stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלאז'
חלוקה מנהלית > ערים

ז'יבואו (Jibou)
צ'הו סילבאניי (Cehu Silvaniei)
שימלאו סילבאניי (Şimleu Silvaniei)
חלוקה מנהלית > כפרים גדולים (קומונות)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אגריז' - Agrij  אלמאשו -  Almaşu  בבן (סלאז') - Băbeni (Sălaj)  בלאן (סלאז') - Bălan, Săla  בנישור - Bănişor  בנסאט - Benesat  בבוטה - Bobota  בוקשה (סלאז') - Bocşa, Sălaj  בוגיש - Boghiş  בוצ'ום (סלאז') - Buciumi, Sălaj  קאמר - Camăr  קרסטלק - Carastelec  קיאשד - Chieşd  צ'יזר - Cizer  קושייו - Coşeiu |  קראסנה (סלאז')  - Crasna, Sălaj  קריאקה - Creaca  קרישן - Crişeni  קריסטולץ - Cristolţ  קוזפלאק - Cuzăplac  דוברין (סלאז') - Dobrin, Sălaj  דראגו - Dragu  פילדו דה ז'וס - Fildu de Jos  גלגאו - Gâlgău  גרבואו - Gârbou  האלמשד - Halmăşd  הרקליאן - Hereclean  הידה (סלאז') - Hida, Sălaj  הורואטו קראסניי - Horoatu Crasnei  איליאנדה - Ileanda |  איפ (סלאז') - Ip, Sălaj  לטקה - Letca  לוזנה (סלאז') - Lozna, Sălaj  מיירישטה - Măerişte  מארקה (סלאז') - Marca, Sălaj  מסשני דה ז'וס - Meseşenii de Jos  מירשיד - Mirşid  נפראדיה - Năpradea  נושפאלאו - Nuşfalău  פריצ'יי - Pericei  פלופיש - Plopiş  פויאנה בלנקי - Poiana Blenchii  רומנאש - Românaşi  רוס (סלאז') - Rus, Sălaj  סלציג - Sălăţig |  סג - Sâg  סנמיכאיו אלמאשולוי - Sânmihaiu Almaşului  סומש - אודורהיי  Someş-Odorhei  סורדוק - Surduc  שמשוד - Şamşud  שרמשאג - Şărmăşag  שימישנה - Şimişna  טרזניה - Treznea  ולקאו דה ז'וס - Valcău de Jos  ורשולץ - Vârşolţ  זאלהה - Zalha |
לקריאה נוספת

Iorgu Iordan: Toponimia românească, p. 104
הערות שוליים

↑  Iorgu Iordan עמוד 104
↑  נתוני המכון הלאומי לסטטיסטיקה - אוכלוסייה קבועה לפי מוצא אתני
↑  "Population data" (PDF). www.insse.ro.
↑  בעיתון "אדוורול" על ירידה במספר תושבי המחוז סלאז'
↑  באתר מועצת המחוז סלאז' 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a3266621-1224-4370-b163-cf3a3c96fb91  NKC: ge626875 
מפה אתנית של המחוז סלאז', לפי המפקד בשנת 2011
פיירו די קוזימו

| --- | --- |

דיוקן עצמי משוער בצד שמאל של ציורו פרסאוס משחרר את אנדרומדה
 לידה:  2 בינואר 1462 פירנצה, רפובליקת פירנצה
 פטירה:  12 באפריל 1522 (בגיל 60) פירנצה, רפובליקת פירנצה
 לאום:  איטלקי
 מקום לימודים:  סטודיו של קוזימו רוסלי, פירנצה
 תחום יצירה:  ציור
 הושפע על ידי:  קוזימו רוסלי 
 יצירות ידועות:  מותו של פרוקריס, דיוקנה של סימונטה וספוצ'י, פיירו די קוזימו - מדונה וילד, פיירו די קוזימו - האינקרנציה של ישו, ונוס, מרס וקופידון 
 
פיירו די קוזימו (2באיטלקית: Piero di Cosimo‏; 2 בינואר 1462 – 12 באפריל 1522), הידוע גם בשם פיירו די לורנצו (Piero di Lorenzo), היה צייר איטלקי מתקופת הרנסאנס.
הוא מפורסם בעיקר בזכות הנושאים המיתולוגיים והאלגוריים שצייר בשלהי הקוואטרוצ'נטו; משערים שהוא נטש את אלה כדי לחזור לנושאים דתיים תחת השפעתו של סבונרולה, המטיף שהיה בעל השפעה עצומה בפירנצה בשנות ה-90 של המאה ה-15, והייתה לו השפעה דומה על בוטיצ'לי. לסגנון הרנסאנס הגבוה (אנ') של המאה החדשה הייתה השפעה מועטה עליו, והוא שמר על הריאליזם הפשוט של דמויותיו, המשלב טיפול גחמני לעיתים קרובות בנושאיו כדי ליצור את מצב הרוח הייחודי של יצירותיו.
לווזארי יש סיפורים רבים על האקסצנטריות שלו, ולנושאים המיתולוגיים בציוריו יש קסם אינדיבידואלי ויוצא דופן. הוא למד אצל קוזימו רוסלי, שעם בתו הוא התחתן, וסייע לו בציורי הקיר של הקפלה הסיסטינית.
הוא הושפע גם מהציור ההולנדי הקדום (אנ'), ונופים עמוסי פרטים מופיעים ביצירות רבות שלו, לעיתים קרובות יערות נראים קרובים. כמה מיצירותיו החילוניות הבולטות ביותר הן בפורמט ה"נוף" הארוך המשמש לציורים המשולבים בשידות חתונה (באיטלקית: קסונה (אנ')) או ראשי מיטה או חיפויי (באיטלקית: ספלירה (אנ')) . הוא כנראה היה מפורסם בעיצוב הקישוטים הזמניים לקרנבל וחגיגות אחרות.
ביוגרפיה

בנו של צורף, לורנצו די פיירו (Lorenzo di Piero), נולד בפירנצה ולמד אצל האמן קוזימו רוסלי, שממנו הוא שאב את שמו העממי ואשר סייע בציור הקפלה הסיסטינית ב-1481.
בשלב הראשון של הקריירה שלו הושפע פיירו מהנטורליזם ההולנדי של הוגו ואן דר חוס (אנ'), שהטריפטיכון הפורטינרי (אנ') שלו (כיום בגלריית אופיצי בפירנצה) סייע להוביל את הציור הפלורנטיני כולו לאפיקים חדשים. ממנו, קרוב לוודאי, רכש קוזימו את אהבת הנוף ואת הידע האינטימי על צמיחת פרחים וחיי בעלי חיים. סגנונו של הוגו ואן דר חוס בולט במיוחד בציור סגידת הרועים, במוזיאון ברלין.
הוא עבר לרומא בשנת 1482 עם המורה שלו, רוסלי. הוא הוכיח את עצמו כתוצר אמיתי של הרנסאנס על ידי תיאור נושאים של מיתולוגיה קלאסית בתמונות כמו "נוגה, מרס וקופידון", "מותו של פרוקריס", סדרת "פרסאוס ואנדרומדה" באופיצי ורבים אחרים. בהשראת התיאור של ויטרוביוס על התפתחות האדם, הציורים המיתולוגיים של פיירו מראים את הנוכחות המוזרה של צורות היברידיות של בני אדם ובעלי חיים, או את האדם הלומד להשתמש באש ובכלים. שלל הגופות העירומים בעבודות אלה מראה את השפעתו של לוקה סיניורלי על האמנות של פיירו.
במהלך חייו רכש פיירו מוניטין של אקסצנטריות - מוניטין שהוגבר והוגזם על ידי פרשנים מאוחרים יותר כמו ג'ורג'ו וזארי, שכלל ביוגרפיה של פיירו די קוזימו בחיי האמנים שלו. על פי הדיווחים, הוא נבהל מסופות רעמים, וכל כך חשש מאש שהוא מיעט לבשל את האוכל שלו; הוא חי על תזונה של ביצים קשות, אותן הוא הכין 50 בכל פעם תוך כדי הרתחה של דבק ליצירות האמנות שלו. הוא גם התנגד לכל ניקיון של הסטודיו שלו, או גיזום של עצי הפרי של הפרדס שלו; הוא חי, כתב וזארי, "יותר דומה לחיה מאשר לאדם".
אם, כפי שטוען וזארי, הוא בילה את שנות חייו האחרונות בפרישה קודרת, השינוי נבע כנראה מהמטיף ג'ירולמו סבונרולה, שבהשפעתו הפנה את תשומת לבו פעם נוספת לאמנות דתית. ייתכן שגם מותו של מורו רוסלי השפיע על השנים האחרונות והעגמומיות של פיירו. הציורים "העיבור ללא חטא עם קדושים", באופיצי, ו"המשפחה הקדושה", בדרזדן, ממחישים את הלהט הדתי שעורר בו סבונרולה.
למעט רקע הנוף בפרסקו "הדרשה על ההר" של רוסלי, בקפלה הסיסטינית, אין תיעוד של עבודת פרסקו כלשהי ממכחולו. מאידך גיסא, פיירו נהנה ממוניטין רב כצייר דיוקנאות: המפורסם ביותר בעבודותיו הוא למעשה דיוקן של אצילה פלורנטינית, סימונטה וספוצ'י, פילגשו של ג'וליאנו דה מדיצ'י. לדברי וזארי, פיירו הצטיין בעיצוב תחרויות ותהלוכות ניצחון לצעירים חובבי ההנאה של פירנצה, ונותן תיאור חי של תהלוכה אחת כזו בסוף הקרנבל של 1507, שהמחישה את ניצחון המוות. לפיירו די קוזימו הייתה השפעה ניכרת על חבריו התלמידים מריוטו אלברטינלי (אנ') ופרא ברתולומאו, והיה המורה של אנדריאה דל סרטו.
וזארי כתב שתאריך מותו של פיירו היה 1521, ותאריך זה עדיין מופיע במקורות רבים, כולל האנציקלופדיה העברית ואנציקלופדיה בריטניקה. עם זאת, מסמכים שהתגלו מתקופתו מגלים כי הוא מת ממחלת הדבר ב-12 באפריל 1522. הוא מופיע ברומן רומולה של ג'ורג' אליוט.
גלריה

"דיוקנה של סימונטה וספוצ'י", ציור שמן על לוח, סביב 1480, 42‏ x‏ 57 ס"מ, טירת שנטילי, צרפת
"יוחנן כותב הבשורה", שמן על לוח, 1504-6, מוזיאון האמנות של הונולולו, ארצות הברית
"מריה מגדלנה קוראת", טמפרה על לוח, 1490-5, הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, רומא
"ונוס, מרס וקופידון", סביב 1505, גמלדה-גאלרי, ברלין
"הביקור, עם הקדושים ניקולאוס ואנטוניוס", סביב 1490, הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די.סי.
ביאורים

↑  האירועים התרבותיים והאמנותיים של איטליה במהלך התקופה 1400 עד 1499 מכונים ביחד "קוואטרוצ'נטו" (Quattrocento).
↑  תקופה קצרה של יצירה אמנותית יוצאת הדופן ביותר במדינות איטליה, במיוחד ברומא, בירת מדינת האפיפיור, ובפירנצה, בתקופת הרנסאנס האיטלקי. רוב היסטוריוני האמנות קובעים שהרנסאנס הגבוה התחיל בסביבות 1495 או 1500 והסתיים ב-1520 עם מותו של רפאל.
הערות שוליים

↑  Fermor, Sharon (1993). Piero di Cosimo: Fiction, Invention, and Fantasia. Reaktion Books. pp. 7–9 and ff. ISBN 9780948462368.
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ז, עמוד 774
↑  Piero di Cosimo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266551705171  PLWABN: 9810616308605606  BIBSYS: 90193869  BNE: XX4833241  BnF: cb12471280v (data)  CANTIC: a11299186  CiNii: DA0405204X  GND: 118792105  ISNI: 0000 0001 2103 2202  KulturNav: fae84688-454d-4291-9529-2c7173447fbe  LCCN: n82210775  LNB: 000239702  MusicBrainz: 0630f978-e386-4b1d-8a8b-4e48e2c00f60  NKC: xx0078922  NLA: 35940991  NTA: 07094783X  RERO: 02-A000130560  RKD: 63397  SELIBR: 286825  SNAC: w6md09r4  SUDOC: 033902593  TePapa: 58330  Trove: 1156059  ULAN: 500007508  VcBA: 495/327888  VIAF: 95726685   WorldCat (עם VIAF): 95726685
עמק סנטה קלריטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  קליפורניה 
 קואורדינטות:  34°23′53″N 118°31′19″W﻿ / ﻿34.398°N 118.522°W﻿ / 34.398; -118.522
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטעמק סנטה קלריטה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטעמק סנטה קלריטהמיקום עמק סנטה קלריטה במחוז לוס אנג'לס
 
עמק סנטה קלריטה (באנגלית: Santa Clarita Valley) הוא אזור ממוקם במחוז לוס אנג'לס. מרכז האוכלוסייה העיקרי של עמק סנטה קלריטה היא העיר סנטה קלריטה.
אתרים בולטים

סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין
סלע ואסקז
אטימולוגיה

היו אלו מגלי ארצות ספרדים שנתנו לנהר סנטה קלרה את שמו על שם נקרא על ידי על שם הקדושה האיטלקייה קלרה מאסיזי. העמק נודע מאוחר יותר בשם "סנטה קלרה הקטנה", על מנת שיודגש כי מדובר במיקום שונה מהעיר סנטה קלרה . עם הזמן, "סנטה קלרה הקטנה" הפכה ל"סנטה קלריטה".
שריפות יער

סנטה קלריטה מכילה גבעות יבשות רבות אשר מכוסות בצ'פארל, ועל כן מתרחשים בה מעת לעת שריפות בר. למרות ששריפות בר הכי שכיחות במהלך עונת קיץ ובמהלך עונת הסתיו, הן יכולות להתרחש בפועל לכל אורך השנה כל עוד שיש תנאי בצורת (כגון בדצמבר 2017). הסיכון להיווצרות של שריפות הוא הכי גבוה כאשר רוחות סנטה אנה נושבות לעבר אזור סנטה קלריטה מכיוון מדבר מוהאבי.
שריפות בולטות בעמק סנטה קלריטה לאורך השנים כוללות את השריפה של שנת 2007 (אנ'), השריפה של שנת 2016 (אנ'), השריפה של שנת 2017 (אנ'), השריפה של שנת 2019 (אנ'), והשריפה של 2019 (אנ').
אקולוגיה

מינים בעלי חיים בולטים באזור עמק סנטה קלריטה כוללים בין היתר את השונר המצוי (בובקט), זאב הערבות, ואת העקב אדום הזנב.
גלריית תמונות

סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין
סלע ואסקז
תצלום של השריפה שפרצה באזור בשנת 2016 למרגלות הרי סן גבריאל. שריפות בעלות עוצמות שונות מתרחשות מעת לעת ברחבי העמק.
פוז'גה

| --- | --- |
דגל פוז'גהדגל פוז'גה
כנסיית "רוח הקודש" בפוז'גה (2010)
כנסיית "רוח הקודש" בפוז'גה (2010)
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 מחוז:   פוז'גה-סלאבוניה
 חבל ארץ:  סלאבוניה
 שפה רשמית:  קרואטית
 שטח:  133.91 קמ"ר
 גובה:  311 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  22,294 (31 באוגוסט 2021)
  ‑ במטרופולין:  26,248 (2011)
  ‑ צפיפות:  196 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  45°19′59″N 17°40′25″E﻿ / ﻿45.33306°N 17.67361°E﻿ / 45.33306; 17.67361
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.pozega.hr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי פוז'גה(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי פוז'גה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פּוֹזֶ'גָה וגם סלאבונסקה פוז'גה (בקרואטית: Požega) היא עיר ורשות מקומית במזרח קרואטיה, בירת מחוז פוז'גה-סלאבוניה, השוכנת לגדות הנהר אוֹרְלִיָאוָוה.
היסטוריה

העיר מתועדת לראשונה בכתובים בגסטה הונגרורום. התיעוד מתייחס לשלהי המאה ה-12 עת נשלט האזור על ידי בלה השלישי, מלך הונגריה. ב-1537 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית והפכה למרכזו של סנג'ק פוז'גה. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה. ב-1765 העניקה מריה תרזה קיסרית אוסטריה לפוז'גה מעמד של "עיר קיסרית חופשית".
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה פוז'גה לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. במקום התפתחה בהדרגה תעשייה קלה וכן תעשיות עץ ופלדה. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך נמסר אזור פוז'גה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכללה פוז'גה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
הקהילה היהודית

התיישבות יהודים בכפרים הסובבים את העיר פוז'גה מתועדת החל מהמאה ה-18. ב-1765 סירבה הקיסרית מריה תרזה לאשר ליהודים להתיישב בעיר עצמה לאחר שהכריזה עליה כ"עיר קיסרית חופשית". ב-1793 התגוררו בכפרי הסביבה 174 יהודים. ב-1830 הותרה התיישבות יהודים בעיר ולאחר כינון האימפריה האוסטרו-הונגרית היה גל הגירה של יהודים לפוז'גה מגליציה ומשלזיה. ב-1840 הוקצה אולם תפילה לקהילה בתוך מבנה קיים. ב-1900 נמנו בעיר 578 יהודים שהיוו 10 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בית הכנסת המרכזי נחנך ב-1898 וב-1900 נחנך בית עלמין יהודי נפרד. ב-1906 נוסד במקום תא של התנועה הציונית וב-1918 הוקמה אגודת הנוער הציוני "גיבור". בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי הקאדר הירוק אשר פרקו עול. נגרמו נזקים רבים לרכוש ורבים עזבו את העיר לבלי שוב. ב-1921 נמנו בפוז'גה 335 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה היהודית 468 נפשות שהיוו 6.57 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1941 נמנו בעיר 123 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת השלטון לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. לאחר המלחמה התגורר בעיר יהודי אחד.
בניין בית הכנסת המרכזי שהוקם בשלהי המאה ה-19 חרב. נכון ל-2000 עמד על תילו המבנה בו שכן אולם התפילה של הקהילה במהלך המאה ה-19. נכון למועד זה עמד על תילו גם בית העלמין היהודי בעיר. הוא לא היה מגודר ולא מתוחזק ובמקום תועדו כ-600 מצבות שהכיתוב עליהן בעברית, בגרמנית ובסרבו-קרואטית. חלק נכבד מהמצבות ניזוקו. ב-2008 בוצעו בבית העלמין עבודות חישוף וניקוי.
לקהילה זו השתייכו יהודי העיירה פְּלֶטֶרְנִיצָה(אנ'). קהילה נוסדה שם לקראת מחצית המאה ה-19. ב-1857 התגוררו בעיירה 32 יהודים וב-1900 נמנו 39. יהודים הובאו לקבורה בחלקה יהודית בבית העלמין העירוני. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בפלטרניצה 6 יהודים והם נספו בשואה. החלקה היהודית בבית העלמין העירוני קיימת ומתוחזקת.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין בקרואטיה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בקרואטיה (באנגלית).
1 2 3  הקהילה היהודית סלאבונסקה פוז'גה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודי 239-238.
1 2  צילום אולם התפילה בפוז'גה, באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  צילום בית העלמין היהודי בפוז'גה (2000), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
↑  בית העלמין היהודי בפוז'גה, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
↑  אתרי מורשת יהודית בקרואטיה (2006), באתר heritageabroad.gov, עמוד 20 (באנגלית).
↑  צילום בית העלמין (1954), באתר infocenters.co.il.
↑  בית העלמין היהודי בפלטרניצה, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
↑  צילום החלקה היהודית בבית העלמין העירוני בפלטרניצה (2000), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564721805171  BnF: cb15507446t (data)  GND: 4326231-4  LCCN: n85257714  MusicBrainz: 0941767b-9739-4701-bb9e-3581bb9e8ffe  NKC: ge442141  VIAF: 123226422   WorldCat (עם VIAF): 123226422
פוקיים

| פוקיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי ים
תת־משפחה:: פוקיים
שם מדעי
 Phocinae ‏גריי, 1821

פוקיים המכונים גם כלבי ים צפוניים (שם מדעי: Phocinae) היא תת-משפחה של כלבי ים החיים לאורך חופי חצי הכדור הצפוני כשהמין פוסה באיקלית מצוי בימת באיקל והוא הטורף הימי היחיד החי במים מתוקים.
ההבדל העיקרי ביניהם לבין תת-משפחת המונכיים הוא הציפורניים המפותחות שעל סנפיריהם הקדמיות והאחוריות, מה שמראה על התאמה פחותה לחיים בים, אף שהם שחיינים מצוינים. הם גם קטנים יותר ובעלי מבנה כרומוזומים אחר.
תת-המשפחה מכילה מינים רבים שנכחדו וכיום נחלקת לשלושה שבטים קיימים: Erignathini הכולל את המין כלב ים מזוקן, Cystophorini הכולל את המין כלב ים כובעי ו-Phocini.
מיון

סוג ללא מקור Frisiphoca - נכחד
סוג ללא מקור Leptophoca - נכחד
סוג ללא מקור Cryptophoca - נכחד
סוג ללא מקור Monotherium - נכחד
סוג ללא מקור Prophoca - נכחד
סוג ללא מקור Monachopsis - נכחד
סוג ללא מקור Sarmatonectes - נכחד
סוג ללא מקור Phocanella - נכחד
סוג ללא מקור Kawas - נכחד
שבט Erignathini
סוג Platyphoca - נכחד
סוג ומין יחיד כלב ים מזוקן (Erignathus barbatus)
שבט Cystophorini
סוג Miophoca - נכחד
סוג Pachyphoca - נכחד
סוג ומין יחיד כלב ים כובעי (Cystophora cristata)
שבט Phocini
סוג Nanophoca - נכחד
סוג ומין יחיד כלב ים נבלי (Pagophilus groenlandicus)
סוג ומין יחיד כלב ים משורטט (Histriophoca fasciata)
סוג Gryphoca - נכחד
סוג ומין יחיד כלב ים אפור (Halichoerus grypus)
סוג Batavipusa - נכחד
סוג Praepusa - נכחד
סוג פוסה (Pusa) - בו 3 מינים
סוג פוקה (Phoca) - בו 2 מינים
פיליפ רושה

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1953 Le Sentier, שווייץ 
 פטירה:  8 ביולי 2015 (בגיל 61) Cheseaux-sur-Lausanne, שווייץ 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (2006)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.philippe-rochat.ch
 
פיליפ רושה (Philippe Rochat; נולד ב-29 בנובמבר 1953 - 8 ביולי 2015) היה שף שווייצרי.
ביוגרפיה

נולד בלה שני (Le Chenit) בואלה דה ז'ו (Vallée de Joux); אביו הוא מוודואה ואמו, אנג'לינה לוקטלי, איטלקייה. אמו נפטרה מסרטן כשהיה בן תשע ואביו נישא מחדש ועבר ל- Romont, שם פתח בית קפה. ב-1968, בהיותו בן ארבע עשרה, החל פיליפ רושה להתלמד כטבח בבופה דה לה גאר רומון שהיה שייך לאחד מחבריו ללימודים מרסל קאווסאן (Marcel Cavuscens).
החל משנת 1972 הוא עבד במלונות יוקרה שונים, בתחילה בסבואה בור אן ויל (Savoy Baur en Ville), אחר-כך באו לאק ( au Lac). ב-1 ביולי 1980 הוא החל לעבוד אצל פרדי ז'ירארדה במסעדת הוטל דה ויל בעיירה קריסייה. אחרי שעבד בכל המשרות במטבח הוא מונה לשף המבצע ב-1989.
ב-1995 הוא נישא לאצנית המרתון פרנציסקה רושה-מוזר. ב-1 בדצמבר 1996 הוא הפך לבעלים של המסעדה בעקבות פרישתו של פרדי ז'ירארדה. המסעדה הפסידה זמנית את שלושת הכוכבים שלה במדריך מישלן האדום, אולם השיבה אותם ב-1997. ב-1999 הכתיר אותו גו מיו שווייץ כ"שף השנה", וב-2000 כתב גו מיו הצרפתי "קריסייה היא עדיין משכנה של המסעדה הטובה בעולם".
מסעדת הוטל דה ויל מחזיקה כיום (2010) בשלושה כוכבים במדריך מישלן ובתשע עשרה נקודות בגו מיו. המסעדה חברה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם".
בשנת 2005 דורגה המסעדה במקום ה-25 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם של המגזין רסטורנט,

בשנת 2008 דורגה המסעדה במקום ה-27 בעולם,

בשנת 2009 דורגה המסעדה במקום ה-16 בעולם,
בשנת 2010 דורגה המסעדה במקום ה-14 בעולם.
האתר dininginfrance בחר במסעדה לאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת.
במרץ 2002 נהרגה פרנציסקה רושה-מוזר בתאונת טיפוס. אחרי חופשה בלפלנד. החל רושה בפרויקטים שונים, בכללם "טעמים" ספר בישול שפורסם ב-2003. ב-2006 הוא קיבל את אות Chevalier Ordre national du Mérite מידיו של פיליפ דוסט-בלאזי, שר החוץ הצרפתי באותה עת.
רושה נפטר בתאריך 8 ביולי 2015 לאחר שהתעלף תוך כדי רכיבה על אופניים. הוא היה בן 61 במותו.
ספריו

Philippe Rochat, Veronique and Pierre - Michel Zbinden Delessert (2003). " Flavours ", Editions Pierre -Marcel Favre Lausanne. ISBN 2-8289-0750-3.
Flaveurs, Favre, 2003.
La Cuisine sublime,, 2004 AT Verlag
הערות שוליים

↑  מסעדת הוטל דה ויל במדריך "השולחנות הגדולים בעולם"
↑  מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-25 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2005
↑  מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-27 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2008
↑  מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-16 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2009
↑  מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-14 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010
↑  האתר dininginfrance בחר במסעדה לאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת
↑  Star chef Philippe Rochat dies - SWI swissinfo.ch, SWI swissinfo.ch
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14519219x (data)  GND: 136327486  ICCU: LO1V451335  ISNI: 0000 0000 7843 3341  RERO: 02-A012383942  SUDOC: 182317757  VIAF: 69163752   WorldCat (עם VIAF): 69163752
פוקט (עיר)

| --- | --- |
חותם פוקטחותם פוקט
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  תאילנד תאילנד
 פרובינציה:  פוקט
 נפה:  מואנג פוקט
 ראש העיר:  Somjai Suwansupana
 שפה רשמית:  תאית 
 תאריך ייסוד:  17 במרץ 1912 
 שטח:  12 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  77,610 (31 בדצמבר 2014)
 קואורדינטות:  7°53′17″N 98°23′51″E﻿ / ﻿7.8880555555556°N 98.3975°E﻿ / 7.8880555555556; 98.3975 
 אזור זמן:  UTC +7
 www.phuketcity.go.th
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת תאילנד מוגדלת) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן פוקט(למפת תאילנד רגילה) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן פוקט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פוקט (בתאית: นครภูเก็ต) היא בירת מחוז פוקט שבתאילנד, והעיר הגדולה בה. שוכנת לחופו הדרום-מזרחי של האי.
בשנת 2004 הועלתה פוקט למעמד של תסבאן נאקון (Thesaban nakhon), דרגה המצריכה אוכלוסייה של מעל ל-50,000 תושבים, ואשר הכנסותיה מספיקות לקיום מוסדותיה.
הבודהיזם היא הדת השולטת בפוקט ובתאילנד בכלל. מקדשי הבודהיזם בעיר, מהווים יעד אטרקטיבי לתיירים. בעיר מספר מקדשים הינדואים שבהם פסלים של האלים גנש וברהמה. העיר פוקט מפורסמת בחיי הלילה שלה, והיא יעד מועדף על תיירים בינלאומיים רבים.
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט שוכן כ-32 קילומטרים צפונית למרכז העיר.
ערים תאומות

אינדונזיה פאקאנבאר, אינדונזיה
אינדונזיה דנפסאר, אינדונזיה
צרפת ניס, צרפת
עליית ישעיהו

| --- | --- |

קטע מ"עליית ישעיהו" ביוונית, פפירוס אמהרסט
 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית או ארמית
 תורגם לשפות:  יוונית, לטינית, געז, קופטית, סלאבית
 סוגה:  ספרות דתית, פסאודואפיגרפיה
עליית ישעיהו, אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך ומיוחס לנביא ישעיהו. הספר מחולק לשלושה חלקים ומכיל 10 פרקים. הספר אינו מופיע באסופת הספרים החיצוניים של אברהם כהנא.
מבנה הספר

הספר מורכב משלושה חלקים הנחשבים לספרים נפרדים, ממחברים שונים, שנאספו יחדיו.
החלק הראשון (פרקים א'- ג', יב, פרק ה') מספר על מותו של ישעיהו על קידוש השם בידי מנשה מלך יהודה.
החלק השני (פרק ג', יג - פרק ד', כב) הוא אפוקליפסה נוצרית הנקראת ברית חזקיהו המתארת את רדיפת הנוצרים ברומא בתקופת נירון קיסר.
החלק השלישי (פרקים ו'-י"א), מתאר את החזון של ישעיהו מהשנה העשרים למלכותו של חזקיהו המלך וגם לו יש אופי נוצרי.
כתבי יד

הספר נשמר בשלמותו רק בשפת הגעז, אך קטעים ממנו נשמרו בשפות נוספות. קיימים היום ארבעה כתבי יד מן המאות 14 - 18, הכוללים:
כתב יד מהמאה ה-15 שנשמר בספרייה הבודליינית
כתב יד מהמאה ה-15 שנשמר בספרייה הבריטית
כתב יד מהמאה ה-18 בספרייה הבריטית
כתב יד מהמאות ה-14-15 בספריית הוותיקן.
קטעים של הספר הקיימים היום כוללים:
חלק מהספר בגעז (פרק א' ד - ב' ב) הדומה מאוד לנוסח של כתב היד השלם בספריית הוותיקן
חלק מהספר ביוונית (פרק ב' ד - ד' ד) על פפירוס המתוארך למאה ה-5 או ה-6.
שני קטעים (פרק ב', יד - ג', יג; פרק ז', א-יט) של כתב יד בלטינית של הספר, הנמצאים בספריית הוותיקן ומתוארכים למאה ה-5 או ה-6.
בנוסף, היה ידוע בעבר על כתב יד בלטינית של פרקים ו'-י"א. כתב יד זה הודפס בשנת 1522 ויצא לאור מחדש בשנת 1832. כתב היד עצמו אבד.
חלקי הספר > תוכן

הספר פותח בפרק א' בצוואה שמצווה חזקיהו את בנו מנשה ובנבואה של ישעיהו באותו מעמד שמנשה לא יקיים את צוואת אביו, אלא יעבוד את בליעל ויוציא להורג את ישעיהו במשור עץ. הספר ממשיך בתיאור רשעותו של מנשה, בהשפעתו של סמאל, הנקרא גם "מלכי רע", המשכין את בליעל בלבו של מנשה (פרק ב', א-ו). בעקבות זאת, יוצא ישעיהו מירושלים אל בית לחם וממנה אל הר במדבר (פרק ב', ז-יא). לאחר שנתיים, מוצא אותו שומרוני מבית לחם בשם בחיר-רע, המסגיר את ישעיהו לידי מנשה והוא מואשם שניבא על חורבן ירושלים, שטען שהוא ראה את אלוהים וחי, ושחירף את עם ישראל בכך שדימה את ירושלים לסדום ועמורה (פרק ב', יב; פרק ג', א-י). באמצע מוזכר סיפורו של מיכיהו בן ימלה (פרק ב', יב-טז). בסוף הספר מסופר על הוצאתו להורג של ישעיהו בידי מנשה (פרק ה', א-טז).
חלקי הספר > מחקר

החוקרים סבורים כי החלק הראשון נכתב במקורו בעברית או ארמית, ושהוא החלק העתיק ביותר של הספר. לסיפור של החלק הראשון מקבילה בתלמוד, שם נאמר: "שמעון בן עזאי אומר: מצאתי מגילת יוחסין בירושלים, וכתוב בה: מנשה הרג את ישעיה". כן יש בין החוקרים הטוענים שהכתוב בספר האיגרת אל העברים (פרק י"א, לז) "נִסְקְלוּ בָאֲבָנִים נֻסְּרוּ בַמְּגֵרָה נִבְחֲנוּ בְיִסּוּרִים מֵתוּ לְפִי־חָרֶב" מתייחס לאותה מסורת של תיאור מותו של ישעיהו בספר עליית ישעיהו.
דוד פלוסר מצביע על דמיון בין התיאורים בספר ובין כתבי כת ים המלח. לטענתו, ההאשמות שהואשם בהן ישעיהו, על פי הספר, והרדיפות שנרדף, משקפות את ההאשמות והרדיפות כלפי אנשי כת ים המלח. במיוחד מצביע פלוסר לאמירה של ישעיהו בסוף הספר: "לכו לארץ צור וצידון כי רק עבורי מזג אל את הכוס" (פרק ה', יג) כאמירה שנועדה לחזק את הגישה של אלו מחברי הכת שתמכו במעבר צפונה, כמתואר בברית דמשק. בהתאם, טוען פלוסר, שהספר נתחבר על ידי איש כת ים המלח בגלות בארץ צפון כדי לחזק את האמונה בברית החדשה של הכת בארץ דמשק. תיאוריה זאת של פלוסר זכתה לתמיכה של יוהנס ון דר פלויג(אנ') ומרק פילוננקו. לעומת זאת, מיכאל ניב(אנ') מפקפק בזיהוי זה וטוען שהוא לא סביר.
חלקי הספר > חלק שני, ברית חזקיה

החלק השני מוצג כנבואה של ישעיהו הכוללת:
חייו ומותו של האהוב (פרק ג', יג-כ)
שחיתות הכנסייה (פרק ג', כא-לא)
שלטונו של בליעל (פרק ד', א-יג)
בואו השני של המשיח (פרק ד', יד-כב)
ברית חזקיה נכתב לאחר מותו של נירון קיסר, בשנת 68 לספירה, מכיוון שהספר מזכיר את האמונה שנירון קיסר ישוב כאנטיכריסט. על פי הקבלות נוספות מתוארך הספר לסוף המאה הראשונה לספירה.