קרל היידן
ביוגרפיה > בית הנבחרים

הריצה הראשונה של היידן לקונגרס התרחשה במהלך בחירות מיוחדות ב-1911, שנקראו בציפייה לכניסתה לאיחוד של מדינת אריזונה. עם השפעתה של המפלגה הדמוקרטית בפוליטיקה הטריטוריאלית, זכייה בפריימריז של המפלגה הייתה בגדר ניצחון בבחירות הכלליות. היידן נחשב לאנדרדוג של שני מתמודדים דמוקרטיים אחרים וקיבל תמיכה מעיתון אחד באריזונה בלבד. בשל תפקידיו כשריף יחד עם שירות המשמר הלאומי הטריטוריאלי שלו באריזונה, היידן נודע למנהיגים פוליטיים ברחבי הטריטוריה. היכרויות אלו, בשילוב עם השפעת המוניטין הטוב של אביו, אפשרו להיידן ניצחון מפתיע בפריימריז הדמוקרטי, שאחריו נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הבחירות ב-1911 יצרו מספר תקדימים שיאפיין את הקמפיינים הפוליטיים המאוחרים של היידן. הראשון היה המסורת שלו שלעולם לא הזכיר את שמו של יריבו בפומבי. הוא גם החל נוהג של שיירות ברחבי המדינה עם חברי מפלגתו האחרים, דפוס שנמשך עד שהקיצוב בזמן המלחמה של שנות ה-40 סיים את המנהג. הוא גם שמר על מועמדים עם פוטנציאל להתמודד מולו, ומדי פעם שלח מכתבים המעודדים את המועמדים השמועות לרוץ. עם שירות ביתי טוב של בוחריו, היידן כמעט ולא התמודד עם אתגר חזק עבור תפקידו.
היידן נתן את מפתחות בית הכלא לסגן ג'ף אדמס ויחד עם אשתו החל את המסע לוושינגטון הבירה באותו היום שהנשיא ויליאם ה. טאפט חתם על החקיקה המעניקה מעמד של מדינה לאריזונה. כשהוא נושא אישורים מהמושל הטריטוריאלי ריצ'רד אלייז'ה סלואן, הושבע היידן לקונגרס ה-62 של ארצות הברית ב-19 בפברואר 1912. מטרתו בזמן הקונגרס הייתה לעזור למדינתו הצעירה לפתח את משאבי הטבע והתשתית שלה תוך הגדלת אוכלוסיית המדינה. בשל השליטה של הממשל הפדרלי על רוב אדמות המדינה, היידן רצה לערב גם את הממשל הפדרלי בתהליך זה. הצעת החוק הראשונה של היידן, המאשרת זכות קדימה של מסילת ברזל לפורט הואצ'וקה, הוגשה ב-1 במרץ 1912.
עם תחילת כהונתו המלאה הראשונה ב-1913, היידן תמך במדיניותו של וודרו וילסון על ידי הצבעה עבור חוק ההגבלים העסקיים של קלייטון, חוק הפדרל ריזרב, חוק התעריפים של אנדרווד והקמת ועדת הסחר הפדרלית. הוא נתן חסות לחוק הפארק הלאומי גרנד קניון, ולכבוד אמו הוא הציג החלטה משותפת הקוראת לזכות בחירה לנשים. בשנת 1914, הבטיח היידן הארכה של זמני ההחזר עבור הלוואות שניתנו במסגרת חוק ההחזר הלאומי של 1902 מעשר שנים לעשרים שנה. ההרחבה כללה גמישות רבה יותר בסכומי התשלום בתקופת הפירעון המוקדם. שינוי נוסף באופן שבו מומנו פרויקטי הטיוב התרחש בשנת 1922 עם העברת החקיקה של היידן המתירה לזכות הכנסות ממכירת חשמל הידרואלקטרי לפירעון חובות הפרויקט. בהעדפה של שליטה מקומית בפרויקטי הטיוב, כתב היידן ב-1917 חקיקה המעבירה את ההתחייבויות והפעולות הכספיות של פרויקט סולט ריבר מלשכת הטיוב לישות ממשלתית מקומית. הלשכה המעבירה את השליטה לסוכנויות הממשל המקומיות תהפוך למודל לפרויקטים עתידיים של שיקום במערב. מאמצים מוקדמים אחרים של היידן כללו חסות להקמת הפארק הלאומי גרנד קניון ואת החקיקה משנת 1919 שהובילה לתיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית.
החל מהקצאה במהלך הקדנציה הראשונה שלו עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית כדי לבצע מחקר המאפשר גישה להיתכנות של בניית סכר בקרת שיטפונות, היידן ביקש להביא פרויקט שיקום לנהר חילה. בעקבות דוח היתכנות חיובי על הפרויקט, היידן הציג חקיקה המאשרת את פרויקט סן קרלוס ב-1914. מתנגדי ביל טענו שאריזונה כבר קיבלה נתח גדול מדי מכספי הטיוב הפדרליים והחקיקה הובסה.
תוך שימוש בעובדה שהאינדיאנים משבט פימה יהיו אחד המרוויחים העיקריים מהפרויקט, היידן החליף טקטיקה ובשנת 1916, החל להכניס סדרה של הקצאות לחוק ההקצאות האידיאני השנתי ששילם עבור בניית סכר הסחה במורד הזרם מאגר מתוכנן. עד 1922, סכר ההטיה הושלם ונקרא על שמו של היידן והסנאטור של אריזונה הנרי אשורסט. המעבר הסופי של פרויקט סן קרלוס הגיע בשנת 1924 כאשר הסנאטור ראלף ה. קמרון, הרפובליקני היחיד של אריזונה בקונגרס ה-68 שבשליטת הרפובליקנים, הציג מחדש את הצעת החוק של סן קרלוס. קלווין קולידג' חתם על הצעת החוק לאחר שהשם "סכר קולידג'" נבחר לסכר הראשי.
היידן הצביע בעד כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הוסיף בהצלחה תיקון להצעת חוק כוח אדם צבאית שאסרה על מגויסים להימנע משירות צבאי על ידי קניית דרכם החוצה וחייבה את כל המגויסים להישאר בצבא עד סוף המלחמה. הוא גם העדיף יחס אנושי לסרבני מצפון. בקיץ 1917 הציע היידן לנשיא וילסון להכריז על איגוד העובדים התעשייתי של איגוד העובדים העולמי כארגון מחוץ לחוק כדי שאנשי המשמר יוכלו לטפל בהם. כקצין במשמר הלאומי של אריזונה לפני המלחמה, מייג'ור היידן התנדב להצטרף ליחידה שלו ושירת כמפקד הגדוד ה-9, חטיבת המחסנים 166 במחנה לואיס, וושינגטון וסייע בהכנת הדיוויזיה שלו לתפקיד פעיל. המלחמה הסתיימה לפני שהיחידה שלו הועברה לאירופה.
בעודו בבית הנבחרים, היידן היה מעורב בסכסוך בן עשרות שנים על זכויות המים של נהר הקולורדו. האינטרסים של קליפורניה באותה תקופה רצו להקים סכר אגירת מים יחד עם התעלה הכול-אמריקנית כדי לאפשר השקיה של עמק אימפריאל מבלי לנתב את המים דרך מקסיקו. חלוקת מי הנהר הייתה סוגיה שנויה במחלוקת ואריזונה סירבה לאשר את קולורדו ריבר קומפקט שנועד לקבוע הקצאת מים לכל אחת מהמדינות בקו פרשת המים של קולורדו.
כתוצאה מחוסר הסכמה זה כאשר חבר בית הנבחרים פיל סווינג והסנאטור היירם ג'ונסון, שניהם מקליפורניה, הציגו חקיקה המאשרת את פרויקט בולדר קניון, היידן הפך למנהיג האופוזיציה. לשם כך, היידן עסק במגוון הליכים פרלמנטריים שמנעו מהצעת החוק של סווינג-ג'ונסטון להגיע למליאת בית הנבחרים להצבעה עד לאחר שעזב את בית הנבחרים לסנאט.