stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאנדי (בנין)
אקלים

בקנדי אקלים סוואנה טרופי (סיווג האקלים Köppen Aw). עם עונה יבשה המשתרעת מנובמבר עד אפריל ועונה גשומה ממאי עד אוקטובר. המשקעים הממוצעים הם בין 800 ל־1,300 מילימטרים בשנה. הרוחות הן רוחות הרמאטאן (אנ') בעונה היבשה והמונסון מאפריל עד 3 באוקטובר.
| אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> ינואר.33.6.16.1.0.2 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> פברואר.36.4.19.2.2.9 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> מרץ.38.4.23.4.8.2 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אפריל.38.6.25.6.40.5 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> מאי.36.2.24.6.107 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> יוני.33.3.22.9.172.7 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> יולי.30.9.21.9.196.9 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אוגוסט.30.2.21.8.271.9 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> ספטמבר.31.1.21.4.190.9 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אוקטובר.34.2.21.4.34.1 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> נובמבר.35.3.17.7.0.5 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> דצמבר.33.8.15.8.0.6 | אקלים בקאנדי   Kandi   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> שנה.34.3.21.1,006.6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: NOAA.
ראו גם

בנין
פורטו נובו
הערות שוליים

1 2  INSAE, Population size of the villages and city districts of Benin, (RGPH-4, 2013), February 2016, p. 4
1 2 3  קאנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1 2  "Kandi". Atlas Monographique des Communes du Bénin
↑  Benin Communes, www.statoids.com
↑  Benin: Départements & Städte - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen, www.citypopulation.de
↑  "Kandi". Atlas Monographique des Communes du Bénin. אורכב מ-המקור ב-26 בפברואר 2009. נבדק ב-5 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kandi (Benin)". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-10 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kandi Climate Normals 1961–1990". National Oceanic and Atmospheric Administration. (באנגלית) Retrieved 24 July 2021.
↑  Klimatafel von Kandi, Prov. Borgou (Nordost) / Benin" (PDF). Baseline climate means (1961-1990) from stations all over the world (בגרמנית). Deutscher Wetterdienst. Retrieved 24 July 2021.
↑  "Station Kansi" (בצרפתית). Meteo Climat. Retrieved 24 July 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1559155226699184490001   WorldCat (עם VIAF): 1559155226699184490001
פקסה

| --- | --- |

המרכז המסחרי צ'אמפסאק
 מדינה:  לאוס לאוס
 מחוז:  צ'אמפסאק
 בירת העיר:  פקסה
 שפה רשמית:  לאית
 דת:  בודהיזם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  119,848 (2010)
 קואורדינטות:  15°07′00″N 105°47′00″E﻿ / ﻿15.116666666667°N 105.78333333333°E﻿ / 15.116666666667; 105.78333333333 
 אזור זמן:  UTC +7
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לאוס מוגדלת) ויינטיאן אטופו פקסן לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין פקסה(למפת לאוס רגילה) ויינטיאן אטופו פקסן לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין פקסה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פקסה (באנגלית: Pakse או Pakxe; בלאית: າກ ເຊ פירוש השם 'שפך הנהר'), היא עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר בדרום לאוס, במחוז צ'אמפסאק (אנ'), מה שהופך אותה לעיר השנייה המאוכלסת ביותר בלאוס. במפגש הנהרות Xe Don ומקונג. מתגוררים בעיר כ־88,000 תושבים. היא שימשה כבירת ממלכת צ'אמפסאק (אנ') עד שהממלכה אוחדה עם שאר לאוס ב-1946.
היסטוריה

פקסה הוקמה על ידי הצרפתים כמאחז מנהלי בשנת 1905, והייתה בעבר בירת ממלכת לאו צ'אמפסאק עד שנת 1946, כאשר הוקמה לאוס כפרוטקטורט צרפתי במהלך המלחמה הצרפתית-התאילנדית. בשנת 1904, הגבול הנוכחי בין לאוס לקמבודיה סומן לאחר שסיאם ויתרה על מלופרי (מחוז פריה ויהיאר בקמבודיה) ומחוז צ'אמפסאק כולל העיר פקסה לצרפתים.
העיר שימשה כמקום מושבו העיקרי ומגוריו של הנסיך בון אום נה צ'אמפסאק (אנ'), דמות חשובה במלחמת האזרחים בלאוס (אנ'). הוא בנה את ארמון צ'אמפסאק, אך ברח בשנת 1974 לפני שהושלם. במאי 1975 נפלה העיירה בידי כוחות פאת לאו (אנ'). מאז 1975 הפכה העיר פקסה למעצמה כלכלית ובעלת חשיבות אזורית. בניית הגשר מעל המקונג, שנבנה בסיוע יפני, המאפשר תנועת כלי רכב פקסה והעיר אובון רצ'תאני (אנ') בתאילנד, שילבה עוד יותר את העיר עם המדינות השכנות.
היסטוריה > ארמון צ'אמפסאק

ארמון צ'מפאסאק, בפקסה, נועד להיות מקום מגוריו של נסיך צ'מפאסאק, צ'או בון אום. אבל, הוא נאלץ לנטוש אותו בשנת 1974 לפני סיום בנייתו, מכיוון שממשלת לאוס המלכותית הופלה על ידי צבא פאת לאו העממי, קומוניסטי. לאחר המהפכה, הושלם הבניין ושימש מקום לקונגרסים של המפלגה הקומוניסטית ואירוח למבקרים נכבדים. הארמון הוסב למלון בשנת 1995 לאחר שחברה תאילנדית הצליחה במשא ומתן עם ממשלת לאוס.
דמוגרפיה

פקסה היא ביתם של סינים אתניים רבים. בשנת 1943, 62% מאוכלוסיית פקסה היו וייטנאמים.
דת

האוכלוסייה היא בעיקר בודהיסטית ובעיר יש כמה מקדשים הכוללים את: וואט לואנג, שנבנה בשנת 1935. הוא המקדש הגדול ביותר בפקסה, והמקדש הסיני וואט סופס. פקסה היא גם מקום מושבה של הכנסיית האפוסטולית הרומית הקתולי של פקסה (אנ') בראשות הקרדינל לואי מארי לינג מנגחאנקון (אנ').
תרבות

בעיר נמצא המוזיאון של מחוז צ'אמפסאק, שמאחסן מסמכים וחפצים היסטוריים של המחוז.
תיירות

פקסה היא יעד תיירותי למבקרים במחוז צ'אמפסאק. כמות התיירים המבקרים בעיר גדל משנה לשנה מ־113,684 בשנת 2006 ל־493,180 בשנת 2013. האתרים המעניינים כוללים:
וואט פו
סי פאן דון
תשתיות > בריאות

בעיר ישנם שני בתי חולים. האחד הוא השני בגודלו בלאוס, אך אזרחים רבים עוברים את הגבול לתאילנד מכיוון שבתי החולים התאילנדיים מצוידים יותר.
בעיר קיים סיכון גבוה למלריה ולקדחת בעיקר בעונת המונסון.
תשתיות > תחבורה > כבישים

פקסה נמצא על הכביש הלאומי 13, הכביש המהיר הראשי של לאוס. יש בו גשרים מעל נהר האקס דון, הגשרים הצרפתיים והרוסים, וגשר אחד מעל נהר המקונג, גשר לאו ניפון, רק אחד מחמישה גשרים מעל המקונג נמצא בלאוס. פקסה היא השער לרמת בולאבן (אנ'), כמו גם למחוזות הדרומיים מחוז סלבן (אנ'), מחוז סקונג (אנ') ומחוז אטופו (אנ').
תשתיות > תחבורה > תעופה

בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי פקסה (אנ'). הכינוי הבינלאומי שלו PKZ. בניית שדה התעופה פקסה הושלמה ב־2 בנובמבר 2009. משדה זה יוצאות טיסות לבירת לאוס ווינטיאן, לסיאם ריפ, להו צ'י מין סיטי ובנגקוק.
אַקלִים

בפקסה מתקיים אקלים סוואנה טרופי (על פי סיווג האקלים Köppen Aw) עם טמפרטורות חמות מאוד לאורך כל השנה. הטמפרטורות גבוהות במיוחד בחודשים שלפני עונת המונסונים (מרץ – אפריל). העונה רטובה המובהקת בחודשים אפריל – אוקטובר והעונה היבשה בחודשים נובמבר – מרץ.
| אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> ינואר.31.16.3.2 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> פברואר.32.7.21.4.7.9 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> מרץ.34.4.24.5.19.8 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> אפריל.34.8.24.9.75.7 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> מאי.32.9.24.9.223.1 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> יוני.31.23.9.420 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> יולי.30.4.24.1.383.2 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> אוגוסט.30.1.24.3.523.9 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> ספטמבר.30.3.23.7.297.5 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> אוקטובר.30.8.22.9.99.6 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> נובמבר.30.5.22.4.19.3 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> דצמבר.30.2.19.7.2.8 | אקלים בפקסה   Pakse   בממוצע בין השנים 1961–1990> שנה.31.6.22.8.2,074.8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:   https://worldweather.wmo.int/en/city.html?cityId=646   https://www.dwd.de/DWD/klima/beratung/ak/ak_489550_kt.pdf
ראו גם

אטופו
לאוס
מחוזות לאוס
לאוס (פרוטקטורט צרפתי)
הערות שוליים

↑  אוכלוסיית של הרפובליקה הדמוקראטית של לאוס באתר הבנק לפיתוח אסיה ADB
↑  "Population of Pakxé, Laos". Mongabay.com. אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2014-12-08.
↑  Grabowsky, Volker. Regions and National Integration in Thailand 1892-1992. Wiesbaden: Harrassowitz, 1995.
↑  Stuart-Fox, Martin (1997). A History of Laos. Cambridge University Press, p. 51. ISBN 978-0-521-59746-3.
↑  "Pakse Town". Southern Laos. Southern Laos. נבדק ב-25 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2013 Statistical Report on Tourism in Laos". Sabaidee Laos. Tourism Marketing Department, Lao PDR. נבדק ב-2014-12-08.
↑  "Healthcare in Pakse". אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2013. נבדק ב-20 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pakse; Information & Statistics,". Travel-Tourist-Information-Guide.com. נבדק ב-2014-12-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564742005171  BnF: cb165413760 (data)  GND: 4812308-0  LCCN: n85137234  SUDOC: 117037532  VIAF: 123220250   WorldCat (עם VIAF): 123220250 
ארמון צ'אמפסאק בפקסה
שורות מרובות של פסלי זהב של הבודהה יושבים, עם פרחים צהובים ואדומים, בוואט פו סאלאו (מקדש בודהה הזהב), בפקסה.
גשר המקונג, פקסה
קאנקאן

ערך זה עוסק בעיר בגינאה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  גינאה גינאה
 מחוז:  קאנקאן
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  190,722 (2014)
 קואורדינטות:  10°23′00″N 9°18′00″W﻿ / ﻿10.383333333333°N 9.3°W﻿ / 10.383333333333; -9.3 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גינאה מוגדלת) קונאקרי נזרקורה קינדייה לאבה האוקיינוס האטלנטי  סיירה לאון  ליבריה חוף השנהב  מאלי סנגל גינאה ביסאו קאנקאן(למפת גינאה רגילה) קונאקרי נזרקורה קינדייה לאבה האוקיינוס האטלנטי  סיירה לאון  ליבריה ח. השנ.  מאלי סנגל גינאה ביסאו קאנקאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קאנקאן (במנדינקה (אנ')‏: Kánkàn; בצרפתית: Kankan) היא עיר בגינאה שמשמשת כבירת המחוז קאנקאן (אנ') ונפת קאנקאן (אנ').
גאוגרפיה

קאנקאן נמצאת כ-454 קילומטרים מבירת גינאה, קונאקרי. בנוסף, ליד העיר זורם הנהר מילו (אנ').
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (29 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,762 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (433 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים N2‏, N6 ו-N7. בנוסף, ליד העיר פועלים שדה התעופה קאנקאן (אנ') ונמל ימי.
היסטוריה

קאנקאן הוקמה על ידי הקבוצה האתנית סונינקה במאה ה-17 והמאה ה-18. לאחר מכן, היישוב נהיה לבירת אימפריית באטה (אנ') ולמרכז סחר חשוב, במיוחד עבור תוצרת חקלאית, שביניהם גם נמכרו אגוזי קולה. אוכלוסיית העיר נובעת בעיקר מהקבוצה האתנית מנדינקה ושפתם נפוצה ברחבי העיר.
החוקר הצרפתי רנה קאייה שהה כחודש בקאנקאן ב-1827 במסעו מבוקה (אנ'), גינאה של ימינו, לג'נה וטימבוקטו שבמאלי. הוא הגיע עם שיירה שהובילה אגוזי קולה. הוא תיאר את הביקור בספרו Travels through Central Africa to Timbuctoo. בעיירה התגוררו אז כ-6,000 תושבים והייתה מרכז מסחרי חשוב עם שוק שהתקיים שלוש פעמים בשבוע. במקום להצטייד בחומת בוץ מסביב, העיר הוגנה על ידי גידור גבעות. ראש העיירה סירב לקאייה לנסוע לאורך הנהר לכיוון צפון, בעוד שהעיירה עצמה נלחמה על השליטה באזור ייצור הזהב של בורה (Buré) סביב העיירה סיגורי (אנ') והנהר טינקיסו (אנ'). במקום זאת, עזב קאייה את העיירה לכיוון מזרח לכיוון מיניגנאן (אנ') שבחוף השנהב.
העיר נכבשה על ידי סאמורי טורה ב-1879–1881, ונכבשה על ידי הצרפתים ב-1891.
ב-1904, נבחרה תחנת הרכבת בקאנקאן כיעד סופי למסילת הרכבת קאנקאן-קונאקרי (צר') בגינאה בזמן בנייתה בין 1902 לבין 1915. תחנת הרכבת נסגרה ב-1993.
תצפיות היסטוריות (בסביבות 1905)
גדות הנהר מילו (אנ') בקאנקאן.
ציידי פילים מאזור קאנקאן.
מייבשים בקאנקאן.
טום-טום (אנ') בקאנקאן.
דת

בקאנקאן נמצא אחד מהמסגדים העתיקים ביותר שנמצאים במערב אפריקה. בנוסף, קאנקאן הוא מקום מושבו של הדיוקסיה הקתולי, הכנסייה האוונגליסטית-פרוטסטנטית בגינאה (הברית הנוצרית והמיסיונרית (אנ')) ואסיפות האל (אנ').
חינוך

בתוך העיר פועלת אוניברסיטת קאנקאן (אנ'), שהוקמה ב-1964.‏
כלכלה

הכלכלה בקאנקאן מבוססת על פעילויות תעשייתיות וחקלאיות, ביניהם גידולי מזון (סתוויון, תירס ופרי), בטטה, מנגו וכותנה.
לקריאה נוספת

Африка: энциклопедический справочник. Т. 1. А—К / Гл. ред. А. Громыко. Ред. колл. В. М. Власов, Н. И. Гаврилов и др. — М.: Советская энциклопедия, 1986. — С. 627. — 672 с. с илл
Канкан // Кандидат — Кинескоп. — М. : Советская энциклопедия, 1953. — С. 10. — (Большая советская энциклопедия : [в 51 т.] / гл. ред. Б. А. Введенский ; 1949—1958, т. 20).
Claire Grégoire, Le maninka de Kankan : éléments de description phonologique, Tervuren, Musée royal de l'Afrique centrale, 1986, 207 p.
Lassana Kaba (mémoire de maîtrise), Kankan métropole religieuse et commerciale 1881-1914, Dakar, Université Cheikh Anta Diop, 1976, 148 p.
Lansiné Kaba, Cheikh Mouhammad Chérif et son temps, ou islam et société à Kankan, Guinée (1874-1955), Paris, Présence africaine, 2004, 303 p. ISBN 2-7087-0761-2
Sékou Kaba, Le Monde Manden : Histoire et Généalogie, CreateSpace Independent Publishing Platform (15 août 2014), ISBN 1500919268 & ISBN 978-1500919269
Sékou Kaba, Le Monde Manden : Kaba de Batè, CreateSpace Independent Publishing Platform (31 octobre 2014), ISBN 1503049701 & ISBN 978-1503049703
הערות שוליים

↑  Guinea: Regions, Cities & Urban Centers - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.info
1 2 3  קאנקאן, באתר מפות Google (ב־)
↑  Kankan, Mapcarta (באנגלית)
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kankan - Guinea, World Airport Codes (באנגלית)
↑  Britannica,
Kankan (אורכב 05.05.2020 בארכיון Wayback Machine), britannica.com, USA, accessed on June 23, 2019
↑  Caillié, René (1830). Travels through Central Africa to Timbuctoo; and across the Great Desert, to Morocco, performed in the years 1824-1828 (Volume 1). London: Colburn & Bentley. pp. 254–286. ארכיון מ-2016-03-10. נבדק ב-2020-01-23.
↑  Quella-Villéger, Alain (2012). René Caillié, l'Africain : une vie d'explorateur, 1799-1838 (בצרפתית). Anglet, France: Aubéron. pp. 71–75. ISBN 978-2-84498-137-0.
↑  Georges Pilot, « Guinée. Le chemin de fer Conakry-Niger. 1900-1910 », Ouvrages du génie civil francais dans le monde. Lignes de chemin de fer. Afrique occidentale et Afrique équatoriale, IESF, décembre 2012
↑  P. Dürr, Histoire du chemin de fer Conakry Kankan, 1898-1914 : en cartes postales anciennes, Imprimerie de la Mission catholique, Conakry, 1999?, 71 p.
↑  Jacques Mangolte, « Le chemin de fer de Konakry au Niger (1890-1914) », in Revue française d'histoire d'outre-mer, tome 55, no 198, 1er trimestre 1968, p. 37-105.
↑  J. Gordon Melton, Martin Baumann, ‘‘Religions of the World: A Comprehensive Encyclopedia of Beliefs and Practices’’, ABC-CLIO, USA, 2010, p. 1279
↑  "Etudes en Guinee" (PDF) (בצרפתית). Projet EtudiantGuinée. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011. נבדק ב-16 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Acceuil - Universite Julius N'yerere Kankan, Guinee, www.ujnk.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559899905171  BnF: cb121060649 (data)  GND: 4262927-5  LCCN: n85109715  SUDOC: 086265512  VIAF: 131412664   WorldCat (עם VIAF): 131412664
אל-חפה

| --- | --- |

 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז לטקיה
 נפה:  נפת אל-חפה
 גובה:  310 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,298 (2004)
  ‑ במטרופולין:  19,049 (2004)
 קואורדינטות:  35°35′00″N 36°02′00″E﻿ / ﻿35.583333333333°N 36.033333333333°E﻿ / 35.583333333333; 36.033333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאל-חפה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאל-חפה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-חפה (בערבית: الحفة) היא עיירה בצפון־מערב סוריה, במחוז לטקיה, 33 ק"מ מהעיר לטקיה.
גאוגרפיה

זוהי העיירה המרכזית בנפת אל-חפה, אחת מ-4 הנפות שבמחוז לטקיה. גובהה הממוצע הוא 310 מטרים מעל פני הים, ואוכלוסייתה מונה 4,298 איש (על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2004); ביחד עם הכפרים שמסביבה המשתייכים כולם לנאחיה של אל-חפה (19,049 איש), האוכלוסייה כולה מגיעה ל-23,347 איש (נכון לשנת 2004). רוב אוכלוסיית העיירה, בערך 90%, הם סונים והשאר הם נוצרים. שתי הקהילות, של הסונים ושל הנוצרים, חיו ביחד באל-חפה במשך מאות שנים.
רבים מהתושבים עוסקים בחקלאות; היבולים כוללים סוגים רבים של פירות, למשל תמרים, תאנים, רימונים, תפוחים ואגסים.
אל-חפה מוקפת בהרים וממוקמת 7 ק"מ מערבית למצודת צלאח א-דין. הפיניקים התיישבו לראשונה באל-חפה. בהמשך שימשה אל-חפה כנקודה בעלת חשיבות אסטרטגית לפלישות הצלבנים.
הגאוגרף הסורי יאקות אל-חמאווי ביקר באל-חפה בתחילת המאה ה-13 בתקופת שלטון האיובים וציין בכתביו שהמקום ממוקם מערבית לחלב ויש בו כפרים רבים, וכן שבגדים הקרויים "ח'פייאה" מקורם כאן.
בשנת 1919 אל-חפה לקחה חלק במיני-מרד שהנהיג עומר אל-בילטר כנגד המנדט הצרפתי. בערך באותו הזמן פרץ גם מרד אותו הנהיג סאלח אל-עלי שהיה בעל בריתו של אל-בילטר.
בין ה-5 ל-13 ביוני 2012 אל-חפה נטלה חלק במלחמת האזרחים הסורית (קרב אל-חפה) כנגד המשטר של בשאר אל-אסד וכמעט כל תושבי העיירה נמלטו ממנה. אל-חפה נהייתה מאז לעיר רפאים.
הערות שוליים

↑  לובידי מוריס, "Fears grow of new massacre as UN warns of civil war in Syria", אינדפנדנט, 13 ביוני 2012
↑  "The ghost town of Syria: Haunting pictures from the place abandoned by 26,000 as it was shelled to smithereens"
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
א-סנמין

| --- | --- |

 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז דרעא
 נפה:  נפת א-סנמין
 גובה:  640 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  27,351 (2008)
 קואורדינטות:  33°04′00″N 36°11′00″E﻿ / ﻿33.0666666666°N 36.1833333333°E﻿ / 33.0666666666; 36.1833333333
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהא-סנמין(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהא-סנמין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אַ-סַּנַמַיְן (בערבית: الصنمين – שני האלילים, בתעתיק מדויק: אלצנמין) היא עיר בדרום סוריה, הנמצאת במחוז דרעא. העיר שוכנת על כביש דמשק-דרעא, בגובה 640 מטרים מעל פני הים.
אוכלוסייתה של העיר עומדת על כ-30 אלף נפש, רובם עוסקים בחקלאות. בשל מיקומה של העיר על הציר הראשי בין דמשק לדרעא, היא מאופיינת בשווקים ייחודיים, וקיים בה מסחר ער בכלי רכב.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשטחה של העיר נמצא מקדש פגני שנבנה בשנת 191 לספירה תחת שלטון האימפריה הרומית. כמו כן, נמצא בשטחה של העיר כפר עתיק.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011 דווח על ירי אש חיה מצד כוחות הביטחון הסוריים בסנמין לעבר מפגינים, שממנו נהרגו למעלה מ-20 איש.
במרץ 2020 הסתער הצבא הסורי על סנמין, כחלק ממהלך כיבוש נרחב. בעקבות כך, כוחות המרד בעיר נכנעו וקיבלו סטטוס תואם למעמד זה, או שהם פונו לצפון-מערב סוריה, המצויה בשליטת המורדים.
הערות שוליים

↑  In Daraa, revolutionary anniversaries mired somewhere between dread and hope | SyriaUntold | حكاية ما انحكت (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011433526105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-כיסווה

| --- | --- |

כיכר אל-בלד באל-כיסווה
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז ריף דמשק
 גובה:  730 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  43,456 (2004)
 קואורדינטות:  33°21′00″N 36°14′00″E﻿ / ﻿33.35°N 36.233333333333°E﻿ / 33.35; 36.233333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאל כיסווה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאל כיסווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-כיסווה (בערבית: الكسوة; בתעתיק מדויק: אלכסוה) היא עיר במחוז ריף דמשק בסוריה, השוכנת כ-13 קילומטרים מדרום לדמשק. בשל מיקומה האסטרטגי הייתה אל-כיסווה זירה לכמה קרבות חשובים במהלך ההיסטוריה, ובין היתר קרב מרג' א-ספאר ב-1303, שבו עצרו הממלוכים את פלישת המונגולים, וקרב קשה בין אנשי צרפת החופשית וצרפת של וישי במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה.
במהלך 2017 נטען כי הוקם בעיר מתקן צבאי איראני שהותקף על ידי ישראל מספר פעמים.
הערות שוליים

↑  Corera, Gordon (2017-11-10). "Iran building base in Syria - claim". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-05-08.
↑  Khoury, Jack (2017-12-02). "Syria Claims Israeli Strike on Military Base Near Damascus". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2018-05-08.
↑  יואב זיתון, דניאל סלאמה וליעד אוסמו, סוריה: ישראל תקפה בסיס צבאי; היעד - טילים איראניים לשיגור, באתר ynet, 8 במאי 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קצ'קמט

קֶצ'קֶמֶט (בהונגרית: Kecskemét) היא עיר במרכז הונגריה, השמינית בגודלה במדינה ובירת מחוז באץ'-קישקון. בשנת 2019 חיו בה כ-110,000 תושבים.
קצ'קמט נוסדה באזור תווך בין אזור הררי לבין מישור והיא נמצאת כ-120 מ' מעל פני הים. העיר נמצאת בצומת דרכים מרכזית בין בודפשט לבין העיר הרביעית בגודלה במדינה סגד. כמו כן היא נמצאת בנקודת אמצע בין הנהרות הגדולים במדינה - הדנובה והטיסה. בדרום הונגריה, קצ'קמט היא אחת משתי הערים הגדולות ביותר (יחד עם סגד) והיא בירת מחוז באץ'-קישקון.
ממצאים ראשונים לקיום חיי אדם באזור העיר מתוארכים לכ-5,000 שנה לפני זמננו. סרמטים התגוררו באזור מהמאה הראשונה לפני הספירה והיוו את תושביו הקבועים הראשונים של האזור. במאה ה-13 לערך הוקמו באזור מבני כנסיות, אך אלו נהרסו בעת הפלישה המונגולית לאירופה. האזור החל להתפתח מחדש לאחר כיבושו על ידי הקומנים. בשל מיקומה היוותה קצ'קמט נקודת התיישבות מרכזית לצורכי מסחר. המלך לאיוש הראשון תיאר אותה בכתביו משנת 1368 כ"עיר".
קהילה יהודית > עד השואה

ב-1746 הותר ליהודים להתיישב במקום. רובם עסקו במסחר, מיעוטם היו בעלי מלאכה ובעלי מקצועות חופשיים. בעקבות קונגרס יהודי הונגריה בשנת 1868 (הקרע ביהדות הונגריה) הצטרפה הקהילה לזרם הניאולוגי שגרס השתלבות בחברה ההונגרית ותיקון סדרי החיים הדתיים. ב-1917 פרשו החרדים מן הקהילה ויסדו קהילה אורתודוקסית. במקום פעלה חברה קדישא ואגודת נשים. בית הכנסת הראשון נחנך ב-1823. בית הכנסת החדש, שהוקם ב-1871, נפגע ברעידת אדמה ב-1911 ושופץ ב-1913. כן היו בית ספר יסודי יהודי ו"תלמוד תורה".
בין רבני הקהילה היו הרב ד"ר ארמין פרלס (PERLS - 1914-1853); הרב ד"ר יוסף באראן (BARANY) והרב ד"ר יוסף בורשודי, חוקרי תולדות יהודי הונגריה, והרב ד"ר יוסף שינדלר.
רבנים נודעים ילידי קצ'קמט היו ד"ר ליפוט קצ'קמטי שכיהן באוראדיה וד"ר ארמין קצ'קמטי (1944-1874), שכיהן במאקו ופרסם חיבורים על תולדות עם ישראל וספרותו. גם משה זנבר, לימים נגיד בנק ישראל, נולד בקצ'קמט.
בסוף שנות העשרים פעל בקצ'קמט בית דפוס שהדפיס מספר ספרים בודדים בעברית.
במלחמת העולם הראשונה שרתו בצבא 270 מיהודי ק'צקמט, 27 מהם נפלו בקרבות. ב-1919, במשך ימים מספר, הייתה העיר תחת כיבוש רומני. לאחר נסיגת הרומנים, בימי "הטרור הלבן" (1921-1919), נעצרו נכבדי הקהילה, הואשמו בתמיכה ברומנים, הוכו ונכלאו לחודש ימים במחנה ריכוז, ורכושם הוחרם. אחרים מקרב האינטליגנציה היהודית הואשמו בסיוע לקומוניסטים, עונו ולבסוף ניתלו בכיכר העיר. במשך ארבע שנים חיו יהודי קצ'קמט תחת אימה מפני פורעים. גם אחרי ריסון כנופיות "הטרור הלבן" לא פסקו גלויי אנטישמיות בעיר וצעירים יהודים לא נתקבלו לבתי ספר גבוהים. בעקבות זאת גברה בקצ'קמט הפעילות הציונית. הקשר עם הקהילות היהודיות הסמוכות התחזק, התארגנו תחרויות ספורט משותפות, ונערכו הרצאות ושעורי עברית. בשנת 1930 מנתה קהילת קצ'קמט 1,567 יהודים. בעיר פעל בית דפוס עברי ובו נדפסו ספרים בודדים.
קהילה יהודית > תקופת השואה

מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים" (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), חוקי אפליה שהגבילו את היהודים חברתית וכלכלית. אחרי פרוץ המלחמה הוחלט על גיוס יהודים לשירות עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). ממאי 1940 ואילך גויסו הגברים היהודים מקצ'קמט כאמור.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), ובו ביום ערכו הגרמנים מפגן כוח בקצ'קמט. כעבור ימים אחדים התיישבו בעיר קציני מטה גרמניים. המפקדה נקבעה בביתו של אחד מעשירי הקהילה היהודית, ומשם ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים. תוך ימים ספורים הובלו 30 מנכבדי הקהילה למחנה המעצר קישטארצ'ה (KISTARCSA), משם גורשו לאושוויץ. קבוצה של 60 יהודים נשלחה להרוס את אולם בית הכנסת ולפנות את המבנה כדי להפכו לאורווה. כעבור שבועות מספר הועברו 940 יהודי קצ'קמט שנותרו לשתי שכונות בעיר שהוכרזו כגיטאות. לאחר שהות של שבועיים בגטאות הועברו היהודים לבית החרושת ללבנים מחוץ לעיר. שם הוחזקו תחת כיפת השמיים, ללא מזון וללא מים. 13 מהם הצליחו להשיג תעודות מזויפות, שהכינו נציגי תנועות המחתרת הציוניות בהונגריה והוברחו לבודפשט. למחרת שולחו שאר יהודי קצ'קמט לאושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו למקום כ-150 יהודים ששרדו, וחידשו את חיי הקהילה. 410 ניצולים בני בודפשט מצאו במקום מקלט, עד שהוחזרו להם בתיהם. בגלל עוינות התושבים עזבו רוב היהודים עם הזמן את העיר ועד שנת 1955 ירד מספרם ל-81.