stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיפורי הופמן
עלילה > מערכה שנייה

פרק זה מבוסס על הסיפור "היועץ קרספל".
אנטוניה היא בתו של היועץ קרספל, שאשתו נפטרה מפני שלא רצתה לוותר על שירתה. קרספל מבחין, למרבה דאגתו, שבתו, זמרת מחוננת בפני עצמה, עומדת בפני גורל דומה, ומשביע אותה שלא לשיר עוד. על מנת להפריד בינה לבין הופמן, שאותו הוא חושב להשפעה רעה על אנטוניה בשל המוזיקה שלו, הוא אף חטף אותה איתו למינכן, אך אנטוניה לא שוכחת את הופמן ("Romance: "Elle a fui, la tourterelle). כאשר קרספל יוצא מהבית, הוא משאיר את משרתו החירש למחצה, פרנץ, כאחראי ("Couplets: "Jour et nuit je me mets en quatre). הופמן וניקלאוס, שחיפשו אחר הימצאה של אנטוניה, מצליחים לעבור דרכו  ("Récit: "Enfin je vais savoir pourquoi). ניקלאוס מצדו, שמח על שהופמן מצא לו סוף סוף אומנית כמוהו; אולי היא תהיה זו שתשכנע אותו להתמסר לאומנות הכתיבה שלו כמו שהיא מסורה לאומנות השירה שלה ("Romance: "Vois sous l'archet frémissant). הופמן ואנטוניה סוף סוף מתאחדים ("Scène: "Ah! Je le savais bien) אבל הופמן בכל זאת מפחד שאנטוניה אוהבת את המוזיקה שלה יותר מאשר אותו ("Récit: "Pourtant, o ma fiancée). אנטוניה מסיחה את דעתו מכך בכך שהם שרים יחד את השיר האהוב עליהם ("Duo: "C'est une chanson d'amour). כאשר קרספל חוזר הביתה, אנטוניה מסתלקת והופמן מתחבא בסלון; כמו בסיוט הוא צופה בד"ר מיראקל האכזר, שכבר הוליך את אמה של אנטוניה אל מותה, הבודק את אנטוניה מבלי שהיא אתם בחדר למרות מחאותיו של קרספל ("Scène: "Pour conjurer le danger), המצליח בסופו של דבר לסלק אותו. אנטוניה מוכנה באופן סופי לוותר על השירה בשם אהבתה להופמן, אך ד"ר מיראקל דואג לשכנע אותה שאמה דיברה אליה מן העולם הבא, ועודדה אותה לשיר ("?Trio: "Tu ne chanteras plus). אנטוניה שרה עוד ועוד, מה שמוביל לפטירתה ("!Final: "Mon enfant! Ma fille! Antonia).
עלילה > מערכה שלישית

חלק זה מבוסס באופן רופף על "Die Geschichte vom verlorenen Spiegelbild" ("סיפור הבבואה האבודה"), מתוך "Die Abenteuer der Sylvesternacht" ("עלילות ליל סילבסטר").
ונציה. המערכה נפתחת בברקרולה הידועה "Belle nuit, o nuit d'amour" ("לילה יפה, הו, ליל אהבה"). נערכת חגיגה, שבה נוטלים חלק, בין היתר, הופמן, ניקלאוס, הזונה ג'ולייטה, המשרת שלה פיטיקינאצ'ו, מאהבה שלמיל ודפרטוטו השטני ("Chant bachique: "Et moi, ce n'est pas là). ג'ולייטה נתונה למרותו של דפרטוטו, המפתה אותה בעזרת יהלומים ("Chanson: "Tourne, tourne, miroir), וכבר זכתה עבורו בעבר, מתוך תאוות המרגליות שלה, בבבואתו של שלמיל, וכעת היא מבטיחה להביא אליו גם את זו של הופמן ("Mélodrame: "Vivat! Je tout gagné). במהלך משחק הקלפים שהופמן משחק נגד שלמיל ("Scène: "Giulietta, palsambleu), ג'ולייטה מפתה את הופמן והוא מתאהב בה אהבה עזה, אף על פי שנשבע לא להתאהב שוב לאחר התקריות עם אולימפיה ועם אנטוניה. כאשר הוא מתכוון לדרוש ממנה להשיב לו אהבה ("Septuor et Scène: "Hélas! Je vais encore la suivre… Morbleu), מתנגד שלמיל וקורא את הופמן לדו־קרב, ומכיוון שאין להופמן סייף, משאיל לו דפרטוטו את שלו; בחרבו של השטן לא ניתן להפסיד, וכך הורג הופמן את שלמיל, ונאלץ לנוס מהמקום לפני שהמשטרה תבוא לעצור אותו בעוון רצח.
הוא נפגש עם ג'ולייטה בחדרה וגם היא מפצירה בו לקום ולברוח ("Scène: "Ton ami dit vrai), אך לא לפני שהוא מתוודה בפניה על אהבתו אליה ("Romance: "O Dieu, de quelle ivresse). מתוך אהבתו לג'ולייטה, מעניק לה הופמן את בבואתו דרך ראי קסמים ("Duo: "Jusque-là, cependant). כאשר הוא מגלה את המזימה של ג'ולייטה כנגדו ("!Final: "Ah! Tu m'as défiée), הוא לוקח שוב את החרב של דפרטוטו ומתכונן להרוג גם אותה אך דפרטוטו, בכוח קסמיו, מעוור את הופמן בעיוורון זמני שגורם לו בטעות להרוג במקומה את פיטיקינאצ'ו, המאהב החדש שלה.
עלילה > אפילוג

שוב בפונדק "לותר את וגנר"; הסטודנטים המומים משלושת הסיפורים ("Entracte: "Folie! Oublie tes douleurs). הופמן השתוי נשבע שלעולם לא יאהב שוב ("!Chœur des Esprits et des Etudiants: "Glou, Glou) והמוזה מסבירה שאולימפיה, אנטוניה וג'ולייטה מייצגות כולן את סטלה: הנערה הצעירה, המוזיקאית והקורטיזנית שבפרימדונה. סטלה, שפקעה סבלנותה מהמתנה להופמן, נכנסת לפונדק ומוצאת אותו שיכור כלוט ("!Scène: "Stella! Stella). הופמן משלח אותה לדרכה, והמוזה מסבירה לסטלה שהופמן אינו אוהב אותה עוד. סטלה ולינדורף עוזבים יחדיו, אך לא לפני שהופמן מכריח אותם לשמוע עוד שורה מהשיר על קליינזאק, המכוונת ישירות אל לינדורף ומרמזת כי הוא קליינזאק הגמד המכוער שבורח בסופו של דבר עם היפהפייה של הסיפור ("Couplet: "Pour le cœur de Phryné). בשלב זה הופמן מיואש ("Dénouement: "Holà! Quelqu'un de fort pour emporter Hoffmann) ואינו מוצא סיבה לחיות. אם כי כולם מנסים לעצור בעדו, הוא מאיים להתאבד ("!Scène: "Hoffmann! Hoffmann). סטלה מזהירה אותו שפתרון לא יעזור לו כלל, ושזה לא יגרום לה להפסיק לרדוף אותו ("Solo: "Ah! C'est en vain que mes amours). נלעגת ומושפלת, היא יוצאת מהפונדק שלובת זרוע עם לינדורף וכולם אחריהם ("Chœur: "Jusqu'au matin).
עתה משהמוזה והופמן נשארו לבדם, ומשהופמן סוף סוף הבריא מהאובססיה שלו לסטלה, היא מעודדת אותו להסתמך מעתה ואילך רק עליה ("?Final: "Ingrat! Et moi). כל הדמויות באופרה מופיעות עתה לצד הופמן וכולם שרים יחדיו במקהלה כי אהבה ועצב מעשירים את האדם ("Apothéose: "Adieu! Je t'abandonne).
ביצועים ראויים לציון

כבר בהכנות להצגת הבכורה בפברואר 1881 חששו, שמא האופרה ארוכה מדי. לפיכך קוצצה המערכה השלישית כולה, שנותרה ככל הנראה לא גמורה עם מותו של אופנבך; כמו כן, הבימוי של אותה מערכה כולל בדר"כ אפקטים שלא ניתן היה לבצע באותה תקופה, כמו אובדן ההשתקפות של הופמן. עם זאת, כיוון שלא רצו לוותר על הברקרולה האהובה - שאותה העתיק אופנבך מאופרה אחרת שלו, "Les fées du Rhin" - שולבה זו במערכה השנייה. כל זה יצר אפקט משונה במקצת, שכן שירת הגונדוליירי לא התאימה לסיפור "היועץ קרספל", המתרחש במינכן. בעקבות זאת שונה המיקום של אותו סיפור ממינכן לוונציה, והברקרולה שימשה כמוזיקת רקע חלקית לאחת מסצנות הדיאלוגים המדוברות; שירת הסולניות והמקהלה מאחורי הקלעים אמורה להוות, במקרה זה, גונדוליירים השרים מחוץ לבית של קרספל. בפרטיטורה של "סיפורי הופמן" ניתן למצוא עקבות, ולו גם מעטות, של כמה אופרות קודמות מאת אופנבך: "Les fées du Rhin", "Fantasio" ו"Le Voyage dans la lune", וכן יצירות נוספות כדוגמת "Les Voix mystérieuses".
בהצגת האופרה בשמונה בדצמבר, 1881, ב"Wiener Ringtheater", ארעה תקלה טכנית, שגרמה לתיאטרון כולו, שהיה מלא עד אפס מקום, לעלות בלהבות. כמה מאות אנשים מצאו את מותם בדליקה. האסון הוביל למחיקת "סיפורי הופמן" מתוכניות התיאטראות; נפוצה האמונה, כי אין פלא בהתרחשות הקטסטרופה דווקא באופרה שבה מופיע השטן בכל סצנה, ואף זוכה להצלחה שוב ושוב.
לאחר ניסיונות רבים לשחזר את הגרסה המקורית על פי חזונו של אופנבך (כדוגמת עיבודיהם של וולטר פלסנסטיין, ריצ'רד בונינג, פריץ אוזר ועוד), פורסמה מהדורה מאת המוזיקולוגים ז'אן-כריסטוף קאק ומייקל קיי, שהכילה בתוכה את כל קטעי האופרה המקוריים על האלטרנטיבות והתוספות שלהם לאורך השנים. העיבוד המקורי והאותנטי של קיי וקאק עלה לראשונה על הבמה ב-1988 באופרה של לוס אנג'לס, עם פלאסידו דומינגו וג'וליה מיגנס בתפקידים הראשיים.
היום מועלה האופרה שוב, באורך מלא, בהצלחה רבה - אך סדר המערכות והמבנה הסיפורי שלהן (כמו גם המוזיקלי) משתנה לעיתים, לפי העריכה המוזיקלית, אם כי הגרסה של קאיי וקאק נוחלת הצלחה ופופולריות יותר גדולה בשנים האחרונות, כנראה נוכח המקוריות והגמישות שלה. "סיפורי הופמן" הועלתה בחורף 2007 ובאביב 2014 באופרה הישראלית החדשה בתל אביב. האופרה עלתה שוב באופרה הישראלית בנובמבר 2022, בבימויו של סטפנו פודה.
מות אנטוניה, המערכה השנייה של "סיפורי הופמן" 1881 - Yon 2000pla22
אסופות (ספר שנה)

| --- | --- |

שער הכרך הראשון של אסופות
 מו"ל:  יד הרב נסים 
 תאריכי הופעה:  1987–2003 (כ־16 שנים) 
 שפה:  עברית 
 
אסופות היה ספר שנה למדעי היהדות שיצא לאור בירושלים במסגרת יד הרב נסים במשך חמש עשרה שנים, בין השנים ה'תשמ"ז-ה'תשס"ג, 1987-2003.
ספר השנה החל לראות אור בעקבות הוצאתו לאור בשנת ה'תשמ"ה של ספר הזיכרון לרב יצחק נסים בשישה כרכים. בעקבות היענותם של כותבים רבים לכתוב מאמרים עבור ספר הזיכרון, הועלה הרעיון ליצור כתב עת שיעסוק בשלל נושאי מדעי היהדות, מכיוון שעד אותה שנה לא היה כתב עת בעברית שלא התמקד בענף ספציפי מענפי התחום.[דרושה הבהרה]
עורך ספר השנה לכל אורך שנות פעילותו היה מאיר בניהו.
כותבים

בין הכותבים הבולטים בכרכי ספר השנה: אפרים א' אורבך, ישראל תא-שמע, אריה מורגנשטרן, ברכה ריבלין, צבי לנגרמן, אברהם גרוס, שאול רגב, עזרא פליישר, יוסף פאור, יצחק טברסקי, אליאב שוחטמן, יהודה רצהבי, יעקב שמואל שפיגל, דב שוורץ, דבורה ברגמן, אברהם בן יעקב, אבריאל בר-לבב, דוד הנשקה, חביבה פדיה, בועז הוס ומשה סמט. אדמיאל קוסמן ודוד גולינקין.
משיכה מינית גנטית

משיכה מינית גנטית (באנגלית: Genetic sexual attraction) היא משיכה מינית בין קרובי משפחה כמו אחים, אחים למחצה, הורים והילדים שלהם, וכן בני דודים שנפגשים לראשונה כבוגרים. המונח משמש גם לתופעה כביכול שבה אנשים הקשורים ביולוגית שנפרדו בגיל צעיר מפתחים רגשות עזים - כולל משיכה מינית ברגע חזרת המגע ביניהם.
רקע

המונח זכה לפופולריות בארצות הברית בסוף שנות ה-80 על ידי ברברה גוניו, מייסדת "Truth Seekers in Adoption", קבוצת תמיכה משיקגו למאומצים ולקרובי משפחתם החדשים שנמצאו. גוניו שמעה לראשונה את המונח בו נעשה שימוש במהלך ועידת קונגרס אימוץ אמריקאי בתחילת שנות ה-80.  היא פיתחה רגשות מיניים כלפי בנה כשפגשה אותו לאחר ששלחה אותו לאימוץ.
יש פסיכולוגים שחושבים כי תופעת המשיכה לקרובי משפחה ביולוגיים שהופרדו בגיל צעיר מתרחשת משום שהפרידה מונעת את אפקט וסטרמרק, שבדרך כלל גורם לחוסר רגישות של אנשים הקשורים ביולוגית למשיכה מינית מאוחרת יותר.   הסבר נוסף המוצע לתופעה הוא רגשות נרקיסיסטיים אפשריים.
למרות שדווחה לעיתים קרובות כאנקדוטה בתחום הפסיכולוגיה,   אין מחקרים המראים שאנשים נמשכים מינית לאלו הדומים להם מבחינה גנטית. מחקרים על גנים של MHC מראים שאנשים לא קשורים נמשכים פחות לאלה הדומים להם מבחינה גנטית.   עם זאת, בעכברים, חוסר משיכה זה יכול להתהפך על ידי אימוץ.
קתרין מקאסקיל, מומחית לאימוץ ולהתעללות מינית בילדים, הציעה כי נראה שמקרים של "משיכה מינית גנטית" קשורים לפגישות לא מתוכננות פתאומיות שאין בהן אמצעי הגנה נאותים של מפגש מחודש מוכן ביסודיות.
ביקורת

בבלוג שלה אמנדה מרקוט כינתה את המושג "שטויות פסאודו-מדעיות חצי אפויות שאנשים העלו כדי להצדיק המשך מערכות יחסים לא בריאות ומתעללות". גם השימוש ב-"GSA" כמקור ראשוני זכה לביקורת, שכן הוא נותן את הרעיון שהתופעה היא "מצב שניתן לאבחן" ממשי.
רבים ציינו את המחסור במחקר בנושא. בעודו מכיר ב"תופעת המשיכה המינית הגנטית", אריק אנדרסון, סוציולוג וסקסולוג, ציין בספר משנת 2012 כי "ישנו רק מאמר מחקר אקדמי אחד" בנושא, והוא מתח ביקורת על המאמר.
הערות שוליים

↑  Harvey-Jenner, Catriona (13 ביוני 2016). "A woman suffering from Genetic Sexual Attraction explains how it feels to fall in love with your dad". Cosmopolitan. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lewis, Rick (1 ביולי 2022). "When blood relatives hook up: Is 'Genetic Sexual Attraction' really a thing?". Genetic Literacy Project. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Genetic sexual attraction" (PDF). Cumbria County Counsel.
↑  Kirsta, Alix (16 במאי 2023). "Genetic sexual attraction". The Guardian. You're 40, happily married - and then you meet your long-lost brother and fall passionately in love. ... Alix Kirsta talks to those who have suffered the torment of 'genetic sexual attraction' {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tsoulis-Reay, Alexa (29 בינואר 2022). "Her Dad Convinced Her It Was OK to Date Him". נבדק ב-31 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Debunking genetic sexual attraction: Incest by any other name is still incest". Salon (באנגלית אמריקאית). 16 באוגוסט 2016. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  James, Susan Donaldson (17 במאי 2012). "Adoptees Who Reunite With Lost Parent Risk Genetic Sexual Attraction". ABC News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rosenberg, Elinor B. (2010). Adoption Life Cycle: The Children and Their Families Through the Years. Simon and Schuster. p. 42. ISBN 9781451602487.
↑  Gediman, Judith S. (1989). Birthbond: Reunions Between Birthparents and Adoptees--What Happens After. Pennsylvania State University: New Horizon Press. pp. 62, 96. ISBN 9780882820521.
↑  Paul, Robert A. (1 בדצמבר 2010). "Incest Avoidance: Oedipal and Preoedipal, Natural and Cultural". Journal of the American Psychoanalytic Association (באנגלית). 58 (6): 1087–1112. doi:10.1177/0003065110395759. ISSN 0003-0651. PMID 21364180. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Sample, Ian (24 במאי 2009). "Gene research finds opposites do attract". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-23 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Penn, Dustin; Potts, Wayne (22 ביולי 1998). "MHC–disassortative mating preferences reversed by cross–fostering". Proceedings of the Royal Society of London B: Biological Sciences (באנגלית). 265 (1403): 1299–1306. doi:10.1098/rspb.1998.0433. ISSN 0962-8452. PMC 1689202. PMID 9718737. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Macaskill, Catherine (2002). Safe Contact?: Children in Permanent Placement and Contact with Their Birth Relatives. Pennsylvania State University: Russell House. p. 81. ISBN 978-1-903855-09-6.
↑  "Debunking genetic sexual attraction: Incest by any other name is still incest". Salon (באנגלית אמריקאית). 16 באוגוסט 2016. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Edwards, Jeanette (דצמ' 2004). "Incorporating Incest: Gamete, Body and Relation in Assisted Conception". The Journal of the Royal Anthropological Institute. 10 (4): 773. doi:10.1111/j.1467-9655.2004.00210.x. JSTOR 3803853. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Eric Anderson (7 בפברואר 2012). The Monogamy Gap: Men, Love, and the Reality of Cheating. Oxford University Press. p. 48. ISBN 978-0-19-977792-1. {{cite book}}:  (עזרה)
משפחת וילובי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  כריס פירן
 הופק בידי:  ברנדה גילברט לוק קרול
 תסריט:  כריס פירן
 עריכה:  סבסטיאן ברודין
 מדבבים:  ויל פורטה מאיה רודולף אלסיה קארה טרי קרוז מרטין שורט ג'יין קרקובסקי שון קולן ריקי ג'רווייס
 מדבבים בעברית:  עידו רוזנברג בר סביר דור צויגנבום איילת רובינסון מוטי דיכנה אליעזר וייס לימור שפירא עמי מנדלמן שירי גדני
 מוזיקה:  מארק מותרסבו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  נטפליקס אנימציה Bron Animation Creative Wealth Media
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  22 באפריל 2020
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משפחת וילובי (באנגלית: The Willoughbys) הוא סרט הנפשה ממוחשבת מסוגת הרפתקאות וקומדיה, המבוסס על הספר וילובי: משפחה מהספרים מאת לויס לאורי. הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-22 באפריל 2020.
עלילה

חתול משוטט מספר את הסיפור על משפחת וילובי, פעם היא הייתה משפחה הרפתקנית ואוהבת במשך דורות. אולם כיום מר וגברת וילובי לא גילו אכפתיות כלפי ילדיהם: הבן הבכור טים, אשר ניסה לשמור על אחיו מצרות, הבת האמצעית ג'יין, אשר אוהבת לשיר עד שהוריה משתיקים אותה, והתאומים המפחידים והחכמים הקרויים יחד ברנרבי. לאחר שג'יין והתאומים מצאו תינוקת נטושה מחוץ לבית, הוריהם סילקו אותם מהבית עד שהם יבואו ללא התינוקת. הם נטשו את התינוקת שקראו לה "רות'", ליד דלת של מפעל ממתקים ובעל המפעל, המפקד מלנוף, לקח את התינוקת.
על מנת להיפטר מהוריהם האיומים, האחים שלחו אותם ל"חופשה רצחנית" כאשר הם גזרו ממגזין טיולים כל מיני הרי געש, דובים ועוד סכנות. כאשר הילדים חגגו את החופש שלהם, אומנת שנשכרה בידי ההורים הגיעה לבית וזכתה בתשומת הלב של כולם מלבד טים. כשהבינה לגבי רות, האומנת לקחה את הילדים למפעל של מלנוף. לאחר שהצילו את רות ממגוון מנועי המפעל, האומנת הבינה שהילד יהיה מוגן אצל מלנוף הדואג. בינתיים, מר וגברת וילובי, ששרדו כל מלכודת במהלך הטיול שלהם, מכרו את הבית. מר וילובי שלח מייל קולי לאומנת, שטים שמע. לאחר שטים חשב שהאומנת עובדת בשביל ההורים, טים דיווח עליה בתור "אומנת רעה" אל רווחת היתומים.
כאשר ההורים שכרו תיווך נדל"ן כדי למכור את הבית, הילדים הבהילו את כל הקונים בשורה של מלכודות. האומנת הפחידה את המשפחה האחרונה, וגרמה לטים להבין שהיא נחמדה למרות הכל, אולם אשת רווחת היתומים הגיעה. וזיהתה את האומנת בתור לינדה, יתומה אשר אף פעם לא מצאה משפחה טובה. כשהבינו שטים התקשר לרווחה, לינדה עזבה בדמעות וג'יין כעסה עליו לפני שהילדים התפצלו ונלקחו למשפחות אומנה. טים ברח מכל המשפחות האומנות, וגילה שבית משפחת וילובי נמכרה ונהרסה, הוא נתפס ונלקח אל בית היתומים. החתול מצא את לינדה והביא לה את כובעו של טים, ובעקבות זאת היא החליטה לאחד מחדש את הילדים.
לינדה שחררה את טום מבית היתומים ואספה את הילדים, וטום התנצל בפני ג'יין. הוא הבין שצריך למצוא את הוריהם האמיתיים על מנת שרווחת היתומים תניח להם. לינדה והילדים בקשו עזרה ממלנוף על מנת לבנות להם ספינת אוויר כדי לטייל בשווייצריה (שווייץ), שם ההורים נמצאים בהרי האלפים. כאשר הם עפו ללא לינדה, מנלוף ורות, הילדים הגיעו לשווייצריה. שם הם מצאו את כדור הצמר של אמם אשר הוביל אותם לפסגת ההר, שם הם מצאו את הוריהם קפואים למוות. הילדים הצילו אותם, אשר קיוו להתאחד איתם מחדש כמשפחה. לרוע המזל, מר וגברת וילובי ברחו אל ספינת האוויר ללא הילדים, וכתוצאת ספינת האוויר וההורים התרסקו. הילדים התכוננו לעמוד בקור כאשר ג'יין שרה, למרבה המזל, הילדים ניצלו בידי רות, לינדה ומלנוף.
לינדה ומלנוף אימצו את רות ואת ילדי משפחת וילובי ויחד הם גרים במפעל הממתקים כמשפחה אוהבת. ומר וגברת וילובי שרדו את ההתרסקות, שטו בים, ונטרפו בידי כריש. בסצנה לאחר הסיום, החתול ליקק את עצמו לפני ששם לב לצופים.
מדבבים

ויל פורטה - טים וילובי
מאיה רודולף - לינדה האומנת
אלסיה קארה - ג'יין וילובי
טרי קרוז - המפקד מלנוף
מרטין שורט - מר וולטר וילובי
ג'יין קרקובסקי - גברת הלגה וילובי
שון קולן - ברנבי א' וברנבי ב' וילובי
ריקי ג'רווייס - החתול המספר
מדבבים > מדבבים בעברית

עידו רוזנברג - טים וילובי
בר סביר - ג'יין וילובי
דור צויגנבום - ברנבי א' וברנבי ב' וילובי
איילת רובינסון - לינדה האומנת
מוטי דיכנה - החתול המספר
אליעזר וייס - מר וילובי
לימור שפירא - גברת וילובי
עמי מנדלמן - המפקד מלנוף
שירי גדני - אשת רווחת יתומים
לירון ברנס - אבא מושלם
אורנה כץ - אמא מושלמת
דניאל שופוב - בן מושלם
שירי בכר - בת מושלמת
שירלי לילו
מיה אלון
גילן שחף
סער בדישי
גדי לוי
אוראקה מסמורה

| --- | --- |

אוראקה מסאמורה, ציור דמיוני מ-1882
 לידה:  1033 לאון, ספרד 
 פטירה:  1101 (בגיל 68 בערך) לאון, ספרד 
 מדינה:  ממלכת לאון 
 מקום קבורה:  Royal Pantheon 
 חתימה:   
 
אוראקה פרננדז (בספרדית: Urraca Fernández) הידועה יותר בכינוי אוראקה מסמורה (Urraca de Zamora‏; 1033–1101) הייתה נסיכה ספרדייה. בתו של פרננדו הראשון, מלך לאון ואחותם של סנצ'ו השני, מלך קסטיליה, גרסיה השני, מלך גליסיה, ואלפונסו השישי, מלך לאון.
ביוגרפיה

אוראקה נולדה על פי הידוע בשנת 1033 בעיר לאון. אביה היה פרננדו הראשון, מלך לאון. אמה הייתה סאנצ'ה מלאון, בתו של אלפונסו החמישי, מלך לאון. היא הייתה בתם הבכורה. היו לה שלושה אחים צעירים: סנצ'ו, גרסיה ואלפונסו, ואחות בשם אלווירה.
ב-1065 מת פרננדו, וחילק את נחלתו בין בניו ובנותיו. אוראקה קיבלה את סמורה, סנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה, אלווירה קיבלה את העיר טורו, גרסיה קיבל את ממלכת גליסיה ואלפונסו את ממלכת לאון. על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה. סנצ'ו סבר שכבן בכור הוא זכאי לקבל את כל הממלכה. ב-1069 הוא כרת ברית עם אלפונסו, ויחד הם פלשו לממלכתו של גרסיה. הם כבשו את גליסיה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1072 בגד סנצ'ו באלפונסו ופלש ללאון בעזרתו של אל סיד. לאחר תבוסתו בגולפחרה שעל גדות נהר קריון, אילץ סנצ'ו את אלפונסו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן. טורו, עירה של אחותו אלווירה, נפלה במהרה, ונדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו. הוא התקיף גם את אוראקה, אשר נתנה לחלק הארי של הצבא הלאוני למצוא מחסה בעיר שלה, סמורה. סנצ'ו הטיל מצור על העיר, אך ב-6 באוקטובר 1072 נרצח על ידי בלידו דולפוס, אציל גליסיאני, דבר שהוביל לנסיגת הכוחות הקסטיליאנים מן העיר.
אלפונסו חזר כמעט לאלתר מהגלות בטולדו ותפס את מקום אחיו כמלך לאון וקסטיליה. היה זה האיחוד השני בין קסטיליה ללאון, אם כי שתי הממלכות נשארו עדיין שתי ישויות נפרדות המאוחדות רק באיחוד פרסונלי. בקסטיליה נחשד אלפונסו בידי רבים, כנראה בצדק, במעורבות ברצח סנצ'ו. האגדה מספרת כי האצילים הקסטיליאנים, בראשות אל סיד ותריסר "עוזרים לשבועה", הכריחו את אלפונסו להישבע בפומבי, מול כנסיית גדיאה הקדושה בבורגוס, שלא היה מעורב בקנוניה לרצח סנצ'ו. הכרוניקות העוסקות באל סיד מראות שבשנים הראשונות לשלטונו של אלפונסו, הוא נשלט כליל בידי אוראקה, ששמרה בידה כוח רב. היו אף שמועות על יחסי גילוי עריות המתקיימים בין השניים.
אולם בהדרגה ויתרה אוראקה על מרבית התפקידים והכוח ששמרה במסגרת שלטונו של אלפונסו, ופרשה למנזר בו נפטרה ב-1101. היא נקברה בבזיליקת סן איסידורו לצד אחותה אלווירה ואחיה גרסיה. תודות לקשר שלה ושל משפחתה עם אל סיד, זכתה אוראקה בפרסום בתרבות המערב. כך לדוגמה בסרט "אל סיד" מ-1961 היא מגולמת בידי השחקנית הצרפתייה ז'נבייב פייג'.
סן מיגל דה ליו

סן מיגל דה ליו (בספרדית: San Miguel de Lillo; באסטורית: Samiguel de Lliño) היא כנסייה קתולית בפאתיה הצפוניים של אוביידו בירת הקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד.
היסטוריה

הכנסייה נבנתה בשנת 848 בהוראת רמירו הראשון, מלך אסטוריאס. בתחילה נקראה על שם מרים, אך לאחר שהארמון הסמוך הוסב לכנסייה, נקרא הוא על שמה (סנטה מריה דל נרנקו), ואילו הכנסייה הוותיקה יותר הוקדשה למלאך מיכאל (מיגל בספרדית). בשנת 1985 הוכרזו שתי הכנסיות, יחד עם מרכז העיר אוביידו ומבנים נוספים כאתר מורשת עולמית - המונומנטים של אוביידו וממלכת אסטוריאס. בשנת 1998 הורחבה ההכרזה למבנים נוספים.
הבזיליקה שנבנתה במקור הייתה גדולה הרבה יותר וכללה שלושה אגפים, אך היא נהרסה ככל הנראה בסביבות המאה ה-13 או ה-14, ורק אחד האגפים נותר על כנו. כמה מקירות הכנסייה ודלתותיה כוללות עיטורים מפורטים וציורי קיר. המבנה כולו והציורים בפרט מצויים בסכנה, עקב התפוררות האבנים מהם נבנתה הכנסייה, והלחות הפוגעת בציורים.
חולית (מיני-סדרה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  חולית של פרנק הרברט
 סוגה:  מדע בדיוני, סדרה המבוססת על ספר 
 יוצרים:  ג'ון הריסון 
 כותבים:  ג'ון הריסון 
 בימוי:  ג'ון הריסון 
 שחקנים:  ויליאם הארט אלק ניומן ססקיה ריבס איאן מקניס ג'ולי קוקס ג'אנקרלו ג'אניני
 פרסים:  Primetime Emmy Award for Outstanding Cinematography for a Miniseries or Movie 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  3
 הפקה
 מפיק:  ריצ'רד רובינשטיין מישל גאלין
 חברת הפקה:  New Amsterdam Entertainment Blixa Film Produktion Hallmark Entertainment
 צלמים:  ויטוריו סטוררו 
 מוזיקה:  גרים רוול 
 אורך פרק:  265 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Syfy
 תקופת שידור מקורית:  3 בדצמבר 2000 – 6 בדצמבר 2000 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חולית (באנגלית: Dune) היא מיני-סדרת טלוויזיה מסוגת המדע בדיוני המבוססת על הספר חולית של פרנק הרברט. הסדרה שודרה בערוץ המדע בדיוני Syfy, והייתה אחת הסדרת המצליחות ביותר ששודרו בערוץ אי פעם.
הסדרה זכתה בשני פרסי אמי בשנת 2001, עבור צילום יוצא דופן ואפקטים חזותיים מיוחדים במיני סדרה או סרט, והייתה מועמדת לאמי שלישי עבור עריכת סאונד יוצאת דופן. בעקבות הצלחת הסדרה, הופקה סדרת המשך "ילדי חולית" המבוססת על שני ספרי ההמשך בסדרת הספרים של הרברט משיח חולית וילדי חולית.
תקציר העלילה

העלילה מתמקדת בפול אטריידס, בן אצולה צעיר הניחן בכוחות מיוחדים המאפשרים לו לחזות את העתיד. בהוראת קיסר הגלקסיה, משפחתו עוברת לשלוט בכוכב אראקיס - הידוע גם בכינוי "חולית". אראקיס הוא כוכב צחיח לחלוטין שבו לעולם לא יורד גשם, אולם הוא משמש כמקור היחידי לחומר המכונה "מרקוח", אשר הכרחי לתעבורה בחלל הפתוח ולפיכך מהווה מקור לעושר עצום. עד מהרה מתגלה ששליחת משפחת אטריידס לאראקיס הייתה למעשה מזימה שתוכננה היטב בידי אויביהם, בני משפחת הארקונן. לאחר שאביו של פול נרצח, פול נמלט למדבר הפתוח וחובר אל הדררים - שבטי המדבר הפראיים, במטרה להשיג נקמה.
עלילת הסדרה נאמנת לעלילה המקורית של הספר, פרט למספר סצנות העוסקות בסיפורה של הנסיכה אירולן, אשר אינן נזכרות בספר. מפיקי הסדרה בחרו להוסיף את הסצנות הללו בשל התפקיד החשוב אותו ממלאת אירולן בספרי ההמשך.
דמויות

פול אטריידס "מואד'יב" (אלק ניומן) – בן אצולה צעיר הניחן ביכולות נבואיות.
הדוכס לטו אטריידס (ויליאם הארט) – שליט אראקיס, אביו של פול.
ליידי ג'סיקה (ססקיה ריבס) – פילגשו של הדוכס, אמו של פול. היא משתייכת למסדר בנות גשרית אשר ניחנו ביכולות כישוף. בתו של הברון הארקונן.
הברון ולדימיר הארקונן (איאן מקניס) – שליט הכוכב גיידי פארם האויב הראשי של בית אטריידס
שאדאם הרביעי (ג'אנקרלו ג'אניני) – הפאדישח (קיסר) של האימפריה, שותף למזימות בית הארקונן.
הנסיכה אירולן (ג'ולי קוקס) בתו של שאדאם. מאוהבת בפול ומנסה לסכל את המזימות של אביה.
צ'אני (ברבורה קודטובה) - לוחמת דררית צעירה, אהובתו של פול.
שיווק להט"בי

סמלי גאווה להט"בים בהפגנה
הפגנה להט"בית באחד מהרחובות הראשיים, גרמניה
שיווק להט"בי (באנגלית: LGBT marketing) הוא שיווק ללקוחות להט"בים עם מודעות ייעודיות או מודעות כלליות, או באמצעות חסויות מסחריות של ארגונים ואירועים להט"בים, או באמצעות שימוש ממוקד בכל גורם אחר בתמהיל השיווקי.
השוק הלהט"בי, שמתמקד ברובו בשיווק חברתי (אנ'), מורכב מקבוצת לקוחות הרוכשים מוצרים ושירותים ממגוון רחב של חברות במגזר השירותים ובמדינות רבות.
סטטיסטיקה

פורסמו מעט הערכות שוק אמינות של הקהילה הגאה. השימוש ב"סקרי נוחות" לא-אקראיים על משתתפים באתרי נופש גאים ומנויים לעיתונים גאים, הביא להערכות סטטיסטיות לא מהימנות של כוח הקנייה הלהט"בי.
עם זאת, מספר ממשלות לאומיות החלו לפרסם נתונים הכוללים דמוגרפיה של נטייה מינית מתוצאות מפקד האוכלוסין שלהן. במפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2000 נשאלו שתי שאלות שאיפשרו לספור שותפויות חד-מיניות, ולשכת המפקד דיווחה כי ישנם לפחות 658,000 משקי בית בארצות הברית שבראשם עומדים זוגות חד-מיניים. ב-2013, דיווח איגוד השיווק האמריקאי (אנ') כי כ-3.5% מהמבוגרים בארצות הברית מזדהים כהומואים, לסביות או ביסקסואלים וכ-3% מהמבוגרים בארצות הברית מזדהים כטרנסג'נדרים. באותה תקופה, כוח השוק של הקהילה הגאה נאמד בכוח שוק כולל של יותר מ-835 מיליארד דולר.