stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובע הדאחייה
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ב-2 בינואר 2024, כחלק ממלחמת חרבות ברזל, חוסל בדאחייה סגן מנהיג חמאס סאלח אל-עארורי ועוד מספר בכירי חמאס באמצעות כטמ"ם חמוש. החיסול יוחס לישראל אך זו לא קיבלה, באופן רשמי, אחריות על הפעולה.
ב-30 ביולי 2024, לראשונה מאז מלחמת לבנון השנייה ב־2006 אירע פיצוץ עז ברובע הדאחייה בביירות. זמן קצר לאחר מכן התברר כי מקור הפיצוץ הוא תקיפה של צה"ל בלב רובע הדאחייה. בתקיפה חוסלו רמטכ"ל חזבאללה בפועל פואד שוכר ובכיר ממשמרות המהפכה האיראניים. בנוסף נהרגו בתקיפה גם ילדים, נשים ואזרחים ונפצעו למעלה מ־78 בני אדם. נסראללה איים בתגובה לתקיפה וטען כי התקיפה מהווה חציית כל הקווים האדומים.
היסטוריה > מבצע חיצי הצפון

ב-19 בספטמבר 2024 יצא צה"ל למבצע רחב היקף בלבנון, שבמהלכו הותקף רובע הדאחייה על ידי חיל האוויר הישראלי כמעט באופן יום יומי ובוצעו בו סיכולים ממוקדים רבים של בכירי חזבאללה.
ב-20 בספטמבר 2024 הפגיז חיל האוויר בניין מגורים ברובע הדאחייה וחיסל את ראש מערך המבצעים של חזבאללה, אבראהים עקיל, ובנוסף אליו גם את צמרת הפיקוד של כוח רדואן. בתקיפה נהרגו גם אזרחים וילדים ונפצעו עשרות נוספים.
ב-23 בספטמבר 2024 תקף צה"ל ברובע הדאחייה בניסיון לחסל את עלי כרכי, ניסיון חיסול שכשל לאחר שנודע כי עלי כרכי אומנם נפצע אך שרד את ניסיון החיסול.
ב-26 בספטמבר 2024 תקף חיל האוויר הישראלי בדאחייה וחיסל את מפקד המערך האווירי של חזבאללה, מוחמד חוסיין סרור.
ב-27 בספטמבר 2024, במבצע סדר חדש, תקף חיל האוויר הישראלי את המפקדה המרכזית של חזבאללה ברובע הדאחייה. בתקיפה נהרג חסן נסראללה, מנהיג ארגון הטרור, שהיה היעד המרכזי של התקיפה, וגם מרבית הצמרת שנותרה מארגון הטרור נפגעה בתקיפה, לרבות עלי כרכי, שניצל מניסיון חיסול אחר ימים ספורים לפני כן. בתקיפה נעשה שימוש במפצחות בונקרים כדי להרוס את המפקדה, שלפי הדיווחים הייתה ממוקמת מתחת לאדמה. צה"ל השתמש ב-83 טונות של חומר נפץ בתקיפה, מה שהפך את התקיפה להפצצה הכבדה והקטלנית ביותר שעשה צה"ל על אדמת לבנון.
לאחר חיסול נסראללה, החליטה ממשלת ישראל לשנות את המשוואה שהייתה קיימת עד פרוץ מבצע חיצי הצפון, וצה"ל החל לתקוף כמעט באופן יום יומי בדאחייה מטרות חזבאללה, במטרה להפעיל על הארגון לחץ צבאי כבד. בין היתר הותקפו בניינים אזרחיים שמתחתיהם הוסתרו אמצעי לחימה וכן מקומות מסתור של בכירי חזבאללה ונכסים אסטרטגיים. במקביל לתקיפות הורה דובר צה"ל לתושבים רבים ברובע הדאחייה להתפנות מבתיהם במהירות עקב תדירות התקיפות הגבוהה ועוצמתן הגבוהה.
ב-3 באוקטובר תקף צה"ל באמצעות 73 טונות פצצות ומפצחות בונקרים פעם נוספת בניסיון לחסל את האשם ספי א-דין, מחליפו המיועד של נסראללה. שלושה שבועות לאחר מכן, אישר דובר צה"ל את דבר הריגתו.
במהלך חודש אוקטובר 2024, המשיך צה"ל לתקוף שורת מטרות נרחבת בדאחייה, ותקף בין השאר את מפקדות הארגון ואתרים פיננסיים שבהם אוחסנו כספים של חזבאללה.
דמוגרפיה

בשנת 2016 מנתה אוכלוסיית הדאחייה כמיליון נפש, מעל 200 אלף משפחות (ממוצע של 4.5 נפשות למשפחה).
על פי סקר של הלשכה הלבנונית לסטטיסטיקה משנת 2007, התושבים השיעים בדאחייה הגיעו בגלי הגירה, מהמקומות הבאים:
| --- | --- |
מוצא: %
דרום לבנון: 50.3%
בקאע: 24.3%
הר הלבנון: 15.0%
ביירות: 9.7%
צפון לבנון: 0.7%
: 100.0%
ראו גם

מתואלים
דוקטרינת הדאחייה
התרסקות המזל"ט בביירות
הערות שוליים

1 2 3 4 5  الضاحية الجنوبية لبيروت.. ضاحية المحرومين والمستضعفين, الجزيرة نت (בערבית)
↑  UNRWA - Tags, web.archive.org, ‏2011-07-25
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמוד 137.
↑  גדי איזנקוט, השתנות האיום? המענה בזירה הצפונית, המכון למחקרי ביטחון לאומי, צבא ואסטרטגיה, כרך 2, גיליון 1, יוני 2010, עמוד 29.
↑  גיורא איילנד, מלחמת לבנון השנייה — לקחים ברמה האסטרטגית, המכון למחקרי ביטחון לאומי, צבא ואסטרטגיה, כרך 1, גיליון 2, אוקטובר 2009, עמוד 18.
↑  ליאור בן ארי, לבנון: 7 הרוגים ו-78 פצועים בתקיפה אמש בביירות, באתר ynet, 31 ביולי 2024
↑  נסראללה מכריז על שלב חדש במלחמה: "הישראלים - אתם הולכים לבכות הרבה", באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2024
↑  דובר צה"ל, הודעת דו"צ בעקבות חיסול נסראללה, באתר x.com, ‏28/9/2024
↑  איתי בלומנטל רועי קייס, עלי כרכי "במקום בטוח": בחיזבאללה מכחישים שמספר 3 בארגון הטרור נפגע בניסיון החיסול, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 23 בספטמבר 2024
↑  יואב זיתון, ליאור בן ארי, איתמר אייכנר, 3 שבועות אחרי התקיפות בדאחייה, צה"ל מאשר: גם יורשו של נסראללה חוסל, באתר ynet, 22 באוקטובר 2024
↑  ליאור בן ארי, יואב זיתון, מפת התקיפות, וההרס בבנקי חיזבאללה: מסמכים ברחובות, סניפים חרבים, באתר ynet, 21 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1317624009  VIAF: 6170858459707682020   WorldCat (עם VIAF): 6170858459707682020 
שרידי בניין שהופצץ במהלך מלחמת לבנון השנייה בדאחייה
חארת חריכ, שכונה בדאחייה (2009)
יאנה גור

| --- | --- |

יאנה גור
 לידה:  30 בדצמבר 1982 (בת 41) טשקנט, ברה"מ 
 שם לידה:  יאנה גורקיכר
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
יאנה גור (ברוסית: Я́на Гур; נולדה ב-30 בדצמבר 1982) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. מוכרת בעיקר בזכות תפקידה כאנה בסדרת הדרמה "לאהוב את אנה".
ביוגרפיה

נולדה בשם יאנה גורקיכר בטשקנט, בירת אוזבקיסטן הסובייטית. במאי 2001 עלתה לישראל לבדה בגיל 19. כחודש לאחר עלייתה החלה בקריירת דוגמנות בישראל, שהפכה גם לקריירה בינלאומית, שבמסגרתה הצטלמה לקמפיינים בינלאומיים ומגזינים נחשבים, דוגמת: MADAM FIGARO ,NYLON, Vogue, Marie Clair ,Elle, L’OFFICIAL, QVEST, TANK.
באוקטובר 2006, נבחרה על ידי מאות מאנשי תעשיית האופנה בישראל כאחת מארבע המועמדות לפרס "דוגמנית השנה" בטקס פרסי האופנה, ששודר בערוץ 2.
גור החלה קריירת משחק בסדרת הדרמה "לאהוב את אנה" בערוץ 10, שבה כיכבה בתור אנה. תפקיד שזיכה אותה במועמדות ל"פרסי האקדמיה לטלוויזיה" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2009.
בשנת 2009 השתתפה בסרטו של דני לרנר "קירות", (לצד אולגה קורילנקו, נינט טייב, שלום מיכאלשווילי, זוהר שטראוס, הנרי דוד) בו גילמה את דמותה של נינה, צעירה מחבר המדינות המועסקת בישראל כזונה.
בשנת 2010 השתתפה בעיבוד הקולנועי של "בדמי ימיה", המבוסס על סיפורו של ש"י עגנון, בבימוים של לינה וסלבה צ'פלין, בתפקיד לאה (לצד סיון לוי, מוריס כהן, צק ברקמן). באותה שנה גם שיחקה בעונה השנייה של הסדרה חצויה בתפקיד "לילית".
בשנת 2011 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "תמרות עשן" (בימוי: עודד דוידוף) בתפקיד מוריה. באותה שנה גם שיחקה בסרט קצר, “Mother's Fading” (תסריט ובימוי: ארתור סטפאניין) שהשתתף בפסטיבל "קאן".
בשנת 2012 השתתפה בסדרה סברי מרנן בפרק 5 בתור חברתו של אדם הדר.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "מקום אחר" של מיכל זילברמן, לצד אניה בוקשטיין, עלי סלימאן, מולי שולמן. באותה שנה שחקה גם בסדרה "מתים לרגע" בתפקיד ולנטינה.
בשנת 2016 השתתפה בסדרה "תאג"ד" כשחקנית אורח בתור טניה.
ביוגרפיה > וידאו קליפים

גור השתתפה בשלושה וידאו קליפים לשיריו של הזמר אסף אמדורסקי:
"אל תעזבי את תל אביב" - חידוש של אסף אמדורסקי לשיר של להקת "טנגו" משנת 1984
"ביחד" - 2006
"א. אוהב אותך" - 2008
RevelDay - “Sex On Fire” (Kings Of Leon Cover) 2011
Benjamin's Brother - Story About A Broken Heart, סרטון  באתר יוטיוב
חיים אישיים

ביולי 2016 נישאה גור לבן זוגה, סוכן הדוגמניות דויד ישעיהו.
הערות שוליים

↑  יאנה גור מצטרפת לשירלי בוגנים בהונגימן, באתר הארץ, 14 בפברואר 2005
↑  שירות גלובס, ‏יאנה גור תוביל קמפיין לאופנת "אופרה" תמורת סכום מדווח של 40 אלף דולר, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2008
↑  הדס שניידר, עכבר העיר, מישהו זוכר את אנה?, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2008
↑  ערן בר-און, פרסי האקדמיה: 12 מועמדויות לערוץ 10, באתר ynet, 15 ביולי 2009
↑  אורי קליין, תסמונת הסרט השני של במאי "קירות", דני לרנר, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2009
↑  יאנה גור: מתכון וטיפ מאת דוגמנית לכלב שלכם, באתר וואלה, 13 ביוני 2011
↑  ליאת להב, ביקורת טלוויזיה, "חצויה": סקס, אשכנזים ויון תומרקין, באתר הארץ, 13 במאי 2010
↑  ניב שטנדל, עכבר העיר, "תמרות עשן 2": תנו לי תנו לי מסתורין, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2011
↑  אמיר בוגן, לכייף אורגזמה: מיכל זילברמן על 'מקום אחר', באתר ynet, 21 בינואר 2014
↑  מור קומפני, עכבר העיר, אדי קבטנר על "מתים לרגע": "אנחנו בטח לא חיקוי זול", באתר הארץ, 15 באוגוסט 2014
↑  מיקי לוי, ‏אחי, מה נהיה?, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2016
↑  שי פוגלמן וינאי יחיאל, יאנה גור - ענייני פנים, באתר הארץ, 30 באפריל 2015
זיוף (פעולה)

טי שירט מזויפות בשוק פשפשים
שטרות ריאל ברזילאים מזויפים
סוכנת CBP בודקת את האותנטיות של מסמך נסיעה בנמל תעופה באמצעות מיקרו-סטראוסקופ
זיכרון פלאש (IC) אותנטי של אינטל (מימין) והעתק מזויף (משמאל). אף על פי שהאריזה של מחשבי ה-IC האלה זהה, תמונות הרנטגן מגלות שהמבנה הפנימי של המזויף שונה מהמקורי.
זיוף הוא חיקוי מסמכים, מוצרים וחפצים אחרים, בין היתר בגדים, תיקים, נעליים, תרופות, שעוני יד, כספים, יצירות אמנות, צעצועים ועתיקות, למטרות הונאה, הטעיה וגנבה. בדרך כלל, מוצרים שזויפו, נוצרו כהעתק לא מורשה של המוצר האמיתי.
מוצרים שזויפו נוטים להיות בעלי לוגו ומותג של חברות מזויפות, ולכן נוטות לפגוע בפטנט ובסימן מסחר של המוצר האמיתי. בדרך כלל, למוצרים אלו יש איכות נמוכה יותר. לפעמים, מוצרים אלו עובדים בצורה לא טובה או מכילים חומרים רעילים, כגון עופרת.
טכנולוגיות נגד זיופים

למוצרים או לאריזתם מתווספות טכנולוגיות נגד זיופים בכדי לאפשר לצרכנים או לפקחים לבדוק אם המוצר אותנטי. משרד הקניין הרוחני של האיחוד האירופי (אנ') פיתח מדריך טכנולוגי למניעת זיופים, על מנת להתמודד עם חוסר המידע על פתרונות טכנולוגיים הקיימים בשוק ולסייע לחברות לשפר את ההגנה מפני זיופים. במדריך זה, מתוארות הטכנולוגיות העיקריות נגד זיוף הקיימות כיום בשוק שסווגו לחמש קטגוריות עיקריות:
טכנולוגיות אלקטרוניות
טכנולוגיות סימון
טכנולוגיות כימיות ופיזיות
טכנולוגיות מכניות
טכנולוגיות למדיה דיגיטלית
ארגון התקינה הבינלאומי פרסם גם הוא תקנים הקשורים ליישום פתרונות נגד זיופים, כולל ISO 12931 ו-ISO 22381.‏
ראו גם

זיוף כסף
זיוף מוצרים
זיוף תעודות
זיוף עתיקות
זיוף ספרותי
אימות זהות
זכויות יוצרים
חוק גרשאם
קניין רוחני
הערות שוליים

↑  Ahi, Kiarash (2015-05-13). "Terahertz characterization of electronic components and comparison of terahertz imaging with X-ray imaging techniques". SPIE Sensing Technology+ Applications. p. 94830K-94830K-15. doi:10.1117/12.2183128. ארכיון מ-2020-06-01. נבדק ב-2021-09-20.
↑  "Physical Unclonable Functions in Theory and Practice", p. 46, by Christoph Böhm, Maximilian Hofer
↑  "Counterfeit culture documentary". אורכב מ-המקור ב-2015-05-05. נבדק ב-2013-06-21.
↑  "EUIPO Anti-Counterfeiting Technology Guide". European Observatory on Infringements of Intellectual Property Rights. 2021-02-26. ארכיון מ-2021-07-08. נבדק ב-2021-09-20.
↑  Dillon, Frank (2021-06-08). "13% of consumers misled into buying counterfeit goods or services". The Irish Times (באנגלית). ארכיון מ-2021-06-08. נבדק ב-2021-06-17.
↑  "Counterfeit problem? The 2021 Anti-counterfeiting Technology Guide". Scantrust (באנגלית אמריקאית). 2021-03-22. ארכיון מ-2021-06-24. נבדק ב-2021-06-17.
↑  Linsner, Bristows LLP-Marc. "EUIPO Observatory publishes Anti-counterfeiting Technology Guide | Lexology". www.lexology.com (באנגלית). ארכיון מ-2021-06-23. נבדק ב-2021-03-18.
↑  "ISO 12931, la norme anti-contrefaçon pour tous" (בצרפתית). 2012-10-05. ארכיון מ-2021-09-20. נבדק ב-2021-09-20.
↑  ISO 22381:2018, ISO (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567874505171  PLWABN: 9810614989905606  GND: 4016247-3  LCCN: sh85033440
הר ארבוס

| --- | --- |
הר ארבוס, צילום מ-1972
הר ארבוס, צילום מ-1972
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש
 על שם:  אה"מ ארבוס (1826) 
 גובה:  3,794 מטר
 מיקום:  האי רוס שבאנטארקטיקה
 רכס הרים:  ההרים הטראנס-אנטארקטיים 
 מספר הר געש:  =1900-02
 העפלה ראשונה:  1908, על ידי אנשי משלחת בראשות ארנסט שקלטון
 מסלול ההעפלה הקל:  בסיסי, טיפוס שלג/קרח
 קואורדינטות:  77°31′48″S 167°10′12″E﻿ / ﻿77.53000°S 167.17000°E﻿ / -77.53000; 167.17000
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ארבוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ארבוס
 
הר הגעש פעיל
מפת האי רוס
הר אֶרֶבּוּס (Mount Erebus) באנטארקטיקה הוא הר הגעש הפעיל הדרומי ביותר בכדור הארץ. ההר נמצא באי רוס, והוא מתנשא לגובה 3,794 מטרים. באי מצויים שלושה הרי געש נוספים, רדומים. ארבוס פעיל באופן רצוף מאז שנת 1972. על ההר קיימת תצפית מדעית המנוהלת על ידי "המכון הטכנולוגי למכרות וטכנולוגיה של ניו מקסיקו". הר הגעש יושב מעל פרוסת קרום דקה, כך שסלע מותך מתרומם ביתר קלות מתוך כדור הארץ. בלועו של הר ארבוס קיים אגם של לבה נוזלית, אחד מאגמי הלבה הבודדים בעולם. הלבה מתפרצת מן האגם מספר פעמים ביום, כמו בהר הגעש סטרומבולי. בשנת 2005 נצפו מספר התפרצויות אפר וזרמי לבה קטנים מתוך פירים ליד אגם הלבה.
היישוב האנטארקטי הגדול ביותר - תחנת מק'מרדו, המופעלת על ידי ארצות הברית - נמצא בטווח הראייה של הר הגעש (כ -40 ק"מ משם).
הר ארבוס התגלה בשנת 1841 על ידי חוקר הקוטב סר ג'יימס קלארק רוס, שקרא לו על שמה של "ארבוס", אחת משתי אוניות המשלחת. מקור השם במיתולוגיה היוונית, הכינוי שניתן לחלק מעולם השאול, שאותו עוברים המתים בדרכם לממלכת המתים, היא האדס. הספינה האחרת הייתה "טרור", שהעניקה את שמה להר טרור (הר געש אחר). המטפסים הראשונים להר היו חברי משלחת נמרוד של ארנסט שקלטון לקוטב הדרומי, בשנת 1908.
האסון האווירי על הר ארבוס

ב-28 בנובמבר 1979 התרסק על הר ארבוס מטוס אייר ניו זילנד בטיסה מספר 901. זו הייתה טיסת תיור שיצאה משדה התעופה באוקלנד אל עבר אנטארקטיקה לצורך תצפית. המטוס, מדגם DC-10-30, התרסק אל צלע ההר וכל 257 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ראו גם

טיסה 901 של אייר ניו זילנד
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
↑  NASA EARTH OBSERVATORY, Mount Erebus, Antarctica
↑  בו ריפנבורו, "להתחרות עם המוות", בלומסברי 2008, עמ' 12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558853705171  GND: 4379976-0  LCCN: sh94008167  NARA: 10038385  VIAF: 247811450   WorldCat (עם VIAF): 247811450
ג'ייסון קיי

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1969 (בן 54) סטרטפורד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מערב לונדון, בית הספר אוקלנד 
 סוגה:  מוזיקת פופ, אסיד ג'אז, מוזיקת האוס, R&B עכשווי, דאנס-פופ 
 סוג קול:  טנור די גרציה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  מרקורי רקורדס 
 www.jamiroquai.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יי קיי בהופעה בפסטיבל ה-LoveBox ב-2006
ג'ייסון קיי (אנגלית: Jay Kay; נולד בשם ג'ייסון לואיש צ'ית'האם ב-30 בדצמבר 1969) הוא מוזיקאי וזמר בריטי. ידוע בעיקר בכינויו ג'יי קיי. ג'ייסון קיי הוא החבר הבולט ביותר, הפזמונאי והסולן של להקת ג'מירוקוואי.
ילדות, נעורים ותחילת הקריירה

ג'יי קיי נולד בסטרטפורד שבמנצ'סטר ביחד עם אח תאום זהה שמת כמה שבועות לאחר הלידה. הוא גדל עם אמו, קארן קיי, זמרת קברט ואמנית חיקויים שהופיעה ברחבי העולם ועם אביו החורג ג'יימס רויאל. את אביו הביולוגי, גיטריסט ממוצא פורטוגזי, פגש קיי לראשונה רק בשנת 2003.
קיי למד בקולצ'סטר וראטלנד באנגליה, ובגיל 13 בילה כחצי שנה בתאילנד עם אביו החורג.
כששב לאנגליה, החל בהקלטות הדגמה (דמו) באמצעות מערכת התופים שלו וכן בכתיבת טקסטים לשירים.
בתקופה זו המציא ג'יי קיי את השם 'ג'מירוקוואי' עבור הלהקה העתידית בהתבסס על שם שבט אינדיאני, האירוקוי (Iroquois) ו"ג'אם" מהמילה ג'אמינג.
כמו כן המציא קיי את לוגו איש הבאפאלו הייחודי.
הקלטות הדמו של קיי תפסו את תשומת לבו של מותג המוזיקה הבריטי 'אסיד ג'אז' והם החתימו אותו על חוזה הקלטות.
קריירה

קיי הקים את להקת ג'מירוקוואי יחד עם טובי סמית' (קלידן), סטיוארט זנדר (בסיסט), ניק ואן-גילדר (תופים), וואליס ביוקאנן (דידג'רידו) ומאוריציו ראווליקו (כלי הקשה). בחלק מההופעות הצטרף אליהם הגיטריסט גאווין אודס מלהקת -The Brand New Heavies.
ג'מירוקוואי מכרו יותר מ-21 מיליון אלבומים וכיכבו במצעדים הבריטים לסינגלים במשך זמן כולל של 162 שבועות ב-14 שנים מאז 1992.
לאחר הצלחת הסינגל הראשון "When You Gonna Learn" (מתי כבר תלמד), חתמה הלהקה על חוזה לשמונה אלבומים עם סוני תקליטים. אלבומם הראשון "Emergency On Planet Earth" (מצב חירום בכדור הארץ) נמכר בהצלחה יתרה ואופיים הייחודי של ג'מירוקוואי החל להתבסס.
אלבומם השלישי של הלהקה, "Travelling Without Moving" (שוטטות ללא תנועה) עם הקליפ הייחודי לשיר "Virtual Insanity" (אי-שפיות וירטואלית) אשר זכה ב-4 פרסי MTV היווה את נקודת המפנה העיקרית בדרך להכרה הבינלאומית לה זכתה.
בזמן הפקת אלבומם הרביעי עזב חבר הלהקה סטיוארט זנדר את ההרכב מסיבות שאינן ברורות. בעקבות כך, קיי השליך לפח עבודה ארוכה אשר כללה כמעט אלבום שלם, במטרה להעלים כל זכר מיצירתו של זנדר.
ג'יי קיי דורג במקום ה-950 ברשימת העשירים של הסאנדיי טיימס לשנת 2004 .
במשך השנים הופנו טענות כלפי חיי הראוותנות ומכוניות היוקרה של קיי, שעמדו בסתירה להצהרותיו הלוחמניות בעד השמירה על איכות הסביבה וכדור הארץ. מאידך, קיי נוטה לתרום סכומי כסף רבים לעמותות צדקה למען חסרי-בית, ולארגוני איכות הסביבה כגרינפיס ו-Friends Of The Earth.
חייו האישיים

ג'יי קיי מתגורר בבקינגהאמשייר שבאנגליה. בבעלותו גם בתים בווסטמינסטר שבלונדון ובגיירלוך שבסקוטלנד.
בעבר נקשר שמו עם דוגמניות ושחקניות שונות, כגון וינונה ריידר, קיילי מינוג והיידי קלום. בסוף שנות ה-90 קיים מערכת יחסים בת 3 שנים עם מגישת הטלוויזיה הבריטית דניס ואן אוטן.
בשנת 2014 סבל מהטרדות של מעריצה, אשר אף הקימה מאהל בחצר אחוזתו ללא ידיעתו ורדפה אותו ואת משפחתו משך תקופה ארוכה. בעקבות משפט שהתקיים, הוצא למעריצה צו הרחקה מקיי.
בשנת 2018 חשף כי הוא נשוי למריה ואב לשתי בנות, קרלה (לה גם הקדיש שיר באלבומו האחרון) וטלולה.
חייו האישיים > הופעות טלוויזיה

קיי השתתף במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן השף העירום עם ג'יימי אוליבר.
חייו האישיים > אוסף המכוניות

קיי ידוע בשל אהבתו למכוניות ייחודיות, ובבעלותו נכון להיום כ-100 מכוניות כאלו, מהן מכוניות ספורט ויוקרה כגון פרארי F50 ומרצדס G-Class ורכבי אספנות ישנים.
חיבתו לכלי רכב בכלל ולמכוניות פרארי בפרט, הופגנה באלבומו "Travelling Without Moving" אשר בתמונת השער שלו מופיע הלוגו "איש הבאפאלו" משולב בתוך הסמל של פרארי (קיי קיבל אישור מיוחד לכך מחברת פרארי כאות הוקרה).
אחדים מכלי הרכב שלו הופיעו גם בקליפים של ג'מירוקוואי.
השיר "Black Devil Car" (מכונית שחורה ושטנית) מאלבום "Dynamite" (דינמיט) עוסק בשילוב שבין מכוניות ומוזיקה. השיר המוקדש למכונית הפרארי אנזו שלו.
אהבתו לנהיגה מהירה גרמה לג'יי קיי להסתבך מספר פעמים עם רשויות אכיפת החוק:
במאי 1998 נתפס נוהג במהירות של 178 קמ"ש ורישיונו נשלל ל 42 יום.
בספטמבר 2004 נשלל רישיון הנהיגה שלו לתקופה של שישה חודשים. בית המשפט בסקוטלנד הרשיע את קיי בנהיגה במהירות מופרזת לאחר שנתפס נוהג במכונית המרצדס G-Class שלו במהירות של 168 קמ"ש - 60 קמ"ש מעל למותר.
חייו האישיים > גאמבול 3000

ג'יי קיי השתתף בשנת 2007 בגאמבול 3000 - מרוץ ראלי יוקרתי הנערך על כבישים ציבוריים. קיי השתתף בתחרות זו כחלק מקבוצת אדידס ונהג במכונית מזראטי קוואטרופורטה.
ג'יי קיי בהופעה
מרוץ גאמבול 3000 בו השתתף ג'יי קיי
מסע ה-14 לאום רשרש

מסלול מסע ה-14 לאום רשרש, ינואר 1945.
שמעון פרס בראש מסע ה-14 על גמל, ינואר 1945
חניה לפני הצהריים בעבדת, ביום השלישי למסע, 4 בינואר 1945. שמעון פרס פרס יושב במרכז כשיד ימינו על הברך.
מסע ה-14 לאום רשרש היה המסע הראשון, מטעמה של התנועה הציונית, שחצה את הנגב ברגל מרביבים לאום רשרש (אילת). מטרת המסע היה לבחון את אפשרויות ההתיישבות היהודית בנגב, ולהביא ידיעות מודיעיניות על ציר תנועה אפשרי לחוף הים האדום. המסע התקיים בינואר 1945 ונמשך 10 ימים. המסע קרוי על שמם של 14 אנשי הנוער העובד והפלמ"ח שהשתתפו בו. המפות ששורטטו במהלך המסע, שימשו את צה"ל לקראת כיבוש אילת במבצע עובדה. אחד מראשי המסע היה שמעון פרס, לימים ראש הממשלה ונשיא המדינה.
רקע

שמריה גוטמן, מראשוני "הנוער העובד" וממייסדי קיבוץ נען, יצא באמצע שנת 1942 לשליחות לעיראק, שם עסק בהדרכת נוער, בארגון חיי הקהילה היהודית ובעידוד לציונות ולעלייה לארץ ישראל. קצב העלייה היה איטי מאוד: מדי שבוע הצליחו, ככל שהצליחו, לשלוח רכב עם 25 יהודים דרך המדבר הסורי, ועד רמת הגולן. שם, בשולי הרמה, היה המבריח העיראקי מצביע על אורות קיבוץ חולתה, או על אורות יישוב אחר בעמק החולה, שולח את העולים לשם, וחוזר לעיראק. שמריה לא הסתפק בהצלחות קטנות אלה. הוא חיפש דרך לשלוח אלפים מיהודי בגדאד. עלה בדעתו לשלוח מאות עולים בספינות, כמו ספינות המעפילים בים התיכון שהביאו מעפילים מאירופה. ספינות רעועות כפי שניתן היה לשכור למשימה כזו, לא היו יכולות להקיף את כל אפריקה כדי להגיע לים התיכון, אבל יכולות היו לשוט סביב חצי האי ערב, ולעלות במפרץ עקבה. גוטמן כבר ביקר שם בעבר והכיר את נקודת המשטרה הזעירה באום רשרש שהייתה ההתיישבות היחידה בפינת המפרץ הזו. גוטמן העריך כי מעפילים יוכלו להעפיל ממפרץ עקבה ללא שיעוררו את חשד הבריטים בעקבה.
רק כשהסתיימה שליחותו, לאחר שנתיים, חזר שמריה ופירט את רעיונו בפני שאול אביגור, ראש המוסד לעלייה ב'. לשאלתו כיצד יגיעו המעפילים מחוף אום רשרש למרכז הארץ, ענה גוטמן שבהליכה רגלית. הוא פירט והסביר שבעצמו יֵצֵֶא לנגב הדרומי וינסה לאתר שביל מתאים. לא ברור מה הייתה תגובתו של שאול אביגור, אך גוטמן, שהיה בעבר מזכיר כללי של תנועת הנוער העובד, פנה עם הרעיון הזה למזכיר הכללי של התנועה בעת ההיא, שמעון פרס בן ה-22. לפרס הייתה גישה ישירה אל בן-גוריון, יושב ראש הסוכנות היהודית. גוטמן הציג בפניו ציר תנועה עקרוני מביר עסלוג' - מרכז התיישבות בדואי ליד מצפה רביבים שעלה על הקרקע ב-1943 - עד למפרץ אילת. עקב החשש להתגלות על ידי הבריטים, בחר גוטמן ציר תנועה קשה יותר מהאפשרויות האחרות והנוחות יותר (דרך הערבה או דרך דרב אל ע'זה) - דרך הנגב המרכזי: מרביבים לעבדת, למכתש רמון ומשם לואדי ג'ראפי, מעלה פארן (כשמו היום), באר מנוחה, עין יטבתה ומשם לאום רשרש. הכוונה הייתה להתרשם האם יש סיכוי לחקלאות עברית, לבדוק האם השטח מלא בבדואים או ריק, לסקור את מקורות מים, את מצב הדרכים ועוד. בן-גוריון אישר את המשימה, הורה לתקצב אותה ב-300 לירות ארץ-ישראליות (שווה ערך לאותו סכום בלירות שטרלינג), אך התנה הביצוע בצירוף מספר סיירים מהפלמ"ח ובצירופו של הזואולוג ד"ר היינריך מנדלסון.
המסע > הכנות אחרונות

משהושג התקציב החל פרס לנהל את הלוגיסטיקה ובחירת המשתתפים. הוא פנה אל מוכתר רביבים, מאיר ירושלמי שכונה אז "קודסי", כדי שיטפל בהשכרת גמלים ומלווים בדואים המכירים את דרכי הנגב. במקביל, גזברות התנועה עסקה בריכוז הציוד והמזון למסע. באמצעות יצחק שדה גויסו המצטרפים מהפלמ"ח: חיים זינגר, מפקד מחלקת הסיירים בפלוגה ה', ואיתו עוד שניים מפלוגתו: איציק שמרלינג ודב פרידקין - פלמ"חניקים בני 19, ואליהם צורף בר כוכבא קוטיק מפלוגה ב'. מ'הנוער העובד' נוספו לבד מפרס: בנימין קפלן מכפר גלעדי, אריה קוברינסקי, מקיבוץ גשר, נפתלי פרח (נפתוז) ממעוז חיים, ישראל גלילי ב' מנען, מוטקה זיו הצלם מקדמה, ושלושת המבוגרים שבחבורה – קודסי, ד"ר מנדלסון ושמריה גוטמן. סך הכל 14 אנשים.
ב-2 בינואר 1945 יצאו המשתתפים "הצפוניים" מאזור המרכז על משאית של רביבים שנשאה עליה טרקטור עבור הקיבוץ וכן הציוד והמזון למסע. הם נסעו לרביבים דרך רחובות, גדרה, עזה ובאר שבע, ולעת ערב הגיעו לרביבים. בשעת לילה מאוחרת הגיעו 12 גמלים בליווי ארבעת הבדואים שישמשו גם כמורי דרך: סולימאן אבו שקטה, בשנות ה-40 לחייו, מבריח ותיק ומיומן שמכיר את שבילי הנגב ותחום פעילותו הגיע עד למפרץ עקבה. הוא זה שניווט והוביל את המסע. עימו הגיע גבר צעיר, כבן 30 – עודה, השומר של מצפה רביבים, שידע קרוא וכתוב, ונהג לרשום פרטים בפנקסו, ונראה כמי שלומד את הדרך לעתיד (לימים – שייח' עודה אבו מועמר, בעל אות מלחמת הקוממיות ומעודד הגששות הבדואית בצה"ל). עוואד, כבן עשרים והרביעי בדואי בשם אל עיאן.
המסע > תחילת המסע

כבר בלילה שבין 2 ל-3 בינואר יצאה החבורה על גבי הגמלים וברגל דרך אזור ת'מילה (כ-9 ק"מ ממערב לצומת טללים דהיום), חצתה את כביש עסלוג' - עוג'ה (ניצנה) ועצרה במחצבה שמעבר לכביש לשנת לילה קצרה. עם שחר, בבוקר 3 ינואר נעה אורחת הגמלים דרך ראש נחל הבשור לכיוון חורבות עבדת. כבר בתחילת המסע נתקלו בבורות מים ובשרידי חקלאות עתיקה, טרסות וסכרים עתיקים אותם מיפו וצילמו. לעת ערב הגיעו לעין מורה (היום עין עבדת) ושם התארגנו לחניית לילה במקום בעבדת כמתוכנן. בימים שלפני המסע ירד בנגב גשם, ואנשי החבורה חזו במפל המים של נחל צין הנשפך ממרומי המצוק של עין עבדת לבריכה שמתחתיו. גם ביום הקודם הם זכו לראות ליד מצפה רביבים בריכות אגירת גשם שנראו כמו אגמים לעיניהם של הצופים בכך לראשונה.
המסע > יום חמישי 4 בינואר

הליכה קצרה בבוקר הביאה את החבורה לרגלי עבדת. הגמלים והמלווים נשארו ליד הבאר, והבחורים טיפסו לראש המצודה. בור המים נמצא מלא עד גדותיו במים טריים. שרידי החקלאות העתיקה נראו בכל העמקים מסביב. משם המשיכו במעלה ואדי נאפח', הוא ראש נחל צין דהיום. שם תיעדו ממצא שהפתיע אותם: אלות אטלנטיות שעד המסע הזה, נודעו כגדלות רק בצפון ישראל. ההתקדמות בוואדי המשובש באבנים הייתה איטית. הסיירים העדיפו הליכה רגלית שם, על פני רכיבה על הגמלים. את חניית הלילה קיימו במישור שממנו מתחיל נחל צין (ראש הנחל), מאות מטרים ספורים ממצוק מכתש רמון.
המסע > יום שישי 5 בינואר

בבוקר ירדו למכתש רמון דרך מעלה רמון שנמצא כ-10 ק"מ מדר' מערב למצפה רמון דהיום, על שפת המכתש. בתוך המכתש עסקו בעיקר בתיעוד הפוטנציאל לכריית מחצבים, בעוד שמריה גוטמן עוסק במיפוי ותיאור הנתיב האפשרי להובלת יהודי עיראק לרביבים לאחר שיגיעו לאום רשרש. בנוסף, אסף ממצאים פרהיסטוריים, בעיקר כלי צור, והעמיסם על הגמלים תוך רישום כל כלי והמקום ממנו נאסף. ד"ר מנדלסון הביא עימו שני כדי חלב גדולים, שהיו תלויים על אחד הגמלים. בתוכם הניח קרעי עיתונים. במשך ההליכה הוא חיפש, מצא, זיהה, אסף ורשם כל סימן של בעלי חיים, מחרקים זעירים ועד דורסים גדולים, למשל עקבות צבוע וצבי. גללים, נוצות, פריטי זוחלים ורמשים – הכל נעטף בנייר העיתון, סומן והוכנס לאחד הכדים. כך פעלה הקבוצה במשך כל ימי המסע - איש איש ותפקידו. את הלילה העבירו בתחתית המכתש, ובקבלת שבת ליד המדורה.
המסע > יום שבת 6 בינואר

בבוקר השבת, יצאה הקבוצה מהמכתש דרך מעלה ערוד שראשו ממוקם כ-18 ק"מ דרומית מערבית למצפה רמון על שפת המכתש. משם דרך נחל ערוד ונחל עודד הגיעו לבארות עודד. אחד מעיסוקיו של ד"ר מנדלסון במהלך המסע, היה זיהוי עופות. במסגרת משימתו הזואולוגית, זיהה עופות דורסים כעוזנייה שהכיר אך ורק מגני חיות באירופה, נשר אפריקני ופרס. ד"ר מנדלסון הציע לשמעון פרסקי, כאשר צפו בפרס שעף מעליהם, לעברת את שמו לפרס, וכך היה.
המסע > יום ראשון 7 בינואר

המשך ההליכה בנחל ערוד. אחה"צ הגיעו אל קצהו, מקום מפגשו עם ואדי ג'ירפי. גם נחל פארן זרם בעקבות ימי הגשם שקדמו למסע, ובאפיקו נראו שלוליות רבות וגבי מים קטנים. הם חצו את ואדי ג'ירפי הגדול דרומה לעבר מישור רחב, מפתיע בגודלו ובמישוריותו. סולימאן הוביל ישירות אל באר עדה ללינה.