ממלכת סרביה (ימי הביניים)
המונרכים

| תמונה | שם | שנות שלטון | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | סטפאן נמאניץ' "הראשון לכתר" | 1217–1228 |  בנו השני של סטפאן נמאניה. הוא ירש את התואר "נסיך גדול" בשנת 1196 כשהחליט אביו לעזוב את השלטון ולהיכנס למנזר. שלטונו התחיל בעימות בינו לאחיו ווקאן השני. במהלכו גורש סטפאן לבולגריה  הצאר הבולגרי קאלויאן נתן לו צבא קומאני תמורת שטחים במזרח סרביה. המשבר הסתיים כשאח שלישי, המיטרופוליט סאבה, תיווך ופייס בין ווקאן לסטפאן, ואז האחרון ביסס את שלטונו  הוכתר למלך בסקופיה בשנת 1217 ואחיו סאבה הקדוש הפך בשנת 1219 לארכיבישוף (מיטרופוליט) הראשון של סרביה בראש כנסייה אוטוקפלית. סרביה הפכה למדינה עצמאית לחלוטין. |
|  | סטפאן רדוסלב | 1228–1233 |  בנו של סטפאן השני. בימי שלטונו של אביו הוא שלט בזחומליה וכיהן כמושל של זטה. יחד עם אביו ייסד את מנזר ז'יצ'ה. אביו התפטר בשנת 1227 עקב מחלה והלך למנזר. רדוסלב הוכתר למלך על ידי הארכיבישוף של סרביה, דודו, סאבה הקדוש.  נישואיו לאנה דוקאינה אנגלינה הפכו לבלתי פופולריים, מכיוון שהיא חתרה תחת הנהגתו. הוא איבד את תמיכת העם ובשנת 1233 התקוממות נגד הזוג המלכותי אילצה אותם להימלט לדוברובניק.   |
|  | סטפאן ולדיסלב | 1233–1243 |  בנו של סטפאן השני. בשנת 1233 ירש את הכתר מאחיו רדוסלב והנהיג את המדינה למשך 10 שנים. הודח על ידי אחיו הצעיר אורוש. המשיך אחר כך לשלוט בזטה.  העיצוב הראשון של הדגל הסרבי נמצא בעזבונו |
|  | סטפאן אורוש הראשון | 1243–1276 |  בנו של סטפאן השני. עלה לשלטון במקום אחיו, ולדיסלב.  פיתח את המסחר עם רגוזה (דוברובניק) ועם קאטארו (קוטור) והאיץ על ידי כך את השגשוג הכלכלי של ארצו.  בשנת 1255 פרצה מלחמה עם רגוזה שהסתיימה בהסכם השלום ב-1254. בשנות ה-1260. הסכסוך התחדש והסתיים שוב בשנת 1268.  אורוש פנה מיד נגד הונגריה וכבש את מאצ'ווה. עם זאת לבסוף נפל בשבי והשלום עם הונגריה נחתם במקביל לנישואי בנו דרגוטין עם הנסיכה קתרינה, בתו של מלך הונגריה, אישטוואן החמישי.  בנו הבכור, דרגוטין, נועד לרשת את הכתר, אולם אורוש העדיף את בנו הצעיר, סטפאן מילוטין. הודח על ידי דרגוטין בשנת 1276. |
|  | סטפאן דרגוטין | 1276–1282 |  בנו של סטפאן אורוש הראשון. היה נשוי עם הנסיכה ההונגריה קתרינה והדיח את אביו בעזרת מלך הונגריה, אחרי קרב גאצקו.  בשנת 1282 נפצע בעת ציד. האצילים שמחו נגד מדיניות השלום שלו אילצו אותו לוותר על כתר המלכות של ראשקה לטובת אחיו הצעיר, מילוטין, אך הוא המשיך לעמוד בראש ממלכת סרם שבירתה הייתה בלגרד.  אחרי שמילוטין חיזק את יחסיו עם הקיסר הביזנטי וסירב להכיר בזכויות של ולדיסלב השני, בנו של דרוגוטין, הממלכה הסרבית התפצלה. דרגוטין המשיך לשלוט באזור הספר הצפוני בברית עם הונגריה, אולם בשנותיו האחרונות התפייס עם מילוטין וחזר להיות בחסות ממלכת סרביה |
|  | סטפאן אורוש השני מילוטין | 1282–1321 |  בנו של סטפאן אורוש הראשון. לקח את כס המלכות מאחיו דרגוטין. אחרי עלייתו לשלטון פנה עם צבאו אל מקדוניה וכבש את צפונה, לרבות את העיר סקופיה שהפכה לבירתו. פלש אחר כך עמוק לתוך שטחי האימפריה הביזנטית, כבש את צפון אלבניה עד לקוולה. אחר כך כבש את וידין בבולגריה ומאוחר יותר את דורס.  אחרי שבשנת 1299 חתם הסכם שלום עם הביזנטים ניהל מלחמת ירושה עם דרגוטין. מילוטין עזר לביזנטים במלחמתם בטורקים העות'מאנים בקרב גליפולי משנת 1312 שהסתיים בניצחון הנוצרים.  כשמת דרגוטין סיפח את נחלותיו כולל בלגרד. באותה שנה בנו סטפאן אורוש השלישי ניסה להדיח אותו, נענש על ידי ניקור עיניו והוגלה לקונסנטינופול. ב-1319 ההונגרים השתלטו על אדמותיו של דרגוטין, ללא ברניצ'בו.  סטפאן קונסטנטין נועד להיות המלך הבא, אך ב-1321 חזר אורוש השלישי, שעיניו חזרו לראות ואביו מחל לו והוריש לו בסופו של דבר את הממלכה. |
|  | סטפאן דצ'אנסקי | 1321–1331 |  בנו של סטפאן אורוש השני מילוטין |
|  | סטפן אורוש הרביעי דושאן | 1331–1355 |  בנו של סטפאן אורוש השלישי דצ'אנסקי. היה מצביא מוכשר מאוד. בגיל 20 הביס את בוסניה ואת בולגריה. אביו לא חלש יותר כמפקד צבאי ודושאן הדיח אותו מכס המלכות. דושאן הכפיל את תחום ממלכתו, כבש שטחים ביזנטים עד גבול פלופונסוס.  בשנת 1346 בסקופיה הוכתר כ"קיסר הסרבים והיוונים". בזמנו הקיסרות הסרבית פרחה והפכה לאחת המדינות המפותחות באירופה.  בימי דושאן בשנת 1349 נחקק קודקס חוקים הידוע כקודקס של דושאן |