היסטוריה של האנציקלופדיה בריטניקה
מהדורות A. & C. Black (השביעית עד התשיעית, 1827-1901) > המהדורה התשיעית, מהדורת המלומדים

המהדורה התשיעית, שהיוותה נקודת-מפנה בתולדות האנציקלופדיה בריטניקה וזכתה לכינוי "מהדורת המלומדים" ("the Scholar's Edition"), יצאה לאור בין ינואר 1875 לשנת 1889, ב-24 כרכים וכרך נוסף של מפתח-עניינים. עורכה הראשון היה תומאס ספנסר ביינס - העורך האנגלי הראשון לאחר סדרה של סקוטים - והצטרף אליו ויליאם רוברטסון סמית'. סמית' נחשב לעילוי אינטלקטואלי ששלט בידע מדעי ומתמטי מתקדם, כיהן כפרופסור לתאולוגיה בקולג' הכנסייה החופשית שבאדינבורו והיה לכותב הראשון לבריטניקה שנתן דעתו לפרשנות ההיסטורית של התנ"ך, נושא שזכה עד אז להתייחסות ביבשת אירופה בלבד. דוקטור סמית' כתב כמה מאמרים בעבור המהדורה התשיעית, אך סולק ממשרת ההוראה שלו ב-24 במאי 1881, הודות למחלוקת שעוררו מאמרים (לא-)דתיים שכתב; או אז, הוא נשכר מיידית לתפקיד העורך הראשי במשותף עם ביינס.
המהדורות התשיעית והאחת-עשרה זוכות תכופות לשבחים רבים על רמתן המדעית; ככקודמותיה, אף המהדורה התשיעית זכתה למספר רב של כותבים משובחים וידועים, ובהם: תומאס הנרי האקסלי, לורד ריילי, אלגרנון סווינברן וויליאם מייקל רוסטי. רוברט לואיס סטיבנסון, שהיה אז בן 25, כתב מאמר על רוברט ברנס שנפסל בשל היותו ביקורתי מדי. בסך הכל, מנתה האנציקלופדיה 1100 כותבים בקירוב, מספר זעום מתוכם היו נשים; הייתה זו אף המהדורה הראשונה של האנציקלופדיה בריטניקה שהקדישה מאמר רב-משמעות לנשים ("Women, Law Relating to", היחס לנשים בתחיקה).
המהדורה התשיעית זכתה להצלחה מסחרית רבה, וכ-8,500 עותקים ממנה נמכרו בבריטניה לבדה. A & C Black התירה לשתי חברות אמריקאיות, "בניו של צ'ארלס סקריבנר" ו-"ליטל, בראון ושות'", להפיץ את האנציקלופדיה בריטניקה בארצות הברית, שם נמכרו כ-45,000 עותקים ממנה. אולם, כמה מאות אלפי עותקים פיראטיים נוספים נמכרו בארצות-הברית, שכן חוקי זכויות היוצרים שלה לא הגנו על פרסומים זרים. על מעתיקי הבריטניקה מן התקופה נמנו ג'וזף מ. שטודארט, שהפעיל מרגל בבית-הדפוס של הבריטניקה, "ניל ושות'", באדינבורו. המרגל גנב את לוחות-הדפוס שהוכנו לצורכי הגהה ושלח אותם בדואר מהיר לארצות הברית, ובכך אפשר לשטודארט להוציא לאור את גרסתו בו זמנית עם הדפסת הבריטניקה המקורית, ובמחצית המחיר (5$ בהשוואה ל-9$ לכרך). על זכותו לעשות כן הגן השופט ארתור באטלר בפסיקה ידועה, בה קבע:
אין פסול בשכפול פרסום זר. ייתכן שישנם חילוקי דעות באשר למוסריות שבשכפול יצירה המוגנת בזכויות יוצרים בחוץ-לארץ; אך מדיניותה הציבורית של מדינה זו, בהתייחס לנושא, תומכת בהעתקה שכזו...אמורה להיות לה השפעה על קידום הלמידה והאינטליגנציה.
העתקה פיראטית מצליחה נוספת הייתה זו של הנרי ג'. אלן, שפיתח שכפול פוטוגראפי של האנציקלופדיה בריטניקה וגבה בעבורו מחצית מתעריפו של סטודארט (2.50$ לכרך). מעתיקים פיראטיים אחרים לכאורה של המהדורה התשיעית היו ג'ון ואנאמייקר והכומר אייזק קאופמן מאנציקלופדיית " Funk and Wagnalls". בשנת 1890, ג'יימס קלארק הוציא לאור את ה-Encyclop?dia Britannica, Revised and Amended. אולם, בשנת 1896, הצליח סקריבנר להשיג צו מבית משפט שהורה על סגירת הפעילות הפיראטית, ולוחות-הדפוס המועתקים הותכו בהוראת הצו.
הוראס אברט הופר היה איש עסקים אמריקאי, מאנשיו של ג'יימס קלארק, אחד מגדולי המעתיקים האמריקאיים. הופר הבין מה הרווח הפוטנציאלי הגלום באנציקלופדיה בריטניקה, ובשנת 1896, נודע לו על הקשיים הכלכליים אליהם נקלעו הבריטניקה ועיתון הטיימס הלונדוני. הופר יצר שותפות עם קלארק, אחיו ג'ורג' קלארק, וולטר מונטגומרי ג'קסון והארבעה יזמו את הפצת הבריטניקה בחסות הטיימס, שתפקידו יהיה פרסום תוך שימוש בשמו הטוב של העיתון. הופר ומנהל המכירות הנמרץ שלו, הנרי הקסטון, עשו לראשונה שימוש בשיטות חדישות לשיווק הבריטניקה: פרסומות שהתפרסו על פני עמוד שלם בטיימס, המלצות ידוענים, מכירה בתשלומים, וסדרה ארוכה של "הצעות אחרונות בהחלט". הגם ששיטות המכירה האגרסיביות זכו לביקורת רבה על כך שאינן תואמות את ההיסטוריה והמוניטין האקדמי של האנציקלופדיה בריטניקה, הרווחים חסרי-התקדים הביאו סיפוק רב למנהל הטיימס, צ'ארלס פרדריק מוברלי בל, שאמד את אופיו של הופר כ-"טיפוס בזוי וגס האוהב להותיר רושם של ג'נטלמן. התייחס אליו כאל ג'נטלמן ולא תווצרנה בעיות; התייחס אליו כאל טיפוס לא-הגון במהותו ותזכה לכל הצרות שבעולם." השותפות האמריקאית הניבה מכירות של כ-20,000 עותקים מהבריטניקה בארצות הברית (בארבעה סיבובי מכירות של 5000 עותקים האחד), ולאחריהם, בראשית שנת 1900, רכשו הופר וג'קסון את השליטה בה מידיהם של האחים קלארק. A & C Black עברה ללונדון בשנת 1895 וב-9 במאי 1901, מכרה את כל הזכויות על האנציקלופדיה בריטניקה להופר וג'קסון, ששהו אז בלונדון.
מכירת האנציקלופדיה בריטניקה לאמריקאים הותירה טינה עמוקה בליבם של חלק מהבריטים, במיוחד משום שנראה היה בעיניהם שאינטרסים אמריקאיים קרתניים זכו לדגש רב מן הראוי. כך למשל, כתב מבקר בריטי בן זמננו:
מלוא הזוועה שגורם מונופול ערכיתי אמריקאי נתפש לעתים נדירות בלבד. העורכים האמריקאיים הכותבים מאמרים קצרים תוצרת-בית ("המיקרופדיה") הם בורים וקרתנים...[האנציקלופדיה בריטניקה] היא דבר-דפוס הבז בצורה כה עמוקה לבריטניה, ארץ הולדתו, עד שאין להטרידו בצורך באימות השימוש הנכון כשמדברים על התמזה, זהו פרסום כה צר-אופקים המזכה בערך את אלן ויקר אך לא את הלורדים מקרינגטון ומווייטלאו. אין להגדיר זאת אלא כעזות-מצח.