stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יפ

ערך זה עוסק במותג של רכבי שטח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


ג'יפ ויליס משנת יצור 1945
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־84 שנים) 
 חברת אם:  אמריקן מוטורס (עד שנת 1987) קרייזלר (משנת 1987 ועד 2020) סטלנטיס (משנת 2020)
 מיקום המטה:  טולידו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  רכב ממונע 
  
 www.jeep.com
 
ג'יפ (באנגלית: Jeep) הוא מותג רכבי שטח של תאגיד סטלנטיס. מקורו ברכב שטח שיוצר בארצות הברית עבור הצבא האמריקני בתקופת מלחמת העולם השנייה, שלאחר מכן יוצר גם לשוק האזרחי. השם ג'יפ הפך, גם בשפה העברית, משם של מותג לשם גנרי לרכב שטח ולרכבי SUV.
המותג ג'יפ נולד בשנת 1941, אז הפיץ הצבא האמריקאי מכרז בקרב 135 יצרנים וחברות לבניית רכב צבאי קל שיוכל להוביל כוחות וציוד בתנאי שטח מאתגרים. האמריקנים בחנו שלושה אבות טיפוס לרכב שטח, ובחרו בדגם שיוצר בחברת בנטם, הג'יפ הראשון קיבל את השם BRC, קיצור של Bantam Reconnaissance Car (רכב סיור).
אלא שבנטם הייתה חברה קטנה ולא הייתה מסוגלת לייצר מספר גדול כל כך של כלים לפי דרישת הצבא האמריקאי ולכן הועבר היצור למפעלי ויליס שהיו סגורים מספר שנים בגלל הליך פירוק ונפתחו מחדש עבור ייצור הג'יפ. גם מפעלי ויליס לא היו גדולים מספיק ולכן חברת פורד השתתפה אף היא בייצור הרכב. החל משנת 1941 ועד לסיום מלחמת העולם השנייה (1945), יוצרו יותר מ-600 אלף ג'יפים.
על אף העובדה שהדגם שנבחר על ידי הצבא האמריקאי היה של Willys, סמל הגריל האנכי שהפך לסימן ההיכר המובהק של ג'יפ נלקח דווקא מהתכנון של יצרנית הרכבים Ford.
הג'יפ יוצר גם במדינות נוספות, בהן צרפת והולנד, וסופק גם לצבא רוסיה.
בדגם הצבאי, הג'יפ הפך לרכב השטח העיקרי של צבאות רבים ברחבי העולם (בהן ארצות הברית וישראל), עד שהוחלף על ידי ההאמר. בצה"ל הוא הוחלף גם על ידי רכב הסופה M-240, ששייך לחברת דיימלר-קרייזלר ומיוצר בישראל בתעשיות רכב נצרת עילית.
הצרכנים הפרטיים האמריקאים זיהו מהר מאוד את הפוטנציאל של הרכב וכבר ב-1944 פיתחו בחברה את רכב השטח האזרחי הראשון: ג'יפ CJ. הג'יפ ויליס נחשב כרכב השטח הראשון, והג'יפ סטיישן וואגן מ-1946 נחשב לרכב ה-SUV הראשון.
הסטיישן וואגן צויד תחילה בהינע אחורי בלבד וכלל אבזור מפואר, ומקום רב למטען או לשבעה נוסעים. הסטיישן המוגדל הגיע למהירות של 105 קמ"ש ואיתו פנה היצרן לקהל חדש.
ב-1949 התווספו הינע כפול ומנוע 6 צילינדרים, וכך נולד אביו הקדום של הג'יפ צ'ירוקי. בעקבות הצלחת המותג, ב-30 ביוני 1950 הפך השם ג'יפ לסימן מסחרי רשום.
יש הטוענים כי שם המותג ג'יפ מבוסס על דמות קומיקס של גיבור בשם יוג'ין הג'יפ (אנ') שהייתה חביבה על החיילים האמריקאים.
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, החזיק בזמן כהונתו ג'יפ מדגם 8CJ ואהב לנהוג בו ברחבי החווה שלו.
יצרניות המותג

ג'יפ צבאי משנת 19421941–1953 - ויליס
1953–1963 - קייזר מוטורס
1963–1970 - קייזר-ג'יפ
1970–1987 - אמריקן מוטורס (AMC)
1987–1998 - קרייזלר
1998–2020 - דיימלר-קרייזלר
משנת 2020 - סטלנטיס
משנת 1984, רכבי ג'יפ מיוצרים ברישיון גם בסין.
דגמים בולטים

ג'יפ ויליס - הדגם הראשון של המותג
CJ - רכב שטח אזרחי קטן, מבוסס על הדגם הצבאי. יוצר בשנים 1941–1987.
דגמים בולטים > דגמים המשווקים כיום

ג'יפ אוונג'ר - הרכב החשמלי הראשון ממותג ג'יפ, מגיע בתצורה של suv קטן, הושק ב-2023 וזוכה פרס רכב השנה באירופה.
ג'יפ רנגלר - מחליף ה-CJ. הדגם הקלאסי של מותג ג'יפ, מיוצר משנת 1987 ומגיע במגוון רמות גימור כגון סהרה, ספורט, רוביקון ועוד.
ג'יפ גרנד צ'ירוקי - SUV גדול. מיוצר משנת 1992 במהלכם עבר מספר מתיחות פנים עד האחרונה שהתבצעה ב 2021. כיום מגיע בתצורת 5 ו-7 מקומות.
ג'יפ קומפאס - SUV קומפקטי שהוצג לראשונה בשנת 2006. הדור השני יצא לשוק ב-2016, והוא הדגם השני בתולדות החברה (אחרי הרנגייד) שמציע אפשרות להנעה קדמית.
ג'יפ גלדיאטור - גרסת טנדר של הרנגלר עם תא מטען פתוח. משווק בארצות הברית עם מנועי V6 בנפח 3.6 ליטרים ובאירופה עם מנועי 2 ליטרים טורבו-בנזין.
הנעה חשמלית

במהלך 2021 הושקה גרסת פלג-אין היברידית לדגם הרנגלר, לאחר מכן גם ג'יפ הקומפאס היברידי הושק וב 2023 הושק ג'יפ אוונג'ר עם הנעה חשמלית מלאה.
בישראל > נתוני מכירות

המותג ג'יפ מיובא בישראל על ידי קבוצת סמלת.
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
| שנה | מכירות | מיקום כללי | % שינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | 2,698 | 20 | 65.22 |
| 2020 | 1,633 | 23 | 8.07 |
| 2019 | 1,511 | 24 | 34.0 |
| 2018 | 1,128 | 27 | 6.6 |
| 2017 | 1,058 | 27 | 34.1 |
| 2016 | 789 | 27 | 0.5− |
| 2015 | 793 | 28 | 18.9 |
| 2014 | 667 | 26 | 15.6 |
| 2013 | 577 | 26 | 26.0− |
| 2012 | 780 | 25 | 19.8 |
| 2011 | 651 | 27 | 18.8 |
| 2010 | 548 | 28 | 57.0 |
הערות שוליים

↑  Reagan's 1983 CJ-8 Scrambler & 1962 Jeep CJ-6 - CJ One, MotorTrend, ‏2010-05-01 (באנגלית)
↑  https://www.motortrend.com/reviews/2021-jeep-wrangler-4xe-hybrid-first-drive-review/
↑  מכירות ג'יפ בישראל, קארזון
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531523105171  BnF: cb119672668 (data)  LCCN: sh85069860  NDL: 00575508  NKC: ph117653 
ג'יפ של צה"ל, מימין לשמאל: עמנואל שקד, דוד אלעזר וחיים בר-לב בסיור לאורך גדר המערכת בעמק הירדן, 1968/1967
ג'יפ של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות
ג'יפ רנגלר
ג'יפ גרנד צ'רוקי Summit 2017
קולט M1911

| --- | --- |

תמונה של הגרסה המקורית של האקדח (מסביבות 1912)
 מידע כללי
 סוג:  אקדח חצי אוטומטי
 נגזרות:  M1911A1   M1911A2   RIA Officers
 תכנון:  ג'ון מוזס בראונינג עבור חברת קולט
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  קולט 
 מעצב:  ג'ון בראונינג 
 תקופת השימוש:  1911–הווה (כ־114 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה, מלחמת העצמאות של אינדונזיה, מלחמת המפרץ, מלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק, מלחמת העצמאות של אירלנד, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם, מלחמת העולם הראשונה, מלחמת האזרחים בסוריה 
 יחידות שיוצרו:  מעל 10 מיליון
 מידע טכני
 קליבר:  0.45 ACP 0.45 אינץ' (11.43 מ"מ)
 פעולה:  רתיעת קנה קצר
 חירוק קנה:  Lands and Groves
 הזנה:  מחסנית של 7 כדורים
 כוונות:  כוונת ברזל
 אורך כולל:  210 מ"מ
 אורך קנה:  127 מ"מ
 משקל ריק:  1,105 גרם
 מהירות לוע:  251 מטרים לשנייה
 טווח אפקטיבי:  עד 50 מטר
 
שני הדגמים העיקריים של אקדח הקולט M1911
אקדח הקולט Colt M1911 (ידוע גם בשם Colt 1911 או Colt Government במקרה של דגמים שיוצרו על-ידי קולט ) הוא אקדח, "חצי אוטומטי",  פעולה יחידה היורה כדורי סנטרפייר מסוג 0.45 ACP אקדח הקולט M1911 הוא מהאקדחים המפורסמים בעולם, המנגנון ודרך ההפעלה השפיעו על כל האקדחים שהופיעו אחריו, השימוש הנרחב ומספר הווריאציות המיוצרו אל תוך המאה ה-21 מאששות את המעמד האייקוני של האקדח.
האקדח תוכנן על ידי ג'ון בראונינג, וה-M1911 ומבוסס על עקרון הרתיעה הקצרה, האקדח הועתק באופן נרחב, ושיטת הפעולה שלו שימשה את רוב האקדחים החצי אוטומטיים שתוכננו ויוצרו במהלך המאה ה-20 והמאה ה-21. האקדח תוכנן לשימוש צבאי ושימש את צבא ארצות הברית על זרועותיו השונות וצבאות אחרים ברחבי העולם וכן סוכנויות לאכיפת חוק, במקביל, וגם לאחר שצבאות וממשלות החליפו את האקדח באקדחים מודרניים, האקדח נותר פופולרי בקרב אזרחים גם כנשק להגנה עצמית וגם כנשק באירועים תחרותיים.
צבא ארצות הברית רכש כ-2.7 מיליון אקדחים M1911 ו-M1911A1 והאקדח שימש כנשק צד סטנדרטי עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית מ-1911 עד 1985. נעשה בו שימוש נרחב במלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם . ה-M1911A1 בסיכומו של דבר הוחלף על ידי אקדח Beretta M9 בשנת 1985. עם זאת, צבא ארצות הברית לא החליף רשמית את ה-M1911A1 בברטה M9 עד אוקטובר 1986; עיכובים בייצור ורכש החזיקו את 1911A1 בשירות עם כמה יחידות לאחר 1989. גרסאות נגזרות מודרניות של ה-M1911 עדיין נמצאות בשימוש על ידי חלק מהיחידות של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, חיל הנחתים האמריקאי והצי האמריקני .
היסטוריה

בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 החל צבא ארצות הברית בסדרת מהלכים שמטרתה לבחור באקדח שירות חדש בעל יכולת לירות ולטעון כדורים באופן חצי אוטומטי שיחליף את מגוון האקדחים שהיו בשירות באותה תקופה. החיפוש אחר אקדח שירות שיתאים לדרישות הצבא נמשך גם אל תוך המאה העשרים והסתיים בבחירת הקולט M1911 לאחר סדרת מבחנים רשמית.
יחידות אמריקאיות שנלחמו במהלך מלחמת הפיליפינים-אמריקאים היו מצוידים באקדח השירות הסטנדרטי Colt M1892 והתלוננו שהאקדח איננו מתאים ללחימה מודרנית ובעיקר ללוחמה בשטחים קשים כגון לוחמת ג'ונגל, עיקר התלונות נגעו לתחמושת של אקדח השירות שלכאורה לקתה בכוח עצירה, שהוא היכולת של נשק לעצור את המטרה מלהמשיך ולהוות איום על היורה. צבא ארצות הברית חזר לזמן קצר להשתמש באקדח M1873 בפעולה יחידה בקליבר .45 קולט, שהיה סטנדרטי בסוף המאה ה-19; הכדור הכבד יותר התגלה כיעיל יותר בפגיעה ועצירה של תוקפים. הבעיות הובילו לאשר בדיקות נוספות לאקדח שירות חדש. במהלך סוף שנת 1899 ועד שנת 1900, נערך מבחן של אקדחים בעלי טעינה עצמית, ובהם אקדחים של חברת הנשק הגרמנית מאוזר C96 "Broomhandle", Manlicher M1894 ואקדח ה-Colt M1900 וכן גרסת 9 מ"מ של אקדח הלוגר הגרמני. לאקדחים השונים נערכו מבחנים בשנת 1904 שזכו לשם "תומפסון-לגארד" קולונל ג'ון טי תומפסון אחד ממנהלי המבחנים קבע הצהירהאקדח החדש "לא יכול להיות בקליבר של פחות מ-0.45" ורצוי שיהיה חצי אוטומטי בפעולה. זה הוביל לניסויים ב-1906 של אקדחים משש חברות לייצור כלי ירייה. מתוך ששת האקדחים שהוגשו למבחן שלושה נשרו בשלב מוקדם, והותירו רק את האקדחים, Co Savage Model 1907 לוגר שהוצג במבחן בגרסה מיוחדת בקליע בקוטר .45 ACP. בשלבים הבאים התברר כי לכל שלושת היו בעיות שדרשו תיקון, אבל רק קולט וסאבאג' הגישו מחדש את העיצובים שלהם. סדרה נוספת של בדיקות שדה נערכה מ-1907 עד 1911 כדי להכריע בין הפיינליסטים. אחת מהסיבות הסופיות לבחירה באקדח הקולט היה מבחן בסוף 1910 במהלכו נורו ששת אלפים כדורים מאקדח בודד במהלך יומיים. כשהאקדח התחיל להתחמם, הוא פשוט הוטבל במים כדי לקרר אותו. אקדח הקולט עבר ללא תקלות מדווחות, בעוד שלאקדחי הסאבאג' היו 37 תקלות שונות.
היסטוריה > היסטוריית שירות

בעקבות הצלחתו בניסויים, אקדח קולט אומץ רשמית על ידי הצבא ב-29 במרץ 1911, כאשר הוא זכה לכינוי "דגם של 1911", מאוחר יותר שונה ב-1917 ל"דגם 1911", ובאמצע שנות ה-20 ניתן לאקדח השם "M1911" והאקדח נכנס לשירות הצי האמריקאי וחיל הנחתים ב-1913 ושימש גם את חיילי הפרשים של צבא ארצות הברית וגם את חיילי הרגלים במהלך משלחת פנצ'ו וייה של ארצות הברית למקסיקו נגד פנצ'ו וילה ב-1916.
היסטוריה > היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

עד תחילת 1917, סך של 68,533 אקדחי M1911 נמסרו לחיילות שונים וזרועות שונות של צבא ארצות הברית אקדחים אלו יוצרו הן על ידי קולט והן על ידי וספרינגפילד ארמורי עבור ממשלת ארצות הברית. עם זאת, הצורך להרחיב מאוד את כוחות צבא ארצות הברית והעלייה בביקוש לנשק מכל סוג כולל אקדחים במלחמת העולם הראשונה הביא להתרחבות הייצור ומתן רישיונות ליצרנים אחרים אחרים מלבד קולט וספרינגפילד.
היסטוריה > היסטוריית שירות > שינויים בין מלחמות

ניסיון שנצבר בשדות הקרב במלחמת העולם הראשונה הוביל לעוד כמה שינויים חיצוניים קטנים באקדח שהוכנסו לדגמים שיוצרו החל ב-1924. הגרסה החדשה קיבלה סיווג סוג שונה, M1911A1, בשנת 1926 השינויים כללו הדק קצר יותר, חריצים בצינת האקדח מאחורי הדק, בית קפיץ ראשי מקושת, כוונת קדמית רחבה יותר, דורבן פטיש מקוצר יותר. תבנית חריטה פשוטה יותר מתבנית "היהלום הכפול" המקורית על קתות האקדח שינויים אלו היו מינוריים ונועדו במידה רבה להקל על הירי של האקדח עבור בעלי ידיים קטנות יותר. לא בוצעו שינויים פנימיים משמעותיים, וחלקים נותרו ניתנים להחלפה בין ה-M1911 ל-M1911A1.
בשנת 1931 פותחה גרסת מיוחדת לצורכי אימון שהשתמשה בתחמושת רימפייר מסוג 022 לונג רייפל, שהיא התחמושת הזולה ביותר, עבור אקדחי ה-M1911 תוך שימוש בתא צף כדי לדמות רתיעה של ירי בתחמושת 0.45 לאקדח היורה תחמושת 0.22. האקדח ידוע בשם Colt Service Ace, במקביל נמכרה ערכת המרה עבור אקדחי .45 M1911.
לפני מלחמת העולם השנייה, יוצרו 500 אקדחי M1911 ברישיון על ידי מפעל הנשק הנורווגי Kongsberg Vaapenfabrikk, כאקדח "אוטומטי מדגם 1912" . לאחר מכן, נקרא אקדח דגם 1914 או " קונגסברג קולט "' לאחר שבוצע שינוי במנגנון העצירה של צינת האקדח. 22,000 אקדחים יוצרו בין 1914 ל-1940 אך הייצור נמשך לאחר הכיבוש הגרמני של נורווגיה ב-1940 ו-10,000 יוצרו עבור הכוחות המזוינים הגרמניים בגרסה זו קיבל האקדח את השם "פיסטול 657" (Pistole 657).
בין 1927 ל-1966, יוצרו בארגנטינה תחת רישיון 102,000 אקדחי M1911 וקיבלו את השם Sistema Colt Modelo 1927 בארגנטינה. גרסה שונה במקצת וזולה יותר יוצרה ונמכרה בארגנטינה תחת השם בלסטר-מולינה
אקדחי M1911 ו-M1911A1 הוזמנו גם מקולט או יוצרו באופן מקומי לעיתים בשינויים קלים המתחייבים מדרישות רגולטיביות או דרישות השוק, אקדחים אלו נמכרו בברזיל (M1937) ומקסיקו שם יוצר גם אקדח מקומי המתבסס על ה בשם Obregón, וספרד על ידי יצרני הנשק סטאר בוניפאציו אקווריה ולאמה-גבילונדו
מלחמת העולם השנייה והשנים שקדמו לה יצרו ביקוש רב לכלי נשק בכלל וגם לאקדחי ה M1911. במהלך המלחמה, כ-1.9 מיליון יחידות נרכשו על ידי ממשלת ארצות הברית עבור כל זרועות הצבא, הייצור נעשה על ידי מספר יצרנים, העיקריים שבהם היו חברות רמינגטון ראנד שהתמחתה בימי שלום בייצור מעונות כתיבה וייצרה כ 900,000 אקדחים, חברת איתקה גאן קומפני שייצרה 400,000 אקדחים, חברת יוניון סוויץ אנד סיגנל שהתמחתה בייצור ציוד למסילות רכבת וייצרה 50,000 אקדחים ותאגיד סינגר אף הוא יצרן מכונות תפירה שייצר 500 אקדחים. בקרב האספנים, האקדחים שיוצרו על ידי סינגר זוכים להערכה רבה, וזוכים למחירים גבוהים גם אם האקדח המוצע למכירה הוא במצב גרוע.
אקדחי M1911A1 החדשים זכו לגימור מתכת מגלוון במקום הציפוי הכחול, ולוחות אחיזת העץ הוחלפו בלוחות עשויים מפלסטיק חום. ה-M1911A1 היה האקדח המועדף על אנשי צבא ארצות הברית ושל בעלות הברית במהלך המלחמה. האקדח זכה להערכה על ידי כמה יחידות קומנדו בריטיות ומנהל המבצעים המיוחדים החשאיים ביותר של בריטניה, כמו גם כוחות חבר העמים של דרום אפריקה כאקדח אמין מדויק ויעיל.
בתום פעולות האיבה הממשלה ביטלה את כל החוזים לייצור נוסף ועשתה שימוש במלאי נשק קיימים כדי לענות על הדריה לאקדחים בימי שלום. רבים מכלי הנשק הללו חזרו למחסני הצבא לאחר ששימשו בשדות הקרב והיה צורך לבנותם מחדש ולחדש אותם לפני ההנפקה החוזרת.
היסטוריה > היסטוריית שירות > דגם הגנרלים

מ-1943 עד 1945 הונפק סט חגורת אקדח מעור אדום מדגם M1916 לכמה גנרלים בצבא ארצות הברית. הוא הורכב מחגורת עור, נרתיק דש מעור הנסגר על ידי רצועה נרתיק למחסנית מעור עם שני כיסים ושרוך. אבזם המתכת והאביזרים היו מפליז מוזהב. לאבזם היה החותם של US על החלק המרכזי (או ה"זכר") וזר דפנה על החלק העגול (או ה"נקבה"). האקדח היה מסוג M1911A1 מהדורה רגילה שהגיע עם ערכת ניקוי ושלוש מחסניות.
מ-1972 עד 1981 הונפק דגם M1911A1 שונה בשם RIA M15 General Officer's Model לקצינים בכירים בצבא ארצות הברית ובחיל האוויר האמריקאי. מכנית אין כל הבדל בין האקדחים אך דרגת הגימור גבוהה יותר.
היסטוריה > היסטוריית שירות > שימוש לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה, ה-M1911 המשיך להיות אקדח הישרות העיקרי של צבא ארצות הברית על כל זרועותיו, הן במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם, שם הוא זכה לפרסום מחדש כנשק של חיילים ששימשו בתפקיד חולדת מנהרות שנכנסו למחילות ומנהרות מסתור של הווייטקונג. האקדח המשיך בשירות תוך שהוא מתחרה באקדחים מודרניים יותר ושימש במהלך סערת המדבר ביחידות מיוחדות של צבא ארצות הברית וזכה לשירות הן במלחמת עיראק והן במלחמת אפגניסטן (2001–2021) עם קבוצות כוחות מיוחדים של צבא ארצות הברית וחברות סיור של חיל הנחתים, ביחד עם האקדח שהחילף אותו הברטה M9 שאומץ על ידי צבא ארצות הברית כאקדח השירות ב-1985.
עם זאת, בסוף שנות ה-70, ה-M1911A1 הוחלט בצבא ארצות הברית כי האקדח כבר לא עומד בסטנדרטים של אקדחים מודרניים, הזרוע הראשונה של הצבא שפעלה לריענון האקדח שירות היה חיל האוויר האמריקני שניהל סדרת מבחנים לבחירת אקדח חצי אוטומטי חדש בדרישה העיקרית לשימוש בתחמושת מסוג 9 מ"מ Parabellum הסטנדרטית של נאט"ו. לאחר ניסויים, נבחרה Beretta 92S-1 . חייל היבשה ערער על תוצאה זו ולאחר מכן ערך תחרות משלו ב-1981, שבסופו של דבר הביאה לאימוץ הרשמי של הברטה 92F ב-14 בינואר 1985.
למרות החלטת הצבא והמעבר לאקדח שירות חדש ותחמושת חדשה לא פסק השימוש באקדחי M1911 ביחידות שונות ולא נפסקה הדרישה לאקדחים בקליבר 0.45 כך הוציא פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (USSOCOM) דרישה לאקדח מודרני בקליבר 0.45 ובסיכומו של דבר הכניס לשירות של יחידות מיוחדות בצבא את אקדח MK23 Mod 0, הן יחידות הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית והן SFOD-D ממשיכות להשתמש בגרסאות מודרניות של אקדח ה M1911 ובהם אקדח ה M45 MEU(SOC) וגרסה של M1911 עם מסילת פיקטיני משולבת בצד התחתון של המסגרת.
תכנון ותכונות האקדח

עיצוב ה-M1911 הבסיסי של בראונינג ראה מעט מאוד שינויים לאורך תקופת הייצור שלו. העיקרון הבסיסי של האקדח הוא פעולת רתיעה. כאשר גזי הבעירה הנוצרים בעת היריה מתרחבים ודוחפים את הקליע במורד הקנה, הם נותנים מומנטום הפוך לצינה ולקנה הנעלים יחדיו במהלך חלק זה של מחזור הירי. לאחר שהכדור עזב את הקנה, הצינה והקנה ממשיכים אחורה מרחק קצר. בשלב זה, חוליה מסובבת את החלק האחורי של הקנה כלפי מטה, מתוך שקעי הנעילה בצינה, והקנה נעצר על ידי יצירת מגע עם זיזי הקנה התחתונים כנגד המסגרת. כאשר הצינה ממשיכה בתנועה לאחור, חולץ מושך את התרמיל הריק מבית הבליעה חולץ פוגע בחלקו האחורי של התרמיל ודוחף אותו החוצה דרך פתח הפליטה. הצינה מפסיקה אז את התנועה לאחור ונדחף קדימה על ידי קפיץ הרתיעה תנועה זו גם מוציאה כדור חדש מהמחסנית וטוענת אותו לתוך בית הבליעה, הקנה ננעל אל הצינה והאקדח מוכן לירייה נוספת. עם זאת, אם הכדור שנורה היה האחרון במחסנית, הצינה תינעל במצב אחורי, היורה צריך לטעון מחדש את הנשק על ידי הוצאת המחסנית הריקה והכנסת מחסנית מלאה. שחרור הצינה מנעילתה במצב אחורי נעשה על ידי משיכה לאחור או לחיצה על מנוף שחרור, הצינה נעה קדימה בלחץ קפיץ ומכניסה כדור מהמחסנית אל תוך בית הבליעה. מלבד ברגים המהדקים את לוחות הקת אין מחברים מכל סוג בגוף אקדח ה־1911. המרכיבים העיקריים של האקדח מוחזקים במקומם בכוח הקפיץ הראשי. ניתן "להפשיט" את האקדח על ידי משיכה חלקית של הצינה, הסרת מעצור ההחלקה והסרת תותב הקנה. הצבא הורה על שילוב 2 התקני בטיחות באקדח, ראשון הוא משבת המורכב על הקת ונצרה המופעלת ידנית וממוקמת בצד שמאל של הצינה. בנוסף התקנים אלו האקדח מתוכנן עם התקן המנתק את הפטיש, עצירת הצינה, ונעילת הדריכה במצב ביניים בכל מכשירי M1911A1 הסטנדרטיים.
דגמים מייצור מאוחר יותר של האקדח נוספו התקני בטיחות נוספים ובהם בלוק הנועל את הנוקר עד לרגע הלחיצה על ההדק, סדרת ה-80 של אקדח ה־M1911 ודגמים המיוצרים על ידי כמה יצרנים אחרים, כולל Kimber ו-Smith & Wesson, משתמשים נצרה הנועלת את הנוקר ומופעלת על ידי משבת המורכב על הקת.
גרסאות > M45 MEU(SOC)

בשנת 1986, מדור הנשק המדויק בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו החל להתאים אישית את אקדחי M1911A1 עבור יחידות האקדח סומן כ-M45 MEU(SOC). אקדחי Colt M1911A1 שנבחרו במיוחד, פורקו לגורמים ושופצו ולאחר מכן הורכבו עם התקני בטיחות חדשניים מיצרנים שונים, כולל נצרות דו-צדדיות, משבתים משופרים, הדק התכנון מודרני, כוונות עם ראות גבוהה, קנים שעברו טיפול המשפר את הדיוק בעת הירי, קתות נוחות לאחיזה ומחסניות משופרות.
גרסאות > M45A1

ביולי 2012, חיל הנחתים של צבא ארצות הברית העניק לקולט חוזה של 22.5 מיליון דולר להחלפת אקדח M45 MEU(SOC). ב 12,000 אקדחי M45A1 הידוע גם בשם "Close Quarters Battle Pistol" CQBP עם הזמנה ראשונית של 4036 אקדחים חיל הנחתים הנפיק את ה-M45A1 לפלוגות סיור, פיקוד מבצעים מיוחדים של חיל הנחתים (MARSOC) וצוותי תגובה מיוחדים . ה-M45A1 כולל מכלול קפיצי רתיעה כפול, מסילות Picatinny וציפוי קרמי הכולל צבע הסוואה.
בשנת 2019, ה-USMC בחר ב־SIG Sauer M18 להחליף את ה-M45A1. ההחלפה הושלמה עד אוקטובר 2022.
גרסאות > דגמים אזרחיים

קולט קומנדר Colt Commander : בשנת 1949 החלה קולט בייצור של אקדח קומנדר. האקדח כלל מסגרת אלומיניום קנה 4.5 אינץ' ופטיש מעוגל. הוא פותח בתגובה לדרישת הצבא שהוצאה ב-1949, לתחליף קל יותר לאקדח M1911, להנפקה לקצינים. בשנת 1970 הציג קולט את "Colt Combat Commander" עשוי פלדה, עם דגם אופציונלי בניקל סאטן. כדי להבדיל בין שני הדגמים.
קולט ממשלתי Mk. IV סדרה 70 (1970–1983): הציג את תותב קנה מפוצל (תותב קולט).
קולט ממשלתי Mk. IV סדרה 80 (1983-הווה): הציג שורה של שיפורי והתקני בטיחות. דגמים לאחר 1988 חזרו לתותב הקנה המוצק עקב חששות לגבי שבירה של תותבי קולט
Colt 1991 Series (1991–2001 ORM; 2001–הווה NRM): הכלאה של הדגם הצבאי M1911A1 שעוצב מחדש לשימוש בצינה של ה-Mk. IV סדרה 80; דגמים אלו נועדו להציע למכירה אקדח שיימכר במחיר נמוך יותר מדגמי 1911 האחרים של קולט כדי להתחרות באקדחים מיצרנים אחרים כולל אקדחי ייבוא.
לקריאה נוספת

Thompson, Leroy The Colt 1911 Pistol. Weapon 9. Osprey Publishing ( 2011) ISBN 9781849084338
Jean Huon The Colt M1911 . 45 Automatic Pistol: M1911, M1911A1, Markings, Variants, Ammunition, Accessories Schiffer Publishing, 2019 ISBN 0764358251
Robert K. Campbell Gun Digest Shooter's Guide to the 1911 Krause Publications, 2011 ISBN 1440214344
U.S. Army The Manual Of The Automatic Pistol, Caliber .45, Model Of 1911 Paladin Press, 2007 ISBN 1581605609
Frances Kane, with R.T. Budd Michael Gunn: The Autobiography of an M-1911 Colt .45 ACP Strategic Book Publishing & Rights Agency, 2020 ISBN 1951530195
הערות שוליים

↑  Roberts, Tom. "Why the M1911 is the most dominant pistol of the 20th century." (2018). Roberts, Tom. "Why the M1911 is the most dominant pistol of the 20th century." (2018).
↑  Thompson, Leroy The Colt 1911 Pistol. Weapon 9. Osprey Publishing  ( 2011) pp 7-10
↑  Russell C. Tilstra Small Arms for Urban Combat: A Review of Modern Handguns McFarland, 2014
 pp 11-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568260205171  LCCN: sh2011003462  NKC: ph746546 
חרש הנשק ומתכנן של אקדח הקולט M1911 ג'ון בראונינג
דיאגרמת חתך, עם חלקים מסומנים, של אקדח מקורי דגם 1911, מתיאור רשמי של הצבא כפי שפורסם ב-1917.
אקדח Colt M1991A1 קומפקטי.
אקדח Colt M1991A1 קומפקטי עם צינה נעולה לאחור.
למרחב (רשת מוסדות חינוך)

למרחב היא רשת מוסדות חינוך דתית לאומית תורנית הממוקמת בפתח תקווה וכוללת בתי ספר יסודיים (בנים ובנות), חטיבת ביניים ואולפנה. בראש המוסדות עומד הרב אברהם גרנביץ' שגם הקים את המוסדות. עד שנת תשע"ד נכללה ישיבת צביה פתח תקווה בין מוסדותיה.
בית ספר יסודי

הוקם בשנת 1996, והחל את שנת הלימודים עם שש כיתות בלבד, ארבע כיתות בנים (א'-ד') ושתי כיתות בנות (א'-ב') ובכל שנה נוספה שכבה חדשה, כך עד שהושלמו כל השכבות החסרות. בתחילה שכן בית הספר היסודי (לבנים ובנות בנפרד) באזור התחנה המרכזית, אך בהמשך עברו הבנות למבנה נצח ישראל ואילו הבנים נשארו במבנה עד שנת 2009, בה בוצעה החלפה עם תלמידי הישיבה כך שבית הספר היסודי עבר למבנה חדש בשכונת אם המושבות, והישיבה ירשה את השטח. מנהל בית הספר לבנים הוא הרב יעקב ליפשיץ, ומנהל בית הספר לבנות היה הרב שם שרפר שהוחלף בשנת 2019 על ידי לבנת שגיב.
בבית הספר קיים נוהל מיוחד, ולאחר סיום שנת הלימודים לומדים התלמידים שלושה שבועות (הארכה) נוספים לימודי קודש, ובמקביל נהנים מפעילויות שונות.
חטיבת הביניים

הוקמה בשנת התשנ"ט (1999) ובראשה עמד הרב מאיר רוזיליו. בסוף שנת הלימודים תשע"ז סיים רוזיליו את עבודתו כראש החטיבה ואת מקומו תופסים הרב חנן מרמורשטיין מתגורר ביישוב רבבה מונה להיות סגן מנהל של בית הספר כולו, הרב גילי אהרון אחראי התוועדויות יועץ חינוכי ביצהר, הרב אלעד נווה ממקימי בית המדרש גבעת שמואל למד בישיבת מרכז הרב בירושלים.
החטיבה ממוקמת יחד עם בית הספר היסודי בשכונת נוה גן.
בחטיבת למרחב הולכים לרוחו של הרב קוק, שיעורי הליבה מתקיימים אך בכמות מועטה לדוג' ישנם 3 שיעורי מתמטיקה 4 שיעורי אנגלית וכו'.
אך בחטיבה ישנו דגש ענקי על לימודי הקודש- 14 שעות גמרא, תפילות ארוכות מאד, 5 שיעורי תנ"ך בשבוע וכו'. בנוסף בחטיבה נשארים 3 שבועות לאחר סיום שנת הלימודים ללימודי גמרא ואמונה.
בבית הספר ישנם נהלים מסוימים, וביניהם הקפדה על לבישת חולצות צווארון ומכנסיים ארוכים בלבד.
פעם בחודש חטיבת הבינים בלמרחב מתכנסת להתוועדות עם רבנים שונים (הרב אהרון כהן, הרב אורי שטטנר ועוד), בנוסף כל שנה החטיבה יוצאת לטיול שנתי של 2 ימים באזור חודשי האביב וישנים באכסניית אלוני הבשן.
אולפנה לבנות

הוקמה בשנת התשס"ג. בראשה עמד הרב עמיחי פרל. כיום עומדת בראשה הרבנית ורד שוורצבוים (מבחינה רוחנית) .והרב רפי זגירי הוא מנהל (בתחום הלימודי)
האולפנה שוכנת במתחם ליד נצח ישראל יחד עם בית הספר היסודי של הבנות. באולפנה 12 כיתות שמתחלקות לחטיבה ותיכון.
הערות שוליים

1 2  פדן, כרמית, גל, ראובן, הצעה למסגרת רב־ממדית להגדרת המושג "חוסן", National Resilience, Politics and Society, 2020, עמ' 41*–78* doi: 10.26351/nrps/2-1/5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465475705171