stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מר קו
עלילה

אישיותו של מר קו מאופיינת כטיפוס ים-תיכוני חם-מזג וקצר-רוח, בטלן, שובב והרפתקן. התנהגותו ילדותית משהו, שזורה בתגובות מעוררות גיחוך, ומצב רוחו משתנה בקלות לפי הנסיבות שבהן הוא מצוי והמצבים שנקלע אליהם. יש לו נטייה להסתבך בקלות עם כל דבר שנתקל בו ועם כל מי שנקרה בדרכו. הוא מביע את תחושותיו בהבלטה מוגזמת. סימן ההיכר העיקרי שלו אלה פרצי הצחוק הפרועים עם נטפי רוק מרובים, המביעים לגלוג וזלזול. כל אלה משתלבים יפה בקלילות ובעליזות של העלילה. מר קו הוא איש מצויר ההולך לאורך קו אופקי אינסופי, כאשר הוא מהווה, באותו הזמן, חלק מהקו שעליו הוא הולך. קו ההליכה מוגדר ומוגבל רק על ידי רצונו של הצייר והעיפרון שלו אשר גם מספקים למר קו לאורך התקדמות העלילה את האביזרים הנחוצים לו (או הלא נחוצים לו) ויוצרים למעשה את היקום שבו הוא חי. כמו כן, בכל פעם שמר קו נתקל בדרכו במכשולים הוא נוהג לפנות לצייר על מנת שזה יצייר עבורו את הפתרון. אם מר קו אינו מרוצה מהפתרונות של המצייר ומהחפצים והמכשולים שזה מעמיד לפניו, הוא מתרגז ורוטן ופותח את פיו במילות זעם וקללות בשפתו הלא-מובנת. צבע הרקע משתנה בהתאם לרגשות ולאווירה שמר קו מרגיש, אם כי רוב הסדרה אופיינה בצבעים לבן, כחול ושחור. העלילה סובבת סביב מבנה קבוע של "מרוצה - מופתע - חסר שביעות רצון - מתוסכל - זועף - מקטר" וכו', במעברים חדים ביניהם. בסוף כל פרק נוהג הצייר, לרוב, לגרום לקטיעת הקו האופקי שעליו הדמות הולכת ובכך לגרום למר קו ליפול לתוך תהום ולאחר מכן לכתוב "הסוף" על התהום אליו מר קו נופל.
אזכורים בתרבות

ב־2005, יצא ווידאו־קליפ לשיר של להקת ג'מירוקוואיי, Don't) Give Hate a Chance) שהיה מעין מחווה לסדרת סרטוני מר קו. הווידאו־קליפ הוא מעין פירוש מונפש למלחמה בטרור ומציג דמויות תלת־ממדיות בדמותו של מר קו וכמו כן גם ידו של הצייר אשר מופיעה מספר פעמים במהלך הווידאו-קליפ.
סרטוני מר קו משודרים בקביעות בתחנות הרכבת התחתית במספר ערים בגרמניה ובשוודיה.
מטריצה סימטרית

מטריצה סימטרית
באלגברה ליניארית, מטריצה סימטרית היא מטריצה ריבועית A, הנשמרת תחת פעולת השחלוף, כלומר, מתקיים  \ A^{\top }=A. אם  A=[a_{ij}]_{i,j=1}^{n} אזי  A^{\top }=[a_{ji}]_{i,j=1}^{n} ותנאי הסימטריות למעשה אומר  \forall 1\leq i,j\leq n:a_{ij}=a_{ji}.
ציר הסימטריה הוא האלכסון הראשי כך שהאיברים הנמצאים מעליו שווים לאיברים המשתקפים מתחתיו (תמונת מראה).
הצורה הכללית של מטריצה סימטרית בגודל 3 על 3 היא  \left[{\begin{matrix}a&b&c\\b&d&e\\c&e&f\end{matrix}}\right]
אוסף המטריצות הסימטריות מסדר n הוא מרחב וקטורי. מעל שדה המספרים הממשיים מטריצה סימטרית ממשית היא צמודה לעצמה, ולכן לכסינה אורתוגונלית. בפרט, הערכים העצמיים של מטריצה סימטרית ממשית הם ממשיים.
אם מטריצה A היא סימטרית, אז גם  A^{n} היא סימטרית לכל n טבעי.
הוכחת תכונות מרכזיות של מטריצות סימטריות

למשפט שקובע כי כל הערכים העצמיים של מטריצה סימטרית ממשית הם ממשיים, וכי היא תמיד לכסינה אורתוגונלית, יש חשיבות רבה הגולשת מתחום האלגברה הליניארית ליישומים רבים בתחומי המדע השונים. למשל, העובדה שהתנועה של מערכת של אוסצילטורים הרמוניים מצומדים ניתנת לתיאור כסכום של אופני תנודה עצמיים נובעת מכך שמטריצת האינטראקציות של החלקיקים היא תמיד סימטרית, ולכן כל הערכים העצמיים שלה ממשיים (במקרה זה, הערכים העצמיים הם התדירויות העצמיות). במכניקה אנליטית, מן העובדה שטנזור ההתמד של גוף הוא מטריצה סימטרית נובע שתמיד קיימת מערכת אורתוגונלית של צירים ראשיים, כך שתיאור הסיבוב העצמי של הגוף במערכת הצירים הראשית נעשה פשוט יותר.
הוכחת תכונות מרכזיות של מטריצות סימטריות > הוכחת המשפט

נוכיח תחילה שכל הערכים העצמיים של מטריצה סימטרית ממשית  A הם ממשיים. יהי  v וקטור עצמי של  A, ו- \lambda  הערך העצמי המתאים לו. אז  \lambda ^{2}\|v\|^{2}=\lambda ^{2}\langle v,v\rangle =\langle \lambda v,\lambda v\rangle =\langle Av,Av\rangle =\|Av\|^{2}, ולכן  \lambda ^{2}={\frac {\|Av\|^{2}}{\|v\|^{2}}} הוא מספר ממשי חיובי.
כעת, נוכיח את חלקו השני של המשפט - נראה שוקטורים עצמיים השייכים לערכים עצמיים שונים של מטריצה סימטרית ממשית  A הם בהכרח אורתוגונליים. מטענה זאת נובע בהכרח כי  A לכסינה אורתוגונלית, שכן ניתן להפעיל את תהליך גרם-שמידט על כל אחד מהמרחבים העצמיים שלה ולקבל בסיס אורתוגונלי ל- \mathbb {R} ^{n} בו היא אלכסונית.
יהיו  x,y שני וקטורים עצמיים השייכים לערכים עצמיים שונים  \lambda ,\mu  בהתאמה. נחשב את  x^{T}Ay בשתי דרכים שונות. ראשית, מכיוון ש- Ay=\mu y, מכפלה זאת שווה ל-:
מצד שני, מכיוון ש- A^{\top }=A, נקבל:
מכך נובע:  \mu (x\cdot y)=\lambda (x\cdot y)\implies (\lambda -\mu )(x\cdot y)=0. מכיוון שהנחנו  \lambda \neq \mu , השוויון הקודם גורר שבהכרח  x\cdot y=0, כלומר הווקטורים העצמיים  x ו- y בהכרח ניצבים.
מטריצה אנטי-סימטרית

מטריצה A המקיימת  \ A^{\top }=-A היא מטריצה אנטי-סימטרית. כאשר שדה הבסיס בעל מאפיין שונה מ-2, כל האיברים באלכסון הראשי של מטריצה אנטי-סימטרית שווים לאפס. בנוסף לזה, מרחב המטריצות מתפרק לסכום ישר של מרחב המטריצות הסימטריות ומרחב המטריצות האנטי-סימטריות. כל מטריצה A היא סכום של מטריצה סימטרית:  {\frac {A+A^{\top }}{2}} ומטריצה אנטי סימטרית:  {\frac {A-A^{\top }}{2}} ונוסחת הממדים היא  \ n^{2}={\frac {n^{2}+n}{2}}+{\frac {n^{2}-n}{2}}.
הצורה הכללית של מטריצה אנטי-סימטרית בגודל 3 על 3 היא  \left[{\begin{matrix}0&x&y\\-x&0&z\\-y&-z&0\end{matrix}}\right].
הדטרמיננטה של מטריצה אנטי-סימטרית מסדר אי-זוגי (במאפיין שונה מ-2) היא אפס. עבור מטריצות אנטי-סימטריות מסדר זוגי, הדטרמיננטה היא ריבוע של הפפיאן.
מסה (אריזונה)

מסה (מספרדית: Mesa, "שולחן") היא עיר במחוז מריקופה שבמדינת אריזונה - ארצות הברית. העיר היא השלישית בגודלה במדינה, והיא נחשבת לפרבר של פיניקס. פיניקס, מסה ופרבריהן יוצרות יחד אזור מטרופוליטני ענק, שמבחינת שטחו הוא מדורג כ-28 בעולם.
מסה ממוקמת על רמה שטוחה, שגובהה הממוצע הוא 378 מטר מעל פני הים. עובדה גאוגרפית זו היא שנתנה לעיר את שמה, שכן "Mesa" בספרדית פירושה "הר שולחן". שטחה של העיר על פי מדידות רשמיות הוא 324.2 קמ"ר, מתוכם 0.6 קמ"ר הם מים והשאר יבשה.
אוכלוסייתה של מסה נאמדה בשנת 2006 בכ-460,000 נפש. בכך היא מקדימה ערים אמריקניות ידועות יותר, כקליבלנד, מיאמי וסנט לואיס. על פי עתודות הקרקע שלה, עשויה אוכלוסיית העיר לגדול עד כדי 630,000 נפש.
למרות מספר התושבים הגדול, מתפקדת מסה בעיקר כעיר שינה. שכונותיה אינן עשויות מקשה אחת. חלקן בתהליך של שקיעה וניוון, וחלקן בתנופת בינוי ופיתוח מתקדמים.
היסטוריה

הידיעות הקדומות ביותר על פעילות אנושית באזור, מתוארכות בערך לשנת 1 לפנה"ס. על פי המשוער, חיו באזור באותה עת בני השבטים האינדיאניים הוהוקם ופימה, שהפכו את המדבר הצחיח למקום חי וצומח, בעזרת תעלות השקיה נרחבות שחפרו. התנחלויות אלו נמשכו כמעט ללא שינוי עד הכיבוש הספרדי, במהלכו ולאחריו הגיעו לאזור חיילים ומיסיונרים נוצריים.
במאה התשע עשרה החלו להתיישב באזור קהילות מורמוניות ונוצריות אחרות. קהילות אלו, שמנהיגן היה דניאל ובסטר ג'ונס, ייסדו בשנת 1877 את ההתיישבות להי (Lehi), בשנת 1878 התפלגו חלק מבני הקהילה מקבוצתו של ג'ונס וייסדו בסמוך את העיר מסה. במשך הזמן הגיעו תושבים נוספים מאזורים אחרים והעיר הלכה והתפתחה.
עד היום מהווים המורמונים כעשרה אחוזים מתושבי מסה.
חינוך

במסה קיימת רשת חינוכית ציבורית, המשרתת את רוב האוכלוסייה. בעיר נמצא גם קולג' קהילתי, הגדול במחוז מריקופה, ולומדים בו מעל 22,000 סטודנטים. הפוליטכניון של אוניברסיטת המדינה של אריזונה ממוקם אף הוא בעיר, ולומדים בו כ-6,000 סטודנטים לימודי הנדסה ומדעים מדויקים.
ערים תאומות

מסה כרתה ברית ערים תאומות עם חמש ערים אחרות בעולם:
קנדה ברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה (מ־1998)
פרו קאראס, פרו
מקסיקו גוויימאס, מקסיקו
הרפובליקה העממית של סין קאיפינג, הרפובליקה העממית של סין
ניו זילנד אפר האט, ניו זילנד
מיקל לנדה

| --- | --- |

לנדה ב-2017
 לידה:  13 בדצמבר 1989 (בן 34) מורג'יה, ספרד ספרד
 גובה:  173 ס״מ 
 משקל:  63 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  טיפוס
 קבוצה נוכחית:  סודאל - קוויק סטפ
 קבוצות עבר:  סקיי (2016-2017)   אסטנה (2014-2015)   מוביסטאר (2018–2019)  בחריין מקלארן (2023-2020)
 הישגי שיא:  גרנד טורס: ג'ירו ד'איטליה: 2 קטעים (2015, 2017) וואלטה אספניה: קטע אחד (2015) מרוצי קטעים: ג'ירו דל טרנטינו (2016) וואלטה אה בורגוס (2017, 2021)
 
מיקל לנדה מיאנה (בספרדית: Mikel Landa Meana; נולד ב-13 בדצמבר 1989) הוא רוכב אופני כביש ספרדי-בסקי בקבוצת סודאל - קוויק סטפ.
קריירה > אוסקלטל - אוסקדי (2011 - 2013) > 2011

לנדה הצטרף לקבוצת אוסקלטל - אוסקדי מדרג הוורלד טור, ההישג הבולט שלו היה ניצחונו בקטע החמישי בוואלטה של בורגוס.
קריירה > אוסקלטל - אוסקדי (2011 - 2013) > 2012

מנקיז סיים שני במרוץ הגראן פרמיו מיגל אינדוראין, הוא סיים במקום השביעי הכללי בוואלטה של מדריד. הוא רכב לראשונה בגראנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-69 הכללי.
קריירה > אוסקלטל - אוסקדי (2011 - 2013) > 2013

לנדה סיים במקום השני הכללי בוואלטה של אסטוריאס, ושישי כללי בוואלטה של בורגוס. הוא השתתף שוב בוואלטה אספנייה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום תשיעי בקטע ה-14, וסיים במקום ה-39 הכללי.
קריירה > אסטנה (2014 - 2015) > 2014

לנדה חתם בקבוצת אסטנה (אופניים). הוא ניצח את הקטע הרביעי בג'ירו דל טרנטינו, וסיים במקום העשירי הכללי. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה בפעם הראשונה, וסייע לפאביו ארו לסיים שלישי. לנדה עצמו סיים שביעי כללי בדירוג הצעירים, ובמקום ה-34 הכללי. הוא סיים במקום השלישי בקטע השלישי של וואלטה בורגוס, וסיים במקום ה-24. לאחר מכן, הוא נבחר גם לוואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-28 הכללי.
קריירה > אסטנה (2014 - 2015) > 2015: פועל של פאביו ארו, וניצחונות בקטעים בג'ירו ד'איטליה ובוואלטה אספנייה

לנדה ניצח את הקטע החמישי בטור של חבל הבסקים, וסיים במקום ה-22 הכללי. הוא סיים שני כללי בג'ירו דל טרנטינו. בג'ירו ד'איטליה, לנדה תפקד כפועל (אופניים) של פאביו ארו, אך בכל זאת הצליח לנצח את הקטע ה-15 וה-16. הוא סיים במקום השלישי הכללי, 3:05 אחרי אלברטו קונטאדור המנצח. לנדה סיים גם שני בקטגוריית מלך ההר, עם 122 נקודות, 3 נקודות פחות מג'ובאני ויסקונטי שניצח בקטגוריה. לנדה ניצח את הקטע ה-11 של ה-וואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-25. חבר קבוצתו של לנדה, פאביו ארו, ניצח את המרוץ.
קריירה > קבוצת סקיי (2016 - 2017) > 2016: ניצחון בג'ירו דל טרנטינו

לנדה ניצח את הקטע השני בטור של חבל הבסקים, וסיים במקום ה-12 הכללי. הוא ניצח את הקטע השני גם בג'ירו דל טרנטינו, וניצח את המרוץ כולו ואת קטגוריית המטפסים במרוץ זה. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-10. הוא סיים במקום ה-12 בדופינה ליברה, ובטור דה פראנס, סיים במקום ה-35 הכללי, כאשר הוא משמש כפועל של כריסטופר פרום.
קריירה > קבוצת סקיי (2016 - 2017) > 2017: מקום רביעי ופועל של כריס פרום בטור דה פראנס

לנדה פתח את העונה עם מקום שישי כללי בוואלטה של אנדלוסיה, לאחר מכן סיים במקום החמישי הכללי בטור של האלפים. הוא השתתף בג'ירו ד'איטליה, וניצח את הקטע ה-19 וניצח את קטגוריית מלך ההר (עם 224 נקודות). הוא סיים שני באליפות ספרד בתחרות נגד השעון, 1:08 דקות אחרי ג'ונתן קאסטרוייחו. בטור דה פראנס, הוא שימש כפועל של כריסטופר פרום, וסיים במקום הרביעי הכללי, שנייה פחות מרומן בארדה שסיים במקום השלישי, ו-2:21 דקות מפרום שניצח. הוא סיים חמישי בקלאסיקה סן סבסטיאן. בוואלטה של בורגוס, הוא ניצח את הקטע הראשון והשלישי. בנוסף לכך, ניצח את דירוג המאיצים, המטפסים, ואת המרוץ כולו.
קריירה > מוביסטאר (2018 - 2019) > 2018: שביעי בטור דה פראנס

לנדה סיים במקום השישי הכללי בוואלטה של אנדלוסיה, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום השישי הכללי. הוא סיים במקום השני הכללי בטור של חבל הבסקים. בטור דה פראנס, היה אחד ממובילי קבוצת מוביסטאר, לצד נאירו קינטנה ואלחנדרו ולוורדה. הוא סיים במקום השביעי הכללי, 7:37 דקות מגריינט תומאס המנצח.
קריירה > מוביסטאר (2018 - 2019) > 2019: רביעי בג'ירו ד'איטליה

לנדה ניצח את הקטע השני במרוץ קופי אה בארטלי, וסיים במקום הרביעי הכללי. הוא סיים במקום השביעי הכללי בטור של חבל הבסקים, ושביעי במרוץ הלייז'–בסטון–לייז'. הוא סיים רביעי במרוץ הג'ירו ד'איטליה, תוך כדי שחברו לקבוצה, ריצ'רד קאראפז, ניצח את המרוץ.
בטור דה פראנס, הוא סיים במקום השישי, 4:23 דקות אחרי איגן ברנל המנצח.
קריירה > בחריין מקלארן (2020–2023)

באוגוסט 2019, לנדה חתם עבור קבוצת בחריין מרידה ועזב את מוביסטאר לאחר שנתיים. הוא פתח את עונת 2020 עם מקום שלישי כללי בוואלטה אה אנדלוסיה, 1:12 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח. הוא חזר להתחרות חמישה חודשים אחר כך, לאחר תום פגרת הקורונה, בוואלטה אה בורגוס, בו סיים שני לרמקו אוונפול בפער של 30 שניות ביניהם, אך ניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ. מטרתו של לנדה בעונה זו הייתה הטור דה פראנס, בו ערך הופעה חמישית. הוא שימש כמוביל קבוצתו וסיים רביעי כללי, 5:58 דקות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח.
הערות שוליים

↑  Mikel Landa signs for Bahrain Merida, cyclingnews.com
לנדה, לצד פאביו ארו (בלבן) במהלך ג'ירו ד'איטליה 2015
לנדה (בלבן), מוביל את דבוקת הדירוג הכללי בטור דה פראנס 2012
מלחמות יוגוסלביה

מלחמות יוגוסלביה היו סדרת עימותים אלימים על אדמתה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, שהתרחשו בין השנים 1991–2001. המלחמות השפיעו על כל שש הרפובליקות ביוגוסלביה וקרויות לעיתים גם "המלחמות בבלקן", או "המלחמות ביוגוסלביה", "מלחמות הפרישה היוגוסלבית" או "מלחמת הבלקן השלישית" (ביטוי שטבע העיתונאי הבריטי מישה גלני).
הן אופיינו כמלחמות אתניות בין אנשי יוגוסלביה, בין סרבים בצד אחד, לבין קרואטים בוסנים ואלבנים מצד שני; אך גם בין קרואטים ובוסנים בבוסניה, ובין מקדונים ואלבנים במקדוניה. למלחמות היו שורשים עמוקים של סכסוכים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים, וכמו כן גם מתח אתני רב.
את מלחמות יוגוסלביה ניתן לפצל לשתי קבוצות:
הראשונה – במהלך התפרקותה של יוגוסלביה:
המלחמה בסלובניה (1991).
מלחמת העצמאות של קרואטיה (1991–1995).
מלחמת בוסניה (1992–1995).
השנייה – לאחר פירוק יוגוסלביה, באזורים עם האוכלוסייה האלבנית:
מלחמת קוסובו (1996–1999).
העימות בדרום סרביה (אנ') (1999–2001).
העימות המקדוני (2001).
רקע היסטורי

קודם להתפרקות ברית המועצות, יוגוסלביה הייתה מחולקת לשש רפובליקות אשר אוכלסו על ידי קבוצות אתניות שונות. יוגוסלביה חוותה מחאות אתניות מסוימות עוד בשנות ה-70 וה-80, אך לאחר התפרקות ברית המועצות, ניצלו ארבע מתוך שש מהרפובליקות (סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה) את המצב הגאופליטי ששרר בעולם על מנת להגשים את רצונן להקים מדינות אתניות עצמאיות, והכריזו על פרישה חד צדדית מיוגוסלביה. בשל התנגדותה לכך, פתחה יוגוסלביה, אשר הורכבה אז מסרביה ומונטנגרו, בסדרת מלחמות עקובות מדם נגד מדינות אלו (מלבד מקדוניה, אשר פרשה מיוגוסלביה ללא מלחמה). למורת רוחה של יוגוסלביה, המלחמות לא הצליחו למנוע את ההתפרקות.
מלחמות יוגוסלביה מאופיינות בדוגמאות רבות של אירדנטיזם (מדיניות הדוגלת בניכוס שטחים הקשורים למדינה היסטורית או תרבותית, אך שייכים פוליטית למדינה אחרת). במובן זה, רבות מהרפובליקות המרכיבות את הרפובליקה הסוציאל-פדרלית של יוגוסלביה החזיקו ברגש לאומי רדום שהתפרץ לכדי תנועות עצמאיות בשנות ה-80 המאוחרות. התפרצות המלחמות, שהתחילו בשנת 1991, הייתה מונעת משאיפות אירדנטיות. סרביה קיוותה ליצור "סרביה גדולה יותר" בהתבסס על האימפריה הסרבית בשנת 1389, עד הקריסה שלה בקרב קוסובו נגד האימפריה העות'מאנית. רגש אירדנטי נראה גם כן בקרב קרואטיה, בניסיונה להקים "קרואטיה גדולה יותר" ובקרב אלבנים שקיוו גם כן להקים "אלבניה גדולה יותר".
המלחמות שפרצו עם תחילת התפרקות יוגוסלביה > מלחמת העצמאות של סלובניה (מלחמת עשרת הימים)

ב-23 בדצמבר 1990 קיימה סלובניה משאל עם באשר לעצמאותה, כאשר רוב מוחץ (כ-95% מהקולות) תמך בהיפרדות מיוגוסלביה והקמת מדינה סלובנית עצמאית. עם הכרזה זו, העריכה סלובניה כי יוגוסלביה תתנגד בכח להיפרדות זו, ושני הצדדים נערכו למלחמה. כחצי שנה לאחר מכן, ב-25 ביוני 1991, הכריזה סלובניה על עצמאותה מיוגוסלביה. יומיים לאחר מכן, יוגוסלביה פתחה במתקפה אווירית על סלובניה והחלה בכניסה קרקעית של כוחות משוריינים שהתקדמו אל נקודות אסטרטגיות במרכז המדינה.
ההתנגדות הסלובנית למתקפה זו אופיינה בלוחמת גרילה ובמתקפות באמצעות טילי נ"ט ונשק קל. כבר ביום הראשון ללחימה הצליחו הסלובנים להפתיע את היוגוסלבים עם עוצמתם, כאשר הצליחו להפיל מספר מסוקים, להשתלט על טנקים, ולשבות עשרות לוחמים יוגוסלבים. התמיכה הגורפת של העם הסלובני במלחמת העצמאות היוותה גורם נוסף לקשיי התמרון של יוגוסלביה בתוך סלובניה, כמו גם המורל הירוד בקרב חיילי יוגוסלביה.
ב-7 ביולי 1991, עשרה ימים בלבד לאחר פרוץ המלחמה, נסוגו הכוחות היוגוסלבים מסלובניה והצדדים החלו במשא ומתן על הסדרת מעמדה של סלובניה, במה שהוביל לחתימה על הסכם בריוני. לאחר המלחמה הוקמה רפובליקת סלובניה, שהפכה לימים למדינה דמוקרטית ליברלית החברה בגוש האירו ובנאט"ו.
במלחמה נהרגו כ-400 בני אדם, כ-200 מכל צד.
המלחמות שפרצו עם תחילת התפרקות יוגוסלביה > מלחמת העצמאות של קרואטיה (1991–1995)

בניגוד למלחמת סלובניה, שהסתיימה בזמן קצר, מלחמה זו נמשכה מספר שנים והתאפיינה באלימות ובזוועות נרחבות, כאשר הן הקרואטים והן היוגוסלבים ביצעו הפרות רבות של זכויות אדם במהלכה.
הסכסוך החל ב-1991, כאשר הפרלמנט הקרואטי הצביע בעד הכרזת עצמאות מיוגוסלביה. מהלך זה נתקל בהתנגדות עזה מצד הממשל הפדרלי היוגוסלבי, בראשותו של מילושביץ', ושל המיעוט הסרבי בקרואטיה, שהתנגד לעצמאות קרואטיה. הצבא היוגוסלבי התערב כדי לתמוך, כביכול, בסרבים הקרואטים, ופתח במלחמה נגד הקרואטים.
המלחמה התאפיינה בחילופי אש כבדים, כאשר שני הצדדים השתמשו בארטילריה וכוחות אוויריים. הכוחות הקרואטים ניצחו בסופו של דבר בסכסוך, ועד שנת 1995, כבשו את רוב השטח שנשלט על ידי הסרבים הקרואטים. המלחמה הסתיימה באוגוסט 1995, כאשר כוחות קרואטים פתחו במתקפה מוצלחת המכונה "מבצע סערה", שהביאה לכיבוש מחדש של אזור קריינה מידי המורדים הסרבים הקרואטים.
המלחמה הביאה להקמת מדינה עצמאית בקרואטיה, אך גם למאות אלפי עקורים, ולפי הערכות שונות לכ-20,000 הרוגים.
המלחמות שפרצו עם תחילת התפרקות יוגוסלביה > המלחמה בבוסניה והרצגובינה (1992–1995)

בדומה למלחמת קרואטיה, גם המלחמה בבוסניה נמשכה מספר שנים ואופיינה בהרוגים רבים ובפשעי מלחמה הדדיים. בנוסף על הסכסוך האתני בין הבוסנים לסרבים, למלחמה זו היה אלמנט דתי בין מוסלמים לנוצרים. עם הכרזת עצמאות בוסניה בשנת 1992, פתחה יוגוסלביה במלחמה שמטרתה למנוע את העצמאות, או לכל הפחות ליצור מדינה סרבית נפרדת באזורים הסרביים בתוך בוסניה. תושבי האזורים הסרבים בבוסניה קיבלו תמיכה מהצבא היוגוסלבי והקימו מיליציות שונות שנלחמו בבוסניה לצד יוגוסלביה. הכוחות הבוסנים, נתמכו הן על ידי המערב, והן על ידי ארגוני טרור כמו חזבאללה ואל קאעדה.
מבין הזוועות הרבות שהתרחשו במהלך הלחימה, האירוע המפורסם ביותר הוא טבח סרברניצה בשנת 1995, במסגרתו טבחו הכוחות היוגוסלבים בלמעלה מ-8,000 גברים ונערים בוסנים מוסלמים. על אף שסרברניצה הוכרזה כ"אזור בטוח" בהגנת האו"ם, חיילי האו"ם ששהו במקום, בחרו לעמוד מנגד בעת התרחשות האירועים. הטבח בסרברניצה נחשב לאחד ממעשי הרצח ההמוניים הגדולים באירופה מאז מלחמת העולם השנייה. בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הבינלאומי לצדק הגדירו את הטבח בסברניצה כרצח עם. מספר קצינים סרבים הואשמו בפשעי מלחמה, כולל ברצח עם.
המלחמה הסתיימה ב-1995, כאשר נחתם הסכם דייטון, אשר ביסס את המבנה הפוליטי הנוכחי של בוסניה והרצגובינה. האזורים הסרבים בבוסניה זכו לאוטונומיה מסוימת בתוך בוסניה, הנקראת רפובליקה סרפסקה.
המלחמה הביאה לעקירת מאות אלפי בני אדם, ולפי ההערכות ל-100,000 הרוגים.
המלחמות שפרצו לאחר פירוק יוגוסלביה > מלחמת קוסובו (1998–1999)

מלחמת קוסובו הייתה סכסוך שהתרחש בקוסובו, מחוז בדרום סרביה, בין השנים 1998 ו-1999, אשר מאוכלס ברובו באלבנים. המלחמה התנהלה בין כוחות הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שהורכבה אז מסרביה ומונטנגרו, לבין קבוצת המורדים האלבניים של קוסובו הידועה בשם צבא השחרור של קוסובו (KLA).
קוסובו ביקשה גם היא לקבל עצמאות מיוגוסלביה, בדומה לסלובניה, קרואטיה ובוסניה, ולהקים מדינה אלבנית עצמאית בשם קוסובו. רעיון העצמאות זכה לתמיכה רחבה בקרב האלבנים שהיוו רוב בקוסובו. הסכסוך החל ב-1998, כאשר צבא השחרור של קוסובו פתח בהתקוממות נגד כוחות יוגוסלביה בקוסובו על מנת להשיג עצמאות בכח. בעקבות זאת, יוגוסלביה הגיבה להתקוממות במסע דיכוי, שכלל שימוש בכוח צבאי עוצמתי וגירוש אלפי אלבנים תושבי קוסובו מבתיהם.
הסכסוך הסלים ב-1999, כאשר נאט"ו התערבה במלחמה לטובת קוסובו, והפציצה את כוחות יוגוסלביה. זאת, מתוך מחשבה כי סיום המלחמה יביא ליציבות באזור. ההפצצות ארכו 78 ימים, ונועדו ללחוץ על יוגוסלביה להסיג כוחותיה מקוסובו ולאפשר את חזרתם של הפליטים האלבנים לקוסובו. תקיפה זו השיגה את מטרתה, ויוגוסלביה הוציאה את כוחותיה מקוסובו ביוני 1999. ישראל התנגדה דאז להתערבות נאט"ו במלחמת קוסובו, כאשר אריאל שרון, ראש ממשלת ישראל לשעבר, ציין כי "ישראל חייבת להסתכל קדימה. אסור לה לתת לגיטימציה למעורבות כוחנית מהסוג שמפעילות מדינות נאט"ו, ובראשן ארצות-הברית, בניסיונן לכפות פתרון בסכסוכים אזוריים. ברגע שישראל תביע תמיכה בדפוס-הפעולה לו אנו עדים בקוסובו, היא עלולה להיות הקורבן הבא".
המלחמה גבתה את חייהם של למעלה מ-10,000 בני אדם.
עימות נוסף, בהיקף נמוך בהרבה, התרחש בקוסובו בין 1999 ל-2001, במסגרתו כל צד ביקש לשפר את מעמדו בנוגע לקוסובו, אך סכסוך זה לא הסתיים בשינוי מהותי.
קוסובו הכריזה על עצמאות מסרביה ב-2008, אך עצמאות זו זכתה להכרה חלקית בלבד בקרב מדינות העולם ועד היום מהווה מקור לסכסוכים שונים.
המלחמות שפרצו לאחר פירוק יוגוסלביה > העימות המקדוני (2001)

העימות המקדוני היה סכסוך שהתרחש ברפובליקה של מקדוניה (הידועה כיום כצפון מקדוניה) בשנת 2001. הסכסוך התנהל בין כוחות הביטחון המקדונים לבין קבוצת מורדים אתנית אלבנית הידועה בשם צבא השחרור הלאומי (NLA). הסכסוך החל בשנת 2001, כאשר ה-NLA פתח במרד מזוין נגד ממשלת מקדוניה. הכוחות האלבנים ביקשו להקים אוטונומיה עבור המיעוט האלבני במקדוניה, בדומה לזו שקיבלו האלבנים בקוסובו.
מקדוניה דיכאה את ההתקוממות בכח צבאי, והסכסוך הסתיים באוגוסט 2001, כאשר המיעוט האלבני הסכים להניח את נשקו ולקבל את סמכותה של ממשלת מקדוניה. מלחמת מקדוניה הייתה סכסוך בקנה מידה קטן יחסית, ומנתה כ-700 הרוגים. עם זאת, סכסוך זה היה משמעותי כיוון שעורר חשש לסכסוך רחב יותר בבלקן ואיים על יציבות האזור.
השלכות

עם סיום המלחמות מצאה עצמה יוגוסלביה מפוצלת, עם חובות גדולים, ומאופיינת באי יציבות. המלחמות היו העקובות ביותר מדם על אדמת אירופה מאז סופה של מלחמת העולם השנייה, ועד למלחמת רוסיה-אוקראינה. במלחמות בוצע רצח העם הראשון ביבשת מאז מלחמת העולם השנייה, כנגד העם הבוסני. בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר הוקם בידי האו"ם כדי להעמיד לדין פושעי מלחמה יוגוסלבים (מפקדי צבא, חיילים, ואף ראש המדינה, סלובודן מילושביץ') על פשעי המלחמה שביצעו. מילושביץ' מת בתאו ב-2006.
עם סיום המלחמות, יוגוסלביה, שבעבר הורכבה משש רפובליקות, הורכבה כעת מסרביה ומוטנגרו בלבד. מספר שנים לאחר מכן, השתיים הנותרות קיימו איחוד רופף בשם "סרביה ומונטנגרו", וב-2006 מוטנגרו הכריזה על עצמאות. בכך, הישות הקרויה "יוגוסלביה" חדלה מלהתקיים.
לקריאה נוספת

Alastair Finlan, The Collapse of Yugoslavia 1991-99, Osprey, 2004.
Carole Rogel, The Breakup of Yugoslavia and Its Aftermath, Greenwood Publishing Group, 2004.
Christopher Bennett, Yugoslavia's Bloody Collapse: Causes, Course and Consequences, C. Hurst, 1995.
John B. Allcock, Marko Milivojević and John Joseph Horto, Conflict in the Former Yugoslavia: an Encyclopedia, ABC-CLIO, 1999.
Misha Glenny, The Fall of Yugoslavia: The Third Balkan War, Penguin Books, 1994
R. Craig Nation, War in the Balkans, 1991-2002, Strategic Studies Institute, 2003.
Robert M. Hayden, From Yugoslavia to the Western Balkans, Brill, 2013.
הערות שוליים

↑  .(Thomas, Raju G.C, and H.R Friman (editors, The South Slav Conflict: History, Religion, Ethnicity, and Nationalism, Garland Publishing,Inc, 1996, עמ' 11-17
↑  Government Communication Office, 30 years ago, Slovenians decided on an independent country at the plebiscite, Republic of Slovenia
↑  Fraudet, Xavier (2006). France's Security Independence: Originality and Constraints in Europe, 1981-1995. Peter Lang. p. 129. ISBN 978-3-03911-141-1.
↑  "death of yugoslavia part 3 - Bing video". www.bing.com. נבדק ב-2022-09-06.
↑  "Croatia Clashes Rise; Mediators Pessimistic". The New York Times. דצמבר 19, 1991. ארכיון מ-15 בנובמבר 2012. נבדק ב-29 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dean E. Murphy (8 באוגוסט 1995). "Croats Declare Victory, End Blitz". Los Angeles Times. נבדק ב-18 בדצמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Presidents apologise over Croatian war". BBC News. BBC. 10 בספטמבר 2003. נבדק ב-7 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ICTY: Conflict between Bosnia and Herzegovina and the Federal Republic of Yugoslavia". נבדק ב-25 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fisk, Robert (7 בספטמבר 2014). "After the atrocities committed against Muslims in Bosnia, it is no wonder today's jihadis have set out on the path to war in Syria". The Independent. נבדק ב-25 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Woehrel, Steven (2007). "Islamic Terrorism and the Balkans".  In Malbouisson, Cofie D. (ed.). Focus on Islamic Issues. Nova Publishers. p. 75. ISBN 9781600212048.
↑  "15 years ago, Dayton Peace Accords: a milestone for NATO and the Balkans". NATO. 14 בדצמבר 2010. נבדק ב-18 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bosnia war dead figure announced". BBC. 21 ביוני 2007. נבדק ב-16 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Boyle, Michael J. (2014). Violence After War: Explaining Instability in Post-Conflict States. Baltimore: Johns Hopkins University Press. p. 175. ISBN 9781421412573.
↑  "Endgame in Kosovo". The New York Times. 9 בדצמבר 2007. נבדק ב-2012-05-06. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  עלי ואקד, התנועה האיסלאמית: בוש פושע כמו מילושביץ', באתר ynet, 12 במרץ 2006
↑  "Yugoslavia: Troops Win Tactical Victory in Presevo Valley". RFE/RL. 16 במאי 2001. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532359305171  LCCN: sh93005149  NKC: ph114842 
טנקים יוגוסלבים עולים באש במסגרת מלחמת העצמאות של סלובניה
מטוס F15 של חיל האוויר האמריקאי ממריא מבסיס האוויר אביאנו באיטליה, לתקיפה אווירית נגד יוגוסלביה, במסגרת מלחמת קוסובו