מלחמת גאליה
רקע > גאליה

הגאלים היו אוסף שבטים ממוצא קלטי שלא התאחדו לעם אחד בעל מוסדות שלטוניים ייצוגיים וצבא אחיד. השבטים היו גדולים למדי וכללו עשרות אלפי ולעיתים מאות אלפי אנשים. הגאלים נלחמו אלה באלה באותה הקלות שבה נלחמו נגד שכניהם. חלק מהשבטים היו בעלי השפעה גדולה יותר ושלטו על שבטים אחרים. עם זאת, לגאלים היו מאפיינים תרבותיים משותפים כגון השפה הגאלית, הדת הקלטית ועוד. לא כל השבטים הגאלים התנגדו לקיסר, וחלק ניכר מהם שיתפו פעולה עם הכוח הכובש ואף נלחמו לצדו. הרומאים כינו אמנם בהתנשאות את הגאלים ברברים, ואמנם הגאלים לא המציאו כתב משלהם, אך בכל זאת היו אלו בעלי תרבות מתקדמת למדי, בעלי חקלאות מפותחת, והיו ידועים כאמני צורפות, הצטיינו בעיבוד מתכת וייצרו כלי נשק טובים.
לדברי קיסר, בתקופה זו הייתה גאליה מחולקת לשלושה אזורים: גאליה בלגיקה בצפון מערב, גאליה אקוויטניה בדרום מערב וגאליה קלטיקה במרכז, שהיא החלק הגדול ביותר. לאחר הכיבוש הפכו אזורים אלה לפרובינקיות רומיות. השבטים הגאלים היו מורכבים מקלאנים גדולים; הקלאנים פעלו בדרך כלל במשותף במסגרת השבט, אך התקיימה גם פוליטיקה עצמאית ברמת הקלאן. מבחינת ממשל, נשלטו חלק מהשבטים על ידי מלך וחלק על ידי מועצה נבחרת. ככל שנחשף השבט להשפעה רומית-יוונית רבה יותר, כך הייתה השפעת השלטון הנבחר גדולה יותר ושיטת ממשל זו אפיינה יותר את שבטי דרום גאליה ומרכזה. בשבטים שפחות נחשפו הייתה הנטייה לעבר שלטון מלוכני, וצורת שלטון זו אפיינה יותר את השבטים הצפוניים של הבלגים. הקבוצה החברתית החשובה ביותר הייתה האריסטוקרטיה, שהתחלקה לשני חלקים: הדרואידים, שהיו כהנים, והאצולה הלוחמת.
למרות המגעים הכלכליים והתרבותיים עם היוונים ועם הרומים, לא חדרה השפעת התרבות הקלאסית לעומק החברה הגאלית. עם זאת, מבחינות רבות היו הגאלים דומים לרומאים. בדומה לרומאים, התגוררו הגאלים בדרך כלל במרכזים עירוניים גדולים שקיסר קרא להם אופידה וקיימו יחסי מסחר עם רומא. השכבות העליונות בגאליה הכירו היטב את אורח החיים הרומי, והדבר הקל על השתלבותם באימפריה הרומית לאחר הכיבוש.
בגאליה אקוויטניה התגוררו שבטים קלטים שהם האבות של הבסקים המודרניים. שבטים אלה הושפעו הן מהגאלים בגאליה קלטיקה והן משכניהם מחצי האי האיברי. בגאליה אקוויטניה התגוררו ארבעה-עשר שבטים גדולים ועוד שבטים קטנים יותר. כיוון שהקרקע שליד חופי הים הייתה חולית, היא איפשרה בעיקר את גידולו של הדוחן והתאימה פחות לגידול החיטה. הקרקע בפנים הארץ הייתה עשירה יותר והיו בה מרבצי זהב גדולים. בימיו של יוליוס קיסר היה שטחה של גאליה אקוויטניה קטן יחסית: גבולה הדרומי היה רכס הפירנאים, גבולה המערבי עבר באוקיינוס האטלנטי והגבול הצפון-מזרחי היה נהר הגארון שאורכו כ-600 ק"מ, אשר זורם בצורה אלכסונית מדרום לצפון מערב ונשפך לתוך מפרץ ביסקיה ליד בורדו המודרנית.
גאליה קלטיקה הייתה החלק הגדול ביותר בגאליה, ובה ישבו מרבית השבטים והתגוררו בני התרבות הגאלית המקוריים. האזור היה עשיר בכרי מרעה ובקרקע טובה לחקלאות. לימים, תחת שלטונו של אוגוסטוס, חולקה גאליה לוגדוננסיס (כפי שנקראה גאליה קלטיקה בימי הפרינקיפאט) וחלק גדול ממנה הועבר לאקוויטניה.
גאליה בלגיקה הייתה החלק הצפוני ביותר בגאליה. היא חופפת פחות או יותר לשטחן של בלגיה, דרום הולנד וצפון צרפת המודרניות. השבטים באזור זה ידועים בשם "בלגים". קבוצות אלה, שהיו ממוצא גאלו-גרמאני מעורב והיו נתונות להשפעה גרמאנית גדולה, היו הקבוצות הלוחמניות ביותר מקרב הגאלים. ההשפעה הרומית בשטחם הייתה קטנה יחסית, ורבים מהם אסרו על יבוא מוצרים רומיים כמו יין. היישובים הבלגים היו מפותחים פחות מהיישובים של מרכז גאליה והמבנה השבטי היה נוקשה יותר. המלכים היו בעלי השפעה רבה יותר מאשר במרכז גאליה והמוסדות הייצוגיים היו מפותחים פחות.