stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טארוט (סרט, 2024)
עלילה

קבוצת חברים - היילי, גרנט, פקסטון, פייג', מדלין, לוקאס ואליס שוכרת אחוזה בהרי קטסקיל כדי לחגוג את יום הולדתה של אליס. בעקבות המתח בקבוצה שנובע מפרידתם של היילי וגרנט, הקבוצה מבקשת מהיילי לנבא את עתידם לאחר שהם מצאו חפיסת קלפי טארוט במרתף הבית. אליס מקבלת את קלף הכוהנת והיילי מנבאת לה שהיא "תטפס על סולם המוביל להצלחה". לוקאס מקבל את קלף הנזיר, מדלין מקבלת את קלף התלוי ופייג' ופקסטון מקבלים את קלפי הקוסם והשוטה בהתאמה. לאחר שגרנט מקבל את קלף השטן, היילי מאשימה אותו בפרידתם והשניים מתווכחים. לבסוף, היילי שולפת קלף בעצמה ומקבלת את קלף המוות.
למחרת, החברים חוזרים ללימודיהם באוניברסיטה. אליס מותקפת על ידי גרסה זדונית של הכוהנת, שהורגת אותה בעזרת תקיפתה עם סולם שמוביל לעליית הגג. לוקאס, שנמצא בתחנת רכבת, מותקף על ידי הנזיר ונהרג על ידי רכבת חולפת. כל אחת מהמיתות תואמת לקריאה שהיילי ביצעה בתחילת הסרט והחבורה משערת שמישהו התעסק עם חפיסת הקלפים.
הקבוצה מבקרת את אלמה אסטון, המומחית בקלפי טארוט ובתורת הנסתר אותה הם מצאו ברשת האינטרנט. אלמה מזהה את חפיסת הקלפים ומספרת שבעבר, החפיסה הייתה שייכת לאסטרולוגית שחיה בתקופת המאה ה-18. בזמנו, האסטרולוגית שימשה כמעין נביאה עבור רוזן הונגרי והיא ניבאה לו שאשתו ההריונית וילדו העתידי ימותו במהלך הלידה. לאחר שהנבואה מתגשמת, האסטרולוגית וביתה גורשו. הרוזן מוכה הצער מצווה על אנשיו להוציא להורג את האסטרולוגית בהאשמת מעשי כישוף. האסטרולוגית שלא הבינה לאן נעלמה הבת שלה, גילתה כי אנשי הרוזן תלו אותה על עץ. האסטרולוגית מלאת הצער והכאב מחליטה לנקום בכך שחיברה את נשמתה לקלפי הטארוט באמצעות טקס אפל. רגע לפני מותה, האסטרולוגית קיללה את הרוזן וחבריו ולאחר מכן קיללה את חפיסת הקלפים, כאשר כל מי שישתמש בה ימצא את מותו. חפיסת הקלפים התגלגלה לאחר מכן מיד ליד והקללה הרגה את כל מי שהשתמש בקלפים. אלמה מפצירה בקבוצה להרוס את הקלפים, שעדיין נמצאים באחוזה אותה הם שכרו.
בזמן הנהיגה לאחוזה, המכונית מתקלקלת והקבוצה מותקפת על ידי התלוי, שלאחר מכן הורג את מדלין. פקסטון המבועת עוזב את הקבוצה וחוזר לקמפוס, אך מותקף במעלית על ידי השוטה. היילי, גרנט ופייג' חוזרים לאחוזה, אך לא מצליחים לשרוף את הקלפים ומבקשים את עזרתה של אלמה. אלמה מזמנת למקום את רוחה של האסטרולוגית, אך האסטרולוגית קוראת עבור אלמה מתוך הקלפים ואלמה נהרגת על ידי שד מהקלף ששת החרבות (אנ').
פייג' מנוסרת לשניים על ידי הקוסם. היילי מסיקה שאם היא תנבא את עתידה של האסטרולוגית, הקללה תיפסק. בזמן שגרנט מותקף על ידי השטן, היילי קוראת עבור האסטרולוגית ושולפת את קלף המוות. לאחר מכן, היילי מצליחה לגרום לשריפתה של האסטרולוגית ביחד עם הקלפים. היילי וגרנט מחליטים לחדש את הקשר הרומנטי ביניהם והשניים מתאחדים עם פקסטון, שניצל על ידי שותפו למעונות והשוטה נעלם.
צוות השחקנים

הארייט סלייטר (אנ') - היילי.
אדין ברדלי - גרנט.
וולפגנג נובוגרץ - לוקאס.
הומברלי גונזלס - מדלין.
לארסן תומפסון (אנ') - אליס.
ג'ייקוב בטלון - פקסטון.
אולבן פוירה (אנ') - אלמה אסטון.
הפקה

ביוני 2022, דיווחה "Deadline Hollywood" על תחילת תהליכי ההפקה של סרט המבוסס על רומן בשם "Horrorscope", וכי ג'ייקוב בטלון יככב כתפקיד ראשי. לאחר מכן, נמסר כי הסרט יבוים על ידי אנה הלברג וספנסר כהן. הסרט הופק על ידי לסלי מורגנשטיין, סקוט גלאסגולד ואליסה קופלוביץ דוטון. הלברג וכהן שימשו כמפיקים בפועל. בינואר 2024, נחשף שם הסרט – "טארוט".
הפצה

בתחילה, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-28 ביוני 2024. לאחר מכן התעתד לעלות ב-10 במאי 2024, והוקדם בשבוע ל-3 במאי 2024, ובישראל ב-2 במאי. תחת הפצת "סרטי סוני".
הערות שוליים

1 2  Kroll, Justin (2022-06-28). "Jacob Batalon, Alana Boden, Adain Bradley and Avantika To Star In Screen Gems' 'Horrorscope'". Deadline (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-6 ביוני 2023. נבדק ב-2023-10-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleming, Mike Jr. (2020-06-26). "Screen Gems Lands Alloy Entertainment Novel 'Horrorscope;' Anna Halberg & Spenser Cohen To Script". Deadline (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-27 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-10-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hamman, Cody (2023-05-18). "Horrorscope: Jacob Batalon horror film lands June 2024 release date". JoBlo (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-27 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-10-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  DeVore, Britta (2022-06-28). "'Horrorscope' Taps Jacob Batalon, Avantika, Alana Boden & Adain Bradley as Leads". Collider. ארכיון מ-4 בינואר 2023. נבדק ב-2023-10-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  @SonyPictures (30 בינואר 2024). "Whose face will you see when you take your last breath? @TarotMovie is coming exclusively to theaters this May. #TarotMovie" (Tweet) – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grobar, Matt (2023-05-16). "Sony Pushes 'Harold And The Purple Crayon' And 'They Listen' To 2024, Sets Dates For 'My Ex-Friend's Wedding,' 'Horrorscope' And 'Psycho-Pass: Providence'". Deadline (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-17 במאי 2023. נבדק ב-2023-10-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Squires, Josh (7 בדצמבר 2023). "Sony's Horror Movie Horrorscope Moves Into May 2024 Release Date". Bloody Disgusting. ארכיון מ-8 בדצמבר 2023. נבדק ב-7 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Theatrical Release Changes for the Week Ending March 10, 2024". The Numbers. 6 במרץ 2024. ארכיון מ-6 במרץ 2024. נבדק ב-6 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ישראל היום, "טארוט" הוא סרט אימה חדש על קבוצת חברים המפרה את הכלל החשוב ביותר בעיסוק בקלף המסוכן, באתר ישראל היום.
בדרכים (סרט, 2012)

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  "בדרכים" מאת ג'ק קרואק
 בימוי:  וולטר סאלס
 הופק בידי:  פרנסיס פורד קופולה נתנאל קרמיץ צ'ארלס גילברט רבקה ילדהאם
 תסריט:  חוזה ריברה
 עריכה:  פרנסואה גדיגר
 שחקנים ראשיים:  גארט הדלונד סם ריילי קריסטן סטיוארט איימי אדמס טום סטארידג' דני מורגן אליס בראגה אליזבת מוס קירסטן דנסט ויגו מורטנסן
 מוזיקה:  גוסטבו סנטאולאלה 
 צילום:  אריק גוטייה 
 מדינה:  צרפת צרפת בריטניה בריטניה מקסיקו מקסיקו ברזיל ברזיל ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 חברת הפקה:  American Zoetrope MK2 Film4 France Télévisions Canal+ Ciné+ France 2 Cinéma Vanguard Films
 חברה מפיצה:  צרפת MK2 Diffusion Lionsgate בריטניה Icon Film Distribution ברזיל PlayArte Filmes IFC Films ארצות הברית Sundance Selects קנדה Alliance Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 במאי 2012 (קאן) בריטניה 12 באוקטובר 2012 ארצות הברית 21 בדצמבר 2012
 משך הקרנה:  137 דקות (קאן) 124 דקות (טורונטו)
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט מסע, סרט להט"בי, סרט דרמה, סרט הרפתקאות, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  מונטריאול 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  8.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   ontheroad
 דף הסרט ב־IMDb
 
בדרכים (באנגלית: On the Road) הוא סרט דרמת-הרפתקאות משנת 2012 בבימויו של וולטר סאלס. סרט זה הוא עיבוד לרומן של ג'ק קרואק משנת 1957 באותו השם, מככבים בו אנסמבל שחקנים, בהם גארט הדלונד, סם ריילי, קריסטן סטיוארט, אליס בראגה, איימי אדמס, טום סטארידג', דני מורגן, אליזבת מוס, קירסטן דנסט וויגו מורטנסן, ועל הפקתו בפועל הופקד פרנסיס פורד קופולה. צילומי הסרט החלו ב-4 באוגוסט 2010, במונטריאול, קוויבק, בתקציב של 25 מיליון דולר; ועלילתו מבוססת על השנים שבילה קרואק בדרכים ברחבי ארצות הברית בשלהי שנות ה-40 לצד חברו, ניל קסדי (אנ'), ומספר אושיות בולטות מדור הביט, לרבות ויליאם ס. בורוז ואלן גינסברג.
הסרט עלה לראשונה לאקרנים ב-23 במאי 2012, במסגרת תחרות פרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 2012. הסרט זכה לביקורות מעורבות לאחר עלייתו לאקרנים. בנוסף, הוקרן הסרט גם במסגרת פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בספטמבר 2012.
עלילת הסרט

בניו יורק, שנת 1947, ביום שבו נקבר אביו, יוצא סאל פרדייז עם חברו קרלו מרקס שהוא, כמוהו, סופר שאפתן, לפגוש את דין מוריארטי, גנב מכוניות צעיר מדנוור, ואת אשתו בת ה-16, מרי-לו; בהזמנת חברם המשותף, צ'אד. סאל וקרלו מתיידדים עם דין, מעשנים איתו מריחואנה ומבקרים במועדון לילה שבו הם פוגשים את הסקסופוניסט וולטר, שגם עמו הם מתיידדים. סאל מלמד את דין כיצד לכתוב לפני שדין עוזב לדנוור עם קרלו.
לאחר הרהורים רבים, מחסום כתיבה וביקור בקברו של אביו, מחליט סאל להצטרף לחבריו בדנוור ויוצא לדרכים בפעם הראשונה. בדנוור, פוגש סאל את קמיל, סטודנטית במכללה לאמנות, שעבורה התגרש דין ממרי-לו. בנוסף, מתחיל קרלו להטיל ספק במיניותו, והוא מתחיל לנהל פרשת אהבים עם דין. קרלו, סאל, קמיל ודין מבקרים בבר שבו דין מנגן את "I've Got the World on a String" במכונת הג'וקבוקס, וקמיל מתקרבת לסאל. קרלו חושף בפני סאל שהוא משוכנע בנטיותיו ההומוסקסואליות, וכי בכוונתו לנסוע לאפריקה.
סאל עוזב ועולה על אוטובוס, עליו הוא פוגש את טרי. השניים נוסעים לקליפורניה, שם טרי עובדת בשדות כותנה עם משפחתה בזמן שסאל מסייע להם. סאל וטרי מנהלים רומן קצר לפני שסאל, כשהבין שהוא אינו מחויב לעבוד בשדות, שב הביתה.
בדצמבר 1948, דין, מרי-לו ואד דאנקל מגיעים לבית אחותו של סאל בצפון קרוליינה, לאחר שהותירו את אשתו של אד, גלתיאה, עם אולד בול לי בלואיזיאנה. השלושה סועדים עם משפחתו של סאל לאחר שלא אכלו 30 שעות, ולמחרת השלושה, סאל ואמו של סאל נוסעים חזרה לניו יורק. הבנים ומרי-לו חוגגים את ערב השנה החדשה בביתו של קרלו. מאוחר יותר, משכנע דין את סאל להשתתף בשלישייה איתו ועם מרי-לו. סאל מתחיל לנשק את מרי-לו, אך נוכחותו של דין מעוררת בו אי-נוחות, וזה מורה לדין ללכת למטבח. לאחר מכן, דין ומרי-לו מקיימים יחסי מין, בעוד שסאל מקשיב לקולותיהם בחדר הסמוך.
למחרת, סאל, דין ומרי-לו נוסעים לקליפורניה ומשאירים את אד אצל בול. כשהם מגיעים לסן פרנסיסקו, דין נוסע לביתה של קמיל, ואילו סאל ומרי-לו שוכרים חדר, שבו השניים מקיימים יחסי מין. למחרת בבוקר, מרי-לו עוזבת ושבה לארוסה הימאי בדנוור, וסאל מבקר בביתם של דין וקמיל, שבינתיים הולידו ילד משותף ומצפים לשני. סאל ודין מבקרים במועדון לילה ומשאירים את קמיל לבדה עם התינוק. כשהם שבים הביתה, קמיל מגרשת את דין.
סאל ודין נוסעים לדנוור בחיפוש אחר אביו של דין, אך ללא הצלחה. לאחר מכן, שבים השניים חזרה לניו יורק עם איש מכירות גבוה ורזה שממנו דין מנסה להשיג כסף בתמורה למין. דין מצליח, ומקבל מספיק כסף שמאפשר לו ולסאל להגיע למחוז חפצם.
שמונה חודשים לאחר מכן, שואל דין את סאל אם ברצונו לנסוע למקסיקו, וזה עונה לו בחיוב. בהגיעם לשם, מבלים השניים בבית זונות, שם הם רוקדים ומקיימים יחסי מין עם מספר זונות. מאוחר יותר, השניים מסתובבים ברחובות ומשתכרים. עם זאת, מצבו של סאל מורע ומביא לאשפוזו בבית חולים. לאחר מכן, משאיר דין את סאל מאחור ושב לסן פרנסיסקו במטרה לתקן את יחסיו עם קמיל. לאחר שהחלים, שב סאל לניו יורק.
בשנת 1950, פוגש סאל את דין במנהטן בדרכו להופעה של דיוק אלינגטון. דין מצהיר בפני סאל שנסע ברחבי הארץ ברכבת על מנת למצוא אותו, ומספר לו כי יש לו ילד נוסף מקמיל. חבריו של סאל מזרזים אותו כדי שיוכלו לצאת לדרכם, וכשסאל פונה לעזוב, מבקש דין טרמפ לרחוב 14 איסט. סאל אומר לדין שהיה טוב לראות אותו, ומשאיר אותו לגורלו בעודו עוזב עם חבריו. כשסאל שב לביתו באותו לילה, הוא מתחיל את כתיבת הרומן שלו על חייו בדרכים עם דין.
צוות השחקנים

גארט הדלונד – דין מוריארטי
סם ריילי – סאל פרדייז
קריסטן סטיוארט – מרי-לו
אליס בראגה – טרי
איימי אדמס – ג'יין
טום סטארידג' – קרלו מרקס
אליזבת מוס – גלתיאה דאנקל
דני מורגן – אד דאנקל
קירסטן דנסט – קמיל מוריארטי
ויגו מורטנסן – אולד בול לי
סטיב בושמי – איש מכירות רזה וגבוה
טרנס הווארד – ולטר
ג'יזל אייתי – טוניה
מארי-ג'ינט גואי – מא פרדייז
הפקה > רקע

מאז יציאת הרומן "בדרכים", נותר עיבודו הקולנועי בגיהנום הפיתוח למשך עשרות שנים. בשנת 1957, כתב ג'ק קרואק מכתב בן עמוד אחד לשחקן מרלון ברנדו, והציע לו לגלם את דמותו של דין מוריארטי בזמן שקרואק יגלם את בן-דמותו, סאל פרדייז. במכתב, הסביר קרואק לברנדו כי הוא רואה בעיני רוחו את הסרט מצולם "כשהמצלמה על המושב הקדמי של המכונית ומראה את הכביש (יום ולילה) מבעד לשמשה הקדמית, בעוד סאל ודין מקשקשים." ברנדו מעולם לא הגיב למכתב, ובהמשך הציעו "האחים וורנר" 110,000 דולר עבור זכויות ההפקה של ספרו של קרואק, אך סוכנו, סטרלינג לורד, דחה זאת מתוך תקווה לקבל 150,000 דולר מ"סרטי פרמאונט", שהייתה מעוניינת ללהק את ברנדו לסרט. העסקה מעולם לא יצאה לפועל, וקרואק כעס על כך שסוכנו ביקש יותר מדי כסף.
בשנת 1979, קנה פרנסיס פורד קופולה את זכויות ההפקה, וברבות השנים, שכר מספר תסריטאים על מנת שיעבדו את הספר לסרט, כולל מייקל הר ובארי גיפורד, אך בסופו של דבר כתב קופולה טיוטה משלו עם בנו, רומן. בשנת 1995, תכנן קופולה לצלם את הסרט בשחור-לבן עם פילם 16 מ"מ ואף ערך אודישנים בנוכחות המשורר אלן גינסברג, אך הפקת הסרט נקטעה. קופולה הצהיר כי ”ניסיתי לכתוב תסריט, אבל אף פעם לא ידעתי איך לעשות את זה. זה קשה - זה סרט תקופתי. חשוב מאוד שזה יהיה תקופתי. כל דבר שקשור לתקופה עולה הרבה כסף.” מספר שנים לאחר מכן, ניסה קופולה את מזלו בשנית וליהק את אית'ן הוק ובראד פיט לגילום דמויותיהם של סאל פרדייז ודין מוריארטי, בהתאמה, אך שוב הפקת הסרט לא צלחה. בשנת 2001, שכר קופולה את התסריטאי ראסל בנקס למלאכת כתיבת התסריט ואת ג'ואל שומאכר למלאכת בימוי הסרט; בסרט התעתדו לככב בילי קרודופ בדמותו של סאל פרדייז וקולין פארל בדדמותו של דין מוריארטי, אך שוב לא צלחה הפקת הסרט ונגנזה.
הפקה > קדם הפקה

לאחר שצפה בסרט "דרום אמריקה באופנוע", שכר קופולה את הבמאי הברזילאי וולטר סאלס למלאכת בימוי הסרט. סאלס נמשך לרומן משום שלדבריו מדובר באנשים "המנסים לפרוץ לחברה אטומה" ושהוא רוצה "להתמודד עם דור שמתנגש בחברה שלו." בשנת 2008, עמדה הפקת הסרט לקבל אור ירוק, כשבעקבות קריסת הכלכלה האמריקאית רצתה חברת ההפקות הצרפתית "פאתה" לקצץ בצורה משמעותית את תקציב הסרט בכ-35 מיליון דולר. מפיקת הסרט, רבקה ילדהאם, הבינה שהם לא יכולים להפיק את הסרט שסאלס ראה בעיני רוחו. עם זאת, בזמן שסאלס דיבר עם חברת ההפקות "MK2 Productions" בפריז על סרטים פוטנציאליים אחרים, סיפר להם סאלס על רצונו לעשות עיבוד קולנועי על בסיס "בדרכים", ובפסטיבל הקולנוע בקאן 2010, העניקה "MK2 Productions" אור ירוק להפקת הסרט ותקציב של 25 מיליון דולר. כהכנה לסרט, הפיק סאלס את הסרט התיעודי "Searching for On the Road", שבו עשה את אותו מסע בדרכים שעברה דמותו של הפרוטגוניסט, סאל פרדייז, ושוחח עם משוררים מדור הביט שהכירו את קרואק. סאלס עשה זאת על מנת להבין את "מורכבות הפרוזה המושקעת בג'אז ואת האקלים החברתי-פוליטי שהשפיע על התקופה." לסאלס הצטרף מדי פעם תסריטאי הסרט, חוזה ריברה, בנוסף לחצי שנה שהעביר בקריאה על קרואק. לאחר מכן, החל ריברה לכתוב את התסריט, שכללו כ-20 טיוטות. טיוטות שנכתבו בשלב מאוחר יותר הסתמכו פחות על הרומן שפורסם ויותר על כתב היד המקורי, שהוקלד על גליל נייר באורך 36 מטר והכיל את השמות האמיתיים שעמדו מאחורי הדמויות ברומן.
הפקה > ליהוק

ב-2010, נאלץ סאלס לשכנע את צוות השחקנים שהצליח ללהק כבר בשנת 2007 להישאר מחויבים לצילומי הסרט. צוות השחקנים כלל את סם ריילי, שלוהק לגילום דמותו של האלטר אגו של הסופר ג'ק קרואק, סאל פרדייז, גארט הדלונד, שלוהק לגילום דמותו של דין מוריארטי (ניל קסדי (אנ')), וקריסטן סטיוארט, שלוהקה לגילום דמותה של מרי-לו. סאלס רצה ללהק את סטיוארט לאחר שצפה בה בסרטו של שון פן, "עד קצה העולם", אך נאלץ לצלם את הסצנות בהשתתפותה לפני אוקטובר 2010, במהלכו הייתה מחויבת לצילומי שני החלקים של "דמדומים: שחר מפציע". בשלב מאוחר יותר, לוהקה קירסטן דנסט לגילום דמותה של קמיל (קרולין קסדי). בתחילת אוגוסט 2010, לוהקו ויגו מורטנסן ואיימי אדמס לצוות השחקנים; מורטנסן לגילום דמותו של אולד בול לי (ויליאם ס. בורוז) ואדמס לגילום דמות אשתו של לי, ג'יין (ג'ואן וולמר). השחקן האנגלי טום סטארידג' לוהק לגילום דמותו של קרלו מרקס (אלן גינסברג), משורר וחברם המשותף של סאל פרדייז ודין מוריארטי. במהלך הפקת הסרט, עבד סאלס עם אחדים מחברי צוות ההפקה שעימם עבד על "דרום אמריקה באופנוע", כולל המפיקה רבקה ילדהאם, התסריטאי חוזה ריברה, במאי הצילומים אריק גוטייה, מעצב ההפקה קרלוס קונטי והמלחין גוסטבו סנטאוללה. לפני תחילת הצילומים, עבר כל צוות השחקנים "מחנה אתחול ביטניקי" בן שלושה שבועות, שעל פי סטיוארט, כלל קריאת ספרות הנוגעת לדור הביט, והועבר על ידי הביוגרף של קרואק, ג'רלד ניקוסיה, שהציג ריאיון קולי שהוקלט בשנת 1978 עם לואן הנדרסון, אשתו של ניל קסידי, עליה מבוססת דמותה של מרי-לו. על מנת להעניק לצוות השחקנים מושג לגבי סוג הסרט שהוא ראה בעיני רוחו, סאלס הקרין את "עד כלות הנשימה" בבימוי ז'אן-לוק גודאר ו"הצללים" בבימוי ג'ון קסאווטס.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-4 באוגוסט 2010 במונטריאול, קוויבק, שבקנדה. לאחר חודש של צילומים במונטריאול, עברו צילומי הסרט להתקיים ההפקה צילמה בגטינו, קוויבק, אשר שימשה כסט עבור דנוור, קולורדו, בשנת 1947. צילומי הסרט התקיימו במשך חמישה ימים באמצע אוקטובר 2010 בקלגרי ובאלברטה. בניו אורלינס למשך חודש, ולאחר מכן שוב במונטריאול לצורך צילומי הסצנות האחרונות של הסרט. בתחילת דצמבר 2010, התקיים שבוע צילומים בסן פרנסיסקו. במקור, סאלס היה מעוניין לצלם במקסיקו למשך מספר שבועות, אך לאור ההסלמה במלחמות הסמים שם, תקופת הצילומים שם התקצרה ושאר הסצנות בה התקיימו באריזונה במקום זאת. בנוסף, חלק מצילומי הסרט התקיימו גם בארגנטינה ובצ'ילה עבור סצנה שבה נהג הדלונד בהדסון הורנט בסצנה המתרחשת בשנת 1949 בהרי האנדים במהלך סופת שלגים, בעודו מרכיב משקפי מגן וצרח מהחלון שלו, בזמן שהבמאי וולטר סאלס ישב במושב הנוסע בעודו מחזיק מצלמה, לצד מצלמה נוספת שהותקנה בחזית המכונית. הדלונד תיאר את הצילומים כ"צילומי גרילה פחות או יותר. לפעמים, היו רק שני קומץ אנשי צוות סביבנו וזו הייתה סיטואציה שקטה מאוד." הצלם אריק גוטייה צילם מספר סצנות באמצעות מצלמה ידנית, ולדברי הדלונד, עודד סאלס את צוות השחקנים לאלתר ו"לגרום לסצנות להיות בעלות קצב וזרימה".
פסקול

| מספר | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | Hard to Love What You Kill | ג'ייק לה בוץ |
| 2 | Don't Explain | טום סטארידג' |
| 3 | Salt Peanuts | דיזי גילספי |
| 4 | I've Got The World On A String | אלה פיצג'רלד |
| 5 | Yip Roc Heresy | סלים גייארד |
| 6 | A Sailboat In The Moonlight | בילי הולידיי והתזמורת שלה ולסטר יאנג |
| 7 | Ko-Ko | צ'ארלי פארקר |
| 8 | Death Letter Blues | סון האוס |
| 9 | Mean And Evil Blues | דיינה וושינגטון |
| 10 | Sweet Sixteen | גרג קרמר |
הפצה

הסרט עלה לראשונה לאקרנים בבכורה עולמית במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן ב-23 במאי 2012, שם היה מועמד לפרס דקל הזהב. גרסה קצרה יותר של הסרט, באורך 124 דקות, עלתה לאקרנים במהלך פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-6 בספטמבר 2012. זכויות הפצתו של הסרט בצפון אמריקה נמכרו ל-"AMC Networks", ובשאר העולם, את הסרט הפיצו "IFC Films" ו-"Sundance Selects". במסגרת הפצתו בבריטניה ובאוסטרליה, את זכויות ההפצה קנתה חברת "StudioCanal". הסרט עלה לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-21 בדצמבר 2012. לצד עלייתו לאקרנים, הופץ הסרט במקביל בשירות הוידאו על פי דרישה של "IFC Films".
הפצה > הפצה במדיה ביתית

הסרט הופץ בפורמטי DVD ו-בלו-ריי ב-6 באוגוסט 2013 על ידי "MPI Media Group".
ביקורות > בקופות

הסרט עלה לאקרנים בהפצה מוגבלת בבתי קולנוע נבחרים והכניס 744,296 דולר בקופות בארצות הברית ו-8,873,081 דולרים ברחבי העולם, בסך כולל של 9,617,377 דולר.
ביקורות > תגובת הקהל

הסרט זכה בעיקר לביקורות מעורבות, אם כי הופעתו של גארט הדלונד ועבודת הצילום זכו לביקורות חיוביות. הסרט זכה לציון 45% באתר "Rotten Tomatoes", על סמך 153 ביקורות וציון ממוצע של 5.53/10. באתר הביקורות "Metacritic", זכה הסרט לציון המשוקלל 56/100, על סמך על 32 ביקורות, דבר המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
הרוסים באים, הרוסים באים

| --- | --- |

עטיפת אלבום הפסקול של הסרט
 בימוי:  נורמן ג'ואיסון 
 הופק בידי:  נורמן ג'ואיסון 
 תסריט:  ויליאם רוז 
 עריכה:  האל אשבי 
 שחקנים ראשיים:  אלן ארקין בריאן קית' אווה מארי סיינט קרל ריינר Johnny Whitaker מייקל ג'יי. פולארד ווהן טיילור Philip Coolidge בן בלו ג'ון פיליפ לואו פול פורד Sidney Clute ג'ונתן וינטרס תיאודור ביקל לארי דיי. מאן 
 מוזיקה:  ג'וני מנדל 
 צילום:  ג'וזף פ. בירוק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מיריש הפקות 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בספטמבר 1966 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  מסצ'וסטס 
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוסים באים, הרוסים באים (באנגלית: The Russians Are Coming, the Russians Are Coming) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הקומדיה, שהופק ב-1966 בבימויו של נורמן ג'ואיסון. בסרט מככבים קרל ריינר, אווה מארי סיינט, אלן ארקין (בתפקידו הקולנועי הגדול הראשון), בריאן קית', תיאודור ביקל, ג'ונתן וינטרס ופול פורד.
הסרט מבוסס על הספר The Off-Islanders מאת נתניאל בנצ'לי (Nathaniel Benchley) מ-1961.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ואלן ארקין זכה על המשחק בו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בקומדיה או סרט מוזיקלי.
תקציר העלילה

צוללת סובייטית מתקרבת יתר על המידה לחופי ניו אינגלנד שבמזרח ארצות הברית ונתקעת על שרטון מול אחד האיים הקרובים לחוף. בחיפוש דרך לחילוץ, יורדת לחוף בחשאי קבוצת מלחים מהצוללת בפיקודו של סגן רוזאנוב (אלן ארקין). הם מסתבכים באי בסדרת מפגשים מוזרים ומצחיקים עם תושבי המקום. בהמשך, נחלצת הצוללת מהשרטון וגולשת לתוך נמל האי במטרה לאסוף את אנשיה. בשיאו של הסרט עולה המתח כששני הצדדים, הרוסים והאמריקאים, מאיימים זה על זה בנשק חם. המצב המסוכן מסתיים כאשר ילד מקומי מחליק מגג ביתו ונותר תלוי בין שמיים לארץ; אז מתגייסים להצלתו כולם ביחד. בעקבות החוויה המשותפת מחליטים התושבים ללוות את הצוללת בסירותיהם כדי שתצליח לחזור ללב ים בבטחה, למרות הופעתם של מטוסי קרב אמריקאים בשמיים.
שחקנים

קרל ריינר - וולט ויטאקר
אווה מארי סיינט - אלספת' ויטאקר
אלן ארקין - סגן יורי רוזאנוב, קצין בצוללת
בריאן קית' - מפקד המשטרה לינק מאטוקס
ג'ונתן וינטרס - קצין המשטרה נורמן ג'ונאס
תיאודור ביקל - מפקד הצוללת
ג'ון פיליפ לו - המלח אלכסיי קולצ'ין
מייקל ג'יי. פולארד - סטנלי, מכונאי מטוסים
פול פורד - פנדל הוקינס
פרטי הפקה

על אף שעלילת הסרט מתרחשת מול חופי מסצ'וסטס הוא צולם בצפון קליפורניה, בעיקר בעיירת החוף מנדוצ'ינו, וסצנות הנמל צולמו בעיר החוף פורט בראג. בשל הצילום בחוף המערבי צולמה סצנת השחר בפתיחת הסרט למעשה בשעת דמדומים, דרך מסנן ורוד.
צי ארצות הברית סירב לאפשר שימוש באחת מצוללותיו לצורך הצילומים ואף לא הסכים להבאת צוללת רוסית למטרה זו. לפיכך נאלצו המפיקים להשתמש בדגם מבוים של צוללת. לעומת זאת השתתפו בצילומים מטוסי קרב F-101 של חיל האוויר של ארצות הברית.
פס הקול לסרט הופק על ידי המלחין ג'וני מנדל (Johnny Mandel) ושילב בין היתר שירי עם רוסים. המעצב הגרפי פבלו פרו (Pablo Ferro) יצר את קטע הפתיחה לסרט, שבו מוצגים לסירוגין דגל ארצות הברית וסמל הפטיש והמגל הסובייטי, על רקע מוזיקה המשלבת את השיר יאנקי דודל דנדי עם השיר הרוסי המוכר פוליושקו-פוליֶה (Полюшко-поле).
חלק ניכר מהדיאלוגים בסרט היו ברוסית, שפה אותה דיברו במבטא נכון רק קומץ שחקנים בארצות הברית בעת ההיא. אלן ארקין בלט בסרט במבטאו הרוסי, שפה אותה למד בבית הוריו שהיו יהודים ממוצא אוקראיני-רוסי. גם השחקן תאודור ביקל, מפקד הצוללת, הצטיין בהגייה הרוסית, הגם שכלל לא ידע את השפה, כמו גם המוזיקאי אלקס חסילב (Alex Hassilev), ששיחק מלח בצוללת.
קבלת הסרט

הסרט זכה להערכה בקרב המבקרים ואף להצלחה מסחרית. תקציב ההפקה של הסרט עמד על 3.9 מיליון דולר והוא השיג הכנסות של 21.69 מיליון דולר.
לטענת הבמאי נורמן ג'ואיסון הייתה לסרט, שהוקרן בעיצומה של המלחמה הקרה, השפעה הן בוושינגטון והן במוסקבה. זה היה אחד הסרטים המעטים באותה עת שהציג את הרוסים באור חיובי. הסנאטור ארנסט גרינינג מן המפלגה הדמוקרטית הזכיר אותו בנאום בקונגרס, והוא הוצג גם לשלטונות הקרמלין. לטענת ג'ואיסון, כשהוקרן הסרט בכינוס איגוד כותבי הסרטים הסובייטי הוא ריגש את הבמאי סרגיי בונדרצ'וק עד דמעות.
פרסים

הסרט, שחקניו ויוצריו עוטרו במספר פרסים:
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט מוזיקלי או קומי - לאלן ארקין
פרס גילדת הכותבים המזרחית של אמריקה לתסריט הטוב ביותר לקומדיה - לויליאם רוז (William Rose)
מועמדויות לפרסים:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - אלן ארקין
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר - האל אשבי וג' טרי ויליאמס
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - ויליאם רוז
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר - ויליאם רוז
פרס גילדת הבמאים של אמריקה להישג יוצא דופן בבימוי סרט קולנוע - נורמן ג'ואיסון.
ההמנון ההומרי לאפרודיטה

ההמנונות ההומרים לאפרודיטה הם שלושה המנונות מתוך אוסף של שלושים ושלושה שירים הבאים להלל ולשבח את האלים בתקופת יוון העתיקה. לאלה אפרודיטה נכתבו המנון אחד קצר (6 שורות), ושני המנונות ארוכים (אשר אחד מהם בן 293 שורות, ואילו השני בן 21 שורות). המנונות אלו נכתבו בין המאה ה-7 לפני הספירה ועד למאה ה-4 לפני הספירה.
מחבר ההמנונות אינו ידוע, והם נקראים "הומריים" משום שבעבר נחשבו לפי עטו של הומרוס (החל מההתייחסות הקדומה ביותר אל מכלול ההמנונות ההומריים, אצל תוקידידס).
תפקיד ומבנה ההמנונות

תפקיד ההמנון הארוך הוא ככל הנראה לעצב עבורנו הקוראים את דמותה של האלה אפרודיטה, ומעצם אורכו, הוא יכול לבוא כסיפור בפני עצמו. תפקיד ההמנונות הקצרים הוא לשמש כפתיח או כמבוא לסיפור אחר שיבוא בהמשך. מכאן נובע שההמנונות הארוכים מנוגדים להמנונות הקצרים מבחינת התפקיד שלהם. ניתן לראות כי שלושת ההמנונות לאלה הם בעלי מבנה דומה. לפני תחילתם של שלושת ההמנונות קיימת מעין הקדמה או מיני המנון הנותן לנו רקע ומידע על האלה. בפתיחת ההמנון מופיעות מילות שיבוח לאלה ואילו בסיומו מופיעות מילות זיכרון, כאשר בשני המנונות השורה האחרונה היא: "אפס אני גם אותך ושירה גם אחרת אזכירה". ההמנונות כתובים במשקל ההקסמטר דקטילי, אשר מאפיין את השירה האפית. בכל שלושת ההמנונות מוצגת אפרודיטה כדמות בעלת יכולת לגרות חשקים ויצרים מיניים בקרב חיות, בני תמותה, בני אלמוות (חצאי אלים) ואלים.
תיאור העלילה > תיאור העלילה על פי ההמנון הקצר

ההמנון מתחיל בהצגת אפרודיטה כילידת האי קיפרוס (קפריסין) ומכאן שמה בהמנון מתואר קיתרית. פתיחת ההמנון עוסקת במילות שבח לאלה בו מתוארת כעדינה, יפה ומשרה אושר על תושבי העולם ("שי עדנים לבני חלד נתנה ועל חמד פניה כל הימים מרחפת בת צחוק, וזיו כסף פורח"). בהמשך ההמנון מתוארת בקשה לקבלת ברכה מהאלה כדי להללה באמצעות השירה ("לך ברכתי האלה...לי שירה העניקי נכספת"). בסיום, הפונה לאלה מצהיר כי יזכיר אותה דרך השירה עליה ("ושירה גם אחרת אזכירה").