stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוזן (אוניית מערכה, 1908)
היסטוריית שירות

פוזן הוזמנה תחת השם הזמני ארזאץ באדן, כתחליף לאונייה מחופת שריון באדן, מסדרת זקסן. היא הונחה ב-11 ביוני 1907 במספנת Germaniawerft בקיל. כמו אחותה נסאו, הבנייה התנהלה בחשאיות מוחלטת; יחידות חיילים שמרו על המספנה וגם שמרו על קבלנים שסיפקו חומרי בניין, כמו קרופ. האונייה הושקה שנה וחצי לאחר מכן, ב-12 בדצמבר 1908. וילהלם אוגוסט הנס פון ואלדו-רייצנשטיין נשא נאום בעת השקתה, ופוזן הוטבלה על ידי יוהנה פון רדולין, אשתו של הוגו פירסט פון רדולין, דיפלומט גרמני שמקורו במחוז עם שמה של האונייה. ניסויים ראשוניים נערכו עד אפריל 1910, ולאחר מכן הושלמה האונייה באופן סופי במאי. האונייה הוכנסה לצי ב-31 במאי. ניסויים ימיים נערכו לאחר מכן והושלמו עד 27 באוגוסט. בסך הכל, בנייתה עלתה לממשלת גרמניה 36,920,000 מרק.
לאחר שסיימה את ניסוייה באוגוסט 1910, פוזן עזבה את קיל לווילהלמסהאפן, לשם הגיעה ב-7 בספטמבר. מכיוון שלצי הקיסרי הגרמני היה מחסור כרוני במלחים מאומנים, רבים מאנשי הצוות שובצו לאוניות אחרות. אנשי צוות אלו הוחלפו באנשי צוות מהפרה-דרדנוט ויטלסבאך, שהוצאה משימוש ב-20 בספטמבר. לאחר כניסתן לשירות, כל ארבעת אוניות המערכה מסדרת נסאו שירתו כיחידה, פלגה II של שייטת אוניות המערכה I, עם פוזן בתור ספינת הדגל.
פוזן השתתפה בכמה אימונים עם שאר הצי לפני פרוץ המלחמה. בסוף 1910 ערך הצי שייט אימונים לים הבלטי. בשנה שלאחר מכן ערך הצי תמרונים במאי; הפלגת הקיץ השנתית לנורווגיה הגיעה ביולי. הצי השתתף בסבב נוסף של תרגילי צי בחוף הים בספטמבר, ואחריו סט נוסף בסוף השנה. השנה שלאחר מכן כללה דפוס דומה, אם כי הפלגת הקיץ לנורווגיה הופרעה על ידי משבר אגדיר; כתוצאה מכך, הפלגת הקיץ עברה רק לים הבלטי. תרגילי ספטמבר נערכו מול הלגולנד בים הצפוני; שייט חורף נוסף לאזור הבלטי התרחש בסוף השנה. לוח האימונים חזר לקדמותו עבור 1913 ו-1914, והפלגות הקיץ שוב יצאו לנורווגיה. לשייט של 1914 יצא הצי למימי נורווגיה ב-14 ביולי, כשבועיים לאחר רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד בסרייבו. ההסתברות למלחמה קטעה את השיוט; פוזן ושאר הצי חזרו לווילהלמסהאפן עד 29 ביולי.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

בחצות הלילה ב-4 באוגוסט הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה. פוזן ושאר הצי ביצעו מספר גיחות לים הצפוני כדי לתמוך בסיירות המערכה של קבוצת הסיור ה-I של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. סיירות המערכה פשטו על ערי חוף בריטיות בניסיון לפתות חלקים מהצי הגדול ולהשמיד אותם בנפרד על ידי צי הים הפתוח. המבצע הראשון מסוג זה היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914. בערב 15 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים - כולל פוזן ושלוש אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו לטווח של 10 מיל ימי (19 קילומטרים; 12 מיל) משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות. התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות בחושך שכנעו את מפקד הצי הגרמני, אדמירל פרידריך פון אינגנול, כי הוא ניצב מול הצי הגדול, הפרוס כעת במערך הקרב שלו. בהוראת הקייזר וילהלם השני להימנע מסיכון הצי שלא לצורך, פון אינגנול הפסיק את הקרב והפנה את צי הקרב חזרה לכיוון גרמניה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ ריגה

באוגוסט 1915, יחידה מיוחדת מהצי הגרמני ניסתה לטהר את מפרץ ריגה שהיה בשליטה רוסית כדי לסייע לצבא הגרמני, שתכנן הסתערות על ריגה. לשם כך התכוונו המתכננים הגרמנים להרחיק או להשמיד את כוחות הצי הרוסי במפרץ, שכללו את אוניית המערכה פרה-דרדנוט סלאבה וכמה סירות תותחים ומשחתות קטנות יותר. צי הקרב הגרמני לווה בכמה ספינות לוחמת מוקשים. על ספינות אלו הוטלה המשימה לפנות שדות מוקשים רוסיים ולהניח שורה של שדות מוקשים משלהן בכניסה הצפונית למפרץ, כדי למנוע מהתגבורת של הצי הרוסי להגיע לאזור. השייטת הגרמנית שנאספה כללה את פוזן ושלוש האוניות האחיות שלה, ארבע אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, סיירות המערכה פון דר טאן, מולטקה, זיידליץ, וכמה דרדנוטים, שפעלו בפיקודו של ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר. שמונה אוניות המערכה היו אמורות לספק מחסה לכוחות המעורבים במשט הרוסי. הניסיון הראשון ב-8 באוגוסט לא צלח, כיוון שלקח יותר מדי זמן לפנות את שדות המוקשים הרוסיים כדי לאפשר למקשת דויטשלנד להטיל שדה מוקשים משלה.
ב-16 באוגוסט, פוזן ונסאו הובילו ניסיון שני לפרוץ את ההגנות של המפרץ, כאשר פוזן שימשה כספינת הדגל של אדמירל ארהרד שמידט. שתי הדרדנוטים לוו ב-4 סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו. ביום הראשון לתקיפה הגרמנים פרצו את הכוחות הרוסיים, אך שתי כלי שיט גרמניים קלים - שולת המוקשים T46 והמשחתת V99 - הוטבעו. פוזן ונסאו ירו על זוג סירות תותחים רוסיות, סיבוץ' וקורייץ. סיבוץ' הוטבעה באותו יום וקורייץ ניזוקה קשות; הספינה הצליחה לצלוע, אך צוותה נאלץ להטביע אותה למחרת. ב-17, פוזן ונסאו היו מעורבות בחילופי אש עם סלאבה בטווח ארוך; הם קלעו שלוש פגיעות על הספינה הרוסית ואילצו אותה לחזור לנמל. עד 19 באוגוסט, שדות המוקשים הרוסיים טוהרו והצי נכנס למפרץ. דיווחים על צוללות של בעלות הברית באזור הניעו את הגרמנים לבטל את המבצע למחרת. האדמירל היפר ציין מאוחר יותר, "להחזיק ספינות יקרות ערך במשך זמן רב באזור מצומצם שבו צוללות אויב היו פעילות יותר ויותר, עם הסיכון המקביל של נזק ואובדן, היה להתמכר להימור ללא כל פרופורציה ליתרון שניתן להפיק מכיבוש המפרץ לפני כיבוש ריגה מהצד היבשתי". למעשה, סיירת המערכה ממולטקה טורפדה באותו בוקר. ב-21 באוגוסט הוריד שמידט את הדגל שלו מפוזן ופירק את היחידה המיוחדת.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > חזרה לים הצפוני

עד סוף אוגוסט פוזן ושאר צי הים הפתוח חזרו למעגנים שלהם בים הצפוני. המבצע הבא שבוצע היה גיחה לים הצפוני ב-11–12 בספטמבר, אם כי הוא הסתיים ללא כל פעולה. גיחה נוספת של הצי התבצעה ב-23–24 באוקטובר מבלי להיתקל בכוחות בריטיים כלשהם. ב-4 במרץ 1916, פוזן, נסאו, וסטפאלן ופון דר טאן הפליגו לשרטון אמרום כדי לקבל את סיירת העזר Möwe, שחזרה ממשימת פשיטה.
ב-24 באפריל, סיירות המערכה של קבוצת הסיור I של היפר ערכו פשיטה על החוף האנגלי. פוזן ושאר הצי הפליגו בתמיכה מרוחקת. סיירת המערכה זיידליץ פגעה במוקש בדרכה אל המטרה, ונאלצה לסגת. שאר סיירות המערכה הפגיזו את העיירה לואוסטפט ללא התנגדות, אך במהלך ההתקרבות לירמות', הם נתקלו בסיירות הבריטיות של כוח הארוויץ'. דו-קרב ארטילרי קצר התפתח לפני שכוח הארוויץ' נסוג. דיווחים על צוללות בריטיות באזור גרמו לנסיגת קבוצת הסיור I. בשלב זה, שר, שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מבסיסו בסקפה פלו, נסוג גם הוא למים בטוחים יותר בחופי גרמניה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד

אדמירל ריינהרד שר, שהחליף את האדמירלים פון אינגנול והוגו פון פול כמפקד הצי, תכנן מיד מתקפה נוספת על החוף הבריטי. הנזק לזיידליץ ובעיות מעבים בכמה מהדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השלישית עיכבו את התוכנית עד סוף מאי. צי הקרב הגרמני יצא משפך היאדה בשעה 03:30 ב-31 במאי. פוזן הוקצתה לפלגה 2 של שייטת אוניות המערכה הראשונה כספינת הדגל של קונטר-אדמירל ו. אנגלהארדט. פוזן הייתה האונייה הראשונה בפלגה, לפני שלוש אחיותיה. פלגה II הייתה יחידת הדרדנוטים האחרונה בצי; אחריהם באו רק האוניות הקשישות הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה.
בין 17:48 ל-17:52, פוזן ועשר אוניות מערכה גרמניות נוספות ירו על שייטת הסיירות הקלות השנייה הבריטית, אם כי הטווח והראות הלקויה מנעו אש יעילה. זמן קצר לאחר מכן, שתי משחתות בריטיות נומאד ונסטור - ספגו אש עזה מהטור הגרמני. פוזן ירתה לעברן גם עם הסוללה הראשית וגם בתותחים המשניים. בשעה 18:35, נסטור התפוצצה ושקעה תחת אש משולבת של שמונה אוניות מערכה. עד השעה 20:15, הצי הגרמני התמודד עם הצי הגדול בפעם השנייה ונאלץ להסתובב; בכך התהפך סדר הטור הגרמני. פוזן הייתה כעת האונייה הרביעית בתור, לאחר שלוש אחיותיה.
בסביבות השעה 21:20, פוזן והאוניות האחיות שלה לחמו בסיירות המערכה של שייטת סיירות המערכה השלישית. פוזן הייתה האונייה היחידה של שייטת אוניות המערכה I שהצליחה לזהות מטרה, שהתבררה כסיירות המערכה פרינסס רויאל ואינדומיטבל. פוזן פתחה באש בשעה 21:28 בטווח של 10,000 מטרים (11,000 יארד); היא השיגה פגיעה אחת על פרינסס רויאל בשעה 21:32 וירתה על אינדומיטבל מספר פעמים, והקיפה אותה במטחי פגזים, לפני שהפסיקה את האש ב-21:35.
בסביבות השעה 00:30 נתקלו היחידות המובילות של המערך הגרמני במשחתות ובסיירות בריטיות. התפתחה קרב אש אלים מטווח קצר; אוניות המערכה הגרמניות המובילות, כולל פוזן, פתחו באש על כמה ספינות מלחמה בריטיות. בתוך הבלבול עברה הסיירת הקלה אלבינג בטור הגרמני ישירות מול פוזן ונפגעה. פוזן לא נפגעה, אבל שני חדרי המנועים של אלבינג הוצפו והספינה נעצרה. כעבור שעתיים וחצי, אלבינג הבחינה בכמה משחתות בריטיות מתקרבות, והקפטן שלה נתן פקודה להטביע את הספינה.
מעט לפני השעה 01:00, ירה הטור הגרמני על שייטת משחתות בריטיות. פוזן זיהתה את המשחתות פורצ'ן, פורפז וגארלנד מטווח קרוב מאוד; היא פתחה באש על שתי הספינות הראשונות בטווחים שבין 800 ו-1,600 מטרים (870 ו-1,750 יארד), גרמה נזק רציני לפורפז. פורצ'ן טבעה במהירות תחת אש מפוזן ועוד כמה אוניות מערכה, אך לא לפני ירי שתי טורפדות אשר אילץ את פוזן להתחמק. בשעה 01:25, וסטפאלן האירה את המשחתת ארדנט ופתחה באש; פוזן הצטרפה אליה זמן קצר לאחר מכן ודיווחה על מספר פגיעות בטווחים של 1,000–1,200 מטרים (1,100–1,300 יארד).
למרות האכזריות של הלחימה הלילית, צי הים הפתוח נגח את כוחות המשחתות הבריטיות והגיע לשונית הורנס בשעה 04:00 ב-1 ביוני. הצי הגרמני הגיע כמה שעות לאחר מכן לווילהלמסהאפן, שם פוזן וכמה אוניות מערכה אחרות משייטת אוניות המערכה הראשונה תפסו עמדות הגנה בשטח המעגן החיצוני. במהלך הקרב, הספינה ירתה 53 פגזי 28 ס"מ, 64 פגזי 15 ס"מ, ו-32 פגזי 8.8 ס"מ. האונייה וצוותה יצאו מהקרב ללא פגע לחלוטין מאש האויב.
החל מיוני 1917 שימש וילהלם פון קרוסיגק כמפקד האונייה; הוא כיהן בתפקיד זה עד סוף המלחמה בנובמבר 1918.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > משלחת לפינלנד

בפברואר 1918 החליט הצי הגרמני לשלוח משלחת לפינלנד כדי לתמוך ביחידות הצבא הגרמני שייפרסו שם. הפינים היו מעורבים במלחמת אזרחים; הפינים הלבנים רצו ממשלה שמרנית נקייה מהשפעת ברית המועצות החדשה שנוצרה, בעוד שהמשמרות האדומים העדיפו קומוניזם בסגנון סובייטי. ב-23 בפברואר, שתיים מהאחיות של פוזן וסטפאלן וריינלנד — הוקצו בתור הליבה של ה-Sonderverband Ostsee (יחידה מיוחדת בים הבלטי). שתי הספינות יצאו לעבר גדוד היגרים ה-14. הם יצאו לאולנד למחרת בבוקר. אולנד הייתה אמורה להיות בסיס הפעלה קדמי, שממנו יובטח נמל האנקו. מהאנקו, המשלחת הגרמנית תתקוף את הבירה הלסינגפורס. כוח המשימה הגיע לאיי אולנד ב-5 במרץ, שם הם נתקלו בספינות הגנת החוף השוודיות HSwMS סווריגה, תור ואוסקר השני. התפתח משא ומתן, שהביא להנחתת החיילים הגרמנים על אולנד ב-7 במרץ; וסטפאלן לאחר מכן חזרה לדנציג, שם הוצבה פוזן.
ב-31 במרץ פוזן ווסטפאלן עזבו את דנציג; הספינות הגיעו לרוסארו, שהייתה ההגנה החיצונית של האנקו, עד 3 באפריל. הצבא הגרמני כבש במהירות את הנמל. לאחר מכן המשיך כוח המשימה להלסינגפורס; ב-11 באפריל האונייה עברה לנמל בהלסינגפורס והנחיתה את החיילים. זה כלל מחלקה מהאונייה שהונחתה יומיים לאחר מכן ב-13 באפריל. במהלך הקרב, הצוות של פוזן סבל מארבעה הרוגים ו-12 פצועים. מ-18 עד 20 באפריל, פוזן סייעה במאמצים לשחרר את ריינלנד, שהייתה מקורקעת. יומיים לאחר מכן, פוזן פגעה בשבר טבוע בנמל הלסינגפורס, מה שגרם לנזק קל. ב-30 באפריל נותקה האונייה מה-Sonderverband Ostsee. האונייה חזרה לגרמניה, והגיעה לקיל עד 3 במאי, שם היא נכנסה למזח היבש. עבודות התיקון נמשכו עד 5 במאי.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר בים הצפוני

ב-11 באוגוסט 1918, פוזן, וסטפאלן, קייזר וקייזרין יצאו מווילהלמסהאפן כדי לתמוך בסירות טורפדו בסיור ליד טרשלינג. ב-2 באוקטובר, פוזן יצאה אל הנתיבים החיצוניים של היאדה כדי לספק חיפוי לצוללות החוזרות של שייטת פלנדריה. פוזן הייתה אמורה להשתתף במבצע הצי האחרון של המלחמה, שתוכנן ל-30 באוקטובר. המבצע נועד להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, על מנת לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, תהיה העלות של הצי אשר תהיה. מלחים עייפים במלחמה ערכו מרד, מה שהוביל לביטול המבצע. בניסיון לדכא את התפשטות רגשות המרד, אדמירל היפר הורה לפזר את הצי. פוזן ושאר האוניות של שייטת אוניות המערכה הראשונה נשלחו אל שפך היאדה ב-3 בנובמבר, ולאחר מכן הוחזרו לווילהלמסהאפן ב-6 בנובמבר.
היסטוריית שירות > גורל

ב-11 בנובמבר 1918 נכנסה לתוקף שביתת הנשק; על פי תנאיו, 11 אוניות מערכה וחמש סיירות מערכה היו אמורות להיות כלואות בסקפה פלו למשך המשא ומתן על הסכם השלום. פוזן לא הייתה בין הספינות שנכלאו, ובמקום זאת היא הושבתה ב-16 בדצמבר. הספינות בסקפה פלו הוטבעו על ידי הצוותים שלהן ב-21 ביוני 1919 כדי למנוע את תפיסתן על ידי בעלות הברית. כתוצאה מכך, פוזן ושאר אוניות המערכה שנותרו בגרמניה נתפסו כתחליפים לאוניות שאבדו. ב-5 בנובמבר, פוזן נמחקה מרשימת הצי הגרמני כדי להימסר לבריטניה הגדולה. הספינה הועברה ב-13 במאי 1920; ב-1 בנובמבר 1920, היא הוסעה לחוף בהוקקרייג, פייף, סקוטלנד. הבריטים מכרו לאחר מכן את פוזן לגורטי ספינות בהולנד. היא נגרטה בדורדרכט ב-1922.
תרשים של אוניות המערכה מסדרת נסאו המציגה את מיקום הסוללה הראשית
פוזן ושאר שייטת אוניות המערכה הראשונה בקיל לפני המלחמה
וסטפאלן
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
ציור זיהוי של אוניית המערכה נסאו
פטמוס

סקאלה
פטמוס (יוונית Πάτμος; טורקית Batnaz; איטלקית Patmo) הוא אי קטן בים האגאי השייך לאיי הדודקאנס שהם תת-מחוז במחוז דרום הים האגאי ביוון. זהו האי הצפוני ביותר בשרשרת האיים הדודקאנסים ושטחו 34.6 קמ"ר. חופיו מתפתלים לאורך 65 ק"מ והוא משתרע לאורך 12 ק"מ מצפון לדרום. הנקודה הגבוהה באי היא פרופיטיס איליאס (Προφήτης Ηλίας), וגובהה 269 מטרים מעל פני הים.
אוכלוסייה

בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית האי ושני איונים סמוכים השייכים לו 3,044 איש. היישובים העיקריים באי הם כורה (Χώρα) המשמשת כבירת האי (1,415 תושבים ב-1999), סקאלה (Σκάλα) המשמשת כנמל (674 איש ב-1999) וקמבוס (Κάμπος) שבה התגוררו 505 נפש ב-1999.
היסטוריה

האי הוא תוצר של התפרצות געשית לפני 10 עד 7 מיליון שנים, והתפרצות נוספת לפני 3 או 4 מיליוני שנים יצרה את האיים הקטנים במפרץ של סקאלה. בקסטלי שמעל סקאלה נמצאים שרידים של יישוב עתיק שהמוקדמים שבהם מתוארכים לשנת 2000 לפנה"ס לערך. האי נכבש ונשלט על ידי המיקנים (ממצאים מ-1500 עד 1100 לפנה"ס) והדורים (החל ב-1000 לפנה"ס לערך) ולבסוף נפל לידיה של מילטוס שבאיוניה. באי ניצב בעבר מקדש לאלה ארטמיס אך כיום ניצב מנזר יוחנן הקדוש תאולוגוס במקומו.
האי הוא אתר חשוב בהיסטוריה הנוצרית בשל היותו המקום בו נכתב חזון יוחנן. יוחנן כותב הבשורה הוגלה לפטמוס על ידי הקיסר הרומי דומיטיאנוס בשנת 95 לערך, ולאחר שהטיף לנצרות באפסוס. בספר הוא מספר כי ראה את ישו בחזונו ורשם את דבריו. האירוע הפך את פטמוס למוקד עלייה לרגל ומספר מנזרים באי מוקדשים ליוחנן, שהחשוב שבהם הוא מנזר יוחנן הקדוש תאולוגוס.
בשל התקפות שודדי ים ומוסלמים לא היה האי נושב מאז המאה ה-6 ועד 1088 כאשר הנזיר-החייל יוחנן כריסטודולוס קיבלו מאלכסיוס הראשון על מנת שיקים בו מנזר שיוקדש ליוחנן הקדוש. הוא הקים את המנזר תוך מספר שנים במקום בו ניצב קודם לכן מקדש ארטמיס וביצר אותו מחשש להתקפות הסלג'וקים. בסוף המאה ה-13 התיישבה באי אוכלוסייה חילונית וייסדה את כורה. גלי מהגרים הגיעו מקונסטנטינופול לאחר שנכבשה בידי העות'מאנים ב-1453 ומכרתים ב-1669 כאשר העות'מאנים כבשו גם אותה מידי ונציה. עם זאת, גם פטמוס הייתה לחלק מהאימפריה העות'מאנית ב-1537 ושנות שלטונה באי היו שקטות יחסית בשל ההגנה שסיפק הצי העות'מאני מפני שודדי ים. ב-1659 בזזו הוונציאנים את האי אך לא נגעו באוצרות מנזר יוחנן הקדוש תאולוגוס. במסגרת המלחמה האיטלקית-עות'מאנית נכבש האי בידי האיטלקים ב-1912 וצורף ליוון לאחר מלחמת העולם השנייה.
אתר מורשת עולמית

ב-1999 הכריז ארגון אונסק"ו על כורה, על "מנזר יוחנן הקדוש תאולוגוס" (Μονή του Αγίου Ιωάννου του Θεολόγου) ועל "מערת האפוקליפסה" (Σπήλαιο της Αποκάλυψης) כאתרי מורשת עולמית.
אתר מורשת עולמית > המנזר

השלב הראשוני של בניית מנזר יוחנן הקדוש התאולוג נמשך מ-1088 ל-1093 וכלל חלקים מהחומה רבת הצלעות, את המגדלים, באר תת-קרקעית, חלק מהמגורים ואת הכנסייה המרכזית (קתוליקון). במאה ה-12 נוספו קפלת הבתולה וקפלת כריסטודולוס הצדיק, ולקתוליקון נוסף הנרתקס הפנימי וייתכן שגם החיצוני. כל המבנים במנזר כמו גם הריהוט, חלק מהעיטורים ומציורי הקיר שופצו או הוחלפו מספר פעמים לאורך שנות קיומו, עם זאת הפרסקאות בקפלת הבתולה הן אלה שעיטרו אותה כבר במאה ה-12.
במנזר מספר מבנים נוספים הכוללים מטבח, מאפייה ומחסנים ואלה נוספו בשלבים מאוחרים יותר. בסוף המאה ה-16 ובמהלך המאה ה-17 נבנו במנזר שמונה קפלות נוספות. הפרסקאות בקתוליקון הן משנת 1600 לערך והן שופצו ב-1803. בשנת 1700 לערך עבר המנזר תקופת פיתוח מחודשת בסגנון ביזנטי מאוחר בעוד שהציורים נעשו לפי הסגנון שהתפתח בכריתים בתקופת השלטון הוונציאני. סגנון זה הוא כיום השולט במנזר.
בספרייה של המנזר אוסף כתבי יד שהמוקדמים שבהם הם מהמאה ה-6, אוסף של 150 צווים ביזנטיים, לא פחות מ-14,000 מסמכים עות'מאניים מהמאות ה-16 עד ה-19, ספרים מסוף המאה ה-16 ואילך, וכתבים שונים בטורקית, רוסית, יוונית, לטינית ורומנית.
אתר מורשת עולמית > מערת האפוקליפסה

מערת האפוקליפסה שוכנת בכנסייה שבמנזר הנזירות הקרוי מנזר האפוקליפסה, והנמצא בחצי הדרך בין סקאלה לכורה. לפי המסורת, במערה זו הכתיב יוחנן הקדוש תאולוגוס לתלמידו פרוכורוס את תוכנם של ספר הבשורה המיוחס לו ושל ספר ההתגלות. סביב המקום הקדוש קמו במשך השנים מספר כנסיות, קפלות ותאי התבודדות. המבנה המרכזי הוא כנסיית חנה ויוחנן תאולוגוס הקדושים, שבה שלושה מעברים: המעבר הדרומי שבו שוכנת המערה מוקדש ליוחנן בעוד שהצפוני לחנה. רוב ציורי הקיר במערה לא שרד את פגעי הזמן, אך אחד מהם המתאר את הכתבת הספרים בידי הקדוש ואשר מתוארך למאה ה-12 נותר בשלמותו. האיקונוסטאזיס בכנסייה מתוארך לשנת 1600 לערך.
הכניסה למנזר האפוקליפסה
פסיפס המתאר את הכתבת ספרי הקודש בידי יוחנן הקדוש
פטמה יתרה

| --- | --- |
פטמה שלישית בגבר
פטמה שלישית בגבר
 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1117825 
 סיווגים
 ICD-10:  Q83.3 
 ICD-11:  LB63 
 
פטמה יתרה (באנגלית: Supernumerary nipple), היודעה גם בשם "פטמה שלישית", היא פטמה נוספת המופיעה אצל יונקים, כולל בני אדם. לעיתים קרובות מייחסים אותן באופן מוטעה לשומות.
מחקרים שונים מדווחים באופן שונה על שכיחותן באוכלוסייה של הפטמות היתרות החל מ-1 מכל 18 איש ועד 1 מכל 40 איש. הפטמות מופיעות לאורך שני קווי החלב האנכיים, שמתחילים בבית השחי מכל צד, זורמים דרך הפטמות האופייניות ומסתיימות במפשעה.
בעוד שפטמה שלישית היא המספר השכיח ביותר של פטמות יתרות, התפתחות כזו יכולה להיות עד שמונה פטמות יתרות.
סיווג

פטמות יתרות מסווגות לשמונה קטגוריות שלמות לפי סיווג של קג'אבה (Kajava) משנת 1915:
| קטגוריה | רקמה בלוטית | פטמה | אראולה | רקמת שומן | רבב שיער | שם | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 (שלם) | X | X | X | X |  | פולימסתיה (Polymastia) | לפטמה היתרה יש אראולה סביב הפטמה ורקמת שד טיפוסית מתחתיה, מה שמעיד על התפתחות שד מלאה. |
| 2 | X | X |  |  |  |  | בפטמה היתרה יש רקמת שד מתחתיה, אך אין אראולה מסביבה. |
| 3 | X |  | X |  |  |  | באזור הפטמה היתרה יש רקמת שד מתחתיה, אך אין פטמה של ממש. |
| 4 | X |  |  |  |  |  | בפטמה היתרה יש רקמת שד מתחתיה, אך אין פטמה או אראולה. |
| 5 |  | X | X | X |  | פסאודוממה (Pseudomamma) | בפטמה היתרה יש אראולה מסביב לה, אך יש רק רקמת שומן מתחת ולא רקמת שד. אף על פי שמופיעה בדרך כלל על קו החלב, פסאודוממה יכולה להופיע גם בחלקים רחוקים מזה כמו בכף הרגל. |
| 6 |  | X |  |  |  | פוליתליה (Polythelia) | הפטמה היתרה מופיעה כשלעצמה ללא אראולה או רקמת שד מתחת. |
| 7 |  |  | X |  |  | פוליתליה אראולריס (Polythelia areolaris) | באזור הפטמה היתרה יש רק אראולה. |
| 8 |  |  |  |  | X | פוליתליה פילוסה (Polythelia pilosa) | באזור הפטמה היתרה יש רק רבב שיער. |
המושג 'פוליתיליה' מתייחס לנוכחות של פטמה נוספת בלבד ואילו 'פולימסטיה' מציינת נוכחות נדירה בהרבה של בלוטות חלב נוספות.
משמעות קלינית > מצג קליני

עשוי להישאר ללא גילוי. לעיתים ניתן להבחין בפטמה יתרה במהלך שינויים הורמונליים של גיל ההתבגרות, של הווסת או של ההיריון שגורמים לפיגמנטציה מוגברת, לנפיחות משתנה, לרגישות או אף להפרשת חלב.
משמעות קלינית > קשרים פתולוגיים

מדובר שנמצאים קשרים עם תסמונות רבות ומצבים אחרים:
תסמונת ע"ש מקיוזיק-קאופמן
תסמונת צ'אר
תסמונת סימפסון-גולבי-בהמל
במקרים נדירים, פטמה שלישית עלולה להוות סימן למום מולד בשד או סימן מוקדם לגידול שפיר או ממאיר. אחד הגנים שיכולים לגרום לפטמה יתרה, הנקראת הגן של סקרמנגה (Scaramanga), עלול גם לגרום לפטמה יתרה לחלות בסרטן השד, ממש כמו שד רגיל.
סוגים מסוימים של פטמות יתרות, כמו פוליתליה (קטגוריה 6), עלולים להיות קשורים למחלות כליה כמו אי ספיקת כליות סופנית (ESRD) או סרטן תאי הכליה.
משמעות קלינית > טיפול ואבחנה

לרוב אין צורך בטיפול בפטמה יתרה; עם זאת, ניתן להסירה בניתוח אם יש רצון בכך.
הערות שוליים

↑  [ https://link.springer.com/article/10.1007/s004310050944], Supernumerary nipples: prevalence, size, sex and side predilection – a prospective clinical study, H. Schmidt, European Journal of Pediatrics volume 157, pages 821–823 (1998).
↑  [ https://jamanetwork.com/journals/jamapediatrics/article-abstract/511138], Occurrence of Supernumerary Nipples in Newborns Francis Mimouni, MD; Paul Merlob, MD; Salomon H. Reisner, MB, ChB, Am J Dis Child. 1983;137(10):952-953.
1 2 3  Tim Jewell, Third Nipple (supernumerary nipple), Healthline, ‏July 7, 2017
↑  Grimshaw, Emily CCohen, Philip R, Supernumerary nipple and seminoma: Case report and review of polythelia and genitourinary cancers, escholarship, ‏2013
↑  Ryun Lee, Hee Young Lee, Ji Hyun Kim, Kae Won Kwon, Tae-Yeon Kim, A Rare Case of Intra-Areolar Polythelia, Korean Society for Aesthetic Plastic Surgery, ‏July 8, 2016
↑  "Pseudomamma on the foot: An unusual presentation of supernumerary breast tissue". נבדק ב-3 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פיל אוקס

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1940 אל פאסו, ארצות הברית 
 התאבד:  9 באפריל 1976 (בגיל 35) פאר רוקאוויי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Philip David Ochs 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  האקדמיה הצבאית סטאונטון, אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 סוגה:  מוזיקת פולק, מוזיקת ​​זמר-יוצר, פולק רוק, שיר מחאה, בארוק פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, קלרינט 
 חברת תקליטים:  A&M רקורדס, אלקטרה רקורדס 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
פיל אוקס
פיליפ דייוויד אוקס (באנגלית: Philip David Ochs,‏ 19 בדצמבר 1940 - 9 באפריל 1976) היה זמר מחאה ופזמונאי אמריקאי בסגנון פולק ופולק רוק. כתב מאות שירים בשנות ה-60 והוציא בחייו שמונה תקליטים. היה ידוע בשנינותו, בהומור העוקצני של שיריו, בגישה הומניסטית ובאקטיביזם פוליטי.
אוקס, שהעיד על עצמו שהוא "סוציאל-דמוקרט שמאלני", הופיע באירועים פוליטיים רבים, בהם הפגנות מחאה ואסיפות נגד מלחמת וייטנאם ובעד זכויות אדם. בין שירי המחאה המפורסמים שלו, שהלהיבו רבים בשנות ה-60 וזוכים עד היום לאהדה: "I Ain't Marching Anymore", "Love Me I'm a Liberal", "Outside of a Small Circle of Friends", ו-"Power and the Glory". שיריו זכו לאורך השנים לגרסאות כיסוי של אמנים רבים.
לאחר שנים של כתיבה פורה בשנות ה-60, התערערה יציבותו הנפשית של אוקס באמצע שנות ה-70. הוא נהג לשתות לשוכרה, התגורר זמן מסוים ברחובות, ודיבר על התאבדות. ב-1976 עבר לגור אצל אחותו, ואובחן כלוקה במאניה דפרסיה ואלכוהוליזם. מספר חודשים מאוחר יותר שם קץ לחייו בתלייה.
פרנטישק סבובודה

פרנטישק סבובודה (בצ'כית: František Svoboda‏; 5 באוגוסט 1906 – 6 ביולי 1948) היה כדורגלן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ עבור נבחרת צ'כוסלובקיה.
סבובודה שיחק במשך רוב הקריירה שלו במועדון סלביה פראג ובשנת 1935 היה מלך השערים של הליגה הצ'כוסלובקית עם 27 שערים. בנבחרת צ'כוסלובקיה ערך 43 הופעות בהן כבש 22 שערים בין השנים 1926–1937. סבובודה היה שותף בהגעה של הנבחרת עד לגמר מונדיאל 1934, תוך כדי שכבש שער אחד בטורניר נגד שווייץ ברבע הגמר.
תארים

אליפות צ'כוסלובקיה (8): 1929, 1930, 1931, 1933, 1934, 1935, 1937, 1940
גביע מיטרופה: 1938
סגנות מונדיאל: 1934
פיטר אייזנמן

| --- | --- |

פיטר אייזנמן, 2006.
 לידה:  11 באוגוסט 1932 (בן 92) ניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  תיכון קולומביה  אוניברסיטת קורנל  בית הספר לארכיטקטורה של אוניברסיטת קולומביה  טריניטי קולג'  הקולג' לאדריכלות, אמנות ותכנון של אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 יצירות ידועות:  אצטדיון אוניברסיטת פיניקס 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1976)  דוקטור לשם כבוד  פרס וולף לאדריכלות (2010)  דב ברלין (2000)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סירקיוז (17 באפריל 2006)  דוקטור לשם כבוד מספיאנצה - אוניברסיטת רומא (2003)  דוקטור לשם כבוד  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של ברלין (20 בדצמבר 2018)  RIBA Charles Jencks Award (2004) 
 בן או בת זוג:  Cynthia C. Davidson  Elizabeth Henderson 
 
פיטר אייזנמן (באנגלית: Peter Eisenman; נולד ב-11 באוגוסט 1932 בניוארק שבניו ג'רזי) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי בולט ואחד הבוחנים הראשונים של זרם הדה-קונסטרוקטיביזם באדריכלות בארצות הברית של חציה השני של המאה ה-20; חתן פרס וולף באדריכלות לשנת 2010.
צורותיו המפורקות של אייזנמן מזהות אותו עם קבוצה אקלקטית של אדריכלים, המתויגים, לעיתים אף כנגד רצונם, כדה-קונסטרוקטיביסטים על ידי חוקרי אדריכלות.
חרף העובדה שאייזנמן עצמו נמנע מזיהוי זה, נאמר עליו כי דרכו האדריכלית שזורה במחלוקות שנועדו בעיקר להשאיר אותו באור הזרקורים, לפחות בראייה אקדמית.
התאוריות האדריכליות שלו נוטות לחפש אמנסיפציה ואוטונומיה של המשמעת האדריכלית, ועבודתו (הן הפרקטית, הן התאורטית) מהווה ניסיון מתמשך לשחרור הצורה מכל משמעות שהיא, מאבק שרבים מתקשים להבין, ואשר הביא לא אחת לביקורת על אייזנמן מצד אנשי אקדמיה הטוענים שהוא יוצר דיון חף מתוכן מהותי לשם הדיון, ולא לשם הענקת ערך אמיתי לרעיונותיו.
לצד זאת, עבודתו של הפילוסוף הצרפתי הפוסט מודרניסטי, ז'אק דרידה, היא מרכיב חיוני בהשראה ליצירתו של אייזנמן.
אייזנמן מזוהה לרוב בעניבת הפרפר אשר הוא עוטה לצווארו.
קריירה

אייזנמן הוא בוגר תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת קורנל, בעל מאסטר באדריכלות מאוניברסיטת קולומביה ותואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'.
הופעתו המשמעותית הראשונה בעין הציבור הייתה כחלק מהחמישייה הניו-יורקית, אשר זכתה לתשומת לב רבה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ובלטה בסגנונה האדריכלי המודרניסטי הטהור.
עבודתם מן השנים הללו נחשבת לרוב כעיבוד מחודש לרעיונותיו של לה קורבוזיה. במרוצת השנים, פנה כל חבר בחמישייה לדרכו הוא, כאשר אייזנמן משויך לאבות התנועה הדה-קונסטרוקטיביסטית באדריכלות.
בין יתר עבודותיו, אחראי אייזנמן על עיצוב האנדרטה בברלין לזכר קורבנות השואה, אשר הושלמה בשנת 2005.
בשנת 2010 זכה אייזנמן בפרס וולף בקטגוריית האדריכלות יחד עם האדריכל הבריטי דייוויד צ'יפרפילד.