stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי באנף
אקלים

הפארק הלאומי באנף ממוקם בצדו המזרחי של קו פרשת המים של אמריקה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 472 מילימטרים. כמות זו נמוכה משמעותית בהשוואה לכמות היורדת בפארק הלאומי יוהו שבצדו המערבי של הקו בקולומביה הבריטית, העומדת על 884 מילימטרים באגם וופטה ועל 616 מילימטרים בנחל בולדר. בעיירה באנף יורדים בכל חורף 234 מילימטרים של שלג, ובלייק לואיז יורדים 290 מילימטרים.
בחודשי החורף הטמפרטורה בבאנף מתונה יותר בהשוואה לאזורים אחרים במרכז ובצפון אלברטה, וזאת כתוצאה מרוחות צ'ינוק והשפעות אחרות מקולומביה הבריטית. טווח הטמפרטורה הממוצעת בעיירה באנף בינואר הוא מינוס 15 מעלות צלזיוס עד 5 מעלות צלזיוס. תנאי מזג האוויר בקיץ נוחים יחסית, וטווח הטמפרטורות הממוצע ביולי הוא 7 עד 22 מעלות צלזיוס.
| אקלים בפארק הלאומי באנף> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפארק הלאומי באנף> ינואר.-4.6.-14.1.27.5 | אקלים בפארק הלאומי באנף> פברואר.-0.4.-11.6.21.9 | אקלים בפארק הלאומי באנף> מרץ.4.5.-7.3.23.4 | אקלים בפארק הלאומי באנף> אפריל.9.5.-2.5.32.4 | אקלים בפארק הלאומי באנף> מאי.14.5.1.7.59.6 | אקלים בפארק הלאומי באנף> יוני.18.5.5.4.61.7 | אקלים בפארק הלאומי באנף> יולי.21.9.7.4.54.2 | אקלים בפארק הלאומי באנף> אוגוסט.21.3.6.9.60.1 | אקלים בפארק הלאומי באנף> ספטמבר.16.3.2.7.42.1 | אקלים בפארק הלאומי באנף> אוקטובר.10.1.-1.3.29.4 | אקלים בפארק הלאומי באנף> נובמבר.0.2.-8.4.26.8 | אקלים בפארק הלאומי באנף> דצמבר.-5.1.-13.3.33.2 | אקלים בפארק הלאומי באנף> שנה.8.9.-2.9.472.3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Environment Canada
תיירות וניהול הפארק

הפארק הלאומי באנף הוא אתר התיירות הפופולרי ביותר באלברטה ואחד מהפארקים הלאומיים הפופולריים ביותר בצפון אמריקה, כאשר בשנת 2011 ביקרו בו כ-3.1 מיליון תיירים, וזאת לאחר שבשנת 2002 עמד על כ-4.7 מיליון מבקרים. קבוצות המוצא העיקריות של התיירים המבקרים בפארק הן אלברטה (42.3%), שאר קנדה (20.4%), ארצות הברית (23.5%), ואירופה (10.2%). תעשיית התיירות באלברטה מניבה הכנסות של כ-6 מיליארד דולרים קנדיים בממוצע שנתי. לצורך עצירה בפארק נדרשים התיירים לקבל אישור מיוחד. האישור אינו נדרש ממי שנוסע דרך הפארק ואינו עוצר בו. כ-5 מיליון אנשים בממוצע שנתי חוצים את הפארק ללא עצירה בעודם נוסעים על הכביש המהיר טרנס-קנדה.
בין האטרקציות העיקריות בפארק ניתן למנות את אפר הוט ספרינגס (Upper Hot Springs - המעיינות החמים העיליים), מסלול גולף במלון האביב פיירמונט באנף, ושלושה אתרי סקי. פעילויות נוספות המבוצעות בפארק הן טיולים יומיים כגון בלולאת מעבר קורי (Cory Pass Loop), סקי אלפיני וסקי נורדי, ורכיבה על סוסים. הפעילויות באזורים שבפארק המרוחקים ממקומות יישוב כוללות בין היתר טיולים, מחנאות, טיפוס וסקי. רשות הפארקים הקנדית דורשת בקשת רישיון מעבר מכל מי שמעוניין לעשות שימוש במתקנים כגון בקתות המועדון האלפיני של קנדה.
הפארק מנוהל על ידי רשות הפארקים של קנדה (Parks Canada), השואבת את סמכותה מחוק הפארקים הלאומיים שנחקק ב-1930. מדיניות הניהול של הפארק נתנה במשך השנים עדיפות לנושאים סביבתיים על פני פיתוח הפארק. ב-1964 הדגישה הנהלת הפארק את עקרונות השימור שהוצהרו בחוק שנחקק ב-1930. לאחר העלאת ההצעה לארח בפארק חלק ממשחקי החורף של 1972 הפעילו ארגוני איכות הסביבה לחץ רב על רשות הפארקים, וגרמו לה למשוך את תמיכתה בהצעה. ב-1979 נכתבה מדיניות חדשה שכונתה Beaver Book, ששמה דגש על שימור טבע. ב-1988 תוקן חוק הפארקים הלאומיים, כך שהשמירה על המערכת האקולוגית הפכה לעדיפות הראשונה של הפארקים. התיקון לחוק העניק לארגונים חוץ-ממשלתיים את האפשרות לעתור לבתי המשפט נגד רשות הפארקים. ב-1994 כתבה רשות הפארקים גרסה מחודשת של "עקרונות מנחים ומדיניות תפעולית", שכללה הענקת מנדט לקבוצת מחקר שפעלה בבאנף לנסח המלצות בתחום הניהול. הנהלת הפארק הלאומי באנף, בדומה להנהלות של פארקים לאומיים אחרים, נדרשת להחזיק ברשותה בכל עת תוכנית ניהול עדכני. במישור הפרובינציאלי מנוהלים אזור הפארק והיישובים שבתוכו (למעט העיירה באנף שהיא רשות מוניציפלית מאוגדת) על ידי המשרד לעניינים מוניציפליים של אלברטה במסגרת מחוז השיפור מספר 9 (באנף).
חוק הפארקים הלאומיים והתיקון שלו מ-1988 שמו דגש על השלמות האקולוגית, אך בפועל המדיניות יושמה בפארק באופן לא-עקבי. שילה קופס, השרה האחראית על רשות הפארקים הקנדית, העניקה ב-1994 מנדט לקבוצת המחקר Banff-Bow Valley Study להמליץ על דרכים לניהול טוב יותר של הפארק מבחינת השפעת האדם והפיתוח, וכיצד לשמור יותר טוב על השלמות האקולוגית של הפארק. המחקר נמשך כשנתיים וחצי, ובמהלכן הושהו מיזמי פיתוח כגון הרחבת הכביש המהיר טרנס-קנדה בין צומת קאסל לסאנשיין. קבוצת המחקר המליצה על 500 צעדים נדרשים, ובהם הגבלת צמיחתה של העיירה באנף, הגבלת האוכלוסייה המקומית ל-10,000 תושבים, קביעת מכסות מטיילים לשבילי טיולים פופולריים, וקיצוץ פעילויות הפיתוח בפארק. המלצה נוספת הייתה בניית גדר מסביב לעיירה באנף, על מנת להפחית את המפגשים בין בני אדם לאיילים קנדים. גידור העיירה נועד גם למנוע מהאיילים להימלט אליה מפני טורפים, כגון זאבים שמעדיפים להימנע מלהיכנס לעיירה.
וולקנודוניים

| וולקנודוניים |
| --- | --- |
 דגם של וולקנודון
תקופה
יורה תחתון 183–175 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: וולקנודוניים
שם מדעי
 Vulcanodontidae

וולקנודוניים (שם מדעי: Vulcanodontidae; בעבר נקראה Barapasauridae) היא משפחה של דינוזאורים זאורופודים מוקדמים שהתקיימו מהיורה התחתון שלפני 183 עד 175 מיליון שנה מזמננו. זוהי אחת המשפחות הפרימיטיביות ביותר של זאורופודים והם חיו באפריקה ובמזרח אסיה. המשפחה הוגדרה ב-1984.
דינוזאורים אלה היו גדולים, אך קטנים ביחס לזאורופודים, באורך של כ-6.5 מטרים ומשקל של מעל 3.5 טונות. הצוואר שלהם היה ארוך ובעל עיצוב מקושת, אשר עזר להם להגיע לצמרות העצים. המאפיין העיקרי של בני המשפחה הוא אגן ירכיים צר ביותר. היו להם לסתות בעלות שיניים לא חופפות בגודלם שהותאמו ללעיסת צמחייה. דינוזאורים אלה נעו על ארבע ולא יכלו להרים את גופם.
משפחה זו התקיימה לאורך היורה התחתון, אך נכחדה כנראה במהלך היורה, אז הוחלפו בזאורופודים ארוכים וגדולים יותר.
סוגים

Tazoudasaurus
וולקנודון (Vulcanodon)
ז'יז'ונגוזאורוס (Zizhongosaurus)?
ולדימיר קולין

| --- | --- |

צילום משנות ה-1980 .  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 במאי 1921 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  6 בדצמבר 1991 (בגיל 70) בוקרשט, רומניה 
 שם לידה:  Jean Colin
 מדינה:  רומניה 
 שם עט:  Vladimir Colin 
 שפות היצירה:  רומנית 
 בת זוג:  נינה קסיאן (1947-1943)    מרצ'לה קודרסקו
 
ולדימיר קולין הוא שם העט של ז'אן קולין (Jean Colin; ‏1 במאי 1921 - 6 בדצמבר 1991), סופר ועורך ספרותי יהודי רומני. היה בן אחותה של אנה פאוקר, ובעלה הראשון של נינה קסיאן.
קורות חיים

ז'אן קולין נולד בשנת 1921 בבוקרשט, רומניה כבנם של הפקיד לאזר קולין (במקור כהן), ושל אלה לבית רבינזון, אחותה של אנה פאוקר. דודו מצד האב היה העורך דין ליביו כהן-קולין שעבד תקופה במשרד המסחר הרומני. קולין למד בתיכון "קנטמיר וודה" ונרשם לפקולטה לספרות של האוניברסיטת בוקרשט.  לימודיו הופסקו בעקבות החקיקה האנטישמית ברומניה בשנים 1944-1940 . באותן השנים בימי המשטר אנטונסקו יחד עם חברתו, המשוררת נינה קסיאן ועם צעירים יהודים אחרים השתתף  בקורס של הסופר מיכאיל סבסטיאן על יצירתו של ויליאם שייקספיר.  כמו כן התגייס יחד עם קסיאן לפעילות  אנטיפאשיסטית במסגרת "איחוד הנוער הקומוניסטי" הבלתי חוקי והחוג הספרותי "אוריזונט"  (אופק)  אחרי נפילת משטר אנטונסקו, היה קולין למשך כמה שנים פעיל  בצנזורה ובמנגנוני התעמולה של המשטר הקומוניסטי החדש ועורכם של מספר כתבי עת. 
עם נינה קסיאן שהייתה אשתו בשנים 1947-1943 נמנה עם בני ביתו של מבקר הספרות אוביד קרוחמלניצ'אנו שתמך במפלגה הקומוניסטית, כמו כן את היה מקורב להיסטוריון הספרות ג'או שרבאן ולמשורר והמתרגם פטרה סולומון.  
את דרכו כסופר התחיל עם "אגדות" והמשיך בספרות ילדים עד שעבר למדע בדיוני ולפנטסיה. הוא הצטיין בכתיבתו ונחשב לסופר המדע הבדיוני הראשון במעלה של רומניה. זכה לשלושה פרסים של החברה האירופית למדע בדיוני, במדליית הזהב של פוזנן, וכן לפרס הגדול של סן מרינו ועוד.
חלק מספריו תורגמו לצרפתית ולספרדית כסדרה של ספרים מצוירים, שאוירו על ידי הקרואטי איגור קורדיי.
קורות חיים > חייו הפרטיים

ולדימיר קולין היה נשוי בשנים 1947-1943 למשוררת נינה קסיאן ואחר כך לאמנית הגרפיקאית מרצ'לה קודרסקו
פרסים ואותות הוקרה

1972 פרס איגוד הסופרים הרומנים עבור הספר "מלכודות הזמן"
וב-1975 עבור "שיניו של קרונוס"
שלושה פרסי "אירוקון"  של החברה האירופית למדע בדיוני SESF
מדליית הזהב בעיר פוזנן
1978 - הפרס "אירופה" על הרומן הטוב ביותר - עבור הספר "בבל"
הפרס הגדול של סן מרינו על מפעל חייו
הנצחה

לאחר מותו  בשנת 1992 מיוזמת הסופר לאונרד אופריה נוסדה  הקרן  הרומנית לתרבות על שם ולדימיר קולין,  המעניקה פרס על שמו ליצירות מדע בדיוני בשפה הרומנית. עם זוכי הפרס נמנו ולדימיר טיסמניאנו, אנדריי קודרסקו, ניקולאיה מנולסקו, שרבאן פוארצה, בוגדן פיצ'אק וראדו פאבל גאו.
מספריו

Basme 1953 אגדות, זכה בפרס המדינה.
Zece poveşti pitice 1957 עשרה סיפורים ננסיים.
Basmele Omului 1958 אגדות האדם.
Legendele ţării lui Vam. O mitologie a omului 1961 אגדות ארץ ואם, מיתולוגיה של האדם.
Povestea scrisului 1966 סיפור הכתב.
A zecea lume 1964 העולם העשירי.
Pentagrama 1967 הכוכב המחומש.
Un peşte invizibil şi douăzeci de povestiri fantastice 1970 דג בלתי נראה ועשרים סיפורים פנטסטיים.
Capcanele timpului 1972 מלכודות הזמן, זכה בפרס התאחדות הסופרים.
Dinţii lui Cronos 1975 שיני קרונוס, זכה בפרס התאחדות הסופרים.
Grifonul lui Ulise 1976 הגריפון של אוליסס.
Babel 1978 בבל, זכה בפרס האירופי לרומן הטוב ביותר.
Timp cu călăreţ şi corb 1979 תקופה עם פרש ועורב.
Imposibila oază, povestiri fantastice 1984 נוה מדבר בלתי אפשרי וסיפורים פנטסטיים.
Xele, motanul din stele 1984 קסלה, החתול מהכוכבים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259947405171  PLWABN: 9810611184405606  BnF: cb118972808 (data)  GND: 173185770  ISNI: 0000 0000 9179 5718  LCCN: n50062191  LNB: 000018802  NKC: xx0026680  NTA: 279749759  SUDOC: 026794314  VIAF: 51687594   WorldCat (עם VIAF): 51687594
וולקנס תרון

| --- | --- |
וולקנס תרונס
וולקנס תרונס
 מידע כללי
 סוג הר:  חרוט אפר
 גובה:  1,555 מטר
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אריזונה בארצות הברית
 מספר הר געש:  329010
 התפרצות אחרונה:  לפני 73,000 שנים
 מסלול ההעפלה הקל:  צעידה
 קואורדינטות:  36°13′08″N 113°04′39″W﻿ / ﻿36.218889°N 113.0775°W﻿ / 36.218889; -113.0775
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וולקנס תרון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וולקנס תרון(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקווולקנס תרון(למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקווולקנס תרון
 
ווּלְקַנס תְרוֹן (באנגלית: Vulcan's Throne - מילולית "כס וולקן") הוא הר געש רדום מסוג חרוט אפר שהוא תוואי נוף בולט בגדה הצפונית של הגרנד קניון במחוז מוהאבי בצפון מערב מדינת אריזונה בארצות הברית, כ-2 קילומטרים מערבית לנקודת התצפית טורוויפ (Toroweap overlook). הר הגעש הוא חלק מהשדה הגעשי יואינקארט, שדה געשי של הרי געש מונוגנטיים (הרי געש הנוצרים במהלך התפרצות יחידה – ללא התפרצויות נוספות לעומת "הרי געש פוליגנטיים" המתפרצים שוב ושוב) המשתרע בין הגדה הצפונית של הגרנד קניון ועד למרחק של 80 קילומטרים צפונה.
חרוט האפר נוצר במהלך תור הרביעון (מלפני כ-2 מיליון שנים). על פי גרסה אחת נובעת צורתו הייחודית של ההר מהיותו בנוי על שרידים של שני חרוטים געשיים קדומים יותר. גרסה אחרת טוענת שהחרוט נבקע בשל תנועות טקטוניות מאוחרות יותר שמקורן בהעתק טורוויפ (Toroweap Fault).
את השם לחרוט טבע הגאולוג האמריקני קלרנס דטון (Clarence Edward Dutton‏; 1912-1841) שפרסם ב-1882 את המחקר הגאולוגי המקיף הראשון על הגרנד קניון ("Tertiary History of the Grand Canon District"). דטון האמין ששמות של מקומות בגרנד קניון, בהיותו אחת מצורות הנוף החשובות והמרשימות ביותר על פני כדור הארץ, חייבים לשקף את מכלול תרבויות העולם, והוא בחר שמות ממיתולוגיות ואגדות ממקומות שונים בעולם. משום כך יש בגרנד קניון שמות מהמיתולוגיה ההודית, מהמיתולוגיה המצרית מהבודהיזם ומהמיתולוגיה הרומית. השם "כס וולקן" משקף את הצורה הייחודית של החרוט מצד אחד ואת האל וולקן, שמו הרומי של הפייסטוס, אל הנפחות והאש מהמיתולוגיה היוונית, שבנה את סדנתו בתחתית הר געש.
ביומניו של הנוסע ג'ורג' קורנינג פרייזר (George Corning Fraser) הוא מתאר מסע לוולקנס תרון ב-1914. באותה תקופה נוצל האזור לרעיית כבשים ומאגר מים קטן נבנה בבסיס הר הגעש. פרייזר כתב כך:
וולקנס תרון הוא חרוט אפר טהור המכוסה בסקוריה, אפר געשי, קלינקר געשי ופפרינו השוכבים באופן רופף על פני השטח, כשהמדרון, ככל שיכולתי למדוד, בשיפוע שבין 28° ל-31°. על ההר צמחו מעט לענה, קקטוסים רבים וייתכן שכמה מיני צמחים נמוכים דומים אחרים, אבל שום דבר פרט לכך. הטיפוס עליו היה כמו טיפוס על דיונת חול. כל צעד קדימה גרר החלקה אחורה כמחצית הצעד והנעליים התמלאו במהרה בשברי אבן מכאיבים.
הערות שוליים

1 2  Uinkaret field
↑  Uinkaret Volcanic Field
↑  Arizona Volcanoes and Volcanics
↑  Grand Canyon Place Names!!
↑  1) שגיאת הכתיב (Canon) במקור. 2) הספר זמין במלואו ב-אתר The Internet Archive
↑  Chapter v. The toroweap and uinkaret. הקטע בספר שכתב דטון המתאר את ביקורו באתר והכינוי שנתן לו
↑  Fraser, George Corning (2005).  Frederick H. Swanson (ed.). Journeys in the Canyon Lands of Utah and Arizona, 1914 - 1916. University of Arizona Press. p. 25. נבדק ב-20 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
חד גדיא (קישון)

כותרת הטור "חד גדיא"
כותרת הטור "חד גדיא" (וריאנט נוסף)
תשובת פועלי נמל חיפה לאחד הטורים
חד גדיא הוא טור הומוריסטי-סאטירי מאת אפרים קישון, שהתפרסם בעיתון "מעריב" במשך כשלושים שנה, החל משנת 1952 ועד אמצע שנות ה-80.
טור "חד גדיא" הראשון התפרסם ב-14 במאי 1952. בטורים יצר קישון דמויות אחדות, ובהן ארבינקא הערמומי, הפקיד הממשלתי ד"ר בר-ביצוע, השחקן ירדן פודמניצקי, האינסטלטור שטוכס (ומאוחר יותר: שטוקס) ועוד. כן הופיעו בהם בני משפחתו של קישון: האישה הקטנה וילדיו רפאל, עמיר ורננה.
בחלק מהטורים הגיב קישון על אירועים אקטואליים, אך פעמים רבות הוא עוסק בתלאות היומיום, כדוגמת בעלי מלאכה הנותנים שירות לקוי (האינסטלטור שטוכס, הנגר יוסף קדמון, המוסכניק מיקו המחליף) והבירוקרטיה הבלתי נסבלת.
בטורים הופיעו חידושי לשון של קישון, כגון הפועל "לגמוז", שמשמעו לחסל ולהרוס, ונגזר משמו של מבקר התיאטרון הנודע חיים גמזו, משחקי מילים וכן צורות לשוניות אידיוסינקרטיות כגון "באחד האמשים" (כלומר, באחד הימים האחרונים).
קישון כינה את טורו "המדור הציבורי" (ובראשי תיבות: "המ"צ").
הטורים לוּו תחילה באיורים פרי עטו של קישון, ובהמשך בקריקטורות, בעיקר מפרי עטו של ידידו זאב.
בראשית 1987 פרסם קישון במעריב "סיבוב שני" של טוריו.
רבים מהטורים שהופיעו בעיתון נאספו לאחר מכן בספרים. הראשון שבהם, "אלף גדיא וגדיא", יצא לאור ב-1954, פחות משנתיים לאחר ראשית הופעתו של הטור (הוצאת כתבים, תשי"ד 1954), ואחריו הופיעו "לא נורא" (נ' טברסקי, תשי"ז 1957), "הכל תלוי" (נ' טברסקי, תשכ"א 1961), "באחד האמשים" (נ' טברסקי, תשכ"ג 1962), "הכל-בו של אפרים קישון" (ספרית מעריב, תשל"ב 1972) ועוד.
חנה זמר עמדה על שיטתו של קישון בטוריו: "הטכניקה של קישון היא ההגזמה. הוא נזקק להפרזה כשם שנזקקים למשקפיים – ומרכיבם לקורא על מנת שיראה את אשר סמוי מעינו הבלתי-מזוינת; יראה ויצחק." הוסיף על כך י. רם: "לדידי, הצד האהוב ביותר של קישון הוא ההומור הפרוע, המגיע לעיתים לידי סוריאליזם של חלום בלהות. ... קישון מסוגל לקחת נושא שחוק, כמו הרדיפה אחרי שרברב עמוס עבודה, ולהופכו ליצירת מופת קטנה של בלהה."
בשנת 1958 זיכה "חד גדיא" את קישון בפרס סוקולוב לעיתונאות. ועדת השופטים (פרופ' ישראל אפרת, מאיר גרוסמן, אהרן קלאוס, ברוך קרוא ויעקב רבי) קבעה כי "אפרים קישון ביצר לו טור קבוע ב"מעריב" והצליח להכניס נעימה מיוחדת משלו לפליטון ולרשימה ההומוריסטית העברית. רשימותיו מצטיינות בתכנון החריף, בקיצורן, בשנינותן וגם בלשונן העברית הגמישה והחיננית."
הערות שוליים

↑  אפרים קישון, אל המוני העם!, מעריב, 14 במאי 1952
↑  הטור הראשון של ארבינקא: ביקור בשיכון, מעריב, 26 ביוני 1952
↑  אפרים קישון, מבצע בבל, מעריב, 27 ביוני 1952
↑  אפרים קישון, שחקן, מעריב, 11 ביוני 1954
1 2  אפרים קישון, שטוכס, מעריב, 17 במאי 1954
↑  אפרים קישון, אז גם שטוקס, מעריב, 27 בינואר 1967
↑  אפרים קישון, הקצר, הארוך והגמוז, מעריב, 14 באוגוסט 1970
↑  אפרים קישון, אם תרצו אין זו הגדה, מעריב, 3 באפריל 1970
אפרים קישון, המשפחה כנושא, מעריב, 16 במאי 1980
↑  למשל: היד החזקה, מעריב, 15 במאי 1952, שנכתב בעקבות שביתת רעב של עולים מהודו שרצו לחזור להודו.
↑  אפרים קישון, טוטו קדמון, מעריב, 11 בדצמבר 1959
↑  אפרים קישון, מיקו ומדמואזל, מעריב, 3 בנובמבר 1961 ורבים אחרים
↑  אפרים קישון, לשר אוצרי, שלום רב, מעריב, 2 באפריל 1954
אפרים קישון, "חוק זליגזון", מעריב, 7 באפריל 1960
אפרים קישון, חוק עפרוני, מעריב, 11 ביולי 1961
↑  אפרים קישון, אי אפשר לדעת מראש, מעריב, 31 באוגוסט 1959
↑  הטור הראשון: אפרים קישון, חד גדיא סיבוב שני | משיכת-הבל, מעריב, 6 במרץ 1987.
↑  שבו נדפסו שבעים קטעים שפורסמו במדור בעשרים השנים שלפני כן (ספרים חדשים: עיון ראשון | "כל-בו קישון", מעריב, טור 1, 11 בפברואר 1972).
↑  חנה זמר, הומור לשמו, דבר, 23 באפריל 1954
↑  י. רם, הומור להמונים, דבר, 31 במאי 1963
↑  פרס סוקולוב הוענק להפטמן ז"ל, גוטהלף, קישון וריבליס, דבר, 29 באוגוסט 1958; המשך, טור 4.
| יצירותיו של אפרים קישון (רשימה חלקית) |
| --- | --- | --- |
| מחזות | הכתובה (1959) • אף מלה למורגנשטיין (1959) • הו, הו יוליה (1972) |  |
| סרטים | סאלח שבתי (1964) • ארבינקא (1967) • תעלת בלאומילך (1969) • השוטר אזולאי (1970) • השועל בלול התרנגולות (1977) |  |
| תוכניות טלוויזיה | ייסורי אפרים (1995) |  |
| ספרים | השועל בלול התרנגולות (1955) • נקמתו המתוקה של פיקאסו (2004) |  |
| שונות | חבילה הגיעה |  |
וזוביאניט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Ca10(Mg, Fe)2Al4(SiO4)5(Si2O7)2(OH,F)4
 מערך קריסטלוגרפי:  טטרגונלי
 צורת הגביש:  מסיבי (בצורת גוש חסר צורה), גרגרי עד עמודי המסתיים בפירמידה תלולה או מתונה שפאותיה מקבילות לדפנות המנסרה.
 צבע:  צהוב, ירוק בהיר, ירוק אזמרגד, חום ולבן – לעיתים רחוקות כחול או אדום
 ברק:  זגוגי עד גוון השרף
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  גרועה עד גרועה מאוד
 שבירה:  דמוית קונכייה עד בלתי שווה. שברים המתפתחים בדגימות פריכות מתאפיינים במשטחים קעורים למחצה.
 קשיות:  6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.45-3.35
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  הגביש מקווקו לאורך. גבישים תאומים אובחנו רק בקנה מידה קטן.
 מינרלים נלווים:  גארנט, וולאסטוניט, דיופסיד, סרפנטין, אפידוט וקלציט
וזוביאניט או גם אידוקראס – מינרל בגוונים של ירוק, חום, צהוב או כחול השייך לקבוצת המינרלים הסורוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים). הווזוביאניט מופיע כגבישים טטרגונליים במרבצים בסלעי הסקארן ובאבני גיר שעברו התמרה של מגע. הווזוביאניט נתגלה לראשונה בשנת 1795 כשהוא כלוא בתוך גושי סלע בסמוך לשפכי הלבה של הר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה שבאיטליה ומכאן מקור שמו.
מבחינת תכונותיו האופטיות הווזוביאניט הוא חד-צירי, והוא ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש בדגימות הצבעוניות.
סוגי הווזוביאניט

סייפרין (cyprine) – סוג נדיר יחסית של וזוביאניט בעל גוון כחול חיוור. מקור הצבע הוא בכמויות זעירות של נחושת הכלולות במינרל. המינרל תואר לראשונה ב-1820 על ידי יונס יעקב ברצליוס על סמך דגימה שהגיעה ממחוז טלמרק בנורווגיה. מקום נוסף בו נתגלה סייפרין הוא באתר המינרלים בפרנקלין בניו ג'רזי שבארצות הברית.
קליפורניט - (Californite) הוא כינוי לווזוביאניט דמוי ירקן, המינרל גם מכונה "ירקן-קליפורניה", "ירקן-אמריקני" או "ירקן-וזוביאניט".
קסנתיט - (Xanthite) הוא סוג עשיר במנגן.
וילואיט (Wiluite) סוג וזוביאניט מווילואי שבסיביר.
אידוקראס (Idocrase – מיוונית יוצר תערובת - בהתייחס לכך שהוא נראה כתערובת של מינרלים שונים) – כינוי קודם למינרל שבו נעשה שימוש לעיתים על מנת לתאר וזוביאניט באיכות של אבן חן.
תפוצה

ניתן למצוא גבישים מפותחים של וזוביאניט במקומות רבים בעולם. באיטליה סביב הר וזוב והר סומה המקיף אותו בקמפניה, בוואל די פאסה (Val di Fassa) שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה ובמקומות נוספים. בסמוך לצרמט שבשווייץ, בארנדל שבנורווגיה, במכרה אחמטובסק שבהרי אורל שברוסיה, בבלוצ'יסטן בפקיסטן, במדינות ניו יורק, מיין, נבדה וקליפורניה שבארצות הברית, באסבטוס ובהר סנט-אילר שבקוויבק שבקנדה, ובמדינת צ'יוואווה שבמקסיקו.
לקריאה נוספת

Deere, W. A. et al., 1962, Rock Forming Minerals: Vol. 1 Ortho- and Ring Silicates, pp. 113 - 120
הערות שוליים

↑  דגימות ראשונות אלו מצויות במוזיאון המכרות שבעיר פרייבורג בגרמניה.
וזוביאניט באיכות של אבן חן
זיס 115

| --- | --- |

הזיס 115 של יוסיף סטלין במוזיאון הרכב והטכנולוגיה בזינסהיים
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  זיס
 שנות ייצור:  1948 – 1949
 יחידות שיוצרו:  1
 הרכבה:  ברית המועצות ברית המועצות, מוסקבה
 מודל קודם:  זיס 101 
 מודל אחריו:  זיל 111 
 סיווג:  לימוזינה משוריינת
 מרכב:  4 דלתות סדאן
 פלטפורמה:  FR layout
 אורך:  6,000 מ"מ
 רוחב:  1,960 מ"מ
 גובה:  1,730 מ"מ
 משקל:  4,200 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,760 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6.0L ZIS-115 I8
 הילוכים:  3 מהירות ידני
 מהירות מרבית:  110 קמ"ש
 קשר:  זיס 110
 
זיס 115 (ברוסית: ЗИС-115) הוא רכב המסווג כלימוזינה משוריינת סובייטית המבוססת על ה"זיס 110" שנבנתה במיוחד עבור יוסיף סטלין.
מבנה

הרכב שקל כארבע טונות. החלונות, שכל אחד מהם שקל כ-200 ק"ג, הופעלו על ידי מערכת הידראולית והיו מזכוכית מיוחדת בעלת כמה שכבות בעובי 35 מ"מ. כדי למנוע את ערפול החלונות, המהנדסים יצרו צינורות מיוחדים בחלונות שיספגו את האדים והלחות.
המנוע היה מנוע 6.0L משודרג, והפיק 162 כוחות סוס.
גוף המכונית לא היה מורכב מלוחות נפרדים, אלא מריתוך שלם. כל חתיכה מרותכת נשאה מספר סידורי ואת שם היצרן, כדי שכל האחריות תיפול על היצרן המסוים במקרה של פגיעה.
צג המהירות במכונית היה מיוחד: עד 40 קמ"ש הוא צבעו היה ירוק, בין 40 ל-80 קמ"ש הוא היה כתום, ומעל ל-80 קמ"ש צבעו הפך לאדום.
המכונית נמצאה לאחר זמן ושוקמה. השיקום ארך 5 שנים ועלה כ-200 אלף דולר.
הערות שוליים

↑  Rare cars: ZIS 115. The armored car of Joseph Stalin. Only one copy made • ALL ANDORRA, ALL ANDORRA, ‏2018-07-26 (באנגלית)
↑  Põnev autoajalugu: Stalini isiklik soomusmasin ZIS-115, ja mis sellest hiljem sai, Forte, ‏1541678469 (באסטונית)
↑  Põnev autoajalugu: Stalini isiklik soomusmasin ZIS-115, ja mis sellest hiljem sai, Accelerista, ‏2018-11-08 (באסטונית)
זיס 115
הרון 1

הרון  1 בסלון האווירי בפריז
הגרסה הצרפתית של ה"הרון 1", המכונה הרפנג (EADS Harfang)
הרון 1 (ידוע גם כ"מחץ 1" או "שובל") הוא כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם) שפותח על ידי חטיבת מלט של התעשייה האווירית לישראל. הוא מוגדר ככטב"ם MALE-Medium Altitude Long Endurance (רום בינוני, שהיה ממושכת). במהלך ניסויי הטיסה בוצעה טיסה רצופה של 52 שעות, אך זמן השהייה באוויר בתצורה מבצעית נמוך יותר בשל משקל המטען.
היסטוריה > פיתוח

ה"הרון 1" פותח בתעשייה האווירית החל משנת 1994 על בסיס הסקאוט והRQ-2 פיוניר וככלי גדול ומתקדם יותר מהRQ-5 האנטר. ה"הרון" פותח ללא לקוח. סיפר צביקה ארזי, שעסק בפיתוח ה"הרון":
היינו חופשיים מאילוצים או דרישות, והחלטנו לשחק עם רעיונות, ליהנות מהעבודה. החלטנו שה"האנטר" וה"פיוניר" כבר לא מספיק טובים היום, כשהטכנולוגיה מאפשרת להשיג יותר. רצינו להכניס ב"הרון" את הטכנולוגיות הטובות ביותר במסגרת תקציבי המחקר והפיתוח שעמדו לרשותנו. התחלנו בהחלפת המנוע, שהיה נקודת התורפה של ה"האנטר". מצאנו מנוע שנתן הספק כפול מזה של ה"האנטר" והפך את הפלטפורמה לסבל מעופף, כזה שיוכל לסחוב כמה מטעדים בו זמנית.
"הכנסנו למל"ט דלק בכנפיים, דבר שמעולם לא נעשה בתחום המזל"טים. כך הרווחנו עוד 200 ק"ג דלק בכנפיים, ופינינו נפח בגוף המל"ט לנשיאת מטען. כל מה שידענו מפרויקטים קודמים בתעשייה: 'הלביא', הערבה והגלקסי, - הכנסנו ב'הרון'. הרכבנו לו כני-נסע מתקפלים, ולא קבועים כמו במזל"טים מהדור הקודם. אף אחד לא הפריע לנו בפיתוח, אף לקוח לא לחץ התוצאה הסופית הייתה מרשימה: אם ה"האנטר" יכול היה לשאת 50 ק"ג - ה"הרון" יכול היה לעלות לאוויר עם מטען של עד 300 ק"ג.
היסטוריה > כניסה לשירות

"הרון 1" נמכר לראשונה בשנת 2000 ל-2 מדינות זרות בעיסקאות בהיקף של 150 מיליון דולר. בשנת 2002 פורסם שצבא הודו רכש את המל"ט.
ה"הרון 1" נחשף לראשונה בפומבי (תחת השם "מחץ 1") ב-2003, באותה שנה גם השתתף בתרגיל קרב רב-זרועי שנערך בנבדה שבארצות הברית, כחלק מניסיון שיווק לצבא ארצות הברית.
ביוני 2004 חתמה התעשייה האווירית על הסכם עם קבוצת חברות צרפתיות דאסו, סאז'ם ו-EADS,  על מכירת טכנולוגיה והעברת ידע לייצור ה"הרון 1" בצרפת, תמורת כ-200 מיליון דולר. זו הייתה העסקה הביטחונית הגדולה ביותר עם צרפת מאז האמברגו הצרפתי על ישראל בעקבות מלחמת ששת הימים. בשנת 2005 נחתמה עסקה דומה עם טורקיה שבה נמכרו 10 יחידות שעליהן הותקן ציוד מתוצרת מקומית. ב-2007 הקפיאו הטורקים את העסקה בשל כעסם על מבצע "עופרת יצוקה" ברצועת עזה. המטוסים סופקו לבסוף ב-2010.
ב-2008 נבחר ההרון 1 להחליף את מטוס הסיור הימי של חיל האוויר שחף (וסטווינד).
תאונות

בשנת 2001 התרסק אחד הכלים כשהיה בניסוי בחיל האוויר הישראלי.
באוגוסט 2016 התרסק אחד הכלים בכפר זלפה במהלך טיסת אימון שערכה בו התעשייה האווירית לישראל. מההתרסקות נפגעו קל 25 בני אדם, בהם 13 ילדים.
בספטמבר 2022 נפל אחד הכלים במרחב הימי בסמוך לגבול הצפוני, בעקבות תקלה. כוחות צה"ל משו את הכלי מן הים. כלי הטיס מסוג זה קורקעו במהלך התחקיר.
בנובמבר 2022 נפל אחד הכלים באזור ערד, המערך קורקע עד לסיום החקירה.
ב-29 בינואר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל התרסק סמוך לרחובות כטמ"ם שובל, לאחר שחזר ממשימה ברצועת עזה. המערך קורקע עד לסיום החקירה.
מאפיינים

ההרון 1 יכול לשאת מגוון מטענים ייעודיים: חיישן אלקטרו-אופטי, מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR), מכ"ם סיור ימי (MPR), ציוד לאיסוף מודיעין אותות, ציוד לממסר ואחרים. הוא מסוגל להפעיל ארבעה חיישנים בו זמנית. ניתן לשלוט בו באמצעות תקשורת בקו-ראייה, ממסר קרקעי או מוטס, וכן על ידי תקשורת לווינית.
ההרון 1 הוא בעל כן נסע מתקפל והוא מסוגל להמריא ולנחות אוטומטית.