stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילים ותמונות
הערות שוליים

↑  "Words and Pictures". Box Office Mojo. נבדק ב-22 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Words and Pictures". TIFF. נבדק ב-16 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Toronto Adds 75+ Titles To 2013 Edition". Indiewire. נבדק ב-16 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
גורגון סיטי

| --- | --- |

 מקום הקמה:  צפון לונדון 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 חברת תקליטים:  בלאק באטר רקורדס, פריוריטי רקורדס 
 www.gorgoncity.com
 חברים
 קי "פואמו" גיבון מאט "ראקאנרויין" רובסון-סקוט
 
גורגון סיטי (באנגלית: Gorgon City) הוא צמד מוזיקלי אנגלי המורכב מקי "פואמו" גיבון ומאט "ראקאנרויין" רובסון-סקוט.
קריירה > 2012–2015: Sirens

ב-27 בפברואר 2012, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, The Crypt.
ב-17 בפברואר 2013, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Real. אחד מהשירים מהמיני-אלבום הוא השיר "Real", שיצא בשיתוף פעולה עם יסמין (אנ'). השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי במצעד האינדי הבריטי, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-44 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-10 במאי 2013, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קלין בנדיט, את השיר "Intentions".
ב-26 בינואר 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם MNEK, את השיר "Ready for Your Love". השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר פלטינה מה-BPI.
ב-26 במאי 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם לאורה ולש (אנ'), את השיר "Here for You". השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-6 ביולי 2014, נודע כי הצמד היה אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Right Here" של ג'ס גלין.
ב-28 באוגוסט 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם זאק אייבל, את השיר "Unmissable". השיר הגיע, בשיאו, למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-6 באוקטובר 2014, הצמד הוציא את אלבום האולפן הראשון שלהם, Sirens.‏
ב-14 בדצמבר 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ניפר הדסון, את השיר "Go All Night". השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-17 במרץ 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קטי מדיטה, את השיר "Imagination". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-39 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-194 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-14 באוגוסט 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם רומנס (אנ'), את השיר "Saving My Life". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-22 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-92 במצעד הסינגלים הבריטי.
קריירה > 2016–2018: Escape

ב-29 באפריל 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ואלטס (אנ'), את השיר "All Four Walls". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-21 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-82 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-27 במאי 2016, הצמד הוציא את המיני-אלבום השלישי שלהם, Money.
ב-2 ביוני 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם דיוק דומונט ו-Naations (אנ'), את השיר "Real Life". השיר הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-31 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר זהב מה-BPI.
ב-1 בדצמבר 2017, הצמד הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלהם, Grooves on the Vinyl.
ב-10 באוגוסט 2018, הצמד הוציא את אלבום האולפן השני שלהם, Escape.‏
קריירה > 2019–הווה: Olympia

ב-9 במאי 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קסקייד (אנ') ורומאו, את השיר "Go Slow".
ב-16 באוגוסט 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם MK, את השיר "There for You". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-21 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-99 במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-17 באפריל 2020, נודע כי הצמד היה אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Nothing Really Matters" של טייסטו ובקי היל.
ב-4 בדצמבר 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום החמישי שלהם, Realm.‏
ב-19 במאי 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם היידן ג'יימס (אנ') ונאט דאן (אנ'), את השיר "Foolproof".
ב-25 ביוני 2021, הצמד הוציא את אלבום האולפן השלישי שלהם, Olympia.‏
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: Sirens
2018: Escape
2021: Olympia
2023: Salvation
2024: Reverie
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2012: The Crypt
2013: Real
2016: Money
2017: Grooves on the Vinyl
2020: Realm
הערות שוליים

↑  Gorgon City - About | (אורכב 15.10.2022 בארכיון Wayback Machine) Facebook
↑  "Gorgon City - New Album". Amazon.com. 2014-09-01. ארכיון מ-2021-03-25. נבדק ב-2014-06-10.
↑  Bein, Kat (2018-08-10). "Gorgon City Keep UK Garage Alive With 'Escape' LP: Listen". Billboard. אורכב מ-המקור ב-2018-08-11. נבדק ב-2018-08-13.
↑  Frey, Tessa (7 בדצמבר 2020). "Gorgon City drops new must-listen EP, Realm". EDM.com. אורכב מ-המקור ב-12 בדצמבר 2020. נבדק ב-12 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frey, Tessa (2021-06-25). "Listen to Gorgon City evolve in third album, Olympia". EDM.com. אורכב מ-המקור ב-2021-08-06. נבדק ב-2021-08-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7032 6495  MusicBrainz: ba8aaa28-2de4-4d5c-824e-1e9d49235c55
פלרמו

ערך זה עוסק בבירת סיציליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פַּלֵרְמוֹ או פַּלֵרְמוּ (באיטלקית: ‏Palermoקובץ:It-Palermo.ogg‏Ⓘ‏, בסיציליאנית: Palemmu או Palermu, מיוונית: Πάνορμος, בפיניקית: 𐤑𐤉𐤑) היא העיר הראשית ומושב השלטון המנהלי של האזור האוטונומי סיציליה שבאיטליה וכן בירת העיר המטרופולינית של פלרמו.
היסטוריה

עדויות מצביעות על קיומה של התיישבות אנושית באזור פלרמו בתקופה המזוליתית, בתחילת האלף ה-8 לפנה"ס, ובמערת אדאורה (אנ') הסמוכה נמצאו ציורי סלע מאותה תקופה. תושבי האזור המקוריים היו עם איטלי בשם סיקַנים, שלפי תוקידידס הגיעו מחצי האי האיברי.
העיר פלרמו נוסדה במאה השמינית לפני הספירה על ידי סוחרים פיניקים בשל הנמל הטבעי המצוי באזור זה של חופה הצפון מערבי של סיצליה. שמה הפיניקי של העיר היה 𐤑𐤉𐤑 (ציץ, כלומר הפרי שמתגלה מהפרח), וביוונית נקראה "פאנורמוס" שמשמעה "נמל הכל" בשל הנמל הטבעי שלה, או פלאיראמוס (Παλαιάπολις)[דרוש מקור], כלומר "עיר ישנה". שמה היווני של העיר נשתמר בשמה הנוכחי.
העיר נכבשה במהלך המלחמה הפונית הראשונה (264–241 לפני הספירה) על ידי הרפובליקה הרומית. בתקופת השלטון הרומאי הייתה העיר חלק מפרובינציית סירקוזה. לאחר חלוקת האימפריה הרומית הייתה העיר בשליטת האימפריה הביזנטית.
בשנת 827 נכבשה העיר על ידי המוסלמים והוקמה בה אמירות סיציליה. בשנת 1026 יצאו הנורמנים במסע צלב נגד האמירות האסלאמית של סיציליה וב-10 בינואר 1072 נכבשה העיר פלרמו (האי כולו נכבש בהדרגה, וכיבושו הסתיים רק ב-1091).
בשנת 1194 הפכה העיר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה והעיר הייתה העיר האהובה על קיסר האימפריה פרידריך השני. בין השנים 1266–1282 הייתה העיר בשליטת בית אנז'ו. ב-30 במרץ 1282 בכנסיית סנטו ספיריטו (אנ') שמחוץ לעיר פלרמו פרץ המרד המוכר כ"ערבית סיציליאנית", שגרם לכך שבית אנז'ו ויתר על סיציליה. פדרו השלישי, מלך אראגון שהיה בצפון אפריקה ניצל את האירוע על מנת להשתלט על האי שהפך להיות חלק מממלכת אראגון. ב-1479 הפכה העיר חלק מממלכת ספרד.
בשנת 1734 עברה העיר לשליטת ממלכת נאפולי בה משל בית בורבון ופלרמו איבדה את מעמדה בשל איחוד "שתי הסיציליות". אצילי העיר לקחו חלק במהפכת 1848 בסיציליה והצליחו לשמור על עצמאות העיר עד 1849.
בשנת 1860 נכבשה סיציליה ב"מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי והפכה חלק מממלכת איטליה המאוחדת בשליטת בית סאבויה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעה העיר קשות במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה בשנת 1943.
בשנת 1947 הפכה העיר למרכז סיציליה שהפכה לאזור אוטונומי, ובאותה עת עלה כוחה של המאפיה בעלת ההשפעה הרבה ביותר בעיר עד היום.
אוכלוסין

בעיר 654,987 תושבים (דצמבר 2012).
אוכלוסין > אוכלוסייה לאורך ההיסטוריה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1450: כ-30,000
1650: כ-135,000
1800: 202,800
1830: 171,100
1850: 178,900
1880: 236,300
1900: 295,600
1946: 416,500
2005: 725,000
אתרים בעלי חשיבות > מנזרים

מנזר הקפוצ'ינים של פלרמו
אתרים בעלי חשיבות > כנסיות

קתדרלת פלרמו (הייתה במקור מסגד ונהפכה לכנסייה בשנת 1135)
כנסיית ג'ובאני הקדוש של הנזירים
כנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו
כנסיית סן קטאלדו (נבנתה במאה ה-12)
סנטה מריה דלה גנג'י (אנ')
סאן ג'וזפה די טאטיני (אנ')
אוראטוריו די סאן לורנצו (אנ')
אורטוריו דל רוזריו
סנטה טרסה אלה קלסה (אנ') (מקור שמה במילה הערבית חליסה שמשמעה "נבחרת"). הכנסייה נבנתה בין 1686 ל-1706 במקום בו עמד קודם לכן ארמון האמיר. הכנסייה בנויה בסגנון בארוק סיציליאני.
סנטה מריה דלו ספאזימו (אנ') נבנתה ב-1506 והפכה מאוחר יותר לבית חולים. עבור כנסייה זו צייר רפאל את ה"ספאזימו" שלו, המוצג כיום במוסאו דל פראדו שבמדריד. היום הכנסייה הרוסה ומשמשת לקונצרטים תחת השמיים.
הכנסייה והמנזר של סנט ניקולו טולנטינו (איט') - במתחם שבו נמצאת הכנסייה נמצאות חורבות בית הכנסת שנהרס עם גירוש יהדות סיציליה
אתרים בעלי חשיבות > ארמונות ומוזיאונים

פאלאצו דיי נורמני נחשב אחד הארמונות הנורמניים היפים ששרדו.
פאלאצו אבאטליס (אנ') - נבנה בסוף המאה ה-15 בסגנון גותי.
המוזיאון האזורי לארכאולוגיה (The Museo Archeologico Regionale) הוא אחד המוזיאונים לארכאולוגיה הטובים באיטליה. בין ממצאי המוזיאון אבן פלרמו - שבר אסטלה המכילה חלק מרשימת מלכי מצרים.
אתרים בעלי חשיבות > תיאטראות

תיאטרו מאסימו נבנה בשנת 1897 ומשמש עד ימינו (לאחר שיפוצים בין 1974–2000)
תיאטרו פוליטֵאַמה (אנ') שנבנה בין 1867 ל-1874 משמש כיום כגלריה לאמנות מודרנית.
תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי של פלרמו נמצא 32 ק"מ מערבית לעיר, ומקושר לעיר בקווי אוטובוס וברכבת.
ערים תאומות

מלטה ולטה, מלטה
תוניסיה ביזרטה, תוניסיה (מ־2005)
ראו גם

גטו פלרמו
הערות שוליים

1 2  פַּלֵרְמוֹ באיטלקית, פַּלֵרְמוּ בסיציליאנית
↑  Sandars, Nancy K., Prehistoric Art in Europe, Penguin (Pelican, now Yale, History of Art), 1968 (nb 1st edn.), pp. 85-86
↑  "Sicily: Encyclopedia II – Sicily – History". Experience Festival. 7 באוקטובר 2007. אורכב מ-המקור ב-31 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Aapologetico de la literatura española contra los opiniones". Ensayo historico. 7 באוקטובר 2007. ארכיון מ-5 במאי 2021. נבדק ב-18 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 130
↑  המכון הלאומי לסטטיסטיקה של איטליה - ISTAT (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559649705171  BNE: XX452078  GND: 4044402-8  LCCN: n79043751  MusicBrainz: 817bf729-4a80-422e-b706-feeff29e9eea  NARA: 10044918  NKC: ge328449  SUDOC: 164376380  VcBA: 494/37376  VIAF: 126655748   WorldCat (עם VIAF): 126655748 
מטבע קרתחדשתי מפלרמו עם הכיתוב "ציץ"
קתדרלת פלרמו
פורטה נואובה ("השער החדש")
פאלאצו דיי נורמני
סטפ אפ 5

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  טריש סיי 
 הופק בידי:  אדם שאנקמן 
 תסריט:  ג'ון סאטנאם
 עריכה:  ניוון הווי 
 שחקנים ראשיים:  אדם סבאני מישה גבריאל ריאן גוזמן Parris Goebel קארין קונובל מארי קודה בריאנה אביגן איזבלה מיקו אליסון סטונר Jay Brazeau 
 מוזיקה:  ג'ף קרדוני
 צילום:  בריאן פירסון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Summit Entertainment 
 חברה מפיצה:  ProVideo, ליונסגייט פילמס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באוגוסט 2014 
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט מוזיקלי 
 תקציב:  45 מיליון דולר
 הכנסות:  86.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   stepup5
 סרט קודם:  סטפ אפ 4
 סרט הבא:  Step Up: Year of the Dance 
 stepupmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטפ אפ 5: הכל הולך (באנגלית: Step Up All In) הוא סרט אמריקאי שבוים על ידי Trish Sie. זהו הסרט החמישי והאחרון מבין סדרת הסרטים "סטפ אפ". הסרט ממשיך במקום שנגמר הסרט 4.
הסרט יצא לאקרנים ביולי 2014, ובארץ יצא לאקרנים באוגוסט 2014.
עלילה

שון וחבורתו נמצאים בלוס אנג'לס אחרי שקיבלו
מנייקי חוזה לרקוד בשבילם. לאחר שנגמר להם החוזה החבורה ממשיכה ללכת לאודישנים בלי סוף
עד שאנדי והחבורה מציעה לחזור למיאמי ושון אינו מוותר ונשאר בלוס אנג'לס עד שהוא מוצא דרך לחזור למסך בתוכנית ששמה "המערבולת" שמתקיימת בלס וגאס שון צריך לאחד קבוצה לכן יוצר קשר עם "מוס" שביחד הם מביאים את כול הרקדנים שהיו בכול הסרטים הקודמים בשם אלמנטריקס .
במערבולת שון מגלה שדה מוב מתחרים גם הם התחרות אשר יוצרת סוג של לחץ ומתח ביניהם.
בתחרות שתי הקבוצות מעפילות לחצי הגמר עד שהם נלחמות אחד מול השני לבסוף אלמנטריקס מנצחים למרות הרמאות שלפני הגמר מגלה הקבוצה שהתוכנית מכורה לקבוצה אחרת "דה כגריים נייט" אשר תכננה מהתחלה להיות המנצחת.
אחרי השמועה שהרעידה את כולם שון מאחד את שתי הקבוצות. לקבוצה אחת גדולה שנלחמות ביחד בגמר הגדול.
שחקנים

שון (ראיין גוזמן):
אנדי ווסט (בריאנה אביגן):
רוברט אלכסנדר (מוס) (אדם סבאני):
אדי (מישה גבריאל המילטון):
קמיל ג'ייג' (אליסון סטונר):
ג'ני קידו (מארי קודה):
"שיער" (כריסטופר סקוט):
ג'ייסון הארדלרסון (סטיבן בוס):
ולאד (צ'אד סמית):
מרטין סנטיאגו (מרטין לומבארד):
מרקוס סנטיאגו (פאקונדו לומבארד):
אנה (קארין קונובל):
אלכסה ברווה (איזבלה מיקו):
חספר (סטפן ג'ונאס):
הערות שוליים

↑  קולנוע - סטפ אפ 5, באתר www.habama.co.il
כל ממזר מלך

| --- | --- |

כרזת הסרט "כל ממזר מלך"
 בימוי:  אורי זוהר
 הופק בידי:  אורי זוהר, חיים טופול ואברהם דשא
 תסריט:  אורי זוהר ואלי תבור
 שחקנים ראשיים:  יהורם גאון  עודד קוטלר   פייר אנג'לי
 מוזיקה:  מישל קולומביה 
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל ודנמרק
 הקרנת בכורה:  17 ביולי 1968
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כל ממזר מלך הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה משנת 1968, שנכתב ובוים על ידי אורי זוהר, בכיכובם של יהורם גאון ועודד קוטלר.
הסרט זכה להצלחה בבתי הקולנוע (מעל 740,000 צופים בישראל) ובקרב המבקרים, אבל נשכח מאז כמעט לגמרי מהתודעה.
עלילה

הסרט מתחיל בהעלאת ארון קבורתו של העיתונאי האמריקאי רוי המינגס (ויליאם ברגר) למטוס. במטוס, אשתו איילין (פייר אנג'לי) מאזינה להקלטותיו של רוי. בהקלטות אלו, מתאר ומסקר רוי את התפתחות מלחמת ששת הימים ופרשנותו למצב, כחלק מעבודתו העיתונאית. על רקע ההקלטות שלו רוי, הסרט מציג את שהותם של רוי ואיילין בישראל. אל השניים מתלווים איש מטעם משרד החוץ (אורי לוי) ויורם (יהורם גאון) המשמש כנהג פרטי. דרך יורם, רוי נחשף לסיפורו של ידידו רפי (עודד קוטלר), בעל מסעדה ופעיל שלום פציפיסט, אשר מטרתו העיקרית היא לפגוש את הנשיא גמאל עבד אל נאצר ולשוחח איתו במטרה שיוכלו למנוע מלחמה בין המצרים לישראלים. בניגוד אליו, יורם מסתיר מאחוריו קריירה צבאית בצנחנים, ובאחד הפלאשבקים בסרט רואים אותו דוחף צנחנים ממטוס. בסופו של דבר, מלחמת ששת הימים פורצת ויורם מקבל צו-קריאה. רפי לעומת זאת מחליט לקיים שיחות שלום במצרים עם מדינות ערב, במטרה לסיים את המלחמה בהקדם. המלחמה נגמרת כשבסופה ידם של הישראלים על העליונה, ויורם, אשר נלחם בשדה הקרב ואף הציל חייל פצוע, חוזר לחייו הרגילים כנהג. לעומת זאת, רפי החליט בתחילת המלחמה לחזור לישראל ולנסות להתגייס גם ואף להתנדב לעזור לקיבוץ, אך לא הצליח לממש את כל אחד מרעיונותיו. הוא מתקשר לרוי לספר לו זאת, ורוי בתגובה מספר לו שהמלחמה נגמרה ושהוא למעשה פספס אותה.
הסרט נגמר כשרוי נכנס לשדה מוקשים, שם הוא עולה בטעות על מוקש ומתפוצץ למוות.
דמותו של רפי נוצרה בהשראת סיפורו של אייבי נתן.
שחקנים

יהורם גאון - יורם
עודד קוטלר - רפי כהן
פייר אנג'לי - איילין
ויליאם ברגר (אנ') - רוי המינגס
אורי לוי - איש משרד החוץ
אביבה פז - רקדנית במועדון
דבורה דותן
שייקה לוי
גברי בנאי
ישראל פוליאקוב
ראובן מורגן
מייק בראנט
משה ינאי - יוסי לפר (הטנקיסט)
ביקורת

רוב מבקרי הקולנוע שיבחו את הסרט. בעיתון העולם הזה נכתב "סוף סוף: ס ר ט", ובעיתון על המשמר כתב נתן גרוס: "לא עוד סרט ישראלי, אלא פשוט סרט", "הקהל יוצא מהקולנוע מלא התפעלות נלהב ונרגש", וכי "קרב הטנקים הנראה בסרט ראוי להיכנס לרשימה של הסצנות הבאטליסטיות הטובות ביותר של סרטי המלחמה בעולם". מבקרים אחרים כתבו כי "המבקרים יוצאים בשבחים על הבימוי, הצילום והעריכה, על המשחק ועל הדיאלוג, וכל זה בזכות העובדה שהסרט באמת מבריק".
[דרוש מקור]
עם זאת, בביקורת שהתפרסמה אז ב"ידיעות אחרונות" נכתב: "אנג'לי הוטרחה לבוא לכאן ממרחקים, ללא צורך סביר".
מועמדויות לפרסים

הסרט נבחר לייצג את ישראל כמועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אך לא נמנה בין המועמדים הסופיים.
דוד גורפינקל קיבל את פרס הצילום עבור הסרט בפסטיבל שיקגו 1968.
הערות שוליים

1 2  נדב הולנדר, די-וי-די | ממזרים חסרי כבוד: "כל ממזר מלך" נותר מדויק גם היום, באתר הארץ, 11 במרץ 2011
| הגשש החיוור |
| --- | --- | --- |
| שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי | שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי |  |
| סרטי קולנוע | מוישה ונטילטור • פורטונה • ארבינקא • השכונה שלנו • כל ממזר מלך • התרוממות • גבעת חלפון אינה עונה • חמש מאות אלף שחור • שלאגר • הקרב על הוועד |  |
| אמרגן, במאים וכותבים | אברהם דשא (פשנל) • נסים אלוני • יוסי בנאי • מוטי קירשנבאום • שייקה אופיר • אסי דיין • אורי זוהר • נעמי שמר • אפרים קישון |  |
| שירים | מים לדוד המלך • למה צחקה מיכל • אחותי רוחמה • מה הוא עושה לה • אורחים לקיץ • פנס בודד • לו יהי • יש לי חג • זאת שמעל לכל המצופה • הלאה |  |
| ערכים קשורים | ישראבלוף • התרנגולים • הצ'ופצ'יק של הקומקום |  |
עיגול שחור

עיגול שחור
עיגול שחור (●) הוא שם עט של מחבר אנונימי שפרסם שני ספרי פרוזה של קטעי חלומות בהוצאת רסלינג: "ספר עלטה" שיצאה לאור ב-2014 ו"צורת עתיד" שיצאה לאור ב-2017.
אודות המחבר

● הוא מחבר מהעולם החרדי.
חלומותיו מתפרסמים בטור סאטירי בשם "חלומות" בעיתון "הארץ" וכן בטור בשם "חיי לילה" במגזין האלטרנטיבי "התדרדרות הארץ".
כמה מחלומותיו של ● הועלו על בימת התיאטרון בעברית, צרפתית וגרמנית, ושודרו כתסכיתי רדיו בישראל ובגרמניה. שם העט הייחודי, בצורת עיגול שחור, מתייחס לסימן המסתיר סיסמה במחשב.
ספר הביכורים שלו, ספר עלטה, זכה בפרס משרד התרבות לספר ביכורים לשנת תשע”ד.
הערות שוליים

↑  הספרים יהפכו לאבנים וידברו כאבנים, באתר "העוקץ", 2 במרץ 2017
↑   ישי רוזן-צבי, הסיטרא אחרא של הסיפור היהודי, באתר הארץ, 11 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349284505171  VIAF: 8158066370208430175   WorldCat (עם VIAF): 8158066370208430175
כנרת כנרת

| --- | --- |

עטיפת הספר "כנרת כנרת" בהוצאה מחודשת של הקיבוץ המאוחד בשנת 2000 עם ביאורים של מוקי צור
 כתיבה:  נתן אלתרמן 
 סוגה:  דרמה היסטורית 
 הצגת בכורה:  30 בדצמבר 1961 
 שפה:  עברית 
 
דוד בן-גוריון (מימין) משוחח עם השחקן זלמן לביוש (באמצע) כשנתן אלתרמן (משמאל) מאזין לאחר צפייתם בהצגה
"הצריף באום ג'וני", צילומו של אברהם סוסקין, המשוחזר בתמונת הסיום של המחזה
כנרת כנרת הוא מחזה מאת נתן אלתרמן המתרחש בשנת 1912 בקבוצת דגניה א', שנוסדה שנתיים קודם לכן. במחזה שילב אלתרמן יצירה בדיונית עם תיאור היסטורי של הנוף, וההווי המקומי, תוך שהוא מתייחס לתפיסת המקום והזמן על ידי הקהל העכשווי, כמקום אוטופי חדור אידיאליזם.
זהו הראשון במחזותיו של אלתרמן שהועלה על הבמה. אלתרמן הגיש אותו לתיאטרון הקאמרי באביב 1961 עם איוריו של דני קרוון. על אף שמחזהו הראשון, "פונדק הרוחות", נכתב בשלהי 1959, הוא נתבקש לכתוב מחזה נוסף על נושא ישראלי מקומי, ולכן "כנרת כנרת" הוצג קודם לכן בהצגת בכורה מיוחדת לחניכת בית התיאטרון החדש ב-30 בדצמבר 1961.
עיבודים

ההצגה הועלתה לראשונה ב-30 בדצמבר 1961, במעמד ראש הממשלה דוד בן-גוריון, לרגל חנוכת האולם החדש של התיאטרון הקאמרי בפאסאז' הוד. ביים גרשון פלוטקין, על התפאורה היה אחראי דני קרוון, עם מוזיקה של גארי ברתיני והתלבושות של טובה קליינר-סדן. השתתפו השחקנים: חנה רובינא, אורי לוי, גילה אלמגור, עודד תאומי, אברהם בן-יוסף, אברהם חלפי, נתן כוגן, יהורם גאון, ליאור ייני, יוסף ידין, דבורה קידר וזלמן לביוש. הוזמנו לבכורה מייסדי דגניה והועלו כ-119 הצגות. מאז הועלתה ההצגה על בימות שונות.
בשנת 1994 העלה תיאטרון הקיבוץ עיבוד למחזה של הבמאית עדנה שביט. בשנת 2010, עבור חגיגות 100 שנה להולדתו של אלתרמן, ההצגה הועלתה בצוותא כחלק מ"פסטיבל הצגות מורשת והתיישבות" ובתיאטרון העירוני ברחובות בעיבוד ובימוי של מיכאלה קלי.
בשנת 2015 עלתה הפקה של המחזה בתיאטרון החאן, בבימויה של שיר גולדברג.
לקריאה נוספת

דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013, עמ' 595–612
עזרא זוסמן, "כנרת, כנרת" בקאמרי החדש, דבר, 5 בינואר 1962
דיוקנו של משורר דגול כמחזאי צעיר, מעריב, 1 בינואר 1962
הערות שוליים

↑  כל כתבי אלתרמן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד תשל"ג, עמ' 93–94
↑  כל כתבי אלתרמן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד תשל"ג, עמ' 69
↑  סופר "דבר", מחזה שני של אלתרמן יפתח אולם "הקאמרי" החדש, דבר, 13 באפריל 1961

סופר "דבר", בכורת "כנרת כנרת" במוצ"ש בחסות אשכול ובנוכחות בן-גוריון, דבר, 25 בדצמבר 1961

מחר - בכורת "כנרת כנרת", דבר, 29 בדצמבר 1961

תמר אבידר, ב. ג. כבר מזמו לא נהנה כל כך..., מעריב, 7 בינואר 1962
↑   יאיר אשכנזי, החלוצים של אלתרמן חוזרים לבמה אחרי יובל שנים, באתר הארץ, 30 ביוני 2015
↑  ביקורות:
 מיכאל הנדלזלץ, "כנרת כנרת": אלתרמן, אנחנו והפרספקטיבה, באתר הארץ, 1 ביולי 2015
מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, כנרת כנרת: הצגה בטעם של פעם, באתר הארץ, 16 ביוני 2015
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
משחק של אהבה ומזל

| --- | --- |

 כתיבה:  פייר דה מאריבו 
 סוגה:  קומדיה 
 שפה:  צרפתית 
 
ארז שפריר בהצגה "משחק האהבה והמזל", תיאטרון החאן
משחק האהבה והמזל (בצרפתית: Le Jeu de l'amour et du hasard) (נקרא גם משחק האהבה והגורל) היא קומדיה רומנטית בת שלוש מערכות מאת המחזאי הצרפתי פייר דה מאריבו. "משחק של אהבה ומזל" הוצגה לראשונה ב-23 בינואר 1730 בקומדי איטליין. במחזה, אישה צעירה מצפה לביקורו של חתנה המיועד, אותו היא אינה מכירה. על-מנת להתוודע אליו היא מתחלפת עם משרתה ומתחזה לה. אולם בלא ידיעתה, במוחו של ארוסה עולה אותו הרעיון בדיוק ואף הוא מתחלף עם משרתו. במשחק ההתחזות מתוודעים זה אל זה שני המשרתים שהתחזו לאדונים, ושני האדונים שהתחזו למשרתים לומדים להכיר זה את זה.
בסופו של דבר, שני המשרתים מתאהבים זה בזה ושני האדונים מתאהבים זה בזה.
בדומה לקומדיות האחרות של מאריבו, "משחק של אהבה ומזל" משתמש בדמויות האופייניות לקומדיה דל'ארטה. במחזה מוצג ארלקין. ליזט, שהופיעה במחזות אחרים של מאריבו, לובשת אף היא את דמותה של משרתת רעת מזג.
תקציר העלילה

סילביה עומדת להינשא לדוׂראנט. היא חוששת להינשא לו בלי לדעת את טיבו והוא מתכנן לבקר אותה במהרה על-מנת לתת תוקף לאירוסין. כדי לתהות על קנקנו של דוראנט במהלך ביקורו, היא שואלת את אביה אם היא תוכל להתחזות למשרתה ליזט, כך שהיא תוכל לבחון אותו בלי שהוא יידע את זהותה האמיתית. אדון אורגון מסכים מייד. בדיוק אז הוא קיבל מכתב מאביו של דוראנט שמספר שדוראנט מתכנן להתחזות למשרתו מאותם המניעים של סילביה. אדון אורגון רואה בכך הזדמנות לשחק את המשחק של אהבה ומזל. לאפשר לשניים להתאהב למרות עצמם.
דוראנט מגיע לביתו של אדון אורגון מחופש כמשרת ששמו בורגיניון. בעוד ארלקין מגיע מחופש לדוראנט. התנהגותם המעודנת של סילביה ודוראנט ניכרת בהם; למרות שהם לבושים בבגדי משרתים. בעוד שארלקין וליזט אינם מסוגלים להבחין בהבדל בדקויות ההתנהגות המכובדת לבין ההתנהגות המגושמת בה הם רגילים כשהם מתחפשים לאדונים.
דוראנט וסילביה מתאהבים זה בזו, אולם מכיוון שאיש מהם אינו יודע את מעמדו האמיתי של האחר, הם עומדים בפני מכשול מעמדי, כל אחד מהם מאמין שהאציל מאוהב במשרת. לבסוף, דוראנט מתרכך וחושף את זהותו האמיתית בפני סילביה. אף-על-פי-כן סילביה מחליטה להמשיך לשחק את המשחק, בקוותה שדוראנט ירחיק לכת עד כדי ויתור על הונו על-מנת לשאתה לאישה (בחושבו שהיא משרתת).
המחזה מסתיים בכך ששני הזוגות מתאחדים: סילביה ודוראנט, וליזט וארלקין.
ביקורת בת זמננו

שאלת המעמדות בהצגה עולה ביתר תוקף בסוף המחזה. שהרי אמנם כל אחד ואחת מן האצילות והאצילים מוכנים לחזר ולהיות מחוזרת על ידי המשרת והמשרתת, וזה אכן משאיר טעם של שוויון. אלא שבסוף המחזה כל אחד חוזר למעמדו. ושאלת המעמדות בעינה עומדת[דרוש מקור].
המחזה בישראל

המחזה הועלה ב-31 במרץ 2012 בתיאטרון החאן השתתפו:
במאית - ג'יטה מונטה.
מתרגם ומלחין - דורי פרנס.
מעצבת התפאורה והתלבושות - פולינה אדמוב (זכתה על כך בפרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תלבושות).
מעצב התאורה - רוני כהן
מדריכה קולית - דורית (דוקי) עצמון.
מונטה חידשה בהצגה בכך שה-aside של הדמויות (פנייה הצידה לצורך מחשבה) נעשתה בשירה.
השחקנים
סילביה – נילי רוגל.
ליזט, משרתה של סילביה – תמר אלקן.
אדון אורגון, אביה של סילביה – ארז שפריר.
מאריו, אחיה של סילביה – לירון ברנס.
דוראנט – אריאל וולף.
ארלקין, משרתו של דוראנט – יואב היימן.
נגנים: קלידים – דורי פרנס/ ליאור רונן, חליל צד – קרן גולן, בנדוניאון – אדוארדו אברמסון.
המחזה הועלה בתיאטרון הטכניון בשנת 1996 בבימוי אוריאל זוהר.
הערות שוליים

↑  אתר תיאטרון הטכניון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119727419 (data)
נון-סטופ

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  ז'אומה קולייט-סרה 
 הופק בידי:  ג'ואל סילבר אלכס איינמן סטיב ריצ'רדס אנריו רונה
 תסריט:  ג'ון ה' ריצ'רדסון   כריס רואץ'   ריאן אנגל
 עריכה:  ג'ים מיי
 שחקנים ראשיים:  ליאם ניסן ג'וליאן מור מישל דוקרי לופיטה ניונגו סקוט מק'ניירי
 מוזיקה:  ג'ון אוטמן 
 צילום:  פלביו מרטינז לביאנו 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית צרפת צרפת
 חברת הפקה:  סטודיו קאנל
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת 27 בינואר 2014 ישראל 27 בפברואר 2014
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט בלשים, סרט בלשי, סרט אסונות, סרט מתח 
 תקציב:  50 מיליון דולר
 הכנסות:  228.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   nonstop
 www.nonstopthefilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
נון-סטופ (באנגלית: Non-Stop) הוא סרט מותחן-פעולה-מסתורין בבימויו של ז'אומה קולייט-סרה ובכיכובם של ליאם ניסן, ג'וליאן מור, מישל דוקרי, לופיטה ניונגו וסקוט מק'ניירי. הסרט יצא לאקרנים ב-27 בפברואר 2014 והכניס 30 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.