stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של לבנון
העת החדשה > לאחר הנסיגה הסורית (2005 ואילך) > הקרבות עם פתח אל־אסלאם

הלה־מונד דיווח כי נציג אש"ף בלבנון הודיע לנציגי האו"ם במדינה כי ארגון פתח אל־אסלאם מתכוון להתנקש ב־36 בכירים אנטי־סוריים בלבנון. כוחות ביטחון פנים של אש"ף עצרו לאחר מכן שישה אנשים מהארגון. ארבעה מהם שוחררו, ויתר הועברו לצבא לבנון.
ממשלת לבנון האשימה את הארגון במעורבות בפיגועי תופת בעין עלק של שני מיניבוסים שגרמו למותם של שלושה אנשים ופציעתם של כיותר מ־20 ב־13 בפברואר 2007. ארבעה מחברי הארגון התוודו במעורבות בפיגועים. ארבעת העצורים טענו כי הקבוצה היא כיסוי לפעילות המודיעין הסורי בלבנון. פתח אל־אסלאם והרשויות הסוריות הכחישו טענות אלה.
חיפוש של המשטרה הלבנונית אחר חשודים בשוד בנק ב־18 במאי 2007, הוביל אותה למחרת לדירה בטריפולי, בה חיו פעילים של פתח אל־אסלאם. בעת ניסיון המעצר, פתחו לוחמי הארגון בירי, קרב היריות שנמשך שלושה ימים, הסתיים כאשר הלוחם החי האחרון פוצץ עצמו למוות. לוחמים אחרים שהשתתפו בשוד הבנק, ברחו למחנה הפליטים נהר אל־בארד, אליו על פי הסכם קהיר מ־1969 אסור לצבא הלבנוני להיכנס. הלוחמים תפסו עמדות של צבא לבנון בכניסה למחנה הפליטים, וגם שני נגמ"שים. הלוחמים פתחו באש על הכביש המוביל מהמחנה לטריפולי ובמארב ליחידה צבאית, הרגו שני חיילים.
המשך התקפות פתח אל־אסלאם גבו את חייהם של רבים, מרביתם חיילים. בתגובה, הגיעה תגבורת לצבא לבנון ב־20 במאי, והצבא החל להפגיז את ריכוזי הלוחמים במחנה הפליטים. גורם בכיר באל־קאעדה טען כי אם הממשל הלבנוני לא יפסיק את ההתקפה על פתח אל־אסלאם "אנו מזהירים אתכם בפעם האחרונה, אחרי כן יהיו רק נהרות של דם".
במהלך הלחימה בין הצדדים, נמצאו כ־30,000 פלסטינים בלי יכולת לעזוב את מחנה הפליטים, תוך הידרדרות מהירה במצב ההומניטרי במקום. עזיבת התושבים התאפשרה רק החל מ־23 במאי, לאחר הכרזה חד־צדדית של פתח אל־אסלאם על הפסקת אש. עם זאת, חברי הארגון נותרו בתוך המחנה, והם הודיעו כי במקרה שיותקפו, הם יילחמו עד המוות. במהלך הקרבות, נכנסו כוחות חיל רגלים של צבא לבנון למחנה, וחיל האוויר הלבנוני הפציץ מטרות במחנה. מרבית תושבי המחנה עזבו את המחנה למחנה סמוך של בדואים. ב־21 ביוני הכריז שר ההגנה הלבנוני אליאס מור כי צבא לבנון חיסל את ההתנגדות שנותרה במחנה נהר אל־בארד, אולם מנהיגי הארגון, ביניהם שאכר אל־עבסי וסגנו אבו חורירה הצליחו להימלט עם עוד מספר חמושים. בקרבות, שנמשכו יותר מחודש, והיו לסבב הלחימה הפנים לבנונית המשמעותית ביותר מאז תום מלחמת האזרחים בלבנון ב־1990 נהרגו יותר מ-150 איש, מרביתם חיילים, היתר לוחמי הארגון ומקצתם אזרחים.
העת החדשה > לאחר הנסיגה הסורית (2005 ואילך) > עליית כוחו של ארגון החזבאללה

במאי 2008, חלה הידרדרות נוספת במצב בלבנון וחילופי אש התנהלו בין פלגים פרו סוריים בראשות חזבאללה, לבין פלגים שתומכים בממשלה בראשות פואד סניורה. הרקע להתנגשויות היה דרישה של הממשלה המרכזית בלבנון מחזבאללה לפרק את רשת התקשורת שהקים ברחבי המדינה וכן להחליף את האחראי על הביטחון בשדה התעופה הבינלאומי של ביירות שזוהה עם הארגון השיעי. בעקבות דרישות אלה החלו חילופי אש בין לוחמי חזבאללה לפלגים נוצריים וסוניים שבמהלכם נהרגו קרוב ל-40 בני אדם, בביירות ובטריפולי. במהלך הקרבות השתלט חזבאללה על אזורי מפתח בביירות, דבר שהוביל את ממשלת סניורה לחזור בה מהחלטותיה ובכך למעשה להיכנע בפני חזבאללה. בכך למעשה התברר כי אין בכוחה של הממשלה לשלוט במדינה מבלי קבלה של תכתיבי חזבאללה. משבר זה מצטרף למשבר המרכזי המתקיים במדינה מאז נובמבר 2007, לבחירת נשיא במדינה. חזבאללה דורש כי תינתן לו זכות וטו בממשלה וכי הנשיא שייבחר יהיה שייך למחנה הפרו סורי.
במשך העשור הבא הידק בהדרגה ארגון חזבאללה את שליטתו בפועל על המערכת הפוליטית בלבנון ועל צבא לבנון, ובמקרים שונים השפיע על החלטות כך שיתאימו לאינטרסים של הארגון.
העת החדשה > לאחר הנסיגה הסורית (2005 ואילך) > מהומות בלבנון

סוריה, ששימשה כגורם המסייע ליציבות הפוליטית בלבנון בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים, איבדה את מקומה זה בחדות עם פרוץ האביב הערבי, שהוביל למלחמת אזרחים בסוריה, ושינה את שיווי המשקל בפוליטיקה האזורית. חוסר יציבות פוליטי שהוביל לחוסר יציבות כלכלית שהלך והתדרדר.
בשנת 2018 החל גל מהומות בלבנון בשם "מהפכת האשפה", כמחאה על אוזלת היד של הממשלה בפינוי מפגעי אשפה. באוקטובר 2019 פרצו ברחבי המדינה מהומות רבות בהיקף נרחב יותר עקב העלאת מיסים שונים ביניהם הטלת "מס וואסטאפ". אלפי בני אדם הפגינו באלימות כשהם מבעירים צמיגים ופחי אשפה. המשטרה הגיבה בגז מדמיע, ואף ירתה לעבר מפגינים שהתגודדו סביב רכבו של סגן שר החינוך, אכרם שהיב. לבסוף, ב-18 באוקטובר התקפלה הממשלה וביטלה את המס, אך צעד זה לא עצר את המהומות. לבסוף, השתלטו המפגינים על שדה התעופה בביירות, חסמו בתים של פוליטיקאים, והממשלה נאלצה להכריז על מצב חרום. המחאות בלבנון התקיימו במקביל למשבר הכלכלי בלבנון. המשבר החריף בשנים 2020 ו-2021 במקביל לחוסר יכולת להקים ממשלה. בספטמבר 2021 הוקמה ממשלה לאחר יותר משנה.
העת החדשה > מלחמת חרבות ברזל

בעקבות טבח שבעה באוקטובר 2023 שערך חמאס בעוטף עזה פתח חזבאללה במערכה נגד ישראל. הלחימה התאפיינה בראשיתה במתקפות הדדיות מצומצמות יחסית. בספטמבר 2024 חלה הסלמה בלחימה, במסגרתה הגבירה ישראל את המערכה תוך התפוצצות זימוניות חזבאללה, מבצע סדר חדש בו חוסל חסן נסראללה ופלישה קרקעית. בנובמבר נחתם הסם הפסק אש בין הצדדים.
לקריאה נוספת

איל זיסר, לבנון – דם בארזים: ממלחמת האזרחים עד מלחמת לבנון השנייה, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2009.
קייס פירו, לבנון – אתגר השונות (ספר 5 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ג–2013.
הערות שוליים

↑  Deeb, Marius (2013). Syria, Iran, and Hezbollah: The Unholy Alliance and Its War on Lebanon. Hoover Press. ISBN 9780817916664. the Maronites and the Druze, who founded Lebanon in the early eighteenth century.
1 2  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, יחידה 5, עמ' 27.
↑  Reuters & Irwin Arieff,‏ Annan urges Lebanon talks in hope of ending crisis, באתר AlertNet.org,‏ 7 בדצמבר 2006
↑  Par Philippe Bolopion et Mouna Naïm,‏ Des djihadistes viseraient 36 personnalités antisyriennes au Liban, באתר LeMonde.fr,‏ 8 בדצמבר 2006
↑  AP, האיום החדש על שלום לבנון: פתח אל-אסלאם, באתר ynet, 20 במאי 2007
↑  Saliha Walas, Zena Al-Khadem ו-Nadia Natout,‏ 'Nowhere to put us', באתר ה-BBC,‏ 23 במאי 2007
↑  Robert Fisk: Scores dead as Lebanese army battles Islamists in bloodiest day since civil war, באתר The Independent,‏ 21 במאי 2007
↑  Ramzi Al-Hussein,‏ Lebanon will never let the terrorists win, באתר YaLibnan.com, ‏26 במאי 2007
↑  מערכת מחסום, אלפי בני-אדם נמלטים ממחנה הפליטים נהר אל-בארד, באתר מחסום, 23 במאי 2007 (דף ארכיון)
↑  אנשי פת"ח אל-אסלאם בלבנון: "לעולם לא נכנע ולא נניח את הנשק", nrg,‏ 2 ביוני 2007
↑  יואב שטרן, לראשונה: צבא לבנון נכנס למחנה הפליטים, באתר הארץ, 3 ביוני 2007
↑  סוכנויות הידיעות, חמושים איסלאמים הרגו לפחות ארבעה חיילי צבא לבנון בצפון המדינה, באתר הארץ, 15 ביוני 2007
↑  רועי נחמיאס וסוכנויות הידיעות, לבנון: הבסנו את קיצוני פתח אל-אסלאם, באתר ynet, 21 ביוני 2007
↑  השפעת המפה הפוליטית בלבנון על תגובתה למבצע "מגן צפוני", באתר מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון
↑  מה קורה בלבנון, באתר חיות כיס, כאן 11
↑  האם ההפגנות בלבנון הן באמת 'מהפכה'? בפעם ראשונה יש סימנים שמדובר במרד נגד השיטה והמנהיגים הפוליטיים, כולל חיזבאללה, באתר דבקה
↑  דורון פסקין, ללבנון יש סוף סוף ראש ממשלה, אך הוא חלק מהבעיה ולא מהפתרון, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2021
↑   הסדנה להיסטוריה חברתית, איך הפכה "שווייץ של המזה"ת" מפלא כלכלי לכלכלה קורסת?, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2021
↑  ממשלה בלבנון, אחרי שנה של משבר: "נשתף פעולה עם כולם – חוץ מישראל", באתר ynet, 10 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560514205171  LCCN: sh85075628 
נחת אמריקני בלבנון, 1958
חופש דת

נשות הכותל קוראות מספר תורה ליד קשת רובינסון (2013)
טבח הוגונוטים פרוטסטנטים בצרפת בידי קתולים במהלך טבח ליל ברתולומאוס הקדוש (1572)
חופש דת הוא זכות אדם המבטאת את החופש של כל אדם (או קהילה) לבחור בדת (religion) או אמונה (belief) מסוימת, להאמין בה, לנקוט את כל הפעולות שאמונתו מחייבת, להימנע מכל הפעולות שאמונתו אוסרת, והכל כדי להגשים הלכה למעשה את אמונתו. חופש הדת כולל את חופש הפולחן הדתי וקיום מצוות הדת, את החופש להתפלל על פי מצוות הדת, את הזכות להמיר את הדת, את הזכות ללמד את הדת ולהפיצה ברבים, ואת החופש מדת.
חופש הדת נמנה בין זכויות האדם האוניברסליות המוכרות בהגות הליברלית וההומניסטית ובידי האו"ם ובמדינות בהן קיימת דת ממלכתית החופש מתייחס במיוחד לדתות שאינן דת המדינה.
לאורך ההיסטוריה אירעו מקרים רבים בהם מדינות וארגונים לא הקפידו לשמור על חופש הדת. ניתן לראות מקרים אלו החל מרדיפת הנוצרים הראשונים ברומא, דרך המאבק בין הכנסיות השונות באירופה בתקופת ימי הביניים (כמו במלחמות הדת בצרפת במהלכן בוצע טבח ליל ברתולומאוס הקדוש בו נרצחו עד 30,000 פרוטסטנטים בידי קתולים), דרך האינקוויזיציה הקתולית ברומא ובספרד שעינתה ורצחה נוצרים לא קתולים, יהודים ומוסלמים רבים בגלל דתם וכלה באירועים בעת החדשה כמו השואה, רצח העם הארמני, טבח סרברניצה ורדיפת הפאלון גונג והאויגורים בסין בגלל דתם.
קיימת בעולם הבחנה בין חופש אמונה ו"חופש דת" כשחופש אמונה מאפשר ליחיד או לקבוצה להאמין במשהו כרצונם לעומת "חופש דת" המרחיב את חופש האמונה ומעניק למאמין שורה של זכויות המאפשרות לו לממש את אמונתו בהתאם למאפייני הדת בה הוא מאמין.
ב-1981 התקבלה באו"ם "ההצהרה בדבר ביטול כל צורות של חוסר סובלנות ושל אפליה על בסיס דת או אמונה" (אנ'). הצהרה זו מכירה בחופש הדת כזכות אדם בסיסית. בנוסף התקבלה באו"ם אמנת זכויות הילד הכוללת דרישה לכיבוד זכותו של הילד לחופש המחשבה, המצפון והדת. ב-1966 אימץ האו"ם את האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות בה נקבעה, בסעיף 3, "הזכות לחירות אישית, בצורה של חופש התנועה, המחשבה, מצפון ודת, דיבור, התאגדות ואספה, זכויות משפחה, הזכות לאזרחות, והזכות לפרטיות". ב-1993 הורחבה האמנה (סעיף 18) ונקבעה בה הגנה על אמונות תיאיסטיות, לא תיאיסטיות ואתאיסטיות, כמו גם על הזכות שלא להכריז על דת או אמונה כלשהי. עוד קבעה הוועדה כי "החופש לקבל או לאמץ דת או אמונה גורר בהכרח את החופש לבחור דת או אמונה, לרבות הזכות להחליף את הדת או האמונה הנוכחית של אדם באחר או לאמץ דעות אתאיסטיות". על החותמים על האמנה נאסר השימוש באיום בכוח פיזי או בסנקציות עונשיות כדי לאלץ מאמינים או לא-מאמינים לחזור בו מאמונותיהם או להמיר דתם.
תאוריות חופש הדת

בספרו "מכתבים על האנגלים" (אנ') בחן הפילוסוף הצרפתי וולטר את התנהלותה של אנגליה בכל הנוגע לחופש הדת וטען שחופש הדת בחברה מגוונת חשוב מאוד לשמירת השלום באותה מדינה. כמו כן טען וולטר בספרו שניתן להבין מזה מדוע אנגליה באותה תקופה שגשגה יותר משכנותיה האירופיות שהיו פחות סובלניות מבחינה דתית וציין "אם רק דת אחת הייתה מותרת באנגליה, ייתכן מאוד שהממשלה הייתה הופכת לשרירותית ואם היו רק שתי דתות האנשים היו חותכים זה את גרונו של זה, אבל מכיוון שיש מגוון דתות כולם חיים בשמחה ובשלווה".
בספרו עושר העמים טוען אדם סמית שבטווח הארוך כיבוד חופש דת פועל לטובת החברה כולה והממשלה במיוחד שכן חופש זה מסייע למנוע תסיסה אזרחית ומפחית חוסר סובלנות. כל עוד יש מספיק דתות ו/או כתות דתיות הפועלות בחופשיות בחברה, כולם נאלצים למתן את תורתם השנויה במחלוקת והאלימה יותר, כדי להיות מושכים יותר ליותר אנשים וכך יהיה להם קל יותר לשכנע מאמינים חדשים. התחרות החופשית בין דתות על שכנוע מאמינים היא שמבטיחה יציבות ושלווה בטווח הארוך. סמית' טוען גם שחוקים המונעים חופש דת ומבקשים לשמר את הכוח והאמונה בדת מסוימת רק יחלישו וישחיתו את אותה דת בטווח הארוך, זאת מכיוון שמנהיגיה ומטיפייה הופכים שאננים, מנותקים וחסרי מיומנויות להשיג מאמינים חדשים.
תאוריות חופש הדת > חופש הדת וחופש המצפון

בשיטות משפט רבות בעולם, מקובל לחשוב כי בניגוד לחופש המצפון, חופש הדת הוא זכות ייחודית הראויה להגנה מוגברת, בהיותה מקרה מיוחדת של חופש המצפון. כך, למשל, הצ'רטר הקנדי מזכיר חופש המצפון וכן כמה חוקות אירופאיות, אבל כל ההליכים המשפטיים עוסקים בטענות של מצפון דתי. הכוונה במצפון דתי בהקשר זה אינה תחומה לתאיזם, שכן גם דתות שאינן תאיסטיות זוכות להכרה ייחודית זו על-פי התפיסה המקובלת בשיטות המשפט השונות.
המלומד בריאן לייטר במאמרו "Why Tolerate Religion?" בוחן את השאלה האם ישנם טעמים לכבד טעמים של מצפון דתי באופן מובחן מחופש המצפון באופן כללי. מסקנתו היא שאף שיש טעמים היסטוריים להתפתחות זו של הדין, הרי שמבחינה פילוסופית אין טעם להכיר במצפון דתי כמקרה מובחן ממצפון באופן כללי. לייטר מסביר כי אף אם מקבלים את טענותיו, אין בכך כדי להביא לשינוי משפטי, משום שישנם טעמים פרגמטיים להימנע מלהכיר בחופש המצפון באופן כללי – משום שקל הרבה יותר להוכיח מחויבות לדוקטרינה דתית.
מדדים לחופש דת

בעולם קיימים מדדים שונים על מנת לבחון ולדרג את מידת חופש הדת הנהוגה במדינה או בקהילה מסוימת. בין מדדים אלה ניתן למנות:
החופש של כל אדם לבחור דת המתאימה לאמונתו או החופש להימנע מזיהוי דתי ומאמונה דתית.
החופש להתנהל באורח דתי ולקיים מנהגים דתיים בחיי היום-יום מבלי לסבול מרדיפה או אפליה.
סובלנות וכבוד למגוון רחב של אמונות דתיות או אמונות לגבי טבע, תפקידו או קיומו של אלוהים.
החופש לבטא ולחלוק עמדות לגבי אמונה דתית עם אחרים.
החופש להתנהל באורח חיים דתי מסוים גם אם הוא נוגד לתפיסת הרוב.
החופש של קבוצות או פרטים לא להשתתף בפעילות מסוימת אשר לתפיסתם נוגדת את אמונתם הדתית.
חופש הדת בדתות השונות > נצרות

בתחילת דרכה נרדפה הנצרות הקתולית אולם החל מ-380 לספירה, כשלפי "צו סלוניקי" (אנ') היא הוכרה כדת יחידה ברומא, היא הפכה להיות דת לא סובלנית כלפי דתות אחרות. מראשיתה תפשו הנוצרים את דתם כעליונה וכדת הנכונה ופעלו, תחילה באירופה ואחר כך ברחבי העולם, לנצר את כל העמים שנתפסו כמאמינים בדתות ברבריות ופגאניות ולכן יש להצילם.
גם בתוך הנצרות לא הותר חופש דת ולא הופגנה סובלנות לאמונות שאינן מזדהות עם הדת הקתולית. עם תחילתה של תנועת הרפורמציה והתפלגות הזרמים הפרוטסטנטים (נצרות פרוטסטנטית, לותרניזם, קלוויניזם, בפטיזם ועוד.) רדפה הכנסייה הקתולית אחרי ההנהגה של כנסיות אלו ואחרי מאמיניהם. מאפיינים דומים נמצאו גם באופן בו נאבקה הכנסייה הקתולית בהכנסייה האנגליקנית כשממועד הקמתה ניסתה לשמור על עצמאותה למורת רוחה של הכנסייה הקתולית. מאבק זה החריף לאחר שהכנסייה האנגליקנית אימצה את עקרונות הזרמים הפרוטסטנטים.
ברוב המדינות, בהן שלטה הנצרות, היא הפכה לדת מדינה ובהתאם לכך שיתפו שלטונות אותה מדינה פעולה עם הכנסייה בדיכוי ופגיעה במתנגדי הכנסייה הקתולית. דוגמה לכך הם משפטי האינקוויזיציה שבוצעו על ידי הכנסייה ובמקרים של גזרי דין מוות מסרה הכנסייה את ביצוע ההוצאה להורג לידי שלטונות העיר/המדינה (אוטו דה פה).
עם התבססות הכנסיות הפרוטסטנטיות ולאור חקיקת חוקים אזרחיים שאיפשרו חופש דת שינתה הכנסייה הקתולית את עמדתה והתירה חופש דת נרחב יותר.
חופש הדת בדתות השונות > אסלאם

זמן מה לאחר עליית האסלאם פורסמה "חוקת אל־מַדִינָה" (אנ') שאיפשרה חופש דת מוגבל לבני דתות שאינן מוסלמיות. סובלנות זו המשיכה במאות הבאות כאשר לא מוסלמים קיבלו מידה מסוימת של חופש דת ונחשבו כבני חסות שנקראו ד'ימי וזאת תמורת תשלום מס מיוחד לשלטונות שנקרא ג'יזיה. כשנחקקו חוקי השריעה הם איפשרו מידה רבה של חופש דת ללא מוסלמים (בעיקר יהודים, נוצרים והינדואים). חופש זה איפשר קיום טקסים דתיים אפילו אם נגדו את חוקי האסלאם כמו שתיית אלכוהול ואכילת חזיר וכן איפשרו ללא מוסלמים לקיים בתי דין משלהם בהם יישפטו בהתאם לחוקי דתם.
האסלאם הגדיר תהליך פשוט למעוניינים להמיר דתם לאסלאם (אנ') אולם גבר מוסלמי המעוניין לעזוב את האסלאם נחשב, לפי השריעה, לכופר שדינו מוות. כמו כן נקבעה באסלאם תקנת הג'יהאד שהיא מלחמה לצורך המרת דת ומתבססת על הפסוק "הרגו את המְשַתפים בכל מקום אשר בו תמצאום" (סורה 9, פסוק 5, תרגום אורי רובין). פסוק זה נקרא "פסוק החרב" (בערבית: آية السيف) ו"המְשַתפים" המוזכרים בו הם עובדי-אלילים לא-מוסלמים, כלומר שאינם יהודים או נוצרים.
חופש הדת בדתות השונות > הינדואיזם

הדעה הרווחת היא שהודו היא אחד המקומות בעולם בהם מתקיים חופש דת מרבי. מקורות הסובלנות הדתית בהודו מיוחסים לדת ההינדית הנתפסת כאחת הדתות רחבות האופקים ביותר בכל הנוגע לחופש דת. ההינדואיזם מכבד את זכותו של כל אחד להגיע לאלוהים בדרכו שלו וההינדים מאמינים בדרכים שונות להטיף להשגת אלוהים ודת כפילוסופיה ומכאן לכבד את כל הדתות כשוות. אחת האמירות ההינדיות המפורסמות על דת היא: "האמת היא אחת וחכמים קוראים לה בשמות שונים".
חופש דת בעולם > קונפליקטים בעת המודרנית > ניסיונות לאסור על ביצוע ברית מילה

הדווח המיוחד של האומות המיוחדות לחופש דת, היינריך בילפלדט, קבע כי כאשר ברית המילה מבוצעת על ידי בעלי מקצוע שהוכשרו לכך, בתנאים סניטריים ובהסכמתם המפורשת של ההורים או האפוטרופסים החוקיים, יש לכבד את ברית המילה לילדים כביטוי לזכות לחופש דת, הכוללת את הקבלה הטקסית של הילדים לדת. הדווח ציין שנכון לשנת 2015, אף מדינה לא אסרה על קיום המנהג, איסור אותו היה מחשיב כהתערבות מרחיקת לכת בזכויות ההורים. עם זאת, הוא ציין שהיו מחוקקים אשר קבעו תנאים, ברוח המלצת הוועדה לזכויות הילד (המופקדת על פירוש האמנה לזכויות הילד) לדאוג להכשרת אלו המבצעים את ההליך ולקיום סביבה בטוחה מבחינה רפואית.
טרם קביעתו של הדווח המיוחד, בית משפט בקלן שבגרמניה פסק ב-2012 שמילת ילדים אסורה. פסק הדין זכה לביקורת מצד קאנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, וכן מהקהילה היהודית והקהילה המוסלמית. בעקבות זאת חוקק הפרלמנט הגרמני חוק שאיפשר להמשיך את ניתוחי המילה. ב-2013 מועצת אירופה, ארגון בינלאומי שכלל נציגי 47 מדינות באותה עת, אימצה החלטה הצהרתית המביעה דאגה מביצוע ניתוחי מילה בילדים וקוראת למדינות לחוקק חוקים שיגבילו את האפשרות לקיים טקסי מילה ואף יחייבו את הסכמת הילד להליך.
חופש דת בעולם > קונפליקטים בעת המודרנית > הגבלות על חופש הדת

מרכז המחקר פיו (Pew) מנטר הגבלות על חופש הדת ברחבי העולם והוא מצא שיא בהגבלות ב-2018. ב-2019 מצא המרכז שמבין המדינות המאוכלסות ביותר, אלו שהטילו הכי הרבה הגבלות דתיות היו סין, מצרים, רוסיה, איראן ואינדונזיה. ב-2020 היו ההגבלות החמורות ביותר באפגניסטן, מצרים וסוריה. לצד זאת, הגבלות דתיות באירופה ספגו ביקורת מצד מומחי זכויות אדם, כגון איסור הצגת סמלים דתיים בצרפת, איסור הסתרת הפנים באמצעות בורקה במספר מדינות באירופה ואיסור על בניית מינרטים וקריאה מהם בשווייץ.
חופש דת בעולם > קונפליקטים בעת המודרנית > ביזוי דתות

באומות המאוחדות יש עיסוק מדי שנה במתח שבין ביזוי דתות וחופש דת. מ-1999 עד 2010 הגישה קבוצת המדינות המוסלמיות החלטה בנושא ביזוי דתות בעצרת הכללית ובמועצת זכויות האדם (או קודמתה, ועדת האו״ם לזכויות אדם). זאת במקביל לאימוץ החלטות בגופים אלה בנושא חופש דת, בהובלת האיחוד האירופי. בעקבות ירידה בתמיכה בהחלטה על ביזוי דתות, הקבוצה המוסלמית התפשרה והחליפה את ההחלטה בהחלטה נגד חוסר סובלנות, הסתה ופשעי שנאה על רקע דתי. בעקבות הפשרה הושג ונשמר קונצנזוס על ההחלטה החדשה מדי שנה עד היום.
על אף הקונצנזוס שהושג, נותרה מחלוקת לגבי גישות שני הצדדים לנושא. שגריר הממלכה המאוחדת, סיימון סטנלי, הסביר את ההתנגדות לגישת המדינות המוסלמיות בעת הצבעה על החלטה שהגישו למועצת זכויות האדם ב-2023: ״חוק זכויות האדם הבינלאומי מספק לנו פרמטרים המוגדרים באופן צר, לפיו ניתן להגביל את חופש הביטוי. איננו מסכימים שהתקפות על דתות, כולל על טקסטים או סמלים, מהוות בהגדרה הסתה לשנאה.״ הקבוצה המוסלמית הגישה למועצת זכויות האדם החלטה אד הוק (53/1) בעקבות מקרה של שריפת קוראן. להבדיל מההחלטות הקודמות שאומצו בקונצנזוס, החלטה זו אומצה בהצבעה עם 28 קולות בעד, 12 נגד ו-7 נמנעים.
חופש דת בעולם > העולם העתיק

ההתמודדות עם הדרישה לחופש דת קיימת כבר בעולם העתיק כשברוב המדינות, שהיו קיימות אז, הוגבל חופש הדת במלואו או בחלקו בהתייחס לדתות שונות מדת המדינה. שליטי מדינות אלו הסכימו, בדרך כלל, לחופש אמונה אך היו פחות סובלניים לקיום פולחני הדת ולכן הטילו מגבלות על מאמינים כמו הגבלת מקום מגורים, הגבלת מקצועות עבודה, מגבלות תנועה וכן בהטלת קנסות ודרישות לדמי כופר. יחד עם זאת היו מספר מקרים בעת העתיקה ששליטים חוקקו חוקים שהתירו חופש דת כמו כורש שליט האימפריה הפרסית האחמנית, שליט האימפריה המאורית במאה השלישית לפני הספירה וג'ינגיס חאן באימפריה המונגולית במאה ה-13.
חופש דת בעולם > אסיה > עליית האסלאם

עם לידת האסלאם במדבריות ערב החל תהליך התחזקותו במזרח התיכון. על אף היחס המועדף שנתן האסלאם לדתות המונותאיסטיות (נצרות ויהדות) התחוללו באלף הראשון לספירה ותחילת האלף השני קרבות בין שבטים מוסלמים לבין כוחותיה הנסוגים של האימפריה הביזנטית הנוצרית כשב-650 הושלם כיבוש ארץ ישראל וירושלים והחלה התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. תקופה זו התאפיינה במידה רבה של חופש דת כשהשלטונות המוסלמים איפשרו לצליינים לבקר בקודשי הנצרות בארץ ישראל, לקיים טקסים נוצריים ולשמר כנסיות ובתי תפילה.
התמודדותו של האסלאם מול הנצרות התחדשה 450 שנה מאוחר יותר עם צאתו לדרך, ב-1096, של מסע הצלב הראשון לשחרור המקומות הקדושים מידי האסלאם. ב-200 השנים הבאות התחולל במזרח אגן הים התיכון מאבק בעל מרכיב דתי מובהק כשכוחות מוסלמים (חלקם בפיקודו של צלאח א-דין) נלחמו נגד כוחות נוצרים במאמץ לשלוט באזור, מאבק שהסתיים בניצחון המוסלמים.
חופש דת בעולם > אסיה > האסלאם הסוני

אזור אפגניסטן היוותה במשך ההיסטוריה מוקד למחלוקת בין הינדים למוסלמים. ההינדים ששלטו במדינה עד המאה ה-11 הפכו חלקים במדינה לאתרי פולחן חשובים. לאחר כיבוש המדינה על ידי המוסלמים הם ראו בהינדים כופרים החל תהליך הרס האתרים הקדושים להם. עליית ארגון הטליבאן הסוני לשלטון במדינה ב-1995 הביא להתדרדרות ביחס למורשת ההינדית במדינה כששיאה היה ב-2001 כשהטליבאן הרס את פסלי בודהה בבאמיאן שהוגדרו כאתרי מורשת עולמית.
גם מסופוטמיה (כיום עיראק) היוותה אזור בעל מורשת העמוס באתרים היסטוריים. ב-2014 השתלטו כוחות של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) על חלקים מעיראק כשבשלב ראשון הורו לאסלם את התושבים הנוצרים באזור (שרובם ברחו דרומה) ובהמשך החל הארגון בהרס אתרי מורשת בטענה של עבודת אלילים (ראו הרס נכסי תרבות על ידי המדינה האסלאמית). בהמשך הרחיב הארגון את פעילותו נגד אתרי מורשת גם לסוריה וללוב. בין השאר נהרסו מקדש בעל שמין בתדמור, מסגד נבי יונס במוסול , קבר דניאל הנביא, "כנסיית סנט מרי" במוסול, הכנסייה לזכר רצח העם הארמני בדיר א-זור שבסוריה ועוד.
חופש דת בעולם > אסיה > הודו

כמוזכר מוקדם יותר חופש הדת הוא חלק מובנה בעקרונות הדת ההינדואית השלטת בהודו. מידע על יישום חופש הדת בהודו מתחיל בשליט ההודי אשוקה ששלט בה במאה ה-3 לפנה"ס והוציא צווים שאיפשרו חופש דת וחופש פולחן לכל הדתות. סובלנות זו מיוחסת לאימוץ הבודהיזם על ידי אשוקה ורבים מתושבי הודו ובהמשך מהתפשטות ההינדואיזם. הדלאי למה טען ש"סובלנות דתית מוטמעת במסורת ההודית".
נכון למאה ה-21 כ-80% מאוכלוסיית הודו היא הינדית וכ-15% מוסלמית. המעבר של מוסלמים לתת היבשת החל כבר במאה ה-11 והתגברה במאה ה-16 עם הקמת האימפריה המוגולית שראשיה אמנם היו מוסלמים אך התירו חופש דת בגבולות האימפריה. על אף ההיסטוריה של הסובלנות הדתית בהודו קיים עדיין מתח דתי בין הינדים למוסלמים. בנוסף עם הגיעם להודו של הצליינים הנוצרים הראשונים נוצרו בתת-היבשת מתחים בעקבות הניסיונות להמיר לנצרות את בני המקום.
חופש הדת בהודו העכשווית הוא זכות יסוד המובטחת לפי סעיף 25 של חוקת המדינה. בהתאם לכך, לכל אזרח של הודו יש זכות להכריז, לקיים טקסים ולהפיץ את דתו בדרכי שלום. כמו כן רוב ההודים חוגגים את הפסטיבלים הדתיים של כל הדתות הנפוצות במדינה.
חופש דת בעולם > אירופה > יחסי נצרות - יהדות

מתחילת עלייתה הפגינה הנצרות חוסר סובלנות כלפי היהדות. הטענות הקדומות המרכזיות כנגד היהודים היו על הסגרת ישו לרומאים וכן שהכנסייה היא היורשת הבלעדית של בחירת עם ישראל ומהווה את עמו היחיד של אלוהים (תפיסה הקרויה תאולוגיית החילופין). תפיסות אלו היוו את הבסיס לשנאת יהודים ורדיפתם לאורך הדורות (שנקראו החל מהמאה ה-19 בשם הידוע אנטישמיות). הרדיפות התבטאו בפרסום שורה של חוקים כנגד היהודים כשהוצאתם לפועל בוצעה על ידי ראשי המדינות וראשי הערים בהם התרכזו היהודים. המשמעות הייתה שמבחינה גאוגרפית לא התקיימה אחידות ביחס ליהודים כשבמקומות מסוימים הם נרדפו עד צוואר ובמקומות אחרים התאפשר חופש דת ופולחן חלקי. חוסר אחידות זה גרם למעבר יהודים בין ערים, מחוזות ומדינות בחיפוש אחר שלטון סובלני יותר שיאפשר להם יותר חופש דת. אירועים רבים של רדיפה נוצרית דתית אחרי יהודים התפרסמו לאורך ההיסטוריה וביניהם:
פוגרומים בהם פרעו נוצרים באזורים בהם חיו יהודים.
פרשיות של עלילת דם שברובן הואשמו יהודים בשימוש בדם ילדים נוצרים לאפיית מצות פסח, האשמות שבמקרים רבים חוללו פוגרומים.
פרשת היהודים האנוסים שנאלצו להמיר את דתם בכפייה והעינויים שעברו על ידי האינקוויזיציה הספרדית בחשד של המשך קיום מנהגי הדת היהודית במסתור.
גירוש המוני של יהודים על בסיס חוקים האוסרים שהות יהודים במקום מסוים (כמו גירוש ספרד, גירוש יהודי אנגליה, גירוש צרפת הגדול ועוד).
האשמת היהודים בגרימת מגפות המוניות (ראו אנטישמיות בימי המוות השחור).
מסמך הפרוטוקולים של זקני ציון שהאשים את היהודים בשליטה בעולם.
טקסי שרפת התלמוד ההמוניים.
השואה ובהמשך הכחשת השואה
הרדיפה של הכנסיות הנוצריות אחרי היהודים וקיום אנטישמיות בקרב האוכלוסייה המשיכו לשרור עד ובמהלך המאה ה-20 בה חוו היהודים פוגרומים וכמובן את השואה. המעבר של רבות ממדינות אירופה למשטר דמוקרטי לאחר מלחמת העולם השנייה השווה את זכויות היהודים וביסס גם את זכותם לחופש דת.