stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס גלעדי
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > עבודה ברשת NBC

בשנת 1980, במסגרת עבודתו בטלוויזיה הישראלית, היה חבר משלחת איגוד השידור האירופי לאולימפיאדת לייק פלאסיד, ובזכות הקשרים שיצר הצטרף ב־1981 למחלקת הספורט של רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC, שם סייע לקדם את זכיית הרשת בזכויות השידור לאירועי ספורט מובילים, כגון אליפות העולם באתלטיקה בהלסינקי ב־1983.
בשנת 1984 התמודד על תפקיד מנהל הטלוויזיה הישראלית, אך לא קיבל אותו, נשאר לעבוד ב־NBC וקודם לתפקיד סגן נשיא לתכנון ולפיתוח בין־לאומי שמקום מושבו בלונדון. בשנת 1985 ניהל את המשא ומתן עם הוועד האולימפי הבינלאומי על זכויות השידור בארצות הברית של המשחקים האולימפיים בסיאול ב־1988. NBC שילמה סכום חסר תקדים של 300 מיליון דולר. למרות הסכום הגבוה, שידור משחקי האולימפיאדה היה רווחי ביותר ל־NBC והיא חידשה את החוזה עם הוועד האולימפי שוב ושוב במשך השנים, בעוד גלעדי אחראי למשא ומתן. בשנת 2011 חתמו NBC והוועד האולימפי על הסכם לשידור המשחקים עד שנת 2020, שבו התחייבה הרשת לשלם 4.38 מיליארד דולר. בשנת 2014 חתמו על חוזה המשך, שבו שולמו 7.65 מיליארד דולר בעד זכויות השידור בארצות הברית של ששת האירועים של הוועד האולימפי בין 2021 ל־2032 – משחקי הקיץ ב־2024, 2028 ו־2032, ומשחקי החורף ב־2022, 2026 ו־2030.
בסך הכול עבד גלעדי ברשת NBC כ־35 שנים.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > שידורי "קשת"

בד בבד עם עבודתו ב־NBC, ניהל בשנת 1993 את הקמת "שידורי קשת", במטרה להתמודד על הזיכיון לשידורי ערוץ 2, במימון של "קונצרן כלל" ו"לאומי ושות'", בית ההשקעות של בנק לאומי. גלעדי גם החזיק ב־6% ממניות החברה. במסגרת תפקידו גייס שורה של כוכבים, רובם מהטלוויזיה הישראלית, וגיבש את לוח השידורים של "קשת". לאחר זכיית "קשת" במכרז שימש מנכ"ל החברה, אך לאחר שצברה הפסדים פיטרו אותו בעלי המניות ב־1995 והוא הוחלף באורי שנער.
בשנת 2005 חזר לקשת והחל לכהן כנשיא הקבוצה.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > עסקים נוספים

בסוף שנות ה־80 הקים גלעדי חברה בשם "Tele-Event", שעסקה ברכישת זכויות שידור לאירועי ספורט. בין השאר רכשה את זכויות השידור בישראל של טורנירי הטניס של אליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. החברה מכרה את זכויות השידור האלו לערוץ 2 ולחברות הכבלים. אולם בהמשך הגישה כמה תביעות נגד חברות הכבלים, על שאפשרו שידור של הטורנירים בערוצי טלוויזיה זרים, אגב הפרה כביכול של זכויות השידור הבלעדיות שלה בישראל. הדיון בתובענה שבה זכה הגיע עד בית המשפט העליון, והביא לתקדים של "החשכת" הערוצים הזרים בישראל בעת שידור אירועי ספורט בין־לאומיים כדוגמת גביע העולם בכדורגל.
ביוגרפיה > חבר הוועד האולימפי הבינלאומי

בעקבות הקשרים שיצר עם הוועד האולימפי כנציג NBC, הוזמן גלעדי להיות חבר הוועד בשנת 1994. במסגרת תפקידו היה חבר בוועדות המארגנות של אולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת לונדון (2012). בנוסף היה אחראי לניהול השידורים והיה בעל זכות הצבעה בבחירת העיר המארחת.
בשנים 1999–2001 היה גלעדי מעורב בהכנת תוכנית ראשונית של העיר תל אביב להגשת מועמדותה למכרז לאירוח אולימפיאדת 2012. הוא אף תרם 250 אלף דולר להכנת התוכנית. ואולם עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בוטלה התוכנית, לאחר שנשיא הוועד האולימפי חואן אנטוניו סמראנש אמר כי עד שלא יתייצב המצב הביטחוני באזור לא יוכל הוועד לאפשר לישראל לקיים אירוע בקנה מידה עולמי כמו האולימפיאדה.
באולימפיאדת לונדון 2012 היה גלעדי מעורב בהחלטה שלא לערוך דקת דומייה לזכר קורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
לקראת אולימפיאדת טוקיו (2020) שימש סגן יו"ר הוועדה המארגנת, והיה זה שהעניק ללינוי אשרם את מדליית הזהב במשחקים.
טענות להטרדה מינית ולתקיפה מינית

ב־2017 סיפרה אושרת קוטלר כי 25 שנים קודם לכן, בהיותו מנכ"ל קשת, הציע לה גלעדי הצעה מגונה. כעבור שלושה ימים סיפרה העיתונאית נרי ליבנה כי במהלך פגישה שתוארה על ידי גלעדי כ"פגישת עבודה" בביתו בשנת 1999, 18 שנים קודם לכן, הוא חשף בפניה את איבר מינו. גלעדי הגיב לסיפורה: "דבריה של נרי נכונים בעיקרם. מה שאנשים מבוגרים עושים בחייהם, בבתיהם הפרטיים במסגרת מערכת יחסים אישית, זה עניינם הפרטי."
כעבור יומיים פורסמו טענות על שתי נשים, ששמותיהן לא נמסרו, ולפיהן גלעדי אנס אותן לפני שנים רבות. גלעדי הגיב שהטענות משוללות יסוד. פרסומים אלה לא חזרו, ולא נודע מי היו הנשים ואם הפרסום שיקף את המציאות. בעקבות הטענות הודיע גלעדי כי הוא עוזב זמנית את תפקידו בקשת עד שתוכח חפותו.
בינואר 2018 הגיש לבית המשפט תביעת לשון הרע על סך שני מיליון ש"ח נגד אושרת קוטלר ונרי ליבנה בגין הפרסומים כנגדו. לאחר הליך גישור מחק גלעדי את תביעת הדיבה. במסגרת טור על פרשת שי אביטל, כתבה נרי ליבנה: "ברצוני להזכיר שהאיש הזה עדיין ממשיך בעבודתו בוועד האולימפי וכשהוא מתראיין הוא מציג מצג שווא ואומר שתביעת הדיבה שהגיש נגד קוטלר ונגדי בסכום של מיליון שקל נסגרה בגישור".
חיים אישיים

גלעדי היה נשוי לחוה ברקאי, שאותה הכיר בסוף 1969 כשנשלח לסקר את הגעתן של ספינות שרבורג לישראל. בני הזוג נפרדו כשבתם, גליה, הייתה בת שנתיים. בת זוגו מאוחר יותר הייתה האופנאית מצדה זאבי, בתו של רחבעם זאבי.
גלעדי נפטר מסרטן הריאה בבית חולים בלונדון ב־13 באפריל 2022, והוא בן 79. הלווייתו התקיימה בבית העלמין "הנצח" ברמת השרון.
פרסים והוקרה

1979 – פרס כינור דוד על הפקת אירוע האירוויזיון בישראל.
1997 – נבחר לאחד מעשרת האנשים המשפיעים ביותר על תקשורת הספורט העולמית, בידי כתב העת המקצועי לעסקי ספורט "אינטרן".
זכה בפרס אמי שבע פעמים, בקטגוריית שידורי ספורט, על שידורי רשת NBC מאולימפיאדת ברצלונה (1992), אטלנטה (1996), סידני (2000), סולט לייק סיטי (2002), אתונה (2004), בייג'ינג (2008) ולונדון (2012).
2006 – פרס מפעל חיים ממוזיאון יד לאיש הספורט היהודי.
2007 – קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
אלכסנדרה צ'יוודזה

אלֵכּסַנדרֵה צ'יווַדזֵה (משמאל) עם דוד קיפיאני וְולדימיר גוצאב
אלֵכּסַנדרֵה צ'יווַדזֵה (בגאורגית: ალექსანდრე ჩივაძე‏; נולד ב-8 באפריל 1955) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת מגן; צ'יוודזה היה קפטן קבוצת דינמו טביליסי ונבחרת ברית המועצות, בין השאר במונדיאל 1982; אחרי סיום קריירת המשחק הוא מילא תפקיד בכיר בהתאחדות הכדורגל הגאורגית, וכן פנה לקריירת אימון.
ביוגרפיה

אלֵכּסַנדרֵה צ'יווַדזֵה נולד בשנת 1955 בקלוחורי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; אביו היה מטביליסי, ועבד במאפיית לחם בעיר הצפון-קווקזית הקטנה, שהייתה כלולה זמנית בשטח גאורגיה הסובייטית; האב נשא אישה מקומית ובשנת 1956 עבר איתה ועם הילד לטביליסי; אלֵכּסַנדרֵה צ'יווַדזֵה גדל ברובע נַדזַלַדֵווי של בירת גאורגיה.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן

משנת 1990 צ'יוודזה כיהן כסגן נשיא התאחדות הכדורגל הגאורגית; בשנת 1993 הוא מונה למאמנהּ של נבחרת גאורגיה; בהובלתו, הנבחרת הופיעה בהצלחה יחסית במוקדמות אליפות אירופה 1996 – היא סיימה במקום השלישי בבית 7 האירופי, עם 15 נקודות (אחרי גרמניה ובולגריה; לפני מולדובה, ווילס ואלבניה).
בשנת 1996 צ'יוודזה התפטר מאימון הנבחרת הגאורגית אחרי שני ההפסדים שלה בתחילת משחקי מוקדמות מונדיאל 1998 (2:0 לאנגליה ו-1:0 לאיטליה).
מינואר עד אוקטובר של שנת 1998 צ'יוודזה מילא זמנית את תפקיד נשיא התאחדות הכדורגל הגאורגית (אחרי מותו של נשיאהּ הראשון).
ביוני 2001, אחרי התפטרותם של דוד קיפיאני ורוואז דזודזואשווילי מאימון נבחרת גאורגיה, צ'יוודזה מונה כממלא מקומם במשחקים האחרונים במוקדמות מונדיאל 2002; בדצמבר 2001 הוא מונה רשמית למאמנהּ של הנבחרת הגאורגית; בשנת 2003 צ'יוודזה התפטר מתפקידו במהלך מוקדמות אליפות אירופה 2004, בעקבות שני משחקים מאכזבים של גאורגיה מול הנבחרות שהסתמנו כראשי בית 10 האירופי (הפסד לאירלנד בתוצאה 2:1 ותיקו 0:0 מול שווייץ).
אחרי התפטרותו מתפקיד המאמן, צ'יוודזה חזר לכהן כסגן נשיא התאחדות הכדורגל הגאורגית בשנים 2003–2005; בשנת 2005 הוא מילא זמנית את תפקיד נשיא ההתאחדות (אחרי מותו של נשיאהּ השני).
משנת 2012 אלֵכּסַנדרֵה צ'יווַדזֵה מאמן את הנבחרת הצעירה של גאורגיה (עד גיל 21).
תארים ופרסים

הנבחרת האולימפית של ברית המועצות
מדליית ארד אולימפית: אולימפיאדת מוסקבה 1980
דינמו טביליסי
גביע אירופה למחזיקות הגביע: 1981
אליפות ברית המועצות: 1978
סגנות אליפות ברית המועצות: 1977
שלוש מדליות ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית: 1976 (אביב), 1976 (סתיו), 1981
שני גביעי ברית המועצות: 1976, 1979
אישיים
פרס כדורגלן השנה בברית המועצות: 1980
נכלל שבע פעמים ברשימת 11 המצטיינים של עונת האליפות בברית המועצות: 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1986
אנדרה ברגדולמו

אנדרה ברגדולמו (בנורווגית: André Bergdølmo, נולד ב-13 באוקטובר 1971 באוסלו שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת הבלם. לברגדולמו 63 הופעות במדי נבחרת נורווגיה. ברגדולמו נבחר ככדורגלן השנה בנורווגיה לשנת 2002. כיום ברגדולמו הוא מאמן קבוצת הכדורגל הנורווגית קונגסווינגר מליגת המשנה הנורווגית.
קריירת מועדונים

ברגדולמו החל את קריירת הבוגרים בשנת 1991 בלילסטרום מליגת העל הנורווגית, בה שיחק עד לשנת 1996, והפך לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בנורווגיה. בשנת 1996 עזב ברגדולמו את לילסטרום, בה צבר 119 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים, וחתם בשורותיה של רוזנבורג, שללא עוררין הייתה הקבוצה החזקה ביותר בנורווגיה באותן שנים. ברגדולמו שיחק שלוש עונות ברוזנבורג, ובשלושתן זכה באליפויות ליגת העל הנורווגית. בשנת 1999 הוסיף ברגדולמו זכייה בגביע הנורווגי. לאחר שהציג יכולת טובה ביורו 2000 במדי נבחרת נורווגיה, נרכש ברגדולמו על ידי אייאקס אמסטרדם. ברגדולמו הפך עד מהרה לבלם הקבוע של אייאקס, שם שיתף פעולה בהגנה עם חאתם טרבלסי, כריסטיאן קיבו ופטרי פסאנן. בעונת 2001/02 זכה ברגדולמו עם אייאקס בדאבל, ונבחר ככדורגלן השנה בנורווגיה.
בקיץ 2003 עזב ברגדולמו את אייאקס, וחתם בשורות בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה, שם שיתף פעולה בהגנה עם שטפן רויטר, כריסטיאן ורנס וניקלאס ינסן. ברגדולמו לא התאקלם בדורטמונד, ובשתי עונות בקבוצה ערך 28 הופעות בלבד, ולעיתים אף ירד לשחק בקבוצת המילואים. בקיץ 2005 חתם ברגדולמו בפ.צ. קופנהגן, עמה זכה באליפות ליגת העל הדנית, והשתתף עמה בליגת האלופות בעונת 2006/07. בשנת 2007 עבר ברגדולמו לסטרומסגודסט הנורווגית, שם חתם לשנתיים. למרות זאת, פרש בשנת 2008, והמשיך לשחק כדורגל ברמות חובבניות, כאשר חתם בסורום מהליגה הנורווגית השמינית, שם שיחק מספר משחקים.
קריירה בינלאומית

ברגדולמו ערך את הבכורה במדי נבחרת נורווגיה בשנת 1997, אך לא זומן לסגל הנורווגי למונדיאל 1998. לקראת סוף שנות ה-90 הפך ברגדולמו לבלם קבוע בסגל הנורווגי, ופתח בשלושת משחקיה של נורווגיה ביורו 2000. ברגדולמו הציג יכולת מצוינת בטורניר, אך נורווגיה הודחה כבר בשלב הבתים, על אף ניצחון על נבחרת ספרד, ועל אף שספגה שער אחד בלבד, בהפסד 0–1 לנבחרת יוגוסלביה, שהתברר כקריטי מאחר שיוגוסלביה סיימה עם מספר נקודות זהה לזה של נורווגיה, וניצחון זה נתן לה עדיפות במקום השני שמעפיל לרבע הגמר. ברגדולמו המשיך לשחק בנבחרת נורווגיה באופן קבוע עד למרץ 2005, אז ערך את הופעתו ה-63 והאחרונה במדים הלאומיים.
קריירת אימון

לאחר פרישתו, מילא ברגדולמו תפקידי אימון בלילסטרום, שם שימש עוזר מאמן ומאמן נוער. בשנת 2014 חתם ברגדולמו בקונגסווינגר ששיחקה אז בליגה הנורווגית השלישית בהייררכיה. בשנת 2015 העלה ברגדולמו את הקבוצה לליגת המשנה הנורווגית.
תארים

עם רוזנבורג:
אליפות ליגת העל הנורווגית (3): 1997, 1998, 1999
הגביע הנורווגי: 1999
עם אייאקס אמסטרדם:
אליפות ליגת העל ההולנדית: 2001/02
הגביע ההולנדי: 2001/02
עם פ.צ. קופנהגן:
אליפות ליגת העל הדנית: 2005/06
תארים אישיים:
כדורגלן השנה בנורווגיה: 2002
אנדרה אגאסי

אנדרה קירק אגאסי (באנגלית: Andre Kirk Agassi; נולד ב-29 באפריל 1970), הוא טניסאי עבר אמריקאי. מאז תחילת הקריירה שלו בשנת 1986, היה מדורג מספר פעמים במקום הראשון בעולם, והיה אחד מהטניסאים הבודדים שזכו בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם, ואחד משלושת הטניסאים היחידים בהיסטוריה שזכו ב"גולדן סלאם" (בנוסף לרפאל נדאל ולנובאק ג'וקוביץ'), כשהוסיף לזכיות בארבעת טורנירי הגראנד סלאם גם זכייה במדליית זהב אולימפית באטלנטה 1996.
ביוגרפיה

אגאסי נולד בלאס וגאס (שבמדינת נבדה) ב-29 באפריל 1970 למשפחה נוצרית, ומצד אביו ממוצא ארמני וארמי. אביו של אגאסי, עמנואל אגאסיאן שנולד באיראן, היה מתאגרף מקצועי שייצג את איראן באולימפיאדה בשנים 1948 ו-1952. אביו היגר לארצות הברית, כשאחד מאבותיו קיצר את שם משפחתם עוד קודם לכן מ"אגסיאן" ל"אגאסי" כדי להציל את עורם מידי הטורקים שהיו אכזרים כלפי הלאום הארמני.
אביו היה חובב טניס מושבע והיה נחוש בדעתו להפוך לפחות אחד מארבעת ילדיו לשחקן טניס מקצועני. הוא היה כל כך נחוש עד שתלה סביב עריסתו של אגאסי כדורי טניס והעניק לו מחבט טניס כשהיה בן שנתיים בלבד, בנוסף היה מאלץ את כל ילדיו להתאמן כל יום במשך שעות. כשהיה אגאסי בן 14 זוהה פוטנציאל הטניס שלו והוא נשלח לאקדמיה לטניס של ניק בוליטרי שבפלורידה שם המשיך להתקדם עד שהפך למקצוען בגיל 16.
קריירה

אגאסי החל את הקריירה המקצוענית בשנת 1986 והתבלט כבר בהתחלה כאשר היה לשחקן שעבר את קו מיליון הדולר (מפרסי טורנירים) בזמן המהיר ביותר (אחרי 43 טורנירים). משחקו של אגאסי מבוסס על הכושר הגופני המצוין עליו הוא שומר, הוא מרבה לשחק מקו הבסיס של המגרש וממשיך לרוץ במרץ גם במשחקים ארוכים. חבטת ההגשה של אגאסי נחשבת ליציבה וטובה מאוד אך הנשק העיקרי שלו היא חבטת ההחזרה הקטלנית שלו. אגאסי היה יריבו של אנדי רודיק כאשר זה הכה את אחת מחבטות הפתיחה המהירות ביותר שתועדו אי פעם - 240 קמ"ש (השיא של רודיק עומד על 246 קמ"ש), ולמרבה ההפתעה אף הצליח להשיב את החבטה המהירה ולהמשיך בנקודה.
לאגאסי הישגים רבים בקריירה הארוכה שלו, הוא אחד משבעה הטניסאים היחידים שזכו בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם, פעמים רבות החזיק במקום הראשון בדירוג העולמי ואף זכה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה (1996). בכך השלים לראשונה בהיסטוריה של המשחק את ה"גולדן סלאם" - זכייה בכל טורנירי הגראנד סלאם ובמדליית זהב אולימפית במהלך הקריירה. עד 2010 הוא היה היחיד בסבב הגברים שהשיג הישג זה, אז השלים הישג דומה רפאל נדאל. בשנת 2024 נובאק דג'וקוביץ' הצליח להשלים הישג זה כאשר זכה במדליית הזהב באולימפיאדת פריז 2024.
חייו הפרטיים

אגאסי נישא לשחקנית ברוק שילדס ב-19 באפריל 1997. לאחר שנתיים של נישואים מתוקשרים ופרשיות רבות בעיתונות התגרשו השניים ב-9 באפריל 1999 אך המשיכו לשמור על יחסים טובים. עם תום הליכי הגירושין החל לצאת עם שחקנית הטניס שטפי גראף ונישא לה בטקס צנוע שנערך בלאס וגאס ב-22 באוקטובר 2001. לזוג יש כיום בן ובת.
בתחילת דרכו דבקה באגאסי תדמית של ספורטאי פרוע, הוא גידל שיער ארוך (שהתגלה אחר כך כפאה, באוטוביוגרפיה שכתב), התלבש בצבעים בולטים והיה מתגאה בדיאטה המורכבת ברובה מהמבורגרים. אך באמצע שנות ה-90 נקלע אגאסי למשבר בקריירה והוא החל להדרדר בדירוג העולמי. בעקבות המשבר החליט לעבור מהפך, הוא זנח את תדמיתו הקודמת, גילח את שערותיו הארוכות ונכנס לתוכנית לחזרה לכושר מלא. המהפך בהחלט השתלם ובעקבותיו שב אגאסי לצמרת העולמית והשיג הישגים מרשימים במיוחד בהתחשב בכך שהתחרה לרוב בשחקנים צעירים ממנו.
ב-3 בספטמבר 2006 פרש אגאסי מטניס מקצועני לאחר אליפות ארצות הברית הפתוחה, במהלכה הגיע לסיבוב השלישי.
ב-28 באוקטובר 2009 פרסם אגאסי באוטוביוגרפיה שכתב, כי במהלך שנת 1997 השתמש במתאמפטמין ושיקר להתאחדות הטניסאים המקצוענים (ATP) לאחר שנכשל בבדיקת סמים.
ביצועים בטורנירים לאורך הקריירה

| טורניר | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
טורנירי גראנד סלאם
| אליפות אוסטרליה הפתוחה | לא התקיים | לא השתתף | לא השתתף | לא השתתף | לא השתתף | לא השתתף | לא השתתף | לא השתתף | לא השתתף | זכייה | חצי גמר | לא השתתף | סיבוב 4 | סיבוב 4 | זכייה | זכייה | לא השתתף | זכייה | חצי גמר | רבע גמר | לא השתתף |
| אליפות צרפת הפתוחה | לא השתתף | סיבוב 2 | חצי גמר | סיבוב 3 | גמר | גמר | חצי גמר | לא השתתף | סיבוב 2 | רבע גמר | סיבוב 2 | לא השתתף | סיבוב 1 | זכייה | סיבוב 2 | רבע גמר | רבע גמר | רבע גמר | סיבוב 1 | סיבוב 1 | לא השתתף |
| ווימבלדון | לא השתתף | סיבוב 1 | לא השתתף | לא השתתף | לא השתתף | רבע גמר | זכייה | רבע גמר | סיבוב 4 | חצי גמר | סיבוב 1 | לא השתתף | סיבוב 2 | גמר | חצי גמר | חצי גמר | סיבוב 2 | סיבוב 4 | לא השתתף | לא השתתף | סיבוב 3 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה | סיבוב 1 | סיבוב 1 | חצי גמר | חצי גמר | גמר | סיבוב 1 | רבע גמר | סיבוב 1 | זכייה | גמר | חצי גמר | סיבוב 4 | סיבוב 4 | זכייה | סיבוב 2 | רבע גמר | גמר | חצי גמר | רבע גמר | גמר | סיבוב 3 |
| אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי | אליפות סבב המאסטרס העולמי |  |  |  |  |  |  |
| אליפות סוף שנה | לא השתתף | לא השתתף | שלב הבתים | שלב הבתים | זכייה | חצי גמר | לא השתתף | לא השתתף | חצי גמר | לא השתתף | שלב הבתים | לא השתתף | שלב הבתים | גמר | גמר | שלב הבתים | שלב הבתים | גמר | לא השתתף | שלב הבתים | לא השתתף |
הערות שוליים

↑  ANDRE AGASSI BIOGRAPHY באתר Bio של חברת A+E Networks (ארכיון)
↑  אנדרה אגאסי הודה: "השתמשתי בסמים קשים", באתר וואלה, 28 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369989305171  PLWABN: 9810614274505606  BNE: XX5455458  BnF: cb14869481f (data)  GND: 119241579  ICCU: CAGV667742  ISNI: 0000 0001 0654 3880  LCCN: n92119422  NDL: 001110516  NKC: xx0129110  NLK: KAC201500874  NTA: 108521699  SNAC: w6rz7tg5  SUDOC: 139529691  Trove: 824990  VIAF: 54953668   WorldCat (עם VIAF): 54953668
אלכס אלבס

אלכסנדרו אלבס דו נסימנטו (בפורטוגזית: Alexandro Alves do Nascimento, נולד ב-30 בדצמבר 1974 בקאמפו פורמוזו שבברזיל, נפטר ב-14 בנובמבר 2012 בז'או שבברזיל), ובקיצור אלכס אלבס (Alex Alves) היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. אלבס נפטר ממחלת הלוקמיה בשנת 2012 בגיל 38.
קריירת מועדונים

אלכס אלבס החל את הקריירה בקבוצת ויטוריה, ובשנת 1992 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, וזכה באליפות מדינת באהיה באותה שנה. בשנת 1994 עבר אלבס למועדון הפאר פלמיירס, וזכה איתו באליפות ליגת העל הברזילאית באותה עונה. לאחר מכן שיחק בז'ובנטודה ובפורטוגזה, ובשנת 1998 חתם בקרוזיירו, עמה זכה באותה שנה בגביע רקופה סודאמריקנה לאחר ניצחון במפגש כפול על ריבר פלייט, ובאליפות מדינת מינאס ז'ראיס. יכולתו הטובה של אלכס אלבס הקנתה לו חוזה בהרטה ברלין, שם חתם בשנת 1999. בעונתו הראשונה הבקיע ארבעה שערים, וקבוצתו סיימה במקום השישי בבונדסליגה. אחד משעריו, אותו הבקיע בניצחון 4-2 על פ.צ. קלן, נבחר כשער העונה בגרמניה. קלן הובילה 2-0, ומיד לאחר השער השני של קלן, כאשר אלבס חידש את המשחק מנקודת החצי, בעט את הכדור לשערה של קלן, וצימק את התוצאה ל-2-1, בדרך למהפך. באותה שנה הבקיע שער בהפסד 3-1 לברצלונה בשלב הבתים השני בליגת האלופות, בסיומו הודחה הרטה מהמפעל. בעונת 2000/01 הבקיע אלבס שמונה שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם מיכאל פריץ ושטפן ביינליך, והקבוצה סיימה במקום החמישי, ובסיום אותה עונה זכה עם הרטה ברלין בגביע הליגה הגרמנית לאחר ניצחון 4-1 על שאלקה 04, בו הבקיע אלבס את השער השלישי. בעונת 2001/02 הבקיע אלבס שבעה שערי ליגה, והרטה סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום אותה עונה הגנה הרטה על תוארה כמחזיקת גביע הליגה הגרמנית, לאחר שניצחה שוב את שאלקה 04 בתוצאה הזהה 4-1. בגמר זה, אלבס הבקיע את השער השני להרטה. עונת 2002/03 הייתה האחרונה של אלבס בהרטה ברלין. בעונה זו, הבקיע שישה שערים ובישל חמישה, והרטה סיימה במקום החמישי בבונדסליגה. בתום עונה זו עזב אלבס את הרטה ברלין לאחר ארבע עונות, בהן הבקיע 25 שערי ליגה ב-81 הופעות, וחתם באתלטיקו מיניירו.
אלבס שיחק באתלטיקו מיניירו עונה אחת, והבקיע בה שמונה שערים. לאחר מכן לא הצליח אלבס למצוא קבוצה לתקופה ארוכה, ושיחק במועדונים הברזילאיים ואסקו דה גאמה, ויטוריה, עמה זכה בפעם השנייה בקריירה באליפות מדינת באהיה בשנת 2005, בואבישטה ספורט קלאב ופורטלזה, עמה זכה באליפות מדינת סיארה בשנת 2008, מחוץ לברזיל שיחק אלבס במועדון הסיני גוואנגז'ו פוטבול קלאב ובמועדון היווני קבאלה. בשנת 2010 חזר אלבס לברזיל, וסיים את הקריירה במועדון אוניאאו רונדונופוליס.
על אף הצלחתו בשלבים מסוימים בקריירה, בעיקר בתקופתו בהרטה ברלין, אלבס מעולם לא שיחק בנבחרת ברזיל.
מותו

בשנת 2007 אובחן אלבס כחולה בלוקמיה, אך המשיך לשחק כדורגל עד לשנת 2010. את דבר מחלתו חשף רק באוקטובר 2012, חודש אחד לפני שנפטר מהמחלה, בבית החולים בז'או הקרובה לסאו פאולו.
תארים

עם ויטוריה:
אליפות מדינת באהיה (2): 1992, 2005
עם פלמיירס:
אליפות ליגת העל הברזילאית: 1994
עם קרוזיירו:
רקופה סודאמריקנה: 1998
אליפות מדינת מינאס ז'ראיס: 1998
עם הרטה ברלין:
שער העונה בגרמניה: 2000
גביע הליגה הגרמנית (2): 2001, 2002
עם פורטלזה:
אליפות מדינת סארה: 2008
אנדרה ברלי

אנדרה מוריס קית' ברלי (באנגלית: Andre Maurice Keith Burley; נולד ב-10 בספטמבר 1999 בסלאף שבברקשייר, אנגליה) הוא כדורגלן אנגלי בעל שורשים מסנט קיטס ונוויס המשחק בעמדת הבלם בקבוצת וויקומב וונדררס מהפוטבול ליג הראשונה ובנבחרת סנט קיטס ונוויס.
קריירת מועדונים > רדינג

ברלי החל את הקריירה המקצוענית שלו ברדינג, וב-2 ביולי 2018 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-4 בינואר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד בלקפול במסגרת גביע ה-FA. הוא ערך שלוש הופעות בגביע, אך לא זכה לדקות משחק בליגה.
קריירת מועדונים > ההשאלה לווטרפורד

ב-14 בפברואר 2020 הושאל ברלי לווטרפורד מליגת העל האירית למשך חצי עונה. הוא ערך שלוש הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירת מועדונים > וויקומב וונדררס וההשאלה להאנגרפורד טאון

ב-29 בספטמבר 2020 חתם ברלי בוויקומב וונדררס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-14 בדצמבר הוא הושאל להאנגרפורד טאון מהנשיונל ליג דרום למשך חצי עונה, וערך במדי המועדון חמש הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2021 ערך ברלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנט קיטס ונוויס, בניצחון 1-0 על נבחרת פוארטו ריקו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  SEVEN PLAYERS SIGN FIRST PRO DEALS WITH READING באתר הרשמי של רדינג, 2 ביולי 2018 (באנגלית)
אנגלה נמט

אנגלה נמט (בהונגרית: Angéla Németh; ‏ 18 בפברואר 1946 - 5 באוגוסט 2014) הייתה אתלטית הונגרייה, אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ואלופת אירופה (אתונה 1969) בהטלת כידון.
ביוגרפיה

נמט נולדה בבודפשט שבהונגריה.
ביוגרפיה > 1966

באליפות אירופה שנערכה בספטמבר בבודפשט סיימה במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 49.14 מטר.
ביוגרפיה > 1968 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי שנערכה באוקטובר זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 60.36 מטר, לפני מיכאלה פנש מרומניה (59.92 מטר) ואווה ינקו מאוסטריה (58.04 מטר).
ביוגרפיה > 1969 > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בספטמבר באתונה שביוון זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אליפות חדש של 59.76 מטר, לפני בת ארצה מגדה וידוס (58.80 מטר) וולנטינה אוורט מברית המועצות (56.56 מטר).
ביוגרפיה > 1971

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בהלסינקי שבפינלנד סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 57.44 מטר.
ביוגרפיה > 1972

באולימפיאדת מינכן שנערכה באוגוסט-ספטמבר סיימה במקום 13 בהטלת כידון בתוצאה של 53.48 מטר.
מתה ב-5 באוגוסט 2014.
אמנון אהרוני

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1943 (בן 81) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יובל נאמן
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת אוסלו
 פרסים והוקרה:  פרס רוטשילד, פרס ויצמן, פרס לנדאו למדעים ולמחקר ועוד רבים
 
משתתפי הכנס Transport and Magnetism: from the thermodynamic limit to the nano scale חוגגים יום הולדת 60 לאמנון אהרוני, אילת, 2004
אמנון אהרוני (נולד ב-7 בינואר 1943) הוא פרופסור (אמריטוס) לפיזיקה בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה של אוניברסיטת תל אביב ובמחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לאחר שנים בהן עסק בפיזיקה סטטיסטית [תופעות קריטיות, מערכות אקראיות, פרקטלים ופרקולציה (חלחול)], מתמקדים מחקריו העכשוויים בתיאוריה של מצב מוצק ובמיוחד בפיזיקה מזוסקופית (אנ') ובספינטרוניקה. אהרוני חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חבר זר לשם כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיות נוספות. זכה במספר פרסים, בהם פרס רוטשילד במדעי הפיזיקה ופרס ראנדרס, המוענק מדי שנתיים על ידי מלך נורווגיה.
קורות חיים

אמנון אהרוני נולד בירושלים וגדל בנתניה. הוא קיבל את התואר הראשון בפיזיקה ובמתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בשנת 1964. התזה לתואר השני שלו, שהוגשה בשנת 1965 בהנחיית גדעון רכבי, עסקה בקירוב בורן עם גלים מעוותים לריאקציות גרעיניות. את הדוקטורט קיבל אהרוני מאוניברסיטת תל אביב בהנחיית יובל נאמן. נושא הדוקטורט: "אספקטים בהפרות של סימטריית היפוך זמן".
אהרוני שימש חוקר בכיר בצה"ל ובמשרד הביטחון בשנים 1965–1972 ובמקביל עבד כאסיסטנט באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן נסע לארצות הברית לפוסט-דוקטורט באוניברסיטאות קורנל עם מיכאל פישר (אנ'), הרווארד, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ובמעבדות בל במוריי היל.
הוא שב ארצה בשנת 1975 והצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב כפרופסור חבר לפיזיקה. בשנת 1979 קודם לפרופסור מן המניין. משנת 1990 הופקד על הקתדרה על שם משה נוסנצוייג בפיזיקה סטטיסטית. יצא לפנסיה כפרופסור אמריטוס בשנת 2006. בשנים 2003–2013 היה אהרוני גם פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון, ומ-2013 עד 2019 היה פרופסור מחקר אמריטוס לפיזיקה שם.
במהלך השנים היה אהרוני פרופסור אורח וחוקר אורח במוסדות אקדמיים רבים. בין היתר באוניברסיטאות הרווארד, MIT, בוסטון וטוקיו, במכונים ללימודים מתקדמים בירושלים ובבייג'ינג ובמכון הבינלאומי לפיזיקה בנאטאל (ברזיל), פרופסור אורח בכיר באוניברסיטת צ'אנג קונג בטאיוואן וחוקר אורח במעבדות Bell, IBM, NTT, במעבדות לאומיות בארצות הברית, במרכז למדע חישובי בבייג'ינג ובמכון למדע בסיסי בדייז'און (קוריאה). מ-1987 עד 2013 כיהן אהרוני כפרופסור עמית באוניברסיטת אוסלו. מ-1987 הוא גם יועץ במכון ויצמן.
אהרוני הוא אביהם של הפרופסור לפיזיקה עופר אהרוני, הפסיכולוגית ד"ר תמר אהרוני והפרופסור למוזיקה עידו אהרוני.