stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משחק אסטרטגיה מבוסס תורות
היסטוריה

הז'אנר פותח במקור בהשראת משחקי הלוח ומשחקי המלחמה השולחניים המסורתיים.
אחד מהמשחקים הראשונים למחשב בז'אנר זה היה המשחק "Computer Bismarck" (אנ') שיצא ב-1980 עבור מחשבי ZX81. בעוד שבתחילה תעשיית משחקי הווידאו התמקדה בעיקר ביצירת גרסאות ממוחשבות של משחקי הלוח השולחניים המסורתיים עבור המחשב האישי, בסופו של דבר חברות הפיתוח החלו ליצור משחקי אסטרטגיה מבוססי תורות מקוריים לחלוטין.
כמה מהמשחקים הפופולריים ביותר בז'אנר כוללים את סדרת משחקי "Civilization", את סדרת משחקי "Heroes of Might and Magic", את המשחק "Panzer General" (אנ'), את סדרת משחקי Warlords (אנ') ואת סדרת "Age of Wonders"(אנ').
משחקיות

במשחקי אסטרטגיה מבוססי תורות, השחקן שולט בדרך כלל ביחידות בודדות, בצבאות שלמים או בציוויליזציות שלמות, והוא צריך לנהל אותם דרך רצף של תרחישים או קמפיינים אשר קשורים זה בזה. המשחקים בז'אנר לרוב כוללים את האלמנטים הבאים:
קרבות מבוססי תורות – במשחקים הללו הקרבות מתקיימים כאשר כל שחקן מבצע בתורו כמות מוגבלת או בלתי מוגבלת של פעולות על מנת לבצע פעולות אסטרטגיות שונות שיכולות להשפיע באופן מהותי על תוצאות הקרבות.
ניהול משאבים – במשחקים הללו בדרך כל השחקן צריך לנהל באופן יעיל משאבים כמו כספים, חומרי גלם או אוכלוסייה על מנת להקים מבנים, לגייס יחידות צבא, ולהרחיב את ההשפעה של הציוויליזציה בה שולטים.
תכנון אסטרטגי – תכנון ארוך טווח וקבלת החלטות אסטרטגיות הם מהשיקולים החשובים ביותר במשחקי אסטרטגיה מבוססי תורות. בדרך כלל צריך גם לקחת בחשבון דברים כמו דיפלומטיה, טכנולוגיות חדשות, וטקטיקות צבאיות על מנת להביס את היריבים.
ראו גם

ערכים על משחקי אסטרטגיה ממוחשבים מבוססי תורות
הערות שוליים

↑  Heroes of Might and Magic (2000), MobyGames
↑  Computer Gaming World's 1991 Games of the Year Awards, s38-40
↑  Age of Wonders (1999), MobyGames
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
נחום זוננברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1946 (בן 77) וצלר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  ביוכימיה 
 מקום מגורים:  מונטריאול 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  מכון ויצמן למדע  מכון רוש לביולוגיה מולקולרית 
 מוסדות:  אוניברסיטת מקגיל 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (2006)  פרס רוברט ל. נובל (2002)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2012)  פרס וילדר פנפילד (2018)  פרס רוזנסטיל (2011)  פרס וולף לרפואה (2014)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2008)  היכל התהילה הקנדי של הרפואה (2023)  קצין במסדר קנדה 
 
נחום זוננברג (נולד ב-29 בדצמבר 1946) הוא ביוכימאי ישראלי-קנדי המכהן כפרופסור באוניברסיטת מקגיל. חתן פרס וולף לרפואה לשנת 2014.
קורות חיים

זוננברג נולד במחנה עקורים בוצלר שבגרמניה. הוריו, מאיר ופרדל הם ניצולי השואה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט אביו מפולין לברית המועצות שם נעצר ונשלח למחנה עבודה בצפון אורל, רעייתו הראשונה ושני ילדיו נרצחו בשואה. לאחר המלחמה חזר לפולין ונישא בשנית לאמו של נחום. זוננברג גדל בישראל ושירת בצה"ל. הוא סיים תואר ראשון ושני במיקרוביולוגיה ובאימונולוגיה באוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בביוכימיה במכון ויצמן למדע ב-1976. את הפוסט-דוקטורט עשה במכון רוש לביולוגיה מולקולרית בניו ג'רזי. ב-1979 הצטרף לסגל אוניברסיטת מקגיל בקנדה.
בתחילת דרכו, חקר זוננברג את תהליך יצירת החלבונים והבקרה שיש על התהליך במהלך התרגום. בין היתר, גילה את החלבון eIF4E, חלבון שנקשר ל-5' Cap של ה-mRNA, והוא הרכיב קובע המהירות של תהליך התרגום באאוקריוטים, וכן את הבקרה על חלבון זה. הוא מצא חלבונים נוספים שעוזרים בבקרה על התרגום, וכן את מנגנון ה-Internal ribosome entry site ‏(IRES). זוננברג חקר תהליכים ביולוגים בתאים רגילים ובתאים סרטניים על מנת לפתח שיטות ריפוי גני ותרופות נגד מחלת הסרטן.
ב-1992 נבחר לעמית בחברה המלכותית הקנדית, ב-2006 נבחר לעמית בחברה המלכותית הבריטית ועמית כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-2008 זכה בפרס גיירדנר על תרומתו למדעי הרפואה. ב-2010 זכה לתואר קצין במסדר קנדה.
ב-2014 זכה בפרס וולף לרפואה, מנימוקי השופטים: "פרופ' נחום זוננברג הוא חלוץ בתחום בקרת התרגום של חלבונים. בסוף שנות ה-70 ובהמשך גילה זוננברג את החלבונים המפקחים על תהליכי הבקרה של סינתזת חלבונים ובעיקר בתהליך המפתח של התחלת התרגום ... עבודתו של פרופ' זוננברג גם הוכיחה בשנים האחרונות את הקשר בין תהליכי תרגום חלבונים לבין זיכרון וגמישות סינפטית של מערכת העצבים קשר הפותח תחום חדש לחלוטין בנוירוביולוגיה."
ב-2022 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הערות שוליים

↑  McGill scientist to receive prestigious Wolf prize, ‏THE CANADIAN JEWISH NEWS, ‏24 באפריל 2014
↑  Weizmann News, אביב 2009
↑  Professor Nahum Sonenberg, אתר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
↑  Nahum Sonenberg PhD, אתר פרס גיירדנר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427372505171  BnF: cb125665727 (data)  GND: 1237238536  ISNI: 0000 0001 0905 9357  LCCN: nr90009009  ORCID: 0000-0002-4707-8759  SUDOC: 03497153X  S2AuthorId: 2430748  VIAF: 59201228   WorldCat (עם VIAF): 59201228
משוואת בורדה-קרנו

במכניקת הזורמים, משוואת בורדה-קרנו מספקת תיאור חצי-אמפירי של אובדן האנרגיה המכנית של זורם אודות להתרחבות פתאומית של שפופרת הזרימה. היא מתארת כיצד העומד ההידראולי הכולל פוחת עקב ההפסדים. משוואה זו מתארת מצב שונה ממשוואת ברנולי, אשר מתייחסת לזרימה ללא שחיקה אנרגטית (ללא תהליכים בלתי-הפיכים) - מצב שבו העומד הכולל קבוע לאורך קו זרם. המשוואה נקראת על שם Jean-Charles de Borda (חי בשנים 1799–1733) ולזאר קרנו (1823 - 1753).
במשוואה נעשה שימוש הן במקרה של זרימה בתעלה והן במקרה של זרימה בצנרת. בחלקים של הזרימה בהם אובדן האנרגיה זניח, ניתן לעשות שימוש בעקרון ברנולי.
ניסוח

משוואת בורדה-קרנו היא:
\Delta E\,=\,\xi \,{\scriptstyle {\frac {1}{2}}}\,\rho \,\left(v_{1}\,-\,v_{2}\right)^{2},
כאשר
ΔE הוא אובדן האנרגיה המכנית של הזורם,
ξ הוא מקדם אמפירי, שהוא גודל חסר ממד שמקבל ערכים בין 0 ל-1,
ρ היא צפיפות הזורם
v1 ו-v2 הן מהירויות הזרימה הממוצעות לפני ואחרי ההתרחבות.
במקרה של התרחבות ניכרת ופתאומית מקדם האובדן שווה לאחד. במקרים אחרים, מקדם האובדן צריך להיקבע בדרכים אחרות, לעיתים קרובות דרך נוסחאות אמפיריות (הנגזרות ממידע המושג דרך ניסויים). משוואת בורדה-קרנו תקפה רק עבור מהירויות יורדות, כלומר כאשר v1 > v2, אחרת אובדן האנרגיה ΔE הוא אפס.
מקדם האובדן ξ מושפע רבות ממיטוב הזרימה. לדוגמה, במקרה של זרימה בצנרת, תכנון הצנרת כך שתביא להתרחבות הדרגתית של הזרימה יכולה להפחית רבות את אובדן האנרגיה המכנית.
קשר המשוואה לעומד הכולל ולעקרון ברנולי

משוואת בורדה-קרנו מאפשרת לחשב כיצד פוחת הקבוע של משוואת ברנולי. בעבור זרימה אי-דחיסה התוצאה היא - בעבור שני מיקומים שנסמנם 1 ו-2, כשמיקום 2 נמצא במורד הזרם ביחס לנקודה 1 - שלאורך קו זרם מתקיים:
p_{1}\,+\,{\scriptstyle {\frac {1}{2}}}\,\rho \,v_{1}^{2}\,+\,\rho \,g\,z_{1}\,=\,p_{2}\,+\,{\scriptstyle {\frac {1}{2}}}\,\rho \,v_{2}^{2}\,+\,\rho \,g\,z_{2}\,+\,\Delta E,
כאשר
p1 ו-p2 הם הלחצים בנקודות 1 ו-2,
z1 ו-z2 הם הגבהים - ביחס לגובה ייחוס מסוים - של אלמנט הזורם,
g היא תאוצת הכובד
שלושת האיברים הראשונים בכל אחד מהצדדים של סימן השוויון הם בהתאמה הלחץ, צפיפות האנרגיה הקינטית וצפיפות האנרגיה הפוטנציאלית אודות לכבידה. כפי שניתן לראות, הלחץ פועל כצורה של אנרגיה פוטנציאלית.
במקרים של זרימה בלחץ גבוה בצנרת, כאשר אפקטים כבידתיים (שינוי גובה) ניתנים להזנחה, ΔE שווה לאובדן (Δ(p+½ρv2:
בעבור זרימה בתעלה, ΔE קשור באובדן העומד הכולל ΔH באופן הבא:
\Delta E\,=\,\rho \,g\,\Delta H, כאשר H הוא העומד הכולל :  H\,=\,h\,+\,{\frac {v^{2}}{2g}},
כאשר h הוא העומד ההידראולי.
דוגמאות > התרחבות פתאומית של צינור

ניישם את משוואת בורדה-קרנו לזרימה דרך צינור אופקי שמתרחב באופן פתאומי. בחתך 1, מהירות הזרימה הממוצעת שווה ל-v1, הלחץ הוא p1 ושטח החתך הוא A1. גודלי הזרימה המתאימים בחתך 2 - הרבה מאחורי אזור ההתרחבות - הם v2, p2 ו-A2, בהתאמה. באזור ההתרחבות, הזורם לא מצליח לעקוב אחרי הדופן ונוצרים אזורי סירקולציה טורבולנטיים בסמוך לפינות - מערבולות קטנות שמכלות חלק מהאנרגיה של הזרימה וגורמות לאובדן לחץ. מקדם האובדן ξ בעבור ההתרחבות הפתאומית הזאת שווה בקירוב לאחד: ξ ≈ 1.0. אודות לשימור המסה, תחת ההנחה של צפיפות זורם קבועה ρ, הספיקה הנפחית דרך חתכים 1 ו-2 חייבת להיות שווה:
כתוצאה מכך - לפי משוואת בורדה-קרנו - אובדן האנרגיה המכנית בהתרחבות הפתאומית הזאת הוא:
אובדן העומד הכולל המתאים הוא:
במקרה זה ξ = 1, והשינוי הכולל באנרגיה הקינטית בין שני חתכים נשחק. כתוצאה, שינוי הלחץ בין שני החתכים הוא (בעבור צינור אופקי):
והשינוי בעומד ההידראולי (h = z + p/(ρg:
\Delta h\,=\,h_{1}\,-\,h_{2}\,=\,-\,{\frac {1}{g}}\,{\frac {A_{1}}{A_{2}}}\left(1\,-\,{\frac {A_{1}}{A_{2}}}\right)\,v_{1}^{2}.
סימן המינוס הזה באגף ימין פירושו שהלחץ (והעומד ההידראולי) גדולים יותר אחרי התרחבות הצינור. העובדה שהשינוי הזה בלחצים (מיד לפני ואחרי התרחבות הצינור) משקף אובדן אנרגיה נעשית ברורה כאשר משווים את השינוי עם זה שמנבאת משוואת ברנולי - לפי עיקרון זה, הירידה במהירות הזורם מקושרת לעלייה גבוהה בהרבה בלחץ מאשר זה שבמקרה הזה (שבו יש אובדן מכנית).
דוגמאות > היצרות פתאומית של צינור

במקרה של היצרות פתאומית בקוטר הצינור, הזורם אינו מסוגל לעקוב אחרי הדופן, ולכן מגיע לחלק הצר יותר של הצינור כשמהירותו לא לגמרי אופקית. כתוצאה, שכבת הזורם שצמודה לדופן מתנתקת ממנה, מה שיוצר אזורי סירקולציה בכניסה לחלק הצינור הצר יותר. שפופרת הזרימה עוברת היצרות באזור הכניסה לחלק הצינור הצר, ולאחר מכן מתרחבת שוב ומכסה את מלוא שטח הצינור (ראו איור משמאל).
אין הרבה אובדן עומד בין חתך 1, לפני ההיצרות, לחתך 3, הונה קונטרקטה שבה הזרימה הראשית מוצרת במידה מרבית. אבל יש הפסדים משמעותיים בהתרחבות הזרימה מחתך 3 לחתך 2. הפסדי העומד הללו ניתנים לחישוב דרך משוואת בורדה-קרנו, זאת באמצעות שימוש במקדם ההיצרות μ:
כאשר A3 שטח החתך באזור ההיצרות המרבית של הזרימה הראשית (חתך 3), ו-A2 שטח החתך של חלקו הצר של הצינור. מכיוון ש-A3 ≤ A2, מקדם ההיצרות קטן מאחד: μ ≤ 1. כמו במקרה הקודם שטופל ישנו שימור מסה, כך שהספיקה הנפחית בשלושת החתכים קבועה (בעבור צפיפות זורם קבועה ρ):
כאשר v1, v2 ו-v3 הן מהירויות הזרימה הממוצעות בחתכים המתאימים. לפיכך, בהתאם למשוואת בורדה-קרנו (עם מקדם אובדן ξ=1), אובדן האנרגיה ליחידת נפח זורם ΔE הוא:
אובדן העומד הכולל המתאים ΔH ניתן לחישוב באמצעות הקשר (ΔH = ΔE/(ρg.
לפי מדידות של יוליוס וייסבאך (Julius Weisbach), מקדם ההיצרות בעבור היצרות בסמוך לפינה חדה הוא בקירוב :
גזירת המשוואה ממשוואת שימור התנע בעבור התרחבות פתאומית

בעבור התרחבות פתאומית בצינור, משוואת בורדה-קרנו ניתנת לגזירה משימור המסה והתנע של הזרימה. שטף התנע S (של רכיב התנע של הזורם המקביל לציר הצינור) דרך חתך בשטח A הוא - לפי משוואות אוילר:
נתייחס לשימור המסה והתנע עבור נפח בקרה התחום על ידי חתך 1 ממש לפני ההתרחבות, חתך 2 במורד הזרם שבו הזורם נצמד מחדש לדופן הצינור (אחרי ההפרדה שלו באזור ההתרחבות), ודופן הצינור. נפח הבקרה קולט תנע בסך S1 עקב הזרם הנכנס אליו ומאבד תנע בסך S2 עקב הזרם היוצא ממנו. חוץ מכך, ישנה גם התרומה של הכוח F הנגרם מלחץ התגובה שמפעילה דופן ההתרחבות על הזורם (מדובר על חלק הצינור הניצב לצירו):
כשמסכמים את התרומות, משוואת מאזן התנע בעבור נפח הבקרה בין החתכים 1 ו-2 נותנת:
S_{1}-S_{2}+F=A_{1}\,\left(\rho \,v_{1}^{2}+p_{1}\right)-A_{2}\,\left(\rho \,v_{2}^{2}+p_{2}\right)+(A_{2}-A_{1})\,p_{1}=0.
מכיוון שעקב שימור המסה מתקיים ρ A1 v1 = ρ A2 v2, נקבל:
\Delta p=p_{1}-p_{2}=-\rho \,\left({\frac {A_{1}}{A_{2}}}\,v_{1}^{2}-v_{2}^{2}\right)=-\rho \,{\frac {A_{1}}{A_{2}}}\,\left(1-{\frac {A_{1}}{A_{2}}}\right)\,v_{1}^{2},
בהתאמה עם נפילת הלחץ Δp בדוגמה לעיל. אובדן האנרגיה המכנית ΔE הוא:
{\begin{aligned}\Delta E&=\left(p_{1}+{\tfrac {1}{2}}\,\rho \,v_{1}^{2}\right)-\left(p_{2}+{\tfrac {1}{2}}\,\rho \,v_{2}^{2}\right)=\Delta p+{\tfrac {1}{2}}\,\rho \,\left(v_{1}^{2}-v_{2}^{2}\right)\\&=-\rho \,v_{2}\,\left(v_{1}-v_{2}\right)+{\tfrac {1}{2}}\,\rho \,\left(v_{1}^{2}-v_{2}^{2}\right)={\tfrac {1}{2}}\,\rho \,\left(v_{1}^{2}-2\,v_{1}\,v_{2}+v_{2}^{2}\right)\\&={\tfrac {1}{2}}\,\rho \,\left(v_{1}-v_{2}\right)^{2},\end{aligned}}
תוצאה זאת היא משוואת בורדה-קרנו (עם ξ = 1).
הערות שוליים

↑  Chanson (2004), p. 22.
↑  Oertel, Herbert; Prandtl, Ludwig; Böhle, M.; Mayes, Katherine (2004), Prandtl's Essentials of Fluid Mechanics, Springer, ISBN 0-387-40437-6. See pp. 163–165.
התרחבות זרימה פתאומית.
זרימה דרך היצרות פתאומית בקוטר הצינור.
נורהאצ'י, קיסר צ'ינג

דיוקן מאנצ'ורי של נורהאצ'י בעת שלטונו על שושלת ג'ין המאוחרת
נורהאצ'י (במנדרינית: 努尔哈赤 ‏; 8 באפריל 1559 - 30 בספטמבר 1626) (במאנצ'ורית: ᠨᡠᡵᡤᠠᠴᡳ), לפי ספירת הצ'ינג, היה למעשה קיסר סין הראשון משושלת צ'ינג לבית האייסין גיורו אותו הוא ייסד כמו כן גם את שושלת ג'ין המאוחרת בתור החאן של כל המאנצ'ורים. הוא החל מלחמות על שלטון סין נגד שושלת מינג ושלט על שושלת ג'ין המאוחרת משנת ייסודה בידיו ב-1616 ועד מותו. לאחר מותו בנו הואנג טאיג'י הקים את שושלת צ'ינג וקרא לאביו כקיסר הראשון של צ'ינג אף על פי שמעולם לא היה עונד התואר בכל מהלך חייו. למעשה עד היום הוא נחשב לסמל הייצור הקדום של המדינה המאנצ'ורית הראשונה אי פעם.
שנותיו הראשונות

נורהאצ'י נולד ב-8 באפריל 1559. בהיותו בן שבט גיורו משבט נהר סקסוהו, נארוהצ'י בנוסף טען ירושה ממנטמו, ראש המשרד של הג'ורצ'ן (המאנצ'ורים) שחי כמאתיים שנה לפני כן. הצעיר גדל כחייל במשק ביתו של גנרל שושלת מינג לי צ'נגליאנג בפושון, שם למד ניב סיני, ככל הנראה קווינה, הניב הרשמי של בתי המשפט. נורהאצ'י קרא את הרומנים הסיניים רומנטיקה של שלוש הממלכות ושולי המים ולמד את כל מה שידע על אסטרטגיות צבאיות ופוליטיות סיניות מהן. הוא כינה את חמולתו אייסין גיורו בסביבות שנת 1612, זמן קצר לפני שעלה רשמית על כס המלוכה כחאן של שושלת ג'ין המאוחרת. בשנת 1582 נהרגו אביו של נורהאצ'י טקסי וסבו גיוקאנגה בהתקפה על גור (כפר במחוז האוטונומי שינבין מנצ'ו) על ידי מפקד יריץ יורקן, ניקאן ווילאן ("ניקאן ווילן" פירושו "מזכיר האן הסיני" בשפה הג'ורצ'ן כך על פי כמה היסטוריונים.) כשהוא מוביל בעזרת לי צ'נגליאנג. בשנה שלאחר מכן החל נורהאצ'י לאחד את השבטים הג'ורצ'נים סביב אזורו.
בשנת 1584, כשנורהאצ'י היה בן 25, הוא תקף את ניקאן ווילן בטורון (כיום גם ידוע בתור כפר בסינבין) כדי לנקום את מותם של אביו וסבו, שלדבריהם לא הותירו לו רק שלוש עשרה חליפות שריון. ניקן וואילאן נמלט משם לארהון, אותו תקף נורהאצ'י שוב בשנת 1587. ניקאן ווילן נמלט הפעם לשטחו של לי צ'נגליאנג. מאוחר יותר, כדרך לבנות מערכת יחסים, לי מסר את ניקאן וויילן לנורהאצ'י, שערף את ראשו בצורה אישית ומידית. תחילה היה בתמיכתו של לי, אבל נורהאצ'י בהדרגה גבר את כוחו בשנים שלאחר מכן.
איחוד שבטי הג'ורצ'ן

בשנת 1593 קרא שבט יהא לקואליציה של תשעה שבטים: האדה, עולא, חיפה, מונגולים מג'ורצ'ן, סיבה, גוואלקה, ג'וסרי, ניין והיו עצמם מאוחדים להתקיף את הכוח של נורהאצ'י ולמנוע מכוח חדש לעלות. הקואליציה הובסה בקרב על גור ונורהאצ'י עלה כמנצח. בשנים 1599–1618 יצא נורהאצ'י למערכה נגד ארבעת שבטי חולון. הוא החל בתקיפת ההאדא בשנת 1599 וכיבושם בשנת 1603. ואז בשנת 1607, נכבש חיפה גם עם מותו של ביילנד ביינדרי שלה, ואחריו משלחת נגד עולא והזוהר ביוג'אנאי בשנת 1613, ולבסוף יהא ובייל שלה. גינטאיסי בקרב על סרחו בשנת 1619. בשנת 1599 נורהאצ'י נתן לשניים מתרגמיו, ארדי באקסי ('מורה תכשיט' במונגולית) ודאהי ג'ארג'י, את המשימה ליצור אלף-בית מנצ'ו על ידי התאמת התסריט המונגולי. בשנת 1606 הוענק לו המונגולים התואר קונדולון חאן. בקרב על סארהו הביס נורהאצ'י מתקפה סינית בעלת ארבע-שיני כוח שנועדה לכבוש את בירתו האטו עלא על ידי ריכוז כוחותיו בטור אחד בכל פעם. בשנת 1616 הכריז נורהאצ'י על עצמו כחאן והקים את שושלת ג'ין (אייסין גיורו), המכונה לעיתים קרובות ג'ין המאוחרת בהתייחס למורשת שושלת ג'ורן ג'ין הקדומה במאה ה-12. הוא בנה ארמון במוקדן (שן יאנג של ימינו, ליאונינג). "ג'ין המאוחרת" שונתה ל"צ'ינג "על ידי בנו הואנג טאיג'י לאחר מותו בשנת 1626, אולם בדרך כלל מכונה נורהאצ'י כמייסד שושלת צ'ינג. על מנת לסייע בממשל המאורגן שזה עתה נוצר, מונו חמישה מחבריו הנאמנים כמועצותיו הראשיות אנפיאנגג, עידו, חוראן, פיוגדון והוהורי. נורהאצ'י כבש את ליאונינג בשנת 1621 והפך אותה לבירת האימפריה שלו עד 1625. רק לאחר שהפך לחאן, הוא איחד לבסוף את האולא (שבט הקונסורטה שלו ליידי אבהאי, שהוזכר להלן) ואת יהה, שבט חברתו המונגו ג'ורג'ר.
נורהאצ'י בחר להדגיש באופן שונה את ההבדלים או את קווי הדמיון באורח החיים עם עמים אחרים כמו המונגולים מסיבות פוליטיות. נוראצ'י אמר למונגולים כי
"שפות הסינים והקוריאנים שונות, אך לבושם ואורח חייהם זהים. זהה גם לנו מנצ'ורים (ג'ורצ'ן) ומונגולים. השפות שלנו שונות, אבל הבגדים שלנו אורח החיים זהה. אתם המונגולים מגדלים בעלי חיים, אוכלים בשר ולובשים קליפות. אנשים עד השדות וחיים על תבואה. שנינו לא מדינה אחת ויש לנו שפות שונות."
מאוחר יותר נורהאצ'י ציין כי הקשר עם המונגולים אינו מבוסס בשום תרבות משותפת אמיתית, אלא זה היה מסיבות פרגמטיות של "אופורטוניזם הדדי". כאשר הארגונים התארגנו מחדש על ידי נורהאצ'י לשמונה באנרים, חמולות מנצ'וריות רבות נוצרו באופן מלאכותי כקבוצה של אנשים שאינם קשורים ייסדה שבט מנצ'ו חדש (mukun) באמצעות שם מקור גאוגרפי כמו טופון לשם ההילה שלהם (שם השבט). אי סדרים במוצאי שבט ג'ורצ'ן ומאנצ'ו הביאו לכך שהצ'ינג ניסה לתעד ולשיטוט את יצירת ההיסטוריות עבור שבט מנצ'ו, כולל ייצור אגדה שלמה סביב מקור שבט אייסין גיורו על ידי לקיחת מיתולוגיה מצפון-מזרח.
תחילת מלחמת מינג צ'ינג

בשנת 1618, הזמין נורהאצ'י מסמך שכותרתו שבעת התלונות בהן מנה שבע בעיות עם שלטון מינג והחל למרוד בשליטת שושלת מינג. רוב התלונות עסקו בסכסוכים נגד שבט יהא, ובמינג לטובה של יהא. נורהאצ'י הוביל התקשרויות מוצלחות רבות נגד הסינים של מינג, הקוריאנים, המונגולים ומשבטי יורצ'ן אחרים, והרחיבו מאוד את השטח שבשליטתו. בירות המדינה הראשונות שהוקמו על ידי נורהאצ'י היו פה אלה והטו אלה האן הסיני השתתף בבניית הטו אלה, בירת מדינת נורהאצ'י החדשה. עריקים מהצד של המינג מילאו תפקיד מסיבי בכיבוש צ'ינג של המינג. אלופי מינג שערקו למנצ'ורים היו נשואים לעיתים קרובות לנשים משבט אייסין גיורו ואילו עריקות בדרגה התחתונה קיבלו נשים מנצ'ו לא-קיסריות כרעיות. נורחאצ'י סידר נישואים בין אחת מנכדותיו לגנרל מינג לי יונגנגפנג (李永芳) לאחר שלי הכניעה את פושון בליאונינג למנצ'וס בשנת 1618 כתוצאה מקרב פושון. בתו של נורהאצ'י הייתה נשואה ללי יונגפנג. הצאצאים של לי קיבלו את הכותרת "אדונים של המחלקה השלישית". לי יונגפנג היה סבא רבא הגדול של לי שיאו. אסיר המלחמה האן, גונג ז'נגלו (אונוי), מונה להנחות את בניו של נורהאצ'י וקיבל מתנות של עבדים, נשים ומקום מגורים מנורהאצ'י לאחר שנורהאצ'י דחה הצעות תשלום לשחרורו לקרובי משפחתו. נורהאצ'י התייחס לבני ההאן בליאודונג באופן שונה על פי כמה גרגרים חקלאים שהיו להם, אלה עם פחות מ-5 עד 7 חטאים טופלו כמו פטפט בעוד אלה עם יותר מכמות זו זכו לתגמולים ברכוש. בגלל מרד של האן בליאודונג בשנת 1623, נורהאצ'י, שנתן בעבר ויתורים לנתיני האן הכבושים בליאודונג, פנה נגדם והורה שלא יהיה יותר מהימן עליהם והחליט נגדם מדיניות והרג מפלים, תוך שהוא מורה על האן שהתבוללו לג'ורצ'ן (בג'ילין) לפני 1619 התייחסו באותה מידה כמו שהיו לג'ורצ'נים ולא כמו האן הנכבש בליאודונג. עד מאי 1621 כבש נורהאצ'י את הערים ליאויאנג ושניאנג. באפריל 1625 הוא ייעד את שניאנג לעיר הבירה החדשה, שתחזיק במעמד זה עד לכיבוש צ'ינג של המינג בשנת 1644.
לבסוף בשנת 1626, ספג נורהאצ'י את התבוסה הצבאית הרצינית הראשונה בחייו בידי גנרל מינג יואן צ'ונג-ואן. נורהאצ'י נפצע על ידי התותחים תוצרת פורטוגזית בצבא יואן בקרב על נינגיואן. הוא לא הצליח להתאושש פיזית או נפשית, הוא נפטר יומיים לאחר מכן מפצעיו במבצר אייג'י (靉 雞 堡; בכפר דאיידג'ינבו של ימינו, מחוז דיג'יה, מחוז יוהונג, שניאנג) ב-30 בספטמבר בגיל 67. קברו, פו מאוזוליאום (סינית: 福 陵; pinyin: Fúlíng), ממוקם ממזרח לשן יאנג.
תחילת מלחמת מינג צ'ינג > תרגום כתבים

התרגומים הראשונים של מנצ'ו ליצירות סיניות היו שש התורות הסודיות (六韜), סושו 素 書, ושלוש אסטרטגיות של הואנג שיגונג (三 略), כל הטקסטים הצבאיים הסיניים שהוקדשו לאמנויות המלחמה בגלל האינטרסים של מנצ'ו בנושא, כמו יצירתו של סון-דזו, "אמנות המלחמה". הטקסטים הקשורים לצבא שתורגמו למאנצ'ו מסינית תורגמו על ידי דהאי. תרגומי מנצ'ו לטקסטים סיניים כללו את קוד העונשין של מינג וטקסטים צבאיים בוצעו על ידי דהאי. תרגומים אלה התבקשו על ידי נורהאצ'י. הטקסט הצבאי וווזי תורגם למאנצ'ו יחד עם אמנות המלחמה. ההיסטוריה הסינית, החוק הסיני ותיאוריה צבאית סינית טקסטים קלאסיים תורגמו למאנצ'ו בתקופת שלטונו של הונג טאיג'י במוקדן (כיום שן יאנג), כאשר המנצ'ורים שמו משמעות לטקסטים סיניים צבאיים וממשליים. תרגום מאנצ'ו נעשה לרומן הנושא את נושא הצבא רומנטיקה של שלוש הממלכות. ספרות סינית, תיאוריה צבאית וטקסטים משפטיים תורגמו למאנצ'ו על ידי דהאי וארדי. התרגומים הוזמנו בשנת 1629. את התרגום לטקסטים הצבאיים סושו ושלוש אסטרטגיות של הואנג שיגונג והדה מינג הוידיאן (大 明 會 典) שנעשה על ידי דהאי הוזמן על ידי נורהאצ'י. אמנם בעיקר היו הנחיות מנהליות ואתיות שהרכיבו את מרבית שלוש האסטרטגיות של הואנג שיגונג והסושו, אך אכן המדע הצבאי נמצא בשש התורות הסודיות, ומדריכים צבאיים סיניים תורגמו בשקיקה על ידי המנצ'וס. הם נמשכו גם לתכנים הצבאיים ברומנטיקה של שלוש הממלכות, וזו הסיבה שהיא תורגמה. אמנות המלחמה תורגמה למאנצ'ו כ-ᠴᠣᠣᡥᠠᡳ
ᠪᠠᡳᡨᠠ
ᠪᡝ
ᡤᡳᠰᡠᡵᡝᠩᡤᡝ אבקאי: baita be gisurengge,Möllendorff: baita be gisurengge, שיח על אמנות המלחמה. תרגום מאנצ'ו אחר מאוחר יותר נעשה על ידי האייסין גיורו שיינג.
מורשת

בין התרומות המתמשכות ביותר שנורהאצ'י עזב את צאצאיו היה הקמת שמונה הבאנרים, שבסופו של דבר יהוו את עמוד השדרה של הצבא ששלט באימפריה של צ'ינג. מעמדם של הבאנרים לא השתנה הרבה במהלך חיי חייו של נוראצ'י, וגם לא בימי שלטונו לאחר מכן, שנותר ברובו בשליטת משפחת המלוכה. שני האנרים הצהובים המובחרים היו תחת שליטת נורהאצ'י בעקביות. שני הבאנרים הכחולים נשלטו על ידי אחיו של נורהאצ'י סורהאצ'י עד שמת, ובנקודה זו נמסרו הכרזות הכחולות לשני בניהם של סורהאצ'י, צ'יורהלה ואמין. בנו הבכור של נורהאצ'י, קואיין, שלט על הכרזה הלבנה במשך מרבית שלטונו של אביו עד שמרד. ואז הבאנר הלבן של הגבול ניתן לנכדו של נורהאצ'י והלבן המישור ניתן לבנו השמיני ויורשו, הואנג טאיג'י. עם זאת, בסוף שלטונו של נורהאצ'י, הואנג טאיג'י שלט בשני האנרים הלבנים. בסופו של דבר, הבאנר האדום ניהל על ידי בנו השני של נוראצ'י, דייסן. בהמשך שלטונו של נוראצ'י, הועבר הבאנר האדום הגבול לבנו. דייסן ובנו ימשיכו להחזיק את שני הבאנרים האדומים עד סוף שלטונו של הואנג טאיג'י.
הפרטים על הירושה של הואנג טאיג'י כחאן של שושלת ג'ין המאוחרת אינם ברורים. כאשר נפטר בסוף שנת 1626, נורהאצ'י לא מינה יורש; במקום זאת הוא עודד את בניו לשלוט במכללה. שלושה מבניו ואחיינו היו "ארבעת העטורים הבכירים": דאיסאן (בן 43), אמין (בנו של אחיו של נוראצ'י סוּרַאצ'י; 40 או 41), מנגגלשטאי (38 או 39), והונג טאיג'י עצמו (33). למחרת מותו של נורהאצ'י, הם הכריחו את אשתו הראשית ליידי אבהאי (1590–1626) - אשר ילדה לו שלושה בנים: אג'י, דורגון ודודו - להתאבד כדי ללוות אותו במוות. מחווה זו גרמה לחלק מההיסטוריונים לחשוד כי נורהאצ'י למעשה כינה את דורגון בן החמש עשרה כממשיך דרכו, עם דייסן כעוצר. בכך שאילצו את אמו של דורגון להרוג את עצמה, הנסיכים הוציאו בסיס חזק של תמיכה בדורגון. הסיבה לתככים שכאלו הייתה הכרחית היא שנורהאצ'י השאיר את שני האנרים הצהובים העילית לדורגון ודודו, שהיו בניהם של ליידי אבהאי. הונג טאיג'י החליף שליטה על שני הבאנרים הלבנים שלו בזו של שני הבאנרים הצהובים, והעביר את השפעתם וכוחם מאחיו הצעירים אל עצמו.
חיילים מאנצ'ורים מתאמנים בעוד הם נצפים בידי נורהאצ'י
קרב נינגיואן בו נורהאצ'י נפצע בצד גופו מפגז של תותח פורטוגזי
נארה (קבוצה אתנית)

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 95,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 אריתריאה אריתריאה 95,000
 שפות
 נארה
 דת
 אסלאם · אנימיזם
 קבוצות אתניות קשורות
  עמים נילוטים
 
נארה היא קבוצה אתנית נילוטית החיה בדרום-מערב אריתריאה והמונה כ-1% מאוכלוסייתה ואחת מהקבוצות העתיקות ביותר באריתריאה. השם ההיסטורי לקבוצה הוא הכינוי החבשי "ברייה" המגיע משמו של אחד משבטי הנארה. החבשים השתמשו בבני השבט כעבדים כפי שעשו לשאר עמי השנקלה עד אשר המילה ברייה הפכה להיות לא לפני המאה ה-17 כפירוש ומקבילה למילה "עבד", כיום המילה ברייה היא כינוי גנאי.
הסברה היא שלנארה ולקונמה ישנו מוצא משותף. לפי המסורת החבשית הם התושבים המקורים של חבש אשר נושלו מאוחר יותר על ידי העמים הכושים והשמיים ומקורם אינו ידוע.
הנארה מזוהים בכתבי הגאוגרפים מהיוונים והרומיים בשמות מאגבררי ואדיברי אשר אוכלים בשר פילים. לפי ההשערה שמו של נהר העטברה (במקור עסטברוס) הוא מצירוף המילים "עסט" (נהר) ו"ברוס" (ברייה) ומכאן נהר הברייה. האזכור הראשון של הנארה תחת השם ברייה בכתובות אקסומיות הוא מהמאה ה-4 מתקופתו של עזנה.
כיום הנארה הם ברובם מוסלמים וחלקם עדיין שומר על דתם המקורית. שפתם היא הנארה שהיא שפה נילו-סהרית.