stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת החלל המסחרית
הערות שוליים

↑  Out of this world Russia unveils the design for its first space hotel, but it’s not exactly a budget offering By Mail Foreign Service UPDATED 10:10 GMT, 17 August 2011
↑  Russia’s $165,000 per night space hotel Russia may have come in second in the race to the moon, but it plans on being first in the race for boutique space hotels By The Week Editorial Staff August 17, 2011
↑  Российская компания Orbital Technologies намерена совместно с РКК «Энергия» реализовать проект по созданию на околоземной орбите Коммерческой космической станции (CSS) и запустить первый модуль космического отеля на ракете-носителе «Союз» уже в конце 2015 — начале 2016 года, сообщил в среду директор Orbital Technologies Сергей Костенко.
↑  PHOTOS: Russian Company Unveils Plans For First «Space Hotel» Linette Lopez and Dina Spector Aug. 16, 2011, 9:51 AM
↑  Первый космический отель могут вывести на орбиту в 2016 году
↑  Российская компания может создать первый космический отель в 2016 году Смотреть позже 19:2929.09.2010
1 2  Российская компания запустит космический отель 29.09.2010, 20:31:10
1 2 3 4  Российская компания может создать первый космический отель в 2016 году Смотреть позже 19:2929.09.2010
↑  "Орбитальные Технологии и РКК «Энергия» планируют запуск ККС". אורכב מ-המקור ב-2010-10-04. נבדק ב-2010-10-20.
↑  Российский орбитальный отель будет работать и на фармацевтику 00:4312.04.2012
↑  Экипаж МКС: строительство на орбите коммерческой станции маловероятно
↑  Россия построит на орбите космический отель.
ג'ון בראון

ערך זה עוסק באחד ממתנגדי העבדות בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דאגרוטיפ של ג'ון בראון משנת 1846
 לידה:  9 במאי 1800 טורינגטון (Torrington), קונטיקט, ארצות הברית
 הוצאה להורג:  2 בדצמבר 1859 (בגיל 59) וירג'יניה (כיום וירג'יניה המערבית), ארצות הברית
 שם לידה:  John Brown 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  צפון אלבה 
 מקום מגורים:  John Brown Home, טורינגטון, צפון אלבה, הדסון, אקרון 
 ידוע בשל:  מאבק בעבדות השחורים,
 תפקיד:  מפקד עליון 
 השקפה דתית:  קונגרגציונליזם, קלוויניזם 
 חתימה:  
 
ג'ון בראון (באנגלית: John Brown;‏ 9 במאי 1800 – 2 בדצמבר 1859) היה אמריקני, מתנגד לעבדות אשר הוביל פשיטה על מחסן נשק בהארפר'ס פֵרִי שבוירג'יניה המערבית (אז בווירג'יניה), ואשר קורבנו האישי ומותו היו בין הגורמים למלחמת האזרחים האמריקנית.
שנים מוקדמות

ג'ון בראון נולד בטורינגטון (Torrington), קונטיקט בשנת 1800. אביו, אוואן בראון, היה קלוויניסט אדוק, אשר התנגד לעבדות מטעמי דת. הוא היה זפת, לימד את בנו את המקצוע, וחינך אותו כי עבדות היא פשע בעיני האל. בהיותו כבן שמונה, מתה אמו בזמן לידה, ואביו נשא לאחר זמן מה אשה אחרת.
ב־21 ביוני 1820 נישא בראון לדיאנת' לאסק (Lusk). ב־1826 עברו לפנסילבניה שם עסק בזיפות. דיאנת' מתה בשנת 1832 לאחר לידה, שהסתבכה. ב־14 ביוני 1833 בראון נישא למרי דיי (Day) בת השש עשרה, אשר  ילדה לו שלושה עשר ילדים, במהלך חייהם המשותפים. בנוסף הם גידלו את חמשת ילדיו מדיאנת'. ב־1836 עבר בראון לאוהיו ורכש שם חלקת אדמה. כתוצאה  ממשבר כלכלי שפקד את ארצות הברית בשנת 1837, הוא נאלץ  להכריז על פשיטת רגל ב-1842.
התחלת התנגדותו הפעילה לעבדות

בשנת 1847, בספרינגפילד, פגש בראון בפרדריק דאגלס. דאגלס, מראשי הפעילים    השחורים כנגד העבדות ומחנך דגול, כתב על בראון: "למרות שהיה ג'נטלמן לבן, היו בו מרגשות האדם השחור והיה מעוניין בהגשמת מטרתנו, כאילו נפשו נצרבה בברזל הלוהט של העבדות". בפגישה זו פרש בראון בפני דאגלס לראשונה את רצונו לפתוח במלחמה לשחרור העבדים.
בראון עבר למדינת ניו יורק לעיירת השחורים נורת' אלבה (North Elba), בשנת 1849. הקהילה הוקמה כאשר מתנגד לעבדות בשם גריט סמית' (Smith) תרם 486 קמ"ר מרכושו בהרי אדירונדק (Adirondack) למשפחות שחורות, שהיו מעוניינות בעיבוד האדמה. רבים מהחקלאים החדשים לא היו בקיאים בעיקרי החקלאות, ובראון סייע להם בכך ולימדם חקלאות. היה זה דבר יוצא דופן באותה תקופה, שאדם לבן יתחבר עם קהילה שחורה.
ביוני 1855 עבר בראון לקנזס שם התיישבו חלק מבניו. חוק קנזס נברסקה משנת 1854 קבע, כי תושבי קנזס ונברסקה יוכלו להכריע אם ברצונם להפוך את העבדות לחוקית במדינתם. תומכי העבדות הטילו טרור על האזור, ובאיומים לאלימות הטו את הבחירות בניסיון להפוך את קנזס למדינת עבדים.
הטבח בפוטאווטומי קריק

ב־24 במאי 1856 הרג בראון חמישה מתומכי העבדות בפוטאווטומי קריק (Pottawatomie Creek) באמצעות חרב פרשים. בראון אמר לאחר מכן כי לא השתתף ברצח, אך הסכים לו. מאבקו של בראון בתומכי העבדות בקנזס הביא לתשומת לב לאומית למאבקו, והוא הפך לגיבור בעיניהם של רבים ממתנגדי העבדות. בראון בילה את השנתיים הבאות בנסיעות בניו אינגלנד, כשהוא מתרים כספים למטרתו. תומכים עשירים בבוסטון איפשרו לבראון להקים צבא פרטי קטן. בינואר 1858 רכבו בראון ואנשיו למיזורי והתקיפו שתי חוות. לאחר ששחררו אחד עשר עבדים, רכבו במשך 82 ימים על מנת להעבירם לקנדה, שבה העבדות הייתה אסורה על פי חוק.
הפשיטה על הרפר'ס פֵרִי

ב-16 באוקטובר 1859 הוביל בראון 18 אנשים בפשיטה על נשקייה צבאית פדרלית בהרפרס פרי (וירג'יניה המערבית). בכוונתו הייתה להשתמש בנשק על מנת לחמש צבא של אלף מאה עבדים מקומיים, ולהוביל אותם דרומה וכדי לפתוח במהפכה כללית. 18 הפושטים כללו: עבד נמלט, סטודנט במכללה, וכמה שחורים משוחררים, כמו גם שלושה מבניו.
בתחילה הצליחה הפשיטה. קווי הטלגרף נחתכו, והנשקייה נתפשה בקלות יחסית, שכן היה מוצב עליה רק שומר אחד. הם אספו בני ערובה. אלא שאז הגיעה לעיירה רכבת, וכשבראון סימן לה לעצור, פתחו אנשי הביטחון שעליה באש. הממונה על המזוודות ברכבת, הווארד שפארד, הפך לקורבן הראשון במלחמתו של בראון, כשנהרג בחילופי האש. באופן אירוני היה שפארד עבד שחור משוחרר. הרכבת חלפה דרך העיירה והמשיכה, וכך נודע לממשל הפדרלי על הפשיטה.
בינתיים, חוואים, אנשי מיליציה וחנוונים מקומיים, אשר התמקמו על הגבעות שמסביב, לא איפשרו לבראון ואנשיו לצאת ממתחם הנשקייה. בשעת הצהריים השתלטו אנשי המיליציה על הגשר, וחסמו את נתיב ההימלטות של בראון. הפושטים, שנותרו במתחם הנשקייה הסתתרו בבניין סמוך, אשר עד מהרה כותר בידי אנשי צבא, שהונהגו על ידי לוטננט קולונל רוברט לי ועל ידי לוטננט ג'ב סטיוארט (Stuart), לימים שניים ממנהיגי צבא הקונפדרציה. סטיוארט ניגש אל בראון ואנשיו עם דגל לבן, ומסר להם שאם ייכנעו, יחוסו על חייהם. בראון סירב, והמארינס הסתערו על הבניין. שנים עשר מהפושטים, ואחד מאנשי המארינס, נהרגו, ובראון נתפס בעודו חי.
ב-2 בנובמבר לאחר משפט שארך שבוע, קבע חבר מושבעים לאחר התייעצות של 45 דקות, כי בראון אשם ברצח, בגידה והסתה למרידת עבדים. בראון סירב לניסיון של אחד מידידיו להבריחו (הידיד כבר היה בתוך חומות הכלא) והעדיף למות כקדוש מעונה (דבריו האחרונים שנאמרו בבית המשפט - "כפי שאני מניח, בית המשפט הזה מכיר בתוקפו של חוק האלוהים המורה לי כי 'כל אשר תרצו שיעשו לכם בני האדם עשו להם גם אתם'.")
בראון נתלה ב-2 בדצמבר 1859. ביום מותו כתב בראון על פתק שנמצא בכלא: "אני, ג'ון בראון, סמוך ובטוח עתה לגמרי, כי הפשעים של ארץ זו לעולם לא יכופרו אלא בדם. עתה אני יודע שהשליתי את עצמי כשהאמנתי שניתן לעשות זאת בלי שפיכות דמים רבה."
באירוע זה נכח ג'ון וילקס בות', מי שעתיד לרצוח את אברהם לינקולן. לאחר מלחמת האזרחים כתב פרדריק דאגלס: "האם ג'ון בראון נכשל? בראון החל במלחמה, שסיימה את העבדות באמריקה, והפך את המדינה לרפובליקה של אנשים חופשיים. קנאותו למטרה של הגזע שלי, הייתה גדולה יותר משלי. אני יכולתי לחיות למען העבדים. הוא מת למענם".
ג'ון בראון נקבר בחוות ג'ון בראון בצפון אלבה, ניו יורק.
תוצאות מותו של בראון

הפשיטה על הרפר'ס פֵרִי נחשבת לאחד מהאירועים, שהובילו את ארצות הברית אל מסלול מלחמת האזרחים. בעלי העבדים, שחששו מפשיטות דומות, התחמשו והקימו מיליציות, שהפכו לשלד ממנו הוקם צבא הדרום. הצפון קיבל את הקדוש המעונה, ואת האתוס, שהיה דרוש כדי להצעיד את האנשים אל הקרב.
השיר "גוויתו של ג'ון בראון"

בשנת 1862 התפרסם השיר, שהפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם מלחמת האזרחים, ולצלילו צעדו חיילי צבא האיחוד ממדינות הצפון בדרכם אל הקרב. מילות השיר הן כי 'גוויתו של בראון מרקיבה בקברו, אך רוחו ממשיכה לצעוד'. לאחר מכן עברו מילות השיר עיבוד נוסף, והפכו ל"מזמור הקרב על הרפובליקה", שלצליליו צועדים חיילי צבא ארצות הברית עד היום.
בקולנוע ובטלוויזיה

השחקן ריימונד מאסי גילם את דמותו של ג'ון בראון בסרטים "שביל סנטה פה" (1940) ו"שבעה גברים זועמים" (1955). אית'ן הוק גילם אותו במיני-סדרה "ציפור אלוהים שבשמים", המבוססת על ספרו של ג'יימס מקברייד.
בית החווה של ג'ון בראון בנורת' אלבה, ניו יורק
ג'ון בראון בשנת 1859
תיאה נתן

| --- | --- |
תיאה נתן בשנת 1950 לערך
תיאה נתן בשנת 1950 לערך
 לידה:  16 באפריל 1908 גרמניה קניגסברג, גרמניה
 פטירה:  נובמבר 1998 (בגיל 90) ישראל ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 פעילות בולטת:  עבודה סוציאלית, גרונטולוגיה
 בן זוג:  מכס נתן
תיאה נתן (מאירוביץ) (בגרמנית: Thea Nathan Meierowitz; קניגסברג שבגרמניה, 16 באפריל 1908 – ירושלים, נובמבר 1998) הייתה מחלוצות העבודה הסוציאלית ביישוב העברי ולאחר מכן בישראל, יזמה את בתי הדיור המוגן הראשונים וקידמה חדשנות חברתית בתחום הגרונטולוגיה.
תיאה נתן מקבלת את פרס הנריטה סאלד בשנת 1965
ראשית חייה

תיאה מאירוביץ נולדה כבת רביעית מבין שלוש אחיות ואח למשפחה יהודית-גרמנית מתבוללת ממעמד הביניים, לאם ילידת פוזן המתוארת כאישה דומיננטית שעבדה קשה לפרנסת המשפחה ולאב יליד ליטא שהגיע לגרמניה בגיל שש, למד ועסק ברוקחות והפך עם השנים לפעיל בקהילה היהודית אך גם לפטריוט גרמני גאה. את ילדותה העבירה בקניגסברג, מלבד מספר שבועות בזמן מלחמת העולם הראשונה במהלכם ברחה המשפחה לברלין, וכבר בגיל 13 התחבטה בסוגיה האם היהדות היא דת או לאום, פיתחה זיקה לרעיונות סוציאליסטיים והצטרפה ל'קאמראדן' - ברית משוטטים גרמנית-יהודית (Kameraden - Deustchjüdischer Wanderbund) (גר'), תנועת נוער יהודית סוציאליסטית ובתחילת דרכה א-ציונית, שבהמשך הפכה לתנועת וֶרְקְלוֹיְטֶה. היא החליטה ללמוד עבודה סוציאלית בבית הספר של המיסיון בקניגסברג, שם הייתה חריגה הן ביהדותה והן בעמדותיה הסוציאליסטיות. למרות כך סיימה את לימודיה בהצטיינות, עברה לברלין והחלה לעבוד בביטוח הלאומי הגרמני עם נשים שעסקו בזנות, כאשר גם שם וגם לפני כן נתקלה באנטישמיות רבה:
עוד לפני המשרה הזאת עבדתי מטעם עירית קניגסברג, עיר הולדתי, עם זונות. הייתי בת 18, אידיאליסטית, האמנתי באדם. באחת הבחורות שטיפלתי... השקעתי המון מעצמי, אביה החורג היה שיכור, אמה זרקה אותה מהבית והיא חייתה בבורדל, כמו ברומנים. איכשהו החזרתי אותה הביתה ומצאתי לה עבודה, והלכתי איתה לסינמה. יום אחד ישבתי איתה והיא התחילה לדבר על יהודים. אז אמרתי לה: גם אני יהודיה. היא אמרה: "לא מה פתאום". אבל אני התעקשתי. אז היא הסתכלה עלי ורצתה להגיד את הדבר הכי יפה שיכלה באותו רגע: "את לא יותר רעה ממני". וצריך להבין שבעיני עצמה היא הייתה הזבל הכי גדול שיש ואני, עד אותו רגע, הייתי המלאך הכי גדול שיש. מעט דברים בחיים פגעו בי כל כך כמו האמירה הזאת. זה היה אחד הדברים שקרבו אותי לציונות...
בעקבות כך ניסתה בשנת 1929 להקים מוסד לנערות יהודיות, ניסיון שלא צלח, ולבסוף עבדה עם יהודים שנקלעו לקשיים כלכליים, הן בעקבות המשבר הכלכלי העולמי באותן שנים והן בעקבות התחזקות הרוחות האנטי יהודיות בגרמניה הויימארית. תיאה יצרה קשרים ענפים עם דמויות מפתח בתחום הרווחה: 'דיברנו על בעיות חברתיות, האמנו אז שנוכל לשנות את העולם. בין המשתתפים היה גם וילפרד ישראל. תנועת הנוער והחוג הזה עיצבו את חיי, ועם חלק מהאנשים נשארתי בקשר כל החיים. אבל העבודה הסוציאלית עד אז הייתה נתונה בעצם בידי יהודים פילנתרופים שהסתכלו על הנצרכים מלמעלה. ואנחנו רצינו לשנות את היחס, רצינו שוויון. הקהילה היהודית בגרמניה הייתה מאד מפגרת בנושא העבודה הסוציאלית...'.
בעקבו כך החלה בשנת 1933 לעבוד עם הקהילה היהודית בציריך ואף קידמה העסקת עובדות סוציאליות מקצועיות בשכר, מה שלא היה מקובל עדיין. אולם גם שם תסכולה הלך וגבר מאחר שהממשל השווייצרי לא נתן היתרי עבודה ליהודים ואף שלחם לדרום אמריקה או הסגירם למשטר הנאצי בגרמניה. בעקבות כך היגרה בדצמבר 1935 לפלשתינה המנדטורית, לבד וללא אמצעים.
חייה לאחר הגירתה ליישוב העברי

בתחילה עבדה בארגון יוצאי גרמניה, אך במהרה קיבלה הצעה מסגן ראש עיריית תל אביב, אליעזר פרלסון, לעבוד במחנה פליטים יהודים בגבול שבין תל אביב ליפו, שם נפגשה לראשונה עם יהודי עדות המזרח. היא המשיכה לעבוד בשכונות מצוקה ועוני בתל אביב במשך כ-14 שנים, יצרה קשרי עבודה טובים עם ראש העיר ישראל רוקח והנחילה פרקטיקות חדשניות כגון עבודת צוות רב מקצועית.
כך מתארת את העבודה הסוציאלית באותה תקופה ואת פגישתה הראשונה עם רוקח:
זו הייתה תקופה של אבטלה קשה בארץ והלשכה הייתה מלאה מובטלים, ובעצם לא היה לנו מה להציע: לא עבודה ולא כסף. גם תנאים פיזיים לשוחח בשקט עם אדם ששרוי במצוקה – לא היו. עבדתי לבד, חדר המתנה לא היה, וכולם עמדו באותו חדר שבו ישבתי וקיבלתי אנשים. יום אחד, כשהייתי אומללה במיוחד, נכנס אדם, הציג את עצמו בשם רוקח, והתיישב לידי לראות איך אני עובדת. לאחר זמן קצר קם, קרא לי לצאת ואמר: זה לא ייתכן, כך אי אפשר לעבוד אפילו יום אחד נוסף. נסדר לך מקום מתאים וגם שומר. וכך היה.
בשנת 1941 נישאה למקס נתן, אלמן עם שני ילדים שהיא גידלה כמו אמם ובשנת 1948 ילדה את בתם המשותפת. בשנת 1950 עברו בני הזוג לירושלים, שם התמנתה למנהלת מחלקת השיקום במשרד הסעד.
שר הסעד היה איצ'ה מאיר לוין וכשבאתי להציג את עצמי בפניו שאל אותי מאיזה מפלגה אני. עניתי לו שההשתייכות הפוליטית שלי איננה שייכת לעבודה הסוציאלית, ושאני לא רוצה לענות על כך. הזדעזעתי מעצם השאלה, כי בעירית תל אביב אצל רוקח לא התחשבו בכך כלל. להפך כשעזבתי את עירית תל אביב אמר לי רוקח: אני יודע שאת שייכת לצד השני, אבל מתי שתרצי לחזור תצלצלי אלי, אפילו בלילה, ואני אקבל אותך לעבודה. כאן אמר לי השר אם אינך יכול לענות לא אקבל אותך. כשרוקח שמע על כך הוא הזדעזע ובאמצעות שאילתה בכנסת דאג שהעניין יתוקן ושאני אתקבל. עבדתי ארבע שנים במשרד הסעד, אלו לא היו שנים טובות. הייתה אווירה מאד פוליטית שהפריעה לעבודה. התפיסה של השר לגבי עבודה סוציאלית הייתה שונה לגמרי מהתפיסה המקצועית שלי.
במסגרת התמחותה בגרונטולוגיה, נשלחה כנציגת ישראל לסמינר בבלגיה, והוסיפה להשתתף בסדרת הרצאות בינלאומיות בתחום. בשנת 1954 חזרה לעבוד בארגון יוצאי גרמניה, שם הקימה את מערכי הדיור המוגן הראשונים כגון 'בית בלום' ו'בית מוזס'. היא נבחרה להנהלת קרן ורה סלומונס, המספקת שירותי דיור לזקנים, והוסיפה לקדם גישות מתקדמות בטיפול פסיכוסוציאלי-גרונטולוגי. בשנת 1973 מונתה ליועצת גרונטולוגיה במוסד לביטוח לאומי, ופעלה לחקיקת חוק סיעוד ממלכתי שהופעל בשנת 1988. בשנת 1965 זכתה בפרס הנרייטה סאלד, בשנת 1981 בפרס אש"ל מטעם ארגון הג'וינט ובשנת 1988 בתואר יקירת העיר ירושלים.
תיאה נתן מסתמנת כאחת מחלוצות העבודה הסוציאלית הגרונטולוגית בישראל, בתפיסותיה המתקדמות וההומניסטיות בנוגע לטיפול בקשישים וזכויותיהם. אחד ההיבטים שאפשרו את התקדמותה המקצועית והשתלבותה בממסד ההנהגה היישובי ובהמשך המדיני, היא היכולת שלה ליצור יחסי עבודה טובים עם דמויות מפתח.
גם הפן המגדרי ניכר היטב בסיפורה, בהחלטתה ללמוד ולא להינשא בגיל צעיר ולקדם קריירה פורצת דרך בתחומה. היא מתוארת כ'אישה בעלת עקרונות, שחיפשה צדק חברתי ועשתה הכול כדי להשיגו. תמיד אמרה את דעתה, ולא חששה גם מול בעלי שררה. התייחסותה לבני-אדם לא הייתה תלויה בדת, מין או השתייכות פוליטית...פמיניסטית אמיתית'.
כתביה

תיאה מאירוביץ-נתן, 1957. 'הסמינר הבינלאומי לגרונטולוגיה', סעד, א, 3, עמ' 76–77.
תיאה מאירוביץ-נתן, 1962. 'צורכי הקשיש בבית ובמוסד', סעד, ו, 12, עמ' 17–18.
תיאה נתן וחנה וייל, 1971. שירותי בריאות לקשישים בישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים.
לקריאה נוספת

חנה אוריאל, 2006. 'תיאה נתן: מראשוני הפמיניסטיות ומעצבת העבודה הסוציאלית בארץ'. יקינתון: כתב עת של ארגון יוצאי מרכז אירופה, 211.
דברים מטקס הענקת פרס ע"ש הנרייטה סאלד לגברת תיאה נתן: נימוקי ועדת השופטים, דברי מקבלת הפרס, תקנון הפרס. עיריית ירושלים, 1965.
עיינה הלפרן, בפרסום. עובדות סוציאליות ביישוב העברי המנדטורי: חשיפת מקומן של נשים ומסורות נשכחות בהיסטוריית המקצוע. חיבור לקבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים.
אורסולה כריסטיאנסן, 1998. ריאיון עם תיאה נתן (גר'). Ursula Christiansen, 1998. Interviewt Thea Nathan.
הערות שוליים

1 2  'אמא מספרת על חייה', זכרונותיה של תיאה נתן, ארכיון משפחת בר-חיים, עמ' 6
1 2  חנה אוריאל, 2006. 'תיאה נתן: מראשוני הפמיניסטיות ומעצבת העבודה הסוציאלית בארץ'. יקינתון: כתב עת של ארגון יוצאי מרכז אירופה, 211.
↑  'אמא מספרת על חייה', זכרונותיה של תיאה נתן, ארכיון משפחת בר-חיים, עמ' 14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398841105171  VIAF: 896156223644205400007   WorldCat (עם VIAF): 896156223644205400007
משה קוטלרסקי

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1949 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  4 ביוני 2024 (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תפקיד:  מנהל (1987) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב משה קוטלרסקי (א' סיון תש"ט - כ"ז אייר תשפ"ד) היה רב חסידי ששימש במגוון תפקידים בכירים בחסידות חב"ד.
שימש כסגן יו"ר מרכז לענייני חינוך - הזרוע החינוכית של תנועת חב"ד-ליובאוויטש המפקחת על למעלה מ-4,000 מוסדות דת וחינוך ברחבי העולם. עמד בראש הקרן הבינלאומית חב"ד בקמפוס הפועלת בלמעלה ממאתיים ושלושים קמפוסים ברחבי העולם, ושימש כיו"ר מכון רוהר ללימודי יהדות.
ביוגרפיה

קוטלרסקי נולד בשכונת קראון הייטס בניו יורק לרב צבי יוסף (הרשל) קוטלרסקי, שהיה יליד אוטבוצק, פולין שבילה את שנות מלחמת העולם השנייה בשנגחאי. וחבר בהנהלת ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית ב-770, במשך למעלה מ־40 שנה.
בראשית שנות ה־70, אחר נישואיו, החל לעבוד במרכז לענייני חינוך, תחת היו"ר הרב חיים מרדכי אייזיק חדקוב. קוטלרסקי מונה לבדיקת צורכי היהודים בערים השונות והאפשרות לשליחת שלוחים אליהם. לאחר מכן מונה גם לארגון המיזם "מרכז שליחות", מטעמו יוצאים תלמידי ישיבות תומכי תמימים בימי בין הזמנים להפצת יהדות בערים שונות ברחבי העולם.
קוטלרסקי פיקח על הקמת אלפי מרכזי חב"ד והיה חלק מרכזי בצמיחת הרשת ברחבי העולם. הוא הדריך וחנך שליחי חב"ד במדינות שונות בכדי לפתור את הקשיים בפתיחת המרכזים היהודיים החדשים, שהיו לעיתים בקהילות מבודדות ומרוחקות בהן ברית המועצות, המזרח הרחוק והאיים הקריביים. בשנת 1998 מונה לסגן יו"ר המרכז לענייני חינוך.
קוטלרסקי גייס כספים מנדבנים יהודים רבים בהם סמי רוהר, לב לבייב, מואיז סאפרה, מוריס טבקניק וגנאדי בוגולובוב. הוא עמד בראש "כינוס השלוחים העולמי", הכנס השנתי של שלוחי חב"ד מרחבי העולם הנערך בניו יורק, ובו מצולמת מדי שנה התמונה המסורתית של שלוחי חב"ד. בנאומיו בכנס הכריז על שמות המדינות בהן פעלו המרכזים ואילו שהצטרפו בשנה החולפת לקהילת השלוחים.
כחלק מתפקידו כסגן יושב הראש, הוביל את מיזם "חב"ד בקמפוס הבינלאומי" שפועל ביותר מ-230 קמפוסים ברחבי העולם, והמכון ללמידה יהודית ברוהר, רשת החינוך הלימודים היהודיים למבוגרים הגדולה ביותר בעולם. כמו כן ייסד את "מרכז 302" המספקת תשתיות למרכזי חב"ד ופיתוח תוכניות הדרכה. הוא דאג להקמת מאות ספריות יהודיות, מקוואות, מרכזי נוער ובתי ספר יהודיים.
חיים אישיים

קוטלרסקי נישא לרבקה קייזן, אחת משש בנותיו של הרב שלמה שניאור זלמן קייזן, אשר פתח את בית הספר הראשון לבנות יהודיות בצרפת בשנת 1946 בהוראת האדמו"ר מליובאוויטש הקודם, רבי יוסף יצחק שניאורסון, ומראשוני השליחים של הרבי מליובאוויטש. רבקה נולדה בפריז, שם שכן בית הספר והתגוררה בו עד שנת 1953, כאשר קייזן העביר את משפחתו הגדלה לאמריקה. לאחר נישואיו התיישב קוטלרסקי בקראון הייטס, ברוקלין, שם הוא גר עם אשתו ושם גידלו את תשעת ילדיהם.
גיסו היה הרב יוסף יצחק קייזן שהפך לחלוץ בשימוש בטכנולוגיית אינטרנט ודואר אלקטרוני להפצת הידע היהודי.  בנו, הרב מנדי, משמש כמנהל מרכז חדר 302 וכנשיא תוכנית Cteen הבינלאומית של חב"ד הוא מונה על ידי אביו לממשיך דרכו.
קוטלרסקי הלך לעולמו ביום שלישי, כ"ז באייר תשפ"ד, 4 ביוני 2024, ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-75. ונקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי, בחלקת אגודת חסידי חב"ד בסמיכות לאוהל חב"ד לובביץ'. בסוף ההלוויה, הקריא חתנו הרב זלמן וולוביק את הצוואה שלו.
הערות שוליים

↑  ynet, נפטר הרב משה יהודה קוטלרסקי, שפיתח את הקמתם של מאות בתי חב"ד בעולם, באתר ynet, 5 ביוני 2024
1 2  ג'וש ארונסון, ‏הרב משה קוטלרסקי, מראשי חב"ד ושגריר יהודי עולמי, נפטר בגיל 74, באתר מעריב אונליין, 5 ביוני 2024
↑  שניאור ובר, "מזמור לתודה", עמ' 11 בתוך השבוע באלעד, גיליון 733, 10 ביוני 2023
↑  Fast-Growing Chabad Asks: Who Will Be Leader for Next Generation? – The Forward, The Forward, ‏28 במאי 2013
↑  By SAM SOKOL, Chabad expands campus presence in bid to combat anti-Semitism, The Jerusalem Post, ‏27 באוגוסט 2015
↑  COLlive News, JLI Affiliates Gather in NY, COLlive News, ‏24 ביוני 2013
1 2  "Rabbi Tzvi Yosef Kotlarsky OBM". shturem.org. 8 בדצמבר 2008. נבדק ב-7 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Center Revives Shanghai's Jewish History". The Scribe. 2005. נבדק ב-7 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מענדי קורטס, "שליחות עם לב ענק", כפר חב"ד 2063 (ז' בסיוון תשפ"ד), עמ' 38–39.
↑  Rabbi Moshe Kotlarsky, 74, Vice Chairman of Merkos L’Inyonei Chinuch, באתר lubavitch.com.
↑  Groner, Rishe. "Kazen Sisters". Binah Sisters Supplement, Pesach 5772, pp. 26–31. Retrieved 28 April 2012.
↑  Zaklikowski, Dovid (2008). "Pioneer of the Jewish Internet Had a Passion for People". chabad.org. נבדק ב-7 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ben Sales, Parkland students begin to heal at Jewish conference in New York, Jewish Telegraphic Agency, ‏2018-02-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  הצוואה לשלוחים הוקראה: "עמדו לצד בני, שימלא מקומי"; הצוואה
מיק הרון

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1963 (בן 61) ניוקאסל, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בייליול קולג', St. Cuthbert's High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.mickherron.com
 
מיק הרון (באנגלית: Mick Herron; ‏נולד ב־11 ביולי 1963) הוא סופר מתח ומסתורין בריטי, ידוע כמחבר סדרת הספרים "בית סלאו", אשר ששת הספרים הראשונים בה זכו לעיבוד טלוויזיוני בשם "סוסים איטיים".
חייו

הרון נולד בניוקאסל על הטיין, אנגליה ולמד בבייליול קולג' באוקספורד תואר בשפה אנגלית.
ב-2003 פרסם את הרומן הראשון שלו, Down Cemetery Road, המהווה הראשון בסדרה בת ארבעה ספרים אודות זואי בוהם (Zoë Boehm), חוקרת פרטית באוקספורד.
ב-2010 החל לכתוב את סדרת הספרים "בית סלאו" (Slough House), כשהספר הראשון סוסים איטיים מגולל את סיפורם של סוכני MI5 כושלים שהוגלו מהמטה בשל כישלונותיהם המקצועיים. החלק השני, אריות מתים, יצא לאור ב-2013 וזכה להערכת המבקרים ובפרס גולדסבורו גולד דאגר של איגוד סופרי המתח ונבחר על ידי הסאנדיי טיימס לאחד מעשרים וחמישה ספרי המתח הנבחרים של חמש השנים האחרונות. עד דצמבר 2022 הרון הוציא שמונה ספרים בסדרה, כולל נובלות קצרות. הספרים הראשונים עובדו לעונות נפרדות בסדרת הטלוויזיה, "סוסים איטיים", של אפל TV+.
ספריו > סדרת זואי בוהם

Down Cemetery Road (2003)
The Last Voice You Hear (2004)
Why We Die (2006)
Smoke and Whispers (2009)
ספריו > סדרת בית סלאו

סוסים איטיים (2010)
אריות מתים (2013)
הרשימה (2015, נובלה)
נמרים אמיתיים (2016)
רחוב המרגלים (2017)
חוקי לונדון (2018)
המסירה (2018, נובלה)
סוכן בפעולה (2019)
התפיסה (2020, נובלה)
בית סלאו (2021)
שחקנים גרועים (2022)
לעמוד מול החומה (2022, נובלה)
Clown Town (2025)
ספריו > נובלות בודדות

Reconstruction (2008)
Nobody Walks (2015)
This Is What Happened (2018)
שעות סודיות (2023)
ספריו > סיפורים קצרים

All the Livelong Day (2013)
Dolphin Junction (2021)
Standing by the Wall: The Collected Slough House Novellas (2022)
סדרת טלוויזיה

סדרת הספרים "בית סלאו" עובדה לסדרת טלוויזיה בשם סוסים איטיים, עם גארי אולדמן כג'קסון לאמב. הסדרה הופקה עבור Apple TV+.
הערות שוליים

↑  Max Goldbart, ‘Slow Horses’ Renewed For Season 6 By Apple TV+, Deadline, ‏2024-10-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  גל פרל פינקל, מרוץ סוסים, באתר זמן ישראל, 28 במרץ 2021.
↑  גל פרל, "אם פותחים מספיק דלתות, בסופו של דבר נתקלים בנמר", הבלוג על הכוונת, ‏ 14 בינואר 2024.
↑   עלית קרפ, "אריות מתים": גם ספר ההמשך ל"סוסים אטיים" לועג לסוכני הוד מלכותו, באתר הארץ, 25 בינואר 2023
↑  יונתן דה שליט, מכור, פאשלונר ומרגל כושל נכנסו לבר: סוסים איטיים מסיימת עונה, באתר ישראל היום, 4 בינואר 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408561805171  BnF: cb165514514 (data)  GND: 1165664720  ISNI: 0000 0000 5270 9135  LCCN: nr2003031437  NKC: xx0238965  NTA: 252307917  VIAF: 24546389   WorldCat (עם VIAF): 24546389
אלן שפרד

| --- | --- |

אלן שפרד
 לידה:  18 בנובמבר 1923 איסט דרי, ניו המפשייר, ארצות הברית
 פטירה:  21 ביולי 1998 (בגיל 74) פבל ביץ', קליפורניה, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  מכללת המלחמה של הצי  האקדמיה הימית של ארצות הברית  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  Admiral Farragut Academy  תיכון פינקרטון 
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1959–1974 (כ־15 שנים)
 דרגה:  אדמירל משנה בצי ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  9 ימים ו-57 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  2
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  כ-9 שעות ו-20 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  אלן שפרד
 משימות
 מרקורי 3, אפולו 14
  
 עיטורים
    מדליית השירות המצוין של הצי
 
אלן ברטלט שפרד הבן (באנגלית: .Alan Bartlett Shepard, Jr‏; 18 בנובמבר 1923 – 21 ביולי 1998) היה אסטרונאוט אמריקאי והאמריקאי הראשון בחלל במשימת מרקורי 3 (בחללית פרידום 7), ב־5 במאי 1961. שפרד שירת בנאס"א בשנים 1959–1974, והיה מפקד משימת הירח אפולו 14, בשנת 1971. לפני קבלתו לנאס"א היה טייס קרב וטייס ניסוי בחיל הים האמריקני.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

שפרד נולד באיסט דרי, ניו המפשייר לאביו, אלן ברטלט שפרד האב, קולונל בדימוס בצבא האמריקאי ואיש עסקים, ואמו, רנזה אמרסון שפרד. הוא גדל בחווה חקלאית, שם חי חיי עבודה ומשמעת קשים. הוא ביצע עבודות רבות בביתו, ועבד בחלוקת עיתונים כדי לממן קניית אופניים. הוא למד בבית ספר יסודי כפרי קטן, בו למדו בכיתה אחת 25 תלמידי שש שכבות גיל. כתלמיד, התעניין בעיקר במתמטיקה ומדעים. את המשמעת קיבל ממורתו הקשוחה, שתמיד הייתה מצוידת בסרגל מוכן להצלפה על אצבעות התלמידים הסוררים. שפרד העיד שהמשמעת שספג ממנה עזרה לו בהמשך חייו כטייס ואסטרונאוט.
הטיסה הראשונה של שפרד הייתה בדאון מאולתר שהוא ואחיו בנו. הדאון הצליח להתרומם רק קצת יותר ממטר מעל הקרקע, לפני שהתרסק. מאחר שעבד בשדה תעופה מקומי, הוא קיבל גם אפשרות לטוס במטוסים שהמריאו משם, ולאחר מספר טיסות, אחד הטייסים איפשר לו להחזיק בהגאי המטוס בזמן הטיסה. הוא התרשם מאוד מצ'ארלס לינדברג, שטס את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה בהיסטוריה כאשר שפרד היה נער צעיר. בעצת ידיד של אביו, הוא התגייס לצי, במטרה להיות טייס בצי האמריקאי.
ביוגרפיה > השכלה

בוגר במדעים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, 1944. ב־1957 סיים את לימודיו במכללת המלחמה של הצי שבניופורט, רוד איילנד.