stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
999... עליזה מזרחי

| --- | --- |

 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  מנחם גולן
 תסריט:  מנחם גולן
 עריכה:  דני שיק
 שחקנים ראשיים:  עדנה פלידל   אבנר חזקיהו   יוסי בנאי   אורי זוהר
 מוזיקה:  רפי בן משה
 צילום:  ניסים לאון (ניצ'ו)
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1967 
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה בלשית
 דף הסרט ב־IMDb
 
סצנה מן הסרט. מימין לשמאל: מרדכי ארנון (השוטר פליקס), שושיק שני (ציפורה פומרנץ), אורי זוהר (סמל מתיתיהו בר דרומה)
999... עליזה מזרחי (מוכר יותר בשם עליזה מזרחי) הוא סרט קומי-בלשי ישראלי בבימוי מנחם גולן, שיצא בשנת 1967. לסרט היה אמור לצאת סרט המשך, אך לבסוף הפרויקט לא יצא לפועל.
עלילה

עלילת הסרט מתארת עובדת ניקיון בחנות כלבו בתל אביב, שבסקרנותה וערנותה מסייעת לקצין משטרה לפענח סדרת מעשי רצח. שני בכירים בחברה "גרין, גרינברג וגרינבאום" בה היא עובדת נרצחים. בעוד קצין המשטרה, יוסף קליין, אובד עצות באשר לאיתור הרוצח, מנהלת עליזה מעין חקירה פרטית משלה ומסייעת לפתרון התעלומה.
הסרט צולם במגדל שלום מאיר בתל אביב, שנחנך שנתיים לפני כן. הסרט מבוסס על הצגה קומית מצליחה בשם זה בבימויו של גולן, שהוצגה לפני כן ברחבי הארץ.
שם הסרט כולל את המספר 999, שהיה מספר הטלפון של מוקד החירום הטלפוני של משטרת ישראל בשנות השישים.
בשנת 1990 עובדה עלילת הסרט למחזמר בכיכובה של מרגלית צנעני.
ב-2008 יצא הסרט בגרסת DVD. באותה שנה ביים גולן גרסת תיאטרון של הסרט, שהוצגה בתיאטרון השדרה, בכיכובם של פזית ירון מינקובסקי, סמי הורי, מיכל זוארץ, אלברט אילוז ואחרים.
שחקנים

עדנה פלידל - עליזה מזרחי
אבנר חזקיהו - קצין המשטרה רפ"ק יוסף קליין
אריה אליאס - אהרון מזרחי
יוסי בנאי - הצלם תיאודור רוטשילד
אריק לביא - ירקוני
אורי זוהר - סמל מתיתיהו בר דרומה
זיוה רודן-שפיר - גברת גרין
אלישבע מיכאלי - מלכה דוידוב
מרדכי ארנון - השוטר פליקס
שמוליק קראוס - ירון זינדר
שושנה שני-לביא - ציפורה פומרנץ
אברהם ארגמן - רחבעם רבינוביץ
מישה נתן - אברהם גרין
יצחק ברקת - גרינברג
אליעזר יונג - גרינבאום
צביה דורון - גברת יונסקו
לקריאה נוספת

עידו רוזן. Tel Aviv Storeys: רבי קומות וגיבורות במטרופולין תל אביב. גחליליות: כתב עת לקולנוע וטלוויזיה (1). תל אביב: רסלינג, 2018.
אליפות העולם בשחייה 1986

אליפות העולם החמישית בשחייה נערכה במדריד, ספרד ב-13 באוגוסט - 23 באוגוסט 1986. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, בהשתתפות 1119 ספורטאים, מ-34 מדינות.
לראשונה מזרח גרמניה (מזרח גרמניה) ניצחה בתחרות עם 14 מדליות זהב, בזכות השליטה המוחלטת בשחיית נשים (13 מדליות זהב מתוך 16 מדליות), לפני ארצות הברית (ארצות הברית) עם 9 מדליות זהב בלבד. ארצות הברית צוברת את מספר המדליות הרב ביותר בתחרות עם 32 מדליות, לעומת מזרח גרמניה עם 29 מדליות.
שחייה > שחייניות בולטות

קריסטין אוטו (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), זכתה ב-6 מדליות, 4 זהב (2 שיאי עולם חדשים, אחד במשחה ל-100 מטר חופשי) ו-2 כסף
הייקה פרידריך (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), זכתה ב-4 מדליות זהב (2 שיאי עולם חדשים במשחי השליחות)
אסטריד שטראוס (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף
קורנליה גרסלר (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), זכתה ב-2 מדליות זהב ו-1 כסף
מנואלה סטלמך (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), זכתה ב-2 מדליות זהב ו-1 כסף
סילביה גרש (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), זכתה ב-2 מדליות זהב
מרי טי מאהר (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-6 מדליות, 1 זהב, 3 כסף (במשחי שליחות) ו-2 ארד
בטסי מיטשל (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-5 מדליות, 1 זהב ו-4 כסף
שחייה > שחיינים בולטים

מאט ביונדי (ארצות הברית ארצות הברית), שזכה ב-7 מדליות, 3 זהב (אחת אישית במשחה ל-100 מטר חופשי) 1 כסף ו-3 ארד
מיכאל גרוס (מערב גרמניה מערב גרמניה), שזכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף
ריינר הנקל (מערב גרמניה מערב גרמניה), שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף
טום ג'אגר (ארצות הברית ארצות הברית), מארצות הברית שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 מארד
איגור פוליאנסקי (ברית המועצות ברית המועצות), שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד
תמאש דארני (הונגריה הונגריה), שזכה ב-2 מדליות זהב
פאבלו מוראלס (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-2 מדליות זהב
שחייה > שיאי עולם

באליפות נקבעו 6 שיאי עולם כולם לנשים. נוסף לכך, נקבעו 16 שיאי אליפות חדשים (4 לנשים ו-12 לגברים).
שחייה > שיאי עולם > שחייניות

תמרה קוסטקה (רומניה רומניה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.28 שניות.
סילביה גרש (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.11 דקות.
זילקה הורנר (מזרח גרמניה מזרח גרמניה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.40 דקות, לפני טניה בוגומילובה (בולגריה בולגריה), שגם היא שיפרה את שיא העולם (2:27.66 דקות).
רביעיית השליחות ממזרח גרמניה (מזרח גרמניה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.54 דקות. כשחיינית ראשונה במשחה השליחות קבעה קריסטין אוטו שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.73 שניות.
רביעיית השליחות ממזרח גרמניה (מזרח גרמניה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:59.33 דקות.
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

לא ניקבע אף שיא עולם.
קפיצה למים > קופצות למים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה מ-3 מטר | גאו מין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 582.90 | לי יהואה   הרפובליקה העממית של סין  סין | 549.42 | מרינה באבקובה   ברית המועצות ברית המועצות | 525.21 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | צ'ן לין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 449.67 | לו וויי   הרפובליקה העממית של סין  סין | 422.25 | וונדי ויילנד   ארצות הברית ארצות הברית | 412.47 |
קפיצה למים > קופצים למים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה מ-3 מטר | גרג לוגניס   ארצות הברית ארצות הברית | 750.06 | טאן ליאנגד   הרפובליקה העממית של סין  סין | 692.28 | לי הונגפינג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 642.06 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | גרג לוגניס  ארצות הברית ארצות הברית | 668.58 | לי קונגזנג  הרפובליקה העממית של סין  סין | 624.33 | ברוס קימבול  ארצות הברית ארצות הברית | 599.91 |
שחייה צורנית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| יחידות | קרולין ולדו   קנדה קנדה | 200.033 | שרה ג'וזפסון   ארצות הברית ארצות הברית | 194.967 | מוריאל הרמין   צרפת צרפת | 188.250 |
| זוגות | מישל קמרון   קרולין ולדו   קנדה קנדה | 196.267 | קארן ג'וזפסון   שרה ג'וזפסון   ארצות הברית ארצות הברית | 193.401 | מגומי איטו   מיקאקו קוטאני   יפן יפן | 185.467 |
| קבוצתי | קנדה קנדה | 191.000 | ארצות הברית ארצות הברית | 190.821 | יפן יפן | 185.763 |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה

2 שחיינים ייצגו את ישראל באליפות. אייל שטיגמן קבע שני שיאים ישראלים.
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה > שחיינים

| שם השחיין | משחה | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| שגב פורת | 200 מטר חופשי | מוקדמות | 1:54.36 דקות | 34 |  |
| שגב פורת | 400 מטר חופשי | מוקדמות | 4:06.64 דקות | 30 |  |
| שגב פורת | 1500 מטר חופשי | מוקדמות | 16:24.39 דקות | 28 |  |

| אייל שטיגמן | 200 מטר מעורב אישי | מוקדמות | 2:10.94 דקות | 26 |  |
| אייל שטיגמן | 100 מטר חזה | מוקדמות | 1:05.59 דקות   שיא ישראל | 20 |  |
| אייל שטיגמן | 200 מטר חזה | מוקדמות | 2:23.21 דקות   שיא ישראל | 21 |  |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > כדורמים

ישראל ישראל סיימה במקום ה-15 והאחרון.
יהודה שינפלד

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1948 (בן 77) סלובקיה 
 ענף מדעי:  מחלה אוטואימונית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  בית חולים תל השומר  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן (2020) 
 מספר צאצאים:  3 
 אתר רשמי
 
יהודה שינפלד (נולד ב-14 בפברואר 1948) הוא מומחה ברפואה פנימית ואימונולוג ישראלי, מכהן כפרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב ופרופסור מן המניין באוניברסיטת רייכמן.[דרוש מקור] בעבר כיהן כנשיא אוניברסיטת אריאל.
החל משנת 1989 ניהל את המחלקה פנימית ב' ואת המרכז למחלות אוטואימוניות של בית החולים "שיבא" בתל השומר. פרופסור שינפלד חיבר ספרי לימוד רבים בתחום הרפואה וכן ספרים חשובים בתחום התופעות האוטואימוניות.
הוא עורך ראשי של כתב העת "הרפואה" ועורך ומייסד של "Israel Medical Association Journal (אנ')".
שינפלד מכהן גם כעורך הראשי והמייסד של כתב העת "Autoimmunity Reviews (אנ')", כעורך שותף של "Journal of Autoimmunity (אנ')", כחבר במערכת של "Clinical Reviews in Allergy & Immunology" (גר') וב-43 עיתונים אימיניולוגים נוספים.
החל מיוני 2019, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה

יהודה יוליוס שינפלד נולד בסלובקיה. בשנים 1965–1972 למד רפואה במרכז רפואי הדסה המסונף לאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1972 סיים בהצטיינות כדוקטור לרפואה בנושא Osteogenesis imperfecta תחת הדרכת הפרופ' א. פריד. בהמשך התמחה ברפואה פנימית.
בשנים 1979–1974 תפקד כחוקר ביחידה לאימונולוגיה קלינית בבית החולים בילינסון בפתח תקווה. בשנים 1978–1980 השתלם בתחום האימונולוגיה וההמטולוגיה באוניברסיטאות בארצות הברית – אצל א. בויטלר, במרכז הרפואי City of Hope בדוארטה שבקליפורניה, אצל רוברט שוורץ, במרכז הרפואי טאפטס ניו אינגלנד בבוסטון ואצל ר. נחמן מרכז הרפואי קורנל בבית החולים ניו יורק.
בשנת 1985 התמנה למנהל המחלקה פנימית ד' בבית החולים סורוקה בבאר שבע וכן הקים את מעבדת המחקר בתחום המחלות האוטואימוניות המסונפת לאוניברסיטת בן-גוריון והתמנה לפרופסור. כעבור ארבע שנים עבר שינפלד לנהל את המחלקה פנימית ב' והקים את המרכז למחלות אוטואימוניות במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא בתל השומר, המסונפים לבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
כעבור שנה התמנה לפרופסור מן המניין והחל משנת 2003 היה אמון על הקתדרה לחקר המחלות האוטואימוניות.
הוא ייסד את החברה הישראלית למחלת הזאבת ובהמשך מכהן כיועץ מדעי ראשי לעמותת חולים במחלות אוטואימיוניות ודלקתיות, וכן החל משנת 1992 שימש ליועץ ראשי לאימונולוגיה של חיל הרפואה. יחד עם הפרופסורים יהושע שמר וגד קרן פרופ' שינפלד היה גם העורך הראשי של האנציקלופדיה הישראלית לרפואה ב-10 כרכים.
כיהן כנשיא אוניברסיטת אריאל בין השנים 2021–2022.
פעילותו המדעית

החל משנת 1980 היה שינפלד חלוץ בתחום חקר הנוגדנים העצמיים המונוקלונליים ממקור אנושי ויצר אוטונוגדנים כ-אנטי DNA מונוקלונליים אנושיים. זמינותם של נוגדנים מסוג זה אפשרה הרחבת תחום המחקרים לניתוח אידיוטיפים פתוגניים
בשנת 1988 דיווחו שינפלד ועמיתיו על יצירת מודלים ניסויים של זאבת אדמנתית מערכתית (SLE) על ידי חשיפה לאוטונוגדנים אידיוטיפיים. בהמשך חקר באותה שיטה מודלים של תסמונת אנטי-פוספוליפידית (APS), וסקוליטיס, תסמונת גודפסצ'ר ותירואידיטיס. על סמך מחקרים אלה הציע שינפלד את תיאורית התפשטות האוטו-נוגדנים בהסברת קיומו של מגוון רחב מאוד של נוגדנים אוטואימוניים במחלות ראומטיות אוטואימוניות סיסטמיות. מחקריו על אידיוטיפים של אוטונוגדנים כתב שינפלד וא. גרשווין ספר "Idiotypes in Autoimmunity and Cancer and Infection" ובספר הלימוד שכתב יחד עם ג' פיטר.
בשנת 1991 הוכיח הצוות של שינפלד לראשונה את תפקידם הפתוגני של הנוגדנים האנטיפוסופוליפידים.
מודל שיצרו לתסמונת אנטיפוסופוליפידית ניסויית משמש מעבדות מחקר רבות. המחקרים בתחום הזה הוצגו בספר בעריכתו על התסמונת האנטיפוסופליפידית.
שינפלד הראה את הפעילות האימונוגנית של ביתא – 2 – גליקופרוטאין (β2GPI), וגרם בעזרתו לתסמונת אנטיפוסופוליפידית בעכברים.
על סמך מחקרים אלה חקר שינפלד אסטרטגיות טיפוליות חדשות בתסמונת הנ"ל אצל בני אדם.
הוא חקר גם את האפשרות להעברת מחלות אוטואימוניות בהשתלות מח העצם.
בשנים 1998–2000 פרסם שנפלד בעיתון הרפואי "Circulation" מחקרים במודלים של בעלי חיים לגבי ההסתיידות העורקים כמחלה אוטואימונית
באמצעות חלבוני עקת חום מסוג HSP65 וביתא 2 גליקופרוטיאין I ‏(B2GPI) יצר מודלים של הסתיידות עורקים במודלים ווהראה אפקט מונע של ליפופרוטאין בעל צפיפות נמוכה ומחומצן (oxLDL).
הוא הוכיח הופעת הסתיידות עורקים בעקבות העברה פאסיבית של לימפוציטים.
שינפלד חקר גם את תפקידם הפתוגני של נוגדנים אנטי-אנדותליום AECA ו-ANCA בהיווצרותם של נזקים וסקוליטיים במודלים על בעלי חיים.
עסק גם בפיתוחם של טיפולים על ידי נוגדן תוך ורידי במחלות אוטואימוניות רבות ובמניעת גרורות של גידולים ממאירים.
הוא חקר היבטים של פגיעות אוטואימוניות בעקבות חיסונים מסוימים ואת יחסי הגומלין בין סרטן לאוטואימנויות.
שינפלד חקר גם את תסמונת ההיפרפריטימיה המעורבת בתהליכים אוטואימוניים ובפרוגנוזה גרועה אצל חולים (תסמונת המיוחסת לשמו).
שינפלד פיתח מולקולה שמקורה בתולעים (TPC) לטיפול במחלות אוטואימיוניות.
שיינפלד קיבל את פרס EULAR (אוסטריה, 2005), את פרס נלסון לאנושות ומדע מ־UC DAVIS (ארצות הברית, 2008). הוא זכה בתואר Doctoris Honoris Causa מאוניברסיטת דברצן (הונגריה, 2009). ב-2012 הוענק לו פרס לתרומת חיים ברפואה פנימית (ישראל, 2012), וכן את פרס ה־ACR Master (ארצות הברית, 2013). הוא חבר כבוד של האיגוד ההונגרי לראומטולוגיה, האקדמיה הלאומית למדעים הסלובנית והחברה המלכותית לרופאים (בריטניה).
פעילותו המדעית > מחלוקות בנוגע לאג'ובנטים בחיסונים

בשנות ה-2000 תיאר שינפלד תסמונת אוטואימונית הנגרמת על ידי אג'ובנטים (ASIA). עם האג'ובנטים החשודים בגרימת תסמונת זו נמנו הסיליקון המשמש בניתוחים אסתטיים והאלומיניום המשמש כאג'ובנט בחיסונים.
על רקע זה הביע שינפלד הסתייגויות לגבי הנהגת החיסון לנגיף הפפילומה האנושי. בשנת 2011 השתתף שינפלד בסרט The Greater Good שקידם את התאוריה לפיה אלומיניום אכן יכול להיות מלווה בתופעות לוואי אימינולוגיות.
בשנת 2015 פרסמו שינפלד ועוד חוקרים ישראלים וקנדים מחקר שבו הוסקה המסקנה כי האלומיניום שהוא אג'ובנט בחיסון HPV גרם לשינויים התנהגותיים אצל עכברים. על מחקר זה נמתחה בקורת על ידי חוקרים אחרים שטענו שנפלו פגמים בשיטת המחקר ושהמסקנות לא היו נכונות ופורסם מאמר בכתב העת Scientist על כך. העורך הראשי של כתב העת Vaccine שבו פורסם המחקר הורה להוריד את המאמר ללא נימוק. המאמר פורסם שוב בכתב העת היוקרתי Immunologic Research
הדים על כך הגיעו לתקשורת.
מחקריו לגבי סיכון החיסונים הכוללים אלומיניום נוצלו על ידי ארגונים השוללים את הצורך בחיסונים ונאבקים למען הפסקתם.
שינפלד לעומת זאת אינו נמנה עם הפעילים נגד החיסונים, אלא מעלה את תשומת הלב אל תופעות הלוואי והסיבוכים האפשריים של כמה מהם.
חיים אישיים

יהודה שינפלד נשוי ואב לשלושה.
מורשתו

עם תלמידיו של שינפלד נמנים שלמה ברלינר, אילן ועירית קראוזה, מחמוד אבו שקרה, יהודה אדלר, מירי בלנק, ג'ורג' ג'ייקוב, ירון תומר, הווארד עמיטל, דן בוסקילה, אבנר רשף, ג'יזל גודארד ואחרים. בסה"כ, גידל 65 מתלמידיו שהם פרופסורים ומנהלי מחלקות ומכונים.
פרסים ואותות הוקרה

2004 – פרס קרול נחמן לראומטולוגיה על מחקר חדשני יוצא מן הכלל בתחום הראומטולוגיה הקלינית והניסיונית.
2005 – פרס EULAR (הליגה האירופית למאבק בקראומטיזם) על המחקר "אטיולוגיה זיהומית של תסמונת אנטי-פוסופוליפידית"
2006 – מדליית זהב של איגוד הרופאים בסלובקיה על תרומתו לשיתוף הפעולה בין ישראל לסלובקיה
2009 – פרס יקיר ההסתדרות הרפואית בישראל
2009 – חבר מתכתב של האקדמיה למדעים ולאמנויות של סלובניה
2012 – הפרס למפעל חיים בתחום הרפואה הפנימית בישראל – הוענק לראשונה (יחד עם שמעון גליק) מטעם האיגוד לרפואה פנימית בישראל
2013 – פרס הקולגיום האמריקאי לראומטולוגיה
2019 – חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
2020 – יקיר רמת גן
שינפלד הוא דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת דברצן, אוניברסיטת האסלט (אנ') בהולנד ואוניברסיטת טרנבה (אנ') בסלובקיה.
מבחר כתבים

במהלך הקריירה המדעית שלו כתב שינפלד מעל ל-2,300 מאמרים מדעיים, 350 פרקים בספרים ו-65 ספרים – לבד ובשותפות:
Cancer and Autoimmunity. Amsterdam und New York 2000
Atherosclerosis and Autoimmunity. Amsterdam und New York 2001
Infection and Autoimmunity. Amsterdam und Boston 2004
Autoimmune Diseases and Treatment: Organ-specific and Systemic Disorders. New York 2005
Autoantibodies. Amsterdam und Boston 2007
Diagnostic Criteria in Autoimmune Diseases. Totowa 2008
Textbook of Autoantibodies 2018
Diagnostic Criteria of Autoimmune Diseases 2019
The Mosaic of Autoimmunity 2020
פרקים בהמטולוגיה, אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון 1989
המחלות האוטואימוניות – ירי על כוחותינו, אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון 2001
הערות שוליים

1 2  פרופ' יהודה שינפלד, באתר הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר
1 2  שירה שור, נשיא חדש לאוניברסיטת אריאל: פרופ' יהודה שינפלד, באתר כיפה, 11 באפריל 2021
1 2  פרופ' יהודה שינפלד, באתר המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר
1 2  יהודה שינפלד באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
1 2  נשיא חדש לאוניברסיטת אריאל: פרופ' יהודה שינפלד, באתר ערוץ 7, 11 באפריל 2021
1 2  פרופ' יהודה שינפלד – נשיא אוניברסיטת אריאל בשומרון, באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון
↑  JCI 1982.NEJM ,1983
↑  Proc Nat Acad Scie 1988
↑  The Immunologist 2000
↑  (Proc Nat Acad Scie (1991
↑  Proc Nat Acad Scie 1999
↑  Circulation 2000
↑  Trends in Immunol 2001
↑  2002;J Am Coll Card 2001
↑  Lupus 1999–2000
↑  Int Immunol 1999
↑  J Autoimmunity 2000
↑  Nature Rheumatology 2009
↑  Trends in Immunology, 2009
↑  Hyperferritinemia
↑  לראשונה: תואר מאסטר של הקולג' האמריקאי לראומטולוגיה לישראלי
↑  פרופ' יהודה שינפלד, באתר הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
↑  מיטל יסעור בית-אור, נמצא קשר בין שתלי סיליקון לפגיעה במערכת העצבים, באתר ישראל היום, 20 בפברואר 2022
↑  The Greater Good: Pure, unadulterated anti-vaccine propaganda masquerading as a "balanced" documentary
↑  WITHDRAWN: Behavioral abnormalities in young female mice following administration of aluminum adjuvants and the human papillomavirus (HPV) vaccine Gardasil. Rotem Inbar, Ronen Weiss, Lucija Tomljenovica, Maria-Teresa Arango, Yael Deri, Christopher A.Shaw, Joab Chapman, Miri Blank, Yehuda Shoenfeld, Vaccine 2016
↑  בקורת על מחקר בנוגע חיסון גרדסיל וההתנהגות ב-Scientist
↑  Rotem Inbar, Ronen Weiss, Lucija Tomljenovica, Maria-Teresa Arango, Yael Deri, Christopher A.Shaw, Joab Chapman, Miri Blank, Yehuda Shoenfeld,‏‏Behavioral abnormalities in female mice following administration of aluminum adjuvants and the human papillomavirus (HPV) vaccine Gardasil, ‏Immunologic Research volume 65, pages136–149 (2017)
↑  כתבה מאת רייצ'ל פלטמן בעיתון וושינגטון פוסט ב-25.02.2016
↑  ‏Yehuda Shoenfeld, M.d., Curriculum Vita, באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון
↑  יהודה שינפלד, באתר סימניה
↑  האתר Bio immunity - ראה האתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272922105171  PLWABN: 9810610137905606  BnF: cb12955217h (data)  CiNii: DA03893401  GND: 138906904  ISNI: 0000 0001 1076 5793  LCCN: n80060207  NKC: nlk20040160641  NTA: 075108143  ORCID: 0000-0003-2802-4090  SUDOC: 057038899  VIAF: 91737916   WorldCat (עם VIAF): 91737916
אנדי דיאס

אנדי דיאס הרננדס (בספרדית ובאיטלקית: Andy Díaz Hernández; נולד ב-25 בדצמבר 1995) הוא אתלט איטלקי-קובני, זוכה מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה

דיאס נולד בקובה.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיים במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.13 מטר.
ביוגרפיה > 2018

באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום 15 בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.37 מטר.
ביוגרפיה > 2019 > מדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה שבפרו באוגוסט זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.83 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בספטמבר סיים במקום 24 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.41 מטר.
ביוגרפיה > מעבר לייצוג איטליה

דיאס היה אמור לייצג את קובה באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, אולם לא הופיע לתחרות מכיוון שסירב לייצג את קובה. ב-23 בפברואר 2023 הפך לאזרח איטלקי.
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.64 מטר, אחרי ג'ורדן דיאס מספרד (17.86 מטר) ופדרו פאבלו פיצ'רדו מפורטוגל (17.84 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה משולשת: 17.75 מטר (2023), שיא איטליה
שיאים אישיים > אולם

קפיצה משולשת: 17.31 מטר (2025)
הערות שוליים

↑  Athletics DIAZ Andy - Tokyo 2020 Olympics, web.archive.org, ‏2021-08-29
↑  Andy Diaz azzurro, cittadinanza italiana al campione del salto triplo - Altri Sport - Ansa.it, Agenzia ANSA, ‏2023-02-23 (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14587743
פרדוקס אלסברג

בתורת ההחלטות, פרדוקס אלסברג (או הפרדוקס של אלסברג) הוא פרדוקס שבו החלטות של אנשים אינן עולות בקנה אחד עם תורת תוחלת התועלת הסובייקטיבית. דניאל אלסברג פרסם את הפרדוקס במאמרו משנת 1961, "סיכון, עמימות ואקסיומות הפרא". ג'ון מיינרד קיינס פרסם גרסה מוקדמת של הפרדוקס בשנת 1921. הפרדוקס ממחיש את הנטייה לשנאת עמימות, שבה אדם נוטה להעדיף בחירות הכרוכות בסיכונים הניתנים לכימות, על פני בחירות הכרוכות בסיכונים שאינם ניתנים לכימות.
הממצאים של אלסברג מצביעים על כך שבבחירות הכרוכות בסיכון, יש העדפה לבחירה בין אפשרויות שהסיכון שלהן ידוע, על פני בחירה בין אפשרויות שהסיכון שלהן אינו ידוע. מקבל החלטות יעדיף באופן גורף בחירה עם הסתברות שקופה לסיכון, דהיינו סיכון שניתן לחשב, על פני בחירה עם סיכון שאיננו ידוע ואינו ניתן לחישוב, אפילו במקרים שבהם האלטרנטיבה היא בעלת תוחלת תועלת רבה יותר.
מחקר ניסיוני

המחקר הניסיוני של אלסברג כלל שני ניסויי מחשבה: תרחיש 'שני כדים שני צבעים', ותרחיש 'כד אחד שלושה צבעים'.
מחקר ניסיוני > פרדוקס שני כדים

יש שני כדים שכל אחד מכיל 100 כדורים. ידוע שכד א' מכיל 50 כדורים אדומים ו-50 כדורים שחורים, ואילו כד ב' מכיל תמהיל לא ידוע של כדורים אדומים ושחורים.
בפני המשתתף מוצגים ההימורים הבאים:
הימור 1A: קבל $1 אם כדור אדום נשלף מכד א', $0 אחרת
הימור 2A: קבל $1 אם כדור שחור נשלף מכד א', $0 אחרת
הימור 1B: קבל $1 אם כדור אדום נשלף מכד ב', $0 אחרת
הימור 2B: קבל $1 אם כדור שחור נשלף מכד ב', $0 אחרת
בדרך כלל, המשתתפים בניסוי היו אדישים בין הימור 1A לבין הימור 2A (מה שתואם את תורת תוחלת התועלת), אך העדיפו באופן גורף את הימור 1A על פני הימור 1B, וכן העדיפו באופן גורף את הימור 2A על פני הימור 2B. העדפה זו מתפרשת בדרך כלל כתוצאה של שנאת עמימות (המכונה גם שנאת אי-ודאות); אנשים לא אוהבים מצבים שבהם הם לא יכולים לייחס הסתברויות לתוצאות, במקרה זה הם מעדיפים את ההימור שבו הם יודעים גם את התועלת וגם את ההסתברות (תועלת של $1 בהסתברות של 50% במקרה זה) על פני ההימור בו הם יודעים את התועלת אך לא את ההסתברות.
מחקר ניסיוני > פרדוקס של כד אחד

יש כד אחד המכיל 90 כדורים: 30 כדורים הם אדומים, בעוד 60 הכדורים הנותרים הם שחורים או צהובים בפרופורציות לא ידועות. הכדורים מעורבבים היטב כך שכל כדור צפוי להישלף כמו כל כדור אחר.
בפני המשתתף מוצגים ההימורים הבאים:
הימור A: קבל $100 אם כדור אדום נשלף מהכד, $0 אחרת
הימור B: קבל $100 אם כדור שחור נשלף מהכד, $0 אחרת
כמו כן, בפני המשתתף מוצגים ההימורים הבאים:
הימור C: קבל $100 אם כדור אדום או צהוב נשלף מהכד, $0 אחרת
הימור D: קבל $100 אם כדור שחור או צהוב נשלף מהכד, $0 אחרת
תנאי הניסוי המוצעים על ידי אלסברג מתייחסים לשני עקרונות כלכליים: "אי ודאות נייטיאני" (אנ'), דהיינו האופי הבלתי ניתן לכימות של היחס בין כדורים צהובים ושחורים בתוך הכד הבודד, וההסתברות, שעל פיה כדורים אדומים נדגמים ביחס של 23:13.
מחקר ניסיוני > פרשנות על פי תורת התועלת

תורת התועלת מציעה את המודל הבא לקבלת החלטות במקרה הנידון. על פי המודל, בבחירה בין זוגות ההימורים הללו, אנשים מבצעים הנחה סמויה לגבי ההסתברות לכך שהכדורים שאינם אדומים הם צהובים לעומת שחורים, ואז מחשבים את התועלת הצפויה לכל אחד משני ההימורים בנפרד.
מכיוון שהפרסים זהים, יוצא שהמשתתפת תעדיף את הימור A על פני הימור B אם ורק אם היא מאמינה ששליפה של כדור אדום סבירה יותר משליפת כדור שחור (לפי תורת תוחלת התועלת). כמו כן, המשתתפת תהיה אדישה בין הבחירות אם היא מאמינה שכדור אדום סביר בדיוק כמו כדור שחור. באופן דומה, המשתתפת תעדיף את הימור C על פני הימור D אם ורק אם היא סבורה ששליפה של כדור אדום או צהוב היא סבירה יותר מאשר שליפה של כדור שחור או צהוב. באופן אינטואיטיבי היינו חושבים שאם שליפה של כדור אדום היא סבירה יותר מאשר שליפה של כדור שחור, הרי ששליפה של כדור אדום או צהוב גם היא סבירה יותר מאשר שליפה של כדור שחור או צהוב. לכן, בהנחה שהמשתתפת מעדיפה את הימור A על הימור B, יוצא שהיא תעדיף את הימור C על הימור D, וכן להפך.
עם זאת, שנאת עמימות תנבא שאנשים יעדיפו את הימור A על הימור B, כי ההסתברות של A היא ידועה:
23:13, אבל ההסתברות של B אינה ידועה. באותו אופן, היא תעדיף את הימור D על הימור C. זאת משום שההסתברות להימור D היא ידועה: 13:23, ואילו ההסתברות להימור C אינה ידועה.
הממצאים של אלסברג סותרים הנחות שנעשו במסגרת תורת תוחלת התועלת, כאשר הסתבר שהמשתתפים פועלים מתוך שנאת עמימות, ומעדיפים את הימור A על הימור B ואת הימור D על הימור C, בעוד שעל פי תורת תוחלת התועלת הם היו אמורים להיות אדישים בין A ל-B, וכן בין C ו-D.
הפרדוקס, לסיכום, הוא זה:
על פי תורת תוחלת התועלת (שהייתה התורה השלטת בתחום קבלת החלטות), אם משתתפת תעדיף את הימור A על פני הימור B, אזי היא תעדיף את הימור C על פני הימור D.
אך על פי הניסויים של אלסברג, המשתתפת הטיפוסית תעדיף, בשל שנאת עמימות, את הימור A על פני הימור B, אבל מאותה סיבה היא גם תעדיף את הימור D על פני הימור C.
מחקר ניסיוני > כלליות הפרדוקס

התוצאה תקפה ללא קשר לפונקציית התועלת. אכן, גם גובה התמורה אינו רלוונטי. לא משנה באיזה הימור נבחר, הפרס על הזכייה בו זהה, ועלות ההפסד שלו זהה (אפס), כך שבסופו של דבר יש רק שתי תוצאות אפשריות: לקבל סכום כסף מסוים או לא לקבל כלום. לכן, די בהנחה המינימלית שההעדפה היא לקבל כסף עד פני לא לקבל כלום (ולמעשה גם הנחה זו אינה הכרחית: בטיעון המתמטי לעיל, הונח ש –
U($100) > U($0), אך עדיין ניתן להשיג סתירה עבור ההנחה האלטרנטיבית U($100) < U ($0) וכן עבור ההנחה U($100) = U($0)).