stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של תוניסיה
תוניסיה הצרפתית

השפעתם של שודדי הים על המדיניות של תוניסיה הביאה להתערבות אירופית גוברת בענייני תוניסיה. שליטי תוניסיה, מצידם, שאפו למודרניזציה, וקיבלו את הבאים בברכה. הביי אחמד בן מוחמד, ששלט בין 1837 ל־1855 ניסה להנהיג רפורמות בסגנון אירופי. הוא ביטל את העבדות בתוניסיה, העניק זכויות אזרח ליהודים, והסתייע בצרפתים בבניית צבאו. מוחמד השלישי א־סאדיק ששלט בין 1859 ל־1882 היה אישיות מפתח בהתגברות ההשפעה הצרפתית בתוניסיה. ב־1861 פרסם, בהשפעת נפוליון השלישי חוקה, שהייתה החוקה הראשונה בעולם הערבי, וצעד קדימה לקראת הקמת רפובליקה בנוסח אירופי. החוקה כללה מתן זכויות נרחבות לאירופים השוהים בתוניסיה. אך הרפורמות נקטעו בשל מצבה הכלכלי החמור של תוניסיה. א־סאדיק נאלץ ללוות כספים מצרפת, לשם ניהול ענייני המדינה ודיכוי המרידות, וב־1869 הכריז כי אינו יכול להחזיר את חובותיו, וכלכלת המדינה ניתנה בידי ועדת נציגים של נושיו מצרפת, בריטניה ואיטליה. איטליה גילתה אף היא עניין רב בנעשה בתוניסיה, ושתי המדינות, צרפת ואיטליה, התחרו ביניהן על השליטה בממלכה השוקעת.
בקונגרס ברלין ב־1878 הגיעו המעצמות להסכמה כי לצרפת תינתן שליטה בתוניסיה. רכישת מסילת הברזל שבין תוניס ללה גולט על ידי האיטלקים זירזה את הצרפתים לנקוט פעולה. ב־1881 פלשו לתוניסיה בתואנה לפיה חיילים תוניסאים חצו את הגבול לאלג'יריה, המושבה הצרפתית העיקרית בצפון אפריקה. איטליה מחתה, אך לא רצתה להסתכן במלחמה עם צרפת. במאי 1881, תוניסיה הפכה לפרוטקטורט צרפתי, עם חתימת "הסכם בארדו" על ידי א־סאדיק ונציגי צרפת. הצרפתים קיבלו את משרות המנהלה העיקריות בשירות המדינה התוניסאי, והיו אחראים לכלכלה, לשירותי הדואר, לחינוך, לטלגרף, לעבודות הציבוריות ולחקלאות. הם ביטלו את תפקיד הוועדה הבינלאומית ששלטה בכלכלת תוניסיה, וערבו לחובה החיצוני של תוניסיה. הצרפתים הקימו מערכת שיפוטית נפרדת לאירופאים, והתושבים נותרו כפופים לחוק השריעה. הצרפתים פיתחו דרכים, נמלים, מסילות ברזל ומכרות. באזורי הספר חיזקו את הממשל המרכזי ולחמו בשבטים העצמאיים. הם עודדו התיישבות צרפתית במדינה. ב־1906 היה מספר הצרפתים תושבי תוניס 34,000 וב־1945 – 144,000, כאשר בבעלותם חמישית מהאדמה הניתנת לעיבוד.
המאבק לעצמאות ומלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם הראשונה החלו גואים בתוניסיה הרגשות הלאומיים. ב־1920 הוקמה בתוניסיה מפלגת "דסתור" (מפלגת החוקה), מפלגה לאומית שתבעה עצמאות לתוניסיה. המפלגה צברה תמיכה עממית, וב־1925 הוצאה על ידי השלטונות הצרפתיים מחוץ לחוק. ב־1934 נוסדה מפלגת "ניאו דסתור", כאשר בין מנהיגיה חביב בורגיבה. ב־1938 בעקבות גל מהומות לאומניות, נאסרה הפעילות במפלגה ובורגיבה נאסר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הועלו תביעות מצד איטליה לריבונות בתוניסיה. מוסוליני תבע את תוניסיה עוד ב־1939. עם זאת, לאחר תבוסת הצרפתים וכניעתם לגרמנים ולאיטלקים, ביוני 1940 לא נענו הדרישות האיטלקיות לשליטה בתוניסיה, וזו נותרה כפרוטקטורט של ממשלת שיתוף הפעולה המכונה צרפת של וישי. איטליה המשיכה להתערב בנעשה בתוניסיה, וטיפחה את אנשי מפלגת "ניאו דוסתור", שנכלאו על ידי הגרמנים בעת שלטון וישי בתוניסיה, ולאחר מכן הוסגרו לידיה. מנהיג ה"ניאו דוסתור" חביב בורגיבה סירב לשתף פעולה, על אף היחס המועדף שניתן לו ברומא. לבסוף אולץ לשאת נאום שניתן היה לפרשו בדוחק כפרו איטלקי מ"רדיו בארי", ובתמורה הורשה לו ולאנשיו לשוב לתוניסיה, בשנת 1943, שם חידשו את פעולתם למען עצמאותה.
עם פתיחת מבצע לפיד, נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, בנובמבר 1942 כאשר היה ברור לגרמנים כי התנגדותם של הצרפתים תהיה סמלית, השתלטו הגרמנים על תוניסיה, אך הותירו את הביי מוחמד אל מונסף, שעלה לשלטון מספר חודשים קודם לכן, ב־19 ביוני 1942 על כיסאו, כשליט בובה של המשטר הנאצי. תוניסיה הייתה המדינה המוסלמית היחידה בעולם שנכבשה ונשלטה באופן ישיר על ידי גרמניה הנאצית.
לאחר סדרת התבוסות שנחל אל מול הפילדמרשל ברנרד מונטגומרי ביצר גנרל פלדמרשל ארווין רומל את תוניסיה והפך את הריה הדרומיים למעוז בו קיווה לעצור את בעלות הברית. עליונות בריטית מכרעת הביאה לבסוף לפריצת קו ההגנה ולגירוש הגרמנים מתוניסיה, ב־13 במאי 1943, וזאת לאחר שכבר הקימו מחנות ריכוז לתושביה היהודים של המדינה. תוניסיה הפכה למעוז של בעלות הברית, ושימשה כבסיס היציאה למבצע האסקי, הפלישה לסיציליה, אחת מנקודות המפנה החשובות בלחימה.
אל מונסף החזיק בתפקידו, כאשר ארצו הפכה לשדה קרב בין בעלות הברית ובין כוחות הציר, עד לכניעת הגרמנים. ב־14 במאי 1943 הודח אל מונסף, והוצא לגלות. אנשי צרפת החופשית ששלטו בתוניסיה, העלו על כס הביי את בן דודו מוחמד אל אמין.
לאחר סיום המלחמה, עמד הממשל הצרפתי בפני התנגדות עממית גוברת. פעולתו של בורגיבה הביאה לתסיסה. בורגיבה עצמו נמלט ב־1945 לקהיר, אך את תנועתו לא ניתן היה לדכא. ב־1947 החל תהליך הדרגתי של העברת השלטון לידיים מקומיות. בורגיבה שב לתוניסיה ב־1949, וקרא לזירוז תהליכי העצמאות. בפברואר 1950 כשלו הליכי המשא ומתן בין הצדדים, ובורגיבה שב ונעצר. בין 1951 ל־1954 ניהלו התוניסאים מאבק מזוין כנגד השלטון הצרפתי. ביולי 1954 הבטיח ראש ממשלת צרפת, פייר מנדס פראנס כי לתוניסיה תינתן עצמאות. ביוני 1955 הסכימו הצדדים על עצמאותה של תוניסיה, לה תינתן חסות צרפתית בענייני ביטחון ומדיניות החוץ.
ב־20 במרץ 1956 הוכרז על עצמאותה של תוניסיה. תוניסיה הפכה למונרכיה קונסטיטוציונית בראשות הביי אל אמין, שהיה למלך, וראש ממשלתו חביב בורגיבה.
תוניסיה העצמאית

ב־25 ביוני 1957 הכריז בורגיבה על ביטולה של המלוכה, ועל הקמת רפובליקה, שהוא נשיאה. הוא שלט במדינה במשך 31 שנים. חזונו של בורגיבה היה תוניסיה חילונית, מודרנית, השרויה בשלום עם שכניה, מדינה רפובליקנית במובן הצרפתי של המילה. החוקה שהנהיג ב־1960 הותירה את האסלאם כדת המדינה, אך העניקה שוויון מלא לנשים, וביססה את סמכותה החילונית של המדינה. סוציאליזם לא היה חלק ממדיניותו של בורגיבה בתחילה, אך מדיניותו הכלכלית נטתה לריכוזיות. בשנת 1964 עברה תוניסיה תקופה סוציאליסטית קצרה, שהסתיימה בתחילת שנות ה־70.
בורגיבה לא היה מיליטריסט ברוחו. הוא טען כי לעולם לא תוכל תוניסיה הקטנה להתחרות בשכנותיה בכוחן הצבאי, והקמתו של ממסד צבאי תגזול משאבים הדרושים להתפתחות המדינה, תוביל להתערבות צבאית בפוליטיקה.
קולו של בורגיבה היה ייחודי אף בכל הנוגע ליחסו לישראל. על אף שהתבטא כנגדה בחריפות, היה בורגיבה הראשון מבין מנהיגי ערב שקרא להכרה בישראל, עוד ב־1965, וזאת בתמורה לחזרתה לגבולות החלוקה, והשבת הפליטים על פי החלטות האו"ם 181 ו־194. "יזמת בורגיבה" לא נענתה בצעדים ממשיים על ידי ישראל, ומלחמת ששת הימים וועידת חרטום שבאו בעקבותיה מנעו את מימושה.
בורגיבה הודח מנשיאותו, כפי הנראה בשל תפקוד לקוי בעת זקנתו, ב־7 בנובמבר 1987, לאחר 31 שנות שלטון. ההדחה בוצעה על ידי הפיכה צבאית ללא שפיכות דמים, בהנהגתו של זין אל־עאבדין בן עלי, שמונה להיות הנשיא החדש. בן עלי לא שינה הרבה במדיניות קודמו, פרט לשינוי שם המפלגה השלטת, מ"מפלגת החוקה", ל"מצעד הדמוקרטי החוקתי" (בראשי התיבות בצרפתית – RCD). בן עלי ניסה גישה שונה לקיצונים האסלאמים בארצו. ב־1988 שחרר אחדים מהם מן הכלא, ואף חתם על אמנה עם המפלגה האסלאמית המקומית, ששינתה את שמה ל"א־נהדה", התחייה. בבחירות שנערכו ב־1989 זכתה א־נהדה להישגים, בעקבותן אסר בן עלי על קיומן של מפלגות אסלאמיות, ואסר 8,000 פעילים אסלאמים. האיסור לווה בדיכוי הקיצונים האסלאמים באמצעות הצבא ושירותי הביטחון.
תוניסיה העצמאית > המהפכה בתוניסיה

בסוף שנת 2010 פרץ במדינה גל מהומות, במחאה על האבטלה, המצוקה הכלכלית והדיכוי. ב־14 בינואר 2011, לאחר שבועות של הפגנות המונים והתקוממות עממית, עזב בן עלי את המדינה והותיר אותה לשלטון הממשלה בראשות מוחמד ע'אנושי.
בספטמבר 2021 הכריז קייס סעיד על רפורמה קרובה בחוקת 2014 ועל הרכבת ממשלה חדשה. מונתה נג'לא בודן רמדאן לראשות ממשלת המעבר.
הערות שוליים

↑  suffete במילון מרים ובסטר
↑  סוכנויות הידיעות, מחאה נדירה בתוניסיה: שני הרוגים בהפגנות, באתר ynet, 29 בדצמבר 2010
↑  רועי נחמיאס והסוכנויות, ההתקוממות הצליחה: נשיא תוניסיה ברח מהמדינה, באתר ynet, 14 בינואר 2011
↑  היסטוריה בעולם הערבי: אישה תכהן כראש ממשלה, באתר ynet, 29 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556044305171  BNE: XX472895  BnF: cb11964721z (data)  LCCN: sh85138652 
חורבות העיר הפיניקית אוטיקה
חורבות קרתגו
חורבות "מקדש השמים" בעיר הרומית הגדולה דוגה, בתוניסיה
המסגד הגדול בקירואן
קירואן בשנת 1900
שארל דה גול מצדיע לתזמורת המנגנת את המרסייז, בארמון הקיץ של הביי של תוניס, יוני, 1943
מרסל פניול

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1895 אובניה, צרפת 
 פטירה:  18 באפריל 1974 (בגיל 79) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  La Treille cemetery 
 שם לידה:  Marcel Paul Pagnol 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון טייר  אוניברסיטת אקס-מרסיי (1896–1971) 
 בן או בת זוג:  ז'קלין פניול (1944–?)  Simonne Collin (1916–?)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 צאצאים:  Frédéric Pagnol, Francine Pagnol, Jacques Pagnol, Estelle Pagnol, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של החברה לעידוד הקדמה (1961)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  קצין גבוה בלגיון הכבוד  מפקד במסדר הדקל האקדמי 
 http://www.marcel-pagnol.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
קברו של מרסל פול פניול
מרסל פול פניול (בצרפתית: Marcel Pagnol‏; 28 בפברואר 1895 – 18 באפריל 1974) היה סופר, מחזאי ובמאי קולנוע צרפתי. מבחינה קולנועית, נחשבים סרטיו לאבן הפינה של הקולנוע המודרני. יצירותיו מתמקדות לרוב בחיי הכפר שבצרפת.
ביוגרפיה

פניול נולד ביישוב אובניה במחוז בוש די רון בדרומה של צרפת, לאחר מכן עבר למרסיי וכאשר מלאו לו 15 כתב את מחזהו הראשון עבור קבוצת קטנה של תלמידי חוג דרמה בעירו.
לאחר שלמד באוניברסיטה, התחיל ללמד אנגלית בבית ספר. עם השנים הבין שייעודו בחיים הוא לכתוב מחזות.
הראשונים מבין מחזותיו "סוחרי התהילה" (1924), "ג'אז" (1926) ו"טופז" (1928) זכו להצלחה רבה ופניול זכה לשבחים רבים על כתיבתו. את התפקיד הראשי של טופז שיחקו שחקנים כמו ג'נו טורז, אישטוואן אגרי או גיולה בנקו.
בהמשך דרכו כמחזאי כתב עשרות מחזות. הבולטים מביניהם – "מריוס" (1929), "פאני" (1931) ו"סיזאר" (1936) – זכו להצלחה גדולה ולשבחים רבים. בזכות מחזות אלה הפך פניול אהוד ומאוד פופולרי בצרפת.
בשנת 1930, פנה פניול גם לעולם הקולנוע והתחיל לעבד את מחזותיו לסרטי קולנוע, את חלקם אף הפיק וביים. בזכות הצלחתם של הסרטים זכה פניול בכסף רב אותו ניצל להקמת אולפני קולנוע פרטיים במרסיי, העיר בה גדל. באולפנים אלו השתמש ברוב סרטיו.
בשנות ה-50 פניול שינה כיוון בחייו והתחיל לעסוק בספרות: כתב רומנים, ספרי זיכרונות ואוטוביוגרפיה.
ספריו

מי הגבעות, רומן, חלק ראשון: ז'אן דה פלורט, חלק שני: מאנון, תרגם אביטל ענבר, הוצאת מסדה, 1987.
התהילה של אבי, החלק הראשון מספרו "זכרונות ילדות", תרגם ניר רצ'קובסקי, ידיעות ספרים, 2012.
הטירה של אמי, החלק השני של הנ"ל, תרגם ניר רצ'קובסקי, ידיעות ספרים, 2012.
ניק הורנבי

| --- | --- |
צילום מ-2009 בספרייה המרכזית בסיאטל
צילום מ-2009 בספרייה המרכזית בסיאטל
 לידה:  17 באפריל 1957 (בן 67) רד היל, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  אנגלי
 מקום מגורים:  לונדון 
 מקום לימודים:  ג'יזס קולג', קיימברידג', קולג' דסבורו, אוניברסיטת קיימברידג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  קדחת המגרש 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 הושפע מ:  אן טיילר 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ. פורסטר (1999)  Manuel Vázquez Montalbán award for sports journalism (2012)  עמית החברה המלכותית לספרות  British Sports Book Awards 
 www.nickhornbyofficial.com
 
ניק הורנבי (אנגלית: Nick Hornby; נולד ב-17 באפריל 1957) הוא סופר, תסריטאי קולנוע ופזמונאי אנגלי. הורנבי מוכר בזכות מספר רומנים כגון "נאמנות גבוהה", "קדחת המגרש", "על הילד", "ארוכה הדרך למטה" ו"ג'ולייט, הגרסה העירומה". עבודתו של הורנבי עוסקת במקרים רבים במוזיקה ובספורט.
חייו

הורנבי נולד במיידנהד (Maidenhead) ולמד בה בבית הספר היסודי. לאחר מכן למד במכללה הישועית בקיימברידג'. ספרו הראשון התפרסם ב-1992 ונקרא "קדחת המגרש". ספר זה הוא אוטוביוגרפיה המתארת את אהדתו הפנאטית של הורנבי למועדון הכדורגל ארסנל. הורנבי זכה בפרס ויליאם היל לספרי ספורט על כתיבה ספר זה. ב-1997 הספר עובד לסרט בממלכה המאוחדת, ובשנת 2007 עובד לקולנוע בארצות הברית. לאחר שהצליח עם "קדחת המגרש" החל הורנבי לפרסם מאמרים בסאנדיי טיימס, טיים אאוט וThe Times Literary Supplement, בנוסף לביקורות מוזיקה שכתב עבור הניו יורקר. ב-1995 הוא פרסם את נאמנות גבוהה, שהיה ספרו השני והרומן הראשון שכתב. רומן זה עסק באספן תקליטים נוירוטי ובמערכות היחסים הכושלות שלו, ועובד בשנת 2000 לסרט בכיכובו של ג'ון קיוזאק ולמחזמר בברודוויי בשנת 2006.
רומנו השלישי של הורנבי התפרסם ב-1998 ונקרא "About a Boy". הרומן עוסק בשני "נערים" - מרקוס שהוא מתבגר במשפחה חד-הורית, ובוויל פרימן הנמצא באמצע שנות ה-30 לחייו ומנסה להתגבר על הבעיות באישיות שלו באמצעות מערכת היחסים בינו לבין מרכוס. בשנת 2002 הספר עובד לסרט "רווק פלוס ילד" בכיכובם של יו גרנט וניקולס הולט, ולסדרת טלוויזיה באותו שם של רשת NBC בת שתי עונות. ב-1999 קיבל הורנבי את הפרס על שם א.מ. פורסטר מטעם ה-American Academy of Arts and Letters.
הרומן "How to Be Good" התפרסם בשנת 2001, וכעבור שנה זכה בפרס W.H Smith לספר בדיוני. הורנבי תרם חלק מרווחיו על הספר הבא ("Speaking with the Angel") לארגון צדקה המסייע לילדים עם אוטיזם, תסמונת שממנה סובל גם בנו של הורנבי. הורנבי היה העורך של הספר שהכיל 12 סיפורים קצרים שנכתבו על ידי חבריו, וסיפור אחד שהוא עצמו כתב. הורנבי כתב מספר מאמרים על שירי מוזיקה פופולרית בשנת 2003, וקיבץ אותם באוסף אחד הידוע בשם "31 Songs" בממלכה המאוחדת ו-Songbook בארצות הברית. בשנת 2003 זכה הורנבי ב"פרס לונדון 2003", שהוענק לו מטעם מספר סופרים.
הורנבי כתב מספר מאמרים על היבטים שונים של התרבות הפופולרית. בספטמבר 2008 הוא כתב טור ביקורת ספרים עבור המגזין "The Believer". המאמרים הללו קובצו בשלושה ספרים שיצאו לאור בין 2004 ל-2008.
הרומן "ארוכה הדרך למטה" (A Long Way Down) שיצא לאור בשנת 2005 היה מועמד ל-Whitbread Novel Award. הרומן עובד לסרט קולנוע בשם זה שיצא בשנת 2014.
ב-16 באוקטובר 2007 יצא לאור ספרו "Slam" ("התרסקות" מודן הוצאה לאור), והיה הרומן הראשון שלו המיועד למתבגרים. הרומן זכה בפרס ספר השנה למתבגרים 2008 מטעם Young Adult Library Services. עלילת הרומן עוסקת בנער בן 15 בשם סם, שחייו משתנים כאשר הוא מגלה כי חברתו נמצאת בהריון.
רשימת ספריו

| סוגה | שם | שנת יציאה לאור | תורגמו לעברית | ISBN |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לא בדיוני | קדחת המגרש | 1992 | 1994 - מודן הוצאה לאור | ISBN 0-14-029344-2 |
| אנתולוגיה | My Favourite Year: A Collection of Football Writing | ‏1993 |  | ISBN 0-7538-1441-2 |
| רומן | נאמנות גבוהה | 1995 | 1999 - ספרית מעריב |  |
| אנתולוגיה | The Picador Book of Sportswriting | ‏1996 |  |  |
| רומן | על הילד | ‏1998 | 2000 - ספרית מעריב |  |
| אנתולוגיה | Speaking with the Angel | ‏2000 |  |  |
| רומן | איך להיות טובים | ‏2001 | 2002 - ספרית מעריב |  |
| לא בדיוני | 31 Songs | ‏2003 |  | ISBN 0-14-101340-0 |
| לא בדיוני | The Polysyllabic Spree | ‏2004 |  | ISBN 1-932416-24-2 |
| רומן | ארוכה הדרך למטה | ‏2005 | 2006 - מודן הוצאה לאור |  |
| אנתולוגיה | Otherwise Pandemonium | ‏2005 |  |  |
| לא בדיוני | Housekeeping vs. the Dirt | ‏2006 |  | ISBN 1-932416-59-5 |
| רומן | התרסקות | ‏2007 | 2007 - מודן הוצאה לאור |  |
| לא בדיוני | Shakespeare Wrote for Money | ‏2008 |  | ISBN 1-934781-29-0 |
| רומן | ג'ולייט, הגרסה העירומה | 2009 | 2010 - מודן הוצאה לאור | ISBN 9781594488870 |
| רומן | מצחיקונת | 2014 | 2015 - מודן הוצאה לאור |  |
דום מטאל

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  הבי מטאל, בלוז רוק
 מקורות תרבותיים:  תחילת עד אמצע שנות ה-70, בריטניה וארצות הברית
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 כלים:  גיטרה בס, תופים, גיטרה
 נגזרות:  מטאל גותי
 תת-סוגות
 דום מסורתי, אפיק דום
 סוגות היתוך
 דת'-דום (כולל פיונרל דום), בלאק-דום (כולל בלאק מטאל אובדני דיכאוני), דום גותי, סטונר מטאל, סלאדג' מטאל, דרון מטאל
 סצינות אזוריות
 בריטניה, סקנדינביה
 נושאים קרובים
 עצב, ייאוש, אבדון
 
להקת My Dying Bride שהייתה חלוצה בסגנונות הדום-דת' ומטאל גותי.
דום מטאל (באנגלית: Doom Metal) הוא תת־ז'אנר קיצוני בתחום ההבי מטאל אשר נוצר בשנות ה־70 של המאה ה-20 והתגבש לכדי סוגה מובחנת באמצע שנות ה־80. מתאפיין בקצב נגינה איטי יותר, גיטרות מכוונות נמוך ובסאונד "עבה" או "כבד" הרבה יותר מז'אנרים אחרים של מטאל. סגנון הדום מטאל נולד כאשר להקות כמו פנטגרם (Pentagram), קנדלמאס (Candlemass), סיינט ויטוס (Saint Vitus) ו-Trouble הקצינו את הסגנון המתבטא בשלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' (Black Sabbath) צעד קדימה, הפכו אותו לכבד עוד יותר, והתמקדו בקצב נגינה איטי יותר.
הן המוזיקה והן המילים מתכוונות לעורר תחושה של ייאוש, עוגמה, אבדון מתקרב וחשש מהבאות. להקות דום מטאל שרות על מוות, אבל, דיכאון, פחד, טרגדיה, אהבה ולעיתים הכול בעת ובעונה אחת. חלק מהלהקות שרות על נושאים יותר מבוססי מציאות ואחרות שרות על נושאים מבוססי פנטזיה, על ממלכות חרבות וגזעים אבודים.
התפתחות הסגנון ומאפיינים > התפתחות הסגנון

את העקבות הראשונים של דום במוזיקת רוק אפשר היה לשמוע עוד בשיר "(I Want You (She's So Heavy" של להקת הרוק הביטלס משנת 1969. הדום מטאל התחיל להתפתח בתחילת שנות השבעים עם להקת בלאק סבאת', להקה הנחשבת ללהקת ההבי מטאל הראשונה. המוזיקה של בלאק סבאת' מושרשת (כשלעצמה) סגנונית בבלוז, אבל עם נגינת הגיטרה הרועשת בכוונה של טוני איומי, הליריקה והאווירה האפלה והפסימית אשר לא הייתה נפוצה בתקופה זו, הם קבעו את הסטנדרטים של ההבי מטאל המוקדם והעניקו השראה ללהקות דום מטאל שונות. שלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' נחשבים לא רק להבי מטאל, אלא גם לפרוטו-דום, והייתה להם השפעה רבה על התפתחות ז'אנר הדום מטאל.
בתחילת שנות ה-70, גם בלאק סבאת' וגם פנטגרם הלחינו וביצעו את המוזיקה הכבדה והאפלה הזו, שבשנות ה-80 התחילה להיות ידועה ומכונה דום מטאל על ידי מוזיקאים, מבקרים ומעריצים רבים. סגנון הדום מטאל נולד כאשר להקות כמו פנטגרם (Pentagram), קנדלמאס (Candlemass), סיינט ויטוס (Saint Vitus) ו-Trouble הקצינו את הסגנון המתבטא בשלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' (Black Sabbath) צעד קדימה, הפכו אותו לכבד עוד יותר, והתמקדו בקצב נגינה איטי יותר.
בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 להקות כמו Paradise Lost,‏ My Dying Bride ו-Anathema שילבו בין הדום מטאל לדת' מטאל מפני שבאותו זמן הדת' מטאל היה פופולרי מאוד וכך יצרו סגנון חדש שנקרא דת'-דום (Death-Doom), אשר הכיל קטעים יותר מהירים עם שירת גראולינג לצד קטעים עם קצב איטי ושירה נקייה או ההפך, וכן הכיל קטעים איטיים עם גראולינג. בתורו, הדת'-דום הוליד את תת-הז'אנר הקשור בקשר הדוק, פיונרל דום, וכן את המטאל הגותי הנחשב למלודי, קודר ורומנטי יותר.
התפתחות הסגנון ומאפיינים > מאפיינים

גיטריסטים ובסיסטים לרוב מכוונים את הכלים שלהם לתווים נמוכים מאוד ועושים שימוש בכמויות גדולות של דיסטורשן, ובכך מייצרים צליל גיטרה "עבה" או "כבד" מאוד, שהוא אחד המאפיינים המגדירים את הז'אנר. מאפיין מגדיר נוסף הוא ההתמקדות העקבית בקצב נגינה איטי, ריפים איטיים ומרוסקים ושירים אפיים ארוכים.
זמרי דום מטאל מסורתיים מעדיפים שירה נקייה, שמבוצעת לרוב בתחושת ייאוש. להקות מסוג "אפיק דום" לעיתים קרובות לוקחות את זה צעד קדימה, ושרות בסגנון אופראי. להקות דום מטאל שמושפעות מז'אנרים קיצוניים אחרים של מטאל משתמשות לרוב בגראולינג או בצווחות, כמו במקרה של דת'-דום, בלאק-דום ופיונרל דום.
הן המוזיקה והן המילים מתכוונות לעורר תחושה של ייאוש, עוגמה, אבדון מתקרב וחשש מהבאות. להקות דום מטאל שרות על מוות, אבל, דיכאון, פחד, טרגדיה, אהבה ולעיתים הכול בעת ובעונה אחת. חלק מהלהקות שרות על נושאים יותר מבוססי מציאות ואחרות שרות על נושאים מבוססי פנטזיה, על ממלכות חרבות וגזעים אבודים.
חלק מלהקות הדום מטאל משתמשות בנושאים דתיים במוזיקה שלהן. השימוש בנושאים דתיים הוא למטרות אסתטיות וסמליות בלבד. לדוגמה: כתיבה על יום הדין כדי לעורר אימה, או שימוש בצלבים ובמצבות בצורת צלב כדי לסמל את המוות.
יתר על כן, חלק מלהקות הדום מטאל כותבות מילים על סמים או התמכרות לסמים. דבר זה נפוץ ביותר בקרב להקות מסוג סטונר דום, שמתארות לעיתים קרובות הזיות וחוויות פסיכדליות.
סוגי הדום מטאל

סוגי הדום מטאל הם:
דום מסורתי (Traditional Doom)
אפיק דום (Epic Doom)
סטונר דום (Stoner Doom)
דת'-דום (Death/Doom)
פיונרל דום (Funeral Doom)
סלאדג' מטאל (Sludge Metal)
דום גותי (Gothic/Doom)
בלאק דום (Black-Doom)
בלאק מטאל אובדני דיכאוני (Depressive Suicidal Black Metal)
דרון דום (Drone Doom)
סוגי הדום מטאל > דום מסורתי

בתחילת שנות ה־90 של המאה ה-20 התפתח הדום מטאל למגוון של תת-סגנונות. כיום, להקות שעדיין מנגנות בסגנון של חלוצי הסוגה, נחשבות ללהקות "דום מטאל מסורתי". להקות דום מסורתי משתמשות בכוונוני גיטרה גבוהים יותר, ומנגנות פחות לאט, מלהקות דום מטאל אחרות. קצב הנגינה הוא איטי עד בינוני, והצלילים כבדים. השירה היא בדרך כלל נקייה, אם כי מדי פעם יש שאגה או צרחות. מילות השירים קודרות ואפלות כמו שאר להקות הדום מטאל.
להקות לדוגמה: Pentagram,‏ Saint Vitus ו-Reverend Bizarre.
סוגי הדום מטאל > אפיק דום

אפיק דום מטאל משלב את הצד הגרנדיוזי והאפי של ההבי מטאל, יחד עם הקצב האיטי והאווירה הפסימית של דום מטאל מסורתי יותר. אפיק דום מטאל מאופיין בגישה העוצמתית והאופראית שלו לשירה, המבוצעת בקול נקי וגבוה, שניתן לעיתים להשוות לסגנון השירה בפאוור מטאל. בנוסף, התיפוף מבוצע לרוב בצורה בומבסטית. אפיק דום מטאל מנסה לתת תחושה "גדולה מהחיים". מילות השירים ודימויים שונים הם בדרך כלל בהשראת פנטזיה או מיתולוגיה, וקיימת תחושה חזקה של ליריקה דרמטית.
הלהקה Candlemass הם היוצרים של סגנון האפיק דום מטאל, ושם תת-ז'אנר זה לקוח מאלבומם הראשון, Epicus Doomicus Metallicus.
להקות לדוגמה: Candlemass,‏ Solitude Aeturnus,‏ Solstice ו-Doomsword.
סוגי הדום מטאל > סטונר מטאל

סטונר מטאל (Stoner Metal) או סטונר דום (Stoner Doom) הוא סגנון המשלב בין דום מטאל לרוק פסיכדלי, אסיד רוק ובלוז רוק, מה שמעצים את חוויית השמיעה של המאזין. להקות סטונר דום מנגנות בדרך כלל בקצב איטי עד בינוני, תוך שימוש בשירה מלודית. לרוב, ישנו שימוש כבד ורב בדיסטורשן בסטונר דום. סגנון הסטונר דום מטאל התפתח בתחילת-אמצע שנות התשעים על ידי להקות חלוצות בסגנון, כמו Sleep,‏ Electric Wizard,‏ Acid King ו-Kyuss.
סוגי הדום מטאל > דת'-דום

דת'-דום (Death-Doom) הוא סגנון מטאל המשלב דום מטאל ודת' מטאל, ובפרט את הקצב האיטי והאווירה הפסימית של הדום מטאל עם שאגות הגראולינג העמוקות של הדת' מטאל, ותיפוף ה"דאבל-קיק". הדת'-דום מתאפיין בשירת גראולינג, קצב נגינה איטי עד בינוני, ליריקה אפלה וחזרות רבות. בתורו, הדת'-דום הוליד את תת-הז'אנר הקשור בקשר הדוק, פיונרל דום, וכן את המטאל הגותי הנחשב למלודי, קודר ורומנטי יותר.
להקות בולטת בתחום: Paradise Lost,‏ Hooded Menace,‏ Swallow the Sun‏, Autopsy ו-Katatonia המוקדמת.
סוגי הדום מטאל > דת'-דום > פיונרל דום

פיונרל דום (באנגלית: Funeral Doom; תרגום חופשי: דום לוויות) הוא סגנון של דום מטאל שניתן לתאר כמעין סגנון מלנכולי של דת'-דום, בעל קצב נגינה איטי במיוחד, בהשראת שירי לוויה ואבל (dirge). פיונרל דום שם דגש על יצירת תחושה של ריקנות, ייאוש ומצב רוח דיכאוני. נעשה שימוש רב בדיסטורשן של הגיטרות החשמליות, ואלמנטים של דארק אמביינט, כגון שימוש בקלידים, משמשים לעיתים כדי ליצור אווירה דמוית-חלום. השירה נעשית בדרך כלל במזמורים מלאי-אבל וגראולינג. הלהקות החלוצות של הפיונרל דום הן Mournful Congregation (אוסטרליה), Esoteric (בריטניה), Evoken (ארצות הברית), Funeral (נורווגיה), Thergothon ו-Skepticism (פינלנד). להקות ידועות אחרות בסגנון זה הן Shape of Despair,‏ Frowning ו-Remembrance.
סוגי הדום מטאל > סלאדג' מטאל

סלאדג' מטאל (ידוע גם כסלאדג' דום), הוא סגנון המשלב דום מטאל והארדקור פאנק. כמקובל בדום מטאל, להקות סלאדג' מנגנות בדרך כלל שירים כבדים, איטיים, עם גיטרות מכוונות נמוך, ועושות שימוש כבד בדיסטורשן, אך בנוסף לכך כוללות שירה צועקת או צווחנית, קטעים מהאגרסיביות, ומדי פעם קצב מהיר של ההארדקור פאנק. הסלאדג' מטאל לרוב מכיל צלילים שוחקים מאוד. מילות השירים מתמקדות בעיקר בסבל, התמכרות לסמים, פוליטיקה ומיזנתרופיה.
בנוסף למלווינס (Melvins), שהאטו את קצב הפאנק רוק כדי לפתח צליל איטי וכבד משלהם, להקות מפתח בפיתוח של סלאדג' מטאל כוללות את Dystopia,‏ Eyehategod,‏ Down,‏ Crowbar,‏ Corrupted,‏ Buzzoven,‏ Acid Bath ו-Grief.
סוגי הדום מטאל > דום גותי

דום מטאל גותי (Gothic-Doom), הידוע גם בשם דום גותי, הוא סגנון המשלב אלמנטים מסורתיים יותר של דום מטאל עם מטאל גותי ורוק גותי. בדרך כלל, להקות דום גותי משתמשות בכלים הקשורים יותר למוזיקה קלאסית, לצד כלי דום מטאל מסורתיים, על מנת ליצור אווירות אפלות יותר. מילות השיר של להקות הדום מטאל הגותי משלבות את האלמנטים הדרמטיים והרומנטיים של המטאל הגותי עם הצער והמלנכוליה הקיימים בדום מטאל, תוך התבוננות פנימית יותר וממוקדת בחוויות אישיות כמו אהבה, אבל, אובדן בלתי הפיך, אובדן אמונה וכו'. דת'-דום גותי הוא דום גותי שבו יש דגש על דת'-דום עם הגראולינג המאפיין את הדת' מטאל ושירת היפה והחיה.
להקות לדוגמה: Paradise Lost,‏ Draconian,‏ Angellore,‏ Type O Negative.
סוגי הדום מטאל > בלאק-דום

בלאק-דום (Black-Doom), הידוע גם בשם בלאקנד דום מטאל (Blackened Doom Metal), הוא סגנון המשלב את האיטיות והסאונד העבה והבאסי יותר של דום מטאל עם השירה הצווחנית וצליל הגיטרה המעוות בכבדות של בלאק מטאל. להקות בלאק-דום שומרות על האידאולוגיה השטנית הקשורה לבלאק מטאל, תוך שהיא מתמזגת עם נושאים רוחניים יותר הקשורים יותר לדום מטאל, כמו דיכאון, ניהיליזם וטבע.
להקות בולטות בתחום: Forgotten Tomb,‏ Woods of Ypres ו-The Ruins of Beverast.
סוגי הדום מטאל > בלאק-דום > בלאק מטאל אובדני דיכאוני

בלאק מטאל אובדני דיכאוני (Depressive Suicidal Black Metal), הידוע גם בשם בלאק מטאל אובדני (Suicidal Black Metal), בלאק מטאל דיכאוני (Depressive Black Metal) או בקיצור DSBM הוא סגנון הממזג את הסגנון של הגל השני של הבלאק מטאל עם דום מטאל, עם מילים סביב נושאים כגון דיכאון, פגיעה עצמית, התאבדות, מיזנתרופיה, ניהיליזם ומוות. השירה היא בדרך כלל גבוהה כמו בבלאק מטאל, אך חסרת אנרגיה, המדמה רגשות כמו חוסר תקווה וייאוש. להקות DSBM שואבות את הגיטרות המעוותות מאוד של בלאק מטאל, תוך שימוש בכלים אקוסטיים ובגוונים של גיטרה חשמלית לא מעוותת הקיימים בדום מטאל, ומחליפות את הקטעים האיטיים יותר, דמויי הדום, לקטעים מהירים יותר.
קיימות להקות בסגנון זה אשר הסאונד שלהן אינו "דומי" או איטי. למרות שללהקות אלו יש השפעה מועטה אם בכלל מדום מטאל, הן עדיין נחשבות ללהקות "DSBM", כתוצאה מאלמנטים אחרים; שירה חסרת אנרגיה, שירים בנושאים דיכאוניים מאוד, דימויים של התאבדות ועוד.
להקות בולטות בתחום: Xasthur,‏ Silencer,‏ Nocturnal Depression ו-Make a Change… Kill Yourself.
סוגי הדום מטאל > דרון מטאל

דרון מטאל (ידוע גם כדרון דום) הוא סגנון דום מטאל שמושפע ביותר מדרון (מוזיקה): תווים או אקורדים שנשמרים וחוזרים על עצמם בקטע מוזיקלי. באופן טיפוסי, הגיטרה החשמלית מנוגנת כך שהיא יוצרת הדים מסוג Reverberation וכן היזון חוזר של קול. לעיתים קרובות, השירים ארוכים ואיטיים. הסגנון התפתח בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 והלהקות החלוצות בו היו Earth,‏ Boris ו-(((Sunn O.