stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטרה
היסטוריה > העיר הנבטית

פטרה הייתה לבירת הנבטים, לאחר שאלה השתלטו עליה במאה ה-3 לפנה"ס. בעת העתיקה שימשה פטרה כצומת דרכים אזורי חשוב, אליה הגיעו אורחות גמלים של סוחרי קטורת ולבונה. בשנת 106 נכבשה העיר על ידי הרומאים, והפכה לבירת פרובינקיה ערביה. ההשפעה ההלניסטית והרומית ניכרת בשרידי מבניה המפוארים.
אחד המקורות החשובים להבנת עצמתה של העיר הוא הארכיון של בבתא אשר נחקר על ידי פרופ’ ידין והעיד על מרכזיותה של פטרה כבירה. הארכיון כולל בעיקר מסמכים מסחריים ומשפטיים.
היסטוריה > ימי הביניים והעת החדשה

הצלבנים הקימו בקרבתה את "מצודת ואדי מוסא" (قلعة الوعيرة) (אנ').
פטרה שבה לתודעת העולם המערבי לאחר שהנוסע והמזרחן השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט סייר במקום ב-1812.
ב-1985 הכריזה אונסק"ו על פטרה כאתר מורשת עולמית. ב-7 ביולי 2007 נבחרה פטרה כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.
היסטוריה > ימי הביניים והעת החדשה > מחלוקת היסטוריוגרפית

ארכאולוגים ירדניים טוענים שבפטרה החלו הנבטים לבנות ולהתיישב, והשקיעו בה את העושר שצברו במסחר ועם הכיבוש הרומאי "חזר המקום לשקט המקורי. ציפורים וחיות בר שבו ללכת ברחובות שפעם היו עמוסי תנועה, תעלות המים יבשו".
בהיסטוריוגרפיה הירדנית מוקדש מקום רב לממצאים המעידים על ההתיישבות בפטרה, לצד אזכור הממצאים המעידים על הפולחן בה. הארכאולוג אברהם נגב ערער על פרשנות זו, בטענה שהממצאים המעידים על קבורה, פולחן והנצחה (מאות חזיתות הקברים, המקדשים) רבים בהרבה מאלו המעידים על מגורים.
היסטוריה > ימי הביניים והעת החדשה > מסעות של ישראלים לפטרה

בין 1924 ל-1947 טיילו בפטרה מטיילים ארץ-ישראלים ובהם יוסף ברסלבי, שהתפעם במיוחד מהמקום ותיאוריו משכו לשם רבים, זאב וילנאי, דב הוז, ארתור רופין, רחל ינאית בן-צבי, דוד בנבנישתי ואחרים שחיברו רשמי מסע נלהבים. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 ניסו צעירים בישראל לחצות את הגבול לשטח ירדן, אז מדינת אויב לישראל, כדי לטייל בפטרה. רוב המטיילים - עשרה, מתוך שבעה עשר - נהרגו בדרך. באותה תקופה נאסרה השמעת השיר "הסלע האדום" מאת חיים חפר, בביצוע אריק לביא, כדי לא לעודד מטיילים נוספים לסכן את חייהם. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 היו עוד כמה מקרים של חציית הגבול במטרה להגיע לפטרה.
ב-1952 יצאו לפטרה מפקד יחידה 30 חיים דים וסגנו אהרון קמארה.
במאי 1953 ביקרו בפטרה מאיר הר-ציון ורחל סבוראי. מסעם נמשך ארבעה ימים, והם חזרו בשלום.
ב-27 באוגוסט 1953 יצאו מבאר מנוחה לפטרה חמישה צעירים: איתן מינץ, יעקב קלייפלד, גילה בן עקיבא, אריק מגר ומרים מונדרר. הם נרצחו, ככל הנראה, כמה שעות לאחר שחצו את הגבול לירדן, ליד בניין משטרה בביר מדכור.
ב-6 באפריל 1956 יצאו מעין חצבה (שאז נקראה עין חוסוב) שניים: דרור לוי ודימיטרי ברמן. השניים הגיעו לפטרה וסיירו בה, אך בדרכם חזרה נתקלו בחיילים ירדניים. בקרב היריות שהתפתח נהרגו דרור לוי וכמה מהחיילים הירדניים. דימיטרי ברמן הצליח לחזור לישראל.
ב-19 במרץ 1957 יצאו מהיאחזות עין רדיאן (לימים תיקרא יטבתה) ארבעה: רם פרגאי, מנחם בן דוד, קלמן שלפסקי ודן גלעד. לא ברור האם הארבעה הצליחו להגיע לפטרה. הם נתקלו בחיילים ירדניים כעשרה קילומטרים משם, וכל הארבעה נהרגו. בקרב היריות נהרג כנראה גם בדווי אחד, ושני נפצע.
ב-20 בנובמבר 1957 יצאו מבאר מנוחה שניים: עמירם שי ומרדכי טובי. השניים נהרגו למחרת, 21 בנובמבר, במרחק של כ-8 קילומטרים מפטרה, שככל הנראה לא הצליחו להגיע אליה. ירדן השיבה לישראל את גופות המטיילים שנורו בידי חיילים בדויים.
ב-1959 יצאו כושי רימון וויקטור פרידמן מאילת. פרידמן התחפש לקצין או"ם ו"כושי" לנהגו הקולומביאני. הם נהגו ברכב או"ם גנוב שנגנב על ידי רימון ממטה משקיפי האו"ם בארמון הנציב. השניים הצליחו להגיע פטרה ולסייר בה, ולאחר מכן החליטו להמשיך לרבת עמון. בחזרה לארץ נעצרו השניים במחסום האו"ם, בצד הישראלי של הגבול, והועברו למשטרת ישראל. שניהם נידונו לעונשי מאסר של כמה חודשים.
באוגוסט 1990 הלכו לפטרה שני נערים בני 17 מירושלים, חננאל שאר ישוב וליאור מזרחי. הם יצאו בערב מבאר מנוחה, והגיעו רגלית לפטרה לפנות בוקר. הם סיירו באתרי פטרה יום שלם, בכסות של תיירים ואחר כך המשיכו לטייל בדרום ירדן במשך שלושה ימים. בדרכם מעקבה במונית, כדי לחזור לישראל מאזור שומם בערבה, הם נעצרו במחסום צבאי ושוחררו אחרי שבועיים.
בנובמבר 1991 ניסו ערן קורן ועלי טהא להגיע לפטרה. הם יצא מבאר מנוחה לפונדק של כושי רימון, ומשם ניסו לעבור לירדן. לאחר שעלו על טרמפ נעצרו במחסום צבאי ירדני, ונעצרו. הם שהו במעצר בירדן במשך 8 ימים, עד שהוחזרו לישראל.
באוגוסט 1993 חצה אופיר אקסלרוד את הגבול בדרכו לפטרה. הוא הצליח להגיע לאתר ולסייר בו, ואז נסע לעקבה וטייל גם בה. לאחר כשבוע שב לפטרה והחל ללכת מערבה, בדרכו חזרה. הוא נעצר על ידי הצבא הירדני, ולאחר שבוע הוחזר לישראל.
בתרבות

האתר שימש כאתר הסרטה לסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" שיצא בשנת 1989 ולקליפ לשירו של מיקי גבריאלוב "בית וגיטרה" ששימש במקור בתור שיר פתיחה (עם מילים אחרות) לסדרה "פאפא" בכיכובו של זאב רווח.
גלריה

הכניסה לקניון המוביל לפטרה
מקדש האוצר בפטרה
מקדש האוצר - פרט
תצורות סלע בפטרה
כוכי קבורה חצובים באבן חול בפטרה
המנזר
ראו גם

ג'בל הרון
דרך הבשמים
דרך הבשמים (ישראל)
לקריאה נוספת > אום אל־ביארה האדומית

Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, ISBN 978-1-84217-439-5
Crystal-M. Bennett, Fouilles D'umm El-Biyara: Rapport Préliminaire, Revue Biblique 73, 1966, עמ' 372–403
William H. Morton, Umm el-Biyara, The Biblical Archaeologist 19, 1956, עמ' 26–36 doi: 10.2307/3209208
לקריאה נוספת > פטרה הנבטית

יוסף פטריך, התהוותה של הכותרת הנבטית, בתוך ארץ ישראל י"ז (תשמ"ד), עמ' 291–303
יוסף פטריך, איסור פסל ותמונה בקרב הנבטים,קתדרה 26 (טבת תשמ"ג), עמ' 47–104
לקריאה נוספת > פטרה בעת החדשה

נסיה שפרן, הסלע האדום - המסעות האסורים לפטרה, יד יצחק בן-צבי, 2013
רחל סבוראי, עד סלע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000
יעקב מרקוביצקי, "הסלע האדום - המיתוס של שנות החמישים", בתוך צ. צמרת וח. יבלונקה (עורכים), העשור הראשון: תש"ח-תשי"ח, עמ' 342-335, יד יצחק בן צבי, 1997.
הערות שוליים

↑  איילת נעמן, הסלע הרדום: ביקור בפטרה, באתר מסע אחר
↑  AVI-YONAH, M., "ORIENTAL ELEMENTS IN THE ART OF PALESTINE IN THE ROMAN AND THE BYZANTINE PERIODS", IN QDAP 9 )1942(, P. 106
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר ד, פרק ז, פסקה א, סעיף 161.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר ד, פרק ד, פסקה ז, סעיף 82; הערה 53
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 138
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 79–81
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 139
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 81–84
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 85–92
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 48–54
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 55–78
↑  Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 93–113
↑  https://www.israeliarchaeology.org/%D7%A4%D7%98%D7%A8%D7%94-%D7%95%D7%94%D7%A0%D7%91%D7%98%D7%99%D7%9D
↑  PETRA (AMMAN: JORDAN DISTRIBUTION AGENCY, 1973), pp. 22, 24
↑  PETRA (AMMAN: JORDAN DISTRIBUTION AGENCY, 1973), pp. 36
↑   רות בקי קולודני, הרפתקאותיה של משלחת סודית בעבר הירדן, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2015
↑  אריה גילאי, פטרה והצנחנים
↑  נסיה שפרן, הסלע האדום – מבט לאחור
↑  כך מתאר זאת קמארה בספרו של אורי מילשטיין "ההיסטוריה של הצנחנים": אינני יודע מה בדיוק הייתה מטרת המשימה" אמר קמארה. "יום אחד פקד עלי חיים לקחת מימיה ונשק אישי ולהצטרף אליו לסיור. יצאנו בלילה וחזרנו בלילה שאחריו. הוא אפילו לא אמר לי לאן הולכים. הייתי סייר טוב ולכן כנראה הטיל עלי את המשימה. אני סבור שתכננו איזו פעולת גמול באזור". גם הסיור השני של קמארה נסתיים בהצלחה. רוב הסיירים האחרים שניסו להגיע לסלע האדום נהרגו. "צעדנו בזהירות, כגששים לא כחיילים," סיפר קמרה. ידענו שכל רועה ערבי בשטח הוא אויב צופה של הירדנים, ושאם אחד מהם רואה אותנו גמרנו עם החיים".
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1957
↑  שפרן, עמ' 195 - 196.
↑  שפרן, עמ' 252 - 257.
↑  שפרן, עמ' 323 - 329.
↑  שפרן, עמ' 347 - 365.
↑  שפרן, עמ' 383 - 389.
↑  שפרן, עמ' 427 - 428.
↑  שפרן, עמ' 430 - 431.
↑  שפרן, עמ' 432.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538726905171  BNE: XX455486  GND: 4045379-0  LCCN: sh85100338  NKC: ge130401  VIAF: 315170015   WorldCat (עם VIAF): 315170015 
הר אום אל־ביארה על רקע העיר הנבטית
המנזר
השער הרומי
EBird

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־23 שנים) 
 בעלות:  מעבדת קורנל לאורניתולוגיה 
 https://ebird.org/home
 
eBird הוא מסד נתונים מקוון של תצפיות ציפורים המספק למדענים, חוקרים וצפרים חובבים נתונים בזמן אמת על תפוצת ציפורים, ובנוסף מהווה ארכיון מדיה של ציפורים מהגדולים בעולם. במקור המיזם הוגבל לתצפיות בחצי הכדור המערבי, אך בהמשך הפרויקט התרחב והוסיף את ניו זילנד ב-2008, והתרחב בשנית לכיסוי שאר העולם ביוני 2010. מיזם eBird תואר כדוגמה שאפתנית לגיוס חובבים לצורך איסוף נתונים על מגוון ביולוגי לשימוש במחקר מדעי.
eBird הוא דוגמה למיקור המונים, וצוינה לשבח כמופת של מדע אזרחי, המאפשר לציבור לגשת ולהשתמש בנתונים שלו ובנתונים הקולקטיביים שנוצרו על ידי אחרים.
היסטוריה ומטרה

eBird אוסף נתונים בסיסיים על תצפיות של ציפורים ותפוצתן, והושק בשנת 2002 על ידי מעבדת קורנל לאורניתולוגיה של אוניברסיטת קורנל והאגודה הלאומית אודובון. הוא נוצר בעיקר בהשראת ÉPOQ (צר'), שנוצר על ידי ז'אק לאריב בשנת 1975. נכון ל-12 במאי 2021, נרשמו למעלה ממיליארד תצפיות ציפורים דרך מסד הנתונים העולמי הזה. בשנים האחרונות נרשמות למעלה מ-100 מיליון תצפיות מדי שנה.
המטרה של eBird היא למקסם את התועלת והנגישות של המספר העצום של תצפיות ציפורים שנעשות מדי שנה על ידי צפרים חובבים ומקצועיים. התצפיות של כל משתתף מצטרפות לאלו של אחרים ברשת בינלאומית. בשל השונות במהימנות התצפיות שהמתנדבים מבצעים, משולב מנגנון AI המסנן תצפיות באמצעות נתונים היסטוריים שנאספו כדי לשפר את הדיוק. הנתונים זמינים לאחר מכן באמצעות שאילתות אינטרנט במגוון פורמטים.
היסטוריה ומטרה > שימוש במידע מהמיזם

מאגר המידע של eBird שימש על ידי מדענים כדי לקבוע את הקשר בין נדידת ציפורים וגשמי מונסון בהודו המאמתים את הידע המסורתי. הוא שימש גם כדי להבחין בשינויים בתפוצת ציפורים עקב שינויי אקלים ולעזור בהגדרת מסלולי הנדידה. מחקר מצא כי תצפיות eBird היו מדויקות בקביעת מגמות אוכלוסייה והתפלגות אם היו 10,000 תצפיות באזור נתון.
ביקורת על הנתונים

לנתונים הנאספים ב-eBird באזורים אורבניים ישנה הטיה מרחבית, כאשר מידע משכונות בעלות הכנסה גבוהה יותר מיוצג הרבה יותר. נתון זה מצביע על כך שנתוני eBird לא יכולים להיחשב מהימנים לבדם למטרות תכנון, או כדי להבין את האקולוגיה העירונית של ציפורים. הטיות כאלה עשויות להחמיר עקב אירועים כמו מגפת הקורונה כאשר מדיניות ממשלתית הגבילה את תנועות האנשים במדינות רבות, מה שהוביל לכך שהנתונים הפכו מוטים מאוד למיקומים עירוניים ביחס לבתי גידול אחרים.
במחקר אחר, נתוני eBird סיפקו אומדן שונה של בית גידול מתאים לפפיון נילגירי (Anthus nilghiriensis (אנ')) ביחס לנתונים שנאספו על ידי חוקרים (בשילוב תצפיות בשטח וסקירת ספרות מדעית). לפיכך, מחברים מציעים שיש להתייחס בזהירות למודלים של תפוצה מרחבית המבוססים על נתוני eBird בלבד.
מערכי נתונים של eBird הוכחו כמוטים לא רק מבחינה מרחבית אלא גם מבחינת נתוני זמן. בעוד שכבישים ואזורים טובים יותר עם אוכלוסיות אנושיות צפופות יותר סיפקו את רוב הנתונים, לרישומי eBird תנודות חודשיות רחבות מאוד של העלאות, כאשר רוב הנתונים מועלים בסופי שבוע. מסקנות המבוססות על ניתוחים שבהם נתוני eBird אינם מתוקנים כדי לקחת בחשבון הטיות כה גדולות וארוכות טווח, יניבו הבנה מוטה המעידה על התנהגויות המשתמשים יותר מאשר התנהגויות של ציפורים.
מחקר שהצביע על כך שלאזרחים-מדענים יש רמות שונות של מיומנות, ובשל כך הציע שניתוחים צריכים לשלב תיקונים להטיה של צופה, השתמש ב-eBird כדוגמה.
תכונות

eBird מתעד את נוכחותם או היעדרם של מינים, כמו גם את שפע הציפורים באמצעות נתוני תצפיות. ממשק אינטרנט מאפשר למשתתפים להגיש את התצפיות שלהם או לצפות בתוצאות באמצעות שאילתות אינטראקטיביות של מסד הנתונים. כלי אינטרנט שומרים על רישומי ציפורים אישיים ומאפשרים למשתמשים לשאוב נתונים באמצעות מפות אינטראקטיביות, גרפים ותרשימי עמודות. החל משנת 2022, אתר eBird זמין במלואו ב-14 שפות (עם אפשרויות ניב שונות עבור שלוש מהן) ו-eBird תומך בשמות נפוצים לציפורים ב-55 שפות עם 39 גרסאות אזוריות, בסך הכל 95 קבוצות אזוריות של שמות נפוצים.
eBird הוא שירות חינמי. הנתונים מאוחסנים במתקן מאובטח ומאוחסנים בארכיון מדי יום, והם נגישים לכל אחד דרך אתר האינטרנט eBird ויישומים אחרים שפותחו על ידי קהילת המידע העולמית על המגוון הביולוגי. לדוגמה, נתוני eBird הם חלק מ-Avian Knowledge Network (AKN (אנ')), המשלב נתוני תצפית על אוכלוסיות ציפורים ברחבי חצי הכדור המערבי ומהווה מקור נתונים דיגיטלי ל-Birds of North America (אנ'). בתורו, ה-AKN מזין נתוני eBird למערכות מידע בינלאומיות על המגוון הביולוגי, כמו GBIF (מתקן המידע העולמי למגוון ביולוגי).
תכונות > קיוסקים אלקטרוניים

בנוסף לקבלת תצפיות שנשלחו מהמחשבים האישיים והמכשירים הניידים של המשתמשים, הוצבו קיוסקים אלקטרוניים במקומות צפרות נחשבים, כולל אחד במרכז החינוך ב־JN "Ding" Darling National Wildlife Refuge באי סאניבל בפלורידה.
תכונות > אינטגרציה ברכבים

eBird הוא חלק מ-Starlink במודל 2019 של סובארו אסנט, כלומר ניתן לשלב את eBird במסך המגע של המכונית.
היקף המידע > רשימות תצפית

eBird אוספת מידע ברחבי העולם, אך הרוב המכריע של הרשימות נשלחות מצפון אמריקה.
נכון לסוף 2024, יש ב-eBird ‏1,063,930 משתמשים רשומים אשר העלו 102,309,841 רשימות תצפית של 10,956 מיני ציפורים המוכרים על-ידי המאגר. מתוכן, בארצות הברית שותפו כ-64.3 מיליון רשימות, בקנדה 11.3 מיליון, ולעומתן בישראל הועלו 202.7 אלף רשימות.
פטיש לכפות רגליים

איור של מרטין ואן מאלה משנת 1926, המבטא פטיש לכפות רגליים.
פֶטִישׁ לכפות רגליים, פודופיליה (Podophilia) או פוט פטיש (מאנגלית: Foot fetishism), הוא משיכה, לרוב משיכה מינית, לכפות רגליים. על פי מחקרים שונים שנעשו לגבי תפוצות הפטישיזם, זהו הפטיש הנפוץ ביותר הקיים אצל בני אדם, יותר מכל פטיש אחר. הפטיש נפוץ יותר אצל גברים מאשר אצל נשים.
מאפייני הפטיש

רבים מבעלי פטיש זה הם בעלי פטיש גם לאביזרים וחפצים הקשורים לכפות הרגליים בזמן היותן על כף הרגל, כמו גרביים, כפכפים או נעליים לסוגיהן, וכן לתכשיטים המולבשים על הרגל או טיפוח מסוים של הרגל כגון לק ציפורניים, צמידים, טבעות ועוד. מוקדי המשיכה בכף הרגל יכולים להיות האצבעות או סוליות כפות הרגליים, כולל הכריות, הקשתות או העקבים של כף הרגל, או לאפקט מסוים של כף הרגל, כגון ריח כף הרגל, כמו גם לתכונות מסוימות של כף הרגל, כגון כף רגל קטנה או גדולה, אצבעות ארוכות או קצרות ועוד.
מימוש הפטיש יכול להתבטא בין היתר ברצון לצפות, לגעת, לעסות, לנשק, ללקק, למצוץ, להריח ולדגדג את כפות הרגליים, ובכך מגיע בעל הפטיש לעוררות מינית. אדם עם פטיש לכפות רגליים יכניס בדרך כלל את פרקטיקות הפטיש השונות כחלק בלתי נפרד מיחסי המין שלו - כמשחק מקדים, תוך כדי היחסים או לאחריהם.
תנוחה נפוצה ומפורסמת בסשנים של פטיש לכפות רגליים היא ה"פוטג'וב", שמשמעה שפשוף וגירוי איבר המין על ידי כפות הרגליים. לעיתים פעולת הפוטג'וב נעשית במקביל לפעולה פוט פטישיסטית נוספת כגון הרחה או ליקוק של כף הרגל השנייה של הפרטנרית המינית, או הערצת כפות רגליה של פרטנרית מינית נוספת, במטרה להגביר את הגירוי המיני, כאשר השיא של הפעולה מגיע עם האורגזמה.
פטיש זה מתקשר לעיתים ליחסי שולטת-נשלט בתחום הבדס"מ. הפטיש יכול לבוא לידי ביטוי הן כחלק מסשן השליטה, בהיות כפות רגליים המקום הנמוך ביותר בגוף, דבר המבטא השפלה עבור הנשלט, והן לאחר הסשן, כפרס על התנהגות טובה של הנשלט, השולטת מאפשרת לו לממש את הפטיש שלו. בהקשר זה אמר דוקטור סקוט ג'ייקובי, סקסולוג שמתמחה בהתנהגות מינית אלטרנטיבית: "להתרכז בכף הרגל זה אקט של השפלה, כאילו שאני טוב מספיק רק בשביל לגעת בכפות הרגליים שלך".
שכיחות הפטיש

קיים קושי לאמוד את כמות האנשים בעלי פטיש לכפות רגליים, מכיוון שאנשים לא נוטים לחשוף את הפטיש באופן פומבי. יתרה מכך, לפי סקרים שהתבצעו בבריטניה, למעלה מחצי מבעלי פטיש לכפות רגליים הבריטים מעדיפים להסתיר את נטייתם הפטישיסטית אפילו מפני הפרטנריות המיניות שלהן, ובשל כך לא ניתן לאמוד באופן מדויק או קרוב לכך את שיעורם באוכלוסייה. אף על פי כן, במשך השנים נעשו מחקרים ומדדים שונים, שבדקו באופן יחסי את כמותם, ביחס לפטישים אחרים ובכלל, בהתבסס על שיעור הפעילות שלהם ברשתות החברתיות השונות.
חוקרים באוניברסיטת בולוניה שבאיטליה בחנו 381 דיונים באינטרנט שמקורם בקבוצות פטישיזם, כדי לאמוד את השכיחות היחסית של הפטישים השונים. בדיונים אלו השתתפו מעל 5,000 אנשים. החוקרים העריכו את שכיחותם של הפטישים השונים על סמך היסודות הבאים:
מספר קבוצות דיון שהוקדשו לפטיש ספציפי.
מספר המשתתפים בכל קבוצה.
מספר ההודעות.
החוקרים הסיקו כי הפטישים הנפוצים ביותר הם חלקי גוף (33%) או חפצים שקשורים לגוף האדם (30%, כגון תכשיטים ולבוש). מבין האנשים שהעדיפו חלקי גוף, 47% מהם העדיפו כפות רגליים ואצבעות כפות רגליים. מבין האנשים שהעדיפו חפצים הקשורים לגוף האדם, 32% מהם העדיפו חפצים הקשורים לכפות הרגליים (נעליים, מגפיים וכולי).
חברת "אמריקה און ליין" פרסמה באוגוסט 2006 נתונים על מונחי חיפוש נפוצים של המנויים לאתר. בדירוג זה, מבין הביטויים שכללו את המילה "fetish", החיפוש הנפוץ ביותר היה "foot fetish", בפער ניכר מהחיפושים האחרים.
ערוץ הטלוויזיה האמריקאי "קומדי סנטרל" הציג במרץ 2016 נתון על תפוצת הפרסומים באינסטגרם. הנתון שהוצג גילה שמספר הפרסומים על כפות רגליים ("feet") היה 5,437,095 - מספר פרסומים גדול בהרבה מאשר פרסומים על איברים הנחשבים מיניים, כגון "ass" (שהכיל 4,123,150 פרסומים) או "boobs" (שהכיל 2,562,899 פרסומים בלבד).
היסטוריה

האזכור הידוע הראשון בהיסטוריה הכתובה של פטיש לכפות רגליים הוא משנת 1220, של הדרשן והמטיף ברטולד מרגנסבורג, אם כי פרקטיקות מיניות עם כפות הרגליים מוזכרות כבר בטקסט העתיק "קאמה סוטרה", העוסק בין היתר בהתנהגויות מיניות בין בני אדם.
התעניינות מוגברת בכפות רגליים כאובייקטים מיניים נצפתה באירופה במהלך המאה ה-12, ובמאות ה-16 וה-19. ישנם חוקרים שניסו לקשור את ההתעניינות הזאת כתגובה למגפות של מחלות מין שנפוצו באירופה באותם ימים. במקרים אלה, פטיש לכפות רגליים נתפס כאלטרנטיבה של "מין בטוח", ללא סכנה של התדבקות במחלות הללו. יחד עם זאת, מציינים החוקרים שהגורם להתעניינות המוגברת בפטיש יכול לנבוע משוויון הזכויות היחסי שקיבלו הנשים באותה תקופה, ופטיש לכפות רגליים נתפס כבר אז כדומיננטיות נשית ביחסים שבין המינים.
הגורמים לפטיש

הנוירולוג ויליאנור ראמצ'אנדרן הציע שהגורם לפטיש לכפות רגליים, בדומה לשאר הפטישים, נגרם על ידי אזור במוח, הסמוך לאזור התחושתי (סומטו-סנסורי) הראשוני של קליפת המוח, שקשור לאיברי המין. ראמצ'אנדרן הציע שלעיתים מתרחש קשר עצבי בין שני האזורים, וכך נוצר הפטיש.
החוקר דזמונד מוריס הציע שפטיש לכפות רגליים נרכש בגיל צעיר, ולא מולד. הוא מציין שגורם חשוב לרכישת הפטיש יכול להיות כתוצאה ממישוש כפות הרגליים בגיל צעיר, הגורם להתמכרות לתופעה שבעצם "הוטבעה" בו לכל חייו.
גם הפסיכולוג והנוירולוג זיגמונד פרויד סבר שהפסיכואנליזה פענחה את הסיבות לפטיש כפות הרגליים בשימת דגש על ריחן. פטיש זה נובע מדחף קופרופילי (coprophilic) טבוע באדם אשר מדוכא ואבד. כפות רגליים ושיערות הם חפצים בעלי ריח חריף ואחרי דחיית הריחות בחברה המודרנית הם הועלו והפכו לפטישים. נובע מכך שרק כף רגל מריחה מהווה חפץ פטיש.
בנימה נוספת מוסיף פרויד שהרגל עשויה לשקף את הפין החסר באישה ובמקרים מסוימים של פטיש כפות רגליים פרויד מצא שהרגל דומה לפין.
הסופר והפילוסוף הצרפתי ז'ורז' בטאיי הציע שפטיש לכפות רגליים הוא חלק מנטיית הבדס"מ. וסגידה לכפות רגליים, בהיותן המקום הנמוך ביותר בגוף, היא מימוש של הנטייה.
תקריות פליליות והתייחסות משפטית

על אף מיעוט המקרים בהם נצפו בעלי פטיש לכפות רגליים מבצעים מעשים פליליים כדי לספק את הפטיש שלהם, ולרוב הפטיש מסופק במסגרת הסכמה שבין שני אנשים מבוגרים, במשך השנים התפרסמו באמצעי התקשורת כמה מקרים כאלו.
במאי 2006 נעצר צעיר בן 23 לאחר שהודה שניסה לנשק וללקק כפות רגליים של כ-70 נשים ברכבת התחתית של ניו יורק. הצעיר, שנעצר לאחר שניסה ללקק רגליה של אישה נוספת, הואשם בהטרדה וניצול מיני, ו"גם בכליאה לא חוקית", מכיוון שנהג להחזיק בכפות רגליהן של קורבנותיו בחוזקה ולא שחרר אותן.
באפריל 2007, מנהל תיכון באוהיו שבארצות הברית הואשם בביצוע עבירות מין לאחר ששלושה תלמידים בני 14 התלוננו במשטרה כי שילם לכל אחד מהם 15 דולרים כדי לנשק את כפות רגליהם היחפות. על אף טענתו של המנהל שהדבר נעשה במסגרת התערבות שבין המורים והתלמידים במשחק כדורעף, וזהו היה עונשו של המפסיד, לאחר פשיטה שערכה המשטרה במשרדו נמצאו כ-400 תמונות של כפות רגליים, ממצא המצביע על כך שאותו מנהל היה פטישיסט כפות רגליים, והדבר לא נעשה באופן תמים.
באוקטובר 2014 שוטר בשם פטריק קין באזור יוסטון שבמדינת טקסס בארצות הברית, עצר רכבה של אישה, וטען שהוא מריח מרכבה ריח של מריחואנה. לאחר שהאישה הכחישה שהכניסה מריחואנה למכוניתה ביקש ממנה השוטר להמתין בניידת בזמן שהוא מבצע חיפוש ברכבה, שבסיומו טען שמצא סימנים למריחואנה. קין איים לעצור את האישה, אך הוסיף שבמידה ותאפשר לו לרחרח וללקק את כפות רגליה הוא ישחרר אותה לדרכה. לאחר שהאישה התלוננה על המעשה במשטרה במחוז האריס שבטקסס, נעצר קין ונפתחה חקירה. המשטרה, שחשדה שקין ביצע מעשים מעין אלו באופן סדרתי כדי לספק את הפטיש שלו, קראה לנשים נוספות להתלונן במידה ונתקלו במקרה דומה. במהלך החקירה הגיעו השוטרים לעוד שלוש נשים שטענו שחוו חוויה דומה. כשנה לאחר מכן הורשע קין על מעשיו ונידון לשנת מאסר בבית הסוהר במחוז האריס קאונטי שבטקסס.
במשפט שהתנהל בשנת 2016 בבית המשפט העליון בערעורו של ניסים חדד, על הרשעתו באונס תינוק, פסק שופט העליון יצחק עמית שיש להותיר את ההרשעה על כנה, והזכיר בפסק דינו את נטיית הפטיש לכפות רגליים של חדד כראיה שהנאשם מחזיק בהעדפה מינית החורגת מהתחום המקובל. בדבריו כתב: "אין בדברים אלה כשלעצמם כדי להעיד על אשמתו של המערער. אך מצאתי להזכירם אף שהם נוגעים לצנעת הפרט, מאחר שהדברים חורגים מהמקובל בתחום המיני". בסופו של המשפט לא התקבלה דעתו של השופט עמית, וחדד זוכה מאשמה מחמת הספק.
שימוש בפטיש לצורכי הכנסה כספית

בשל התפוצה הרחבה יחסית של נטיית הפטיש לכפות רגליים בקרב האוכלוסייה, במשך הזמן התפתחה תעשייה גדולה המספקת שירותים שונים בנוגע לפטיש זה עבור אותה אוכלוסייה, הן בצורת יוזמות מאורגנות כדוגמת מרכזים גדולים המספקים שירותי פוט פטיש כגון מועדוני פטיש ייעודיים לכפות רגליים, והן מקרב נשים שמפרסמות את עצמן באופן עצמאי.
בשנת 2013 התפרסם באתר ניו יורק פוסט כתבה על סטודיו שבמשך היום מספק שירותי ספא ובלילה משמש כמועדון "זנות כפות רגליים". לפי אותו דיווח של הניו יורק פוסט, נשים צעירות בגילאי 30-18 שנבחרו בקפידה על פי מספר קריטריונים של מראה כפות רגליהן התבקשו להגיע למועדון בשעות הערב, וכ-30 גברים שנכנסו למועדון בתשלום כניסה של 100 דולרים עבור ה"סרסור", הורשו לסגוד לכפות רגליהן של הנשים בתשלום של 20 דולרים למשך 10 דקות. על אף עולם הדימויים הזנותי, האסורה ברוב מדינות ארצות הברית, בשל העובדה שהנשים לא הסירו כלל את בגדיהן בזמן עבודתן במועדון מלבד נעליהן וגרביהן, התחום אינו נחשב לזנות מבחינה רשמית, והתהליך מותר על פי החוק האמריקאי.
כמו כן, על אף שלרוב נפוצים מועדוני פטיש רבים המיועדים לסיפוק כלל הפטישים ונטיות ה-BDSM, ובין היתר גם פטיש לכפות רגליים, ברחבי העולם קיימים מועדונים ומתקיימים אירועים רבים המיועדים לפטיש לכפות רגליים בלבד. מועדונים אלה נפוצים בארצות הברית, בבריטניה, בצרפת, בספרד, בגרמניה, בקנדה, באיטליה, בדנמרק, בתאילנד, ביפן, באוסטרליה, בבולגריה ובמדינות נוספות. הכניסה למועדונים אלה כרוכה בתשלום, ובנוסף לתשלום הכניסה, נדרש תשלום עבור הנשים המאפשרות לבאים לממש את הפטיש שלהם עם כפות רגליהן.
בנוסף לכך, נשים רבות בוחרות להתפרנס מהתחום באופן עצמאי לחלוטין. חלקן מקבלות לקוחות לביתן או לסטודיו שלהן שבמסגרת זו האישה מאפשרת ללקוח לממש את הפוט פטיש שלו כפי שיחפוץ, בדרך כלל על פי גבולות שהיא קובעת בעצמה טרם הפגישה. נשים רבות המקבלות לקוחות בתחום יכולות להיות דומינטריקס, כלומר שולטות בתשלום, שבדרך כלל מספקות עבור לקוחותיהן את כלל הפטישים ושירותי ה-BDSM, ולא מתמקדות בפטיש ספציפי, אם כי ישנן נשים הבוחרות להתמקד בפטיש מסוים בלבד ולא מעבר לו.
חלקן האחר של הנשים העצמאיות בוחרות להתפרנס מהתחום "מרחוק", ללא פגישה עם לקוחות, על ידי פרסום תמונות וסרטונים של כפות רגליהן, או מכירת מוצרי כפות רגליים בהזמנה עבור לקוחות, כגון גרביים ונעליים משומשים של האישה, או תכשיטים שנענדו על כפות רגליה ועוד. בנובמבר 2018 התפרסמה רוקסי סייקס - מתווכת נדל"ן בריטית שבהמשך נהפכה לדוגמנית כפות רגליים. סייקס פרסמה תמונות של כפות רגליה במסגרת יישום האינסטגרם, ותוך כדי גם מכרה סרטונים של עצמה מדגמנת את כפות רגליה, כמו גם נעליים וגרביים משומשים שלה, במחירים שנעים בין 20 ל-200 שטרלינג לפריט. לדבריה, היא מרוויחה מהתחום כ-10,000 דולרים לחודש או כ-130,000 דולרים בשנה.
התמקדות בכף הרגל כ"דלק פטיש"

על פי אתר האינטרנט "TV Tropes" (אנ'), "דלק פטיש" (Fetish Fuel) הוא אמצעי המכניס לתוך יצירה תרבותית מסוימת, כגון סרט או רומן, אלמנטים פטישיסטיים מסוימים שנועדו לעורר את הרגישות הארוטית של הקהל או של המחבר, ובכך למשוך צופים רבים המחזיקים באותו פטיש. התמקדות בכף הרגל (Foot Focus) הוא סוג של "דלק פטיש" שבו כפות רגליים בולטות באופן חריג ומובהק בסיפור בצורה שאינה מינית באופן גלוי.
דוגמאות להתמקדות בכף הרגל כ"דלק פטיש":
בסרטי אקס-מן, הדמות מיסטיק חושפת את כפות רגליה היחפות בסצנות רבות, ולעיתים קרובות היא משתמשת בכפות רגליה כנשק וככלי לחימה.
דן שניידר, היוצר והמפיק של תוכניות רבות ברשת ניקלודיאון, כגון דרייק וג'וש, iCarly ועוד, לעיתים קרובות הבליט כפות רגליים יחפות בתוכניות שלו.
קוונטין טרנטינו הכליל סצנות כפות רגליים יחפות של נשים ברבים מסרטיו.