stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נכון להיום

נכון להיום הוא אלבומו הרביעי של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור בשנת 1982.
האלבום יצא בשנת 1982, לאחר זכייתו של ארגוב בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני". בעקבות הזכייה והוצאת התקליט, החלה המוזיקה המזרחית להיות פופולרית יותר בישראל, והוקדשו לה השמעות רבות יותר ברדיו. לאחר הוצאת התקליט, זכה ארגוב לכבוד ולהכרה. הוא גם החל להופיע ברחבי העולם בעקבותיו. שיר הנושא "נכון להיום" הפך גם הוא לנכס צאן ברזל של המוזיקה הישראלית, כשהוא מקדים את זמנו עם נגיעות פופ ורוק בלחן של אבנר גדסי ומילים של שאול בן שאול, וזכור במיוחד בשל תפקיד הגיטרה הפותח המנוגן על ידי שמוליק בודגוב מלהקת ברוש.
רשימת שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | נכון להיום  | שאול בן שאול | אבנר גדסי | 3:53 |
| 2. | כבר עברו השנים  | אביהו מדינה | אביהו מדינה | 5:11 |
| 3. | עוד דקה את נעלמת  | רמי לב | רמי לב | 4:07 |
| 4. | מספרים הזקנים  | שלום בן ישי | צוריאל לוי | 3:56 |
| 5. | סיימתי מילואים  | שלמה כישור | צוריאל לוי | 4:12 |
| 6. | הפרח בגני  | אביהו מדינה | אביהו מדינה ומשה בן מוש | 3:42 |
| 7. | בדד  | עמשי לוין | עוזי מלמד | 4:45 |
| 8. | שיר פרטי  | יהודה אביטל | יהודה אביטל | 3:25 |
| 9. | בדואי זקן  | ארז שרעבי | יאיר ניסים | 5:08 |
| 10. | מפרץ שלמה  | שלמה כישור | צוריאל לוי | 4:09 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 42:13 |
משתתפים באלבום

עיבודים: ננסי ברנדס
קלידים, פסנתר, סינטיסייזר: ננסי ברנדס
גיטרות: שמוליק בודגוב, חיים רומנו
גיטרה בס: יוסי מנחם, אוהד אינגר
תופים וכלי הקשה: איקי לוי, אלון הלל
חצוצרות: אברהם פלדר, דן מוסקו
טרומבון: מיכה דייוויס
חליל: יעקב מירון
קולות רקע: מזי כהן, חני אלקיים, איריס שמי
הוקלט באולפני "סיגמא" בחודשים יולי עד ספטמבר 1982
טכנאי הקלטה ומיקס: גרי אקשטיין, שמוליק ארוך, עמיר בן-משה
מתחם הבורסה

| --- | --- |

הנוף על מתחם הבורסה, במבט ממגדלי עזריאלי, 2016
 מידע
 עיר:  ישראל רמת גן, ישראל
 תאריך ייסוד:  1961
 על שם:  בורסת היהלומים הישראלית 
 קואורדינטות:  32°05′06″N 34°48′07″E﻿ / ﻿32.085°N 34.80194444°E﻿ / 32.085; 34.80194444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מתחם הבורסה(למפת גוש דן רגילה) מתחם הבורסה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתחם הבורסה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתחם הבורסה  he מתחם הבורסהhe מתחם הבורסהמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שלט עירוני בכניסה למתחם הבורסה
גורדי השחקים של מתחם הבורסה מעזריאלי (מדרום מערב). הבניין הגבוה ביותר בתמונה הוא מגדל משה אביב מימין, המגדל השני בגובהו בישראל כיום.
מתחם הבורסה ברמת גן. מבט מכיוון רחוב שלמה גורן בתל אביב.
קריית משה שניצר
מתחם הבורסה מתחנת השלום בתל אביב, דצמבר 2020
מוזיאון היהלומים במתחם הבורסה
מתחם הבורסה ברמת גן, מבט מצפון מערב. הבניין הימני ביותר הוא לאונרדו סיטי טאוור ומשמאלו בית גיבור ספורט.
מתחם הבורסה מתל נפוליאון
מבט על מתחם הבורסה
מראה במתחם ממגדל איילון
מתחם הבורסה, המוכר גם בשם מתחם בורסת היהלומים, הוא מרכז עסקים בחלקה המערבי של העיר רמת גן, על גבול תל אביב וגבעתיים. האזור מרכז מספר רב של מגדלי משרדים ובהם בורסת היהלומים הישראלית (שהיא אחת מהמובילות בעולם בתחומה, ומהווה את מרכזה של תעשיית היהלומים הישראלית) ואשר סביבה התפתח המתחם ועסקים נוספים בתחומי יהלומנות, היי טק, מערכות מידע, עריכת דין, הנהלת חשבונות ועסקי מזון. המתחם תחום על ידי רחוב אבא הלל סילבר ממזרח, רחוב ז'בוטינסקי מדרום, רחוב ביאליק מצפון, ומקושר לנתיבי איילון ממערב.
התפתחות המתחם

בתקופת קום המדינה שכנה בורסת היהלומים בשתי קומות ברחוב אחוזת בית בתל אביב. בתחילת שנות ה-60 החלו דיונים על הקמת בניין משרדים לבורסת היהלומים ולאחר הערמת קשיים בעניין מצד עיריית תל אביב, הציע ראש עיריית רמת גן דאז, אברהם קריניצי, כי הבניין יוקם ברמת-גן. ב-14 בנובמבר 1961 נחתם חוזה לרכישת מגרש בן 3.5 דונם למטרה זו באזור שנודע לימים כמתחם בורסת היהלומים. הקמתו של מגדל המשרדים הראשון במתחם, "מגדל שמשון", נמשכה בין הנחת אבן-הפינה בשנת 1964 לבין חנוכתו ב-24 באוקטובר 1968. בניין זה היווה סנונית ראשונה להתפתחותו של מתחם הבורסה, שעד להקמתו כלל רק בנייני תעשייה זעירה ומלאכה. בין 1946 ועד 1994 שכנה במתחם גם בריכת השחייה העירונית "גלי גיל". באתרה של בריכת שחייה זו ניצב היום המלון לאונרדו סיטי טאוור.
התפתחות המתחם > מועדוני החשפנות שפעלו במתחם

ב-1992 הוקם במתחם מועדון חשפנות בשם "מועדון הבורסה", ואחריו נפתחו במתחם מועדוני חשפנות נוספים.
מתחילת המאה ה-21 פעלו עיריית רמת גן ומשטרת ישראל לסגירת מועדוני החשפנות במתחם ובתי הבושת שפעלו בו. "מועדון הבורסה" עבר ב-2010 לתל אביב, ולקראת סוף שנת 2016 נסגרו רוב המועדונים ובתי הבושת שפעלו במתחם.
באוגוסט 2017 קבע בית המשפט המחוזי כי יש לסגור את מועדוני החשפנות שנותרו במתחם הבורסה, מכיוון שתוכנית בניין עיר למתחם מאפשרת להפעיל בו מועדוני בידור, אך מופעי חשפנות אינם נחשבים "בידור" מכיוון שכרוכים בהם "ביזוי, החפצת נשים ופגיעה בכבודן".
התפתחות המתחם > שינוי אופי המתחם

ב-24 בנובמבר 2011 החליטה מועצת העיר רמת גן לשנות את שמו של מתחם הבורסה לקריית צבי בר - מרכז העסקים הבינלאומי. שינוי זה עורר ביקורת לאור החלטת הפרקליטות להעמיד את צבי בר לדין באשמת לקיחת שוחד, הלבנת הון, זיוף, מרמה והפרת אמונים.
בשנת 2017 הוחלט לבצע "מתיחת פנים" למתחם, במסגרתה רחובות מרכזיים כמו אהליאב, תובל, רקון, בצלאל ויצירה עוברים שיפוץ מאסיבי ומשולבים במרחבים ציבוריים רחבים לקהל הולכי הרגל. במתחם הבורסה החלה להתפתח סצנה של בילוי לילי ברוח צעירה בפאבים, דאנס בר ומסעדות וזאת יחד עם פיתוח המרחב הציבורי בפרויקטים המשלבים אדריכלות ואורבניות חווייתית. התרחבות המתחם כוללת בניית מגדלי משרדים נוספים לשימוש הבורסה ולעסקים אחרים.
במתחם מתוכנן המגדל הגבוה בישראל, "מגדל 120" שאמור להגיע לגובה 520 מטרים ולכלול 120 קומות.
מגדלי הבורסה ליהלומים

"מגדל שמשון" תוכנן על ידי האדריכלים הורמן, אור וגבירצמן, ונבנה בין השנים 64' ל-68'. נישא לגובה 81.4 מטרים (96.4 מ' מעל פני הים) וכולל 23 קומות משרדים. זהו בניין המשרדים הראשון בישראל שנבנה עם קיר מסך. עלות הקמתו בזמנו 16 מיליון לירות ארץ-ישראליות. בתחילת שנות ה-80 תוכננה ובוצעה תוספת מעליות על חזיתו הדרומית של המגדל.
"מגדל מכבי" ע"ש קבוצת מכבי הכח ר"ג, וידוע גם בשם ההקמה "פרויקט היהלום" ובשמו הנוכחי "מגדל די-מול" על-שם קניון די-מול הבנוי למרגלותיו. תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן ונבנה בין השנים 1976 לבין 1979. במגדל 25 קומות משרדים. נישא לגובה 86.5 מ' (96.5 מ' מעל פני הים). בקומת הקרקע של מגדל זה נמצא "מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר" ובו תערוכה קבועה ותערוכות מתחלפות על תעשיית היהלומים בארץ ובעולם.
"בית נעם" ע"ש נשיא בורסת היהלומים מרדכי נעם, במקור בשם "דיאמנטרס סנטר". גם הוא תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן ומחופה זכוכית ואלומניום רקוע. נבנה בין השנים 1978 ל-1980 על ידי חברת הבניה אביב. בבניין 15 קומות משרדים ו-30,000 מ"ר לשימוש משרדים וחניון. הבניין מתנשא לגובה 50.3 מטר (60.3 מ' מעל פני הים).
"מגדל יהלום", הגבוה בין מגדלי בורסת היהלומים, בן 32 קומות משרדים, תוכנן על ידי האדריכל אלי גבירצמן ונבנה על ידי חברת הבניה אביב בין 1990 לבין חנוכתו בספטמבר 1993. בעת הקמתו היה הבניין השני בגובהו בישראל ובגובה 103 מ'. בבניין 80 אלף מ"ר לשימוש משרדים וחניון.
"מגדל ספיר" בן 40 קומות משרדים שנבנה בין השנים 2015 ל-2018 (משמש את חברי הבורסה ליהלומים רק בחלקו).
מתחם בורסת היהלומים נקרא "קריית משה שניצר" על שם משה שניצר, מחלוצי תעשיית היהלומים בישראל.
מגדלים נוספים במתחם

לצד בנייני בורסת היהלומים מאכלס המתחם מבני משרדים רבים המשרתים אוכלוסיית שוכרים מגוונת.
"בית לז-רום" - בניין משרדים ומסחר בן 11 קומות בפינת הרחובות תובל והחילזון.
הבניין ביזמות חברת לז-רום ובתכנון משרד ברעלי-לויצקי-כסיף הושלם בשנת 1999.
"בית אבגד" - בניין משרדים בן 17 קומות הסמוך למגדל שמשון מצד מזרח ואשר הושלם בשנת 1983. נישא לגובה 65.6 מטרים בגג חדר המעליות על הבניין. גובה הגג הראשי של הבניין 59.6 מ'.
"בית סילבר" - מגדל משרדים בן 16 קומות. נבנה בין 1989 לבין 1991. נישא לגובה 56.4 מ'.
"מגדלי פז" - מגדל משרדים ביזמות חברת "פז". בן 20 קומות. הושלם בשנת 1996.
"בית הראל" - מטה חברת הביטוח הראל. בן 21 קומות ובתכנונו משרד יסקי אדריכלים. הושלם בשנת 1997.
"בית עורק" ו"בית עוז" - זוג בניינים בעלי עיצוב דומה בחלקו הצפוני של מתחם הבורסה ובתכנונו של משרד יסקי אדריכלים. הושלמו בשנים 94 ו-95 בהתאמה. בני 16 קומות כ"א וגובהם 60 מטרים.
"מגדלי התאומים" - זוג בניינים מחופי זכוכית רפלקטיבית כחולה. פועלו של היזם היהודי-פרסי אליקהני מוחמד. נבנו בין 1990 ל-1993 ובני 14 קומות ובגובה 53.6 מ' כ"א.
"מגדל שאפ" - מגדל בין 19 קומות בתכנונו של האדריכל אבי רובין. הושלם בשנת 1997.
"בית גיבור ספורט" - בן 32 קומות בתכנון האדריכלים אמנון ניב ואמנון שוורץ (אמאב אדריכלים).
"מגדל לאונרדו סיטי טאוור" - בית המלון משולב מבני מגורים. הראשון מסוג עירוב השימושים בישראל. בן 41 קומות ו-157 מ'. הגבוה במתחם בעת השלמתו.
"מגדל משה אביב" - המגדל הגבוה בארץ עד שנת 2016, מאז המגדל השני הגבוה בארץ אחרי מגדל שרונה עזריאלי. בן 67 קומות בתכנון האדריכלים אמנון ניב ואמנון שוורץ (אמאב אדריכלים).
"מגדל ששון חוגי" ו"בית איילון ביטוח" - צמד מגדלים בעל עיצוב דומה לאורך ציר אבא הלל סילבר.
"מגדל איילון" - מגדל משרדים בן 35 קומות.
"מגדלי גינדי הייטס" - מגדלי מגורים בני 29 קומות.
"טיים טאוור" - מגדל בן 38 קומות.
בתחילת המאה ה-21 נחנכו שלושה אתרים במתחם הבורסה - גשר מודעי המחבר את רמת גן עם דרך חיפה בתל אביב (בצומת רחוב ז'בוטינסקי של ת"א), תיאטרון היהלום שהפך למרכז תרבות משמעותי והמגדל הגבוה בישראל עד 2016, מגדל משה אביב. מתחם הבורסה שוקק חיים ביום ובלילה. בלילה נוצר לו דימוי מפוקפק כמרכז זנות ואזור הימורים.
תחבורה

מתחם הבורסה קולט מדי יום עשרות אלפי עובדים המועסקים במגדלי המשרדים שבו, ואלפי מבקרים המגיעים במשך היום לפגישות עסקיות. פתרונות תחבורה אחדים מאפשרים למתחם לקלוט תנועה זו:
המתחם נמצא לא הרחק מתחנת הרכבת תל אביב מרכז. גשר הולכי רגל מקורה (גשר היהלומים) מחבר את המתחם עם התחנה, ומאפשר לבאי המתחם שימוש נוח בתחנת הרכבת ובמסוף האוטובוסים הצמוד אליה.
ציר ז'בוטינסקי, העובר בצמוד למתחם, הוא עורק תחבורה ראשי המחבר את תל אביב, רמת גן ופתח תקווה, ועוברים בו קווי אוטובוס רבים.
גשר מודעי מחבר את מתחם הבורסה עם תל אביב ועם נתיבי איילון. מצפון למתחם עובר גשר ההלכה, המהווה חיבור נוסף בין מתחם הבורסה לתל אביב, ולנתיבי איילון. במרחק לא רב ממתחם הבורסה נמצא מחלף ארלוזורוב, המשמש אף הוא כעורק תחבורה למתחם.
במרתפי המגדלים נמצאים חניונים גדולים, מהם המשמשים רק את דיירי המגדל, ומהם הפתוחים גם לציבור. חניונים נוספים נמצאים במגרשים שבמתחם.
תחנת אבא הלל שבקו האדום של הדנקל, היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית הממוקמת בסמוך למתחם.
ראו גם

גורדי שחקים בישראל
לקריאה נוספת

גיורא אוריין, קו לרקיע - אדריכלות מתחם הבורסה ליהלומים ברמת גן, הוצאת עיריית רמת גן, 2008.
הערות שוליים

↑  נחנך בניין בורסת היהלומים ברמת-גן, דבר, 25 באוקטובר 1968
↑  עדי חלפון, סוף עידן: מועדון הבורסה עבר לתל אביב, באתר nrg‏, 8 בפברואר 2010
↑  אבי אשכנזי, הבורסה נופלת: המשטרה פשטה על מועדוני החשפנות, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2009
↑  אבי כהן, בתי הבושת במתחם הבורסה נסגרו, באתר ישראל היום, ‏21/11/2016
↑   אילן ליאור, המחוזי קבע כי לא ניתן להפעיל מועדוני חשפנות בבורסה: "החפצת נשים אינה בידור", באתר הארץ, 28 באוגוסט 2017
עת"מ (תל אביב) 8707-07-15 הוועדה המקומית לתכנון ולבניה רמת גן נגד ערן ירושלמי ואחרים
↑  גלעד מורג, מתחם הבורסה ברמת גן - על שם צבי בר, באתר ynet, 26 בנובמבר 2011
↑  דוד חיון, ‏נפתח הגשר להולכי רגל בין תחנת רכבת צפון לבורסה בר"ג, באתר גלובס, 8 בנובמבר 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410847305171
נמל התעופה שאנון

נמל התעופה שאנון (באנגלית: Shannon Airport, באירית: Aerfort na Sionainne) הוא נמל התעופה השלישי בגודלו באירלנד (אחרי נמלי התעופה בדבלין ובקורק). הוא ממוקם ביישוב שאנון במחוז קלייר, ומשרת בעיקר את היישובים לימריק, אניס וגולווי, וכן את דרום מערב אירלנד. בשנת 2010 עברו בנמל התעופה 1,750,000 נוסעים. כיום חלק גדול מהפעילות האווירית בנמל הן טיסות צבאיות של ארצות הברית.
היסטוריה

בשנת 1936 החלו העבודות להקמת שדה התעופה, ולשם כך נדרש ייבוש הביצות באזור. השדה נפתח ב-1942 ושימש בעיקר לטיסות טרנס-אטלנטיות.
בשנת 1947 נחנך בשדה התעופה שאנון הדיוטי פרי (ולמעשה גם אזור הסחר המיוחד) הראשון בעולם. מכיוון ששדה התעופה שימש בעיקר לטיסות טרנס-אטלנטיות, ובאותה תקופה לא הייתה אפשרות למלא דלק במטוסים כך שיספיק לאורך כל הטיסה מערי אירופה לאמריקה, היו מטוסים רבים עוצרים בשאנון כדי לתדלק בה (היא הייתה הנקודה הצפון-האירופאית הקרובה ביותר לאמריקה). בזמן תדלוק המטוס, נמכרו לנוסעים בשדה התעופה מוצרים ללא מכס. השיטה זכתה להצלחה מיידית והועתקה למרבית שדות התעופה ברחבי העולם.
נמל התעופה של אוקלנד

נמל התעופה של אוקלנד (באנגלית: Auckland Airport) הוא נמל התעופה הגדול והעמוס בניו זילנד והרביעי באוסטרלאסיה, ומשמש כשער האווירי העיקרי למדינה. הנמל ממוקם בעיר מאנגר (Mangere), כ-21 ק"מ דרומית למרכז העיר אוקלנד.
נמל התעופה משמש בסיס לחברות התעופה: אייר ניו זילנד ווירג'ין אוסטרליה, וכבסיס מקומי עבור חברת ג'טסטאר איירווייז. בשנת 2013 עברו בנמל התעופה 14,516,215 נוסעים ב-155,146 תנועות מטוסים.
הערות שוליים

↑  נתוני שדה התעופה לשנת 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2005072460  VIAF: 136400812   WorldCat (עם VIAF): 136400812 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שדות תעופה ובנושא ניו זילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית

ניקפורוס הראשון (ביוונית ביזנטית: Νικηφόρος;‏ 750 – 26 ביולי 811) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין 802 למותו, אבי השושלת הניקפורוסית שהייתה בת למוצא ערבי. ניקפורוס עלה לכוח לאחר שארגן הפיכה נגד אירנה האתונאית בשנת 802. לאורך שלטונו הנהיג מערכות צבאיות נגד האימפריה הבולגרית הראשונה תחת הנהגתו של קרום (שליט בולגריה). מערכות אלו הסתיימו כאשר ניקפורוס נהרג בקרב על פליסקה בשנת 811. במותו התערערה היציבות של שושלתו החדשה ומשבר פנימי וחיצוני באימפריה אפשר לעלייתו של לאון החמישי "הארמני", קיסר האימפריה הביזנטית בשנת 813.
ביוגרפיה

ניקפורוס היה, לפי המקורות הסורים על חייו, בן לשבט ע'סאן הערבי. ניקפורוס היה בן למעמד האצולה בבירת האימפריה הביזנטית, קונסטנטינופול. עם הזמן צלח לעלות בדרגות השלטון ובתחילת המאה ה-9 מונה לשר האוצר של האימפריה. באותה העת הייתה אירנה האתונאית הקיסרית השלטת של האימפריה הביזנטית ועלתה השאלה בנוגע לנישואים פוליטיים אפשריים בינה לבין קרל הגדול, מה שיביא לאיחוד האימפריה הביזנטית והאימפריה הפרנקית. רבים בחצר הקיסרית הביזנטית התנגדו לאפשרות זאת ושכנעו את ניקפורוס למרוד בשלטונה של אירנה. ניקפורוס ביצע הפיכה צבאית בשנת 802 אשר הובילה לתחילת שלטון השושלת הניקפורוסית אשר קרויה על שמו של ניקפורוס הראשון שהפך לקיסר החדש.
ביוגרפיה > רפורמה במס

ראשית עם עלייתו לשלטון החל ניקפורוס לעסוק עם הסדר הכספים ואיסוף המיסים שאי סדרם גרר אי-יציבות ממושכת באימפריה לאורך שלטונה של אירנה. ניקפורוס הסדיר מערכת איסוף מס לפיה היה על תושבי האימפריה לשלם מס לבעל האדמות שהם חיו בשטחו ומס נוסף אל הממשלה המרכזית בקונסטנטינופול. לפי השיטה שהסדיר ניקפורוס היה על מזכירים בממשל לטייל באימפריה בשביל לחשב כמות אל מול איכות של מוצרים הניתנים למיסוי, דוגמת מוצרי חקלאות. לאחר מכן היה על האציל המקומי או בעל השטחים המקומי לוודא כי יאספו המיסים כראוי את הממשל הריכוזי.
על האוכלוסייה שעליה הושם המיסוי היו שלוש דרכים לאסוף את המס: במטבעות, בייצור (דוגמת טקסטיל מסוחרים או אוכל מאיכרים) או בכוח אדם לא משולם. מכיוון שלניקפורוס לא היה רקע שושלתי הוא קבע כי לבני האצולה תהיינה פריבילגיה שתוריד מהמיסים אותם הם צריכים לשלם וזאת כדי להסדיר את התמיכה בשלטונו. כמו כן הושמו גבולות על כמות המס שניתן לאסוף בעתות של שלום וזאת במטרה למנוע מרידות אפשריות. נוסף על כך הוטל מס נוסף על סוחרים שעבר לממשלה הריכוזית בלבד. כמו כן, לפי החוק כי האימפריה הייתה רכושו של הקיסר, קבע ניקפורוס כי ביכולתם של הקיסרים לשלול רכוש מטעם הכנסייה, בעיקר משאבי הזהב של הכנסייה.
ביוגרפיה > מאבקים

בשנת 803 החל מרד בראשות הגנרל ברדנס טורקוס במזרח אסיה הקטנה נגד שלטונו של הקיסר ניקפורוס אותו החשיבו המורדים כחסר הלגיטימציה הנדרשת לכתר הקיסרות הביזנטית. המרד נמשך חודש אחד בלבד ולאחר שחלק נרחב ממפקדיו עברו לתמוך בקיסר ניקפורוס המרד קרס. אף על פי שנפל מהר כמו שקם, המרד החליש קשות את השליטה והסמכות של קונסטנטינופול על מזרח אסיה הקטנה ואזורי הגבול עם האימפריה המוסלמית בהנהגת בית עבאס. בשנת 806 ניצל הח'ליפה העבאסי, הארון א-רשיד, את חולשתם של הביזנטים, תקף בראש צבאו וצלח בכיבוש שטחים נרחבים בקיליקיה, דרום אסיה הקטנה לחופי הים התיכון.
חלק נרחב מהמס המחודש שהסדיר הקיסר ניקפורוס עבר לצבא במטרה לחזק את כוחה של האימפריה הביזנטית ומעמדה ביחסי חוץ לנוכח עלייתן של מעצמות שונות, בהן האימפריה הבולגרית הראשונה, האימפריה הפרנקית, הח'ליפות העבאסית וממלכת הכוזרים. בשנת 807 האימפריה הביזנטית הגיעה להסדר ביחסיה עם האימפריה הפרנקית לאחר מספר שנים של מאבק על השליטה בעיר הביזנטית ונציה בצפון חצי האי האפניני לחופי הים האדריאטי. עם זאת, בשנת 810 הכריז הדוג'ה אובלריו אנטנוראו על עצמאות הרפובליקה של ונציה מידי האימפריה הביזנטית ועיר הנמל אבדה לשלטון הביזנטי.
עם הזמן הפכה האימפריה הבולגרית הראשונה, תחת הנהגתו של קרום (שליט בולגריה), לצרה גדולה יותר ויותר לאימפריה הביזנטית. לאחר סדרת פשיטות כבשו הבולגרים שטחים נרחבים בחבל הבלקן ובשנת 809 לאחר הבסת המוצב הביזנטי בסופיה כבשו את העיר והשיגו את אוצרותיה שכללו 80,000 מטבעות זהב. לאחר סדרת כיבושים גבולם של הבולגרים עם הביזנטים עמד על חבל תראקיה ששימשה את הדרך המערבית לכניסה אל תוך הבירה הביזנטית, קונסטנטינופול. ניקפורוס החליט להגיב, אסף צבא ובשנת 810 פלש לתוך האימפריה הבולגרית, בזז את סופיה, והניס את הכוחות הבולגרים לעבר בירתם, פליסקה.
ביוגרפיה > הנפילה

המערכה המתמשכת נגד הבולגרים הסתיימה באסון לכוחות הביזנטים. אחרי ההצלחות המהדהדות שהוזכרו לעיל נגמרו הפרצות בהנהגה הבולגרית וקרום חזק לפקד על המערכה. ניקפורוס וצבאו חנו בפרברי הבירה הבולגרית של פליסקה ב-25 ביולי 811. הבולגרים המתינו עד רדת החשכה ואז חסמו את הכניסה והיציאה למעבר הרים צר בו חנו הביזנטים במשך הלילה. למחרת בבוקר נכלא הצבא הביזנטי למארב הבולגרי ונמחק תחת מתקפה בולגרית בהנהגתו של קרום. רבים מצמרת הגנרלים הביזנטיים נהרגו באסון, ואפילו הפרשים המעטים שהצליחו להימלט מההתקלות נרדפו עד שנפלו לתוך נקיק וטבעו בנהר שמתחת.
הקיסר ניקפורוס עצמו נהרג במהלך הקרב ושושלתו מעולם לא הצליחה לשחזר את יציבותה לאחר מכן. יורשו של ניקפורוס היה בנו, סטראורקיוס, אשר נפצע קשות במהלך הקרב ומת מפצעיו חודשיים מאוחר יותר. הבא לתפוס את דרכו היה מיכאל הראשון, בעלה של אחותו של סטראורקיוס, אשר היה מגובה על ידי ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול, אם כי שלטונו נמשך רק שנתיים. שנתיים הצליח מיכאל הראשון להחזיק שלום עם הבולגרים אך בעת שלום זה התנפץ נפלה האימפריה לכאוס אשר אפשר את עלייתו של הגנרל לאון החמישי "הארמני" לכתר, שהכתרתו סימנה את סופה של השושלת הניקפורוסית.
ראו גם

אירנה האתונאית
קרום (שליט בולגריה)
שבט ע'סאן
הערות שוליים

↑  History Matters, How Were Medieval Taxes Collected? (Short Animated Documentary), יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810556305105606  BnF: cb144498923 (data)  GND: 119465728  ISNI: 0000 0000 7820 6835  LCCN: nr91010673  NLG: 45771  VcBA: 495/206842  VIAF: 89202992   WorldCat (עם VIAF): 89202992
נבחרת ברית המועצות בכדוריד נשים

נבחרת ברית המועצות בכדוריד נשים הייתה הנבחרת לאומית של ברית המועצות. הנבחרת החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד מהרה הפכה לנבחרת החזקה. היא זכתה 3 פעמים ברציפות האליפות האולם ופעמיים במשחקים האולימפיים. עם התפרקות ברית המועצות היא הפסיקה להתקיים ובמקומה כמו נבחרות לאומיות של המדינות החדשות.
הישגי הנבחרת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אירופה |
| 1962 |  | 6 |  |
| 1965 |  | לא העפילה |  |
| 1971 |  | לא העפילה |  |
| 1973 |  | 3 |  |
| 1975 |  | 2 |  |
| 1976 | 1 |  |  |
| 1978 |  | 2 |  |
| 1980 | 1 |  |  |
| 1982 |  | 1 |  |
| 1984 | לא השתתפה |  |  |
| 1986 |  | 1 |  |
| 1988 | 3 |  |  |
| 1990 |  | 1 |  |
שחקניות בולטות

זינאידה טורצ'ינה - פעמיים אלופה אולימפית ופעמיים אלופת העולם
לריסה קרבפובה - פעמיים אלופה אולימפית ופעמיים אלופת העולם
לובוב ברז'נאיה - פעמיים אלופה אולימפית ופעם אלופת העולם
טטיאנה קוצ'רגינה - פעמיים אלופה אולימפית
נטליה טימושנקו - פעמיים אלופה אולימפית ופעמיים אלופת העולם
נור (מחוז)

נור (בצרפתית: Nord, צפון) הוא מחוז בצרפת בחבל נור-פה דה קאלה, הנמצא בצפון צרפת המטרופולינית. נור נוצר מתוך המחוזות ההיסטוריים של רוזנות אינו, רוזנות פלנדריה והארכיבישופות הקתולית של קמברה. סמל ודגל המחוז הנוכחיים היו שייכים בעבר לרוזנות פלנדריה.
זהו המחוז המאוכלס ביותר בצרפת, והיחידי במדינה בו מדוברת הולנדית לצד הצרפתית. נור גובל במחוזות פה-דה-קאלה ואן, בבלגיה ובים הצפוני. בירת המחוז, והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה בצרפת, היא ליל.
נפת ביסאן

| --- | --- |
המסגד בביסאן (כיום בית שאן), שנת 1925 לערך
המסגד בביסאן (כיום בית שאן), שנת 1925 לערך
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז הגליל
 ערים בנפה:  #יישובי הנפה
 בירת הנפה:  ביסאן
 תאריך ייסוד:  1920 
 שטח:  367,087 דונם (1945)
 תאריך נטישה:  1948 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  23,590 (1945)
 קואורדינטות:  32°29′50″N 35°29′52″E﻿ / ﻿32.497338°N 35.497801°E﻿ / 32.497338; 35.497801 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת ביסאן (באנגלית: Sub-district of Baysan) הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיירה הערבית ביסאן (כיום בית שאן).
לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות חלק מהמדינה היהודית, ולאחר מלחמת העצמאות מרביתו נשאר בישראל וחלקו בגדה המערבית שהייתה בשליטת ירדן.
אוכלוסייה

לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 23,590 תושבים והתפלגה כדלקמן:
16,590 ערבים
7,000 יהודים
שטח

לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך כל השטחים של יישובי הנפה 367,087 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
שטח בבעלות ערבית - 164,984 דונמים
שטח בבעלות יהודית - 124,755 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה) - 77,384 דונמים
יישובי הנפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בירת הנפה:
ביסאן (בערבית: بيسان)
כפרים ויישובים:
| --- | --- |
 אום עג'רה (בערבית: ام عجره)  אל-אשרפייה (בערבית: الأشرفية)  אל-בירה (בערבית: البيرة)  בית אלפא  בית יוסף  ג'בול (בערבית: جبول)  גבע  אל-גזאוויה (בערבית: الغزاويه)  ג'יסר אל-מג'אמי (בערבית: جسر المجامع)  גשר (קיבוץ)  דנה (בערבית: دنه)  ואדי אל-בירה (בערבית: وادي البيره)  זבעה (בערבית: زبعة)  אל-חונזיר (בערבית: الخنيزر)  אל-חמידיה (בערבית: الحميديه)  אל-חמרה (בערבית: الحمرا)  חפציבה  ח'רבת אום סאבונה (בערבית: خربةام صابونة/عرب صقر)  ח'רבת אל-זאוויה (בערבית: خربة الزاويّه)  ח'רבת אל-טאקה (בערבית: خربة الطاقة)  ח'רבת אל-מזאר (בערבית: المزار / البشاتوة)  אל-טייבה (בערבית: الطيبه)  אל-טירה (בערבית: الطيرة/المرج/الزعبية)  טירת צבי  יובלא (בערבית: يبلى)  כווכב אל-הווה (בערבית: كوكب الهوا)  כומייה (בערבית: قوميه)  כפרה (בערבית: كفرة):  כפר יחזקאל  כפר רופין  מולדת  אל-מורסס (בערבית: المرصص)  כפר מיסר (בערבית: كفر مصر)  מסיל אל-ג'יזל (בערבית: مسيل الجزل/عرب الزيناتي)  מסילות  מעוז חיים  נווה איתן  ניר דוד  אל-סאחינה (בערבית: الساخنه)  אל-סאמיריה (בערבית: السامريه)  סירין (בערבית:سرين)  עין חרוד  אל-פאטור (בערבית: الفاتور)  פרוונה (בערבית: فرونه)  שדה אליהו  שדה נחום  שטה (בערבית: شطّة)  תל אל-שווכ (בערבית:تل الشوك)  תל יוסף שבטים בדואים: ערב אל-בוואטי (בערבית: عرب البواطي/خربة الحكمة)  ערב אל-בשתוה (בערבית:  عرب البشتوة)  ערב אל-זרארע (בערבית: عرب الزرّاعه)  ערב אל-ספא (בערבית:عرب الصفا)  ערב אל-ע'זאויה (בערבית: عرب الغزّاويّة)  ערב אל-ערידה (בערבית: عرب العريضه)
הערות שוליים

↑  סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
נמל התעופה של בריסל

נמל התעופה של בריסל (בהולנדית: Luchthaven Brussel-Nationaal, בצרפתית: Aéroport de Bruxelles-National, באנגלית: Brussels Airport) נקרא גם נמל התעופה הלאומי בריסל, הוא נמל התעופה הגדול בבלגיה ומשרת את אזור הבירה בריסל. בשנת 2011 עברו בנמל 18,716,034 נוסעים.
הנמל ממוקם כ-11 קילומטרים צפונית-מזרחית לבריסל, בין הערים זבנטם, דיגם, ומכלן, כולן שוכנות באזור הפלמי.
ראשיתו של נמל התעופה בשדה תעופה שהקים שלטון הכיבוש הגרמני בבלגיה ב-1940. לאחר מלחמת העולם השנייה הוחלט להקים בו את נמל התעופה הלאומי החדש, שנחנך ב-1948. ב-1958 נפתח נמל התעופה מחדש בבניינים חדשים שנבנו במיקום אחר (הבניינים הישנים נמסרו לנמל התעופה הצבאי מלסברוק, שמסלולי נמל התעופה משרתים גם אותו).
בשנות האלפיים, משרת את הנוסעים טרמינל חדש, שנחנך בשנת 1994. יש בו 109 שערי עלייה למטוסים, שב-54 מהם מותקנים גשרי עלייה.
ב-22 במרץ 2016 התרחשה מתקפת טרור בשתי זירות שונות בנמל התעופה, לפחות 13 אנשים נהרגו ולמעלה מ-30 אנשים נפצעו. בעקבות כך הופסקו למשך כמה שעות כל הנחיתות וההמראות בנמל. כשעה לאחר פיגוע ההתאבדות בנמל התרחשה מתקפת טרור נוספת ברכבת התחתית (המטרו) הסמוכה לנמל התעופה, ולפחות 20 אנשים נהרגו וכ-150 נפצעו. ארגון הטרור דאעש קיבל אחריות על שני הפיגועים.