stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין הלן ספנס
עבודה סוציאלית ואקטיביזם

ספנס עצמה דחתה את שתי הצעות הנישואין שהיא קיבלה במהלך חייה, ומעולם לא נישאה, אך היה לה עניין גדול בחיי המשפחה ובנישואין כסוגיות חברתיות, והיא הקדישה את זמנה ואת עבודת הכתיבה שלה למען העלאת המודעות ושיפור חלקן של נשים, וכן של ילדים ומיעוטים. היא גידלה שלוש משפחות ברצף של ילדים יתומים, כשהראשונים מבין אלה ילדיה של חברתה, לוסי דובאל.
ב-1872 סייעה ספנס לאמילי קלארק להקים את "אגודת המגורים האקסטרניים" (Boarding-out Society). מטרת הארגון הייתה הסרת ילדים עניים ממוסדות אליהם הכניסו ילדים משולי החברה (שנוהלו כמו מוסדות לחולי נפש של התקופה, כלומר, ללא עניין בשיקום או סיוע), ולמקם אותם עם משפחות שאושרו מראש, כשהכוונה הסופית היא הסרת כל הילדים ממוסדות סגורים, חוץ מאלו שנכנסו לשם כעבריינים. בתחילה הארגון נתקל בזלזול מצד ממשלת אוסטרליה הדרומית, אך הגישה השתפרה כשהרשויות מצאו את עצמם במצב של צפיפות יתר במוסדות, והתקשו להתמודד עם התפרעויות של הבנים המאוכלסים בהם. ספנס עבדה גם בשטח, בבדקי בית לשלום הילדים וניהול הקשרים עם המשפחות, ופעלה על תקן זה במשך 14 שנים. ספנס וקלארק מונו למועצת המדינה לענייני ילדים, אשר ניהלה את המוסד לעבריינים בעיירת מגיל. החל משנת 1886, ספנס הייתה גם האישה היחידה במועצה למען הרש.
אך רוב עבודתה של ספנס למען חינוך ורפורמה נעשתה בכוח העט. היא תמכה בהקמת גני ילדים ובית ספר תיכון לבנות בחסות המדינה. ב-1877 היא מונתה למועצת החינוך של איסט טורנס, גוף חינוכי קצר-ימים. ספרה משנת 1880, The Laws We Live Under, היה הטקסט הלימודי הראשון במדעי החברה ששימש את מערכת החינוך באוסטרליה, והקדים קורסים דומים בשאר אוסטרליה ביותר מעשרים שנים.
דת

סביב 1854, מתוך תחושת אכזבה מחלק מהדוקטרינות של הכנסייה של סקוטלנד, ספנס החלה להשתתף בפגישות של הכנסייה האוניטרית הנוצרית של אדלייד. היא הטיפה את דרשותיה הראשונות בכנסייה ברחוב וייקפילד בשנת 1878, אחת הנשים הראשונות לעשות כן, אם כי לא הראשונה, והיא הייתה מחליפה את איש הכמורה ג'יי קרופורד וודס במהלך היעדרויותיו בין השנים 1884–1889.
פוליטיקה ורפורמה בזכות ההצבעה

ספנס אמצה את המטרה של רפורמה בבחירות בשנת 1859, אחרי שקראה על שיטת הייצוג היחסי של תומאס הייר. היא כתבה, פרסמה והפיצה עלון בנושא בשם "A Plea for Pure Democracy" ("טיעון למען דמוקרטיה טהורה"). (היסטורית, זכות הבחירה באוסטרליה ניתנה רק לגברים לבנים בעלי רכוש, או שאם לכל הגברים הלבנים, עם הטיות לטובת בעליה הרכוש. אבוריג'ינים אוסטרלים לא השיגו את זכות הבחירה עד שנות ה-1960.) הייתה תקופה שסוגיית זכות הבחירה למיעוטים אף עמד בראש מעייניה יותר אפילו מזכות ההצבעה לנשים. בחייה המאוחרים היא טענה שנושא רפורמת הבחירות היה מפעל חייה, אך בפועל היא כמעט ולא עסקה בתחום בין השנים 1861–1892. בנוסף, בתחילת דרכה כרפורמטורית, היא הציגה את תוכניתו של הייר כדרך להעניק את זכות ההצבעה לבני מיעוטים "בעלי אופי מהוגן, השכלה ואינטליגנציה", תנאים המתואמים לפוליטיקה שמרנית, ורק מאוחר יותר, כשחזרה לעסוק בנושא ב-1892, הציגה גרסה מעודכנת, תוכנית הייר-ספנס, בתור הדרך היחידה להשיג ייצוג יחסי אמיתי על פי מפלגות פוליטיות, טיעונים שהיו יותר מתואמים למזג הפוליטי של התקופה בקולוניה.
ספנס יצאה לקמפיין לאימוץ התוכנית, עם גיבוי כלכלי מצד ר. באר סמית. היא זכתה לתמיכת מפלגת הלייבור שקמה באותה העת, וכן של מספר ארגונים סוציאליסטים ופופוליסטים קטנים. במהלך 1892–1893, היא דיברה באספות ציבוריות גדולות, ואף הציגה את התוכנית בתערוכה העולמית בשיקגו של שנת 1893 לכנס הבינלאומי לצדקה ותיקון, לקונגרס לייצוג יחסי, לכנס המס היחיד, לכנס השלום, ולאספת נשים. היא אז ניצלה את ההזדמנות להרצות ולהעביר דרשות ברחבי ארצות הברית, ואף ביקרה בבריטניה ובשווייץ לפני חזרתה לאוסטרליה.
הצעד הבא שלה היה הקמת הליגה לבחירות אפקטיביות של אוסטרליה הדרומית. היא רצה בבחירות של הכנס הפדרלי, והגיעה למקום 22 מתוך 33 מועמדים. ובכך הייתה לאישה הראשונה לעמוד בבחירות לתפקיד פוליטי באוסטרליה. בשנים 1899 ו-1900 היא המשיכה בקמפיין לאימוץ שיטת הבחירות האפקטיביות בבחירות הפדרליות, ללא הצלחה, ובין השנים 1902–1910, תומכיה הגישו הצעות חוק לאימוץ השיטה בפרלמנט של אוסטרליה הדרומית, גם כן ללא הצלחה. היא כן זכתה לראות במהלך חייה את השיטה מיושמת בטסמניה.
ספנס הצטרפה למאבק למען זכות הבחירה לנשים ב-1891, והייתה לסגנית-נשיאת הליגה למען זכות הבחירה לנשים של אוסטרליה הדרומית. לאחר שהוכרה זכות ההצבעה של נשים באוסטרליה הדרומית ב-1894, היא תמכה בקמפיינים בניו סאות' ויילס ובוויקטוריה, והייתה מרצה בליגת הנשים, ארגון שקם באדלייד למטרת השכלתן הפוליטית של נשים. היא קידמה הקמת סניף מקומי של ארגון הנשים הבינלאומי מועצת הנשים. עבודה זו גם הניבה לה שבחים, והיא הפכה לסמל לפוטנציאל הטמון בנשות אוסטרליה.
מותה

כשהיא נפטרה ב-3 באפריל 1910, היא הוספדה כ"זקנת האומה".
בחייה, היא חייתה עם הוריה עד מותם (אביה בשנת 1843, ואמה ב-1886), וגידלה ילדים יתומים של שלוש משפחות. במותה, עזבונה עמד על סכום של 215 ליש"ט.
דיוקן שלה מוצג בגלריית האמנות של אוסטרליה הדרומית.
מורשת והכרה

יש מספר רב של אנדרטאות לזכרה של ספנס באדלייד, ביניהן:
פסל ארד בכיכר לייט
בניין קתרין הלן ספנס בקמפוס של אוניברסיטת דרום אוסטרליה
אגף ספנס בספריית המדינה של דרום אוסטרליה
רחוב קתרין הלן ספנס, דרום-מזרחית למרכז העיר
לוח זיכרון בדרך יובל ה-150 בטראסה הצפונית
דיוקן שלה, שצויר לאחר מותה על ידי רוז מקפירסון (שהתפרסמה מאעוחר יותר כמרגרט פרסטון) נמצא בגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה. הדיוקן שימש כבסיס לשטר חמישה הדולר האוסטרלי שנשא את דמותה.
בשנת 1975 היא הונצחה על בול דואר הנושא את דיוקנה מטעם דואר אוסטרליה.
המלגה על שם קתרין הלן ספנס הוקמה על ידי ממשלת אוסטרליה הדרומית לזכרה.
דמותה מופיעה על שטר חמישה דולר האוסטרלי שהונפק במהדורה מיוחדת לכבוד 100 שנים לאיחוד אוסטרליה ב-2001.
בית ספר באברפויל פארק, בדרום אוסטרליה, נקרא ספנס על שמה. בית הספר הזה מאז אוחד עם בית ספר אחר, והיה לבית הספר היסודי תיל.
ביבליוגרפיה

רומנים
Clara Morison: A Tale of South Australia During the Gold Fever (1854)
Tender and True: A Colonial Tale (1856)
Mr. Hogarth's Will (1865) originally serialised as Uphill Work in the (Adelaide) Weekly Mail
The Author's Daughter (1868) originally serialised as Hugh Lindsay's Guest in the (Adelaide) Observer
Gathered In serialised in Observer and Journal and Queenslander
An Agnostic's Progress from the Known to the Unknown (1884)
A Week in the Future  (1889)
Handfasted (1984) Penguin Originals ISBN 0-14-007505-4
ספרי עיון
A Plea for Pure Democracy (1861) העלון זכה בתשבחות מצד ג'ון סטיוארט מיל ותומאס הייר
The laws we live under (1880) for South Australian Education Department
State children in Australia: A history of boarding out and its developments (1909) principally dealing with the work of Emily Clark This book was used by the British Home Secretary when at the end of her reign Queen Victoria asked him to formulate Child Laws in Britain that up until that time were non-existent. He wrote and thanked her for her work.
Catherine Helen Spence: An autobiography (1910) (unfinished, but completed posthumously by Spence's friend Jeanne Young, working from diaries.)
לקריאה נוספת

Susan Magarey Unbridling the Tongues of Women: a biography of Catherine Helen Spence, University of Adelaide Press, 214 pp, ISBN 978-0-9806723-0-5 Free Download
Spence, Catherine Helen in The Encyclopedia of Women and Leadership in Twentieth-Century Australia
Vicki Moore Grand Old Woman of Australia (1996) A stage play State Library of South Australia Manuscripts
Vicki Moore Catherine Helen Spence: An Essay Makers of Miracles The Cast of the Federation Story Melbourne University Press
הערות שוליים

↑  Magarey, Susan (1985). Unbridling the tongues of women : a biography of Catherine Helen Spence. Sydney, NSW: Hale & Iremonger. p. 135. ISBN 0868061492.
↑  Eade, Susan (1976). "Spence, Catherine Helen (1825–1910)". Melbourne University Press. pp. 167–168.
↑  Spence, Catherine Helen (1825–1910), Susan Eade, Australian Dictionary of Biography, Volume 6, (MUP), 1976
↑  Catherine Helen Spence: An autobiography (1910)
↑  Eade, Susan. Australian Dictionary of Biography. Canberra: National Centre of Biography, Australian National University.
↑  Miss C. H. Spence South Australian Register 4 April 1893 p.5
↑  "The Egg-Laying Competition". The Advertiser. Adelaide: National Library of Australia. 5 במרץ 1904. p. 10. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ever Yours, C H Spence ed. Susan Magarey, Wakefield Press ISBN 978-1-86254-656-1.
↑  "Stories of Early Adelaide". The Mail. Adelaide: National Library of Australia. 24 ביולי 1943. p. 11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "If Jewels Could Only Speak". The Mail. Adelaide: National Library of Australia. 25 בדצמבר 1937. p. 14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Catherine Helen Spence on the five-dollar-note
↑  Catherine Spence 1825–1910, "Famous Australian Women" postage stamp issue, Australia Post
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398523305171  ADB: spence-catherine-helen-4627  AWR: AWE0221b  BIBSYS: 2045525  BnF: cb16642188v (data)  GND: 119412551  ISNI: 0000 0000 6320 2874  LCCN: n50021257  NKC: mub2015891171  NLA: 35516033  NTA: 074681389  SNAC: w6668rrr  SUDOC: 13653712X  Trove: 307864  VIAF: 7017149296168380670004   WorldCat (עם VIAF): 7017149296168380670004
קארי ניישן

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1846 מחוז ג'ארארד, קנטקי, ארצות הברית
 פטירה:  9 ביוני 1911 (בגיל 64) ליבנוורת', קנזס, ארצות הברית
 שם לידה:  קרוליין אמליה מור
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Belton Cemetery 
 מקום מגורים:  גאת'רי, Medicine Lodge, בלטון (מיזורי), ריצ'מונד, Brazoria County, וסט קולומביה, Eureka Springs 
 השכלה:  אוניברסיטת מרכז מיזורי 
 השקפה דתית:  Christian Church (Disciples of Christ) 
 בן זוג:  צ'ארלס גלויד דייוויד א. ניישן
 מספר צאצאים:  1
 
קרוליין אמיליה ניישן (25 בנובמבר 1846 – 9 ביוני 1911) המכונה לעיתים קארי ניישן, או סבתא גרזן (באנגלית: Hatchet Granny), הייתה פעילה רדיקלית בתנועת ההתנזרות (אנ') בארצות הברית, שהתנגדה לצריכת אלכוהול לפני תקופת היובש. ניישן ידועה בכך שתקפה עם גרזן מוסדות אשר הגישו אלכוהול, ובעיקר ברים.
ניישן גם פעלה נגד לבוש צמוד לנשים; היא סירבה ללבוש מחוך ודחקה בנשים לא ללבוש אותם בגלל השפעותיהם המזיקות על איברים חיוניים. היא תיארה את עצמה כ"בולדוג שרץ לרגליו של ישו ונובח על מה שהוא לא אוהב", וטענה שקיבלה הסמכה אלוהית לקידום התנזרות על ידי השמדת ברים.
חיים מוקדמים ונישואים ראשונים

קרוליין אמיליה מור נולדה במחוז ג'ארארד, קנטקי, לג'ורג' מור ומרי קמפבל. אביה היה חקלאי מצליח ממוצא אירי, סוחר במניות ובעל עבדים. במהלך רוב חייה המוקדמים, מצבה הבריאותי של מור היה ירוד ומשפחתה חוותה מכשולים כלכליים. המשפחה עברה מספר פעמים בתוך קנטקי ולבסוף התיישבה בבלטון, מיזורי בשנת 1854.
בנוסף לקשיים הכלכליים, רבים מבני משפחתה של מור סבלו ממחלות נפשיות, אמה סבלה לעיתים מהזיות. יש השערות שהמשפחה לא נשארה במקום אחד זמן רב בגלל שמועות על מצבה הנפשי של מרי מור. כמה כותבים שיערו שמרי האמינה שהיא המלכה ויקטוריה. מרי התגוררה בבית משוגעים בנבאדה, מיזורי, מאוגוסט 1890 ועד מותה ב-28 בספטמבר 1893. מרי הוכנסה למוסד הסגור עקב צעדים משפטיים שננקטו על ידי בנה צ'ארלס, למרות שיש חשד שצ'ארלס יזם את התביעה בגלל שהוא היה חייב למרי כסף.
משפחת מור עברה לטקסס כאשר מיזורי נהייתה חלק ממלחמת האזרחים ב-1862. לג'ורג' לא הייתה הצלחה כלכלית בטקסס, והוא החזיר את משפחתו למיזורי. המשפחה חזרה לחוות היי גרוב במחוז קאס במיזורי. כאשר צבא האיחוד הורה למשפחה לפנות את החווה שלהם, הם עברו לקנזס סיטי. קארי טיפלה בחיילים פצועים לאחר פשיטה על אינדיפנדנס, מיזורי. המשפחה שבה שוב לחווה עם סיום מלחמת האזרחים.
ב-1865 קארי פגשה את צ'ארלס גלויד, רופא צעיר שלחם למען האיחוד במלחמת האזרחי והיה אלכוהוליסט. גלויד לימד בבית ספר ליד החווה של בני הזוג מור בזמן שהתלבט היכן לעסוק ברפואה. בסופו של דבר הוא התיישב בהולדן, מיזורי, וביקש מקארי להינשא לו. הוריה התנגדו ללא הצלחה לנישואים מכיוון שהם האמינו שהוא אלכוהוליסט. הם נישאו ב-21 בנובמבר 1867, ונפרדו זמן קצר לפני לידת בתם, צ'רלין, ב-27 בספטמבר 1868. גלויד מת בשנת 1869 מהרעלת אלכוהול.
בהשפעת מותו של בעלה, קארי גלויד פיתחה תשוקה לפעילות נגד צריכת אלכוהול. עם הכספים ממכירת הקרקע שקיבלה בירושה (כמו גם את האדמות של בעלה), היא בנתה בית קטן בהולדן. גלויד עברה לשם עם חמותה וצ'רלין, למדה במכון נורמל בוורנסבורג, מיזורי, וקיבלה את תעודת ההוראה שלה ביולי 1872. גלויד לימדה בבית ספר בהולדן במשך ארבע שנים. היא השיגה תואר בהיסטוריה וחקרה את השפעת הפילוסופים היוונים על הפוליטיקה האמריקאית.
נישואים שניים ו"קריאה מאלוהים"

ב-1874 נישאה גלויד לדייוויד א. ניישן, עורך דין, כומר, עיתונאי ואב, המבוגר ממנה ב-19 שנים.
המשפחה רכשה מטע כותנה ששטחו 1,700 דונם על נהר סן ברנרד במחוז ברזוריה, טקסס. מכיוון שאף אחד מהם לא ידע הרבה על חקלאות, העסק בסופו של דבר כשל. דייוויד ניישן עבר לברזוריה כדי לעסוק בעריכת דין. בשנת 1880 לערך, קארי ניישן עברה לעיירה קולומביה (כיום מזרח קולומביה) כדי להפעיל בית מלון. שמה מופיע בכנסייה המתודיסטית של קולומביה במערב קולומביה. היא גרה במלון עם בתה, צ'רלין גלויד, "אמא גלויד" (חמותה הראשונה של קארי), ובתו של דייוויד, לולה. דייוויד הפעיל ליד מלון זה חנות אוכפים. עד מהרה עברה המשפחה לריצ'מונד, טקסס, כדי להפעיל מלון אחר.
קארי ניישן החלה את הפעילות שלה בעד התנזרות מאלכוהול במדיסין לודג' על ידי הקמת סניף מקומי של איגוד הנשים הנוצריות להתנזרות (Woman's Christian Temperance Union) ופתחה בקמפיין לאכיפת האיסור של קנזס על מכירת משקאות חריפים. השיטות שלה הסלימו מהפגנות סטנדרטיות לשירת סרנדות לבעלי ברים בליווי עוגב נייד (אנ'), לקריאות לברמנים כמו, "בוקר טוב, הורס נפשות גברים".
ניישן לא הייתה מרוצה מתוצאות מאמציה והחלה להתפלל לאלוהים להנחיות. ב-5 ביוני 1900 היא הרגישה שקיבלה את תשובתה בצורה של חזון שמימי. כפי שניישן תיארה זאת:
למחרת בבוקר התעוררתי מקול שנראה לי מדבר בלבי, המילים האלה, "לכי לקיאווה", וידיי הורמו והושלכו למטה והמילים, "אני אעמוד לצידך". המילים "לכי לקיאווה", נאמרו בטון ממלמל, מוזיקלי, נמוך ורך, אבל "אני אעמוד לצידך", היו מאוד ברורות, חיוביות ומודגשות. נכנסה בי השראה גדולה, הפירוש היה מאוד פשוט: "קחי משהו בידיים שלך, וזרקי על המקומות האלה בקיווה ורסקי אותם".
בתגובה לגילוי, ניישן אספה כמה סלעים אשר היא כינתה "מנפצים", והגיעה ל"בר של דובסון" ב-7 ביוני. שם ניישן הכריזה "גברים, באתי להציל אתכם מגורלו של השיכור" והחלה להרוס את מלאי הבר עם הסלעים שלה. לאחר שהשמידה באופן דומה שני ברים נוספים בקיאווה, סופת טורנדו פגעה במזרח קנזס, וניישן קיבלה זאת כאישור אלוהי למעשיה.
"גירזונים"

ניישן המשיכה בדרכיה ההרסניות בקנזס, תהילתה התפשטה עקב מספר המעצרים הגדל שלה. לאחר שהובילה פשיטה בויצ'יטה, קנזס, בעלה של ניישן התבדח שהיא צריכה להשתמש בגרזן בפעם הבאה בשביל נזק מרבי. ניישן השיבה: "זה הדבר הכי הגיוני שאמרת מאז שהתחתנתי איתך." בני הזוג התגרשו ב-1901 ולא היו להם ילדים. בין 1902 ל-1906 היא התגוררה בגות'רי, אוקלהומה.
לבד או בליווי נשים מזמרות, ניישן הייתה צועדת לברים, שרה ומתפללת תוך שהיא מנפצת ציוד ומלאי עם גרזן. בין 1900 ל-1910 היא נעצרה כ-30 פעמים על "גירזונים" (באנגלית: "Hatchetations"), מילה שהמציאה כדי לתאר את מעשיה. ניישן שילמה את הקנסות על פשעיה בעזרת סיבוב הרצאות וממכירה של סיכות מקל בצורת גרזן. המזכרות סופקו על ידי רוקח בטופקה, קנזס. על ידית הגרזן שבסיכה היה חקוק "מוות לרום".
באפריל 1901 ניישן נסעה לקנזס סיטי, מיזורי, עיר הידועה בהתנגדותה לתנועת ההתנזרות, וריסקה משקאות חריפים בברים שונים במרכז העיר. היא נעצרה, הובאה לבית המשפט ונקנסה על סף $500 (שווה ערך ל-16,300$ ב-2021) אך השופט השעה את הקנס בתנאי שהיא לעולם לא תחזור לקנזס סיטי. היא נעצרה יותר מ-32 פעמים - לפי אחד הדיווחין היא נשלחה לבית מגורים לעניים בוושינגטון די.סי. למשך שלושה ימים בגלל שסירבה לשלם קנס של 35 דולר.
ניישן ערכה גם צעדות לזכויות נשים בטופקה, קנזס. היא הובילה מאות נשים לצעוד נגד ברים.
חיים מאוחרים ומוות

הפעילות של ניישן נגד אלכוהול זכתה לפרסום נרחב, כאשר הסיסמה "כל האומות מוזמנות למעט קארי" (באנגלית: "All Nations Welcome But Carrie") הפכה לנפוצה בברים ברחבי המדינה. משמעות המילה ניישן (Nation) באנגלית היא "אומה" ומכך נובע משחק המילים בסיסמה. ניישן פרסמה את "דואר המרסקים" (באנגלית: "The Smasher's Mail") איגרת דו שבועית, ואת העיתון "הגרזן" (באנגלית: "The Hatchet").
ניישן שיבחה את ההתנקשות בנשיא ויליאם מקינלי ב-1901 בגלל חשד שהיה שתיין בסתר. לטענתה השתיינים "קיבלו את מה שמגיע להם".
בהמשך חייה ניצלה ניישן את תדמיתה בהופעות וודוויל בארצות הברית ובמיוזיק הול בבריטניה. ניישן, אישה גאה שהעדיפה לנאום מאשר לבדר, מצאה שבמות אלו לא מעוררות השראה. באחד ההופעות במיוזיק הול של קנטרברי בלונדון, בריטניה, צופה מהקהל זרק על ניישן ביצה ופגע. ניישן מיד קרעה את החוזה עם האולם וחזרה לארצות הברית. בחיפוש אחר הכנסות נוספות, ניישן מכרה תמונות שלה, יצאה לסיבוב הרצאות ושיווקה גרזנים מיניאטוריים כמזכרות. באוקטובר 1909 ערוצי עיתונות שונים דיווחו שניישן המציאה מטוס.
לקראת סוף חייה עברה ניישן לאאוריקה ספרינגס, ארקנסו, שם הקימה את הבית הידוע בשם "האצ'ט הול". עקב מצב בריאותי לקוי, היא התמוטטה במהלך נאום בפארק של אאוריקה ספרינגס, לאחר שהכריזה: "עשיתי מה שיכולתי". ניישן נלקחה לבית חולים בליבנוורת', קנזס ונפטרה בבית החולים ב-9 ביוני 1911. איגוד הנשים הנוצריות להתנזרות הקים בהמשך אבן זיכרון שעליה כתוב "נאמנה ליובש, היא עשתה מה שהיא יכלה" והשם "קארי א. ניישן".
מורשת

בשנת 1918 הוקמה מזרקה לזכר ניישן על ידי איגוד הנשים הנוצריות להתנזרות. המזרקה ממוקמת בפארק ההנצחה של נפצגר בויצ'יטה, קנזס. מיתוס אחד הוא שהמזרקה כמעט נהרסה בבת אחת על ידי משאית בירה שפגעה בה; ג'יימי טרייסי, אוצר במוזיאון ההיסטורי של מחוז ויצ'יטה-סדג'וויק, לא מצא ראיות לסיפור האירוני הזה.
ב-1977 גארי דאל, ממציא אבן המחמד (אנ'), השתמש בהכנסותיו ממוצר זה כדי לשפץ ולפתוח בר בלוס גאטוס, קליפורניה, שאותו כינה בצחוק "הסלון של קארי ניישן".
ביולי 2018 הוקם פסל ברונזה של "ניישן" מול מלון איטון (אשר בזמנו נקרא "מלון קארי"), ונמצא במקום הפשיטה שלה בויצ'יטה, קנזס.
בית קארי א. ניישן בקנטקי נבנה בשנת 1846 והיה ביתה של קארי ניישן, והיה אז בית בן 10 חדרים. כעת הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים במחוז ג'ארארד, קנטקי.
עבודה הומניטרית

קארי ניישן נודעה כ"אמא טבע" בזכות הצדקה והעבודה הדתית שעשתה. מכיוון שניישן האמינה שהשכרות גורמת לבעיות רבות בחברה, היא ניסתה לעזור גם לאסירים. בשנת 1890, ניישן הקימה חוג תפירה במדיסין לודג', קנזס כדי לייצר בגדים לעניים ולהכין עבורם ארוחות בחגים בשנת 1901, ניישן הקימה מקלט לנשים וילדים של אלכוהוליסטים בקנזס סיטי, מיזורי. מקלט זה יתואר מאוחר יותר כ"מודל מוקדם למקלט לנשים מוכות של היום".
ראו גם

תקופת היובש
חוק יובש
מלחמת האזרחים האמריקנית
מתודיזם
לקריאה נוספת

The Use and Need of the Life of Carry A. Nation (1905) מאת קארי א. ניישן
Carry Nation (1929) מאת הרברט אסברי
Cyclone Carry: The Story of Carry Nation (1962) מאת קרלטון בילס
Vessel of Wrath: The Life and Times of Carry Nation (1966) מאת רוברט לואיס טיילור
Carry A. Nation: Retelling The Life (2001) מאת פראן גרייס
ארתור גולד

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1897 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1943 (בגיל 45 בערך) טרבלינקה, גנרלגוברנמן 
 מוקד פעילות:  פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-1922 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
תזמורת גולד-פטרסבורסקי, ארתור גולד בשורה האחורית, משמאל.
ארתור גולד (בפולנית: Artur Gold;‏ 17 במרץ 1897, ורשה – 1943, טרבלינקה) היה כנר יהודי-פולני ומלחין מוזיקת מחול בתקופה בין שתי מלחמות העולם. הוא שיתף פעולה מקרוב עם אחיו הנריק גולד ועם יז'י פטרסבורסקי, איתו עיבד מוזיקה להרכבים המפורסמים שלו. הם היו בין המלחינים הפופולריים ביותר בפולין שבין מלחמות העולם, ורבים מלהיטיהם הושרו ברחבי הארץ כולה. גולד ניהל את התזמורת בתיאטרון "Qui Pro Quo" בשנת 1922 ובמועדון הלילה "אדריה" בוורשה בין השנים 1931–1939.
ביוגרפיה

ארתור גולד היה בנו השני של מיכאל גולד, מוזיקאי באופרה בוורשה. כשאביו נפטר, דודו לקח אותו לאנגליה, שם קיבל את השכלתו המוזיקלית. מאוחר יותר חזר לוורשה וניגן שם במקומות שונים כולל מועדוני לילה. חלק מהקומפוזיציות שלו היו "בעודו בגן הבוטני", "ורדים סתיו ", "אל תתרחק ממני","יסמין", "נערת פרחים מברצלונה", ו"עיניים שחורות". מרבית המילים ליצירות היו מאת אנדז'יי ולסט.
ארתור גולד הופיע גם עם תזמורות אנגליות בשנות ה-20 והקליט בקולומביה רקורדס. בשנות השלושים הוא הקליט גם כמה אלבומים עבור חברת התקליטים "אודאון" הפולנית.
מחנה ההשמדה טרבלינקה

לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, החלה שואת יהודי פולין, ואז אולץ ארתור גולד להיכנס לגטו ורשה שהוקם לאחרונה, בו ניגן עם תזמורת. הוא גורש על ידי הגרמנים עם אלפי אסירים אחים שעלו לטרנספורט מהאומשלגפלץ בוורשה, המיועדים לתאי הגזים במחנה ההשמדה טרבלינקה. הוא לא נרצח עם הגעתו לשם בשנת 1942. הוא ניגן עבור הנאצים בקזינו שלהם, לפחות בהזדמנות אחת לבוש כמו ליצן. הוא נרצח בשנת 1943 בטרבלינקה. על פי זכרונותיהם של כמה מניצולי טרבלינקה, ייתכן שנהרג במהלך המרד בטרבלינקה שאירע ב-2 באוגוסט 1943.
המנגינה של שירו "Chodź na Pragę" ("בוא לפראגה") (1930) מושמעת כיום ברובע פראגה בוורשה, בכל יום בצהריים.
הערות שוליים

1 2  Kopówka, Edward; Rytel-Andrianik, Paweł (2011), "Treblinka II – Obóz zagłady" [Monograph, chapt. 3: Treblinka II Death Camp] (PDF), Dam im imię na wieki [I will give them an everlasting name. Isaiah 56:5] (בפולנית), Drohiczyńskie Towarzystwo Naukowe [The Drohiczyn Scientific Society]: 90, ISBN 978-83-7257-496-1, אורכב מ-המקור (PDF file, direct download 20.2 MB) ב-10 באוקטובר 2014, נבדק ב-9 בספטמבר 2013, with list of Catholic rescuers of Jews imprisoned at Treblinka, selected testimonies, bibliography, alphabetical indexes, photographs, English language summaries, and forewords by Holocaust scholars. {{citation}}:  (עזרה)
↑  Isaschar Fater, "Jewish Music in Poland Between the Two World Wars", 1970.
↑  "Gold, Artur. Treblinka Roll of Remembrance". ARC. Treblinka Camp History. נבדק ב-31 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Monica Whitlock, Warsaw Ghetto: The story of its secret archive. BBC News Online.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810645911505606  BnF: cb15504631m (data)  ISNI: 0000 0001 1694 5402  LCCN: n2015030758  LNB: 000313005  MusicBrainz: ab167347-3b5a-4cc5-903e-135045642c8c  SNAC: w6dz7qw6  VIAF: 102164207   WorldCat (עם VIAF): 102164207
אריה צבי פרומר

| --- | --- |

הרב אריה צבי פרומר מקוז'יגלוב
 לידה:  1884 תרמ"ד צ'לדז, רפובליקת פולין 
 נרצח:  2 במאי 1943 (בגיל 59 בערך) כ"ז בניסן תש"ג מיידנק 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 במאי 1943 
 השתייכות:  רבני פולין, חסידות סוכטשוב
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, חסידות, מוסר
 רבותיו:  רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב
 תלמידיו:  הרב יצחק פלקסר, הרב ברוך שמעון שניאורסון, הרב ישראל יצחק פיקרסקי
 בני דורו:  הרב מנחם זמבה, הרב אברהם ויינברג
 חיבוריו:  שו"ת "ארץ צבי", "ארץ צבי" על התורה ועל מועדים, "שיח השדה" על דיני ברכות ותפילה
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב מקוז'יגלוב (יושב ראשון מצד ימין) מוקף בתלמידיו בישיבת חכמי לובלין
הרב אריה צבי פרומר - הרב מקוז'יגלוב (ה'תרמ"ד - כ"ז בניסן תש"ג; 1884 – 2 במאי 1943) היה מרבני יהדות פולין לפני השואה. עמד בראש ישיבת סוכטשוב וישיבת חכמי לובלין. יוזם לימוד המשנה היומית. נרצח בשואה.
ביוגרפיה

נולד בעיירה צ'לדז בדרום מערב פולין, לחנוך הענדיל, שהיה חייט. נכדם של האדמו"ר דב בעריש מאושפיצין, ושל רבי משה המבורגר (אב"ד בבנדין) גיסם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי. בגיל 3 התייתם מאמו מרים קיילא לבית שוויצר וגדל אצל קרובי משפחתו בוולברום. בגיל 12 התחיל ללמוד אצל הרב אפרים צבי איינהורן בישיבת אמסטוב. ובהמשך עבר ללמוד אצל האדמו"ר מסוכאטשוב, רבי אברהם בורנשטיין מחבר הספר "אבני נזר", שם שהה חמש שנים. בגיל 18 נישא לאסתר, בת דודו יהודה שרגא שוויצר, שהיה מעשירי מיסלוביצה ועבר לגור בבית חותנו. לבני הזוג נולדו ארבעה בנים ושתי בנות. הרב פרומר נהג לנסוע לרבי אברהם בורנשטיין, בעיקר בחגים ובמועדים.
כיהן כרב של צ'לדז, ולאחר פטירת רבי אברהם בורנשטיין, קרא לו בנו, רבי שמואל בורנשטיין, לעמוד בראש הישיבה בסוכטשוב. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, חרבו העיר ואף הישיבה, ורבי אריה צבי עבר להתגורר בוורשה. עם סיום המלחמה, החל לכהן כרב העיירה קוז'יגלוב (אנ') והקים בביתו ישיבה. בהמשך שימש כרב בזביירצ'ה. בשנת 1930, נתמנה ליושב ראש לשם כבוד ב"ועד הרבנים של סוסנוביץ". בשנת תרצ"ד (1934), בעקבות מותו הפתאומי של הרב מאיר שפירא מייסד ישיבת חכמי לובלין, נתמנה הרב פרומר לראש הישיבה, וכיהן בתפקיד זה עד לפיזורה בידי הנאצים בתרצ"ט (1939). בישיבה הוציאו חוברות חידושים שלו בשם "מקבצאל". בתרצ"ח (1938) יזם את לימוד המשנה היומית כהמשך וכהשלמה ללימוד הדף היומי, שאותו יזם קודמו בתפקיד הרב שפירא. לאחר השואה הקים תלמידו וקרוב משפחתו הרב יונה שטנצל את ארגון המשנה היומית (לימים: "קביעותא - המפעל העולמי ללימוד המשנה וההלכה היומית") להגשמת הצעתו. בחורף תרצ"ה (1935) ביקר למשך ארבעה חודשים בארץ ישראל עם האדמו"ר רבי דוד בורנשטיין מסוכאטשוב.
בתקופת השואה עבר הרב פרומר לגטו ורשה. יחד עם הרב אברהם ויינברג הקים ישיבה שהתקיימה בבונקר ברחוב מילא 14 והשתתף בארגון שיעורים לבני הישיבות ולרבנים שהגיעו אל הגטו מן העיירות הסמוכות. בגטו עבד כפועל ב"שוסטער שאפ" של החברה הגרמנית "שולץ" בניהולו של אברהם הנדל, לצידם של אדמו"רים ורבנים נוספים. בתש"ג (1943), לאחר דיכוי מרד גטו ורשה, הובל עם שרידי היהודים למחנה ההשמדה מאידנק, ושם נרצח בכ"ז בניסן תש"ג בתאי הגזים.
בניו דב, אברהם, בנימין ומשה ובנותיו מילכה ומרים קיילה נרצחו אף הם בשואה. אחיינו דב פרומר, היה ממייסדי קריית שמואל.
רחוב "ארץ צבי" בשכונה קריית שמואל נקרא על שם ספרו של הרב פרומר.
ספריו

שיח השדה - דיונים בדיני ברכה ותפילה ובכללי עניינים שונים. פיעטרקוב, תרע"ג. נדפס עם הסכמות הרב יוסף ענגיל, הרב מאיר אריק ועוד
מקבצאל - קובץ שיעורים, לובלין תרצ"ז
שו"ת ארץ צבי - שאלות ותשובות ופסקי הלכה, לובלין תרצ"ט
ארץ צבי על התורה - דברי מוסר וחסידות, ח"א תל אביב תש"מ, ח"ב בני ברק תשמ"ח
ארץ צבי על מועדים - דברי מוסר וחסידות, תל אביב תשמ"ה, בסופו קונטרס ילקוט האמונה
ארץ צבי על הגדה של פסח, בני ברק תשס"ט
לקריאה נוספת

דוד אברהם מנדלבוים, תולדות רבינו בעל ארץ צבי, בני ברק תשפ"ב
אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ו, בני ברק, תשמ"ח, עמ' כו-פד.