stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אוסטרליה–ישראל
מחלוקות

בשנת 2005 גורש מאוסטרליה הקונסול הישראלי אמיר לאטי משום שנחשד כי ניסה לגייס עובדות במערכת הביטחון האוסטרלית. במאי 2010 גירשה אוסטרליה דיפלומט ישראלי בשל השימוש שעשתה ישראל בדרכונים אוסטרליים עבור התנקשות בבכיר החמאס מחמוד אל-מבחוח. שר החוץ האוסטרלי סטפן סמית' אמר כי השימוש לרעה בדרכונים "אינו מעשה חברי" והוסיף כי בעוד "אוסטרליה נותרה ידידה נחרצת של ישראל... מערכת היחסים שלנו חייבת להתנהל על בסיס אמון וכבוד הדדיים".
המתיחות בין המדינות גברה באותה שנה לאחר המשט לעזה בשנת 2010, בו נפצעו אזרחים אוסטרלים בעקבות פעולת צה"ל לעצירתו. ראש ממשלת אוסטרליה קווין ראד גינה את פעולת ישראל.
בתחילת שנת 2013 נוצר משבר בין המדינות לאחר שפורסם כי אזרח אוסטרלי שהיה עצור בישראל בשם בדוי התאבד בכלאו. באוסטרליה פורסם כי האיש, בן זיגייר, היה בעבר סוכן מוסד שעבר עבירות ביטחון.
בשנת 2008 נמלטה לישראל מלכה לייפר, ישראלית שניהלה בית ספר חרדי לבנות במלבורן, אשר תלויים נגדה 74 אישומי אונס ותקיפה מינית של תלמידותיה. ב-2014 הגישה אוסטרליה בקשת הסגרה בעניינה. באוסטרליה הובעה מורת רוח מכך, במיוחד על רקע המלצת המשטרה להגיש כתב אישום נגד שר הבריאות, יעקב ליצמן, בחשד שהפעיל לחץ על גורמי בריאות הנפש, על מנת שלייפר תוכרז כבלתי כשירה לעמוד לדין. ב-26 במאי 2020 קבע בית המשפט המחוזי בירושלים שלייפר כשירה לעמוד לדין. לאחר שנדחו ערעוריה היא הוסגרה לאוסטרליה בינואר 2021. בינואר 2022 חתם ליצמן על הסדר טיעון בו יודה בהפרת אמונים בפרשה ויתפטר מתפקידו כחבר כנסת במסגרתו, לאחר שבאוגוסט 2019 הגיעה משטרת ישראל למסקנה כי יש תשתית ראייתית להגשת כתב אישום נגד ליצמן בגין הדחת עד, מרמה והפרת אמונים אשר לדבריה, ניסה להשפיע על פסיכיאטרים לתת חוות דעת המונעת את הסגרת לייפר. ביוני 2022 התפטר ליצמן מהכנסת בעקבות ההסדר.
יחסי מסחר וכלכלה

בין המדינות מתקיים סחר בתחומים שונים. הסכם בדבר יחסי הסחר והכלכלה בין המדינות נחתם לראשונה בשנת 1951, ומאז עולה בהתמדה היקף הסחר בין המדינות. בשנת 2008 הגיע לקרוב למיליארד דולר. עיקר הסחר הוא בענף הכימיקלים, היהלומים, ציוד חקלאי, האלקטרוניקה ומערכות התקשורת.
ב-1992 הקים איש העסקים היהודי-אוסטרלי ג'ק ליברמן קרן אוסטרלית להשקעות בישראל, בין השאר רכש ליברמן את פז חברת נפט. נכדו ג'סטין ליברמן גם הקים קרן הון סיכון אוסטרלית המשקיעה בישראל.
ב-2000 זכתה חברת ECI Telecom מישראל בחוזה לאספקת ציוד לרשת טלוויזיה דיגיטלית ותקשורת באוסטרליה.
ב-2006 זכתה סרגון נטוורקס בחוזה לאספקת ציוד תקשורת לרשת 3G במדינה. וב-2010 בחוזה נוסף.
ב-2013, משרד החוץ של אוסטרליה תיאר את אוסטרליה וישראל כבעלות "יחסים מסחריים בריאים עם סחר דו-כיווני בשווי 919 מיליון דולר". בשנים 2015–2016, שווי הסחורות במסגרת הסחר הדו-כיווני הסתכמו ב-1.3 מיליארד דולר, כאשר היצוא האוסטרלי עמד על 349 מיליון דולר והייבוא מישראל על 952 מיליון דולר[דרוש מקור].
בשנים 2017–2018, סך עלות הסחורות בין אוסטרליה לישראל הייתה שווה יותר ממיליארד דולר, בעוד ההשקעה של ישראל באוסטרליה ב-2017 עמדה על כ-301 מיליון דולר. בדצמבר 2019 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לאוסטרליה שמבוססת על אמנת המודל של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD).
לאוסטרליה נציגות מסחרית בירושלים ולישראל נספחות כלכלית בסידני, אוסטרליה. החל מספטמבר 2022 הנספח הכלכלי של ישראל הוא אוהד בלומברג.
יחסים ביטחוניים

התעשייה הביטחונית בישראל מייצאת באופן קבוע מערכות צבאיות שונות לכוחות ההגנה של אוסטרליה.
ב-1988 התעשייה האווירית לישראל סיפקה לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי ארבע מערכות לתדלוק אווירי, בעסקה שבמסגרתה רכשה ישראל פחם מאוסטרליה.
ב-1989 זכתה חברת אלביט לראשונה בחוזה לאספקת ציוד תקשורת.
ב-1997 התמודד קונסורציום ישראלי, בו היו שותפים רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, מפעל מל"מ של התעשייה האווירית לישראל וחברת "בי.וי.אר", במכרז של משרד ההגנה של אוסטרליה להקמת מערכת אימונים אלקטרונית למטוסים.
ב-1998 זכתה חברת אלישרא בחוזה לאספקת מערכות ל"א לאוסטרליה.
ב-1999 חברת רפאל סיפקה טילי אוויר-קרקע מדגם "פופאי" לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, באמצעות מיזם משותף שלה עם חברת לוקהיד מרטין לייצור טילים.
ב-2002 חברת רפאל סיפקה למשרד ההגנה האוסטרלי מערכות נשק מתוצרתו, אשר הותקנו על גבי ספינות סיור של משמר החופים.
ב-2004 חברת "רבינטקס" זכתה במכרז לאספת קסדות לצבא אוסטרליה.
ב-2005 זכתה חברת "ITL אופטרוניקס" מקבוצת מיקאל במכרז לאספקת מערכות ראשונות לבקרת אש.
במרץ 2010 זכתה חברת אלביט מערכות במכרז של משרד ההגנה האוסטרלי בסך 300 מיליון דולר לאספקת מערכות תקשוב עבור כוחות ההגנה של אוסטרליה. ובאוקטובר 2012 זכתה אלביט במכרז לאספקת מערכות ניהול קרב לכוח הנחתים של אוסטרליה. בעקבות הזכייה בחוזים אלו הקימה אלביט חברה מקומית, בה מועסקים כ-400 עובדים בארבעה אתרים ברחבי המדינה. ב-2018 זכתה במכרז נוסף לאספקת מערכות בקרה, ניהול ושליטה בשדה תמורת 150 מיליון דולר.
באוקטובר 2015, נבחרו חברת פלסן סאסא וקבוצת תאלס הצרפתית, לספק 1,100 כלי רכב ממוגנים לצבא אוסטרליה בעסקה ששווייה 1.3 מיליארד דולר.
בנובמבר 2017 הודיעה חברת רפאל על פתיחת חברת שיווק מקומית באוסטרליה.
ישראלים באוסטרליה

אוסטרליה מוגדרת כיעד מרכזי להגירה של ישראלים, במידה רבה בשל איכות החיים הגבוהה יחסית במדינה, וכן בשל מדיניות ההגירה האוסטרלית אשר מעודדת הגירת בעלי מקצועות נדרשים. בכל שנה מקבלים כמה מאות ישראלים מעמד של תושבות קבע אוסטרלית, והיא למעשה השלב העיקרי הראשון בתהליך ההגירה לאוסטרליה. מהגרים אלה מצטרפים לקהילה של כמה אלפי ישראלים החיים באוסטרליה, ומרוכזים בעיקר בערים מלבורן וסידני.
נציגויות

אוסטרליה מיוצגת בישראל על ידי שגרירות בתל אביב ומשרד סחר בירושלים.
ישראל מיוצגת באוסטרליה על ידי שגרירות בקנברה ונספחות כלכלית בסידני.
ראו גם

פרשת בן זיגייר
הפיגועים בקונסוליה הישראלית בסידני ובמועדון הכח
שגרירות ישראל בקנברה
ברית לאומית דמוקרטית

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסד:  עזמי בשארה
 מנהיגים:  עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה, מטאנס שחאדה, סאמי אבו שחאדה
 מזכיר כללי:  סאמי אבו שחאדה
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־30 שנה) 
 אפיון:  מפלגה לאומית דמוקרטית של הפלסטינים אזרחי ישראל
 אידאולוגיות:  לאומיות פלסטינית לאומיות ערבית אנטי-ציונות מדינת כל אזרחיה הפרדת הדת מהמדינה סוציאל-דמוקרטיה
 כנסות:  ארבע עשרה - עשרים וארבע
 אותיות:  ד
 שיא כוחה:  4 מנדטים (2018)
 שפל כוחה:  לא עברה את אחוז החסימה (2022)
 רשימה פוליטית:  חד"ש-בל"ד (1996-1999) הרשימה המשותפת (2015–2019, 2019–2022) רע"מ-בל"ד (2019)
 מטה:  נצרת 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 צבעים רשמיים:  כתום
 
 www.altajamoa.org
 
ברית לאומית דמוקרטית (בשמה הרשמי: "אלתג'מוע אלווטני אלדימוקרטי", בערבית: التجمع الوطني الدّيمقراطي, . ידועה בשם "א-תג'מוע" – הברית) או בראשי תיבות בל"ד, היא מפלגה לאומית פלסטינית חילונית בישראל.
המפלגה הוקמה על ידי ד"ר עזמי בשארה בשנת 1995, לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה. היא התמודדה ברשימה אחת עם חד"ש, אולם ב-1999 פרשה מהסיעה המשותפת ומאז היא סיעה עצמאית בכנסת. לאחר שבשארה נחשד בריגול ונמלט מישראל בשנת 2007, החליפו ג'מאל זחאלקה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים התאחדה לרשימה אחת עם חד"ש ורע"מ-תע"ל הנקראת "הרשימה המשותפת". רשימה זו השיגה 13 מושבים וכוחה של המפלגה (3 מושבים) נשמר. בל"ד המשיכה לרוץ מאז תחת הרשימה המשותפת, למעט בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש החליטה מזכירות המפלגה שלא להתמודד במסגרת המשותפת עם תע"ל וחד"ש במסגרת הרשימה המשותפת והוחלט להתמודד עצמאית ללא מפלגה נוספת לראשונה מאז הבחירות לכנסת ה-19. בבחירות אלו בל"ד לא עברה את אחוז החסימה.
החל מינואר 2021 יו"ר המפלגה הוא סאמי אבו שחאדה.
עמדות המפלגה

להלן העמדות העיקריות של המפלגה, בהתבסס על מצע המפלגה משנת 2019.
הפיכת ישראל למדינת כל אזרחיה.
נסיגת ישראל מכל השטחים הכבושים, מימוש זכות השיבה והקמת מדינה פלסטינית ריבונית שבירתה ירושלים המזרחית.
קיום אסטרטגיה פלסטינית וערבית כוללת, כולל ערביי ישראל.
דרישה לפירוק הנשק הגרעיני להשמדה המונית בישראל ובמדינות שונות.
ביטול ההכרה במוסדות הציוניים על ידי המדינה (הסוכנות היהודית, קק"ל).
הכרה בזכויות הערבים כמיעוט לאומי.
קריאה להפסקת הפקעת הקרקעות הפלסטיניות ובהפסקת "ריקון" ירושלים מאזרחים פלסטינים, תוך כדי עידוד הממשלה לביצוע הסכמי עבר שנחתמו עם הפלסטינים.
תמיכה בשחרור האסירים הביטחוניים והעצירים הפלסטינים.
הפסקת הקיפוח של ערביי ישראל על ידי המדינה.
אי קיום שירות צבאי או אזרחי על ידי ערביי ישראל.
הפרדת הדת מהמדינה.
מוסדות המפלגה

נכון לשנת 2014 נבחרת רשימת המפלגה לכנסת על ידי מרכז המפלגה, המונה כ-500 נציגים. עם זאת, בעבר נקבעה הרשימה על ידי ועדה מסדרת.
נציגי בל"ד בכנסת

| כנסת | ח"כים | הערות |
| --- | --- | --- |
| הכנסת ה-14 (1996) במסגרת חד"ש-בל"ד | מנדט אחד (מתוך 5 לרשימה כולה): עזמי בשארה | ב-8 במרץ 1999 פרש נציג בל"ד מהסיעה המשותפת ביחד עם האשם מחאמיד מחד"ש. |
| הכנסת ה-15 (1999) | 2 מנדטים: עזמי בשארה, אחמד טיבי |  מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: ג'מאל זחאלקה, סעיד נפאע (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן) |
| הכנסת ה-16 (2003) | 3 מנדטים: עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה, ואסל טאהא | רשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת ה-17 (2006) | 3 מנדטים: עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה, ואסל טאהא, סעיד נפאע |  רשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת ה-18 (2009) | 3 מנדטים: ג'מאל זחאלקה, סעיד נפאע, חנין זועבי | מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: עבאס זכור (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן) |
| הכנסת ה-19 (2013) | 3 מנדטים: ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס | ‏רשימת מועמדי "ברית לאומית דמוקרטית" לכנסת ה-19, באתר ועדת הבחירות המרכזית |
| הכנסת ה-20 (2015) במסגרת הרשימה המשותפת | 3 מנדטים (מתוך 13 לרשימה כולה): ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס (התפטר מתפקידו), ג'מעה אזברגה (התמנה ב-21 במרץ 2017), ניבין אבו רחמון (התמנתה ב-10 באוגוסט 2018) | החל מ-10 באוגוסט 2018 ועד פיזורה של הכנסת כיהנו מטעם בל"ד 4 חה"כ |
| הכנסת ה-21 (2019) במסגרת רע"מ-בל"ד | 2 מנדטים (מתוך 4 לרשימה כולה): מטאנס שחאדה, היבה יזבק |  |
| הכנסת ה-22 (2019) במסגרת הרשימה המשותפת | 3 מנדטים (מתוך 13 לרשימה כולה): מטאנס שחאדה, היבה יזבק, סאמי אבו שחאדה |  |
| הכנסת ה-23 (2020) במסגרת הרשימה המשותפת | 3 מנדטים (מתוך 15 לרשימה כולה): מטאנס שחאדה, היבה יזבק, סאמי אבו שחאדה |  |
| הכנסת ה-24 (2021) במסגרת הרשימה המשותפת | 1 מנדטים (מתוך 6 לרשימה כולה): סאמי אבו שחאדה |  |
חוסיין א-שייח'

חוסיין שחאדה מוחמד א-שייח' (בערבית: حسين شحادة محمد الشيخ; נולד ב-14 בדצמבר 1960 ברמאללה) הוא פוליטיקאי פלסטיני, מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף, ראש הרשות הכללית לעניינים אזרחיים וחבר הוועד המרכזי של הפת"ח. א-שייח' נחשב באופן בלתי פורמלי כיורשו של יושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס.
ביוגרפיה > רקע

חוסיין א-שייח' נולד ברמאללה ב-1960.
ביוגרפיה > פעילות חבלנית

בגיל 18 נידון בישראל למאסר בעוון פעילות חבלנית ונכלא עד 1989. בזמן מאסרו בכלא הישראלי למד עברית.
ביוגרפיה > האינתיפאדה הראשונה והסכמי אוסלו

לקראת שחרורו מן הכלא, הצטרף למפקדה הלאומית המאוחדת (אנ') של האינתיפאדה הראשונה. לאחר חתימת הסכמי אוסלו ב-1993 היה חבר מייסד של הוועדות הפוליטיות ביהודה ושומרון וברצועת עזה. ב-1994 מונה לקולונל בביטחון המסכל, תפקיד בו החזיק עד 1997. א-שייח' היה חבר בוועדת התנועה העליונה למען הפת"ח בגדה המערבית, וכן סגן ראש הוועדות הפוליטיות בגדה המערבית, רצועת עזה וירושלים. בשנת 1999 זכה בבחירות לתפקיד מזכ"ל הפת"ח ביהודה ושומרון, אולם ערפאת לא ייחס חשיבות לתוצאותיהן.
ביוגרפיה > האינתיפאדה השנייה

בראשית שנות ה-2000, היה א-שייח' פעיל תנזים מוכר. בבחירות לראשות הארגון במאי 2000 הביס א-שייח' את מרואן ברגותי, אולם האחרון סירב לעבור מתפקידו. מחקירותיו של ברגותי לאחר שנתפס על ידי ישראל, עלה כי חלק מהשיקולים להסלמת הפיגועים הייתה בניית מנהיגותו בארגון, לאחר ההפסד לא-שייח'. לטענת א-שייח', בתקופת האינתיפאדה השנייה הוא היה מבוקש על ידי כוחות הביטחון הישראליים. אולם א-שייח' נחשב כדמות אפרורית וחלשה יחסית בארגון, במיוחד בהשוואה ליריבו מרואן ברגותי. א-שייח' נחשב אז כחבר הצד היוני של הנהגת הפת"ח, לצד אבו מאזן וקאדורה פארס. לאינתיפאדה השנייה היה ביטוי פנים-פלסטיני משמעותי, מאבק בין-דורי בהנהגה הפלסטינית, בין הדור הישן של ערפאת ואנשי תוניס, ללוחמי השטח הצעירים, כברגותי, חוסיין א-שייח' ובני דורם. בשיא המתח, דווח בשנת 2003 כי ערפאת ניסה לעצור את א-שייח', אז מזכ"ל הפת"ח, ואף לחסלו.
במבצע חומת מגן תפסה ישראל את "מסמכי ערפאת" שהצביעו על תמיכתו הכלכלית במחבלים. אחד המסמכים הוא מכתב שכתב א-שייח' ליושב ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, בו הוא מבקש סיוע בגובה 2,500 דולר לשלושה מחבלים: ראאד אל-כרמי, זיאד מחמד דעאס ועמר קעדאן. בשנת 2003, בראיון לערוץ 1 איים ב"תגובה זועמת" נגד ישראל, לאחר שלכדה את מבצעי הלינץ' ברמאללה במבצע מעצרים בשטח A, אשר נחשב בשליטה ביטחונית פלסטינית.
ביוגרפיה > ראש הרשות הכללית לעניינים אזרחיים > חידוש מעבר הפועלים מעזה

בעקבות השתלטות חמאס על רצועת עזה בשנת 2007, והידרדרות המצב הביטחוני בעקבות כך, הטילו מדינת ישראל ומצרים סגר על רצועת עזה. בעקבות זאת, הופסקה לחלוטין כניסת פועלים עזתים דרך מעבר ארז, ששופץ זמן קצר קודם לכן בעלות של מיליוני שקלים. עם כניסתו של בני גנץ לתפקיד שר הביטחון הוא החל במדיניות משולבת כלפי רצועת עזה. גנץ קידם מדיניות אזרחית יוזמת וממוקדת ציבור בשיטת המקל והגזר, לצד מאמץ צבאי לסיכול התעצמות הטרור. בתוך כך, קידם גנץ מתן היתרי עבודה בישראל לכ-7,000 פועלים עזתיים, שגדלו במרוצת הזמן לכ-20,000 היתרים: 12,000 לענף הבניה ו-8,000 לענף החקלאות.
באופן רשמי, הפועלים הפלסטינים בעזה נדרשים להעביר את בקשותיהם למשרד העבודה ברצועה, אשר בשליטת חמאס. אולם למעשה, מנגנון בקשת ההיתרים וחלוקתם נעשה על ידי המשרד לעניינים אזרחיים בראשותו של א-שייח', היות שמדינת ישראל וחמאס אינם מקיימים קשר ישיר. בקשות הפועלים הפלסטינים מועברות ממשרד העבודה לנציג פת"ח ברצועה, אייאד נסר, אשר כפוף להחלטת חוסיין א-שייח' היושב ברמאללה. א-שייח' הוא הסמכות העליונה בסינון הבקשות המועברות לצד הישראלי, מתאם פעולות הממשלה בשטחים ומת"ק עזה. בכוחו להחליט מי יעבוד בישראל ומי לא, למרות שהרשות הפלסטינית כלל אינה שולטת ברצועה.
ביוגרפיה > הוועדה המרכזית של פת"ח

בשנת 2008, עת התכנסה ועדת הפת"ח השישית, וחוסיין א-שייח' נבחר לראשונה כחבר הוועד המרכזי של פת"ח. בשנת 2016 התקיימה ועידת הפת"ח השביעית, וא-שייח' נבחר שוב כחבר הוועד המרכזי.
ביוגרפיה > מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף

לאחר מותו מנגיף הקורונה של סאיב עריקאת, מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף, יושב ראש הרשות, מחמוד עבאס, קידם את א-שייח' כמחליפו הזמני, ובהמשך כמועמד הפת"ח. א-שייח' נחשב כמקורב לעבאס, וכמועמד המוביל לרשת אותו. עם הזדקנותו והידרדרות מצבו הרפואי, העביר עבאס חלק מסמכויותיו לא-שייח'. האחרון נפגש בשמו עם קונסולים זרים ובכירים אמריקאים כהאדי עמר. בכך, לראשונה מזה שלוש שנים התקיימה שיחה פומבית ורשמית בין הרשות הפלסטינית לארצות הברית. א-שייח' אף נפגש מספר פעמים עם ברברה ליף, עוזרת מזכירת המדינה לענייני המזרח הקרוב, ודרש מהממשל הצגת אופק מדיני. מנגד, הציגה ליף בפני א-שייח' את התנגדות הנשיא האמריקאי לבקשת הפלסטינים לעצרת הכללית של האו"ם לקבל את "מדינת פלסטין" כחברה מלאה ואת דרישתו לחיסול קיני הטרור בצפון השומרון, בייחוד בגזרות שכם וג'נין.
באוקטובר 2022 יצא א-שייח' לביקור בוושינגטון, שם נפגש עם היועץ לביטחון לאומי, ג'ייק סאליבן, וסגנית מזכירת המדינה של ארצות הברית, ונדי שרמן. לביקור זה משמעות גדולה, היות שהוא הביקור הרשמי הראשון של בכיר ברשות הפלסטינית בארצות הברית מזה חמש שנים. לפי הדיווחים, ביקור זה נועד להעניק לו לגיטימציה מצד הממשל בוושינגטון כיורשו של אבו מאזן. מתלווה לעבאס בביקורים רמי דרג כיושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, ננסי פלוסי, וכן נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ומלך ירדן עבדאללה השני. גם כאן, כדי לקבל לגיטימציה מידידותיה הקרובות של הרשות הפלסטינית בעולם הערבי.
ביוגרפיה > מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף > העימות הפנימי בפת"ח

בפברואר 2022 נבחר למזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף. מינויו התקבל במורת רוח על ידי בכירי הפת"ח, הרואים בעצמם מועמדים טבעיים לרשת את אבו מאזן. לדוגמה, ג'יבריל רג'וב, לשעבר ראש הביטחון המסכל ביהודה ושומרון, מחמוד אלעאלול, סגן יו"ר הפת"ח וממייסדיו, ותאופיק טיראווי לשעבר יו"ר המודיעין הכללי. מנגד מאג'ד פרג', ראש מנגנון המודיעין הכללי, תומך בא-שייח' ונחשב לאיש סודו. השניים מובילים יחד עם יו"ר הרשות את המערכה למניעת שחרור מרואן ברגותי מהכלא הישראלי.
ביוגרפיה > מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף > תיק המשא ומתן עם ישראל

עם כניסתו לתפקיד, ירש א-שייח' גם את תיק המשא ומתן מול ישראל (אנ') שבעבר היה בידי עריקאת. אולם א-שייח' הביע בתקשורת עמדות פסימיות בנוגע למשא ומתן עם ישראל. הוא טען כי "אין פרטנר בצד הישראלי לעשות שלום" וכינה את פגישותיו עם גורמים ישראלים "משא ומתן עם האויב". א-שייח' הביע תקווה שממשל ביידן יקדם את חזון השלום ואף ביקש לזמן את הקוורטט לענייני המזרח התיכון לקיים פגישה בעניין הפלסטיני.
פגישותיו של א-שייח' עם שר הביטחון, בני גנץ, ושר האוצר, יאיר לפיד, זוכות לביקורת מצד גורמים אסלאמיסטיים ובראשם חמאס.
חשד לעבירות מין ושחיתות

ב-13 בפברואר 2022 פרסם ערוץ 13 הישראלי כתבה מקיפה על חוסיין א-שייח', בה עולות האשמות נגדו בדבר מעשי שחיתות והטרדות מיניות. בכתבה הועלו חשדות שא-שייח' העלים מאות מיליוני דולרים מכספי שיקום הרצועה. כמו כן, שמשרדו מרוויח כ-2,500 ש"ח מכל היתר כניסה לישראל למטרות עבודה שהוא משיג מהרשויות הישראליות.
במהלך כהונות צצו חשדות לעבירות מין כנגד א-שייח'. א-שייח' ניסה לשלם דמי שתיקה לבעלה של המותקפת, קצין במנגנוני הרשות, אך האחרון פנה לאבו מאזן בתלונה. יו"ר הרשות העניק גיבוי מלא לא-שייח'. פרסום הפרשה בתקשורת הישראלית הכה הדים ברחוב הפלסטיני. הפרסומים השליליים גורמים לו לנזק תדמיתי בציבוריות הפלסטינית, והוא בתגובה השיב כי העיתונות הישראלית משקרת.
מעמדו ברשות הפלסטינית

מתוקף מעמדו כשר לעניינים אזרחיים, ולימים ראש הרשות הכללית לעניינים אזרחיים, לא־שייח' מגע קרוב עם גורמים ישראליים. מעמד זה נתן לו כוח רב, שכן הרשות הפלסטינית ותושביה תלויים במידה רבה במדינת ישראל ורשויות מטעמה כמו מתאם פעולות הממשלה בשטחים והמנהל האזרחי. מאידך, נורמליציה מול ישראל לא מתקבלת בעין יפה בציבוריות הפלסטינית. בשל כך גורמי אופוזיציה מאשימים את א־שייח', כמו גורמי שלטון נוספים, בשחיתות ואף בבגידה. לצד הפלסטיני, מסביר א-שייח' את הפגישות עם הדרג המדיני וצבאי בישראל כ"משא ומתן עם האויב".
בזכות תפקידו זכה א-שייח' להיפגש עם גורמים רמי דרג. מעמדו בפת"ח וברש"פ המשיך להתבסס, עד אשר מונה למזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף בפברואר 2022. מהלך זה, אשר קודם על ידי יושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, נתפס כמינוי "יורש". תנועת חמאס התנגדה מאוד למינוי אפשרי זה, ופתחה בקמפיין נגד א־שייח'. במהלכו, אף חשפה הקלטה של א־שייח' מבקר ואף מקלל את אבו מאזן. א־שייח' האשים מצידו את חמאס בזיוף ההקלטה, ומלשכתו של אבו מאזן נמסרה הודעה דומה.
חייו האישיים

א-שייח' הוא אחד האנשים העשירים ברשות הפלסטינית. את הונו צבר בין היתר מבעלות על מספר מחצבות פלסטיניות וכן חנויות נוחות, תחנות דלק. בבעלותו וילה רחבת ידיים ביריחו.
החל משנת 2010 הוא נשיא מועדון הספורט לנוער של אל-בירֶה (ער').
נורמה מקורווי

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1947 סיממספורט, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בפברואר 2017 (בגיל 69) קאטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 מספר צאצאים:  3 
 
נורמה ליאה נלסון מקורווי (באנגלית: Norma Leah Nelson McCorvey;‏ 22 בספטמבר 1947 – 18 בפברואר 2017), הידועה יותר בשמה המשפטי "ג'יין רו", הייתה בעלת הדין בפסק הדין המפורסם פסק דין רו נגד וייד בשנת 1973. בפסק הדין, בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע כי חוקי מדינה מקומיים האוסרים הפלות אינם חוקתיים. מקורווי הפכה לסמל, לאישה הצעירה שמבקשת להחליט על גופה ועתידה. אולם היא לא הייתה לוחמת למען הזכות להפלה אלא אישה מרקע קשה שנקלעה למשבר.
בהמשך, עמדותיה בנושא הפלות השתנו באופן מהותי והיא הפכה לפעילה קתולית בתנועה נגד הפלות, ואף הצהירה כי המעורבות שלה בפסק הדין הייתה "הטעות הגדולה ביותר בחייה", אך בסרט תיעודי שפורסם אחר מותה הודתה מקורווי על ערש דווי כי פעילותה בתנועה נגד הפלות נעשתה תמורת פיצוי כספי.
ביוגרפיה

מקורווי נולדה כנורמה נלסון ב-1947 בלואיזיאנה, בילדותה משפחתה עברה ליוסטון, טקסס. אביה אולין נלסון, מתקן מכשירי טלוויזיה, עזב את המשפחה כשהייתה בת 13, והוריה התגרשו לאחר מכן. היא ואחיה הגדול גדלו אצל אמם, מרי, שהייתה על פי העדויות אלכוהוליסטית ואלימה.
מקורווי נכנסה לפנימייה קתולית בגיל עשר. שנה לאחר מכן היא וחברה שדדו קופה בתחנת דלק וברחו לאוקלהומה סיטי. הן הונו עובד במלון לתת להן לשכור חדר והיו שם יומיים; כשמנקה נכנסה לחדר ומצאה את מקורווי וחברתה מתנשקות, היא דיווחה עליהן למשטרה. מקורווי נעצרה ונלקחה לבית המשפט, שם הוכרזה כחוסה ונשלחה למוסדות המנוהלים על ידי המדינה. מגיל 11 עד 15, מקורווי נשלחה, לסירוגין, לבית כלא לקטינות בגיינסוויל, טקסס. היא סיפרה שזו הייתה התקופה המאושרת ביותר בילדותה, ובכל פעם שנשלחה הביתה, הייתה עושה בכוונה פעולה לא חוקית על מנת להישלח בחזרה. לאחר ששוחררה, מקורווי התגוררה עם בן דודה של אמה, שלטענתה אנס אותה כל לילה במשך שלושה שבועות. כשאמה גילתה את הפגיעה בה היא התעמתה עם בן הדוד שטען שמקורווי משקרת.
בגיל 16, בזמן שעבדה במסעדה, פגשה נורמה את וודי מקורווי (שהיה אז בן 23), הם התחתנו ב-1963. מאוחר יותר היא עזבה אותו לאחר שהיה אלים כלפיה. היא עברה לגור עם אמה וילדה את בתה הראשונה, מליסה, בשנת 1965. לאחר לידתה של מליסה, מקורווי פיתח בעיית שתייה וסמים חמורה. זמן קצר לאחר מכן, היא החלה להזדהות כלסבית. בספרה היא ציינה שיצאה לטיול בסוף השבוע לבקר שתי חברות והשאירה את התינוקת עם אמה. כשחזרה, אמה החליפה את התינוקת בבובה והזעיקה את המשטרה שתוציא אותה מהבית. היא לא הסכימה לספר לה היכן מליסה נמצאת במשך שבועות, ולבסוף נתנה לה לבקר את הילדה שלה לאחר שלושה חודשים, אז היא אפשרה למקורווי לחזור לגור עמה בבית. יום אחד, היא העירה את מקורווי אחרי יום עבודה ארוך; היא אמרה למקורווי לחתום על מה שהוצג כמסמכי ביטוח, והיא חתמה מבלי לקרוא אותם. עם זאת, המסמכים שעליהם חתמה היו מסמכי אימוץ, שהעניקו לאמה את המשמורת על מליסה, ומקורווי סולקה מביתה של אמה. אמה חלקה על הגרסה הזו של האירועים ואמרה שמקורווי הסכימה לאימוץ.
בשנה שלאחר מכן, שוב נכנסה מקורווי להריון וילדה תינוקת, ג'ניפר, שנמסרה אף היא לאימוץ.
בשנת 2021, שלי לין תורנטון, בתה השלישית של מקורווי, הצהירה שהיא "לא בעד חיים ולא בעד בחירה". היא גדלה בלי לדעת שהיא העובר במרכז תיק רו נגד וויד עד שאמה הביולוגית הופיעה בתוכנית "היום" ב-1989 ודיברה על רצונה לפגוש את בתה. בתגובה, עיתונאית של ה"נשיונל אנקוויירר" מצאה את תורנטון כנערה וסיפר לה על ההיסטוריה שלה לפני הלידה, מה שהרגיז אותה מאוד. ב-1991, תורנטון נכנסה להריון ולא עברה הפלה כי הפלה "לא הייתה חלק ממי שהייתי". עד 2021, היא הכירה את שתי אחיותיה למחצה, אך לא את אמה הביולוגית. בטלפון ב-1994, לפי ת'ורנטון, מקורווי אמרה לה שהיא הייתה צריכה להודות לה על כך שלא הופלה. התגובה של תורנטון הייתה "אני אמורה להודות לך על כך שנכנסת להריון ומסרת אותי?" היא ציינה כי "כשמישהי בהריון עם תינוק, והיא לא רוצה את התינוק הזה, אותו תינוק גדל בידיעה שהוא לא רצוי".
ביוגרפיה > רו נגד וייד

ב-1969, בגיל 21, נכנסה מקורווי להריון שלישי וחזרה לדאלאס, טקסס. לדבריה, חברים יעצו לה שהיא צריכה לטעון שהיא נאנסה על ידי קבוצה של גברים שחורים מה שיאפשר לה לבצע הפלה חוקית לפי החוק של טקסס, שאסר על רוב ההפלות; מקורות חלוקים בשאלה האם בחוק של טקסס היה חריג אונס כזה. בשל היעדר ראיות או תיעוד משטרתי, התוכנית לא הצליחה. היא ניסתה לבצע הפלה בלתי חוקית, אך המרפאה אליה פנתה נסגרה על ידי הרשויות. הרופא שלה, ריצ'רד ליין, הציע לה להתייעץ עם הנרי מקלסקי, עורך דין לאימוץ בדאלאס. מקורווי הצהירה שהיא מעוניינת רק בהפלה, אך הסכימה להיפגש עם מקלסקי.
בסופו של דבר הופנתה מקורווי לעורכות הדין לינדה קופי ושרה ודינגטון, עורכות דין מטקסס שחיפשו נשים בהריון שרצו לבצע הפלות על מנת לערער על החוק המקומי. המשפט רו נגד וויד (הנרי ווייד היה התובע המחוזי), ערך שלוש שנים והגיע עד לבית המשפט העליון של ארצות הברית. מקורווי לא נכחה מעולם בדיונים. בזמן הדיונים היא ילדה והתינוקת נמסרה לאימוץ.
ב-1973 עם קבלת ההחלטה בפרשה, בה הוחלט כי החוק נגד הפלות אינו חוקי ולכן הוא בטל, מקורווי סיפרה לעיתונות שהיא זו העומדת במרכזה, והצהירה כי היא ביקשה לבצע הפלה כי לא הצליחה למצוא עבודה בגלל הריון וכן סבלה מדיכאון
בשנת 1987 היא התפרסמה בשנית כשהודתה בראיון טלוויזיה ששיקרה כאשר טענה כי נאנסה. היא כונתה "רוצחת תינוקות" והתמודדה עם איומי מוות, אך למרות זאת היא נאמה בעצרת גדולה שנערכה בוושינגטון..
ביוגרפיה > אקטיביזם נגד הפלות

ב-1994 פרסמה מקורווי את האוטוביוגרפיה שלה, "אני רו" (I Am Roe). במהלך החתימה על הספר היא התיידדה עם פליפ בנהאם, שר אוונגליסטי והמנהל הלאומי של התנועה נגד הפלות מבצע הצלת אמריקה. היא המירה את דתה לפרוטסטנטיות אוונגליסטית והוטבלה ב-8 באוגוסט 1995 על ידי בנהאם, בבריכת שחייה בחצר האחורית בדאלאס, טקסס - אירוע שצולם לטלוויזיה. יומיים לאחר מכן היא הודיעה כי עזבה את עבודתה במרפאה להפלות והפכה לתומכת הקמפיין של מבצע הצלת אמריקה להפיכת ההפלה לבלתי חוקית. היא הביעה חרטה על חלקה בהחלטת בית המשפט העליון שהייתה הבסיס לפעילים למען הפלות.
ב-17 באוגוסט 1998, מקורווי התקבלה לכנסייה הקתולית במיסה שנחגגה על ידי האב אדוארד רובינסון ועל ידי האב פרנק פאבון, בכנסיית סנט תומאס אקווינס בדאלאס, טקסס. ספרה השני של מקורווי Won by Love, תיאר את המרת הדת שלה ופורסם ב-1998. בספר היא סיפרה שהשינוי בתפיסה שלה התרחש ב-1995, כשראתה כרזת התפתחות העובר במשרדי מבצע הצלת אמריקה.
בנאום בפני עיתונאים שנערך ב-18 בינואר 2003 אמרה מקורווי שהיא נוצלה על ידי ודינגטון. היא פנתה לבית המשפט וביקשה להפוך את פסק הדין בטענה שנשים שעברו הפלות סובלות מנזק נפשי ופיזי. ב-19 ביוני 2003 השופט דייוויד גודבי פסק כי הבקשה הוגשה בשיהוי ניכר. ב-22 בפברואר 2005 סירב בית המשפט העליון ליתן צו לעיון חוזר בהחלטה הקודמת ודחה את הבקשה.
ב-22 בינואר 2008, מקורווי תמכה במועמד הרפובליקני לנשיאות רון פול בגלל עמדתו נגד הפלות.
מקורווי נותרה פעילה בהפגנות נגד הפלות, כולל הפגנה לפני נאום הפתיחה של הנשיא ברק אובמה לבוגרי אוניברסיטת נוטרדאם. מקורווי נעצרה ביום הראשון של הדיונים בסנאט האמריקני לצורך אישור לבית המשפט העליון של ארצות הברית של סוניה סוטומאיור לאחר שמקורווי ומפגין נוסף החלו לצעוק במהלך הצהרת הפתיחה של הסנאטור אל פרנקן. מקורווי הופיעה בסרט דונבי מ-2013, בו היא מעבירה מסר נגד הפלות.
ביוגרפיה > מערכת יחסים עם קוני גונזלס

זמן קצר לאחר הלידה שלישית, מקורווי נפגשה והחלה במערכת יחסים ארוכת טווח עם קוני גונזלס. הן חיו יחד בדאלאס במשך 35 שנים. לאחר שהמירה את דתה לקתוליות, מקורווי המשיכה לחיות עם גונזלס, למרות שהיא תיארה את מערכת היחסים שלהם כאפלטונית. מאוחר יותר בחייה, הצהירה מקורווי שהיא כבר לא לסבית, אם כי מאוחר יותר אמרה שהמרת הדת שלה לנצרות האוונגליסטית והוויתור על מיניותה היו ממניעים כלכליים. מקורווי עברה מהבית שחלקה עם גונזלס ב-2006 זמן קצר לאחר שגונזלס לקתה בשבץ מוחי.