stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגילולפינגים
מקור השם

האב הקדמון של השושלת, שעל שמו היא נקראת, הוא אגילולף (אנ'), נסיך אגדי למחצה של הסואבים (אנ') וצאצא של הרמריק (אנ'), המלך הסואבי של גליסיה מהמאה ה-5, זהה אולי לאדם בשם אגילולף, מנהל משק הבית של המלך הוויזיגותי תיאודוריך השני (אנ'), שהוצא להורג בשנת 457.
היסטוריה

הדוכס הראשון המזוהה עם שושלת האגילולפינגים בהיסטוריוגרפיה הגרמנית הוא גריבלד הראשון (אנ') (Gariwald). עם זאת, הוטל ספק בחברותו של גריבלד במשפחת האגילולפינגים במחקר המודרני, מה שהופך את טסילו הראשון (אנ') (שלט בשנים 591–610) לחבר הוודאי הראשון בשושלת.
לאגילולפינגים היו קשרים הדוקים עם המרובינגים. גריבלד הראשון עצמו נישא לוולדרדה (אנ'), אלמנתו של המלך המרובינגי תיאודבלד, בשנת 555, לאחר שנישואיה לכלותאר הראשון בוטלו בשל קרבת משפחה.
משפחת האגילולפינגים הייתה נאמנה מאוד למלכים המרובינגים, אך עם הזמן גברה שאיפתם לעצמאות.
מכיוון שגורלם היה קשור בשושלת המרובינגית, הם התנגדו לעליית המאיורדומים (ראשי הארמון) הקרולינגים,
היחלשותה של המלוכה המרובינגית ועליית הקרולינגים הובילו להתנגשות בין האגילולפינגים לקרולינגים, ובשנת 743 פרצה מלחמה בין אודילו, דוכס בוואריה, לבין גיסיו, פפין הגוץ ואחיו קרלומן. אודילו הובס, אך לא איבד את הדוכסות שלו.
בשנת 748 אודילו מת, וירש אותו בנו בן ה-7, טסילו השלישי. אולם גריפו, בנו הלא חוקי של קרל מרטל נישל אותו מדוכסות בוואריה ותפס בה את השלטון. אנשי האצולה בבוואריה התנגדו לשלטונו, ובתוך פחות משנה תפסו אותו והסגירו אותו לידי פפין הגוץ, המאיורדומוס של אוסטרזיה, שהשיב לטסילו את הדוכסות כבנפיקיום, ומינה לעוצרת את אמו, כילטרודיס (אנ'), אחותו של פפין. בשנת 754 היא מתה וטסילו נעשה שליט בפועל של בוואריה. בשנת 756 הוא השתתף במסע המלחמה של פפין הגוץ לאיטליה, ומכך ניתן להסיק שהיה בחסותו של דודו. בשנת 757 התמסר לפפין, עתה מלך הפרנקים, כווסאל, והבטיח את נאמנותו גם לשני בניו, קרל (הגדול) וקרלומן.
אולם בשנת 763, בעת מסע מלחמה שערך פפין באקוויטניה, נטש אותו טסילו עם צבאו ונשבע שלעולם לא יעזור שוב לפפין. פפין לא הגיב על סירובו של טסילו למלא את חובתו כווסאל, עד שבשנת 781 שכנע קרל הגדול מלך הפרנקים את האפיפיור להתערב. האפיפיור שלח שליחים לבוואריה, שאיימו על טסילו בסנקציות, ובעקבות זאת נפגש טסילו עם קרל בעיר וורמס, נשבע לו שבועת נאמנות, ואף הפקיד בידיו בני ערובה כביטחון לקיום שבועתו.
אולם בשנת 788 נשפט טסילו על כך ששוב הפר את נאמנותו. במקום להוציאו להורג, הסכים קרל הגדול שטסילו ובנו תאודו יגלחו את ראשיהם ויכנסו למנזר.
שליטי בוואריה

גריבלד הראשון, דוכס בוואריה 548–591
טסילו הראשון, מלך בוואריה 591–610
גריבלד השני (אנ'), דוכס בוואריה 610–630
תאודו (אנ'), דוכס בוואריה 680–716
לנטפרט (אנ'), בנו של תאודו, רוצח אמרם מרגנסבורג (אנ')
אוטה, בתו של תאודו
תאודברט (אנ'), בנו של תאודו, דוכס בזלצבורג בערך 702–719
תאובלד (אנ'), בנו של תאודו, דוכס חלקים מבוואריה בערך 711–719
טסילו השני (אנ'), בנו של תאודו, דוכס בפסאו בערך 716–719
גרימואלד (אנ'), בנו של תאודו, הדוכס בפרייסינג (אנ') בערך 716–725, מאוחר יותר שלט בכל בוואריה
הוגברט (אנ'), בנו של תאודברט, דוכס בוואריה 725–737
אודילו, בנו של גוטפריד (אנ') מאלמאניה, דוכס בוואריה 737–748
גריפו, 748 (טוען לכתר קרולינגי למחצה)
טסילו השלישי, בנו של אודילו, דוכס בוואריה 748–788, הודח על ידי קרל הגדול
תאודו, בנו של טסילו השלישי, הפך לנזיר
שליטי איטליה

גונדואלד, דוכס אסטי (אנ'), בנו של גריבלד הראשון
תיאודלינדה, בתו של גריבלד הראשון מבוואריה (אנ'), מלכת הלומברדים
אדלואלד (אנ'), בנם של תיאודלינדה ואגילולף (אנ'), מלך הלומברדים 616–626
גונדברגה (אנ'), בתם של אגילולף ותיאודלינדה, נישאה למלך אריואלד (אנ')
אריפרט הראשון (אנ'), בנו של גונדואלד, מלך הלומברדים 653–661
גודפרט (אנ'), בנו הבכור של אריפרט, מלך הלומברדים 661–662 יחד עם
ברתארי (אנ'), בנו הצעיר של אריפרט, מלך הלומברדים 661–662, 672–688
קונינקפרט (אנ'), בנו של ברתארי, מלך הלומברדים 688–700
ליוטפרט (אנ'), בנו של קונינקפרט, מלך הלומברדים 700–701
רגינפרט, בנו של גודפרט, מלך הלומברדים 701
אריפרט השני (אנ'), בנו של רגינפרט, מלך הלומברדים 701–712
בחצר של אוסטרזיה

כרודואלד (Chrodoald), אציל בחצרו של דגוברט הראשון, נהרג בשנת 624
פארה (Fara), מתנגד לסיגברט השלישי
הערות שוליים

1 2 3  יצחק חן, "התגבשותם של קשרי התלות", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 5, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 320.
↑  יצחק חן, "התגבשותם של קשרי התלות", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 5, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 321.
↑  יצחק חן, "התגבשותם של קשרי התלות", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 5, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 322.
↑  יצחק חן, "התגבשותם של קשרי התלות", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 5, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 324.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11864727X  VIAF: 8180935   WorldCat (עם VIAF): 8180935 
תיאודלינדה (בערך 570–628), בתו של גריבלד הראשון, פרסקו מאת זווטארי (אנ').
האיחוד הדמוקרטי הבין-לאומי

האיחוד הדמוקרטי הבין-לאומי (בגרמנית: IDU – Internationale Demokratische Union; ידוע בתור האיגוד הדמוקרטי הבינלאומי עד ספטמבר 2023) הוא ברית בין-לאומית של מפלגות פוליטיות מהמרכז-ימין. המטה הראשי במינכן, גרמניה. ה-IDU מורכב מ-84 חברים מלאים ושותפים מ-65 מדינות. בראשה עומד סטיבן הרפר, ראש ממשלת קנדה לשעבר. יש לו שני ארגונים בין-לאומיים קשורים (האיחוד הבין-לאומי הצעיר הדמוקרטי ואיגוד הדמוקרטיה הבין-לאומית לנשים) ושישה ארגונים אזוריים קשורים ("איחוד המפלגות של אמריקה הלטינית", "האיחוד הדמוקרטי באסיה פסיפיק", "האיחוד הדמוקרטי הקאריבי", "האיחוד הדמוקרטי של אפריקה", מפלגת העם האירופית ו"השמרנים האירופיים ומפלגת הרפורמים").
בגה מאנדן

| --- | --- |

 לידה:  615 לנדן, בלגיה 
 פטירה:  17 בדצמבר 693 (בגיל 78 בערך) Andenne, בלגיה 
 חג:  17 בדצמבר 
 
בגה (Begga;‏ 615 – 17 בדצמבר 693) הייתה בתם של פפין מלנדן (הראשון), המאיורדומוס (הממונה על הארמון) של אוסטרזיה, ואשתו איטה ממץ. היא גם סבתו של קרל מרטל, סבו של קרל הגדול.
חייה

בגה הייתה אחותה הגדולה של גרטרוד מניוול (אנ'). היא נישאה לאנסגיזל, בנו של ארנולף, הבישוף של מץ, ובניה היו פפין מהריסטל (השני) ומרטין מלאן (אנ'). אנסגיזל נהרג זמן מה לפני שנת 679, על ידי אויבו גונדווין (Gundewin). בגה עלתה לרגל לרומא ועם שובה, היא נעשתה נזירה, והקימה שבע כנסיות באנדן (אנ') על נהר המז. שם בילתה את שארית ימיה כאם מנזר. היא נקברה בכנסיית בגה הקדושה באנדן.
הערצה

בגה מונצחת ב-17 בדצמבר.
יש הגורסים כי התנועה הבגינית שהתגלתה במאה ה-12 נוסדה למעשה על ידי בגה; ובכנסייה בליר, בלגיה, יש פסל שלה, הניצב מעל הכתובת: "בגה הקדושה, המייסדת שלנו".
עם זאת, תיאוריה פופולרית אחרת טוענת שהבגינים שאבו את שמם מזה של הכומר למברט לה בג (אנ'), שתחת חסותו שגשגה הכמורה של הבגינים.
הערות שוליים

1 2  Saint Begga of Andenne
↑  St. Gertrude of Nivelles, The Catholic Encyclopedia
↑  Paul Burns, ed. Butler's Lives of the Saints, Continuum International Publishing Group, 1995, p. 146
↑  Fr Andrew Phillips, Latin Saints of the Orthodox Patriarchate of Rome
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13780623X  NTA: 139097783  VIAF: 85987298   WorldCat (עם VIAF): 85987298
איליה קיבה

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1977 פולטבה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 נרצח:  6 בדצמבר 2023 (בגיל 46) סופונבו, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, אוקראינה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 השכלה:  Poltava petroleum geological exploration technical school (2003)  National University “Yaroslav the Wise Law Academy of Ukraine” (2009)  National Academy of Internal Affairs of Ukraine (2017)  האוניברסיטה הפדגוגית של פולטבה 
 תפקיד:  חבר המוצעה העליונה (29 באוגוסט 2019–15 במרץ 2022) 
 מפלגה:  Socialist Party of Ukraine, מגזר נכון, פלטפורמת האופוזיציה – לחיים, פוליטיקאי עצמאי 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Order of Danylo Halytsky  Registered firearms 
 
איליה ולדימירוביץ' קיבה (באוקראינית: Ілля Володимирович Кива;‏ 2 ביוני 1977 – 6 בדצמבר 2023) היה פוליטיקאי אוקראיני. חבר הראדה העליונה של הכינוס ה-9 מסיעת פלטפורמת האופוזיציה, לכל החיים (אנ'), חבר הוועדה לתמיכה חקיקתית בפעילות אכיפת החוק (2019–2022).
ביוגרפיה

איליה קיבה נולד ב-2 ביוני 1977 בפולטבה. סבו הוא פיליפ דניסוביץ' קיבה (רו') - גיבור ברית המועצות.
באוגוסט 2014 קיבה הפך לרב-סרן במשטרה, עמד בראש גדוד של שירות סיור מיוחד של המשטרה.
ב-10 בדצמבר 2014, בהוראת שר הפנים ארסן אבקוב, מונה איליה קיבה לסגן ראש משרד הפנים של אוקראינה במחוז דונייצק.
ב-30 ביוני 2015 מונה לסגן ראש משרד הפנים במחוז חרסון עם הקצאה מוקדמת של דרגת סגן אלוף במשטרה.
מ-22 באוקטובר 2015 עד 19 במאי 2016, קיבה עבד כראש המחלקה למלחמה בפשעי סמים של המשטרה הלאומית של אוקראינה.
מאוקטובר 2016 עד יוני 2017 עבד כיועץ לשר הפנים של אוקראינה. 6 באוקטובר 2017 נבחר לראש האיגודים המקצועיים של משרד הפנים של אוקראינה.
פלילים

הוא תמך בפלישה הרוסית לאוקראינה, וקרא ל"שחרור אוקראינה מהכיבוש המערבי". ב-6 במרץ 2022, התובעת הכללית של אוקראינה, אירינה ונדיקטובה, הודיעה כי קיבה חשוד בבגידה מדינית ופגיעה בשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה. ב-15 במרץ 2022 נשלל ממנו מנדט חבר הפרלמנט, והוא הוכנס לרשימת מבוקשים בשל בגידה מדינית.
ב-13 בנובמבר 2023 פורסם שאיליה קיבה נידון שלא בפניו על ידי בית המשפט בעיר לבוב ל-14 שנות מאסר עם החרמת רכוש.
מותו

ב-6 בדצמבר 2023 נמצאה גופתו במלון Velich Country Club, בכפר סופונבו (אנ'), במחוז מוסקבה. לפי כלי התקשורת ברוסיה, קיבה נהרג מירי בראשו.
חיים אישיים

איליה קיבה אב לשלושה ילדים. מאז 2022 מתגורר בכפר הקוטג' היוקרתי Agalarov Estate ליד הכביש נובוריז'סקויה שוסה במחוז מוסקבה.
הערות שוליים

↑  Кива Ілля Володимирович — Біографія, Балотування, Фракції, Політична Агітація | ПолітХаб, www.chesno.org (באוקראינית)
↑  Илья Кива больше не народный депутат Украины, ТСН.ua, ‏2022-03-15 (ברוסית)
↑  Суд во Львове вынес приговор экс-нардепу Киве, korrespondent.net (ברוסית)
↑  «Окровавленное тело нашли в снегу». РосСМИ рассказали подробности смерти предателя Ильи Кивы, nv.ua (ברוסית)
↑  Подозреваемый в госизмене Кива живет в элитном коттеджном городке в Подмосковье – Bihus.Info, Слово и Дело, ‏2023-12-06 (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1313959448  VIAF: 7364170351476464900001   WorldCat (עם VIAF): 7364170351476464900001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בז'ה (מחוז, תוניסיה)

| --- | --- |

 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 בירת המחוז:  בז'ה 
 תאריך ייסוד:  21 ביוני 1956 
 שטח:  3,558 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  303,032 (2014)
 קואורדינטות:  36°44′00″N 9°11′00″E﻿ / ﻿36.733333333333°N 9.1833333333333°E﻿ / 36.733333333333; 9.1833333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז בז'ה (בערבית: ولاية باجة) הוא אחד מעשרים וארבעה המחוזות של תוניסיה. הוא ממוקם בצפון תוניסיה ויש לו קו חוף קצר ביחס לגודלו. הוא משתרע על שטח של 3,740 קמ"ר ואוכלוסייתו עומדת על 303,032 תושבים לערך (על פי המפקד מ-2014). בירת המחוז היא בז'ה אשר משתרעת על פני הגבעות אטלס תל הגבוהות למדי וחלק מהמישור בין אטלס התל לאטלס הגבי דרומה יותר.
גאוגרפיה

המחוז הוא 105 קילומטרים מהבירה ומוקף במחוזות בנזרט, זגואן, מנובה, סליאנה וז'נדובה.
הטמפרטורה הממוצעת בו היא 18 מעלות צלזיוס, וכמות הגשם השנתית נעה בין 350 ל-1000 מילימטרים.
נציגויות אדמיניסטרטיבית

מבחינה אדמיניסטרטיבית, המחוז מחולק לתשע נציגויות, שמונה ערים, שמונה מועצות מקומיות ו-101 מגזרים.
| נציגות | אוכלוסייה (2004) | אוכלוסייה (2014) |
| --- | --- | --- |
| אמדון | 22,484 | 21,187 |
| צפון בז'ה | 67,471 | 71,198 |
| דרום בז'ה | 38,396 | 38,101 |
| גובלט | 16,383 | 15,762 |
| מדג'ז אל באב | 38,964 | 41,749 |
| נפזה | 53,195 | 48,101 |
| טבורסוק | 24,327 | 22,115 |
| טסטור | 32,772 | 33,613 |
| טיבר | 10,509 | 11,206 |
הערות שוליים

1 2  https://tunisieindustrie.nat.tn/, ‏17 בפברואר 2009 (בצרפתית)
1 2  2014 Tunisian census data, web.archive.org, ‏18 במאי 2015 (באנגלית)
↑  Census 2014 (National Institute of Statistics), וייבאק מאשין, ‏29 באוקטובר 2014 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567137205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפונס אראולה

אלפונס אראולה (בצרפתית: Alphonse Areola; נולד ב-27 בפברואר 1993) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בווסטהאם יונייטד ובנבחרת צרפת בעמדת השוער.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

אראולה התחיל לשחק כדורגל במועדון החובבני "פטי אנז'", אליו הצטרף בגיל 9. כשהיה בן 13 הצטרף לאקדמיה של פריז סן-ז'רמן.
ב-2010 הועלה לקבוצת המילואים של פריז סן-ז'רמן.
ב-18 במאי 2013 אראולה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–3 נגד ברסט.
קריירת מועדונים > השאלות

ב-23 ביולי 2013 אראולה הושאל ללאנס מהליגה השנייה עד לסיום העונה. אראולה רשם 35 משחקי ליגה במדי לאנס והיה שותף לחזרה שלה לליגה הראשונה. בנוסף, נבחר לשוער העונה בליגה השנייה בצרפת. בסיום העונה, אראולה הגיע לסיכום בעל פה עם ראשי המועדון כי הוא יישאר בקבוצה גם בעונה הבאה, אך בעקבות קשיים כלכליים אראולה עזב.
ב-26 באפריל 2014 אראולה הושאל לבסטיה. ב-9 באוגוסט אראולה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 נגד אולימפיק מרסיי. אראולה שיחק 39 משחקים במדי בסטיה בכל המסגרות, ושמר על רשת נקייה ב-13 מתוכם.
ב-17 ביוני 2015 אראולה הושאל לויאריאל מליגת העל הספרדית. בעונתו בוויאריאל, אראולה ספג 26 שערים בלבד כאשר רק יאן אובלק וקלאודיו בראבו ספגו פחות ממנו. בנוסף, אראולה שבר את שיא מועדון של שמירה על שער נקי כאשר הצליח לעשות זאת במשך 620 דקות משחק רצופות.
קריירת מועדונים > החזרה לפריז סן-ז'רמן

בתחילת עונת 2016/2017, אראולה חזר לפריז ושימש בהתחלה כמחליפו של קווין טראפ. ב-13 בספטמבר אראולה ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בפריז בתיקו 1-1 נגד ארסנל במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. בזכות היכולת הטובה שהציג במשחק מול ארסנל, אראולה המשיך לשמש כשוער הראשון של פריז, אך גילה יכולת חלשה בהמשך וטראפ חזר לשמש כשוער הראשון של פריז.
בעונת 2017/2018, אראולה, קיבל את ההזדמנות מהמאמן אונאי אמרי. בסוף חמשת המחזורים הראשונים של העונה, פריז רשמה את פתיחת העונה הטובה בהיסטוריה שלה עם חמישה ניצחונות וספיגה אחת בלבד. בתום העונה סיים כשוער המצטיין בליגה, כששמר על רשת נקייה במשך 17 משחקים.
קריירת מועדונים > ריאל מדריד

ב-2 בספטמבר 2019 אראולה עזב את פריז ועבר בהשאלה לריאל מדריד לשנה אחת. השוער של ריאל, קיילור נבאס, עשה את הדרך בכיוון השני.
קריירת מועדונים > פולהאם

ב-9 בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת לפולהאם מהפרמייר ליג עם אופציה לרכישה עתידית. ב-17 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 0–1 על איפסוויץ' טאון בגביע האנגלי.
קריירת מועדונים > ווסטהאם

ב-29 ביוני 2021 הושאל לקבוצת וסטהאם יונייטד מהפריימר ליג. ביוני 2022 עבר לקבוצה באופן קבוע.
קריירה בינלאומית

לאראולה הייתה אפשרות לייצג את צרפת מולדתו או הפיליפינים ארץ מוצא הוריו. בשנת 2011, אראולה זומן לסגל נבחרת הפיליפינים, אך דחה את ההצעה כיוון ששאף לייצג את צרפת.
אראולה, שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של צרפת ואף זכה עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2012, ושנה לאחר מכן באליפות העולם, בתום דו-קרב בעיטות עונשין בו אראולה הדף שני פנדלים וצרפת ניצחה 1–4 את אורוגוואי.
ב-1 באוקטובר 2015 אראולה זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת לקראת משחקי הידידות נגד דנמרק וארמניה. אראולה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 כשוער שלישי. בסוף הטורניר, צרפת זכתה באליפות העולם בפעם השנייה בתולדותיה.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר יורו 2024.
תארים

ליג 1 (3): 2012/13, 2017/18, 2018/19
הגביע הצרפתי (2): 2016/17, 2017/18
גביע הליגה הצרפתי (2): 2016/17, 2017/18
הסופר קאפ הצרפתי (4): 2016, 2017, 2018, 2019
הסופר קאפ הספרדי: 2019/2020
אליפות ספרד (1): 2019/2020
אליפות העולם בכדורגל עד גיל 20: 2012
אליפות העולם בכדורגל עד גיל 19: 2013
אליפות העולם בכדורגל: 2018
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2013
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2012
נבחרת העונה של ליג 2: 2014
תגלית השנה של ערוץ יורוספורט: 2014
פריצת השנה בליגת האלופות: 2016
הערות שוליים

↑  Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 9 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  סגל הנבחרת בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 16 במאי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2018 (אלופת העולם) |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 פבאר •  3 קימפמבה •  4 וראן •  5 אומטיטי •  6 פוגבה •  7 גריזמן •  8 למאר •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 טוליסו • 13 קאנטה •  14 מטווידי • 15 אנזונזי • 16 מנדנדה • 17 ראמי • 18 פקיר • 19 סידיבה • 20 תובאן • 21 הרננדס • 22 מנדי • 23 אראולה • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 פבאר •  3 קימפמבה •  4 וראן •  5 אומטיטי •  6 פוגבה •  7 גריזמן •  8 למאר •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 טוליסו • 13 קאנטה •  14 מטווידי • 15 אנזונזי • 16 מנדנדה • 17 ראמי • 18 פקיר • 19 סידיבה • 20 תובאן • 21 הרננדס • 22 מנדי • 23 אראולה • מאמן: דשאן | צרפת |
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2022 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 פבאר •  3 דיסאסי •  4 וראן •  5 קונדה •  6 גנדוזי •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 פופאנה •  14 רביו • 15 ורטו • 16 מנדנדה • 17 סאליבה • 18 אופאמקאנו • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 ל. הרננדס • 22 ת. הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 קמבינגה • 26 תוראם • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 פבאר •  3 דיסאסי •  4 וראן •  5 קונדה •  6 גנדוזי •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 פופאנה •  14 רביו • 15 ורטו • 16 מנדנדה • 17 סאליבה • 18 אופאמקאנו • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 ל. הרננדס • 22 ת. הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 קמבינגה • 26 תוראם • מאמן: דשאן | צרפת |
| נבחרת צרפת – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן |  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן | צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1275982921  VIAF: 2150167202592667930002   WorldCat (עם VIAF): 2150167202592667930002
בסיס חיל האוויר המלכותי לוסימות'

בסיס חיל האוויר המלכותי לוסימות' (אנגלית: RAF Lossiemouth) הוא בסיס של חיל האוויר הבריטי, השוכן במחוז מוריי שבסקוטלנד. הוא אחד מבסיסי הטיסה המבצעיים העיקריים של חיל האוויר המלכותי ואחד משני בסיסים המהווים את כוח התגובה המהירה (QRA) האמון על הגנת המרחב האווירי של בריטניה.
בסיס לוסימות' כולל בין היתר ארבע טייסות מטוסי קרב יורופייטר טייפון, שלוש טייסות בואינג P-8 פוסידון MRA1, אסקדרון רגימנט חיל האוויר המלכותי וטייסת מילואים.
היסטוריה

בסיס לוסימות' נפתח ב-1 במאי 1939 כאשר הטייסת הראשונה שהוצבה בו הייתה בית הספר לטיסה מס' 15 עם מטוסי הוקר הארט ואיירספיד אוקספורד. עם תחילת מלחמת העולם השנייה, כוח הגנה מרגימנט הסיפורת' היילנדרס הוצב בבסיס ונחפרו עמדות נגד מטוסים, בנובמבר הוצב בבסיס גם כוח מטייסת 99 עם מפציצי ויקרס ולינגטון כדי לקחת חלק במשימות התקפה נגד כוחות צי של הקריגסמרינה. במהלך המלחמה הבסיס שימש בעיקר לאימון והכשרה של מפציצים ובנוסף לכך הוצבו בו לסירוגין טייסות קרב להגנה על גזרת הים הצפוני וטייסות הפצצה ותקיפה כנגד מטרות גרמניות בגזרה.
לאחר המלחמה הועבר הבסיס לידי זרוע האוויר של הצי המלכותי ושונה שמו לבסיס זרוע האוויר לוסימות' (RNAS Lossiemouth), כנהוג בבסיסי הצי המלכותי היה לו גם שם של אונייה; אה"מ פולמר (HMS Fulmar). כבסיס של זורע האוויר הוצבו בו לאורך השנים מספר רב של טייסות, תחילה עם מטוסי הוקר סי הוק, סופרמרין סימיטר ובהמשך בלקברן בקניר ופיירי גאנט, הוא שימש בתקופה זו גם כבסיס אימונים מרכזי של זרוע האוויר. ב-28 בספטמבר 1972 הועבר הבסיס חזרה לידי חיל האוויר המלכותי עם הגעת גף D של טייסת החילוץ וההצלה 202, באוגוסט 1973 הועברה ללוסימות' טייסת 8 עם מטוסי ההתרעה המוקדמת אוורו שקלטון AEW.2. באותה התקופה נפתחה בלוסימות' גם יחידת הסבה למטוסי הקרב יגואר החדשים, ובסוף 1974 טייסת 6 וטייסת 54 הפכו למבצעיות על בסיס מטוסי יגואר.
החל מ-1991 החל מאמץ להחליף את מטוסי הבלקברן בקניר המיושנים במטוסי פאנביה טורנדו, כך ב-1993 הוקמה מחדש טייסת 12 בלוסימות' כטייסת טורנדו, אליה הצטרפה גם טייסת 617 מספר חודשים לאחר מכן. בשנת 2000 הוחלט לרכז את מערך מטוסי היגואר בבסיס חיל האוויר המלכותי קולישל ואחרון מטוסי היגואר עזב את לוסימות' (טייסת המילואים מס' 16) מה שהביא 27 שנים של נוכחות המטוס בבסיס. בינואר 2001 הגיעה ללוסימות' טייסת 14 (פאנביה טורנדו) לאחר שהועברה מגרמניה, מה שהפך את לוסימות' לבסיס מטוסי הקרב הגדול והמשמעותי ביותר בבריטניה.
בשנת 2005 לוסימות' הוצא כבסיס למערך הלוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II שעתיד היה להקלט בבריטניה, דו"ח של משרד הביטחון מ-2010 קבע שהבסיס לא יקלוט את המערך החדש, מה שהביא לחשש של תושבי האזור שכן הוא עתיד להיסגר ובנובמבר אף אורגנה צעדה בקריאה להשאיר את הבסיס פתוח משום חשיבותו לכלכלה המקומית. ביולי 2011 משרד הביטחון הודיע כי יחידות הטורנדו בלוסימות' יועברו לבסיס חיל האוויר המלכותי מרהאם, בנוסף בסיס חיל האוויר לושרס (פייף, סקוטלנד) יסגר ויחידות היורופייטר טייפון, כולל מערך כוח התגובה המהירה (QRA), יועברו ללוסימות'. במרץ 2013 הוחלט שמערך ה-F-35 לייטנינג יוקם במרהאם, ובתקפוה זו הושקעו 17 מיליון ליש"ט בשיפוץ המתקנים בלוסימות' כחלק מקליטת יחידות הטייפון.
במהלך 2014-2015 הועברו שלוש טייסות יורופייטר טייפון ללוסימות' וטייסות הטורנדו נסגרו או הועברו לבסיסים אחרים, ב-2019 נפתחה מחדש טייסת 9 בלוסימות', מה שהביא את כוח התגובה המהירה (מבוססת מטוסי הטייפון) לארבע טייסות קרב. ב-2015 הוחלט על סגירת גף D של טייסת החילוץ וההצלה 202 (שמפקדתה בבסיס חיל האוויר המלכותי ואלי) והלאמה של כוח החילוץ האווירי האמון על סקוטלנד.
יחידות מוצבות בבסיס

להק 1 (קרב)
מערך כוח התגובה המהירה (QRA)
טייסת 1 - יורופייטר טייפון
טייסת 2 - יורופייטר טייפון
טייסת 6 - יורופייטר טייפון
טייסת 9 - יורופייטר טייפון
מערך ISTAR (סיור, תצפית ורכישת מטרות)
טייסת 8 - בואינג E-7 ודג'טייל
טייסת 120 - בואינג P-8 פוסידון
טייסת 201 - בואינג P-8 פוסידון
טייסת 42 - בואינג P-8 פוסידון
מרכז המבצעים הטקטי (TOC) פוסידון
טייסת הקו פוסידון (PLS)
להק 2 (סיוע)
כנף שיטור ואבטחה 2
כנף הגנת הכוח 5
מפקדת כנף הגנת הכוח 5
טייסת מילואים 2622 (היילנד)
טייסת מילואים 603 (אדינבורו)
טייסת משטרה 4
טייסת 51 רגימנט חיל האוויר המלכותי
צוות חילוץ הררי לוסימות'
להק 22 (אימון והכשרה)
מפקד כנף היילנד של קורפוס האימון האווירי
מטוס טורנדו מטייסת 617 מעל לבסיס לוסימות', 2009.
נית' פורט טלבוט

| --- | --- |
שלט האצולה של נית' פורט טלבוט

ברידלוויי, פינון אור, נית' פורט טלבוט
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  ויילס ויילס
 ערים במחוז:  פורט טלבוט, נית'
 בירת המחוז:  פורט טלבוט 
 שפה רשמית:  ולשית, אנגלית
 תאריך ייסוד:  1 באפריל 1996
 שטח:  442 קמ"ר (דירוג: 11)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  142,906 (דירוג: 9, 2018)
  ‑ צפיפות:  320 נפש לקמ"ר (דירוג: 12, 2016)
 קואורדינטות:  51°41′N 3°44′W﻿ / ﻿51.68°N 3.74°W﻿ / 51.68; -3.74
 אזור זמן:  UTC
 https://www.npt.gov.uk/Default.aspx
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נית' פורט טלבוט (באנגלית: Neath Port Talbot; בוולשית: Castell-nedd Port Talbot) הוא מחוז עירוני ואחד ממחוזות ויילס הממוקם במערב המדינה. נית' פורט טלבוט הוא המחוז התשיעי בדירוג האוכלוסייה בוויילס והשלישי מבין המחוזות העירוניים. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011 גרים במחוז 139,812 תושבים. אזורי החוף הם בעיקר דוברי אנגלית, אם כי ישנם אוכלוסיות רבות דוברות ולשית באזור העמקים בצפון המחוז.
המחוז גובל ממזרח במחוזות ברידג'אנד ורונד'ה קינון טב, פוויס וקרמרת'נשייר מצפון וסוונסי ממערב. הערים הגדולות במחוז הן פורט טלבוט, נית' ופונטרדווה.
גאוגרפיה

שטח המחוז משתרע מהחוף ועד לגבולות הפארק הלאומי ברקון ביקונס. רוב הקרקע בעלת אופי הררי או הררי למחצה, ו-43% מכוסים ביער כאשר האזורים ההרריים מאופיינים בעיקר בעצים מחטניים. רוב הקרקע השטוחה היא באזור החוף, סביב פורט טלבוט. מערכת דיונות מכסה את רוב אזור החוף ונשברת על ידי שפך נהר ואזורי פיתוח. אזורי ההרים נחתכים על ידי חמישה עמקים: עמק נית', עמק דולה, עמק עפאן, עמק סוונסי ועמק עמאן.
דפוסי ההתיישבות המודרנית משקפים את ההיסטוריה התעשייתית של האזור, עם פיתוח עירוני בשטחים המישוריים בעמקים ולאורך חלקים מהחוף. העיר הגדולה ביותר במחוז היא נית', עם אוכלוסייה של כ-47,020 אנשים, ואחריה פורט טלבוט (35,633), בריטון פרי (7,186), פונטרדווה (5,035) וגליניית' (4,368). רוב האוכלוסייה גרה באזור מישור החוף, באזור העיר פורט טלבוט, וסביב נהר נית', באזור העיר נית'. רוב הערים הגדולות במחוז שוכנות בסביבות האוזר העירוני של סוונסי.
דמוגרפיה

האוכלוסייה במחוז הגיעה לשיאה בשנות השלושים. מפקדי אוכלוסין הראו אוכלוסייה של כ-151,563 אנשים בשנת 1931. האוכלוסייה הראתה ירידה מתמדת לאורך המשך המאה ה-20.[דרושה הבהרה] בשנת 2001 האוכלוסייה עמדה על כ-134,471 אנשים. בשנות ה-90 רוב האזורים במחוז נפילה קטנה או שינוי קל באוכלוסייה כאשר היוצאים מהכלל היו דרום ברינקוך ומרג'ם, שם האוכלוסייה עלתה ב-47.29% ו-41.36% בהתאמה. הערכות המועצה המקומית הראו כי אוכלוסיית המחוז עלתה בשנות האלפיים.
ממשלה ופוליטיקה

נית' פורט טלבוט נוצרה מן המחוזות הישנים של נית', פורט טלבוט וחלק מעמק ליו ב-1 באפריל 1996 בשם נית' ופורט טלבוט. המחוז שינה את שמו ביום למחרת, ה-2 באפריל 1996. בזמן הארגון מחדש, מקומיים רבים ציפו כי המחוזות נית' ופורט טלבוט יהפכו לרשויות עצמאיות נפרדות, והיו מחאות כאשר הרשות החדשה הוכרזה.
ממשלה ופוליטיקה > ממשלה מקומית

האזור השלם של נית' פורט טלבוט היה בעבר חלק ממחוז מערב גלמורגן, שבעבר היה חלק מהמחוז ההיסטורי של גלמורגן. מאז שממשלה מקומית אורגנה מחדש בשנת 1996, מחוז נית' פורט טלבוט נשלט מועצת המחוז העירוני של נית' פורט טלבוט.
מחוז נית' פורט טלבוט נאמן למפלגת הלייבור, שהייתה בשלטון מזמן קצר לאחר הקמת המחוז, ב-1997, ועד לשנת 2010.