stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניגוני הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד

הרבי מליובאוויטש, אייר תשמ"ז
רשימת ניגוני הרב מנחם מנדל שניאורסון היא סדרה בת ארבעה עשר ניגונים אותם לימד רבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד לובביץ' בין השנים תשי"ד (1954) – תשל"ד (1973) לקהל חסידיו. מרבית הניגונים נלמדו מפי הרבי במהלך שמחת תורה. בחלקם הקדים לפני לימוד הניגון את הרקע והמקור שלהם.
חלק גדול מהניגונים הפכו לידועים גם מחוץ לחב"ד. חלק מהם אף עובדו ובוצעו בביצועים חדשים בתקליטורים של מקהלת חסידי חב"ד - ניח"ח, על ידי הזמר אברהם פריד ובאלבומים לחיים טיש - חב"ד, צמאה ועוד. אבי פיאמנטה הוציא את כל הניגונים באלבום ייחודי "ניגוני הרבי".
נגד רצון האבות

| --- | --- |

 בימוי:  יבגני איבנוב ברקוב
 הופק בידי:  רוברט פולק (מנהל אומנותי)
 תסריט:  ד. רודנסקי
 שחקנים ראשיים:  אריאדנה דזובינה, דוד איטקין, ולרי קוז'ורה, אריה וארשבר, אנדרי ורשילוב
 מדינה:  ברית המועצות
 חברה מפיצה:  גוספילמפונד (Госфильмофонд), סובקינו (Совкино), 1926
 הקרנת בכורה:  1927
 משך הקרנה:  44 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
נגד רצון האבות (ברוסית: Против воли отцов) הוא סרט ראינוע סובייטי מסוג דרמה בבימויו של יבגני איבנוב-ברקוב אשר הופק בשנת 1926 ויצא לאקרנים ב-1927. הסרט מבוסס על הרומן של שלום עליכם "המבול" (ביידיש: דער מבול) אשר נכתב ב-1907. העלילה עוקבת אחרי שתי משפחות יהודיות עוינות שגורלן מתהפך בעקבות מהפכת 1905 והפוגרום ביהודים. בסרט השתתפו שחקני "הבימה" טרם סיבוב ההופעות של התיאטרון באירופה ובארצות הברית אשר בתומו עלו לארץ ישראל.
דמויות

אספיר (אסתר) (אריאדנה דזובינה)- בתו של קאופמן, מתאהבת באנטון אורלוב והופכת לפעילת מחתרת בארגון מהפכני.
דוד סולומונוביץ' קאופמן (דוד איטקין)- בעל רשת חנויות יהודי עשיר, אביה של אספיר, שכנו ואויבו המושבע של רוזנפלד.
אנטון אורלוב (וסילי קוז'ורה)- המתרגל של אספיר לקראת מבחני הגימנזיה, בנו של מנהל הגמנזיה, פעיל מחתרת מהפכן.
בוריס (אריה וארשבר)- בנו של רוזנפלד. ציוני נואש, המנסה לרתום יהודים אחרים לעלות לפלסטינה, מאוהב באספיר.
מתווי מיכיילוביץ' רוזנפלד (אנדרי ורשילוב)- רוקח יהודי שהתנצר, שכנו ואויבו המושבע של קאופמן. מנסה למנוע מבנו לשוחח על פוליטיקה וליצור יחסים עם אספיר.
אורלוב האב (יהושע ברטונוב)- מנהל הגימנזיה.
עלילה

בעיירה יהודית חיות בשכנות שתי משפחות יהודיות; משפחתו של בעל רשת החנויות העשיר דוד סולומונוביץ' קאופמן, לו בת בשם אספיר (אסתר), ומשפחתו של הרוקח מתווי מיכיילוביץ' רוזנפלד, לו בן בשם בוריס. שני אבות המשפחה הם אויבים מושבעים מאז שקאופמן התעשר ורוזנפלד התנצר.
בוריס שהוא ציוני נואש השואף לשכנע את חבריו שהיהודים יוכלו להיות חופשיים אך ורק בפלסטינה, מאוהב באספיר (אסתר), על אפו ועל חמתו של אביו.
אביה של אספיר, השואפת להתקבל לגימנזיה, מארגן לה מורה, את אנטון, בנו של מנהל הגימנזיה אורלוב. אספיר צולחת את מבחני הכניסה לגימנזיה ובזכות עידודו של אנטון מחליטה לעזוב לבירה. כאשר מספרת זאת לאביה הוא מצדו נותן את הסכמתו בתקווה שתשיג לעצמה שם חתן הולם.
בבירה אספיר ממשיכה להתראות עם אנטון ואף נרקמים בין השניים יחסים רומנטיים, כאשר מסתבר שהשני פעיל מזה זמן רב במחתרת נגד השלטון הצארי. אספיר נכנסת למעגל חבריו והופכת לפעילה גם כן.
באחת מפעולות המחתרת, פעיל בשם קמרוב נתפס על ידי המשטרה. המשטרה מאיימת עליו בתלייה ומציעה לו חנינה בתנאי שיפליל את חבריו למחתרת. בכדי להסדיר את המצב אספיר נשלחת לראשונה לפעולה בתור אישה בהריון בחודש מתקדם אשר באה לבקר את קמרוב, ומתחת לשמלתה מוחבאות חבילות. לדאבונה, אחד מהפתקים נופל ומתגלה, וכך היא נחשפת כפעילת מחתרת. השוטר והקצין ששהו בחדר התנפלו עליה במטרה לעצרה, אולם היא הוציאה אקדח ובאיומים על חייהם הצליחה להימלט.
בחזרתה לביתה היא חוגגת עם משפחתה את סדר הפסח. במהלך הסדור היא מביעה את עמדותיה הסוציאליסטיות והמהפכניות המתנגדות לקפיטליזם ובפרט מאשימה את אביה, איש העסקים, בניצול. למחרת היא יוצאת מאת מהבית ואילו אביה, המודאג מהשינוי החל בגישתה מאז שהחלה את לימודיה בבירה, החליט לעקוב אחריה. הוא מבחין שהיא הגיעה לפאתי ביתו של אורלוב האב. ביציאתה היא מקבלת מכתב, ממנו היא מגלה שעל אנטון, אהובה, נגזר גזר דין מוות ומתייפחת בבכי. באותו הלילה נכנסים שוטרים לביתו של קאופמן, פורצים לחדרה של אספיר ועוצרים אותה. ההורים חסרי האונים, חוששים שאיבדו את בתם לתמיד.
בהמשך מתחילות הפגנות בעקבות פרסום מנשר החוקה שמטרתו לשפר את זכויות האזרחים. ההמון מנצל את פרסום המנשר על מנת לדרוש לשחרר את כלל האסירים הפוליטיים וכך אספיר משתחררת.
פרשי המשטרה השואפים לפזר את ההפגנה מתחילים לירות במפגינים, למרות שאלו כבר החלו לסגת. בין הנפגעים מהירי - בוריס אשר נפצע. אספיר מטפלת בו בביתה וקוראת לרופא. במקביל פורץ פוגרום איום בו בריונים ואספסוף פורצים לחנויות ולבתים של יהודים, בוזזים אותם, מכים יהודים ואף מנסים להטביעם בנהר. קאופמן ורוזנפלד תחילה חוששים מהפוגרום אך מקווים שהכסף, ושינוי הדת, בהתאמה יצילו אותם מן הפוגרום. אמנם, בניגוד לציפייתם, חבורה של בריונים צעירים מתחילים לרדוף אחרי רוזנפלד, לאחר שגנבו את שעונו והכו אותו, חרף העובדה שהצהיר על היותו רוסי-נוצרי. בעודו רדוף על ידיהם, הוא מוצא מקלט בביתו של קאופמן, שמספר לו שגם הוא נפגע מהפוגרום ושחנויותיו נבזזו.
אספיר שרואה את האסון ברחובות מנסה לקרוא לפקח העירוני בכדי שישליט סדר, ואילו הוא עונה לה באדישות שהדבר אינו נוגע אליו. כלומר, ניתן להסיק מכך שהפוגרום היה ניסיון מכוון על ידי המשטר להסיט את ההמון מהמהפכה.
בוריס הפצוע אומר לאספיר: "הימים האלו לימדו אותנו המון. אני קולט שצריך להילחם כאן ואז נשיג חופש עבור כולם. אני טעיתי, עמכם היא דרכי."
מדברי הסיום של בוריס ניתן להבין כי המהפכה היא הפתרון האולטימטיבי.
איסור על הצגת הסרט

ידוע שלאחר יציאת הסרט הוא נאסר על ידי הוועדה הראשית לצנזורה (Главрепертком) לפי סעיף מס' 1972, ב-11 ביוני 1927, בהתאם לטיעון:
”בהתחשב בעובדה שהסרט מהווה גרסה שנייה כושלת לסרט "מבול", ומאחר והוא מתאר את המהפכה ועבודת המחתרת באופן מעונה וקרבני (הוצאה להורג, כלא), מאחר שהמהפכנים מגיעים ממעמד הבורגנות בלבד, ולא ממעמד הפועלים, לאור העובדה שהרעיון הציוני לא מתבדה באופן משכנע, מכיוון שהצגת דמות היהודי בסרט לא מותירה רושם חיובי על הצופה (שימוש יתר בג'סטות, שימוש קלוקל בשפה, הפחדנות היהודית, הברק בעיניים למראית הכסף, היהודי-הפרובוקטור, הפסח היהודי, הפוגרום היהודי מוצג באופן בלתי ראוי) וכן מאחר שהעלילה מגיעה לסוף חיובי באופן מפתיע-יש לאסור על הצגת הסרט".”
הסרט הורכב במקור מ-5 חלקים, היום כל הסרט פרט לחלק השלישי שמור בארכיון הסרטים הלאומי של רוסיה.
גרסת המקור של הסרט

"מבול" (Мабул)
הגרסה הראשונה של הסרט נקראה "מבול" (Мабул) או בשמה הנוסף "שיטפון הדמים" (ברוסית: Кровавый поток) המבוססת על הרומן של שלום עליכם "המבול" (ביידיש: דער מבול) המתאר את השתתפותם של היהודים במהפכת 1905. היא בוימה על ידי אותו הבמאי ולקחו בו חלק כמעט כל אותם השחקנים ששיחקו ב"נגד רצון האבות". העלילה ושמות הגיבורים זהים כמעט לחלוטין לאלו שברומן "המבול", אולם בגרסה המאוחרת הם שונו בעקבות הצנזורה הסובייטית על מנת ליצור גישה אופטימית וסוף טוב, המשרת את התעמולה הסובייטית.
עלילת הסרט המקורי מתרחשת בעיירה יהודית קטנה בתחום המושב. בחורה בשם מאשה, בת לעגלון יהודי עני, הכירה סטודנט רוסי מהפכן. בהשפעתו מאשה החליטה לעבור ללמוד בבירה סנקט פטרבורג. שם מאשה נכנסה לחוג הסוציאל-דמוקרטי והחלה לקחת חלק בפעולות המחתרת המהפכנית. באחד מהמפגשים מאשה ירתה בשוטר בניסיון להגנה עצמית, אך בטעות הרגה אותו. לפי גזר הדין של בית המשפט הצארי, היא וחבריה נידונו למוות. הבשורה הנוראה התפשטה והגיעה גם לעיירה הקטנה. אביה, לכששמע את הבשורה, איבד את דעתו מרוב צער. המשטר לא עצר בהוצאתם של היהודים המהפכנים להורג, אלא המשיך בפוגרום ביהודים בהובלת המשטרה וכנופיות של המאות השחורות על מנת להסית את האוכלוסייה מאירועי המהפכה.
בניגוד לסרט המאוחר יותר (נגד רצון האבות), בגרסה הראשונית של הסרט מופיעות סצנות המתארות את חיי היום-יום בעיירה היהודית. ניתן לראות דוגמה לכך בעיתון "עובדי האמנות" שיצא ב-1926, ובו מתואר תהליך צילום הסרט, ובפרט הסצנה מהחתונה היהודית בעיירה. לטענת הכותב, נ. יאסטרבוב השחקנים הניצבים אשר נבחרו לשחק את הוריי החתן והכלה, היו תושבי המקום, העיירה ליטין שבאוקראינה.
הסרט לא נשמר ומעולם לא הוקרן.
הדמויות והשחקנים:
תמרה שסטופל (אריאדנה דזובינה)
יאשקה וורונה (צ'צ'יק-אפרתי)-חתן.
נחמה (נחמה ויניאר)-הכלה החרשת-אילמת
המחותן (אברהם ברץ)
ליפה בשביץ' (יהושע ברטונוב)
מאשה (ו. גרצמן) - הבת של ליפה בשביץ'
קזרנובסקי (אנדרי ורשילוב) - רוקח. ברומן קרוי ראפאלוביץ'.
איצק שסטופל (דוד איטקין) - אביה של תמרה. ברומן קרוי איציקל שסטופל.
פיוטר דימוב (אלכסנדר גרומוב) - מהפכן
גריגורי רומאננקו (וסילי קוז'ורה) - סטודנט
בניה (אלכסנדר קרב)
ההבדלים העיקריים בין הרומן "המבול" לבין הסרט "נגד רצון האבות"

השמות:
שמות הגיבורים הראשיים ברומן של שלום עליכם "המבול" שונו בסרט "נגד רצון האבות":
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| אפיון הדמות | השם ברומן "המבול" | השם בסרט "נגד רצון האבות" |
| הגיבורה הראשית, הופכת למהפכנית | תמרה שוסטפאל | אספיר (אסתר) קאופמן |
| אביה של הגיבורה הראשית, יהודי עשיר | איציקל שוסטפאל | דוד סולומונוביץ' קאופמן |
| ציוני נואש | סאשה ראפאלוביץ' | בוריס רוזנפלד |
| אביו של הציוני הנואש, רוקח יהודי מומר | סאלומון ראפאלוביץ' | מתווי מיכיילוביץ' רוזנפלד |
| המורה של הגיבורה הראשית, מהפכן | רומאננקו | אנטון אורלוב |
| מנהל הגימנזיה, אביו של המורה | רומאננקו האב | אורלוב האב |
הדמויות:
ברומן של שלום עליכם "המבול" מופיעות דמויות משניות נוספות אשר לא הופיעו בסרט "נגד רצון האבות". להלן חלק מן הדמויות:
מאשה באשוויץ'- מהפכנית, ביתו של חוטב עצים עני. נתפסה על-ידי השלטונות והתאבדה בכלא.
ליפא באשוויץ'- חוטב עצים יהודי עני, אביה של מאשה.
יאשקה וורונה - בשמו המקורי יענקל וורונין. יהודי העובד בתור סוכן סמוי במשטרה חשאית, הביא למעצרה של מאשה באשוויץ'.
שיווקה שוסטפאל - אמה של תמרה, אשתו של איציקל.
נחמיה הסנדלר - שכנו של שוסטפאל ושל ראפאלוביץ'.
זיסל - אשתו של נחמיה הסנדלר.
בני וחיים - בניו של נחמיה הסנדלר. בני - הבן הצעיר נרצח בפוגרום.
העלילה והמסר:
ניכר כי "נגד רצון האבות" הוא סרט תעמולה סובייטי, שכן העלילה והדמויות בו מיוצגות בהתאם למסרים ולערכים אותם המפלגה הקומוניסטית רצתה להעביר בקרב אזרחי המדינה. מטרת הקולנוע באותה התקופה היה לא רק לבדר אלא לחנך את העם. האווירה החברתית-תרבותית בשנות ה-20 דגלה באינטרנציונליזם ובשוויון לאומי בקרב המדינה הסובייטית, בה השוויון המעמדי גבר על ההבדלים האתניים והדתיים. מסיבה זו הייצוג של היהודי בקולנוע הסובייטי עבר שינויים משמעותיים. מיהודי-עני בעיירה יהודית בתחום המושב, המדוכא על ידי השלטון הצארי, הוא הופך לשותף פעיל ושוויוני לייסוד החברה הסובייטית, אשר מוכן לוותר על סממניו האתניים בכדי להתערות בלאום הרוסי-הסובייטי. בסרט "נגד רצון האבות" הדבר בא לידי ביטוי במסר המרכזי לפיו מהפכה כנגד משטר הצאר תוביל לשינוי ולהטבת מצב היהודים בכל מרחב רוסיה. הסרט מציג את שלטון הצאר כשלטון אנטישמי, אשר בחסותו התקיים פוגרום. הפתרון מפי הגיבורה הראשית, אספיר ושכנה בוריס, הוא להוסיף ולהילחם מבפנים למען הצדק וחירות העם בכדי להפיל את השלטון הצארי.
לעומת זאת, ברומן "המבול", הדגש שנותן הסופר הוא שאין זה משנה מהן האידאולוגיות בהן אדם דבק, מהו מצבו הכלכלי, מצב השכלתו, ועד כמה הוא דבק בדת ובאמונה, אם הוא יהודי - הוא נתון לשנאה ולסכנת חיים. חרף התמקדותו של שלום עליכם ברומן בהשתתפות היהודים במהפכת 1905, ניכר כי גישתו של הסופר ביחס למהפכה אינו חד-משמעי. הפתרון בו בחר הסופר עבור גיבוריו בפרק האחרון הוא עזיבתה של רוסיה הן לארץ ישראל, והן לארצות הברית. הוא כותב: "עוד ניפגש עם אחדים מגיבורינו במסע הגדול שנטלו על עצמם, עם אחדים בארץ הקודש, ארץ אבות-אבותינו, עם אחדים בארץ-הפז החופשית המאושרת אמריקה".
לקריאה נוספת

שלום עליכם (מיידיש: אריה אהרוני), המבול, ספרית פועלים, 1991.
הערות שוליים

↑  В.В Иванов, Русские сезоны театра Габима. М.: Артист. Режиссер. Театр, Театральная библиотека Сергеева, ‏17.09.21
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Против воли отцов (1926) фильм смотреть онлайн (נגד רצון האבות 1926-צפייה אונליין) (ברוסית), נבדק ב-2021-08-21
1 2  Владимир Миславский (ולדימיר מיסלבסקי), ЕВРЕЙСКАЯ ТЕМА
В КИНЕМАТОГРАФЕ
РОССИЙСКОЙ ИМПЕРИИ, СССР,
РОССИИ, СНГ И БАЛТИИ
(1909–2009), Харьков: Скорпион ЛТД, 2013, עמ' 103
↑  Против воли отцов (ברוסית), נבדק ב-2021-08-21
↑  Против воли отцов (1926), נבדק ב-2021-08-21
↑  ВЕСТНИК РАБОТНИКОВ ИСКУССТВА. 1926. №6
(עיתון עובדי האמנות 1926), Как снимали «Мабул» (כיצד צילמו את הסרט "מבול"), באתר ЭЛЕКТРОННАЯ БИБЛИОТЕКА (הספרייה האלקטרונית), ‏16.09.2021
↑  Мабул (1925), נבדק ב-2021-08-21
1 2 3 4 5 6 7 8 9  שלום עליכם (מיידיש: אריה אהרוני), המבול, תל אביב: ספרית פועלים, 1991
↑  Anatoliy Klots, Jews in Soviet Cinema of the 1920s-1940s, Storum Center for Jewish studies, University of Washington, ‏March 11th, 2013
אספיר נכנסת למעגל חבריו של אורלוב המהפכן
כרזת הסרט "מבול" 1926
סבסטיאנו דל פיומבו

| --- | --- |

 לידה:  1485 ונציה, איטליה
 פטירה:  21 ביוני 1547 (בגיל 62 בערך) רומא, איטליה
 שם לידה:  Sebastiano Luciani 
 לאום:  איטלקי
 תחום יצירה:  צייר
 זרם באמנות:  שיא הרנסאנס, מנייריזם
 הושפע על ידי:  ג'ורג'ונה
 יצירות ידועות:  תחית לזרוס (ציור)
 
סבסטיאנו דל פיומבו, תחיית לזרוס, 1519 - 1517
סבסטיאנו דל פיומבו (באיטלקית:  Sebastiano del Piombo;‏ סביבות 1485 – 21 ביוני 1547) צייר איטלקי מנייריסטי. מפורסם בזכות שילוב של צבעוניות מהאסכולה הוונציאנית והתצורות המונומנטליות מהאסכולה הרומאית.
ביוגרפיה

נולד בוונציה בשם סבאסטיאנו לוצ'יאני (Sebastiano Luciani), שם גם גדל והחל בדרכו האומנותית. בתחילת דרכו היה מוזיקאי, נגן לאוטה מבוקש בחוגי האצולה הוונציאנית. בהמשך החל לצייר והיה תלמיד של ג'ובאני בליני ולאחר מכן של ג'ורג'ונה, השפעתו של האחרון ניכרת ביצירותיו.
בתחילת העשור השני של המאה ה-16 סבסטיאנו עבר לרומא. הוא השתתף בעיטור הווילה פארנזינה יחד עם מספר אמנים ובראשם רפאל. על פי וזארי סבסטיאנו נהיה מקורב למיכלאנג'לו שהכין עבורו סקיצות לפיהן צייר סבסטיאנו ארבע מיצירותיו היותר מפורסמות. הפייטה בכנסייה בוויטרבו, הטרספיגורציה של ישו וההלקאה של ישו בכנסית פטרוס על ההר (San Pietro in Montorio) ברומא, והתחיה של לזרוס הנמצאת כיום בגלריה הלאומית בלונדון. משנת 1519 עד 1530 היה לסבסטיאנו דל פיומבו מוניטין חסר תקדים ברומא כצייר פורטרטים. בין מיטב הדיוקנאות המאוחרים שלו הם אנדראה דוריה (1526) וקלמנט השביעי (1526). בשנת 1531 העניק לו האפיפיור קלמנט השביעי את המשרה הרווחית של שומר חותם האפיפיור.
ב-1547 מת ברומא.
ביוגרפיה של סבסטיאנו דל פיומבו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Sebastiano del Piombo
Italian painter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452431805171  PLWABN: 9810642254605606  AAG: 263  BNE: XX840827  BnF: cb150424337 (data)  CiNii: DA07832475  GND: 118795937  ICCU: CFIV018772  ISNI: 0000 0001 2023 7396  LCCN: n80093545  NKC: ola2011633637  NLA: 35254095  NTA: 069155534  RERO: 02-A009148523  RKD: 71702  SELIBR: 198595  SNAC: w681595h  SUDOC: 081359632  Trove: 883649  ULAN: 500032554  VcBA: 495/19110  VIAF: 34727713   WorldCat (עם VIAF): 34727713
סארי (בגד)

סארי הוא בגד הודי מסורתי לא תפור אלא נכרך על הגוף מיריעת בד מלבנית שאורכה בין 4.5 ל 9 מטרים, ורוחבה הוא בין 60 ל-120 ס"מ. היא נכרכת מעל חולצה וחצאית או מכנסיים ומהווה בגד מעטפת. הכריכה מתחילה במותן, עוברת מעל כתף אחת ונכרכת סביב יתר הגוף, המכוסה כולו על ידי הסארי. הסארי נעטף פעם אחת סביב הגוף, ואז מקפלים את רובו קדימה ואחורה בקפלי אקורדיון ודוחפים אותו פנימה לתוך המותניים בחזית. החלק האחרון של הבד עוטף את הגוף ומושלך מעל כתף שמאל.
בעבר היה נהוג ללכת גם עם סארי שאורכו 9 מטרים, שבחלקו התחתון נכרך בין הרגליים כמכנס.
ניתן למצוא את הסארי במגוון רחב של בדים, סינתטיים וטבעיים ושלל גוונים ודוגמאות. הבד הוא בדרך כלל דק מאוד משום שרב השנה חם בהודו, ובתקופת המונסון ובחודשים שלפניה הטמפרטורות מגיעות למעל 40 מעלות צלזיוס ברב תת-היבשת ההודית. סארי עולה בין 150 רופיות (כ-15 ש"ח) לבד כותנה או לבד סינתטי פשוט עם הדפס, ועד לעשרת אלפים רופיות (כ-1000 ש"ח) ויותר לסארי ממשי עם רקמה עבודת יד.
כיום עדיין לובשות נשים רבות בהודו ובנפאל את הסארי, אף שצעירות רבות מעדיפות את השלוואר קמיז, הכולל טוניקה, מכנס וצעיף. באירועים חגיגיים ילבשו הנשים סארי יוקרתי ממשי.
בדרום קראנקטה ישנו אזור שבו נהוג ללבוש את הסארי הפוך, כך שקצה הסארי מושלך קדימה ולא לאחור.
ישנו אף נוהג, שנשים לבושות בסארי אדום הן נשים נשואות ואלה הלבושות בלבן הן אלמנות וירוק לחינה.
מיחזור משביח לבד הסארי

בגלל גודלו והעבודה הרבה הכרוכה ביצירת הבד ויופיו, אין זורקים בד שנפגם, אלא ממחזרים אותו. למשל בבנגלדש נהוג לתפור שכבות של סארי זו על גבי זו , לתפור או לרקום בתכים שונים שיטת קנטה ולהפכם לשמיכות דקות או פיסות כריות דקות.
ראו גם

אופנה בהודו
קנטה (טקסטיל)
הערות שוליים

↑  Kantha Embroidery, UTSAVPEDIA (באנגלית)
ניקולאוס פנאיוטוטופולוס

ניקולאוס פנאיוטוטופולוס (ביוונית: Νικόλαος Παναγιωτόπουλος; נולד ב-18 באוגוסט 1965) הוא פוליטיקאי יווני ממפלגת דמוקרטיה חדשה. כיהן כשר ההגנה הלאומית בשנים 2019–2023 ולפני כן שימש כשר העבודה, הביטוח הלאומי והרווחה בין 2012–2013.
ביוגרפיה

פנאיוטוטופולוס נולד בקוואלה ב-18 באוגוסט 1965. דודו הוא הפוליטיקאי גאורגיוס פנאיוטוטופולוס. הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה וסיים את לימודיו ב-1989. לאחר מכן למד באוניברסיטת פנסילבניה וסיים תואר שני בכלכלה וביחסים בינלאומיים. במקביל ללימודיו החל לעסוק בספורט והיה אלוף צפון יוון בשחייה בין 1978–1979. כמו כן היה חבר בנבחרת הנוער הלאומית בכדור מים בין 1980–1981. בין 1990–1992 שירת בחיל האוויר היווני. לאחר סיום שירותו הצבאי פנה לעולם העסקים ומילא תפקידים בכירים בחברת "Μάρμαρα Καβάλας Α.Ε." ב-1998 מונה למזכיר ויועץ מיוחד של איגוד התעשיינים של מזרח מקדוניה ותרקיה.
בשנת 2007 פרש מעולם העסקים והצטרף לפוליטיקה כחבר במפלגת דמוקרטיה חדשה. בספטמבר של אותה שנה הוא נבחר לפרלמנט ההלני מטעם קוואלה. הוא המשיך להיבחר מחדש עד יולי 2019. בתקופה זו הוא שימש כחבר בוועדות שונות של הפרלמנט. ביולי 2012 מונה לשר העבודה, הביטוח הלאומי והרווחה בממשלתו של אנטוניס סמאראס. ב-9 ביולי 2019 מונה לשר ההגנה הלאומית בממשלתו של קיריאקוס מיצוטאקיס. כהונתו הסתיימה ב-2023 לאחר פיזור ממשלתו הראשונה של מיצוטאקיס והוא לא קיבל תפקיד בממשלה שהוקמה לאחר הבחירות.
נוסחת אוילר (אנליזה מרוכבת)

נוסחת אוילר היא נוסחה יסודית באנליזה מרוכבת, הקושרת את הפונקציה המעריכית הטבעית המרוכבת לפונקציות הטריגונומטריות סינוס וקוסינוס. הנוסחה נקראת על-שמו של לאונרד אוילר.
הנוסחה קובעת כי:  \ e^{i\theta }=\cos {\theta }+i\sin {\theta } לכל  \ \theta  ממשי, כאשר e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי ו-i הוא היחידה המדומה. את  \cos {\theta }+i\sin {\theta } יש הנוהגים לסמן בצורה המקוצרת  \ cis{\theta }.
לנוסחה שימושים רבים, בין היתר היא מסייעת בפתרון משוואות דפרנציאליות ליניאריות עם מקדמים קבועים, שלהן יישומים רבים בפיזיקה ובהנדסה.
זהות אוילר

כאשר מציבים בנוסחה את  \ \pi  כערכה של הזווית  \ \theta , מתקבל:
 \ e^{i\pi }=-1 או  \ e^{i\pi }+1=0,
תוצאה הקרויה זהות אוילר ומקשרת בצורה פשוטה בין 5 קבועים מתמטיים בסיסיים.
הקשר להצגה קוטבית

בהינתן מספר מרוכב  z השונה מאפס, ניתן למתוח קטע  l במישור המרוכב בין ראשית הצירים לנקודה  z. האורך של  l,  r, מכונה הערך המוחלט של  z, ואילו הזווית (ברדיאנים) בין הכיוון החיובי של הציר הממשי ל- l (נגד כיוון השעון),  \theta , מכונה הארגומנט של  z. הזוג  (r,\theta ) מכונה ההצגה הקוטבית של  z.
אם נציג את  z בצורה  z=x+iy, אז  x ו- y הם אורכי הניצבים במשולש ישר-זווית שיתרו הוא  l. לפי הגדרת הפונקציות הטריגונומטריות מתקיים  x=r\cos \theta  ו- y=r\sin \theta . לכן לפי נוסחת אוילר:
הצגה זו של מספר מרוכב נוחה לשימוש במקרים רבים. למשל כאשר כופלים אותם:  z_{1}\cdot z_{2}=r_{1}e^{i\theta _{1}}\cdot r_{2}e^{i\theta _{2}}=r_{1}r_{2}e^{i(\theta _{1}+\theta _{2})}.
מסקנה מיידית מהצגה זו היא משפט דה-מואבר הקובע כי  \ (\cos x+i\sin x)^{n}=\cos(nx)+i\sin(nx) ל-n טבעי ו-x ממשי. לפי נוסחת אוילר זהו פשוט השוויון  (e^{ix})^{n}=e^{i(nx)}.
משמעות אלגברית

מנוסחת אוילר נובע שההעתקה  \ f(x)=e^{ix}=\cos x+i\sin x היא הומומורפיזם של חבורות מן הישר הממשי כחבורה ביחס לפעולת החיבור, אל מעגל היחידה במישור המרוכב כחבורה ביחס לפעולת הכפל. זהו אפימורפיזם שאיננו איזומורפיזם שכן  f(x)=f(x+2\pi ).
הגרעין של  f הוא הקבוצה  2\pi \mathbb {Z}  ולכן לפי משפט האיזומורפיזם הראשון מעגל היחידה איזומורפי ל- \mathbb {R} /2\pi \mathbb {Z} , או אחרי נרמול  \mathbb {R} /\mathbb {Z} .
הוכחות

קיימות מספר הוכחות לנוסחה, שמתבססות על ההגדרה של פונקציית האקספוננט המרוכבת לפי טור טיילור של הפונקציה הממשית או כפונקציה המקיימת את התכונות הידועות של הפונקציה הממשית.
הוכחות > באמצעות טור טיילור

זוהי הוכחה של נוסחת אוילר באמצעות פיתוח טור טיילור וכן העובדות הבסיסיות אודות החזקות של  \ i:
לכל n שלם. אפשר לבטא את הפונקציות הממשיות  \ e^{x},‏  \ \cos(x) ו- \ \sin(x) באמצעות פיתוח טור טיילור שלהן סביב 0:
עבור מספרים מרוכבים נגדיר את הפונקציות האלה באמצעות הטורים הללו, על ידי החלפת המספר הממשי  \ x במספר המדומה  \ i\theta  (כאשר  \ \theta עצמו ממשי).
לפי הגדרה זאת אפשר לראות ש:
(החלפת סדר האיברים מוצדקת משום שכל הטורים מתכנסים בהחלט).
הוכחות > באמצעות חשבון דיפרנציאלי

נגדיר את הפונקציה  \ f(x), במשתנה ממשי  \ x, בתור:
הנגזרת של (f(x, לפי חוק המכפלה, היא:
לכן,  \ f(x) חייבת להיות פונקציה קבועה ביחס ל- \ x. משום ש- \ f(0) ידוע, הקבוע ש-  \ f(x) שווה אליו עבור כל  \ x ממשי גם ידוע. כלומר:
על ידי הכפלת שני הצדדים ב- \ e^{ix} ושימוש בשוויון
נקבל כי:
הכללות

ניתן להכליל את נוסחת אוילר מהמספרים המרוכבים אל הקווטרניונים על ידי הנוסחה  \exp(xr)=\cos x+r\sin x\ , כאשר r הוא נקודה על כדור היחידה התלת-ממדי במרחב הקווטרניונים ה-4 ממדי הנקרא ורסור.
הצגה גאומטרית של נוסחת אוילר
ניגוני מירון

נגני כליזמר בחגיגות ל"ג בעומר במירון בהשתתפות ערבים ודרוזים
ניגון ברסלב למירון (ניגון מירוני (חצר עבו), מושר על ידי חסידי ברסלב בל"ג בעומר. שרים: ד. ברגשטיין, י.ד. רובינשטיין, א. אקשטיין, הוקלט בבני ברק, ישיבת חסידי ברסלב, 1967
ניגון לל"ג בעומר במירון המושר גם בחסידות ויז'ניץ, מנגנים: מ. ברלין, ב. ברזבסקי, א. חשין (קלרינטים), א. סגל (תוף), ר. רוזנטל (מצלתיים), הוקלט במירון, ל"ג בעומר, תשכ"ח (1968).
ניגוני מירון הוא כינויים של ניגונים המנוגנים מדי שנה במירון בעת הילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר על ידי כליזמרים.
היסטוריה

מנהג השמחה והשירה בל"ג בעומר מקורו בסיפור אודות האר"י שהביא את ילדו בן השלוש ל'חלאקה' ביום ל"ג בעומר במירון ורקד עם תלמידיו בחצר המערה. מאות אלפי אנשים נוהגים לעלות להר מירון בל"ג בעומר כדי להשתתף בהדלקת המדורה על גג המערה ולהתפלל על קברו של רבי שמעון בר יוחאי. התפילות נערכות במערת הרשב"י, והריקודים נערכים בחצר המערה במקום שלפי המסורת רקד האר"י. עם השנים השתרשו ניגונים רבים שמושרים בעיקר בל"ג בעומר במירון וכונו ניגוני מירון.
מקורות הניגונים הם רבים: מחצרות חסידיות ממזרח אירופה, מלחנים שמקורם בתיאטרון היידיש והובאו על ידי העולים, ניגונים צועניים או ברוח צוענית מרומניה, מולדובה ומארצות הבלקן בעיקר מבולגריה וניגונים דרוזיים.
המנגנים המפורסמים משנות קום המדינה היו יצחק "שפילער", שמעון "קלינטער", אריה לייב ואברהם סגל (אברום קרלינט'ר). הנוהג היה שהעולים היו מבקשים מהכליזמרים לנגן ניגון ובתמורה היו מעניקים להם מטבע כשכר. חלק מהניגונים מכונים על שם מי שהיה מבקש בשנים עברו לנגנם כמו למשל: ניגונו של ר' ישעיה אשר זעליג מרגליות (המוכר גם כשיר 'משה אמת'). בתקופה זו התבלטו גם המזמרים והרוקדים כמו ר' זושא ברנדויין, ר' אברהם לייב זילברמן ובנו ר' בערל, ר' אשר זעליג מרגליות ועוד.
כיום אין מנגנים קבועים וכל מי שיודע לנגן יכול לעלות לבמת התזמורת בחצר המערה, שם מנגנים חוץ מניגוני מירון גם ניגונים חסידיים.
מלבד ההדלקה התפילות והחגיגות על ציון רבי שמעון בר יוחאי, מתקיימת הדלקה ונגינה על קבר רבי יוחנן הסנדלר. מנהג זה נוצר כדי לא לבייש את רבי יוחנן הסנדלר שלא מגיעים לקברו שעה שעשרות אלפים מגיעים לקבר רבי שמעון. חגיגה זו מתחילה בשעות הצהריים של ערב ל"ג בעומר עם תהלוכת הכנסת ספר תורה מצפת למירון, מסורת צפתית עתיקה, במהלכה מנגנים ניגונים קבועים מסורתיים. בשעה 2 בלילה מתכנסים חוגגים לקברו של רבי יוחנן הסנדלר, שם יושבים נגני כליזמר ומנגנים במשך כמה שעות אוסף ניגוני מירון, ביניהם, נגני הקלרינט מוסא ברלין וחיליק פרנק (שהוציאו מספר אלבומים של ניגוני מירון) ודוד וינקרייץ נגן האקורדיון. את האירוע ניהל ר' צבי הירש הרץ ("ר' הערשל שמש") מצפת. לאחר פטירתו בשנת תשכ"ג מילא את מקומו חתנו אברהם שפר, למשך 50 שנה, עד לפטירתו לפני ל"ג בעומר תשע"ד.
רבי חיים מאיר מויז'ניץ ביקר במירון בשנות ה-30 ושמע ניגונים אלו ומאז הנהיג לשיר בשולחנו מספר ניגוני מירון.