stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליילי

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 סוגה:  אינדי-פופ
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 חברים
 גל תורן גיא לוי
 
ליילי הם צמד מוזיקלי ישראלי המורכב מגל תורן וגיא לוי.
היסטוריה

ההרכב הוקם ב-2017 על ידי חברי הילדות, סולן להקת מרסדס בנד גל תורן ונגן הקונטרבס גיא לוי. השניים הכירו מאז שהיו בני 6, כאשר גדלו יחד במבשרת ציון. לפני הקמת ההרכב היו לשניים סקיצות של שיריהם, אשר נמחקו בטעות על ידי תורן.
בשנת 2016 ניגש אל השניים יובל שפרמן וביקש מהם את השירים לפסקול סדרתו החדשה "אורי ואלה".
בנובמבר 2017 הוציאו את אלבומם הראשון, הנושא את שמם, בחברת התקליטים נענע דיסק. האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
ביולי 2022 יצא הסינגל הראשון מתוך אלבומם השני, "הינה". בנובמבר, יצא הסינגל "עבריין". באותו חודש יצא האלבום השני, ליילי II.
הערות שוליים

↑  חי בגימל מהיכל התרבות | שלומי שבן מארח את גל תורן באתר יוטיוב, ה-8 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7d069d7d-befc-4fb7-8ec5-d8eadb57f531 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליילי מילר-מורו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בת 52 בערך)
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  הקולג' למשפטים של ושינגטון 
 מקצוע:  עורכת דין
 תפקיד:  מנכ"לית ארגון "טאהירי"
 השקפה דתית:  בהאית
 
ליילי מילר-מורו (נולדה ב-1972) היא עורכת דין ואקטיביסטית אמריקאית. 
היא יסדה ומכהנת כמנכ"לית הארגון Tahirih Justice Center ("מרכז טאהירה לצדק"), מוסד ללא כוונת רווח שעוסק בהגנה על נשים מפני הפרת זכויות האדם שלהן, ומציע סיוע משפטי ומקיים פעילות הסברה לשינוי חקיקה.
פעילות למען זכויות האדם

מילר-מורו עבדה בראשית דרכה במשרד המשפטים של ארצות הברית, בתפקיד קשור לוועדת הערעורים לנושאי הגירה. לאחר מכן עבדה כעורכת דין בחברת ארנולד ופורטר בוושינגטון די. סי., ועסקה שם בתביעות בינלאומיות, לצד עיסוק רב בעבודה פרו בונו. אחד מהתיקים שבהם טיפלה פרו בונו היה "תיק קאסינגה", מקרה משפטי משפיע, שקבע תקדים אמריקאי והביא לשינוי החוק בעניין פליטים בארצות הברית.
התיק עסק בנערה בת 17 בשם פאוזיה קאסינג'ה, אשר נמלטה מטוגו כדי להימנע מנישואים פוליגמיים כפויים ומכוונת השבט שלה לבצע בה השחתת איבר המין הנשי. קאסינג'ה זכתה במקלט מדיני בארצות הברית בשנת 1996 לאחר דיון בוועדת הערעורים לנושאי הגירה. ההחלטה יצרה תקדים להכרה ברדיפה על רקע מין כסיבה מספקת להענקת מקלט מדיני. לאחר המשפט, חיברה מילר-מורו יחד עם קאסינג'ה ספר שתיאר את הפרשה, בשם Do They Hear You When You Cry?, ובעזרת חלקה מהרווחים ממכירות הספר, הקימה את ארגון "טאהירה".
בשנת 2012, זכתה מילר-מורו בפרס דיאן פון פירסטנברג. באותה שנה, נכללה ברשימת "150 הנשים האמיצות ביותר בעולם" של ניוזוויק והדיילי ביסט.
מילר-מורו היא בהאית, ורואה בפעילות שלה מימוש של ערכי המסירות לזולת של דתה.
הערות שוליים

↑  במסמכים המשפטיים נכתב שמה קאסינגה
↑  הוצאת Delacorte Press,‏ 1998.
↑  רשימת הזוכים בפרס לשנת 2012 (אנגלית)
↑  רשימת 150 הנשים האמיצות בעולם (אנגלית), באתר הדיילי ביסט.
↑  הרצאה של מילר מורו: "צדק ושוויון - בסיס לשינוי בעולמנו הכאוב" (אנגלית), באתר הספרייה הבהאית, 17 ביולי 2004.
מארק היינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1958 (בן 65) ארצות הברית קנזס סיטי, קנזס, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  מגן פינה
 גובה:  1.8 מטרים
 משקל:  88 קילוגרם
 מכללה:  קולורדו
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1980, ניו יורק ג'איינטס, סבב 1, מספר 8
 קבוצות כשחקן
 1980 – 1989:  ניו יורק ג'איינטס (1980–1985)   דנוור ברונקוס (1986–1989)
 הישגים כשחקן
 שלושה בחירות למשחק הפרובול (1982, 1983, 1984)
 
מארק היינס (באנגלית: Mark Haynes; נולד ב-6 בנובמבר 1958, קנזס סיטי, קנזס) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל היינס באוניברסיטת קולורדו. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1980 על ידי ניו יורק ג'איינטס בסיבוב הראשון כבחירה התשיעית בסך הכל. בשנים 1982, 1983, 1984 נבחר לשחק במשחק הפרובול. ב-1986 עבר לשחק בדנוור ברונקוס שם שיחק עד שפרש ב-1989.
לייז'–בסטון–לייז' לנשים

| --- | --- |

פודיום המרוץ ב-2019, אנמיק ואן פלוטן המנצחת במרכז, פלורטי מאקאיי השנייה משמאל, ודמי וולרינג השלישית מימין
 מדינות:  בלגיה בלגיה
 סוג:  חד יומי
 חודש:  סוף אפריל
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  2017
 מרוצים עד כה:  8
 מנצח ראשון:  הולנד אנה ואן דר ברחן
 מוביל במספר הניצחונות:  הולנד אנה ואן דר ברחן, הולנד אנמיק ואן פלוטן, דמי וולרינג (2 ניצחונות)
 מנצח אחרון:  אוסטרליה גרייס בראון
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
לייז'–בסטון–לייז' לנשים (בצרפתית: Liège-Bastogne-Liège Femmes) הוא גרסת הלייז'–בסטון–לייז' לנשים, מרוץ אופני כביש חד-יומי בבלגיה. המרוץ נוסד בשנת 2017.
היסטוריה

המרוץ נוסד בשנת 2017, אז ניצחה בו אנה ואן דר ברחן ההולנדית, כשהיא מקדימה את אליזבת' דייגנן השנייה ואת קטרזינה ניוואדומה השלישית. אנה ואן דר ברחן, אנמיק ון פלוטן ודמי וולרינג הן שיאניות הניצחונות במרוץ, עם שני ניצחונות לכל רוכבת.
המרוץ מאורגן על ידי חברת ASO, שהיא גם המארגנת של מרוץ הגברים. המרוץ מתקיים באותו היום שמרוץ הגברים מתקיים, אך מוקדם יותר ביום.
מנצחות

| שנה | רוכבת | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2017 | הולנד אנה ואן דר ברחן | בוולס–דולמנס |
| 2018 | הולנד אנה ואן דר ברחן | בוולס–דולמנס |
| 2019 | הולנד אנמיק ואן פלוטן | מיצ'לטון - סקוט |
| 2020 | בריטניה ליזי דייגנן | טרק-סגפרדו |
| 2021 | הולנד דמי וולרינג | SD Worx |
| 2022 | הולנד אנמיק ואן פלוטן | קבוצת מוביסטאר (נשים) (אנ') |
| 2023 | הולנד דמי וולרינג | SD Worx |
| 2024 | אוסטרליה גרייס בראון | FDJ–Suez (אנ') |
ראו גם

לייז'–בסטון–לייז'
ליל הקרנבל

| --- | --- |

 בימוי:  אלדר ריאזאנוב 
 תסריט:  בוריס לסקין, ולדימיר פוליאקוב 
 שחקנים ראשיים:  לודמילה גורצ'נקו,   איגור אילינסקי
 מוזיקה:  אנטולי לפין
 צילום:  ארכדי קולטסטי 
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  מוספילם
 הקרנת בכורה:  1956
 משך הקרנה:  74 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט מוזיקלי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל הקרנבל (ברוסית: Карнавальная ночь) הוא סרט מוזיקלי סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים "מוספילם" ובוים על ידי אלדר ריאזנוב. הוא הפך לשובר קופות בברית המועצות (למעלה מ-48.6 מיליון צופים). זה היה הסרט הראשון של הבמאי. בעקבות הסרט לודמילה גורצ'נקו פרצה לתודעה כלל ארצית לאור משחקה ושירה.
באופן מסורתי הסרט הוקרן בטלוויזיה סובייטית ורוסית במהלך סוף דצמבר/תחילת ינואר. בשנות ה-2000 הופקה גרסה על DVD. בשנת 2006 אלדר ריאזנוב ביים סרט "ליל הקרנבל 2".
עלילת הסרט

עובדי מרכז הקהילתי מתכוננים לחגיגות השנה החדשה. מתוכנן נשף מסכות ותוכנית אמנותית שכוללת שירה, הופעת קוסם, בדרנים, להקת ג'אז ועוד. "חבר אוגרצוב" שמונה לממלא מקום של מנהל המרכז לא מסכים עם התוכנית. לדעתו צריך לכלול הרצאה על הישגים של השנה שעברה, הרצאה בנושא אסטרונומיה והופעת להקת מוזיקה קלאסית של הגמלאים. עובדי המרכז מנסים בכול דרך אפשרית לשמור את התוכנית המקורית ובסופו של דבר מצליחים. להפתעת המנהל, פקידי ממשל בכירים שהשתתפו בנשף נתנו מחמאות למארגני הנשף והתוכנית האמנותית.
לואיג'י רולנדו

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1773 טורינו, ממלכת סרדיניה 
 פטירה:  20 באפריל 1831 (בגיל 57) טורינו, ממלכת סרדיניה 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורינו 
 
לואיג'י רולנדו (באיטלקית: Luigi Rolando;‏ 16 ביוני 1773 - 20 באפריל 1831) היה רופא, אנטומיסט ופיזיולוג איטלקי, שנודע בעיקר במחקריו החלוציים בתחום גילוי מיקומם של התפקודים השונים של המוח.
ילדותו וצעירותו

לואיג'י רולנדו, יליד טורינו, התייתם מאביו בילדותו ויחד עם אחיו ואחותו חונך על ידי דוד מצד אמו, הכומר אנטוניו מאפאי.
רולנדו למד תחילה פילוסופיה אחר כך עבר ללימודי רפואה באוניברסיטת טורינו, בה הוקסם על ידי לימודי האנטומיה ושיעוריו של ג'אנפרנצ'סקו צ'יניה (1790-1734). מורה נערץ אחר שלו היה ג'אן תומאזו אנפורמי שלימד אותו את מלאכת הרפואה הקלינית. בשנת 1793 סיים את התואר דוקטור ברפואה עם עבודה על האנטומיה והפיזיולוגיה ההשוואתית של הראות.
פעילותו המדעית

בשנת 1802 נבחר לקולגיום הרופאים של טורינו.
בשנת 1804 ג'וזפה אודיברטי, הרופא האישי של מלך פיימונטה וסרדיניה, ויטוריו אמנואלה הראשון, הזמין אותו לבוא לחצר המלך באי.
זו הייתה תקופת הכיבוש של נפוליאון ובדרך לסרדיניה התעכב רולנדו שלוש שנים בפירנצה, שם השתלם אצל פליצ'ה פונטנה ולפאולו מסקאני, בתחום נתיחות גופות, מחקרים מיקרוסקופיים על רקמה העצבית, ובציור מבנים אנטומיים. בליבורנו עוכב בגלל מגפת קדחת צהובה.
בשנים 1814-1807 כיהן כפרופסור לרפואה שימושית באוניברסיטת סאסארי בסרדיניה. בתום הכיבוש הנפוליאוני ועם התחלת הרסטורציה, ב-1814 חזר רולנדו כפרופסור לאנטומיה לאוניברסיטת טורינו והתמנה לרופא החצר. רולנדו הקים בטורינו מוזיאון לאנטומיית האדם. באותה תקופה הקדיש את רוב זמנו לחקר האנטומיה של המוח. נודע גם במחקרים אמבריולוגיים, זואולוגיים ופאתולוגיים.
בין המבנים הנוירו-אנטומיים שתיאר ניתן למנות את החריץ המרכזי של המוח (sulcus centralis) הידוע כ"חריץ רולנדו", את טובר צ'ינראום, האופרקולום ע"ש רולנדו, העורק הרולנדי (עורק החריץ המרכזי), הווריד הרולנדי, האזור ע"ש רולנדו (קליפת המוח המוטורית הראשונית). קיימת גם אפילפסיה ע"ש רולנדו הנקראת כך מפני שהמוקד שלה הוא באזור החריץ המרכזי של המוח.
רולנדו נמנה עם הראשונים שסבר כי ניתן להבחין בין תפקודים שונים של המוח ולמקם אותם באזורים אנטומיים ספציפיים. הוא גילה את הדפוס הקבוע של בליטות המוח, והבחין בליטות בעלי תפקיד בתנועה (מוטוריות) ובתחושה (סנסוריות). הבחין גם במורכבות החומר המרכזי של חוט השדרה, לרבות את "החומר הג'לטיני" שבקרן האחורי של חוט השדרה, הידוע גם כחומר הג'לטיני על שם רולנדו.
הסיק את המסקנה כי המבנים העצביים קשורים ברשת של סיבים עצביים המתחברים באמצעות פעימות חשמליות. .
פתח דרך לחקר מיקום התפקודים של המוח, לפני עבודותיו של גאל ושפורצהיים (על מיקום תפקודים במוח) וגוסטב פלוראנס בנוגע לתפקודי המוחון.
תאר לראשונה גם את התולעת הימית בונליה הירוקה (Bonellia virida), לה קרא לפי שם ידידו, הזואולוג פרנקו אנדראה בונלי.
רולנדו לימד גם באקדמיה לאמנויות יפות ונבחר לחבר באקדמיה למדעים של טורינו.
לואיג'י רולנדו נפטר בשנת 1831 בטורינו, עקב סיבוכים של מחלת הסרטן.
מונחים רפואיים הכוללים את שמו של רולנדו

החריץ על שם רולנדו - החריץ המרכזי של המוח
האזור הרולנדי - קליפת המוח המוטורית הראשונית
החומר הג'לטיני רולנדו - בקרן האחורית של חוט השדרה
טובר צ'נראום ע"ש רולנדו
אופרקולום ע"ש רולנדו
העורק הרולנדי - עורק החריץ המרכזי
הווריד הרולנדי - וריד החריץ המרכזי
הכפיון (אפילפסיה) ע"ש רולנדו
כתביו

Sulle cause da cui dipende la vita negli esseri organizzati (1801). (על הגורמים בהם תלויים החיים אצל היצורים המאורגנים)
Saggio sopra la vera struttura del cervello dell'uomo e degli animali e sopra le funzioni del sistema nervoso, (1809 – מסה על מבנה המוח של האדם ושל בעלי החיים ועל תפקודי מערכת העצבים
1809 * Manuale di anatomia fisiologica (ספר לימוד לאנטומיה פיזיולוגית).
Cenni fisico-patologici sulle differenti specie d'eccitabilità e d'eccitamento, sull'irritazione e sulle potenze eccitanti, debilitanti ed irritanti coll'aggiunta di riflessioni e di sperienze sulla respirazione e produzione del calore animale (1821.',
Description d'un animal nouveau qui appartienent à la classe des Echinodermes (1822 (תיאור בעל חיים חדש ממחלקת האכינודרמים
Ricerche anatomiche sulla struttura del midollo spinale, (1824) – מחקרים אנטומיים על מבנה מוח השדרה.
Osservazioni sul cervelletto (1825). (תצפיות על המוחון)
Saggio sopra la vera struttura del cervello e sopra le funzioni del sistema nervoso; Volumes 1–2, 1828
Della struttura degli emisferi cerebrali (1830) – על מבנה ההמיספרים המוחיים.
לקריאה נוספת

M Lambiase Luigi Rolando and anatomy of the nervous system at the dawn of the 19th century. Acta Neurol (Napoli). 1992 Aug-Dec;14(4-6):265-9.
לוס כפרוס

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 סוגה:  רגאיי • סקא • דאב • ג'אנגל
 חברת תקליטים:  התו השמיני
 https://loscaparosmusic.com
 חברים
 אנטון קוליאדקו, ארקדי יעקבסון, mc גוגה (אנדרי בר), זיו טלר, עמית קמינר
 
לוס כפרוס היא להקה ישראלית, השרה בסגנון הרגאיי, סקא, דאב וג'אנגל. ההרכב שר בשפות עברית, רוסית ואנגלית.
רקע

ההרכב לוס כפרוס הוקם בשנת 2004 על ידי ארקדי יעקבסון, אנטון קוליאדקו ואנדרי בר (mc goga) שעלו לישראל באמצע שנות ה-90 ממדינות ברית המועצות לשעבר. ההרכב הופיע בתחילת דרכו מול קהל דוברי רוסית. להרכב התווספו בהמשך דרכו חברים ילידי ישראל. מקור שם הלהקה הוא במילת הסלנג 'כפרות' בה כונו על ידי חבריהם. ההרכב מרבה לעסוק בשיריו בנושאים חברתיים.
בשנת 2006 הוציאו את אלבום הבכורה "Rasta Vasily" שהופק על ידי בן הנדלר והודפסו ממנו 1,000 עותקים.
בשנת 2008 הוציאו גרסה מחודש לשיר "נכון להיום" של זוהר ארגוב, במסגרת פרויקט "עבודה עברית".
בשנת 2009 יצא אלבום הבכורה בהוצאה מחודשת ונכללו בו השיר "נכון להיום" וכן עיבוד מחדש של השיר "Babosi" ושל השיר "CCCP", שזכה להשמעות רבות ברדיו.
ב-2010 חידשו את שירו של מאיר אריאל "זנב הלטאה של המקצוע" במסגרת אלבום מחווה שיצא לזכרו.
בשנת 2012 יצא אלבומם השני "חיים בסרט", גם הוא בהפקת בן הנדלר.
בשנת 2014 חידשה הלהקה את "שיר המכולת" של להקת כוורת, במסגרת פרויקט של גלי צה"ל לרגל 40 שנה לאלבום "סיפורי פוגי". השיר הוקלט והופיע באלבום "מסיפורי פוגי אפשר ללמוד" שכלל גרסאות כיסוי לשירי כוורת.
ב-2018 הוציאו ביצוע חדש עם דורי בן זאב לשירו "שיר הבלבול", ואת הסינגל "מסיבה יותר הארדקור", והשתתפו באודישנים של "הכוכב הבא לאירוויזיון 2019".
חברי ההרכב כיום

אנטון קוליאדקו - שירה, גיטרה, מפוחית
ארקדי יעקבסבון - גיטרה, שירה
mc goga (אנדרי בר) - שירה
עמית קמינר -תופים
זיו טלר -גיטרה בס
הערות שוליים

↑  סוף שבוע שמח: 4 שירים חדשים של לוס כפרוס, באתר ynet, 10 בינואר 2013
↑  "לוס כפרוס" חיים בסרט, קבלו את הקליפ, באתר ynet, 7 באוגוסט 2012
↑  יוסי חרסונסקי, מסיפורי פוגי אפשר ללמוד, מחווה ללהקת כוורת (גל"צ, פונוקול, ספטמבר 2014), באסתר יוסמיוזיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597392805171
לוג'יטק

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  נאסד"ק (מרץ 1997–LOGI)  Swiss Stock Exchange (LOGN) 
 מייסדים:  דניאל בורל, פיירלואיג'י זפאקוסטה, גיאקומו מריני 
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 חברות בנות:  Ultimate Ears  Jaybird  Blue Microphones 
 מיקום המטה:  רומנל-סור-מורג'ס, שווייץ
 משרד ראשי:  שווייץ לוזאן, שווייץ
 ענפי תעשייה:  ציוד היקפי
 מוצרים עיקריים:  עכברים, מקלדות, רמקולים, אוזניות, עכברי גיימרים, מקלדות גיימרים, אוזניות גיימרים, מכשירי שמע לטלפונים סלולריים, ו-MP3, מצלמות אינטרנט ומיקרופונים
 שווי שוק:  14.71 מיליארד דולר (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  2.32 מיליארד דולר (2011)
 רווח תפעולי:  587,336,000 דולר אמריקאי (נכון ל־31 במרץ 2024) 
 רווח:  74 מיליון דולר (2014)
 הון עצמי:  2,233,653,000 דולר אמריקאי (נכון ל־31 במרץ 2024) 
 יו"ר:  Wendy Becker
 מנכ"ל:  Guy Gecht (ממלא מקום)
 עובדים:  9,000 (נכון ל-31 במרץ 2012)
  
 www.logitech.com
 
לוג'יטק (באנגלית: Logitech, לעיתים מקוצר לשם logi על מוצריה; הגייה נוספת: לוגיטק) היא חברה שווייצרית ותאגיד רב-לאומי המתמחה בייצור ציוד היקפי למחשב, שנוסדה בשנת 1981. החברה מפתחת ומשווקת ציוד היקפי למחשבים אישיים, הכולל מקלדות, עכברים, מיקרופונים, בקרי משחק ומצלמות רשת. בנוסף לכך החברה מייצרת גם רמקולים למחשב, אוזניות, שלטי אינפרא אדום, מכשירי שמע אלחוטיים, ומכשירי שמע למכשירי MP3 וטלפונים ניידים. החברה נחשבת כמתמחה ואיכותית במיוחד בייצור עכברים אלחוטיים.
היסטוריה

בתחילת דרכה בשנות השמונים, שיווקה לוג'יטק בעיקר עכברים כציוד היקפי למחשבים, שהיו באותה תקופה חידוש נוח ביותר, לכן החליטה להמשיך במכירתם. לאחר מכן החלה לשווק ולייצר גם מקלדות ואחרי כמה שנים התחילה לייצר רמקולים. בהמשך החלה לייצר אוזניות ומכשירי שמע, למכשירי MP3 וטלפונים ניידים, בקרי משחק, מצלמות אינטרנט ומיקרופונים, והתפרסמה מאוד במיוחד בעכבריה ומקלדותיה, הנחשבים איכותיים מאוד.
משרד לוג'יטק בניוארק בעמק הסיליקון שבקליפורניה
הסמליל שהיה בשימוש בגרסאות שונות בין השנים 1996 ל-2016
כנסיית טמפל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  מסדר אבירי היכל שלמה 
 כתובת:  אינר טמפל 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1185
 תאריך פתיחה רשמי:  1185 
 תאריך פירוק:  1540 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית 
 קואורדינטות:  51°30′48″N 0°06′37″W﻿ / ﻿51.5132°N 0.1104°W﻿ / 51.5132; -0.1104
 www.templechurch.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסכנסיית טמפל(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסכנסיית טמפל(למפת הסיטי של לונדון רגילה) כנסיית טמפל(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) כנסיית טמפל
 
כנסיית טמפל
כנסיית טמפל או כנסיית המקדש (באנגלית: Temple Church) היא כנסייה עגולה מהמאה ה-12 בלונדון שבאנגליה. הכנסייה נמצאת בין רחוב פליט ונהר התמזה, וכל האזור סביבה נקרא על שמה - "טמפל" ("Temple").
במקור נבנתה הכנסייה כמפקדה של מסדר הטמפלרים, ובה נוהל ב-1215 המשא ומתן בין האצילים לבין המלך ג'ון על חתימת המגנה כרטה. לאחר נפילת המסדר במאה ה-14 הפכה הכנסייה לרכוש הכתר, ומאז היא משמשת מרכז לשתיים מלשכות עורכי הדין של לונדון.
במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה ניזוקה הכנסייה ושוקמה לאחר המלחמה.
הכנסייה שימשה רקע לספרו של דן בראון - "צופן דה וינצ'י".
תכנון ובנייה

לפני בניית הכנסייה נהגו האבירים הטמפלרים להיפגש במבנה שבנה יו דה פיינס באזור היי הולבורן. כשגדל המסדר נזקקו האבירים לאתר גדול יותר לפגישותיהם, ורכשו את השטח שעליו נמצאת כיום הכנסייה. בשטח נבנו אזורי אימונים, מגורים ואזורי מנוחה לאבירים, אשר לא הורשו לצאת לסיטי ללא אישור ראש המסדר.
לכנסייה שני חלקים: הכנסייה העגולה ובניין מלבני שנקרא "צ'אנסל" (Chancel)
תכנון ובנייה > הכנסייה העגולה

בהתאם למסורות המסדר תוכננה הכנסייה כמבנה עגול, בדומה לכנסיית הקבר בירושלים. קוטר הכנסייה 16.7 מטרים והיא נתמכת על ידי עמודי שיש.
הכנסייה נחנכה ב-10 בפברואר 1185, בטקס שבו נכחו הראקליוס, הפטריארך הלטיני של ירושלים, והמלך הנרי השני.
הכנסייה ידועה בזכות קברים של בעלי שם הנמצאים בתוכה. הידוע שבהם הוא קברו של ויליאם מרשל שהיה הנושא ונותן העיקרי כשנפגשו בכנסייה הברונים האנגליים והמלך ג'ון - פגישה שהובילה לחתימה על המגנה כרטה.
תכנון ובנייה > שינויים ארכיטקטוניים

על מנת למלא את רצונו של הנרי השלישי להיקבר בכנסייה, הוצא ממנה אזור המקהלה, ונבנה המבנה המרובע הצמוד לכנסייה, המכונה "צ'אנסל". המבנה נחנך ביום העלייה לשמים בשנת 1240. מאוחר יותר חזר בו הנרי מהחלטתו והעדיף להיקבר במנזר וסטמינסטר, אך אחד מבניו, שמת בילדותו, נקבר בכנסייה.
המבנה מחולק לשלושה תחומים באמצעות שני טורי עמודים. גובה כל עמוד התומך בתקרה 13 מטרים. העמודים המקוריים של המבנה נפגעו בשריפה שהציתו פצצות תבערה במהלך הבליץ, והוחלפו בעת שיפוץ הכנסייה.
שימוש בידי מסדר הטמפלרים

מסדר הטמפלרים היה אחד המסדרים החזקים באנגליה. ראשו שימש כברון הראשון של הממלכה (primus baro) והיה חבר הפרלמנט. אל הכנסייה והמתחם הטמפלרי נהגו לבוא הן מלכי אנגליה, הן מלכים זרים והן נציגי האפיפיור.
בכנסייה נשמרו כספי המסדר. היו אלה סכומים גדולים שהיוו בנק של המסדר. בסופו של דבר הביאו כספים אלה לנפילת המסדר, לאחר שמלכי אירופה בכלל ומלך אנגליה בפרט חמדו את עושרם הרב.
שימוש בכנסייה לאחר סופם של הטמפלרים

לאחר נפילתו של מסדר הטמפלרים, השתלט אדוארד השני על נכסיו, ביניהם הכנסייה, והפכם לנכסי הכתר.
מאוחר יותר הוענקה הכנסייה למסדר ההוספיטלרים, שהשכירו את הכנסייה ואת המתחם לשתי מכללות עורכי דין שחיפשו אתר בלונדון על מנת לפעול בבתי המשפט שהיו אז בארמון וסטמינסטר. שתי מכללות אלה נקראו יחד אכסניות המשפט, ובנפרד אינר טמפל ומידל טמפל, והשתמשו יחד בכנסייה. בשנת 1608 הוציא ג'יימס הראשון צו שהעניק את הכנסייה למכללות לתמיד.
בשנת 1540 ביטל הנרי השמיני את מסדר ההוספיטלרים והלאים את הכנסייה. ב-1580 נערך בה קרב תאולוגי בין הקלוויניסטים לכנסייה האנגליקנית.
הכנסייה לא נפגעה בשרפה הגדולה של לונדון משנת 1666 אולם, כמו יתר הכנסיות שנפגעו בשריפה, שופצה על ידי סר כריסטופר רן שהתקין בה עוגב. שיפוץ נוסף בכנסייה נערך ב-1841, ובו קושטו קירותיה על ידי סמירק וברטון, בסגנון גותי.
ב-10 במאי 1941, במהלך הבליץ, הציתה פצצת תבערה את גג הכנסייה ושרפה את העוגב ואת רוב עיטורי הכנסייה ורהיטיה. במהלך השיפוץ התברר כי מרבית עיטורי הכנסייה שנעשו על ידי רן אוחסנו מאז השיפוץ של 1841, והם הושבו למקומם. הכנסייה נחנכה מחדש בשנת 1958.
מוזיקה בכנסייה

בכנסייה ניגנו מספר רב של נגני עוגב ומלחינים ידועים ובהם המלחין העיוור ג'ון סטנלי, שמונה לנגן העוגב של הכנסייה בשנת 1734.
מקהלת הכנסייה זכתה למוניטין רב מאז שנת 1842, עת ניהל אותה ג"ר א. ג'. הופקינס. ב-1897 החליף את הופקינס כמנהל המקהלה סר הנרי וולפוד דייוויס ולאחריו, ב-1923, מונה למנהל המקהלה סר ג'ורג' תאלבן בול שכיהן עד 1982.
המקהלה הקליטה בשנת 1927 את "שמע תפילתי" של המלחין מנדלסון, הקלטה שהפכה פופולרית ביותר - למעלה משישה מיליון תקליטים שלה נמכרו.
המנהל המוזיקלי הנוכחי של הכנסייה הוא סטיבן לייטון.
בספרות > שייקספיר ומלחמות השושנים

במחזהו של ויליאם שייקספיר, "הנרי השישי, חלק ראשון" נערך בכנסייה האירוע שמתחיל את מלחמות השושנים - קטיפת שני שושנים, האחד אדום והאחר לבן.
בשנת 2002 נשתלו בגן שושנים לבנים ואדומים לזכר המחזה.
ראו גם

אינר טמפל
מידל טמפל
כנסיית טמפל כיום
קברי האבירים
העוגב בכנסיית טמפל
לוריאן

לוריאן (בצרפתית: Lorient, בברטונית: An Oriant) היא עיר נמל בחבל ברטאן שבצרפת. בעיר, אשר נוסדה בסוף המאה ה-17, מתגוררים כ-60,000 תושבים. במלחמת העולם השנייה מוקמו בעיר פיקוד הצוללות הגרמני ובסיס הצוללות בלוריאן, והיא נהרסה כמעט לחלוטין בהפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה העיר שוקמה.
מפת העיר
גאוגרפיה

העיר נמצאת בחופו הדרומי של חצי האי ברטאן, במקום בו מתחברים הנהרות סקורף (Scorff) ובלאווה (Blavet), וממוקמת 503 ק"מ מדרום מערב לפריז.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בלוריאן הוא אוקייני ממוזג. החורפים מתונים יחסית (4°C עד 10°C) וכמוהם הקייצים (13°C עד 23°C). כך, הקרה בחורף נדירה, ולעומת זאת, רק לעיתים נדירות הטמפרטורה בקיץ עולה מעל 30°C. ממוצע המשקעים השנתי הוא כ-950 מ"מ ואלה מתפזרים באופן אחיד למדי בין חודשי השנה.
היסטוריה > הקמה

בשנת 1666 מלך צרפת לואי ה-14 העניק לחברת הודו המזרחית הצרפתית (Compagnie Française pour le Commerce des Indes Orientales), אשר נוסדה שנתיים קודם לכן, שטח אדמה נרחב באזור פור-לואי (Port-Louis). דני לנגלואה (Langlois), אחד ממנהלי החברה, קנה שטח אדמה במקום בשם ל'אונקלו (l'Enclot), בו מתחברים הנהרות סקורף ובלאווה, וסלל שם מישור משופע בו ניתן להוריד ספינות למים, או להעלותן ליבשה. בשנים הראשונות המתקן שבמקום שימש כמתקן עזר משני למתקני הנמל בפור-לואי, בה גם היו מחסני ומשרדי החברה. המצב השתנה בעת מלחמת הולנד–צרפת (1678-1672), כאשר התברר כי נמל לה-הבר חשוף מדי לאויב, והחברה העתיקה חלק מן התשתיות שלה בלה-הבר: מחסנים, משרדים, סדנאות וכדומה, אל האזור בו התפתחה בעתיד העיר לוריאן. זו האחרונה שאבה את שמה משם החברה (l'Orient=המזרח, מנקודת ראות אירופית). 
בשנת 1690 הקים הצי הצרפתי בסיס במקום, וגם פריבטירים מצאו במקום מקלט מדי פעם. בשנת 1702 התגוררו במקום כ-6,000 תושבים.
היסטוריה > גידול והתפתחות בתחילת המאה ה-18

בתחילת המאה ה-18 העיירה התרחבה, עת קבע בה איש העסקים הסקוטי ג'ון לו את בסיסו. גם כאשר עסקיו של לו התגלו כבועה כלכלית, ההתרחבות לא פסקה, לא מעט בשל סחר עבדים בו נטל נמלה חלק. בנוסף, בשנת 1732 העבירה החברה את מרכזה הניהולי מננט ללוריאן. מעשה זה, כשלעצמו, לווה בפעילות ערה של בנייה, פיננסים ומסחר. כך, ב-1738 מנתה העיר - אשר קיבלה מעמד זה באותה שנה - כ-14,000 תושבים, רחובותיה היו סלולים, והיא התאפיינה בבנייני מידות. ב-1744 העיר הוקפה חומה, וזמן קצר אחר כך עמדו העיר וביצוריה בהצלחה במבחן קרבות.
היסטוריה > ההתקפה הבריטית, 1746

במהלך מלחמת הירושה האוסטרית לחמו בריטניה וצרפת זו בזו, ומלחמה זו התפשטה גם לנחלות של אותן מעצמות ברחבי העולם. הבריטים תכננו התקפה על לוריאן, בין היתר כיוון ששימשה כעורק אספקה חשוב לבסיסים הצרפתיים במזרח הרחוק. ההתקפה תוכננה בהיעדר מידע מודיעיני על העיר וביצוריה, ואף בהיעדר מידע אודות ברטאן בכללה. כ-4,500 חיילים בריטים עלו על האוניות בפלימות' והגיעו אל מול חופי ברטאן ב-29 בספטמבר 1746. הנחיתה, בשפך הנהר לייטה (Laïta) ממערב לעיר, ובמרחק של 26 ק"מ ממנה, בוצעה באיטיות, ונערכה רק ב-1 באוקטובר, מה שאפשר לצרפתים להתכונן ולתגבורות להגיע. הכוחות צעדו עד לוריאן, לנוכח התנגדות של כוחות צרפתיים קלים, והגיעו אליה ביום המחרת, ה-2 באוקטובר. ב-3 באוקטובר נמסרה לצרפתים דרישה להיכנע, אשר את תנאיה הצרפתים דחו, אם כי לא דחו עקרונית את הרעיון. ב-4 באוקטובר עלו, אם כך, השיחות על שירטון, ולפיכך הבריטים החלו לקרב ארטילריה לטווח ירייה מן העיר. זו פתחה בהפגזה ב-6 לחודש, אלא שהנזק היה קטן מן הצפוי, ובינתיים סבלו הבריטים, הצרים על העיר בתנאי מחיה קשים, חולשה, עייפות ומחלות, אשר נגסו בכוחו של הצבא התוקף. כאשר נראה היה כי תנופת ההתקפה אבדה, החליטו הבריטים לסגת ולעלות חזרה על אוניותיהם. ב-10 באוקטובר עזבו אחרוני החיילים הבריטים.
היסטוריה > מאמצע המאה ה-18 עד מלחמת העולם השנייה

בהמשך המאה ה-18 המשיכה העיר להתפתח, אם כי סגירת החברה ב-1769 הביאה למשבר זמני. לעומת זאת, מלחמת העצמאות של ארצות הברית, בה השתתפה צרפת לצד המדינה החדשה, והסחר עמה לאחר קבלת העצמאות, סימנו מגמה חיובית לעיר. המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות, שנלווה אליהן הסגר ימי, פגעו קשות בעיר בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. לאחר מכן, עם חידוש המלוכה, החלה התאוששות וב-1825 נבנה בלוריאן מבדוק יבש. זאת נעשה יחד עם בניית מתקני נמל אחרים, בד בבד עם תעשיית בניית אוניות, ופיתוח כללי של העיר. כך, ב-1825 קמה בעיר תעשיית שימורי דגים, וב-1845 קם העיר מפעל לייצור גז לצורכי אנרגיה, למשל. ב-1861 הורחב המבדוק היבש והוחל בהקמת מבדוק שני. בנוסף, לוריאן חוברה לרשת הרכבות של צרפת ב-1865. כך, אוכלוסיית העיר הוכפלה, בקירוב במהלך המאה ה-19, מ-20,000 בקירוב, ל-40,000 בקירוב. מאז ועד למלחמת העולם השנייה לא השתנה מספר התושבים באופן ניכר.