stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן פדרו (בליז)
היסטוריה

פליטיה של "מלחמת הקאסטות", שהתחוללה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו במחצית השנייה של המאה ה-19, ברחו בעיקר דרומה למקום המקלט בצפון בליז, שם הגנו עליהם השלטונות הבריטים ועודדו אותם להתיישב באזור. צעד זה בוצע בתקווה שהם יתיישבו במחוז קורוזל.
תנועת הגירה זו הייתה הגורם העיקרי להתיישבות בצפון בליז. אוכלוסיית מחוז קורוזל גדלה מפחות מ-200 תושבים ב-1846, ל-4,500 ב-1857 ול-8,000 ב-1858 על פי מפקד האוכלוסין של 1861 מנתה אוכלוסיית צפון הארץ כמעט כפליים מזו של בליז סיטי וסביבתה.
המתיישבים הראשונים בסן פדרו הגיעו למקום בין השנים 1848 – 1849. היו אלה ככל הנראה קרובי משפחותיהם של דייגים שהקימו קודם לכן באזור מחנות דיג והעבירו את משפחותיהם למקום המבטחים על האי בזמן המרד של המאיה בסנטה קרוס. בתחילה התיישבו במקום ארבע משפחות בלבד, אך עד מהרה הצטרפו אליהם משפחות נוספות. בהמשך צמח היישוב להיות כפר בן 30 בתים ויותר מ-50 תושבים. היה זה יישוב אופייני לחבל ארץ זה. הפליטים שהגיעו מיוקטן היו חקלאים ודייגים באזור מוצאם והמשיכו לעסוק במקצועות אלה גם בסן פדרו. ב-27 בנובמבר 1984 הוכרזה סן פדרו רשמית כעיר.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמוד 8
↑  "Ambergris Caye, Belize History". Retrieved 2013-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7543500-7  LCCN: no2016052671  VIAF: 245441730   WorldCat (עם VIAF): 245441730
סרקונדה

| --- | --- |

מסגד בסרקונדה
 מדינה:  גמביה גמביה
 מחוז:  מחוז בנג'ול
 נפה:  קניפינג
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  348,118 (2007)
 קואורדינטות:  13°25′30″N 16°40′41″W﻿ / ﻿13.425°N 16.678°W﻿ / 13.425; -16.678
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גמביה מוגדלת) בנג'ול פאראפני באס סנטה סו סנגל האוקיינוס האטלנטי סרקונדה(למפת גמביה רגילה) בנג'ול פאראפני באס סנטה סו סנגל אוק. אט. סרקונדה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סרקונדה (באנגלית: Serekunda) היא העיר הגדולה בגמביה הממוקמת ממערב לבירה בנג'ול. מכיוון שהבירה בנג'ול נמצאת על אי, אין לה אפשרות להתרחב ולכן קיימת הגירה מהבירה לעיר סרקונדה הצמודה אליה דבר שמביא לגידול רב באוכלוסיית העיר: מ-25,505 תושבים ב-1973 דרך 194,987 תושבים ב-1993 ועד 348,118 במפקד האחרון של שנת 2007.
סיסטולה

סיסטולה של החדרים: (1) דם מחומצן (באדום) זורם מהחדר השמאלי דרך מסתם אבי העורקים לאבי העורקים על מנת לספק חמצן לאיברי הגוף; (2) דם דל-חמצן (בכחול) זורם מהחדר הימני דרך מסתם עורק הריאות לתוך הריאות על מנת לקלוט חמצן.
רישום בדיקת אק"ג
סיסטולה היא פעולת התכווצות של מדורי הלב. ארבעת מדורי הלב, שני חדרים ושני פרוזדורים (עליות), עוברים סיסטולה ודיאסטולה בקצב מתוזמן כך שדם מוזרם קדימה לאורך המערכת הקרדיווסקולרית. כשהמונח 'סיסטולה של הלב' מצוין לבדו, הכוונה היא, בדרך כלל, לסיסטולה של החדרים.
סוגים > סיסטולה חשמלית לעומת סיסטולה מכנית

סיסטולה חשמלית היא הפעילות החשמלית שמעורר פוטנציאל פעולה חשמלי בשריר הלב, שעם שחרורו תתבצע פעולת התכווצות בשריר הלב. הסיסטולה החשמלית גורמת לסיסטולה מכנית שהיא התכווצות שריר הלב עצמו, שכתוצאה ממנה מזרים הלב דם.
סוגים > סיסטולה של הפרוזדורים

סיסטולת הפרוזדורים היא ההתכווצות של הפרוזדורים. סיסטולה חשמלית של הפרוזדורים מתחילה עם עליית גל ה-P באק"ג. סיסטולה זו, אשר מתרחשת בדרך כלל לקראת סוף התרפות החדרים, גורמת לעליית הלחץ בפרוזדורים ובכך לזרימת דם מהפרוזדורים אל החדרים. פעולה זו אינה מתבצעת כראוי אם יכולת ההולכה החשמלית של הלב נפגמת, כמו למשל בזמן פרפור פרוזדורים, רפרוף פרוזדורים או חסם לב מלא. במהלך סיסטולת הפרוזדורים נסגרים שני מסתמי הלב ביציאות החדרים (המסתם האאורטלי שבין החדר השמאלי לאבי העורקים, והמסתם הפולמונלי שבין החדר הימני לעורק הריאה), ואילו מסתמי הלב שבין הפרוזדורים לחדרים (המסתם המיטרלי (הצניפי) שבין הפרוזדור והחדר השמאליים, והמסתם הטריקוספידלי (התלת-פסיגי) שבין הפרוזדור והחדר הימניים) - נפתחים בשל הלחץ הגבוה בפרוזדורים.
סוגים > סיסטולה של החדרים

סיסטולת החדרים היא ההתכווצות של החדרים. סיסטולה חשמלית של החדרים מתרחשת עם התחלת קומפלקס ה-QRS באק"ג. הלחץ בחדרים עולה אל מעבר ללחץ בפרוזדורים, וכתוצאה, נסגרים המסתם המיטרלי והמסתם הטריקוספידלי שבין החדרים לפרוזדורים. הלחץ ממשיך לעלות עד שהוא גובר על הלחץ בכלי הדם, וכתוצאה מכך נפתחים המסתמים האאורטלי והפולמונלי והדם נדחף אל מחוץ ללב.
מנגנון פיזיולוגי

הקוצב הטבעי של הלב נמצא בתאי שריר לב מתמחים שבקשר הגת והפרוזדור שבחלקו העליון של הפרוזדור הימני, והוא שמתחיל את הסיסטולה. הגירוי החשמלי מגיע תחילה לפרוזדור הימני ולאחר השהיה זעירה של כ-0.03 שניות הוא מגיע גם לפרוזדור השמאלי. הפרוזדורים מתכווצים בתהליך הדרגתי כאשר הפרוזדור הימני מסיים להתכווץ מעט לפני השמאלי. גם בפרוזדור עצמו ישנו סדר כיווץ פנימי המתבטא בלחץ שהולך ומתקדם בכיוון זרימת הדם (מהחלק העליון של הפרוזדור לכיוון חלקו התחתון), וזאת כדי לכוון את זרימת הדם קדימה ולמנוע ממנו זרימה אחורנית. הגירוי החשמלי ממשיך לעבר קשר הפרוזדור והחדר, שנמצא סמוך למחיצת הלב, באמצעות שלוש אלומות המיועדות לכך, ושם הוא מעוכב במשך כ-0.12 שניות על מנת לאפשר לכל הדם לעבור מהפרוזדורים לחדרים. מקשר הפרוזדור והחדר עובר הגירוי החשמלי למסילות בשם צרור היס (Bundle of His) הנקראות גם אלומת הפרוזדור והחדר. הצרור מתפצל לשני ענפים - ימני ושמאלי - לכיוון כל אחד מהחדרים, ומגיע בקצהו לחוד הלב, שבו כל צרור ענפים מתפצל לרשת סיבים הקרויים סיבי פורקינייה. סיבים אלה מתפצלים לרשת שמכסה את שני החדרים, וכך מועבר הגירוי החשמלי ביעילות לכל התאים שמרכיבים את החדרים. כתוצאה מכך מתכווצים החדרים ודם מוזרם קדימה – מהחדר השמאלי לאבי העורקים וממנו לכלל הגוף, ומהחדר הימני לעורק הריאה וממנו לריאות לספיגת חמצן ולשחרור פחמן דו-חמצני.
עאהד עזאם

עאהד עזאם (בערבית: عاهد عزام; נולד ב-14 בינואר 1992) הוא כדורגלן דרוזי-ישראלי המשחק בעמדות הקשר בבני אילת.
קריירה

עזאם נולד בשפרעם, ישראל, למשפחה דרוזית. גדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 2011/2012. ב-4 בדצמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בניצחון 2–0 על מכבי תל אביב במחזור ה-14 של ליגת העל. עזאם שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל, וביוני 2013 היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל. את שערו הראשון בקריירה כבש עזאם ב-14 בדצמבר 2013, בתיקו 1–1 מול מכבי פתח תקווה.
ב-11 בספטמבר 2014 חתם עזאם לארבע שנים בעירוני קריית שמונה, ששילמה תמורתו כ-650 אלף שקלים. ב-20 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 3–0 על הפועל תל אביב. את שערו היחיד במועדון כבש ב-18 באוקטובר 2014, בניצחון 3–0 על מכבי פתח תקווה. בסך הכל ערך 26 הופעות ליגה במדי עירוני קריית שמונה, שסיימה את העונה במקום השני.
ב-5 ביולי 2015 חזר להפועל חיפה במסגרת עסקת העברתו של רועי שוקרני שעשה את הדרך ההפוכה, אולם כבר בתחילת העונה קרע את הרצועה הצולבת ולא שותף במשחקי הקבוצה בעונה זו.
ב-10 בינואר 2017, לאחר שנה וחצי שלא שיחק, חתם עזאם בהפועל בני לוד מהליגה הלאומית.
ב-30 ביולי 2017 חתם עזאם בהפועל רובי שפירא חיפה מליגה א'. ב-1 בנובמבר 2018 חתם במכבי עירוני קריית אתא מליגה א'.
ב-27 ביולי 2019 חתם עזאם לעונה אחת במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם עזאם בקבוצת איחוד בני שפרעם מליגה ב', קבוצת כדורגל של עיר הולדתו.
ב-17 במרץ 2021, עזאם חתם במועדון ספורט טירת הכרמל.
הערות שוליים

↑  שלמה וייס‏, עירוני קרית שמונה: עאהד עזאם חתם לארבע שנים, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2014
↑  עאהד עזאם ואנס דאבור חתמו בבני לוד, באתר doublepass.sport5.co.il
↑  דורון בן דור, ‏עאהד עזאם חתם ברובי שפירא: חזרתי הביתה, באתר ONE‏, 30 ביולי 2017
↑  עאהד עזאם חתם בקריית אתא, ברובי שפירא זועמים, באתר doublepass.sport5.co.il
סרקומה

| --- | --- |

 תחום:  אונקולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D012509
 סיווגים
 ICD-11:  XH4UM7 
 ICD-O:  Sarcoma
 
סרקומה או בשרומת היא גידול ממאיר שמקורו ברקמת חיבור.
הגידול יכול להופיע בכל חלק בגוף ולהתפתח מכל רקמת חיבור. נהוג להפריד בין סרקומה מרקמה רכה כמו סרקומה של השריר (ליומיוסרקומה/רבדומיוסרקומה), השומן (ליפוסרקומה, בעברית: בשרומת שומנית) וכלי הדם (אנגיוסרקומה), לסרקומה של רקמה קשה כמו סרקומה של העצם (אוסטאוסרקומה, בעברית: בשרומת גרמית) או הסחוס (כונדרוסרקומה). בניגוד לגידולים מסוג קרצינומה (גידולים סרטניים ממקור אפיתליאלי) המתאפיינים בתכונות פיזיולוגיות דומות לאיבר במקור, גידולי סרקומה אינם מקבלים את תכונות איבר המקור, תכונה זאת עלולה לעורר קשיים באבחון הגידול הראשוני.
סרקומה מהווה כאחוז אחד מכלל הגידולים הסרטניים.
סמל סלובקיה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  סלובקיה 
 תאריך אימוץ:  1 בינואר 1993 
 
סמל סלובקיה (סלובקית Slovenský znak) אומץ בשנת 1993 והוא מורכב מצלב כפול (צלב פטריארכלי) בצבע כסף או לבן על רקע אדום, הניצב על שלוש גבעות כחולות. צבעי הסמל הם הצבעים הפאן-סלאבים, והוא מופיע גם על דגל סלובקיה העשוי משלושה פסים רוחביים בצבעים אלה.
הגבעות מסמלות שלוש שרשראות הרים – טָטְרָה, פָטְרָה ומָטְרָה הנמצאת כיום בהונגריה. 
הצלב הכפול מסמל את מורשתה הנוצרית של סלובקיה ומקורו במאה ה-9 באימפריה הביזנטית. סמוך לאותה עת הובא צלב זה לסלובקיה ולהונגריה והופיע על מטבעות מקומיים. במאה ה-16 לכל המאוחר החלו הסלובקים לראות בצלב הכפול סמל לאומי, ובשנת 1848 אימצו אותו כסמלם בעת מאבקם בהונגרים. מוטות הצלב מתרחבים בקצותיהם והם קעורים, וצלב דומה מופיע בצורה ובממדים שונים גם בחלקו הימני של סמל הונגריה.
ראו גם

דגל סלובקיה
המנון סלובקיה
סכין קרב

סכין קרב סובייטית מסוג NR 43
סכין קרב היא סכין המיועדת לשימוש צבאי ובעיקר ללחימה בקרב פנים אל פנים. היסטורית, סכיני הקרב פותחו במקור ככלי נשק חיוניים ויעילים לחיילים המעורבים במלחמות בהם היכולת להשתמש במהירות וביעילות בסכין עשויה להיות ההבדל בין חיים למוות. בעת המודרנית סכיני הלחימה תוכננו ועוצבו כך שהן ישמשו גם למגוון שימושים נוספים בשגרה (כמו כמו למשל קיצוץ ענפים, פתיחת ארגזי תחמושת וכו').
בפעולות צבאיות רבות בעת המודרנית סכיני הקרב נישאים על ידי החיילים כחלק מהציוד הסטנדרטי של כל חייל, יחד עם כלי ירי ויתר הציוד החיוני.
עיצוב

אורך הלהב של סכיני הקרב הוא לרוב בין 13 סנטימטרים ל-30 סנטימטרים. הלהב עשוי לרוב מפלדת פחמן או מפלדת אל-חלד. הידית של סכין הקרב מעוצבת בצורה ארגונומית, אשר מאפשר אחיזה איתנה בסכין בקרבות ומניעת מצב בו היד תתחלק חלילה על הלהב.
גלריית תמונות

סכין סימן 2 של הצי האמריקני הייתה סכין הקרב הסטנדרטית של חיל הנחתים האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה
סכין קרב פיירבירן-סייקס (אנ')
סכין קרב מודרנית של צבא היבשה הגרמני מסוג KM2000
ראו גם

כידון רובה
הערות שוליים

↑  Peterson, Harold L., Daggers and Fighting Knives of the Western World, Courier Dover Publications, ISBN 0-486-41743-3, ISBN 978-0-486-41743-1 (2001), p. 80: "Right at the outset trench knives were introduced by both sides during World War I, so that the common soldier was once again equipped with a knife designed primarily for combat."
↑  Burton, Walter E., Knives For Fighting Men, Popular Science, July 1944, Vol. 145 No. 1, p. 150: A combat knife is specifically designed for military use, and is thus a more restrictive category than that of a fighting knife or tactical knife, either of which may include knives designed for civilian use. Thus, a bowie knife designed for civilian sale and use may be termed a fighting knife, but not a combat knife, while the U.S. Army's M3 trench knife, designed specifically for the military for close-quarters fighting, is both a combat knife and a fighting knife.
↑  Catalog of Standard Ordnance Items, Washington, D.C: U.S. Army Ordnance Publications (1943)
סמל סן מרטן

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  סן מרטן 
 תאריך אימוץ:  2007 
 
סמל סן מרטן הוא סמלה הרשמי של הקולקטיב מעבר לים סן מרטן. בסמל נראים ענפי דקל מבצבצים מול שמש, אלה מסמלים את האקלים הטרופי השורר באי, שקנאי המסמל את הפאונה הפורה באי, היביסקוס המסמל צמחייה, ספינה המסמלת את התיירות (המאופיינת בהתניידות באמצעותה) ומעל לתיאור מתנוססות המילים "Collectivité de Saint Martin" - "קולקטיבת סן מרטן". עד לפברואר 2007 כשעוד קודדה סן מרטן תחת קוד גוואדלופ (GP) בתקן ISO 3166-1 התנוססו המילים "Ville de Saint Martin" מעל לתיאור הסמל.
הערות שוליים

↑  The Washington Times - Dutch Sint Maarten / French Saint Martin, archive.vn, ‏2002-05-11
ספרינטר (אופניים)

"רכבת" הספרינט של קבוצת HTC בטור דה פראנס 2011: הרוכב הקדמי מסיים את המשיכה שלו ומפנה מקום למרק רנשאו (במרכז) המשמש כמושך האחרון של הספרינטר מרק קאוונדיש (בחולצה הירוקה)
אמצע המאוץ: הספרינטר רוברט פורסטר (מקבוצת גרולשטיינר (במרכז)) מפלס לו דרך בין שני יריבים
סוף המאוץ: פורסטר גובר על יריביו (מימין: דניאלה בנאטי) תוך כדי הנמכת ראשו אל בין כתפיו בצורה האופיינית לספרינטרים
ספרינטר הוא רוכב אופניים (במרוץ אופני כביש או במרוץ אופני מסלול) המצטיין ביכולת להגיע למהירות רכיבה גבוהה מאוד למשך זמן קצר יחסית. תכונה זו מסייעת לו במאוצים אל קו סיום המרוץ. מאחר שחלק נכבד ממרוצי האופניים מסתיימים במאוץ רב משתתפים, חשיבותו של הספרינטר לקבוצת האופניים שלו היא רבה ובמרוצים שבהם צפוי סיום מסוג זה, משמש הספרינטר כרוכב המוביל של הקבוצה.
מלבד שימוש בספרינט כטקטיקה בסיום המרוץ, נערכים גם מאוצי ביניים (המכונים לעיתים primes) במהלך מרוצים וגם שם יש לספרינטר יתרון. מאוצי ביניים נערכים גם במרוצים חד-יומיים להגברת העניין במרוץ, כמו בקריטריום לדוגמה, כאשר בכל כמה סיבובים של המסלול מוגדר קו הסיום כספרינט ביניים. במרוצי קטעים, זוכים הרוכבים בנקודות עבור מאוצי ביניים ומאוצי קו הסיום, ונקודות אלו נצברות ומדרגות אותם בתחרות הנקודות שבמרוץ (לדוגמה, בטור דה פראנס רוכב המוביל בקטגוריית הנקודות בחולצה הירוקה).
יכולת ההאצה היא אחת התכונות החשובות ביותר לכל רוכבי אופני הכביש, גם אלו שאינם נחשבים ספרינטרים קלאסיים. תכונה זו חשובה גם בבריחות, גם בסיוע לרוכב הקבוצה הספרינטר וגם בסיכויים לנצח במאוץ אל קו הסיום (או מאוץ ביניים) של קבוצת רוכבים קטנה.
פיזיולוגיה ומאפיינים

לספרינטרים יש יחס גבוה יותר של סיבי שריר מהיר (המכונים גם בלשון פופולרית "סיבים לבנים") מאשר רוכבים שאינם ספרינטרים. ספרינטרים נוטים בדרך כלל להיות בעלי מבנה גוף מוצק יותר מאשר רוכב האופניים הממוצע, דבר המאפשר להם יצירת פרץ קצר של מהירות הנדרש במאוץ. חלק מהספרינטרים (בעיקר הגבוהים שבהם) מסוגלים להגיע למהירות גבוהה מאוד אך זקוקים למרחק רב כדי להגיע למהירות זו, בעוד שאחרים יכולים לייצר תאוצה קצרה וחדה. תכונות נוספות שנוטים לייחס לספרינטרים הם שליטה מרבית באופניים, קואורדינציה, שיווי משקל מעולה ואומץ לב. תכונות אלו הכרחיות במאוץ רב משתתפים שבו מגיעים הרוכבים למהירות של 70 קמ"ש, בצפיפות גבוהה ותוך חילופי עמדות במהלך המאוץ.
קיימת נטייה לחלק את הספרינטרים לשתי קבוצות:
ספרינטרים קלאסיים/טהורים - רוכבים שתחום התמחותם היחיד הוא במאוצים רבי משתתפים. הם תלויים באופן רב בחברי קבוצתם, מתקשים לעיתים קרובות בקטעים גבעיים בתוך המרוץ היומי, עד למצב בו הם מפגרים אחרי הדבוקה ונעדרים מהספרינט הסופי. מאידך - כשהם מקבלים את התנאים המיטביים ותווי השטח הוא מישורי - הם הרוכבים המהירים ביותר.
ספרינטרים מטפסים - רוכבים רב גוניים יותר. מסוגלים להתמודד בעליות קצרות יחסית (וחלקם גם ארוכות, למשל אלחנדרו ולוורדה). רוכבים אלו מתקשים לעיתים להתמודד עם הספרינטרים הקלאסיים, אך במרוצים סלקטיביים יותר, בהם מגיעה דבוקה קטנה יותר אל קו הסיום הם הרוכבים המהירים ביותר.
טקטיקות המאוץ

הספרינטרים וקבוצותיהם מעריכים בטרם המרוץ את הסיכויים לכך שהמרוץ יסתיים במאוץ רב משתתפים. במידה והם מעריכים שהסיכוי לכך גבוה - מתחלק המרוץ מבחינתם לשני חלקים. החלק הראשון כולל את חלקו הגדול של המרוץ ובו המטרה העיקרית היא השגת קבוצת הבריחה שנוצרת במהלך המרוץ. החלק השני כולל את הקילומטרים האחרונים במרוץ ובהם סיוע הקבוצה לספרינטר והוצאת המאוץ אל הפועל.
במשך רוב המרוץ, בדרך כלל, הספרינטר אמור לרכוב בתוך הדבוקה כשהוא מוגן מהרוח באופן המרבי על ידי חברי קבוצתו. המטרה הבאה של הקבוצה היא לדאוג לכך שהספרינטר ימוקם בקילומטרים האחרונים של המרוץ במיקום אופטימלי, כלומר, בשליש הקדמי של הדבוקה. בק"מ האחרון מנסות הקבוצות להצמיד לספרינטר שלהם רוכב או שניים שיובילו אותו אל הספרינט הסופי המתחיל כ-250 מטר מקו הסיום. משם, הספרינטרים נאבקים אחד בשני עד קו הסיום.
רכבת ספרינט

החל משנות ה-80 של המאה ה-20 פותחה שיטת הולכה קבוצתית לספרינט המכונה "רכבת" (גר'). השיטה פותחה על ידי הרוכב הבלגי פרדי מרטנס ושוכללה בשנות ה-90 על ידי קבוצותיו של הספרינטר המצטיין, מריו צ'יפוליני.
השיטה אומצה בהמשך על ידי קבוצות רבות המנסות להשיג באמצעותה שתי מטרות עיקריות: ניטרול בריחות יחיד מסוכנות בקילומטרים האחרונים של המרוץ והבאת ספרינטר המטרה של הקבוצה אל ראש דבוקת המאיצים, כך שהוא יוכל להתחיל את המאוץ הסופי מקדמת דבוקת המאיצים ובמהירות התחלתית גבוהה ולא יצטרך לבצע עקיפות בזמן המאוץ. לשם השגת מטרות אלו עובדת הקבוצה בקילומטרים האחרונים במרוץ בתיאום מלא. בזמן זה רוכבים כ-3-6 רוכבים מהקבוצה בטור עורפי (ומכאן הדימוי לקרונות של רכבת), בראש דבוקת הרוכבים, במהירות גבוהה מאוד, המונעת לרוב מרוכבים אחרים אפשרות בריחה. ספרינטר המטרה נמצא בחלקה האחורי של ה"רכבת" ונהנה משבירת הרוח על ידי חבריו לקבוצה. לעיתים מוסיפה הקבוצה רוכב נוסף מאחורי הספרינטר, שתפקידו למנוע מספרינטרים יריבים "לשבת על הגלגל" של הספרינטר. במהלך 2-3 הקילומטרים האחרונים במרוץ, נושר בכל פעם הרוכב הקדמי, לאחר שכילה את כוחותיו, וזה שנמצא אחריו תופס את עמדת ההולכה לכמה מאות מטרים, עד אשר גם הוא נושר. כ-200 מטר לסיום נושר המוביל האחרון ואז, לראשונה במרוץ, נחשף ספרינטר המטרה אל הרוח כשהוא ראשון בטור הרוכבים וכאן מגיע לידי ביטוי מבחנו האמיתי ביכולתו לגבור על המאיצים האחרים אשר צמודים אליו מאחור.
לשיטה זו יתרונות רבים, אך גם לא מעט מגרעות. שיטה זו דורשת בדרך כלל סדר קבוע של הרוכבים ברכבת, תיאום ותזמון מושלם בין הרוכבים המרכיבים את הרכבת ודורשת תרגול רב שניתן להשיגו רק במרוצי אמת. כמו כן, למוביל האחרון, המכונה באנגלית Lead-Out יש תפקיד מרכזי ברכבת, שכן לעיתים יש ספרינטרים יריבים שיצאו מוקדם למאוץ וחלפו על פני ספרינטר הקבוצה. על המוביל האחרון לנווט את הספרינטר שלו במהירות אל המקום בו יוכל לבצע את הספרינט בצורה המיטבית. תפקיד זה מאויש בדרך כלל על ידי ספרינטרים ותיקים שאיבדו מקצת מהירותם, אך הם מחפים על כך בניסיון הרב שצברו.
עם השנים, לאור ההצלחה היחסית של טקטיקת הרכבת, אימצו עוד ועוד קבוצות שיטה זו וניתן לראות בחלק מהמרוצים מספר רכבות של קבוצות שונות הנלחמות על הבכורה. עובדה זו הגבירה את הכאוס בקילומטר האחרון של המרוץ והביאה במידה מסוימת לנטישת הטקטיקה ולהתמקדות ב"רכבת" קצרה של 2-3 רוכבים המובילים את ספרינטר המטרה של הקבוצה לעמדה המיטבית.
מרוצים חד-יומיים

מספר מרוצים חד-יומיים קלאסיים, למשל מילאנו – סן רמו או גנט–וייפלחם, פריז–טור, קלאסיקת יורו - אייס, סכלדפרייס, קורנה–בריסל–קורנה, נחשבים כנוטים לטובת ספרינטרים בגלל תווי השטח שלהם שהוא שטוח יחסית.
הערות שוליים

↑  נסטור ליפוביצקי, כל מה שרצית לדעת על תזונת ספורט ולא סיפרו לך – חלק ב', 17 באוגוסט 2011
↑  ה"רכבת" של קבוצת פאסה בורטולו בג'ירו דאיטליה ב-2004. בחולצה הסגולה, אלסנדרו פטאקי
↑  Sam Dansie, Sophie Hurcom, The evolution of sprinting featuring Mark Cavendish, Marcel Kittel and Sam Bennett, באתר cyclingnews.com ‏27 באפריל 2021
סמל סן ברתלמי

סמל סן ברתלמי.
הסמל של סן ברתלמי על לוחית רישוי של רכב.
סמל סן ברתלמי הוא סמלו של סן ברתלמי, אי בצפון האנטילים הקטנים שבים הקריבי, קולקטיב מעבר לים של צרפת. הסמל קיבל תוקף רשמי ב-15 בפברואר 1794. קיימים בו אזכורים למי ששלטו בו בעבר. צרפת, האבירים ההוספיטלרים, ושוודיה.
תיאור הסמל הוא של מגן המחולק לשלושה פסים אופקיים, בפס העליון שלושה פלר דה ליס בצבע זהב עם רקע כחול, בפס האמצעי צלב מלטזי לבן עם רקע אדום, ובפס התחתון שלושה כתרי זהב עם רקע כחול. על גבי המגן כתר מוראלי בצורת חומה של טירה עם שלושה מגדלים. בצידי הסמל תומכים - שני שקנאים ובחלקו התחתון באנר עם הכיתוב Ouanalao" "אואנאלו" שזה הוא שמו של האי בפי הילידים עוד לפני שכריסטופר קולומבוס גילה את האי ב-1493, וקרא לו על שם אחיו ברתולומיאו.
הפלר דה ליס מייצג את הריבונות הצרפתית, הצלב המלטזי את ההוספיטלרים וכתרי הזהב את השוודים. כולם יחד הם תזכורות הרלדיות להיסטוריה של האי כמושבה הנשלטת תחילה על ידי ממלכת צרפת, אחר כך על ידי האבירים ההוספיטלרים ובהמשך גם ממלכת שוודיה. לאחריהם חזר האי לשלטון צרפתי.
הסמל משמש גם באופן לא רשמי כדגל של סן ברתלמי כשהוא ממוקם במרכז הדגל ומסביבו רקע לבן.
הערות שוליים

1 2  "סן ברתלמי קולקטיב מעבר לים".
↑  "סן ברתלמי".
↑  "Archived copy". stbartsvilla.com. אורכב מ-המקור ב-28 בנובמבר 2010. נבדק ב-30 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
| סמלי מדינות אמריקה הצפונית, מדינות אמריקה המרכזית והאיים הקריביים |
| --- | --- | --- |
| מדינות | איי בהאמה • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טורקס וקאיקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • סן ברתלמי • סן מרטן • סנט מארטן • סנט פייר ומיקלון • נבאסה • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
סרפול

סרפול (ברוסית: Сарапул) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה. העיר היא שלישית מבחינת גודל האוכלוסייה ברפובליקה. העיר קרויה על שם הנהר סרפול, בתרגום מצ'ובשית סרפול הוא השטירל.
היסטוריה

במאה ה-16 במקום הוקם כפר בשם ווזנסנסקויה. ב-1707 שמו של הכפר שונה לסרפול, המקום שגשג הודות לדיג ומסחר בלחם. ב-1780 סרפול קיבלה מעמד של עיר.
אוכלוסייה

אוכלוסיית סרפול לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1856 | 7,700 |
| 2 | 1897 | 21,000 |
| 3 | 1939 | 42,000 |
| 4 | 1959 | 68,741 |
| 5 | 1989 | 25,336 |
| 6 | 2000 | 105,700 |
| 7 | 2010 | 101,381 |
| 8 | 2017 | 97,910 |
סמל סן מרינו

| --- | --- |

 גרסאות
 
 פרטים
 המחזיק בסמל:  סן מרינו 
 תאריך אימוץ:  המאה ה־14 
 התקנים
 ציצה:  כתר
 מגן:  שלוש מצודות על שלוש פסגות
 תומכים:  ענף אלון וענף דפנה
 מוטו:  LIBERTAS (לטינית: חופש)
 
סמל סן מרינו מסמל את הרפובליקה מאז המאה ה-14. הסמל הוא שלט אצולה, שעליו מצוירים שלוש פסגות ירוקות ועליהן שלוש מצודות מוכספות, שבראש כל אחת מהן שבשבת או נוצת יען.
המגדלים מסמלים את שלוש מצודות סן מרינו: גואיטה, צ'סטה ומונטאלה, והגבעות מסמלות את שלוש פסגות הר טיטאנו. מתחת לשלט רשום מוטו המדינה "LIBERTAS" - בלטינית: "חופש". את הסמל מקיף ענף אלון וענף דפנה המסמלים את יציבות הרפובליקה ואת ההגנה על החירויות. בראש הסמל ניצב כתר.
ראו גם

דגל סן מרינו
המנון סן מרינו
סמל סמואה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  סמואה סמואה
 תאריך אימוץ:  1962
 
סמל סמואה מבוסס בעיצובו על דגל האומות המאוחדות. בעבר נוהלה סמואה על ידי ניו זילנד אשר קיבלה מנדט מחבר הלאומים לנהל את האיים, ובהמשך מנדט מקרן הנאמנות של ארגון האומות המאוחדות. בשל היסטוריה זו, ולאור העובדה שסמואה היא הראשונה מבין אומות פולינזיה אשר זכתה לעצמאות במאה ה-20, הוחלט שברקע הסמל יהיה תשליל של דגל האומות המאוחדות.
במרכז הסמל מופיעים אלמנטים שמקורם בדגל סמואה - על המגן מופיע הצלב הדרומי המסמל את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט. בחלקו העליון של האיים עץ דקל הקוקוס המסמל את צמחיית האיים, על רקע האוקיינוס השקט.
הצלב שבראש הסמל מסמל את אמונתם הדתית של תושבי האיים - הנצרות.
בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף שעליה המוטו "סמואה מבוססת על האל" בסמואית באותיות לטיניות.
ראו גם

דגל סמואה
המנון סמואה
סמל סמואה האמריקאית
סמל סנגל

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  סנגל 
 תאריך אימוץ:  1960 
 
סמל סנגל הוכר בשנת 1965, והוא מורכב ממגן המחולק לשני חלקים. בצד שמאל, על רקע אדום, נמצאת דמות אריה. האריה מסמל לעיתים קרובות קבוצות אתניות שמקורן בצפון סודאן, המהווה את חלק הארי של אוכלוסיית סנגל. לפני נוכחות צרפת במקום, סימל האריה גם כוח ועוצמה. בצד ימין, על רקע צהוב, נמצא עץ באובב, עץ אופייני בפלורה המקומית, ומתחתיו זורם נהר. במרכז בחלק העליון - כוכב, המסמל כנראה את אפריקה השחורה. הצבע הירוק מסמל את התקווה החדשה ואת הצעירים. הסמל מוקף בטבעת של ענפי דקל לבנים. בתחתית משולבת כותרת לבנה, המוטו הלאומי של סנגל, "Un Peuple, Un But, Une Foi" - עם אחד, מטרה אחת, אמונה אחת (בצרפתית).
ב-1965 אוחדו שני הסמלים של סנגל - האחד בצורת אריה עם המוטו הלאומי "הרפובליקה של סנגל - עם אחד, מטרה אחת, אמונה אחת", והשני בצורת עץ באובב עם המוטו השני "הרפובליקה של סנגל - בשם האומה הסנגלית".
ראו גם

דגל סנגל
המנון סנגל
סמל סמואה האמריקנית

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  סמואה האמריקנית 
 תאריך אימוץ:  17 באפריל 1973 
 התקנים
 מוטו:  סמואה, יהא האל ראשון
 
סמל סמואה האמריקנית כולל בתוכו מספר סמלים מקומיים מסורתיים:
מחבט הזבובים - הוא אלמנט אמנותי מקומי המסמל חוכמה.
השרביט, המכונה טואוטואו מסמל סמכות.
הטאנואה (קערה גדולה שנעשה בה שימוש בטקס האווה) מסמל את קבלת המרות של הצ'יף.
שלושה אלמנטים אלה מסמלים את הסמכות של הצ'יפים על תושבי האי. השרביט ומחבט הזבובים הוחזקו על ידי הצ'יפים המקומיים בעת טקסים דתיים על מנת להציג את מרותם.
הסמלים מופיעים על רקע אריג מסורתי המסמל את תרבות האיים.
בתחתית הסמל מופיע המוטו של האיים בסמואנית (באותיות לטיניות): "סמואה, יהא האל ראשון" - "סמואה, איאה מואמואה לה אטואה".
ראו גם

סמל סמואה
סיסו S-21

| --- | --- |

Sisu S-22
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Oy Suomen Autoteollisuus Ab (אנ') (עד מרץ 1948)  Vanajan Autotehdas (אנ')
 שנות ייצור:  1955–1943
 הרכבה:  פינלנד פינלנד
 מודל אחריו:  Sisu K-23  Vanaja VK-series
 אורך:  6,430 מ"מ
 רוחב:  2,240 מ"מ
 משקל:  3,000 ק"ג (ריק), 7-8 טון (ברוטו)
 בסיס גלגלים:  4,140-3,980 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 6 צילינדרים, המפיק 90 כ"ס, מנוע מתוצרת "Sisu Auto" (אנ') דגם מנוע "SA-5"  מנוע מתוצרת "Tampella" (אנ'), דגם מנוע "6000"  מנוע מתוצרת קאדילק, דגם מנוע "1G"  מנוע מתוצרת קאדילק, דגם מנוע "6C-2"  מנוע מתוצרת "White Motor Company" (אנ'), דגם מנוע "160AX" מנועי דיזל מנוע מתוצרת "Kämper", דגם מנוע "4D10H"  מנוע מתוצרת "Leyland Motors" (אנ'), דגם מנוע "O.350"  מנוע מתוצרת "Saurer" (אנ'), דגם מנוע "F-130"
 הילוכים:  תוצרת "ZF" ("ZF Friedrichshafen" (אנ'))  תוצרת "Valmet Rautpohja factory"
סיסו S-21 (בפינית : Sisu S-21) היא סדרה של משאיות מתוצרת יצרנית הרכב הכבד Oy Suomen Autoteollisuus Ab (אנ') אשר במרץ 1948 לאחר ארגון מחדש הפכה ל- Vanajan Autotehdas (אנ')
דגמי המשאיות יוצרו בין השנים 1955–1943 ב-פינלנד