stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אייזיק ספרין
מספריו

את עיקר מפעל חייו ראה בחיבור ספרים רבים, בהם שילב את קבלת האר"י ותורת הבעש"ט, בהם:
היכל הברכה – פירוש על חמישה חומשי תורה, בדגש על פירוש המסורה. הודפס לראשונה בלעמבערג בין השנים ה'תרכ"ד-ה'תרל"ד
אוצר החיים – פירוש לתרי"ג מצוות על דרך הפרד"ס (בתוך חומש היכל הברכה)
כתם אופיר – פירוש על מגילת אסתר (בחומש היכל הברכה לשמות). יצא לאור במהדורה חדשה על ידי מכון "אור פני יצחק", קומרנה
זוהר חי – פירוש על ספר הזוהר על פי קבלת האר"י והבעש"ט
נתיב מצוותיך – הקדמה לספר אוצר החיים
נוצר חסד – פירוש למסכת אבות. מהדורה מבוארת יצאה על ידי מכון "אור פני יצחק"
אדם ישר – תפילות להינצל ממגפה
דרך אמונה – "דברים הנצרכים לתורה ולעבודה" (בחומש היכל הברכה סוף פרשת בראשית)
כמו כן חיבר מספר ספרים בתורת הנגלה ובהלכה, והם:
עצי עדן, מעשה ארג, ופני זקן – פירוש למשנה
עשירית האיפה – פירוש לתורת כהנים
פני זקן – פירוש לתלמוד ירושלמי, מסכת שקלים
נדבת פי – פירוש למסכת קינים והערות לספריו 'פני זקן' על שקלים ול'עשירית האיפה' על הספרא
שלחן הטהור – על סדר ההלכות שבשולחן ערוך אורח חיים.
עד אמצע המאה ה-20 היה מגילת סתרים ספר סודי, ועבר בכתבי יד רק למעטים מחסידי קומרנא. בשנות החמשים יצאה לאור גרסה שנערכה מתוך שני כתבי יד (ירושלים וקומרנא) בהוצאת מוסד הרב קוק על ידי נפתלי בן-מנחם. בספר שני חלקים: "ספר החזיונות" – כעין יומן של האדמו"ר ובו חזיונות, חלומות וסיפורים מתוארכים. הוא גם מדבר בו רבות על שורשי נשמות, בעיקר שלו ושל הסובבים אותו. החלק השני, "מעשה השם", הוא אוסף סיפורים על הבעש"ט שאת רובם שמע מפי חותנו, רבי אברהם מרדכי מפינטשוב.
ראו גם

חסידות קומרנה
הערות שוליים

↑  בספרו מגילת ספרים ובהקדמת בנו לספרו זהר חי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267314005171  BIBSYS: 3430  BnF: cb14593662c (data)  CiNii: DA12469148  GND: 133966844  ISNI: 0000 0000 8092 1395  LCCN: nr91006049  NKC: xx0010669  NTA: 297225812  VIAF: 12553913   WorldCat (עם VIAF): 12553913
ירמיה (תבליט)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  בוריס שץ
 תאריך יצירה:  1911
 טכניקה וחומרים:  ברונזה
 ממדים בס"מ
 רוחב:  73
 גובה:  58
"ירמיה" הוא תבליט שנוצר על ידי בוריס שץ ומציג את הנביא ירמיהו.
תיאור

עד לראשית המאה ה-20 נתפש תיאור התנ"ך בקרב היהודיות הליברלית כביטוייה של אמנות יהודית. לפיכך, הבחירה של שץ בדמותו של הנביא נבעה מהתפיסה כי ביטוי נכון של התנ"ך יכול להתקיים רק בארץ-ישראל. לפיכך, בחירתו של שץ בנביא ירמיהו, נביא החורבן והגאולה, שיקפה את הגישה הלאומית-ציונית שלו.
סגנון התבליט הוא ריאליסטי-אקדמי, אולם יש בו יסודות דקורטיביים, ההופכים את דמות הנביא לסמל. ירמיהו מוצג כאיש בעל זקן עבות, לבוש גלימה ארוכה עם ברדס. מבטו מופנה אל הצופה. הוא מתואר יושב על הארץ, כשהוא כותב במגילה הפרושה על ברכיו. רקע התיאור מכיל נוף אירופי. התיאור נתון בתוך מסגרת רחבה שבמרכזה התחתון מופיע שמו של הנביא. בפינתה הימנית חקוק הפסוק "מִי יִתֵּן רֹאשִׁי מַיִם וְעֵינִי מְקוֹר דִּמְעָה וְאֶבְכֶּה יוֹמָם וָלַיְלָה אֵת חַלְלֵי בַת עַמִּי" (ספר ירמיהו; ח; כג).
התבליט נוצק בברונזה, אולם קיימות גרסאות שלו גם בנחושת ובפליז בגדלים שונים. בשנת 1915, בזמן מלחמת העולם הראשונה, חזר שץ לדמות הנביא, הפעם במדיום הציור.
הערות שוליים

↑  ראו: מנור, דליה, אמנות בציון: צמיחתה של אמנות לאומית מודרנית בארץ-ישראל, מוסד ביאליק, ירושלים, 2018, עמ' 88-84.
↑  ראו: שילה-כהן, נורית (עורכת), "בצלאל" של שץ, 1903-1929, מוזיאון ישראל, ירושלים, תשמ"ג, עמ' 121.
יצחק אייזיק מטירנא

.
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־14  טרנבה, ממלכת הונגריה? טירנא/טירנוי, צ'כיה (בוהמיה)? טירנאו, צ'כיה (מוראביה)? 
 פטירה:  1425? בערך ה'קפ"ה 
 מקום פעילות:  האימפריה הרומית הקדושה
 תקופת הפעילות:  ?–1425 
 השתייכות:  רבני אשכנז
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, מנהגים
 רבותיו:  רבי אברהם קלויזנר (מהרא"ק), רבי שלום מנוישטט, רבי אהרן בלומלין
 בני דורו:  המהרי"ל
 חיבוריו:  "ספר המנהגים"
 
רבי יצחק אייזיק מטירנא (? – סביבות ה'קפ"ה, 1425) מגדולי אשכנז בימי הביניים, מחבר "ספר המנהגים" שהשפיע מאוד על נוסח אשכנז המזרחי ועל ארחות יהדות מזרח אירופה לעתיד, כש'מנהגי המהרי"ל', ספר מנהגים לפי מנהגיו של המהרי"ל שהיה חברו של רבי יצחק אייזיק, השפיע על נוסח אשכנז המערבי ואורחות יהדות מערב אירופה.
חייו

מעט מאוד ידוע על קורות חייו, למעט שם אביו בנימין. זיהויה של עיר הולדתו טירנא אינו ודאי, ולפי השערות שונות מדובר בטרנבה שבסלובקיה של היום, בטירנאו שבמוראביה או טורנאו (או טירנוי וישנן הגיות נוספות) שבבוהמיה.
רבי יצחק גדל בווינה, ושם למד עם המהרי"ל אצל רבי שלום מנוישטט, רבו המובהק של המהרי"ל. בהמשך למד אצל רבי אברהם קלויזנר, רבו המובהק של רבי יצחק אייזיק, ורבי אהרן בלומלין. הוא עצמו השתמש רק בכינוי אייזיק ולא בשמו העברי, כמקובל בתקופה. ישנם חוקרים הסבורים שכיהן כרב בווינה, בפרשבורג ובטירנא. לאחר פרעות 1421 באוסטריה יש תיעוד להימצאותו בנירנברג באותה שנה, אך מעבר לכך לא נודע דבר אודותיו.
ספר המנהגים

לאחר הפרעות, חיבר רבי יצחק את "ספר המנהגים" שבזכותו הוא מוכר. בחיבור סיכם בעיקר את מנהגי יהודי אוסטריה, ואזורים אחרים במרכז אירופה כהונגריה ובוהמיה, לפי מה שלמד מרבותיו. מטרתו הכללית של הספר היא לשמש מדריך לבא בשערי בית הכנסת ולהתמצא במהלך התפילה. המחבר ציין כי היעדר בקיאים והרצון להבהיר מה יש לעשות בפועל הביאו לכתוב ספר בלשון השווה לכל נפש. הספר מתחיל במנהגי מוצ"ש, ימי החול, שבת וראש חודש, ולאחר מכן מביא את מנהגי כל השנה לפי סדר החודשים מחודש ניסן כמקובל.
"ספר המנהגים" הוא הנפוץ ביותר מסוגו ביהדות אשכנז ובייחוד במזרח אירופה, אף שעד ראשית הדפוס היו חיבורי המהרא"ק והמהרי"ל נפוצים יותר. בשל כך כמעט ואינו מוזכר בכתבי בני דורו. כך גם אצל האחרונים, אם כי הרמ"א מצטטו רבות ב"מפה" לשולחן ערוך ומסתמך על דבריו כמנהג אשכנז המקובל. כך גם ב"דרכי משה", פירושו לארבעה טורים. המהדורה המודפסת הראשונה של "ספר המנהגים" יצאה לאור בוונציה ב-1566. מאז הספר הודפס מעל מאה פעמים, כולל תרגומים רבים ליידיש.
בעקבות תפוצתו הרבה, מנהגים רבים שנוהגים האשכנזים (לפחות בקהילות אשכנז המזרחי) הם לפיו. ביניהם אמירת תשליך, קיום סעודת הפורים אחרי הצהריים לאחר תפילת מנחה והקפדה שרובה תהיה ביום, אי-אמירת תחנון בל"ג בעומר ובט"ו באב, תקיעה בשופר בכל חודש אלול למעט בערב ראש השנה, השענת הראש בנפילת אפיים בשחרית על הזרוע שהתפילין של יד אינן מונחות עליה ולהפך בנפילת אפיים במנחה. ישנם מנהגים אחרים רבים המקובלים על פי ספרו. כמו כן, נתקבלו רובן ככולן של הכרעותיו לגבי פיוטים במחזור אשכנז המזרחי. לדוגמה, ברוב כתבי יד, מופיע היוצר "אפוני אימיו" להראב"ן לשבת ברית, אך על פי קביעות ספר המנהגים, ברוב דפוסי המנהג המזרחי מופיע היוצר "אות בריתות שלש עשרה" לאברהם הכהן ברבי יצחק.
לקריאה נוספת

יוסף י' כהן, ספריהם של חכמי הונגריה הראשונים, הַמַּעְיָן, שנה ח', חוברת 4, תמוז תשכ"ח, עמ' 12-4 ("ר' אייזיק טירנא וספרו מנהגים").
הרב שמואל הכהן וינגרטן, ר' אייזיק טירנא ותולדותיו, כתב העת "המעיין", גיליון י', חוברת מס' 2, טבת תש"ל, עמ' 56-48 (יצא לאור תדפיס של המאמר בתל אביב תש"ל).
הרב שלמה יהודה שפיצר (מהדיר), המבוא לספר המנהגים לרבינו אייזיק טירנא, "מכון ירושלים - מפעל תורת חכמי אשכנז", ירושלים תש"ס, עמ' 19-9.
ספת ליהוק

ספת ליהוק פיזית על הסט של האתר הפורנוגרפי Backroom Casting Couch
בלשון נקייה, ספת הליהוק היא תופעה שבה האחראי (בדרך כלל, במאי ליהוק או מפיק סרטים) מפתה באופן מיני מועמדי עבודה שמעוניינים לעבוד בתעשיית הבידור, בעיקר תפקידי משחק. מונח זה התייחס במקור לספות פיזית במשרד הליהוק, אך כיום הוא משמש כמטונימיה לתופעה בכללותה. תופעה זו קיימת כסוגה פורנוגרפית.
כלכלה

לדברי הכלכלנים תומאס בורצ'רדינג ודארן פילסון, הסיכון הגבוה והתשואות בקולנוע ההוליוודי מעודדים את תופעה זו. האפשרות לתשואות גבוהות מעודדת שחקנים לא מבוססים לקבל שכר מינימלי בתמורה לתפקידים. מפני שמפיקים אינם מסוגלים להעריך את כישרונם של השחקנים המועמדים לתפקיד מסוים, בשל אי-ודאות, ישנם שחקנים שנותנים טובות הנאה מיניות למפיקים כדי להשיג יתרון בליהוקם לתפקיד, ולאפשרות ששכרם יהיה שכר מופחת. בשל כך, נוצר ניגוד עניינים בין התופעה לבין קבלת החלטות של המפיקים.
לשחקנים העוסקים בפרקטיקה זו לא מובטח תפקיד, שכן יש שפע של שחקנים שעוסקים בפרקטיקה זו. ההחלטה של שחקן אם לספק טובת הנאה מינית דומה לדילמת האסיר, ומביאה לטרגדיה של נחלת הכלל שבה יש צורך בסיפוק הנאה מינית כדי להשיג תפקידים בקולנוע ממפיקים שדורשים זאת, אך לא מספק יתרון ביחס לשחקנים אחרים שעוסקים בפרקטיקה זו. אם מתן מין היה מרצון ומבוצע בהסכמת כל הצדדים, ספת הליהוק הייתה ככל הנראה פשע ללא קורבן. שחקנים שאינם עוסקים בפרקטיקה זו כפופים להשפעות חיצוניות, כולל כושר עבודה מופחת.
בורצ'רדינג ופילסון טוענים כי ספת הליהוק בוטלה עם השנים, בעיקר לאחר פסק דין ארצות הברית נגד פרמאונט (אנ'). פסק דין זה גרם לביטול חוזי עבודה ארוכי-טווח של שחקנים בקולנוע האמריקאי, שבהם יכלו המפיקים לבקש משחקנים טובות הנאה מינית בשל כוח מיקוח חזק יותר.
פורנוגרפיה

האזכור הכי מוקדם לספות הליהוק בסרטים פורנוגרפיים היה בסרט הפורנוגרפי The Casting Couch ‏(1924). בסרט בן עשר הדקות, במאי הליהוק אומר לשחקנית צעירה ללבוש בגד ים במהלך מבחן בד, מרגל אחריה בצורה מציצנית בזמן שהיא מתפשטת בחדר אחר, ונכנס לחדר כדי לבקש ממנה יחסי מין. בתחילה, היא דוחה את הבקשה, אך לאחר שקראה ספר בשם How to Become a Movie Star, היא מסכימה לבצע איתו יחסי מין על ספה בתמורה לתפקיד בסרטו. הסרט מסתיים בכיתוב האומר: "הדרך היחידה להפוך לכוכב הוא לקיים יחסי מין עם במאי טוב ולהתקדם למעלה".
השימוש המודרני הראשון בספות הליהוק באתרי הפורנוגרפיה היה באתר הפורנוגרפי Backroom Casting Couch ב-2007. ב-2009–2020, חברת הפורנוגרפיה GirlsDoPorn הפיקה מאות סרטונים של סרטים פורנוגרפיים בסוגה זו, בעיקר בהשתתפות נשים בגילאי 18–22 שלא הופיעו בפורנוגרפיה לפני כן. על פי דיווחי הקורבנות וחומר התביעה נגד החברה, הנשים המתוארות עברו מניפולציות, נכפו, שיקרו להן, קיבלו מריחואנה או סמים אחרים או אולצו פיזית לקיים יחסי מין. בנובמבר 2019, שישה אנשים המעורבים באתר הואשמו בסחר במין בכוח, הונאה וכפייה. סרטונים רשמיים של החברה נצפו למעלה ממיליארד פעמים, ונצפה כ-680 מיליון פעמים באתר הפורנוגרפי, Pornhub. הערוץ הרשמי של החברה היה בין 20 הנצפים ביותר של האתר. גם עותקים פיראטיים של הסרטונים הפורנוגרפיים נצפו מאות מיליוני פעמים. על פי התביעה נגד החברה, ניתן היה למצוא את סרטי הפורנוגרפיה באתרי הפורנוגרפיה לפחות עד דצמבר 2020. בשנת 2020, 22 נשים זכו בפיצוי מצטבר של 12.75 מיליון דולר אמריקאי.
ראו גם

Me Too
הון ארוטי
יחסי מין תמורתיים
כיילה (שפה)

| --- | --- |
 מדינות:  אתיופיה
 אזורים:  אמהרה · תיגראי
 דוברים:  נכחדה
 כתב:  כתב געז מותאם
 משפחה:  שפות אפרו-אסיאתיות שפות כושיות שפות אגאו שפות אגאו צפוניות קימנת כיילה
 קוד שפה:  ISO 639-3: ––  גלוטולוג: kayl1240
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
כַּײְלָה או כַּײְלִית (בכתב געז: ካይላ "כַּיְלָה"; גם ካይልኛ "כַּיְלְנְיָה") הייתה ניב של שפת קימנת, בענף אגאו של משפחת השפות הכושיות. הניב מכונה גם סְמֵן על שם הרֵי סמֵן, שם היא דוברה. כיילה והניב השני של קימנת, קװארה, דוברו בעבר בפי יהודי אתיופיה, ביתא ישראל.
קימנת הייתה גם שפתם של הקמנתים, שחיו בשכנות לביתא ישראל. השפה ידועה הודות להערות שנמצאו בכתבי יעקב פייטלוביץ' על כתב געז, וכיום השפה משומרת על ידי קהילת ביתא ישראל.[דרוש מקור]
מקור שם השפה נעוץ בכינוי "כיילה" שניתן לביתא ישראל על ידי שכניהם.[דרוש מקור]
ראו גם

כיילה ככינוי לביתא ישראל
לקריאה נוספת

David Appleyard, "Kaïliña a "new" Agaw dialect and its implications for Agaw dialectology". In Voice and Power. The Culture of Language in North-East Africa. Ed. by R.J. Hayward & I. Lewis. pp. 1-19. London, SOAS. 1996 (March). ISBN 0-7286-0257-1.
David Appleyard, "Preparing a Comparative Agaw Dictionary", in ed. Griefenow-Mewis & Voigt, Cushitic & Omotic Languages: Proceedings of the 3rd International Symposium Berlin, Mar. 17-19, 1994, Rüdiger Köppe Verlag, Köln 1996. ISBN 3-927620-28-9.
הערות שוליים

↑  המלה "ניה" היא סיומת חבשית כללית לציון שפות בדומה לסיומת העברית "ית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420830005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא ביתא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עוד מעבר

סמל ספרד עליו מופיע המוטו
עוד מֵעֵבֶר (מלטינית: PLUS ULTRA) הוא המוטו הלאומי של ספרד. מקורו במוטו האישי של מלך ספרד, קרלוס הראשון.
המוטו קשור קשר הדוק לעמודי הרקולס, שעל פי המיתולוגיה היוונית הוצבו על ידי הרקולס בקרבת מצר גיברלטר, וסימנו את גבולו המערבי של העולם המוכר דאז. על פי המיתולוגיה הופיעה האזהרה "NEC PLUS ULTRA" (או בגרסאות אחרות - "NON PLUS ULTRA" - "אין עוד מֵעֵבֶר") בשמשה כאזהרה למלחים ולנווטים שלא להפליג אל מעבר למצר.
המוטו אומץ על ידי המלך קרלוס כמוטו האישי שלו, ככל הנראה על פי הצעת רופאו ויועצו האישי לואיג'י מרליאנו. הרעיון מאחורי המוטו נועד לעודד את קרל הצעיר להתעלם מאיסורים ואזהרות עתיקות ולעודדו ליטול סיכונים וללכת "עוד מעבר". קרלוס נולד בעיר גנט (בבלגיה של היום) וכתוצאה מאימוצו של המוטו, הוא נפוץ באזור זה.
לאחר כהונתו של קרל כמלך קסטיליה ואראגון במאה ה-16, הפך המוטו למוטו של ספרד ההבסבורגית והופיע על מטבע הדולר הספרדי. מטרתו של המוטו הייתה לעודד מגלי ארצות ספרדיים להרחיק מעבר למצר גיברלטר אל עבר העולם החדש.
כיום חקוק המוטו באותיות זהב על סרט אדום המחבר בין עמודי הרקולס המשמשים כתומכים בסמלה של ספרד, ועל דגלה.
ספרת רחש

באלקטרוניקה, בעיבוד אותות ובטכנולוגיות RF, סִפרת רחש היא מידת הפגיעה ביחס אות לרעש של אות כלשהו, הנגרמת על ידי רכיב אלקטרוני או חלק מסוים של מערכת אלקטרונית, בשרשרת RF.
ספרת הרחש מוגדרת כיחס בין הספק הרעש המתקבל במוצא הרכיב, לבין הרעש שהיה מתקבל במוצא של רכיב אידיאלי בעל אותו הגבר, כלומר רכיב שמגביר את המבוא ואינו מוסיף רעש משל עצמו. בהסתכלות מדויקת יותר, ספרת הרחש היא היחס בין יחס אות לרעש בכניסה ובין יחס אות לרעש במוצא.
בדרך כלל, מבטאים את ספרת הרחש בדציבלים.
ספרת הרחש היא תמיד מספר גדול מ-1 (או מ-‎0 dB), כי כל רכיב מוסיף רעש עצמי כלשהו - הרעש המינימלי הוא רעש ג'ונסון. ככל שספרת הרחש נמוכה יותר, הרכיב שקט ואיכותי יותר.
הגדרה

ספרת הרחש, ביחידות דציבל, מוגדרת כך:
כאשר  \ \mathrm {SNR} _{\mathrm {in,dB} }\     ו- \ \mathrm {SNR} _{\mathrm {out,dB} } הם יחסי האות לרעש (בדציבל) בכניסה ובמוצא, בהתאמה, של הרכיב או המערכת.
גודל שקול הוא גורם הרעש היחסי (בסקלה ליניארית) המסומן  \ {F}:
הקשר בין גורם הרעש לספרת הרחש הוא:
עבור רכיב פסיבי בעל ניחות  \ {L}, גורם הרעש יהיה:
כאן  \ {T_{\mathrm {phys} }} ו- \ {T_{0}} הן הטמפרטורה הפיזיקלית וטמפרטורת הייחוס, בהתאמה.
אם מספר רכיבים משורשרים בזה אחר זה, ניתן לחשב את גורם הרעש הכולל בעזרת נוסחת פריס:
כאשר  \ {F}_{i} הם גורמי הרעש של כל אחד מהמרכיבים, ו- \ {G_{i}} הם ההגבר של כל אחד מהמרכיבים.
מהנוסחה ניתן לראות כי רצוי שהמגבר הראשון בשרשרת יהיה איכותי (בעל ספרת רחש נמוכה ככל האפשר). תכונה זו חשובה אף יותר מההגבר שלו (בהנחה שההגבר חיובי): אם ההגבר איננו נמוך מדי, רמת הרעש הכולל של השרשרת תושפע בעיקר מספרת הרחש של המגבר הראשון, והרגישות לביצועי המגברים הבאים תהיה נמוכה.
קלקול במגבר (רכיב אקטיבי)

כאשר נכנס למגבר אות ואתו רעש ג'ונסון, מתרחשת הגברה של האות ושל רעש ג'ונסון במבוא הרכיב. במוצא הרכיב יופיעו האות המוכפל בערך ההגבר של המגבר, ורעש ג'ונסון המוכפל בערך ההגבר ובערך ספרת הרחש של המגבר, כלומר, יחס האות לרעש התקלקל בערך ספרת הרחש של המגבר.
לעומת זאת, אם נכנס למגבר רעש החזק מהרעש שהמגבר יוצר (רעש ג'ונסון + ספרת הרחש) בכ-15dB ומעלה (רעש החזק פי 31~ מרעש ג'ונסון) נראה במוצאו של המגבר רק עלייה זניחה של הרעש, מעבר לערך ההגבר, כלומר יחס האות לרעש כמעט שלא ייפגע, מכיוון שהרעש שיוצר המגבר הוא נמוך בהשוואה לרעש שנכנס אליו.
קלקול במנחת (רכיב פאסיבי)

במקרה של אות ואיתו רעש ג'ונסון, הנכנסים למנחת, המנחת אכן מנחית את האות בערך הניחות L, אך אינו מנחית את הרעש מכיוון שזה איננו מושפע מניחות, אלא הוא נקבע על ידי רוחב סרט והטמפרטורה. לכן, במוצא המנחת האות יונחת בערך L אך הרעש יהיה ברמת המבוא שלו (כלומר לא מונחת כלל). לפיכך, יחס האות לרעש ייפגע לפי גורם הניחות L. מכאן שברכיבים פסיביים כגון מנחת, הניחות שלהם הוא גם ספרת הרחש שלהם.
אם נכנס אל המנחת רעש החזק מרעש ג'ונסון ב-L (ערך הניחות של המנחת), לא יהיה קלקול ביחס האות לרעש.
שימוש

מערכות אלקטרוניות נאלצות לא פעם לעבד אותות בעלי עוצמה חלשה, שאליהם נלווים רעשים שונים (כמו במוצא אנטנה). דרך אחת להתמודד עם העוצמה הנמוכה של האות היא להשתמש במגבר, שיגביר את עוצמת האות המעובד. פעולת המגבר עצמו יוצרת גם היא רעש ג'ונסון, שמצטרף אל האות הרצוי. רעש נוסף יכול להצטרף אל האות בכל אחד מהשלבים הנוספים של עיבוד האות. ברגע שהרעש מצטרף אל האות הרצוי, מרכיבי המערכת יכולים להבדיל בין רעש חריג לבין האות הרצוי, אך אינם יכולים להבדיל בין רעש שמאפייניו דומים לאות הרצוי, לבין שינויים לגיטימיים באות הרצוי עצמו. לבסוף הרעש עלול למסך לחלוטין את האות הרצוי. בנקודה זו, תוספת הגבר תגביר גם את האות הרצוי וגם את הרעש, ולא תאפשר הפרדה ביניהם. (להפך - היא אף תגביר יותר את הרעש ביחס לאות).
שיטות אחרות, כגון הגדלת עוצמת האות הרצוי המקורי, אמנם יכולות לשפר את בולטות האות הרצוי אך תגרור גידול בפיזור קרינה אלקטרומגנטית, עלויות תפעול ואנרגיה (הספק), הפרעה לאותות לגיטימיים אחרים, ולעיתים תהיה אף מנוגדת לחוקי המדינה (שמגבילים עוצמות שידור, מסיבות שונות). שיפורים אחרים במערכת, כגון שיפור שבח האנטנה, יכולים גם הם לשפר את יחס האות לרעש, אך גם הם לא תמיד אפשריים (בגלל מגבלות גודל האנטנה, כיווניות המערכת וכדומה).
השיטה המקצועית עם כך, היא לתכנן את המסלול בצורה שתפיק סיפרת רעש מינימלית, למשל על ידי ארכיטקטורה אופטימלית, בחירת רוחבי סרט ורכיבים הולמים.
שיטות מתקדמות מאפשרות עיבוד הנתונים ביחסי אות לרעש הולכים ויורדים.
ראו גם

מגבר אופטי
הערות שוליים

↑  James Tsui, Ph.D., Microwave receivers and related components, USA: Air Force Avionics Labs, 1983, עמ' 11-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4177103-5
סיפורי קרליבך

סיפורי קרליבך הם אוסף של שישה תקליטורים בהם מספר ושר ר' שלמה קרליבך, סיפורי חסידים, בדרכו הייחודית ומלאת ההשראה, ושאותו מלווה הגיטריסט אבי סינגולדה.
את הסדרה יצר והפיק דוד הולשטיין.
האוסף יצא לאור לראשונה בשנת 1996, ולאחר מכן בהוצאה מחודשת בשנת 2000.
פירוט האלבום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דרכון מונקטש – הסיפורים שותפו של הקב"ה, דרכון מונקטש, החייל והסבא, רגע של קירוב לבבות ונרות השבת
חצקלה לכבוד שבת – הסיפורים חצקל'ה לכבוד שבת, הרבנית מלובלין, החזן העיור, הב"ח[דרושה הבהרה] הקדוש.
ים של דמעות – הסיפורים ר' קלונימוס קלמן, הגיבן הקדוש, שמחת תורה בגטו וורשא, ים של דמעות, וכמה סיפורים על ר' זושא.
שמע ישראל – הסיפורים הבעל שם טוב הקדוש, תפילת מנחה בקרלין, החוזה מלובלין, שמע ישראל.
יוסל'ה קמצן קדוש – הסיפור על יוסל'ה קמצן קדוש בעבר ונכדו הבישוף בהווה.
ר' לוי יצחק מברדיטשוב – הסיפורים מוישל'ה גנב, ר' לוי יצחק מבריצ'ב ור' שלמה מרדומסק.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סתירה (לוגיקה)

בלוגיקה, סתירה (או אנטיפסה, מיוונית: αντίφαση) פסוק מורכב שאינו אמיתי באף מצב עניינים. במילים אחרות, סתירה היא טענה אשר מורכבת מצירוף של מספר טענות פשוטות יותר; הטענה המורכבת הזו היא בהכרח שקרית שכן הטענות הפשוטות המרכיבות אותה אינן מתיישבות זו עם זו. למשל, כאשר טוענים לדבר והיפוכו. הסתירה משמשת במהלך הטיעונים לאישוש טענה, כהוכחה עקיפה על דרך השלילה, ובכך מפריכה ושוללת אותה.
השלילה של סתירה היא טאוטולוגיה - פסוק שהוא אמיתי בכל מצב אפשרי.
פסוק נחשב "סתירה" בתחשיב הפסוקים, אם הוא שקרי תמיד, כלומר; לכל ערך אמת של תתי הפסוקים המרכיבים אותו, הוא יהיה תמיד שקרי. ובניסוח מתמטי: אם  P הוא פסוק, אזי  \neg P\wedge P (גם 'P' וגם 'לא P') היא סתירה, ו־  \neg (\neg P\wedge P)=\neg P\vee P (או ש'P' או ש'לא P' שווה ל- לא נכון ש- גם'P' וגם 'לא P'), שהרי כבר הזכרנו שטאוטולוגיה היא שלילתה של הסתירה.
דוגמאות

"אני בירושלים ואני גם לא בירושלים".
"הלכתי לשם וגם לא הלכתי לשם".
"אני בחו"ל וגם בארץ".
נשים לב שהשלילה של פסוקים אלו היא אמת תמיד (כלומר טאוטולוגיה). למשל, השלילה של המשפט הראשון היא: "אני לא בירושלים או שאני כן בירושלים", וזו טאוטולוגיה.
גם נוסחאות לוגיות שקבוצת הצבות האמת שלהן ריקה נחשבות לסתירות. למשל, בנוסחה  \ 5<n<2, המשתנה n חופשי, אבל ערך האמת של כל הצבה הוא שקר.
כיירון (גוף במערכת השמש)

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  קנטאור (גוף שמימי)
 סיווג ספקטרלי:  אסטרואיד טיפוס-B, אסטרואיד טיפוס-C 
 קטגוריה:  קנטאור 
 תאריך גילוי:  18 באוקטובר 1977
 מגלה:  צ'ארלס ט. קוואל
 על שם:  כיירון 
 מקום גילוי:  מצפה הכוכבים פאלומר 
 מאפיינים מסלוליים
 מרחק ממוצע מהשמש:  2,042,652,000 ק"מ (13.63 AU)
 אפואפסיד:  2,826,053,900 ק"מ (18.891 AU)
 פריאפסיד:  1,273,287,600 ק"מ (8.5114 AU)
 ציר חצי-ראשי:  13.71299758178322±0.00000048742 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.37911
 זמן הקפה:  50.76 שנים ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  7.75 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  6.9311°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  233 (אורך), 132 (רוחב) ק"מ
 מסה:  1019 ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  2 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  0.037–0.040 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  5.918 שעות ימים
 אלבדו:  0.075-0.11
 בהירות נראית:  15.6
 בהירות מוחלטת:  5.62 
 מהירות מילוט:  0.070–0.075 ק"מ/שנייה
 טמפרטורה ממוצעת:  75~ K
 
כיירון (מיוונית: Χείρων; שם מלא: 2060 כיירון; באנגלית: 2060 Chiron) הוא גוף קטן במערכת השמש. מסלולו נמצא בין שבתאי ואוראנוס. הגוף נתגלה בשנת 1977 על ידי צ'ארלס ט. קוואל, והיה לראשון בסיווג הגופים הקנטאורים. תחילה קוטלג כאסטרואיד, אך בהמשך התגלעו חילוקי דעות האם יש להחשיבו כשביט. כיום, הוא מקוטלג תחת שני המושגים גם יחד; כינויו ככוכב שביט הוא 95P/כיירון.
המקור לשמו הוא מהקנטאור כיירון במיתולוגיה היוונית. אין לבלבל בינו לבין הירח הגדול יותר של פלוטו, כארון.
מסלול

האקסצנטריות של מסלולו כיירון היא גבוהה, עם פריהליון הנמצא על מסלולו של שבתאי ואפהליון הנמצא על מסלולו של אורנוס (בתנועתו חוצה כיירון את מסלולו של שבתאי אך לא את זה של אורנוס). גוף זה עורר עניין רב בהיותו הראשון מחוץ לחגורת האסטרואידים שהציג מסלול כה יוצא דופן.
כיירון מוגדר כקנטאור, קבוצת גופים שמסלוליהם נמצאים בין כוכבי הלכת החיצוניים. לקנטאורים אין מסלולים יציבים ומכיוון שהם מתרחקים ומתקרבים לענקי הגז, הם עשויים להיפלט אל מחוץ למערכת השמש בגלל הכבידה של כוכבי הלכת החיצוניים או להלכד על ידם.
חישובים מתמטיים מראים שבשנת 1664 לפנה"ס כיירון התקרב למרחק של כ-16 מיליון קילומטרים משבתאי, רק 3 מיליון קילומטרים רחוק יותר מפובה, ירחו החיצוני הגדול ביותר, ובטווח הרדיוס של הירחים שהתגלו לאחרונה. כיירון הוא כנראה פליט מחגורת קויפר.
מאפיינים פיזיקליים

בשנת 1988 התגלה שכיירון עבר התפרצות של בהירות נראית (עלייה ביחידה אחת לערך), התנהגות אופיינית לשביטים ולא לאסטרואידים. תצפיות משנת 1989 גילו שכיירון גם פיתח זנב שביט. כיירון התגלה כשהיה קרוב לאפהליון שלו והזנב התגלה בתצפיות שמצאו את הקנטאור קרוב לפריהליון שלו מה שמסביר את הסיבה לכך שלא נרשמו ראיות לפעילות שביטית מוקדם יותר.
כיירון הוגדר רשמית כאסטרואיד וכוכב שביט (לעיתים מפריד רק קו דק בין שתי הקבוצות).
נתוני הסתרה משנת 1993 מצביעים על כך שקוטרו של כיירון הוא כ-180 ק"מ. נתונים משולבים מטלסקופ החלל שפיצר ב-2007 וממצפה החלל הרשל ב-2011 מצביעים על כך שקוטרו של כיירון הוא 218±20 ק"מ. לכן, כיירון עשוי להיות גדול כמו צ'ריקלו 10199. קשה להעריך את קוטרו של כירון, בין השאר, משום שיש אי-ודאות גדולה ביחד לבהירות המוחלטת של גרעינו.
מאז גילויו, התגלו כמה קנטאורים נוספים. רובם המכריע סווגו כאסטרואידים אך תצפיות קרובות מחפשות דווקא התנהגות שביטית. נכון למרץ 2006, נרשם מלבדו רק עוד גוף אחד בקבוצה זו כשביט, 60558 אקלוס ששמו השביטי הוא 174P\אקלוס. אסטרואידים נוספים שאינם קנטאורים שקוטלגו כשביטים הם: 4015 וילסון-הרינגטון, 7968 אלסט-פיזארו, ו-118401 לינאר.
הערות שוליים

↑  O. Groussin, P. Lamy, L. Jorda, Properties of the nuclei of Centaurs Chiron and Chariklo, Astronomy & Astrophysics 413, 2004-01-01, עמ' 1163–1175 doi: 10.1051/0004-6361:20031564
1 2  S. Fornasier, E. Lellouch, T. Müller, P. Santos-Sanz, P. Panuzzo, C. Kiss, T. Lim, M. Mommert, D. Bockelée-Morvan, E. Vilenius, J. Stansberry, G. P. Tozzi, S. Mottola, A. Delsanti, J. Crovisier, R. Duffard, F. Henry, P. Lacerda, A. Barucci, A. Gicquel, TNOs are Cool: A survey of the trans-Neptunian region. VIII. Combined Herschel PACS and SPIRE observations of 9 bright targets at 70--500 micron, Astronomy & Astrophysics 555, 2013-07, עמ' A15 doi: 10.1051/0004-6361/201321329
↑  C. T. Kowal., (2060) Chiron, minor planet center
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550795205171  GND: 4203252-0  LCCN: sh85102678  VIAF: 315160627   WorldCat (עם VIAF): 315160627
כוח (סוציולוגיה)

כוח מבחינה סוציולוגית הוא היכולת לגרום או לכפות על יחידים וקבוצות לפעול בדרך מסוימת או להימנע מפעולה בדרך אחרת, בדרך כלל על ידי נקיטת סנקציות שונות או על ידי איום בהן. כוח יכול להתבטא ככוח פיזי או להבדיל ככוח פוליטי, המתבטא באיום בסנקציות כלכליות, חברתיות וכדומה. כוח הוא גורם מסביר חשוב מאוד בכל תאוריה סוציולוגית, ובעזרתו ניתן להסביר כיצד נורמות וערכים מוצאים את ביטוים בהתנהגות, לדוגמה.
הפעלה של כוח

המושג הקלאסי של כוח, כפי שמנסח אותו מקס ובר, רואה את הכוח כתכונה של שחקן חברתי – של יחיד, של קבוצה או של מוסד. אותו שחקן משתמש בכוח נגד שחקנים חברתיים אחרים על מנת לגרום לקידום האינטרסים שלו אל מול אינטרסים מתנגשים של שחקנים חברתיים אחרים.
דוגמה לכוח כזה היא תקרת הזכוכית – מצב שבו קבוצה מגדרית אחת, גברים, מפעילה שיטות שונות על מנת למנוע מקבוצה מגדרית אחרת לתפוס תפקידים, ובכך שומרת תפקידים אלה לבני הקבוצה.
כוח במובן זה, הוא כוח חברתי שחייב להתקיים בתוך מערכת של יחסי גומלין בין לפחות שני צדדים. שחקן חברתי כשלעצמו, אינו יכול להפעיל או לכפות כוח, יש צורך לציין את הצד הכופה והנכפה בתוך המערכת החברתית בה מופעל הכוח. למרות שמדובר במשוואה עם שני משתנים, אין הם שווים בכוחם. אך בעוד צד אחד מצליח להשיג שליטה על הדברים אליהם הוא שואף, גם הצד שאינו שולט, מסוגל להשיג שליטה על אמצעים אחרים להם הוא זקוק. למשל, למנהל יש כוח יחסי על עובדיו, הוא השולט במשכורת, בתנאי העבודה, ויש לו היכולת לשכור או לפטר את העובד. העובדים מצידם, יכולים לשנות את השליטה לטובתם במידה מסוימת, כיוון שהם יכולים להחליט לעזוב, לעבוד בחריצות יותר או פחות, או להתאגד בתוך איגוד עובדים שיגן על זכויותיהם וכולי. למרות שאין מדובר בצדדים השווים בכוחם, אף צד אינו "חלש" עד כדי דיכוי רצונותיו לחלוטין. גם בתאוריה הסטרוקטורליסטית כוח מופיע כתהליך, יחסים חברתיים מתמשכים.