stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרירי הלעיסה

| --- | --- |
 שיוך:  שריר של הראש 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (385) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  musculi masticatorii 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.1.04.001 
 TA2 (2019):  2104 
 FMA:  74060 
 קוד MeSH:  A02.633.567.600 
 מזהה MeSH:  D008410 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0024890 
 
ארבעת שרירי הלעיסה: שריר המלעס, שריר הצדע, שריר כנפה הצידי ושריר הכנפה התיכון. שרירים אלה מתחברים אל שני צידי הלסת כך שמכל שריר יש שניים, אחד מכל צד של הראש ובסך הכל שמונה.
שרירי הלעיסה (באנגלית: Muscles of mastication) הם קבוצה של ארבעה זוגות שרירים משורטטים, אחד מכל צד של הראש, אשר אחראיים על הזזת המפרק הלסתי רקתי לצורך פועלות הדיבור והלעיסה. קבוצת שרירים אלה כוללת את שריר המלעס (Masseter Muscle), שריר הכנפה הצידי (Lateral Pterygoid Muscle), שריר הכנפה התיכון (Medial Pterygoid Muscle) ושריר הצדע (Temporalis Muscle).
מבנה

שרירי הלעיסה מורכבים בעיקר מארבעה שרירים משורטטים שמתחברים אל הלסת התחתונה. שרירי הלעיסה כוללים:
שריר המלעס (Masseter Muscle)
שריר הכנפה הצידי (Lateral Pterygoid Muscle)
שריר הכנפה התיכון (Medial Pterygoid Muscle)
שריר הצדע (Temporalis Muscle).
קבוצת שרירים זו גורמת לתנועת הלסת התחתונה על גבי המפרק לסתי-רקתי. זהו מפרק מורכב אשר מאפשר את תנועת הלסת התחתונה לכל המישורים, אפשרות זו עוזרת בפעולת הלעיסה והפונטיקה.
מבנה > עצבוב

בשונה משרירי ההבעה, שמעוצבבים על ידי עצב הפנים (Facial nerve, עצב VII), שרירי הלעיסה מעוצבבים על ידי עצב הלסת התחתנה של העצב המשולש (Mandibular branch of Trigeminal nerve, עצב V). שוני זה נובע ממקור התפתחותי שונה של עצבים אלה. בעוד שרירי הלעיסה התפתחו מקשת הלוע הראשונה (1st Pharyngeal arch), שרירי ההבעה התפתחו מקשת הלוע השנייה (2nd Pharyngeal arch).
שאובינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז אמנויות במה, בית קולנוע, אולם תיאטרון 
 כתובת:  Kurfürstendamm 153, 10709 Berlin 
 מיקום:  שרלוטנבורג-וילמרסדורף 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  אריך מנדלסון 
 קואורדינטות:  52°29′55″N 13°18′08″E﻿ / ﻿52.498611111111°N 13.302222222222°E﻿ / 52.498611111111; 13.302222222222
  (למפת ברלין מוגדלת) שאובינה(למפת ברלין רגילה) שאובינה
 
שַאוּבִּיהנֶה אַם לֶהמינר פּלַאץ (בגרמנית: Schaubühne am Lehniner Platz) הוא תיאטרון ידוע בשכונת וילמרסדורף בברלין, השוכן כמעט במרכזה של שדרת קורפירסטנדאם.
שאובינה הוא גלגולו של מה שהיה "קולנוע אוניברסום" (Kino Universum), שאותו עיצב אריך מנדלסון בשנת 1926; היה זה ככל הנראה בית הקולנוע המודרני הראשון שנבנה בעולם, בניגוד לסגנונות המורי, המצרי ובארוק שמשלו בכיפה. מנדלסון כתב טקסט קצר על הקולנוע שלו, והכריז: "לא צריך ארמונות בארוק בשביל באסטר קיטון". הקולנוע השפיע מאוד על סגנון העיצוב סטרים ליין של בתי הקולנוע בשנות השלושים. היה זה מרכזו של תכנון נרחב יותר שמנדלסון עשה עבור קומפלקס המבנים WOGA.
הבניין החל לשמש כתיאטרון החל משלהי שנות השבעים, ועבר שיפוץ פנימי יסודי. מאז 2005, תומאס אוסטרמייר (Ostermeier) ויֶנס הילייה (Jens Hillje) תכננו אותו בסגנון מודרני למדי - במקום שהמסורת עדיין שלטה - בתיאטרונו לשעבר של פיטר שטיין.
שביעות רצון הלקוח

שביעות רצון הלקוח (באנגלית: Customer satisfaction, לרוב נקרא בקצרה CSAT) הוא מדד נפוץ בשיווק, ותפקידו למדוד את האופן שבו מוצרים ושירותים המסופקים על ידי חברה, עומדים או עולים על ציפיות הלקוחות (אנ') [דרושה הבהרה]. שביעות רצון הלקוח מחושבת על ידי מספר הלקוחות, שניסיונם המדווח עם חברה, מוצריה או שירותיה עולה על יעדי שביעות הרצון שצוינו, וזאת מתוך סך כל הלקוחות הידועים. המנה, המתקבלת על ידי החלוקה, מוכפלת ב-100 לקבלת ערך האחוז, המייצג את מדד שביעות רצון הלקוח.
מדדי שביעות רצון הלקוחות ממלאים תפקיד חשוב, בכך שהם חיוניים לשמירה על האיכות והמשך שיווק חיובי של מוצר או שירות, כך שהאינטרס של העסק הוא להבטיח את שביעות רצון הלקוחות, ולבנות נאמנות בקרב הלקוחות.
CSAT נתפס כמדד ביצועים מרכזי בעסקים, ולעיתים קרובות הוא חלק מסרגל הישגים מאוזן. בשוק תחרותי בו עסקים מתחרים על לקוחות, שביעות רצון הלקוחות נתפסת כמדד מפתח באסטרטגיה העסקית של החברה.
איך זה נעשה בפועל?

במדד CSAT נשאלת שאלה אחת בהתאם למיקוד, "עד כמה אתה מרוצה מ..." כאשר את השאלה ניתן לשאול על המוצר, על חלקים במוצר, על איכות השירות על החברה בכלל וכדומה.
חישוב התוצאה נעשה על ידי שקלול הנתונים וביצוע ממוצע וסטיית התקן של התשובות. ככל שהציון הסופי מתקרב לקצה הסקלה (בדרך כלל 10 או 5), הלקוחות נחשבים מרוצים יותר.
מטרות המדד

שביעות רצון הלקוחות עשויה לספק אינדיקטור לכוונות הרכישה והנאמנות של הצרכן,  כלומר, הסבירות היא שלקוח מרוצה ייטה לחזור ולרכוש את המוצר או את השרות. אך לא תמיד זהו אינדיקטור מספק. קיימים מקרים בהם הלקוח יהיה שבע רצון מהשרות או המוצר של החברה ועדיין ימנע מלחזור לרכוש אותם. קיימים כוחות נוספים הפועלים על המוטיבציה של הלקוח לחזור ולרכוש את אותם המוצרים, אפילו אם הוא מרוצה מהם. כגון, מאמצי השיווק של מתחרים, מבצעי קידום מכירות, חידושים וחדשנות בשוק וכמובן ההשפעה של המעגל החברתי הקרוב והרשתות החברתיות. השימוש העיקרי בנתוני שביעות רצון הוא כפול:
בארגונים שונים, התהליך של איסוף, ניתוח והפצה של נתונים אלה מעבירים מסר בדבר החשיבות שרואה החברה בטיפול בלקוחות והדאגה לחוויה חיובית עם מוצרי החברה ושירותיה.
אף על פי שמכירות או נתח שוק יכולים להצביע על ביצועי החברה כיום, שביעות רצון היא אחד האינדיקטורים המרכזיים להגדלת כמות הלקוחות של החברה בעתיד.
בדומה למדד נאמנות הלקוח, כאשר מודדים בסקלה של 1–5, אנשים המדרגים את רמת שביעות הרצון שלהם כ-5 עשויים להפוך ללקוחות חוזרים ואף עשויים להעביר את הבשורה על איכות החברה ללקוחות פוטנציאליים.
לעומת זאת, אנשים שלא מעריכים את רמת שביעות הרצון שלהם כ-1, נראה שלא צפויים לחזור. יתר על כן, הם יכולים לפגוע בחברה[דרושה הבהרה] על ידי הערות שליליות לגביה ללקוחות פוטנציאליים.
ראו גם

הצלחת הלקוח
SERVQUAL
הערות שוליים

↑  CSAT – מדד שביעות רצון באתר מילא
↑  שונות לאורך זמן בציוני שביעות רצון הלקוחות של הפרט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557835105171  GND: 4129147-5  LCCN: sh85031490  NDL: 01164106
שרירים פנאומטיים מלאכותיים

שריר פנאומטי נמתח ונדחס
שרירים פנאומטיים מלאכותיים (באנגלית: Pneumatic artificial muscles או PAMs) הם מכשירים הניתנים לכיווץ ומתיחה המופעלים על ידי אוויר דחוס הממלא שלפוחית פנאומטית. בקירוב מופשט לשרירים אנושיים, שרירים פניאומטיים מלאכותיים לרוב מחולקים לזוגות: אחד אגוניסט ואחד אנטגוניסט.
שרירים פנאומטיים מלאכותיים פותחו לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20, תחת השם "השרירים המלאכותיים של מקיבן". הם שימשו לראשונה כגפיים מלאכותיות. התאגיד היפני ברידג'סטון לייצור גומי וצמיגים, היה הראשון שהפך את הרעיון לייצור מסחרי בשנות ה-80, תחת השם "אקטואטור-גומי" (Rubbertuators).
הכוח המחזיר של השרירים הפנאומטיים מוגבל על ידי הסכום הכולל של כוחותיהם של כלל הסיבים הבודדים הנמצאים במעטפת הארוגה. האורך הכולל אליו ניתן למתוח את השריר מוגבל על ידי צפיפות התוויה של האריג במעטפת. אריגה רפויה מאוד תאפשר ניפוח גדול יותר, שמאפשר פיתול גדול יותר של הסיבים הבודדים במארג.
דוגמה מפורסמת לתצורה מסובכת של שרירים פניאומטיים היא "יד הצל הזריזה" (Shadow Hand), שפותחה על ידי חברת רובוטי הצל (Shadow Robot Company). תצורה זו דימתה יד אנושית בעלת טווח תנועות נרחב ועשיר. התקן זה שולב במערכות ופרויקטים שונים של החברה ומחוצה לה.
יתרונות

שרירים פנאומטיים הם קלי משקל בעקבות העובדה שהאלמנט המרכזי המרכיב אותם הוא ממברנה דקיקה. עקב כך מתאפשר חיבור ישיר של המכלולים הנ"ל למבנים אותם הם צריכים להפעיל. יתרון זה בא לידי ביטוי גם כאשר ניקח בחשבון את הצורך בהחלפה של שריר תקול. כשנוצר צורך להחליף שריר תקול, יהיה פשוט לדעת את מיקומו ובכך מלאכת החלפתו נעשית קלה יותר. צורך זה חשוב במיוחד בעקבות העובדה שהממברנות הדקות מחוברות לנקודות קצה קשיחות, היוצרות נקודת ריכוז מאמצים בה מוגבר הסיכוי לכשל של המכלול.
התוויה הרפויה של השרירים הפאומטיים מאפשרת להם גם גמישות, המאפשרת לדמות בצורה טובה למדי מערכות ביולוגיות שונות. אך דבר זה גם עשוי לבוא בעוכריה של המערכת: אם המשטח הארוג נפגע ונוצרות בו חוסר-אחידויות או אפילו חורים, השלפוחית עשויה לדלוף דרך חורים אלה ולאבד את יכולת פעולתה. לכן, בדומה למערכות פניאומטיות באופן כללי, יש לשמור על אטימות המערכת, ולא להפעילה במקרה של דליפה.
יתרון נוסף של השרירים הפנאומטיים הוא שהתנהגותם הרצויה טבועה במבנה שלהם: כאשר מופעל כוח על השריר, הוא נכנע לכוח זה, מבלי להגיב בכוח מחזיר הגדול יותר מהכוח הראשוני שהופעל עליו. תכונה זו חשובה מאוד כאשר השריר המלאכותי משתתף באינטראקצות מול בני אדם, או בביצוע פעולות עדינות אחרות.
בשרירים פנאומטיים, הכוח תלוי גם במצב הניפוח של השריר, ולא רק בלחץ בו הם נמצאים. דבר זה מוביל ליתרון מרכזי נוסף: המודל המתמטי שמייצג את אופן פעולתם של השרירים הללו מיוצג מעשית באמצעות מערכת לא ליניארית. כך ניתן להגיע לרמות דיוק ושליטה גבוהות במיוחד, בניגוד לאקטואטורים פנאומטיים צילינדריים רגילים. הקשר בין הכוח וההתארכות בשרירים אלו משקף בצורה די טובה את הקשר בין המתיחה להתארכות שרירים במערכות ביולוגיות בטבע.
דחיסות הגז הנמצא בתוך מערכת השריר הפנאומטי היא יתרון נוסף עקב העובדה שהיא מוסיפה להיענות המכנית של השריר. לעומת זאת, קיום הגז הדחיס מצריך מדחס אוויר וסולנואיד או שסתום חשמלי אחר, כפי שדרוש במערכות פנאומטיות נוספות.
פעולה הידראולית

מערכת השרירים הזו מופעלת לרוב באמצעות פנאומטיקה (גז), אך אין מניעה של המרת המערכת למערכת הידראולית. קיימות למערכת הידראולית כמה חסרונות בולטים ביניהם העובדה כי שימוש בנוזל לא דחיס מגדיל את הנוקשות של המערכת ובכך מפחיתה את התאימות של המערכת למערכת ביולוגית יחסית עדינה יותר. חיסרון נוסף הוא שבמעבר למערכות הידראוליות נוצר סיכון של קורוזיה גבוהה יותר של החלקים, או אף מצב של קצרים במקרים של דליפה.
לעומת זאת קיימים גם יתרונות להמרת המערכת להידראולית. תחילה, בוכנות הידראוליות לרוב יכולות לעמוד בלחצים יותר גדולים תוך שימוש בנפח נתון, לעומת בוכנות ומערכות פניאומטיות מקבילות. בנוסף, הפעלת הכוח של הבוכנה ההידראולית היא לרוב ליניארית. יתרון נוסף של מערכות הפועלות על נוזל לא דחיס לעומת גז דחיס הוא שלא מתבזבז כוח על דחיסת הגז במערכת, וכולו מועבר לפעולת הבוכנה. למרות זאת, דבר זה גורם כאמור לירידה בדיוק של המערכת ובעדינות הפעולות שביכולתה לבצע.
רינה שחם

רינה שחם: "אש בהרים" 1951
רינה שחם (20 בפברואר 1930 - 22 ביולי 2004) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול מודרני. פעלה ויצרה בישראל במשך 53 שנה, עד יום מותה ממש.
שחם נחשבה למי שהביאה לישראל עם עלייתה ארצה מארצות הברית ב-1951 את המחול האמריקאי ובפרט את שיטת מרתה גרהם למחול מודרני, לכוריאוגרפיה ולהוראת המחול. במשך הזמן התרחקה במידה מסוימת ממקורותיה וגיבשה סגנון אינדיבידואלי ואישי, ולכן היא נחשבת גם לאחת מהמייסדות הבולטות והחשובות של המחול המודרני העצמאי בישראל.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים בארצות הברית

רינה שחם נולדה בשם רוזלינד גולוגורסקי (Rosalind Gologorsky) בניו יורק ב-1930, בת שלישית להוריה, מהגרים יהודים מאודסה. המשפחה ידעה קשיי קיום, וכשהייתה בת 10 עזבה המשפחה בעקבות הפרנסה ללוס אנג'לס, שם גילתה רוזי הצעירה ניצנים ראשונים של עניין במה שיהפוך להיות מרכז חייה - המחול.
יום אחד נקלעה למרכז קהילתי יהודי חדש בשכונה, וקולות תיפוף עזים משכו את תשומת ליבה היישר לכיתת המחול של מורתה הראשונה, הילדה הופי.
בהיות רינה בת 15 בלבד, נפטרו בפתאומיות שני הוריה והיא עברה להתגורר בבית אחותה הבכורה בברקלי שליד סן פרנסיסקו, שם סיימה את התיכון. בתקופה זו קיבלה מלגה בסן פרנסיסקו ב- Welland Lanthrop Dance School והשתתפה בהופעות שהועלו על ידי בית ספר זה. בתום התיכון חזרה ללוס אנג'לס.
ההפקה הבימתית הראשונה שבה השתתפה בלוס אנג'לס הייתה "גטו ורשה", מחול שהועלה על ידי הילדה הופי לצלילי מוזיקה מקורית של המחבר סרגיי הוביי והווה רמז לעתידה המקצועי של רינה: עבודה עם עומק ומחשבה והתמסרות טוטאלית. זמן קצר לאחר מכן עברה רינה לעבוד אצל בנימין צמח (Benjamin Zemach) – כוריאוגרף יהודי מקומי בלוס אנג'לס שאצלו למדה והופיעה בהצגות התיאטרון האידי שלו.
בגיל 18 הכירה רינה בקן השומר הצעיר, בו הייתה חברה ופעילה, סופר ישראלי צעיר, דוד שחם (בנו של הסופר אליעזר שטיינמן), שהיה בשליחות מטעם תנועת השומר הצעיר, שמטרתה לעודד ולארגן עלייה של נוער יהודי ארצה. השניים נישאו בנובמבר 1948. מנישואים אלה נולדו שתי בנות - מילת ודלית. השניים נפרדו בסוף שנות ה-70.
בדרכם ארצה התעכבו כשנה וחצי בניו יורק, שם השתלמה רינה בסגנונות מחול מודרני אמריקאי ששלטו אז ושאותם הביאה ארצה עם עלייתה. כשנה הייתה מתלמדת במלגה בלהקתה של מרתה גרהם. מרתה גרהם הכירה בכישרונה, טיפחה אותה באופן אישי וייעדה אותה לגדולות. רינה התקבלה ללהקתה והחלה להשתתף בחזרות למחול המונומנטלי "אביב בהרי האפלצ'ים" (Appalachian Spring), אולם עזבה בדרכה ארצה לפני תחילת ההופעות. במקביל, למדה רינה אצל הכוריאוגרף מרס קנינגהם וכמו כן השתלמה במוזיקה וכוריאוגרפיה אצל המוזיקאי לואיס הורסט - מנהלן המוזיקלי של מרתה גרהם ושל רות סנט דניס(אנ'), אשר עליו דיברה תמיד בהערכה עצומה כמי שהשפיע במיוחד עליה ועל יצירתה. התקופה בניו יורק הייתה תקופה מעצבת מבחינת סגנונה של רינה כרקדנית וככוריאוגרפית.
לפני העלייה ארצה, התעכבו רינה ודוד מספר חודשים בפריז. שם התחילה ידידות ארוכת ימים עם אמנים שונים, ובהם הפנטומימאי מרסל מרסו שאיתו עבדה פרק זמן קצר ואשר הזמין אותה להופיע בלהקתו. דבר זה לא יצא לפועל בגלל רצונה להתמקד במחול ובגלל העלייה ארצה.
יצירותיה > כוריאוגרפיה ללהקות אחרות

ללהקת Shawl –Anderson Dance Company, אוקלנד קליפורניה - 1976 "Songs of myself". מוזיקה באך, טקסט ג'יימס ג'ויס רקדנים: Jude Landis, Frank Shawl, David Studich, Diedre Toohey, Amy Lieberman, Melissa Matson. .
ללהקת בת שבע 2 - 1977 "שיר": מוזיקה באך, טקסט ג'יימס ג'ויס, קריינות אביבה אורגד, רקדנים: רות אשל, קרין פרבר, ירון מרגולין, אורית קינן, אמיר קולבן, אריאלה שפירא, תרצה שפנאוף
ללהקת בת שבע 2 - 1978 כיצד נוצר רקדן"
ללהקת בת שבע - 1979 "מטאפורות": מוזיקה פנדרצקי, בייד, באך. רקדנים: ג'יי אוגן, לאה אברהם, רו קליינפלד, עודד הררי.
יצירותיה > כוריאוגרפיה לתיאטרון

שחם הוזמנה לחבר כוריאוגרפיה ותנועה בכמה וכמה הפקות תיאטרון:
1970 - "חברים מספרים על ג'ימי", תיאטרון הבימה. המחזאי בן-ציון תומר. הבמאי – ראובן ראדא מירון. בין המשתתפים – חנה רובינא כאימו של ג'ימי.
1970 "חג הסנדלרים", תיאטרון הבימה. מחזה מאת תומאס דקר למוזיקה של נעם שריף. בין השחקנים - שרגא פרידמן, ליא קניג, ויעקב בודו.
1986 - "החיים כמשל" על פי ספרו של פנחס שדה, תיאטרון "עידן". הבמאי מאיר ינאי והשחקנים הראשיים אביבה אורגד ואמיר אוריין.
1974 - הצגת היחיד "שירי המשוררת סילביה פלאת" של השחקנית אביבה אורגד.
שחם לימדה 13 שנה כמורה למחול בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב והייתה מורה מוערכת ואהובה. במסגרת זו, יצרה כוריאוגרפיות במחזות שונים שהועלו על ידי תלמידי החוג ובין היתר:
1986 - כטוב בעיניכם" של שייקספיר בתרגום אברהם עוז ובבימוי שמואל בונים.
1989 - "מתחתנים בטור אייפל" של ז'אן קוקטו ו"התשוקה נתפסת בזנבה" של פבלו פיקאסו.' שני המחזות הועלו במשותף במסגרת ערב בשם "קוקטייל" לציון 100 שנה להולדת ז'אן קוקטו.
1992 – "הינקמן" מחזה מאת ארנסט טולר, בתרגומו של נתן זך ובבימוי דוד זינדר.
1994 – "פונדק הרוחות"' מאת נתן אלתרמן בבימויו של דוד זינדר.
יצירותיה > כוריאוגרפיה לתלמידים

רינה שחם יצרה עבור תלמידיה במגמה למחול בתיכון ויצו לאמנויות בחיפה, עבודות שהועלו במסגרת בית-ספרית, ובין היתר: "מראות ועשן" (1990), "ללא מוצא (אנה פרנק)" ו"דיוקנאות" (1991), "אנשים ומקומות" (1992), "שיר" (1993), "שמח בנעוריך איש צעיר" (1994), "מחשבות ושתיקות" (1995), "מלחמה ושלום אפשרי", "מסע למקומות בלתי ידועים" (1996) ועוד.
ביבליוגרפיה

רות אשל, לרקוד עם החלום – ראשית המחול האמנותי בארץ ישראל 1920 -1964, הוצאת ספרית פועלים והספרייה למחול בישראל (1991), עמ' 104, 108-110.
רינה גלוק, להקת המחול בת-שבע 1964–1980: סיפור אישי, הוצאת כרמל (2004), עמ' 34–36, 168-172, 219, 250-251, 248-249
Gleit, Heidi J. The Fire of Dancing. An appreciation. "Eretz: Magazine", 2004. No. 92 pp. 35–37.
רות אשל, מחול פורש כנפיים, יצירה ישראלית לבמה 1920-2000, יומני מחול הוצאה לאור 2016, עמ' 75, 89, 94, 101, 103-107, 109-113 ,120, 121, 123, 124, 127, 128, 130, 134, 158, 197, 200, 245, 257, 258, 260-263, 292, 329, 330, 350, 408, 474, 567, 632.
הערות שוליים

↑  רנה טרלר תיאטרון בלט ישראלי, "חרות" אוקטובר 1951
↑  אוליה זילברמן רשימות מוזיקליות, "על המשמר" 1951
↑  לא הכל כתוב בספר, "העולם הזה" פברואר 1952
↑  פ. מסתכל כוח צעיר עולה, "דבר" 1954
↑  הנסיכה מן האולפן, "העולם הזה" 1955
↑  רינה גלוק, להקת המחול בת-שבע 1964–1980, הוצאת כרמל ישראל (2004) עמ' 169-171
↑  "ציפור האש", מחווה לרקדנית וליוצרת רינה שחם במלאת 10 שנים לפטירתה, באתר IsraelDance
↑  מ.ס. פוזנר תהילה רסלר ורינה שחם רוקדות, 1954
↑  רינה שחם ולהקתה, 1956
↑  דורה סודין שבחים בזכות, "ידיעות אחרונות" מאי 1973
↑  גיורא מנור אישה אחת - נשים רבות, "על המשמר" 1980
↑  נתן מישורי לשורר במחול, "הארץ" 1983
↑  נתן מישורי בגרות יפה, "הארץ" 1980
↑  תקוה חוטר ישי הפה נפער, הזעקה לא נשמעת, "ידיעות אחרונות" יולי 1988
↑  נתן מישורי 3 מעשי יופי, "הארץ" יולי 1988
↑  Marilyn Tucker The Traditional Shawl-Anderson, San Francisco Chronicle November 1976
↑  דורה סודין ביקורת על "מטאפורות" של רינה שחם ללהקת בת שבע, "Dance Magazine" ניו יורק, דצמבר 1979, עמ' 116
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349539605171  GND: 1234549611  LCCN: n97869096  VIAF: 1688161152492935190008   WorldCat (עם VIAF): 1688161152492935190008 
רינה שחם: "אש בהרים" 1951
לוחית זיכרון לרינה שחם על ביתה בתל אביב
רינה שחם: "המים המאררים" 1954
רשימת כלי הטיס הגדולים בהיסטוריה

תרשים המשווה בין כלי הטיס הגדולים בהיסטוריה.
רשימה זאת כוללת כלי הטיס הכבדים בהיסטוריה של התעופה. בקטגוריית המטוסים, הם אלה שהחזיקו בשיאי גודל, כושר נשיאה וכדומה. במסוקים וכלי טיס קלים מן האוויר הרשימה כוללת את כלי הטיס בקבוצות הגדולות ביותר.
קטגורית כלי הטיס הכבדים מוגדרת על ידי ה-רשות התעופה הפדרלית, ככאלה שמשקל ההמראה המרבי שלהם הוא מעל 5,700 קילוגרם (12,500 ליברות). EASA מגדירה קטגוריה זאת ככלי טיס בעל משקל המראה מרבי גבוהה מ-5,600 קילוגרם או מסוק רב מנועי.
כלי טיס כנף סובבת

| שם כלי הטיס | טיסת בכורה | משקל המראה מרבי (בטונות) | כמות יחידות שנבנו | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יוז XH-17 | 1952 | 23 | 1 | מסוק בעל קוטר רוטור הגדול בהיסטוריה עם 39.6 מטר |
| מיל מי-6 | 1957 | 44 | 926 | מסוק תובלה כבד, עם קוטר רוטור של 35 מטרים |
| פיירי רוטורדיין | 1957 | 15 | 1 | מסוק הג'ירודיין הגדול ביותר. יכל לשאת עד 40 נוסעים |
| בואינג CH-47 צ'ינוק | 1961 |  | 1,200+ | Tandem rotor |
| מיל V-12 או Mi-12 | 1968 | 105 | 2 | מסוק הניסויי הגדול בעולם בעל שני רוטורים בקוטר 35 מטרים המותקנים זה לצד זה |
| סיקורסקי CH-53E סטליון | 1974 | 33 | 234 | המסוק האמריקאי הגדול ביותר |
| מיל מי-26 | 1977 | 56 | 316 | מסוק הסדרתי הכבד ביותר |
| V-22 Osprey | 1989 | 21.5 | 400 | מטוס מטה רוטור הסדרתי הראשון |
| סיקורסקי CH-53K קינג סטליון | 2015 | 38.4 |  | פיתוח של ה-CH-53E |
| פיאסקי H-16 טרנספורטר | 1953 | 23 | 2 |  |
כלי טיס קלים מהאוויר

| שם כלי טיס | טיסת בכורה | נפח | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| פרוסיה | 1901 | 8,400 m3 | בלון ניסוי גרמני |
| Aircraft | טיסת בכורה | נפח | אורך (במטרים) | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צפלין LZ 1 | 1900 | 11,300 m3 | 128 | צפלין ניסויי גרמני |
| ספינת אוויר מסדרת R38 | 1921 |  | 212 | ספינת אוויר בריטית שנבנתה בשביל הצי האמריקאי |
| R100 | 1929 | 193,970 m3 | 216 | ספינת אוויר לנוסעים בריטית ניסויית |
| R101 | 1929 | 156,000 m3 | 236 | ספינת אוויר לנוסעים בריטית ניסויית |
| יו אס אס אקרון | 1931 | 180,000 m3 | 239 | יחד עם ה-יו אס אס מאקון מהוות את ספינות האוויר ממולאות הליום הגדולות ביותר |
| LZ 129 הינדנבורג | 1936 | 200,000 m3 | 245 | ספינת האוויר עם הנפח הגדול ביותר, יחד עם ה-LZ130 גראף צפלין. |
| ZPG-3W | 1958 | 42,450 m3 | 123 | ספינת האוויר הלא קשיחה הגדולה בצי האמריקאי. |
| איירלנדר 10 | 2016 | 38,000 m3 | 92 | ספינת האוויר הלא קשיחה המודרנית הגדולה ביותר |
ראו גם

מטוס רחב גוף
הערות שוליים

↑   איתן לשם, ספינת האוויר חוזרת, באתר הארץ, 2 באפריל 2023
| תעופה • תעופה צבאית • תעופה אזרחית |
| --- | --- | --- |
| עקרונות | אווירודינמיקה • כוח עילוי • גרר • מספר מאך • זווית התקפה • הזדקרות • פרופיל אווירודינמי • עומס כנף • מערבולת • אפקט קואנדה • יחס גלישה • פינת ארון המתים | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| כלי טיס | מטוס • מסוק • כדור פורח • ספינת אוויר • דאון • המראה ונחיתה אנכית (VTOL) • המראה ונחיתה קצרה (STOL) | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מבנה | כנף • כנפון קצה־כנף • מדף • מאזנות • ספוילר • מעצור אוויר • מוטת כנפיים • כונס אוויר • כני נסע • הגה גובה • הגה כיוון • תא הטייס • משטחי היגוי • קנארד | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| הנעה | מנוע בעירה פנימית • מנוע כוכבי (רדיאלי) • מדחף • מנוע סילון • היפוך דחף • מנוע מגח סילון • מנוע על-מגח סילוני • מנוע רקטי • חשמל | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| תופעות | גלגול הולנדי • צימוד אינרציאלי • בום על-קולי • התעבות סביב כלי טיס • אוסצילציה • ורטיגו • התקרחות | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מערכות | מחווני טיסה • צינור פיטו • מכל דלק נתיק • מצנח בלימה • אוויוניקה • מערכת בקרת טיסה • חיווט תעופתי • קופסה שחורה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| שלבי טיסה | הסעה ודחיפה • המראה • טיפוס • הנמכה • שיוט • נחיתה • אווירובטיקה • הקפה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מקצועות | צוות אוויר • טייס  • מהנדס טיסה • צוות קרקע • הנדסת אווירונאוטיקה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
מונחים בתעופה
ספינת האוויר הינדנבורג בהשוואה למטוסים הגדולים בעולם.
שאטוראליאויהיי

.
שאטוראָלְיָאוּיהֶיי, (בהונגרית: Sátoraljaújhely, ביידיש: איהעל או אויהעל) היא עיר בצפון־מזרח הונגריה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן, ליד הגבול הסלובקי.
משמעות השם

השם הורכב מאיחוד שני כפרים - שאטוראליה ואויהיי. בהונגרית "Sátor-alja" פירושו "קרקעית אוהל" - אולי על שם הר שצורתו כאוהל. משמעות "újhely" בהונגרית היא "מקום חדש" - היות שהעיירה נבנתה מחדש במקום גבוה יותר עקב שיטפונות. היו ששיערו שאוהל נקראה כך בידי היהודים בגלל המשמעות העברית של השם. בספרות הרבנית של אותו הזמן מוזכרת העיר כ"עיר חדש" וכדומה.
היסטוריה

בשנת 1261 קיבלה מעמד עיירה מידי בית המלוכה ההונגרי, שבנה בתוכה מבצר. מיקומה על נתיבי המסחר בין טרנסילבניה, רוסיה ופולין הביא להתפתחותה, בעיקר בתחום היין - ייצור ומכירת יין טוקאי. במאה ה-19 העיירה הייתה מקור למרידות נגד בית המלוכה ההבסבורגי למען עצמאות הונגריה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במסגרת חוזה טריאנון בשנת 1920 הוחלט שהגבול בין הונגריה לצ'כוסלובקיה יעבור בנחל רוניווה, העובר בעיירה. רוב שטחה נותר תחת שלטון הונגרי. בצד הצ'כי, בו נותר כרבע משטח העיירה המקורית, הוסב שם העיר ל"סלוֹבֶנסקַה נוֹבֶה-מֶסטוֹ" (העיר החדשה הסלובקית). שתי מסילות הרכבת והכביש הראשי עברו בשטח ההונגרי.
במלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה החל משנת 1943 בידי ברית המועצות. בשנת 1944 נשלחו רוב תושביה היהודים משתי השכונות (שבשני צידי הנהר) תחת השלטון הגרמני לאושוויץ.
יהודי העיר > בתקופה המודרנית

בשנת 1970 ממשלת הונגריה הלאימה את בית הקברות היהודי, וב-1983 הסכימה להשיב את הבעלות לקהילה היהודית. בית הקברות שופץ ובתוכו גם אוהל הישמח משה. לצד בית הקברות הקימו בנין הכנסת אורחים לתיירים יהודיים.
אישים ילידי העיר

הרב צבי הירש פרידמן מליסקא (1808 – 1874) מייסדה של חסידות ליסקא ומראשי תנועת החסידות בהונגריה במאה ה-19.
מור מזאי, במקור גרינפלד (1836 – 1925) עיתונאי, עורך, עורך דין יהודי-הונגרי. אחיו של העיתונאי והפוליטיקאי ארנה מזאי, סבו של הסופר פטר נאדאש.
ארנה מזאי, במקור עד 1875 גרינפלד (1850 – 1932) עיתונאי, חבר פרלמנט, חבר אגודת פטפי יהודי-הונגרי. אחיו הצעיר של עורך הדין מור מזאי.
רבי ברכיה טייטלבוים (1865 – 1917) רב ואדמו"ר חסידי.
הרב ברנאט זינגר (1868 – 1916) רב ותאולוג הונגרי. הוא בנו של הרב ישראל זינגר.
מיהאי ברודי (1883 – אושוויץ, 1944) עיתונאי, משורר, מורה, עורך עיתון יהודי-הונגרי. אחיו של לאסלו ברודי.
לאסלו ברודי (1897 – 1984), משורר, סופר, עורך דין יהודי-הונגרי.
הרב צבי הירש מייזליש (1901 − 1974), רב הערים ניימארק שבגליציה, ואץ שבהונגריה, ולאחר השואה רב ודיין במחנות העקורים ולאחר מכן רב בשיקגו.
פאל ויינשטיין (1906 – 1979) רופא (MD), רופא עיניים, דוקטור (PhD) למדעי רפואה (1960), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
אנדרה ספשי במקור שיסהולץ (1906 – 1977) מהנדס חשמל יהודי-הונגרי, פרופסור, דוקטור למדעים טכניים (1952).
אנדור ור, במקור וייס (1897 – 1976) היה משורר, סופר, מתרגם, עיתונאי יהודי-הונגרי.
שאנדור שנשטיין (1898 – ברגן-בלזן, 1945) היה רופא יהודי-הונגרי, פעיל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בהונגריה שניספה בשואה.
אלמר פולוני, במקור אלמר יהודה פולצ'ק (1870 – 1942) היה פסנתרן יהודי-הונגרי, מורה למוזיקה, מלחין.
שאנדור וינצה, במקור ויינברגר (1886 – 1946) היה פוליטיקאי ועיתונאי יהודי-הונגרי, עצמאי.
ברנבאש פשטי במקור יוז'ף גצלר (1920 – 1944) מהנדס כימיה יהודי-הונגרי, חבר בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית בהונגריה, נספה בשואה.
יוז'ף אנגל (1815 – 1901) היה פסל יהודי-הונגרי, את נושא פסליו שאב בעיקר מהמיתולוגיה היוונית, אך פיסל גם פסלי חזה (פרוטומה).
אדן גאטי במקור גרוסמן (1913 – 1978) היה יהודי-הונגרי, פוליטיקאי קומוניסטי. גאטי היה אחד ממארגני ומנהיגי מרד בוכנוולד שהציל את חייהם של מאות ילדים עצורים, בהם אימרה קרטס ואלי ויזל.
מרתה גנדר במקור גרינוולד (1919 – 2003) הייתה כנרת יהודייה-הונגרייה.
גזה ד. ברקו במקור דוד ברקוביץ' (1870 – 1927) מומחה דפוס הונגרי, בעל עיתון, עורך עיתון יהודי-הונגרי-אמריקאי.
שאנדור גרדוש, במקור גרוסמן (1892 – 1947) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי.
מיקלוש רֵב (במקור עד 1945 רוט (1906 – 1998) היה צלם יהודי-הונגרי, צלם עיתונות מפורסם עטור פרסים וספרים.
גיולה קלוגר (1901 – 1994) היה שחמטאי יהודי-הונגרי.