stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר ברש (זואולוג)
הערות שוליים

1 2 3 4  Alexander Barasch, "Lebenslauf," Natürliche Gruppierung der mitteleuropäischen Coleophoriden (Lep.) auf Grund der Struktur der männlichen Kopulationsapparate und ihre Beziehung zum Sackbau der Raupe und zum System der Nährpflanzen, 1934, p. 117.
↑  "Barash, Alexander," in: The Near and Middle East Who's Who, Vol. 2, 1949, p. 32.
↑  2001-2005 RootsWeb Berdichev names ,Berdichev L-Archiv
↑  הדיסרטציה, "Natürliche Gruppierung der mitteleuropäischen Coleophoriden (Lep.) auf Grund der Struktur der männlichen Kopulationsapparate und ihre Beziehung zum Sackbau der Raupe und zum System der Nährpflanzen, התפרסמה כמאמר בשם זה בכתב העת Berliner entomologische Zeitschrift, 1934, 1-2, pp. 1–116.
↑  האקדמיה ללשון העברית.
↑  Alon Tal -Pollution in a Promised Land An Environmental History of Israel, 2002 Berkeley,University of California Press
1 2  עזריה אלון, "המלחמה על נוף הארץ", פנים 51 (2010), 14–24.
1 2  Lev Fishelson, Alexander Barash, 1900-1995, Israel Journal of Zoology, 42 (1996), pp. 1-2 – מאמר הספד באתר המחלקה לזואולוגיה, אוניברסיטת תל אביב (באנגלית).
↑  דוד תדהר (עורך), "הרב אברהם מרדכי גולדין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5586.
↑  זילפה ברש, מעריב, מודעת אבל, 13 בפברואר 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306742905171  GND: 12205332X  LCCN: nr94005082  NTA: 133043045  SUDOC: 148108628  VIAF: 40250878   WorldCat (עם VIAF): 40250878
אלויס קונק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1832 סנטגאבל, צרפת 
 פטירה:  7 במרץ 1895 (בגיל 63) טולוז, צרפת 
 שם לידה:  Aloÿs Martin Cunq 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 צאצאים:  פייר קונק, אמה קונק 
 
אלויס קונק (בצרפתית: Aloÿs Kunc;‏ 1 בינואר 1832 – 7 במרץ 1895) היה מלחין, נגן עוגב, מנצח ומוזיקולוג צרפתי.
קורות חייו

אלויס מארטן קונק  (Aloÿs Martin Cunq) נולד בסנטגאבל, במחוז גארון עילית.
בנעוריו למד בסמינר בטולוז וסיים בשנת 1849 תואר ראשון בשפה וספרות צרפתית. אחר כך למד נגינה בעוגב בלומבה (Lombez).
בסביבות שנת 1850 שינה את כתיב שם המשפחה מ-Cunq ל-Kunc. בשנת 1852 התמנה לנגן העוגב הראשי וב-1857 האחראי על המוזיקה בקתדרלת אוש (Auch) במחוז ז'ר. שם הכיר את פרנסואז אנרייט מרי דרז'ן (Henriette Dargein), נגנית עוגב ומורה לפסנתר מאוש, שהפכה לאשתו. דרז'ן הייתה בוגרת הקונסרבטואר של פריז, בו למדה פסנתר אצל לואיז פארנק (Farrenc) ועוגב אצל סזר פרנק.
קונק התיישב סופית בטולוז וניגן בעוגב במספר כנסיות בעיר, ביניהן כנסיית סנט אובן (1863), אחר כך כנסיית ז'זו (du Gésu) וב-1870 התמנה לקפלמייסטר של הקתדרלה של סנט אטיין ואחר כך גם לפרופסור בקונסרבטואר למוזיקה בסנט אטיין
עם תלמידיו נמנו אנרי בוסה ופול וידל.
מנישואיו לאנרייט דרז'ן נולדו לו 12 ילדים. חלקם נעשו גם הם מוזיקאים מכובדים: פייר קונק היה מלחין וקפלמייסטר בכנסיית סן-סולפיס בפריז, אמה קונק, חתן פרס רומא בשנת 1902 והיה למשך 30 שנה מנהל הקונסרבטואר בטולוז; קאמי קונק היה מנצח בבתי האופרה באלג'יר, בניס ובטולון, גם חלק מבנותיו הצטיינו במוזיקה - ז'רמן ומארי היו מורות לעוגב בעיר אוש, מארי-אנטואנט הייתה מורה לפיתוח קול, וקתרין וססיל היו מורות לפסנתר.
קונק חקר את המוזיקה הליטורגית והשתתף בשני כנסים חשובים ברומא שהוקדשו לשירה הכנסייתית - הכנס לשיחזור ה-plaint chant והמוזיקה הכנסייתית ב-1860 והכנס האירופי למוזיקה כנסייתית בצרפת בשנת 1882.
קונק ייסד וניהל את כתבי העת Corona sacra ו-Musica sacra (שגליונו הראשון הופיע ב-8 בדצמבר 1874) בתחום שחזור וקידום השירה הגרגוריאנית.
קונק מת ב-1895 בטולוז.
פרסים ואותות הוקרה

תואר "אביר דרבן הזהב" מטעם האפיפיור
יצירות

מוזיקה כנסייתית קולית
1983 - השיר הליטורגי "רחמים, אלי" ("הצילו, הצילו את צרפת") - הושר לראשונה לרגל חידוש העלייה לרגל ביישוב פארה-לה-מוניאל בחבל בורגונדיה ב-20 ביוני 1873
כריסטוס מנצח - Christus vincit
1892 - המנון-תפילה Hymne-prière
קנטיקום לאוכריסטיה הקדושה - ל-3 קולות
מוטטים - בליווי עוגב או הרמוניום
1855 - 15 מוטטים לחגי אדוננו והבתולה הקדושה ל-1-3 קולות בליווי עוגב או הרמוניום
1866 - מוטט
1877-1878 - 5 מוטטים - 3-4 קולות - בקובץ "Corona divina"
במדיה האמנותית

השיר "רחמים, שלי" מושר בסרט הצרפתי "המטרו האחרון".
אלויס פון אהרנטל

אלויס לאופולד יוהאן בפטיסט לקסה, רוזן אהרנטל (בגרמנית: Alois Lexa Graf von Aehrenthal או Ährenthal;‏ 27 בספטמבר 1854 בגרוס סקאל (הרובה סקאלה) שבצ'כיה – 17 בפברואר 1912 בווינה) היה דיפלומט אוסטרי, בעל שורשים צ'כיים, שכיהן בשנים 1906–1912 כשר החוץ של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בתוקף תפקידו האחרון הוא ניהל מדיניות יותר אוטונומית כלפי הברית המשולשת ובשנת 1908 הוביל את מהלך סיפוחה של בוסניה והרצגובינה לאוסטרו-הונגריה. צעד זה עורר משבר בינלאומי אותו ניסה למנוע על ידי משא ומתן חשאי עם שר החוץ הרוסי אלכסנדר איזבולסקי. הוא התכוון להשיג את הסכמת רוסיה לסיפוח, תמורת תמיכה אוסטרית בתביעה הרוסית לגישה פתוחה יותר לאוניות הקרב שלה לים התיכון דרך מצר הדרדנלים, על חשבון האימפריה העות'מאנית. הוא סבר שצרפת ובריטניה, שהיו לאחרונה בעלות ברית של רוסיה לא תתנגדנה להסכם כזה. בסופו של דבר הסיפוח הזיק לשיתוף הפעולה הרוסי-אוסטרי במציאת פתרון לבעיות הבלקן. הוא גרם לתגובה רגשית של עלבון והשפלה בדעת הקהל הרוסית והיה לחבית נפץ שתרמה לפריצת מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

אוליס פון אהרנטל נולד בטירת גרוס סקאל (הרובה סקאלה), אז בממלכת בוהמיה (צ'כי) באימפריה האוסטרית כבנו השני של הברון (Freiherr) יוהאן פרידריך לקסה פון אהרנטל (1898-1817), בעל אחוזות אמיד שהחזיק כ-55000 דונם אדמה בגרוס סקאל ובדוקסאני, ושל מריה, רוזנת תון והוהנשטיין. השם המקורי של המשפחה מצד האב היה "לקסה". האב היה אחד המנהיגים רבי ההשפעה של מחנה בעלי האחוזות הגדולים הלויאליסטים שבבוהמיה. הסבא-רבא יוהאן אנטון לקסה (1824-1733), שמוצאו היה ביישוב כפרי בסביבות קרלוביצה, ייסד חברת ביטוח בפראג וקיבל תואר אצולה של אביר בשנת 1790.
נפוצו שמועות-שוא כי לאהרנטל היו אבות יהודים ומקורן היה באויביו.
כשהוא חסר סיכויים רבים לירושה, יצא אהרנטל ללמוד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת בון ובאוניברסיטת קארל בפראג.
ביוגרפיה > הקריירה הדיפלומטית

בתום לימודיו נכנס אהרנטל לשירות הדיפלומטי של האימפריה האוסטרו-הונגרית והתמנה בשנת 1877 לנספח בפריז לצד השגריר הרוזן בויסט. בשנת 1878 עבר לתפקיד זהה בסנקט פטרבורג ובשנים 1883–1888 עבד במשרד החוץ בווינה תחת השר הרוזן גוסטב קאלנוקי, איתו יצר קשרים הדוקים. ב-1888 נשלח כיועץ השגרירות בסנקט פטרבורג, ובתפקיד זה הייתה לו השפעה לא מבוטלת על השגריר, הרוזן וולקנשטיין.
בשנת 1894 הוא נקרא בחזרה למשרד החוץ, מילא בו תפקידים חשובים וב-1895 התמנה כשגריר אוסטרו-הונגריה בבוקרשט. הוא הצליח לחזק את היחסים בין החצרות ברומניה ובווינה. באותה תקופה, ב-30 בספטמבר חודש ההסכם שחתם בשנת 1883 בחשאי המלך קרול הראשון עם מעצמות המרכז אירופיות. ב-1899 התמנה לשגריר ברוסיה ונשאר בתפקיד עד אוקטובר 1906, כשהפך לשר החוץ של האימפריה. באותם הזמנים סבר אהרנטל שהכרחי שאוסטרו-הונגריה תגיע, אפילו במחיר מסוים, להסכם עם רוסיה.
במטרה זו, הוא השתדל להמשיך במשא ומתן שהתחיל בהצלחה הנסיך פרנץ הראשון של ליכטנשטיין, שניסה לגשר מעל הפערים בסוגיות הבלקן בין עמדות וינה וסנקט פטרבורג, על מנת ליצור בסיס ליחסי ידידות רבע בין שתי האימפריות.
אהרנטל מילא תפקיד מכריע בחתימת הסכם מירצשטג משנת 1903. בעת מלחמת רוסיה–יפן הוא אימץ קו מדיני הנוטה לטובת רוסיה. באוקטובר 1906 הוא החליף את הרוזן גולוחובסקי כשר החוץ של האימפריה. בהתחלה הוא שמר על ההשקפות שהנחו אותו בזמן עבודתו כשגריר. הוא היה נחוש להגן על האינטרקסים של אוסטרו-הונגריה בבלקן, אולם גילה נכונות לבוא לקראת השאיפות הרוסיות בשאלת הדרדנלים. עם זאת, במהלך המשבר הבלקני, הוא נטש את הרעיון של תאום ידידותי עם הממשלה הרוסית.
חייו הפרטיים

ב-1902 התחתן אהרנטל עם פאולינה, רוזנת סצ'ני. ב-1998 נולד הברון אלכסנדר ג'יימס וולפגנג מפינג לקסה פון אהרנטל, הצאצא הזכר החדש ביותר של השושלת.
ב-1912 נפטר אהרנטל באופן פתאומי מלוקמיה.
אליפות האמריקות בכדורסל 1988

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  22 במאי 1988
 תאריך סיום:  31 במאי 1988
 מספר משתתפות:  7
 מארחת:  אורוגוואי
 ערים מארחות:  מונטווידאו
 זוכה:  ברזיל ברזיל
 → 19841989 ←
 
אליפות האמריקות בכדורסל 1988 הידועה גם בשם טורניר האמריקות 1988 היא האליפות השלישית שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
באליפות השתתפו 7 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באולימפיאדת סיאול. גם הפעם נבחרת ארצות הברית בכדורסל לא השתתפה בתחרות, כי כבר הייתה לה זכות להשתתף בתחרות זו.
ברזיל זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות.
מתכונת התחרות

תחילה נערכו משחקי העפלה אזוריות:
צפון אמריקה -  קנדה (העפילה ללא מתחרים)
מרכז אמריקה וקריביים -  הרפובליקה הדומיניקנית (השתתפותה בוטלה),  מקסיקו,  פנמה (השתתפותה בוטלה),  פוארטו ריקו
דרום אמריקה -  ארגנטינה,  ברזיל,  אורוגוואי,  ונצואלה
תחילה המשחקים נערכו בשיטת ליגה. בהמשך, ארבע נבחרות המשיכו בפלייאוף לקביעת שלוש הנבחרות שהעפילו לאולימפיאדה.
טבלת התחרות

| מיקום | נבחרת | מש' | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ברזיל | 6 | 5 | 1 | 591 | 559 | 32 | 11 |
| 2 |  פוארטו ריקו | 6 | 5 | 1 | 493 | 456 | 37 | 11 |
| 3 |  קנדה | 6 | 3 | 3 | 503 | 506 | 3- | 9 |
| 4 |  אורוגוואי | 6 | 3 | 3 | 533 | 487 | 46 | 9 |
| 5 |  ארגנטינה | 6 | 3 | 3 | 533 | 567 | 34- | 9 |
| 6 |  מקסיקו | 6 | 2 | 4 | 546 | 549 | 3- | 8 |
| 7 |  ונצואלה | 6 | 0 | 6 | 471 | 570 | 99- | 6 |
טבלת התחרות > שלב הפלייאוף

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | גמר | גמר |  |

|  | 30 במאי | 30 במאי |  |  |  |  |  |
|  |  פוארטו ריקו פוארטו ריקו |  62 |   |  |  |  |  |
|  |  קנדה קנדה |  60 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 31 במאי | 31 במאי |  |
|  |   |   |   |   |  ברזיל ברזיל |  101 |  |
|  |   |   |   |   |  פוארטו ריקו פוארטו ריקו |  91 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | מקום 3 | מקום 3 |  |
|  | 30 במאי | 30 במאי |   |  | 31 במאי | 31 במאי |  |
|  |  ברזיל ברזיל |  90 |   |  |  קנדה קנדה  |  87  |  |
|  |  אורוגוואי אורוגוואי |  83 |   |  |  אורוגוואי אורוגוואי |  80 |  |
דירוג סופי

| --- | --- |
: העפלה לאולימפיאדה
| מקום | נבחרת | תוצאה |
| --- | --- | --- |
|  |  ברזיל | 7-1 |
|  |  פוארטו ריקו | 6-2 |
|  |  קנדה | 4-4 |
| 4 |  אורוגוואי | 3-5 |
| 5 |  ארגנטינה | 3-3 |
| 6 |  מקסיקו | 2-4 |
| 7 |  ונצואלה | 0-6 |
אליפות האמריקות בכדורסל 1995

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  15 באוגוסט 1995
 תאריך סיום:  27 באוגוסט 1995
 מספר משתתפות:  10
 מארחת:  ארגנטינה
 ערים מארחות:  טוקומאן, נאוקן
 זוכה:  פוארטו ריקו פוארטו ריקו
 → 19931997 ←
 
אליפות האמריקות בכדורסל 1995 הידועה גם בשם טורניר האמריקות 1995 היא האליפות השביעית שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
באליפות השתתפו 10 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באולימפיאדת אטלנטה.
פוארטו ריקו פוארטו ריקו זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדותיה.
מתכונת התחרות

תחילה נערכו משחקי העפלה אזוריות:
צפון אמריקה -  קנדה
מרכז אמריקה וקריביים -  איי בהאמה,  ברבדוס,  קובה,  הרפובליקה הדומיניקנית,  פוארטו ריקו
דרום אמריקה -  ארגנטינה,  ברזיל,  אורוגוואי,  ונצואלה
תחילה המשחקים נערכו בשני בתים. בכל בית ארבע נבחרות העפילו לבית רבע הגמר. בהמשך, נבחרות המשיכו בפלייאוף לקביעת הנבחרות שיעפילו לאליפות העולם.
מתכונת התחרות > טבלת התחרות (שלב רבע הגמר)

| קבוצה | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש סלים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 13 | 7 | 6 | 1 | 633 | 545 | 88 |
|  פוארטו ריקו | 13 | 7 | 6 | 1 | 658 | 609 | 49 |
|  קנדה | 11 | 7 | 4 | 3 | 665 | 608 | 57 |
|  ברזיל | 10 | 7 | 3 | 4 | 645 | 628 | 17 |
|  קובה | 10 | 7 | 3 | 4 | 657 | 654 | 3 |
|  אורוגוואי | 10 | 7 | 3 | 4 | 596 | 611 | 15- |
|  הרפובליקה הדומיניקנית | 9 | 7 | 2 | 5 | 586 | 664 | 78- |
|  איי בהאמה | 8 | 7 | 1 | 6 | 615 | 736 | 121- |
מתכונת התחרות > שלב חצי הגמר והגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 26 באוגוסט | 26 באוגוסט |  |  |  |  |  |
|  |   פוארטו ריקו |  98 |   |  |  |  |  |
|  |    קנדה |  81 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 27 באוגוסט | 27 באוגוסט |  |
|  |   |   |   |   |   פוארטו ריקו |  87 |  |
|  |   |   |   |   |   ארגנטינה |  86 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 26 באוגוסט | 26 באוגוסט |   |  | 27 באוגוסט | 27 באוגוסט |  |
|  |   ארגנטינה |  87 |   |  |   קנדה |  79 |  |
|  |   ברזיל |  82 |   |  |   ברזיל |  97 |  |
דירוג סופי

| --- | --- |
: העפלה לאולימפיאדה
| מקום | נבחרת | תוצאה |
| --- | --- | --- |
|  |  פוארטו ריקו | 9-1 |
|  |  ארגנטינה | 8-2 |
|  |  ברזיל | 5-5 |
| 4 |  קנדה | 5-5 |
| 5 |  קובה | 4-4 |
| 6 |  אורוגוואי | 4-4 |
| 7 |  הרפובליקה הדומיניקנית | 3-5 |
| 8 |  איי בהאמה | 2-6 |
| 9 |  ונצואלה | 0-4 |
| 10 |  ברבדוס | 0-4 |
אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי

| --- | --- |

אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי
 לידה:  29 בדצמבר 1882 (יוליאני) Pugachyov, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 בפברואר 1945 (בגיל 62) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, צרפת, הרפובליקה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  מכון הממלכתי לטכנולוגיה של סנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  רומן היסטורי, ספרות מדע בדיוני 
 זרם ספרותי:  ריאליזם סוציאליסטי 
 יצירות בולטות:  The Golden Key, or the Adventures of Buratino 
 תקופת הפעילות:  מ-1907 
 בן או בת זוג:  Natalia V. Krandievskaya 
 צאצאים:  ניקיטה א. טולסטוי, דמיטרי טולסטוי 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור אות הכבוד  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור לנין  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 חתימה:   
 
אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי (ברוסית: Алексе́й Никола́евич Толсто́й‏; 10 בינואר 1883 - 23 בפברואר 1945) היה משורר וסופר רוסי סובייטי, שכתב בתחומים רבים אך התמקד בעיקר ברומנים היסטוריים ומדע בדיוני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה כתב צבאי. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה חי טולסטוי בקונסטנטינופול, אבל חזר לברית המועצות בשנת 1923. במלחמת העולם השנייה היה אחד האישים הראשונים שדיברו על הרג ההמונים שעשו הנאצים באמצעות משאיות גזים. הוא זכה שלוש פעמים בפרס סטלין על פעילותו בתחום הספרות, אחד מהם על ספרו "פטר הראשון" משנת 1941. ב-1936 מונה ליושב ראש איגוד הסופרים הסובייטי וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1938. היה חבר באקדמיה הסובייטית למדעים.
מבין ספריו הנודעים היה גם הספר "בנתיב הייסורים" שמגולל קורותיהן של שתי אחיות על רקע אירועי מהפכת אוקטובר. הספר זכה למספר עיבודים, לרבות שתי סדרות טלוויזיה סובייטיות וסדרת טלוויזיה רוסית.
אזכורים ליצירתו

ברומן לב של כלב למיכאיל בולגאקוב מוזכר שירו "סרנדת דון חואן" כשיר ששרה אחת הדמויות.
כמה מספריו תורגמו לעברית:
האחיות: תרגום מרוסית לאה גולדברג
שנת 1918
סיפורי פרטיזנים סיפורי איבן סודריוב
פטר הראשון שלושה כרכים
בנתיב הייסורים - בתרגום לאה גולדברג
מפתח הזהב או הרפתקאות בורטינו- תרגום מחודש 2015-לוי צירולניקוב .
שיריו "מכורתי" בלחן אלכסנדר גרצ'אנינוב ו"אסירים-אסירי סיביר" תורגמו ובוצעו על ידי זמרים ישראלים .
הערות שוליים

↑  הזעוה החומה, הארץ, 17 באוגוסט 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269063605171  PLWABN: 9810699625005606  BIBSYS: 90065442  BNE: XX889618  BnF: cb11926773v (data)  CiNii: DA00904410  GND: 118642901  ICCU: CFIV019499  ISNI: 0000 0001 2283 3642  LCCN: n79131908  LNB: 000025899  MusicBrainz: 679a4c16-4b08-4b19-a5f1-9734c438851a  NDL: 00458897  NKC: jn19990210621  NLA: 35552228  NLG: 79481  NLK: KAC200508878  NSK: 000055481  NTA: 070148864  SELIBR: 97258  SNAC: w66x0c0j  SUDOC: 027165043  Trove: 993419  VIAF: 98681641   WorldCat (עם VIAF): 98681641 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלמז איינה

אלמז איינה (באנגלית: Almaz Ayana;‏ נולדה ב-21 בנובמבר 1991) היא אתלטית אתיופית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת העולם (לונדון 2017) ושיאנית העולם לשעבר בריצת 10,000 מטר ואלופת העולם בריצת 5000 מטר (בייג'ינג 2015).
ביוגרפיה

איינה נולדה וגדלה באתיופיה. בנעוריה התמחתה בריצת 3000 מטר מכשולים. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שהתקיימה בקנדה ב-2010 סיימה חמישית ובהמשך השנה שברה את שיא הנוער בריצה זו כשקבעה תוצאה של 9:22:51 דקות.
ב-2012 עברה להתחרות בריצת 5000 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2013 זכתה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:51.33 דקות, לאחר הזוכה מסרט דפאר וסגניתה מרסי צ'רונו. ב-2014 זכתה במדליית זהב באליפות אפריקה שהתקיימה במרוקו, בשיא אליפות של 15:32.72 דקות.
ב-17 במאי 2015 קבעה שיא אישי של 14:14.32 דקות כשניצחה בתחרות ליגת היהלום בשאנגחאי. באוגוסט 2015 זכתה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא אליפות של 14:26.83 דקות.
ב-2 ביוני 2016 שיפרה את שיאה האישי כשניצחה בתחרות ליגת היהלום ברומא בתוצאה של 14:12.59 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים לאחר שיאה של טירונש דיבאבה.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה איינה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 10000 מטר בשיא עולם חדש של 29:17.45 דקות, לפני ויויאן צ'רויוט מקניה (29:32.53 דקות) ובת ארצה טירונש דיבאבה (29:42.56 דקות) ומדליית ארד, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:33.59 דקות, אחרי ויויאן צ'רויוט (14:26.17 דקות) והלן אובירי מקניה (14:29.77 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 30:16.32 דקות. בריצת 5000 מטר זכתה במדליית כסף בתוצאה של 14:40.35 דקות לאחר המנצחת הלן אובירי.
הערות שוליים

↑  התוצאות הטובות ביותר בריצת 5000 מטר אתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
| אלופות עולם באתלטיקה – ריצת 3,000 מטר וריצת 5,000 מטר |
| --- | --- | --- |
| ריצת 3,000 מטר | 1983: מארי דקר ארצות הברית • 1987: טטיאנה דורובסקיך ברית המועצות • 1991: טטיאנה דורובסקיך ברית המועצות • 1993: קו יונשיאה הרפובליקה העממית של סין   |  |
| ריצת 5,000 מטר | 1995: סוניה או'סאליבן אירלנד • 1997: גבריאלה סאבו רומניה • 1999: גבריאלה סאבו רומניה • 2001: אולגה יגורובה רוסיה • 2003: טירונש דיבאבה אתיופיה • 2005: טירונש דיבאבה אתיופיה • 2007: מסרט דפאר אתיופיה • 2009: ויויאן צ'רויוט קניה • 2011: ויויאן צ'רויוט קניה • 2013: מסרט דפאר אתיופיה • 2015: אלמז איינה אתיופיה • 2017: הלן אובירי קניה • 2019: הלן אובירי קניה • 2022: גודאף צגאי אתיופיה • 2023: פיית' קיפייגון קניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14259917
אלכסיי נמוב

אלכסיי נמוב (ברוסית: Алексей Юрьевич Немов; ‏נולד ב-28 במאי 1976) הוא מתעמל רוסי בעבר. אלוף אולימפי בעל 12 מדליות, מהן 4 זהב ומספר מדליות באליפויות העולם במחצית השנייה של שנות ה-90. נמוב היה אחרון ברצף מתעמלים סובייטים ורוסים שהיו זוכים במספר רב של מדליות אולימפיות. לאחר פרישתו לא גדל ברוסיה מתעמל ברמתו.
ביוגרפיה

אלכסיי נמוב החל להתאמן בגיל חמש בבית הספר לספורטאים צעירים בעיר טוליאטי. בשנת 1989 הוא ניצח באליפות ברית המועצות לנוער. החל משנת 1990 הוא השתתף בתחרויות בינלאומיות תוך זכייה במדליות. בשנת 1994 נמוב ניצח באליפות רוסיה לבוגרים. בעקבות כך הוא נשלח לאליפות העולם ונכלל במשלחת ארצו לאולימפיאדה.
במהלך סוף שנות ה-90 אלכסיי נמוב היה הכוכב של הנבחרת וזכה במספר מדליות באליפויות העולם. במשחקים אולימפיים בסידני הוא היה בין מובילי הנבחרת וזכה בשש מדליות.
בשנת 2004 נמוב הגיע למשחקים אולימפיים לאחר פציעה ולא זכה באף מדליה. אומנם בעקבות פרשת השיפוט האיגוד הבינלאומי החליט על שינויים משמעותיים בשיטת הניקוד.
בשנת 2005 נמוב פרש מתחרויות ועוסק בפעילות ציבורית.
השתתפות באולימפיאדות

המשחקים הראשונים בהם השתתף נמוב היו אולימפיאדת אטלנטה (1996). במשחקים אלו נמוב זכה בשתי מדליות זהב, מדליית כסף ו-3 מדליות ארד. בסך הכול הוא זכה ב-7 מדליות במהלך התחרויות באטלנטה.
את ההישג הזה שיחזר נמוב כעבור ארבע שנים באולימפיאדת סידני (2000).
למשחקי אתונה בשנת 2004 הגיע נמוב ככוכב הנבחרת אף על פי שזמן קצר לפני המשחקים הוא נפצע. ההישג הגדול של נמוב במשחקים אלו היה המקום החמישי בתרגיל מקבילים. בתרגיל על מתח הוא ביצע תרגיל שכלל מספר אלמנטים קשים. שופטי התחרות נתנו לו ציון 9.725 בלבד. צופי התחרות לא נתנו יד להמשך התחרות והייתה מהומה באולם. לאחר רבע שעה הציון שונה ל-9.762 אך גם זה השאיר את נמוב מחוץ לטווח המדליות. הצופים לא נרגעו והמשיכו ברעש. רק לאחר שנמוב עצמו התייצב במרכז האולם וביקש מהצופים לתת אפשרות להמשיך בתחרות הצופים נרגעו.
בעקבות המהומה, חלק משופטי התחרות הוצאו מחבר השופטים ונמוב קיבל התנצלות רשמית של התחרות. תקופה קצרה לאחר התחרות בוצעו שינויים מפליגים בשיטת הניקוד.
אלן גדר

| --- | --- |

אלן גדר
 לידה:  21 באוגוסט 1958 (בן 66) לנדאווה, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  סלובניה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 השכלה:  אוניברסיטת ליובליאנה  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי  צבא סלובניה
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 דרגה:   גנרל מאיור
 תפקידים בשירות
 מפקד הפיקוד ה-4 ראש המטה הכללי הסלובני
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עשרת הימים 
 עיטורים
 מדליית גנרל מייסטר  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אלן גדר (בסלובנית: Alan Geder;‏ נולד ב-21 באוגוסט 1958) הוא גנרל סלובני, אשר שימש כסגן ראש המטה הכללי הסלובני במהלך שנת 2010–2011, ושוב בין 2015–2018. במהלך שנת 2018, הוא אף שימש כרמטכ"ל בפועל.
ביוגרפיה

גדר נולד בלנדאווה ב-21 באוגוסט 1958. ב-1988 הוא התגייס לצבא יוגוסלביה ושרת בהגנה הטריטוריאלית של סלובניה. ב-1991 הוא השתתף במלחמת עשרת הימים לעצמאות סלובניה. לאחר המלחמה, שימש כסגן מפקד ההגנה הטריטוריאלית של מורסקה סובוטה. בין 1992–1995 הוא שימש כמפקד גדוד השריון ה-74. בין 1994–1999 שימש כמפקד הפיקוד ה-4. במהלך שנת 1999, שימש כמפקד הבריגדה ה-82. בין 2005–2006 הוא שהה בבוסניה והרצגובינה כחלק מכוח שמירת השלום של נאט"ו. בין 2010–2011 הוא שימש כסגן ראש המטה הכללי הסלובני. בין 2011–2015 הוא שימש כנציג סלובניה בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. ב-2015 הוא חזר לכהן כסגן הרמטכ"ל.
ב-22 בפברואר 2018, לאחר שהרמטכ"ל אנדריי אוסטרמן פוטר, גדר מונה לרמטכ"ל הזמני. הוא כיהן בתפקיד עד 28 בפברואר של אותה שנה, אז החליפה אותו בתפקיד אלנקה ארמנץ.
אלי נועם

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1946 (בן 78) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  בית הספר למשפטים בהרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  מרטין פלדסטיין, תומאס שלינג 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 בן או בת זוג:  נדין סטרוסן 
 
אלי נועם (באנגלית: Eli Noam; נולד ב-22 באוגוסט 1946) הוא פרופסור ישראלי-אמריקאי לכלכלה באוניברסיטת קולומביה. נועם כתב יותר מ-400 מאמרים וערך כ-25 ספרים.
ביוגרפיה

נועם נולד בירושלים, ועזב עם הוריו לארצות הברית בגיל 9.
את שירותו הצבאי עשה נועם בחיל האוויר הישראלי, ושירת במהלך מלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטת הרווארד. המנחה שלו לדוקטורט בכלכלה היה מרטין פלדסטיין.
ב-1975 לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת קולומביה ובפקולטה לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון. מ-1976 מלמד נועם באוניברסיטת קולומביה במגמת כלכלה. בשנים 1998–2000 לימד גם באוניברסיטת סנט גאלן בשווייץ. החל משנת 1990 הוא מנהל מרכז לחקר מידע טלוויזיוני (Columbia Institute for Tele-Information) שהוא חלק של בית הספר לכלכלה באוניברסיטת קולומביה.
נשוי לנאדין סטרויסן, ששימשה בעבר כנשיאת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
אל תען כסיל כאיולתו

אַל תַּעַן כְּסִיל כְּאִוַּלְתּוֹ הוא ביטוי מקראי, שמקורו בספר משלי. הביטוי מדריך את האדם להימנע מלהשיב על דברים שנאמרים לו על ידי אדם טיפש. ההוראה שבביטוי זה אינה מוחלטת ואינה תקפה בכל מצב. בפסוק העוקב בספר משלי מובאת הוראה סותרת: עֲנֵה כְסִיל כְּאִוַּלְתּוֹ. משום סתירה זו הועלתה הצעה אצל חז"ל לגנוז את ספר משלי. בספרות חז"ל ובין פרשני המקרא נאמרו כמה הסברים להבחנה בין המצבים בהם יש לענות לדברי הכסיל לבין המצבים בהם אין לענות לו.
הסתירה המקראית ודרכים ליישובה

בשני פסוקים עוקבים בספר משלי מובאות שתי הנחיות סותרות, ולכל הנחיה נימוק:
ההנחיה: ”אַל תַּעַן כְּסִיל כְּאִוַּלְתּוֹ” והנימוק: ”פֶּן תִּשְׁוֶה לּוֹ גַם אָתָּה”
ההנחיה: ”עֲנֵה כְסִיל כְּאִוַּלְתּוֹ” והנימוק: ”פֶּן יִהְיֶה חָכָם בְּעֵינָיו”.
בתלמוד הבבלי מובא שבין היתר בשל סתירה זו ביקשו חכמים לגנוז את ספר משלי:
”ואף ספר משלי בקשו לגנוז, שהיו דבריו סותרין זה את זה... ומאי דבריו סותרים זה את זה - כתיב: 'אל תען כסיל כאולתו', וכתיב 'ענה כסיל כאולתו'”.
הסתירה המקראית ודרכים ליישובה > דרכים ליישוב הסתירה

| המקור | מתי אין לענות | מתי יש לענות | הסבר |
| --- | --- | --- | --- |
| תלמוד בבלי | במילי דעלמא | בדברי תורה | בדברי תורה יש להשיב וללמד, ואילו בדברים בטלים של העולם הזה רשאי שלא להשיב |
| מדרש משלי | במקום שמכירים אותו ואותך | במקום שאין מכירים אתכם | במקום שמכירים אתכם עלולים לומר עליך שאתה נושא ונותן עם הכסילים. באותו מקום לא יחושו לדברי הכסיל משום שמכירים אותו. במקום שאין מכירים אתכם עלולים לחשוב שאילו לא הייתה אמת בדבריו של הכסיל לא היית שותק לו |
| רבי אברהם אבן עזרא והרלב"ג | כשהסכל מחרף אותך | כשטועה הסכל בדברי חכמה | לא ראוי לחוש לשגעונותיו של סכל, אבל להחכים את בני האדם ולהסיר אותם מטעות זה דבר נחוץ |
| ספר חסידים | באפיקורוס ישראל | באפיקורוס גוי | על דברי אפיקורוס גוי יש לענות, שייתכן שיקבל את תשובתך, ואילו אפיקורוס ישראל סביר שלא ישמע |
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל', עמוד ב'
↑  ספר משלי, פרק כ"ו, פסוקים ד'–ה'
↑  פירוש: בנוסף למגילת קהלת שרצו לגנוז מסיבה דומה
↑  מסכת שבת, דף ל', עמוד ב'
↑  על פי המאירי במסכת שבת ל עמוד ב ד"ה לעולם
↑  פרשה כו סימן ד, מובא גם בילקוט שמעוני משלי תתקסא
↑  בפירושיהם למשלי כו.
↑  מהדורת מקיצי נרדמים, עמוד 483, סימן תתתתשעא
↑  על פי חילוק המובא בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ח, עמוד ב'