stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי
תחומי המחקר במכון ללימודי ים > מחמל"י

מרכז חקר מידע וסיוע ליונקים ימיים בישראל, היא עמותה למחקר והצלה של יונקים ימיים הפועלת משנת 1994, בחסות אקדמית של המכון ובהשתתפות מתנדבים.
מטרות המרכז הן מחקר, הצלה, חינוך, פיקוח וחקיקה עתידית בנושא הגנה ושמירה על יונקים ימיים בחופי הארץ ובמדינות האזור, שיתוף פעולה עם מוסדות מחקריים, אקדמיים והתנדבותיים דומים בעולם.
מחמל"י מקיימת פגישות מתנדבים סדירות בכל יום שישי אחרון בחודש במרכז מחמל"י ב"מבואות ים". במפגשים אלו מועברת סקירה של פעילות מחמל"י בחודש החולף, עדכון ומידע על פעילויות צפויות, הרצאות מפי מתנדבי מחמל"י וגורמים חיצוניים, אימון צוות הצלה והיכרות עם ציוד ההצלה. בנוסף לפגישות חודשיות, מתקיימות פעילויות מחקר שוטפות.
תחומי המחקר במכון ללימודי ים > עבודות יישומיות

המכון מבצע עבודות יישומיות לגופים שונים. העבודות מבוססות על הידע המדעי אשר נצבר במכון ועל טכניקות עבודה אשר פותחו ויושמו במחקרים השונים ובמעבדות המכון. עיקר העבודות היישומיות המתבצעות כיום הן בתחום הארכאולוגיה (חפירות הצלה יישומיות עבור פרויקטים שונים); בדיקות מיוחדות בעזרת מכשיר ה-XRF הנעשות עבור מוסדות מחקר שונים במעבדה לחקר חומרים בארכאולוגיה וסדימנטים; הכנת שקפים פטרוגרפים במעבדה לפטרוגרפיה של המכון וניקוי מתכות עתיקות (בעיקר מטבעות).
פרסומים

בנוסף לפרסומים המדעיים של החוקרים – ספרים, ומאמרים בכתבי עת בינלאומיים שונים, המכון מוציא לאור, אחת לשנה, חוברת באנגלית (RIMS News) המסכמת חלק מהפעילות המחקרית של המכון בשנה החולפת, כולל תקצירים של עבודות המסטר והדוקטורט שהוגשו בחוג לציוויליזציות ימיות. החוברת, בהיקף של כ-50 עמודים, מופצת בין עמיתים, תורמים ומוסדות מחקר בישראל ומחוצה לה. החל מתשס"ט קיימת גם גרסת PDF בצבע (החל מידיעון מס' 34), המופצת בדואר אלקטרוני לכל המעוניין. בנוסף, מוציא המכון לאור דוחות ארכאולוגיים של העבודות היישומיות של המכון, לזכרו של פרופ' אבנר רבן.
הערות שוליים

↑  https://maritime.haifa.ac.il/about-us/ אתר המכון - הפרק אודות]
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
המסדרון שבו שוכן המכון
פרופ' מיכל ארצי חברת המכון בחפירות בלימנטפה בטורקיה בשנת 2003
הרפליקה של הספינה העתיקה ממעגן מיכאל מונפת לקראת הורדתה למים לאחר סיום בנייתה
היסטוריה של הדשן הכימי

הדשן הכימי, שהיווה מהפיכה בחקלאות, הוא תוצר של המחצית הראשונה של המאה ה-19. הגרמני יוסטוס פון ליביג והבריטים ג'ון בנט לוז וג'יימס מארי נחשבים לאבות השימוש בדשן הכימי.
החנקן, הזרחן והאשלגן הם שלושת החומרים העיקריים שחסרונם מגביל את התפתחות הצמח. לכן מדובר בשלושה סוגים עיקריים של דשן כימי: הדשן החנקני, הדשן הזרחני והדשן האשלגני. בדרך כלל משתמשים בחקלאות בדשן המהווה תערובת של שלושת הסוגים.
מפעל דשן גת באלון תבור בחגיגות 25 שנה לחברה
עד המאה ה-19

השמירה על פוריות הקרקע העסיקה את החקלאים מאז ומתמיד. כבר בעת העתיקה השתמשו בגללי אדם ובהמה כזבל, והפעילו שיטות של מחזור זרעים. הזבל האורגני ומחזור הזרעים היו שיטות הטיוב הנהוגות עד למאה ה-19.
המאה ה-19

הדשן הכימי הוא תוצר של המחצית הראשונה של המאה ה-19. מספר מדענים ויזמים עבדו על הנושא במקביל ובתחרות ביניהם: הגרמני יוסטוס פון ליביג והבריטים ג'ון בנט לוז וג'יימס מארי. הדעה המקובלת מיחסת את המצאת הדשן הכימי לג'ון בנט לוז, אולם נראה שהרופא האירי ג'יימס מארי הקדים אותו בלמעלה משני עשורים.
המאה ה-19 > יוסטוס פון ליביג

יוסטוס פון ליביג היה מ"אבות הכימיה האורגנית" ותרם תרומה משמעותית להתפתחות "הכימיה החקלאית". נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "על הקשר בין הכימיה של המינרלים לכימיה של הצמחים". בהמשך גילה שחנקן הוא יסוד מזין חיוני בגידולים חקלאיים. על סמך מחקריו פיתח בשנים 1846 – 1849 דשן פוספטי. הוא גם פיתח דשן חנקני שנקרא Patentdünger (בגרמנית דשן פטנטי), שבדיעבד הוכח כחסר תועלת.
המאה ה-19 > ג'ון בנט לוז

סר ג'ון בנט לוז, בריטי, מראשוני "הכימיה החקלאית", הקים חוה חקלאית ניסיונית, מהראשונות בעולם. בשנים 1837 עד 1839 ערך ניסויים בהשפעת סוגי דשן שונים שבהם התגלתה לראשונה ההשפעה החיובית של דישון לפת בדשן כימי שהוכן בעיבוד של פוספט עם חומצה גופרתית. בשנים 1840 ו-1841 עבר לניסויים בקנה מידה נרחב בשדות האחוזה. בעקבות ההצלחה גם בניסויים אלו הוציא ב-1842 פטנט על הדשן שגילה. ופתח את המפעל הראשון בעולם לייצור דשנים. ב-1846 רכש מג'יימס מארי, מתחרהו בייצור דשן כימי, את הפטנט שלו.
המאה ה-19 > ג'יימס מארי

סר ג'יימס מארי היה רופא, כימאי ותעשיין אירי. מארי הגיע לייצור דשן זרחתי תוך חיפוש שימושים למוצרי הלוואי שהתקבלו במפעל שלו לייצור התרופה "נוזל המגנזיה". מארי היה מודע לניסויים שנעשו ב-1808 לייצור דשן מעצמות (שבהן יש זרחן) על ידי טיפול עם חומצה גופרתית. על סמך מידע זה החל ב-1817 בייצור דשן מורכב. תהליך הייצור שפיתח היה הגבת סידן זרחתי עם חומצה גופרתית במשך מספר ימים. את העיסה שנתקבלה ערבו בנתרן חנקתי, גואנו וחומרים אורגניים כמו סובין, קליפות עצים ונסורת. התוצר הסופי היה דשן בעל תכונת שחרור איטי, בצורת אבקה שהייתה נוחה לאחסון ולתובלה. יוצרו מספר סוגי דשנים מותאמים לגידולים השונים. ב-1842 רשם בנו ג'ון מארי פטנטים בסקוטלנד ובאנגליה. ב-1846 נרכש הפטנט של מארי על ידי מתחרהו העיקרי ג'ון בנט לוז, אולם מארי כנראה לא נטש את הנושא כי ב-1857 הוציא פטנט נוסף על דשן כימי.
המאה ה-19 > אחרים

ז'אן־בטיסט בּוּסַנְגוֹ (Jean-Baptiste Boussingault) היה כימאי צרפתי, שיש המכנים אותו "מייסד הכימיה החקלאית המודרנית". יוסטוס פון ליביג התבסס על תגליותיו והכיר בו כחלוץ הכימיה של הקרקע והצמחים. תרומתו העיקרית הייתה בגילוי חשיבות החנקן לפוריות הקרקע.
גוטהולד אשר (Gotthold Escher) מנהל בית ספר בברנו (צ'כיה) העלה ב-1835 את הרעיון של ייצור דשן על ידי המסת עצמות בחומצה גופרתית.
סידני גילקריסט תומאס היה מהנדס בריטי שפיתח, ב-1877, תהליך לייצור פלדה ממרבצי ברזל עשירים בזרחן. בתהליך נוצר סיג בסיסי עשיר בזרחה ובגיר, ששימש כדשן לקרקעות חומציות. הדשן כונה "סיג תומאס" (Thomas slag) באנגלית ו"קמח תומאס" (Thomasmehl) בגרמנית.
המאה ה-20

התפתחות תעשיית הדשנים הכימיים המודרנית החלה בעיקרה בנורווגיה, בגרמניה, בריטניה וארצות הברית. ההתפתחות הייתה במידה רבה פועל יוצא של התפתחות הכימיה באותה תקופה: המצאת תהליכים כמו ייצור אמוניה על ידי קיבוע של חנקן, סינתזה של שתנן. גילוי מחצבים כמו סלעי פוספט, ומחצבי אשלג. דמויות בולטות בהתפתחות זאת היו הנורווגי כריסטיאן בירקלנד (Kristian Birkeland), והגרמנים פריץ הבר וקרל בוש.
המאה ה-20 > תהליך Birkeland–Eyde

תהליך Birkeland–Eyde לייצור דשנים חנקניים פותח בנורווגיה על ידי המדען כריסטיאן בירקלנד והתעשיין Samuel Eyde. בתהליך קיבעו חנקן אטמוספירי לחומצה חנקתית (HNO3) באמצעות קשת חשמלית, מהחומצה החנקתית ייצרו את החנקה ששימשה לייצור הדשן. התהליך התבסס על החשמל ההידרואלקטרי הזול של נורווגיה. המפעל הראשון נבנה בנוטודן שבדרום נורווגיה והחל בייצור דשן ב-1907.
ב-1920, לאור פיתוח תהליך הבר-בוש, הפך הייצור בשיטת Birkeland–Eyde ללא כלכלי.
המאה ה-20 > תהליך הבר-בוש

בתחילת המאה ה-20 פיתחו פריץ הבר וקרל בוש את תגובת הבר-בוש לסינתזה של אמוניה על ידי קיבוע בלחץ וטמפרטורה גבוהים של גז החנקן עם גז המימן, על פני זרז ברזל מועשר או רותניום. על סמך תגובת הבר-בוש פיתחה ענקית הכימיה BASF את תהליך הבר-בוש וב-1913 החלה בייצור אמוניה בכמויות תעשייתיות. תהליך הבר-בוש היה יותר כלכלי מתהליך Birkeland–Eyde ותוך כמה שנים החליף אותו אפילו בנורווגיה.
המאה ה-20 > תהליך אוסטוולד

וילהלם אוסטוולד פיתח את התהליך, הנקרא על שמו, לייצור חומצה חנקתית מאמוניה. פטנט על התהליך נרשם כבר ב-1902, אולם התהליך נכנס לשימוש תעשייתי נרחב רק לאחר שבאמצעות תהליך הבר-בוש ניתן היה לייצר אמוניה בכמויות ובזול. שילוב שני התהליכים תרם תרומה משמעותית לקידום ייצור הדשן הכימי החנקני.
ראו גם

פטרוכימיה
המהפכה התעשייתית השנייה
הערות שוליים

↑  כבר בכרתים של התקופה המינואית השתמשו בגללי בהמות ואדם לטיוב הקרקע. זאת על פי הערך Dünger בוויקיפדיה הגרמנית.
↑  H LS Tandon היסטוריה קצרה של דשנים כימיים (באנגלית)
↑  ביוגרפיה של ג'יימס מארי בג'ורנל כימיה אירי Chemistry in Action(באנגלית)
↑  ביוגרפיה של ג'יימס מארי בכתב העת האירי Chemistry in Action(באנגלית)
↑  Aus der Geschichte der Superphosphatindustrie: p. 207-212, 221-224. Gotthold Escher in Brünn, ein unbekannter ideeller Superphosphat-Vorläufer Justus Liebigs; Max Speter;1935.
↑  היסטוריה קצרה של הדשנים (באנגלית)
הפיליפינים במשחקים האולימפיים לנוער

הפיליפינים משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). הפיליפינים משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הפיליפינים מדליית כסף יחידה בשיט.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של הפיליפינים למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה תשעה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים הרמת משקולות שדורגה במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג לנערות, שחייה עם העפלה לגמר משחה 200 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערים בה סיימה במקום השמיני, וטניס עם העפלה לרבע הגמר בטורניר הנערים. ספורטאי המשלחת התחרו גם בענפים טאקוונדו וכדורסל בה הם לא הגיעו להישגים משמעותיים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שבעה ספורטאים שהתחרו בשישה ענפים. המשלחת הגיעה להישג בענף התעמלות עם העפלה לשני גמרים בה דורגו במקום השישי בתרגיל המקבילים מדורגים ובמקום האחת עשרה בקרב רב נערות. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אתלטיקה, טריאתלון, קליעה, קשתות ושחייה.
השתתפות במשחקים > משחקי החורף

הפיליפינים השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג נאה בענף החלקה אמנותית שדורגה במקום השביעי בטורניר הנערים. בענף הסקי אלפיני המשלחת לא דורגה במקומות גבוהים אך גם לא במקומות האחרונים.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים לנוער
ראו גם

הפיליפינים במשחקים האולימפיים
הפיליפינים במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
המסגד הכחול

| --- | --- |

המסגד הכחול
 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 על שם:  לורה 
 מיקום:  איסטנבול
 מדינה:  טורקיה
 מייסדים:  אהמט הראשון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1616
 תאריך פתיחה רשמי:  1616 
 אדריכל:  סדפקר מהמט אע'א 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 מידות
 אורך:  82 מ' 
 רוחב:  65 מ' 
 גובה:  64 מ' 
 קואורדינטות:  41°00′07″N 28°35′01″E﻿ / ﻿41.0019°N 28.5836°E﻿ / 41.0019; 28.5836
  (למפת איסטנבול מוגדלת) המסגד הכחול(למפת איסטנבול רגילה) המסגד הכחול
 
המסגד הכחול בשעת בין השמשות
המסגד הכחול, כפי שהוא מכונה ברחבי העולם, או מסגד הסולטאן אהמט (בטורקית: Sultanahmet Camii) הוא מסגד באיסטנבול, שנבנה בין השנים 1609 עד 1616 בפקודת הסולטאן אהמט הראשון, על שמו קרוי המסגד, ובו מקום קבורתו של הסולטאן.
המסגד נמצא בחלק העתיק של איסטנבול, במקום בו היה מרכז העיר קונסטנטינופול עת הייתה בירת האימפריה הביזנטית, אל מול האיה סופיה. מוזיאון איה סופיה היה במקור כנסייה נוצרית. המסגד נבנה במכוון אל מול הכנסייה, ובסגנון הדומה לה, על מנת להראות כי הבנייה האסלמית יכולה להתעלות על הבנייה הנוצרית. כיום משמש המסגד כמקום תפילה פעיל, והוא סגור לכניסת מבקרים בשעות התפילה.
המסגד נודע בשם "המסגד הכחול" בשל האריחים הכחולים מהעיר איזניק המצפים את קירותיו הפנימיים (אף שהצבע דהה במהלך השנים).
בניית המסגד

אדריכל המסגד, סדפקאר מהמט אגה, שהיה אדריכל החצר המלכותית, קיבל הוראה מהסולטאן לא לחסוך בהוצאות ולבנות את המבנה האיסלמי היפה בעולם. צורת המסגד רבועה וגודלה 64 על 72 מטרים.
כיפת המסגד נתמכת על ידי ארבעה עמודים גדולים וכל על חצאי קשתות. קוטר הכיפה 33 מטרים וגובהה 43 מטרים.
מסגד הסולטאן אהמט ייחודי בכך שהיה המסגד היחיד בטורקיה ולו שישה מינרטים - אותו מספר מינטרים שהיה אז במסגד אל-חראם בעיר מכה. הסולטאן ספג ביקורת של חכמי הדת באותה עת, על הניסיון להשוות את חשיבות המסגד למקום הקדוש ביותר לאסלאם במכה, ועל כן נאלץ לממן בניית מינרט שביעי במכה.
קירות המסגד מצופים בלמעלה מ-20,000 אריחים מצוירים ביד, אשר יוצרו באיזניק. המסגד מואר על ידי 200 חלונות צבועים (ויטראז') וכן מנורות שמן.
קירות המסגד מקושטים בפסוקים מהקוראן שנכתבו על ידי גדול הקליגרפים באותה עת - סייד קאסם ע'ובארי.
ראו גם

אהמט הראשון
פנים המסגד והתקרה המעוטרת
פנים המסגד הכחול. המסגד נודע בשם "המסגד הכחול" בשל האריחים הכחולים מהעיר איזניק המצפים את קירותיו הפנימיים (אף שהצבע דהה במהלך השנים).
הצל (מחזה)

| --- | --- |
 כתיבה:  יבגני שוורץ 
 סוגה:  מעשייה 
 שפה:  רוסית 
 
הצל (ברוסית: Тень) הוא מחזה פרי עטו של יבגני שוורץ משנת 1940, עיבוד לאגדה בשם זה מאת הנס כריסטיאן אנדרסן.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

כריסטיאן תיאודור, מלומד צעיר וחביב, היסטוריון במקצועו, מגיע לפונדק בממלכה דמיונית. הוא משתכן בחדר בו התגורר לפנים הנס כריסטיאן אנדרסן. אנונצייטה, בתו של בעל הפונדק, מספרת לו שבממלכה כל מה שמסופר באגדות מתרחש מדי יום. המלך אלכסנדר התשיעי "הקטן" נפטר חמש שנים קודם לכן. הוא כתב בצוואתו לבתו:
"אינני רוצה שתנשאי לבן מלך. אני מכיר את כולם. טפשותם גדולה מדי בשביל ארצנו הקטנה. כשימלאו לך 18 אביבים, שיכרי לך בעיר דירה מרוהטת-וצאי לחפש. מצאי לך בעל ישר, משכיל וחכם. אולי יצליח הוא לשלוט יותר טוב מאתנו... "
בדיוק כשהמלומד הגיע לממלכה, מלאו לנסיכה שמונה עשרה שנים. צעירות רווקות רבות שכרו להן דירות ברחבי הבירה, בתקוה שיחשבו שהן יורשת העצר ויוכלו למצוא להן חתן.
מול חדרו של המלומד שוכרת חדר הנסיכה האמיתית יפת התואר והוא מתאהב בה. המלומד מאמין שהתגשמותה של האהבה תלמד אותו את הדרך להביא אושר לכל בני האדם. המלומד שולח לבת המלך את הצל שלו, כדי שיספר לה על אהבתו. כשהצל עוזב אותו, הוא נתקל חולשה ונופל למשכב. כשנודע לשניים מבני העיר על הדבר, הם חוששים שבת המלך תתאהב במלומד ותתחתן איתו. השניים – העיתונאי צזאר בורג'ה ובעל הפונדק פייטרו, הם אוכלי אדם ומתכננים לאכול אותו. היחידה שעומדת לצד המלומד מכל בני העיר, רוצה לעזור לו ולהציל אותו היא אנונצייטה, בתו של בעל הפונדק.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

אהבתם של המלומד והנסיכה מגיעה לאוזניהם של חוגי השלטון. הם חוששים שעלייתו לכס המלוכה של הזר תערער את הסדר בממלכה שאליו הורגלו וזוממים לרצוח אותו. בינתיים, הצל הסתנן לחצר המלוכה ומציע להם את עזרתו ברציחתו של המלומד.
רופא החצר, שמטפל במלומד, חיפש ומצא בעבר משהו שיביא אושר לבני האדם. הוא מצא מעיין מי חיים, שמרפא כל חולי ומקים מתים לתחייה, כל זאת, בתנאי שהשותה ממנו הוא אדם טוב לב. אנשי השלטון שנודע להם על כך, אילצו אותו לחסום את הגישה למעיין, כדי שאיש לא יוכל להשתמש בו. משנגוז חלומו של הרופא, הוא הפך לאיש קשה יום, חסר אידיאלים. הרופא מזהיר את המלומד מהסכנה הרובצת לו, אבל המלומד, האופטימי בהשקפת עולם, אינו מקשיב לו. הצל מרמה את המלומד ומחתים אותו על מסמך בו הוא מוותר על כס המלכות ועל יורשת העצר. הצל מספר לבת המלך שהמלומד חתם על המסמך וחינו של המלומד סר בעיניה. הצל נושא את בת המלך לאישה ומבטיח לאנשי החצר שדבר לא ישתנה בסדרי השלטון. משנודע למלומד על המזימה שנרקמה נגדו, כבר מאוחר מדי, הנסיכה מאסה בו והצל יושב על כס המלכות. הרופא מפציר במלומד שיוותר על הכול ויציל את נפשו, אבל המלומד, מחליט להילחם על הגשמת חלומו.
תקציר העלילה > מערכה שלישית

הצל שולט במדינה. כדי להבטיח את שלטונו, הצל דורש את כניעתו של המלומד ובתמורה מוכן להבטיח לו משרה טובה. המלומד אינו מוכן להיכנע והוא מוצא להורג. אבל מתברר שהצל אינו יכול להתקיים בלי המלומד וכשמתיזים את ראשו של המלומד, גם ראשו של הצל עוזב את גופו. כדי שאדם רע יוכל להמשיך ולשבת על כס השלטון, מחליטים ראש הממשלה ושר האוצר לגשת למעיין החיים, לקחת ממנו מים ולהשקות את המלומד. כיוון שהמעיין יכול לרפא רק אנשים טובים והצל הוא רע, הם מחליטים להחזיר לחיים אדם טוב – את המלומד. המלומד מחליט להכניע את הצל, הצל נכנע ונעלם, המלומד ובת המלך מתאהבים זה בזו.
הצל בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי

תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 1 בנובמבר 1949
יוצרים: עברית – שלמה טנאי, בימוי – לאופולד לינדטברג, הצייר – משה מוקדי, המוזיקה – רולף ליברמן.
הנפשות: אדם מלומד – יוסף מילוא, הצל – יצחק שילה, בת-מלך – חנה מרון, יועץ סתר – אלברט בן-צבי, אנונציאטה – אורנה פורת, פייטרו – יוסף ידין, ג'וליה גינלי – רחל מרקוס, צזר בורג'ה – גרשון קליין, שר חצר – פרי טל, ראש ממשלה – מיכאל גור, מיניסטר כספים – חנן סימטאי, משרתיו – אלימלך רם, מתי רז, רופא – אברהם בן-יוסף, אחות רחמנייה – דליה לי, אחות שעשועים – רוזה ליכטנשטיין, אורחי מרחצאות – לנה גולצבה, ג'זלה אנסקי, ניסן קגן, אורי לוי, חיה הררית, זהבה הס, איש גבוה – אלימלך רם, איש נמוך - זהבה הס, אזרחית א' - ג'זלה אנסקי, אזרחית ב' - רוזה ליכטנשטיין, קורפורל - ניסן קגן, תליין – נתן כוגן, אשת חצר - לנה גולצבה, אדון – מרדכי מסינגר, אנשי חצר, חיילים, משרתים, המון, נגן ראשי – גד לטלר, עוזרת לצייר – אוה הגדיש.
תיאטרון באר שבע – הצגת בכורה: 11 בנובמבר 1978
יוצרים: נוסח עברי ובימוי – יוסף מילוא, תפאורה – אלי סיני, תלבושות – טובה (קליינר) סדן, תאורה – יחיאל אורגל, מוזיקה – יוסי מר חיים.
משתתפים: המלומד – איציק סיידוף, הצל – דורון תבורי, בת המלך – רבקה נוימן, יועץ סתר – אילן זהבי, אנונציאטה – שרה הרשקו, פייטרו – יוסי קאנץ, ג'ולייטה קאלקאס – חסידה סטולרו, צזאר בורג'יה – רוברט הניג, שר הטקס – שמואל שילה, ראש הממשלה – הוגו ירדן, שר האוצר – מישה נתן, הרופא – יהודה מור, משמר המלך – עמי וינברג, מוכר פוסטרים ותליין – יעקב יעקובסון, מוכר פטישים – יוסף אבו ורדה, שומרי ראש – שאול גל-עד, דן זמרה, אשת חצר – אסתי פיטון, כפילה של הצל – טלי ביאור.
הערות שוליים

↑  יבגני שוארץ, הצל, בתרגום יוסף מילוא, עמ' 9
סצנה מן ההצגה "הצל" בתיאטרון הקאמרי. בתמונה - אברהם ארצי, חנן סימטאי, מיכאל גור ומתי רז
הצלחת שמתחת

| --- | --- |
default
 מידע כללי
 מאת:  מאיר שלו
 איורים:  יוסי אבולעפיה
 סוגה:  ספרות ילדים ונוער בישראל
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  24
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789651320538
 הספרייה הלאומית:  002623580
הצלחת שמתחת הוא ספר ילדים מאת מאיר שלו. את הספר אייר יוסי אבולעפיה, שמאייר באופן קבוע את ספרי הילדים מאת שלו. הספר ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008.
עלילה

הספר מחולק לשני חלקים: החלק הראשון בו גיבורת הספר, אפרת, היא ילדה, והחלק השני בו היא אמא.

בחלק הראשון, כשניתנת לראשונה לאפרת האפשרות לעזור בעריכת השולחן לארוחת הערב היא נענית ל"בקשתה" של אחת הצלחות בארון המטבח: הצלחת מתלוננת שמשום שהיא התחתונה בערימת הצלחות אף פעם לא לוקחים אותה אל השולחן. לאחר מכן מחליטה אפרת על שוויון בקרב כל כלי המטבח, כך שהכלים "ישתתפו" בארוחות באופן שווה.
בחלקו השני של הספר מסופר על כך שהשוויון נשמר בביתה של אפרת גם כשהפכה לאם ואף התרחב אל תחומים אחרים בביתה, וכך מתחשבים בחפצים דוממים רבים אחרים.
הרנאדקרץ'

| --- | --- |
סמל הרנאדקרץ'סמל הרנאדקרץ'

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת סיקסו
 שטח:  7.42 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  314 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°14′30″N 21°02′55″E﻿ / ﻿48.24165°N 21.048688888889°E﻿ / 48.24165; 21.048688888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.hernadkercs.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרנאדקרץ'(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרנאדקרץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הרנאדקרץ' (בהונגרית: Hernádkércs) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הרנאדקרץ' קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-340 תושבים בשנת 1990 עד 283 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
בהרנאדקרץ' חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 12 |  |
| 1880 | 17 | 651 |
| 1910 | 9 |  |
| 1920 | 8 |  |
| 1930 | 5 |  |
| 1941 | 10 | 560 |
הרנוגיים

| הרנוגיים |
| --- | --- |
 Ligaria cuneifolia
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: סנטלניים
משפחה:: הרנוגיים
שם מדעי
 Loranthaceae ‏ז'יסייה, 1808
תחום תפוצה

הרנוג השיטים
הרנוגיים (שם מדעי: Loranthaceae) היא משפחת צמחים טפילים למחצה, המונה כ-78 מינים וכ-1078 מינים ואשר נפוצה בעיקר בארצות הטרופיות. המשפחה מיוצגת בארץ על ידי מין אחד בלבד - הרנוג השיטים. בעבר דבקון הזית שויך למשפחה זאת, אך הוא הועבר למשפחת הסנטליים.
צמחים אלו מכילים כלורופיל ולפיכך הם מסוגלים לייצר בעצמם את מזונם לפיכך הם נחשבים לטפיל למחצה, אולם את המים ואת המלחים הדרושים להכנת המזון אין הם קולטים מתוך האדמה, אלא מצמחים אחרים, שעליהם הם גדלים..
הערות שוליים

↑  Loranthaceae Juss, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Loranthaceae Juss, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏12-2023
↑  הרנוגיים, באתר צמחיית ישראל וסבבתה
↑  סנטליים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  ABRS Flora of Australia Online Search Results, www.anbg.gov.au
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536155305171  NKC: ph574824 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקורפוס ה-64 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 3 במרץ 1918 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  וילהלם קרל, דוכס אוראך
הקורפוס ה-64 (וירטמברג) (בגרמנית: Generalkommando zbV 64 (Württemberg); תרגום מילולי: "הפיקוד הכללי מס' 64") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919.
היסטוריה

הקורפוס הוקם בינואר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס הוצב בגזרה הדרומית בחזית המערבית, והיה חלק מפלגת הארמייה B, כחלק מקבוצת הארמיות אלברכט. הקורפוס נלחם באזור הרי הווז' עד סוף המלחמה, ולאחר מכן פורק הקורפוס.