stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטיגונה מאפירוס
ביוגרפיה

תאריך הלידה של אנטיגונה אינו ידוע, אולם ברי שהיא נולדה לפני שנת 317 לפנה"ס. אביה היה מצביא בשם פיליפוס, ששרת בצבאו של אלכסנדר הגדול. אמה הייתה ברניקי הראשונה. היה לה אח גדול בשם מגאס ואחות קטנה בשם תיאוקסנה.
בשנת 318 לפנה"ס, מת אביה, ואמה ברניקי נסעה למצרים ביחד עם שלושת ילדיה כדי לשמש כבת לוויה לקרובת משפחתה אורידיקה בתו של אנטיפטרוס, שהייתה אשתו של תלמי הראשון. תלמי התאהב בברניקי ונשא אותה לאשה בשנת 316/317 לפנה"ס. היא הייתה אשתו הרביעית. תלמי אימץ את בניה של ברניקי, וכך הפכה אנטיגונה לנסיכה מצרית. בשנת 300 או 299 לפנה"ס, הגיע למצרים פירוס הראשון נסיך אפירוס, כבן ערובה מטעם דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון. פירוס מאוד מצא חן בעיני תלמי, והוא החליט להשיא לו את אנטיגונה. הם נישאו בשנת 299 לפנה"ס או 298 לפנה"ס. עבור שניהם היו אלו נישואים ראשונים.
הודות לקשריו עם תלמי, הצליח פירוס להשיג די כסף וחיילים כדי לכבוש מחדש את ממלכתו - ממלכת אפירוס. אנטיגונה הפכה איפוא למלכת אפירוס. טיב יחסיה עם פירוס אינו ידוע. היא ילדה לו בת בשם אולימפיאס השנייה, ומאוחר יותר בן בשם תלמי. ההערכה היא שמתה בלידתו של תלמי, בשנת 295 לפנה"ס. לאחר מותה נישא פירוס ללאנאסה מסיציליה, שילדה לו את אלכסנדר והלנוס.
הערות שוליים

1 2  אנטיגונה באתר Ptolemic Dynasty
↑  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 1.7.1.
↑  תיאוקסנה באתר Ptolemic Dynasty
↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 4.
↑  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 1.11.5.
אנה קובאלצ'וק

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1977 (בת 47) נוישטרליץ, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מעסיק:  SPAS 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  אמן העם של הפדרציה הרוסית 
 
אנה ליאונידובנה קובאלצ'וק (נולדה ב-15 ביוני 1977) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה רוסייה, זוכת פרס "הדמות הטובה" בפסטיבל המשפט הבינלאומי "חוק וחברה" על גילום הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה סודות החקירה.
ביוגרפיה

אנה קובאלצ'וק נולדה ב-15 ביוני 1977, בנוישטרליץ (גרמניה המזרחית), למשפחה של מורים. אמה של אנה ניהלה גן ילדים, אביה היה בצבא וסבה היה מנהל בית ספר. לאנה יש אח מבוגר בשם פאבל.
בימי בית הספר התגוררה קובאלצ'וק בלנינגרד. השחקנית לעתיד בילתה גם חלקים מילדותה בירוואן ובמוסקבה. בבית הספר למדעים מדויקים, ובמיוחד מתמטיקה, היה המקצוע המועדף עליה. עם סיום בית הספר התיכון, קובאלצ'וק התכוונה להירשם למכון הפוליטכני של לנינגרד ללימודי קיברנטיקה. אבל לאחר זמן מה, היא בחרה בקריירת משחק ונרשמה למכון למוזיקה, תיאטרון וקולנוע של לנינגרד. במהלך לימודי התיאטרון, אנה הכירה את בעלה הראשון לעתיד, אנטולי אילצ'נקו. עוד כסטודנטית, היא השתתפה בלהקת תיאטרון בשם לנסובייט, שם הבמאי גנאדי טרוסטיאנצקי חיפש שחקנית שתגלם את הגיבורה הצעירה להפקתו "חולה דמיוני" על פי הקומדיה "Le Malade imaginaire" של מולייר. הצגת הבכורה של הופעתה התקיימה כמעט בבת אחת לאחר שקובאלצ'וק קיבלה את התעודה שלה, וכמעט במקביל לחתונתה.
קריירה

היא בוגרת האקדמיה לתיאטרון, מוזיקה וקולנוע בסנקט פטרבורג בשנת 1998. היא חברה בתיאטרון לנסובייט מאז 1998. הפופולריות של אנה הגיעה לאחר תפקידה בתור המפקחת מריה שבצובה בסדרה סודות החקירה (2001) עליו זכתה השחקנית בפרס והערכה רבה.
לאחר צילומי העונה הראשונה של "סודות החקירה" התגלה כי השחקנית בהריון ועומדת ללדת. לאחר ששקלו את המצב הזה, החליטו יוצרי הסרט שלא להסתיר את הריונה של קובאלצ'וק; והתסריטאית ילנה טופילסקי התאימה בדחיפות את התסריט כך שהוא נוגע לחייה הפרטיים של הגיבורה שלה, המפקחת מאשה שסצובה, כך שיכלול התפתחות זו. ב-26 באוקטובר 2000 ילדה השחקנית את בתה זולוטה (שפירושה ברוסית "זהב"); סצנת ההנקה שלה את תינוקה נכללו לאחר מכן בטלוויזיה. בשנת 2005 גילמה אנה את מרגריטה במיני-סדרה שביים ולדימיר בורטקו, שזכתה לשבחים רבים, במיני סדרה "האמן ומרגריטה".
חיים פרטיים

בשנת 2000 אנה ילדה בת וקראה לה זולוטה. עם סיום צילומי "האמן ומרגריטה" ביוני 2005, הודיעה קובאלצ'וק על גירושיה מאנטולי אילצ'נקו. דבריה אושרו על ידי בעלה לשעבר, שגילם גם הוא תפקיד במיני סדרה.
זמן קצר לאחר מכן החלה קובאלצ'וק לצאת עם איש העסקים אולג קפוסטין. לאחר שנתיים של יחסים הם התחתנו ב-1 בדצמבר 2007 בסנקט פטרבורג. כמתנת חתונה, אולג העניק לה סוס מרוצים גזעי. ב-30 באפריל 2010, ילדה השחקנית את בנה דובריניה.
פילמוגרפיה נבחרת

2000–2018 - סודות החקירה, בתפקיד מריה שבצובה
2003 - המוזרויות של הפוליטיקה הלאומית
2004 - נגד הזרם, בתפקיד אנה
2004 - האחוזה, בתפקיד אלנה סמנובה
2005 - האמן ומרגריטה, כמרגריטה
2006 - שעת העומס בתפקיד יבגניה ארכיפובה
2008 - אדמירל, בתפקיד סופיה קולצ'אק
2008 - אני יכול לקרוא לך אמא? בתפקיד דריה סמנובה
2011 - פיוטר הגדול: הצוואה, בתפקיד אנסטסיה טרובצקאיה
2016 - על אהבה, בתפקיד תמרה
2020 - סודות החקירה: המאה הקודמת, מריה שבצובה.
בוז

הבעת פנים המבטאת בוז
בוז הוא יחס המערב רגשות כעס וגועל, וכולל ייחוס ערך שלילי של אדם לעצמו או לזולת. בוז יכול אך לא חייב להיות מובע באופן מילולי או התנהגותי. מילים קרובות הן זלזול, לעג, לגלוג, עלבון, והשפלה.
בוז עשוי להופיע בכל מצב של אי שביעות רצון; הוא יכול להיות קשור לרגשי נחיתות, דעות קדומות, לחוויה של פגיעה, ולתפיסות שליליות קודמות כלפי מושא הבוז. לעיתים עלול הבוז להקצין ולהתבטא באופן תוקפני ואלים.
למרות שבוז כולל במידה רבה חשיבה, חוקרים רבים מתייחסים לבוז כאל רגש, ואף רגש אוניברסלי.
ביחסים בין אישיים

במחקרים נמצא כי נוכחותם של רגשות בוז במערכת יחסים זוגית, היא מנבא משמעותי לפרידה של בני הזוג. במחקר אורך של ג'ון גוטמן שעקב אחר זוגות לאורך 14 שנים, נמצא כי שימוש בבוז בתקשורת הזוגית ניבא ב-93% דיוק את מקרי הגירושין בקרב הזוגות שנבדקו.
בתרבות

בתרבות נחשב הבוז ליחס שלילי, ובדתות מסוימות הוא אף נחשב לחטא. משטרים דיקטטורים מבססים את שלטונם בין השאר על תעמולת בוז כנגד אויב חיצוני או פנימי, שמאפשרת לתעל את הזעם הציבורי על השלטון הכושל הרחק מהעריץ והחוצה.
בקולוסיאום שברומא, הקהל נהג לצעוק "בוז!", כשרצה להביע אי-סיפוק מהמופע של הגלדיאטור, ופעולה זו עשויה הייתה להביא להחלטה של הקיסר להרוג את הגלדיאטור. בעקבות זאת הפכה קריאת הבוז לנפוצה במיוחד לציון אי שביעות רצון בתחרויות ספורטיביות ובאירועי תרבות פומביים כגון תיאטרון; זאת לאו דווקא כביטוי של רגשות כעס וגועל, אלא כביטוי לאכזבה וחוסר שביעות רצון מתפקוד השחקנים.
בפילוסופיה

על פי הפילוסוף ברוך שפינוזה, יש 3 רגשות בסיסיים: תשוקה, שמחה ועצב. מרגשות אלה נגזר הבוז - "בוז הוא שמחה בליווי אידיאה של סיבה חיצונית". כלומר, לפי שפינוזה, אנו מבזים את מה שאנו חושבים שגורם לנו להרגיש עצב ותיסכול בשעה של ציפייה למיטב. בכמה מספריו מובאת התייחסות קיצונית לבוז, בעקבות מקרים אישיים שלו, וכן מקרים מפורסמים מאותה התקופה.
ביזוי עצמי

ביזוי עצמי הוא בוז של אדם לעצמו או לקבוצה שהוא חבר בה. ביזוי עצמי יכול לנבוע מכך שהאדם רואה בעצמו או בקבוצתו תכונות שליליות שהוא לא יכול להזדהות איתן, או שהוא בז לעצמו או לקבוצתו כתוצאה מכישלון מתמשך. לעיתים שנאה עצמית יכולה להביא למצב זה. ביזוי עצמי עלול להוביל לתסביך נחיתות, דיכאון, בדידות, ייאוש, פגיעה עצמית ועוד [דרוש מקור].
ביהדות ידועה תופעה של אוטואנטישמיות, שמתבטאת בבוז ושנאה עצמיים של יהודים כלפי קבוצת הייחוס שלהם. תופעה זו נובעת מהפנמת יחס השנאה של אוכלוסייה זרה כלפיהם.
הערות שוליים

↑  TenHouten, W.D. (2007). General Theory of Emotions and Social Life. Routledge.
↑  Ekman, P. & Friesen, W. V (1969). The repertoire of nonverbal behavior: Categories, origins, usage, and encoding. Semiotica, 1, 49–98.
↑  Psychologists say one behavior is the 'kiss of death' for a relationship, 2016, Business Insider(הקישור אינו פעיל)
↑  The Sin of Contempt, Bible Hub
↑  מתוך תורת האיממנטיות של שפינוזה, כרכים א-ג בספרו "אתיקה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291766405171  LCCN: sh00001122  NKC: ph1012958
אשת יפת תואר

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, כ"א, י'–י"ד
 תלמוד בבלי:  מסכת קידושין, דף כ"א, עמוד ב'-דף כ"ב, עמוד א'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ח'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רכ"א, לאו רס"ג, לאו רס"ד ספר החינוך, מצווה תקל"ב, מצווה תקל"ג, מצווה תקל"ד
 
אשת יפת תואר הוא מונח הלכתי לאישה מאויבי ישראל שנלקחה בשבי בעת מלחמה וחייל מישראל חושק בה. התורה מצווה על שורה של תנאים ומגבלות לפני שיוכל הלוחם לממש את רצונו. חכמים מגדירים מצוות אלו כסייג בפני היצר הרע, אלא שנחלקו האמוראים האם משמעות הדבר שהתורה התירה לחייל לבוא על השבויה כבר בשעת המלחמה מהטעם שמוטב להתיר לו זאת כדי שלא יתקוף אותו יצרו לדברים חמורים יותר, או שההיתר הוא רק בתום תהליך בן חודש שבו החייל ישקול אם בדעתו לשאת אותה לאישה.
מקור המצווה

מקור הלכות אשת יפת תואר בספר דברים, פרק כ"א, פרשת כי תצא, המפרטת הלכות שונות בזמן מלחמה. המקרא מקבל כמצב נתון את האפשרות שלוחם יהודי נתקל באישה בשבייה ומעוניין לשכב עימה, דבר שהיה מקובל במלחמות מתקופת המקרא ועד לעת האחרונה. בתגובה התורה מתירה זאת תוך מספר תנאים והגבלות:
כִּי-תֵצֵא לַמִּלְחָמָה עַל אֹיְבֶיךָ וּנְתָנוֹ יְהוָה אֱלֹהֶיךָ בְּיָדֶךָ וְשָׁבִיתָ שִׁבְיוֹ. וְרָאִיתָ בַּשִּׁבְיָה אֵשֶׁת יְפַת תֹּאַר וְחָשַׁקְתָּ בָהּ וְלָקַחְתָּ לְךָ לְאִשָּׁה.

וַהֲבֵאתָהּ אֶל תּוֹךְ בֵּיתֶךָ וְגִלְּחָה אֶת רֹאשָׁהּ וְעָשְׂתָה אֶת צִפָּרְנֶיהָ. וְהֵסִירָה אֶת שִׂמְלַת שִׁבְיָהּ מֵעָלֶיהָ וְיָשְׁבָה בְּבֵיתֶךָ וּבָכְתָה אֶת אָבִיהָ וְאֶת אִמָּהּ יֶרַח יָמִים וְאַחַר כֵּן תָּבוֹא אֵלֶיהָ וּבְעַלְתָּהּ וְהָיְתָה לְךָ לְאִשָּׁה.

וְהָיָה אִם לֹא חָפַצְתָּ בָּהּ וְשִׁלַּחְתָּהּ לְנַפְשָׁהּ וּמָכֹר לֹא תִמְכְּרֶנָּה בַּכָּסֶף לֹא תִתְעַמֵּר בָּהּ תַּחַת אֲשֶׁר עִנִּיתָהּ.
לפי משנה תורה של הרמב"ם ישנה מצוות עשה אחת בהקשר של אשת יפת תואר והיא להתנהג איתה על פי הכללים שכתובים בפסוקים.
מצווה רכ"א - לעשות ליפת תואר ככתוב, שנאמר "וראית בשביה" (דברים, כ"א, י"א). המקרא מחייב תקופת צינון של חודש, בו היו מאפשרים לאישה להתאבל על בית הוריה ולהסתגל למצב החדש. בין התנאים המוטלים על השובה, בטרם יוכל לקחת את יפת-התואר לאישה, חובה עליו לאפשר לה לבכות על הפרידה מהוריה שלא תראה עוד, ואולי אף מתו במסגרת המלחמה.
ושתי מצוות לא תעשה:
מצווה רס"ג - שלא למכור אשת יפת תואר, שנאמר "ומכור לא תמכרנה בכסף" (דברים, כ"א, י"ד)
מצווה רס"ד - שלא לכבוש (כלומר לשעבד) אשת יפת תואר שפחה, שנאמר "לא תתעמר בה" (דברים, כ"א, י"ד)
טעמי המצווה

חז"ל בארו את טעם הלכות אשת יפת תואר בנימוק: ”לא דיברה תורה אלא כנגד יצר הרע – מוטב שיאכלו ישראל בשר תמותות שחוטות ואל יאכלו בשר תמותות נבלות” (תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"א, עמוד ב'). כלומר, כשם שמוטב לאכול בהמה שעומדת למות אך נשחטה כדין, שזהו איסור קל, מלאכול נבלה, שזהו איסור תורה חמור, כך מוטב לאפשר לחייל לבוא על השבויה במסגרת היתר 'אשת יפת תואר', מאשר שינהג בה כשפחת מין או ימכור אותה לעבדות או לבית בושת כפי שהיה מקובל לנהוג בשבויות בקרב העמים המנצחים במלחמות.
ספר החינוך טוען כי על הלוחם לעכב את דחפיו המיניים האפשריים, ”ועל כן סָתם הכתוב דלת בפניו להבאישה בעיניו, וציווה לגלח ראשה, כדי לאבד תואר שערותיה הנאוות, ולגדל ציפורניה כדי לנוול תואר ידיה, ושֶירשה אותה לבכות חודש ראשון לנוול פניה ולכלות בדמעות עיניה... והכל - כדי להמאיסה בעיניו. שיהא נכנס ויוצא ומסתכל בה ורואה בניוולה” (ספר החינוך, פרשת כי תצא, מצווה תקל"ב) אם הלוחם מאס בה, אסור לו להפוך אותה לשפחה, והוא נדרש לשחררה. אסור לו לסחור בה ולמכור אותה לאחר. לפירוש זה הסכים על הרוב הרב אברהם אבן עזרא, רק שהסביר את המילים "ועשתה את צפרניה" כתיקון גופה לקראת המקרה שאכן היהודי ייקח אותה לאישה. (אבן עזרא, דברים, כ"א, י"ג).
לפי הרב משה שמואל גלזנר התורה ביקשה לעגן את זכויותיה של האישה בכך שהיא ציוותה על החייל לשאת אותה לאישה אחר שבא עליה בשעת המלחמה, ולא להפקירנה ולשלחה לנפשה. על פי הרמב"ם הוא מבאר שאחר שבא עליה פעם אחת מצווה עליו להכניסה לביתו ולשאת אותה לאישה, ואין שום מצווה שתגלח את ראשה ותנוול את עצמה. אולם במקרה שהיא מסרבת להתגייר ולהינשא לו - רק אז מצווה עליה לנוול את עצמה, בתקווה שמתוך כך החייל ימאס בה ויוותר על הנישואין האלה. בצורה דומה, גם רבי חיים ויטאל שלקיחת אשת יפת התואר לאישה הוא מעשה רצוי. לדבריו התשוקה של החייל אל אשת יפת התואר מעידה על כך שיש בה ניצוצות של קדושה שצריכים לחזור לעם ישראל, ולכן אמרה התורה שיש לקחתה לאישה. הרב עמרם בלום והרב מרדכי ווינקלר חלקו על הסבר זה, ולדידם לעולם אין מצווה עליו לשאת אותה, וכפי שאמרו חכמים שאשת יפת תואר גורר אחר שורה של תוצאות שליליות ובהם מריבות בין הילדים ובן סורר ומורה, וברור שמצווה לא תוביל לתוצאות שליליות שכאלה.
גדרי המצווה > מחלוקת האמוראים

בתלמוד הירושלמי מובאת מחלוקת בין רב לרבי יוחנן האם הותרה 'ביאה ראשונה' באשת יפת תואר. לדעת רב, התורה התירה לחייל לבוא עליה ביאה אחת בשדה הקרב, מפני ש'דיברה תורה כנגד יצר הרע', ואחר כך צריך להמתין חודש שבו תתאבל על הוריה ותגלח שערה וכו', ואחר כך יוכל לגייר אותה לשאת אותה לאישה. לדעת רבי יוחנן התורה לא התירה ביאה ראשונה כלל, ורק לאחר חודש ההמתנה הותר לחייל לקחת את השבויה לאישה אם חפץ בה עדיין. לשיטתו 'דיברה תורה כנגד יצר הרע' הכוונה שהתורה אמנם נתנה לחייל אפשרות לשאת את השבויה גם שלא לרצונה, אך דרשה ממנו לעבור תקופת צינון של חודש כדי שהחלטה זו תהיה מתוך שיקול הדעת, וכפי שמורה פשט הפסוקים:
רבי יוחנן שלח לרבנין דתמן [רבי יוחנן שלח לחכמים ששם (בבבל)]: תרתין מילין אתון אמרין בשם רב, ולית אינון כן [שני דברים אתם אומרים בשם רב, אך אין הם נכונים]. אתון אמרין בשם רב: יפת תואר לא התירו בה אלא בעילה ראשונה בלבד, ואני אומר: ולא בעילה ראשונה ולא בעילה אחרונה, אלא לאחר כל המעשים
גדרי המצווה > מחלוקת הראשונים

בראשונים ישנה מחלוקת כיצד נפסק להלכה:
לדעת רס"ג ורש"י הלכה כרבי יוחנן שאסור לו לבוא עליה במלחמה אפילו ביאה ראשונה, אלא רק לאחר התהליך של גילוח, צפרניים וגיור אחר חודש. וכן פירש ראב"ע על התורה.
לדעת התוספות רבנו בחיי ספר החינוך ועוד, הלכה כרב שמותרת לו ביאה ראשונה בעת המלחמה במקום מוצנע ולא פרוץ, וביאה שנייה כשהיא גיורת ובביתו. ומעין זאת היא שיטת הרמב"ם.
לדעת הספר יראים מותרת לו ביאה ראשונה במלחמה, אך רק בהסכמת השבויה. לאחר מכן ימתין חודש ואז יכול לגיירה גם שלא ברצונה.
גדרי המצווה > מחלוקת הראשונים > מחלוקת הראשונים אם ניתן לגיירה שלא ברצונה

לדעת הרמב"ם, בגמר החודש מותר ללוחם לשאת את השבויה לאישה רק אם תסכים להתגייר; כל עוד לא התגיירה היא נשארת במעמדה במשך שנים עשר חודש, ובהם אין לפגוע בה אף שהיא עודנה דבקה בעבודה זרה. לאחר מכן, היא נדרשת לקבל את שבע מצוות בני נח ויש לשחררה.
לדעת רש"י והרמב"ן יכול לגיירה גם שלא ברצונה.
גדרי המצווה > הלכות נוספות

בתלמוד הבבלי במסכת קידושין נקבעו הלכות שונות בעניין אשת יפת תואר, כגון שדינים אלו שייכים גם אם אינה יפה באופן אובייקטיבי; כמו כן אסור לקחת יותר מאישה אחת; אסור ללחוץ אותה במלחמה ולהפחיד אותה, או לשכב עימה במקום שאינו פנוי.
עוד מובאת שם מחלוקת בין רב לשמואל האם ההיתר לבוא על השבויה בשעת המלחמה חל גם על כהן שלא יוכל אחר כך לקחתה לאישה משום שאסור לכהן לשאת גיורת, או שגם לו התירה זאת התורה.
גדרי המצווה > בימינו

מכיוון שהיתר 'אשת יפת תואר' נועד למצב של דיעבד, למניעת מעשים חמורים ופגיעה בזכויות הבסיסיות של השבויה, בימינו שישנם חוקים המעגנים את ההגנה על זכויותיהם של שבויים ושבויות, בטל היתר זה בפועל.
הסוגיה המוסרית

התלמוד במסכת סנהדרין מסתייג מההיתר של אשת יפת תואר ודורש את הקשר הפרשיות, לכך שמי שלוקח אשת יפת תואר, סופו שישנא אותה ואף ייוולד להם בן סורר ומורה. על פי מדרש תנחומא, אבשלום שמרד באביו והיה למעשה בן סורר ומורה, היה בנה של מעכה בת תלמי מלך גשור, שדוד חמד במלחמותיו. חז"ל גם סוברים שתמר הייתה בת של אשת יפת תואר ולכן הייתה יכולה להינשא לאחיה אמנון, כפי שהיא יעצה לו, מכיוון שהייתה בתו של דוד עוד בשלב שאמה הייתה גויה, ולכן לא הייתה מיוחסת אליו. רב יהודה בשם רב מבקר את דוד וטוען שהיו לו לא פחות מארבע מאות בני יפות תואר (תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"ו, עמוד ב').
יש מבארים שהמחלוקת בין רב, שהיה גדול אמוראי בבל, לרבי יוחנן, שהיה גדול אמוראי ארץ ישראל, לגבי היתר ביאה ראשונה במלחמה, מאפיינת את ההבדל בין תלמוד ארץ ישראל לתלמוד בבל, שבעוד שתורת בבל גורסת כי במקרי קיצון כמו סערת הקרב אין אפשרות לגבור על היצר הרע, ויש לשאוף לתת לו מסגרת שבה הוא יבוא לידי ביטוי במידה מצומצמת ונאותה במידת האפשר, תורת ארץ ישראל סבורה שיש ביכולתו של החייל לגבור על יצרו, ולכן היא אוסרת עליו לאנוס את השבויה בעת המלחמה, ורק לאחר תהליך של חודש יוכל לבחור אם לשאת אותה לאשה או לשלחה לנפשה.
הרב קוק מבאר שההיתר של אשת יפת תואר עושה שימוש בעקרון הפסיכולוגי של "פת בסלו" לפיו עצם הידיעה שהדבר מותר מאפשרת את יכולת האיפוק, וזאת על מנת לתת ביד החייל כלי להתגבר על יצרו.
ראו גם

מעמד האישה בתנ"ך
נשות ניחומים
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ח'
↑  טז - השאלה על דין אשת יפת תואר - פניני הלכה, באתר פניני הלכה, ‏במאי 2000
↑  הרב משה שמואל גלזנר, קונטרס חקור דבר
↑  תל תלפיות, הרב משה שמואל גלזנר, כרך ט, ואץ: דוד צבי קצבורג (עורך), עמ' 235-240, 272-273
↑  ליקוטי תורה, פרשת כי תצא, טעמי מצוות
↑  הרב עמרם בלום, בית שערים יו"ד סימן שסב
↑  הרב מרדכי יהודה ליב ווינקלר, לבושי מרדכי אה"ע סימן מב
↑  ספר המצוות שלו, מצווה ע"ד. וכפי שפירש זאת הרב יהודה ירוחם פישל פרל (פערלא) בפירושו לרס"ג, הרב שלמה אהרן ורטהיימר בספרו 'גנזי ירושלים' עמוד רמ"ז, ועוד.
↑  בפירושו על ספר דברים פרק כ"א פסוק י"א.
↑  מסכת קידושין, דף כב עמוד א, ד"ה שלא ילחצנה
↑  בפירושו על ספר דברים, פרק כ"א, פסוק י'
↑  ספר החינוך, מצווה תקל"ב
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ח', הלכה ב'
↑  ספר היראים, סימן כ'.
↑  הרחבה בביאור שיטות הראשונים השונות ראו כאן.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ח', הלכות ג'–ז'
↑  רש"י על מסכת קידושין דף כ"א עמוד ב', ורמב"ן על ספר דברים פרק כ"א פסוק י"ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"א, עמוד ב' - דף כ"ב עמוד א'.
↑  ראו אנציקלופדיה תלמודית כרך כה, ערך יפת תואר (טור נא-נב).
↑  יח - ההיתר בטל כיום - פניני הלכה, באתר פניני הלכה, ‏במאי 2000
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ז
↑  אוצרות צוריאל, לרב משה צוריאל, עיונים על הירושלמי, עיון י"ב. 'במסילה העולה' לרב יצחק שילת, על קידושין דף כב, א, ועוד. וראו מאמרו של הרב יצחק ברנד דיברה תורה כנגד היצר.
↑  מדבר שור דרוש שישי עמוד נ"ה.
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
אנטיגואה וברבודה
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  ANT
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
אנטיגואה וברבודה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מאנטיגואה וברבודה לא זכה במדליה אולימפית לנוער, והשתתפות ספורטאי הנוער היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של אנטיגואה וברבודה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה. הישג השיא של המשלחת היה בגמר ריצת 100 מטר נערים בה סיימה במקום הרביעי. ביתר התחרויות ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים, אתלטיקה, שחייה ושיט. הישג השיא של המשלחה היה בגמר ריצת 100 מטר נערות בה סיימה במקום הרביעי. יתר ספורטאי המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, סיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
ראו גם

אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים
אנטיגואה וברבודה במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
בזיך כלקוליתי

כלי נסך מעוצב כאיל ועליו שלושה בזיכים
שלושה בזיכים
בָּזִיךְ (או בָּזֵךְ; באנגלית: Cornet) הוא כלי חרס, מעין גביע (נקרא גם "גביע קרן") דמוי משפך, מהתקופה הכלקוליתית, אשר ככל הנראה שימש לפולחן.
בזיכים נמצאו במספר אתרים בארץ ישראל ובעבר הירדן; הבולטים שבהם הם תלוליות ע'סול, המקדש הכלקוליתי בעין גדי, והאתרים הארכאולוגיים שליד גרר, מיתר וגילת. הכלי מסמל את הקרמיקה הע'סולית בעיקר בשל צורתו החריגה ולא בשל הכמות שבה נמצא באתר.
הטיפוס העיקרי של כלי זה גובהו נע בין 18-16 ס"מ, מחודד כלפי מטה. לעיתים החוד מקוצץ במקצת. יש כלים מעוטרים וכלים ללא עיטור, כלים ללא ידיות וכלים עם ידיות נקב זעירות. טיפוס נוסף הוא כלי שבסיסו גדום, שגובהו כ-11 ס"מ לערך.
ממצא אמנות יחידאי שהתגלה על ידי הארכאולוג דוד אלון, הוא כלי חרס בדמות איל הנושא שלושה בזיכים על גבו. גודל הפריט 27.5 ס"מ אורך ו-23 ס"מ גובה, והוא מעוטר בצביעה אדומה על גבי החרס הבהיר. מקור הממצא הוא באתר ליד גילת.
שימוש

אופן השימוש בכלי אינו מובן. בין ההשערות, יש הסוברים כי שימש לשתייה בטקסי פולחן, ויש הסוברים כי הכיל בתוכו קטורות או שמנים ריחניים.
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל, ירושלים: הוצאת ספרים אריאל, 2008.
רות עמירן, הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמ' 40.
אריק ז'וניור דינה אבימבה

אריק ז'וניור דינה אבימבה (בצרפתית: Éric Junior Dina Ebimbe; נולד ב-21 בנובמבר 2000 בפריז שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת איינטרכט פרנקפורט.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

דינה אבימבה גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית. בעונת 2018/2019 שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
קריירת מועדונים > ההשאלה ללה האבר

ב-5 ביולי 2019 הושאל דינה אבימבה ללה האבר מליגת המשנה הצרפתית. ב-26 ביולי ערך דינה אבימבה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד אז'אקסיו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. ב-30 באוגוסט הבקיע דינה אבימבה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על קן במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל ערך דינה אבימבה 25 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירת מועדונים > ההשאלה לדיז'ון

ב-6 ביולי 2020 הושאל דינה אבימבה לדיז'ון מליגת העל הצרפתית. ב-22 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לאנז'ה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-27 בספטמבר הבקיע דינה אבימבה את שערו היחיד במועדון, בתיקו 2-2 נגד מונפלייה במסגרת המחזור החמישי בליגה. בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במועדון.
קריירת מועדונים > החזרה לפריז סן-ז'רמן

דינה אבימבה חזר לפריז סן-ז'רמן לקראת עונת 2021/2022. ב-1 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לליל במסגרת גביע האלופות הצרפתי. ב-7 באוגוסט ערך דינה אבימבה את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 1–2 על טרואה במסגרת המחזור הראשון בליגה.