stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-אנדלוס
לקריאה נוספת

ו. מונטגומרי ואט ופייר קאקיה, תולדות ספרד האסלאמית, תרגם עמנואל קופלביץ, הוצאת כרמל, ירושלים, 2017
שטחה הגאוגרפי של אל-אנדלוס בשיא פריחתה - שנת 732.
המסגד של קורדובה. התחיל לבנותו עבד א-רחמן הראשון ב-784. הושלם כקתדרלה במאה ה-13. חלק מהאדריכלות המורית
הרמב"ם, רבי משה בן מימון, מגדולי האומה היהודית בכל הזמנים. נולד בקורדבה שבאנדלוסייה וגורש על ידי האלמוחדים במהלך המאה ה-12.
ניצחון הברית הצלבנית על המוסלמים בקרב אל-עקב. מאת פרנסיסקו ואן חאל.
דף קוראן מאל-אנדלוס מהמאה ה-12
הצבא הקסטיליאני בורח מהצבא האסלאמי בקרב ארק.
מפה פוליטית של חצי האי האיברי, תקופת הטאיפות הראשונה, 1030
הסולטאן אל-גאזי סלים חאן השני בן סולימאן. שלטונו היה בתקופה האחרונה לניסיונות להחזיר את השליטה המוסלמית על אל-אנדלוס.
ארמון אלהמברה בגרנדה, האחרונה שבממלכות באל-אנדלוס המוסלמית.
אל-מוחרקה

ערך זה עוסק בכפר ערבי באזור הנגב שתושביו גורשו במלחמת העצמאות. אם התכוונתם לפסגה בכרמל, ראו .
| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז עזה
 נפה:  נפת עזה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  המאה ה-13
 שטח:  4,855 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  25 במאי ו17 באוגוסט 1948
 יישובים יורשים:  יכיני
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  580 (1945)
 קואורדינטות:  31°28′01″N 34°36′41″E﻿ / ﻿31.467025°N 34.61130833°E﻿ / 31.467025; 34.61130833 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) מוחרקה(למפת מערב הנגב רגילה) מוחרקה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוחרקה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוחרקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-מוּחַרַּקַה (בערבית: المحرّقة, בתעתיק מדויק: אלְמֻחַרַּקַה) היה כפר ערבי בנגב הצפון-מערבי, כ-15 קילומטרים מזרחית לעזה.
היסטוריה

הכפר אל-מוחרקה היה ידוע עוד מהתקופה הממלוכית. באותה העת היה הכפר הקדש (וקף) במובן זה שעודפי היבולים של הכפר הוקדשו לתחזוקת המסגד של עזה וכיפת הסלע בהר הבית. במאה ה-16 ננטש הכפר ויושב מחדש בסוף המאה ה-19. הרוב המוחלט של אדמות הכפר היו רשומות על שמו של הסולטאן עבדול חמיד השני. אולם בשנת 1932 נרשמו הקרקעות על שמו של הנציב העליון כנאמן של ממשלת ארץ ישראל, על סמך הטענה שהקרקעות היו אדמות ג'פתליק ועל כן שייכות לממשלה הטורקית ובהתאם להסכם לוזאן עברו לידי ממשלת המנדט. ובעבר התושבים היו צריכים לשלם דמי שכירות שנתיים על הקרקע. בשנת 1934 תבע הנסיך מוחמד סלים, יורשו של הסולטאן עבדול חמיד השני את ממשלת המנדט בדרישה שאדמות הכפר יועברו לרשותו, בטענה שהאדמות היו אדמותיו הפרטיות של הסולטאן. התביעה נועדה להיות בלון ניסוי במסגרת ניסיון לקבל חזקה בכלל האדמות של הסולטאן בארץ ישראל. מוחמד סלים זכה במשפט בבית המשפט המחוזי ביפו, אולם תוצאות המשפט בוטלו בערעור בטענה שהמשפט התנהל שלא כדין בפני שני שופטים בלבד והוחזרו לדיון חוזר. המשפט התקיים במשך מספר שנים עד שבשנת 1947 קבע בית הדין העליון של ארץ ישראל שהאדמות שייכות לממשלה.
במפקד אוכלוסין שערכו הבריטים בשנת 1931 נמנו בכפר כ-422 תושבים, 3 נוצרים והשאר מוסלמים, ב-86 בתים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערך מספר התושבים בכפר 580 תושבים. בלילה שבין ה-27 ל-28 במאי 1948 תקפו כוחות של חטיבת הנגב את הכפר וגירשו את תושביו. ב-16 באוגוסט 1948, ביצעה חטיבת הנגב מבצע פינוי נוסף באזור, ערבים שנמצאו בכפר גורשו ובתים מוקשו ופוצצו.
על אדמות הג'יפתליק ששימשו את תושבי הכפר הוקמו יושיביה, שכונה אל-מוחרקה א' ויכיני, שכונה מוחרקה ב'. כן נמסרו חלק מהאדמות לתושבי תקומה לעיבוד ולנתיבות[דרוש מקור]. בתי הכפר ההרוסים עומדים שוממים בין זרועה ויכיני.
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד - 1994, עמ' 189-188.
הערות שוליים

↑  הממשלה זכתה בתביעת יורשי הסולטאן, דבר, 30 ביוני 1941
↑  תביעת יורשי עבדול חמיד ממשלת א"י, דבר, 5 במרץ 1936
↑  הערעור במשפט יורשי הסולטאן, דבר, 6 בדצמבר 1938
↑  בוטל פסה"ד במשפט יורשי הסולטאן, דבר, 13 בינואר 1939
↑  נדחה ערעור יורשי השולטן, דבר, 1 באפריל 1947
↑  Edward Miles, Census of Palestine 1931. Population of villages, towns and administrative areas, 1931, page 5
↑  Sami Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970 דפים סרוקים באתר פלסטין רממברד
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים, עם עובד, עמ' 178
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים, עם עובד, 1991, עמודים 227, 287
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475445605171  VIAF: 316602365   WorldCat (עם VIAF): 316602365 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-מוג'ידל

| --- | --- |

 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז הגליל
 נפה:  נפת נצרת
 חבל ארץ:  הגליל התחתון
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  18,836 דונם עות'מאני (1945)
 גובה:  230 מטרים
 סיבת נטישה:  מבצע דקל
 תאריך נטישה:  15 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  מגדל העמק
 דת:  מוסלמים, נוצרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,900 (1945)
 קואורדינטות:  32°40′40″N 35°14′31″E﻿ / ﻿32.67785833°N 35.24181389°E﻿ / 32.67785833; 35.24181389 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) אל-מוג'ידל(למפת הכרמל רגילה) אל-מוג'ידל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוג'ידל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוג'ידל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-מוג'ידל (בערבית: المْجيدل) היה כפר ערבי בגליל התחתון, כ-6 ק"מ מדרום-מערב לנצרת, בגובה של כ-230 מטרים מעל פני הים. הכפר נהרס במלחמת העצמאות ופונה מיושביו.
היסטוריה

על פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור, האתר מוג'ידל יושב עוד בתקופה הפרסית, במאה ה-5 לפנה"ס. למרות זאת, אתר נוסף שנמצא באזור, עין חילו, יושב עוד בתקופת הברונזה הבייניימית, במאה ה-22 לפנה"ס.
כמו כן, נמצאו באזור גתות לייצור יין, מערות קבורה מהתקופה ההלניסטית והרומית, ואף שרידים של דרך רומית קדומה.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי השלטון העות'מאני בשנת 1596, חיו בכפר 22 תושבים בלבד. רובם היו מוסלמים.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931, חיו בכפר 1,241 תושבים, מהם 1,044 מוסלמים ו-197 נוצרים. מספר זה כלל גם את הבדואים משבט חוריפאת שהתגוררו בסביבה.
על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, חיו בכפר כ-1,900 תושבים - מתוכם כ-1,640 מוסלמים וכ-260 נוצרים קתולים - ונבנו בה גם כנסייה ומנזר קתוליים. כמו כן, הוקמו בו בית ספר לבנים ובית ספר לבנות, ומועצה מקומית של הכפר. הבעלות על אדמות הכפר התחלקו בין 18,165 דונם טורקי בבעלות ערבית, 485 דונם בבעלות יהודית ו-186 דונם אדמה בבעלות ציבורית, סה"כ 18,836 דונם.
רוב תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות, ובעיקר מגידול דגנים ומטעים של עצי זית. מלבד זאת, הם עסקו בייצור בדים.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

הכפר היה ממוקם בדרום הגליל התחתון, מעל עמק יזרעאל וסמוך לכביש נהלל-תל עדשים, העובר בעמק. נקודה זו היוותה מיקום אסטרטגי לפגיעה בנוסעים בכביש זה. ב-28 ביוני 1948, החייל מנחם גולדשטיין נפצע קשה לאחר שעלה על מוקש שטמנו תושבי הכפר. הכפריים גררו אותו אל תוך הכפר, שם נרצח בעינויים. תושבי הכפר גם הואשמו בסיוע לצבא ההצלה בראשות פאוזי קאוקג'י.
ב-15 ביולי 1948, במהלך מבצע דקל, נכנס גדוד 13 של חטיבת גולני אל הכפר אל-מוג'ידל, וכבש אותו בהתנגדות מועטה של תושבי הכפרים. בתי הכפרים נהרסו ותושביהם ברחו לכפר הערבי הסמוך יפיע ולעיר נצרת ולא הורשו לחזור לכפרם.
בשנת 1953 הוקמה מגדל העמק בחורשת הזיתים העתיקה ליד הכפר הנטוש. כיום נמצאים שרידי בתים מן הכפר בצפון העיר. על תילם עומדים מנזר המלאך גבריאל (סמוך לשדרות הבנים) וכנסייה.
הערות שוליים

↑  מתוכם 485 דונם בבעלות יהודית ו−186 דונם בבעלות ציבורית.
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 4209
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  נתן דונביץ', קאווקג'י מוסיף להפר את ההפוגה, דבר, 1 ביולי 1948
נתן דונביץ', פאשיסטים בשרותו של קאוקג'י, דבר, 27 ביולי 1948
↑  כיבושים בחזית נצרת, המשקיף, 15 ביולי 1948
↑  נתן דונביץ', כך נכבשה נצרת מידי קאוקג'י, הצופה, 18 ביולי 1948
↑  פניית תושבי מג'דל היושבים בנצרת, על המשמר, 29 בספטמבר 1948
↑  י. ושיץ, לעג לרש, על המשמר, 13 בספטמבר 1949
אל-קליוביה

אל-קליוביה (בערבית: محافظة القليوبية) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם במצרים התחתונה (צפון המדינה), בדלתא של הנילוס. בירת המחוז היא בנהא. העיר הגדולה ביותר במחוז היא שוברא אלח'ימה, ועיר גדולה נוספת היא אל-עובור.
שטח המחוז הוא 1,001 קמ"ר, מה שהופך את אל-קליוביה לאחד מן המחוזות הקטנים במצרים.
באל-קליוביה מתגוררים פחות מחמישה מיליון תושבים, כאשר מרבית (56%) מהתושבים מתגוררים בכפרים. הגידולים החקלאיים המובילים כוללים תירס, כותנה, חיטה, פירות הדר, בננות, תפוזים ומשמשים. בשנים 2012–2018 האיחוד האירופי השקיע כ-40 מיליון דולר בשיפור התשתיות במחוז. אל-קליוביה הוא המחוז המוביל במצרים בייצור עופות וביצים.
אל-ח'דר

ערך זה עוסק בעיירה סמוכה לבית לחם. אם התכוונתם לכפר דרוזי בהר החרמון הסורי, ראו .
ערך זה עוסק בעיירה סמוכה לבית לחם. אם התכוונתם לאחד מנביאי האסלאם, ראו .
| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 שטח:  8.280 קמ"ר
 גובה:  828 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,960 (2017)
 קואורדינטות:  31°41′39″N 35°10′29″E﻿ / ﻿31.694269°N 35.174725°E﻿ / 31.694269; 35.174725
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) אל ח'אדר(למפת הרי ירושלים רגילה) אל ח'אדר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל ח'אדר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל ח'אדר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-ח'דר (בערבית: الخضر, תעתיק מדויק: אלח'צ'ר) היא עיירה ערבית בנפת בית לחם, השוכנת כחמישה ק"מ מערבית לעיר בית לחם. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, חיים בעיירה 9,774 תושבים, נכון ל-2007.
מיקום

גבולה המערבי של העיירה נושק לכביש עוקף בית לחם שנבנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומחבר בין ירושלים לחברון, ולגדר ההפרדה שנבנתה במקום בשנת 2006. בצפון גובלת בבית לחם, ממזרח במחנה הפליטים דהיישה ובדרום בשכונות גבעת התמר ודגן של היישוב אפרת.
אדמות העיירה השתרעו בעבר על פני כ-22,000 דונם. כמה אלפים מהן הוכרזו כאדמות מדינה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ועליהן נבנו ההתנחלויות אפרת, נווה דניאל ואלעזר. לעיירה נותרו כ-8,000 דונם. בשנת 2006, נבנה קטע של גדר ההפרדה באורך של 3.5 קילומטר ממערב לאל-ח'דר. הגדר הותירה בצידה ה"פלסטיני" רק 2,600 דונם מאדמות אל-ח'דר ורוב אדמותיה החקלאיות של העיירה נותרו מעברה השני של הגדר והגישה אליהן מוגבלת, מועצת אפרת מאפשרת לחקלאים מאל חאדר להיכנס לתחומי המועצה על מנת לעבד את הכרמים וזאת בתאום מראש.
היסטוריה

בסקר ארכאולוגי שנערך באל-ח'דר לאחר מלחמת ששת הימים לא נמצאו עתיקות. מקורם של תושבי הכפר באל-ולג'ה, השוכנת מספר קילומטרים מצפון מערב לכפר.
בעיירה שוכן מנזר סנט ג'ורג'. השם "אלח'דר" הוא כינויו בערבית של גאורגיוס הקדוש, אשר חי במאה השלישית לספירה. על פי המסורת, הסתתר גאורגיוס מפני הרומאים במערה אשר נמצאת עד היום בתחומי המנזר.
בריכות שלמה

בדרום אל-ח'דר שוכנות בריכות שלמה, שלוש בריכות אגירה צמודות זו לזו. קיבולת הבריכות היא כ-288,000 מטרים מעוקבים והן נועדו לשמש כמקור לאספקת המים לירושלים בתקופת בית שני. הבריכות נקראות אמנם על שמו של שלמה המלך, אך אין ביניהן ובינו כל קשר, שכן הן נבנו בתקופה הרבה יותר מאוחרת.
ספורט

במערב העיירה שוכן אצטדיון אל-ח'דר המשמש את הקבוצה המקומית שבאב אל-ח'דר מליגת העל הפלסטינית.
תרבות

הכפר אל ח'דר מוזכר בשיר "אמצע הלילה בכפר" שבוצע על ידי הראל מויאל, בו מתוארות חוויותיו של מויאל משירותו הצבאי.
הערות שוליים

↑  הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2007, עמ' 117.  (בערבית) (באנגלית)
↑  דני רובינשטיין, מה גורלם של קרקעות שהופקעו מאנשים פרטיים ולא נוצלו לצורכי התיישבות, דבר, 17 באוקטובר 1979
↑  עתירה לבג"ץ בשם תושבי הכפר ח'דר, דבר, 5 במאי 1980
↑  משה כוכבי (ע), יהודה, שומרון וגולן: סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים: כרטא ירושלים, 1972, עמ' 41
↑  יוני מנדל‏, הדשא של הפלסטינים ירוק פחות, באתר וואלה, 5 במאי 2007
| Flag of Senegalיישובי נפת  בית לחם |
| --- | --- | --- |
| ערים |  בית לחם • בית ג'אלא • בית סאחור |  |
| מועצות מקומיות | בתיר • בית פג'אר • חוסאן • אל-ח'דר • נחאלין • תוקוע • עובידייה • זעתרה |  |
| כפרים | א-שוואוורה • אום סלמונה • אל-ולג'ה • אל-פורדיס • ארטאס • בית תעמר • ג'נאתא • ג'ובת א-דיב • ג'ודום • ג'ורת א-שמעה • דאר סלאח • הנדאזה • ואדי אל-עראיס • ואדי א-ניס • ואדי פוכין • חרבת בית זכריה • ח'רבת אל-דיר • מעסרה • מראח רבאח • ערב א-ראשידיה • אל-עסאכרה • אל-מניה • ג'בעה |  |
| מחנות פליטים | עאידה • דהיישה • אל-עזה (בית ג'יברין) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582045405171
אל-ואדי אל-גדיד

נווה המדבר ח'ארגה, עם מקדש היביס; ברקע צוקי המדבר המערבי
אל-ואדי אל-גדיד (בערבית: محافظة الوادي الجديد; "העמק החדש") הוא מחוז במצרים. הוא נמצא בחלק הדרום-מערבי של המדינה, בדרום המדבר המערבי של מצרים (חלק ממדבר סהרה הנמצא מערבית לנילוס). גבולותיו של המחוז הם הנילוס במזרח, סודאן בדרום ולוב במערב. בירת המחוז היא אל-ח'ארגה (الخارجة).
המחוז מהווה כמחצית משטחה של מצרים, זה הוא המחוז הגדול ביותר ובעל הצפיפות הקטנה ביותר במצרים, ואחד המחוזות הגדולים ביותר ביבשת אפריקה ואף בעולם. שטח המחוז הוא 440,098 קמ"ר, שטח הגדול במעט מכל מדינת עיראק. מחוז אל-ואדי אל-גדיד, "העמק החדש", נקרא על שם מיזם תושכא שמכונה לעיתים באותו השם, שמטרתו להשקות חלקים מהמדבר המערבי.
יישובים

המחוז מחולק למספר יישובים עם אוכלוסייה של כ-265,003 תושבים נכון לינואר 2023. באל-ואדי אל-גדיד יש מספר ערים, עיירות ונאות מדבר. נכון לשנת 2018, נווה המדבר ח'ארגה ונווה המדבר דאח'לה היו שני היישובים היחידים במחוז עם אוכלוסייה של למעלה מ-15,000. נאות המדבר פראפרה ובאריס נמצאים גם הם במחוז.
| שם בעברית | שם בערבית | אוכלוסייה (אומדן ינואר 2023) | סוג |
| --- | --- | --- | --- |
| נווה המדבר ח'ארגה | قسم الواحات الخارجة | 104,683 | נווה מדבר עירוני[דרושה הבהרה] |
| בלאט | مركز بلاط | 13,025 | עיירה |
| נווה המדבר דאח'לה | مركز الداخلة | 95,019 | נווה מדבר עירוני |
| פארפרה | مركز الفرافرة | 37,509 | עיירה |
| באריס | مركز باريس | 14,767 | עיירה |
ב-19 ביוני 2018, נווה המדבר ח'ארגה חולק לארבעה חלקים במטרה לבזר את סמכויותיו.
אוכלוסייה

בשנת 2015, על פי הערכות אוכלוסייה, רוב התושבים במחוז התגוררו באזורים כפריים, עם שיעור עיור של 48.0%. מתוך כ-225,416 תושבים המתגוררים במחוז, 117,180 אנשים חיו באזורים כפריים ו-108,236 חיו באזורים עירוניים.
בשנת 2018, לפי הערכות אוכלוסייה, מנתה האוכלוסייה 245,000, עם שיעור עיור של 46.7%.
| שם עברי | שם בערבית | מפקד נובמבר 1996 | מפקד נובמבר 2006 | הערכת אוכלוסייה (יולי 2017) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| נווה המדבר ח'ארגה | الخارجة | 49,446 | 60,584 | 72,558 |
| נווה המדבר דאח'לה | الداخلة | 16,252 | 20,439 | 23,415 |
אזורי תעשייה

על פי הרשות הממשלתית המצרית להשקעות ואזורים חופשיים (GAFI), בשיתוף עם משרד ההשקעות (MOI), אזורי התעשייה הבאים נמצאים במחוז זה:
אזור התעשייה בח'ארגה
אזור התעשייה בדאח'לה
המחוז מכיל גם כמה אזורי חקלאות שנוצרו כחלק ממיזם תושכא, כמו שרק אל-אוויאנט.
היסטוריה > המהפכה במצרים (2011)

ב-8–9 בפברואר 2011, כחלק מהמהפכה במצרים מפגינים הציתו תחנות משטרה ואת בניין המפלגה הדמוקרטית הלאומית. דווח על מקרי מוות מרובים ומאות פצועים על רקע הטענות שהמשטרה פתחה באש חיה על מפגינים בנווה המדבר ח'ארגה.
כלכלה

כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על תיירות וחקלאות. בשל תנאים גאוגרפיים קשים ומיקומו המאתגר במדבר סהרה, המטעים החקלאיים העיקריים הם תמרים וגידולים נוספים בקרבת נאות המדבר. במחוז פועלים גם מספר אתרי ספארי המושכים תיירות.
ראו גם

גילף כביר
מיזם תושכא
הערות שוליים

↑  Egypt names six provincial governors, mostly ex-generals | Reuters, web.archive.org, ‏2018-08-31
↑  מפקד אוכלוסין, ינואר 2023, באתר הלשכה המרכזית להתגייסות ציבורית וסטטיסטיקה (capmas)
↑  "Cities". CityPopulation.de. ארכיון מ-2018-10-05. נבדק ב-2018-11-24.
↑  "Divide the city of Kharja into 4 districts and appoint its chiefs". El Watane News (בערבית). 19 ביוני 2018. ארכיון מ-2018-11-25. נבדק ב-2018-11-24. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Population Estimates By Sex & Governorate 1/1/2015" (PDF). CAPMAS. ארכיון (PDF) מ-2015-10-19. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Population Estimates By Sex & Governorate 1/1/2015" (PDF). CAPMAS. ארכיון (PDF) מ-2015-10-19. נבדק ב-17 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Egypt in Figures 2018". ארכיון מ-2018-11-02.
↑  "Industrial Zones of Governorate". Ministry of Investment Egypt. ארכיון מ-2018-11-23. נבדק ב-23 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Live blog Feb 9 - Egypt protests | al Jazeera Blogs". ארכיון מ-2011-07-23. נבדק ב-2011-02-09.
↑  Fahim, Kareem; Kirkpatrick, David D. (2011-02-09). "Labor Actions in Egypt Boost Protests". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-05-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a467c77e-3152-4f04-a4ae-d8dc9cc74d32 
מערת השחיינים (אנ')
אל-חיאת (מרכז תקשורת)

מגזין דאביק מבית אל-חיאת
מרכז התקשורת אל-חיאת (באנגלית: Al-Hayat Media Center) הוא זרוע התקשורת של ארגון הטרור המדינה האסלאמית. אל-חיאת הוקמה ב-2014 וקהל היעד שלה הוא אזרחים מערביים, תוך פרסומים בשפות רבות, כולל אנגלית, גרמנית, רוסית וצרפתית.
ביולי 2014 החלה המדינה האסלאמית לפרסם מסרונים דיגיטליים במגזין "דאבּיק", בשפות רבות, המגזין מופק על ידי אל-חיאת.
אל-ע'וביה א-תחתא

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז חיפה (המנדט)
 נפה:  נפת חיפה בזמן המנדט
 שפה רשמית:  ערבית
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  8 באפריל 1948
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,130 (1945)
 קואורדינטות:  32°36′27″N 35°08′38″E﻿ / ﻿32.6075°N 35.14388889°E﻿ / 32.6075; 35.14388889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) אל-ע'וביה א-תחתא(למפת הכרמל רגילה) אל-ע'וביה א-תחתא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-ע'וביה א-תחתא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-ע'וביה א-תחתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-ע'וביה א-תחתא (בערבית: الغبيّة التحتا) היה כפר ערבי בנפת חיפה, כ-28 קילומטרים מדרום מזרח לעיר חיפה, שהתקיים עד 1948.
תושבי הכפר התפרנסו מחקלאות והתגוררו בבתים העשויים ממלט ובוץ.
בית הספר היסודי של הכפר הוקם על ידי העות'מאנים בשנת 1888 ושימש גם את הכפרים הערביים שהקיפו אותו. עם תחילת המנדט הבריטי בית הספר נסגר.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ-1,130 תושבים.
הכפר היה הכפר הערבי הקרוב ביותר לקיבוץ משמר העמק. הוא רוקן מיושביו במהלך מלחמת העצמאות ב-8 באפריל 1948 כחלק מקרב משמר העמק. ההתקפה על הכפר באה כתגובה להפגזת תותחים על קיבוץ משמר העמק (שבמחיצתם היו ילדים) מצד צבא ההצלה.
לאחר הקרב, הרסו אותו יחידות של ההגנה.
ראו גם

הקרב על ג'נין (1948)
אל-ע'וביה אל-פוקא
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
1 2  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 217.
↑  גליון 12, 1:25,000, בהוצאת ארגון 'ההגנה'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477324605171
אל-ג'יב

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  אל-קודס
 שטח:  9.9 קמ"ר
 גובה:  739 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,933 (2016)
 קואורדינטות:  31°51′04″N 35°10′59″E﻿ / ﻿31.851177°N 35.183072°E﻿ / 31.851177; 35.183072
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) אל-ג'יב(למפת ירושלים רגילה) אל-ג'יב(למפת הרי ירושלים רגילה) אל-ג'יב(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אל-ג'יב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מפת "מובלעת ביר נבאללה" בה כלוא הכפר מוקף מכל צדדיו בגדר ההפרדה
אל-ג'יב (מערבית:  الجيب) הוא כפר ערבי-מוסלמי בנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית, כ-4 ק"מ מדרום מזרח לרמאללה, סמוך להתנחלות גבעון החדשה. המקום מזוהה עם העיר המקראית גבעון. בכפר חיים 4,933 תושבים, נכון ל-2016.
היסטוריה

ארכאולוגים מעריכים כי הכפר היה מיושב בתקופת הברונזה המוקדמת ובמרבית תקופת הברונזה התיכונה (בערך 3000 עד 1550 לפנה"ס). משלהי תקופת הברונזה המאוחרת (1550 עד 1200 לפנה"ס).
מקובל לזהות את גבעון המקראית עם הכפר אל-ג'יב ששימר את שמה. זיהוי זה נתמך בכך שנמצאו במקום 63 מרתפי יין מהמאה השמינית והשביעית לפנה"ס, ועל כדי היין נמצאו כתוֹבות בעברית שמאששות את זיהוי המקום כגבעון.
היסטוריה > התקופה העותמאנית

הכפר היה מיושב במאה ה-16 והשתייך ליישובי ירושלים. בשנת 1552 הוקדשו מעשרות הכפר למוסד העימארה אל-עאמרה, בית התמחוי שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בתקופה העות'מאנית.  תעודת ההקדש העתיקה מוסרת כי הורם סולטאן הקדישה "500 דרהם ממעשר הכפר הקרוי ג'יב מיישובי אל־קדס אל־שריף."
על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 106 משפחות התגוררו בכפר. בשנת 1870, לפי חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן, גרו בכפר 88 משפחות.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר באל-ג'יב בשנת 1863 וכתב כי בכפר גרו 500 תושבים. בכפר ראה בתים רבים הרוסים למחצה, שנראו לו עתיקים מאוד, ובניין קטן הנחשב ככנסייה נוצרית לשעבר. בנוסף, הוא תיאר את התל הקרוב לכפר, אתרה של גבעון הקדומה, כמקום ה"מעובד ועוטה עצי זית ורימון נהדרים", ובסמוך לו "מעיין שופע מסוגר במערה מוארכת" ו"ברכה עתיקה, מלבנית". בסמוך ראה עמק הנטוע עצי זית, תאנה ורימון, וגם חיטה או שעורה.
הכפר מוזכר בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1883.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית אל-ג'יב מנתה 465 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 מנתה אוכלוסיית הכפר 643 תושבים, ב-153 בתים.
בשנת 1945 מנתה האוכלוסייה 830 תושבים, שבבעלותם 8,205 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
ב-13 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, פונה הכפר לפי הוראת הלגיון הערבי.
היסטוריה > לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אל-ג'יב נמצאת תחת שלטון ישראלי.
בשנת 1977 הוקמה במחנה צבאי ירדני הנטוש הצמוד לכפר ההתנחלות גבעון, ובשנת 1981 הוקמה בסמוך גבעון החדשה.
בהסכם אוסלו ב', השטח הבנוי של אל-ג'יב סווג כשטח B.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה. הכפר כותר על ידי הגדר בתוך "מובלעת ביר נבאללה", תוך איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלו. ב-1998 החל להיבנות על אדמות הכפר, סמוך להתנחלות גבעת זאב, בית כנסת המכונה "איילת השחר" על אדמה פרטית וללא היתרי בנייה. ב-2008 החלה בניית מבנה נוסף, המשמש כולל לחוזרים בתשובה של עמותת "בניך ציון". המתחם כולו יושב על אדמותיו של רבאה אללטיף, תושב אל-ג'יב. ביולי 2008 עתר אללטיף לבג"ץ ודרש שהמנהל האזרחי יאכוף את צווי ההריסה שהוצאו למקום. בתגובה לעתירה טענו בגבעת זאב כי רכשו את הקרקע, אולם התברר כי מסמכי הרכישה זויפו. לבסוף נקבע כי המדינה תהרוס את בית הכנסת והכולל.
שכונת אל-ח'לאיילה

שכונת אל-ח'לאיילה נמצאת בצד המערבי של הכפר ממערב לכביש 436. השכונה מוקפת בהתנחלויות גבעת זאב מצפון ושני חלקי גבעון החדשה ממערב ומזרח. בשנת 2002, חסם הצבא בערמות עפר וסלעים, את הכביש המחבר בין אל-ג'יב לכביש 436 ושכונת אל-ח'לאיילה. ב-2005, הוקמה גדר הפרדה והוצב מחסום ("מחסום אל-ג'יב") שאויש בשוטרי משמר הגבול וחברות אבטחה פרטיות באופן קבוע. על תושבים הוטלו ההגבלות תנועה במחסום, מעבר פלסטינים היוצאים מרמאללה דרכו אסור למעט תושבי שכונת אל-ח'לאילה, תושבי א-נבי סמואיל, שזוהי דרך הגישה היחידה שלהם לרמאללה ולכפרים שבצפון-מערב ירושלים, וכן פלסטינים בעלי היתר לעבודה בהתנחלות גבעת זאב ועובדי או"ם העוברים בכלי רכב של האו"ם.
לקריאה נוספת

אהוד תגרי ויהודית אופנהיימר, עקורים בעירם: מדיניות ישראל במזרח ירושלים והשפעתה על השכונות הפלסטיניות הירושלמיות שמעבר לגדר ההפרדה', עמותת עיר עמים, יוני 2015