stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עידו רוזנברג
קריירה > תיאטרון

ביים את המופע "ילדים של שמחה- ערב שירי ריטה" בבית צבי. ב-2011 ביים את מופע המחווה ליוסי בנאי "מרוב אהבה" של הפקת בית צבי בתיאטרון רמת גן.
בתיאטרון הספרייה ברמת גן גילם את ג'יימי ב"משהו יפה", את אנדי ב"אנדורה", את תפקיד המנחה בקברט, את האדון הצעיר ב"הלילה הקצר ביומושנה".
שיחק את ג'ימי ב"היום בו עמדתי מלכת",כמו כן ב"בראבו! שרים 90 להבימה" וב"הטוב הרע והנערה" והציג  מופע יחיד של שאנסונים.
ב-2007 ביצע מספר שירים שהוקלטו במסגרת המופע "ללא מילים" בתיאטרון החאן בירושלים.
בתיאטרון הבימה שיחק את בילי בהצגה "העז או מי זאת סילביה" מאת אדוארד אולבי, את ג'יימס ב"אכזר ורחום", את נפתלי ב"הכבש השישה עשר" וביוסף וכותונת הפסים המשגעת. בתיאטרון הקאמרי שיחק בהצגה "משפחה חמה".
הופיע כמו כן ב"ע' 17" ,"כנר על הגג", "האריסטוקרטים", "ריצ'רד השלישי" ובתפקיד מקס ב"שגעון באופרה" מאת קן לודוויג הפקה של תיאטרון חיפה עם תיאטרון הקאמרי, בתפקיד כריסטיאן ב"סיראנו" מאת אדמון רוסטאן, בתפקיד הירו ב"דבר מצחיק קרה". שיחק את היימון בהצגה "אנטיגונה", את אליאב בהצגה "חברון". בתיאטרון חיפה שיחק ב"שיגעון באופרה".
בנוסף ביים מופע בהשתתפות ענת מגן-שבו בבית ציוני אמריקה. שיחק במחזות זמר - בבית לסין שיחק את אדי ב "אחים בדם" (לצידה של מיה דגן ואחרים) ואת מוריץ ב"אביב מתעורר" (לצידה של נינט טייב ואחרים).
ב-2014 כיכב במופע הומאז' לשלישיית "הטוב הרע והנערה" אותו ערך וביים. בבית לסין הופיע בין השאר, ב"נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט, גילם את אהרון יואל ב"ארץ הצללים", הקוסם מארץ עוץ.
בנוסף ביים את המחזמר נסיך מצרים בהשתתפות מאיה בוסקילה, גיא זו-ארץ ואחרים. ובחנוכה 2015 ביים את המחזמר המכבים.
שיחק במחזמר "שיער" בתפקיד ווף לצד עוז זהבי, מירב פלדמן, חן אמסלם, דן שפירא ואחרים. בנוסף, ב-2016, לוהק לתפקיד טוני במחזמר "סיפור הפרברים" בתיאטרון הקאמרי (לצד משי קליינשטיין, גלעד שמואלי, רונה-לי שמעון ואחרים).
ב-2016 הופיע במופע קברט מוזיקלי יחיד בתיאטרון הקוביה ובמקביל, דיבב ב"מגלים עם דורה", ב"וונדר מציל את העולם" וב"דורה וחברים: בעיר הגדולה".
ב-2017 החל לשחק במחזמר "היירספריי" בתפקיד לינק.
ב-2018 עלתה בתיאטרון בית ליסין ההצגה "מר גרין" בכיכובו, לצידו של גדי יגיל.
ב-2019 ביים את ההצגה "אפס ביחסי אנוש" בתיאטרון בית לסין ובנוסף, החל לשחק במחזה "דברים שאני יודעת" בתיאטרון בית ליסין (בשיתוף עם תיאטרון חיפה).
ב-2021 ביים את המחזמר "עד קצה הקשת" בתיאטרון הקאמרי.
נוסף לעיסוקיו על הבמות, מלמד בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה, "בית צבי".
ב-2021 ביים את המחזה "משחקים בחצר האחורית" בתיאטרון בית ליסין.
ב-2022 ביים את המחזה "בואו נפתח את זה" בתיאטרון הקאמרי.
ב-2023  ביים בתיאטרון הקאמרי את המחזמר "מלצרית".
שיחק בתפקיד ראשי במיני-הסדרה של איתן פוקס "תמיד אותו חלום" בתפקיד מאיר (שודרה ב-2009), בסדרה "בילי" בתפקיד אהרון, וכמו כן ב"חקירה פנימית" (2008), "חטופים" (2009) וב"מעורב ירושלמי" (2006).
במרץ 2025 צפוי לעלות בהבימה המחזמר "פריסילה מלכת המדבר" (המבוסס על סרט הקאלט האוסטרלי "הרפתקאותיה של פריסילה מלכת המדבר") בבימויו של משה קפטן. רוזנברג צפוי לגלם את התפקיד הראשי במחזמר ביחד עם לי בירן.
קריירה > דיבוב

בנוסף דיבב בסרטים ותוכניות מתוכם "כוורת בסרט" (2007), "חברך העכברוש" (2007), "מועדון החברים של מיקי מאוס" (2007), "בולט" (2008), "קים פוסיבול" (2008), "רוץ דייגו, רוץ" (2010), "בקוגן" (2010), "אלפא ואומגה" (2010), "דורה מצילה את ממלכת הגבישים" (2010), "דורה מצילה את נסיכת השלג" (2010), "הרפתקת יום ההולדת של דורה" (2010), מגה-מוח (2010), "דורה ביער המכושף" (2012), "ארץ אוז" (2013), "מגלים עם דורה - דורה מצילה את ממלכת הים" (2013), "מגלים עם דורה - הרפתקה מסביב לעולם" (2013), "מגלים עם דורה - הרפתקת הריקודים של דורה" (2013), "רובוט ומפלצת" (2013), "הממלכה הסודית" (2013), לשבור את הקרח (2013; בתפקיד אולף), "בית ספר לפיות" (2013), "מגלים עם דורה - ההרפתקה הפיראטית של דורה" (2013) "גרוג'בנד" (2013-2014), "טבע תום" (2014), "הי-מן ושליטי היקום" (2014), "שי-רה: נסיכת הכוח" (2014), "קדחת הקרח" (2015; בתפקיד אולף), הקול בראש (2015), "לעוף על זה" (2015), לשבור את הקרח- ההרפתקה של אולף (2017), מרי פופינס חוזרת (2018), פליימוביל: הסרט (2019), לשבור את הקרח 2 (2019), משפחת וילובי (2020), מעל ומעבר לירח (2020), היה היה איש שלג (2022), אולף מציג (2022).
הערות שוליים

↑  מאיה נחום שחל, "אני ממליץ לנבחרי ציבור מדי פעם ללבוש שמלה ועקבים", באתר כלכליסט, 12 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018031467  VIAF: 2261152821998801040007   WorldCat (עם VIAF): 2261152821998801040007
בית הספר למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי

| --- | --- |


 בית ספר למשפטים
 תקופת הפעילות:  1894–הווה (כ־131 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  37°52′12″N 122°15′11″W﻿ / ﻿37.8699°N 122.253°W﻿ / 37.8699; -122.253
 www.law.berkeley.edu
 he
 
בית הספר למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (באנגלית: UC Berkeley School of Law) הוא בית ספר למשפטים ואחד מ-14 בתי ספר ומכללות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי שבארצות הברית. ברקלי משפט מדורג באופן עקבי בין 14 בתי הספר המובילים למשפטים בארצות הברית (T-14).
בשנת 2019 השיגו 98% מהבוגרים משרה מלאה תוך תשעה חודשים, עם שכר חציוני של 190,000 דולר. בית הספר מציע מסלולי JD, LL. M., JSD ו-Ph.D. תארים, וכל שנתון מכיל כ-320 תלמידים.
בוגרי בית הספר כוללים שופטים פדרליים בולטים, פוליטיקאים, בכירי חברות Fortune 500, אקדמאים משפטיים ידועים ומומחים לזכויות אזרח. הבוגרים הבולטים כוללים את נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ארל וורן, מזכיר המדינה דין ראסק, התובע הכללי אדווין מיס, מזכיר האוצר ויושב ראש הפדרל ריזרב ג'ורג' ויליאם מילר, נשיא בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) ג'ואן דונוהו, ראש עיריית סן פרנסיסקו אד לי, מנכ"ל דאלאס מאבריקס טרדמה אוסרי, ותובעת משפטי נירנברג וויטני רובסון האריס.
היסטוריה

בית הספר למשפטים בברקלי הוקם לראשונה בשנת 1894 כמחלקה למשפטים באוניברסיטת קליפורניה על ידי פרופסור ויליאם קארי ג'ונס, שלימד באופן אישי את כל הקורסים בשלוש השנים הראשונות. ג'ונס רצה שהמחלקה החדשה תהיה פחות מקצועית ויותר אקדמית בהשוואה למכללת הייסטינגס למשפטים שפעלה בסן פרנסיסקו. בתחילה, המחלקה נועדה רק להרחיב את הידע האקדמי באמצעות תואר ראשון. סטודנטים שרצו ללמוד עריכת דין הופנו למכללת היסטינגס.
בשנת 1901 הוגדל מספר הסגל לשישה חברים, מה שאיפשר למחלקה להאריך את הלימודים ולהציע מגוון רחב יותר של קורסים. בשנת 1902, תוספת של ארבעה מרצים נוספים אפשרה למחלקה לספק תוכנית לימודים מלאה בת שלוש שנים, ובכך הופסקו ההפניות למכללת היסטינגס. המחלקה העניקה את התארים הראשונים שלה בשנת 1903 לשלושה סטודנטים בשנת 1906, אמי מרקוזה הייתה האישה הראשונה שקיבלה תואר מהמחלקה.
בשנת 1948 הפכה המחלקה לבית הספר למשפטים. בשנת 1951 בית הספר למשפטים עבר למיקומו הנוכחי בחלק הדרום-מזרחי של הקמפוס.
באפריל 2008 מיתג בית הספר למשפטים את עצמו מחדש כחלק מהאוניברסיטה הלאומית.
עד 2009 היה לבית הספר מחסור חמור בשטח מכיוון שמספר הסטודנטים גדל בכ-25% במהלך ארבע השנים שקדמו לכן.לכן, הוחלט על שיפוץ נרחב שהסתיים ב-2012. כחלק מהשיפוצים, הספרייה הועברה לחדר תת-קרקעי ונבנו כיתות נוספות.
באפריל 2023 הפך בית הספר למשפטים לאחד הראשונים שהכריזו על מדיניות רשמית על שימוש בבינה מלאכותית הכוללת גם ChatGPT. לפי המדיניות, סטודנטים יהיו רשאים להשתמש בטכנולוגיה לצורך בדיקות מחקר או דקדוק, אך לא בבחינות או בהגשת מטלות.
אקדמיה

לברקלי יש כ-850 סטודנטים בתוכניות שונות, ו-45 סטודנטים במסלול דוקטורט. בית הספר כולל גם תוכניות לימודים מיוחדות בעסקים, משפטים וכלכלה, לימודי משפט השוואתיים, משפט סביבתי, אינטרס ציבורי וצדק חברתי, לימודי גזע ביקורתיים, משפט בינלאומי ומשפט וטכנולוגיה.
שיטת הציונים של ברקלי למשפטים בתוכנית ל-JD יוצאת דופן בקרב רוב בתי הספר למשפטים, אך דומה לשיטת הציונים המשמשת בבית הספר למשפטים של ייל, בית הספר למשפטים של הרווארד, ובית הספר למשפטים בסטנפורד.
בית הספר למשפטים קשור ללשכת עורכי הדין האמריקאית מאז 1923. המוסד הצטרף לאיגוד בתי הספר האמריקאיים למשפטים (AALS) בשנת 1912.
בית הספר למשפטים מקיים שיתופי פעולה רבים – גם בתוך הקמפוס בברקלי, וגם במערכת הרחבה יותר של אוניברסיטת קליפורניה, וגם עם אוניברסיטת טאפטס ואוניברסיטת הרווארד.
דירוג

מאז תחילת דירוג בתי הספר למשפטים ב-US News & World Report בסוף שנות ה-80, בית הספר דורג בעקביות בקבוצת בתי הספר היוקרתיים "T14" (14 המובילים בעולם). בשנת הלימודים 2022–2023, דירוג זה דירג את המוסד כבית הספר התשיעי הטוב ביותר למשפטים בארצות הברית. בנוסף על כך, בית הספר דורג במקום הראשון בדיני תאגידים, קניין רוחני ובמקום השני במשפט הפלילי.
בשנת 2020, דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם דירג את בית הספר בברקלי כבית הספר למשפטים השביעי בטובו בעולם.
כתב העת המוביל של בית הספר למשפטים, "California Law Reviewi" (אנ') מדורג במקום השלישי והחמישי בטיבו בארצות הברית במחקרים שנערכו על ידי חוקרים מאוניברסיטת וושינגטון ולי (אנ') ואוניברסיטת אורגון, בהתאמה.
הערות שוליים

1 2  "USNWR Law School Rankings: UC Berkeley School of Law". usnews.com. נבדק ב-2020-04-30.
↑  "Employment Statistics". www.law.berkeley.edu. נבדק ב-2022-03-15.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Grace, Roger M. (23 בספטמבר 2009). "Starting Date for Law School at UC Berkeley, Now Known as Boalt Hall, Is in Dispute". Metropolitan News-Enterprise. p. 7. נבדק ב-14 באוגוסט 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Novak, Steven J. (2016). "From the Oral History of J.A.C. Grant". California Legal History. 11: 63–96.
↑  "UC Berkeley dropping "Boalt Hall" from law school's official name". Sfgate.com. 10 באוקטובר 2007. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mortice, Zach (23 בינואר 2009). "UC Berkeley School of Law's Library Addition Sits Lightly and Gives Back What It Takes Away". AIArchitect This Week. The American Institute of Architects. נבדק ב-23 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ABA-Approved Law Schools by Year". ABA website. נבדק ב-20 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Member Schools – Association of American Law Schools". Aals.org. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Berkeley Law – Combined Degree Programs". אורכב מ-המקור ב-2014-12-03. נבדק ב-2014-08-07.
↑  "Law". Topuniversities.com. 4 מרץ 2020. נבדק ב-12 אפר' 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Law Journal Rankings, 2020". Washington & Lee University. נבדק ב-6 פבר' 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Law Journal Meta-Ranking, 2022 Edition – Bryce Clayton Newell". Bcnewell.com. נבדק ב-5 אוק' 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269095905171  ISNI: 0000 0001 1931 3291  LCCN: n79082344  NKC: ko2003183578  VIAF: 149503637   WorldCat (עם VIAF): 149503637
בחזרה לעתיד

ערך זה עוסק בסרט קולנוע משנת 1985. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  רוברט זמקיס 
 הופק בידי:  בוב גייל, ניל קנטון 
 תסריט:  רוברט זמקיס, בוב גייל 
 עריכה:  הארי קראמידס, ארתור שמיט 
 שחקנים ראשיים:  מייקל ג'יי פוקס כריסטופר לויד ליאה תומפסון קריספין גלובר תומאס פ. וילסון
 מדבבים:  צ'ארלס ל. קמפבל 
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  דין קונדי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אמבלין אנטרטיינמנט, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  אולפני יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית3 ביולי 1985 ישראל6 בדצמבר 1985
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט מסע בזמן, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט נעורים, סרט הרפתקאות, סרט קומדיה, קומדיה 
 מקום התרחשות:  היל ואלי 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20, שנות ה-50 של המאה ה-20 (5 בנובמבר 1955–12 בנובמבר 1955), שנות ה-80 של המאה ה-20 (25 באוקטובר 1985–26 באוקטובר 1985) 
 תקציב:  19 מיליון דולר
 הכנסות:  $381,109,762 (30 ביולי 2008)
 הכנסות באתר מוג'ו:   backtothefuture
 פרסים:  פרס אוסקר לעריכת הסאונד הטובה ביותר שלושה פרסי סאטורן כולל סרט המדע בדיוני הטוב ביותר
 סרט הבא:  בחזרה לעתיד 2 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בחזרה לעתיד (באנגלית: Back to the Future, הופץ במקור בבתי הקולנוע בישראל בשם "חזרה לעתיד") הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי אשר בוים על ידי רוברט זמקיס על פי תסריט שנכתב על ידי זמקיס יחד עם בוב גייל. בסרט מככב מייקל ג'יי פוקס בתפקיד הנער מרטי מקפליי, אשר נקלע לסיטואציה שבה הוא נאלץ להשתמש במכונת זמן אשר מביאה אותו בחזרה לשנת 1955, שם הוא נתקל במי שצפויים בעתיד להפוך להוריו, ומסתכן בכך ש"יימחק מהמציאות" משום שהוא הפך למושא אהבתה של אמו לעתיד. כריסטופר לויד מגלם בסרט את המדען האקסצנטרי ד"ר אמט "דוק" בראון, ממציא מכונת הזמן, אשר מסייע למרטי לתקן את השינויים שחולל בהיסטוריה, ולחזור לשנת 1985.
לטענת זמקיס וגייל השניים ניגשו לכתוב את התסריט לאחר שגייל נתקל בצילומים ישנים של אביו מתקופת התיכון ותהה לעצמו אם הוא היה מתיידד עם אביו אם היו באותו הגיל ולומדים יחד באותו בית הספר. בעוד שבתחילה אולפני הקולנוע לא היו מעוניינים להפיק את הסרט דעתם השתנתה בהמשך בעקבות ההצלחה הכלכלית לה זכה סרטו של זמקיס "בעקבות האוצר הרומנטי". זמקיס ניגש לסטיבן ספילברג, שהסכים כי הסרט יופק על ידי חברת ההפקות אמבלין אנטרטיינמנט בשיתוף עם סרטי יוניברסל.
כשהופץ בקולנוע בשנת 1985, זכה הסרט להצלחה אדירה והפך לסרט הריווחי ביותר לשנת 1985 כאשר גרף באותה השנה מעל ל-381 מיליוני דולרים ברחבי העולם. הסרט זכה בפרס הוגו בקטגוריית הסרט הדרמטי הטוב ביותר, בפרס סטורן בקטגוריית סרט המדע בדיוני הטוב ביותר, ובפרס אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר בסך הכל, לחמישה פרסי BAFTA, ולארבעה פרסי גלובוס הזהב. ב-2007 ספריית הקונגרס בחרה אותו לשימור במרשם הסרטים הלאומי, וביוני 2008 נכלל ברשימת ה-"10 Top 10" של מכון הסרטים האמריקאי אשר הגדיר את הסרט כאחד מעשרת סרטי המדע בדיוני הטובים בכל הזמנים.
בזכות ההצלחה הרבה לו זכה הסרט בחזרה לעתיד הפך עם השנים לזיכיון מדיה מצליח הכולל נכון ל-2024, שני סרטי המשך, "בחזרה לעתיד 2" (1989) ו"בחזרה לעתיד 3" (1990), סדרת אנימציה, מתקן מיוחד שהופק במיוחד לפארק השעשועים של אולפני יוניברסל (אנ'), מספר משחקי וידאו (אנ'), מספר חוברות קומיקס (אנ') ומחזמר.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| מייקל ג'יי פוקס  | מרטי מק'פליי | תלמיד תיכון כריזמטי ומרדן בן 17 אשר מיומן ברכיבה על סקייטבורד ובעל כישרון רב בנגינה על גיטרה חשמלית. בזמנו הפנוי מרטי מנגן בלהקת רוק מקומית וחולם בבוא היום להיות מוזיקאי מצליח. מרטי מבלה חלק ניכר מזמנו עם חברו הטוב המדען האקצנטרי דוק אמט בראון ועם חברתו ג'ניפר פארקר. חייו של מרטי מקבלים תפנית קיצונית לאחר שמרטי הופך בסרט לנוסע בזמן הראשון בהיסטוריה במכונת הזמן אותה בנה חברו דוק בראון. |
| כריסטופר לויד  | ד"ר אמט בראון | ממציא מבריק אך אקסצנטרי שמקדיש את חייו להמצאות והניסויים שלו. דוק הוא המנטור והחבר הטוב ביותר של מרטי מקפליי, ולעיתים רבות הוא לוקח עימו את מרטי לניסויים יוצאי הדופן שהוא עורך. ד"ר בראון הופך את מכונית הדלוריאן שברשותו למכונת זמן אשר באמצעותה מרטי חוזר בזמן לשנת 1955. בשנת 1985 דוק חי לבדו עם כלבו איינשטיין. לאורך הסרט, האינטליגנציה, כושר ההמצאה והאופטימיות של דוק מסייעים למרטי להתגבר על מכשולים שונים. |
| ליאה תומפסון  | לוריין ביינס | אמו של מרטי. כשאשר מרטי נוסע בזמן חזרה לשנת 1955 הוא נתקל בה במקרה והיא מתאהבת בו, ובאופן זה הוא מונע מאביו לפגוש אותה במועד בו הוא אמור היה לפגוש אותה. כתוצאה מכך מרטי חייב לוודא כעת שלוריין תתאהב באביו ג'ורג' במקומו. |
| קריספין גלובר  | ג'ורג' מק'פליי | אביו של מרטי אשר הוא חנון חסר ביטחון עצמי אשר אוהב במיוחד מדע בדיוני ומתקשה לעמוד על שלו, במיוחד מול הבריון ביף טאנן. בשנת 1955 יש לג'ורג' קשיים רבים מבחינה חברתית, והוא מתקשה במיוחד למצוא את האומץ לדבר עם לוריין. מרטי מסייע לג'ורג' לכבוש את ליבה של לוריין. בעקבות כך ג'ורג' הופך מנער צעיר וביישן לסופר מצליח ובטוח בעצמו עד סוף הסרט. |
| תומאס פ. וילסון  | ביף טאנן | האנטגוניסט העיקרי של הסרט. בשנת 1955 ביף הוא הבריון העיקרי בבית הספר התיכון היל ואלי בו לומד ג'ורג' מקפליי, מכריח את ג'ורג' לעשות עבורו את שיעורי הבית ומהווה את המכשול העיקרי במערכת היחסים בין ג'ורג' ללוריין. בשנת 1985 ביף הוא הבוס של ג'ורג' מקפליי והוא ממשיך להציק לג'ורג'. |
הפקה > פסקול

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
Allmusic: 
המלחין והמנצח האמריקאי אלן סילבסטרי שיתף לפני כן פעולה עם זמקיס בהפקת המוזיקה לסרט "בעקבות האוצר הרומנטי". לטענת ספילברג הוא לא אהב את הפסקול של הסרט "בעקבות האוצר הרומנטי". זמקיס יעץ לסילבסטרי לגרום לכך שהפסקול לסרט יהיה "אפי" ("epic") על מנת להרשים את ספילברג. סילבסטרי החל להקליט את הפסקול לסרט שבועיים לפני שהפסקול הוצג לראשונה. זמקיס החליט גם שהלהקה יואי לואיס והחדשות (אנ') יפיקו את שיר הנושא לסרט. השיר הראשון אותו יצרו יואי לואיס והחדשות עבור הסרט נדחה על ידי אולפני יוניברסל. בעקבות כך הם יצרו את השיר "The Power of Love" (כוחה של האהבה). אולפני יוניברסל אהבו את השיר אך היו מאוכזבים מכך שהשם "בחזרה לעתיד" לא שולב במילות השיר או בשם השיר. בסופו של דבר השיר "Back in Time" של יואי לואיס והחדשות שולב בסרט בסצנה בה מרטי מתעורר לאחר שהוא חוזר ל-1985 וכמו גם במהלך הקרדיטים בסוף הסרט. קטע קצר מהשיר "The Power of Love" מבוצע גם בביצוע אינסטרומנטלי בסצנה בה להקתו של מרטי מקפליי נבחנת בתחרות להקות לקראת נשף בית הספר; את ראש ועדת הבחינה, הפוסלת את הלהקה כיוון שהיא "רועשת מדי", משחק יואי לואיס עצמו בהופעת קמע.
אף על פי שנדמה שפוקס מנגן בגיטרה בסרט, לשם צילומי הסרט נשכרו שירותיו של המוזיקאי פול הנסון אשר לימד את פוקס כיצד לנגן בגיטרה בסרט כך שהדבר ייראה מציאותי, כולל הקטע בו פוקס מנגן בגיטרה כאשר היא מורמת מעל לראשו. כמו כן, בקטע בסרט בו פוקס מנגן ושר את השיר "Johnny B. Goode" הוא למעשה העמיד פנים שהוא שר לביצוע של מארק קמפבל.
אלבום הפסקול שיצא לשווקים ב-1985 הכיל רק שתי רצועות של אלן סילבסטרי, וכל יתר השירים בפסקול היו שירים מאת יואי לואיס והחדשות, השיר שבוצע על ידי הלהקה הבדיונית "מרווין ברי והסטארלייטס", ושני שירי פופ שנשמעים בקצרה ברקע בקטעים מסוימים בסרט. ב-24 בנובמבר 2009 יצא לשווקים מהדורה מורחבת של פסקול הסרט הכוללת שני תקליטורים עם כל הפסקול של הסרט.
אלבום הפסקול המקורי מ-1985 כלל את הרצועות הבאות:
"The Power of Love" – Huey Lewis and the News ‏(3:58)
"Time Bomb Town" – Lindsey Buckingham ‏(2:48)
"Back to the Future" – The Outatime Orchestra ‏(3:20)
"Heaven Is One Step Away" – Eric Clapton ‏(4:13)
"Back in Time" – Huey Lewis and the News ‏(4:22)
"Back to the Future Overture" - The Outatime Orchestra ‏(8:19)
"The Wallflower (Dance with Me Henry)" – Etta James ‏(2:45)
"Night Train" – Marvin Berry and the Starlighters ‏(2:17)
"Earth Angel (Will You Be Mine)" – Marvin Berry and the Starlighters ‏(3:02)
"Johnny B. Goode" – Marty McFly en de Starlighters ‏(3:06)
קבלת הסרט > רווחים בקופות

בחזרה לעתיד היה במשך 11 שבועות הסרט הפופולרי ביותר בבתי הקולנוע. הסרט גרף 210.61 מיליון דולרים באמריקה הצפונית ו-178.8 מיליון דולרים בארצות זרות, וצבר בסך הכל כ-389.1 מיליון דולר ברחבי העולם. בחזרה לעתיד היה לסרט הרווחי ביותר לשנת 1985. האתר Box Office Mojo מעריך כי הסרט מכר מעל ל-59 מיליון כרטיסים בארצות הברית לבדה.
קבלת הסרט > תגובה ביקורתית

באתר Metacritic קיבל הסרט את הדירוג הממוצע 87 על סמך שקלול 12 חוות דעת שונות. באתר Rotten Tomatoes ‏93% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורת חיובית (מתבסס על 109 ביקורות שונות), כאשר הדירוג הממוצע המשוקלל לו זכה הסרט הוא 8.71 מתוך 10.
מבקר הקולנוע האמריקני הנודע רוג'ר איברט נתן לסרט 3.1 כוכבים מתוך 4 כוכבים. מבקר הקולנוע דייב קהר מהשיקגו רידר ציין שגייל וזמקיס כתבו תסריט שאיזן באופן מושלם מדע בדיוני, רצינות והומור. BBC News שיבח את המורכבות של התסריט וציינו כי "אף אחד לא אומר דבר מה שלא הופך להיות חשוב בהמשך העלילה". הסרט נכלל גם ברשימת הסרטים הטובים ביותר לשנת 1985 של ג'ין סיסקל.
קבלת הסרט > שבחים

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-58 של שנת 1985 - זמקיס וגייל היו מועמדים לפרס בקטגוריית התסריט המקורי, השיר "The Power of Love" היה מועמד בקטגוריית השיר המקורי, ביל ווארניי וב. טניסון סבסטיאן השני ורוברט ת'רילוול היו מועמדים בקטגוריית פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר. והוא זכה באחד בקטגוריית עריכת הקול הטובה ביותר.
הסרט זכה בפרס הוגו בקטגוריית הסרט הדרמטי הטוב ביותר ופרס סטורן בקטגוריית סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר. זמקיס, המלחין אלן סילבסטרי, מחלקת עיצוב התלבושות של הסרט, ושחקני המשנה כריסטופר לויד, ליאה תומפסון, כריספין גלובר ותומאס פ. וילסון היו גם הם מועמדים לפרס סטורן. הסרט היה מועמד לפרסי BAFTA רבים בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-39 כולל בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, האפקטים החזותיים הטובים ביותר, בקטגוריית עיצוב ההפקה הטוב ביותר, ובקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
בפרסי גלובוס הזהב ה-43 (אנ') לשנת 1985 הסרט היה מועמד בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השיר המקורי (עבור השיר "The Power of Love"), השחקן הטוב ביותר (מייקל ג'יי פוקס), והתסריט הטוב יותר (זמקיס וגייל)
מורשת

הנשיא האמריקני רונלד רייגן, אשר היה מעריץ של הסרט, התייחס לסרט בנאום מצב האומה שנתן ב-1986 כאשר אמר:
מעולם לא היה זמן מרגש יותר לחיות בו, תקופה של פלא והישגים הרואים. כמו שאמרו בסרט בחזרה לעתיד, "לאן שאנחנו הולכים, אנו לא זקוקים לכבישים"
כאשר רייגן צפה לראשונה בסרט וראה את ההתייחסות אליו, הוא הורה למקרין לעצור את הסרט, להריץ אותו אחורה, ולנגן את אותו הקטע שוב.
הסרט דורג במקום ה-28 ברשימת "50 סרטי התיכון הטובים ביותר בכל הזמנים" של אנטרטיינמנט ויקלי. בשנת 2008 "בחזרה לעתיד" נבחר כסרט במיקום ה-23 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים של קוראי המגזין אמפייר. הסרט נכלל גם ברשימה דומה של הניו יורק טיימס שכללה את אלף הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים. בינואר 2010 הסרט נכלל ברשימת 100 הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין הבריטי טוטאל פילם. ב-2007 הכריזה ספריית הקונגרס על הסרט כ"משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית" והוא נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
בשנת 2006 התסריט של הסרט נבחר על ידי גילדת הכותבים של אמריקה (אנ') במקום ה-56 ברשימת התסריטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
ביוני 2008 מכון הקולנוע האמריקאי חשף רשימת ה-10 Top 10 אשר כוללת את עשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים בכל ז'אנר קולנועי. בחזרה לעתיד נכלל ברשימה כאחד מ-10 סרטים הטובים ביותר בז'אנר המדע בדיוני.
ישנו גם מחזמר המבוסס על הסרט הראשון בטרילוגיית בחזרה לעתיד, אשר נמצא בשלבי פיתוח, ומיועד להיות מוצג בתיאטראות וסט אנד בלונדון. זמקיס וגייל סייעו בכתיבת התסריט למחזמר, בעוד שאלן סילבסטרי וגלן באלארד אחראים על המוזיקה במחזמר. במקור התכנון היה שהצגת הבכורה של המחזמר תהיה ב-2015 במלאת שלושים שנה להקרנת הסרט המקורי, אך בשל עיכובים שונים בהפקה הצגת הבכורה של המחזמר צפוי להיות ב-20 בפברואר 2020.
הקטעים בסרט בהם מרטי מקפליי נוסע על סקייטבורד הוצגו לראשונה בתקופה בארצות הברית בה תרבות הסקייטבורדינג הייתה בתחילת דרכה, ולאורך השנים גולשי סקייטבורד מקצועיים רבים ציינו כי לסרט הייתה השפעה רבה להעלאת העניין בקרב צעירים בתחום.
בחזרה לעתיד מדורג במקום העשירי ב"רשימת 50 הסרטים שצריך לראות לפני שמתים" של Film4.
סרטי המשך

הצלחת הסרט הובילה להפקה של שני סרטי המשך - "בחזרה לעתיד 2" ו"בחזרה לעתיד 3". כדי לחסוך בלוגיסטיקה ולשמר את צוות השחקנים בשני הסרטים, צולמו שני סרטי ההמשך ברצף, ולמעשה צילומי "בחזרה לעתיד 3" החלו שלושה שבועות לפני תום צילומי "בחזרה לעתיד 2" והתנהלו באותה תקופה במקביל.
בחזרה לעתיד 2 יצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 1989 זכה לביקורות מעורבות והצליח בקופות באופן דומה לסרט המקורי, כאשר הוא היה במקום השלישי מבחינת סך הכנסותיו ברוטו ברחבי העולם בהשוואה לכל יתר הסרטים שיצאו לאקרנים באותה השנה. עלילת הסרט ממשיכה ממש מאותו המקום בו הסרט המקורי הסתיים, ועוקבת אחר הרפתקאותיהם של מרטי ודוק אשר נוסעים אל העתיד לשנת 2015, לאחר מכן לשנת 1985 האלטרנטיבית, ולבסוף לשנת 1955 בה מרטי צריך לשנות דבר מה תוך שהוא צריך להימנע מלהיתקל במרטי הראשון של שנת 1955 מפני שזה עלול לגרום לשיבוש רצף חלל הזמן. הסרט השני בטרילוגיה עורר עניין רב משום שעלילתו מתרחשת בעתיד הלא רחוק ועל כן יוצרי הסרט שילבו בו תחזיות שונות לטכנולוגיות שעשויות להיות זמינות עד 2015.
עלילת הסרט בחזרה לעתיד 3, אשר יצא לאקרנים ב-25 במאי 1990, ממשיכה מאותו המקום בו הסרט השני הסתיים. בסרט זה מרטי נוסע בחזרה לשנת 1885 במטרה להציל את דוק. מבחינה מסחרית, החלק השלישי זכה להכי פחות הצלחה מבין שלושת הסרטים, אף על פי כן הוא זכה לביקורות טובות יותר מאשר הסרט השני בטרילוגיה.
ראו גם

דלוריאן DMC-12
מסע בזמן
ריק ומורטי
שאול מרידור

שאול מרידור (נולד ב-17 ביוני 1976) הוא סמנכ"ל כספים בחברת לייטריקס. כיהן כראש אגף התקציבים במשרד האוצר בין 2017–2020. לפני כן היה מנכ"ל משרד האנרגיה וקודם לכן חבר בוועדת צמח לבחינת מדיניות הממשלה בנושא משק הגז הטבעי בישראל בזמן תפקידו כסגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר.
ביוגרפיה

אביו הוא השר לשעבר דן מרידור ואמו הייתה הכלכלנית ד"ר ליאורה מרידור. יש לו שני אחים ואחות: אבישי מרידור, שחקן תיאטרון; מתן מרידור, עורך דין; חמוטל מרידור, מנכ״לית פלנטיר ישראל.
מרידור בעל תואר B.A בתוכנית פכ"מ (פילוסופיה, כלכלה ומדעי המדינה), מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא החל את דרכו במגזר הציבורי מיד עם סיום לימודיו בשנת 2002. תפקידו הראשון היה באגף התקציבים במשרד האוצר, ושם המשיך לכהן במספר תפקידים עד לשנת 2013, אז שימש כסגן הממונה על התקציבים האחראי על תחומי התשתיות (אנרגיה, מים, תחבורה וחקלאות). בין היתר ניהל, תחת שר האוצר יובל שטייניץ, את עבודת ועדת ששינסקי, וקידם רפורמות בתחום משק החשמל והגז. מרידור היה שותף במהלכים רבים במהלך עבודתו במשרד האוצר, ביניהם רפורמת "שמים פתוחים" ורפורמת תאגידי המים.
בשנת 2013 יצא לשוק הפרטי. בתפקידו האחרון כיהן כמנכ"ל חברת גרינרג'י אנרגיות מתחדשות לתקופה של כחצי שנה.
ב-2015 מונה למנכ"ל משרד האנרגיה על ידי שר האנרגיה, יובל שטייניץ.
בשנת 2017 מינה אותו שר האוצר משה כחלון לראש אגף תקציבים במשרד האוצר.
ב-30 באוגוסט 2020 הודיע על התפטרותו מתפקידו, על רקע חילוקי דעות בינו לבין שר האוצר ישראל כץ ואמר ש"ההחלטות מתקבלות על ידי אינטרסים צרים". אחרי התפטרותו טען "השר עשה דברים שלא ייעשו", "אי אפשר היה להמשיך עוד".
במאי 2021 מונה לסמנכ"ל כספים בחברת לייטריקס.
חיים אישיים

נשוי ואב לארבעה ילדים רועי, יאיר, עמית ועומר. מתגורר בירושלים.