stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קסדת קרב
הערות שוליים

↑  "Combat Helmets and Blast Traumatic Brain Injury". JMVH (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-10-05.
↑  "Shaft Graves, Mycenae". אורכב מ-המקור ב-3 ביולי 2010. נבדק ב-3 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nobuo Komita, The Grave Circles at Mycenae and the Early Indo-Europeans(הקישור אינו פעיל, August 2017)
↑  "Short History of Armour and Weapons". אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2007. נבדק ב-13 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robin Law (1976). "Horses, Firearms, and Political Power in Pre-Colonial West Africa, Past and Present". Past and Present. 72 (1): 112–132. doi:10.1093/past/72.1.112.
↑  Heaumes Page (אורכב 30.11.2006 בארכיון Wayback Machine)
↑  "The first modern steel combat helmet: the French 'Adrian' - Military Trader". 2 בפברואר 2009. אורכב מ-המקור ב-26 ביולי 2011. נבדק ב-17 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Military headgears (אורכב 27.05.2012 ב Archive.today)
↑  "German-Helmets.com". אורכב מ-המקור ב-13 בפברואר 2009. נבדק ב-13 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German Pickelhaube Spiked Helmet Evolution Guide". www.kaisersbunker.com. אורכב מ-המקור ב-13 בפברואר 2006. נבדק ב-13 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Differences Between Kevlar and Twaron | Difference Between". www.differencebetween.net (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-30.
↑  "Kevlar PASGT Helmet".
↑  "combat helmet upgrade,tbi,brain injury,military,charity". Operation Helmet. אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2021. נבדק ב-14 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Regg Zoroya (17 באפריל 2011). "Larger helmet could guard against brain injury to troops". USA Today. נבדק ב-17 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119505902 (data)
בחינת הבגרות באזרחות

בחינת הבגרות באזרחות היא בחינה הנערכת על ידי משרד החינוך, והיא אחת מבחינות החובה בכל המגזרים כדי לקבל תעודת בגרות. חובת הבחינה היא על 2 יח"ל (יחידות לימוד) עם אפשרות להרחבה ל-5 יח"ל כמקצוע הגבר. במסגרת הלימודים לבחינה נלמדים יסודות הדמוקרטיה הכלליים בעולם והשלטון במדינת ישראל. ככלל הנושאים משותפים לכל המגזרים אך יש שינויים ברמת הפרט בין המגזרים. מטרת המקצוע להגביר את המעורבות בחיים הציבוריים במדינה. נושאי הלימוד בכלליות הם הקמת המדינה, העצמאות, ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, יהדות התפוצות, התאזרחות, הכנסת, הממשלה, בתי המשפט, תקשורת, זכויות אדם, הבחירות והשלטון המקומי. משרד החינוך מפרסם מדי שנה את המיקוד למבחן הקרוב.
במבחן יש שאלות ידע בהם צריך לענות על פי החומר שנלמד, שאלות מקור בהם יש לענות על פי הקטע המובא במבחן ושאלות עמדה בהן יש להביע עמדה בנושא המבוקש.
אזרחות כללי

הבחינה בהיקף 2 יח"ל נערכת פעמיים בשנה, במועד חורף ובמועד קיץ והיא מורכבת משני שאלונים:
שאלון 034282 לאקסטרנים או מבחן פנימי 034283 לאינטרנים, נקרא גם 20% או מטלה בו יש לקרוא מאמר ולענות על 2 שאלות מתוך 3 התשובות אמורות לכלול תשובה מהנלמד וקישור הקטע לנושא. משך המבחן שעה וחצי.
שאלון 034281 נקרא גם 80% בו יש לענות על שאלות ידע ושאלות מקור. משך הבחינה שעתיים וחצי.
לעולים חדשים יש שאלון 034284 (80%) ושאלון מטלה בו האקסטרנים יבחנו על שאלון 034272 והאינטרנים יבחנו על המבחן הרגיל שאלון 034283 (20%). מותר להשתמש במילון עברי/לועזי לועזי/עברי.
הבחינה באזרחות הגבר בהיקף 5 יח"ל נערכת רק במועד קיץ מורכבת משני שאלונים:
שאלון 034371 מתמקד בכלכלה וחברה, מדיניות הרווחה וגלובליזציה. משך הבחינה שעה ו-45 דקות. מהוה 30% מהציון הסופי.
שאלון 034372 מתמקד בדת חברה ומדינה, ובחברה הערבית והדרוזית בישראל. משך הבחינה שעתיים ו-45 דקות. נבחנים אינטרנים יבחנו על מבחן פנימי שאלון 034373 מהוה 70% מהציון הסופי.
אזרחות עצמאי (חרדי)

נושאי לימוד נוספים תוך מתן דגש על השקפה יהודית, הרבנות והיהדות.
הבחינה בהיקף 2 יח"ל מורכבת משני שאלונים:
שאלון 071281 מורכב משאלות מקור וידע, משך המבחן שעתיים וחצי. עולים חדשים יבחנו על שאלון 071284. מותר להשתמש במילון עברי/לועזי לועזי/עברי.
שאלון 071282 מורכב משאלת עמדה ומשאלת ידע, משך המבחן שעה וחצי.
הערות שוליים

↑  חינוך לדמוקרטיה, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 2007
↑  תוכניות מדיניות בתחום החינוך האזרחי והחינוך לדמוקרטיה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2023
↑  פורטל מוסדות חינוך, באתר mosdot.education.gov.il
↑  בחינת בגרות שאלון 024281, באתר משרד החינוך, ‏קיץ תשפ"ג, 2023
↑  בגרויות ומטלת ביצוע באזרחות בחינוך החרדי, באתר פורטל פדגוגי חרדי, משרד החינוך
| בחינת הבגרות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מקצועות חובה | אזרחות • אנגלית • היסטוריה • לשון • מתמטיקה • ספרות • תנ"ך |  |
| ראו גם | תעודת בגרות |  |
אתנאסה נגואיצה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1903 רומניה סיאקה, מחוז טלאורמן
 פטירה:  1994 (בגיל 90 בערך) רומניה בוקרשט
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  Cernica monastery 
 פעילות בולטת:  תאולוגיה, מזרחנות
 ידוע בשל:  תרומותיו בתאולוגיה הנוצרית האורתודוקסית של הברית הישנה, לחקר הספרות של המזרח הקרוב הקדום ולהפצתה בשפה הרומנית
 השכלה:  הסמינר התאולוגי המרכזי   אוניברסיטת בוקרשט   בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים
 תקופת הפעילות:  1933–1994 (כ־61 שנים)
 מקצוע:  כומר אורתודוקסי ומזרחן
 מעסיק:  אוניברסיטת בוקרשט 
 תפקיד:  פרופסור מ"מ במכון התאולוגי האוניברסיטאי בבוקרשט (1948-1946)   מרצה לעברית במכון התאולוגי האוניברסיטאי בבוקרשט (1952-1948)
 תואר:  דוקטור בתאולוגיה, כומר של כנסיית "הקדושים יואכים ואנה" ברובע אובור בבוקרשט
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
אתנאסה נגואיצה (ברומנית: Athanase Negoiță; 3 ביולי 1903 סיאקה, טלאורמן - 1994 בוקרשט) היה כומר ותאולוג נוצרי אורתודוקסי, מזרחן ומתרגם רומני. הוא תרגם לרומנית טקסטים חשובים מן השפות השמיות של המזרח הקדום ומן השפה החתית, ותרם תרומות לתאולוגיה התנ"כית של הנצרות האורתודוקסית. נגואיצה כיהן למשך שנים אחדות כפרופסור ממלא מקום לפרשנות התנ"ך במכון התאולוגי האוניברסיטאי בבוקרשט וכמרצה לעברית.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות ולימודיו

אתנאסה נגואיצה נולד בכפר סיאקה (Seaca) במחוז טלאורמן שבחבל מונטניה (ולאכיה). את לימודי התיכון עשה בתיכון "ספנטול הרלמביה" (חרלמביה הקדוש) בעיר טורנו מגורלה ולאחר מכן בסמינר התאולוגי המרכזי בבוקרשט, אותו סיים בשנת 1926 תוך השלמת החומר ללימודים כלליים ובחינת בגרות. בשנים 1930-1926 למד בפקולטות לתאולוגיה ולספרות של אוניברסיטת בוקרשט. אחרי סיומם עם תואר בתאולוגיה ובספרות, בשנת 1932 קיבל את התואר דוקטור בתאולוגיה עם עבודה על נחום הנביא.
בשנים 1930–1932 נסע לארץ ישראל כדי ללמוד למשך שנתיים ב"בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה" בירושלים.
ביוגרפיה > פעילותו האקדמית וככומר

בשובו למולדתו, כיהן בשנים 1938-1933 כמרצה ממלא מקום ללימודי כתבי הקודש בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1939 התמנה למדריך בקתדרה לפרשנות התנ"ך ובשנת 1940 קיבל קביעות במשרה זאת. אחרי הסמכתו בכמורה בשנת 1933, עד שנת 1936 שירת נגואיצה כדיאקון ואחר כך החל משנה זו ועד יום מותו (1994) שירת ככומר של הכנסייה "הקדושים יואכים ואנה- פוישורול דה פוק" ("Sfinţii Ioachim şi Ana - Foişorul de Foc") בבוקרשט ברובע אובור.
בשנים 1948-1947 כיהן כפרופסור ממלא מקום בקתדרה לפרשנות התנ"ך ובשנים 1952-1948 היה מרצה לעברית במכון האוניברסיטאי התאולוגי בבוקרשט.
נגואיצה היה חבר באיגוד המזרחנים ברומניה.
בעשורים הראשונים לפעילותו כתב נגואיצה שורה של ספרים ומאמרים בתחום התנ"ך מנקודת המבט של הפרשנות התאולוגית הנוצרית האורתודוקסית, תחום שהיה די מוזנח עד אז.
הוא חזר תחום זה בשנותיו האחרונות.
התחום השני שבו עסק היה חקר התרבויות של המזרח התיכון הקדום. למשך תקופה היה היחיד ברומניה שהיה בקיא בכתב היתדות. בשנות ה-70-ה-90 של המאה ה-20 פרסם נגואיצה בסדרה "ביבליותקה אוריינטליס" של ההוצאה המדעית ואנציקלופדית בבוקרשט מחקרים ותרגומים לרומנית עם הערות שוליים על תרבויות העמים השמיים הקדומים - פיניקים וכנענים, שומרים ואכדים, אשורים ובבלים, ארמים ועברים, וכן של החתים. כמו כן חקר היבטים הקשורים למגילות מדבר יהודה ולתארוך חג הפסחא.
משום היותו כומר, בשנות המשטר הקומוניסטי ברומניה, בספרים שפרסם בסדרה "ביבליותקה אוריינטליס" שם המחבר לא נכתב על העטיפה, אלא צוין בדיסקרטיות רק בפנים הספר. 
מצב זה השתנה אחרי הפלת השלטון הקומוניסטי בשנת 1989. בספרים רבים, שיתף נגואיצה פעולה עם הפסיכיאטר המזרחן קונסטנטין דניאל שערך להם מקדמות מלומדות.
לאתנאסה נגואיצה הייתה גישה פתוחה, סובלנית ושל כבוד כלפי בני תרבויות ואמונות דתיות אחרות. לפי עדותו בעת ביקור בישראל בשנים 1986–1987 ושפורסמה על ידי ההיסטוריון לוסיאן-זאב הרשקוביץ, בימי הרדיפות נגד היהודים ברומניה תחת משטר אנטונסקו, הטיל עליו הכומר והסופר גאלא גאלאקטיון להעביר דברי אוכל למשפחות יהודיות שהפכו לנזקקות עקב הרדיפות . מאוחר יותר, אחרי מחצית שנות ה-1950 היה נגואיצה קורא וכותב ב"כתב העת של קהילת יהודי רומניה". בשנים 1976 ו-1981, חרף ההבדלים בהשקפה הדתית, העביר נגואיצה קורסים על ארץ הקודש ועל הארכאולוגיה התנ"כית במסגרת סמינר לפסטורים עתידיים של הכנסייה הפנטקוסטלית ברומניה.

אתנאסה נגואיצה נפטר בשנת  בבוקרשט בשנת 1994 והובא לקבורה בבית הקברות של מנזר צ'רניקה.
מבחר ספרים ופרסומים

1932 - Prorocul Nahum, (נחום הנביא) עבודת דוקטור
1935 Codul lui Hammurapi (חוקי חמורבי)
1936 Metoda misionară a profeților Vechiului Testament (השיטה המיסיונרית של נביאי הברית הישנה)
1940 - Psaltirea în cultul Bisericii Ortodoxe (ספר תהלים בפולחן הכנסייה האורתודוקסית)
1944 - Sabathul Vechiului Testament (השבת של הברית הישנה)
1944 - Psalmii biblici și psalmii babilonieni (תהלים תנ"כיים ותהלים בבליים)
1944 - ?Cunoști tu Tara Sfântă (הידעת את ארץ הקודש?)
1946 - Elemente de gramatică ebraică (יסודות הדקדוק העברי)
1972 - Calendarul mozaic și Paștile creștine, בכתב העת- Glasul Bisericii ‏ XXXI, 1972, גיליונות 11 - 12, עמודים 1199-1214; (לוח השנה היהודי וחג הפסחא)
1977 - Paștile la data fixă. Noi inițiative, בכתב העת Biserica Ortodoxă Română, שנת 14 גליונות 5 - 6, עמודים 350 – 356.(הפסחא בתאריך קבוע. יוזמות חדשות)
1975 - Gândirea asiro-babiloneană în texte, Editura Științifică și Enciclopedică (ההגות האשורית-בבלית בטקסטים)
1979 - Gândirea feniciană în texte, Editura Științifică și Enciclopedică (ההגות הפיניקית בטקסטים)
1981 - החלק ב על ארכאולוגיה בספר Țara Sfântă din punct de vedere biblic, istoric și arheologic (יחד עם אמיל בולגרו)
("ארץ הקודש מבחינה ביבלית, היסטורית וארכאולוגית")
1986 - Gândirea hitită în texte, Editura Științifică și Enciclopedică (ההגות החתית בטקסטים)
1991 - Monumentul istoric Oborul Vechi- monografia bisericii Sfinții Ioachim si Ana din București, Editura Litera (האתר ההיסטורי א"האובור הישן" - מונוגרפיה של כנסיית "הקדושים יואכים ואנה בבוקרשט)
1992 - יחד עם קונסטנטין דניאל -Constantin Daniel - (התאולוגיה התנ"כית של הברית הישנה)Teologia biblică a Vechiului Testament, Editura „Credința noastră”
1993 - Manuscrisele eseniene de la Marea Moartă - Editura Științifică (המגילות האסיות של ים המלח)
1993 - Noul Testament și manuscrisele de la Qumran Studiu critic (Le Nouveau Testament et les manuscrits de Qumrân. Étude critique), Editura Stephanus, Bucarest
(הברית החדשה ומגילות קומראן - עיון בקורתי)
2006 - Istoria religiei Vechiului Testament (ההיסטוריה של דת הברית הישנה)
נגואיצה פרסם מחקרים ומאמרים בכתבי העת התאולוגים Studii Teologice, Biserica Ortodoxă Română, Glasul Bisericii, Mitropolia Ardealului, Mitropolia Banatului, Mitropolia Olteniei, în Raze de Lumină, Amvonul, Fântâna Darurilor, וכן שני מחקרים ב Studia et Acta Orientalia, 1977 ו- 1980, הנוגעים בנושאי ארכאולוגיה תנ"כית
הערות שוליים

↑  Acum ב-5 בנובמבר 2012
↑  בעיתון „Cuvântul Adevărului”, פרק בתולדות החינוך התאולוגי הפנטקוסטלי ברומניה נובמבר 2016 עמודים 6,8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLG: 97032  VIAF: 89239986   WorldCat (עם VIAF): 89239986
נמל יפו

#invoke:תבנית מידע
נמל יפו מהאוויר
נמל יפו
נמל יפו
נמל יפו הוא נמל בחופה של יפו. הוא מוזכר כבר בספר יונה, כנמל שדרכו ברח יונה הנביא לתרשיש.
נמל יפו שימש כנמלה הראשי של ארץ ישראל עד לחנוכת נמל חיפה בשנת 1933.
סלע אנדרומדה הוא חלק משונית הסלעים שאיתגרה מאז ומעולם את יורדי הים בכניסה לנמל.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יפו, אחת הערים העתיקות באזור אשר שימשה כעיר נמל חשובה בעברה, הוחרבה על ידי הממלוכים בשנת 1268 עם כיבושה על ידי הסולטאן ביברס. ביברס הגלה את תושביה והרס את העיר. זאת כחלק מהרס שיטתי של ערי מישור החוף בכדי למנוע כיבוש מחדש על ידי הצלבנים. משכך הציבו ביפו משמר צבאי ואסרו על בניית העיר. עם זאת לצד העיר ההרוסה שמרו והשתמשו בנמל הים קטן אשר בנוסף למסחר שולי שימש גם כ"שער ציון" עבור צליינים ועולי רגל יהודים לארץ ישראל.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

בראשית התקופה העות'מאנית בארץ ישראל עמדה העיר יפו חרבה עד אמצע המאה ה-17. ככלל העיר איבדה מחשיבותה במהלך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. מלחמות הפחות הביאו לחורבנה ולהרג תושבים רבים. עד לתמורות שחלו בה בעת החדשה המאוחרת. בפתח תקופה זו הייתה יפו כמו גם חלק גדול ממישור החוף הדרומי, אזור הסובל מהזנחה, ללא עיבוד חקלאי, שטחי ביצות, והתיישבות דלילה ביותר. נתון לחסדי שודדי דרכים או נוודים מקומיים. נתוני התיישבות אלו השפיעו על העדר פיתוח הנמל.
משום היות נמל יפו רדוד, נעדר מפרץ טבעי, עגנו האוניות שפקדו אותו מחוץ לתחומו, בים הפתוח. עבודות הפריקה והטעינה נעשו באמצעות דוברות שהוכנסו למעגן בעזרת ספינות גרר קטנות, ספינת "לונץ'" (Launch boat) בשפת הנמל. גם נוסעים הורדו לספינות קטנות בים הפתוח שהיה חשוף לסערות ולפגעי מזג האוויר. בימי סערה, כדי שלא להסתכן בהיסחפות אל החוף, שבתה מלאכת הפריקה הטעינה והאוניות הפליגו למרחק בטוח מהחוף.
היסטוריה > נמל עולי הרגל והעליות הראשונות

נמל יפו היה שער הכניסה הראשי לארץ ישראל משחר ההיסטוריה עד הקמת נמל חיפה ב-1933, והדרך ההיסטורית יפו-ירושלים חיברה את העיר עם אזור השפלה, הרי יהודה, עד לשער יפו והעיר העתיקה של ירושלים ושימשה את עולי הרגל היהודים, מקיימי מצוות הזיארה המוסלמים ואת התיירות צליינית לארץ ישראל לצד שימוש מסחרי וצבאי.
עם התחדשות היישוב היהודי בארץ ישראל היה הנמל שער כניסה לארץ ישראל לרבים מאנשי העליות הקדומות, וכן מהעליות הראשונה, השנייה ואחרי מלחמת העולם הראשונה גם השלישית והרביעית.
היסטוריה > נמל יצוא לפרי הדר

ענף הפרדסנות היה בהתחדש ההתיישבות היהודית ובתקופת המנדט ענף הייצוא העיקרי של ארץ ישראל. התוצרת הועברה לנמל יפו ומשם לנמלי אירופה, ועל שמו ועל שם פרדסי יפו מותג התפוזים הארץ ישראלים "תפוזי Jaffa".
היסטוריה > קווי האוניות שעברו בנמל

באמצע המאה ה-19, לאחר שהוקם ביפו מגדלור והותקנו קווי טלגרף תקינים, מלבד שרותי הדואר שכבר פעלו קודם לכן, עברו בנמל יפו אניות שש חברות ספנות וכל שבוע פקדו אותו חמש אוניות נוסעים. אלו כללו:
Massageries Maritimes - קו צרפתי ממרסיי בצרפת, לנמלי מצרים, יפו, חיפה, ביירות - כל 10 ימים.
הלויד האוסטרי - קו אוסטרי מטריאסטה, נמלי מצרים, יפו, צידון, איסכנדרון ומרסיי - 12 - 15 יום.
הקו הרוסי - קו אוניות נוסעים שבועי (בכל יום רביעי) שיצא מנמל אודסה לעבר איסטנבול, איזמיר, ביירות, חיפה, יפו, עד לאלכסנדריה (בקו זה השתמשו גם אנשי העלייה השנייה שהגיעו מאודסה).
Khedival Mail Line - קו מצרי, אך למעשה בריטי מאלכסנדריה, פורט סעיד חיפה וביירות
Maritima Italiana  ו-Servizi Maritimi מוונציה ומג'נובה לאלכסנדריה ויפו.
בחוף ימה של יפו, מול הנמל, הופיעו אוניות מלחמה לצורך הפגנת כוח. אוניית מלחמה מארצות הברית הופיעה לאחר רצח משפחת מתיישבים אמריקאיים, והקונסול של ארצות הברית קבל הבטחה להגנת נתיניו במושבה שלהם ביפו. גם רוסיה שלחה אוניית מלחמה כאשר גבר מספר הצליינים הרוסים שהגיעו לעיר, עד לאומדן משוער עד עשרת אלפים לשנה. הקונסול הרוסי, הברון פיטר יוסטינוב, קיבל הבטחה להגנת עולי הרגל בדרכם לירושלים.
היסטוריה > בימי המנדט הבריטי

בשנת 1920 נערך בנמל יפו טקס חגיגי עם עלותו לחוף של הנציב העליון הראשון, הרברט סמואל. שלטונות המנדט שיפצו את הנמל ובנו שובר גלים מבטון על סלעי החוף ועל טבלאות הגידוד. בנוסף הוקמו מחסנים גדולים, מגדלור ובית מכס ומנהלה שנבנה בסגנון הבינלאומי על חורבות בית המכס העות'מאני.
בשנת 1933 נחנך נמל חיפה, שנבנה כנמל עמוק מים, שהאוניות עגנו בו ליד רציפים בתוך הנמל. עולי העלייה החמישית כבר הגיעו לנמל חיפה.
באוקטובר 1935 הגיע לנמל משלוח שלישי של נשק עבור "ההגנה". לאחר שעברו בנמל 500 רובי "מאוזר" ונשק נוסף שהגיע בתוך 537 חביות מלט. אחת החביות נשמטה ונפלה. כך התגלה כי המטען כלל כדורים. כל המטען הוחרם ומשלוח הנשק לארץ ישראל במסלול זה פסק.
בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט נסגר נמל יפו בפני היישוב היהודי וכתוצאה מכך נבנה נמל תל אביב שנחנך בשנת 1936.
בנית שובר הגלים בנמל יפו, בסביבות 1928
בנית שובר הגלים ורחבת הסחורות בנמל ביפו, בסביבות 1928
היסטוריה > במדינת ישראל

ב-24 במאי 1949, 13 שנה לאחר שנחסם על ידי ערביי יפו לעלייה יהודית, שב נמל יפו ופתח שעריו, תחת הנהלה יהודית של החברה הממשלתית אוצר מפעלי ים, בפני 260 עולים ראשונים מאירופה. עבודות הסבלות נותרו בידי הפועלים הערבים. ב-2 בנובמבר 1952 הועבר הנמל למעמד של יחידה עצמאית במשרד התחבורה. לנמל העצמאי הועברו 380 עובדים של אוצר מפעלי ים ועליהם נוספו עוד כ-70 עובדים עד שנת 1957, מלבד עובדים יומיים. הנמל פעל כנמל פתוח ללא שובר גלים והופעל בעזרת דוברות ברזל וגוררות. בשנים 1952–1957 עברו בו כ-220 טון בשנה. אחד משימושיו העיקריים היה לייצוא פרי הדר.
עם פתיחת נמל אשדוד בנובמבר 1965 הופסקה פעילותם של נמל יפו יחד עם נמל תל אביב כנמלי ספנות לטעינת ופריקת סחורות. חלק מעובדיהם עקרו לאשדוד כדי לעבוד בנמלה. מנהל הנמל האחרון היה אפרים דקל, שהיה בתקופת היישוב מפקד הש"י במחוז תל אביב וממפקדי תנועת הבריחה.
הרחוב בו נמצאת כיום הכניסה הדרומית אל הנמל קרוי בשם: "רחוב נמל יפו".
היסטוריה > במדינת ישראל > שיפוץ וחידוש הנמל

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בחודש יוני 2019 החלו עבודות מקיפות לשיפוץ וחידוש הנמל. במהלך העבודות שצפויות להימשך כשנתיים וחצי, שטחי המסעדות, הרציף, והמחסנים (האנגר 2 והאנגר 3) יעברו שיפוץ מקיף. יחודשו חניות כלי השייט, וברציפי הנמל ייבנו מסעדות, שטחי מסחר, מתחמי תרבות ואזורי בילוי חדשים. במקביל לעבודות, מתכוונת העירייה להרוס את טרמינל הנוסעים ההיסטורי בחלקו הצפוני של הנמל.
בנוסף מתוכנן להיבנות מלון בוטיק בבית המכס הדרומי
היסטוריה > במדינת ישראל > נמל דייגים ומרכז אמנות ובילוי

עם סגירתו של נמל יפו כנמל ספנות הוא הפך לנמל דיג. כיום מהווה הנמל מקום היסטורי ותיירותי.
ניתן למצוא בו אטרקציות כגון סיורים מודרכים, הפלגות קבוצתיות, מסעדות וברים, שוק דגים בהקמה בשיתוף עם ועד הדייגים הוותיקים,
גלריות קבועות ומתחלפות, מרכז עירוני לחינוך ימי ושבט צופי ים יפו, השוכן ליד הכניסה הצפונית לנמל.
נמל יפו עבר לאחריות עיריית תל אביב-יפו בעקבות עסקת החלפת שטחים שעשתה עם מינהל מקרקעי ישראל.
בנמל החלו עבודות פיתוח שעדיין לא הסתיימו, והוא עתיד להפוך למרכז של מסחר תרבות ופנאי, תוך התחשבות בעתיקותיו ושמירתו כנמל דיג פעיל.
הנמל אמור להשתלב ברצף הטיילות של חופי תל אביב ויפו. כיום הנמל חובר לטיילת שמצפון לו, ומדרום לפארק שהוקם במדרון יפו.
מנהלת הנמל החדשה עוסקת מזה מספר שנים בפיתוח הנמל ותפעולו השוטף וכן בפעילויות ואירועים המכוונים לקהל יהודי וערבי.
תמצית חזון הפעילות הוא הרצון לשמר את אופיו המיוחד במסגרת הפיתוח הנרחב שמבוצע, לשמר את המחסנים ואת מעגן הדייגים בהתערבות מועטה.
בין העבודות שמבוצעות: החלפת תשתיות, פתיחת הטיילות, שיקום המעגנה ושדרוג פעילות הדייג, האמנות, ההסעדה והבילוי.
מנכ"ל הנמל הוא רן וולף המנהל מזה מספר שנים מטעם הרשות לפיתוח כלכלי את התקציב העירוני להקמת נמל פעיל וחי.
בכניסה הדרומית לנמל יפו הוקמה כיכר ועליה מפת יפו והמרחקים בינה לבין מקומות שונים בים התיכון. כמו כן שופץ מבנה עתיק לטובת הקמת תיאטרון "נא לגעת" - במה לחירשים-עיוורים שיתחבר אל ההאנגר שממולו באמצעות גשר להולכי רגל.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 שופץ האנגר מספר 1 לטובת הקמת מרכז מסחרי. חלק מהחללים נמסרו לייזמים להקמת בתי קפה, מסעדות וברים.
אתרים היסטוריים הקשורים לנמל

בית המכס המנדטורי – בתקופה בה היה הנמל היחיד בארץ, שימש מבנה זה לקליטת העולים ארצה. נבנה על בית מכס טורקי שנהרס. אף הוא נהרס ב-2020 על ידי עיריית תל אביב-יפו.
מגדלור יפו – נבנה על ידי הבריטים ב-1936 בחלקו הצפוני של הנמל. נבנה על בסיס מגדלור טורקי ושימש לסימון לאוניות.
השער הצפוני – נבנה על ידי הבריטים ב-1931 בחלקו הצפוני של הנמל על חלקת ים שיובשה (על מנת להרחיב את המזח). נבנה בסגנון הבינלאומי. ב-2015 שופץ ושימש תקופה מסוימת כמסעדה.
מתקן שקילת משאיות – הוקם על ידי הבריטים בסביבות 1931 לשם שקילת משאיות בכניסתן וביציאתן מהנמל. מנגנון השקילה הוגבל ל-15 טון בלבד (בהתאם לגודל המשאיות באותה תקופה). המבנה הצמוד למשטח השקילה נבנה בסגנון הבינלאומי. מתכנני השיפוץ של הנמל עיצבו את האריחים בנמל לפי המוטיב החוזר במשטח השקילה. במסגרת השיפוץ הוחלף מנגנון השקילה והותאם לשקילת אנשים.
נקודת הגובה הלאומית F55 - נקודת סימון אותה קבעו הבריטים ב-1920 כנקודת גובה פני הים. נמצאת בקצהו הצפוני של מחסן מספר 1 ובבסיסו של עגורן שפעל במקום. המקום נשכח עם הזנחתו של הנמל אולם שוחזר ב-2016 ונקרא על שם אביאל רון שהיה מנכ"ל המרכז למיפוי ישראל ונרצח ב-2002 בפיגוע במסעדת מצה. במקום פירמידה קטומה ובראשה הדיסקית המקורית.
החומה הטורקית, המזח והמדרגות - מדרום לבית המכס ניתן לראות בסיס לחומה שנבנתה על ידי הטורקים כמזח ומגן מהגלים. במרכז החומה נמצאות מדרגות שהוליכו לסירות
האנגרים בנמל יפו - 3 מבנים בנמל (שכונו האנגרים) ששימשו לאחסון סחורות לקראת יצואן (בעיקר ארגזי תפוזים). נבנו על ידי הבריטים ב-1931. לראשונה בארץ הוקם כאן מבנה תעשייתי גדול תוך שימוש בקורות ברזל יצוק כדי ליצור מסבכים דבר שאיפשר יצירת חלל גדול. האנגר 1 (הצפוני) שופץ ברובו ומשמש למסעדות ובתי עסק. האנגר 2 שופץ בחלקו ומשמש למסעדות וגלריות. האנגר 3 (הדרומי) הוא הקרוב ביותר לים הפתוח ולכן נפגע קשות מחלודה וקירותיו החיצוניים פורקו.
הלבנטבונדד בנמל יפו - מחסני ערובה של חברת "לבנט בונדד" המצרית. נבנו ב-1922.
הטרזינה הקטנה - קו רכבת צר (60 ס"מ) שקישר בין תחנת הרכבת יפו לנמל יפו. הקו נבנה בתחילת המאה ה-20 על ידי החברה הצרפתית שהפעילה את מסילת הרכבת יפו–ירושלים כדי לאפשר פריקת ציוד נייח ונייד שהובא לארץ באוניות. מאחר שהנמל היה רדוד והמזח טרם נבנה בנתה החברה הצרפתית מזח לתוך הים עליו עברה המסילה. לקראת מלחמת העולם הראשונה פרקו הטורקים חלקים מהמסילה כדי להשתמש בהם במאמץ המלחמתי לכוון תעלת סואץ. לאחר כיבוש הארץ על ידי הבריטים חודש הקו ופעל עד 1927. בעקבות זניחת הרכבת ופעולות הריסה נהרס הקו. בקצה של רחוב רזיאל, לפני כיכר השעון, מוטבעים פסי רכבת במדרכה כזיכרון למסילת הטרזינה.
מקורות וקריאה נוספת

שמואל אביצור, נמל יפו בגאותו ובשקיעתו 1865 - 1965 , הוצאת מלוא, 1972
דניאל מירקין, נמל ללא נמל : נמל יפו בתקופה העות'מאנית (1516–1917) על-פי תיאורי נוסעים, צילומים ואיקונוגרפיה, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
אלי הדד, "נמל יפו בגאותו ובשקיעתו" : לתולדות נמלה של העיר מהתקופה הצלבנית ועד לראשית מלחמת העולם הראשונה, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
ראו גם

חוף תל אביב
יפו העתיקה
הערות שוליים

↑  וַיָּקָם יוֹנָה לִבְרֹחַ תַּרְשִׁישָׁה מִלִּפְנֵי ה' וַיֵּרֶד יָפוֹ וַיִּמְצָא אֳנִיָּה בָּאָה תַרְשִׁישׁ...יונה, פרק א', פסוק ג'
↑  שמואל אביצור, נמל יפו בגאותו ובשקיעתו 1865 - 1965, הוצאת מלוא, 1972.
↑  גור אלרועי, אימיגרנטים ההגירה היהודית לארץ ישראל בראשית המאה העשרים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים 2004, עמ' 102
↑  אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות (ספר) כרך ג' עמ' 149
↑  דיוויד סלע, נמל יפו נפתח לעלייה, באתר ישראל היום, 23 במאי 2019
↑  אפרים דקל, נמל יפו בלבטיו, דבר, 17 בדצמבר 1958
1 2  איתי בלומנטל, לראשונה מאז המנדט: שיפוץ דרמטי בנמל יפו, באתר ynet, 21 במרץ 2019
↑  נקודת הגובה הלאומית F-55 שוחזרה בנמל יפו תהפוך לאטרקציה תיירותית, באתר "תל אביב שלי"
↑  הנמל הרדוד לא איפשר גישה לאוניות גדולות לכן נמצאו במקום סירות להובלת משאות בין המזח לאוניות
↑  מסלול המסילה עבר מתחנת הרכבת, דרך רחוב בוסטרוס (רזיאל), השולים הצפוניים של כיכר השעון, רחוב רוסלאן ורציף העלייה השניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549621305171  LCCN: sh2008003106  VIAF: 315590507   WorldCat (עם VIAF): 315590507 
מזח להעברת נוסעים ומטענים לאוניות מפרש וקיטור העוגנות במים העמוקים. שנות העשרים של המאה ה-20 לערך, בתקופת המנדט הבריטי.
לוחית זיכרון לציון ביקורו של הרצל בנמל יפו, אוקטובר, 1898
הרברט סמואל - הנציב העליון הבריטי הראשון מגיע לנמל יפו - יולי 1920
המגדלור
נקודת הגובה הלאומית F55 בצמוד אל ההאנגר הצפוני
פנים מבנה האנגר המקורי בנמל יפו המשמש כיום לפרקים להצגת אמנות
נמל יפו בקיץ 2009
סלע אנדרומדה בכניסה לנמל
הנמל מן האוויר
בית המכס במבט מהאוויר. בית המכס במרכז התמונה
ז'קלין ביר

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1932 (בת 92) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jacqueline Vangramberg 
 מדינה:  צרפת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 בן או בת זוג:  תור היירדאל (1991–2002) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'קלין ביר (בצרפתית: Jacqueline Beer; נולדה ב-14 באוקטובר 1932) היא שחקנית קולנוע צרפתייה.
ביוגרפיה

ביר נולדה בפריז. ב-1954 זכתה בתואר "מיס צרפת". באותה שנה עלתה ביר לשלב 16 המועמדות הסופיות בתחרות מיס תבל שנערכה בארצות הברית. מיד לאחר מכן חתמה על חוזה עם חברת הסרטים סרטי פרמאונט.
בסרט האמריקאי הראשון שבו היא הופיעה, "זה רגש מסוים", לצד בוב הופ, היא שיחקה בתפקיד דוגמנית.
היא שיחקה בכמה סרטים: בסרט "נשרים צורחים" העוסק במלחמת העולם השנייה, בקומדיה הרומנטית "דו-שיח בחדר המיטות" לצד דוריס דיי, בסרט הבלשים "הפרס" ובסרט "תוצרת פריז" העוסק באופנה.
ביר הייתה נשואה פעמיים, ומבעלה הראשון יש לה שלושה ילדים. בעלה השני היה חוקר הארצות תור היירדאל והיא משמשת כיושבת הראש של מרכז המחקר לחקר הטבע הקרוי על שמו.
אור שחף

אור שחף (נולד ב-1970) הוא מנכ"ל החברה הכלכלית לחיפה בשנים 2015–2024.
ביוגרפיה

שחף נולד ב-1970 וגדל בשכונת רוממה. אביו היה עורך הדין אלי שחף, ושני אחיו גם הם עורכי דין. למד בתיכון עירוני ה', ואת שירותו הצבאי עשה כלוחם נ"מ.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ומינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים, מאוניברסיטת ניו יורק.