stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ השני, דוכס אורליאן
ביוגרפיה > החיים בחצר המלוכה

עם מות אביו ביוני 1701, ירש פיליפ את דוכסות אורליאן, אנז'ו, מונפנסייה, ונאמור, כמו גם את נסיכות ז'ואנוויל. אביו פיליפ הראשון מת לאחר ויכוח עם אחיו לואי הארבעה עשר על פילגשו של פיליפ השני, וכן הוא התרגז כל כך על שלואי לא שילם את הנדוניה של בתו. במשך חייו היו לפיליפ פילגשים רבות, בעוד אשתו העדיפה לחיות בשקט בסנט קלאוד, בפאלה-רויאל, או בביתה בבגנולה.
לאחר מות אנרי ז'ול, נסיך דה קונדה בשנת 1709, עבר התואר נסיך הדם מבית קונדה לבית אורליאן. פיליפ היה זכאי כך לתואר "מסייה לה פרינס", אולם הוא ובניו לא השתמשו בתואר זה.
בשנת 1710 התחתנה בתו הבכורה מארי לואיז אליזבת ד'אורליאן, עם שארל, דוכס ברי, ובכך החזיקה במעמד יותר גבוה מהוריה בחצר המלוכה, אך לא היו להם ילדים.
בשנת 1711 מת לואי, הדופן הגדול, ובנו לואי, דוכס בורגונדיה מונה לדופן צרפת. בשנת 1712 מת גם לואי שנדבק בחצבת מאשתו, וכמה ימים מת בנו לואי, דוכס ברטאן, ובנה הקטן לואי, דוכס אנז'ו מונה ליורש העצר. ב-1 בספטמבר 1715 מת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולואי, דוכס אנז'ו ירש את הכתר בשם לואי החמישה עשר, אך היות שהיה בן חמש שנים בלבד שימש פיליפ כעוצר בשמו.
ביוגרפיה > מותו

ב-2 בדצמבר 1723 מת פיליפ בזרועות פילגשו הדוכסית דה פלארי. לואי החמישה עשר התאבל עליו מאוד, והדוכס דה בורבון קיבל על עצמו את תפקיד ראש ממשלת צרפת.
ב-3 בדצמבר נלקחה גופת פיליפ לארמון סן-קלו, שם החלו טקסי הלוויה למחרת. לבו נלקח לכנסיית ואל דה גראס בפריז וגופו לבזיליקת סן-דני (כ-10 ק"מ מצפון לפאריס), בית הקברות של המלכים הצרפתים ובני משפחתם.
ליבו של פיליפ נמצא כעת בקאפל רויאל דה דרו (Chapelle Royale de Dreux), בית הקברות של כל בני בית אורליאן, שנבנה בשנת 1816 על ידי צאצאיתו לואיז מארי אדלייד דה בורבון, דוכסית אורליאן, אשתו של לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן. הקפלה הושלמה ככנסיית המלוכה של משפחת אורליאן בתקופת שלטונו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
משפחתו

ב-18 בפברואר 1692 התחתן פיליפ עם פרנסואז מארי דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומאדאם דה מונטספן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
מארי איזבל ד'אורליאן (1693–1694).
מארי לואיז אליזבת ד'אורליאן (1695–1719) התחתנה עם שארל, דוכס ברי.
לואיז אדלייד ד'אורליאן (1698–1743).
שארלוט אגלא ד'אורליאן (1700–1761), התחתנה עם פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה.
לואי ד'אורליאן, דוכס אורליאן (1703–1752), התחתן עם יוהנה, מרקיזת באדן-באדן.
לואיז אליזבת ד'אורליאן (1709–1742), התחתנה עם לואיס הראשון, מלך ספרד.
פיליפין אליזבת ד'אורליאן (1714–1734).
לואיז דיאן ד'אורליאן (1716–1736), התחתנה עם לואי פרנסואה, נסיך קונטי.
יחסי לאוס–סין

| יחסי לאוס–סין |
| --- | --- |
לאוס: הרפובליקה העממית של סין


לאוס: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
236,800: 9,596,967.75
אוכלוסייה
7,812,924: 1,417,968,458
תמ"ג (במיליוני דולרים)
15,843: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,028: 12,549
משטר
רפובליקה עממית נשיאותית חד-מפלגתית: רפובליקה עממית

יחסי לאוס–סין הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס לבין הרפובליקה העממית של סין.
סקירה כללית

היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1953 עם הרפובליקה של סין (סין הלאומנית או טאיוואן) כממשלה הלגיטימית היחידה של סין. ב-25 באפריל 1961 העבירה לאוס את הכרתה לממשלת סין בבייג'ינג. עם זאת, ב-16 במאי 1962, ניתקה הממשלה המלכותית את היחסים הדיפלומטיים עם סין הקומוניסיטית והחזירה את היחסים עם ממשלת טאיוואן, והתיישרה עם הברית האנטי-קומוניסטית במלחמת וייטנאם עד 1975, כאשר הממשלה הקומוניסטית החדשה בלאוס ביססה מחדש את היחסים עם סין. לאוס מטופלת על ידי משרד הנציג הכלכלי והתרבותי של טאיפיי בהאנוי לעניינים הקשורים לטאיוואן.
היחסים מורכבים מסחר וסיוע, שהתמקדו בעיקר בבניית כבישים במחוזות לאוס הצפוניים, מבלי לערער ישירות על האינטרסים של תאילנד או וייטנאם באזורי המרכז והדרום. עם זאת, הפלישה של וייטנאם לקמבודיה בדצמבר 1978 לביטול משטר הקמר רוז' עוררה את סין לפלישה מוגבלת לווייטנאם - בעומק של כ-19 קילומטר - כדי "ללמד את וייטנאם לקח". לאוס נקלעה לקשר מסוכן, לא רצתה להתגרות עוד יותר בסין, אך לא יכלה להתנגד לשותפה המיוחדת, וייטנאם. ההנהגה הלאוטית שרדה את הדילמה על ידי הצהרות מעט מתעכבות על תמיכתה בווייטנאם לאחר ויכוח פנים-מפלגתי ועל ידי צמצום חריף של היחסים הדיפלומטיים עם סין לרמת ממונה על היחסים - ללא הפסקה מלאה. נקודת השפל ביחסי סין–לאוס הגיעה בשנת 1979, עם דיווחים על סיוע והכשרה סינית של כוחות ההתנגדות של המונג בפיקודו של הגנרל ואנג פאו במחוז יונאן בסין.
היחסים העוינים הללו התרככו בהדרגה, ובשנת 1989 ביקר ראש הממשלה קייסונה פומוויחיין בביקור ממלכתי בבייג'ינג. בשנת 1991 בחר קייסונה לבלות את חופשתו בסין ולא להגיע לביקור המקובל שלו בברית המועצות. היחסים הדיפלומטיים נורמלו בשנת 1989. המסחר התרחב ממכירה מקומית של מוצרי צריכה למתן 11 רישיונות השקעה בשנת 1991 - כולל מפעל להרכבת רכב. לאחר הקמת ועדת הגבול המשותפת הלאוטית-סינית בשנת 1991, ישיבות שהתקיימו במהלך 1992 הביאו להסכם המגדיר את הגבול המשותף שלהן. ההשקעות המסחריות והמסחר בסין עם לאוס התרחבו בשקט, אך לא באופן דרמטי, בשנים 1993 ו-1994. שי ג'ינפינג ניהל שיחות עם נשיא לאוס בונהאנג וורצ'יט בשנת 2016, וביקש תיאום נוסף בעניינים בינלאומיים.
ביוני 2020 לאוס הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
החבובות - מבוקשות

| --- | --- |

הפוסטר הרשמי של הסרט בישראל בעברית מ-2014
 בימוי:  ג'יימס בובין
 הופק בידי:  דייוויד הוברמן טוד ליברמן
 תסריט:  ג'יימס בובין ניקולס סטולר
 עריכה:  ג'יימס תומס 
 שחקנים ראשיים:  ריקי ג'רווייס סלמה הייק סירשה רונן כריסטוף ואלץ ליידי גאגא טוני בנט שון קומבס דני טרחו סטנלי טוצ'י דבי ראיין פיטר סרפינוביץ' Deborah Rosan רוב קורדרי דקסטר פלטשר ג'מיין קלמנט Hazuki Kato ברידג'יט מנדלר מקנזי קרוק ראסל טובי טיל שווייגר זאק גאליפנאקיס ג'וש גרובן טום הידלסטון סלין דיון טינה פיי טיי בארל יו בונוויל טום הולנדר פרנק לנגלה קלואי גרייס מורץ אשר טובי ג'ונס ג'יימס מקאבוי ריי ליוטה רוס לינץ' מירנדה ריצ'רדסון 
 מדבבים:  החבובות ריקי ג'רווייס טיי בארל טינה פיי ריי ליוטה
 מוזיקה:  ברט מקנזי
 צילום:  דון בורגס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Mandeville Films, סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 במרץ 2014 ישראל 27 במרץ 2014
 משך הקרנה:  113 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט קומדיה, סרט פנטזיה, סרט שוד, סרט בלשי, סרט מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  לונדון, שווייץ, ברלין, לוס אנג'לס 
 תקציב:  $50,000,000
 הכנסות:  $78,183,113
 הכנסות באתר מוג'ו:   muppets2
 disney.go.com/muppets/
 דף הסרט ב־IMDb
 
החבובות - מבוקשות (באנגלית: Muppets Most Wanted) הוא סרט קולנוע קומי-מוזיקלי של "החבובות" מחברת וולט דיסני, אשר משמש כסרט המשך לסרט "החבובות" משנת 2011. ג'יימס בובין ביים את הסרט וניקולס סטולר כתב את התסריט. ג'ייסון סגל שכיכב בסרט הקודם וכתב את התסריט הודיע כי הוא לא יחזור לסרט השני, אך החבובה וולטר אותה גילם עדיין הופיעה. כמו הקרנת הסרט הקודם, בישראל הסרט הוקרן בשתי גרסאות: בדיבוב עברי ותרגום עברי.
צוות השחקנים

ריקי ג'רווייס - דומיניק "מספר 2", עוזרו של קונסטנטין
טינה פיי - נדיה, שוטרת רוסיה, מאוהבת בקרמיט
טיי בארל - ז'אן פייר נפוליאון, סוכן עצלן צרפתי בינלאומי
צוות השחקנים > הופעות קמאו

| --- | --- |
 טום הידלסטון - "אסקפו הגדול"  טוני בנט - עצמו  ליידי גאגא - עצמה  ג'וש גרובן - אסיר  ג'מיין קלמנט - מלך הכלא  ריי ליוטה - אבא הגדול  דני טרחו - עצמו  כריסטוף ואלץ - עצמו  סלין דיון - הפיה הסנדקית של פיגי  זאק גליפיאנאקיס - ג'ו ההומלס, הופיע לראשונה בסרט הראשון  סרשה רונן - בלרינה:  טיל שווייגר - שוטר גרמני  ג'יימס מק'אבוי - שליח  סטנלי טוצ'י - שומר הכלא  ברידג'יט מנדלר - מיני  פרנק לנגלה - הכומר בחתונה  שון קומבס - עצמו  אשר - ה"אשר"  דבי ראיין-סוואנה  רוס לינץ' - מוכר פרחים  סלמה הייק - עצמה  קלואי גרייס מורץ - מחלקת עיתונים
מוזיקה

הזמרת הקנדית סלין דיון הקליטה שיר מיוחד בשם "Something So Right" (בתרגום חופשי: "משהו כל כך נכון") אשר משולב בפסקול הסרט וגם בסרט עצמו.(הקישור אינו פעיל)
הערות שוליים

↑  Ramin Setoodeh, Variety, Variety, ‏2 בפברואר 2014
↑  החבובות - מבוקשות, באתר Box Office Mojo
| ג'ים הנסון |
| --- | --- | --- |
| סדרות טלוויזיה | רחוב סומסום (1969-רץ) • החבובות (1976-1981) • הפרוגלים (1983-1987) • חבובוטף (1984-1991) • סיפורי עמים (1987-1988) • חבובוטף (2018-2022) |  |
| סרטים | החבובות - הסרט (1979) • תעלול החבובות הגדול (1981) • הקריסטל האפל (1982) • החבובות כובשות את מנהטן (1984) • המבוך (1986) • מזמור חג המולד של החבובות (1992) • החבובות באי המטמון (1996) • החבובות בחלל (1999) • שנות הביצה של קרמיט (2002) • החבובות בארץ עוץ (2005) • החבובות (2011) • החבובות - מבוקשות (2014) • החבובות: האחוזה הרדופה (2021) |  |
| החבובות | החבובות |  |
| דמויות מרכזיות | קרמיט • מיס פיגי • פוזי הדוב • גונזו • סקוטר • רולף הכלב • חיה • הטבח השוודי • סטטלר ווולדורף • דמויות נוספות |  |
ג'ון קרטר (סרט)

| --- | --- |

הפוסטר של הסרט
 מבוסס על:  נסיכת מאדים 
 בימוי:  אנדרו סטנטון
 הופק בידי:  ג'ים מוריס
 תסריט:  אנדרו סטנטון מארק אנדרוס מייקל שייבון
 עריכה:  אריק זומברונן 
 שחקנים ראשיים:  טיילור קיטש דריל סברה בריאן קראנסטון קירן היינדס פולי ווקר ג'ון פאברו דייוויד שווימר ניקולס וודסון מארק סטרונג דומיניק וסט לין קולינס ג'יימס פיורפוי וילם דפו סמנתה מורטון תומאס היידן צ'רץ ארט מאליק 
 מוזיקה:  מייקל גיאצ'ינו
 צילום:  דניאל מינדל
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, הוצאה ביתית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 במרץ 2012 (ארצות הברית)  7 במרץ 2012 (צרפת)
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, רומן פלנטרי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, אריזונה, מאדים 
 תקופת התרחשות:  1868 
 תקציב:  $250,000,000
 הכנסות:  $282,778,100
 הכנסות באתר מוג'ו:   johncarterofmars
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ון קרטר (באנגלית: John Carter) הוא סרט פעולה/הרפתקאות אמריקאי משנת 2012, המבוסס על עלילת הספר "הנסיכה של מאדים" (A Princess of Mars) מאת הסופר אדגר רייס בורוז. הסרט בוים על ידי אנדרו סטנטון (מוצאים את נמו), שידוע בתור במאי סרטים של חברת פיקסאר.
תקציר העלילה

ג'ון קרטר מווירג'יניה, קצין לשעבר במלחמת האזרחים האמריקנית, מחפש אחר זהב ברחבי ארצות הברית. במהלך חיפושיו הוא פתאום מועבר באופן בלתי מוסבר לכוכב הלכת מאדים, המכונה "בארסום". הוא נאלץ להיות מעורב בקונפליקט ארוך ועמוק בין תושבי הכוכב. תחילה הוא נתקל ב"שבט הענקים הירוקים" החי בכוכב, ובהדרגה מתיידד עם טארס טארקאס, ג'דאק (שליט) השבט. בהמשך הוא מתאהב בדז'ה טוריס, נסיכת העיר הליום. הנסיכה מבקשת את סיועו במלחמתה בשליט זודנגה, המנסה להשתלט על עירה. לאחר שהוא מבין שחייהם של אנשי הכוכב תלויים בו, הוא נעתר לבקשה, מגייס את שבט הענקים הירוקים לעזרתו, ומביס את אנשי זודנגה.
ג'ון קרטר נישא לנסיכה דז'ה, וכבר לא מבקש לחזור לארצו בכדור הארץ, אך מתאי שאנג, מנהיג שבט הת'רנים המעוניין בחיזוק כוחותיו העל-טבעיים, משבש את תוכניתו ומחזיר אותו לשם. הוא עוסק בעשור שלאחר מכן בחיפושים קדחתניים אחר המדליון שבאמצעותו יוכל לשוב למאדים.
את כל קורותיו הוא מספר באמצעות יומן המועבר ל"אחיינו", הסופר אדגר רייס בורוז. זאת לאחר שהתקיימה הלווייתו של קרטר. קרטר מבקש ממנו את עזרתו בשמירה על מבנה הקבר שלו. כשבורוז מגיע לשם ופותח את דלת המבנה - מנהיג הת'רנים מופיע מאחוריו ומנסה להרוג אותו. אך קרטר מופיע פתאום והורג את מנהיג הת'רנים. הוא נוטל ממנו את המדליון האבוד, מודה לבורוז על סיועו, ונועל את עצמו בתוך מבנה הקבר, כדי להפעיל את המדליון ולחזור למאדים.
שחקנים ראשיים

טיילור קיטש - ג'ון קרטר
לין קולינס - דז'ה תוריס, נסיכת הליום
סמנתה מורטון - סולה, בתו של שליט שבט הענקים ירוקים
וילם דפו - טארס טארקאס, שליט שבט הענקים הירוקים
קירן היינדס - טארדוס מורס, שליט הליום
דומיניק וסט - סאב תאן, שליט זודנגה שרוצה להשתלט על בארסום (מאדים), תאן הוא הנבל המשני של הסרט
תומאס היידן צ'רץ - טאל הג'וס, שליט לשעבר של הענקים הירוקים ויריבו של טארס טארקאס, הנבל השלישי של הסרט
מארק סטרונג - מתאי שאנג, מנהיג שבט הת'רנים שמסייע לתאן, הנבל הראשי של הסרט
דריל סאבארה - אדגר רייס בורוז, אחיינו של ג'ון קרטר
ביקורות והכנסות

הביקורות לסרט היו מעורבות. בנוסף הסרט נכשל בקופות ובקושי הצליח לכסות את הוצאותיו, עם הכנסות של כ-280 מיליון דולר לעומת תקציב של 250 מיליון דולר לפחות.
ראו גם

ג'ון קרטר (דמות)
הרפתקאות רוקטיר

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  הרוקטיר מאת דייב סטיבנס
 בימוי:  ג'ו ג'ונסטון, מארק דינדל 
 הופק בידי:  לורנס גורדון, צ'ארלס גורדון, לויד לוין 
 תסריט:  דני בילסון, ויליאם דיר, פול דה-מאו, דייב סטיוונס 
 עריכה:  ארתור שמיט 
 שחקנים ראשיים:  בילי קמפבל ג'ניפר קונלי אלן ארקין טימותי דלטון
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר 
 צילום:  הירו נאריטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני סרטי טאצ'סטון
 חברה מפיצה:  אולפני בואנה ויסטה
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 ביוני 1991
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, דיזלפאנק, סרט הרפתקאות, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט קומדיה, סרט גיבורי-על, סרט מדע בדיוני, סרט לכל המשפחה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  46.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   rocketeer
 פרסים:  זוכה פרס סטורן מועמד לפרס הוגו
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאות רוקטיר (באנגלית: The Rocketeer) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 1991, בבימויו של ג'ו ג'ונסטון ובכיכובם של בילי קמפל וג'ניפר קונלי, אשר מבוסס על דמות שנוצרה על ידי דייב סטיוונס.
בהשראת הסרט הופק משחק וידאו וסדרת טלוויזיה בהנפשה ממוחשבת לילדים בשם "רוקטיר", כאשר הדמות הראשית היא נינתו של קליף סיקורד, הדמות הראשית של הסרט. לסרט צפוי לצאת המשך בשם "The Return of the Rocketeer", אשר יעלה בדיסני+.
צוות השחקנים הראשי

בילי קמפבל בתפקיד קליף סקורד / הרוקטיר, הגיבור הראשי בסרט.
ג'ניפר קונלי בתפקיד ג'ני בלייק, חברתו הטובה של קליף.
אלן ארקין בתפקיד א. "פיווי" פיבודי
טימותי דלטון בתפקיד נוויל סינקלר, הנבל הראשי של הסרט.
טרי אוקווין בתפקיד הווארד יוז
ג'ון פוליטו בתפקיד ביגלו
אד לאוטר בתפקיד פיץ'
פול סורבינו בתפקיד אדי ולנטיין
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות/שליליות/מעורבות באופן כללי ולציון 61% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 57 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | פרס סאטורן | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | זכייה |
| 1992 | פרס סאטורן | סרט המדע בדיוני הטוב ביותר | מועמדות |
| 1992 | פרס סאטורן | האפקטים המיוחדים הטובים ביותר | מועמדות |
| 1992 | פרס סאטורן | ג'ניפר קונלי - שחקנית המשנה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1992 | פרס הוגו | Best Dramatic Presentation | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "The Rocketeer‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n91087706  VIAF: 184758866   WorldCat (עם VIAF): 184758866
יוסף גוברין

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1930 צ'רנוביץ, ממלכת רומניה 
 פטירה:  4 ביוני 2021 (בגיל 90) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
יוסף גוברין (18 בדצמבר 1930 – 6 ביוני 2021) היה דיפלומט והיסטוריון ישראלי.
ביוגרפיה

גוברין נולד לצדקנית ודוד גורביץ (הורביץ) בצ'רנוביץ שברומניה, שסופחה בשנת 1940 לברית המועצות ועתה באוקראינה. שנות ילדותו עברו בעיר ידיניץ, בסרביה (אז רומניה, עתה מולדובה). שני אזורים אלה סופחו לברית המועצות בשנת 1940. זמן קצר לאחר שצבאות גרמניה הנאצית ורומניה הפשיסטית פלשו לאזורים אלה, ביוני 1941, ואחרי שערכו טבח המוני ביהודי המקום, הוגלו שרידי החרב לגטאות ולמחנות המוות בטרנסניסטריה (מערב אוקראינה), בפקודת הממשל הרומני ובניהולו. במהלך הגירוש נרצח אביו בידי הקלגסים הרומנים. הוא ואימו שרדו את התופת בטרנסניסטריה, ששוחררה בידי הצבא האדום במרץ 1944. כעבור שנתיים חצו שניהם את הגבול מברית המועצות לרומניה, ממנה ליוגוסלביה ומשם הפליגו על אוניית המעפילים "כנסת ישראל", שיצאה מחוף הים האדריאטי לכיוון ארץ ישראל בסוף שנת 1946. חיל הים הבריטי תפס את האונייה והגלה את כל מעפיליה למחנות המעצר בקפריסין. רק בסתיו 1947 איפשרו להם הבריטים לעלות לארץ ישראל.
אחרי שירות (קצר) בצה"ל, נבחן בבחינות בגרות אקסטרניות בגימנסיה הרצליה בתל אביב. שירת במילואים כקצין קישור לאו"ם בסיני וברמת הגולן. הוא בוגר, מוסמך (בהצטיינות) ודוקטור מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, בתולדות עם ישראל בעת החדשה וביחסים בינלאומיים.
היה נשוי עד למותו לד"ר חנה גוברין, ביוכימאית. בנם, דוד גוברין, הוא דיפלומט בכיר במשרד החוץ ובתם ליאורה גוברין היא עורכת דין במשרד המשפטים, סגנית מנהלת מחלקת עזבונות לטובת המדינה.
יוסף גוברין נפטר ביוני 2021.
קריירה

גוברין עבד במשרד החוץ בין השנים 1953–1996. במטה המשרד בירושלים היה בין היתר עוזר ראשי במחלקה הכלכלית, מחלקת מזרח אירופה וקשרי תרבות (1959–1964); סגן מנהל מחלקת אמריקה הלטינית ומנהל המכון לתרבות ישראל-איברו-אמריקה (1970–1976), בשנת 1976 מונה למנהל המחלקה למזרח אירופה. בשנת 1989 מונה לסגן מנהל כללי וראש האגף למזרח ולמרכז אירופה ולחבר המדינות העצמאיות במשרד החוץ בירושלים.
קריירה > שגרירויות ישראל בחו"ל

מונה לתפקידים בשגרירויות ובנציגויות ישראליות רבות. בשנת 1955 מונה לבשגרירות ישראל בסידני, אוסטרליה. בשנת 1964 מונה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל במוסקבה. בשנת 1967 מונה ליועץ וממונה זמני בשגרירות ישראל בבואנוס איירס. בשנת 1985 מונה לשגריר ישראל ברומניה. בין השנים 1989–1993 שימש גוברין סמנכ"ל משרד החוץ לענייני מזרח אירופה. כמו כן היה שגריר באוסטריה, סלובקיה, סלובניה וראש משלחת ישראל למוסדות האו"ם בווינה בין השנים 1993–1995 אז הוחלף על ידי יואל שר.
מאז פרישתו לגמלאות, בשנת 1996, נמנה עם עמיתי מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים במכון דייוויס ליחסים בינלאומיים. מ-2000 במכון טרומן לקידום השלום. דיבר עברית, אנגלית, ספרדית, רוסית, רומנית, גרמנית ויידיש.
פרסומים

גוברין פרסם כ-58 מאמרי מחקר על קהילות יהודיות בימינו, האנטישמיות במזרח אירופה בעידן הפוסט-קומוניסטי ועל יחסי החוץ של ישראל; 26 ערכים בכרך מילואים ג' של האנציקלופדיה העברית על יחסי ישראל עם ארצות מזרח ומרכז אירופה ועל מנהיגיהן (1994); וכן מאמרי ביקורת על ספרים ומאמרים לזכר נעדרים.
במאמר שפרסם בשנת 2019 גוברין צידד בחינוך ללאומיות ישראלית שהיא משולבת בערכים חינוכיים כלל-אנושיים, כזו שתוחמת את עצמה בתחומים מאוזנים ושאינה גולשת ללאומיות שוביניסטית.
פרסומים > ספרים

ההיבט היהודי ביחסי גרמניה הנאצית עם ברית המועצות, הוצאת י.ל. מאגנס, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1985. באנגלית בהוצאת ,Vallentine Mitchell לונדון & פורטלנד, 2009.
יחסי ישראל–ברית המועצות מעת חידושם בשנת 1953 עד ניתוקם בשנת 1967, הוצאת מאגנס, 1990. זכה בפרס ראש הממשלה, 1991. פורסם עם עדכונים ברוסית, בהוצאת "פרוגרס" במוסקבה, 1994, ובאנגלית, בהוצאת Frank Cass, לונדון, 1998. הספר זכה בפרס ראש הממשלה (1991).
בצל האבדון, זיכרונות על טרנסניסטריה ועל ההעפלה לארץ-ישראל, בהוצאת בית לוחמי הגטאות, "יד ושם" ו"המרכז לחקר יהדות רומניה" באוניברסיטה העברית, 1991. נבחר על ידי ועדה ציבורית מטעם משרד החינוך והתרבות כאחד מ-35 הספרים הטובים ביותר שפורסמו באותה שנה בישראל; ביידיש, בהוצאת י.ל פרץ, ת"א, 2002; באנגלית, בהוצאת ולנטין מיטשל, לונדון, 2007 וברומנית בהוצאת "הספר", בוקרשט, 2015. זכה בפרס יעקב פיכמן (2010) ובפרס יעקב גרופר (2013). בגרמנית, בהוצאת Hartung-Gorre Verlag Knstanz ב-2018.
יחסי ישראל-רומניה בשלהי עידן צ'אושסקו, מרישומיו של שגריר ישראל ברומניה (1989-1985) הוצאת מאגנס, 2001; באנגלית, הוצאת פרנק קאסס, לונדון, 2002; ברומנית, בהוצאת אוניברסיטת Babes-Bolyai, קלוז', רומניה, 2007.זכה בפרס חיים ושרה ינקולוביץ, עיריית חיפה (2010), ובפרס יעקב גרופר, האוניברסיטה העברית בירושלים (2013).
משרד החוץ: 50 השנים הראשונות (עורך, יחד עם משה יגר ואריה עודד), הוצאת כתר, 2002).
יחסי ישראל עם ארצות מזרח אירופה מעת ניתוקם בשנת 1967 עד חידושם בשנים 1990-1989, הוצאת מאגנס, 2009; באנגלית, ולנטיין מיטשל, לונדון, 2011 ובערבית, בהוצאת Egyptian Institute of Publications and Distribution, Cairo, 2016.
רישומים משליחותי כשגריר ישראל באוסטריה, סלובניה וסלובקיה, אוגוסט 1993 – דצמבר 1995, הוצאת מאגנס, 2016.
הערות שוליים

↑  חגי חיטרון, ספר: מה היה חלקם של אזרחי רומניה בשואה על אדמתם?, באתר הארץ, 2 במאי 2011
↑  רפאל מן, הרומנים אישרו: גוברין שגריר, מעריב, 22 ביולי 1985
↑  "תפקיד החינוך הלאומי כמלכד העם היהודי וציון", האומה, גיליון 213, עמ' 94–100
↑  יותם ראובני, לא לחינם הלך זרזיר אצל עורב, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2001
↑  גבי שפר, משרד החוץ בפרספקטיווה היסטורית, באתר הארץ, 28 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261796705171  PLWABN: 9810567376605606  GND: 103420363  ISNI: 0000 0001 0888 7740  LCCN: n79064371  NTA: 135584779  SUDOC: 079027016  VIAF: 37199023   WorldCat (עם VIAF): 37199023
דב חנין

דב בוריס חֶנין (נולד ב-10 בינואר 1958) הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר כנסת לשעבר מטעם רשימת חד"ש ולשעבר יו"ר הסיעה המורחבת של תנועת "עיר לכולנו" בתל אביב-יפו. משפטן, דוקטור למדע המדינה, פעיל איכות סביבה ופעיל למען שוויון חברתי-כלכלי. בנובמבר 2008 התמודד לראשות עיריית תל אביב-יפו מטעם "עיר לכולנו", אך הפסיד לראש העיר המכהן, רון חולדאי.
ביוגרפיה

דב חנין נולד בפתח תקווה, בן לדוד חנין, ממנהיגי מק"י ולשולה חנין, גננת ופעילה קומוניסטית, נכדו של יעקב אלתר חנין חסיד חב"ד מתל אביב. שמו הפרטי, דב, על שם דודו, אחי אביו שנהרג בשואה. כנער חנין החל את מעורבותו החברתית בתנועת הנוער בנק"י ובחוג הנוער השמאלני[דרושה הבהרה] שפעל בתל אביב.
את שירותו בצה"ל סיים בדרגת סמל ראשון, בתקופת שירותו הוא סירב לשרת ביהודה והשומרון וחבל עזה מטעמים אידאולוגיים. בשנת 1982 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. מאוחר יותר סיים תואר שני במדעי המדינה.
בשנים 1984–2004 פעל כעורך דין במשרדו של אמנון זכרוני. במסגרת עבודתו זו, הוביל חנין כמה עתירות מרכזיות בנושא זכויות אדם. באמצע שנות השמונים ייצג את יצחק לאור בעתירה לבג"ץ כנגד פסילת המחזה "אפרים חוזר לצבא" על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות. בג"ץ ביטל את החלטת המועצה והתיר את הצגת המחזה. ב-2003 ייצג חנין בהתנדבות את חמשת סרבני הגיוס מהשמאל במשפטם.
בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור למדע המדינה מטעם אוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "שיח והגמוניה במפלגת פועלי ארץ ישראל ובמפלגת הלייבור הבריטית: דפוסי שינוי, השתמרות, המרה". באותה שנה השתתף במחזור הראשון של "תוכנית עמיתי הסביבה" של מרכז השל והיה עמית מחקר בבית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2002 סיים את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת אוקספורד בנושא הקשר בין חברה לסביבה.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית ופוליטית

בתקופת לימודיו באוניברסיטה העברית היה מראשי תנועת השמאל היהודית ערבית "קמפוס". היה פעיל בתנועת השלום ולמען שותפות פוליטית יהודית-ערבית. היה פעיל בתחומים של זכויות אדם וזכויות עובדים. במשך שנים היה פעיל בארגונים סביבתיים רבים. ריכז את צוות המחקר הישראלי שעבד בתיאום עם Worldwatch העולמי.
בשנים 2002–2006 כיהן חנין כיושב-ראש ארגון הגג של הארגונים הסביבתיים, חיים וסביבה המרכז את פעילותם של למעלה מ-100 ארגונים סביבתיים, והיה פעיל במאבקים סביבתיים רבים, כגון המאבק למען פארק אריאל שרון, נגד תוכנית ספדיה, נגד מיזמי בנייה בתמנע ובחוף פלמחים.
פרסם מאמרים רבים בנושא סביבה וחברה וערך את סדרת הספרים "סימני חיים" העוסקת בנושאים אלו. בסוף שנת 2005 הגיש סדרת הרצאות בנושא "משבר הגלובליזציה" במסגרת "אוניברסיטה משודרת" של גלי צה"ל. בשנים 2004–2006 היה המנהל האקדמי של התכנית לצדק סביבתי שהיא חלק מהתוכניות הקליניות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.