stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט פושעי המלחמה בחברובסק
היסטוריה

במהלך המשפטים, הנאשמים, כמו האלוף קיושי קוואשימה, העידו כי כבר בשנת 1941 כ-40 מחברי יחידת 731 השליכו מהאוויר פרעושים חולי דבר על צ'אנגדה. פעולות אלה גרמו להתפרצויות מגפה.
כל שנים-עשר פושעי המלחמה הנאשמים נמצאו אשמים ונידונו לתקופות שנעו בין שנתיים לעשרים וחמש שנים במחנה עבודה. בשנת 1956 שוחררו מי שעדיין ריצו את עונשם והוחזרו ליפן.
בשנת 1950 פרסמה ברית המועצות חומרים רשמיים הנוגעים למשפט באנגלית. הספר נקרא "חומרים על משפטם של אנשי שירות לשעבר של הצבא היפני המואשמים בייצור והפעלת נשק בקטריולוגי". הוא כלל מסמכים מהחקירה המקדימה (כתב האישום, כמה ראיות תיעודיות וחלק מתיעוד החקירה), עדויות של הנאשמים וגם מהעדים, תחינות אחרונות של הנאשמים, כמה ממצאי מומחה ונאומים של התובע והסנגור.
הספר, שהוצא לאור על ידי הוצאת שפות זרות, כבר לא יצא להדפסה, אך בנובמבר 2015 קבעה גוגל ספרים שהוא נמצא כעת ברשות הציבור ופרסמה פקסימיליה שלו ברשת ובנוסף הציעה אותו למכירה כספר אלקטרוני.
לדברי אחד המומחים לביו-אתיקה:
למרות הנימה האידאולוגית החזקה שלו והחסרונות הברורים הרבים כמו היעדר שיתוף פעולה בינלאומי, המשפט קבע מעל לכל ספק סביר כי הצבא היפני הכין ופרס נשק בקטריולוגי וכי חוקרים יפנים ערכו ניסויים אכזריים בבני אדם חיים. עם זאת, המשפט, יחד עם הראיות שהוצגו בפני בית המשפט וממצאיו העיקריים — שהוכחו מדויקים להפליא — נדחו כתעמולה קומוניסטית והתעלמו מהם לחלוטין במערב עד שנות ה-80.
ההיסטוריון שלדון האריס תיאר את המשפט בהיסטוריה שכתב על יחידה 731:
הראיות שהובאו במהלך הדיונים התבססו על שמונה עשרה כרכים של חקירות וחומר תיעודי שנאסף בחקירות בארבע השנים הקודמות. חלק מהכרכים כללו יותר מארבע מאות עמודים של תצהירים... בניגוד למשפטי הראווה במוסקבה בשנות ה-30, ההודאות היפניות שהוגשו במשפט חברובסק התבססו על עובדה ולא על הפנטזיה של החוקרים.
האריס גם ציין את המסקנות המבעיתות שנחשפו במשפט, שקשר את הקיסר הירוהיטו לתוכנית הלחימה הביולוגית היפנית, וכן את הטענות כי ניסויי הלחימה הביולוגית היפנית נערכו גם בשבויי מלחמה של בעלות הברית.
אחד המומחים ששימש את התובעים הסובייטים במהלך המשפט, נ. ז'וקוב-ורז'ניקוב, שימש מאוחר יותר בפאנל המדענים בראשותו של ג'וזף נידהם, שחקר את האשמות הסיניות והצפון קוריאניות על לוחמה ביולוגית במלחמת קוריאה, שנערכה על ידי ארצות הברית.
נאשמים וגזר דינם

25 שנות מאסר
אלוף אוטוזו יאמאדה, לשעבר אלוף פיקוד צבא קוואנטונג
תת-אלוף קייג'יצוקה ריוג'י, לשעבר מנהל המינהל הרפואי
תת-אלוף טקהאשי טאקאאצו, לשעבר ראש השירות הווטרינרי
רס"ן אלוף קוואשימה קיושי, לשעבר ראש יחידת 731
20 שנות מאסר
רס"ן אלוף סאטו שונג'י, לשעבר ראש השירות הרפואי בצבא החמישי
סא"ל נישי טושיהידה, לשעבר מפקד חטיבה ביחידה 731
18 שנות מאסר
רס"ן קרסאווה טומיו, לשעבר מפקד מחלקה ביחידה 731
15 שנות מאסר
סמ"ר מיטומו קאזו, לשעבר חבר ביחידה 100
12 שנות מאסר
רס"ן אונאו מסאו, לשעבר ראש סניף של יחידת 731
10 שנות מאסר
סגן הירזאקורה זנסקו, חוקר לשעבר של יחידה 100
3 שנות מאסר
קורושימה יוג'י, לשעבר עובד במעבדה מסניף 162 של יחידה 731
2 שנות מאסר
קורפורל קיקוצ'י נורימיצו, לשעבר פקיד רפואי בסניף 643 ביחידה 731
ראו גם

בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק
היסטוריה צבאית של ברית המועצות
לקריאה נוספת

בוריס ג'יודין, מחקר על בני אדם במשפט פשעי המלחמה בחברובסק, מתוך: מעשי הזוועה הרפואיים בזמן יפן: בירורים השוואתיים במדע, היסטוריה ואתיקה (התמורות באסיה), ג'ינג באו ני, נניאן גואו, מארק סלדן, ארתור קליינמן (עורכים)); Routledge, 2010, ISBN 0-415-58377-2
חומרים על משפטם של אנשי שירות לשעבר של צבא יפן המואשמים בייצור והפעלת כלי נשק בקטריולוגיים, הוצאת שפות זרות, 1950
הערות שוליים

↑  Daniel Barenblatt, A Plague upon Humanity, HarperCollins, 2004, pp. 220-221.
1 2  'Materials on the Trial of Former Servicemen of the Japanese Army Charged with Manufacturing and Employing Bacteriological Weapons, Foreign Languages Publishing House, 1950
↑  Jing-Bao Nie, "The West's Dismissal of the Khabarovsk trial as "Communist Propaganda": Ideology, evidence and international bioethics," in Journal of Bioethical Inquiry, April 2004, Volume 1, Issue 1, pp 32-42.
↑  Sheldon H. Harris, "Factories of Death: Japanese Biological Warfare, 1932–1945, and the American Cover-up (rev. ed)", Routledge, 2002, p. 318.
↑  G. Cameron Hurst III, "Biological Weapons: The United States and the Korean War," in "Dark Medicine: Rationalizing Unethical Medical Research" (eds. William R. LaFleur, Susumu Shimazono), Indiana University Press, 2008, pp. 105-120
אתי לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1968 (בת 56) באר שבע, ישראל
 שם לידה:  אתי בניסטי
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  זהבה בן, עירד עמוס, יעקב נשאווי
 
אתי לוי (נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא זמרת ישראלית.
קורות חייה וקריירה

אתי לוי נולדה בשם אתי בניסטי להורים שעלו ממרוקו וגדלה בשכונה ד' בבאר שבע. לה שבע אחיות ושני אחים, אחותה התאומה-זהה היא הזמרת זהבה בן.
בגיל 13 עברה ללמוד בסמינר אור החיים בבני ברק ולאחר מכן ב"בית העולות" בירושלים.
בשירותה בצה"ל, שנמשך שלוש שנים, שימשה חובשת ומעבדת נתוני מחשבים.
ב-1989, בגיל 21, נישאה ושנתיים לאחר מכן, ב-1991, התגרשה.
לאחר שירותה הצבאי עבדה בעבודות מזדמנות. בקדם אירוויזיון 1992 הופיעה לצדה של זהבה בן בדואט "דף חדש". בשנת 1993 חתמה על חוזה הפקה ואמרגנות עם ישראל בונדק, שמשמש מאז מנהלה האישי והפיק את כל אלבומיה. פריצתה באה לאחר ההצלחה של אחותה התאומה זהבה. תקופתה המוצלחת ביותר הייתה בראשית דרכה. אלבומה הראשון "נשבעתי" זכה להצלחה והוא הנמכר ביותר בין אלבומיה; האלבום אף כלל שירים פופולריים כגון "את לא היא" שנוגע בנושא התאומוּת. בהמשך הקריירה חלה ירידה מסוימת בפופולריות שלה. עד היום היא הוציאה 20 אלבומים.
סגנונה העיקרי הוא מוזיקה מזרחית, בשילוב עם מוזיקה מרוקאית ומוזיקה ערבית. בכמה מאלבומיה שילבה אלמנטים מחאתיים, ובהם מסרים כגון תמיכה בחפותו של אריה דרעי וקריאה לשחרורו מהכלא. היא אף נגעה בסגנונות השונים מהמוזיקה האוריינטלית, למשל באלבום דאנס קצבי בשם "שינוי קיצוני" (שם הרומז לאופיו, השונה מסגנונה הרגיל) שהוציאה בשנת 2000, גם בשפה האנגלית; אלבום זה לא זכה להצלחה רבה.
בשנת 1998 הקליפ לשירה "אינטינה חביבי" מהאלבום "מלאך שמיים" שיצא באותה השנה היה מועמד לפרס הווידאו-קליפ הטוב ביותר.
בשנת 2011 השתתפה ביחד עם אחותה זהבה בן בדוקו-ריאליטי "חי ב-LA LA לנד" של yes, בה התמודדו שישה זמרים ים תיכוניים מישראל על חוזה הקלטות על ידי חברת "גפן רקורדס". התוכנית צולמה ברובה המכריע בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
בשנת 2015 השתתפה בתוכנית המציאות "מאסטר שף VIP" בערוץ 2 של קשת, והייתה המודחת הראשונה.
לוי סיפרה שהיא מקיימת אורח חיים פסקטריאני, היא גרושה ללא ילדים ומתגוררת בירושלים.
מערכת היחסים עם זהבה בן

מערכת היחסים בין לוי לבין אחותה זהבה בן סוקרה תקשורתית בצורה נרחבת, כשחוותה עליות ומורדות, לרבות כמה סכסוכים ארוכים. כך, למשל, בשנת 2005 הגיעה לוי לתמוך באחותה, לאחר עשר שנות סכסוך, בתוכנית מיוחדת של "שישי בגאון", שהוקדשה לבן שנקלעה למצב כלכלי קשה. עם זאת, לוי הסתייגה מחידוש הקשר עם בן בריאיון ל-ynet שנערך לאחר מכן. בנוסף, אחד המוטיבים המרכזיים בפרקיה הראשונים של התוכנית "חי בלה לה לנד", שבה היא השתתפה לצד אחותה, היה הסכסוך ביניהן והתמודדותן עם כך לנוכח הצטרפותה של לוי לתוכנית מבלי ידיעתה של בן. בהמשך התוכנית הן השלימו, אך זמן קצר לאחר השידור, לוי הסתייגה מחידוש הקשר בריאיון לישראל היום.
דיסקוגרפיה

נשבעתי (1993)
יא ראב (1994)
רוח מזרחית חלק א' (1995)
רוח מזרחית חלק ב' (1996)
בת השמש (1997)
מלאך שמיים (1998)
לאהוב (1999)
אתי לוי בהופעה חיה (1999)
שינוי קיצוני (2000)
גם לי מותר להחליט (2000)
השחור והלבן (2001)
באה משם (2002)
אוסף להיטי הזהב (2003)
בגובה העיניים (2004)
אמל חייאתי - שרה ערבית (2005)
בחפלה עיראקית, מזרחית וים תיכונית - חלק 1 (2006) - יחד עם יעקב נשאווי
ההופעה, חפלה עיראקית אותנטית - חלק 2 (2007) - יחד עם יעקב נשאווי
נשבעתי (2006)
גם לי מותר להחליט (2007)
מלאך שמיים (2007)
לאהוב (2007)
שרה מרוקאית (2009)
הערות שוליים

↑  אתי לוי, באתר www.ishim.co.il
↑  ספי קצב, ‏אתי לוי: "מי שחושב שאני מקנאה בזהבה טועה טעות מרה", באתר ‏מאקו‏, 14 ביולי 2011
↑  האתר של אתי לוי - ביוגרפיה
↑  שאגת אתי, באתר וואלה, 4 בינואר 2001
↑  רן בוקר, בגיל 52, אתי לוי מודה: "טעות חיי שלא הבאתי ילדים. אני בתהליכי פונדקאות", באתר ynet, 25 ביוני 2021
↑  ערן סוויסה, זהבה לא מעניינת אותי, באתר ynet, 2 בפברואר 2005
↑  גיל משעלי, סיבוב שלישי: אתי לוי פותחת פה, באתר ישראל היום, 3 באוגוסט 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302648305171  ISNI: 0000 0000 7027 8981  VIAF: 97464492   WorldCat (עם VIAF): 97464492
פרס קופה

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  תיאטרון שאטלה, פריז
 מדינה:  צרפת
 הגוף המעניק:  פראנס פוטבול
 תקופת הפרס:  2018–הווה (כ־6 שנים)
 נקרא על שם:  רמון קופה
 האתר הרשמי
 
פרס קופה (בצרפתית: Trophée Kopa) הוא פרס כדורגל המוענק בכל שנה לשחקן הטוב ביותר ביותר מתחת גיל 21, על ידי המגזין הצרפתי פראנס פוטבול. הפרס הוענק לראשונה בשנת 2018, ונקרא על שמו של כדורגלן העבר הצרפתי רמון קופה. הזוכה נבחר על ידי זוכי פרס כדור הזהב בשנים קודמות, ובניגוד לפרס נער הזהב המקביל, הוא פתוח גם לשחקנים המשחקים מחוץ לאירופה.
זוכים > זכיות לפי שחקן

| שחקן | זוכה | מקום שני | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| אנגליה ג'וד בלינגהאם | 1 (2023) | 1 (2021) | – |
| ספרד פדרי | 1 (2021) | – | 1 (2023) |
| צרפת קיליאן אמבפה | 1 (2018) | – | – |
| הולנד מתייס דה ליכט | 1 (2019) | – | – |
| ספרד גאבי | 1 (2022) | – | – |
| ספרד לאמין ימאל | 1 (2024) | – | – |
| גרמניה ג'מאל מוסיאלה | – | 1 (2023) | 2 (2021, 2022) |
| ארצות הברית כריסטיאן פוליסיק | – | 1 (2018) | – |
| אנגליה ג'יידון סאנצ'ו | – | 1 (2019) | – |
| צרפת אדוארדו קמבינגה | – | 1 (2022) | – |
| טורקיה ארדה גולר | – | 1 (2024) | – |
| הולנד יוסטין קלייברט | – | – | 1 (2018) |
| פורטוגל ז'ואאו פליקס | – | – | 1 (2019) |
| אנגליה קובי מיינו | – | – | 1 (2024) |
זוכים > זכיות לפי מדינה

| מדינה | שחקנים | זכיות |
| --- | --- | --- |
ספרד ספרד: 3
צרפת צרפת: 1
הולנד הולנד: 1
אנגליה אנגליה: 1
זוכים > זכיות לפי מועדון

| מועדון | שחקנים | זכיות |
| --- | --- | --- |
ספרד ברצלונה: 3
צרפת פריס סן-ז'רמן: 1
איטליה יובנטוס: 1
ספרד ריאל מדריד: 1
מועמדים > 2018

| דירוג | שחקן | מועדון | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | צרפת קיליאן אמבפה | צרפת פריז סן-ז'רמן | 110 |

| 2 | ארצות הברית כריסטיאן פוליסיק | גרמניה בורוסיה דורטמונד | 31 |

| 3 | הולנד יוסטין קלייברט | הולנד אייאקס | 18 |
| 3 | הולנד יוסטין קלייברט | איטליה רומא | 18 |

| 4 | ברזיל רודריגו גואש | ברזיל סנטוס | 12 |
| 4 |  |  | 12 |
| 4 | איטליה ג'אנלואיג'י דונארומה | איטליה מילאן | 12 |

| 6 | אנגליה טרנט אלכסנדר-ארנולד | אנגליה ליברפול | 6 |

| 7 | איטליה פטריק קוטרונה | איטליה מילאן | 5 |

| 8 | צרפת חוסאם עוואר | צרפת אולימפיק ליון | 4 |

| 9 | יפן ריטסו דואן | הולנד חרונינגן | 0 |
| 9 |  |  | 0 |
| 9 | מאלי אמאדו היידארה | אוסטריה רד בול זלצבורג | 0 |
מועמדים > 2019

| דירוג | שחקן | מועדון | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הולנד מתייס דה ליכט | הולנד אייאקס | 58 |
| 1 | הולנד מתייס דה ליכט | איטליה יובנטוס | 58 |

| 2 | אנגליה ג'יידון סאנצ'ו | גרמניה בורוסיה דורטמונד | 49 |

| 3 | פורטוגל ז'ואאו פליקס | פורטוגל בנפיקה ליסבון | 41 |
| 3 | פורטוגל ז'ואאו פליקס | ספרד אתלטיקו מדריד | 41 |

| 4 | ברזיל ויניסיוס ז'וניור | ספרד ריאל מדריד | 17 |

| 5 | אוקראינה אנדריי לונין | ספרד לגנס | 9 |
| 5 | אוקראינה אנדריי לונין | ספרד ריאל ואיאדוליד | 9 |

| 6 | צרפת מתאו גנדוזי | אנגליה ארסנל | 5 |
| 6 |  |  | 5 |
| 6 | גרמניה קאי האברץ | גרמניה באייר לברקוזן | 5 |

| 8 | איטליה מואיזה קן | איטליה יובנטוס | 3 |
| 8 | איטליה מואיזה קן | אנגליה אברטון | 3 |

| 9 | ניגריה סמואל צ'וקווזה | ספרד ויאריאל | 1 |
| 9 |  |  | 1 |
| 9 | קוריאה הדרומית לי קאנג-אין | ספרד ולנסיה | 1 |
מועמדים > 2021

| דירוג | שחקן | מועדון | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד פדרי | ספרד ברצלונה | 89 |

| 2 | אנגליה ג'וד בלינגהאם | גרמניה בורוסיה דורטמונד | 39 |

| 3 | גרמניה ג'מאל מוסיאלה | גרמניה באיירן מינכן | 38 |

| 4 | פורטוגל נונו מנדש | פורטוגל ספורטינג ליסבון | 23 |
| 4 | פורטוגל נונו מנדש | צרפת פריז סן-ז'רמן | 23 |

| 5 | אנגליה מייסון גרינווד | אנגליה מנצ'סטר יונייטד | 15 |

| 6 | אנגליה בוקאיו סאקה | אנגליה ארסנל | 8 |

| 7 | גרמניה פלוריאן וירץ | גרמניה באייר לברקוזן | 8 |

| 8 | הולנד ראיין חראפנברך | הולנד אייאקס | 3 |

| 9 | ארצות הברית ג'ובאני ריינה | גרמניה בורוסיה דורטמונד | 1 |
| 9 |  |  | 1 |
| 9 | בלגיה ז'רמי דוקו | צרפת סטאד רן | 1 |
מועמדים > 2022

| דירוג | שחקן | מועדון | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד גאבי | ספרד ברצלונה | 59 |

| 2 | צרפת אדוארדו קמבינגה | צרפת סטאד רן | 51 |
| 2 | צרפת אדוארדו קמבינגה | ספרד ריאל מדריד | 51 |

| 3 | גרמניה ג'מאל מוסיאלה | גרמניה באיירן מינכן | 47 |

| 4 | אנגליה ג'וד בלינגהאם | גרמניה בורוסיה דורטמונד | 31 |

| 5 | פורטוגל נונו מנדש | צרפת פריז סן-ז'רמן | 9 |

| 6 | הולנד ראיין חראפנברך | הולנד אייאקס | 3 |
| 6 |  |  | 3 |
| 6 | קרואטיה יושקו גברדיול | גרמניה ר.ב. לייפציג | 3 |
| 6 |  |  | 3 |
| 6 | אנגליה בוקאיו סאקה | אנגליה ארסנל | 3 |

| 9 | גרמניה כרים אדיימי | אוסטריה רד בול זלצבורג | 1 |

| 10 | גרמניה פלוריאן וירץ | גרמניה באייר לברקוזן | 0 |
מועמדים > 2023

| דירוג | שחקן | מועדון | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנגליה ג'וד בלינגהאם | גרמניה בורוסיה דורטמונד |  |
| 1 | אנגליה ג'וד בלינגהאם | ספרד ריאל מדריד |  |

| 2 | גרמניה ג'מאל מוסיאלה | גרמניה באיירן מינכן |  |

| 3 | ספרד פדרי | ספרד ברצלונה |  |

| 4 | צרפת אדוארדו קמבינגה | ספרד ריאל מדריד |  |

| 5 | ספרד גאבי | ספרד ברצלונה |  |

| 6 | הולנד צ'אבי סימונס | הולנד פ.ס.וו. איינדהובן |  |
| 6 | הולנד צ'אבי סימונס | גרמניה רד בול לייפציג |  |

| 7 | ספרד אלחנדרו באלדה | ספרד ברצלונה |  |

| 8 | פורטוגל אנטוניו סילבה | פורטוגל בנפיקה |  |

| 9 | דנמרק רסמוס הוילונד | איטליה אטאלנטה |  |
| 9 | דנמרק רסמוס הוילונד | אנגליה מנצ'סטר יונייטד |  |
9: 
| 9 | צרפת אליה ואהי | צרפת מונפלייה |  |
| 9 | צרפת אליה ואהי | צרפת לאנס |  |
ראו גם

כדור הזהב
פרס נער הזהב
הערות שוליים

↑  "THE BALLON D'OR® WILL NOT BE AWARDED IN 2020". L'Equipe. 20 ביולי 2020. אורכב מ-המקור ב-20 ביולי 2020. נבדק ב-20 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
קיליאן אמבפה, הזוכה הראשון בפרס  קופה
הלנה קאוט האוסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1940 (בת 84) רפובליקת פולין 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
הלנה קאוט-האוסון (נולדה ב-21 באוגוסט 1940) היא במאית תיאטרון יהודיה בריטית.
קורות חיים

הלנה קאוט-האוסון נולדה למשפחה יהודית בשנת 1940 בלבוב, וגדלה בוורוצלב שבפולין.
למדה לימודי בימוי בבית הספר הממלכתי לתיאטרון הפולני וב-1964 היגרה לבריטניה ולמדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
בשנים 1972–1974 חייתה בישראל, אך לאחר מכן שבה עם בעלה ובנה לבריטניה ומאז היא מתגוררת בלונדון.
קריירה מקצועית

בשנות ה-50 שיחקה קאוט-האוסון בתיאטרון היהודי בוורשה. היא עזבה את פולין לאחר שנישאה לבנו של אדמירל בריטי שעבד עבור נאט"ו, ועברה בעקבותיו לבריטניה.
בשנות ה-60 ביימה בתיאטרון רויאל קורט, ומחוץ לבריטניה גם בתיאטרון מונומנט-נשיונל בקנדה, תיאטרון גייט בדבלין, ובאגודה הפולנית לחברה ותרבות בלונדון.
במהלך שהותה בישראל ייסדה את התיאטרון הקהילתי במרכז הקהילתי בקריית היובל ירושלים וביימה בו, וכן ביימה הצגות בתיאטרון הבימה ובקאמרי, ולימדה בימוי באוניברסיטת תל אביב. גם לאחר ששבה לבריטניה הייתה מגיעה לישראל אחת לכמה שנים כדי לביים הצגות בתיאטראות השונים.
בין השנים 1992–1995 שימשה קאוט-האוסון בתפקיד המנהלת האמנותית של תיאטרון קלוויד בוויילס, ועל תפקידה זה זכתה ב-1994 בפרס פיטר ברוק עבור יצירה יוצאת מן הכלל. בעקבות זכייתה הפיק ה-BBC סרט תיעודי אודותיה בשם "לשבור את התבנית" [Breaking The Mold] וכן תוכנית רדיו שעקבה אחר עבודתה בתיאטרון בוויילס.
קאוט-האוסון לימדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) ובאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
הצגות שביימה > בבריטניה

שביתה [Strike] - מחזה מאת ארנולד הינצ'קליף. תיאטרון יוניטי, לונדון, 1969
מאריו והקוסם [Mario und der Zauberer] - עיבוד לספרו של תומאס מאן. תיאטרון קינגס הד, לונדון, 1971
הספורט של אימי המשוגעת [The Sport of My Mad Mother] - אופרת רוק על פי מחזה מאת אן ג'ליקו(אנ'). תיאטרון ראונדהאוס, לונדון, 1977
טנגו - מחזה מאת המחזאי הפולני סלאבומיר מרוז'ק
הנרי החמישי - תיאטרון אוקטגון, בולטון, 1978
השקיעה(אנ') - מחזה מאת איסאק באבל. תיאטרון פלייהאוס, אוקספורד ותיאטרון האף-מון, לונדון, 1980
דואט לאחד - מחזה מאת תום קמפינסקי. תיאטרון בסינגסטוק, 1982
הנרי הרביעי - חלק ראשון וחלק שני. תיאטרון אוקטגון, 1982.
אפוקליפסה קטנה [Mała apokalipsa] - תרגום של קאוט-האוסון למחזה של טדאוש קונוויצקי. האגודה הפולנית לחברה ותרבות בלונדון, 1982
ברגל [Pieszo] - מחזה מאת המחזאי הפולני סלאבומיר מרוז'ק. האגודה הפולנית לחברה ותרבות בלונדון, 1983
מארה סאד - תיאטרון פלייהאוס, לידס, 1986
סוף טוב הכל טוב - שלוש הפקות שונות בבימויה של קאוט-האוסון - תיאטרון היימרקט בלסטר (1987), תיאטרון קלוויד (1993) ותיאטרון ריג'נטס פארק בלונדון (1997)
בית בובות - תיאטרון קלוויד, 1992
שדים - עיבוד של קאוט-האוסון, שזיכה אותה בפרס ליברפול פוסט ואקו לאומנויות לשנת 1992 לבמאית הטובה ביותר. תיאטרון קלוויד (1992) ותיאטרון לינבורי, לונדון, 2007.
ירח מלא [Full Moon] - מחזה מאת קראדוג פריצ'רד שזיכה את קאוט האוסון בפרס הביקורת בפסטיבל קונטקט הבינלאומי בטורון 1994. תיאטרון קלוויד, 1993
ג'יין אייר - עיבוד של המחזאית פיי ולדון. תיאטרון פלייהאוס, לונדון, 1993
השושנה המקועקעת - זוכת פרס התיאטרון האזורי של פרסי התיאטרון בבריטניה לשנת 1995 לבמאית הטובה ביותר. תיאטרון קלוויד, 1995.
Hindle Wakes(אנ') - תיאטרון רויאל אקסצ'יינג', מנצ'סטר, 1996. במהלך אחת ההצגות התרחש פיגוע משאית התופת במנצ'סטר ובניין התיאטרון נפגע קשות בפיצוץ. לאחר שנתיים וחצי של עבודות שיקום נפתח התיאטרון מחדש בהפקה מחודשת של המחזה, גם היא בבימויה של קאוט-האוסון, שזכתה בפרס מנצ'סטר איוונינג ניוז (MEN).
מהומה רבה על לא דבר - זוכה פרס MEN לשנת 1997 להפקה הטובה ביותר. תיאטרון רויאל אקסצ'יינג', מנצ'סטר, 1997
האמן ומרגריטה - סטודיו התיאטרון הלאומי, לונדון, 1998.
המלך ליר - הפקה בהשתתפותה של קתרין האנטר בתפקיד המלך ליר עצמו, שעלתה במקור בשנת 1997 בתיאטרון היימרקט בלסטר, ופעם נוספת בשנת 2022 בתיאטרון הגלוב בלונדון
המקצוע של מרת וורן(אנ') - מחזה מאת ברנרד שו, תיאטרון רויאל אקסצ'יינג', מנצ'סטר, 2000
אילוף הסוררת - תיאטרון רויאל אקסצ'יינג', 2001
ירמה - שיתוף פעולה נוסף של קאוט-האוסון עם קתרין האנטר. תיאטרון רויאל אקסצ'יינג', 2003 ותיאטרון ארקולה, לונדון, 2006
חפות מפשע [Unschuld] - מחזה מאת דאה לוהר. תיאטרון קפיטול, מנ'צסטר 2008 ותיאטרון ארקולה, 2010
הדוד וניה - תיאטרון בלגרייד ותיאטרון ארקולה, 2011
דבר ענוג [A Tender Thing] - עיבוד לרומיאו ויוליה מאת בן פאוור בכיכובם של ריצ'רד מקייב וקתרין האנטר. תיאטרון סוואן, סטרטפורד 2012
בנים ללא אבות [Sons Without Fathers] - עיבוד למחזה הראשון של צ'כוב. תיאטרון ארקולה, 2013
סנטוריום מתחת לשעון החול [Sanatorium Pod Klepsydra] - מחזה מאת ברונו שולץ בעיבודה של קאוט האוסון. בית הספר לתיאטרון של מנצ'סטר, 2015.
סיפורו של כלב שמירה [The Story of A Guard Dog] - תיאטרון בלגרייד, 2017
הצגות שביימה > בישראל

הגואל [Mighty Reservoy] - מחזה מאת המחזאי הבריטי פיטר טרסון הפקה במסגרת התיאטרון הקהילתי בירושלים, 1972
דיוגנס מחפש איש ישר - הפקה במסגרת התיאטרון הקהילתי בירושלים
יום הולדת - מחזה מאת ליאונרד מלפי שהוצג על רקע בית קפה ובמהלך ההצגה הוגשו לצופים ארוחות ומשקאות. התיאטרון הקהילתי בירושלים, 1972
ארבעתם - גרסה עברית למחזה מאת אדוארד (טד) וייטהד בתרגומה של מלכה מרין. התיאטרון הקהילתי בירושלים, 1973
בוסמן ולנה - מחזה של את'ול פיוגארד המתרחש בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, בכיכוכבם של שולמית אדר, זכריה טובי והיינץ ברנרד. הבימה, 1973
הבא בתור [Next] - מחזה מאת טרנס מקנאלי, בעיבוד למציאות הישראלית. תיאטרון צה"ל וצוותא, 1974.
אלפא ביתא - מחזה בכיכובם של מרים זוהר ומישה אשרוב. צוותא, 1973 (ההצגות נקטעו עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים והתחדשו רק באוגוסט 1974)
משחק חתולים - מחזה מאת אישטוואן ארקין בתרגומה של תרצה אתר. המחזה הראשון שביימה שלא עסק בנושא פוליטי, בכיכובן של בתיה לנצט, עדה טל ואתל קובינסקה. הבימה, 1974
ארבע נשים - מחזה מאת פאם ג'יימס בתרגום תרצה אתר. הבימה, 1977
בית הבובות - תרגום של דוני ענבר למחזה של איבסן, עם דליה פרידלנד בתפקיד הראשי, לצד יהודה אפרוני, מישא אשרוב, יעל דרויאנוב, אמירה פולן ואלכס פלג. הבימה, 1984
נשים בצמרת - תרגום של רבקה משולח למחזה מאת קריל צ'רצ'יל, עם קאסט נשי שכלל את סנדרה שדה, אורלי זילברשץ, עפרה וינגרטן, מלכה מרין, עליזה רוזן, רבקה נוימן, וחיה הורוביץ. צוותא, 1984
הוותיקים - מחזה מאת ארנולד וסקר שקאוט-האוסון הוזמנה במיוחד מלונדון כדי לביים בהבימה, אך הפקתו בוטלה בשל קשיים כספיים של התיאטרון. 1985
אהבה מאוחרת - מחזה מאת גרהם ריד בכיכובם של יוסי ידין וחנה מרון. הקאמרי, 1986
חלום גולדפאדן - מחזה מאת יעקב רוטבאום על פי איציק מאנגר ואברהם גולדפדן. יידישפיל, 1995
ציפור הנעורים המתוקה - תיאטרון חיפה, 1996
הצגות שביימה > ברחבי העולם

אנשי זאב [Werewolves] - תרגום של קאוט-האוסון ליצירתה של המחזאית הפולנייה תרזה לובקביץ-אורבנוביץ. תיאטרון מונומנט, מונטריאול (1987) ותיאטרון דרואיד, גולווי (1992)
ואסה - עיבוד של קאוט-האוסון לספרו של גורקי. תיאטרון קנטאור, מונטריאול, 1988
מייג'ור ברברה(אנ') - מחזה מאת ברנרד שו, במסגרת פסטיבל שו. ניאגרה-און-דה-לייק, 1998
המלך ליר - תיאטרון הגלוב, טוקיו ואוסקה, 1998
מידה כנגד מידה - תיאטרון יוליוס סלבוצקי, קרקוב, 2006
העטלף - בימוי לאופרה של שטראוס בניצוחו של מרטין נאווץ' נישלובסקי. האופרה של ורוצלב, 2007
האביב מתעורר - התיאטרון העממי, ורשה, 2008
מטעמים פולניים [Polish Specialties] - מופע קברט פרי עטה של קאוט-האוסון ובבימויה. קבוצת התיאטרון הפולנית, 2018
לקריאה נוספת

Elizabeth Klett, "O, How This Mother Swells Up Toward My Heart": Performing Mother and Father in Helena Kaut-Howson's Cross-Gender "King Lear", Shakespeare Bulletin, in JSTOR
פלדיום

פלדיום (Palladium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Pd ומספרו האטומי 46. שווי כל הפלדיום בעולם עמד על כ 356 מיליארד דולר (נכון לנובמבר 2021).
תכונות

פלדיום הוא מתכת רכה לבנה והוא מזכיר פלטינה, הוא אינו נכתם כאשר הוא נחשף לאוויר, והוא בעל נקודת ההיתוך הנמוכה ביותר בקבוצת הפלטינה. פלדיום הוא מתכת נוחה לריקוע כאשר מחממים אותה; ברגע שהוא מקורר, הוא חוזר להיות קשיח. חומצה גופרתית וחומצה חנקתית מסוגלות לתקוף פלדיום, בעוד חומצת מימן כלורי ממיסה אותו באיטיות. פלדיום אינו מגיב עם חמצן בטמפרטורות נמוכות. פלדיום מתכתי מסוגל לספוח מימן עד פי 900 מנפחו, ייתכן כי מנגנון הספיחה קשור ביצירת ההידריד PdH2.

דרגות החימצון של פלדיום הן 2+ ו-4+. תרכובות פלדיום בעלות דרגת חימצון 6+ סונתזו בהצלחה. בדומה לשכניו לטור בטבלה המחזורית, ניקל ופלטינה, פלדיום במצב חמצון 2+ (8 אלקטרונים בקליפה d) יוצר קומפלקסים עם 4 ליגנדים בגאומטריה של ריבוע מישורי (ולא טטראדר).
שימושים

פלדיום הוא זרז מצוין וניתן להאיץ בעזרתו תגובות של הוצאת מימן או ספיחת מימן, הידרוגנציה-הקשיית שומן צמחי (להכנת מרגרינה) נעשית באמצעות קטליזה של פלדיום. שימושים נוספים:
לסגסוגות פלדיום שימוש בייצור תכשיטים.
"זהב לבן" היא סגסוגת שמכילה זהב ופלדיום.
בדומה לזהב, ניתן לרקע פלדיום לעובי של 100 ננומטר ולשלב אותו במגוון יישומים.
פלדיום משמש כאמצעי לטיהור מימן, מכיוון שהוא מסוגל לפעפע דרכו כשמחומם.
לפלדיום שימושים ברפואת שיניים, ייצור שעונים, מצתים במטוסים ועוד.
הממיר הקטליטי, רכיב בצנרת הפליטה במרבית כלי הרכב, כולל בתוכו פלדיום.
שימוש ב"זרז לינדלר" שפותח על ידי הרברט לינדלר לייצור ויטמין A
היסטוריה

הפלדיום זוהה על ידי ויליאם הייד וולאסטון (William Hyde Wollaston) בשנת 1803. בשנת 1804 הוא קרא ליסוד על שם האסטרואיד פאלאס.
וולאסטון מצא את יסוד 46 במחצב פלטינה גולמית מאמריקה הדרומית. הוא המס את המחצב בחומצת מלח (HCL), נטרל את התמיסה עם נתרן הידרוקסידי (NaOH), הוסיף NH4Cl וכספית ציאנית ויצר פלדיום ציאני שאותו חימם וקיבל פלדיום מתכתי.
התרכובת פלדיום כלורי שימשה בעבר בתור תרופה לשחפת והיא ניתנה בכמות של 0.065 גרם כל יום. לטיפול זה היו תופעות לוואי שליליות ולכן הוא הוחלף מאוחר יותר בתרופות יותר יעילות.
צורה בטבע

פלדיום נמצא בטבע בצורתו החופשית ובסגסוגות עם פלטינה, זהב ומתכות אחרות מקבוצת הפלטינה. מרבצים עיקריים נמצאים בהרי אורל, אוסטרליה, אתיופיה, צפון ודרום אמריקה. פלדיום מופק מסחרית ממרבצי ניקל-נחושת בדרום אפריקה ובאונטריו שבקנדה.
הערות שוליים

↑  Garrett, Christine E.; Prasad, Kapa (2004). "The Art of Meeting Palladium Specifications in Active Pharmaceutical Ingredients Produced by Pd-Catalyzed Reactions". Advanced Synthesis & Catalysis. 346 (8): 889–900. doi:10.1002/adsc.200404071.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560657705171  BNE: XX534044  BnF: cb12144458t (data)  GND: 4173139-6  LCCN: sh85097207  NDL: 00569049  NKC: ph171327
הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160

| --- | --- |

סמל הרגימנט
 ("Night Stalkers Don't Quit")   (מתגנבי הלילה לא מוותרים)
 פרטים
 כינוי:  Night Stalkers  ('מתגנבי הלילה')
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  כוחות מיוחדים, טייסת
 בסיס האם:  מחנה קמבל, קנטקי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  16 באוקטובר 1981 – הווה (43 שנים)
 מלחמות:  מבצע זעם דחוף, מבצע מטרה צודקת, מלחמת המפרץ, הפלישה האמריקאית לאפגניסטן, מלחמת עיראק, מבצע חנית נפטון
הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160 (באנגלית: 160th Special Operations Aviation Regiment בראשי תיבות: SOAR) היא יחידת עילית להטסת הכוחות המיוחדים של הצבא ארצות הברית. הרגימנט כפוף לפיקוד מבצעי אוויר מיוחדים של צבא ארצות הברית (USASOAC), הזרוע האווירית של פיקוד המבצעים המיוחדים של זרוע היבשה של ארצות הברית (USASOC)