stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסגת בימברי

| --- | --- |

פסגת בימברי המושלגת
 מידע כללי
 גובה:  1,912 מטר
 מדינה:  אוסטרליה 
 מיקום:  טריטוריית הבירה האוסטרלית / ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
 רכס הרים:  האלפים האוסטרליים
 מסלול ההעפלה הקל:  הליכה
 קואורדינטות:  35°39′39″S 148°47′21″E﻿ / ﻿35.660833°S 148.789167°E﻿ / -35.660833; 148.789167
  (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןפסגת בימברי(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןפסגת בימברי(למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית רגילה) פסגת בימברי(למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית מוגדלת) פסגת בימברי
 
פסגת בימברי (באנגלית: Bimberi Peak) או הר בימברי (באנגלית: Mount Bimberi) הוא הר באלפים האוסטרליים, הגבוה בהרי טריטוריית הבירה האוסטרלית, אחת מטריטוריות אוסטרליה. גובה הפסגה 1,912 מטרים.
הפסגה ממוקמת על קו הגבול בין הטריטוריה לבין המדינה ניו סאות' ויילס.
הפסגה היא שמורת טבע המחולקת בין המדינות. בניו סאות' ויילס ממוקמת הפסגה בפארק הלאומי קוסיוזקו, ובטריטוריה ממוקמת הפסגה בפארק הלאומי נמדג'י.
מסלול הליכה מוביל לפסגה, כשמצידה המזרחי מוביל המסלול מטריטוריית הבירה, ומצידה המערבי מוביל המסלול מניו סאות' ויילס.
בחודשי החורף הפסגה מושלגת.
פארק טדי

| --- | --- |

פארק טדי וברקע חומות ירושלים
 מידע כללי
 על שם:  טדי קולק 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°46′32″N 35°13′34″E﻿ / ﻿31.775555555556°N 35.22625°E﻿ / 31.775555555556; 35.22625
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) פארק טדי(למפת ירושלים העתיקה רגילה) פארק טדי(למפת ירושלים רגילה) פארק טדי(למפת ירושלים מוגדלת) פארק טדי
 
פארק טדי הוא פארק עירוני בירושלים המוקדש לזכרו של ראש עיריית ירושלים לשעבר משנת 1965-1993, טדי קולק.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בראשית שנות ה-2000 החליטה עיריית ירושלים על בניית פארק על שם טדי קולק. העבודות על הפארק ארכו זמן רב בשל התנגדויות מצד תושבי כפר דוד וסוחרי חוצות היוצר. כפשרה לא נבנו בפארק חנויות ואמפיתיאטרון שהיוו את עיקר ההתנגדות.
במהלך העבודות להקמת הפארק נמצאו במקום שרידים ארכאולוגיים ושרידים משכונת ג'ורת אל-ענב מתקופת היציאה מן החומות ששולבו בתוך הפארק.
הקרן לירושלים, בהובלתו של משה פוגל גייסו את המשאבים לטובת הפרויקט, מה שאיפשר את מימושו על אף הקשיים הרבים שנתקלו בהם במהלך הדרך.
הפארק נפתח לציבור ב-2 במאי 2013.
הפארק

הפארק ממוקם בחלקו הצפוני של גיא בן הינום בין חומות העיר במזרח, מתחם חוצות היוצר בדרום, שדרות ממילא בצפון וכפר דוד במערב. שטח הפארק הוא כשבעה דונם והוא מתחבר לפארקים הקיימים באזור ובתוכם סובב חומות ירושלים.
האלמנט הבולט בו הוא מזרקה גדולה. המזרקה תוכננה על ידי חברת JML מברצלונה והיא כוללת 256 זרנוקי מים וכ-1,500 גופי תאורה. בכל שעתיים עגולות מתקיים מופע של המזרקה למשך כעשרים דקות ופעמיים ביום, בשעות הערב המאוחרות, מתנהל מופע ארוך יותר המשלב גם תאורה ומוזיקה. לאורך השבילים בפארק קיימים קירות אבן המספרים על תחנות בחייו של קולק. אלמנטים נוספים הקיימים בפארק הם: שעון שמש בתכנון מתי גרינברג, ותעלת מים מדורגת.
פיל ג'ונסון

| --- | --- |
 לידה:  6 בספטמבר 1941 (בן 83) גרייס, איידהו, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן
 גובה:  1.96 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של ובר אוניברסיטת המדינה של יוטה
 קבוצות כמאמן
 1964–1968 1968–1971 1971–1973 1973–1978 1979–1982 1982–1984 1984–1987 1987–1988 1988–2011:  אוניברסיטת המדינה של ובר (עוזר) אוניברסיטת המדינה של ובר שיקגו בולס (עוזר) קנזס סיטי קינגס שיקגו בולס (עוזר) יוטה ג'אז (עוזר) קנזס סיטי/סקרמנטו קינגס סקרמנטו קינגס (עוזר) יוטה ג'אז (עוזר)
 הישגים כמאמן
 מאמן השנה ב-NBA‏ (1975)
פיליפ דונלד "פיל" ג'ונסון (באנגלית: Philip Donald "Phil" Johnson; נולד ב-6 בספטמבר 1941) היה בעברו מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן בליגת המכללות האמריקאית ובליגת ה-NBA בין השנים 1964–2011.
קריירת מכללות

ג'ונסון נולד וגדל בעיר גרייס שבאיידהו. בשנת 1959 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של ובר ("ובר סטייט") אשר בעיר אוגדן, יוטה, ולאחר שנתיים עבר ללמוד באוניברסיטת המדינה של יוטה ("יוטה סטייט"). בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל עמה לטורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה והשלישית בתולדותיה, בהתאמה. בשתי העונות רשם ממוצעים של 10.7 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק, מעמדת הסמול פורוורד.
קריירת אימון > בליגת המכללות

בשנת 1964 החל ג'ונסון לשמש כעוזר מאמן בקבוצת "ובר סטייט", תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל דיק מוטה. בעונת 1967/1968 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות המכללות, אולם הודחה בסיבוב הראשון על ידי אוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו, בה שיחק סם לייסי.
בקיץ 1968 מונה ג'ונסון למאמן הראשי של ובר סטייט במקומו של מוטה, אשר הפך למאמן שיקגו בולס. בכל שלוש עונותיו בתפקיד העפילה הקבוצה לטורניר האליפות, ולאורך התקופה העמידה מאזן כולל של 68 ניצחונות ו-16 הפסדים (81.0%).
קריירת אימון > בליגת ה-NBA

בשנת 1971 הצטרף ג'ונסון לצוות האימון של מוטה בשיקגו בולס, בה בלטו השחקנים בוב לאב, צ'ט ווקר וג'רי סלואן.
בנובמבר 1973 החליף את בוב קוזי כמאמן הראשי של קנזס סיטי קינגס, אשר עמדה על מאזן שלילי 6–19. עד לסיום עונת 1973/1974 הציגה הקבוצה שיפור משמעותי תחת ג'ונסון, אך נותרה מחוץ לשלב הפלייאוף עם מאזן כולל 33–49. בעונה העוקבת הובילו את הקבוצה נייט ארצ'יבלד, ג'ימי ווקר וסם לייסי למאזן חיובי 44–38, והקינגס העפילו לפלייאוף ה-NBA לאחר היעדרות של 7 שנים. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הפסידה קנזס סיטי מול הבולס של דיק מוטה, בתוצאה 2–4. בסיום אותה עונה זכה ג'ונסון בפרס מאמן השנה ב-NBA. בעונות 1976–1977 רשמו הקינגס מאזן כולל של 71 ניצחונות ו-93 הפסדים, ולאחר שפתחו את עונת 1977/1978 עם מאזן שלילי 13–24, פוטר ג'ונסון מתפקידו.
בין השנים 1979–1982 חזר לשמש כעוזר מאמן בשיקגו בולס, הפעם תחת המאמן ג'רי סלואן. בפברואר 1982 שימש כמאמן הראשי של הבולס למשחק אחד, בין פיטוריו של סלואן לבין מינויו של רוד ת'ורן כמאמן הקבוע של הקבוצה.
לקראת עונת 1982/1983 מונה לעוזר מאמן יוטה ג'אז, תחת פרנק ליידן, ונשאר בתפקיד במשך כשנתיים.
בנובמבר 1984 חזר לאמן את קנזס סיטי קינגס, כאשר מונה למחליפו של ג'ק מקיני. תחת ג'ונסון העמידה הקבוצה מאזן שלילי 30–43, והיא סיימה את העונה במקום התשיעי במערב עם מאזן 31–51. לקראת העונה הבאה עבר המועדון לסקרמנטו, קליפורניה, ושינה את שמו ל"סקרמנטו קינגס". בעונת 1985/1986 העפילו הקינגס לפלייאוף מהמקום השביעי במערב, על אף שסיימו עם מאזן שלילי 37–45. בפברואר 1987, לאחר שפתח את עונת 1986/1987 עם 14 ניצחונות ב-46 משחקים, פוטר ג'ונסון מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו ג'רי ריינולדס.
בין השנים 1988–2011 שימש כעוזר מאמן ביוטה ג'אז, תחת ג'רי סלואן. לאורך התקופה רשמו הג'אז מאזן כולל של 1,221 ניצחונות ו-803 הפסדים, והעפילו פעמיים לגמר ה-NBA בעונות 1997 ו-1998.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות המשחק של ג'ונסון בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  היכל התהילה של יוטה סטייט, מחזור 2016, באתר האוניברסיטה, 22 בפברואר 2016
↑  סטטיסטיקות האימון של ג'ונסון בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  ביוגרפיה של ג'ונסון, באתר ה-NBA
↑  סקרמנטו מפטרת את ג'ונסון, באתר sun-sentinel.com,‏ 10 בפברואר 1987
↑  סטטיסטיקות האימון של ג'ונסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
פיודור טולסטוי

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1783 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 באפריל 1873 (בגיל 90) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לזרב  בסנקט פטרבורג במתחם המנזר אלכסנדר נבסקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1806)  Jesuit College in Polotsk (1796)  בית הספר לקציני צי (1802) 
 תקופת הפעילות:  1803–1873 (כ־70 שנה) 
 בן או בת זוג:  אנסטסיה טולסטויה  אנה פיודורובנה דודינה (1810–1835) 
 צאצאים:  אקטרינה יונג, מריה קמינסקיה 
 
פיודור טולסטוי (ברוסית: Фёдор Толстой;‏ 21 בפברואר 1783 – 25 באפריל 1873) היה אמן רוסי שכיהן כסגן נשיא האקדמיה הקיסרית לאמנויות במשך ארבעים שנה (1828–1868). יצירותיו - תבליטי שעווה, צבעי מים, מדליונים וצלליות - מתייחדים בקלאסיקה חסכונית.
ביוגרפיה

פיודור טולסטוי הגיע ממשפחת טולסטוי. אביו הרוזן פיוטר אנדרייביץ' טולסטוי, ניהל את משרד אספקת מלחמה. טולסטוי החל לצייר מוקדם בהנחיית אמו, אליזבת בארבוט-דה-מרני. רישומיו הראשונים, המאוחסנים כיום בגלריית טרטיאקוב, נוצרו כשהיה בן 4. בגיל תשע הלך לאומנה של בן דודו העשיר והמשפיע, הרוזן פיוטר אלכסנדרוביץ' טולסטוי.
שנה לאחר מכן, פיודור נכנס לקולג' הישועי בפולאצק, שם הוא למד ציור ומדעים. עם עלייתו לכס המלכות, הצאר פאבל הראשון זימן את פיוטר טולסטוי לסנקט פטרבורג, ופיודור חזר להוריו. במקביל, אביו פוטר, ומצב המשפחה הידרדר.
מיוני 1798 עד יוני 1802, התחנך פיודור בחיל הצוערים הימיים. לאחר שסיים, הוא המשיך את השכלתו בהנחיית מדענים מפורסמים. הוא למד מתמטיקה, אסטרונומיה, כלכלה פוליטית, זואולוגיה, ארכאולוגיה ונומיסמטיקה. הוא גם למד באקדמיה לרכיבה, והפך לפרש.
בתקופה זו, ללא כל הדרכה, הוא צייר טבע דומם, פורטרטים ונופים. לאחר שאביו הראה לו מדליה המתארת את נפוליאון בונפרטה, הוא התחיל ללמוד את אמנות יצירת המדליות. טולסטוי ביקר בשיעורי האמנות הפלסטית של האקדמיה הקיסרית לאמנויות. אחד ממוריו היה צייר הדיוקנאות הרוסי האופנתי ביותר באותה תקופה, אורסט קיפרנסקי.
בשנת 1804 מונה פיודור טולסטוי כמזכיר האדמירל פאבל צ'יצ'אגוב, ונאלץ לפרוש. משנת 1806 עבד במוזיאון הארמיטאז'. בשנת 1806 הוא צייר את "אלכסנדר ממקדון והרופא פיליפוס", את "פסק הדין של פריז", את "עבודת הרקולס" וכו'. עבור תבליט השעווה שלו, "כניסת הניצחון של אלכסנדר ממקדון לבבל" (1809, כיום במוזיאון הארמיטאז'), נבחר טולסטוי לחבר מכובד באקדמיה לאמנויות.
החל מ-23 בספטמבר 1810 הוא עבד במטבעת סנקט פטרבורג והפך למייסד עיצוב המדליות ברוסיה. לאחר קרב לייפציג, הוא החל בסדרה של עשרים וארבעה מדליונים, שהוקדשו לקרבות הגדולים של המלחמות הנפוליאוניות. המדליונים של טולסטוי זכו במוניטין רחב לא רק ברוסיה, אלא גם ברחבי אירופה. הוא נבחר כחבר כמעט בכל האקדמיות האירופיות לאמנויות יפות. בשנת 1861, הוא יצר את המדליה האחרונה שלו, שהוקדשה לשחרור הצמיתים.
בתחום הציור, טולסטוי התמחה בסצנות פנים, מלאות קווים סימטריים ופסלים נאו-קלאסיים. דיוקנו המשפחתי (1830) "מסגיר קסם רומנטי הן לפרטים פסיכולוגיים והן לעיצוב של התאורה, הפרספקטיבה והמסגרות".
ב-1816 הוא הפך למעורב בתחום הבונים החופשיים, ובסופו של דבר השתתף בארגון של בתי ספר מונטוריאליים, שנועדו להפיץ אוריינות. אף על פי שהיה מקורב לאבות המייסדים של האגודות הדקבריסטיות, טולסטוי לא השתתף במרד הבלתי מוצלח שלהן. ב-1826 הוא כתב שני חיבורים עבור ניקולאי הראשון, על מצבם המוסרי של חיילי רוסיה ועל מצבה של האימפריה הרוסית בהקשר לארגונה הפנימי, שבהן הציע שורה של רפורמות חקיקה, חברתיות ומס.
בשנת 1838 הלחין טולסטוי את הבלט "פעמוני רוח". הוא כתב את הליברית, ביצע סקיצות לתלבושות, וביותר משישים תמונות קבע את הכוריאוגרפיה. ב-1842 הוא חיבר בלט שני, המבוסס על מיתוס יווני, "אקו". אף אחד מהם לא זכה להצלחה.
בשנת 1843 נולדה בתו יקטרינה פיודורובנה טולסטוי. היא הפכה לציירת והתחתנה עם הרופא אדוארד יונגה.
אלכסנדר פושקין, ראה בטולסטוי את אחד מטובי האמנים הרוסים של זמנו והתייחס אליו ברומן שלו "יבגני אונייגין".
הערות שוליים

↑  Romanticism in National Context (ed. by Roy Porter, Mikulas Teich). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0-521-33913-8. Page 305.
↑  Софья Андреевна Толстая (4 February 2011). My Life. University of Ottawa Press. pp. 473
↑  Vladimir Nabokov. Eugene Onegin: A Novel in Verse: Commentary. Princeton University Press, 199
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301096705171  PLWABN: 9810651023605606  BIBSYS: 3091414  BnF: cb158962750 (data)  CiNii: DA13431887  GND: 100374522  ISNI: 0000 0001 1031 532X  LCCN: n85819504  LNB: 000042860  NKC: jo2002106515  NTA: 332856836  RERO: 02-A021747058  RKD: 77767  SELIBR: 223772  SUDOC: 061668354  ULAN: 500120669  VcBA: 495/264542  VIAF: 97140678   WorldCat (עם VIAF): 97140678
פנינייה כהה

| פנינייה כהה |
| --- | --- |
 פנינייה לבנת-חזה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פניניתיים
סוג:: פנינייה כהה
מינים
 A. meleagrides  A. niger
שם מדעי
 Agelastes ‏בונפרטה, 1850

פנינייה כהה (שם מדעי: Agelastes) היא סוג עוף ממשפחת הפניניתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה וכולל שני מינים. הפנינייה הכהה דומה לתרנגול הודו, אך שייכת למשפחה אחרת.
אורכן של הפניניות עד 45 סנטימטרים ולהן נוצות שחורות, כשבניגוד לפניניות אחרות, הן חסרות נקודות לבנות לאורך גופם. הם בעלות עור צוואר ועור פנים חשוף בצבעי אפור עד ורוד ובעלי נוצות חזה לבנות. הזנב והרגליים ארוכים ועוזרים לפניניות לרוץ מהר. הם מעופפות חלשות ועפות לעיתים רחוקות.
מיני הפניניות חיות ביערות שונים ובסוונות טרופיות. הן מתקבצות בקבוצות קטנות המלקטות מזון קטן מהקרקע.
מינים

פנינייה לבנת-חזה (Agelastes meleagrides)
פנינייה שחורה (Agelastes niger)
פדרו השני, קיסר ברזיל

דום פדרו השני, קיסר ברזיל (בפורטוגזית: Pedro II do Brasil; ‏2 בדצמבר 1825 – 5 בדצמבר 1891) היה הקיסר השני והאחרון של האימפריה הברזילאית. פדרו השני שלט בברזיל במשך 49 שנים, כשליט ליברלי ואהוד. שלטונו אופיין במעורבות נרחבת בפיתוח תעשייתי וכלכלי כמו גם בפוליטיקה היבשתית והשתתפות בסדרת מלחמות שהובילו לעליית סמכותה האזורית של ברזיל.
פדרו הנהיג לצד פיתוחים נרחבים של המדינה, כולל הבאת בשורת המהפכה התעשייתית, סדרת מלחמות שבהן הייתה מעורבת האימפריה הברזילאית לאורך שלטונו. תחילה השיגה ברזיל תחת הנהגתו הגמוניה בהשפעתה האזורית לאחר ניצחון במהלך מלחמת הפלטה נגד הקונפדרציה הארגנטינאית. מאוחר יותר הייתה ברזיל השותפה המרכזית בין בעלות הברית במהלך מלחמת הברית המשולשת נגד פרגוואי. לאחר המלחמה הייתה הקיסרות הברזילאית בשיא יוקרתה הבינלאומית והחלה צמיחה תעשייתית נרחבת שנמשכה עד לסוף שלטונו.
לקראת סוף שלטונו החלו להתערער מרכזי התמיכה של הקיסרות, אלו היו המגזר הדתי והכפרי. התמיכה של הכנסייה הקתולית התערערה לאחר משבר משפטי ופוליטי שסבב אודות התערבות במדיניות קבלת ההחלטות של הכנסייה. התמיכה של המגזר החקלאי והכפרי כולו התערערה לנוכח ביטול העבדות בברזיל עם חתימת חוק הזהב בידי איזבל, נסיכת ברזיל, בתו של פדרו השני. לאחר הדחתו בהפיכה צבאית בשנת 1889, והכתרתו של דאודורו דה פונסקה לנשיאה הראשון של ברזיל הסתיימה תקופת האימפריה הברזילאית והחלה תקופת הרפובליקה הישנה.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

פדרו השני נולד ב-2 בדצמבר 1825 בריו דה ז'ניירו, לאביו, פדרו הראשון לבית ברגנסה (בית המלוכה הפורטוגזי והברזילאי), לאחר שבזמן מלחמות נפוליאון עקר בית המלוכה הפורטוגזי מליסבון לריו דה ז'ניירו, וב-1822 הוכרז פדרו הראשון כקיסר ברזיל במסגרת הכרזת עצמאות ברזיל והקמתה של האימפריה הברזילאית. אמו של פדרו השני הייתה מריה לאופולדינה מאוסטריה, בתם של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות. פדרו השני היה לשליטה הראשון של ברזיל שנולד על אדמתה.
שמו ותוארו המלא של פדרו השני היה: ”פדרו אלקנטרה ז'ואאו קרלוס ליאופולדו סלבדור ביביאנו פרנסיסקו חאוויר דה פאולה לאוקדיו מיגל גבריאל רפאל גונזגה דה ברגנסה אי בורבון, קיסר חוקתי ומגן נצחי של ברזיל, בחסד האל והסכמתם פה אחד של בני האדם.”
ביוגרפיה > סוף המונרכיה

ב-15 בנובמבר 1889 הודח פדרו השני על ידי המנהיג הצבאי הפופולרי דאודורו דה פונסקה שהכריז על עצמו כנשיא ברזיל. לאירוע זה קדמה אפיזודה הידועה בשם הנשף באי הפיסקאלי. הנשף נערך בריו דה ז'ניירו ב-9 בנובמבר 1889, לכבוד קציני האנייה הצ'יליאנית "האדמירל קוקרן". הייתה זו המסיבה הגדולה האחרונה שערכה המונרכיה הברזילאית לפני ההכרזה על ברזיל כרפובליקה. למרבה האירוניה, על פי המסופר מיד עם הגעת המשפחה הקיסרית לנשף, התרחשה תקרית מביכה: מסופר כי בעת שנכנס דום פדרו השני, קיסר ברזיל, לאולם הנשף, הוא איבד את שיווי משקלו ומעד. כשהתאושש מהנפילה, קרא הקיסר בקול רם: "המונרך החליק, אך המונרכיה לא נפלה" (פורטוגזית - "O monarca escorregou, mas a monarquia não caiu").
אחד הפוליטיקאים, כשראה את הבנת הקיסר כי המדינה נעה לקראת רפובליקניזם, כתב: "לא הבחנתי בפני הקיסר ולו בסימן של טינה או כעס. דבריו, רגועים כרגיל, היו זהים בסוף כבהתחלה. בבוקר 15 בנובמבר התעוררה משפחת המלוכה כלואה בתוך הארמון. בעוד שרוב הנוכחים בארמון לא יכלו לישון בגלל לחץ מאירועי ההפיכה וקמו מוקדם, פדרו השני התעורר מאוחר ובילה את זמנו בשקט בקריאת כתבי עת מדעיים. התנהלות זאת של פדרו השני התבטאה לעיתים כקור רוח ולעיתים כאדישות. ביום ההפיכה יצאה דרישה מהכת הצבאית שהקיסר פדרו השני ידיח את נשיא מועצת השרים, הרוזן אורו פרטו ומספר שרים בממשלתו. ביום שלמחרת השתנתה הדרישה מצד הכת הצבאית אל המוסד הקיסרי, הכת השלטת הורתה על פדרו לבטל את מוסד הקיסרות רשמית ולהחליפו במוסד הנשיאות הברזילאית. לאחר מכן הממשלה החדשה (שהונהגה בידי הצבא) דרשה ממשפחת המלוכה לעזוב את ברזיל ולצאת לגלות באמצע הלילה של ה-16 לחודש במטרה לצמצם את מחאות ציבוריות נגד ההפיכה. למרות הדרמה שלאחר מכן, הקיסר המופרז עדיין "שמר על רוגע מכובד". במהלך אירועי ה-14 עד 16 בנובמבר, הקיסר לא עשה בשום שלב מאמץ לתפוס את היוזמה או להשתלט על המצב. אולם ההתנגדות למשטר הצבאי הייתה ככל הנראה חסרת תועלת מכיוון שלקיסר חסר גיבוי צבאי.
בראייה היסטורית הדבר המפתיע במהפכה שהפילה את המונרכיה היא לא שהיא הוצאה לפועל, אלא העובדה שבמהלכה היא נעשתה ללא כל התנגדות. כל הפלגים הפוליטיים תומכי המלוכה שקטו, כמו גם התמיכה הציבורית הגדולה בפדרו השני, שנותר נערץ בידי רבים ברחבי ברזיל. המשפחה הקיסרית הוגלתה ופדרו השני התיישב בצרפת. פדרו מת ב-5 בדצמבר 1891 בפריז. בטקס הלוויה הרשמי של פדרו השני היו נוכחים צירים מייצגים מכל אירופה ומעבר לה, כולל נציגים מהאימפריה העות'מאנית והאימפריה היפנית. בין הנוכחים היה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד והנסיך פיליפ, רוזן פריז. עצמותיו, ועצמותיה של אשתו, נלקחו לקבורה בברזיל ב-1922, וב-1939 הוטמנו בפטרופוליס, שהיה מעון הקיץ של המשפחה הקיסרית.
מורשת

פדרו השני היה ליברל, תומך הדמוקרטיה והומניסט בדעותיו. הוא עקב אחר סדר ערכים אותו רשם ביומנו אחת: "יש לי רוח צדיקה ואני מבין שאהבה חייבת לעמוד בדרגות העדפה אלה: אלוהים, אנושיות, מדינה, משפחה ואינדיבידואל." בפעם נוספת רשם ביומנו כי היה מעדיף להיות נשיא של רפובליקה או שר בממשלה מאשר להיות קיסר. הוא הטיף בפרלמנט בעל אקטיביזם שיפוטי במסגרת תמיכתו בהומניזם וזכויות האדם. לאחר משבר שחיתות שבמסגרתו מספר שופטים בבית המשפט העליון נשלחו למאסר, פדרו הטיף לפרלמנט ולמוסדות המשפט כי: "הצורך הראשון של הרשות השופטת הוא להשיג אחריות אפקטיבית, וכי כל עוד חלק מהשופטים ייכנסו לכלא, למשל עבריינים מסוימים של בית המשפט העליון לצדק, מטרה זו לא תושג."
פדרו השני היה ממיטב השליטים בברזיל. מסירותו, כבודו, כנותו ומוסרו החזיקו את אומתו ההולכת וגדלה במשך יותר מ-50 שנה בעוד מדינות דרום אמריקאיות אחרות היו במאבקים פנימיים וחיצוניים ממושכים אשר הקשו על פיתוחן. הוא שמר על יציבותה המדינית של ברזיל בדרך למודרניזציה, אך עשה זאת עם מצפון. הוא הקריב הרבה למען מולדתו, כולל חלומותיו האישיים ואושרו. כשהודח, הוא פשוטו כמשמעו טען שאם תושבי ברזיל לא רוצים אותו כקיסר, הוא יעזוב, וזה בדיוק מה שהוא עשה. משברים פוליטיים ממושכים שבאו עם הרפובליקה החדשה הובילו לתמיכה אזרחית גדלה בפדרו ובמורשתו לאחר פטירתו. כשנפטר באירופה, ברזיל, באותה העת עודנה תחת הממשל של הכת הצבאית תחת נשיאותו של פלוריאנו פיישוטו, נכנסה לשבוע של אבל, אך על פי שלא נקבע חג רשמי לזכרו של הקיסר המנוח. פדרו זכור לטובה על ידי רוב הברזילאים נכון להיום, ולעיתים הוא מכונה בכינוי העממי שניתן לו: "הגדול". בעת הועברו שרידיו, ושרידי אשתו חזרה לברזיל בשנות העשרים של המאה ה-20, אלפי אזרחים התייצבו בהמוניהם לקבל את שרידיו בריו דה ז'ניירו. מורשתו בתור שליט מפואר נשמרה בברזיל.
משפחתו

ב-30 במאי 1843 התחתן פדרו עם תרזה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אפונסו, הנסיך הקיסרי של ברזיל (1845–1847)
איזבל, הנסיכה הקיסרית של ברזיל (1846–1921), התחתנה עם גאסטון, רוזן אה
לאופולדינה, נסיכת ברזיל (1847–1871), התחתנה עם לודוויג אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה
פדרו, הנסיך הקיסרי של ברזיל (1848–1850)
הערות שוליים

↑  פדרו השני, קיסר ברזיל, באתר המילון שלך (Your Dictionary)
↑  בית ברגנסה (Casa de Bragança) | משפחה פורטוגזית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אילן רחום, ברזיל בעבר ובהווה; האליטה והעם, תל אביב, ישראל: אוניברסיטת תל אביב, 1990, עמ' 41
↑  מארק האריס, המהפכה בפארה, 1835 - 1840, באתר אוניברסיטת אוקספורד, ‏29 במאי 2020
↑  אילן רחום, ברזיל בעבר ובהווה; האליטה והעם, תל אביב, ישראל: אוניברסיטת תל אביב, 1990, עמ' 44
↑  היסטוריה של החוקה הברזילאית: חוקת 1824 של האימפריה הברזילאית ומערכת העבדות הפרטית, באתר SciELO
↑  קרלוס גבריאל גימאראס, הכלכלה הברזילאית במאה ה-19 (סקירה קצרה), באתר אוניברסיטת אוקספורד, ‏27 באוקטובר 2020
↑  חוק אברדין (Aberdeen Act) - סעיף הנוגע לברזיל מה-16.7.1863, באתר פרלמנט הממלכה המאוחדת
↑  ברזיל - פסקת ברזיל הריבונית (Independent Brazil), באתר הספרייה היהודית הווירטואלית
↑  אלון רחום, ברזיל בעבר ובהווה; האליטה והעם, תל אביב, ישראל: אוניברסיטת תל אביב, 1990, עמ' 65
↑  זיכרון רישום העולם: מסמכים הקשורים לנסיעות הקיסר דום פדרו השני, באתר אונסק"ו
↑  הקיסר שידע (גם) עברית, אתר נוטריקון, 2 באוגוסט 2011
↑  אילן רחום, ברזיל בעבר ובהווה; האליטה והעם, תל אביב, ירושלים: אוניברסיטת תל אביב, 1990, עמ' 71
↑  מולי קווין, קבלתו של דום פדרו השני את גלותו, באתר אוניברסיטת בראון
↑  הקיסר פדרו השני מברזיל (Emperor Pedro II of Brazil), באתר ThoughtCo.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266447905171  PLWABN: 9810693358405606  BIBSYS: 29096  BNE: XX1349559  BnF: cb12215349c (data)  CANTIC: a1221663x  CiNii: DA14696016  GND: 119446383  ISNI: 0000 0003 7473 1722  LCCN: n50010316  NARA: 10580891  NKC: jo2016916203  NLG: 228264  NTA: 120407906  PIC: 172852  RERO: 02-A010132169  SELIBR: 248047  SNAC: w6ff454q  SUDOC: 070204179  TePapa: 67657  VcBA: 495/200987  VIAF: 170215125   WorldCat (עם VIAF): 170215125 
ההתפשטות הטריטוריאלית של ברזיל במהלך תקופת שלטונו של פדרו השני. בירוק כהה שטחי האימפריה הברזילאית בירושת הכתר של פדרו השני בשנת 1831. בירוק בהיר שטחי האימפריה הברזילאית אשר סופחו לתוכה במהלך שלטונו של פדרו השני.
פדרו השני במדי אדמירל ברזילאי בשנת 1870, עם סיום מלחמת הברית המשולשת. לצידו איזבל, הנסיכה הקיסרית של ברזיל, יורשת העצר של הקיסרות.
פדרו השני בצילום משנת 1887.
פסגת בירטה

פסגת בירטה (באנגלית: Biretta Peak) היא פסגה בצד המזרחי של פיין מסה, ברכס מסה באזור חוף בורשקרווינק של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובה הפסגה 2,530 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

המחלקה הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (the Northern Party of New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition (בראשי תיבות: NZGSAE)) אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1962 – 1963 נתנה לפסגה את שמה.
השם תאורי.
צורת הפסגה מזכירה את הכובע המרובע (ה"בירטה") שלבשו אנשי דת רומי קתולים ואנשי דת אנגליקניים.
| רכס מסה |
| --- | --- | --- |
| עמקים | מילס |  |
| הרים | בירטה • גייר • טובין • סקאראב • פיין |  |
| נונאטאקים | מוניומנט |  |
| מצוקים | סידרס |  |
פיקלהאובה

| --- | --- |

שתי קסדות פיקלהאובה
 מידע כללי
 סוג:  קסדה
 מדינה מייצרת:  פרוסיה פרוסיה האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 היסטוריית שירות
 תקופת השירות:  1842–1916 (כ־74 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
פיקלהאובה (גרמנית: Pickelhaube) היא קסדה גרמנית שהייתה בשימוש הצבא הגרמני, מכבי האש והמשטרה.
היסטוריה

הפיקלהאובה עוצבה לראשונה ב־1842 על ידי מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם הרביעי, בתהליך איטי התפשט עיצוב הקסדה לשאר המדינות הגרמניות. ממלכת בוואריה הייתה המדינה הגרמנית האחרונה שאימצה את הפיקלהאובה, בשנת 1887.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נוכחו הגרמנים לדעת שהפיקלהאובה מספקת הגנה מועטה מכדורי האויב, ובמהלך 1916 היא הוחלפה על ידי השטאלהלם (Stahlhelm). הפיקלהאובה המשיכה לשמש לאירועים טקסיים עד התמוטטות האימפריה הגרמנית ב־1918. היא נשארה בשימוש על ידי ארגוני וותיקי מלחמת העולם הראשונה עד שנת 1939.
היסטוריה > מחוץ לגרמניה

בסוף המאה ה־19 הפיקלהאובה (או גרסה דומה לה) אומצה על ידי מספר מדינות כמו ארצות הברית, בריטניה, צ'ילה, פורטוגל, נורווגיה, אקוודור, שוודיה, רוסיה, מקסיקו וקולומביה.
כיום הפיקלהאובה עדיין בשימוש על ידי המשמר המלכותי השוודי, משטרת התנועה בירדן, המשמר הנשיאותי בקולומביה והאקדמיות הצבאיות של צ'ילה ואקוודור.
עיצוב

הפיקלהאובה הייתה עשויה מעור עם ציפוי מתכת וקוץ מתכתי על ראש הקסדה. כמו כן, הייתה קיימת גרסה טקסית שהייתה עשויה כולה ממתכת, עם סמל המדינה על חלק הקסדה הקדמי. גרסה זו שימשה בעיקר קצינים בטקסים ובמצעדים.
ראו גם

קסדת שעם - מספר דגמי קסדות שעם הושפעו בעיצובן על ידי הפיקלהאובה.
שאקו - כובע צבאי שהיה נפוץ במחצית הראשונה של המאה ה-19 טרם הופעת הפיקלהאובה.
שטאלהלם - קסדת הפלדה שהחליפה את הפיקלהאובה.
הערות שוליים

↑  בשירות צבאי בחזית, לאחר 1916 הפיקלהאובה נותר בשירות ייצוגי במספר מדינות וגם כיום משמש קסדה ייצוגית למספר יחידות ברחבי העולם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4174654-5 
וילהלם השני, קיסר גרמניה וחבורת קצינים גרמניים עם קסדות פיקלהאובה, 1915.
פיל גלפונד

| --- | --- |

גלפונד ב-2008, לאחר זכייתו בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו
 לידה:  16 בינואר 1985 (בן 39) צפון פוטומק, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  תיכון תומאס ווטון 
 www.philgalfond.com
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 הישגים
 שיאים אישיים:  3 צמידי אליפות העולם בפוקר
 
פיל גלפונד (באנגלית: Phil Galfond; נולד ב-16 בינואר 1985) הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה ב-3 צמידי אליפות העולם בפוקר.
ביוגרפיה

גלפונד החל לשחק בפולטילט פוקר תחת שם המשתמש "OMGClayAiken" ובמהרה השתתף במשחקי הקאש הגבוהים באתר. לפרקים היה בעל הרווחים הגבוהים ביותר עבור שחקן באתרי פוקר, כשעבר את סף 10 מיליון הדולר ברווחים ב-2012. בהמשך שיחק גם בפוקרסטארס תחת שם המשתמש "MrSweets28".
גלפונד ממעיט בלשחק טורנירי פוקר, ומשחק בטורניר אליפות העולם בפוקר בלבד, למעט מספר בודד של טורנירים אליהם הוזמן במיוחד. בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו זכה בטורניר אומהה ב-2008. ב-2013 סיים במקום השני בטורניר טקסס הולדם. ב-2015 זכה בצמיד השני שלו בטורניר 2-7 Lowball Draw בו השתתפו ניק שולמן, דן סמית', אריק סיידל ואלי אלעזרא. ב-2018 זכה בצמיד השלישי שלו, בטורניר אומהה Hi-Lo.
נכון לפברואר 2023, גלפונד זכה בסך של כ-3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, וכמעט כל סכום זה בסבב אליפות העולם.
ביוגרפיה > צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 2008 | $5,000 Pot-Limit Omaha w/ Rebuys | $817,781 |
| 2015 | $10,000 No-Limit 2-7 Single Draw Championship | $224,383 |
| 2018 | $10,000 Pot Limit Omaha Hi-Lo 8 or Better Championship | $567,788 |