stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם אליס
תאוריית גילוי איי הוואיי על ידי הספרדים

קיימת תאוריה הגורסת כי איי הוואי נתגלו על ידי הספרדים לפני שהגיע אליהם ג'יימס קוק, מכיוון שהאיים ממוקמים לא הרחק מנתיבי הגליאון של מנילה אשר קישרו בין אקפולקו שבמקסיקו למנילה שבפיליפינים. תאוריה זו קיבלה חיזוק על פי אגדות עם בהן מסופר על ביקורי זרים בהוואי בתקופה שקדמה להגעתו של קוק, אשר אליס תיעד בספרו "Narrative of a tour through Hawaii" מ-1827. אליס עצמו מסביר בספר כי לדעתו, גם אם הבחינו הספרדים באחד האיים אין זה סביר שנחתו בהם, מכיוון שאירוע כה מסעיר לא היה נעלם מהמסורות המקומיות הנוטות להכיל אירועים הרבה פחות חשובים. בנוסף, קשה להניח שאם אכן גילו הספרדים את האיים לא היו מנסים לנצל את המשאבים המקומיים לצורכיהם.
עבודותיו

William Ellis (1823). "A journal of a tour around Hawai'i, the largest of the Sandwich Islands". Crocker and Brewster, New York, republished 2004, Mutual Publishing, Honolulu. ISBN 1-56647-605-4.
William Ellis (1827). "Narrative of a tour through Hawaii, or, Owhyhee; with remarks on the history, traditions, manners, customs and language of the Sandwich Islands". H. Fisher, Son, and P. Jackson.
William Ellis (1829). Polynesian researches, during a residence of nearly six years in the South Sea Islands, Volume 1. Fisher, Son & Jackson.
William Ellis (1829). Polynesian researches, during a residence of nearly six years in the South Sea Islands, Volume 2. Fisher, Son & Jackson.
William Ellis (1832). Polynesian researches during a residence of nearly eight years in the Society and Sandwich Islands Volume 3 (שנייה ed.). Fisher, Son & Jackson.
William Ellis (1836). Memoir of Mrs. Mary Mercy Ellis (אמריקאית ed.). Crocker & Brewster.
William Ellis (1859). Three visits to Madagascar during the years 1853-1854-1856. Harper.
William Ellis (1867). Madagascar revisited, describing the events of a new reign and the revolution which followed. John Murray. ISBN 0-548-22734-9.
William Ellis (1870). The martyr church: a narrative of the introduction, progress, and triumph of Christianity in Madagascar. J. Snow. ISBN 0-8370-0407-1.
לקריאה נוספת

Ellis, John Eimeo. Allon, Henry. Life of William Ellis: Missionary to the South Seas and to Madagascar. J. Murray, 1873
הערות שוליים

1 2 3  Hawaiian Mission Children's Society. Portraits of American Protestant missionaries to Hawaii. 1901. Honolulu, Hawaiian gazette. עמוד 10
↑  Ellis, John. עמודים 3–4, 6-8, 10-13, 16-22
↑  Ellis, John. עמודים 22-26
↑  Ellis, John. עמודים 41–51, 57-64
↑  Ellis, John. עמודים 78-79
↑  Ellis, John. עמודים 84–88, 91
↑  Ellis, John. עמודים 94-
↑  Ellis, John. עמודים 110-114
↑  Ellis, John. עמודים 117-143
↑  Ellis, John. עמודים 144-145
↑  Ellis, John. עמודים 152-153
↑  Ellis, John. עמודים 162–163, 167-168
↑  Ellis, John. עמודים 133-134
↑  Ellis, John. עמודים 156, 168, 178
↑  Ellis, John. עמודים 168–174, 177
↑  Ellis, John. עמודים 181–185, 190
↑  Ellis, John. עמודים 215, 219, 222-225, 238, 241-242
↑  Ellis, John. עמודים 244–248, 257-262, 265-266, 280-282, 285-286
↑  Ellis, John. עמודים 254, 282
↑  Ellis, John. עמודים 295-301
↑  Ellis, John. עמודים 297-298
↑  Ellis, John Eimeo. Allon, Henry. Life of William Ellis: Missionary to the South Seas and to Madagascar. J. Murray, 1873
↑  Ellis, William. Narrative of a tour through Hawaii, or, Owhyhee; with remarks on the history, traditions, manners, customs and language of the Sandwich Islands. 1827. עמודים 448-450
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296349305171  PLWABN: 9810698057705606  BnF: cb12384943b (data)  GND: 117499951  ICCU: PAVV012158  ISNI: 0000 0001 0777 0516  LCCN: n79127899  NLA: 35062729  NLG: 305434  NTA: 069711879  PIC: 375148  SNAC: w6698cbv  SUDOC: 032910886  Trove: 815657  ULAN: 500006011  VIAF: 9930620   WorldCat (עם VIAF): 9930620 
איור מאת ויליאם אליס המתאר חורבות בהן סייר במהלך שליחותו באיי הוואי. 1822-1823 לערך
פורטרט מתוך הביוגרפיה של מרי אליס. 1836
ויליאם אליס בתמונה מתקופת חייו המאוחרת
זגורי (יוון)

קניון ויקוס בחבל זגורי
זגוֹרי (ביוונית: Ζαγόρι) הוא חבל ארץ בהרי פינדוס בצפון-מערב יוון, קרוב לגבול עם אלבניה. שטחו כ-1,000 קמ"ר, מספר התושבים הוא כ-3,700 בלבד והם מפוזרים ב-46 כפרים קטנים. העיר הקרובה ביותר היא יואנינה.
ב-2023 החבל הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
פירוש השם "זגורי" הוא "מעבר להרים", המעיד על ייחודו של החבל מבחינת הטבע הפראי הכולל הרים גבוהים המושלגים בחורף ונהרות שוצפים. בחבל יערות גדולים של עצי מחט שונים ושפע של בעלי חיים כמו זאבים, דובים וחיות אחרות הנמצאות בסכנת הכחדה.
כפרי האזור שמרו עד היום על צביונם העתיק ובנויים מאבנים לא מסותתות. הגגות בנויים מרעפים של אבני לווחה. בשל ריחוקם ובידודים שמרו התושבים על אוטונומיה מסוימת בתקופת השלטון הטורקי.
את הנחלים חוצים גשרי גבנון מקושתים כפי שהיה מקובל באימפריה העות'מאנית. רק בשנים האחרונות, עם שיפור תשתית הכבישים והנגישות לאזור, החלו תיירים לפקוד חבל ארץ זה.
קניון ויקוס

קניון ויקוס הוא תופעת טבע ייחודית ביוון. בשנת 1997 הוא הוכר ונכלל בספר השיאים של גינס כקניון העמוק הצר ביותר בעולם. אמנם הגרנד קניון בארצות הברית עמוק ממנו אך קניון ויקוס צר ממנו. המקום מהווה פארק לאומי ומשמש מקום מפלט לבעלי חיים רבים המצויים בסכנת הכחדה, וכלולים בו מסלולי טיול רבים.
גלריה

קניון ויקוס
קניון ויקוס
קניון ויקוס - שיא גינס כקניון העמוק הצר ביותר בעולם
קניון ויקוס
גשר עתיק בזגורי
בית עם רעפי צפחת אבנים בכפר ויצה
הערות שוליים

↑  הנוף התרבותי של זגורי באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551095805171  VIAF: 9264158792831339040005   WorldCat (עם VIAF): 9264158792831339040005
זינאידה סרבריאקובה

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1884 (יוליאני) נסקוצ'נויה, אוקראינה 
 פטירה:  19 בספטמבר 1967 (בגיל 82) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Зинаида Евгеньевна Лансере 
 מקום קבורה:  בית הקברות הרוסי סן-ז'נביאב-דה-בואה 
 לאום:  רוסי
 מקום לימודים:  אקדמיה גראנד שומיאר 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפעה על ידי:  אוסיפ בראז, איליה רפין 
 בן או בת זוג:  Boris Serebryakov 
 צאצאים:  אלכסנדר סרבריאקוף, קתרין סרבריאקוף 
 
דיוקן עצמי של זינאידה סרבריאקובה משנת 1911
זינאידה יבגניבנה סרבריאקובה (ברוסית: Зинаи́да Евге́ньевна Серебрякова;‏ 28 בנובמבר 1884 (יוליאני) –  19 בספטמבר 1967) הייתה ציירת רוסיה, אחת הציירות הרוסיות הראשונות שהגיעו לפרסום בינלאומי.
קורות חיים > משפחתה של סרבריאקובה

זינאידה סרבריאקובה נולדה בנסקוצ'נויה, הסמוכה לחרקוב (כיום באוקראינה) למשפחת בנואה שנודעה בכישרונות האמנותיים אשר יצאו ממנה. סבה היה האדריכל ניקולאי בנואה, חבר האקדמיה הרוסית למדעים. דודה אלכסנדר בנואה היה אמן מפורסם, וייסד את קבוצת האמנים מיר איסקוסטבה. אביה, יבגני לנסריי היה פסל ידוע, ואימה ציירת ידועה. אחיה ניקולאי לנסריי היה אדריכל מוכשר, ואח נוסף, יוג'ין לנסריי צייר ואמן גרפי.
קורות חיים > שנות נעוריה

בשנת 1900 סיימה זינאידה את לימודיה בגימנסיון לנשים (בית הספר התיכון, בו למדו נשים בלבד), והתקבלה לבית הספר לאמנות שנוסד על ידי הנסיכה טנישבה. זינאידה למדה תחת איליה רפין בשנת 1901 ותחת בראז בין השנים 1903- 1905. בין השנים 1902–1903 שהתה באיטליה ולמדה שם אמנות. בין השנים 1905–1906 למדה ב- Académie de la Grande Chaumière בפריז שבצרפת.
בשנת 1905 נישאה לבן דודה, מהנדס הרכבות בוריס סרבריאקוב.
בציוריה שאפה סרביאקובה להראות את אהבתה לעולם ואת יופיו של העולם. בין יצירותיה המוקדמות ניתן לראות את "נערת הכפר" (1906, המוזיאון הרוסי) ו"הפרדס בפריחתו" (1908) המנסים להראות את יופיו של הטבע, ושל הנוף הרוסי, וכן את רוח אנשיה של רוסיה.
פרסומה של סרבריאקובה החל עם הצגת הדיוקן העצמי שלה: "לצד שולחן האיפור" (1909, גלריית טרטייקוב) אשר הוצג לראשונה בתערוכת איגוד אמני רוסיה בשנת 1910. בעקבות הצלחת דיוקן זה ציירה את "נערה מתרחצת" (1911, המוזיאון הרוסי) ואת "דיוקנו של לאנקריי" (1911), וכן את דיוקן אימה "יקטרינה לאנקריי" (1912).
סרביאקובה הצטרפה לתנועת "מיר איסוסטבה" בשנת 1911 אולם בשונה מיתר חברי הקבוצה העדיפה לצייר תמות פופולריות המתארות הרמוניה עם הטבע.
בין השנים 1914-1917 זכתה סרבריאקובה לשיא הצלחתה. בשנים אלה ציירה סדרת תמונות המתארת את חיי הכפר הרוסיים, חיי האיכרים ופשוטי העם. בין יצירות אלה זכו להצלחה: "איכרים" (1915, המוזיאון הרוסי), ו-"נערת כפר ישנה".
היצירה "הלבנת בדים" משנת 1917 (גלריית טרטייקוב) נחשבת לשיא סדרה זו.
בשנת 1916 הוזמן אלכסנדר בנואה לעטר את תחנת הרכבת קזן שבמוסקבה, הוא הזמין את בוריס קוסטודייב, מסטיסלב דובוז'ינסקי ואת סרבריאקובה לסייע לו. סרבריאקובה התמקדה בתמת "ארצות המזרח" וציירה את "הודו", "יפן", "טורקיה" ו"סיאם" כאשר כל מדינה הוצגה בצורה אלגורית באמצעות תיאורה כאישה יפה.
קורות חיים > המהפכה הרוסית

בראשית מהפכת אוקטובר, בשנת 1917, סרבריאקובה שהתה באחוזת משפחתה בנסקוצ'נויה. בעקבות המהפכה נכלא בעלה על ידי הבולשביקים, ונפטר בעקבות מחלת הטיפוס בה חלה בעת שהותו בכלא. בעקבות מות בעלה, נאלצה סרבריאקובה לפרנס את ארבעת ילדיה ואימה החולה. כל נכסי המשפחה נבזזו על ידי הבולשביקים, והמשפחה הייתה על סף רעב. סרבריאקובה נאלצה להפסיק לצייר בצבעי שמן בשל מחירם, ועברה לצייר בעיפרון ובפחם.
בתקופה זו ציירה את היצירה הטראגית "בית הקלפים", המתארת את ארבעת ילדיה היתומים משחקים בקלפים.
סרבריאקובה סירבה לשנות את סגנונה הריאליסטי לסגנון הפוטוריזם הרוסי הפופולרי באותה עת, וכן סירבה לצייר דיוקנאות של קומיסרים סובייטיים. סרבריאקובה מצאה עבודה במוזיאון הארכאולוגי של חרקוב בו ציירה רישומי עיפרון של המוצגים.
בדצמבר 1920 עברה לדירת סבה שבסנקט פטרבורג. באותה עת השלטונות הסובייטים חייבו את בעלי הדירות לחלוק אותן עם חסרי דירות שהיגרו מהכפרים. סרבריאקובה היה בת מזל, וחלקה את דירתה עם אמנים מתיאטרון מוסקבה, ומרבית יצירותיה מאותה תקופה מתארות אמנים אלה, ואת התיאטרון. במקביל, בתה, טטיאנה, הצטרפה לאקדמיה לבלט וסרבריאקובה ציירה סדרת ציורי פסטל שנושאם תיאטרון מריאינסקי.
קורות חיים > פריז

בסתיו 1924 נסעה סרבריאקובה לפריז, לאחר שהוזמנה לצייר ציור קיר רחב היקף. עם סיום ביצוע העבודה, התכוונה לשוב לברית המועצות (בה נשארו אימה וילדיה), אולם לא הורשתה לשוב. היא הצליחה להביא את שני ילדיה הקטנים, אלכסנדר ויקטרינה לפריז בשנת 1926 ו-1928 בהתאמה, אולם לא הצליחה להביא את שני ילדיה הגדולים, יבגני וטטיאנה ולא ראתה אותם שנים רבות.
בשנת 1928 ו-1930 נסעה לצפון אפריקה וביקרה במרוקו. במסעות אלה צירה את הרי האטלס, וכן נשים ערביות ואפריקאיות בבגדים מקומיים. במקביל ציירה סרבריאקובה סדרה של ציורים שנושאה דייגים ברטונים.
בשנת 1947 קיבלה סרבריאקובה אזרחות צרפתית. רק לאחר מותו של יוסיף סטלין ועלייתו לשלטון של ניקיטה חרושצ'וב הורשתה סרבריאקובה ליצור קשר עם ילדיה, ובשנת 1960, לאחר 36 שנים בהן לא ראתה אותה, נפגשה עם ביתה הגדולה טטיאנה.
בשנת 1966 הורשתה הצגתן של יצירותיה של סרבריאקובה, וכ-200 מיצירותיה נשלחו לברית המועצות, הוצגו במוסקבה, לנינגרד וקייב, וזכו להצלחה רבה. ספרי יצירותיה נמכרו במיליוני עותקים, והיא הושוותה לבוטיצ'לי ורנואר.
סרבריאקובה נפטרה בפריז ב-19 בספטמבר 1967, בהיותה בת 82. היא נקברה בבית הקברות הרוסי סן-ז'נביאב-דה-בואה.
קציר, 1915
בית הקלפים, (1919)
חבורת גלואה האבסולוטית

במתמטיקה, חבורת גלואה האבסולוטית של שדה  \ K היא חבורת גלואה של הסגור הספרבילי  \ K^{\operatorname {sep} } מעל  \ K (הסגור הספרבילי שווה לסגור האלגברי עבור שדות ממאפיין אפס). חבורת גלואה האבסולוטית של המספרים הרציונליים (ובאופן כללי יותר, של שדות מספרים) היא אחד האובייקטים המרכזיים הנחקרים במסגרת תורת המספרים האלגברית.
חבורת גלואה האבסולוטית היא חבורה פרו-סופית, המתקבלת כגבול פרויקטיבי של חבורות גלואה של ההרחבות הסופיות.
דוגמאות

בדרך כלל קשה לחשב את חבורת גלואה האבסולוטית; אפילו על חבורת גלואה האבסולוטית של הרציונלים מעט מאוד ידוע. עם זאת, יש מקרים שבהם ניתן לחשב את החבורה:
חבורת גלואה האבסולוטית של שדה סגור ספרבילית היא טריביאלית.
חבורת גלואה האבסולוטית של שדה המספרים הממשיים היא חבורה ציקלית מסדר 2 (הסגור הספרבילי הוא שדה המספרים המרוכבים ואיברי החבורה הם אוטומורפיזם הזהות ואוטומורפיזם ההצמדה).
חבורת גלואה האבסולוטית של שדה סופי  \ \mathbb {F} _{q} היא ההשלמה הפרו-סופית של השלמים, כלומר  \ {\widehat {\mathbb {Z} }}.
ידוע ייצוג (פרו-סופי) עם מספר סופי של יוצרים ויחסים עבור חבורת גלואה האבסולוטית של שדה מקומי.
חבורת גלואה האבסולוטית של שדה פונקציות  C(x), כאשר  C סגור אלגברית, היא (פרו-סופית) חופשית מדרגה השווה לעוצמה של  C.
נסמן ב- \Gamma _{F}(p) את המנה המקסימלית של  \Gamma _{F} שהיא חבורת-p. אם  F שדה מקומי ממאפיין  p, אז  \Gamma _{F}(p) חופשית (Shafarevich). אם  F הרחבה סופית של  \mathbb {Q} _{p}, אז  \Gamma _{F}(p) היא חבורה (פרו-סופית) בעלת יחס יחיד.
תכונות

אין לחבורה איברים מסדר סופי, פרט אולי לאיברים מסדר 2 (משפט של Artin-Schreier משנות ה-20 של המאה ה-20).
משפט קרונקר-ובר מתאר את המנה האבלית הגדולה ביותר של חבורת גלואה האבסולוטית של שדה מספרים. לפי השערת שפרביץ', חבורת גלואה האבסולוטית של השדה המתאים היא (פרו-סופית) חופשית.
אם יריעה אלגברית  V מוגדרת מעל שדה  k, אז חבורת גלואה האבסולוטית של  k פועלת על  V ולכן על כל חבורות הקוהומולוגיה של  V. בהצגות הללו טמון מידע על תכונות אריתמטיות של  V.
בעיות מרכזיות

בעיית ההיפוך של תורת גלואה שואלת האם כל חבורה סופית היא חבורת גלואה של הרחבה סופית של הרציונלים. ניסוח שקול הוא האם כל חבורה סופית היא מנה של חבורת גלואה האבסולוטית של הרציונלים.
תוכנית לנגלנדס מקשרת בין הצגות  n-ממדיות של חבורת גלואה האבסולוטית של שדה מספרים להצגות אוטומורפיות (אנ') של החבורה  \operatorname {GL} _{n}.
השערת ון דר ורדן קובעת שהסיכוי הסיכוי לכך שחבורת גלואה של פולינום מתוקן ממעלה n עם מקדמים שלמים הקטנים בערכם המוחלט מערך נתון H אינה החבורה הסימטרית חסום על ידי כפולה קבועה של  H^{-1}. את ההשערה הוכיח מנג'ול בהרגבה ב-2021 [דרוש מקור: https://arxiv.org/pdf/2111.06507.pdf].
חזון העצים

חזון העצים היא נבואה בה מצטווה יחזקאל לבצע פעולות על עצים כמשל לעתיד עם ישראל.
התיאור בתנ"ך

חזון העצים מופיע לאחר ובסמוך לחזון העצמות היבשות, ולפני נבואות גוג ומגוג.
על פי הכתוב מתנבא יחזקאל כי עליו לקחת עץ אחד, ולכתוב עליו את המילים: ”ליהודה ולבני ישראל חבריו” כדי לסמל את מלכות יהודה ובני בנימין שהסתפחו לממלכתו. אחר כך עליו לקחת עץ נוסף, ולכתוב עליו ”ליוסף עץ אפרים וכל בית ישראל חֲבֵרָו”. בסוף עליו לקרב את העצים זה לזה, ונאמר לו כי בדרך נס יהפכו העצים ליחידה אחת. בסיום הפעולות נאמר ליחזקאל שכאשר יבואו עם ישראל וישאלו אותו על פשר מעשיו, עליו להסביר להם את הדברים.
התיאור בתנ"ך > פשר החזון

העצים מסמלים את מלכויות ישראל ויהודה, וחיבורם הניסי מסמל את חיבורם העתידי למלכות אחת. בנוסף נזכר בכתוב כי דוד המלך יהיה מלך ונשיא הממלכה המאוחדת העתידית. בסיום הנבואה נזכר כי ה' יכרות "ברית שלום" עם עם ישראל, יתן את משכנו בתוכם, וכך יגדל שם עם ישראל בגויים.
הערות שוליים

↑  ספר יחזקאל, פרק ל"ז, פסוקים ט"ו–כ"ח ראו דיון על מיקום הנבואה בקישורים החיצוניים שלמטה
↑  מצודות דוד ספר יחזקאל, פרק ל"ז, פסוק ט"ז
↑  המדרש מסביר את טעם כתיבת המילה "חברו" ללא האות "י" על אף שבניקודה משמה שמדובר בחברים רבים, לרמז על כך שלעתיד לבוא יעשו בני ישראל אגודה אחת בראשית רבה פצ"ח ב'
↑  רש"י וכן מצודות דוד ספר יחזקאל, פרק ל"ז, פסוק י"ז  ראו דעה נוספת נטולת מקור בקישורים החיצוניים שלמטה
↑  בתלמוד מוסבר כי "דוד אחר" יהיה המלך, ודוד המלך יהיה הנשיא (מסכת סנהדרין צח ע"ב). במדרש מוסבר עניין מלכות דוד המלך על זמן העולם הבא (ילקוט שמעוני בראשית מ"ט רמז קנ"ט)
חלונות כפולים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אילנה וייזר-סנש
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ידיעות אחרונות
 תאריך הוצאה:  1995
 מספר עמודים:  187
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001379491
חלונות כפולים הוא הרומן הראשון של אילנה וייזר-סנש, שראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות – ספרי חמד, בשנת 1995.
תקציר העלילה

הרומן הוא מסעו של זוג צעיר שעוזב את הארץ ונוסע לקנדה. הוא עסוק בהשלמת הדוקטורט והיא ממתינה שיסיים את לימודיו. תמר, גיבורת הסיפור גדלה כבת יחידה להורים ניצולי שואה שבשל חרדתם סגרו בפניה את העולם. כשהיא מתבגרת היא מגלה שהעולם זר לה ומתקשה להתנהל בתוכו. הבדידות בארץ הצפונית קשה לה, נשיותה והאמהות שכמו נכפית עליה קשים אף הם. מפגש עם אשה מבוגרת ממנה, תחליף לאם שהייתה לה משנה את חייה ומאפשר תחילתה של החלמה. כשהם שבים לישראל הופכת תמר לעיתונאית. במהלך עבודתה היא מתקרבת אל חבר לעבודה, ופוגשת באשה נוספת שמשפיעה על תפישתה את  נשיותה ואת האמהות שלה, ומסייעת לה להבהיר לעצמה אם אכן היא מוכנה להיות אם לילד נוסף.
הרומן נקרא "חלונות כפולים" על שם החלונות הכפולים הנהוגים בקנדה כדי לגונן על הבית מהקור השורר בחוץ.
חיי מדף

אריזת מקלות בייגלה ("מקלות מלוחים"). על האריזה מודפס תאריך אחרון למכירה ותאריך תפוגה
חבילת פחית שימורים של קרקר עמיד המתלווה למנת קרב צה"לית, בעלת חיי מדף של חמש עשרה שנים.
בלוגיסטיקה, חיי מדף של מוצר הוא פרק הזמן שבו ניתן לאחסן את המוצר ממועד ייצורו כך שעדיין יישאר בר שימוש (ואילו המושג אורך חיים מתייחס לפרק הזמן הצפוי שניתן יהיה להשתמש במוצר לאחר שיצא מהאריזה). חיי המדף של מוצר מוגבלים בעיקר עקב תהליכים כימיים, כגון קורוזיה, הפוגעים בתפקודו גם בלא שנעשה בו שימוש. גורם נוסף המשפיע על חיי המדף של מוצרים מסוימים הוא יציבות הטכנולוגיה: במוצרים שבהם התקדמות הטכנולוגיה מהירה מאוד, המוצר עשוי להפוך תוך זמן לא רב לחסר ערך גם אם מבחינה פונקציונלית הוא תקין לחלוטין.
לחיי המדף של מוצר חשיבות בתכנון מלאי של מוצר זה, בעת החזקתו במחסן, בחנות וכדומה.
הארכת חיי המדף של מוצר נעשית בשלבים אחדים במחזור החיים שלו:
בשלב הייצור: שימוש בחומרים המבטיחים חיי מדף ארוכים יותר, לעיתים הוספת חומרים שזו מטרתם, כגון הוספת חומר משמר למוצרי מזון.
בשלב האריזה: שימוש באריזות המבטיחות חיי מדף ארוכים יותר, כגון אריזת ואקום או הוספת סיליקה ג'ל לאריזה של מוצרי אלקטרוניקה לשם צמצום הלחות באריזה.
בשלב האחסון: אחסון בתנאים אופטימליים מבחינת טמפרטורה, לחות, תאורה וכדומה.
חיי מדף של מזון

באזורים מסוימים בעולם מחויבים יצרנים להוסיף תאריך אחרון לשיווק או לצריכה על אריזת מוצרי מזון ותרופות. במוצרי חקלאות המונח מתייחס לפרק הזמן שבו המוצר טרם נרקב. במוצרי מזון אחרים המונח חיי מדף של מזון הוא בעל משמעות שונה. המונח חיי מדף מתייחס לאיכות המזון, בעוד המונח "תאריך תפוגה" מתייחס לרמת הבטיחות בצריכתו. לעיתים קרובות, מזון אשר עבר את "זמן המדף" שלו עדיין בטוח לצריכה, אך איבד את איכותו המרבית. בחנויות רבות חותרים למכירה בשיטת נכנס ראשון יוצא ראשון, כך שמוצרים הקרובים יותר לסוף חיי המדף שלהם יהיו קרובים יותר לצרכן מאשר מוצרים מאותו סוג בעלי חיי מדף ארוכים יותר. במקרים רבים, מכירת מוצר שפג תוקפו עשויה לגרור אחריה קנס לחנות.
בבישול נעשה לעיתים שימוש משיקולי חיסכון במוצרים בסוף חיי המדף שלהם, אשר כבר לא ניתן להשתמש בהם כפי שהם, להכנת מאכלים אחרים, בעלי איכויות שונות. כך למשל מכינים מלחם יבש פרנץ' טוסט, ובמדינות רבות במערב מקובלת "ארוחת שאריות", עם מאכלים כמו "בַּאבֵּל אֵנְד סְקְוִויק" (לביבת ירקות מהמטבח הבריטי) המוכנים משאריות תבשילי ירקות ובשר.
ראו גם

שימור מזון
אובדן מזון
התיישנות מתוכננת
הערות שוליים

↑  Yoav Zitun, Cracker vs. cracker: IDF nibbles on a new biscuit, ynetnews, ‏29 March 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4391043-9
זעם (סרט, 1936)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  פריץ לאנג
 הופק בידי:  ג'וזף ל. מנקייביץ' 
 תסריט:  ברטלט קומרק, פריץ לאנג
 עריכה:  פרנק סאליבן
 שחקנים ראשיים:  ספנסר טרייסי סילביה סידני וולטר ברנן
 מוזיקה:  פרנץ וקסמן 
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 ביוני 1936
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט בית משפט, סרט פשע, סרט כלא 
 תקציב:  604,000‏$
 הכנסות:  1,300,000‏$
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זעם (באנגלית: Fury) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1936 בבימויו של פריץ לאנג עם ספנסר טרייסי וסילביה סידני בתפקידים הראשיים.
התסריט מתבסס על הסיפור "שלטון ההמון" (Mob Rule) של נורמן קרסנה והוא קשור באופן רופף למקרה של חטיפה ורצח שהיה בסן חוזה בקליפורניה ב-1933.
זה היה סרטו הראשון של לאנג בארצות הברית. הסרט הצליח כלכלית והקפיץ את הקריירה של טרייסי שעד אז שיחק בתפקידים קטנים. בסרט הוא מראה את כישרונו כשחקן בהבעת פנים שמשתנה מאדם שקט ונעים לאדם רע ומאיים שמחפש נקם באנשים שניסו לרצוח אותו במשפט לינץ'.
בסרט מופיעה גם כלבתו של טרייסי ,"ריינבו", המגולמת על ידי כלבת הקאירן טרייר שהופיעה בשם "טוטו" בסרט הקוסם מארץ עוץ לצידה של ג'ודי גארלנד.
הסרט נבחר ב-1995 לשימור בארכיון הסרטים הלאומי בספריית הקונגרס על היות בעל חשיבות היסטורית, אסתטית ותרבותית.
תקציר העלילה

ג'ון וילסון (ספנסר טרייסי) וקת'רין גרנט (סילביה סידני) הם זוג צעיר משיקגו שרוצים להינשא. קת'רין מוסרת לג'ון טבעת שירשה מאימה ובה שמותיהם. היא נוסעת לעיר הבירה, שם קיבלה משרה כמורה כדי לחסוך כסף לפני חתונתם. במשך שנה הם שומרים על אהבתם במכתבים עד שג'ון מחליט לנסוע לעיר הבירה עם כלבתו "ריינבו" כדי להיפגש עם ארוסתו.
ליד עיירה בשם סטרנד הוא נעצר על ידי סגן השריף (וולטר ברנן). בעיירה היה מקרה של חטיפה ותשלום כופר וג'ון נראה לו חשוד. הוא מובא לתחנת המשטרה והשריף מגלה כי ג'ון חובב בוטנים וכי במעטפת בקשת הכופר היה מלח המשמש להמלחת בוטנים. בנוסף לכך הם מגלים כי שטר הכסף בידי ג'ון זהה לאחד מהשטרות שניתנו ככופר, וג'ון נעצר מיד בחדר המעצר במשטרה כחשוד בחטיפה.
סגן השריף שאינו מסוגל לשמור על לשונו, מפיץ בעיירה כי נתפס חשוד ודאי בחטיפה. הידיעה מתפשטת במהירות והתושבים ובראשם קירבי דוסון (ברוס קבוט) נוהרים לתחנת המשטרה ומבקשים להרוג את וילסון. השריף נועל את הדלת אך הם פורצים אותה ובאותה עת הם מציתים את התחנה. ג'ון מביט עליהם מחדר המעצר בפנים מעוותות מחרדה ומרגיש שקיצו קרב. קת'רין מגיעה למקום ומתעלפת. אחד מהאנשים זורק לבמת דינמיט וג'ון מצליח להימלט דרך אחד הקירות שקרסו ומגיע לאחר מסע ייסורים לדירת המשפחה כשעורו מכוסה בכוויות.
הוא מבקש משני אחיו לא לגלות את עובדת הינצלותו ועוקב אחרי המשפט דרך השידור במקלט הרדיו שלו.
התובע המחוזי (וולטר אבל) מאשים 22 מאנשי העיירה שזוהו כמשתתפי הלינץ' ברצח וצפוי להם עונש מוות אולם כל העדים שהוא מעלה משקרים כולל השריף עצמו. גם לאחר שהסתבר שהלינץ' הוסרט וכל הנאשמים נראים כמשתתפים פעילים בו עדיין לא הסתיים המשפט. הסניגור טוען כי לא הוכח שג'ון וילסון מת ובאין ממצא מרשיע (קורפוס דליקטי) מהשטח אין אפשרות לגזור עונש מוות.
כשג'ון רואה שהמשפט נוטה לטובת הנאשמים, הוא שולח מכתב אנונימי לשופט ובו הטבעת שנתנה לו קת'רין כאילו הוא תושב העיירה שמצא אותה במקום, וזה "קורפוס דליקטי" כי ג'ון וילסון אכן מת.
לאחר שקת'רין מגלה שג'ון בחיים, היא מפצירה בו כי יגלה ברבים שהוא חי אך הוא מסרב כי רוצה בגזר דין מוות על הנאשמים. ברור לו כי אם זה יקרה הוא יצטרך להישאר אלמוני ולא יוכל לשאת את קת'רין. לאחר התלבטויות קשות הוא מגיע לבית המשפט לאחר שהמושבעים מצאו את רוב הנאשמים אשמים, פוגש את קת'רין והם מתחבקים לעיני כולם.
ז'אן-בטיסט מונייה

| --- | --- |
מונייה, 2016
מונייה, 2016
 לידה:  22 בדצמבר 1990 (בן 33) צרפת בריניול, צרפת
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  שחקן, זמר
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע 
 בת זוג:  לאה ארנזדר
 http://www.jbmaunier.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן-בטיסט מונייה (בצרפתית: Jean-Baptiste Maunier; נולד ב-22 בדצמבר 1990) הוא שחקן וזמר צרפתי. הוא ידוע בעיקר בעבור תפקידו בסרט הצרפתי "כשהנערים שרים" משנת 2004.
קורות חייו

ז'אן-בטיסט מונייה נולד בבריניול (אנ') שבצרפת, בנם של תיירי ומיוריאל מונייה. אביו הוא צלם בערוץ France 2, ובעברו שר במקהלת הכנסייה המפורסמת "Les Petits Chanteurs de Saint Marc" (אנ') (הזמרים הקטנים של מרק הקדוש). יש לו אח צעיר, בנז'מן. ז'אן-בטיסט למד בבית ספר רומאי-קתולי בליון. הוא למד במכון לי שטרסברג בניו יורק בין השנים 2008–2009 כדי לשפר את יכולות המשחק ואת האנגלית שלו, וחזר לצרפת ושר במופעי צדקה של Les Enfoirés (אנ').
קריירה

עם כניסתו לחטיבת הביניים, מונייה הצטרף למקהלת הילדים Les Petits Chanteurs de Saint-Marc, בה שר גם אביו, שם לימד אותו ניקולה פורט.
מונייה התפרסם בזכות כיכובו בסרט הצרפתי "כשהנערים שרים" משנת 2004, בו גילם את דמותו של פייר מוראנז', ילד בעל חוצפה עם קול מיוחד שגר בפנימייה לבנים סוררים. כריסטוף בארטייה, במאי הסרט, בחר במונייה כי "היה לו המראה הנכון" וקול נפלא. הוא גם ביקש את התפקיד פעמים רבות. בסרט, הסולו של מונייה והפזמון "Les Petits Chanteurs de Saint-Marc" מופיעים שניהם בפסקול המקורי. לאחר צאת הסרט, מונייה והמקהלה הופיעו פעמים רבות ברחבי העולם, בין היתר ביפן ובקנדה.
בשנת 2005, מונייה, יחד עם הזמרת קלמנס סן-פרו (אנ'), הוציא את הסינגל "Concerto pour deux voix", שהוא עיבוד של השיר "Concerto pour une Voix" (אנ').
בפברואר 2005 עזב מונייה את המקהלה כדי להקדיש יותר זמן ללימודים ולקריירת המשחק שלו. באותה שנה הוא הצטרף ל-Les Enfoirés, אנסמבל של זמרים ומבצעים בולטים בצרפת ששרים מעת לעת במופעי צדקה.
באפריל ובאוגוסט 2005, הוא השתתף בסדרת הטלוויזיה בת ארבעת הפרקים "Le Cri" (אנ') של ערוץ France 2, בה גילם פועל פלדה צעיר. הסדרה יצאה בשנת 2006.
בשנת 2006 הופיע מונייה בסרט "Le Grand Meaulnes" (אנ'), בו גילם את התפקיד הראשי של פרנסואה סורל, ובסרט האנימציה "Piccolo, Saxo et compagnie", בו דיבב את דמותו של סאקסו. בקיץ 2006 שיחק מונייה בסרט "Hellphone" (אנ'), סרט באורך מלא בבימויו של ג'יימס הות. בסרט, מונייה מגלם את דמותו של סיד. הסרט יצא לאקרנים במרץ 2007. מונייה כיכב גם בסרט "L'Auberge rouge" (אנ'), בבימויו של ז'ראר קרבצ'יק, בתפקיד אוקטבה. הוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בצרפת ב-5 בדצמבר 2007.
ב-2008 עבר מונייה לארצות הברית למשך כשנה כדי לשפר את האנגלית שלו. הוא למד במכון לי סטרסברג בניו יורק כדי לשכלל את כישורי המשחק שלו. הוא חזר לצרפת בשנת 2010, והופיע באותה שנה במופע הצדקה של Les Enfoirés.
ב-2013 השתתף יחד עם אמנים נוספים באלבום We Love Disney 2, ושר את השיר "Le Monde Qui Est Le Mien".
ב-29 באפריל 2016 יצא לאור אלבומו הראשון, Nuits blanches.
ב-24 בנובמבר 2017 יצא לאור אלבומו השני, Nuits Revolver.
ב-19 באוגוסט 2021, ערוץ TF1 הודיע על השתתפותו של מונייה בעונה ה-11 של "רוקדים עם כוכבים" בצרפת.
חיים אישיים

ז'אן-בטיסט מונייה נמצא בזוגיות עם לאה ארנזדר, אחותה של השחקנית והזמרת נורה ארנזדר. בספטמבר 2019 נולד בנם הראשון.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2016: Nuits blanches
2017: Nuits Revolver