היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
התקופה הרב-מפלגתית > היסטוריה עכשווית

במאה ה-21, הפוליטיקה הטורקית נשלטת במידה רבה על ידי ארבע מפלגות עיקריות. הגדולה ביותר היא מפלגת הצדק והפיתוח (AKP), שהוגדרה כמפלגה שמרנית שנוטה לאסלאם. היא שלטה מאז שזכתה בניצחון מוחץ בבחירות הכלליות של 2002. מפלגת העם הרפובליקנית (CHP) נותרה כמפלגה השנייה בגודלה מאז 2002, תוך תמיכה באידאולוגיה סוציאל-דמוקרטית וכמאליסטית. מפלגת התנועה הלאומית (MHP) שומרת על אידאולוגיה לאומנית טורקית והייתה השלישית בגודלה בפרלמנט מאז הבחירות הכלליות ב-2007. מפלגת העמים הדמוקרטית (HDP) נוסדה בשנת 2012. היא נתפסת במידה רבה כמפלגה פרו-כורדית ושומרת על אידאולוגיה של זכויות מיעוטים ואנטי-קפיטליזם. היא עברה לראשונה את אחוז החסימה הגבוה (10%) ב-2015.
בבחירות שנערכו ב-3 בנובמבר 2002, השיגה מפלגת הצדק והפיתוח רוב מוחלט באספה הלאומית הגדולה של טורקיה והצליחה לבסס קואליציה חד-מפלגתית לראשונה מאז שנת 1987. באותה שנה צומצם כוחו של המועצה לביטחון לאומי (טורקיה), הגוף שהקימו אנשי הכוחות המזוינים של טורקיה בשנות ה-60.
רג'פ טאיפ ארדואן הוא נשיא טורקיה ה-12, מאז 28 באוגוסט 2014. קודם לכן כיהן כראש ממשלת טורקיה ה-26 במניין, החל מ-14 במרץ 2003. לאחר שבתחילת שלטונו טורקיה ידעה פריחה כלכלית, המדינה נכנסה למיתון בסוף העשור השני של המאה ה-21.
ב-1 ביוני 2004 הודיעה מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) כי הפסקת האש עליה הכריזה, חד צדדית, בשנת 1999, הגיעה לסיומה. העימותים המחודשים בין הצדדים היו לא פחות קטלניים מקודמיהם, ועד שנת 2012 נהרגו בהם אלפי בני אדם, מרביתם אנשי כוחות הביטחון הטורקים, ולוחמי גרילה כורדים. בשנים 2013–2015 היה תהליך שלום בין ה-PKK לממשלה. לאחר שבה האלימות בין הצדדים. היחסים בין הטורקים והכורדים הדרדרו רקע המערכה של היחידות להגנת העם" (YPG) מול דאעש בכובאני. המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים בסוריה באה לידי ביטוי במגוון דרכים. היא אף יזמה את המבצעים הבאים:
מבצע שאה פרת
מבצע מגן הפרת
מבצע צבאי במחוז אידליב
מבצע ענף זית
מבצע מעיין השלום
מבצע מגן האביב
ב־15 ביולי 2016 החל ניסיון להפיכה צבאית בטורקיה. קבוצה המהווה חלק מהכוחות המזוינים של טורקיה, שהייתה ממובילי המהלך, הודיעה על הקמת "המועצה הטורקית לשלום", שיועדה להיות הגוף שישלוט על המדינה. הנשיא ארדואן קרא לאזרחים לצאת לרחובות ולהתקומם נגד הפיכה זו. כמענה לקריאת ארדואן, ניסו אזרחים לחצות את גשר הבוספורוס, אך נורו על ידי כוחות צבאיים ששלטו על הגשר. יריות נשמעו ליד שדות תעופה מרכזיים באנקרה ובאיסטנבול. יותר מ-200 אנשים נהרגו בעימותים. כעבור שעות אחדות הסתמן שניסיון ההפיכה נכשל, ומאות ממשתתפיו נעצרו.
משאל העם בטורקיה (2017) ביטל את משרת ראש הממשלה. טורקיה עברה ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי. מרבית השינויים נועדו ליישום לאחר הבחירות, שהתקיימו ב-2018 והסתיימו בניצחון ארדואן. מספר המושבים באספה הלאומית גדל מ-550 ל-600. השלכתם העיקרית של השינויים הייתה פירוק משרד ראש הממשלה והעברת סמכויותיו לנשיא. בין היתר נקבע כי לנשיא יש סמכות לקבוע את תקציב המדינה, להכריז על מצב חירום ולהנפיק צווים מיוחדים שיאפשרו לו למנות שרים ללא אישור הפרלמנט.
עם בחירתו מחדש ביוני 2018 והשבעתו ב-9 ביולי הוא אשרר למעשה את כהונתו לקדנציה נוספת בת חמש שנים, שבמסגרתה יורחבו סמכויותיו והוא יחזיק בסמכויות חסרות תקדים שאף מנהיג טורקי לא החזיק בהן במאה השנים האחרונות, זאת במקביל להשתלטות הדרגתית שביצע על מנגנוני האיזונים והבלמים במערכת הפוליטית הטורקית, וביצוע פעולות שנועדו למנוע ביקורת עליו, כמו מינוי נאמנים בין ראשי הצבא, ומאסר לעיתונאים ופעילי זכויות אדם שביקרו את השלטון. במשך שלוש השנים שחלפו מאז ניסיון המהפכה ארדואן עצר, כלא, העלים, הגלה או הדיח כ-500 אלף טורקים, מרביתם עובדי מדינה, אבל גם אנשי עסקים, אנשי אקדמיה, מורים, פוליטיקאים ואחרים. המדינה גם תפסה את נכסיהן של יותר מ-1,000 חברות גדולות, שנחשדו כי לקחו חלק בניסיון ההפיכה.