stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס א. ג'ונסון
מזכיר ההגנה > NSC 68

באוגוסט 1949, מוקדם מהמועד שצפו מומחי המודיעין של ארצות הברית, ביצעה ברית המועצות את הניסוי הגרעיני הראשון שלה. אירוע זה והנסיגה של משטר הקוומינטנג מסין היבשתית כמעט בו-זמנית, האיצו את הוויכוח בקרב חוגי הממשלה בשאלה אם על ארצות הברית לפתח פצצת מימן. בתחילה חשד ג'ונסון, על אף דגימות אוויר שאישרו זאת, שהסובייטים למעשה לא ביצעו ניסוי גרעיני כלל וכלל. הוא העלה את ההשערה שככל הנראה אירע בכלל פיצוץ מקרי בשדה ניסויים ושלא נדרשת בכלל הערכה מחדש של יכולות ההגנה של ארצות הברית.
בהגיעו למסקנה שכעת פצצת המימן נחוצה כגורם הרתעה וכנשק התקפי, קיבל הנשיא טרומן ב-31 בינואר 1950 החלטה להמשיך בתהליך הפיתוח. ג'ונסון תמך בהחלטת הנשיא. באותה עת הורה טרומן למזכירי מחלקת ההגנה לסקור ולהעריך מחדש את מדיניות הביטחון הלאומי של ארצות הברית לאור הפיצוץ הגרעיני הסובייטי, לאור הניצחון הקומוניסטי במלחמת האזרחים הסינית ועל רקע פיתוחה של פצצת המימן, ולהכין מסמך שיתבסס על הערכותיהם. ג'ונסון ניגש למשימה זו באי-רצון, שכן הוא הבטיח לטרומן שהוא ידבק במשימה להגדיל את ההוצאה על הביטחון. הוא גם היה מתוסכל מכך שמחלקת המדינה לקחה על עצמה ראשונה את הובלת הערכת המדיניות והשפיעה באופן משמעותי על תוכנו של המסמך שכונה NSC 68.
טרומן לא היה נלהב מהתחזיות התקציביות הגדולות שחזה הדוח ומההשלכות שלו על סדרי העדיפות של תקציב הפנים, ובתחילה הוא החזיר את הדוח למחבריו ללא שום הערות לעיון מחודש. אף על פי שטרומן לא נקט בשום צעד פורמלי מיידים בנוגע ל-NSC 68, המסמך זכה לתמיכה משמעותית כאשר ב-25 ביוני 1950 תקפו הצפון קוריאנים את קוריאה הדרומית. גישתו העיקשת של ג'ונסון כלפי חלקה של מחלקת המדינה בהכנת המסמך, השפיעה לרעה על יחסיו, הן עם מזכיר המדינה דין אצ'יסון והן עם הנשיא טרומן. אף על פי שג'ונסון הודה בגלוי ש"חיל החלוץ במערכה על השלום שאמריקה מובילה כיום חייבת להיות מחלקת המדינה", אי-ההסכמות שלו עם אצ'יסון והמגבלות שהטיל על מחלקת ההגנה בקשריה עם מחלת המדינה נמשכו עד שהמציאות של מלחמת קוריאה גרמה לחינו לסור בעיני הבית הלבן.
מזכיר ההגנה > הכישלון בקוריאה

עד 1950 עלה בידו של ג'ונסון למסד מדיניות שתאמה בנאמנות למדיניות החיסכון בהוצאות ההגנה של הנשיא טרומן, והוא עשה כל מאמץ ליישם אותה גם לנוכח האיומים החיצוניים שהלכו וגברו מצדה של ברית המועצות ובעלות בריתה מקרב המדינות בעלות המשטר הקומוניסטי. כתוצאה מכך הוא ספג את רוב ההאשמות על התבוסה הראשונית בקוריאה ועל הדוחות שדנו במחסור בציוד ועל ההכשרה הלקויה של הכוחות הצבאיים של ארצות הברית. כישלונו של ג'ונסון להכין כראוי את הכוחות הקונבנציונליים, באימונים ובציוד, או אפילו להקצות משאבים כספיים לאחסון עודפי הציוד לטובת צורכי העתיד, הוכח כגורלי עם פרוץ המלחמה בחצי האי הקוריאני.
באופן אירוני, רק חיל הנחתים, שמפקדיו אחסנו את עודפי הציוד והנשק ממלחמת העולם ותחזקו אותו, הוכיח את עצמו כזרוע שעמדה בכבוד במשימה, אף על פי שהם עדיין לא היו בשיא יכולתם האמיתית והיה להם צורך בציוד נחיתה מתאים למבצעים אמפיביים (ג'ונסון העביר את רוב כלי הנחיתה אל הצי ושמר אותם לצורכי אימון של יחידות הצבא). בשל העובדה שכוחותיהם של ארצות הברית ושל קוריאה הדרומית סבלו ממחסור בכלי שריון וארטילריה כדי להדוף את הכוחות של קוריאה הצפונית, כוחות הצבא והכוחות היבשתיים של חיל הנחתים הסתבכו בסדרה של קרבות נסיגה עקובים מדם כאשר האויב התקדם בהתמדה אל דרום חצי האי הקוריאני, ובסופו של דבר צר על פוסן.
השפעתה של מלחמת קוריאה השתקפה היטב בבקשות התקציביות של מחלקת ההגנה לשנת התקציב 1951. במסגרת התוכנית התקציבית לשנה זו תמך ג'ונסון בתחילה בהמלצתו של הנשיא טרומן לתקציב הגנה בשיעור של 13.3 מיליארד דולר, אך חודש לאחר פרוץ הקרבות בקוריאה, הגיש ג'ונסון במהירות בקשה לתקציב השלמה של 10.5 מיליארד דולר (תוספת של 79%) ובכך עלתה הצעת התקציב בשל מחלת ההגנה ל-23.8 מיליארד דולר. בהגישו בקשה זו, הודיע ג'ונסון לתת-ועדת ההקצבות של הקונגרס ש"לאור הלחימה שמתרחשת כעת, הגענו לנקודה שבה השיקולים הצבאיים גוברים באופן ברור על השיקולים התקציביים".
התהפוכות של ארצות הברית והעדיפות המתמשכת שניתנה לביטחון אירופה, הובילו לשינויים מהירים ומהותיים במדינות ההגנה האמריקאית, כולל הגדלה ארוכת טווח של הכוחות המזוינים ודגש רחב על הסיוע שארצות הברית תעניק לבעלות בריתה. בנוסף, הנשיא טרומן סלד מרצונו האנוכיי של ג'ונסון לנהל את ענייני הממשלה. מאוחר יותר ציין טרומן כיצד ג'ונסון "תקף כל אחד מחברי הקבינט... הוא מעולם לא החמיץ שום הזדמנות לומר דברים מרושעים על הצוות המקצועי שלי". לבסוף, מתוך דאגה מהביקורת הציבורית על ניהולה של מלחמת קוריאה, החליט טרומן לבקש מג'ונסון לסיים את תפקידו. ב-19 בספטמבר 1950 הגיש ג'ונסון את התפטרותו מתפקידו כמזכיר ההגנה ועד מהרה מינה הנשיא במקומו את גנרל הצבא ג'ורג' מרשל.
שנותיו האחרונות

עם סיום הקריירה הפוליטית שלו, שב ג'ונסון לעסוק בעריכת דין והוא המשיך בכך עד למותו משבץ מוחי בוושינגטון די. סי. ב-1966 בגיל 75. ג'ונסון נקבר בקלארקסבורג, וירג'יניה המערבית. הוא הניח אחריו את רעייתו, רות פרנסס מקסוול ג'ונסון אות בנותיו ליליאן ורות.
בנאומו האחרון כמזכיר ההגנה, יום לפני סיום תפקידו, ציטט ג'ונסון ממחזהו של ויליאם שייקספיר, מקבת': "כאשר ההמולה תסתיים וכאשר יושג הניצחון בקרב, אני שם מבטחי בהיסטוריונים שימצאו את תפקודי ראוי לשבח, ששירתתי ביושר ובנאמנות העומדים בקנה אחד עם האינטרסים של השלום ושל ביטחון האומה שלנו".
הנעה וקטורית

הוקר סידלי הרייר, המטוס הראשון בעולם בעל הנעה וקטורית, המאפשרת המראה ונחיתה אנכית.
הנעה וקטורית (או דחף וקטורי) היא היכולת של כלי טיס סילוני או רקטי להטות את סילון הפליטה מן המנוע. היכולת מאפשרת שליטה בכיוון הטיסה או בסיבוב כלי הטיס.
הנעה וקטורית פותחה עבור מטוסים בתחילה כדי לאפשר המראה ונחיתה קצרה (STOL) ואף אנכית (VTOL). בהמשך התברר שהנעה וקטורית מאפשרת תמרונים שאינם אפשריים עבור מטוסים ללא הנעה וקטורית, תכונה הנקראת "תמרוניות-על" (supermaneuverability) ומקנה להם יתרון גדול בקרב אוויר.
השוואה לשיטת ההנעה אווירודינמית

להנעה וקטורית יתרון בשליטה בכלים כמו טילים בליסטיים ולוויינים מחוץ לאטמוספירה, סביבה שמאופיינת בריק, שם אמצעי ניהוג אווירודינאמים כמו הגה גובה, מדפי כנף של מטוס או כנפיים בטיל המבוססים על התנגדות האוויר אינם יעילים.
שיטת הניהוג הווקטורי מורכבת יותר מבחינה חישובית. בשיטת הניהוג האווירודינמי, נדרש לשנות את זווית הכנפיים בכיוון מסוים כדי לייצר כוח אווירודינמי בכיוון ניצב למהירות הטיל, מה שמאפשר פנייה. בשיטת הניהוג הווקטורי, לעומת זאת, ביצוע פנייה מתואמת אינו אפשרי, משום שבכל כיוון שיופעל דחף תיווצר פנייה של מרכז המסה וסיבוב של הטיל סביב ציר מסוים (אחת מדרגות החופש של הסיבוב שלו) שהן במגמות הפוכות.
למשל טיל במצב אנכי שנדרש להפנותו ימינה. לשם כך יש להטות את הדחף מעט ימינה כך שייווצר רכיב דחף ימינה. אולם, במצב זה ייווצר מומנט סיבוב על הטיל בכיוון הפוך לכיוון השעון, ולכן לא יהיה תיאום בין כיוון ציר הטיל וכיוון התנועה שלו, כלומר תהיה זווית התקפה שונה מאפס.
בנוסף לכך השגת ניהוג בשיטה הווקטורית לעולם אינה מתקבלת באמצעות שימוש בכיוון דחף יחיד. בפועל כדי לפנות בכיוון מסוים, יש להפעיל דחף בכיוון מסוים ומהר מאוד לשנות אותו, תוך ניצול מהירות הסיבוב בציר המתאים שהטיל צבר.
| תעופה צבאית  • תעופה • תעופה אזרחית |
| --- | --- | --- |
| סוגי כלי טיס | מטוס קרב • מטוס תקיפה • מטוס קרב רב-משימתי • מפציץ • מטוס ריגול • מטוס תובלה • מסוק קרב • מסוק סער • מטוס שליטה ובקרה • כטב"ם | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| כלי נשק | פצצה (שימוש כללי ומונחית) • טיל אוויר-אוויר • טיל אוויר-קרקע • טיל שיוט • חימוש משוטט (כטב"ם מתאבד) • רקטה • תותח אוטומטי/מקלע כבד (כגון M2 בראונינג ו-M61A1 וולקן) | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מושגים עיקריים | לוחמה אווירית • קרב אוויר • הפצצה אסטרטגית • הפצצה טקטית • תובלה אווירית • מודיעין אוויר | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מערכות עיקריות | לוחמה אווירית במלחמת העולם הראשונה • לוחמה אווירית במלחמת העולם השנייה • לוחמה אווירית במלחמת קוריאה • לוחמה אווירית במלחמת וייטנאם • לוחמה אווירית במלחמת המפרץ | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מושגים משניים | טייסת • אלוף הפלות • גיחה • נ"מ • יעף • חמקנות  • לוחמה אלקטרונית | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
לקריאה נוספת

מאמר של בנימין גל-אור על הנעה וקטורית
המחשת הטיית סילון הפליטה (באפור)
על ידי הטיית נחיר הפליטה (באדום)
ועל ידי כך, שינוי כיוון הטיל
כלכלת דרום סודאן

| --- | --- |
 דירוג עולמי:  תמ"ג: 150; תמ"ג לנפש: 191
 מטבע:  לירה דרום סודאנית 
 ענפי תעשייה עיקריים:  נפט
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  11,998
 תמ"ג לנפש:  999
 צמיחה כלכלית:  -0.20% (דירוג: 198; הערכה לשנת 2015)
 אינפלציה (מה"ל):  187.9% (מוערך ל-2017)
 אוכלוסייה מתחת לקו העוני:  66.0% (מוערך ל-2015)
 מדד ג'יני:  46.0 (דירוג: 36; הערכה לשנת 2010)
 אבטלה:  12.642 (נכון ל־2019) 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת דרום סודאן היא אחת העניות והלא מפותחות בעולם. מצויים בה תשתיות מועטות, תמותת הנשים שיולדות היא מהגבוהות בעולם ורק כ-24% מתושביה יודעים קרוא וכתוב. ב-1992, הוחלף הפאונד הסודאני בדינר כמטבע הרשמי של סודאן. שר האוצר הדרום סודאני הכריז על הלירה הדרום סודאנית כמטבע הרשמי של מדינת דרום סודאן ב-16 ביולי 2011, שבוע לאחר הכרזת העצמאות.
כאמור, זו אחת הכלכלות הנחשלות ביותר בעולם כשברוב הכפרים והמקומות המיושבים אין חשמל ומים זורמים באופן שוטף ומסודר.
משאבים טבעיים

דרום סודאן מייצאת עץ טיק לשוק העולמי שבא ממחוזות אקווטוריה המערבית ואקווטוריה התיכונה.
אחד המשאבים הטבעיים החשובים במדינה הוא הנילוס הלבן שחוצה אותה לאורכה. בנוסף, האזור עשיר במחצבים ומשאבים טבעיים כמו נפט, עפרת ברזל, נחושת, כרום, אבץ, טונגסטן, מיקה, כסף, זהב, יהלומים, אבן גיר ואנרגיה הידרואלקטרית. כלכלת המדינה, כמו מדינות מתפתחות אחרות, תלויה רבות בחקלאות. התוצרת החקלאית המתקבלת כוללת כותנה, אגוז אדמה, דורה, דוחן, חיטה, גומי ערבי, קנה סוכר, מניהוט מצוי, מנגו, פפאיה, בננה, בטטה ושומשום.
משאבים טבעיים > נפט

לפני הכרזת העצמאות, דרום סודאן הפיקה 85% מהנפט הסודאני. לפי הסכם השלום בין הדרום לצפון חלוקת הרווחים תעשה במידה שווה, מפני שדרום סודאן תלויה בצינורות הנפט, בתי הזיקוק והנמל בפורט סודאן שנמצאים בסודאן ומייצאים את הנפט דרך הים האדום לעולם. רווחי הנפט מהווים 98% מהתקציב השנתי של דרום סודאן. לפי שר האוצר הדרום סודאני, רווחים אלו נאמדים בכ-8 מיליארד דולר.
בשנים האחרונות, החל סיוע כספי חיצוני משמעותי ממשלות וחברות בינלאומיות לתקציב המדינה תמורת זכויות לחיפוש נפט. נפט ומחצבים מינרליים אחרים נמצאים במדינה במיוחד באזור העיר בנטיו, בעוד שמחוזות ג'ונגליי, ואראפ ומדינת האיחוד משמשים כעתודות. בשנים 2005–2011, בהם הוגדרה דרום סודאן כחבל ארץ דרומי בסודאן, חילקה הממשלה הסודאנית את המדינה לאזורי חיפוש נפט. בחלקות 1,2 ו-4 ניתנו זכויות חיפוש ל-Greater Nile Petroleum Operating Company ששייכת למספר בעלים: חברת הנפט הלאומית של סין המחזיקה 40% בחברה, Petronas המלזית שמחזיקה 30% בחברה, Oil and Natural Gas Corporation ההודית שמחזיקה 25% מהחברה ו-Sudapet הסודאנית שמחזיקה 5% מהחברה. עקב הימצאותה של סודאן ברשימת מדינות המממנות טרור והתעקשותה של חרטום על שיתוף רווחי הנפט בכל משא ומתן שמנהלת דרום סודאן, חברות נפט אמריקאיות אינן יכולות לעשות עסקים עם דרום סודאן שהיא מדינה ללא מוצא לים. כמו כן, אין הימצאות של חברות אמריקאיות בכל סקטור הנפט בדרום סודאן.
בחלקות 3 ו-7, הנמצאות במדינת הנילוס העליון, ניתנו זכויות חיפוש לחברת Petrodar השייכת למספר בעלים: חברת הנפט הלאומית של סין מחזיקה ב-41% מהחברה, חברת Petronas מחזיקה ב-40%, חברת Sudapet מחזיקה ב-8%, חברת Sinopec ב-6% ו-5% על ידי חברת Al Thani.
אזור חיפוש נוסף, המכונה באופן רשמי על ידי הממשלה הסודאנית Block B, שייך בזיכיון לחברת Total S.A הצרפתית מאז שנות השמונים של המאה העשרים.
משאבים טבעיים > חקלאות

דרום סודאן עשירה בקרקעות חקלאיות פוריות ואחת המדינות הגדולות בעולם מבחינת אוכלוסייה חקלאית. אולם, מאז 1999, כשסודאן החלה לייצא נפט, התוצרת החקלאית במדינה הולכת ומדלדלת. לפי הבנק העולמי, שיעור הגידול השנתי הממוצע של החקלאות במדינה משנת 2000 ועד 2008, עומד רק על 3.6% בהשוואה לגידול של 10.8% בכל שנה בעשור שקדם לו. ארגון המזון והחקלאות של האו"ם ביצע סקר מקיף של אדמות המדינה ומצא שרק 4.5% מאדמות המדינה מעובדות.
דרום סודאן מסתמכת על מזון מיובא ממדינות שכנות כמו אוגנדה, קניה וסודאן. עקב עלויות השינוע ואינפלציה, מחירי המזון יקרים בדרום סודאן. התוצרת החקלאית המדלדלת והתלות במזון מיובא הם הגורמים למחסור חמור במזון במדינה. לפי תוכנית המזון של האו"ם, קיימים 2.7 מיליון תושבים הזקוקים לסיוע בשנת 2012.
ראו גם

תחבורה בדרום סודאן
תקשורת בדרום סודאן
חינוך בדרום סודאן
הבנק המרכזי של דרום סודאן
לאסלו פולגאר (מחנך)

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1946 (בן 78) ג'נג'ש, הרפובליקה ההונגרית 
 שם לידה:  László Protyovin 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  קלרה פולגאר 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקדים של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (2003) 
 
לאסלו פולגאר (בהונגרית: Polgár László; נולד ב-11 במאי 1946) הוא מורה, מאמן שחמט ומנהל הונגרי-יהודי. אביהן של בנות פולגאר השחמטאיות: יהודית, סוזן (ז'וז'ה) וסופיה (ז'ופיה).
חייו

לאסלו פולגאר נולד בשם פְּרוֹטיוֹבִין בעיר ג'נג'ש, לארמין פרוטיובין ולסֶרֵן גלבמן. בשנת 1965 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון. בין 1965 לבין 1969 למד פילוסופיה, ובשנים 1969 עד 1973 למד פסיכופדגוגיה באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט בפקולטה לאמנויות. בינתיים, בין 1965 ל -1980, היה מורה. משנת 1980 היה המנהל המקצועי של בנותיו, המארגן ומנהל אימוני השחמט שלהן. הוא קיבל את התואר מאמן אמן בשנת 1993 (התואר מאמן אומן, שנוסד בשנת 1952, הוא תואר הוקרה למיטב המאמנים ההונגריים). מאז 1998 הוא חבר בוועד המנהל של איגוד השחמט ההונגרי. בין 1973 ל-1991 היה מאמן סקציית השחמט במ.ט.ק.
פולגאר התפרסם בניסוי הפדגוגי שלו עם בנותיו כדי להוכיח את ראשוניות החינוך על פני גורמים אחרים, כמו מאפייני לידה. השיטה מבוססת בהתמקדות בתחום ספציפי אחד מגיל הרך. לשיטתו ההצלחות המוקדמות בשיטת חינוך זו יביאו בהמשך גם הצלחות בתחומים אחרים. התחום המיוחד הזה עבור בנותיו היה שחמט שכן מדובר בפעילות אינטלקטואלית ובמדידה אובייקטיבית (מד כושר).
מנגד, עצם בחירת משתתפי הניסוי מתוך קבוצה ייחודית השייכת למשפחה יהודית (כאשר מוצא יהודי ידוע כבעל אינטליגנציה גבוהה, ראה: הגניוס היהודי) דווקא ממחישה את חשיבותה של הגנטיקה.
משפחתו

הוא נשא לאישה את קלרה אַלְטבֶּרְגֶר בשנת 1967, ונולדו להם שלוש בנות; סוזן (ז'וז'ה) פולגאר (1969), סופיה (ז'ופי) פולגאר (1974) ויהודית (יודית) פולגאר (1976).
פרסים והוקרה

חבילה לספורט של בודפשט (1989)
מועמד לחינוך (1993)
הצלב המרכזי במסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (המדור האזרחי) (2003)
ראו גם

Várnai Pál (2013-11-10). "Polgársakk". szombat.org.
The Chess Girls dokumentumdráma a BBC adásában (45 perc) (2011)
סרט בבימוי יוסי אבירם The Polgar Variant 68 perces film (2014)
לקריאה נוספת

György Kemény: מאמנים, קוסמים, קוסמים. בודפשט, 1987
Tamás Kárpáti: מסיבות, תביעות משפטיות, סטירות. (תיק אזרחי 1974–1989)
Siep H. Postma: דה פולגר זוסייז. Venlo, 1989
Ed van Eeden: דה פולגר זוסטר. אמסטרדם, 1990.
גב' לאסלו פולגאר: חינוך לגאונות בנסיבות משפחתיות, על בסיס המודל של לאסלו פולגאר. עבודת דוקטורט באוניברסיטת אטווש לוראנד. בודפשט, 1990.
הערות שוליים

↑  Nevelhetsz zsenit…, Kossuth kiadó, Budapest (2008)ISBN 9789630958226
↑  "Díszplakett a Polgár szülőknek". Sakkélet. 39 (2): 79. 1989.
↑  "Sakkozók kitüntetése". sakk.terasz.hu.
בנות פולגאר עם אביהן לאסלו
לופטהנזה קרגו

בואינג 777F של החברה
לופטהנזה קרגו (בגרמנית: Lufthansa Cargo) היא חברת תעופה גרמנית המפעילה טיסות מטען ל-39 יעדים ב-23 מדינות.
החברה היא חברת בת של לופטהנזה, ובניגוד לרוב חברות המטען, ללופטהנזה קרגו קוד ICAO ואות קריאה שונים מחברת האם שלה.
תולדות החברה

החברה נוסדה ביולי 1994, לאחר החלטה שהתקבלה בהנהלת לופטהנזה, לפצל את חטיבת המטענים מחברת התעופה עצמה.

בשנת 1998 פתחה משרדים באטלנטה שבארצות הברית, שמשמשים גם את פעילותה בקנדה ומקסיקו.

בשנת 2004 הקימה החברה יחד עם חברת DHL חברת מטענים משותפת בשם AeroLogic, לחברה החדשה 8 מטוסי בואינג 777F.

בסוף שנת 2007 אסרה ממשלת רוסיה על החברה לעבור במרחב האווירי שלה, כתוצאה מכך העבירה החברה את פעילותה באזור לקזחסטן.
החברה מפעילה 4 טיסות מטען שבועיות בין פרנקפורט לנמל התעופה בן-גוריון. שלוש מהטיסות עוברות דרך איסטנבול. הטיסות מבוצעות במטוסי MD11.
החברה הניבה הכנסות של יותר מ -2.7 מיליארד אירו ורווח של 268 מיליון יורו בשנת 2018, התוצאה השנייה בגובהה בתולדות לופטהאנזה, על רקע תוכנית הפחתת העלויות שלה, שיפורים בחברות בנות ו עליות בשיעורי הובלה אווירית. בהשוואה לשנת 2017, ההכנסות היו גבוהות ב -7%, בעוד שהתשואה לכל טון מטען הובלה עלתה ב -7%.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2021:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
—: 
| בואינג 777F | 11 |  |  |

| סה"כ | 11 | - |  |
תאונות ותקריות

ב-13 בספטמבר 2009 נפגע מטוס של החברה במהלך הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי.
ב-27 ביולי 2010 התרסקה טיסה 8460 של החברה במהלך הנחיתה בריאד, שני הטייסים נהרגו.
הערות שוליים

↑  aircargo news, UPDATE Lufthansa Cargo: airfreight boom comes to an end, ‏19-3-2019
↑  פרטי צי המטוסים של לופטהנזה קרגו, באתר planespotters.net (באנגלית)
| קבוצת לופטהנזה |
| --- | --- | --- |
| חברות | לופטהנזה • אוסטריאן איירליינס • סוויס • יורווינגס • לופטהנזה קרגו | לוגו לופטהנזה |
| לופטהנזה רגיונל | לופטהנזה סיטי ליין • אייר דולומיטי | לוגו לופטהנזה |
| חברות בבעלות חלקית | בראסלס איירליינס • סאן אקספרס • AeroLogic | לוגו לופטהנזה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10035311-3  VIAF: 142842759   WorldCat (עם VIAF): 142842759
לילי יאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1900 קלן 
 פטירה:  1944 (בגיל 43 בערך) מחנה ההשמדה בירקנאו, גרמניה הנאצית 
 תפקידים:  רופאה 
 
לילי יאן (בגרמנית: Lilli Jahn, נולדה לילי שלוכטרר, Lilli Schlüchterer;‏ 5 במרץ 1900 – בערך 19 ביוני 1944) הייתה רופאה יהודייה-גרמנייה, שזכתה לתהילה בינלאומית לאחר מותה כאשר פורסמו מכתביה לחמשת ילדיה אותם כתבה במהלך מאסרה במחנה העבודה ברייטנאו. היא גורשה למחנה הריכוז אושוויץ ונרצחה שם. אוסף מכתביה וסיפור חייה נפרש בספרו של נכדה, עורך הדר שפיגל מרטין דרי.
ביוגרפיה > ילדות וחינוך

לילי יאן נולדה בתור לילי שלוכטרר, בתו של סוחר עשיר שחיה בקלן כיהודייה במשפחה מתבוללת ליברלית. היא קיבלה השכלה די מתקדמת לילדה באותה תקופה: היא למדה את דרגות ה- A שלה בשנת 1919 בבית הספר "הקיסרית אוגוסטה" בקלן והתחילה לאחר מכן ללמוד רפואה בווירצבורג, האלה, פרייבורג וקלן. אחותה אלזה שהייתה צעירה ממנה בשנה למדה כימיה. בשנת 1924 סיימה לילי את לימודיה בהצלחה וקיבלה תואר דוקטור עם עבודת גמר בנושא המטולוגיה. בתחילה היא עבדה בעבודה זמנית במרפאת רופא וב"Israelitischens Asyl für Kranke und Altersschwache "בקלן. לילי שלוכטרר נישאה לארנסט יאן ונולדו להם חמישה ילדים.
ביוגרפיה > מאסר בברייטנאו

בסוף אוגוסט 1943 נדרשה לילי יאן - להוסיף את השם 'שרה'. היא נדרשה לוותר על תואר הרופא שהיה אסור על יהודים. היא נעצרה, נחקרה ובגלל הפרה של הרייכסגסץ ב-17 באוגוסט 1938, נשלחה למחנה חינוך העבודה ברייטנאו ליד גוקסאגן, מדרום לקאסל, בנסיבות מפוקפקות. ילדיה הקטינים הושארו להסתדר לבד וללא השגחה. במהלך המלחמה ארנסט התגרש ממנה. בעוד האב שהתחתן מחדש נלחם בחזית, נותרו הילדים ובראשם אילזה הבכורה שהייתה בת 14 לבד. בתחילה עבדה לילי יאן כפועלת כפייה במפעל תרופות. בתה אילזה הצליחה לבקר את אמה שכבר נחלשה במהלך מעצרה רק פעם אחת. עד היום לא נותר ברור עד כמה ארנסט יאן בעלה ניסה להציל את חייה של גרושתו על ידי תחנונים לגסטפו האחראי בקאסל או למחלקה הראשית לביטחון של הרייך בברלין. מאמצי ההצלה של חברי הכנסייה בקאסל נותרו ללא הצלחה.
ביוגרפיה > גירוש לאושוויץ ומוות

במרץ 1944 גורשה לילי יאן בטרנספורט דרך דרזדן לאושוויץ. לפני גירושה הצליחה להבריח מכתבים לילדיה מברייטנאו: הם הגיעו לבנה, שהחזיק אותם ללא ידיעת אחיותיו עד למותו ב-1998. המכתב האחרון שנכתב על ידי לילי יאן מאושוויץ מיום 6 במרץ 1944 נכתב על ידי מישהו אחר. ילדיה קיבלו את המסר על מות אמה בספטמבר 1944 באימנהאוזן.
"ליבי הפצוע"

"ליבי הפצוע" הוא ספר מאת מרטין דרי המאגד בתוכו בין היתר את מכתביה של לילי יאן לילדיה ואת סיפור חייה.
גרהרד יאן, שהיה שר המשפטים תחת קנצלר גרמניה וילי ברנדט מת בשנת 1998. הוא הוריש חליפת מכתבים ענפה מהשנים 1943–1944, בין אמו לילי יאן לילדיה. אחיו לא ידעו על המכתבים.
לאחר שהתגלו המכתבים היו אחיותיו של יאן בהלם. האחיות זכרו את מכתביהן של אמן, אך לא ידעו שגרהארד שמר על המכתבים ושאותם לר הזכיר במשך כחמישים שנה.
חייה נפרשו במכתבים אשר שלחה לילדיה. במכתביה היא מנסה להילחם על לבו של ארנסט, שהיה סטודנט לרפואה וניסתה לעודד ולתמוך בילדיה שנעזבו מאחור. ילדיה השיבו לה במכתבים.
מרטין דרי נכדה של לילי ועורכו הראשי של העיתון "דר שפיגל" אסף את המכתבים שכתבה ובספרו "ליבי הפצוע", מספר את סיפורה של משפחת יאן.
"ליבי הפצוע" > "מכתב ללילי"

"מכתב ללילי", הוא סרט תיעודי משנת 2006. הסרט הופק על ידי ה-BBC בבימוי רוג'ר צ'יילדס. בסרט חוזרים דרי, שהיה שותף להפקת הסרט, ואימו, בתה של לילי, לעיירה אימנהאוזן בה התגוררה המשפחה לפני מלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת

דרי, מרטין; ליבי הפצוע, הוצאת כתר, 2005
הנספטר קיבורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביולי 1960 (בן 64) לאגוס, ניגריה 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט פון סימנס (2000)  פרס המוזיקה על שם שניידר-שוט (1994) 
 פרופיל ב-IMDb
 
הַנְסְפֶּטֶר קיבּוּרְץ (בגרמנית: Hanspeter Kyburz; נולד ב-8 ביולי 1960) הוא מוזיקולוג ומלחין היוצר מוזיקה אלקטרונית, ונעזר לשם כך באלגוריתמים. מאז 1997 מכהן קיבורץ כפרופסור להלחנה בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש הנס אייזלר בברלין.
קורות חייו

נולד בלאגוס להורים שווייצרים, ולמד אצל א. פוברובולסקי וגסטה נויווירת באוניברסיטה למוזיקה ולאמנות בגראץ שבאוסטריה. בשנת 1982 עבר לברלין, שם המשיך את לימודי ההלחנה אצל פרנק מיכאל באייר וגסטה נויווירת, ושם גם למד פילוסופיה ותולדות האמנות.
קיבורץ למד מוזיקולוגיה אצל קארל דלהאוז - דמות מרכזית שהשפיעה עליו - ובהמשך למד הלחנה אצל הנס צנדר בפרנקפורט.


מבין תלמידיו: יוהנס מריה שטאוד, יוהנס בוריס בורובסקי, מיכאל פלצל, מרטין גרוטר, ארז הולץ וסטפן קלר.
מלגות ופרסים

1990 פרס בוריס בלכר
1990 מלגת האמנויות הבינלאומית של העיר פריז (Cité Internationale des Arts Paris)
1994 פרס המוזיקה על שם שניידר-שוט במיינץ, גרמניה
1996 פרס האקדמיה לאמנויות בברלין, גרמניה
מיצירותיו

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Malstrom  The Voynich Cipher Manuscript  Parts  Cells  Danse aveugle |  Double points  A travers  Noesis  touché  Abendlied |  Klavierkonzert  Diptychon  Réseaux  Projektion  Streichquartett |
כלכלת היוצרים

כלכלת היוצרים (המכונה גם כלכלת משפיענים), היא כלכלה מבוססת תוכנה המאפשרת ליוצרי תוכן ולמשפיענים להרוויח הכנסות מיצירותיהם.
התפתחות כלכלת היוצרים

בשנת 1997, פול סאפו מאוניברסיטת סטנפורד הציע שכלכלת היוצרים נוצרה לראשונה בשנת 1997 כ"כלכלה החדשה". לפי סאפו, היוצרים הראשונים בתחום זה עבדו עם אנימציות ואיורים, אבל באותה תקופה לא הייתה תשתית זמינה בשוק כדי לאפשר להם לייצר הכנסות. עם התבססות האינטרנט החלו לפרוח גם זירות מסחר מקוונות, כולל אתרים למסחר בשירותי עיצוב ויצירת תוכן כגון Fiverr, שאפשר לאנשים בודדים לסחור ביכולות היצירתיות שלהם ללא תלות בסטודיו או גורמים מתווכים אחרים.
התפתחות כלכלת היוצרים > התבססות כלכלת היוצרים

האתר יוטיוב טבע את המונח ״יוצר״ בשנת 2011 כדי להחליף את המונח "כוכב יוטיוב" שרווח עד אז, והיה ביטוי שבאותו זמן יכול היה לחול רק על אנשים מפורסמים בפלטפורמה. עם הזמן המונח החל לתאר את כל מי שיוצר תוכן מקוון, ולא רק יוצרי וידאו בפלטפורמה זו.
סקר משנת 2019 מצא כי פי ילדים שואפים להיות יוצרי תוכן מאשר אסטרונאוטים בפער של כמעט שלוש לאחד.
התפתחות כלכלת היוצרים > הרשתות החברתיות

עליית הרשתות החברתיות הביאה איתה את הרצון של חברות לשווק תוכן בדרכים חדשות, בדגש על תוכן מקורי ומקומי שיוצר והופץ באמצעות אושיות רשת ויוצרי תוכן, והחל תהליך בו אנשים מן השורה החלו למכור את היכולת שלהם לייצר ולפרסם תוכן עבור חברות מסחריות באותן רשתות. עם הזמן הלכה כלכלת היוצרים והתרחבה להזדמנויות נוספות ליצירה ומכירה של תוכן על ידי יוצרים משלל תחומים, כולל קורסים פרטיים של שפים, מאמני כושר ובידור למבוגרים, באתרים כגון OnlyFans ואחרים.
עם עליית כלכלת היוצרים, החלו הרשתות החברתיות להתחרות על נתח שוק ההפצה של התוכן, בין היתר באמצעות תשלום ליוצרים. יוטיוב יצרה מודל לחלוקת רווחים מפרסומות עם יוצרי הסרטונים בפלטפורמה, בעוד שפלטפורמות חזותיות אחרות - כולל סנאפצ'ט, טיקטוק, אינסטגרם ופייסבוק פתחו קרנות ייעודיים לכך, וטוויטר אפשרה ליוצרי תוכן לגבות תשלום מהגולשים, בדומה לרכישת מנוי באתר סאבסטק.
התפתחות כלכלת היוצרים > מגפת הקורונה והצמיחה בתחום

מגפת הקורונה בשנים 2020–2022 הביאה לגל צמיחה נוסף בתחום, מתוך הצטלבות של הטכנולוגיות הזמינות, היקף הסחר המקוון שנסק, והצורך של אנשים למצוא דרכי עיסוק חדשים בזמן של סגרים ארוכים ומגבלות קשות על ענפים שלמים במשק.
לפי בלומברג, בשנת 2021 היקף כלכלת היוצרים הוערכה במעל ל-20 מיליארד דולר. מכלול זה מתייחס לעסקים שנבנו על ידי יוצרים עצמאיים, החל בבלוגרים ועד סופרים, כדי לייצר רווחים מכישוריהם או מיצירותיהם. הכלכלה כוללת את החברות שמשרתות את היוצרים האלה, מאלה שמייצרות כלים ליצירת תוכן ועד לפלטפורמות של ניתוח מידע.
נכון לשנת 2022 כלכלת היוצרים מוערכת בכ-50 מיליון יוצרי תוכן, מתוכם כ-2 מיליון שמסוגלים להרוויח מספיק כסף על מנת להתפרנס באופן בלעדי מיצירותיהם. כוכבת הטיקטוק צ׳ארלי ד׳אמליו, כוכב היוטיוב פיודיפאי ואדיסון ריי הם חלק מהשמות הגדולים בתחום.
ביקורת

אחת הביקורות על כלכלת היוצרים היא היעדר "מעמד הביניים" בתחום. הרוב הגדול של יוצרי התוכן לא מתפרנסים כלל, או מרוויחים רק מעט, מהיצירות שלהם, בעוד רוב הכסף זורם לפלטפורמות שיכולות להרוויח הכנסות משמעותיות מההעלאות שלהן. רק 0.1% מהיוצרים יכולים להתפרנס דרך ערוצים עצמאיים שאינם הרשתות החברתיות, ופחות מ-2% מיוצרי התוכן באתר המוביל ליצירת מנויים ליוצרים Patreon הרוויחו ב-2017 שכר מינימום חודשי.
חלק מהאופטימיסטים מקשרים את הסיכויים של כלכלת היוצר לפיתוח ה-Web3. לדעתם, טכנולוגיות בלוקצ'יין (בפרט, טוקנים ו-NFT) פותחות נתיבים חדשים להפקת רווחים מיצירת התוכן בדרך שאינה תלוי בפלטפורמות מקוונות גדולות ואינן מוגבלות במדיניות שלהן.