איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
קורות חייו > שלטונו כקיסר

עם עלייתו לשלטון בשנת 1185 נדרש איסאאקיוס לנהל שורה של משברים שערערו את עצם קיומה של האימפריה. אוצר המדינה היה מרוקן, הגבולות היו פרוצים ואי-שקט חברתי שרר ברחבי תחום שלטונו. עם זאת, האיום החמור ביותר היה הפלישה הנורמנית. מזה כמה חודשים כבשו הנורמנים בהנהגת גוליילמו השני, מלך סיציליה שורה של ערים ביוון לרבות סלוניקי, ואלו החלו עושים את דרכים אל עבר קונסטנטינופול הבירה. איסאאקיוס מיהר לארגן כוח צבאי בפיקודו של הגנרל המנוסה אלכסיוס בראנאס (אנ'). ב-7 בנובמבר נפגשו הצבאות לקרב כשבעים קילומטר צפונית-מזרחית לסלוניקי, והביזנטים שבו עטורי ניצחון. לאחר הניצחון על הנורמנים, חתר איסאאקיוס להבנות עם כמה משכנותיה של האימפריה. הסכם שביתת נשק נחתם עם סולטנות רום ויחסי ידידות נוסדו עם בלה השלישי, מלך הונגריה. הוא גם הגיע להסדרים עם ונציה וחידש את זכויות היתר המסחריות שלה בשטחי האימפריה, זכויות יתר שהקיסר הקודם ביטל. את היחסים עם שותפיו המדיניים הוא עיגן בנישואים. הוא נשא לאישה את מרגרטה (אנ'), בתו של המלך ההונגרי, והשיא את אחותו תאודורה לרוזן האיטלקי קונרד ממונפראטו.
על אף ההצלחות המדיניות בשנותיו הראשונות בשלטון, איסאאקיוס נאלץ לכל אורך כהונתו להתמודד עם שורה של מלחמות בבלקן. בשנים 1185 ו-1186 נכשלו צבאות האימפריה בניסיונם לדכא את המרד של הבולגרים והוולאכים ולמנוע את הקמת האימפריה הבולגרית השנייה. מלבד התאגר הצבאי בשולי האימפריה, הלחימה המתמשכת בבלקן עוררה גם שורה של מרידות מבית. בשנת 1187, ניצל הגנרל אלכסיוס בראנאס את שהותו בבלקן במסגרת המלחמה בבולגרים כדי למרוד. הוא הכריז על עצמו כקיסר, אסף את צבאו והטיל מצור על קונסטנטינופול. איסאאקיוס וגיסו קונרד ממונפראטו שארגנו את הגנת העיר הסתערו על הכוחות הצרים, הביסו אותם והרגו את בראנאס המורד. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1189, יצא איסאאקיוס בעצמו לבלקן בראש צבא כדי להילחם בבולגרים. בעת שהותו בחזית הלחימה פרץ מרד באנטוליה. כתוצאה מכך נאלץ איסאאקיוס לשוב על-מנת לדכא את המרד.
נקודת ציון חשובה בתקופת שלטונו של איסאאקיוס אירעה בשנת 1189, אז הגיעו כוחות מסע הצלב השלישי בהנהגת פרידריך ברברוסה לגבולות האימפריה בדרכם לארץ הקודש. בין הצדדים שרר חוסר אמון. בעוד הצלבנים חשדו בביזנטים שהם מצדדים באויביהם המוסלמים ואף האשימו אותם כי כרתו ברית עם צלאח א-דין, הביזנטים חששו שהצלבנים מעוניינים לפגוע באימפריה. לכן, התנגד בתחילה איסאאקיוס למעבר הצלבנים בארצו. לבסוף, עימות פרץ בין הצדדים. הצלבנים כבשו את אדריאנופול והחלו מתקדמים לעבר קונסטנטינופול. לאור זאת, נעתר איסאאקיוס בראשית 1190 לדרישות הצלבנים ואפשר את מעברם דרך האימפריה. צעד נוסף שהעכיר את היחסים בין האימפריה הביזנטית למערב התרחש שנה אחת מאוחר יותר. בשנת 1191 כוח צלבני בפיקוד ריצ'רד לב הארי כבש את קפריסין למורת רוחם של הבינזטים אשר ראו בה נחלה ביזנטית מורדת.
הלחימה בבלקן המשיכה לעמוד במוקד הבעיות של האימפריה גם בשנות שלטונו המאוחרות של איסאאקיוס. כבר בשנת 1190, לאחר ההתנגשות עם הצלבנים, הוא חידש את מסעות המלחמה לאזור. מחד, כוחות צבא ביזנטים הצליחו לחדש את השליטה של האימפריה בווארנה ובסרדיקה שנפלו אשתקד לידי הבולגרים, אך מנגד הם סבלו מאבידות רבות. לחימה נערכה גם עם כוחות סרבים שהונהגו שהונהגו באותה העת בידי סטפן נמאניה. הדפוס של מרידות מבית במקביל ללחימה בבלקן נמשך אף הוא באותן השנים. בתוך כך, בשנת 1193 שלח איסאאקיוס את בן דודו קונסטנטינוס אנגלוס (אנ') בראש צבא כדי לבלום את הבולגרים. תוך שהוא משחזר את מעשיו של אלכסיוס בראנאס שנים אחדות קודם לכן, קונסטנטינוס ריכז את צבאו בפיליפופוליס והכריז על עצמו כקיסר. תוך זמן קצר חייליו הסגירו אותו והוא עוור. לאור הניסיון המר עם בראנאס וקונסטנטינוס, וברקע המשך הידרדרות המצב הביטחוני בבלקן, באביב 1194 יצא איסאאקיוס בראש צבאו אל החזית הבולגרית. הוא חבר אל צבאו של חמיו מלך הונגריה בלה, והשניים נערכו להתקפה. תוך שהוא מנצל את היעדרו מהבירה, אחיו אלכסיוס – שבשנים הקודמות היה מושל מחוז וריכז סביבו חוג תומכים – תפס את השלטון והכריז על עצמו כקיסר. זמן קצר לאחר מכן איסאאקיוס נתפס, עוור והושם בשבי.