stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפטיבקה
יהודי העיר

בשנת 1897 נמנו בעיר 3,880 יהודים, כשליש מתושביה, וערב מלחמת העולם השנייה נמנו בה 4,844 יהודים. בתקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם פעל בעיר בית ספר יידי.
ב-5 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים. ב-28 בחודש זה ריכזו הגרמנים את יהודי העיר ואת הפליטים היהודים שהגיעו אליה בכיכר העיר, וערכו בהם סלקציה. בין 800 ל-1,000 צעירים, אשר נאמר להם כי יועברו למחנה עבודה, נלקחו במשאיות ליער סמוך, ושם נרצחו.
בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו קטן ומגודר שהוקם בה, אשר נשמר בידי שוטרים אוקראינים. לגטו זה הובאו עוד אלפי יהודים מהסביבה, ובהם כ-2,000 יהודים מסודילקוב, ומניין יושביו הגיע לכ-6,000 איש. בהמשך הוכנסו לגטו גם ילדים ממשפחות מעורבות בעיר. מעת לעת פשטו על הגטו שבעיר שוטרים אוקראינים, ורצחו בו יהודים, ולמעט ילדים וקשישים, נלקחו כל יושבי הגטו לעבודות כפייה יום יומיות. בשל תנאי המחיה הקשים בגטו, מתו רבים מיושביו.
ב-25 ביוני 1942 רצחו שוטרים אוקראינים וגרמנים כ-3,000 יהודים מהגטו שבעיר. יתר היהודים בגטו נרצחו עד תחילת ספטמבר 1942.
רגיומונטנוס

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1436 קניגסברג, נסיכות הבוחר מסקסוניה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  6 ביולי 1476 (בגיל 40) רומא, מדינת האפיפיור 
 שם לידה:  יוֹהַנֶס מִילֶר פוֹן קְנִינְגְסְבֶּרְג
 ענף מדעי:  אסטרולוגיה, מכניקה, מתמטיקה, אסטרונומיה, לחיצה (דפוס) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג (1450)  אוניברסיטת וינה (1457) 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה (1457–1461) 
 תלמידי דוקטורט:  דומניקו מריה נובארה דה פררה 
 
יוֹהַנֶס מִילֶר פוֹן קְנִינְגְסְבֶּרְג (בגרמנית: Johannes Müller von Königsberg; 6 ביוני 1436 –  6 ביולי 1476), הידוע יותר בכיניו רֶגְיוֹמוֹנְטַנוּס (Regiomontanus) היה מתמטיקאי, אסטרולוג ואסטרונום מתקופת הרנסאנס הגרמני (אנ'), שפעל בווינה, בודה ונירנברג. תרומתו השפיעה רבות על התפתחות ההליוצנטריזם הקופרניקאי (אנ') בעשורים שלאחר מותו.
רגיומונטנוס כתב תחת השם הלטיני "יואנס דה מונטרגיו" (Ioannes de Monteregio) או "מונטה רגיו" (Monte Regio). השם רגיומונטנוס (Regiomontanus) מוזכר לראשונה על ידי פיליפ מלנכתון בשנת 1534 כשמה הלטיני של העיר קניגסברג (אנ') (מילולית "הר המלך") בבוואריה, שבה, או שלידה, נולד, ולא על שמה של קניגסברג (קלינינגרד המודרנית) שבפרוסיה.
עבודתו

במהלך שהותו באיטליה הוא השלים את התקציר של פורבאך של אלמגסט, Epytoma in almagesti Ptolemei (תמצית אלמגסט של תלמי). ב-1464 השלים את De triangulis omnimodis ("על משולשים מכל הסוגים"). De triangulis omnimodis היה אחד מספרי הלימוד הראשונים שהציגו את המצב של אז של הטריגונומטריה וכלל רשימות שאלות לסקירה של פרקים בודדים. בספר הוא כתב:
אתה שרוצה ללמוד דברים גדולים ונפלאים, שתוהה על תנועת הכוכבים, חייב לקרוא משפטים אלה על משולשים. הכרת הרעיונות הללו תפתח את הדלת לכל האסטרונומיה ולבעיות גאומטריות מסוימות.
עבודתו על אריתמטיקה ואלגברה, Algorithmus Demonstratus, הייתה בין הראשונות המכילות אלגברה סמלית. בשנת 1465, הוא בנה שעון שמש נייד עבור האפיפיור פאולוס השני.
ב-Epytoma in almagesti Ptolemei, הוא מתח ביקורת על תרגום אלמגסט מאת ג'ורג'ו מטרביזונד, והצביע על אי דיוקים. מאוחר יותר ניקולאוס קופרניקוס יתייחס לספר זה כאל השפעה על יעבודתו שלו.
ככותב פורה היה רגיומונטנוס מפורסם בחייו. אף על פי שהשלים רק רבע ממה שהתכוון לכתוב, הוא הותיר מכלול עבודה משמעותי. המורה של ניקולאוס קופרניקוס, דומניקו מריה נוברה דה פררה (אנ'), התייחס לרגיומונטנוס כמי שהיה המורה שלו. יש ספקולציות שרגימונטנוס הגיע לתאוריה של המודל ההליוצנטרי לפני מותו; כתב יד מראה תשומת לב מיוחדת לתאוריה ההליוצנטרית של אריסטרכוס מסאמוס הפיתגוראי, הוא מזכיר גם את תנועת כדור הארץ במכתב לחבר.
חלק גדול מהחומר על טריגונומטריה ספירית ב"משולשים" של רגיומונטנוס נלקח ישירות מעבודתו מהמאה ה-12 של ג'אבר אבן אפלח (אנ'), כפי שצוין במאה השש עשרה על ידי ג'ירולמו קרדאנו.
מכתביו

Ephemerides (בלטינית). Venezia: Peter Liechtenstein. 1498.
De triangulis planis et sphaericis libri (בלטינית). Bern: Heinrich Petri & Peter Perna. 1561.
מורשת

המתמטיקאי הפלמי סימון סטווין (אנ'), בספרו המתאר ייצוג עשרוני של שברים (De Thiende (אנ')), מצטט את הטבלאות הטריגונומטריות של רגיומונטנוס כמרמזות לציון מיקום (אנ'). ההיסטוריון של המתמטיקה גלן ון ברומלן (אנ') מתאר שהטבלאות שיצר רגיומונטנוס לא עשו שימוש בנקודה עשרונית שכבר הוצעה לפניו על ידי ג'ובאני ביאנקיני (אנ') - ורק כריסטופר קלאוויוס, כמאה שנה אחרי רגיומונטנוס, הכניס שיטה זו לשימוש נרחב יותר.
רגיומונטנוס עיצב מערכת בתים אסטרולוגית משלו, שהפכה לאחת המערכות הפופולריות ביותר באירופה.
בשנת 1561 חיבר המתמטיקאי ההולנדי דניאל סנטבך (אנ') אסופה של יצירותיו של רגיומונטנוס: De triangulis planis et sphaericis libri quinque (פורסם לראשונה ב-1533) ו-Compositio tabularum sinum recto, וכן את Problematum astronomicorum sectiones et se geometrim של סנטבך עצמו. הוא ראה אור בבזל על ידי הנריקוס פטרי (אנ') ופייטרו פרנה (אנ').
יש ציור של רגיומונטנוס בכרוניקה של נירנברג (אנ') של הרטמן שדל משנת 1493. הוא מחזיק אצטרולב. עם זאת, אף על פי שיש שלושה עשר איורים של שביטים בכרוניקה (מ-471 עד 1472), הם מסוגננים, ולא מייצגים את העצמים האמיתיים.
המכתש רגיומונטנוס (אנ') על הירח נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

Irmela Bues, Johannes Regiomontanus (1436–1476). In: Fränkische Lebensbilder 11. Neustadt/Aisch 1984, pp. 28–43
Rudolf Mett: Regiomontanus. Wegbereiter des neuen Weltbildes. Teubner / Vieweg, Stuttgart / Leipzig 1996, מסת"ב 3-8154-2510-7
Helmuth Gericke: Mathematik im Abendland: Von den römischen Feldmessern bis zu Descartes. Springer-Verlag, Berlin 1990, מסת"ב 3-540-51206-3
Günther Harmann (Hrsg.): Regiomontanus-Studien. (= Österreichische Akademie der Wissenschaften, Philosophisch-historische Klasse, Sitzungsberichte, Bd. 364; Veröffentlichungen der Kommission für Geschichte der Mathematik, Naturwissenschaften und Medizin, volumes 28–30), Vienna 1980. מסת"ב 3-7001-0339-5
Samuel Eliot Morison, Christopher Columbus, Mariner, Boston, Little, Brown and Company, 1955.
Ralf Kern: Wissenschaftliche Instrumente in ihrer Zeit/Band 1. Vom Astrolab zum mathematischen Besteck. Köln, 2010. מסת"ב 978-3-86560-865-9
Michela Malpangotto, Regiomontano e il rinnovamento del sapere matematico e astronomico nel Quattrocento, Cacucci, 2008 (with the critical edition of Oratio in praelectione Alfragani, Editorial Programm, Preface to the Dialogus inter Viennensem et Cracoviensem adversus Gerardi Cremonensis in planetarum theoricas deliramenta)
Ernst Zinne: Leben und Wirken des Joh. Müller von Königsberg, genannt Regiomontanus; Translated into English by Ezra A. Brown as Regiomontanus: His Life and Work
ביאורים

↑  ראו את The Parallax Angle -- How Astronomers Use Angular Measurement to Compute Distances in Space
הערות שוליים

1 2  Folkerts, Menso; Kühne, Andreas (2003), "Regiomontan(us) (eigentlich Müller, auch Francus, Germanus), Johannes", Neue Deutsche Biographie (in German), vol. 21, Berlin: Duncker & Humblot, pp. 270–271; (full text online)
1 2 3  Hagen, Johann Georg (1911). "Johann Müller (Regiomontanus)". In Herbermann, Charles (ed.). Catholic Encyclopedia. Vol. 10. New York: Robert Appleton Company.
1 2 3 4  O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F., "Regiomontanus", MacTutor History of Mathematics Archive, University of St Andrews
1 2  Clerke, Agnes Mary (1911). "Regiomontanus". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  Regiomontanus and Astrology
↑  Denis Roegel, "A reconstruction of the tables of Rheticus' Canon doctrinæ triangulorum (1551)", 2010.
↑  Donald K. Yeomans, Jet Propulsion Laboratory: Great Comets in History, 2007.
↑  Rudolf Schmidt, Regiomontanus, Johann in: Deutsche Buchhändler. Deutsche Buchdrucker vol. 5 (1908), 797f.
↑  "Erhard Ratdolt". Open Book. University of Utah. 17 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). "Regiomontanus". New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.
↑  Victor J. Katz, ed. (2007). The mathematics of Egypt, Mesopotamia, China, India, and Islam: a sourcebook. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-11485-9. אורכב מ-המקור ב-1 באוקטובר 2016. {{cite book}}:  (עזרה), p.4
↑  Glen Van Brummelen, Decimal fractional numeration and the decimal point in 15th-century Italy, Historia Mathematica, 2024
↑  Lewis, James R. (1 במרץ 2003). The Astrology Book: The Encyclopedia of Heavenly Influences. Visible Ink Press. p. 574. ISBN 978-1-57859-144-2. נבדק ב-4 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266943205171  PLWABN: 9810673274705606  BIBSYS: 90404726  BNC: 000386138  BNE: XX1000699  BnF: cb12159829r (data)  CANTIC: a11532075  CiNii: DA13092726  GND: 118641913  ICCU: BVEV021551  ISNI: 0000 0001 0855 5711  LCCN: n81002844  MGP: 126109  NKC: ola2002159459  NLA: 36383778  NLG: 240044  NTA: 070823103  RERO: 02-A000136430  SELIBR: 86464  SNAC: w6h71g59  SUDOC: 030118034  Trove: 1252685  ULAN: 500043187  VcBA: 495/29103  VIAF: 17261967   WorldCat (עם VIAF): 17261967 
שלט במקום הולדתו של רגיומונטנוס
De triangulis planis et sphaericis libri
דף השער של Qvesta opra da ogni parte e un libro doro, 1476
מאיר בר-אילן (חוקר)

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1951 (בן 73) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות
 מקום לימודים:  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר  ישיבת מרכז הרב  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (1981)  אוניברסיטת בר-אילן (1 בספטמבר 1980) 
 faculty.biu.ac.il/~barilm/
 
מאיר בר-אילן (נולד ב-5 בנובמבר 1951) הוא פרופסור אמריטוס במחלקות לתלמוד ולתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן ומומחה במדעי היהדות ובהיסטוריה חברתית ותרבותית של העת העתיקה. תחומי מחקרו המגוונים כוללים את ספרות המקרא, הספרים החיצוניים, ספרות חז"ל, ליטורגיה, נומרולוגיה, מיסטיקה ומאגיה ועוד, והוא חיבר ספרים ומאמרים רבים בתחומים אלה.
ביוגרפיה

מאיר בר-אילן נולד ב-5 בנובמבר 1951 בניו יורק והגיע לישראל כתינוק ב-1 במאי 1952. הוא בנם הצעיר של תמימה בר-אילן (ריבקוב) ושל טוביה בר-אילן, שהיה מראשי חיל המדע במלחמת השחרור ובהמשך המנכ"ל הראשון של אוניברסיטת בר-אילן. סבו היה הרב מאיר בר-אילן, על שמו הוא נקרא. דודתו, ד"ר יהודית ברלין-ליברמן, הייתה נשואה לפרופסור שאול ליברמן, ובר-אילן הוא אחד מיורשי עזבונו הספרותי.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחריה בישיבת מרכז הרב, שתיהן בירושלים. לאחר מכן שירת בצה"ל כמדריך בבית הספר לקצינים, כמ"מ בגדוד 50 (במלחמת יום כיפור), וכסרן (מיל') בפלוגת חרמ"ש (במלחמת לבנון הראשונה בה איבד את רגלו).
את מסלולו האקדמי החל באוניברסיטת בר-אילן, במחלקות לתולדות-ישראל, תלמוד ופילוסופיה יהודית. לאחר שסיים בהצטיינות את התואר הראשון המשיך בלימודיו באוניברסיטה לתואר שני ולדוקטורט, וב-1981 החל ללמד במחלקות לתלמוד ולתולדות עם ישראל באוניברסיטה. ב-11 ביוני 1982, שלושה שבועות לאחר שהגיש את עבודת הדוקטורט, נפצע קשה ואיבד את רגלו בקרב סולטאן יעקוב. את תואר הדוקטור קיבל בשנת 1983.
בשנת 1988 זכה ב'פרס חולון' על ספרו 'סתרי תפילה והיכלות', ובשנת 1989 זכה למלגת השתלמות שנתית מטעם אוניברסיטת הרווארד שארצות הברית. בשנת 2001 שהה בשבתון בווינה, אוסטריה, שם לימד במכון למדעי היהדות. בשנים 2007–2008 שימש כראש המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישיים

נישא ב-1975 למרים שטינמץ ולזוג נולדו 5 ילדים.
תחומי מחקר

מחקריו של בר-אילן עוסקים במספר רב של תחומים הקשורים למדעי היהדות ולעת העתיקה, ונעזרים במגוון מתודולוגיות מחקר, מזו הפילולוגית ועד לזו הסוציו-אנתרופולוגית. מעבר לנושאים הקלאסיים בחקר מדעי היהדות, הוא עסק גם בנושאים הנחשבים אזוטריים, כגון נומרולוגיה מקראית, אסטרולוגיה בקרב חכמי ישראל, מאגיה יהודית ועוד, ועמד על השפעותיהם של נושאים אלו על המחשבה היהודית מהעת העתיקה ואילך. בנוסף, עוסקים מחקריו גם בליטורגיה יהודית ובסידור התפילה.
שלושים וארבע שנות מחקר הקדיש לספר "דברי גד החוזה" שיצא במהדורה מדעית בשנת 2015. את הספר ההדיר ופירש על סמך כתב יד של יהודי קוצ'ין שנמצא בספריית אוניברסיטת קיימברידג'. בספר זה בר-אילן מנתח את הספר מההיבט הריאלי (עבודת הסופרים בעת העתיקה ופענוח כתב היד), ההיסטורי (יהדות קוצ'ין והקשר בינה לעולם היהודי, גלגולי כתב היד), המקראי (תוכן הספר והשוואתו למקרא ולספרות החיצונית) הסוציולוגי (ה'מושב בחיים' של מחבר הספר), ועוד.
כתוצר לוואי של מחקריו המגוונים, פרסם בר-אילן באתר האינטרנט שלו מבחר ביבליוגרפיות שאסף בנושאים שונים, החל ממגילות קומראן והספרות הכיתתית עבור דרך מאגיה וגירוש שדים, וכלה במאפיינים תרבותיים של החברה היהודית בעת העתיקה.
מאמרי ביקורת

בר-אילן פרסם גם מספר רב של מאמרי ביקורת על פרסומים מדעיים בתחומים שונים, מהם עולה ביקורתו הגלויה על צרות-המוחין האקדמית בכלל, וזו של החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בפרט, המתמקד ברובו במתודה הפילולוגית וזונח מתודות מחקר חיוניות אחרות.
ספרים

סתרי תפילה והיכלות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן ה'תשמ"ז.
נומרולוגיה בראשיתית, הוצאת העמותה לאסטרולוגיה ונומרולוגיה יהודית, רחובות ה'תשס"ד (מהדורה שנייה).
נומרולוגיה מקראית, רחובות, ה'תשס"ה.
אסטרולוגיה ומדעים אחרים בין יהודי ארץ-ישראל: בתקופות ההלניסטית-רומית והביזאנטית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים ה'תשע"א.
דברי גד החוזה: מתוך כתב-יד קיימברידג O0.1.20 שהועתק בקוצ'ין במאה ה-18, הוצאת המחבר, רחובות, ה'תשע"ה.
Some Jewish Women in Antiquity, Atlanta, Georgia: Scholars Press, 1998.
מאמרים ופרסומים (לקט) > ספרות המקרא

"בחינת הנוסח, עניינים ארוטיים ומעשי כשפים במגילת שיר השירים", שנתון למקרא ולחקר המזרח הקדום ט (תשמ"ז), עמ' 31–53.
"הזמן לסוגיו בבראשית א", מועד יד (תשס"ד), עמ' 1–18.
"Internecine wars in biblical Israel", Y. Levin and A. Shapira (eds.), War and Peace in Jewish Tradition from the Bible to the Present, Routledge, London 2011, pp. 89-100.
מאמרים ופרסומים (לקט) > ספרות ימי הבית השני

"אופייה ומקורה של מגילת תענית", סיני, צח (תשמ"ו), עמ' קיד-קלז.
"עולמם הסודי של אנשי קומראן וחכמים", שנתון למקרא ולחקר המזרח הקדום, יא (תשנ"ז), עמ' 285–301.
"Between Magic and Religion: Sympathetic Magic in the World of the Sages of the Mishnah and Talmud", Review of Rabbinic Judaism 5.3 (2002), pp. 383-399.
מאמרים ופרסומים (לקט) > העת העתיקה

"משחקי ילדים בעת העתיקה", דברי הקונגרס העולמי האחד-עשר למדעי היהדות, ירושלים תשנ"ד, חטיבה ב, כרך א', עמ' 23–30.
"הרפואה בארץ-ישראל במאות הראשונות לספירה", קתדרה 91 (תשנ"ט), עמ' 31–78.
"Literacy among the Jews in Antiquity", Hebrew Studies 44 (2003), pp. 217-222.
מאמרים ופרסומים (לקט) > נומרולוגיה, אסטרולוגיה ומאגיה

"יצורים דמיוניים באגדה היהודית העתיקה", מחניים, ז (תשנ"ד), עמ' 104–113
"שמות של מלאכים", א' דמסקי, י' רייף וי' תבורי (עורכים), ואלה שמות: מחקרים באוצר השמות היהודיים, רמת גן תשנ"ז, עמ' לג-מח.
"Astrology in Ancient Judaism", "Astronomy in Ancient Judaism", J. Neusner, A. Avery-Peck and W. S. Green (eds.), The Encyclopaedia of Judaism V, Supplement Two, Brill, Leiden - Boston 2004, pp. 2031-2044.
מאמרים ופרסומים (לקט) > ליטורגיה

"רעיון הבחירה בתפילה היהודית", ש' אלמוג ומ' הד (עורכים), רעיון הבחירה בישראל ובעמים, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים תשנ"א, עמ' 121–145.
"השינויים בתפילות ראש השנה: משנת ראש השנה ד, ז", סידרא יג (תשנ"ז), עמ' 25–46.
"Prayers of Jews to Angels and Other Intermediaries during the First Centuries CE", M. Poorthuis and J. Schwartz (ed.), Saints and Role Models in Judaism and Christianity, Brill, Leiden – Boston 2004, pp. 79-95.
מאמרים ופרסומים (לקט) > מאמרי ביקורת

"(ביקורת על) רחל אליאור, מקדש ומרכבה, כוהנים ומלאכים, היכל והיכלות במיסטיקה היהודית הקדומה, הוצאת מאגנס, ירושלים תשס"ג", מועד יד (תשס"ד), עמ' 114–131.
"(ביקורת על) יהודה ליבס, תורת היצירה של ספר יצירה, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב תשס"א", קתרסיס 10 (תשס"ט), עמ' 126–155.
"(Review of) John S. Lucas, Astrology and Numerology in Medieval and Early Modern Catalonia, Brill, Leiden – Boston 2003", Review of Rabbinic Judaism 8 (2005), pp. 287-300.
הערות שוליים

1 2  בר-אילן מאיר תת-אתר גניאולוגי בתוך האתר של בר-אילן.
↑  "זיכרון לראשונים: שאול ליברמן", קתרסיס 3 (2005), עמ' 5.
↑  על הספר דברי גד החוזה באתרו האישי של המחבר, שבאתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  מבחר ביבליוגרפיות (מתוך אתרו האישי של בר-אילן).
↑  מבחר ציטוטים מדבריו אודות החוג לתלמוד (ויקיציטוט).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258104305171  BIBSYS: 26034  BnF: cb15101492v (data)  GND: 131452312  ISNI: 0000 0000 8008 4080  LCCN: n87874178  NKC: ola20211117578  NTA: 146698622  ORCID: 0000-0002-1358-8443  VIAF: 100334154   WorldCat (עם VIAF): 100334154
קרל פרילינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1868 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 בנובמבר 1937 (בגיל 68) וינה, אוסטריה הפדרלית 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
קרל פרילינג (בגרמנית: Carl Frühling;‏ 28 בנובמבר 1868 - 25 בנובמבר 1937) היה מלחין ופסנתרן אוסטרי.
פרילינג נולד בלמברג (כיום לבוב באוקראינה). אביו היה סוחר יהודי.
למד ב"עמותת ידיד המוזיקה" (Gesellschaft der Musikfreunde) בשנים 1887-1889, נגינה בפסנתר אצל אנטון דור ותאוריה אצל פרנץ קרן.
ב-1907 נטש את היהדות.
הוא היה לפסנתרן מלווה ולמורה. פרילינג עבד עם הוברמן, סרסטה, אגון וֶלֶס ורביעיית רוזה.
יצירותיו המוקדמות לפסנתר נושאות אופי טרקליני, אבל חמישיית הפסנתר אופוס 30 ושלישיית הקלרינט אופוס 40 רציניות יותר וכתובות במסורת הרומנטית. בשנת 2009 יצאה חמישיית הפסנתר בהדפסה מחודשת בהוצאת סילברטרסט. הרבה מן המוזיקה שלו אבד או שלא התגלה עד כה. הצ'לן סטיבן איסרליס מקדם את ביצוע יצירותיו, שאת חלקן גילה מחדש וביצע.
פרילינג הפסיד את כספו בגלל האינפלציה בתחילת שנות ה-30 ומת בווינה עני וחסר כל.
יצירותיו > מוזיקה תזמורתית

קונצ'רטו לפסנתר, אופוס 12
"שיר לכת חגיגי", אופוס 23
"תמונות בלט", אופוס 34
סוויטה בפה מז'ור, אופוס 36
פנטזיה, אופוס 55, עם חליל סולו
"פתיחה עליזה", אופוס 75.
"מיניאטורות", סוויטה, אופוס 78
"הומורסקה", אופוס 87
יצירותיו > מוזיקה קאמרית

סונאטה, אופוס 22, לצ'לו ופסנתר
רביעיית מיתרים במי מז'ור, אופוס 25
חמישיית פסנתר בפה דיאז מינור, אופוס 30
שלישיית פסנתר במי מז'ור, אופוס 32
חמישיית פסנתר ברה מז'ור, אופוס 35
שלישייה בלה מינור, אופוס 40, לקלרינט, צ'לו ופסנתר
"דואטינו", אופוס 57, לשני חלילים
רונדו, אופוס 66, לחליל ופסנתר
יצירותיו > מוזיקה לפסנתר

"לוציה", מזורקה, אופוס 1
"לה פיקאנט", פולקה צרפתית, אופוס 5
מזורקה בריליאנט, אופוס 11
סרנדה, אופוס 13
"פה דה סילפידה", ואלס, אופוס 14
5 קטעים, אופוס 15-19
3 קטעים לפסנתר, אופוס 21
"ולסים קונצרטנטיים", אופוס 24
2 קטעים לפסנתר, אופוס 37
יצירותיו > מוזיקה מקהלתית

מיסה גדולה בסול מז'ור, אופוס 6
קנטטה (א. סילזיוס), אופוס 54, לקולות סולנים, מקהלה צמעורבת ועוגב
3 "Sinnsprüche" (אסים אגה), אופוס 62, למקהלה מעורבת
"Lied der Eintagsfliegen" (ק. שנלר), אופוס 63, למקהלת נשים ופסנתר (4 ידיים)
"לצד הזרם", אופוס 67, למקהלת גברים
2 Lieder im Volkston, אופוס 68, למקהלה מעורבת
"ברכת אחים", אופוס 73, למקהלת גברים
Matt giesst der Mond, אופוס 74, למקהלה מעורבת
אופוסים 77, 89, 91, 93, 102 למקהלה מעורבת
אופוסים 80, 83, 86, 106 למקהלת גברים
יצירותיו > מוזיקה לקול סולו

Der Landsturm (מ. מטרון), אופוס 39, לקול ותזמורת
"3 שירים על סיפורים יפניים עתיקים", אופוס 47, לקול ותזמורת
"שיר לבודהה", אופוס 59, לבריטון ותזמורת כלי נשיפה מעץ
2 שירים, אופוס 70, לטנור ותזמורת
5 לידר לקול ותזמורת
לידר לקול ופסנתר
לקריאה נוספת

'Frühling, Carl', Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 21 June 2007), http://www.grovemusic.com/
פרילינג, קרל, מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי
האנופיל

ערך זה עוסק בעיירה שבאוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  חמלניצקי (מחוז) חמלניצקי
 מחוז משנה:  שפטיבקה
 תאריך ייסוד:  1542 
 שטח:  4.58 קמ"ר
 גובה:  226 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  804 (2015)
 קואורדינטות:  50°27′13″N 26°53′43″E﻿ / ﻿50.453611111111°N 26.895277777778°E﻿ / 50.453611111111; 26.895277777778 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםהאנופיל(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםהאנופיל(למפת מחוז חמלניצקי רגילה) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.האנופיל(למפת מחוז חמלניצקי מוגדלת) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.האנופיל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האנופיל (נקראת גם אנופול, אנפולי או אניפולי; ביידיש: אניפאלי ברוסית: Аннополь, באוקראינית: Ганнопіль) היא עיירה השוכנת בצידו הצפוני של מחוז חמלניצקי שבאוקראינה, (בסמיכות לגבול בין מחוז חמלניצקי לגבול מחוז רובנו, שבצפון-מערב אוקראינה). בעבר הייתה חלק ממחוז קמניץ-פודולסקי.
היישוב, היסטורית באזור ווהלין, משתרע על פני 4.58 קמ"ר. ב-2015 אוכלוסייתו מנתה כ-800 תושבים. כמה מגדולי תנועת החסידות קבורים בעיירה.
יהודי העיר

יהודים התיישבו בהנופיל החל מהמאה ה-18. בשנת 1784 התגוררו בהנופיל כ-215 יהודים, בשנת 1931 האוכלוסייה היהודית מנתה 1,280 תושבים, שהיוו כשני שלישים מתושבי העיירה.
בעיירה חי ופעל רבי משולם זושא מאניפולי, לצד רב העיירה הרב יהודה לייב הכהן. שניהם נפטרו ונקברו בעיירה. גם רבם, המגיד ממזריטש, נפטר ונקבר בעיירה. הקברים מהווים מוקדי עלייה לרגל.
במהלך 1941 ו-1942 הושמדה האוכלוסייה היהודית על ידי הנאצים, ובית הקברות היהודי במקום חולל ונחרב.
הערות שוליים

↑  History of Jewish Communities in Ukraine: Annopol
↑  Annopol, Ukraine באתר JewishGen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007573103705171  VIAF: 8640155919347639730008   WorldCat (עם VIAF): 8640155919347639730008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עבד אל-בהאא

עבדֻ אל-בהאא (פרסית וערבית عبد البهاء; נקרא בעברית גם עבדול בהאא; נולד בשם עבאס אפנדי; 23 במאי 1844‏ - 28 בנובמבר 1921) היה מנהיגה של הדת הבהאית לאחר מות אביו, בהאא אללה, מייסד הדת, שנפטר ב-1892. הקדיש את חייו לקידום אמונתו של אביו ועודד הקמה של מוסדות בהאיים מקומיים. לאחר שחרורו ממאסר יצא עבד אל-בהאא לסדרת מסעות במערב על מנת להפיץ את הדת מחוץ לגבולות המזרח התיכון. הוא מינה את נכדו שוגי אפנדי ליורשו.
תולדות חייו

נולד ב-1844 בטהראן כבנו הבכור של בהאא אללה, באותו יום שבו התרחשה הכרזת הבאב. שמו המקורי היה עבאס אפנדי, אך עם הזמן החליט לכנות את עצמו 'עבד אל-בהאא'- "משרתו של בהאא". הוא חונך על ידי אביו והושפע ממעמדו של בהאא אללה כמנהיג התנועה הבהאית הצעירה. הרדיפות שהיו מנת חלקה של המשפחה, וכן מעצרו של אביו, עיצבו את אישיותו. בדצמבר 1852, לאחר ארבעה חודשים שוחרר בהאא אללה מהכלא, וגורש מאיראן עם בני משפחתו. זמן קצר לאחר שהמשפחה הגיעה לבגדאד, נפרד בהאא אללה ממשפחתו ונדד להרי כורדיסטן לתקופה של שנתיים. באותה תקופה עבד אל-בהאא הקדיש את זמנו למדיטציה ולקריאה של כתבי הבאב. עבד אל-בהאא המשיך את נדודיו יחד עם אביו כשזה נשלח לאיסטנבול ב-1863, ולאחר מכן לאדירנה ולעכו. בתקופה זו היה עבד אל-בהאא לעוזרו המרכזי של בהאא אללה, והחל לרכז את מגעי הקהילה הבהאית עם העולם החיצוני.
שירותו לבהאא אללה

בשנים שלאחר חזרתו של בהאא אללה מכורדיסטן, עבד אל-בהאא הפך לנציגו ולמזכירו האישי. הוא היה צעיר משכיל שידע ערבית, פרסית וטורקית על בוריין. עבד אל-בהאא היה בעל תכונות דיפלומטיות מולדות ומילא בשביל אביו תפקיד של מעין שר חוץ הן ברמה של אדמיניסטרציה מקומית והן ברמה של השלטון המרכזי באיסטנבול. הוא הגן על אביו מפני מבקשי רעתו, ונהייה לדמות אהודה בקרב החסידים הבהאים. בעקבות הנדודים הרבים של משפחתו, עבד אל-בהאא חווה באופן אישי את הקשיים שהערימו מולם הרשויות המקומיות, ולכן פעל למען הצדק אל מול סוהרים אלימים ופקידים עוינים. נדיבותו, שירותו הבלתי-אנוכי ודבקותו בעקרון הצדק, הפכו אותו לדמות אהודה ונערצת.
שנות כהונתו המוקדמות

עבד אל-בהאא ומירזא מוחמד עלי, בניו של בהאא אללה, יועדו לרשת את אביהם בזה אחר זה. בהאא אללה הועיד את השניים לתפקיד בדברים שכתב בצוואתו "כתאב עהדי"- "ספר צוואתי". בהאא אללה כינה את עבד אל-בהאא "ע'צנ-י-אעט'ם", כלומר: ענף האל העצום ביותר, ואת מירזא מוחמד עלי "ע'צנ-י-אכבר", כלומר: הענף הגדול ביותר. בהאא אללה השתמש בשני שמות התואר הללו כדי לרמוז שעבד אל-בהאא יהיה ראשון יורשיו, וזאת משום שבערבית "אעט'ם" מייצג מימד גדול יותר מ"אכבר". מירזא מוחמד עלי פירש אחרת את צוואת אביו ולאחר פטירת בהאא אללה ב-1892, פרצה מחלוקת עזה בין עבד אל-בהאא ובין מירזא מוחמד עלי בעניין הירושה. מסופר שבאחד מביקוריו בחיפה, לאחר שנפגש עם מאמיניו, צעד עבד אל-בהאא חזרה למעונו. לא פעם, על-אף התנגדותו, מאמיניו שחששו לחייו התלוו אליו על-מנת לספק לו ביטחון. באחד הלילות, ניסה אדם בשירות מירזא מוחמד עלי להתנקש בחייו של עבד אל-בהאא. אחד ממלוויו הניס את המתנקש ורץ לבדוק לשלומו של עבד אל-בהאא. עבד אל-בהאא לא הראה שביב של פחד והמשיך בדרכו באצילות ובצניעות. בתחילת דרכו כיורש בהאא אללה, עבד אל-בהאא היה צריך להתגבר על האופוזיציה של אחיו מירזא מוחמד עלי ושל מתנגדים אחרים, אך לבסוף הצליח לבסס את מעמדו כמנהיג התנועה הבהאית.
פעילותו

בזמן מלחמת העולם הראשונה, עסק עבד אל-בהאא בפעילות הומניטרית. אזור ארץ-ישראל סבל רבות מפגעי המלחמה; חלקים רבים של האוכלוסייה היו בלי אוכל ומים והיו חוסרים רפואיים. עבד אל-בהאא דאג לא רק לקהילה הבהאית הקטנה בארץ אלא היה פטרון של כל האזור הצפוני. הוא אפשר מעבר של סחורות בגשרים שהיו בשליטתו, תרם כסף לכל תושבי האזור והיה מאוד פעיל ברווחה היומיומית הבסיסית המקומית. בעקבות הפעילות הזו הוא קיבל את תואר האבירות הבריטי ב-27 באפריל 1920. עבד אל-בהאא פיקח על התפשטות הדת הבהאית לטריטוריות חדשות, כגון צפון אמריקה ואירופה, קיבל זרם קבוע של עולי רגל מהמזרח ומהמערב וביצע התכתבות ענפה עם הבהאים וחוקרים בכל חלקי העולם.