stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס אגדת יורוליג
אגדות היורוליג

| זוכה | תפקיד | שנות פעילות | תאריך קבלת הפרס | קבוצות יורוליג | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יוון תיאו פאפאלוקאס | שחקן | 1995–2013 | 12 בדצמבר 2013 | אולימפיאקוס, צסק"א מוסקבה, מכבי תל אביב |  |
| ספרד חואן קרלוס נבארו | שחקן | 1997–2018 | 14 במרץ 2014 | ברצלונה |  |
| ליטא רמונאס שישקאוסקאס | שחקן | 1996–2012 | 16 במאי 2014 | בנטון טרוויזו, פנאתינייקוס, צסק"א מוסקבה |  |
| ליטא שארונאס יאסיקביצ'יוס | שחקן | 1998–2014 | 12 בפברואר 2015 | אולימפיה ליובליאנה, ברצלונה, מכבי תל אביב, פנאתינייקוס, ריטאס וילנה, פנרבחצ'ה אולקר, ז'לגיריס קובנה |  |
| יוון דימיטריס דיאמנטידיס | שחקן | 1999–2016 | 1 באפריל 2016 | פנאתינייקוס |  |
| טורקיה מירסאד טורצ'אן | שחקן | 1994–2012 | 19 במאי 2017 | אפס פילזן, צסק"א מוסקבה, מונטפסקי סיינה, אולקרספור, פנרבחצ'ה |  |
| סרביה דושאן איבקוביץ' | מאמן | 1978–2016 | 20 בספטמבר 2017 | פרטיזן בלגרד, פאוק סלוניקי, אולימפיאקוס, א.א.ק. אתונה, צסק"א מוסקבה, אנאדולו אפס |  |
| ישראל שמעון מזרחי | בעלים | 1969–הווה | 27 בנובמבר 2018 | מכבי תל אביב |  |
| ספרד פליפה רייס | שחקן | 1998–2021 | 19 בפברואר 2022 | אסטודיאנטס מדריד, ריאל מדריד |  |
| יוון ואסיליס ספאנוליס | שחקן | 1999–2021 | 20 באפריל 2022 | פנאתינאיקוס, אולימפיאקוס |  |
| קרואטיה ניקולה וויצ'יץ' | שחקן | 1995–2013 | 6 בדצמבר 2022 | מכבי תל אביב, אסוול ליון-וילרבאן, אולימפיאקוס, אנאדולו אפס |  |
הערות שוליים

↑  פאפאלוקאס זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג
↑  נבארו זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג
↑  שישקאוסקאס זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג
↑  אין ראוי ממנו: שאראס יוכרז כ"אגדת יורוליג", באתר ערוץ הספורט, 9 בפברואר 2015
↑  דיאמנטידיס זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג
↑  טורצ'אן זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג
↑  איבקוביץ' זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג
↑  אור שקדי‏, שמעון מזרחי נכנס להיכל התהילה של היורוליג, באתר וואלה, 27 בנובמבר 2018
↑  מזרחי זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג
↑  Felipe Reyes to be named Euroleague Basketball Legend, באתר eurohoops.net
↑  Spanoulis honored as newest Euroleague Basketball Legend, באתר היורוליג
↑  Vujcic joins exclusive company as a Euroleague Basketball Legend, באתר היורוליג
| פרסי היורוליג |
| --- | --- | --- |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של הפיינל פור • חמישיית העונה • שחקן ההגנה • הכוכב העולה • מלך הסלים • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסי הוקרה | פרס אגדת יורוליג • 50 התורמים הגדולים • קבוצת העשור 2010-2000 • קבוצת העשור 2020-2010 |  |
פרס עזרה לקהילה של ה-NBA

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  ליגת ה-NBA
 תקופת הפרס:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 אתר רשמי
 
ג'ון וול, זוכה הפרס בעונת 2015/2016
פרס עזרה לקהילה של ה-NBA (באנגלית: NBA Community Assist Award) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי ליגת ה-NBA לכדורסלן אשר "משקף את התשוקה של הליגה ושל שחקניה לתרום בחזרה לקהילה". בפועל מוענק הפרס לשחקן אשר בלט בפעילותו הנדבנית בקהילה, ובמעשי הצדקה שלו. על גביע הפרס טבועה הוקרה לכדורסלן העבר דייוויד רובינסון, עם הכיתוב "בהשראת אמות המידה של אגדת ה-NBA דייוויד רובינסון, אשר פעל לשיפור הקהילה צעד אחר צעד".
בין העונות 2002–2014 היה ניתן הפרס באופן חודשי, ומאז עונת 2011/2012 מוענק פרס שנתי (ב-3 העונות החופפות הוענקו הן פרסים חודשיים והן פרס עונתי). בעונת 2019/2020 הוענק הפרס לחמישה שחקנים שונים, באופן חד-פעמי.
רשימת הזוכים העונתיים

| עונה | שחקן | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2011/2012 | פאו גאסול | לוס אנג'לס לייקרס |
| 2012/2013 | דוויין וייד | מיאמי היט |
| 2013/2014 | סטפן קרי | גולדן סטייט ווריורס |
| 2014/2015 | ראסל וסטברוק | אוקלהומה סיטי ת'אנדר |
| 2015/2016 | ג'ון וול | וושינגטון ויזארדס |
| 2016/2017 | אייזיאה תומאס | בוסטון סלטיקס |
| 2017/2018 | קווין דוראנט | גולדן סטייט ווריורס |
| 2018/2019 | בראדלי ביל | וושינגטון ויזארדס |
| 2019/2020 | הריסון בארנס | סקרמנטו קינגס |
| 2019/2020 | ג'יילן בראון | בוסטון סלטיקס |
| 2019/2020 | ג'ורג' היל | מילווקי באקס |
| 2019/2020 | דווייט פאוול | דאלאס מאבריקס |
| 2019/2020 | כריס פול | אוקלהומה סיטי ת'אנדר |
| 2020/2021 | דווין בוקר | פיניקס סאנס |
| 2021/2022 | גארי פייטון השני | גולדן סטייט ווריורס |
| 2022/2023 | ברוק לופז | מילווקי באקס |
הערות שוליים

↑  פאו גאסול זוכה בפרס לעונת 2011/2012, באתר לוס אנג'לס לייקרס, 4 ביוני 2012
↑  שמו של רובינסון יעטר את פרס עזרה לקהילה, באתר ה-NBA,‏ 24 במרץ 2003
↑  חמישה שחקנים זכו בפרס העזרה לקהילה, באתר thescore.com,‏ 5 באוקטובר 2020
| פרסי ליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| גביע האליפות | גביע לארי אובריאן |  |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של סדרת הגמר • MVP של סדרות הגמרים האזוריים • שחקן ההגנה של העונה • השחקן השישי של העונה • השחקן המשתפר של העונה • רוקי השנה • MVP של משחק האולסטאר • שחקן הקלאץ' של העונה • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסים חברתיים | פרס האזרחות • פרס הספורטיביות • פרס השחקן הקבוצתי • פרס עזרה לקהילה • פרס לצדק חברתי |  |
| חמישיות העונה | חמישיית העונה • חמישיית ההגנה של העונה • חמישיית הרוקיז של העונה |  |
| הנצחות | קבוצת השנה ה-75 • קבוצת השנה ה-50 • קבוצת השנה ה-35 • קבוצת השנה ה-25 • פרס מפעל חיים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ארלס תומאס

צ'ארלס ספרקס תומאס (באנגלית: Charles Sparks Thomas;‏ 28 בספטמבר 1897 – 17 באוקטובר 1983) היה פקיד ממשל אמריקאי שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית מ-3 במאי 1954 ועד 1 באפריל 1957.
ביוגרפיה

צ'ארלס תומאס נולד באינדפנדנס, מיזורי. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת קורנל. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת כטייס בצי ארצות הברית. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא עבד ברשת חנויות הכלבו שבקליפורניה Foreman & Clark.
ב-1953 הוא הצטרף לממשלו של נשיא ארצות הברית דוייט אייזנהאואר ומונה לתת-מזכיר הצי. בהמשך אותה שנה הוא מונה לסגן מזכיר ההגנה. ב-3 במאי 1954 הוא מונה למזכיר הצי של ארצות הברית ובתפקיד זה הוא כיהן עד 1 באפריל 1957.
ב-2 ביולי 1958 מונה תומאס כנשיא חברת טראנס וורלד איירליינס ושימש בתפקיד זה עד 28 ביולי 1960. לאחר מכן ועד 1966 הוא היה נשיא חברת הנדל"ן אירווין (Irvine Company) שהובילה את התפתחות הפרברים בדרום קליפורניה. הוא היה דירקטור בכמה חברות גדולות, כולל לוקהיד קורפוריישן.
צ'ארלס תומאס נפטר בניופורט ביץ' שבקליפורניה ב-17 באוקטובר 1983. הוא נטמן בבית הקברות פסיפיק ויו שבקורונה דל מאר, מחוז אורנג', קליפורניה.
צ'וגיאם טרונגפה

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1939 קהם, טיבט 
 פטירה:  4 באפריל 1987 (בגיל 48) הליפקס, קנדה 
 מדינה:  אנגליה, טיבט, ארצות הברית 
 זרם:  בודהיזם טיבטי
 תקופת הפעילות:  ? – 4 באפריל 1987 
 יצירות ידועות:  Shambhala: The Sacred Path of the Warrior, divine madness 
 www.shambhala.org
 
תמונת צ'וגיאם טרונגפה
צ'וגיאם טרונגפה  (באנגלית: Chögyam Trungpa;‏ 28 בפברואר 1939 – 4 באפריל 1987) היה גורו לבודהיזם טיבטי, אחת הדמויות המשפיעות ביותר על התפתחות הבודהיזם במערב, בעיקר בצפון-אמריקה. כתב ספרים רבים על הבודהיזם שנמכרו בלמעלה ממיליון עותקים והיה המייסד של אוניברסיטת נרופה בקולורדו, האוניברסיטה הבודהיסטית המוכרת הראשונה בעולם.
ביוגרפיה

טרונגפה נולד במזרח טיבט ב-28 בפברואר 1937. בעקבות המרד שלא צלח נגד השלטון הסיני הקומוניסטי, ברח יחד עם הדלאי לאמה מטיבט בשנת 1959. בשנים 1959–1963 שימש כיועץ בבית ספר בודהיסטי בהודו. בשנת 1963 נסע ללימודים באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה. בשנת 1967 הקים בסקוטלנד את המנזר הבודהיסטי הראשון במערב, בו למד תקופה קצרה, גם הזמר דייוויד בואי.
בשנת 1970 עבר להתגורר בארצות הברית. הוא צבר מוניטין כמורה המסוגל להעביר את עקרונות הבודהיזם תוך שילוב השפעות מערביות בצורה בהירה ומובנת לקהל מאזיניו. בשנת 1974 הקים את מכון נרופה, שהפך מאוחר יותר לאוניברסיטת נרופה, האוניברסיטה הבודהיסטית המוכרת הראשונה בעולם, בעיר בולדר בקולורדו. בין המורים שלימדו באוניברסיטה היו המשורר אלן גינסברג, הסופר  ויליאם ס. בורוז, והזמרת מריאן פיית'פול.
הזמרת הקנדית ג'וני מיטשל שלמדה באוניברסיטה הבודהיסטית הקדישה לטרונגפה את הבית הראשון בשיר "Refuge of the Roads" ("למצוא מקלט בדרכים") שיצא לאור באלבומה בשנת 1976. בשיר כתבה:" 'אהבה, הומור וצניעות', הוא אמר, 'יקלו עליך לשאת את המשא הכבד'."
מתחילת דרכו בארצות הברית עודד טרונגפה את תלמידיו לשלב עם הבודהיזם אמנויות שונות כמו קליגרפיה, טקס התה היפני, תיאטרון, קולנוע, שירה ותחומים נוספים, כמו גם פסיכותרפיה. בשנת 1983 הקים מנזר בודהיסטי בנובה סקוטיה בקנדה, ובשנת 1986 העביר את מרכז פעילותו הבינלאומית לעיר הליפקס בירתה של נובה סקוטיה. ב-4 באפריל 1987 נפטר.
פרס סמי רוהר

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  המועצה למען הספר היהודי באמריקה 
 תקופת הפרס:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 נקרא על שם:  סמי רוהר 
 www.samirohrprize.org//
 
פרס סמי רוהר לספרות יהודית (באנגלית: Sami Rohr Prize for Jewish Literature) הוא פרס שנתי בסך מאה אלף דולר. הפרס מוקיר את התרומה הייחודית של סופרים בני זמננו בכתיבה על נושאים יהודיים ערכיים ומיועד לעודד ולקדם כתיבה טובה במיוחד בנושאים הקשורים ליהדות. בכל שנה מוענק הפרס לסופר המתחיל שעבודתו הדגימה חשיבה מקורית והוכיחה כי הוא בעל פוטנציאל עתידי. הסופר חייב לכתוב ספר באיכות יוצאת דופן המעורר עניין ועוסק במובהק בנושאים יהודיים. בכל שנה מתחלף הפרס בין כתיבת ספר עיון וסיפורת.
הפרס חולק לראשונה ב-2007, לכבוד יום הולדתו ה-80 של סמי רוהר, נדבן יהודי, ונוסד על ידי ילדיו ונכדיו כהוקרה לאהבת חייו לספרות יהודית. בנוסף יסדה המשפחה גם את "Sami Rohr Jewish Literary Institute", מכון שמטרתו קידום ועידוד הכתיבה בנושאים יהודיים.
הזוכים נקבעים על ידי ועדת פרס עצמאית ונפרדת.
רשימת הזוכים בפרס

| שנה | סופר/סופרת | שם הספר | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | תמר ילין | "הגניזה לבית שפר" |  |
| 2008 | לוסט לניאדו | "האיש בחליפת עור הכריש הלבנה" |  |
| 2009 | סאנה קרסיקוב | "עוד שנה אחת" |  |
| 2010 | שרה אברביה שטיין   קנת מוס | "Plumes: Ostrich Feathers, Jews, and a Lost World of Global Commerce"   "ימי המעשים" | בשנה זו זכו שני סופרים |
| 2011 | אוסטין ראטנר | "The Jump Artist" |  |
| 2012 | גל בקרמן | "כשיבואו לקחתנו לא נהיה שם" |  |
| 2013 | פרנצ'סקה סגל | "אותה התמימות" |  |
| 2014 | מתי פרידמן | "תעלומת הכתר" |  |
| 2015 | איילת צברי | "המקום הכי טוב בעולם" |  |
| 2016 | ליזה לף | "The Archive Thief: The Man Who Salvaged French Jewish History in the Wake of the Holocaust" |  |
| 2017 | אידרה נובי | "Ways to Disappear" |  |
| 2018 | אילנה קורשן | "ים של דיו" |  |
| 2019 | מיכאל דייוויד לוקאס | "The Last Watchman of Old Cairo" |  |
| 2020 | בנג'מין באלינט | "המשפט האחרון של קפקא" |  |
| 2021 | ניקול קראוס | "להיות גבר" |  |
| 2022 | מנחם קייזר | "ביזה: ממואר של רכוש משפחתי ואוצר נאצי" |  |
| 2023 | עידו גפן והמתרגמת דניאלה זמיר | "חוף הים של ירושלים" | פעם ראשונה שזוכה בפרס ספר שנכתב במקור בעברית |
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏גאווה ישראלית: הישג בינלאומי מרשים לסופר עידו גפן, באתר מעריב אונליין, 2 במאי 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיסטויה באסקט

א.ס. פיסטויה באסקט 2000 (באיטלקית: A.S. Pistoia Basket 2000) היא קבוצת כדורסל איטלקית מפיסטויה, טוסקנה, המשחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל.
היסטוריה

העיר פיסטויה יוצגה בעבר בסרייה א' על ידי אולימפיה באסקט פיסטויה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. הקבוצה החדשה, פיסטויה באסקט, נוסדה ביולי 2000 והחלה לשחק בסרייה ב'2, הליגה הרביעית. בעונת 2001/02 עלתה הקבוצה לסרייה ב'. בעונת 2006/07 זכתה הקבוצה באליפות הליגה השלישית ועלתה לליגה דואה. ב-2012/13 ניצחה הקבוצה את ברשה בגמר הליגה ועלתה לראשונה לסרייה א', הליגה הראשונה.
לאחר שעונת 2019/20 בוטלה בטרם עת בשל מגפת הקורונה באיטליה ביקשה פיסטויה לחזור לסרייה א'2 מרצונה. בעונת 2022/23 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגת המשנה וחזרה לליגת העל.
שחקנים

איטליה גרגור פוצ'קה
ארצות הברית ג'וואן ג'ונסון
ארצות הברית טיירוס מגי
ארצות הברית בראד וונאמייקר
ארצות הברית דרון וושינגטון
ארצות הברית תאמר סליי
ארצות הברית טראן פטוואי
עונה אחר עונה

| עונה | רמה | ליגה | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010/11 | 2 | ליגה דואה | 8 |
| 2011/12 | 2 | ליגה דואה | 2 |
| 2012/13 | 2 | ליגה דואה | 1 |
| 2013/14 | 1 | סרייה א' | 8 |
| 2014/15 | 1 | סרייה א' | 9 |
| 2015/16 | 1 | סרייה א' | 6 |
| 2016/17 | 1 | LBA | 7 |
| 2017/18 | 1 | LBA | 13 |
| 2018/19 | 1 | LBA | 15 |
| 2019/20 | 1 | LBA | 15 |
| 2020/21 | 2 | סרייה א'2 | 9 |
| 2021/22 | 2 | סרייה א'2 | 3 |
| 2022/23 | 2 | סרייה א'2 | 3 |
תארים

הליגה האיטלקית השנייה בכדורסל
הערות שוליים

↑  "Pistoia Basket, ufficiale la domanda di riposizionamento in A2". 15 ביוני 2020. נבדק ב-2023-10-02. {{cite web}}:  (עזרה)
פרנקלין ברוקסון

פרנקלין ברוקסון (באנגלית: Franklin Brockson‏; 6 באוגוסט 1865 – 16 במרץ 1942) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברוקסון נולד ב-6 באוגוסט 1865 ב-Blackbird Hundred, מחוז ניו קאסל, דלאוור. הוא סיים את לימודיו באקדמיית ועידת וילמינגטון בדובר (לימים ווסלי קולג') ב-1890.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

ברוקסון החל את הקריירה שלו כמורה ומנהל בבתי הספר הציבוריים בפורט פן ובמרשלטון. הוא למד משפטים וסיים את המחלקה למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי בלקסינגטון, וירג'יניה, בשנת 1896, כאשר התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בכך בווילמינגטון. בשנת 1908 נבחר ברוקסון לבית הנבחרים של דלאוור למושב של 1909–1910.
ברוקסון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1912. במהלך קדנציה זו כיהן ברוב הדמוקרטי בקונגרס ה-63. הוא תמך בתקופה ההיא בענישה גופנית.  הוא ביקש להיבחר מחדש ב-1914, הוא הפסיד לרפובליקני תומאס וו. מילר, עורך דין מווילמינגטון, ובנו של המושל המכהן, צ'ארלס ר. מילר. ברוקסון כיהן מ-4 במרץ 1913 עד 3 במרץ 1915, במהלך ממשלו של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. לאחר מכן הוא חזר לעסוק בעריכת דין בקלייטון ובווילמינגטון.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

ברוקסון מת בקלייטון, דלאוור ב-16 במרץ 1942, ונקבר בבית הקברות אוד-פלאו בסמירנה, דלאוור.
הערות שוליים

↑  Brockson, Franklin. "Corporal punishment in the state of Delaware". babel.hathitrust.org/. נבדק ב-30 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 5002 043X  LCCN: no2015062002  US Congress: B000853  VIAF: 316390855   WorldCat (עם VIAF): 316390855
פרנקלין בות'

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1874 כרמל, מחוז המילטון, ארצות הברית 
 פטירה:  28 באוגוסט 1948 (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Carmel Cemetery 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תחום יצירה:  איור 
 
פרנקלין בות' (באנגלית: Franklin Booth‏;8 ביולי 1874 – 25 באוגוסט 1948) היה אמן אמריקאי הידוע באיוריו בעט ודיו. היה לו סגנון איור ייחודי המבוסס על שחזור של חריטת עץ בעט. כישוריו כשרטט וסגנונו הפכו אותו למאייר מגזינים פופולרי בתחילת המאה ה-20. הוא היה אחד ממעצבי האקס ליברי המודרניים הראשונים בארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'יי פרנקלין בות' נולד בשנת 1874 וגדל בחווה ליד כרמל, אינדיאנה. להוריו, סוזן רייט וג'ון תומאס בות', נולדו שמונה ילדים. בות', היה הילד השלישי, למד באקדמיה בווסטפילד.
כשהיה ילד, הוא היה נחוש להפוך לאמן. הוא למד לצייר מתוך תמונות בספרים ומגזינים, כולל סקריברנר והרפר. הטכניקה יוצאת הדופן שלו הייתה תוצאה של העתקה במדויק של איורי המגזינים שלדעתו היו רישומי עט ודיו, אך היו למעשה תחריטים מעץ. כתוצאה מכך, הדבר הוביל אותו לפיתוח סגנון רישום המורכב מאלפי קווים. המאפיינים של אמנותו והיו קיצוניים בקנה המידה - המבנים והיערות הגדולים המתנשאים מעל דמויות קטנטנות. ציור גבולות דקורטיביים, ואותיות קלאסיות ועצים מסוקסים.
ביוגרפיה > קריירה

ניסוחו המיומן וסגנונו הייחודי הפכו אותו למאייר פופולרי. הוא נחשב ל"צייר העט והדיו הטוב ביותר באמריקה" על פי דברי עורך מגזין מוביל. למרות העבודה הרבה המושקעת בטכניקה שלו, האיורים של בות' התאפיינו בתחושת מרחב גדולה. כתוצאה מכך, רישומיו התאימו לעיתים קרובות לערכים פואטיים. איוריו השתלבו עם האיורים בסגנון הארט דקו, ולכן יצירותיו נמצאו בפרסומים וקטלוגים מסחריים.
האיורים הראשונים של בות', הופיעו ב"חדשות אינדיאנפוליס", והוא היה שם איש צוות בין השנים 1899 ל-1904. לאחר מכן נסע לרומא, פריז וספרד. החל משנת 1904 או 1905, עבד ב"ניו - יורק דיילי ניוז". הוא גם עבד זמן קצר בעיתונים בבוסטון ובושינגטון כמאייר. הוא היה אחד ממעצבי האקס ליבריס המודרניים הראשונים בארצות הברית.
בות' יצר אמנות פרסומות לארגונים, כגון רולס-רויס, קנדי של ויטמן, שעוני בולובה, ג'נרל אלקטריק, פרוקטר אנד גמבל, מפיקי הסרטים סרטי פרמאונט, ואסתיי אורגן.
בות' תרם למלחמת העולם הראשונה על ידי איור כרזות גיוס, עיצב איגרות חוב חיסכון אמריקאיות, חוברות ותעודות פטירה לחיילים אמריקאים שנספו בצרפת ובבלגיה, ועבדו בצלב האדום.
הוא אייר ספרים כמו ג'יימס ויטקומב ריילי "האיים המעופפים של הלילה" (1913), שכללו מספר לוחות של תמונות צבעי המים שלו. הוא אייר את "הנסיך והאביון" של מארק טוויין (1917) ועוד.
בשנת 1925 ייסד את מכון פניקס לאמנות והיה מחנך שם במשך 21 שנים. מהדורה של יצירתו, "שישים רפרודוקציות מציורים מקוריים", יצאה לאור בשנת 1925 בהוצאת רוברט פרנק. בשנים 1934 ו-1935 כתב סדרת מאמרים אודות אמנות האיור לרבעון האמנות המקצועית.
חברת ויליאם ה. בלוק מכרה מספר רישומים שלו בשנת 1946. בשנת 1947 יצא הספר 20 יצירות מופת של פרנקלין בות'. הוא היה חבר באגודה ובחברת המאיירים.
חיים אישיים

בות' התגורר תקופה קצרה בעיר הפרברים ניו רושל, מושבת אמנים ידועה. תושביה כולל אמנים ידועים כמו נורמן רוקוול. לאחר מכן קנה אולפן ברחוב 57 בניו יורק. את הקיץ הוא בילה באינדיאנה, שם היה חבר של המשורר ג'יימס ויטקומב ריילי.
הוא התחתן עם ביאטריס ויטמק, אחת הדוגמניות שלו, בשנת 1923 כשהיה בן 49. בשנת 1946 לקה בות' בשבץ ומת ב-25 באוגוסט 1948 בסטודיו שלו בניו יורק.
הערות שוליים

↑  Debra Haskett May (June 6, 2016). Legendary Locals of Carmel. Arcadia Publishing. p. 30–31
↑  28 Aug 1948, Page 9 - The Indianapolis Star at Newspapers.com, Newspapers.com (באנגלית)
↑  Walt Reed; Roger Reed; Society of Illustrators (1984). The Illustrator in America, 1880-1980: A Century of Illustration. New York, New York: Published for the Society of Illustrators by Madison Square Press. p. 89.
↑  Jeff A. Menges, 101 Great Illustrators from the Golden Age, 1890-1925, Courier Dover Publications, 2017-02-15, ISBN 978-0-486-43081-2. (באנגלית)
↑  Michael Wentworth (2003). "Booth, (Jay) Franklin". A Theodore Dreiser Encyclopedia. Greenwood Publishing Group. pp. 36–37
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277498805171  GND: 1207416827  ISNI: 0000 0000 6706 1327  LCCN: n88106547  RKD: 10638  SNAC: w62b9d25  SUDOC: 079556671  ULAN: 500010139  VIAF: 40926917   WorldCat (עם VIAF): 40926917 
פרנקלין בות׳, איור לספר - איים מעופפים, 1913
פרנקלין בות', כריכת הספר של מארק טוויין - בן המלך והעני
פרסי האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 הגוף המעניק:  האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה
 תקופת הפרס:  1958–הווה (כ־66 שנים)
 www.aacta.org
 
פרסי האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, הידועים כפרסי AACTA, מוענקים מדי שנה על ידי האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (AACTA). הפרסים מכירים במצוינות בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה, הן מקומית והן בין-לאומית, וניתנים למפיקים, במאים, שחקנים, תסריטאים וקולנוענים. זהו טקס חלוקת הפרסים היוקרתי ביותר בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה האוסטרלית. הם נחשבים בדרך כלל למקביל האוסטרלי של פרסי האוסקר בארצות הברית ופרסי BAFTA בבריטניה.
הפרסים, שנקראו בעבר פרסי מכון הקולנוע האוסטרלי או פרסי AFI, החלו ב-1958, וכללו 30 מועמדויות בשש קטגוריות. הם התרחבו ב-1986 כדי לכלול גם טלוויזיה. פרסי AACTA במתכונתם הנוכחית נוסדו בשנת 2011. פרסי AACTA הבין-לאומיים, שהחלו ב-27 בינואר 2012, מוענקים מדי חודש ינואר בלוס אנג'לס.
שורים חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אתר האינטרנט הרשמי של פרסי האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה
הערות שוליים

↑  Winners & Nominees, AACTA
פורט מורסבי

| --- | --- |
דגל פורט מורסבידגל פורט מורסבי

מבט על העיר ונמלה
 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 תאריך ייסוד:  1873
 על שם:  John Moresby 
 שטח:  240 קמ"ר
 גובה:  35 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  317,374 (2012)
 קואורדינטות:  9°28′47″S 147°11′22″E﻿ / ﻿9.479608°S 147.189517°E﻿ / -9.479608; 147.189517
 אזור זמן:  UTC +10
 http://www.portmoresby.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פפואה גינאה החדשה מוגדלת) לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט פורט מורסבי(למפת פפואה גינאה החדשה רגילה) לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט פורט מורסבי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פורט מורסבי (באנגלית: Port Moresby, בטוק פיסין: Pot Mosbi) היא עיר הבירה של פפואה גינאה החדשה. העיר ממוקמת ליד המפרץ של פפואה. נכון לשנת 2011 אוכלוסיית פורט מורסבי מנתה 364,125 תושבים.
היסטוריה

באזור בו ממוקמת פורט מורסבי היה כבר מרכז מסחר, כשקפטן ג'ון מורסבי הגיע לשם בשנת 1873 וקרא למקום על שם אביו, אדמירל פיירפקס מורסבי. הבריטים הקימו באזור עיר בשנת 1883 כשסיפחו את דרום מזרח גינאה החדשה. בזמן מלחמת העולם השנייה היה בפורט מורסבי בסיס חשוב של בעלות הברית. במהלך קרב ים האלמוגים ניסו היפנים לכבוש את פורט מורסבי אולם הדבר לא צלח בידם. ניסיון שני לכבוש את העיר בוצע מכוון צפון בדרך היבשה. ב-17 בספטמבר 1943 התקרבו היפנים עד 50 קילומטרים מן העיר ונהדפו באבדות עצומות.
ב-1975 פפואה גינאה החדשה קיבלה את עצמאותה ופורט מורסבי הפכה לעיר הבירה של המדינה החדשה.
בנין הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה נראה כגרסה מסוגננת של "בית רוחות" מוסד הנפוץ בקרב שבטי פפואה גינאה החדשה.
כלכלה

ענפי היצוא העיקרים של פורט מורסבי הם גומי, זהב וקופרה (הגרעין של פרי הקוקוס).
תחבורה

ליד העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ג'קסונס, שמשרת בעיקר את חברת התעופה של פפואה גינאה החדשה כמו גם את חברת התעופה האוסטרלית "קוואנטס" (Qantas).
שכונות העיר

השם פורט מורסבי מתייחס גם לאזור העירוני של המחוז הראשי, אך בייחוד לאזור העסקים. שכונות נוספות בפורט מורסבי הן: Koki, Newtown, Konedobu, Kaevaga, Badili, Gabutu, Kila, Matirogo, Three Mile, Kaugere, Sabama, Korobosea, Four Mile, Hohola, Hohola North, Boroko, Gordon, Gordon North, Erima, Saraga, Waigani, Morata, Gerehu.
העיר מדורגת בעקביות כאחת הערים המסוכנות בעולם עקב אחוזי הפשיעה הגבוהים בה.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין ג'ינאן, הרפובליקה העממית של סין
אינדונזיה ג'איאפורה, אינדונזיה
אוסטרליה טאונסוויל, אוסטרליה
הערות שוליים

↑  תמונה : https://www.pgcruises.com/sites/default/files/M/V%20Tere%20Moana/Ports/PortMoresby_Alamy_EY94G4_772x520_0.jpg (אורכב 15.06.2020 בארכיון Wayback Machine)
| בירות מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה: קנברה • נורפוק: קינגסטון |  |
| מלנזיה | איי שלמה: הוניארה • ונואטו: פורט וילה • מזרח טימור: דילי • פיג'י: סובה • פפואה גינאה החדשה: פורט מורסבי • קלדוניה החדשה: נומאה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים: קפיטל היל • איי מרשל: מג'ורו • גואם: האגטנה • מיקרונזיה: פליקיר • נאורו: יארן (בירה דה-פאקטו) • פלאו: נגרולמוד • קיריבטי: דרום טאראווה |  |
| פולינזיה | איי קוק: אוורואה • הוואי: הונולולו • ואליס ופוטונה: מאטה אוטו • טובאלו: פונאפוטי • טונגה: נוקואלופה • טוקלאו: (לכל אטול מרכז אדמיניסטרטיבי משלו) • ניואה: אלופי • ניו זילנד: ולינגטון • סמואה: אפיה • סמואה האמריקנית: פאגו פאגו, פאגאטוגו (מושב הממשלה) • פולינזיה הצרפתית: פפאטה • פיטקרן: אדמסטאון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557456305171  BNE: XX6207482  GND: 4116059-9  LCCN: n82028961  MusicBrainz: ad0f2a94-0d50-4aec-9554-6598dfa95252  NARA: 10044285  SUDOC: 033715688  VIAF: 123871683   WorldCat (עם VIAF): 123871683
פרנסואה אוזון

| --- | --- |

פרנסואה אוזון, 2005
 לידה:  15 בנובמבר 1967 (בן 56) פריז, צרפת
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  La Fémis 
 פרסים והוקרה:  פרס דוב הכסף של חבר השופטים (2019)  Golden Shell (2012)  Sebastiane Award (2014)  Sitges Film Festival Best Screenplay award (1999)  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (2013)  קצין מסדר האמנויות והספרות (2011)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 http://www.francois-ozon.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסואה אוזון (בצרפתית: François Ozon; נהגה: אוּזוֹן, נולד ב־15 בנובמבר 1967) הוא במאי קולנוע ותסריטאי צרפתי, סרטיו מתאפיינים לרוב בסאטירה מתוחכמת המשולבת בהומור שנון וחד, ובנקודת מבט ליברלית ונטולת מעצורים על מיניות האדם ויחסים בין אנשים. אוזון נקרא לא פעם "הילד הרע של הקולנוע הצרפתי", בשל עיסוקו בנושאים שערורייתיים.
סרטיו של אוזון "8 נשים" (2002) ו"בריכת שחייה" (2003) זכו לשבחים רבים ברחבי העולם.
ביוגרפיה

פרנסואה אוזון למד בימוי בבית הספר לבמאים "לה פמיס" שבצרפת, ובמהלך לימודיו יצר כמה סרטים קצרים שכבר אז הציגו את סגנונו הייחודי. סרטו הראשון שנעשה באופן מלא היה "סיטקום" (1998) אשר התקבל באהדה הן על ידי המבקרים והן על ידי הקהל, ואף היה מועמד לפרס בפסטיבל הסרטים בסטוקהולם. סרטו השני, "הנאהבים הקרימינליים", זכה ב-1999 בפסטיבל הסרטים בספרד בפרס התסריט הטוב ביותר. סרטו "טיפות על אבנים לוהטות", עיבוד קולנועי למחזה של ריינר ורנר פאסבינדר, זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-2003 זכה בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר על הסרט 8 נשים.
ביוגרפיה > נושאים ודמויות להט"ב

פרנסואה אוזון הוא הומוסקסואל ולעיתים קרובות מופיעות בסרטיו דמויות ועלילה הנוגעת לעולם הלהט"ב. העיסוק הנרחב בנושא זה הפך להיות אחד מסימני ההיכר של אוזון כבמאי.