stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאקה (עם)

סקונצ'ה, מלך טיגרקסאודה סאקה כאסיר של דריווש הראשון, פרט מכתובת ביסותון
סאקה היו (אולי בעיקר) קבוצות נוודים איראנים במרכז אסיה.
במובן צר יותר, סביר להניח שמחקרים היסטוריים ישנים מכנים בשם "סאקה" קבוצות שבטיות איראניות שחיו בערבות של מזרח מרכז אסיה מהמאה ה-8 עד המאה ה-1 לפני הספירה. במחקרים איראניים (אנ') ישנים, כמה מחברים מתייחסים ל"סאקה" במובן הרחב יותר כאל כל נוודי הערבות האיראניים מהמאה ה-8 עד המאה ה-1 לפני הספירה. הארכאולוגיה רואה בסאקה אלה נציגים ממרכז אסיה של התרבות הסקיתית.
הסאקים הנוודים במקור הפכו ליושבי קבע בחלקם במערב אגן טארים ובאזור סביב הסיר דריה במאות ה-7 וה-6. עם התפשטות שבטי היואג'ה (אנ') במאה ה-2 לפני הספירה, כמה שבטי סאקה היגרו מאזור הסיר הדריה לאזור הקרוי על שמם, סיסטן (אנ'), ולאזור גנדהארה בצפון הודו, שם ייסדו יחד את האימפריה ההודית-סקיתית (אנ') או הודית-סאקית (בערך סוף המאה ה-2 לפנה"ס עד תחילת המאה ה-1 לספירה), שהמדינות האזוריות במערב הודו שירשו אותה המשיכו להתקיים עד המאה ה-4 לספירה. טקסטים סאקיים עדיין נכתבו באגן טארים עד המאה ה-10 לספירה.
מקור השם

לדברי הרודוטוס, הסקיתים נקראו בפי הפרסים "סאקה". בדומה למונח הקולקטיבי "סקיתי" באירופה העתיקה. במקורות מהאימפריה הפרסית האחמנית העתיקה השם "סאקה" היה לעיתים קרובות פשוט כינוי כללי לכל תושבי הערבות. לדוגמה, מקור שמו של תת-האזור הקדום של סקאסנה בממלכת אלבניה הקווקזית (אנ') (אזרבייג'ן של ימינו) ומקור שמה של העיר הסמוכה שקי הוא מסאקה בפרסית עתיקה. לאזורים אלה היגרו בימי קדם נוודים סקיתים מאזור הים השחור. בהמשך לשתי המסורות הללו, ספרות היסטורית עתיקה מתייחסת לפעמים לכל העמים רוכבי הסוסים (אנ') הדומים מאוד תרבותית, שחיו בסביבות המאה ה-8 לפנה"ס – המאה ה-1 לפנה"ס עד המאה ה-3 לספירה, בין הדנובה התחתונה, הרי אלטאי, דרום סיביר והנהר אוקסוס (אמו דריה) בשם "סקיתים", אך בספרות האיראנית הם מכונים "סאקים" או סאקה.
אולם באופן כללי, נהוג להבדיל בין קבוצות הסקיתים הניתנות להבחנה בבירור במובן הצר יותר (ערבות דרום רוסיה-אוקראינה בסביבות המאות 8–3 לפנה"ס), סרמטים (בתחילה מזרחה יותר, המאה ה-3 לפנה"ס–המאה ה-3 לספירה באזור הסקיתי לשעבר), מסאגטים (אנ') (המאה ה-6–3 לפני הספירה סביב ימת אראל) והסאקה במובן הצר יותר במזרח קזחסטן ובאוזבקיסטן ובמערב שינג'יאנג. בנוסף, קבוצות לא מזוהות של התרבויות הארכאולוגיות הסקיתיות מתקופת הברזל בדרום סיביר והאלטאי (תרבות אלדי-בל (אנ'), תרבות תגאר (אנ'), תרבות סגלי-באז'י (אנ'), תרבות פאזיריק (אנ')) מובחנים מהם (לעיתים מקובצים יחד תחת השם הקולקטיבי "אלטאי סקיתים").
לא ברור אילו אגודות שבטיות וקונפדרציות שבטיות התקיימו באזור הסאקה במובן הצר יותר. סופרים יווניים, במיוחד הרודוטוס, מספרים מיתוסים על השבטים הרחוקים מהמזרח, בהם המלאנכלאינים (אנ') ("לובשי הגלימות השחורות"), ההיפרבוריאים ("אנשים החיים מעבר לרוח הצפון״), הארימאספים (אנ') ("בעל עין אחת"; הרודוטוס עצמו לא מאמין בקיומם), "הגריפונים שומרי הזהב" (על שם היצור המיתולוגי גריפון), הארגיפאינים (אנ') והאיסדונים (אנ'). האיסדונים קשורים לפעמים באופן היפותטי עם הווסון (אנ') או עם קבוצת הסאקה שהוזכרה מאוחר יותר של האסיים. אולם בסך הכל, הסיפורים העתיקים הללו אינם אמינים ומיתולוגיים מדי עבור סיווגים ומיקומים מסוימים. כמה מאות שנים מאוחר יותר, סטרבון מזכיר קבוצות שבטיות אחרות באזור סאקה: האסיים, הפסיאנים (בכתבי יד אחרים גסיאנים), הטוכארים (במאה ה-19 – תחילת המאה ה-20 הועלתה השערה לקשר עם השפות הטוכאריות, אבל זה כנראה לא היה נכון, לכן השם המקובל של השפות הללו מטעה) והסקראולים. פרטים אלו אינם וודאיים גם ממרחק רב וקשים למיקום. למרות השערות רבות, לא ניתן להבהיר בוודאות את ההקשרים השבטיים של הסאקה.
שפה

רוב הסאקים או כולם במובן הצר יותר, שחיו כנוודים בין קזחסטן, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן ומערב סין עד המאה השנייה לפני הספירה, דיברו בשפת סאקה (אנ'), שמתועדת היטב רק בטקסטים עתיקים בשני ניבים במערב אגן טארים, אזור שכיום הוא מערב סין. הסאקים התיישבו שם מאז המאה ה-7 לפני הספירה. הסאקים, שהיגרו לאזור שבין סיסטן (אנ') לצפון-מערב הודו מהמאה ה-2 לפני הספירה ואילך, השתמשו בכתב של שפות אחרות כשפת הכתב (אנ') שלהם. ביטויים מסורתיים, שמות אישיים ומילים משפות אחרות, לעומת זאת, מצביעים על שפה הדומה לשפת סאקה המדוברת במערב סין. מתקופת הנוודים המוקדמת של הסאקה ידוע רק כתב אחד שנמצא בתל הקבורה של איסיק (אנ') (המאה ה-4–3 לפנה"ס), שלמרות מספר ניסיונות פענוח לא פוענח באופן משכנע, ואשר דומה מאוד לכתובות מאוחרות יותר שגם הן לא פוענחו באזור ההיסטורי של באקטריה. ייעודו כ"כתב סאקה" שנוי במחלוקת, ושפתו והקריאה שלו עדיין לא ידועות.
טקסטים סאקיים בודהיסטיים וחילוניים נמצאו באזור ממלכת חוטאן (אנ') הקדומה בדרום-מערב טארים, ליתר דיוק בחוטאן (אנ')) והסביבה, וזו הסיבה שבגללה משתמשים לעיתים קרובות במונח חוטאן-סאקים. טקסטים אחרים מגיעים מטומקסוק (אנ') והסביבה בצפון-מערב טארים. בימי קדם הייתה שפת סאקה מדוברת גם באזור מסביב לטשקורגן (אנ') (אתר עיר האבן), השוכנת בדרום-מערב הרי פמיר, שם דוברים בשפות איראניות דומות עד היום. ניתן בהחלט להעלות על הדעת האם דיברו בשפת סאקה גם בערים קאשגאר וירקאנט (אנ') באותה תקופה, אך לא ניתן לקבוע זאת מכיוון שהטקסטים הבודהיסטיים שם לא נכתבו בשפות האם, אלא בפראקריט, שפה זרה הודית. הטקסטים שנשמרו באקלים המדברי היבש של הטקלה מקאן מתוארכים לתקופה מאוחרת יחסית, מוקדמת של ימי הביניים, במאות ה-7 עד ה-10. השימוש והכתיבה בשפת סאקה הסתיימו מכיוון שלאחר השלטון הטיבטי, אויגורים דוברי שפה טורקית התיישבו באגן טארים וייסדו אימפריות אזוריות, ומשום כך האויגורית, כשפה כתובה כבר מבוססת וכשפה מכובדת של המעמד הגבוה, עקרה בהדרגה את שפת סאקה, כמו גם את השפות הטוכאריות העתיקות יותר מבחינה אזורית, וכך הוטמעו הסאקה והטוכארים באויגורים.
שפת סאקה מסווגת כשפה דרום-מזרח איראנית, בעוד ששפותיהם של הסקיתים והסרמטים הקשורים אליהם תרבותית מסווגות כשפות צפון-מזרח איראניות. מכיוון שהשפות האיראניות עדיין היו דומות בתקופה הקדם-נוצרית, החוקרים מניחים רצף ניבים (כלומר ניבים דומים מבחינה אזורית) בין הנוודים הסקיתים החיים במה שהוא כיום דרום רוסיה/אוקראינה עד המאה ה-2 לפנה"ס והסאקה, ועם הקונפדרציה השבטית הצעירה יותר של הסרמטים שעקרו או הטמיעו את הסקיתים הקדומים מהמאה ה-4 לפני הספירה ואילך. במחקרים איראניים, קיימת דעה מחקרית שחלק מהשפות ההרריות של דרום מזרח-איראן בהרי פמיר, במיוחד שפות הסריקולי והוואחי (אנ') המדוברות על ידי הטג'יקים של סין באזור האוטונומי טקסקורגן, עשויות להיות נגזרות משאריות של שפת סאקה, אבל קשה לקבוע אם הם נוצרו ישירות משפת סאקה או מניבים קשורים.
ארכאולוגיה של נוודים בני סאקה > אזורי התיישבות ותרבות

הסאקים היו נוודים במה שהוא היום הערבה הקזחית (אנ') בין ימת אראל, האזור משני עברי הרי טיין שאן, ומערב סין, כולל קירגיזסטן וטג'יקיסטן. בניגוד לרוב הסקיתים באירופה, שלבשו כיסויי ראש דומים למצנפת פריגית (בשליק (אנ')), חלק מהסאקים חבשו כובעי לבד גבוהים ומחודדים, וזו הסיבה שהם נקראו "סקיתים של כובע מחודד" בפי מחברים קדומים.
ארכאולוגים מקשרים אותם עם תרבות איסיק-בשסאטיר (גר'). לאורח החיים והכלכלה הנוודים, לפולחן המתים בתרבות הקורגנית (אנ') והחומרית יש קווי דמיון רבים עם שבטים אחרים של העולם הסקיתי בין סיביר לאזור הים השחור. ממצאי חפירה בהקשר זה מתוארכים למאה ה-7–6 לפני הספירה.
בעוד שרוב טקסי הקבורה והמאפיינים הארכאולוגיים של הסאקים דומים מאוד לקבוצות נוודים סקיתיים אחרות (סקיתים מדרום רוסיה-אוקראינה, סרמטים, מסאגטים (אנ') ותרבויות ארכאולוגיות מאותה תקופה בהרי אלטאי והסביבה), כולל סגנון החיות (אנ') הסקיתי-סאקי הנפוץ, קדרות ברונזה עם בסיס גבוה הן כנראה סגנון מיוחד של הסאקים ואזור אלטאי. קדרות הברונזה הללו, שנפוצו מאוחר יותר בכל אזור הערבות מתקופת ההונים, היו נפוצות מאוד בתקופה הסקיתית רק בקברים של סאקים במרכז אסיה ואזור אלטאי, אך כמעט לא ידועות בקברים מסאגטיים, סרמטיים וסקיתים מערביים.
לאורך הסיר דריה, חלקים מהסאקה התיישבו בעיירות ובכפרים בשל מספיק שטחי עיבוד והשאירו מאחור קברים מפותחים יותר (למשל קבר הכיפה של באלנדי, בית הקברות של אויגארק (גר'), טגרמאנסו 3 (גר')). ניכר שהיה כאן דו קיום של יושבי קבע ונוודים.
צמוד אליהם חיו המסאגטים (אנ'), נוודים מצפון לסיר דריה, אם כי המחברים היוונים לא הצליחו לעשות הבחנה משמעותית בין שני השבטים. הרודוטוס מזכיר גם את הארגיפאינים (אנ') והאיסדונים (אנ'), שמיקומם בעייתי. על פי המסורת היוונית, הסקיתים של אזור הים השחור הגיעו גם ממזרח. יתר על כן, הבאקטרים, הסוגדים והגנדהארים יושבי הקבע היו שכניהם השוכנים מדרום.
מטמון הזהב האפגני של טיליה טפה (אנ') מיוחס לנוודים סאקים, ככל הנראה סאקים במובן הצר יותר, אולי גם היואג'ה (אנ').
ארכאולוגיה של נוודים בני סאקה > DNA קדום

מחקרים גנטיים של דגימות מקברי סאקים מספקים תובנה לגבי האתנוגנזה (אנ') שלהם. כמו הסרמטים הקשורים תרבותית או תרבות סגלי-באז'י (אנ') בהרי אלטאי, הסאקים השתייכו ל"אופק התרבותי הסקיתי". הנוודים הסקיתים הללו של הערבות האירואסייתיות היו צאצאים בעיקר של 'רועי הערבות המערביות' של תרבות הסינטאשטה (אנ') או מתרבות יאמניה המוקדמת יותר והם בהקשר של התפשטות עמים הודו-אירופיים, בפרט "עמים מזרח איראניים".
הגנום של אנשי הסאקה הקלאסיים של טיין שאן ודרום-מזרח קזחסטן כלל כ-55% מהגנום של 'רועי הערבות המערביות', כ-25% מהגנום של ציידים-לקטים מאזור ימת באיקל, וכ-20% מהגנום של אנשי תרבות נווה המדבר (אנ').
מבחינה גנטית, כאשר בוחנים את כרומוזום Y כמעט כל בני הסאקה משתייכים בשכיחות גבוהה להפלוגרופים האבהיים R1a (אנ') ו-J (אנ').
היסטוריה > אוכלוסיית סאקה באגן טארים

התאריך המדויק של הופעת הסאקים הראשונה שאושרה היסטורית במזרח, במיוחד בחלקים המערביים של אגן טארים, שנוי במחלוקת, אך ניתן להוכיח את נוכחותם של הסאקים במערב סין מהמאה ה-7 לפנה"ס. מאוחר יותר בממלכת חוטאן (אנ') שלהם (המאה ה-1–11 לספירה). עדות מוקדמת מאוד לנוכחותם באגן טארים נחפרה ביומבולאק קום (גר') (בסינית: יְוֵּ'אנְשָׁה), שקברי הסאקה העתיקים בו מתוארכים למאה ה-7 לפני הספירה. נוכחותם של הסאקים הוכחה גם באזורים רחבים יותר מאז המאה ה-8 לפני הספירה (קברי אלאגו, אויגראק וכו'). בחוטאן ובטומקסוק, השפה הסאקית התפתחה לאחר מכן דרך התנחלויות לשפה השלטת של האוכלוסייה הישיבה והעירונית, וזו הסיבה שכל הטקסטים הסאקיים ששרדו מקורם באזור זה.
היסטוריה > סאקה במקורות פרסיים ויוונים מהמאות ה-6 עד ה-4 המאה לפני הספירה

קונפדרציית המסאגטים (אנ') והסאקה תחת המלכה המיתולוגית ספרטרה, ניהלו מלחמה יחד נגד האימפריה הפרסית האחמנית המתפשטת. על פי מסורות שונות, כורש השני נהרג במערכה נגד מלכת המסאגטים טומיריס בסביבות שנת 530 לפני הספירה. עם זאת, הסאקה מוצגים גם ככוחות עזר פרסיים, ובזמנו של דריווש הראשון, כמעלים מס.
כתובות פרסיות עתיקות מהמאות ה-6 עד ה-4 שמות שלוש קבוצות של הסאקה:
סאקה פראדריה ("סאקים מאחורי הימים") זהה כנראה עם הסקיתים של דרום-רוסיה-אוקראינה והסרמטים של סופרים יווניים מצפון לים השחור והכספי.
סאקה טיגרקסאודה ("סאקה בעלי כובע מחודד") הם ממוקמים במחקר בערבות הקזחיות ובאזורים הפוריים של דרום-מזרח קזחסטן (ארץ שבעת הנהרות).
סאקה האומאווארגה (על שם משקה הסם הדתי העתיק האומה (אנ'), אותו הם צרכו באופן פולחני), הם ממוקמים במקומות רבים, אך אינם מאושרים ישירות במקורות הדלילים, בהשערות מחקר כנוודים ואנשים יושבי קבע בחלקם במשולש שבין טשקנט, דושנבה וסמרקנד, אולי אפילו עד מרב העתיקה ואולי נדדו לאזור מאזורי ערבות מזרחיים יותר. האיראנולוג הצרפתי פרנסואה קורניו מפרש מבחינה אטימולוגית את הצורה המתועדת הקדומה ביותר של השם סמרקנד, מראקאנדה, כ"עיר הסאקה האומאווארגה".
חלוקה זו היא ייחוס חיצוני של הפרסים על פי קריטריונים תרבותיים גאוגרפיים בולטים ואינה מאפשרת להסיק מסקנות שקבוצות סאקה אלו ראו עצמן כאגודות שבטיות מאוחדות; לפי הרשימות השבטיות הרבות יותר במקורות היווניים, היו יותר קונפדרציות שבטיות פנימיות.
היסטוריה > סאקה בתקופה ההלניסטית המאה ה-4–1 לפני הספירה

אלכסנדר הגדול ניהל קרבות קשים עם הסאקה והמסאגטים, שהגיעו מהערבות כדי לעזור לספיטמנס מלך סוגדיאנה (329–327 לפנה"ס).
הלחץ של שבטי היואג'ה (אנ'), שגורשו על ידי השיונגנו, חילק את הסאקים שנמלטו מהם לשתי קבוצות. קבוצה אחת היגרה בסביבות 139 לפני הספירה לאזור הגבול של מה שהיא כיום אפגניסטן ואיראן. מקור שמו של אזור גבול זה של סיסטן (אנ') מהשם הקדום סקאסטנה (=ארץ הסאקים), מכיוון שהוא עדיין הושפע ממהגרים מבני הסאקה עד התקופה הבתר-נוצרית. הקבוצה השנייה ברחה כנראה כעבור כמה שנים דרך הרי פמיר והינדו-כוש לגנדהארה וחבל פנג'אב בצפון-מערב הודו. השבטים הנותרים של נוודי ערבות סאקים במרכז אסיה הוטמעו בשבטים צעירים יותר ונעלמו מדפי ההיסטוריה.
תחת השלטון היווני באימפריה היוונית-באקטרית (אנ') ומאוחר יותר באמצעות מפגשים בהודו במאות ה-4–1 לפני הספירה, אימצו בני סאקה רבים גם אלמנטים תרבותיים הלניסטיים. בין השרידים הרבים שהושפעו ההלניסטית באזורי מרכז אסיה של באקטריה וסוגדיאנה, למשל, מטמון הזהב של טיליה טפה (אנ'), הכולל בין השאר גם תיאורים של כמה אלים יוונים (אפרודיטה, ארוס, אתנה, אריאדנה, דיוניסוס), ללא ספק לא מיוחס לאוכלוסייה של יושבי קבע מבוססים, אלא לנוודים, הסאקה או היואג'ה. מהמאה ה-1 לפני הספירה ואילך, תיאורים רבים של אלים יווניים על מטבעות של שליטי סאקה ותבליטים של סאקה בפולחנים הלניסטים בהודו מצביעים על התבססות ההלניזם.
היסטוריה > לאחר מכן

בשאהנאמה של פירדוסי השבטים הסקיתים והפרתיים מייצגים את הגיבורים האיראנים פר אקסלנס; במיוחד, רוסתם ההודי-פרתי ומשפחתו בזאבוליסטאן (אנ') ובקאבוליסטאן (אנ') מודגשים במיוחד בפואמה.
ביאורים

↑  אנשי ערבות נוודים למחצה עתיקים המוזכרים ברישומים סיניים מהמאה ה-2 לפנה"ס ועד המאה ה-5 לספירה.
↑  ייצוג שפה באמצעות כתיבה.
↑  תרבות חומרית נפוצה בצפון-מערב טיין שאן ובאזור שבעת הנהרות של מרכז אסיה בערך מהמאה ה-5 עד המאה ה-3 לפני הספירה.
↑  קורגן הוא סוג של רוגם, המאופיין לרוב בכך שהוא מכיל גופה של אדם אחד יחד עם כלי קבורה, כלי נשק וסוסים. במקור בשימוש בערבות סביב הים הכספי, הקורגנים התפשטו לחלק גדול ממרכז אסיה ומזרח, דרום מזרח, מערב וצפון אירופה במהלך האלף השלישי לפני הספירה.
↑  סוג של אמנות - קישוטים שנמצאו מתרבות האורדוס ועד צפון אירופה בתקופת הברזל המוקדמת, והאמנות הברברית של תקופת ההגירה, המאופיינת בדגש שלה על מוטיבים של בעלי חיים.
↑  גבעת נקרופוליס של סאקה מוקדמים במה שהיא כיום קזחסטן. היא שוכנת בקצה הדלתה של סיר דריה קרוב למדבר קיזילקום.
↑  תל נקרופוליס של סאקה במה שהיא כיום קזחסטן
1 2  התאוריה של היווצרות והתפתחות של קבוצה אתנית. מקורה בזהות עצמית של הקבוצה או על ידי הזדהות חיצונית.
↑  התרבות הארכאולוגית החומרית של דרום אוראל מתקופת הברונזה התיכונה
↑  אולם היפוסטיל גדול בפרספוליס, איראן. הוא שייך לשלב הבנייה העתיק ביותר של העיר פרספוליס, במחצית הראשונה של המאה ה-6 לפני הספירה, כחלק מהתכנון המקורי של דריווש הראשון.
↑  הכינוי בהודו העתיקה לציון דוברי יוונית
דרדסבא

| --- | --- |

דמותו של דרדסבא
 שם ספר:  דרדסים - סדרת ספרי הקומיקס
 שם סרט:  הרפתקאות הדרדסים הדרדסים וחליל הקסם חג מולד מדורדס הדרדסים הדרדסים 2 הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי דרדסים: הכפר האבוד כוכבי האנימציה נחלצים לעזרה
 תוכנית טלוויזיה:  הדרדסים (1981) הדרדסים (2021) הדרדסים באים
 הופעה ראשונה:  1958
 יוצרים:  פייר קוליפור
 גילום הדמות:  ג'ונתן וינטרס
 דיבוב:  דון מסיק, ז'אן-לופ הורוביץ, מנדי פטינקין
 דיבוב בשפה העברית:  מוצי אביב, אלי לולאי, דב רייזר
 מידע
 שם אמיתי:  דרדס-אבא
 כינויים:  גמד הגמד של סנטה הגמד של סנטה קלאוס העוזר של סנטה העוזר של סנטה קלאוס סבא סבתא זקן מנהיג המנהיג משיח המשיח מנהיג הדרדסים המנהיג של הדרדסים  או או/פו פו (על ידי דרדס תינוק)
 סטטוס:  רווק
 גיל:  584
 תאריך לידה:  15 ביוני 1465
 גזע:  דרדס
 מין:  זכר
 מקצוע:  אלכימאי, קוסם, רופא, מדען
 נטייה:  טוב
 מומחיות:  קסמים וכישופים
 כוחות:  קסמים
 כלי רכב:  חסידה
 מקום מגורים:  כפר הדרדסים
 דמויות קשורות
 משפחה:  דרדס פרא (אב קדמון) סב-דרדס (אב) דרדס-סבתא (אם) בר כוח (צאצא) בר מוח (צאצא) רגזני (צאצא) ביש גדא (צאצא) זללני (צאצא) קונדסון (צאצא) גנדרני (צאצא) חרוצון (צאצא) דרדס גשש (צאצא) נועזי (צאצא) ישנוני (צאצא) פחדני (צאצא) לכלוכון (צאצא) נשפני (צאצא) בריוני (צאצא) דרדס צבע (צאצא) חייטון (צאצא) דרדס בנאי (צאצא)  דרדס שיר (צאצא) דרדס כתב (צאצא) דרדס איכר (צאצא) מקצועני (צאצא) דרדספיד (צאצא) דרדס חי (צאצא) שובבית (צאצא) שובבון (צאצא) דרדס אופה (צאצא) חולמני (צאצא) ישדרדס (צאצא) דרדס קריין (צאצא) משוגעוני (צאצא) דרדס שף (צאצא) נודניק (צאצא) מלצרי (צאצא) דרדס פסיבי אגרסיבי (צאצא) טיפשוני (צאצא) דרדסקוסם (צאצא) פטישון (צאצא) חלושון (צאצא) דרדספר (צאצא) דרדס תינוק (צאצא) וקסי (מאומצת) האקוס (מאומץ) ערבה (מאומצת) דרדסופית (מאומצת) קדסי (מאומצת) לבלובית (מאומצת) שושנית (מאומצת) דרדסית (מאומצת)
 חברים:  הדרדסים פירלואי ויליאם וג'ון הומניבוס בת-כנף ציפור שיר פרפר ארנב סנאי דוב דרקון כלב יורקת אש חתחתול (לעיתים רחוקות)
 אויבים:  גרגמל אגאתה בלשזר רוע חתחתול הנשר המפלצתי פה גדול קלוריה היידריס וקסי (לשעבר)  האקוס (לשעבר) דוב (לעיתים רחוקות)
דרדסבא (או דרדס-אבא; בצרפתית: Grand Schtroumpf) הוא דמות בדיונית מהזיכיון הבלגי "הדרדסים", אשר נוצרה על ידי הקומיקסאי הבלגי, פייר קוליפור, בשנת 1958.
דרדסבא הוא מנהיג הכפר ומייצג דמות אבהית לשאר הדרדסים. הוא מהדמויות הראשיות בסדרות הטלוויזיה, הסרטים וחוברות הקומיקס של הזיכיון.
ביוגרפיה דמיונית

דרדסבא נולד ב-15 ביוני 1465 בכפר הדרדסים, בסרט הדרדסים וחליל הקסם סיפר שהוא בן 542 ושאר הדרדסים בערך בני 100 שנים. בסרט הדרדסים  מ-2011 הוא טוען שהוא בן 546, ואילו בסדרה הדרדסים (סדרת טלוויזיה) משנות ה-80 בפרק "הענק הקטן" גילו 553. למרות גילו, הוא עדיין אנרגטי למדי.
כשהיה בן 84 עזב אותו אביו סב-דרדס כשיצא למסעו לחיפוש אחר "אבן החיים הארוכים" - הגביש המאפשר לדרדסים לחיות חיים ארוכים.
בפרק הראשון של העונה הראשונה, יוצר גרגמל את דרדסית כדי שבעזרתה יוכל למצוא את כפר הדרדסים בכך שתגרום לקנאה ולתחרות בין הדרדסים. תוכניתו המקורית של גרגמל נכשלה משום שאף כי חלק מהדרדסים התאהבו בה ועשו דברים בהשפעתה (כמו הצפת הכפר) הם היו עסוקים ולא מספיק פתיים לניסיונות שלה להביאם לגרגמל. דרדסבא ריחם עליה כאשר היא התחרטה על הצפת הכפר והסגירה לדרדסים את עובדת היותה שליחת גרגמל, ובעקבות כך הוא הסיר ממנה את הכישוף והיא הופכת מדרדסית שחורת שיער, לדרדסית בלונדינית יפהפייה וטובת לב.
מאפיינים > אישיות

דרדסבא הוא זקן הכפר ומנהיגם הבלתי מוכתר של הדרדסים. הוא בעל אופי אבהי, עדין וצנוע, ודואג לרווחתם של שאר הדרדסים. הוא נוהג לעזור ולייעץ לכל מי שפונה אליו, דרדס או בן אדם.
בחוברות הקומיקס המקוריות, אישיותו של דרדסבא קפדנית וכוחנית יותר, והוא מוצג כמנהיג עצבני ושתלטן. בקומיקסים אלה, דרדסבא נוטה להיות חסר סבלנות והוא נוזף בדרדסים לעיתים קרובות על טעויות שעשו, או על חוסר הצייתנות שלהם.
מאפיינים > מראה

ניתן לזהות את דרדסבא בקלות לפי כובעו האדום, ומכנסיו האדומים. בקומיקסים, בסדרה המצוירת מ־2021 ובסרטים - הגבות שלו לבנות, בעוד שבסדרה המצוירת מ-1981 הגבות שלו שחורות. זקנו ושפמו לבנים, וגופו כחול כשאר הדרדסים, גובהו כשלושה תפוחים כשאר הדרדסים הבוגרים.
יש הקוראים לו סנטה קלאוס בשל קווי דמיון מעורפלים עם הדמות.
מאפיינים > כוחות ויכולות

דרדסבא הוא אלכימאי (כמו האויב המפורסם ביותר של הדרדסים, גרגמל) וגם קוסם. הוא מרבה ליצור שיקויים ולחשים קסומים במעבדה שלו באמצעות ספר הקסמים שרק לו ניתנת הגישה אליו. לעיתים הוא עוזב את הכפר כדי להשיג מרכיבים לשיקויים (כגון זרעי הלבור, סרספרילה, גופרית או אפילו פטריות נדירות) או על מנת לעסוק במחקר יחד עם קוסמים אחרים.
דרדסבא הוא גם רופא הכפר, והמתווך בוויכוחים בין הדרדסים. הוא הדרדס היחיד שמסוגל לתקשר בקלות עם בני אדם, מכיוון שהוא גם מדבר בשפתם. יש לו כמה חברים אנושיים שגם הם בעיקר קוסמים ואלכימאים.
יחסים עם האדם

דרדסבא הוא הדרדס היחיד שמסוגל לתקשר בקלות עם בני אדם, מכיוון שהוא מדבר גם בשפתם. יש לו כמה חברים אנושיים כמו הקוסם הוניבוס, האביר סר יוהאן, פיוויט, המלך ג'רארד ומלכיאור.
חברו הטוב ביותר הוא הקוסם הוניבוס, שבא לבקר אותו לעיתים קרובות כדי לשחק שחמט או לעשות ניסויים יחד. הוא אפילו נתן את הכלב שלו לדרדסים כחיית מחמד. השניים גם נראים מדי פעם צופים בכוכבים ובממטרי מטאורים בפרקים כמו "קלאמסי "מזל" ו"ארץ האבודים והנמצאים".
עם זאת, בהכירו את הטבע המרושע שטמון בלבם של בני האדם, דרדסבא מזהיר לעיתים קרובות את הדרדסים לא להתנהג כמותם ומטיל עליהם עונשים כשהם עושים זאת, כמו בקומיקס "המלך דרדס" ובפרק המצויר "נקמת הדרדסים".
גילום > דיבוב > סדרות טלוויזיה

בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים" ששודרה בשנות ה-80 של המאה ה-20, דובב בדיבוב המקורי על ידי דון מסיק, ובדיבוב בעברית על ידי מוצי אביב.
בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים" שמשודרת בשנות ה-20 של המאה ה-21, מדובב בדיבוב הצרפתי על ידי ז'אן-לופ הורוביץ, ובדיבוב העברי על ידי אלי לולאי.
גילום > דיבוב > סרטים

בסרט "הדרדסים וחליל הקסם" שיצא לראשונה בשנת 1976, דובב במקור על ידי מישל אליאס ובעברית על ידי שי הלפמן.
בסרט הקרוסאובר "כוכבי האנימציה נחלצים לעזרה" שיצא לראשונה בשנת 1990, דובב על ידי דון מסיק.
בסרט "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי" שיצא לראשונה בשנת 2013, דובב במקור על ידי ג'ק אנג'ל ובעברית על ידי דב רייזר.
בסרט "דרדסים: הכפר האבוד" שיצא לראשונה בשנת 2017, דובב במקור על ידי מנדי פטינקין ובעברית על ידי דב רייזר.
גילום > לייב אקשן

בסרט "הדרדסים" (2011) גולם על ידי ג'ונתן וינטרס ודובב לעברית על ידי דב רייזר.
בסרט ההמשך "הדרדסים 2" (2013) גולם על ידי ג'ונתן וינטרס, דובב לעברית על ידי דב רייזר.
שמות

בסדרה שנוצרה במקור בצרפתית נקרא "Grand Schtroumpf" שפירושו דרדס גדול. אך באנגלית נקרא "Papa Smurf" שפירושו סבא דרדס. אלו שתי המשמעויות העיקריות שאחריהם עוקבים שאר התרגומים. בעברית נקרא דרדסבא או דרדס-אבא בעקבות השם באנגלית.
גרמנית: Papa Schlumpf
אנגלית: Papa Smurf
ערבית: بابا سنفور (Baba Sanfour)
ספרדית: Papa Pitufo
יוונית: Μπαμπαστρούμφ
איטלקית: Grande Puffo
הולנדית: Grote Smurf
פורטוגזית: Papai Smurf
צ'כית: Taťka Šmoula
רוסית: Папа Смурф
טורקית: Şirin Baba
קוריאנית: 파파 스머프
הונגרית: Törpapa
שוודית: Gammelsmurf
ראו גם

הדרדסים - דמויות
הערות שוליים

↑  פרק 6 עונה 8
↑  האקדמיה ללשון העברית, דרדסבא הוא בכלל דרדס־אבא, באתר Facebook, ‏4 בפברואר 2021
ציור קיר של דרדסבא בבריסל.
פסל של דרדסבא בבלגיה
בובות דמויות דרדסבא עם דרדסית ודרדס נוסף
עומד הידראולי

נוזל זורם מהמכל העליון למכל שבבסיס תחת לחץ של העומד ההידראולי
עומד הידראולי הוא כמות האנרגיה ליחידת משקל של זורם כלשהו ביחס למשטח גאודזי ונמדד ביחידות של מטרים (לדוגמה: עבור מים היחידות הן מטר מים [m H2O]). העומד ההידראולי הוא שילוב של מספר מדדים: גובה הזורם, הלחץ בו שרוי הזורם, מהירות הזורם ומשקלו הסגולי. סכומם הפיזיקלי של כל המדדים הללו מאפשרים לקבוע מדד לעומד ההידראולי של הזורם ומאפשרים לנבא בעזרת חישוב את כיוון זרימתו, שכן זורם יזרום תמיד מעומד הידראולי גבוה לעומד הידראולי נמוך (כדי לפצות על הפסדים בזרימה). 
עומד הידראולי יכול להיות מחושב לפי הנוסחה הנובעת ממשוואת ברנולי:
 H=z+\psi +v^{2}/2g
כאשר:
H - העומד ההידראולי הכולל ביחידות של גובה [למשל, מטר מים].
z - גובה הזורם ביחס למשטח כלשהו [למשל, מטר מים].
\psi  - עומד לחץ.  \psi ={\frac {p}{\rho \cdot g}}. כלומר,  \psi  שווה ללחץ  חלקי צפיפות הנוזל כפול תאוצת הכובד ולכן יכול להימדד ביחידות של גובה (למשל, מטר מים).
v^{2}/2g - עומד קינטי, הנובע מהאנרגיה הקינטית של הזורם
לדוגמה: מכל מים בגובה 10 מטרים, הפתוח לאטמוספירה. כאשר מתרחש מצב סטטי ללא זרימה במכל, גובה המים בנקודה הגבוהה ביותר במכל הוא 10 מטרים ( z_{1}=10), אך הלחץ בה שווה ללחץ האטמוספירי, ולכן  p_{1}=0 ולכן גם  \psi _{1}={\frac {0}{\rho \cdot g}}=0. הזורם נייח ולכן גם העומד הקינטי הוא אפס, ומכאן:  H_{1}=10+0+0=10m . בנקודה הנמוכה ביותר במכל הגובה הוא  z_{2}=0, אך לחץ המים בה שווה לעשרה מטרים של מים הלוחצים על הנקודה ( \psi _{2}=10m) ומכאן:  H_{2}=0+10=10m. ולכן העומד ההידראולי במעלה המכל שווה לעומד ההידראולי בתחתית המכל ( H_{1}=H_{2}) ולא מתרחשת זרימת מים בין שתי הנקודות.
אולם אם יפתח נקב בתחתית המכל, הלחץ בנקב הוא אפס (אטמוספירי) וכל העומד יהפוך לעומד קינטי (מהירות) לפי עקרון טוריצ'לי  H_{3}=H_{1}=10m=v^{2}/2g ולכן מהירות הזורם היוצא מהנקב תהיה  v={\sqrt {2gH}}.
סכר

סכר הובר, לאס וגאס, נבדה
סכר נבטי, פטרה, ירדן
סכר קניון גלן, סכר קשת גדול על נהר הקולורדו, אריזונה, ארצות הברית
סכר שלושת הערוצים – סכר כבידה מהגדולים בעולם, ממוקם על נהר היאנגצה, סין
אתר ייצור החשמל הראשי, בסכר קניון גלן, ארצות הברית
סכר שנוצר על ידי בונה קנדי
בונה קנדי
סֶכֶר הוא מחסום מלאכותי הנבנה לרוחבו של נתיב זרימת מים, למטרת בקרה על זרם המים, חסימתו או האטתו. הצבת סכר גורמת פעמים רבות ליצירת מאגר מים לפניו. רוב הסכרים הם בעלי אפשרות לכוון את זרם המים העובר דרכם או מעליהם.
מטרות הסכרים

סכרים נבנים על נהרות גם כדי לשלוט בכמות מימיהם ולאגור אותם לשם השקיה באזורים שחונים ובעתות מחסור בגשמים, או כדי למנוע הצפות. כמו כן למד האדם לנצל את המים הנופלים לצורך הפקת חשמל באמצעות תחנת כוח הידרואלקטרית. מפתחו של סכר כזה נופלים המים, צוברים תאוצה ובעוצמה רבה מסובבים טורבינות המפיקות אנרגיה חשמלית מן האנרגיה המכנית של זרימת המים.
סכרים אחדים, כגון סכר הובר בארצות הברית או סכר אסואן במצרים הם מפעלים יוצאי דופן בהיקפם של הנדסה אזרחית.
בהולנד נעשה בסכרים שימוש מיוחד. הולנד היא ארץ שטוחה למדי, וכמחצית מפני השטח נמצאים פחות ממטר מעל פני הים, מתוך זה הרוב נמצא למעשה מתחת לפני הים. מרבית האזורים הנמוכים מוגנים על ידי מערכת של סכרים המונעים ממי הים להציף אותם, ורבים מן האזורים האלו הם למעשה אזורים שההולנדים "כבשו" והיו בעבר מכוסים בים ויובשו על מנת לאפשר התיישבות.
סוגי סכרים

סכר כבידה – זהו הסכר הקלאסי, הבנוי בטון או אבן ומחזיק את הלחץ האופקי של המים בכוח משקלו בלבד. סכר כבידה בנוי כך שכל מקטע של הסכר יציב כשלעצמו ואינו תלוי במקטעים האחרים. לסכרי כבידה נדרש בדרך כלל ביסוס על גבי סלע עם יכולת נשיאה גבוהה, אם כי במקרים נדירים מבוצעים סכרים כאלו גם על קרקע שאינה סלע רציף.
סכר קשת – הוא סכר מעוגל הבנוי בדרך כלל מבטון. סכר קשת הוא מבנה המתוכנן כך שהקשת פונה במעלה הזרם כך שלחץ המים כנגד הסכר, הלחץ ההידרוסטטי, דוחס ומחזק את המבנה כשהוא נלחץ אל יסודותיו ואל משענותיו. המקום המתאים ביותר לסכר קשת הוא קניון עמוק שקירותיו תלולים ובנויים מסלע יציב שיתמוך במבנה ובלחצים. מכיוון שסכרים אלו דקים יותר מכל סוג אחר של סכר, נדרשים פחות חומרי בנייה להקמתם, ומוזיל את עלותם.
סכר עצירה – הוא מחסום זמני הבנוי בתוך גוף מים או זוג מחסומים הבנויים לאורך גוף מים היוצרים מתחם מגודר והמאפשרים לשאוב את המים מהמתחם על מנת ליצור סביבת עבודה יבשה כדי לבצע מיזמי בנייה גדולים.
מערכות חשובות בסכרים

מגופות ומברצים – שסתומים (מעין ברזי ענק) ותעלות המאפשרים ויסות זרימת המים. בדרך כלל מדובר בשלוש מערכות: האחת לתיעול מים לצורכי השקיה או הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, השנייה, לניתוב חלק ממסת המים אל אפיק הנהר, והשלישית, לניקוז עודפי מים מן המאגר, אם התמלא יותר מדי.
מנעלים (תאי שיט) – בסכרים שהוקמו על נהרות המשמשים לשיט, יש מנעלים המאפשרים מעבר ספינות. תא-שיט כולל שני שערים המותקנים במרחק מה זה מזה ותוחמים קטע מנתיב המים. כאשר כלי-השיט נכנס לתוך התא, השער התחתון נסגר מאחוריו ומים מוזרמים אל התא דרך פתחים בשער העליון. כשמפלס המים בתא שווה למפלס המים בקטע העליון, השער העליון נפתח וכלי-השיט ממשיך בדרכו.