stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ספר (אלבמה)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אלבמה אלבמה
 מחוז:  ווקר
 תאריך ייסוד:  1815
 על שם:  William Jasper 
 שטח:  69.9 קמ"ר
 גובה:  100 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  14,572 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  201.9 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  33°50′32″N 87°16′38″W﻿ / ﻿33.84222°N 87.27722°W﻿ / 33.84222; -87.27722
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.jaspercity.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'ספר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'ספר(למפת אלבמה רגילה) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקוג'ספר(למפת אלבמה מוגדלת) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקוג'ספר   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'ספר היא עיר במחוז ווקר, אלבאמה, ארצות הברית. במפקד תושבים שנערך בשנת 2000 עמדה האוכלוסייה ב-14,659 תושבים. נכון ל-1 ביולי 2006, צמחה האוכלוסייה ל-15,117. העיר נחשבת כאחת המובילות בעולם בייצור וייצוא פחם.
גאוגרפיה

לפי לשכת האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר 69.9 ק"מ רבוע, מתוכם 0.04% בלבד הם מים.
היסטוריה

ג'ספר, הנקראת על שם ויליאם ג'ספר, חייל אמריקאי במלחמת האזרחים, יושבה לראשונה ב-1815, אך לא הוכרה רשמית עד לשנת 1888.
במלחמת האזרחים האמריקנית, חיילי האיחוד שהיו בדרכם לכבוש את סלמה, צעדו דרך העיר, שרפו מספר בניינים (ביניהם בית המשפט העירוני), והחרימו מספר חוות של תושבים בשביל אספקה לחיילים.
ג'ון בויין

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1971 (בן 53) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', אוניברסיטת מזרח אנגליה, Terenure College 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן, סיפור קצר 
 יצירות בולטות:  A History of Loneliness, הנער בפיג'מת הפסים 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 פרסים והוקרה:  פרס גוסטב היינמן (2007) 
 johnboyne.com
 
ג'ון בויין (באנגלית: John Boyne; נולד ב-30 באפריל 1971) הוא סופר אירי.
ביוגרפיה

בויין למד בטריניטי קולג' שבדבלין, ולמד כתיבה יוצרת באוניברסיטת מזרח אנגליה, שם זכה בפרס "בראון קרטיס". באותה תקופה החל להוציא לאור, עבד בהוצאה לאור "ווטרסטון" ובלילות הקליד את הטיוטות שלו.
ג'ון בויין הוא מחברם של שבעה רומנים שונים, כמו כן חיבר כמה סיפורים קצרים ששודרו ברדיו ובטלוויזיה. ספריו יצאו לאור ב-42 שפות שונות.
ספרו "הנער בפיג'מת הפסים" אשר עד כה נמכר ביותר מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם דורג על ידי הניו יורק טיימס כ"ספר הנמכר הטוב ביותר". עיבוד קולנועי של הספר יצא בספטמבר 2008. הספר, וגם הסרט, זכה לביקורות על כך שהוא מציג את הגרמנים לעיתים באור חיובי וכקרבנות בעצמם.
בויין גר בדבלין. הוא מיוצג על ידי הסוכן הספרותי סיימון טריווין בברית הסוכנים בלונדון.
עבודותיו

ספרים
2000: גנב הזמן
2001: הקונגרס של הפרשים הקשוחים
2004: קריפן
2006: הנער בפיג'מת הפסים
2006: שאר הבשר
2008: המרד על הבאונטי
2009: בית העדשות המוזרות
2010: בריחתו של נח ברליווטר
מחזות
2008: הילד השני
2009: האתגר
סרטים

עיבוד הסרט "הנער בפיג'מת הפסים" בוצע על ידי אולפני "מירמקס", הסרט יצא לאור בסוף 2008.
בסרט כיכבו אסא בטרפילד, דייוויד ת'ווילס, ורה פרמיגה, רופרט פרינד ושיילה הונקאק.
פרסים

1995: זוכה פרס בראון קרטיס
2000: זוכה פרס בספרות אירית
2004: הרומן האירי של השנה
2006: פרס ספרותי (איטליה)
2007: מדליית קרנגי
2007: פרסי מחוזות על ספר השנה
2007: "נבחר כאיש השנה וספר השנה"
2008: מועמד- פרס ספרות בילאומי
2008: זוכה פרס Deutschen Jugend Literatur Preis (גרמניה).
2008: רומן השנה (ספרד)
2009: פרס אורנג'- ספר הקבוצה של השנה
2009: אות כבוד מטעם אוניברסיטת טרינטי קולג'
ראו גם

הנער בפיג'מת הפסים
הערות שוליים

↑  רונית רוקאס, עכבר העיר, איך נראית שואה בעיניו של ילד גרמני?, באתר הארץ, 20 באפריל 2009
↑  אורי קליין, המפקד הסולידי של אושוויץ, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2008
↑  אבנר שביט, עכבר העיר, הייתי חייב לתאר את תאי הגזים, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2008
↑  אפרת אבן צור, כך נהפך הילד הלמוט הנאצי למוטק'ה הקצין המצטיין, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2007
↑   איתמר זהר, הסופר שמרגיז את מנהלי מוזיאון אושוויץ בירקנאו, באתר הארץ, 8 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592257205171  PLWABN: 9810630749005606  BIBSYS: 6023228  BNE: XX1799770  BnF: cb15104032m (data)  CANTIC: a10685509  CiNii: DA16368867  GND: 133252922  ISNI: 0000 0001 0921 8311  LCCN: no2001011431  LNB: 000181702  MusicBrainz: 43f7ae83-3e22-4a87-af8e-177d4ff16b72  NDL: 01144021  NKC: xx0063039  NLA: 43586469  NLG: 261227  NLK: KAC200707357  NSK: 000512454  NTA: 241131650  RERO: 02-A012950490  SELIBR: 335175  SUDOC: 136775659  Trove: 991576  VIAF: 85708038   WorldCat (עם VIAF): 85708038
בית טולמא

בית טולמא הוא אתר ארכאולוגי בין המושבה מוצא ומבשרת ציון בסמוך לעינות תלם בהרי ירושלים. במקום התקיים כפר עתיק בשם בית טולמא ומושבה בשם עמק הארזים.
הכפריר הערבי בית טולמא

בראשית התקופה העות'מאנית בית טולמא (بيت طلما) היה כפר קטן (כפריר) שנזכר בכתב ההקדש של בית התמחוי של האסקי סולטאן בירושלים משנת 1552. לפי דוד גרוסמן (גאוגרף) היה זה יישוב חקלאי שחלק מתושביו היו פלאחים מ"בית פאסין" בסביבות נחאלין. לדבריו, בסוף התקופה הע'ותמאנית בית טולמא כבר היה ישוב נטוש או חרב אבל ייתכן שתושבי הכפרים באזור עיבדו את האדמות שם וניצלו גם את המים.המקום שנקרא גם עויון תולמא היה ידוע ביופיו וגם בסוף המאה ה-19 היה מוקד משיכה למטיילים כפי שמציין יהושע ילין ממייסדי המושבה מוצא:
"המקום בכללו הוא מצוין באווירו הזך והנעים ובמימיו הקלים והמתוקים. שלשה מעינות גדולים יש שם, לבד ממעינות קטנים. בכל סביבות ירושלים לא נמצא מקום יפה ונעים כמוהו, ולכן בכל ימי הקיץ יוצאים עשירי ירושלים הישמעאלים לשבת שם באוהלים, להנות מאוירה ומימיה... בבואנו בפעם הראשונה אל המקום הזה, בשאפנו את האוויר הזך ובהריחנו את ריח הפרחים הנעים ובשתותנו את המים הקלים והמתוקים, אשר כל אלו לא יראו ולא ימצאו בירושלים ובכל סביבותיה, התפעלנו עד מאוד."
בתקופת המנדט נבנו במקום מספר בתי חווה, שכיום נמצאים במצב של התפוררות. אל הפינה הצפון מזרחית של בריכת האגירה הגדולה צמוד בית דו קומתי קטן יחסית ומעל המעיין המרכזי, ניצב בית דו קומתי גדול יותר שבנייתו לא הושלמה.
הערות שוליים

↑  רועי מרום, כתבי הֶ קדש מהתקופה הממלוכית־עות'מאנית כמקור למחקר גאוגרפי־היסטורי: וקפית ח'אצכי סולטאן (1552 לסה"נ), אופקים לגאוגרפיה 103-104, 2023, עמ' 6
↑  דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, הוצאת יד יצחק בן־צבי ירושלים, 1994, עמ' 236
1 2 3 4 5 6 7  ראובן גפני, עמק הארזים: מושבה קצרת ימים..., מחקרי יהודה ושומרון, קובץ כ"ט, מספר 1: אוניברסיטת אריאל, 2020, עמ' 99-67
1 2  גלויה רקומה – "שנה טובה" – הישיבה הגדולה במאה שערים – המושבה העברית בית טולמא בעמק הארזים | קדם בית מכירות פומביות בע"מ, באתר www.kedem-auctions.com
↑  ראה פרטים אודותיו: http://baderech.hjm.org.il/Mechkarim/He/SeelenfreundSalamon.pdf
1 2  יצחק לנדברג, דאר היום⁩, 25 פברואר 1930⁩, ⁨עדות שלא נשמעה במשפט העונשין הקיבוציים של מחריבי מוצא ⁩, באתר www.nli.org.il
↑  "טבע וארץ" טבת תשנ"ד. חוברת 263 הוצאת החברה להגנת הטבע ינואר 1994
מבט מעיינות תלם על גשרי כביש 1 והר המנוחות
ג'קי גליסון

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1916 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  24 ביוני 1987 (בגיל 71) פורט לודרדייל, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Our Lady of Mercy Catholic Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1941–1986 (כ־45 שנים) 
 מקום לימודים:  John Adams High School 
 בן או בת זוג:  Marilyn Taylor (16 בדצמבר 1975–24 ביוני 1987) 
 צאצאים:  Linda Miller 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (1960)  פרס פיבודי  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'קי גליסון לצידה של השחקנית אודרי מדוז, שותפתו לסדרה "The Honeymooners"
ג'קי גליסון (באנגלית: Jackie Gleason;‏ 26 בפברואר 1916 – 24 ביוני 1987) היה שחקן קולנוע, תיאטרון, קומיקאי ומוזיקאי אמריקאי זוכה פרס הטוני ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "אדי פלסון".
ביוגרפיה

גליסון נולד בשכונת בושוויק שבברוקלין, ניו יורק בשם הרברט וולטון גליסון ג'וניור. הוריו היו מיי והרברט ג'ון גליסון, מבקר ביטוח. אביו עזב את הבית לאחר מות אחיו בן ה-14 שנפטר מדלקת קרום המוח ואמו נפטרה כאשר היה בן 19. לאחר מות אביו חבר גליסון אל כנופיית רחוב ולמד בבית ספר ממלכתי בברוקלין, משם נשר. לאחר מכן מצא גליסון מספר עבודות מזדמנות כפעלולן, ככרוז וכמנהל טקסים בתיאטרון מקומי עבור 4 דולרים ללילה.
קריירה

גליסון התגלה כקומיקאי במועדוני לילה על ידי המפיק ג'ק וורנר שהחתים אותו בגיל 24 על חוזה עבודה שסידר לו תפקיד ראשון במותחן "אל כל אורך הלילה". התפרסם לראשונה בשנות ה-50 בזכות תוכנית הטוק שואו הקומית "המופע של ג'קי גליסון" בה כיכב והיה שותף להפקה. על הופעותיו וכתיבותיו לתוכנית הועמד גליסון לפרס אמי. הצלחתה הגדולה של התוכנית הביאה להפקת הסיטקום "The Honeymooners" בו שיחק גליסון בתפקיד הראשי לצידם של ארט קרני וג'ויס רנדולף.
גליסון התנסה בתפקידים דרמטיים לראשונה בסרט "אדי פלסון", בהופעה בתור שחקן הביליארד האגדי מינסוטה פאטס אשר העניקה לו מועמדות פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולצידם של אנתוני קווין וקסיוס קליי בדרמת האגרוף "ריקוויאם לאליפות העולם. קומדיות נוספות בהן שיחק בתחילת דרכו בקולנוע היו "גיגות" של ג'ין קלי, סרט אותו כתב גליסון ושיחק בתפקיד האילם הצרפתי גיגות והועמד לפרס גלובוס הזהב, "המצב העדין של אבא" ו"סקידו" של אוטו פרמינגר.
ב-1960 זכה גלסון בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במיוזיקל על הופעתו במחזמר "Take Me Along".
ב-1977 שיחק גליסון בקומדיית הפעולה המצליחה "הפרחח ובת השריף" בתפקיד השריף בופורד ג'אסטיס, אותו גילם גם בשני סרטי ההמשך "הפרחח ובת השריף 2" ו"הפרחח ובת השריף 3". בנוסף הופיע בקומדיה "הצעצוע" לצידו של ריצ'רד פריור ובסרט ההמשך הכושל לקומדיית הפשע "העוקץ". את תפקידו האחרון לפני מותו עשה גליסון בשנת 1986 בקומדיה של גארי מרשל "יחסים פשוטים" לצד טום הנקס.
חיים אישיים

גליסון נישא שלוש פעמים: בראשונה לרקדנית ג'נבייב הלפורד ומנישואים אלו נולדו שתי בנות - ג'רלדין והשחקנית לינדה מילר. הוא נישא בשנית לבוורלי מקטיריק, ובשלישית לשחקנית מרילין טיילור. נכדו הוא השחקן ג'ייסון פטריק.
פילמוגרפיה נבחרת

אל כל אורך הלילה (1941)
ליידי גנגסטר (1942)
נץ המדבר (1950)
אדי פלסון (1961)
רקוויאם לאליפות העולם (1962)
גיגות (1962)
המצב העדין של אבא (1963)
חייל של אבא (1963)
סקידו (1968)
איך לבצע נישואים (1969)
אל תשתו מים (1969)
הפרחח ובת השריף (1977)
מר ביליון (1977)
הפרחח ובת השריף 2 (1980)
הצעצוע (1982)
העוקץ 2 (1983)
הפרחח ובת השריף 3 (1983)
יחסים פשוטים (1986)
בלמגייר

| --- | --- |
סמל בלמגיירסמל בלמגייר

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת בקש
 שטח:  63.05 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  866 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°52′00″N 21°11′00″E﻿ / ﻿46.866666666667°N 21.183333333333°E﻿ / 46.866666666667; 21.183333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.belmegyer.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלמגייר(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלמגייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלמגייר (בהונגרית: Bélmegyer) הוא כפר קטן בנפת בקש שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בבלמגייר נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,354 תושבים, ובשנת 2021 רק 866 תושבים.
השם בלמגייר מוזכר כבר במסמכים משנת 1346 אך באופן רשמי הוקם הכפר רק בשנת 1946.
בכפר קיימות ארבע קהילות נוצריות מרכזיות, קהילת הכנסייה הרומית-קתולית המונה כ-15% מהתושבים, קהילת הכנסייה הרפורמית הם כ-31% מהתושבים, קהילת הכנסייה הלותרנית הם אחוז אחד וקהילת הכנסייה הבפטיסטית הם כחצי אחוז מכלל התושבים.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת בקש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקש • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • מזברן • טרהוש • מורון |  |
בית טליתא קומי

ערך זה עוסק במבנה היסטורי במרכז ירושלים. אם התכוונתם לבית ספר ליד בית ג'אלה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה לשעבר, בית יתומים 
 על שם:  טליתא קומי 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מסדר הדיאקוניסות 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1860
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־60 של המאה ה־19 
 תאריך פירוק:  1980 
 אדריכל:  קונרד שיק 
 קואורדינטות:  31°46′55″N 35°12′57″E﻿ / ﻿31.782066666667°N 35.2159°E﻿ / 31.782066666667; 35.2159
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית טליתא קומי(למפת ירושלים רגילה) בית טליתא קומי(למפת הרי ירושלים רגילה) בית טליתא קומי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית טליתא קומי
 
חזיתו של בית היתומות "טליתא קומי" בירושלים, ברקע בניין "המשביר לצרכן"
בית טליתא קומי שכן, מאז שנות ה-60 של המאה ה-19, ברחוב המלך ג'ורג' במרכז העיר ירושלים, ופעל כבית יתומות לנערות נוצריות.
הקמת הבית ופעילות המוסד

את הבית יסד מסדר הדיאקוניסות הגרמנית, והאדריכל היה קונרד שיק. סיפור טליתא קומי מהברית החדשה שימש מקור השראה להקמת בית היתומות, שכן המנזר ראה עצמו כממשיך את דרכו של ישו כנותן חיים לנערות, ומכאן שם הבית. הבית נבנה במכוון הרחק מהעיר העתיקה כדי לאפשר לתלמידות לקבל חינוך מתאים לנזירות הרחק מהווי העיר. המבנה היה בעל סגנון ערבי עם כיפות עגולות וגג שטוח. קירות המבנה קושטו בפסוקים מהברית החדשה בגרמנית. סביב למבנה הייתה חצר גדולה עם עצים וספסלים.
במוסד למדו בעיקר נערות ערביות משכבות האינטליגנציה. במהלך מסע וילהלם השני לארץ ישראל ביקרה במוסד אשת הקיסר. בימי העלייה החמישית נכנסו ללמוד במוסד גם נערות יהודיות מעולות גרמניה.
המוסד טליתא קומי עודו קיים, ופועל כבית ספר בעיירה הפלסטינית בית ג'אלא שמדרום לירושלים.
סגירת המוסד, מכירה והריסה

בשנת 1940, בעקבות היות גרמניה מדינת אויב במהלך מלחמת העולם השנייה, נכנסו לעבוד בבית הספר עובדי ממשלה ומתנדבים במקום האחיות הגרמניות. בהמשך המוסד נסגר ובמבנה נותרו רק הנזירות. שלטונות המנדט שיכנו במבנה את משרד המפקח על התעשייה הכבדה. במרץ 1948 עלה הרעיון לשכן בחצר באופן זמני את בעלי העסקים שנפגעו בפיצוץ ברחוב בן-יהודה. לאחר הקמת מדינת ישראל השתכנו במבנה ארגונים שונים, בהם החוג האקדמאי, הסטודיו של מוטקה בלום, הסטודיו של לודוויג בלום ועורכי דין רבים ובחצר שוכנו חנויות ועסקים שונים של מפוני המרכז המסחרי הישן.
בסוף 1951 רכשה מדינת ישראל את המבנה והחצר, יחד עם נכסים נוספים, מידי הכנסייה הלותרנית. העסקים שהשתכנו במבנה ובסביבתו בקשו לרכוש אותו מידי המדינה, אך המדינה סירבה בגלל רצונה לפתח במקום מרכז עסקים חדש של העיר. על כן, בתחילת 1962 מכרה המדינה את המבנה לחברת הכשרת הישוב ללא מכרז. על טענת מבקר המדינה שהמכירה נעשתה במחיר נמוך מהשווי הריאלי, ללא מכרז, הגיב משרד האוצר שבגלל הרצון שהיזם יפתח את המקום לא היה מקום לנהל מכרז. בסוף 1965 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את התוכנית לבנייה במקום שכללה את הקמת מגדל העיר ובניין המשביר לצרכן והושלמו הסדרי הפיצויים עם הדיירים. הבית הועמד מוזנח ויועד להריסה, הגם שחלק מדייריו המשיכו לפעול בו גם בשנים שלאחר מכן.
בשנת 1980 נהרס בית היתומים, למרות מחאה ציבורית, ועל חורבותיו הוקם בניין משרדים ומסחר (בית רג'ואן). כאות זיכרון הוחלט להשאיר חלקים נבחרים מהבניין כמעין פסל סביבתי: במרכז רחבת המשביר לצרכן הועמדה חזית הקומה השנייה שכללה מרפסת, שעון ואת הכתובת "TALITHAKUMI". כן שומרו פריטי ארובה וחלון זוגי מסוגנן, הסמוכים אל חלק הקיר המרכזי. על אות הזיכרון ואופיו התנהל ויכוח והעירייה הקימה ועדה להחלטה בנושא. מחלקת התכנון של עיריית ירושלים הוציאה לאור חוברת לזכר המבנה, בו ביקרה את ההחלטה להרסו.
שרידי בית טליתא קומי הפכו לאחד המונומנטים המוכרים בירושלים. במקומון הירושלמי כל העיר הופיעה במשך כמה שנים פינה שנקראה "ניפגש בטליתא". בפינה זו פורסמו מכתבים של קוראי העיתון שביקשו לפגוש אנשים שלא הצליחו ליצור אתם קשר באופן אחר - על פי רוב למטרות רומנטיות. הדבר מתואר בהרחבה בספר "אמא קומי" של הסופר אלדד כהן.
הערות שוליים

↑  מפת ירושלים וסביבתה (בגרמנית) 1895, עם ציון מבנה טליתא קומי, באתר הספרייה הלאומית, אוסף אמיר כהנוביץ
1 2 3  מהווי ירושלים, הצופה, 14 באוקטובר 1942
↑  מכתבים מירושלים, המליץ, 24 בנובמבר 1898
↑  שינויים בהנהלת מוסדות המיסיון הגרמניים, המשקיף, 3 ביוני 1940
↑  לשיכון סוחרי רחוב בן יהודה, המשקיף, 22 במרץ 1948
↑  פגישת חברי החוג האקדמאי, חרות, 27 ביולי 1949
↑  אבן ירושלים נפלאה לניצול, מעריב, 7 במאי 1967
1 2  משה בן-שאול, ממגדל למגדל, מעריב, 13 באוקטובר 1967
↑  הממשלה מכרה בחשאי שטח טליתא קומי, חרות, 6 בפברואר 1962
↑  הכנסייה הלותרנית התחייבה לחדול, הצופה, 7 בדצמבר 1951
↑  מרדכי איש-שלום, ירושלים תובעת: יועברו כל משרדי הממשלה לבירה, דבר, 16 בדצמבר 1962
↑  דיירי טליתא קומי חוששים מנישול, מעריב, 6 בפברואר 1962
↑  י. דיש, עוול משווע נעשה לתושבי טליתא קומי בירושלים, חרות, 7 בפברואר 1962
↑  קטעים מדו"ח מבקר המדינה - מינהל מקרקעי ישראל מכר ללא מכרז, דבר, 18 באפריל 1963
↑  יחיאל לימור, גורד שחקים בן 25 קומות, מעריב, 27 בדצמבר 1965
↑  דניאל בלוך, המשולש הנצחי, דבר, 5 בינואר 1966
↑  יהודה האזרחי, דחפור בא לירושלים, מעריב, 19 באוגוסט 1966
↑  יהודה האזרחי, גם חדש גם ישן, מעריב, 30 בספטמבר 1970; המשך; המשך
↑  שלמה שבא, טליתא לא קמה, מעריב, 6 ביוני 1980
↑  ייערכו שיפורים באתר טליתא קומי בירושלים, דבר, 4 בינואר 1981
↑  אי אפשר לשמר כל בית ישן, דבר, 2 ביוני 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493930205171
בלמון-סור-לוזאן

| --- | --- |
סמל בלמון-סור-לוזאןסמל בלמון-סור-לוזאן
בלמון-סור-לוזאן במרכז התמונה, מימין העיר לוזאן, מעל בלמון-סור-לוזאן נראה אגם ז'נבה ובאופק הרי האלפים הצרפתיים, כשלרגליהם העיר אביאן-לה-בן (Évian-les-Bains)
בלמון-סור-לוזאן במרכז התמונה, מימין העיר לוזאן, מעל בלמון-סור-לוזאן נראה אגם ז'נבה ובאופק הרי האלפים הצרפתיים, כשלרגליהם העיר אביאן-לה-בן (Évian-les-Bains)
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:  וו (קנטון) וו
 מחוז:  לבו-אורן
 מושל:  גוסטב מוהים
 עיר אם:  לוזאן
 שפה רשמית:  צרפתית 
 שטח:  2.65 קמ"ר
 גובה:  610 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,721 (31 בדצמבר 2018)
  ‑ צפיפות:  1,300 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  46°31′35″N 6°41′15″E﻿ / ﻿46.52652°N 6.68762°E﻿ / 46.52652; 6.68762 
 www.belmont.ch
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.בלמון-סור-לוזאן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.בלמון-סור-לוזאן(למפת וו רגילה) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהבלמון-סור-לוזאן(למפת וו מוגדלת) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהבלמון-סור-לוזאן   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלמון-סור-לוזאן (צרפתית: Belmont-sur-Lausanne, מילולית: הר יפה מעל לוזאן) הוא פרוור של העיר לוזאן, שבקנטון וו, בשווייץ.
בלמון-סור-לוזאן מוכר כרשות מקומית. הוא מצוי 3.5 קילומטרים (בקו אווירי) ממזרח למרכז העיר לוזאן, במחוז לבו-אורן ואין לו רצף של שטח בנוי עם העיר. הפרוור מצוי על הר גבוה ונשקף ממנו נוף מרהיב של לוזאן, של אזור לבו (שהוא אתר מורשת עולמית) ושל אגם ז'נבה. גובה מרכז היישוב הוא 610 מטרים מעל פני הים, לעומת לוזאן, שגובהּ הוא 495 בלבד.
שטח הפרוור הוא 2.65 קילומטר מרובע, מתוכם כ-35% מוקצה לחקלאות (בעיקר שטחי מרעה לפרות) וכ-30% הוא יער. מחיר הקרקע הזול במקום מאפשר בנייה של מתקני ספורט ושעשועים גדולים יחסית, שתופסים עוד מהשטח. בסופו של דבר, רק מעט משטח הפרוור משמש למגורים. נכון לדצמבר 2014, גרו בפרוור כ-3600 איש.
הפרוור מקושר לעיר לוזאן, בקו אוטובוס מקומי בודד, בעל תדירות נסיעות נמוכה.
כנסייה ביישוב
הערות שוליים

↑  עד שנת 2007 הוא השתייך למחוז לוזאן.
↑  אזור המגורים החדש, Signal de Belmont-sur-Lausanne, שבתחום המוניציפלי של היישוב הוא בגובה 770 מטר מעל פני הים וההר הכי גבוהה בתחום המוניציפלי של היישוב הוא בגובה 816 מטר מעל פני הים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 002403  VIAF: 140236053   WorldCat (עם VIAF): 140236053 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון בוואן (שודד ים)

| --- | --- |

קפטן ג'ון בוואן, ציור במשחק קלפים על שודדי ים, משנת 1933
 לידה:  המאה ה־17 ברמודה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 במרץ 1705 ראוניון, צרפת 
 
ג'ון בוואן (באנגלית: John Bowen; נפטר ב-1704) היה פיראט ממוצא קראולי שהיה פעיל בתור הזהב של הפיראטים. הוא הפליג עם בני דורו המפורסמים האחרים, כולל נתנאל נורט (שהחליף אותו כקפטן הספינה האחרונה של בוואן, "דאפינט") וג'ורג' בות', שהיה הקפטן שלו כשהיה איש צוות על סיפון ה"ספיקר". במשך תקופה של ארבע שנים. בוואן שדד כ-170,000 ליש"ט בסחורות ומטבעות ופרש לבורבון לתקופה קצרה לפני מותו בשנת 1704.
ראשית החיים

יליד ברמודה, לאחר מכן עבר בוואן להתגורר בקרוליינה, שם חתם על שירות באוניה אנגלית, כבעל דרגה זוטר. עם זאת, הספינה של בוואן הותקפה והוא נלכד על ידי שודדי ים צרפתים. הפיראטים חצו את האוקיינוס האטלנטי, לכיוון מדגסקר, אך הם עלו על שרטון סמוך לאלסה בדרום האי. בוואן ושאר האסירים האנגלים הצליחו לתפוס את הסירה הגדולה של הספינה, והפליגו בה כ 70 ק״מ, לסנט אוגוסטין. בוואן נשאר בסנט אוגוסטין במשך 18 החודשים הבאים לפני שבסופו של דבר החליט להפוך לפיראט בעצמו. הוא הצטרף לצוות של קפטן ריד, ונבחר על ידי הצוות להיות הנווט בהפלגה.
לאחר שקפטן ריד השתלט על ספינה הודית גדולה, חזר בוואן למדגסקר והצטרף לג'ורג' בות' כאיש צוות. באפריל 1699 כבש בות' ספינת עבדים לשעבר בגודל 450 טון, 50 תותחים, "הספיקר". בוואן שירת תחת פיקודו של בות' עד שנת 1700, אז נהרג בות' על ידי ערבים בזנזיבר בעת ניהול משא ומתן על קניית אספקה לספינה שלו.
קריירה פיראטית > קפטן ה"ספיקר"

בוואן הצליח בתחילת דרכו בפיקוד על אוניות הפיראטים. הוא תקף צי של 13 ספינות מוריות, ואף על פי שחלקן נמלטו באפלה, הוא תפס רכוש בשווי מוערך של 100,000 ליש"ט.   בעקבות זאת, תקף בוואן מספר ספינות נוספות, כולל את ״אינדיאמן״ בפיקודו של קפטן קונווי בנובמבר 1701, מול חופי מלבר. למרות התקפות אלה, בוואן הצליח להמשיך ולסחור ברכוש בנמלים מקומיים - בעקבות התקפתו על ה״אינדיאמן״, הוא גרר אותה בגלוי לנמל קלייקון הסמוך ומכר אותה לשלושה סוחרים מקומיים. ה״ספיקר״ אבדה בסוף 1701 כאשר במהלך מסע למדגסקר, היא עלתה על שונית סנט תומאס ליד מאוריציוס. עם זאת, בוואן ורוב הצוות הצליחו להגיע לחוף. לאחר שלושה חודשים באי הם הצליחו לרכוש ספינה אחרת ולאחר ששינו את שמה "ברגנטין" (לימים השם שונה שוב ל"קונטנט") הוא וצוותו עזבו וכשהגיעו למדגסקר הקימו עיירה כבסיס לפעולתם - פורט מרטן (1701).
קריירה פיראטית > כקפטן "ספידי ראטרן"

בתחילת 1702 תפסו בוואן ומספר שודדי ים את ה״ספידי ראטרן״, בפיקוד של קפטן דרומונד, כמו גם ספינה נוספת ישנה, שאותה תכנן דרומונד למלא בעבדים מאיל סנט-מארי, למכירה לבעלי מטעי קקאו פורטוגזיים באפריקה. הספינה הישנה נמצאה כלא מתאימה לפיראטים והיא נשרפה. ה״ספידי ראטרן״ הוחזרה לשימוש פיראטי נגד ספינות מסחריות. שתי הספינות הפיראטיות, עזבו את העיירה מרטן ביחד, אך בלילה הראשון של ההפלגה ה״קונטנט״ עלתה על שרטון. מבלי להיות מודע לכך, המשיך בוואן להפליג לאיי מסקרן. הוא ציפה למצוא שם את ה״ראלי גאלי״, מכיוון שאנשי הצוות של דרומונד לשעבר נצפו שם קודם לכן. עם זאת, הספינה נעלמה, ובוואן החליט להפליג למאוריציוס כדי לחפש אותה. בוואן לא הצליח למצוא את הספינה, אך גם לא תקף את הספינות בנמל מאוריציוס, מכיוון שהוא לא ידע את כוחן. במקום זאת, הפליג למפרץ אוגוסטין, שם פגש את ה״קונטנט״. כשנוכח שמצבה גרוע והיא חסרת תועלת עבורו, הוא שרף את כלי השייט ואת הצוות אעלה על סיפון ה״ספידי ראטרן״
בשלהי 1702 פגש בוואן שוב את תומאס האוורד, שאחרי שעזב את צוותו של בוואן במדגסקר בעקבות אובדן ה״ספיקר״, תפס יחד עם קבוצה של שודדי ים את האוניה "פרוספרוס" עם תותחיה הרבים בנמל מאיוטה. עד חג המולד החליטו בוואן והווארד לאחד את כוחותיהם. במרץ 1703 בוואן עסק בתיקונים של ספינתו ורק באוגוסט 1703 הם תקפו יחד את ה״פימרוק״ של החברה הסחר המזרחית, ליד איי קומורו. בוואן והווארד תקפו אז שתי אוניות הודיות בים סוף, ותפסו את הגדולה יותר ושינו את שמה ל"דאפיאנט".
חזרה לרג'אפורה, פרישה ומוות

מאחר שלא שמע כלום מאוניותיו, בוואן קיבל את הפיקוד על "דאפיאנט". לאחר שלקח גם סכום של 70,000 ליש"ט, חזר בוואן לנמל רג'אפורה שם התחלקה הביזה. תומאס האוורד החליט לעזוב את הספינה יחד עם ארבעים פיראטים נוספים. מתוך כוונה לפרוש מחיי פיראטיות ולחזור למדגסקר. אחרי שישה חודשים מת בוואן ממחלת מעיים לא מוגדרת ונקבר בבורבון.
לאחר פרישתו, נתנאל נורט נבחר להחליף אותו בתפקיד הקפטן של ה״דאפיאנט״.
לקריאה נוספת

Seitz, Don Carlos, Howard F. Gospel and Stephen Wood. Under the Black Flag: Exploits of the Most Notorious Pirates. Mineola, New York: Courier Dover Publications, 2002. ISBN 0-486-42131-7