stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכר ברקוט
הפקה > צילומים

הסרט צולם בהרי הקרפטים ובסמוך לקייב. בין מוקדי הצילומים המפורסמים היה אגם סינוויר. ב-13 ביוני 2018 דווח כי צוות ההפקה הצליח לגייס מומחים מהוליווד כדוגמת הבמאי ג'ון ווין (אשר משמש כבמאי משותף של הסרט), כמו גם המפיקים ג'ף רייס, יורי קרנובסקי ורג'ה קולינס. הצוות האוקראיני, בראשות אחטם סיטאבלאייב, אחראי על כל החלק היצירתי והמהותי של הסרט בעוד השותפים האמריקאים מספקים את הציוד הטכני ומסייעים בקידום הפרויקט בשוק הצפון אמריקאי.
"שיתוף פעולה עם השותפים האמריקאים הוא, קודם כל, הסיכוי שלנו לספר לכל העולם את סיפור הגבורה המדהים הזה של איוון פרנקו, להראות את יופיים של הקרפטים האוקראינים, לספק הזדמנות ללמוד יותר על ההיסטוריה שלנו, מסורות עתיקות, לשמוע מוזיקה אוקראינית אמיתית,'להדביק' לא רק את הצופה האוקראיני אלא גם את הצופה המערבי במדינתנו", אמר במאי הסרט אחטם סיטאבלאייב.
הצילומים החלו ב-15 ביוני 2018 באזור הקרפטים בסינבירסקה פוליאנה. תקופת הצילומים נמשכה עד 1 בספטמבר 2018.
הערות שוליים

↑   זכר ברקוט, בביצוע הטריילר הרשמי של "זכר ברקוט", סרטון  באתר יוטיוב
↑  "Захар Беркут". kinorob.com. נבדק ב-5 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  До створення фільму «Захар Беркут» долучився міжнародний фонд Івана Франка — Укрінформ, 24.11.2017
↑  Український екшен «Захар Беркут» вийде за два місяці. Його знімали минулого літа, а тепер монтують і «розфарбовують» — репортаж зі студії. theBabel, 1 August 2019
↑  "Захар Беркут. Відеоблог Ахтема Сеітаблаєва #6. Чи відрізнятиметься сюжет фільму від повісті І.Франка?". YouTube. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ахтем Сеітаблаєв про зйомки «Захара Беркута», роботу з іншим режиссёром і масштаб фільму. Сєґодня, 15 February 2019
↑  «Захар Беркут» — історія про минуле з відголосом у майбутнє. Про книжку, зйомки, американців та Карпати // Український інтерес, 19.08.2018
↑  "Творці фільму Захар Беркут запускають відеодайджест про роботу над проектом". kinorob.com. נבדק ב-5 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "До знімальної групи історичного екшена Захар Беркут приєдналися колеги з Голлівуду". kinorob.com. נבדק ב-18 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "На Закарпатті почалися зйомки історичного екшена Захар Беркут". kinorob.com. נבדק ב-20 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Чи підкорить фільм, що зараз знімається на Закарпатті, Голлівуд? ФОТО. ВІДЕО // zakarpatpost.net, 27.06.2018
↑  «Захар Беркут» за рік з’явиться на екранах — Сеітаблаєв — Укрінформ, 03.09.2018
בול דואר שהונפק לכבוד הסרט "זכר ברקוט" (2019)
מעמדה הבין-לאומי של ירושלים

תצלום הצנחנים בכותל המערבי הפך בישראל לסמל איחוד ירושלים, אשר עוגן בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, אך זכה להכרה מועטת בקהילה הבין-לאומית
מעמדה החוקי של ירושלים על פי החוק הישראלי כפי שהוא בא לידי ביטוי בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל וחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, הוא שירושלים המאוחדת והשלמה היא חלק ממדינת ישראל ועיר בירתה. מעמדה הדיפלומטי של ירושלים ומעמדה לפי החוק הבינלאומי מורכבים ונתונים במחלוקת. רבות ממדינות העולם ומהארגונים הבין לאומיים אינם מכירים דה יורה בריבונות ישראל בירושלים ולא מקבלים את סיפוח מזרח העיר, אך עמדתן של חלק מהמדינות מעורפלת. רוב המדינות המקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל ממקמות את שגרירויותיהן מחוץ לירושלים, אך למרות זאת רבות מהן מכירות דה פקטו במערב ירושלים כבירת ישראל, וביקורים רשמיים של נציגיהן נערכים בירושלים.
ארצות הברית מכירה בירושלים, באופן רשמי, כבירת ישראל מאז חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים (1995). אולם, העברת השגרירות בפועל נדחתה בתקופת כהונתם של הנשיאים קלינטון, בוש ואובמה. לאחר נאום ירושלים (2017) של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הועברה שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים. בעקבות זאת הכירו מדינות נוספות בירושלים כבירת ישראל. מדינות בודדות, בהן רוסיה, מכירות בריבונותה של ישראל על מערב העיר, ולמעשה רואות בקו הירוק את גבול הריבונות הישראלית. בירושלים פועלות כיום שגרירויותיהן של ארצות הברית, גואטמלה, קוסובו, הונדורס, פפואה ניו גינאה ופרגוואי. במקביל פועלות בירושלים נציגויות רשמיות של מספר מדינות: ברזיל, הונגריה, צ'כיה ואוסטרליה. מדינות נוספות הודיעו על כוונתן לפתוח שגרירות בירושלים.
בחוות דעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק מיולי 2024 נקבע כי נוכחותה המתמשכת של ישראל במזרח ירושלים אינה חוקית, וכי על ישראל לסיים את נוכחותה בשטח בהקדם האפשרי.
תולדות המעמד החוקי של ירושלים > עד הקמת מדינת ישראל

במשך כ-400 שנה נשלטה ארץ ישראל ובכללה ירושלים על ידי האימפריה העות'מאנית. בשנת 1917 בזמן מלחמת העולם הראשונה נכבשה ארץ ישראל וירושלים בכללה על ידי בריטניה. הבריטים הפכו את ירושלים לבירתה של ארץ ישראל ולמקום מושבו של הנציב העליון. בפברואר 1947 (=שבט תש"ז), בעקבות ההתרחשות בארץ ישראל והמאבק בין היהודים לערבים, ביקשו הבריטים מהאו"ם לקחת אחריות על פתרון שאלת ארץ ישראל. ועדה שמינה האו"ם הציעה את תוכנית החלוקה שנתקבלה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 (= כ"ט בנובמבר).
תוכנית החלוקה קבעה כי ירושלים תהיה במעמד ניפרד (קורפוס ספרנדום) משאר חלקי ארץ ישראל, וחלק מאזור בשליטה בין־לאומית (שאמור היה לכלול גם את בית לחם), באמצעות מושל זר שימונה על ידי האו"ם, ומועצה שתורכב מנציגי התושבים של האזור.
ב-13 בדצמבר 1948 הכריז עבדאללה הראשון, מלך ירדן, על סיפוח מזרח ירושלים לירדן. מרבית מדינות העולם, לרבות מדינות הליגה הערבית, לא הכירו בסיפוח. יוצאת דופן הייתה פקיסטן שהכירה בו.
תולדות המעמד החוקי של ירושלים > קביעת ירושלים כבירת ישראל

בתום המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות חולקה ירושלים בין ישראל לבין ירדן (בית לחם נותרה בידי ירדן). ב-2 באוגוסט 1948 פורסם מנשר על ידי דוד בן-גוריון מתוקף תפקידו כשר הביטחון של מדינת ישראל. למִנשר צורפה גם מפת הסבר, כמו במִנשר על ארץ ישראל שנספח לפקודת שטח השיפוט והסמכויות שפורסמה ב-22 בספטמבר 1948, המִנשר החיל את המשפט של המדינה על שטחי ירושלים וסביבותיה שהוחזקו בידי צה"ל ב-1948, ובעקבותיו בא מִנשר מס' 2, שמינה מושל צבאי לעיר, דב יוסף.
ישיבתה הראשונה של הכנסת הראשונה ב-14 בפברואר 1949 (ט"ו בשבט תש"ט) התקיימה בבניין הסוכנות היהודית בירושלים, אולם ישיבותיה הבאות של הכנסת, עד דצמבר 1949, התקיימו בבניין קולנוע קסם ובמלון "סן רמו" בתל אביב. גם מוסדות המדינה האחרים פעלו מתל אביב עד שהועברו בהדרגה לירושלים החל מדצמבר 1949.
ב-9 בדצמבר 1949 התקבלה החלטה 303 בעצרת הכללית של האו"ם הקובעת שיש להעביר את ירושלים לשליטת האו"ם. ההחלטה נתמכה בידי רבות מהמדינות הנוצריות-קתוליות שלא רצו שירושלים והמקומות הקדושים לנוצרים יוותרו תחת שלטון ישראל וירדן. בעקבות החלטה זו, ב-13 בדצמבר מסר בן-גוריון הודעה בכנסת בה הכריז על מערב ירושלים שהייתה בשליטת ישראל, כעל בירתה. ההודעה כללה גם בקשה מן הכנסת להעביר את ישיבותיה לירושלים. הכנסת אישרה את ההודעה, וקיימה את ישיבותיה הבאות בירושלים.
במשך השנים שלאחר מכן הביעו מדינות ברחבי העולם מחאה כלפי ישראל על שהיא מעבירה מוסדות שלה לירושלים וישראל ניהלה מערכה דיפלומטית בדרישה שירושלים והדרך אליה תישאר חלק ממדינת ישראל. כך, בעת שישראל הכריזה על העברת משרד החוץ לירושלים, בשנת 1952, הביעו ארצות הברית ומדינות אחרות מורת רוח מכך.
"חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים" (באנגלית: Jerusalem Embassy Act of 1995, בתרגום חופשי לעברית: חוק השגרירות בירושלים של 1995) נחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1995. בחוק נאמר: "יש להכיר בירושלים כבירת מדינת ישראל, ושגרירות ארצות הברית בישראל תועבר לירושלים לא יאוחר מ-31 במאי 1999". על פי החוק, נשיא ארצות הברית היה רשאי לדחות את ביצוע העברת השגרירות מדי שישה חודשים, וכך נעשה עד 2017.
ב-6 בדצמבר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בנאום שכונה "נאום ירושלים" כי ארצות הברית מכירה בירושלים כבירתה של מדינת ישראל. עד אז נמנעה ארצות הברית במשך שנים רבות מלהכיר רשמית באף חלק מירושלים כחלק ממדינת ישראל, בהתאם להחלטת האו"ם על בינאום ירושלים. שגרירות ארצות הברית בישראל הועברה מתל אביב לירושלים ב-14 במאי 2018.
תולדות המעמד החוקי של ירושלים > קביעת ירושלים כבירת ישראל > בניית העיר והרחבתה

מאז ראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 שוכנים כל מוסדות השלטון המרכזיים של מדינת ישראל (למעט משרד הביטחון) בחלקה המערבי של ירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים העבירה ממשלת ישראל את משרד המשפטים לרחוב צלאח א-דין בחלקה המזרחי של העיר. פגישות של ראשי המדינה עם מנהיגים זרים ועם דיפלומטים נערכות בדרך-כלל בירושלים. נדיר שנציגים של מדינות זרות מחרימים פגישות רשמיות בירושלים עקב העדר ההכרה בירושלים כבירת ישראל, אולם היו מקרים שבהם ביקשו הנציגים הזרים שהפגישות תערכנה במערב העיר. מלך ירדן, עבדאללה השני, העדיף לקיים את ביקורו הרשמי הראשון בישראל בתל אביב ולא בירושלים.
תולדות המעמד החוקי של ירושלים > איחוד העיר לאחר מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים השתלטה ישראל על מזרח ירושלים, ואיחדה את שני חלקי העיר תחת שלטונה.
ישראל רואה בירושלים המאוחדת את "בירת הנצח של מדינת ישראל ושל העם היהודי". במילים אלה הגדירו בכירים ישראלים את ירושלים מספר רב של פעמים (כך, למשל, הגדיר יצחק רבין את מעמדה של ירושלים בנאום שנשא לרגל חתימת "הצהרת העקרונות" של הסכמי אוסלו בספטמבר 1993). משרד החוץ מחזק טענה זו באומרו: "יהודים ישבו בירושלים ברציפות משנת 1004 לפנה"ס, אז דוד המלך הכתיר את ירושלים כבירת ממלכתו. לעם היהודי יש קשר רוחני איתן לירושלים."
מיד אחרי מלחמת ששת הימים הוסיפה הכנסת סעיף לפקודת סדרי השלטון והמשפט (סעיף 11ב), המסמיך את ממשלת ישראל להחיל בצו את החוק הישראלי על שטחים בתחומי ארץ ישראל (בגבולות המנדט הבריטי). הממשלה החליטה להחיל את החוק הישראלי גם על השטח המכונה מזרח ירושלים, כלומר - על שטח עיריית ירושלים הירדנית, ובנוסף על כפרים, עיירות ושטחים פתוחים שנמצאו מעבר לקו העירוני, מצפון, ממזרח ומדרום לירושלים. מרבית הקהילה הבין־לאומית אינה מכירה בהחלת החוק הישראלי ורואה במזרח ירושלים חלק מהשטחים המוחזקים, ובשכונות היהודיות שהוקמו בה - התנחלויות. ממשלת ישראל טענה במספר פורומים בין־לאומיים כי החלת החוק על השטח אינה סיפוח.
האיחוד זכה למחאה מצד מדינות שונות ובעקבות הסיפוח העלו גורמים שונים מחדש את הדרישה לבינאום ירושלים. ספרד הגישה לעצרת הכללית של האו"ם הצעת החלטה לאשרור הדרישה לבינאום ירושלים. שר החוץ של הולנד, לעומת זאת, דחה את הדרישה לבינאום ירושלים. הממלכה המאוחדת ניסתה לגבש הסכמה על תוכנית לבינאום העיר העתיקה.
מאז 1967 בנתה ישראל מספר רב של שכונות ברחבי ירושלים, בפרט במזרח העיר. כולן נועדו להתיישבות יהודים. 24% מהיהודים בירושלים חיים בשכונות שבמזרח העיר.
תולדות המעמד החוקי של ירושלים > חוק ירושלים

ב-30 ביולי 1980 אושר בכנסת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. בתגובה קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 באוגוסט 1980 את החלטה 478 שקוראת לביטול החוק. בעקבות ההחלטה, העבירו כל 13 המדינות את שגרירויותיהן מירושלים, רובן לתל אביב, אולם (פרגוואי ובוליביה מחזיקות שגרירויות במבשרת ציון, שאיננה נחשבת כחלק מהעיר. הולנד השאירה בירושלים משרד של השגרירות לשירות תושבי העיר.
ב-1984, לאחר מאמצים דיפלומטיים, החזירו קוסטה ריקה ואל סלוודור את שגרירויותיהן בישראל לירושלים, אך ב-2006, לאחר מלחמת לבנון השנייה, החליטו שתי המדינות להחזיר את השגרירויות לתל אביב, במטרה לשפר את יחסיהן עם ארצות ערב. ב-14 במאי 2018 הועברה שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים.
תולדות המעמד החוקי של ירושלים > חוק ירושלים > חופש הדת והפולחן

בסעיף 3 לחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, מתחייבת ישראל לשמור על המקומות הקדושים לכל הדתות בעיר ולהימנע מכל פגיעה בחופש הגישה למקומות הקדושים וקיום הפולחן בהם. עם זאת, ישראל מגבילה לעיתים קרובות את הכניסה ליהודים להר הבית, ואוסרת בפועל על תפילה בהר, בטענה שהדבר הכרחי לשם שמירה על הביטחון והסדר הציבורי. גורמים ישראלים (למשל, גולדה מאיר בספרה האוטוביוגרפי "חיי") האשימו בעבר את הממשל הירדני בהצרת חופש הדת ליהודים בעת שלטונו במזרח ירושלים, ובהחרבת מוסדות דת יהודיים רבים. מבין האתרים היהודים הדתיים שהוחרבו או נפגעו במהלך שלטון ירדן במזרח העיר אפשר למנות את האתרים הבאים:
הרובע היהודי בעיר, על כל 68 בתי הכנסת שהיו בו, פוצץ והוחרב.
מצבות בית הקברות היהודי בהר הזיתים נעקרו ושימשו כאבני בניין. בית הקברות שוקם רק לאחר מלחמת ששת הימים.
בניגוד להסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן מ-1949, לא הותרה גישה של יהודים ישראלים לכותל המערבי ולשאר האתרים הקדושים ליהודים במזרח ירושלים.
המעמד החוקי במשפט הבין־לאומי > התפיסה התומכת בזכות הישראלית לריבונות בירושלים

על פי חוות הדעת המשפטית של מספר משפטנים ישראלים ומספר משפטנים תומכי ישראל בעולם יש לישראל זכות חוקית על מערב ירושלים, וחלקן אף סוברים שיש לישראל זכות גם על מזרח העיר.
המעמד החוקי במשפט הבין־לאומי > התפיסה התומכת בזכות הישראלית לריבונות בירושלים > החלטות בעלות תוקף חוקי-בין־לאומי

החלטת ה-5 באפריל 1920 שהתקבלה בועידת סן רמו על ידי נציגי מדינות ההסכמה, שניצחו במלחמת העולם הראשונה, ולהן הייתה הסמכות מבחינת המשפט הבין־לאומי לקבל את ההחלטה, הייתה נקודת מפנה עבור העם היהודי. הוחלט לאשר את כתב המנדט על ארץ ישראל ובכך התקבלה לראשונה ההכרה בזכות ההיסטורית לבעלות יהודית על ארץ ישראל. החלטות סן רמו עוגנו בהסכם סוור שנחתם עם טורקיה בקיץ 1920. ההחלטה אומצה על ידי חבר הלאומים לאחר כשנתיים, ב-24 ביולי 1922. בהסכם לוזאן 1923 הטורקים ויתרו על זכויות הבעלות שלהם על השטחים במזרח התיכון מבלי שהסכם סוור שונה. ובכך נסגר המעגל - שטחי המזרח התיכון הועברו מהבעלים הקודם שלהם, האימפריה העות'מאנית, לבעלים החדשים, משטר המנדטים של חבר הלאומים, שבתורו הכיר בזכותו ההיסטורית של העם היהודי לבעלות על ארץ ישראל מן הירדן לים (סעיף 25 איפשר להחריג את עבר הירדן המזרחי משטח המדינה היהודית העתידית) והתחייב ליצור את התנאים אשר יבטיחו הקמת בית לאומי לעם היהודי. בנוסח אין סעיף המחריג את מעמדה של ירושלים.
החלטות אלו והזכויות הגלומות בהן לאוכלוסיות ועמים בשטחי המנדט שבו ועוגנו במסמך החוקתי המכונן של האו"ם - מגילת האו"ם בסעיף 80 פרק 12, משקבל האו"ם את מחויבויותיו של חבר הלאומים.
החלטה זו היא היחידה בעל תוקף מחייב במשפט הבין־לאומי בנושא גבולות מדינת ישראל, והיא קודמת ועולה על תוכנית החלוקה מכ"ט בנובמבר 1947 שהתקבלה כהמלצה בלבד, ללא תוקף משפטי מחייב וכל החלטה אחרת של מועצת הביטחון או העצרת הכללית שהתקבלה מאז ועד היום כדוגמת החלטה 478.
המעמד החוקי במשפט הבין־לאומי > התפיסה התומכת בזכות הישראלית לריבונות בירושלים > החלטות ללא תוקף משפטי-בין־לאומי מחייב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר עמדות  בינלאומיים ונימוקים , על פיהם לפי המשפט הבינלאומי אין לישראל זכות על מזרח ירושלים או על כולה.
תוכנית החלוקה קבעה כי ירושלים תהיה חלק מאזור בשליטה בין־לאומית (שאמור היה לכלול גם את בית לחם), בהובלת מושל זר שימונה על ידי האו"ם, ומועצה שתורכב מנציגי התושבים של האזור. התוכנית סוכלה משום התוקפנות הערבית והעדר המוכנות מצד האו"ם להפעיל כוח ליישומה של התוכנית למרות הבקשה להתערבות מהצד היהודי. לאחר מלחמת העצמאות וחלוקת ירושלים בין ישראל לירדן, נערך בעצרת האו"ם דיון שהסתיים בקבלת החלטה הקוראת לבנאם את ירושלים, אך גם הפעם לא נעשו ניסיונות רציניים ליישם את ההחלטה.
בעקבות חוק ירושלים קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 באוגוסט 1980 את החלטה 478 שבה נאמר כי "חוק ירושלים חסר תוקף ויש לבטלו באופן מיידי." בהחלטה תמכו 14 מדינות, 0 התנגדו, ו-1 (ארצות הברית) נמנעה. ההחלטה קראה לחברות האו"ם להוציא את שגרירויותיהן מירושלים.
המעמד החוקי במשפט הבין־לאומי > התפיסה התומכת בזכות הישראלית לריבונות בירושלים > טענות משפטיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ישנם מספר מומחים לחוק הבין־לאומי הטוענים כי אף אם היה צריך להתייחס להחלטות אלו כמחייבות - עדיין לישראל ישנה זכות חוקית לשלוט על יהודה ושומרון ומזרח ירושלים. לטענתם, כיבוש שטח חסר-ריבונות מתוך הגנה עצמית מקנה זכות לריבונות על השטחים שנכבשו. לפי שיטה זו, מערב ירושלים נותרה חסרת ריבונות עם עזיבת הבריטים ב-1948, וישראל כבשה שטח זה כהגנה עצמית, ולכן ישראל זכאית לטעון לריבונות על מערב ירושלים. כהמשך ישיר לתפיסה זו, השטחים שנכבשו מירדן במלחמת ששת הימים נותרו חסרי ריבונות, ולכן ישראל זכאית לטעון לריבונות על יהודה ושומרון ומזרח ירושלים.
בשנת 1970 כתב סטיבן שוובל, לימים נשיא בית הדין הבין־לאומי בהאג, חוות דעת לפיה "יש לישראל זכות בעלות עדיפה בשטח שהיה פלשתינה לרבות ירושלים כולה, מאשר לירדן או למצרים". שוובל נימק את עמדתו בכך שמעמדה הקודם של ירדן בירושלים נבע מפלישה בלתי חוקית בתוקפנות צבאית, ולעומת זאת ישראל נכנסה לשטח ב-1967 במלחמת מגן. דברי שוובל צוטטו בפי שגריר ישראל באו"ם ב-1977, כדי להדוף יוזמות אנטי-ישראליות בעצרת הכללית.
המעמד החוקי במשפט הבין־לאומי > דעת רוב המדינות החברות באו"ם

לדעת רוב המדינות החברות באו"ם מעמדה החוקי של ירושלים נגזר מהחלטה 181 ומהחלטה 194 המאשררת אותה. על פי החלטות אלו הריבון החוקי בכל שטחי ירושלים הוא ארגון האו"ם. ועל כן כל ההחלטות הישראליות לגבי ירושלים נעדרות כל תוקף. תפיסה זו עוברת כחוט השני בכל החלטות האו"ם שנתקבלו מאז 1948 ועד ימינו אלו.
דוח ועדת אונסקו"פ, שאומץ על ידי האו"ם בהחלטה 181 מתייחס לשאלה מהי משמעות המושג "בית לאומי" המופיע בכתב המנדט. מסקנתו היא שבשימוש במושג "בית לאומי", נעשה במכוון שימוש במושג מעורפל מבחינה משפטית. הממשלה הבריטית נמנעה במודע מהשימוש במושג "מדינה", שהוא מושג חד משמעי, כדי להימנע מהתחייבות למדינה וזאת בגלל התנגדות חלק מחברי הממשלה. כמו כן לעניין גבולות הבית הלאומי. ההצהרה מתייחסת ל"בית לאומי בארץ ישראל" ללא פרוט גבולות כל שהוא. ברור שאין בה התחייבות מפורשת להקמת בית יהודי בכל שטחי ארץ ישראל. לכן החלטת החלוקה אינה סותרת את התחייבות חבר הלאומים אלא להפך היא מגשימה ומשדרגת אותה, על ידי הקמת מדינה יהודית בחלק משטחי ארץ ישראל המנדטורית.
השגרירויות הזרות בירושלים והכרה בירושלים כבירת ישראל

כיום ממוקמות בירושלים שגרירויותיהם של ארצות הברית, גואטמאלה, קוסובו, הונדורס, פפואה גינאה החדשה ופרגוואי.
השגרירויות הזרות בירושלים והכרה בירושלים כבירת ישראל > היסטוריה

השגרירויות הזרות שמוקמו בתל אביב עם קום מדינת ישראל, נשארו בה לאור העדר ההסכמה הבין־לאומית להכרזת ישראל על בירתה. עם זאת, כתבי האמנה של השגרירויות נמסרו לנשיא מדינת ישראל, במשכנו שבירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים עברו מספר שגרירויות זרות לירושלים, ועד שנת 1973 שכנו בעיר 19 שגרירויות: שגרירות הולנד, חמש שגרירויות מארצות אפריקה – חוף השנהב, זאיר, קניה, אתיופיה והרפובליקה של קונגו ו-13 שגרירויות מדרום אמריקה ואמריקה המרכזית:
בוליביה, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, אל סלוודור, גואטמלה, האיטי, פנמה, אורוגוואי, ונצואלה. קביעת מקום השגרירויות לא הייתה הכרה רשמית בירושלים כבירת ישראל, אבל הייתה בה הכרה דה-פקטו בכך שירושלים היא מרכז השלטון הישראלי.
בשנת 1973 נסגרו רוב השגרירויות בירושלים, עקב מלחמת יום הכיפורים וניתוק היחסים הדיפלומטיים עם מדינות אפריקה לאחר ועידת אלג'יר של המדינות הבלתי-מזדהות. מדינות אמריקה הלטינית והולנד המשיכו להחזיק שגרירויות בירושלים עד שנת 1980, אך לאחר חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל והכרזת ירושלים כבירה מאוחדת על ידי הכנסת, הן העבירו את נציגויותיהן לגוש דן.
ב-1984, לאחר מאמצים דיפלומטיים, החזירו קוסטה ריקה ואל סלבדור את שגרירויותיהן בישראל לירושלים, אך ב-2006 החליטו שתי המדינות להחזיר את השגרירויות לתל אביב.
בשנות ה-90, כשהארצות האפריקאיות חידשו את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל הן לא החזירו את השגרירים לירושלים אלא קבעו את מושביהם בגוש דן.
לאחר נאום ירושלים (2017) של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בו הכיר בירושלים כבירת ישראל והודיע על העברת השגרירות לעיר החלה ישראל מהלך דיפלומטי לרתימת מדינות נוספות למהלך ולהעברת שגרירויותיהן לעיר. ב-1 במאי 2018 החזירה גואטמלה את שגרירותה לעיר וב-14 במאי נפתחה גם שגרירות ארצות הברית. ב-21 במאי הועברה לירושלים שגרירות פרגוואי, אך בהמשך השנה הוחזרה להרצליה.
באוגוסט 2019 הכירו הונדורס ונאורו בירושלים כבירת ישראל.
ב-16 ביוני 2023 פורסם על הסכם שנחתם בין ישראל לרוסיה, במסגרתו תפתח רוסיה בירושלים שלוחה של שגרירות.
באוגוסט 2023 הכריזו ארבעה נשיאים על כוונתם לפתוח נציגות של ארצם בירושלים: נשיא סיירה לאון, ג’וליוס מאדה ביו ונשיא פפואה ניו גיני, ג'יימס מרפה הכריזו על כוונתם לפתוח את שגרירות ארצם בירושלים, נשיא פרגוואי החדש, סנטיאגו פניה הכריז ששגרירות פרגוואי תחזור לירושלים בקרוב ונשיא אורוגוואי לואיס לאקאז'ה פו הכריז על כוונתו לפתוח משרד דיפלומטי בירושלים.
בספטמבר 2023, בפגישה בין נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו פליקס צ'יסקדי וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, הכריזו השניים כי קונגו תעביר את שגרירותה בישראל לירושלים.
בפברואר 2024 הכריז נשיא ארגנטינה חבייר מיליי על העברת השגרירות לירושלים, בעת ביקורו הרשמי שלו בישראל.
השגרירויות הזרות בירושלים והכרה בירושלים כבירת ישראל > מדינות ששגרירותיהן שוכנות בירושלים

ארצות הברית ארצות הברית בפברואר 2018 הודיעה מחלקת המדינה האמריקנית כי השגריר יעביר את מושבו למתחם הקונסוליה בירושלים ב-14 במאי 2018, לכבוד יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל.
גואטמלה גואטמלה, ב-24 בדצמבר 2017 הודיע נשיא גואטמלה, ג'ימי מוראלס, כי הורה להעביר את השגרירות בישראל מתל אביב לירושלים. ב-1 במאי 2018 עברו צוות השגרירות מתל אביב לירושלים וב-17 במאי התקיים הטקס הרשמי לקביעת השגרירות במעמד נשיא גואטמלה ובכירי ממשלתו.
הונדורס הונדורס הודיעה כי היא מכירה בירושלים כבירת ישראל ומתכוונת להעביר אליה את השגרירות שלה, אך התנתה זאת בפתיחת שגרירות ישראלית בבירתה שלה, טגוסיגלפה. בינתיים ועד לביצוע החלטה זו פתחה הונדורס בירושלים משרד סחר. ב-24 ביוני 2021 פתחה הונדורס את שגרירותה בירושלים.
פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה ב-5 בספטמבר 2023 חנך ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה ג'יימס מרפה את שגרירות ארצו בירושלים, במעמד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
פרגוואי פרגוואי העבירה את שגרירותה ב-2018 לירושלים, אך לאחר מספר חודשים החזירה אותה לתל אביב. בדצמבר 2024 חזרה ופתחה את השגירורת בירושלים עם ביקורו הרשמי של נשיא פרגוואי סנטיאגו פניה בישראל.
קוסובו קוסובו, ראש ממשלת קוסובו עבדולה הוטי הודיע בספטמבר 2020 במסגרת הסכם סרביה-קוסובו על כינון יחסים דיפלומטיים ופתיחת שגרירות בירושלים. על דברים אלו חזר גם נשיא קוסובו האשים טאצ'י. ב-14 במרץ 2021, פתחה קוסובו את השגרירות שלה בירושלים.
השגרירויות הזרות בירושלים והכרה בירושלים כבירת ישראל > מדינות המחזיקות בנציגות רשמית בירושלים

אקוודור אקוודור, ב-12 במאי 2022 הודיע נשיא אקוודור גיירמו לאסו, על פתיחת משרד לחדשנות מטעם אקוודור בירושלים.
גאורגיה גאורגיה, פתחה קונסוליה של כבוד בירושלים.
הולנד הולנד, פתחה משרד מדע בירושלים.
הונגריה הונגריה, פתחה בירושלים משרד סחר.
יוון יוון, פתחה קונסוליה מרכזית בירושלים.
צ'כיה צ'כיה, הנשיא מילוש זמאן התחייב לרגל יום העצמאות ה-70 להעביר את השגרירות לירושלים. הוא הודיע שיעשה זאת בשלבים מחמת בעיה כלכלית, ושהוא מכיר בירושלים כבירת ישראל. בינתיים ועד למימוש התחייבות זו פתחה צ'כיה שלוחה לשגרירות הקיימת והקימה בית תרבות מטעמה בירושלים.
השגרירויות הזרות בירושלים והכרה בירושלים כבירת ישראל > מדינות המתעתדות לפתוח שגרירות בירושלים

אוגנדה אוגנדה, לאחר התיווך בין ישראל לסודאן, הודיעה שמתכוונת להעביר את השגרירות בישראל לירושלים.
גינאה המשוונית גינאה המשוונית בפברואר 2021 הודיע נשיא גינאה המשוונית, תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו כי יעביר את השגרירות של מדינתו לירושלים.
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית, משרד החוץ הודיע ב-31 באוקטובר 2020 על כוונה להעביר את השגרירות הדומיניקנית לירושלים.
מולדובה מולדובה, הודיעה ביוני 2019 שתפתח שגרירות בירושלים.
מלאווי מלאווי, נשיא מלאווי לזארוס צ'קוורה, הודיע כי ארצו מתכוונת לפתוח שגרירות בירושלים.
סורינאם סורינאם, ב-30 במאי 2022, בפגישותו עם שר החוץ הישראלי יאיר לפיד, הודיע שר החוץ הסורינאמי כי מדינתו תפתח שגרירות בירושלים.
סלובקיה סלובקיה, יו"ר הפרלמנט הסלובקי, אמר במהלך ביקורו בישראל כי מדינתו מתכננת להעביר את שגרירותה לירושלים.
פיג'י פיג'י בפברואר 2025 החליטה ממשלת פיג'י על העברת השגרירות לירושלים. שר החוץ של ישראל ברך על ההחלטה: "אני מודה לראש הממשלה ושר החוץ סיטיבני ראבוקה, ידיד ישראל, על העברת ההחלטה היום בממשלת פיג׳י.
פנמה פנמה הודיעה כי היא מתכוונת להעביר את השגרירות שלה לירושלים.
רומניה רומניה, יו"ר הפרלמנט הודיע לתקשורת כי ארצו תעביר את השגרירות לירושלים. בעקבות כך האשים נשיא רומניה קלאוס יוהאניס את ראשת ממשלת רומניה ויקטוריה דנסילה ב"עסקה סודית עם היהודים".
השגרירויות הזרות בירושלים והכרה בירושלים כבירת ישראל > מדינות המתעתדות לפתוח נציגות רשמית בירושלים

אוקראינה אוקראינה, הודיעה כי תפתח בירושלים נציגות דיפלומטית לתחומי היזמות והטכנולוגיה. בנוסף, בדצמבר 2021 בטקס לציון 30 שנה ליחסים בין ישראל לאוקראינה אמר שגריר אוקראינה כי מדינתו מכירה בירושלים כבירת ישראל ושלאחר שהממשל האוקראיני יאשר זאת תיפתח נציגות בירושלים.
אלבניה אלבניה, ב-12 בספטמבר 2024, במהלך פגישה עם נשיא מדינת ישראל, הכריז ראש ממשלת אלבניה אדי רמה על החלטתו לפתוח לשכת מסחר בירושלים.
צ'אד צ'אד, נציגות מהמדינה שביקרה בישראל בספטמבר 2020, התחייבה שתפתח נציגות רשמית בירושלים, וכך הפכה למדינה דוברת ערבית הראשונה המבטיחה לפתוח נציגות בירושלים. בנוסף, נתניהו אמר שצ'אד שוקלת לפתוח גם שגרירות בעיר.
רוסיה רוסיה הודיעה באפריל 2017 כי היא מכירה במערב ירושלים כבירת ישראל, אך אמרה כי מזרח ירושלים צריכה להיות בירת הרשות הפלסטינית. ב-16 ביוני 2023 פורסם על הסכם שנחתם בין ישראל לרוסיה, במסגרתו תפתח רוסיה בירושלים שלוחה של שגרירות.
השגרירויות הזרות בירושלים והכרה בירושלים כבירת ישראל > מדינות נוספות המכירות בירושלים כבירת ישראל

ברזיל ברזיל אדוארדו בולסונרו, יו"ר ועדת החוץ והביטחון בקונגרס הלאומי של ברזיל ובנו של נשיא ברזיל ז'איר בולסונרו הכיר בירושלים בכירת ישראל.
הפיליפינים הפיליפינים, ב-6 בדצמבר 2017, בעקבות הצהרת ההכרה של ארצות הברית, הנשיא רודריגו דוטרטה הביע עניין להעביר את שגרירות הפיליפינים מתל אביב לירושלים, ולפי הדיווחים יצר קשר עם משרד החוץ בישראל כדי לדון בתוכניות. עם זאת, משרד החוץ של הפיליפינים הזכיר בהמשך כי אינו תומך בהצהרתו של טראמפ להכיר בירושלים כבירת ישראל והביע את תמיכתו בפתרון שתי המדינות.
ונואטו ונואטו הכירה בירושלים כבירת ישראל במאי 2017, וגינתה את ההחלטה באו"ם המגנה את החלטת ארצות הברית להעביר את השגרירות לירושלים, והנשיא אף קרא למדינות נוספות לעשות זאת.
נאורו נאורו, שגרירת המדינה הודיעה על הכרה בירושלים כבירת ישראל ב-29 באוגוסט 2019.
סרביה סרביה, נשיא סרביה, אלכסנדר ווצ'יץ', הודיע על הכרה בירושלים כבירת ישראל, וזאת במסגרת הסכם סרביה–קוסובו. עם זאת, הבטחה זו לא מומשה.