stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיסה 366 של אירופלוט

| --- | --- |
מטוס דומה למטוס שהיה מעורב בתאונה
מטוס דומה למטוס שהיה מעורב בתאונה
 תאריך:  21 באוגוסט 1963
 מיקום:  נהר נייבה ליד לנינגרד
 גורם:  הרעבת דלק כתוצאה מטעות טייס ומבעיות בתחזוקה
 קואורדינטות:  59°55′11″N 30°24′13″E﻿ / ﻿59.91972222°N 30.40361111°E﻿ / 59.91972222; 30.40361111
 הרוגים:  0
 ניצולים:  52
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  טופולב Tu-124
 מספר זנב:  СССР-45021
 מוצא:  נמל התעופה של טאלין, היום באסטוניה
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי ונוקובו, מוסקבה
 מפעיל:  אירופלוט
 נוסעים:  45
 אנשי צוות:  7
 he
 
טיסה 366 של אירופלוט הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת אירופלוט. הטיסה נחתה נחיתת חירום ב-21 באוגוסט 1963, ובמהלכה מטוס הטופולב Tu-124 שהפעיל את הטיסה נחת נחיתת התרסקות בנהר נייבה ליד לנינגרד.
המטוס המריא השעה 08:55 משדה התעופה בטאלין (באסטונית: Lennart Meri Tallinna lennujaa) ‏ (TLL) ועליו 45 נוסעים ו-7 אנשי צוות.
המטוס, בעל מספר זיהוי SSSR-45021 נבנה בשנת 1962 ואמור היה לטוס לנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו שליד מוסקבה (VKO) תחת פיקודו של הקברניט ויקטור מוסטובוי, בן 30. לאחר ההמראה, נראה כי קיפול כן הנסע לגוף המטוס נכשל.
בקרת הטיסה הפנתה את המטוס לנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בלנינגראד (LED) בגלל ערפל בגובה נמוך בטאלין.
בשעה 10:00 המטוס החל לחוג סביב לנינגראד בגובה 1650 רגל, במטרה לבזבז דלק, על מנת להפחית את משקל המטוס ולהנמיך את הסיכוי לפריצת שרפה במקרה של נחיתת חירום. צוותי הקרקע בשדה התעופה פולקובו הכינו מסלול עפר לצורך נחיתת חירום. כל סבב של המטוס סביב שדה התעופה ארך כ-15 דקות. בזמן זה, צוות המטוס ניסה לקבע את כן הנסע במצב נעול, על ידי דחיפתו בעזרת מקל שנלקח מארון המעילים.
הסיבוב השמיני והאחרון סביב שדה התעופה החל בשעה 12:10, ואז, 13 מייל משדה התעופה, מנוע מספר 1 כבה עקב מחסור בדלק. המנוע
השני כבה זמן קצר לאחר מכן, כאשר המטוס מעל העיר, נע מזרחה מעל קתדרלת איסק הקדוש ובניין האדמירליות. כאשר כבו שני המנועים, צוות המטוס הבין שהדרך היחידה לשרוד תהיה להנחית את המטוס על פני הנהר נייבה, נהר שרוחבו 300 מטר.
עדי ראייה ראו את המטוס מנמיך במעלה הזרם. המטוס דאה כ-30 מטר מעל מבנה הפלדה הגבוה של גשר בולשאוחטינסקי (רוסית: Большеохтинский мост), ואז עבר ממש מעל גשר אלכסנדר נייבסקי (ברוסית: Мост Алекса́ндра Не́вского), שהיה אז בבנייה, מחמיץ אותו במעט. הצוות הצליח להנחית את המטוס על פני הנהר, קרוב לגוררת מונעת בקיטור, אשר נבנתה בשנת 1898.
המטוס החל להתמלא במים. רב החובל של הגוררת שבר את השמשה הקדמית של המטוס, קשר כבל להגה של תא הטייס, והחל לגרור את המטוס לשפת הנהר. בזמן הגרירה, כל הנוסעים נשארו בתא הנוסעים. הנוסעים וצוות הטיסה התפנו מאוחר יותר דרך צוהר גישה בגג המטוס.
לאחר האירוע

הטייסים והנווט לא נמצאו אשמים באירוע והמשיכו לעבוד באיירופלוט. קברניט המטוס, ויקטור מוסטובי, הטיס מטוסי נוסעים עד שנת 1978. אז הפסיק לטוס מסיבות בריאותיות ועבר לעבוד כמנהל משמרת בנמל תעופה ונוקובו. בשנת 1991 הוא עלה לארץ עם משפחתו. התגורר בקריית גת. נפטר ממחלה בשנת 1997.
לקריאה נוספת

"Soviet Transports" series, also Ditch or crash-land? B.W. Townshend, 1965 (pp 47–49)
הערות שוליים

1 2 3 4  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Soviet Transports Team. "Soviet Transports Database". Scramble (magazine). אורכב מ-המקור ב-2011-06-12. נבדק ב-2009-01-19. C/n 2350701 ... rgd 11oct62
↑  ראיון עם אלמנתו של ויקטור מוסטובוי, באתר של עיתון איזבסטיה
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'"Воздушные гонки в Питере... 1:1 [RC Форум]" (ברוסית). forum.rcdesign.ru. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-2014-04-18. ... circle the city at 1650 feet. ... aircraft was towed ashore.
1 2 3  '"`UNIQ--templatestyles-0000000C-QINU`"'"Pilot saves lives by landing on a river… in 1963". Russia Today TV. 2009-01-16. נבדק ב-2011-03-29.
↑  ראיון עם אלמנתו של ויקטור מוסטובוי, באתר של עיתון איזבסטיה
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקריות ואסונות תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד רימון

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1916 
 פטירה:  22 בנובמבר 2002 (בגיל 85) 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר, פעיל בהגנה, ממייסדי המשטרה הצבאית
 צאצאים:  יוסף צבי רימון (רב) 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (1998) 
 
דוד רימון (27 בדצמבר 1916, ב' בטבת תרע"ז - 22 בנובמבר 2002, י"ז בכסלו תשס"ג) היה פעיל בהגנה, ממייסדי המשטרה הצבאית וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

דוד רימון נולד בפתח תקווה למשורר יוסף צבי רימון ולאסתר מבית שכטין, אביו נולד בביז'ון, פולין. בילדותו, קיבל חינוך דתי ב'חדר', בבית הספר תחכמוני, וחינוך כללי בבית הספר התיכוני "ספרא" ובבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. בין השנים 1938–1942 היה דוד רימון לנשיא התאחדות טניס-השולחן ליד אגודות הספורט לחובבים בא"י ויו"ר ועדת טניס-השולחן בהסתדרות "מכבי".
התנדב בהגנה, ואף נפצע פעמיים בהגנה על יער בן שמן (1938). בשנת 1943 היה מזכיר מגבית ההתגייסות וההצלה ומזכיר כופר היישוב. בשנת 1948 היה קצין התרבות הראשון של המשטרה הצבאית והוציא לאור את עלוני המשטרה הצבאית הראשונים. בשנת 1949 היה עורך לשכת העיתונות הממשלתית. כמו כן, ייסד וניהל את הפרסום והתעמולה של מפעל הפיס. באותה שנה הקים את בית הספר למסחר 'רימון' בתל אביב, ובית דפוס. במהלך השנים חיבר ספר ללימוד כתיבה במכונה בשיטה עיוורת, שיצא במהדורות אחדות. רעייתו, ריטה, תרגמה אותו לאנגלית.
פרסם מאמרים בעיתונים שונים, בייחוד על תרבות הגוף ומחקרים על התנ"ך, שירים, בדיחות וחידות.
חקר את מכב"י העולמי, החל מראשיתו (חומרים רבים שאסף נמצאים בארכיון של מכב"י בכפר המכבי"ה).
ביוגרפיה > חייו האישיים

בשנת 1954 נשא לאישה את ריטה (שרה רבקה) לבית דומב, ילידת אנגליה. במלחמת העולם השנייה,  היא פונתה מלונדון, עקב ה"בליץ", עם ילדים אחרים והייתה אצל משפחה אומנת בכפר רחוק מלונדון כ-3 שנים עד לתום המלחמה והמשיכה לקיים מצוות בסתר. עלתה לארץ לאחר קום המדינה, בתקופת הצנע, שם פגשה את בעלה לעתיד בצפת, כשביקרה את סבה שהגיע לעיר בערוב ימיו. היא הייתה נשיאת דוברות האנגלית של ארגון "בני ברית".
ילדיו: נעמי פרימט, אפרים אליעזר, רות והרב יוסף צבי.
ניהל את בית ספר 'רימון' ללימוד כתיבה במכונה, יחד עם רעייתו. המשיך לפתח את השיטה של דר. גוטסמן לאכול בריא ולהתעמל, כדי להימנע מהתקף לב. מסר הרצאות בהתנדבות במסגרות אחדות, כולל הנחיה לעוורים איך לאכול בריא. התעמל ורץ לסירוגין בכל בוקר, כחלק מהשיטה, עד גיל 85.
בשנת תשנ"ח, 1998, קיבל את התואר 'יקיר תל אביב'.
ספריו

מכבי - חמישים שנות ה"מכבי" בעולם, 1894-1944, הוצאת הסתדרות מכב"י העולמית, התש"ד.
המכב"י בארצות הבלקן, התש"ה.
מכב"י רוסיה, התש"י.
כתיבה במכונה : לימוד כתיבה במכונה עברית בשיטה עיוורת למתחילים ולמשתלמים, בהוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. הסתדרות הפקידים. המחלקה לתרבות, התשכ"ה - 1964.
אמנות הכתבנות : למזכירות ולכתבניות ולתלמידי כיתות י"ב במגמות מינהל ומזכירות, תל אביב, בהוצאת ספרית "במינהל" מיסודה של הסתדרות הפקידים, התשל"ג - 1973.
מהתקף לב לאולימפיאדה העממית, תל אביב, בהוצאת "אגודת רצים למרחקים ארוכים בישראל", התשמ"ה - 1985.
אמוג'י מאוהב

אימוג'י פרצוף מחייך עם עיני לבבות כפי שהוא מופיע ברשת החברתית המקוונת, טוויטר.
האימוג'י כפי שהוא מופיע בדפדפן גוגל כרום.
אמוג'י פרצוף מאוהב (😍) הוא אמוג'י המכיל פרצוף מחייך ועיניים המכילות סמלי לבבות ומשמש כאחד האמוג'ים הנפוצים ביותר באתרי מדיה חברתית.
היסטורית יצירה ושיווק

ב-2010, האמוג'י הופיע לראשונה כחלק מ-Unicode 6.0 של יוניקוד, תחת ההגדרה "פנים מחייכות בעלי עיניים בצורת לב". ב-21 בנובמבר 2008 נוסף האמוג'י גם למערכת ההפעלה iPhone OS 2 של אפל.
בנוסף קיימת גרסה של אמוג'י חתול מחייך עם עיני לבבות (😻).
פופולריות

מאז השקת ערכת האמוג'י של Unicode, צבר אמוג'י פרצוף מחייך עם עיני לבבות פופולריות רבה.
בשנת 2017 הוא מוקם על ידי פייסבוק במקום השני ברשימת האמוג'ים הפופולרים ביותר ובמקום הרביעי על ידי חברת אפל.
על פי נתוני הרשת החברתית המקוונת טוויטר האמוג'י מוקם במקום החמישי ברשימת האמוג'ים הנפוצים ביותר בפלטפורמה לשנת 2020.
על פי נתוני Unicode Consortium (אנ'), בשנת 2019 הוא דורג כאמוג'י השלישי הנפוץ ביותר לאחר אמוג'י לב אדום ואימוג'י בוכה מצחוק, בעוד בשנת 2021 מוקם במקום התשיעי, וכך גם בשנת 2022.
בתרבות

ב-27 בספטמבר 2016 הוציאה הזמרת הישראלית אתי ביטון שיר בשם "אימוג'י מאוהב" העוסק בהתכתבות מסרים בין שני בני זוג.
ראו גם

אמוג'י לב אדום
הערות שוליים

1 2  😍 Heart Eyes Emoji, אימוג'יפדיה (באנגלית)
↑  Leila Tudury, 😍 Smiling Face With Heart-Shaped Eyes emoji, Dictionary.com, ‏5 בפברואר 2018
↑  😍 Smiling Face with Heart-Eyes on Apple iPhone OS 2.2, Emojipedia (באנגלית)
↑  😻 Smiling Cat Face with Heart-Shaped Eyes Emoji, אימוג'יפדיה (באנגלית)
1 2  John M. Kelly, Emojiology: 😍 Smiling Face With Heart-Eyes, Emojipedia, ‏1 באפריל 2018
↑  Jeremy Burge, 5 Billion Emojis Sent Daily on Messenger, אמוג'יפדיה, ‏1 ביוני 2017
↑  אריק שיינר‏, אפל מציגה: אלה האימוג'י הכי פופולריים השנה, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2017
↑  אפל, Differential Privacy
↑  סתיו נמר, ‏לרגל היום הבינלאומי: אלו האימוג'ים הפופולרים לשנת 2020, באתר מעריב אונליין, 17 ביולי 2020
↑  Greg, Emoji Frequency, Unicode (באנגלית)
↑  אושרית גן-אל, אלו היו האימוג'ים הפופולריים ביותר בשנת 2021, באתר ynet, 5 בדצמבר 2021
↑  דנה גוטרזון, ‏האימוג'יז הפופולריים ביותר לשנת 2021, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2021
↑  Joe Keeley, The 100 Most Popular Emojis Explained, MUO, ‏6 ביולי 2020
↑  אתי ביטון, אימוג'י מאוהב, באתר אפל מיוזיק
↑  אתי ביטון, אימוג'י מאוהב, באתר ספוטיפיי
יוהאן היינריך פסטלוצי

| --- | --- |

תמונה של פסטלוצי שצוירה על ידי הצייר הספרדי פרנסיסקו חבייר ראמוס, בסביבות 1806
 לידה:  12 בינואר 1746 ציריך, הקונפדרציה השווייצרית הישנה 
 פטירה:  17 בפברואר 1827 (בגיל 81) ברוג, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  Birr 
 השכלה:  אוניברסיטת ציריך 
 מעסיק:  אוניברסיטת ציריך 
 תפקיד:  פרופסור 
 בן או בת זוג:  Anna Pestalozzi-Schulthess 
 
יוהאן היינריך פסטלוצי (בגרמנית: Johann Heinrich Pestalozzi;‏ 12 בינואר 1746 ציריך - 17 בפברואר 1827) היה מחנך והוגה שווייצרי, ממייסדי הפדגוגיה המודרנית.
הקים מוסדות חינוך באזורים דוברי גרמנית וצרפתית של שווייץ וכתב רומנים שבהם הסביר את השקפתו על העקרונות המודרניים של החינוך. שיטתו הליברלית הייתה מבוססת בעיקר על משמעת באמצעות עבודה, כבוד, ומעל הכל אהבה ואמון.
המוטו שלו "ללמוד דרך הראש, הידיים והלב" עדיין נותר עקרון מפתח של בתי הספר המצליחים גם במאה ה-21.
הרפורמה של פסטלוצי הביאה עד לשנות ה-30 של המאה ה-19 למיגור האנלפבתיות במולדתו, שווייץ.
רקע משפחתי ושנות לימודיו

אבות המשפחה מצד אביו חיו בעמק ואל סאן ג'אקומו (Val San Giacomo) או ואלה ספלוגה (Valle Spluga) שהשתייך בשנים 1797-1512 ל"מדינה החופשית" דריי בינדה (Drei Bünde), שהייתה חלק מהקונפדרציה השווייצרית הישנה, והשייך בימינו לאיטליה. עמק זה נמצא בין הרים גבוהים, מדרום למעבר ספלוגה. במאה ה-16 נציג של משפחת פסטלוצי שנמלטה מחבל מולדתה בגלל אמונתה הפרוסטנטית הגיע לציריך לצורך לימודים ובסיומם התיישב בעיר. כמאתיים שנה לאחר מכן, יוהאן היינריך פסטלוצי נולד בציריך ב-1746 כבנם של הכירורג ורופא העיניים יוהאן בפטיסט פסטלוצי ושל סוזנה לבית הוצה, בת של משפחה כפרית מכובדת שמוצאה בודנסוויל על יד אגם ציריך. אחרי מות האב האם וילדיה התפרנסו גם בזכות סיוע מעוזרת הבית ברברה שמיד, המכונה בבלי.
סבו מצד האב, אנדריאס פסטלוצי (1769-1692) שהיה כומר רפורמי ביישוב הנג (Höngg), שימש לו דוגמה באהבתו לבריות. הילד למד בין שנים -1751–1765 בבית הספר העממי והלטיני ובהמשך למד תאולוגיה ומשפטים במכללה הקרולינית (קולגיום קארולינום Collegium Carolinum) בציריך, תקופה שבה הושפע מהמורה הנאור יוהאן יאקוב בומר (1783-1698).
למרות משיכתו למדעי הרוח והחברה, ביקש פסטלוצי הצעיר לפנות לעיסוק חומרי יותר, הפסיק את לימודיו בציריך ונסע ללמוד בין השנים 1767–1768 מקצועות החקלאות אצל יוהאן רודולף צ'יפלי בקירכברג, בברן. החל משנת 1769 התיישב בביר, בקנטון ארגאו והקים שם משק חקלאי.
על ידי גידולים ושיטות דישון חדשים ביקש פסטלוצי לשמש דוגמה לאיכרים המתרוששים בסביבה.
ולגרום לשיפור מצבם. אולם העסק לא הצליח.
תחילת דרכו כמחנך

בספטמבר 1769 התחתן פסטלוצי עם אנה, בת לבית שולטס, בגבנסטורף, בניגוד לרצון הוריהם וכעבור שנה
נולד להם בן בשם האנס-יאקוב. פסטלוצי השתדל ליישם בקפידה את העקרונות הנאורים של "החינוך הטבעי" בחינוך בנו, כפי שהוא מוצג בספרו של ז'אן ז'ק רוסו "אמיל". תוצאותיו של ניסוי זה לעצב "ילדות אידיאלית", על סמך פרשנות שגויה ונוקשה של הפדגוגיה התאורטית של רוסו, היו די הרסניות.
כפי שתיעד ביומן מיוחד, עוד כשהילד היה בן שלוש וחצי, הכריח אותו פסטלוצי ללמוד את המספרים ואת האותיות. וכשלא רצה ללמוד, העניש אותו. גישה שרירותית זו, יחד עם גדילתו בסביבה של ילדים מוזנחים, הביא לכך שאישיות הילד הפכה לחסרת ביטחון, רגישה מאוד למצבי דחק ונוטה לקשיי הסתגלות ניכרים לאורך השנים.
בגיל 11 נשלח האנס-יאקוב, שעדיין לא הצליח ללמוד לכתוב ולחשב כראוי, לידידים בבזל. כעבור זמן לקה בפרכוסים אפילפטיים. אחרי חזרתו לבית ההורים בנויהוף הוא התחתן וזיכה את הוריו בנכד. אולם הפרכוסים של האנס-יאקוב החמירו והוא נפטר ב-1801, בגיל 31.
בשנת 1771 התיישב פסטלוצי בנויהוף. הוא התרשם ממצבם הגופני והנפשי הקשה של הילדים ששוטטו בדרכים והחליט לאסוף 15 מהם ולחנכם מחדש.
בשנים 1773–1774 מספר החניכים בחוותם של הזוג פסטלוצי גדל ל-40. הם למדו חקלאות בסיסית, טוויה ואריגה. פסטלוצי שילב את העבודה המעשית עם חינוך דתי ומוסרי, וקיווה כי יוכל לממן את הפרויקט על ידי מכירת מוצרי טקסטיל. אולם, העסק לא עלה יפה, המשפחה צברה יותר ויותר חובות ונאלצה לסגור את המוסד בשנת 1779.
פעילותו הפדגוגית

החל משנת 1780 הקדיש פסטלוצי את רוב זמנו לכתיבה ספרותית. הרומן החינוכי שלו ב-4 כרכים "לינהארד וגרטרוד" קנה לו פרסום בכל העולם המערבי. בעקבותיו באו "שעת הערב של מתבודד" (1780), "כריסטוף ואלזה" (1782), "החוק ורצח הילדים" (1783), "כן או לא?" (1793), "המחקרים שלי על הדרך הטבעית בהתפתחות המין האנושי" (1797), "משלים" (1797).
בשנת 1783 נמנה פסטלוצי, תחת הכינוי "אלפרד", עם מייסדי השלוחה בציריך של מסדר ה"אילומינטי" ("הנאורים"), ובשנת 1784 השתתף בהקמת "החברה לקליטת הטוב" בציריך, שהייתה ארגון חיצוני של המסדר. אך תוך זמן קצר איבד פסטלוצי עניין בהתארגנויות אלה.
בשנת 1792 הוא היה לשווייצרי היחיד שזכה לתואר "אזרח לשם כבוד" של צרפת מידי האספה הלאומית הצרפתית.
המשטר המהפכני של הרפובליקה ההלווטית שהוקמה עקב הפלישה הצרפתית למדינה בשנת 1798 אימצה אותו אל חיקה. פסטלוצי היה לעורך העיתון "הלווטישה פולקסבלאט"(Helvetische Volksblatt) ובשנת 1799 לקח על עצמו את ניהול המוסד ליתומים ולילדים עניים שביישוב שטאנס. הוא ביצע שם שינויים יסודיים בשיטות החינוך. כעבור שנה הקים מוסד חינוכי משל עצמו בטירת בורגדורף. הוא פיתח אז תורת הוראה וחינוך שאת עקרונותיה הציג בספרו "איך גרטרוד לימדה את ילדיה" (1801).
בשנת 1804 העביר פסטלוצי את מוסדו לאיוורדון-לה-בן בקנטון וו, המשיך לשכלל את שיטותיו, בעזרת שותפים רבים, והפיץ אותן באמצעות כמה ספרים, במיוחד "על התמימות, הרצינות והנדיבות של תקופתי ושל מולדתי" (1815) ו"שירת הברבור" (1825).
בתי הספר שהקים בשטאנס, בברטו (בורגדורף) ובאיוורדון-לה-בן שימשו למופת בכל אירופה.
בכתביו קידם את רעיון החינוך היסודי העשוי לשלב בצורה הרמונית את כישורי הראש וכוחותיו (כישורים שכליים) עם כישורי הלב (מוסריים ודתיים) ועם אלו של הידיים (כישורים למלאכות).
בשנת 1808 נבחר פסטלוצי לחבר חוץ של האקדמיה למדעים של בוואריה.
פסטלוצי כיהן כיושב ראש "החברה ההלווטית" וכתב בשבילה את שני ספריו האחרונים: "הנאום בלנגנטאל ב-26 באפריל 1826" ו"מסה על הקווים המנחים של רעיון החינוך היסודי".
בזמן שהותו באיוורדון-לה-בן, 1824-1804, פסטלוצי ייסד מכון לבנים וגם בתי ספר לבנות, שנועדו ל"חרשים-אילמים" (לקויי שמיעה) ולילדים עניים. בתי הספר שלו משכו צעירים שביקשו להשתלם במקצוע החינוך כדוגמת פרידריך פרבל שעבד במוסדות של פסטלוצי ב-1811-1808.
בעקבות מחלוקות בין המחנכים בתי הספר באיוורדון נקלעו למשבר קשה ומתמשך שהביא לסגירתם בשנת 1825. באותה שנה שב פסטלוצי לגור בנויהוף.
ב-17 בפברואר 1827 עקב מחלה קשה הובהל לברוג כדי לקבל עזרה רפואית. הוא מת שם כעבור יומיים, בגיל 81. הובא לקבורה בבית הספר הישן ביישוב ביר (Birr) בנוכחות הכומר המקומי ומורי בית הספר, בעוד ידידיו וקרוביו לא יכלו לקבל את ההודעה על מותו ולהגיע להלווייה, בגלל מכשולים קשים בתחבורה שנוצרו על ידי השלג הכבד.
העקרונות הראשיים שהנחו את פסטלוצי בחינוך התבססו על:
הסתייעות בהיבטים המוחשיים לפני למידת המושגים המופשטים
היוודעות לסביבה הקרובה, לפני הכרת דברים מרוחקים
התקדמות מתרגילים פשוטים אל תרגילים מורכבים יותר
התקדמות בהדרגה, אט-אט
הפדגוגיה של פסטלוצי הייתה מעוגנת בראש ובראשונה בתחומי החקלאות והמלאכות והשתמשה בלמידה הדדית.
הנצחה

1846 לרגל מלאות 100 שנה להולדתו הציב הקנטון ארגאו מצבה בחזית הבניין החדש של בית הספר בביר.
על המצבה נחרתו המלים:
פה נח היינריך פסטלוצי, נולד בציריך ב-12 בינואר 1746, מת בבריג ב-17 בפברואר 1827. גואל העניים בנויהוף. דרשן העם ב"לינהרד וגרטרוד". אבי היתומים בשטאן. מייסד בתי הספר העממיים בבורגדורף ובמינכנבוכזה. מחנך האנושות באיוורדון (איפרטן):אדם, נוצרי, אזרח. הכל בעד אחרים, כלום לעצמו. יהי שמו מבורך
"כפר הילדים" בטרוגן נקרא על שמו.
2005 - תוכנית ההשתלמות למחנכים מיסודה של מועצת אירופה נקראה על שמו - "תוכנית פסטלוצי"
על שמו נקרא ״רחוב פסטולוצ'י״ ביפו.
ספריו

Léonard et Gertrude לאונרד וגרטרוד (1781-1787)
Mes recherches sur la marche de la nature dans le développement du genre humain (1797)
מחקרי על הדרך הטבעית של התפתחות המין האנושי
Comment Gertrude instruisit ses enfants (1801) איך גרטרוד לימדה את ילדיה
Le livre des mères (1803) ספר האמהות
Lettres de Stans (1799) מכתבים מסטאן
Des principes fondamentaux de ma pensée (1797) עקרונות היסוד של הגותי
Ephémérides de l'humanité (אפמרידים של האנושות)
תרגומים לעברית

כיצד מלמדת גרטרוד את בניה: ניסיון להדריך את האמהות ללמד בעצמן את בניהן: מכתבים (תרגום: א' יערי), אוצר המורה, 1927.
משנת פסטאלוצי, עקיבא ארנסט סימון (תרגום המקורות מגרמנית: ח' איזאק), מוסד ביאליק, 1962.
פסטאלוצי האיש ודרכו בחינוך, אדיר כהן, המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, 1963.
הערות שוליים

↑  נ. סילאמי עמ' 299
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305737905171  PLWABN: 9810616542005606  BIBSYS: 90345123  BNE: XX886666  BnF: cb12388114h (data)  CANTIC: a10136897  CiNii: DA00470853  GND: 118592912  HDS: 009054  ICCU: PARV526971  ISNI: 0000 0001 2118 0061  LCCN: n80038414  LNB: 000004452  NDL: 00452583  NKC: jn20000401964  NLA: 35418595  NLG: 60943  NLK: KAC199621480  NTA: 068654413  SELIBR: 251027  SNAC: w6611vhg  SUDOC: 032956010  TLS: Johann_Heinrich_Pestalozzi  Trove: 945878  VcBA: 495/79079  VIAF: 2554551   WorldCat (עם VIAF): 2554551 
יוהאן היינריך ואנה פסטלוצי מוקפים בתלמידיהם
סמל משפחת פסטלוצי מציריך
גדעון אונה

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1980 (בן 44) עין כרמל 
 מקום לימודים:  בית הספר רימון למוזיקה מכללת תל חי  אוניברסיטת חיפה
 תחום יצירה:  מוזיקה
 
גדעון אונה (נולד ב-13 במאי 1980) הוא זמר-יוצר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ עין כרמל. נכדם של מייסדי הקיבוץ. החל לנגן בגיל 13, בעיקר גיטרה בס. למד במגמת מוזיקה בתיכון מועצה אזורית חוף הכרמל.
עשה שנת שירות בקיבוץ לוטן בערבה והקדיש מזמנו לכתיבת שירים. באותה תקופה כתב את השיר "הבלדה על אביגדור" - שיר על סיפורו של אביגדור קהלני - אותו כתב לאחר קריאת הספר "עוז 77" אותו מצא בספריית הקיבוץ. השיר הוא מעין סיכום של הספר. השיר הוקלט והופק בעזרת בן קיבוצו וחברו של גדעון עילי בוטנר בשנת 2008.
בצה"ל שירת בחיל המודיעין. שירת תקופה במילואים ביחידת אית"ן אך פרש בשלב מסוים. לאחר השירות עבד במספר עבודות זמניות, בין היתר הפעיל פאב בקיבוץ ילדותו.
בגיל 26 עבר לתל אביב והחל בתהליך של חזרה בתשובה בדרכו של רבי נחמן מברסלב.
ב-2012 יצא אלבומו "ציפורי השבת". בהפקת האלבום שותפים יותם ועילי בוטנר, יובל גרשטיין ואלון פנר.
לאחר שסיים להפיק את האלבום הלך ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון". לאחר מכן, החל לעבוד בתור מדריך ומנחה קבוצות עם פגועי נפש באגודה לבריאות הציבור.
ב-2013 למד הנחיית קבוצות בגישה הוליסטית רוחנית במכון וינגייט.
בין השנים 2014 ל-2020 עבד עם צעירים על הספקטרום האוטיסטי במסגרות שונות. במקביל הקליט והוציא עוד סינגלים ביניהם "אבא אבא" שיר תפילה לאבינו שבשמיים ולאביו הפרטי של גדעון, רון אונה.
לאחר מכן למד חינוך מוזיקלי במכללת תל חי, ולאחר שסיים התחיל ללמוד לתואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת חיפה.
במרץ 2024 יצא ספרו הראשון של גדעון "זכות הנפש" בהוצאת ביטאון שירה.
חיים אישיים

בשנת 2017 התחתן עם אפרת שוכר. לזוג שני בנים ובת.
אונה הוא פעיל חברתי גם בקיבוצו עין כרמל.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2012: ציפורי שבת
יון (יונל)

יון (יונל) ברטיאנו
יון (יונל) ק. ברטיאנו (ברומנית: Ion (Ionel) C. Brătianu‏, 20 באוגוסט 1864 – 24 בנובמבר 1927) היה מדינאי רומני, חבר כבוד של האקדמיה הרומנית. מנהיג המפלגה הלאומית ליברלית ומהנדס אזרחי בהכשרתו.
חייו

יונל ברטיאנו נולד באחוזה פלוריקה, במחוז ארג'ש, בן בכור למדינאי יון ברטיאנו, אחיו הצעירים הם וינטילה ברטיאנו וקונסטנטין (דינו) ברטיאנו(אנ'). הוא עבר את בחינות הבגרות בבית הספר התיכון על שם סאבה הקדוש, בבוקרשט וב-1882 התגייס כמתנדב לצבא הרומני לחצי שנה וקיבל דרגת סגן משנה ברגימנט התותחנים השני. במקביל לשירות הצבאי, הוא למד בבית הספר לגשרים וכבישים (לימים המכון הפוליטכני של בוקרשט). בקיץ 1883 נסע לצרפת להשלמת לימודיו. בשנים 1883–1884 למד בבית הספר המכין למתמטיקה מיוחדת. בשנים 1886–1889 היה סטודנט של בית הספר לגשרים ולכבישים ובסיום לימודיו הוסמך להיות מהנדס. הוא שב לרומניה, שם גויס מיד והועלה לדרגת סגן. בהמשך התחיל לעבוד כמהנדס מומחה בבניית מסילות הברזל של רומניה.
בשנת 1907 נישא לגרושתו של אלכסנדרו מרגילומאן (אנ').
בשנת 1927 נבחר לחבר כבוד של האקדמיה הרומנית. בסתיו אותה שנה נדבק בדלקת גרון שהחמירה וגרמה למותו.
חייו הפוליטיים

יונל ברטיאנו הצטרף בשנת 1895 למפלגה הלאומית ליברלית ועוד באותה שנה נבחר מטעם מחוז גורז' כחבר בית הנבחרים. משלב זה התפתחה הקריירה הפוליטית, שבמהלכה נבחר לסנאט בשנת 1911, בשנת 1909 בחרה בו ועידת מפלגתו לראשות המפלגה והוא נשאר בתפקיד זה עד סוף חייו. הוא כיהן בתפקידי ביצוע רבים ובין היתר היה 5 פעמים ראש ממשלת רומניה בתקופות האלה:
מ-9 בינואר 1909 עד 10 בינואר 1911.
מ-16 בינואר 1914 עד 9 בפברואר 1918.
מ-14 בדצמבר 1918 עד 1 באוקטובר 1919.
מ-17 בינואר 1922 עד 30 במרץ 1926.
מ-22 ביוני 1927 עד 24 בנובמבר 1927.
הוא כיהן פעמיים כשר לעבודות ציבוריות, 8 פעמים כשר חוץ, 6 פעמים כשר הפנים ופעמיים כשר המלחמה.
ראו גם

משפחת ברטיאנו
גלית דהן קרליבך

| --- | --- |
גלית דהן קרליבך
גלית דהן קרליבך
 לידה:  28 בפברואר 1981 (בת 44) שדרות, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2014)  מלגת פרדס (2013) 
 galitdahan.co.il
 
גלית דהן קרליבך (נולדה ב-28 בפברואר 1981) היא סופרת, משוררת ופובליציסטית, כלת פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשע"ד. זוכת מלגת קרן פולברייט להשתתפות בתוכנית הכתיבה הבינלאומית באיווה לשנת 2016.
ביוגרפיה

דהן קרליבך נולדה בשדרות וגדלה בה, באשדוד ובירושלים. למדה תסריטאות ותקשורת בבבית הספר לקולנוע ולטלווויזיה - מעלה. סיפורים קצרים, מסות, מאמרים, ביקורות ספרות ושירה מפרי עטה התפרסמו באתר האינטרנט "ynet", בעיתונים "הארץ", "פנים", "מעריב" ו"מאזניים", בכתב העת הפמיניסטי-אמריקני לילית (Lilith), ובמגזין היהודי-אמריקאי "טאבלט".
בשנת 2010 ראה אור ספרה הראשון "אחותי כלה והגן נעול", שזכה לשבחי הביקורת.
בשנת 2013 יצא ספר הפנטסיה לנוער "ערפילאה", שזיכה אותה בפרס אקו"ם ובמועמדות לפרס גפן של "האגודה למדע בדיוני ולפנטסיה".
בשנת 2014 ראה אור הרומן "קצה". באותה שנה זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים.
כתבה במשך ארבע שנים את הטור ההומוריסטי "מטיילים", שבמוסף דיוקן של העיתון "מקור ראשון". היא מפרסמת טורי דעות וביקורות ספרים בבמות שונות, מרצה ומנחה סדנאות כתיבה.
בשנת 2017 השתתפה בתוכנית הכתיבה הבינלאומית בשנחאי.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית לנשים יוצרות באליקנטה, ספרד.
מלגות, פרסים והוקרה

הסיפור "טבבויה אימפטיגינוסה" זכה במקום שני בפרס אגדתא מטעם ynet ‏(2008).
הסיפור "מכונת האנטי-אייג'ינג של טוטו" זכה במקום שני בפרס עינת (2011). הסיפור נרכש על ידי הוצאת Hadley Rille Books כדי להיכלל באנתולוגיה לסיפורי פנטסיה.
זכתה במלגת פרדס לסופרים צעירים (2013–2014) מטעם הספרייה הלאומית על ספרה "אחותי כלה והגן נעול". מתוך נימוקי הוועדה:
על הספר "ערפילאה" זכתה בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה לספרות ילדים ונוער לשנת 2013.
זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשע"ד. מתוך הנימוקים:
הסיפור "לינבר" פורסם באנתולוגיה בגרמניה ובישראל וזכה בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "ברלין היום" (2015).
זכתה במלגת פולברייט להשתתפות בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה בארצות הברית (2016).
ספרה "סוּפה של אליס" נבחר לרשימה הארוכה של פרס ספיר לספרות (2017).
ספרה "זאת אני, איווה" קיבל ציון לשבח מטעם ועדת פרס ברנר (2018).
ספרה "זאת אני, איווה" זכה במענק תרגום "קרן עם הספר" (2020).
ספרה "סופה של אליס" היה מועמד לפרס ע"ש ז'קלין כהנוב (2021).
זכתה במלגת כתיבה לטירת ויפרסדורף בגרמניה מטעם מכון גתה (2024).
ספריה

אחותי כלה והגן נעול, רומן (זמורה ביתן 2010)
עיר רפאים, נובלה, (בוקסילה 2013, ספר דיגיטלי)
קצה, רומן (זמורה ביתן 2014)
סוּפה של אליס, רומן (זמורה ביתן 2017)
זאת אני, איווה, נובלה (גרף 2018)
מזל יתומה, רומן (אחוזת בית ספרים 2023)
ספרים לנוער:
ערפילאה, ספר פנטסיה (זמורה ביתן 2013)
שובו של פי־עשר, ספר שני בסדרת ערפילאה (זמורה ביתן 2015)
הערות שוליים

↑  שעון הקורונה, באתר ישראל היום
↑  ynet,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'ואלו הזוכים הגדולים של "אגדתא", באתר ynet, 29 באוקטובר 2008
↑  זוכי פרס עינת שנת 2011
↑  'לינבר' מאת גלית דהן קרליבך, זוכה תחרות הסיפור הקצר של ברלין היום, ‏10 בספטמבר 2015
↑  עמר לחמנוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'פרס ספיר לספרות: פורסמה הרשימה הארוכה, באתר ישראל היום, 26 בנובמבר 2017
↑  בני ציפר דחה עשרות יצירות של סופרת, עד ששלחה לו בשם בדוי של גבר, 9 מרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304287305171  BnF: cb165927918 (data)  GND: 1089704771  ISNI: 0000 0001 1883 1011  LCCN: n2011005486  VIAF: 160861271   WorldCat (עם VIAF): 160861271