stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Call Me If You Get Lost
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 6 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 2 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 32 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 3 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 18 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 4 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 4 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד אלבומי ה-R&B | 4 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 8 |
|  ליטא | AGATA | 3 |
|  נורווגיה | VG-lista | 4 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 2 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 20 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 7 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 5 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 10 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 4 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 57 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הקטלוג | 33 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 28 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הויניל | 15 |
שלמה הלברשטאם (השני)

רבי שלמה הלברשטאם השני (א' בכסלו תרס"ח, 1907 - א' באב ה'תש"ס, 2 באוגוסט 2000) היה האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות באבוב. שיקם את החסידות לאחר השואה, ובנה לה מוסדות במקומות רבים בעולם.
תולדות חייו

הרב שלמה היה בנו של האדמו"ר בן ציון הלברשטאם רבה של העיירה באבוב בגליציה שבפולין. בשנת תרפ"ה נישא לבלומה רחל טייטלבוים, בתו של דודו רבי חיים יעקב מלימנוב (חתן רבי שלמה הראשון, בנו של רבי משה יוסף מאויהל). בשנת תרצ"א עבר אביו לטשיבין ומינה את רבי שלמה לרב הצעיר של העיירה באבוב. עזר לאביו בניהול החסידות ובפרט רשת ישיבות באבוב אשר מנתה אז למעלה מ-30 סניפים.
בתקופת השואה התגלגל במקומות שונים וניצל. עסק רבות בהצלת יהודים בעיקר על ידי זיוף תעודות. כדי להינצל מצפרני הנאצים היה עליו לגלח את זקנו.
לאחר השואה עקר לארצות הברית, שם התגורר בשכונת קראון הייטס שבברוקלין והקים מחדש את מוסדות החסידות. יחד איתו שרד את השואה בנו, הרב נפתלי צבי הלברשטאם, אשר לימים מילא את מקומו כאדמו"ר.
בתחילה היו לו חסידים מועטים מאוד. בישראל, החלו חסידי באבוב שנשארו לאחר השואה להתקבץ והחלו להקים בתי מדרש של החסידות. בית המדרש הראשון הוקם בבני ברק ואליו באו חסידים רבים שגרו בעיר זו. כאשר הגיע ארצה נסעו איתו החסידים  לקבר רבי שמעון בר יוחאי במירון.
בשנת תש"ו נישא בשנית לפריידא רובין, בתו של רבי אריה לייבוש מצישינוב-טומשוב. בשנת תשנ"ח חלה (1998) ונפטר בא' באב תש"ס (2 באוגוסט 2000).
הקים את מוסדות באבוב המרכזיים בארצות הברית: מתיבתא כרם שלמה, ישיבת בני ציון, בית ספר לבנות בנות ציון, קעמפ שלוה, מוסדות צדקה וחסד, ועוד. בישראל הקים את קריית חסידי באבוב בבת ים, ובה ישיבת באבוב המרכזית, תלמוד תורה ובית ספר לבנות. נהג לנסוע תכופות לבקר את מרכזי חסידיו ששוקמו בישראל, באנטוורפן שבבלגיה, בלונדון, וברחבי ארצות הברית.
התרחק ממחלוקות ציבוריות. בעת המחלוקת בין החסידים לליטאים והקמת מפלגת דגל התורה בשנת 1989, כתב לאחד ממקורביו: "הידיעות מהמחלוקות בארץ הקודש גוזלים את מנוחתי כי בשגעון ינהגו וגורמים חילול השם בעולם, והעושה שלום במרומיו יסיר שנאת אחים מאתנו, וישפות שלום לנו, וישלח גואל צדק שהבטיחנו, ובעבודת בית המקדש נשמח כולנו".
הלחין כ-80 ניגונים.
ילדיו

מזיווג ראשון:
רבי נפתלי צבי, ממלא מקומו באדמו"רות.
מרדכי דוד, נרצח בשואה.
הענטשא, נרצחה בשואה.
מזיווג שני:
מרים נחמה, אשת הרב חיים יעקב יוסף טויבער, דיין קהל באבוב בבורו פארק
דבורה לאה, אשת הרב יונתן בנימין גולדברגר (בן הרב פנחס אשר אב"ד מעדיער), ראש כולל באבוב ורב בית הכנסת ביקובסק מחבר שו"ת אבני חפץ, נפטר ממגפת הקורונה תש"ף. את מקומו כרב בית הכנסת ביקובסק מילא בנו הרב שמעון (חתן הרב עקיבא מנחם סופר, רב דחסידי ערלוי ב"ב).
שרה הענא, אשת הרב יעקב ישראל ישורון מייזליש, אבד"ק סארוואש ורב קריית באבוב בבת ים. בנו של רבי שבתי מסארוואש (חתן רבי יעקב מסאסרגן).
רבי בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם, האדמו"ר הנוכחי מבאבוב.
מלכה, אשת הרב בן ציון בלום דיין קהל באבוב בלונדון.
אסתר שיינדיל, אשת אחיינו הרב ברוך אברהם הורוביץ ראש ישיבת באבוב, בנו של רבי יחזקאל חתן רבי דוד השני מקשאנוב.
ספריו

כרם שלמה, ליקוט דברי תורה שאמר בשיעוריו ובטישים שערך.
דברי שלמה , על התורה ומועדי השנה, יצא לאור על ידי בנו האדמו"ר הנוכחי רבי בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם. עד כה יצאו לאור חמשה כרכים, בהמשך מתעתדים להופיע חלקים נוספים על כל חמשת חומשי תורה ומועדי השנה. החלקים שהופיעו עד כה:
חלק א' - בראשית א - על פרשיות בראשית - חיי שרה, יצא לאור בשנת ה'תשע"ז.
חלק ב' - בראשית ב - על פרשיות תולדות - ויחי, יצא לאור בשנת ה'תשע"ח.
חלק ג' - שמות א - על פרשיות שמות - בשלח, יצא לאור בשנת ה'תשע"ט.
חלק ד' - שמות ב - על פרשיות יתרו - פקודי, יצא לאור בשנת ה'תשפ"א.
חלק ה' - ויקרא - על פרשיות ויקרא - בחוקותי, יצא לאור בשנת ה'תשפ"ג.
חכמת שלמה על התורה והמועדים ודרשות בשלושה כרכים, מדברי תורתו שנכתבו על ידי משמשו הרב יהושע זאב זאפרן בין השנים תשט"ז עד תשכ"ח. יצא לאור על ידי הרב יחזקאל שלאף מלונדון המזוהה עם חצר חסידות באבוב 45.
נועם שלמה, ליקוט אמרות מדרשותיו, שיחותיו ומכתביו, בשני חלקים: על חינוך וימי הבחרות ועל דרך החסידות, עזרה לזולת ומכתבים בעניינים אלו. יצא לאור בשנת תשע"ה על ידי נכדו הרב שמעון גולדברגר. ישנו פולמוס סביב כשרותו של ספר זה, מאחר שכל בניו של האדמו"ר רבי שלמה פרסמו מכתב חריף לאוסרו מאחר שהזכויות היוצר על כל כתביו שייכים בבעלעדיות להאדמו"ר הנוכחי מבאבוב.
כתב קינה לזכר השואה הנאמרת בתשעה באב ("זכרו נא וקוננו כל ישראל").
הערות שוליים

↑  תולדות אדמו"רי באבוב קובץ המאור http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=36015&st=&pgnum=138
↑  יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות: אישים, כרך ג, עמ' תשה-תשו, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשס"ה
↑  רבי שלמה הלברשטאם הראשון כיהן בביקאווסק כרב.
↑  המוהל והאב"ד: חתן האדמו"ר נפטר לאחר ייסורים - בחדרי חרדים, באתר חדרי חרדים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רבי בן ציון הלברשטאם | אדמו"רי באבוב  1941-2000 | הבא: רבי נפתלי צבי הלברשטאם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311673805171  ISNI: 0000 0000 6692 264X  LCCN: nr93043085  VIAF: 299884136   WorldCat (עם VIAF): 299884136 
תמונה של הספר דברי שלמה
ברוך דינר

| --- | --- |

ברוך דינר ב"דבר השבוע", לרגל הקרנת הסרט "עיר האוהלים", 1951
 לידה:  2 באפריל 1919 המבורג, גרמניה גרמניה 
 פטירה:  18 באפריל 1997 (בגיל 78) תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 מקום קבורה:  הרצליה 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1940
 פרופיל ב-IMDb
 
ברוך דינר (2 באפריל 1919 – 18 באפריל 1997) היה במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ובמאי טלוויזיה ישראלי. דינר ידוע בעיקר בשל סרטו "הם היו עשרה" (1960), הנחשב לאחד הסרטים החשובים בתולדות הקולנוע הישראלי.
ביוגרפיה

דינר נולד למנחם וחנה בהמבורג (גרמניה). ב-1934 עלה לארץ ישראל. למד תנ"ך ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, החל להתעניין בקולנוע ועבד כמבקר קולנוע ב"קול ירושלים" וכן כמורה. כשהחליט להפוך את הקולנוע למקצוע, למד תסריטאות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. לאחר מכן עבד תקופת מה בתור יועץ לאולפני יוניברסל בהוליווד. ב-1949 שב לישראל וביים את הסרט "החלוצים החדשים" (שהופץ על ידי אולפני סרטי פרמאונט ברחבי העולם); וביים והפיק עוד כתריסר סרטים, בייחוד באולפני הרצליה/אולפני הקולנוע הישראלי. ב-1951 הפיק וחיבר את התסריט לסרטו של אריה להולה, "עיר האוהלים". את התקציב לסרט, שהציג מתח על רקע עדתי בין עולים ממרכז אירופה ובני עדות המזרח, נאלץ לגייס ממקורות עצמאיים, לאחר שמדינת ישראל סירבה לממן סרט המציג פן זה של "קיבוץ הגלויות".
בשנת 1960 יצא הסרט "הם היו עשרה" לבתי הקולנוע בישראל. זה היה הסרט העלילתי הראשון שיצר, זכה להצלחה אמנותית וביקורתית והיה הסרט הראשון ששפתו עברית שהופץ (על ידי "פוקס המאה העשרים") ברחבי העולם (ב-24 מדינות).
למרות הביקורות האוהדות זכה הסרט להצלחה מסחרית מועטה וצפו בו רק כ-180,000 צופים. בשנת 1968 הציע דינר את הסרט לטלוויזיה הישראלית, שהוקמה באותה שנה. הטלוויזיה סירבה להקרינו בטענה שהסרט "ציוני מדי".
בשנת 1972 ביים את הסרט " הצד השני" (נקרא באנגלית "Take Two"), דובר אנגלית ברובו. צלם הסרט היה אדם גרינברג.
הסרט זכה לביקורות מעורבות בישראל, וירד במהרה מהמסכים.
ב-1992 ביים דינר את סרט הטלוויזיה, "האסיסטנט של אלוהים", שהתבסס על תסריט של סביון ליברכט.
בין 1979 ל-1989 כיהן דינר כראש קרן הקולנוע הישראלי, "המועצה לעידוד סרטי איכות".
ב-1995 זכה בפרס על מפעל חייו בפסטיבל הקולנוע של חיפה.
ברוך דינר נפטר בתל אביב ונטמן בבית העלמין בהרצליה. הותיר אחריו את רעייתו, ינקי (1925–2011), ושלוש בנות.
פילמוגרפיה

החלוצים החדשים (1949) - תיעודי
עיר האוהלים (1951) - מפיק ותסריטאי
אלפיים ושלוש (1951) - תיעודי
בחרנו בחיים (1952) - תיעודי
ההזדמנות האחרונה של דני (דני ועליזה, 1953)
סיפור לכיש (1955) - תיעודי
Report on the Holy Land; 1956 - תיעודי
Israel in the Family of Nations, 1958, תיעודי
הם היו עשרה (1960) - עלילתי, פרס Prix de la jeunesse בפסטיבל קאן
Run No More, 1964 - תיעודי
Land of a Thousand Faces, 1964 - תיעודי
סוך האתמול, 1965
מסך החול, 1966 - תיעודי
בן-גוריון, בונה אומה (1966) - תיעודי
וביום השביעי (1967)
Bon Voyage, 1968 - תיעודי
Speaking of Israel, 1969 - תיעודי
הצד השני (1972) - פרס המבקרים, פסטיבל הקולנוע של ונציה
בכוח הרצון (1974) - תיעודי
From Every Mountainside, 1975 - תיעודי
המיליון הראשון (1976)
מכתב מאור עקיבא, 1979, תיעודי
"האסיסטנט של אלוהים" (1992) - סרט טלוויזיה, רשות השידור
לקריאה נוספת

Oliver Leama, Companion Encyclopedia of Middle Eastern and North African Film, Taylor & Francis, 2001, p. 330
Amy Kronish, Costel Safirman, Israeli Film, Greenwood Publishing Group, 2003, p. 178
הערות שוליים

↑  יצחק בן נר, באר שבע - סרטים חדשים, על המשמר, 23 במרץ 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300698705171  GND: 1185228934  ISNI: 0000 0000 4265 9285  LCCN: no91000731  NLA: 35035834  RERO: 02-A025952769  VIAF: 528155769082227880005   WorldCat (עם VIAF): 528155769082227880005
שמואל ברקוביץ

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1947 (בן 77) ירושלים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עורך דין, מומחה למקומות הקדושים בישראל
 פרסים והוקרה:  מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים
 צאצאים:  עופר ברקוביץ וכרמל ברקוביץ
הנשיא, ראובן ריבלין, מקבל מד"ר ברקוביץ את מחקרו החדש על "המעמד של ירושלים במשפט הבינלאומי והישראלי", 19.6.2018.
שמואל "שְמֶלֶק" ברקוביץ (נולד ב-14 בפברואר 1947, ירושלים) הוא דוקטור למשפטים, מומחה בנושא המקומות הקדושים לדתות השונות בישראל מבחינה היסטורית, דתית, מדינית ומשפטית. כמו כן, הוא מומחה בעל שם גם לענייני ירושלים (המזרחית והמערבית). ברקוביץ הוא מרצה, חוקר ויועץ בנושאים הנ"ל, וגם מדריך סיורים בירושלים. בנוסף, ברקוביץ הוא גם עו"ד פעיל, ובעל משרד עורכי דין בירושלים, העוסק בעיקר בתחום האזרחי, כולל הופעות בבתי משפט.
ביוגרפיה

שמואל ברקוביץ נולד בירושלים, כבנם היחיד של שאול וטובה ברקוביץ אשר עלו לארץ מפולין וליטא בהתאמה, ממניעים ציוניים. אביו של ברקוביץ היה מפקד בית"ר בעיירה איישישוק בליטא, עלה לארץ בשנת 1930, עבד בייבוש ביצות ובסלילת כבישים ולחם בשורות האצ"ל לפני קום המדינה. לאחר קום המדינה התפרנס מסוכנות למכירת דבקים וכימיקלים. היה חבר מרכז הליכוד. נפטר בשנת 2007 ונקבר בחלקת חללי האצ"ל בבית הקברות בגבעת שאול בירושלים. אמו של ברקוביץ עלתה בגפה לישראל בשנת 1936, והייתה דמות מרכזית בחייו. היא נפטרה בשנת 2003.
ברקוביץ עצמו גדל בשכונת נחלאות ובשכונת רחביה בירושלים, והתחנך בבית הספר "הגימנסיה העברית" בשכונת רחביה בירושלים. ברקוביץ שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים. בנעוריו היה ברקוביץ פעיל בולט בתנועת הצופים בירושלים: מדריך, חבר משלחת הצופים לתנועת "יהודה הצעיר" בארצות הברית, מרכז וראש שבט מודיעין - צופי ירושלים. הוא יזם וקבע את סדרי טקס ערב יום הזיכרון של שבט "מודיעין" באתר ההנצחה של פלוגת התובלה היהודית 462 בצבא הבריטי, בבית הקברות הצבאי, בהר הרצל בירושלים, טקס שמתקיים באותה מתכונת מ-1966 עד היום.
את רוב שירותו הצבאי העביר ברקוביץ בחיל ההנדסה הקרבית. לאחר סיום שירותו הסדיר, התנדב ברקוביץ לקורס קצינים קרביים וחזר לשרת כמפקד פלוגה מבצעית ביחידתו. הוא סיים את שירותו בצה"ל בדרגת רס"ן. ברקוביץ לחם במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת ההתשה, מלחמת לבנון הראשונה ובאינתיפאדה הראשונה.
ברקוביץ למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, במחזור הראשון בהר הצופים, וסיים את התואר הראשון בהצטיינות וכתלמיד המצטיין של מחזורו בשנת 1971. הוא הוסמך כעו"ד בפברואר 1973. כהמשך ישיר ללימודיו, הוא המשיך לתואר שני, "קפץ כיתה" ועבר למסלול הישיר לדוקטורט. סיים את התואר השלישי בהצטיינות יתרה בשנת 1978. נושא עבודת הדוקטורט היה: "המעמד המשפטי של המקומות הקדושים בארץ ישראל".
ברקוביץ נשוי לאילנה (צוקרמן), מנהלת המחלקה לגיל השלישי בעיריית ירושלים. לבני הזוג 2 ילדים: עופר וכרמל. עופר הוא יו"ר תנועת "התעוררות בירושלים", שימש סגן ראש העיר בין השנים 2013–2017 והתמודד על ראשות עיריית ירושלים ב-2018.
המעמד של ירושלים במשפט הבינלאומי והישראלי

במאמרו זה מפרט ברקוביץ את עמדה בה מחזיקים מומחים בעלי שם עולמי למשפט בינלאומי על מעמדה המשפטי של ירושלים לפיה מבחינת המשפט הבינלאומי לישראל יש ריבונות בשני חלקיה של ירושלים.
עם סיום המנדט הבריטי ב-1948, נוצר שטוח ובו ריק מדיני - שטח ללא ריבון - שבו ניתן לרכוש ריבונות בפעולה חוקית. כך עשתה ישראל במהלך השנים 1948-1949. יש הסבורים שבאותו האופן רכשה ישראל את הריבונות גם בירושלים המזרחית, כאשר תפסה את השטח תוך פעולת הגנה עצמית מפני מתקפה של ירדן עליה במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
הזכות להגנה עצמית מוכרת במשפט הבינלאומי כחריג לגיטימי לאיסור על שימוש בכוח. על פי העמדה הזו, הגנה עצמית היא גם חריג לאיסור על רכישת ריבונות בשטח באופן צד צדדי בעקבות שימוש בכוח. לפי העמדה שמפרט ברקוביץ, לישראל זכות עדיפה במזרח ירושלים על פני זו של ירדן, שכן פעולתה של ירדן להשגת השליטה במזרח העיר ב-1948 היה בפעולה תוקפנית, בעוד שישראל תפסה את השליטב ב-1967 בפעולת הגנה עצמית.
ספרים

המעמד של ירושלים במשפט הבינלאומי והישראלי, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 2018
מה נורא המקום הזה: קדושה, פוליטיקה ומשפט בירושלים ובמקומות הקדושים בישראל, ירושלים, כרטא, תשס"ו 2006
הר הבית והכותל המערבי במשפט הישראלי, מכון ירושלים לחקר לישראל, 2002
מלחמות המקומות הקדושים, מכון ירושלים לחקר ישראל, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2000
המעמד המשפטי של המקומות הקדושים בירושלים, מכון ירושלים לחקר ישראל, 1997
מאמרים בולטים

שאלת ניתוחי מתים בישראל, דיני ישראל, כרך ז' (תשל"ז) עמ' קמג
הצעות להסדר מעמדם של המקומות הקדושים במסגרת הסכם שלום, בתוך: ירושלים-היבטים משפטיים, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, מהדורה שנייה, 1983
המעמד של הר הבית והכותל המערבי במשפט הישראלי, בתוך: ריבונות האל והאדם, 2001
עמדת הוותיקן בשאלת ירושלים והמקומות הקדושים, מחניים, 2004
המעמד המשפטי של האגן ההיסטורי של ירושלים, בתוך: האגן ההיסטורי של ירושלים בעיות וחלופות לפתרונן, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 2006
ש. ברקוביץ, ביחד עם דר' י. רייטר וא. רמון, חלופות להסדר בהר הבית ובכותל המערבי, בתוך: האגן ההיסטורי של ירושלים בעיות וחלופות לפתרונן, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 2006
אלוהים לא יסתדר שם, באתר הארץ, 22 בפברואר 2014
אין הסכם מסגרת בלי ירושלים, באתר הארץ, 10 במרץ 2014
בידיים של מי? הסכסוך הדתי על הר הבית, באתר וואלה, 30 באוקטובר 2014
הר הבית קדוש גם לאיסלאם, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2014
האינתיפאדה השלישית – גורמים, מאיצים ופתרונות, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 14 באוקטובר 2015
טרנספר בלתי חוקי ולא מוסרי, באתר הארץ, 5 באפריל 2016
היוזמה הערבית - פתח לסיום הסכסוך, באתר הארץ, 18 באפריל 2017
הערות שוליים

↑  המעמד של ירושלים במשפט הבינלאומי והישראלי, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310749905171  LCCN: n2003060163  VIAF: 31313410   WorldCat (עם VIAF): 31313410
אריה בן-מנחם

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1922 לודז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  19 ביולי 2006 (בגיל 84) 
 שם לידה:  Arie Princ 
 מדינה:  ישראל 
 
אריה בן-מנחם (נולד בשם אריה פרינץ, Arie Princ, נכתב גם Prinz; ‏ 1922, לודז' - 19 ביולי 2006, ישראל) היה ניצול השואה, צלם שתיעד את גטו לודז', ולימים, בישראל, ממתרגמי ועורכי הכרוניקה של גטו לודז'.
קורות חיים > בתקופת השואה

בן-מנחם למד בבית ספר מקצועי לטקסטיל בלודז'. במאי 1940 גורש בן-מנחם לגטו לודז'. הוא עבד עם הצלם מנדל גרוסמן וסייע לו בצילום אפיזודות מחיי הגטו, בעיקר באופן מחתרתי. תצלומים שצילם גרוסמן שימשו את בן-מנחם ליצירת אלבום בו פוטומונטז'ים ותצלומים שתיארו את חיי הגטו: הרסורטים (המפעלים) בגטו, הרעב ברחובות, ערימות הגופות, הרדיפות והגירושים. עם חיסול הגטו בקיץ 1944 גורש בן-מנחם לאושוויץ. הוא לקח עמו את האלבום. האלבום הגיע לאחת המחתרות הפולניות וזו העבירה את האלבום לקרקוב.
אמו של בן-מנחם נרצחה בתאי הגזים ואביו נורה בצעדת המוות לנגד עיניו.
קורות חיים > לאחר השואה

בן-מנחם שרד את אושוויץ. לאחר המלחמה הגיע לאיטליה. בשנת 1945 עלה באוניית מעפילים לארץ ישראל. הוא שינה את שם משפחתו מפרינץ לבן-מנחם. הוא הצטרף לקיבוץ ניצנים. בניצנים נישא בן-מנחם לחברת ילדותו, אווה ביאלר, ששרדה אף היא בשואה. בקרב על ניצנים במלחמת העצמאות נפל בן-מנחם בשבי המצרי ושהה תשעה חודשים בשבי בקהיר. בכלא כתב ספר בשם "הגדת תאופיק" (על שם הסוהר), בו תיאר את הווי השבי. את הספר כתב על קופסאות סיגריות בכתב יד זעיר.
בן-מנחם הקדיש את חייו לתיעוד גטו לודז'. בשנות השישים הגיעו לידי בן-מנחם ידיעות על ארכיון בפולין ובו אלבום תצלומים של גטו לודז', שצילם מנדל גרוסמן. בן-מנחם השיג העתק חלקי של האלבום, ולאחר כעשרים שנה הגיעו לידיו חלקי האלבום החסרים. על אלבום זה כתב בספר "צלם הילך בגטו":
מנדל גרוסמן יודע לצלם. הוא יודע להביט ולראות את הנעשה סביבו, והחשוב ביותר – הוא רואה את האנשים המסובבים אותו. והוא מצלם אותם: בסבלם, בהידרדרותם אל תהומות הענות והייסורים, במאבקם, במחלתם, במותם. הוא רושם במצלמתו את המתרחש בתוך הגטו הדווי והסחוף, את השואה בעיצומה. [...] יעודו ברור: הוא ישאיר לעולם – אם אמנם יישאר עולם אחר החורבן – עדות מוחשית על הטרגדיה הגדולה, על הפשע האיום, בשפה המובנת לכל אומות העולם – בשפת התמונות. [...]
ושוב יורד הוא לרחוב לצלם. תמיד ימצא נושא. [...] הרצון להנציח, להנציח בכל מחיר, חודר ונקלט כתודעה קדושה בקהל שבין גדרות התיל. התודעה הזאת חדרה עמוק אל כל שכבות האוכלוסייה, ומנדל עם המצלמה שלו מתקבלים בזרועות פתוחות ובהבנה מלאה בבתי-מלאכה, בבתי-החולים, בבתי-היתומים, במשרדים, ברחוב. האנשים חושפים בפניו את צרותיהם, מגלים פצעיהם, פותחים את דלתות דירותיהם. שייכנס ויצלם, למען אלה שאינם יודעים, למען אלה שלא יוכלו להאמין".
בן-מנחם תרגם וערך את הכרוניקה של גטו לודז' ואת לקסיקון חסידי אומות העולם הפולנים. הוא היה עורך ומתרגם פורה, משפות שונות, בעיקר מפולנית. בשנת 1986 הוציא לאור יד ושם את הכרוניקה של גטו לודז' בתרגומם של בן-מנחם ויוסף רב.
הנצחה

במרכז למורשת המודיעין קיימת תערוכה שמציגה מעבודותיו של בן-מנחם מגטו לודז' ומהשבי המצרי.
פרסומים

צלם הילך בגטו: מתצלומיו של מנדל גרוסמן (אחרית דבר)
כרוניקה של גטו לודז', עם יוסף רב, כרכים א-ד, יד ושם, ירושלים, תשמ"ז.
בן-מנחם היה אחד מכותבי הספר ישראל גוטמן (עורך), לקסיקון חסידי אומות העולם הפולנים, בהוצאת יד ושם (באנגלית):
The Encyclopedia of the Righteous Among the Nations: Rescuers of Jews during the Holocaust in Poland, Yad Vashem, 2004
הערות שוליים

↑  אורי דרומי, בעקבות התמונות מגטו לודז', באתר הארץ, 10 באוקטובר 2006
↑  פטר מירום (עורך), צלם הילך בגטו, הוצאת בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1970
↑  אלי אשכנזי‏, מגטו לודז' לשבי המצרי: ניצול השואה שהקדיש את חייו לתיעוד ולהנצחה, באתר וואלה, 5 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282954205171  PLWABN: 9810620410405606  BnF: cb14511046b (data)  ISNI: 0000 0000 3699 989X  LCCN: n86039536  NTA: 329502433  SUDOC: 253207703  VIAF: 76547269   WorldCat (עם VIAF): 76547269
ספד אל-בטיח'

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 שטח:  1.69 קמ"ר
 גובה:  400 מטרים
 קואורדינטות:  33°12′00″N 35°25′58″E﻿ / ﻿33.2°N 35.432777777778°E﻿ / 33.2; 35.432777777778 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןספד אל-בטיח'(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןספד אל-בטיח'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סָפָד אל-בָּטיח' (בערבית: صفد البطيخ; תעתיק מדויק: צפד אלבָּטִיח') הוא כפר לבנוני בנפת בינת ג'בייל, מחוז א-נבטיה.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר שוכן בגובה ממוצע 650 מטרים מעל פני הים, בסמוך ומדרום לכפר ג'ומייג'מה, כ-12 קילומטרים צפונית לעיר הנפה - בינת ג'בייל, כ-32 קילומטרים מדרום לעיר המחוז א-נבטיה.
שטח הכפר הוא כ-2,000 דונם, ובעבר העיסוק העיקרי של תושבי הכפר היה חקלאות ובעיקר: חיטה וטבק.
אטימולוגיה

מקור השם אינו ידוע ויש שתי סברות לנושא.
סיפור עממי: במקור, שם היישוב היה אל-מוטלה (المطلّة) והשם שוּנה בשל הגעתו של אדם מצפת שהחל לגדל ולמכור לגדל אבטיחים (بطيخ).
לדעת הארכאולוג והיסטוריון יוסף חוראני (אנ') המקום נקרא על שם שני אֵלים שמיים, אב ובנו: סָבּדו (صبدو) ו-בתאח'י (بتاخي). הסברה נתמכת בסרקופגים וטרסות קדומות שנמצאו באדמות הכפר. חוראני שולל את תקפות הסיפור העממי ששם הכפר היה אל-מוטוללה, ושונה בהתייחס לאדם שבא מצפת ומכר שם אבטיחים.
היסטוריה

בשנת 1856 היישוב הופיע כ"ספד" על מפת ארץ ישראל ולבנון ששורטטה על ידי הגאוגרף הגרמני היינריך קיפרט (אנ').
בשנת 1875 ביקר במקום ויקטור גרן וציין: "לשמאלי, על גבעה גבוהה, הכפר הקטן "ספד אל-בטיחה", מאוכלס על ידי מתואלים ונוצרים כאחד".
בשנת 1881ביקרה במקום משלחת סקר של הקרן לחקר ארץ ישראל ועל הכפר צפד אל-בטיח' נכתב: "כפר, בנוי מאבן, המכיל כ-100 מתואלים וחמישים נוצרים, ממוקם על ראש גבעה, מוקף באדמה לעיבוד. אספקת המים היא מכמה מעיינות רב שנתיים ומעשרה בורות מים בכפר".
דמוגרפיה

בשנת 2014 היו רשומים בכפר 1,072 תושבים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני. כ-65% שיעים וכ-35% מהם נוצרים מלכיתים.
בין השיעים לנוצרים שוררים יחסים טובים.
אופי היישוב

רבים מהאוכלוסייה המקורית ובמיוחד הנוצרים, היגרו למדינות אחרות, או ליישובים אחרים בלבנון והם מכרו את אדמותיהם.
במקומם הגיעו תושבים מדיר א-זהראני, עייתרון, בית יהון ועוד ופני המקום השתנו מיישוב כפרי ליישוב בעל אופי עירוני. מחירי הנדל"נ האמירו ורק מעטים מהתושבים המקוריים עוסקים בחקלאות.
זיהוי המקום כ"בית ענת"

היישוב "בית ענת" נזכר בשני מקומות, במסגרת תיאור גבולות נחלת שבט נפתלי:
”לִבְנֵי נַפְתָּלִי... וַיְהִי גְבוּלָם... וְיִרְאוֹן, וּמִגְדַּל-אֵל, חֳרֵם וּבֵית-עֲנָת... עָרִים תְּשַׁע-עֶשְׂרֵה, וְחַצְרֵיהֶן.” (יהושע, י"ט, ל"ח)
”נַפְתָּלִי, לֹא-הוֹרִישׁ אֶת-יֹשְׁבֵי בֵית-שֶׁמֶשׁ וְאֶת-יֹשְׁבֵי בֵית-עֲנָת, וַיֵּשֶׁב, בְּקֶרֶב הַכְּנַעֲנִי יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ; וְיֹשְׁבֵי בֵית-שֶׁמֶשׁ וּבֵית עֲנָת, הָיוּ לָהֶם לָמַס.” (שופטים, א', ל"ג)
הארכאולוג יוחנן אהרוני, זיהה את ספד אל-בטיח' כ"בית ענת" הקדומה. אין הסכמה של חוקרים לזיהוי זה ורבים מהם זיהו את בית ענת במקומות אחרים.
הערות שוליים

1 2  موسوعة قرى ومدن لبنان | صفد البطّيخ, web.archive.org, ‏2023-09-01
↑  https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/b/bf/1856_Kiepert_Map_of_Lebanon_-_Geographicus_-_Lebanon-kiepert-1856.jpg
↑  Victor Guérin, Description géographique, historique et archéologique de la Palestine, Paris, Imprimé par autorisation de l'empereur à l'Impr. impériale, 1868, עמ' 384
↑  C. R. (Claude Reignier) Conder, Horatio Herbert Kitchener Kitchener, Edward Henry Palmer, Walter Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London : Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883, עמ' 95
↑  أسماء العائلات في بلدة صفد البطيخ، قضاء بنت جبيل، محافظة النبطية في لبنان, إعْرَفْ لبنان (באנגלית)
1 2  متزن الوثائقية Motazen Documentary (2021-05-09), البرنامج الوثائقي هنا بقينا بلدة صفد البطيخ الحلقة 55, נבדק ב-2024-10-28
↑  قرية صفد البطيخ صارت مدينة... للجيران, web.archive.org, ‏2023-09-01
↑  ראו ערך באנגלית: Beth-Anath
יואב טילן

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1972 (בן 52) י"א בשבט תשל"ב ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 71 בחטיבה 188  מפקד גדוד 198  סגן מפקד חטיבה 188  מפקד עוצבת ראם  קצין אג"ם של הגיס הצפוני
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
הטנק של טילן במוצב הבופור (1995)
יואב טילן (נולד ב-27 בינואר 1972) הוא אלוף-משנה בצה"ל, המשרת כקצין אג"ם של הגיס הצפוני. בתפקידו הקודם כיהן כמפקד עוצבת ראם.
ביוגרפיה

יואב טילן הוא נכדם (מצד אימו רעיה) של שופט בית המשפט העליון אליהו מני ושל ציפורה לבית גמזו (אחותו של ד"ר חיים גמזו). אביו היה ישראל טילן, מהנדס וחתן פרס ביטחון ישראל, שידוע כמפתח הטנקים שוט קל ומרכבה.
ביוגרפיה > שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ טילן בחטיבה 211 של חיל השריון, שם עבר הכשרה כלוחם ואליה חזר אחרי קורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. בשנים 1995-1996 היה מפקד פלוגה ו' של גדוד 77 מחטיבה 7, אחריה פיקד על פלוגה בקורס קציני שריון. שימש קצין אג"ם של חטיבה 7 והיה מתוכנן להתמנות למפקד גדוד 82, אולם בעקבות הדחת מפקד גדוד 71 מחטיבה 188, מונה בתחילת 2004 למג"ד 71. בעת ששימש כמפקד גדוד 71 נחטף גלעד שליט ששירת באחת הפלוגות בגדוד, בשעה שהגדוד ביצע תעסוקה מבצעית בגזרת כרם שלום. טילן לא הואשם בתפקודו הלקוי של שליט, כיוון שהגזרה שבה בוצעה החטיפה, כרם שלום, הייתה אז תחת פיקודה של חטיבת גולני. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 198 בחטיבה 460 וכסגן מפקד חטיבה 188. בתפקידו הבא שימש כמפקד עוצבת ראם ומדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. בינואר 2015 הוחלט על מינויו לקצין אג"ם של הגיס הצפוני , והוא נכנס לתפקיד באוגוסט 2015.
יואב נשוי לדנה טילן, להם שני ילדים.