stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פצ'אמאמה
הערות שוליים

↑  Murra, John V. (1962). "Cloth and Its Functions in the Inca State". American Anthropologist. 64 (4): 714.
↑  Lynette Yette, Virgin Mary/Pachamama Syncretism: The Divine Feminine in Early-Colonial Copacabana
↑  Hill, Michael D. (2010). "Myth, Globalization, and Mestizaje in New Age Andean Religion". Ethnohistory. 57 (2): 263–289. doi:10.1215/00141801-2009-063.
↑  John Paul II (1985-02-03). "Homily in Cuzco, Peru".
↑  John Paul II (1988-05-11). "Homily in Cochabamba, Bolivia".
↑  Manuel Paredes Izaguirre. "COSMOVISION Y RELIGIOSIDAD EN LA FESTIVIDAD" (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-2010-08-28.
↑  Horn, Trent. "Pachamama, Celibacy, and the Amazonian Synod". www.catholic.com. Catholic Answers.
↑  "Pope Francis's apology over Amazon statues theft". BBC News. 25 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Guardian view on 'pagan idols' in the Vatican: church culture wars should concern us all". The Guardian. 31 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Information Services Latin America". ביולי 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555734005171  BnF: cb11962673f (data)  GND: 11859110X  LCCN: sh85096415  SUDOC: 07860169X  VIAF: 47554668   WorldCat (עם VIAF): 47554668
פרפטום ג'זילה

| --- | --- |

סמליל הלהקה
 מקום הקמה:  ליובליאנה 
 מוקד פעילות:  סלובניה
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 סוגה:  א-קפלה   בוסה נובה   סווינג   פאנק (Funk)  גוספל   מוזיקת פופ
 כלי נגינה:  זמרה   ביטבוקס   שירת סקאט
 http://perpetuumjazzile.si
 
פרפטום ג'זילה (Perpetuum Jazzile) היא להקה סלובנית שהוקמה בשנת 1983 תחת שמה הקודם "המקהלה הקאמרית של גאודאמוס" (Gaudeamus Chamber Choir). חבריה הם גברים ונשים. הם מופיעים לעיתים יחד עם נגנים של תזמורת הרדיו והטלוויזיה של סלובניה, אך הם מבצעים בעיקר שירים בסגנון א-קפלה כשאחד מחברי הלהקה, סאסו וורביץ' (Sašo Vrabič), מבצע את קולות כלי ההקשה בסגנון ביטבוקס. הלהקה ידועה בעיקר עקב גרסת כיסוי שביצעה בשנת 2009 לשירה של להקת הרוק האמריקאית טוטו, "אפריקה", שביולי 2017 חצה הסרטון שלו ב-YouTube את רף 20 מיליון הצפיות.
פרפטום ג'זילה מושפעת בעיקר מהמוזיקאי ג'ין פרלינג (Gene Puerling) ולהקתו, The Singers Unlimited ומהרכב הא-קפלה סווינגל סינגרס, ומבצעת גרסאות כיסוי לשירים בסגנונות הבוסה נובה, סווינג, פאנק (Funk), גוספל ומוזיקת פופ, תוך כדי שימוש במאפיינים של הרמוניה צפופה.
מראשית ההקמה שלה היה המנהל המוזיקלי של הלהקה מארקו טיראן (Marko Tiran), אשר שימש בתפקידו עד שנת 2001. עד שנת 2011 שימש בתפקיד תומאש קוזלבצ'ר (Tomaž Kozlevčar) ומאז מנהל את הלהקה פדר קרלסון (Peder Karlsson).
היסטוריה

בשנת 2006 הקליטה פרפטום ג'זילה את האלבום Čudna noč (בסלובנית: "לילה מוזר") וקיימה הופעה בקייב אוקראינה עם להקת מנסאונד (Mansound). סמינר ג'אז ווקאלי אורגן על ידם בליובליאנה יחד עם וורד סווינגל, שהקים את להקת סווינגל סינגרס.
הביצוע של הלהקה לשיר "אפריקה" זיכה אותה בתשבחות מאחד הכותבים של השיר דייוויד פייץ' ולהקת טוטו הזמינה את פרפטום ג'זילה להופיע אתה בקונצרט שנערך ליד אודינה, איטליה ב-2011.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיור עולמי וכל הכרטיסים להופעותיהם נמכרו עד האחרון. הלהקה הופיעה בקרואטיה, בצ'כיה, בגרמניה, בקנדה ובארצות הברית.
במאי 2015 הוציא הצמד מראיה, שייצג את סלובניה באירוויזיון 2015 בשיר Here for You, וידאו קליפ של השיר בהשתתפות הלהקה. ביוני אותה שנה הופיעה הלהקה ביום העצמאות של סלובניה במסגרת התערוכה העולמית אקספו 2015. בסתיו אותה שנה ערכה הלהקה את סיורה הראשון לסין והופיעה בקונצרט גדול בבית האופרה של גואנגג'ואו.
ב-29 באפריל 2021 יצאה גרסת א-קפלה של השיר Amen, שייצג את סלובניה באירוויזיון 2021, בביצועה של אנה סוקליץ' ובשיתוף הלהקה.
מדי שנה בסתיו, הלהקה מופיעה בקונצרטים הנקראים ווקאל אקסטווגנצה (Vokal Xtravaganzza) בליובליאנה יחד עם אומנים אורחים מסלובניה ומחוצה לה.
פרסים

ב-2008 זכתה פרפטום ג'זילה בפרס בפסטיבל המקהלות הבינלאומי ובתחרות הא-קפלה הבינלאומית. כמו כן היא זכתה בפרסים בתחרות הג'אז הבינלאומית למוזיקה ווקאלית  בטילבורך, הולנד ובאולימפיאדת המקהלות בגראץ, אוסטריה.
ב-2010 הוענק ללהקה "פרס ויקטור" הסלובני, שהוא המקבילה המקומית לפרס גראמי.
דיסקוגרפיה

Ko boš prišla na Bled (כאשר אתה מגיע לבלד) - 2000
Pozabi, da se ti mudi (שכח שאתה ממהר) - 2003
As (כמו) - 2004
Čudna noč (לילה מוזר) - 2006
Africa (אפריקה) - 2009
Perpetuum Jazzile Live (מתוך ההופעה החיה 'Vokal Xtravaganzza) - 2009
Vocal Ecstasy (מתוך סיור הופעות בגרמניה) - 2012
Thank You For The Music  (אלבום לרגל יובל ה-30 של הלהקה) - 2013
Both Sides (שני הצדדים) - 2016
So najlepše pesmi že napisane (השירים הכי יפים כבר נכתבו) - 2018
הערות שוליים

↑  Fiona Galliford, Slovenia: Maraaya’s last few days before Vienna, ESCToday, May 10, 2015
↑  Expo-Slovenia official website.
↑   Ana Soklič feat. Perpetuum Jazzile - Amen (A Cappella Version), וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16514504s (data)  MusicBrainz: 478e34fc-23ea-4073-b50c-97b3596a4ccf  VIAF: 171465866   WorldCat (עם VIAF): 171465866
פרנסואה לאון גמבטה

ערך זה עוסק בגנרל צרפתי ממלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם למדינאי צרפתי, ראו .
| --- | --- |
פרנסואה לאון גמבטה כפי שצולם ב-1920
פרנסואה לאון גמבטה כפי שצולם ב-1920
 לידה:  6 ביולי 1870 פריז, צרפת צרפת
 פטירה:  9 בנובמבר 1923 (בגיל 53) אנטיב, צרפת צרפת
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:  הצבא הצרפתי צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1890–1923 (כ־33 שנים)
 דרגה:  גנרל דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת ההוסרים "האפריקנית" בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך בלגיון הזרים הצרפתי בצפון אפריקה.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 אות לגיון הכבוד
 הנצחה
 שדרה בפריז על שמו.
 
פרנסואה לאון גמבטה (בצרפתית: François Léon Gambetta; 6 ביולי 1870 –  9 בנובמבר 1923) היה מייג'ור ג'נרל צרפתי, מפקד חטיבת הפרשים "האפריקנית" של הצבא הצרפתי בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה

פרנסואה לאון גמבטה נולד בפריז למשפחה המעורה היטב בפוליטיקה וחיי הצבא הצרפתיים והיה אחיינו של לאון גמבטה ממייסדי הרפובליקה הצרפתית השלישית הצרפתית. ב-1890 הצטרף גמבטה לחיל הפרשים הצרפתי במסגרת לגיון הזרים והוצב במדינות המגרב כמפקד גדוד הוסרים. בספטמבר 1913 הועלה לדרגת קולונל.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר גמבטה עם חטיבת ההוסרים "האפריקנית" והוצב בחזית המקדונית וביוני 1917 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה, במתקפה כוללת לאורך עמק הוארדאר במטרה להבקיע את קווי כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של הגנרל הגרמני פרידריך פון שולץ. ב-21 בספטמבר פתחה חטיבת הפרשים הצרפתית בפיקודו של גמבטה במתקפה לכיוון נהר צרנה וב-23 בספטמבר נכבשה העיר פרילפ.
ב-25 בספטמבר לחם גמבטה בחוד כוחותיו בעת הקרב לשחרור העיר סקופיה. חטיבת ההוסרים הסתערה בכוח של 2,000 פרשים על הקווים האחוריים של הארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן. בעקבות הסתערות זו נכנעה מיד אחת מחטיבות הרגלים הגרמניות, שאר חלקי הכוח הגרמני האיצו את נסיגתם צפונה וב-29 בספטמבר השתלטו הצרפתים על העיר. בעקבות קרב זה זכה גמבטה בעיטור לגיון הכבוד. בנובמבר 1920, הועלה לדרגת גנרל דיוויזיה ומונה למפקד כוחות הפרשים בתוניסיה. בשנה זו כתב גמבטה ספר על חלקה של חטיבת הפרשים "האפריקנית" בכיבוש העיר סקופיה, אשר לשיטתו הובילה להכרעת החזית כולה. ב-1923 הלך גמבטה לעולמו באנטיב והוא בן 53 שנים.
ראו גם

סוסים במלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  ריאן ור ברקמוס, אירופה המערבית למטייל, באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  פרסיליה, רוברטס מארי, "מלחמת העולם הראשונה-מתקפת הוארדאר" באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  פרנסואה לאון ז'ואינו גמבטה, תפקיד הפרשים האפריקנים בניצחון בקרב על העיר סקופיה, הוצאת ברגר לברול, פריז, 1920. באתר גוגל ספרים (בצרפתית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10714780z (data)  GND: 1069084603  ISNI: 0000 0000 6201 592X  Léonore: 197511  SUDOC: 153332379  VcBA: 495/194008  VIAF: 88630344   WorldCat (עם VIAF): 88630344
קבנוס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נקניק יבש 
 מוצא:  פולין 
 מרכיבים עיקריים:  בשר חזיר 
 גבינות
 תו תקן:  התמחות מסורתית מובטחת 
 
קבנוס
קבנוס (מפולנית: Kabanos ביחיד ו-Kabanosy ברבים) הוא נקניק המקובל במטבח הפולני, שעשוי בשר חזיר מעושן. אורכו של נקניק הקבנוס הוא בין 30 ל-60 ס"מ ולרוב קוטרו צר (כ-1 עד 2 ס"מ).
מקור שמו של הנקניק במילה האוקראינית והרוסית "קאבאן" שמשמעה "חזיר בר", אף שיש גרסאות של הנקניק העשויות מבשר סוסים, בשר בקר או בשר עגל. בפולין נהוג לאכול את הקבנוס כמתאבן בראשית הארוחה, ולרוב הוא מוגש עם גבינה. גרסאות כשרות של נקניק זה עשויות מבשר עגל או מבשר הודו.
בישראל משמש הנקניק לרוב כמאכל של מטיילים, בשל יכולת השימור של הנקניק בלא קירור, ובשל גודלו וצורתו המקלים על נשיאתו.
פרפטואה ופליסיטי

| --- | --- |
פרפטואה, פליסיטי וחבריהן מוצאים להורג
פרפטואה, פליסיטי וחבריהן מוצאים להורג
 לידה:  קרתגו, האימפריה הרומית
 פטירה:  203 קרתגו, האימפריה הרומית
 קדוש עבור:  כל הכנסיות
 חג:  7 במרץ, 1 בפברואר
פרפטואה ופליסיטי (בלטינית: Perpetua et Felicitas) היו קדושות מעונות, נוצריות, במאה השלישית, בקרתגו. ויביה פרפטואה הייתה צעירה בת 22, אשת אצולה משכילה, נשואה ואם לבן תינוק שהניקה. פליסיטי הייתה שפחה שנכלאה יחד איתה והייתה בחודש השמיני להריונה. הן הומתו יחד עם סאטורוס (Saturus), אחיה של פרפטואה ועוד שני אחרים בקרתגו, פרובינקיה אפריקה של רומא, בשל היותם נוצרים, על אף שחלקם היו בשלב ההדרכה הדתית וטרם הוטבלו לנצרות. ההוצאה להורג בוצעה תוך כדי "משחקים צבאיים" שנערכו לרגל יום הולדתו של הקיסר ספטימיוס סוורוס.
פרפטואה חיברה יומן שנקרא בשם הפסיון של הקדושות פרפטואה ופליסיטי (אנ'), בו מתארה את קורותיה ומאסרה כנוצרייה, בשנת 203. היומן מורכב מהקדמה ואחריה שישה פרקים:
פרקים 3-1 נכתבו על ידי פרפטואה בזמן שהיא ממתינה להוצאה להורג.
פרק 4 נכתב, ככל הנראה על ידי סאטורוס.
ההקדמה וכן פרקים 6-5 נכתבו על ידי עורך אלמוני, שככל הנראה היה עד ראייה למותן של פרפטואה ופליסיטי.
המאסר

הסיפור של פרפטואה נפתח בתיאור סכסוך שהיה בינה לבין אביה, שביקש ממנה לחזור בו מאמונתה בנצרות וכך היא כתבה: "בזמן שעדיין היינו במעצר, אבי מתוך אהבה אליי ניסה לשכנע אותי ולערער את החלטתי.
'אבא', אמרתי, 'אתה רואה את האגרטל הזה כאן, למשל?'
'כן, אני רואה' אמר.
ואמרתי לו: 'האם אפשר לקרוא לזה בשם אחר ממה שהוא?'
והוא אמר: 'לא'.
'טוב, כך גם אי אפשר לקרוא לי שום דבר מלבד מה שאני, נוצריה'".
פרפטואה סיימה את שלב ההדרכה, הוטבלה לנצרות ובשל כך היא נכלאה.
היא עברה ייסורים פיזיים בשל החום הכבד והמחנק ששררו בכלא, בגלל הצפיפות והיחס הגרוע של הסוהרים ולצד אלו עברה ייסורים רגשיים, בשל הפרדת תינוקה ממנה והפסקת ההנקה.
לאחר שהשומרים שוחדו, השתפרו תנאי הכלא והיא יחד עם יתר הנידונים למוות הועברו לאגף אחר בכלא והותר לה להחזיק בתינוקה ולהניקו. בפסיון היא כתבה ש"הכלא שלי הפך פתאום לארמון בשבילי"
פרפטואה תיארה שני "חזונות" שחוותה.
בראשון היא טיפסה על סולם שעליו היו מחוברים כלי נשק שונים ולמרגלותיו היה נחש. היא התמודדה עם הנחש והוא לא הזיק לה. לעומת זו הוא הזיק לאדם, נידון למוות שהיה עמה. בסיום החזון היא עלתה לגן פורח. פרפטואה הבינה מהחזון שהנידונים למוות יסבלו לפני מותם.
יום לפני מותה, פרפטואה דמיינה את עצמה מביסה אישה מצרית פראית. היא פירשה זאת שבדרך למותה היא תצטרך להילחם לא רק עם חיות בר, אלא גם עם השטן עצמו.
כשהייתה בכלא, אביה בא לבקרה והתחנן שתחזור בה ותשובתה הייתה: "זה לא שקר בכוחנו, אלא בכוחו של אלוהים". גם כשנלקחה יחד עם האחרים לגזר דין סופי, אביה התחנן בפניה ובפני השופט. השופט עצמו ניסה גם לגרום לפרפטואה לחזור בה מאמונתה, אך היא סירבה.
המוות

על פי המסופר, פליסיטי, שכאמור הייתה בחודש השמיני להריונה, ילדה בכלא תינוקת ושמחה שיורשה לה למות עם חבריה (היה חוק שאסר להוציא להורג נשים בהריון).
שניים מהגברים הכלואים נצטוו להילחם עם נמר ודוב ואילו פרפטואה ופליסיטי הובאו לזירה ברשתות, מול שור בר שנגח בהן. הן הופלו לארץ אך לא מתו ולכן הובלו אל מחוץ לזירה כדי שחניך גלדיאטור יהרוג אותן בחרב. החניך היה חסר ניסיון ולא הרג אותה. על פי המסופר היא עצמה לקחה את ידו והובילה אותה אל גרונה, וכך מתה.
עד הראיה שהשלים את יומנה, כתב: "...והם צעדו מהכלא לאמפיתיאטרון בשמחה, כאילו הם הולכים לגן עדן, בפנים רגועות, רועדים, אם בכלל, משמחה ולא מפחד. פרפטואה הלכה כשפניה בוהקות ובצעד רגוע, כאהובת אלוהים, כאשת ישו. מבטה העז גרם לכולם להסיט את מבטם".
הנצחה

הפסיון של הקדושות פרפטואה ופליסיטי היה פופולרי מאוד במאות הראשונות והוא נקרא במהלך טקסים דתיים נוצריים.
בקרתגו הוקמה בזיליקה מעל קבר הקדושים המעונים (Basilica Maiorum), שם חקוקה כתובת עתיקה, הנושאת את שמותיהם של פרפטואה ופליסיטי.
פרפטואה ופליסיטאי הם בין הקדושים המעונים שהונצחו בשמם בקאנון הרומי של המיסה (אנ'), משנת 1570.
יום החג של הקדושים פרפטואה ופליסיטי מצוין ונחגג ב-7 במרץ, בכל רחבי האימפריה הרומית. במשך השנים השתנה התאריך, אך החל משנת 1969 יום הקדושים של פרפטואה ופליסיטי, הוחזר לתאריך המקורי והוא מצוין בלוח הרומי הכללי (אנ') ב-7 מרץ.
רוב הכנסיות כמו: הכנסייה הלותרנית והכנסייה האפיסקופלית, הכנסייה האנגליקנית מנציחות אף הן את שתי הקדושות ב-7 במרץ.
בכנסייה האורתודוקסית המזרחית יום החג של הקדושים פרפטואה וארבעת האנשים שמתו יחד עמה, חל ב-1 בפברואר.
האמפיתיאטרון המוזכר נמצא במרחק של כמה קילומטרים מהעיר תוניס. בשנת 1881 התגלה חדר מול הכניסה המודרנית לזירה. יש אומרים שזה היה תא שבו המתינו הקרבנות להכנסתם לזירה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Martyrs Perpetua, a woman of Carthage, and the Catechumens: Saturus, Revocatus, Saturninus, Secundulus and Felicitas, www.oca.org
↑  CNA, 10 little-known facts about the early visionary St. Perpetua and her companion St. Felicity, Catholic News Agency (באנגלית)
1 2 3 4 5  Catholic Online, Sts. Perpetua and Felicity - Saints & Angels, Catholic Online (באנגלית)
1 2  The Basilica, Joy in the Face of Suffering: Saints Perpetua and Felicity, National Shrine of the Immaculate Conception, ‏2020-03-07 (באנגלית)
1 2  giveninstitute, Learn about Sts. Perpetua and Felicity!, The GIVEN Institute, ‏2019-10-25 (באנגלית)
↑  The Feast of Perpetua & Felicitas: March 7 – All Souls Anglican Church (באנגלית)
חלון ויטראז' בכנסיית נוטרדאם של וירזון, צרפת, המאה ה-19: מות הקדושה פרפטואה וחבריה באצטדיון של קרתגו; פליסיטי הקדושה משמאלה
פסיפס סנט פרפטואה, בזיליקה האופרזיאנית בפורץ', קרואטיה
קבסיר

במיתולוגיה הנורדית, קְבֲסיר, או קוואסיר (בנורדית עתיקה: Kvasir), היה אל שהפיץ השראה, לימוד וידע בקרב אלי האסגארד ובקרב בני האדם שוכני המידגארד.
קבסיר נוצר בסיומה של מלחמת האסיר-ואניר, כביטוי מוחשי להפסקת האש שנחתמה בין שתי קבוצת אלים אלו. אודין, ראש האלים הנורדי, יצר את קבסיר מתמצית הרוק המשותפת של כל האלים.
קבסיר מתואר כעלם צעיר ונאה בעל תכונות חיוביות רבות כגון חוכמה, טוב לב ויכולות גישור דיפלומטיות יוצאות דופן. לפי האגדות הוא הסתובב בקרב בני האדם ולימד אותם מלאכות שונות וחדשות וסייע לפתירת סכסוכים בקרב השבטים השונים. קבסיר סייע גם לאלי האסגרד ובין השאר יעץ להם כאשר אלו התקשו ללכוד את לוקי.
תמימותו וטוב ליבו של קבסיר הביאו בסופו של דבר, למותו. שני גמדים, פיאלאר וגאלאר, הצליחו למשוך אותו למאורתם במרמה, ורצחו אותו. הגמדים הכינו מדמו משקה, שלפי המיתולוגיה הנורדית העניק למי ששתה ממנו מעיינות של השראה. השיקוי וגלגוליו השונים בין דמויות שונות ביקום הנורדי עומד במרכזם של אגדות רבות במיתולוגיה הנורדית.
לקבסיר אין קבוצה מסוימת (כלומר אסיר או ואניר) מפני שנוצר מתמצית רוק משותפת של כל האלים.
פרשת סומרפין

אין תמונה חופשית
פרשת סומרפין היא פרשה בה נתנה המדינה ערבות להלוואות שלקחה חברת ספנות בשם סומרפין, שהייתה נטולת הון עצמי. לאחר נפילתה של החברה נגרמו למדינה הפסדים כבדים כשנאלצה לפרוע את הלוואותיה. במהלך חקירת הפרשה נתגלו קשרים הדוקים בין בעל החברה לגורמי ממשל. היה זה אחד המקרים הראשונים של קשרי הון-שלטון שהתפרסמו בארץ.
תיאור הפרשה > הקמת החברה

בשנת 1955 הקים איש עסקים בשם מאיר הלוי חברת הובלה ימית בשם "סומרפין" ורשם אותה בז'נבה שבשווייץ. מייד לאחר הקמתה החל הלוי במשא ומתן עם ממשלת ישראל להיכנס כשותפה ברכישת ותפעול האוניות שתרכוש החברה. ב-1958 נחתמה השותפות בין סומרפין, החברה הממשלתית "אפיקי נפט" וחברת "צים" כשבהסכם מוכנה המדינה לערוב להלוואות שתיקח סומרפין בהיקף של כ-18 מיליון דולר (כ-200 מיליון דולר בערכי 2016). בדיעבד התברר שהחתימה נעשתה מבלי שנבדק היקף ההון העצמי של החברה ויכולתה להחזיר הלוואות אלו.
תיאור הפרשה > התרחבות הפעילות

לאחר החתימה, בין השנים 1960–1965, החלה החברה המשותפת בתהליך גידול שכלל פתיחת משרדים במקומות שונים בעולם וכן ברכש של מגוון ספינות להובלת דלקים, דגים, תוצרת חקלאית, סחורות ונוסעים. האוניות שרכשה החברה כללו, בין השאר, את:
מכלית נפט "אורורה" (אור-אורה)
אוניות הנוסעים/מעבורת "בילו" ו"נילי"
אוניות הדיג "חירם 1" ו"דוגית"
אוניות הובלה בקירור "הקוטב הצפוני" ו"דניאלה"
בשנת 1963 מונה אל"ם עמנואל נשרי לנהל את החברה.
תיאור הפרשה > פשיטת הרגל

במהלך שנת 1965 החלו להתברר הקשיים הכלכליים בהם נתונה החברה זאת בעקבות סדרה של תביעות משפטיות שהוגשו מצד ספקים ושותפים כלכליים. כמו כן התפרסם שחברת סומרפין הפסיקה לשלם שכר לעובדיה. בדיקת מצבה הכלכלי של סומרפין העלתה שהיקף חובותיה מסתכם בכ-32 מיליון דולר בעוד ששווי הרכוש שלה נאמד בכ-18 מיליון דולר. במהלך 1966 הוכרזה החברה כפושטת רגל והחל תהליך עיקול הנכסים על ידי הנושים וממשלת ישראל ביניהם על מנת לכסות חלק מהחובות. בגלל היקף הערבויות שנתנה הממשלה לחברה נגרמו לממשלה הפסדים משמעותיים.
הגילוי על מתן הערבות על ידי המדינה לחברה ללא בדיקת יציבותה הפיננסית והיקף ההון העצמי שלה גרם לסערה במדינה והנושא נדון בהכנסת, בוועדת הכספים ואף הועבר לעיונו של מבקר המדינה. אחד החשדות שעלו היה שהבעלים, מאיר הלוי, הצליח לבנות קשרים טובים עם גורמים משמעותיים במסדרונות השלטון ואלו דחפו את ועדת הכספים לאשר את ביטחונות המדינה ללא בדיקת יציבות פיננסית מספקת. בין השאר פרסם שר האוצר, פנחס ספיר את "תיק המתנות" הכולל רשימה של גופים שנהנו מתרומות ממאיר הלוי וביניהם מפלגת רפ"י ובית ז'בוטינסקי אולם מייד קמה צעקה על כך שמהרשימה הועלמו גופים של מפא"י.
במהלך 1967 המשיכו הדיונים בכנסת על הפרשה כשבמקביל התבקש מבקר המדינה לחקור את הנושא.
תיאור הפרשה > סיומה של הפרשה

חברת סומרפין פסקה מלפעול, משרדיה נסגרו ורכושה נמכר. הבדיקה הממשלתית הפכה לוויכוח פוליטי כשכל מפלגה מאשימה את המפלגה השנייה. לא מונתה ועדת חקירה, לא התגלה מי אישר את הערבויות ומה קיבל בתמורה. המפלגה המובילה באותה עת, מפא"י, שכנראה אנשיה אישרו את הערבויות, מוססה את החקירה ובסופו של דבר החליטה ועדת הכספים שהחלטותיה של הוועדה היו תקינות מאחר שלא הובאו לידיעתה כל העובדות על מאיר הלוי. אף על פי שהדיונים המשפטיים נמשכו עוד שנים אחדות פרצה ב-1967 מלחמת ששת הימים והשכיחה מתודעת הציבור את הפרשה.
הערות שוליים

↑  בא לנהל מו"מ על רכישת אניות-מיכל מהשילומים, למרחב, 1 בינואר 1956
↑  מנהל חברת "סומרפין" למו"מ בארץ, חרות, 30 בספטמבר 1958
↑  הוקמה חברה להפעלת המיכליות שנקנו ביפן, דבר, 28 באוקטובר 1958
↑  תוקם חברת ספנות חדשה להובלת נפט, הצופה, 19 בינואר 1959
↑  חברת "סומרפין" משקיעה 25 מיליון דולר בבניית אניות חדשות, הצופה, 10 באוגוסט 1960
↑  אניות "סומרפין" והיצוא הישראלי, חרות, 12 ביוני 1964
↑  המיכלית החדשה "אור-אורה" תגיע מחר לנמל חיפה, דבר, 12 באוגוסט 1960
↑  האוניה "בילו" תושק בחודש ספטמבר, הצופה, 16 ביולי 1963
↑  "סומרפין" תפעיל בסוף אפריל את אוניית המעבורת "בילו", על המשמר, 13 בינואר 1964
↑  "נילי" תושט בשנת 1965, על המשמר, 12 באוגוסט 1964
↑  ספינת דיג בת אלף טונות נבנית במספנה צרפתית, דבר, 24 בנובמבר 1961
↑  "חירם 1" אונית הדגל של צי הדייג תושק היום בנמל לה-האבר בצרפת, חרות, 14 בספטמבר 1962
↑  אריאלה ראובני, "חירם 1" בנמל הבית, דבר, 19 באוגוסט 1963
↑  האוניה "דניאלה" תושק מחר בשטרסבורג, על המשמר, 4 ביולי 1960
↑  פיליפ בן, איש עסקים יהודי מז'נבה תובע מהלוי 400 אלף דולר פיצויים, מעריב, 14 בדצמבר 1966
↑  ראובן בן צבי, ספרד איימה לעקל את אניותיה של "סומרפין" בגלל חובות לחברות ספרדיות, מעריב, 7 באפריל 1965,המשך
↑  הוראות לימאי "בילו" בעניין הלנת השכר, הַבֹּקֶר, 26 בנובמבר 1965
↑  הממשלה שילמה חוב של "סומרפין", הצופה, 10 במאי 1966
↑  יצחק שור, מפנקס הכנסת - פרשת "סומרפין", על המשמר, 23 בנובמבר 1966
↑  יצחק שור, מפנקס הכנסת - מי אשם בטביעת צי "סומרפין", על המשמר, 8 בדצמבר 1966
↑  י.ש שפירא דוחה בחריפות רמזים נגדו בעניין "סומרפין", דבר, 7 בדצמבר 1966
↑  מבקר המדינה יבדוק הערבויות ל"סומרפין", דבר, 3 בינואר 1967
↑  אריאל וינשטיין, דו"ח מבקר המדינה קובע: הממשלה העלימה מוועדת הכספים את מצבה הרעוע של "סומרפין", מעריב, 29 באוקטובר 1967
פרח קצונה (צי מלחמתי)

פרח קצונה בצי המלכותי, 1799. ציור מאת תומאס רולנדסון, מאוסף המוזיאון הימי הלאומי בגריניץ'.
פרח קצונה או פרח חובלים (באנגלית: Midshipman) הוא צוער או קצין מן הדרגה הנמוכה ביותר בצי המלכותי הבריטי, בצי של ארצות הברית ובציי המלחמה של רבות ממדינות חבר העמים הבריטי.
מִידְשִׁיפְּמֶן במאה ה-17 הייתה דרגת חוגר (אנ') של מלח מנוסה. המילה גזורה מ-Midships, בעברית: "אמצעית" – אמצע גוף האונייה (להבדיל מן החרטום או הירכתיים), על שם המקום באונייה בו עשה את משמרותיו או התגורר. במאה ה-18 השתנתה המשמעות של "מידשיפמן" מדירוּג של מלח מנוסה לדירוג של מועמד לקצונה. מהתקופה הנפוליאונית (1793–1815) ואילך מידשיפמן היה קצין מתלמד (Apprentice officer), ששירת קודם לכן משך שלוש שנים לפחות כנער הקפטן (Captain's servant), כשוחר (Volunteer), או כמלח כשיר (אנ'). דרגתו והאחריות שהוטלה עליו הקבילו פחות או יותר לאלו של תת-קצין או סמל (אנ') של ימינו. לאחר שלוש שנות שירות לפחות כמידשיפמן או כעוזר נווט (אנ') הוא היה רשאי לגשת לבחינה לדרגת לוטננט. הקידום לתפקיד לוטננט לא היה אוטומטי, ומידשיפמנים רבים מילאו תפקידי עוזר נווט כדי להגדיל את שכרם ואת היקף אחריותם באונייה. פרחי-קצונה בצי האמריקני הוכשרו ושירתו בדומה לפרחי הקצונה בצי המלכותי הבריטי, אך בהבדל אחד – עד 1912 "מידשיפמן" הייתה דרגת קצין-משנה (אנ').
במהלך המאה ה-19 חלו שינויים בדרכי הכשרתם של קצינים ימיים הן בצי המלכותי הן בצי האמריקני, וההתמחות המעשית באוניות הוחלפה בלימודים פורמליים בקולג' ימי. מאז ואילך קיבלה המילה "מידשיפמן" משמעות של קדט הלומד במכללה ימית. הקדטים שהו כארבע שנים במכללה וכשנתיים בים, ורק אחר כך קיבלו את דרגת הקצין. מאמצע המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20 פחתה בהדרגה תקופת הוותק בים (הפז"ם) לפחות משנה, מאחר שגיל ההצטרפות לצי הועלה מ-12 ל-18.
דרגות מקבילות למידשיפמן קיימות בציי מלחמה רבים. אם נשתמש כבסיס להשוואה במידשיפמן האמריקני או במידשיפמן הבריטי לפני בחינת ההסמכה, הדרגה המקבילה תהיה קדט ימי בתקופת הכשרתו לקצין זוטר. אם נשתמש במידשיפמן הבריטי לאחר בחינת ההסמכה, תהיה זו דרגת הקצין הזוטר הנמוכה ביותר בסולם הדרגות, הדומה לדרגת Ensign בצי האמריקני מבחינת התפקיד והאחריות. בשפות רומאניות רבות משתמשים במונח שתרגומו המילולי הוא "נוֹטֵר של הצי". כך בצרפתית: Garde marine, בספרדית Guardia marina, בפורטוגזית Guarda-marinha ובאיטלקית Guardiamarina. דרגות אלו נהוגות כיום רק בצי המלחמתי, אך בעבר נקראו בשם "נוטרים" צעירים שנבחרו על ידי המלך והוכשרו בעיקר כחיילים בצבא היבשה.
בחיל הים הישראלי לא קיימת דרגה מקבילה למידשיפמן. חניכי קורס חובלים הם חוגרים לכל דבר. בסיום הקורס, המשלב כיום לימודים לתואר אקדמי, מוענקת להם דרגת סגן. בעבר הוענקה למסיימי הקורס דרגת סגן-משנה.
היסטוריה > שוליות קצינים > הצי המלכותי הבריטי (1662-1836) > מקור הדרגה

דרגת המידשיפמן נוצרה באנגליה בתקופת בית טיודור ובית סטיוארט. נשא אותה מלח מנוסה, שעלה והתקדם מבין המלחים הפשוטים וביצע את משמרותיו בסיפון בין התורן הראשי לתורן האחורי. אחריותו הייתה גדולה משל מלח פשוט, אך הוא לא מילא תפקיד פיקודי ולא היה קצין בהכשרתו. השם "מידשיפמן" מופיע לראשונה בכתובים ב-1662, והוא נגזר מן Midships, "אמצעית" (אמצע גוף האונייה) ומתייחס למקום באונייה בו עשו המידשיפמנים את משמרותיהם, או למקום באונייה בו התגוררו.
בתחילת המאה ה-18 היו קיימים ארבעה סוגי מידשיפמנים: מידשיפמן (דרגת החוגר המקורית של מלח מנוסה), מידשיפמן שלא מן המניין (אנ'), מידשיפמן (קצין מתלמד) ומידשיפמן מן המניין (אנ'). אחדים מן המידשיפמנים היו אנשים מבוגרים, ורובם מועמדים לקצונה שנכשלו בבחינות ההסמכה ללפטננט או שקידומם נעצר; אחדים מנושאי הדרגה המקורית שרתו, עד 1822 לכל המאוחר, יחד עם שוליות קצינים מבלי שהם עצמם ישאפו לקצונה. ב-1794 בוטלה הדרגה המקורית, ומאז נחשבו כל המידשיפמנים למועמדים לקצונה.