stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלאוור (נהר)
אגן הניקוז > הענף המערבי

הענף המערבי של נהר דלאוור, הנקרא גם ענף מוהוק, משתרע על פני כ-140 ק"מ, מהרי קטסקיל הצפוניים ועד למפגשו עם הענף המזרחי של נהר דלאוור בהנקוק, ניו יורק. 9.7 הקילומטרים האחרונים שלו מהווים חלק מהגבול בין ניו יורק לפנסילבניה (ראו בחלק העליון של מפת אגן הניקוז משמאל).
הענף המערבי יוצא כאמור במחוז שוהארי, ניו יורק בגובה 575 מטר מעל פני הים, ליד הר ג'פרסון, וזורם בפיתול דרך הרמה בתוך ערוץ עמוק. הענף זורם בכיוון כללי לדרום מערב, נכנס למחוז דלאוור, וזורם דרך העיירות סטמפורד(אנ') ודלהי(אנ'). בדרום-מערב מחוז דלאוור הוא זורם במסלול מתפתל יותר ויותר דרך ההרים, בדרך כלל בדרום-מערב. בסטילסוויל(אנ') הופקע הענף המערבי בשנות ה-60 כדי ליצור את מאגר קנונסוויל(אנ'), שהוא המאגר המערבי ביותר במערכת המים של ניו יורק. זהו המאגר שהחל לשרת את העיר בשנת 1964, ומנקז אגן גדול של 1,180 קמ"ר. קיבולת המאגר היא 95.7 מיליארד גלונים (362,000,000 מ"ק). מים אלה זורמים לחצי דרך המאגר כדי להיכנס למנהרת מערב דלאוור באורך 44 מייל (71 ק"מ) בטומפקינס, ניו יורק(אנ'). לאחר מכן הוא זורם דרך האמה אל מאגר רונדאוט(אנ'), שם המים נכנסים לאמת המים של דלאוור(אנ') באורך 137 ק"מ, התורמת לכ-50% מאספקת מי השתייה של העיר. ב-דפוזיט(אנ'), על הגבול בין מחוז ברום ומחוז דלאוור, הוא פונה בחדות לדרום-מזרח והוא מקביל לכביש 17 של מדינת ניו יורק. הוא מצטרף לענף המזרחי בגובה 270 מ' מעל פני הים בהנקוק ויוצר את נהר הדלאוור.
אגן הניקוז > הענף המזרחי

באופן דומה לענף המערבי, הענף המזרחי מתחיל מבריכה קטנה (Pond) דרומית לגראנד גורג'(אנ') בעיירה רוקסברי(אנ') במחוז דלאוור, זורם לדרום-מערב לכיוון האתר שהופקע על ידי מדינת ניו יורק כדי ליצור את מאגר פפקטון(אנ') - המאגר הגדול ביותר במערכת אספקת המים של העיר ניו יורק (ראו בחלק העליון של מפת אגן הניקוז והגדילו אותה). המפגש של שני הענפים נמצא ממש דרומית להנקוק.
אגן הניקוז > עמק דלאוור העליון

מהנקוק, ניו יורק, הדלוור זורם בין צפון הרי הפוקונוס בפנסילבניה, לבין שכבות הפצלים מצפון להרי קטסקיל. הנהר זורם במורד עמק האפלצ'ים, חולף על פני קן הנץ(אנ'), המשקיף על הדרך הנופית העליונה של דלאוור. הנהר זורם לדרום מזרח לאורך 125 קילומטרים, דרך אזורים כפריים לאורך גבול ניו יורק-פנסילבניה, לפורט ג'רוויס(אנ') ורכס שוואנגונק(אנ').
אגן הניקוז > עמק מיניסינק

בפורט ג'רוויס, ניו יורק, הנהר נכנס לבקע פורט ג'רוויס. בשלב זה, רכס וולפאק(אנ') מסיט את הדלאוור אל תוך עמק מיניסינק, שם הוא עוקב אחר מחשופי השכבות של תצורת מרסלוס(אנ') בכיוון הדרום-מערבי שלהם, שנשחקו לאורך קו הגבול פנסילבניה-ניו ג'רזי ולאורך 40 ק"מ, עד לקצה הרכס בוולפאק, באזור הפנאי הלאומי של מפער המים של דלאוור(אנ'). המיניסינק הוא עמק קבור(אנ'), בו הדלאוור זורם במצע של קרחונים (משקעי טיל), שקברו את סלע האם במהלך עידן הקרח האחרון. לאחר מכן הוא חוצה את רכס קיטטיני(אנ'), בפער המים של דלאוור(אנ'), בין קירות כמעט אנכיים של אבן חול, קוורציט וקונגלומרט, ולאחר מכן עובר דרך חבל ארץ שקט של חוות ויערות, המגוון ברמות ומתלולים. הנהר חוצה את מישור האפלצ'ים(אנ'), ונכנס שוב לגבעות באיסטון, פנסילבניה(אנ'). מנקודה זו הוא מוקף לסירוגין בגבעות מתונות, ובמצוקים, שהבולטים שבהם הם צוקי נוקמיקסון (Nockamixon Cliffs), באורך של 5 ק"מ וגובה של מעל 61 מטר.
אגן הניקוז > עמק דלאוור התיכון

באיסטון, פנסילבניה (ראו מפת אגן הניקוז למעלה משמאל ובהגדלה אחת), נהר לִיהָי(אנ') מצטרף לדלאוור. בטרנטון, הדלאוור חוצה את קו מצוק הנפילה האטלנטי(אנ') עם ירידה של 2.4 מטר.
אגן הניקוז > נהר דלאוור התחתון

מְעֵבר לטרנטון ולכיוון דרום מערב, הנהר זורם בין פילדלפיה לניו ג'רזי, לפני שהופך למבואה רחבה ואיטית של הים, עם ביצות רבות לצדו, המתרחבות בהתמדה אל שפך הנהר הגדול שלו, אל מפרץ דלאוור.
נהר דלאוור מהווה את הגבול בין מדינת דלאוור לניו ג'רזי. הגבול של דלאוור-ניו ג'רזי נמצא למעשה בקו החוף המזרחי ביותר של הנהר, ולא באמצע הנהר, או אמצע התעלה או דרך העמק וזאת בקטע המופיע במפה משמאל. לפניו, ומשם ואילך, הנהר כגבול בין מדינות, עוקב אחר גישת אמצע הערוץ.
נהר דלאוור ומערכת הובלת המים לעיר ניו יורק

מערכת אספקת המים של העיר ניו יורק והובלתם לעיר, היא אחת ממערכות האחסון ואספקת מים עיליים הגדולים בעולם. היא מספקת לעיר מדי יום 1.3 מיליארד גלונים של מי שתייה. בארצות הברית, העיר ניו יורק היא אחת מחמישה אזורים מטרופולינים שעדיין מספקים מים עיליים לא מסוננים לתושבי העיר שלה.
נהר דלאוור ומערכת הובלת המים לעיר ניו יורק > תרומת אגן הניקוז דלאוור/קטסקיל

יותר מ-90 אחוז מאספקת המים של העיר מגיעה מאגן הניקוז דלאוור/קטסקיל, כ-200 קילומטרים צפונית לניו יורק. 10 האחוזים האחרים מגיעים מאגן הניקוז של נהר קרוטון(אנ') שממזרח לנהר ההדסון. אגן הניקוז הכפול הזה, שוכן על כ-250,000 דונם, בבעלות ציבורית ופרטית כאחד, אך מוסדר מאוד כדי לוודא שמזהמים יישארו מחוץ למים. מתוך 90 האחוזים מהמים שמספק אגן הניקוז של דלאוור/קטסקיל, מספק אגן הניקוז של דלאוור בלבד 50% ממי השתייה של העיר ניו יורק.
נהר דלאוור ומערכת הובלת המים לעיר ניו יורק > תרומת אגן הניקוז של הדלאוור

מועצת אספקת המים הגישה בקשה למועצת האומדן והחלוקה(אנ') בשנת 1927, להשתמש בנהר דלאוור כמקור מים נוסף לעיר ניו יורק. למרות שהבקשה אושרה, פרויקט אקוודוקט דלאוור התעכב עקב ערעור בבית המשפט העליון, שהוגש על ידי מדינת ניו ג'רזי, כדי למנוע ממדינת ניו יורק להשתמש בנהר דלאוור כמקור מים. ניו יורק זכתה בתיק במאי 1931 ובניית אמת המים של דלאוור(אנ') החלה במרץ 1937. האמה הושלמה ב-1944. מ-1950 עד 1964 הוקמו ברציפות ארבעה מאגרי רונדאוט(אנ'), נברסינק(אנ'), פֶפָקְטון(אנ') וקנונסוויל(אנ'), זאת מתוך ששת המאגרים של אגן הניקוז דלאוור/קטסקיל כולו, וכדי להשלים את מערכת דלאוור. המאגר הגדול ביותר מבין הארבעה הוא מאגר פֶפָקְטון, שמחזיק יותר מ-140 מיליארד גלונים - יותר מהספיקה של כל המערכת של קרוטון. המאגרים, בגדה המזרחית של נהר ההדסון, מקבלים את המים ממערב דרך תחנת השאיבה של צ'לסי, ואז מתחת לנהר ההדסון, אל תוך המאגרים שממזרח לו: ה-ווסט בראנץ'(אנ'), קנזיקו(אנ') והילוויו(אנ'), ומסתיים בהילוויו ביונקרס, ניו יורק ומשם למערכת הפנימית של אספקת המים של העיר (ראו במפת מסלול אמת המים שבביאור הראשון בתת-פרק זה). במהלכם לעיר, סופגים המים במנהרה קרינה אולטרה סגולה, למניעת זיהומים.
אמת המים של דלאוור מספקת 1.3 מיליארד גלונים (4,900,000 מ"ק) ליום. רוחבה 4.1 מטר ואורכה 137 קילומטר, והיא המנהרה הארוכה בעולם. כאמור, אגן הניקוז של דלאוור מספק 50% ממי השתייה של העיר ניו יורק.
היסטוריה > תקופת ההתנחלות הראשונה של האירופאים

בזמן בואם של האירופים בתחילת המאה ה-17, האזור הסמוך לנהר דלאוור היה מיושב על ידי אנשי לנאפי האינדיאנים. הם קראו לנהר דלאוור "לנַאפ וויהיטָק", שפירושו "הזרם המהיר של הלנאפ". נהר דלאוור שיחק גורם מפתח בפיתוח הכלכלי והחברתי של האזור האטלנטי התיכון. במאה השבע עשרה הנהר סיפק את הנתיב להתיישבות קולוניאלית על ידי השוודים (שוודיה החדשה) וההולנדים (הולנד החדשה). החל משנת 1664, האזור הפך לנחלה אנגלית, כאשר ההתיישבות הקוויקרית הקימה את המושבות של פנסילבניה (כולל דלאוור של היום), ומערב ג'רזי(אנ'). במאה השמונה עשרה, ערים כמו פילדלפיה, קמדן (אז קופר'ס פרי), טרנטון, וילמינגטון וניו קאסל(אנ'), הוקמו על הדלאוור, והמשך הצלחתן המסחרית עד ימינו הייתה תלויה בגישה לנהר לצורך סחר וכוח. הנהר סיפק את הנתיב ליישוב עמק ליהַי(אנ') בצפון-מזרח פנסילבניה, וצפון מערב ניו ג'רזי, על ידי מהגרים גרמניים פאלאטיניים(אנ') - אוכלוסייה שהפכה למפתח בפיתוח החקלאי של האזור.
היסטוריה > מלחמת העצמאות האמריקאית

נהר דלאוור האסטרטגי היה הזירה של כמה מסעות לחימה חשובים במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. אולי האירוע המפורסם ביותר היה חציית נהר דלאוור על ידי ג'ורג' וושינגטון עם הצבא הקונטיננטלי בלילה שבין ה-25 ל-26 בדצמבר 1776, שהוביל להתקפת פתע מוצלחת וניצחון נגד הכוחות ה-הסן הגרמנים (ששימשו ככח עזר לצבא הבריטי) וכבש את טרנטון, ניו ג'רזי, בבוקרו של 26 בדצמבר 1776.
במהלך "מסע פילדלפיה"(אנ'), השליטה בנהר דלאוור הייתה נחוצה בדחיפות על ידי הבריטים, כדי שייתאפשר לצי שלהם לספק חיילים שכבשו בסופו של דבר את פילדלפיה. לשם כך, הקרב על הגדה האדומה(אנ') והמצור על פורט מיפלין(אנ') התרחשו בחופי הדלאוור ולצדם, על ידי הצי האמריקני והבריטי, בפיקודם של קומודור ג'ון הייזלווד(אנ') ואדמירל פרנסיס ריינולדס(אנ') בהתאמה.
התעשייה והמסחר ותעלות הנהר

כאמור, הנהר שיחק גורם מפתח בפיתוח הכלכלי והחברתי של האזור האטלנטי התיכון, ובמאה השבע עשרה הנהר סיפק את הנתיב להתיישבות הקולוניאלית לאורכו. במהלך המאה ה-18, הרכבת ורשת מסילות הברזל צברו פופולריות רבה, והפחיתו את ערכו של הנהר כנתיב המים להובלת סחורות ומטיילים. אבל במקביל, מסילות הברזל הרחיבו את שטח השוק עבור מפעלי הייצור שקמו על גדותיו. בהדרגה הפכה רצועת הנהר מטרנטון דרומה למפרץ דלאוור לאחד האזורים המתועשים ביותר של ארצות הברית, תוך ייצור טקסטיל, מוצרי גומי ועור, ספינות, ציוד מסילות ברזל ופלדה. התחרות עם מערכת ההובלה ברכבות חייבה את התייעלותו של הנהר כמוביל סחורות, ולצורך כך הוקמו תעלות, שקישרו את נהר הדלאוור עם נהרות וגופי מים אחרים.
תעלת דלאוור לחציית פנסילבניה(אנ'), העוברת במקביל לנהר מאיסטון ועד בריסטול. התעלה נפתחה בשנת 1830, אורכה 97 ק"מ, והיא נחפרה במקביל לגדה הימנית של נהר דלאוור, מתא שיט הכניסה ליד שפך נהר לִיהָי(אנ') ועד לקצה במורד הזרם של תעלת ליהי(אנ') באיסטון שמדרום לבריסטול (ראו מפה משמאל). באיסטון תעלת דלאוור התחברה גם לתעלת מוריס (ראו להלן) שנבנתה כדי להוביל פחם אנתרציט לתעשיות ניו ג'רזי ששיוועו לאנרגיה מסוג זה.
תעלת דלאוור ו-רריטאן(אנ'), העוברת לצד ניו ג'רזי של נהר דלאוור, מהאי בולס, ניו ג'רזי ועד טרנטון, נחפרה בשנות ה-30 של המאה ה-18 ואורכה 106 קילומטרים. התעלה מאחדת את מי הנהרות דלאוור ו-רריטאן(אנ'), כשהיא מרוקנת את מימי נהר דלאוור דרך מוצא התעלה בניו ברונסוויק. תוואי מים זה עדיין משמש כמקור אספקת מים על ידי מדינת ניו ג'רזי. תעלה זו היוותה אמצעי הובלה יעיל ואמין של מטענים בין פילדלפיה לעיר ניו יורק, ושימשה גם היא להובלת פחם אנתרציט ממזרח פנסילבניה במהלך רוב המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. התעלה אפשרה לקצר קילומטרים רבים מהנתיב הקיים מאזור הפחם של פנסילבניה במורד דלאוור, סביב קייפ מאי, וצפונה מחוף האוקיינוס האטלנטי לעיר ניו יורק.
תעלת מוריס (כיום נטושה וכמעט מלאה לגמרי) ותעלת דלאוור והדסון חיברו את נהרות דלאוור והדסון. היא נחפרה ונפתחה לשימוש בשנת 1829, והייתה בשימוש עד שנת 1924. אורכה 172 קילומטרים וגם היא שימשה להובלת פחם על פני צפון ניו ג'רזי, וחיברה בין שתי התעלות התעשייתיות באיסטון, פנסילבניה מעבר לנהר דלאוור, מהקצה המערבי שלה בפיליפסבורג, ניו ג'רזי(אנ'), ל-נמל ניו יורק והעיר ניו יורק, דרך הטרמינלים המזרחיים שלה בניוארק ועל נהר ההדסון בג'רזי סיטי.תעלת צ'ספיק ודלאוור המחברת את מפרץ צספיק עם מפרץ דלאוור והנמלים שנמצאים צפונה לאורך האחרון.תעלת צ'ספיק ודלאוור אורכה כ-22.5 קילומטרים, וחפירתה הושלמה בשנת 1839. מפרץ צ'ספיק מהווה נתיב שייט וספנות חשוב ועמוּס, המחבר בין קו החוף של האוקיינוס האטלנטי עם המפרצים והלגונות שנמצאים לאורך חופי המפרץ, והערים הסמוכות אליו. קשר זה בין חופי האוקיינוס האטלנטי, לנמלים השונים במדינות מרילנד, וירג'יניה, צפון קרוליינה וג'ורג'יה, מתאפשר בראש ובראשונה באמצעות התעלה הזו, שמאפשרת נתיב שייט מנמל בולטימור צפונה לנמלים של ווילמינגטון (דלאוור) ופילדלפיה (פנסילבניה) שעל נהר הדלאוור ובחזרה. 40% מהספינות הפוקדות את נמל בולטימור (כ-25,000 אוניות בשנה) עוברות דרך התעלה הזו.
התעשייה והמסחר ותעלות הנהר > תעלה אחרת ביוזמה פדרלית

בשנת 1885, ממשלת ארצות הברית לקחה על עצמה באופן שיטתי את חפירתה של תעלה בעומק 7.9 מטר ברוחב 180 מ' מפילדלפיה למים העמוקים במפרץ דלאוור. חוק הנהר והנמל משנת 1899(אנ') איפשר את העמקתה ל-9.1 מ' מפילדלפיה למים העמוקים של המפרץ.
מאז שנת 1941, התעלה הראשית של נהר דלאוור נשמרה בעומק של 12 מטר. ובוצע מאמץ להעמיק את הקטע של 102.5 מיילים של ערוץ ניווט פדרלי זה, מפילדלפיה וקמדן עד פתח מפרץ דלאוור לעומק של 14.8 מטר.
מתחם נמל נהר דלאוור מתייחס לנמלים ולמתקני האנרגיה לאורך הנהר באזור תלת המדינות PA-NJ-DE, הוא עמק דלאוור(אנ') (ראו מפה מימין). הם כוללים את נמל סאלם(אנ'), נמל וילמינגטון(אנ'), נמל צ'סטר(אנ'), נמל פולסבורו(אנ'), נמל פילדלפיה(אנ') ונמל קמדן(אנ'). יחד הם יוצרים את אחד מאזורי השילוח הגדולים ביותר של ארצות הברית. בשנת 2015, הנמלים של פילדלפיה, קמדן ווילמינגטון טיפלו ב-100 מיליון טונות של מטען מ-2,243 הגעת אוניות, ותמכו ב-135,000 משרות ישירות או עקיפות. קטגוריית היבוא הגדולה ביותר הייתה פירות, שנישאו על ידי 490 אוניות, ואחריה נפט ומכולות, עם 410 ו-381 אוניות, בהתאמה. הקטגוריה הגדולה ביותר של הייצוא הייתה של מכולות, עם 470 אוניות. בשנת 2016, 2,427 ספינות הגיעו למתקני נמל נהר דלאוור. מתוכם 577 ספינות פירות, 474 ספינות נפט ו-431 ספינות מטען של מכולות.
התעשייה והמסחר ותעלות הנהר > אזורי יין

בשנת 1984, משרד האוצר האמריקאי אישר יצירת אזור יין או "אזור גידול גפנים אמריקאי" הנקרא Central Delaware Valley AVA(אנ') הממוקם בדרום מזרח פנסילבניה וניו ג'רזי (ראו מפה כללית משמאל). אזור היין כולל 388,498 דונם המקיפים את נהר דלאוור מצפון לפילדלפיה וטרנטון, ניו ג'רזי. בפנסילבניה היא מורכבת מהטריטוריה שלאורך נהר דלאוור במחוז באקס(אנ'); בניו ג'רזי, ה-AVA משתרע לאורך הנהר במחוז הנטרדון(אנ') ובמחוז מרסר(אנ') מטיטוסוויל(אנ'), ניו ג'רזי, מעט צפונית לטרנטון, צפונה עד להר מוסקונטקונג(אנ'). נכון לשנת 2013, אין יקבים בניו ג'רזי ב-Central Delaware Valley AVA.
אזור הנופש הלאומי של מפער המים של נהר הדלאוור

אזור הנופש הלאומי של מפער המים של דלאוור(אנ') הוקם כתוצאה מכישלון תוכנית שנויה במחלוקת לבניית סכר(אנ') על נהר דלאוור באי טוֹקְס, ממש צפונית למפער המים של דלאוור(אנ'), כדי לשלוט במפלסי המים לבקרת שיטפונות וייצור חשמל הידרואלקטרי. הסכר היה יוצר אגם באורך 60 קילומטר במרכז הפארק הנוכחי לשימוש כמאגר. החל משנת 1960, האזור הנוכחי של אזור הבילוי נרכש עבור שימושו על ידי חיל ההנדסה של הצבא האמריקאי. בין 3,000 ל-5,000 דירות נהרסו, כולל אתרים היסטוריים, וכ-15,000 בני אדם נעקרו מהפרויקט.
בגלל התנגדות סביבתית מסיבית, קיצוץ בתקציבים והערכה גאולוגית בעייתית על בטיחות הסכר, העבירה הממשלה בשנת 1978 את הנכס לשירות הפארקים הלאומיים. השירות טיפל בשטח שהיה בעבר בסכנת הכחדה, ועם עזרה של הממשל הפדרלי והקהילות הסובבות אותו, פיתחו מתקני פנאי ופעלו לשימור המבנים ההיסטוריים שנותרו.
אזור הנופש הלאומי של מפער המים של נהר הדלאוור > אזור ראפטינג על הנהר

מפלי "פוּל ריפט"(אנ'), בדרגה II בסולם הבינלאומי לסיווג דרגת הקושי של הרפטינג(אנ'), קיימים בנהר דלאוור בין מייל 196.3 ל-196.7, וממוקמים כקילומטר מדרום לבלוודרה(אנ'), ניו ג'רזי. המפלים נגרמים כתוצאה מירידה של כ-7.5 מטר בגובה של אפיק הנהר של אבן גיר קשה לאורך כ-800 מטר, והם נחשבים למסוכנים ביותר בנהר הדלאוור. במפלסי מים גבוהים, חלק מהמפלים הצרים יותר עלולים להפוך למסוכנים ביותר.
ראו גם

מפרץ דלאוור
מפרץ צ'ספיק
מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
ביאורים

↑  נהר ראשי הוא תרגום מאנגלית ל-"Major river", והכוונה היא לנהר שאינו מהווה יובל של אף נהר אחר, והוא קולט מים מיובלים רבים, ונשפך בסופו של דבר אל בסיס סחיפה המוחלט, שהוא בדרך כלל אוקיינוס או ים. סימוכין ראו כאן.
↑  המקור בהערת השוליים מציג רשימה של כל נק' עניין לאורך הנהר (מפגש עם יובלים, גשרים, מגדלורים, פארקים וכיוצא בזה), כשבראש הרשימה נקודות שסמוכות לשפך הנהר, ובסוף הרשימה נקודות הסמוכות למקור הנהר על שני סניפיו: המזרחי והמערבי
↑  לצפייה במפת המוצא לאוקיינוס, עם כף מיי וכף הנלופן ממול, לחצו כאן. ניתן להקטין את המפה, ולהתרשם מהגאוגרפיה הכללית של המפרץ והמוצא לאוקיינוס האטלנטי.
↑  ראו המאגר במפת אגן הניקוז משמאל. יש לבצע הגדלה ואז המאגר בולט משמאל לצירוף "West Branch".
↑  לצפייה במפת האזור, מפורט ג'רוויס בחלק העליון המרכזי של המפה, ועד מדרום לאיסטון שמדרום דר' מערב - בחלק התחתון המרכזי של המפה, לחצו כאן.
↑  קו הנפילה של החוף האטלנטי, הוא מתלול באורך 1,400 קילומטר שבו נפגשים מישור החוף של הפְּיֶדמונט(אנ') ומישור החוף האטלנטי במזרח ארצות הברית. חלק גדול מקו הנפילה של חוף הים האטלנטי עובר באזורים שבהם אין עדות להעתק גאולוגי.

קו הנפילה מסמן את הגבול הגאולוגי של שטח קשה שעבר התמרה - תוצר של האורוגן הטקוני(אנ') - ומישור הסחף החולי והשטוח יחסית של המדף היבשתי העליון, שנוצר ממשקעי קרטיקון וקנוזואיקון לא מאוחדים. דוגמאות למאפיינים של אזור הנפילה כוללים את המפלים הקטנים של נהר פוטומק ואת המפלים בריצ'מונד, וירג'יניה, שם נהר ג'יימס נופל על פני סדרה של מפלים עד לשפך הגאות והשפל שלו, וכמובן כאן במעבר של נהר הדלאוור את קו הנפילה הזה. סימוכין ראו כאן.
↑  לצפייה במסלול אמת המים של הדלאוור על גבי מפה חופשית ראו כאן (אנ'). לצפייה במפה המציגה את אמת המים, המרחקים מהעיר, המחוזות השונים, והמאגרים, ראו כאן.
↑  לקריאת הפרקים מהספר Colonial-Delaware-History לחצו כאן.
↑  הגדה הימנית נחשבת לזו שמימין למורד הזרם - ראו דוגמה כאן.
↑  לצפייה בתוואי התעלה לחצו כאן ו/או כאן.
↑  בקישור האחרון ניתן לצפות במפת מיקום אזור הנופש הלאומי.
243

שנת 243 היא השנה ה-43 במאה ה-3. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 243 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
נפטרו

רב מגדולי האמוראים .היה תנא ופליג.נמנה עם בית דינו של רבי .
ראו גם

ילידי 243‎
נפטרים ב-243‎
California Über Alles

"California Über Alles" הוא סינגל הבכורה של להקת הפאנק רוק האמריקאית דד קנדיז. זו הייתה ההקלטה הראשונה של הלהקה והיא יצאה ביוני 1979 בלייבל Optional Music, כאשר "The Man with the Dogs" הופיע כבי-סייד שלה. השיר הוקלט מחדש בשנת 1980 עבור אלבומה הראשון של הלהקה, Fresh Fruit for Rotting Vegetables, וההקלטה המקורית, כמו גם הבי-סייד, נכללו מאוחר יותר באוסף משנת 1987 Give Me Convenience or Give Me Death.
משמעות

המילים נכתבו על ידי ג'לו ביאפרה וג'ון גרינוויי עבור להקתם The Healers. ביאפרה הלחין את המוזיקה באחד מניסיונותיו הנדירים להלחין על גיטרה בס.
הכותרת היא רמז לבית הראשון של ההמנון הלאומי של גרמניה, המתחיל במילים "Deutschland, Deutschland über alles" ("גרמניה, גרמניה מעל הכל"). לאחר סיום הרייך השלישי ב-1945 קוצר ההמנון לבית השלישי בלבד של השיר המקורי, שכן קטע זה מזוהה לעיתים עם הנאציזם ובעקבותיו תובע שטח אדמה גדול שאינו כלול עוד בגבולותיה הנוכחיים של גרמניה.
המילים הן התקפה סאטירית מחודדת על ג'רי בראון, מושל קליפורניה בשנים 1975–1983 (ומאוחר יותר 2011–2019), ומושרות מנקודת מבטו, כשגרסה דמיונית של בראון משרטטת חזון היפי-פשיסטי של אמריקה. השורה "ביצת הנחש כבר בקעה" היא התייחסות להערה על טבעו המאכל של הכוח ממחזהו של ויליאם שייקספיר יוליוס קיסר, וגם התייחסות לסרטו של אינגמר ברגמן ביצת הנחש המתרחש בברלין של שנות העשרים ומקבל את שמו מהמחזה השייקספירי. השורות "האח הגדול על סוס לבן קרוב" ו"עכשיו זה 1984" מתייחסות בהתאמה להצהרה שבראון אמר במהלך כהונתו הראשונה כמושל שהאמריקאים מחפשים כביכול "מנהיג על סוס לבן", ולמשטר הטוטליטרי ברומן הקלאסי של ג'ורג' אורוול "1984" כדי לתאר עתיד (מנקודת מבט של 1979) שבו ג'רי בראון הפך לנשיא, ו"המשטרה החשאית של זמש/ג'ינס" שלו הורגת אנשים "לא מגניבים" בתאי "גז רעיל אורגני".
לאחר יציאתו הראשונית של השיר, התעורר בלבול קל בסצנת המוזיקה באזור המפרץ מדוע ביאפרה (שהתבטא בגלוי על דעותיו הפוליטיות מהשמאל הקיצוני) מכוון לג'רי בראון (פוליטיקאי ליברלי בולט באותה תקופה). בראון החליף את רונלד רייגן כמושל קליפורניה, ורייגן היה מטרה ברורה יותר. עם זאת, ביאפרה הביע לעיתים קרובות את סלידתו מהיפים, והדד קנדיז הרבו לעשות סאטירה על פוליטיקאים מהשמאל ומהימין.
הערות שוליים

↑  Jello Biafra and The Melvins. Liner notes. Sieg Howdy! San Francisco: Alternative Tentacles. 2005.
↑  Dead Kennedys' "California Uber Alles", web.archive.org, ‏2014-11-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: f4d95818-3d5a-3965-9716-59dcbc11a64c
הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה

הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה התקיימו ב-19 באפריל 1920, א' באייר ה'תר"ף (מאורעות תר"פ הביאו לדחיית הבחירות בשמונה ימים בירושלים וביפו) ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות באספת הנבחרים הראשונה.
אחדות העבודה בראשות דוד בן-גוריון התייצבה כמפלגה הגדולה ביותר וזכתה ב-70 מתוך 314 המושבים.
בסביבות 22,000 מתוך 26,000 המצביעים הרשומים השתתפו בבחירות הראשונות לאספה הנבחרים (בערך כ-84.62% הצבעה).
רקע

לאחר הניצחון של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה החל הכיבוש הבריטי בפלשתינה (א"י) ב-1917. בנובמבר 1917, נפגשו מנהיגי היישוב היהודי בארץ ישראל כדי לדון באפשרות לאמנה שתייצג את היישוב היהודי. לאחר שהבריטים כבשו את ירושלים החליטו קבוצת המנהיגים להתכנס בשנית, הפעם ביפו ובדיון על הקמת ארגון ליהודי ארץ ישראל. בשלב מסוים הקימו קבוצת המנהיגים היהודים ביחד עם אנשי המנדט הבריטי ועדה משותפת לקראת קיום הבחירות לאספה הנבחרים.
בעוד שצפון ארץ ישראל, עדיין הייתה תחת כיבוש עות'מאני, נערך ביפו כינוס נוסף, עוד ביולי 1918 ובו הוחלט כי עד סוף אותה שנה יתקיימו הבחירות. לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק בנובמבר, נדרשו הנציגים לבחור נציגים לועידת השלום בפריז והוחלט שלוועדה תשלח משלחת של ועד המשלחות היהודיות בראשות חיים ויצמן, ובהשתתפות נחום סוקולוב, מנחם אוסישקין, אהרון אהרנסון, אנדרה ספיר מצרפת, ואחרים והפקידה את מפת דרישותיו הטריטוריאליות של העם היהודי בידי ועידת השלום.
הבחירות נדחו מאז מספר פעמים, בשלב מסוים שנקבעו הבחירות לאוקטובר 1919, ויצמן ביקש לדחות פעם נוספת את הבחירות וזאת לאחר שחשש שהפילוגים הפנימיים ביישוב יחלישו את העמדה היהודית במשא ומתן שנערך בפריז.
בסופו של דבר, הוחלט לקבוע את הבחירות ל-19 באפריל 1920.
מערכת בחירות

בפגישה הראשונה ביפו הוחלט כי הבחירות יתקיימו באמצעות הצבעה חשאית ובשיטת הבחירות הישירות.עם זאת, הצדדים לא הגיעו להסכום בעניין מתן זכות הבחירה לנשים שביישוב. בפגישה השנייה הוחלט כי גברים ונשים מעל גיל 21 יהיו זכאים להצביע, אף כי נושא המועמדות נותר ללא מענה ופתרון מוסכם. הנושא של זכות בחירה לנשים הועלה בכנס השלישי שנערך ביפו ולמרות התנגדותם של הנציגים החרדים, הוחלט כי נשים יורשו לרוץ בבחירות. בשל כך, ערכו החרדים בחירות נפרדות בירושלים ב-3 במאי ושם נאסר על נשים להשתתף.
אחרית דבר

דרישת הוועד הזמני לכנס את האספה לאחר בחירתה נתקלה בהתנגדותם של הבריטים. לאחר הגעתו של הנציב העליון הרברט סמואל הועלו בקשות הכינוס בפניו ואושרו על ידו באוקטובר 1920, שישה חודשים לאחר מועד הבחירות.
תוצאות הבחירות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| מפלגה | מפלגה | מושבים |
|  | אחדות העבודה | 70 |
|  | ספרדים ועדות מזרח | 54 |
|  | המפלגה החרדית | 53 |
|  | הפועל הצעיר | 41 |
|  | התאחדות האיכרים | 16 |
|  | מפלגת המתקדמים | 13 |
|  | התאחדות התימנים | 12 |
|  | המזרחי | 9 |
|  | קבוצה ללא שם | 7 |
|  | מרכז בעלי מלאכה | 6 |
|  | אגודת הנשים | 5 |
|  | יהודי בוכרה | 5 |
|  | הסתדרות הפקידים | 5 |
|  | הסתדרות צעירי ישראל | 4 |
|  | הסתדרות האזרח | 3 |
|  | הסתדרות המזרחי הצעיר | 2 |
|  | יהודי גאורגיה | 1 |
|  | הסתדרות המכבי | 1 |
|  | עצמאים | 7 |
| סך הכל | סך הכל | 314 |
הערות שוליים

↑  הד יפו, דואר היום, 22 באפריל 1920
↑  Zalman Abramov (1976) Perpetual dilemma: Jewish religion in the Jewish State Fairleigh Dickinson Univ Press, p 87–88
↑  Abramov, p88
↑  Abramov, p90
דן

ערך זה עוסק בדמות מקראית, בנו של יעקב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  חרן
 פטירה:  מצרים העתיקה
 מקום קבורה:  יער צרעה
 אב:  יעקב 
 אם:  בלהה 
 צאצאים:  חושים 
 
קבר דן בן יעקב מזרחית להר תבור
דָּן הוא דמות מקראית, בנו של יעקב מבלהה שפחת רחל, וצאצאיו היוו את שבט דן.
מדרש שמו

שמו של דן מוסבר במפורש בספר בראשית, פרק ל', פסוק ו': ”וַתֹּאמֶר רָחֵל, דָּנַנִּי אֱלֹהִים וְגַם שָׁמַע בְּקֹלִי וַיִּתֶּן-לִי בֵּן; עַל-כֵּן קָרְאָה שְׁמוֹ דָּן”.
פירוש מדרש השם הוא שפט - דן אותי האלוהים לעקרות. בשם שמעניקה רחל לבנה משפחתה קיימת התפיסה שהעקרות היא עונש משמים.
צאצאיו של דן

לדן היה בן אחד, חֻשִׁים ”וּבְנֵי דָן, חֻשִׁים”
מצאצאיו המפורסמים הוא שמשון.
החזקוני כותב בפירושו על התורה כי לדן היו שני בנים ואחד מהם מת ולכן לא הזכירה אותו התורה.
ברכת יעקב

ברכת יעקב לדן הייתה: ”דָּן, יָדִין עַמּוֹ – כְּאַחַד, שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל : יְהִי-דָן נָחָשׁ עֲלֵי-דֶרֶךְ, שְׁפִיפֹן עֲלֵי-אֹרַח – הַנֹּשֵׁךְ, עִקְּבֵי-סוּס, וַיִּפֹּל רֹכְבוֹ, אָחוֹר : לִישׁוּעָתְךָ, קִוִּיתִי ה'”
הפעלים דין ושפט, אשר מופיעים גם בשמו באים לידי ביטוי גם בברכת יעקב לדן. תפקידו של דן יהיה בתחום המשפט. דן יושיע את עם ישראל, כאחד השבטים במלחמות עם אויבים. בחלק השני של הברכה בפסוק י"ז מופיע דן, כמי שמתנכל לאויבי ישראל העוברים בדרכים. לדעת יוחנן מופס היכולת הצבאית של בני יעקב ודן ביניהם, קשורה בהבטחת אלוהים לאבות שמצאצאיהם יצאו מלכים.
רש"י רואה בברכה זו את התפילה, אשר תאמר בפי שמשון, ויעקב בברכה מנבא את העומד לבוא: ”'דן ידין עמו': ינקום נקמת עמו מפלשתים כמו דברים ל"ב, ל"ו, 'כי ידין ה' עמו כאחד שבטי ישראל': כל ישראל יהיו כאחד עמו ואת כולם ידין, ועל שמשון ניבא נבואה זו”.
לפי ספר היובלים נולד ב-ט' באלול.
קברו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפי המסורת קברו של דן בן יעקב נמצא בנחלת שבט דן בצרעה. בספר הישר מסופר שקברו נמצא באשתאול: ”ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... איש בנחלת בניו... ודן נקבר בעיר בניו באשתאול.”
מקום המיוחס לקברו של דן נמצא בשטח יער צרעה במבנה המכונה "שייח ע'ריב". בשנות ה-80 הוקמו במקום ללא אישור מבנים לבית כנסת וישיבה. בשנת 2017 הרסה רשות מקרקעי ישראל את המבנים שהוקמו ליד "שייח ע'ריב" ומבנה הקבר נאטם.
החל משנות ה-2000 הוכר[דרושה הבהרה] קבר אחר ליד הר תבור כקברו של דן בן יעקב על פי דעת הכפתור ופרח[דרוש מקור], ומעמדו של הקבר שביער צרעה התערער.
יש מעולי הרגל שציינו את אזור הבניאס כציון מקום קברו.
במסורת המוסלמית, זוהה קברו באתר "נבי דאניאל" בתחומי הכפר דאניאל לרמלה, שחרב במלחמת העצמאות.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
שבט דן