stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיאדת באפלו (1993)
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 31 | 23 | 19 | 73 |
| 2 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 17 | 6 | 5 | 28 |
| 3 | קנדה קנדה | 11 | 13 | 14 | 38 |
| סך הכל | סך הכל | 135 | 133 | 142 | 410 |
ספורטאים מישראל באוניברסיאדה > אתלטיקה

עדנה לנקרי-שומיק סיימה במקום שישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:15.32 דקות
אוניברסיאדת אדמונטון (1983)

| --- | --- |
 עיר מארחת:  קנדה אדמונטון, קנדה
 מדינות משתתפות:  73 במספר
 ספורטאים משתתפים:  2,400
 תחרויות:  10 ענפים
 טקס הפתיחה:  1 ביולי 1983
 טקס הנעילה:  12 ביולי 1983
 נפתח רשמית על ידי:  צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת 
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון חבר העמים
 
אוניברסיאדת הקיץ ה-12 נערכה באדמונטון, קנדה ב-1983; טקס הפתיחה והמשחקים נערכו באצטדיון חבר העמים. במשחקים השתתפו כ-2,400 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות בעשרה ענפי ספורט: אתלטיקה, התעמלות מכשירים, טניס, כדורמים, כדורסל, כדורעף, סיף, קפיצה למים, רכיבה על אופניים ושחייה.
סך הכול הוענקו 354 מדליות, מתוכן 113 לברית המועצות.
אירועים מיוחדים

אירינה לריצ'בה מברית המועצות זכתה ב-5 מדליות זהב בתחרויות השחייה.
במהלך תחרויות הקפיצה למים נפצע ונפטר כעבור 8 ימים, סרגיי צ'ליבשווילי מברית המועצות, לאחר שראשו נחבט במקפצת הבטון בעת שניסה לבצע קפיצה בדרגת סיכון גבוהה.
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברית המועצות ברית המועצות | 58 | 30 | 25 | 113 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 12 | 20 | 22 | 54 |
| 3 | קנדה קנדה | 9 | 10 | 19 | 38 |
| סך הכל | סך הכל | 118 | 118 | 118 | 354 |
| משחקי האוניברסיטה העולמיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | טורינו (1959) • סופיה (1961) • פורטו אלגרה (1963) • בודפשט (1965) • טוקיו (1967) • טורינו (1970) • מוסקבה (1973) • רומא (1975) • סופיה (1977) • מקסיקו סיטי (1979) • בוקרשט (1981) • אדמונטון (1983) • קובה (1985) • זאגרב (1987) • דיסבורג (1989) • שפילד (1991) • באפלו (1993) • פוקואוקה (1995) • סיציליה (1997) • פלמה (1999) • בייג'ינג (2001) • דאיגו (2003) • איזמיר (2005) • בנגקוק (2007) • בלגרד (2009) • שנג'ן (2011) • קאזאן (2013) • קוואנגג'ו (2015) • טאיפיי (2017) • נאפולי (2019) • צ'נגדו (2021) • ריין-רוהר (2025) |  |
| משחקי חורף | שאמוני (1960) • וילאר (1962) • שפינדלרוב מלין (1964) • ססטרייר (1965) • אינסברוק (1968) • רובניימי (1970) • לייק פלאסיד (1972) • ליביניו (1975) • שפינדלרוב מלין (1978) • חאקה (1981) • סופיה (1983) • בלונו (1985) • צ'טרבסקה פלסו (1987) • סופיה (1989) • סאפורו (1991) • זאקופונה (1993) • חאקה (1995) • מוג'ו/צ'ונג'ו (1997) • פופרד (1999) • זאקופונה (2001) • טרוויזיו (2003) • אינסברוק/זיפלד (2005) • טורינו (2007) • חרבין (2009) • ארזורום (2011) • טרנטו (2013) • גרנדה (2015) • אלמטי (2017) • קרסנויארסק (2019) • לוצרן (2021) • לייק פלאסיד (2023) • טורינו (2025) |  |
אוזד

אוזד (בהונגרית: Ózd) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן (Borsod-Abaúj-Zemplén), הונגריה ובה כ-35,000 תושבים (2009). אוזד היא העיר השנייה בגודלה במחוז, ושוכנת כ-60 ק"מ מעיר המחוז מישקולץ.
תולדות העיר

הכפר אוזד מוזכר בתעוד משנת 1272. העיר המודרנית היא איחוד של שלוש ערים במהלך התקופה הסוציאליסטית בהונגריה, במהלכו חל פיתוח תעשייתי של צפון הונגריה. באוזד אוכלוסיית צוענים של כאלף נפשות.
קהילה יהודית

היישוב היהודי באוזד החל להתפתח במאה ה-19, כאשר הוקם בעיר מפעל מתכת גדול בו מצאו יהודים רבים את פרנסתם כפועלים ופקידים. שאר יהודי הכפר התפרנסו ממסחר וממלאכה. הקהילה הקימה חברה קדישא, בית כנסת ומוסדות חינוך ביניהם ישיבה, ואגודת נשים לצדקה.
עד שנת 1901 השתייכה קהילת אוזד לקבוצת קהילות בויוק (Bolyok) ובאותה השנה נעשתה לקהילה עצמאית והצטרפו אליה גם יהודי כמה כפרים בסביבה. כמו יהודי בלטון, ארלו ודומהאזה.
בשנת 1941 נמנו באוזד 721 תושבים יהודים מבין כ-22,000 תושבי העיר. ובאותה שנה כשהונגריה לחמה לצד הגרמנים בחזית אוקראינה, נשלחו צעירים יהודים לחזית ורובם ניספו שם. באותה השנה גורשו לקמנץ פודולסק באוקראינה משפחות יהודיות שהיו חסרות נתינות הונגרית, והוצאו להורג עם אלפי יהודים אחרים שגורשו מהונגריה באותה התואנה.
במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, רוכזו היהודים בגטו שהוקם במקום יחד עם יהודים נוספים, תושבי הכפרים הסמוכים. כעבור כמה שבועות הועברו לגטו מישקולץ, ובאמצע יוני גורשו לאושוויץ.
לאחר גירוש יהודי אוזד, הובאו למקום 238 יהודים שגויסו לעבודות כפייה באזורים אחרים של הונגריה. הם הועסקו במפעל המתכת של אוזד עד סוף המלחמה.
אחרי המלחמה שבו לאוזד כמה יהודים וחידשו את החיים היהודיים בעיר. אחרי מרד ההונגרים נגד המשטר הקומוניסטי בשנת 1956 פורקה הקהילה.
כיום יש בכפר אנדרטה לזכר יהודי האזור שנרצחו בשואה
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 15 |  |
| 1880 | 176 | 3,772 |
| 1910 | 511 |  |
| 1920 | 514 |  |
| 1930 | 580 |  |
| 1941 | 721 | 21,277 |
אי הדובים (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת אנימציה. אם התכוונתם לאי בצפון האוקיינוס האטלנטי, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 סוגה:  סדרת טלוויזיה קומית 
 מדבבים:  Kelvine Dumour Vincent Violette 
 ארץ מקור:  צרפת 
 שפות:  צרפתית 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  1992–הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אי הדובים (צרפתית: L'Île Aux Ours) היא סדרת אנימציה בת 26 פרקים שמקורה בצרפת ושודרה ב-1990 בערוץ 2 הנסיוני בדיבוב של אולפני זאונד, ובהמשך שנות ה-90 בטלוויזיה החינוכית בדיבוב חדש. חלק מפרקי הסדרה של אולפני זאונד נכללו בחלק מסדרת הקלטות "סיפורים קלאסיים מצוירים".
עלילה

גיבור הסדרה הוא דב בשם אדי שהגיע בטעות בהיותו גור לאי של ארנבים. אדי מתבגר ביחד עם חברו הארנב מקס ומשוכנע שגם הוא בעצמו ארנב. אך כשהוא מתבגר רוח רפאים קטנה מספרת לו שהוא בעצם דב. אדי מחליט לצאת למסע בכדור פורח כדי לחפש את בני מינו. מקס מתגנב לכדור הפורח בניגוד להוראותיו של אדי וכמו כן גם רוח הרפאים נלקחת בטעות. וכך יוצאים השלושה למסע לחיפוש אי הדובים.
אוטומט סופי לא דטרמיניסטי

האוטומט הנוכחי הוא אוטומט סופי לא דטרמיניסטי (אסל"ד). אם אנו נמצאים במצב  Q_{1} ומגיעה הספרה 1 האוטומט יכול לעבור למצב  Q_{2} או למצב  Q_{4}. אותו הדבר לגבי קליטת הספרה 0 - האוטומט יכול לבחור לעבור או למצב  Q_{6} או למצב  Q_{8}. עצם כך שהאוטומט הוא אוטומט סופי לא מלא (אסל"מ) נובעת מכך שביתר המצבים, מלבד המצב ההתחלתי  Q_{0}, אין התייחסות לכל אות קלט מא"ב האוטומט. לפיכך, אם נמצאים במצב  Q_{2} ומגיעה הספרה 0 האוטומט "לא יודע" לאין ללכת והוא נתקע. ההיתקעות משמעה שהמילה (הקלט) לא מתקבלת על ידי האוטומט. אותה מילה (10) הייתה מתקבלת לו היה קיים מסלול חישוב כלשהו שסיומו היה מוביל למצב מקבל
אוטומט סופי לא דטרמיניסטי הוא מודל מתמטי המהווה הכללה של אוטומט סופי דטרמיניסטי בכך שהוא מאפשר בחירה בין מספר דרכי פעולה עבור קלט נתון, בניגוד לדרך הפעולה היחידה שלפיה פועל אוטומט דטרמיניסטי.
המודל הוצג לראשונה על ידי מיכאל רבין ודנה סקוט במאמר מ-1959.
ההכללה של האוטומט הסופי הדטרמיניסטי מתבטאת בשלוש הרחבות עיקריות:
עבור כל מצב של האוטומט ואות קלט נתונה, האוטומט הלא דטרמיניסטי יכול לעבור למספר מצבים, ולא למצב יחיד כמו שעובר האוטומט הדטרמיניסטי.
לאוטומט מוספת האפשרות של "מסע  \varepsilon " - מעבר ממצב אחד למשנהו מבלי שהוא יקלוט אות קלט כלשהי.
לאוטומט מוספת האפשרות לבחור בין מספר מצבים התחלתיים.
קל לראות כי ניתן לממש את התכונות השנייה והשלישית באמצעות שימוש בתכונות שלפניהן. יתר על כן, ניתן להראות כי אם אוטומט סופי לא דטרמיניסטי מקבל שפה כלשהי, קיים אוטומט סופי דטרמיניסטי שמקבל אותה. על כן האוטומט הדטרמיניסטי שקול לאוטומט הלא דטרמיניסטי. מכיוון שלעיתים קרובות קל יותר לבנות אוטומט שמקבל שפה רגולרית נתונה אם מתירים אי דטרמיניזם, יש לאוטומט הלא דטרמיניסטי חשיבות רבה כאשר רוצים להוכיח כי שפה מסוימת היא רגולרית.
מהות אי הדטרמיניזם

ישנן שלוש דרכים עיקריות להבין את היכולות האי דטרמיניסטיות של האוטומט הלא דטרמיניסטי.
ניתן לחשוב על האוטומט כאילו הוא "מנחש" בזמן קריאה של מילה מהו המעבר הטוב ביותר עבורו, שיבטיח כי אם המילה בשפה, הוא יקבל אותה. ניתן לראות זאת גם כאילו הוא "מגריל" את המעבר שבו הוא יבחר, כאשר ההגרלה מתבצעת באמצעות "מטבע קסם" שתמיד נותן את הבחירה האופטימלית.
ניתן גם לחשוב על האוטומט כאילו הוא מבצע חישוב מקבילי: בכל פעם שהוא מגיע להתפצלות שבה אות מסוימת יכולה לעבור למספר מצבים, הוא מתפצל למספר אוטומטים שכל אחד מהם בודק את אחת מהאפשרויות, ודי שאחד מהם יקבל את המילה.
אפשרות שלישית היא לראות את האוטומט כאילו הוא בודק באופן דטרמיניסטי את כל המסלולים האפשריים בהינתן מילת קלט מסוימת, ואם אחד מהמסלולים מקבל אותה, האוטומט כולו מקבל אותה.
הגדרה פורמלית

אוטומט סופי לא דטרמיניסטי  \ A מוגדר באמצעות החמישייה הסדורה הבאה:
A=\left(\Sigma ,Q,q_{0},F,\delta \right)
כאשר:
\Sigma  היא (קבוצת) אלפבית הקלט. כל איבר בקבוצה זו מכונה "אות".
Q היא קבוצה סופית של מצבים. כל מצב בקבוצה זו הוא, בהכרח, אחד מהשניים: "מצב מקבל" או "מצב לא מקבל".
q_{0}\in Q הוא המצב ההתחלתי של האוטומט (ממנו מתחיל החישוב).
F\subseteq Q היא קבוצת מצבים מקבלים. מצב מקבל הוא מצב שמסמן שהאוטומט מחזיר תשובה חיובית. כלומר אם בסוף הקלט האוטומט נמצא במצב מקבל, המשמעות היא שהקלט הוא מילה בשפה של האוטומט.
\delta \colon Q\times \Sigma \cup \left\{\varepsilon \right\}\to {\mathcal {P}}(Q) היא פונקציית המעברים: לכל מצב ואות קלט או הסימן  \varepsilon  מותאמת קבוצה של מצבים, שאליהם יכול האוטומט לעבור. כלומר, לא מותאם (בהכרח) רק מצב אחד ויחיד – וזו הסיבה העיקרית שבגינה אוטומט זה אינו נחשב דטרמיניסטי.
השפה שאותה מזהה האוטומט מוגדרת כאוסף המילים, עבורן קיים מסלול חישוב של האוטומט שמסתיים במצב מקבל. בניסוח פורמלי,  L(A)=\left\{w\in \Sigma ^{*}:{\hat {\delta }}(q_{0},w)\cap F\neq \emptyset \right\}, כאשר כאן  {\hat {\delta }} היא ההרחבה הטבעית של פונקציית המעברים עבור מילים וקבוצות של מצבים.
נעיר, שמודל זה שקול למודל בו יש קבוצה  Q_{0}\subseteq Q של מספר מצבים התחלתיים שונים.
שקילות לאוטומט סופי דטרמיניסטי

האוטומט הסופי הלא דטרמיניסטי שקול לזה הדטרמיניסטי, כלומר כל שפה שניתן לקבל על ידי האחד ניתן לקבל על ידי האחר. שקילות בכיוון אחד טריוויאלית, כי על כל אוטומט דטרמיניסטי ניתן להסתכל כאוטומט לא דטרמיניסטי (ש"אינו מנצל" את תכונות האי-דטרמיניזם).
כדי להוכיח שקילות בכיוון ההפוך, בהינתן אוטומט לא-דטרמיניסטי, בונים אוטומט שקבוצת המצבים שלו היא קבוצת החזקה של קבוצת המצבים של האוטומט המקורי. פונקציה תוביל מקבוצת מצבים, בהינתן תו, לקבוצת כל המצבים שניתן להגיע אליהם בעזרת התו מהקבוצה שהיינו בה. המצב ההתחלתי יהיה קבוצת המצבים ההתחלתיים, ומצב יהיה מקבל אם לפחות אחד מהמצבים שבקבוצה הוא מקבל. קיבלנו אוטומט שקול, אך מספר המצבים בו גדול באופן אקספוננציאלי מזה של האוטומט המקורי (אם באוטומט הלא דטרמיניסטי היו  n מצבים אז באוטומט הדטרמיניסטי שבנינו בהוכחה יהיו  2^{n} מצבים). על כן האוטומט הלא דטרמיניסטי מקל פעמים רבות על הבנייה והיישום של מודל לזיהוי שפה רגולרית מסוימת.
נשים לב שהוכחת השקילות בין שני סוגי האוטומטים היא קונסטרוקטיבית בשני הכיוונים שלה.
ראו גם

מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית
לקריאה נוספת

שמואל זקס ונסים פרנסיז, ‏אוטומטים ושפות פורמליות א, האוניברסיטה הפתוחה, 2000
שמואל זקס ונסים פרנסיז, ‏אוטומטים ושפות פורמליות ב, האוניברסיטה הפתוחה, 2000
הערות שוליים

↑  ההכללה המדוברת, איננה הכללה מתמטית במובנה הרגיל, אלא הכללה רק מבחינה טכנית (כתיבה) ופילוסופית (זווית ראייה / הסתכלות), באפשרויות הנוספות: לאפיין, לייצג ולחשב אוטומט. אוטומט סופי לא דטרמיניסטי (אסל"ד) שקול לחלוטין לאוטומט סופי דטרמיניסטי (אס"ד) (מבחינת כוח ויכולת החישוב)!
↑  אין לבלבלו עם המילה הריקה - האוטומט לא קורא אותה, אלא יכול לעבור לקבוצת מצבים מסוימת ללא קריאת מילת קלט. מעבר שכזה מכונה "מסע- \varepsilon ". ניתן להגדיר מודל שקול בו לא מתירים מסעי- \varepsilon : מכל אוטומט ניתן לבנות אוטומט שקול באמצעות סילוק המסעי- \varepsilon
אוניברסיאדת ארזורום (2011)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  טורקיה ארזורום, טורקיה
 מדינות משתתפות:  58
 ספורטאים משתתפים:  1880
 טקס הפתיחה:  27 בינואר 2011
 טקס הנעילה:  6 בפברואר 2011
 נפתח רשמית על ידי:  עבדאללה גול
 השביע את המשתתפים:  טובה דשדמיר
 האצטדיון הראשי:  Cemal Gürsel Stadyumu
 הערים שהתמודדו על האירוח:  מריבור סלובניה
אוניברסיאדת החורף ה-25 נערכה בארזורום, טורקיה בין ה-27 בינואר ל-6 בפברואר 2011, כאשר הנבחרת שצברה את כמות המדליות הגדולה ביותר הייתה הנבחרת הרוסית, עם 39 מדליות (14 זהב, 14 כסף ו-11 ארד). לשם השוואה, קוריאה הדרומית במקום השני אגרה 15 מדליות בלבד (7 זהב, 3 כסף ו-5 ארד).
האוניברסיאדה נערכה באסיה בפעם השנייה ברציפות, לאחר שאוניברסיאדת החורף הקודמת נערכה בחרבין. גם אוניברסיאדת הקיץ נערכת ביבשת אסיה - בשנג'ן שבסין.
בחירת העיר המארחת

ארזורום נבחרה לאחר שהתמודדה על האירוח מול מריבור, סלובניה. מריבור נבחרה לארח את האוניברסיאדה הבאה ב-2013.
טבלת המדליות

להלן עשר המדינות המובילות במדליות שזכו ספורטאיהן:
| מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה רוסיה | 14 | 14 | 11 | 39 |  |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 7 | 3 | 5 | 15 |  |
| אוקראינה אוקראינה | 6 | 5 | 4 | 15 |  |
| סלובקיה סלובקיה | 5 | 0 | 3 | 8 |  |
| צרפת צרפת | 4 | 4 | 5 | 13 |  |
| יפן יפן | 4 | 3 | 3 | 10 |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | 4 | 2 | 0 | 6 |  |
| הרפובליקה העממית של סין סין | 4 | 3 | 3 | 10 |  |
| גרמניה גרמניה | 3 | 3 | 1 | 7 |  |
| סלובניה סלובניה | 2 | 2 | 3 | 7 |  |
אורי גלר מחפש את היורש

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית מציאות
 יוצרים:  אלעד קופרמן, סיגל קופרמן, חגי לפיד, יוסי אליאס (עורך)
 בימוי:  Jos Budie 
 מנחים:  אורי גלר, אלי אילדיס
 משתתפים:  ראו בגוף הערך
 זוכים:  ליאור סושרד
 פרסים:  הופעה במקאו
 פסקול:  שמוליק נויפלד, עדי גולדשטיין
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  9
 הפקה
 מוזיקה:  Martijn Schimmer 
 אורך פרק:  כ-90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (קשת)
 תקופת שידור מקורית:  18 בנובמבר 2006 – 27 בינואר 2007
 קישורים חיצוניים
 urigeller.sbs6.nl
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"אורי גלר מחפש את היורש" הייתה תוכנית מציאות ישראלית בהשתתפות אורי גלר, אשר שודרה בשנת 2006 במסגרת שידורי זכיינית ערוץ 2 "קשת". התוכנית זכתה לנתוני מדרוג גבוהים, תוכנית הפתיחה הייתה התוכנית המצליחה ביותר שהושקה בערוץ 2 עד אז, עם רייטינג של 30.6%. הפורמט של התוכנית נמכר לרשתות טלוויזיה בעולם לרשת NBC האמריקאית ולרשתות בהונגריה, גרמניה, הולנד, שוודיה וטורקיה.
פירוט כללי

התוכנית, בהנחיית אלי אילדיס ובהשתתפות ניצב בדימוס אריה עמית, שמה לה למטרה למצוא "יורש" לאורי גלר, שמעיד על עצמו כבעל כוחות על טבעיים, כחלק מתוכנית מציאות טלוויזיונית בשידור חי. בכל אחד מפרקי התוכנית התמודדו מספר אמנים, הטוענים בחלקם לכוח על-טבעי, כל אחד עם מופע משלו, וגלר עצמו הציג אפקט משלו בשיתוף הצופים. בסוף התוכנית נופה אחד המתמודדים על ידי גלר ועמית. בכל אחת מהתוכניות השתתפו ידוענים, שתפקדו כמתנדבים במשימות.
המנצח בסיום התוכנית הוא ליאור סושרד. למקום השני הגיע אהוד שגב, לשלישי אמיר לוסטיג ולרביעי שימי אטיאס.
טענות לזיופים

הטענות של המשתתפים בתוכנית וגלר בראשם כי הם ניחנו בכוחות על טבעיים גרמו למבול של חשיפות באמצעי התקשורת השונים.
בין השאר הקדיש גיא פינס תוכנית שלמה של "ערב טוב עם גיא פינס" לתחקיר בו התגלה כי מרבית הקטעים בתוכנית "היורש" התבססו על מפגש מקדים בין משתתפי התוכנית לאורחים.
במהלך המפגש המקדים התבקשו האורחים השונים לכתוב את המחשבות שלהם על דפים ופנקסים למיניהם. אותן מחשבות אשר יחשבו כביכול באופן ספונטני במהלך התוכנית. במהלך אחת התוכניות נתפס אורי גלר בשוגג מלביש מגנט על הבוהן שלו בתרגיל בו הוא מזיז כביכול בכוח המחשבה מצפן ימי.
כבר במהלך אחת התוכניות הודה גלר כי המשתתפים מעולם לא טענו לכוחות על-טבעיים. בראיון אחר טען כי ככל הנראה לא היה מצליח להתפרסם כיום כפי שהצליח בשנות ה-70. תוכנית זאת עדיין שנויה במחלוקת בין הטוענים למופע קסמים ממוצע לבין הטוענים להופעה שכל מטרתה היא להדהים ולבדר את הצופים (מבלי לטעון לכוחות על טבעיים).
בעקבות התוכנית

בעקבות התוכנית קמו קולות באגודת הקוסמים בישראל הקוראים לנידוי אותם אמנים מחברות באגודה. על פי פרסומים בעיתונות תעתועי כיפוף הכפיות שעושה גלר בתוכניתו, ובעיקר שיתוף הפעולה שהוא זוכה לו מצד אגודת הקוסמים גרמו לאחד מבכירי הקוסמים בעולם - ג'יימס רנדי - לצאת נגד חברי האגודה שהשתתפו בתוכנית. הפולמוס הרב שעוררה התוכנית תרם להד הציבורי, אך החליש את אמון הצופים בה, דבר שגרם להיחלשותה בנתוני הצפייה, עד כדי כך שנדחקה מהעשירייה הראשונה של טבלת הרייטינג.
בתחילת 2007 טען השחקן זבולון מושיאשווילי כי היו לו זכויות בתוכנית הטלוויזיה  "אורי גלר מחפש את היורש". מושיאשווילי טען שהוא זה שיזם והגה את הרעיון, פנה לאורי גלר, קיים פגישות והתכתבויות רבות בנושא, ואף טען כי חתם על הסכם עם המפיקים על מכירת זכויות התוכנית תמורת 10% מסכום המכירה לכל גורם משדר בישראל. בית המשפט הכריע כי לא הביא ראייה להסכם שנחתם בין התובעים לבינו והביא לסילוק התביעה על הסף בשל העדר עילה.
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, אורי גלר מחפש את היורש, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2006
↑  רוני קורן-דינר, נולד לכופף כפיות, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2006
↑  לי-אור אברבך, ‏"היורש" עם אורי גלר יעלה בקרוב בגירסה שבדית, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2010
↑  מירב קריסטל, שובר שתיקה, באתר ynet, 7 בינואר 2007
↑  יעל גאוני, ‏בית המשפט מחק תביעה שהוגשה נגד קשת וקופרמן הפקות, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2008
אי הכרישים

| --- | --- |

תצלום אוויר של העיר לידריץ ולידה "אי הכרישים"
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  26°38′12″S 15°09′08″E﻿ / ﻿26.63655833°S 15.15220833°E﻿ / -26.63655833; 15.15220833
 שטח:  99 אקר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  נמיביה נמיביה
  (למפת נמיביה מוגדלת) וינדהוק ואלוויס ביי סווקופמונד צואמב קיטמנסהופ אנגולה זמביה בוטסואנה דרום אפריקה האוקיינוס האטלנטי אי הכרישים(למפת נמיביה רגילה) וינדהוק ואלוויס ביי סווקופמונד צואמב קיטמנסהופ אנגולה זמביה בוטסואנה דרום אפריקה האוקיינוס האטלנטי אי הכרישים
 
מבט ללידריץ מ"אי הכרישים"
אי הכרישים (בגרמנית: Haifischinsel) הוא חצי אי קטן לחופי העיירה לידריץ שבנמיביה. בעבר הוא היה אי, אך הפך לחצי אי בשנת 1906, אז הוא חובר ללידריץ במעבר יבשתי רחב, שהכפיל את שטחו. כיום הוא אתר תיירותי.
בין השנים 1904–1907 שכן בו מחנה ריכוז לבני השבטים הרֶרֶו ונאמה (נאמקווה). במהלך שלוש שנות פעילותו של המחנה הומתו בו על ידי הגרמנים כ-3,000 בני אדם. הוא נחשב כמחנה מוות משום שמטרתו הייתה לטהר את בני השבטים האלה משטחי דרום מערב אפריקה הגרמנית. עובדי כפייה מהמחנה בנו את העיר לידריץ ואת מסילות הרכבת המקומיות. מחנות נוספים הוקמו בערים אחרות באפריקה הגרמנית סווקופמונד, וינדהוק ואוקהנדג'ה. רצח העם של ההררו והנאמה הוכר על ידי האומות המאוחדות וגרמניה.
הערות שוליים

↑  Lüderitz/Namibia – Shark Island Campsite מאתר לונלי פלאנט.
↑  Germany admits Namibia genocide, BBS News, 14 August, 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 15144648140276834096   WorldCat (עם VIAF): 15144648140276834096 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורי גופנא

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1970 (בן 54) תל אביב, ישראל
 עיסוק:  מיקרוביולוג
 מקום לימודים:  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת תל אביב
 מנחה לדוקטורט:  אליאורה רון
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1 בספטמבר 2005)  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2017)  אוניברסיטת דלהוסי (1 ביוני 2003–1 באוקטובר 2005) 
 https://www.gophnalab.sites.tau.ac.il/
 תרומות עיקריות
 חקר תהליכים אבולוציוניים בארכאונים ובבקטריות, והשפעותיהם האקולוגיות
 
אוּרי גופנא (נולד ב-18 בספטמבר 1970) הוא מיקרוביולוג ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לרות ולפרופ' רם גופנא, ארכאולוג.
את התואר הראשון בהנדסה ביוטכנולוגית עשה בטכניון והשלים אותו בשנת 1996. בשלב זה עבר לאוניברסיטת תל אביב, שם למד לתואר שני בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה ולתואר שלישי במיקרוביולוגיה. שני תארים אלה ביצע בהנחיית פרופ' אליאורה רון. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 2003, עסקה ב"גורמים אלימים בזני E. Coli שגורמים לאלח דם".
מיד לאחר מכן, יצא גופנא לקנדה, שם שימש עמית בתר-דוקטורי בפקולטה לרפואה באוניברסיטת דלהוסי בהליפקס. בשנת 2005 שב לישראל לתקופת בתר-דוקטורט נוספת באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2007 מונה למרצה בכיר במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה.
בשנת 2012 קודם לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2017, לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2013–2014 שימש חוקר אורח במרכז הלאומי לסינתזה אבולוציונית בדרהאם שבקרוליינה הצפונית.
גופנא נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב.
מחקר

מחקרו של גופנא מתמקד בהבנת תהליכי אבולוציה בעולם המיקרואורגניזמים שיש להם השלכות הן לתחום הרפואה והן לתורת האבולוציה. המחקר של קבוצתו נסוב על שני נושאים עיקריים הקשורים זה לזה: האחד הוא חקר תפקידיהם של העברה גנטית אופקית ושל דנ"א אנוכיי באבולוציה של מיקרואורגניזמים, והשני הוא חקר יחסי הגומלין בין מארח לחיידק, בדגש מיוחד על המיקרוביום של מערכת העיכול במצב בריאותי תקין ובעת מחלה.
עבודתו מתפרשת על פני הרצף המלא של הביולוגיה האבולוציונית, החל בגנומיקה סביבתית והשוואתית, וכלה בבחינת היפותזות ספציפיות באמצעות שילוב של הנדסה גנטית וניסויי תחרות תחת תנאים אקולוגיים רלוונטיים. מניפולציה גנטית מאפשרת לנתח את תרומתם של רכיבים גנטיים מסוימים, כגון מערכות הגנה (קריספר ומערכות נוספות), מנגנוני רקומבינציה, דנ"א אנוכיי ומגוון גנומי בקרב אוכלוסיות מיקרוביאליות.
פרסים והוקרה

פרס וולף לתלמידי דוקטורט (2001)
עמית קילאם לבתר-דוקטורנטים (2003–2005)
עמית קאבלי של האקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים (2015)
פרס לזכר נילי רובינוביץ-גרוסמן עבור מדענים צעירים, מטעם האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (2008)
חבר האקדמיה האירופית למיקרוביולוגיה (2018)
פרס סארוב למחקר בסיסי, מטעם האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (2019)
חבר האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (2020)
הערות שוליים

↑  Vadim Dubinsky, Predominantly antibiotic-resistant intestinal microbiome persists in patients with pouchitis who respond to antibiotic therapy, Gastroenterology, 3 158, 2020, עמ' 610-624. e13 doi: https://doi.org/10.1053/j.gastro.2019.10.001
↑  Israela Turgeman-Grott et al., Pervasive acquisition of CRISPR memory driven by inter-species mating of archaea can limit gene transfer and influence speciation, Nature microbiology, 1 4, 2019, עמ' 177-186 doi: https://doi.org/10.1038/s41564-018-0302-8
↑  Adit Naor, Low Species Barriers in Halophilic Archaea and the Formation of Recombinant Hybrids, Current Biology, 2012 doi: https://doi.org/10.1016/j.cub.2012.05.056
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261813605171  dblp: 29/8708  ISNI: 0000 0003 6026 0384  LCCN: no2011183550  ORCID: 0000-0001-5129-5652  ResearcherID: AAS-8376-2020  SUDOC: 156855860  VIAF: 220729104   WorldCat (עם VIAF): 220729104
אוניברסיטת מקמסטר

| --- | --- |

ציור הבניין הראשון של האוניברסיטה בטורונטו
 university in Ontario
 על שם:  William McMaster 
 תקופת הפעילות:  23 באפריל 1887 – הווה (137 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  לינטון וילסון
 סגל:  997
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  27,965 (נכון ל־1 בספטמבר 2021) 
 סטודנטים לתואר ראשון:  32,119
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  5,251
 מיקום
 מיקום:  אונטריו, קנדה
 מדינה:  קנדה קנדה
 קואורדינטות:  43°15′48″N 79°55′08″W﻿ / ﻿43.263333333333°N 79.918888888889°W﻿ / 43.263333333333; -79.918888888889
 www.mcmaster.ca
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אוניברסיטת מקמסטר(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אוניברסיטת מקמסטר(למפת אונטריו רגילה) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןאוניברסיטת מקמסטר(למפת אונטריו מוגדלת) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןאוניברסיטת מקמסטר
 
אוניברסיטת מקמסטר (באנגלית: Mcmaster University) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בעיר המילטון באונטריו, קנדה.
נכון לשנת 2022, באוניברסיטה יש למעלה מ-32,000 סטודנטים לתואר ראשון ולמעלה מ-5,000 סטודנטים לתארים מתקדמים. בוגרים וסטודנטים לשעבר מתגוררים ברחבי קנדה וב-139 מדינות.
האוניברסיטה קרויה של שמו של הסנטור וילהלם מקמסטר, שתרם לאוניברסיטה את ההון הראשוני להקמתה. בית המחוקקים של אונטריו הכריז על הקמתה בשנת 1887. הלימודים התקיימו בבניין אולם מקמסטר בטורונטו. תארים ראשונים הוענקו בשנת 1894. בשנת 1930 עברה האוניברסיטה מטורונטו לעיר המילטון.
מבחינת איכות המחקר נחשבת האוניברסיטה כאחת הטובות בקנדה. שלושה מבין בוגרי וחוקרי האוניברסיטה זכו בפרסי נובל: דונה סטריקלנד, כלת פרס נובל בפיזיקה לשנת 2018, סיימה תואר ראשון בהנדסת פיזיקה (B.Eng) בשנת 1981,
מיירון שולס, חתן פרס נובל בכלכלה לשנת 1997, סיים תואר ראשון בכלכלה בשנת 1964, וברטרם ברוקהאוז, חתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 1964 היה פרפסור לפיזיקה באוניברסיטה. תחומים שנחשבים לחזקים במיוחד באוניברסיטה הם רפואה והנדסה.
האוניברסיטה חברה בארגון האוניברסיטאות העולמי של אונסק"ו.
האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21 ובקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15.
אוניברסיטת מקמסטר מחזיקה בארכיון האישי של הפילוסוף הבריטי ברטרנד ראסל.
פקולטות

באוניברסיטת מקמסטר שש פקולטות:
הפקולטה למדעי החברה: בפקולטה מחלקות כגון כלכלה, אנתרופולוגיה, פוליטיקה, לימודי עבודה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, עבודה סוציאלית.
הפקולטה למדעי הרוח: נלמדים מקצועות כגון היסטוריה, לימודים קלאסיים, תולדות האמנות, בלשנות, פילוסופיה ועוד.
הפקולטה להנדסה: ניתן ללמוד הנדסה אזרחית, הנדסה כימית, הנדסת חומרים, הנדסת חשמל, הנדסת מכונות.
הפקולטה למדעים: מוצעים לימודי ביולוגיה, כימיה, פיזיקה, מדעי סביבה, מתמטיקה, סטטיסטיקה ועוד.
הפקולטה למדעי הבריאות: שבו מוצעים לימודי רפואה בהתמחויות שונות.
בית הספר למנהל עסקים
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 98 (2023)
Times Higher Education: מקום 103 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 189 (2024)