stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים משה
דיסקוגרפיה > אוספים

להיטי זהב א',ב' (1988)
להיטי זהב ג' (1992)
להיטי זהב ד' - "השקטים" (1992)
להיטי זהב (1992)
עוד שנה חלפה (1994)
ברוח מזרחית (1994)
אתמול (השירים החדשים בלבד) (1997)
במיטב שירי החפלות (2002)
הקולות של פיראוס DVD להיטי זהב (2004)
שר תימנית (2005)
הקופסה המרובעת 1–6 (מכיל את כל הדיסקים הקודמים) (2005)
מיטב הלהיטים (2006)
המיטב (2007)
המיטב - אוסף כפול (2006)
המובחרים (שני חלקים) (2009)
הדואטים (2009)
הופעות

חפלה בהופעה חיה (שני חלקים) (1994)
עוד שנה חלפה... (2000)
מארח בחפלה ערבית (שני חלקים) (2005)
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, אלה החיים: חיים משה נזכר בלהיטים ומספר על הגעגעועים לעוזי חיטמן, באתר מעריב, 20 בספטמבר 2019
↑  הסרט היווה מעין דחיפה לקולנוע של כל האמנים המיוצגים בידי האמרגנים האחים ראובני. מתוך כאסח במסד הנתונים העברי לקולנוע ובידור, אידיבי
↑  Cheb Mami, Haoulou, אתר יו טיוב
↑  דני סנדרסון, גידי גוב, שלמה ארצי ואחרים: הוכרזו זוכי פרס איגוד אמ"י למפעל חיים, באתר ynet, 14 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306231105171  BnF: cb14209035w (data)  ISNI: 0000 0000 8109 0343  LCCN: no2004057642  MusicBrainz: d2269ed4-5496-4077-b595-33aa24a60282  VIAF: 29743797   WorldCat (עם VIAF): 29743797
ההרפתקאות המטורללות של ג'יימס ומקס

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת טלוויזיה קומית, סדרת הרפתקאות טלוויזיונית 
 יוצרים:  ג'יימס רליסון, איתן באנוויל
 כותבים:  ג'יימס רליסון, איתן באנוויל
 מדבבים:  ג'יימס רליסון קרל פרולו גריי אנתוני ויליאמס Kimberly Brooks Julian Gant 
 ארץ מקור:  ארצות הברית, קנדה 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  20
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ג'יימס רליסון, איתן באנוויל
 חברת הפקה:  Atomic Cartoons נטפליקס אנימציה
 הפצה:  נטפליקס
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  7 באוקטובר 2022 – 24 בפברואר 2023 
 תקופת שידור בישראל:  7 באוקטובר 2022
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ההרפתקאות המטורללות של ג'יימס ומקס (באנגלית: Oddballs, "כדורים מוזרים") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית קומית מונפשת שנוצרה על ידי ג'יימס רליסון ואיתן באנוויל. הסדרה מבוססת על ערוץ היוטיוב של רליסון, TheOdd1sOut. היא הופקה על ידי Atomic Cartoons ונטפליקס אנימציה, והיא יצאה בנטפליקס ב-7 באוקטובר 2022. ב-24 בפברואר 2023 יצאה העונה השנייה עם כ-8 פרקים.
עלילה

עלילת הסדרה עוקבת אחר ג'יימס, נער בצורת בועה. יחד עם חבריו הטובים מקס, תנין מדבר, ואקו, ילדה מהעתיד, נסיונותיו להטיל ספק בנורמות גורמות לעיתים קרובות לאסון.
מדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| ג'יימס | ג'יימס רליסון | יהונתן מגון |
| מקס | ג'וליאן גאנט | ערן מור |
| אקו | קימברלי ברוקס | מייה קדוש |
| סאגו | ג'יימס רליסון | גילן שחף |
| מר זבובי | גרי אנטוני ויליאמס | גדי לוי |
| פטריק |  | גדי לוי |
| סטוארט | קארל פרולו | דור סרוגו |
| פודבול ג'ו |  | דור סרוגו |
| טוסטי |  | קולות רקע |
| לואיז |  | טליה ברקאי |
| ג'ייסון החלקלק |  | קובי ליקורמן |
ג'נה: 
פרופסור טום טם: 
הרמוני:
הפקה

יוצרי הסדרה, ג'יימס רליסון ואיתן באנוויל, הציגו את הסדרה לנטפליקס בתחילת 2020, כשהשירות החליט לתת אור ירוק לסדרה באוגוסט באותה שנה. לפי רליסון, כל ההפקה של הסדרה התרחשה בעבודה מרוחקת, בעקבות אולפנים שננעלו במהלך מגפת הקורונה.
רליסון הכריז על הסדרה בסרטון יוטיוב ב-23 ביוני 2022, יחד עם חשיפת הבכורה של התוכנית בהמשך השנה. ב-16 בספטמבר 2022 שוחרר טריילר רשמי בערוץ היוטיוב של ג'יימס, עם התאריך 7 באוקטובר כמועד יציאתה הרשמי.
ראו גם

TheOdd1sOut
אחד בפה ואחד בלב

אחד בפה ואחד בלב הוא ביטוי שמקורו בתלמוד, ופירושו: פיו ולבו אינם שווים, אדם צבוע, שדבריו אינם תואמים את מחשבותיו הפנימיות.
מקור הביטוי

הביטוי מופיע במספר מקומות בתלמוד, וביניהם מסכת פסחים: "שלשה הקדוש ברוך הוא שונאן: המדבר א' [אחד] בפה ואחד בלב והיודע עדות בחבירו ואינו מעיד לו והרואה דבר ערוה בחבירו ומעיד בו יחידי". שלוש העבירות האלו, מסביר המהרש"א, הן בכלל העבירות שבין אדם לחברו, אלא שבא הכתוב לומר לנו "שכל שאינו נוח לבריות, אינו נוח למקום" (כינוי לאלוהים ביהדות)
מקום אחר בתלמוד המזכיר את הביטוי הוא מסכת בבא מציעא. בדיון על הפסוק בויקרא: "מֹאזְנֵי צֶדֶק, אַבְנֵי-צֶדֶק, אֵיפַת צֶדֶק וְהִין צֶדֶק יִהְיֶה לָכֶם" שואלים חז"ל מדוע הצמיד הכתוב הין צדק לאיפת צדק, "והלא הין בכלל איפה היה". ומסבירה הגמרא: "שיהא הן שלך צדק ולאו שלך צדק". ומוסיף אביי ואומר: "כוונתו שלא ידבר אחד בפה ואחד בלב".
רש"י נעזר בביטוי זה בפירושו לפסוק בספר בראשית, המתאר את יחסיהם של בני יעקב לאחיהם, יוסף: "וַיִּרְאוּ אֶחָיו כִּי אֹתוֹ אָהַב אֲבִיהֶם מִכָּל אֶחָיו וַיִּשְׂנְאוּ אֹתוֹ וְלֹא יָכְלוּ דַּבְּרוֹ לְשָׁלֹם". אומר על כך רש"י - "מתוך גנותם למדנו שבחם, שלא דברו אחת בפה ואחת בלב". במילים אחרות, על אף שמעשיהם היו מגונים, לפחות הם לא היו צבועים בהתנהגותם כלפי יוסף.
מקור השראה לביטוי ניתן למצוא גם בתנ"ך: ספר ירמיהו, פרק י"ב, פסוק ב': "קָר֤וֹב אַתָּה֙ בְּפִיהֶ֔ם וְרָחוֹק מִכִּלְיוֹתֵיהֶֽם׃". ברור הם רוצים
לב טוב
שימושים בעברית המודרנית

בעיתון "הזמן" משנת 1903 כותב מחבר הפיליטון, הצידני, שאין הוא מתרעם על צביעות בולטת כזו של הנחש, למשל, שהיא "אחת בפה ואחת בלב", אלא על הצביעות שבלב.
בעיתון "המשקיף" משנת 1940 מספר אייזיק רמבה שזאב ז'בוטינסקי האמין למילות השבח שהרעיף לפתע בן-גוריון עליו, משום שלא האמין ש"אדם בעל שיעור קומה יהיו לו אחד בפה ואחד בלב"
בעיתון "חרות", משנת 1962 כותב אלמוני החותם בראשי תיבות בכתבה בשם: "אחת בפה ואחת בלב", שמפלגת אחדות העבודה החמיצה הזדמנות גדולה "והוכיחה שוב הפעם לציבור, כי עמדתה היא אחד בפה ואחד בלב"
ראו גם

אין תוכו כברו
הערות שוליים

↑  נחום רקובר, ניבי התלמוד, הניב "אחד בפה ואחד בלב", ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"א-1990, באתר "דעת"
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ג, עמוד ב'
↑  שמואל אליעזר הלוי איידלס, חידושי אגדות על פסחים, מהדורת ויליאם דוידסון, קי"ג, ע"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף מ"ט, עמוד א'
↑  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ל"ו
↑  רש"י על בראשית לז – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  צידני, פיליטון; מכתב אל החנווני, הזמן, 4 במאי 1903
↑  אייזיק רמבה, "במחיצתו", המשקיף, 11 באוקטובר 1940
↑  חרות, "אחד בפה ואחד בלב", חרות, 10 באוגוסט 1962
השועל הצבוע מחמיא לעורב על מראהו וקולו, רק כדי לזכות בגבינה, במשל השועל והעורב. ציור מאת וצלב הולאר, (1677-1607)
אריון (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית, אריון (ביוונית עתיקה: 'Ἀρίων) הוא סוס זהוב אלמותי מהיר במיוחד, שניחן ביכולת לדבר (כך על פי הפואטה הלטינית Sextus Propertius). זהות הוריו של אריון משתנה בהתאם למחבר: פוסידון, דמטר וגאיה מוזכרים שלושתם, ביצירות שונות, (הגרסה המקובלת היא שפוסידון ודמטר הם הוריו) כמולידיו. כמו כן, אדרסטוס (אנ') מלך ארגוס נזכר כמי שנהג לרכוב על גבו לעיתים קרובות.
אריון מוזכר כיכול לדהור על כול משטח אפשרי – על המים, על האדמה ועוד. אריון הוא גם הסוס המהיר ביותר בעולם.
האזכור הספרותי המוקדם ביותר של אריון הוא באיליאדה של הומרוס.
אריון מוזכר גם בסדרת גיבורי האולימפוס של ריק ריירדן בתור הסוס של הייזל. בנוסף, ידוע שיכול לאכול-כול, אך מעדיף מכל זהב.
בתרבות הפופולרית

אריון מופיע ב"בן נפטון", ספר פנטזיה מאת ריק ריירדן, המשך ל"הגיבור האבוד", שם מצוינת מהירות דהירתו (עם מרכבה רתומה אליו): 1,320 קמ"ש. הוא מופיע שוב בספר הבא בסדרה "אות אתנה", כמו גם ב"בית האדס" בתור החבר הטוב של הייזל. כמו כן הוא מופיע גם ב"דם האולימפוס", הספר האחרון בסדרה.
אריון מוזכר במשחק "Wizard101" (אנ'). בגרסה זו אריון הוא סוס אנושי ובנו של פוסידון: מרעיד הארץ ואחיה של למיה.
לפעמים מתבלבלים בינו לבין הצייד אוריון, בנו של פוסידון ואחד מגדולי הציידים ביוון העתיקה.
אל יתהלל חוגר כמפתח

אַל יִתְהַלֵּל חֹגֵר כִּמְפַתֵּחַ היא אמרה מקראית שמשמעותה: אל לאדם להתרברב ולהתפאר בכוונותיו לפני שהוכיח כי הוא מסוגל לבצען.
אמרה זו שאולה משדה הקרב. החוגר הוא החייל שלובש את החגור לפני הקרב. המפתח הוא החייל הפותח או משיל את החגור מעליו לאחר שחזר משדה הקרב. ביטוי זה בא ללמד את האדם לא להתרברב על הצלחותיו העתידיות, פן לא יוכל להוכיח את דבריו במעשים.
מְקור האמרה

בספר מלכים א' כ' פסוק י"א מסופר על בן הדד השני מלך ארם שהתכונן לתקוף את ממלכת שומרון והתרברב בניצחונו עוד לפני שהביס את אחאב מלך ישראל:
בן הדד התרברב בצבאו הגדול וטען, בשבועה, כי כל עפר חורבות השומרון (שמתכנן הוא להחריב) לא יספיק למלא את אגרופיהם של חייליו הרבים, כך לפי המפרשים שמשמעות המילה "שעלים" היא אגרוף, ולפי פירושים אחרים, משמעות המילה "שעלים" היא העפר הנדבק ברגלי ההולך, כלומר, אין די עפר השומרון שידבק לרגלי חייליו הרבים של בן הדד.
אחאב מלך ישראל השיב:
כלומר - אל לך להתרברב לפני שניצחת במלחמה. בן הדד, שהיה בטוח לחלוטין בניצחונו, הרשה לעצמו לשתות לשוכרה באוהלו לפני הקרב, והובס על ידי אחאב.
מְקור האמרה > לוחמה פסיכולוגית, זריעת פחד

אפשרות נוספת היא שבסיפור המקראי מדובר בלוחמה פסיכולוגית. בן הדד השני מנסה לבלבל את האויב, לזרוע בו פחד. אין זו התרברבות בגלל יוהרה לשמה.
ביטויים דומים

מתרגמים שונים העמידו צורות עבריות שונות החופפות את רעיון האמרה:
"אל תהלל את יומך בטרם העריב"
"אך בקִצו יוודע היום"
"עוד אין לדעת מה ילד יום"
"בערוב ימיך תהלל את חייך"
"אל תהלל יום בטרם יבוא הערב"
"אל תקדים תרועה לתשועה"
"אל תשיר אז ישיר בטרם עברת את הים"
"אל תאמין בעצמך עד יום מותך", מסכת אבות (פרק ב)
ביטויים דומים באנגלית:
Praise day at night and life at the end
Don't count your chickens before they are hatched
Call no man happy till he dies
Don't halloo till you're out of the wood
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק כ', פסוק י'.
↑  כמו 'מי מדד בשעלו מים' ישעיהו, מ', י"ב, כך לפירוש המצודות, רלב"ג ואחרים.
↑  כמו "משעול הכרמים" (במדבר, כ"ב, כ"ד). כך לפירוש תרגום יונתן, רש"י ואחרים
↑  ספר מלכים א', פרק כ', פסוק י"א.
אדיאשנטי

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בן 63 בערך) קופרטינו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Steven Gray 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.adyashanti.org
 
אדיאשנטי, Adyashanti (/ˈאירוdjəʃאירוnt./ˈ; מילה בסנסקריט आध्या सावित्री שמשמעותה "שלווה בראשיתית"; נולד כסטיבן גריי בשנת 1962) הוא מורה רוחני וסופר אמריקאי המתגורר באזור מפרץ סן- פרנסיסקו. אדיאשנטי מעביר שיעורים, קורסים מקוונים, סדנאות וריטריטים בארצות הברית ובמקומות נוספים בעולם. הוא מחברם של ספרים רבים, תקליטורי שמע ודי.וי.די.
יחד עם אשתו, מוקטי (Mukti), הוא ייסד בשנת 1996 את Open Gate Sangha, ארגון ללא מטרות רווח אשר תומך בשיעוריו ומנגיש את תורתו לקהל הרחב.
חייו

החל משנות ה-20 לחייו, במשך ארבע עשרה שנים, גריי למד ותרגל זן בודהיזם תחת הדרכתה של מורתו, ארוויס ג'ואן ג'סטי
(Arvis Joen Justi) . ג'אסטי הייתה תלמידתו של טאיזן מאזומי רושי (Taizan Maezumi Roshi) ממרכז הזן של לוס אנג'לס. גריי גם נשלח באופן קבוע על ידי ג'אסטי לריטריטים של זן, בהם תרגל תחת הדרכתו של ג'אקושו קואנג רושי (Jakush Kwong Roshi), ממרכז הזן של הר סונומה שבקליפורניה. בגיל 25 עבר גריי, על פי עדותו, סדרה של חוויות רוחניות טרנספורמטיביות. בזמן שתרגל מדיטציה, הוא חווה קנשו (Kensho) קלאסי, שהיא חוויה של התעוררות בזן, במסגרתה הוא "חדר אל תוך ריקותם של הדברים כולם", והבין כי "הבודהה שאחריו רדפתי היה אני עצמי". מלבד עיסוקו במדיטציית זן הוא למד באותן שנים גם את כתביהם של מיסטיקנים נוצרים שונים, וכן את כתבי הקודש הנוצרים.
בשנים שלאחר התעוררותו המשיך גריי את תרגול המדיטציה שלו, בעודו עובד בבית המלאכה של אביו. בנוסף, הוא בילה שעות רבות באותה תקופה בישיבה בבתי קפה, כשהוא מנסח תשובות לשאלות שעלו בו באופן ספונטני. לבסוף, בגיל 31, גריי חווה, על פי עדותו, התעוררות ("הארה") נוספת, ששמה קץ לשאלות ולספקות שעוד נותרו בו.
בשנת 1996, הוא הוזמן על ידי מורתו ארביס ג'ואן ג'אסטי להתחיל ללמד. הוא התחיל במתן שיעורים לקבוצות קטנות שהתכנסו בחדר בביתה של דודתו. הקבוצות התרחבו במהלך השנים, כאשר עוד תלמידים נוספו. באותו הזמן הוא גם שינה את שמו לאדיאשנטי, שם שמשמעותו בסנסקריט "שלווה בראשיתית".
שיעוריו של אדיאשנטי מתמקדים ברעיון של התעוררות ("הארה") ובהתגלמותה בחיי היומיום. הוא נוטה שלא להדגיש את זיקתה של תורתו לזן בודהיזם, באומרו כי "האמת שעליה אני מצביע אינה מוגבלת לשום דת, השקפה, או מערכת אמונות אחת מסוימת, אלא היא נגישה לכל ומצויה בפנימיותו של כל אחד ואחת".[דרוש מקור] מלבד זן בודהיזם, תורתו של אדיאשנטי מושפעת באופן בולט גם מכתביו של המיסטיקן ההודי בן המאה ה-20, ניסרדגדטה מהראג' ומזו של רמאנה מהארשי, כמו גם מפרשנויותיו שלו לברית החדשה וממיסטיקנים נוצרים שונים. הוא כתב מספר רב של ספרים, וכן הפיק קלטות שמע ודי.וי.די.
באפריל 2014 התראיין אדיאשנטי לתוכניתה של אופרה ווינפרי, במסגרת פרק של Super Soul Sunday .
אדיאשנטי מתגורר, עם אשתו מוקטי, באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
ארגון Open Gate Sangha

סנגהה (Sangha) הוא מונח בסנסקריט המתייחס לקהילה רוחנית. אדיאשנטי ייסד את Open Gate Sangha בשנת 1996, כאשר הוא החל ללמד. הארגון פועל באמצעות צוות קטן של עובדים ובסיועם של מתנדבים רבים, ובין השאר מתאם עבור אדיאשנטי את לוח הפעילויות והנסיעות. הארגון גם מפיק ומוציא לאור חומרים כתובים, שמע ווידאו.
בנוסף, הארגון מקיים, מספר פעמים בשנה, ריטריטים בני כמה ימים הנערכים בשתיקה.
תלמידים שהוזמנו ללמד

אדיאשנטי, בדומה למורתו, הזמין במהלך השנים שורה של תלמידים "לחלוק את הדהרמה", כלומר ללמד באופן עצמאי תלמידים אחרים.
ביבליוגרפיה

Adyashanti (2002). The Impact of Awakening: Excerpts from the Teachings of Adyashanti. Open Gate Publishing. ISBN 978-0-9717036-0-5.
Adyashanti (2003). My Secret is Silence: Poetry and Sayings of Adyashanti. Open Gates Publishing. ISBN 978-0-9717036-1-2.
Adyashanti (2009). Emptiness Dancing. Sounds True. ISBN 978-1591794592.
Adyashanti (2009). The End of Your World: Uncensored Straight Talk on the Nature of Enlightenment. Sounds True. ISBN 978-1-59179-963-4.
Adyashanti (2010). True Meditation: Discover the Freedom of Pure Awareness. Sounds True. ISBN 978-1591794677.
Adyashanti (2011). Falling Into Grace: Insights on the End of Suffering. Sounds True. ISBN 978-1-60407-087-3.
Adyashanti (2012). The Way of Liberation. Open Gate Sangha. ISBN 978-1-937195-17-5. אורכב מ-המקור ב-2017-05-03. נבדק ב-2017-05-01.
Adyashanti (2014). Resurrecting Jesus: Embodying the Spirit of a Revolutionary Mystic. Sounds True. ISBN 978-1-62203-094-1.
לקריאה נוספת

Ardagh, Arjuna (2005). The Translucent Revolution: How People Just Like You Are Waking Up and Changing the World. New World Library. pp. 102–105. ISBN 978-1-57731-468-4.
Lumiere, Lynn Marie; Lumiere-Wins, John (2003). The Awakening West: Conversations with Today's New Western Spiritual Leaders. Fair Wind. pp. 190–208. ISBN 978-1-59233-010-2.
Saunders, Luc; Safransky, Sy (בדצמבר 2007). "Who Hears This Sound? Adyashanti On Waking Up From The Dream Of "Me"". אורכב מ-המקור ב-2017-04-23. נבדק ב-7 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
Starr, Bernard (2007). Escape Your Own Prison: Why We Need Spirituality and Psychology to Be Truly Free. Rowman & Littlefield. pp. 201ff. ISBN 978-0-7425-5839-7.
הערות שוליים

↑  Filaber, David (במאי 2013). Transform Your Life with Meditation: The Lives and Legacies of the Greatest Meditation Masters. AuthorHouse. p. 50. ISBN 978-1-4817-8789-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Luc Saunders; Sy Safransky (בדצמבר 2007). "Who Hears This Sound?". The Sun (magazine). אורכב מ-המקור ב-2017-04-23. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Adyashanti". Omega Institute. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Capretto, Lisa. "Spiritual Author Adyashanti Shares His View Of Jesus, The Man". Huffington Post. נבדק ב-2014-04-21.
↑  "First Look: Oprah and Author Adyashanti". Oprah. באפריל 2014. נבדק ב-2014-04-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Claire Hoffman (21 באפריל 2008). "On Faith:A Week of Silence". Washington Post. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4712836  BnF: cb16163862w (data)  CANTIC: a11351834  GND: 133076725  ISNI: 0000 0000 7851 570X  LCCN: n2001056305  NKC: mzk2014831481  NLK: KAC200803818  NTA: 304147907  SNAC: w6711284  VIAF: 79565708   WorldCat (עם VIAF): 79565708
מיכל בת-אדם

| --- | --- |

בת-אדם, 2011
 לידה:  עפולה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 עיסוק:  במאית קולנוע, תסריטאית, שחקנית ומשוררת
 מקום לימודים:  בית צבי  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 בן או בת זוג:  משה מזרחי 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס מפעל חיים מטעם הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות (2013)  פרס אופיר על מפעל חיים (2019)  פרס ישראל לקולנוע (2021)
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכל בת-אדם בסרט "עתליה", 1983
הבמאית מיכל בת-אדם (מימין) והשחקנית הראשית מיכל זוארץ במהלך צילומי הסרט "אהבה ממבט שני", 1998
מיכל בת-אדם (מימין) עם יוני המנחם ומשה מזרחי, 2011
מיכל בת-אדם (נולדה ב-2 במרץ 1945) היא במאית קולנוע, תסריטאית, שחקנית ומשוררת ישראלית. כלת פרס ישראל לקולנוע (2021) ופרס אופיר על מפעל חיים (2019).
ביוגרפיה

בת-אדם נולדה בשם מיכל רובין בעפולה לימימה ואדם רובין, צלם בעל החנות "פוטו אדם" בעפולה, שעלו מפולין. בגיל שש הצטרפה לאחותה נטע בקיבוץ מרחביה. השתיים שינו את שם משפחתן לבת-אדם, אם כי לא באופן רשמי. ניגנה בתזמורת בני הקיבוצים, ולמדה באקדמיה למוזיקה ובבית הספר למשחק בית צבי.
ביוגרפיה > קריירת משחק

בתחילת שנות השבעים השתתפה בת-אדם בסרטי הקולנוע של בן-זוגה, הבמאי משה מזרחי, "אני אוהב אותך רוזה" (1972), "הבית ברחוב שלוש" (1973), "אבו אל בנאת" (1973), "איש רחל" (1974) וזוכה פרס האוסקר האמריקאי, ההפקה הצרפתית "כל החיים לפניו" (1977). בין-השאר שיחקה בת-אדם גם בסרט "הפריצה הגדולה" (1970), בסרט "הדיבר ה-11" (1975) ובסרט הצרפתי "La Fille de Prague avec un sac très lourd"‏ (1977). במקביל בלטה גם בכמה תפקידים בתיאטרון, במיוחד ב"ציד המכשפות" של ארתור מילר.
לאורך שנות השמונים, במקביל לקריירה כבמאית, השתתפה בת-אדם בסרטים "המשחק האמיתי" (1980), "מגש הכסף" (1983), "עתליה" (1984), "השגריר" (1984), "המאהב" (1986), אותו אף ביימה, בסרט האמריקאי "המרגל הישראלי בדמשק" (1987), ובסרט הצרפתי "חנה ק." (1983). במקביל שיחקה בהצגות בתיאטראות הבימה, הקאמרי ותיאטרון בית ליסין. לאורך שנות התשעים חדלה מלשחק, מלבד סרטו של משה מזרחי, "נשים" (1996). ב-2008 הצטרפה לצוות שחקני העונה השנייה של "בטיפול". בקיץ 2013 הועלתה גרסה בימתית לסרטה "רגעים".
ביוגרפיה > קריירת בימוי

ביימה את הסרט "רגעים" (1979), הפקה צרפתית-ישראלית, אותה גם כתבה ושיחקה בו לצד אסי דיין. בשנות השמונים כתבה וביימה את "על חבל דק" (1980) בכיכובה של גילה אלמגור, "בן לוקח בת" (1982),  "המאהב" (1986), המבוסס של ספרו של א.ב. יהושע ובו כיכבו יהורם גאון ואביגיל אריאלי, "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" (1989) בכיכובם של יוסי פולק, ריטה ולבנה פינקלשטיין, וסרט הטלוויזיה "הדוד פרץ ממריא" (1993) שבו גם שיחקה, על פי סיפור מאת יעקב שבתאי.
בת אדם ביימה וכתבה מספר סרטים: "אישה זרה" (1993), בכיכובו של שרון אלכסנדר, "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית" (1994), בו גם השתתפה לצד מיכל זוארץ, "אהבה ממבט שני" (1999) בכיכובו של אלון אבוטבול, "חיים זה חיים" (2003), אותו גם הפיקה ובו השתתפו יעל אבקסיס, רבקה מיכאלי ומשה איבגי, ו"מאיה" (2010). ב-2008 השתתפה ביחד עם משה מזרחי בכתיבת התסריט לסרט "סוף שבוע בגליל" המבוסס על הדוד וניה של אנטון צ'כוב.
הסרט "רגעים" צונזר בשנת 1979 והוסרו ממנו שלושה קטעי "ארוטיקה". העתירה שהגישו היוצרים לבג"ץ נדחתה.
בשנת 2013, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, הוקרן הסרט לראשונה בישראל בגרסתו הלא מצונזרת.
ב-2017 יצרה הבמאית נטעלי בראון סרט תיעודי על בת-אדם, "מקווה שאני בפריים", על מאבקה למצוא את מקומה בעולם הקולנוע ועל הזוגיות שלה בבית שמכיל שני במאים. הסרט זכה במקום השני (פרס השופטים) בפסטיבל דוקאביב (2017) ובפרס על הסרט התיעודי הטוב ביותר עד שישים דקות בטקס פרסי אופיר לשנת 2017.
חיים אישיים

הייתה נשואה לבמאי משה מזרחי, עד לפטירתו ב-2018, ואם לדניאל.
פרסים והוקרה

פרס מפעל חיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, 2013.
פרס אופיר על מפעל חיים, 2019.
פרס ישראל לקולנוע, 2021; על היותה "יוצרת, פורצת ומפלסת דרך בקולנוע הישראלי מזה חמישה עשורים".
פרס יקירת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים בירושלים, 2023.
פילמוגרפיה > כבמאית ויוצרת

רגעים - 1979
על חבל דק - 1980
בן לוקח בת - 1982
המאהב - 1986
אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב - 1989
אישה זרה - 1993
הדוד פרץ ממריא - 1993
איה: אוטוביוגרפיה דמיונית - 1994
אהבה ממבט שני - 1998
חיים זה חיים - 2002
ריטה שם זמני - 2007
מאיה - 2010
הדרך לאן - 2017
הילה - 2023
פילמוגרפיה > כשחקנית

הפריצה הגדולה - 1970
אני אוהב אותך רוזה - 1972
הבית ברחוב שלוש - 1973
אבו אל בנאת - 1973
איש רחל - 1975
הדיבר ה-11 - 1975
La Fille de Prague avec un sac très lourd ‏- 1977
כל החיים לפניו - 1977
רגעים - 1979
המשחק האמיתי - 1980
.Hanna K ‏- 1983
מגש הכסף - 1984
עתליה - 1984
השגריר - 1984
L'été provisoire ‏- 1985
המאהב - 1986
המרגל הישראלי בדמשק - 1987
איה: אוטוביוגרפיה דמיונית - 1994
נשים - 1997
ריטה שם זמני - 2007
בטיפול - 2008
דיסקים שהוציאה

היה שלג בארץ אחת - מיכל בת-אדם קוראת שירים (1999)
מיכל בת-אדם קוראת משירי לאה גולדברג (2000)
ספרי שירה

יומני בוקר, הוצאת קשב לשירה, 2017
אני שומעת מישהו, הוצאת עתון 77, 2022
הערות שוליים

↑   סוכן תרבות | 28.06.24, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 53:48)
↑  יש להביא מצעים, חולצה לבנה, ועמוד תווים... באתר יומן המסע לחקר 100 שנות תרבות לילדים בקיבוצים
↑  בכורה ל״אני אוהב אותך, רוזה", על המשמר, 31 במרץ 1972
↑  נתן גרוס, בקולנוע - האנשים הטובים מרחוב שלוש, על המשמר, 20 באפריל 1973
↑  זאב רב-נוף, העולם שייך לנקבות, דבר, 9 באוקטובר 1973
↑  בכורת "הפריצה הגדולה" - בקרית-שמונה, למרחב, 19 בפברואר 1970
↑  רחל נאמן, ביקורת קולנוע - 'השגריר' - הוד, תל־אביב, כותרת ראשית, 12 בספטמבר 1984
↑  עכבר העיר, מיכל בת אדם "בטיפול", באתר הארץ, 16 בספטמבר 2007
↑   מיכאל הנדלזלץ, "רגעים": החיים טובים, אבל..., באתר הארץ, 3 ביוני 2013
↑  ג. עיטור, הדוד פרץ ממריא בקרוב, חדשות, 7 באפריל 1993
↑  יעקב שבתאי זכה בפרס "קשת" בעד הסיפור הקצר, על המשמר, 15 בינואר 1969
↑  דליה שלף, סרטים חדשים - אישה זרה, חדשות, 27 במאי 1993
↑  גואל פינטו, סרטים חדשים - "חיים זה חיים",, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2003
↑  שמוליק דובדבני, חלוצות הקולנוע הישראלי חוזרות למסך, באתר ynet, 20 באוקטובר 2013
↑  נירית אנדרמן, תוקרן גרסה לא מצונזרת של סרטה של מיכל בת אדם, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2013
↑   נטע אלכסנדר, הבמאית שסללה את הדרך לדור החדש של הבמאיות הישראליות, באתר הארץ, 8 במאי 2017
רוני דורות, "מקווה שאני בפריים": מיכל בת-אדם נאבקת על מקומה, באתר הארץ, 8 במרץ 2018
↑  נירית אנדרמן, "פוקסטרוט" זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017
↑  שמוליק דובדבני, ביקורת סרט - "מקווה שאני בפריים": יצירה נוגעת ללב על הבמאית שפרצה את הדרך, באתר ynet, 5 בספטמבר 2017
↑  נירית אנדרמן, הבמאי זוכה האוסקר משה מזרחי מת בגיל 86, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2018
↑  טל לוין, עכבר העיר, פרס מפעל חיים למיכל בת-אדם, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2013
↑  אינה טוקר, פרסי אופיר 2019: "ימים נוראים" נציג ישראל לאוסקר, באתר ynet, 22 בספטמבר 2019
↑  איתי שטרן, הקולנוענית מיכל בת אדם זכתה בפרס ישראל, באתר הארץ, 23 בפברואר 2021
↑  אירוע הוקרה מיכל בת אדם, באתר JWFF 2023 (באנגלית)
↑  אורי קליין, הסיפור הקצר של סהר, הרומן של מקי, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2003
↑  אורי קליין, ריטה, אנחנו צריכים להיפרד, באתר הארץ, 25 ביוני 2008
↑   אורי קליין, "הדרך לאן": מיכל בת אדם לא מצאה את הדרך בסרטה החדש, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2017
↑  הילה באתר קרן הקולנוע הישראלי.
↑   יותם ראובני, מה מרגש כל כך בספר השירים של מיכל בת-אדם, באתר הארץ, 15 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312271305171  GND: 1016705239  ISNI: 0000 0004 2341 0918  LCCN: no2002089141  SNAC: w6mq8mfz  VIAF: 305406394   WorldCat (עם VIAF): 305406394
אורות האמונה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  הראי"ה קוק
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ה'תשמ"ה, 1985
 עורך:  הרב משה גורביץ
 
אורות האמונה הוא ספר מכתבי הראי"ה קוק, העוסק ביסודות האמונה הישראלית. החיבור נערך בידי הרב משה גורביץ, מתלמידי הרב קוק והרב הנזיר, והוא נדפס לראשונה בשנת ה'תשמ"ה (1985).
רקע והוצאה לאור

הספר נערך בידי הרב משה גורביץ (הישראלי) (ה'תר"ס~ – כ' טבת ה'תשמ"ד), יליד פולין, חניך ישיבת סלבודקה ומראשוני תלמידי ישיבת מרכז הרב, מעוזרי רבו הרב דוד כהן ("הרב הנזיר") בעריכת אורות הקודש. לאחר מכן שימש ברבנות בברוקלין וכר"מ בישיבות שונות, ביניהן ישיבת תורה ודעת וישיבת יעקב יוסף, והיה ממקורבי הרב יצחק הוטנר.
החיבור נערך בחיי הראי"ה, מתוך שמונה קבצים שהיו באותה עת תחת ידי הרב הנזיר, ותבנית עריכתו הראשונית עמדה לנגד עיני הרב קוק. כן עברו על הספר הרב הנזיר, הרב יעקב משה חרל"פ והרצי"ה קוק. בשנת ה'תש"ו (1946) פנה הרב גורביץ היושב בארצות הברית אל הרצי"ה קוק, וביקש להוציא את הספר לאור. הרצי"ה סירב תוך שהוא מנמק:
בנוגע לליקוטיו "אורות האמונה" מכי"ק [=מכתב יד קדשו, של הראי"ה], יקרה לי מאוד מגמת ידידי ... אבל למעשה לא אוכל כעת לדון על זה מרחוק, כי (מלבד מה שגם אצלי ישנם לקוטים של "אורות האמונה", וגם בכרכים החדשים של "אורות הקודש" צריכים להכנס, כמדומה לי, כמה דברים מעניינים אלה), הנה אזהרתו התקיפה של אאמו"ר [=אבי אדוני מורי ורבי] הרב זצ"ל בשעותיו האחרונות ... הלוא הייתה שסידור הכתבים והטיפול בהם יהיה דווקא על ידי בפיקוח שלי, ואחריות פקודתו זו הנוראה מוטלת עלי בכל עוזה מבלי להקל בה.
לצד זאת, מספר שנים לאחר מכן שיבח הרצי"ה את מלאכת העריכה. כתב היד של הספר היה בידי חוג רבני מרכז הרב, ונדפס לראשונה בברוקלין ובירושלים בשנת ה'תשמ"ה, כשנה לאחר פטירת העורך הרב גורביץ. המהדורה הראשונה של הספר נחשבת לבלתי-מוגהת, ומהדורה שנייה מתוקנת יצאה לאור רק בשנת ה'תשנ"ח, על פי כתב ידו המקורי של הראי"ה ובסיועו של הרב זאב נוימן. למהדורה זו נלוו מפתחות לסעיפים שנדפסו בספרים אחרים, והצעות הגהה שונות.