stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נועה (שדה גז)
היסטוריה

המאגר התגלה על ידי שותפות ים תטיס, שהוקמה על ידי שותפויות האנרגיה "דלק קידוחים" ו"אבנר חיפושי נפט", בשיתוף חברת "נובל אנרג'י" האמריקנית בשנת 1999. רזרבות הגז הטבעי שאותרו בקידוח הראשון, "נועה 1", הוערכו בתחילה כ-330 מיליארד רגל מעוקב (כ-9.5 מיליארד מ"ק), מהן ניתן להפיק, על פי ההערכות אז, גז בשווי 700 מיליון דולר. במאי 2000 בוצע קידוח הגז "נועה דרום" ואחר כך קידוח "נועה צפון". מאגר "מרי", שהתגלה בסמוך בפברואר 2000, הכיל 10 מיליארד מ"ק גז ברמת ודאות גבוה, לכן הוחלט לא לפתח את שדה נועה. מאגר מרי היה מקור הגז העיקרי של חברת החשמל לישראל ובתי הזיקוק (בז"נ) בעשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 2010 סיפק מאגר מרי 60% מצריכת הגז הטבעי של ישראל לצד אספקת הגז ממצרים. עקב הפסקת הזרמת הגז המצרי לישראל בפברואר 2011, הפך  לספק בלעדי של גז טבעי לישראל. מאגר מרי התכלה במהירות גבוהה מהמתוכנן והוחלט לפתח גם את מאגר נועה. הזרמת הגז לבז"נ ממאגר "נועה צפון" החלה ביוני 2012. במקביל החלה הזרמת גז לחברת החשמל והיא הסתיימה בדצמבר 2013. מאז שדה נועה איננו פעיל עוד.
את שדה הגז איתר הגאולוג ד"ר אלי רוזנברג, חלוץ חיפושי הגז בים התיכון ומייסד חברת "אבנר חיפושי נפט". רוזנברג קרא למאגר "נועה" על שם בתו הצעירה, ד"ר נועה רוזנברג. חשיבות הגילוי של מאגר נועה הייתה בכך שהוא היה העדות הממשית הראשונה למימוש הפוטנציאל הגדול של מאגרי הגז בים התיכון, סמוך לחופי ישראל.
הערות שוליים

↑  הארץ, ‏שווי הגז להפקה בקידוח "נועה 1" מוערך ב-700 מיליון דולר, באתר גלובס, 14 בנובמבר 1999
↑  דוד חיון, ‏הערכות: תוצאות חיוביות לקידוח הגז "נועה דרום", באתר גלובס, 3 במאי 2000
↑  דוד חיון, ‏מומחי גז: התגלית בקידוח הימי "מארי 1" - ברמה שטרם היתה בארץ, באתר גלובס, 28 בפברואר 2000
↑  איי אונליין, מפעיל 'מרי 1' : ניתן להפיק 100 מיליון רגל מעוקב גז ביממה, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2000
↑  איי אונליין, מאגר גז גדול התגלה גם בקידוח 'מרי 2' של אבנר ודלק קידוחים, באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2000
↑  אבי בר-אלי, מצרים ביטלה את הסכם הגז עם ישראל; EMG: "זו הפרה של הסכם השלום", באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2012
↑  קובי ישעיהו, ‏אבנר ודלק קידוחים: החלה הזרמת הגז הטבעי מ"נועה צפון", באתר גלובס, 24 ביוני 2012
נחום ניר-רפאלקס

נחום יעקב ניר (רָפַאלְקֶס; בכתיב יידי: ראַפאַלקעס; 17 במרץ 1884 – 10 ביולי 1968) היה פוליטיקאי ישראלי, מראשי הציונות הסוציאליסטית במזרח אירופה ובארץ ישראל, חבר הכנסת, ויושב ראש הכנסת השני. מחותמי מגילת העצמאות.
הנצחה

ב-14 ביולי 2015 נקרא על שמו יציע הציבור בכנסת.
ב-6 בינואר 2016 אישרה מועצת עיריית נתניה קריאת שם רחוב על שמו בשכונת "כוכב-הים", וזאת בנוסף לרחובות הקיימים בערים בת-ים ופתח-תקווה.
כתביו

רוסלאנד אונטער דער ראטען-רעגירונג (אקטאבער 1917 – דעצעמבער 1918), ורשה: וואגמייסטער, 1919. (ביידיש)
די לאנדווירטשאפטליכע קבוצות אין ארץ ישראל: אין יאר 1920, וינה: דפוס האלפערן און קאמפ., 1921. (ביידיש)
דער פועלי ציוניזם (א פאפולערע באלויכטונג), וינה: דפוס האלפערן & קאמפ., 1922. (ביידיש)
פאלעסטינא אין ציפערן: די ווירטשאפטלעכע אנטוויקלונג פאר די לעצטע יארן, 51 טאבעלן, ורשה: נייע קולטור, 1927. (ביידיש)
ווירטשאפט און פאליטיק אין ארץ-ישראל: מיט 20 טאבעלן, ורשה: נייע קולטור, 1930. (ביידיש)
מהגנה להתקפה (דברי הסניגוריה במשפט נס ציונה) / י’ יצחקי [=יצחק לישבסקי], נ’ ניר [=נחום יעקב רפאלקס], ירושלים: הוצאת הוועד המרכזי, 1932.
לענינגראד, תל אביב: ניע קולטור, 1942. (ביידיש)
פרקי חיים: במעגל הדור והתנועה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ח-. (תורגם ליידיש וראה אור בשנת 1960 בהוצאת י"ל פרץ.)
וואנדערונגען, תל אביב: י"ל פרץ, 1966. (ביידיש)
הערות שוליים

↑  אתמול החל הדיון בשאלת חוקת המדינה, הַבֹּקֶר, 2 בפברואר 1950
נחום ניר, הבו לנו חוקה, למרחב, 8 באפריל 1955
נחום ניר, תולדות החוקה שטרם נולדה, למרחב, 15 באפריל 1955
↑  הכנסת דנה ב"חוק הכנסת", על המשמר, 10 ביולי 1956
↑   יהודה בן מאיר – קואליציית ניר: בוחרים יו"ר הכנסת על אפו וחמתו של בן גוריון, סרטון בערוץ "מוזיאון הכנסת", באתר יוטיוב (אורך: 02:13)
↑  ניר-רפאלקס התכוון לאמרה שמיוחסת למדינאי הצרפתי ז'ורז' קלמנסו בתגובה להחלטת בנו בן ה-20 להצטרף לשורות המפלגה הקומוניסטית בצרפת. התרגום המדויק של דברי קלמנסו הוא "אם אינך סוציאליסט עד גיל עשרים, אז אין לך לב. אם אתה סוציאליסט אחרי גיל שלושים אז אין לך ראש"
↑  יציע הציבור בכנסת ייקרא על שמו של יו"ר הכנסת נחום ניר ז"ל. מתוך אתר הכנסת. 14 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305491805171  PLWABN: 9810536023905606  GND: 119147300  ISNI: 0000 0000 2669 4304  LCCN: n83184394  NTA: 299401391  VIAF: 35260053   WorldCat (עם VIAF): 35260053 
מצבת קברו של נחום-ניר רפאלקס
ניאיהאו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  21°54′00″N 160°10′00″W﻿ / ﻿21.9°N 160.16666666667°W﻿ / 21.9; -160.16666666667
 שטח:  179.9 קילומטר רבוע
 אורך:  29 קילומטר
 רוחב:  10 קילומטר
 גובה מרבי:  Pānīʻau
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית 
 אוכלוסייה:  130 (2009)
 אזור זמן:  UTC-10
  (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטניאיהאו(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטניאיהאו
 
ניאיהאו (Niʻihau) הוא האי השביעי בגודלו בין כל איי הוואי, שטחו הוא 180 קמ"ר.
בשנת 2009 חיים באי כ-130 איש, כולם פולינזים דוברי הוואית. אולם עד שנת 2020 האוכלוסייה התמעטה, ובשנה זו גרו שם רק 84 איש. שטח האי הוא רכוש פרטי ולאיש אין אישור להיכנס אליו, למעט אוניות אשר מביאות אספקה. סמלי האי הם הצבע הלבן ובפרח פופו שלס.
בני ניאיהאו משמרים טוב יותר מכל שאר בני הוואי את הלשון ההוואית. זו השפה הראשונה שלומדים הילדים באי. בני ניאיהאו מסוגלים לדבר הן בהוואית התקנית הכללית, והן בלהג המקומי.
משפטי נירנברג הנוספים

15 בספטמבר 1947, הפושע הנאצי אוטו אולנדורף משיב לכתב האישום במשפט האיינזצגרופן
משפטי נירנברג הנוספים (באנגלית: Subsequent Nuremberg Trials) ובשמם הרשמי משפטי פושעי המלחמה בפני בתי הדין הצבאיים בנירנברג (Trials of War Criminals before the Nuremberg Military Tribunals) הייתה סדרה של שנים-עשר משפטים שהתנהלו בפני בתי דין של צבא ארצות הברית ובהם נשפטו אנשי צבא, מדינאים, תעשיינים ואנשי מקצוע של גרמניה הנאצית על פשעי מלחמה. המשפטים נערכו עם תום מלחמת העולם השנייה, החל משנת 1946 ועד 1949, בהיכל הצדק בנירנברג, לאחר תום משפט פושעי המלחמה הראשיים בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי.
רקע

על פי התכנון המקורי, בנירנברג היו אמורים להתקיים מספר משפטים בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי, אולם חילוקי דעות גוברים בין בעלות הברית אשר שלטו בחלקים מגרמניה (ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות), לא איפשרו את המשך פעילותו של בית הדין הבינלאומי. על פי החלטה של מועצת השלטון של בנות הברית (Allied Control Council), אשר פורסמה ב-20 בדצמבר 1945, כל אחת מבנות הברית אשר שלטה בשטחי גרמניה הוסמכה להעמיד לדין פושעי מלחמה בתחום שליטתה.
על יסוד החלטה זו, עם תום משפט נירנברג לפושעי המלחמה הראשיים, קיימה ארצות הברית שנים-עשר משפטים נוספים נגד פושעי מלחמה, אשר נערכו בנירנברג. השופטים במשפטים אלה היו כולם אמריקאים, וכך גם התובעים. התובע הראשי במשפטים אלה היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור.
באזורי שליטה של בנות הברית האחרות נערכו משפטים דומים נגד פושעי מלחמה נאצים.
תוצאות המשפטים

בכל משפטי נירנברג הנוספים הועמדו לדין 185 איש בעוון פשעי מלחמה, 142 מתוכם הורשעו לפחות בעבירה אחת. 24 מן הנאשמים נידונו למוות, 11 מגזרי דין אלה הומרו למאסר עולם. 20 נאשמים נידונו למאסר עולם, 98 נידונו לתקופות מאסר שנות, קצרות יותר. 35 נאשמים זוכו בדין, בעניין 4 נאשמים הופסק משפטם מסיבות בריאות ו-4 נוספים התאבדו במהלך המשפט.
רבים מעונשי המאסר הארוכים יותר שנגזרו על הנאשמים במשפטי נירנברג הנוספים, הופחתו בשנת 1951 על ידי הנציב העליון בשטח הכיבוש האמריקאי בגרמניה, ג'ון מק'קלוי. עונשם של עשרה מן הנידונים למוות במשפט האיינזצגרופן הומר לעונש מאסר. באותה שנה ניתנה חנינה לרבים מאלה שנידונו למאסר במשפטי נירנברג.
ראו גם

משפטי דכאו
צדק של מנצחים
מרפק משוך

| --- | --- |

מבט קדמי על מפרק המרפק. מרפק משוך גורם לתזוזה של ראש עצם הרדיוס מהרצועה האנולרית.
 תחום:  רפואת חירום 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  803026 
 MedlinePlus:  000983
 סיווגים
 ICD-10:  S53.0
 
מרפק משוך (באנגלית: Pulled elbow), הידוע גם כ"מרפק המטפלת", הוא מצב בו הרצועה האנולרית (באנגלית: Annular Ligament) העוטפת את ראש עצם החישור זזה ממקומה, ונתקעת בין עצם החישור לבין עצם הזרוע. התופעה מזוהה לרוב עם ילדים עד גיל 6, ונובעת ממשיכת יד הילד כאשר היא ישרה.
תסמינים

הילד מסרב להשתמש ביד והיא נשארת מקובעת וישרה כאשר כף היד פונה מטה.
נפיחות מינימלית.
כל תנועות האמה והזרוע ניתנות לביצוע מלבד סיבוב האמה כלפי חוץ (סופינציה).
אטיולוגיה

ב-51% מהמקרים, הפציעה תקרה כתוצאה ממשיכת כף היד כאשר הזרוע ישרה, למשל על ידי הרמת ילד מכפות הידיים. 22% נוספים מהפציעות דווחו כתוצאה מנפילה, ואצל מטופלים בני פחות מ-6 חודשים דווחו פציעות מסוג זה גם כתוצאה מגלגול במיטה.
פתופיזיולוגיה

האמה מורכבת משתי עצמות, עצם החישור ועצם הגומד, המחוברות זו לזו הן במפרק כף היד והן במפרק המרפק. בתנועת האמה עצם הגומד נשארת מקובעת במקומה ועצם החישור נעה סביבה. אחת מתנועות האמה היא סיבוב כלפי חוץ (סופינציה). לשם ביצוע תנועה זו ראש עצם החישור מוחזק על ידי הרצועה האנולרית שהיא רצועה טבעתית המחזיקה את ראש עצם החישור חופשי בתוכה. חיבורה של הרצועה האנולרית המחברת בין עצם החישור לבין מפרק המרפק חלש יותר בקרב ילדים מאשר בקרב מבוגרים, וכתוצאה מכך נוטה להיקרע ביותר קלות. במצב של מרפק משוך, תנועת משיכה חדה של היד עשויה לגרום לראש עצם החישור להיתקע בתוך הרצועה באופן אשר אינו מאפשר את תנועתה הסיבובית.
אבחנה

האבחנה תעשה לרוב על פי התסמינים או על ידי צילום רנטגן על מנת לשלול בעיות אחרות.
טיפול

הטיפול במרפק משוך נעשה על ידי פעולה של החזרת ראש עצם החישור אל תוך הרצועה. פעולה זו היא קצרה ונעשית ללא הרדמה, ולעיתים אף ניתן לשמוע את העצם חוזרת למקומה. במקרים בהם הפעולה נכשלת, היד תקובע בגבס עד לחזרת העצם למקומה.
מניעה

ראשית, יש להימנע מהרמת או משיכת ילד מכף ידו או מהמרפק ולהקפיד על הרמה דרך בתי השחי. שנית, במצב בו הילד כבר חווה בעבר מרפק משוך, הסיכוי לשכיחותו עולה, על כן יש להימנע במיוחד ממשיכת היד בצורה חדה אצל הילד. עם זאת, מצב של מרפק משוך, גם אם חוזר על עצמו, אינו משפיע על תפקוד היד לאורך הזמן. כמו כן, בגיל 5–6 ראש העצם גדל כך שהסיכוי למרפק משוך, כלומר לתזוזת הראש ממקומו, יורד באופן משמעותי.
ראו גם

מרפק
זרוע
לקריאה נוספת

מרפק משוך באתר Emed.co.il- ערוץ החדשות הרפואיות של ישראל.
Salter, R. B., & Zaltz, C. (1971). Anatomic investigations of the mechanism of injury and pathologic anatomy of “pulled elbow” in young children. Clinical Orthopaedics and Related Research®, 77, 134-143.
Illingworth, C. M. (1975). Pulled elbow: a study of 100 patients. Br Med J, 2(5972), 672-674.
Kosuwon, W. E. E. R. A. C. H. A. I., Mahaisavariya, B. A. N. C. H. O. N. G., Saengnipanthkul, S. U. K. I. T., Laupattarakasem, W. I. R. O. O. N., & Jirawipoolwon, P. O. L. A. S. A. K. (1993). Ultrasonography of pulled elbow. The Journal of bone and joint surgery. British volume, 75(3), 421-422.
הערות שוליים

1 2  Browner, EA (באוגוסט 2013). "Nursemaid's Elbow (Annular Ligament Displacement)". Pediatrics in Review. 34 (8): 366–7, discussion 367. doi:10.1542/pir.34-8-366. PMID 23908364. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  http://pedsinreview.aappublications.org/content/34/8/366
↑  2=https://orthoinfo.aaos.org/en/diseases--conditions/nursemaids-elbow
↑  4=https://emedicine.medscape.com/article/104158-overview
↑  "Nursemaid's Elbow". OrthoInfo - AAOS. בפברואר 2014. נבדק ב-4 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bexkens, R; Washburn, FJ; Eygendaal, D; van den Bekerom, MP; Oh, LS (2 בנובמבר 2016). "Effectiveness of reduction maneuvers in the treatment of nursemaid's elbow: A systematic review and meta-analysis". The American Journal of Emergency Medicine. 35 (1): 159–163. doi:10.1016/j.ajem.2016.10.059. PMID 27836316. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
משולם פייש לאווי (השני)

האדמו"ר רבי משולם פייש לאווי (השני) מטאהש
האדמו"ר בנטילת לולב בחול המועד סוכות
משולם פייש סג"ל לאווי (בהונגרית: Lőwy Ferencz; ג' בניסן תרפ"א, 11 באפריל 1921 – כ"ז באב תשע"ה, 12 באוגוסט 2015) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות טאהש.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נולד בעיירה נירטאש (טאש בפי היהודים) לרב מרדכי סג"ל לאווי, בנו הבכור של האדמו"ר רבי אלימלך מטאש, ולאשתו השנייה צירל, בת הרב יעקב פעקעטע מנירבאטור. בשנת תר"ץ התמנה אביו לאב"ד דֶמֶטְשֶער הסמוכה. בגיל שתים עשרה נסע לקאלוב, לישיבתו של דודו, אב"ד העיר הרב אשר לאווי. בכ"ג בכסלו תש"ג (2 בדצמבר 1942) נפטר סבו ואביו מרדכי ירשו כאדמו"ר.
ביוגרפיה > השואה ורבנותו בהונגריה

בשנת תש"ג גויס לאווי הצעיר לשירות העבודה ההונגרי ונשלח למחנות בקושיצה ובמרגיטה. לפי אמסעל, המפקחים התייחסו אליו כמשוגע בשל אדיקותו, והדבר אפשר לו לשמור במידת מה על אורח חיים דתי. במרץ 1944 נכבשה המדינה על ידי גרמניה. באפריל כונסו יהודי האזור, בהם שאר בני משפחת לאווי, לגטו בנירג'האזה, שממנו שולחו לאושוויץ. מרבית משפחתו המורחבת אבדה שם; אביו האדמו"ר נרצח בר"ח אלול תש"ד (20 באוגוסט 1944).
לאחר שהצבא האדום נכנס למרגיטה שוחרר סג"ל לאווי ממחנה העבודה. הוא נדד לארד, למאקו ולבסוף לקליינווארדיין ולא מצא בהן ניצולים רבים. בתש"ו נשא לאישה את חוה, בתו של הרב יהודה ויינגרטן. לבסוף הוזמן על ידי שרידי חסידות טאש לבוא לשמש כאדמו"ר בנירג'האזה. הוא שהה שם כשנתיים וחצי, עד שחששו מהשלטון הקומוניסטי הביא אותו להורות לבני קהילתו לעזוב את הונגריה.
הערות שוליים

↑  Who's Who in American Jewry, Standard Who's Who, 1980. ISSN 0196-8009. עמ' 317.
1 2  אמסעל, עמ' ריז.
↑  Shlomo J. Spitzer, Die Rabbiner Ungarns, 1944: die orthodoxen Gemeinden. MTA Judaisztikai Kutatócsoport, 1999. עמ' 38. בשפה ההונגרית נכתב שם המשפחה לפני השם הפרטי
1 2 3 4 5  מאיר אמסעל, כ"ק הה"צ רבי משולם פייש סג"ל לעווי שליט"א האדמו"ר מטאש, בתוך: ספר זכרונות המאור: הכרך השני. הוצאת בלשן (Balshon), ניו יורק התשל"ד, עמ' רכט, באתר היברובוקס.
↑  אמסעל, עמ' ריז, רכ-רכא.
1 2  Yitzchak Cohen. Tosh: A Hassidic Oasis in Quebec. המודיע, 10 בספטמבר 2010.
1 2  אמסעל, עמ' רל.
↑  Tasher Congrégation באתר Entreprises Quebecoise.
↑  איחוד הקהילות האורתודוקסיות באמריקה. Jewish Life. כרך 37, גיליון ספטמבר-אוקטובר 1969. ISSN 0021-6577. עמ' 41.
↑  Ernest Krausz, Gitta Tulea.Jewish Survival: The Identity Problem at the Close of the Twentieth Century. Transaction Publishers, 1998. עמ' 178.
↑  Robert J. Brym. The Jews in Canada. Oxford University Press, 1993. עמ' 127.
↑  המאור. שנה כ"ה, קונטרס ב', כסלו-טבת התשל"ג, עמ' 43.
1 2 3  J.J. Lewis, William Shaffir. Tosh, Between Earth and Moon: A Hasidic Rebbe’s Followers and his Teachings. Cambridge Scholars, 2011.
1 2  Joshua Hammer. Chosen by God: A Brother's Journey. Hyperion Books, 1999. עמ' 165.
↑  Janet S. Belcove-Shalin. New World Hasidim: Ethnographic Studies of Hasidic Jews in America. SUNY Press, 1995. עמ' 57.
↑  Lori G. Beaman. Religion and Canadian Society: Contexts, Identities, and Strategies. Canadian Scholars’ Press, 2012. עמ' 163-166.
↑  צבי מאשקאוויטש. אוצרות ירושלים. ירושלים, תשמ"א. עמ' תתתש"כ.
↑  המאור, שנה נ' קונטרס א', תשרי-חשוון התשנ"ז, עמ' 37.
↑  "מזל טוב: האדמו"ר מטאהש התארס." 7 ביולי 2006.
↑  Tosher Rebbe Released From Hospital. The Yeshiva World, 14 בנובמבר 2010.
↑  Avraham Yaakov Finkel, Contemporary Sages: The Great Chasidic Masters of the Twentieth Century. Jason Aronson, 1994. עמ' 194.
↑  תמר רותם, כל שטריימל הוא סיפור חיים, באתר הארץ, 25 במאי 2012
↑  אשכול אודותיו בפורום היידי יידישע וועלט פארומס.
↑  אבל: האדמו"ר מליז'ענסק זצ"ל הלך לעולמו, בחדרי חרדים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307918305171  ISNI: 0000 0004 1725 1228  LCCN: n2008066962  VIAF: 311119314   WorldCat (עם VIAF): 311119314 
האדמו"ר מטאהש עם הרב נפתלי צבי לאבין מזידיטשויב
מתפללים על קברו
נחום פינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1939 (בן 84) נובוסליצה, ממלכת רומניה 
 ענף מדעי:  הנדסת תעשייה וניהול 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  יקיר באר שבע  אות בן-גוריון 
 
נחום פינגר (נולד ב-30 בנובמבר 1939) הוא פרופסור מן המניין (אמריטוס) ומראשוני המחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כרקטור אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2002-1994) וכסגן יו"ר המועצה להשכלה גבוהה (2012-2010).
ביוגרפיה

נחום פינגר נולד בשנת 1939 בעיירה נובוסליצה, שבבסרביה (כיום בשטח אוקראינה), בן יחיד לישעיהו-אברהם פינגר ולגולדה-מירה לבית בנצ'יק. אביו ורוב בני משפחתו נספו בגטאות ובמחנות הריכוז בטרנסניסטריה, והוא היה בין ילדי העיירה הבודדים ששרדו את השואה. ב-1946 הגיע כפליט, יחד עם אמו ודודתו אשר גידלוהו יחדיו, לעיר דז' שברומניה.
בינואר 1951 עלו לארץ ושוכנו במעברת מחנה דוד על יד חיפה, שם שהו במשך כ-4 שנים. ב-1954 עברו בני המשפחה להתגורר בשיכון פקר, שכונה שהוקמה ברמת השרון לצורך קליטת ניצולי השואה מנובוסליצה.
התחנך בבית הספר היסודי במעברה, במוסד "יקיר" בכפר הרא"ה, בתיכון "יבנה" בחיפה ובתיכון ביל"ו בתל אביב. עם סיום לימודיו בשנת 1957 התגייס לחיל השריון.
ב-1960 התקבל ללימודים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, שם סיים תואר ראשון (1964), שני (1965) ושלישי (1970) בהנדסת תעשייה וניהול. בהמשך סיים באוניברסיטת קולומביה גם תואר שני (1975) ושלישי (1986) בחינוך מבוגרים.
בשנת 1972 חזר לארץ והצטרף לסגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מתוך תפיסה שראתה בהקמת אוניברסיטה בנגב נדבך חשוב במימוש החזון הציוני. היה ממקימי המחלקה להנדסת תעשייה וניהול, וכיהן כראש המחלקה בשנים 1975–1976 ובשנים 1978–1984. תחומי המחקר שלו כללו השפעת תמריצים ממשלתיים על ניהול, פריון בענפי התעשייה והשירותים, שיפור שיטות, איכות בתעשייה, וחינוך הנדסי-טכנולוגי.
בין השנים 1989–1994 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי ההנדסה.
בשנת 1994 נבחר לתפקיד רקטור האוניברסיטה, בו כיהן עד שנת 2002 (שתי קדנציות). במסגרת תפקיד זה יזם הקמתן של מחלקות חדשות, תוכניות לימודים חדשות ושיתופי פעולה אקדמיים, אשר הביאו לפיתוחה של האוניברסיטה ולהרמת קרנה במישור הלאומי הבינלאומי.
בשנת 2007 מונה לחבר המועצה להשכלה גבוהה האחת-עשרה, וכיהן בה עד שנת 2012. במהלך תקופה זו כיהן גם כיו"ר ועדת המשנה להערכת איכות במועצה להשכלה גבוהה.
בשנת 2010 מונה לסגן יו"ר המועצה להשכלה גבוהה, בו כיהן עד שנת 2012.
נחום פינגר מתגורר בעומר, נשוי לד"ר מיה פינגר לבית מוסביצקי, אמנית ומרצה בתחום האומנות, ואב לשניים.
משנת 2004 מכהן כיו"ר ארגון יוצאי נובוסליצה, עמותה העוסקת בהנצחת מורשת יהודי העיירה נובוסליצה שבאוקראינה.
הוקרה

בשנת 1997 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת טרנסילבניה של בראשוב.
בשנת 2012 הוענק לו אות יקיר באר שבע.
בשנת 2014 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם לשכת המהנדסים והאדריכלים בישראל.
בשנת 2017 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה הטכנית של קלוז'-נאפוקה ברומניה.
בשנת 2022 הוענק לו אות בן-גוריון.
הערות שוליים

↑  החלטת הממשלה למינוי המועצה להשכלה גבוהה האחת-עשרה, 06.03.2007
↑  ליאור דטל, סמנכ"לית הבינלאומי נבחרה לוועדה לתכנון ותקצוב של המל"ג, באתר TheMarker‏, 27 באפריל 2010
↑  רשימת מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, באתר אוניברסיטת בראשוב (ברומנית)
↑  רשימת יקירי באר שבע, באתר עיריית באר שבע
↑  הוקרה מטעם לשכת המהנדסים והאדריכלים בישראל: פרס מפעל חיים לפרופ' (אמריטוס) נחום פינגר, באתר אוניברסיטת בן-גוריון
↑  הענקת תואר דוקטור כבוד מטעם האוניברסיטה הטכנית של קלוז'-נפוקה, ברומנית
↑  הרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי - בין מקבלי אות בן גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באתר מעריב אונליין, 25 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279508905171  dblp: 184/1332  ISNI: 0000 0000 8245 8963  LCCN: n89635978  VIAF: 60691194   WorldCat (עם VIAF): 60691194
נמיית כיס

| נמיית כיס |
| --- | --- |
 נמיית כיס נמרית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
תת־משפחה:: דסיורים
סוג:: נמיית כיס
שם מדעי
 Dasyurus ‏סנט-אילר, 1796
תחום תפוצה


נמיית כיס או קוואל (שם מדעי: Dasyurus) היא סוג של חיות כיס מהמשפחה נמיות כיס. מבנה גופם מזכיר גוף של נמייה ומכאן שמם.
מאפיינים

יונקי כיס אלה חיים ברחבי אוסטרליה, גינאה החדשה וטסמניה ביערות גשם וסוואנות של אוסטרליה והם חיים בעיקר בין העצים, אך גם יורדים לקרקע.
אורכם 25–75 סנטימטרים ומשקלם 300 גרם עד 7 קילוגרם. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. נמיית הכיס הגדולה ביותר ביניהם היא נמיית כיס נמרית שהיא הגדולה שבטורפי הכיס של היבשת, והשנייה בגודלה לאחר המין שד טסמני.
בעלי חיים אלה הם אוכלי בשר הצדים יצורים קטנים יותר במרדפים בין העצים. הם הורגים את טרפם עם שיניהם ולסתותיהם הגדולות שהם בעלי עוצמת נשיכה חזקה מאוד.
מינים

בסוג זה ישנם 6 מינים:
נמיית כיס ניו-גינאית (Dasyurus albopunctatus)
נמיית כיס מערבית (Dasyurus geoffroii)
נמיית כיס נמרית (Dasyurus maculatus)
נמיית כיס ברונזית (Dasyurus spartacus)
נמיית כיס מזרחית (Dasyurus viverrinus)
נמיית כיס צפונית (Dasyurus hallucatus)
נחום סרנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במרץ 1923 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 ביוני 2005 (בגיל 82) בוקה רטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  חקר המקרא, Hebrew Bible studies 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון 
 מוסדות:  אוניברסיטת ברנדייס  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 
נחום מתתיהו סרנה (באנגלית: Nahum Mattathias Sarna;‏ 27 במרץ 1923 - 23 ביוני 2005) היה חוקר מקרא יהודי-אמריקאי, ופרופסור למקרא באוניברסיטת ברנדייס (מסצ'וסטס). ידוע בעיקר בזכות פירושיו לספרי בראשית, שמות ותהלים, ובזכות תרומתו החשובה כעורך המהדורה המחקרית-מסורתית של החומש, JPS Torah Commentary. בנוסף, התפרסם סרנה כמרצה מבוקש וכמי שהנגיש את המחקר המקראי לציבור היהודי בארצות הברית.
ביוגרפיה

סרנה, בנם של יעקב ושל מילי סרנה, נולד בלונדון, שם למד ואף שימש כמרצה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. ב-23 במרץ 1947 נשא לאשה את הלן הורוויץ, שאותה פגש בפגישה של תנועת נוער ציונית, ובשנת 1949 עלה הזוג לישראל, וסרנה התעתד ללמוד באוניברסיטה העברית, אך באותה שנה נותק קמפוס הר הצופים מירושלים בידי הירדנים. ב-1951 עבר סרנה לפילדלפיה עם אשתו ובנו יונתן, שנולד בשנים אלו, ושם קיבל את הדוקטורט.
סרנה הפך לאחד מחשובי חוקרי המקרא היהודים בארצות הברית, ושימש כמרצה וחוקר באוניברסיטאות שונות, כמו גם בבית המדרש לרבנים באמריקה.
משפחתו

אשתו, הלן, שהייתה ספרנית ההיברו קולג' (Hebrew College) בבוסטון ונפטרה ב-2008, סייעה בעריכת כתביו הרבים. בנו, יונתן (Jonathan Sarna), הוא פרופסור להיסטוריה יהודית-אמריקנית באוניברסיטת ברנדייס.
אחותו היא המשוררת אביבה סרנה-סגל (1927–2021), שעלתה לארץ ישראל ערב מלחמת השחרור.
מספריו

עולם התנ"ך , תהילים
כרך א' גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
כרך ב' גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
Understanding Genesis. New York: Jewish Theological Seminary of America, 1966
Genesis: The Traditional Hebrew Text with New JPS Translation. Philadelphia, PA: Jewish Publication Society, 1989
Exodus: The Traditional Hebrew Text with New JPS Translation. Philadelphia, PA: Jewish Publication Society, 1991
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה והערכה מחקרית של סרנה שנכתבה על ידי תלמידו, פרופ' משה צבי (מארק) ברטלר (אנ') (באתר TheTorah.com)
1 2  Shea, Padraig B. (2008-12-28). "Helen Sarna, 85, renowned cataloger of Hebrew text". Boston.com. נבדק ב-2018-03-10.
↑  אביבה סגל בוויקינתונים
↑  אביבה סרנה-סגל, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267556505171  PLWABN: 9810695128405606  BIBSYS: 90616734  BnF: cb12096931h (data)  GND: 119106043  ISNI: 0000 0003 6950 0831  LCCN: n85238588  NKC: xx0254717  NLK: KAC200806266  NTA: 071138765  SNAC: w6rb7893  SUDOC: 085851019  VIAF: 41868626   WorldCat (עם VIAF): 41868626
נורברט מזור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1901 פרידריכשטדט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 ביולי 1971 (בגיל 70) 
 מדינה:  שוודיה 
 
נורברט מזור (בגרמנית: Norbert Masur; ‏1901–1971) היה גרמני ממוצא יהודי, נציג שוודי של הקונגרס היהודי העולמי, אשר סייע בהצלת קורבנות ממחנות הריכוז הנאציים במהלך מלחמת העולם השנייה.
מזור נולד בפרידריכשטדט שבגרמניה, היה בנו של לייזר מזור. מזור היגר לסטוקהולם לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם כיהן בתפקיד נציג הקונגרס היהודי העולמי בשוודיה. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגש בחשאי עם היינריך הימלר מפקד הס"ס, פגישה זו התקיימה ב-21 באפריל 1945.
מזור ניהל משא ומתן עם הימלר על שחרורם של 1000 אסירים (בעיקר נשים) ממחנה הריכוז ראוונסבריק לשוודיה. משא ומתן זה הביא את הצלב האדום השוודי להצלתם של כ-7000 אסירים.
נמיית הצווארון

| נמיית הצווארון |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: נמייתיים
סוג:: נמייה
מין:: נמיית הצווארון
תת-מינים
 H. s. semitorquatus  H. s. uniformis
שם מדעי
 Herpestes semitorquatus ‏גריי, 1846
תחום תפוצה


נמיית הצווארון (שם מדעי: Herpestes semitorquatus) היא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים, החיה בטבע באזור היערות של אינדונזיה, ברוניי ומלזיה. נפוצה בעיקר באי בורנאו.
מאפיינים

נמיית הצווארון מגיעה לאורך 45.5-40 ס"מ ומשקלה 4-3 ק"ג. היא בעלת פרווה חומה בהירה ורגליים שחורות. שיער הצוואר שלה גדול ועבה ומכאן שמה. כמו כן היא בעלת אף מוארך, אוזניים קטנות ורגליים וטפרים קטנים.
הנמייה חיה בטבע רק באי בורנאו יערות הגשם והיא מין המתמחה בטיפוס. היא חיה לבד ויוצאת לצוד בלילות אוכלת מה שנקרא בדרכה והיא מטפסת כדי לצוד עופות, עטלפים, לטאות עצים וביצים וגם תאכל פירות.
לנמייה זו שני תת-מינים:
H. s. semitorquatus
H. s. uniformis