stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס מורלי וניון
ביוגרפיה

וניון נולד בליברפול בשנת 1878 כבנם הבכור מבין 5 ילדים של הרופא צ'ארלס וניון ושל אלייזה לבית מורלי גיטינס. האב היה מוודנסרי שבסטאפורדשייר והאם מרקסהם, בדנבישייר שבצפון ויילס. גם דודו מצד האב ודוד של אמו היו רופאים. בילדותו הרכה, בסביבות 1880 נסע צ'ארלס עם הוריו לסין שם אביו פעל בשליחות מיסיונרית רפואית מטעם הכנסייה המתודיסטית לצורך הקמת בית חולים בפושאן על ידי קנטון. צ'ארלס וניון האב נודע בשני ספרים שפרסם בתחילת המאה ה-20: ספר מסע בסיביר וספר על הבריאה.
עד גיל 14 למד וניון בבית עם אביו. האב עורר בילדיו עניין במדעי הביולוגיה, כימיה ואסטרונומיה, ובבית גידלו חיות מחמד רבות. הביקורים בבית החולים שבו עבד אביו תרמו גם הם למשיכה אל תחום הרפואה. בשנת 1892 נשלחו שלושת הילדים הגדולים של המשפחה להמשך לימודים באנגליה.
וניון למד קודם בבית הספר קינגסווד בבאת', שם הצטיין כשחקן קריקט וראגבי. בהמשך זכה ל"מלגה באמנויות" שאפשרה לו ללמוד במכללת יורקשייר בלידס, שהיה באותה עת שלוחה של אוניברסיטת ויקטוריה במנצ'סטר. שם היה תלמידם של הפרופסור לואי קומפטון מיוֹל בתחום הזואולוגיה ושל הפרופסור דה ברג ברץ' בתחום הפיזיולוגיה וזכה בפרס האוניברסיטה בביולוגיה.
ב-1900–1905 למד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון והתמחה בבית החולים גאי'ס (Guy's Hospital) בלונדון. בשנת 1901 סיים את התואר הראשון במדעים וב-1904 את התואר השני במדעים ואת התואר הראשון בכירורגיה BS. בשנת 1906 התמנה במשרה החדשה שנוצרה זה עתה של פרוטוזואולוג בבית הספר לרפואה טרופית בלונדון.
בשנת 1907, בעזרת קרן ולקם, בעידודו של סר פטריק מנסון ובעקבות מחקריו של שפילד ניב, עבד וניון במעבדה פרזיטולוגית ניידת ששטה על מי הנילוס הלבן, באזור ביצת סוד של דרום סודאן, אז דומיניון בריטי-מצרי. מחקריו בתקופה זו תרמו רבות לחקר מחלת השינה, הלישמניוזיס, המלריה, המיצטומה (Mycetoma) ומחלות טרופיות אחרות. וניון אישר את הממצאים של פריץ שאודין (Fritz Schaudinn) לגבי מעגל החיים של הטפיל הפרוטוזואי אנטאמבה היסטוליטיקה האחראי למחלת הדיזנטריה האמבית. בדרום סודאן גילה וינון שכיחות גדולה של העגבת אפילו אצל ילדים. קרן ולקם המשיכה לתמוך במחקריו של וניון לאורך השנים.
בימי מלחמת העולם הראשונה שירת בכוחות חיל הרפואה הבריטי במצרים. בשנת 1918 התקבל כעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1919 קיבל את עיטור מסדר האימפריה בדרגת מפקד. ב-1927 נבחר בחברה המלכותית בלונדון.
וניון עבד כפרוטוזואלוג בבית הספר לרפואה טרופית ובשנים 1923–1944 כיהן כמנהל המכון "ולקם" למחקר מדעי של החברה.
ספר הלימוד שלו משנת 1926, "פרוטוזואולוגיה", שנועד לאנשי המקצועות הרפואיים, לווטרינרים ולזואולוגים, פורסם אחר כך ב-33 מהדורות עד שנת 1967.
וניון נפטר באופן פתאומי בשינה בביתו בצפון לונדון בשנת 1948, אחרי שנראה כי החלים אחרי מחלה קצרה.
ביוגרפיה > מונחים רפואיים שנקראו על שמו (אפונימים)

Mycoplasma wenyoni מיקופלזמה וניוני - טפיל שנקרא לכבודו של וניון
ביוגרפיה > מונחים שנקבעו על ידו

וניון תיאר את הסוג Isospora, סוג של קוקסידיום, הטפיל הפרוטוזואי הגורם לזיהום קוקסידיוזיס אצל חתולים וכלבים. הוא תיאר שלושה מינים של קוקסידיום אצל חתולים
וניון חקר את שלבי התפתחותו כ"סקרוציסטים" בשכבה התת-אפיתלית של עור החתולים.
פרסים ואותות הוקרה

1918 - התקבל כעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
1919 - נבחר במסדר האימפריה הבריטית עם דרגת מפקד
1920-1945 - מזכיר לשם כבוד של החברה המלכותית לרפואה טרופית ולהיגיינה
1927 - פרס מקדאגל-בריביין של החברה המלכותית של אדינבורו
1927 - התקבל כעמית בחברה המלכותית בלונדון
1929 - מדליית מרי קינגסלי של בית הספר לרפואה טרופית בליברפול
1933 - אות לגיון הכבוד של צרפת בדרגת קצין
1934 - חבר לשם כבוד של החבר הבלגית לרפואה טרופית
1945 - חבר לשם כבוד של האקדמיה למדעים של ניו יורק
1945-1947- יושב ראש החברה המלכותית לרפואה טרופית ולהיגיינה
1946 - מדליית תאובלד סמית' של האקדמיה האמריקאית לרפואה טרופית
1947 - חבר לשם כבוד של החברה המלכותית לרפואה וחבר לשם כבוד של החברה לפתולוגיה אקזוטית בצרפת
מדליית מנסון של החברה המלכותית לרפואה טרופית ולהיגיינה.
מבחר ספרים ומאמרים

וניון פרסם 43 מאמרים וכתבים מדעיים.
1915 - Observations on the common intestinal protozoa of man: their diagnosis and pathogenicity (תצפיות על הפרוטוזואה השכיחות במעיים של האדם)
1917 - with F.W.O'Connor, Human Intestinal Protozoa in the Near East: An Inquiry Into Some Problems Affecting the Spread and Incidence of Intestinal Protozoal Infections of British Troops and Natives in the Near East With Special Reference to the Carrier Question, Diagnosis and Treatment of Amoebic Dysentery (הפרוטוזואה במעיים של האדם במזרח הרחוק: מחקר בכמה סוגיות הנוגעות בתפוצה ושיעור ההיארעות של הזיהומים בפרוטוזואה של המעיים בקרב הכוחות הבריטים והילידים במזרח הרחוק עם התייחסות מיוחדת לשאלת הנשאות, האבחנה והטיפול של הדיסאנטריה האמבית (אמביאזיס))
1923 - Coccidia of the genus Isospora in cats, dogs and man. Parasitol. 18: 253-266.
1926 - Protozoology: a manual for medical men, veterinarians and zoologists (פרוטוזואולוגיה: ספר לימוד לעוסקים ברפואה, וטרינרים וזואולוגים) טקסט באתר archive
1926 - עם ס.ה. דוקס - The Wellcome bureau of scientific research and museum of medical science (including tropical medicine and hygiene)
לקריאה נוספת

P.C.C.Garnham - Centenary biographical note:Charles Morley Wenyon 1878-1948 1979, International Journal for Parasitology ISSN 0020-7519
Patrick F. D'Arcy, Dennis B.Worthen Laboratory on the Nile.A History of the Wellcome Tropical Research Laboratory CRC Press 1999
George Henry Falkiner Nuttall and the Nuttall Tick Catalogue Miscellanous Publication, Issue 1438 US Department of Agriculture 1984 p.203
הערות שוליים

↑  Garnham, P. C. (1979). "Charles Morley Wenyon, 1878--1948". International Journal for Parasitology. 9 (2): 83–84. doi:10.1016/0020-7519(79)90094-8. PMID 374292
↑  1909 - Four thousand miles across Siberia on the great post-road, ארבעת אלפים מייל בסיביר בדרך הדואר הגדולה
↑  1917 - The creation story in the light of today ויקיטקסט - סיפור הבריאה לאור מידע מעודכן
1 2 3  אתר הארכיון של ספריית ולקם בלונדון
↑  T.A. Elhadd 2015
↑  אתר ספריית ולקם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419036605171  Botanist: Wenyon  CiNii: DA15804442  ISNI: 0000 0001 4052 8131  LCCN: no2018164133  NTA: 068591101  SUDOC: 129704369  VIAF: 195124986   WorldCat (עם VIAF): 195124986
דרך עזה (ירושלים)

| --- | --- |

רחוב עזה במבט לכיוון דרום, סמוך לבית אגיון (בית ראש הממשלה)
 מידע כללי
 על שם:  עזה
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  רחביה
 
 קואורדינטות:  31°46′20″N 35°12′49″E﻿ / ﻿31.772138888889°N 35.213666666667°E﻿ / 31.772138888889; 35.213666666667
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) דרך עזה(למפת ירושלים רגילה) דרך עזה(למפת הרי ירושלים רגילה) דרך עזה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) דרך עזה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הדרך הלבנה הישרה משמאל היא הקצה הדרום-מערבי של מה שהיה קרוי בשנות ה-50 דרך עזה. ניתן להבחין בפילבוקס שבהצטלבות הרחובות הרצוג (אז עזה) -טשרניחובסקי-הזז דהיום. המבנה הגדול בצד ימין הוא בית קדימה.
דרך עזה ביום חורף, במבט לכיוון צפון מזרח
דרך עזה, לשעבר רחוב עזה, הוא רחוב בירושלים, בשכונת רחביה. לרחוב חשיבות תחבורתית, מסחרית ותרבותית. לאורכו בתי קפה ומסעדות רבות לצד בתי עסק אחרים.
מהלך הרחוב

דרך עזה מתחילה בצומת עם רחוב בן מימון, שמקשר בינה לבין כיכר פריז. דרך עזה מסתיימת בצומת שבה היא נפגשת עם רחוב הרב ברלין מצד אחד (שכונת קריית שמואל), ועם רחוב מנחם בן סרוק מצדה השני (שכונת רחביה). חלקה הדרומי (התחתון) של דרך עזה קרוב לעמק המצלבה, ובהמשכה הדרומי היא משנה את שמה והופכת לרחוב הרב הרצוג.  רחוב הרצוג ממשיך דרומה לשכונת רסקו, ולצומת משותף עם שדרות חיים הזז ורחוב טשרניחובסקי. בנייני דרך עזה בנויים ברובם בסגנון הבינלאומי המקובל בשכונה ומצופים באבן ירושלמית. במאה ה-21 עוברים רבים מהבניינים בדרך עזה, שדרוג, "מתיחת פנים", או בנייה מחדש.
היסטוריה

מקור שמו של הרחוב נובע ממיקומו על חלק מהדרך ההיסטורית שבין שער יפו שבעיר העתיקה בירושלים אל דרום שפלת החוף הכוללת את העיר עזה. זאת בדומה לרחוב יפו הבנוי על חלק מהדרך שבין שער יפו לעיר יפו, לדרך שכם המובילה לשכם, לדרך חברון המובילה לחברון ולדרך יריחו המובילה ליריחו.
מרכז העסקים השוקק של הרחוב הוא הצומת עזה-בנימין מטודלה-האר"י, בתקופת המנדט הבריטי שכנו במקום זה אורוות הצבא ושטח אימון ולכן נקרא "מגרש הסוסים", לאחר מכן שימש השטח הפתוח לפעילות תנועות נוער. באמצע הדרך בין צומת זה וצומת רחוב טשרניחובסקי דהיום שכנה בתקופת המנדט כלביית משטרת המנדט ולכן נקראה "חורשת הכלבים", כיום נמצא במקום זה גן ציבורי סמוך לרחוב התיבונים, הבתים הבנויים בקטע זה, שכתובתם היא ברחוב עזה, מופרדים משאר הרחוב במקטע דמוי פרסה.
הרחוב הסתיים בעבר בצומת גדול (עזה-טשרניחובסקי-הזז) בשולי עמק המצלבה. בנקודה זו ניצבת עמדת משמר בריטית מבטון, "פילבוקס". כיום מסתיימת דרך עזה, כאמור, בצומת הרחובות עזה-ברלין, ועזה-מנחם בן-סרוק.
כמו מרבית תושבי רחביה, במשך תקופה ארוכה גם תושבי רחוב זה היו אמידים וחלק נכבד מהם היה ממוצא יהודי-גרמני. הרחוב אף כונה על ידם בשם "גאזה-שטראסה" ("רחוב עזה" בגרמנית). באמצע רחוב זה נמצא ביתו הפרטי של ראש הממשלה בנימין נתניהו, וסמוך למעלה הרחוב שוכן גם בית אגיון, מעונו הרשמי של ראש הממשלה. עקב כך, האזור הסמוך למעון הרשמי, במעלה הרחוב ובכיכר צרפת ("כיכר פריז"), הוא אזור בו נהוג לקיים הפגנות. הרחוב נחשב לעמוס במיוחד ועוברים בו בממוצע כ-700 אוטובוסים ביממה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 יזמה עיריית ירושלים תוכנית להרחבת הרחוב ל-4 נתיבים, על חשבון חצרות הבתים, במטרה להקל את עומסי התנועה בו. אך התוכנית לא בוצעה.
במפגש הרחובות עזה וברלין (הקרוי על שם הרב חיים ברלין) שכנה החומוסיה "בין עזה לברלין", שם המשקף את מיקומה המקורי של החומוסיה.
בית קפה "זיגמונד" בבעלותו ובניהולו של העיתונאי והסופר אלברט סויסה פועל ברחוב עזה פינת רחוב האר"י.
בית הקפה, "קפה עזה", הנמצא במרכז הרחוב, נקרא כיום "קפה יהושע".
בעת האינתיפאדה השנייה היה רחוב עזה פעמיים זירה לפיגועי התאבדות קשים. במרץ 2002 התבצע בבית הקפה "מומנט" שברחוב פיגוע התאבדות שבו נהרגו 11 בני אדם. בינואר 2004 התרחש פיגוע התאבדות נוסף באוטובוס קו 19 בעת שעבר ברחוב עזה, וגם בפיגוע זה נהרגו 11 אנשים.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל עלתה דרישה להחליף את שם הרחוב.
גלריית תמונות

צומת הרחובות עזה והרב ברלין (2024)
בית קפה ברח' עזה 43
פסל חוצות של עיירה בדיונית על יד בניין ברח' עזה 58
שלט הנצחה לירון אמתי על יד בניין ברח' עזה 58
'קפה זיגמונד' בצומת הרחובות עזה והאר"י
לוח זיכרון לחללי הפיגוע בקו 19, פינת הרחובות עזה וארלוזורוב
לוח זיכרון לחללי הפיגוע ב'קפה מומנט' (על גדר בית הקפה)
'קפה לנדוור' שהחל לפעול ב-2024 בצומת רח' עזה ושדרות בן-מימון, במיקום שבו פעלו בעבר 'רסטובר' ו'קפה מומנט'
הערות שוליים

↑  בשנות ה-50 הרחוב הקרוי כיום רחוב הרצוג נקרא גם הוא רחוב עזה. מאוחר יותר "פוצל" הרחוב באופן מלאכותי, כדי לאפשר לקרוא לחצי הרחוב הדרומי, בשם אחר.
↑  אורי שרף, התכנית לפתרון שאלת התחבורה בירושלים, הארץ, 9 באוגוסט 1967
↑  אפרת וייס ואבישי בן חיים, 11 הרוגים בפיגוע בבית קפה בירושלים, באתר ynet, 10 במרץ 2002
↑  השיח ברשת: האם צריך להחליף את השם של רחוב עזה? , באתר כל העיר, 10 בנובמבר 2023
שלט הרחוב באוקטובר 2023, מכוסה במדבקות עם השם "נחל עוז"
הלל הזקן

הִלֵּל הַזָּקֵן (על פי כתב יד קאופמן: הֶלֵּל; על פי המסורת ג'תרמ"ח – ג'תשס"ח; 113 לפנה"ס – 8 לספירה) היה תנא מחכמי הזוגות, בנו של נעריהו, אביו של שמעון בן הלל ונשיא הסנהדרין. עמד בראש בית מדרש חשוב, הקרוי על שמו בית הלל, ותלמידיו ויוצאי בית מדרשו היוו נדבך משמעותי בהמשך תקופת התנאים. היה מייסדה של שושלת הנשיאות שעמדה בהנהגת העם עד המאה ה-5.
חברו ובן מחלוקתו היה שמאי הזקן, אב בית הדין לאחר שמנחם עזב את התפקיד, שעמד בראש בית שמאי. שניהם מכונים בספרות חז"ל "אבות העולם"
מוצאו ותפקידיו

הלל הוא מבית דוד המלך מצד אביו, נעריהו. אמו היא משפטיה. על פי האגדה.
הוא נולד בבבל למשפחה נכבדה, ועלה לארץ ישראל בגיל 40. על פי המסופר בתלמוד הבבלי כשהגיע ארצה היה עני מאוד, עבד כחוטב עצים והשתכר טְרַפָּעִיק (חצי דינָר) אחד ביום. מחצית היה נותן לשומר בית המדרש כדי שיוכל ללמוד תורה מפי רבותיו, ובמחצית השנייה השתמש לפרנסת בני ביתו. מסופר כי יום אחד לא הצליח להשתכר כסף כלל, ושומר בית המדרש סירב לאפשר לו להיכנס. הוא עלה על גג בית המדרש והקשיב לדברי רבותיו שמעיה ואבטליון מפתח הארובה. הלומדים, שלא הבינו מדוע התמעט האור שנכנס לבית המדרש, עלו לגג ומצאו את הלל מכוסה בשלוש אמות של שלג. מיד הורידו אותו מהגג, ואף על פי שהייתה זו שבת רחצו והושיבו אותו כנגד המדורה. "אמרו: ראוי זה לחלל עליו את-השבת" (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ה, עמוד ב').
המקורות התלמודיים אינם נותנים כל מידע על התקופה בה חי, למעט ציון כרונולוגי אחד: "הלל ושמעון גמליאל ושמעון נהגו נשיאותן בפני הבית מאה שנה" (שבת טו), ומשמעות הדבר היא כי נשיאותו של הלל החלה סביב 30 לפנה"ס, כ-100 שנה לפני החורבן. אם נקבל את הקביעה כי נמשכה 40 שנה, הרי שסיום נשיאותו ומותו היו סביב 10 לספירה.
הלל היה מייסדה של שושלת נשיאי הסנהדרין, אשר התקיימה במשך 15 דורות ו-450 שנה עד לביטול מוסד הנשיאות במאה ה-5, גם לאחר חורבן ירושלים.
כנשיא הסנהדרין היה הלל מנהיג תקנות בעם. הידועה שבהן היא תקנת הפרוזבול, שנועדה לעקוף את שמיטת הכספים הנהוגה בשנת השמיטה. במשנה מסופר שהלל תיקן תקנה זו כיוון ששמיטת החובות הביאה את בעלי ההון להפסיק להלוות כספים, מחשש שכספם לא יוחזר כלל (משנה, מסכת שביעית, פרק י', משנה ג').
אין בידינו מהלכותיו של הלל אלא כמה פסיקות קצרות, בכמה עניינים שונים בהלכה. עם זאת, חותמו של הדור שלאחריו נטבע בהלכות רבות במשנה. תלמידיו כונו בית הלל, והם מצוטטים פעמים רבות כמי שחלקו בהלכה על בית שמאי. לאורך הדורות, מרבית חכמי ההלכה הלכו בשיטת בית הלל כיוון שהיו נוחים לבריות ונתנו לחכמי בית שמאי להביע את דעתם ראשונים, והתקבלה הקביעה הגורפת ש"הלכה כבית הלל".
מקום קבורתו

מערת קבורה המיוחסת להלל ותלמידיו נמצאת במירון בסמוך למתחם קבר רשב"י. עם זאת, עיקר פועלו של הלל היה בירושלים וביהודה, ואין כל אזכור לפועלו באזור הגליל או למקום קבורתו במקורות קדומים. אזכורים למערת קבורה זו נמצאים החל מהמאה ה־11, ועד שלהי ימי הביניים היה אתר זה המרכזי מבין אתרי מירון, ומתוארת עלייה לתפילה שנתית באתר זה בפסח שני. מאוחר יותר עבר המוקד לקבר רשב"י ולל"ג בעומר, ומאז זהו אתר משני מבין אתרי מירון.
מידותיו והנהגותיו

מקובל לייחס לבית הלל את הגוון המקל והרך של ההלכה, ולבית שמאי את הפן הקפדני והמחמיר, וכך עולה גם מעיון בהלכות שבהם חלקו הבתים. גם המסורות על דמויותיהם של הלל ושמאי מתאימות להבחנה זו, והסיפורים האישיים עליהם ממחישים את אופיים. עם זאת, מסכת עדויות מונה כ-30 הלכות, שבהן בית הלל החמיר ובית שמאי הקל דווקא.
בתלמוד ובמדרשים מופיעים סיפורים רבים אודות אישיותו ואופיו של הלל, ורובם, מובאים תוך השוואה למקבילו שמאי. כאמור, הלל נודע באופיו כענוותן, וכסבלן בהלכותיו ובהנהגותיו, ואילו שמאי היה קפדן יותר.
באחד המקומות, מורה התלמוד באופן מפורש ללכת בדרכו של הלל ולא בדרכו של שמאי: "תנו רבנן, לעולם יהא אדם ענוותן כהלל, ואל יהא קפדן כשמאי" (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל', עמוד ב').
דוגמה מובהקת נוספת היא מסורת הסיפורים על הגויים שבאו לפני הלל ושמאי להתגייר, כל אחד מסיבותיו. כל אחד מהם קיבל משמאי תשובות דוחות ומרחיקות, ואילו הלל היה זה שקיבל אותם אל היהדות, ולימד אותם לפי דרכם. לאחר זמן מה, נפגשו שלושת הגרים הללו ואמרו זה לזה: "קפדנותו של שמאי ביקשה לטורדנו מן העולם. ענוותנותו של הלל קירבנו תחת כנפי השכינה" (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א').
אחד הגרים הללו ביקש להתגייר תוך כדי לימוד כל התורה בעומדו על רגל אחת. לאחר שנדחה על ידי שמאי, בא לפני הלל. הלל גייר אותו ואמר לו: "דעלך סני - לחברך לא תעביד. זו היא כל התורה כולה, ואידך פירושה הוא, זיל גמור". כלומר: מה שעליך שנוא לא תעשה לחברך, זו (תמצית) כל התורה (על רגל אחת) והשאר פירוש הוא, לך ללומדו (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א'). המהרש"א מפרש שם, שהדבר נלמד ממצוות "ואהבת לרעך כמוך" (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ח).
בתלמוד הבבלי עוד מסופר על כך שאדם חצוף התערב עם חברו על סכום כסף נכבד (ארבע מאות זוז) שיוכל להרגיז את הלל. בערב שבת, כאשר הלל התרחץ, הטריד אותו הלה בשאלות שווא, אך הלל הפסיק עם כל שאלה את רחצתו, התעטף במגבת ויצא לענות. כאשר ראה אותו אדם שהלל נותר שליו, התרגז בעצמו ואמר לו: "אתה הוא הלל שקורין אותך נשיא ישראל... שלא ירבו כמותך בישראל", שאל אותו הלל לסיבת דבריו וענה לו האיש "שבעבורך הפסדתי ארבע מאות זוז", אמר לו הלל: "מוטב שתאבד ארבע מאות ועוד ארבע מאות זוז, והלל לא יקפיד [יכעס]" (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א').
מידותיו והנהגותיו > הדרכותיו

במסכת אבות מובאות הדרכותיו ואימרותיו של הלל הזקן, שבהן הוא מדריך בין היתר:
לאהוב שלום ולהשכינו בעולם;
לאהוב את הבריות ולקרבן לתורה;
לא לפרוש מהציבור;
לא להיות זחוח דעת;
לא לדון את החבר עד שתהיה במקומו;
לא לומר דבר שלא נשמע (שלא יתקבל);
לא להיות ביישן בלימוד ולא להיות קפדן בהוראה;
מה ששנוא עליך, לא תעשה לחברך - זו תמצית כל התורה, והשאר הוא פירוש, לך ללמוד;
לדעת שהצדק נעשה בסופו של דבר;
להרבות בתורה, חוכמה ורוח ולא בדברים חומריים (משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה ד'-פרק ב', משנה ז').
בנוסף הוא מצוטט בידי רבי צדוק כמי שנהג לומר, כי אדם המשתמש בכתר תורה לענייניו האישיים יחלוף מהעולם (משנה, מסכת אבות, פרק ד', משנה ה').
שושלת הלל

צאצאיו של הלל שימשו אף הם נשיאי הסנהדרין, במשך 15 דורות:
הלל הזקן
שמעון בן הלל
רבן גמליאל הזקן
רבן שמעון בן גמליאל הזקן
רבן גמליאל דיבנה
רבן שמעון בן גמליאל (השני) (130-160 לספ')
רבי יהודה הנשיא (רבי) (160-200 לספ')
רבן גמליאל ברבי (200-220 לספ')
רבי יהודה נשיאה (הראשון) (220-250 לספ')
רבן גמליאל הרביעי (250-280 לספ')
רבי יהודה נשיאה השני (280-320 לספ')
הלל נשיאה (הלל השני) (320-360 לספ') - מתקין הלוח העברי
רבן גמליאל החמישי (360-385 לספ') - בימיו החל חידוש בבניין הבית (בית המקדש של יוליאנוס) ב-362
רבי יהודה נשיאה השלישי (385-400 לספ')
רבן גמליאל השישי (400-425 לספ')
לפי המסורת, הלל הוא גם צאצא ישיר של דוד המלך:
הלל הזקן
נעריהו
שמעיה
שכניה
ישעיהו
חסדיהו
ברכיה
עובדיהו
חנניה
משולם
זרובבל
שאלתיאל
יהויכין
יהויקים
יאשיהו
אמון, מלך יהודה
מנשה
חזקיהו
אחז
יותם
עוזיהו
אמציה
יואש
אחזיה
יורם
יהושפט
אסא
אביה
רחבעם
שלמה
דוד
בתרבות

בפיוט "חי ה' וברוך צורי" מופיעה שורה המזכירה את מידת הביטחון של הלל, שבשונה מרעו שמאי, לא חיפש אחר מאכלי שבת במשך השבוע ובטח בה' שיזמין לו לשבת, באמרו "ברוך ה' יום יום". בגרסה הנפוצה של הפיוט מופיעה השורה: "אל ההרים אשא עיני, כהלל ולא כשמאי". בחלק מחצרות החסידות (למשל בחצרות רוז'ין וויז'ניץ) תיקנו את הנוסח ל"כהלל וכשמאי", וזאת כי יש פוסקים שבנושא זה הלכה כשמאי, שיש לחפש במשך כל השבוע מאכלים טובים לשבת.
יום טוב עהרליך כתב את סיפור מסירות נפשו ללימוד התורה. הופיע באלבומו "תורה", וכן מופיע באלבום "ערליכע ניגונים" (משחק מילים: "הניגונים של עהרליך" ו"ניגונים קדושים") של ירמיה דמן.
אמרתו "אם אין אני לי מי לי" הולחנה בלחנים רבים בהם לחנו של חיים בנט ("הנה אנכי"), שני לחנים של מרדכי בן-דוד ("אני מאמין" ו"כולם אהובים"), לחנו של אודי דוידי ("רוחות טובות") ולחנו של יצחק פוקס ("בעת ההיא").
אמרתו "הוי מתלמידיו של אהרן" גם היא הולחנה, בין היתר על ידי חיים בנט ("רננו חסידים") ויובל סטופל (ביצוע יוסי רוז, "הלל אומר", רובי בנט "רובי בנט ותזמורתו").
ארגון הסטודנטים היהודים "הלל" קרוי על שם הלל הזקן.
ראו גם

שמאי הזקן
בית הלל ובית שמאי
תקופת הזוגות
הלל לומד תורה
על דאטפת אטפוך
לקריאה נוספת

יהושע חנא רבניצקי, הלל הזקן, אבא דוכנא, אדעססא, תרנ"א, 1890
יהודה לייב קצנלסון, הלל ובית מדרשו, בתוך התקופה, ספר שלישי, שטיבל, תל אביב תרצ"ד, 1934
ישראל גאלדבערגער, המקורות בדבר עלית הלל לנשיאות, הצופה לחכמת ישראל, שנה עשירית,  ע' 76-68, בודפשט תרפ"ו.
עדין שטיינזלץ, הלל הזקן, פרק א' בספר אישים בתלמוד, האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ז 1987, עמ' 9–14
בנימין לאו, "שער שלישי: שמאי, הלל ותלמידיהם", בספרו: חכמים, כרך ראשון: ימי בית שני, ידיעות ספרים, 2006, עמ' 151–202.
מנחם כ"ץ, הסיפורים על מינוי הלל בספרות התלמודית – אגדת ייסוד של עולם החכמים, סידרא, כ"ו (תשע"א), עמ' 81–115
הרב יואל שוורץ, הלל הזקן – ראש שלשלת הנשיאות בישראל, באתר HebrewBooks
הנרי שלזניאק

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1938 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בנובמבר 1980 (בגיל 42) תל אביב-יפו, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צילום, ציור 
 מספר צאצאים:  2 
 
לוחית זיכרון על ביתו של הנרי שלזניאק ברח' ביל"ו 5 בתל אביב
הנרי שלזניאק (8 בספטמבר 1938, מדינת ניו יורק, ארצות הברית – 5 בנובמבר 1980, תל אביב) היה אמן, צייר, צלם ויוצר סרטים ישראלי.
ביוגרפיה

הנרי שלזניאק (Henry Shelesnyak) נולד בשנת 1938 במדינת ניו יורק בשם הנרי שולץ, בנם של אד שולץ, פסיכיאטר ומוזיקאי, ורוזלינד שולץ (1905–1987), ציירת. בהיותו בן שנה אביו התאבד ואמו נישאה לפרופ' משה חיים שלזניאק (1909–1994), פיזיולוג. ב-1951, כשהיה כבן 13, עלה לישראל יחד עם משפחתו, שהשתקעה במכון ויצמן למדע ברחובות, שם קיבל האב משרה. את לימודיו השלים בלונדון ולאחר מכן בשנת 1960 שב ארצה והתגורר בכפר האמנים עין הוד. ב-1962 נישא לעדנה גבעוני, ולזוג נולדו שתי בנות: אילת (1965) ועדי (1969). בשנת 1966 עבר להתגורר בתל אביב, בה חי ופעל עד למותו ממחלת הסרטן בנובמבר 1980. לפרנסתו עבד בשירותי הטלפוניה של תל אביב והמרכז (משרד התקשורת).
בראשית דרכו פעל בעיקר כצלם ניסיוני, בכך יצר צילומים מטופלים וקולאז'ים, וזאת במקביל לעבודתו במעבדות הצילום במכון ויצמן למדע. את עיקר פרסומו כאמן קיבל שלזניאק הודות לציוריו המתאפיינים במה שמכונה באמנות הישראלית "דלות החומר" ואשר הוא אחד ממייצגיה המרכזיים לצד אמנים כדוגמת רפי לביא ויהודית לוין. כחלק מזה, הוצגו יצירותיו בתערוכה "כי קרוב אליך הדבר מאוד: דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית" (אוצרת: שרה בריטברג-סמל), אשר הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1986.
בשנת 2005 אצרה גליה בר אור במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד תערוכה רטרוספקטיבית לשלזניאק. התערוכה לוותה בקטלוג אשר הכיל מאמרים מאת בר אור, המשוררים יאיר הורביץ ומאיר ויזלטיר, והאמן והמורה יאיר גרבוז.
יאיר הורביץ הקדיש לשלזניאק שירים בספרו "יחסים ודאגה". ויזלטיר הקדיש לו את שירו "מצוררים".
תערוכות יחיד

1965 – "דמויות": תצלומים אמנותיים, בית יד לבנים ברחובות.
1966 – פוטוקולאז'ים, גלריה מסדה, תל אביב.
1969 – "שחור צבע", מוזיאון ישראל, ירושלים.
1969 – ציורים, גלריה גורדון, תל אביב.
1970 – ציורים, גלריה דוגית, תל אביב.
1971 – גלריה בר כוכבא, תל אביב.
1979 – המוזיאון הקטן, תל אביב.
1980 – ציורי דיוקן בטכניקה מעורבת, גלריה שנער, תל אביב.
לאחר מותו:
1981 – גלריה שרה גילת, ירושלים.
1982 – גלריה שרה לוי, תל אביב.
1982 – גלריה שרה לוי, תל אביב.
1985 – "הנרי שלזניאק"; אוצרת: אלן גינתון, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2005 – "הנרי שלזניאק: ציור שלי דורש"; אוצרת: גליה בר אור, משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד.
2013 – "הצילום", גלריה נ & נ אמן, תל אביב.
גלריה

מראה בתערוכת היחיד "זמן חלום" בגלריה יאיר, תל אביב, 2012
לקריאה נוספת

הנרי שלזניאק; אוצרת התערוכה: אלן גינתון, תל אביב: מוזיאון תל-אביב לאמנות, 1985 תשמ"ה.
הנרי שלזניאק – ציור שלי דורש; אוצרת ועורכת: גליה בר אור; עריכת טקסט: דפנה רז, עין חרוד: משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, 2005.
הערות שוליים

↑  הנרי שלזניאק באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  משרד התקשורת, הנרי שלזניאק, מעריב, מודעת אבל, 6 בנובמבר 1980.
↑  אלון אלטרס, עוד ישירו על הזמנים החשוכים, מעריב, טורים 3–4, 12 ביוני 1986.
↑  רחובות: נפתחה תערוכה, מעריב, טור 3, 28 ביוני 1965. ביקורות: * דוד גור-ארי, עין הוד הוציאה מתוכה גם צלם אמן: "דמויות" – תערוכת צילומיו של הנרי שלזניאק, חרות, 4 ביולי 1965; א. פלג, צל תמונות – כתמונות, מעריב, 23 ביולי 1965.
↑  תערוכות בתל-אביב, מעריב, טור 3, 8 בדצמבר 1966. ביקורת: רחל אנגל, מרתף "מסדה" ותערוכת שלזניאק, מעריב, טורים 2–3, 2 בדצמבר 1966.
↑  ביקורת: רחל אנגל, מאולמי התערוכות | האדם חסר הזהות בציורי שלזניאק, מעריב, טורים 1–2, 30 במאי 1969.
↑  ביקורת: רחל אנגל, מאולמי התערוכות | המרובעים של שלזניאק, מעריב, טור 1, 17 ביולי 1970.
↑  ביקורת: רחל אנגל, תערוכות | מועט המחזיק את המרובה, מעריב, טורים 2–3, 19 בפברואר 1971.
↑  משה בן-שאול, תמונות בתערוכה, מעריב, טור 3, 31 במאי 1979.
↑  רחל אנגל, אמנות עכשיו | תערוכות חדשות, מעריב, טור 2, 30 באוקטובר 1980. זמן קצר קודם לכן הציג שלזניאק שם בתערוכה קבוצתית, ראו ביקורת: טליה רפפורט, כתובת חדשה, דבר, 5 בספטמבר 1980.
↑  תערוכות | ירושלים, דבר, טור 1, 30 בינואר 1981.
↑  ביקורות: טליה רפפורט, הבוטה – והמעודן, דבר, 8 בינואר 1982.
↑  ביקורת: טליה רפפורט, עני ועשיר, דבר, 24 בנובמבר 1978. בסביבות אותו הזמן נערכה בגלריה "תערוכה להנרי", של אוהבי יצירתו של שלזניאק (משה בן-שאול, אמנות עכשיו | תערוכות נמשכות, מעריב, טור אחרון, 3 בדצמבר 1982).
↑  ביקורת: רחל אנגל, חולצת האציל: תערוכת הנרי שלזניאק במוזיאון תל-אביב, מעריב, 2 באוגוסט 1985.
↑  ביקורות: איתן בוגנים, הנרי שלזניאק - הצלם שלא הכרתם, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2013;  עוזי צור, התעוזה של הנרי שלזניאק, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278615  NLI: 987007313048005171  GND: 1064886434  ISNI: 0000 0000 6693 7569  LCCN: nr96011884  NTA: 305633260  RKD: 432740  ULAN: 500479251  VIAF: 7287721   WorldCat (עם VIAF): 7287721
ראבפורדאן

רָאבַּפּוֹרְדָאן (בהונגרית: Rábapordány) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה תשעה קילומטרים דרומית לצ'ורנה. כמו כפרים רבים באירופה גם בראבפורדאן מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1193 תושבים, ובשנת 2019 רק 995 תושבים. נופי הכפר הם נופים האופיינים למישור ההונגרי הקטן, שהם  מישור ועצי צפצפה.
יהודי ראבפורדאן

בראבפורדאן חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 21 | 1,193 |
| 1910 | 11 |  |
| 1920 | 13 |  |
| 1930 | 6 |  |
| 1941 | 1 | 1,637 |