stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוק (דלק)
תכונות החומר

משקל סגולי אופייני לקוק הוא 0.77. הקוק נקבובי ביותר. כיוון שהחומרים יוצרי העשן הנמצאים באופן טבעי בפחם, מזוקקים בתהליך יצירת הקוק, הקוק יוצר בעירה נקיה יחסית, כמעט ללא עשן, והוא מועדף לשימוש בתנורים שאינם מתאימים לשריפת פחם טבעי.
רק סוגי פחם מסוימים מתאימים ליצירת קוק. על הפחם להיות בעל תכולת נמוכה של לחות, אפר, גופרית, זפת ועוד. הקוק הוא חומר מבודד מצוין לחום כאשר משלבים אותו עם חומרים אחרים. הקוק עצמו מופק לעיתים כתוצר לוואי בתהליך הפקת הגז מן הפחם.
בתהליך יצור הקוק מסולקים מן הפחם חומרים נדיפים כגון, מים, גז-פחם וזפת-פחם, על ידי אפיית הפחם בתנורים אטומים לאוויר ובטמפרטורות המגיעות ל-2,000 מעלות צלזיוס. בתהליך האפיה מותך הפחם יחד עם שיירי אפר.
קוק היה אחד החומרים אשר שימש לבידוד חלליות תוכנית אפולו של נאס"א ואף ברכב הפאת'פיינדר אשר נחת על כוכב הלכת מאדים בשנת 1997. נאס"א אף התכוונה להמשיך ולהשתמש בקוק כחומר בידוד מפני חום בסדרת החלליות העתידית אוריון.
היסטוריה

השימוש בקוק כדלק החל באנגליה במאה ה-17 כתגובה לכריתה נרחבת של יערות באירופה. עץ כחומר דלק הפך למשאב נדיר ויקר יותר. פליטת העשן הגדולה שבתנורי פחם מנעה את התאמתם לשימושים רבים כגון בישול והיתוך ברזל.
בשנת 1603 הציע סר הנרי פלאט כי ניתן לאפות פחם באופן דומה לזה שבו מופק פחם עץ מעץ. קוק נכנס לשימוש רק בשנת 1642, כאשר שימש להזנת תנור לקליית לתת בדרבישייר. לא ניתן להשתמש בפחם בתהליך יצור הבירה כיוון שאדים גופריתיים הנפלטים בתהליך השריפה משנים את טעם המשקה.
בשנת 1709 בנה אברהם דארבי תנור רם להפקת ברזל יצוק. תכונותיו של הקוק איפשרו בניית תנורי רם גבוהים וגדולים יותר. תנורים אלה הביאו לירידה במחירי המתכת והיו בין מבשריה של המהפכה התעשייתית.
תהליכים אחרים

השיירים המוצקים הנותרים בתהליך זיקוק נפט אף הם צורה של קוק. קוק נפט הוא בעל שימושים רבים, נוסף להיותו מוצר דלק. הוא משמש ביצור מצברים, אלקטרודות, ועוד.
קורץ

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אנדרטה לזכר יהודי קוריץ שנספו בשואה, בבית הקברות נחלת יצחק
קורץ (וכן קוֹרֶיץ, ביידיש: קאָרעץ, "קָארֶעץ"; באוקראינית :Корець; בפולנית: Korzec) היא עיר באוקראינה והמרכז המנהלי של מחוז משנה קורצקי (Корецкий район) שבמחוז רובנו. העיר שוכנת לגדת נהר הקורצ'יק, כ-66 קילומטרים מזרחית לעיר רובנו. בשנת 2024 חיו בעיר 6,953 תושבים.[דרוש מקור]
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העיר נוסדה בשנת 1150. קורץ הייתה שייכת למשפחת האצולה קארעצקי מאז חלוקת ווהלין. שמשון מאוסטרופולי, רב ומקובל, נולד בקוריץ אז בפולין, בשנת ה'ש"ס (1600) בערך. במחצית השנייה של המאה ה-18 חי ופעל בעיר הרב פנחס שפירא מקוריץ, תלמיד המגיד ממזריץ'. בית הדפוס הראשון שנוסד בקורץ היה בית דפוס עברי. הוא הוקם בשנת 1776 על ידי הרב צבי הירש וחתנו שמואל סגל. בית הדפוס פעל עד שנת 1781 והדפיס כ-20 ספרים. חרף מספרם המועט (יחסית) של הספרים שנדפסו, רבה חשיבותם, שכן זו התקופה הפותחת את הדפסות החסידים בכלל: ספר 'תולדות יעקב יוסף' (קורץ 1780) של תלמיד הבעל שם טוב, הרב יעקב יוסף כ"ץ מפולנאה, הוא הספר החסידי הנדפס הראשון בעולם כולו, ואחריו נדפס בקורץ (1781) ספר 'מגיד דבריו ליעקב' של המגיד ממזריטש, שני ספרי היסוד של התנועה החסידית בדור הראשון להתמסדותה.
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה. לפני השואה התגוררו בקורץ יותר מ-6,000 יהודים. במאי 1942 הוקם גטו בעיר. יום לאחר הקמת הגטו נרצחו כ-2,200 יהודים בעיר. הגטו חוסל בספטמבר אותה שנה, תוך רצח כ-1,500 היהודים שנותרו בו. האחראי על הרצח ומאשרו היה ברנהרד פרנק
קהילת קורץ הונצחה על ידי שושי בן חמו מקיבוץ לוחמי הגטאות בסרטה "אם אשכחך קוריץ תשכחך ימיני".
קורנליוס לוס

| --- | --- |

קורנליוס לוּס במדי המשמר המלכותי, 1717
 לידה:  4 בפברואר 1686 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  15 באפריל 1738 (בגיל 52) המבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 מדינה:  שוודיה 
 דרגה:  מיור גנרל
 תפקידים בשירות
 אדריכל ביצורים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הצפון הגדולה
 
קורנליוס לוּס; היכלית קבר ישו בכנסיית הקבר בירושלים, אוסף המוזיאון הלאומי, סטוקהולם, שוודיה
קורנליוס לוּס; פנים כנסיית איה סופיה, סביבות 1710
קורנליוס לוּס (בשוודית: Cornelius Loos;‏ 4 בפברואר 1686, סטוקהולם, שוודיה – ‏15 באפריל 1738, המבורג, גרמניה) היה קצין הנדסה בצבא שוודיה, שהתמחה באדריכלות ביצורים, והגיע בפרישתו לדרגת מאיור-גנרל. לוּס נודע בציורי מבנים שביצע במסעו ללבנט בשנים 1710–1711.
קורות חייו

קורנליס לוּס נולד בסטוקהולם ב-1686 למשפחה של פשוטי עם, ובשירותו בצבא שוודיה השתלם בהנדסת ביצורים. בתחילת דרכו הועסק בביצורי הערים רֶוַול (טאלין, אז חלק מממלכת שוודיה) וגוטבורג, ומ-1708 השתתף במערכות מלחמת הצפון הגדולה בפולין וברוסיה ביחידת משמר המלך קרל ה-12. אחרי תבוסת השוודים בקרב פולטבה ביולי 1709 הלך אחרי מלכו למקלט שהעניק הסולטאן אהמט השלישי בבֶּנדֶרי שבחבל בֵּסַרַבּיָה.
ב-1710 נשלח לוּס בפקודת המלך, יחד עם שני קצינים נוספים בעלי ניסיון במדידות ובשרטוט, "לירושלים ולמצרים", כדי לתעד "ענתיקות ומונומנטים". המניע לשליחות זו נעוץ באדיקותו הלותרנית של המלך ובעניין שגילה בתנ"ך.
שלושת הקצינים יצאו מבנדרי בינואר 1710. תחנתם הראשונה הייתה קונסטנטינופול, שבה עבדו כשישה שבועות וממנה הפליגו לאלכסנדריה שבמצרים, ביקרו בפירמידות ובאתרים אחרים והמשיכו בהפלגה לעכו. בארץ ישראל התעכבו במקומות הקדושים לנצרות, כצליינים רבים אחרים. בהמשך הצפינו לדמשק, בעלבכּ וחלב. מסוריה יצאו לקונסטנטינופול שבה שהו זמן-מה וביוני 1711 חזרו לבנדרי. לוּס הועלה עוד קודם לכן לדרגת מאיור ואחרי שובו הוענק לו תואר אצולה.
לוּס המשיך לעבוד בשירות המלך במקום גלותו בבנדרי, בעיקר בעיבוד הרשמים והרישומים שהביא עימו ממסעו. ב-1714 ליווה את סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין המודח, בעל בריתה של שוודיה, לגלותו באלזס הצרפתית. הוא עצמו הוצב בנחלת הכתר השוודי (Pfalz-Zweibrücken) (אנ') בדרום-מערב גרמניה, שם היה ממונה שנים אחדות על הקמת ביצורים. ב-1717 חזר לשוודיה וב-1718 הועלה בדרגה ומונה לסגן קצין לוגיסטיקה ראשי.
ב-1721 נשלח לוּס לנהל את הרחבת הביצורים של שטרלזונד שלחוף הים הבלטי, בפומרניה השוודית (אנ'), ובתוך כך עסק בבניית ארמון המושל השוודי שם (גר'). הצבתו בשטרלזונד נותרה בעינהּ במשך 15 השנים הבאות. מניחים שלוּס הורחק אחרי הכתרתו ב-1720 של פרדריק הראשון, מלך שוודיה, בגלל השתייכותו לסיעה שתמכה בתביעת אחיינו של קרל ה-12, קרל פרידריך, לירושת הכתר השוודי. עם זאת, לוּס הועלה לדרגת אלוף-משנה ב-1734, ובמרס 1736 פרש משירותו בצבא שוודיה בדרגת מאיור-גנרל. הוא השתקע בעיר ההנזה המבורג, שבה הופקד על ביצורי העיר ועל חיל המצב שלה. עוד ב-1721 נשא לאישה את מרגריתה-אליזבת, אלמנת חבר מועצת העיר המבורג, וב-1731 אישר מלך שוודיה את הורשת השם ותואר האצולה של לוּס לבנהּ של רעייתו, ששירת אף הוא כקצין בצבא שוודיה. לוּס מת בהמבורג ב-1738 ונקבר בה.
ציוריו

במהלך מסעו בלבנט ביצע לוּס רישומים ומפות וטרח על עיבודם בשובו למחנה המלך ב-1711. נוסף על כך העתיק כתובות וליקט מאות מטבעות עתיקים, אבני-חן מגולפות ופסלונים. עמיתיו למשלחת אספו מיני צמחים, ציירו תלבושות מזרחיות ורכשו ציורים ומזכרות (בהן תבנית קבר ישו). השלושה אף חרתו קעקועים על זרועותיהם כאות לצליינותם.
שרפה שפרצה בפברואר 1713 במגורי המלך בבנדרי, בעת ההתכתשויות עם חיל המצב העותמאני המקומי (אנ'), כילתה תיבות שבהן נשמרו עבודותיו של לוּס, ויומניו בכללן. חלק מהציורים אבדו בדרכם חזרה לשוודיה. מתוך כ-250 הרישומים של לוּס שרדו 42 בלבד, רובם נופי איסטנבול ואתריה, והם מהווים תיעוד בעל ערך לחוקרי העיר. הציורים המפורטים של איה סופיה שימשו את המשחזרים והמשמרים באתר בשנות החמישים של המאה ה-20. הביצוע המוקפד והדקדקני של הציורים מיוחס הן לגישתו של לוּס כאדריכל והן לשימוש שעשה, ככל הנראה, בקמרה אובסקורה. מציורי ארץ ישראל נותר ציור בודד של היכלית קבר ישו בכנסיית הקבר בירושלים, אך נטען שהוא מועתק מציור דומה של הפרנציסקני ברנרדינו אמיקו שפורסם ב-1620. בציור פלמירה ששרד מכלל ציורי לוּס תועדו מבנים שאינם קיימים עוד ובכך ערכוֹ למחקר ההיסטורי והארכאולוגי. עם זאת נראה שהציור הועתק מזה של הצייר ההולנדי קורנליס דה ברוין שביקר באתר שלושים שנים קודם לכן.
בין היתר ניצלה מכליה מפה של ארצות אגן הים התיכון המזרחי, שבה שרטט לוּס את גבולות מחוזות המינהל העותמאניים, ציין אתרי עתיקות וכן הציג מידע אקטואלי על ביצורים. על המפה סימן את תוואי מסעו ורשם בשני טורים, משני עברי המפה, בשוודית ובצרפתית, תיאור תמציתי של המסע. ייחודה של המפה בתקופתו הוא בהצגת פרטים מן המציאוּת, בניגוד לרוב מפות הנוסעים שהתמקדו בגאוגרפיה המקראית. לוּס לא היה קרטוגרף במקצועו, והוא הסתמך על מפות של אחרים. ב-1978, לרגל מלאת שלושים שנה להקמת מדינת ישראל, הוצגה המפה בספרייה הלאומית בסטוקהולם במסגרת תערוכה שהוקדשה ל"אלף שנים למסעות שוודים בארץ הקודש".
ציוריו של לוּס עובדו כתחריטים ובפרסומם זכו לעניין רב. דפי הציורים המקוריים של לוּס אצורים במוזיאון הלאומי (אנ') בסטוקהולם. ב-1985 התקיימה שם תערוכת ציוריו של לוּס ממסעו בלבנט, ובשער הקטלוג הוצג הרישום של מאגר ירבאטאן. ב-2019 ראה אור בהוצאת מכון המחקר השוודי באיסטנבול קובץ מאמרים בעריכת החוקרת קארין אַדַהל (Karin Ådahl) שהוקדשו לציוריו של קורנליוס לוּס באיסטנבול.
לקריאה נוספת

נתן שור, "שליחיו של קרל ה-12 לארץ-ישראל", ספר וילנאי, ירושלים: הוצאת אריאל, 1984, עמ' 426–428
נתן שור,"מפתו של המאיור קורנליוס לוס (1710–1711)", קתדרה 61, תשרי תשנ"ב–ספטמבר 1991, עמ' 182–184
Karin Ådahl (ed.), Cornelius Loos in the Ottoman World: Drawings for the King of Sweden, 1710–1711, Istanbul: Swedish Research Institute in Istanbul, 2019
הערות שוליים

הדיוקן הוא מעשה ידי יוהאן דויד שווארץ (Johan David Schwartz) שצייר לא מעט נכבדים שוודים ובהם קצינים במחנהו של קרל ה-12; הציור היה רכוש משפחתו של לוּס עד שנמכר ב-2015
↑  הדיוקן הוא מעשה ידי יוהאן דויד שווארץ (Johan David Schwartz) שצייר לא מעט נכבדים שוודים ובהם קצינים במחנהו של קרל ה-12; הציור היה רכוש משפחתו של לוּס עד שנמכר ב-2015
↑  כיום במולדובה; בשנים 1538–1812 נכללה בגבולות האימפריה העות'מאנית
↑  ב-1703 ראה אור תרגום מחודש של המקרא לשוודית – "תרגום המלך קרל ה-12"; קרל ה-12 שיגר באותן שנים שתי משלחות נוספות למזרח העות'מאני: התאולוג מיכאל אנמאן פעל בשליחות המלך בקונסטנטינופול ויצא למסע בסיני, בארץ ישראל ובסוריה ב-1711–1713, וב-1715 שלח המלך את איש הכנסייה והמזרחן הנריק בנצליוס (אנ') לסוריה, ארץ ישראל ומצרים
↑  ראו בנספח למאמרו של מרדכי לוי על המפה של קורנליוס לוּס (בעמודים 85–86) – "מחוויותיהם של חברי המשלחת של לוּס בירושלים (1710)"
↑  כך הראה החוקר נתן שור במאמרו בקתדרה 61 (1991), "מפתו של המאיור קורנליוס לוּס"; ייתכן שלוּס ביצע כך שחזור של ציורו המקורי שאבד בשריפה ב-1713; ייתכן שהעתיק ציור דומה של היכלית קבר ישו מתוך ספרו מ-1677 של ההיסטוריון ההולנדי אולפרט דאפר "תיאורי סוריה וארץ ישראל", ציור שאף הוא הועתק ככל הנראה מאמיקו
↑  גם ציורו של דה ברוין שפורסם ב-1698 התבסס על ציור דומה שהופיע בספרו מ-1677 של אולפרט דאפר
↑  המפה וכן ניתוח תכניה, מאפייניה ומקורותיה מובאים במחקרו של מרדכי לוי, ‏המפה של קורנליוס לוּס ומסע משלחתו לארץ-ישראל, קתדרה 66, טבת תשנ"ג–דצמבר 1992, עמ' 74–86
↑  ציור מאגר המים ירבאטאן בקונסטנטינופול, למשל, עיטר את דף השער בספר הליברית לאופרה של הנדל, "רינאלדו" (אנ') ושימש גם כהשראה לתפאורת הבימה בהפקת הבכורה ב-1715, שנתיים בלבד אחרי שיבת מלך שוודיה מגלותו
↑  Alfred Westholm, Cornelius Loos: Teckningar från en expedition till Främre Orienten 1710-1711, Nationalmuseums Skriftserie N.S. 6,  Stockholm 1985
(בשוודית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307674305171  BnF: cb12048611h (data)  GND: 1203708610  ISNI: 0000 0001 0780 1212  KulturNav: d5cf1476-a138-4e0f-95e9-17e236e7871d  LCCN: n88671669  NTA: 183728262  RKD: 50833  SUDOC: 028704398  ULAN: 500063986  VIAF: 2411149108444868780007   WorldCat (עם VIAF): 2411149108444868780007
קורבאק

| --- | --- |

קורבאק, כפי שהופיע בחוברת Avengers Academy #12 מיוני 2011. אמנות מאת טום רייני וסקוט האנה.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Giant Size Defenders #3 (ינואר 1975)
 יוצרים:  סטיב גרבר לן ויין ג'ים סטארלין
 מידע
 שם אמיתי:  מייקל קורבאק
 כינויים:  האויב, קאנג הכובש, הצופה
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  שימוש בכוח הקוסמי של היקום, מניפולציית אנרגיה באמצעות מודול, אסטרטג אמן ומדען מחשבים מבריק
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  לגיון האל-מתים, חיילי האימה
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'אבוה מרפי, וארלי ומארשאק (אבות קדמונים) ג'ורדן (אב, מת) מיירה (אם) קארינה (אישה, מתה) טנליר טיוואן (חותן)
מייקל קורבאק (באנגלית:  Michael Korvac) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס שומרי הגלקסיה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Giant Size Defenders #3 מינואר 1975 ונוצרה על ידי הכותבים סטיב גרבר, לן ויין וג'ים סטארלין ששימש גם כמאייר.
קורבאק הוא מאויביהם של קבוצת שומרי הגלקסיה, וכמותם הגיע מארץ-691 אך לרוב הופיע בהמשכיות הקומיקס ביקום מארוול המרכזי, ארץ-616. קורבאק הופיע ב"האוונג'רס: סדרת האנימציה", ובסדרת האנימציה "אולטימייט ספיידרמן: סדרת האנימציה".
ביוגרפיה בדיונית > מקור

מייקל קורבאק היה טכנאי מחשבים בארץ-691, שנולד באזור הכחול של הירח בשנת 2997. אביו של מייקל נהרג, והוא גודל לבד בידי אמו. כאשר מערכת השמש נכבשה בידי גזע הבאדון, מייקל בגד באנושות ועבר לצד הבאדון. יום אחד הוא נרדם ליד מכונה פועלת, מה שהרגיז את הבאדון - שחתכו את פלג גופו התחתון של מייקל, הרכיבו את העליון למכונה והפכו אותו לקיבורג.
קורבאק נתלש מציר הזמן אל ארץ-616 בידי הגראנדמאסטר, וזאת כדי שישמש ככלי בקרב נגד הדפנדרס ודוקטור סטריינג'. למעשה קורבאק הפסיד לדפנדרס בכוונה, וזאת כדי שיוכל לסרוק ולנתח את הכוח הקוסמי של הגראנדמאסטר. קורבאק זכה לכמה וכמה כוחות חדשים כתוצאה מכך, הרג את מפקדי הבאדון ותכנן לכבוש את היקום. הוא גייס קבוצת חייזרים כדי להפוך את השמש לנובה, אך הובס בידי שומרי הגלקסיה ותור.
ביוגרפיה בדיונית > סאגת קורבאק ואחריה

בארץ-616 קורבאק הגיע לתחנת החלל של גלקטוס, ובעת שניסה להוריד את הידע של גלקטוס למערכותיו, קיבל כוח קוסמי ונעשה דמוי-אל. קורבאק שיחזר את עצמו כאדם רגיל, והסווה את עצמו בכדור הארץ בכוונה להפוך את הכוכב לאוטופיה. קורבאק נרדף בידי שומרי הגלקסיה, שאף חברו לאוונג'רס בחיפושים אחריו. סטארהוק מוצא את קורבאק ונלחם בו, בקרב שבסופו קורבאק מפורר את סטארהוק אך משחזר אותו ללא יכולת למציאתו. בינתיים, זקן היקום האספן צופה בשני יצורים המסוגלים לקרוא תיגר על הזקנים - תאנוס וקורבאק - ושולח את בתו קארינה להינשא לקורבאק. איירון מן מצא את קורבאק וקארינה בפורסט הילס, קווינס. החל קרב בין קורבאק וקארינה לבין האוונג'רס, שומרי הגלקסיה וגברת מארוול. קורבאק הרג מרבית מן הגיבורים, אך נתפס חלש ולא מוכן בידי קפטן אמריקה ו-וונדר מן. לאחר שנחלש עוד יותר בידי איירון מן, ויז'ן, תור וסטארהוק, קורבאק התאבד היות שחש כי קארינה מפקפקת בו. קארינה הזועמת תקפה את שאר הגיבורים, אך בסוף נהרגה בידי תור. הקרב נצפה בידי מונדרגון, שהבינה שקורבאק רצה לעזור לאנושות ושרצה להחיות את הגיבורים שהרג.
לאחר עלילה נוספת בנבכי הזמן, קורבאק הוקם לתחייה בצורתו האנושית בידי הגראנדמאסטר להילחם בגולש הכסוף, באוונג'רס ובאוונג'רס מהחוף המערבי. כאשר קורבאק נכשל בניסיון להשתמש בקפטן אמריקה כדי להשיג את הקובייה הקוסמית מהגולגולת האדומה, הגולגולת השתמש בכוח הקובייה כדי לפזר את קורבאק על פני שישה ממדים.
בחוברות "אקדמיית האוונג'רס", וייל החייתה את קארינה במחשבה שהחייתה את הצרעה. קורבאק הופיע בשבילה, אם כי קארינה סירבה מה שגרם לקרב בין קורבאק לכל קבוצות האוונג'רס, ביניהן אקדמיית האוונג'רס הבוגרים. בשלב מסוים וייל עברה דרך גופו ושיתקה אותו, ואילו האזמאט השמידה אותו עם פיצוץ אנטי-חומר.
הערות שוליים

↑  Guardians of the Galaxy Annual #1
↑  Giant-Size Defenders #3
↑  Thor Annual #6
↑  Avengers #167-177
↑  Fantastic Four Annual #24, Thor Annual #16, Silver Surfer Annual #4 and Guardians of the Galaxy Annual #1
↑  Avengers Annual #16
↑  Captain America Vol.3 #19
↑  Avengers Academy #11-12
קורנליוס וארלי

| --- | --- |
 לידה:  21 בנובמבר 1781 Mare Street, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 באוקטובר 1873 (בגיל 91) סטוק ניוינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  חבר החברה המלכותית לאמנויות 
 בן או בת זוג:  אליזבת ליבמור סטרקר 
 צאצאים:  ק. פ. וארלי, סמואל אלפרד וארלי 
 
קורנליוס ואלרי, דמות בנוף
קורנליוס וארלי (באנגלית: Cornelius Varley‏; 21 בנובמבר 1781 – 2 באוקטובר 1873) היה צייר צבעי מים אנגלי ויוצר מכשירים אופטיים. הוא המציא את הטלסקופ הגרפי ואת המיקרוסקופ הגרפי.
ביוגרפיה

וארלי נולד בהאקני, אז כפר מצפון ללונדון, ב-21 בנובמבר 1781. הוא היה אח צעיר של ג'ון וארלי, צייר צבעי מים ואסטרולוג, וחבר קרוב של ויליאם בלייק. הוא התחנך על ידי דודו, יצרן מכשירים מדעיים, ואצלו רכש ידע במדעי הטבע. בסביבות 1800 הצטרף לאחיו בסיור בויילס והחל בחקר האמנות. עד מהרה עסק בהוראת רישום. בין השנים 1803–1859 הציג בצורה מזדמנת באקדמיה המלכותית לאמנויות וגם תרם באופן קבוע לתצוגות האגודה לצבעי מים, אשר בשנת 1803 הוא היה אחד ממייסדיה, ובה הוא היה חבר עד 1821.
הוא נפטר בהמפסטד ב-2 באוקטובר 1873.
קריירה

עבודותיו האמנותיות של וארלי מורכבות בעיקר מנושאים קלאסיים שצייר אותם בקפידה, עם פריטים אדריכליים ודמויות. הוא פרסם סדרת תחריטים של סירות ומלאכות אחרות על נהר התמזה. הוא היה האדם הראשון שיצר תמונת טלפוטו.
חייו כאמן היו קשורים עמוק לעיסוקיו המדעיים והטכניים. המצאותיו האופטיות היו שיפורים בקמרה לוסידה ובקמרה אובסקורה, ששימשה אמנים זמן רב ואפשרה לו לצייר גם נופים וגם לעשות מחקרים מיקרוסקופיים בפירוט ברור. הוא גם רשם פטנט ומכר את המצאותיו.
אגודת האמנויות העניקה לו מדליות כסף בשנת 1831 וב-1833, ובמדליית הזהב של איזיס בשנת 1841 על שיפורים במיקרוסקופים.
החידושים שלו כללו שלבים הנשלטים על ידי ידית ותאורת משנה.
וארלי המציא את הטלסקופ הגרפי בשנת 1809, ורשם פטנט עליו בשנת 1811. מאחר שלא הצליח למצוא יצרן שייצור אותו, הוא התחיל לייצר בעצמו; זה היה עיסוקו העיקרי משנת 1814 ואילך. הוא הציג את הטלסקופ הגרפי בתערוכה הגדולה, וזכה במדליה, בשנת 1851. משרדו ייצר גם ציוד טלגרפי ומכשירי בדיקה.
בשנת 1845 הוציא חוברת הסבר על הציוד האופטי והאמנות.
גלריה

הנאם האל, סופוק, 1801
נוף צפון ויילס, 1802
סירה על הנהר
סירות דיג על הנהר
דולגי. 1815
קרוונשייר, 1815
תכנון של מעבדה לכימיה. 1822
דיוקן של גבר
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Varley, Cornelius". Encyclopædia Britannica. 27 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 921, 922.
↑  Cornelius Varley and his Fantastical Patent Graphic Telescope Machine, WHYY
↑  Cornelius Varley - Graces Guide, www.gracesguide.co.uk
↑  Cornelius Varley Microscopes, www.microscope-antiques.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 2288  GND: 135632056  ISNI: 0000 0000 6688 5041  LCCN: n77002027  NGV: 4366  RKD: 79460  SNAC: w66j22jz  ULAN: 500004766  VIAF: 65227247   WorldCat (עם VIAF): 65227247
צבי חיים אפשטיין

הרב צבי חיים אפשטיין (ה'ת"ר-כ"ח באדר[דרושה הבהרה] ה'תר"ס, 1900) היה רבה של העיירה באקשט, פלך וילנה.
ביוגרפיה

צבי חיים נולד בסלוצק. בנעוריו למד בישיבת וולוז'ין והיה מכונה בה בשם "דער שוארצער עילוי" (העילוי השחור) והיה מתלמידי הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. הוסמך לרבנות על ידי ראשי הישיבה, הרב נפתלי צבי יהודה ברלין - הנצי"ב והרב יוסף דב סולוביצ'יק.
בהגיעו לפרקו נשא לאשה את בילא חנה בת הנגיד שמעון יצחק אייזיק בלאך וצביה צירעה (בת הרב חיים מבאקשט). לאחר נשואיו התגורר סמוך לחותנו בבאקשט.
תורתו

כתב חידושי תורה רבים בכתב יד בהם שאלות ותשובות, חידושי ש"ס, ודרוש. בפועל נדפסה ממנו רק תשובה אחת להלכה בעניין בכור בהמה שנדפסה על ידי בנו לזכרו וצורפה בסוף ספרו של בנו לבוש מרדכי חידושים על מסכת בבא קמא ורשה תר"ס.
משפחתו

בנו הרב אליהו דוד, חתנו של רבי מרדכי רוזנבלט מאושמינה.
בנו הרב משה מרדכי ראש ישיבת כנסת ישראל בסלובודקה ובחברון
בנו הרב אפרים  אבד"ק באקשט ואחר כך רב קהילת עדת בני ישראל - ר' ישראל סלאנטער אנשי זאמוט בניו יורק
בתו קריינה הייתה נשואה לרב נפתלי מנחם הוטנר.
נכדיו-חתני בנו: הרב מאיר חדש, המשגיח של ישיבת חברון. הרב משה סקרוטה, ר"מ בישיבת כנסת ישראל, נרצח בעת חיסול גטו קובנא. הרב משה פינקל - בנו של הסבא מסלבודקה, ר"מ בישיבה בסלבודקה ובחברון. הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון כנסת ישראל וחבר מועצת גדולי התורה. הרב יוסף זוסמנוביץ, רב בסלובודקה ורבה של וילקומיר. הרב משה חברוני, ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה. הרב אהרן כהן ראש ישיבת חברון.
קורפורציה

ערך זה עוסק במעמד חברתי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קורפורציה (בעברית: שְׂדֵרָה) היא מעמד חברתי בעל זכויות מיוחדות, יחידת-בניין מרכזית של הסדר הציבורי בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת.
מקור המילה "קורפורציה" במילה הלטינית corpus, שפירושה "גוף". בימי הביניים באירופה שימש המושג קורפורציה לתיאור גופים משפטיים בעלי חוקים, מנהגים ומערכות משפט משל עצמם, שהתבדלו האחד מהשני והיו נבדלים מחצר השליט וממנגנונו. היו מסמכים משפטיים שהגדירו במדויק את מעמדה של כל קבוצה דתית, אתנית וחברתית בהסדר הקורפורטיבי. כל קורפורציה קיבלה מהפיאודל המתאים סמכויות שלטוניות, סמכויות גביית מיסים וסמכויות שיפוט כלפי חבריה.
החברה באירופה של ימי הביניים הייתה מאורגנת בצורה קורפורטיבית, ולכל קורפורציה היה מעמד מדיני וחברתי משל עצמה, עיסוק כלכלי, זהות אתנית ומקום מגורים. הקורפורציות השונות התקיימו זו לצד זו, לעיתים תוך התנגשות בין זכויות של האחת לזכויות של קורפורציה אחרת. החלוקה המעמדית באירופה הייתה תופעה ותיקה ששורשיה עוד בעת העתיקה. עם התפתחות הפיאודליזם בימי הביניים, הפכה החלוקה לנוקשה יותר והניידות החברתית בין המעמדות צומצמה. המהפכה הצרפתית נתנה תנופה גדולה לביטול החלוקה המעמדית, ובמהלך המאה ה-19 בוטלה חלוקה זו במרבית מדינות אירופה.
באופן בסיסי התבטא עיקרון זה בחלוקת החברה לשלושה גופים עיקריים. לכל אחד היו מוסדות ומועצות נבחרות משלו, שהשתתפו בתהליך קבלת ההחלטות, כגופים מחוקקים או מייעצים: הראשונה, הכמורה; השנייה, האצולה; והשלישית, פשוטי העם. בכל אחת מאלה היו חלוקות פנימיות רבות. הגילדות, לדוגמה, היו חלק מהמשטר הקורפורטיבי. לכל גילדה בימי הביניים היה מכתב זיכיון (לרוב מהמלך) שהעניק לה שליטה בלעדית בתחום מקצועה בעיר בה פעלה. על בעלי המלאכה נאסר על פי חוק להפעיל עסק אלא אם כן הם חברים בגילדה, ורק לאומנים הותר להיות חברים בגילדה. לפני קביעתם בחקיקה, נקראו אגודות אלו "אגודות בעלי מלאכה". הכנסייה במובנה הרחב הייתה קורפורציה, ומבין החזקות שבהן. כל הכמרים והנזירים היו בעלי זכויות מוגדרות מתוקף מעמדם הדתי, ולכנסייה היו סמכויות שיפוט כלפיהם. בזכות הסכם הפאקס דאי היו אנשי קורפורציית הדת מוגנים מפני גזילת רכושם או חייהם.
במשטר הקורפורטיבי הייתה הקהילה היהודית קורפורציה בפני עצמה. הקהילות היהודיות קיבלו כתבי זכויות שהקנו להם זכות לעסוק לפרנסתם בתחומים מוגדרים, בעיקר הלוואות בריבית, משכונות וסחר בחפצים משומשים. ניתנה לקהילה סמכות גביית מיסים, הוגדרה אוטונומיה שיפוטית פנימית, והוגדר גובה וסוג המיסים שעל הקהילה לשלם לשליט בתמורה לזכויות אלו.
עם עליית מערכת השלטון האבסולוטית נולד מושג המדינה כפי שהוא מוכר היום, והקורפורציות הלכו והתמוססו: בצרפת הן פורקו רשמית במהלך המהפכה, בעיקר באמצעות צווי אוגוסט 1789, ובשאר שטחי אירופה התרחש הדבר במהלך הדרגתי ומקוטע יותר. גם המבנה הקורפורטיבי של הקהילה היהודית עמד בסתירה למגמות השלטון ושאיפותיו, ולכן הוטלו הגבלות על השיפוט היהודי הפנימי ונאסרה או הוגבלה אפשרות הטלת חרם. מאידך, היה השלטון מעוניין בכספי המיסים מהיהודים ולכן לא פורקה מסגרת הקהילה היהודית, מסגרת ששימשה כלי לגביית מיסים.
שרידי גישה קורפורטיבית ניתן לראות בלשכת עורכי הדין בישראל המסמיכה את עורכי הדין ובעלת סמכויות שיפוט עבורם או לשכת רואי החשבון וכן (בהיפוך) אצל דיפלומטים שהמדינה המארחת אותם מנועה מלשפוט אותם היות שיש להם מעמד משפטי קורפורטיבי ייחודי.
ראו גם

קורפורטיזם
לקריאה נוספת

קציעה טביביאן, מסע אל העבר - מימי הביניים ועד העת החדשה, הוצאת מט"ח, 1997.
קורבטנקפיטן

| --- | --- |
 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 צבא:  דויטשה מרינה דויטשה מרינה, בונדסוור בונדסוור
 מערכת הדרגות:  דרגות הבונדסוור
 היררכיה:  קצינים
 מקבילת נאט"ו:  OF-3a
 מקבילת הצבא:  מיור
 מקבילת חיל האוויר:  מיור
 
קורבטנקפיטן, בקצרה: KKpt / ברשימות: KK, היא דרגת קצונה בקבוצת ההיררכיה הצבאית של הקברניטים של הצי הגרמני.
סימני הדרגה

סימני הדרגה של קורבטנקפיטן, המולבשים על השרוולים והכתפיים, מעל שלושה פסים זהובים (ללא הכוכב כאשר עונדים לולאות דרגה).
הדרגה מדורגת כדרגת OF-3a  בנאט"ו, והיא מקבילה למיור ב-Heer, וב-Luftwaffe. הדרגה מדורגת A13 בכללי השכר של משרד ההגנה הפדרלי והיא בכירה מדרגת קפיטן-לויטננט, כמו גם מדרגת OF-2a שטאבס-קפיטן-לויטננט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: קפיטן-לויטננט |   קריירת קצין קו  קורבטנקפיטן | דרגה בכירה: פריגטנקפיטן |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: שטאבס-קפיטן-לויטננט |   קריירת קצין מומחה  קורבטנקפיטן | דרגה בכירה: סוף הקריירה של קצין מומחה |
פולקסמרינה

בפולקסמרינה של גרמניה המזרחית קורבטנקפיטן הייתה הדרגה הזוטרה של קבוצת דרגות הקצינים הבכירים, המקבילה לקוד דרגת נאט"ו OF-3 גם כן. היא הייתה הדרגה המקבילה לדרגת מיור של חיל היבשה וחיל האוויר של צבא העם הלאומי.
סמל הדרגה כלל רצועת כתף ופסי שרוולים. כמו כן נענדו כותפות אשר כללו צמות כסופות מסורגות עם פס זהב אחד (כוכב) על בסיס בצבע כחול כהה.
סמל החפת הורכב משלושה פסים, ומעל כוכב ימי בעל חמש נקודות. בניגוד למסורת הצי הקיסרי-גרמני, שבה טבעות שרוולים הקיפו את החפתים התחתונים, רצועות השרוול של הפולקסמרינה הקיפו רק 40% מהחפתים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: קפיטן-לויטננט |   דרגות הפולקסמרינה  קורבטנקפיטן | דרגה בכירה: פריגטנקפיטן |
הצי הגרמני הקיסרי והקריגסמרינה

בצי הגרמני הקיסרי ובקריגסמרינה הייתה דרגת קורבטנקפיטן דרגת הקצונה הזוטרה של קבוצת דרגות הקצינים הבכירים. סמל הדרגה כלל כותפת ופסי שרוולים. כמו כן נענדו כותפות אשר הורכבו מצמות כסופות מסורגות על בסיס בצבע כחול כהה.
סמל השרוול מורכב משלושה פסים, ומעל כוכב ימי של חמש נקודות. טבעות השרוול הקיפו את החפתים התחתונים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: קפיטן-לויטננט |   דרגות הוורמאכט  קורבטנקפיטן | דרגה בכירה: פריגטנקפיטן |
הערות שוליים

↑  official rank table of the German Navy
↑  STANAG 2116
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1122747454
קיונגי

קיונגי (בהנגול: 경기도; בהנג'ה 京畿道; מילולית: "האזור שמקיף את הבירה") הוא המחוז המאוכלס ביותר בקוריאה הדרומית. המחוז שוכן בצפון-מערב המדינה והוא מקיף את עיר הבירה סיאול מצפון, מדרום וממזרח, שטחו 10,170 קמ"ר, אוכלוסייתו מנתה כ-13.5 מיליון תושבים ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 ובירתו היא העיר סוואן.
בשנת 1946 סיאול חדלה להיות חלק אינטגרלי ממחוז קיונגי. בשנת 1981 גם העיר אינצ'ון חדלה להיות חלק אינטגרלי ממחוז קיונגי.
אזור המטרופולין שכולל את קיונגי, סיאול ואינצ'ון כולל כ-27.3 מיליון תושבים. זהו המטרופולין הגדול ביותר באסיה אחרי טוקיו, והשביעי בגודל אוכלוסייתו בעולם.