stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמריה האיקריטי
קורות חיים

נולד כנראה ברומא, אביו רבי אליהו מנגרופונט כיהן כרב בכרתים, וממקומות אלו נבעו כינוייו: איקריטי - בן כרתים; מנגרופונט - מן האי היווני השני בגודלו אחרי כרתים, הוא אוויה, שכונה אז נגרופונט; או הכינוי הסתמי - היווני.
חונך על ברכי הביקורת, ושלט מלבד בלשון הקודש גם באיטלקית, רומית ויוונית. עד גיל 30 למד בעיקר תנ"ך, ולאחר מכן הרחיב את לימודיו במקורות היהודיים גם לתחום אגדות התלמוד ופילוסופיה. הוא זכה לחסותו של רוברט, מלך נאפולי (אנ'), ובחצרו חיבר ביאורים לתנ"ך
ב-1328 סיים את חיבורו על פרשת בראשית ופרשת בריאת העולם, ספר איוב ושיר השירים. ב-1346 כתב את "ספר המורא". ספר נוסף שלו הוא "אלף המגן", ביאור על אגדה במסכת מגילה, ופיוטים ושירים.
תוכניתו לפעול למען איחודם מחדש של הקראים עם היהדות הרבנית, התעכבה בשל מות בנו ב-1330, אך ב-1352 יצא למסע ארוך בקרב קראי קסטיליה ואנדלוסיה, בניסיון לשכנע אותם לשוב אל חיק היהדות הרבנית. נוצרה סביבו תנועה המונית, שהייתה מוגבלת ליהודים הקראים, ונפוצה השמועה כי הוא רואה בעצמו משיח. השלטונות האנדלוסיים לא ראו את כל העניין בעין יפה וכלאו אותו. הוא נפטר בכלאו במחצית השנייה של המאה ה-14.
הערות שוליים

↑  מכתב ששלח אליו נמצא בכתב יד מונטיפיורי מס.305, מוזכר אצל: יהודה אבן שמואל, ר' יום טוב ליפמן מיהלהויזן, ניו יורק תרפ"ז. עמ' 31–32, הערה 23.
↑  על היקף יצירתו בחצר רוברט ניתן ללמוד ממכתבו בעברית אל רוברט, המצוטט אצל: יהודה ליב דוקעס, שירי שלמה (לשלמה אבן גבירול), מכתב סיום (בגרמנית) בסוף הספר, מספור נפרד, עמ' IV, הערה 2: ”לאדונינו המלך הנעלה והמרומם מלך רובירטו המוכתר בכתר החכמים על כתר המלוכה כמלך שלמה, שמריה הישראלי ספר מפורש ומעוין... שכל ספרי הקודש תנ"ך המה מעויינים ומפורשים מאתו, קרוב לאלף קונטרסים כאלה והם כולם במצוות המלך ומדינו, והנו שולח לאדונינו פי' פרשת בראשית יחדיו עם פי' שיר השירים. דברי שמריה בן החכם הנדיב מרנא ורבנא הפרנס האיקריטי, בן יעקב, בר דוד, בן הרב רבנא אליה רומנוס, בן הנגיד רבינו דוד הצנוע איש רומי”.
↑  בשיר שנכתב לפני 1358, לעג ר' משה בר' שמואל מרומא על ר' שמריה, על כי לדבריו הוא רואה בעצמו משיח ונביא. מצוטט אצל: זלוטניק, אוצר הספרים, ח"ב, ירושלים תשכ"ה, פריט 779.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1172052360  VIAF: 2996154329457926970006   WorldCat (עם VIAF): 2996154329457926970006
מוריס בז'אר

| --- | --- |

מוריס בז'אר, 1984
 לידה:  1 בינואר 1927 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  22 בנובמבר 2007 (בגיל 80) לוזאן, וו, שווייץ 
 שם במה:  Maurice Béjart 
 שם לידה:  Maurice-Jean Berger 
 סוגה מועדפת:  מחול מודרני, neoclassical ballet 
 מדינה:  שווייץ, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1941–2007 (כ־66 שנים) 
 מקום לימודים:  Paris Opera Ballet School 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות  קצין גבוה במסדר הכתר הבלגי  קצין גבוה במסדר הנסיך הנרי 
 http://www.bejart.ch
 פרופיל ב-IMDb
 
מיצירות המחול של בז'אר, 1988
מוריס בז'אר (בצרפתית: Maurice Béjart; נולד ז'אן מוריס ברז'ה Maurice-Jean Berger;‏ 1 בינואר 1927 – 22 בנובמבר 2007) היה כוריאוגרף צרפתי שניהל את בלט בז'אר לוזאן בשווייץ.
ביוגרפיה

בז'אר נולד במרסיי שבצרפת כבן של הפילוסוף גסטון ברז'ה. כילד הוקסם מרסיטל של סרז' ליפר, החליט להתמסר למחול, והחל ללמוד אצל מתילד קשסינסקה.
בשנת 1945, הוא הצטרף כרקדן בלט לאופרה של מרסיי. משנת 1946 למד ב"סטודיו וואקר" בפריז.
בשנת 1948, הוא גם למד אצל ג'נין צ'אראט, איווט שאווירה ולאחר מכן אצל רולנד פטיט, בנוסף למד אצל ורה וולקובה בלונדון.
בשנת 1954 ייסד את להקת "באלט הכוכב" (Ballet de l'Etoile). ב-1960 ייסד בז'אר את "באלט המאה ה-20" בבריסל. בשנת 1987 עבר ללוזאן שבשווייץ, שם ייסד את "באלט בז'אר לוזאן", אחת מלהקות הבלט המפורסמות והמצליחות ביותר בעולם.
בשנת 1988 הוזמן להופיע בפסטיבל ישראל, תחילה סירב בעקבות ביקורות על מדיניות ישראל בדיכוי האינתיפאדה הראשונה שפרצה כמה חודשים קודם לכן, לבסוף אמר שיגיע מפני שאינו רוצה להוסיף אי-סובלנות לאי-סובלנות.
בשנת 1998 הורשע בז'אר בגין פלגיאט. בית המשפט קיבל את הטענה שמחול של בז'אר בשם "Presbythère" הכיל קטע ש"נגנב" מתוך היצירה "chute La d'Icare" (התרסקות איקריוס) של הכוריאוגרף הבלגי פרדריק פלמן (Frédéric Flamand).
בין יצירותיו עיבוד חדשני ומקיף של מפצח האגוזים בהשראת סיפור חייו הוא, שהועלה על הבימה בשנת 2000. המוזיקה לבלט היא עדיין הפרטיטורה המקורית של צ'ייקובסקי, אבל העלילה והדמויות המקוריות הוחלפו כולן בסיפור חדש, על מאמצי ילד להתאחד מחדש עם אמו. הבלט מאפשר גם מבט אל הפנטזיות המיניות המוזרות של הנער. עיצוב ההפקה מלא דימויים ארוטיים, שכמה מהם עלולים לזעזע רבים מן הצופים, כמו רחם ונרתיק פעורים לרווחה. אחת הדמויות היא של מריוס פטיפה, ההופך למפיסטו. דמות אחרת קרויה "פליקס החתול", כנראה בעקבות הדמות המצוירת המפורסמת.
בז'אר המשיך לנהל את להקתו עד יום מותו ב-22 בנובמבר 2007. הלהקה ממשיכה לפועל מאז, ואף הגיעה לביקורים בישראל מספר פעמים.
בתי ספר למחול

בז'אר היה מייסדם של כמה בתי ספר למחול:
"בית ספר מודרה" בבריסל, 1970 - 1988;
"בית הספר מודרה אפריק" בדאקאר, 1977 - 1985;
"בית ספר רודרה" בלוזאן, 1992 - היום.
בית הספר רודרה עודנו פתוח והוא אחד המפורסמים ביותר מבין בתי הספר המקצועיים למחול בעולם.
הערות שוליים

↑   רות אשל, בלט מוריס בז'אר: הריקוד נשאר בשוליים, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2016
↑  שוש אביגל, בלט מוריס בז'אר יגיע לישראל, למרות האירועים, חדשות, 2 במאי 1988
חיים נגיד, מורים בז'אר: באים ומוחים, מעריב, 2 במאי 1988
↑  הכוריאוגרף הצרפתי, מוריס בז'אר, הלך לעולמו, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2007
↑  עידית סוסליק, איך רוקדים יצירת מופת?, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2016
טל לוין, עכבר העיר, בלט מוריס בז'אר: קלאסיקה של מחול מודרני, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462801905171  PLWABN: 9810615799205606  BIBSYS: 90346297  BNE: XX4578430  BnF: cb11890981v (data)  CANTIC: a11321489  CiNii: DA00440397  GND: 118508547  HDS: 043625  ISNI: 0000 0001 1615 4643  LCCN: n50006477  LNB: 000268255  MusicBrainz: 3685993b-37c1-4a6a-905f-9f9ce9388bdd  NDL: 00432773  NKC: jn19990000772  NLA: 35016743  NLG: 86359  NLK: KAC2020Q2741  NSK: 000128404  NTA: 070513953  RERO: 02-A000024821  SNAC: w6vx1jrr  SUDOC: 026714930  TLS: Maurice_Béjart  Trove: 791555  VIAF: 31992700   WorldCat (עם VIAF): 31992700
יצחק ברוידה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בפברואר 1867 פורזבה, בלארוס 
 פטירה:  15 באפריל 1922 (בגיל 55) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי לשפות מזרחיות עכשוויות  אקול פראטיק דה אוטז אטיד 
 מוסדות:  ספריית העיר ניו יורק 
 
ד"ר יצחק דוד בְּרוֹיְדֶה (לעיתים בכתיב יידי: ברוידע; בכתיב לועזי: Isaac David Broydé;‏ 23 בפברואר 1867, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 15 באפריל 1922,‏ ניו יורק) היה מזרחן, ערביסט וספרן יהודי.
קורות חיים

נולד בפּוֹרוֹזוֹבוֹ (Porozowo)‏ שבפלך גרודנו של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) בשנת 1867. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה בגרודנו, נסע ב-1883 לפריז, שם למד בסורבון, וקיבל דיפלומה מבית הספר לשפות המזרח (École spéciale des Langues orientales; אקול ספסיאל דה לאנג אוריינטאל) ב-1892, ומהמחלקה למדעי ההיסטוריה והפילולוגיה של האקול פראטיק דה אוטז אטיד (École pratique des hautes études) ב-1894.
שימש מזכירו של המזרחן היהודי-גרמני-צרפתי יוסף דֶרֶנְבּוּרג מ-1890 ועד מותו של האחרון ב-1895, אז התמנה על ידי ועדת הפרסומים של "כל ישראל חברים" לאחד מחברי הצוות שהמשיך במלאכת ההוצאה לאור של כתבי סעדיה גאון שבה החל דרנבורג. באותה שנה התמנה לספרן ב"כל ישראל חברים", ושימש במשרה זו עד 1900. אז נסע ללונדון, ובמהלך שהותו הקצרה שם קטלג את ספרייתו של הסופר, ההיסטוריון ואוסף כתבי היד היהודי-אנגלי אלקן אדלר. בהמשך אותה שנה נסע ברוידה לניו יורק כדי להשתתף בכתיבת ועריכת האנציקלופדיה היהודית, ונשאר בארצות הברית. שם גם עבד כספרן ומקטלג במחלקה היהודית של ספריית העיר ניו יורק. כן פרסם מאמרים בכתבי העת המדעיים בנושאי יהדות Revue des Études Juives ו-Jewish Quarterly Review.
מפרסומיו

ספר תורות הנפש [Les réflexions sur l’âme] לרבנו בחיי בן יוסף הדַין הספרדי, נעתק בפעם ראשונה לשפתנו מכ"י ערבי ישן נושן שנמצא בבית עקד הספרים הלאומי בפריז על ידי יצחק דוד ברוידע בהרב ר’ שלמה זלמן, פריז: דפוס לעווינזאהן, תרנ"ו.
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה המדויק ע"פ:  Library journal, Vol 47, 1922, p. 520.
↑  ע"פ מקורות אחרים: בעיירה זֶלְוָוה (Zelva).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281573105171  GND: 1158763646  ISNI: 0000 0000 3451 5409  LCCN: n96100143  NTA: 083874992  SUDOC: 127628827  VIAF: 78051833   WorldCat (עם VIAF): 78051833
יהושע הלר

הרב יהושע הלר (ה'תקע"ד, 1814 – כ"ג בסיוון ה'תר"ם, 2 ביוני 1880) היה רב ליטאי ודרשן ברוח תנועת המוסר, מתלמידיו הראשונים של מייסד התנועה, רבי ישראל מסלנט. שימש כמגיד מישרים (דרשן) בגרודנא ובווילנה ורבן של הערים פלאנגה וטלז. נודע בספריו "חוסן יהושע" ו"דברי יהושע" וחיבורים נוספים.
ביוגרפיה

נולד לרב אהרן הלר, משפחתו הייתה משפחת רבנים נודעת, בין אחיו: הרב יחיאל הלר, רבן של ערים רבות בליטא ומחבר "עמודי אור"; הרב ישראל הלר, רבה של קיידנוב; הרב מאיר הלר, רבן של טרקאי וקסטוקוביץ ובסוף ימיו דיין בווילנה.
למד אצל רבי דוד טביל ממינסק, תלמידו של רבי חיים מוולוז'ין, ואצל אחיו הרב יחיאל הלר. בעת לימודיו בווילנה הכיר את רבי ישראל מסלנט ששכנע אותו ברעיונות תנועת המוסר. לאחר נישואיו לבתו היחידה של הצדיק הליטאי המפורסם בשם "ר' אליעזר מגרודנה", ישב ללמוד תורה בסמוך לבית הורי אשתו בגרודנה במשך שמונה עשרה שנים. הוא התמנה כמגיד מישרים של הקהילה היהודית הגדולה בגרודנה ושימש בתפקיד זה עד שנת ה'תרכ"ד, 1864, אז התקבל כרב בעיר פלאנגה, משרה שבה החזיק עשר שנים.
בשנת 1874, ה'תרל"ד, התמנה כרב העיר טלז, משרה שבה החזיק עד שנת 1879, ה'תרל"ט. הוא חיפש פרנסה אחרת כדי להיפטר מעול הרבנות וכבר בשנת 1878 השיג מינוי כמגיד מישרים של וילנה רבתי. הוא נסע לווילנה והחל לכהן בתפקידו החדש, אך כשחזר לטלז כדי לקחת את משפחתו לווילנה חלה במחלה קשה שאילצה אותו להתפטר מן המשרה החדשה ולהתמסר לטיפול בבריאותו. הוא נפטר בטלז ביום כ"ג בסיוון ה'תר"ם, 2 ביוני 1880.
כתביו

הרב הלר היה מפורסם בליטא כרטוריקן ובעל כישרון ספרותי, נחשב אחד מגדולי הדרשנים ומחבר פורה של ספרי מוסר ויהדות. חלק מפירושו על מסכת אהלות נחשב לבעל חשיבות רבה בפרשנות המסכת. הפירוש מצוטט על ידי פרשנים מסורתיים (כפירוש קהתי) ומהדורות מדעיות.
בין ספריו:
דברי יהושע בית תפילה, קניגסברג תר"ב
תולדות יהושע, על מסכת אבות, וילנה תרכ"ו
מעוז הדת, וילנה תרל"ג
אהל יהושע, וילנה תרמ"ב
חוסן יהושע, וילנה תרע"ג (דפוס ראשון, וילנה תרכ"ב)
דברי יהושע – שלושה מאמרים, א. מרפא לנפש, ב. עצה ותושיה, ג. התורה והיראה; הוצאה חמישית ומורחבת, וילנה תרע"ג
מעיני יהושע, על מסכת קינים ואהלות. וילנא תרל"ט
לקריאה נוספת

דב כ"ץ, ר' יהושע הלר, פרק ל' בתוך: תנועת המוסר, ב, עמ' 329–344
הערות שוליים

↑  פירוש חנוך אלבק על סדר טהרות, עמ' 542, אברהם גולדברג, מסכת אהלות – מהדורה מדעית, עמ' 67.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313383305171  GND: 1053420382  ISNI: 0000 0000 6696 5084  LCCN: nr94013162  NTA: 304436747  VIAF: 49108437   WorldCat (עם VIAF): 49108437
גרציאדו איסאיה אסקולי

גרציאדו איסאיה (אלחנן ישעיה) אסקולי
תמונה מאלחנן ישעיה אסקולי
גרציאדו איסאיה אסקולי (באיטלקית: Graziadio Isaia Ascoli; בשמו היהודי: אלחנן ישעיה אסקולי; 16 ביולי 1829 - 21 בינואר 1907) היה בלשן ומזרחן יהודי-איטלקי.
קורות חיים

נולד ליהודה אפרים אסקולי בגוריציה שבאיטליה, בגיל חמש החל את לימודיו בחדר המקומי שבו למד קריאה וכתיבה. בהמשך למד דקדוק עברי תנ"ך ותלמוד מפי הרב שמואל חיים לולי, וחשבון ומסחר מפי אחיו שלמה.
הוא גילה עניין בבלשנות בגיל צעיר מאוד, וכבר בגיל 15 פרסם תאוריה שלו, שאותה כינה בשם "השאלה הלאדינית" (La questione ladina), שבה טען כי שלוש השפות פורלן, רומאנש ולדינית שייכות למשפחת שפות אחת שדוברה בעבר בשטח שבין שווייץ בצפון ועד לחופי הים האדריאטי ואיסטריה בדרום. בשעתו זכתה התאוריה למשוב חיובי, אך כיום מסכימים רוב החוקרים שפורלן, רומאנש ולדינית הן שפות נפרדות. בגיל 17 למד יוונית, לטינית וצרפתית אצל הפרופסור יוסף ונצל מנצל שהיה אז מורה בגימנסיה בגוריציאה ובהמשך עמד בראש הגימנסיה בטריאסטה. בעת לימודיו אלו התרועע עם יוסף אלמנצי ויצחק שמואל רג'יו. בטקס הפתיחה של בית הספר הריאלי בגוריציאה נאם אסקולי לראשונה בפומבי, במעמד אישים רמי דרג. שמואל דוד לוצאטו הקדיש לכבוד יום חתונתו של אסקולי את חיבורו הנודע "ויכוח על חכמת הקבלה ועל קדמות ספר הזוהר".
ב-1854 הדפיס חלק ממחקריו והם זכו לפרסום והכרה. בשנת 1860 התמנה כפרופסור לשפות שמיות מזרחיות באוניברסיטת מילאנו. ב-1875 נעשה חבר האקדמיה דיי לינצי (אנ'), וב-1985 באקדמיה דלה קרוסקה (אנ'). ב-1876 התקבל כחבר כבוד באקדמיה הרוסית למדעים ואחר כך כחבר כבוד באקדמיות וחברות מדעיות נוספות בגרמניה.
ב-1887 מונה בידי אומברטו הראשון, מלך איטליה כחבר הסנאט של הרפובליקה.
אסקולי נפטר ב-21 בינואר 1907, השאיר אחריו כתבים ופרסומים רבים וחידושים רבים בבלשנות.
אברהם יוסף אש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תקופת הפעילות:  ?–1888 
 פטירה:  1888 
 
רבי אברהם יוסף אש (ה'תקע"ג, 1813 – כ"ה באייר ה'תרמ"ח, 6 במאי 1888) היה רב אורתודוקסי-אמריקאי ממוצא פולני.
ביוגרפיה

נולד בסמיאטיץ', פולין. היגר לארצות הברית בשנת 1852 וייסד עם קבוצת חברים בניו יורק את בית המדרש האורתודוקסי הראשון של יוצאי פולין (ברחוב פרל פינת סנטר) שנקרא מאוחר יותר "בית המדרש הגדול". שנים ספורות לאחר מכן (1860) בחרו בני הקהילה רב, הוא התמודד למשרה ונבחר, אף שלא הייתה לו סמיכה לרבנות והיתר הוראה. פרש לזמן קצר בניסיון להתפרנס כסוחר, אך נכשל וחזר לשמש כרב. עם השנים צבר ניסיון כרב, וידע הלכתי סביר שאפשר לו לפסוק בשאלות הלכתיות פשוטות, ובהיעדר סמכות הלכתית גבוהה יותר, הוא קנה לו מעמד של רב ראשי. למרות מעמדו בקהילה, גופים עתירי כח כמו שוחטי וקצבי העיר לא ראו בו סמכות ופסקו לעצמם דרך קבע בשאלות הלכתיות שהתעוררו.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 ניהלו נגדו הרבנים יוסף משה אהרנסון ויודל מיטלמן מחלוקת גדולה, מחלוקת זו לא צלחה והם נאלצו לעזוב את הקהילה. למרות זאת לא הייתה הרבנות יציבה בידיו, חוגים אורתודוקסיים ראו בו רב בלתי מספק, והוא לא הצליח להשליט משמעת כוללת על הקהילה ההולכת וגדלה. תנאים אלו הובילו מיד לאחר פטירתו לחיפוש ומינוי "רב כולל" לניו יורק, הרב יעקב יוסף.
בזמנו נוצרו מסילות הרכבת בעיר ניו יורק והגיע רב חדש לארצות הברית וטען שמותר לקנות כרטיסים מערב שבת ולעלות לרכבת בשבת וזאת לפי מה ששמע מרבי יצחק אלחנן ספקטור הרב מקובנא שברוסיה להתיר ופרסם כן בעיתונים, אך הרב אש דחה את הדברים משום מראית העין של חילול שבת בפני ההמון, ולאחר מכן חזר בו הרב מקובנא והורה להחמיר.
הוביל מחאה כנגד הנוהג שרווח אז לאפשר לרבנים רפורמים לנאום גם בקהילות האורתודוקסיות, מחאה זו החלה בעקבות נאומו של הרב הרפורמי קאופמן קוהלר בבית המדרש החרדי של יוצאי סובאלק ביום שבת 12 ביולי 1884.
הרב אש נפטר בניו יורק בכ"ה באייר ה'תרמ"ח, 6 במאי 1888. מיד לאחר פטירתו הוקמה "אגודת הקהלות באמריקא" והחל תהליך החיפוש אחר רב כולל לניו יורק.
הערות שוליים

↑  תאריך זה 6 במאי 1888, מופיע כן בספר דורות האחרונים (עמ' 44) וכן באוצר ישראל (עמ' 246),  אך תאריך זה אינו עולה יפה אם תאריך הקמת אגודת הקהלות באמריקא שהוקמה לאחר פטירתו
↑  מאוחר יותר ברחוב מאט מס. 83. הקהילה נפרדה כעבור שנים ספורות, והרב אש המשיך לכהן כרבו של הפלג שהמשיך ב"בית המדרש הגדול".
↑  ברחוב פורסיית' פינת גרנד, בשנים מאוחרות יותר עבר בית המדרש לרחוב קלינטון ואחר כך למשכנו ברחוב לודלוב 69.
↑  אוצר ישראל (אייזנשטיין) עמ' 246
↑  וישנם שאומרין בי"ב באייר התרמ"ז
נפתלי צבי קצנלנבוגן

| --- | --- |
 לידה:  15 באפריל 1750 
 פטירה:  7 בספטמבר 1804  (בגיל 54) ב' בתשרי תקס"ה
 מקום פעילות:  מרגנטהיים, מנהיים, גרמניה
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בנובמבר 1823 
 השתייכות:  יהדות גרמניה
 תחומי עיסוק:  ספרות הראשונים, תלמוד והלכה
 תפקידים נוספים:  רב מדינת קורפפאלץ
 רבותיו:  רבי יעקב כץ, ה"שב יעקב"
 תלמידיו:  רבי משה טוביה מזונטהיים
 חיבוריו:  "תולדות אדם" על חידושי הרמב"ן למסכת יבמות
 
רבי נפתלי צבי הירש קצנלנבוגן (נפטר בב' בתשרי תקס"ה, 7 בספטמבר 1804, מנהיים) היה מרבני יהדות גרמניה, רבן של מרגנטהיים (אנ') ומדינת קורפפאלץ, ורב במנהיים.
ביוגרפיה

נולד בשוואבך לרב משה קצנלנבוגן, רבה של העיירה ושל מדינת אנסבך. בילדותו למד אצל אביו, ובנערותו נסע לפרנקפורט לישיבתו של הרב יעקב כץ, בעל "שב יעקב". בגיל 16 התבלט בשל דרשה שנשא בישיבה, וזמן מה אחר כך נישא לפרומט בתו היחידה של ראש הישיבה.
בהיותו בפרנקפורט הביא לדפוס את מהדורתו ל"חידושי הרמב"ן" על מסכת יבמות, בשם "תולדות אדם" (המבורג פור דר הה ת"ק).
בשנת תק"א (1741) נבחר לכהן כרבה של מרגנטהיים, והחזיק בכהונתו זו במשך 22 שנים. לאחר פטירת אשתו, נישא למרלא בתו של רבי ליב מוכיח-ברלין. מנישואים אלו היה גיסם של רבי ישעיה פיק ברלין ואחיו רבי דוד ברלין אב"ד אה"ו, ושל רבי יוסף שטיינהארט.
בשנת תקכ"ג (1763) נבחר לכהן כרבה של מדינת קורפפאלץ, ועבר לגור בעיר ליימן. בשנת תקכ"ח (1768) עבר למנהיים וכיהן בה כרבו של בית הכנסת הגדול וראש ישיבה במשך 32 שנים. מתלמידיו, היה קרוב משפחתו, רבי משה טוביה מזונטהיים.
נפטר ביום השני של ראש השנה, ב' בתשרי תקס"ה, 7 בספטמבר 1804.
הותיר אחריו כתבי יד רבים מחידושי תורתו, הקובץ נמצא בספרייה הבודליינית באוניברסיטת אוקספורד.
משפחתו

אחיו היה רבי אליעזר קצנלנבוגן רבה של במברג, ובנו של אחיו נקרא גם הוא רבי נפתלי צבי קצנלנבוגן, מחבר הספר "שער נפתלי", רבה של פרנקפורט דאודר וחבר הסנהדרין של פריז (נפטר תקפ"ח).
לקריאה נוספת

הרב ד"ר לאופולד (יהודה ליב) לוונשטיין, Geschichte der Juden in Kurpfalz, פרנקפורט 1895, עמ' 240–242. (בגרמנית)
וילהלם טראוגוט קרוג

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1770 רדיס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  12 בינואר 1842 (בגיל 71) לייפציג, ממלכת סקסוניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן, אוניברסיטת האלה-ויטנברג, אוניברסיטת פרידריך שילר, אוניברסיטת לייפציג 
 מוסדות:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת ויטנברג  אוניברסיטת ברנדנבורג 
 מונחה לדוקטורט:  Moritz Wilhelm Drobisch, Gustav Hartenstein 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 
וילהלם טראוגוט קרוג (בגרמנית: Wilhelm Traugott Krug; ‏22 ביוני 1770, רדיס (אנ') ליד ויטנברג, פרוסיה – 12 בינואר 1842, לייפציג) היה פילוסוף גרמני נוצרי, מחבר פורה ותומך באמנציפציה ליהודים.
פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט שעל האודר (גר')‏ (1801–1804) ויורשו של עמנואל קאנט באוניברסיטת קניגסברג (אנ').
חיים יונה גורלנד

| --- | --- |

 לידה:  1843 קלצק, פלך מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1890 (בגיל 47 בערך) אודסה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  Yakov Gurlyand 
 
חיים יונה גוּרלַנד (גורלאנד; בראשי תיבות: חיו"ג; ברוסית: Хаим Иона (Иона Ильич) Гурлянд; ליל י"ד באדר ה'תר"ג, 15 במרץ 1843, קלֶצק, רוסיה הלבנה – 14 במרץ 1890, אודסה) היה סופר וביבליוגרף עברי, מחנך ורב ממשלתי יהודי-רוסי.
קורות חיים

חיים יונה גורלנד נולד בשנת 1843 במשפחה יהודית בעיר קלֶצק שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בגיל 10 החל ללמוד בישיבה בווילנה, שם הוסמך לרבנות בשנת 1860. הוא המשיך לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג, במסגרת הפקולטה לפילולוגיה, והקדיש את זמנו ללימוד שפות שמיות בהנחיית פרופ' דניאל חבולסון.
במהלך לימודיו באוניברסיטה כתב גורלנד דיסרטציה על השפעת הפילוסופיה הערבית על רמב"ם. על עבודה זו זכה במדליית זהב. בשנת 1864, עם השלמת התואר הראשון, הקדיש גורלנד את זמנו לחקר אוסף הכתבים הקראים של אברהם פירקוביץ' אשר נשמר בספרייה הלאומית הרוסית. תוצאות מחקרו סוכמו בספר ברוסית על מרדכי כומטינו (מחשובי ההוגים היהודים בביזנטיון במאה ה-15, בעל הביאור ליסוד מורא) ובני זמנו. על עבודתו זו קיבל גורלנד תואר מגיסטר (תואר שני). עם השלמת תוארו זה קיבל משרת אחראי על הקטלוג של הכתבים העבריים בספרייה הקיסרית.
בשנת 1869 עבר ליקטרינוסלב, שם קיבל משרת בוחן באחד המחוזות. בשנת 1873 מונה למפקח על כל המכללות למורים בז'יטומיר, משרה שבה החזיק משך שבע שנים. בשנת 1880, לאחר שחלה, הוא עבר לגרמניה, שם החלים במשך שלוש שנים. בשובו לרוסיה התיישב באודסה וייסד שם מכללה ללימודים קלאסיים ומדעיים בת שמונה כיתות לימוד. השיעורים במכללה כללו אף קורסים בהיסטוריה יהודית וספרות עברית. בשנת 1888 נבחר גורלנד למשרת רב מטעם של אודסה. הוא מת ב-14 במרץ 1890. אחיו, יעקב גורלנד, היה רב העיר פולטבה ומחבר הספר "כבוד הבית" על זרם רבני וילנה.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
ספריו

גנזי ישראל בס"ט פיטורבורג: או אספת מאמרים וספרים קטנים... על עניינים שונים יסודתם בקורות בני ישראל, בתורתם, דתם ובחכמתם העברית, מעשי ידי זקני החכמים הרבניים והקראיים, נעתקים מאוצר ... כ"י שרכשה הממשלה הרוסיה מבני מקרא לבית פרקאוויטש / הוציאם לאור ח"י גורלאנד, ליק – ס"ט פיטרסבורג: ח"י גורלאנד, תרכ"ו 1865-תרכ"ח 1867.
לקורות הגזרות על ישראל, קרקוב וכו': דפוסים שונים, תרמ"ז–תרנ"ג 1893 (7 כרכים). (מהדורה נוספת: ירושלים: הוצאת קדם, תשל"ב 1972.)
О вліяніи философіи мусульманской религіи, а именно мутакаллимовъ, мутазалитовъ и ашаріевъ на философію религіи великого еврейского раввина Моисея Маймонида / Разсужденіе Ионы Гурлянда, С.-Петербургъ: Императорская Академія наукъ, 1863. (ברוסית)
לקריאה נוספת

משה אונגרפלד, "הביבליוגרף חיים יונה גורלאנד (חיו"ג)", תגים: קובץ ביבליוגרפי תורני-מדעי ג–ד (תשל"ב), 87–90.
ישראל חיים זאגורודסקי, נחום סוקולוב (עורך), ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים אתנו כיום, ורשה: מאיר יחיאל האלטער, תרמ"ט 1889, עמ' 133–140.
בנימים צדקה הצפרי, "חיים יונה גורלנד (חיו"ג): חלוץ המחקר ברוסיה על השומרונים", א.ב.: חדשות השומרונים 247 (1979), 5–8.
William Zeitlin (Hrsg.), Kiryat sefer – Bibliotheca Hebraica post-Mendelssohniana: Bibliographisches Handbuch der Neuhebraeischen litteratur, seit Beginn der Mendelssohn’schen Epoche bis zum Jahre 1890, vol. 1, Leipzig: K.F. Koehler’s Antiquarium, 1891, pp. 131–132. (בגרמנית)
הערות שוליים

↑   М. Куматяно, ученый раввинъ, математикъ и экзегетъ изъ Константинополя: его жизнь, сочиненія и соотечественники какъ изъ раввинистовъ, такъ и караимовъ.
↑  תמר קפלן אפל, רב מטעם, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית).
↑  ארכיון אוסף חיים יונה גורלנד, בספרייה הלאומית
↑  ראו בשורת ספרים חדשים: לקורות הגזרות על ישראל, המליץ, 20 בדצמבר 1892.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306657605171  PLWABN: 9810621771305606  GND: 173493629  ISNI: 0000 0000 7997 2865  LCCN: nr95014307  NTA: 130970867  VIAF: 56499998   WorldCat (עם VIAF): 56499998
שמשון חיים נחמני

| --- | --- |

צילום שער הספר זרע שמשון, מנטובה, איטליה, ה'תקל"ח, 1778
 לידה:  1706 ה'תס"ו מודנה, איטליה
 פטירה:  18 באוגוסט 1779  (בגיל 73 בערך) ו' באלול ה'תקל"ט רג'ו אמיליה, איטליה
 כינוי:  הזרע שמשון
 מקום קבורה:  לא ידוע
 מקום פעילות:  מודנה, סיינה ורג'ו אמיליה - איטליה
 תקופת הפעילות:  ? – 18 באוגוסט 1779 
 השתייכות:  יהדות איטליה
 תחומי עיסוק:  קבלה
 תפקידים נוספים:  הוראה
 רבותיו:  רבי אפרים כהן מאוסטראה, רבי בנימין הכהן ויטאלי, רבי דוד פינצי, ורבי אביעד שר שלום באזילה
 תלמידיו:  רבי דוד זכות
 בני דורו:  רמח"ל, ישראל בנימין באסאן
 חיבוריו:  זרע שמשון, תולדות שמשון
רבי שמשון חיים נחמני (ה'תס"ו, 1706 - ו' באלול ה'תקל"ט, 18 באוגוסט 1779) היה רב, מקובל, סופר תורני, ומשורר יהודי איטלקי. שימש כרב במספר קהילות בצפון איטליה ונחשב לאחד מגדולי רבני המדינה. כיום מוכר בעיקר בזכות ספרו "זרע שמשון".
ביוגרפיה

נולד במודינה לנחמן מיכאל נחמני. אמו היא בתו של רבי יהודה מצליח פאדובה, רב הקהילה במודינה. למד מפי רבי אפרים כהן ליפשיץ מאוסטראה, המו"ץ במודינה. בהמשך למד במנטובה מרבי דוד פינצי, חמיו של הרמח"ל, ומרבי אביעד שר שלום באזילה, בעל ה"אמונת חכמים". קבלה למד מפי רבי בנימין הכהן ויטאלי ("הרב"ך") ברג'ו אמיליה.
לאחר לימודיו במנטובה, עבר לפיזה, החל ללמד שם תלמידים, ולהפיץ תורה ברבים. בהמשך עבר לסיינה, ובהמשך חזר לעיר הולדתו מודינה, שימש בה כרב קהילה, ועמד בראש בית כנסת.
בשנת ה'תצ"ד (1733), נישא לדבורה בת הרב אברהם פונטאנילה. ילדיהם נפטרו בקטנותם.
בשנת ה'תצ"ט (1739), לאחר פטירת הרב ישעיהו מרדכי באסאן, רב העיר רג'ו אמיליה, החל לכהן במקומו.[דרושה הבהרה] ברג'ו אמיליה שקד על חיבור ספריו שעסקו גם בקבלה.
הרב נחמני כיהן כאמור כרב בכמה ערים באיטליה, ובהן גם סיינה. הוא נחשב לבקי בכל חלקי התורה, נגלה ונסתר. גישתו הכללית בהלכה הייתה מחמירה, ולדעתו נטייה להקל היא מ"כח הטומאה".
לימד תלמידים רבים, ביניהם אחיינו, רבי דוד זכות, מגדולי רבני איטליה. במשך חייו פעל רבות להפצת יהדות ולהעמדת תלמידים. בעיקר דאג לתלמידיו שפנו לעסוק במלאכה, שימשיכו בקיום היהדות כראוי.
בלט כדרשן. עסק גם בשירה, וחלק משיריו נדפסו על ידי תלמידיו. בין השאר ידוע על שיר שחיבר לכבוד חתונת הרמח"ל.
אחיו רבי שמואל, היה תלמידו הקרוב של רבי חיים בן עטר, עלה עמו ארצה ונפטר בעכו ממחלה. אח נוסף היה רבי ידידיה.
ביוגרפיה > פטירתו וקברו

בתשעה באב ה'תקל"ט (יולי 1779) הרב נחמני נפל ונפצע, וכחודש לאחר מכן הוא נפטר ברג'ו אמיליה. בצוואתו ציווה לחלק את ממונו לעניים, ושלא יספרו כלל בשבחו, מלבד זאת - שרצה לזכות את הרבים, להעמיד תלמידים, ולחדש חידושי תורה אמיתיים. רבני איטליה במדינה כולה עסקו בהספדיו, ביניהם חברו הרב ישראל בנימין באסאן שהספידו כמה פעמים. הוא נקבר ברג'ו אמיליה. שנים לאחר פטירתו הוחרב בית הקברות (ייתכן שחלק מהקברים הועברו למקום לא ידוע)[דרוש מקור].
ביוגרפיה > הנצחתו

בי"ח כסלו ה'תשפ"ג נקרא בירושלים רחוב "זרע שמשון".
ספריו

הרב נחמני חיבר ספרים רבים, אך ציווה לגנוז אותם עמו, בעיקר אלו שעסקו בקבלה. החיד"א מזכירו בספרו שם הגדולים וכותב: "שמעתי שהוא היה בקי בקבלה מעשית וציווה לגנוז כל ספריו בקברו".
בנו היחיד נפטר בחייו, וכדי להותיר שם אחריו, הדפיס בחייו שנים מספריו. הוא הבטיח שמי שילמד בספריו, יזכה לברכות וישועות מופלגות:
"ועיניכם תראינה בנים בני בנים כשתילי זיתים סביב לשולחנכם חכמים ונבונים, בתים מלאים כל טוב גם עושר גם כבוד לא יסופו מזרעכם"
עקב כך ספריו נדפסים במהדורות חוזרות בשנים האחרונות, כסגולה להיוושע בעניינים שונים. הספר "תולדות שמשון" אף נדפס במהדורה מנוקדת.
תולדות שמשון - על מסכת אבות (ליבורנו ה'תקכ"ו)
זרע שמשון על חמישה חומשי תורה וחמש המגילות (מנטובה ה'תקל"ח, ודפוס צילום ברוקלין ה'תשל"ה)
קרבן קטורת - ספר שיריו. לא נדפס בחייו פרט לקינה ארוכה לתשעה באב
לקריאה נוספת

שם הגדולים, מערכת ספרים, "זרע שמשון".