש בגולן, באתר הארץ, 9 במרץ 2015.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ודם

וֶדֶם היה כתב עת ספרותי בשפה הצ'כית שיצא לאור בגטו טרזיינשטט בין השנים 1942 ו-1944. הוא נכתב בכתב ידם של קבוצת נערים, שהונהגו על ידי עורך המגזין פטר גינז. בסך הכול, כ-800 דפים של "וֶדֶם" שרדו את מלחמת העולם השנייה.
גיליון של העיתון "ודם"
היסטוריה

פירוש המילה "וֶדֶם" הוא "אנו הולכים בראש", סמל לעמידת התקווה של הנערים בגטו טרזיינשטט (טרזין) שהשתתפו בכתיבת כתב העת.
כתב העת כולו נכתב, נערך ואויר על ידי נערים צעירים, שגילם נע בין 12 ו-15. בסיכום שתי שנותיו של העיתון השתתפו בכתיבת המגזין כ-100 נערים, שרובם נרצחו מאוחר יותר באושוויץ, ורק כ-15 מהם שרדו את המלחמה.
בוודם התפרסמו שירים, חיבורים, בדיחות, דיאלוגים, סקירות ספרותיות, סיפורים וציורים. באחד עשר העמודים האחרונים מופיע מחזה, "מחפשים אחר רוחות", שנכתב על ידי ילד בשם הַאנוס האקֶנבורג, שאחר כך נרצח גם הוא באושוויץ. עוד כלל המגזין פינות רבות, ביניהן סיפורי הרפתקאות וכן 'הציטוט השבועי הנבחר', דברי להג שנכתבו מדי שבוע בידי הילדים. הילדים שכתבו את ודם ניסו כמיטב יכולתם ליצור כתב עת אמיתי, ואפילו רשמו בהומור מחיר על העטיפה. העיתונים הועתקו ידנית, ונקראו מסביב למגורי הילדים בליל יום שישי. למשך זמן מה, הם פורסמו גם על לוח המודעות, אך משום שהאופי הסאטירי של רבות מן הכתבות היווה סכנה לילדים, הוחלט להפסיק בפרסום הגלוי בשל הביקורת התדירה של אנשי האס אס.
השראתם של יוצרי "ודם" לכתיבת העיתון באה ממורם, מנהיג הנוער, "פרופסור" וולטר איזינגר, אשר מת ב-1945 בקרבת בוכנוואלד. בתחילה, איזינגר היה מורה לספרות ולשפה הצ'כית בבית הספר, אך הנאצים הדיחו אותו מתפקידו והגלו אותו לגטו טרזיינשטט ב-1942. בגטו חי איזינגר עם הנערים והשגיח עליהם, ושם השתמש בהכשרתו על מנת לעודד את ההערכה ספרותית בקרב הנוער. הוא עודד אותם ליצירת העיתון שבו יוכלו לבטא את עצמם ביצירתיות, ולתאר הן את מה שהם עדים לו והן את תקוותיהם לעתיד. תחת השפעתו, הילדים בחרו בסמל החללית כסימן לעיתונם ולמקום מגוריהם.
איזינגר מעולם לא תרם ישירות לוודם, אולם לעיתים כתב בו מאמר מערכת או תרגם למענם כתבים מרוסית; וכך נעשתה הכתיבה כולה על ידי הילדים, שרבים מהם הסתובבו ברחובות הגטו בחיפוש אחר נושאים לכתיבה. כל ילד בחר לו שם עט, כינוי שנבחר על מנת לחתום בסוף טור שכתב; לעיתים היו אלו ראשי תיבות, לעיתים שם בדוי, ולעיתים תואר סתמי כמו 'בולשביקי'. כיום, מרבית הכותבים מזוהים רק על פי שמות העט שלהם, ולא ניתן לדעת מי היו באמת ומה היה שמם האמיתי. בשנת 1943 החלו עשרה מהכותבים הפוריים ביותר בעיתון לכנות את עצמם בתואר 'האקדמיה'.
אחד הכותבים הבולטים בוודם היה nz, או בשמו האמיתי פטר גינז (1928–1944), שהיה עורכו היחיד של המגזין מאז שהיה בן 14. בגיל 15 נשלח גינז למחנה אושוויץ, שם נפטר ממחלת טיפוס הבהרות. העתק של ציור ששירטט גינז, שתיאר את כדור הארץ כפי שהוא נראה מהירח, נלקח על ידי האסטרונאוט הישראלי אילן רמון למעבורת החלל קולומביה, שהתפוצצה בזמן כניסתה לאטמוספירה. הציור המקורי עודנו שמור ומוצג במוזיאון השואה יד ושם בירושלים.
כותב נוסף בוודם היה יהודה בקון ששרד את השואה.