מרדכי לבנון (שופט)
פעילות ציבורית

לבנון עסק בפעילות ציבורית מגוונת והיה מעורב בתחומי עשייה רבים. בשנת 1921 התקבל כאח בלשכת ירושלים של מסדר בני ברית. במלאת 50 שנה לפעילותו במסדר הוענקה לו תעודת הוקרה מיוחדת על פועלו ותרומתו למסדר (1981).
כחלק מפעילותו הציבורית, היה לבנון ממקימי בית הכנסת ישורון. בין תפקידיו השונים בישורון, שימש כחזן וכגבאי, כחבר הוועד המנהל, פעל להקמת הספרייה של המוסד, ואף כיהן כנשיא האגודה. לבנון דחף לקיים את התפילות בעברית ובהטעמה ספרדית, בשעה שבבתי כנסת אחרים בעיר נהוג היה השימוש בהטעמה אשכנזית.
לצד פעילותו בישורון, היה לבנון מעורב בתחומים נוספים של פעילות ציבורית. הוא היה חבר תנועת הפועל המזרחי, פעיל בוועד הלשון, שקדם לאקדמיה ללשון עברית. במסגרת זו פעל לעידוד השימוש בתאריכים העבריים בכל מסמך שהוציא תחת ידיו. לבנון היה חבר נשיאות ועד העיר ליהודי ירושלים (שנקרא בהמשך ועד הקהילה) וחבר באגודת המשפט העברי.
בעקבות מאורעות תרפ"ט (1929) הקים הוועד הלאומי (הגוף המרכזי של היישוב היהודי באותם ימים) ועדה שמנתה שלושה חברים, שעליה הוטל לחקור את האירועים. חברי הוועדה היו: היו"ר פרופ' סופיה גצובה, הפתולוגית הראשית של בית החולים הדסה, ד"ר גרשון גרי, המנתח הראשי בהדסה ולצידם מרדכי לבנון, נציג הציבור.
בגבור הלחץ הציבורי בעקבות מאורעות אלה הקימו הבריטים ועדת חקירה מנדטורית כדי לבדוק את טענות הצדדים, יהודים וערבים, ביחס לזכויות ברחבת הכותל המערבי. ועדת הכותל שמעה עדויות של גורמים רבים מטעם הצדדים. במטרה לחקור את הזכויות ההיסטוריות באתר, נשלח מרדכי לבנון, בעל הידע במשפט עות'ומאני, לגנזך המדינה באיסטנבול, לאתר ולהביא בפני הוועדה תעודות טורקיות, שיוכיחו את זכויותיהם של היהודים ברחבת הכותל. בחיפושיו בארכיונים מצא לבנון פירמאן (רישיון) שניתן לחכם באשי, הרב הראשי יעקב שאול אלישר, בשנת 1841 מאת הסולטן עבד אל מג'יד ופירמאן נוסף משנת 1883, מאת הסולטן עבד אל חמיד, שהוענק לרב הראשי חיים אברהם גאגין. מסמכים אלה חיזקו את עמדת הצד היהודי.
בין השנים 1936 ו-1942, ערך לבנון את פסקי הדין של בית המשפט העליון המנדטורי בצירוף הערות ופרשנות. במסגרת זו הוציא לאור 11 כרכים בשם: Current Law Reports, שהיו מקור מידע רב חשיבות לעוסקים במשפטים.
בתחילת שנות ה-40, בזמן ששימש כיועץ המשפטי של הרבנות הראשית לישראל, ניסח לבנון את התיקון לסעיף 181 לפקודת החוק הפלילי, האוסר על ביגמיה. בעקבות תמיכתם של הרבנים הראשיים בניסוח שכתב לבנון, התקבל התיקון בשנת 1947.
בנובמבר 1947, עם הציפייה לסיום המנדט הבריטי, מונה לבנון כחבר בוועד הציבורי למען מגבית ההתגייסות וההצלה שפעלה לאסוף כסף לצורך רכישת נשק להגנת היישוב היהודי.
בשנת 1952 יצא לבנון ללונדון בשליחות מטעמו של הרב אייזק הלוי הרצוג לגייס תרומות להקמת בית הכנסת הגדול בירושלים. הוא הצליח לרתום את הנדבן יצחק אייזק וולפסון לתרום להקמת הבניין שייקרא על שם אביו של התורם, היכל שלמה, ושבו ישכנו הרבנות הראשית לישראל, בית הדין הרבני ובית כנסת מרכזי.
לצד פעילותו המקצועית והציבורית כתב לבנון ופרסם שירים ולחנים כבר משנות נערותו. אחותו, דבורה, שהייתה גננת ומורה כתבה גם היא שירים, ששמשו אותה בזמן ההוראה, ומרדכי נהג להלחין אותם לשימושה. מספר שירים שלו אף פורסמו בספרים ובעיתונות, לדוגמה בעיתון הילדים של הצופה.
במשך כעשרים שנים שקד לבנון על תרגום לעברית למסכת ברכות מהתלמוד הבבלי בתוספת פירושים וביאורים. מטרתו הייתה לקרב את אוצר התרבות הזה לקהל הרחב. לאחר פטירתו של הרב שמחה אסף, עבר החוג השבועי לתלמוד שלימד, לבית לבנון שבשכונת רחביה, שם התקיים החוג מידי שבת בבוקר במשך 25 שנה. את השיעוריים הנחה, בין היתר, פרופ' אפרים אלימלך אורבך והשתתפו בהם אישי ציבור, ביניהם הנשיאים יצחק בן צבי, זלמן שזר, וכן יוסף בורג וישעיהו ליבוביץ.
במלאת ללבנון 80 שנה הוענק לו תואר יקיר ירושלים (1968) בידי ראש העירייה טדי קולק. הוא נמנה עם זוכי המחזור השני של הענקת התארים. על שמו של לבנון קרויה ככר בשכונת רחביה בירושלים, בקרבת מעונו ברחוב אברבנל שבו התגורר במשך שנים רבות.