stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נינה שנק פון שטאופנברג
ביוגרפיה

נינה נולדה ב-27 באוגוסט 1913 בקובנה שבאימפריה הרוסית, תחת השם אליזבת מגדלנה פון לרננפלט. אביה היה הפוליטיקאי והגנרל גוסטב פרייהר פון לרננפלט (1871-1944) ואמה הייתה אנה פריין פון שטאקלברג (1880-1945), אצילה גרמנית-בלטית. ב-1930 היא פגשה לראשונה את קלאוס שנק פון שטאופנברג במפגש של האריסטוקרטיה הגרמנית. במפגשים כגון אלו, היה שטאופנברג - הקצין הצעיר ויפה התואר בעל הגינונים האציליים, פופולרי מאוד. עם זאת, נינה העידה שבתחילה חשה רתיעה מפניו מכיוון שסברה שהוא יהיר. רק בהמשך פינתה הרתיעה את מקומה לאהבה. הם נישאו בדצמבר 1933 בקתדרלת במברג. קלאוס הופיע לחתונה לבוש במדי צבא וחבוש קסדה. הוא טען ש"להתחתן פירושו לשרת בתפקיד".
בעקבות נישואיה, קיבלה נינה את התואר "רוזנת שטאופנברג". נולדו להם חמישה ילדים: ברתולד מריה, היימראן, פרנץ-לודוויג, ולריה וקונסטנצה. אף על פי שמשפחתה של נינה הייתה לותרנית, הילדים גודלו כקתולים על פי דרישת משפחתו של קלאוס. קלאוס היה אב ובעל קפדן ובלתי מתפשר, ודרש מאשתו וילדיו סדר, דיוק ומשמעת. הוא לא התיר לנינה להשתתף בחייו, וכאשר הגיעו חבריו לבקרו ביקש ממנה לעזוב את הבית או להישאר בחדר השינה. עם זאת, הוא היה קשור ומסור מאוד למשפחתו, וחזר לבקר את נינה בכל הזדמנות שיכל.
קלאוס שיתף את נינה בדעותיו נגד המשטר הנאצי. לאחר שהוא נפצע במהלך המערכה בצפון אפריקה, היא הגיעה לבקר אותו בבית החולים. הוא אמר לה: "את יודעת, אני מרגיש שאני חייב לעשות משהו עכשיו, להציל את גרמניה." היא הייתה שותפה לכל תוכניותיו להפלת המשטר הנאצי, ותמכה בו לאורך כל הדרך. ב-20 ביולי 1944 יצא לדרכו קשר העשרים ביולי אשר קלאוס עמד בראשו. בעקבות כישלון הקשר, הוצא קלאוס להורג. אולם השלטון הנאצי לא אמר די בכך. היינריך הימלר הצהיר ש"משפחתו של הרוזן שטאופנברג תיעקר מהשורש". היא נלקחה לחקירה יחד עם הוריה, אולם העמידה פנים שהיא אינה יודעת דבר על מעשיו של בעלה: "העמדתי פנים כאילו אני עקרת בית קטנה וטיפשה, שמתעניינת רק בילדים, בחיתולים ובכביסה מלוכלכת". למרות זאת, וחרף העובדה שהיא הייתה בהריון עם בתה החמישית קונסטנצה, היא נלקחה למאסר במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק. נודע לה שגם אמה נכלאה באותו מחנה, אולם לא ניתן להן לראות זו את זו. ילדיה נלקחו ממנה וגודלו בבתי יתומים. הורו להם לשכוח את הוריהם וניתן להם שם המשפחה "מייסטר" (Meister).
ימים ספורים לפני סיום המלחמה היא שוחררה, ולאחר מסע קצר ברחבי גרמניה ההרוסה הצליחה לאסוף את כל ילדיה. בשל האנגלית המעולה שבפיה, היא סייעה למקומיים לתקשר עם הצבא האמריקני. היא נפטרה בבמברג ב-2 באפריל 2006 בגיל 92. ביוגרפיה מקיפה שלה התפרסמה על ידי בתה ב-2008.
הערות שוליים

↑  דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 217.
↑  דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 218.
↑  קונסטנטין פיצגיבון, 20 ביולי, הקשר נגד היטלר, מאנגלית: דפנה לוי, הוצאת מערכות, 1980. עמ' 38.
↑  דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 217 311.
↑  דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 287.
↑  דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 299.
↑  Eine loyale, starke Frau
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810662927305606  BnF: cb16528444x (data)  GND: 131856588  ISNI: 0000 0000 5152 7962  LCCN: no2008087001  NKC: osa2015888524  NTA: 317146777  SELIBR: 312151  SUDOC: 142985236  VIAF: 45446412   WorldCat (עם VIAF): 45446412
סימי ואלי

סימי ואלי (באנגלית: Simi Valley) היא עיר במדינת קליפורניה בארצות הברית, הממוקמת בדרום-מזרח מחוז ונטורה, כ-48 קילומטרים ממרכז לוס אנג'לס, ומהווה חלק מאזור המטרופולין שלה.
בסימי ואלי ממוקם מתחם הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הסדרה בית קטן בערבה צולמה בסימי ואלי.
נינו גאלוביץ'

נינו גאלוביץ' (נולד ב-6 ביולי 1992) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בארוקה בעמדת הבלם.
קריירה

גאלוביץ' הוא בוגר מחלקת הנוער של ר.נ.ק. ספליט. ב-10 בספטמבר 2011 גאלוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה במשחק הליגה נגד ואראז'דין. בעונתו הראשונה התקשה לקבל את ההזדמנות בהרכב בגלל העדפתו של המאמן לתת את חולצת ההרכב לשחקנים מנוסים יותר. את עונת 2012/2013 התחיל כשחקן הרכב, אך במהלך העונה הגיע מאמן חדש לקבוצה ומעמדו של גאלוביץ' התערער. בעונת 2014/2015 הצליח לבסס את מעמדו בהרכב הקבוצה ושיחק 33 משחקים ואף קיבל את סרט הקפטן.
בקיץ 2015 הושאל לסלאבן בלופו לתקופה של חצי עונה. בינואר 2016 חזר לספליט, אך ישב ביציע עד לסיום העונה עקב מחלוקות כספיות עם ההנהלה.
ב-6 ביולי 2016 חתם במ.ס. אשדוד. ב-19 בדצמבר 2016 שוחרר מהקבוצה.
בינואר 2017 חתם בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית. שם שיחק במשך שנתיים, אז עבר לסגאן טוסו היפנית. ב-16 ביולי 2019 הושאל לדינמו מינסק. ב-18 בינואר 2020 חתם ברייקה לשנה וחצי. ב-28 בינואר 2022 חתם בארוקה.
הערות שוליים

↑  רועי זריהן, ‏נינו גאלוביץ' חתם ל-3 שנים במ.ס. אשדוד, באתר ערוץ הספורט, 6 ביולי 2016
↑  יניב טוכמן‏, מ.ס. אשדוד: תביעתו של ניר קלינגר בסך 700 אלף שקלים נדחתה, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2016
נטל המחלות הגלובלי

מחקר נטל המחלות הגלובלי (באנגלית: GBD Global Disease Burden Study )
חוקר קבוצת אינדיקטורים, המאפיינים תמותה ונכות על רקע מחלות, חבלות וגורמי סיכון. הוא כולל  שורה של מחקרים רפואיים סטטיסטיים מקיפים אזוריים וגלובליים.
יוזם מחקרים אלה היה הרופא כריסטופר מארי מארצות הברית. קבוצת החוקרים שבניהולו פועלת במכון להערכה ומדידת פרמטרים של בריאות באוניברסיטת וושינגטון Institute for Health Metrics and) Evaluation) וזכתה למימון הקרן ביל ומלינדה גייטס.
בשנת 2010 השתתפו במחקרים אלה כ-2,400 חוקרים מ-132 ארצות. 
המידע המסופק על ידי מדד זה עוזר לקבוע עדיפויות בהחלטות הנוגעות למדיניות בנושאי הבריאות.
היסטוריה

מחקר הנטל הגלובלי של המחלות GBD התחיל בשנת 1990 לפי הזמנת הבנק העולמי.
הוא כימת את ההשפעות על הבריאות ועל אורך החיים של מעל 100 מחלות וחבלות בשמונה אזורים בעולם, על ידי הערכת תמותה ותחלואה לפי גיל, מין ואזור.
החוקרים הנהיגו מדד חדש הנקרא (DALY (disability adjusted life year (שנת חיים מותאמת נכות) שנועד לכמת את נטל המחלות, החבלות וגורמי הסיכון ולאפשר השוואות.
המדד DALY הוא אינדיקטור שלילי של איכות חיים וליקויי בריאות. כשמגיע לערכים גבוהים מצביע על איכות חיים נמוכה.
הוא מתאר את ההבדל בין המצב המציאותי למצב האידיאלי שבו כל אדם בעל בריאות מלאה חי עד לגיל המצופה לפי הערכים הסנדרטיים של תוחלת החיים.
ערכי תחולת החיים בלידה נקבעו לגיל 80 שנה לגברים ולגיל 82,5 שנה לנשים.
נכויות ומוות מוקדם מתחברים במדד DALY:
המחקר GBD אומץ באופן רשמי על ידי ארגון הבריאות העולמי ונוהל בעיקר על ידי חוקרים באוניברסיטת הרווארד וארגון הבריאות העולמי.
בשנים 2002-2000 עודכן המחקר מ-1990 כדי לכלול ניתוח מקיף עוד יותר תוך שימוש במסגרת הקרויה "הערכה השוואתית של גורם סיכון" (comparative risk factor assessment)
הערכות ארגון הבריאות העולמי עודכנו שוב ב-2004, 2010 ,2013, ו-2015.
ב-2015 הנתונים של נטל המחלות מתייחסים ל-315 מחלות וחבלות, 79 גורמי סיכון ומעל 2600 סיבוכים בנכויות (sequelae) ב-195 ארצות.
הממצאים

הממצאים מתייחסים ל:
הערות שוליים

↑  של נטל מחלות לפי אתר ארגון הבריאות העולמית
נטל המחלות הזיהומיות והטפיליות על מפת העולם - המדד DALY, ארגון הבריאות העולמי 2004
נטל המחלות הלא מדבקות על מפת העולם, 2004
סילביו פורקרטה

סילביו פורקרטה (ברומנית: Silviu Purcărete, ‏ נולד ב-5 באפריל 1950 בבוקרשט) הוא במאי תיאטרון ואופרה רומני.
ביוגרפיה

סילביו פורקרטה סיים בשנת 1974 את החוג לבמאות במכון לאמנויות התיאטרון והקולנוע על שם יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט - בכיתה של הפרופסור ולריו מויססקו. את תחילת הקריירה כבמאי עשה פורקרטה בתיאטרון בפיאטרה ניאמץ ("רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר) ובתיאטרון של קונסטנצה ("הקובה" מאת אוריפידס) ו"מילס גלוריוסוס" מאת פלאוטוס).
החל משנת 1978 עבד בתיאטרון הקטן (תיאטרול מיק) בבוקרשט, שבו ביים מחזות מאת ז'ירודו, סארטר ושייקספיר והתמנה לפרופסור במכון לאמנויות התיאטרון והקולנוע שבו למד. 
בשנת 1986 זכה בפרס הלאומי לתיאטרון עם המחזה "קמפיאלו" מאת גולדוני.
אחרי אירועי המהפכה הרומנית משנת 1989, ביים את דקמרון לפי ג'ובאני בוקאצ'ו בתיאטרון על שם אנטון פאן ברמניקו ולצ'ה. 
ב-1995 ביים מיזם תיאטרלי מיוחד עם המחזה "הדנאידות", הפקה משותפת עם התיאטרון הלאומי בקראיובה. בבכורה השתתפו מספר שיא של מאה שחקנים, ביניהם ראדו בליגן,
בשנת 1992 התמנה פורקרטה למנהל אמנותי של התיאטרון בולאנדרה בבוקרשט. שמו נקשר במיוחד בהפקותיו בתיאטרון הלאומי בקראיובה:"Piticul din grădina de vară" (הננס בגן הקיץ) מאת ד.ר. פופסקו (1989), "המלך אובו" עם מערכות מ"מקבט" לפי אלפרד ז'ארי ושייקספיר, (1990), טיטוס אנדרוניקוס מאת שייקספיר (1992), פדרה לפי סנקה ואוריפידס (1993), אורסטיה (1998) לפי איסכילוס, הלילה השנים עשר לפי שייקספיר (2004), מידה כנגד מידה מאת שייקספיר (2008), הסערה מאת שייקספיר (2012)
רבות מההצגות שביים בקראיובה (טיטוס אנדרוניקוס, המלך אובו, פדרה, הלילה השנים עשר, הסערה) הוזמנו בפסטיבלים רבים בכל העולם - אביניון, אדינבורו, טוקיו,  מלבורן, מונטריאול, גלאזגו, בבאת', וארנה, בגדנסק, סרייבו, פסטיבל שייקספיר בתיאטרון הקאמרי בתל אביב.
בשנת 1996 התמנה פורקרטה למנהל המרכז לדרמה בעיר לימוז' בצרפת, בו הציג, בין השאר, את "אורסטיה", שלוש אחיות מאת צ'כוב ו"דון ז'ואן מאת מולייר. ב-1998 פתח שם בית ספר לשחקנים צעירים.
החל משנת 2001 ביים פורקרטה מעל 7 הצגות גם בתיאטרון הלאומי "ראדו סטאנקה" בסיביו, לרבות "פילאפים ובושם חמור", לפי "אלף לילה ולילה "
(2001), "גיסתו של פנטגרואל" לפי פרנסואה ראבלה לפי כתבי ראבלה (2003), "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט, (2005), "פאוסט" (2007) "לולו" מאת פרנק ודקינד "מטאמורפודות" לפי  אובידיוס, "דאלה קארנוואלולוי" (2011) לפי יון לוקה קאראג'אלה
בחו"ל ביים פורקרטה אופרות ליריות כמו "בוהמה" מאת פוצ'יני, פרסיפל מאת וגנר, "רוברטו דוורה" מאת כגאטנו דוניצטי, מלאך האש מאת סרגיי פרוקופייב, "קסטור ופולקס" מאת ז'אן-פיליפ ראמו
בשנת 2002 הקים חברת תיאטרון משלו.
ב-2006 שיתף פעולה עם תיאטרון יוז'ף קטונה באוראדיה. בשנת 2012 ביים את סרטו הראשון "אי שם בפאלילולה".
פרסים

1991 - פרס המבקרים והפרס להצטיינות אמנותית של קרן האמאדה, בפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו
1993 - הפרס להצגה הזרה הטובה ביותר בפסטיבל שתי האמריקות במונטריאול
1996 - פרס גולדן גלוב פיטר ברוק" על הבימוי התיאטרלי הטוב ביותר
1996 - פרס המבקרים בפסטיבל לתיאטרון בדבלין
2006 - פרס מיוחד של חבר השופטים בפסטיבל הבינלאומי שייקספיר בגדנסק
2000 - העיטור "כוכב רומניה" בדרגת מפקד
לקריאה נוספת

Oltița Cîntec, Silviu Purcărete sau privirea care înfățișează, Editura Cheiron / Fundația Culturală „Camil Petrescu“, București, 2011, 214 p -
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810623482005606  BnF: cb14657373h (data)  GND: 1049750225  ISNI: 0000 0003 6548 6315  LCCN: n99263769  NKC: xx0313851  SUDOC: 05741128X  VIAF: 230690599   WorldCat (עם VIAF): 230690599
סופר צללים רפואי

סופרי צללים רפואיים מועסקים על ידי חברות תרופות ויצרני מכשירים רפואיים כדי לייצר מצגות לכנסים, כתבי יד עבור כתבי עת עם ביקורת-עמיתים, ופרסומים אחרים - הנחזים כבלתי תלויים. שמות של מדענים אחרים נרשמים כאילו חיברו את כתבי היד, בעוד שמעורבותם בתהליך המחקר או הכתיבה מועטה או אינה קיימת.
הגדרות וכללים

איגוד הכותבים הרפואיים האמריקאי דן על הנושא באופן הבא:
"עריכת צללים" (Ghost authoring) מתייחסת לתרומה משמעותית מבלי להיות מזוהה כמחבר. "עריכת אורח" (Guest authoring) מתייחסת לייחוס אדם כמחבר מבלי שתרם תרומה משמעותית לכתיבה. "כתיבת צללים" (Ghostwriting) מתייחסת לסיוע בהצגת יצירתו של המחבר מבלי לקבל הכרה. המונח האחרון משמש לעיתים קרובות כדי להקיף את כל שלושת הפרקטיקות הללו.
הוועדה הבינלאומית לעורכי כתבי עת רפואיים (ICMJE - International Committee of Medical Journal Editors, הידועה באופן בלתי פורמלי בשם "קבוצת ונקובר" לפי מקום התכנסותה הראשונה) קבעה כללים לרישום מחברים ותורמים לפרסומים רפואיים מקצועיים. המסמך נחשב להצהרה הקובעת של דרישות אתיות לגבי האופן שבו מצוינים מחברים במאמרי כתבי עת רפואיים ולגבי מידת ההכרה שבה מחבר נתון נחשב כמי שתרם לתוכן של מאמר בכתב עת רפואי. העמידה בדרישות אלו עבור כתבי יד הנשלחים לכתבי עת ביו-רפואיים  היא וולונטרית. הוועדה (ICMJE) מנהלת רשימה של כתבי עת רפואיים שהצהירו כי הם עומדים בדרישות האחידות הללו.
מידת הציות של כתבי עת רפואיים ומחברי מאמרים יחידים להנחיות ICMJE היא במידה רבה עניין של משמעת פנימית. מסמך ICMJE בשם "דרישות אחידות לכתבי יד הנשלחים לכתבי עת ביו-רפואיים: פרסום ובעיות עריכה הקשורות לפרסום בכתבי עת ביו-רפואיים: תיקונים, הסרות ו"ביטויי דאגה" הוא החלק בדרישות האחידות של ICMJE המפרט קווים מנחים לטיפול בטעויות מדעיות ובהונאות מדעיות אפשריות או ממשיות. הוא מפנה את הקוראים להנחיות הרלוונטיות מהוועדה לאתיקה בפרסום (COPE)  - ובמיוחד לתרשימי הזרימה של COPE המתארים גישה שיטתית כלפי שגיאות מדעיות והונאה אפשרית.
ביקורת

כתיבת צללים רפואית זכתה לביקורת על ידי מגוון ארגונים מקצועיים   המייצגים חברות תרופות, מוציאים לאור ואגודות רפואיות, והיא עשויה להפר חוקים האוסרים על קידום 'מחוץ לתווית' על ידי יצרני תרופות, וכן, בארצות הברית הוראות נגד צורות של שוחד במסגרת החוקים המסדירים את Medicare.  לאחרונה, הוא זכה לביקורת מצד העיתונות הכללית   המחוקקים  המכון לרפואה, והמכונים הלאומיים לבריאות .  דווח אף כי יש המאמינים כי המערכת הנוכחית מתקרבת ל'תצורת עלית של זנות מקצועית".
שערוריות שבהן מעורבים חוקרים רופאים בולטים דווחו בלמעלה מתריסר אוניברסיטאות בארצות הברית, עם זאת, לא היו דיווחים על הליכים משמעתיים כנגד אותם פרופסורים. פרופסור טרודו למנס מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת טורונטו טוען שמאמרים שנכתבו בכתיבת צללים אף עוזרים להגן על חברות כשהן נתבעות בבית המשפט.
במאמר ביקורתי בעיתון העוסק בענייני חברה, נטען כי "אחת השיטות הממאירות ביותר בכתיבת צללים כרוכה בהבעת התודה לכותבים על כך שהם מספקים "סיוע בעריכה" במדור התודות של המאמר, במקום בשורת הכותרת של המחברים: שיטה זו משבשת את כללי ייחוס הכותבים כך שכתיבת צללים נעשית מקובלת. מספר קבוצות ברפואה, כולל איגוד הכותבים הרפואיים האירופי (EMWA) מכשירות נוהג זה. בעוד שסביר להניח שהקורא הממוצע מפרש "סיוע עריכה" כעזרה בדקדוק או שיפורים לקריאות הכללית של המאמר, במציאות, "עוזרים" כאלה תורמים תרומה חשובה לעיתונים, ובאופן רגיל ייחשבו כמחברים שותפים. כותבים רפואיים רבים הם "עוזרי עריכה" בכמה מאמרים מדעיים, אך מחברים שותפים באחרים. זה נראה מובן מאליו שמישהו המועסק כ"כותב רפואי" יהיה מחבר, אבל השיח הנוכחי על כתיבת צללים מתעלם מפרשנות כה מובנת מאליה. רישום מחברי צללים כ'עוזרי עריכה' מאפשר לחברות תרופות לפרסם מאמרים עם ניגודי עניינים שאינם מדווחים בשקיפות. עוזרי עריכה אינם מוזכרים בתקציר, אינם מוזכרים במאגרי פרסומים, אינם מוזכרים בציטוטים הבאים, ולעולם אינם מוזכרים באזכורים החדשותיים של המאמר. במילים אחרות, העובדה שחברת תרופות הייתה שותפה ישירות לכתיבת המאמר נסתרת מהעין. העובדה שזה נתפס כמקובל בעידן של חשיפה מוגברת של ניגודי עניינים היא תמוהה."
הבעיה מומחשת היטב במחקר 329, שהוא כנראה מאמר הצללים הידוע ביותר לשמצה בספרות הרפואית. המחקר בדק את השימוש בפאקסיל (פארוקסטין) במתבגרים והגיע למסקנה, כי "פארוקסטין בדרך כלל נסבל היטב ויעיל עבור דיכאון מג'ורי אצל מתבגרים." מספר שנים לאחר פרסום המאמר, הליכי בית המשפט חשפו מסמכים פנימיים של החברה עם הודאה שהמחקר מצא כי פקסיל לא הייתה טובה יותר מפלסבו במדדי התוצאה שנרשמו מראש, וכי החברה מודאגת לגבי 'אופן ניהול הממצאים השליליים'. על פי הנחיות ICMJE המתוקנות, כותבים רפואיים מקצועיים שכותבים מאמרים אינם פטורים מלהירשם כמחברי המאמר.
שְׁכִיחוּת

בשל אופיה הסמוי, קשה לקבוע באיזו תדירות מתרחשת כתיבת צללים. מאמר של ניו יורק טיימס משנת 2009 העריך ש-11% מהמאמרים ב- New England Journal of Medicine, ש-8% ממאמרי JAMA, Lancet ו- PLoS Medicine, ש-5% ממאמרי Annals of Internal Medicine וש-2% ממאמרי Nature Medicine הם מאמרי צללים. בין 1998 ל-2005 פרסמה חברת התרופות וויית' (Wyeth) 26 מאמרים המקדמים טיפול הורמונלי חלופי (HRT) שפורסמו בכתבי עת מדעיים.
מסמכים פנימיים סודיים לשעבר של Wyeth המספקים עדות לכך ניתנים לצפייה בארכיון המסמכים של תעשיית התרופות. נראה שכתיבת צללים התרחשה גם ב-75% מהניסויים במימון התעשייה בין השנים 1994 - 1995 שאושרו על ידי הוועדות האתיות המדעיות של קופנהגן ופדריקסברג. מתוך המאמרים שפורסמו מ-1998 עד 2000 בנוגע לסרטרלין, בין 18% ל-40% היו מאמרי צללים שנכתבו על ידי פייזר. שאלון בשיטות ברות-השוואה בשנים 2005 ו-2008 עם שיעור תגובה של 14-28% מצא ירידה במספר האנשים שדיווחו על כתיבת רפאים בקרב כותבים רפואיים מקצועיים.
רוב חברות התרופות מעסיקות מנהלי פרסומים שעשויים לנהל את כתיבת הפרסומים על מוצריהן באמצעות צוות כותבים רפואיים של החברה, או להתקשר לחברות תקשורת רפואית או לכותבים רפואיים עצמאיים. העתקים של המאמרים מופצים לרופאים על ידי נציגי חברות התרופות במקום עלוני מוצרים. נוהג זה עשוי להיות בלתי חוקי אם הוא מהווה למעשה פרסום או תמיכה בשימוש בתרופה עבור התוויות או מינונים שאינם מאושרים. ניתן להגדיל את התשלומים לכותבי רפאים רפואיים באמצעות חוזי ייעוץ, נסיעות בתשלום להוראת קורסי המשך רפואיים או מענקים. חלק מהאקדמאים או הרופאים המגויסים לחברות ידועים בתור "KOLs" (" מובילי דעות מרכזיים ") או "TLs" ("מובילי מחשבה").
חקירת הסנאט

ב-24 ביוני 2010, הוציא הסנאטור צ'ארלס אי. גרסלי, חבר בכיר בוועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית, דו"ח על כתיבת רוחות רפאים רפואיות. בדו"ח נכתב: "לוועדה נמסרו מסמכים מתביעות משפטיות אחרונות הקשורות למוצרי הטיפול ההורמונלי של וויית'. המסמכים הראו שוויית' שכרה חברת תקשורת וחינוך רפואית (בשם DesignWrite), לניסוח מאמרי סקירה בנוגע לסיכון לסרטן השד של מוצרי טיפול הורמונלי ולאחר מכן הזמינו חוקרים אקדמיים להירשם כביכול הם המחברים הראשיים."
ראו גם

מחקר 329
לקריאה נוספת

Flaherty, Dennis K. (2013-07-01). "Ghost- and Guest-Authored Pharmaceutical Industry–Sponsored Studies: Abuse of Academic Integrity, the Peer Review System, and Public Trust". Annals of Pharmacotherapy (באנגלית). 47 (7–8): 1081–1083. doi:10.1345/aph.1R691. ISSN 1060-0280. PMID 23585648.
סחר (זמרת)

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1985 (בת 38) טהרן, איראן
 שם לידה:  Sahar Moghadass 
 מוקד פעילות:  איחוד האמירויות הערביות 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 סוגה:  מוזיקת פופ פרסית, דאנס-פופ, אלקטרופופ
 שפה מועדפת:  פרסית 
 
סחר מוקדס (בפרסית: سحر مقدس; נולדה ב-4 בדצמבר 1985) היא זמרת, מוזיקאית ורקדנית איראנית. היא התפרסמה בזכות תרומתה למוזיקת הפופ הפרסית.
שנותיה הראשונות

סחר נולדה בטהרן, בירת איראן. אביה היה יליד המקום, ואילו אמה הייתה תושבת סמנאן. סחר התעניינה במוזיקה כבר מגיל צעיר ומשפחתה עודדה אותה ללמוד שיעורי פיתוח קול וסולפג' אצל המוזיקאי מוחמד נורי. היא קיבלה תואר ראשון באמנויות מאוניברסיטת טהרן.
קריירה

סחר הופיעה באירועים לנשים בלבד במסגרת מדיניות ההפרדה המגדרית של ממשלת איראן. בשנת 2004 עזבה את איראן ועברה לאיחוד האמירויות הערביות, שם התאזרחה. בשנת 2012 הוציאה את הסינגל "To Nabashi", שהפך ב-2017 ללהיט בינלאומי. הווידאו קליפ של "Ey Vay" צבר כ-24 מיליון צפיות ביוטיוב – הסרטון הנצפה ביותר של חברת התקליטים Radio Javan.‏
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2021: Almas
הערות שוליים

↑  "سحر: طلوع یک ستاره پاپ تازه در دوبی" [Sahar: The rise of a new pop star in Dubai]. BBC News فارسی (בפרסית). 2014-12-02. ארכיון מ-2020-07-24. נבדק ב-2020-07-24.
1 2  "بیوگرافی سحر مقدس خواننده و همسرش + داستان زندگی" [The biography of singer Sahar Moghadass]. Photokade (בפרסית). ארכיון מ-2020-07-24. נבדק ב-2020-07-24.
↑  "سحر مقدس | بیوگرافی سحر خواننده | عکس های سحر خواننده و همسرش". مجله تاپ‌ناز‌ (בפרסית). 2019-04-03. ארכיון מ-2020-07-24. נבדק ב-2020-07-24.
↑  "Tehran Magazine Issue # 1050 Sahar is a well known Iranian Pop singer – TEHRAN MAGAZINE Official Website". Tehran Magazine (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2020-07-24. נבדק ב-2020-07-24.
↑  "Radio Javan Channel - Top videos". YouTube. נבדק ב-2022-02-04.
נינו אנניאשווילי

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1963 (בת 61) טביליסי, ברה"מ 
 שם לידה:  ნინო ანანიაშვილი 
 מקום לימודים:  האקדמיה לכוראוגרפיה של מוסקבה 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  מסדר הכבוד הגאורגי  מסדר האור הנשיאותי  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציליסטית של גאורגיה 
 בן או בת זוג:  גריגול ואשאדזה 
 מספר צאצאים:  2 
 www.ananiashvili.com
 
נינוֹ אנניאשווילי (בגאורגית: ნინო ანანიაშვილი; נולדה ב-28 במרץ 1963), הידועה גם כנינה גדבנובה אנניאשווילי, היא בלרינה גאורגית והמנהלת האמנותית של להקת הבלט הלאומי של גאורגיה.
ביוגרפיה

אנניאשווילי נולדה בשנת 1963 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) לגדואן אנניאשווילי וליה גוגולשווילי. משום נטייתה הרבה לחלות, ובהמלצת רופאיה לעיסוק בספורט, החלה להתאמן בהחלקה על הקרח. בשנת 1969 היא החלה את אימונים מסודרים במוסד הכוריאוגרפי של גאורגיה, ובשנת 1973 הייתה לאלופת החלקה (לצעירים). בשנת 1976 בהשגחת סבתה עזבה את בית הוריה לטובת לימודי בלט המוסד הכוראוגרפי של מוסקבה (МГАХ). המורה העיקרית שלה הייתה נטליה זולוטובה. בשנת 1978 התקבלה ללימודים בבולשוי, והחלה ללמוד ככל יתר הבלרינות. הופעתה הראשונה על הבמה הייתה בשנת 1980 בהפקה של "קופליה". היא סיימה את חוק לימודיה בשנת 1981, והתקבלה לבלט בולשוי. בשנת 1983 קודמה לדרגת סולנית והופיעה לראשונה כמקצוענית בעיר המוצא שלה טביליסי. ולבסוף עלתה לדרגת פרימה בלרינה. אנניאשווילי, יחד עם, אנדריס לייפה, הייתה הרקדנית הסובייטית הראשונה, שהופיעה עם הבלט של ניו יורק סיטי, כאמן אורחת, בשנת 1986. בשנת 1993 היא הפכה לרקדנית העיקרית של תיאטרון הבלט האמריקאי. בשנת 1999 היא הצטרפה לבלט יוסטון באותה דרגה.
היא קיבלה אישור לרקוד כאמן אורח מחוץ לברית המועצות רק משנת 1986, בהתאם לעקרונות הגלאסנוסט של מיכאל גורבצ'וב. בעלה קישר אותה לכוריאוגרף הדני פרנק אנדרסון. האחרון שהתפלא לשמוע כי אנניאשווילי תוכל להופיע (עד אז הזמנות להופעה כאמן אורח לאנניאשווילי נידחו על ידי הסובייטים מכל מיני תואנות), מיהר לקשר אותה עם התיאטראות בעולם ומאז היא מופיעה ברחבי תבל. דבר זה גם פתח לה דלת בבלט בולשוי.
במהלך הקריירה שלה הופיעה אנניאשווילי בהרבה הפקות, ביניהם: "אנה קרנינה", אפולו מוליך המוזות, ציפור האש, אגם הברבורים, מפצח האגוזים, "דון קיחוטה, ז'יזל, רומיאו ויוליה, "היפהפייה הנרדמת", "הנסיך מעץ", "סינדרלה", הסילפידה, הביידרה, הנערה הסוררת, קופליה ועוד
המדינות בהן הופיעה (ברוב המקומות כאמן אורח): בולגריה, דנמרק, פינלנד, גאורגיה, גרמניה, הונגריה, איטליה, יפן, מונקו, נורווגיה, פורטוגל, רוסיה, סרביה, שוודיה, ישראל, בריטניה וארצות הברית.
בישראל, היא כיכבה בהפקת הבולשוי, בתפקיד ז'יזל וקיטרי מתוך דון קישוט.
תחרויות

בשנת 1980 קיבלה מדליית זהב יחד עם אחרים בתחרות הבלט הבינלאומית העשירית בוורנה שבבולגריה.
בשנת 1981 יחד עם אנדריס לייפה זכתה בפרס מכובד בתחרות הבלט הבינלאומית הרביעית במוסקבה כאשר לייפה זכתה בזהב.
בשנת 1985 זכתה במדליית זהב בתחרות הבלט הבינלאומית החמישית במוסקבה.
בשנת 1986 זכתה יחד עם אנדריס לייפה בפרס מכובד בתחרות הבלט הבינלאומית השלישית בג'קסון מיסיסיפי, ארצות הברית.
פרסים

שחקן המדינה מגאורגיה הסובייטית, 1989
פרס "טריומפ" פרס לאומי בלתי תלוי (בפעם הראשונה שרקדנית זוכה בו), 1991
פרס שותא רוסתוולי היוקרתי מגאורגיה, 1993
שחקן המדינה של הפדרציה הרוסית, 1995
"אשת השנה" (מוסד ביוגרפי בינלאומי), 2000
"הפרס הלאומי מריט", רוסיה, 2001
"פרס מגזין ריקוד", 2002
"מדליית הכבוד" (הפרס הגבוה ביותר בגאורגיה), 2003
פרס מגזין הבלט - נשמת רקדן (בקטגוריית מלכת הריקוד), 2003
אנניאשווילי במרכז בביצוע אגם הברבורים
סטומיי תהומות

| סטומיי תהומות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סטומיי תהומות
שם מדעי
 Stomiiformes ‏רגן, 1909

סטומיי תהומות המכונים גם דגי דרקון (שם מדעי: Stomiiformes) היא סדרת של מקריני סנפיר החיים בעומקים באוקיינוסים השונים, בעיקר באזורים חמימים. הגדול שבבני הסדרה יכול להגיע לאורך 50 ס"מ.
מאפיינים

יצורים אלה קטנים, רזים ובעלי מראה מפלצתי מאוד. לרובם שיניים חדות שיוצאות החוצה מהלסתות, שאינן נסגרות, גופם ארוך ומתפתל כמו נחש והסנפירים קצרים. לרבים מהם אורות על פני גופם ולחלקם חוטים זוהרים המושכים מזון לעבר פיהם. הם יכולים לקטול כל יצור קטן שעובר שם ולטרוף דג ששוקל יותר מהם. הגדול שבבני הסדרה יכול להגיע לאורך 50 ס"מ.
דגים מסוימים חיים בלהקות העולות כל לילה אל פני המים כדי לחפש מזון, חלקם של יצורי תהומות קטנים יותר וגם הם עולים בלילה. הם בתורם מושכים טורפים כמו דגים גדולים יותר, לווייתנים ועופות ים. הלהקות חוזרות למעמקים בבקרים.
מיון

סדרה סטומיי תהומות (Stomiiformes)
תת-סדרה Gonostomatoidei
משפחה גונוסטומטיים (Gonostomatidae)
משפחה קוֹפִיצָנִיִּים (Sternoptychidae)
תת-סדרה Phosichthyoidei
משפחה זְהַרְנוּנִיִּים (Phosichthyidae)
משפחה לֹעִיתִיִּים (Stomiidae)
גלריה

ראש של צפע ימי
סטומיי תהומות