יהודה אריה ליב אלתר
ביוגרפיה

נולד בוורשה בכ"ט בניסן ה'תר"ז (1847) לרבי אברהם מרדכי בנו של בעל "חידושי הרי"ם", מייסד חסידות גור, ולאסתר, ונקרא בשם יהודה ליבוש. כסנדק בבריתו כובד על ידי החידושי הרי"ם האדמו"ר רבי חיים מאיר יחיאל ממוגליניצא. בגיל שנתיים נפטרה אמו, ושש שנים מאוחר יותר בכ"ז אב ה'תרט"ו התייתם גם מאביו ועבר לגור בבית סבו. סבו שכר עבורו מלמד שילמדו תורה, והתנה עמו שלשה תנאים: שיעירו כל בוקר לפני עלות השחר, שילמד עמו שמונה עשרה שעות ברציפות וכן שבכל יום יחדשו משהו בלימודם. כשהיה בגיל 12 נפטר רבי מנחם מנדל מקוצק. עד אז הספיק סבו לקחתו פעמיים לקוצק, וביקוריו שם עשו עליו רושם רב. רבי יצחק מאיר עצמו, שהתמנה לאדמו"ר לעדת חסידי פשיסחא-קוצק לאחר פטירת הרבי, הסביר מה ראה לקחת את נכדיו הקטנים לקוצק באומרו: "כדי שיראו פעם יהודי אמיתי".
לאחר הבר מצווה התארס עם יוכבד-רבקה בתם של הרב יהודה קמינר נכד הברוך טעם, ואשתו הדסה (בתו של הרב משה חיים רוטנברג אחיו של ה"חידושי הרי"ם") החתונה נערכה  בגור ב- ג' אדר שני תרכ"ב (1862). כדי שלא יהיה שמו של החתן כשם החותן, צווה עליו סבו האדמו"ר להחליף את שמו הראשון יהודה ב-"אריה" ומאז נקרא אריה לייב. לאחר החתונה נשארו בני הזוג לגור בעיירה גור. באותן השנים, כמעט שלא בא במגע עם אנשים והיה עסוק רק בתורה ובתפילה.
בכ"ג אדר תרכ"ו (1866) בגיל 19, נפטר סבו רבי יצחק מאיר, והוא התמנה לרב העיירה גור על פי צוואת סבו. למרות גילו הצעיר רצו החסידים למנותו כבר אז גם לאדמו"ר במקום סבו, אך הוא סירב והצטרף לחסידים שקיבלו את הנהגתו של רבי חנוך הניך הכהן לוין מאלכסנדר. בשבת האחורנה לפני פטירתו הורה לתת את עלית שישי לרבי יהודה אריה אלתר אותו הועיד גם כממלא מקומו, לאחר פטירת רבי חנוך הניך (י"ח באדר ב' ה'תר"ל), בגיל 23, החל לשמש כאדמו"ר, אך סירב לשבת בראש השולחן, במקום של סבו, ומאז יושבים אדמו"רי גור באמצע השולחן ולא בראשו.
תחת הנהגתו של רבי יהודה לייב הפכה חסידות גור לאחת החסידויות הגדולות והמרכזיות בפולין. כרבי צעיר דבקו בו רבים מצעירי הלומדים, שהיו מתייעצים איתו בדרך לימודם ועבודתם, והוא היה משקיע זמן קבוע לטיפוחם. את החסידים הרבים שהיו באים להתייעץ עמו קיבל כשהוא עומד בפתח חדרו שעון על ארון הספרים. מאחר שהיה עונה במהירות ובקצרה, הספיקו שעות ספורות לקבלת קהל גדול של חסידים. בניגוד לנוהג המקובל אצל אדמו"רים אחרים, סירב רבי יהודה לייב לקחת כסף מן החסידים, והיה מתפרנס מחנות קטנה שניהלה אשתו. גם את חסידיו היה מדריך להעדיף עיסוק במלאכה או במסחר על פני הרבנות.
בחודש אייר ה'תרס"א (1901) פרצה שריפה גדולה בעיירה גור שכילתה את מרבית הבתים ובהם את בית המדרש ודירתו של השפת אמת הצמודה אליו. בית המדרש ובית הדירות למגורי המשפחה נבנה מקורות עץ על ידי החידושי הרי"ם בשנת ה'תר"כ (1860). בית המדרש החדש ובית הדירות נבנה מאבנים והיה גדול ומרווח, בחצרו נבנו אגפי מגורים שנועדו לשמש את אלפי החסידים שבאו לשהות במחיצתו בחגים ובשבתות, בית המדרש החדש נחנך בחודש טבת ה'תרס"ג (1903).ב-1899 נחנך קו רכבת מיוחד אשר קישר בין גור לוורשה. קו זה כונה "הקו של הרבי", והוא עצמו השתתף במימון הקמת המסילה.
החל מימי השואה היה נתון המקום בידי פולנים שפתחו נגריה וחנות רהיטים באולם בית המדרש והתגוררו בדירות, בשנת ה'תשנ"ד לאחר מאמצים של הרב מנדל יוסקוביץ רבה של פולין ועסקנים בגור נרכש המקום ונפתח לציבור. שחזור מדויק של קיר בית המדרש ניתן לראות בירושלים בשכונת מחנה יהודה סמוך לקבר בנו בעל אמרי אמת.
בי"ח באב ה'תר"ס (1900) נפטרה אשתו הראשונה וכעבור שנה הוא נישא לבתו של האדמו"ר  רבי ברוך מגורליץ. בה'תרס"ה (1905) חלה במחלה נדירה (מחלה לא ידועה בימים ההם). וכעבור שבועיים נפטר בה' בשבט תרס"ה בגיל 58 שנים בלבד. החסידים תלו את מותו בדאגה הרבה שחש לאלפי חסידיו שהיו מגויסים באותה העת לצבא הצאר הרוסי בשל מלחמת רוסיה–יפן. בני ביתו העידו כי בכל ימי המלחמה היה ישן על הרצפה כשרק מעילו מכסה אותו וממרר בבכי על גורלם. הוא נקבר בעיירה גור, לצד סבו רבי יצחק מאיר אלתר. בהלווייתו השתתפו כ־20,000 איש, ובשל מנהגי החסידות לא נישאו בה הספדים, למעט הספד קצר שנשא הרבי מסוכטשוב רבי אברהם בורנשטיין שאמר: "הצדיק אבד ואין איש שם על לב, כי מפני הרעה נאסף הצדיק". על פי בקשתו, סמוך לפטירתו חזרו והוסיפו את שמו הראשון יהודה. האוהל שהוקם על קברם נהרס בזמן השואה והוקם מחדש בשנת ה'תש"ן.