stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנק גרמין
עקרונות

| נושא | בנק רגיל | בנק גראמין |
| --- | --- | --- |
| הסיבה לקיום הבנק | רווח לבעלי המניות | מיגור העוני, מתן הזדמנות ליזמים, רווח מינימלי שיספיק על מנת לשרוד |
| בעלי הבנק | בעלי מניות שאינם קשורים ללווים | שני שלישים מהבעלים הם הלווים עצמם דרך נציגיהם |
| מי מקבל את ההחלטות | בנקאים המנותקים ממבקשי ההלוואות | אספת יזמים מיישוב, ביישובים גדולים מבית אב, רובם נשים וישיבות הנהלה בהם שני שלישים הם נציגי הלווים |
| פומביות הדיונים | סודיות בנקאית | מפגש שבועי פומבי בו גם החזרי ההלוואה נעשים לעיני כולם |
| צורך במתן ערבויות | נדרשות ערבויות ולכן חסרי רכוש לא יכולים לקבל את ההלואה כי אין להם רכוש לשעבד | ערבות הדדית של הלווים. על מנת לקבל הלוואה יש ליצור קבוצה של לווים שיערבו האחד לשני |
| דרך התנהלות | הבנקאי יושב במשרדו וממתין שלווה פוטנציאלי יגיע אליו | הבנקאים יוצאים לשטח לאתר לווים פוטנציאליים |
בנוסף לכך, הבנק רואה עצמו כמוביל שינוי חברתי ולכן על כל לווה לקבל על עצמו שש-עשרה התחייבויות.
בין ההתחייבויות:
סעיף 6 כולל התחייבות לפיקוח על הילודה ושמירה על משפחה קטנה
בסעיף 11 מתחייבים לא לתת ולא לבקש מוהר או נדוניה
בסעיף 4 מתחייבים לגדל ירקות במשך כל השנה, לאכול מהם כמה שיותר ולמכור את העודפים
סעיף 9 - חפירת בתי שימוש
סעיף 7 - מתן השכלה לילדים
סעיף 8 - שמירה על סביבה נקיה לעצמם ולילדיהם
ביקורת

אפליה מינית - אחוז הנשים בין עובדי הבנק לא עולה על 10% מכוח העבודה ורובן בתפקידים זוטרים.
חסידות באניא

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 התפלג מ:  חסידות נדבורנה
 מקום ייסוד:  באניא, מרמרוש
 מייסד:  רבי דוד לייפר
 
חסידות נדבורנה באניא היא חסידות רומנית, ענף מחסידות נדבורנה. האדמו"ר הראשון היה רבי דוד לייפר, בנו של רבי ישכר בער מסאטמר, בנו של רבי מרדכי לייפר מנדבורנה.
הדור הראשון

רבי דוד לייפר מנדבורנה באניא שבמרמרוש נולד בשנת תרנ"א. כמנהג בית נדבורנא כיהן באדמו"רות. נרצח בשואה בשנת ט"ז בסיוון תש"ד עם שלושה מילדיו.
הדור השני

רבי אהרן יחיאל מנדבורנה צפת. חתן הרב זאב וולף הלוי טירנואר. הוא פתח בית מדרש בשם "נזר הקודש" נדבורנה צפת.[דרוש מקור] נפטר בב' בסיוון תש"ס.
רבי יששכר בער (-אדר ב' תשס"ה). כיהן כאדמו"ר מנדבורנה הרמנשטאט. היה חתנו של רבי לוי יצחק לייפער מנדבורנה אראד.
רבי מרדכי לייפר מבאניה.
הדור השלישי

בניו של רבי אהרן יחיאל לייפר מנדבורנה צפת:
רבי חיים אלתר דוד מנדבורנה-חיפה. חתנו של רבי אלחנן הלפרין. למד בישיבת צאנז בנתניה ומכהן כאדמו"ר מנדבורנא בחיפה.
רבי מרדכי יצחק מנדבורנה-קאלוש, חצר חסידית שהקים ברמת בית שמש. חתנו של רבי דוד משה רוזנבוים מקרעטשניף.
רבי ישכר בער פנחס מנדבורנה-צפת. ממלא מקום אביו. חתנו של רבי שמעון נתן נטע בידרמן מלעלוב.
רבי משה מאיר מנדבורנא-באניא. חתנו של רבי חיים צבי עהרנרייך אב"ד שאמלוי בארצות הברית. בעל בית מדרש בשכונת הבוכרים בירושלים.
ענפים נוספים

בני רבי יששכר בער מנדבורנא הרמנשטאט:
רבי מרדכי לייפר מנדבורנא באניה בבורו פארק.
רבי מאיר לייפר מליז'נסק בבורו פארק (ת"ש, 1940 - י"ב באלול תשפ"א, 2021).
בני רבי מרדכי מבאניה:
רבי דוד לייפר מבאניה-מונרו.
רבי מאיר מנשה לייפר (-תשי"ג, 1953 - ה' באייר תשפ"א, 2021) מבאניה-מונסי (חתן רבי אברהם שמואל טברסקי מפאלטישאן).
רבי יעקב יצחק אייזיק לייפר.
יצחק מקאליש

רבי יצחק מקאלוש (ה'תק"ל - ו' בשבט ה'ת"ר) נכד רבי מאיר הגדול מפרמישלאן אבי חסידות פרמישלאן. היה האדמו"ר השני בשושלת קאליש.
ביוגרפיה

נולד בגליציה בשנת ה'תק"ל לרבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן וליענטלע. נישא לפייגא בת רבי איתמר הכהן מצ'יזיקוב (הסמוכה ללמברג), לאחר שנפטרה אשתו נישא בשנית לבריינא וממנה נולדו לו חמשת ילדיו הקטנים.
לאחר פטירת אביו בב' באדר א' ה'תקע"ג מונה אחיו הצעיר רבי מאיר כממלא מקומו בפרמישלאן, ורבי יצחק שהתגורר בקאלוש שבאוקראינה לא נהג באדמו"רות עד פטירת דודו רבי דוד מקאליש, אז נתמנה לממלא מקומו בתמיכת רבי יעקב מליסא (בעל נתיבות המשפט).
נפטר בו' בשבט ה'ת"ר. בנו השני רבי ישראל מאייר מילא את מקומו בקאלוש.
צאצאיו

מזיווג ראשון:
רבי ישכר בער, אבי שושלת חסידות נדבורנה
רבי ישראל מייר, האדמו"ר השלישי מקאליש, נפטר בכ"ה באדר ה'תר"מ.
רבי אהרן אריה מרוזשניטוב (רזניטוב)
רבי יצחק מקאליש (השני)
רבי יהודה מקאליש
רבי שלמה מחברון (נודע גם כרבי שלמה מפרמישלאן), עלה לארץ ישראל, נפטר בה'תרכ"ח ונטמן בהר הזיתים.
הרב מיכל מנדבורנה. היה מלמד. חתנו של רבי אהרן מברצ'יבה.
מזיווג שני:
רבי דוד אייזקסון, האדמו"ר מראמאן (נפטר בא' בחשוון ה'תרס"ח).
חתנו רבי יצחק לייפר (בן רבי אהרן אריה בן רבי ישכר בער מנדבורנא) מהרץ-רומאן שמילא את מקומו.
ילדיו האחרים היו רבי משה וחתניו רבי חיים לביל מפיאטרה-ניאמץ ורבי אהרן משה טויבש.
רבי משה, התגורר בקאליש.
רבי אהרן אריה לייב מאיר, היה גביר גדול.
רחל, אשת רבי צבי מקאליש
חנה לאה, אשת רבי אהרן אריה לייב רדליך ממיקולאייב (בן דודה רבי שלמה).
הערות שוליים

↑  השדכן היה רבי לוי יצחק מברדיטשוב.
| שושלת נדבורנה |
| --- | --- | --- |
| אדמו"רי שושלת נדבורנה בעבר | רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן • רבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן • רבי מאיר מפרמישלאן • רבי יצחק מקאליש • רבי שלמה מפרמישלאן • רבי ישכר בער לייפר (נדבורנה) • רבי אהרן אריה לייב לייפר (נדבורנה) • רבי מרדכי לייפר  • רבי ישכר בער לייפר (סאטמר) • רבי מאיר רוזנבוים (קרעטשניף) • רבי איתמר רוזנבוים • רבי אליעזר זאב רוזנבוים (קרעטשניף) • רבי שלמה איזקסון • רבי מאיר לייפר • רבי יוסף לייפר (פיטסבורג) • רבי חיים מרדכי רוזנבוים • רבי אברהם אבא לייפר • רבי אהרן יחיאל לייפר • רבי דוד משה רוזנבוים (רחובות) • רבי אליעזר זאב רוזנבוים (ראחוב) • רבי ישכר בער רוזנבוים • רבי יצחק אייזיק רוזנבוים • רבי מאיר איזקסון • רבי צבי הירש רוזנבוים • רבי ישראל רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (חדרה) • רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים • רבי נתן דוד רוזנבוים • רבי ישראל ניסן רוזנבוים • רבי יצחק אייזיק רוזנבוים (קליבלנד) • רבי מרדכי ישכר בער לייפר • רבי מאיר רוזנבוים (קראקאס) • רבי שמואל שמעלקא לייפר |  |
| אדמו"רי שושלת נדבורנה כיום | רבי אליעזר זאב רוזנבוים (נדבורנה) • רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים • רבי מאיר רוזנבוים (פרמישלאן) • רבי דוד משה רוזנבוים (קריית גת) • רבי יחזקאל שרגא רוזנבוים (טערבישאן) • רבי שלום אליעזר זאב רוזנבוים • רבי חיים מרדכי רוזנבוים (טשרנוביץ) • רבי ניסן חיים רוזנבוים • רבי זיידא אליעזר זאב רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (זוטשקא) • רבי מאיר יצחק אייזיק רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (ביתר עילית) • רבי יוסף נפתלי רוזנבוים • רבי ישכר בער לייפר • רבי משה מאיר לייפר • רבי משולם אליעזר לייפר • רבי אורי לייב הכהן רוזנבוים • רבי יחיאל מאיר רוזנבוים • רבי חיים לייפר • רבי ברוך פנחס לייפר • רבי דוד צבי רוזנבוים • רבי משה רוזנבוים • רבי זונדל ישכר דב רוזנבוים • רבי יהודה רוזנבוים • רבי גדליה משה רוזנבוים • רבי שלמה רוזנבוים • רבי מרדכי רוזנבוים (ירושלים) • רבי מאיר לייפר (דינוב) |  |
| ענפים בשושלת | חסידות נדבורנה באניא • חסידות ביטשקוב • חסידות בישטינא • חסידות זוטשקא • חסידות חוסט • חסידות טמשוואר • חסידות טערבישאן • חסידות טשערנוביץ' • חסידות לינסק • חסידות מז'יבוז' • חסידות מיאלען • חסידות נדבורנה • חסידות סטניסלב • חסידות סטרוז'ניץ • חסידות פיטסבורג • חסידות פרמישלאן • חסידות קאליש • חסידות קליבלנד • חסידות קרעטשניף • חסידות ראחוב |  |
עיטור סופרים (קובץ תורני)

שער הגיליון הראשון של עיטור סופרים. וילנה תרמ"ח
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עיטור סופרים הוא קובץ מאמרים תורניים בעריכת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בו פרסמו גדולי רבני ליטא מחידושיהם ההלכתיים וההגותיים. הקובץ הראשון והשני יצאו לאור בזה אחר זה בוילנה, הראשון בשלהי שנת ה'תרמ"ח והשני בתחילת שנת ה'תרמ"ט. קובץ שלישי לא נדפס. זהו הפרסום הראשון שהדפיס הרב קוק.
הוצאה לאור

הראי"ה קוק הגה את ייסוד הקובץ כירחון חודשי בקיץ של שנת תרמ"ז (1887), כאשר התגורר בפוניבז' בבית חותנו האדר"ת רבה של העיר. בתחילת שנת תרמ"ח, בגיל 23, פרסם הראי"ה מודעות ראשונות אודות הקובץ החדש אשר אמור היה להתפרסם כשנתון, "בחלקים קטנים אשר יקבצו לספר שלם". בתחילת חודש שבט תרמ"ח (1888) החל הראי"ה לשמש כרבה של העיירה זיימל, וסמוך לאחר מכן החל לעבוד על עריכת הקובץ.
מלאכת העריכה של החלק הראשון הושלמה בשלהי חודש אב של אותה שנה. לצורך ההדפסה נסע הראי"ה לוורשה ולוילנה. עריכת החלק השני נסתיימה כעבור חודשים מספר, בתחילת חודש חשוון תרמ"ט (1888), והוא נדפס בסמוך. עותקים מן המאסף נשלחו לאישים שונים והאדר"ת סייע בהפצת המאסף. פרסום שני החלקים הראשונים עורר הד ציבורי.
בזמן הדפסת החלק השני של "עיטור סופרים" היה החלק השלישי מוכן לעריכה, אולם בחורף של אותה שנה חלתה אשתו של הראי"ה, הרבנית בת שבע שרה-רבקה אלטה (בתו של האדר"ת), במחלה קשה. היא נפטרה בבוקר י"ג באייר תרמ"ט (14 במאי 1889). במכתב אל הרב חיים חזקיהו מדיני ("השדי חמד") הבהיר הראי"ה כי מחלת רעייתו ולאחר מכן פטירתה, הובילו יחד להפסקת הוצאת הקובץ. "שהיה חליה ארוך בעוונותי הרבים... ומאז השברתי מאוד... ולא היה לאל ידי לצאת המערכה, לערוך בעבודת העיטור סופרים". עוד כתב הרב קוק אל השדי חמד כי אם יזדמן לידו סכום כסף מתאים, ישוב לעריכת הקובץ.
תוכן

בכותרת המשנה של החלק הראשון צוין כי מטרתו "להגדיל תורה ולהאדירה, ולהרחיב גבולי החכמה והדעת עם יראת ד', לאגוד יחד מפלגות ישראל בדרך שלום ואהבת אחים, נוסד ברצון אדירי עם ד' בדורנו, הי"ו". נוסח דומה אולם קצר יותר נקבע גם בפתח הקובץ השני. בחתימת מאמרו "ריהטא דחקלאי" הבהיר הראי"ה שמטרת ייסוד הקובץ היא "בירור הלכה ברורה המזדמנת חדשים לבקרים, על פי רוב דעות של גדולי הדור החיים איתנו".
החלק הראשון נדפס ובראשו הסכמות מאת האדר"ת, הנצי"ב מוולוז'ין מרבותיו של הראי"ה, הרב שלמה כהן רבה של וילנה, הרב יצחק אלחנן ספקטור רבה של קובנה, הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן ("הגדול ממינסק"), הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי (מחבר "מלבושי יום טוב"), הרב מרדכי גימפל יפה (דוד אבי הראי"ה), הרב חיים יהודה ליב ליטווין, ועוד.
בין המאמרים בחלק הראשון: מאמר פתיחה נרחב מאת הראי"ה תחת הכותרת "שער הסופר", ומאמר רעיוני בשם "זוהר אור בהיר" מאת הרב זאב טברסקי (ראו להלן). וכן דיונים תורניים, הלכתיים והגותיים, מאת הנצי"ב, הרב שלמה כהן, הראי"ה, הרב שלמה קלוגר, האדר"ת, ועוד. לאחר מכן נדפס מדור "לשכת הסופר" – הערות העורך הראי"ה על המאמרים השונים. בין הכותבים בחלק השני: המדפיס הוורשאי ר' יצחק סולבסקי, הרב מאיר מיכל רבינוביץ, הרב שלמה קלוגר, האדר"ת, הרב יוסף זכריה שטרן, וכן מאמרים והערות מאת הראי"ה.
לשם הרחבת הקובץ פנו הראי"ה וחותנו האדר"ת אל רבנים נוספים דוגמת הרב צבי הירש הכהן וולק (חתנו של הרב יפה), הרב חיים ברלין, הרב משה נחום ירושלמסקי, הרב אלכסנדר משה לפידות והרב יצחק יעקב ריינס. מאמרים מאת הרב צבי הירש ברוידא, הרב אריה ליבוש באלחובר רבה של זסלב, הרב דוד שור רבה של טולנה, הרב שלמה קלוגר, הרב יוסף שאול נתנזון, הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי, הרב אלכסנדר משה לפידות והרב מאיר מיכל רבינוביץ, עם הערות הראי"ה עליהם, שהיו מיועדים ככל הנראה לפרסום בכרכי הקובץ שלא יצאו לאור, נדפסו לאורך שנים בקבצים שונים.
תוכן > "זוהר אור בהיר" ו"ריהטא דחקלאי"

בקובץ הראשון נדפס מאמר בשם "זוהר אור בהיר" שכתב הרב זאב טברסקי (בנו של הרב יוחנן טברסקי האדמו"ר מרחמסטריווקה). המאמר פורסם בעילום שם המחבר, אולם ראשי תיבותיו רומזים לזהות מחברו. בשלהי שנת תרנ"ח, כעשור לאחר הפרסום, פנה הרב חיים חזקיהו מדיני ("השדי חמד") אל המחבר ואל הראי"ה, וביקש לכלול את המאמר בתוך סדרת "שדי חמד", בהסכמת המחבר ובצירוף הקדמות חדשות של שניהם. המאמר אכן פורסם מחדש בכרך העשירי של "שדי חמד". הקדמת הרב מדיני נקראת "אילה שלוחה" והקדמת הראי"ה – "ריהטה דחקלאי".
במאמר "זוהר אור בהיר" הציע הרב טברסקי לייסד בגיליונות "עיטור סופרים" מדור בשם הלכתי תחת הכותרת "פעלים לתורה", ובו יפורסמו ארבעה חידושים: פסקי הלכה מעשיים שלא נכללו בספרי מלקטים, בצירוף טעמי הפסיקה; ביקורת על ספרות פסיקה ושו"ת הלכתיים; תשובות אנונימית שיפרסמו גדולי רבני הדור בשאלות הלכתיות עדכניות, ועליהם יגיבו תלמידי חכמים צעירים; וכן תשובות מטעם משיבים קבועים, המומחים בתחומם (כגון איסור והיתר, נדה, דיני ממונות וכיוצא בזה).
במאמר "ריהטא דחקלאי" מגיב הראי"ה בהסתייגות מסוימת על שתי ההצעות הראשונות; את הראשונה הוא מקבל באופן עקרוני, ודן בשאלה אם חובה על פוסק להכיר את טעמי הדין בבואו להכריע הלכה. ביחס לשנייה ביסס את הגישה שביקורת על ספרות הלכתית אמורה להתבצע בידי גדולי ההוראה שבדור, ולא כל תלמיד חכם אמור להידרש לה. כן דן הראי"ה בטענת הרב טברסקי, שבבואו לפסוק הלכה על הפוסק להתאמץ להכיר כל הספרות ההלכתית שנכתבה בתחום. גם כאן הביע הסתייגות מן הקביעה, משום "ספק ספיקא": ספק אם הנושא נידון בעבר, וספק אם עיון בתשובה מוקדמת תשנה את דעתו של הפוסק. הראי"ה לא כלל במאמרו התייחסות לשתי ההצעות האחרונות.
שלושת המאמרים פורסמו כאמור בסדרת "שדי חמד". בעת הפרסום כבר כיהן מחבר "זוהר אור בהיר", הרב טברסקי, כאדמו"ר על מקום אביו (החל משנת ה'תרנ"ה), אולם זהותו נותרה אנונימית. ברבות השנים, לאחר פטירתו, נגלה שמו. שלושת המאמרים נדפסו בשנית ב"ספר עיטור סופרים" (ירושלים תשל"ד), ומאז במקומות נוספים. יצוין כי "זוהר אור בהיר" נדפס בשלישית בקובץ "כרם החסידות", בעילום שם המשפחה של הראי"ה קוק, הגדרת האדר"ת כמייסד "עיטור סופרים", ושגיאות נוספות.
מהדורות

עיטור סופרים – חלק א (וילנה תרמ"ח) וחלק ב (וילנה תרמ"ט), באתר HebrewBooks
ספר עיטור סופרים – הוצאת חושן שעל יד ישיבת מרכז הרב, ירושלים תשל"ד (מהדורה סרוקה בכרך אחד של הקבצים המקוריים, עם המאמר "ריהטא דחקלאי")
עיטור סופרים – מהדורה חדשה עם הוספות והערות (וכן עם הערות הרצי"ה), הוצאת "שם" ירושלים תשע"א
לקריאה נוספת

הרב משה צבי נריה, שיחות הראי"ה, תל אביב תשל"ט, עמ' קלד-קמג
הרב משה צבי נריה, טל הראי"ה, בני ברק תשנ"ג עמ' עו-פג
הראל כהן, מציאות קטן, הוצאות מאבני המקום ומגיד תשע"ז, מבוא, עמ' 31–35
הנרייטה ארנדט

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1874 בקניגסברג, גרמניה גרמניה
 פטירה:  22 באוגוסט 1922 (בגיל 47) מיינץ
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 השכלה:  בית ספר לסיעוד
 דרגה:  שוטרת
 תפקידים בשירות
 אחות  שוטרת ובודקת רפואית
 פעולות ומבצעים
 כנגד זנות  פעלה נגד סחר בילדים
 תפקידים אזרחיים
 אחות  עובדת סוציאלית ליתומים  סופרת
הנרייטה ארנדט (באנגלית: Henriette Arendt ;חיה 11 בנובמבר 1874 - 22 באוגוסט 1922) הייתה סופרת ושוטרת גרמנייה. היא ידועה כאחת הנשים הראשונות שהייתה שוטרת, כבר בשנה 1903. היא הייתה הדודה של חנה ארנדט, הוגת דעות היהודייה ילידת גרמניה.
ראשית חייה

ארנדט, נולדה בקניגסברג (אנ') ב-11 בנובמבר 1874. אביה, מקס ארנדט, היה סוחר יהודי, ראש מועצת העיר, שעמד בראש האספה הייצוגית של הקהילה היהודית ושל ועדת הנשק המרכזית בקניגסברג בין השנים 1903–1913. ארנדט התחנכה בעיר הולדתה לפני שעברה לבית ספר בז'נבה למשך שנה אחת. כשסיימה את לימודיה בז'נבה עברה לבית ספר למסחר בברלין והשלימה את לימודיה. היא הוכשרה כאחות בבית החולים היהודי בברלין בין השנים 1895–1896 והמשיכה את עבודתה בתחום כאחות בבתי חולים שונים, בבתי חולים לחולי נפש ובטיפול ביתי. בשנים 1902–1903 הצטרפה לאגודת האחיות העזר שטוטגרט. היא ידעה לדבר גרמנית, רוסית, צרפתית ואיטלקית באופן שוטף.
קריירת אכיפת החוק

כניסתה של ארנדט למשטרה הייתה מקרית וחריגה מאוד בראשית המאה העשרים. האירוע החל בשעה שהיא פנתה לרופא בית הסוהר המקומי, כדי לשאול אותו, האם יש מקומות פנויים לעבודת אחיות בבית החולים של הכלא. הרופא ענה לה שאין מקום לאחיות בבית החולים של הכלא והזכיר בצחוק "שהמשטרה מחפשת זקנה שתפקח על נשים שעצורות בתאים".
אף על פי שהייתה רק בת 28, הנרייטה הגישה מועמדות וקיבלה את התפקיד. לאחר משא ומתן נקבע תואר המשרה שלה "שוטרת עוזרת". ב-1903, הנרייטה ארנדט הייתה השוטרת ראשונה בשטוטגרט, כמו גם השוטרת היחידה בכל אירופה. באותה תקופה, בנוסף להכשרתה כאחות, היא הפכה גם לשוטרת ובודקת רפואית.
ארנדט התלהבה מתפקידה יותר מדי; דבר שגרם לה לעימות עם מפקדיה. מעבר לתפקידיה בין כותלי בית הסוהר היא הייתה צריכה לעזור במעצרים של חשודות בזנות, אך שיחותיה על פעולות המשטרה ופרסום מאמריה על הבעיות שהיא ראתה והייתה עדה להם, בנוגע לניהול הרישומים בניגוד לחוק ואף מעילה אפשרית,  גרמו לסכסוך מתמיד בינה לבין מפקדיה. לבסוף הופעל עליה לחץ וארנדט התפטרה בלחץ הממונים עליה.
לאחר שרותה במשטרה, היא עברה לשווייץ, שם פעלה לתמיכה בילדים יתומים, פעלה נגד הסחר הבינלאומי בילדים וכעובדת סוציאלית ליתומים. היא דיווחה על עבודתה במיוחד במאמר משנת 1910 שנקרא: Erlebnisse einer Polizeiassistentin (1910).
כשהחלה מלחמת העולם הראשונה, היא עבדה כמתורגמנית עד שנשללה הויזה ותעודת המגורים השווייצרית שלה.
היא נישאה בפברואר 1915, אך הנישואים לא הוכרו. בין נובמבר 1915 למרץ 1916 עבדה במוסד לטיפול בפליטים מגליציה. בשנים מאוחרות יותר היא עבדה עם הצלב האדום.
ב-1922הנרייטה ארנדט נפטרה במיינץ, גרמניה.
ביבליוגרפיה

Riepl-Schmidt, Mascha (15 בפברואר 2005). "Henriette Arendt". HannahArendt.net (בגרמנית). 1 (1). ISSN 1869-5787. {{cite journal}}:  (עזרה)
Doris Geis: Henriette Arendt (1874–1922). Eine außergewöhnliche Frau und vergessene Autorin. In: Renate Heuer, Ralph-Rainer Wuthenow (Hrsg.): Gegenbilder und Vorurteil. Aspekte des Judentums im Werk deutschsprachiger Schriftstellerinnen. Campus, Frankfurt/M. 1995, S. 133–159.
Heike Maier: »Taktlos, unweiblich und preussisch«. Henriette Arendt, die erste Polizeiassistentin Stuttgarts (1903–1908). Eine Mikrostudie. Klett-Cotta, Stuttgart 1998.
Mascha Riepl-Schmidt: Henriette Arendt (11.11.1874 Königsberg/Pr – 22.8.1922 Mainz). Die erste deutsche Polizeiassistentin des Deutschen Reiches seit 1903. In: HannahArendt.net. Zeitschrift für politisches Denken. 1 (Februar 2005).
Henrike Sappok-Laue: Henriette Arendt – Krankenschwester, Frauenrechtlerin, Sozialreformerin. Mabuse-Verlag, Frankfurt/M. 2015.
Henrike Sappok-Laue: Henriette Arendt, in: Hubert Kolling (Hrsg.): Biographisches Lexikon zur Pflegegeschichte "Who was who in nursing history", Band 7, hpsmedia nidda, S. 19–22.
Axel Wellner: Henriette Arendt, in: Horst-Peter Wolff, Nachfolge Hubert Kolling (Hrsg.): Biographisches Lexikon zur Pflegegeschichte „Who was who in nursing history“, Band 1, Ullstein Mosby Berlin, Wiesbaden 1997, S. 4+5.
הערות שוליים

1 2  Henrietta Arendt
1 2 3 4 5 6  אודות Henriette Arendt, 1874-1922 באתר scholarsarchive
1 2  "Europe's One Policewoman". The Boston Globe. 1914-08-02. p. 56. נבדק ב-2024-07-06.
↑  Police Officer Henny, in German
↑  History (אורכב 18.02.2018 בארכיון Wayback Machine), European Network of Policewomen, in German, retrieved 22 January 2015
↑  "Europe's One Policewoman". The Boston Globe. 2 באוגוסט 1914. p. 56. נבדק ב-8 באפריל 2019 – via newspapers.com. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Riepl-Schmidt 2005.
↑  Arendt, sister Henriette (1910). Erlebnisse einer polizeiassistentin. Süddeutsche monatshefte, G.M.B.H.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288588405171  GND: 120727692  ICCU: CUBV007949  ISNI: 0000 0001 0467 5687  LCCN: nr98036626  NTA: 084980362  RERO: 02-A017648771  VcBA: 495/79982  VIAF: 18060937   WorldCat (עם VIAF): 18060937
הוגו מגנוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1842 Środa Śląska, רפובליקת פולין 
 פטירה:  15 באפריל 1907 (בגיל 64) ברסלאו, הקיסרות הגרמנית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ורוצלב 
 תפקידים:  רופא עיניים, היסטוריון של הרפואה, מרצה באוניברסיטה 
 
הוגו מגנוס (בגרמנית: Hugo Magnus; 31 במאי 1842 - 15 באפריל 1907) היה רופא עיניים והיסטוריון רפואי גרמני יהודי.
מגנוס למד רפואה באוניברסיטת ברסלאו, שם למד אצל אלברכט תיאודור מידדורפף והרמן לברט. ב-1867 קיבל את הדוקטורט שלו, וב-1873 הוסמך כמרצה לרפואת עיניים. ב-1883 הפך לפרופסור חבר באוניברסיטת ברסלאו.
הוא ידוע בזכות מחקריו האינטנסיביים על עיוורון צבעים וראיית צבעים.  הוא ערך גם מחקרים על מחלות עיניים. בשנת 1874 הוא ביצע מחקר על מה שנודע מאוחר יותר כמחלת ון היפל לינדאו. בשנת 1878 הוא סיפק תיאור קליני מוקדם של פרופטוזיס בצפדינה של תינוקות. הוא חיבר יצירות רבות בנושאי היסטוריה של הרפואה (כולל רפואת עיניים).
הערות שוליים

↑  Magnus, Hugo Pagel: Biographisches Lexikon hervorragender Ärzte des neunzehnten Jahrhunderts. Berlin, Wien 1901, Sp. 1078-1079.
↑  "Professor Hugo Magnus". Br Med J. 1 (2418): 1096. 1907. doi:10.1136/bmj.1.2418.1096-b. PMC 2357704.
↑  Handbook of Nutrition and Ophthalmology by Richard David Semba
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271477305171  PLWABN: 9810646877905606  BnF: cb15059648q (data)  GND: 116678771  ICCU: MILV195290  ISNI: 0000 0000 8194 9103  LCCN: n84803025  NDL: 00769388  NKC: nlk20010097092  NLG: 139459  NTA: 071554602  SUDOC: 08549528X  VcBA: 495/327618  VIAF: 5216690   WorldCat (עם VIAF): 5216690
רוברט מקגרגור

| --- | --- |

 לידה:  1847 ברדפורד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  נובמבר 1922 (בגיל 75 בערך) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 
רוברט מקגרגור (באנגלית: Robert McGregor;‏ 1847 – נובמבר 1922) היה צייר נוף סקוטי, צייר ז'אנר, פורטרטים וצייר ימי. הז'אנר הנציח אנשים עובדים כדייגים, רועי צאן, כורמים, רוכלים ופועלי חווה. עם זאת, הוא צייר גם את נוף הארץ והחופים של סקוטלנד, צרפת והולנד.
ביוגרפיה

רוברט מקגרגור היה בנו של איש עסקים סקוטי שחי תחילה בברדפורד, יורקשייר, שם נולד רוברט ב-1847, ומאוחר יותר עבר עם משפחתו לדונפרמלין ולאחר מכן לאדינבורו כשרוברט עדיין היה צעיר. אף שבאותה עת לא עבר הכשרה באמנות, הועסק בהוצאות הספרים של נלסון באדינבורו כמאייר ספרים. הוא למד לצייר בבית הספר לאמנות באקדמיה הסקוטית ובמקביל על ידי אמן צרפתי. הוא הציג לראשונה באקדמיה הסקוטית המלכותית ב-1873 ונבחר לחבר שם ב-1889. הוא המשיך להציג ב-RSA עד 1914.
מקגרגור נסע לעיתים קרובות לצרפת, במיוחד לבריטני ונורמנדי ולהולנד. בצרפת הוא הושפע מהציירים ז'אן פרנסואה מילה (1814–1875) ומז'ול בסטיאן-לפאג' (1848–1889). בהולנד הוא הושפע מהציירים אנטון מאוב (1838–1888) ומיוזף ישראלס (1824–1911), ומכאן הסגנונות המשתנים של עבודתו. ג'יימס לואיס קאו (1864–1950), מנהל הגלריה הלאומית של סקוטלנד והגלריה הלאומית לפורטרטים, כתב על מקגרגור שהוא כנראה צייר הז'אנר הסקוטי הראשון שיישם מחקר קפדני של גוונים ביצירתו הצבעונית. אף שהוא למד הרבה מההולנדים המודרניים, תמונותיו היו אינדיבידואליות ובעלות רגש משלהן. אחרים שיבחו אותו על השילוב של גוון עם צבעים שקטים והאור העדין יותר של החוף ההולנדי.
מקגרגור מת באדינבורו ב-1922.
גלריה

אנשי הכפר
ציפיות גדולות
סוחר האמנות
הערות שוליים

↑  The Dictionary of British Artists 1880–1940 compiled by J.Johnson and A. Greutzner, Antique Collectors Club, 1976, Baron Publishing, Woodbridge, Suffolk
↑  The Directory of Victorian Painters by Christopher Wood, Antique Collector's Club, Woodbridge, Suffolk. England
↑  Art UK | Discover Artworks, artuk.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1623 8548  RKD: 54345  ULAN: 500023294  VIAF: 38702189   WorldCat (עם VIAF): 38702189
סטפן אלכסנדרובסקי

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1842 (יוליאני) ריגה, מחוז ליבוניה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בפברואר 1906 (יוליאני) (בגיל 63) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלוטרני סמולנסקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 
סטפן אלכסנדרובסקי (ברוסית: Степан Александровский;‏ 25 בדצמבר 1842 – 1 בפברואר 1906) היה צייר דיוקנאות וצבעי מים רוסי.
ביוגרפיה

בנעוריו הוא תכנן לפתח קריירה ברפואה, אך עד מהרה מצא את עצמו נמשך לאמנות. להגשמת היעד הזה, הוא עבר לסנט פטרסבורג והחל שיעורי אודיטינג באקדמיה הקיסרית לאמנויות. אחד מדיוקנאותיו זכה במדליית כסף קטנה בשנת 1861.
הוא היה משתתף קבוע בתערוכות האקדמיה וזכה בתואר "אמן" בשנת 1864. מאוחר יותר הפך ל"אמן מן השורה הראשונה" (1869). הוא זכה בתואר "אקדמי" בשנת 1874 על דיוקנו של שר המלחמה, דמיטרי מיליוטין. עד 1884, הוא היה "אמן חופשי" וחבר כבוד באקדמיה.
הוא היה אחד מהחברים המייסדים של אגודת צבעי המים הרוסיים. בין יצירותיו הידועות ביותר ניתן למצוא סדרת אלבומי דיוקנאות: שלושים מנהיגים מכובדים ממרכז אסיה שהגיעו למוסקבה להכתרת אלכסנדר השלישי (1884); ארבעים וחמישה מאבירי מסדרים צבאיים שונים (1886) וחברי שגרירות של האמיר מבוכרה (1889).
הוא גם סיפק איורים למספר כתבי עת והשתתף בתערוכות שערכה החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות.
הערות שוליים

↑  "Александровский, Степан Федорович". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary: In 86 Volumes (82 Volumes and 4 Additional Volumes). St. Petersburg. 1890–1907.
↑  Kenneth, Stepan Alexandrovsky, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018049275  RKD: 356008  VIAF: 4931153532468848820005   WorldCat (עם VIAF): 4931153532468848820005 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סטפן אלכסנדרובסקי".
אחי, זאת הרוח שלי

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  אנימציה, קומדיה, הרפתקה, סלפסטיק
 יוצרים:  ג'ן ואן ריג'סלברג 
 מדבבים:  רזמוס הארדיקר, דארן פורמן, אלכס קלי, אוון ביילי, תרזה גלאגר, לריסה מורי, סטיבן קינמן
 ארץ מקור:  בריטניהבריטניה
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  52 
 הפקה
 הפצה:  דיסני+ 
 אתר צילומים:  לוס אנג'לס, הוליווד, קליפורניה 
 אורך פרק:  כ-22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  דיסני
 תקופת שידור מקורית:  2 בפברואר 2013 – 15 בדצמבר 2013 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אחי, זאת הרוח שלי (באנגלית: !Dude, That's My Ghost) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-בריטית המיוצרת על ידי חברת האנימציה גמונט ייצור הצרפתית ומשודרת בערוץ דיסני בממלכה המאוחדת. הסדרה נוצרה על ידי יאן ואן ריג'סלברג. הסדרה הופיע בממלכה המאוחדת ואירלנד לראשונה ב-2 בפברואר 2013 בערוץ דיסני.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר חייו של ספנסר רייט, נער בן 14, קולנוען צעיר, שעובר להוליווד עם משפחתו. הוא מגיע לאחוזה של בן המשפחה הרחוק שלו, כוכב הפופ בילי ג'ו קוברה. ספנסר מקבל עזרה מחבר חדש לאורח חיים שונים בהרבה מהוליווד: רוחו של כוכב הפופ המפורסם, בילי ג'ו קוברה.