stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיתוחים טכנולוגיים במלחמת העולם השנייה
הצפנה

נושא הקריפטוגרפיה התפתח מאוד, הגרמנים שכללו את מכונת ההצפנה הידועה בשם אניגמה, שנפרצה בסופו של דבר בידי קבוצת מדענים בראשות אלן טיורינג הבריטי. האניגמה (מיוונית: αἴνιγμα - תעלומה, חידה) היא משפחה של מכונות להצפנה ולפענוח של מסרים טקסטואליים, ששימשו את הכוחות הגרמנים והאיטלקים במלחמת העולם השנייה. בזכות התקשורת המוצפנת שאפשרה האניגמה, הצליח הקריגסמרינה (חיל הים הגרמני), ובמיוחד צי הצוללות, להטיל מצור אפקטיבי על בריטניה, מצור שמנע הובלת מזון ואמצעי לחימה לאי הבריטי.
את האניגמה המציא ארתור שרביוס בשנת 1918. שרביוס, שלמד הנדסת חשמל, פיתח למעשה גרסה חשמלית לדיסקית-צופן שהייתה בשימוש במשך מאות שנים. בדומה למכשירי הצפנה קודמים, האניגמה התבססה על צופן החלפה עבור כל אחת מאותיות המסר שיש להצפין. פריצת הדרך הייתה בכך שהאניגמה הייתה האמצעי המכני הראשון ששימש להצפנה, ויתרונה היה שינוי של צופן ההחלפה לאחר כל אות, באמצעות מערכת של דסקיות מסתובבות (רוטורים). האפשרות לשנות את סדר הדסקיות ואת מצבן ההתחלתי הקשתה עוד יותר על מלאכת פיצוח הצופן.
שרביוס ניסה לעניין גורמים רשמיים ואף לא רשמיים בגרמניה במכונה החדשה, אבל נדחה. הוא פנה לייצור מסחרי של המכונה, וגרסאות שונות של האניגמה נמכרו לחברות ולבנקים במדינות רבות באירופה, בארצות הברית וביפן. בסוף שנות ה-20 אימצו אותה הצי והצבא הגרמניים. הם ערכו בה מספר שינויים שהקשו על פיצוח הצופן והגבירו את רמת האבטחה. לקראת מלחמת העולם השנייה הייתה האניגמה אמצעי ההצפנה העיקרי של הקריגסמרינה וצי הצוללות שלו, הצבא, הלופטוואפה, המפלגה הנאצית, הגסטפו, משרד החוץ והביון של גרמניה הנאצית.
דגם הפצצה האטומית ילד קטן
מטוס מסרשמיט Me-262, מטוס הקרב הסילוני הראשון, המוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני
איווה האמריקנית בזמן ירי מטח מכל התותחים. אורכה של האניה היה 271 מטר, רוחבה כ-33 מטר, וחימושה כלל: 9 תותחי 406 מ"מ בעלי פגזים במשקל של עד 1.2 טון לטווח של 39 ק"מ. 20 תותחי 5 אינץ'. 80 תותחי נ.מ. "בופורס" בקוטר 40 מ"מ, ו-49 תותחי נ.מ. "אורליקון" 20 מ"מ. על סיפונה שירתו 2,700 קצינים ומלחים.
רובה הסער הראשון בעולם StG 44
הפצצת 'נפלם' בווייטנאם. פצצה הכוללת תערובת של נפלם - B ובנזין
מכונת האניגמה
סימיון מושיאשוילי

סימיון (סימון) מושיאשוילי (ט"ז באדר ה'תשל"ז, 6 במרץ 1977) הוא עורך דין וחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס.
פעילות ציבורית

את דרכו הפוליטית החל במפלגת דגל התורה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד במפלגה עצמאית, "המפלגה למען התושב". מפלגתו זכתה למושב אחד, והוא נבחר למועצת קריית אתא.
ב־2018 התמודד למועצה תחת השם "בראשית", וגם בבחירות אלו זכתה מפלגתו במושב אחד.
מ־2018 כיהן כראש ועדת הביקורת המקומית.
ב-2021, במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה־24, פרש מתפקידיו במועצה והוצב ברשימת ש"ס הארצית במקום 14 כנציג העדה הגרוזינית. המפלגה קיבלה 9 מושבים והוא לא נכנס לכנסת.
ב-2022 בבחירות לכנסת ה־25 הוצב במקום ה-15. המפלגה קיבלה 11 מושבים והוא נכנס לכנסת עם התפטרותו של חיים ביטון מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי.
בכנסת ה-25 משמש כחבר במספר ועדות ובהן- חבר בוועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת המדע והטכנולוגיה, הוועדה לביטחון לאומי, הוועדה המיוחדת למאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול ובוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
חיים אישיים

מושיאשוילי הוא עורך דין ומתגורר בקרית אתא, שירת בחיל הים, הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.[דרוש מקור]
נשוי ואב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  בעוד יומיים ימונה ח"כ מקריית אתא: סימון מושיאשוילי - 954 חדשות קריית אתא, באתר 954 חדשות קריית אתא, ‏31 בינואר 2023
↑  מיכל ראובן, תוצאות האמת: מי נכנס למועצת העיר ואילו רשימות נשארו בחוץ?, באתר mynet‏ קריות, 30 באוקטובר 2018
↑  מיכל גילת, חבר המועצה החדש מונה ליו"ר ועדת הביקורת בדקות הראשונות לכהונתו, באתר כלבו – חיפה והצפון, 5 במרץ 2021
↑  בנצי רובין, ‏עוד שני שרי ש"ס יתפטרו: אלו הח"כים החדשים שייכנסו, באתר "סרוגים", 31 בינואר 2023
↑  ישי כהן, ‏הח"כים החדשים של ש"ס הצהירו אמונים במליאת הכנסת, באתר כיכר השבת, 6 בפברואר 2023
| חברי הכנסת המכהנים בכנסת העשרים וחמש |
| --- | --- | --- |
(חברי הכנסת ששמותיהם מודגשים מכהנים גם כשרים או כסגני שרים בממשלת ישראל השלושים ושבע)
| סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (68 חברי הכנסת)  | סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (68 חברי הכנסת)  |  |
| הליכוד (32) | נתניהו • לוין • אוחנה • ברקת • דיכטר • ישראל כ"ץ • קרעי • ביטן • אדלשטיין • רביבו • דיסטל-אטבריאן • ואטורי • דנינו • גוטליב • מילביצקי • ביסמוט • סעדה • דלל • גמליאל • אופיר כץ • גולן • אילוז • קלנר • עטייה • הלוי • מלקו • שקלים • שטרית • פסל • גואטה • בוארון • עבד |  |
| ש"ס (11) | דרעי • מלכיאלי • ארבל • אזולאי • אבוטבול • בוסו • טייב • בצלאל • מישרקי • מלול • מושיאשוילי |  |
| הציונות הדתית (7) | סופר • סטרוק • רוטמן • וולדיגר • טל • סולומון • סוכות |  |
| יהדות התורה (7) | גפני • טסלר • אשר • אייכלר • פינדרוס • רוט • ברוכי |  |
| עוצמה יהודית (6) | בן גביר • וסרלאוף • אלמוג כהן • פוגל • סון הר-מלך • קרויזר |  |
| הימין הממלכתי (4) | סער • אלקין • השכל • בוסקילה |  |
| נעם (1) | מעוז |  |
| סיעות האופוזיציה (52 חברי הכנסת) | סיעות האופוזיציה (52 חברי הכנסת) |  |
| יש עתיד (24) | לפיד • מאיר כהן • אלהרר • מירב כהן • שטרן • מיקי לוי • בן ארי • בן ברק • סגלוביץ • טופורובסקי • שיר • רול • להב-הרצנו • בליאק • רון כץ • צרפתי הרכבי • מזרסקי • סאקס פרידמן • דבורה ביטון • טור-פז • דוידסון • שירי • מירון • ירון לוי |  |
| המחנה הממלכתי (8) | גנץ • איזנקוט • תמנו • טרופר • מיכאל ביטון • כהנא • פרקש-הכהן • שוסטר |  |
| ישראל ביתנו (6) | ליברמן • פורר • סובה • ניר • מלינובסקי • עמאר |  |
| רע"מ (5) | עבאס • טאהא • אל-הואשלה • ח'טיב-יאסין • חוג'יראת |  |
| חד"ש-תע"ל (5) | עודה • טיבי • תומא סלימאן • כסיף • עטאונה |  |
| העבודה (4) | מיכאלי • לזימי • קריב • רייטן |  |
מחוז יונגסאן

| --- | --- |

 מדינה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 שטח:  21.87 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  231,685 (2020)
 קואורדינטות:  37°32′18″N 126°57′56″E﻿ / ﻿37.538333333333°N 126.96555555556°E﻿ / 37.538333333333; 126.96555555556 
 http://www.yongsan.go.kr, http://english.yongsan.go.kr/site/en/index.jsp
  מפת מיקום  מפה מפורטת   המיקום של מחוז יונגסאן בסיאול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז יונגסאן (בקוריאנית: 용산) הוא אחד מ-25 מחוזות (אנ') של העיר סיאול שבקוריאה הדרומית.
גאוגרפיה

נכון לשנת 2020 הכיל מחוז יונגסאן 231,685 תושבים, השתרע על פני 21.87 קמ"ר, והיה מחולק ל-19 דונג (שכונות). מחוז יונגסאן ממוקם במרכז סיאול, על הגדה הצפונית של נהר ההאן.
מספר מקומות בולטים במחוז כוללים את תחנת יונגסאן, שוק האלקטרוניקה העצום של יונגסאן, ורובע הקניות איטאוון, הידוע כאחד האזורים המגוונים ביותר מבחינה אתנית בקוריאה. זרים רבים נוהגים לפקוד את מרכזי הקניות של המחוז ואת סצנת חיי הלילה של המחוז.
ערים תאומות

הערים התאומות של מחוז יונגסאן:
קוריאה הדרומית דנג'ין, קוריאה הדרומית
ארצות הברית סקרמנטו, קליפורניה, ארצות הברית
הרפובליקה העממית של סין שאוקסינג, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין שואנוו, הרפובליקה העממית של סין
ילד קטן

דגם הפצצה "ילד קטן"
"ילד קטן" (באנגלית: Little Boy) הוא שם הקוד שניתן לפצצה הגרעינית שפותחה במסגרת פרויקט מנהטן, והוטלה על הירושימה שביפן ב-6 באוגוסט 1945 על ידי מטוס חיל האוויר האמריקאי מסוג B-29 שכונה "אנולה גיי".
הפיצוץ הגרעיני שנגרם על ידי "ילד קטן" היה השני בהיסטוריה, לאחר הפיצוץ שהתרחש בניסוי טריניטי, אך הייתה זו הפעם הראשונה בה נעשה שימוש מלחמתי בנשק גרעיני. הפעם השנייה והאחרונה אירעה שלושה ימים לאחר מכן בהטלת הפצצה "איש שמן" (אנגלית: "Fat Man") על העיר נגסאקי. השימוש בשתי פצצות אלו היה אחד הגורמים המרכזיים לכניעת האימפריה היפנית לסיום מלחמת העולם השנייה.
הפצצה "ילד קטן" התבססה על ביקוע גרעיני של אורניום-235, בניגוד ל"איש שמן" ולמתקן שפוצץ ב"ניסוי טריניטי", שהתבססו על ביקוע של פלוטוניום-239. ליבת הפצצה הכילה 64 ק"ג של אורניום מועשר בשיעור ממוצע של 80%. עוצמת הפיצוץ מוערכת ב-13 עד 16 קילוטון TNT, וכתוצאה ממנו ומתופעות הלוואי שנגרמו אחריו נהרגו למעלה מ-129,000 בני אדם.
מנגנון הפצצה

תגובת השרשרת, בשיטת ירי תותח, הגורמת לפיצוץ גרעיני, מתרחשת כאשר נעשה שימוש בחומר בקיע בעל מסה קריטית. על מנת למנוע מתגובת השרשרת להתחיל באקראי, הפרידו ב"ילד קטן" את החומר הבקיע, אורניום-235, לשני חלקים שהכילו אורניום מועשר: "קליע" ו"מטרה". הקליע נורה לעבר המטרה, וכאשר חדר לתוכה נוצר מצב של "מסה קריטית" ועקב כך חלה תגובת שרשרת גרעינית. יעילות מנגנון הירי נמוכה למדי שכן רק אחוז קטן מהאורניום עובר את תהליך הביקוע הגרעיני.
לפני הטלת הפצצה על הירושימה, לא נערך ניסוי גרעיני עם פצצה המבוססת על מנגנון דומה. הניסוי היחיד לבדיקת נשק גרעיני היה ניסוי טריניטי, אשר נערך ב-16 ביולי 1945, אך מנגנון הפצצה בניסוי זה היה מבוסס על קריסה של פלוטוניום. הסיבה העיקרית לכך שמנגנון דומה לזה של פצצת "ילד קטן" לא נוסה קודם לשימוש בה, היא המחסור באורניום מועשר. אורניום-235 הוא מחצב נדיר בטבע ונדרש זמן רב על מנת להעשיר אורניום טבעי לרמה מספקת לייצור פצצה, בניגוד לפלוטוניום שאמנם אינו מצוי בטבע אך תהליך הפקתו קצר יותר. בנוסף, מנגנון הירי היה פשוט למדי וניתן היה להסתפק בבדיקתו במעבדה. המפתחים סברו כי העיצוב הפשוט יחסית של מנגנון הירי, אינו מחייב ניסוי מלא, וזאת בניגוד למנגנון הקריסה - המחייב תזמון מושלם של פיצוץ מטעני חומר הנפץ.
אף שהמנגנון נוסה בניסויים גרעיניים לאחר מכן ונבנו עוד חמש פצצות על פי מודל זה, מעולם לא השתמש בהן צבא ארצות הברית בשל חוסר בטיחותו של המנגנון. התרסקות המטוס, שרפה, חדירת מים או מכת ברק עלולות היו להפעיל את מנגנון הפצצה ולגרום לאתחולה של תגובת שרשרת גרעינית.
מבנה הפצצה

המפרט הטכני המדויק של הפצצה עודנו חסוי משום שניתן לעשות שימוש בטכנולוגיה זו גם כיום על מנת לבנות פצצה גרעינית יעילה. למרות זאת קיימות השערות מפורטות באשר למבנה הפצצה בהסתמך על תצלומים, ראיונות שנערכו עם מדעני פרויקט מנהטן ואיסוף חומר ממקורות גלויים.
קוטר הפצצה "ילד קטן" היה 71 סנטימטרים, אורכה 3 מטרים ומסתה כ-4,000 ק"ג. האורניום המועשר הופרד לשני חלקים בהתאם לעקרון הפעולה של מנגנון הירי: "קליע" ו"מטרה". אחת ההשערות טוענת שהמטרה הייתה גליל שמסתו 25.6 ק"ג (40% ממסת האורניום הכוללת) והיא הייתה מורכבת מאורניום מועשר בשיעור של כ-90%. אורכה היה 16 ס"מ וקוטרה 10 ס"מ, והיא נבנתה משש טבעות אורניום הנתונות בתוך קופסת פלדה בעובי 1.5 מ"מ. קוטרו של הקליע, שצורתו גליל חלול, היה 16 ס"מ וזה היה גם אורכו. משקלו הכולל עמד על 38.4 ק"ג. קוטרו של החלל במרכז הקליע היה 10 ס"מ. קרוב לוודאי שאורניום מועשר ברמה גבוהה יותר שימש לבניית המטרה, משום שלצורך הגברת יעילות הפצצה יש צורך למקם יותר אורניום-235 במרכז המסה העל-קריטית שנוצרה בעת פגיעת הקליע במטרה.
שני החלקים מוגנו על ידי מעטפת בורון. היא נועדה לספוג את הנייטרונים שנפלטו, וכך להפחית את הסיכוי לתאונה. מעטפת אחת ציפתה את חלל המטרה הפנימי והשנייה את הקליע עצמו. כאשר הקליע חדר לתוך המטרה היה צורך להשיל את מעטפת הבורון: זו של הקליע הוסרה כאשר הוא נדחף לתוך המטרה, וזו של המטרה נדחקה החוצה עם כניסת הקליע. מערכת מחזירי הנייטרונים, שנקראה "טמפר" (אנגלית: Tamper), הורכבה משתי שכבות: שכבת טונגסטן קרביד ושכבת פלדה. משקלה היה 2,300 ק"ג והמטרה מוקמה בתוכה.
הקנה בו נעשה שימוש היה למעשה קנה תותח בעל מנגנון מִכְנַס שהוסב במיוחד. לאחר השינויים רוחב הקנה היה 10 ס"מ, אורכו 180 ס"מ ומשקלו 450 ק"ג. על מנת לשגר את הקליע במהירות של 300 מטר לשנייה נעשה שימוש באבק שרפה תקני כחומר-נפץ הודף. ארבעה יזמי (תחלי) נייטרונים מוקמו בקצה הקליע. זאת, על אף שפעולת מנגנון הירי הייתה גורמת לביקוע ספונטני בתוך שבריר שנייה, גם לולא פעלו. למעשה, הוחלט על הוספתם חודש בלבד לפני הרכבת הפצצה.
פיתוח הפצצה

הפצצה "ילד קטן" פותחה במסגרת פרויקט מנהטן, על בסיס הגישה הראשונה שנבחנה לפיתוח פצצה גרעינית, ובה נעשה שימוש באורניום מועשר. בשלב זה החומר הבקיע היחידי בנמצא היה אורניום-235, משום שהפלוטוניום ותהליך ייצורו התגלו רק בשנת 1941. מרבית העבודה התמקדה למעשה בתהליך העשרת האורניום, דהיינו - הפרדת האיזוטופ אורניום-235 מאורניום טבעי, המורכב רובו ככולו מאורניום-238 שאינו יוצר תגובת שרשרת יעילה. תהליך ההעשרה החל ב-1943, באוק רידג' שבטנסי, לאחר מחקר ממושך ואינטנסיבי שהיה רצוף תקלות ומשברים.
אב הטיפוס של הפצצה פותח במהלך אביב 1943, עם תחילת פעולתה של המעבדה הלאומית לוס אלמוס במסגרת פרויקט מנהטן. נעשו אז ניסיונות לבנות מנגנוני ירי הן עבור אורניום והן עבור פלוטוניום, אולם באפריל 1944 התברר כי שיעור הביקוע הספונטני של פלוטוניום גבוה מדי עבור מנגנון איטי מסוג זה, ולכן יתרחש פיצוץ מוקדם ובלתי אפקטיבי. ביולי 1944 הופנו עיקר המשאבים ליצירת מנגנון חלופי, "מנגנון הקריסה", עבור פצצה המבוססת על פלוטוניום.
כאשר התברר כי הפלוטוניום אינו מתאים לפצצות עם מנגנון ירי, הועמדה קבוצת המדענים שעסקה בפיתוח הפצצה, בראשות א. פרנסיס בירץ', בפני דילמה חדשה: מחסור באורניום מועשר שיאפשר ייצור של פצצה אפקטיבית. ברור היה שלפני אמצע שנת 1945 לא תהיה בנמצא כמות מספקת של אורניום מועשר בשל התהליך האיטי של העשרת האורניום. למרות זאת הצליח בירץ' לשכנע דרגים בכירים שהרעיון נכון ביסודו, וכדאי להמשיך לפתחו גם כאפשרות חלופית לפצצת הפלוטוניום. אף שהמנגנון היה פשוט יותר ממנגנון הקריסה, עדיין נדרש צוותו של בירץ' לעבודה רבה וקפדנית. בפברואר 1945 הושלמו ההגדרות למפרט הטכני של הפצצה, ובתחילת מאי 1945 הייתה הפצצה מוכנה למעט ליבת האורניום.
האורניום ששימש לייצור הפצצה הובא ממכרה שינקולובווה (Shinkolobwe) שבדרום קונגו, שהייתה אז מושבה של בלגיה וכונתה "קונגו הבלגית". משלוח של 1,000 טון עפרות אורניום הגיע משם לארצות הברית כבר ב-1939. מרביתו הועשר במפעלי ההעשרה באוק רידג' באמצעים של הפרדה אלקטרומגנטית ודיפוזיה גזית. ליבת הפצצה הכילה 64 ק"ג אורניום, מתוכם 50 ק"ג מועשרים בשיעור של 89% ו-14 הקילוגרמים הנותרים בשיעור של 50%. ממוצע ההעשרה עמד על 80%, וכמות האורניום הספיקה ליצירת 2.5 מסות קריטיות בקירוב. לשם השוואה, הפצצה "איש שמן" והמתקן שפוצץ בניסוי טריניטי הכילו חמש מסות קריטיות.
הרכבת הפצצה

ב-14 באפריל 1945 יצאה רכבת מלוס אלמוס עם חלקי הפצצה העיקריים ו"קליע האורניום" למספנות הצי בסן פרנסיסקו. "מטרת האורניום" טרם הושלמה בשלב זה. כשעתיים לפני פיצוץ המתקן הגרעיני בניסוי טריניטי הועמסו מרכיבי הפצצה על הסיירת הכבדה אינדיאנפוליס שהפליגה לעבר בסיס חיל האוויר באי טיניאן באוקיינוס השקט, והגיעה ליעדה כעבור עשרה ימים ב-26 באפריל. בדרכה חזרה, טובעה האינדיאנפוליס על ידי צוללת יפנית, תוך כדי ספיגת אבדות כבדות בחיי אדם. באותו יום הוטסה "מטרת האורניום" מבסיס חיל האוויר קירטלנד שבניו מקסיקו לאי על ידי היחידה המיוחדת 509, שהוקמה לצורך מבצעי ההפצצה. הפצצה "ילד קטן" הורכבה והייתה מוכנה לשימוש ב-1 באוגוסט 1945.
מנגנון הירי היה רגיש ביותר ולכן הטיפול בפצצה מרגע הרכבתה היה מסוכן ביותר. לאחר הטענת חומרי הנפץ למנגנון המִכְנַס של הקנה, כל פיצוץ עלול היה לגרום לתגובת שרשרת גרעינית. פיצוץ גרעיני היה משמיד לחלוטין את האי טיניאן, על 500 מטוסי ה-B-29 והחיילים שנמצאו בו. מטעמי בטיחות החליט הנשק, סרן ויליאם סטרלינג פארסונס, להטעין את חומר הנפץ רק לאחר ההמראה.
לאחר הטלתה, ארבעה מדי גובה ונתיך ברומטרי אמורים היו לגרום לירי של קליע האורניום אל עבר מטרת האורניום. קוצב זמן דאג להפעלת מדי הגובה לאחר 15 שניות מתחילת הנפילה. היה זה מנגנון בטיחות שנועד למנוע מפִּרְצי מתח לגרום לפיצוץ מוקדם. לחץ האוויר הנמוך בגובה רב עלה במשך זמן הנפילה וגרם לעיוות ממברנה מתכתית דקה בתוך גוף הפצצה. כאשר הפצצה הגיעה לגובה הרצוי (8,000 רגל) הממברנה גרמה לסגירת מעגל שהביא לחימוש הסופי של הפצצה. כאשר שניים ממדי הגובה מדדו את הגובה הנכון, הם הפעילו את מתג הירי שגרם לפיצוץ חומר הנפץ. הקליע נורה במהירות של 300 מטר לשנייה אל עבר המטרה בתוך הפצצה. עשר אלפיות השנייה לאחר מכן החלה תגובת שרשרת גרעינית בלתי הפיכה.
הפצצת הירושימה

הפצצה חומשה במהלך הטיסה בגובה 9,600 מטר מעל הירושימה והוטלה על העיר בשעה 8:15 לפי שעון יפן. הפיצוץ אירע בגובה 580 מטר מעל פני העיר, בעוצמה מוערכת של 13 עד 16 קילוטון TNT. עוצמתו הייתה פחותה מזו של "איש שמן" (21 קילוטון), אך הנזק שנגרם להירושימה ומספר ההרוגים עלה בהרבה על זה שנגרם לנגסאקי. הסיבה לכך היא שהירושימה שוכנת על שטח מישורי, לעומת נגסאקי שמרכזה בעמק קטן.
כ-70,000 בני אדם נהרגו כתוצאה ישירה מהפיצוץ ומספר דומה של אנשים נפצעו. מספר גדול יותר של אנשים מתו מאוחר יותר כתוצאה מהנשורת הגרעינית וממחלות הקרינה. עוברים רבים מתו בטרם נולדו, או שנולדו עם עיוותים גופניים שונים. בגדיהם של אנשים רבים שהיו במרחק רב ממוקד הפיצוץ נצרבו לתוך עורם.
בארצות הברית דיווחו על הצלחת הפיצוץ בהתלהבות רבה, אולם יפן נכנעה רק לאחר הטלת הפצצה השנייה, "איש שמן", על העיר נגסאקי שלושה ימים מאוחר יותר. השימוש בנשק הגרעיני (וההתקפה של ברית המועצות במבצע סערת אוגוסט) הביאו לסיום המלחמה לפני פלישה מתוכננת לאיי יפן, שעל פי ההערכות הייתה גובה מחיר כבד מאוד מהאמריקאים. עם זאת, בשנים שלאחר מכן התעוררו ויכוחים וחילוקי דעות באשר לנחיצות השימוש בנשק גרעיני נגד יפן, הן מטעמים מוסריים והן מטעמים צבאיים.
מדיה

| --- | --- |
: הודעת הנשיא הארי טרומן על הטלת פצצת האטום על הירושימה 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
ראו גם

פרויקט מנהטן
אוק רידג' (אתר גרעיני)
איש שמן
סדקו ססקי
המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט
צוטומו ימאגוצ'י
הדגמת פעולת מנגנון ירי התותח, בפצצה "ילד קטן"
המבנה המשוער של פצצת "ילד קטן"
מפעל העשרת האורניום באוק-רידג', טנסי
א. פרנסיס בירץ' (משמאל) ממספר את הפצצה והפיזיקאי נורמן רמזי צופה בו. אחת מהתמונות הבודדות בהן ניתן לראות את פנים הפצצה
הפצצה "ילד קטן" לפני הטענתה למטוס "אנולה גיי" בבסיס חיל האוויר האמריקאי בטיניאן
ענן בצורת פטרייה מיתמר מעל הירושימה שניות לאחר הפיצוץ
בראד פרידל

בראדלי האוורד פרידל (באנגלית: Bradley Howard Friedel; נולד ב-18 במאי 1971) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת השוער.
פרידל שיחק כדורגל בליגת המכללות וייצג את הנבחרת של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובעקבות כך זומן לסגל נבחרת ארצות הברית לקראת מונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית, אך לא שיחק במהלך הטורניר. ב-1995 חתם על חוזה מקצועני ראשון כאשר הצטרף לקבוצת ברונדבי מליגת העל הדנית. לאחר תקופה קצרה חתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית, וזכה עמה בסופר קאפ הטורקי. ב-1996 חזר לארצות הברית ושיחק עונה אחת בקולומבוס קרו, בה נבחר לשוער השנה של ליגת ה-MLS.
בסוף שנת 1997 חתם פרידל בקבוצת ליברפול מהפרמייר ליג האנגלית, שם שימש כשוער מחליף לדייוויד ג'יימס, ועד שנת 2000 ערך 30 הופעות בקבוצה בכל המסגרות. לאחר מכן עבר לבלקברן רוברס וסייע לה להעפיל לפרמייר ליג בשנת 2001. פרידל שיחק בבלקבורן עד שנת 2008 וערך 289 הופעות במדי הקבוצה. לאחר מכן הגיע לאסטון וילה, במדיה שיחק שלוש שנים. באוגוסט 2011 עבר פרידל לטוטנהאם הוטספר. את הופעת הבכורה שלו בטוטנהאם ערך בהפסד 0–3 למנצ'סטר יונייטד, והוא פתח בהרכב בכל המשחקים בעונת 2010/2011. בעונת 2012/2013 הגיע הוגו לוריס לקבוצה ופרידל הפך לשוער השני של הקבוצה.
ביוני 2015 פרש ממשחק פעיל.
פרידל שיחק בנבחרת ארצות הברית מ-1992 ועד 2005, ולזכותו 82 הופעות במדי הנבחרת.
נפת קאספי

נפת קאספי (בגאורגית: კასპის რაიონი, מילולית: קאספּיס מוניציפליטי), היא נפה במחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה. היא ממוקמת בדרום-מזרח מחוז כארתלי הפנימית וגובלת ממערב בנפת גורי, מצפון בנפת אחלגורי, מצפון-מזרח בנפת דושתי, ממזרח בנפת מצחתה, מדרום בנפת תתריצקארו ומדרום-מערב בנפת צאלקה. מעמדה כנפה ניתן לה בתקופת הרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז בשנת 1930.
הנפה מאוכלסת ב-43,771 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 54,5 איש לקמ"ר. כלכלת הנפה מתמקדת בחקלאות ישנו יצור של מספר מוצרים: בלחום הבניה, בדים ואלכוהול (יין).
בירת הנפה היא העיר קאספי. העיר תיאנתי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנן 73 כפרים המחולקות ל-16 תמי: אָרַ'אִיאַנִי, אָחַלכָּלַכִּי, אחַלצִיחֶה, גוֹרִי, פּוֹאֶסִי, זֶמוֹ חַאנדָאקִי, תֶלִיאָנִי, קָאוותִיסחֶווִי, קוֹדִיסצקַארוֹ, לָאמִיסקַאנָה, מֶטֶחִי, אוֹקַאמִי, סָאמתַאווִיסִי, כּווֶמוִ צַ'אלָה, צִינַארֶחִי וחוֹבלֶה.
גאוגרפיה

הנפה ממוקמת במישור כארתלי הפנימית, ונמתחת על פני שני צידי נהר הקורה, כשהוא גובל בחלקים הדרומיים של הרי הקווקז הגדול בצפונו וברכס תריאלתי מדרומו. הנהרות הזורמים בנפה הם: נהר הקורה, כסאני, לֶחוּרִי (זורם בנפת קאספי ונפת אחלגורי), קָאוותוּרָה ותֶדזַאמִי.
אתרים

ישנם מספר אתרים היסטוריים וארכאולוגיים בנפה. ביניהם:
מנזר רקוני
חפירות ארכאולוגיות במנזר סָמתַאווִיסִי
מצודת סחווִילוֹ
מנזר כּווַאתַאחֶווִי
צריח כוומו צ'אלה
צריח כפר נוֹסטֶה
כנסיית הלאורה של לווריסחווי- כנסיית לאורה בכפר לָוורִיסחֶווִי
ארמון ג'מבקור-אורבליאני
טירת אמילאחווארי
הערות שוליים

1 2  תמי (თემი)- היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה. המונח מקביל פחות או יותר ל"מועצה מקומית" בישראל או לקומונה בצרפת.
| נפות כארתלי הפנימית |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת גורי • נפת קאספי • נפת כארלי • נפת ג'ווה • נפת חאשורי |  |
| עיר במעמד נפה | צחינוואלי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2014065698  VIAF: 311459677   WorldCat (עם VIAF): 311459677
חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית

| --- | --- |
סמל משמרות המהפכה האסלאמית
סמל משמרות המהפכה האסלאמית
 פרטים
 מדינה:  איראן איראן
 שיוך:  משמרות המהפכה האסלאמית
 סוג:  חיל אוויר
 בסיס האם:  טהראן 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה) 
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  מטוסים, מסוקים, מל"טים וטילים
 פיקוד
 מפקדים:  אמיר עלי ח'אג'יזאדה
 
חיל האוויר והחלל של מִשְׁמָרוֹת המַהְפֵּכָה האסלאמית (AFAGIR" - Aerospace Force of the Army of the Guardians of the Islamic Revolution"; בפרסית: نیروی هوافضای سپاه پاسداران انقلاب اسلامی) הוא הזרוע האווירית של משמרות המהפכה (משה"מ). מדובר בכוח המקביל לחיל האוויר האיראני (הכפוף לצבא איראן). שני הגופים חולקים מתקנים משותפים.
מסוק מדגם שהאד-285
באוקטובר 2009 שינה את שמו מחיל האוויר של משמרות המהפכה האסלאמית, לחיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית.
מפקד היחידה הוא אמיר עלי ח'אג'יזאדה, וסגנו הוא מג'יד מוסאווי (עדכני ל-2015).
כלי טיס

מרבית המקורות הגלויים מסכימים על דגמי ומספר הכלים האוויריים שברשות הארגון. מכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב טען בשנת 2005 כי ברשות הארגון 10 מטוסי סוחוי מדגם Su-25 ו-40 מטוסי קרב מדגם EMB-312(אנ'). כמו כן, הוסיף שבבעלותם 30 מטוסים מדגם Y-12, דאסו פאלקון 20 ו-MFI-17 Mushshak. בנוסף לכל לחיל האוויר יכולת ייצור עצמי של כלי טיס בלתי מאוישים מדגם אבאביל, מוהאג'ר ועוד.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דגם | סוג | כמות |
| Embraer EMB 312 Tucano | מטוס קרב | 15 |
| טופאן | מסוק קרב | 1 |
| איליושין Il-76TD | מטוס תובלה | 3 |
| אנטונוב An-74TK-200 | מטוס תובלה טקטי | 9 |
| דאסו פאלקון 20F | מטוס תובלה | 1 |
| חרבין Y-12-II | מטוס תובלה | 9 |
| מיל Mi-17 | מסוק תובלה | 38 |
| אבאביל | כטב"ם |  |
| כראר | כטב"ם |  |
| מוהאג'ר 1/2/3/4 | כטב"ם |  |
| שאהד 129 | כטב"ם |  |
| בואינג Insitu ScanEagle(אנ') | כטב"ם |  |
יחידת הטילים

חיל האוויר הוא הגוף האחראי על יחידת הטילים האסטרטגית של איראן, ונחשב לחוד החנית של משמרות המהפכה ולזרוע האסטרטגית של איראן.
חאג'י זאדה, מפקד חיל האוויר, מתאר כי העיסוק בתחום החל בשנים 1984–1986, במסגרת שיגור טילי סקאד שרכשו מלוב ושוגרו משטח איראן לעבר עיראק במסגרת מלחמת איראן–עיראק. האיראנים סיפחו שתי מערכות טילים וביצעו עליהם הנדסה הפוכה. כמו כן, גם למדו מלוב אודות ההפעלה המבצעית של הטילים. בהובלת חאג'י זאדה וחסן טהראני מוקדם, משרד ההגנה האיראני רכש ציוד מקוריאה הצפונית ורוסיה והחלו בפיתוח וייצור עצמי של טילים המבוססים על טילי הסקאד הרוסי, המכונים שיהאב. בנוסף לכך, מספר חאג'י זאדה, שתעשיות משרד ההגנה האיראני, לצד גופים נוספים תחת משה"מ, פעלו במרץ במחקר ופיתוח אמל"ח רקטי.
במהרה, ישראל הפכה לאיום הייחוס ולאור כך ניתן דגש בפיתוח על הגדלת טווח הטילים והרקטות על מנת שיגיע לשטחה מאיראן. מלאחר שהצליחו להגדיל את טווח הטילים לאלפי קילומטרים, ניתנה הוראה ישירה מהמנהיג, עלי ח'אמנאי, להשקיע בשיפור דיוק הטילים עד שיגיעו לכדי דיוק נקודתי של עשרות מטרים בודדים. אירוע שהוביל לפיתוח בין היתר של משפחת טילי הפאתח (ביניהם פאתח 110). בהמשך אף פותחו טילים כנגד מטרות ימיות, בעלי רש"ק מצררי ועוד.
איראן בין השאר, עושה מאמצי ענק לפיתוח טילים המונעים בדלק מוצק, שהם מתקדמים יותר וניתן לשגרם ללא הכנה מוקדמת ארוכה, ולכן, הם פגיעים פחות בצורה ניכרת לעומת טילים המונעים בדלק נוזלי, הדורש לפחות שעה של הכנה לפני השיגור, מה שהופך את הטיל לפגיע במיוחד.
באוגוסט 2013, אחמד וחידי, שר הגנה איראני לשעבר, אמר כי איראן מדורגת שישית בעולם בייצור טילים. לטענתו, ברשותה של איראן אלפי טילים בליסטיים, ניידים, לטווח הקצר ולטווח הבינוני, כולל שיהאב-3, שמגיע לטווח של מעל 2,100 קילומטר. עוד הוסיף שאם איראן תייצר פצצה גרעינית, ככל הנראה יחזיק בה חיל האוויר של משמרות המהפכה.
תוכנית הטילים האיראני החלה עוד במלחמת איראן–עיראק ונמשכת עד היום.
ב-2015 אישר מפקד היחידה, חאג'י זאדה, שאיראן סיפקה טילים תוצרת איראן לסוריה, לחזבאללה ולעיראק על מנת לתמוך בהתמודדות שלהם מול ישראל ודאעש.
ממגוון הרקטות והטילים הבליסטיים שברשות חיל האוויר:
טווח קצר (עשרות עד מאות קילומטרים)
דלק מוצק: רקטות מסוג פג'ר, נאזעאת, זלזאל. כמו כן, טילים מדגם הפאתח 110, טונדר 69, ח'ליג' פארס, זולפיקאר, הורמוז 1, הורמוז 2.
דלק נוזלי: טילי שיהאב-1, שיהאב-2, שיהאב-4. מגיעים לטווח של 500–700 ק"מ.
טווח ארוך (מעל אלף קילומטר)
שיהאב-3, סג'יל (עשוראא'), עימאד, ח'ייבר שכן, ועוד.
ב-22 באפריל 2020 דיווחו במשמרות המהפכה כי שיגרו את לוויין הריגול הצבאי, נור-1. זאת בשונה מלוויינים איראניים קודמים ששוגרו על ידי סוכנות החלל האיראנית האזרחית.
הערות שוליים

↑  "sepah restructuring". BBC persian.
↑  מפקד חיל האוויר האיראני מאיים: בישראל יש מטרות טובות, באתר ynet, 4 ביולי 2012
↑  "איראן מאשרת: העברנו טילים לפלסטינים ולחזבאללה"
↑  האיום הטילי של איראן על ארצות הברית וישראל
↑  World Air Forces 2013 – Flightglobal.com, pg 18, December 11, 2012
↑  Much of this section is a straight copyvio from Fariborz Haghshenass, Iran's Air Forces: Struggling to Maintain Readiness, WINEP PolicyWatch #1066, December 22, 2005.
↑  האיום הטילי של איראן על ארצות הברית וישראל
↑  "איום הייחוס" מגדיר את האיומים המרכזיים, הקונקרטיים, שאליהם יש להפנות את המאמץ המבצעי-המדיני האסטרטגי בתקופה אליה מתייחסים
↑  רועי קייס, "בול במטרה, במרחק 700 ק"מ": תיעוד פגיעת טילי איראן, באתר ynet, 19 ביוני 2017
↑  איראן חשפה טילי שיוט ודגם מל"ט אמריקני, באתר ynet, 11 במאי 2014
יונתן מישרקי

יונתן (יוני) מישרקי (נולד בי"ט באב ה'תשמ"ד, 17 באוגוסט 1984) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס, המכהן כיו"ר ועדת הבריאות של הכנסת.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים, והוא בן העדה התימנית.
למד בתלמוד תורה סנהדרין בשכונת הר נוף באותה כיתה עם העיתונאי חיים לוינסון[דרוש מקור]. בצעירותו למד בישיבות 'שערי בינה' ו'מיר'. בעל תואר ראשון במשפטים.