stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שומסק
תולדות העיר

העיר שומסק נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1149. העיר הייתה מדי פעם בשליטתם של נסיכים שונים, רוסים, הונגרים, ליטאים. בשנת 1224, כשהייתה שומסק עיר הבירה של אחת הנסיכויות, היא הותקפה על ידי הטטארים. במלחמה זו נתפרסם בגבורתו נסיך שומסק סביאטסולב שנפל בקרב. בשנת 1261 הותקפה שומסק בשנית על ידי הטטרים, נהרסה ואבדה מחשיבותה.
החל מן המאה ה-16 הייתה העיר בשלטון פולין. בעקבות חלוקתה השלישית של פולין Third Partition of Poland, סופח חבל ווהלין ושומסק בתוכו לאימפריה הרוסית ב-1795, והפך לחלק מתחום המושב. מתקופה זו ועד מלחמת העולם השנייה, היו ברוב הערים והעיירות של ווהלין, ושומסק בכללן, קהילות יהודיות גדולות יחסית, דוברות יידיש. בימי מלחמת העולם הראשונה היה חבל ווהלין זירת קרבות בין הצבא הרוסי לצבא הגרמני.
לאחר תום המלחמה, בנובמבר 1918, הוקמה הרפובליקה הפולנית העצמאית. ב-1921, לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית, נחתם הסכם ריגה בו נקבע גבולה המזרחי של פולין. בהסכם חולק חבל ווהלין כך שרובו, לרבות שומסק, עבר לידי פולין. ברפובליקה הפולנית התקיים משטר קפיטליסטי, שהנהיג יזמה פרטית ומסחר חופשי, בניגוד למשטר הסובייטי שהונהג באותה עת ביתר חלקי אוקראינה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בעת שהוורמאכט פלש לפולין, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג המערבי, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב שבין רוסיה וגרמניה. חבל ווהלין סופח לברית המועצות ושומסק נמצאה בשלטון סובייטי.
הסובייטים הנהיגו בווהלין את משטרם הכלכלי, האוסר מסחר חופשי ואת משטר הדיכוי של הנ.ק.ו.ד.. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941, במבצע ברברוסה, נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט שנכנס לשומסק ב-1 ביולי 1941 ושומסק נמצאה תחת שלטון הדיכוי והרצח הנאצי.
עם התהפכות גלגל המלחמה שבו הסובייטים וכבשו את ווהלין בשנת 1944. העיר שומסק נכללה בתחומי ברית המועצות עד להתפרקותה בשנת 1991 וכינון הרפובליקה העצמאית של אוקראינה. שומסק משמשת כאחד המרכזים התעשייתיים של צפון מחוז טרנופול, מייצרים בה מוצרי מאפה, מוצרי חלב וטקסטיל. בשנת 2001 נמנו בשומסק 5,161 תושבים.
יהודי שומסק

בימי גזירות ת"ח ת"ט, בשנת 1648, הרס בוגדן חמלניצקי את שומסק עד היסוד. מן העובדה כי חמלניצקי ראה בשומסק יעד לתקיפה ולהרס מסיקים כי כבר במאה ה17 היה בה יישוב יהודי, אם כי אין מקורות כתובים על כך. מן התקופה הקדם-ציונית אין הרבה חומר על יהודי שומסק. בתקופה הציונית חלה התעוררות לאומית ביהודי שומסק ורבתה בה הפעילות הציונית ומנגד פעלו גופים שמרניים שהתנגדו לכל קדמה והשכלה.
בשנת 1897 נמנו בשומסק 2,258 תושבים, מהם - 1,962 יהודים שהוו 87% מכלל האוכלוסייה. ערב השואה נמנו בשומסק 2,040 יהודים.
בראשית המאה ה-20 הייתה תנועת הגירה של יהודים משומסק, חלקם לארץ ישראל וחלקם לארצות הברית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה היה מצבה של הקהילה היהודית בשומסק קשה. העיר לא הייתה נתונה תחת שלטון מוגדר ועברה מיד ליד, פעם הבולשיביקים, פעם אנשי סימון פטליורה ופעם ביד כנופיות של שודדים, ומבין היהודים נפלו קורבנות רבים.
שנות השלטון הפולני היו שנות פריחה תרבותית וחברתית ליהודי שומסק, בעיר הוקמה גימנסיה עברית של רשת תרבות ולצידה ספרייה עברית גדולה. היה בעיר סניף גדול ופעיל של תנועת החלוץ שהכשיר צעירים לעבודה חקלאית לקראת עלייתם לארץ ישראל. כן פעלו בעיר הקרנות הלאומיות קרן הקיימת וקרן היסוד. צעירי העיר הקימו חוג דרמטי שבמסגרתו הוצגו מחזות של מחברים יהודים נודעים כשלום עליכם, יעקב גורדין ואברהם גולדפדן. ההכנסות ממכירת הכרטיסים הוקדשו לקרנות הלאומיות וחלקן לצדקה.
יהודי שומסק > בשואה

בימים הראשונים לכניסת הנאצים לשומסק אירעו בה פוגרומים שנערכו על ידי האוקראינים, אך בניגוד לערי ווהלין האחרות מספר הנספים בהם היה מועט.
עם התבססות השלטון הגרמני בשומסק, נדרשו יהודי שומסק להקים מקרבם יודנראט. רב העיר קרא את היהודים לאספה בבית הכנסת ושם נדרש הציבור לבחור את חברי היודנראט. הציבור, שלא ידע את כוונות הגרמנים להשתמש ביודנראט ככלי לקראת ביצוע השמדת היהודים, בחר באנשים הגונים ומקובלים על הציבור. לצד היודנראט הוקמה משטרה יהודית.
בפורים תש"ב 3 במרץ 1942 ניתנה פקודה לכנס את יהודי שומסק לגטו. ב-12 במרץ נסגר הגטו והיהודים חיו בו בתנאי מצוקה קשים של צפיפות רעב ומחלות, כולל התרחשות של מגפת טיפוס, והועסקו בעבודות כפייה.
ב-8 במאי 1942 נצטווה היודנראט של שומסק לספק לשלטונות הגרמנים, תוך שלושה ימים, 100 שעוני זהב, בד לחליפות, 5,000 רובל זהב ו-200 דולר. כחודש לאחר מכן, ב-2 ביוני נצטוו היהודים להמציא 50 מכונות כתיבה, 5 משאיות, 500 נורות חשמל ו-100 זוגות אופנים. כדי להבטיח שהיהודים אכן ימציאו את הנדרש, לקחו הגרמנים 50 בני ערובה. כיוון שהיודנראט לא יכול היה לספק את הנדרש נורו בני הערובה.
בחודשי אוגוסט - אוקטובר 1942, בוצע החיסול הרצוף והעיקרי של יהדות ווהלין בערים השונות במקביל ושומסק בכללן. ב-12 באוגוסט החלה האקציה (ריכוז היהודים לקראת השמדה) הראשונה. מאות מיהודי העיר נחטפו והובלו אל מאחורי בית הקברות הנוצרי ונורו אל בורות הריגה.
שמועות על הטבח הסתננו והגיעו לאוזני אנשי העיירה שנותרו בחיים ורבים מהם התחילו להסתתר במרתפים, באורוות ובמקומות מסתור אחרים. רבים מהם נתגלו על ידי אנשי המליציה האוקראינית. אחרים נתגלו כשהרעב והצמא אילצו אותם לצאת ממחבואיהם או שקולם של תינוקות בוכים חשף את מקומות המסתור. הנתפסים הוצאו אל בורות ההריגה ונורו. מכל אנשי הגטו נותרו בחיים כמאה וחמישים איש בלבד ואלו חוסלו באקציה האחרונה שנועדה לגלות את אחרוני המסתתרים.
בעת האקציות היו ניסיונות התנגדות ספונטניים. צעירים מתנועת השומר הצעיר ניסו לפרוק נשק משוטרים, ככל הנראה ללא הצלחה. שתי צעירות התנפלו על מפקד המשטרה, חנקו ונשכו אותו עד שנורו בידי השוטרים. רק 60 מיהודי העיר נותרו כניצולים לאחר השואה.
לקריאה נוספת

שמואל ספקטור, שואת יהודי ווהלין, הוצאת יד ושם, 1986.
שומסק, ספר זיכרון לקדושי שומסק שנספו בשואת הנאצים, הוצאת ארגון עולי שומסק, 1968
כריכת ספר יזכור לקהילת שומסק
ריאן גייג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1983 (בן 41) קובנטרי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Ryan James Gage 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריאן גייג' (באנגלית: Ryan Gage; נולד ב-17 בינואר 1983) הוא שחקן אנגלי המופיע בתיאטרון, בטלוויזיה, בקולנוע ובמשחקי וידאו.
ביוגרפיה

גייג' נולד בלונדון. תפקידו הידוע ביותר בטלוויזיה הוא בדמות המלך לואי השלושה עשר בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "המוסקטרים". כמו כן הוא מוכר מגילום דמותו של טד בנדי בסרט הטלוויזיה "Serial Thriller: Angel of Decay". בקולנוע שיחק גייג' בתפקיד אלפריד ליקספיטל בסרט "ההוביט: מפלתו של סמאוג" ובסרט "ההוביט: קרב חמשת הצבאות". הוא גילם שוב את טד בנדי (ברשימת השחקנים זוהה בשם הוא) בסרט "Angel of Decay", עליו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי הבריטי של 2016. במשחקי וידאו גילם גייג את צ'ריברט ב-"Final Fantasy XIV". בתיאטרון עבד גייג' עם הלהקה השייקספירית המלכותית במחזות כגון "המלט", "חלום ליל קיץ" ו"מקבת'".
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | הקמצן | The Miser | קליאנט | Mark Goucher Productions / תיאטרון גאריק |
| 2013 |  | American Justice | פנטון | Playground Studios/Arts Theatre |
|  |  | Ghost Stories | סיימון ריפקינד | תיאטרון הדוכס מיורק, ליריק המרסמית', ליברפול אברימן |
|  |  | The Laws of War | חייל | The Royal Court |
|  |  | Wages of Thin | המפקח ואן | Old Red Lion |
|  |  | Quadrophenia | Ace Face |  |
|  |  | Artist Descending a Staircase | מרטלו | Old Red Lion |
|  | המלט | Hamlet | אוסריק והשחקן המלכה | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  | רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים | Rosencrantz and Guildenstern Are Dead | אלברט | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  | חלום ליל קיץ | A Midsummer Night's Dream | פלוט | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  |  | God in Ruins | בריאן ג'וניור | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  | עמל אהבה לשווא | Love's Labour's Lost | לורד | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  | מקבת' | Macbeth | חייל | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  | מקבט | Macbett | דונלביין | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  |  | Indian Boy | ספארקס | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  |  | Promises and Lies | קאדלס | התיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהם |
| 2006 | האביב מתעורר | Spring Awakening | מלכיור גבור | תיאטרון יוניון |
|  |  | Wolves and Sheep | אפולוניוס וגורצקי | תיאטרון פלזנס |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | השופט דרד | Judge Dredd | גנב צעיר | ללא קרדיט |
| 2007 |  | Outlaw | ניק לאב |  |
| 2007 |  | Brixton 85 | שיכור |  |
|  |  | Alone Together | אוסקר | קרדיט כבמאי שותף עם דניאל גייג' |
| 2013 | ההוביט: מפלתו של סמאוג | The Hobbit: The Desolation of Smaug | אלפריד ליקספיטל |  |
| 2014 | ההוביט: קרב חמשת הצבאות | The Hobbit: The Battle of the Five Armies | אלפריד ליקספיטל |  |
| 2015 |  | Scottish Mussel | ראמזי |  |
| 2016 |  | Angel of Decay | טד באנדי |  |
| 2016 |  | A Hundred Streets | וינסנט |  |
| 2020 |  | Adventures of a Mathematician | רוברט הופנהיימר |  |
| 2022 | משחק של חיים או מוות | Choose or Die | לאנס |  |
| TBA |  | Kingslayer | צ'אפלין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 |  | The Bill | קארל בוקסטון | בפרק "Love and War: Part 1" |
| 2006 | הנוכלים | Hustle | בילי | בפרק "Price for Fame" |
| 2009 | המלט | Hamlet | אוסריק והשחקן המלכה |  |
| 2009 | הולבי סיטי | Holby City | ראסל קובדן | בפרק "The Honeymoon's Over" |
| 2010 | רופאים | Doctors | נייתן הדלר | בפרק "A Taste of Freedom" |
| 2011 |  | Hollyoaks | ג'וני | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2013 |  | Murder on the Home Front | דני הסטינגס |  |
| 2014–2016 | המוסקטרים | The Musketeers | המלך לואי השלושה עשר | סדרת טלוויזיה |
| 2015 |  | Serial Thriller: Angel of Decay | טד בנדי | מיני-סדרה |
| 2015 |  | The Gamechangers | עיתונאי / מגיש / המון | דוקו-דרמה |
| 2017 | ננס אדום | Red Dwarf | אדולף היטלר | בפרק "Cured" |
| 2020 | שונאים את סוזי | I Hate Suzie | טיילור | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Final Fantasy XIV: Heavensward | צ'ריברט |  |
| 2015 | Bloodborne | מיקולש – מארח בסיוט |  |
הערות שוליים

↑  Eviebowman (17 בינואר 2014). "Middle-Earth News – Happy Birthday, Ryan Gage!". נבדק ב-19 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Ryan Gage (IMDB Page Profile)". נבדק ב-19 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Ryan Gage: United Agents (Page Profile)". נבדק ב-19 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mary Couzens (8 ביולי 2006). "Spring Awakening at the Union Theatre". London SE1 Community Website. נבדק ב-3 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405749205171  GND: 1220219657  LCCN: no2011194434  VIAF: 221101733   WorldCat (עם VIAF): 221101733
שנגרי-לה של העולם

מסלול הרכבת, על רקע מפת מחוזות סין
שנגרי-לה של העולם (באנגלית: Shangri-la of the World) היא רכבת מהירה בסין, בעלת מסילה באורך של 3,368 ק"מ, שהיא המסילה הארוכה ביותר בעולם לרכבות מהירות. הושקה ב-5 בינואר 2017.
קו הרכבת מורכב משני חלקים:
הרכבת המהירה בייג'ינג-שאנגחאי (אנ'): מבייג'ינג דרומה לשאנגחאי, באורך 1,302 ק"מ.
הרכבת המהירה שאנגחאי-קונמינג (אנ'): משאנגחאי מערבה לקונמינג, באורך 2,066 ק"מ.
הקו מקשר חלק גדול ממחוזות סין, וזמן הנסיעה לכל אורכו - כ-13 שעות.
השם לקוח מתוך מקום דמיוני בשם "שנגרי-לה", שהופיע בספר "האופק הנעלם" של ג'יימס הילטון.
שאהין (טיל)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל בליסטי לטווח קצר
 ארץ ייצור:  פקיסטן פקיסטן
 יצרן:  התעשיות הביטחוניות של פקיסטן
 תקופת השירות:  6 במרץ 2003 – הווה (21 שנים) 
 פלטפורמת שיגור:  TEL
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע רקטי עם דלק מוצק (שלב אחד)
 משקל:  9,500 ק"ג
 ממדים
 אורך:  12 מטר
 קוטר:  1 מטר
 ביצועים
 טווח:  750 קילומטר
 דיוק:  25 מטר (CEP)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  קונבנציונלי/לא קונבנציונלי
 
שאהין (באורדו: شاهين; עברית: בז נודד) היא סדרת טילים בליסטיים מתוצרת פקיסטן.
שאהין 1

שאהין 1 הוא טיל בליסטי לטווח קצר (SRBM) שטווחו האופטימלי 750 קילומטר. הטיל מונע באמצעות דלק מוצק, וההערכה היא שמדובר בטיל מדויק למדי (בעל CEP של 25 מטרים). משקל הטיל 10 טונות. הטיל יכול לשאת ראש נפץ קונבנציונלי או לא קונבנציונלי במשקל כולל של כ-1000 קילוגרם.
הניסוי הראשון בטיל נערך ב-15 באפריל 1999 והטיל נכנס לשירות בצבא פקיסטן בשנת 2003.
שאהין 2

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל בליסטי לטווח בינוני
 ארץ ייצור:  פקיסטן פקיסטן
 יצרן:  התעשיות הביטחוניות של פקיסטן
 תקופת השירות:  6 במרץ 2003 – הווה (21 שנים) 
 פלטפורמת שיגור:  TEL
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע רקטי עם דלק מוצק (שני שלבים)
 משקל:  25,500 ק"ג
 ממדים
 אורך:  17.5 מטר
 קוטר:  1.4 מטר
 ביצועים
 טווח:  2,500-3,500 קילומטר
 דיוק:  50 מטר (CEP)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  קונבנציונלי/לא קונבנציונלי
 
שאהין 2 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני (IRBM). זהו הטיל המתקדם ביותר המצוי כיום בשירותו של צבא פקיסטן. הוא עושה שימוש במנוע רקטי דו שלבי המבוסס על דלק מוצק. ההערכה היא שרמת הדיוק של הטיל גבוהה (CEP של 50 מטרים).
ניסוי ראשון בטיל נערך ב-9 במרץ 2004. בשלבי פיתוח גרסת טיל מרובה ראשי נפץ.
שאהין 3

שאהין 3 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני (IRBM) הנמצא בשלבי פיתוח מתקדמים. הטווח המתוכנן הוא 4,000-4,500 קילומטר. הפיתוח החל בשנת 2002.
שליחות קטלנית: התעוררות

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  ג'וזף מק'גינטי ניקול 
 הופק בידי:  דרק אנדרסון, ויקטור קוביק, ג'פרי סילבר, מוריץ בורמן
 תסריט:  ג'ון ד. ברנקטו מייקל פריס דייוויד וילסון פול האגיס שון ראיין ג'ונתן נולאן
 עריכה:  קונרד באף ה-IV 
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל ברייס דאלאס האוורד סאם וורת'ינגטון אנטון ילצ'ין קורינה מון בלאדגוד קומון הלנה בונהם קרטר
 מוזיקה:  דני אלפמן 
 צילום:  שיין הרלבוט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  The Halcyon Company, Wonderland Sound and Vision 
 חברה מפיצה:  בצפון אמריקה: האחים וורנר הפצה עולמית: סרטי סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 במאי 2009   ישראל 4 ביוני 2009
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט מדע בדיוני, סרט דיסטופי 
 תקציב:  200 מיליון דולר
 הכנסות:  371.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   terminatorsalvation
 סרט קודם:  שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות
 סרט הבא:  שליחות קטלנית: ג'נסיס
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שליחות קטלנית: התעוררות (באנגלית: Terminator Salvation) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מדע בדיוני. הסרט, שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 במאי 2009, הוא הרביעי בסדרת סרטי שליחות קטלנית.
הסרט הוא המשך לקודמו בסדרה, ומתאר את האירועים שלאחר פרוץ המלחמה בין בני האדם לצבא מכונות המונהג בידי בינה מלאכותית בשם "סקיינט". גיבור הסרט הוא ג'ון קונור, אותו מגלם השחקן כריסטיאן בייל, ולצידו מופיע סאם וורת'ינגטון בתור מרקוס – פושע אשר הוצא להורג בטרם פרוץ המלחמה שהפך לכלי בידי "סקיינט".
צילומי הסרט החלו ב-5 במאי 2008 בניו מקסיקו ונמשכו 77 ימים. עם יציאתו, הסרט קיבל ביקורות מעורבות בקרב מבקרי הקולנוע, אך זכה להצלחה קופתית.
צוות השחקנים הראשי

כריסטיאן בייל בתפקיד את ג'ון קונור, מנהיג כוחות המורדים במלחמה נגד המכונות.
סאם וורת'ינגטון בתפקיד את מרקוס רייט, סייבורג יציר כפיה של "סקיינט".
אנטון ילצ'ין בתפקיד את קייל ריס, נער צעיר ולימים – אביו של קונור בעקבות מסע בזמן.
ברייס דאלאס האוורד בתפקיד קייט קונור, אשתו של ג'ון. האוורד החליפה בתפקיד זה את קלייר דיינס אשר גילמה את הדמות בסרט הקודם.
מון בלאדגוד בתפקיד בלייר ויליאמס, טייסת בשירות יחידת העילית של קונור.
קומון בתפקיד בארנס, לוחם ביחידת העילית של קונור.
שם המשחק (ירחון)

| --- | --- |

 תדירות:  ירחון
 סוגה:  ספורט
 מו"ל:  מעריב החזקות
 מייסד:  אורי שרצקי
 עורך ראשי:  אורי שרצקי
 תאריכי הופעה:  אוגוסט 1996 – פברואר 2010 (כ־13 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 
שם המשחק היה ירחון ספורט ישראלי שיצא לאור מאוגוסט 1996 עד פברואר 2010. הירחון נוסד על ידי העיתונאי אורי שרצקי, ששימש גם כעורך. את הירחון הוציאה לאור חברת מעריב החזקות. שם המשחק היה כתב העת היחיד בישראל שעסק בספורט, שהתפרסם באופן קבוע ועסק בכלל ענפי הספורט (ובכדורגל בפרט). הירחון לא עסק בחדשות ספורט אלא פרסם בעיקר כתבות צבע, כתבות עומק, ניתוחים טקטיים, ראיונות עם ספורטאים, מדור סאטירה, חידון נושא פרסים וטורים אישיים.
לאורך רוב שנות קיומו צורף לכל גיליון פוסטר של ספורטאי כלשהו, לרוב כדורגלן או כדורסלן. בכל שנותיו, הופיע הירחון על דפי ניייר כרומו והכיל 100 עמודים בדיוק.
שאהין נג'פי

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1980 (בן 44) בנדר אנזלי, איראן 
 מוקד פעילות:  קלן 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, רגאיי, ראפינג, מוזיקה קלאסית, פלמנקו, רוק 
 שפה מועדפת:  פרסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, כלי נשיפה 
 www.shahinnajafimusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שאהין נג'פי (בפרסית: شاهين نجفى, נולד ב-1980) הוא מוזיקאי, זמר, תמלילן ופעיל פוליטי איראני, המתגורר מאז 2015 בבריטניה.
שיריו של נג'אפי עוסקים בעיקר בנושאים כמו תיאוקרטיה, עוני, סקסיזם, צנזורה, עבודת ילדים, הוצאה להורג, התמכרות לסמים והומופוביה. בראיונות הצהיר כי הוא שואף להשתמש במרכיבים פואטיים, ספרותיים, פילוסופיים ופוליטיים במוזיקה שלו.
ביוגרפיה

נג'אפי נולד בעיר בבנדר-אנזאלי שלחוף הים הכספי, באיראן. כשהיה בן שש נפטר אביו, ובהמשך אחיו הפך נרקומן ומת גם הוא. הוא החל לכתוב שירה כנער והחל ללמוד גיטרה בסגנונות הקלאסיים והפלמנקו בגיל 18. לאחר מכן הפך לאמן מחתרת באיראן, עבד עם להקות שונות, בסגנון רוק.
הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטת גילן והביע בגלוי את דעתו על האוניברסיטה, מה שהוביל לסילוק ממנה.
נג'אפי עבר להתגורר בגרמניה בשנת 2005, והקים מספר להקות רוק המופיעות עם מוזיקה בשפה הפרסית. השירים הפוליטיים והחברתיים שלו החלו להיות משודרים על ידי שדרנים פרסיים והוא החל להתפרסם גם בתקשורת הבינלאומית. בשנת 2012, נאלץ להסתתר מחשש לחייו בעקבות פרסום השיר "הו נַקי ('טהור')", בו הוא מזמין בצורה מטפורית את האמאם השיעי העשירי, עלי אל-האדי, המכונה "הטהור", לחזות בהידרדרותה המוסרית של איראן תוך פירוט שורה ארוכה של מקרים שהביכו את המשטר האיראני. עם שחרור הקליפ של השיר הועמד פרס של מאה אלף דולר על ראשו, ואף יצאה פתווה הדנה אותו למיתה מטעם אייתוללה גולפאייגאני. ביוני 2014, הוא התפשט בהופעה כמחאה על היחס לאסירים הפוליטיים באיראן, והביא לגל תגובות ברשתות החברתיות האיראניות.
בפברואר 2017, הקליט שיר עם אביב גפן וחודש אחר כך הופיע בישראל.
דיסקוגרפיה

Illusion (2009)
The Year of Blood (2010)
Hich Hich Hich (2012)
Tramadol (2013)
Sade (2015)
Radikal (2017)
Jens Sevom (2019)
הערות שוליים

↑  דודי כהן, 100 אלף דולר על ראשו של הראפר האיראני, באתר ynet, 15 במאי 2012
↑  אורלי נוי, התפשטות המחאה של ראפר איראני מסעירה את הרשת הפרסית, באתר "שיחה מקומית", 16 ביוני 2014
↑  יונתן ריגר, ‏הדואט של אביב גפן והזמר האירני, באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1041886527  ISNI: 0000 0003 7276 9057  MusicBrainz: b447afda-56c9-4bb3-b37b-304b78a70f3d  VIAF: 305306884   WorldCat (עם VIAF): 305306884
רקוויאם לחבר שלי

| --- | --- |
עטיפת האלבום
עטיפת האלבום
 אלבום אולפן מאת זביגנייב פרייזנר
 יצא לאור:  1998
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 שפה:  לטינית, יוונית, פולנית 
 אורך:  1:08:24
 חברת תקליטים:  ארטו רקורדס
 הפקה:  זביגנייב פרייזנר 
 
רקוויאם לחבר שלי (Requiem for my friend), היא יצירה פרי עטו של המלחין הפולני זביגנייב פרייזנר המבוססת על הרקוויאם הקתולי. החבר לו מוקדשת היצירה הוא הבמאי קשישטוף קישלובסקי, שהיה ידיד קרוב של פרייזנר, ופרייזנר אף הלחין כמה מהפסקולים של סרטיו. היצירה יצאה בשנת 1998 באלבום הנושא את שמה, יחד עם יצירה נוספת: "חיים" (Life). שתי היצירות בעלות מוטיבים משותפים, והן מהוות ביחד יצירה אחת וגדולה יותר. האלבום הוא היצירה הגדולה הראשונה של פרייזנר שאיננה פסקול, לאחריה הלחין כמה יצירות נוספות.
האלבום

האלבום מורכב משני חלקים, רקוויאם וחיים. בין שני החלקים יש קשר המתבטא בסגנון דומה ואף בנושא ה"לקרימוסה" החוזר בשניהם לקראת סוף היצירה. ניתן לראות באלבום כולו יצירה אחת העוסקת במוות ובחיים. אלבום זה היה הניסיון הראשון של פרייזנר לכתיבת יצירה גדולה שאיננה פסקול, אלא נועדה לביצוע באולמות קונצרטים. היצירה כולה כתובה בסגנון נוגה. פרייזנר מרבה להשתמש ביצירה זו קטעים ארוכים בהם ניתן לשמוע רק הד של תווים קודמים.
האלבום בשלמותו, כיצירה אחת, בוצע לראשונה ב-1 באוקטובר 1998 בתיאטרון הגדול בוארשה (אנ'), עם המקהלה והתזמורת של סינפוניה וארשוביה. בכורה מחוץ לפולין התקיימה ב-19 במרץ 1999 ברויאל פסטיבל הול בלונדון, בביצוע תזמורת ה-BBC. בכורה ישראלית התבצעה על ידי התזמורת הסימפונית חיפה בזמן פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2005.
הקטע הידוע ביותר מן האלבום הוא ה"לקרימוסה", החוזר בשני החלקים של האלבום. הקטע זכה לאזכור בסרט עץ החיים, של טרנס מאליק.
האלבום > רקוויאם לחבר שלי

פרייזנר סיפר שלו ולבמאי קשישטוף קישלובסקי הייתה תוכנית לבנות קונצרט שיספר סיפור חיים של אדם, הם תכננו לבצע את בכורת הקונצרט באקרופוליס באתונה. התוכנית לא יצאה לפועל בשל פטירתו של קישלובסקי בשנת 1996. פרייזנר הלחין כמה קטעים לקול ולעוגב שהושמעו בהלווייתו של קישלובסקי, והוא החליט לפתח אותם לרקוויאם. התוצר היה הרקוויאם לחבר שלי, שהוקדש לקישלובסקי והלחנתו הסתיימה בשנת 1998.
הרקוויאם לחבר שלי מתבסס על הטקסט הליטורגי הקתולי, אך עורך בו שינויים. לדוגמה: הדיאס אירה ברקוויאם לחבר שלי כולל רק חלק קטן מהמזמור הליטורגי, ואף בשינוי סדר: הבית המתחיל במילים 'רקס טרמנדה' בתחילה, והבית המתחיל במילים 'דיאס אירה' רק בסוף. היצירה גם כוללת שינויים בסדר בין חלקי הרקוויאם: הלקרימוסה, שנמצאת בסוף הדיאס אירה הועברה לסוף הרקוויאם כולו.
ברקוויאם יש תשעה פרקים והוא נכתב להרכב של עוגב, שישה סולנים: (סופרן, קונטרה טנור, שני זמרי טנור, בס וילד השר בסופרן), מקהלה ותזמורת קאמרית (חמישיית מיתרים וכלי הקשה).
האלבום > חיים

היצירה חיים נכתבה מעט אחרי הרקוויאם ונועדה להשלים אותו. היצירה מחולקת לארבעה חלקים: "התחלה", "גורל", "אפוקליפסה" ו"נספח". ה"התחלה" כוללת קטעים אינסטרומנטליים בלבד. ה"גורל" כולל קטע בלטינית מספר קוהלת (שיר הזמן, בתחילת פרק ג'). ה"אפוקליפסה" כוללת קטעים שונים בלטינית מחזון יוחנן ואת הלקרימוסה הלקוחה מסוף מזמור הדיאס אירה. הנספח כולל תפילה בפולנית.
גם ביצירה חיים יש תשעה פרקים והיא נכתבה להרכב של שני סולנים (סופרן וקונטרה טנור), קול, מכשיר הקלטה (לאפקטים מוזיקליים), פסנתר סולן, סקסופון אלט סולן, תזמורת גדולה (שישים כלים) ומקהלה גדולה (כארבעים זמרים).
רשימת רצועות

Requiem

1. Officium - 03:45

2. Kyrie eleison - 06:12

3. Dies irae - 04:51

4. Offertorium - 03:18

5. Sanctus - 02:49

6. Agnus dei - 01:49

7. Lux aeterna - 01:57

8. Lacrimosa - 03:22

9. Epitaphium - 03:04

Life

The Beginning

10. Meeting - 05:15

11. Discovering the World - 02:50

12. Love - 02:28

Destiny

13. Kai Kairos - 09:43

Apocalypse

14. Ascende huc - 02:17

15. Veni et vidi - 02:44

16. Qui erat et qui est - 04:29

17. Lacrimosa- Day of Tears - 04:06

Postscriptum

18. Prayer - 03:16
רקוויאם העולם

עטיפת ההקלטה של הרקוויאם משנת 2007
רקוויאם העולם היא יצירה קלאסית בקנה מידה גדול שכתב המלחין הבריטי ג'ון פולדס. היצירה מכונה רקוויאם, אך היא לא מורכבת ממילות הרקוויאם הקתולי אלא מלברית שערכה אשתו של המלחין, מוד מקארת'י, ועניינה זיכרון לנופלי מלחמת העולם הראשונה ותפילה לשלום. היצירה בוצעה במשך ארבע שנים ברציפות (1923-1926) ביום שביתת הנשק של סוף מלחמת העולם הראשונה (11 בנובמבר) בטקס הזיכרון של הלגיון הבריטי המלכותי, ולאחר מכן נשכחה ובוצעה שוב רק בשנת 2007.
היסטוריה

כשפרצה מלחמת העולם הראשונה היה המלחין ג'ון פולדס בלונדון. הוא התגייס לצבא בשנת 1914 אך שוחרר ממנו בטענה שיוכל לשרת את האומה טוב יותר על ידי בידור החיילים במוזיקה. הרעיון לכתוב יצירת זיכרון לחללי המלחמה עלה כבר בשנת 1914 אך פולדס החל לקדם רעיון זה רק לאחר סיום המלחמה. בשנת 1919 החל לעבוד על היצירה לאחר שגילה שיש עניין באנדרטה מוזיקלית לחללי המלחמה, הוא סיים את העבודה על היצירה בשנת 1921. פולדס שלח את היצירה לאקדמיה המלכותית למוזיקה לביקורת עמיתים וזכה לשבחים משורה של מלחינים ואנשי מוזיקה כמו: ארנולד באקס, ארתור בליס, יוג'ין גוסנס, אדריאן בולט, אדוארד ג'וזף דנט והמילטון הארטי. נשיא האקדמיה המלכותית שלח את הפרטיטורה למנצח המקהלה של התזמורת הפילהרמונית של לונדון, צ'ארלס קנדי סקוט, וגם הוא היה נלהב, אם כי לאחר שנים הוא טען שהיצירה משעממת. חלק מן היצירה בוצע כבר בשנת 1921 על ידי דונלד טובי, אך ביצוע מלא של היצירה התעכב שכן פולדס רצה לבצע את היצירה בקתדרלה אך קתדרלות לא הסכימו לבצע את הבכורה בתוכן בשל אופייה הלא ליטורגי של היצירה.
בסופו של דבר אימץ הלגיון הבריטי המלכותי את היצירה והחליט לשלב אותה בטקס הזיכרון שלו לזכר חללי מלחמת העולם הראשונה. הבכורה של היצירה נערכה ב-11 בנובמבר 1923, יום השנה החמישי לשביתת הנשק של סוף מלחמת העולם הראשונה, ברויאל אלברט הול. את היצירה ביצעה התזמורת הפילהרמונית של לונדון בתוספת של מקהלות ונגנים נוספים. בסך הכל השתתפו בביצוע היצירה 1,250 נגנים וזמרים. בכורת היצירה זכתה להצלחה רבה וזיכתה את המלחין בתשואות ארוכות מהקהל. היצירה בוצעה מאז במשך ארבע פעמים ברציפות בליל שביתת הנשק. אך לאחר 1926 הופסק ביצוע היצירה. מלקולם מקדונלד, הביוגרף של פולדס טוען שהפסקת ביצוע היצירה נבעה מקנוניה כנגד פולדס בשל דעותיו השמאליות והעובדה שלא שירת במלחמה.
אחרי הפסקת ביצוע הרקוויאם הוא נשכח ולא בוצע במשך יותר מ-80 שנים. לאחר גילויו המחודש של ג'ון פולדס וחידוש העניין בו בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 החל להתרקם הרעיון לבצע מחדש את רקוויאם העולם, אך ביצוע זה נעשה רק בשנת 2007 בשל הקושי בביצוע יצירה כה גדולה. היצירה בוצעה בביצוע מחודש ב-11 בנובמבר 2007 על ידי תזמורת רשות השידור הבריטית בניצוחו של ליאון בוטשטיין. הביצוע המחודש היצירה עורר עניין וזכה לביקורות טובות ואף הוקלט ויצא בדיסק.
היצירה

היצירה עניינה זיכרון לנופלים במלחמת העולם הראשונה ותפילה לשלום. היצירה הנה זיכרון לכל נופלי המלחמה ללא קשר ללאום שלהם, ולפיכך היא נקראת "רקוויאם העולם".
היצירה מורכבת משני חלקים שבכל אחד מהם עשרה פרקים. אין הפסקה בין הפרקים בתוך כל חלק. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כשעה וחצי.
היצירה > מילים

את המילים לרקוויאם ערכה אשתו השנייה של פולדס, מוד מקארת'י. הטקסט איננו ליטורגי, הוא אמנם נפתח במילים "requiem aeternam" (מנוחת עולמים) כמו הטקסט הקתולי, אך לאחר מכן הטקסט הליטורגי נזנח. הלברית של הרקוויאם מורכבת מפסוקים מן התנ"ך, קטעים ממסעות ההלך של ג'ון באניין, משירי קודש הודיים ומקטעים שכתבה מקארת'י בעצמה. כמעט כל הטקסט כתוב בשפה האנגלית.