stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מד כושר
המדורגים ראשונים בישראל

| השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> מס' | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> שם | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> דרגה | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> מד כושר | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> שנת לידה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מרסל אפרוימסקי | אמן בינלאומי | 2397 | 1995 |
| 2 | דנה כוכבי | אמן פיד"ה | 2352 | 2007 |
| 3 | יוליה שוויגר | אמן בינלאומי | 2347 | 1994 |
| 4 | מאשה קלינובה | אמן בינלאומי | 2235 | 1968 |
| 5 | אולגה גוטמחר | אמן בינלאומי לנשים | 2211 | 1987 |
| 6 | אלה פיטם | רב אמן לנשים | 2194 | 1987 |
| 7 | מיכל להב | אמן בינלאומי לנשים | 2179 | 1999 |
| 8 | אירינה בוטביניק | אמן פיד"ה לנשים | 2172 | 1961 |
| 9-10 | נגה אורין | אמן בינלאומי לנשים | 2155 | 2007 |
| 9-10 | דינה בלנקיה | רב אמן לנשים | 2155 | 1993 |
| השחמטאים הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> מס' | השחמטאים הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> שם | השחמטאים הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> דרגה | השחמטאים הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> מד כושר | השחמטאים הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> שנת לידה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בוריס גלפנד | רב-אמן | 2657 | 1968 |
| 2 | מקסים רודשטיין | רב-אמן | 2636 | 1989 |
| 3 | תמיר נבאתי | רב-אמן | 2613 | 1991 |
| 4 | אמיל סוטובסקי | רב-אמן | 2590 | 1977 |
| 5 | איליה סמירין | רב-אמן | 2574 | 1968 |
| 6 | יבגני פוסטני | רב-אמן | 2572 | 1981 |
| 7 | מיכאל רויז | רב-אמן | 2568 | 1983 |
| 8 | ניצן שטיינברג | רב-אמן | 2566 | 1998 |
| 9 | סמיון לומאסוב | רב-אמן | 2559 | 2002 |
| 10 | אורי קובו | רב-אמן | 2539 | 1997 |
| שחמטאי הנוער הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> מס' | שחמטאי הנוער הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> שם | שחמטאי הנוער הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> דרגה | שחמטאי הנוער הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> מד כושר | שחמטאי הנוער הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024> שנת לידה | שחמטאי הנוער הישראלים הבכירים לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בדצמבר 2024>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יהלי סוקולובסקי | רב-אמן | 2512 | 2006 |  |
| 2 | איתן רוזן | אמן בינלאומי | 2502 | 2006 |  |
| 3 | גיא לוין | אמן בינלאומי | 2455 | 2006 |  |
| 4 | ינאי בן-ארי | אמן בינלאומי | 2453 | 2004 |  |
| 5 | בני אייזנברג | אמן בינלאומי | 2425 | 2006 |  |
| 6 | נדב צמח | אמן בינלאומי | 2414 | 2005 |  |
| 7 | יובל יניב | אמן פיד"ה | 2410 | 2005 |  |
| 8 | אלי מיליקוו | אמן בינלאומי | 2391 | 2007 |  |
| 9 | אורי כוכבי | אמן בינלאומי | 2377 | 2004 |  |
| 10-11 | דנה כוכבי | אמן פיד"ה | 2362 | 2007 |  |
| 10-11 | יואב מיליקוו | אמן בינלאומי | 2362 | 2004 |  |
ראו גם

מד כושר לנבחרות כדורגל
הערות שוליים

↑  כלומר, אם מניחים ששחקן חלש אינו מנצח שחקן חזק ממנו (הנחה הקרובה למציאות אם ההפרש בין הציונים גדול), הסיכוי של השחקן החזק לנצח אמור להיות  \ {\frac {|10^{R_{1}/400}-10^{R_{2}/400}|}{10^{R_{1}/400}+10^{R_{2}/400}}}
גוימסיה

| גוימסיה |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 72 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: אבליזאוריים
סוג:: גוימסיה
מין:: Guemesia ochoai
שם מדעי
 Guemesia ‏Agnolin & ואחרים, 2021

גוימסיה (שם מדעי: Guemesia) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת האבליזאוריים שחי באמריקה הדרומית במשך הקרטיקון העליון שלפני 72 מיליון שנה. הדינוזאור התגלה ב-2022 בידי החוקר Agnolín ועמיתיו ונכלל בו מין יחיד - Guemesia ochoai. הדינוזאור נקרא על שם המנהיג הצבאי הארגנטינאי מרטין מיגל דה גואמס, שבאותו מועד ציינו 200 שנה למותו.
הממצאים המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות לוס בלנקוטיוס (Los Blanquitos Formation) שבמחוז סלטה שבארגנטינה. הוא ידוע ממעט מאוד ממצאים של אחורי הגולגולת Neurocranium, בה גזע המוח הקטן. לפי גודל הגולגולת נראה שהיה מין של אבליזאור ומהקטנים שבבני משפחתו שזוהו עד כה, כמו גם הדינוזאור הראשון שתואר למדע מהאזור. לצידו התגלו עוד מספר דינוזאורים כמו היונקוילוזאורוס וטיטנוזאורים.
לפי מבנהו נראה שהיה אבליזאור פרימיטיבי שהיה קרוב לסוגים קלי משקל כמו האילוקלסיה והאקריקסינטוזאורוס.
הערות שוליים

↑  Agnolín, Federico L.; Cerroni, Mauricio A.; Scanferla, Agustín; Goswami, Anjali; Paulina-Carabajal, Ariana; Halliday, Thomas; Cuff, Andrew R.; Reuil, Santiago (2022-02-10). "First definitive abelisaurid theropod from the Late Cretaceous of Northwestern Argentina". Journal of Vertebrate Paleontology. 41 (4): e2002348. doi:10.1080/02724634.2021.2002348. ISSN 0272-4634. S2CID 246766133.
מדי משטרת ישראל

מדי משטרת ישראל הם המדים הנהוגים במשטרת ישראל ובמשמר הגבול שהוא זרוע מבצעית של המשטרה.
מערכות המדים במשטרת ישראל

במשטרת ישראל נעשה שימוש במספר מערכות מדים למטרות שונות:
מדי שירות (סוג א') בצבע כחול בשימוש "המשטרה הכחולה" (כל משטרת ישראל פרט למג"ב), ובצבע אפור בשימוש משמר הגבול.
מדים ייחודיים כחולים המורכבים ממכנסי דגמ"ח ומחולצה בסגנון דגמ"ח או חולצת פולו.
מדים ייחודיים אפורים הכוללים מכנסי דגמ"ח.
מדים ייחודיים לשיטור ימי המורכבים מחולצת פולו ומכנסיים קצרים.
סרבלי טיסה, וסרבלים שחורים לשימוש הימ"מ, היס"מ והימ"ס.
במשטרת ישראל "הכחולה" (לא כולל מג"ב) נהוגים גם מדי שרד בגוון כחול לאירועים מיוחדים.
בעבר היה נהוג במשטרת ישראל ובצה"ל שימוש חובה במדי חורף. מפאת החורף הקצר בארץ הוחלט לבטל את השימוש במדים אלה ולשוטרים סופקו מעילי משטרה במקום.
בשנת 2005 פורסם בעיתונות כי ישנה תוכנית לצייד את השוטרים הבאים במגע עם האזרח (בעיקר אלו העובדים בחדרי הגשת תלונות) בעניבה על מנת לשפר את תדמית המשטרה. בשנת 2007 הוצגו לראשונה מדים חדשים המיועדים לשוטרי משטרת הגבולות בנתב"ג ובמעברים הקרקעיים. המדים החדשים כוללים עניבה, מקטורן ווסט, במטרה לשפר את ייצוגיות השוטרים המוצבים "בשערי המדינה".
החל משנת
2007 מופעלת תוכנית במשטרה להוסיף דגמי מדים נוספים בהרכבי בד שונים, בין היתר מדים בצבע כחול כהה (מכנסיים וחולצה) לשוטרי הסיור, ומדים בגווני המדים הקיימים בצירוף עניבה לשוטרים נותני שירות בתחנות המשטרה.
מדי שירות
מדי יס"מ טקטיים
מדי שירות של לוחם משמר הגבול
צבעי המדים של משטרת ישראל

|  | משמר הגבול | משטרת ישראל | משטרת ישראל | משטרת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
מדי שירות: 
מדי עבודה: 
מדים יצוגיים: 
מדי שרד:
גלריה של סוגי מדים נוספים

שוטרי מג"ב במדים ייצוגיים
לוחמי ימ"מ בדיגום משטרתי מבצעי מלא (מדי ב' של מג"ב, קסדות, אפודי מגן ורובי M4 קרבין) לכבוד ביקור מפכ"ל המשטרה
מדי יס"מ במשטרה (מדים בצבע כחול כהה הכוללים חולצת ומכנסי לוחם טקטיים)
פרשי משטרת ישראל
גלריה של סוגי מדים נוספים > מדי שרד של קצינים בכירים

בדומה לצה"ל נהוגים במשטרה ובמג"ב מדים טקסיים - מדי שרד. מדים אלה נלבשים אך ורק על ידי קצינים בכירים (מתת ניצב ומעלה) אשר שוהים מחוץ לישראל (נספחי משטרה וקצינים בשליחות דיפלומטית) וגם באירועי יום השואה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ואירועי יום העצמאות הממלכתיים הנערכים בישראל ובטקסים הממלכתיים נוספים.  מדי שרד כוללים מקטורן ועניבה.
מפקד משמר הגבול ניצב קובי שבתאי במדי שרד של משמר הגבול
מפכ"ל משטרת ישראל רב-ניצב רוני אלשיך במדי שרד של המשטרה
משמר כבוד של פרשי המשטרה בטקס השבעת נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג. פרשי המשטרה המשתתפים במשמר כבוד רכוב באירועים ממלכתיים (השבעת הנשיא וכו') בנוסף למדי שרד, חובשים כובע מיוחד עם תיתורה רחבה (כובע קאובוי).
היסטוריה

בתחילה היו מדי המשטרה וסימני הדרגות ירושה של מדי משטרת המנדט הבריטי. עם הזמן חלו בהם שינויים, לרוב בדומה למדי צה"ל.
רק לאחר העשור הראשון של מדינת ישראל נוצרה אחידות במדי המשטרה: בדומה לצה"ל של אותה תקופה הייתה חלוקה למדי חורף, מדי זית מבד ומעיל חאקי, ומדי קיץ, בצבע חאקי בהיר.
לכובע המשטרה נוסף במהלך עשור זה פס כסף, דק לזוטרים ורחב לקצינים, שבוטל עד סוף העשור השני של מדינת ישראל.
בשנות ה-60 שונה צבע המדים מחאקי לבז', ושמות הדרגות הוחלפו לשמות עבריים.
במהלך שנות ה-90 שונו המדים לחולצה בצבע תכלת ומכנסיים בצבע כחול כהה.
גלריה של מדים היסטוריים

שוטרת תנועה בסוף שנות ה-40
שוטרים ושוטרות, 1949
קצין משמר הגבול, 1955
מפכ"ל פנחס קופל במדי חאקי, 1964
שוטרים במצעד, 1969
שוטרת תנועה, 1970
שוטרים במדי חאקי (חולצה ומכנסיים), סוף שנות ה-70.
מפכ"ל חיים תבורי במדי חורף עם עניבה, סוף שנות ה-70
מפכ"ל אריה איבצן במדי חורף בלי עניבה, תחילת שנות ה-80
גלריה של מדים היסטוריים > סמלים המוצגים במוזיאון

תג כתף שהיה נענד על ידי סגל משמר האזרחי ומתנדבים על מדים ועיטור ההתנדבות המוצגים בבית מורשת משטרת ישראל
גלריה של מדים היסטוריים > סמל כובע

שנת 1969
שנת 2014
ראו גם

דרגות משטרת ישראל
מדים
מדי צה"ל
קצין משטרה בכיר ועוזרו במדי חורף ומעיל, 1953
תג כותפת של משטרת ישראל ושל מג"ב שהיה נהוג בשנות ה-50
היסטוריה של המיסיון הנוצרי

ההיסטוריה של המיסיון הנוצרי משתרעת על תקופה בת כאלפיים שנה, ממותו של ישו ועד ימינו. בכל אותה תקופה פעלו שליחים נוצריים להפצת הנצרות. בראשיתה הייתה הנצרות כת, אחת מבין כמה כתות יהודיות בתקופת הבית השני, המיסיון הוא אחת הסיבות שהנצרות הפכה לדת חובקת עולם.
בתחילת המאה ה-21 משתייך כשליש מאוכלוסיית העולם לאחד מהזרמים של הדת הנוצרית. הנוצרים מהווים את הדת הגדולה ביותר בעולם, וכן את הקהילה הדתית הנרחבת והמגוונת ביותר, שלה כנסיות בכל אומה בעולם. סימן לדינמיות של הדת הנוצרית הוא מעבר המרכז הדמוגרפי של הנצרות ממדינות המערב לאמריקה הלטינית, אפריקה, אסיה ואזור האוקיינוס השקט, שם חיים למעלה ממחצית הנוצרים בעולם. מגמה זו הואצה בשל דעיכת השפעתה של הכנסייה באירופה. הנצרות, ככנסייה האוניברסלית האמיתית הראשונה, מייצגת תופעה בהיסטוריה של הדתות, שאת הצלחתה יש לייחס בראש ובראשונה למיסיון.
מקובל לחלק את תולדות הנצרות ודרך התפשטותה בעזרת המיסיון, ממותו של ישו ועד ימינו, לארבע תקופות:
התקופה הראשונה - עד שנת 500
התקופה השנייה - עד שנת 1500
התקופה השלישית - עד 1950
התקופה הרביעית - מ-1950 והלאה.
התקופה השנייה - עד שנת 1500

בשונה מהתקופה הקודמת, שבה הצטרפו אנשים לדת הנוצרית על בסיס אישי (למעט המקרה של ארמניה שהוכרזה כאומה נוצרית בשנת 300), עברו לנצרות בתקופה זו עמים שלמים, בדרך כלל עם התנצרות שליטיהם. את הפעילות המיסיונרית ריכזו מעתה נזירים ולא כל עדת המאמינים כבעבר. תקופה זו מאופיינת בכמה תהליכים: התפשטות הנצרות בכל אירופה, מעבר עמי המזרח התיכון וצפון אפריקה לאסלאם והפילוג הגדול שחל בין הכנסייה המזרחית לכנסייה המערבית בשנת 1054. התוצאה החשובה ביותר של תקופה זו היא התגבשות התרבות האירופית.
התקופה השנייה - עד שנת 1500 > המיסיון המערבי

נוהגים לציין את תחילת התקופה השנייה בשנת 496 כשכלוביס הראשון מלך הפרנקים וחייליו הוטבלו לנצרות הקתולית. במקביל התנהלה מאירלנד פעילות מיסיונרית בסקוטלנד ובצפון אנגליה, שלא הכירה בסמכותה של רומא. קולומבה (521 - 597) הקים מנזר באי איונה שלחופה המערבי של סקוטלנד כבסיס לניצורה של אנגליה. במקביל שלח האפיפיור גרגוריוס הראשון המכונה "הגדול", בשנת 596, את הנזיר אוגוסטינוס מקנטרברי במשימה לנצר את אנגליה. אוגוסטינוס מקנטרברי הצליח לנצר את המלך אתלברט מקנט בעזרת אשתו ברתה, (שהייתה בתו של המלך המרובינגי שריברט הראשון (Charibert I) ולכן קתולית מלידתה), ובעקבותיו הוטבלו גם נתיניו. הנזירים הרומאים שהחלו לנוע צפונה נתקלו בנזירים הקלטים העצמאיים מאירלנד ובסינוד של ויטבי ב-664 קיבלו הקלטים את סמכותה של רומא.
בהשראת ההתלהבות המיסיונרית האירית החלו הנוצרים האנגלים במאמץ מיסיונרי בן 500 שנה לאורך צפון אירופה ולבסוף לתוך סקנדינביה. המיסיונרים הבולטים היו ויליברוד (658? - 739) "השליח אל הפריזאים" (פריזלנד – הולנד ובלגיה), ווינפריד, ששינה שמו לבוניפציוס (בערך 674 – 754). תחת חסותו של קרל מרטל יסד בוניפציוס מנזרים בנדיקטים במרכז ובדרום גרמניה שמטרתם ניצור האוכלוסייה. בוניפציוס אף הקים בעזרת ליובה מאנגליה (מתה 782) מנזרים בנדיקטינים עבור נשים. (תנועה זו הסתיימה עם מותה, ונשים קתוליות חזרו לשירות מיסיונרי רק במאה ה-19).
הנצרות הקתולית התפשטה מהקיסרות הרומית הקדושה בהדרגה בכל אירופה, ובמאות התשיעית והעשירית עברו רוב עמי אירופה לנצרות. נקודות ציון עיקריות בתהליך זה:
בוהמיה - עברה לנצרות תחת שלטונו של המלך וונצ'סלאס הראשון (907 – 929).
פולין - המלך מישקו הראשון הוטבל בהשפעת אשתו הנוצרית ב-966 או 967, והתנצרות המדינה הושלמה תחת בנו בולסלאב הראשון.
הונגריה - הנצרות הגיעה למדינה זו לאחר שב-955 הביס אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את המדיארים. מאוחר יותר, הפך מלכה הראשון של הונגריה אישטוון הראשון (מלך 1000 – 1038) את ארצו למדינה נוצרית.
סקנדינביה - הנזיר הגרמני אנסגר (801 - 865) החל בניסיון לנצר את דנמרק ושוודיה.
דנמרק - מלך אנגליה דנמרק ונורווגיה קנוט השני חונך כנוצרי ופעל לנצר את דנמרק.
נורווגיה - אולף הראשון, שהוטבל בידי נזיר לנצרות, חזר לנורווגיה הוכתר בה כמלך ופעל לנצר את ממלכתו, משימה שהושלמה בידי יורשו אולף השני (שכונה אחר כך "הקדוש").
איסלנד - קיבלה את הנצרות לאחר פעילות מיסיונרית שיזם אולף הראשון. לייב אייריקסון הביא את האמונה החדשה למתיישבים הוויקינגים בגרינלנד.
שוודיה הפכה לנוצרית תחת שלטונו של סרקר (1130 – 1156).
פינלנד, שהייתה בשלטון שוודי, הפכה לנוצרית בכוח בזמן שלטונו של אריק התשיעי מלך שוודיה, שאילץ את התושבים לעבור טבילה ב-1155.
הצלחת הנצרות נבעה ממספר גורמים:
כפייה של התנצרות - קרל הגדול (מת 814) העמיד בפני הסקסונים את הברירה להתנצר או למות.
פעילות המיסיונרים.
נשים נוצריות שנישאו למלכים הפגניים ושכנעו אותם להתנצר (ובעקבותיהם את כל האוכלוסייה).
קבלת הנצרות הייתה כרוכה בקבלת התרבות האירופית מורשת רומי, שהשליטים ראו בה יתרונות מדיניים ומעשיים. המיסיון השתתף באופן פעיל בהקניית תרבות זו דרך הקמת בתי־ספר, מנזרים וכנסיות.
התקופה השנייה - עד שנת 1500 > המיסיונים המזרחיים

בשנת 330 הועברה בירת האימפריה הרומית מרומא לקונסטנטינפול, פעולה שחיזקה את כוחו של פטריארך רומא (לעתיד האפיפיור) שקיבל גם סמכויות חילוניות. לעומתו היה הפטריארך של קונסטנטינפול נתון למרותו הישירה של הקיסר. חילוקי דעות פוליטיים ותאולוגיים בין הכנסייה המזרחית למערבית בנושאים כגון: שפת התפילה, סמכות האפיפיור לשנות את חוקת הכנסייה, מהות לחם הקודש, פולחן הטבילה, רווקותם של כוהני הדת ועוד גרמו למתח ביחסים בין שתי הכנסיות. המשבר בין הכנסיות הוביל בשנת 1054 להכרזת חרם הדדית ולפילוג הקיים עד היום וקרוי "הסכיזמה המזרחית".
עוד לפני הפילוג היה ריב על שטחי השפעה של הכנסיות ועל האזורים אליהם שלחה כל כנסייה מיסיון. הקיסרות והכנסייה המזרחית יזמו פעולות מיסיון בבלקן ובקרב העמים הסלאבים. כשרוטיסלב ממוראביה פנה מסיבות מדיניות לקיסר בבקשת עזרה שלח הלה למוראביה שני אחים, קונסטנטין (827 – 869), שכונה אחר כך קיריל ומייחסים לו את המצאת האלפבית הקירילי ומתודיוס (825 – 884). הם חילקו כתבי קודש ונוסחי תפילות בשפת האם של העמים אותם ניצרו. האחים הדריכו מיסיונרים נוספים בשיטותיהם, והללו הביאו ב-865 להתנצרותו של בוריס הראשון מלך בולגריה ועִמו להתנצרות נתיניו. בתחרות בין הכנסיות המזרחית למערבית הייתה יד הראשונה על העליונה בסרביה בעוד שבבוהמיה ובמוראביה הצליחו הקתולים.
ההצלחה המיסיונרית הגדולה ביותר של הכנסייה המזרחית הייתה באזורים שהפכו אחר־כך לרוסיה. הנסיך ולדימיר הראשון מקייב (956 – 1015) המכונה "הקדוש", שהושפע מסבתו שהייתה נוצרית ומברית הנישואים שהוצעה לו עם הקיסרות הביזנטית, הוטבל לנצרות בטקס ביזנטי ב-988 והוביל את עמו לעשות כמוהו.
במשך 200 השנים מ-1240 שלטה ברוסיה אורדת הזהב המונגולית שאפשרה חופש דת לנתיניה. עבור הרוסים הייתה הכנסייה אחת הדרכים שבהן יכלו לבטא אחדות לאומית. הם העבירו את משכן המטרופוליט מקייב למוסקבה, וכנסייתם הפכה ונותרה גם כיום הגוף הנוצרי־אורתודוקסי הגדול ביותר, ולכן מגן ומוביל את הכנסיות האורתודוקסיות האחרות. עם נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1453 הפכה מוסקבה להיות מרכז הכנסייה היוונית אורתודוקסית וכונתה מאז "רומא השלישית".
במקביל לפעילות המיסיונרית של הכנסייה המזרחית הייתה גם פעילות מיסיונרית של הכנסיות המזרחיות הקדומות (השם שנתנה הכנסייה הקתולית לכנסיות שפרשו מהכנסייה המזרחית בשל ויכוחים תאולוגיים). האשורים הנסטוריאניים שמרכזם היה בפרס והיעקוביטים (הכנסייה הסורית-אורתודוקסית) שמרכזם בסוריה פיתחו רשת מיסיונים בכל רחבי אסיה, בעיקר בהודו ובסין, שם נוסדו המנזרים הראשונים ב-635, אם כי בסוף שושלת טאנג (618-907) הורחקה הקהילה הנסטוריאנית מסין. ניסיון נוסף להגיע לסין נעשה בימי קובלאי חאן. האפיפיור, שקיבל מקובלאי חאן בקשה לשלוח 100 מלומדים נוצריים באמצעות מרקו פולו, שלח תחילה נזיר פרנציסקני ב-1294, וב-1342 נשלחו 32 מיסיונרים לסין, אלא שתוך פחות מ-25 שנים אסרה שושלת מינג, שירשה את שושלת יואן, על כניסת זרים לסין והנצרות נעלמה מסין בפעם השנייה.
התקופה השנייה - עד שנת 1500 > התפשטות הנצרות מהמאה ה-12

החל במאה ה-12 הואט קצב התפשטות הנצרות ועיקר המרות הדת החדשות הושגו בכוח החרב. בצפון מזרח אירופה הכניעו אבירים מהמסדר הטבטוני את הפרוסים הפגניים, והשוודים הכניעו את הפינים. אך עיקר המאמץ הצבאי הופנה לדרום-מזרח ולמערב בשל עליית כוח חדש בזירה, האסלאם.
ממותו של מוחמד ב-632 ועד תבוסת הכוחות המוסלמיים בפואטייה שבגאליה בידי הכוחות הפרנקים בפיקודו של קרל מרטל ב-732, כבשו המוסלמים את הלבנט, את אסיה הקטנה, את מצרים, את צפון אפריקה ואז פנו צפונה וכבשו את ספרד ולתקופה קצרה פלשו גם לדרום מערב צרפת - אזורים שהיו קודם תחת שליטה נוצרית (בנוסף לאזורים לא-נוצריים כמו חצי האי ערב, מסופוטמיה ופרס). בתוך מאה שנים הצליח האסלאם למחוק יותר ממחצית העולם הנוצרי. מאוחר יותר השתלטו המוסלמים גם על סיציליה.
תגובת העולם הנוצרי נחלקה לשניים.
תגובה צבאית: בעידוד האפיפיורים החלו מסעי הצלב (1095 – 1396) שנכשלו במטרתם להחזיר לנצרות את "ארץ הקודש" במזרח, כיבושה מחדש של סיציליה בידי הנורמנים, וה"רקונקיסטה" (כיבוש מחדש) של חצי האי האיברי (742 – 1492) שהצליחה להחזיר לנצרות את ספרד במערב. ה"רקונקיסטה" עיצבה את סוג הקתוליות שספרד ופורטוגל העתיקו למדינות שכבשו סביב הגלובוס. בסוף המאה ה-20 ייצגו סוג זה של הקתוליות יותר ממחצית הקתולים בעולם. מסעי הצלב והרקונקיסטה הקצינו עמדות אצל נוצרים רבים כלפי הדתות האחרות.
תגובה בדרכי שלום: מיסיונרים נוצריים (בעיקר מהמסדר הפרנציסקני והמסדר הדומיניקני) פעלו בארצות האסלאם והגיעו כאמור אף למזרח הרחוק. הם למדו את שפתם של הלא־נוצרים (ערבית ועברית) וניסו לשכנע באמצעות ציטטות מהקוראן ומהמקרא מוסלמים ויהודים באמיתות הדת הנוצרית, אך לא זכו להצלחה רבה. הקטלאני רמון ליול (המכונה בלטינית ריימונדוס לולוס; ?1232 – ?1316)) נחשב כמי שהניח את הבסיס התאולוגי לפעולות המיסיון בדרך זו.
בסופה של התקופה השנייה הפכה הנצרות מדת של אגן הים התיכון בלבד לדתה של כל יבשת אירופה. אומנם העולם הנוצרי איבד מחצית מחבריו לאסלאם, אך אירופה הפכה למרכז החדש של האמונה הנוצרית.
התקופה השלישית - עד 1950

התקופה החל מסוף המאה ה-15 מאופיינת בהתפשטות התרבות האירופית ועמה הנצרות על פני כדור הארץ. התגליות הגאוגרפיות של הספרדים והפורטוגזים (גילוי יבשת אמריקה, הדרך הימית להודו, הפיליפינים) אפשרו לנזירים מחצי האי האיברי כר פעולה נרחב לפעולות מיסיונריות ו-300 שנה אחר־כך פעלו מיסיונרים פרוטסטנטיים בצורה דומה.
התקופה השלישית - עד 1950 > המיסיון הפרוטסטנטי 1500 - 1950 > נשים במיסיון הפרוטסטנטי

נשים מילאו תפקיד חשוב במיסיון הפרוטסטנטי. לא רק שמרבית העזרה למיסיונים באה מנשים, אלא שהן גם ייסדו אגודות מיסיון משל עצמן ושלחו מיסיונריות למקומות שונים. עם זאת, בשל נוהגי החברה ברוב המקומות אליהם הגיעו המיסיונריות, הן הוגבלו לתת סיוע רפואי וללמד נשים אחרות וילדים בלבד. תרומתן הגדולה ביותר הייתה בחינוך שהביא ליצירת דור של נשים מקומיות משכילות שרכשו מקצועות חופשיים ומילאו תפקידים חשובים בהנהגת הכנסייה המקומית.
התקופה השלישית - עד 1950 > המיסיון הפרוטסטנטי 1500 - 1950 > שיתוף הפעולה בין התנועות הפרוטסטנטיות

פעילות המיסיון הפרוטסטנטי התאפיינה בפילוג רב בין הגופים והזרמים, בניגוד לריכוזיות שאפיינה את הממסד הקתולי. ההבנה כי הפילוג מקשה על השגת המטרה של ניצורם של מספר רב של "לא מאמינים", והצורך בשיתוף פעולה בין הגופים ובמימון של פעילויות משותפות הביאו לסדרה של מפגשים וכינוסים בין הזרמים השונים של הכנסיות הפרוטסטנטיות, ששיאם היה ב-1910 בכינוס העולמי המיסיונרי (World Missionary Conference ובראשי תיבות WMC) באדינבורו.
כנס אדינבורו היה יוצא דופן, ונחשב מאז לציון דרך חשוב בתולדות המיסיונריות הפרוטסטנטית. את הכנס ניהל ג'ון מוט (לימים חתן פרס נובל לשלום). רוב המשתתפים היו ממדינות מערביות, אבל היו בו גם 17 משתתפים מאסיה. אחת מתוצאות הכינוס הייתה הקמת ועדת המשך, שבשנת 1921 הפכה למועצה המיסיונרית הבינלאומית (International Missionary Council, IMC), רשת עולמית של מועצות נוצריות.
ב-1948 הוקמה באמסטרדם מועצת הכנסיות העולמית (World Council of Churches, WCC). גוף זה היה איחוד של תנועות שנוצרו כתוצאה מהכינוס באדינבורו. ה-WCC מאגד כיום כ-340 זרמים וכנסיות, הכוללים כ-400 מיליון מאמינים, וכולל את כל הזרמים האורתודוקסיים ורבים מהזרמים הפרוטסטנטיים. ב-1961 הפכה המועצה המיסיונרית הבינלאומית ל"חטיבה של המיסיון העולמי והבישור" של ה-WCC.
התקופה השלישית - עד 1950 > המיסיון האורתודוקסי בתקופה שבין 1500 ל-1950

פעילות המיסיון הרוסי אורתודוקסי התמקדה בעממים המוסלמים והפגניים של האימפריה הרוסית רחבת הידיים. מטבע הדברים, ברוסיה, שבה הדת הייתה חלק מהממשל, היה שילוב בין פעילות מיסיונרית ותהליך הרוסיפיקציה של העמים שנכבשו במרכז אסיה, במזרח הרחוק, בסיביר ואף באלסקה (בתקופה שהייתה בשלטון רוסי). מאמצים אלה נחלו הצלחה בעיקר בקרב עובדי האלילים. המיסיונרים המצטיינים כללו את הבלשן והמתורגמן ניקולאי אילמינסקי (מת 1891) ואיוון ואניאמינוב (1797 –1879) שב-1823 היה המיסיונר הראשון באיים האלאוטיים. ואניאמינוב, המוכר כיום כקדוש של הכנסייה האורתודוקסית, התמנה לבסוף כמטרופוליט של מוסקבה, וב-1870 הקים את האגודה המיסיונרית הרוסית אורתודוקסית. את החשיבות שראתה הכנסייה הרוסית בפעילות המיסיונרית ניתן לראות בעובדה כי במשך כמה עשרות שנים מינתה הכנסייה מיסיונרים למשרות הרמות ביותר. הן טיכון (1865 – 1923) שהתמנה ב-1917 לפטריארך מוסקבה ורוס כולה הראשון מזה מאתיים שנה, והן סרגיוס (סטראגורודסקי 1867 – 1944) שהחליף אותו בתפקיד, שירתו במיסיונים בחו"ל.
הכנסייה הרוסית אורתודוקסית פתחה מיסיון ביפן ב-1854 וב-1941 חילקה את כל רכוש הכנסייה לחבריה.
לאחר מהפכת 1917 הופסקה פעילות המיסיונים הרוסיים.
באוגנדה נוסדה הכנסייה האפריקנית אורתודוקסית בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי רובן מ. ספרטס ומשם התפשטה לקניה ולטנזניה.
התקופה הרביעית – מ-1950 והלאה

תחילת התקופה הרביעית, מיד אחרי מלחמת העולם השנייה, לא ניבאה טובות לפעילות המיסיון. פעילות המיסיון נאסרה בכל המדינות שהפכו לקומוניסטיות כדוגמת סין וקוריאה הצפונית, וגם המדינות שקיבלו את עצמאותן כדוגמת הודו וסרי לנקה הקשו על פעולת המיסיון שנחשב שריד מתקופת הקולוניאליזם. ועם זאת, בעוד שבמהלך התקופה השלישית התפשטה הנצרות על פני כדור הארץ מבסיסה שבאירופה, הרי התקופה הרביעית (משנת 1950 עד ימינו) מתאפיינת בהפיכת הכנסייה לאוניברסלית, תוצאה של הצלחת המיסיון בתקופה הקודמת. מספר הנוצרים באסיה, באיי האוקיינוס השקט, באפריקה ובאמריקה הלטינית כיום גדול יותר מאשר בבסיסו המקורי של העולם הנוצרי. הגידול במספר הנוצרים בעולם כיום הוא באותו קצב של גידול האוכלוסייה במאה ה-20, ובאזורים מסוימים הגידול במספר הנוצרים הוא פי שלושה מהריבוי הטבעי באוכלוסייה. הכנסיות החדשות שקמו במקומות אלה מפגינות מצד אחד חיוניות ואנרגטיות ורוכשות מאמינים חדשים בצורה מהירה, אבל יוצרות תאולוגיות חדשות ומעלות שאלות חדשות מצד שני.
בתגובה לשאלות שהעלו הכנסיות הקתוליות החדשות ולדרישה לשינויים שהעלו הקהילות הוותיקות כינס האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה את מועצת הוותיקן השנייה (1962 – 1965), שהייתה המאורע המשפיע ביותר על מבנה הכנסייה עבור הקתולים מאז המאה ה-16. ההחלטה העוסקת במיסיון, "הפעילות המיסיונרית הכנסייתית", הקרויה על פי שורת הפתיחה "Ad Gentes Divinitus" מבוססת על המסמך היסודי של המועצה, "חוקה דוגמטית על הכנסייה" (Lumen Gentium, "אור העמים") שחזרה על עקרונות היסוד של השילוש הקדוש, ועל "החובה לבשר" (כלומר לנצר), אך הפגינה הבנה נרחבת יותר כלפי מאמינים בדתות אחרות והאיצה במיסיונרים להתמיד בדיאלוג עִמם.
עשר שנים אחר־כך, ב-1975, חל שינוי נוסף ביחסה של הכנסייה הקתולית כלפי הלא־נוצרים. האפיפיור פאולוס השישי, הכריז באנציקליקה "Evangelii Nuntiandi" ("בישור בעולם המודרני") שאלוהים יכול לגרום לישועתו של כל אדם באמצעות דרכיו של האל. עם זאת, עדות על הבשורה והטפה לה (כלומר ניסיון לשכנע להמרת דת) היא מופת קבוע שניתן לנוצרים.
בהשפעת בילי גרהם אחד ממנהיגי התנועה האוונגליסטית בארצות הברית נערכו שני כנסים גדולים שעסקו במיסיון ובפעילות המיסיונרית, בלוזאן שבשווייץ (1974) ובמנילה שבפיליפינים (1989). בכנסים אלה נקבעה "אמנת לוזאן", הנחשבת בין המסמכים החשובים של הנצרות האוונגלית המודרנית, שבה מתחייבים מנהיגים של התנועה האוונגלית לעשות ככל יכולתם להפצת הנצרות בעולם כולו. ולשם כך הם מחזקים את שיתוף הפעולה בין מאות הארגונים המיסיונרים.
כיום, עם התגברות החילון באירופה וירידת מעמד הכנסיות הממוסדות, פחתה פעילות המיסיונים של הכנסיות הגדולות וכמעט נעלמה. עם זאת עדיין קיימת פעילות מיסיונרית ענפה של כנסיות חדשות, בייחוד כנסיות שהוקמו לאחרונה בארצות הברית, למשל הכנסייה הפנטקוסטלית, המורמונית ואחרות.
ראו גם

היסטוריה של הנצרות
המיסיון (סרט, 1986)
לקריאה נוספת

Stephen Neill, A history of Christian missions, Penguin Group (USA) Incorporated, 1990, ISBN 9780140137637
Dana L. Robert, Christian Mission: How Christianity Became a World Religion, John Wiley & Sons, 2011, ISBN 9781444358643
Andrew Finlay Walls, The missionary movement in Christian history: studies in the transmission of faith, Orbis Books, 1996, ISBN 9781570750595
הערות שוליים

↑  Major Religions of the World Ranked by Number of Adherents (הקישור אינו פעיל, 21.09.2022)
↑  סכיזמה היא ביטוי שבו מכנה הכנסייה הקתולית כל מקרה בו נותקו יחסים עם פטריארך ביזנטי כלשהו, מסיבה כלשהי. הסכיזמה היא הפילוג בין שתי הכנסיות ב-1054
פאולוס
פסלו של סנט פטריק בגבעת טרה, אירלנד
קרל הגדול
המיסיונים הקתוליים באזור נהר פרנה
אנדרטה לזכר פרנסיסקו חאווייר, יפן
מַטֶאוֹ ריצ'י
גרגוריוס ה-15
ויליאם קארי