stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי מרדראק
מארי מרדראק כחלוצה בקידום מעמד האישה

מתחילת המאה ה-15 ועד לתחילת המאה ה-20 התנהל בצרפת ובאיטליה ויכוח ציבורי בנושא מעמד האישה בכלל ומתן השכלה לנשים בפרט. הוויכוח נודע בשם "ויכוח הנשים" (בצרפתית: La querelle des femmes).
במאה ה-17, עסקו במדע רק נשים מועטות, מפני שמוסדות הלימוד והחברות המדעיות נשלטו על ידי גברים שמנעו את כניסתן של הנשים. נשים אחדות הצליחו להתגבר על הדעות הקדומות של הגברים לגבי יכולותיהן האינטלקטואליות ועל החשדות הבלתי מבוססים של הגברים לגבי ערכם ואמינותם של מחקריהן. גם הנשים שהצליחו לרכוש השכלה ראשונית בכוחות עצמן לא יכלו להתקבל לאוניברסיטאות או להמשיך במחקר מדעי.
מארי מרדראק מתייחסת למצב זה בהקדמה למהדורה הראשונה לספרה:
אמרתי לעצמי כי אישה אינה צריכה לעסוק בהוראה, כי עליה להתעטף בשתיקה, להקשיב וללמוד מבלי להפגין את ידיעותיה, כי אין זה מקומה להעניק לציבור יצירות וכי מוניטין מסוג זה אין בו לרוב יתרון, מפני שהגברים בזים לעבודות פרי עטן של נשים ומעבירים עליהן ביקורת קשה.
במאה ה-17 התחילו להישמע קולות שקראו למתן הזדמנות שווה לנשים ברכישת השכלה גבוהה.
מארי דה גורנה, פרסמה בנושא זה את החיבור "שוויות בין גברים לנשים" (בצרפתית: Égalité des hommes et des femmes) ואחר כך את החיבור "תלונות הנשים" (בצרפתית: Grief des Dames).
פייר לה מואן (Pierre Le Moyne), כומר ישועי ומשורר צרפתי, כתב בעבודתו "תמונות מוסריות" (Les peintures morales) שיצאה לאור בין השנים 1640 - 1643:
המוחות חסרי מין; אלוהים הפיח רוח חיים באותו פה באדם ובחווה. אדם נברא מאדמה גסה, כבדה, בעוד שהאישה נבראה מחומר שטוהר כבר בידי אלוהים. דרך יצירה זאת הופכת את האישה לבעלת תפיסה חדה יותר.
ברוח זאת מארי מרדראק כותבת בהקדמה למהדורה הראשונה של ספרה:
המוחות חסרי מין ואם מוחות הנשים היו זוכים להשכלה דומה לזאת של הגברים, אם היו משקיעים כמות דומה של זמן ושל כסף כדי ללמד אותם, הם היו יכולים להיות שווים, כי העידן שלנו ראה בהולדת נשים שיכולתן לא נפלה מזאת של הגברים בתחומי הפרוזה, השירה, השפות, הפילוסופיה ואף ניהול המדינה.
עם הנשים הללו נמנו בין היתר מארי דה קוטבלנש (Marie de Cotteblanche) (אנ'), שתרגמה בשנת 1566 מספרדית לצרפתית ספר על אסטרונומיה, ולואיז בורסיה (Louise Boursier), מיילדת בחצרו של המלך אנרי הרביעי, אשר פרסמה בשנת 1609 שלושה כרכים על מיילדות.
מארי מרדראק נמנתה עם החלוצות בתחום קידום חינוך הנשים, אשר מתחו ביקורת על הנורמות החברתיות שהגבילו את גישתן של הנשים לחינוך ואת זכותן של הנשים לרכוש ידע ולעסוק במדע.
מארי מרדראק הייתה פורצת דרך במאמציה להנגיש את הידע המדעי לנשים, שהודרו במידה רבה מהחינוך הפורמלי ומהשיח המדעי באותה תקופה. באמצעות כתיבה בצרפתית (ולא בלטינית, שהייתה השפה המדעית המקובלת), והקדשת יצירותיה באופן מיוחד לנשים, היא ביקשה להעצים את הנשים בידע ולעודד את השתתפותן בפעילות המדעית.
מארי מרדראק כחלוצה בתחום הכימיה התרופתית

כימיה תרופתית היא ענף של כימיה העוסק בתכנון ובהכנת חומרים פעילים לשימוש ברפואה.
המונח "כימיה תרופתית" הופיע לאחר מלחמת העולם השנייה, אך עיקרון השימוש בצמחים ובחומרים אחרים מן הטבע לטיפול במחלות היה מוכר ומקובל משחר ההיסטוריה.
בהקדמה לחלק השני, המטפל בצמחים היא כותבת:
ישי ריפא את הנביא יחזקאל בעזרת משחת תמרים, דוד ביקש מאלוהים "תחטאני באזוב ואטהר", השומרוני שירד מיריחו טיפל בפצוע שפגש בדרכו באמצעות שמן ויין, המלך שלמה ... הכיר את התכונות הרפואיות של כל הצמחים מארז הלבנון ועד בן האזוב הרפואי
התרופות הראשונות הוכנו ממקורות טבעיים כגון צמחים, שורשים ופטריות. בידוד, ניקוי ואפיון החומרים הפעילים שמקורם בצמחי מרפא היה האתגר העיקרי של האלכימאים והכימאים בכל הזמנים.
על פי עקרונות הכימיה התרופתית המודרנית, כל תכשיר רפואי נבדק בצורה יסודית במחקרים קליניים לגילוי רעילות ותופעות לוואי ולקביעת המינון היעיל עבור כל מטופל. בניגוד לאלכימאים, מארי מרדראק ייחסה חשיבות רבה לנושא הרעילות ולהתאמת התרופה למטופל.
על כך היא מפרטת בהמשך ההקדמה:
כל הדברים הקיימים בעולם מצריכים הכנה על מנת להוציא מהם את התכונות הרעות ולרכז את היסודות הטהורים, היכולים להבריא את החלק החולה. זה מה שהכימיה עושה כאשר היא מפרידה בין חומרים ומפיקה תרופות נקיות, פתוחות, מסוגלות לחדור עד לחלק הפנימי המוסתר ביותר בגופנו
היא מזכירה במקומות רבים בספרה את ראשוני המדענים, אבן סינא, פדניוס דיוסקורידס (Pedanius Dioscorides), וז'אק דלשאנז (Jacques Daléchamps), אותם היא מכנה "פילוסופים", שתיארו את ההשפעות המיטיבות של חומרים רפואיים על גוף האדם, אך מעירה כי מדענים אלה לא הכירו את שיטות ניקוי החומרים, לכן השתמשו בהם בצורה גולמית. "אין ספק שכאשר מכינים אותם בצורתם הנקייה, מופרדים מהתכונות הרעות שלהם, הם יהיו יותר בטיחותיים".
בהקדמה לחלק השישי המיועד לנשים היא כותבת:
הוספתי לספרי חלק זה למען הנשים, כדי להבטיח שהן אינן שמות על פניהן דברים שהרכבם אינו ידוע להן. כל אישה צריכה לבחור בתכשירים שמתאימים לה, כי מה שטוב לעור אחד לא טוב לעור אחר.
לאחר הסבר על טיפול בסוגי עור שונים היא מזהירה מפני השימוש "בקמפור שגורם לנשירת שיניים, בכספית, בכספית כלורית ובעופרת שפוגעות בעור וגורמות למחלות קשות ובלתי ניתנות לריפוי".
בהקדמה לחלק הרביעי, המטפל במתכות, היא מזהירה מפני השימוש בתכשירים שיעילותם לא הוכחה בפועל ובהתבססות על שמועות:
כיום הרפואה משתמשת בהצלחה במתכות. חשוב לדייק בהכנתן מפני שאלה יסודות אלימים, גם כאשר נוטלים אותם בכמויות קטנות במקרה של מחלות כרוניות שניהולן קשה.
אני לא מדברת על תכשירים המבוססים על זהב וכסף כי אינני מכירה את הכנתם או את השימוש בהם ברפואה. לא הבנתי את ההסברים ששמעתי על תכשירים שונים ולא השתכנעתי שניתן להכינם. אני מעידה כי הפעולות הבאות נוסו על ידי והן אמינות.
הערות שוליים

↑  Marie Meurdrac, La chymie charitable et facile en faveur des dames (2e éd.) / par damoiselle M. M., 1674. (בצרפתית)
↑  ARC Centre of Excellence for Electromaterial Science | ‘Mind has no sex’: The story of Marie Meurdrac, First Lady of Chemistry, electromaterials.edu.au (באנגלית)
↑  Michal Meyer, Chemistry: How it all started
↑  Abbri, Ferdinando, Alchemy and Chemistry: Chemical Discourses in the Seventeenth Century, Early Science and Medicine 5, no. 2 (2000): 214–26.
↑  Secrets, Books of | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  Jean Béguin, Tyrocinium chymicum, Apud Baleonium, 1643. (בלטינית)
↑  Jardin du Roi, Paris (באנגלית אמריקאית)
↑  William Davison, PHILOSOPHIA PYROTECHNICA. VVILIELMI D'AUISSONI, Nobilis Scoti, Doctoris Medici. SEV CVRSUS CHYMIATRICVS, nobilissima illa & exoptatissima Medicinae parte pyrotecnica instructus, apud Ioan. Piot, Bibliop Iuratum, via Iacobaea, sub signo sancti Spiritus, & Salamandrae Argentae, 1657. (בלטינית)
↑  Traité de la Chymie, Vol. 1, Science History Institute Digital Collections (באנגלית)
↑  Feinstein, Sandy, La Chymie for Women: Engaging Chemistry’s Bodies., Early Modern Women vol. 4 (2009) pg. 223
↑  Marie Meurdrac, La Chymie charitable & facile, en faveur des dames, www.biusante.parisdescartes.fr
↑  [https://biblio.co.nz/book/chymie-charitable-facile-faveur-dames-1666/d/1563520364 Chymie charitable et facile, en faveur des dames : 1666
by Marie Meurdrac et Jean Jacques]
↑  'Die Mitleidende und Leichte Chymie' - Viewer | MDZ, www.digitale-sammlungen.de
↑  Jean Flahaut, La chimie et les dames au XVIIe siècle : Marie Meurdrac, La Chymie charitable et facile, en faveur des Dames, Revue d'Histoire de la Pharmacie 88, 2000, עמ' 299–301
↑  Marie Meurdrac, La Chymie charitable & facile, en faveur des dames. pg 186
↑  History, Filles de la Charité (באנגלית בריטית)
↑  Marie Meurdrac, La chymie charitable et facile, en faveur des dames. par damoiselle M.M. pg.33-38, www.biusante.parisdescartes.fr
↑  Querelle des dames à la Renaissance (La) | EHNE, ehne.fr (בצרפתית)
↑  Lucia Tosi, [https://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1179/amb.2001.48.2.69 (2001) Marie Meurdrac: Paracelsian Chemist and Feminist
Ambix, vol 48, part 2, pg. 69-82,]
1 2  Marie Meurdrac, La Chymie charitable & facile, en faveur des dames
↑  Volker Kapp, Instruction des femmes et politique chrétienne dans La Gallerie des femmes fortes du Père Le Moyne, Littératures classiques 39, 2000, עמ' 51–66 doi: 10.3406/licla.2000.1456
1 2  Marie Meurdrac, La Chymie charitable & facile, en faveur des dames
↑  Marie Meurdrac, La Chymie charitable & facile, en faveur des dames
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288401505171  BnF: cb13551471b (data)  GND: 124001009  ISNI: 0000 0000 3287 1602  LCCN: n2001011252  SUDOC: 05247996X  VIAF: 22306538   WorldCat (עם VIAF): 22306538 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי מרדראק".
עמוד השער של התרגום לגרמנית משנת 1712 בו שמה של מארי מרדראק רשום במלואו
לזלי מאן

| --- | --- |

לזלי מאן, 2018
 לידה:  26 במרץ 1972 (בת 52) ארצות הברית סן פרנסיסקו, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  תיכון קורונה דל מאר 
 בן או בת זוג:  ג'אד אפאטו (9 ביוני 1997–?) 
 צאצאים:  מוד אפאטאו, אייריס אפאטאו 
 מספר צאצאים:  2 
 http://leslie-mann.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לזלי מאן (באנגלית: Leslie Mann; נולדה ב-26 במרץ 1972) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית. ידועה בזכות תפקידיה בסרטי קומדיה, לרוב בהפקתו ובבימויו של בעלה ג'אד אפאטאו.
ביוגרפיה

מאן נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי ממוצא גרמני, בריטי ופיני. היא גדלה אצל אמה, מתווכת דירות במקצועה שנישאה שלוש פעמים.
החלה להתפרסם בגיל 17 והשתתפה בפרסומות טלוויזיה. היא למדה תקשורת במכללה אך נשרה בטרם עת. ב-1997 מאן נישאה לבמאי/מפיק האמריקאי-יהודי ג'אד אפאטאו אותו הכירה כשנה קודם לכן בצילומי הסרט "כייבל גאי". לזוג שתי בנות שגילמו את בנותיה גם על המסך הגדול בסרטים "הדייט שתקע אותי", "אנשים מצחיקים" ו"הכל יחסים", השחקניות מוד אפאטאו ואייריס אפאטו.
קריירה

תפקידה העיקרי הראשון היה בסרטו של אדוארד ברנס "האחת והיחידה" בשנת 1996, לאחר שצלחה תפקיד משנה בסרט נוסף הפעולה "הגבר שנשאר אחרון" נבחנה לתפקיד הנשי הבכיר בקומדיה האפלה של בן סטילר "כייבל גאי".
מאן זכתה בתפקיד מתוך 500 מועמדות נוספות וגילמה את רובין האריס, חברתו של סטיבן שמגלם מתיו ברודריק.
לאחר ההצלחה היחסית של הסרט הופיעה מאן בקומדיות המצליחות "הג'ונגל מת מצחוק" בו גילמה את אורסולה וב"ביג דדי".
ב-2005 הופיעה מאן לראשונה בסרט של בעלה אפאטו "בתול בן ארבעים", הופיעה בתפקיד משני, משחקה בסרט "הדייט שתקע אותי" אותו ביים בעלה היה הטוב ביותר שלה עם ביקורות אוהדות.
מאן גילמה את דבי, אחותה הביקורתית של אליסון סקוט שמגלמת קתרין הייגל.
ב-2008 הופיעה בתפקיד ליסה, חברתו של בוב טיילור שמגלם אוון וילסון בקומדיה "שומר ראש במבצע".
ב-2009 שיחקה מאן בסרט שלישי מבית היוצר של ג'אד אפאטו, "אנשים מצחיקים" בתור לאורה האקסית של ג'ורג' סימונס שגילם אדם סנדלר, קומיקאי מצליח שמתבשר כי בעיה חמורה במחזור הדם שלו מותירה לו פחות משנה לחיות.
לאחר מכן הספיקה לשחק בקומדיית ההתבגרות "שוב בן 17".
ב-2010 שיחקה בתור אשתו של סטיבן ראסל שגילם  ג'ים קארי, נוכל ומתחזה הומוסקסואל, בקומדיה "אני אוהב אותך פיליפ מוריס".
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה המצליחה "המדריך לסינגלס" לצידן של דקוטה ג'ונסון, רבל וילסון ואליסון ברי.
באוקטובר 2022 פורסם כי מאן לוהקה לככב בסרט הקומדיה "Rock The Boat" לצד רבל וילסון.
פילמוגרפיה > קולנוע

תיכון בתולים (1991) - בתפקיד: נערה מתפתלת.
פשיעות קטנות (1996) - בתפקיד: אריקה מוסר.
דברים שמעולם לא סיפרתי לך (1996) - בתפקיד: לאורי.
האחת והיחידה (1996) - בתפקיד: קוני.
הגבר שנשאר אחרון (1996) - בתפקיד: ואלרי סמית'.
כייבל גאי (1996) - בתפקיד: רובין האריס.
הג'ונגל מת מצחוק (1997) - בתפקיד: אורסולה סטאנהופ.
ביג דדי (1999) - בתפקיד: קורין שאלוני.
טיימקוד (2000) - בתפקיד: שארין.
בושם (2001) - בתפקיד: קאמיל.
מחוז אורנג' (2002) - בתפקיד: קריסטה.
לימודים גנובים (2002) - בתפקיד: איליין וורנר.
בתול בן ארבעים (2005) - בתפקיד: ניקי.
הדייט שתקע אותי (2007) - בתפקיד: דאבי.
שומר ראש במבצע (2008) - בתפקיד: ליזה.
הצ'יוואווה מבוורלי הילס (2008) - בתפקיד: בימיני (ללא קרדיט).
שוב בן 17 (2009) - בתפקיד: סקארלט.
אנשים מצחיקים (2009) - בתפקיד: לאורה.
קצרים (2009) - בתפקיד: אמא תומפסון.
אני אוהב אותך פיליפ מוריס (2010) - בתפקיד: דאבי.
ריו (2011) - בתפקיד: דיבוב קולה של לינדה.
ציפורים קטנות (2011) - בתפקיד: מרגרט הובארט.
חיים בהחלפה (2011) - בתפקיד: ג'יימי לוקווד.
פארנורמן (2012) - בתפקיד: דיבוב קולה של סאנדרה באבקוק.
הכל יחסים‏ (2012) - בתפקיד: דאבי.
בלינג רינג (2013) - בתפקיד: לאורה.
מר פיבודי ושרמן (2014) - בתפקיד: דיבוב קולה של פאטי פאטרסון.
ריו 2 (2014) - בתפקיד: דיבוב קולה של לינדה.
האישה האחרת (2014) - בתפקיד: קקיטי קינג.
חופשה בהפרעה (2015) - בתפקיד: אודרי קראנדל.
המדריך לסינגלס (2016) - בתפקיד: מאגי.
הקומיקאי (2016) - בתפקיד: הארמוני שילדס.
מאבדים את זה (2018) - בתפקיד: ליזה.
ברוכים הבאים לעולם שלי (אנ')‏ (2018) - בתפקיד: ניקול.
עיר יתומה (2019) - בתפקיד: ג'וליה מינה.
ביקור מעולם אחר (2020) - בתפקיד: אלווירה קונדומיין.
Cha Cha Real Smooth‏ (2022) - בתפקיד: ליסה.
הקפסולה (2022) - בתפקיד: לורין ואן צ'אנס.
Rock The Boat (יפורסם בהמשך)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

Birdland ‏ (1994) - בתפקיד: האחות מארי.
פסקי הדין של רייט (1995) - בתפקיד: אריקה מרסר.
הרקולס (1998) - בתפקיד: דיבוב קולה של האמפריטריטה.
זרוקים ויורמים (1999) - בתפקיד: מיס פוט.
משפחה מודרנית (2011) - בתפקיד: קייטי.
אלן גרגורי (2011) - בתפקיד: דיבוב קולה של ג'ינה ויינטרופ.
משפחת סימפסון (2014) - בתפקיד: דיבוב קולה של לזלי מאן עצמה.
The Power ‏(2022) - בתפקיד: מרגו קלירי-לופז
הערות שוליים

↑  Justin Kroll, Justin Kroll, Leslie Mann And Rebel Wilson To Star In Comedy ‘Rock The Boat’ From eOne And Luke Greenfield, Deadline, ‏2022-10-06 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810548201905606  BIBSYS: 9060591  BnF: cb14202776q (data)  GND: 143552120  ISNI: 0000 0001 1462 4402  LCCN: no2002040013  MusicBrainz: 437d491b-f24d-4ff1-9ee2-9111d5f5eb9c  NKC: xx0099843  NTA: 357976339  SUDOC: 14578035X  VIAF: 91222667   WorldCat (עם VIAF): 91222667
מחוזות שווייץ

מפה המראה את חלוקת הקנטונים המחוזות והרשויות המקומיות בשווייץ נכון לשנת 2015
מחוזות שווייץ (בגרמנית: Bezirk, בצרפתית: Districts suisses) הם החלוקה המנהלית השנייה בשווייץ. רוב עשרים וששה הקנטונים של שווייץ מחולקים למספר מחוזות.
בניגוד למדינות אחרות בהם גם החלוקה הראשונה היא מנהלית בלבד, בשווייץ כל קנטון הוא עצמאי לחלוטין לגבי הארגון הפנימי שלו. ולכן הגדרות וסמכויות המחוז שונות מקנטון לקנטון, אך בכל אופן מקובל לכנות את החלוקה השנייה בשווייץ באופן כללי כמחוזות.
המחוזות קיימים ב-16 מתוך 26 הקנטונים השווייצרים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] בשל המבנה הפדרליסטי של שווייץ, תפקידם עשוי להשתנות מקנטון אחד למשנהו. באופן כללי, הם משרתים רק את המינהל השיפוטי, לכל מחוז יש רק בית משפט אחד. בקנטון גראובונדן, למחוזות יש ריבונות פיסקלית ופוליטית משלהם.
שבעה קנטונים (אורי, אובוולדן, נידוולדן, גלרוס, צוג, בזל-שטאדט וז'נבה) מעולם לא חולקו למחוזות, והחלוקה המנהלית המשנית בהם היא ברמת רשויות מקומיות.
גם בקנטון אפנצל אינר-רודן ישנה רק חלוקה מנהלית אחת, אך היא נקראת בקנטון חלוקת מחוזות למרות שסמכויות המחוז שוות לסמכויות רשות מקומית בקנטונים האחרים של שווייץ.
הערות שוליים

↑  Le Parisien, Districts suisses
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 010358
מוריס דיריפלה

| --- | --- |

מוריס דיריפלה, 1962
 לידה:  11 בינואר 1902 Louviers, צרפת 
 פטירה:  16 ביוני 1986 (בגיל 84) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Marie-Madeleine Duruflé-Chevalier (12 בספטמבר 1953–?) 
 פרסים והוקרה:  גראן פרי די דיסק  של אקדמיית שארל קרו (1959) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מוריס דיריפלה (בצרפתית: Maurice Duruflé, ‏11 בינואר 1902 – 16 ביוני 1986) היה מלחין, נגן עוגב ומחנך צרפתי.
קורות חייו

דיריפלה נולד בלובייר, נורמנדי-עלית. ב-1912 נכנס לבית הספר למקהלה של קתדרלת רואן, שם למד פסנתר ועוגב אצל ז'יל הלינג. בגיל 17 עבר לפריז, שם המשיך באופן פרטי בלימודי עוגב אצל שארל טורנמיר, שלצידו שימש כעוזר בבזיליקת קלוטילדה הקדושה בפריז עד 1927. ב-1920 נכנס דיריפלה לקונסרבטואר של פריז וסיים את לימודיו שם בפרסים ראשונים בעוגב, הרמוניה, ליווי בפסנתר ובהלחנה.
ב-1927 מינה לואי ויירן את דיריפלה לעוזרו בקתדרלת נוטרדאם בפריז. דיריפלה היה לנגן עוגב בשם בלבד בסן-אטיין-די-מון בפריז בשנת 1929 ובמשרה זו החזיק עד יומו האחרון. ב-1939 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לעוגב של פרנסיס פולנק (הקונצ'רטו לעוגב, כלי קשת וטימפני בסול מינור); הוא יעץ לפולנק בנושא המשלבים של תפקיד העוגב. ב-1943 התמנה לפרופסור להרמוניה בקונסרבטואר של פריז, שם עבד עד 1970. ב-1947 כתב דיריפלה את היצירה המפורסמת ביותר, כנראה, מבין יצירותיו המעטות: רקוויאם אופוס 9 לסולנים, מקהלה, עוגב ותזמורת. באותה שנה הייתה מארי-מדלן שבלייה לעוזרתו בסן-אטיין-די-מון. השניים נישאו ב-1953 . היו אלה נישואיו השניים של דיריפלה, אחרי שנישואיו הראשונים התבטלו באישור הוותיקן ב-1953. הזוג היה לצמד עוגב מפורסם ופופולרי, שיצא לסיורים אחדים בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70.
דיריפלה נפצע קשה בתאונת דרכים בשנת 1975 וכתוצאה מכך ויתר על הנגינה והעדיף להסתגר בדירתו ולהשאיר את עבודת הקודש בכנסיית סן-אטיין-די-מון לאשתו מארי-מדלן (שנפגעה גם היא בתאונה). הוא מת בלוברסיאן (סמוך לפריז) בשנת 1986, בן 84.
דיריפלה התייחס בביקורתיות נוקבת למוזיקה שלו עצמו. הוא פרסם רק קומץ יצירות ובמקרים רבים המשיך לערוך ולשנות יצירות גם לאחר הוצאתן לאור. לדוגמה, לטוקטה מתוך סוויטה אופוס 5 יש סיום שונה לגמרי בהוצאה הראשונה בהשוואה לגרסה החדשה יותר, ובפרטיטורה של Fugue sur le nom d'Alain הייתה במקור הוראה לאצ'לרנדו לכל אורך היצירה. כתוצאה מרדיפת השלמות הזאת שמור למוזיקה שלו, בעיקר לעוגב, מעמד גבוה מאוד ברפרטואר.
לקריאה נוספת

Darasse, Xavier. "Maurice Duruflé", in Guide de la musique d’orgue, edited by Gilles Cantagrel. Paris: Fayard, 1991: 335-337.
James E. Frazier, Maurice Durufle: The Man & His Music (The Boydell Press 2007)
Ronald Ebrecht, ed. Maurice Duruflé (1902-1986): The Last Impressionist. Lanham, MD: Scarecrow Press, 2002. ISBN 081084351X.
Jörg Abbing. "Maurice Duruflé. Aspeckte zu Leben und Werk." Verlag Peter Ewers, 2002. ISBN 3-928243-07-1.
Frédéric Blanc. "Maurice Duruflé. Souvenirs et autres écrits." Éditions Séguier-Atlantica, 2005. ISBN 2-84049-411-6.
דאראס, זביאר, "מוריס דיריפלה" ב"מדריך למוזיקה לעוגב" בעריכת ז'יל קנטאגרל. פריז, פאיאר, 1991.
ג'יימס א. פרזייר "מוריס דיריפלה: האיש והמוזיקה", הוצאת בוידל 2007.
רונלד אברכט, עורך, "מוריס דיריפלה (1902-1986): אחרון האימפרסיוניסטים", 2002.
ירג אבינג. "מוריס דיריפלה, מבט אל חייו ויצירתו", הוצאת פיטר אוורס 2002.
פרדריק בלאן, "מוריס דיריפלה: "מזכרות וכתבים אחרים", הוצאת סקיה-אטלנטיקה, 2005.
מארק קלארק

| --- | --- |

מארק קלארק בעת הנחיתה בסאלרנו, 1943
 לידה:  1 במאי 1896 סאקטס הרבור, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  17 באפריל 1984 (בגיל 87) צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  המכללה הצבאית בקרוליינה הדרומית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Racine College 
 בן או בת זוג:  Maurine Doran 
 צאצאים:  William Doran Clark 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1953 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-2   מפקד הארמייה החמישית   מפקד קבוצת הארמיות ה-15   מפקד הארמייה השישית   מפקד כוח האו"ם בקוריאה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה  מלחמת קוריאה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין     מדליית השירות המצוין     מדליית השירות המצוין של הצי
 
מארק ויין קלארק (באנגלית: Mark Wayne Clark‏; 1 במאי 1896 – 17 באפריל 1984) היה איש צבא אמריקני שפיקד על מערכות במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קלארק נולד בניו יורק לאב נוצרי אפיסקופלי ולאם יהודייה (משפחתה היגרה מרומניה) אך בילה את ילדותו ונעוריו באילינוי. ב-1917 סיים את האקדמיה הצבאית האמריקנית בווסט פוינט, ושירת בדרגת קפטן (מקביל לסרן בצה"ל) בגדוד חיל רגלים בצרפת במלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע בקרב.
בין מלחמות העולם שירת בגדוד מילואים בנברסקה. ב-1935 למד בבית הספר של צבא ארצות הברית לפיקוד ומטה, וב-1937 סיים את לימודיו באקדמיה למלחמה של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה היה סגנו של הגנרל דווייט אייזנהאואר בפיקוד על מבצע לפיד, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה. בתיווכו של הדיפלומט רוברט מרפי נחת קלארק בשטח המיועד לפלישה, בנמל שרשל באלג'יריה, מסיפונה של צוללת, שבועות לפני הפלישה, ב-21 באוקטובר 1942, על מנת לנהל מגעים עם אנשי צרפת של וישי ששלטו בשטח, על מנת להקל על הכוח הפולש.
קלארק היה הקצין הצעיר ביותר שקיבל דרגת לייטננט ג'נרל בשנת 1943, ועם קבלת הדרגה קיבל את הפיקוד על הארמייה החמישית של ארצות הברית, זמן קצר לפני תחילת הלחימה בחזית האיטלקית, בספטמבר 1943. הארמייה נחתה בסאלרנו במבצע אוואלאנש, והתקדמה באיטיות צפונה, אל מול התנגדות גרמנית כבדה, כשלצידה כוחות בריטים, קנדים ואחרים. בדצמבר 1944 מונה קלארק למפקד קבוצת הארמיות ה-15, שכללה כוחות בריטים ואמריקנים, ולמעשה היה למפקד כל כוחות בעלות הברית בחזית איטליה. תחת פיקודו התקדמה הארמייה צפונה, אל מול התנגדות גרמנית עיקשת, שעליה פיקד גנרלפלדמרשל אלברט קסלרינג. יש המטילים את האחריות לאיטיות הלחימה על קלארק, וטוענים כי החלטות שגויות שקיבל לא איפשרו לו לכתר ולהכניע כוחות גרמניים משמעותיים, וכי בשל כך התארכה הלחימה בשנה נוספת.
קלארק, כמפקד צבא בעלות הברית באיטליה, אישר את התוכנית [דרוש מקור]  שחיילי חיל המשלוח המרוקאי, שהיה תחת שליטה של הצבא הצרפתי, יפרצו את קו ההגנה הגרמני באזור לאציו, ובתום הכיבוש הנשים האיטלקיות יעמדו לרשותם במשך שלוש יממות תמימות, מה שהוביל למעשה האונס ההמוני הידוע כאונס בלאציו (1944).
עם סיום המלחמה מונה קלארק למושלה הצבאי של אוסטריה ולאחר זמן מה, עם שובו לארצות הברית, למפקד הארמייה השישית של ארצות הברית.
ביוגרפיה > מלחמת קוריאה ולאחריה

במלחמת קוריאה קיבל על עצמו קלארק את הפיקוד על כוחות האומות המאוחדות ב-12 במאי 1952, והחליף בכך את הגנרל מת'יו רידג'וויי. בתקופה זו הייתה המלחמה בקוריאה במצב של קיפאון, והתאפיינה יותר בהפצצות מן האוויר, ובניסיונות של כוחות קוריאה הצפונית והסינים לשבור את החזית הקפואה, על מנת להשיג עוד שטח ויתרונות במהלך המשא ומתן. היה זה קלארק אשר חתם על הסכם שביתת האש עם קוריאה הצפונית ב-1953.
לאחר שפרש מן הצבא, שימש קלארק בין 1954 ל-1955 כמנהל האקדמיה הצבאית "המצודה" (The Citadel) בדרום קרוליינה. ב-1950 וב-1954 פרסם כרכי זכרונות האחד קרוי "סיכון מחושב" והשני "מהדנובה עד היאלו".
קלארק מת בשנת 1984. הוא טמון באקדמיה הצבאית "המצודה", אותה ניהל. שמו הונצח בקריאת הכביש מהיר I526 בדרום קרוליינה על שמו.
נכדותיו הן השחקניות דורן קלארק (Doran Clark) ולואיז קר קלארק (Louise Caire Clark).
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל,המערכה על אנציו - חצי־גשר על פני תהום, כתב העת "בין המערכות" באתר צה"ל, ‏ 25 בנובמבר 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273512805171  PLWABN: 9810620120605606  BNE: XX5740425  BnF: cb15110335q (data)  GND: 1018466800  ICCU: CUBV043678  ISNI: 0000 0001 2211 3653  LCCN: n79099305  NARA: 10582115  NLA: 35205935  NLK: KAC201756396  NTA: 073055301  RERO: 02-A006287083  SNAC: w6t72zj6  SUDOC: 068679890  Trove: 864604  VIAF: 57066397   WorldCat (עם VIAF): 57066397
לימור רוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בספטמבר 1968 (בת 56) ישראל תל אביב
 
לימור רוז (נולדה בתל אביב ב-3 בספטמבר 1968) היא ראש נבחרת ישראל בריקוד, מפיקת תיאטרון וטלוויזיה, סופרת, כוריאוגרפית, סוכנת, יוצרת ומנהלת "בית הספר לאומנויות הבמה" בנתניה.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב כבת זקונים למשה ורונית פלום. למשפחה שלושה ילדים. אביה עלה מארגנטינה ונכלל בין מקימי קיבוץ בחן. אמה הייתה מורה למתמטיקה בתיכון שרת בנתניה.
בגיל 16 הוסמכה רוז על ידי האקדמיה המלכותית לריקוד בלונדון (אנ') להוראת בלט.
רוז החלה את דרכה על הבמה בסטודיו שבע בנתניה אצל אסתר בש ועל הבמה המקצועית לפני שירותה הצבאי כשרקדה בבת דור. היא המשיכה לרקוד בבת דור בזמן השירות הצבאי בלהקת פיקוד מרכז.
לאחר שירותה הצבאי, המשיכה רוז כרקדנית בלהקת אלווין איילי בניו יורק. לאחר שובה מארצות הברית למדה תואר בכלכלה וחשבונאות באוניברסיטת בר-אילן, ובמקביל פתחה בית ספר לאמנויות הבמה בנתניה.
את ניסיונה ככוריאוגרפית החלה ב-1994 כאשר עבדה בשיתוף עם הסוכנות היהודית על המופעים "ליל גליל" ו"סובב עולם".
לאורך השנים, יצרה רוז כוריאוגרפיות למופעים ומופעי טלוויזיה רבים – לטקסי יום השואה בלוחמי הגטאות, לזאפ לראשון, לסל תרבות של משרד החינוך, ללהקות נוער ולתחרויות בינלאומיות. את שירות המילואים המשיכה בתחום ושירתה בעבודה עם להקות צה"ל.
יצרה והפיקה את תוכנית הטלוויזיה ״כוח שש-בש״ (2008) תוכנית ללמידת אנגלית וחשבון לגיל הרך, את ״זוהר לא׳ספקתי״ (2014) תוכנית ללמידת ניהול זמנים וסדר לגיל הרך, ״הסטודיו" (2019) דוקו-ראליטי על תלמידי הסטודיו בנתניה ו"6x6" (עתיד לצאת ב-2020) דוקו-ריאליטי על 6 תלמידים מסטודיואים שונים בארץ בהכנות לגמר הגדול של תחרות DWC.
שלוש מההצגות שיצרה זכו בפרס הבמה לילדים ונוער של עמותת אסיטז'. ב-2005 "המלך גיליאן" - הצגה שאותה יצרה עבור משרד החינוך בהפקת תיאטרון גושן, ב-2006 "סיפור במגפיים" הצגה שאותה יצרה עבור משרד החינוך בהפקת תיאטרון גושן, וב-2011 "מחול הגחליליות" -הצגת המחול שאותה יצרה, ביחד עם יאקי מחרז, עבור משרד החינוך בהפקת תיאטרון גושן.
בשנת 2014 הקימה עם ירון כפכפי את חברת ״יוצרים לי הפקות״ וביחד העלו את המחזמר ״שלושת המוסקטרים״, ואת הופעת "הסטודיו Live". במסגרת ״יוצרים לי הפקות״  מייצגת רוז גם טלנטים.
בשנת 2018 זכתה ככוראוגרפית הטובה ביותר בתחרות Euro Dance Grand Prix על היצירה "Schindler's List".
לאחר ייצוג המדינה מספר פעמים בתחרויות בינלאומיות למחול (בתחרות Euro Dance Grand Prix), הביאה רוז לארץ את מוקדמות גביע העולם בריקוד ובכך איפשרה לישראל להתחרות בתחרות הבינלאומית. רוז אחראית על המוקדמות בארץ ובהתאם הפכה למנהלת נבחרת ישראל לריקוד ומדי שנה מובילה את הנבחרת בתחרות הDWC העולמית.
חיים אישיים

רוז נשואה ליונתן רוז, ולהם 3 ילדים.