stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלוויית המלכה אליזבת השנייה
מהלך ההלוויה

החלק הראשון: טקס האשכבה במנזר וסטמינסטר
בשעה 10:44 של יום ההלוויה (שעון לונדון), הועבר הארון מאולם ווסטמינסטר שבארמון למנזר ווסטמינסטר על כרכרת תותחים של הצי המלכותי, ובהתאם למסורת של כל הלוויה ממלכתית של מונרך מאז אדוארד השביעי, הכרכרה הובלה על ידי 142 מלחים של הצי המלכותי, כאשר המלך צ'ארלס השלישי וחברי משפחת המלוכה אחרים כמו גם בני ביתו של המלך צעדו מאחור. בני מלוכה שהופרשו או פרשו מהחובות המלכותיות, כמו הדוכס מיורק והדוכס מסאסקס, לא לבשו מדים צבאיים להלוויה הממלכתית. הארון הגיע למנזר ווסטמינסטר בשעה 10:52. לפני תחילת הטקס, פעמון הטנור צילצל 96 פעמים, אחת לדקה, ובעלי העיטורים הצבאיים הגבוהים וראשי הקהילות הדתיות נכנסו לחלל הכנסייה.
הארון נישא דרך המנזר כאשר המקהלה של מנזר וסטמינסטר שרה יחד עם המקהלה של הקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס. הדיקאן של וסטמינסטר, דייוויד הויל, נשא את תפילת הפתיחה. התפילה בציבור ושירת המזמורים נוהלו בעיקר על ידי הכומר מרק בירץ', המנצח על המקהלה בווסטמינסטר. יושבת ראש חבר העמים הברונית סקוטלנד מאסטל וראש הממשלה ליז טראס קראו מכתבי הקודש. עוד תפילות נאמרו על ידי הכומר איאן גרינשילדס, נשיא האספה של כנסיית סקוטלנד; שֶרמֲרָה פלֵטשֶר, נציגת הכנסיות הכריזמטיות והפנקוסטליות; בישופית לונדון, מרת שרה מולאלי; נשיאת הכנסיות הלא-קונפורמיסטיות, גורדון קמרון; הארכיבישוף הקתולי מווסטמינסטר, וינסנט ניקולס והארכיבישוף מיורק סטיבן קוטרל. הארכיבישוף מקנטרברי, ג'סטין ולבי, נשא דרשה. בשעה 12:00, נשמע ההמנון הלאומי לאחר שתי דקות דומיה שסימנו את סיום הטקס.
החלק השני: תהלוכת ההלוויה
בשעה 12:15, נלקח הארון בתהלוכה ממנזר וסטמינסטר לקשת ולינגטון על כרכרת התותחים הממלכתית שהובלה על ידי 98 מלחים של הצי המלכותי, בראשות המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה ואחריהם המלך ובני משפחת המלוכה. הביג בן צילצל בכל דקה כשהתהלוכה המשיכה דרך כיכר הפרלמנט, וויטהול, מצעד משמר הסוסים, כביש משמר הסוסים, המול וגבעת החוקה ותותחים ירו מהייד פארק. מקשת ולינגטון, הארון הועבר לרכב ההלוויות המלכותי לקראת הנסיעה לטירת וינדזור. הרכב עזב את לונדון בשעה 13:00 והגיע לווינדזור בשעה 15:00, כשעבר דרך Queen's Gate, Cromwell Road וכבישים A4, A30 ו-A308.
החלק האחרון: הקבורה בטירת וינדזור
התהלוכה האחרונה החלה בדרך אלברט ודרך ה-Long Walk אל קפלת ג'ורג' הקדוש. משפחת המלוכה הצטרפה לתהלוכה בטירת וינדזור, שבמהלכה צילצלו פעמונים ונורו מטחי כבוד מהמדשאה המזרחית של טירת וינדזור. בתום התהלוכה הובא הארון לקפלת ג'ורג' הקדוש דרך המדרגות המערביות בליווי משמר כבוד שהורכב על ידי משמר הגרנדירים של הגדוד הראשון. לאחר מכן, בשעה 16:00, נערך טקס אשכבה בקפלה, במהלכו ארונה הורד למרתף הקבורה המלכותי, בה שכן גם ארונו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. בשעה 19:30 נערך טקס הקבורה שהתקיים באגף ג'ורג' השישי שבקפלה, בנוכחות בני משפחת המלוכה בלבד, במהלכו ארונה של המלכה אליזבת נטמן עם ארונו של בעלה הנסיך פיליפ ועם הוריה ואחותה של המלכה.
אישים בתהלוכה

בלוויה השתתפו אישים חשובים רבים מהעולם. בטקס ההלוויה במנזר וסטמינסטר נכחו 500 ראשי מדינות ומכובדים זרים. בשל מספר המושבים המצומצם, לוו ראשי המדינה רק בבני זוגם. לקראת ההלוויה הממלכתית, ממשלת בריטניה פרסמה הנחיות לנכבדים שהוזמנו לאירוע ודחקה בהם להשתמש בטיסות מסחריות מכיוון שנמל התעופה לונדון הית'רו לא היה יכול להכיל את המספר העצום של טיסות פרטיות. אלו שביקשו לטוס באופן פרטי קיבלו הוראה לנחות בשדות תעופה אחרים. 180 טיסות הושפעו מכך וכ-100 בוטלו בנמל התעופה הית'רו. בנוסף, ההנחיה קראה לראשי מדינות ואורחים לא להשתמש במכוניות פרטיות לנסיעות ביום ההלוויה, במקום זאת ציינו שהאורחים יועברו לאתר נפרד בלונדון שבו הממשלה תספק הסעות עם רכבות מנקודת כינוס מרכזית למנזר ווסטמינסטר. עם זאת, כמה מנהיגים הגיעו ברכבם, משיקולי אבטחה. כך נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, למשל, לא נסע באוטובוס; במקום זאת הוא הגיע למנזר ווסטמינסטר במכונית השרד הנשיאותית. כך גם, נשיא מדינת ישראל הגיע לאירוע באמצעות רכב פרטי. מכובדים רבים נכחו בקבלת פנים של המלך בארמון בקינגהאם בערב ההלוויה, וכל האורחים הבינלאומיים הוזמנו להשתתף בקבלת פנים בהנחיית שר החוץ ג'יימס קלברלי לאחר טקס ההלוויה.
סידורי אבטחה

כ-10,000 שוטרים לקחו חלק באבטחת העיר לונדון, במה שתואר כ"מבצע הביטחוני הגדול ביותר שבוצע אי פעם" על ידי משטרת המטרופולין של לונדון. שירות הביטחון MI5 וסוכנות הביון GCHQ עבדו בשיתוף פעולה עם יחידות לוחמה בטרור ומשטרת המטרופולין כדי לספק אבטחה להלוויה. לצד חיילי משטרת הצי המלכותי והמשטרה הצבאית המלכותית ואנשי חיל האוויר המלכותי שהרכיבו צוות של 1,500 אנשי צבא. השוטרים ויחידות כלבנים סיירו גם באזורים שונים בווינדזור.
מחאות

שני אנשים נעצרו בסקוטלנד בגין עבירות של הסדר הציבורי לאחר שהפגינו נגד המלוכה במהלך אירועים הקשורים למותה של המלכה. סגן עוזר מפכ"ל במשטרת המטרופולין אמר כי "לציבור יש בהחלט זכות מחאה והבהרנו זאת לכל השוטרים המעורבים במבצע השיטור יוצא הדופן הקיים כעת ונמשיך לעשות זאת". בעקבות שני המעצרים והאישומים הפליליים שהתבצעו בסקוטלנד ומעצר אחד באנגליה (מאוחר יותר), המדד על הצנזורה הזהיר מפני שימוש במותה של המלכה "כדי לכרסם בכל דרך בחופש הביטוי שממנו נהנים אזרחי המדינה הזו." בעוד קבוצת ההסברה ליברטי הצהירה כי זה "מדאיג מאוד לראות את המשטרה אוכפת את סמכויותיה הרחבות בצורה כה כבדה".
מחאה שקטה התקיימה מחוץ לטירת קארדיף במהלך ביקורו של המלך בעיר הבירה של ויילס ב-16 בספטמבר. בנוסף לכרזות הקוראות לביטול המלוכה, המפגינים החזיקו דגלים עם סמלו של אווין גלינדור. המחאה הייתה בחלקה נגד ההכרזה המיידית של המלך החדש כי בנו הבכור ייקח את התואר הנסיך מוויילס. היא הובלה על ידי קבוצות שונות של איגודים מקצועיים, רפובליקנים וקבוצות עצמאות וולשיות, תחת הדגל "דמוקרטיה אמיתית עכשיו".
פעילי זכויות אדם מחו על הזמנת נסיך הכתר של ערב הסעודית מוחמד בן סלמאן להלווייתה של אליזבת השנייה.
מספר הצופים

לפי הרשויות בבריטניה, כ-100,000 איש מילאו את אזורי הצפייה שהוקוצו לקהל הרחב, אך לפי הערכות אחרות כמיליון איש נכחו בהלוויה, ומיליארדים צפו בה בטלוויזיה וברשתות החברתיות.
הערות שוליים

↑  Charlotte Dunn, Arrangements for the Funeral of Her Majesty The Queen, The Royal Family, ‏2022-09-10 (באנגלית)
↑  ציקי ברנדוין, אחרי עשרה ימי אבל, ההלוויה הפומבית של המלכה אליזבת הסתיימה, באתר כיכר השבת, ‏2022-09-19
↑  יורי ילון, מחר: הרצוג ימריא ללונדון להשתתף בהלווית המלכה, באתר ישראל היום, 19 בספטמבר 2022
↑  Jon Jackson, More than 4.1 billion watch queen's funeral, surpassing every royal wedding, Newsweek, ‏2022-09-19 (באנגלית)
↑  Queen Elizabeth's funeral set to be watched by record 4.1 billion TV viewers, torontosun (ב־Canadian English)
אבלים שבאו לחלוק כבוד למלכה, בחלק האחורי של התור, זמן קצר לאחר שנפתח מחדש רשמית. אחר הצהריים של 16 בספטמבר בסאות'וורק פארק, באורך של כ-8 ק"מ, עם זמן המתנה של 25 שעות.
מהלך הלוויה
מדינות ששלחו לפחות נציג אחד להשתתף בהלוויה הממלכתית של אליזבת השנייה
שוטרי משטרת המטרופולין של לונדון מאבטחים לקראת הלוויית המלכה, 18 בספטמבר 2022.
הקרב על פריז (1814)

הקרב על פריז (בצרפתית: Bataille de Paris) היה האחרון בקרבות המערכה בצפון-מזרח צרפת במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, חלק מתוך המלחמות הנפוליאוניות. הקרב התרחש בין 30 ל-31 במרץ 1814. במסגרת הקרב לחמו הצבאות המאוחדים של האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרית וממלכת פרוסיה בפיקוד קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג, נגד הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) בפיקודו של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים. הקרב הביא לנפילתה של הבירה הצרפתית ולכניעתה של הקיסרות הצרפתית. לאחר הקרב הודח נפוליאון משלטונו ויצא לגלות באי אלבה בעוד כוחות הקואליציה השיבו את בית בורבון לכתר הצרפתי בראשות לואי השמונה עשר, מלך צרפת.
רקע לקרב > המערכה בגרמניה

בעקבות תבוסות במלחמות הקואליציה הרביעית והחמישית, ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית הפכו בכפייה לבעלות ברית של הקיסרות הצרפתית הראשונה במהלך פלישת הצרפתים אל האימפריה הרוסית. כאשר מערכה זו הביאה להשמדת הגרנד ארמה של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, פרוסיה ניצלה את המצב וחברה לרוסיה להקמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית (1813-1814). הנסיגה מרוסיה הפכה למלחמה חדשה על אדמת הקונפדרציה של הריין. נפוליאון נשבע ליצור צבא חדש גדול כמו זה ששלח לרוסיה. אף על פי שהוא גרם ל-40,000 הרוגים לבעלות הברית במהלך קרב ליצן וקרב באוצן, הצרפתים איבדו גם הם כוחות רבים בקרבות אלו. הצדדים הלוחמים הכריזו על שביתת נשק, במהלכה שני הצדדים ניסו להתאושש מהפסדים. במהלך תקופה זו, משא ומתן של בעלות הברית הביא לבסוף את אוסטריה להביע התנגדות גלויה לצרפת ולהצטרף לכוחות הקואליציה.
לאחר סיום שביתת הנשק נראה היה כי נפוליאון החזיר לעצמו את היוזמה במהלך קרב דרזדן, שם הביס את צבא בעלות הברית שהיה עדיף מבחינה מספרית והביא לאבדות עצומות תוך שהוא מאבד כוחות מעטים יחסית. עם זאת, בערך באותה תקופה, הצרפתים ספגו תבוסות בשאר המערכות, בהם גם במלחמת חצי האי, כאשר הפורטוגזים, הספרדים והבריטים תחת ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, הפילו את ממלכת ספרד הנפוליאונית בקרב סלמנקה וקרב ויטוריה. נפוליאון, חסר יחידות פרשים מעולות, לא הצליח לנצל את ניצחונו בדרזדן במלואו ולא יכול היה להימנע מהשמדת קורפוס שלם בקרב קולם, מה שהחליש עוד יותר את צבאו. הוא נסוג ללייפציג בממלכת סקסוניה שם שינה את האסטרטגיה הצרפתית להגנתית. לבסוף נחל נפוליאון הפסד מכריע לבעלות הברית בקרב לייפציג (ידוע גם בתור "קרב האומות" בפי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). השליטה הצרפתית בגרמניה התפרקה, הצבא הצרפתי נסוג חזרה לצרפת עצמה ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, הורה על פלישה לתוך אדמת הקיסרות הצרפתית בשנת 1814.
רקע לקרב > הצעדה לפריז

לאחר שנסוג מגרמניה נלחם נפוליאון בסדרת קרבות כדי למנוע את ההתקדמות של הקואליציה לצרפת, אך נסוג בהתמדה לנוכח כוחות עדיפים. במהלך המערכה על צרפת הוא הוציא צו המורה על גיוס 900,000 חיילים טריים, אך רק חלק קטן מהם אכן גויס. בתחילת פברואר 1814, יצא נפוליאון למסע מערכת ששת הימים שבו ניצח בכמה קרבות כנגד כוחות אויב עדיפים מבחינה מספרית שצעדו לעבר פריז. עם צבא של 70,000 חיילים בלבד עמד הקיסר בפני לפחות חצי מיליון חיילי כוחות בעלות הברית שהתקדמו בכמה דרכים עיקריים. מערכת ששת הימים התמשכה בין 10 בפברואר ל-15 בפברואר, ובמהלכו נפוליאון הנחיל ארבע תבוסות: בקרב בשמפאובר, קרב מונמירייל, קרב שאטו-תיירי וקרב וושאן. עם זאת, הניצחונות של הקיסר לא היו משמעותיים מספיק כדי לבצע שינויים בתמונה האסטרטגית הכוללת. בעודו נאבק נגד ההתקדמות הרוסית והפרוסית, הכוחות האוסטרים תקפו מדרום תחת פיקודו של קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג.
רקע לקרב > הפסקת האש

עם זאת, לאחר שישה שבועות של לחימה, צבאות הקואליציה כמעט לא הצליחו לכבוש שטח משמעותי. הגנרלים עדיין קיוו להביא את נפוליאון לקרב מכריע נגד כוחותיהם המשותפים. עם זאת, לאחר קרב ארקיס-סור-אובה, נפוליאון הבין שהוא לא יכול להמשיך באסטרטגיה הנוכחית שלו להביס את צבאות הקואליציה בהתנגשויות נגד כוחות לא מאוחדים והחליט לשנות את הטקטיקה שלו. היו לצרפתים שתי אפשרויות: לחזור אל פריז ולקוות שחברי הקואליציה יבקשו להגיע להסדר, שכן לכידת פריז בעודה מוגנת בידי הצבא צרפתי בפיקודו תהיה קשה ותגזול זמן רב, או לצאת במתקפה על הרוסים ולהשאיר את פריז פתוחה לאויביו כפי שהם השאירו לו את מוסקבה שנתיים קודם לכן. נפוליאון החליט לנוע מזרחה לסן דיזייר, לגייס כמה שיותר חיילים, ולהביא את כל המדינה להתקוממות אזרחית נגד הפולשים. הוא החל בביצוע תוכנית זו כאשר העביר מכתב לרעייתו מארי לואיז, דוכסית פארמה, בו הסביר על תוכניתו. המכתב התגלה לכוחות הקואליציה והתוכנית הצרפתית נחשפה למפקדי בעלות הברית. מפקדי הקואליציה קיימו מועצת מלחמה בפוגי במרץ והחליטו בתחילה להגיע למשא ומתן עם נפוליאון, אך למחרת הצאר אלכסנדר הראשון מרוסיה והמלך פרידריך וילהלם מפרוסיה יחד עם יועציהם שקלו מחדש והבינו את חולשת יריבם והחליטו לצעוד לעבר פריז.
הקרב על העיר

צבאות אוסטריה, פרוסיה ורוסיה חברו יחד והועברו תחת פיקודו של הרוזן הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי, לו ניתנה גם האחריות של ההשתלטות על העיר, אך הכוח המניע מאחורי הצבא היו קיסר רוסיה ומלך פרוסיה. נפוליאון השאיר את אחיו הבכור ז'וזף בונפרטה להגנת פריז עם חיילים נוספים בפיקוד המרשלים אוגוסט דה מרמון, בון אדריאן ז'נו דה מונסי ואדוארד מורטייר. צבא הקואליציה הגיח אל מחוץ לשערי פריז בסוף מרץ. בסמוך לעיר, חיילים רוסים שברו את המערך ורצו קדימה כדי לקבל הצצה ראשונה לעיר הבירה הצרפתית. כוחות הקואליציה חנו מחוץ לעיר ב-29 במרץ, לפי תוכניתם היו אמורים לתקוף את העיר מצידה הצפוני והמזרחי למחרת בבוקר. מלבד דה טולי גבהרד לברכט פון בליכר הנהיג את הכוחות הפרוסים והנסיך שוורצנברג את האוסטרים. מרמונט ומורטייר גייסו כוחות זמינים לעמדות ברמת מונמארטר כדי להתנגד להם. ב-30 במרץ החל הקרב כאשר כוחות הקואליציה תקפו את הצרפתים שהוצבו על הרמה. לאחר יום של קרבות התבהר ניצחון הקואליציה על הצרפתים המעטים. הקרב הסתיים כאשר המפקדים הצרפתים נכנעו ובשמם נכנעה העיר. אלכסנדר שלח שליח להיפגש עם הצרפתים ולזרז את הכניעה. הוא הציע תנאים נדיבים לצרפתים, אף על פי שהיה מוכן לנקום בשם השריפה במוסקבה יותר משנה קודם לכן, הכריז על עצמו שהוא מביא שלום לצרפת ולא להרס. ב-31 במרץ מסר המרשל טלייראן את מפתחות העיר לצאר הרוסי. מאוחר יותר באותו יום, צבאות הקואליציה נכנסו בניצחון לעיר עם הצאר בראש הצבא ואחריו מלך פרוסיה והנסיך שוורצנברג. ב-2 באפריל הכריז הסנאט הצרפתי על הדחת נפוליאון והקמת הרסטורציה הצרפתית, במסגרתה הושבו לשלטון בני בית בורבון בראשותו של לואי השמונה עשר, מלך צרפת.
הקרב על העיר > תוצאות

נפוליאון התקדם עד פונטנבלו כאשר הגיעה אליו הבשורה על כניעתה של פריז. זועם, הוא רצה לצעוד לעבר הבירה, אך המרשלים שלו לא נלחמו למענו ודחקו בו שוב ושוב להיכנע. הוא ויתר על הכס לטובת בנו נפוליאון השני ב-4 באפריל. בעלות הברית דחו זאת על הסף, ואילצו את נפוליאון להתפטר ללא תנאי ב-6 באפריל. תנאי הפטירה שלו, שכללו את גלותו לאי אלבה, הוסדרו בחוזה פונטנבלו ב-11 באפריל. נפוליאון בעל כורחו אישר זאת כעבור יומיים. מלחמת הקואליציה השישית הסתיימה. בהמשך, במהלך 1815, שב נפוליאון לצרפת והושב לכס, בכך החלה תקופת מאה הימים שבסופו של דבר הביאה להדחתו המחודשת ולהגלייתו לסנט הלנה באוקיינוס האטלנטי.
ראו גם

הקואליציה האנטי-צרפתית השישית
מערכת ששת הימים
הקיסרות הצרפתית הראשונה
הערות שוליים

↑  הקיסר הרוסי אלכסנדר לא ידע כי היו אלו קצינים רוסים שהורו על שריפת מוסקבה לאחר קרב בורודינו והאשימו את הצרפתים במעשה והמשיך להעריך כי אכן היו אלו הצרפתים שעשו זאת.
| קרבות במלחמות הנפוליאוניות (מחולקים לפי הקואליציות האנטי-צרפתיות) |
| --- | --- | --- |
| ראשונה | קרב ורדן • קרב ואלמי • קרב ז'מפ • המלחמה בוואנדה • קרב נירווינדן • קרב פלרוס • קרב ההר השחור • קרב כף סנט וינסנט |  |
| שנייה | קרב הפירמידות • קרב הנילוס • קרבות בארץ ישראל • קרבות איטליה • הקרב על שטוקכך • קרב קופנהגן • קרב הוהנלידן • קרב מרנגו |  |
| שלישית | גרנד ארמה • קרב כף פיניסטרה • מערכת אולם • קרב טרפלגר • קרב אולם • קרב דורנשטיין • קרב אוסטרליץ |  |
| רביעית | קרב ינה-אאורשטדט • מרד פולין הגדולה • קרב אילאו • המצור על דנציג • קרב היילסברג • קרב פרידלנד • קרב קופנהגן |  |
| חמישית | קרב אבנסברג • קרב לנדסהוט • קרב אקמיהל • קרב אספרן-אסלינג • קרב וגראם |  |
| שישית | קרב סלמנקה • הפלישה לרוסיה • (קרב סמולנסק • קרב בורודינו • קרב ברזינה) • המערכה בגרמניה • (קרב ליצן • קרב באוצן • קרב דרזדן • קרב לייפציג) • קרב ויטוריה • מערכת ששת הימים • קרב פריז |  |
| שביעית | קרב קאטר ברה • קרב ליגני • קרב ווטרלו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565527705171  LCCN: sh85098054 
קטגוריה:אוסטריה: קרבות
קטגוריה:המלחמות הנפוליאוניות: קרבות
קטגוריה:פרוסיה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:פריז: היסטוריה
קטגוריה:צרפת: קרבות
קטגוריה:רוסיה: קרבות
קטגוריה:1814
רמה בורשטין

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בת 58 בערך) ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 יצירות בולטות:  למלא את החלל
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר (2012)  פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
בורשטין בשיחה בקדומים (2018)
רמה בורשטין (נולדה ב-1967) היא סופרת, תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית-חרדית. סרטה "למלא את החלל" משנת 2012 זיכה אותה בשני פרסי אופיר, לבימוי הטוב ביותר ולתסריט הטוב ביותר, וזכה בחמישה פרסי אופיר נוספים, ובהם הסרט הטוב ביותר.
קורות חייה

בורשטין נולדה בארצות הברית ליעקב דרימר, ימאי, ולפיליס, זמרת ג'אז ושחקנית. בשנה הראשונה לחייה עלו הוריה לישראל, והיא גדלה והתחנכה בכפר סבא.
בשנת 1983 החלה ללמוד במגמת צילום בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב, ובשנת 1984 עברה לבית הספר הפתוח בראשון לציון. לאחר שנה עברה לארצות הברית שם חיה עד 1989. בשנת 1990 שבה ארצה והחלה ללמוד במחזור השני של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
עם סיום לימודיה בבית הספר סם שפיגל, בשנת 1995, נסעה לביקור בפסטיבל הסרטים של מינכן, ושם החלה התקרבותה ליהדות. בעקבות קריאה באחד מספריו של ארז משה דורון, החליטה לחזור בתשובה ונרשמה למדרשה ללימודי יהדות "נתיב בינה".
עם חזרתה בתשובה נטשה את שאיפותיה ליצור קולנוע חילוני, והחלה ללמד קולנוע בבתי ספר דתיים. בשנים 1996–1998 לימדה קולנוע דוקומנטרי בבית הספר "מעלה" בירושלים, ובמקביל לימדה בימוי ותסריטאות באולפנה לאומנויות בירושלים. בשנים 1999–2001 לימדה בימוי ותסריטאות במכללה למורות "בית רבקה" - כפר חב"ד. היא נהגה להציג בפני התלמידות סצנות מעובדות מספרי האחיות ברונטה או ג'יין אוסטין, וכן לבקש מהבנות להפוך מעשייה יהודית לתסריט בעל אלמנטים דרמטיים ורומנטיים בגבולות ההלכה. בשנים 1997–2008 לימדה וריכזה את מגמת הקולנוע באולפנית ישורון בפתח תקווה. ב-2006 לימדה בימוי ותסריטאות בבית הספר לקולנוע של ישיבת תורת החיים. היא לימדה גם משחק מול מצלמה בבית הספר למשחק של חגי לובר "אספקלריא".
בשנת 1996 נישאה לירון בורשטין. בשנת 2020 התגרשה ונישאה בשנית. היא תושבת פרדס חנה. הוריה ואחותה חזרו אף הם בתשובה. המשפחה מקורבת לחסידות ברסלב וחברה בקהילת "אביר יעקב" של הרב מרדכי אוירבך, בנו של הרב שלמה זלמן אוירבך.
ביוני 2022 נטען בתחקיר של ערוץ 13 כי בורשטיין היא תלמידתו של אליעזר ברלנד.
עבודה קולנועית

בשנים 2000–2004, במקביל להוראת הקולנוע, עסקה בורשטין בעריכה, צילום ובימוי של סרטי דרמה ותדמית קצרים לציבור החרדי. בשנת 2004 כתבה תסריט ל"דרמות מן השורש", פרויקט באורך 50 דקות של "רשת" וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי. באותה שנה כתבה, ביימה וצילמה סרט דרמה בהפקה פרטית באורך של כ-60 דקות שנועדה לציבור החרדי והוקרן בהמשך בסינמטקים בישראל.
באותה תקופה החליטה בורשטין ליצור סרטים לקהל שאינו חרדי בעקבות תחושתה שהיהדות החרדית מוצגת בקולנוע הישראלי מנקודת מבט חילונית בלבד. בשנת 2006 הגשימה את השאיפה הזו, לאחר שקיבלה מלגה מקרן רבינוביץ לפיתוח התסריט ל"למלא את החלל", שהושלם בשנת 2008. הסרט עצמו יצא לאקרנים ב-2012. בהופעת הבכורה שלו בפסטיבל ונציה קטפה הדס ירון את פרס השחקנית הטובה ביותר. בישראל היה הסרט מועמד ל-13 פרסי אופיר וזכה ב-7 מהם, הכמות הגדולה ביותר באותה שנה.
סרטה "לעבור את הקיר", המתמקד בסיפורה של חוזרת בתשובה המחפשת שידוך לעצמה בשנות השלושים לחייה, זכה בשלושה פרסי אופיר בשנת 2016, בקטגוריות עיצוב תלבושות, השחקנית הטובה ביותר ופרס התסריט שניתן לבורשטין עצמה.
בשנת 2020 החלה ביצירת סדרת הטלוויזיה "ריקוד האש", והסדרה עלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 ב-yes.
פילמוגרפיה > קולנוע

למלא את החלל, 2012
לעבור את הקיר, 2016
פילמוגרפיה > טלוויזיה

ריקוד האש, 2022
ביבליוגרפיה

עשרים ושמונה שערים, 2008
איש אישה, 2008
הערות שוליים

↑  פרסי אופיר 2012: ניצחון גדול ל"למלא את החלל", באתר nana10‏, 21 בספטמבר 2012
↑  איילת שני, אני בשיחה, רמה בורשטיין מנסה למלא את החלל הפנימי, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2012
↑  סם שפיגליזציה של פסטיבל ונציה, באתר בית הספר סם שפיגל: "מזל טוב לשני בוגרינו, עידן הובל (מחזור י"א) ורמה בורשטיין (מחזור ב') - שהתקבלו לפסטיבל המפואר שיפתח בפעם ה-69 עם סרטיהם "מנתק המים" ו"למלא את החלל"
↑  טלי פרקש, רמה בורשטיין לימדה אותי לצלם אהבה, באתר ynet, 21 באוקטובר 2012
↑   "גאולה לשמו": סדרת הדרמה החדשה שמהווה כתב הגנה לרב ברלנד, באתר חדשות 13, 2 ביוני 2022
↑  רמה בורשטין - מורה למשחק מול מצלמה, באתר בית ספר למשחק אספקלריא
↑  נירית אנדרמן, באמונה גדולה: הבמאית רמה בורשטיין מספרת איך זה להיות חרדית בקולנוע, באתר הארץ, 24 בינואר 2011
↑  לינוי משעלי, ‏לא רק שטיסל: הסדרה החדשה שתכבוש את המסך, באתר "סרוגים", 11 בנובמבר 2020
| פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | שבי גביזון (1990) • יעקב גולדווסר (1991) • אסי דיין (1992) • אנריקה רוטנברג (1993) • שמואל הספרי (1994) • שבי גביזון (1995) • אורי סיון וארי פולמן (1996) • ג'ולי שלז (1997) • שמי זרחין (1998) • אריק קפלון (1999) |  |
| 2000–2009 | בני תורתי (2000) • דובר קוסאשווילי (2001) • ניר ברגמן (2002) • שבי גביזון (2003) • יוסף סידר (2004) • דני סירקין (2005) • שמי זרחין (2006) • ערן קולירין (2007) • ארי פולמן (2008) • סכנדר קובטי וירון שני (2009) |  |
| 2010–2019 | ערן ריקליס (2010) • יוסף סידר (2011) • רמה בורשטין (2012) • יובל אדלר (2013) • טליה לביא (2014) • ארז תדמור (2015) • עילית זקצר (2016) • שמוליק מעוז (2017) • אופיר ראול גרייצר (2018) • ירון שני (2019) |  |
| 2020 ואילך | ניר ברגמן (2020) • ערן קולירין (2021) • אורית פוקס רותם (2022) • איילת מנחמי (2023) • תום נשר (2024) |  |
| פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | שבי גביזון, יונתן ארוך ויוחנן רביב (1990) • חיים מרין (1991) • אסי דיין (1992) • אנריקה רוטנברג ואסטבן גוטפריד (1993) • אסי דיין (1994) • שבי גביזון (1995) • יגאל בורשטיין (1996) • אסי דיין (1997) • איל חלפון (1998) • אריק קפלון (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף סידר (2000) • דובר קוסאשווילי (2001) • ניר ברגמן (2002) • שבי גביזון (2003) • יוסף סידר (2004) • איל חלפון (2005) • שמי זרחין (2006) • ערן קולירין (2007) • ארי פולמן (2008) • ירון שני וסכנדר קובטי (2009) |  |
| 2010–2019 | נח סטולמן (2010) • יוסף סידר (2011) • רמה בורשטין (2012) • יובל אדלר, עלי ואקד (2013) • טליה לביא (2014) • אלעד קידן (2015) • רמה בורשטין (2016) • שבי גביזון (2017) • אופיר ראול גרייצר (2018) • סאמח זועבי (2019) |  |
| 2020 ואילך | דנה אידיסיס (2020) • ערן קולירין (2021) • מיכל ויניק (2022) • אלינור סלע וריימונד אמסלם (2023) • מאיה קניג (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021: תאופיק אבו ואיל (עלומים) | פרס האקדמיה לטלוויזיה לבימוי בסדרת דרמה  2022: רמה בורשטין שי (ריקוד האש) | הבא: 2023: מויש גולדברג (אלף) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290732605171  PLWABN: 9810637072005606  BIBSYS: 14034903  BnF: cb177944248 (data)  GND: 1047879786  ISNI: 0000 0004 2321 7229  LCCN: no2013104612  NLK: KAC201604631  NTA: 363556087  RERO: 02-A024140023  SUDOC: 178071390  VIAF: 305820460   WorldCat (עם VIAF): 305820460
החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  החתול במגפיים 
 בימוי:  ג'ואל קרופורד
 הופק בידי:  מארק סוויפט
 תסריט:  פול פישר, טומי סברדלוב 
 עריכה:  James Ryan 
 שחקנים ראשיים:  אנטוניו בנדרס סלמה האייק אוליביה קולמן הארווי גווילן סמסון קיו ואגנר מורה אנתוני מנדז ג'ון מולייני פלורנס פיו דאווין ג'וי רנדולף ריי וינסטון
 מדבבים:  אנטוניו בנדרס (החתול במגפיים) קונרד ורנון (Gingerbread Man) הארווי גווילן ואגנר מורה (Death) קודי קמרון (Pinocchio) סלמה הייק (Kitty Softpaws) אוליביה קולמן ריי וינסטון דאווין ג'וי רנדולף פלורנס פיו ג'ון מולייני שמשון קאיו 
 מוזיקה:  הטיור פררה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  דרימוורקס הנפשה
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 בדצמבר 2022 ישראל 8 בדצמבר 2022
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט מתח, סרט אגדות, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט לכל המשפחה, סרט מונפש 
 מקום התרחשות:  הרחק הרחק מכאן 
 תקציב:  90 מיליון דולר
 הכנסות:  482.7 מיליון דולר (20 באפריל 2023)
 הכנסות באתר מוג'ו:   pussinboots2
 סרט קודם:  החתול של שרק
 סרט הבא:  שרק 5
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי (באנגלית: Puss in Boots: The Last Wish; בתרגום חופשי לעברית: "החתול במגפיים: המשאלה האחרונה") הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2022, המהווה המשכון לסרט "החתול של שרק" משנת 2011 וחלק מזיכיון "שרק". הסרט בוים על ידי ג'ואל קרופורד, ומדבבים בו אנטוניו בנדרס, סלמה האייק, אוליביה קולמן, הארווי גווילן, סמסון קיו, ואגנר מורה, אנתוני מנדז, ג'ון מולייני, פלורנס פיו, דאווין ג'וי רנדולף וריי וינסטון. הסרט יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2022.
מדבבים

| דמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| החתול במגפיים | אנטוניו בנדרס | דרור קרן |
| קיטי סופטפוז | סלמה הייק | דקלה הדר |
| פאריטו | הארווי גווילן | יובל בינדר |
| אבא דוב | ריי וינסטון | אברהם סלקטר |
| אמא דובה | אוליביה קולמן | ניצה שאול |
| דובון | סמסון קיו | אור בוטבול |
| זהבה | פלורנס פיו | רייצ'ל גאון |
| מוות | ואגנר מורה | יואב יפת |
| ג'ק הורנר "הגדול" | ג'ון מולייני | גלעד קלטר |
| מאמא לונה | דאווין ג'וי רנדולף | הילה סורג'ון פישר |
| הרופא | אנתוני מנדז | מיכה אוזין סליאן |
| הצרצר המדבר | קווין מק'קאן | שרון כהן |
הפקה

ב-6 בנובמבר 2018, הוכרז בוראייטי כי כריס מלנדנדרי מתכוון להיות המפיק בפועל של סרטי האתחול שרק 5 והחתול של שרק 2 ולהחזיר גם את מדבבי הסרט המקוריים. ב-26 בפברואר 2019, הוכרז כי סרט ההמשך עדיין בפיתוח, ובוב פרסיצ'טי יביים אותו. ב-19 באוגוסט 2020, קיבל הסרט כותרת חדשה Puss in Boots: The Last Wish והכותרת התקבלה ב-20 בדצמבר 2020. במרץ 2021, נודע כי ג'ואל קרופורד החלי את פרסיצ'טי בתור הבמאי, ג'נואל מרקדו תהיה עוזרת הבמאי ומארק סוויפט יפיק את הסרט. קאסט המדבבים המלא נחשף במרץ 2022.
הפצה

הסרט יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2022. במקור הסרט היה אמור להיות מופץ ב-2 בנובמבר 2018, ולאחר מכן נדחה בחודש ל-21 בדצמבר 2018. ולאחר מכן ב-23 בספטמבר 2022 בידי סרטי יוניברסל.
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- |
| פרס סאטורן | סרט האנימציה הטוב ביותר | מועמדות |