לסריו איש טורמס
חשיבות היצירה והתקבלותה

"לסריו איש טורמס" נחשב לרומן הפיקרסקי הראשון בספרות המערב, ולתופעה חסרת תקדים בנוף הספרותי של תקופתה.
לסריו איש טורמס מסופר כאוטוביוגרפיה בגוף ראשון, המעמידה במרכזה את חייו נער עני וחסר ייחוס, החי בספרד של המחצית הראשונה של המאה השש-עשרה. זאת, בניגוד למרבית הטקסטים הפופולריים בספרד של התקופה, שהביאו, בגוף שלישי, את עלילותיהן של דמויות אידיאליות כגון אבירים או של קדושים, שהתקיימו, בדרך כלל, בעבר רחוק ובמקומות מרוחקים. בנוסף לכך, ובניגוד לקונבנציה לפיה הפרולוג ליצירה מובא בקולו של המחבר, הפרולוג ב״חיי לסריו״ מובא כאילו נכתב על ידי לסרו עצמו. גורם זה, בצירוף היעדרו של שם מחבר יוצר אצל הקורא תחושה שמדובר באוטוביוגרפיה אמיתית ולא בדיונית.
הסגנון הריאליסטי בו מתאר לסרו את קורותיו והפער המעמדי המובנה בין המספר לבין אדוניו המתחלפים (שהשתייכו למעמדות גבוהים משלו), אפשרו ביטוי של ביקורת חריפה על הכמורה, המעמדות הגבוהים, כמו גם על מוסדות וערכים חברתיים מרכזיים בספרד של התקופה. השפעותיו של לסריו איש טורמס ניכרו הן על הרומנים הפיקרסקים שיכתבו מאוחר יותר, הן על כותבי פרוזה וביניהם סרוונטס ומתיאו אלמאן, והן על הרומן המודרני בכללותו.
לסריו איש טורמס נחשב לאחד מרבי-המכר של תור הזהב הספרדי. בשנת 1554 התפרסם הטקסט לראשונה באלקלה דה אנארס, אנטוורפן, בורגוס ובמדינה דל קמפו. סביר להניח שמהדורות אלה התבססו על גרסה מוקדמת יותר של הטקסט, שנפוצה, בדפוס או ככתב יד, כשנה או שנתיים מוקדם יותר. כך או כך, מספרן הגדול יחסית של מהדורות מלמד על הפופולריות הרבה של לסריו איש טורמס.
בשנת 1559 נכנס הספר לאינדקס הספרים האסורים לפרסום מטעם האינקוויזיציה הספרדית. בשנת 1573 התפרסמה בספרד מהדורה מצונזרת של הספר, המכונה לעיתים El Lazarillo castigado, ״לסריו המטוהר״ או ״המתוקן״. במהדורה זו הושמטו חלקים מהטקסט המקורי שהיו בהן התייחסויות מבזות של אנשי כנסייה ורמיזות מיניות. בעוד שבספרד, הפכה הגרסה המצונזרת לטקסט שנדפס ונקרא, מחוץ לספרד המשיכה להידפס הגרסה המלאה.
בשנת 1555, כשנה לאחר הופעת הספר במהדורות הראשונות המוכרות לנו, ראה אור באנטוורפן ספר המשך ללסריו איש טורמס, שגם שם מחברו אינו ידוע. בעלילת ספר ההמשך, שכותרתו ״חלקו השני של לסריו דה טורמס״" (בספרדית: La Segunda Parte del Lazarillo de Tormes), הקוראים פוגשים בלסרו באותה נקודה בה הסתיים סיפורו בפרק השביעי של החלק הראשון. אשתו של לסרו מעודדת אותו להצטרף למלחמה נגד המורים בצפון אפריקה. לסרו מפליג מספרד, אולם הספינה בה הוא נקלעת לסערה, והוא איננו מגיע ליעדו. תחת זאת, הוא מוצא את עצמו צולל למעמקי הים, ובסופה של סדרת אירועים פלאיים, הופך לדג טונה. עיקרו של ספר ההמשך עוסק במטמורפוזה של הפיקרו מאדם לדג, בהרפתקאותיו בממלכת דגי טונה תת-ימית, בטיפוסו בסולם החברתי הממלכה זו, ובסופו של דבר בהפיכתו חזרה לאדם ושיבתו לספרד.
ספר המשך נוסף ללסריו ראה אור בפריס בשנת 1620. מחברו, ספרדי גולה בשם חואן זה לונה (Juan de Luna), מבקר את ההמשך מ-1555 על חריגותיו מן הקו הריאליסטי של החלק הראשון, ומציע המשך חלופי, שהוא, לשיטתו, ההמשך ה״אמיתי״ לעלילות לסריו. גם ספרו של לונה פותח בתיאור תוכניותיו של לסרו להצטרף למלחמה במורים, וגם כאן, תוכניותיו של הגיבור אינן יוצאות אל הפועל. עם זאת, הרפתקאותיו של לסרו בחלק זה אינן כוללות הפיכה לדג, והן מתרחשות על אדמת ספרד.
לסריו איש טורמס זכה להצלחה רבה לא רק בקרב קוראי הספרדית של זמנו, אלא בכל אירופה של תקופתו. שנים ספורות לאחר פרסום המהדורה הראשונה בספרדית, תורגמה היצירה לצרפתית (1560), אנגלית (1576) והולנדית (1579). מאוחר יותר תורגמה היצירה גם לגרמנית (1617) ואיטלקית (1622).
לסריו תורגם לעברית פעמיים. התרגום הראשון, מאת חיים אברבאיה, ראה אור לראשונה בהוצאת ״מחברות לספרות״ בשנת 1951 וזכה להוצאה מחודשת בספריית תרמיל בשנות ה-70. התרגום השני, מאת טל ניצן, ראה אור בהוצאת ״קלאסי כיס״ של עם עובד בשנת 1997.