stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאגלס ראסל
ביוגרפיה

ראסל נולד במידלנד שבטקסס. הוא למד באוניברסיטת טקסס שבארלינגטון שם התאמן תחת הדרכתו של דון איסטרלינג.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג קנדה בשנת 1967 זכה ראסל ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.22 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:59.31 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו יפן שלושה שבועות לאחר מכן, זכה ראסל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. שתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר כשהשווה את שיא העולם של מארק ספיץ מארצות הברית (56.3 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.2 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.0 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 59.5 שניות, אך מספר שעות לאחר מכן בשלב הגמר צ'ארלס היקוקס שבר לו את השיא והעמיד אותו על 59.3 שניות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ראסל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 55.9 שניות, לפני ספיץ שיאן העולם (56.4 שניות) ורוס וואלס (57.2 שניות) שניהם חבריו לניבחרת השחייה האמריקאית ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם היקוקס, דון מקנזי וקן וולש בשיא עולם חדש של 3:54.9 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:57.5 דקות) וברית המועצות (4:00.7 דקות), את סגנון הפרפר הוא שחה בזינוק שליחים בתוצאה של 55.0 שניות.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בשנת 1969 זכה ראסל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר.
תארים והישגים

בשנת 1985 זכה ראסל להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE) - SWIMMING AND DIVING (MEN)‎, באתר gbrathletics
↑  DOUGLAS RUSSELL (USA) - 1985 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
דאגמאר לואיז, נסיכת דנמרק

דאגמאר לואיז אליזבת, נסיכת דנמרק (בדנית: Prinsesse Louise Elisabeth at Danmark;‏ 23 במאי 1890 – 11 באוקטובר 1961), הייתה בתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק.
ביוגרפיה

דאגמאר נולדה ב-23 במאי 1890 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד, והיא נקראה על שם דודתה הקיסרית דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה), אשתו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. בשנת 1906 מת סבה כריסטיאן התשיעי, ואביה עלה לשלטון במקומו.
ב-23 בנובמבר 1922 התחתנה דאגמאר עם יורגן קסטנסקולד, שהיה ממשפחת אצולה דנית ותיקה, שהייתה נאמנה לבית המלוכה במשך דורות, ונולדו להם 5 ילדים. ב-11 באוקטובר 1961 מתה דאגמאר בקונגסטדלונד, ובעת מותה הייתה הילדה האחרונה של פרדריק השמיני, מלך דנמרק שנותרה בחיים.
משפחתה

ב-23 בנובמבר 1922 התחתנה דאגמאר עם יורגן קסטנסקולד, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
קרל קסטנסקולד (1923–2006)
כריסטיאן קסטנסקולד (נולד ב-1926)
יורגן קסטנסקולד (1928–1964)
דאגמאר קסטנסקולד (1930–2013)
כריסטיאן פרדריק קסטנסקולד (1931–1937)
בניין מונדנוק

| --- | --- |

מבט מרחוב דירבורן (2005)
 מידע כללי
 סוג:  רב-קומות 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  רחוב וסט ג'קסון 53, שיקגו, אילינוי
 מיקום:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1891–1893 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1891 
 אדריכל:  ברנהם ורות 
 סגנון אדריכלי:  אסכולת שיקגו (אדריכלות) 
 קואורדינטות:  41°52′39″N 87°37′46″W﻿ / ﻿41.8775°N 87.629444°W﻿ / 41.8775; -87.629444
 האתר הרשמי של בניין מונדנוק
  (למפת שיקגו מוגדלת) בניין מונדנוק(למפת שיקגו רגילה) בניין מונדנוק
 
בניין מונדנוק (באנגלית: Monadnock Building) הוא גורד שחקים בן 16 קומות השוכן בשדרת ג'קסון 53 מערב, באזור הלופ הדרומי בשיקגו. חציו הצפוני תוכנן על ידי משרד האדריכלים "ברנהם ורוט" (Burnham & Root), ובנייתו החלה בשנת 1891. הוא בניין הלבנים בעל קירות נושאי עומס הגבוה ביותר שנבנה אי פעם, והראשון שנבנה באמריקה עם מסגרות פלדה לעמידות בפני רוחות. גרמי המדרגות בבניין מייצגים את השימוש המבני הראשון של אלומיניום בבניית מבנים. חציו הדרומי, שנבנה מאוחר יותר, בשנת 1893, תוכנן על ידי משרד האדריכלים (אנ') הולאבירד ורוש (Holabird & Roche), והוא דומה בצבעיו ובחזותו לבניין המקורי, אך עיצובו מקושט יותר וקרוב יותר לתכנון המסורתי של אותה עת. עם השלמת בנייתו הוא היה בניין המשרדים הגדול בעולם. הצלחתו המסחרית הייתה זרז להתהוות אזור מסחר חדש וחשוב בדרום אזור הלופ.
ב-1938 שופץ הבניין באחד משיפוצי גורדי השחקים הגדולים הראשונים שבוצעו אי פעם. השיפוץ היה, בין השאר, חלק ממאמץ לחולל מהפכה באופן התחזוקה של בניינים מסוג זה, וכדי לנסות ולעצור את הריסתם של גורדי השחקים הישנים של שיקגו. ב-1979 נמכר הבניין לבעלים חדשים, שהחליטו לשחזרו למצבו המקורי. היה זה אחד משחזורי גורדי השחקים המקיפים ביותר שבוצעו. ב-1987 הכירה הקרן הלאומית לשימור היסטורי בפרויקט כאחד ממפעלי השיקום המובילים בארצות הברית. הבניין מחולק למשרדים בגדלים הנעים מ-23 ועד 560 מטרים רבועים. הבניין משרת בעיקר משרדים עצמאיים. הוא עמד למכירה בשנת 2007.
חציו הצפוני של הבניין בנוי מלבנים חומות-סגולות, המתרחבות בעדינות כלפי חוץ בבסיסו ובחלקו העליון. הוא כולל סדרה אנכית מתמשכת של חלונות הבולטים ממישור הקיר כלפי חוץ. חציו הדרומי מחולק אנכית על ידי לבנים בבסיסו, והוא בעל קרניז נחושת גדול בגגו. סדרת חלונות זכוכית בולטים בשני חצאיו, והם מעניקים למבנה מראה פתוח למרות גודלו. המונדנוק הוא חלק מרובע בית הדפוס בשיקגו, הכולל גם את בניין פישר, בניין מנהטן ובניין המושבה הישנה.
במהלך בנייתו כינוהו מבקרים רבים קיצוני מדי וחסר סגנון. אחרים מצאו בחוסר הקישוטיות שלו ביטוי טבעי לייעודו המסחרי וביטוי לחיי העסקים המודרניים. אדריכלים אירופאים שפעלו בראשית המאה ה-20 שאבו השראה מההקפדה ומהכוונה האדריכלית שבו להביע פונקציונליות. ב-1958 היה הבניין לאחד מהבניינים הראשונים שהוגדרו כ"ציון דרך אדריכלי של שיקגו". ב-1970 הוא התווסף לרשימה הלאומית האמריקאית של מקומות היסטוריים, וב-1976 הוא נוסף לרשימת ציוני הדרך ההיסטוריים הלאומיים של רחוב South Dearborn בשיקגו. מבקרים מודרניים התייחסו אליו כ"קלאסיקה", כ"ניצחון של עיצוב מאוחד", וכ"אחת החוויות האסתטיות המרגשות ביותר של האדריכלות המסחרית שאמריקה יצרה".
היסטוריה > מודרניזציה (1938–1979)

"עיצוב מתקדם" של משרדים ישנים (משמאל) לסוויטות אר דקו מודרניות יותר (מימין) ב-1938, כלל החלפת חללים קטנים מחולקים במשרדים גדולים יותר, התקנת קירות גבס, התקנת ארונות, שידות וכיסויי רדיאטור.
לאחר 1926, פריחה מחודשת בבנייה בעיר יצרה תחרות עזה למבנים ישנים כמו מונדנוק. התפוסה ירדה מ-87 אחוז ב-1929 ל-55 אחוז ב-1937, והבניין החל להפסיד כסף. בשנת 1938, מנהל הבניין, גרהם אלדיס (אחיינו של אוון) הכריז על מה ש"שיקגו דיילי טריביון" כינה "עבודת המודרניזציה הגדולה והחדשנית ביותר בעיר", כחלק מניסיון לעצור את ההריסה של גורדי השחקים המזדקנים של שיקגו. אלדיס דחה את המונח "מודרניזציה" וכינה את תוכניתו "עיצוב מתקדם". הוא האמין שהפרויקט יחולל מהפכה באופן התחזוקה של מבנים, ושהשינוי יסייע לשמר מבנים בשווי מיליוני דולרים, שאחרת היו נהרסים. "אין סיבה", הוא אמר, "שכל בניין משרדים מעוצב יהיה מועד להריסה בגלל התיישנות". משרד האדריכלים Skidmore & Owings, שהיה חלוץ בעיצוב פונקציונלי, נשכר להוביל תוכנית בתקציב של 125,000 דולר (2.3 מיליון דולר במונחים כלכליים של שנת 2020) לעיצוב מחדש של הכניסה הראשית, שיפוץ הלובי והחנויות בקומת הקרקע, מודרניזציה של כל החללים הציבוריים ומודרניזציה הדרגתית של המשרדים בהתאם לביקוש. המודרניזציה כללה חיפוי של רצפות הפסיפס באריחי גומי וטרצו, סגירת המעליות ומדרגות הנוי והחלפת גימורי השיש והאלון במסדרונות ובמשרדים בחומרים מודרניים. עד סוף 1938 חתמו 35 דיירים חדשים על חוזי שכירות ו-11 דיירים קיימים שכרו שטח נוסף בבניין.
בשנת 1966, פורקה חברת אלדיס ושות', שניהלה את הבניין עבור "ברוקס נכסים" במשך 75 שנה, והמונדנוק נמכר תמורת 2 מיליון דולר (16 מיליון דולר לפי שווי הדולר ב-2020) לסאדלר ושות', הבעלים של מרכז ג'ון הנקוק, בניין רוקרי ובניין המושבה הישנה. הבעלים החדשים ביצעו שוב שיפוץ מודרני של הפנים, התקינו שטיחים, תאורה פלואורסצנטית ודלתות חדשות, ועשו מאמץ גדול לחזק את הקיר הצפוני ששקע ב-44 מילימטר במהלך בניית הבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי, מעבר לרחוב ג'קסון בשנת 1974.
עד 1977 הוצאות התפעול היו גבוהות, דמי השכירות נמוכים והתפוסה ירדה ל-80 אחוזים. הבעלים נאבקו בביצוע תשלומי הלוואות, ונאלצו למכור את הבניין כדי למנוע עיקול. לבסוף, הוא נרכש על ידי שותפות בראשות ויליאם ס. דונל ב-1979 תמורת 53.82 דולר למטר מרובע או כ-2 מיליון דולר (7.13 מיליון דולר במונחים כלכליים של שנת 2020).
סביבה

בניין מונדנוק נמצא ברובע Printing House Row (אנ'), נקודת ציון היסטורית לאומית הכוללת את בניין מנהטן, בניין המושבה הישנה ובניין פישר, שהם כמה מגורדי השחקים המוקדמים של העיר שיקגו. בניין מנהטן, שתוכנן על ידי ויליאם לה ברון ג'ני ב-1890, היה הבניין הראשון בשיקגו עם שלד פלדה מלא, חידוש שהציג ג'ני בבניין ביטוח הבית (נבנה עם שלד פלדה חלקי) ב-1884. בניין מנהטן הוא הבניין הראשון בן 16 קומות באמריקה, ובעת פתיחתו "התייחסו אליו בייראת כבוד ובפחד". הוא נחשב גם לניצחון מהבחינה הטכנית בבנייה. בניין המושבה הישנה בן 17 הקומות, שתוכנן על ידי הולאבירד ורוש (Holabird & Roche) בשנת 1894, נחשב לאחת מיצירות המופת המבניות של זמנה, בזכות צורת החיזוק המבני באמצעות מסגרות קונסטרוקטיביות מהפכניות. זהו השריד היחיד מקבוצת בנייני "אסכולת שיקגו" עם פינות מעוגלות. בניין פישר, שתוכנן על ידי ברנהאם ב-1894, היה בחזקת נס הנדסי – הבניין המסחרי הגבוה הראשון שנבנה כמעט כולו ללא לבנים. מסגרת הפלדה וחיפוי הטרקוטה הדק אפשרו כיסוי של שני שלישים מהחזיתות בקיר מסך מזכוכית.
הרובע חופף גאוגרפית לשכונת Printer's Row, ששימשה תחילה כמרכז תעשיית הדפוס וההוצאה לאור של שיקגו, אך היא הוסבה ומשמשת כיום בעיקר לדיור למגורים. באזור גם שוכנת הספרייה הציבורית הגדולה בעולם, ספריית הרולד וושינגטון (אנ'), על שם ראש העיר האפרו-אמריקאי הראשון של שיקגו, וקמפוס הלופ של אוניברסיטת דפול (אנ'), האוניברסיטה הקתולית הגדולה באמריקה.
מערבית לרחוב ג'קסון נמצא מועדון ליגת האיחוד של שיקגו (אנ'), שנוסד ב-1879 כארגון אזרחי ל"אנשי עסקים ישרים ושומרי חוק". מצפון נמצאים שלושת הבניינים המרכיבים את הכיכר הפדרלית (אנ') המינימליסטית של לודוויג מיס ואן דר רוהה: בית המשפט של ארצות הברית אוורט מקינלי דירקסן (אנ') משנת 1964, בית המשפט היחיד שתוכנן על ידי מיס; תחנת הלופ של משרד הדואר של ארצות הברית, שנבנתה ב-1973; והבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי משנת 1975, הפרויקט האחרון של מיס, הנחשב לסימן של תקופת השיא בקריירה שלו. דרומית-מערבית למונדנוק, בצומת הרחובות קלארק ולסאל, עומד מבנה משולש בן 27 הקומות, המשמש כמרכז מעצר המשרת את בתי המשפט הפדרליים בבניין דירקסן ובבניין הפדרלי ראלף ה. מטקאלף הסמוכים.
בצדו הדרומי של הבניין, ברחוב ואן ביורן, עוברים קווי הרכבת העילית של שיקגו; בתחנת Library-State/Van Buren, שנמצאת בלוק אחד מזרחה, עוצרים קווי הרכבת החום, הכתום, הוורוד והסגול. תחנת הרכבת העילית של הקו הכחול, ברחוב ג'קסון, נמצאת בחזית רחוב דירבורן של בניין מונדנוק.
ביקורת ומשמעות היסטורית

בעת בנייתו ופתיחתו של הבניין, ראו אותו מבקרי האדריכלות בשיקגו כחריגה קיצונית מדי מהעיצובים הקודמים של ברנהם ורוט, קיצוני מדי בפשטותו הבוטה ובהתעלמותו מהנורמות האסתטיות הרווחות. הם כינו אותו "בית מהנדס" ודוגמה "פוריטנית לחלוטין" של הסגנון המסחרי. המבקרים האירופיים היו עוד פחות אוהדים. האדריכל הצרפתי ז'אק ארמן אמר: "המונדנוק לא היה עוד תוצאה של אמן שהגיב לצרכים מסוימים בתבונה ושאב מהם את כל ההשלכות האפשריות. זו עבודתו של פועל, שללא שמץ של לימוד, יוצר 15 קומות זהות לחלוטין כדי ליצור בלוק, ואז עוצר כשהוא מוצא את הבלוק גבוה מספיק".
מבקרים אחרים ראו את חוסר הסגנון הזה כ"טבעי", ומה שהפך את המונדנוק למודרני באמת. המבקר הניו יורקי בר פרי (Barr Feree) כתב ב-1892 כי "אין ניסיונות בחזיתות... אין תוספות נוי, אלא רצף של חלונות, המצהירים בכנות שהמבנה הוא בניין משרדים, המוקדש לעסקים, וזקוק לכל שטח זמין להשתמש בו". מונטגומרי סולייר (אנ'), אחד המצדדים הנלהבים ביותר של המונדנוק, טען שחוסר הקישוט של המונדנוק אינו חוסר אמנות, אלא "מקרין את כוח המשיכה של חיי העסקים המודרניים".
המונדנוק זכה לשבחים רבים מצד אדריכלים גרמנים של תחילת המאה העשרים, כולל לודוויג מיס ון דר רוהה, שעם הגעתו לשיקגו ב-1938 הכריז כי "גוש מונדנוק הוא כל כך בעל חוזק ועוצמה, שאני גאה ושמח, בבת אחת, לקבוע את ביתי כאן.". אדריכלים אירופאים אלה מצאו את תשומת הלב של התכנון למטרה הפונקציונלית של הבניין מעוררי השראה. אדריכל הבאוהאוס לודוויג הילברסיימר (אנ') כתב כי "הפתרון הכוזב – למרבה הצער נפוץ מדי – של שימוש חסר משמעות ושגוי בעיטורים נמנע כאן באופן אינסטינקטיבי. תחושה מולדת לפרופורציות מעניקה לבניין הנהדר הזה עקביות פנימית וטוהר לוגי".
מבקרים מודרניים שיבחו את המונדנוק כאחת הדוגמאות החשובות ביותר של אסכולת שיקגו, יחד עם מרכז סאליבן (אנ') של לואיס סאליבן. הוא כונה "הניצחון של העיצוב המאוחד", "אחת החוויות האסתטיות המרגשות ביותר שהאדריכלות המסחרית שלנו ייצרה אי פעם", והושווה לחנות הסיטונאית של מרשל פילד של הנרי הובסון ריצ'רדסון (אנ').
הבניין היה אחד מחמשת הראשונים שנבחרו על ידי ועדת שיקגו לציוני דרך אדריכליים ב-1958, "מתוך הכרה בעיצובו המקורי ובעניין ההיסטורי שלו כמבנה בעל הקירות נושאי עומס הגבוה ביותר בשיקגו". הוועדה ציינה כי "השימוש המאופק בלבנים, בקירות מאסיביים נושאים, והשמטת צורות נוי, מתאחדים בבניין פשוט אך מלכותי". בשנת 1973 הצביעה מועצת העיר שיקגו פה אחד על המונדנוק כנקודת ציון בשיקגו, וקבעה כי "שני החצאים של הבניין הזה מספקים פרספקטיבה ייחודית לבחינת ההיסטוריה וההתפתחות של האדריכלות המודרנית... ביחד, הם מסמנים את סופה של מסורת בנייה אחת ותחילתה של אחרת." מבקרים של מתן מעמד רשמי למונדנוק טענו שהחלטת מועצת העיר תימנע את ההריסה הדרושה של הבניין בעתיד. הם טענו שהמונדנוק הוא "דוגמה מצוינת לבניין... שאינו ממלא עוד את הפונקציות שהוא תוכנן למלא", ושהוא "נכס מבוזבז" שהשיג ביצועים נמוכים יותר מהשוק ויקר פחות מהקרקע שעליה הוא עומד.
המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, שאליו התווסף הבניין ב-1970, ציין כי "הקירות הישרים והבלתי מעוטרים של הבניין, היוצרים מסה רבת עוצמה, הפכו אותו, באופן נבואי, למבשר של 'גורדי השחקים' – סגנון שלא היה פופולרי עד סוף שנות העשרים", וכן ש"שני החלקים יוצרים, כהרכב, את אחת ההצהרות האדריכליות החזקות, אך המעודנות ביותר בהתפתחות האדריכלות של המאה העשרים". מועמדותו כנקודת ציון היסטורית לאומית בשנת 1976, כחלק מרובע בית הדפוס ברחוב דירבורן דרום, כלל את ההערה כי מדובר ב"אחת ההצהרות הקלאסיות ביותר שנאמרו אי פעם בלשון גורדי השחקים".
ראו גם

גורדי שחקים מוקדמים
ביאורים

↑  השני היה ויליאם אי הייל (William E. Hale), שהציג את המעלית ההידראולית בשיקגו ב-1878. (Miller 1997, p. 311)
↑  כאשר הושלם, בגובה 66 מטרים, היה המונדנוק בניין הלבנים המסחרי הגבוה בעולם, ונכון לשנת 2000, הוא נשאר כזה הגבוה מסוגו (Wiseman 2000, p. 56). אולם, הוא אינו בניין הלבנים הגבוה ביותר ביותר. תואר זה שייך לבניין עיריית פילדלפיה מאבן ושיש, בגובה 167 מטרים (Priwer & Phillips 2009, p. 51).
↑  המונדנוק נבנה ממערכת מסגרות ואלכסונים, שחיזקה את רצפות הבניין באמצעות קורות ברזל. שיטה זו התפתחה למה שעתיד להיקרא מערכת מסגרות, העושה שימוש בלוחות קשיחי דופן במקום, שהולאבירד ורוש השתמשו בה לראשונה בבניין המושבה הישנה ב-1894 (Freitag 1895, pp. 151–152).
↑  אנדרטת וושינגטון צוידה בכיסוי אלומיניום יצוק במשקל 2.8 קילוגרמים בשנת 1884, ללא ספק השימוש האדריכלי הראשון באלומיניום. בבניין מונדנוק נעשה השימוש הראשון באלומיניום כמרכיב פונקציונלי בבניית בניין (National Park Service 1992, p. 84).
↑  למונדנוק היו שני שמות (ומאוחר יותר ארבעה) כי היה מבחינה חוקית ארבעה מבנים נפרדים – המונדנוק, הקירסארג', הקטדין והווא'צוסט – כל אחד בבעלות ענף אחר של משפחת ברוקס, שיכול היה למכור את חלקו באופן עצמאי. שאר השמות ננטשו בסוף שנות ה-90 והבעלות הארבע-כיוונית התמוססה בתחילת שנות ה-20. את האותיות M, K ו-W עדיין ניתן למצוא על ידיות הדלת המקוריות מברזל יצוק, מה שמציין באיזה בניין נמצא כל משרד במקור (Merwood-Salisbury 2009, pp. 159–160).
↑  הולאבירד ורוש העבירו את משרדיהם לחצי הצפוני של המונדנוק ב-1892, בעוד החצי הדרומי היה בבנייה. הם נשארו שם עד 1910, ובנו לא פחות מחמישה פרויקטים גדולים עבור האחים ברוקס, כמעט באותו זמן, כולם בבלוקים הסמוכים למונדנוק. (Bruegmann 1997, pp. 38, 40)
↑  צד רחוב ואן ביורן תוכנן להיות הכניסה הראשית. כאשר פסי הרכבת העילית של שיקגו הוקמו ממש על מפתן הבניין, התצורה התהפכה כדי להפוך את רחוב ג'קסון ל"חזית" הבניין (Fuller 1958, p. B5).
↑  הוועדה המקורית ל"ציוני דרך אדריכליים" הייתה מייעצת במהותה, ובסופו של דבר לא הצליחה להגן על המבנים הבולטים של שיקגו. החל משנת 1968 ניתן כחוק מעמד של "נקודת ציון של שיקגו", שאסר הרס או שינוי דרסטי של מבנים ייעודיים ללא אישור מהעיר. (Chicago Tribune 1968, p. B10)
גבריאל צורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
גבריאל (גבי) צורן (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה הפתוחה, מתרגם, סופר ועורך ספרותי. צורן הוא חבר בוועדה מקצועית למינוח בנושאי ספרות של האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה

צורן נולד בחיפה. למד בבית הספר הריאלי ולאחר שירות צבאי, בשנים 1967–1987 התגורר בירושלים. את לימודיו לתואר שני השלים בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודיו לתואר דוקטור בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' בנימין הרושובסקי. נושא שהיה למוקד עבודתו המחקרית הוא תפישת המרחב ביצירה הספרותית. המחקר מבוסס על מושגים מתורת הספרות, מן הפילוסופיה ומן הגאוגרפיה, המתודולוגיה שלו נשענת על הסטרוקטורליזם. ב-1987 שב לאוניברסיטת חיפה ושם משמש פרופסור לספרות ומלמד גם בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטה הפתוחה. בנוסף, מתמחה צורן בספרות גרמנית ובספרות יוון הקלאסית ואף תרגם יצירות מפתח משתי תרבויות אלו לעברית. שימש כעורך כתב העת האקדמי דפים למחקר בספרות.
גבריאל צורן גם חיבר שני ספרי ילדים, "מורד הזמיר" (עם עובד: תשמ"ו 1986), המספר את סיפורו של ילד ממשפחה יקית בחיפה של שנות ה-50; ו"אגס, תפוח וקינמון" (הוצאת שוקן), המבוסס על סיפור אגדה.
גבריאל צורן נשוי למרצה לביבליותרפיה וספרות רחל צורן, בנם הוא המנצח יובל צורן.
מתרגומיו

"רטוריקה" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות, ייעוץ: נתן זך), ספרית פועלים, 2002
"מוצרט הקטן שלנו", מאת וולפגנג בורכרט, (הקיבוץ המאוחד, 1989)
"הסהרורים" מאת הרמן ברוך, 1988
"עד שמיעה", מאת אליאס קנטי, 1987
"יוסף ואסנת", ספר חיצוני מהתקופה ההלניסטית
"הרבה צרות היו לו עם המלחמות", מבחר מסיפורי וולפגנג בורכרט, (הספרייה הקטנה 2007)
"קטגוריות" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות), רסלינג, 2019
ספריו

"מעבר לחיקוי", (טקסט ואמנויות לשון במחשבה האריסטוטלית) ההוצאה לאור אוניברסיטת תל אביב, 2010.
"טקסט, עולם, מרחב: דרכי ארגונו של המרחב בטקסט הסיפורי", הוצאת הקיבוץ המאוחד, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1997.
"אגס, תפוח וקינמון", הוצאת שוקן, ירושלים, 1995.
"מורד הזמיר", הוצאת עם עובד, תל אביב, 1986.
ממאמריו

"דיוניסוס והפולחן הדיוניסי בדיאלוגים האפלטוניים" (בקובץ "דיוניסוס ופמלייתו באמנות ארץ־ישראל" 1998)
" אלזה לסקר-שילר בדרכה אל העברית" (בקובץ אלזה לסקר-שילר – משוררת מציירת 2006)
רטוריקה כצומת של מגעים בין משפט לספרות, מחקרי משפט י"ח, כרך 1
מאמרים על האודיסאה (עריכה), הוצאת כתר, 1989
לקריאה נוספת

שי חורב, גבריאל צורן, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 304, 2018.
דטריטי

.
דטריטי (מלטינית: Detritus - סחיפה) או מִשאָרי הוא מונח מתחום הגאולוגיה המתאר משקע זעיר-גרגיר שמקורו בתוצרי שחיקה של סלעים ביבשה. משקעים דטריטיים עשויים להכיל חלקיקי סלעים או גרגירי מינרלים, המוסעים על ידי נחלים וזרמי ים ועוברים השקעה בקרקעית, או מתלכדים בתהליך מילוט (cementation). סלע הנוצר באופן זה נקרא "סלע דטריטי" או "סלע משארי", ועשוי ליצור דורות נוספים של סלעים באמצעות מחזורים נוספים של אותם תהליכים.
דוגמה: חומר דטריטי משמש, בנוסף לארגוניט, ליצירת חוואר הלשון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דאריו סרנה

דאריו סרנה (בקרואטית: Darijo Srna; נולד ב-1 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת המגן הימני. בילה את מרבית הקריירה שלו בקבוצת שחטאר דונצק.
קריירת מועדונים

נולד במטקוביץ' שביוגוסלביה לשעבר (כיום בקרואטיה) לאב בוסני, ולאם סרבית. סרנה החל את קריירת המועדונים שלו בקבוצת הנוער של נרטבה מטקוביץ' בעיר הולדתו, ולאחר מכן עבר לשחק בשורות קבוצת הנוער של היידוק ספליט. הוא הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1999 בה שיחק במשך כארבע שנים, ועימה זכה באליפות קרואטיה ובשני גביעים.
בשנת 2003 עבר יחד עם בן ארצו סטיפה פלטיקוסה לשחטאר דונצק האוקראינית. עם שחטאר, בה הוא שימש כקפטן, זכה סרנה בעשר אליפויות אוקראינה, ארבעה גביעים, ארבעה גביעי סופרקאפ, ובשנת 2009 זכה עמה בגביע אופ"א, לאחר שבישל את שער הניצחון בהארכה בניצחון 2-1 על ורדר ברמן במשחק הגמר.
סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות ב-14 בספטמבר 2004 נגד מילאן.
ב-22 ביוני 2018, לאחר 15 שנה בשחטאר, חתם סרנה בקליארי האיטלקית לעונה אחת.
ביוני 2019 הודיע סרנה על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת קרואטיה

סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה במשחק ידידות מול רומניה בנובמבר 2002. את שערו הראשון בנבחרת כבש במסגרת מוקדמות יורו 2004 בניצחון נבחרתו על נבחרת בלגיה. למרות שש הופעות בקמפיין המוקדמות, כולל בשני משחקי הפלייאוף נגד סלובניה, שותף סרנה ביורו 2004 רק כמחליף בשני משחקים, ונבחרתו הודחה כבר בסיבוב הראשון.
לאחר טורניר היורו, הפך סרנה לבורג משמעותי במדים הלאומיים בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2006. הוא הבקיע חמישה שערים בתשעה משחקים בהם שותף והיה הכובש המוביל של הנבחרת בקמפיין. הוא הבקיע את שערי הניצחון בשני המשחקים נגד שוודיה, צמד בתיקו 2-2 הביתי נגד בולגריה ובניצחון החוץ 1-3 נגד איסלנד. הוא המשיך עם הנבחרת למונדיאל שנערך בגרמניה, ואף כבש את השער הראשון בתיקן 2-2 מול אוסטרליה אשר נעל את שלב הבתים, אך נבחרתו לא המשיכה לשלבי הפלייאוף.
סרנה זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. הוא כבש את שער הבכורה של נבחרתו בטורניר, בניצחון על גרמניה, ועזר לקבוצתו להעפיל עד לשלב רבע הגמר בה הודחה בבעיטות הכרעה מול נבחרת טורקיה. בסיום הטורניר, פרש קפטן הנבחרת ניקו קובאץ' וסרנה קיבל את סרט הקפטן.
לאחר שהנבחרת הודחה בשמינית הגמר על ידי  פורטוגל ביורו 2016 הודיע סרנה על פרישה מהנבחרת.
הישגים

היידוק ספליט
אליפויות קרואטיה: 2001.
הגביע הקרואטי: 2000, 2003
שחטאר דונצק
אליפויות אוקראינה (10): 2005, 2006, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018
הגביע האוקראיני (8): 2004, 2008, 2011, 2012, 2013, 2016, 2017, 2018
הסופר קאפ האוקראיני (8): 2005, 2008, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017
גביע אופ"א (1): 2008/2009
גביע רוקה

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1914
 תאריך פירוק:  1976
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל הארגנטינאית   קונפדרציית הכדורגל הברזילאית
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  ארגנטינה ארגנטינה   ברזיל ברזיל
 הכי הרבה זכיות:  ברזיל ברזיל (8)
 
חוליו רוקה
גביע רוקה (בספרדית ובפורטוגזית: Copa Roca) היה תחרות כדורגל בין נבחרת ארגנטינה ונבחרת ברזיל, שנערכה באופן לא סדיר בין 1914 ל-1976.
היסטוריה

התחרות נוסדה ב-1913 על ידי הגנרל חוליו רוקה, שכיהן כנשיא ארגנטינה בשנים 1880 עד 1886. רוקה היה אוהד כדורגל נלהב, ובתקופת כהונתו כשגריר ארגנטינה בברזיל סבר כי משחקים בין הנבחרות של שתי המדינות יתרמו ליצירת יריבות כדורגל ראויה ויסייעו בפיתוח הספורט במדינות. הגביע היה אמור להיערך במתכונת שנתית ולסירוגין בשתי המדינות. היה זה אחד ההיבטים היחידים של הטורניר שהשתמרו במדויק לאורך כל שנות קיומו.
רוקה תרם גביע לפדרציית הכדורגל הארגנטינאית, והוסכם כי התחרות תיערך במשך שלוש שנים רצופות במתכונת של משחק יחיד בכל שנה, והנבחרת שתנצח בשני משחקים תקבל את הגביע לחזקתה לצמיתות. אולם, ב-1915 התאחדה פדרציית הכדורגל הארגנטינאית עם התאחדות הכדורגל הארגנטינאית, והמשחקים שלאחר מכן לא נערכו. ב-1922 הסכימה קונפדרציית הספורט של ברזיל להמשיך את התחרות, ונבחרת ברזיל זכתה בו בפעם השנייה, ובכך קיבלה לחזקתה את הגביע על אף שהפסידה לארגנטינה בטורניר השלישי שנערך שנה אחת לאחר מכן.
ב-1938 הסכימו ההתאחדויות לחדש את הטורניר. מבנה הטורניר השתנה, ונקבע כי הגביע יישמר אצל הנבחרת האחרונה שזכתה בו. במקרה ושני המשחקים הראשונים היו נגמרים בתיקו או שכל נבחרת הייתה זוכה בניצחון אחד, אזי היה נערך משחק שלישי. בינואר 1939 גברה ארגנטינה על ברזיל בריו דה ז'ניירו בתוצאה 5 - 1. המשחק הבא היה רווי אירועים, וארגנטינה החליטה לנטוש את המגרש במחאה לאחר שהשופט העניק בעיטת עונשין מ-11 מטרים לברזיל. בעקבות כך נערכו בסאו פאולו שני משחקים, בסיומם זכתה ארגנטינה.
ב-1957 נערך הטורניר באצטדיון מרקאנה, בו ערך הכדורגלן הנודע פלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, לאחר שזומן על ידי המאמן סילביו פירילו. במשחק זה הבקיע פלה את שערו הראשון מתוך רבים במדי הנבחרת. כמו כן, החל מ-1940 זכתה ברזיל בכל הגביעים, למעט הגביע של 1971 שהוענק לשתי הנבחרות כיוון ששני המשחקים הסתיימו בתיקו.
תוצאות הטורנירים

| שנה | מיקום | גביע רוקה> מנצחת | גביע רוקה> סגנית | גביע רוקה> תוצאות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1914 | בואנוס איירס | ברזיל | ארגנטינה | 1 - 0 |
| 1922 | סאו פאולו | ברזיל | ארגנטינה | 2 - 1 |
| 1923 | בואנוס איירס | ארגנטינה | ברזיל | 2 - 0 |
| 1940 - 1939 | ריו דה ז'ניירו (2) וסאו פאולו (2) | ארגנטינה | ברזיל | 5 - 1, 2 - 3, 2 - 2‏ה‏, 3 - 0 |
| 1940 | בואנוס איירס (3) | ארגנטינה | ברזיל | 6-1, 2-3, 5-1 |
| 1945 | סאו פאולו וריו דה ז'ניירו (2) | ברזיל | ארגנטינה | 3-4, 6-2, 3-1 |
| 1957 | סאו פאולו וריו דה ז'ניירו | ברזיל | ארגנטינה | 1-2, 2-0 ‏ה‏ |
| 1960 | בואנוס איירס (2) | ברזיל | ארגנטינה | 2-4, 4-1 ‏ה‏ |
| 1963 | סאו פאולו וריו דה ז'ניירו | ברזיל | ארגנטינה | 2-3, 5-2 ‏ה‏ |
| 1971 | בואנוס איירס | ארגנטינה   ברזיל | - | 1-1, 2-2 ‏ה‏ |
| 1976 | בואנוס איירס וריו דה ז'ניירו | ברזיל | ארגנטינה | 1-2, 2-0 |
דויד גופן

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1990 (בן 33) רוקורט, לייז' בלגיה
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 מקום מגורים:  מונטה קרלו, מונקו
 גובה:  1.80 מטר
 יד חובטת:  ימין (חבטת גב היד בשתי ידיים)
 פעילות כמקצוען:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  17,138,858 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  226–142 (61.41%)
 דירוג שיא:  7 (20 בנובמבר 2017)
 זכיות בטורנירים:  4
 זוגות
 מאזן קריירה:  7-20 (25.93%)
 דירוג שיא:  249 (9 במאי 2016)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  רבע גמר (2017)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע גמר (2016)
 וימבלדון:  רבע גמר (2019), (2022)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב רביעי (2017, 2018, 2019)
 תאריך עדכון 13 בנובמבר 2018
 
דויד גופן (בצרפתית: David Goffin; נולד ב-7 בדצמבר 1990) הוא טניסאי בלגי. בשיאו (14 ביולי 2017) דורג שביעי בסבב ה-ATP. נכון למאי 2022 מדורג 60 בעולם. זכה בחמישה תארים ביחידים ו-תואר אחד בזוגות.