stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולין גארסיה-ויארדו
קורות חייה > קריירת שירה

ב-1837 הופיעה פולין גארסיה בת השש-עשרה בקונצרט הראשון שלה בבריסל וב-1839 הופיעה לראשונה באופרה, בתפקיד דסדמונה ב"אותלו" של רוסיני בלונדון. הופעתה זו התגלתה כהפתעת העונה. על אף מגרעותיה, הייתה לה טכניקה יוצאת מן הכלל, משולבת בלהט מפתיע בעוצמתו.
ב-1840 נישאה ללואי ויארדו, סופר ומנהל התיאטרון האיטלקי בפריז, שיהיה בהמשך לאמרגן שלה. נישואיה לבעל, שהיה מבוגר ממנה בעשרים ואחת שנים, לא שמו קץ לזרם המתמיד של גברים מאוהבים. הסופר הרוסי איוון טורגנייב היה אציל מחונן, שהתאהב בה עד מעל לראש אחרי ששמע אותה שרה את הספר מסביליה של רוסיני ברוסיה בשנת 1843. ב-1845 עזב את רוסיה בעקבות פולין ובסופו של דבר קבע את משכנו בבית ויארדו, התייחס אל ארבעת ילדיה כאל צאצאיו וסגד לה עד מותו. היא, מצדה, כתבה ביקורות על יצירתו וניצלה את קשריה ואת כישוריה החברתיים כדי להציגו בציבור באור החיובי ביותר שבגדר האפשר. בשאלה מה בדיוק היה טיב יחסיהם חלוקות הדעות. בין שאר הגברים שעמדו בקשר קרוב עמה היו המלחינים גונו וברליוז.
שירתה של ויארדו, שנודעה במנעד הרחב שלה ובתפקידיה הדרמטיים, נתנה השראה למלחינים כמו שופן,  הקטור ברליוז, סן-סנס ומאיירבר, שאת פידה באופרה שלו, "הנביא", שרה בביצוע הבכורה. מעולם לא חשבה את עצמה למלחינה, אבל למעשה חיברה שלושה קובצי מוזיקה ואף סייעה בכתיבת המוזיקה לתפקידים, שנוצרו במיוחד בשבילה. בהמשך, אחרי שפרשה מן הבימה, כתבה אופרה בשם "הקוסם האחרון".
פולין ויארדו דיברה בשטף צרפתית, איטלקית, ספרדית, אנגלית, גרמנית ורוסית וחיברה שירים במגוון סגנונות לאומיים. הקריירה שלה נשאה אותה אל מיטב אולמות הקונצרטים ובתי האופרה באירופה ומשנת 1843 עד 1846 קיימה קשר קבוע עם האופרה של סנקט פטרבורג ברוסיה. הפופולריות שלה הייתה רבה כל כך, שהסופרת ז'ורז' סאנד עיצבה בדמותה את גיבורת הרומן שלה משנת 1843, "קונסואלו".
הסופרן האנגלייה אדלאיד קמבל האזינה יחד עם ויארדו לשירתה של הסופרן האיטלקייה הגדולה ג'ודיטה פאסטה, שעברה כבר בבירור את מיטב שנותיה, בקונצרט בלונדון, קמבל שאלה את ויארדו מה דעתה על קולה, וזו ענתה, "חורבה, אבל כך גם הסעודה האחרונה של לאונרדו".
ב-1863 פרשה גארסיה-ויארדו מן הבימה. היא עזבה עם משפחתה את צרפת, בשל התנגדותו הגלויה של בעלה לקיסר נפוליון השלישי והשתקעה בבאדן-באדן בגרמניה. אחרי נפילת נפוליון השלישי חזרו לצרפת, שם לימדה בקונסרבטואר של פריז וכן, עד מות בעלה ב-1883, ניהלה סלון מוזיקלי בבולבאר סן-ז'רמן.
ב-1910 הלכה פולין ויארדו לעולמה בגיל שמונים ותשע, מוקפת במשפחה אוהבת. היא קבורה בבית הקברות של מונמרטר בפריז.
וילה ויארדו בבוגיוואל, מתנה שאיוון טורגנייב העניק למשפחת ויארדו ב-1874, מקום לשם באו מוזיקאים, ציירים ומשוררים רבים כל כך, זכתה לשיפוץ מקיף בשנת 2001, ביוזמת "אגודת ז'ורז' ביזה ו-Patrimoine et Urbanisme. הבריטון המפורסם חורחה שאמינה מרבה להנחות שם כיתות אמן.
פולין גארסיה-ויארדו בתפקיד אורפיאו (גלוק), 1860
אנגלינה קלר

אנגלינה קלר (בגרמנית: Angelina Köhler; נולדה ב-12 בנובמבר 2000) היא שחיינית גרמנייה, אלופת העולם (דוחה 2024) במשחה ל-100 מטר פרפר ואלופת אירופה בבריכת 25 מטר (אוטופן 2023) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

קלר נולדה בדרנבך שבגרמניה.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה ביולי בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית סיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.93 שניות ובמקום 22 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.65 שניות. בנוסף, סיימה במקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.91 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר בגלאזגו, הממלכה המאוחדת סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.92 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.07 שניות.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה במאי בבודפשט, הונגריה סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.64 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנובמבר בקאזאן, רוסיה סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.52 דקות, במקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.71 שניות ובמקום 22 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.88 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.46 שניות. בנוסף, סיימה במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:46.64 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא, איטליה סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.90 שניות. בנוסף, סיימה במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:46.54 דקות, במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.92 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.60 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר במלבורן, אוסטרליה סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.20 שניות ובמקום 17 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.85 שניות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה, יפן סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.05 שניות ובמקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.88 שניות. בנוסף, סיימה במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:45.62 דקות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.71 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > אלופת אירופה (בריכת 25 מטר)

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר באוטופן, רומניה זכתה קלר בשתי מדליות, זהב וכסף.  מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.30 דקות, לפני הלנה רוזנדל באך מדנמרק (2:03.86 דקות) ולאנה פודר מבוסניה והרצגובינה (2:04.55 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 55.50 שניות, אחרי לואיז הנסון משוודיה (55.37 שניות) ולפני אנה דודונאקי מיוון (55.98 שניות). היא סיימה במקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.31 שניות, במקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.82 שניות, ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:38.54 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.28 שניות, לפני קלייר קרזן מארצות הברית (56.61 שניות) ולואיז הנסון משוודיה (56.94 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 56.41 שניות, אותו שיפרה בשלב חצי הגמר והעמידה אותו על 56.11 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר פרפר: 25.75 שניות (2023)
100 מטר פרפר: 56.11 שניות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר פרפר: 25.79 שניות (2023)
100 מטר פרפר: 55.50 שניות (2023)
200 מטר פרפר: 2:03.30 דקות (2023)
לב איגורב

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1821 (יוליאני) Komarovka, רוסיה 
 פטירה:  29 בדצמבר 1893 (יוליאני) (בגיל 72) סראטוב, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Spaso-Preobrazhensky Monastery (Saratov) 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 
לב איגורב (ברוסית: Лев Игорев; ‏  10 בפברואר 1821 - 29 בדצמבר 1893) היה צייר דיוקנאות רוסי בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה

אביו היה משרת בכנסייה קטנה. הוא למד בבית ספר דתי בפטרובסק, ב-1838, הוא ואחיו סרגיי נכנסו לסמינר התאולוגי של סרטוב, שם סיים את לימודיו ב-1844. במהלך שהותו, הוא צייר כמה מעובדי הכנסייה, ביניהם הבישוף, שהפך לפטרונו.
הוא הוצב בתחילה בכפר רודנו שבמחוז קמישינסקי, אך הדיוקנאות שעשה בסמינר גרמו לו לשאוף ללימודים רשמיים באמנות, והוא פנה לאקדמיה התאולוגית של סנט פטרבורג כדי לקבל שיעורים שיאפשרו לו להיות מורה לאמנות בבית ספר דתי.
בזמן שהיה שם, הוא גם השתתף בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות ועבודתו זכתה לשבחים מפיודור טולסטוי. ב-1850 הוענק לו התואר "אמן" וב-1853 זכה בתואר אקדמאי על דיוקנו של מקריוס בולגקוב. בשנת 1855 הפך למורה באקדמיה התאולוגית. באותה תקופה, הוא יצר אייקונים עבור כנסיות רבות במחוזות כפריים, כמו גם בסנט פטרסבורג. הוא גם יצר מדליון עם דמותה של הקיסרית להצגה בפניה.
שליחות לסין

לאחר כשנתיים שעבד כמורה, הוא התנדב למשלחת הרוסית הארבע עשרה לבייג'ינג וב-1857 הפך לאמן הרשמי של המשלחת. המשלחת התעכבה בגלל אירועים הקשורים למרד טייפינג, והוא שהה שנה באירקוטסק. בהיותו שם, הוא צייר דיוקנאות של מדינאים סיביריים בולטים כמו ניקולאי מוראביוב-אמורסקי וקארל-בורגרדט ונזל.
בהיותו בבייג'ינג, המשימה העיקרית שלו הייתה החלפת האייקונים שנהרסו ב-1685 על ידי צבא צ'ינג (והושמדו שוב במהלך מהפכת התרבות). עם שובו לסנט פטרסבורג ב-1864, הוא הציג תערוכה גדולה באקדמיה, עם סצנות ז'אנר ודיוקנאות של פקידים סינים ומשפחותיהם. הוא זכה גם במסדר סטניסלאוס הקדוש .
לאחר מכן, הוא עבד בעיקר כצייר אייקונים, ועבד בקוסטרומה, נובגורוד, וולוגדה וארזמאס. ב-1885 הוא עשה את רוב העבודות הדקורטיביות עבור הכנסייה שנבנתה בסראטוב. בשנת 1890, הוא הלך לגור שם עם אחיותיו האלמנות וכתב את זיכרונותיו. הוא מת משיתוק לאחר מספר נסיעות לכפר סלפטסובקה כדי לערוך את סידורי הלווית אחותו.
רוב יצירות הכנסייה שלו נהרסו במהלך התקופה הסובייטית. המיקומים הנוכחיים של כל העבודות שצייר בסין מלבד שתיים אינן ידועות. בשנת 1950 זוהה דיוקן לא גמור של אלכסנדר גריבויידוב.
הערות שוליים

↑  Его труд не пропал даром, www.eparhia-saratov.ru
1 2  Kenneth, Lev Igorev, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לב איגורב".
ניסים מור

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 66 בערך) קריית גת, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1981–2015 (כ־34 שנים)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מרחב לכיש  ראש מטה המפכ"ל  סגן מפקד מחוז מרכז  מפקד מחוז מרכז  ראש אגף שיטור וביטחון  סמפכ"ל
 
ניסים מור (נולד ב-1958) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל שכיהן כסגן המפכ"ל. הורשע בהטרדה מינית ובהפרת אמונים.
חייו

מור גדל בקריית גת בן למשפחה בת 11 נפשות. שירת בצה"ל בגדוד 601 של חיל ההנדסה הקרבית. ב-1981 החליט להתגייס למשטרת ישראל והצטרף ליחידת החבלה במרחב יפו. שימש מפקד בית הספר לחבלה, קצין חבלה מרחב ירקון, קצין חבלה מרחב נגב, ראש מדור הדרכה וקצין חבלה מחוז דרום. ב-1997 מונה לקצין אג"ם מרחב לכיש ובתפקידו הבא פיקד על תחנת המשטרה באשדוד. בשנת 2000 מונה למפקד מרחב אילת בדרגת ניצב משנה. שימש במשך שנתיים עוזרו של מפכ"ל המשטרה שלמה אהרונישקי. ב-2002 מונה למפקד מרחב לכיש. באוגוסט 2004 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש מטה המפכ"ל משה קראדי.
בתפקידו הבא שימש כסגנו של דודי כהן במחוז מרכז ועם מינויו של כהן למפכ"ל במאי 2007, החליף אותו כמפקד המחוז. במהלך כהונתו כמפקד המחוז בלטו אירועי חטיפת שוטרת מתחנת אשדוד על ידי עבריין נמלט, פרשות רציחותיהם של הילדה רוז פיזם, הילדה נועה גולדרינג ובני משפחת אושרנקו.
במאי 2010 מונה לראש אגף שיטור וביטחון, אגף המבצעים של המשטרה. שנה אחר כך הוחלט כי יקבל לפיקודו גם את אגף קהילה ומשטרה שיאוחד עם אגף המבצעים. במאי 2013 מונה לסגן המפכ"ל.
מור בוגר תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר קורס פיקוד ומטה וקורס בכירים של המשטרה, נשוי ואב לארבעה.
חייו > עבירות מין במסגרת תפקידו

בינואר 2015 נחקר במח"ש כחלק מפרשת הניצבים, בחשד שביצע עבירות מין תוך ניצול יחסי מרות ונשלח למעצר בית. מפכ"ל המשטרה הודיע למור על כוונתו לפטרו, בכפוף לשימוע ולאישורו של השר לביטחון הפנים. מור ויתר על השימוע.
ב-3 בנובמבר 2015 הודיעה המחלקה לחקירות שוטרים לניסים מור על כוונה להעמידו לדין על שכסגן המפכ"ל במשטרה, וקודם לכן כמפקד מחוז מרכז, הוא חתר ליצירת קשרים אינטימיים בעלי אופי מיני עם שש שוטרות צעירות ממנו, לרוב בדרגות נמוכות, בתפקידים זוטרים ובחלק מהמקרים בפער גילאים משמעותי ממנו. בספטמבר 2016 הורשע מור, במסגרת הסדר טיעון, בהטרדה מינית ובהפרת אמונים בשלוש פרשות בהן ניצל את רצונן של שוטרות בקרבתו, מתוך תקווה שהדבר יסייע בקידומן במשטרה, לניסיון ליצור אתן קשר אישי, במעשים של הטרדה מינית. באחת הפרשות הוא אף נישק שוטרת בניגוד לרצונה.
על מור נגזרו ארבעה חודשי מאסר על תנאי, 400 שעות עבודות שירות ופיצוי בסך 30 אלף ש"ח לשלוש המתלוננות. פרקליטות המדינה הגישה ערעור על גזר הדין וביקשה שירצה שישה חודשי עבודות שירות. הערעור נדחה בדעת רוב על ידי בית המשפט המחוזי, אולם בקשת רשות ערעור של המדינה בפני בית המשפט העליון נתקבלה ועונשו של מור הוחמר לארבעה חודשי עבודות שירות.
ביולי 2019 פסק בית משפט השלום בבאר שבע שמור ישלם פיצוי של 350,000 ש"ח לשוטרת שהטריד.
הערות שוליים

↑   טקס החלפת סגן המפקח הכללי במטה ארצי, סרטון  באתר יוטיוב
↑  חופי עמוס, סגן מפכ"ל המשטרה נחקר בחשד לביצוע עבירות מין, באתר nrg‏, 26 בינואר 2015
↑  חופי עמוס, ניצב מור ביקש לפרוש, דנינו הודיע לו שיפוטר, באתר nrg‏, 28 בינואר 2015
↑  הסמפכ"ל שפוטר וחשוד בהטרדות מיניות - לדין פלילי, באתר ynet, 3 בנובמבר 2015
↑  אמרי סדן ויניר יגנה‏, סגן המפכ"ל לשעבר ניסים מור הורשע בהטרדה מינית ובהפרת אמונים, באתר וואלה, 6 בספטמבר 2016
↑  גדי גולן, מאסר על תנאי ועבודות שירות לסגן המפכ"ל לשעבר, ניסים מור | ישראל היום, באתר ישראל היום, 24 באפריל 2017
↑  תלם יהב, הפרקליטות מערערת על עונש הסמפכ"ל לשעבר: "לתקן את המסר המוטעה", באתר ynet, 24 בדצמבר 2017
↑  רע"פ 10002/17 מדינת ישראל נ' ניסים מור, ניתן ב־18 ביולי 2018
↑  אבישי גרינצייג, ‏פרסום ראשון: הסמפכ"ל לשעבר ניסים מור יפצה את השוטרת שהטריד ב-350 אלף ש"ח, באתר מעריב אונליין, 29 ביולי 2019
מתילדה מרקזי

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1821 פרנקפורט 
 פטירה:  17 בנובמבר 1913 (בגיל 92) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Graumann 
 מוקד פעילות:  ממלכת פרוסיה 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  סלבטורה מרצ'זי 
 צאצאים:  בלנצ'ה מרצ'זי 
 פרסים והוקרה:  קצין החינוך הציבורי (1899)  Civil Merit Cross (Austria-Hungary) (1877)  מסדר ההצטיינות (1906)  מסדר אלברט (1877) 
 
מתילדה מרקזי (בגרמנית: Mathilde Marchesi, נולדה בשם מתילדה גראומן; 24 במרץ 1821 - 17 בנובמבר 1913) הייתה זמרת מצו-סופרן, מורה לשירה ותומכת בטכניקת בל קאנטו.
תולדות חייה

מרקזי נולדה בפרנקפורט על נהר מיין (כיום בצד הגרמני של מדינת הסה). בגיל 22, אחרי שמשפחתה איבדה את הונה, נסעה לווינה לפתח את קולה. משם המשיכה לפריז, ללמוד אצל מנואל גארסיה השני, שהשפעתו עליה הייתה העיקרית בחייה. בערך באותה תקופה נישאה לבריטון האיטלקי סלבטורה מרקזי ופיתחה קריירה קצרה באופרה וברסיטלים. הואיל וקולה היה סביר ולא מעבר לזה, בחרה לעסוק בהוראה, ובתחום זה עשתה לה שם.
מרקזי לימדה בקונסרבטוריונים בקלן ובווינה ובשנת 1881 פתחה בית ספר משלה בפריז, שם נשארה למשך רוב חייה. בסופו של דבר נודעה ביותר כמורה לפיתוח קול של כמה זמרים דגולים. המפורסמת ביותר בין תלמידיה היא אולי נלי מלבה, אבל היא הדריכה גם את אמה קלווה ואת אמה איימס. מרקזי מתה בלונדון.
כיום אין זוכרים עוד את מרקזי בגין קריירת הזמרה שלה. תחת זאת, היא נודעת בראש ובראשונה כמורה של הרבה מאוד זמרים ידועי שם וכן כמורה לפיתוח קול וזמרה, שהביאה את טכניקת הבל קנטו אל המאה ה-20. עד היום יש הלומדים את רעיונותיה, בעיקר זמרות סופרן, שבפיתוח קולן התמחתה במיוחד.
מרקזי עודדה בדרך כלל סגנון שירה טבעי: היא הטיפה לשיטת נשימה אינסטינקטיבית במידה רבה וטענה כנגד תנוחת ה"חיוך" שהייתה מקובלת על מורות רבות בימיה. בעיקר העסיקה אותה החלוקה למשלבים הווקאליים והמעבר ביניהם, שבה ראתה את "האלפא והאומגה של יצירת הקול הנשי ופיתוחו, אבן הבוחן של כל שיטות השירה, ותיקות כחדשות." כמו כן ביטאה שוב ושוב את סלידתה ממורות בנות זמנה, שהשיטות שהציעו היו אמורות לפתח במלואו, באחריות גמורה, לטענתן, את הקול תוך שנה או שנתיים. היא, לעומת זאת, גרסה שהדרך הטובה והנכונה ביותר לגשת לפיתוח הקול היא במתינות ובשיקול דעת.
שניים מן המאפיינים הבולטים ביותר בתורתה היו "השיטה האנליטית" שלה ועמידתה התקיפה על פרקי תרגול קצרים מאוד למתחילים. "השיטה האנליטית" שלה ייחסה חשיבות רבה להבנה אינטלקטואלית של כל דבר שירה, הן מן הבחינה הטכנית והן האסתטית של היצירה, החל באריות נשגבות וכלה בתרגילי קול פשוטים. היא טענה, ששינון מכני ללא הבנה מזיק בסופו של דבר לשימוש האמנותי בקול. בלטה ביותר תביעתה להקפיד על פרקי זמן קצרים ביותר של אימון למתחילים, לא יותר מחמש דקות בכל פעם, שלוש או ארבע פעמים ביום, למתחילים גמורים. כמובן, פרקי הזמן האלה יכולים וצריכים להתארך ככל שהקול מבשיל ומתפתח.
תלמידיה

(רשימה חלקית)
סוזאן אדמס
פרנסס אלדה
זיגריד ארנולדסון
בלאנש אראל
אמה קלווה
אמה איימס
רוז אטינגר
מרי גארדן
אטלקה גרסטר
זלמה קורץ
בלאנש מרקזי (בתה)
דיים נלי מלבה
אמה פוקשק (נודעה בשם אילמה דה מורסקה)
אמה נבאדה
סיביל סנדרסון
פרנסס סאביל
אלן ביץ' יאו
נדז'דה זאבלה-ורובל
ועוד.
קאורי סקמוטו

קאורי סקמוטו (באנגלית: Kaori Sakamoto; ביפנית: 坂本花織; נולדה ב-9 באפריל 2000) היא מחליקה אמנותית על הקרח יפנית, 3 פעמים ברציפות אלופת עולם (2022–2024) בהחלקה על הקרח ליחידות וזוכת שתי מדליות ארד אולימפיות (בייג'ינג 2022) ביחידות ובקבוצתי.
חיים אישיים

סקמוטו נולדה וגדלה בקובה.
חיים אישיים > 2018

באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום שישי בתחרות ליחידות בתוצאה של 209.71 נק' ובמקום חמישי בתחרות הקבוצתית
חיים אישיים > 2019

באליפות העולם שנערכה בסאיטמה, יפן, במרץ 2019 היא סיימה במקום חמישי בתחרות ליחידות בתוצאה של 222.83 נק', נקודה אחת פחות ממדליית ארד. לאחר התרגיל הקצר היא דורגה במקום השני
חיים אישיים > 2021

באליפות העולם שנערכה בסטוקהולם, שוודיה, במרץ 2021 היא סיימה במקום שישי בתחרות ליחידות בתוצאה של 207.80 נק'
חיים אישיים > 2022 > מדליות אולימפיות

באולימפיאדת בייג'ינג (2022) זכתה בשתי מדליות, כסף וארד, בתחרות ליחידות בתוצאה של 233.13 נק', אחרי אנה שצ'רבאקובה (255.95 נק') ואלכסנדרה טרוסובה (251.73 נק') שתיהן מרוסיה ובתחרות הקבוצתית, אחרי ארצות הברית.
חיים אישיים > 2022 > אלופת עולם

חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונפלייה, צרפת, במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתחרות ליחידות בתוצאה של 236.09 נק' לפני לאונה הנדריקס מבלגיה (217.70 נק') ואליסה ליו מארצות הברית (211.19 נק').
חיים אישיים > 2023

באליפות העולם שנערכה בסאיטמה במרץ היא זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בתחרות ליחידות בתוצאה של 224.61 נק' לפני לי הא-אין מקוריאה הדרומית (220.94 נק') ולאונה הנדריקס מבלגיה (210.42 נק') ובכך הגנה על תוארה.
חיים אישיים > 2024

באליפות העולם שנערכה במונטריאול במרץ היא זכתה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בתחרות ליחידות בתוצאה של 222.96 נקודות, לפני איזבו לויטו מארצות הברית (212.16 נקודות) וקים צ'אה יאון מקוריאה הדרומית (203.59 נקודות).
הישגים

| תחרות> בינלאומי | 2018> בינלאומי | 2019> בינלאומי | 2020> בינלאומי | 2021> בינלאומי | 2022> בינלאומי | 2023> בינלאומי | 2024> בינלאומי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משחקי החורף האולימפיים (יחידות) | 6 |  |  | מקום 3 |  |  |  |
| משחקי החורף האולימפיים (קבוצתי) | 5 |  |  | מקום 3 |  |  |  |
| אליפות העולם |  | 5 |  | 6 | מקום 1 | מקום 1 | מקום 1 |
לאומי
| אליפות יפן | מקום 2 | מקום 1 | 6 | מקום 2 | מקום 1 | מקום 1 | מקום 1 |
עמית ביטון

עמית ביטון (נולד ב-24 ביולי 1996) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מ.ס. דימונה מליגה א' דרום.
קריירת מועדונים

ביטון החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, וב-2 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–0 על בית"ר תל אביב רמלה במסגרת גביע המדינה. ב-18 בינואר 2017 הושאל ביטון להפועל תל אביב עד לסיום העונה. ב-20 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לבית"ר ירושלים. בסך הכל ערך ביטון 13 הופעות במדי הפועל תל אביב, ובתום עונת 2016/2017 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-10 ביולי 2017 הושאל ביטון להפועל עכו לקראת עונת 2017/2018. ב-20 באוגוסט 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לבני סכנין. שבוע לאחר מכן הבקיע את שערו השני בתיקו 2–2 נגד מכבי נתניה, בו גם הורחק לראשונה בקריירה. בינואר 2018 עזב ביטון את עכו וחתם במועדון ספורט אשדוד עד לסיום העונה.
את עונת 2018/2019, החל ביטון בהפועל באר שבע, וב-17 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 1–4 נגד פלורה טאלין במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. ב-30 ביולי 2018 הושאל ביטון שוב לאשדוד, ובמחזור פתיחת העונה כבש בדקה ה-90 את שער הניצחון מול בני יהודה תל אביב. ב-3 בפברואר 2019 שוחרר ביטון מאשדוד והושאל לבני יהודה תל אביב, ובסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, ואף שותף כמחליף במשחק הגמר.
לקראת עונת 2019/2020 חזר ביטון להפועל באר שבע איתה זכה בגביע השני של המועדון והשני שלו כשחקן.
ב-18 בפברואר 2022 חתם בברואה סטארה זאגורה מליגת העל הבולגרית.
ב-28 ביוני 2022 חתם בבני יהודה תל אביב.
ב-30 באוקטובר 2024 חתם במ.ס. דימונה מליגה א'.
נבחרת ישראל

בשנים 2017–2018 שיחק בנבחרת הצעירה עד גיל 21. ולזכותו 14 הופעות בנבחרת.
חיים אישיים

עמית ביטון הוא בנו של כדורגלן העבר, שמעון ביטון.
תארים

גביע המדינה: 2018/2019
גביע המדינה: 2019/2020
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏עמית ביטון חתם בעכו, 80% מהשחקנים של דהאן, באתר ONE‏, 10 ביולי 2017
↑  נטע בן אברהם, ‏אשדוד החתימה את עמית ביטון עד לתום העונה, באתר ערוץ הספורט, 9 בינואר 2018
↑  שחר כחלון, עמית ביטון חתם במ.ס אשדוד, ויקטור גנב בדרכו החוצה מהקבוצה, באתר אשדודנט, 30 ביולי 2018
↑  תומר לוי, ‏עמית ביטון חתם בבני יהודה עד לסיום העונה, באתר ערוץ הספורט, 3 בפברואר 2019
↑  עמית ביטון חתם רשמית בברואה הבולגרית, באתר ערוץ הספורט, 18 בפברואר 2022
↑  יגאל גולדשטיין, ‏עמית ביטון ועדי טבצ'ניק חתמו בבני יהודה, באתר ערוץ הספורט, 28 ביוני 2022
↑  נדב דייג, לוי בייזרמן, בחזרה לחיים: עמית ביטון ינסה לשקם את הקריירה בקבוצה מהליגת הבולגרית, באתר mynet‏ באר שבע, 19 בפברואר 2022
אמיליה רוברטסון היל

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1821 דנפרמליין, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 ביולי 1904 (בגיל 83) 
 תקופת הפעילות:  1863–1891 (כ־28 שנים) 
 בן או בת זוג:  דייוויד אוקטביוס היל 
 
אמיליה רוברטסון היל (באנגלית: Amelia Robertson Hill‏; 15 בינואר 1821 – 5 ביולי 1904; שם נעורים: אמיליה מקדרמייד פטון) הייתה אמנית ופסלת סקוטית בולטת לאורך המאה ה-19 ואחת הבודדות שקיבלה הזמנות עבודה ציבוריות. העבודות החשובות שלה הן הפסל של דייוויד ליווינגסטון בגני פרינסס סטריט, אדינבורו ופסל רוברט ברנס בדאמפריס.
ביוגרפיה

היל נולדה לקתרין מקדיארמיד (נפטרה ב-1853) וג'וזף ניל פטון (1797–1874), מעצבי שטיחים. אחותה ג'מימה, נולדה ב-11 בנובמבר 1823. אחיה היו האמנים ג'וזף נואל פטון (1821–1901) ו-וולר יו פטון (1828–1895). נראה שהיא הוכשרה כפסלת אצל ויליאם ברודי באדינבורו.
בשנת 1862 היא נישאה לצייר והצלם החלוץ דייוויד אוקטביוס היל. היא הייתה אשתו השנייה. הם גרו באדינבורו. לתפקידו כמזכיר האקדמיה המלכותית הסקוטית היה חלק בהכרות ביניהם. בשנת 1868 הם הקימו את ביתם בבית רוק, בפינה הדרום מערבית של קלטון היל ליד מדרגות הכניסה הדרומיות לגבעה. אף שהם מזוהים לכתובת זו, הם חיו כאן רק שנתיים. הוא מת ב-1870 ואמיליה עברה מהבית, לניוינגטון לודג'. היא עיצבה פסל ברונזה בדמותו, על קברו.
מפקד האוכלוסין של 1891 מתאר את היל כ"פסלת, בדימוס", אך היא הציגה באקדמיה המלכותית הסקוטית עד 1902, בגיל 82. היא מתה בביתה, ב-5 ביולי 1904 בגיל 83. היא נקברה ליד בעלה 34 שנים לאחר מותו.
גלריה

פסל של דייוויד ליונגסטון
פסל של רוברט ברנס
הפסל על קברו של בעלה
פסל הגאולוג יו מילר
הערות שוליים

↑  "OPR Birth and Baptism Search Return for children of Joseph Paton and Catherine McDermaid". Scotland's People.
↑  Matthew, H. C. G.; Harrison, B., eds. (23 September 2004). "The Oxford Dictionary of National Biography". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford: Oxford University Press.
↑  Contributions from Royal Scottish Academy, The Scottish National Portrait Gallery, The National Museum of Scotland and The Dean Cemetery (2021). "The Amelia Trail". The Amelia Trail.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1035710757  ISNI: 0000 0000 6852 7918  RKD: 38422  ULAN: 500020807  VIAF: 95809269   WorldCat (עם VIAF): 95809269
שי פירון

הרב שי משה פירון (נולד ב-25 בינואר 1965, כ"ב בשבט ה'תשכ"ה) הוא רב, מחנך ופוליטיקאי ישראלי. פירון כיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת "יש עתיד" ממרץ 2013 עד דצמבר 2014, וכן כיהן כשר החינוך בממשלת ישראל השלושים ושלוש מטעמה. מכהן כנשיא פנימה- פתרונות ישראליים וכנשיא מכללת IPC.
שי פירון עם ז'אן בארט דה ורדה, ראש חבר הנאמנים של ויקימדיה. ברקע מוקרן העמוד הראשי של ויקיפדיה העברית
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ב-2012 הצטרף למפלגת "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד. בבחירות לכנסת התשע עשרה נכלל במקום השני ברשימת "יש עתיד" ונבחר לכנסת. בממשלה שהורכבה לאחר הבחירות מונה לשר החינוך. ב-12 באוגוסט 2013 הודיע על הקפאת מבחני המיצ"ב לשנת הלימודים תשע"ד. ב-8 בינואר 2014 הכריז על רפורמת "הלמידה המשמעותית במערכת החינוך" שעיקרה שינוי מבנה תעודת הבגרות.
ביולי 2014 יצאה לדרך תוכנית "בתי הספר של החופש הגדול" שיזם. במסגרת התוכנית, כיתות א'–ב' בבתי הספר היסודיים ממשיכות לפעול בחודש יולי ובכך קוצר החופש הגדול. בשנת 2017 התוכנית הורחבה גם לכיתות ג'. בערים שבאשכולות 1–3, בתי הספר פועלים ללא תשלום. בשאר הערים העלות היא עד 450 ש"ח לילד.
פירון החזיר את שיטת התקצוב הדיפרנציאלי שנועדה לצמצם פערים בין תלמידים במגזרי החינוך. הוא הגדיל את תקציבי תנועות וארגוני הנוער והחל במהלך לחידוש בתי הספר המקצועיים. הוא החיל חובת התנדבות על כל תלמיד במערכת החינוך עד לכיתה י"ב[דרוש מקור].
בדצמבר 2014 פרש מהממשלה, עם יתר שרי "יש עתיד", בעקבות פיטוריו של ראש התנועה, יאיר לפיד, ממשרת שר האוצר. לקראת הבחירות לכנסת העשרים שובץ שוב במקום השני ברשימת "יש עתיד", ונכנס לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-11 מנדטים. פירון היה במשך כמה חודשים סגן יו"ר הכנסת וחבר בוועדת הכנסת, יושב-ראש השדולה לקידום מדיניות הצעירים ויושב-ראש השדולה לקידום תנועות וארגוני נוער. ב-2 בספטמבר 2015 התפטר מהכנסת. באפריל 2017 הקים את תנועת "פנימה" יחד עם בני גנץ, גבי אשכנזי ושלמה דברת.
באוגוסט 2018 פתח ארגון "חותם" בקמפיין שבו קרא לציונות הדתית להתנתק מארגונים הנתמכים על ידי "הקרן החדשה לישראל". בסרטון הופיעה גם דמות מצוירת של פירון, כמייסד עמותת "הכל חינוך" שקיבלה כספים מהקרן. בתגובה תבע פירון את הארגון לדין תורה בפני הרב יעקב אריאל, נשיא חותם.
במאי 2022 זכה בתואר אביר איכות השלטון לשנת 2021.
חיים אישיים

פירון מתגורר באורנית שבשומרון, ומשמש רב קהילת בית הכנסת היכל משה שביישוב. הוא נשוי לברוריה, בתם של הרב אורי כהן וליביה (בתו של הרב פנחס קהתי). לבני הזוג שישה ילדים, אחד מהם אומץ, לאחר שננטש בלידתו עקב נכות פיזית. בתו, אור פירון-זומר, נבחרה בשנת 2024 לעמוד בראשות מועצת אורנית.
בספטמבר 2024 חשף פירון כי התגלה גידול ממאיר בגופו.
ספריו

למען הסדר הטוב – הגדה של פסח, פירוש על הגדה של פסח, ידיעות ספרים (2002)
הארות שוליים – קריאה אישית בפרשת השבוע, ידיעות ספרים (2012)
הכל חינוך – מסע לעומקה של מערכת החינוך בישראל, ידיעות ספרים (2015)
הארות לסדר היום – מחשבות אקטואליות על פרשת השבוע, הוצאת משכל (2017)
ישראל השלישית – בין ממלכתיות למסורתיות, קווי יסוד להתחדשות ישראלית, (2021)
חיבר גם עשרות מאמרים.