stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורגן שטוק
ביוגרפיה

שטוק נולד בווצלר, גרמניה. הוא הצטרף למשטרה הפלילים בהסה בשנת 1978 ונשאר כקצין עד 1992. בין 1992 ל־1996 למד באוניברסיטת גיסן כדי להעסיק את עצמו במחקר מדעי בקרימינולוגיה. ב-1996 עבד כעורך דין, לפני שחזר למשטרת הפלילים הפדרלית כדי לשמש סגן ראש יחידה למאבק בפשיעה כלכלית. שטוק הפך לנשיא האוניברסיטה למדעי המשטרה השימושית הממוקמת בסקסוניה-אנהלט ב־1998.
בשנת 2000 הוא חזר פעם נוספת לשורות משטרת הפלילים כדי לעמוד בראש המכון ללימודים והכשרה של אכיפת חוק. בשנת 2004 הוא מונה לסגן נשיא משטרת הפלילים הפדרלית.
הוא גם פרופסור כבוד למשפטים וקרימינולוגיה מאוניברסיטת גיסן.
אינטרפול

מאז 2005 שטוק עובד עבור האינטרפול. הוא היה סגן נשיא אירופה בארגון בין 2007 ל-2010. ב-7 בנובמבר 2014 הוא נבחר למשרת המזכיר הכללי של האינטרפול על ידי העצרת הכללית. הוא קיבל את התפקיד מרונלד נובל. הוא נבחר לכהונה של חמש שנים. באוקטובר 2019, הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה של חמש שנים.
הערות שוליים

↑  "Curriculum Vitae Jürgen Stock". Bundeskriminalamt. אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2011. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Curriculum Vitae Jürgen Stock". Bundeskriminalamt. אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2011. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jürgen Stock / Structure and governance / About INTERPOL / Internet / Home - INTERPOL". www.interpol.int (באנגלית בריטית). אורכב מ-המקור ב-2018-10-06. נבדק ב-2018-10-05.
↑  "Germany's Jürgen Stock elected new INTERPOL Secretary General". Interpol. 7 בנובמבר 2014. אורכב מ-המקור ב-9 באוקטובר 2018. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Germany's Jurgen Stock new Interpol chief". SkyNews. 8 בנובמבר 2014. אורכב מ-המקור ב-10 בנובמבר 2014. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jürgen Stock appointed for second term as INTERPOL Secretary General".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118152726  ISNI: 0000 0001 0956 4871  LCCN: n96081557  VIAF: 15558796   WorldCat (עם VIAF): 15558796
13 בינואר

13 בינואר הוא היום ה-13 בשנה, בשבוע השני בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 352 ימים (353 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

532 – מהומות ניקה מתחילות
888 – לאחר מות קרל השמן ללא יורש לגיטימי, האימפריה הגדולה מחולקת פעם נוספת
1847 – מלחמת ארצות הברית–מקסיקו: נחתם הסכם קאוונגה המסיים את הלחימה בקליפורניה
1854 – המצאת האקורדיון
1898 – אמיל זולא מפרסם את "אני מאשים" בעניין פרשת דרייפוס
1910 – שידור הרדיו הציבורי הראשון
1915 – רעידת אדמה הרסה את העיר אבצאנו באיטליה לחלוטין, כ-30,000 הרוגים
1935 – תושבי חבל הסאר מצביעים בעד סיפוח החבל לגרמניה הנאצית
1953 – מתחיל משפט הרופאים בברית המועצות
1953 – יוסיפ ברוז טיטו נבחר לנשיא יוגוסלביה
1955 – חייל צה"ל, אורי אילן, מתאבד בשבי הסורי, כדי לא להסגיר סודות. עם החזרת גופתו נמצא עליה פתק בו הוא ניקב את המילים "לא בגדתי"
1957 – ייצור הפריזבי הראשון
1972 – הפיכה צבאית בגאנה
1975 – נחנך המבנה המחודש של בית האמנים תל אביב
1993 – שיגור משימת מעבורת החלל אנדוור STS-54 לשיגור לוויין TDRS-F וביצוע משימות מדעיות
2001 – כ-850 הרוגים ברעידת אדמה במגניטודה 7.7 באל סלוודור
2005 – 6 הרוגים בפיגוע במעבר קרני
2012 – טביעת אוניית התענוגות האיטלקית קוסטה קונקורדיה
2012 – פתיחת משחקי החורף האולימפיים לנוער בפעם הראשונה באינסברוק, אוסטריה
2014 – ראש ממשלת ישראל האחד עשר, אריאל שרון, נקבר בחוות השקמים ליד רעייתו לילי
2018 – התרסקות טיסה 8622 של פגאסוס איירליינס, בה לא נפגע אף אחד, בנמל התעופה של טרבזון, טורקיה
נולדו

1400 – ז'ואאו, מושל פורטוגל (נפטר ב-1442)
1505 – יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נפטר ב-1571)
1596 – ואן יאן גוין, צייר נוף הולנדי (נפטר ב-1656)
1654 – רבי דוד ניטו, רב בקהילה הספרדית בלונדון, מחבר 'כוזרי שני' (נפטר ב-1728)
1864 – וילהלם וין, פיזיקאי גרמני (נפטר ב-1928)
1886 – חנה שפיצר, מייסדת ומנהלת ת"ת לבנות א' בירושלים, מנהלת, מורה, מחנכת ואשת חינוך (נפטרה ב-1955)
1922 – באד אנדרסון, קצין בחיל האוויר האמריקאי (נפטר ב-2024)
1924 – פול פייראבנד, פילוסוף של המדע ממוצא אוסטרי (נפטר ב-1994)
1926 – מייקל בונד, סופר ומחבר בריטי (נפטר ב-2017)
1927 – סידני ברנר, ביולוג יהודי דרום אפריקאי-אנגלי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (נפטר ב-2019)
1929 – ג'ו פאס, גיטריסט אמריקאי (נפטר ב-1994)
1929 – אירית ר. קופר, סופרת ישראלית (נפטרה ב-2021)
1932 – יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים (נפטר ב-1959)
1933 – חביב שמעוני, איש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בכנסת השמינית (נפטר ב-1994)
1934 – אברהם רביץ, חבר הכנסת וסגן שר מטעם דגל התורה (נפטר ב-2009)
1936 – עמי מעייני, מנצח, מלחין ואדריכל ישראלי (נפטר ב-2019)
1938 – יהושע פורת, פרופסור בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים (נפטר ב-2019)
1941 – יצחק שתיל, עיתונאי וסופר ישראלי (נפטר ב-2019)
1945 – יונתן דנילוביץ', פעיל זכויות אזרח ומהפעילים הבולטים בקהילת הלהט"ב בישראל (נפטר ב-2022)
1945 – מאיר עוזיאל, עיתונאי, סאטיריקן, מתרגם, סופר, איש במה ואיש תקשורת וטלוויזיה ישראלי
1947 – קרלס רשאק, שחקן ומאמן כדורגל ספרדי
1948 – צביקה לוי, פעיל חברתי ישראלי, "אבי החיילים הבודדים" (נפטר ב-2018)
1948 – סביון ליברכט, סופרת ומחזאית ישראלית
1950 – מירי בן-שמחון, משוררת ישראלית (נפטרה ב-1996)
1950 – גבי שושן, זמר ישראלי (נפטר ב-2016)
1955 – רוחמה רז, זמרת ישראלית
1959 – דונובן ובסטר, עיתונאי, פעיל הומניטרי, סופר והיסטוריון אמריקני (נפטר ב-2018)
1959 – לבן מרסר, שחקן כדורסל
1960 – אלכסנדר אובארוב, כדורגלן ישראלי-רוסי
1961 – ג'וליה לואי-דרייפוס, שחקנית אמריקאית
1966 – אלי לוזון, זמר ישראלי
1966 – פטריק דמפסי, שחקן אמריקאי
1970 – מרקו פנטאני, רוכב אופניים איטלקי (נפטר ב-2004)
1976 – תמר קינן, שחקנית, מוזיקאית ודוגמנית ישראלית
1976 – מייקל פניה, שחקן אמריקאי
1977 – אורלנדו בלום, שחקן קולנוע
1984 – מתיאס לאורידסן, דוגמן דני
1987 – ניצן דמארי, כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם
1988 – רביד פלוטניק, זמר וראפר ישראלי
1990 – ליאם המסוורת', שחקן אוסטרלי
נפטרו

86 לפנה"ס – גאיוס מריוס, מצביא רומי (נולד ב-157 לפנה"ס)
703 – ג'יטו, הקיסרית ה-41 של יפן (נולדה ב-645)
858 – אתלוולף, מלך אנגליה (נולד ב-795)
888 – קרל השמן, מלך פרנקיה המזרחית, מלך איטליה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-832)
1151 – סוגריוס, אב מנזר במנזר סן-דני (נולד ב-1081)
1177 – היינריך השני, דוכס אוסטריה (נולד ב-1112)
1599 – אדמונד ספנסר, משורר ומלומד אנגלי (נולד ב-1552)
1854 – יהודה טורא, נדבן ואיש עסקים יהודי-אמריקאי (נולד ב-1775)
1885 – סקיילר קולפקס, סגן נשיא ארצות הברית ויו"ר בית הנבחרים (נולד ב-1823)
1906 – אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב, פיזיקאי רוסי (נולד ב-1859)
1929 – ואייט ארפ, איש חוק במערב הישן של אמריקה (נולד ב-1848)
1932 – סופי נסיכת פרוסיה (נולדה ב-1870)
1939 – שניאור זלמן הוז, ראש עיריית עפולה הראשון (נולד ב-1872)
1941 – ג'יימס ג'ויס, גדול סופרי אירלנד (נולד ב-1882)
1955 – אורי אילן, חייל צה"ל שהתאבד בכלא הסורי על מנת לא להסגיר סודות (נולד ב-1935)
1968 – מנואל בנדרה, משורר ברזילאי (נולד ב-1886)
1976 – רון אדלר, משורר (נולד ב-1957)
1978 – יוברט האמפרי, סגן נשיא ארצות הברית (נולד ב-1911)
1979 – שרה הרצוג, ממייסדות התנועה אמונה ורעיית הרב הראשי לישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג (נולדה ב-1896)
1989 – נחום הורביץ, ציוני, היה חבר בארגון השומר (נולד ב-1892)
1993 – צבי נצר, מראשי תנועת הבריחה (נולד ב-1920)
2000 – שושנה דואר, שחקנית ישראלית (נולדה ב-1908)
2004 – יוסי גנוסר, בכיר בשב"כ, ואיש עסקים שהתפרסם בקשריו עם בכירים ברשות הפלסטינית (נולד ב-1945)
2011 – דוד קורן, פוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1917)
2011 – טוביה פרידמן, צייד נאצים, מייסד ומנהל המכון לדוקומנטציה בחיפה (נולד ב-1922)
2013 – יהודית בירק, ביוכימאית ישראלית וכלת פרס ישראל לחקר החקלאות (נולדה ב-1926)
2014 – מנחם זילברמן, שחקן, קומיקאי, ופזמונאי ישראלי (נולד ב-1946)
2014 – עמוס הדר, חבר הכנסת ומזכ"ל תנועת המושבים (נולד ב-1923)
2015 – פרנץ אורגלר, אתלט יהודי-גרמני, סגן אלוף המכביה השנייה בריצת 800 מטר ושיאן מכבי העולמי בריצת 1500 מטר (נולד ב-1914)
2016 – אמנון ענבר, איש "ההגנה" וצה"ל בראשית שנות המדינה, יו"ר מסדר המכבים בתנועת "מכבי" העולמית וממקימי מערך המילואים של צה"ל (נולד ב-1926)
2017 – ארי רט, עיתונאי ישראלי, עורך ראשי בג'רוזלם פוסט בשנים 1975–1989 (נולד ב-1925)
2018 – יהושע מאמאן, רב, דיין ופוסק (נולד ב-1917)
2018 – אליהו וינוגרד, משפטן ישראלי (נולד ב-1926)
2024 – ג'ויס רנדולף, שחקנית אמריקאית (נולדה ב-1924)
2025 – רפאל לוי, איש ציבור ישראלי (נולד ב-1924)
חגים ואירועים החלים ביום זה

12 בינואר – 14 בינואר
ינואר
לוח אירועים שנתי
ראש השנה הבֶּרְבֵּרִית (מרוקו) (אנ'), (אנ')
גאיוס מריוס
קרל השמן
חנאן אבו חוסיין

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בת 53 בערך) אום אל-פחם
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול
 זרם באמנות:  אמנות פלסטית
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2015) 
 
חנאן אבו חוסיין (בערבית: حنان أبو حسين; נולדה ב-1972) היא ציירת, פסלת ואשת חינוך ערבייה ישראלית.
ביוגרפיה

חנאן אבו חוסיין נולדה בשנת 1972 באום אל-פחם. במשפחתה, היא בת יחידה, אחרי ארבעה בנים, אחד מהם פרופסור לרפואת שיניים באתונה, השני בעל סוכנות ביטוח, השלישי עובד עירייה והרביעי עורך דין. אביה, כיום גמלאי היה בעל סוכנות ביטוח ומנהל בית ספר.
חנאן אבו חוסיין מספרת שהתחילה לצייר כבר בגיל צעיר: "כבת יחידה ומפונקת תמיד קנו לי צבעים והייתי יושבת על המדרגות המובילות לגג ומציירת. בתקופת התיכון כבר היה לי ברור שאני רוצה ללמוד אמנות. האחים שלי התנגדו. הם אמרו, מוטב שתלמדי מקצוע כמו עבודה סוציאלית. נרשמתי לאוניברסיטת חיפה ולא התקבלתי. אז כולם הסכימו שבינתיים אלך למכללה האקדמית עמק יזרעאל".
את לימודיה האקדמיים החלה במכללה בעזרת מלגה. לאחר סיום לימודיה, המליצו מוריה במכללה על המשך בלימודים בבצלאל שם למדה והשלימה תואר בוגר אוניברסיטה ומוסמך אוניברסיטה. החל מ-1996 היא יוצרת ופועלת בשכונת עיסאוויה שבמזרח ירושלים.
בנוסף ליצירתה האמנותית חנאן היא גם אשת חינוך ועובדת במגזרים הערבי והיהודי במסגרות שונות, כגון בית הספר בעיסאוויה ואגף הנוער במוזיאון ישראל. היא בעלת ניסיון עשיר בחינוך אמנותי לאוכלוסיות מוחלשות בפריפריה, ומשמשת כרכזת התוכנית "לגשר על הפער", תוכנית רב-שנתית משותפת ליהודים ולערבים במוזיאון ישראל
יש לה סטודיו בגלריה החדשה - סדנאות האמנים הנמצאת באצטדיון טדי.
חנאן מעידה שהושפעה מעבודותיהן של האמניות לואיז בורז'ואה, רבקה הול ורוזמרי טרוקל, שהיו פעילות מאוד בשנות ה-70 של המאה העשרים. כן היא מדגישה את ההערכה הרבה שהיא חשה לאמנית האיטלקייה מהמאה השבע עשרה, ארטמיסיה ג'נטילסצ'י. על שאיפותיה לעתיד היא אומרת: "אני מרגישה שבארץ עשיתי את שלי אבל בחו"ל עדיין לא וזה משהו שחסר לי. בגלל שאין לי אוצר או גלריה שמייצגים אותי אני מרגישה קצת תקועה, אבל אני לא אמנית מסחרית. לא מוכנה שיכתיבו לי".
בשנת 2019 זכתה בפרס לאמנית מצטיינת בישראל על שם בקי דקל.
על יצירתה

חנאן אבו חוסיין, מגדירה את עצמה כאמנית, אישה ופמיניסטית. הנושאים שבהם היא דנה הם מיניות וחופש מיני, נושאים מאוד טעונים בחברה הפלסטינית. בעבודותיה היא חוקרת בעיקר דימויים הקשורים לדמות האישה. יצירותיה עוסקות בביטוי הקול האישי-נשי, בדת ובקפיטליזם, בניצול מיני, באהבה וחירות אישית ושיווין בין המינים.
בתערוכתה "מתחת לבלטה" שהתקיימה בגלריה משרד בתל אביב, היא יצרה מיצב וידאו שבו מתוארים חייה כבת, כאחות, וכרעיה לעתיד, חיים אשר בהם לא רק שהיא כפופה למרותו של הגבר, אלא אף נקראת על שמו, וקיומה כאישיות נפרדת ועצמאית אינו מתאפשר. במיצב השני, באותה תערוכה, היא תלתה אריחים ממלט שאותם יצקה אבו חוסיין. האריחים כבדים מאוד, והם לוחצים על גופה ומסכנים את חייה, לא רק פיזית, אלא גם נפשית. העומס והכובד הכרוכים בשְניוּת שבין היותה בת למשפחה ערבית מסורתית וחלק מעם כבוש, לבין רצונה להיות שותפה שוות זכויות וחובות בחברה, מכבידים עליה. קשריה ההדוקים עם החברה הישראלית שבה היא מעורה גורמים לה, בכל פעם מחדש, לשוב אל מיצב הבלטות, ולהרגיש "מתחת לבלטה".
בנימוקי השופטים לפרס שרת התרבות והספורט לאמנות פלסטית לשנת 2014, נכתב: בלב עבודתה נמצאת האישה בחברה הערבית. מה שהתחיל כנקודת מבט אישית וביוגרפית התרחב במהלך שנות עבודתה ליצירה הנוגעת בטווח רחב של היבטים תרבותיים וחברתיים. העבודות של אבו חוסיין הן לעולם גם אישיות וגם פוליטיות; השימוש שהיא עושה בעבודותיה בחומרים שונים ובטכניקות מגוונות, שהן בדרך כלל עמלניות וידניות, מעצים את תחושת הכאב והדחיפות העולה מעבודותיה.
ברבות מיצירותיה, היא מגייסת את גופה ואת קולה שמופרדים בעבודותיה זה מזה, מהפער הנוצר ביניהם עולה מחאה עיקשת ומטרידה: התרסה גורפת נגד כל מעגלי הכפייה המופעלים כנגדה כאישה, כפלסטינית וכאדם.
במוזיאון חיפה לאמנות, יצרה חנאן אבו חוסיין מחווה לנוואל אל-סעדאווי, שכתביה ורעיונותיה השפיעו עליה עמוקות ואף חלחלו לעבודתה. המיצב שלה בנוי מיציקות סכינים, והוא עוסק ברצח על רקע כבוד המשפחה ובמילת נשים - נושאים מרכזיים בכתיבתה ובפעילותה של אל-סעדאווי.
בתערוכה "שבר" היא הציגה מיצב של חזיות מכוסות בבטון ועתים מעוטרות בסכיני גילוח. נשים נחנטו בחזיות במסגרת קודים נוקשים של מוסר וצניעות, האופי החומרי של הבטון בו עשתה חנאן אבו חוסיין שימוש, הקפיא את אוסף החזיות יחד בבלילה שאינה ניתנת להפרדה. כך הפך הפריט האישי הייחודי, ל"המון" דומם ונטול זהות.
בתערוכה "כיסוי חד" שהתקיימה במכללת דוד ילין,
חנאן אבו חוסיין מחברת שמיכות נעימות, עם שיער גזוז וסכיני גילוח היוצרים תחושות של אי נעימות. עבודתה שואבת את עיקר תכניה מן המתח בין הקטבים הללו. בשימוש שלה בחפצים אלה, כחומרי יצירה, היא מצליחה לשלב בין המטען הסיפורי והרעיוני שלהם, לבין הוויזואליות שלהם, בדרך מקורית ומלאת חושניות.
השכלה

1995 - 1992 - לימודי תעודה באמנות במכללת עמק-יזרעאל, עפולה
1999 - 1995 - B.F.A, המחלקה לאמנות, בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1999 - 2000 - שנת התמחות במחלקה לאמנות, בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2001 - 2000 - לימודי תעודה בניהול מוסדות תרבות ואמנות, אוניברסיטת תל אביב ומכללת י.ה.ב, תל אביב
2002 - בוגרת לימודי תעודת הוראה להכשרת מורים באמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
2003 - 2001 - לימודי המשך במחלקה לעיצוב קרמי, בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2012 - 2011 - סטודנטית ללימודי M.A., החוג לתולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
2012 - לימודי תעודה, הנחיית קבוצות, אוניברסיטת תל אביב
2013 - M.A - תולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
הוראה

1999 - 2011 - מורה לאמנות בביה”ס יסודי אבו גוש, ובביה”ס היסודי לבנים עיסאוויה, ירושלים
2000 - מורה לאמנות בתוכנית קרן קרב, אסיסטנטית (עוזרת מרצה בבצלאל לאמנית דרורה דומני)
2009 - 2008 - מרצה אורחת בשנקר ביה”ס לעיצוב, רמת גן
2011 - 1999 - אמנית-מדריכה, מורה לאמנות באגף הנוער, מוזיאון ישראל
2012 - רכזת חוג יהודי- ערבי, אגף אמנות וחינוך, מוזיאון ישראל.
תערוכות יחיד

2003 - “מתוחה”, גלריה אנטאיה, ירושלים
2006 - “דאווייר”, גלריה לבונטין, תל אביב
2006 - ”מהעפר תבוא אלי”, גלריה חליל – אלסקייני, רמאללה
2007 - ”סמת אלפראשאת – שתיקת הפרפרים”, גלריה בית אחותי, תל אביב
2007 - “כיסוי חד”, מכללת דוד ילין, ירושלים
2008 - “מתחת לבלטה” גלריה משרד, תל אביב
2009 - “שבר”, קום איל פו, נמל תל אביב
בנוסף הציגה חנאן אבו חוסיין בתערוכות קבוצתיות רבות.
פרסים

2000 - 1998 - פרס קרן אמריקה-ישראל
2000 - 2002 - פרס קרן אמריקה-ישראל
2002 - פרס היינריך בל
2005 - פרס האמן הצעיר לשנת 2004, משרד החינוך והתרבות (קרן שרת) (האמנית הערבייה הראשונה שזכתה בפרס מטעם משרד החינוך לאמנית צעירה ב-2005)
2010 - פרס עידוד היצירה לשנת 2010, משרד התרבות והספורט
2011 - פרס אמן מורה לשנת תשע”ב, משרד התרבות והספורט
2012 - פרס ספר אמן, מפעל הפיס
2014 - פרס שרת התרבות והספורט בתחומי האמנות הפלסטית.
2019 - פרס בקי דקל מטעם  העמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל
2023 - פרס רפפורט לאמנית בכירה
הערות שוליים

↑  נרי ליבנה, קונפליקטים מן הוואגינה, באתר הארץ, 24 בפברואר 2003
↑  גב' חנאן אבו חוסיין, אמנית ויוצרת
↑  הרצאות
↑  "מתחת לבלטה"
1 2  הוכרזו הזוכים בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי האמנות הפלסטית לשנת 2014
↑  חנן אבו חוסיין / נוואל אל־סעדאווי
↑  חנאן אבו חוסיין – שבר
↑  ארבע הצצות - 22/2/2007
↑  מבחר תערוכות קבוצתיות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 269771  NLI: 987007527161805171  ULAN: 500486351  VIAF: 308269502   WorldCat (עם VIAF): 308269502
אלי דקל

| --- | --- |

דקל, 1972
 לידה:  1918
 פטירה:  8 בינואר 1984 (בגיל 66 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:  ניצב
 
אליהו (אלי) דקל (1918 - 8 בינואר 1984) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

התגייס למשטרה ביולי 1949, לאחר שחרורו מצה"ל.
בשירותו במשטרה החזיק בתפקידים במטה הארצי. עם גיוסו היה קצין כח האדם במטה הארצי בדרגת עוזר מפקח מחוזי ובשנות החמישים היה ראש מחלקת שיטור ותפקידי מטה. בשנת 1958 היה במחזור הראשון של בית הספר לקצינים בכירים של המשטרה.
היה סגן מפקד מחוז תל אביב, כראש מחלקת תכנון ומבצעים הופקד בין היתר על פרויקטים שונים דוגמת אבטחת מנהיגים זרים וייצוג המשטרה בוועדות ממשלתיות לקראת יום בחירות ולתכנון חגיגות לאומיות. בתפקיד זה התאים את מנגנון המשטרה לעידן האוטומציה ולקליטת מחשבים.
בשנת 1969 מונה לראש אגף ארגון בדרגת ניצב, ב-1970 מונה לראש אגף המנהלה. בנובמבר 1972 מונה לסגן המפקח הכללי. פרש מהשירות בנובמבר 1976.
במקביל לשירותו במשטרה היה דקל חבר בית הדין העליון של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
לאחר שירותו במשטרה כיהן כסמנכ"ל ביטוח לאומי.
אליהו דקל נפטר בירושלים. הותיר אחריו אישה ושני ילדים.
הערות שוליים

↑  ניצב אלי דקל פורש מהמשטרה, דבר, 1 בנובמבר 1976
↑  נפטר אלי דקל — סמנכ"ל הביטוה הלאומי, מעריב, 9 בינואר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009447689005171  VIAF: 9161149563634940785   WorldCat (עם VIAF): 9161149563634940785
אמן (תרבות)

דיוקן עצמי של אמנית
אָמָּן (בקמץ קטן, כלומר יש לקרוא: אוֹמָּן) הוא אדם אשר נעזר בכישרון יצירתי כדי ליצור אָמָּנוּת (יש לקרוא: אוֹמָנוּת, להבדיל מאֻמָּנוּת). המושג אמן מתקשר בעיקר לאמנות חזותית ולאמנות הבמה כגון: מוזיקה, ספרות, קולנוע ותיאטרון, שבהם יש לאמן חופש פעולה נרחב ביצירתו.
רשימת סוגי אמנים

אמנים
אדריכלים
פסלים
ציירים
מוזיקאים
זמרים
רקדנים
כוריאוגרפים
סופרים
מחזאים
משוררים
במאי תיאטרון
במאי קולנוע
שחקני קולנוע וטלוויזיה
שחקני תיאטרון
תסריטאים
לקריאה נוספת

גיליון המוקדש לנושא "על האמן", משקפיים 13, יולי 1991.
מיכאל ליבמן, דמותו החברתית של האומן בתקופת הרנסאנס, מוסד ביאליק, ירושלים, תשנ"ז-1997.
אימאם אל-קורטובי

| --- | --- |
 לידה:  1214 מונטורו, ספרד 
 פטירה:  29 באפריל 1273 (בגיל 59 בערך) מיניה, מצרים 
 מדינה:  אל-אנדלוס 
 השקפה דתית:  אסלאם, אסלאם סוני, אשעריה 
 
מוחמד בן אחמד בן אבו בכר בן פרח (בערבית: محمد بن أحمد بن أبي بكر بن فَرْح; 1214 – 29 באפריל 1273) הידוע בכינוי אבו עבדאללה אל-קורטובי או פשוט האימאם אל-קורטובי, היה משפטן אנדלוסי מוסלמי, אשר עסק והתמחה במדע החדית', תפסיר, ותחומים נוספים במדעי האסלאם.
אימאם אל-קורטובי נולד וגדל בקורדובה שאז הייתה בשליטה המוסלמית. לאחר כיבוש העיר על ידי הנוצרים בשנת 1236 הוא עבר לאלכסנדריה.
כתביו

אל-קורטובי כתב מספר טקסטים במהלך חייו, וביניהם:
תפסיר אל-קורטובי, שהוא למעשה אחר מספרי הפרשנות המפורסמים ביותר לספר הקוראן.
אל-אסנא פי שרח אסמאא אללה אל-חוסנא, שהוא ספר המדבר על שמותיו של אללה לפי האמונה האסלאמית.
קמע אל-חרס באלזהד ואלקנאעה
א-תד'כּאר פי אפדל אל-אד'כּאר
הערות שוליים

↑  WikiIslam: Biography of Imam Al-Qurtubi, WikiIslam, ‏2018-05-24
↑  wikimili
↑  Shamela.org, www.facebook.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277974205171  BnF: cb169971905 (data)  GND: 119239426  ISNI: 0000 0000 8147 534X  LCCN: n82070010  NTA: 119774895  SELIBR: 33643  SUDOC: 059764392  TDVİA: kurtubi-muhammed-b-ahmed  VIAF: 67271375   WorldCat (עם VIAF): 67271375
The Living Daylights (שיר)

The Living Daylights הוא שיר של להקת הסינת'-פופ הנורווגית א-הא משנת 1987. הוא נכתב על ידי גיטריסט הלהקה פול וואקטר. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט 007 באזור המסוכן מסדרת סרטי ג'יימס בונד. ג'ון בארי נחשב כשותף לכותב ומפיק, וההוצאה הראשונית של השיר הייתה הגרסה שלו. הגרסה השנייה של השיר, שעובדה מחדש על ידי הלהקה ב-1988, הופיעה באלבום האולפן השלישי שלה, Stay on These Roads. השיר הגיע למקום החמישי בבריטניה ולמקום הראשון בנורווגיה.
השיר הוא אחד השירים המושמעים ביותר של להקת א-הא בהופעות חיות ולעיתים קרובות הורחב לשירה עם קהל, כפי שהופיע באלבום ההופעה החיה How Can I Sleep with Your Voice in My Head. בהופעות חיות, פול וואקטר כלל לעיתים קרובות את שיר הנושא של ג'יימס בונד בסולו הגיטרה שלו.
להקת ההבי מטאל הדרום אפריקאית The Narrow הוציאה גרסת כיסוי של השיר בשנת 2005.
הקליפ של השיר, שביים סטיב בארון, צולם בבימת 007 בלונדון, שנבנתה במיוחד עבור הזיכיון של ג'יימס בונד. הוא כולל סצנות שונות מהסרט ואת הלהקה כשהיא מופיעה בבימת 007 הריקה.
הערות שוליים

↑  Ehrlich, David (2 בנובמבר 2015). "James Bond Movie Theme Songs, Ranked Worst to Best". Rolling Stone. נבדק ב-27 בינואר 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 4d415309-4727-434b-a894-4efbe72e89cd  MusicBrainz work: c2d9b97d-c52f-3cd0-b50f-fac853f67ef0
גבריאל מוצקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בדצמבר 1945 (בן 79) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 תחומי עניין:  היסטוריה, חילון, פנומנולוגיה, פילוסופיה 
 עיסוק:  היסטוריון, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
גבריאל גדעון הלל מוצקין (Gabriel Motzkin; נולד ב-28 בדצמבר 1945 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס של הקתדרה לפילוסופיה ע"ש אחד העם באוניברסיטה העברית. בשנים 2007 עד 2016 כיהן כראש מכון ון ליר. מחקריו עוסקים בהיסטוריה של הרעיונות, היסטוריה של הדת, קתוליות ומחשבה היסטורית והיסטוריה של הזיכרון.
חייו

מוצקין נולד בירושלים ב-1945 למתמטיקאי תאודור מוצקין, בנו של המנהיג הציוני אריה ליאו מוצקין. חלק ניכר מילדותו שהה בלוס אנג'לס שם לימד אביו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מוצקין השלים תואר ראשון בהיסטוריה אירופית באוניברסיטת הרווארד. שירת בצה"ל בחטיבת דובר צה"ל בשנים 1970-1967. השלים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ייל ולאחריו דוקטורט ב-1982 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. נושא הדיסרטציה "בעיית הטרנסנדטיות בעולם חילוני מקאנט ועד היידגר".
לאחר הדוקטורט שב לישראל ושימש כמרצה באוניברסיטה העברית בחוגים להיסטוריה, פילוסופיה וספרות גרמנית. היה ראש מכון פרנץ רוזנצוייג לספרות ותרבות יהודית גרמנית, ראש המכון ללימודים כלליים ובשנים 2004-2001 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית. כיום הוא מופקד הקתדרה על שם אחד העם באוניברסיטה העברית. היה עמית מחקר במכון מקס פלאנק למדעי הקוגניציה והמוח, בקלייר הול שבאוניברסיטת קיימברידג', במכון מקס פלאנק להיסטוריה, במכון למחקר מתקדם בברלין ובמרכז למחקר בין-תחומי בבילפלד. שימש כפרופסור אורח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, באוניברסיטת גיסן, אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסיטת קונסטנץ ובבית הספר למשפטים ע"ש קרדוזו בישיבה יוניברסיטי. ב-2007 פרש ממשרתו באוניברסיטה עקב מינויו כראש מכון ון ליר, משרה בה כיהן עד שנת 2016.
מוצקין נשוי לאמילי, אוצרת אמנות, ואב לשני בנים.
מחקריו

מוצקין מתמקד במחקריו בפילוסופיה של ההיסטוריה והיסטוריוגרפיה גרמנית וצרפתית.
בעבודת הדוקטורט שלו, אשר עובדה לספר, עסק מוצקין בשאלת היחס בין התהוות ההיסטוריה כמדע במאות ה-17-18 והראה את היחס בין גישה זאת לתפישת ההיסטוריה הקתולית במאה ה-19. הוא ניסה להעריך את המחויבות של היידגר למסורת של ההיסטוריה החילונית בהשוואה למחויבותו למסורת ההיסטוריוגרפיה הדתית הקתולית. עד למחקרו של מוצקין נכתב על היידגר וההיסטוריה, אך לא בהקשר להיסטוריה של המאה ה-17 ולא בהיסטוריה הקתולית של המאה ה-19.
מוצקין הראה כי ההיסטוריוגרפיה המודרנית בנויה על מיזוג בין למדנות לבין תפישת אני המושרשת בספרות הזכרונות האישיים במאה ה-10 בגרמניה.
במחקרו העכשווי מוצקין מנסה להבדיל בין היסטוריה לזיכרון ולבסס את ההיסטוריה כמדע. במסגרת זאת הוא מתעניין בבעיית הפרספקטיבה והרטרוספקציה. השאלות בהן הוא עוסק הן האם יש קשר בין התפישה בה המוח עובד לתפישה הקוגניטיבית של העבר ומה הקשר בין מערכת המוח להבניית תרבות היסטורית. מוצקין מנסה לבדוק האם אנו תופשים עבר כמו הווה, האם העבר נראה, האם הדמיון בנוי כמו תפישה או שונה מתפישה ומהי המשמעות לתפישת עבר אותו לא חוינו, בין אם הדמיון דומה או שונה מהתפישה. עתידה לראות מונוגרפיה שלו בתחום.
ספרים

Time and transcendence: secular history, the Catholic reaction, and the rediscovery of the future, Gabriel Motzkin, Kluwer Academic Publishers,  1992
The lesser evil: moral approaches to genocide practices, editors: Helmut Dubiel and Gabriel Motzkin, New York: Routledge, 2004
מאמרים נוספים

"סוד ההתגלות", בתוך הספר "מיתוס - שפה - התגלות" בעריכת יוסף שורץ בהוצאת רסלינג (2019)
המלך ארתור

ערך זה עוסק בדמות מיתית באגדות המלך ארתור. אם התכוונתם לסרט, ראו .
| --- | --- |

 גילום הדמות:  קנת' מור, בראדלי ג'יימס, ג'יימי קמפבל באוור, קלייב אוון, נייג'ל טרי, צ'ארלי האנם, שון קונרי 
 מידע
 תאריך לידה:  המאה ה־5 
 מקצוע:  מונרך
 אזרחות:  קמלוט 
 מקום מגורים:  קמלוט 
 תאריך פטירה:  המאה ה־6 
 מקום פטירה:  Camelon 
 דמויות קשורות
 אויבים:  מורדרד 
 
.
איור של המלך ארתור בכרוניקה מ-1307.
המלך ארתור (באנגלית: King Arthur) הוא גיבור מספר אגדות אנגליות מימי הביניים. כמה היסטוריונים סוברים שאגדות המלך ארתור מבוססות על דמות אמיתית של מלך או מצביא בעל שם דומה, שפעל בבריטניה לאחר נסיגת הרומאים ממנה, בתחילת המאה ה-5 לספירה.
רקע תקופתי

האיים הבריטיים נשלטו על ידי האימפריה הרומית מתחילת המאה הראשונה לספירה ועד שנת 410. כאשר האימפריה הנחלשת משכה את לגיונותיה כדי להגן על איטליה. לאחר שרומא נבזזה ונשדדה על ידי הויזיגותים, לא אפשרו מצבה של האימפריה וההתקפות על גבולותיה, לשלוח צבא חזרה לאיים הבריטיים. כך התאפשר לשבטים גרמאניים לפלוש לאיים. הסקסונים, היוטים והאנגלים התנחלו באזורי החוף המזרחיים, והתנגשו עם האוכלוסייה קלטית והבריטית-רומית שהוסיפה לשלוט במערב.
סיפור האגדה

קיימות מספר גרסאות למיתוס של המלך ארתור. הגרסה הקנונית של המיתוס נכתבה במאה ה-15 (סוף ימי הביניים) על ידי סר תומאס מלורי שאיגד את הרומנסות על המלך ארתור ואבירי השולחן העגול לידי ספר המתאר את חייו מעלילות הוריו עד ליום מותו. חלק מהמיתוסים סביב ארתור הם אנכרוניסטים, מכיוון שמסדרי אבירים התקיימו בפועל רק מאות שנים לאחר הזמן המיוחס לסיפורי ארתור. גרסתו של מלורי היא כיום הנוסח הקנוני והמקובל של המיתוס.