stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רווחה נפשית
גנטיקה, סביבה ורווחה נפשית

מחקרים שבחנו את הקשר בין רווחה נפשית למאפיינים סביבתיים ולנסיבות חיים חיצוניות, מצאו כי משתנים אלה מסבירים אחוז קטן מהשונות ברווחה נפשית. כך, למשל, הקשר של משתנים אובייקטיביים כגון הכנסה ובריאות לרמת הרווחה הנפשית של הפרט, נמוך באופן מפתיע. המשתנה האובייקטיבי היחיד שנמצא בקשר גבוה עם מידת הרווחה הנפשית הוא איכות היחסים החברתיים. לעומת זאת, נמצא כי לתכונות אישיות שונות, כמו מוחצנות ונוירוטיות, יש קשר יחסית חזק לרווחה נפשית. בנוסף, נמצא כי רווחה נפשית סובייקטיבית מושפעת מתורשה, וכי היא תכונה יציבה לאורך זמן. יחד, ממצאי המחקרים הללו מצביעים על כך שרווחה נפשית סובייקטיבית פחות מושפעת מנסיבות חייו של האדם, וקשורה יותר למאפייני אישיות יציבים. כבני אדם אנחנו רוצים לשפר את תחושת הרווחה שלנו, והרצון הזה הוא שמניע אנשים להשיג בריאות טובה יותר, שכר גבוה יותר, ועוד; אולם, הממצאים הללו מראים כי למאמצים אלה עשויה להיות השפעה קטנה בלבד על רמת הרווחה הנפשית.
לעומת מחקרים אלה, נערכו מחקרים המשווים את רמת הרווחה הנפשית בין מדינות שונות בעולם. ההבדלים ברמות הרווחה הנפשית בין מדינות תורמים להבנת המשמעות של נסיבות חיים אובייקטיביות על הרווחה הנפשית. כאשר מודדים שביעות רצון מהחיים בסולם של 10 נקודות, מ-0 (החיים הגרועים ביותר), ועד 10 (החיים הטובים ביותר), מוצאים שמדינה ענייה שתנאי החיים בה מלחיצים, נבדלת ממדינה עשירה ושלווה בפער של עד 5 נקודות, מחצית מהטווח. הבדלים קיצוניים אלה בין מדינות שונות עשויים לשקף הבדלים בבריאות, בטיחות, הכנסה, וגורמים נוספים. השוואה בין מדינות עם הרווחה הנפשית הגבוהה ביותר לבין מדינות עם הרווחה הנפשית הנמוכה ביותר למעשה לוקחת בחשבון השפעות של גורמים סביבתיים ושל נסיבות חיים חיצוניות על הרווחה הנפשית. העובדה כי נמצאים פערים גבוהים בין מדינות מצביעה על כך שעל אף הממצאים שצוינו לעיל, לנסיבות החיים החיצוניות יש השפעה עצומה על הרווחה הנפשית. ייתכן שההבדל בין ממצאי המחקרים נובע מכך שבסביבה מסוימת רוב האנשים אינם שונים זה מזה באופן קיצוני במרבית המשתנים הסביבתיים, אולם כאשר בוחנים הבדלים בין מדינות שיש ביניהן פער גדול במדדים סביבתיים, הפער הזה בא לידי ביטוי במידת הרווחה הנפשית של הפרטים באותן מדינות.
אם רווחה נפשית סובייקטיבית היא לא רק מאפיין אישיותי, אלא תלויה במידה רבה גם בגורמים סביבתיים, המשמעות היא כי ניתן לנקוט באמצעים שונים על מנת להגדיל את רמת הרווחה הנפשית. ואכן, נעשו מחקרים שונים על מנת לבחון את השפעתן של התערבויות חיצוניות על רמת הרווחה הנפשית של הפרט. התערבויות אלה רלוונטיות לא רק בהקשר של האדם הפרטי כי אם גם במדיניות בה נוקטות מדינות שונות. במשך עשרות שנים ממשלות התייחסו למדד הכלכלי כמדד עיקרי להצלחה ולחיוניות. חוקרים שונים מתחום הרווחה הנפשית טענו כי מדינות צריכות לבחון גם את מידת הרווחה הנפשית של האזרחים, משום שזו כוללת בתוכה מרכיבים רבים נוספים כמו בריאות, חינוך ואיכות חיים. תפיסה זו נובעת מההנחה כי הרווחה הנפשית של האזרחים משפיעה על החברה כולה, החל בתוחלת חיים גבוהה יותר, בריאות טובה יותר, עבודה פרודוקטיבית יותר ועוד. לכן, על פי תפיסה זו הסברה היא כי קובעי מדיניות צריכים להשתמש במדד הרווחה הנפשית כדי ליצור מדיניות יעילה יותר. דוגמה למנהיג שנקט בצעד כזה הוא דייוויד קמרון, ראש ממשלת בריטניה, שהכריז בשנת 2010 שבריטניה תשתמש במדדי שביעות רצון מהחיים, רגשות חיוביים, רגשות שליליים ומשמעות ומטרה בחיים, כדי לנקוט בצעדים לשיפור רווחת האזרחים.
השלכות חיוביות של רווחה נפשית > בריאות

רווחה נפשית הה עניין מוערך ורצוי עבור הרבה אנשים. מחקרים מראים כי אנשים המדווחים על רמות נמוכות של דיכאון, חרדה וכעס, ומאידך על רמות גבוהות של אופטימיות והנאה מהחיים, הם בעלי סבירות נמוכה יותר למות ממחלות לב. בנוסף, אנשים אלו הם בעלי מערכת חיסונית חזקה יותר ובעלי תוחלת חיים גבוהה יותר.
בהבט הסיעודי ההגדרה של רווחה נפשית היא "המצב של האדם: של היותו בריא, שבע רצון בעל יכולת להפיק את המרב מהיכולות שיש לו/ה". נוכל לראות מגוון של דרכים לראות את הקשר בין בריאות למחלה. כבר הצביעו על כך שבריאות ומחלה נמצאים על רצף, שיש קשר ביניהן. בספרות הסיעוד יש חלק המדגיש את התפקיד של מחלה בבריאות. המחלה ממקדת את תשומת הלב דווקא ברווחת האדם. אברהם מסלאו משייך את הסבל לבריאות באדם שמצא את הקשר האפשרי בין סבל לרווחה.
כאשר היידגר מתייחס לתגובה הטבעית שנגרמת בגלל חוסר תשומת לב מספיקה לגוף של האדם כל עוד הוא נמצא בתפקוד גבוה, הוא נותן לנו דרך להבין ולחוות את הרווחה במרחב שבו מתחוללת המוחלשות והפגיעוּת בפני מחלות.
גם בתורות רוחניות נמצא תובנות על איך נחווית הרווחה ואיך היא מתקשרת לחוויות כמו בדידות. נמצא שהרווחה הנפשית נקשרת עם יחסים תומכים כלומר עם היכולת שלנו להתחבר לאנשים אחרים. ספרות לא-מחקרית המתקשרת לבריאות חושפת את הקשרים בין יצירתיות וביטוי יצירתי לבין בריאות, ריפוי ורווחה .
השלכות חיוביות של רווחה נפשית > זוגיות

מחקרים בשנים האחרונות מצביעים על כך שבעלי רמות גבוהות של רווחה נפשית נוטים להיות בעלי כושר רבייה גבוה, וכי זוגות החווים רווחה נפשית נוטים לקיים יחסי מין באופן תדיר יותר מאלו שאינם בעלי רווחה נפשית גבוהה. כך, למשל, נמצא כי זוגות בעלי רמות סיפוק גבוהות בחייהם נוטים להוליד ילד בשנות הזוגיות הראשונות שלהם. בנוסף, נמצא כי נשים אופטימיות נוטות לאחוז נמוך יותר של הפלות. כמו כן, נמצא קשר בין הורים מדוכאים למקרי לידה טרם הזמן וכמו כן לסיבוכים שאחרי לידה הכוללים יצירת בעיות נוירולוגיות שונות ובמקרי קיצון אף מוות. בנוסף, נמצא כי צאצאים לאימהות בעלות הפרעות חרדה ודיכאון נוטים לסבול בסבירות גבוהה יותר מבעיות כגון דיכאון, בעיות האבסה ומחלות אוטואימוניות.
השלכות חיוביות של רווחה נפשית > עבודה

אנשים שמחים יותר הם אנשי עבודה טובים ויעילים יותר. ישנו קשר חזק בין סיפוק במקום העבודה ובין התנהגות ארגונית נאותה הנמדדת לפי יכולתו של העובד 'להגדיל ראש' ולעשות מעשים אשר מעבר לעבודה המצופה ממנו גרידא. מעשים אלו כוללים עזרה לעובדים אחרים, תמיכה בארגון, אי לקיחת ימי חופש שלא לצורך וכו'. בנוסף נמצא כי אנשים שמחים יותר נוטים למעשי התנדבות בצורה תכופה יותר. בנוסף, במחקרים נרחבים אשר נערכו בשוק העבודה מצאו כי רמות גבוהות של רווחה נפשית קשורות בהצלחה בעבודה והקטנת סיכויי פיטורים, וכמו כן משכורותיהם נוטות להיות גבוהות יותר.
השלכות חיוביות של רווחה נפשית > חברתיות

אחד ההסברים לקשר בין תחושת רווחה נפשית לבין הצלחה הוא כי אנשים שמחים יותר נוטים להתנהגות פרו-חברתית גבוהה יותר. חוקרים בתחום הפסיכולוגיה והרווחה הנפשית מדווחים כי הם מוצאים דפוסים ברורים של התנהגות אלטרואיסטית, חברתית ואוהבת אצל בעלי רמות גבוהות של סיפוק מהחיים. כמו כן, אנשים אלו נוטים להביע רצון רב יותר ליצירת קשרים חברתיים ומתייחסים לחיי החברה שלהם במובנים חיוביים, בהשוואה לאלו אשר מדווחים על רמות נמוכות יותר של סיפוק מהחיים, שנוטים להביע רמות גבוהות של רצון להתנתק מאינטראקציות חברתיות.
מקורות לקידום רווחה נפשית

נהוג להתייחס לחמישה מקורות עיקריים לקידום רווחה נפשית, המסודרים לפי סדר התפתחותי, מגיל צעיר:
איכות ההתקשרויות הראשונות והיכולת ליצור קשרים בין אישיים - יצירת התקשרות בטוחה ובריאה בין התינוק לבין המטפל העיקרי שלו, שמעניק אהבה, דאגה והיענות לצורכי התינוק, תורמת ליצירת תפיסה של התינוק את עצמו כאהוב ובעל ערך, וכמי שחי בעולם שמור ומוגן. יצירה ושמירה של קשרים בין אישיים בטוחים לאורך כל החיים, מקדמת רווחה נפשית אצל האדם.
פיתוח יכולות תואמות גיל - מתוך ההתקשרות הבטוחה וההתנסויות בסביבה, רוכש הפעוט יכולות קוגניטיביות וחברתיות. הצלחה בביצוע משימות ובשליטה על המיומנויות שנרכשו, יוצרת אצל הילד לאורך חייו תחושת מסוגלות עצמית, התורמת לרווחה הנפשית.
חשיפה לסביבות המפתחות כלי הסתגלות - סביבות שמאפשרות פיתוח מערכת יחסים לאורך תקופה ארוכה, מעודדות אוטונומיה ויוצרות תחושת השתייכות, הן כאלו שמקדמות רווחה נפשית.
פיתוח תחושת מסוגלות ושליטה על מהלך החיים - לפי תאוריית ההעצמה, אדם חש סיפוק רב יותר מחייו כשיש לו אפשרות להחליט החלטות משמעותיות לגבי עצמו, דבר המגביר את תחושת השליטה על חייו. יש לכך השלכות מעשיות על מוסדות חברתיים שונים - מומלץ ליצור לאנשים סביבות ותנאים מעצימים מסוג זה, שיאפשרו הזדמנויות ותחושת שליטה של האדם על חייו, שבעקבותיהן תתפתח רווחה נפשית.
פיתוח היכולת להתמודד עם מצבי לחץ באופן אפקטיבי - מגיל ההתבגרות ואילך, פיתוח כישורי חוסן נפשי מקלים על יכולת ההסתגלות וההתמודדות עם מצבי לחץ ומשבר. התמודדות יעילה כזו תורמת הן למניעת מצבי קושי והן לקידום הרווחה הנפשית.
קידום כל המקורות במשולב לאורך החיים, יתרום באופן הטוב ביותר לשיפור הרווחה הנפשית של האדם.
ראו גם

איכות חיים
תאוריית הצרכים
זרימה (פסיכולוגיה)
לקריאה נוספת

Diener E., and Oishi S. (2004). The Nonobvious Social Psychology of Happiness. Psychological Inquiry.
Emmons, R.A. (1986). Personal strivings: An approach to personality and subjective well-being. Journal of personality and social psychology, 51, 1058 – 1068.
לאורה תרזה אלמה-טדמה

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1852 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  15 באוגוסט 1909 (בגיל 57) Hindhead, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Laura Theresa Epps 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 תחום יצירה:  ציור ז'אנר 
 יצירות ידועות:  Airs and graces 
 בן או בת זוג:  לורנס אלמה-טדמה 
 
לאורה תרזה אלמה-טדמה, באנגלית: Laura Theresa Alma-Tadema ( 16 באפריל 1852 – 15 באוגוסט 1909) הייתה ציירת בריטית שהמתמחתה בסצנות ביתיות וז'אנריות של נשים וילדים. 18 מציוריה הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות. בעלה, סר לורנס אלמה-תדמה, היה גם הוא צייר.
חיים

בתו של ד"ר ג'ורג' נפוליאון אפס (אנ') (שהיה אחיו של ד"ר ג'ון אפס (אנ')), היו לה שתי אחיות שהיו גם הן ציירות (אמילי למדה אצל ג'ון ברט (אנ'), ואלן אצל פורד מדוקס בראון).
בביתו של מדוקס בראון פגש אותה אלמה-תדמה לראשונה בדצמבר 1869, כשהייתה בת 17 והוא בן 33. (אשתו הראשונה נפטרה במאי באותה שנה.) הוא התאהב בה ממבט ראשון, ובחלקו הייתה זו נוכחותה בלונדון שהשפיעה עליו לעבור דירה באנגליה ולא למקום אחר כאשר נאלץ לעזוב את היבשת בעקבות פרוץ מלחמת צרפת-פרוסיה בשנת יולי 1870.
בהגיעו ללונדון בתחילת ספטמבר 1870 עם בנותיו הקטנות ואחותו, אלמה-תדמה לא בזבז זמן ביצירת קשר עם אפס, ונקבע שהוא יעביר לה שיעורי ציור. במהלך אחד מאלה, הוא הציע נישואין. מכיוון שהיה אז בן שלושים וארבע ולאורה הייתה רק בת שמונה עשרה, אביה התנגד בתחילה לרעיון. לבסוף הסכים ד"ר אפס בתנאי שהם ימתינו עד שיכירו זה את זה טוב יותר. הם נישאו ביולי 1871, אף שנישואים שניים אלה התבררו כחסרי ילדים, הם גם התגלו כעמידים ומאושרים, כאשר לורה פעלה כאם חורגת לבנות בעלה מנישואיו הראשונים.
הסלון של פריז ב-1873 העניק לאלמה-תדמה את הצלחתה הראשונה בציור, ובשנת 1878, בתערוכה הבינלאומית של פריז, היא הייתה אחת משתי האמניות האנגליות היחידות שהציגו. התצוגות האחרות שלה כללו את האקדמיה המלכותית (מ-1873), את גלריית גרוסוונור בלונדון. אלמה-תדמה הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות בתערוכה העולמית של קולומביה ב-1893 בשיקגו, אילינוי. היא גם עבדה מדי פעם כמאיירת, במיוחד עבור The English Illustrated Magazine, והייתה ידועה כמארחת במגוריהם בלונדון בריג'נטס פארק ולאחר מכן בגרוב אנד רואד.
אלמה-תדמה נפטרה ב-15 באוגוסט 1909; בעיתון "טיימס" שהודפס יומיים לאחר מכן נכתבו הנסיבות שהובילו למותה:
ליידי אלמה-תדמה בילתה את החודשים יוני ויולי בבית חולים בגרמניה, ממנו חזרה לפני מספר ימים במצב חלש מאוד. הומלץ לה לעזוב את העיר מיד, והיא נכנסה למוסד בהינדהד (אנ'). כאן מחלתה קיבלה לפתע תפנית קריטית ביום שישי האחרון והיא נפטרה ללא כאב לאחר חוסר הכרה של שעות רבות בליל יום ראשון.
בשנה שלאחר מכן התקיימה תערוכת זיכרון לעבודותיה באגודה לאמנות יפה.
חיים > סגנון

אלמה-תדמה התמחתה בסצנות ביתיות וז'אנריות סנטימנטליות ביותר של נשים וילדים, לעיתים קרובות במסגרות ובסגנון ההולנדי של המאה ה-17, כמו "התחלה של אהבה", "סבבה", "מזמור", "ליד הדלת" ו"שמש". היא ציירה כמה נושאים ונופים קלאסיים הדומים לאלו של בעלה, אבל באופן כללי הושפעה בעיקר מאמנות הולנדית של המאה ה-17, שהייתה הרבה פחות מאופקת ביצירתה משלו. היא למדה את יצירותיהם של ורמיר ודה הוך בביקורים בארצות השפלה. אלמה-תדמה, כמו בעלה, מנה את עבודתה באופן כרונולוגי בכך שמספרה אותם.
הערות שוליים

↑  Barrow R. J: Lawrence Alma-Tadema, Phaidon Press Inc, 2001; ISBN 0-7148-3918-3, p. 60.
↑  Lady Laura Alma Tadema (nee Laura Theresa Epps) (1852-1909)
↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893". Retrieved 26 July 2018.
↑  Lady Alma-Tadema". New York Times. 17 August 1909. Retrieved 7 August 2008.
↑  "Lady Alma Tadema obituary from The Times, 17th August 1909". Victorian Art in Britain. January 2004. Archived from the original on 17 September 2007.
↑  Sunshine, Lady Alma-Tadema
↑  De Montfort, Patricia (1 January 1997). Gaze, Delia (ed.). Dictionary of Women Artists: Artists, J-Z. Taylor & Francis. pp. 178 –&#32, 180. ISBN 9781884964213. Retrieved 5 March 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810677985105606  AGSA: 2675  GND: 117761079  ISNI: 0000 0000 6678 8567  LCCN: nr94021537  RKD: 1271  SNAC: w6gm9brs  SUDOC: 180749986  ULAN: 500002250  VIAF: 74638589   WorldCat (עם VIAF): 74638589 
ליד הדלת, 1898
מרי היילר

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1862 Mecklenburgh Square, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 בינואר 1950 (בגיל 87) Stone Hall and The Lodge, הממלכה המאוחדת 
 
מרי היילר, באנגלית: Mary Hayllar לימים מרי ווטקינס וולס (1862–1950) הייתה אמנית בריטית ממשפחה שכללה חמישה ציירים מוכשרים. בהנהגת אביהם, היא ואחיותיה הוכשרו במיומנויות שראו אותן מוצגות באקדמיה המלכותית.
ביוגרפיה

מרי היילר נולדה ב-1862 בכיכר מקלנבורג, בלונדון, לג'יימס היילר ולאלן פיבי. אביה היה צייר מיומן ועם הזמן היו לה שמונה אחים - ארבע אחיות וארבעה אחים. הם גרו בקאסל פריורי בוולינגפורד ואביה סידר להם שיעורי ציור החל בשעה עשר וכלה בארבע. הציורים שלהם היו של האנשים, המקומות והסצנות שסביבם. הבנות נהנו גם מחיים עשירים בטניס, גינון וציור. היא ואחיותיה למדו לשחות ולחתור.
אביה ושלוש מאחיותיה הציגו ציורים רבים באקדמיה המלכותית. הציורים הראשונים של מרי וג'סיקה שהוצגו היו בשנת 1880. הציור של ג'סיקה נקרא "הולכת לדודים שלי" והציור של מרי נקרא " לילד הטוב". אביה הציג שם לראשונה שלושים שנה לפני כן וכולן המשיכו כאשר הצטרפו אליהם אחיותיה אדית ב-1882 וקייט ב-1885. מרי הייתה הפחות פורייה מבין האחיות האמניות שכן ציוריה של ילדים וסצנות ביתיות היו רק באקדמיה עד 1885. ציוריה הנדירים ידועים משולחנות תה עמוסים, הם נכללים בסדרות כמו ״מסיבת טניס״. בסך הכל היא ציירה כ-24 ציורים בתקופת הציור שלה שנמשכה כחמש שנים.
מרי נישאה להנרי ווטקינס וולס ב-1887 והפסיקה להציג ציורים. היא עזבה את בית המשפחה אבל לא את ווליגפורד. היא וילדיה מופיעים בציורי אחיותיה. בעלה היה ראש עיריית וולינגפורד בשנת 1902. הם העסיקו תשעה משרתים ואחד מהם דיווח מאוחר יותר שבביתם היו הרבה ציורים אבל מרי מעולם לא ציירה. נהוג לחשוב שמרי חשבה שהיא למדה היטב אך היא לא אמנית מוכשרת.
היא מתה ב-1950. הציור שלה של עונת הטניס של הדשא נמצא בגלריה לאמנות של סאות'המפטון.
ביוגרפיה > חיים פרטיים

למרי היילר ולהנרי היו שישה ילדים. דורה ווטקינס נולדה ב-1886 והנרי מוריס נולד ב-1888. בתה השנייה, מיוריאל, נולדה ב-1891, ב-1913 היא נישאה לרופא. ביאטריס הייתה הילדה הרביעית שלה שהפכה לביטיס ליל והילדה החמישית שלה ג'ויס מרי הפכה לג'ויס מרי לילי. בנה האחרון, גיא, נולד ב-1903.
הערות שוליים

↑  Matthew, H. C. G.; Harrison, B., eds. (2004-09-23), "Hayllar Family", The Oxford Dictionary of National Biography, Oxford: Oxford University Press,
↑  "CLARA". web.archive.org. 2018-08-20
1 2  "Henry Maurice Watkins Wells — Magdalen War Memorial". slowdusk.magd.ox.ac.uk.
↑  Graves, Algernon (1905). The Royal Academy of Arts; a complete dictionary of contributors and their work from its foundation in 1769 to 1904. University of California Libraries. London: H. Graves and co., ltd
↑  "Leicester Galleries | A Bit of Sunlight"
↑  "A VISION OF ARCADIA – AN IMPORTANT ENGLISH PRIVATE COLLECTION". Sotherby's. 2022.
1 2  Hayllar, Mary Gabrielle (2012). Framing the Hayllar Sisters: a multi-genre biography of four English Victorian painters (Thesis thesis). UNSW Sydney.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 36671  ULAN: 500060112  VIAF: 96085948   WorldCat (עם VIAF): 96085948 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרי היילר".
״לילד טוב״, 1880
ביל ריד

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1920 ויקטוריה, קנדה 
 פטירה:  13 במרץ 1998 (בגיל 78) ונקובר, קנדה 
 לאום:  Haida people 
 מקום לימודים:  קולג' ויקטוריה, קולומביה הבריטית  סט. מרטינ'ס סקול אוף ארט 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, תכשיט, עיצוב תכשיטים 
 יצירות ידועות:  Cavorting Critters, Spirit of Haida Gwaii 
 פרסים והוקרה:  פרס מולסון (1977)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קולומביה הבריטית (1976)  Governor General's Award in Visual and Media Arts (1986)  דוקטור לשם כבוד (1976)  honorary doctorate from the Western University (1983)  honorary doctorate from York University (1978)  דוקטור לשם כבוד (1979)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סיימון פרייזר (1991)  Saidye Bronfman Award (1986)  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות 
 
ביל ריד, באנגלית: Bill Reid (12 בינואר 1920 - 13 במרץ 1998) היה אמן קנדי ילידי שעבודותיו כוללות תכשיטים, פיסול, וציור.  ריד, שהפיק למעלה מאלף יצירות מקוריות במהלך חמישים שנות הקריירה שלו, נחשב לאחד האמנים המשמעותיים ביותר בחוף הצפון-מערבי של קנדה.  כמה מיצירותיו העיקריות הוצגו בשטר הקנדי של 20$ (2004–2012).
ביוגרפיה

ביל (ויליאם רונלד) ריד, נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית; אביו היה האמריקאי ויליאם רונלד ריד (האב), ממוצא סקוטי-גרמני  ואמו, סופי גלדסטון ריד, הייתה ילידה משבט היידה. אחת האומות הראשונות של חוף האוקיינוס השקט.  עם זאת, ריד גדל ללא ידיעה על מורשת השבטית שלו בשל החוקים בנושא האינדיאנים שהתקבלו בקנדה.
בשנות העשרים המוקדמות לחייו, הוא ביקר בבית אבותיו, סקידגייט, בפעם הראשונה מאז שהיה תינוק. הוא רצה להתחבר לקרוביו ולקבל את זהותו הילידית. הוא העיר מאוחר יותר כי "בפניו אל אבותיו, בהשבת מורשתו לעצמו, הוא... חיפש זהות שלא מצא בחברה המערבית המודרנית".  בסקידגייט בילה ריד עם סבו מצד אמו, צ'ארלס גלדסטון, צורף כסף מסורתי של שבט היידה. גלדסטון לימד לראשונה את ריד על אמנות היידה, ודרכו ירש ביל את הכלים שלו מדודו-רבא-רבא צ'ארלס אדנשו, אמן בעל שם שמת בשנה שבה ריד נולד.
ב-1944 נשא ריד לאישה את אשתו הראשונה, מייבל ואן בויין. בשנת 1948 עברו בני הזוג לטורונטו, שם ריד פיתח את העניין הרב שלו באמנות שבט היידה בזמן שעבד כקריין ברדיו CBC ולמד לייצור תכשיטים במכון הטכנולוגי של ריירסון. בזמנו הפנוי, הוא ערך טיולים קבועים למוזיאון המלכותי של אונטריו והתפעל ממוט היידה המגולף שהותקן בחדר המדרגות הראשי, שמקורו בכפר סבתו ט'אנו. עם סיום לימודיו, ריד הכין את התכשיט הראשון שלו בהשראת אמנות אנשי היידה, צמיד הדומה לאלו שראה אצל דודתו מצד אמו כשהיה ילד.
ב-1951 חזר ריד לוונקובר, שם הקים בסופו של דבר סטודיו באי גרנוויל. הוא התעניין מאוד ביצירותיו של אדנשו, ופעל להבנת הסמליות של יצירתו, שחלק גדול ממנה אבד יחד עם מסורות שבטיות רבות. במהלך תקופה זו ריד עבד גם על הצלת חפצים, כולל עמודי טוטם רבים מגולפים בצורה מורכבת, אשר נעזבו אז באתרי כפר נטושים. הוא סייע בשחזור חלקי של כפר היידה במוזיאון האנתרופולוגיה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית (MOA). ב-1986, עבודתו של ריד הוצגה בתערוכה ב-MOA, "Beyond the Essential Form" שאצר ויליאם מק'קלנן.
ריד עבד בצורות המסורתיות ובמדיה המודרנית (בדרך כלל זהב, כסף וארגיליט), והחל בייצור תכשיטים. הוא יצר בהדרגה פסלים גדולים יותר מברונזה, ארז אדום וברוש נוטקה. הם בדרך כלל מציגים דמויות, חיות וסצנות מהמיתולוגיה של היידה. הוא התכוון לבטא את המסורות החזותיות של אבותיו בצורה עכשווית.
ביוגרפיה > יצירות ופרסים מרכזיים

העבודות הפופולריות ביותר של ריד הן שלושה פסלי ברונזה גדולים. שניים מתארים קאנו מלא בדמויות של בני אדם ובעלי חיים: אחד שחור, הרוח של היידה גוואיי, נמצא בשגרירות קנדה, וושינגטון הבירה, בארצות הברית; וירוק אחד, The Jade Canoe, נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של ונקובר, בקולומביה הבריטית. הפסל השלישי, העולם התת-ימי, מותקן באקווריום ונקובר. יציקות גבס של פסלים אלה מוחזקות על ידי המוזיאון הקנדי להיסטוריה בגטינו, קנדה.
ציורו משנת 1965 אבעבועות שחורות מוצג במוזיאון הקנדי להיסטוריה.  גילוף העורב והגברים הראשונים של ריד המבוסס על אגדת היידה נחשף במוזיאון האנתרופולוגיה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית (MOA) באפריל 1986.
ביוגרפיה > מורשת והצטיינות

ריד זכה בפרסי הצטיינות רבים בחייו, כולל תוארי כבוד מהאוניברסיטאות שונות: אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ויקטוריה, אוניברסיטת מערב אונטריו, אוניברסיטת יורק ואוניברסיטת טרנט. הוא קיבל את פרס ההישג הלאומי של האבוריג'ינים, פרסי Inspire, עבור מפעל חיים בשנת 1994, ומונה לחבר במסדר קולומביה הבריטית וקצין במסדר האמנויות והאותיות של צרפת.  הוא מונה לחבר באקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות.
שניים מהפסלים שלו, מופיעים באופן בולט בשטר ה-20 דולר בגיליון "מסע קנדי" החדש של בנק קנדה (2004), יחד עם ציטוט של הסופרת גבריאל רוי.
ריד נפטר ב-13 במרץ 1998 ממחלת פרקינסון בוונקובר. האפר שלו פוזר באזור באי בחוף המערבי של קנדה שם היה הכפר של אימו.
הערות שוליים

↑  "Bill Reid", The Canadian Encyclopedia
↑  McMaster, Gerald (2020). Iljuwas Bill Reid: Life & Work. Toronto: Art Canada Institute
↑  Bill Reid, Can. Museum of Civilization
↑  Bill Reid Foundation (2010). "Who was Bill Reid?". The Raven's Call. virtualmuseum.ca
↑  Shadbolt, Doris (1986). Bill Reid. Vancouver: Douglas & McIntyre. p. 13.
↑  Harris, Christie (1966). Raven's Cry. Toronto: McClelland and Stewart. p. 189.
↑  https://atom.moa.ubc.ca/index.php/bill-reid-beyond-essential-form
↑  "Online Sourcebooks | Museum of Anthropology at UBC". Archived from the original
↑  Tepper, Leslie (2014). The Grand Hall: First Peoples of Canada's Northwest Coast. Library and Archives Canada. p. 36.
↑  Tepper, Leslie (2014). The Grand Hall: First Peoples of Canada's Northwest Coast. Library and Archives Canada. p. 98.
↑  "Canada Gazette Part I, Vol. 132, No. 26" (PDF)
↑  Bank of Canada - Banque du Canada, www.bank-banque-canada.ca
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277164805171  BnF: cb121466565 (data)  GND: 119098806  ISNI: 0000 0000 7830 7038  LCCN: n50050932  NDL: 01018961  NKC: jo2017966825  NTA: 073268224  RKD: 320413  SNAC: w6bg3q4c  SUDOC: 029949734  ULAN: 500127408  VIAF: 51726674   WorldCat (עם VIAF): 51726674 
ביל ריד, הקאנו השחור
ביל ריד, העורב והאדם הראשון
גבריאל גומס

גבריאל אנריקה גומס חירון (בספרדית: Gabriel Enrique Gómez Girón; נולד ב-29 במאי 1984) הוא כדורגלן עבר פנמי ששיחק  בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

גומס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספורטינג 89 המקומית, ובהמשך עבר לאנביגאדו מקולומביה. אחרי עונה אחת בקבוצה הבוגרת של המועדון, חזר לפנמה והצטרף לסן פרנסיסקו ובהמשך שיחק גם בטאורו ודפורטיבו פריירה. בשנת 2006 חזר לקולומביה וחתם בסנטה פה.
אחרי עונה אחת, הושאל לבלננסש מליגת העל הפורטוגזית. ב-20 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד נאבאל. אחרי עונה אחת חתם במועדון בו שיחק שלוש שנים בסך הכל.
בקיץ 2010 חתם בארמיס ארדיפו מליגת העל הקפריסאית. בינואר 2011 חזר לקולומבחיה אחרי 3 וחצי שנים באירופה וחתם בלה אקידד. אחרי חצי שנה חתם באינדיוס.
ב-21 בדצמבר 2011 חתם בפילדלפיה יוניון מה-MLS. במחזור הפתיחה של עונת 2012, גומס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 לפורטלנד טימברס.
בדצמבר 2012 חתם באתלטיקו ג'וניור ברנקייה ואחרי חצי שנה בקבוצה חזר לפנמה לקדנציה שנייה בסן פרנסיסקו.
בקיץ 2014 חתם בארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה. בינואר 2016 הושאל לקרטחינס.
בקיץ 2016 חתם בדפורטס טולימה. בינואר 2017 חתם באתלטיקו בוקרמנגה.
בינואר 2020, גומס חתם בסן פרנסיסקו.
ב-2 בספטמבר 2020, גומס חתם בספורטינג סן מיגליטו.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, גומס שיחק בנבחרות הצעירות של פנמה. ב-9 בפברואר 2003 גומס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פנמה בהפסד 2-1 לאל סלוודור במסגרת הקופה סנטרואמריקנה. ב-16 באוגוסט 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד פרו.
גומס הוא שיאן ההופעות של הנבחרת בה רשם 140 הופעות וכבש 12 שערים.
הורסט קלר

הורסט קלר (בגרמנית: Horst Köhler, ‏האזנהקובץ:De-Horst Köhler.ogg‏Ⓘ‏;‏ 22 בפברואר 1943 – 1 בפברואר 2025) היה הנשיא התשיעי של גרמניה. שימש בתפקיד מ-1 ביולי 2004 עד 31 במאי 2010.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת

קלר נולד ב-22 בפברואר 1943 בסקיירביישוב שבפולין. הוריו היו חקלאים גרמנים שמוצאם בבסרביה הרומנית (היום שייכת למולדובה). קלר הוא השביעי מבין שמונה אחים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה בסרביה על ידי ברית המועצות, והמשפחה הועברה לפולין שהייתה בשליטת גרמניה. בשנת 1944 נסה המשפחה מהחיילים הסובייטים ללייפציג, שם גרו בתנאי מחסור.
לאחר המלחמה ניסו הוריו של קלר לבנות חיים חקלאיים מחדש, אך משבר חמור בחקלאות במזרח גרמניה הביא להחלטתם לערוק למערב. ב-17 ביוני 1953 עברה המשפחה למערב ברלין; במשך 4 שנים חיה המשפחה במחנה פליטים, וב-1957 קיבלה מגורים בלודוויגסבורג הסמוכה לשטוטגרט, בדרום מערב גרמניה.
קלר מגיע מרקע כלכלי מובהק. הוא למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת טיבינגן, ולאחר מכן עבד בה עד לשנת 1976. ב-1977 עבר לבון, בירת גרמניה המערבית, ועבד במשרד הכלכלה. באותה העת הצטרף למפלגה הנוצרית דמוקרטית הגרמנית (CDU, מפלגת השמרנים). הוא שימש בשורה של תפקידים שונים במשרד האוצר, וכן כיועץ אישי לקנצלר גרמניה דאז, הלמוט קוהל.
בין 1993 ו-1998 שימש כנשיא איגוד הבנקים לחסכון בגרמניה, ולאחר מכן במשך שנתיים כנשיא הבנק האירופי לפיתוח.
בשנת 2000, בעצתו ובתמיכתו של קנצלר גרמניה דאז, גרהרד שרדר, מונה קלר לראש קרן המטבע הבינלאומית, תפקיד בו שימש עד לבחירתו לנשיא גרמניה. במשך כהונתו רבו המחאות נגד הקרן; בעיקר הועלו טענות על מעורבותה בהגברת חוסר השוויון בין המדינות העשירות והעניות בעולם.