stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת תדהר
היסטוריה

תדהר נוסדה בשנת 1993 על ידי המהנדס אריה בכר ושותפו גיל גבע. במקור היה שייך השם "תדהר" לחברת ביצוע קטנה שנקלעה לקשיים ואותה רכשו בכר וגבע ב-29 בנובמבר 1993. בשנת 2005 השניים מכרו חלק מהחזקותיהם בחברה לאיש העסקים האמריקאי מארק וייסמן והוא הצטרף כשותף שלישי בחברה.
לאחר הקמתה זכתה במכרז לבניית יחידות דיור בפרויקט גני אביב שבלוד, ובמסגרתו היא בנתה כ-1,606 יחידות דיור.
בשנת 2000 הופכת לחברת הבנייה הראשונה בישראל המוסמכת לתקן האיכות ISO9001,
בשנת 2005 הקימה את "אופירה", תאגיד להעסקת עובדים זרים בענף הבנייה.
הקבוצה מחזיקה במחצית הבעלות על מלון "ריץ קרלטון" בהרצליה. הזכויות שאיפשרו את הקמת הפרויקט נרכשו על ידי תדהר ואיש העסקים עדי שטראוס ב-2006. במלון 115 חדרים ו–82 דירות נופש והוא נחנך ב–2013. ב-2009 רכשה החברה קרקע ביבנה, עליה הקימה 1,000 יחידות דיור אשר שווקו במבצע משותף עם ארגון חבר. אנשי הקבע וכוחות הביטחון זכו בהנחות ברכישת דירות בפרויקט. שיתוף פעולה נוסף עם "חבר" נעשה בשיווק פרויקט פסגות אפק בראש העין. הפרויקט הוקם בשותפות עם קבוצת CPM. בימים אלו (2023) מתבצעות העבודות להקמת מגדל ברחוב רוטשילד בתל אביב - בקומות התחתונות יוקם בית מלון של רשת six senses ובקומות העליונות יוקמו 72 יחידות דיור. ב-2014 נכנסה החברה לתחום הפינוי בינוי - החברה הרסה שלושה בניינים בשכונת מורשה ברמת השרון ובהמשך הקימה שני מגדלים ובהם 192 דירות. ב-2016 רכשה תדהר קרקע בהרצליה ועליה הקימה בתוך שלוש שנים, בשותפות עם החברות ישראל קנדה ואקרו נדל"ן את הקמפוס של מיקרוסופט ישראל ושל מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח. בניית הקמפוס הושלמה ב-2019. נכסים מניבים נוספים של החברה כוללים קומפלקס הייטק פארק ברעננה, פארק העסקים Cu ברמת החייל, מגדל רוגובין תדהר במתחם הבורסה ברמת גן ועוד. לחברה פעילות גם בחו"ל - בין היתר, ב–2003 הקימה תדהר, בשותפות עם אפריקה ישראל, קומפלקס של תשעה בנייני משרדים בהיקף של 80 אלף מ"ר בבלגרד, סרביה. הפרויקט מאכלס בנקים וחברות תוכנה, כמו גם את משרדי ענקית הקניונים הישראלית ביג מרכזי קניות, שלה כמה קניונים בעיר. ביולי 2019 רכשה אפריקה ישראל את חלקה של תדהר בפרויקט ב–66 מיליון יורו.
לפי מעקב עמותת קו לעובד, באתרי הבנייה של קבוצת תדהר נהרגו מאז 2018 ועד 9 בפברואר 2022 ארבעה בני אדם.
הערות שוליים

↑  שלומית צור, משפחת שטראוס מכרה את חלקה במלון ריץ קרלטון בהרצליה ב-150 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 11 באוקטובר 2021
↑  בר פלג ורן שמעוני, הפיגום קרס, ושני פועלים נפלו אל מותם מגובה של כ-40 קומות בתל אביב, באתר הארץ, 9 בפברואר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבוצת תיגבור

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  תגבר
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 משרד ראשי:  רמת גן
 שליטה בחברה:  רינה וינרייך בנבנישתי (כ-44%), אורית בנבנישתי (כ-22%)
 ענפי תעשייה:  שירותי כוח אדם
 שווי שוק:  452 מיליון ש"ח (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  1.20 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  37.1 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  19.8 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  172 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  419 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  אברהם גוזמן
 מנכ"ל:  אורית בנבנישתי
 עובדים:  16,498, רבים מהם מועסקים במשרה חלקית, כך שמספר המשרות המלאות הוא 7,970 (ב-31 בדצמבר 2021)
  
 tigbur.co.il
 
קבוצת תיגבור היא קבוצת חברות ישראלית העוסקת בארבעה תחומים: שירותי כוח אדם וסיעוד (איתור, גיוס, השמה והצבת עובדים במגוון מקצועות), שירותי שמירה ואבטחה, שירותי נגישות ונדל"ן מניב. החברה הראשית בקבוצה, תיגבור-מאגר כח אדם מקצועי זמני בע"מ הוקמה באפריל 1981, וביוני 2007 הפכה לחברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
לחברה שלוש חברות בנות עיקריות:
רשף ביטחון (1993) בע"מ: עוסקת בשמירה ואבטחה. חלקה של "תיגבור" בבעלות הוא 76%.
תיגבור פרויקטים בע"מ: עוסקת במיקור חוץ.
מהלב המרכז לאיכות חיים ונגישות בע"מ: עוסקת בנגישות - אספקת ציוד עזר לשמיעה, ייעוץ נגישות, התקנת אביזרי נגישות, הטמעת נגישות למקומות ציבוריים, פיתוח, ייצור והפצה של טכנולוגיות הנגשה לאנשים עם לקות ראייה.
היסטוריה

החברה הוקמה באפריל 1981 על ידי רינה ויינרייך בנבנישתי, כחברה לשירותי כוח אדם. נכון למאי 2022 רינה וינרייך בנבנישתי היא נשיאת החברה ומנהלת עסקים ראשית בה, ומחזיקה כ-44% מהבעלות בחברה. בתה, אורית בנבנישתי, היא מנכ"לית החברה ומחזיקה כ-22% מהבעלות בחברה. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא אברהם גוזמן.
בשנת 1988 החלה החברה לפעול בתחום הסיעוד. בשנת 2000 רכשה החברה את חברת האבטחה "רשף ביטחון". ביוני 2007 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2008 רכשה החברה את בית החולים הסיעודי "משכנות הזהב".
בשנת 2014 נכנסה החבר לתחום השמת אנשים עם מוגבלויות.
בשנת 2018 השקיעה החברה בסטרט-אפ בשם Echocare ובשנת 2019 רכשה החברה חברה בתחום הסיעוד.
בסוף שנת 2019 היו לחברה 40 סניפים ברחבי ישראל.
פעילות החברה בתחומי כוח אדם, שמירה ואבטחה כפופה לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם. פעילות החברה בתחום הסיעוד נעשית במסגרת הסכם עם המוסד לביטוח לאומי ובהתאם לחוק הביטוח הלאומי. תנאי העבודה של העובדים בתחום השמירה והאבטחה כפופים לצו ההרחבה בתחום זה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  תיגבור-מאגר כח אדם מקצועי זמני בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  יעל ולצר, בנבנישתי מתגברת ותיקים, באתר ynet, 8 באפריל 2022
↑  אורית בנבנישתי, ‏לפרוץ את החסמים להעסקת אנשים עם מוגבלות, באתר גלובס, 12 ביולי 2019
↑  צו הרחבה להסכם קיבוצי בענף השמירה והאבטחה, ילקוט הפרסומים 6899 מ-26 באוקטובר 2014
צאו קון

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
צַאו קוּן (במנדרינית: 曹锟, בפין-יין: Cáo Kūn; ‏12 בדצמבר 1862 – 17 במאי 1938) היה פוליטיקאי ומצביא סיני בתקופת המצביאים. צאו החליף את פנג גוזאנג כשליט הקליקה הפוליטית זילי, אשר הייתה בעלת השפעה גבוהה על הממשלה הסינית בבייג'ינג, ממשלת בייאנג. צאו היה בין השנים 1923–1924 נשיא הרפובליקה הסינית והורד מתפקידו בידי המצביא ואיל המלחמה דואן צ'ירוי. במהלך המשלחת הצפונית קליקת זילי וצאו בראשה, איבדה כוחה לטובת המפלגה הלאומית (קוומינטנג), שנלחמה לאיחוד כל סין מידי המצביאים.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות ועלייה לכוח

צאו קון נולד בשנת 1862 למשפחת בנאי סירות ענייה, כשהיה רק נער מכר בדים ברחוב. בשנת 1882 הצטרף כטוראי אל צבא חווי, זרוע צבאית של צבא האימפריה הסינית של צ'ינג אשר נוהלה באופן פרטי בידי האריסטוקרט לי הונג-ג'אנג. צאו קון שירת במספר צבאות אזוריים של אריסטוקרטים בקיסרות עד אשר הוצב בשנת 1895 בטיינג'ין, איפה שפגש במפקד האזורי יואן שה-קאי והשניים הפכו מקורבים אחד לשני. בעוד יואן עלה בדרגתו הצבאית כך גם צאו. בשנת 1902 בעת יואן הפך למושל מחוז זילי, צאו הפך למפקד הרגימנט ה-11 של הארמייה המחוזית. בשנת 1911, לאחר התקוממות ווצ'אנג החלה מהפכת שינהאי נגד השלטון הקיסרי, צאו נותר נאמן לממשל הקיסרי של שושלת צ'ינג וצבאו לחם נגד המורדים בשאנשי. עם הצלחת המהפכה והקמת הרפובליקה הסינית, צאו הבטיח מחויבותו לרפובליקה החדשה כאשר יואן הפך לנשיא הרפובליקה הסינית. כאשר יואן הפך אוטוקרט והכריז על עצמו קיסר סין חונְגּ-שְׂײֵן, צאו קודם וקיבל מידיו את תואר האצולה "בו" (מקביל לרוזן).
לאחר נפילת ממשלו של יואן במלחמת ההגנה הלאומית ונפילת סין לתקופת המצביאים אשר בתוכה לא נראה כל ממשל ריכוזי, צאו החל להחליף צדדים בין אילי המלחמה הלוחמים בשכיחות. צאו תמך תחילה בג'אנג שון כאשר האחרון פעל בשנת 1917 להשיב את פויי, קיסר סין לשעבר משושלת צ'ינג אל הכתר אך בגד בו בתוך מספר ימים ואיחד כוחותיו עם איל המלחמה דואן צ'ירוי כדי להפיל את ניסיון הרסטורציה המלוכנית. אילי המלחמה הנהיגו קליקות אזוריות. צאו פעל כחלק מקליקת זילי תחת המצביא והפוליטיקאי פנג גוזאנג. בפטירתו של פנג גוזאנג, צאו קון הפך למנהיג קליקת זילי ואיחד כוחות ביחד עם המצביא הצפוני ג'אנג דזוו-לין (שליט מנצ'וריה) נגד כוחותיו של דואן צ'ירוי, מנהיג קליקת אנחווי הממוקמת במרכז סין. לאחר הסדר השלטון של קליקת זילי בבייג'ינג ואזורה, צאו קון השיג שליטה בפועל על ממשלת בייאנג; שנחשבה לממשלה הלגיטימית של סין אך בפועל הייתה ממשלת בובות.
ביוגרפיה > נשיאות

בשנת 1922 צאו קון הכריח את שו שה-צ'אנג להתפטר מתפקיד נשיא הרפובליקה הסינית. הבחירות לנשיאות של שנת 1923 נודעו בשחיתות שכן צאו קון שיחד בוחרים ואישים רבי השפעה ברחבי סין להצביע לו, בכך הוא ניצח בבחירות עם רוב של 81.36% מכלל הבוחרים. המתמודדים האחרים בבחירות נפלו מתחת ל-10% מההצבעה לכל אחד ואלו היו: סון יאט-סן (מפלגת הקְווֹמִינְטַנג), טַאנְג גִּ'י-יַאו (קליקת דיאן), צֶן צ'וּן-שׂוּ'אַן (מפלגת הקוומינטנג), דואן צ'ירוי (קליקת אנחווי) ווו פאיפו (קליקת זילי; היה ביריבות על הנהגת הקליקה עם צאו קון). צאו פעל לטפח את יחסי ארצות הברית-סין והשיג את תמיכתו של נשיא ארצות הברית, וורן הרדינג, באיחוד מחודש של האומה הסינית. צאו קון הצליח להגלות את יריבו הפוליטי, לי יואנהונג, מבייג'ינג לעבר טיינג'ין. צאו קון השתמש בתקופתו כנשיא באיומים אישיים כדי לגרש ולהחליש יריבים פוליטיים אך פעמים מועטות השתמש בכוחה הצבאי של קליקת זילי.
על מדיניותו הפנים-פוליטית והתנהלותו, צאו קון נקרא בכינויי גנאי "נשיא השִׁחוּד" ו"הנשיא החזירי". בשונה מפוליטיקאים אחרים, צאו קון שיחד פוליטיקאים ב-5,000 יואן נוסף (משכורת חודשית) תמורת תמיכה בממשלו ועשה זאת בפומבי ולא מתחת לפני השטח. בשנת 1923 הוציא צאו קון חוקה סינית חדשה שהעלתה את סמכויותיו של נשיא הרפובליקה הסינית. צאו קון פעל כדי להשיב למוסד הנשיאות סמכות רבה כפי שהייתה בתקופתו של יואן שה-קאי, בכך הוא יוכל להסדיר סמכות ועם הזמן לאחד את כל סין תחת שלטון אוטוקרטי שיהיה יציב וימנע עוד התפרקות של המשטר הפנימי. נגד מדיניותו של צאו קון, דואן צ'ירוי החל בהנהגת קואליציה של קליקות שונות אשר התנגדו לעליית כוחה של קליקת זילי. צבא קליקת זילי היה חלש ביחד לקליקת אנחווי וללא תמיכתו של ג'אנג דזוו-לין, בייג'ינג נפלה לידי אנחווי בשנת 1924 וצאו קון הודח מתפקידו של הנשיא.
ביוגרפיה > לאחר ההדחה

צאו קון הוחזק בשבי של דואן צ'ירוי עד אשר האחרון שחרר אותו אל קליקת זילי (תחת וו פאיפו) כדי לאחד עם צבאה כוחות נגד עליית הקוומינטנג תחת צ'יאנג קאי שק במסגרת המשלחת הצפונית. בשנת 1927 יצא צאו קון לגמלאות בטיינג'ין, שם קיבל פרוטקציה משגרירות האימפריה היפנית, שאחזה במספר שכונות בתוך העיר. עם תקרית גשר מרקו פולו והקרב על שאנגחאי החלה מלחמת סין–יפן השנייה, במסגרתה הצבא היפני הקיסרי כבש את טיינג'ין כולה וקרא לצאו קון להנהיג ממשלה פרו-יפנית בצפון סין. צאו סירב עקב בעיות בריאות וגילו המופלג. ב-17 במאי 1938, צאו קון נפטר בגיל 75 עקב דלקת ריאות בטיינג'ין. נשיא הרפובליקה הסינית, לין סן, השהה את מעמדו הצבאי של צאו קון בתור גנרל בדימוס חודש לאחר פטירתו של האחרון.
לצד מדיניותו המושחתת צאו קון נודע גם באכפתיות לאנשיו כפי שהראו אדוני מלחמה מעטים באותה התקופה. צאו קון התייחס בחביבות לפקודיו ווידא כי מאוצר החברה יקנו מחממי אוזניים מפרווה כמתנות לקצינים וחיילים בחורף הקר של צפון סין. מעבר לזאת צאו קון וידא לחסות הוצאות נסיעה של חיילים שיבדו קרובי משפחה בשביל לשוב לביתם. בשנת 1921 הוקמה בהוראתו אוניברסיטת חֶבֵּיי, הפועלת עד היום בבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין.
ראו גם

תקופת המצביאים
ממשלת בייאנג
יואן שה-קאי
ג'אנג דזוו-לין
הערות שוליים

↑  ג'ונתן פנבי, צ'יאנג קאי-שק: הגנרליסימו הסיני והאומה שאיבד, Carroll & Graf publishers: עמודים: 102-103, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811481130005606  BnF: cb17020780z (data)  GND: 1195921845  ISNI: 0000 0000 8233 7774  LCCN: n85013322  NKC: jo2010606326  NTA: 168321920  SUDOC: 197035477  VIAF: 53107554   WorldCat (עם VIAF): 53107554
קומוז

קומוז קירגיזי
קומוז (בטורקית: קופוז) הוא כלי מיתר עתיק חסר שריגים, נחשב לכלי הנגינה הלאומי של קירגיזסטן, ובכלל אחד מסמליה הלאומיים המובהקים.
הקומוז בנוי מפיסה אחת של עץ (בדרך כלל משמש) ומשלושה מיתרים העשויים מגידים, אם כי מיתרי הקומוז המודרני עשויים מחוט דיג.
בכוונון השכיח ביותר, המיתר האמצעי מפיק את הצליל הגבוה ביותר.
וירטואוזים לעיתים קרובות מנגנים על הקומוז במגוון תנוחות - מעל הכתף, בין הברכיים והפוך.
נגינה בקומוז

הקומוז משמש הן ככלי סולו והן ככלי ליווי, ככזה, בדרך כלל לשירי אפוס. 
לקומוז מספר כוונונים רב, אשר שמותיהם מתאימים לסגנון.
קמברקן d-a-d 

קרבז e-a-e 

שינגרמה d-a-e 

אונגו e-a-b 

טרס d-a-g
צרור של אושר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  נורמן טאורוג
 הופק בידי:  אדמונד גריינג'ר
 תסריט:  רוברט קרסון, נורמן קרסנה
 עריכה:  הארי מרקר
 שחקנים ראשיים:  דבי ריינולדס  אדי פישר אדולף מנז'ו אונה מרקל
 מוזיקה:  הוגו וינטרהלטר
 צילום:  ויליאם סניידר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 1956
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מוזיקלי, סרט חג המולד 
 דף הסרט ב־IMDb
 
צרור של אושר (באנגלית: Bundle of Joy) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1956 בבימויו של נורמן טאורוג, עם דבי ריינולדס ואדי פישר בתפקידים הראשיים.
זה רימייק לסרט "אמא רווקה" (אנ') משנת 1939 בכיכובם של דייוויד ניבן וג'ינג'ר רוג'רס. זה סרטם המשותף היחיד של פישר וריינולדס, הם היו אז נשואים וריינולדס הייתה בהיריון עם קארי פישר.
דבי רינולדס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה

פולי פאריש (דבי ריינולדס) היא זבנית במחלקת הכובעים של חנות כלבו גדולה בניו יורק בבעלותו של ג'. בי. מילר (אדולף מנז'ו) ובהנהלתו של בנו דן מילר (אדי פישר). היא מפוטרת לאחר שמתברר שרוב הכובעים שמכרה הוחזרו על ידי הלקוחות.
היא הולכת ברחוב בדיכאון וליד מוסד ליתומים היא מוצאת תינוק. היא מכניסה את התינוק, מספרת למנהל על פיטוריה וכולם בטוחים שהתינוק הוא שלה. המנהל מדבר עם דן והוא מחזיר אותה לעבודה ואף מעלה את שכרה. את התינוק היא מוסרת להשגחת בעלת הבית שלה גב' דוגן (אונה מרקל). היא נעתרת לבקשת הזבן פרדי (טומי נונאן) לשמש לו בת זוג לתחרות ריקוד כדי להרוויח קצת כסף. הם משאירים את הילד בידי משרתו של דן (מלוויל קופר) ורצים לתחרות. דן רודף אחריהם לתחרות ומתכתש שם עם הרוקדים.
הוא מחזיר את התינוק לפולי ומתפתח ביניהם רומן אהבה. בינתיים מפוטר פרדי והוא כותב מכתב אנונימי למילר הזקן ו"מבשר" לו כי כעת הוא סבא. זה יוצר מספר הסתבכויות ולבסוף מקבל דן את הגזירה לשמחת הסבא שיש לו כעת נכד ממשיך וכולם שמחים ושרים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דבי ריינולדס | פולי פאריש |  |
| אדי פישר | דן מרלין |  |
| אדולף מנז'ו | ג'. בי. מרלין | אבא של דן |
| אונה מרקל | גב' דוגן |  |
| טומי נונאן | פרדי מילר | מוכר בחנות |
| ניטה טאלבוט | מרי | מוכרת |
| מלוויל קופר | אדמס | משרת |
צידוקי המנהגים

צידוקי המנהגים (בסינית מסורתית: 風俗通義, בסינית מפושטת: 风俗通义, בפין-יין: fēngsú tōngyì), הוא ספר סיני שנכתב בשנת 195 לספירה בתקופת שושלת האן המזרחית בידי יינג שאו. היצירה דומה לרצף מאמרים על לוח השנה ומתארת תופעות שונות בעלות עניין למלומדי התקופה, כגון מנהגים, אמונות בעל טבעי וכלי נגינה.
רקע

יִינְג שָׁאו היה דודו של המשורר יינג צ'אנג. הוא אהב לקרוא, הרבה לאסוף שמועות, והתמצא במיוחד במקרים הנוגעים למוסדות שושלת האן. את הספר "צידוקי המנהגים" כתב בסביבות שנת 190 לספירה, כאשר מרד המצנפות הצהובות יצר מהומות והקטין את האוכלוסייה. על פי ההקדמה לספר, יִינְג שָׁאו חשש מתוצאותיו ההרסניות של המרד, ולפיכך כתב את הספר כדי "להבהיר את הלך הרוח ולתקן את המנהגים", ובכך התכוון לאפשר לאנשים לחזור לתלם ולדרך הישר אחרי המהומות.
תוכן הספר

הספר מתמקד בחקירת המנהגים, השמועות, והכינויים בדורות קודמים, והוא מבקר ומתקן מנהגים, אמונות טפלות, אנקדוטות ואמירות מוזרות שנפוצו בעם בתקופת שושלת האן המזרחית כמו גם האן המערבית. ספר סווי מסווג אותו כשייך ל"אסכולות מעורבות".
בגרסת הספר כיום ישנם עשרה פרקים, כל פרק במגילה משלו, עם כותרת משלו, ומובאות מן הספרות בסוף הפרק. בסוף המובאות מצוין הנושא ואליו מצורף ניתוח של הכותב.
הצורה בה נבחנות האנקדוטות דומה לזו הננקטת ב"מכלול דברי הטעם מן הנמר הלבן", וכמו "מאזן דיונים" הוא מזהה שגיאות ומתקן מנהגים. למשל, בפרק "נכון ושגוי", בקטע על "סונְג ג'וּ'ן פוקד על הנמרים לחצות את הנהר", ראשית הוא מצטט את הגרסה העממית המספרת על כך שבמחוז מסוים היו נמרים רבים, ולאחר שסונְג ג'וּ'ן מונה למושל והקים שלטון מתוקן, חצו הנמרים את הנהר והפסיקו להטריד את התושבים. יִינְג שָׁאו מטיל ספק בדברים הללו, טוען שאין לכך עדים, ואז ממשיך ומפריך זאת בטענה שאם סונְג ג'וּ'ן אכן הפיץ סביבו מוסריות עילאית, היו צריכים הנמרים לקחת איתם את זקניהם וילדיהם, ולא רק לברוח רחוק ככל האפשר. דוגמה נוספת ניתן למצוא בקטע על דונְגְפָאנְג שְׁווֹ, שעל פי האמונה העממית היה גלגול של רוח כוכב נגה ושל מגוון דמויות מרכזיות, וביניהן אף לאו דזה, ולכן היה רב ערך לייצוב השלטון. בביקורתו על כך מצטט יִינְג שָׁאו את ספר האן בו מוצהר במפורש כי דונְגְפָאנְג שְׁווֹ היה אדם רגיל, שלא התערב בענייני ממשל, ושזכה לתהילה ולחיבת הקיסר רק משום שהיה משעשע ושנון. בניתוח המקרה מגדיל יִינְג שָׁאו אף לטעון כי חסידיו של דונְגְפָאנְג שְׁווֹ פשוט נוהים אחרי דבריו חסרי הפשר, ולדברים שכאלו אין כל קשר לשלטון או להצלחתו.
הספר משמר בתוכו לא מעט חומר בענייני תווים, כלי נגינה, על טבעי, אתרים גאוגרפיים, ומקורם של שמות משפחה. הוא נחשב מקור מרכזי לחקירת אורחות החיים בתקופת שושלות האן המערבית והמזרחית, ו"קטלוג ארבעת האוצרות (סי')" אף מציין כי הוא מקור מחקר שווה באיכותו ל"מאזן דיונים", ומשבח את סגנונו הברור והנהיר.
סגנון הכתיבה

סגנונו של הספר מקנה לו ערך ספרותי כסמן מקדים של סיפורת פנטזיה. כמה סיפורים בו העוסקים בעל טבעי ובבני אדם מראים ניצני דמיון לסיפורים המוזרים של שושלות ווי וג'ין, שהתפתחו רק במאות השנים שאחריו, והשפה שלו דומה לזו שניתן לראות בספרים המאוחרים יותר "יער הדברים" ו"דברים חדשים על אמרי התקופה".
מהדורות

בספר היו במקור 30 פרקים, אם כי בספר סווי משנת 636 מוזכרת מגילה נוספת. 30 המגילות מוזכרות גם בספר טאנג החדש מן המאה ה-11. עד המאה ה-13 כבר אבדו חלקים רבים ממנו, ובבדיקה של המלומד המפורסם סוּ סונְג הוא כבר נרשם כבעל 10 מגילות, וכך תואר גם בקטלוג הספרות הנערצת וב"פירוט הנושאים של תיעוד הספרים מחדרון הישירות". על אף שהיצירה שבידיו הייתה חלקית, סוּ סונְג כן הצליח לתעד את שמות עשרים הפרקים החסרים, אם כי לא את הסדר שלהם, וכך הגיעו אלו גם לימינו.
בתחילת המאה ה-13 הוציא דִינְג פֿוּ מהדורה שהתבססה על שלוש מהדורות שונות, אשר לטענתו, רק כשנחשף לכולן נעשה הטקסט קריא. המהדורה אבדה, אך המאמר המסכם של הדִינְג פֿוּ שמור כיום בספריית אוניברסיטת בייג'ינג. המהדורה המוקדמת ביותר הידועה כיום הודפסה בסביבות שנת 1300, בתקופת שושלת יואן, והתבססה על המהדורה של דִינְג פֿוּ. מהדורה זו נמצאת כיום בספריית בייג'ינג. בתקופת שושלת מינג הודפסה מחדש המהדורה מתקופת יואן, בידי יָאו זְ'ווֹ. הספר נכלל בשבעה אוספים שונים, ביניהם "כלל הספרים של ארבעת האוצרות", בדרך כלל בגרסת המהדורה של דִינְג פֿוּ.
בשנת 1980 פרסם ווּ שׁוּפִּינְג פרשנות לספר, ושנה לאחר מכן פרסם גם וָאנְג לִיצִ'י פרשנות משלו.
הפרקים

במקור היו ביצירה 30 פרקים, אולם היצירה אבדה ברובה עד ימי שושלת סונג הצפונית. בסביבות שנת 1080 לספירה קיבץ סוּ סונְג מקטעים מן היצירה, והצליח לשחזר 10 פרקים. אלו הפרקים המוכרים כיום:
| שם הפרק | תעתיק | תרגום |
| --- | --- | --- |
| 皇霸 | Huangba | קיסרות והגמוניה |
| 正失 | Zhengshi | נכון ושגוי |
| 愆禮 | Yanli | טקסים מוגזמים |
| 過譽 | Guoyu | תשבחות מיותרות |
| 十反 | Shifan | עשרת ההפכים |
| 聲音 | Shengyin | צלילים וקולות |
| 窮通 | Qiongtong | היקף מתיש |
| 祀典 | Sidian | הלכות וזבח |
| 怪神 | Guaishen | מוזרויות ואלים |
| 山澤 | Shanze | הרים ואגמים |
בנוסף לאלו קיימים בספרות ציטוטים גם מן הפרקים שאבדו.
הערות שוליים

↑  應劭
↑  論衡
↑  宋均
↑  語林
↑  世說新語
↑  蘇頌
↑  崇文總目
↑  直斋书录解题
↑  丁黼
↑  姚若
↑  吳樹平
↑  王利器
↑  蘇頌
קדחת שחור השתן

| --- | --- |
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D001742
 סיווגים
 ICD-10:  B50 
 
קַדַּחַת שְׁחוֹר הַשֶׁתֶן (Blackwater fever) היא סיבוך של מחלת המלריה, המתבטאת בהרס תאי הדם  האדומים, הגורם לשחרור כמויות גדולות של המוגלובין אל מחזור הדם מחד, ולאיבוד המוגלובין בשתן מאידך, וכתוצאה מכך לאנמיה חריפה. הקדחת היוותה גורם משמעותי, במספר מקרי המוות, אצל בני העלייה הראשונה.
ד"ר ג'ון פארל איסמון, רופא מסיירה לאון, פרסם ב-1884 חוברת ובה הניתוח הקליני הראשון של קדחת השתן השחור. באותם ימים לחוברת נודעה חשיבות ראשונה במעלה, שכן הקדחת הייתה בלתי מוגדרת, ועם זאת הסיבוך החמור ביותר של מלריה, במערב אפריקה.
תסמינים

הסימנים הקליניים של קדחת שחור השתן, חריפים ביותר.
חולשה, חוורון, חום גבוה וצמרמורות.
בחילות, הקאות.
הרס הדם המתבטא בצהבת, דופק מהיר וצניחה בלחץ הדם.
אי-ספיקת כליות, בשל חסימת אבובית הכליה על ידי משקעי המוגלובין.
צבע שתן כהה נוטה לשחור, הנגרם בשל התחמצנות ההמוגלובין בדם, והפיכתו למטהמוגלובין (Methemoglobin).
טיפול

כיוון שמדובר בסיבוך של מלריה, הטיפול התרופתי דומה לטיפול נוגד הטפילים המקובל במלריה, לצד עירוי נוזלים ולעיתים גם דיאליזה במקרה של נזק כלייתי. לעיתים נדרש החולה לאשפוז במחלקת טיפול נמרץ.
קאלה (קמרון)

| --- | --- |
 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור הצפון הרחוק
 ראש העיר:  סיידו פרנקויס קסאוויאר
 גובה:  377 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  30,609 (2012)
 קואורדינטות:  10°06′00″N 14°27′00″E﻿ / ﻿10.0999°N 14.4499°E﻿ / 10.0999; 14.4499 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://cvuc.cm/national/index.php/fr/carte-communale/region-de-lextreme-nord/127-association/carte-administrative/extreme-nord/mayo-kany/611-kaele
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה קאלה(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה קאלה(למפת אזור הצפון הרחוק רגילה) מרואה יגואה לוגון-בירני מקארי אזור הצפון צ'אד ניגריהקאלה(למפת אזור הצפון הרחוק מוגדלת) מרואה יגואה לוגון-בירני מקארי אזור הצפון צ'אד ניגריהקאלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קַאֶלֶה (בצרפתית: Kaélé) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון הרחוק.
גאוגרפיה

קאלה ממוקמת כ-57 ק"מ מבירת האזור מרואה וכ-751 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-110 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-11 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (25 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 928 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (255 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

קאלה ממקומת ליד הכביש הלאומי N12. יש ליד קאלה שדה תעופה אזרחי.
הערות שוליים

↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבוצת תמה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים)
 ענפי תעשייה:  פלסטיק
  
 https://www.tama.co.il/HE/
 
קבוצת תמה היא חברה לייצור מוצרים מפלסטיק, המתמחה בייצור מוצרי אריזה והגנה לחקלאות. החברה שייכת לקיבוצים משמר העמק וגלעד, והיא אחת מחברות התעשייה הקיבוצית הגדולות בישראל ואחת מחברות הפלסטיק המובילות במדינת ישראל.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1950 כדי לספק פרנסה לחברי קיבוץ משמר העמק שחזרו מקרבות מלחמת השחרור. השם "תמה" הוא ראשי תיבות של "תעשיות משמר העמק". החברה ניסתה לייצר מספר מוצרים שונים, אך היא לא הייתה רווחית.
ב-1970 נכנס קיבוץ גלעד כשותף בחברה, והוא מחזיק בכ-25% ממניותיה.
רק במחצית השנייה של שנות ה-80 החלה החברה לייצר רשתות לחציר, והחלה להיות רווחית. מאז גדלה החברה, התפתחה ורכשה חברות נוספות, וכן הקימה חברות שיווק ברחבי העולם.
החברה כיום

בנוסף לאתרי ייצור בישראל (משמר העמק, גלעד ואזור התעשייה אלון תבור), לחברה אתרי ייצור בפולין, בהונגריה, בברזיל ושני אתרים באיטליה, ובעבר גם בבריטניה. כמו כן יש לה חברות שיווק בארצות הברית, בקנדה, בגרמניה, במקסיקו, בצרפת, באירלנד, בסקנדינביה (בשוודיה), וכן במדינות עם אתרי הייצור, לרבות בריטניה.
החברה רשמה מספר פטנטים, ועובדת בשיתוף פעולה עם חברת ג'ון דיר האמריקאית.
בין המוצרים של החברה נמנים רשתות חציר, עטיפות כותנה, חבלים ועוד. כמו כן, החברה מייצרת כלי בית, ומחזיקה חנות מפעל במשמר העמק.
החברה מעסיקה חברי קיבוץ משני הקיבוצים, במבחי"ם ("בן משק בשנת חופש", צעירים אחרי צבא שבאים לעבוד לתקופה מוגדרת ומקבלים מגורים בקיבוץ וחיים בו בתנאים מיוחדים), וכן שכירים מבחוץ.
החברה מהווה עוגן כלכלי משמעותי לשני הקיבוצים המחזיקים בה, ושניהם משתייכים למטה השיתופי בתנועה הקיבוצית.
הערות שוליים

↑  ' 100, ‏Dun's 100: חברות התעשייה הקיבוצית המובילות בישראל, באתר גלובס, 29 ביוני 2016
↑  פלסטיק - דירוג חברות בישראל באתר BDI
↑  תמה מסביב לעולם באתר קבוצת תמה
קאספרס גורקש

קאספרס גורקש (בלטבית: Kaspars Gorkšs; נולד ב-6 בנובמבר 1981) הוא כדורגלן עבר לטבי ששיחק בעמדת בלם. בשנים 2018–2019 שימש כנשיא של התאחדות הכדורגל הלטבית.
קריירת מועדונים

גורקש התחיל את הקריירה שלו באודה. בשנת 2002 חתם באוסטרס מליגת העל השוודית. בשנת 2005 חתם באסיריסקה. אחרי עונה אחת בלבד חזר ללטביה כאשר חתם בונטספילס.
ב-1 בינואר 2007 גורקש חתם בבלקפול לשנה וחצי עם אופציה לעונה נוספת. ב-28 באוגוסט 2007 גורקש הבקיע את שער הבכורה שלו בבלקפול נגד דרבי קאונטי במשחק במסגרת גביע הליגה האנגלי.
ב-12 ביוני 2008 חתם בקווינס פארק ריינג'רס. למרות טענותיה של בלקפול שהמהלך בוצע באופן לא חוקי, מנהלת הליגה של פוטבול ליג אישרה את המהלך. ב-9 באוגוסט 2008 גורקש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בארנסלי. ב-7 בנובמבר 2009 גורקש הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד שפילד ונסדיי. גורקש היה שותף להעפלה של הקבוצה לפרמייר ליג בסיום עונת 2010/2011 אחרי 15 שנה.
ב-24 באוגוסט 2011 גורקש חתם ברדינג לשלוש שנים. בסיום העונה רדינג העפילה לפרמייר ליג ובכך גורקש חגג עלייה שנייה ברציפות לפרמייר ליג. ב-4 בנובמבר 2012 גורקש הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליגב בתיקו 1-1 נגד קווינס פארק ריינג'רס. ב-12 בפברואר 2013 גורקש הושאל לוולברהמפטון וונדררס עד לסיום העונה.
בדצמבר 2014 גורקש חתם בקולצ'סטר יונייטד על חוזה לחודש אחד. ב-10 בינואר 2015 האריך את חוזהו עד לסיום העונה. ב-24 בינואר 2015 גורקש הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד לייטון אוריינט.
ב-29 בינואר 2015 חתם על חוזה לשנה וחצי בארגוטליס מליגת העל היוונית.
בספטמבר 2015 חתם בדוקלה פראג מליגת העל הצ'כית עד לסיום העונה.
ב-1 ביולי 2016 חזר ללטביה והצטרף ללייפאיה עד לסיום העונה. בפברואר 2017 חתם בריגה. באפריל 2018 הצטרף לאודה. באוגוסט 2018 פרש ממשחק פעיל.