stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופרת פוגי
שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון, למעט "לא ידענו מה לעשות" בו אפרים שמיר השתתף בלחן.
| אופרת פוגי> מס' | אופרת פוגי> שם | אופרת פוגי> הערות | אופרת פוגי> משך | אופרת פוגי>  | אופרת פוגי>  | אופרת פוגי>  | אופרת פוגי>  | אופרת פוגי>  | אופרת פוגי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פרולוג  |   | 01:02 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | מה זה פוגי?  |   | 00:26 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | קרה זה הדבר  |   | 01:44 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | הולכים אל פוגי  |   | 01:45 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | חזרתי מיפן  |   | 02:35 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | הסתפרתי במדריד והתקלחתי ביוון  |   | 01:28 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | לא ידענו מה לעשות  | המקור לשיר המופיע ב"סיפורי פוגי" (ביצוע: מירי אלוני) | 02:25 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אמרתי וביקשתי  |   | 01:42 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | לוגי גרסקו מטיף מוסר  |   | 01:20 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | פרסטונו טונמה  |   | 00:35 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | עזוב את זה  |   | 00:47 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | פה קבור הכלב  | המקור לשיר המופיע ב"סיפורי פוגי" | 00:40 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | בתו של האיכר  |   | 00:21 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | השכן ממול  |   | 00:58 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | משקה קר ותוסס  | המקור לשיר המופיע ב"פוגי בפיתה" (באלבום השיר נקרא "סוכר בתה") | 00:38 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | קרלה  |   | 02:29 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | שיר המחירון  | המקור לשיר המופיע ב"פוגי בפיתה" | 02:19 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | כל אחד אומר את שלו  |   | 01:50 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | נחמד  | המקור לשיר המופיע ב"סיפורי פוגי" | 04:29 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 29:33 |  |  |  |  |  |  |
נגנים

אלון אולארצ'יק – גיטרה בס
דני סנדרסון – גיטרה ופסנתר
אפרים שמיר – גיטרה אקוסטית
מאיר פניגשטיין – תופים ותוף מרים
דייוויד שנן – תופים וכלי הקשה
מאוחר יותר הצטרפו לצוות הנגינה יצחק קלפטר ויוני רכטר:
יצחק קלפטר – גיטרה מובילה
יוני רכטר – פסנתר
משתתפים

פוגי – מאיר פניגשטיין
פרצ'ו ואן דוזר \ השכן ממול – גידי גוב
ויטורה פרסטו – אפרים שמיר
איי צ'יפפא – אלון אולארצ'יק
לוגי גרסקו – דני סנדרסון
אנא ניממו – מנחם זילברמן
קרלה \ בתו של האיכר – תמי עזריה
יונה פיפו – מירי אלוני
מומו – דייוויד שנן
מאוחר יותר הצטרפו לאופרה יצחק קלפטר ויוני רכטר ותפסו את מקומותיהם של מנחם זילברמן ודייוויד שנן
הערות שוליים

↑  חלק ממאפייני הדמות שאובים מאדם שפגשה להקת הנח"ל באחת מהופעותיה
↑  אחרי 50 שנה: האופרה הגנוזה של "כוורת" יוצאת לאור, באתר מעריב אונליין, 19 באפריל 2024
איליה ליפשיץ

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1916 (יוליאני) חרקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1982 (בגיל 65) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חרקוב  המכון הפוליטכני של חרקיב 
 מנחה לדוקטורט:  לב לנדאו 
 מוסדות:  המכון לפיזיקה ולטכנולוגיה בחרקוב  אוניברסיטת חרקוב  המכון לסוגיות פיזיות  אוניברסיטת מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  Robert Minlos, Valentin G Peschansky, Emanuil Aizikovich Kaner, Aleksey Khokhlov, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל  State Prize of Ukrainian SSR in Science and Technology  פרס לנין  הפרס להנצחת סיימון 
 
יליה ליפשיץ (ברוסית: Илья Михайлович Лифшиц‏; (13 בינואר 1917, חרקיב – 23 באוקטובר 1982, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בפיזיקה של מצב מוצק. הפיזיקאי יבגני ליפשיץ היה אחיו.
קורות חיים

איליה ליפשיץ נולד בשנת 1917 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד פיזיקה במכון הפוליטכני של חרקיב אותו סיים בשנת 1938. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במכון לפיזיקה תחת לב לנדאו. בשנת 1944 הוא מונה לראש קתדרה לפיזיקה באוניברסיטה הלאומית חרקוב.
בשנת 1969 ליפשיץ הוזמן למוסקבה על ידי פיוטר קאפיצה. הוא מונה למנהל מחלקה במכון לבעיות פיזיקליות שלב לנדאו ניהל עד לפטירתו.
במקביל ליפשיץ החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה וכיהן בה כפרופסור.
התמחות של ליפשיץ הייתה בתחום פיזיקה של מצב מוצק. בשנת 1948 הוא פיתח תאוריה על סיבות ליצירת גבישים תאומים.
הוא חזה מעבר פאזה מסוג 2 1/2.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 ליפשיץ עבד בתחום חקר פולימרים.
בתחום פיזיקה של מצב מוצק ופולימרים ליפשיץ גידל מדענים רבים לרבות מרק אזבל.
בשנת 1960 ליפשיץ נבחר כחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1970 קודם למעמד של חבר.
על תרומה לקידום המדע לליפשיץ הוענק פרס לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. ליפשיץ התקבל לשורות של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ליפשיץ נפטר בשנת 1982.
איי סיגמא

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  64°16′00″S 62°55′00″W﻿ / ﻿64.266666666667°S 62.916666666667°W﻿ / -64.266666666667; -62.916666666667
 נתונים מדיניים
 על שם:  סיגמא 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאיי סיגמא(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאיי סיגמא(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי סיגמא(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי סיגמא
 
איי סיגמא (באנגלית: Sigma Islands) הם קבוצה של איים קטנים וסלעים הצפונית לאי אטא, באיי מלכיור, בארכיפלג פאלמר, שלמול חוף חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
האיים מהווים את הקצה הצפוני של איי מלכיאור.
היסטוריה > גילוי האיים

האיים התגלו על ידי משלחת החקר הגרמנית בפיקודו של אדווארד דאלמאן. דאלמאן לא נתן לאיים שם.
האיים התגלו מחדש ומופו באופן גס על ידי המשלחת הצרפתית האנטארקטית בפיקודו של ז'אן-בטיסט שארקו מחיל הים הצרפתי.
קבוצת איי מלכיאור, ובהם גם איי סיגמא, מופתה חלקית בשנת 1927 על ידי אוניית המחקר "דיסקברי" במסגרת סקרי דיסקברי. האיים מופו שוב על ידי משלחות ארגנטינאיות ב- 1942, ב-1943 וב-1948.
היסטוריה > מקור השם

בדומה לאיים אחרים באיי מלכיאור, לאיים ניתן שם מהאלפבית היווני והם נקראו על שם האות סיגמא, על ידי משלחות המיפוי הארגנטינאיות.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5  ההיסטוריה של גילוי איי מלכיור
| איים באיי מלכיור שבארכיפלג פאלמר הנקראים על שמות אותיות האלפבית היווני (שמות האיים לפי סדר האלפבית היווני) |
| --- | --- | --- |
| איים | אלפא • דלתא • אפסילון • אטא • למדא • אומיקרון • פאי • סיגמא • פסי • אומגה |  |
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
איי סולובצקי

מנזר ההִשתנוּת של ישו
איי סולבצקי (ברוסית: Солове́цкие острова́) הם קבוצה של שישה איים גדולים ומספר איים קטנים הממוקמים במפרץ אונגה בים הלבן בצפון-מערב רוסיה. שטחם הכולל של האיים הוא 347 קמ"ר, רובו בתחומי האי העיקרי "סולובצקי" (Соловецкий) או "סולובצקי הגדול" (Большой Соловецкий) שמשתרע על פני 246 קמ"ר. אוכלוסיית האיים מנתה 968 נפש בשנת 2002, והם שייכים למחוז ארכנגלסק. בשל ההיסטוריה התרבותית העשירה של המקום ומנזר סולובצקי השוכן בהם מאז הרבע השני של המאה ה-15, הוכרזו האיים כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
גאוגרפיה

האיים עשויים גרניט וגנייס, חופיהם מפורצים ונופם גבעי. אורכו של האי הגדול בולשוי סולובצקי הוא 25 ק"מ רוחבו 16 ק"מ, ובו שוכנת הנקודה הגבוהה באיים כולם, הנישאת לרום של 80 מטר. שני האיים העיקריים האחרים הם אנזר (Анзерский остров) ששטחו 47 קמ"ר, ומוקסאלמה הגדול (Большая Муксалма) ששטחו 17 קמ"ר. יתר האיים אינם חורגים מגודל של 1.5 קמ"ר.
האקלים באיים לח וקר ומתאפיין במשב רוח ימית כמעט קבוע. בחודש פברואר מגיעה הטמפרטורה הממוצעת ל-10.1ºC-, בעוד שביולי היא עומדת על 12.9ºC. בחורף קופאים מימי הים סביב האיים ברצועה שרוחבה 4 עד 5 ק"מ. האור בקיץ נמשך 21.5 שעות ובשיא החורף, הימים, המעוננים בלאו הכי, נמשכים 4 שעות בלבד.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחות אנושית באיים כבר במאה ה-3 לפנה"ס, אך המתיישבים הראשונים עליהם ידוע לבטח היו הפומורים (помо́ры) אשר הקימו מספר יישובים באיים וערכו טקסים פגניים. החל מהמאה ה-12 יושבו החופים סביב הים הלבן על ידי מתיישבים מנובגורוד, והאיים היו מוקד לצייד ודייג עונתיים.
ברבע השני של המאה ה-15 הגיעו הנזירים הראשונים אל האי סולובצקי הגדול, והקהילה הנזירית נוסדה על ידי גרמן מסלובוצקי (או הרמן) ועל ידי מספר נזירים נוספים. לקראת סוף המאה ה-15 נחשב מנזר סולובצקי (Соловецкий монастырь) למוקד דתי ורוחני בצפון הרוסי ופעל להפצת הנצרות בקרב האוכלוסייה הפגנית באזור, ובאמצע המאה ה-16 יצא שימעו בכל רחבי רוסיה. בהנהגתו של הבישוף פיליפ קוליצ'ב אימץ המנזר אורח חיים קהילתי והיה למרכז כתיבת ספרים וציור איקונות. בשנים אלו החלה בניית מבני המנזר באבן אשר החליפו את מבני העץ הקיימים ונבנה נמל. תעלות נחפרו כדי לקשר בין האגמים שבאי ודרכים נסללו וחיברו בין חלקיו השונים.
מסוף המאה ה-16 נודעה למנזר חשיבות אסטרטגית, הוקמו בו ביצורים אשר נועדו להגן עליו מפני התקפות של השוודים והוצב בו חיל מצב. סירובו של המנזר לקבל את הרפורמה הכנסייתית של הפטריארך ניקון (Ни́кон) ב-1653 הוביל להתקוממות הנזירים שהחלה בקיץ 1668 (Соловецкое восстание). ההתקוממות הביאה את הצאר אלכסיי הראשון לשים מצור על המנזר, וזה נמשך שבע וחצי שנים והוכרע רק בחודש ינואר 1676, לאחר שאחד הנזירים בגד בחבריו ומסר לחיילים הצרים מידע על הנקודה החלשה בהגנת המנזר. המנזר נכבש ורק 60 מ-500 המורדים שרדו את הטבח שנערך במקום לאחר מכן.
בתקופת פיוטר הגדול השתפר מצבו של המנזר והצאר ביקר במקום ב-1696 וב-1702, אך ב-1764 הוחרמו כל אדמותיו מחוץ לאיים. במהלך מלחמת קרים, בשנת 1854, הופגז המנזר על ידי ספינות בריטיות, אך הנזירים עמדו בפני ההתקפה והבריטים לא ירדו אל החוף ולא הצליחו לכבוש שטחים בים הלבן.
ב-1920 החליטה הממשלה הסובייטית לסגור את המנזר ובין 1922 ועד 1939 היה המקום לגולאג. תחילה הוא נודע כ"מחנה סולובצקי למשימות מיוחדות" או "ס.ל.ו.נ." (Соловецкий Лагерь Особого Назначения או СЛОН) ועסק בחינוך מחדש, אך מאוחר יותר שונה יעודו מספר פעמים ובשנותיו האחרונות הוא היה מתקן כליאה של הנ.ק.ו.ד.. בשנים אלה הוחזקו במאסר במקום אלפי אנשים ורבים מהם נרצחו או מתו כתוצאה מהתנאים הקשים ששררו במתקן.
בין 1942 ל-1945 פעל באיים בית הספר לקציני ים של הצי הסובייטי הצפוני, ולאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה נותר המקום בפיקוחו של משרד ההגנה הסובייטי עד לאמצע שנות השישים של המאה ה-20. בשנים אלה נגרמו למבנים באי נזקים עצומים - מבני אבן נהרסו ללא סיבה של ממש, ומבני עץ נהרסו כדי לעשות שימוש בעץ כחומר להסקה. ב-1967 נפתח מוזיאון בסולובצקי הגדול והחל תהליך השחזור של המבנים.
ב-1990 התירו השלטונות את חידושה של הקהילה הנזירית באיים ובשנת 1992 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
מנזר ההשתנות של ישו

בארבעה מהאיים (בולשוי סולובצקי, אנזר, מוקסאלמה הגדול ובולשוי זאיאצקי) שוכנים מבני המנזר, לאוורות ומקומות פרישה אחרים, וכן כנסיות, אולם גולת הכותרת של היישוב הנזירי באיי סולובצקי, היא ללא ספק מנזר ההשתנות השוכן לחופו של מפרץ השגשוג (бухта Благополучия) במערבו של האי סולובצקי הגדול. המנזר מוקף בחומות שגובהן 8 עד 11 מטר ורוחבן 4 עד 6 מטר ואשר נבנו בין 1584 ל-1594. בתחום החומות מספר מבנים שהחשובים שבהם מקושרים זה לזה במעברים מקורים. במנזר מספר כנסיות שהחשובות שבהן הן קתדרלת אוספנסקי (1552-1557), קתדרלת פראוברז'נסקי (1556-1564), כנסיית הבשורה (1596-1601) וכנסיית ניקולס משנת 1834. עוד נמצאים במנזר חדר אוכל שגודלו 500 מ"ר, מגדל פעמונים שהוקם ב-1777 וטחנת מים מתחילת המאה ה-17.
מפת חצי האי קולה והים הלבן משנת 1614
מנזר ההִשתנוּת בעת ערפל
הפגזת המנזר על ידי הבריטים במהלך מלחמת קרים
מראה כללי של המנזר
אופק (אגודת אשראי)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  אגודת אשראי, קואופרטיב
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים)
  
 www.ofek.coop
 
אופק – אגודת אשראי שיתופית בע"מ הוקמה באמצע 2012 על ידי מספר פעילים מתחומי הפיננסים, השינוי החברתי והקואופרציה במטרה להקים בנק קואופרטיבי בישראל ולהיות מוסד בנקאי שיתופי ללא מטרות רווח המהווה אלטרנטיבה לבנקאות המסחרית המקובלת בישראל. הבנק שיוקם עתיד להיות מבוסס על שירותים אינטרנטיים וקהל היעד שלו יהיה משקי הבית והעסקים הקטנים והבינוניים. לאחר מספר שנות פעילות אופק צירפה לשורותיה מעל 15,000 חברים והפכה בכך לאגודה השיתופית הפעילה הגדולה בישראל. במהלך 2016 אופק הובילה לחקיקת חוק "הפיקוח על אגודות אשראי", חוק המאפשר הקמת אגודות אשראי בישראל. בהתאם לחוק, כפופות אגודות האשראי לפיקוחו של הממונה על שוק ההון הביטוח והחיסכון, ורשאיות לספק את מלוא השירותים הפיננסים שבנק רשאי לספק. במהלך 2018 הגדיר הממונה "נוהל רישוי" ובהתבסס על נוהל זה קיבלה אופק רישיון לאספקת שירותים בנקאיים במודל של אגודת אשראי.
במרץ 2021 קיבלה אופק רישיון להפעלת אגודת אשראי. בחודש אוקטובר 2022 קיבלה אופק קוד זיהוי (מכונה גם "קוד בנק") מספר 15, להשתתפות במערכות התשלומים והסליקה. במחצית שנת 2024 אופק השלימה את הקמת מערכות המחשוב ואת החיבור למערכות התשלומים והסליקה והחלה לפתוח חשבונות בנק ראשונים.
יו"ר הוועד המנהל של אופק הוא עו"ד יהודה טלמון, שכהן בעבר כיושב ראש להב - לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל. מנכ"ל אופק הוא עו"ד תום דרומי חכים, אחד ממייסדי האגודה.
רקע להקמה

על רקע המחאה החברתית קמו מספר קבוצות שמטרתן להקים בנק קואופרטיבי במודל הנפוץ ברחבי העולם. במסגרת מסקנות ועדת זקן הביע המפקח על הבנקים, דודו זקן, רצון ללוות הקמת בנקים מסוג זה. פעילים ממספר קבוצות חברו יחד בתחילת 2012 להקמה של אופק שנרשמה כאגודה שיתופית באמצע 2012.
בישראל פעלו מתחילת המאה העשרים ועד שנות השמונים אגודות אשראי רבות. במסגרת תוכנית ייצוב המשק של שנות השמונים – נמכרה אחרונת אגודות האשראי ומאז לא הוקם בנק חדש בישראל, ולמעשה לא פועלת מסגרת אשראי קואופרטיבית כלל, דבר המקובל ברוב מדינות העולם, בהיקפים שונים.
המודל העסקי והליך ההקמה > ראשית הדרך

על פי המודל העסקי הראשוני, הוסכם כי כל חבר בקואופרטיב מצטרף על ידי רכישת מניה ב-3,000 ש"ח שמיועדים למימון פעילות ההקמה ולביסוס ההון ההתחלתי של הבנק. בספטמבר 2013 קיבלה אופק אישור תקדימי מרשות ניירות ערך לפיה מניית החברות באגודה אינה מוגדרת כ"נייר ערך" שאינו משלם דיבידנד ולכן צירוף חברים לאופק אינו מצריך הגשת תשקיף לרשות. עם זאת, המפקח על הבנקים דרש מהוועד המנהל של הקואופרטיב להציג הון עצמי של 75 מיליון ש"ח (בארצות הברית הסכום המקובל מאגודות אשראי חדשות הוא עד מיליונים בודדים), סכום שהתקשו לגייס, מה שמנע את התקדמות המיזם. נציגי הוועד המנהל של 'אופק' ציינו שאיסוף הכספים מהציבור החל בתמיכה ובסיוע של ועדים גדולים בהסתדרות העובדים הכללית החדשה אולם נתקל בהתנגדות מצד ועדי הבנקים הקיימים, על רקע חשש שהצלחת המיזם תגביר את התחרות בשוק זה.
המודל העסקי והליך ההקמה > התפתחויות רגולטוריות

ביולי 2016 על רקע יוזמתו של שר האוצר דאז, כחלון לרפורמה בשוק ההון והקמתה ותחילת עבודתה של ועדת שטרום (החל ממחצית 2015), פרסם משרד האוצר תזכיר חוק בו נקבע שדרישות ההון העצמי להקמת אגודות אשראי ירדו מ-75 מיליון שקלים ל-3 מיליון שקלים. כמו כן, נכתב בתזכיר החוק כי יוקם רגולטור ייעודי שיפקח על אגודות אשראי, ושאלה לא יהיו כפופות לפיקוח של הפיקוח על הבנקים. תזכיר החוק מציין את רשימת השירותים שיותר לאגודות אשראי לספק: הלוואות, פיקדונות, עו"ש, הנפקת כרטיסי חיוב, קנייה ומכירה של מטבע חוץ, רכישת ושמירת ניירות ערך, ייעוץ פנסיוני, שירותים ועוד. החוק נכנס לתוקפו בדצמבר 2016.בעקבות הפחתת דרישות ההון, בתחילת חודש נובמבר 2016 הוחלט, בהצבעה שנערכה בקרב חברי האגודה הוותיקים, להפחית את מחיר מניית החברות ל-1,000 ש"ח. הצוות הרגולטורי של אופק השלים את הגשת הרישיון לפעול כאגודת אשראי על מנת להתחיל את הפעילות במהירות האפשרית.
ב-17 במרץ 2021 קיבלה האגודה מרשות שוק ההון רישיון זמני של אגודת אשראי, הרישיון הוא לשנתיים להשלמת היערכות טכנולוגית.
המודל העסקי והליך ההקמה > שירות ראשון – מערכת הלוואות עמיתים

בחודש נובמבר 2016 החלה אופק לספק שירותים ראשונים במסגרת מערכת להלוואות עמיתים. במסגרת המערכת מציעה אופק לחבריה אפיק השקעה אשר מהווה למעשה תיווך בין לווים למלווים. השקעה של חבר אופק מחולקת בין עשרות ואף מאות הלוואות שונות, כאשר ההלוואות מגיעות לרוב לפרטים או לעסקים קטנים, ועומדות בתו כסף נקי. בעבר, על גבי אותה הפלטפורמה, אופק סיפקה לחבריה הלוואות למטרות צרכנות ולמטרות עסקיות, אך שירות זה הושבת לטובת ניתוב כל המשאבים לפיתוח מערכת בנקאית מתפקדת הכוללת שירותי אשראי. לטובת אספקת שירותים אלו ההלוואות משתפת אופק פעולה עם חברת טריא.
שירותי המחשוב הבנקאיים ניתנים לאגודה על ידי לשכת שירותי מחשוב בנקאיים של חברת TCS.
המודל העסקי והליך ההקמה > שירותים קיימים

על פי הערכות האגודה, צפי פתיחת השירותים הבנקאיים, לרבות עו"ש ושירותי פיקדון ואשראי, הוא החצי השני של שנת 2024. בינתיים האגודה מהווה קהילה המתפקדת כמעיין קבוצת רכישה והאגודה משתפת פעולה עם גופים שונים לצורך מתן הטבות. ביניהם פוליסה קבוצתית של ביטוח משלים שב"ן, שיתוף פעולה עם מועדון הלקוחות משקארד המציע לחבריו כרטיסי אשראי, ושיתוף פעולה עם חברת FamilyBiz.
בשנת 2023 קיבלה אגודת אופק את תו "כסף נקי" על־ידי פורום כסף נקי, בזכות התחייבותה של האגודה שלא להשקיע בגופים מזהמים.
המודל העסקי והליך ההקמה > חזון האגודה

על פי אתר האגודה "אופק תהווה פלטפורמה לשינוי כלכלי וחברתי בישראל, תוך התמקדות במערכת הפיננסית, באמצעות המודל הקואופרטיבי." לצורך זה האגודה מונה באתר רשימת ערכים: דמוקרטיה, הוגנות, שקיפות, פשטות ונגישות, אחריות, מקצועיות, יצירתיות וחדשנות, חיוביות.
תקנון האגודה מונה מספר עקרונות מנחים, ביניהם:
האגודה תפעל בשוויון מלא, בלא הבדל דת, גזע, לאום, מגדר, נטייה מינית, גיל, מוצא השתייכות מפלגתית, מעמד אישי, או הורות.
מיקודו העסקי של הבנק השיתופי יהיה צרכני, כאשר במרכזו אספקת מוצרים פיננסיים המותאמים לצורכי לקוחותיו תוך יצירת רווח לבכלי המניות מתן שירות הוגן ויצירת תרבות בנקאית חדשה בישראל.
הבנק יתמקד במתן אשראי ללקוחות פרטיים ועסקיים קטנים ובינוניים תוך שמירה על עמלות ומרווח אשראי נמוכים ככל האפשר.
הבנק השיתופי יפעל לשקיפות מוחלטת ולשיתוף הציבור והחברים בהחלטות המתקבלות.
הבנק השיתופי ישמור על מדיניות תגמול הוגנת ויגביל את שכר הבכירים בו.
לקריאה נוספת

צפי הדר ריכטר, "בנק קואופרטיבי ישראלי – האתגר הבא בענף הבנקאות", תאגידים, כרך י' (מאי 2013)
מאיר חת, "האגודות השיתופיות לאשראי – זיכרון העבר או חזון לעתיד?", תאגידים, כרך י' (מאי 2013)
הערות שוליים

↑  עירית אבישר, אופק קיבלה רישיון לאגודת אשראי מרשות שוק ההון, באתר כלכליסט, 17 במרץ 2021
↑  בנק ישראל, הקצאת קוד זיהוי חדש לגוף פיננסי - חברת אופק אגודת אשראי שיתופית בע"מ, ‏26/10/2022
↑  בנק ישראל, פתיחת שוק התשלומים לגופים חוץ-בנקאיים : שלושה גופים החלו לפעול לראשונה באופן ישיר בהעברת תשלומים בתשתיות השוק הפיננסי
↑  גוני נוי, בקרוב: גם אתם תוכלו להיות בעלים של בנק, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2012
↑   סיון איזסקו, הבנק הקואופרטיבי מתקרב: אופק קיבלה היתר לגייס הון מהציבור ללא תשקיף, באתר TheMarker‏, 30 בספטמבר 2013
↑  Frequently Asked Questions, NCUA (באנגלית)
↑  תזכיר חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותי אשראי ופיקדון), התשע"ו-2016, הופץ ב-11 ביולי 2016 על ידי משרד האוצר באתר החקיקה הממשלתי
↑   צבי זרחיה, צעד בדרך ל"בנק חברתי": דרישת ההון העצמי תופחת ל-3 מיליון שקל בלבד, באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2016
↑  ארז רביב, ‏צעד נוסף לבנקאות חברתית - 'בנק אופק' בדרך להיות גם 'אגודת אשראי', באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 ביוני 2017
↑  הוסר החסם העיקרי להקמת בנק חברתי, באתר ערוץ 7
↑  הוסר החסם המרכזי להקמת בנק חברתי, באתר הודעה לעיתונות מאתר הכנסת, ‏9 בנובמבר 2016
↑  התקבלה ההחלטה להפחתת מחיר מניית החברות ל-1000 שקל, מתוך אתר אופק, 8 בנובמבר 2016.
↑  עירית אבישר, אופק קיבלה רישיון לאגודת אשראי מרשות שוק ההון, באתר כלכליסט, 17 במרץ 2021
↑  אלה לוי-וינריב, ‏"הבנק החברתי" הראשון יוצא לדרך: אגודת האשראי אופק קיבלה רישיון, באתר גלובס, 18 במרץ 2021
גד ליאור, הקלה שתעודד הקמת בנקים נוספים? הוקמה לשכת שירותי מחשוב לגופים פיננסיים, באתר ynet
↑  לנקות את חשבון הבנק | זווית
איליה משקוב

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1881 (יוליאני) Mikhaylovskaya, רוסיה 
 פטירה:  20 במרץ 1944 (בגיל 62) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה (1909) 
 זרם באמנות:  פוסט-אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  קונסטנטין קורובין, ולנטין סרוב 
 יצירות ידועות:  Still Life with Flowers, Hail to the 17th Congress of the CPSU, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה (1928) 
 
איליה איבנוביץ' משקוב (ברוסית: Илья́ Ива́нович Машко́в; באנגלית: ;Ilya Ivanovich Mashkov;‏ 29 ביולי 1881 – 20 במרץ 1944) היה אמן רוסי, מהציירים המשמעותיים ובו בזמן האופייניים ביותר בחוג האוונגרד במוסקבה, עד המהפכה ב 1917.
ביוגרפיה

הוא נולד בכפר קוזקים על נהר דון ליד וולגוגרד, 29 ביולי 1881 במשפחת איכרים. לאחר שהגיע למוסקבה בשנת 1900, למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה, שבין מוריו היו קונסטנטין קורובין ולנטין סרוב. ב-1909 גורש מבית הספר בגלל החשיבה החופשית האמנותית שלו. הוא נסע הרבה כסטודנט, ביקר במספר מדינות במערב אירופה, וגם בטורקיה ובמצרים. הוא היה חבר באגודות "Mir iskusstva" (״עולם האמנות״) וקבוצת אוונגרד במוסקבה, לפעמים ביקר בכפר שלו.
עבודתו היצירתית שיקפה את מהפכת הצבע של המאה ה-20. החידושים האמנותיים של פול סזאן ואנרי מאטיס ניכרו בציוריו שהכילו את האנרגיה המלאה של אמנות עממית. ביטוי צבע סוער, עם אנרגיה חיונית, משולב בחוקי הסימטריה הראשונית האופייניים לסצנות עירוניות. האמן השיג אקספרסיביות מיוחדת בטבע דומם, הז'אנר האהוב עליו. הוא תיעד את העולם החומרי, עיבה צורות, השתמש בניגודי צבעים והגזים את הטקסטורה ויצר נוסחאות ציוריות חזקות.
בנוסף לז'אנר הראשי של טבע דומם, יצר משקוב פורטרטים תיאטרליים. בשנות ה-1920 -1930 ניסה האמן למזג את הישגיו החדשניים עם עידון הציורים של מאסטרים ותיקים. מאוחר יותר האמן פעל לפי עקרונות הריאליזם הסוציאליסטי. בהיותו נאמן לאהבתו הגדולה לטבע, המשיך לייצר יצירות מופת (טבע דומם. אננס ובננות, 1938).
איליה משקוב החל להציג בתערוכות מאז 1906.
בשנת 1913 הוא השתתף בתערוכה הבינלאומית של סרקל דה ל'ארט מודרני באמסטרדם ב-1924 הוצגו עבודותיו של משקוב בארצות הברית ובוונציה.
הוא נפטר במוסקבה ב-20 במרץ 1944.
ביוני 2013 במהלך שבוע האמנות הרוסית בלונדון, כריסטי'ס מכרה את טבע דומם עם פירות של משקוב תמורת שיא של 7.3 מיליון דולר. הציור, בהופעת הבכורה שלו בשוק האמנות, הוערך במקור ב-1.5-2.3 מיליון דולר. טבע דומם עם פירות תואר כ"דוגמה הטובה ביותר של נאו-פרימיטיביות רוסי."
הערות שוליים

↑  Exposition de l'art russe 1906
↑  Moderne Kunstkring, Stedelijk Museum, Amsterdam. Exposition internationale du Cercle de l’art moderne a Amsterdam,” De Kunst: Een Algemeen Geïllustreerd En Artiskiek Weekblad
↑  Christie’s sells Mashkov’s painting for $7.3mn, The BRICS Post
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275594705171  PLWABN: 9810676383705606  GND: 119482274  ISNI: 0000 0001 0889 027X  LCCN: n83195146  NKC: xx0076058  NTA: 070338361  RKD: 53079  SNAC: w67h1qww  SUDOC: 10447789X  ULAN: 500031575  VIAF: 37727523   WorldCat (עם VIAF): 37727523
איש למנשה

| --- | --- |
 מילות השירים:  ג'ו דריון 
 מבוסס על:  אני, דון קישוט 
 מוזיקה:  מיץ' לי 
 פרסים:  פרס טוני למחזמר הטוב ביותר, פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזמר, פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר, פרס טוני למוזיקה המקורית הטובה ביותר, Tony Award for Best Scenic Design 
 
איש למנשה הוא מחזמר על פי ספרו של מיגל דה סרוואנטס "דון קישוט" עם תמליל מאת דייל וסרמן, שירים מאת ג'ו דריון ומוזיקה מאת מיץ' לי. המחזמר מבוסס על מחזהו הלא-מוזיקלי של וסרמן "אני, דון קישוט" מ-1959, המציג את סיפורו של האביר דון קישוט כ"מחזה בתוך מחזה" אותו מספרת דמותו של סרוונטס, שעה שזה ממתין להוצאתו להורג על ידי האינקוויזיציה הספרדית. היה זה אחד הלהיטים הגדולים של ברודוויי בשנות השישים.
אודות המחזמר

הפקת המחזמר המקורית בברודוויי עלתה ב-22 בנובמבר 1965 וזכתה ל-2,328 הופעות וחמישה פרסי טוני (למחזמר, לשחקן הראשי (ריצ'רד קיילי), לבימוי הקטעים המוזיקליים, לפסקול ולעיצוב האמנותי). מאז הועלה המחזמר בברודוויי ב-1972, 1977, 1992 ו-2002-2003. כמו כן הועלה המחזמר במדינות רבות, בהן ישראל, בהפקת גיורא גודיק, ב-1967, בתרגומו של יורם קניוק עם גדעון זינגר כדון קישוט ושמואל רודנסקי כסנצ'ו פנסה.
השיר "The Impossible Dream" מתוך המחזמר היה לסטנדרט נודע והתפרסם בשירתן של רוברטה פלאק, קוני פרנסיס, שירלי באסי, דיאנה רוס וסוזן בויל והוקלטו לו גרסאות גם על ידי אלביס פרסלי (1972 באלבום Elvis as Recorded at Madison Square Garden), פרנק סינטרה (1966, באלבום That's Life), ז'אק ברל, שתרגם את המחזמר כולו לצרפתית הקליט את השיר באותה שפה, הצמד הבריטי קארטר USM ורבים אחרים.
עיבוד קולנועי

ב-1972 הופק עיבוד קולנועי לפי המחזה בהשתתפות פיטר או'טול כדון קישוט/סרוונטס וסופיה לורן כדולצינאה.