stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M.I.A.
ביוגרפיה > 2003–2005: Musical beginnings ו-Arular

את אלבום הבכורה שלה "Arular" היא הקליטה בחדר השינה שלה, בביתה שמערב לונדון. היא בנתה את השירים מהדמו שהכינה יחד עם מקצבים שתכנתה ב-Roland MC-505. לאחר "Galang" ו-"Sunshowers" היא הוציאה ביולי 2005 את הסינגל השלישי שלה שהלחן שלו מתבסס על מקצבי באילהFאנק - "Bucky Done Gun". סיבוב ההופעות שלה באותה השנה שנערך טרום הוצאת האלבום, ובו התארחו אמנים שונים, הקנה לה ביקורות מעודדות וזכו להיענות מפתיעה מצד הקהל.
אף על פי שהעבודה על אלבום הבכורה "Arular" הושלמה בספטמבר 2004, ההוצאה וההפצה שלו נדחו במשך מספר חודשים והתאריך הרשמי נדחה כמה פעמים עד לפברואר 2005. בטרם הופץ אלבום ה-LP, ביצעה M.I.A.‎ את הופעת הבכורה שלה בצפון אמריקה במלון "דרייק הוטל" שבטורונטו, קנדה בפברואר 2005. ההופעה קיבלה ביקורות חמות ומשכה קהל מגוון שאף הכיר את מילות השירים, אף על פי שהאלבום טרם יצא.
"Arular" הופץ לבסוף בתפוצה כלל-עולמית ממרץ 2009. האלבום, כמו השם שלו, הושפע מהעבר של ארולפראגסאם ושל אבא שלה, ומהחוויות הקשות שעברו. סגנונו המוזיקלי הוא נועז ומקיף, והוא מכיל צלילים צורמים וקצביים. הליריקה שבו היא אובזרטיבית ומשקפת את החוויות האישיות שלה וביקורת על נושאים כגון מלחמה, עוני, תרבות פופולרית, אינדי ומעמד הפועלים הבאים לידי ביטוי בשירים "Amazon",‏ "Fire Fire" ו-"M.I.A.‎". בשיריה היא מתייחסת לארגון השחרור הפלסטיני לסכסוך הסינהלי-טאמילי וזאת תוך שימוש בשיבוש תרבות, סלנג רב-לשוני ובדימויים צורמניים וקשים להגדרה, פרשנות וביקורת חברתית וסיפורים מעוררי דיון.
במקביל להוצאת האלבום התארחה M.I.A.‎ באלבומה של מיסי אליוט "The Cookbook". ביולי 2005 היא הייתה מועמדת לפרס מרקורי עבור האלבום הטוב ביותר ובדצמבר הוא הגיע למקום השני בדירוג המבקרים "Year-End Top 10" לשנת 2005, וזכה בתואר "אלבום השנה" על ידי מגזיני מוזיקה שונים. את שנת 2005 סיימה M.I.A.‎ בסיבוב הופעות עם גוון סטפאני ועם פסטיבל "Big Day Out" באוסטרליה.
ביוגרפיה > 2006–2011: Kala ו-Maya

בשנת 2006 כתבה והקליטה M.I.A.‎ את אלבום האולפן השני שלה, "Kala", שנקרא על שם אמהּ. בעקבות סוגיות של צנזורה ובעיות עם מסמכי ויזה לשהייה ממושכת בארצות הברית, העבודה על האלבום התבצעה בזמן שהזמרת נדדה בין מקומות שונים: הודו, טרינידד, ליבריה, ג'מייקה, אוסטרליה, יפן, בריטניה וארצות הברית. היא חקרה את מוזיקת הדאנס והפולק המסורתיות, וכן מוזיקת סוקה (שילוב של מוזיקת קליפסו ומוזיקת נשמה, למשל בשיר "Boyz") ואת מוזיקת ותרבות הרייבים (למשל בשיר "XR2") בנוסף לסגנונות אחרים.
אופיו המוזיקלי של האלבום, "חשוך יותר, נא יותר וזר יותר" הושפע מהדרך יוצאת הדופן שבה הוקלט. באלבום גם בא לידי ביטוי חזרתה של M.I.A.‎ לצלילים מהילדות שלה, ובפרט לבוטלגים של מוזיקה טמילית מתעשיית הקולנוע ההודית. היא כתבה שירים בנושאי פוליטיקה של הגירה, היחסים האישיים שלה ומלחמה כאשר חלק מהשירים והקליפים שלהם ניתנו להורדה באתר האינטרנט של הזמרת בחינם. היא התארחה בשיר "Come Around" של הראפר טימבלנד מתוך אלבומו "Shock Value" ושיר שהופיע גם באלבומה "Kala".
בטרם יציאת האלבום, התעמתה M.I.A.‎ עם אמצעי התקשורת סביב מה שהרגישה כמניעים שובניסטיים וגזעניים של עיתונאים להפיץ מידע שגוי אודות יצירתה - למשל, להציג את המפיק דיפלו כאילו הוא מי שבאמת עומד מאחורי תקליטיה; ולהציג אותה "כאילו אני איזו בובה שאדם עם שיער בלונדיני ועיניים כחולות מושך לה בחוטים". האלבום יצא ב-8 באוגוסט 2007 והוא לווה בסיבוב הופעות שנקרא על שמו.
בסרט הדוקומנטרי "Spike Jonze Spends Saturday with M.I.A.‎" ביקרו במאי הסרט ספייק ג'ונז ו-M.I.A.‎ את הראפר אפריקן-בוי בשכונת המהגרים וולוויץ' שברובע גריניץ', בה הוא מתגורר. במהלך הסרט סיפרה M.I.A.‎ כי בכוונתה להשיק לייבל עצמאי משלה בשם " Zig-Zag", כאשר שירו של אפריקן-בוי "Lidl" יהיה הסינגל הראשון שיצא תחתיו.
בדצמבר 2007 זכה האלבום Kala בתואר האלבום הטוב ביותר על השנה על ידי מספר מגזינים, ביניהם רולינג סטון ובלנדר. בפברואר 2008 הוציאה M.I.A.‎ אלבום רמיקסים מסוג EP לסינגל "Paper Planes" (מתוך הסרט "נער החידות ממומביי" ומהקדימון של סרטו של מייקל מור "קפיטליזם- סיפור אהבה"). בתחילת שנת 2008 היא תקלטה באפטר-פארטי של תצוגת אופנה, ובהמשך דגמנה עבור מעצב האופנה מארק ג'ייקובס.
ביוגרפיה > 2012–הווה: AIM Matangi/Maya/M.I.A

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-1 בנובמבר 2013 הפיצה M.I.A.‎ את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Matangi". הסינגל הראשון מתוכו היה "Bad Girls", שיצא כשנתיים לפני צאת האלבום. ביוני הופץ הסינגל השני, "Bring the Noize", בספטמבר הסינגל השלישי "Come Walk with Me" ובאוקטובר הסינגל הרביעי, "Y.A.L.A". חרף ביקורות חיוביות, האלבום נמכר בצורה משמעותית פחות מאלבומיה הקודמים. הוא התמקם במקום הראשון במצעד אלבומי האלקטרוניקה/דאנס של בילבורד (האלבום השלישי של M.I.A.‎ שהגיע להישג זה) ובמקום ה-23 במצעד הבילבורד 200.
אמנות וקולנוע

תערוכת הציורים הראשונה של ארולפראגסאם הוצגה בשנת 2001 בגלריית "Euphoria Shop" אשר בשוק פורטובלו שבמערב לונדון. בתערוכה הוצגו עבודות גרפיטי וציורי ספריי על בדי קנבס, המערבים את אמנות הרחוב הפוליטית שלה יחד עם תמונות מהחיים בלונדון ותרבות הצריכה. התערוכה הייתה מועמדת לפרס טרנר האלטרנטיבי, ובעקבותיה יצא ספר בשם "M.I.A.‎".
במהלך לימודיה בבית-ספר לאומנות היא ציינה כי הבמאי והתסריטאי הארמוני קורין וכן תנועת דוגמה 95 היו מבעלי ההשפעה הגדולה ביותר על פועלה הקולנועי, אותם כינתה "קולנוע רדיקלי". לאחר שכתבה תסריט פנה אליה הבמאי ג'ון סינגלטון והציע לה לעבוד על סרט בלוס אנג'לס.
ארולפראגסאם התעניינה מגיל צעיר בטקסטיל ועיצוב אופנה (אמהּ עוסקת בתפירה) והיא החלה לעסוק בייצור תעשייתי של בגדים שהתאפיינו במראה ייחודי מבדי רשת פלואורסצנטיים ומבריקים. בנוסף, היא הייתה שותפתה לדירה של מעצבת האופנה הבריטית ועורכת מגזין ווג הבריטי לולה בארטלי. ביולי 2008 היא הציגה כמה מעיצוביה בסרט קצר שיצרה בשם "Real Pirates of the Caribbean", אותו פרסמה באתר האינטרנט שלה. פריטים מהמהדורה המוגבלת של ליין הביגוד שלה "Okley Run" נמכרו במהלך טקס הפתיחה של "שבוע האופנה" בספטמבר 2008 בחנויות בלוס אנג'לס וניו-יורק.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2005: Arular
2007: Kala
2010: Maya
2013: Matangi
2016: AIM
2022: Mata
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2005: Live Session (iTunes Exclusive)
2008: How Many Votes Fix Mix
דיסקוגרפיה > מיקסטייפ

2004: Piracy Funds Terrorism Volume 1
2010: Vicki Leekx
הופעות > סיבובי הופעות

2005: Arular Tour
2007: Kala Tour
2008: People vs. Money Tour
2010: Maya Tour
2013–2014: Matangi Tour
2017–2018: AIM Tour
מיכאל אלוני

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1984  (בן 41) תל אביב, ישראל ישראל
 שם לידה:  מיכאל מארק אלוני
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  שחקן מנחה טלוויזיה, במאי וסופר
 פרופיל ב-IMDb
מיכאל מארק אלוני (נולד ב-31 בינואר 1984) הוא שחקן, מנחה טלוויזיה, במאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

אלוני גדל והתחנך בתל אביב לאם עורכת דין ולאב רואה חשבון. הוא למד בתיכון חדש פיזיקה ומחשבים.
את שירותו בצה"ל עשה כמפקד בגדנ"ע של חיל החינוך בקורס מרווה, שבו מגיע נוער יהודי מכל העולם לשלושה חודשי טירונות בהם הם לומדים על הצבא המדינה ועל ציונות. בשנים 2006–2009 למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב. לפני כן, הוא עבד בתור ברמן ונרשם בסוכנות דוגמנים ששיבצה אותו בכמה פרסומות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנים 2018–2022 היה בזוגיות עם מוריה לומברוסו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | למראית עין | תומר המציל |  |
| 2008 | חאלקה |  | סרט טלוויזיה |
| 2009 | חורבה | בן | סרט טלוויזיה |
| 2010 | התגנבות יחידים | בני | השועלים |
| 2011 | השוטר | נתנאל |  |
| 2012 | עלטה | רועי שפר |  |
| 2012 | קשת בענן | מיכאל | סרט סטודנטים |
| 2014 | מקום בגן עדן | נמרוד |  |
| 2014 | להתמסר לרגע | אורי | סרט סטודנטים |
| 2015 | הדוב פדינגטון | פדינגטון | דיבוב |
| 2017 | אנטנה | אפי גרשון |  |
| 2017 | ואז היא הגיעה | דן פרייליך |  |
| 2018 | פדינגטון 2 | פדינגטון | דיבוב |
| 2018 | אין בתולות בקריות | צ'יפי אבידן |  |
| 2021 | תוכנית א' | מיכאל |  |
| 2022 | אוהב אותך צ'רלי | גיא קנובסקי |  |
| 2023 | המזח | נחום ורבין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה, הופעות אורח והנחיה

| שנה | פרויקט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005–2006 | אולפן ערוץ הילדים | מנחה |  |
| 2005–2007 | השמיניה | אדם הלוי | תפקיד ראשי |
| 2006 | האלופה | אדי פרנקו | תפקיד משנה |
| 2008 | על קצות האצבעות | יהלי אמריליו |  |
| 2009–2010 | דאוס | רוי שכטר | תפקיד משנה |
| 2010–2011 | השועלים | דן דן (דן) יוגב | תפקיד ראשי |
| 2011 | אדמה | ספר צרפתי | שחקן אורח |
| 2011 | יוני והמחוננים | דייוויד | שחקן אורח |
| 2012 | אחד נגד 100 | מתמודד |  |
| 2012–הווה | The Voice ישראל | מנחה |  |
| 2013–הווה | שטיסל | עקיבא שטיסל | פרס האקדמיה לטלוויזיה - סדרת הדרמה הטובה ביותר (2013) |
| 2014 | שוברי גלים | נעם פסח |  |
| 2014 | הכל הולך | אורח |  |
| 2016 | כשהיינו ילדים | מנחה |  |
| 2017 | מתים לרגע | לב | תפקיד משנה |
| 2018 | נבסו | מיכאל אלוני | שחקן אורח |
| 2018 | בשבילה גיבורים עפים | דותן ״הימלר״ | הסדרה זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל קאן. |
| 2018 | מלכות | עוז סיטבון |  |
| 2019 | הנערים | איציק |  |
| 2019–2020 | אקדמיית החממה | הלקוח | עונות 3–4 |
| 2021–2023 | מלכת היופי של ירושלים | גבריאל ארמוזה | תפקיד ראשי |
| 2024 | היינו בני המזל | סלים קיילר | מיני-סדרה של הולו |
| 2025 | המטרה: אמיא | דייגו |  |
הערות שוליים

↑  https://13tv.co.il/tags/michael-aloni/
↑  מיכאל אלוני, במדור הסרטים באתר וואלה!
↑  תחיה ברק, מיכאל אלוני לא שותף לכעס כלפי החרדים: "וכמה מסיבות היו בתוך בתים בתל-אביב?", באתר ynet, 9 בפברואר 2021
↑  בר זגה, מתחת לרדאר: הזוגיות החדשה של מיכאל אלוני, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 12 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343202505171  BNE: XX5462771  GND: 1132273358  ISNI: 0000 0004 0864 8987  LCCN: no2015049545  NTA: 357380576  SUDOC: 169461955  VIAF: 301627288   WorldCat (עם VIAF): 301627288
התמודדות נשים בבחירות המקומיות בישראל

מאז קום המדינה, בשנת 1948, לנשים הייתה זכות לבחור ולהיבחר. עם זאת, נכון לשנת 2020, רק בראש 15 מבין 257 הרשויות המקומיות בישראל עומדות נשים. בשנת 2018 נבחרה לראשונה אשה כראש עיר באחת משלוש הערים הגדולות, כשעינת קליש-רותם ניצחה בבחירות בחיפה.
שיטת הבחירות המקומיות בישראל

עד שנת 1978, אז שונתה שיטת הבחירות, תושבי הרשות המקומית היו בוחרים ברשימות שהתמודדו על מושבים במועצת העירייה, וחברי המועצה שנבחרו הם שבחרו בראש הרשות. במסגרת השיטה הישנה, נבחרו עשר נשים לראשות עירייה, מועצה מקומית או מועצה אזורית.
ב-1978 נערכו בפעם הראשונה הבחירות לרשויות המקומיות בישראל במתכונת החדשה: בחירה ישירה ואישית של ראש הרשות בשיטה רובנית ובחירות בנפרד של רשימות למועצת הרשות במתכונת בחירות בשיטה היחסית. מאז שינוי השיטה ועד היום, נבחרו 18 נשים לעמוד בראשות העירייה או המועצה.
החל מ-1989 ישנה צורת שלטון מקומי נוספת בשם מועצה מקומית תעשייתית (נכון ל-2018 יש 2 מועצות מקומיות תעשייתיות), שבה ראש הרשות לא נבחר אלא ממונה על יש שר הפנים. האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה היא סיגל שאלתיאל-הלוי שמונתה לראש מגדל תפן.
סטטיסטיקות הייצוג הנשי במועצות הרשויות המקומיות

בהסתכלות על הנתונים לאורך השנים, ניתן לציין מגמת עלייה ברורה בכמות הנשים שנבחרו לכהן במועצות העירייה או במועצות המקומיות וכן בראשן: בעוד שבשנת 1965 היוו הנשים רק 3.1 אחוז מכלל הנבחרים ורק ב-27 אחוז מהמועצות כיהנו נשים, ב-1989 עלה שיעור הנציגות של נשים יהודיות ברשויות המקומיות ל-8.5 אחוז. ב-1993 עלה שיעור הנציגות ל-10.9 אחוז, וב-1998 הגיע ל-15.4 אחוז נשים, שנבחרו כנציגות ב-88.8 אחוז מהמועצות היהודיות (57.1 אחוז מתוך כלל המועצות). בבחירות 1998 נבחרו 0.4 אחוז נשים לרשויות המקומיות הערביות. בחישוב כולל הגיע, לפיכך, שיעור הנציגות של נשים במועצות ל-10.2 אחוז. בישראל ייצוג הנשים בראש הרשויות המקומיות נמוך מאוד. בבחינת תוצאות הבחירות המקומיות בעשור השני של שנות ה-2000 ניכרת עליה קלה במספר הנבחרות. 2012 היו בישראל 6 נשים בראשות ערים ומועצות: מרים פיירברג, ליזי דלריצ'ה, טלי פלוסקוב, פלורה שושן, סיגל מורן ומטי צרפתי-הרכבי. שיעור הנשים בראש רשויות מקומיות ומועצות אזוריות בשנה זו היה כ-2% בלבד. בשנים 2013–2014 המספר נשאר ללא שינוי: אף שבשנת 2013 נערכו בחירות לרשויות המקומיות, מספר הנשים בראשות ערים ומועצות אזוריות נותר 6 בלבד. בשנת 2015 מונתה ליאת שוחט לראשות עיריית אור יהודה, ובכך עלה מספרן של ראשות המועצות המקומיות ל-7 . בבחירות 2018 עלה מספר הנשים העומדות בראש רשות מקומית ל-14. הן מהוות 6% מתוך 250 ראשי רשויות שנבחרו בבחירות אלה.
סטטיסטיקות הייצוג הנשי במועצות הרשויות המקומיות > הנשים שכיהנו כראשות רשויות מקומיות

האישה הראשונה שמונתה לעמוד בראש רשות מקומית בישראל היא חייקה גרוסמן, שעמדה בראש המועצה האזורית געתון (כיום חלק מהמועצה האזורית מטה אשר) בין השנים 1951-1950. האישה הראשונה שנבחרה לכהן כראש עירייה היא חנה לוין, ראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1960-1956. באותה העת, נבחרו ראשי הרשויות בידי מועצת העיר. החל במערכת הבחירות של 1978 נבחרים ראשי הרשויות בבחירות ישירות, על ידי תושבי העיר. האישה הראשונה שנבחרה בדרך זו היא זיוה בן דרור, שנבחרה לתפקיד ראש מועצת אבן יהודה ב-1989.
| שם | שם הרשות המקומית | תקופת הכהונה |
| --- | --- | --- |
| חייקה גרוסמן-אורקין | מועצה אזורית געתון | 1951-1950 |
| הדסה ברגמן | מועצה אזורית חבל מעון | 1953-1951 |
| חנה לוין | עיריית ראשון לציון | 1959-1956 |
| יפה כץ | מועצה מקומית כפר יונה | 1959-1957 |
| יהודית שושני | מועצה מקומית רמת ישי | 1965-1962, 1971-1969, 1976-1974 |
| בת-שבע איילון | מועצה אזורית ברנר | 1985-1965 |
| מנוחה חרל"פ | מועצה מקומית יקנעם עילית | 1967 |
| זהבה וושצ'ינה | מועצה מקומית קריית חרושת | 1974-1971 |
| זלדה שחם | מועצה מקומית רמת ישי | 1974-1971 |
| ויולט ח'ורי | מועצה מקומית כפר יאסיף | 1974-1972 |
| אורה פוטר | מועצה אזורית בני שמעון | 1989-1983 |
| זיוה בן-דרור | מועצה מקומית אבן יהודה | 1993-1989 |
| מרשה כספי | מועצה מקומית סביון | 1998-1993 |
| יעל שאלתיאלי | מועצה אזורית בקעת בית שאן | 2006-1996 |
| דניאלה וייס | מועצה מקומית קדומים | 2007-1996 |
| ורד סוויד | עיריית נתניה | 1998 (ראש העיר בפועל) |
| מרים פיירברג-איכר | עיריית נתניה | מ-1998 |
| יעל גרמן | עיריית הרצליה | 2013-1998 |
| אורה חכם | מועצה אזורית אפעל | 2008-1999 |
| לילך מורגן | מועצה אזורית ערבה תיכונה | 2007-2002 |
| איריס אברהם | עיריית גבעתיים | 2007-2006 (ממלאת מקום בפועל) |
| פלורה שושן | מועצה מקומית מצפה רמון | 2013-2006 |
| סיגל מורן | מועצה אזורית בני שמעון | 2009 - 2018 |
| טלי פלוסקוב | עיריית ערד | 2015-2010 |
| מטי צרפתי-הרכבי | מועצה אזורית יואב | 2022-2011 |
| ליזי דלריצ'ה | מועצה מקומית גני תקווה | מ-2013 |
| שירה אבין | עיריית רמת השרון | 2016-2013 (ממלאת מקום בפועל) |
| יעלה מקליס | עיריית יהוד-מונוסון | 2013-2024 |
| ליאת שוחט | עיריית אור יהודה | מ-2015 |
| סיגל שאלתיאל-הלוי | מועצה מקומית תעשייתית מגדל תפן | 2023-2015 |
| טל אוחנה | מועצה מקומית ירוחם | 2018-2024 |
| עינת קליש-רותם | עיריית חיפה | 2018-2024 |
| שושי כחלון-כידור | עיריית כפר יונה | 2018-2024 |
| רותם ידלין | מועצה אזורית גזר | מ־2018 |
| גלית שאול | מועצה אזורית עמק חפר | מ־2018 |
| אושרת גני גונן | מועצה אזורית דרום השרון | מ־2018 |
| לין קפלן | מועצה מקומית תל מונד | מ־2020 |
| אור פירון-זומר | מועצה מקומית אורנית | מ־2024 |
| מירה בן ארי | מועצה אזורית גן רווה | מ־2024 |
| נילי אהרון | מועצה מקומית ירוחם | מ־2024 |
| הילה בן הראש חכמון | מועצה מקומית כוכב יאיר צור יגאל | מ־2024 |
| שלומית שיחור רייכמן | מועצה אזורית עמק יזרעאל | מ־2024 |
| מיכל רוזנשיין | עיריית קריית אונו | מ־2024 |
| דפנה רביד-רבינוביץ' | מועצה מקומית שוהם | מ־2024 |
המאבק לייצוג נשי בישראל

על אף העלייה המתמדת בכמות הנשים הנבחרות למשרות ציבוריות ולראשות רשויות, סוגיית הייצוג הנשי עולה פעמים רבות במחקרים ובכנסים שונים. כך לדוגמה ב'פרלמנט נשים', במה לפוליטיקה מזווית פמיניסטית, שהתקיים בטירה בסוף מארס 2003, התקיים מושב בשם: "למה רק שתיים? ייצוג נשים ברשויות המקומיות".
הסברים שונים ניתנו במהלך השנים לנציגות הדלה של נשים במרכזי השלטון המקומי והארצי בישראל: רתיעת הנשים ממעורבות פוליטית, המגבלה הקשורה לאחריות על משק הבית וגידול הילדים, הקשר בין הדת למדינה, מרכזיות הביטחון הדוחקת סוגיות של אי-שוויון הצידה ועוד. תאוריה נוספת גורסת שמנגנונים פוליטיים מבטיחים את הדרת הנשים היהודיות והערביות.
חלק מהמפלגות הגדולות דואג להבטיח את מקומן של הנשים בייצוג הציבורי דרך מנגנונים של הבטחת ייצוג. מפלגת מרצ, למשל, מחייבת שריון של 40 אחוז נשים ברשימות המועמדים למועצות. כך, השיגו הנשים במפלגה ייצוג בשיעור של 37 אחוז מכלל הנבחרים למועצות בכל הארץ.[דרושה הבהרה]
ב־23 ביוני 2014, אישרה מליאת הכנסת בקריאה שלישית את חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד-2014 המעניק מימון בחירות גבוה יותר לסיעות ברשויות המקומיות שיש בהן ייצוג נשים גבוה. החוק קובע שסיעה או רשימה שלפחות שליש מבין חברי המועצה שנבחרו ומכהנים מטעמה במועד האמור בסעיף קטן (ב)(2) הם נשים – תקבל תוספת של 15% מסכום מימון הבחירות שהיא זכאית לו. החוק נכנס לתוקף בבחירות הבאות לרשויות המקומיות ב-2018.
המאבק לייצוג נשי בישראל > בחירות 2018

"מקומיות 2018" היא קואליציה המאחדת 28 ארגוני נשים ופועלת לקידום נשים ברשויות המקומיות במטרה לצמצם את הפערים המגדריים ברשויות המקומיות בבחירות הקרובות. בקואליציה שותפים ארגונים מכל הקשת הפוליטית מהחברה היהודית והערבית כאחד. הקואליציה פועלת בארבעה מישורים עיקריים: העלאת המודעות הציבורית באמצעות קמפיינים חברתיים, איתור נשים פוטנציאליות, עידודן והנעתן להתמודד על תפקידים ברשות המקומית בבחירות הקרובות. ניסיון להשפיע על המחויבות של הרשויות הממשלתיות לצמצם את הפער המגדרי. מינוף קשרים פוליטיים ועבודה עם ראשי מפלגות פוליטיות לשלב יותר נשים ברשימות מפלגתיות ברשויות המקומיות ולהגדיל את נוכחותן של נשים בכל רשימה/ סיעה באמצעות מיקומן במקומות ריאליים. עריכת כנסים ברחבי הארץ על מנת לעודד יותר נשים לרוץ בבחירות. כחלק ממגמה זו, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות של 2018 בעספיא הוקמה לראשונה בחברה הדרוזית-ערבית של ישראל רשימה נשית פמיניסטית, בשם ניו עספיא, שהכניסה בתום הבחירות נציגה למועצה המקומית.
בחברה הערבית, שנחשבת לשמרנית יותר מהחברה היהודית בישראל, כיהנו רק נשים מעטות כחברות מועצה, ואחת בלבד כראש רשות.
לפני הבחירות של 2018, היו בישראל פחות מ־3% נשים בראש רשויות מקומיות בישראל, לא יותר מ־6 נשים. בבחירות 2018 נבחרו 15 ראשות רשויות.
| ראש הרשות | הרשות המקומית |
| --- | --- |

אושרת גני גונן: מועצה אזורית דרום השרון
גלית שאול: מועצה אזורית עמק חפר
הגר פרי-יגור: עיריית פרדס חנה כרכור
טל אוחנה: עיריית ירוחם
יעלה מקליס: עיריית יהוד-מונסון
ליאת שוחט: עיריית אור יהודה
ליזי דלריצ'ה: מועצה מקומית גני תקווה
לין קפלן: מועצה מקומית תל מונד
מטי צרפתי הרכבי: מועצה אזורית יואב
מרים פיירברג: עיריית נתניה
עינת קליש-רותם: עיריית חיפה
עליזה בלוך: עיריית בית שמש
קרן גרין: מועצה מקומית קדימה-צורן
רותם ידלין: מועצה אזורית גזר
שושי כחלון כידור: עיריית כפר יונה
המאבק לייצוג נשי בישראל > בחירות 2024

בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 חלה עלייה במספר המועמדות הנשים, מ־72 ל־88. בבחירות 2018 היו מועמדות נשים ב־63 רשויות, ובשנת 2024 ב־70 רשויות. 68% מהמועמדות התמודדו ברשות מקומית בה מעולם לא כיהנה אישה.
בבחירות של 2024 נבחרו 15 נשים לראש רשות מקומית (עלייה מינורית מ־14 נשים בשנה לפני כן). שש נשים נבחרו לראשונה ברשויות בהן מעולם לא הייתה ראש רשות אישה. ב־2024 לראשונה היה ישוב בארץ, שוהם, בו נבחרו לחברי מועצה רוב של חברות מועצה נשים מבין חברי המועצה. בשוהם גם נבחרה לראשונה ראשת מועצה ונציגות הציבור הדתי מורכבת משתי נשים.
| ראש הרשות | הרשות המקומית |
| --- | --- |

אור פירון-זומר: אורנית
אושרת גני גונן: מועצה אזורית דרום השרון
גלית שאול: מועצה אזורית עמק חפר
דפנה רביד-רבינוביץ': שוהם
הילה בן הראש חכמון: כוכב יאיר צור יגאל
ליאת שוחט: עיריית אור יהודה
ליזי דלריצ'ה: מועצה מקומית גני תקווה
לין קפלן: מועצה מקומית תל מונד
מיכל רוזנשיין: קריית אונו
מירה בן ארי: מועצה אזורית גן רווה
מרים פיירברג: עיריית נתניה
נילי אהרון: ירוחם
קרן גרין: מועצה מקומית קדימה-צורן
רותם ידלין: מועצה אזורית גזר
שלומית שיחור רייכמן: מועצה אזורית עמק יזרעאל
ראו גם

נשים בפוליטיקה הישראלית
מעמד האישה בישראל
פמיניזם בישראל
עמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל
הערות שוליים

↑   לי ירון, מספר הנשים שיעמדו בראש רשויות כמעט הוכפל, אבל הן עדיין מיעוט זניח, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2018. בנוסף לנשים המוזכרות בכתבה, שניצחו בסיבוב הראשון בבחירות, נבחרו בסיבוב השני גם יעלה מיכל מקליס ביהוד, הגר פרי יגור בפרדס חנה-כרכור, וקרן גרין בקדימה-צורן
↑  מדד המגדר, מכון ון ליר, 2017, עמ' 79 (הקישור אינו פעיל, 2018-09-29) (אורכב 29.09.2018 בארכיון Wayback Machine)
↑  Michael D. Birnhack, פרטיות: תמונת מצב Privacy: A Snapshot, SSRN Electronic Journal, 2019 doi: 10.2139/ssrn.3336050
↑  עמותת כ"ן - כוח נשים, באתר www.ken.org.il
↑  שביט בן-אריה, [מועמדות בשלטון המקומי http://www.shavitba.co.il/#!municipal/csrm]
↑  למה רק שתיים? ייצוג נשים ברשויות המקומיות | ד"ר אסתר הרצוג - פרלמנט נשים, באתר womenparliament.org
↑  חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  מכסות ייצוג לנשים בבחירות לרשויות המקומיות: התחלה מצוינת, ועכשיו – לכנסת!, באתר www.idi.org.il
↑  מקומיות, באתר 2018.org.il (ארכיון)
↑  מהפכה פמיניסטית בבחירות בעספיא, באתר הטלוויזיה החברתית
1 2  ראשות הרשויות המכהנות, באתר פורום 31
1 2 3 4  הדשבורד של פורום 31: כל הנתונים, באתר פורום 31, ‏10 במרץ 2024
↑  מאיר תורג'מן, לראשונה בישראל: רוב נשי במועצה מקומית, באתר ynet, 4 במרץ 2024
חייקה גרוסמן מונתה לראש המועצה האזורית געתון (כיום חלק ממטה אשר) ב-1950, ובכך הייתה לאשה הראשונה שעמדה בראש רשות מקומית בישראל
חנה לוין, שנבחרה לראשות עיריית ראשון לציון ב-1956, הייתה האשה הראשונה שנבחרה לעמוד בראש עיר בישראל
אלן סימפסון

אלן קוי סימפסון (באנגלית: Alan Kooi Simpson;‏ 2 בספטמבר 1931 – 14 במרץ 2025) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג. כחבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1979–1997. סימפסון היה המצליף הרפובליקני בסנאט של ארצות הברית מ-1985 עד 1995, כמצליף הרוב מ-1985 עד 1987 וכמצליף המיעוט מ-1987 עד 1995. הוא גם שימש כיו"ר משותף של הוועדה הלאומית לאחריות פיסקלית ורפורמה לצד הדמוקרטי ארסקין בולס מקרוליינה הצפונית.
סימפסון נולד בדנוור, והיה בוגר בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויומינג (1958). סימפסון כיהן בבית הנבחרים של ויומינג (1965–1977) וניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית (1978). אביו, מילוורד סימפסון, החזיק באותו המושב (1962–1967). סימפסון שימש כמצליף הרפובליקני של הסנאט (1985–1995). לאחר שכיהן שלוש קדנציות בסנאט, סימפסון סירב להיבחר מחדש ב-1996.
מאז שעזב את תפקידו, סימפסון עסק בעריכת דין ולימד באוניברסיטאות שונות. הוא גם כיהן בוועדת המשכיות הממשלתית, בוועדה האמריקנית למצבות קרב ובקבוצת המחקר של עיראק. בשנת 2010, הנשיא ברק אובמה מינה אותו ליושב ראש משותף של הוועדה הלאומית לאחריות פיסקלית ורפורמה, שהעלתה מספר המלצות על דרכים להפחתת החוב הלאומי. הוא היה תומך קולני בתיקון חוקת ארצות הברית כדי לבטל את  Citizens United v. FEC (2010) ולאפשר לקונגרס לקבוע מגבלות סבירות על הוצאות הקמפיין בבחירות בארצות הברית.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ויומינג

סימפסון כיהן בין 1965 ל-1977 בבית הנבחרים של ויומינג מטעם מחוז פארק.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

סימפסון נבחר לחבר הסנאט של ארצות הברית ב-7 בנובמבר 1978, והושבע לתפקיד כבר ב-1 בינואר 1979, לאחר התפטרותו של קליפורד הנסן, שהחליף את מילוורד סימפסון, אביו של אלן סימפסון עצמו, במושב. מ-1985 עד 1995, סימפסון היה המצליף הרפובליקני, עוזר המנהיג הרפובליקני בסנאט, למנהיג הרפובליקני בוב דול מקנזס. הוא היה יושב ראש הוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט של ארצות הברית מ-1981 עד 1985 ושוב מ-1995 עד 1997, כאשר הרפובליקנים חזרו לשלוט בסנאט. הוא גם עמד בראש ועדת המשנה להגירה ופליטים לשפיטה, ועדת המשנה להסדרת הגרעין, ועדת המשנה לביטוח לאומי והוועדה להזדקנות.
סימפסון היה שמרן מתון. הוא תמך בזכות להפלות והצביע נגד איסור על הפלות מאוחרות שלא כלל חריג לבריאות גופנית, רק למצבים מסכני חיים, ב-1995 וב-1996. עם זאת הוא התנגד למימון פדרלי להפלות ותמך בתיקון הייד. הוא גם היה שותף לתמיכה בהצעת חוק המסדירה את ההגירה.
סימפסון הצביע בעד הצעת החוק הקובעת את יום מרטין לותר קינג כחג פדרלי ובתחילה הצביע בעד חוק השבת זכויות האזרח משנת 1987 (אך הצביע בעד שמירה על הווטו של רונלד רייגן). סימפסון הצביע בעד המועמדות של רוברט בורק והמועמדות של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו בקונגרס

ב-1995, הוא איבד את תפקיד המצליף לטרנט לוט ממיסיסיפי, ולא ביקש להיבחר מחדש לסנאט ב-1996. משנת 1997 עד 2000, סימפסון לימד במרכז שורנשטיין לתקשורת, פוליטיקה ומדיניות ציבורית בבית בית הספר הרווארד קנדי של אוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ושימש במשך שנתיים כמנהל המכון לפוליטיקה בבית הספר קנדי.
לאחר מכן חזר סימפסון לעיר הולדתו קודי והוא עסק שם בעריכת דין עם שני בניו עורכי הדין, וויליאם וקולין, במשרד סימפסון, קפלר ואדוארדס. השלושה היו שותפים גם במשרד Burg Simpson Eldredge Hersh & Jardine באנגלווד, קולורדו. קולין מ. סימפסון, הדור השלישי למשפחתו בפוליטיקה של ויומינג, היה חבר רפובליקני בבית הנבחרים של ויומינג ששימש כיושב ראש בית המחוקקים במושב ה-59 של בית המחוקקים, מ-2008 עד מרץ 2010. הוא היה מועמד לתפקיד המושל בפריימריז ב-2010, וסיים במקום הרביעי.
סימפסון לימד מעת לעת באוניברסיטת ויומינג בלאראמי, עם אחיו פיט. סימפסון סיים את כהונתו כיושב ראש קמפיין ההון של אוניברסיטת וויומינג, "Campaign for Distinction", אשר גייס 204 מיליון דולרים. ההצלחה הזו נחגגה באירוע גאלה בשם "An Extraordinary Evening", בו השתתפו ג'ורג' ה. וו. בוש (שלפי הדיווחים שקל למנות את סימפסון לתפקיד סגן הנשיא ב-1988) וסגן הנשיא דיק צ'ייני, בוגר נוסף של אוניברסיטת ויומינג, ואשתו לין צ'ייני.
בשנת 2001, סימפסון הפך ליו"ר כבוד של קואליציית האחדות הרפובליקנית (RUC), ברית הומואים/סטרייטים בתוך המפלגה הרפובליקנית. בתפקיד זה, סימפסון גייס את הנשיא לשעבר ג'רלד פורד לכהן במועצה המייעצת של RUC.
בשנת 2002, סימפסון היה מעורב בפריימריז הרפובליקני של ויומינג בשמו של הדמוקרט לשעבר אלי בבוט מריברטון.
סימפסון היה אחד מארבעת הדוברים שנבחרו להספיד את הנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש בהלוויה הממלכתית שלו.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו בקונגרס > קבוצת המחקר של עיראק

בשנת 2006, סימפסון היה אחד מעשרה (חמישה דמוקרטים וחמישה רפובליקנים) תורמים לדו"ח קבוצת המחקר של עיראק.