stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס בוניואל
קורות חייו

בוניואל נולד באראגון, ספרד ללאונרדו בוניואל ולמריה לבית פורטולס. בצעירותו זכה לחינוך ישועי קפדני ואחר כך למד באוניברסיטת מדריד. הוא הפך לחבר קרוב של סלבדור דאלי ופדריקו גארסיה לורקה, בזמן לימודיהם באוניברסיטה. שלושתם יצרו את גרעין התנועה הסוריאליסטית בספרד. בוניואל כתב על לורקה באוטוביוגרפיה שלו: "חיבבנו האחד את השני באופן מיידי. למרות שהיה לנו מעט במשותף - אני הייתי איש פשוט וגס מאראגון והוא אנדלוסי אלגנטי - בילינו את רוב זמננו ביחד. הוא היה נוהג לקרוא לי משיריו... ודרכו גיליתי עולם חדש". בשנות לימודיו הפך בוניואל למהפנט מוכשר. בוניואל נהג לומר שצפייה בסרטים היא סוג של היפנוזה. "צורה זו של היפנוזה קולנועית נובעת מהחשיכה של אולם הקולנוע, המראות המתחלפים במהירות, האורות ותנועות המצלמה, המחלישים את האינטליגנציה הביקורתית של הצופה, מרתקים אותו ומשתלטים עליו". התעניינותו של בוניואל בקולנוע גברה לאחר שצפה בסרטו של פריץ לאנג "המוות העייף" (Der müde Tod, 1921): "יצאתי מאולם הקולנוע שונה לחלוטין מכפי שנכנסתי. דימויים חזותיים יכלו להפוך, והפכו עבורי לצורה אמיתית של ביטוי. החלטתי להקדיש את חיי לקולנוע".
בגיל 25 עקר בוניואל לפריז והחל להשתתף באופן פעיל בתיאטרון ובקולנוע. סרטו הראשון, "כלב אנדלוסי" (1928) קנה לו מקום בהיסטוריה של הקולנוע בשל חדשנותו והקשר החזק שלו לתאוריות סוריאליסטיות ופרוידיאניות. את התסריט כתבו יחד בוניואל ודאלי, תחת השפעה חזקה של "מלאכת החלום" של פרויד. הסרט, שעלילתו בנויה על אסוציאציות, גדוש בדימויים ויזואליים סוריאליסטיים, חזקים ואף בוטים (בייחוד זכורים הסצנה המראה חיתוך אישון של אישה והסצנה המראה נמלים שיוצאות מתוך כף יד).
בוניואל המשיך ליצור מראות סוריאליסטיים ומצא כר עבודה פורה במקסיקו, שם הפך לאזרח בשנת 1948. בסרטיו שם יצר סצנות בהם תרנגולות מופיעות בסיוטי־לילה, נשים מטפחות זקנים וקדושים נחשקים על ידי נשים תאוותניות. בחלק מסרטיו מתח ביקורת חריפה על הבורגנות הקפואה, השבויה בכזביה שלה ומנוכרת לתחושותיה הבסיסיות.
בוניואל שיתף פעולה עם ז'אן-קלוד קרייר בכתיבת מרבית תסריטי סרטיו המאוחרים, ביניהם: "יפהפיית היום" (1967), "שביל החלב" (1969), "סוד הקסם הבורגני" (1972), "רוח החופש" (1974) ו"תשוקה אפלה" (1977).
נישא לז'אן רוקאר (Jeanne Rucar) בשנת 1925.
בניו הם הקולנוענים רפאל בוניואל (Rafael Buñuel) וחואן לואיס בוניואל (Juan Luis Buñuel).
בוניואל נפטר ב-29 ביולי 1983 במקסיקו סיטי משחמת הכבד.
פילמוגרפיה נבחרת

"כלב אנדלוסי" (1928) Un Chien Andalou
"תור הזהב" (1930) L'Age d'Or
"אדמה ללא לחם" (1933) Las Hurdes
"לוס אולבידאדוס" (1950) Los olvidados, זוכה פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן
"סוזאנה" (1951) Susana
"אל" (1953) El
"רובינזון קרוזו" (1954) Robinson Crusoe
"נזארין" (1959) Nazarin
"וירידיאנה" (1961) Viridiana, זוכה פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן
"המלאך המשמיד" (1962) El Ángel Exterminador
"יומנה של חדרנית" (1964) Le journal d'une femme de chambre, בכיכובה של ז'אן מורו
"סימון מהמדבר" (1965) Simón del desierto, זוכה פרס חבר השופטים בפסטיבל ונציה
"יפהפיית היום" (1967) Belle de jour, זוכה פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה, בכיכובה של קתרין דנב
"שביל החלב" (1969) La Voie Lactée
"טריסטנה" (1970) Tristana, מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר
"סוד הקסם הבורגני" (1972) Le charme discret de la bourgeoisie, זוכה פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר
"רוח החופש" / "פנטום החירות" (1975) Le fantôme de la liberté
"תשוקה אפלה" (1977) Cet obscur objet du désir, מועמד לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר
לקריאה נוספת

פרדי בואש, הקולנוע של לואיס בוניואל, עדכונים והשלמות: מנחם שובל, הוצאת כתר: ירושלים, 1986.
זאב רב נוף, מסך גדול. הוצאת כתר 1982.
הערות שוליים

↑  The Pendragon, Sight & Sound 2012 critics top 250 films, The Pendragon Society, ‏2018-04-26 (באנגלית)
↑  בישראל הופץ הסרט בשם "יצאנית הצמרת".זאב רב נוף, המפלצות האנושיות של בונואל, דבר, 5 בינואר 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509718105171  PLWABN: 9810554083205606  BIBSYS: 90072999  BNC: 000043447  BNE: XX880229  BnF: cb118945226 (data)  CANTIC: a10486343  CiNii: DA02653606  GND: 118517465  ICCU: CFIV048158  ISNI: 0000 0001 2281 2593  LCCN: n79004176  LNB: 000079215  MusicBrainz: dcd99496-36a0-4715-9441-ab4c8af6cbdf  NDL: 00434686  NKC: jn19990001215  NLA: 35023681  NLG: 66247  NLK: KAC201104769  NSK: 000102785  NTA: 069070741  PIC: 284201  RKD: 211715  SELIBR: 179676  SNAC: w66m3rvb  SUDOC: 027272893  Trove: 797610  ULAN: 500074770  VIAF: 68926369   WorldCat (עם VIAF): 68926369
יצחק באדהב

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1859 ד' בכסלו ה'תר"ך ירושלים, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  10 ביוני 1947 (בגיל 87) כ"ב בסיוון ה'תש"ז ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  ירושלים, חברון, מצרים וטריפולי
 תקופת הפעילות:  ? – 10 ביוני 1947 
 תחומי עיסוק:  קבלה, ספרות רבנית, מחקר ואספנות
 תפקידים נוספים:  שד"ר ומחנך
 רבותיו:  הרב יוסף רחמים אופלטקה, הרב שלמה יוסף והרב יוסף רפאל עוזיאל
 
הרב יצחק באדהב (30 בנובמבר 1859, ד' בכסלו ה'תר"ך – 10 ביוני 1947 בירושלים, כ"ב בסיוון ה'תש"ז) היה מקובל, חוקר קהילות ישראל בתפוצות, אספן כתבי יד וספרים עתיקים, עורך ספרות רבנית ומחבר ספרים רבים.
לקריאה נוספת

יעקב יהושע, שכונות בירושלים הישנה, ראובן מס, 1971, עמ' 184
משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 128 - 130)
דוד תדהר (עורך), אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו (עמ' 622 - 623)
הערות שוליים

↑  לעיתים בדאהב או בדהב
↑  כך לפי הכתוב על מצבתו, אולם באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו נכתב כי נפטר בכ"ד בסיוון, ולפי פנקסי החברה קדישא תאריך פטירתו וקבורתו הוא כ"ג בסיוון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258150105171  GND: 143757911  ISNI: 0000 0001 1650 4201  LCCN: n80045050  NTA: 070014086  SUDOC: 116731036  Trove: 872406  VIAF: 57909758   WorldCat (עם VIAF): 57909758
מגפת הקורונה בסרביה

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  מרץ 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  סרביה סרביה, קוסובו קוסובו
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  הונגריה הונגריה
 מקרי מוות:  18,047 ‏
 מקרי הדבקה:  2,540,068‏   • 4,381 מהם חולים פעילים     • 2 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  2,517,640 ‏ רענון נתונים
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בסרביה, התפשטה אל המדינה בתחילת מרץ 2020.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  Serbia Confirms First Case of Coronavirus, Balkan Insight, ‏6 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  srbija.gov.rs, State of emergency declared throughout Serbia, www.srbija.gov.rs (באנגלית)
↑  Serbia declares state of emergency due to coronovirus, www.aa.com.tr
↑  Serbia closes its borders to foreigners over coronavirus, www.euractiv.com, ‏16 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  RTS, Radio televizija Srbije, Radio Television of Serbia, U Srbiji strogo ograničena sloboda kretanja, stariji od 65 godina ne mogu da izlaze iz kuća, www.rts.rs
↑  "Serbia closes all border crossings, airport to curb coronavirus". Reuters (באנגלית). 2020-03-19. נבדק ב-2020-04-14.
↑  Serbia confirms first COVID-19 death case, www.aa.com.tr
↑  Prva žrtva korona virusa u Srbiji, Radio Slobodna Evropa (בסרבו-קרואטית)
↑  Norveška donirala pet miliona evra hitne pomoći Srbiji, Glas Amerike (בסרבית)
↑  New government measures: Public transport stops tomorrow at 8 pm, restaurants, cafes and shopping malls to close on Sunday, Serbian Monitor, ‏2020-03-20 (באנגלית)
↑  Нове мере Владе у борби против вируса COVID-19 – COVID-19 (באנגלית)
↑  EU Provides €7.5 Million and Medical Supplies to Serbia, But Only Words of Support to Kosovo, Exit - Explaining Albania, ‏2020-03-21 (באנגלית)
↑  P. M. N. Business, Serbia to invest 5 bln euros to cope with coronavirus impact | Financial Post, ‏2020-03-30 (באנגלית)
↑  COVID-19: Russia Closes Borders; Serbia Plans $5.5 Billion Aid Package, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  Turkish company donates medical equipment to Serbia, www.aa.com.tr
↑  Turkey to send medical aid to Serbia, www.aa.com.tr
↑  סרביה תסיר את מצב החירום שהוכרז בעקבות הקורונה, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  אסף אוני, ‏הגרף היומי: גם סרביה חגגה “ניצחון על הנגיף” והוא חזר, באתר גלובס, 8 ביולי 2020
↑  Vasovic, Aleksandar (2020-07-09). "Serbia backpedals from planned weekend lockdown after protests". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2020-11-22.
↑  COVID-19 Alert: Serbia Tightens Entry Restrictions from Aug. 15 | WorldAware, www.worldaware.com, ‏2020-08-15 (באנגלית)
↑  Serbian Orthodox Patriarch Dies Of COVID-19, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
מגפת הקורונה בערב הסעודית

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  מרץ 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  איראן איראן
 מקרי מוות:  9,646‏
 מקרי הדבקה:  841,469‏   • 3,900 מהם חולים פעילים     • 66 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  827,923‏ רענון נתונים
 
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בערב הסעודית, אשר התפשטה אל המדינה בתחילת מרץ 2020.
התפשטות המגפה

ב-27 בפברואר הודיעו הרשויות בסעודיה כי יעצרו באופן זמני את העומרה, "העלייה הקטנה" לרגל לאתרים הקדושים בממלכה, שאותה מבצעים כ-19 מיליון מוסלמים מדי שנה.
ב-2 במרץ הודיעה ערב הסעודית על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה- אזרח סעודי שחזר למדינה מאיראן דרך בחריין.
ב-9 במרץ הודיעה ערב הסעודית על השהיית כל הטיסות לאיחוד האמירויות הערביות, כווית, בחריין, מצרים, עיראק, לבנון, צרפת, גרמניה, עומאן, ספרד, טורקיה, איטליה, קוריאה הדרומית וסוריה עקב התפשטות נגיף הקורונה בשטחן.
ב-14 במרץ הודיעה ערב הסעודית על השהיית כל הטיסות הבינלאומיות אליה וממנה החל מ-15 במרץ למשך שבועיים.
ב-16 במרץ הודיעה ערב הסעודית על סגירת כל בתי הקפה והמסעדות ברחבי הממלכה.
ב-17 במרץ הודיעה ממשלת ערב הסעודית כי שני המסגדים הקדושים לאסלאם בערים מכה ואל-מדינה יסגרו לקליטת מתפללים המונית.
ב-23 במרץ הודיעה ערב הסעודית על מקרה מוות ראשון מנגיף הקורונה בשטחה.
ב-26 במרץ במהלך פגישת ה-G-20 בשיחת ווידאו, קרא מלך ערב הסעודית, סלמאן בן עבד אל-עזיז, לעמיתיו כי עליהן לסייע למדינות חלשות בעניין טיפול נגיף הקורונה.
ב-29 במרץ הודיעה ערב הסעודית על הטלת עוצר על ריאד, מכה, אל-מדינה וג'דה.
ב-5 באפריל הודיעה ערב הסעודית על סגר מלא על כמה ערים במדינה. ביניהן בירת המדינה, ריאד. סוכנות הידיעות הממלכתית של המדינה, SPA, דיווחה כי המעבר בין הערים ייאסר. עוד דווח כי התושבים יהיו רשאים לצאת מבתיהם לטובת צרכים חיוניים בלבד בין השעות 6:00 בבוקר ל-15:00 בצהריים. בין הערים נמנות גם העיר ג'דה שלחופי הים האדום, העיר טאיף הסמוכה למכה והעיר טבוק שבצפון-מערב המדינה.
ב-9 באפריל, פורסם שמושל ריאד היה במצב קשה אחרי שאובחן כחולה בנגיף. עשרות בני משפחת המלוכה נדבקו גם הם.
ב-12 באפריל מלך סעודיה סלמאן בן עבד אל-עזיז אישר את הארכת העוצר בממלכה עד להודעה חדשה בשל התפשטות נגיף הקורונה.
ב-5 ביוני, חודש העוצר בעיר ג'דה, לשבועיים.
שיא התחלואה היומית היה ביוני ואז החל לרדת באיטיות.
בתחילת חודש הרמדאן, האתרים הקדושים ביותר נותרו ריקים ממתפללים. המסגד הגדול של מכה ומסגד הנביא במדינה, שניהם בערב הסעודית, היו סגורים בשל התפשטות הנגיף. התפילות במסגד במכה בערב הראשון של הרמדאן הוגבלו לאנשי דת ואנשי ביטחון, והטקס הועבר בשידור חי בטלוויזיה. ביולי, היה חאג' מצומצם
באוקטובר, סעודיה פתחה מחדש את המסגד הגדול במכה לכמות מוגבלת.
בשנת 2020, הממלכה צמצמה באופן דרמטי את מספר עולי הרגל לכ-1,000. במרץ 2021, קבעה: רק מי שהתחסן נגד קורונה יוכל להשתתף בחאג'.
נכון לינואר 2024 חלו בקורונה 841,469 בני אדם ומתו 9,646.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  נטע בר, בהלת הקורונה: סעודיה הפסיקה את העלייה לרגל למכה, באתר ישראל היום, ‏27 בפברואר 2020
↑  Saudi Arabia confirms first coronavirus case, www.aa.com.tr
↑  Saudi Arabia bans all travel to UAE, eight other countries, Gulf Business, ‏9 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Stephen Sorace, Saudi Arabia closes its borders to air, sea travel amid coronavirus, Fox News, ‏9 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Saudi Arabia to suspend all international flights from Sunday, ArabianBusiness.com (באנגלית)
↑  Saudi Arabia to suspend international flights from Sunday, gulfnews.com (באנגלית)
↑  Saudi Arabia closes all restaurants and cafes due to coronavirus, Caterer Middle East (באנגלית)
↑  קורונה בערב הסעודית: המסגדים במכה ואל מדינה יסגרו למתפללים, באתר מעריב אונליין, 17 במרץ 2020
↑  Coronavirus: Saudi Arabia confirms first death as cases spike, Middle East Eye (באנגלית)
↑  Saudi Arabia enforces lockdown on Riyadh, Makkah, and Madinah, Middle East Monitor, ‏25 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
↑  David M. Herszenhorn, Opening G-20, King Salman calls for ‘global response’, POLITICO (באנגלית)
↑  Saudi Arabia puts fourth city on lockdown over coronavirus | The Star Online, www.thestar.com.my
↑  סעודיה: עוצר מוחלט הוטל על כמה ערים, בהן הבירה ריאד, באתר ynet, 7 באפריל 2020
↑  שחר קליימן, הקורונה מתפשטת גם בסעודיה, באתר www.israelhayom.co.il
↑  סעודיה: המלך אישר את הארכת העוצר עד להודעה חדשה, באתר ynet, 12 באפריל 2020
↑  רמדאן בימי קורונה: האתרים הקדושים ביותר לאסלאם ריקים ממתפללים, באתר וואלה, 24 באפריל 2020
↑  אוריאל לוי, ‏נגיף ללא גבולות | שיא של חודשיים וחצי במספר המתים ביממה בארצות הברית, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 29 ביולי 2020
↑  שומרי מצוות - ומרחק: סעודיה פתחה מחדש את המסגד הגדול במכה, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2020
↑  ביידן: "יהיו מספיק חיסונים לכל מבוגר בארה"ב עד סוף מאי", באתר כלכליסט, 2 במרץ 2021
↑  Saudi Arabia COVID - Coronavirus Statistics - Worldometer, www.worldometers.info (באנגלית)
מאו II

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דון דלילו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  טרור 
 הוצאה
 הוצאה:  צ'ארלס סקריבנר ובניו 
 תאריך הוצאה:  1991
 מספר עמודים:  253
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  2004
 תרגום:  איה ברויאר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002391121
 
מאו II הוא רומן מאת הסופר האמריקאי הפוסט מודרניסטי דון דלילו.
הספר, שיצא לאור בשנת 1991, כ-10 שנים לפני פיגועי 11 בספטמבר, מתאר, ויש האומרים מנבא, את העתיד לבוא שנים מאוחר יותר. הספר מתאר את אמריקה המפוחדת מטרור, ומטרור אסלאמי קיצוני בפרט, ונמצאת בעידן של אי ודאות. דלילו אף מזכיר בספר את מרכז הסחר העולמי שבמגדלי התאומים בניו יורק, שלימים התמוטטו, כמקום מרכזי המייצג את המערב, ולכן נתון בסיכון ומועד לפורענות.
עלילת הספר

הרומן מתאר את חייו של ביל גריי, סלבריטי וסופר מפורסם. גריי שקוע מזה שנים בכתיבת ספר שאפתני, ומסתגר מן העולם. אל תוך פרטיותו של גריי מגיעה צלמת בשם בריטה נילסון, ששמה לה למטרה להנציח בתמונות את הסופר המפורסם והמתבודד. הופעתה של בריטה מסמנת את סופו של עידן ההסתרה עבור ביל גריי, ואת חדירת המציאות המאיימת לבועה המוגנת שבא הוא חי. גריי עד לחטיפתו של משורר צעיר על ידי טרוריסטים מוסלמים, ובהמשך יוצא למסע חיפוש אובססיבי הלוקח אותו לניו יורק, ללונדון, לאתונה ולבסוף לביירות השסועה של שנת 1991.
דיון

אמריקה של דלילו ב-1991 דומה עד כדי להדאיג לזו של ימינו. היא מאוימת על ידי מעשי טרור, פונדמנטליזם דתי ומבוכה פוליטית. היא עסוקה בסלבריטאות כערך, סוגדת לייצוג, לדימוי, לשטחי.
"מאו II" נחשב למשל אפל ומרתק על כוחו של הטרור בעידן הפוסט מודרני. הוא מציב את השאלות שבהן מתלבטת האנושות בעידן שאחרי הטרור: הקשר בין תקשורת המונים לטרור המונים, תפקיד הסופר מול פולחן הסלבריטאות, והיחלשותה המתמדת של הזהות מערבית.
ליליאנה סגרא

ליליאנה סגרא (באיטלקית Liliana Segre; נולדה ב-10 בספטמבר 1930 במילאנו) היא "סנטורית לכל החיים" איטלקייה אשר מונתה על ידי נשיא איטליה סרג'ו מטרלה ב-19 בינואר 2018.
סגרא נולדה במשפחה יהודית בשנת 1930, ובגיל 8, לאחר פרסום פקודות חוקי הגזע ב-1938, גורשה מבית ספרה. בשנת 1943 נעצרה וגורשה למחנה הריכוז בירקנאו יחד עם רבים מבני משפחתה. לאחר 1990 היא החלה לשאת הרצאות בפומבי, ולשתף את הציבור הרחב ובעיקר את הקהל הצעיר אודות חוויות ההשרדות שלה.
ביוגרפיה

כילידת מילאנו למשפחה יהודית, ליליאנה סגרא התגוררה עם אביה אלברטו, והוריו (סביה) ג'וזף סגרא ואולגה לבית לאובי. אמה, לוסיה פוליג'ינו, נפטרה כאשר לליליאנה טרם מלאה שנה אחת. משפחתה הייתה חילונית. כדי להתקבל לבית הספר הקתולי, היא הוטבלה לנצרות. על זהותה היהודית היא למדה רק ב-1938, בעקבות יישום חוקי הגזע באיטליה, שבעקבותיהם היא גורשה מבית הספר.
בעקבות התעצמות גלי הרדיפות אחר היהודים באיטליה, אביה של סגרא החביאה בבית חבריו באמצעות מסמכים מזויפים. ב-10 בדצמבר 1943, בגיל שלוש עשרה, ליליאנה סגרא ניסתה להימלט יחד עם אביה ושני בני דודיה לשווייץ, אך ארבעתם נדחו על ידי הרשויות השווייצרית. למחרת, היא נעצרה על ידי פשיסטים בסלווטה די ויג'ו שבנפת וארזה. לאחר שישה ימי שהיה בכלא בווארזה, היא נשלחה לקומו ולבסוף למילאנו, שם הייתה עצורה למשך 40 ימים.
ב-30 בינואר 1944 נשלחה ליליאנה סגרא מרציף 21 של תחנת הרכבת המרכזית של מילאנו אל מחנה הריכוז אושוויץ, אליו הגיעה לאחר שבעה ימי מסע. היא הופרדה מיידית מאביה אלברטו והייתה זו הפעם האחרונה שראתה אותו בחיים. אלברטו סגרא נרצח ב-27 באפריל 1944. ב-18 במאי 1944 נעצרו סביה, ג'וזף ואולגה באינבריג'ו (Inverigo), אשר בפרובינציה של קומו, וגורשו לאחר מספר שבועות למחנה אושוויץ, בו הם נרצחו עם הגעתם, ב-30 ביוני.
במהלך הסלקציה שעברה ליליאנה, היא קועקעה עם המספר הסידורי 75190. היא סופחה לעבודת כפייה באיגוד תחמושת המפעל, אשר היה שייך לסימנס, במשך שנה אחת. במהלך שהותה היא עברה שלוש סלקציות נוספות. בסוף ינואר 1945, לאחר פינוי המחנה, היא שרדה את צעדת המוות לכיוון גרמניה.
ליליאנה סגרא שוחררה על ידי הצבא האדום ב-1 במאי 1945 ממחנה הריכוז מלכוב, שהיה מסונף למחנה הריכוז ראוונסבריק, גרמניה. מתוך 776 ילדים איטלקיים שגורשו למחנה הריכוז אושוויץ בגיל 14 או פחות, רק 35 שרדו. ביניהם הייתה ליליאנה.
לאחר השואה הנאצית, ליליאנה סגרא עברה לגור במארקה בו היא חיה עם סביה מצד אמה, שהיו השורדים האחרונים מכל בני משפחתה. ב-1948 פגשה ליליאנה את אלפרדו בליי פאצ'ינו, קתולי אשר שב אף הוא ממחנות הריכוז הנאציים אליהם גורש כיוון שסירב להצטרף לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. הזוג נישא בשנת 1951 ונולדו להם שלושה ילדים.
עדותה של ניצולה

במשך שנים רבות סגרא שמרה בפרטיות את זיכרונותיה מהזוועות אותם עברה, ולא שיתפה פומבית את חוויות ההשרדות מתקופת השואה. בדומה לרבים מדור השורדים, הדרך בה יכלו להחלים ולהתאושש מהעבר הייתה להתמקד בבניית חיים חדשים ונורמליים במידת האפשר. סגרא אף זוכרת, שלתחושתה לא הייתה אוזנת קשבת שהייתה מוכנה להתמודד עם הזכרונות הקשים אשר נשאה בליבה:
היה זה קשה מאוד עבור קרובי לחיות עם חיה פצועה כפי שהייתי: נערה/ילדה צעירה, שאך חזרה מגיהנום, מקום בו ציינות והכנעות נדרשו. מהר מאוד למדתי לשמור את זכרונותיי הטרגיים ואת העצב המר לעצמי. אף אחד לא הבין אותי. אני הייתי זו שאמורה להסתגל לעולם החדש, בו נהוג לרצות להשאיר את המאורעות הכואבים שחלפו לא מזמן מאחור, עולם של רצון להתחיל מחדש והשתוקקות להנאה ושאננות נטולת דאגות"
המקור באיטלקית
Era molto difficile per i miei parenti convivere con un animale ferito come ero io: una ragazzina reduce dall’inferno, dalla quale si pretendeva docilità e rassegnazione. Imparai ben presto a tenere per me i miei ricordi tragici e la mia profonda tristezza. Nessuno mi capiva, ero io che dovevo adeguarmi ad un mondo che voleva dimenticare gli eventi dolorosi appena passati, che voleva ricominciare, avido di divertimenti e spensieratezza."[6]
רק בראשית שנת 1990 החליטה סגרא להפסיק את השתיקה לגבי חוויותיה: היא החלה להופיע בבתי ספר, באסיפות ובכנסים ולספר לאנשים צעירים אודות חייה. היא החליטה לדבר גם בשם מיליוני הנספים והשורדים שאין באפשרותם לדבר. בשנת 1997, היא הייתה בין העדים של הסרט הדוקומנטרי Memoria, הציג את ברלין, פסטיבל הסרטים הבינלאומי.
בשנת 2004 היא רואיינה לצד גוטי הרשקוביץ באוור וג'וליאנה פיורנטינו טדסקי, על ידי דניאלה פדואן ב"Come una rana d'inverno. Conversazioni con tre donne sopravvissute ad Auschwitz" ("כמו צפרדע בחורף. שיחות עם שלוש נשים ששרדו מאושוויץ"). ב-2005 שוחזר סיפור הישרדותה ביתר פירוט בספר-ראיון על ידי עמנואלה סופרוויזוטה "Sopravvissuta ad Auschwitz. Liliana Segre fra le ultime testimoni della Shoah" ("שרדה באושוויץ - ליליאנה סגרא - מהעדים האחרונים של השואה").
בשנת 2009, קולה נכלל בפרויקט " Racconti di chi è sopravvissuto" ("סיפוריהם של אלו אשר שרדו"), מחקר שנערך בין 1995 ו-2008 על ידי מרצ'לו פזטי מטעם המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו של מילאנו, אשר הוביל לאיסוף עדויות של כמעט כל ניצולי השואה ממוצא איטלקי ממחנות הריכוז הנאציים אשר נותרו בחיים. באותה שנה, היא השתתפה בסרטו של מוני עובדיה-הסרט תיעודי "Binario 21" (רציף 21) בבימויה של פליצ'ה קאפה, אשר נוצר בהשראת השיר "Dos lid funem oysgehargetn yidishn folk" ("שיר הרצח של העם היהודי") אשר נכתב על ידי המשורר היהודי ממוצא רוסי יצחק קצנלסון.
ב-27 בנובמבר 2008, העניקה אוניברסיטת טריאסטה לליליאנה סגרא את התואר דוקטור של כבוד בתחום המשפט. ב-15 בדצמבר 2010 אוניברסיטת ורונה העניקה לה תואר דוקטור של כבוד בתחום מדעי החיים.
סנטורית לכל החיים

ב-19 בינואר 2018, במלוא 80 שנה לחוקי הגזע האיטלקיים, נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה העניק לליליאן סגרא את התואר "סנטורית לכל החיים", על בסיס הפקודה ה-51 של החוק האיטלקי, בעבור תרומה בעל ערך רב לחברה.
ליליאן סגרא היא האשה הרביעית הנושאת בתפקיד זה, לאחר קאמילה רברה, ריטה לוי מונטלצ'יני ואלנה קטנאו.
עבודות

Un infanzia perduta. Voci dalla Shoah. Testimonianze per non dimenticare. Firenze: La Nuova Italia. 1996. ISBN 882211762X.
Daniela Palumbo (2015). Fino a quando la mia stella brillerà. prefazione di Ferruccio De Bortoli. Piemme. ISBN 8856639491.
Enrico Mentana (2015). La memoria rende liberi. Milano: Rizzoli. ISBN 978-88-17-07568-8.
Siamo Qui Siamo Vivi. Il diario inedito di Alfredo Sarano e la famiglia scampati alla Shoah. a cura di Roberto Mazzoli prefazione di Liliana Segre. (Edizioni San Paolo, Milano 2017). ISBN 978-88-922-1241-1
הערות שוליים

↑  Profile, corriere.it; accessed 24 March 2018.(באיטלקית)
↑  Liliana Picciotto 2001
↑  Silvana Greco, "Liliana Segre, or the courageous struggle against "indifference" and for social recognition", Academicus International Scientific Journal MMXIX(19), p. 16
↑  Bruno Maida 2013, pp. 254 and 267
↑  Alessia Rastelli (13 באוגוסט 2012). ""Mi capì vedendo il tatuaggio"". Corriere della Sera. ארכיון מ-5 בפברואר 2016. נבדק ב-19 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Liliana Segre senatrice a vita, grande emozione a Pesaro/FOTO". il Resto del Carlino. 19 בינואר 2018. ארכיון מ-19 בינואר 2018. נבדק ב-19 בינואר 2018. Cittadia onoraria, trascorre in città molta parte delle sue vacanze e qui ha incontrato il marito {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Memoria - Italy 1997 - Dir: Ruggero Gabbai". נבדק ב-2018-03-27.
↑  Liliana Segre; Emanuela Zuccalà (2005). Sopravvissuta ad Auschwitz: Liliana Segre fra le ultime testimoni della Shoah (באיטלקית). Milan: Paoline.
↑  "Binario 21 (2009)".
↑  "Trieste: laurea "honoris causa" in Giurisprudenza a Liliana Segre". ANED. אורכב מ-המקור ב-25 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Laurea honoris causa a Liliana Segre". UniVRmagazine (באיטלקית). 2010-12-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308234705171  BIBSYS: 1592544951348  GND: 1069007862  ICCU: NAPV095615  ISNI: 0000 0000 6701 5531  LCCN: no2004060303  SUDOC: 108027031  VIAF: 9557490   WorldCat (עם VIAF): 9557490 
ליליאנה סגרא עם אביה אלברטו
אבן נגף על אלברטו סגרא, אבא של ליליאנה.
הצו שהעניק לליליאנה סגרא את התואר "סנטורית לכל החיים" שנחתם על ידי נשיא הרפובליקה האיטלקית סרג'ו מטרלה
מאחורי קווי האויב (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרתה כהן, וונדי הולדן
 סוגה:  אוטוביוגרפיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2002
מאחורי קווי האויב הוא ספר אוטוביוגרפי משנת 2002, שנכתב על ידי ניצולת השואה מרתה כהן ווונדי הולדן.
עלילה

הספר מפרט את מעלליו של מרתה כהן כיהודייה צרפתייה במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה. כשעבדה כאחות נסעה לשטח גרמניה כדי לאסוף מודיעין עבור הצבא הצרפתי.
הפצה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הספר יצא לאור ב-2002, בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
תגובות לספר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  Cohn, Marthe & Holden, Wendy Behind Enemy Lines - The True Story of a French Jewish Spy in Nazi Germany. Harmony Books, Retrieved 17 July 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאיטג

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  פרדריק לואיס מאיטג הראשון 
 תקופת הפעילות:  1893–הווה (כ־131 שנים) 
 חברת אם:  וירפול
 מוצרים עיקריים:  מכשירי חשמל ביתיים 
  
 www.maytag.com
 
מאיטג (באנגלית: Maytag) הייתה חברה אמריקאית לייצור מכשירי חשמל לבית. היא נרכשה על ידי ווירפול ומאז קיים רק מותג שמיוצר במספר מפעלים.