stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנשאן (סין)
היסטוריה

העיר הייתה מיושבת עוד מזמנים פרהיסטוריים, אך לא היוותה מקום מרכזי עד אמצע המאה ה-20. העיר המודרנית הוקמה כמבצר במהלך המאה ה-16 על ידי שושלת מינג. העיר נפגעה קשות בזמן מלחמת רוסיה–יפן שנערכה בשנים 1904–1905. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התעשייה המקומית פרחה, והעיר הייתה לחלק ממנצ'וקוו. במשך השנים הייתה העיר למרכז לייצור פלדה וברזל בקנה מידה לאומי, אם לא ארצי. חשיבותה האסטרטגית של העיר גרם לכך שהיא הופצצה רבות בזמן המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. בשנת 1945 הוחזרה העיר לידי הסינים, יחד עם שאר מנצ'וריה. בזמן מלחמת האזרחים הסינית העיר הייתה לזירת קרב קשה בין צבא השחרור העממי לבין הקוומינטנג. הכוחות הקומוניסטיים לבסוף כבשו את העיר ב-19 בפברואר 1948. לאחר המלחמה שבה העיר להיות מרכז ייצור פלדה. בזמן מלחמת קוריאה (1950–1953) הייתה העיר בסיס לכוחותיה האוויריים של ברית המועצות.
גלריה

תחנת הרכבת אנשאן
מוזיאון העיר
הכניסה לפארק הלאומי צ'יינשאן
ארמון הבודהה הירקן
ערים תאומות

לאנשאן יש 6 ערים תאומות:
בריטניה שפילד, אנגליה, בריטניה (מ־1983)
יפן אמאגאסקי, יפן (מ־1983)
טורקיה בורסה, טורקיה (מ־1991)
רוסיה ליפצק, רוסיה (מ־1992)
ארצות הברית ברמינגהאם, אלבמה, ארצות הברית (מ־1996)
קוריאה הדרומית אנסאן (אנ'), קיונגי, קוריאה הדרומית (מ־1997)
ישראל חולון, ישראל (מ־2000)
הערות שוליים

↑  China: Liáoníng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557683105171  GND: 5020994-2  LCCN: n84015572  MusicBrainz: cdf66d7c-5a28-4941-9e29-244f6d54cf4a  NDL: 00629934  NLK: KSH2004020810  VIAF: 157151214   WorldCat (עם VIAF): 157151214 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השער לעיר העתיקה של אנשאן
ארמון צה'אנגדאק

שער הארמון
ארמון צה'אנגדאק (או צה'אנגדאקגונג; "גונג" בקוריאנית ארמון. קוריאנית הנגול: 창덕궁; הנג'ה 昌德宮) הוא ארמון בגני טאפגול בשכונת אינסאדונג (인사동) שברובע ג'ונגנו-גו (종로구), במרכז סיאול - בירת קוריאה הדרומית. הארמון הוא אחד מ"חמשת הארמונות הגדולים" שבנתה שושלת ג'וסאון בעיר, והוא מכונה גם "הארמון המזרחי". המשמעות המילולית של שם הארמון "צ'אנגדאוקגונג" היא "ארמון המעלות המשגשגות", והוא נחשב למבנה המשתלב בטבע ובטופוגרפיה ומשמר את המסורת הקוריאנית מהתקופה שקדמה להקמתו. בשנת 1997 הוכרז הארמון כאתר מורשת עולמית; כ-400 מטר דרומית-מזרחית לו שוכן מקדש ג'ונגמיו, גם הוא אתר מורשת עולמית מאז 1995. בין שני האתרים מחבר גשר עץ מעל דרך יולגונגנו.
היסטוריה

בשנת 1405 עברה בירתה של ממלכת ג'וסאון לסיאול (שנקראה אז "האנסאנג"), לאחר שנעה בינה לבין ערים אחרות ברחבי המדינה. באותו מועד החלה בניית הארמון, שנמשכה עד 1412. לפי עקרונות האדריכלות הקוריאנית, בארמון הוקמו שלושה שערים ושלוש חצרות - צ'יו, החצר המנהלית; יונג'ו, המגורים המלכותיים; ואואג'ו, חצר השימוע הרשמית. הארמון כולו חולק לשני חלקים - החלק המרכזי שכלל את מבנה הארמון, והפיוון או ביוון, "הגן המלכותי הסודי". הארמון הורחב לכיוון צפון-מערב בשנת 1462 כדי לענות על הצרכים.
בעת פלישת הידיושי היפני הראשונה לחצי האי הקוריאני ב-1592, נשרף הארמון עד היסוד, יחד עם מבנים רבים נוספים ברחבי סיאול. הקמתו המחודשת החלה בשנת 1607, והעבודות הושלמו ב-1610. מאותו מועד ומשך 262 שנים, שימש ארמון צ'אנגדאוק כארמון המלכותי וכמרכז השלטוני של המדינה. למרות שבמשך תקופה זו בארמון אירעו מספר שריפות, הוא שוחזר תמיד לצורתו המקורית, ואף נוספו לו מספר מבנים. ב-1872 הוקם מחדש ארמון גיאונגבוק הצמוד לו ממזרח, וזה ירש אותו, אך הקיסר האחרון של קוריאה התגורר בארמון צה'אנגדאק עד מותו ב-1926.
הארמון

עד היום שרדו 13 מבנים עיקריים של הארמון ו-28 ביתנים ברחבי הגנים שמסביבו; שטחם הכולל הוא 579 דונם.
הארמון > השער המרכזי

השער המרכזי לארמון, טונהווא-מון או דונהווא-מון, שוכן בפינה הדרום-מערבית של המתחם. השער הוא מבנה בן שתי קומות שנבנה בשנת 1412; הוא נשרף במהלך הפלישה היפנית ב-1592, אך ושוחזר ב-1608. צורת השער היא בסגנון האדריכלות שהיה מקובל בתקופת שלוש הממלכות של קוריאה; הוא שמר על צורתו המסורתית למעט הרחבה שנעשתה ברוחב המיפתח, כדי לאפשר לכלי רכב לעבור דרכו.
הארמון > שער אינג'אונג-מון

שער אינג'אונג הוא פתח לצ'יו, החצר המנהלית של הארמון; השער הוא מבנה בן קומה אחת אשר נבנה לראשונה ב-1418 אך הושמד ונבנה שוב. השער הנוכחי הוא ככל הנראה משנת 1745.
מול השער, מצידה השני של החצר, ניצב אולם הכס - אינג'אונגג'ון. לאולם שתי קומות המהוות חלל פנימי אחד, הוא נתמך בארבעה עמודים וניצב על שתי טרסות. האולם נבנה לראשונה ב-1405, אך נשרף במהלך הפלישה היפנית ב-1592, שוחזר ב-1610 ושוב ב-1803 (אחרי שרפה נוספת). תקרת האולם מעוטרת בתחריטים של עייטים ודרקונים.
הארמון > אולם סאונג'אונג וחצר המגורים (יונג'ו)

ממזרח לצ'יו שוכן אולם סאונג'אונג, שבו המלך נועד עם שריו וקיבל דיווחים בענייני הממלכה; המבנה הוא בן קומה אחת, גגו עשוי אריחים בצבע כחול ולו ארבע דלתות הזזה המאפשרות את חדירת אור השמש לתוכו. במרכז האולם ניצב כס המלך מתחת לחופה ומאחוריו תלוי מסך עם ציורי שמש, ירח וחמישה הרים. סביב המלך ישבו עוזריו והפינה יועדה לכתבן שרשם את פרוטוקול הדיונים.
בצמוד לאולם סאונג'אונג ניצב אולם הויג'ונגדאנג, שבמקור שימש כחדר השינה של המלך וכמשכן למשרתיו, אך מאוחר יותר החל לשמש כלשכה מלכותית (אחרי שאולם סאונג'אונג התברר כקטן מדי לייעודו); הויג'ונגדאנג נשרף ב-1917 וצורתו שונה לחלוטין מהמקור, משום ששוחזר בהשפעת האדריכלות המערבית. בצמוד לו ניצב אולם דאנג'וג'און, ששימש את המלכה. במרכזו של ארמון זה ניצבת במה קטנה, בה המתינו המבקרים לבואה; לצדדי הבמה מותקנים כלי ארד גדולים שהכילו מים, שנועדו להרתיע את האש; גם ארמון זה נשרף ב-1917, ושוחזר באמצעות חומרים שנלקחו מארמון גיאונגוקגונג; מאחורי האולם גן, שבו מספר טרסות.
גנים

בעת בניית הארמון במאה ה-15, שטח בגודל 200 דונם שמצפונו הושאר במצבו הטבעי; ב-1459 הוקם באזור זה הפיוון, הגן המלכותי הסודי. במאה ה-17, כאשר הארמון שוחזר למצבו מלפני הפלישה היפנית, הוקמו בתחום הפיוון מספר ביתנים, בריכות ופרטי סביבה אחרים. בגנים 26,000 עצים וצמחים אופייניים לאזור והנמנים עם מאות מינים, וכן 23,000 פריטים (מ-15 זנים) שהובאו אליו מאזורים אחרים.
בין הביתנים בגן בולט ביתן ג'והמנו ששימש כספרייה, ושמשמעות שמו היא "הביתן בו כל מאפייני היקום נאספים". בקומה הראשונה בג'והמנו היו מאוכסנים עשרות אלפי ספרים והקומה השנייה שימשה כאולם קריאה (כיום הספרים שמורים באוניברסיטה הלאומית של סיאול); הביתן ניצב במרכזו של מרחב שתוכנן לפי עקרונות לא שגרתיים עיצוב נוף; המרחב כולל את בריכת בויונג-ג'י, פסלים וביתנים קטנים נוספים; לבריכה צורת מלבן באורך של 34.5 מטר וברוחב של 29.4 מטר, ובמרכזה אי עגול בקוטר של 9 מטרים.
פנים אולם סאונג'אונג
אינג'אונגג'ון - אולם הכס
אולם סאונג'אונג
ביתן ג'והמנו
אנקונדה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  לואיס לוסה
 הופק בידי:  ורנה הארה קרול ליטל לאונרד רבינוויטץ'
 תסריט:  האנס בר ג'ים קאש ג'ק אפס ג'וניור
 עריכה:  מייקל מילר 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר לופז אייס קיוב ג'ון ווייט אריק סטולז ג'ונתן הייד אוון וילסון
 מוזיקה:  אייס קיוב רנדי אדלמן
 צילום:  ביל באטלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה, סרטי סוני 
 חברה מפיצה:  סרטי סוני סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 באפריל 1997
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט מתח, סרט אימה, סרט פעולה 
 תקציב:  45 מיליון דולר
 הכנסות:  136,885,767 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   anaconda
 סרט הבא:  אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדמים
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנקונדה (באנגלית: Anaconda) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1997, שבוים על ידי לואיס לוסה ונכתב על ידי האנס בר, ג'ים קאש וג'ק אפס ג'וניור. בסרט מככבים ג'ניפר לופז, אייס קיוב וג'ון ווייט. בשנת 2004 יצא סרט המשך בשם "אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדמים".
עלילה

במהלך צילום סרט דוקומנטרי על שבט אינדיאני אבוד בנהר האמזונאס, צוות צילום של "נשיונל ג'יאוגרפיק", בביומיה של טרי פלורס, אוסף בדרכו זר תימהוני, צייד נחשי אנקונדה במקצועו, פול שרון, אשר אומר להם שהוא יודע היכן למצוא את השבט האינדיאני. כאשר ד"ר סטיבן קל, אחד מאנשי הצוות נפצע, פול לוקח פיקוד על הספינה ועל אנשי הצוות, ומכריח אותם לעזור לו לצוד את נחשי האנקונדה, למרות סיכון חייהם.
ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע. אתר הקולנוע "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון 24%, בהתבסס על 29% ביקורות. אתר הביקורות "Metacritic" העניק לסרט ציון של 37 מתוך 100, בהתבסס על 20 ביקורות.
למרות הביקורות השליליות, הסרט זכה להצלחה מבחינה כספית. בשבוע הראשון ליציאתו, הסרט דורג במקום הראשון ברשימת שוברי הקופות, עם הכנסות של כ-16.6 מיליון דולר. עם תקציב של 45 מיליון דולר, הסרט גרף הכנסות של כ-65.8 מיליון דולר בארצות הברית, ועוד כ-71 מיליון דולר בשאר רחבי העולם. סך הכול, הסרט הכניס כ-136.8 מיליון דולר בעולם.
ארגוס מצויץ

| ארגוס מצויץ |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: ארגוס מצויץ
שם מדעי
 Rheinardia ‏Maingonnat, 1882

ארגוס מצויץ (שם מדעי: Rheinardia) הוא סוג של עופות ממשפחת הפסיוניים, הקרוב לטווס ולמין ארגוס גדול ובו 2 מינים השוכנים ביערות דרום-מזרח אסיה. בעבר היה בסוג מין יחיד - ארגוס מצויץ וייטנאמי.
תיאור

הארגוס הוא עוף גדול המגיע לאורך 1.9-2.3 מ', בתוספת הזנב הארוך של הזכרים ומשקלו 1.5 ק"ג בממוצע. הארגוס הוא עוף חום ובעל נקודות לבנות לאורך גופו. הראש כתום עם עור כחול סביב לעיניים ומקור ורוד. הרגליים לבנות ועל הראש ציצות רחבות שהקנו לו את שמו. הנקבה לעומת הזכר הרבה יותר מוסווה אם כי צבעה חום מנוקד וראשה בעל פסים שחורים. כמו כן הזנב שלה קצר מאוד והיא קטנה מהזכר.
הארגוסים חיים בחבורות קטנות ביערות גבוהים בדרום-מזרח אסיה, בווייטנאם, לאוס ומלזיה. הוא מחפש ביער חסרי חוליות קטנים, זוחלים קטנים, רכיכות, פטריות ועלים למאכל. הוא מסוגל לעופף למרות אורך הזנב אך אינו מוצלח בכך ותעופתו מסורבלת. הוא עושה את זה בעיקר כדי לברוח מטורפים יבשתיים או כדי לעופף לעבר ענפים נמוכים. הוא עושה זאת בעיקר כדי למצוא נקבות ולקרוא להם.
מינים

ארגוס מצויץ וייטנאמי (Rheinardia ocellata)
ארגוס מצויץ מלאי (Rheinardia nigrescens)
בית הקברות ההודי בתלפיות

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  יולי 1918 
 מספר קבורים:  369 
 קואורדינטות:  31°44′58″N 35°13′20″E﻿ / ﻿31.749308333333°N 35.222136111111°E﻿ / 31.749308333333; 35.222136111111
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הקברות ההודי בתלפיות(למפת ירושלים רגילה) בית הקברות ההודי בתלפיות(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הקברות ההודי בתלפיות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הקברות ההודי בתלפיות
 
מבט ממעוף הציפור
בית הקברות הצבאי ההודי בשכונת תלפיות הוא בית קברות צבאי בריטי הנמצא בצומת הרחובות קורא הדורות וקלוזנר בשכונת תלפיות בירושלים. במקום קבורים 79 חיילים הודים.
ראשיתו של השימוש במקום זה היה בשנת 1918, כאשר הצבא הבריטי הפקיע את הקרקע מידי בנק אפ"ק וקבר במקום,  בקבר אחים, 290 חיילים טורקיים, שהיו שבויי מלחמה שמתו בשבי הבריטי. זמן קצר לאחר מכן החליטו הבריטים להשתמש במקום לקבורת חיילים לא-נוצרים שלחמו בשורותיהם: 31 מוסלמים סיקים ו-47 הינדים, שלהם הוקדשו הכיתובים שעל האנדרטה (חייל נוסף שנקבר במקום לא זוהה).
בית הקברות מורכב מחלקת דשא גדולה, ובמרכזה אנדרטת אבן המציינת באנגלית כי המקום משמש כבית קברות בריטי, וכוללת גם פסוק כתוב ערבית מהקוראן וכן משפט כתוב סנסקריט. המקום מוקף בגדר סורגים גבוהה.
בתחילת תקופת המנדט בא ועד השכונה בדין ודברים עם הבריטים בדבר שימוש הקרקע, שהיה שייך בפועל לשכונת תלפיות. בסופו של דבר הוסכם על הצדדים כי בית הקברות יישאר בייעודו זה, בתנאי שכל הכיתובים בו יופיעו גם בעברית. על הצד האחורי של אחת המצבות נכתב בעברית: "מגרש בית קברות זה הוא מתנה חינם מתושבי תלפיות".
לקריאה נוספת

מירון בנבנישתי, עיר מנוחות - בתי העלמין של ירושלים, כתר, 1990, עמ' 44
בדרכים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ק קרואק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן אוטוביוגרפי
 מקום התרחשות:  ניו יורק, ארצות הברית, סן פרנסיסקו, דנוור 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת וייקניג 
 הוצאה בשפת המקור:  Viking Press
 תאריך הוצאה:  1957
 מספר עמודים:  252
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1988
 תרגום:  עודד פלד
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד  20th Century's Greatest Hits: 100 English-Language Books of Fiction 
 סדרה
 ספר קודם:  The Town and the City 
 הספר הבא:  The Subterraneans 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001081097
 
בדרכים (באנגלית: On the Road) הוא רומן אוטוביוגרפי ברובו, מאת הסופר האמריקאי ג'ק קרואק שנכתב באפריל 1951, וראה אור ב-1957 (בהוצאת Viking Press). הרומן נחשב לאחת מאבני היסוד של דור הביט (Beat Generation).
הספר נכתב בהשראת מסעותיו הספונטניים של קרואק וחבריו ברחבי ארצות הברית. ברומן מתוארים השפעתם של הג'אז (בעיקר מוזיקת הבופ), ספרות ושימוש בסמים. בעריכה שונו שמות הדמויות וחלק מהחוויות נמחקו (בעיקר המיניות ותוך שימוש בסמים).
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דמויות

| --- | --- |
שם אמיתי: שם דמות
ג'ק קרואק: סאל פארדייס
ניל קאסידי: דין מוריארטי
גבריאלה קוראק: דודתו של סאל
אלן גינסברג: קרלו מרקס
לואן הנדרסון: מרי-לו
אלן אנסן: רולו גרקב
ויליאם ס. בורוז: בולי לי הזקן
ג'ואן וולמר: ג'ין
לוסיאן קארר: דמניון
קארולין קאסידי: קמיל
האל צ'ייס: צ'ד קינג
הנרי קרו: רמי בונקר
באה פרנקו: טרי
דיאנה הנסן: אינז
אלן הרינגטון: האל הינגהם
ג'ואן האוורטי: לורה
אל הינקל: אד דנקל
הלן הינקל: גלתיאה דנקל
ג'ים הולמס: טום שרק
ג'ון סלאון הולמס: איאן מק'ארתור
הרברט האנקל: אלמר האסל
פרנק ג'פייס: סטן שפרד
ג'יני פיפקין: ג'יני דקסטר
אד סטריגרהם: טום סיהברוק
אלן טמקו: רולנד מ'יגור
ביל תומסון: רוי ג'ונסון
הלן תומסון: דורותי ג'ונסון
אד וואל: אד וול
עיבוד קולנועי

עיבוד קולנועי ראשון ל"בדרכים" הוצע בשנת 1957 כאשר ג'ק קרואק כתב מכתב בן עמוד אחד לשחקן מרלון ברנדו, והציע לו לגלם את דין מוריארטי בזמן שקרואק יגלם את סאל פארדייס. ברנדו מעולם לא הגיב למכתב; מאוחר יותר הציעו האחים וורנר 110,000 דולר עבור הזכויות על ספרו של קרואק, אך סוכנו, סטרלינג לורד, דחה זאת, בתקווה לעסקה של 150,000 דולר מ-Paramount Pictures, שלא התרחשה.
זכויות הסרט נקנו ב-1980 על ידי המפיק פרנסיס פורד קופולה תמורת 95,000 דולר. קופולה ניסה כמה תסריטאים, כולל מייקל הר, בארי גיפורד והסופר ראסל בנקס, אפילו כתב טיוטה בעצמו עם בנו רומן, לפני שבחר לבסוף בחוזה ריברה. היו מספר שתוכניות שנבחנו: ג'ואל שומאכר כבמאי, עם בילי קרודופ בתור סאל פארדייס, וקולין פארל בתור דין מוריארטי; אחר כך איתן הוק בתור פארדייס ובראד פיט בתור מוריארטי; ב-1995, הוא תכנן לצלם סרט 16 מ"מ בשחור-לבן וערך אודישנים בנוכחות המשורר אלן גינסברג, אבל כל הפרויקטים הללו לא יצאו לפועל.
עיבוד קולנועי > בדרכים (2012)

לאחר שראה את "דרום אמריקה באופנוע" של הבמאי הברזילאי וולטר סאלס (2004), קופולה מינה את סאלס לביים את הסרט. כהכנה לסרט, נסע סאלס בארצות הברית, התחקה אחר מסעו של קרואק וצילם את הסרט התיעודי "In Search of the World" שיצא בשנת 2010.
סם ריילי כיכב בתפקיד סאל פארדייס, גארט הדלונד גילם את דין מוריארטי,  קריסטן סטיוארט גילמה את מרי לו, וקירסטן דאנסט גילמה את קמיל. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ב-2012 והיה מועמד לפרס דקל הזהב.
אנשי הגות

| --- | --- |

 סוגה:  פילוסופיה, תוכנית אירוח
 יוצרים:  בריאן מגי
 מנחים:  בריאן מגי
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  15
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  1978–הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
אנשי הגות (באנגלית: Men of Ideas) הייתה תוכנית טלוויזיה של רשת ה-BBC משנת 1978 שהגיש הפילוסוף בריאן מגי. התוכנית מנתה 15 פרקים, בהם ראיין מגי פילוסופים עכשוויים בכירים.
הפרק הראשון נקרא "מבוא לפילוסופיה" והוצג בו דיון בין מגי לבין ישעיה ברלין. בפרקים הבאים מגי דן בנושאים כמו מרקסיזם, אסכולת פרנקפורט ואקזיסטנציאליזם מודרני.
במהלך ריצת השידור, פורסמו גרסאות קצרות יותר לדיונים במגזין The Listener. הדיאלוגים מהתוכנית עובדו והורחבו בספר באותו שם. גם תחת הכותרת Talking Philosophy. וכן תורגם לעברית בשם "אנשי הגות" בספריית אופקים-עם עובד. תקליטורי DVD של הסדרה נמכרים למוסדות אקדמיים תחת הכותרת פילוסופיה עכשווית. אך לא התוכנית הזו ולא תוכניתו המאוחרת של מגי "הפילוסופים הגדולים" זמינות לרכישה עבור הצרכן הבייתי (אם כי מרבית הפרקים זמינים בחינם באתר יוטיוב).
פרקים

ישעיה ברלין על "מבוא לפילוסופיה"
צ'ארלס טיילור על "קרל מרקס"
הרברט מרקוזה על "אסכולת פרנקפורט"
ויליאם בארט (אנ') על "מרטין היידגר"
אנתוני קווינטון (אנ') על "לודוויג ויטגנשטיין"
אלפרד ג'ולס אייר על "פוזיטיביזם לוגי"
ברנארד ויליאמס על "פילוסופיה של הלשון היומיומית"
אר. אמ. הייר (אנ') על " פילוסופיה של המוסר"
וילארד ואן אורמאן קוויין על "קוויין"
ג'ון סרל על " פילוסופיה של השפה"
נועם חומסקי על "חומסקי"
הילרי פטנאם על "פילוסופיה של המדע"
רונלד דבורקין על "פילוסופיה פוליטית"
אייריס מרדוק על "פילוסופיה וספרות"
ארנסט גלנר על "פילוסופיה: ההקשר החברתי"
ביקורת

בדיילי טלגרף ציינו כי התוכנית זכתה לרייטינג יציב של כמליון צופים לפרק, ושיבחו אותה על ההישג הכמעט בלתי אפשרי להציג עבור ההמונים סוגיות נסתרות בפילוסופיה מבלי להפחית מיושרה אינטלקטואלית ומבלי לאבד רייטינג."
ראו גם

הפילוסופים הגדולים
לקריאה נוספת

בריאן מאגי, אנשי הגות, תרגום: מאיר ויזלטיר, הוצאת עם עובד, 1983
הערות שוליים

↑  "Whatever happened to the public intellectual?". www.newstatesman.com (באנגלית). נבדק ב-2019-08-18.
↑  Snelgrove, David (1980). "Review of Men of Ideas". Journal of Thought. 15 (1): 103–104. ISSN 0022-5231. JSTOR 42590182.
↑  Magee, Bryan. (2001). Talking philosophy : dialogues with fifteen leading philosophers. Magee, Bryan. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0192854178. OCLC 47676350.
↑  "Contemporary Philosophy". Films Media Group (באנגלית). נבדק ב-2019-08-01.
↑  July 26th, in Philosophy |; Comments, 2019 4. "Bryan Magee (RIP) Presents In-Depth, Uncut TV Conversations With Famous Philosophers". Open Culture (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-08-01.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
↑    Telegraph Obituaries, ‏Bryan Magee, author, broadcaster, MP and academic with an unsurpassed ability to render complex philosophical ideas easily digestible – obituary, The Telegraph, 26 July 2019
אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדמים

| --- | --- |

 בימוי:  דווייט אייץ'. ליטל 
 הופק בידי:  ורנה הארה, Jacobus Rose, סוזן רסקין 
 עריכה:  מרקוס ד'ארסי 
 שחקנים ראשיים:  ג'וני מסנר קרל איאן סאלי ריצ'רדסון מוריס צ'סטנאט Andy Anderson יוג'ין בראד Matthew Marsden ניקולס גונסאלס קיידי סטריקלנד Denis Arndt 
 מוזיקה:  נרידה טייסון-צ'ו 
 צילום:  סטיבן פ. וינדון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סקרין ג'מס 
 חברה מפיצה:  סקרין ג'מס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בדצמבר 2004 
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט אימה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   anacondas
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדמים (באנגלית: Anacondas: The Hunt for the Blood Orchid) הוא סרט אימה-הרפתקאות אמריקאי משנת 2004, בבימויו של דוויט ה. ליטל. זהו המשכון לסרט "אנקונדה" משנת 1997, ועוסק בצוות חוקרים שיוצאים לג'ונגלים של בורנאו כדי למצוא פרח נדיר שמכונה "סחלב הדמים" (Blood Orchid), שלפי האמונה יכול להאריך את חיי האדם. במהלך מסעם הם נתקלים באנקונדות ענקיות שמאיימות על חייהם.
הסרט יצא לאקרנים ב-27 באוגוסט 2004 כמו קודמו, הסרט זכה לביקורות שליליות, אך זכה להצלחה כלכלית עם הכנסות של 71 מיליון דולר אל מול תקציב של 20–25 מיליון דולר.
עלילה

צוות חוקרים מבוסס חברת תרופות יוצא למסע הרפתקאות בג'ונגלים של בורנאו במטרה למצוא את "סחלב הדמים," פרח נדיר בעל תכונות ריפוי שמאמינים כי הוא יכול להאריך את חיי האדם ולספק נעורי נצח. הצוות כולל את ד"ר ג'ק ביירון (מתיו מרסדן), סמנתה רוג'רס (קיידי סטיקלאנד), ועוד מדענים שמאמינים כי הפרח עשוי להיות תגלית משנה חיים. אך בדרכם לגילוי הנדיר הם נתקלים באנקונדות ענקיות, שהפכו להיות אפילו יותר קטלניות בגלל חשיפתן להשפעת הפרח. כעת, הצוות חייב להיאבק על חייהם ולהימלט מהג'ונגל הקטלני.
צוות השחקנים

מתיו מרסדן בתפקיד ד"ר ג'ק ביירון - מדען מוביל בקבוצת החוקרים.
ניקולס גונסאלס בתפקיד ד"ר בן דאגלס
קיידי סטיקלאנד בתפקיד סמנתה רוג'רס - אחת מהחוקרות בקבוצה, עם ידע רחב על צמחים.
יוג'ין בירד בתפקיד קול גארדנר - חבר בצוות המחקר שנקלע לסיטואציה המסוכנת.
מוריס צ'סטנאט בתפקיד גורדון מיצ'ל - מנהיג הצוות, שמתמחה בלוגיסטיקה ותיאום בשטח.
ביקורות

הסרט "אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדמים" קיבל ביקורות שליליות בעיקרן מצד המבקרים. בעוד שחלק מהמבקרים שיבחו את ההפקה והסצנות בג'ונגלים, העלילה נחשבה לחסרת עומק והדמויות שטחיות. האפקטים המיוחדים של הנחשים הגדולים לא הצליחו להרשים, והרבים ציינו שהסרט אינו מצליח לשחזר את המתח והאימה של הסרט הראשון. הסרט קיבל ציון של 25% באתר Rotten Tomatoes וציון של 40 מתוך 100 באתר Metacritic.
בולשביזם

בולשביזם (ברוסית: Большеви́зм - מילולית "אנשי הרוב"),  היא האידאולוגיה הקומוניסטית וצורת המשטר של מפלגה אחת, שיושמו בברית המועצות. המפלגה הבולשביקית השלטת שינתה את שמה למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ושלטה מ-1917 עד התפרקות ברית המועצות בשנת 1991.
היסטוריה

מנהיגו הראשון של הסוציאליזם הרוסי היה יוצא ארגון ה"נרודנאיה ווליה" גאורגי פלכנוב, שהביא את התאוריה המרקסיסטית לרוסיה, וייסד בז'נבה את קבוצת המהפכנים "שחרור העבודה". בעקבות עבודותיו של פלכנוב ואנשיו, שכללו תרגום של המניפסט הקומוניסטי לרוסית, החלו הרוסים להתוודע אל רעיונות הסוציאליזם והקומוניזם של קרל מרקס. לקראת סוף המאה ה-19 נוצרו ברוסיה מועדוני סוציאליסטים רבים, אשר החליטו להתמזג למפלגה אחת לשם תיאום טוב יותר של פעולותיהם. הכנס הראשון של המפלגה המאוחדת, אשר הוחלט שתיקרא "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית", התקיים במינסק ב-13 במרץ 1898, אך לא השיג דבר, כיוון שחבריו היו מעטים, וכיוון שהוא לא קיבל שום החלטה חשובה בדמות מצע או חוקה. הוועד המרכזי, שנבחר בכנס, נעצר מייד בתום הכנס.
בשנת 1903 התקיים הכנס השני, שבו הייתה מחלוקת בין לנין לבין מרטוב. לנין רצה שהמפלגה תהיה מאורגנת פוליטית ושחבריה יהיו חייבים להיות פעילים (עקרון החברות הפעילה, על פי לנין) ושקבלת ההחלטות במפלגה תהיה שמורה לקבוצה נבחרת של מהפכנים, שיהיו הגוף הבכיר בין כנס לכנס, לגוף זה קרא לנין בשם "הוועד המרכזי". מרטוב לעומתו, רצה שהמפלגה תהיה פתוחה יותר לחברים כדוגמת המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות באירופה. בהצבעה על מחלוקת זו הפסיד לנין למרטוב, 28 הצביעו למרטוב ו-23 ללנין. כתוצאה מכך חל פילוג במפלגה וחסידי לנין התכנסו מחדש בנפרד ובהתכנסות זו הם היו כמובן הרוב, ולכן נקראו מאז בולשביקים (סיעת הרוב). סיעתו של מרטוב נקראה, בהתאמה, סיעת ה"מנשביקים" (אנשי המיעוט).
מטרתה של סיעת הבולשביקים הייתה לתפוס את השלטון ברוסיה בכוח וליישם את משנתם "מלמעלה". בנובמבר 1917 תפסו הבולשביקים את השלטון לאחר הפיכה והחלו להקים את השלטון הסוציאליסטי-בולשביקי (הידוע גם בתור דיקטטורה של הפרולטריון), אולם זמן קצר לאחר מכן התחילה מלחמת האזרחים ברוסיה שבה נלחמו הבולשביקים בכוחות אנטי-מהפכניים, שנודעו בשם הקיבוצי "הצבא הלבן" בחזיתות אחדות מסיביר שבמזרח עד חצי האי קרים שלחופי הים השחור. לאחר תום המלחמה, שגבתה מיליוני קורבנות, הייתה רוסיה (שנקראה אז "הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית" ובראשי תיבות רספס"ר) לאחת המייסדות של ברית המועצות בדצמבר 1922.
הסיעה הבולשביקית הייתה זו שהניחה את היסוד למפלגה הקומוניסטית של ברית-המועצות (הסיעה האחרת, המנשביקים, נעלמה כמו שאר המפלגות שהיו ברוסיה – חלק מחבריהן הוצאו להורג, חלק אחר ברח, חלק פרש מהחיים הפוליטיים וחלק הצטרף לבולשביקים). המפלגה הייתה, בהתאם לרצונו של לנין, צנטרל דמוקרטית, משמע "חופש בדיון הפנים מפלגתי, אחדות במעשה מחוץ למפלגה", והייתה בה שרשרת פיקוד ברורה. בתקופה שלאחר לנין, ביטל סטלין את החופש בתוך המפלגה וניהל טרור קשה כלפי רבים מחבריה שביקרו אותו (גם אם עשו זאת במסגרת פנים-מפלגתית).
בולשביזם ככינוי גנאי

בשיח המקובל של המדינות הפשיסטיות החל משנות ה-20 שימש המונח "בולשביזם" כנרדף לשאיפתה של ברית המועצות לייצא את המהפכה הקומוניסטית לכל רחבי העולם. הגדרת האויב של גרמניה הנאצית הייתה במפורש "מלחמה בבולשביזם". חוגים אנטישמיים כינו את הבולשביזם "יודאו-בולשביזם".
בשיח של הליברליזם ושל מדינות המערב במלחמה הקרה ואף אחריה הוכתר בתואר "בולשביזם" כל שלטון המקיים תכונות "דיקטטורה של הפרולטריון" – שליטה ריכוזית של הממשלה במשק ומניעת שוק חופשי, החנקת יוזמה חופשית ומניעת חירויות ובפרט החופש לצבור רכוש והון.
ראו גם

מנשביקים
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267194005171  LCCN: no2016018217  NKC: ph832288  SUDOC: 027545962  VIAF: 125556967   WorldCat (עם VIAF): 125556967 
פגישה של המפלגה הבולשביקית
אשר לב

| --- | --- |

רבי אשר לב בסביבות שנת 1820
 לידה:  1754 מינסק, הדוכסות הגדולה של ליטא 
 פטירה:  23 ביולי 1837 (בגיל 83 בערך) קרלסרוהה, הדוכסות הגדולה של באדן 
 תקופת הפעילות:  ? – 23 ביולי 1837 
 
הרב אשר לב (גם: אשר לב ולרשטיין, נולד ב-1754 במינסק; נפטר ב-23 ביולי 1837 בקרלסרוהה) היה רב ראשי בדוכסות הגדולה באדן, ובנו של רבי אריה ליב גינצבורג (בעל "שאגת אריה").
ביוגרפיה

למד אצל הרב מאיר זייא במיץ.
רבנות

בשנת 1783, לאחר שנסמך לרבנות, התקבל לכהן ברבנות העיר נידרוורן שליד שוויינפורט, שם נשא לאישה את גיטל, בתו של "יהודי החצר" שמואל וולף. הוא ירש את חמיו כרב הראשי של מדינת וירצבורג. כעבור שנתיים עבר לוולרשטיין בבוואריה והתקבל שם כרב המדינה. בשנת 1809 נקרא לכהן כרב המדינה בקרלסרוהה. הוא דחה הצעות דומות שקיבל ממץ ומפריז. בנוסף לידע הרב שלו בתלמוד, הוא היה בקיא גם בספרות גרמנית, צרפתית ואיטלקית.
כ-200 תלמידים למדו בישיבתו בקרלסרוהה, ביניהם יעקב אטלינגר. תלמידים בולטים נוספים כללו את אברהם י. אדלר (וורמס), יעקב אוירבך, משה בלוך, ליב בודנהיימר (גר'), ליב אטלינגר, אייזיק פרידברג, יעקב לוונשטיין, משה פראגר (גר'), יהודה ליב שוט (גר'), אליאס ובנימין ווילשטטר, ובנו אברהם (גר'), שנולד לו מנישואיו לגיטל.
כשחלה והתעוור, הצטרף אליו המועמד לרבנות קרלסרוהה אליאס ווילשטטר כעוזר ב-1827.
רובם של כתביו הרבים לא שרדו, למשל שו"ת קול שחל.
בנישואיו השניים נישא לשרה וורמס מסארלואי, אלמנתו של הרב הראשי של מיינץ שמואל וולף לוי (1751–1813). היא נפטרה בגיסן ב-1854.
הרב לב קבור בבית הקברות היהודי ב-Kriegsstrasse בקרלסרוהה.
כתביו

אשר לב: נאום, שהטיף ב-31 בדצמבר 1818 בטקס הלוויה של הדוכס הגדול קרל: בבית הכנסת בקרלסרוהה על ידי הדוכס הגדול. אובררתה ואוברלנדרבנים . קרלסרוהה: מולר, [1819].