stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Led Zeppelin (אלבום)
היסטוריה

על אף המקוריות הייחודית שהוצגה באלבום, הוא כולל שלושה שירים שנכתבו בידי אמנים אחרים: You Shook Me ו-I Can't Quit You Baby נכתבו בידי אמן הבלוז וילי דיקסון; השיר Babe I'm Gonna Leave You, בניגוד לקודמים, נחשב בטעות בידי ג'ימי פייג' בתור שיר עם בריטי, ולפיכך הוא נתן את הקרדיט לעצמו, אך מאוחר יותר כשהסתבר שהשיר נכתב בידי אן בראדון, הקרדיט הועבר אליה בהדפסות המחודשות של האלבום. לעומת זאת, דיקסון קיבל קרדיט הוגן על כתיבת שני השירים הנ"ל (על אף שמאוחר יותר, You Shook Me קיבל קרדיט על שם ג'יי. בי לנויר), אך בהמשך הלהקה נתבעה על ידי דיקסון של שימוש בשניים משיריו ללא מתן קרדיט באלבומם השני, Led Zeppelin II.
השיר Dazed And Confused נחשב לחותם של האלבום: פתיחת השיר האפלולית מאופיינת בעבודת בס של ג'ון פול ג'ונס, עבודת תיפוף אגרסיבית מצד ג'ון בונהם וריפי גיטרה עוצמתיים מצד פייג'. החלק המרכזי של השיר מציג את פייג' מנגן על הגיטרה בעזרת קשת של כינור, טכניקה בהמצאתו בתקופה בה עבד בתור גיטריסט אולפנים, ומאוחר יותר בתור הגיטריסט בלהקת ציפורי החצר.
האלבום הדגים התפרסות על מספר רב של מרקמים מוזיקליים מלבד ריפי גיטרה עוצמתיים. הקטע האינסטרומנטלי באלבום Black Mountain Side הציג את היצירתיות המוזיקלית הייחודית של פייג', כשבמקביל השיר Babe I'm Gonna Leave You מציג את היכולות של פייג' על גיטרה אקוסטית, שיתפתחו מאוחר יותר ויהוו את הבסיס לאלבום Led Zeppelin III.
בשיר Your Time Is Gonna Come ניגן פייג' לראשונה על גיטרת פדל סטיל ולטענתו "היא הייתה קצת לא מכוונת".
עטיפת האלבום מציגה רפרודוקציה לתמונה המפורסמת של אסון הצפלין של הינדנבורג. התמונה עברה עריכת "פוזיטיב נגטיב" בידי האמן ג'ורג' הארדי.
בשנת- 2003, ערוץ VH1 דירג את האלבום במקום ה-44 ברשימת האלבומים הגדולים ביותר.
רשימת השירים

צד 1
Good Times Bad Times (בונהם/ ג'ונס/ פייג')- 2:46
Babe I'm gonna Leave You (בארון/ פייג'/ פלנט)- 6:41
You Shook Me (דיקסון/ לנויר)- 6:28
Dazed and Confused (פייג') - 6:26
צד 2
Your Time Is Gonna Come (ג'ונס/ פייג')- 4:34
Black Mountain Side (פייג')- 2:05
Communication Breakdown (בונהם/ ג'ונס/ פייג')- 2:27
I Can't Quit You Baby (דיקסון)- 4:42
How Many More Times (בונהם/ ג'ונס/ פייג')- 8:28
קרדיטים

ג'ימי פייג' - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרת פדל סטיל, שירת ליווי והפקה מוזיקלית.
רוברט פלנט - שירה, מפוחית.
ג'ון פול ג'ונס - גיטרה בס, אורגן, שירת ליווי.
ג'ון בונהם - תופים, טימפני, שירת ליווי.
הערות שוליים

↑  ריצ'י יורק, לד זפלין: סיפורה של להקת הרוק הטובה בעולם, פרק 5, עמ' 153.
| לד זפלין |
| --- | --- | --- |
| רוברט פלאנט • ג'ימי פייג' • ג'ון בונהם • ג'ון פול ג'ונס | רוברט פלאנט • ג'ימי פייג' • ג'ון בונהם • ג'ון פול ג'ונס |  |
| אלבומים | Led Zeppelin ‏(1969) • Led Zeppelin II ‏(1969) • Led Zeppelin III ‏(1970) • Led Zeppelin IV ‏(1971) • Houses of the Holy ‏(1973) • Physical Graffiti ‏(1975) •‏ Presence (‏1976) • In Through the Out Door ‏(1979) • CODA ‏(1982) |  |
| אלבומי הופעה | The Song Remains the Same ‏(1976) • BBC Sessions ‏(1997) • How the West Was Won ‏(2003) • Celebration Day‏ (2012) |  |
| אוספים | Led Zeppelin Boxed Set ‏(1990) • Profiled ‏(1990) • Led Zeppelin Boxed Set 2 ‏(1993) • The Complete Studio Recordings ‏(1993) • Best of Led Zeppelin ‏(1999) • Mothership ‏(2007) • Definitive Collection Mini LP Replica CD Boxset ‏(2008) |  |
| סרטים | The Song Remains the Same ‏(1976) • Led Zeppelin DVD ‏(2003) • Celebration Day ‏(2012) • Fleecing Led Zeppelin ‏(2014) |  |
| שונות | פיטר גרנט • ריצ'רד קול • Swan Song Records • היארדבירדס • XXZ • פייג' ופלאנט • סטריינג' סנסיישן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 0f18ec88-aa87-38a9-8a65-f03d81763560 
התמונה המקורית של אסון הינדנבורג
מירה (Wi-Fi)

סטודנטים צפון-קוריאנים מתחברים לרשת האינטראנט
מירה (בקוריאנית: 미래, תרגום חופשי: "עתיד") היא רשת ה-Wi-Fi הציבורית היחידה בקוריאה הצפונית, המיועדת למכשירים ניידים ומאפשרת גישה לרשת אינטראנט המפוקחת על ידי המדינה.
על מנת להתחבר לרשת, יש לעשות שימוש בכרטיס SIM ייחודי בשם "מירה" ובאפליקציה מתאימה.
תושבי קוריאה הצפונית יכולים להשתמש ברשת לשם גלישה אך ורק באתרי אינטרנט שאושרו על ידי השלטונות.
רקע היסטורי

במהלך שנת 2018, הכריזה קוריאה הצפונית כי ניתן להתחבר לרשת ה-Wi-Fi הלאומית באמצעות אפליקציה לטלפון חכם בשם "רשת התקשורת האלחוטית הציבורית מירה".
הרשת הותקנה לראשונה ברחוב מדעני מירה שבפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. בהמשך הורחב השימוש ברשת למקומות נוספים בפיונגיאנג, כולל אוניברסיטת קים איל-סונג, אוניברסיטת קים צ'אק לטכנולוגיה, ורחובות מרכזיים בעיר כמו יונגגוואנג וריומיאונג, וכן לקומפלקס המדעי והטכנולוגי הממוקם בעיר.
טכנולוגיית ה-SIM באמצעותה ניתן להתחבר לרשת מבטיחה שליטה הדוקה מצד שלטונות קוריאה הצפונית, ומאפשרת מעקב קל יותר אחר הפעילות המקוונת של המשתמשים.
בנוסף לרשת זו, קיימות עוד שתי רשתות סלולריות בקוריאה הצפונית המציעות שירותי נתונים אלחוטיים.
היסטוריה

בחודש אוגוסט 2018 דווח בעיתון פיונגיאנג סינמון כי חברת "Chunggu Haeyang" (החברה לפיתוח טכנולוגיות ימיות) פיתחה את רשת ה-Wi-Fi הציבורית הראשונה בקוריאה הצפונית. אחד מטכנאי החברה ציין שהרשת פותחה כבר בשנת 2016, והושקה לראשונה בספטמבר 2017.
הרשת הוזכרה לראשונה בתקשורת הצפון קוריאנית ב-21 באוקטובר 2018, במסגרת דיווח על טאבלט צפון-קוריאני חדש בשם Daeyang 8321. זו הייתה הפעם הראשונה בה הוזכר שירות Wi-Fi ציבורי בהודעה רשמית של אמצעי התקשורת הצפון קוריאנים.
ב-8 בנובמבר 2018, במהלך תערוכת תקשורת, נראתה לראשונה רשת מירה מופעלת באמצעות טלפון חכם מדגם Arirang 171.
מהירות הרשת

דיווחי התקשורת הצפון קוריאנית טענו כי מהירות הרשת מגיעה עד ל-70 מגה-ביט לשנייה. עם זאת, באפליקציה עצמה מצוינות מהירויות נמוכות יותר, בין 2 ל-33 מגה-ביט לשנייה.
השירות מסופק גם דרך תחנות בסיס חיצוניות ל-Wi-Fi.
ב-26 באוקטובר 2020, שגרירות רוסיה בקוריאה הצפונית פרסמה בעמוד הפייסבוק שלה צילום מתוך עיתון מקומי, שהציגה את טאבלט Naenara 101 ("המדינה שלי 101"), המסוגל להתחבר לרשת הציבורית מירה ולרשת הסלולרית בו-זמנית בזכות חריצי SIM כפולים.
בשנת 2023 דווח כי כ-20% מהאוכלוסייה בצפון קוריאה, כלומר אחד מכל חמישה תושבים, משתמשים ברשת Wi-Fi זו. הצלחת הרשת נובעת מהפצת מכשירי Wi-Fi ניידים ומודמים ברחבי המדינה על ידי השלטונות.
שימושים והשפעה

דרך רשת מירה ניתן לגשת לתוכן מגוון תחת פיקוח ממשלתי, כדוגמת הפיונגיאנג סינמון, מאגרי הרצאות מקוונות מאוניברסיטת קים איל-סונג, אתר סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית, וכן אתרי קניות מקוונות כדוגמת "Manmulsang" ושירותי וידאו לפי דרישה כדוגמת "Manbang". בנוסף, קוריאה הצפונית מציעה שירות בסגנון נטפליקס בשם "My Companion", בו ניתן גם לקבל בין היתר גם תחזית מזג אוויר עדכנית.
סטודנטים בקוריאה הצפונית עושים שימוש ברשת, באמצעות מחשבי טאבלט מסוג Daeyang, לשם הורדת חומרי לימוד וביצוע מבחנים מקוונים. הרשת הוכנסה לשימוש גם במפעלים בפיונגיאנג, במטרה לאפשר לסטודנטים ללמוד תוך כדי עבודה מעשית.
החל מהעשור השני של המאה ה-21, ובעקבות עליית הפופולריות והיקף השימוש ברשת, גדל גם מספר המשחקים המקוונים שניתן לשחק באמצעותה.
אופי הפיקוח הממשלתי על הפעילות ברשת

לשם התחברות לרשת המשתמשים נדרשים לספק שם משתמש, כרטיס SIM וסיסמה. החיבור יכול להתבצע מדגמי מכשירים ניידים שאושרו על ידי השלטונות בלבד.
ההגדרות של הרשת אינן ניתנות לשינוי על ידי המשתמש, והיכולת לחפש רשתות אחרות חסומה. כתוצאה מכך, ניתן להתחבר לרשת מירה בלבד ולא לרשתות אחרות באמצעות המכשיר הנייד.
ראו גם

נאנארה
אינטרנט בקוריאה הצפונית
טנק גישור

טנק גישור אמריקני עם גשר צמד מדגם M60 AVLB המבוסס על טנק M60A1.
טנק גישור המבוסס על ה-M60 פטון של צה"ל
טנק גישור (בראשי תיבות: טג"ש) הוא רכב קרבי משוריין המבוסס על תובה של טנק ומכיל התקני גישור, אותם ניתן לפרוש בשדה הקרב. ברוב צבאות העולם, טנקי הגישור מופעלים בידי חיל הנדסה או בידי חיל שריון.
מטרתו של טנק הגישור היא לסייע לכוחות השריון, ובייחוד לטנקים המסתערים, לצלוח תעלות נ"ט וסוללות עפר במהירות, על מנת שלא לעכב את מהלך ההתקפה. מסיבה זו בנוי טנק הגישור על תובה של טנק – דבר המבטיח לו הגנה טובה וכן יכולת ניידות הדומה לזו של הטנק. מעל התובה מותקנת מערכת שיגור הידראולית, וכן הגשר עצמו. מערכת השיגור פורשת את הגשר על הקרקע ומתנתקת ממנו; לאחר מכן התובה מתרחקת ומאפשרת לטנקים לוחמים לעבור על גבי הגשר.
ישנם מספר סוגי גשרים והם משתנים בהתאם לסוג המכשול שצריך לפרוץ.
גשר צמד: גשר הנישא על גבי טנק גישור. הגשר תוכנן כך שטנק אחד יוכל לשאת ולפרוש שני גשרים.
גשר כפול ("מספריים"): גשר נפתח שנועד לגשר על מכשולים רציניים יותר דוגמת ואדיות קטנים או נחלים. נישא ונפרש על גבי טנק גישור.
טנקי גישור בצה"ל

במלחמת יום הכיפורים נפלו שלל מספר טנקי גישור מדגם MTU20, המבוססים על תובת  T-55 והוכנסו לשירות לאחר מכן. כמו כן, שירתו בצה"ל טנקי גישור המבוססים על תובת המגח (M60 AVLB).
בצה"ל פועלים שני גדודי גישור, המבוססים על כוחות מילואים ומוצבים בצפון.
ראו גם

גשר מישר
סוגי טנקים
גשר הגלילים
סקאצ'ה

| --- | --- |
סקאצ'ה עם עגבנייה וסקאצ'ה עם גבינת ריקוטה ובצל
סקאצ'ה עם עגבנייה וסקאצ'ה עם גבינת ריקוטה ובצל
 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מוצא:  איטליה 
 גבינות
 תו תקן:  מוצר מזון חקלאי מסורתי איטלקי 
 
סקאצ'טה סיציליאנית
סקאצ'ה (באיטלקית: Scaccia; ברבים: Scacce) הוא לחם שטוח ממולא מהמטבח הסיציליאני.
מאפיינים

סקאצ'ה עשויה משכבה מלבנית דקה מאוד של בצק, מקופלת על עצמה שלוש או ארבע פעמים. ניתן למלא אותו במרכיבים שונים, הווריאציות הנפוצות יותר הן ריקוטה ובצל, גבינה ועגבנייה, עגבנייה ובצל, או עגבנייה וחציל, תלוי במיקום המנה, בטעם או בעונה. היא אפוייה וניתן לאכול אותה חמה או קרה. "סקצ'אטה" נובעת מהמילה הסיציליאנית שמשמעותה למעוך או לשטח, המקבילה למילה האיטלקית schiacciata, שמשמעותה גם כן למעוך או לשטח. ניתן למצוא את סקאצ'ה ברגוזה ובסירקוזה, וכן בכמה קהילות אמריקאיות סיציליאניות (כמו מידלטאון, קונטיקט).
היסטוריה

המנה נולדה בסוף המאה ה-17 כמנה בסיסית של שולחנות איכרים. בסיציליה המתכון הועבר והורחב לפי הקולות הקולינריים של אז. בשולחנות הכפריים של ממלכת סיציליה ולאחר מכן בממלכת שתי הסיציליות. המנה הפשוטה הזו פותחה על בסיס לחם, ירקות ובשר, לעיתים קרובות שאריות של ארוחת ערב דשנה או ארוחת צהריים חוזרת. בתפוצה רחבה המנה הופיעה על השולחנות הסיציליאנים בתחילת המאה ה-18 כשהמתכון מבוסס על ירקות ותפוחי אדמה. המנה השיגה את הצלחתה כאשר מונקדה עצמו, נסיך פטרנו, בשנת 1763, רצה אותו על שולחנו במהלך חגיגות חג המולד. מאז, המסורת הציבה אותו כמנת חג המולד עם מתכון שנמסר מדור לדור. נכון להיום, לסקאצ'ה יש תפוצה רחבה בשטח סיציליה ושיווק כפרי משמעותי.
הערות שוליים

↑  "Schiacciata all'olio, Tuscan flat bread | Visit Tuscany". www.visittuscany.com.
↑  Cinzia Codeluppi (2012-02-06). Cucina Siciliana. Edizioni Demetra. ISBN 978-8844042097.
↑  Ciccio Sultano (2005). La mia cucina siciliana. G.R.H. ISBN 8889711000.
↑  Franco Bucchieri; Emanuela Distefano; Francesco Tidona (2003). Antiche ricette negli Iblei.
↑  "Scaccia Ragusana (Tomato and Cheese Pie)". Saveur.com. 18 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Potato Pie". Los Angeles Times. 2002-02-17.
↑  "Scaciatta, a Sicilian Family Heirloom". 2012-10-09.
↑  "I Grew up in Middletown Invitation". 2016-05-10.
↑  "Uno scrigno di sapori nella ricetta della scacciata siciliana". Sanpellegrino (באיטלקית). נבדק ב-2022-06-16.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סקאצ'ה".
חורחה גלאס

חורחה דוד גלאס אספינל (בספרדית: Jorge David Glas Espinel; נולד ב-13 בספטמבר 1969) הוא פוליטיקאי ומהנדס חשמל אקוודורי. כיהן כסגן נשיא אקוודור (אנ') בין 24 במאי 2013 ל-13 בדצמבר 2017. בדצמבר 2017 גלאס נידון לשש שנות מאסר על ידי בית הדין הפלילי של בית הדין הלאומי לצדק, בגין קבלת שוחד של למעלה מ-13.5 מיליון דולר בפרשיית מבצע שטיפת רכב. ב-5 באפריל 2024 נעצר על ידי משטרת אקוודור בפשיטה על שגרירות מקסיקו באקוודור.
חיים אישיים

חורחה גלאס נולד ב-13 בספטמבר 1969 בגואיאקיל. הוא היה מיודד עם הנשיא רפאל קוראה מילדות.
חינוך

גלאס בעל תואר בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה מה-ESPOL (אנ') בגואיאקיל. חבר האספה הלאומית מטעם מפלגת החברה הפטריוטית (אנ'), גאלו לארה, דיווח ב-3 בינואר 2013 למשטרה על גניבת דעת של גלאס בעבודת התזה שלו ועל כך שמילא תפקידים ציבוריים מבלי להיות כשיר לכך. לארה אמר שגלאס בתקופת כהונתו כמנכ"ל קרן הסולידריות נזקק לתואר שלישי, שלא היה לו. התזה של גלס נסקרה על ידי חנובה גנקו, פרופסור מהרפובליקה הדומיניקנית, שמצא חשד לגניבת דעת בארבע עבודות על ידי פקידי ממשל בכירים בארצו, כולל הנשיא דאז דנילו מדינה. גנקו מצא כי ב-35% מהעבודה של גלאס היו חשדות לגניבת דעת. חקירה של ועדה שהוקמה על ידי ESPOL (אנ') זיכתה את גלאס מגניבת דעת.
קריירה פוליטית

מאז 2007 גלאס מילא מספר תפקידים פוליטיים בממשלתו של רפאל קוראה.
לאחר מכן, גלאס היה שר התקשורת ולאחר מכן הפך לשר המתאם לעניינים אסטרטגיים.
כשר לעניינים אסטרטגיים, הוא היה אחראי על בניית מספר תחנות כוח הידרואלקטריות.
קריירה פוליטית > סגן הנשיא

גלאס החל את כהונתו כסגן נשיא ב-24 במאי 2013.
ב-4 באוגוסט 2017, גלאס הושעה מתפקידיו כסגן נשיא על ידי לנין מורנו.
משפטו

ב-15 בדצמבר 2017, גלאס נידון לשש שנות מאסר על נטילת שוחד של 13.5 מיליון דולר מהקונצרן הברזילאי אודברכט במסגרת מבצע שטיפת רכב בהובלת דיאנה סלזאר מנדס.
ב-2 בינואר 2018, על פי סעיף 146 של חוקת אקוודור, מאחר שגלאס לא כיהן בתפקידו במשך 90 יום, הוא פוטר מתפקידו. ב-6 בינואר 2018, מריה אלחנדרה ויקוניה (אנ') הושבעה רשמית לתפקיד סגנית נשיא אקוודור לאחר שהאסיפה הלאומית אישרה את המינוי.
באוקטובר 2019, בית המשפט העליון הלאומי לצדק אישר את העונש של שש שנות מאסר שהוטל על גלאס. גלאס נכלא דרומית לקיטו בשנת 2017.
באפריל 2020 נידון גלאס ל-8 שנות מאסר בגין שוחד בנסיבות מחמירות על ידי בית משפט הארצי לצדק. בנוסף, נשללה יכולתו לכהן בתפקיד פוליטי במשך 25 שנה.
בינואר 2021, בית המשפט העליון של אקוודור הוסיף וגדר על גלאס עונש נוסף של שמונה שנות מאסר בגין שימוש לרעה בכספי ציבור בחוזה נפט.
ב-10 באפריל 2022 הוענק לו הביאס קורפוס, מה שאיפשר לו להשתחרר על-תנאי למשך 40 יום מאז שהופרו לכאורה ערבויותיו החוקיות וכן בשל חוסר היכולת לספק בכלא את הטיפול שהוא נזקק לו עקב מצבו הבריאותי. השחרור בוטל על ידי בית משפט במחוז סנטה אלנה (אנ'), וגלאס נכלא שוב.
בנובמבר 2022 גלאס שוחרר שוב, אך לא יכול היה לעזוב את הארץ בשל שאר הרשעותיו. משרד התובע הכללי של אקוודור הצהיר שהוא יאשים את גלאס בתיק הקשור במעילה בכספי ציבור שנאספו כדי לסייע בשיקום מחוז מנבי לאחר רעידת האדמה באקוודור (2016). בדצמבר 2023 נכנס גלאס לשגרירות מקסיקו בקיטו וביקש מקלט מדיני בטענה שהוא נרדף פוליטית.
ב-5 באפריל 2024, הוא נעצר על ידי משטרת אקוודור בפשיטה על שגרירות מקסיקו באקוודור. לאחר תקרית זו ניתקה מקסיקו את היחסים הדיפלומטיים עם אקוודור. ב-6 באפריל 2024, ניקרגואה ניתקה את הקשרים שלה עם אקוודור לאות סולידריות עם מקסיקו.
ראו גם

יחסי אקוודור–מקסיקו
דב פייגין

| --- | --- |

דב פייגין בסדנת קדרות בעין הוד (1956)
 לידה:  1907 לוגנסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 בספטמבר 2000 (בגיל 93 בערך) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  אופקים חדשים
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול  יקיר העיר גבעתיים 
 
דב פייגין (1907 – 22 בספטמבר 2000) היה פסל ישראלי יליד האימפריה הרוסית, מחברי קבוצת אופקים חדשים.
קורות חיים

דב פייגין נולד בלוגנסק שבאימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1907. אביו, זלמן, שהיה חייט, שלח אותו ללימודים בבית ספר עממי רוסי ופעם בשבוע ללימודים בחדר. בבית הספר התגלה כישרונו האמנותי והוא קיבל שיעורי ציור. בשנת 1920 עברה המשפחה לעיר הומל בה התוודע פייגין לתנועת השומר הצעיר. בשנת 1924 נעצר פייגין באשמת השתייכות לתנועה בלתי לגאלית ונידון למאסר של שלוש שנים. עם שחרורו בשנת 1927, עלה לארץ ישראל והצטרף ל"קיבוץ השומר הצעיר מס.ס.ס.ר" שהפך לקיבוץ אפיקים.
בשנות השלושים עבר לתל אביב ואף נסע ללמוד פיסול ב"אקול דס אר דקורטיף" בפריז. עם שובו לארץ בשנת 1937, הצטרף פייגין לאגודת הציירים והפסלים בישראל והציג בתערוכות רבות בארץ.
יצירותיו משנות ה-30 והארבעים כללו נושאים של דיוקנאות ודימויים מסורתיים אחרים כגון "אם וילד". סגנון הפיסול הושפע מן האמנות המודרניסטית הצרפתית של ראשית המאה ה-20, כגון עבודותיהם של אוגוסט רודן, מאיול, בורדל ואחרים. דוגמה לכך אפשר למצוא בעבודות כדוגמת הפסל "לזכר ילדים נהדרים" (1944). החל ממחצית שנות ה-40 החלה עבודתו של פייגין לעבור תהליך של הפשטה. הדבר התאפיין בגיבוש סגנון מונומנטלי יותר לעיצוב הדמויות ובגישה "ארכאית" לעיצובן. כך הדבר ב"אנדרטה לנופלים במלחמת השחרור" (1949) ובפסלי הראש שיצר.
עם פרישתה של קבוצת אמנים מן מאגודת האמנים והקמת קבוצת אופקים חדשים חתם פייגין על גילוי הדעת של הקבוצה והשתתף בכל התערוכות של הקבוצה עד לשנת 1963.
עבודתו המוקדמת של פייגין מושפעת מן האמנות הכנענית שהשפיעה על אמנים נוספים כגון יצחק דנציגר. בעבודות כגון 'ראש' (1949), האנדרטה לזכר בני רחובות (1949) או 'הפורטת על הנבל' (1946) ניכרת הנטייה יצירה של דמות כבדה מסוגננת ומעוגלת ולפישוט צורת דמות האדם.
בשנת 1956 החל פייגין לפסל בברזל בהשפעת הפיסול המודרניסטי של אמנים כגון פבלו פיקאסו, חוליו גונזאלס ואחרים.
בתחילה כרישום בחלל בעזרת חוטי ברזל מולחמים. עבודות כגון 'ציפור', 'מעוף' או 'אלומות', כולן משנת 1956, מציגות התפתחות מהירה מיצירה קווית ליצירה הבנויה ממשטחים היוצרים קומפוזיציה דינאמית. מגמה זו תתחזק ביצירת עבודות כמעט חסרות נפח, עשויות מיריעות מתכת גזורות ומקופלות דוגמת 'חיה' (1958).
עם השתכללות סגנונו הפיסולי של פייגין הופכת יצירתו למופשטת יותר. הוא הרבה ליצור עבודות למקומות ציבוריים כגון קירות פיסוליים לאונייה הנוסעים "שלום" (1963), קיר באנדרטת יד קנדי (1966), תבליט על בניין בית הספר אורט בכפר סבא (1967), פסל בגן העצמאות בתל אביב (1982).
ב-1979 שיחק בסרט "פרשת וינשל" בבימויו של אברהם הפנר.
פסלים במרחב הציבורי

1944 - אנדרטה "לזכר ילדים נהדרים", ברונזה, קיבוץ אפיקים
1949 - אנדרטה לנופלים במלחמת השחרור, רחובות
1950 -תבליט "החלילנית והרועים", חדר האוכל, הכפר הירוק
1951 - אנדרטת חללי עמק הירדן
1957 - "סולמות או מבנה", ברזל, אוניברסיטת תל אביב
1959 - "צמיחה", ברזל צבוע, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
1962 - ללא כותרת, אבן כורכר, הפארק לפיסול מדברי במצפה רמון
1965 - תבליט בכניסה (לשעבר) במכללה האקדמית בית ברל
1966 - קיר בטון פיסולי נמוך, יד קנדי
1966 - ג'ון פ. קנדי, תבליט דיוקן ברונזה, יד קנדי
1967 - תבליט קיר, "ציפור", בית ספר תיכון "אורט", כפר סבא
1970 - רמת השרון
1974 - תבליט בבית הדואר, הרקפות 2, קריית טבעון
1980 - "ספירלה", ברזל, אוניברסיטת תל אביב
1982 - "פסל בגן", פלדה צבועה, גן העצמאות, תל אביב
1984 - "בדרך לגילה", ברזל, שכונת גילה, ירושלים
1985 - "סוכה בשדה", ברזל, שדרות קק"ל, רמת גן
1989 - "יד לתעשייה הצבאית", ברזל, גבעתיים
אנדרטה לבוגרי בית הספר בורוכוב, עמוד אבן עגול, גבעתיים
1995 - פסל במצפור שלום, רחוב המרי, גבעתיים
תבליט מועדון הגמלאים, בית אלון, רחוב אילת 8, גבעתיים
גלריה

ראש נערה, 1939
אבן
לזכר ילדים נהדרים, 1944
ברונזה
גובה 150 ס"מ
אפיקים
מנגנת על נבל, שנות הארבעים
אבן מלאכותית
בית יד לבנים, גבעתיים
אנדרטה לנופלים במלחמת השחרור (פרט), 1949
אבן
רחוב הבנים, רחובות
סולמות או מבנה, 1957
ברזל
אוניברסיטת תל אביב
חיה, 1958/1998
פלדה
המוזיאון הפתוח תפן
חיה, 1958/2006
מוזיאון תל אביב לאמנות
צמיחה, 1959/1987
ברזל
מוזיאון פתח תקווה לאמנות
תבליט קיר, 1967
נחושת
בית הספר "אורט", כפר סבא
ספירלה, 1980/1990
ברזל
אוניברסיטת תל אביב
פסל בגן, 1982
ברזל
גובה 420 ס"מ, רוחב 600 ס"מ
גן העצמאות, תל אביב-יפו
"נושא סוכה I" או "בדרך לגילה", 1984
ברזל
גובה 640 ס"מ
שכונת גילה, ירושלים
סוכה בשדה, 1985
ברזל
שדרות קק"ל, תל אביב-יפו
יד לתעשייה הצבאית, 1989
ברזל
גובה 800 ס"מ, רוחב 350 ס"מ
גן התע"ש, גבעתיים
קומפוזיציה, 1986/2000
ברזל צבוע
בסיס חיל האוויר, פלמחים
ארון קודש בבית המדרש של מדרשית נעם, 1965
תבליט במכללה האקדמית בית ברל, 1965
תערוכות נבחרות שהציג בהן

תערוכות קבוצת אופקים חדשים, 1948 - 1963
ייצג את ישראל בביאנלה של ונציה בשנים 1948, 1962
תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, 1960
תערוכת יחיד במרכז לאמנות חזותית, באר שבע 1977
תערוכה ביחד עם הצייר יחזקאל שטרייכמן, משכן לאמנות, חולון, 1977
"המיתוס של כנען", תערוכה קבוצתית באוניברסיטת חיפה, 1980
תערוכת 80 שנות פיסול במוזיאון ישראל, 1984
רטרוספקטיבה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006
פרסים

פרס דיזנגוף, עיריית תל אביב, 1942, 1948
פרס שטרוק, עיריית חיפה, 1953
פרס מטעם מועדון "מילוא", תל אביב, 1968
פרס סנדברג, מוזיאון ישראל, 1985
יקיר העיר גבעתיים, 1985
לקריאה נוספת

חיים גמזו, ציור ופסול בישראל, הוצאת "אשכול", תל אביב, 1951. מהדורה שנייה מורחבת: ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, 1957
מרסל ל. מנדלסון, פייגין, מוזיאון תל אביב, 1960
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980
גילה בלס, אפקים חדשים, הוצאת פפירוס ורשפים, תל אביב, 1980. הוצאה שנייה מורחבת: אופקים חדשים, הוצאת מודן, 2014
יעקב גילדור, תערוכת קבוצת ציירי "אפקים חדשים" (עבודות על נייר), משכן לאמנות חולון, 1983
ל. אורגד, דב פייגין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1988
גדעון עפרת, מקורות הפיסול הארצישראלי 1939-1906, מוזיאון הרצליה לאמנות, 1990
מרדכי עומר, "אופקים חדשים":פיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1996
אירית הדר, דב פייגין, הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005
אליק מישורי, מ"אפקים חדשים" ל"רוח אחרת" אמנות ישראלית 1988-1948, למדא הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2019
הערות שוליים

↑  ראו: אורגד, ל., דב פייגין, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1988, עמ' 10.
↑  תבליט של דב פייגין - החלילנית והרועים", חדר האוכל, הכפר הירוק
↑  הפארק לפיסול מדברי במצפה רמון, באתר בראשית
↑  יד קנדי, הרי ירושלים, פייגין דב, 1966, סקר אמנות קיר, יד בן-צבי, ירושלים
↑  יד קנדי, הרי ירושלים, פייגין דב, 1966, סקר אמנות קיר, יד בן-צבי, ירושלים
↑  תבליט של דב פייגין - בית הדואר, קריית טבעון
↑  האנדרטה לבוגרי בית הספר בורוכוב, באתר טיול בעיר
↑  מצפור שלום בגבעתיים, באתר הטיולים "נלך"
ארגון והדרכת טיולים
↑  [https://www.wallart.org.il/artworks/שבטי-ישראל-32// תבליט של דב פייגין - וַיִּקְרָא יַעֲקֹב אֶל בָּנָיו
]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275992  NLI: 987007297313105171  GND: 132273152  ISNI: 0000 0000 6687 3753  LCCN: n89106338  SNAC: w65j06h3  SUDOC: 18530138X  VIAF: 43428279   WorldCat (עם VIAF): 43428279
פאי (מאפה)

ערך זה עוסק במאפה . אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מבחר סוגי פאי עטופים
 
 מאכלים
 סוג:  מאפה, torta, bánh 
 מרכיבים עיקריים:  קלתית, קלתית, מלית 
 
מבחר סוגי פאי בטקסס
תמליא תחליף בשר טבעוני
פאי (על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית: תַּמְלִיא) הוא מאפה העשוי מקלתית דקה ממולאת במילויים שונים, מלוחים או מתוקים, כגון בשר, דגים, ירקות, פירות, גבינה, קצפות, שוקולד, רפרפת, אגוזים ומרכיבים נוספים.
הכנה

הפאי יכול להיות לכלול שכבת בצק אחת, כלומר קלתית שעליה המילוי, או שתי שכבות בצק (העליונה מעט דקה יותר) שיוצרות כיסוי מלא או חלקי על המילוי. קלתית הפאי עשויה ברוב המקרים מבצק פריך או מבצק עלים.
לעיתים נאפית קלתית הפאי לפני הוספת המלית (אפייה עיוורת) כדי שתשמור על פריכותה ולא תהפוך רטובה תחת המילוי, או כדי למנוע מהמלית להיחרך או להתייבש בזמן שהבצק נאפה. לאחר האפייה העיוורת ממלאים את הקלתית במלית ואופים עוד אפייה קצרה (אם יש צורך באפיית המלית).
לרוב, יוגש פאי לשולחן כשאינו חתוך אלא בתוך תבנית, ולכן מקובל מאוד להכין פאי בתבניות זכוכית. צורת הגשה מוכרת של פאי מתוק היא פרוסת פאי קרה או חמה לצד גלידה - צורת הגשה זו מכונה בארצות הברית à la mode.
פאי בתרבות

באוסטרליה פאי הבשר הוא סמל תרבותי.
בבריטניה חברות רבות מייצרות עוגות פאי "קנה וסע". מילויים כמו חזיר, בשר צלוי וכליות, בקר טחון, בצל ופטריות, פופולריים מאוד בבריטניה כחטיפי "קנה וסע" או מוגשים עם צ'יפס כתחליף ל"פיש אנד צ'יפס" (צ'יפס ודגים מגולגלים בעיתון).
Mince pie הוא פאי מתוק מהמטבח הבריטי, הנאכל בעונת חג המולד. הוא ממולא ב-מינסמיט - מילולית "בשר קצוץ", אך כיום מכיל תערובת של פירות יבשים קצוצים, משקאות מזוקקים או ליקרים ותבלינים.
בארצות הברית מפורסם מאוד ה"אמריקן פאי" (הפאי האמריקאי), כינוי נפוץ לפאי תפוחים, שהפך במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 לאחד מסמלי ארצות הברית.
קיימים סוגים נוספים של פאי: פאי סטייק וכליות, בוסטון קרים פאי, בנופי פאי, פאי רועים. פאי דובדבנים מוגד ליום העצמאות.
בצרפת פאי מקצפת לימון ידוע מהמאה ה-18.
רבים חוגגים ברחבי העולם את יום הפאי ב-14 במרץ, על שם הקבוע המתמטי π, באכילת עוגות פאי.
ראו גם

טארט
קיש
פשטידה
הערות שוליים

↑  מילים טעימות, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏29 בינואר 2012
הכנת פאי
צ'ליאבינסק (מחוז)

מחוז צ'ליאבינסק (ברוסית: Челябинская область; תעתיק: צ'ליאבינסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית, במחוז הפדרלי אורל. בדרום-מערב המחוז גובל עם קזחסטן.
המחוז הוקם ב-17 בינואר 1934.
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 3,395,798 תושבים.
גאוגרפיה

המחוז נמצא בדרום הרי אורל, בגבול בין אירופה לאסיה. חלק מערי המחוז באירופה, וחלקן באסיה. העיר מגניטוגורסק שבאזור הגבול שוכנת בשתי היבשות. בשטח המחוז נמצאים מרבצי ברזל, נחושת וניקל.
היסטוריה

קיימות עדויות על נוכחות התיישבות אנושית באזור עוד מהתקופה הפלאוליתית התיכונה.
עד לתחילת התיישבות רוסית באזור הוא היה מיושב בעיקר על ידי בשקירים. האזור היה חלק של מספר ישויות מדיניות לרבות חאנות קאזאן וחאנות סיביר.
המבצר הרוסי הראשון הוקם בשנת 1672. חיפושי זהב וכסף באזור לא נתנו תוצאות ומבצר ננטש.
בשנת 1741 באזור נמצאו מרבצי ברזל. בעקבות כך הוקמו מפעלים לייצור יציקה. השטח נכלל בתחומי גוברניית קאזאן.
בשנת 1736 הוקם מבצר צ'ליאבינסק שבהדרגה הפך למרכז מנהלי אזורי. אזור היה חלק של גוברניות שונות עד שבשנת 1919 הוקמה גוברניית צ'ליאבינסק. היא בוטלה בשנת 1923 והאזור חזר להיות חלק של יחידות מנהליות שונות.
בשנת 1934 הוקם מחוז צ'ליאבינסק. בשנת 1943 ממנה פוצל מחוז קורגן ומאז לא היו שינויים בשטח המחוז.
בשנת 1957 התרחש באזור זיהום בחומרים רדיואקטיביים. אירוע זה הוא החמור ביותר בהיסטוריה של תעשיית הגרעין לאחר אסון צ'רנוביל.
בשנת 2013 באזור התרחשה נפילת מטאור גדול.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז צ'ליאבינסק" שכוללת 60 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2019 לתפקיד נבחר אלכסיי טקסלר. בשנת 2024 הוא זכה בבחירות והמשיך לכהונה השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-27 ראיונים ו-15 ערים בעלי חשיבות מחוזית.