תומאס בולין, רוזן וילטשייר הראשון
השגת תארים

בולין קיבל את תואר אביר מסדר הבירית בשנת 1523.
תביעתו של בולין לתארים אחרים שלו נגזרה מאמו, מרגרט באטלר שהייתה בתו הצעירה והיורשת המשותפת של תומאס באטלר, רוזן אורמונד השביעי. תומאס באטלר, כאציל אירי, היה צריך לשבת רק בפרלמנט של אירלנד. עם זאת, כידידו האישי של הנרי השביעי הוא זומן לפרלמנט האנגלי בנובמבר 1488 בשם "תומאס אורמונד דה רוצ'פורד". בשלב זה, הוא כבר היה הרוזן השמיני מקאריק והרוזן השביעי מאורמונד.
במשפט האנגלי, מוצא מצד האם אינו נחשב תקף עבור רוזנויות, ובחוק ברהון, שהיה אז עדיין בשימוש במידה רבה באירלנד, מנהיגים חדשים נבחרו בבחירות. על המנהגים הללו, במקרה של בולין, שיקול חשוב יותר – הוא היה אב לשתי בנות. להנרי השמיני היו רומנים תחילה עם בתו הבכורה של בולין, מרי, ולאחר מכן עם בתו הצעירה, אן. שאיפתו של בולין הייתה כה ניכרת עד ששמועות לא מבוססות אמרו שהוא אפשר לאשתו לנהל רומן עם המלך, אך שמועות אלו נועדו להרחיק את המלך מלהתחתן עם אן, ואף העלו כי היא בתו שלו. כאשר נטען שהנרי ניהל רומן גם עם אחותה וגם עם אמה של אן, השיב המלך לשמועות: "לעולם לא עם האם".
בשנת 1525, הנרי השמיני התאהב באן והחל לרדוף אחריה. אביה הועלה למעמד של ויסקונט רוצ'פורד ב-18 ביוני 1525. התואר התייחס ל"ברונות" של רוצ'פורד שנוצרה כביכול ב-1488 עבור סבו. התואר נכחד מאחר שאורמונד מת ללא יורש זכר ב-1515. בולין נחשב לעיתים קרובות כאדם רעב לכוח, שאפתן ומתוחכם שהקריב את בנותיו למען רווח אישי, אבל הביוגרף שלו, לורן מאקיי, טען שהוא נהנה מקריירה מצליחה מאוד כשגריר וכאיש חצר שנים לפני שבנותיו תפסו את עין המלך. ככל שהתשוקה של הנרי לאן התגברה, כך התגברו התארים של אביה, אם כי התגמולים הללו לא נבעו רק בזכות אן אלא גם בזכותו של בולין עצמה. הנרי לחץ על הטוען העיקרי לרוזנות אורמונד, פירס באטלר, לוותר על כל טענותיו לתארים ב-1529. פירס באטלר זכה לתגמול בכך שקיבל את תואר הרוזן מאוסורי חמישה ימים לאחר מכן.
תביעותיו של בולין לרוזנות וילטשייר היו תלויות גם בקרוביו האירים. הפעם, הוא נאלץ לחזור לסבא רבא שלו מצד אמו, ג'יימס באטלר, רוזן אורמונד הרביעי, כדי לבסס תביעה. בעוד ג'יימס באטלר אכן היה הרוזן הראשון מווילטשייר (מהיצירה השלישית), ב-1 במאי 1461 הוא איבד את תאריו ואת חייו כשהוצא להורג על ידי היורקיסטים המנצחים. לאחר מכן התואר התחדש (ביצירה רביעית וחמישית) והוענק לאנשים שאינם קשורים לבאטלר מאורמונד. זה לא מנע את הקמת הרוזנות בפעם השישית. ב-8 בדצמבר 1529 קיבל תומאס בולין, ויקונט רוצ'פורד, רוזן וילטשייר ורוזן אורמונד.
כמו כן, ב-8 בדצמבר 1529, בנו היחיד של הרוזן מווילטשייר, ג'ורג', קיבל את תואר האדיבות של ויקונט רוצ'פורד. התואר שלו ויקונט, למרות שבתחילה היה תואר נימוס, הפסיק להיות תואר נימוס בלבד מתישהו לפני 13 ביולי 1530. ב-17 במאי 1536 הוצא לורד רוצ'פורד להורג על בגידה, וכל תאריו חולטו. אלמנתו, ג'יין, ויקונטית רוצ'פורד, לעומת זאת, המשיכה להשתמש בתואר לאחר מות בעלה. ליידי רוצ'פורד הואשמה בעצמה בגין בגידה וראשה נערף בטאוור גרין (לא טאוור היל) בתוך מצודת לונדון ב-13 בפברואר 1542 עם אשתו החמישית של הנרי השמיני, המלכה קתרין הווארד.
בולין מונה ללורד שומר החותם בשנת 1530. בשנת 1532, בתו אן זכתה לתואר אצולה, שנוצר עבורה כמרקיזת פמברוק, לפני שנישאה להנרי בשנה שלאחר מכן והפכה למלכה בת הזוג. בולין השלים עם ההוצאה להורג המשפטית של אן ושל אחיה לורד רופורד כאשר הנרי השליך אותה לטובת אשתו השלישית, המלכה ג'יין סימור.
בשלב זה בולין הוחלף בתור לורד שומר החותם ועזב בבושת פנים עד מותו כמה שנים לאחר מכן. הוא סבל מהשפלה סופית כאשר הוכרו טענותיו של פירס באטלר לרוזנות אורמונד והוא הפך שוב לרוזן מאורמונד מ-22 בינואר 1538. היו שני רוזני אורמונד בממלכה עד מותו בטירת היבר ב-12 במרץ 1539.