היסטוריה של הבונים החופשיים
המאה ה-19 > הפילוג הגדול

הסברה המקובלת על רוב החוקרים אומרת כי המקור לפילוג בין הבנייה החופשית לבנייה האנגלית הוא באספה כללית של הלשכה הגדולה של צרפת שהתרחש בספטמבר 1877. התוצאה של האספה יצרה קרע שהמשיך להתקיים במשך עשרות השנים הבאות.
לאחר הצבעה, התקבלה ברוב קולות הצעתו הכתובה בדו"ח של כומר פרוטסטנטי פרדריק דסמון. על פי דסמו, יש לשנות (או "לשפר") את החוקה הרשומה בגרסתה של הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה United Grand Lodge of England - UGLE. בשורות הבאות מפורט השינוי המהפכני.
במקום המשפט:
עקרונותיה הם החירות המוחלטת של המצפון והסולידריות האנושית - Its principles are absolute liberty of conscience and human solidarity
יש להוסיף את המשפט:
עקרונותיה הם קיומו של אלוהים, חיי האלמוות של הנשמה והסולידריות האנושית - Its principles are the existence of God, the immortality of the soul and human solidarity.
תגובתה של הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה לא איחרה לבוא. במרץ 1787 ה-UGLE הוציאה הכרזה נחרצת עם המסר הבא:
כתוצאה מכך, מערכת היחסים בין הגופים המפקחים הללו חדלה להתקיים. הסיבה הרשמית היא התעקשותה של לשכת צרפת להוסיף את האלמנט הדתי לחוקה ולכאורה בעקבות שינוי המשפט והזכרת החובה להאמין באלוהים במקום ה - the Great Architect of the Universe - T. G. A. O. T. U. נוצר פער עמוק בין הגישה של הלשכה הצרפתית לזו של הלשכה האנגלית. הסבר זה אינו מתיישב עם העובדה שלשכת אנגליה ה־UGLE החלו באותה תקופה לנהל קשר עם הלשכה הגדולה של בלגיה, למרות העובדה שחמש שנים קודם לכך, ב-1872, לשכה זו הסירה מחוקתה את T. G. A. O. T. U ושני הצדדים שמרו על מערכת יחסים ידידותית עד 1921.
הסיבות האמיתיות לפילוג הן בבירור מורכבות ועמוקות יותר מאשר העדויות הרשמיות מוכיחות.
חוסר אמון הדדי בין בונים חופשיים אנגליים לצרפתיים היו ניכרים בשנות ה-50 של המאה ה-19, כאשר פליטים צרפתיים מסוניים נדהמו ממערכת היחסים בין ה־UGLE והמונרכיה, מעמד האצולה והכנסייה האנגליקנית. לעומתם, האנגלים הביעו חוסר אמון במיסטיות של הבונים הצרפתיים ורעיונות האחווה והאוניברסליות.
הגישה הביקורתית של דזמו קודמה במהלך הקונגרס הלוזאני של המועצות העליונות ב-1875.
מטרת המפגש ההתחלתית הייתה לאחד את לשכת הקדמונים והמקובלים הסקוטיים Ancient and Accepted Scottish Rite. נציגויות מאחת עשרה מדינות התאספו וקיבלו החלטה שלשכות קולוניאליות יכירו ב־UGLE (הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה) כלשכה הגדולה היחידה המוכרת במושבות הבריטיות, וזאת למרות העובדה שהיו לשכות סקוטיות ואיריות גדולות כבר פעלו ושגשגו. כלל הנציגים הסכימו עם החלטה זו מלבד אחד: הנציג הסקוטי, מקארסי אשר ייצג בקונגרס גם את יוון.
בהפגנת חוסר הסכמה עם החלטת הקונגרס, הוא פרש מהקונגרס. במכתב פרישתו ציטט את התנגדותה של הלשכה הסקוטית עם כל שינוי מהדרישה מחברי הבנייה להאמין באלוהים. הוא אמר כי האמין שככל הנראה שאר חברי הקונגרס לא שותפים לדעה זו, ואינם רואים את גודל חשיבותו של הסעיף העוסק בחובתו של כל בונה להאמין באלוהים, וכי חברי קונגרס אלו ככל הנראה מצדדים בהורדת הסעיף או באזכור מעורפל בלבד של עקרון אוניברסלי.
על מנת למנוע מצב בו כלל הלשכות הסקוטיות יעלמו ברחבי המושבות הבריטיות, מאקרסי עורר ויכוח אשר הוביל להסרת תנאי הדרישה לפתוח כרכים של כתבי קודש בלשכות צרפתיות. הסיבה לכך שהאנגלים מצידם פירשו זאת כצעד נוסף של הצרפתים לעבר האתיאיזם, היא היחסים המעורערים בין הלשכות האנגלית לזו הצרפתית.
הסכסוך בין UGLE ל- (GOdF (The Grand Orient de France המשיך וגבר בעקבות התערבותה של הלשכה הצרפתית בפוליטיקה, הן באופן אישי והן באופן מאורגן. הלשכה האנגלית, לעומתה, נמנעה מכך והעבירה איסור מוחלט לערוך דיונים ושיחות על נושאי פוליטיקה ודת.