stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחמים מלמד כהן
קורות חייו > הצלה מניסיון רצח

בהיותו כבן עשרים, יזם פרויקט שיקום והרחבה של בית הכנסת העתיק בו התפלל. לשם השלמת הרחבת בית-הכנסת ביקש לרכוש חלקת אדמה שהייתה שייכת לשני שותפים, אחד מהם התרצה די מהר למכור לו את חלקו (לא לפני שבנו נפל למשכב, ורק הבטחתו של רבי רחמים שעתיד הוא להתרפא באם ינדור האב לתת את חלקו בקרקע להרחבת בית-הכנסת), אך שותפו סירב בתוקף ואף היה מקניט את רבי רחמים בדברים ואף מאיים עליו ברצח. כעבור חצי שנה, תכנן אותו שותף-סרבן פעמיים לרצוח בפועל את רבי רחמים. בפעם הראשונה סוכלה מזימתו על ידי אמו שהבחינה בסכין שהחביא, ולאחר תחקור ואיומים לקחה ממנו את הסכין. בפעם השנייה (כעבור שבוע), ארב השותף הסרבן לפנות בוקר, בסמטה חשוכה כשהוא חמוש בסכין, והמתין לרבי רחמים שהיה בדרכו לבית הכנסת לאמירת סליחות, אך גם הפעם בטרם הספיק להוציא תוכניתו לפועל, חש לפתע שמישהו מסתורי (שנדמה לו כמלאך) כופת את ידיו לאחור ומרדים אותן תוך שהוא מזהיר אותו בלחש שלא יעז לבצע את זממו, וכן הזכיר לו את אזהרת אמו. כעבור תקופת מה, זומן אדם זה לבית הדין, ושם לבסוף הסכים לוותר על חלקו בקרקע, מה שאפשר לרבי רחמים את השלמת תוכנית הרחבת בית הכנסת.
קורות חייו > פטירת ילדיו

בתו הראשונה של הרב מלמד-כהן נולדה לאחר כשנתיים, אך בהיותה כבת שנה חלתה באבעבועות ונפטרה. כעבור זמן מה נולדה להם בת שנייה אך גם היא נפטרה, בהיותה בת שלוש. בפעם השלישית נולדה שוב בת (שקיבלה את השם כ'אנום גאן, בעברית – חנה), אך הפעם, מחשש לחייה, החליטו הרב רחמים ורעייתו להשיא אותה מהר ככל האפשר, בתקוה שכאשר יוציאו אותה מרשותם – לא תחול עליה קללת המוות שרבצה על יוצאי חלציהם. כך ביקשו לארס אותה בגיל שש, מתוך כוונה להביאה בברית הנישואין תוך שנים בודדות. השידוך הראשון לא עלה יפה, דבר שעיכב את האירוסין בעוד שנה תמימה עד הגיעה לגיל שבע. בת זו היא הראשונה ששרדה והאריכה ימים.
לאחר מכן נולד להם בן, אך בהגיעו לגיל שלוש נפטר גם ילד זה. הרב רחמים התאבל עליו ימים רבים, ואף נעשה חולה בשל כך. כעבור זמן מה הרתה שוב רעייתו בפעם החמישית, אך עוד בטרם הגיע זמן הלידה הפילה את העובר. בשנת ה'תרס"ד הרתה רעייתו בפעם השישית. הרב רחמים חלם כי עליו להגיע לקברו של עזרא הסופר שעל חופו של נהר החידקל, בעיראק (כ-50 ק"מ מצפון לבצרה), ולערוך שם תפילה עבור הצלת העובר וקיומו. כאשר אשתו הייתה בחודש התשיעי להריונה שמע כי כמה עשירים מעירו מתכוננים לנסיעה לעיראק והחליט להתלוות אליהם למרות התנגדות רעייתו ואביה. בדרך, בהגיעו למקום בשם כאזראן, קיבל ידיעה בטלגרף כי רעייתו ילדה בן. בעיראק התפלל על קברו של יחזקאל הנביא ובקברו של עזרא הסופר, עם חכמי כל מקום ומקום, וכן הלך להתברך אצל רבי יוסף חיים, בעל הספר "בן איש חי", שבנוסף לברכה גם ניחם אותו ויעץ לו מה לעשות בעתיד, וכן דחף אותו לעלות לארץ ישראל ואף נתן לו תמיכה כספית עבור כך.
קורות חייו > עלייתו ארצה

בשנת תרס"ו, כאשר מלאו לו ארבעים ואחת שנה, החליט לעלות ולהתיישב בירושלים, אך הקהילה והשלטונות בשיראז מנעו ממנו לצאת מהמדינה, ועל כן נאלץ לברוח כשהוא משאיר מאחור את אשתו ושניים מילדיו, את ספרייתו הגדולה שכללה ספרים נדירים וכן את כתבי היד של דרשותיו. בליל עשרה בטבת תרס"ו הגיע לירושלים יחד עם בתו חנה ובעלה שאול, וכעבור שנה עלו בעקבותיו אשתו וילדיהם עזרא וחיה. במהלך ההפלגה של משפחתו ארצה, אבדו כתבי היד של הספרים שכתב במהלך עשרות שנים, כשהושלכו לים בעקבות סערה, והרב נאלץ לכתוב אותם שוב.
המשפחה המאוחדת קבעה את ביתה בשכונת זיכרון טוביה בשכונת נחלאות שבירושלים. מאוחר יותר רכש הרב רחמים יחד עם אחיו עזרא ויוסף חצר בשכונת נחלת ציון (כיום, בין רחוב שילה לרחוב הרב עובדיה סומך, בשכונת נחלאות), והקים בה את בית הכנסת "שערי רחמים" על שמו, ומאוחר יותר גם ישיבה הנושאת שם זה. כמו כן היה שותף להקמת תלמוד תורה "אור החיים", ותרם את הכסף לבנייתו בצמוד לבית הכנסת אוהבי ציון הסמוך לבית הכנסת שלו.
בירושלים, נקשר ברב אברהם יצחק הכהן קוק, שכיהן אז כרבה הראשי של ארץ ישראל. יחד עמו למד בחברותא את תורת הסוד ועל הגאולה.  בהסכמה שכתב הרב קוק על הספר "צדקה ורחמים" של הרב רחמים, תיאר אותו "מעלת כבוד ידידי הרב המופלא". כשנפטר הרב רחמים, עצר מסע הלוויה, שעשה את דרכו להר הזיתים, במשכנו של הרב קוק - וזה יצא למרפסת ביתו והספיד את חברו הרב רחמים.
לאחר פטירתו, נקבר בהר הזיתים, אך קברו נהרס ואבד במהלך 19 שנות השלטון הירדני במקום.
קורות חייו > ילדיו

לאחר כל הקשיים ומבין כל ילדיו שנולדו לו ולרעייתו, שרדו ארבעה ילדים - בניו: פרופ' הרב עזרא ציון מלמד, הרב יעקב מלמד-כהן - שניהם יקירי ירושלים. בנותיו: חנה (כאנום) שר שלום כהן וחיה (וידא) שר שלום כהן.
חיבוריו

כיסא רחמים - דרשות על פרשיות השבוע. המהדורה הראשונה יצאה לאור בשנת ה'תרע"ב (1912) בכתב רש"י. אחרי פטירתו הוציא לאור בנו, הרב פרופ' עזרא ציון מלמד, מהדורה חדשה באותיות דפוס, ובעקבות הביקוש לספר יצאו עוד חמש מהדורות.
צדקה ורחמים – מדרשים על חמש מגילות. יצא לאור בשנת ה'תרפ"ו (1926) עם הסכמות של רבני דורו כדלקמן (הסדר הוא לפי ההדפסה בספר) הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב יעקב מאיר, הרב דוד פאפו, הרב יוסף חיים זוננפלד ועוד. מלבד מדרשים על חמש מגילות, ישנם בספר דברי תוכחה, מוסר והדרכה לתיקון המידות ולהתנהגות דתית ומוסרית, ערוכים ל-30 ימי החודש לקריאה בכל יום.
ישועה ורחמים - על פרקי אבות
חיי רחמים - פירוש על הזוהר הקדוש ולימוד של ליל ברית המילה
זיכרון רחמים - דרושים לתורה בלשון יהודי פרס (יהודית-פרסית)
עתרת רחמים- דרשות על ספר תהילים. הספר צורף על ידי בנו הרב עזרא ציון מלמד לספר כיסא רחמים במהדורתו השנייה, תרצ"ו. הספר גם יצא לאור מחדש בשנת תשע"ב על ידי נינו שחר-שמואל ששון, בתוך ספר תהילים, בצירוף פירוש "נאוה תהילה" של בנו הרב יעקב מלמד-כהן, ובצירוף ספרו "זיכרון טוב" מנוקד, ובצירוף צוואתו במלואה, ובצירוף סיפור חייו על ידי בנו הרב פרופ' עזרא ציון מלמד.
תפילות. סידור מנחה וערבית, לימות החול ושבת.
כיסא לרחמים - ברית מילה. ליקוטים מתוך ספריו, בנושא ברית מילה. בתוספת סדר ברית המילה ע"פ סידור "אביר יעקב" של בנו הרב יעקב חיים מלמד הכהן.
כיסא לרחמים - ברכת האילנות. ליקוטים מתוך ספריו, בנושא ברכת האילנות, וימי חודש ניסן. בתוספת סדר ברכת האילנות ע"פ ספר "לשון חכמים" (א, מב) של רבו - רבי יוסף חיים מבגדאד.
כיסא לרחמים - בר-מצווה. ליקוטים מתוך ספריו בנושא בר-מצווה והנחת תפילין. בצירוף קונטרס "זרעי קודש" ליקוטים מהאדמו"ר מרופשיץ, וסדר ברכת המזון - על פי סידור התפילות שהוציא לאור.
לקריאה נוספת

יהושע ישרים, משנתו החינוכית של הרב רחמים מלמד הכהן משיראז, עבודת גמר (מ.א.), אוניברסיטת בר-אילן, 1989
גיורא פוזיילוב, חכמיהם של יהודי פרס ואפגניסטן, משרד החינוך התרבות והספורט - מינהל החינוך הדתי, ירושלים ה'תשנ"ו.
יומנו האישי של הרב רחמים מלמד הכהן
תהילים עם הפירושים "עתרת רחמים" ו"נאוה תהילה", הוצאה פרטית, ירושלים, תשע"ב.
הערות שוליים

↑  "שם אחרת יש לי - רחמן, בן מולא רבי חיים", כך מובא בספר קובץ כ"י מאת יהודה אריה בלוי, בעמוד 6 (יצא לאור על ידי בית המדרש לרבנים בבודפשט, תרפ"ט), כציטוט מתוך כתב ידו בספרו "מכלל עין יעקב" (שלא הודפס מעולם, ובשנת התשכ"ח הובא מבודפשט לספרייה הלאומית בירושלים).
1 2 3  כך כותב בסיפור חייו שבצוואתו.
↑  כך מוזכרת בעץ המשפחה שערך בנו הרב יעקב-חיים מלמד הכהן, והביאו בקונטרס "דין וחשבון" של תלמוד-תורה "אור החיים" (הודפס בירושלים, התש"א). שם מוזכרים גם שמות ילדיה.
↑  כך מספר הוא בסיפור חייו שבצוואתו.
↑  כך מציין בנו, הפרופ' הרב עזרא-ציון מלמד, בהקדמת הספר "זיכרון רחמים"
↑  כל זה מתואר בפרוטרוט בסיפור חייו שבצוואתו.
↑  מתואר בפרוטרוט בסיפור חייו שבצוואתו, על פי עדות אותו אדם שתכנן את הרצח, וכעבור שנים חזר בתשובה וסיפר לרבי רחמים את כל תוכניותיו וסיכולן.
↑  בסיפור חייו שבצוואתו מתאר רבי רחמים את לוויית ילד זה בה הוא עצמו התעלף כמה פעמים.
↑  כך מובא בספר "בסודם של יקירי ירושלים" שנכתב על ידי מנחם ברש-רועי, בפרק המדבר על הרב יעקב חיים מלמד הכהן. וכן שאר הפרטים שיובאו להלן שאינם מובאים בסיפור שבצוואה.
↑  לירושלים הגיעו עמו גם אחיו הצעיר עזרא ואחותו הצעירה יחד עם בעלה אליהו והוריו של שאול חתנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311634805171  LCCN: no2017121047  VIAF: 140086787   WorldCat (עם VIAF): 140086787
שמורת אלוני בית קשת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 נתונים ומידות
 שטח:  5,054 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מחוז הצפון 
 קואורדינטות:  32°44′24″N 35°23′08″E﻿ / ﻿32.739927°N 35.38559°E﻿ / 32.739927; 35.38559
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) שמורת אלוני בית קשת(למפת הגליל העליון רגילה) שמורת אלוני בית קשת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אלוני בית קשת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אלוני בית קשת
 
אלוני תבור בשמורת אלוני בית קשת
אלון תבור גדול בשמורה
עצי אלון תבור בשמורה ברקע הר תבור
שמורת אלוני בית קשת היא שמורת טבע מוצעת של עצי אלון התבור המשתרעת על פני שטח של 5,054 דונם במורדות המזרחיים של הרי נצרת. ממערב מצפון ומדרום לקיבוץ בית קשת. זהו יער פארק - יער פתוח המאפשר צמחייה של  צמחים עשבוניים חד שנתיים המביא לפריחה רבה בחורף ובאביב.
קיבוץ בית קשת שעל שמו נקרא היער, היה היישוב הראשון שנוסד על ידי הפלמ"ח בשנת 1944. מקור שמו של היישוב, וכך גם שמו של היער הוא בתנ"ך, בתחילת קינת דוד:
"וַיְקֹנֵן דָּוִד אֶת-הַקִּינָה הַזֹּאת עַל-שָׁאוּל וְעַל-יְהוֹנָתָן בְּנוֹ, וַיֹּאמֶר:
 לְלַמֵּד בְּנֵי-יְהוּדָה קָשֶׁת, הִנֵּה כְתוּבָה עַל-סֵפֶר הַיָּשָׁר.
 הַצְּבִי, יִשְׂרָאֵל, עַל-בָּמוֹתֶיךָ - חָלָל!
 אֵיךְ נָפְלוּ גִבּוֹרִים!"
הקשת הוא כלי נשק המסמל את יכולתם של מתיישבי הקיבוץ לעמוד ולהילחם מול אויביהם.
היסטוריה

בשנת 1864, הנרי בייקר טריסטראם, חוקר טבע אנגלי, ביקר בארץ ישראל וציין את התרשמותו מיער עצי אלון התבור הפתוח ובו מרווחים גדולים בין העצים, המאפשרים צמיחה של עשבים חד-שנתיים, שראה ביציאתו מנצרת לטבריה. הראשון מסוגו שראה בארץ, עם מיני פרחים רבים ושיחים ננסיים.
בין השנים 1913-1901 טופח היער על ידי אליהו קראוזה שהיה אגרונום וניהל את חוות סג'רה. גזמיו שימשו לתעשיית הפחם. אולם בתקופת מלחמת העולם הראשונה כרתו נציגי השלטון העות'מאני חלקים נכבדים מהיער לשם בניית מסילות והסקת רכבות אספקה לחזית הדרומית.
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, שוקם היער על ידי חברי הקיבוץ ויערני קק"ל.
שטח השמורה

השמורה מקיפה את קיבוץ בית קשת משלושה כיוונים. בכניסה לקיבוץ נמצא השער המזרחי של דרך נוף יער בית קשת החוצה את השמורה. בשטח השמורה נמצאים גם תל גובל ובית היערן. חלקה הדרומי של השמורה נמצא צפונית-מערבית לבית הספר החקלאי כדורי ומגיע עד לקרבת בית הספר. בתחום השמורה זורם "נחל השבעה" ויובלו נחל "אזנות".
הערות שוליים

↑  הנרי בייקר טריסטראם, "מסע בארץ ישראל, 1863-4"
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
שמואל פישר (משורר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1846 זאדורפלווה, הונגריה 
 פטירה:  1917 (בגיל 71 בערך) מישקולץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 
שמואל פישר (בהונגרית: Fischer Sámuel;‏ 1846, זאדורפלווה – יולי 1917, מישקולץ) היה מורה ומשורר יהודי-הונגרי, עיתונאי ומתרגם.
ביוגרפיה

שמואל פישר כתב את עבודותיו בעברית. לאחר שסיים את הכשרתו כמורה וקיבל תעודת הוראה, הוא היה מורה בבית הספר היהודי של קהילת מישקולץ במשך כמה עשורים. כחוקר יהדות מצוין ודובר עברית על בוריה, הוא היה עמית קבוע של העיתוןהצפירה בוורשה, (שהיה אחד העיתונים העבריים החשובים והפופולריים שיצאו לאור בתחום המושב, ונקרא בעולם היהודי כולו, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20). בו פישר פרסם מאמרים ושירים רבים. עבודותיו: האמת (אגדות); מבחר שירים הונגריים (שירים של משוררים הונגרים, שנדור פטפי, יאנוש אראן ועוד בתרגום לעברית) ו"מידות ישראל" שבחוברתו זו המיר את המידה הפסוקה (הקצב והחריזה) העברי העתיק לזו ההונגרית.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. עורך ראשי פטר אויווארי. 1929. עמוד 280–281 שמואל פישר
פאל גוליאש : חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט: איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים. 1939-2002.
הערות שוליים

↑  Fischer Sámuel. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum. Hozzáférés ideje: 2016. május 21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 97389122   WorldCat (עם VIAF): 97389122
רחמים נסים יצחק פלאג'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1813 תקע"ג איזמיר 
 פטירה:  1907 (בגיל 94 בערך) ד' בניסן תרס"ז
 כינוי:  רנ"י
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום פעילות:  איזמיר
 תקופת הפעילות:  ?–1907 
 חיבוריו:  יפה ללב, אנך יפה, יפב תלמוד, אבות הראש ועוד
 בת זוג:  רחל מזל טוב
 אב:  רבי חיים פאלאג'י
 חתימה:  חתימת הרב יפה ללב
 
רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י ((פאלאג'י) רנ"י וכן בספרי חכמי דורו יצחק ירנ"ן, כ"א בשבט ה'תקע"ד, 1814 – ד' בניסן ה'תרס"ז, 1907) היה רב, אב בית דין ופוסק באיזמיר, מחבר ספר יפה ללב.
חייו

נולד באיזמיר לרבי חיים פאלאג'י, רבה המפורסם של העיר, בנו השני לאחר הרב אברהם פלאג'י. נישא לקאדין רחל, נכדתו של הרב סעדיה הלוי המכונה 'מירקאדו', מחבר הספר "נוה הצדק", שנפטרה בשנת 1837. נישא בשנית לרבקה רחל, בתו של הרב מנחם פיג'ון. מנכדיו: יוסף בן גיאת, הרב בכור חיים אמאדו. לימד גם בישיבת "בית הלל" בעיר, בין היתר את הספר אבות דרבי נתן.
ספרו הגדול הוא "יפה ללב" בתשעה כרכים ובו חידושים, הערות וחקירות בדברי הטור והשולחן ערוך. ספר זה נחשב בפסיקה, ומובא רבות בפוסקים האחרונים. בשנת תשע"ז נסדר הספר מחדש בשילוב כל חלקיו, ועליו נלווה מדור "חוקר לב" הכולל הערות מחכמי דור המחבר ועד פוסקי זמננו, ונכללו בו הערות מגיליונות היפה ללב של הרב עובדיה יוסף.
ספריו

אבות הראש פירוש למסכת אבות דרבי נתן ב3 חלקים: חלק א', (שאלוניקי תרכ"ב) חלק ב' (אזמיר תרכ"ט) חלק ג' (אזמיר תרל"ח).
יפה ללב - חידושים ופסקים על שולחן ערוך ב9 חלקים: חלק א' (אזמיר תרל"ב), חלק ב' (אזמיר תרל"ו), חלק ג' (אזמיר תר"ם), חלק ד' (אזמיר תרמ"ב), חלק ה' (אזמיר תרמ"ד) חלק ו' (אזמיר תרמ"ט), חלק ז' (אזמיר תרנ"ג) חלק ח' (אזמיר תרנ"ו), חלק ט' (אזמיר תרס"ו). שיירי הספר הודפסו בסוף ספר ברך את אברהם, לאחי המחבר הרב אברהם.
ר' רחמים נסים יצחק פלאג'י, יפה תלמוד – ג' חלקים, מהדורות איזמיר, ח"א תרל"ו, ח"ב תרמ"ד, ח"ג תר"נ, באתר היברובוקס על הש"ס.
נפש היפה, איזמיר תרל"ח (כרוך בתוך אבות הראש ח"ג).
עין יפה (כרוך בתוך יפה תלמוד ח"ג).
אנ״ך יפה, (איזמיר תרנ"ג) - חידושים ונימוקים על התנ"ך
חלק יפה, איזמיר תרמ"ח - הערות פירושים ורמזים על התנ"ך, השלמה לספר אנ"ך יפה.
ויקרא יצחק (איזמיר תרס"ה) - השמטות מספריו על התנ"ך, דרושים ועל הש"ס.
לקריאה נוספת

תולדות החבי"ף, עמוד 115
הערות שוליים

↑  ברך את אברהם, מסעי, דרוש ב'
↑  בבר המצוה שלו דרש הרנ"י בשנת התרל"ג, יפה ללב חלק ג
↑  ויקרא יצחק דף י"ז עמוד א
↑  אבות הראש חלק ב', שער הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304787405171  LCCN: n85385867  VIAF: 63011983   WorldCat (עם VIAF): 63011983
ריוזו ינגימאצ'י

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1928 Ebetsu, יפן 
 פטירה:  27 בספטמבר 2023 (בגיל 95) הונולולו, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  הונולולו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הוקאידו 
 מוסדות:  אוניברסיטת הוואי במנואה 
 פרסים והוקרה:  הפרס הבין-לאומי לביולוגיה (1996)  פרס קיוטו לטכנולוגיה מתקדמת (2023) 
 
רְיוּזוֹ יָנָגִימָאצִ'י (ביפנית: 柳町 隆造;‏ 27 באוגוסט 1928 – 27 בספטמבר 2023) היה אמבריולוג אמריקאי ממוצא יפני, בעל תרומה מכרעת בהבנת תהליכי ומנגנון ההפריה ביונקים. ינגימאצ'י היה חלוץ בפיתוח טכנולוגיות תומכות הפריה כמו הפריה חוץ גופית והזרקה ישירה של תא זרע לתוך הביצית (ICSI), המשמשות באופן גורף מרפאות אי-פוריות ברחבי העולם. היה גם חלוץ בשדה השיבוט. בשנת 1997 הצליחה מעבדתו באוניברסיטת הוואי במנואה (Manoa) לשבט עכבר תוך שימוש ב"טכניקת הונולולו".
ביוגרפיה

ינגימאצ'י נולד באבטסו (אנ') וגדל בספורו - בירת הוקאידו שבצפון יפן. הוא קיבל תואר ראשון בביולוגיה בשנת 1952 ותואר דוקטור באמבריולוגיה מאוניברסיטת הוקאידו (אנ') בשנת 1960. מאחר שלא מצא משרה במחקר עסק במשך שנה בהוראה בתיכון.
ינגימאצ'י הגיש בקשה למשרת בתר-דוקטורט במעבדתו של ד"ר מין-צ'ואה צ'אנג (Chang) במכון ווסטר (Worcester Foundation) לאמבריולוגיה ניסויית הנמצא בשרוסברי (Shrewsbury) במסצ'וסטס שבארצות הברית. בעת שהותו במעבדתו של ד"ר צ'אנג הוא גילה כיצד להפרות ביציות אוגר בתרבית. עבודה זו הובילה להפריות מבחנה של ביציות אדם ושל מיני יונקים אחרים. בשנת 1964 חזר לאוניברסיטת הוקאידו במשרה זמנית של מרצה עם אפשרות למינוי עתידי כמרצה זוטר, אלא שאדם אחר זכה לבסוף במשרה.
בשנת 1966 התקבל ינגימאצ'י לעבודה באוניברסיטת הונולולו כמרצה זוטר והתקדם לדרגת פרופסור מן המניין לאנטומיה, ביוכימיה, פיזיולוגיה וביולוגיה של הרבייה בבית הספר לרפואה ע"ש ג'ון א' ברנס (John A. Burns). הוא פרש בסוף שנת 2004 לאחר 38 שנות עבודה באוניברסיטת הוואי, ונחשב לפרופסור אמריטוס, אך המשיך לחקור ולעבוד יחד עם עמיתיו הצעירים.
היה נשוי להירוקו (Hiroko) עד מותה ב-2020. היא הייתה פסיכולוגית ילדים, אך בבואם לארצות הברית היא לא מצאה עבודה במקצועה בגלל מחסום השפה, הצטרפה למעבדתו של ינגימאצ'י, והתמחתה בתפעול המיקרוסקופ האלקטרוני.
נפטר ב-27 בספטמבר 2023.
מחקרו > רבייה בדגים ובטפילים

לפני שהחל את מחקריו בנושאי הפריה ביונקים ב-1960, חקר ינגימאצ'י רבייה בדגים (הרינג) וארגון מיני של rhizocephala, על-סדרה של זיפרגליים. בדגים הוא מצא תנועות כמוטקטיות תלויות סידן של זרעונים אל תוך חריר הזרע, דרכו חודר הזרע אל הביצית לשם הפרייתה. ב-rhizocephala הוא מצא כי הבוגרים אינם הרמאפרודיטיים, כפי שחשבו עד אז, אלא דו-מיניים (bisexual). האיבר שנקרא "אשך" בחיה הבוגרת אינו אלא מצעית (receptacle) של תאים מזכרים בדרגת פגית (larval males). ממצא זה גרם למהפך בחקר הביולוגיה של rhizocephala ושל חיות דומות.
מחקרו > הפריה ביונקים

עבודתו העיקרית מאז 1960 הייתה ניתוח התהליך והמנגנון של הפריה טבעית ביונקים ופיתוח טכנולוגיות סיוע להפריה. בעת שהותו במכון וורסטר הוא צפה ותיעד את כל תהליך חדירת תא הזרע דרך האזור השקוף של ביצית אוגר חיה ואיחויו עם הביצית עצמה, תהליך שתועד בפעם הראשונה ביונקים. הסקירה המדעית המקיפה בנושא ההפריה ביונקים שפרסם ינגימאצ'י בשנת 1994 (ב-Physiology of Reproduction, Knobil & Neill eds, Raven Press) נחשבת לקלאסיקה. קבוצת המחקר שלו הייתה חלוצת הזרקות הזרע לתוך ציטופלזמת הביצית (intracytoplasmic sperm injection,‏ICSI), שיטה שנועדה להתגבר על צורות שונות של אי-פוריות הגבר. הם היו הראשונים שהצליחו לייצר צאצאי עכבר נורמליים בעקבות שימוש בתאים קדם-זרעוניים (pre-spermatozoal cells) כמו קדם-זרעים עגולים (round spermatids), תאי זרע, ואף זרעונים מיובשים (freeze-dried spermatozoa).
מחקרו > שיבוט

ביולי 1998 פרסמה מעבדתו של ינגימאצ'י מאמר ב-Nature בנושא שיבוט עכברים מתאים בוגרים. ינגימאצ'י קרא לשיטת השיבוט החדשה אותה פיתחו לשם ביצוע המחקר, "טכניקת הונולולו". העכברה הראשונה שנולדה בטכניקה זו נקראה קומולינה (Cumulina), על שם תאי הקומולוס שגרעיניהם שימשו לשיבוטה. בעת פרסום העבודה נוצרו בעזרת טכניקה זו יותר מחמישים עכברים שהתפרשו על פני שלושה דורות.
העבודה התבצעה על ידי צוות בינלאומי של מדענים שכונה "צוות ינגימאצ'י", או בקיצור "צוות יאנה". הצוות כלל את טרוהיקו ואקיאמה (Teruhiko Wakayama) מיפן, אנתוני פרי (Anthony Perry) מאנגליה, מאוריציו צוקוטי (Maurizio Zuccotti) מאיטליה וק' ר' ג'ונסון (K. R. Johnson) מארצות הברית. מעבדתו של ינגימאצ'י עברה מהמחסן שבו שכנה במשך יותר משלושים שנה, למכון החדש למחקר ביוגנטי (Institute for Biogenesis Research), שהוקם במגדל למחקר ביו-רפואי של בית הספר לרפואה ע"ש ג'ון א. ברנס. הכסף והמוניטין שבאו בעקבות הפרסום ב-Nature אפשרו את הקמת המכון.
מעבדתו של ינגימאצ'י ועמיתיו המשיכו להתקדם בנושא השיבוט. הזכר הראשון ששובט מתאים בוגרים פורסם ב-1999. ב-2004 השתתפה המעבדה בשיבוט עכבר זכר בלתי פורה. פיתוח זה יכול להיות מנוצל לשם ייצור חיות בלתי פוריות רבות שישמשו במחקרי אי-פוריות בבני אדם.
עכברים ששובטו בעזרת "טכניקת הונולולו" הוצגו במוזיאון בישופ (אנ') בהונולולו שבהוואי, ובמוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו שבאילינוי.
מחקרו > המשך עבודתו

ינגימאצ'י פרש לגמלאות בשנת 2005, אך המשיך עד מותו לעבוד על הפריה ופוריות ביונקים, ושב לעבוד על הפריה בדגים ובחרקים.
פרסים וכיבודים

פרס האגודה הזואולוגית, יפן, 1977
פרס למחקר, האגודה לחקר הפוריות, ארצות הברית, 1982
מדליית Regent להצטיינות במחקר מטעם אוניברסיטת הוואי, ארצות הברית, 1988
.פרס מטעם Serono Symposia, ארצות הברית, 1989
מדליית Marshall מטעם האגודה לחקר הפוריות, אנגליה, 1994
פרס בינלאומי לביולוגיה, יפן, 1996
תואר כבוד לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת רומא, איטליה, 1997
פרס לאנדרולוג מכובד (מצטיין?) מטעם האגודה האמריקנית לאנדרולוגיה, ארצות הברית, 1998
הצטרפות לאקדמיה הפולנית למדעים, פולין, 1998
פרס Carl G. Hartman מטעם האגודה לחקר הפוריות, ארצות הברית, 1999
תואר כבוד לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת פאביה (Pavia), איטליה, 1999
חבר כבוד, האגודה האירופאית לפוריות ואמבריולוגיה הומנית, 1999
פרס חלוציות, האגודה הבינלאומית להעברת (השתלת?) עוברים (Embryo Transfer), 2000
הצטרפות לאקדמיה הלאומית למדעים, ארצות הברית, 2001
תואר כבוד לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת הוקאידו (Hokkaido), יפן, 2002
הצטרפות להיכל הכבוד, המכון הלאומי לבריאות הילד והתפתחות אנושית, ארצות הברית, 2003
הרצאת דונלד הנרי בראון (Donald Henry Barron Lecture), אוניברסיטת פלורידה, 2003
פרס חלוציות בחקר הפוריות, 2012
הערות שוליים

↑  יולי 1998,The scientists cloned more than 50 mice in three generations using the 'Honolulu technique'
↑  יולי 1998,Cloning Pioneer Is Focused and Creative in His Research
↑  דצמבר 2004,UH team makes cloning advance
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7215 807X  LCCN: no2018033571  VIAF: 4953152139990711100005   WorldCat (עם VIAF): 4953152139990711100005
שמואל פינלס

ערך זה עוסק במנהיג ציוני. אם התכוונתם לחוקר ספרות, ראו .
| --- | --- |

שמואל פינלס
 לידה:  1843 ברודי, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  1928 (בגיל 85 בערך) גאלאץ, רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
שמואל פּינלס (או פינלש; בזמנו נכתב פיניליש; בלועזית: Samuel Pineles;‏ 23 ביולי 1843, ברודי, גליציה – 1928, גאלאץ, רומניה) היה נדבן ופעיל ציוני דתי, הרוח החיה בארגון קונגרס פוקשאן ונשיאו ומזכיר הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה, פעיל בכל ישראל חברים ברומניה.
קורות חיים

שמואל פינלס נולד בעיירה ברודי שבגליציה, לסופר התלמודי והמשכיל הרב מנדל פינלס. בגיל 17 התיישב בגאלאץ, שם סייע בעסקי אביו. פינלס היה יזם ואיש פיננסים ופעילותו תרמה לשגשוג עסקי הנמל בגאלאץ. בהיותו תורם בעין יפה, נחשב פינלס לאחד מעמודי התווך של הפילנתרופיה היהודית ברומניה. הוא הושיט עזרה רבה לפליטי הפוגרומים שהגיעו לרומניה מהאימפריה הרוסית, ובהמשך עזר לפליטים היהודים שנמלטו מהשלטונות הסובייטיים. הוא היה פעיל מרכזי בלשכת "בני ברית" של גאלאץ והמריץ רבים אחרים לתרום.
פינלס התבלט בפעילותו הציונית, יחד עם ד"ר קרפל ליפה ייסד ביאשי את הקבוצה "יישוב ארץ ישראל" ואת חובבי ציון המקומיים. הוא יזם את הקונגרס הציוני בפוקשאן והיה נשיאו. הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה, שבראשו עמד, ארגן את עליית היהודים שהקימו את ראש פינה וזכרון יעקב. לאחר הופעת הציונות המדינית של הרצל, הצטרף פינלס לרעיון בהתלהבות רבה. בקונגרס הציוני העולמי הראשון (בזל 1897) נבחר פינלס כסגן נשיא, לצד מקס נורדאו ואברהם זאלץ. עד מותו בשנת 1928 בגאלאץ השתתף פינלס בכל הקונגרסים הציוניים והיה פעיל בארגונים השונים ובעיתונות היהודית.
פינלס היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית ונמנה עם מייסדי "אוצר התיישבות היהודים". ייסד גם כן את העיתון Emigrantul ("המהגר") בגאלאץ (יחד עם אלעזר רוקח).
העיר גבעת שמואל בגוש דן קרויה על שמו של שמואל פינלס וכן פארק שנמצא בצפון העיר. כמו כן, קרויים על שמו רחובות בירושלים, בתל אביב ובזכרון יעקב. בשנת 1965 הועלו עצמותיו לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
לקריאה נוספת

משה שרף, האבוקה הודלקה ברומניה: שמואל פינלס וראשית הציונות ברומניה בצירוף חליפת-מכתבים בין תיאודור הרצל ושמואל פינלס (ערך והתקין לדפוס: ראובן אשל), ירושלים: הספרייה הציונית; אוניברסיטת תל אביב, המכון לחקר הציונות על שם חיים ויצמן, תשמ"ו 1986.
הערות שוליים

↑  עופר פטרסבורג, גבעת שמואל: טבע בלב העיר, באתר ישראל היום
↑  שמואל פינלס הובא למנוחות בירושלים, דבר, 10 במרץ 1965.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502535705171  GND: 130548863  ISNI: 0000 0000 5181 4355  LCCN: nr91025300  VIAF: 60192326   WorldCat (עם VIAF): 60192326