המאבק הפלסטיני במכירת קרקעות ליהודים
בתקופת המנדט הבריטי > שנות ה-30 > מכירת קרקעות על ידי נכבדים בציבור הערבי

בו בזמן שבפומבי ניהלה ההנהגה הפלסטינית מאבק בגאולת הקרקע של היהודים לא נמנעו חלק מהמנהיגים הפלסטינים למכור קרקעות ליהודים. כבר באמצע שנות ה-20 האשימה העיתונות הפלסטינית את המנהיגות במעורבות במכירת אדמות.
ברשימה שערכה התנועה הציונית ב-5 בינואר 1937, נזכרים עשרות נכבדים ערבים שמכרו קרקעות ליהודים, ובהם בני משפחת אל-חוסייני: מנהיג התנועה הלאומית הפלסטינית, מוסא כאט'ם אל-חוסייני, המופתי של ירושלים, טאהר אל-חוסייני (אביו של אמין אל-חוסייני) ועורך הדין ג'מאל אל-חוסייני. גם אחיו של ג'מאל אל-חוסייני, תאופיק, מכר פרדסים ליהודים בנס ציונה. לטענת אילן פפה, מכירת אדמות ליהודים על ידי בני המשפחה פסקה לחלוטין לאחר שנת 1929.
גם ראשי ערים נזכרים ברשימה זו: ראש עיריית ירושלים, ראע'ב נשאשיבי, ושבעה ראשי ערים אחרות, בהן יפו ועזה. רשימות אחרות של התנועה הציונית, כוללות את שמותיהם של ראשי ערים נוספים, עסקנים פוליטיים, מנהיגים דתיים, אנשי עסקים ונכבדים שונים בני משפחות מכובדות, כגון משפחת דג'אני מירושלים ומשפחת א-שווא מעזה. בין הנכבדים היו גם לאומנים מוכרים, מוסלמים ונוצרים. קיבוץ טירת צבי נבנה על אדמות שנרכשו ממוסא אל-עלמי.
בהיותו עורך דין, סייע עווני עבד אל-האדי ליהושע חנקין ברכישת אדמות עמק חפר, שהייתה כרוכה בפינוי אריסים. אולם, במקביל דרש מהנציב העליון לאסור על מכירת קרקעות ליהודים. המחנך חליל א-סכאכיני כתב על כך ביומנו: "הם מוכרים אדמות ומספסרים בהן, קונים מן היהודים ומוכרים להם, ואחר כך צועקים ומוחים ודורשים מהממשלה לחוקק חוק שיאסור עליהם למכור אדמות. כמוהם כמי שמתמכר לאופיום ואחר כך מבקש מן האנשים לאסור עליו לעשות זאת, ואם האנשים אוסרים עליו לקחת אופיום הוא צועק במלוא גרונו: 'אלוהים אדירים – פגעו בחופש האישי שלי!'".
ההיסטוריון קנת שטיין ביצע מחקר מקיף בנושא הקרקעות בארץ ישראל וכלל בספרו נספח ובו רשימה של קרוב ל-80 אישים פלסטינים, חברים במוסדות הפוליטיים ובני משפחות מיוחסות, שהיו קשורים במכירת שטחים גדולים ליהודים: טאהר אל-חוסייני מכר לפני מלחמת העולם הראשונה אדמות בירושלים וסביבתה; מוסא כאט'ם אל-חוסייני מכר אדמות באזור מוצא וקריית ענבים; פהמי אל-חוסייני, ראש עיריית עזה (1928–1936) מכר אדמות ליד עזה; מוסא אל-עלמי מכר 900 דונם בבית שאן; אבראהים עבד אל-רחמאן, ראש עיריית טולכרם ושופט בבית הדין השרעי, מכר שטח בכפר סבא, 165 דונם בכפר עבוש, 300 דונם בכפר זיבאד (שניהם באזור טולכרם), ו-430 דונם באל-חרם באזור יפו; אסעד אל-שוקיירי, המופתי של עכו ואביו של אחמד שוקיירי, מכר קרקעות בשכונת נווה שאנן בחיפה; עבד אל-רחמאן אל-תאג'י, חבר המועצה המוסלמית העליונה (1926–1937) מכר 5,000 דונם בקוביבה שבאזור רחובות וקרקעות בנס ציונה; ראע'ב נשאשיבי מכר ב-1924 1,200 דונם באזור יפו וחלק מהשטח על הר הצופים, שעליו נבנתה האוניברסיטה העברית בירושלים; אלפרד רוק, בכיר במוסדות הפלסטיניים העליונים וחבר ברוב המשלחות לחוץ לארץ, מכר שטחים בבית דגן וברנטיה (אזור יפו), בג'באליה (אזור עזה) ובפג'ה (פתח תקווה), וב-1942–1943 מכר 700 דונם באזור כיכר המושבות בתל אביב; בני משפחתו של רוק מכרו 600 דונם בדרך ירושלים – תל אביב ושטחים בבית דגן. משפחות ידועות נוספות ברשימה זו: כנעאן, אל-ע'וציין, אל-שווא, תומא, בסיסו, בושנאק, עבד אל-האדי, אל-צוראני ואל-טברי.
אמין עבד אל-האדי, חבר המועצה המוסלמית העליונה, מכר קרקע בכפר אל-מוקיבלה בגלבוע. עווני עבד אל-האדי, חבר הוועד הפועל, שימש יועץ משפטי בעסקת מכירת אדמות ואדי אל-חוארת' (עמק חפר), ומוע'נם אליאס מוע'נם לקח חלק בהעברת ואדי אל-קבאני ליהודים.
אריה ל. אבנרי, שערך גם הוא מחקר מקיף בנושא, ציין שמות נוספים: עצאם אל-סעיד, ראש עיריית יפו, פואד סעד, חבר הוועד הפועל הערבי מחיפה, עבד אל-רחמאן אל-עזה, מראשי המרד הערבי הגדול, מכר את האדמות שעליהן הוקמו הקיבוצים גת וגלאון; משפחת אל-שנטי מקלקיליה ומיפו; מועין אל-מאצ'י מכר אדמה ליד עתלית; משפחת אל-ג'יוסי מטולכרם; משפחת אל-דג'אני מיפו; השייח' שאכר אבו כישכ מכר את האדמות שעליהן הוקמו מגדיאל, רמתיים, כפר מל"ל, הדר יוסף, ובני ברק; זכי נוסייבה מירושלים; משפחת חנון מטולכרם ומשפחת אל-פטהום מנצרת.