stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דון עומר
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2004: The Last Don: Live
2007: King of Kings: Live
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

Da Hitman Presents Reggaetón Latino :2005
דיסקוגרפיה > אלבומים כמפיק

2005: Los Bandoleros
2006: Los Bandoleros Reloaded
2007: El Pentágono
2008: B From Marcy Place
2021: Tradición Urbana
2022: Tradición Urbana 2
2023: Pain is Love
2023: Back to Reggaeton EP
סיבובי הופעות

King of Kings Tour (2006-2007)
The Bling Blineo (2007)
iDon World Tour (2009-2010)
Machete Tour (2010)
The Orphans Tour: The Road (2011)
IMTO2 Underplay Tour (2012-2013)
Hecho En Puerto Rico (2013)
Gira Europea (2014) (cancelada)
The Kingdom Tour (La gira del reino) (2015-2016)
Forever King: The Last Tour (2017)
Retro Evolution World Tour (2019-2020)
Back To Reggaeton Tour (2024)
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2007 | MTV Cribs | עצמו |
| 2009 | מהיר ועצבני 4 | ריקו סנטוס |
| 2009 | לוס בנדולרוס | ריקו סנטוס |
| 2011 | מהיר ועצבני 5 | ריקו סנטוס |
| 2017 | מהיר ועצבני 8 | ריקו סנטוס |
| 2021 | מהיר ועצבני 9 | ריקו סנטוס |
הערות שוליים

↑  https://tv.apple.com/us/episode/bow-wow-don-omar-rudi-johnson/umc.cmc.3j5t7qehfqvwc10esqh51pksb
| מהיר ועצבני |
| --- | --- | --- |
| סרטים | מהיר ועצבני (2001) • מהיר ועצבני 2 (2003) • מהיר ועצבני 3 (2006) • מהיר ועצבני 4 (2009) • מהיר ועצבני 5 (2011) • מהיר ועצבני 6 (2013) • מהיר ועצבני 7 (2015) • מהיר ועצבני 8 (2017) • מהיר ועצבני 9 (2021) • מהיר ועצבני 10 (2023) |  |
| סרטים קצרים | מבוא טעון-טורבו (2003) • לוס בנדולרוס (2009) |  |
| ספין אוף | מהיר ועצבני: הובס ושואו (2019) • מהיר ועצבני: מרגלים על הכביש (2019–) |  |
| דמויות ושחקנים ראשיים | דומיניק "דום" טורטו (וין דיזל) • בריאן אוקונר (פול ווקר) • לטי אורטיז (מישל רודריגז) • מיה טורטו (ג'ורדנה ברוסטר) • לוק הובס (דוויין ג'ונסון) • רומן פירס (טייריס גיבסון) • טג' פארקר (לודאקריס) • טגו ליאו (טגו קלדרון) • ריקו סאנטוס (דון עומר) • ראמזי (נטלי עמנואל) • אלנה ניבס (אלסה פאטקי) • אוון שואו (לוק אוונס) • דקארד שואו (ג'ייסון סטיית'האם) |  |
| דמויות ושחקנים משניים | האן (סונג קאנג) • ג'יזל (גל גדות) • וינס (מאט שולץ) • שון בוזוול (לוקאס בלאק) • פרנק פטי (קורט ראסל) |  |
| במאים | רוב כהן (1) • ג'ון סינגלטון (2) • ג'סטין לין (3–6, 9) • ג'יימס ואן (7) • פ. גארי גריי (8) • דייוויד ליטץ' (הובס ושואו) • מיכה גונל, ברט האלנד (מרגלים על הכביש) • לואי לטריה (10) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1753693  BnF: cb150124130 (data)  GND: 134008073  ISNI: 0000 0000 5943 1762  LCCN: no2006018406  MusicBrainz: afbdfac9-2955-4404-ae22-c08bf1c1b51e  NKC: xx0149112  VIAF: 70145970152732251294   WorldCat (עם VIAF): 70145970152732251294
כדור פורח

ערך זה עוסק בכלי טיס. אם התכוונתם לרצועת שידורי הקיץ של ערוץ הילדים, ראו .
חגיגת הכדורים הפורחים הבין-לאומית באלבקרקי, ניו מקסיקו, 2005
המראת כדור פורח ליד בית השיטה
כדור פורח מעל בריסטול
כדור פורח מעוצב בדמות הקתדרלה של מנזר סנט גלן
פסטיבל כדורים פורחים בקולורדו ספרינגס
כדור פורח הוא כלי טיס המורכב מבלון גדול (מעטפת) מלא אוויר חם או גז שמחובר לתא לנשיאת נוסעים או מטען.
כדור פורח משמש למגוון דברים, החל מבלוני תצפית שונים המשמשים לתצלום או לחיזוי מזג האוויר וכלה בריגול, חלל וספורט. בדצמבר 2023 שיגרה נאס"א את הטלסקופ GUSTO באמצעות כדור פורח ענק ממדף הקרח רוס באנטארקטיקה.
היסטוריה

כדורים פורחים היו כלי הטיס הראשונים, כמו גם כלי הטיס הראשונים ששימשו לטיסה מאוישת. החל מהמאה השנייה או השלישית לספירה נפוצו בסין פנסי תאורה מרחפים בשם קונגמינג (孔明灯) שהיו מורכבים מכדור חלול הבנוי מנייר אורז משומן המתוח על מסגרת במבוק, שבתחתיתו נר בוער. אבל, כמו מספר המצאות אחרות שראשיתן בסין (אבק השרפה, הרובה, הטיל ועוד) לא התפתחה ההמצאה מעבר לשעשוע ולנוי, ופנסי הקונגמינג המעופפים נשארו נפוצים בכל מזרח אסיה עד היום (בעיקר מועפים בחגים) בלא שעברו כל שינוי מהותי מאז המצאתם.
התיעוד ההיסטורי הראשון של בלון המסוגל לשאת נוסעים, הוא בלון בו נעשה שימוש באוויר חם לצורך עילוי. הוא נבנה על ידי האחים ז'וזף-מישל וז'אק-אטיין מונגולפייה מהעיר אנונה שבצרפת, בנים למשפחה של יצרני נייר. הם שמו לב לתופעת העילוי של חלקיקי אפר מעל אש, והתחילו לשחק עם שקיות נייר מרחפות מעל להבות. לאחר מכן החלו לנסות בלונים גדולים יותר, תחילה לא מאוישים ולאחר מכן עם חיות. ב-1783 הם הרגישו בטוחים דיים לנסות טיסה מאוישת. בתחילה הורה לואי השישה עשר, מלך צרפת שהטייסים הראשונים יהיו פושעים מורשעים, אולם פיזיקאי צעיר בשם ז'אן פרנסואה פילאטר דה רוזייר ביחד עם המרקיז פרנסואה ד'ארלנדה ביקשו לקבל את הכבוד להיות הראשונים. בעזרת כדור שנפחו כ-2,200 מטר מעוקב הם הצליחו לטוס במשך כ-25 דקות למרחק של 9 ק"מ ובגובה של כ-100 מטר מעל פריז.
הכדורים הפורחים הראשונים היו שקי בד פשוטים (לפעמים עם ביטנת נייר) עם להבה מעשנת תלויה בתחתיתם. לעיתים הם נטו לעלות באש ולהיהרס בזמן הנחיתה.
הטיסה הראשונה בכדור פורח מלא במימן נעשתה על ידי הממציא והמדען הצרפתי ז'אק שארל (Jacques Charles) ב-27 באוגוסט 1783. שארל הגיע לגובה של כשני קילומטרים (יותר מהגובה אליו הגיע הכדור הפורח של האחים מונגולפייה).
עקרון הפעולה

בתווך זורם דוגמת האטמוספירה, עצמים קלים מהתווך צפים כלפי מעלה בהשפעת כוח הציפה. ישנם שני סוגים של כדורים פורחים, כדור אוויר-חם, וכדור גז (בדרך כלל הליום). הכדורים משני הסוגים, עולים למעלה משום שמשקלם הסגולי הממוצע קטן מזה של האוויר המקיף אותם. לכדור הפורח אין מדחף (להבדיל מספינת אוויר) והוא תלוי ברוחות הקובעות את כיוון תנועתו. ניווט הכדור הפורח נעשה על ידי שינוי גובה הטיסה ומתבסס על כך שבדרך כלל בגבהים שונים נושבות רוחות בכיוונים שונים. ניתן לשלוט על גובה הטיסה על ידי ריקון גז ממעטפת הבלון, שינוי טמפרטורת האוויר שבמעטפת או שינוי העומס על הכדור הפורח בעזרת ריקון זבורית, בדרך כלל חול או מים.
שיטה זו אינה מבטיחה הצלחה בהגעה ליעד מוגדר, כך שכדורים פורחים מוגבלים לשימוש ספורט ופנאי, ואינם משמשים בדרך כלל למטרות תחבורתיות.
שימושים

כיום, רוב השימושים הם לספורט ופנאי. פסטיבלים מתקיימים ברחבי העולם, בהם ניתן לחזות בעשרות רבות של כדורים רבגוניים.
שימושים > תחבורה

בעבר השתמשו בכלי תחבורה זה כדי לנוע ממקום למקום, למרות החסרון העיקרי של הכדור הפורח שהוא, כאמור, קושי בשליטה מלאה על הכדור הפורח.
שימושים > שימושים צבאיים > בלון תצפית

כבר בימים עברו השתמשו במזרח הרחוק בתצפיתנים מעופפים שנישאו בעזרת עפיפונים. האירופאים, לעומתם, השתמשו בתצפיתנים מעופפים רק מאוחר יותר, עם התפתחות הכדורים הפורחים. תצפית בעזרת כדורים פורחים מתבצעת, בדרך כלל, כאשר הבלון מעוגן לקרקע על ידי כבלים. הצילום האווירי הראשון נעשה מכדור פורח. כדורים הפורחים המשמשים לתצפית ואיסוף מודיעין חזותי בצבאות שונים.
גם כיום, משמשים כדורים פורחים כאמצעי תצפית. הן לנשיאת מערכות מכ"ם, והן כפלטפורמה לנשיאת אמצעי תצפית אופטיים. בלונים אלה מעוגנים לקרקע בעזרת כבלים שמהווים גם את אמצעי התקשורת בין הבלון לבין מרכז הבקרה שעל הקרקע. בלונים כאלה נמצאים בשירות משטרת ישראל וצה"ל.
כמו כן, ישנם שימושים שאינם צבאיים בבלוני תצפית, למשל בתצלומים מגובה או בחיזוי מזג האוויר.
שימושים > שימושים צבאיים > ריגול

בזמן המלחמה הקרה תכננו האמריקאים בלוני ריגול בלתי מאוישים. הרעיון המקורי נהגה כבר בשנת 1949, אך רק כשנה לאחר מכן הוא החל לקרום עור וגידים. פרויקט סודי בשם "GOPHER", שנערך בשנת 1952 נועד לבחון את האפשרות של הפעלת בלוני הריגול. כדי להסתיר מהאזרחים את העובדה שבלונים אלו משמשים לריגול, נערך במקביל פרויקט מחקר מטאורולוגי בשם "MOBY DICK". הפרויקט הנ"ל זכה לחשיפה תקשורתית, כך שאם אזרח ימצא בלון על הקרקע, הוא יחשוב שהבלון משתייך לפרויקט המחקר. לאחר כשבועיים של שהיה באוויר בגובה של 70,000 רגל, נאסף הבלון בעודו באוויר בעזרת קרס מיוחד שהותקן על מטוס תובלה מסוג C-119.
ב-3 ביולי 1953 החל הפרויקט המבצעי שנקרא "GRANDSON". כדי להוכיח שאכן הבלונים יכנסו לשטח ברית המועצות ויצאו, שוגרו מספר בלוני מטאורולוגיה (מפרויקט "MOBY DICK") בשנת 1954, אך הם לא טסו כלל בנתיב המתוכנן (היה זה כישלון נוסף בשרשרת התקלות בהן היה הפרויקט רצוף). חרף כך, ומכיוון שה-CIA הוכיח שניתן להפריח בלונים מעל ברית המועצות בפרויקט אחר שעסק בפיזור חומר תעמולתי, הפרויקט לא ננטש. היחידות האמונות על הפעלת הבלונים התפרסו ברחבי אירופה בשנת 1955. כדי לשכנע את נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, נוסף סיפור כיסוי חדש לבלונים – בלוני מזג אוויר. כדי לאשש את הטענה כי אלו בלוני מזג אוויר, פרסם חיל האוויר שהוא מפריח מאירופה כדורים פורחים מפרויקט "MOBY DICK" כחלק מפרויקט חדש שכונה "WHITE CLOUD". חמשת אתרי שיגור הבלונים החלו, מבחינתם, את הפרחת בלוני הריגול האמיתיים מדגם WS-461L. המבצע כונה "GENTRIX". קצב שיגור הבלונים הוגבר מדי פעם. חלק מהבלונים ששוגרו בתחילת הפרויקט הצליחו למלא את משימתם בהצלחה, אך בסופו של דבר, הפילו הרוסים את שאר הבלונים, והצליחו להוכיח שלא מדובר בבלוני מחקר אלא בבלוני ריגול, והפרויקט בוטל.
הצלחת הפרויקט הייתה חלקית: רק 44 בלונים מתוך 448 בלונים ששוגרו סיימו את משימתם בהצלחה (השאר התרסקו, הופלו וכדומה). רק 8 אחוזים מתוך 39 אחוזים צפויים משטח ברית המועצות וסין כוסו (8 אחוזים אלו היו למעלה ממיליון מיילים רבועים). עם זאת, הפרויקט הצליח להשיג מספר הצלחות: צילום מקומות חדשים ובהם תחנות מכ"ם סובייטיות בלתי מוכרות וכן השגת מידע על מערכות ההגנה האוויריות של ברית המועצות.
ניסיון נוסף לריגול שנעשה זמן קצר לאחר מכן בעזרת בלוני WS-461L נקרא "MELTING POT" והתבסס על זרמי אוויר חם שמגיעים לגבהים עצומים, בהם לא ניתן ליירט את הבלונים. לאחר היסוסים רבים, נתן הנשיא האמריקאי אישור למבצע. הפרויקט נחל כישלון נוסף – הפעם, בניגוד לניסיון הקודם, הדבר היחיד שנגרם בעטיו של המבצע היה תקרית מדינית ותו לא, ללא שום הצלחה מודיעינית.
שימושים > שימושים צבאיים > תחבורה

נפוליאון תכנן לפלוש לאנגליה בעזרת צי של כדורים פורחים, אך תוכניתו זו לא יצאה אל הפועל כיוון שסופי בלנשאר, האמונה על תכנון הפלישה הניאה אותו מכך עקב הרוחות העזות מעל התעלה.
ניסיון פלישה נוסף בעזרת כדור פורח, התרחש ב-16 באפריל 1981, כאשר שני מחבלים ניסו לחדור לשטח ישראל באזור מנרה, הבלון זוהה והופל על ידי כוחות נ"מ המצוידים בתותחי וולקן. התפתח קרב עם המחבלים על הקרקע והם חוסלו.
בזמן מלחמת צרפת–פרוסיה עשו הצרפתים שימוש בכדורים פורחים כדי לקשר בין פריז הנצורה לשאר המדינה. בנוסף, נמלטו מנהיגים צרפתים בכדור פורח מהעיר הנצורה.
שימושים > שימושים צבאיים > הפצצה

במלחמת העולם השנייה ניסו היפנים לתקוף את ארצות הברית בעזרת כדורים פורחים הנושאים חומרי נפץ. נשלחו כאלף בלונים מסוג זה, אך המבצע נכשל ורק בלון אחד הגיע ליעדו והביא לנפגעים.
שימושים > שימושים צבאיים > הגנה מפני מפציצים

במלחמת העולם השנייה, הופצצה לונדון על ידי מפציצים גרמניים. כדי לאלץ את המפציצים להגביה לגבהים מהם לא יוכלו לפגוע במדויק, הקיפו את לונדון בבלוני נ"מ. מכיוון שטייסי המפציצים חששו להתנגש בכבלי העגינה של הכדורים הפורחים – הם נאלצו לטוס גבוה, ויכולת הדיוק שלהם נפגעה.
שימושים > מחקר ומדע

לפני עידן המטוס, השתמשו גאוגרפים בכדורים פורחים כדי לחקור את כדור הארץ. נעשה ניסיון לחצות את הקוטב הצפוני בעזרת כדור פורח, אך הניסיון נכשל, והחוקרים מתו תוך כדי המסע.
שימושים > מחקר ומדע > מטאורולוגיה

אחד השימושים הראשונים של כדורים פורחים היה במסגרת מחקר מטאורולוגי. ד"ר ג'יימס גליישר (Glaisher) הבריטי היה פורץ דרך בתחום זה ובמסגרת טיסותיו בשנת 1862 אף שבר את שיא הגובה בטיסת כדור פורח כדי לחקור את התנאים בשכבות הגבוהות באטמוספירה. טיסות אלה נעשו ללא חליפות לחץ או אמצעי הגנה נגד הקור העז וכמעט נסתיימו באסון – אך תרמו רבות להבנת מזג האוויר.
בשל העובדה שכדורים פורחים מסוגלים להגביה עוף, בנוסף לכך שמשך השהיה שלהם רב ועלותם נמוכה יחסית, משמשים כדורים פורחים גם היום בחקירת תחומים שונים. אחד התחומים בהם נעזרים בכדורים פורחים הוא מטאורולוגיה, בו הם משמשים הן למחקר והן לחיזוי מזג האוויר. תחנות מטאורולוגיות רבות מפריחות בלונים לחיזוי מזג אוויר פעמיים ביום.
שימושים > מחקר ומדע > חלל

בניסיון להציע מסע תיירותי לחלל, הוכרזה תחרות בשם "X-Prize", שמטרתה לעודד פיתוח מערכת שתוכל לשגר אזרחים לחלל בעלות נמוכה יחסית. חברה ישראלית שהתמודדה בתחרות, הציעה לבנות כדור פורח גדול, שיישא חללית. במשך כשעה הכדור הפורח ממריא מהקרקע, בהגיעו לגובה 30,000 רגל החללית מתנתקת ממנו, מנועיה מותנעים – והיא ממריאה אל מחוץ לאטמוספירה במשך כמאה שניות. לאחר מכן, חוזרת החללית אל כדור הארץ. בסך הכול, המסע בחלל יימשך כארבע דקות.
שימושים > ספורט ואתגר

אחד השימושים העיקריים כיום בכדורים פורחים הוא לספורט והרפתקנות. תחרויות טיסה בכדור פורח מתקיימות במקומות רבים בעולם. הקפת העולם בכדור פורח מאויש ללא נחיתות וחניות ביניים הלהיבה את דמיונם של אנשים רבים. הון רב הושקע בניסיונות לבצע טיסה כזו, אך ההרפתקנים נכשלו פעם אחר פעם. ארגון הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה (FAI), הגדיר חוקים וכללים לאורך המסלול, גובה הטיסה ועוד.
ב-1978 ערך הבלון דאבל איגל II חצייה מוצלחת ראשונה של האוקיינוס האטלנטי.
הראשונים שהקיפו את העולם בכדור פורח ללא חניות ביניים היו זוג ההרפתקנים – ברטראן פיקאר, פסיכיאטר בן 41 משווייץ ובריאן ג'ונס, מדריך טיסה בכדורים פורחים בן 51 מאנגליה. אורך המסלול שעברו היה 46,759 קילומטרים, תחילתו באלפים השווייצריים ב-1 במרץ 1999, וסיומו במדבריות מצרים ב-21 במרץ באותה השנה. המסע נמשך 19 יום, 21 שעות ו-55 דקות. משקלו של הכדור הפורח בתחילת המסע היה 8,164 ק"ג. הכדור התרומם מהקרקע בעזרת אוויר שחומם על ידי גז פרופאן שאוכסן במכלים רבים, וכן, בעזרת הליום. השניים נעזרו תוך כדי המסע בעדכונים מטאורולוגים. הבלון צויד באמצעים מתקדמים כדי להגן על אנשי הצוות – ציוד הצלה, חליפות מיוחדות, מזון רב, משדרי חירום ועוד. הזוג המנצח זכה במיליון דולר, תרומת חברת בירה אמריקאית (חצי מהסכום נתרם על ידי השניים). הבלון הובל אחר כבוד למוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון.
סטיב פוסט, מיליונר אמריקאי, הקיף בשנת 2002 את כדור הארץ בכדור פורח לבדו במסע שנמשך שלושה עשר יום וחצי, לאחר שניסיונותיו הקודמים להקיף את כדור הארץ נחלו כישלון.
בילוי ופרסום

שימוש נוסף בכדורים פורחים הוא לפרסום, כאשר הכדור הפורח משמש כפרסום חוצות גבוה הנראה למרחוק. בסוג זה של כדורים פורחים יש כבר עגינה הקושר את הכדור לאדמה. שימוש נוסף הוא לתצפית כך שהבלון משמש כנקודת תצפית מוגבהת. אפשר לראות כדורים פורחים המשמשים לתצפית ולפרסומת בגני התערוכה בתל אביב, באגמון החולה ובמקומות נוספים.
ראו גם

אסון הכדור הפורח בלוקסור
צ'וגה מיש

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הכלקוליתית, התקופה הנאוליתית 
 מיקום
 מדינה:  איראן 
 קואורדינטות:  32°13′23″N 48°33′17″E﻿ / ﻿32.223149°N 48.554634°E﻿ / 32.223149; 48.554634
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןצ'וגה מיש(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןצ'וגה מיש
 
אתר צ'וגה מיש
צ'וגה מיש (בפרסית: تپه چغامیش, בשפת לורי (אנ'), צ'וגה פירושו תל, ומיש פירושו כבשה) הוא אתר ארכאולוגי השוכן במערב איראן במישור סוזיאנה בפרובינציית ח'וזסתאן. האתר החל להיות מיושב בתקופה הכלקוליתית, 6800 לפנה"ס לערך, והמשיך להיות מיושב בתקופה הנאוליתית, עד תקופת ראשית הכתב. בתקופה מאוחרת יותר החלה העיר שושן ששכנה בקרבתו להיות העיר הדומיננטית באזור. האתר שוכן לרגלי הרי הזגרוס, מצד מערב, בין הנהרות דז (אנ') וקארון (אנ'),‏ 27 ק"מ ממזרח לעיר שושן ו-40 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר דזפול (Dezful).
היסטוריה

האתר פרח באלף השישי והחמישי לפנה"ס, שטח ההתיישבות באתר היה בגודל של כ-170 דונם, והעיר הייתה המרכז הגדול ביותר באזור. המחקר הארכאולוגי מראה שהמורכבות הכלכלית והחברתית בעיר גדלה עם השנים, עד שהאתר ניטש זמנית בסביבות 4800 לפנה"ס.
האתר חזר להיות מיושב כיישוב קטן יותר, בשנת 4400 לפנה"ס, במועד זה צמחה בקרבתה העיר שושן, שהפכה לאתר ההתיישבות הגדול ביותר באזור. צ'וגה מיש הייתה עיר מרכזית אזורית בתקופת אורוכ המאוחרת (Uruk period, ‏4000–3100 לפנה"ס).
חשיבותו ההיסטורית של האתר, שהוא מספק מידע על התפתחות הכתב. באתר זה וגם בשושן נמצאו עדויות ארכאולוגיות למערכת חשבונאות, תוך שימוש באסימוני חרס שבמשך הזמן הפכו ללוחות חרס שעליהם נמצאו סימנים שבהמשך הפכו לכתב יתדות.
הקשר עם מסופוטמיה הפרהיסטורית

צ'וגה מיש שוכנת בגובה של 70 מטר על פני הים. מישור סוזיאנה בו שוכן האתר הוא המשכו הישיר של מישור מסופוטמיה, והתנאים הסביבתיים הם זהים. הממצאים הארכאולוגיים בצ'וגה מיש מספקים עדויות חשובות לקשר מוקדם בין ההתיישבות במישור סוזיאנה ומסופוטמיה. הממצאים מראים שהתקופה המוקדמת של ההתיישבות באזור נעשתה במקביל לתקופת עובייד הקדומה בדרום מסופוטמיה ולתרבות סאמרא במרכז מסופוטמיה.
המחקר הארכאולוגי

האתר התגלה בעקבות סקר ארכאולוגי שבוצע באזור בשנת 1961 על ידי הארכאולוג היהודי פנחס דלוגז. בעקבות הסקר החלה חפירה ארכאולוגית על ידי משלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. מנהלי המשלחת היו דלוגז והלין קנטור. החפירה התקיימה בין השנים 1961–1978. בשנת 1975 מת דלוגז באתר עצמו, תוך כדי עבודתו, והחפירות נמשכו עד שנת 1978 בניהולה של קנטור. קנטור נפטרה בשנת 1993, בלי שהספיקה להשלים את הוצאת דוחות החפירה, ומשימה זאת הוטלה על עוזרה, עבאס עליזאדה (Abbas Alizadeh), שהשלים את הוצאת הדוחות הסופיים.
בשנת 1979 התרחשה המהפכה האירנית. מבנה המשלחת ששכן בכפר קלה-יה חליל (Qaleh-ye Khalil) נהרס, וממצאים ארכאולוגיים שנשארו שם, כמו גם תיעוד רב של החפירה, נהרס והושמד.
לקריאה נוספת

הלין י' קאנטור ופנחס פ' דלוגאז, המאמר "התגליות בצ'וגה־מיש שבאיראן - עיר בת חמשת אלפים שנה", בתוך קדמוניות, שנה ח חוברת 30–31, תשל"ה, 1975, עמ' 94–95
Chogha Mish. Volume I, Text' The First Five Seasons of Excavations, 1961-1971 / by Pinhas Delougaz and Helene J. Kantor ; edited by Abbas Alizadeh. — Chicago (Ill.) : Oriental Institute of the University of Chicago, cop. 1996. — 2 vol. (LV-508 p., XX-283 p. de pl.) : ill. ; 30 cm. — (Oriental Institute Publications, ISSN 00693367 ; vol.101)
Helene Kantor and P. Delougaz, Chogha Mish, Volume 1, Plates: The First Five Seasons, 1961-1971, Oriental Institute Publication 101, 1996, ISBN 1-885923-01-5
The Prehistoric Architecture at Chogha Mish / Delougaz Pinhas, n : The Memorial Volume of the VI International Congress of Iranian Art & Archaeology - Oxford (September 11 - 16th 1972) / Collectif. - Tehran : Iranian Centre for Archaeological Research, 1976. - p.31-48
Abbas Alizadeh, Chogha Mish II The development of a prehistoric regional center in lowland Susiana, southwestern Iran. Final report on the last six seasons of excavations 1972-1978
הערות שוליים

↑  Iran: A Chronological History, מאת Saeed Alizadeh‏,Alireza Pahlavani‏,Ali Sadrnia, הוצאת Alhoda UK,‏ 2002, עמ' 222
↑  Chogha Mish II, עמ' 21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542656505171  LCCN: no97011372  VIAF: 132831980   WorldCat (עם VIAF): 132831980 
טביעת חותם על חרס המראה מוזיקאים מנגנים על גבי כלים
קברן (עיר)

קֶבְּרֶן (ביוונית עתיקה Κεβρήν; ביוונית מודרנית Κεβρήνη, קֶבְרִינִי) הייתה עיר ביוון העתיקה במרכז עמק נהר סקמנדרוס (כיום קראמנדרס - Karamenderes) באזור חצי האי "טרואס", המכונה כיום "ביגה" (Biga) באנטוליה. לטענת חוקרים אחדים הוסב שם העיר לאנטיוכיה אשר בטרואס (ביוונית עתיקה Ἀντιόχεια τῆς Τρωάδος) למשך תקופה מסוימת במהלך המאה ה-3 לפנה"ס. שרידים ארכאולוגים שהתגלו בצ'אל דא (בטורקית Çal Dağ) על מדרונותיו המיוערים של הר אידה (כיום קאז דאי, Kaz Dağı) כ-7 ק"מ מדרום לנהר סקמנדרוס, זוהו כשרידי העיר קברן בידי הארכאולוג החובב פרנק קלברט בשנת 1860.
ייסוד העיר

השרידים הארכאולוגים המוקדמים ביותר הכתובים יוונית שהתגלו בקברן מתוארכים למחצית המאה ה-7 ותחילת המאה ה-6 לפנה"ס. בין היתר נמצאו באתר כלי חרס אופייניים המרמזים על קיומה של קהילה מעורבת גרקו-אנטולית. לדברי ההיסטוריון האתונאי קסנופון בן גרילוס, סמוך לשנת 400 לפנה"ס כללה אוכלוסיית העיר קברן תושבים אנטולים ויווניים. לדבריו, שתי הקבוצות האתניות הללו חיו בדו-קיום הרבה אחרי תקופת ההתיישבות היוונית.
מקורות מאמצע המאה ה-4 לפנה"ס מעלים את הסברה שהעיר נוסדה בידי האיולים. סימוכין לקביעה זו ניתן למצוא בכתובת מצבה של אחד מאזרחי קברן הכתובה בדיאלקט האיולי, שנמצאה לא הרחק מהר אידה.
ההיסטוריון אפורוס איש קימה טוען שמייסדי העיר הגיעו מעיר הולדתו. לקביעה זו יש להתייחס בזהירות המתבקשת, היות שבעת העתיקה אפורוס היה ידוע בחשיבות המופרזת שייחס לעיר הולדתו קימה.
התקופה הקלאסית

במאה ה-5 לפנה"ס קברן השתייכה למחוז הלספונטוס והיוותה חלק מן הליגה האטית-דלית. כמו כן בין השנים 454 ל-424 שילמה קברן מעשר לאתונה בסך שלוש כיכרות זהב, מלבד בשנת 450 שאז שילמה רק 8700 דרכמות. בעקבות תבוסתה של אתונה לקראת סוף המלחמה הפלופונסית בשנת 404 לפנה"ס, עברה קברן לשליטתו של הטירן זניס מדרדנוס, אשר יחד עם רעייתו מניה שלטו יחד באזור הטרואס שמונו על ידי האחשדרפן פרנבזוס השני. בשנת 399 לפנה"ס תפס את השלטון בקברן המצביא הספרטני דרקלידס, אך עד מהרה שבו הפרסים ותפסו את השלטון באזור. בשנת 359–360 תפס שכיר החרב היווני כרידמוס את השלטון לזמן קצר אך עד מהרה הודח על ידי האחשדרפן הפרסי ארטבזוס השני מפריגיה. בשלב מסוים במאה ה-4 הוכנס לשימוש בקברן מטבע ועליו ראשו של אחשדרפן, דבר המחווה על הקשר הקרוב של העיר לשליטים הפרסים. בסביבות שנת 310 לפנה"ס חדלה קברן להתקיים כעיר עצמאית כאשר אנטיגונוס מונופתלמוס ייסד את אנטיגוניה טוראס (אשר שמה הוסב מאוחר יותר לאלכסנדריה טוראס) וכלל בתוכה את קברן.
אנטיוכיה אשר בטרואס

סדרה נדירה של מטבעות ברונזה מציגה את סמלי העיר קברן: ראש אייל מצד אחד וראשו של אפולו מן הצד השני. אבל הכתובת המופיעה על המטבעות Ἀντιοχέων (Antiocheōn) רוצה לומר "מטבע של האנטיוכים". חוקר הכתובות הצרפתי לואי רובר טוען על סמך הכיתוב אשר מופיע בבסיס המטבעות שקברן נוסדה בידי אנטיוכוס הראשון (סוטר כלומר המושיע) בשם אנטיוכיה טוראס לאחר ניצחונו של אנטיוכוס על ליסימכוס בקרב קורופדיום בשנת 281 לפנה"ס, שלאחריו רוב שטחה של אסיה הקטנה עברה תחת שלטונו. יתר על כן, רובר מציין שעל חלק מן המטבעות מופיעות האותיות B ו-K וכוללות ציור של אלה לצד ראש האייל: היות שהאלה היא סמל טיפוסי למטבעות שיוצרו בעיר בירות אשר בטרואס הנזכרת בתעודות אך ממצאים ארכאולוגיים לקיומה לא אותרו. לטענתו של רובר אותיות אלה הן קיצור של B(irytis) ו-K(ebren) ומהוות הוכחה לאיחודן של שתי הערים לכדי סימפוליטאה אחת איחוד שהיווה את התשתית להקמתה של אנטיוכיה אשר בטרואס. טיעוניו של רובר היו מושא חוזר ונשנה לביקורת נוקבת מצדו של הארכאולוג ג'ון מנואל קוק, שלא זיהה שום ראייה ארכאולוגית או על גבי מטבעות לכיבוש בתקופה ההלניסטית באתר צ'אל דא. קוק ביסס את טענותיו על סקר שטח בן יומיים שנערך בצ'אל דא ולפיכך יש צורך להמתין לחפירה ארכאולוגית מלאה כדי לבסס תשובות בדוקות לגבי ההתיישבות ההיסטורית במקום במאה ה-3 לפנה"ס.
ביבליוגרפיה

A. Plassart, ‘Inscriptions de Delphes: la liste de théorodoques’ BCH 45 (1921) 1-85.
L. Robert, Études de Numismatique Grecque (Paris, 1951) 16-31.
J. M. Cook, The Troad: An Archaeological and Topographical Study (Oxford, 1973) 327-44.
R. Merkelbach, Die Inschriften von Assos, Inschriften griechischer Städte aus Kleinasien 4 (Bonn 1976).
J. M. Cook, 'Cities in and around the Troad' ABSA 83 (1988) 7-19.
S. Mitchell, 'Kebren' in M. H. Hansen and T. H. Nielsen (eds), An Inventory of Archaic and Classical Poleis (Oxford, 2004) no. 780.
פלאסה דה רומא

| --- | --- |

פלאסה דה רומא
 מידע כללי
 על שם:  רומא 
 מיקום
 מדינה:  הפיליפינים הפיליפינים
 עיר:  מנילה
 רובע:  האינטרמורוס (אנ'), של מנילה
 רחובות מסתעפים:  שדרת אנדרס סוריאנו מצפון, רחוב קבילדו ממזרח, רחוב סנטו תומאס מדרום ורחוב אנטוניו לונה ממערב
 אתרים:  קתדרלת מנילה (אנ') מדרום, פלאסיו דל גוברנאדור (אנ') ממערב, ובניין מועצת העיר, המכונה גם איונטמינטו דה מנילה (אנ'), ממזרח. במרכז הכיכר נמצאת אנדרטה לזכר קרלוס הרביעי מספרד שהוקמה בשנת 1824
 
 קואורדינטות:  14°35′32″N 120°58′23″E﻿ / ﻿14.592118°N 120.973114°E﻿ / 14.592118; 120.973114
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מטרופולין מנילה מוגדלת) פלאסה דה רומא(למפת מטרופולין מנילה רגילה) פלאסה דה רומא he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת מנילה העתיקה משנת 1851. במשבצת 22, רואים את הקתדרלה של מנילה ומצפון את פלאסה דה רומא בשמה המקורי Plaza Mayir כיכר ראש העיר
פלאסה דה רומא (באנגלית: Plaza de Roma, המכונה גם פלאסה רומא, או כיכר רומא) היא אחת משלוש הכיכרות הציבוריות הגדולות באינטרמורוס (אנ'), של מנילה (האינטרמורוס, הוא המרחב הציבורי שבתוך חומות העיר העתיקה של מנילה). פלאסה דה רומא תחומה בשדרת אנדרס סוריאנו (לשעבר קאלה אדואנה) מצפון, רחוב קבילדו ממזרח, רחוב סנטו תומאס מדרום ורחוב אנטוניו לונה (לשעבר קאלה ריאל דל פאלאסיו) ממערב. הכיכר נחשבת למרכז האינטרמורוס.
בפלאסה דה רומא הוקמה ספריית רחוב ציבורית של האינטרמורוס, במסגרת פרויקט אשר בה לבחון כיצד יש להנגיש ספרים וספריות, על מנת למשוך ולקדם קריאה לדורות הצעירים.
היסטוריה

בתקופה הקולוניאלית הספרדית (אנ') בפיליפינים, פלאסה דה רומא הייתה הכיכר הראשית של מנילה, אז היא נקראה Plaza Mayir כיכר ראש העיר. בזמנו הכיכר נחשבה כמרכז העיר. התנהלו בה קרבות שוורים ואירועים ציבוריים אחרים. עד שהמושל הכללי הספרדי שמשל על הפיליפינים בין השנים 1793–1806 רפאל מריה דה אגילר (אנ') הסב אותה לגן ציבורי בשנת 1797. לפעמים קראו לכיכר פלאסה דה ארמאס בטעות כי פלאסה דה ארמאס (אנ') הייתה בתוך מבצר סנטיאגו (אנ') באותה תקופה. בשנת 1901, עם תחילת השלטון האמריקני (אנ') בפיליפנים, שונה שמה של הכיכר, לכיכר מקינלי, על שם נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי, שקבע שהפיליפינים תהיה קולוניה של ארצות הברית. הכיכר קיבלה את שמה הנוכחי פלאסה דה רומא, בשנת 1961, לאחר העלאתו לדרגת קרדינל של רופינו סנטוס (אנ') על ידי הכנסייה הרומית-קתולית. הוא היה הקרדינל הפיליפיני הראשון. כאות הוכרה על שינוי שם הכיכר לכיכר רומא, העיר רומא בתמורה שינתה את שם אחת מכיכרותיה לשם פיאצלה מנילה Piazzale Manila.
התצורה הנוכחית של הכיכר כגן כבר לא מאפשרת לפלסה דה רומא לתפקד ככיכר ציבורית כמו פלאסה מירנדה (אנ') ופלאסה מוריונס (אנ'). עם זאת, מינהלת האינטרמורוס מתכננת להחזיר את צורת הכיכר כפי שהייתה בעידן הספרדי.
הסביבה

פלאסה דה רומא מוקפת בשלושה ציוני דרך חשובים של אינטרמורוס: קתדרלת מנילה (אנ') מדרום, פאלאסיו דל גוברנאדור (אנ') ממערב, ובניין מועצת העיר, המכונה גם איונטמינטו דה מנילה (אנ'), ממזרח. האודיאנסיה של מנילה (אנ') שהיה בית הדין הגבוהה לצדק בו נשפטו כל תושביי האיים הפיליפינים נמצא בסמוך לכיכר.