stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באהבה, סיימון
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס טריילר הזהב | ‏31 במאי 2018 | הטריילר הרומנטי הטוב ביותר | "באהבה, סיימון" | מועמדות |   |
| פרס טריילר הזהב | ‏31 במאי 2018 | פרסומת הטלוויזיה הרומנטית הטובה ביותר | "באהבה, סיימון" | מועמדות |   |
| פרס טריילר הזהב | ‏31 במאי 2018 | שלט החוצות הטוב ביותר | "באהבה, סיימון" | מועמדות |   |
| פרס טריילר הזהב | ‏31 במאי 2018 | הטיזר הטוב ביותר | "באהבה, סיימון" | זכייה |   |
| הקמפיין לזכויות אדם | 12 במאי 2018 | פרס הברית למען שוויון | ניק רובינסון | זכייה |  |
| פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | 18 ביוני 2018 | הנשיקה הטובה ביותר | ניק רובינסון וקיינן לונסדייל | זכייה |  |
| פרסי בחירת הנוער 2018 | ‏12 באוגוסט 2018 | פריצת הדרך הקולנועית הטובה ביותר | ניק רובינסון | זכייה |  |
| פרסי בחירת הנוער 2018 | ‏12 באוגוסט 2018 | הסרט הנבחר: קומדיה | "באהבה, סיימון" | זכייה |  |
| פרסי בחירת הנוער 2018 | ‏12 באוגוסט 2018 | הכימיה הטובה ביותר בסרט קולנוע | ניק רובינסון וקיינן לונסדייל | מועמדות |  |
| פרסי בחירת הנוער 2018 | ‏12 באוגוסט 2018 | פרס בחירת בני נוער למוזיקה-R&B והיפ הופ | Love Lies- חאליד ונורמני | זכייה |  |
סרט המשך

בעוד שלספר "סיימון מוצא את דרכו" יש ספר המשך בשם "Leah on the Offbeat", אשר בו ליאה היא הגיבורה, טרם פורסמו תוכניות רשמיות על הפקת סרט המשך לסרט. באופן לא רשמי, בקי ברלנטי, הסופרת, ציינה כי לאחר שראתה את הצלחתו של הסרט, היא לא בהכרח מתנגדת לסרט המשך, באומרה כי "תודה לאל שהסרט מצליח מספיק כדי שאנשים יבקשו בכלל משהו כזה, אהבתי לעבוד עם האנשים האלה על הסרט הזה כל כך הרבה, הייתי רוצה לבלות איתם יותר זמן, זה יהיה טוב!" קתרין לנגפורד, שגילמה את דמותה של ליאה בסרט, נשאלה על סרט המשך, ואמרה כי "זו תמיד שאלה של מי עושה את זה [את הסרט], אבל אם התסריט טוב וליוצר יש חזון גדול, אז אני לגמרי בפנים, אני תמיד בעניין של לספר סיפור טוב".
מבצר גינג'י

| --- | --- |

מבצר גינג'י כשבמרכז התמונה קליאנה מאהל
 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 מיקום:  Viluppuram district 
 מדינה:  טמיל נאדו, הודו הודו
 בעלים:  הסקר הארכאולוגי של הודו
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  אבן
 מידות
 גובה:  240 מטר
 שטח:  11 קמ"ר
 
 קואורדינטות:  12°15′00″N 79°23′41″E﻿ / ﻿12.2501°N 79.3948°E﻿ / 12.2501; 79.3948
 http://www.gingeefort.com/article1.php
 he (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימבצר גינג'י(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימבצר גינג'י
 
פורט גינג'י (בטמילית: செஞ்சிக் கோட்டை) הוא מבצר מהמאה ה-12 הנמצא במדינת טמיל נאדו שבהודו. המבצר הוקם על גבעה נישאה ונחשב לאחד המבצרים החזקים שנבנו בהודו. כך למשל כינה  שיוואג'י מלך האימפריה המראטהית את המבצר "המבצר הבלתי חדיר ביותר בהודו" והבריטים כינוהו "טרויה של המזרח".
לאורך השנים עבר המבצר מספר רב של שליטים כשהאחרונים ששלטו בו היו הבריטים. ב-1921 הוכרז כאתר לאומי ומשמש כיום כאתר תיירות בניהולה של סוכנות הסקר הארכאולוגי של הודו.
מקום המבצר

המבצר נמצא כ-70 ק"מ ממערב לחופי מפרץ בנגל ומצפון מערב לעיר פודוצ'רי וכ-170 ק"מ מדרום מערב לעיר צ'נאי (מדראס).
שם המבצר

לאורך ההיסטוריה שונה שמו של המבצר על ידי השליטים ששלטו בו. כך למשל ב-1660 השתלט על המבצר שליט ממלכת ביג'אפור (אנ') (מדינת קרנאטקה) והעניק למבצר את השם בדשבאד (Badshabad). אחריו שלטו במבצר, מ-1677, מלכי האימפריה המראטהית שקרא למבצר בשם Chandry וגם Chindy. ב-1698 שלט במבצר מלך האימפריה המוגולית שקרא לו בשם Nusratgadh. החל מ-1750 שלטה במבצר האימפריה הקולוניאלית הצרפתית שהעניקה למבצר את השמות Gingee ו-Jinji ועם השתלטות הבריטים על המבצר ב-1761 ניתנו למבצר השמות Chingee ו-Chengey.
מבנה וארכיטקטורה

מבצר גינג'י, שצורתו כמשולש, משתרע בין ארבע גבעות: גבעת קרישנגירי (Krishnagiri על שם קרישנה קון), גבעת רג'אגירי או אננדאגירי (Rajagiri על שם אננדה קון), גבעת צ'קיליה דורג' (Chakkiliya Durg) וגבעת צ'נדריאן דורג' (Chandrayan Durg). גבעות אלו, שעל כל אחת מהן נבנתה מצודה, הגנו על שטח במרכזן בה רוכזו המבנים המרכזיים של המבצר. ארבעת הגבעות חוברו ביניהן באמצעות חומה באורך של כ-13 ק"מ שתחמה שטח של כ־11 קמ"ר. החומה ההיקפית, שעובייה כ-20 מטר, ניצלה מכשולים טבעיים (מצוקים, סלעים, גאיות וכו') ונבנתה במרווחים שבין אותם מכשולים. בחומה זו נקבעו שני שערים מוגנים: שער ארקוט (Arcot Gate) ושער פונדיצ'רי (Pondicherry Gate) דרכם ניתן להיכנס לחלק התחתון של המבצר כשהכניסה למצודות, על הגבעות מסביב, הייתה דרך שערים נוספים.
שיא המבצר היה על אחת מהגבעות, בגובה של 240 מטר מסביבתו כשמסביבו נחפר חפיר ברוחב של 24 מטר. המצודות הגנו על שטח נמוך יחסית בין המצודות שם נבנו בניני מגורים, אולמות, אסמי תבואה, מקדשים, בתי כלא, מתקני מים ועוד.
המצודות והמבצר נערכו להתמודד עם המחסור במקורות מים, המאפיין את דרום הודו, בעזרת מערכות לאיסוף מי גשמים ואגירתם בבריכות על ותת קרקעיות. מערך צינורות חרס שימש להזרמת המים לשימוש יושבי המבצר.
על אף שחומה משותפת חיברה את ארבעת המצודות למבצר אחד הרי לכל אחת מהן מאפיינים שונים:
מבנה וארכיטקטורה > גבעת ראג'אגירי (Rajagiri)

גבעת ראג'אגירי, והמצודה בראשה, היא האתר המשמעותי במבצר. המצודה נהנית מהגנה טבעית של תהום בעומק 18 מטר מסביבה כשבנוסף נבנו בהיקפה חומות ומגדלים. הכניסה למצודה אפשרית על גבי גשר עץ וכל הנכנס אליה הוכרח לעבור דרך שבעה שערים מוגנים. בחלקה הפנימי של המצודה נבנו מגורים מלכותיים וכן אסמי תוצרת חקלאית, אולמות ישיבה לציבור, מבני פולחן דתיים, מגדלי שמירה, בית כלא, אורוות סוסים, עמדות תותחים ועוד.
המבנה הידוע ביותר והבולט ביותר במצודה זו, ונמצא בחלקה התחתון, הוא מקדש "קליאנה מאהל" (Kalyana Mahal) בן שבע הקומות. פירוש השם הוא "אולם חתונות".
בשער הכניסה למצודה נמצא מוזיאון המתוחזק על ידי סוכנות הסקר הארכאולוגי של הודו ומציג את ההיסטוריה של המבצר ומידע על השליטים הרבים ששלטו בו.
מבנה וארכיטקטורה > גבעת קרישנהגירי (Krishnagiri)

גבעת קרישנהגירי, והמצודה בראשה, שנייה בחשיבותה לגבעת ראג'אגירי. מעלה של מדרגות אבן מוליך אל ראש הגבעה שם ניתן לצפות במספר מבנים מתקופות חדשות יחסית.
מבנה וארכיטקטורה > גבעת צ'קיליה דורג' (Chakkiliya Durg)

גבעת צ'קיליה דורג' היא הגבעה השלישית במבצר ומכוסה כיום בשיחים ובאבנים שנותרו ממבני המצודה שהייתה על הגבעה.
מבנה וארכיטקטורה > גבעת צ'נדריאן דורג' (Chandrayan Durg)

גבעת צ'נדריאן דורג' היא הגבעה הרביעית במבצר וכמו הגבעה השלישית גם היא מכוסה בשיחים ובאבנים שנותרו ממבני המצודה שהייתה על הגבעה.
ההיסטוריה של המבצר

מידע על ההיסטוריה של המבצר מקורו במחקרים ארכאולוגים של סוכנות הסקר הארכאולוגי של הודו המתחזקת כיום את האתר וכן מרישומים היסטוריים כמו למשל אלו של המלך ויקראם צ'ולה (אנ') מהמאה ה-12 ושל קולין מקנזי (אנ') מהמאה ה-18 (שהיה קצין בריטי בחברת הודו המזרחית הבריטית). המחקרים מתארכים את בניית המבצר הראשון למאה התשיעית ומעריכים שהוא הוקם בתקופת שלטון שושלת צ'ולה על דרום ומזרח הודו. המבצר הראשון היה מבצר קטן ופשוט והוא חוזק לאורך הדורות על ידי המלכים ששלטו בו. במאה ה-12, לאחר תקופת שלטון שושלת צ'ולה השתלטו על המבצר שליטים של שושלות קונאר (אנ'), קורומבר (אנ') ואימפריית ויג'איאנגר (החל מהמאה ה-13) שהמשיכו לבצר את המבנה. במאה ה-15 (ועדיין תחת שלטון אימפריית ויג'איאנגר) שלטה במבצר נסיכות גינג'י (אנ') כשבמהלך אותה מאה וזאת שאחריה בנו שליטיה את המבצר מחדש. המבצר חוזק פעם נוספת במאה ה-17 על ידי הקיסר של האימפריה המראטהית, שיוואג'י. תקופה מסוימת החזיק במבצר הסולטן ביג'אפור (אנ') עד שהאימפריה המראטהית שבה לשלוט במבצר.
בשלהי המאה ה-17 החל צבא האימפריה המוגולית בניסיונות לדחוק את רגליה של האימפריה המראטהית מהטריטוריות שלה. ב-1691 ניסו המוגולים לכבוש את המבצר אך נכשלו והטילו מצור על המבצר עד שב-1698 הצליחו לכבוש אותו. בהמשך מסרו המוגולים את המבצר לידי שליט סולטנות קרנטיקה (אנ').
ב-1750 כבשה צרפת שטחים בהודו וביניהם את מבצר ג'ינג'י. ב-1761 כבשו הבריטים את המבצר מידי הצרפתים כשתחילה הוא היה בשליטת חברת הודו המזרחית הבריטית וב-1871 עבר לשליטת הראג' הבריטי. במהלך מאה השנים שהבריטים החזיקו במבצר הם איבדו אותו פעם אחת לחיידר עלי, סולטאן ממלכת מייסור במהלך מלחמות אנגלו-מייסור (1799-1767).
ב-1947, עם מתן העצמאות להודו יצאה בריטניה מהודו והמבצר הועבר לאחריות ממשלת הודו.
המבצר כאתר היסטורי

מאז סיום מלחמות אנגלו-מייסור לא קרו במבצר אירועים צבאיים וב-1921 הוא הוכרז כמונומנט לאומי ונמסר לאחזקתה של סוכנות הסקר הארכאולוגי של הודו. מחלקת התיירות של הודו פעלה לשקם חלקים מהמבצר ולהנגיש אותם לתיירים. כיום המקום פתוח לתיירים והכניסה אליו בתשלום.
בספטמבר 2024 פורסם על הכוונה לכלול את המבצר ברשימת אתרי המורשת העולמית
מורשת

המורשת הטמילית מקשרת את מבצר גינג'י לאפוס חייו ומותו של ראג'ה טג' סינג (Raja Tej Singh) (אנ'). סינג היה מפקד בצבא האימפריה המראטהית ושליט המבצר ונהרג במהלך קרב ההגנה על המבצר ב-1698 מול כוחות עדיפים של האימפריה המוגולית. עלילותיו הטרגיות של סינג הפכו לאגדה בקרב הטמילים ולזכרו נכתבו אגדות עם ובלדות.
גלריה

המבנה בן שבע הקומות "קליאנה מאהל" בשקע שבין הגבעות
הצוקים שהגנו על מצודת ראג'אגירי והגשר שאיפשר כניסה למצודה
מעלה המדרגות המוליך למבצר
תותח עתיק המוצג במבצר
"קליאנה מאהל"
אחד משני שערי הכניסה לחלק התחתון של המבצר
ביאורים

↑  על שם מפקד צבא האימפריה זולפיקר קאן (אנ')
↑  תחילה חברת הודו המזרחית הבריטית (1857-1761) ובהמשך הראג' הבריטי (1947-1857)
↑  גבעת קרישנהגירי מכונה גם "ההר האנגלי" ומשערים ששם זה מקורו בתושבים הבריטים שכבשו את המצודה והחזיקו בה במשך תקופה
↑  מצור זה נחשה למצור הארוך ביותר בהיסטוריה של הודו
לקריאה נוספת

Hiltebeitel, Alf (1991). The cult of Draupadī: Mythologies : from Gingee to Kurukserta, Volume 1. Motilal Banarsidass Publishers.ISBN 9788120810006.
Verma, Amrit (2003). Forts of India. New Delhi: The Director, Publication Division, Ministry of Information and Broadcasting, Government of India. pp. 93–95. ISBN 81-230-1002-8.
Manchanda, Bindu (2006). Forts & Palaces of India: Sentinels of History. Roli Books Private Limited. ISBN 9788174363817
Moulana, Ramanujar (16 April 2018). "Day-trip down history lane". Metro Plus. Chennai: The Hindu. p. 4.
Mani, Ajith (2018). The Nawab's Tears. Partridge Publishing. p. chapter 24. ISBN 978-1-5437-0429-7.
הערות שוליים

↑  מבצר גינג'י, באתר thehindu.com, 15 באפריל 2013
1 2 3 4  מבצר גינג'י, באתר asi.nic.in
↑  מועמדות מבצר גינג'י לאתר מורשת עולמי, באתר ההינדו, 20 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405762405171  LCCN: sh2017003295
קוריאה הדרומית

חיילים אמריקאים במלחמת קוריאה
החל משנות השישים, הפכה קוריאה הדרומית ובירתה סיאול (בתמונה) לכוח תעשייתי בינלאומי מוביל
קוריאה הדרומית, או בשמה הרשמי הרפובליקה של קוריאה (בקוריאנית: 대한민국 דה-הָאן מִינְגוּק) היא מדינה במזרח אסיה, במחציתו הדרומית של חצי האי קוריאה. המדינה גובלת רק בקוריאה הצפונית מצפון, ובשאר חלקיה היא מוקפת ים. המדינה זכתה לעצמאות ב-1945 עם כניעת יפן (ושנות העצמאות נספרות מ-1945 ואילך), אולם ממשל עצמאי כונן ב-1948 בשטח הנאמנות האמריקאי בקוריאה שנוצר בעקבות כיבוש חצי האי במלחמת העולם השנייה. קוריאה הצפונית הוקמה בשטח הנאמנות הסובייטי.
היסטוריה

מ-1910 ועד תום מלחמת העולם השנייה הייתה קוריאה כולה תחת כיבוש יפני. בסיום מלחמת העולם השנייה חולק חצי האי הקוריאני לשני אזורי כיבוש שהגבול ביניהם עבר בקו הרוחב 38. ברית המועצות שלטה בחלק הצפוני, ואילו ארצות הברית שלטה בחלק הדרומי. ב-1948 הוקמו שתי ממשלות תואמות: ממשלה צפונית הנתמכת על ידי ברית המועצות, וממשלה דרומית המושפעת מארצות הברית.
בשנת 1950 פרצה מלחמת קוריאה בין שתי השכנות, האו"ם תמך בממשלת הדרום והקומוניסטים תמכו בממשלת הצפון. הסכם שביתת נשק נחתם סופית בשנת 1953 וחילק את חצי האי לרוחב האזור המפורז הקוריאני בקרוב לגבולות המקוריים של שתי הקוריאות לפני המלחמה.
בתום המלחמה חוותה קוריאה הדרומית מספר מהפכות פוליטיות: הממשלה האוטוקרטית של נשיא המדינה הראשון, סינגמן רי, הופלה על ידי מהומות סטודנטים ולתקופה קצרה הוקם שלטון אזרחי בשנת 1960 בידי הנשיא הנבחר יון פוסאן. אולם, הפיכה צבאית בראשותו של הגנרל פאק צ'ונגהי בשנה העוקבת גררה את האומה לדיקטטורה שנמשכה 18 שנה, במהלך התקופה השיגה המדינה צמיחה כלכלית רבה. פאק נרצח ב-1979 והגנרל צ'ון דוהוואן תפס את השלטון בהפיכה נוספת. הפגנות סטודנטים מאסיביות באביב 1980 בקוואנגג'ו הסתיימו בשבירת הצבא באירוע שנודע כהתקוממות קוואנגג'ו. כל אותה התקופה גנרלים אמריקאים שמרו על שליטה מבצעית על הכוחות האמריקאים-קוריאנים המשותפים.
אי שקט פוליטי שרר במדינה עד שהמחאות הצליחו לסלק את הדיקטטורה, ולבסס צורת ממשל דמוקרטית יותר בשנת 1987, עם בחירתו של נו טהאו לנשיאות. בעשור העוקב, הפכה קוריאה הדרומית לאחת הכלכלות המובילות בעולם. בשנת 1991 בעקבות החלטה 702 של מועצת הביטחון של האו"ם היא התקבלה לארגון. בשנת 1996 היא הצטרפה ל-OECD (הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי). אף על פי שהאומה סבלה במהלך המשבר הכלכלי של אסיה בשנת 1997, קוריאה הדרומית היא דמוקרטיה מודרנית כיום ואחת מהאומות האסיאתיות המשפיעות ביותר.
איחוד קוריאה נשאר נושא חשוב בשיח הקוריאני, וזאת על אף העובדה שעדיין לא נחתם שום חוזה שלום עם הצפון. ביוני 2000 התקיימה פסגה ראשונה מסוגה בין הצפון לדרום, ומאז נחתמו מספר אמנות וחוזים, אך הכל בזהירות מצד שתי המדינות. לאחרונה אף גברו הדאגות של הדרום ומדינות נוספות באזור כמו יפן, סין, וארצות הברית עקב תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית שהחלה להוות איום על המדינות באזור.
בדצמבר 2024 נשיא דרום קוריאה יון סוק-יאול הכריז על משטר צבאי במדינה, ולאחר התנגדות הפרלמנט ביטל זאת. עקב כך, הדיח הפרלמנט את הנשיא ובית המשפט הוציא נגדו צו מעצר.
פוליטיקה

"רפובליקת קוריאה" היא רפובליקה דמוקרטית מפותחת ויציבה שבה חולקים הנשיא והרשות המחוקקת את השלטון.
ראש המדינה של הרפובליקה הוא הנשיא, שנבחר בבחירות ישירות לקדנציה יחידה בת 5 שנים. בנוסף להיותו הנציג הגבוה ביותר מטעם הרפובליקה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים, יש לנשיא כוח ביצועי רב: באישור הפרלמנט הוא ממנה את ראש הממשלה וכן את נציגי "מועצת המדינה" או ה"קבינט" שבראשו הוא עומד.
"האספה הלאומית של קוריאה הדרומית" (kukhae) הוא הפרלמנט החד ביתי של המדינה, שנבחריו ממלאים את תפקידם במשך 4 שנים. המועצה המחוקקת מורכבת מ-299 מושבים, כאשר 243 מהמושבים נבחרים על ידי בחירות מקומיות והשאר מחולקים על פי ייצוג פרופורציונלי.
הגוף שעומד בראש הרשות השופטת הוא בית המשפט העליון של קוריאה הדרומית. את שופטי השלום ממנה הנשיא, בהסכמת הפרלמנט. מאז 1948 היו לקוריאה הדרומית 6 חוקות. כל חוקה מסמלת רפובליקה דרום קוריאנית חדשה. הממשלה הנוכחית ידועה כרפובליקה השישית תחת חוקת 1988.
באוקטובר 2006, נבחר שר החוץ של קוריאה הדרומית, באן קי-מון, למזכ"ל האו"ם, הוא כיהן בתפקיד מ-2007 עד 2017.
היחסים עם קוריאה הצפונית מבוססים על מדיניות אור השמש שעליה לקים דה-ג'ונג הוענק פרס נובל לשלום.
פוליטיקה > שלטון מקומי

קוריאה הדרומית מחולקת ל-9 פרובינציות, 6 ערי מטרופולין, פרובינציה אוטונומית אחת ועיר מיוחדת אחת:
עיר מיוחדת:
סיאול
ערי מטרופולין:
פוסאן
טגו
אינצ'ון
קוואנגג'ו
טג'אן
אולסן
פרובינציות:
קיונגי
קאנגוואן
צפון צְ'הוּנגצְ'הַאנג
דרום צ'הונגצ'האנג
צפון צַ'אלַּה
דרום צ'אלה
צפון קיאנגסאנג
דרום קיאנגסאנג
פרובינציה אוטונומית
צ'ג'ו
גאוגרפיה

קוריאה הדרומית נמצאת בחצי אי בדרום מזרח אסיה, ממזרח לקוריאה הדרומית נמצא הים היפני (בפי הקוריאנים "הים המזרחי") ובמערבה של קוריאה הדרומית נמצא הים הצהוב, מדרום נמצאים מצר קוריאה והים הסיני המזרחי. הנוף הדרומי של המדינה מורכב מהרים מיוערים למחצה המגיעים למזרח, בין ההרים יש וואדיות צרים ועמוקים. חופי המערב והדרום במדינה מיושבים בצפיפות. כ-3,000 איים, רובם קטנים ולא מיושבים נמצאים ממערב ומדרום למדינה. שטחה הכולל של המדינה הוא 99,268 קילומטר מרובע.
קוריאה הדרומית היא ארץ הררית. כ-30% משטח המדינה הם שטח מישורי נמוך שנמצא בעיקר במערב ובדרום-מזרח המדינה. ניתן לחלק את קוריאה הדרומית לשלושה חלקים: אזור מזרחי שמורכב מהרים ומרצועת חוף צרה, חלק מערבי המורכב ממישור חוף רחב, נחלים ונהרות ואזור דרומי המורכב מרשת סבוכה של הרים וואדיות.
הלסן – הר געש שאינו פעיל יותר – יצר את האי הגעשי צ'ג'ו שבדרום המדינה. ההר הוא הגבוה במדינה וגובהו 1,950 מטר. צ'ג'ו הוא האי הגדול במדינה, ומרוחק כ-100 ק"מ מהחוף הדרומי של קוריאה הדרומית. האי – ששטחו 1,845 קילומטרים רבועים – זכה בשנת 2011 להיכלל ברשימת שבעת פלאי עולם הטבע.
דמוגרפיה

האוכלוסייה של קוריאה היא אחת האוכלוסיות ההומוגניות ביותר בעולם מבחינת המגוון האתני ומבחינת השפה המדוברת. מרבית האוכלוסייה במדינה הם קוריאנים. המיעוט האתני המשמעותי שקיים במדינה הוא המיעוט הסיני.
הקוריאנים חיו במנצ'וריה במשך מאות שנים וכיום הם מיעוט בסין. לאחר מלחמת העולם הראשונה אילץ סטלין אלפי קוריאנים שחיו בקרבת ולדיווסטוק וחברובסק לעבור למרכז אסיה ולשטחים בשליטת ברית המועצות, מפני שפחד כי הם משתפים פעולה עם היפנים. למעשה, מרבית הקוריאנים שחיו ביפן הובאו לשם כדי לשמש כוח עבודה זול במהלך התקופה הקולוניאלית של יפן.
לאחר חלוקת חצי האי קוריאה בתום מלחמת העולם השנייה עברו יותר מארבעה מיליון קוריאנים את הגבול לעבר קוריאה הדרומית. במשך ארבעים השנים הבאות התאזן המצב בעקבות הגירה לארצות אחרות, בעיקר לארצות הברית, קנדה, מערב אירופה ודרום אמריקה, בגלל המצב הפוליטי, הכלכלי והסוציאלי הרעוע ששרר במדינה בעשורים הראשונים לאחר הקמתה. מצב זה השתנה לאחר הפריחה הכלכלית של המדינה בסוף שנות השמונים ולקראת תחילת ואמצע שנות התשעים, ומספר המהגרים מהמדינה ירד בצורה חדה. רבים מהקוריאנים שעזבו בעשורים הקודמים החליטו לחזור לקוריאה הדרומית. כיום מספר העוזבים שווה בערך למספר החוזרים.[דרוש מקור]
בקוריאה הדרומית מתקיימת תופעת חורף דמוגרפי והילודה בה היא שלילית – ממוצע 0.92 ילדים לאישה. היא מדורגת מקום אחרון בעולם בממוצע ילודה לאישה.
תוחלת החיים במדינה היא 83.5 שנים בממוצע והיא מדורגת בין המקומות הגבוהים בעולם. עם זאת, עד החלטת הפרלמנט במדינה בדצמבר 2022, חושב גילו של אדם בקוריאה לפי הכללים בהם האדם נולד בן שנה ובכל 1 בינואר מצרפים לגילו שנה נוספת. השינוי עשוי לשנות את גילם של רבים עד שתי שנות חיים פחות, ויכולה להיות לזה משמעות בשינוי מעמדם החברתי של האזרחים, הנקבע על פי גילם.
דת ומאפיינים תרבותיים

מבחינה דתית, הנצרות והבודהיזם הן שתי הדתות השולטות במדינה. בודהיזם הגיע למדינה במהלך המאה ה-4, לפי המסורת, מקדש ג'אונדאונסגה הוקם באותה תקופה. אף על פי שבמשך מאות שנים היה הבודהיזם הדת המרכזית במדינה, במאה ה-19 החלה הנצרות להופיע בחצי האי ולמשוך יותר ויותר מאמינים. לקראת סוף המאה ה-20 השתווה אחוז המאמינים בנצרות לאחוז המאמינים בבודהיזם. גם לתורת קונפוציוס השפעה היסטורית רחבה על הלכי הרוח ודרכי החשיבה של הקוריאנים.
לפי הנתונים, 56.1% הוגדרו כחסרי דת, 27.6% האמינו בנצרות, 15.5% בבודהיזם קוריאני ו-0.8% אחרים.
לאורך ההיסטוריה הקוריאנית הושפעו הקוריאנים הן מהתרבות הסינית והן מהתרבות היפנית, אך יצרו תרבות ייחודית משלהם המתאפיינת במאכלים משלהם, צורת כתב מיוחדת ומאפיינים נוספים.
הקוריאנים יצרו דרך ייחודית להיכרות התרבות הקוריאנית במערב, באמצעות דרמות קוריאניות, להקות קיי פופ שמאופיינות בקבוצות של בנים ובנות הרוקדים ושרים גם באנגלית, והפכו פופולריות מאוד במערב, וכן מוצרי קוסמטיקה קוריאנית ועוד. הפופולריות הגואה של התופעה אף הביאה לטביעת המושג ״הגל הקוריאני״.
כלכלה

כלכלת קוריאה הדרומית נמנית עם הכלכלות המפותחות והמתועשות באסיה, ומדורגת במקום ה-13 בעולם מבחינת התוצר הלאומי הגולמי. קוריאה הדרומית חברה בפורום ה-G-20, בו חברות 20 הכלכלות הגדולות בעולם, וכן בארגון ה-OECD.
חלוקת קוריאה לאחר מלחמת קוריאה, הותירה את רוב האזור המתועש בקוריאה הצפונית ואילו כלכלת קוריאה הדרומית התבססה עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בעיקר על חקלאות, תעשייה זעירה, דיג ומעט תעשייה כבדה. אחרי שתקופה ארוכה הייתה קוריאה הדרומית זקוקה לסיוע בינלאומי (ובעיקר אמריקני) על מנת לספק את צרכיה המינימליים, החלה ממשלת פאק צ'ונגהי בתחילת שנות ה-60 ברפורמות כלכליות מרחיקות לכת שהתמקדו בעידוד היצוא ובמפעלי תעשייה קלה הדורשים כוח עבודה רב. הממשלה ערכה רפורמה במטבע של המדינה וחיזקה את המוסדות הפיננסיים. בשנות ה-70 החלה הממשלה להפנות את כספה ואת מדיניותה הכלכלית ליצירת מפעלים של תעשייה "כבדה" ומפעלים כימיים. בנוסף תמכה הממשלה בבניית מפעלי אלקטרוניקה ומכוניות. כך צמחו בקוריאה תאגידי ענק ("צ'בול") בבעלות משפחתית, כגון יונדאי, סמסונג (וסמסונג C&T)‏, LG, דייהו ועוד, שאחראיות עד היום על חלק ניכר מהתוצר הדרום-קוריאני.
כאחת מהמדינות המכונות ארבעת "הנמרים של מזרח אסיה" (יחד עם הונג קונג, סינגפור וטאיוואן), הפגינה קוריאה הדרומית רצף מרשים של צמיחה והשתלבות בכלכלה העולמית המודרנית בתחומים כגון תעשייה והיי טק. צמיחה זו הביאה את קוריאה הדרומית לדירוגה ככלכלה ה-12 בגודלה בעולם. זאת על אף המשבר הכלכלי החריף באסיה בשנת 1997 אשר חשף בעיות של תוכנית פיתוח המשק הדרום קוריאני.
מראשית שנות ה-60 עד לסוף שנות ה-80 צמחה הכלכלה הדרום קוריאנית בשיעור מרשים של 8.7% בשנה. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, התמ"ג לנפש בקוריאה הדרומית שווה ערך לזה שבכלכלות הבינוניות של האיחוד האירופי, ופי 20 מזה שבקוריאה הצפונית.
נכון ל-2005, הייתה קוריאה הדרומית בין המדינות המובילות בייצור זיכרונות של מוליכים למחצה, מסכים דקים וטלפונים סלולריים. בנוסף דורגה המדינה ראשונה בעולם בבניית ספינות וחמישית בבניית מכוניות.
ההצלחה הכלכלית התבססה בין היתר על יחסים קרובים בין הממשל והמגזר העסקי שכללו: הגבלות על יבוא, מענקים לתעשייה וטיפוח כוח העבודה. הממשלה עודדה יבוא חומרי גלם וטכנולוגיה מתקדמת. בעשור השני של המאה ה-21 מאופיינת קוריאה הדרומית במשק יציב עם אינפלציה בקצב בינוני, אבטלה נמוכה וחלוקה שוויונית יחסית של הכסף בין התושבים.
תיירות

תיירות פנים היא פופולרית מאוד בקוריאה הדרומית, אך היא לא הפכה עדיין ליעד משמעותי לתיירי חוץ. סיאול היא היעד העיקרי לתיירי חוץ. מונדיאל 2002 שנערך בקוריאה הדרומית וביפן משך תיירים רבים לבקר במדינה באותה התקופה. בשנת 2015 בקרו בקוריאה כ־10 מיליון תיירים. 47% מהם היו סינים (52% אם מחשיבים את הונג קונג). 17% היו יפנים.
יחסי ישראל-קוריאה הדרומית

בין מדינת ישראל וקוריאה הדרומית קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. הקשרים בין שתי המדינות החלו עוד מראשיתן של שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר החל משנת 1962, שתי המדינות השיקו קשרים דיפלומטיים רשמיים. ישראל וקוריאה הדרומית הביעו ומביעות עניין בחיזוק היחסים ביניהן בכלל התחומים, ובעיקר בתחום ההגנה, וכן בתחומי אנרגיה, מדע וטכנולוגיה, מסחר, והגדלת היקף התיירות בין שתי המדינות.
קוריאה הדרומית נחשבת למדינה מפותחת בתחומי הטכנולוגיה. בנובמבר 1994 נחתם בסיאול הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי בין משרד המדע והטכנולוגיה הישראלי למקבילו הדרום קוריאני. במסגרת ההסכם, בוצעו למעלה מ-50 מחקרים משותפים בתחומים של ראייה ממוחשבת, ננו-טכנולוגיה, מוליכים למחצה ומדעי החיים. בשנת 2005 ביקר שר המדע הדרום קוריאני בישראל ובמהלך השנים נערכו כינוסים משותפים בישראל ובקוריאה הדרומית בתחומים מגוונים כדוגמת מידול גאומטרי ממוחשב וגרפיקה ממוחשבת.
החל משנת 2010 נערך אחת לשנה "כנס קוריאה לעסקים", שמטרתו הגברת פעילות הסחר, ההשקעות ושיתופי פעולה עסקיים בין המדינות. את הכנס מארגנת קבוצת "Yonaco" בשיתוף עם מכון היצוא. כתוצאה מסדרת הפגישות במהלך הכנס השני, התממשה השקעת הון הסיכון הראשונה של קרן הון סיכון קוריאנית בחברת טכנולוגיה מישראל.
בשנת 2012 פורסם קול קורא למחקרים משותפים בתחומים אנרגיה מתחדשת, ננו-מדע וטכנולוגיה בהקשר של מוליכים למחצה. מדי שנתיים מושקעים כ-400 אלף דולר מכל צד במחקרים המשותפים הללו.
במאי 2021 פורסם שישראל וקוריאה הדרומית יחתמו על הסכם סחר חופשי.
ראו גם

יהדות קוריאה הדרומית
לקריאה נוספת

אלון לבקוביץ, קוריאה: היסטוריה ופוליטיקה ; עריכה: אביעד קליינברג, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, תשס"ג 2003.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  אחרי ההצבעה בפרלמנט: נשיא דרום קוריאה מבטל את הממשל הצבאי, באתר כלכליסט, 3 בדצמבר 2024
↑  דרמה בדרום קוריאה: הפרלמנט אישר את הדחת הנשיא שהכריז על משטר צבאי, באתר ynet, 14 בדצמבר 2024
↑  דרום קוריאה: צו מעצר נגד הנשיא שהכריז על משטר צבאי, באתר ynet, 31 בדצמבר 2024
↑  היסטוריה בדרום קוריאה: שיטת חישוב הגיל תשונה, כולם ייעשו צעירים יותר, באתר ynet, 10 בדצמבר 2022
↑  Buddhism in Korea, web.archive.org, ‏2009-04-26
↑  איציק יונה, הללויה! – על נצרות, התנצרות וארון העדות, באתר ״הקוריאנים״ - המדריך לאנשים ועסקים בקוריאה, ‏29 בפברואר, 2008
↑  איציק יונה, הפלישה הסינית, באתר ״הקוריאנים״ - המדריך לאנשים ועסקים בקוריאה
↑  יחסים דיפלומטיים וכלכליים בין הרפובליקה של קוריאה למדינת ישראל באתר "Explore Korea"
↑  חמישים שנה ליחסי קוריאה ישראל באתר "פורטל קוריאה"
↑  איציק יונה, קוריאה קוראת לך! הכנס השנתי לעסקים עם קוריאה, באתר "הקוריאנים" – המדריך לעסקים ואנשים בקוריאה, ‏11 ביולי, 2010
↑  השקעה ראשונה בישראל מקרן קוריאנית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 ביוני 2012
↑  ישראל היום, ישראל ודרום קוריאה יחתמו על הסכם סחר חופשי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554791505171  BIBSYS: 98011059  BNE: XX451274  BnF: cb11863345f (data)  CiNii: DA03928583  GND: 4078029-6  ISNI: 0000 0001 2308 8103  KulturNav: 3410ac78-7959-43b1-8978-c9103f903ea2  LCCN: n79126802  MusicBrainz: b9f7d640-46e8-313e-b158-ded6d18593b3  NARA: 10044504  NDL: 00573706  NKC: ge128495  NLA: 36102391  NLG: 218285  NLK: KSH2000010145  NSK: 000443042  SELIBR: 163500  SUDOC: 026373548  TDVİA: kore-cumhuriyeti  UKPARL: VrumNN0f  VcBA: 494/814  VIAF: 132441370   WorldCat (עם VIAF): 132441370 
מפת קוריאה הדרומית
בניין האספה הלאומית של קוריאה הדרומית