stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן אנטוניו ספרס
היסטוריית הקבוצה > הטריו: דאנקן, פארקר וג'ינובילי (2003–2016) > 2008/2009

הספרס פתחו את עונת 2008/2009 עם שלושה הפסדים רצופים, וקבעו בכך את פתיחת העונה הגרועה ביותר שלהם מאז 1973. ג'ינובילי נאבק עם פציעה בקרסול הימני לאורך העונה ושיחק 44 משחקים בלבד. כתוצאה מכך הספרס נאלצו להסתמך על פארקר ודאנקן שיובילו את המועדון לאורך העונה. פארקר נענה לאתגר והציג שיאי קריירה בממוצעי נקודות ואסיסטים. הספרס סיימו עם מאזן 24–58 ותפסו שוב את המקום השלישי במערב עם סיום העונה הסדירה. הפציעה של ג'ינובילי גרמה לו להחמיץ את כל משחקי הפלייאוף, וכפועל יוצא מכך הספרס הפסידו כבר בסיבוב הראשון לדאלאס מאבריקס 1–4. הפסד זה בסיבוב הראשון היה הראשון של המועדון מאז הצטרפותו לקבוצה של טים דאנקן.
היסטוריית הקבוצה > הטריו: דאנקן, פארקר וג'ינובילי (2003–2016) > 2009/2010

לקראת פתיחת עונת 2009/2010 הג'נרל מנג'ר של המועדון, אר.סי. ביופורד, החליט להצעיר במעט את סגל הקבוצה. השחקנים המבוגרים ברוס בואן בן ה-38, קורט תומאס בן ה-34 ופבריסיו אוברטו בן ה-34 נשלחו בטרייד למילווקי באקס בתמורה לסמול פורוורד ריצ'רד ג'פרסון בן ה-29. בבחירת דראפט שנחשבה כ"גניבה" בסיבוב השני בחרה סן אנטוניו בבחירה ה-37 את הסנטר המצטיין דואן בלייר, שהידרדר במיקום בשל פציעות ברכיים שעבר. בנוסף, הצליחה הקבוצה להחתים את הפאוור פורוורד המבוקש אנטוניו מקדייס לחוזה של שנתיים תמורת 11 מיליון דולר.
הספרס נאלצו להתמודד עם עונה רווית פציעות של שחקניה אך הצליחה לסיים את העונה הסדירה עם יותר מ-50 ניצחונות. בסיבוב הראשון שחזרה הקבוצה את המפגש מהפלייאוף הקודם עם הדאלאס מאבריקס, אך הפעם הצליחה לצאת כשידה על העליונה עם ניצחון 2–4, למרות הפסד במשחק הראשון. בסיבוב השני התמודדה הקבוצה מול הפיניקס סאנס, אך הופתעה והודחה בסוויפ 0–4 אף על פי שתוצאות כל המשחקים היו צמודות למדי.
היסטוריית הקבוצה > הטריו: דאנקן, פארקר וג'ינובילי (2003–2016) > 2010/2011

בדראפט ה-NBA לשנת 2010 הספרס בחרו את בחירתם הגבוהה ביותר מאז דאנקן שנבחר במקום הראשון בשנת 1997, ובחרו בבחירה ה-20 את הרוקי ג'יימס אנדרסון, אולם אנדרסון נפצע במהרה ונאלץ להחמיץ את מחציתה הראשונה של עונת 2010/2011. בפעם הראשונה מזה זמן רב הטריו המוביל של הקבוצה הצליח לשמור על פתיחת עונה נטולת פציעות, והודות לכך הספרס פתחו בצורה טובה את העונה והגיעו לערב חג המולד עם מאזן 4–25. ריצ'רד ג'פרסון, שעבר עונת התאקלמות לא פשוטה, אשר חתם על חוזה לשלוש עונות נוספות והתאמן בקיץ באופן אישי עם המאמן גרג פופוביץ', השתפר בצורה משמעותית בהשוואה לעונתו הראשונה בקבוצה. גורם משמעותי נוסף בהצלחת הקבוצה היה הסנטר הברזילאי טיאגו ספליטר, בחירת דראפט קודמת של הספרס, שנשאר מספר עונות בספרד בקבוצת טאו ויטוריה בטרם הצטרף לקבוצה. ספליטר, שהחמיץ עקב פציעה את אליפות העולם בכדורסל 2010 שהתקיימה בקיץ בטורקיה, שולב בהדרגה לתוך סגל הקבוצה על ידי פופוביץ' והצליח להתאים את משחקו לרמת המשחק היותר פיזית ב-NBA בהשוואה לאירופה. שחקן משמעותי נוסף שפופוביץ' שילב בהצלחה הוא הקלע גארי ניל, ששיחק מספר עונות באירופה לפני שהצליח לקבל חוזה בספרס והפתיע רבים ביכולת הטובה שהפגין במשחקו. לאורך כל העונה התמידו הספרס ביכולתם הטובה, ופופוביץ' קצר מחמאות רבות על השינוי הבולט שהקבוצה הפגינה. הקבוצה, שהתפרסמה בעבר בעיקר אודות להגנתה הטובה ומשחקה המסודר בהתקפה שהתבסס על שחקן הפנים טים דאנקן, החלה לשחק משחק יותר מהיר בהתקפה שהתבסס בעיקר על יכולתו של טוני פארקר לרוץ על המגרש ביעילות. עם סיום העונה סיימה הספרס במקום הראשון במערב עם מאזן של 21–61, והפתיעה רבים שהספידו את הקבוצה לאחר ההדחה המוקדמת בפלייאוף בעונה הקודמת, ועם העובדה שכוכבי הקבוצה דאנקן וג'ינובילי כבר היו בגיל מתקדם.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף התמודדה הקבוצה מול הממפיס גריזליס וכוכבה זאק רנדולף. רבים ציפו כי ממפיס, שאיבדו במהלך העונה את רודי גיי עקב פציעה, לא יהוו יריב משמעותי עבור הספרס. המשחק הראשון שהתקיים בטקסס התנהל בשליטה ברורה של קו הפנים של ממפיס, שקיבלו מראנדולף וממארק גאסול 49 נקודות במשותף ובסיומו יצאה ממפיס עם ניצחון צמוד 98–101. המשך הסדרה לא היה מוצלח יותר עבור הספרס, שלא הצליחו להתמודד על רנדולף שהוביל את הגריזליס לניצחון בשישה משחקים, כולל שיא פלייאוף אישי במשחק השישי והמכריע עם 31 נקודות. הפסד זה בסיבוב הראשון היה הפעם רביעית בלבד בהיסטוריית הליגה שקבוצה במקום הראשון מפסידה לקבוצה במקום השמיני.
היסטוריית הקבוצה > הטריו: דאנקן, פארקר וג'ינובילי (2003–2016) > 2011/2012

לקראת עונת 2011/2012 הספרס לא ערכו שינויים רבים בסגל. השינוי המשמעותי ביותר היה טרייד במסגרתו נשלח הרכז המחליף יליד אינדיאנפוליס, ג'ורג' היל, לאינדיאנה פייסרס תמורת בחירה מספר 15 של דראפט 2011, קוואי לאונרד. העונה הסדירה נפתחה באיחור עקב השביתה עליה הכריזו בעלי הקבוצות. בתום דיונים ממושכים נפתחה העונה בסוף דצמבר וקוצרה ל-66 משחקים בעונה הסדירה. במהלך השביתה שיחקו מחוץ לארצות הברית טוני פארקר בוילרבאן, דני גרין בליובליאנה ודואן בלייר בסמארה הרוסית. הקבוצה החתימה את הרכז טי. ג'יי. פורד כרכז מחליף לטוני פארקר, אולם פורד, שעבר קריירה רוויות פציעות, נפצע פעם נוספת במהלך העונה והודיע על פרישה בגיל 28 בלבד. הספרס פתחו את העונה כשהם מנצחים בכל משחקיהם הביתיים ומפסידים בכל משחקי החוץ. אף על פי שג'ינובילי נפצע בשני אירועים שונים וגם טיאגו ספליטר החמיץ מספר משחקים הספרס נכנסו תוך זמן קצר לכושר והעפילו למקום הראשון במערב בעזרתם של דני גרין שהפתיע ביכולתו הטובה, הרוקי קוואי לאונרד שקיבל דקות רבות והמאמן פופוביץ' אף טען שהוא יכול להיות יורשו של שחקן ההגנה המצטיין ברוס בואן, וגארי ניל. מעל כולם התבלט והנהיג טוני פארקר את המכונה המשומנת ובסיומה של העונה הצליחה הקבוצה להשיג את המאזן הטוב במערב בהקדימם את אוקלהומה סיטי ת'אנדר. בפלייאוף העפילה הקבוצה לגמר המערב, בו הפסידה 2–4 לאוקלהומה סיטי.
היסטוריית הקבוצה > הטריו: דאנקן, פארקר וג'ינובילי (2003–2016) > עונות 2012–2016

את עונת 2012/2013 סיימה הספרס במקום השני במערב, אחרי אוקלהומה עם מאזן 24–58. בסיבוב הראשון הדיחו הספרס את לוס אנג'לס לייקרס בסוויפ 4–0, בחצי גמר המערב גברו הספרס על גולדן סטייט בתוצאה 2–4 ובגמר המערב הדיחו בסוויפ 0–4 את ממפיס גריזליס. בסדרת הגמר התמודדו הספרס מול מיאמי היט שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון הכללי, אך הגיעה לסדרת הגמר אחרי סדרה צמודה בגמר המזרח מול אינדיאנה פייסרס. סדרת הגמר הייתה צמודה, כשעד למשחק השביעי לא הצליחה שום קבוצה לחבר שני ניצחונות רצופים. לספרס הייתה הזדמנות לזכות באליפות כשבמשחק השישי, במצב של 3–2 לזכותה בסדרה, הם הובילו בשלוש נקודות, חמש שניות לסיום, אך מאמנה בחר שלא לבצע עבירה. ריי אלן קלע שלשה שהשוותה את התוצאה והובילה להארכה שבה הפסידו הספרס. במשחק השביעי הפסידו הספרס במיאמי, וזו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שלהם שהפסידו בסדרת גמר.
בעונת 2013/2014 זכתה סן אנטוניו ספרס בתואר האליפות החמישי שלה, לאחר שניצחה את מיאמי היט 1–4 בסדרת הגמר. בתואר ב-MVP של סדרת הגמר ב-NBA זכה קוואי לאונרד, שתרם 17.8 נקודות ב-61% מהשדה, 58% בזריקות לשלוש ו-6.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
את עונת 2014/2015 סיימה הספרס במקום השישי במערב עם מאזן של 27–55, והודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף, על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס שגברה עליה בסדרה 3–4. לקראת עונת 2015/2016 הצטרף לקבוצה למרכוס אולדרידג' מפורטלנד טרייל בלייזרס.
את עונת 2015/2016 סיימו הספרס במאזן של 67 ניצחונות מול 15 הפסדים בלבד, מאזן שיא למועדון. באותה עונה השוו את שיאה של בוסטון סלטיקס מעונת 1985\1986 עם מאזן ניצחונות ביתי של 1–40 (ההפסד הביתי היחיד היה לקבוצת גולדן סטייט ווריורס לקראת סיום העונה). למרות מאזן השיא סיימה הספרס את העונה הסדירה במקום השני במערב לאחר גולדן סטייט ווריורס שסיימה עם מאזן 9–73. בסיבוב הראשון של פלייאוף המערב התמודדו הספרס מול קבוצת ממפיס גריזליס, גברו עליהם 0–4 בסדרה ועלו לחצי גמר המערב מול קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר. בסדרת חצי הגמר הודחו הספרס במפתיע לאחר שהפסידו בתוצאה 2–4. בסיום העונה פרש דאנקן לאחר 19 עונות עם הספרס.
היסטוריית הקבוצה > בהובלת קוואי לאונרד (2016–2018)

בעונת 2016/2017 סיימו הספרס במקום השני במערב, עם מאזן 61-21. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הקבוצה ניצחה 4–2 את ממפיס בקרב בין האחים גאסול. בחצי הגמר הם ניצחו 4–2 את הרוקטס, ובגמר המערב הקבוצה פגשה את גולדן סטייט. במשחק הראשון הספרס הובילו ב-25 נקודות וברבע השלישי קוואי לאונרד נפצע בעקבות צעד מעורר מחלוקת של זאזה פאצ'וליה. גולדן סטייט ניצחו במשחק בתוצאה 113–111, ובהמשך הסדרה התקשו הספרס בלי לאונרד והודחו בסוויפ.
מדי הקבוצה וסמלה

מאז הפכה לסן אנטוניו ספרס ב-1973 צבעי הקבוצה נקבעו לשחור, כסף ולבן. הלוגו המובהק עם המילה "Spurs" בפונט מיוחד עם הלוגו של הדורבן (המילה "דורבן" באנגלית היא "spur") הפך לסימן ההיכר של הקבוצה במשך שנים רבות. הלוגו ששילב את הצבעים ורוד, כתום וירוק-כחול היה בשימוש עד 2002 ובתחילת עונת 2002/2003 צורת הכתב שונתה מכיתוב ישר לקשתי.
הספרס תמיד לבשו מדים שחורים במשחקי החוץ ולבן במשחקי הבית מלבד בשנים 1973–1975 בליגת ה-ABA, כאשר המדים הביתיים היו תמיד בצבע כסף. עד עונת 1988/1989 מדי החוץ הכילו את הכיתוב "San Antonio" בחזית הגופייה בעוד במדים הביתיים הכיתוב אומץ ישירות מלוגו הקבוצה. בין השנים 1973–1982 הכיתוב במדי החוץ היה שחור עם עיטור כסוף. החל מעונת 1989/1990 מדי הקבוצה בבית ובחוץ הפכו לזהים כאשר הכיתוב נלקח גם במדי החוץ מהלוגו. שינוי זעיר שכלל תוספת של עיטור שחור למדי החוץ ולבן למדי הבית מעבר לעיטור הכסוף הקיים החל בעונת 2002/2003.
הספרס משתמשים בנעליים ובגרביים שחורים במשחקי החוץ ולבנים בבית. לעיתים במהלך העונה הקבוצה, בדומה לקבוצות אחרות ב-NBA, משתמשת במדים עם הכיתוב "Los Spurs" כמחווה לקהילה הלטינית בארצות הברית.
מדי הקבוצה וסמלה > לוגואים

לוגו הקבוצה בין השנים 1967–1970
לוגו הקבוצה בין השנים 1970–1973
לוגו הקבוצה בין השנים 1973–1976
לוגו הקבוצה בין השנים 1976–1989
לוגו הקבוצה בין השנים 1989–2002
לוגו הקבוצה בין השנים 2002–2017
לוגו הקבוצה מאז שנת 2017
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
מאמני הקבוצה > בליגת ה-ABA

| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קליף הייגן | 1967–1970 | 199 | 109 | 90 | 0.548 | 15 | 7 | 8 | 0.467 | — |
| מקס ויליאמס | 1970 | 60 | 28 | 32 | 0.467 | 6 | 2 | 4 | 0.333 | — |
| ביל בלייקלי | 1970–1971 | 65 | 25 | 40 | 0.385 | 4 | 0 | 4 | 0.000 | — |
| טום ניסאלקי | 1971–1972 | 84 | 42 | 42 | 0.500 | 4 | 0 | 4 | 0.000 | זכייה בפרס מאמן העונה ב-ABA‏ (1972) |
| בייב מקארתי | 1972–1973 | 72 | 24 | 48 | 0.333 | — | — | — | — | — |
| דייב בראון | 1973 | 12 | 4 | 8 | 0.333 | — | — | — | — | — |
| טום ניסאלקי (2) | 1973–1974 | 112 | 63 | 49 | 0.563 | 7 | 3 | 4 | 0.429 | — |
| בוב באס | 1974–1976 | 140 | 83 | 57 | 0.593 | 13 | 5 | 8 | 0.385 | — |
מאמני הקבוצה > בליגת ה-NBA

| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דאג מו | 1976–1980 | 312 | 177 | 135 | 0.567 | 22 | 9 | 13 | 0.409 | — |
| בוב באס (2) | 1980 | 16 | 8 | 8 | 0.500 | 3 | 1 | 2 | 0.333 | — |
| סטן אלבק | 1980–1983 | 246 | 153 | 93 | 0.622 | 27 | 13 | 14 | 0.481 | — |
| מוריס מקהון | 1983 | 31 | 11 | 20 | 0.355 | — | — | — | — | — |
| בוב באס (3) | 1983–1984 | 51 | 26 | 25 | 0.510 | — | — | — | — | — |
| קוטון פיטסימונס | 1984–1986 | 164 | 76 | 88 | 0.463 | 8 | 2 | 6 | 0.250 | — |
| בוב וייס | 1986–1988 | 164 | 59 | 105 | 0.360 | 3 | 0 | 3 | 0.000 | — |
| לארי בראון | 1988–1992 | 284 | 153 | 131 | 0.539 | 14 | 7 | 7 | 0.500 | — |
| בוב באס (4) | 1992 | 44 | 26 | 18 | 0.591 | 3 | 0 | 3 | 0.000 | — |
| ג'רי טרקניאן | 1992 | 20 | 9 | 11 | 0.450 | — | — | — | — | — |
| רקס יוז | 1992 | 1 | 1 | 0 | 1.000 | — | — | — | — | — |
| ג'ון לוקאס | 1992–1994 | 143 | 94 | 49 | 0.657 | 14 | 6 | 8 | 0.429 | — |
| בוב היל | 1994–1996 | 182 | 124 | 58 | 0.681 | 25 | 14 | 11 | 0.560 | — |
| גרג פופוביץ' | 1996–הווה | 2,209 | 1,388 | 821 | 0.628 | 284 | 170 | 114 | 0.599 | 5 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1999, 2003, 2005, 2007, 2014) 3 זכיות בפרס מאמן העונה ב-NBA‏ (2003, 2012, 2014) |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| מקס ויליאמס | 1967–1971 | – |
| בוב ברינר | 1971–1973 | – |
| ג'ק אנקרסון | 1973–1974 | – |
| ג'ון בגזוס | 1974–1979 | – |
| בוב באס | 1979–1994 | זכייה בפרס מנהל העונה (1990) |
| גרג פופוביץ' | 1994–2002 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1999) |
| אר. סי. ביופורד | 2002–2019 | 4 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2003, 2005, 2007, 2014)   2 זכיות בפרס מנהל העונה (2014, 2016) |
| בראיין רייט | 2019–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 71, דייוויד רובינסון מול לוס אנג'לס קליפרס, 24 באפריל 1994.
ריבאונדים: 32, דניס רודמן מול דאלאס מאבריקס, 22 בינואר 1994.
אסיסטים: 24, ג'ון לוקאס מול דנוור נאגטס, 15 באפריל 1984.
חטיפות: 11, לארי קינון מול קנזס סיטי קינגס, 26 בדצמבר 1976.
חסימות: 12, דייוויד רובינסון מול מינסוטה טימברוולבס, 23 בפברואר 1990.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. טים דאנקן - 26,496  2. ג'ורג' גרווין - 23,602  3. דייוויד רובינסון - 20,790  4. טוני פארקר - 18,943  5. מאנו ג'ינובילי - 14,043 |  ריבאונדים: 1. טים דאנקן - 15,091  2. דייוויד רובינסון - 10,497  3. ג'ורג' גרווין - 4,841  4. לארי קינון - 4,114  5. מאנו ג'ינובילי - 3,697 |  אסיסטים: 1. טוני פארקר - 6,829  2. אייברי ג'ונסון - 4,474  3. טים דאנקן - 4,225  4. מאנו ג'ינובילי - 4,001  5. ג'וני מור - 3,865 |  חטיפות: 1. מאנו ג'ינובילי - 1,392  2. דייוויד רובינסון - 1,388  3. ג'ורג' גרווין - 1,159  4. אלווין רוברטסון - 1,128  5. טוני פארקר - 1,032 |  חסימות: 1. טים דאנקן - 3,020  2. דייוויד רובינסון - 2,954  3. ג'ורג' גרווין - 938  4. בילי פולץ - 796  5. ארטיס גילמור - 700 |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | עמדה | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 00 | ג'וני מור | רכז | 1980–1988, 1989–1990 | 1998 |
| 6 | אייברי ג'ונסון | רכז | 1991, 1992–1993, 1994–2001 | 2007 |
| 9 | טוני פארקר | רכז | 2001–2018 | 2019 |
| 12 | ברוס בואן | סמול פורוורד | 2001–2009 | 2012 |
| 13 | ג'יימס סיילאס | רכז | 1972–1981 | 1984 |
| 20 | מאנו ג'ינובילי | קלע | 2002–2018 | 2019 |
| 21 | טים דאנקן | פאוור פורוורד, סנטר | 1997–2016 | 2016 |
| 32 | שון אליוט | סמול פורוורד | 1989–1993, 1994–2001 | 2005 |
| 44 | ג'ורג' גרווין | קלע, סמול פורוורד | 1974–1985 | 1987 |
| 50 | דייוויד רובינסון | סנטר | 1989–2003 | 2003 |
הערות שוליים

↑  http://www.thecarveracademy.org/page.cfm
↑  George Gervin Youth Center
↑  San Antonio Spurs News, Schedule, Players, Scores, Stats, history... @ Spursportal
↑  2002-03 San Antonio Spurs Schedule and Results | Basketball-Reference.com
↑  "Spurs ABA History". Remembertheaba.com. נבדק ב-21 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  בספרו "רע כמו שאני רוצה להיות" מותח רודמן ביקורת על תפקודו של רובינסון ברגעים המכריעים
↑  הורי עשה זאת שוב, הספרס ניצחו בדטרויט
↑  דאלאס העיפה את האלופה סן-אנטוניו
↑  טוטו ווינר, ליגה, תוצאות כדורגל משחקים | סן אנטוניו ספרס: מעשה אבות סימן לבנים | Liga.co.il
↑  ערן סורוקה, אנטוניו מקדייס מצטרף לסן אנטוניו, באתר nrg‏, 9 ביולי 2009
↑  http://www.hoops.co.il/index.asp?page=ViewNews&id=1005
↑  המובילים הסטטיסטיים של הקבוצה, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82260259  VIAF: 154802523   WorldCat (עם VIAF): 154802523 
אולם הקבוצה בין 1993–2002, האלמודום
ג'ורג' גרווין
רובינסון, אחד משחקני הספרס הבולטים בכל הזמנים
כוכב הקבוצה בעבר טים דאנקן
הספרס מבקרים בבית הלבן לאחר האליפות השלישית
האצטדיון הנוכחי של הקבוצה, ה-AT&T סנטר
הסנטר הברזילאי טיאגו ספליטר
פנחס ליטבינובסקי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1894 נובוגאורגייבסק, האימפריה הרוסית
 פטירה:  15 בספטמבר 1985 (בגיל 91) ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לאום:  יהודי
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  פוסט-אימפרסיוניזם
 יצירות ידועות:  ערבי עם פרח, מוכר התפוזים
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1939)  פרס ישראל (1980) 
 
פנחס ליטבינובסקי (נכתב גם ליטוינובסקי; 11 באוגוסט 1894; ט' באב תרנ"ד – 15 בספטמבר 1985; א' בתשרי תשמ"ו) היה צייר ישראלי. על יצירתו זכה בפרס ישראל לציור בשנת 1980.
ביוגרפיה

פיוטר ולדימירוביץ ליטבינובסקי נולד לזאב וחוה ליטבינובסקי בנובוגאורגייבסק (אנ') שבאוקראינה. אביו היה סוחר; פנחס התחנך בבית דתי ולמד בילדותו ב"חדר". ב-1912 קיבל מלגת לימודים לאקדמיה לאמנות באודסה, שם פגש את בוריס שץ, שהזמינו לעלות לארץ ישראל וללמוד באקדמיה לאמנות בצלאל, אותה הוא ייסד. ליטבינובסקי נענה להזמנתו של שץ, אך שב כעבור זמן קצר לרוסיה והחל ללמוד שם באקדמיה לאמנות בפטרוגרד. ב-1917 נשא את ליזה לבית טורגובסקי לאישה.
ב־1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עלה ליטבינובסקי בשנית לישראל בלווית רעייתו, על סיפון האונייה רוסלאן ובני הזוג התיישבו בירושלים, אך כעבור זמן קצר עברו לחיות בקומונה ביתניה עילית שבגליל. עבודתו בציור בירושלים נמשכה וזכתה להצלחה, ובשנים 1924–1928 הוצגו יצירותיו בתיאטרון "האהל" בתל אביב ובמגדל דוד בירושלים. ב־1926 עיצב את התפאורה למחזה "הדיבוק" בהבימה וב־1927 עיצב ליטבינובסקי את הסמל הראשון של איגוד הספורט הפועל. ליטבינובסקי הצטרף להתארגנות אגד של האמנים המודרניים והקבוצה ערכה תערוכה בשנת 1929 בדירה ברחוב אלנבי, מול קולנוע מוגרבי. תערוכה אחרת של אמנות מודרנית הוצגה ב־1930 במוזיאון תל אביב ונקראה "ראשית המודרניזם בציור הישראלי 1920–1930".
בשנות השלושים הרבה ליטבינובסקי לשהות בפריז, והושפע מעבודותיהם של אנרי מאטיס, פיקאסו, סזאן ושל הציירים היהודים מאסכולת פריז. ב־1935 הוא ערך תערוכת יחיד ראשונה של יצירותיו בבצלאל. בשלהי תקופה זו הוא עבר עם משפחתו וחי במשותף עם האמן משה מוקדי; השניים הקימו ביחד סטודיו לציור. בשנים 1949–1955 סייר ליטבינובסקי בארצות הברית ובאירופה וב־1960, לאחר הפסקה של 17 שנים, העמיד תערוכה בביתן הלנה רובינשטיין שכללה 180 עבודות של 30 שנות יצירה.
ליטבינובסקי הוא חתן פרס דיזנגוף מ־1939, יקיר ירושלים ב־1970 וחתן פרס ישראל לציור ב־1980 (יחד עם יוסל ברגנר ואנה טיכו). נפטר בערב ראש השנה תשמ"ו (1985) בירושלים, ונטמן בהר המנוחות. הוא הותיר אחריו שתי בנות. בתו דפנה היא משוררת.
דיוקנאות ליטבינובסקי

יצירותיו המוכרות ביותר הן של ציורי דיוקן של אנשי שם, בהם דמיות כמו נשיאי ארצות הברית ג'ון קנדי והארי טרומן, ראש הממשלה גולדה מאיר, הרב אברהם יצחק הכהן קוק והשחקנית חנה רובינא. בין הדיוקנאות ישנה סדרה יוצאת דופן של דיוקנאות ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון אותו צייר עשרות פעמים בסגנונות שונים. ליטבינובסקי לא הסביר מדוע צייר את בן-גוריון שוב ושוב. לדעת האוצר עמיחי חסון יש מספר תשובות אפשריות: ייתכן כי מדובר בניסיון ליצור איקוניזציה של אבי האומה מתוך הכרה בגדולתו, או שמא דווקא שליטתו הדומיננטיות של בן-גוריון היא שעוררה את חושיו האינדיבידואליסטים של ליטבינובסקי, שביקש להביע מחאה אמנותית דרך שינויי הצורה של המנהיג.
השמדת ציוריו של ליטבינובסקי

בשנת 2021, בעקבות דרישה לפינוי ציוריו של ליטבינובסקי מהבית בשכונת קטמון מצד עיריית ירושלים, החל אלון דין, נכדו, בהוצאת הציורים מהבית, העברתם לביתו בחיפה, והשמדת אלפים מהם במסור חשמלי. השלכת הציורים באה לאחר שדין ניסה במשך שנים למצוא מקום חליפי לאחסון הציורים ולהצגתם במסגרת תערוכה. במשך השנים נעשו גם ניסיונות, שלא עלו יפה, לייסד מוזיאון עבור ציוריו של ליטבינובסקי. החל משנת 2020 פועל בביתו בשכונת קטמון שבירושלים "סטודיו משלך" – גלריה לעידוד יצירה ואמנות נשית.
תערוכות יחיד

ליטבינובסקי: לרגל יום הולדתו ה-50, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1944
ליטבינובסקי: טרוספקטיבה, ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1960
פנחס ליטבינובסקי, משכן הכנסת, ירושלים, 1986
פנחס ליטבינובסקי: סדרת הכנר, אוצר: גדעון עפרת, בית האמנים בירושלים, 1986
ליטבינובסקי, אוצר: יגאל צלמונה, מוזיאון ישראל, 1990
דיוקן וספר, אוצר: דוד בן-נעים, אוניברסיטת בר-אילן, 2010
פנחס ליטבינובסקי: ובחרת בחיים – זו אמנות, אוצר: עמיחי חסון, גלריית בית אבי חי בירושלים, 2024
גלריה

קבוצת אמנים בתצלום (1925–1926) מאת אברהם סוסקין. משמאל לימין: יוסף זריצקי, אריה לובין, יונה צליוק, ראובן רובין, ציונה תג'ר, פנחס ליטבינובסקי (עומד, שני מימין), יצחק כץ, ברוך אגדתי ויצחק חזין
דיוקנו של ליטבינובסקי בשנות ה־40
ערבי עם פרח, 1926
שמן על בד
גובה 92 ס"מ, אורך 73 ס"מ
מוזיאון תל אביב לאמנות
דיוקן המשורר חיים נחמן ביאליק המוצג בבית אריאלה בתל אביב
לקריאה נוספת

גבריאל טלפיר, אמנים בישראל – פנחס ליטבינובסקי, גזית (כתב עת), כרך ל', חוברת א'–ד' (349–352), אפריל–יוני 1973
הערות שוליים

↑   נעמה ריבה, שנים אחרי שעבודותיו נזרקו לפח הוא שוב זוכה לתערוכה, באתר הארץ, 15 ביולי 2024
↑   מירב מורן, הוא היה מגדולי הציירים בארץ. למה משמידים ציורים שלו במסור חשמלי?, באתר הארץ, 16 בפברואר 2022
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280709  NLI: 987007500833705171  GND: 123042887  ISNI: 0000 0001 1886 5828  LCCN: nr95024382  RKD: 50427  SUDOC: 252865723  ULAN: 500086978  VIAF: 74749780   WorldCat (עם VIAF): 74749780
הריהורי קוויטקה-אוסנוביאננקו

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1778 אוסנובה, פלך סלובודה אוקראינה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  20 באוגוסט 1843 (בגיל 64) חרקוב, האימפריה הרוסית
 מקום קבורה:  Second City Cemetery 
 שם עט:  הריצקו אוסנוביאננקו
 שפות היצירה:  אוקראינית, רוסית
 סוגה:  משלים, סיפור קצר, דרמה
 חתימה:   
 
הְרִיהוֹרִי פֵדוֹרוֹבִיץ' קְוִיטְקָה-אוֹסְנוֹבְיָאנֶנְקוֹ (באוקראינית: Григорій Федорович Квітка-Основ'яненко;‏ 29 בנובמבר 1778 – 20 באוגוסט 1843) היה סופר, עיתונאי ומחזאי אוקראיני, מייסד הפרוזה הקלאסיציסטית האוקראינית.
חייו

קוויטקה נולד בכפר אוסנובה שבפלך סלובודה אוקראינה למשפחת אצולה אוקראינית. הוא נטל לעצמו את שם העט אוסנוביאננקו, על שם כפר הולדתו, עת התחיל בקריירה הספרותית שלו.
בשנת 1812 מונה למנהל תיאטרון חובבים חדש שנפתח בחרקוב. אהבתו לתיאטרון נמשכה לכל חייו, ואף הביאה אותו לימים לכתוב מחזות דרמה. ב-1841 כתב את "תולדות תיאטרון חרקוב".
קוויטקה-אוסנוביאננקו היה מראשוני התומכים באוקראינית כשפה ספרותית, והוא החל לפרסם בכתבי העת הספרותיים האוקראיניים הראשונים שהודפסו בחרקוב בראשית המאה ה-19. כמו רוב בני דורו בזירת הספרות האוקראינית, הוא כתב גם ברוסית. הוא התכתב עם טאראס שבצ'נקו והיה חבר של ניקולאי גוגול. ייתכן שהמחזה של גוגול, "רביזור", נכתב בהשראת הדרמה הסאטירית של קוויטקה-אוסנוביאננקו "המבקר מהקפיטול או מהומה בעיר מחוז", שהייתה בעלת קווי עלילה ודמויות דומים מאוד.
יצירתו

יצירותיו בשפה האוקראינית היו ברובן בורלסקיות וסאטיריות באופיין, אך הוא כתב גם פרוזה רצינית יותר, כמו הנובלה הסנטימנטלית שלו "מרוסיה". זו הייתה הפרוזה הקלאסיציסטית האוקראינית הראשונה, ולפי עדותו שלו, הוא כתב אותה כדי להוכיח לאדם לא מאמין אחד שניתן לכתוב דבר עדין ונוגע ללב בשפה האוקראינית.
הוא גם ניסה את כוחו בסוגה הגותית ב"פסחא של אדם מת" משנת 1834.
יצירתו > יצירותיו המפורסמות ביותר

"המכשפה מקונוטופ" (1833)
"מרוסיה" (1832)
"דיוקן של חייל" (1833)
"חיזור בהונצ'ריבקה (1835)
"מר חליאבסקי" (1839, נכתב בשפה הרוסית)
"אוקסנה הלבבית" (1841)
"הנערה הפיקחית" (1838)
"הנוסיה" (1839)
"הפקיד של שלמנקו-וולוסט" (1829)