stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעבורת החלל דיסקברי
טיסות

מעבורת החלל דיסקברי ביצעה 39 טיסות, הייתה 365.95 ימים בחלל, השלימה 5,830 הקפות, וטסה 238,539,663 ק"מ.
| # | תאריך שיגור | משימה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 30 באוגוסט 1984 | STS-41-D | פריסת שני לווייני תקשורת, שכולל את הלוויין LEASAT F2 |
| 2 | 8 בנובמבר 1984 | STS-51-A | פריסת שני לוויינים ותיקון שני לווייני תקשורת |
| 3 | 24 בינואר 1985 | STS-51-C | פריסת לוויין "מגנום" השייך למשרד ההגנה האמריקאי |
| 4 | 12 באפריל 1985 | STS-51-D | פריסת שני לווייני תקשורת, שכולל את הלוויין LEASAT F3 |
| 5 | 17 ביוני 1985 | STS-51-G | פריסת שלושה לווייני תקשורת, סולטאן בן סלמאן אאל סעוד הוא הערבי, המוסלמי והסעודי הראשון בחלל |
| 6 | 27 באוגוסט 1985 | STS-51-I | פריסת שני לווייני תקשורת, שכולל את הלוויין LEASAT F4 |
| 7 | 29 בספטמבר 1988 | STS-26 | משימת "החזרה לחלל" לאחר אסון צ'לנג'ר ופריסת לוויין מעקב TDRS |
| 8 | 13 במרץ 1989 | STS-29 | פריסת לוויין מעקב |
| 9 | 22 בנובמבר 1989 | STS-33 | פריסת לוויין "מגנום" השייך למשרד ההגנה האמריקאי |
| 10 | 24 באפריל 1990 | STS-31 | הצבת טלסקופ החלל האבל |
| 11 | 6 באוקטובר 1990 | STS-41 | שיגור חללית המחקר, יוליסס |
| 12 | 28 באפריל 1991 | STS-39 | פריסת לוויין השייך לתוכנית חיל האוויר האמריקאי |
| 13 | 12 בספטמבר 1991 | STS-48 | לוויין לחקר האטמוספירה העליונה |
| 14 | 22 בינואר 1992 | STS-42 | מעבדה בינלאומית לניסויים במיקרו-כבידה |
| 15 | 2 בדצמבר 1992 | STS-53 | משימת משרד ההגנה האמריקאי |
| 16 | 8 באפריל 1993 | STS-56 | ATLAS-2 |
| 17 | 12 בספטמבר 1993 | STS-51 | לוויין Advanced Communications Technology |
| 18 | 3 בפברואר 1994 | STS-60 | בחינת מגיני החום של המעבורת |
| 19 | 9 בספטמבר 1994 | STS-64 | ניסוי טכנולוגי |
| 20 | 3 בפברואר 1995 | STS-63 | עגינה בתחנת החלל הסובייטית מיר |
| 21 | 13 ביולי 1995 | STS-70 | פריסת לוויין מעקב TDRS |
| 22 | 11 בפברואר 1997 | STS-82 | תיקון ותחזוק טלסקופ החלל האבל |
| 23 | 7 באוגוסט 1997 | STS-85 | Cryogenic Infrared Spectrometers and Telescopes |
| 24 | 2 ביוני 1998 | STS-91 | עגינה אחרונה של מעבורת חלל במיר |
| 25 | 29 באוקטובר 1998 | STS-95 | טיסתו השנייה של ג'ון גלן |
| 26 | 27 במאי 1999 | STS-96 | חידוש אספקה לתחנת החלל הבינלאומית |
| 27 | 19 בדצמבר 1999 | STS-103 | תיקון ותחזוק טלסקופ החלל האבל |
| 28 | 11 באוקטובר 2000 | STS-92 | המשך בניית תחנת החלל הבינלאומית |
| 29 | 8 במרץ 2001 | STS-102 | החלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית |
| 30 | 10 באוגוסט 2001 | STS-105 | החלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית וחידוש אספקה |
| 31 | 26 ביולי 2005 | STS-114 | משימת "החזרה לחלל" לאחר אסון הקולומביה |
| 32 | 4 ביולי 2006 | STS-121 | משימת בניית תחנת החלל הבינלאומית והגדלת הצוות משניים לשלושה איש |
| 33 | 9 בדצמבר 2006 | STS-116 | משימת בניית תחנת החלל הבינלאומית והחלפת צוותים |
| 34 | 23 באוקטובר 2007 | STS-120 | משימת בניית תחנת החלל הבינלאומית והחלפת צוותים |
| 35 | 31 במאי 2008 | STS-124 | משימת בניית תחנת החלל הבינלאומית והחלפת צוותים |
| 36 | 15 במרץ 2009 | STS-119 | משימת בניית תחנת החלל הבינלאומית (לוחות סולארים נוספים) והחלפת צוותים |
| 37 | 28 באוגוסט 2009 | STS-128 | אספקת ציוד חדש לתחנת החלל הבינלאומית |
| 38 | 5 באפריל 2010 | STS-131 | אספקה לתחנת החלל הבינלאומית |
| 39 | 24 בפברואר 2011 | STS-133 | משימת אספקה לתחנת החלל הבינלאומית |
ראו גם

משימות מעבורות החלל
הערות שוליים

↑  יואל אסתרון, בשניות האחרונות של הספירה לאחור השתרר שקט מקפיא, חדשות, 30 בספטמבר 1988
↑  שירות גלובס, ‏אנחת רווחה בארה"ב ובנאס"א: מעבורת החלל, הדיסקברי, נחתה בשלום בקליפורניה, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2005
↑  עופר אדרת, האסטרונאוט ג'ון גלן, שהיה האמריקאי הראשון להקיף את כדור הארץ, מת בגיל 95, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2016
↑  סוכנויות הידיעות, המעבורת דיסקברי עגנה בתחנת החלל הבינלאומית, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2001
↑  סוכנויות הידיעות, נאס"א גילתה תקלה בבלמי המעבורת "דיסקברי", באתר הארץ, 22 במרץ 2004
↑  אסף שטול-טראורינג, מעבורת החלל דיסקברי יוצאת למסע האחרון שלה לפני השבתתה הסופית, באתר הארץ, 25 בפברואר 2011
↑  אסף שטול-טראורינג ואיי.פי, המסע האחרון של מעבורת החלל דיסקברי, באתר הארץ, 17 באפריל 2012
↑  תמרה טראובמן וסוכנויות הידיעות, שנתיים וחצי אחרי אסון הקולומביה: המעבורת דיסקברי שוגרה לחלל, באתר הארץ, 27 ביולי 2005
↑  הארץ, מעבורת החלל  "דיסקברי" תשוגר היום על  אף סדק בבידוד, באתר הארץ, 4 ביולי 2006
↑  הארץ, דיסקברי המריאה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2007
↑  סוכנויות הידיעות, מעבורת החלל "דיסקברי" נחתה בשלום בפלורידה, באתר הארץ, 14 ביוני 2008
↑  הארץ, ספייס גירלז: מספר שיא של אסטרונאוטיות בחלל בו זמנית, באתר הארץ, 4 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604255005171  GND: 4467628-1  LCCN: no89003749  SNAC: w6vh9tfx   WorldCat (עם LCCN): no89-003749 
הדיסקברי מובלת אל כן השיגור למשימת STS-121
הדיסקברי מתכוננת לעגינה בתחנת החלל הבינלאומית
מקס פון קלוגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בדצמבר 1856 שניבינכן, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  29 בנובמבר 1934 (בגיל 77) קולברג, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית (1933–1935)
 צאצאים:  גינתר פון קלוגה, וולפגנג פון קלוגה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1874–1915 (כ־41 שנים)
 דרגה:  גנרל-לויטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-18
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 
מקס פון קלוגה (בגרמנית: Max von Kluge;‏ 4 בדצמבר 1856 – 29 בנובמבר 1934) היה גנרל גרמני, שפיקד על דיוויזיה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

קלוגה נולד ב-4 בדצמבר 1856 בשניבינכן, ובשנת 1874 התגייס לצבא הפרוסי. הוא פיקד על רגימנט הארטילריה ה-2 (פומרניה ה-1), ובשנת 1909 מונה למפקד חטיבת האטילריה ה-22 בקאסל. לרגל יובל ה-25 של וילהלם השני, קיסר גרמניה, הוא קיבל את תואר האצולה פון קלוגה.
ב-1 בינואר 1914 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-18 בפלנסבורג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 בפיקוד פרדיננד פון קוואסט, אשר היה חלק מהארמייה הראשונה בפיקוד אלכסנדר פון קלוק. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו, המארן ושמפאן. ב-21 ביוני 1915 פרש פון קלוגה מתפקידו, וב-6 בספטמבר אותה שנה הוא פרש מהצבא. לאחר מכן הוא חי בקולברג, עד מותו ב-29 בנובמבר 1934.
פון קלוגה התחתן עם אליזה קיהן-שוהמן, ממנו נולדו לו גנרלפלדמרשל גינטר פון קלוגה והגנרל וולפגנג פון קלוגה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136083064  VIAF: 80487739   WorldCat (עם VIAF): 80487739
מעבורת החלל אטלנטיס

מעבורת החלל אטלנטיס על כן השיגור בנמל החלל קנדי
מעבורת החלל אטלנטיס (כינוי מקצועי: OV-104), היא מעבורת החלל האחרונה מצי מעבורות החלל של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א. האטלנטיס היא המעבורת הרביעית שנבנתה לצי המעבורות, ולאחר אסון מעבורת החלל קולומביה בפברואר 2003 היא הייתה אחת משלוש מעבורות פעילות (יחד עם דיסקברי ואנדוור) שיצאו משימוש בשנת 2011.
המעבורת נקראת על שם ספינת המחקר לאוקיינוגרפיה הראשונה של ארצות הברית, ספינה בעלת שני תרנים שהופעלה על ידי המכון האוקיינוגרפי בוודס הול מ־1930 עד 1966.
היסטוריה

בהיותה הרביעית בצי המעבורות של ארצות הברית, היא נבנתה על סמך ניסיון קודם של שלוש המעבורות שנבנו לפניה. היא שוקלת כשלושה טון פחות מהמעבורת הראשונה, קולומביה, ונבנתה בחצי הזמן. חלקי החילוף של האטלנטיס שימשו מאוחר יותר לבנייתה של אנדוור.
טיסתה הראשונה נערכה באוקטובר 1985, כשהובילה את המשימה הסודית הראשונה (מתוך חמש) של משרד ההגנה האמריקאי.
ב־1989 הובילה את שני לווייני המחקר, מגלן וגלילאו, וב-1991 הציבה במסלולו את הטלסקופ קמפטון לצפייה בקרני גמא.
החל משנת 1995 ביצעה שבע טיסות לתחנת החלל הסובייטית מיר, כשבמשימה השנייה הביאה את מודול העגינה בתחנה, ולאחר מכן ביצעה חמש טיסות להחלפת צוותים בתחנה.
מנובמבר 1997 עד יולי 1999 הושבתה לשם התאמה מחדש ושיפור חומרה. במהלך השיפוץ בוצעו בה 165 שינויים. מאז ועד טיסתה האחרונה ביצעה המעבורת עשר טיסות להרכבה והבאת חלקים לשם בניית תחנת החלל הבינלאומית, טיסה אחת לתחזוקת טלסקופ החלל האבל, ועוד טיסת אספקה אחת לתחנת החלל.
בטיסתה באוקטובר 2002, אטלנטיס וששת אנשי הצוות שעל סיפונה ביצעו שלוש הליכות חלל בתחנת החלל הבינלאומית.
נאס"א שיבצה אותה לספטמבר 2005 ועקב אי כשירותה לטיסה עבר חלון השיגור. עקב סיבוכים הוחלט שהדיסקברי תמריא למשימת STS-114, ולכן שובצה למשימת STS-300 של משימת STS-114.
משימת STS-121 במקור הייתה שייכת לאטלנטיס, אך החלטה של נאס"א קבעה שתהיה זו הדיסקברי במקום.
מנהל תוכנית המעבורות של נאס"א הודיע באמצע 2006 לעובדים במרכז החלל קנדי, שהאטלנטיס תצא משירות פעיל ב-2008 ותשמש לאחר מכן כחלקי חילוף לדיסקברי ולאנדוור, שיסגרו את תוכנית מעבורות החלל בשנת 2010. בחירת הפרישה המוקדמת של האטלנטיס נעשתה משיקולים כלכליים, שכן באותה שנת פרישה הייתה אמורה לעבור שיפוץ, ולכן הוחלט לחסוך בהוצאות. עם זאת, תוכנית זו שונתה, וטיסתה ה־33 והאחרונה של האטלנטיס, משימה STS-135, הייתה הטיסה האחרונה של תוכנית המעבורות, המריאה ב־8 ביולי 2011 ונחתה ב־21 לאותו חודש.
טיסות

מעבורת החלל אטלנטיס ביצעה 32 טיסות, שהתה יותר מ־293 ימים בחלל, השלימה 4,788 הקפות וגמאה כ־184,500,000 ק"מ.
| # | תאריך | משימה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 3 באוקטובר 1985 | STS-51-J | משימה של משרד ההגנה האמריקאי |
| 2 | 26 בנובמבר 1985 | STS-61-B | שלושה לווייני תקשורת נפרסים ומוצבים במסלול |
| 3 | 2 בדצמבר 1988 | STS-27 | משימה של משרד ההגנה האמריקאי |
| 4 | 4 במאי 1989 | STS-30 | חללית המחקר " מגלן" |
| 5 | 18 באוקטובר 1989 | STS-34 | חללית המחקר "גלילאו" |
| 6 | 28 בפברואר 1990 | STS-36 | משימה של משרד ההגנה האמריקאי |
| 7 | 15 בנובמבר 1990 | STS-38 | משימה של משרד ההגנה האמריקאי |
| 8 | 5 באפריל 1991 | STS-37 | פריסת טלסקופ קומפטון לצפייה בקרני גמא |
| 9 | 2 באוגוסט 1991 | STS-43 | פריסת לוויין המעקב TDRS-5 |
| 10 | 24 בנובמבר 1991 | STS-44 | משימה של משרד ההגנה האמריקאי |
| 11 | 24 במרץ 1992 | STS-45 | משימת "אטלס 1" |
| 12 | 31 ביולי 1992 | STS-46 | פריסת לוויין אירופאי שניתן להחזרה |
| 13 | 3 בנובמבר 1994 | STS-66 | משימת "אטלס 3" |
| 14 | 29 ביוני 1995 | STS-71 | העגינה הראשונה של מעבורת חלל בתחנת החלל מיר |
| 15 | 12 בנובמבר 1995 | STS-74 | נשיאת מודול העגינה של תחנת החלל מיר |
| 16 | 22 במרץ 1996 | STS-76 | עגינה בתחנת החלל מיר והחלפת צוותים |
| 17 | 16 בספטמבר 1996 | STS-79 | עגינה בתחנת החלל מיר והחלפת צוותים |
| 18 | 12 בינואר 1997 | STS-81 | עגינה בתחנת החלל מיר והחלפת צוותים |
| 19 | 15 במאי 1997 | STS-84 | עגינה בתחנת החלל מיר והחלפת צוותים |
| 20 | 25 בספטמבר 1997 | STS-86 | עגינה בתחנת החלל מיר והחלפת צוותים |
| 21 | 19 במאי 2000 | STS-101 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 22 | 8 בספטמבר 2000 | STS-106 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 23 | 7 בפברואר 2001 | STS-98 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 24 | 12 ביולי 2001 | STS-104 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 25 | 8 באפריל 2002 | STS-110 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 26 | 7 באוקטובר 2002 | STS-112 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 27 | 9 בספטמבר 2006 | STS-115 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 28 | 8 ביוני 2007 | STS-117 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 29 | 7 בפברואר 2008 | STS-122 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 30 | 12 במאי 2009 | STS-125 | תיקון ותחזוק טלסקופ החלל האבל |
| 31 | 16 בנובמבר 2009 | STS-129 | אספקה לתחנת החלל הבינלאומית |
| 32 | 14 במאי 2010 | STS-132 | הרכבת תחנת החלל הבינלאומית |
| 33 | 8 ביולי 2011 | STS-135 | החלפת צוותים וחידוש אספקה |
המעבורת אטלנטיס בתרבות

בסרט דיפ אימפקט הצוות משתמש במעבורת החלל אטלנטיס
במשחק המחשב The Dig שיצא בשנת 1995 על ידי חברת לוקאס ארטס נעשה השימוש במעבורת.
בסרט ארמגדון האטלנטיס נהרסת כתוצאה מפגיעה של אסטרואיד
ראו גם

משימות מעבורות החלל
הערות שוליים

↑  "אטלנטים" נחשפה רק 9 דקות לפני ההמראה, מעריב, 4 באוקטובר 1985
↑  רויטרס, "אטלנטיס׳ תפתח עידן חדש בחקר כוכבי הלכת, חדשות, 24 באפריל 1989
1 2  סוכנויות הידיעות, מעבורת החלל "אטלנטיס" יצאה למשימת תיקונים בטלסקופ "האבל", באתר הארץ, 11 במאי 2009
↑  אסף שטול-טראורינג, תם עידן מעבורות החלל בנאס"א: אטלנטיס נחתה בפעם האחרונה, באתר הארץ, 21 ביולי 2011
↑  המעבורת "אטלנטיס׳ שיגרה לויין שיעקוב אחו כוחות צבא בריה"מ, חדשות, 8 בדצמבר 1988
↑  רויטרס, חלקי לווין שנשרף בדרכם לכדור הארץ, חדשות, 22 במרץ 1990
↑  שוגרה המעבורת "אטלנטיס", חדשות, 2 באוגוסט 1992
↑  סי"צ, יוסטון, ‏אטלנטיס נצמדה לתחנת החלל, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2000
↑  הארץ, לאחר שבועיים של עיכובים: "אטלנטיס" המריאה לחלל, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2006
↑  סוכנויות הידיעות, "אטלנטיס" שוגרה -המעבדה האירופית תותקן בחלל, באתר הארץ, 7 בפברואר 2008
↑  נטשה מוזגוביה, מעבורת החלל אטלנטיס המריאה למשימתה האחרונה, באתר הארץ, 10 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605579705171  LCCN: n93072436  SNAC: w60k7rr9   WorldCat (עם LCCN): n93-072436 
המראת מעבורת החלל אטלנטיס במשימת STS-27
מעבורת החלל אטלנטיס בעת נחיתה בשנת 1997
מעבורת החלל אטלנטיס על כן השיגור במרכז החלל קנדי הנמצא ליד קייפ קנוורל באי מריט, פלורידה, ארצות הברית. התמונה צולמה ב־7 ביולי 2011
שובל פלזמה ממעבורת החלל אטלנטיס, במהלך חזרה לאטמוספירה, כפי שנצפה מתחנת החלל הבינלאומית, 21 ביולי 2011
מעבורת ווליץ'

מראה שני רציפי המעבורת, 2018. התמונה צולמה מהגדה הדרומית של התמזה
מעבורת ווליץ' (באנגלית: Woolwich Ferry) היא שירות מעבורת, הפועל לרוחב נהר התמזה בחלקה המזרחי של העיר לונדון, בירת בריטניה. הוא מחבר בין רובע ניוהאם שמצפון לנהר לבין רובע גריניץ' שמדרומו. השירות פועל ברציפות משנת 1889 ללא תשלום. מדי שנה משתמשים בו כ-2 מיליון איש.
תולדות המעבורת

שירותי שיט באתר המעבורת פעלו לרוחב הנהר מאז תקופת הכיבוש הנורמני. המועצה המטרופוליטנית לעבודות (Metropolitan Board of Works) שהוקמה בלונדון במחצית המאה ה-19 נטלה לידיה את ניהול הגשרים לרוחב התמזה בלונדון ופתחה אותם לתנועה חופשית. בעקבות זאת עלתה הצעה שהמועצה תקים שירות מעבורת בווליץ'. המועצה החליטה לרכוש לשם כך שתי אוניות משוטה, וב-1887 החלו העבודות להקמת תשתיות למעבורת. שירות המעבורת החל לפעול ב-23 במרץ 1889, יומיים לאחר שמועצת מחוז לונדון באה במקומה של המועצה המטרופוליטנית לעבודות. מאז ועד כה שירות המעבורת פועל ללא תשלום, וזאת מכוח חוק שחוקק הפרלמנט ב-1885.
עד 1920 גדל מאוד הביקוש לשירותי המעבורת עד שאונייה שלישית הוכנסה לשימוש בה. הצעה להקים בקרבת מקום גשר קבוע נדחתה מחשש שהוא ישמש מטרה להפצצות אויב במלחמה עתידית. העומס על המעבורת המשיך לגדול עד שב-1963 הוכנסו בה לשימוש אוניות גל-נוע, שהביאו לשיפור ניכר במצב. ב-1965 עבר ניהול המעבורת לידי מועצת לונדון רבתי. ב-1966 נחנכו רציפי העגינה הנוכחיים של המעבורת, שביכולתם לתפקד גם בתנאי גאות גבוהה בנהר.
לאחר ביטול מועצת לונדון רבתי ב-1986 החל משרד התחבורה של בריטניה לנהל את המעבורת, והוא מצדו שכר לשם כך את שירותי מנהלת רובע גריניץ'. המנהלה המשיכה לנהל את המעבורת גם לאחר הקמת רשות לונדון רבתי, עד שב-2008 מסרה את הניהול לידי תאגיד התחבורה המטרופוליטני Transport for London באמצעות שירותי הנהר שלו. התאגיד מסר את ניהול המעבורת לידי קבלן אזרחי. כיום (2020) מנהלת את המעבורת חברת Briggs Marine.
בשלהי שנת 2018 הושבת שירות המעבורת למשך ארבעה חודשים לצורך שיפוץ הרציפים וחודש ב-1 בפברואר 2019. במועד זה החלו לפעול בו שתי אוניות מעבורת חדשות שיוצרו בפולין. לפי מסורת ותיקה הן נקראות על שם אישים מלונדון - הזמרת ורה לין והמלח בן וולאקוט (Ben Woollacott), ששירת באחת המעבורות וניספה בתאונה בנהר בשנת 2011.
השירות

שירות המעבורת מקשר בין ווליץ' שבגדה הדרומית של התמזה לבין ווליץ' הצפונית שבגדה הצפונית. הוא מקשר גם בין שני קצות כבישי הטבעת הפנימיים של לונדון, מצפון ומדרום לנהר (North Circular Road, South Circular Road). הטרמינל הצפוני של המעבורת ממוקם לא הרחק מנמל התעופה לונדון סיטי.
למעבורת רציף אחד בכל גדה, שנבנה בריחוק מה ממנה אל תוך הנהר. המרחק בין הרציפים הוא כ-250 מטר. כיוון שרק אונייה אחת יכולה לעגון בכל אחד מהרציפים, על שתי האוניות שבשירות להפליג הלוך ושוב בתיאום זו עם זו.
בשירות פועלות שתי אוניות מעבורת במשך כ-14 שעות ביממה ובתדירות של 10–15 דקות (בימי ראשון השירות הניתן הוא קצר ודליל יותר). המעבורות נושאות הולכי רגל, רוכבי אופניים וכלי רכב קלים וכבדים לרבות משאיות עד לגובה של 4.7 מטר ולרוחב של 3.5 מטר.
מספר הנוסעים במעבורת, כשני מיליון בשנה, כולל את יושבי כלי הרכב. בשנת 2012 השיטו אוניות המעבורת כ-20 אלף כלי רכב וכ-50 אלף איש מדי שבוע. פתיחת קו רכבת הדוקלנדס לרוחב הנהר (להלן) הביאה לירידה במספר הולכי הרגל המשתמשים במעבורת.
הפעלת קו המעבורת צפויה להימשך כל עוד יתקיים ביקוש לשירותיה, אשר איננו צפוי לקטון לאור היעדרם של מעברי נהר תחליפיים קרובים אליה.
מעברי הנהר הסמוכים למעבורת

מעברי הנהר הסמוכים למעבורת (שניהם ממזרח) הם מנהרת הולכי הרגל ווליץ', שנפתחה ב-1912, וכן קו של הרכבת הקלה דוקלנדס, שנפתח ב-2009 ומקשר דרך מנהרה בין תחנות בשתי גדות הנהר. כשלושה קילומטר ממערב למעבורת פועל קו רכבל האמירייטס.
מעברי הנהר לרכב הקרובים ביותר למעבורת הם מנהרת בלאקוול, הממוקמת כשלושה קילומטרים ממערב, ומנהרת דרטפורד, כ-16 קילומטר ממזרח. בשתיהן קיימות מגבלות גובה ומנהרת דרטפורד היא מנהרת אגרה.
לקריאה נוספת

Julian Watson & Wendy Gregory, Free for All: Celebration of 100 Years of the Woolwich Free Ferry, London: Greenwich Local History Library, 1989
הערות שוליים

↑  בין האישים שאוניות העבר במעבורת נשאו את שמם נכללו בין היתר גנרל גורדון מחרטום וארנסט בווין.
↑  ראו: Woolwich Ferry crew member 'killed by propeller', באתר חדשות ה-BBC, ‏3 באוגוסט 2011.
תור של כלי רכב הממתינים לתורם לשוט במעבורת, 1955
תרשים של אתר מעבורת ווליץ' והמנהרות הסמוכות אליה ממזרח
מירון (מכתש פגיעה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  מירון 
 נתונים ומידות
 קוטר:  25 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  Borealis quadrangle 
 גוף שמיימי:  כוכב חמה
 קואורדינטות:  70°54′N 79°18′E﻿ / ﻿70.9°N 79.3°E﻿ / 70.9; 79.3
  (למפת כוכב חמה מוגדלת) מירון(למפת כוכב חמה רגילה) מירון
 
מכתש מירון הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של הפסל היווני מירון. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-1979.
הערות שוליים

↑  Planetary Names: Crater, craters: Myron on Mercury, planetarynames.wr.usgs.gov
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפרץ גואנברה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  דרום האוקיינוס האטלנטי 
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  381 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  קריוקה, Macacu River, Jequiá River, Meriti river, Rio Roncador, Iguaçu River, Suruí River, Caceribu River, מרקנה (נהר), Guaxindiba River, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מדינות באגן הניקוז:  ברזיל ברזיל
 קואורדינטות:  22°47′26″S 43°09′20″W﻿ / ﻿22.790427777778°S 43.155669444444°W﻿ / -22.790427777778; -43.155669444444
  (למפת ריו דה ז'ניירו מוגדלת) ריו דה ז'ניירו סאו גונסלו קאמפוס דוס גויטקאזס פטרופוליס מאקאה אספיריטו סאנטו  סאו פאולו מינאס ז'ראיס האוקיינוס האטלנטימפרץ גואנברה (למפת ריו דה ז'ניירו רגילה) ריו דה ז'ניירו סאו גונסלו קאמפוס דוס גויטקאזס פטרופוליס מאקאה אספיריטו סאנטו  סאו פאולו מינאס ז'ראיס האוקיינוס האטלנטימפרץ גואנברה 
 
מפרץ גואנברה (בפורטוגזית: Baía de Guanabara) הוא מפרץ במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל. המפרץ נפתח לאוקיינוס האטלנטי וגובל בערים ריו דה ז'ניירו (לכיוון דרום-מזרח) וניטרוי (לכיוון מערב). מפרץ גואנברה הוא המפרץ השני בגדלו בברזיל ועל שמו הייתה קרויה מדינת גואנברה, שהייתה קיימת בין השנים 1960 ל-1975.
העיר ריו דה ז'ניירו התפתחה תחילה סביב הנמל ששוכן בגדה המערבית של מפרץ גואנברה. בפתחו המערבי של המפרץ, מתנשא הר הסוכר, שהוא אחת מנקודות התיירות העיקריות של ריו דה ז'ניירו. בגדול מאייו, "אי המושל" (Ilha do Governador), שוכן שדה התעופה הבינלאומי של ריו דה ז'ניירו וב"אי הפונדאו" (Ilha do Fundão) נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. מאז 1974, מחבר גשר ריו-ניטרוי בין ריו דה ז'ניירו לניטרוי, כאשר הוא חוצה את מפרץ הגואנברה.
היסטוריה

ב-1 בינואר 1502 הגיעה ספינתו של גספאר דה למוס לפתח מפרץ גואנברה, אך דה למוס סבר בטעות כי מדובר בשפכו של נהר רחב. משום כך, קרא לאזור "נהר של ינואר" (בפורטוגזית: "ריו דה ז'ניירו"). הטעות מונצחת עד היום בשם העיר שנוסדה מאוחר יותר. אולם, עם הזמן שמו של המפרץ שונה כששמו הנוכחי נגזר מהשם שנתנו לו שבטי האינדיאנים שחיו באזור במאה ה-16 - Iguaá-Mbara (בטופי-גוארני: iguaá = מפרץ, mbará = ים).
במשך למעלה מ-50 שנה מאז גילויו על ידי הפורטוגלים לא התיישבו אירופאיים באזור, עד שבשנת 1555 פלשו צרפתים תחת פיקודו של ניקולא וייגניון והקימו את היישוב צרפת האנטארקטית. הצרפתים התיישבו באחד מאיי המפרץ, שכיום נקרא אי וייגניון, שם נבנה מבצר בשם קוליני. כתגובה, בשנת 1560 תקף כוח פורטוגלי בפיקודו של מם דה סא את המבצר והרסו אותו, אולם הצרפתים נמלטו וגייסו את תמיכתם של האינדיאנים המקומיים.
בשנת 1565 ייסד אחיינו של מם דה סא, אסטסיו דה סא, את העיר "São Sebastião do Rio de Janeiro" ("סאן סבסטיאן של נהר ינואר", המוכרת כריו דה ז'ניירו), אשר שימשה בסיס מבצעי לקרבות נגד הצרפתים. הגירוש הסופי של הצרפתים הושג בשנת 1567 בקרב בו נהרג אסטסיו דה סא.
לאחר ניצחון הפורטוגלים, נבנו בפתח המפרץ מספר מבצרים במטרה לבטח את האזור, ביניהם - המבצרים סאו ז'ואאו (1565), סנטה קרוז (1605) ווייגניון (1733).
מאפיינים גאוגרפיים

מפרץ גואנברה הוא גראבן שנוצר בעידן הקנוזואיקון. פתחו הצר (1,600 מ') ועמוק (17 מ') מקנה תנאים אידיאלים לבניית נמל ולפיתוח אורבני. שטחו של המפרץ הוא 381 קמ"ר והוא קטן רק ממפרץ כל הקדושים שבבאהיה מבין מפרצי ברזיל.
במפרץ גואנברה מספר רב של איים, כאשר הגדול ביניהם הוא "אי המושל" עם שטח של 42 קמ"ר. בין האיים המשמעותיים של המפרץ נכללים גם "אי הפונדאו", "פקטה" (Ilha de Paquetá), "אי וייגניון" (Ilha de Villegagnon) ו"האי הפיסקלי" (A Ilha Fiscal).
היבטים סביבתיים

המערכת האקולוגית של מפרץ גואנברה עשירה וענפה, עם עשרות מינים בוטניים וזואולוגיים. פוקדים את המפרץ על מנת לאכול או להתרבות דולפינים, צבי ים, סרדינים, ודגים רבים.
מצד שני, מאות שנים של תהליך עיור משפיעים בצורה שלילית על איכות הסביבה של מפרץ גואנברה. אזורים המנגרובים הצטמצמו באופן משמעותי מאז גילוי המפרץ, דבר אשר לאורך זמן עלול להנמיך את עומקו. המפרץ סובל מזיהום כבד הנגרם משפכים ודליפות נפט.
הערות שוליים

↑  תיזה מאתר האוניברסיטה הקתולית מריו דה ז'ניירו (PUC) (בפורטוגזית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315526945   WorldCat (עם VIAF): 315526945 
מפה צרפתית של מפרץ גואנברה מהמאה ה-16.
פתח מפרץ גואנברה, עם מראה הר הסוכר במרכז. לימין ברקע בולט הר קורקובדו.
מרו"ם

masorti logo
מרו"ם ("מרכז רוחני מסורתי") הוא ארגון סטודנטים וצעירים של התנועה הקונסרבטיבית בישראל.
היסטוריה

ארגון מרו"ם החל את פעילותו ב-1996 במטרה ליצור מסגרת חברתית, אינטלקטואלית וקהילתית לצעירים בגילאי 18 עד 30 ברוח התנועה הקונסרבטיבית. עם הזמן, החל הארגון להשתלב בפעילות השוטפת במספר אוניברסיטאות וקהילות ברחבי הארץ. התנועה רואה בפעילות זו במה לחשיפת הקהל הישראלי לדרכיה ומחשבותיה, והעלאת הלבטים של הצעירים הישראלים בנושאים שונים ביהדות ומקומה בחיינו.
פעילות

מרו"ם פועל במסגרת הקמפוסים שברחבי הארץ ומונה חברים מכל קשת הזרמים ביהדות, עוסק בלבטים של יהדות בת זמננו ועורך פעילויות לחברי התנועה המסורתית ובעלי עניין נוספים.
תל חי
ירושלים
חיפה
באר שבע
תל אביב
המכללה האקדמית ספיר בשדרות
המרכז הבינתחומי הרצליה
ראו גם

התנועה המסורתית בישראל
נוער תל"ם
הערות שוליים

↑  התנועה המסורתית: מרו"ם, באתר www.masorti.org.il
מרואל (גבינה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה צרפתייה, גבינה מחלב פרה, washed-rind cheese 
 על שם:  Maroilles, Maroilles Abbey 
 אזור מוצא:  Thiérache 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 ייצור כולל:  4,241 טונה (נכון ל־2017) 
 תו תקן:  כינוי מקור מבוקר, כינוי מקור מוגן 
 
גבינת מרואל (בצרפתית: Maroilles; הידועה גם בשם Marolles) היא גבינה מחלב פרה המיוצרת באזורי פיקארדי ונור-פה דה קאלה בצפון צרפת. שמה נובע מהכפר Maroilles באזור בו היא עדיין מיוצרת.
הגבינה נמכרת בקוביות מלבניות בודדות עם קליפה שטופה כתומה-אדומה לחה וריח חזק. בצורתה בייצור המוני היא כ-13 ס"מ ריבוע ו-6 ס"מ גובה, במשקל של כ-700 גרם. בנוסף, על פי תקנות ה-AOC (כינוי מקור מבוקר) שלה, גבינות הכשירות לסטטוס AOC יכולות להיות גם אחד משלושת הגדלים האחרים:
סורבה – 12–12.5 ס"מ ריבוע, גובה 4 ס"מ, משקל 550 גרם. הבשלה: לפחות 4 שבועות.
מיניון – 11–11.5 ס"מ ריבוע, גובה 3 ס"מ, משקל 350 גרם. הבשלה: לפחות 3 שבועות.
קוורט – 8–8.5 ס"מ ריבוע, גובה 3 ס"מ, משקל 180 גרם. הבשלה: לפחות שבועיים.
היסטוריה

לעיתים קרובות מדווחים כי מרואל נוצרה לראשונה בשנת 962 על ידי נזיר במנזר מרואל . הגבינה התפשטה במהירות בכל האזור והייתה אהובה על כמה מלכים צרפתיים, כולל פיליפ השני, לואי התשיעי, שארל השישי ופרנסואה הראשון.
ייצור

את ה"בצק" (החלב המוקרש) מעצבים וממליחים לפני שמוציאים אותו מהתבנית ומניחים באזור ייבוש מאוורר למשך כעשרה ימים שבמהלכם מתפתח עליה ציפוי קל עדין של חיידקים. לאחר מכן מברישים את הגבינה, שוטפים ומעבירים למרתף למשך חמישה שבועות לפחות, אם כי תקופות של עד ארבעה חודשים אינן נדירות. במהלך הזמן הזה, היא מסובבת ומצוחצחת במרווחים קבועים, כדי להסיר את העובש הלבן הטבעי ובכך לאפשר לחיידקים האדומים שלה לשנות את הקליפה מצהוב לאדום.
הגבינה המוגמרת היא לפחות 45% שומן (מהחומר היבש), והיא מיוצרת בצורות מפוסטרת ולא מפוסטרת. מעמד AOC הוענק בשנת 1976 עם מעמד AOP (כינוי מקור מוגן) לאחר 1996. בשנת 2005 יוצרו 2,126 טון, מתוכם כ-6% הגיעו מ-10 יצרני הפרמייה (החקלאים), והיתר מיוצרת על ידי שלושת היצרנים התעשייתיים.
גבינות דומות

מספר גבינות פחות נפוצות מיוצרות בצפון צרפת בשיטות דומות מאוד והן מופיעות לרוב ב"משפחת המרואל". אלה כוללים את באגט לאונאז (Baguette laonnaise תוצרת לאון), בולט ד'אבסנה (Boulette d'Avesnes מ-Avesnes-sur-Helpe) ועוד רבות נוספות.
הערות שוליים

↑  Masui, Kazuko; Tomoko Yamada (1996). French Cheeses. Dorling Kindersley. p. 84. ISBN 0-7513-0896-X.
↑  "AOC Maroilles ou Marolles". INAO. אורכב מ-המקור ב-2015-11-04.
↑  "Le Maroilles". maison-du-lait.com. אורכב מ-המקור ב-2007-04-07.
גבינת מרואל מצרפת
מריה צ'בוטארי

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1910 קישינב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 ביוני 1949 (בגיל 39) וינה, אזורי הכיבוש באוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דבלינג 
 סוגה מועדפת:  אופרה 
 מדינה:  מולדובה 
 תקופת הפעילות:  1931–1949 (כ־18 שנים) 
 בן או בת זוג:  גוסטב דיזל 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה צ'בוטארי (רומנית: Maria Cebotari;‏ 10 בפברואר 1910 - 9 ביוני 1949), זמרת סופרן ושחקנית אוסטרית ילידת מולדובה.