stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החוק החוקתי של דנמרק
הערות שוליים

1 2  The Constitutional Act, Folketinget
| חוקות מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
זאב ויינר

כרטיס ציר של זאב ויינר בוועידה הגלילית בווהלין 1929
כרטיס ציר של זאב ויינר לוועידת תרבות בפולין ב 1931
זאב ויינר (נכתב גם וינר; 1908‏ –‏ 18 בספטמבר 1994) היה מייסד רשת הדיור המוגן לקשישים "משען" ומנכ"ל במשך שנים רבות, עד לשנת 1985, גזבר וחבר מרכז במפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י), וחבר מועצה בעיריית תל אביב.
חייו

זאב (וולף) ויינר נולד בעיירה וולדימיר וולינסק (לודמיר בפי יהודיה) שבפולין, היום באוקראינה. אימו שרה קיימה אורח חיים יהודי דתי, אביו זינדל עסק במסחר זעיר והיה מראשוני הציונים בלודמיר. את לימודיו החל ב"חדר" אחר כך בבית ספר יהודי פולני ומשם לגימנסיה יהודית פולנית שבעיירה. בעקבות קרע אידאולוגי בינו לבין מנהל הגימנסיה, ד"ר פליך, שהיה יהודי מתבולל, החליט לעזוב, ואת לימודיו סיים בגימנסיה העברית בעיירה קובל הסמוכה. שם הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". בתום לימודיו שב ללודמיר, בה הדריך צעירים בקן התנועה, ותוך זמן קצר עמד בראש הקן. הוא היה מעורב בפעולות ציוניות רבות, חבר ב"ליגה למען ארץ ישראל העובדת" ופעיל בהנהלת הקרן הקיימת לישראל. זאב ויינר אירח בקן התנועה את יצחק גרינבוים מראשי ההסתדרות הציונית העולמית. פעילותו התרחבה, הוא הקים את קן "השומר הצעיר" בעיירה הורדלץ ובעיירות נוספות בסביבת ווהלין: אורוחוב, רוביישוב ובלוצקי. היה ציר בוועידות שונות: בוועידה הגלילית של תנועת "החלוץ", בוועידה הארצית הרביעית של הסתדרות "תרבות" בפולין ב-1931, בה השתתף חיים נחמן ביאליק, ובוועידה השמינית של "השומר הצעיר" בורשה ב-1935.
בשנת 1929, בעקבות הטבח בחברון, כינס ויינר את בני העיירה אל הרחבה הגדולה שבפתח בית הכנסת המרכזי. שם, עם רב העיירה, קרא ליהודים לעלות לארץ ישראל. ויינר עזר בהשגת סרטיפיקטים לעלייה לחניכים רבים. בשנת 1935 נשא לאישה מדריכה בקן התנועה, טובה קובלסקה, שהייתה רעייתו ועזר כנגדו עד יום אחרון. למחרת נישואיהם יצאו השניים לארץ ישראל.
זאב ויינר ביחד עם טובה קובלסקה זכו לתעודות הוקרה על חלקם במפקד הציוני ובהתרמה של "השקל הציוני" לקראת הקונגרס הציוני ה-19, שהתקיים בלוצרן, שווייץ ב-1935.
לרגל עלותם לארץ ישראל, נטעה הסתדרות השומר הצעיר בווהלין שני עצים ביער הרצל על שמם. גם הוועד המאוחד לענייני הקק"ל בלודמיר נטע על שמם שני עצים ביער הרצל "לאות הצטיינות בעבודתם לטובת הקק"ל".
זאב וטובה ויינר המשיכו לשמור קשר עם חניכיהם. לימים יתרמו חניכיהם, שהשתקעו בארצות הברית, אמבולנס ל"משען".
משען שהיה לגולת הכותרת של עשייתו הציבורית של זאב ויינר במשך יובל שנים, משנת עלייתו ב-1935 ועד 1985.
לאחר שחיו זמן קצר בקיבוץ שריד עברו לתל אביב, וויינר החל לעבוד ב"קרן חוסר עבודה" של ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל. בין השאר עזר לפועלים מובטלים. הוא סידר להם עבודה בכריית חול זיפזיף בחולות חולון. בתמורה הם קיבלו תלושים שהיו שווי כסף. זאב עזר לנזקקים לקבל מזון בחנות של ההסתדרות שנקראה: משען אספקה-עזרה לנזקקים ("כשיהיה לכם תחזירו..."). העזרה לנזקקים במסגרת ההסתדרות הפכה למפעל חייו של זאב ויינר.
ההסתדרות הכללית

זאב ויינר היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות ובכל ההנהלות של מוסדותיו. במיוחד פעל בהנהלת הקואופ, היה חבר הוועד המפקח של קופת חולים הכללית, ובהנהלות סולל בונה, כור ועוד. היה חבר במועצת פועלי תל אביב-יפו. זאב ויינר יזם ופעל גם בקרנות ההסתדרותיות הנוספות שהיו קשורות במשען (קרן דור לדור, קרן מציב, משען לעולה, קרן לשיכון ליוצאי מעברות, קרן משקי עזר, קרן לוותיקי התנועה ולאמנים, פטור בול, קרן לשיקום נפגעי עבודה, קרן הלוואות לשוטרים ולסוהרים ואחרות).
עיריית תל אביב

זאב ויינר היה חבר בהנהלת עיריית תל אביב וחבר מועצה מימי כהונתו של ראש העיר מרדכי נמיר (המועצה התשיעית) ועד סוף ימי תקופת כהונתו של ראש העיר שלמה להט. הוא היה חבר בוועדות רבות כגון ועדת הכספים, שיכון ובניין, רווחה, חברה והאגף ליפו והשכונות שזאב ויינר עמד שנים רבות בראשו.
מפא"י

זאב ויינר היה חבר מרכז מפא"י, גזבר, חבר "הגוש" בראשות שרגא נצר וחבר ועדת המינויים, "הוועדה המסדרת" של מפא"י. הוא היה מקורב לדוד בן-גוריון והיה אחד האנשים שניסו לשכנע את בן-גוריון לחזור משדה בוקר לתל אביב לאחר שהתפטר.
המוסד לביטוח לאומי

30 שנה כיהן זאב ויינר במועצת הביטוח הלאומי היה חבר בוועדת השופט קלמן יעקב מן, שקבעה קריטריונים לקבלת דמי ביטוח לאומי לקשישים סיעודיים. עד היום, נשענים עקרונות הסיעוד בישראל על המלצות הוועדה לביטוח הלאומי.
פרישתו

כאשר פרש זאב ויינר ממשען, הוחלט לקרוא לבית האבות אשר נבנה אז על שמו - משען נאות אפקה על שם זאב ויינר.
זאב ויינר הקדיש את חייו לעבודה הציבורית, למען נזקקים ולמען המפעל הציוני. בשנת 1986 הוא הוכתר כיקיר העיר תל אביב. מלבד בית האבות בנאות אפקה הנקרא על שמו, נקרא על שמו לאחר פטירתו גם רחוב בתל אביב-יפו.
לזאב וטובה ויינר נולדו שתי בנות, דליה ליכטנשטיין ויינר וזיוה פלוק ויינר.
כתבים נבחרים

הדאגה לזקנים בעולם ובישראל, זאב ויינר, הוצאת מרכז משען 1965
משען לכל עת, זאב ויינר, הוצאת מרכז משען תל אביב 1968
משען לכל עת ולכל גיל, זאב ויינר, הוצאת מרכז משען 1980
לא די במרכזים גריאטריים, ויינר, זאב, ידיעון - האגודה הישראלית לגרונטולוגיה/Bulletin (Israel Gerontological Society) (1983)57/58 22-26.
קונצפט בהגשמתו, ויינר, ז., Gerontology / גרונטולוגיה, (1975) 3, 52-56.
בתי-אבות - לנו ולבנינו אחרינו, ויינר, ז., האגודה הישראלית לגרונטולוגיה/ Bulletin (Israel Gerontological Society) (1986) 65, 14-20.
הפאראדוקס של הדמוגרפיה, זאב ויינר, "הארץ" 62 באפריל 1979.
מתי יוחק חוק ביטוח סיעוד לעת זקנה, זאב ויינר, "דבר" 14 באוקטובר 1982.
לאט לכם בכסף הזה, זאב ויינר, "דבר" 3 במאי 1983.
לא די במרכזים גריאטריים, זאב ויינר, "דבר" 20 בנובמבר 1983.
קרן הסיעוד סגורה, זאב ויינר, "דבר" 13 במרץ 1984.
מרכזים גריאטריים - צו השעה, זאב ויינר, "דבר" 11 במאי 1986.
לקריאה נוספת

ערבים זה בזה סיפורו של "משען", אליהו אגרס, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך-מרכז "משען"-ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל, 1989
בנתיבי מעשה, יצחק עילם, עמודים 171 – 177, הוצאת עם עובד תרבות וחינוך, 1974
בשולי דברים, ישעיהו אברך, עמודים 150 - 151, הוצאת דביר, 1991
פנקס לודמיר, ועד ארגון יוצאי לודמיר וועדת הספר, עמודים 199 214-209 561–576, ארגון יוצאי לודמיר בישראל, 1962
"משען" פעולות ומעשים, יוסף אוליצקי, הוצאת מרכז משען 1956
"משען" בשנת תשמ"ג 3–1982 הוצאת מרכז משען 1982
שישים שנות משען: ציוני דרך, אסתר יקוביץ, ידיעון - האגודה הישראלית לגרונטולוגיה/ Bulletin (Israel Gerontological Society) (1992) 83, 9-12.
האם החברה הישראלית ערוכה לטיפול בקשישים, פרופ' שמעון שטרית, הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל, משען. תשמ"ח 1988
ויינר: האיש שדאג לרווחת הנזקקים, שמעון סאמט, "הארץ" 6 באוגוסט 1986.
שרגא נצר סיפור חיים, אהוד בן עזר, עמודים 111, 131, 187, הוצאת עידנים/ ידיעות אחרונות, תל אביב 1990
דליה - נתיב חיים, עמודים 44–50 הוצאת המשפחה 1981
תל אביב שלך, מועמדי המערך לעיריית תל אביב יפו, הוצאת המערך לאחדות פועלי ארץ-ישראל-מחוז ת"א 1965
יקירי תל אביב יפו תשמ"ו, עיריית תל אביב יפו, הוצאת עמיקם 1986
הערות שוליים

↑  נראה כי נולד בראש השנה 1910, אך ייתכן שהיה זה בשנת 1909 או 1908, ביומנו האישי כתב: "לא הייתה לי תעודת לידה אף פעם, כי בתקופה ההיא רשמו את ילדי היהודים רק אצל רב העיירה, וכשפרצה שרפה בעיר הכל נשרף יחד עם ביתו של הרב. כמעט כל שנה היו פורצות דליקות בעיירות. דליקות שהיו מכלות את צריפי העץ על גגות הקש שלהם. גם ליתר הילדים במשפחתנו ובמשפחות אחרות לא היו תעודות לידה. את הילדים קיבלו לבית הספר בהסתמך על גילם כפי שמסרו ההורים."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296848905171  ISNI: 0000 0000 6886 7306  VIAF: 97554793   WorldCat (עם VIAF): 97554793 
בית האבות על שם זאב ויינר
צילום של שלט הרחוב על שמו של זאב ויינר
כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד

כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד הוא עקרון בהלכות עדות במשפט העברי, הקובע שעל בית הדין להתייחס אך ורק לגרסה הראשונה שנמסרת על ידי עד, כך שהעד אינו יכול לחזור בו מעדותו ולבטל את דבריו.
המקור בתורה

הראשונים נחלקו באשר למקור הדין. לפי שיטת רש"י במסכת כתובות מקור הדין הוא מלשון התורה "אם לא יגיד שמשמעותה הגדה אחת בלבד לכל עד ולא יותר. לפי דברי הריטב"א הדבר הוא סברא הנלמדת מדין עדים זוממים, שכן אם העד רשאי לחזור בו או להוסיף הוספות המשנות את משמעות דבריו, לא ניתן בו לקיים את דין הזמה האומר כי יש להעניש עדים שזממו להעניש אדם אחר שלא כדין על ידי עדות שקר ולקיים בהם את אשר זממו לעשות לו. אם רשאי היה העד לעקור את עדותו, במקרה כזה הוא לא יוכל להיענש, שכן הוא יחזור בו כאשר יתברר לו כי הוא עתיד להיענש, ושוב לא ייענש לעולם.
קיימות דרגות שונות של עקירת עדות, והאמוראים ולחלופין חכמי הראשונים נחלקו איזה מהם רשאי העד להוסיף על עדותו ואיזה מהם אינו רשאי.
אנוסים היינו

בתלמוד מבואר כי העדים שמקיימים שטר ומעידים כי אכן כתב חתימתם נכון ואינו מזויף, אך הם מוסיפים כי למעשה אין לו תוקף מכיוון שהם היו אנוסים בכוח לחתום על השטר, או מכיוון שהעדים היו קרובים זה לזה או לאחד מבעלי הדין בשעת החתימה, או שהיו קטנים למטה מגיל מצוות, במקרה כזה הם נאמנים רק אם אין אפשרות אחרת לקיים ולהוכיח את אמיתות השטר.
הסיבה לכך היא, מפני שבאופן זה יש להם את דין הפה שאסר הוא הפה שהתיר, האומר כי בכוחם להגביל את משמעות דבריהם, ולהגביל את האמירה שאמרו כי כתב ידם הוא זה - שלא נוכל להאמין לאמירה זו ללא החלק השני בו הם אומרים כי אנוסים היו לחתום. במקרה כזה, השטר יפסל, מכיוון שאין השטר מקוים ואין עדות האומרת כי הוא כשר, וגם הם עצמם מעידים שאינו כשר.
לפי הרמב"ן משמעות הדברים היא כי למעשה למרות שקיים דין ש"כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד", במקרה שיש להם מיגו כזה, הם יכולים לחזור ולהגיד, שהרי יש להם כוח נוסף שהוא "הפה שאסר הוא הפה שהתיר", האומר כי מי ש"אוסר" ומחדש דין מסוים על ידי אמירתו, הוא רשאי להגבילו על ידי אמירה נוספת תוך כדי דיבור האומרת כי אמירתו מוגבלת למשמעות מסוימת (כמו בעניינו - נוכל להאמין שמדובר בשטר, אבל שטר שנכתב באונס). לפי רבי חיים סולובייצ'יק אין להם למעשה כל נאמנות מצד דין עדות, מכיוון שלמעשה הם חוזרים ומגידים ואת בניגוד לדין ש"כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד", אלא שנאמנותם אומרת רק שלא ניתן לקבל את החלק הראשון האומר "כתב ידינו הוא זה" ללא החלק השני האומר כי "אנוסים היינו", וממילא השטר אינו תקוים על ידיהם ואין לו כל תוקף.
לפי שיטת רש"י, במקרה שהשטר אינו מקוים אין כלל את דין "כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד", מכיוון שעד הגדתם אין לעדותם כל תוקף, שהרי שטר בלא קיום חשוב כחרס. ולכן, תוך כדי דיבור הם נאמנים לומר שהשטר פסול מכיוון שחתימת העדים הייתה באונס. עם זאת, גם במקרה שהשטר אינו מקוים, לא יוכלו העדים לומר שהשטר היה שטר אמנה, מכיוון שבמקרה כזה הם נאמנים על קיום השטר למפרע, ושוב מתברר שכבר בשעת חתימת השטר נגמרה עדותם ואם כן שוב אינם יכולים לחזור ולהגיד.
אמנה היו דברינו

הגמרא שם דנה על מקרה אחר, בו העדים אומרים כי השטר היה שטר אמנה; כלומר הם חתמו על השטר, אף על פי שלמעשה לא התקיימה כל הלוואה או קנין אחר. במקרה כזה אומרת הגמרא כי העדים אינם נאמנים מפני שתי סיבות; לפי רב אשי הסיבה היא מכיוון שבכך שחתמו על השטר אמנה הם למעשה אומרים כי הם רשעים, וישנו כלל האומר כי אין אדם משים עצמו רשע, כלומר אין לאדם נאמנות לומר טענה בו הוא אומר שהוא עשה מעשה עבירה, ולפי רב נחמן הסיבה היא מכיוון שבאמירתו "שטר אמנה" הוא עוקר את העדות שבשטר בו העיד על ידי חתימתו, ובאמירתו העכשווית "אמנה היה" הוא למעשה מעיד שאין העדות הראשונה חשובה מאומה ואי אפשר לגבות על ידי השטר.
הראשונים נחלקו בדבר, ורב האי גאון ותלמידיו, וכן היא גם שיטת הר"ן, סבורים כי מדובר דווקא אם השטר כבר מקוים וידוע שהוא כשר. אך אם לא ידוע שהשטר כשר, העדים נאמנים לומר שאמנה היה, ולמרות ש"כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד", הם נאמנים מכיוון שהפה שאסר הוא הפה שהתיר. לעומת זאת שיטת הרמב"ן והתוספות היא שמדובר גם באופן שהשטר אינו מקוים, וגם במקרה כזה אין להם נאמנות לומר שהשטר הוא אמנה, ולכן נקבל רק את החלק הראשון שבדבריהם האומר כי השטר נכון ולא מזויף. קבוצה זו סבורה, כי אין נאמנות הפה שאסר הוא הפה שהתיר קיימת במקרה כזה, מכיוון שאין אמירתם "אמנה היה" נחשבת להתרה ועקירת השטר, מכיוון שהם מודים שהוא נכתב כדין ומדעת הלווה והמלווה, ולכן אין להם את הכוח התלמודי "הפה שאסר - הוא הפה שהתיר". לעומת זאת, גם לומר "אמנה היה", אין להם נאמנות, שכן הדין "כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד" שולל גם אפשרות של הוספת פרטים נוספים בעדות על ידי העדים.
מודעה היו דברינו

במקרה שהעדים אומרים כי השטר כשר, אך היה עליו לפני כן מסירת מודעה מצד הלווה שהוא באונס ולכן אין לו תוקף, במקרה כזה נחלקו חכמי הגמרא: בעוד שרב נחמן סבור שאין לעדים נאמנות גם במקרה כזה מכיוון שלמעשה על ידי העדות "מודעה היו דברינו" נעקרת העדות לחלוטין, סבור רב אשי שבמקרה כזה נאמנים העדים להעיד ולומר "מודעה היו דברינו", וזאת מכיוון שאמירת "מודעה היו דברינו" אינה מנוגדת לחלוטין לנאמר בשטר; שכן גם שטר כזה שאין בו כל רמז לכך שהיה באונס, ייתכן שהייתה עליו מודעה, שהרי מותר לעשות מסירת מודעה שהשטר באונס - במקרה שהקנין היה אכן באונס, ולכן כאשר בא לפנינו שטר רגיל אין בית הדין בטוחים שלא הייתה עליו מודעה, וכאשר הם מעידים שהייתה עליו מודעה אין בכך עקירת עדותם.
גם בכך נחלקו הראשונים, אם מדובר דווקא כאשר אין השטר מקוים אלא על פיהם ויש להם את כוח הפה שאסר הוא הפה שהתיר, או שמדובר גם כאשר השטר כבר מקוים.
לרבינו יונה מהלך עצמאי בסוגיא, והוא סבור שכאשר המודעה כתובה בשטר, מודה גם רב נחמן שהעדים נאמנים עליה, ולמרות ששטר המודעה נכתב לאחר כתיבת השטר עצמו. רבינו יונה מסביר כי הדין האומר ש"שוב אינו חוזר מגיד", הוא דין האומר כי אין על בית הדין לקבל עדות של עדים לאחר שהעידו, אך שטר שאינו צריך את קבלת בית הדין כדי שיהיה לו תוקף, במקרה כזה גם לאחר הגדת עדות אחת, ניתן להוסיף ולהעיד, ואף לעקור כליל את השטר על ידי שטר מודעה.
תנאי היו דברינו

הגמרא דנה גם במקרה אחר, שהעדים באים ואומרים כי השטר אכן כשר, אבל היה בו גם תנאי המגביל את חלות השטר לתנאי שיקויים על ידי אחד מהצדדים; הגמרא מסיקה כי במקרה כזה נאמנים העדים לומר זאת, ואין בצורה כזו את האיסור של "כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד", שהרי אין התנאי מנוגד כלל לאמור בשטר, ואין התנאי עוקר את חלות השטר, שכן יש לו תוקף הלכתי - במקרה שהתנאי יקוים, וגם במקרה שלא יקויים התנאי, יש בו תוקף הלכתי, שכן במקרה כזה על המוכר להחזיר את מעותיו לקונה כיוון שהוא ביטל את המכירה על ידי תנאו.
עם זאת, ישנם קבוצת ראשונים הסבורים כי דין זה הוא רק במקרה שאין השטר מקוים שאז יש להם את הכח של הפה שאסר הוא הפה שהתיר האומר כי יש להם כוח להגביל את עדותם הקודמת, ובמקרה זה - להגביל את עדותם הכתובה על השטר שלא תתקבל במשמעותה העכשווית האומרת כי מן הסתם לא היה בו תנאי כיוון שהדבר אינו מצוין על גבי השטר; אך במקרה שהשטר כבר מקוים, אין הם נאמנים יותר להוסיף ולומר שהיה בו תנאי. קבוצת ראשונים אחרת ובהם הר"ן סבורים כי מדובר גם במקרה שהשטר כבר מקוים, וזאת מפני שאמירת "תנאי היה" אינו מנוגד כלל לכתוב בשטר, ואין בו כלל את הבעיה של "כיון שהגיד".
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף י"ח, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף י"ח, עמוד ב'.
↑  בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ל"א, עמוד א'
↑  ראו בנושא בהרחבה בחידושי רבי נחום על מסכת בבא בתרא דף ל"א בשם רבי עקיבא איגר.
↑  בחידושי רבינו חיים הלוי פ"ב מהלכות גירושין.
↑  ברכת שמואל במסכת כתובות שם.
↑  בבבא בתרא דף מ"ט ע"א.
↑  על פי הסבר התוספות.
↑  על פי הסבר הר"ן.
| המשפט העברי |
| --- | --- | --- |
| בית דין והדיינים | סמיכת זקנים • ערכאות של גויים • איגרות בית דין • איסור הטיית משפט • איסור שוחד • כבוד הבריות במשפט העברי |  |
| סדר הדין | לא תגורו מפני איש • בצדק תשפוט עמיתך • דרישה וחקירה • דין מרומה • אנן סהדי |  |
| תובע ונתבע | כתב סירוב • הודאת בעל דין |  |
| דיני ראיות | עדות • כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד • עדים זוממים • פסולי עדות • לא תישא שמע שווא • אין עד נעשה דיין • נמצא אחד קרוב או פסול • שטר • סימנים • קול |  |
| דיני טענות | טענת ברי • ברי ושמא • ספק וודאי • קים לי • מרא קמא • כופר הכל • מודה במקצת • מיגו  • טענו חיטין והודה לו בשעורין • טוען וחוזר וטוען • הוחזק כפרן |  |
| פסק בית דין | הכרעת רוב בדיינים • המוציא מחברו עליו הראיה • יחלוקו • יהא מונח עד שיבוא אליהו • כל דאלים גבר • שודא דדייני • פשרה • עביד איניש דינא לנפשיה • הפקר בית דין הפקר • חזקת ממון • תפיסה • גוד או איגוד |  |
ילד מחוץ לנישואים

ילד מחוץ לנישואים הוא ילד שאמו לא הייתה נשואה לאבי הילד בעת קיום יחסי המין שהובילו להיריון. במקרים רבים, נישואי ההורים במהלך ההיריון או זמן קצר לאחר הלידה מבטלים מעמד זה של הילד. ילד כזה סבל במדינות ובחברות שונות ממעמד נחות מזה שניתן לילד שנולד במסגרת הנישואים. ובמקרים מסוימים הבחנה זו מתקיימת עד היום, אם כי כיום מעמדו של ילד כזה אינו שונה, בדרך כלל, משל ילד שנולד במסגרת הנישואים.
קיום יחסי מין, ובפרט לידה הנובעת מיחסי מין כאלה, עלולה להביא לסנקציות שונות כלפי ההורים, שהקיצונית שבהן היא רצח על חילול כבוד המשפחה.
משמעויות משפטיות וחברתיות

מילד שמחוץ לנישואים נמנעות (או נמנעו) במדינות שונות זכויות הירושה של אביו, הניתנות רק לילדים מנישואים של אב זה. לעיתים נמנעו מילד שמחוץ לנישואים גם זכויות אזרחיות שונות. בארצות הברית ובבריטניה, עד לשלהי שנות השישים ילד מחוץ לנישואים סבל מסטיגמה חברתית. לאמהות לא נשואות ניתן עידוד למסור את ילדיהן לאימוץ, ולעיתים הדבר נכפה עליהן. במסגרת המשפט הקנוני ניתן היה לפעול לשינוי מעמדו של ילד מחוץ לנישואים. לעיתים היה ילד שנולד מחוץ לנישואים היה מפסיק להיחשב כזה כאשר הוריו נישאו זה לזה תוך פרק זמן מסוים (שנה, למשל) מיום הולדתו. לאבות לילדים מחוץ לנישואים הייתה מחויבות מופחתת כלפי ילדיהם, בין השאר עקב הקושי לקבוע בביטחון את זהות האב.
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית את מרבית החוקים המפלים לרעה ילדים מחוץ לנישואים, בנימוק שהם נוגדים את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. בנוסף, התיקון החל להשתמש במושג "נולד מחוץ למסגרת הנישואים" במקום "ילד בלתי חוקי".
משמעויות משפטיות וחברתיות > בחברה הגבוהה בימי הביניים והרנסאנס

באירופה של ימי הביניים אדם נחשב ממזר (במשמעות שונה ממשמעות המילה ביהדות) אם נולד לאשה לא נשואה, כלומר נולד מחוץ לנישואין. ההיסטוריון מיכאל הרסגור טען שבימי הביניים והרנסאנס באירופה, כאשר בקרב המעמד הגבוה היו נהוגים נישואי-תועלת ללא אהבה ונישואי קרובים לשם שמירת הנחלות, הניבו דווקא היחסים מחוץ לנישואים החוקיים ילדים מוצלחים ואף יפים יותר מן הילדים שנולדו במסגרת הנישואין. ה"ממזרים" זכו להכרה מסוימת ולירושה, ניתן להם שלט אצולה (בהרלדיקה קיימים סימנים מוסכמים לשם ציון העובדה שהשלט הוא של ילד מחוץ לנישואין).
משמעויות משפטיות וחברתיות > "ילד מחוץ לנישואים" כיום

גם בימינו, לילד מחוץ לנישואים זכויות מופחתות בחוקי האזרחות של מדינות שונות, כאשר מדובר בזכותו של אדם לאזרחות בזכות היותו צאצא של אזרח. בארצות הברית, למשל, זכות זו אינה ניתנת לילד מחוץ לנישואים, שכל טענתו לאזרחות נובעת מהיותו של אביו אזרח ארצות הברית (כלומר ילד שנולד מחוץ לארצות הברית, לאם שאיננה אזרחית ארצות הברית, מאב אזרח ארצות הברית שלא היה בעלה). הבחנה זו אושרה בשנת 2001 בפסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
לשאלת היותו של ילד מחוץ לנישואים או לא עדיין יש השפעה בקשר לזכותו של הילד לרשת תואר אצולה של אביו. מדגימים זאת שלושת ילדיה של הנסיכה סטפני ממונקו, שנולדו מחוץ למסגרת הנישואים. כשנה ורבע לאחר הולדת בתה, נישאה הנסיכה לאביהם של שני ילדיה הראשונים, ובכך הפכה אותם לנכללים ברשימת הזכאים לכתר של מונקו. לאחר גירושיה ילדה בת שלישית מחוץ למסגרת הנישואים, וכיוון שלא נישאה לאביה של בת זו, הבת אינה נכללת ברשימת הזכאים לכתר של מונקו.
אב לילד מחוץ לנישואים חייב בתשלום מזונות לילד זה, בדומה לחובתו של אב כלפי ילד שנולד לו במסגרת הנישואים. למימוש חובה זו נדרשת לעיתים בדיקת אבהות, שתוכיח כי הגבר שלו מיוחסת האבהות הוא אכן האב. ילד שנולד מתרומת זרע אינו נחשב ילד מחוץ לנישואים, אך בדרך כלל אין לו כל זיקה משפטית לאביו הביולוגי (הוא אינו זכאי למזונות מאב זה, למשל).
משמעויות משפטיות וחברתיות > ביהדות

היהדות רואה בכל בעילה מחוץ לנישואין בעילת זנות, ולכן היא נחשבת אסורה. עם זאת, הילד אינו נפסל מסיבה זו כשלעצמה לבוא בקהל ה', היינו לשאת יהודייה כשרה, ואם אביו כהן יחשב הבן במקרה זה לכהן כשר. אם היה פסול אחר - איסורי עריות או פסולי חיתון לכהונה או לישראל, יהיה הילד ממזר או חלל.
חל איסור חמור על אישה נשואה לשכב עם גבר אחר, ואם היא עושה כך הרי ש"אבדה כתובתה" והעונש הן לאשת האיש עצמה, והן לאדם שזנה עימה, הוא מיתה בחנק. חוזה הנישואין היהודי המעוגן בכתובה ובמעמד הקידושין מבטיח כי מיניותה של האישה תוקדש מעתה לבעלה בלבד, ובתמורה הוא יזון ויפרנס אותה ואת ילדיה. וקבעה התורה שאשה נשואה שזנתה לא תוכל יותר להמשיך לחיות עם בעלה ואסור לבעלה ולבועלה, והיא צריכה להתגרש ממנו תוך ויתור על הכתובה. ואף לאחר גירושיה הוסיפה התורה עוד מצווה האוסרת על האיש והאשה שחטאו להינשא. במילים אחרות: אשת-איש שחטאה בזנות נאסרה על שני אנשים לעולם, האחד הוא בעלה, והשני הוא זה שחטאה עימו. בנוסף אם ממעשה הזנות של אשת האיש נולד ילד, אותו ילד הוא 'ממזר'. ובעולם הבא דינו של הבועל אשת איש להתגלגל בגלגול נשמות בריחיים וכך כתב האריז"ל בספר הגלגולים "והנה הבא על אשת איש, אשר מיתתו בחנק, מתגלגל בריחיים, שנותנים בהם החטים, וטוחנים על ידי המים המגלגלים הריחים, ושם נידונים האיש והאשה ההיא, בסוד הכתוב תִּטְחַן לְאַחֵר אִשְׁתִּי וְעָלֶיהָ יִכְרְעוּן אֲחֵרִין".
ילד שנולד לאשה לא נשואה וזהות אביו אינה ידועה קרוי שתוקי, משום שכששואל את אמו מיהו אביו, משתיקה היא אותו, שמא ישמע אחד השכנים שאביו היה אדם פסול (למשל ממזר). על שתוקי קיימות הגבלות נישואים. לעומת זאת, כאשר האם טוענת שהאב היה כשר, היא נאמנת בתנאים מסוימים.
על גורלו של ילד שנולד מחוץ לנישואים מסופר בספר שופטים: ”וְיִפְתָּח הַגִּלְעָדִי הָיָה גִּבּוֹר חַיִל, וְהוּא בֶּן אִשָּׁה זוֹנָה; וַיּוֹלֶד גִּלְעָד אֶת יִפְתָּח. וַתֵּלֶד אֵשֶׁת גִּלְעָד לוֹ בָּנִים; וַיִּגְדְּלוּ בְנֵי הָאִשָּׁה וַיְגָרְשׁוּ אֶת יִפְתָּח, וַיֹּאמְרוּ לוֹ: לֹא-תִנְחַל בְּבֵית-אָבִינוּ, כִּי בֶּן-אִשָּׁה אַחֶרֶת אָתָּה” (ספר שופטים, פרק י"א, פסוקים א'–ב'). מעמדו זה של יפתח הגלעדי לא מנע ממנו לכהן כשופט.
נישואים דתיים ונישואים אזרחיים

לעיתים, הרישום של ילד כמי שנולד מחוץ לנישואין נובע מכך שהוריו התחתנו בהתאם לחוק שאינו מוכר על ידי המדינה. יהודים רבים באירופה לא נרשמו כנשואים על פי חוקי המדינה בה התגוררו, לעיתים בגלל שלא ראו בכך חשיבות ולעיתים בגלל מגבלות שהמדינה הפעילה על נישואי יהודים, והסתפקו בחופה וקידושין על פי ההלכה. דוגמה למצב כזה מופיעה בספרו של ש"י עגנון, "אורח נטה ללון" (עמ' 386), שם מספר אחד הגיבורים "אבא לא היה נשוי לפי חוקי הממשלה וכתבו אותי על שם אמא".
ישנן חברות שבהן גבר ואשה אינם מתחתנים, אולם מנהלים ביחד משק בית משותף. הילדים שלהם נחשבים ככאלו שנולדו מחוץ לנישואין, אולם זה נובע מכך שהוריהם העדיפו שלא להתחתן, ולא בגלל שהאב והאם לא היו במסגרת זוגית. שוודיה נחשבת למדינה בה תופעה זאת רווחת.
שכיחות

בשנת 2009, 41% מהילדים שנולדו בארצות הברית נולדו לאמהות לא נשואות. השיעור גבוה במיוחד (73%) בקרב שחורים, עמד על 53% אצל היספנים והיה 29% בקרב לבנים 86% של לידות בנות העשרה הן מחוץ לנישואין, בגילאי 20–24 מדובר בכ-60% וכשליש בגילאי 25–29. אמהות בנות העשרה ילדו כ-23% מהילדים שנולדו מחוץ לנישואין.
באיחוד האירופי, בשנת 2011, 37.3% מהילדים נולדו לאמהות לא נשואות. ביוון רק 8.1% מהילדים נולדו מחוץ לנישואין, בקפריסין 15.2%, פולין 21.2%, איטליה 21.4%, גרמניה 33.5%, סלובקיה 34%, דנמרק 48.6%, בלגיה 49%, צרפת 55%, סלובניה 56.8%, בולגריה 56%, נורווגיה 55%, שוודיה 54.2%. באסטוניה השיעור היה 59.7% ובאיסלנד 64.3%
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2016, כ-6.9% (9,211) מהילודים נולדו לנשים לא נשואות.
השיעור הגבוה ביותר של ילדים הנולדים מחוץ לנישואין הוא בדרום אמריקה. בשנת 2007, 70% מהילדים בפראגוואי נולדו מחוץ לנישואין.
הגורמים הקשורים ללידות מחוץ לנישואין שנויים במחלוקת. ישנם הטוענים לשיעורים גבוהים יותר בגלל תשלומי רווחה למשפחות חד הוריות ואחרים שוללים את הקשר. טענה נוספת היא ששיעור הלידות מחוץ לנישואין תלוי ביחס של הקהילה לתופעה. בארצות הברית מתנהל דיון סביב השפעת העבדות על שיעור הלידות מחוץ לנישואין.
ראו גם

בגידה (זוגיות)
יחסי מין מחוץ לנישואים
ניאוף