stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרטיזן בלגרד (כדורסל)
הערות שוליים

| זוכות היורוליג |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1958: א.ס.ק. ריגה • 1959: א.ס.ק. ריגה • 1960: א.ס.ק. ריגה • 1961: צסק"א מוסקבה • 1962: דינמו טביליסי • 1963: צסק"א מוסקבה • 1964: ריאל מדריד • 1965: ריאל מדריד • 1966: אולימפיה מילאנו • 1967: ריאל מדריד • 1968: ריאל מדריד • 1969: צסק"א מוסקבה • 1970: פלקנסטרו וארזה 1971: צסק"א מוסקבה • 1972: פלקנסטרו וארזה • 1973: פלקנסטרו וארזה • 1974: ריאל מדריד • 1975: פלקנסטרו וארזה • 1976: פלקנסטרו וארזה • 1977: מכבי תל אביב 1978: ריאל מדריד • 1979: בוסנה סרייבו • 1980: ריאל מדריד • 1981: מכבי תל אביב • 1982: פלקנסטרו קאנטו • 1983: פלקנסטרו קאנטו • 1984: פלקנסטרו וירטוס רומא • 1985: ציבונה זאגרב • 1986: ציבונה זאגרב • 1987: אולימפיה מילאנו • 1988: אולימפיה מילאנו • 1989: ק.ק. ספליט • 1990: ק.ק. ספליט • 1991: ק.ק. ספליט |  |
| אליפות אירופה לקבוצות | 1992: פרטיזן בלגרד • 1993: לימוז' • 1994: חובנטוד בדאלונה • 1995: ריאל מדריד • 1996: פנאתינאיקוס |  |
| הליגה האירופית | 1997: אולימפיאקוס • 1998: וירטוס בולוניה • 1999: ז'לגיריס קובנה • 2000: פנאתינאיקוס |  |
| סופרוליג | 2001: מכבי תל אביב |  |
| יורוליג | 2001: וירטוס בולוניה • 2002: פנאתינאיקוס • 2003: ברצלונה • 2004: מכבי תל אביב • 2005: מכבי תל אביב • 2006: צסק"א מוסקבה • 2007: פנאתינאיקוס • 2008: צסק"א מוסקבה • 2009: פנאתינאיקוס • 2010: ברצלונה • 2011: פאנתינייקוס • 2012: אולימפיאקוס • 2013: אולימפיאקוס • 2014: מכבי תל אביב • 2015: ריאל מדריד • 2016: צסק"א מוסקבה • 2017: פנרבחצ'ה • 2018: ריאל מדריד • 2019: צסק"א מוסקבה • 2020: התחרות בוטלה • 2021: אנאדולו אפס • 2022: אנאדולו אפס • 2023: ריאל מדריד • 2024: פנאתינאיקוס |  |
הערה: עד שנת 2001, גביע אירופה לאלופות בכדורסל נוהל על ידי מפעל הסופרוליג, תחת ארגון פיב"א אירופה. בשנה זו חדל מלהתקיים, וטורניר היורוליג החליפו בפועל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018028698  VIAF: 6826147967369284200008   WorldCat (עם VIAF): 6826147967369284200008
ברוך ושרוך

| --- | --- |
צילום מסך מתוך התוכנית. משמאל לימין: ברוך ושרוך.
צילום מסך מתוך התוכנית. משמאל לימין: ברוך ושרוך.
 סוגה:  אנימציה, ילדים, קומדיה, שעשועון
 כותבים:  מיכאל הנגבי
 בימוי:  עינב גיסינגר   יריב בראל   יואב שממה
 שחקנים:  מיכאל הנגבי   עמוס שוב (עונה 1)   איתי שגב (עונות 2–4)   טל מוסרי   קובי מחט   עודד מנשה   ליאת אחירון   עדי עזרוני
 פסקול:  רן שריג   דני רייכנטל   ליאת אחירון   מיכאל הנגבי   עמוס שוב
 ארץ מקור:  דנמרק דנמרק
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  4
 הפקה
 מפיק:  מיכל פורת ברקן   גליה זהר (מפיקה ראשית)
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה
 עורכים:  ליאור חדש
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  2001–2004
ברוך ושרוך היא סדרת אנימציה ושעשועון טלוויזיה קומי ישראלי ששודרה בערוץ הילדים, שמבוססת על סדרת האנימציה הדנית KatjaKaj og BenteBent. זוהי תוכנית אנימציה ששודרה משנת 2001 עד שנת 2004 והיא הונחתה על ידי שתי דמויות מונפשות בשם ברוך הנמוך (בדיבובו של מיכאל הנגבי) ושרוך הגבוה (בדיבובו של עמוס שוב ומאוחר יותר בדיבובו של איתי שגב).
בהמשך התכנית הפכה לתוכנית מערכונים בשם "המופע של ברוך ושרוך", אך היא לא צלחה אחרי עונה אחת.
רקע

התוכנית הונחתה על ידי הדמויות המונפשות ברוך ושרוך שהם אחים, שרוך הוא גבוה וברוך הוא נמוך. התכנית שודרה בשידור חי, וילדים שיחקו במשחק דרך הטלפון כשהם משחקים דרך דמויות אנימציה שונות כגון: פרה, גזר, נעל וכו'. רוב מנחי הערוץ באותה התקופה השתתפו בתפקיד אורח, בתור עצמם בתוכנית ביניהם: ליאת אחירון בתור מוכרת בקיוסק, טל מוסרי בחדר אמבטיה מונפש, קובי מחט בחוף הים, עדי עזרוני בתור דייגת ועודד מנשה שמופיע בטלוויזיה מונפשת. בעונות האחרונות נוספו דמויותיהם של תום אבני ומיקי גבע. דמויות נוספות שהופיעו בסדרה היו יושי הפיראט, חבר טוב של ברוך ושרוך ושולה המפלצת. כמו כן נוספה בעונות האחרונות דמותה של זהבית, חברה טובה מונפשת של ברוך ושרוך אשר דובבה במקור על ידי סופי צדקה.
דמויות

ברוך (מיכאל הנגבי) – האח הנמוך. אוהד הפועל תל אביב (הקבוצה שאותה אוהד הנגבי בחיים האמתיים).
שרוך (עמוס שוב (עונה 1) ואיתי שגב (שאר העונות)) – האח הגבוה. נוהג להגיד "תחתוך" לאחיו בכל פעם שהוא אומר דבר אווילי. אוהד הפועל פתח תקווה (הקבוצה שאותה אוהד שגב בחיים האמתיים).
יושי הפיראט (טל מוסרי) – חבר טוב של ברוך ושרוך. יוצא ממקום כלשהו. מופיע בפרקים שטל מופיע בהם (מכיוון שהוא מדבב את עצמו ואת יושי).
שולה המפלצת – מפלצת אשר נוהגת להופיע בהפתעה. נוהגת לדבר בג'יבריש שרק ברוך מבין אותה.
סבתא (ענת ניב) – סבתא של ברוך ושרוך, נוהגת לבשל. לא מזהה את נכדיה.
זהבית – חברה טובה של ברוך ושרוך, נוספה בעונה האחרונה (סופי צדקה).
דמויות > מנחי הערוץ

מנחי ערוץ הילדים בזמנו הופיעו בתוכנית בגרסה מונפשת של עצמם:
טל מוסרי
קובי מחט
עודד מנשה
ליאת אחירון
עדי עזרוני
תום אבני
מיקי גבע
שיר הפתיחה

שיר הפתיחה בוצע על ידי ליאת אחירון, מיכאל הנגבי ועמוס שוב והולחן על ידי דני רייכנטל.
הצלחת הסדרה

התוכנית זכתה להצלחה רבה בשנתיים הראשונות. אולם בשנה האחרונה התוכנית פחות הצליחה וב-2004 ירדה התוכנית מהמסך.
הבורגנים

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה דרמטית
 יוצרים:  איתן צור, אסף צפור
 כותבים:  אסף צפור
 בימוי:  איתן צור
 שחקנים:  שי אביבי, רונה ליפז-מיכאל, דב נבון, רמי הויברגר, שרית וינו-אלעד, קרן מור, מנשה נוי, חני פירסטנברג, גור יערי
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  39
 הפקה
 חברת הפקה:  מטר הפקות
 אורך פרק:  30
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת (ערוץ 2)   + Yes   yes ישראלי   הוט 3   ערוץ 10   ערוץ 23 של הטלוויזיה החינוכית הישראלית
 תקופת שידור מקורית:  10 בספטמבר 2000 – 23 בינואר 2004
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הבורגנים היא סדרת טלוויזיה ישראלית. הסדרה שודרה בערוץ 2 במשך שלוש עונות בין השנים 2000–2004, במסגרת "שידורי קשת" ובמסגרת ערוץ yes+. הסדרה שודרה גם בשידורים חוזרים בערוץ הוט 3, בערוץ 10, בערוץ 2, ובערוץ 23 של הטלוויזיה החינוכית.
הפקה ושידור

בסדרה שיחקו כל שחקני "החמישייה הקאמרית" (אם כי מנשה נוי פרש לאחר העונה הראשונה וחזר רק לתפקיד אורח בעונה השלישית) ועל ידי הבמאי איתן צור והתסריטאי אסף צפור.
הסדרה עלתה לשידור בימי ראשון החל מספטמבר 2000, העונה הראשונה כללה 16 פרקים, וזכתה למדרוג (רייטינג) גבוה. בדצמבר 2000, הכריזה "קשת" על עונה שנייה של "הבורגנים". העונה השנייה שודרה מסוף 2001 ועד מרץ 2002. העונה השנייה זכתה לרייטינג של כ-13% בממוצע בכלל משקי הבית.
בספטמבר 2002, הודיעו שידור קשת ו"yes" על הפקה משותפת של עונה שלישית בהשקעה של 1.2 מיליון דולר. העונה השלישית עלתה לשידור ב-14 בדצמבר 2003 בערוץ "יס פלוס". עשרת פרקי הסדרה שודרו בימי ראשון ב-21:30. לאחר השידורים בערוץ "יס פלוס", שודרו הפרקים גם בערוץ 2. בעונה זו נאלצו הגיבורים להתמודד עם המשבר הכלכלי, ובקריסתה של מדיניות הרווחה בישראל. יוני (רמי הויברגר) פוטר ממקום עבודתו, ונינה (קרן מור) סגרה את סוכנות הנסיעות שלה, צעד שהביא גם לאובדן מקום העבודה של דליה (שרית וינו-אלעד). ישראל (דב נבון) הפסיד את כל חסכונותיו בעסקת נדל"ן.
לאחר תום צילומי הסדרה התפרסם כי בכוונת קשת ליצור סרט קולנוע שעלילתו תמשיך את עלילת הסדרה, אולם הרעיון נגנז בטרם החלו הצילומים.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר חייהם של קבוצת חברים, הנמצאים במעמד כלכלי-חברתי בורגני, בדרך ובמהלך יומם, סיפוריהם ומצביהם השונים, בניסיון להגיע לאושר, לחיי משפחה, לאהבה ולחיים מקצועיים נוחים. במהלך הסדרה נוצרים סיפורי אהבה, חברויות, קשיים, ריבים ושלל מצבים בין הדמויות השונות.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | מקצוע | קרובי משפחה | מערכות יחסים רומנטיות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
שחקנים ראשיים
| שי אביבי | בני | מנהל ספריית וידאו שנסגרת על ידי רשויות המס | בעלה של נילי / אח של מלכה וקובי / אב ליסעור | נילי / נינה / סיוון |
| אילנה ברקוביץ' | גלי | דיילת, סטודנטית | אמא של רישי / אשתו של עדן | ישראל / עדן |
| רמי הויברגר | יוני | הפקת כנסים מקצועיים שמפוטר מעבודתו אחרי 10 שנים | בעלה של דליה / אב לשקד וסער | דליה / מלכה |
| שרית וינו-אלעד | דליה | סוכנת נסיעות במשרד של נינה | אשתו של יוני / אמא לשקד וסער | יוני |
| גור יערי | קובי | תלמיד ישיבה חוזר בתשובה, שיוצא בשאלה | אח של בני ומלכה | לילך |
| קרן מור | נינה | בעלים של משרד נסיעות |  | זוהר / שימי / בני |
| תמר מיכאל | נילי | יועצת | אשתו של בני / אמא ליסעור | בני / אהרל'ה / ישראל |
| דב נבון | ישראל | עורך דין | אחיו התאום של ישי | גלי / לילך / נילי |
| דב נבון | ישי | מנהל מכולת | אחיו התאום של ישראל / בעלה של טליה | טליה |
| חני פירסטנברג | לילך | תלמידת תיכון, ובהמשך חיילת בלהקה צבאית |  | ישראל / קובי / יהודה |
שחקנים אורחים
| אלון אולארצ'יק | אהרל'ה |  |  | נילי |
| אפרת בן צור | מלכה | סוכנת נדל"ן | אחותם של בני וקובי / אשתו של אשר | אשר / יוני |
| גידי גוב | שימי | רופא ילדים |  | נינה |
| איתי טיראן | יהודה | חייל בלהקה צבאית |  | לילך |
| הוגו ירדן |  | בעלים של חנות מכולת | אביהם של ישראל וישי |  |
| אסי לוי | אורנה | סוכנת נסיעות |  |  |
| מנשה נוי | אשר | מנהל בחברה לייצור רהיטים, יורד מהארץ והופך לאיש עסקים מצליח בגרמניה | בעלה של מלכה | מלכה |
| איה שטיינוביץ | טליה | העוזרת של יוני | אשתו של ישי | ישי |
| שלום שמואלוב | זוהר | מורה של לילך בבית-הספר |  | נינה |
שחקנים ודמויות > דמויות מרכזיות

בני (שי אביבי) נשוי לנילי, והוא אח של מלכה וקובי ואב ליסעור. בני מנהל ספריית וידאו, ובמהלך הסדרה מנסה כוחו במספר רב של רעיונות עסקיים, שכולם נכשלים בזה אחר זה. לבני ולנילי זוגיות כושלת, אותה הם מנסים לשפר במגוון דרכים ללא הצלחה, ובסופו של דבר הם מתגרשים. לאחר הגירושים בני מנהל רומנים רבים, בעיקר עם דוגמניות, ובין השאר עם נינה, שנכנסת להיריון ממנו. בני עובר מהפך מנטלי, ומחליט להתחיל מחדש את חייו בהודו.
יוני (רמי הויברגר) הוא מארגן כנסים תככן, אדיש, קשוח ומתנשא, המנהל חיי נישואין מסובכים עם דליה. אב לשקד ולסער. יוני מנהל רומן מאחורי גבה של דליה עם המטפלת של שקד, אך הוא נתפס. דליה זורקת אותו מהבית, אך הם לבסוף מתפייסים. כאשר יוני מפוטר מעבודתו הוא נכנס למצב נפשי קשה, ומתחיל טיפול.
דליה (שרית וינו-אלעד), אשתו של יוני, היא סוכנת נסיעות צנועה ורגישה. היא מגלה שיוני מנהל רומן מאחורי גבה עם המטפלת של שקד, וזורקת אותו מהבית אך הם לבסוף מתפייסים. זמן קצר לאחר שנודע לה כי היא בהיריון, דליה מפילה בעקבות נפילה במדרגות. לאחר שנינה מחליטה לסגור את המשרד ולפטר אותה, דליה מוצאת עבודה חדשה.
נינה (קרן מור) היא מנהלת משרד נסיעות רווקה, שנונה ועצובה. מתקשה להיות לבד, ואינה מצליחה למצוא אהבה ואושר. במהלך הסדרה היא מנהלת רומנים עם שימי, זוהר, בני ועם עוד מספר דמויות. בשלב מסוים היא אף ממציאה מאהב בדיוני ומתארת את יחסיה איתו בפני חבריה. היא מנהלת רומן קצר עם בני, נכנסת להיריון ממנו, וכתוצאה מכך היא מחליטה לסגור את משרד הנסיעות שבבעלותה ולפטר את דליה. היא מתחילה טיפול פסיכולוגי שנמשך שלושה חודשים, עד אשר הפסיכולוגית שלה נואשת ממנה.
נילי (תמר מיכאל) היא אשתו של בני. מנחה סדנאות לשיפור הזוגיות. אישה דעתנית וקשוחה, המנהלת רומן עם אהרל'ה, בידיעתו של בני. לבני ולנילי זוגיות כושלת, אותה הם מנסים לשפר במגוון דרכים ללא הצלחה, ובסופו של דבר הם מתגרשים. לאחר הגירושים נילי מנהלת רומן עם ישראל, חברו הטוב של בני, עד שהיא מגלה כי ישראל מנהל רומן מאחורי גבה.
ישראל (דב נבון) הוא עורך-דין שקרן ותככן, הנכנס בקביעות לצרות אישיות וכלכליות. יש לו אח תאום זהה בשם ישי, שחי בארצות הברית. ישראל מנהל מערכות יחסים ורומנים רבים, ולא מצליח למסד עצמו במערכת יחסים ובמשפחה משלו. בתחילה הוא יוצא עם גלי, ובוגד בה עם שכנתו לילך ואף עם אמהּ של לילך, עד אשר הוא נתפס. גלי, מצידה, בוגדת בו עם מרצה מהאוניברסיטה. בהמשך, הוא מנהל רומן בו-זמנית עם לילך ועם נילי. לאחר שלא הצליח בחייו המקצועיים, עובר משבר ומצטרף למפלגת הליכוד.
שחקנים ודמויות > דמויות נוספות

גלי (אילנה ברקוביץ') היא דיילת וסטודנטית, המנהלת מערכת יחסים מסובכת עם ישראל - למרות כעסה הרב כלפיו, ולמרות שהכה אותה ושבגד בה, היא תמיד חוזרת אליו וסולחת לו. בסופו של דבר היא בוגדת בו עם מרצה מהאוניברסיטה, והם נפרדים ולא מתראים במשך כשנתיים. כאשר הם נפגשים במקרה ברחוב, ישראל מגלה כי גלי עברה לגור בלונדון, היא נשואה לגבר בשם עדן, ולזוג יש תינוק בשם רישי.
קובי (גור יערי), אחיהם הצעיר של בני ושל מלכה, הוא בחור ישיבה חוזר בתשובה. כאשר קובי מתאהב בלילך הוא חוזר בשאלה עבורה, אך היא בוגדת בו והשניים נפרדים. קובי "מחפש את עצמו" ומתחיל להתנדב. הוא מקבל הצעת עבודה אטרקטיבית בחברת מחשבים אמריקאית.
ישי (דב נבון) הוא אחיו התאום הזהה של ישראל, לשניים יחסים לא נעימים. ישי הוא איש עסקים רוחני שירד מהארץ וחי מספר שנים בארצות הברית. בעקבות מצבו הבריאותי הרעוע של אביהם, ישי חוזר לארץ לנהל את חנות המכולת של האב. ישי פוגש בטליה, והם מתחתנים ונולדה להם בת.
טליה (איה קורן) אשתו של ישי.
לילך (חני פירסטנברג) היא תלמידת תיכון, ובהמשך חיילת בלהקה צבאית. היא מנהלת רומן עם השכן שלה, ישראל, שבמקביל מנהל רומן עם אמה. היא מתאהבת בקובי, אך בוגדת בו עם יהודה, חייל המשרת איתה בלהקה הצבאית, שמנסה לעזור לה לפתח קריירת שירה ומשחק. לאחר שיהודה בוגד בה, היא עוזבת אותו וחוזרת אל ישראל, שמעודד אותה לטוס לניו יורק ללמוד משחק.
מלכה (אפרת בן צור) היא אחותם של בני ושל קובי. היא נשואה לאשר, שמתאהב בנינה, מחליט לעזוב את מלכה וטס לטייל ברחבי העולם.
אשר (מנשה נוי) נשוי למלכה ומתאהב בנינה, מחליט לעזוב את מלכה וטס לטייל ברחבי העולם. אחרי 3 שנים בחו"ל הוא חוזר לארץ, מספר לנינה שכעת הוא איש עסקים מצליח בגרמניה, ומציע לה להצטרף אליו, אך היא מסרבת לו, מאחר שהיא בהיריון מבני.
פסקול

שיר הנושא של העונה הראשונה היה "Ne Me Quitte Pas" (בתרגום חופשי מצרפתית: "אל תעזבי אותי"), במקור של ז'אק ברל, בביצוע הזמר פאודל.
שיר הנושא של העונה השנייה היה "דרכנו" של יענקל'ה רוטבליט ויזהר אשדות, בביצוען של כוכבות הסדרה, שרית וינו-אלעד וחני פירסטנברג. אלבום הפסקול יצא לאור בפברואר 2002, והגיע למעמד אלבום זהב תוך חודשיים.
שיר הנושא של העונה השלישית היה "אלוהים נתן לך במתנה" של דוד חלפון ואיתן מסורי בביצוע חני פירסטנברג ואיתי טיראן.
עם זאת, בחלק מגרסאות השידור או ההפצה, שיר הנושא אינו משתנה בין עונה ועונה - בכל הפרקים מתנגן שיר הנושא של העונה הראשונה.
מטבעות לשון

בסדרה נטבע הביטוי "כן, אָה?", שבו השתמשו רבות דמויות הסדרה להדגשת ריקנותם ובינוניותם. דב נבון, שהדמות בגילומו עשתה שימוש רב בביטוי, הביע את דעתו עליו: "יש בשתי המילים האלה הרבה, בעיקר הרבה חרא. יש בזה את המובן מאליו, את השנאה, תלוי באיזה קונטקסט זה בא. 'כן, אה?' על המקום הזה, על הזבאלה הזאת. תלוי מי יושב מולי. זה נורא ישראלי. יש בזה בעיקר הסכמה בלי להבין על מה אתה מסכים". עוזי וייל הגדיר אנשים שמשתמשים בביטוי כ"אנשים שעולמם כל כך ריק שהם כל הזמן מחפשים דברים שייכנסו להם בין המלים, כי הם לא אומרים שום דבר. הם מחפשים את המשהו שימלא את הריק". עמיחי שלו תיאר את הביטוי כך: ""כן, אה?" היה אחד ממטבעות הלשון הקצרים, המדויקים והכה מאפיינים של סדרת הדרמה הקומית "הבורגנים". איכשהו, אותו מטבע לשון שהוא סוג של תשובה הטומנת בחובה הזדהות, ובעצם טומנת בחובה סוג של אטימות, ואיזושהי אפיסות של שפה, שיקפה בצורה הכי קולעת, עגומה ומעוררת חמלה את המצב הבורגני. היא תמיד נשמעה עייפה, דואבת, אבל עם זאת הכי אותנטית ומשקפת את מצבנו הקיומי.". פרשנות אחרת ראתה בביטוי "גלגול מודרני של "נעשה ונשמע" של בני ישראל. קודם נציית, אחר כך נבדוק. לכאורה, הבורגנים הם חברים, אומרים קודם כן לאישור וחיזוק דבריו של חבר, ואחר כך תוהים 'הא'. אבל יש לזה פירוש נוסף, של משיכת החבר למלכודת, שידבר עוד ויגלה ויחשוף, ואז נועצים בו חרב מילולית משוחה ברעל".
אמונה אלון, שכתבה על האגואיזם, המרירות והריקנות המאפיינים לדעתה את מעמד הביניים החילוני והשמאלני בתל אביב כתבה כי "דומה שאם תסביר להם שהעוני משתולל, גוש קטיף עומד להיחרב בשביל לא כלום והנגב בטווח טילי האויב המתקרב, לכל היותר ירימו אליך את עיניהם העטויות דוק חסין רגש ויגידו: "כן, הא?". גם דורון רוזנבלום השתמש בביטוי לתיאור הלך הרוח האדיש של הציבור הישראלי: "ממש במקום שבו אנו דורכים ומתהלכים כיום, קהויים וכבויים, ומהמהמים "כן, אה?", ו"אז מה", ו"כאילו" - ובכן ממש במקום זה, ב"תקופה הישראלית" (זו שקדמה ל"תקופת האבן" הנוכחית), היו פעם כללים".
בתרבות

באחד מפרקי העונה השנייה של "השיר שלנו" משחזרים מיקי (מיה דגן) ונחי (פיני טבגר) את הריב של יוני ודליה, בעקבות הבגידה שלו עם נועה (אפרת בוימולד).
מערכון בתוכנית "ארץ נהדרת" הציג פרודיה על הסדרה כאשר דב נבון גילם את הדמות שלו בסדרה.
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏הבורגנים יושבים טוב על-יד הכספת, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2000
↑  אביבה קרול, ‏קשת רכשה עונה שנייה של "הבורגנים", באתר גלובס, 3 בדצמבר 2000
↑  גיורא יהלום, ‏"הבורגנים" מסיימת עונה: סופה של דרכנו?, באתר גלובס, 10 במרץ 2002
↑  גואל פינטו, "הישראלים מצליחים להביט במראה", באתר הארץ, 6 במרץ 2002
↑  כתב גלובס, ‏קשת ו"יס" משקיעות 1.2 מיליון דולר בעונה החדשה של "הבורגנים", באתר גלובס, 2 בספטמבר 2002
↑  רותי זוארץ, ‏הבורגנים החדשים, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2003
↑  רותה קופפר, כשאין כסף פתאום מבינים דברים, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2003
↑  גואל פינטו, "הבורגנים" תיהפך לסרט, באתר הארץ, 10 במאי 2004
↑  יוסי בבליקי, ‏לא קלה דרכנו, בלעדייך, באתר גלובס, 21 בפברואר 2002
↑  אביבה קרול, ‏הבורגנים יוצאים לאור, באתר גלובס, 17 בפברואר 2002
↑  עמוס אורן, מכירות דיסקים בפסח: סיפוק מהול בדאגה, באתר ynet, 8 באפריל 2002
↑  ‏אביעד פוהורילס, חמוד יחסית, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2004
↑  נעמית, שיחה עם עוזי וייל, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2008 (מאורכב בוייבאק מאשין)
↑  ‏עמיחי שלו, צפור נדירה, באתר ynet, 22 בינואר 2009
↑  דוד שליט, ‏נגמר, הא?, באתר גלובס, 23 בינואר 2005
↑  ‏אמונה אלון, דמות "השמאלן", באתר ynet, 26 בינואר 2005
↑  דורון רוזנבלום, מותה של ו' הנזיפה, באתר הארץ, 15 באפריל 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012423470805171 
עטיפת פסקול הסדרה
מגרש קטמון

| --- | --- |

משחק כדורגל במגרש קטמון, 1966
 כתובת:  רחל אמנו 16
 מיקום:   קטמון הישנה, ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°45′51″N 35°12′58″E﻿ / ﻿31.7641°N 35.2161°E﻿ / 31.7641; 35.2161
 תקופת הפעילות:  1955–1982 (כ־27 שנים) 
 נהרס:  1982
 בעלים:  ההסתדרות הכללית (הפועל ירושלים)
 קבוצות:  הפועל ירושלים (בעבר)
 מושבים:  7,000
 he
 
אצטדיון הפועל ע"ש איש שלום הידוע כמגרש קטמון היה מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הפועל ירושלים מאז שנות החמישים ועד תחילת שנות השמונים. המגרש עמד ברחוב רחל אמנו 16 בשכונת קטמון הישנה.
היסטוריה > מועדון ספורט בריטי

לאחר מלחמת העולם הראשונה, פקידי הממשל הצבאי הבריטי, ולאחריו אנשי הממשל האזרחי, החלו לאכלס את ירושלים. רבים מהם השתכנו במושבה הגרמנית באזור עמק רפאים, משם פונו התושבים הטמפלרים אשר הוגלו מארץ ישראל בשנת 1918 כנתיני אויב. חלק מהטמפלרים חזרו ארצה בשנת 1922 אבל רק מעטים מהם הגיעו לירושלים. כך המשיכו הבריטים לגור במושבה הגרמנית והאזור הפך למרכז התרבות הבריטית בארץ בראשית תקופת המנדט. הבריטים ייסדו מועדון ספורט על גבול המושבה הגרמנית ושכונת קטמון (ברחוב הצפירה) במקום הוקמו מגרשי טניס ומגרש כדורגל. הבריטים עודדו וארגנו משחקי כדורגל, ואף תמכו בהקמת קבוצות מקומיות שנגדן התחרו.
בשנת 1925 ניצחה במגרש זה הכח וינה קבוצה בריטית מקומית, במסגרת מסע משחקים עולמי.
היסטוריה > כמגרש הפועל

לאחר הקמת המדינה עבר השטח לרשות מדינת ישראל כיורשת של שלטון המנדט. באותן שנים שימש המגרש את כל קבוצות העיר לאימונים ומשחקים, אך לא היו בו יציעים לצופים. אחר כך הוחכר המגרש לאגודת הפועל, שהקימה בו יציעים. האצטדיון נחנך כמגרשה הביתי של הפועל ירושלים במאי 1955, בטקס בנוכחות ראש הממשלה משה שרת, והוא נקרא אצטדיון הפועל ע"ש איש שלום (שהיה מנהל חברת סולל בונה בירושלים).
בשנת 1961 קבוצת בית"ר ירושלים ביקשה לשחק במגרש, לאחר שהנהלת ימק"א לא חידשה את החוזה עם הקבוצה לשימוש באצטדיון ימק"א.
היסטוריה > התוכנית להקמת אצטדיון חדש במגרש

בראשית שנות ה-70, יזם ראש העירייה טדי קולק, תוכנית להקמת קריית ספורט לאומית שבמרכזה אצטדיון כדורגל על "רכס שועפאט" בצפון ירושלים. תכנון הפרויקט השאפתני החל בשנת 1971. בשלב א', בנובמבר 1971, אושרה הקמתו של אצטדיון כדורגל בו 23,000 מקומות ישיבה, עם אפשרות הרחבה ל-50,000 מקומות. לאחר השלמת התכנון וקבלת האישורים הכריז קולק, בשנת 1977, על תחילת עבודות ההקמה, כשבמקביל החל מאבק של הקהילה החרדית בירושלים נגד התוכנית. עבודות התשתית באזור החלו בשנת 1979, וגררו אחריהן הפגנות של חרדים כנגד בניית האצטדיון. סיעת אגודת ישראל בעיריית ירושלים החלה להפעיל לחץ להפסקת העבודות, ואיימה לפרוש מהקואליציה העירונית. נערי 'נטורי קרתא' מארגון קש"ת גם חיבלו בכלים ההנדסיים שעבדו במקום. החרדים התנגדו לבנייתו של מרכז הספורט בטענה שכדורגל הוא "עבודה זרה". לאחר שהעבודות נמשכו פרשה סיעת אגודת ישראל מהקואליציה העירונית, ובנוסף פנתה לראש הממשלה מנחם בגין שיתערב במשבר. בגין הסכים להפסיק את המימון הממשלתי לפרויקט והוא בוטל. במקום זאת הציעה קולק תוכנית חליפית, להרוס את מגרש קטמון ולבנותו מחדש כאצטדיון מודרני שיכיל 14,000 מקומות, באמצעות התקציב שנועד לאצטדיון שועפאט. האצטדיון החדש ישמש כאצטדיון עירוני לכל קבוצות העיר ומנחם בגין וקבוצת בית"ר ירושלים הסכימו לפשרה.
היסטוריה > הריסת המגרש

מגרש קטמון נפסל בתחילת עונת המשחקים 80–1979, מאחר שהיציעים היו במצב רעוע, באותה עונה גם ירדה הפועל לליגה הארצית ומצבה הכספי לא איפשר להשקיע בשיפוץ המגרש. הפתרון שהוצע היה להעביר את המגרש לרשות עיריית ירושלים והיא זו שתקים את האצטדיון החדש. העירייה החלה בהריסת המגרש ומיד החל שוב מאבק נגד הקמת האצטדיון, לא רק על ידי הקהילה החרדית בירושלים, אלא גם של דיירי השכונה שהתנגדו להקמתו בטענה שאלפי הצופים יפגעו בשלוות התושבים. הקמת האצטדיון נדחתה לאחר שהוגשו אלפי התנגדויות לוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, ולבסוף בוטלה על ידי המועצה הארצית לתכנון ולבנייה ביוני 1983. באוקטובר 1983 הודיעה העירייה רשמית על ביטול התוכנית, אך קבוצת הפועל נותרה ללא מגרש. ניסן הרפז, מזכיר ההסתדרות בירושלים, דרש שהמגרש ישוב לרשות קבוצת הפועל ירושלים, כך שמכירת הקרקע תכסה את חובות הקבוצה. ביולי 1984 נמסר המגרש חזרה לרשותה של הקבוצה.
בדצמבר 1984, זמן קצר לאחר שהמגרש חזר לרשותה, הודיעה הקבוצה כי שיעבדה אותו לטובת הלוואה מבנק אגוד לישראל ועל קבלת תמיכה כספית מהקבלנים מתי ליפשיץ ומרדכי יונה ומאיש העסקים עזרא בליליוס. הכספים שהתקבלו ממכירת השטח אפשרו לקבוצה לכסות את חובותיה, ולהמשיך לפעול. לצורך ניהול הקבוצה הוקם תאגיד חדש. במקביל נחשף שהתמיכה מהקבלן מרדכי יונה משולמת בדירות ושהשכר של יושב ראש הקבוצה, חגי אפרת, משולם על ידי חברת הבנייה שלו "חפציבה". בהמשך נחשף רשמית ההסכם עם מרדכי יונה, לפיו תמיכתו בקבוצה אינה תרומה אלא מהווה תשולם עבור שטח המגרש.
על שטח המגרש, ברחוב רחל אמנו פינת רחוב חזקיהו, קידמה "חפציבה" את הקמתו של פרויקט "גני קטמון" של בתי דירות יוקרתיים, ופארק עירוני במרכזו. הקמת הפרויקט החלה בשנת 1989, בשיתוף חברת שיכון עובדים. לאחר תשלום אחרון של 9 מיליון שקלים להפועל ירושלים ומועצת פועלי ירושלים.
מהמגרש נותר עד שריד אחד, החומה הצפונית של היציע הצפוני. החומה כולה סביב המגרש עמדה במקומה עוד כעשר שנים לאחר הריסת המגרש ועד שהחלה הבנייה במקום.
בשנים שלאחר מכן עברה קבוצת הפועל לשחק באצטדיון ימק"א, ולאחר מכן באצטדיון טדי שנבנה כתחליף לאצטדיוני קטמון וימק"א.
שם המגרש הונצח בשמה של קבוצת הפועל קטמון ירושלים, שהתאחדה בקיץ 2020 עם הפועל ירושלים.
משחקים מפורסמים שנערכו במגרש

ניצחון של הפועל ירושלים על מכבי תל אביב בתוצאה 1–2, בינואר 1966 לעיני 7,000 צופים.
משחק ידידות בין הפועל וביתר ירושלים, בפתיחת עונת המשחקים 70–1969, כמשחק הכנה לקראת העונה החדשה. המשחק נערך לעיני 5,000 צופים, ואת בעיטת הפתיחה בעט ראש העירייה טדי קולק. השער היחיד במשחק הובקע שלוש דקות לפני סיום המשחק על ידי אלי בן רימוז' מהפועל ירושלים.
משחק גביע בין בית"ר תל אביב להפועל ירושלים בנובמבר 1975, בו הובילה הפועל 0–2 עד דקות האחרונות של המשחק, השופט האריך את המשחק מסיבה לא ברורה וביתר תל אביב לבסוף ניצחה בתוצאה 3-2.
ניצחון של ביתר בדרבי של ירושלים לעיני 8,000 צופים באוקטובר 1974. את השער היחיד במשחק הבקיע שלום אביטן.
משחק ליגה בשנת 1959 בו החליטה הפועל עפולה לארח את ביתר ירושלים במגרש, כדי להגדיל את ההכנסות שלה ממכירת כרטיסים. במשחק ניצחה ביתר בתוצאה 4–5 לעיני 5,000 צופים.