stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט
משפחתה

ב-4 ביולי 1868 התחתנה מריה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1869–1955).
פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין (1871–1897).
אדולף פרידריך, דוכס מקלנבורג (1873–1969).
היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין (1876–1934).
מריה (שפה)

| --- | --- |
 מדינות:  הודו
 אזורים:  אסיה
 דוברים:  165,000
 כתב:  דוונאגרי
 משפחה:  דראווידית מרכזית - דרומית גונדי - קואי גונדי מריה
 לאום:  הודו הודו
 קוד ISO 639-3:  mrr 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מריה או מדיה (Madiya / Maria) היא שפה דראווידית המדוברת בהודו. לעיתים השפה נחשבת כניב של גונדי. נכון לשנת 2000, ישנם 165,000 דוברי מריה ו-23,700 דוברי היל מריה שהוא ניב של השפה. רוב דוברי השפה גרים בצ'האטיסגאר ורוב דוברי השפה אינם יודעים קרוא וכתוב.
הגיית השפה > תנועות

|  | קדמיות | אמצעיות | אחוריות |
| --- | --- | --- | --- |
| סגורות | i iː |  | u uː |
| אמצעיות | e eː |  | o oː |
| פתוחות |  | a aː |  |
הגיית השפה > עיצורים

|  | קוליות | שפתיים | מכתשיים | כפופים | חכיים | וילוניים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סותמים | אטומים | p | t | ʈ |  | k |
| סותמים | קוליים | b | d | ɖ |  | g |
| מחוככים | אטומים |  |  |  | t͡ʃ |  |
| מחוככים | קוליים |  |  |  | d͡ʒ |  |
| חוככים | חוככים |  | s |  |  |  |
| אפיים | אפיים | m | n |  | ɲ |  |
| מקורבים | מקורבים | w | l | ɽ | j |  |
| רוטטים | רוטטים | r |  |  |  |  |
בחלק מהדיאלקטים יש 3 עיצורים נוספים: סותם סדקי [ʔ],  כפוף אפי [ɳ] וענבלי רוטט [ʀ].
הערות שוליים

↑  Bhadriraju Krishnamurti (2003). The Dravidian languages. Oxford University Press. pp. 25.
↑  Selon Ethnologue
| שפות דראווידיות |
| --- | --- | --- |
| דרומיות | טמילית • מלאיאלאם • קוטה • קודאגו • קאנדה • טולו • מלאיאלאם יהודית • קודאבה טאק • באדאגה • הולייה • קורומבה אטאפדי • טודה • קומבארן • קורומבה קאנדה • מודוגה • אירולה • שולאגה • בטה קורומבה • קאיקאדי • ירוקאלה • ג'סרי • פאניה • אוראלי • מאלארית • קוראגה • בלארי • קאלאנדי • קאניקארית • מולו קורומבה • קאדאר • קונדובאדי • מאלאסאר • מאלה מאלאסאר • קוריצ'ייה • אראנאדאנית • מאלאבדאנית • פאלייאנית • הראבאלאנית • אולאטאנית • ווייאנאד צ'טי • קאקאלה |  |
| דרומיות - מרכזיות | גונדי • מריה • קואי • קונדה • טלוגו • קויה • פנגו • מאנדה • נגארצ'אל • קובי |  |
| מרכזיות | קולאמי • אולארי • דורווה • נאיקי |  |
| צפוניות | קורוך • מאלטו • ברהואי |  |
| לא מסווגות | באזיגאר • וישאבאן • מאלאקוראבאן • אלאר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547380505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נג'קקנייש

| --- | --- |
סמל נג'קקניישסמל נג'קקנייש

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הטוון
 שטח:  17.29 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  577 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°44′02″N 19°35′59″E﻿ / ﻿47.73398°N 19.59976°E﻿ / 47.73398; 19.59976 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://nagykokenyes.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נג'קקנייש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נג'קקנייש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נג'קקנייש (בהונגרית: Nagykökényes) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנג'קקנייש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 656 תושבים ובשנת 2021 רק 577 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מתחילת המאה ה-12 עד ימינו.
יהודי נג'קקנייש

יהודים חיו בנג'קקנייש במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 17 |  |
| 1880 | 23 | 823 |
| 1910 | 9 |  |
| 1920 | 9 |  |
| 1930 | 11 |  |
| 1941 | 3 | 906 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי נג'קקנייש שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הטוון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הטוון • אפץ • אצ'ד • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • לרינצי • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו |  |
משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות (גרמניה)

| --- | --- |
סמליל משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות

בניין משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות בברלין
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 תחום שיפוט:  גרמניה 
 תאריך הקמה:  20 בספטמבר 1949 
 מטה מרכזי:  בון 
 תקציב:  41,154,472,000 אירו (נכון ל־2021) 
 bmdv.bund.de
 
בניין משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות בבון
משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות  (בגרמנית: Das Bundesministerium für Verkehr und digitale Infrastruktur, בקיצור BMVI), הוא משרד פדרלי בגרמניה. המשרד אחראי על פיתוח התחבורה והתשתית הטכנולוגית במדינה. תקציב המשרד בשנת 2020 היה כ־36.7 מיליארד אירו. מטה המשרד הראשי ממוקם בבירת גרמניה, ברלין והמשרד המשני ממוקם בבון.
המשרד מעסיק כ־1,245 עובדים, מתוכם כ־693 עובדים בבון, כ־552 בברלין ועד 15 מחוץ לגרמניה.
המשרד הוקם באמצעות מיזוג של "משרד התחבורה הפדרלי" ו"המשרד הפדרלי לתכנון אזורי ופיתוח עירוני". שני המשרדים הוקמו בשנת 1949. המשרד החדש נקרא תחילה "המשרד הפדרלי לתחבורה, בנייה ושיכון" (BMVBWׂ) עד שאימץ את השם "המשרד הפדרלי לתחבורה, בנייה ופיתוח עירוני" (BMVBS) בשנת 2005. השם הנוכחי אומץ ב־17 בדצמבר 2013.
סוכנויות

המשרד מפקח על 63 סוכנויות ורשויות המעסיקות כ־25,000 איש. היחידה העסקית של BMVI כוללת את הרשויות הבאות:
הלשכה הפדרלית הגרמנית לחקירת תאונות מטוסים (BFU), בראונשווייג
הלשכה הפדרלית לחקירת תאונות ימיות (BSU), המבורג
הסוכנות הפדרלית הימית וההידרוגרפית (BSH), רוסטוק והמבורג. הסוכנות מספקת בין היתר מידע על נושאי הספנות הימית, תוכניות מימון מיוחדות, חוק הדגל הגרמני, הסמכת ימאים, ומידע על חופי גרמניה ומימיה.
המשרד הפדרלי להובלת מטענים (FOPH), קלן
המכון הפדרלי למדעי המים (BfG), קובלנץ
מינהל הכבישים הפדרלי (BASt), ברגיש גלאדבאך
המכון הפדרלי לשירותים אדמיניסטרטיביים (FOIA), אוריך
המכון הפדרלי להנדסה הידראולית (BAW), קרלסרוהה
מפקח פדרלי לבקרת תנועה אווירית (BAF), היסן
נכסי הרכבת הפדרלית (BEV), בון
הרשות הפדרלית לחקירת תאונות רכבת (BEU), בון
שירות מזג האוויר הגרמני (DWD), אופנבך
רשות הרכבות הפדרלית (EBA), בון
משרד הכבישים הפדרליים (FBA), לייפציג
הרשות הפדרלית לתחבורה מוטורית גרמנית (KBA), פלנסבורג
מינהל התעופה הפדרלי (LBA), בראונשווייג
מינהל נתיבי מים ומשלוחים פדרלי (WSV), בון
מבנה ארגוני

משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות כולל תשע מחלקות וועדה מדעית מייעצת:
L - המחלקה לניהול, תקשורת
Z - המחלקה המרכזית
StB - המחלקה הפדרלית לכבישים מהירים
StV - המחלקה לתחבורה בכבישים
E - מחלקת הרכבות
G - המחלקה לעניינים בסיסיים
DG - מחלקת החברה הדיגיטלית
LF - מחלקת התעופה
WS - המחלקה לנתיבי מים, משלוח
ראו גם

תחבורה בגרמניה
הערות שוליים

↑  "Das Ministerium stellt sich vor" (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-2014-02-01. נבדק ב-2014-01-21.
↑  "Geschäftsbereiche" (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-2014-02-01. נבדק ב-2014-01-21.
↑  "Official website BSH". אורכב מ-המקור ב-2009-02-07. נבדק ב-2008-05-16.
↑  BMVI, Organizational Chart, bmvi.de, 1 January 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 104595005X  ISNI: 0000 0001 2285 4304  LCCN: no2015058354  SUDOC: 137362196  VIAF: 127145392   WorldCat (עם VIAF): 127145392
נמל התעופה סוחומי בבושרה

נמל התעופה סוחומי בָּבּוּשַׁרָה (בגאורגית: ბაბუშარის აეროპორტი, בעבר - שדה התעופה סוחומי דרנדה) הוא שדה התעופה הראשי של הרפובליקה הבדלנית של אבחזיה (נפת סוחומי גאורגיה).
דרנדה (גאו') ובבושרה (גאו') הם כפרים הממוקמים בקרבת נמל התעופה. השדה עצמו ממוקם כ-20 ק"מ מבירת אבחזיה, סוחומי. הוא נבנה באמצע שנות ה-60, כאשר אבחזיה הייתה חלק מגאורגיה הסובייטית. בתקופת ברית המועצות שימש נמל התעופה לנסיעות פנימיות בלבד, מרחבי ברית המועצות, עבור נוסעים שהגיעו אל חופיה שטופי השמש של אבחזיה. לאחר מכן, במהלך מלחמת האזרחים הגאורגית של תחילת שנות ה-90, ניזוק מאוד נמל התעופה. מאוחר יותר ניקה ארגון ה-HALO Trust (אנ') את שאריות המוקשים הימיים וחומרי הנפץ האחרים. במהלך האמברגו הכלכלי על אבחזיה, משמש שדה התעופה, לטיסות לכפר ההררי פסחו, ולטיסות של כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG).
ממשלת אבחזיה הביעה את רצונה להחזיר לנמל התעופה את תנועה המטוסים שהייתה בו, ולהפוך אותו לנמל תעופה בינלאומי. נמל תעופה אחר, ליד גודאותה, משרת את תנועת החיילים הרוסים מהבסיסים.
בפברואר 2021, נפגש ראש הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית, אלכסנדר וסילייביץ' נרדקו, עם סגנית ראש ממשלה ושרת הכלכלה של אבחזיה קריסטינה קונסטנטינובה אוזגן במוסקבה והודיע כי רוסיה תעזור לאבחזיה לשקם את נמל התעופה.
הערות שוליים

↑  אתר ממשלת אבחזיה
↑  Россия пообещала Абхазии помощь в реконструкции аэропорта Сухума, Взгляд, ‏11 בפברואר 2021 (ברוסית)
נמל התעופה סזריה אבורה

נמל התעופה סזריה אבורה (בפורטוגזית: Aeroporto Internacional Cesária Évora) הוא נמל תעופה הממוקם באי סאו ויסנטה שבכף ורדה. הוא אחד משבעת נמלי התעופה במדינה ומדורג הרביעי מבחינת היקף הפעילות בו. משנת 2012 הוא קרוי על שם הזמרת תושבת האי סזריה אבורה.
נמל התעופה

הנמל נפתח בשנת 1960, כחמישה קילומטר מדרום-מערב למרכזה של העיר מינדלו. בשנים 2005–2009 הוא הורחב על מנת שיוכל לקלוט טיסות בינלאומיות.
בנמל התעופה טרמינל מודרני בשטח של כ-11,000 מטר רבוע ומסלול טיסה יחיד באורך של 2,000 מטר.
בשנת 2019 עברו בנמל 253,077 נוסעים (השיא היה ב-2017 – 266,221) ו-214.116 טון מטען במסגרת 3,788 תנועות מטוסים.
מהנמל פועלות כארבע חברות תעופה. מרבית הפעילות בו היא של טיסות פנים לאיים סנטיאגו וסאל. פועלים ממנו גם קווי טיסה בינלאומיים לפורטוגל, להולנד ולצרפת.
נמל התעופה סופיה

נמל התעופה סופיה (בבולגרית: Летище София) הוא נמל תעופה בינלאומי עיקרי של בולגריה, השוכן כ-10 ק"מ מזרחית למרכז בירתה, סופיה. נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת בולגריה אייר.
היסטוריה

נמל התעופה נבנה בסוף שנות ה-30. במהלך מלחמת העולם השנייה היה נמל התעופה בשימוש צבאי. טרמינל 1 בצידו הדרומי הושלם במהלך המלחמה ונפתח לפעילות ב-1947. המבנה כלל אזור ששימש את הממשלה בצד מערב, אזור לטיסות בינלאומיות במרכז ואזור לטיסות פנים. הנמל הגיע לקיבולת מלאה של 600,000 נוסעים לשנה בשנות ה-60 המאוחרות ועבר מספר שיפוצים והרחבות החל מ-1968.
בשנת 2006 נחנך טרמינל 2 המודרני יותר. כיום משמש טרמינל 1 לטיסות לואו-קוסט וטיסות צ'רטר. הטיסות הרגילות נוחתות וממריאות מטרמינל 2.
ניסטו אלקלה סאמורה

ניסטו אלקלה סאמורה (בספרדית: Niceto Alcalá Zamora; 6 ביולי 1877 - 18 בפברואר 1949) נשיא הרפובליקה השנייה של ספרד בין השנים 1931–1936.
ביוגרפיה

אלקלה סאמורה נולד בפרייחו דה קורדובה בשנת 1877. הוא עבד כעורך דין והיה חבר במפלגה הליברלית בספרד. הוא נבחר לפרלמנט ומונה לכהונת שר הפיתוח בשנת 1917 ושר הביטחון ב-1922. סאמורה גם ייצג את ספרד בחבר הלאומים. בעקבות תמיכתו של המלך אלפונסו ברודנות של מיגל פרימו דה ריברה הפך לרפובליקני והשתתף בברית של סן סבסטיאן. לאחר ההפיכה הצבאית הכושלת באראגון הוא נכלא, אך עם עזיבת אלפונסו את ספרד, שוחרר ועמד בראש הממשלה הרפובליקנית הזמנית שהכריזה על הרפובליקה הספרדית השנייה. לאחר הבחירות ביוני 1931 נבחר לראשות הממשלה, אולם התפטר באוקטובר בעקבות קביעת הפרדת הדת מהמדינה וצעדים אנטי-קלריקליים שהוכללו בחוקה של הרפובליקה. ב-10 בדצמבר 1931 נבחר להיות נשיא הרפובליקה בקולותיהם של 362 מחברי הפרלמנט.
כנשיא, אלקלה סאמורה ניצל את סמכויותיו כדי לפזר את הפרלמנט פעמיים ועוד פעמים רבות לחץ לשינויים בהרכב הקואליציה, על מנת לשמר את הרפובליקה במרכז המפה הפוליטית ולמנוע ממנה לגלוש לידי הימין או השמאל. בסוף שנת 1935 הוא סירב בכל תוקף לאפשר לחיל רובלס להקים ממשלה, למרות שהוא היה היחיד שיכל להשיג רוב פרלמנטרי. צעדיו אלו של אלקלה סאמורה, למרות היותם בהתאם לחוקה, היו אנטי דמוקרטיים והיו שטענו כנגדו שהוא מתערב בהליכים הדמוקרטיים יותר משהמלך התערב לפני הקמת הרפובליקה. ישנם הרואים בצעדיו אלו של אלקלה סאמורה את אחד הגורמים שדרדרו את ספרד למלחמת אזרחים.
מלחמת האזרחים הספרדית החלה בזמן בו אלקלה סאמורה שהה בסקנדינביה. לאחר שנודע לו שמיליציות של הרפובליקנים פרצו לביתו, גנבו מרכושו ואף הוציאו את היומנים שלו מכספת הבנק בו הופקדו, הוא בחר לא לשוב לספרד במהלך המלחמה. לאחר ניצחון הלאומנים במלחמת האזרחים, נפתחה נגד אלקלה סאמורה, ב-21 בספטמבר 1939, חקירה בהתאם לחוק להענשת תומכי הרפובליקה והמסייעים לה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה שהה אלקלה סאמורה בצרפת, אולם היחס של ממשלת וישי הביא אותו בינואר 1942 להגר לארגנטינה. עצמותיו הובאו לספרד ב-1979 והוא נקבר בבית הקברות דה לה אלמודנה במדריד.
הערות שוליים

↑  Stanley G. Payne, The Collapse of the Spanish Republic, 1933-1936: Origins of the Civil War, Yale University Press, 2006, page 132
↑  Julius Ruiz, Franco's Justice: Repression in Madrid After the Spanish Civil War, Oxford University Press, 2005, page 153
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445424905171  BNE: XX1720002  BnF: cb12278644f (data)  CANTIC: a10037676  CiNii: DA0711712X  GND: 121816842  ISNI: 0000 0001 2095 8775  LCCN: n79093022  NKC: kup20030000001142  NLA: 36216094  NTA: 070112452  RERO: 02-A002916611  SUDOC: 031603718  Trove: 1230874  VIAF: 32057978   WorldCat (עם VIAF): 32057978
מריה אדליידה, נסיכת סבויה

מריה אדליידה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Adelaide di Savoia;‏ 6 בדצמבר 1685 – 12 בפברואר 1712), הייתה בתו של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ואמו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
ביוגרפיה

מריה אדליידה נולדה ב-6 בדצמבר 1685 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה. מריה אדליידה נהנתה מיחסים קרובים מאוד עם אמה, שאף גידלה אותה בעצמה, שלא כפי שהיה מקובל אז, וכן הייתה ביחסים קרובים עם סבתה מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור.
מריה אדליידה הייתה מועמדת להינשא עם יוזף, ארכידוכס אוסטריה, אולם ההצעה נפלה בשל גילה הצעיר. ב-29 באוגוסט 1696 נחתם הסכם טורינו בין אביה ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ובו סוכם שאביה יתמוך בממלכת צרפת במלחמת תשע השנים, ואילו מריה אדליידה תתחתן עם לואי, דוכס בורגונדיה, נכדו של לואי הארבעה עשר. ב-4 בנובמבר אותה שנה הגיעה מריה אדליידה לצרפת, וב-6 בדצמבר 1697 נערך טקס הנישואין בארמון ורסאי.
לאחר נישואיה היה למריה אדליידה קשר טוב עם המלך, ונאמר עליה שהגעתה לחצר רעננה את האווירה בה. בנוסף היא השתמשה בקשריה עם המלך, על מנת למנוע מאויביה לקדם את מטרותיהם. דוכסית בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר ומאדאם דה מונטספאן, ניסתה לחתן את בתה לואיז אליזבת דה בורבון עם שארל, דוכס ברי, אולם מריה אדליידה שרצתה לשמור על השפעתה, חיתנה אותו עם מארי לואיז אליזבת ד'אורליאן, בתו של פיליפ השני, דוכס אורליאן.
בשנת 1704 ילדה מריה אדליידה את בנה לואי, דוכס ברטאן, אולם הוא מת כעבור שנה. בשנת 1707 ילדה מריה אדליידה בן נוסף, שגם הוא קיבל את השם לואי, דוכס ברטאן, ובשנת 1710 ילדה את בנה לואי, דוכס אנז'ו.
בשנת 1711 מת חמיה לואי, הדופן הגדול, ובעלה לואי מונה לדופן צרפת. בשנת 1712 חלתה מריה אדליידה בחצבת, ובעלה לואי טיפל בה במסירות. ב-12 בפברואר מתה מריה אדליידה, וכעבור 6 ימים ב-18 בפברואר מת אף לואי שנדבק ממנה. ב-8 במרץ מת אף בנה לואי, דוכס ברטאן, ובנה הקטן לואי, דוכס אנז'ו מונה ליורש העצר. ב-1 בספטמבר 1715 נפטר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ובנה לואי, דוכס אנז'ו ירש את הכתר בשם לואי החמישה עשר. אך היות שהיה בן חמש שנים בלבד שימש פיליפ השני, דוכס אורליאן (אחיינו של לואי הארבעה עשר) כעוצר בשמו.
משפחתה

ב-6 בדצמבר 1697 התחתנה מריה אדליידה עם לואי, דוכס בורגונדיה, נכדו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ממנו היו לה 3 ילדים:
לואי (1704–1705).
לואי (1707–1712).
לואי החמישה עשר, מלך צרפת (1710–1774).
מריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס

מריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס (בגרמנית: Maria Augusta von Thurn und Taxis; ‏11 באוגוסט 1706 - 1 בפברואר 1756), הייתה אשתו של קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה

מריה אוגוסטה נולדה ב-11 באוגוסט 1706 בפרנקפורט, לאנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ולמריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ', בתם של הנסיך פרדיננד אוגוסט לאופולד מלובקוביץ', דוכס זאגן ומריה אנה וילהלמינה, מרקיזת באדן-באדן. מריה אוגוסטה גדלה בארצות השפלה האוסטריות, ולאחר מכן שוב בפרנקפורט, שם היה מושב בית המשפחה.
ב-1 במאי 1727 התחתנה מריה אוגוסטה עם קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 6 ילדים. נישואי הזוג היו מוצלחים, על אף שנהגו לרגל זה אחר זה, ובשנת 1736 פרשה מריה אוגוסטה מניהול ענייני הממשל.
בשנת 1737 מת בעלה קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ובנה קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה קטין, ניסתה מריה אוגוסטה להתמנות כעוצרת, אולם לבסוף הצליחה רק להיות מעורבת בחינוכו. בשנת 1739 התפרסם שמריה אוגוסטה ניהלה רומן עם קפטן בצבא, ובעקבות כך נפתחה חקירה והקצין ההוא גורש מהצבא. בעקבות החקירה לא הצליחה מריה אוגוסטה לשמור על הברית עם פרוסיה, ובעקבות כך נותרה דוכסות וירטמברג מבודדת עם פרוץ מלחמת הירושה האוסטרית. מאוחר יותר חזרה מריה אוגוסטה למעמדה ואף סידרה לבניה קריירה צבאית בצבא הפרוסי. בשנת 1749 נחלש מעמדה של מריה אוגוסטה, בעקבות התבגרותו של בנה קרל אויגן, וב-1 בפברואר 1756 מתה מריה אוגוסטה בגפינגן.
משפחתה

ב-1 במאי 1727 התחתנה מריה אוגוסטה עם קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג (1728–1793)
אויגן לודוויג, דוכס וירטמברג (1729)
לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג (1731–1795)
פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג (1732–1797)
אלכסנדר אויגן, דוכס וירטמברג (1733–1734)
אוגוסטה, דוכסית וירטמברג (1734–1787), התחתנה עם קרל אנזלם, נסיך טורן וטקסיס הרביעי
נמל התעופה סמרה קורומוץ'

נמל התעופה הבינלאומי סמרה קורומוץ (ברוסית: Международный аэропорт Курумоч) הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן כ-35 ק"מ צפונית לעיר סמרה שבמחוז סמרה, רוסיה. מקור השם קורומוץ' נובע מהכפר בשם זה, השוכן כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לנמל.
היסטוריה

בניית נמל התעופה החלה ב-19 בדצמבר 1957 בהתאם לצו של מועצת השרים של ברית המועצות. בתחילה תוכנן נמל התעופה לשמש לצרכים צבאיים וייצוא/ייבוא של סחורה. הנמל שימש גם כתחנת מעבר למטוסים שהיו צריכים תדלוק.  ב-27 בפברואר 1961 יצאה הטיסה המסחרית הראשונה מנמל זה לנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו במוסקבה. ב-15 במאי 1961 קיבל נמל התעופה באופן רשמי סטטוס של נמל פנימי. בין השנים 1965 ל-1970 נבנו האנגר תחזוקה, מתקן לניהול כבודה, בית מלון, מסלול נחיתה שני ומתקנים לאחסון נפט. ב-1993 קיבל נמל התעופה סטטוס בינלאומי.
מרטינוס רורבי

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1803 דראמן, נורווגיה 
 פטירה:  29 באוגוסט 1848 (בגיל 45) קופנהגן, דנמרק 
 שם לידה:  Martinus Christian Wesseltoft Rørbye 
 מקום קבורה:  בית הקברות הולמן 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 זרם באמנות:  תור הזהב הדני 
 הושפע על ידי:  כריסטיאן אוגוסט לורנץ, כריסטופר אקרסברג 
 יצירות ידועות:  The Prison of Copenhagen, Fishermen from Skagen in the life boat, Men of Skagen on a Summer Evening in Fair Weather, The View from the Temple of Athena on the Acropolis, View from the Artist's Window, Entrance to an Inn in the Praestegarden at Hillested, A Turkish notary drawing up a marriage contract in front of the Kiliç Ali Pasha Mosque, Tophane, Constantinople, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מדליית תורוואלסן (1838) 
 
מרטינוס רורבי (בדנית: Martinus Rørbye;‏ 17 במאי 1803 – 29 באוגוסט 1848) היה צייר דני, הידוע ביצירות ז'אנר ונופים. הוא היה דמות מרכזית בתור הזהב של הציור הדני במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19.
הצייר הנוסע ביותר מבין ציירי תור הזהב הדנים, הוא נסע לנורווגיה ולשוודיה ולאיטליה, יוון וקונסטנטינופול. הוא היה גם הצייר הדני הראשון שצייר בסקיין בצפון יוטלנד, כמעט חצי מאה לפני שהקהילה המשגשגת של ציירי סקיין הגיעה לתהילה, באמצעות מייקל ואנה אנקה ואחרים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מרטינוס רורבי נולד בדראמן בנורווגיה ב-17 במאי 1803 להורים הדנים פרדיננד הנריק רורבי ואשתו אלונור קתרין דה שטוקפלט. בשנת 1820 החל את לימודיו באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות בגיל 17. הוא למד אצל כריסטיאן אוגוסט לורנץ וכריסטופר וילהלם אקרסברג, שהייתה להם השפעה חזקה על דור אמנים בתקופת הזהב הדנית. רורבי היה תלמיד אהוב על אקרסברג, והם יצרו קשר הדוק.
הוא זכה במדליית הכסף הקטנה של האקדמיה בשנת 1824, ובמדליית הכסף הגדולה בשנת 1828. הוא התחרה על מדליית הזהב וזכה בפרס כספי. בשנת 1829 זכה במדליית הזהב הקטנה לציורו "ישו מרפא את העיוורים", שנשאר בבעלות האקדמיה המלכותית הדנית. הוא מעולם לא זכה במדליית הזהב הגדולה למרות ניסיונות חוזרים ונשנים.
ביוגרפיה > קריירה

רורבי הציג לראשונה את ציוריו בשרלוטנבורג בשנת 1824 ועשה זאת כמעט מדי שנה עד 1848. עבודותיו היו במחיר צנוע, והוא מצא מספיק קונים ליצירותיו. רוב עבודותיו בשנות ה-20 של המאה ה-19 כללו נופים מקופנהגן ומהאי זילנד, אם כי הוא צייר גם מספר דיוקנאות כולל אחד של לורנץ, מדריך הציור שלו.
פעמיים, בשנים 1830 ו-1832, נסע לנורווגיה. במסעות הראשונים אלה הוא ביקר בדרך ביוטלנד, יעד נדיר לציירים באותה תקופה. ב-31 במאי 1830 הוא נסע לאורהוס על ספינת הקיטור. נוסע נוסף בספינה היה הנס כריסטיאן אנדרסן ושני האמנים החליטו לנסוע יחד לזמן מה. לאחר מכן נפרדו רורבי ואנדרסן.
ב-7 ביולי הוא עזב את טיסטד ונסע לנורווגיה. בנורווגיה צייר נופים בהשפעתם של יוהאן כריסטיאן דאהל וקספר דוד פרידריך.
ביוגרפיה > נסיעות למזרח

בשנת 1834 קיבל רורבי מלגת טיולים מהאקדמיה בשל כישרונותיו כצייר פורטרטים. הוא נסע דרך של הולנד וצרפת לרומא.
באיטליה נסע לסורנטו, הרי סבין וסיציליה. בשנה שלאחר מכן נסע רורבי לאתונה בליווי האדריכל מיכאל גוטליב בינדסבול, אחד מבני ארצו שפגש ברומא. משם המשיכו לקונסטנטינופול שבאימפריה העות'מאנית, הרפתקה נדירה באותם ימים. הוא צייר במהלך מסעותיו.
ביוגרפיה > חזרה לדנמרק

בשנת 1837 חזר לקופנהגן. ציוריו במזרח היו מהמקומות האקזוטיים, והם משכו את תשומת הלב של הציבור הדני. האקדמיה, שהכירה במצוינות עבודתו במהלך מסעותיו, הזמינה אותו להגיש בקשה לחברות על ידי הגשת ציור. משימתו הייתה ליצור סצנת עם טורקית. המוטיב שלו הגיע מרישום שעשה ליד סמירנה. הוא הסתיים בשנת 1838 והוא נבחר פה אחד לאקדמיה. ציוריו מיוון וטורקיה המשיכו לשמש בסיס לעבודתו.
הוא התחתן עם רוז פרדריק שיוט ב-29 באוגוסט 1839. אולם מצבו הבריאותי לא היה טוב, ובאותו סתיו נסע שוב לאיטליה בתקווה לחדש את כוחו. הוא צייר את "הרחבה באמלפי" במהלך שהות זו, והיא הוצגה בשנת 1842.
הוא נתן שיעורי ציור פרטיים לכריסטן דלסגארד, ובשנת 1844 הפך לפרופסור באקדמיה. מצבו הבריאותי הידרדר, והוא מת ב-29 באוגוסט 1848 בקופנהגן, והשאיר את אשתו הצעירה אלמנה ועם כמה ילדים קטנים. היא הציגה שתים עשרה מציוריו, בעיקר נושאים איטלקיים, בשנת 1849.
הוא זכור בזכות ציורי הז'אנר שלו, בנופיו ובציוריו האדריכליים, כמו גם בשל הרישומים שעשה במהלך מסעותיו הרבים. הוא צייר סצנות חיים רבות בקופנהגן, כמו גם יצירות גדולות המציגות נופים איטלקיים וטורקים וסצנות של חיי עם. הוא צייר דיוקנאות מעטים.
ביוגרפיה > גילוי של סקיין

רורבי ביקר בשלוש הזדמנויות בסקיין וצייר את הדייגים המקומיים וסביבת הים הצפוני. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1833, שנה לפני שיצא למסעותיו לאזור הים התיכון וכמעט חצי מאה לפני שנוצרה שם קהילת אומני סקיין והגיעה לתהילה. הוא חזר לסקיין לקראת סוף חייו, בקיץ 1847 ו-1848.
ציורו של אנשי סקיין בערב קיץ במזג אוויר נאה היה אחד האחרונים שהשלים.
עבודותיו מופיעות במספר מוזיאונים לאמנות דנית, כולל הגלריה הלאומית הדנית (מוזיאון סטטנס לאמנות) ואוסף הירשפרונג.
הערות שוליים

↑  Rørbye, Martinus, Oxford Art Online (באנגלית)
↑  Martinus Rørbye på besøg i Thy, web.archive.org, ‏19 ביולי 2011
↑  perfectdomain.com, Lawgallery.com may be for sale - PerfectDomain.com, perfectdomain.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb124335821 (data)  GND: 119188635  ISNI: 0000 0000 6675 1828  KulturNav: 703f8dd3-e76c-45ba-9aa2-fc6ac9e79c93  LCCN: n81134950  RKD: 67642  SUDOC: 033473609  ULAN: 500010331  VIAF: 13112340   WorldCat (עם VIAF): 13112340 
מרטינוס רורבי, כניסה לאכסניה, 1844
מרטינוס רורבי, חבורת ציירים דנים ברומא, 1837