stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב הראשון על המארן

הקרב הראשון על המַארְן (ידוע גם בשם: הנֵּס על המארן) היה קרב שהתחולל במהלך מלחמת העולם הראשונה בין צבא הקיסרות הגרמנית לצבא צרפת וחיל המשלוח הבריטי על גדות נהר המארן בין 5 ל-12 בספטמבר בשנת 1914.
הצבא הגרמני פלש לצרפת עם תוכנית לנצח במלחמה תוך 40 יום על ידי כיבוש פריז והשמדת הצבאות הצרפתיים והבריטים (מדינות ההסכמה). לגרמנים היו הצלחות ראשוניות באוגוסט. הם ניצחו בקרב מונס ובמערכה על הגבולות וכבשו אזור גדול בצפון צרפת ובבלגיה. במה שנקרא הנסיגה הגדולה למארן הגרמנים רדפו אחרי כוחות צרפתיים/בריטיים הנסוגים יותר מ-250 ק"מ (160 מייל) דרומה. הצרפתים והבריטים עצרו את נסיגתם בעמק נהר מארן בעוד הגרמנים התקדמו למרחק של 40 ק"מ (25 מייל) ממרכז העיר פריז.
עם התבוסות בשדה הקרב של אוגוסט, פילדמרשל ג'ון פרנץ', מפקד חיל המשלוח הבריטי (BEF), איבד אמון בבעלי בריתו הצרפתיים והחל לתכנן נסיגה בריטית לערי נמל על חוף תעלת למאנש לצורך פינוי לבריטניה. עם זאת, המפקד הצרפתי ז'וזף ז'ופר שמר על הסדר הטוב בצבאו הנסוג והצליח לתגבר אותו על ידי הכנסת כוח אדם נוסף מהאגף המזרחי שלו ושילוב יחידות מילואים בצבא הסדיר. בתחילת ספטמבר, כוחות צרפתיים/בריטים עלו במספרם על הגרמנים שהיו מותשים לאחר מערכה של חודש, התרחקו מקווי האספקה שלהם, וסבלו ממחסור. ב-3 בספטמבר, המושל הצבאי של פריז, ז'וזף גליאני, הבין שהאגף הימני הגרמני פגיע והציב את כוחותיו להתקפה.
ב-4 בספטמבר נתן ז'ופר פקודה לפתוח במתקפת נגד. הקרב התרחש בין פריז לוורדן, מרחק ממערב למזרח של 230 ק"מ. נקודת ההכרעה והלחימה הכבדה ביותר היו במחצית המערבית של אותו אזור. עד 9 בספטמבר, הצלחת מתקפת הנגד הצרפתית-בריטית הותירה את הארמיות הראשונה והשנייה הגרמניות בסכנת כיתור, והן קיבלו פקודה לסגת לנהר האן. הצבאות הנסוגים נרדפו על ידי הצרפתים והבריטים. הצבאות הגרמניים הפסיקו את נסיגתם לאחר 65 ק"מ בקו צפונית לנהר האן, שם הם התחפרו בשטח הגבוה ונלחמו בקרב הראשון על האן. הנסיגה הגרמנית בין 9 ל-12 בספטמבר סימנה את סוף הניסיון הגרמני להביס את צרפת במהירות. שני הצדדים החלו לאחר מכן בפעולות הדדיות כדי לאגף את האגף הצפוני של יריבם במה שנודע בשם המרוץ אל הים שהגיע לשיאו בקרב איפר הראשון והוביל לקיפאון עקוב מדם של מלחמת חפירות בחזית המערבית לאורך ארבע שנות מלחמת העולם הראשונה.
בקרבות אוגוסט ותחילת ספטמבר 1914, שהגיעו לשיאם בקרב המארן, היו מעורבים יותר משני מיליון חיילים והיו כ-250,000 נפגעים מכל צד. קרב המארן לבדו בין 5 ל-12 בספטמבר הביא לפי הערכות ל-85,000 הרוגים צרפתים ובריטים ו-67,000 גרמנים. ההיסטוריון הולגר הרוויג כינה את קרב המארן הקרב היבשתי החשוב ביותר של המאה ה-20. הקרב מתואר בפולקלור הצרפתי כ"נס על המארן".
רקע > ערב הקרב

עד 2 בספטמבר אמר ג'ון קיגן כי "המאמץ האסטרטגי הגרמני, למרות שלא מולטקה ולא קלוק תפסו אותו, החל להתפרק". מולטקה הבין שאין לו מספיק כוחות כדי לבצע את תוכנית שליפן אשר חזתה את הארמייה הראשונה של קלוק המקיפה את פריז ממערב ומדרום. במקום זאת, הוא הוציא הוראה גדולה ששינתה את סדר הקרב של המתקפה הגרמנית. הוא הורה לעקוף את פריז בצפון. הגרמנים ינסו כעת ללכוד את הכוחות הצרפתיים בין פריז לוורדן. כדי להשיג זאת, הארמייה השנייה של בילוב הפכה לכוח הפגיעה העיקרי כאשר הארמייה הראשונה (קלוק) קיבלה פקודה ללכת בדירוג כדי להגן על האגף המערבי של הארמייה השנייה. בזמן ההנחיה הגדולה הזו, מולטקה ביסס את החלטתו על שידור רדיו שיירט המתאר את הצרפתים הנסוגים מעבר למארן. קלוק, שהיה נועז לעומת בילוב שהיה זהיר, לא היה מרוצה משינוי התוכניות שחייב אותו לעצור את התקדמותו כדי להמתין לבילוב. במקום זאת, תוך שהוא מפרש את הפקודה בצורה רחבה (או לא מציית לה), קלוק הפנה את קו הצעדה שלו מדרום לדרום מזרח, והתקרב אך לא בדירוג עם בילוב, וב-3 בספטמבר חצו כוחותיו את נהר המארן 60 ק"מ (37 מייל) מזרחית לפריז, הגרמנים הראשונים שעשו זאת. קלוק היה במרדף אחר הארמייה החמישית הצרפתית שעדיין נסוגה. תעוזתו של קלוק התבססה על ביטחונו שהצרפתים והבריטים הם כוח מדולדל ומובס. הוא לא היה מודע לכך שארמייה צרפתית חדשה, השישית של ז'וזף גליאני ומונורי, שומרת על פריז ממערב לו והוא הנחה את חיל המשלוח הבריטי שכנראה נטש את שדה הקרב.
המפקד הצרפתי ז'ופר התכונן לזמן הראוי שבו יתקוף נגד. הוא חיזק את הארמיות השישית והתשיעית החדשות שלו. ב-3 בספטמבר פיטר ז'ופר את לנרזאק, מפקד הארמייה החמישית, והחליף אותו בלואי פראנשה ד'אספרה. לנרזאק צדק, כפי שז'ופר טעה, לגבי ההתקפה הגרמנית שהגיעה מבלגיה. לנרזאק גם צדק בהפרת "פולחן המתקפה" הצרפתי בכך שהוא נקט בעמדה הגנתית נגד הגרמנים הפולשים ושמר על צבאו להילחם ביום אחר. ממשלת צרפת ברחה מפריז ב-2 בספטמבר מחשש שהגרמנים יכבשו את העיר.
ב-4 בספטמבר, בעת שנפגש עם הגנרל הבריטי הנרי פולר וילסון, התווה ד'אספרה, המפקד החדש של הארמייה החמישית הצרפתית, תוכנית להתקפת נגד צרפתית ובריטית על הארמייה הגרמנית הראשונה. התקפת הנגד תגיע מדרום על ידי הארמייה החמישית של ד'אספרה, מהמערב על ידי ה-BEF, ובנהר אורק על ידי הארמייה השישית החדשה של גליאני ומונורי. גליאני הגיע לאותה מסקנה ב-3 בספטמבר ושלח את מונורי ואת הארמייה השישית מזרחה למצוא את האגף של הגרמני. ב-4 בספטמבר, ז'ופר בילה את רוב אחר הצהריים הזה בהתבוננות אילמת מתחת לעץ מילה. בארוחת הערב הוא קיבל הודעה על תוכניתו של ד'אספרה להתקפת הנגד. באותו לילה הוא הוציא פקודות לעצור את הנסיגה הצרפתית בהוראה כללית מס' 5 שלו והורה להתקפת הנגד להתחיל ב-6 בספטמבר. ה-BEF לא היה מחויב למלא אחר הוראות הצרפתים, אבל ז'ופר האמין שהשתתפות בריטית חיונית. ז'ופר ניסה לראשונה להשתמש בערוצים דיפלומטיים כדי לשכנע את ממשלת בריטניה להפעיל לחץ על מפקד ה-BEF ג'ון פרנץ'. לאחר מכן, ב-5 בספטמבר, נסע ז'ופר אל מטה ה-BEF לדיונים שהסתיימו בכך שהוא הלם בידו בצורה דרמטית בשולחן תוך שהוא צועק "מסייה לה מרשל, הכבוד של אנגליה מונח על כף המאזניים!" בעקבות פגישה זו, פרנץ' הסכים לתוכנית המבצעית שתתחיל למחרת.
מהלך הקרב

"עם עלות השחר ב-6 בספטמבר 980,000 חיילים צרפתים ו-100,000 בריטים עם 3,000 תותחים תקפו את הקו הגרמני שכלל 750,000 איש ו-3,300 תותחים בין ורדן לפריז". ז'ופר סוף סוף מצא את הזמן המתאים לסיים את הנסיגה הגדולה ולהתחיל בהתקפת הנגד. הקרב התקיים בשני מקומות נפרדים ליד יובלים דרומיים של המארן כאשר הארמיות הצרפתיות החמישית והתשיעית תקפו את הארמיות השנייה והשלישית הגרמניות ומצפון למארן ניצבה הארמייה השישית הצרפתית מול הארמייה הגרמנית הראשונה. התקשורת והתיאום היו גרועים בין הצבאות הגרמניים ועם המפקדה של מולטקה בלוקסמבורג וכל צבא גרמני נלחם בקרב משלו.
מהלך הקרב > קלוק

ב-5 בספטמבר, יום אחד לפני תוכניתו של ז'ופר להתחיל את המתקפה הצרפתית, התעמתו הצרפתים והגרמנים באגף הימני של הארמייה הראשונה של קלוק. חלק מהארמייה השישית של מונורי, המורכבת ברובה ממילואים ומנתה בסך הכל 150,000 איש, סיירה 40 ק"מ (25 מייל) צפון מזרחה מפריז ליד נהר אורק בחיפוש אחר הגרמנים כאשר נתקלה בקורפוס המילואים הרביעי שכלל 24,000 איש בפיקודו של הגנרל הגרמני הנס פון גרונאו. על גרונאו הייתה האחריות לחפות על האגף הימני החיצוני ביותר של קלוק. הוא הבחין בסכנה של התקפת אגפים נגד קלוק, ולמרות שמספרם היה גדול מאוד, תקף את הצרפתים, והעסיק אותם במשך 24 שעות לפני שנסוג. קלוק הוזהר אפוא מפני האיום הבלתי צפוי על האגף הימני שלו ולמעשה על כל צבאו. קלוק בחר לצאת למתקפת נגד. הוא הורה לצבאו לפנות ימינה ולפנות מערבה כדי להתמודד עם האיום של הארמייה הצרפתית השישית. זה כלל נסיגה של כוחותיו של קלוק שחצו את נהר המארן דרומה וכעת נאלצו לצעוד 130 ק"מ (81 מייל) ביומיים כדי להגיע לעמדות מול הצרפתים. התגובה המהירה של קלוק מנעה מהארמייה השישית להתקדם מעבר לנהר אורק לעורף הגרמני. קלוק הדף התקפות צרפתיות ב-6 וב-7 בספטמבר.
בלילה שבין 7 ל-8 בספטמבר קרה האירוע המפורסם ביותר של הקרב על המארן. המושל הצבאי גליאני בפריז תגבר את הארמייה השישית ששומרת על פריז על ידי הסעות חיילים לחזית ברכבת, במשאיות ובמוניות רנו. גליאני ציווה על כשש מאות מוניות ב-Les Invalides במרכז פריז לשאת חיילים לחזית בניאטיי-לה-אודויי, חמישים קילומטרים משם. רוב המוניות שוחררו ב-8 בספטמבר, אך חלקן נותרו זמן רב יותר כדי לשאת את הפצועים והפליטים. המוניות, בהתאם לתקנות העירייה, הפעילו את המונים שלהן בצייתנות. האוצר הצרפתי החזיר את עלות הנסיעה הכוללת של 70,012 פרנק.
הגעתם של ששת אלפים חיילים ברכבת, במשאית ובמונית תוארה כקריטית במניעת פריצת דרך גרמנית אפשרית נגד הארמייה השישית. עם זאת, בזיכרונותיו של הגנרל גליאני, הוא מציין כיצד חלקם "הגזימו במקצת בחשיבותן של המוניות". בשנת 2001, סטרכאן מזכיר רק את המוניות כ"פחות מהאגדה" ובשנת 2009 כינה הרוויג את המוניות חסרות משמעות מבחינה צבאית. ההשפעה החיובית על המורל הצרפתי הייתה בלתי ניתנת להכחשה.
קלוק מסר למולטקה בליל 8 בספטמבר כי "ההחלטה תתקבל מחר בהתקפה עוטפת של הגנרל פון קוואסט". למחרת בבוקר לחם קוואסט את דרכו דרך ההגנות של הארמייה הצרפתית השישית והדרך לפריז, שהייתה מרוחקת רק 50 ק"מ (31 מייל), הייתה פתוחה. במילותיו של קיגן, "נדמה היה שמאזן היתרון במארן שוב עבר לצד הגרמנים".
מהלך הקרב > בילוב והאוזן

הארמייה השנייה של בילוב מדרום למארן ב-6 בספטמבר הייתה שחוקה ומדולדלת כמו הארמייה של קלוק, לאחר שצעדה 440 ק"מ (270 מייל) מאז עזבה את גרמניה וסבלה יותר מ-26,000 נפגעים וחיילים שנפלו ממחלות. בילוב החל את המלחמה עם 260,000 חיילים; בספטמבר היו לו 154,000. יתר על כן, יחסיו עם קלוק היו גרועים.
בזמן שקלוק היה בהתקפה ליד פריז, בילוב נכנס למגננה לאחר ההתקפה הצרפתית ב-6 בספטמבר. ב-7 בספטמבר, בילוב הורה לאגפו הימני לסגת 15 ק"מ (9.3 מייל) לנהר פטיט מורין לאחר התקפות של הארמייה הצרפתית החמישית של פראנשה ד'אספרה, שנקרא "פרנקי הנואש" כמחמאה של הבריטים. במהלך הנסיגה טבחו הצרפתים ב-450 גרמנים שניסו להיכנע. עם נסיגת האגף הימני שלו, בילוב הורה לכנף השמאלית שלו לתקוף בעזרת הארמייה השלישית של האוזן. האוזן חיפה על האגף השמאלי של בילוב ותקף את הארמייה התשיעית של פוש בביצות סנט גונד ליד העיר סזאן. ב-8 בספטמבר. היו לו 82,000 איש למשימה. ההתקפה של האוזן הייתה הפתעה, שנפתחה בלילה ללא הכנה ארטילרית. חייליו השתלטו על עמדות ארטילריה "עם הכידונים". האוזן הדף את פוש אחורה 13 ק"מ (8.1 מייל). ההתקפה של האוזן נבלמה אז כשחייליו מותשים ואחרי שספגו כ-11,000 נפגעים.
מהלך הקרב > הפער

פניו של קלוק שהיו לצפון-מערב ב-5 עד 7 בספטמבר כדי להילחם בארמייה הצרפתית השישית פתחו פער של 50 ק"מ (31 מייל) באגף השמאלי שלו בין חייליו לאלו של בילוב מהארמייה הגרמנית השנייה. סיור אווירי צרפתי ראה כוחות גרמנים נעים צפונה מול הארמייה השישית וגילה את הפער. חוסר התיאום בין פון קלוק לבילוב גרם לפער להתרחב עוד יותר.
בעלות הברית ניצלו את הפער בקווים הגרמניים, ושלחו את ה-BEF לצפון-מערב לכיוון קלוק ואת הארמייה החמישית מצפון-מזרח לכיוון בילוב לתוך הפער בין שתי הארמיות הגרמניות. האגף הימני של הארמייה הצרפתית החמישית תקף ב-6 בספטמבר והצמיד את הארמייה השנייה בקרב שני המורינים, על שם שני הנהרות באזור, הגראנד מורין ופטיט מורין. ה-BEF התקדם ב-6–8 בספטמבר, חצה את הפטיט מורין, כבש גשרים מעל המארן, והקים ראש גשר בעומק 8 קילומטרים (5 מיילים). למרות ההבטחה של מפקד ה-BEF פרנץ' לז'ופר שהוא ייכנס שוב לקרב, הקצב האיטי של התקדמות ה-BEF הכעיס את ד'אספרה, מפקד הארמייה החמישית, ומפקדים צרפתים נוספים. ב-6 בספטמבר הכוח הבריטי נע כל כך באיטיות עד שסיים את היום 12 קילומטרים (7 מייל) מאחורי מטרותיו וספג רק שבעה הרוגים. ה-BEF, על אף שמספרו היה גדול ממספר הגרמנים בפער ביחס של עשר לאחד, התקדם רק 40 ק"מ (25 מייל) בשלושה ימים. הארמייה החמישית חצתה את הפטיט מורין עד 8 בספטמבר, מה שאילץ את בילוב להסיג את האגף הימני של הארמייה השנייה. למחרת חצתה הארמייה החמישית את המארן, והארמייה הגרמנית השנייה נסוגה עוד יותר.
לאחר הקרב

הנסיגה הגרמנית בין 9 ל-13 בספטמבר סימנה את סופה של תוכנית שליפן. על פי המסופר, מולטקה דיווח לקייזר: "הוד מלכותך, הפסדנו במלחמה." (בגרמנית: "Majestät, wir haben den Krieg verloren"). לאשתו כתב בליל 9 בספטמבר: "הדברים לא הלכו כשורה. הלחימה מזרחית לפריז לא הלכה לטובתנו, ויהיה עלינו לשלם על הנזק שגרמנו".
ב-14 בספטמבר הודיעו שלטונות הצבא הגרמניים לקייזר וילהלם השני כי "העצבים של מולטקה נגמרו והוא אינו מסוגל עוד לפקד על מבצעים". הקייזר אילץ את מולטקה להתפטר בשל "בריאות לקויה". שר המלחמה אריך פון פלקנהיין מונה להחליף את מולטקה.
לאחר הקרב על המארן, הגרמנים נסוגו למרחק של עד 90 ק"מ (56 מייל) ואיבדו 11,717 שבויים, 30 תותחי שדה ו-100 מקלעים לצרפתים ו-3,500 שבויים לבריטים לפני שהגיעו לנהר האן. הנסיגה הגרמנית סיימה את תקוותם לדחוף את הצרפתים מעבר לקו ורדן-מארן-פריז ולזכות בניצחון מהיר. בעקבות הקרב והכישלונות של שני הצדדים לאגף את האגף הצפוני של היריב במהלך המרוץ אל הים, הסתיימה מלחמת התנועה כשהגרמנים ומדינות ההסכמה התמודדו זו מול זו על פני קו חזית נייח של תעלות והגנות שנותרו כמעט יציבות, במשך ארבע שנים.
לאחר הקרב > ניתוח הקרב

בתחילת המלחמה היו לשני הצדדים תוכניות שהם קיוו שיביאו לניצחון לאחר מלחמה קצרה. בעוד שהפלישה הגרמנית לא הצליחה להביס את הצרפתים והבריטים, לאחר הקרב הצבא הגרמני עדיין כבש חלק גדול מצפון צרפת וכן את רוב בלגיה. "צרפת איבדה 64% מהברזל שלה, 62% מהפלדה, ו-50% מהפחם. תוכנית 17 הצרפתית נכשלה למעשה.
ז'ופר, שתכנונו הוביל למערכה על הגבולות הרת האסון, הצליח להביא את בעלות הברית לניצחון טקטי. הוא השתמש בקווים פנימיים כדי להעביר חיילים מהאגף הימני שלו לאגף השמאלי הקריטי, ופיטר גנרלים. עקב החלוקה מחדש של הכוחות הצרפתיים, לארמייה הראשונה הגרמנית היו 128 גדודים מול 191 גדודים של הצרפתים ו-BEF. לארמיות הגרמניות השנייה והשלישית היו 134 גדודים מול 268 גדודים של הארמייה החמישית הצרפתית והארמייה החדשה התשיעית. פקודותיו של ז'ופר הן שמנעו מקסטלנו לנטוש את ננסי ב-6 בספטמבר או לחזק את הארמייה הזו כאשר הקרב המרכזי התחולל בצד השני של שדה הקרב. הוא התנגד להתקפות נגד עד שהגיע הזמן, ואז הציב את מלוא כוחו מאחוריה. ד'אספרה צריך לקבל קרדיט גם כמתכנן המהלך הראשי. כפי שז'ופר אומר בזיכרונותיו: "הוא זה שהפך את קרב המארן לאפשרי".
היסטוריונים מאפיינים את קרב המארן כהצלחה חלקית. עם זאת, ג'ון טריין כתב כי "בשום מקום, ובשום זמן, זה לא הציג את ההיבט המסורתי של הניצחון", אך עם זאת הצהיר כי הצרפתים והבריטים חבטו לתוך הפרצה בין הארמיות הגרמניות הראשונה והשנייה "עשו את הקרב על המארן לקרב המכריע של המלחמה". ברברה טוכמן ורוברט א. דוטי כתבו שניצחונו של ז'ופר על המארן רחוק מלהיות מכריע. טוכמן כינתה זאת "...ניצחון לא שלם במארן..." ודוטי כתב "...הייתה הזדמנות לניצחון מכריע, אך הוא חמק מידיו". איאן סאמנר כינה זאת "ניצחון פגום" שבו התגלה כי לא ניתן היה להנחית על הצבאות הגרמניים "מכה מכרעת". טוכמן כתבה כי קלאק הסביר את הכישלון הגרמני במארן כ-
...הסיבה שמתעלה על כל השאר הייתה הכישרון יוצא הדופן והמוזר של החייל הצרפתי להתאושש במהירות. […] שאנשים יתנו לעצמם להיהרג על מקום עומדם, זה דבר ידוע, שעליו סומכים בכל תוכנית קרב. אבל שגברים שנסוגו במשך עשרה ימים, ישנו על הקרקע, והיו על סף מוות מעייפות, שגברים אלה יצליחו להרים את רוביהם ולתקוף כאשר הפקודה נשמעת, זה דבר שמעולם לא חשבנו עליו. זו הייתה אפשרות שלא למדנו באקדמיה למלחמה שלנו.
ריצ'רד ברוקס כתב בשנת 2000 שמשמעות הקרב מתמקדת בכישלון תוכנית שליפן שאילצה את גרמניה להילחם במלחמה דו-חזיתית נגד צרפת ורוסיה - התרחיש שאסטרטגים שלה חששו מזה זמן רב. ברוקס טען כי "על ידי סיכול תוכנית שליפן, ז'ופר ניצח בקרב המכריע של המלחמה, ואולי של המאה". הקרב על המארן היה גם אחד הקרבות הראשונים בהם מטוסי הסיור מילאו תפקיד מכריע, בכך שגילו את נקודות התורפה בקווים הגרמניים.
לאחר הקרב > אבדות

קשה להפריד בין ההרוגים בקרב על המארן לבין ההרוגים בשאר הקרבות הקשורים באוגוסט וספטמבר 1914. למעלה משני מיליון איש נלחמו במערכה שהובילה לקרב הראשון על המארן ולמרות שהמידע הרשמי איננו מדויק. ספירת הנפגעים בקרב, הערכות לפעולות של ספטמבר לאורך חזית המארן עבור כל הצבאות מונות לרוב בערך 500,000 הרוגים או פצועים. הנפגעים הצרפתים הסתכמו בכ-250,000 חיילים, מתוכם כ-80,000 נהרגו. טוכמן טוענת כי היו 206,515 נפגעים לצרפתים באוגוסט על פי Armées Françaises, והרוויג טוען כי היו 213,445 פצועים צרפתים בספטמבר, גם על פי הערכה של ה-Armées Françaises, בסך הכל קצת פחות מ-420,000 בחודשיים הראשונים של המלחמה. על פי רוג'ר צ'יקרינג, ההרוגים הגרמנים במסעות 1914 בחזית המערבית מנו 500,000. הבריטים ספגוו 13,000 נפגעים, עם 1,700 הרוגים. שום קרב עתידי בחזית המערבית לא גרם בממוצע כל כך הרבה נפגעים ביום.
בשנת 2009 העריך הרוויג מחדש את ההרוגים בקרב בשני הצדדים. הוא כתב שההיסטוריה הרשמית של צרפת, Les armées Françaises dans la grande guerre, טענה כי היו 213,445 הרוגים צרפתים בספטמבר והוא מניח כי כ-40% התרחשו במהלך הקרב על המארן. בבדיקה חוזרת שלו את הצד הגרמני, על סמך ה-Sanitätsberichte, הרוויג כתב כי בין 1 ל-10 בספטמבר, לארמייה הראשונה היו 13,254 נפגעים, לארמייה השנייה היו 10,607 נפגעים, לארמייה השלישית היו 14,987 הרוגים, לארמייה הרביעית היו 9,433 הרוגים, לארמייה החמישית היו 19,434 הרוגים, לארמייה השישית היו 16,00 נפגעים, ולארמייה השביעית 10,164 נפגעים. הרוויג העריך כי לחמש הארמיות הגרמניות מוורדן לפריז היו 67,700 הרוגים במהלך הקרב והוא שיר כי 85,000 אבדות היו עבור הצרפתים. הרוויג כתב כי היו 1,701 נפגעים בריטיים (ההיסטוריה הרשמית הבריטית ציינה כי האבדות הללו נגרמו בין 6 ל-10 בספטמבר).
בסך הכל העריך הרוויג את מספר ההרוגים לכל הצדדים במארן בכ - 300,000 איש, אך העלה שאלה אם יש הצדקה לספור את נפגעים בקרב הזה לבדו. בשנת 2010 כתב איאן סאמנר כי היו 12,733 הרוגים בריטיים, כולל 1,700 הרוגים. סאמנר מצטט את אותו נתון נפגעים כולל של הצרפתים לספטמבר כמו הרוויג מ-Armées Françaises, הכולל את האבדות בקרב הראשון על האן, כ-213,445 אך מספק פירוט נוסף: 18,073 הרוגים, 111,963 פצועים ו-83,409 נעדרים. רוב הנעדרים נהרגו.
לאחר הקרב > הפעולות הבאות > הקרב הראשון על האן, 13–28 בספטמבר

ב-10 בספטמבר, הורה ז'ופר לצבאות הצרפתים ול-BEF להתקדם, ובמשך ארבעה ימים, הצבאות בצד שמאל נעו קדימה ואספו פצועים גרמנים וציוד, שנגדם רק מאחור. ב-11 וב-12 בספטמבר, ז'ופר הורה על תמרוני חילוף של הצבאות באגף השמאלי, אך ההתקדמות הייתה איטית מכדי לתפוס את הגרמנים, שסיימו את נסיגתם ב-14 בספטמבר, על קרקע גבוהה בגדה הצפונית של האן והחלו לחפור. התקפות חזיתיות של הארמיות התשיעית, החמישית והשישית נהדפו בין 15 ל-16 בספטמבר. זה הוביל את ז'ופר להעביר את הארמייה השנייה מערבה לאגף השמאלי של הארמייה השישית, השלב הראשון של ניסיונות מדינות ההסכמה לאגף את הצבאות הגרמניים ב"המרוץ אל הים".
כוחות צרפת החלו לנוע מערבה ב-2 בספטמבר, תוך שימוש במסילות הברזל הבלתי פגומות מאחורי החזית הצרפתית, שהצליחו להזיז קורפוס לאגף השמאלי תוך 5–6 ימים. ב-17 בספטמבר תקפה הארמייה השישית הצרפתית מסואסון ועד נויון, בנקודה המערבית ביותר של האגף הצרפתי, עם הקורפוסים ה-13 וה-4, שנתמכו על ידי הדיוויזיות ה-61 וה-62 של קבוצת דיוויזיות המילואים ה-6. לאחר מכן, הלחימה עברה צפונה ל-Lassigny והצרפתים התחפרו סביב נמפצל.
הארמייה השנייה הצרפתית השלימה את תנועתה מלורן והשתלטה על הקורפוס השמאלי של הארמייה השישית, שכן הופיעו סימנים לכך שגם כוחות גרמנים הועברו מהאגף המזרחי. קורפוס המילואים הגרמני התשיעי הגיע מבלגיה עד 15 בספטמבר ולמחרת הצטרף לארמייה הראשונה להתקפה לדרום-מערב, עם הקורפוס הרביעי ודיוויזיות הפרשים ה-4 וה-7, נגד ניסיון האיגוף הצרפתי. ההתקפה בוטלה וקורפוס המילואים התשיעי קיבל הוראה לסגת מאחורי האגף הימני של הארמייה הראשונה. דיוויזיות הפרשים ה-2 וה-9 נשלחו כתגבורת למחרת, אך לפני שהחלה הפרישה, ההתקפה הצרפתית הגיעה לקרלפונט ולנויון, לפני שנבלמה ב-18 בספטמבר. הצבאות הגרמניים תקפו מוורדן מערבה עד ריימס והאן בקרב פליריי (19 בספטמבר–11 באוקטובר), ניתקו את מסילת הרכבת הראשית מוורדן לפריז ויצרו את מבלט סן-מייל, מדרום לאזור מבצר ורדן. המאמץ הגרמני העיקרי נותר באגף המערבי, מה שנחשף לצרפתים בהודעות אלחוטיות שיירטו. עד 28 בספטמבר התייצבה חזית האן וה-BEF החל לסגת בליל 1–2 באוקטובר, כאשר החיילים הראשונים הגיעו לאבוויל שבסום בליל 8–9 באוקטובר. ה-BEF התכונן להתחיל בפעולות בפלנדריה הצרפתית ובפלנדריה בבלגיה, תוך הצטרפות לכוחות הבריטיים ששהו בבלגיה מאז אוגוסט.
לאחר הקרב > המרוץ אל הים

מ-17 בספטמבר עד 17 באוקטובר עשו הלוחמים ניסיונות הדדיים לאגף את הכנף הצפוני של יריבם. ז'ופר הורה לארמייה השנייה הצרפתית לעבור לצפון הארמייה הצרפתית השישית, על ידי מעבר ממזרח צרפת בין ה-2 ל-9 בספטמבר ופאלקנהיין שהחליף את מולטקה ב-14 בספטמבר, הורה לארמייה הגרמנית השישית לנוע מגבול גרמניה-צרפת לאגף הצפוני ב-17 בספטמבר. עד למחרת, התקפות צרפתיות מצפון לאן הובילו את פלקנהיין להורות לארמייה השישית להדוף את הצרפתים ולאבטח את האגף. התקדמות הצרפתים בקרב פיקרדי הראשון (22–26 בספטמבר) נפגשה במתקפה גרמנית ולא באגף פתוח ועד סוף קרב אלברט (25–29 בספטמבר), הארמייה השנייה תוגברה לשמונה קורפוסים אך עדיין נבלמה על ידי הכוחות הגרמניים בקרב אראס (1–4 באוקטובר), במקום להתקדם סביב האגף הצפוני הגרמני. הארמייה השישית הגרמנית גם גילתה כי בהגיעה לצפון, היא נאלצה להתנגד למתקפה הצרפתית במקום להתקדם סביב האגף וכי המטרה המשנית, להגן על האגף הצפוני של הצבאות הגרמניים בצרפת, הפכה להיות המשימה העיקרית. עד 6 באוקטובר, הצרפתים נזקקו לתגבורת בריטית כדי לעמוד בפני התקפות גרמניות סביב ליל. ה-BEF החל לנוע מהאן לפלנדריה ב-5 באוקטובר ותגבורת מאנגליה התאספה בצד השמאלי של הארמייה העשירית, שנוצרה מיחידות האגף השמאלי של הארמייה השנייה ב-4 באוקטובר.
מדינות ההסכמה והגרמנים ניסו לתפוס יותר שטח לאחר שהאגף הצפוני ה"פתוח" נעלם. ההתקפות הצרפתיות-בריטיות לעבר ליל באוקטובר בקרבות לה באסה, מסין וארמנטייר (אוקטובר-נובמבר) עוקבות אחרי ניסיונות להתקדם בין ה-BEF לצבא הבלגי על ידי הארמייה השמינית הצרפתית החדשה. התנועות של הארמייה השביעית ולאחר מכן השישית מאלזס ולורן נועדו לאבטח קווי תקשורת גרמניים דרך בלגיה, שם פעל הצבא הבלגי מספר פעמים, במהלך התקופה שבין הנסיגה הגדולה לקרב המארן; באוגוסט נחתו נחתים בריטים בדנקרק. באוקטובר הורכבה הארמייה הרביעית החדשה מקורפוס המילואים השלישי, ארטילריית המצור ששימשה נגד אנטוורפן וארבעה מקורפוסי המילואים החדשים שהוקמו בגרמניה. מתקפה גרמנית החלה ב-21 באוקטובר, אך הארמיות הרביעית והשישית הצליחו להשתלט רק על שטחים קטנים, במחיר גבוה לשני הצדדים בקרב על האיזר (16–31 באוקטובר) ודרומה יותר בקרב איפר הראשון (19 באוקטובר – 22 בנובמבר). פלקנהיין ניסה אז להשיג מטרה מוגבלת של לכבוש את איפר ומונט קמל, אולם הניסיונות נכשלו והמלחמה הפכה להיות מלחמת חפירות.
ראו גם

הקרב השני על המארן
המוניות בקרב על המארן
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, אוגוסט 1914, תל אביב, הוצאת מערכות, 1982
סירל פולס, מלחמת העולם הראשונה, תל אביב, מערכות, 1981
* מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר, דביר, 2010, הפרק "הנס על המארן: פרוץ מלחמת העולם הראשונה", עמ' 96–131.
הערות שוליים

↑  ברברה טוכמן, אוגוסט 1914, הוצאת דביר 1999 עמ' 42-43
↑  "טרקטור Panhard-Châtillon"  mvcgfrance.org/menu2/vehicules_exception
↑  תמונה: "טרקטור Panhard-Châtillon" - גורר תותח במלחמת העולם הראשונה  club-panhard-france.net/Site/index.php/galerie-panhard/207-panhard-dans-la-grande-guerre/detail/11834-1914-tracteur-chatillon-panhard-02?tmpl=component
↑  "טרקטור Panhard-Châtillon" books.google.com
| החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| 1914 | קרב לייז' • המצור על אנטוורפן • המערכה על הגבולות • הקרב הראשון על המארן • הקרב הראשון על האן • המרוץ אל הים • קרב איפר הראשון • קרב ארטואה הראשון • קרב שמפאן הראשון • הפסקת האש של חג המולד |  |
| 1915 | קרב איפר השני • קרב ארטואה השני • קרב שמפאן השני • קרב לוס • קרב ארטואה השלישי |  |
| 1916 | קרב ורדן • הקרב על הסום |  |
| 1917 | קרב אראס • הקרב השני על האן • קרב מסין • קרב פשנדל • קרב קמברה |  |
| 1918 | מתקפת האביב • קרב המל • מתקפת מאה הימים |  |
הזירה האירופית במלחמת העולם הראשונה
 המערכה באיטליה • המערכה בבלקן • מערכת גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553390105171  BnF: cb119563005 (data)  GND: 4168960-4  LCCN: sh85081391  NKC: ph117829 
מיקומם של הצבאות הצרפתיים והגרמנים בערך ב-1 בספטמבר בדרך לנהר המארן ליד שאטו-תיירי.
9 בספטמבר 1914. הארמייה החמישית הצרפתית (החום) וה-BEF (אדום) מנצלות את הפער בין הארמיות ה-1 וה-2 הגרמניות.
חיל הרגלים הצרפתי, 1914
המוניות בקרב על המארן
הקרב על מו ספטמבר 1914
חיילים צרפתים נחים ביער במהלך הקרב על המארן. צילום צבעוני אוטוכרום.
עמדות מנוגדות: 5 בספטמבר (קו מקווקו) 13 בספטמבר (קו אחיד)
פעולות גרמניה ובעלות הברית, ארטואה ופלנדריה, ספטמבר-נובמבר 1914
ברנדו איטון

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1986 (בן 38) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 פרופיל ב-IMDb
 
ברנדו מת'יו איטון (באנגלית: Brando Matthew Eaton; נולד ב-17 ביולי 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. מוכר בין היתר בשל תפקידו כג'ונה מיטשל בסדרת הטלוויזיה "דקסטר", ובתור גריפין בסדרת הנוער "סודות ההתבגרות".
ביוגרפיה

איטון נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה בה גדל כילד יחיד לאם חד הורית. מגיל חמש הוא החל לעסוק במשחק, ובסיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא החליט להפוך את תשוקתו למשחק לקריירה בתחום. הוא עזב את הבית בגיל שמונה עשרה, כשעבד במספר עבודות במקביל כדי לממן את שיעורי המשחק שלקח.
קריירה

איטון הצליח לבנות קריירת משחק, והחל להופיע בסדרות הטלוויזיה "זואי 101" בדמותו של וינס בלייק, "CSI", "NCIS", "המפענחת", המנטליסט", "היחידה", "המטייל בזמן", בונז" ו-"ניפ/טאק" ובסרטים כמו "הכדור בחוץ: גארי מאמן הטניס", "אלווין והצ'יפמאנקס 2", ו-The Powder Puff Principle. בנוסף, גילם את דמותו של ג'ונה מיטשל בסדרת הפשע "דקסטר". איטון שיחק גם בתפקיד חוזר בסדרת הנוער "סודות ההתבגרות", בה גילם את גריפין. מלבד תפקידים אלו הוא ביצע הופעות נוספות בטלוויזיה.
בשנת 2014 שיחק למספר פרקים בעונה הרביעית בסדרת הנוער "אוקוורד" ב-MTV, בדמותו של ווקר, ושנה לאחר מכן שם לגלם דמות זו בעונה החמישית. באותה שנה שיחק בסיטקום "מליסה וג'ואי", בתור אמרסון פריצ'רד. בקולנוע, שיחק בסרט המלחמה "צלף אמריקאי" בכיכובו של בראדלי קופר, בסרט האימה "קדחת הבקתה 3: מטופל אפס", השלישי בסדרת "קדחת הבקתה". בשנת 2019 שיחק בדרמת הספורט "המלחמה של בנט", על חייל לשעבר בחיל הנחתים של ארצות הברית שמשוחרר לאחר פציעה, וכדי לפרנס את משפחתו מתחיל להתחרות במרוצי אופנועי גרנד פרי.
פילמוגרפיה > קולנוע

אלווין והצ'יפמאנקס 2 (2009)
Balls Out: Gary the Tennis Coach‏ (2009)
קדחת הבקתה 3: מטופל אפס (2014)
צלף אמריקאי (2014)
זכות ראשונים! (2014)
סוג של שנאה (2015)
אמונה וניצחון (2015)
סיוע לרוצח (2016)
אוהבת הכלבים (2016)
אגם אליס (2017)
המלחמה של בנט (2019)