stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחי א-דין א-שריף

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1966 ירושלים, ירדן 
 נהרג:  29 במרץ 1998 (בגיל 32) רמאללה, הרשות הפלסטינית 
 השכלה:  אוניברסיטת אל-קודס 
 השתייכות:    חמאס  גדודי עז א-דין אל-קסאם
 
מוחי א-דין א-שריף (בערבית: محيي الدين الشريف, בתעתיק מדויק: מחיי אלדין אלשריף; 5 בינואר 1966 – 29 במרץ 1998), הידוע גם בכינוי "המהנדס 2", היה טרוריסט פלסטיני, תלמידו וממשיכו של יחיא עיאש.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1966 בבית חנינא שבאזור ירושלים. למד הנדסת אלקטרוניקה בפקולטה להנדסה באוניברסיטת אל-קודס שבמזרח ירושלים.
פעילותו

נעצר בשנת 1991 באשמת חברות בזרוע הצבאית של חמאס. לאחר מכן היה בן טיפוחו של יחיא עיאש, שהיה אז ראש הזרוע הצבאית של חמאס בגדה המערבית. כשעיאש חוסל, הפך א-שריף למהנדס החבלה של חמאס. הוא סיפק את מטעני החבלה לפיגועי ההתאבדות שבאו כנקמה על חיסולו של יחיא עיאש ב-6 בינואר 1996.
היה אחראי על פיגועים בהם נהרגו 64 אזרחים ונפצעו 373 אזרחים. בין השאר היה אחראי על הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים (1996) ופיגוע בטרמפיאדה ליד אשקלון.
מותו

אלמונים רצחו את א-שריף ב-29 במרץ 1998 במכוניתו בפתח מעבדת נפץ ברמאללה. לא ברור מי היה האחראי לכך. על פי אחת הגרסאות, שהופיעה בהצהרות חמאס, החיסול נעשה על ידי השב"כ. הוא נמצא ירוי בתוך מכונית שעלתה באש.
על פי גרסה אחרת, מנגנון הביטחון המסכל של ג'יבריל רג'וב עצר את א-שריף בסוף מרץ, אנשיו חקרו אותו בעינויים, ירו בו (לפי הדו"ח הפתולוגי), וכדי לטשטש את העקבות ביימו את פיצוץ המכונית במוסך ברמאללה. כתמיכה לגרסה זאת נטען שביום הפיצוץ ברמאללה עצר המנגנון המסכל פעילי חמאס, שנטען שא-שריף הסגיר בחקירתו, כבר ביום הפיצוץ. גם גרסה זאת הופיעה בהצהרות חמאס.
בישראל התקבל האירוע בברכה, וראש השב"כ אף גמל ליאסר ערפאת בתודה פומבית על עזרתו בסיכול פיגועים. בתגובה לגל החשדות הצהיר רג'וב שא-שריף נרצח על ידי האחים עוודאללה, מפקדי גדודי עז א-דין אל-קסאם בגדה, בעקבות סכסוכי כוח על השליטה בארגון, ואף הציג הודאה כתובה של רסאן עדאסי – אחד מעצורי יום הפיצוץ.
שמירת היריון

| --- | --- |
 תחום:  מיילדות 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D011248
 סיווגים
 ICD-10:  O26.9 
 
שמירת היריון היא מצב שבו אישה עובדת, שכירה או עצמאית, הנמצאת בהיריון, מתקשה להמשיך ולתפקד בעבודה כרגיל ובהמלצת הרופא היא מפסיקה את עבודתה, לפרק זמן ארוך (לפחות ל־30 יום) או עד הלידה.
הגישה הרפואית אינה רואה את ההיריון עצמו כסוג של מחלה, אולם ההיריון יכול להיות גורם למחלה או לפגיעה גופנית או נפשית באישה, בעובר או בשניהם. בשפה הרפואית נהוג להתייחס ל"היריון בסיכון" - היריון שיש בו חשד לסיכון-יתר לאישה, לעובר או לשניהם.
רקע והיסטוריה

תקופת ההיריון היא תקופה משמעותית למשפחה, סביבה התפתחו מסורות וגישות רבות מבחינה תרבותית, פולקלוריסטית, חברתית וגם רפואית. למשל במסורת היהודית הציווי התנ"כי "פרו ורבו", המבסס את התשתית להמשכיות העם והמשפחה, הפך עם השנים להגדרת תפקידה של האישה. ההיריון והלידה נחשבו לתופעות עם סיכונים אפשריים, ואכן יולדות ותינוקות לעתים נפטרו בעת הלידה או בסמוך לה וכתוצאה ישירה שלה, וכן סיבוכים שונים קרו בזמן ההיריון, בעת הלידה או מיד לאחריה.
בעת המודרנית, חלו שינויים גדולים בתחום ההיריון והלידה במקביל לתהליכים חברתיים ואידאולוגיים אחרים. עם התפתחות הרפואה המודרנית, חלקים מהידע ומהשליטה עברו מידיהן של הנשים ההרות ושל המיילדות אל הרופאים, ונוצרו מאבקים וקונפליקטים ביניהם. החלה להתפתח אל ההיריון והלידה התייחסות רפואית שרואה אותם כבעלי פוטנציאל פתולוגי. בנוסף, ההיריון והלידה החלו להיחשב כתחום שיש למדינה מקום להתערב בו, באמצעות חקיקה, הענקת הטבות כספיות או סנקציות.
הסברה כי מנוחה היא בעלת סגולות של ריפוי (rest cure), רווחה לגבי מחלות שונות, ובמאה ה-19 נפוצה הדעה שמנוחה מסייעת גם לאיחוי עצמות שבורות. גישה זו עומדת בבסיס ההנחיה לגבי שמירת היריון. בעבר, נשים שנישאו או נכנסו להריון הפסיקו לעבוד, במטרה להגן עליהן ועל עוברן. כיום הגישה הרווחת ברפואה היא בדיוק ההפך מכך: משך האשפוז התקצר עד מאוד, קיימת הנחיה לקום מן המיטה ולהתהלך לאחר ניתוח, ונשים עובדות אינן חייבות להתפטר כאשר הן נישאות או נכנסות להיריון.
קשיים ודילמות > קשיים בעקבות ניסוח החוק

חוק הביטוח הלאומי, נוסח משולב 1995, התשנ"ה סימן ה' סעיפים 58-61, מפרט את המצב הקרוי "שמירת הריון" כ:
מצב רפואי הנובע מההיריון והמסכן את האישה או את עוברה, הכל בהתאם לאישור רפואי בכתב.
סוג העבודה, מקום ביצוע העבודה או אופן ביצוע העבודה מסכנים את האישה בשל היותה בהיריון, או את עוברה, לפי אישור רפואי בכתב, ולא נמצאה לה עבודה חלופית מתאימה על ידי מעבידה.
הגדרות אלו יוצרות הבדלי פרשנויות לגבי מושגים כגון: המושג "מסכן" - מה מוגדר, או יכול להיות מוגדר כמסכן?; האם גם תחושות או סבל שחשה האישה, נכללים בזה?;
המושג "מצב רפואי" מעמיד את השאלה האם הראייה הרפואית או זו הציבורית צריכות להכריע?; "אישור רפואי" - כאשר מעורבים מספר רופאים המומחים בתחומם ובכל זאת ההכרעה שהתקבעה היא של הרופא הגניקולוג.
סעיף (2) המתייחס לסוג ומקום העבודה, מציבים את הצורך בהתייחסות למגוון גדול של מקומות וסוגי עבודה ולעדכון מתמיד של אפשרויות הטומנות בחובן סכנות. ולעניין חלופות עבודה, זהו נושא שנוי במחלוקת כיון שבאים בו, לידי ביטוי, שיקולים ואינטרסים שונים, חלקם מנוגדים, למעסיק ולאישה. בחלק מן המקרים ניתן למצוא חלופות ולהוציא או להקטין את חשיפת האישה לסכנה, מצב שעשוי למנוע הוצאתה לשמירת הריון.
העובדה ששמירת היריון משמעה היעדרות מן העבודה, לשם מנוחה, מסמנת נקודה נוספת הנמצאת במחלוקת - הפרשנות לגבי המושג "מנוחה", אינה ברורה ואחידה. בהיעדר קריטריונים ברורים ובגלל אפשרויות פרשנות שונות, חלק מן הפניות לקבלת גמלת שמירת היריון, אשר נדחות, מגיעות לבתי המשפט.
קשיים ודילמות > קשיים בגלל הבדלי השקפות > תפיסה 'נשית' מול תפיסה 'גברית'

תקופת ההיריון והלידה, עברה מהפך תפיסתי כאשר התפיסה ה'נשית' ראתה את ההיריון והלידה כמצבים טבעיים, תוך התערבות מינימלית בתהליך, סיוע בעת הצורך בלבד ושימוש באמצעים מעטים, שנסמכו על ניסיון אישי וידע עממי. כניסתם של הרופאים, שרובם גברים העלתה את התפיסה ה'גברית', שראתה את ההיריון והלידה דרך גישת הפתולוגיה דהיינו מחייבת התערבות חיצונית, באמצעות מכשירים, תרופות ומהלכים שאינם טבעיים כגון ניתוח.
התפיסה הגברית השתלטה על התודעה החברתית, בין היתר כיון שההתערבויות בעת ההיריון ובלידה הניבו, תוצאות רצויות, כאשר צומצמו מספר הלידות של עוברים מתים, כאשר תמותת היולדות ירדה מאוד וכאשר התגברו על סיבוכים שונים. התפיסה הגברית הביאה אתה גם שליטה מוחלטת על התהליך, באמצעות מתן הגדרות וקביעת פרוטוקול טיפולי.
אחד המושגים שנוצרו הוא מושג "שמירת הריון" שבמהותו נועד לצמצם את הסיכוי של אישה ללדת לידה מוקדמת, ובכך לאבד את ההיריון, או ללדת פג לא מפותח דיו.
קיימים הריונות אשר מראש ידוע כי ידרשו התייחסות מיוחדת ועל כן יוגדרו כהריונות בסיכון, עוד מושג שתבעה הגישה הרפואית. הצורך בשמירת ההיריון, יכול להתגלות בכל תקופת ההיריון, ככל שצורך זה, מתגלה בשלב מתקדם יותר של ההיריון, כך הסיכון ללידה של עובר לא מפותח קטן יותר.
שמירת היריון הוא מעשה של הגבלת פעילותה של האישה ההרה, במספר רמות:
צמצום מספר שעות העבודה של האישה, כדי להותיר לה זמן רב יותר למנוחה (שמירה חלקית או לפרק זמן מוגבל)
ריתוק האישה לביתה, כדי לצמצם את המאמץ המוטל עליה.
ריתוק האישה למיטה בביתה. האישה יכולה לקום מהמיטה לצורך פעולות שאינן דורשות זמן ארוך או מאמץ קשה.
אשפוז האישה בבית חולים, לשם השגחה צמודה עליה. בבתי חולים יש מחלקה המיועדת לנשים עם היריון בסיכון.
ההתייחסות לגבי נחיצות שמירת ההיריון, כמו גם מתי יש להפעיל את האפשרות הזו, הם נושאים שבמחלוקת בין רופאים, בין מוסדות רפואיים הבאים לידי ביטוי במדיניות והנחיות עבודה ובין המוסד לביטוח לאומי, האמון על מתן הגמלה בגין שמירת הריון.
המחלוקת בין הרופאים לבין עצמם היא בכמה מישורים: בין רופאים גניקולוגיים לבין עצמם, כאשר ניתן לראות הבדלי גישה בין הרופאים בקהילה העובדים ישירות עם הנשים לבין הרופאים שמאשרים את קבלת הגמלה או הרופאים שנקראים למתן ייעוץ וחוות דעת לבתי המשפט, בתביעות וערערים שמגישות נשים שסורבו לקבלת הגמלה; מחלוקות בין רופאים מומחים בתחומם כגון אורתופדים לבין רופאים גניקולוגיים וכו'.
בשנים האחרונות התפרסמו מאמרים ומחקרים לא מעטים שטענו כי לא קיימת הוכחה מדעית, ששמירת הריון מועילה, להפך, שמירת הריון עלולה לגרום לנזקים פיזיים ונפשיים.
מההיבט של האישה ההרה, שמירת היריון מחייבת אותה לעזוב הכול ולהקפיד על מנוחה. ככל שנדרשת רמה גבוהה יותר של שמירה, כך גם השינוי בחיי האישה הוא דרמטי יותר. שמירת היריון עלולה להתחיל חודשים לפני תאריך הלידה, ומחייב את האישה להישאר בביתה או במיטה במשך חודשים ארוכים. שמירה שנעשית בבית החולים, גורמת לניתוק מסביבת חייה וממשפחתה, לצד אובדן החירות. הניתוק מן העבודה יוצר לא פעם קשיים עם המעסיק והקולגות, שהיעדרותה פוגעת גם בהם. שמירת ההיריון עלולה ליצור למעשה, מצע שיזמין הפליה על רקע מגדרי.
הגישה הרפואית, מצדדת בניתוק האישה או הגבלת חירותה למען שמירה על ביטחונה וביטחון עוברה. השאלה שנדרשת אם כן, לבחון דרכים אחרות, על מנת לשמור על ביטחונה של האישה ההרה, להקל עליה עד כמה שאפשר וגם לא להשתמש בכלי של שמירת היריון.
קשיים ודילמות > קשיים בגלל הבדלי השקפות > תפיסה רפואית לעומת תפיסת רווחה

היחס לתקופת ההיריון כמו גם ללידה מושפע מתרבות,דת והשקפה חברתית, הבאים לידי ביטוי, בהבדלים בין תרבויות הלידה בארצות העולם. מדינות רווחה, אשר התפתחו בסוף מלחמת העולם השנייה, רואים את תפקידה של המדינה, כמי שצריכה ויכולה לטפל בבעיות חברה וכלכלה, תוך הכרה בזכויות החברתיות של כל אדם, בנוסף לזכויותיו האזרחיות והפוליטיות. המדינה אם כן מתערבת באופן פעיל באמצעות חוקים ומערכות שלטוניות נוספות במישורים הכלכליים, התעסוקתיים והחברתיים למיניהם וביניהם מערכות הבריאות.
אחת השאלות, שעמדה לנגד עיניהן של המדינות הייתה - "אילו סוגים של סיוע ושל טיפול יינתנו ליולדות בנוסף, או לצד הטיפול הרפואי?" תקופת ההיריון מלווה בתופעות פיזיולוגיות ונפשיות שונות, המשפיעות על התפקוד של האישה, בין היתר במקום העבודה. תפקידה של מדינת הרווחה הוא לספק הגנה לעובדות הרות. חקיקת חוקים והסכמי עבודה המיטיבים או מגינים על נשים הרות, מעלה את הקונפליקט לגבי האיזון בין אינטרס המעסיקים, הבוחנים את המצב מהיבטים כלכליים, לבין אינטרס הנשים. לצד ההיבטים הרפואיים, שלא תמיד מזהים צורך רפואי בהתערבות, או התערבות מינורית בלבד, ניצבת המציאות,או ההיבטים החברתיים, שעודדו נשים ללדת וגם עודדו אותן לצאת ולעבוד מחוץ למשק ביתן. מדינת ישראל חוקקה את חוק עבודת נשים, שתפקידו להבטיח את שילובן של הנשים בכוח העבודה בלי לפגוע בתפקידן האימהי.
החוקים שחוקקו עדיין מחייבים אכיפה ולכן הוקמו מנגנונים של מעקב כגון נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה המגישה דו"ח מסכם מדי שנה, ממנו עולה כי הפלייה בגין היריון היא אחת התלונות הנפוצות מכלל הפניות.
חשוב להדגיש כי "...הוראה בחוק או בהסכם, שמעניקה זכויות בקשר להריון, לשמירת הריון, ללידה, להנקה או לפוריות, אינה נחשבת אפליה. מקומות עבודה רבים מעניקים לאימהות זכויות מיוחדות הקשורות בהורות, כגון יום עבודה מקוצר".
שמירת הריון בעולם

ארגון העבודה העולמי (ILO), פרסם בשנת 1952 שורה של תקנות המתייחסות לנשים בתקופת ההיריון. בהמשך, בתקנות הבאות נעשו עדכונים והתאמות ונוספה התייחסות ייחודית לשמירת הריון.
במדינות שונות "חופשת הלידה" ארוכה וניתן לקחת אותה עוד בטרם התרחשה הלידה, כחלק ממדיניות שנועדה לאפשר הפחתת מתחים שנגרמים בעקבות העבודה. שינוי בסביבת העבודה, כאמצעי להפחתת גורמי סיכון לנשים בהיריון, היא דרך נוספת של התמודדות עם סוגיית שמירת ההיריון או הימנעות ממנה. מדיניות מוצהרת לגבי שינויים בסביבת העבודה קיימת במדינות שונות, אולם מעסיקים נוקטים באמצעים על פי ראות עיניהם.
קריאה נוספת

אברהם דורון, ביטוח אימהות: יחסי גומלין בין חקיקה, מדיניות, יישום והפעלה, חברה ורווחה, י"ד/2 1994.https://www.molsa.gov.il/CommunityInfo/Magazine/Lists/ArticlesList/Attachments/11/
אומי לייסנר, לידה וחוק, הביצה והתרנגולת, האם המשפט חשוב, בעריכת נטע זיו ודפנה הקר, אוני' תל אביב, 2010.https://law.tau.ac.il/sites/law.tau.ac.il/files/media_server/law_heb/Law_Society_Culture/books/is_law_important/
ריצות ארוכות (אלבום)

ריצות ארוכות הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר-יוצר הישראלי יהלי סובול, שיצא ב-2017 באמצעות מימון המונים. סובול כתב את כל המילים והלחנים ואת האלבום הפיק אסף אמדורסקי.
רקע

את האלבום הקליט סובול במהלך חודש פברואר 2016, שמונה שנים לאחר אלבום הסולו הקודם שהוציא במשותף עם המוזיקאי רע מוכיח, אלדוראדו. באלבום שיתף פעולה עם חמישה נגנים שניגנו יחד והוקלטו באופן חי והפקתו בוצעה באמצעות גיוס מימון המונים באתר הדסטארט, באמצעותו גויס סכום היעד על ידי 750 איש. על האלבום כתב סובול שזהו ה"אלבום שרציתי לחזור בו אל הצורה הקלאסית של יצירת אלבומים. כל השירים בו נכתבו ממש בסמוך להקלטות ומהווים עדות קרובה ועכשווית על נקודת הזמן הזו בחיי ועל מה שאני מרגיש ורואה סביבי".
עם יציאתו הגיע האלבום לראש מצעד המכירות השבועי של אתר המוזיקה "מוזיקה נטו".
רשימת השירים באלבום

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי יהלי סובול.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | כל יום קצת  | 3:56 |
| 2. | ריצות ארוכות  | 3:13 |
| 3. | מהפיכת קטיפה  | 3:39 |
| 4. | תני לי  | 3:23 |
| 5. | מילים  | 4:56 |
| 6. | סתיו  | 3:51 |
| 7. | עד שלא  | 3:42 |
| 8. | השאלה  | 3:23 |
| 9. | תיאטרון תנועה  | 3:30 |
| 10. | אוצר  | 3:22 |
| משך כולל: | משך כולל: | 37:00 |
קרדיטים

יהלי סובול - שירה, גיטרות
אסף אמדורסקי - תופים, כלי הקשה, בס, עיבודים, הפקה
זואי פולנסקי - גיטרות, שירה, קולות
אורי קוטנר - בס, כלי הקשה
יונתן דסקל - אורגן וסינתיסייזר
אלעד כהן - קונגס
דן זיתון - שייקר
היסטוריה של האסטרונומיה

מפת כוכבים עם היטל גלילי. מפות הכוכבים של סו סונג הן העתיקות ביותר מבין מפות הכוכבים המודפסות.
אסטרונומיה היא העתיקה ביותר מבין מדעי הטבע. ראשיתה בעת העתיקה, ומקורותיה באמונות ומנהגים דתיים, מיתולוגיים, קוסמולוגיים, קלנדריים ואסטרולוגיים מתקופת הפרהיסטוריה. שרידים אלה עדיין נמצאים באסטרולוגיה, תחום לימוד השזור זמן רב באסטרונומיה הציבורית והממשלתית. בתקופת המהפכה הקופרניקאית שהחלה ב-1543, האסטרולוגיה והאסטרונומיה לא היו מופרדות לחלוטין. כמו כן, בתרבויות אחדות, מידע אסטרונומי שימש לניבוי אסטרולוגי.
אסטרונומים בעת העתיקה היו מסוגלים להבחין בין כוכבים לכוכבי לכת, כיוון שכוכבים נשארו במיקום קבוע יחסית לאורך שנים רבות, בעוד שכוכבי לכת נעו באופן ניכר במהלך זמן קצר.
זריחת השמש מעל סטונהנג' ביום ההיפוך הקייצי
האסטרונומיה היא, ככל הנראה, המדע העתיק ביותר. כבר תרבויות פרימיטיביות שמו לב לתופעות אסטרונומיות בסיסיות; זריחה ושקיעה, מופעי הירח, נטיית מסלול השמש בעונות השנה, השפעת נטיית השמש על אורך היום והלילה ומזג האוויר, תנועת כוכבי הלכת וסידור כוכבי השבת. הבנת תופעות אלו הייתה חשובה במעבר לחברה חקלאית, על פי התופעות האסטרונומיות יכלו בני האדם לדעת מתי לחרוש ומתי לזרוע. ישנם גם ממצאים ארכאולוגים המתעדים אירועים נדירים יותר כגון שביטים, ליקוי מאורות ואף נובות וסופרנובות. אם כי לרוב ממצאים אלו אינם מוחלטים.
אסטרונומיה קדומה

איננו יודעים מתי החל חקר האסטרונומיה המסודר ומתי פעל האסטרונום הראשון, אולם ככל הנראה הכוכבים ריתקו את בני האדם במשך עשרות אלפי שנים לפני ימנו. לפי מספר חוקרים, הרישומים העתיקים ביותר שיש לנו של תצפיות אסטרונומיות הם ציורי מערות בני 30,000 שנה. לפי מחקר משנת 2018 ציורי מערות באירופה מלפני כ-38,000 שנים מתארים אירועים אסטרונמיים שונים באמצעות ציורים של בעלי חיים.
ישנן ממצאים ארכאולוגים ברורים לעיסוק רציני באסטרונומיה ברמה גבוהה בתרבויות העתיקות ביותר. נמצאו עדויות לעיסוק באסטרונומיה מתקופת הפריחה של שומר (לפני כ-6,000 שנה), וידוע גם שהמצרים הקדמונים עסקו בה. ממצא מרשים הוא סטונהנג' שבאנגליה (נבנה במהלך האלף השלישי לפנה"ס). החוקרים חלוקים האם האתר שימש כמצפה כוכבים או לשימוש אחר, אך מוסכם על כולם שהאבנים מוקמו על פי אירועים אסטרונומיים. עמודי האבן ממוקמים כך שניתן לחשב בעזרתם אירועים אסטרונומים כגון נקודת השוויון ונקודת היפוך נקודות במסלולו של הירח ועוד. עד לפילוסופים היוונים ביוון הקלאסית שימשה האסטרונומיה הן כמדע תצפיתי (שסייע למשל לקבוע את לוח השנה) והן כבסיס לאסטרולוגיה שנחשבה אז חלק בלתי נפרד ממנה. גם כתבים אסטרונומיים מימיה האחרונים של ממלכת בבל, מן המאה השלישית או השנייה לפני הספירה, כוללים נתונים מספריים תצפיתיים, ללא רמז למודל מדעי שיוכל להסביר את התצפיות. ממצאים המעידים על תצפיות שיטתיות נמצאו במצרים, הודו, סין ומסופוטמיה. בכל המקומות הללו נעשו חישובים שחזו אירועים אסטרונומיים כגון ליקויים.
אסטרונומיה קדומה > אירופה הפרה-היסטורית

מאז 1990 התרחש שינוי מהותי ביחס לידע האסטרונמי של אירופאים פרהיסטוריים, בעקבות גילויים של חפצים אסטרונומיים עתיקים ברחבי אירופה. החפצים מאוששים את התאוריה כי לאירופאים מתקופת הנאוליתית והברונזה היה ידע מתוחכם במתמטיקה ואסטרונומיה. דבר זה כולל:
לוח השנה של שדה וורן (אנ')בעמק נהר די של אברדנשייר בסקוטלנד. נחפר לראשונה בשנת 2004 אך רק בשנת 2013 נחשף כממצא בעל משמעות עצומה. זהו לוח השנה העתיק ביותר הידוע, שנוצר בסביבות 8000 לפני הספירה והקדים את כל שאר לוחות השנה בכ-5,000 שנים. לוח השנה הוא מבנה מזוליתי המכיל סדרה של 12 בורות שנראים כמסייעים לצופה לעקוב אחר חודשי הירח על ידי חיקוי שלבי הירח. הוא גם מתיישר עם הזריחה בזמן היפוך החורף, ובכך מתאם את שנת השמש עם מחזורי הירח. המבנה תוחזק ועוצב מחדש מעת לעת, אולי עד מאות פעמים, בתגובה למחזורי שמש/ירח משתנים, במהלך 6,000 שנים, עד שהלוח יצא מכלל שימוש לפני כ-4,000 שנה.
מעגל Goseck (אנ') ממוקם בגרמניה ושייך לתרבות הקדרות הליניארית (אנ'). התגלה לראשונה בשנת 1991, משמעותו הייתה ברורה רק לאחר שתוצאות מחפירות ארכאולוגיות התגלו בשנת 2004. האתר הוא אחד ממאות מתחמים עגולים דומים שנבנו באזור שכיום שוכנות בו אוסטריה, גרמניה וצ'כיה, המבנים נבנו במהלך תקופה של 200 שנה שהחלה זמן קצר לאחר 5000 לפנה"ס.
כובעי זהב (אנ') שנמצאו בגרמניה, צרפת ושווייץ משנת 1400 עד 800 לפני הספירה קשורים לתרבות Urnfield מתקופת הברונזה. כובעי הזהב מעוטרים במוטיב ספירלי של השמש והירח. הם היו כנראה מעין לוח שנה ששימשו לכיול בין לוח השנה הירחי ללוח השנה השמשי.
אסטרונומיה קדומה > אסטרונומיה מסופוטמית

הבבלים המציאו את גלגל המזלות המוכר לנו כיום, וקבעו את תחילתו באלדברן שהיה אז בנקודת השוויון האביבי. חוקרים שבדקו את קבוצות הכוכבים המקובלות בעולם העתיק, והשוו זאת לכוכבים הנראים בקווי רוחב שונים בתקופות שונות, שיערו כי החלוקה הראשונית של כוכבים בהירים לקבוצות נעשתה לראשונה לפני כ-4,800 שנה באזור קו רוחב 40°. יש יסוד לדבר שהחלוקה נעשתה בארם נהריים.
הלוח הבבלי (שמבוסס על לוח שומרי) מבוסס על מחזור ה"סארוס"- מחזור של ליקוי חמה (או לבנה) של 18 שנים ו-11 יום שהם 223 חודשים סינודים (הפרש בין מולד ירח אחד למשנהו). מחזור זה מאפשר קביעת לוח שמסנכרן חודשי ירח ושנות חמה ומעיד על לוחות תצפית מדויקים לאורך שנים רבות. מחזור זה היווה, ככל הנראה, בסיס למחזור המטוני של מטון ולחישוביו של תאלס איש מילטוס. גם הלוח העברי בנוי על יסוד חישובים אלו. לוח השנה במגילות קומראן מבוסס אף הוא על האסטרונומיה המסופוטמית.
נמצאו לוחות תצפית שמפרטים את מיקומי השמש, הירח, כוכבי הלכת, ליקויים, נקודות היפוך, ולעיתים אף את זריחתו של סיריוס. הלוחות מתוארכים מסוף המאה השביעית לפסה"נ ועד למאה הראשונה לפסה"נ.
לאסטרולוגיה היה חלק חשוב בפיתוח האסטרונומיה הבבלית. היו להם אלים לכל כוכבי הלכת ואל לשמיים ולכוכבים. מצפי הכוכבים מוקמו כחלק מהמקדשים, וכהני הדת היו מנסים לחזות אירועים חשובים כמו עליית ונפילת מלכים.
בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס חישבו הבבלים ברמת דיוק מפליאה את אורך החודש הסינודי הממוצע- 29.530614 או 29.530594 יום לעומת הזמן המדויק שעמד על 29.530583 באותה התקופה. גם את אורך השנה הטרופית חישבו הבבלים כ-365.234 במקום 365.2422. רמת דיוק זו מפליאה בייחוד בהתחשב במכשירי המדידה הלא מדויקים שהיו באותה תקופה.
אסטרונומיה קדומה > אסטרונומיה מצרית

האסטרונומיה המצרית לא הגיעה, ככל הנראה, לאותה רמת התפתחות של זאת הבבלית, אך הייתה גם היא מפותחת מאוד. המצרים ידעו בשלב מוקדם למדי את ההבדל בין אורך של שנת חמה (365.25 יום) לבין הלוח המצרי (365 יום). המצרים חישבו מחזור גדול שבו 1,461 שנים שלהם שוות ל-1,460 שנות חמה. על פי החישוב מחזורים גדולים כאלה התחילו בשנים 4,241, 2,781 ו-1,321 לפסה"נ. אין ראיות ברורות מתי התחיל הלוח, אבל ישנם כמה חוקרים שסבורים שהתאריך הראשון היה תחילת הלוח. אם השערה זו נכונה הרי שמדובר בתאריך הקדום ביותר הידוע של כרונולוגיה היסטורית.
בבניית הפירמידות במצרים ניכרים הישגיהם של המצרים באסטרונומיה. הן בכיוון המדויק לרוחות השמיים והן בכיוון אלמנטים שונים לאירועים אסטרונומיים כמו עמדות כוכבים בעונות השנה. המצרים יישרו את הפירמידות והמקדשים שלהם לכיוון צפון מכיוון שהם האמינו שהפרעונים שלהם הפכו לכוכבים בשמים הצפוניים לאחר מותם. כדי להבטיח שמלך יצטרף לכוכבים, הפירמידות כוונו צפונה לעבר הכוכבים ה"בלתי ניתנים להריסה" דבר שהיה אמור להעניק לפרעונים המתים גישה ישירה לשמי הצפון.
אסטרונומיה קדומה > אסטרונומיה של בני המאיה

מכל העולם העתיק, אלו שתוצאותיהם הכי מדויקות - ובהפרש משמעותי משל שאר בני זמנם - הם בני המאיה, מהמאה החמישית לפני הספירה.
אורך השנה הטרופית ע"פ חשבונם מדויק מאוד - הרבה יותר משל היוונים (סטיה של 18 שניות לשנה בלבד), אורך מחזור הירח די מדויק - 29 יום 12 שעות 44 דקות 1/3 26 שניות. אורך מחזור נוגה מדויק מאוד: 584 יום (היום ידוע לנו: 583.92). כמו כן הם היחידים שגילו - לפני המצאת הטלסקופ - שערפילית אוריון (כסיל) היא מטושטשת ויש בה כוכבים מפוזרים ולא נקודה בודדת. גם הם חישבו את זמני ליקויי החמה והלבנה.
אסטרונומיה קדומה > האסטרונומיה ביוון העתיקה

ממסופוטמיה עברה גחלת האסטרונומיה לעולם ההלניסטי, שבו מוקד העיסוק השתנה מאירועים כגון ליקויי חמה ולבנה והפקת לוחות שנה למיפוי כיפת השמים, יצירת קטלוגים, מדידות מידות ומרחקים, ותאוריות קוסמולוגיות שחלקן קיימות עד היום. לשם כך הם נעזרו בידע בגאומטריה
כתבים המיוחסים לאסטרונום אאודוקסוס מקנידוס, מן המאה הרביעית לפני הספירה, כוללים מודל גיאוצנטרי, לפיו כדור הארץ היה במרכז וסביבו סבו השמים כולם. אצל אוודוקסוס, כל כוכב לכת נע כאילו הוא משובץ בכדור גדול שמרכזו מתלכד עם מרכז כדור הארץ, בעוד שהכדור סב על צירו. כדי להסביר את הנתונים האסטרונומיים, אוודוקסוס נאלץ להניח שציר הסיבוב עצמו אינו קבוע, אלא נוקף במעגל קטן כמו ציר הסיבוב של סביבון.
דמוקריטוס גם הוא מהמאה ה-4 לפני הספירה, הבין לראשונה, שמה שאנו מכנים שביל החלב, הוא האור שאנו רואים מהכוכבים הרחוקים בשמי הלילה. פילוסופים אחרים, כמו אריסטו, יצאו נגד טענה זו.
דמוקריטוס היה בין הראשונים, שהציעו שהיקום כולל עולמות רבים, חלקם מיושבים:
" בכמה עולמות אין שמש וירח, באחרים הם גדולים יותר מאשר בעולמנו אנו, ובאחרים רבים יותר. בכמה אזורים ישנם יותר עולמות, באחרים פחות (...); בכמה אזורים הם עולים, ובכמה נופלים. יש כמה עולמות החסרים יצורים חיים או צמחים או לחות כלשהי."
תאוריה זו נשכחה והוצעה מחדש רק כעבור כ-2000 שנה על ידי ג'ורדנו ברונו.
ארטוסתנס, מתמטיקאי, גאוגרף ואסטרונום יווני שחי באלכסנדריה במאה ה-3 לפני הספירה, הצליח למדוד את היקף כדור הארץ בקירוב טוב למדי באמצעות חישוב גאומטרי, מדידת הצל בשני מקומות שונים והערכת המרחק ביניהם.
אריסטרכוס מסאמוס היה אסטרונום ומתמטיקאי מהאי סאמוס ביוון העתיקה, שפעל במהלך המאה ה-3 לפני הספירה. הוא נחשב לראשון שהציע מודל הליוצנטרי ברור של מערכת השמש, שבו השמש נמצאת במרכז היקום הידוע ולא (וזו גם הסיבה שהוא ידוע לפעמים כקופרניקוס היווני).
הישג נוסף של אריסטרכוס היה מדידה של יחס הגדלים בין הארץ לירח. לשם כך הוא השתמש שעון חול וליקוי ירח. שמאחר ובעת הליקוי הירח חולף בצל כדור הארץ, יחס הזמנים בין התכסות בצל הארץ לבין יציאה ממנו הוא גם יחס הגדלים. המדידה הניבה תוצאה מדויקת כמעט - אריסטרכוס מדד יחס זמנים של 5 ל-19, שקרוב מאוד (כדי 97%) ליחס האמיתי. בזכות מדידה זו יכול היה להעריך הן את גודל הירח (שכן היו כבר הערכות לגבי גודל כדור הארץ) והן את המרחק לירח - על ידי חישוב המרחק בו עצם בגדלו של הירח יראה בגודל זוויתי של כ-30 שניות.
הישג גדול נוסף של אריסטרכוס היה מדידת היחס בין המרחק ארץ-ירח למרחק ארץ-שמש. הוא התבסס על עבודותיהם של תאלס ואנכסגורס ולפיהן קבע שבעת שאנו צופים בחצי ירח חייבת להיות זווית בת 90 מעלות בין השמש לירח ולארץ. נותר לו למדוד את הזווית בין השמש לירח כפי שהיא נראית מהארץ. במדידה זו שגה אריסטרכוס והגיע לתוצאה השגויה של 87 מעלות, בעוד שבפועל הזווית היא 89.85 מעלות. לכן שגה בתוצאה והסיק שהשמש רחוקה פי 19 מהירח, בעוד שבפועל היא רחוקה פי 375 לערך. עם זאת, מדידה זו היא מופת קדום לשיטה מדעית בפעולה, על אף שגיאת המדידה. ככל הנראה ספרו של אריסטרכוס שבידינו נכתב בתחילת מחקריו, ובהמשך שכלל את מדידותיו והתקרב הרבה יותר לתוצאה הנכונה ואל המדידות האלה נחשף ארכימדס. כך גם ניתן להבין מאין שאב את רעיונותיו על ממדיו הכבירים של היקום.
אסטרונומיה קדומה > המודל הגאוצנטרי

מקור השם גאוצנטרי הוא ביוונית: גאו (=ארץ) וצנטרון (=מרכז). כלומר - ההשקפה לפיה כדור הארץ במרכז, הוא מרכז היקום לפי מודל זה, כלומר: השמש, הירח, הכוכבים וכוכבי הלכת סובבים את כדור הארץ. לאחר גילוי צורתו הכמעט-כדורית של העולם על ידי היוונים נוצר מודל זה. מודל זה היה נפוץ בעולם ההלניסטי ורעיונות דומים לו היו נפוצים בשאר העולם (הודו העתיקה, סין העתיקה).
במהלך המאה ה-3 לפני הספירה התפרסמה הפיזיקה של אריסטו ששלטה במדע במשך מאות שנים. לפי אריסטו כדור הארץ נמצא במרכז היקום. אריסטו הגיע מכאן גם למסקנות נוספות על טיבו של היקום - התאוריה של אריסטו לגבי כבידה גרסה שכל הגופים נעים לעבר מקומם הטבעי. לטענת אריסטו המקום הטבעי של גופים מסוימים הוא מרכז היקום - כלומר מרכז כדור הארץ, ולכן הם נופלים כלפיו. לגופים אחרים, מקום טבעי זה הוא הספירות השמימיות, משום כך גזים, וקיטור לדוגמה, מתרחקים ממרכז הארץ כלפי השמים והירח.
במאה השנייה לספירה גיבש תלמי את המודל הגיאוצנטרי. מודל חיזק את הראיה אנתרופוצנטריות של היקום ובהמשך אומץ במאה ה-13 על ידי הכנסייה הקתולית, ומשל בכיפה עד לימי גלילאו. המודל היה פופלארי בין היתר בזכות חיזוי טוב למדי של מועדי ליקוי ירח וחמה ושימוש במיקומי הכוכבים לצרכי ניווט.
לפי המודל הגאוצנטרי 55 ספירות (Spheres) בדולח הכילו את השמש הכוכבים וכוכבי הלכת. עם זאת כיפת השמים לא צייתה למודל זה. כוכבי הלכת התנהגו בדרכים מוזרות: נעו קדימה ואחורה בצורה שנראתה בלתי צפויה. כדי להסביר זאת אריסטו טען שכוכבי הלכת נעים לא בדיוק לפי סיבוב הספירות אלא גם לפי סיבוב של ספירות קטנות יותר על הספירות: אפיציקלים. תלמי העמיק במדידותיו את המודל עם אפיציקלים על-גבי אפיציקלים בכמויות מרובות. הוא גם שינה את המרכז שסביבו סובבים הכוכבים מכדור הארץ לנקודה קרובה לו.
המודל הגאוצנטרי שרד עד המאה השש-עשרה והוחלף בהדרגה במודל ההליוצנטרי של קופרניקוס, גלילאו וקפלר.