stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקיפדיה
השפעה תרבותית > צנזורה ממשלתית וחסימה > הרפובליקה העממית של סין

סין מוגדרת על ידי הארגון "עיתונאים ללא גבולות" כאחת מאויבי האינטרנט, כלומר, היא מצנזרת באופן תדיר תכנים ברשת האינטרנט שאינם לרוחה והיא חשה שהם עלולים להוות סיכון ליציבות משטרה. הגישה לוויקיפדיה הסינית נחסמה לראשונה ב-3 ביוני 2004 ביום השנה ה-15 להפגנות בכיכר טיאננמן ב-1989. הצעות של הממשלה כלפי קהילת העורכים לבצע צנזורה עצמית במטרה להחזיר את האתר נדחו על ידה. לבסוף, האתר שוחזר ללא הסבר ב-22 ביוני של אותה שנה. מאז ויקיפדיה הסינית וויקיפדיות בשפות השונות נחסמו עוד מספר פעמים.
מאז יוני 2015, כל הוויקיפדיות מפנות בקשות HTTP לכתובות ה-HTTPS המתאימות, ובכך הופכות את ההצפנה לחובה לכל המשתמשים. כתוצאה מכך, הצנזורה הסינית אינה יכולה לראות אילו דפים ספציפיים הוא מציג, ולכן לא ניתן לחסום קבוצת משנה מסוימת של דפים (כגון איי וייוויי או אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989)) כפי שעשו בעבר. כתוצאה מכך, השלטונות בחרו לחסום את ויקיפדיה הסינית כולה; נכון ליוני 2015, גם הגרסה המוצפנת וגם הגרסה הלא מוצפנת חסומות לחלוטין בסין. מייסד ויקיפדיה, ג'ימי ויילס, הצהיר כי הוא יטוס לסין כדי לשדל את ממשלת סין לפתוח את האתר בתוך שבועיים, במסגרת כנס בשם Energy Leadership Summit 2015 (פסגת הנהגה אנרגטית 2015) בקואלה לומפור ב-2 בדצמבר 2015. נראה כי הצהרתו של ויילס הזכירה לממשלת סין כי חסמה רק את הגרסה הסינית של ויקיפדיה, ולכן כל הגרסאות של ויקיפדיה נחסמו לחלוטין בסין שוב ב-4 בדצמבר. מספר גדול של משתמשי אינטרנט סינים התלוננו על חסימה זו ברשתות החברתיות, אם כי רוב התלונות נמחקו לאחר זמן קצר.
ג'ימי ויילס פגש את לו ווי, יושב ראש מינהל המרחב הקיברנטי של סין ב-17 בדצמבר 2015 במהלך כנס האינטרנט העולמי שנערך בווז'ן, ג'ג'יאנג. ויילס אמר כי זו הפעם הראשונה שהם נפגשו, וכי אין הסכמה על נושאים ספציפיים. ויילס אמר ללו ויי כיצד ויקיפדיה וויקימדיה עובדות בעולם, והביע תקווה להקים מנגנון מפגש קבוע עם ווי ומנהל המרחב הקיברנטי של סין בעתיד. ויילס הצהיר שלעולם לא יורה על צנזורה פנימית של ערכים בוויקיפדיה הסינית.
השפעה תרבותית > צנזורה ממשלתית וחסימה > טורקיה

בבוקר 29 באפריל 2017 נחסמה הגישה בטורקיה לוויקיפדיה בכל השפות על ידי השלטונות הטורקיים. ההגבלות התרחשו בעקבות ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה, כמה שבועות לאחר שהתקיים משאל העם בטורקיה, והיוו המשך לחסימות של תכנים בוויקיפדיה הטורקית בשנים קודמות.
ב־26 בדצמבר 2019 קבע בית המשפט לחוקה של טורקיה כי החסימה אינה חוקתית וכי היא פוגעת בחופש הביטוי. ב־15 בינואר 2020 הוסרה החסימה.
השפעה תרבותית > מחקרים מדעיים

עם התפתחותה של ויקיפדיה והפיכתה לפופולרית החלו להתרבות גם המחקרים המדעיים על אודותיה.
השפעה תרבותית > מחקרים מדעיים > מחקרים ממדעי הרפואה

גריסן ועמיתיו (2010) טוענים שאתרי תוכן גולשים, כמו ויקיפדיה, עשויים להנחיל תפיסות שגויות לציבור צרכני הרפואה ולעובדי המערכת הרפואית. הם טוענים שיש ללמד רופאים כיצד לתת מידע באופן שלא יערכו אותו, בטעות, למידע שגוי ומזיק.
סימיני (2010) טוענת שוויקיפדיה נותנת לקהילות של אנשים עם לקות כלי חזק להסברת קשייהם והסרת הדעות הקדומות מהם. היא סוקרת את פעולתם של ויקיפדים המנהלים דיון סביב המושג תסמונת דאון.
ליתנר ועמיתיו (2010) ערכו סקר איכות של מידע מוויקיפדיה האנגלית על אחד מסוגי מחלת הסרטן. הם מצאו את המידע שם כאיכותי אך פחות טוב מזה שנכתב על ידי רופאים. אולם, משום שמחקרים קודמים גילו שאת המידע שנמצא בוויקיפדיה קל יותר למטופלים למצוא, הם ממליצים לממסד הרפואי להשקיע בשיפור המידע שבוויקיפדיה. בנוסף, הם נותנים המלצות ספציפיות לשיפורים כמו בירור הקישורים החיצוניים.
יונגר (2010) סוקר את התפתחות מדיית ויקי כחלק מהתפתחות האינטרנט ומייעץ לאחיות סעודיות על הדרך הנכונה להשתמש בוויקיפדיה כמקור מידע מקצועי.
פרידלין ומקדונלד (2010) מציעים להשתמש בוויקיפדיה כבמאגר נתונים להגדרות ותיאורים המשמשים תוכנות בינה מלאכותית הקשורות בציוד מעבדה.
השפעה תרבותית > מחקרים מדעיים > מחקרים מתחום החינוך

פרטש (2010) ממליצה להשתמש בוויקיפדיה ככלי חינוכי במכללות, למטרות שיפור הניסוח וההנמקה.
מחקר שערכה חברת המחקר Pew Research בקרב 2,462 מורים ומורות מבתי ספר תיכון וחטיבות ביניים בארצות הברית מצא כי המורים משתמשים בוויקיפדיה יותר מאשר הממוצע בקרב הציבור המבוגר בארצות הברית (87% בקרב המורים מול 53% בקרב המבוגרים).
השפעה תרבותית > מחקרים מדעיים > מחקרים מתחום התקשורת

סטוארט גייגר (R. Stuart Geiger) חקר את פעילותם של בוטים באתר ויקיפדיה. במאמרו טבע גייגר את המונח "bespoke code" המתייחס לתוספות תוכנה ייעודיות שנועדו כתוספות לתוכנה קיימת (במקרה זה ויקיפדיה), ושאינן רצות על שרת או מחשוב ענן אלא על מחשבים מקומיים של משתמשי קצה. תבניות עיצוב, בוטים וכלים חצי-אוטומטיים הם כולם דוגמאות ל-bespoke code. גייגר טוען כי טעות להתייחס לתוכנה כאלמנט בלתי-חומרי בחיינו כיוון שהתוכנה נוצרת על ידי משתמשים במצבים מסוימים ועל מנת לשרת תפקיד שהוא חברתי במהותו. התוספות המקומיות לקוד של ויקיפדיה הן דוגמה לכיצד מושג הריבונות בעולם פיתוח התוכנה מתערפל ומסתבך. בנוסף, בדומה לתאוריית השחקן-רשת מדגים גייגר את תלות הגומלין בין בני-אדם לשחקנים לא אנושיים בוויקיפדיה.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: ויקיפדיה
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
ביקורת על ויקיפדיה
ג'ימי ויילס
ויקיפדיה העברית
ויקיפדיה:מחיקה והכללה
ויקיפדיה בשפות השונות (קטגוריה)
Kiwix – תוכנה חופשית המשמשת לצורך הצגת תוכן מוויקיפדיה בסביבה בה אין חיבור לאינטרנט, או שישנה צנזורה על האתר.
QRPedia – מערכת המבוססת על אינטרנט סלולרי, אשר מציגה לגולשים תוכן מוויקיפדיה על גבי צג המכשיר הסלולרי שלהם בשפת אליה הוגדר המכשיר.
לקריאה נוספת

דרור קמיר, כיצד נעשיתי עורך בוויקיפדיה בערבית, ארץ אחרת, 1 ביוני 2007
John Broughton, Wikipedia Readers Guide: The Missing Manual, O'Reilly Media, 2008
Joseph M. Reagle Jr. Good Faith Collaboration, 2010
מריו הזוניה

מריו הזוניה (בקרואטית: Mario Hezonja; נולד ב-25 בפברואר 1995) הוא כדורסלן קרואטי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת ריאל מדריד מליגת העל הספרדית והיורוליג. חבר בנבחרת קרואטיה הבוגרת מאז שנת 2014.
קריירה מקצועית

הזוניה נולד בדוברובניק שבקרואטיה. שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של מועדון הכדורסל דוברובניק וב-2010 עבר לק.ק. זאגרב. הוא זכה עמו בגביע קרשימיר צ'וסיץ' ובאליפות ליגת העל הקרואטית בכדורסל ב-2011. ב-2012 עבר לקבוצת ברצלונה מליגת העל הספרדית לאחר שחתם עמה על חוזה לשלוש שנים. בעונתו הראשונה שותף בשלושה משחקים בלבד והושאל לקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2013/14 שותף ב-20 משחקי ליגה וב-14 משחקים במסגרת היורוליג. בעונת 2014/2015 כבר היה לחלק מהרוטציה הקבועה של סגל הקבוצה הן בליגה והן ביורוליג. בפברואר 2015 שבר את שיא ליגת העל הספרדית בקליעות לשלוש ללא החטאה, כשקלע 8 שלשות במשחק מול באסקט מנרסה.
קריירה מקצועית > אורלנדו מג'יק

ביוני 2015 נבחר בדראפט ה-NBA במקום החמישי על ידי אורלנדו מג'יק. בעונתו הראשונה ב-NBA נבחר להשתתף במשחק הכוכבים העולים כשחקן "נבחרת העולם".
קריירה מקצועית > ניו יורק ניקס

לקראת עונת 2018/2019 חתם על חוזה לעונה אחת בניו יורק ניקס.
קריירה מקצועית > פורטלנד טרייל בלייזרס

ביולי 2019, לאחר עונה אחת בניו יורק, חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס. בנובמבר 2020 הועבר לממפיס גריזליס, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם בוסטון סלטיקס, וכחודש לאחר מכן שוחרר מהקבוצה, בטרם שיחק במדיה.
קריירה מקצועית > פנאתינאיקוס

ב-22 בפברואר 2021 חתם בפנאתינאיקוס
ב-21 ביולי 2022 חתם בריאל מדריד
נבחרת קרואטיה

הזוניה הוביל את נבחרת הקדטים של קרואטיה לזכייה באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2011. הוא נבחר ל-MVP של הטורניר, כשאר במשחק הגמר קלע 21 נקודות, קטף 10 ריבאונדים וחטף 3 כדורים. סך הכל רשם בטורניר ממוצע של 20 נקודות, 8.2 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק. באותה שנה היה חבר גם בנבחרת הנוער של קרואטיה באליפות אירופה עד גיל 19. הוא שותף באליפות 20 דקות בממוצע למשחק והשיג ממוצע של 8 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
באליפות העולם עד גיל 17 שהתקיימה ב-2012, הוליך את קרואטיה למקום השלישי. הוא סיים את האליפות עם ממוצע של 20.8 נקודות (שני בטבלת מלכי הסלים), 7 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק. בגביע העולם בכדורסל 2014 היה חלק מנבחרת הבוגרים הקרואטית, הוא שותף בשני משחקים וקלע 4 נקודות באליפות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים עם הנבחרת במקום החמישי ורשם ממוצע של 9 נקודות למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/2013 | ברצלונה | 2 | 0 | 9.5 | 0.333 | 0.000 | 0.500 | 2.0 | 0.0 | 0.5 | 0.0 | 2.5 |
| 2013/2014 | ברצלונה | 14 | 1 | 6.1 | 0.429 | 0.250 | 0.750 | 0.5 | 0.2 | 0.0 | 0.0 | 1.6 |
| 2014/2015 | ברצלונה | 22 | 2 | 16.5 | 0.462 | 0.382 | 0.750 | 2.0 | 1.0 | 0.6 | 0.2 | 7.7 |
| קריירה |  | 38 | 3 | 12.3 | 0.453 | 0.369 | 0.733 | 1.4 | 0.7 | 0.4 | 0.1 | 5.2 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | אורלנדו | 79 | 9 | 17.9 | 0.433 | 0.349 | 0.907 | 2.2 | 1.2 | 0.5 | 0.2 | 6.1 |
| 2016/2017 | אורלנדו | 65 | 2 | 14.8 | 0.356 | 0.299 | 0.800 | 2.3 | 1.0 | 0.5 | 0.2 | 4.9 |
| 2017/2018 | אורלנדו | 75 | 30 | 22.1 | 0.442 | 0.337 | 0.819 | 3.7 | 1.4 | 1.1 | 0.4 | 9.6 |
| 2018/2019 | ניו יורק | 58 | 24 | 20.8 | 0.412 | 0.276 | 0.763 | 4.1 | 1.5 | 1.0 | 0.1 | 8.8 |
| 2019/2020 | פורטלנד | 53 | 4 | 16.4 | 0.422 | 0.308 | 0.814 | 3.5 | 0.9 | 0.7 | 0.2 | 4.8 |
| קריירה |  | 330 | 69 | 18.5 | 0.417 | 0.319 | 0.812 | 3.1 | 1.3 | 0.7 | 0.2 | 6.9 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | פורטלנד | 5 | 0 | 13.6 | 0.409 | 0.286 | 0.750 | 3.2 | 1.2 | 0.6 | 0.0 | 4.6 |
| קריירה |  | 5 | 0 | 13.6 | 0.409 | 0.286 | 0.750 | 3.2 | 1.2 | 0.6 | 0.0 | 4.6 |
הערות שוליים

↑  NBA Draft Notebook: Hype Is Building for International Stud Mario Hezonja, אתר http://bleacherreport.com, ‏ 9 בפברואר 2015
↑  הזוניה חותם על חוזה בניו יורק ניקס, באתר הקבוצה, 6 ביולי 2018
↑  הזוניה חותם על חוזה בפורטלנד, באתר הקבוצה, 3 ביולי 2019
↑  ממפיס מצרפת את הזוניה וביין, באתר הקבוצה, 20 בנובמבר 2020
↑  ממפיס מחתימה את קאבר ומשחררת את הזוניה, באתר הקבוצה, 11 בדצמבר 2020
↑  SUPER MARIO LEADS CROATIA TO GOLD, אתר פיב"א אירופה
↑  מריו הזוניה, באתר האליפות
↑  מריו הזוניה, באתר האליפות
היסטוריה של הרפובליקה הדומיניקנית

מפה בת המאה ה-15 של האי היספניולה
הרפובליקה הדומיניקנית היא מדינה המשתרעת על חלקו המזרחי של האי היספניולה שבים הקריבי. לאחר גילוי האי על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, החלה בו התיישבות אירופית, שהביאה להכחדת תושביו המקוריים, בני הטאינו, וליישובו באירופאים ובעבדיהם האפריקנים. מוסד העבדות השפיע השפעה ניכרת על ההיסטוריה של האי. במקביל להיסטוריה של האיטי, המדינה שהתגבשה במערב האי, השיגה גם הרפובליקה הדומיניקנית את עצמאותה ושחררה את עבדיה. מאז רצופה ההיסטוריה של האי במתחים בין הרצון לעצמאות, ובין השפעותיהן של מעצמות זרות - צרפת, ספרד וארצות הברית, בין החתירה לדמוקרטיה ומנגד - לרודנות אכזרית, בין יציבות שלטונית וכלכלית המבוססת על הגידולים שהאי התברך בהם, ובמיוחד הטבק וקנה הסוכר, ובין תקופות של מחסור ואנרכיה.
עם הטאינו וכיליונו

האי היספניולה, בעל האקלים הטרופי, השני בגודלו באיים האנטילים ידע גלי הגירה של בני שבטי האראוואק, עמי אינדיאנים שהיגרו צפונה מהדלתה של נהר האורינוקו, ויישבו את איי הים הקאריבי. מעריכים כי בתחילת המאה ה-7 הגיע לאי עם הטאינו, אחד משבטי הארוואק, שתרבותו הייתה תרבות של תקופת האבן המאוחרת. העם השתלט על האי ואוכלוסייתו החליפה את אוכלוסיית הארוואק הקיימת.
במסעו הראשון אל העולם החדש, נחת כריסטופר קולומבוס על אדמת האי ב-5 בדצמבר 1492, וכינה אותו בשם "לה היספניולה". בני הטאינו שפגשו במשלחת האירופית האמינו כי הם פוגשים ביצורים על-טבעיים, וקיבלו אותם בכבוד גדול. הספרדים סברו כי המבנה החברתי השוויוני של הטאינו, שלא ניכרו בו הבדלי מעמדות, מלמד על חולשת החברה, ועל האפשרות לנצלה. הם התייחסו אל הטאינו באלימות. לאחר שאונייתו של קולומבוס, הסנטה מריה, עלתה על שרטון, החליט קולומבוס לבנות באי מבצר קטן ולהציב בו חיל מצב, שיסייע לתביעתה הטריטוריאלית של ספרד על האי. 39 מאנשי קולומבוס נותרו במבצר, שכונה "לה נאבידד" (חג המולד), בשל התאריך שבו טבעה הספינה והחלה בניית המצודה. חלק מאנשי המצודה הספרדים החלו להתייחס אל המקומיים בגסות, ולנסות לגנוב את נשותיהם. מנהיג מקומי בשם קאונאבו לא היה יכול עוד להבליג, תקף את הספרדים, הרג אותם עד האחרון שבהם, והשמיד את לה נאבידד.
ב-1493 שב קולומבוס לאי, במסעו השני, וייסד את המושבה הספרדית הראשונה בעולם החדש, העיר איזבלה. ב-1496 ייסד ברתולומיאו קולומבוס, אחיו של כריסטופר קולומבוס, על חופו הדרומי של האי, את היישוב סנטו דומינגו, שהפך לבירתו החדשה של האי. ברתולומיאו קולומבוס שיעבד את 400,000 בני הטאינו, תושבי האי, והעבידם במכרות הזהב. כתוצאה מדיכוי, מעבדות, מרעב, ממחלות ומהרג המוני, הצטמצמה אוכלוסיית הטאינו באי לכלל 60,000 איש עד לשנת 1508. ב-1535 חיו על אדמת האי בני טאינו בודדים.
בשנת 1501 הכריזו מלכי ספרד, פרננדו השני, מלך אראגון ואשתו איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה כי הם מתירים ייבוא עבדים אפריקנים לארצות העולם החדש. העבדים החלו להגיע לאדמת היספניולה ב-1503. הם הביאו עמם תרבות עשירה ועתיקה שהייתה בעלת השפעה קרובה לזו של האירופאים על התרבות, הפוליטיקה, הדת והיחסים הגזעיים באי, ואף ברפובליקה הדומיניקנית כיום. השמדת האוכלוסייה המקומית, ובצידה הצמיחה הכלכלית של התעשיות החדשות, הביאו לצורך בידיים עובדות, ואוכלוסיית העבדים גדלה מאוד במהלך העשורים הבאים. בעלי מטעי קנה הסוכר הפכו לאליטה הקולוניאלית החדשה, ושכנעו את המלך הספרדי להכריז עליהם כמחוז שלטוני (אודיינסיה) ולבחור מקרבם את ה"אודיינסיה", בית הדין בעל סמכות שיפוט במחוזם, בשנת 1526.
קולוניאליזם וכיבוש זר > מושבה ספרדית

במהלך המאה ה-16 ביססה ספרד את שליטתה באזורים נרחבים ביבשת אמריקה. המסע מאמריקה לספרד ארך בין שישה לשמונה שבועות. האיים הקאריביים הפכו לנקודה מרכזית להצטיידות והתארגנות למסע הטרנס-אטלנטי. כתוצאה מהשלל הרב שעבר בנתיבי הסחר החדשים, הפך הים הקאריבי בשנות ה-40 של המאה ה-16 למקום שבו פעלו כנופיות של שודדי ים אנגלים, צרפתים והולנדים. ב-1541 נאלצו הספרדים להקיף את סנטו דומינגו בחומה בצורה. בתקופה זו הייתה נהוגה ברחבי האימפריה שיטת סחר בשיירות גדולות ומאובטחות שכונו "Flotas", ויצאו אחת לחצי שנה. השיטה הונהגה הן מטעמי ביטחון, והן על מנת לשמור על המונופול בסחר עם המושבות. הוואנה שהייתה במקום נוח יותר מבחינת התנועה הימית, בשל מיקומה יחסית לזרם הגולף, הפכה לנקודת ההתארגנות וההצטיידות הראשית של השיירות. הדבר הביא להרס המסחר בקנה הסוכר, שמקומו בהיספניולה.
עם כיבוש היבשת האמריקנית על ידי האירופאים, הלכה חשיבותה של היספניולה ופחתה. רוב המתיישבים הספרדים העדיפו את העושר שמצאו במקסיקו ובפרו. בעוד שמתיישבים חדשים לא הגיעו לאי, החקלאות הידלדלה, עבדים חדשים לא יובאו עוד, והמתיישבים הוותיקים, עבדיהם, וקהילות העבדים המשוחררים חיו בעליבות ובעוני. מצב זה הביא לטשטוש הגבולות החברתיים ואלו שהפרידו בין הקאסטות השונות (הבדלי מעמד המבוססים על מוצא וצבע עור, וכן על מעמד כלכלי והון תרבותי - שליטה בשפה ובגינונים). כך החל תהליך "מולאטיזציה" של מרבית האוכלוסייה, ובתוך מספר דורות הייתה האוכלוסייה ברובה ממוצא מעורב ספרדי ואפריקני. פרט לעיר סנטו דומינגו, שם נשמרה מידה מסוימת של שמירת החוק, היו הנמלים הדומיניקנים מקור להברחות, ששימשו, בנוסף לגידול בהמות הבית, מקור המחיה העיקרי של שוכני האי.
ב-1605 התקיפה ספרד אזורים נרחבים בצפון ומערב האי, והכריחה את יושביהם להתיישב קרוב יותר לעיר סנטו דומינגו. פעולה זו הייתה טעות קשה. יותר מחצי מהמגורשים מתו מרעב וממחלות. שודדי ים אנגלים וצרפתים, שכונו בקנירים, ניצלו את ריכוזם של הספרדים בפינה אחת של האי, והשתלטו על האי הסמוך טורטוגה ב-1629. ב-1640 הפכה צרפת את טורטוגה למושבה צרפתית רשמית, והחלה בפשיטות ובהתיישבות בחופה הצפוני של היספניולה עצמה.
בשנת 1697 הגיעו המעצמות האירופיות להסכמה המכונה חוזה ריזוויק. על פי תנאי ההסכם הועבר השליש המערבי של היספניולה, שהיה ממילא בהשפעה צרפתית, לידי צרפת. יתר האי נותר בידי ספרד. הסכמה זו היא הבסיס לחלוקת האי בימינו בין האיטי והרפובליקה הדומיניקנית.
בשנת 1700 החליף בית בורבון את בית הבסבורג בספרד והחל ברפורמות כלכליות שעודדו את הסחר בסנטו דומינגו. השליטה הקשיחה של הכתר במסחר במושבות הוקלה, והמגבלות שהוטלו בעבר על הסחר בין המושבות ובין עצמן הוקלו אף הן. ה"Flotas" האחרונות יצאו מן האי בשנת 1737. שיטת המונופול של הכתר בנמלים הופסקה סמוך לאחר מכן. באמצע המאה ה-18 גדלה אוכלוסיית האי עקב הגירה מהאיים הקנריים. האזורים הצפוניים שהיו שוממים מאדם יושבו שוב, וסחר העבדים חודש. אוכלוסיית סנטו דומינגו גדלה מ-6,000 נפשות בשנת 1737 ל-125,000 בשנת 1790. מהם כ-40,000 היו בעלי אדמות לבנים, כ-25,000 אפריקנים או מולאטים חופשיים, וכ-60,000 עבדים שחורים. עם זאת, הואיל והיספניולה הייתה אך מושבה אחת מני רבות של ספרד בעולם החדש, נותר השטח הספרדי בהיספניולה באופן יחסי עני ומוזנח, בעוד שהשטח הצרפתי הפך למושבה המשגשגת ביותר בעולם החדש באותה התקופה. הגורם לכך הייתה השקעת תשומת לב רבה במושבה, שהייתה אחד מהנכסים המועטים בידי צרפת, שבהם ניתן היה לגדל מטעים. ב-1795 ויתרה ספרד לטובת צרפת על חלקה בהיספניולה במסגרת הסכם אירופי בין מספר מעצמות, שכונה שלום בזל.
קולוניאליזם וכיבוש זר > המהפכה בהאיטי והשפעתה

ב-1791 פרץ מרד העבדים בהאיטי, בהנהגת המהפכן השחור טוסן לוברטיר. ספרד ראתה בחוסר השקט הפוליטי באי הזדמנות להשיב את כולו לידיה, ובברית של נוחות עם יריביה האנגלים, ניסתה ב-1798 לכבוש את האי, אך הובסה בידי לוברטיר. ב-24 בינואר 1801 כבש לוברטיר את סנטו דומינגו, לאחר שביצר את שליטתו המלאה בהאיטי. לוברטיר הכריז על שחרור העבדים, ומינה ועדה לכתיבת חוקה שנכנסה לתוקף ביולי 1801 ולפיה היה האי מאוחד, העבדות נאסרה בכל שטחו, ולוברטיר הוכרז לשליט האי לכל ימי חייו. נפוליון, ששלט בצרפת, ולוברטיר התיימר לפעול בשמו, לא ידע מה יעשה בשליט החדש. בתחילה אישר את פעולותיו, אך לאחר מכן הבין כי הדבר עלול להביא לאובדנו של האי היספניולה כמושבה מביאת רווחים. לבסוף הוחלט לשלוח את גיסו של נפוליון, הגנרל שארל לקלרק בראש משלחת צבאית לאי, שנחתה על אדמתו בינואר 1802.
על אף שצבאו של לקלרק זכה להצלחה התחלתית, ואף הצליח לאסור את לוברטיר ולשלחו באזיקים לצרפת, נמשכה ההתנגדות לצבא הצרפתי בכל עוז במהלך השנים 1802 ו-1803. המנהיג השחור ז'אן-ז'אק דסאלין, קיסר האיטי ועמו המנהיג המולאטי אלכסנדר פטיון, המשיכו במאבק. בשנת 1803 תקפה מחלת הקדחת הצהובה את הצרפתים, והרגה רבים מהם, וביניהם מפקדם לקלרק. מצור ימי בריטי, ואובדן עניין של נפוליון במושבות במערב, בעקבות מכירת לואיזיאנה לארצות הברית חתמו את גורל חיל המשלוח הצרפתי. ב-1 בינואר 1804 הכריז דסאלין על הקמת רפובליקה על כל שטח האי היספניולה. על אף תבוסתם להאיטים, נותר חיל מצב צרפתי בשטח הספרדי לשעבר במזרח האי. העבדות כוננה מחדש, ורבים מן המתיישבים הספרדים הוותיקים שנמלטו בשנות המהפכה ההאיטית שבו אל האי. ב-1805 הכתיר דסאלין את עצמו לקיסר ז'אק הראשון, וניסה לכבוש את שטחה של סנטו דומינגו. הוא נרתע אל מול שייטת צרפתית שהופיעה בנמל העיר. במהלך נסיגתם דרך עמק הסיבאו בזזו ההאיטים את הכפרים והעיירות שעמדו בדרכם, רצחו את תושביהם, והניחו את הבסיס לאיבה העמוקה השוררת מאז בין העמים.
הצרפתים החזיקו מעמד בחציו המזרחי של האי, עד שהתקוממות של התושבים ממוצא ספרדי הביאה לתבוסתם בקרב פאלו אינסנדו ב-7 בנובמבר 1808 ולכניעתם הסופית מספר חודשים לאחר מכן. לאחר מצור קצר נפלה סנטו דומינגו לידי המתמרדים ב-9 ביולי 1809. השלטונות הספרדים גילו עניין מועט במושבה החדשה שנפלה לידיהם. משפחות החוואים הגדולות הפכו לשליטות באזורי דרום-מזרח האי, ולא היו כפופות לשלטון מרכזי כלשהו. ב-30 בנובמבר 1821 הכריז המושל הספרדי חוסה נונייס דה קאסרס, על עצמאותו של מזרח האי, בשם "הרפובליקה של האיטי הספרדית" - "Haiti Español", וביקש לצרפה לפדרציה של רפובליקת קולומביה הגדולה שייסד סימון בוליבר בצפון יבשת דרום אמריקה באותה התקופה. תשעה שבועות לאחר מכן שבו בני האיטי, בראשות ז'אן פייר בואייה, וכבשו את מזרח האי, בהכריזם על איחודו של האי היספניולה תחת שלטון האיטי.
קולוניאליזם וכיבוש זר > שנות הכיבוש על ידי האיטי

שליטתה בת עשרים ושתיים השנים של האיטי בשטחו המזרחי של האי היספניולה, זכורה על ידי התושבים כתקופה של משטר צבאי אכזרי, אך המציאות הייתה מורכבת בהרבה. בשנות המלחמה והמהפכה צברה האיטי חוב ענק לגורמי חוץ, ובמיוחד לצרפת, שהיה עליה לשלמו. כלכלת האי נסוגה לכלכלה חקלאית בסיסית, ושיטת הפרמאז' הפאודלית למחצה, שהונהגה על ידי דסאלין, ובה חויב כל אדם כשיר לעבוד במטעים כצמית, נותרה בתוקף על אף רצונו של בואייה להכריתה. כדי לנסות ולשפר את המצב, הנהיג בואייה רפורמה אגררית מקפת, לפי תוכנית שתוכננה ונזנחה עוד בימיה הראשונים של המהפכה. המטעים הגדולים חולקו ליחידות קטנות יותר, ותושבי הכפרים הוצמדו ליחידות חקלאיות קטנות, שלהן ניתנו מכסות ייצור.
כדי ליישם שיטה זו, הופקעו אחוזות רבות במזרח האי, ונעשו מאמצים לכפות את ייצורם של מוצרים הניתנים לייצוא. כן ניסה בואייה לכפות שירות צבאי, להגביל את השימוש בשפה הספרדית ולהכרית מנהגים עתיקי יומין כקרב התרנגולים. מאמצים אלו אך הובילו לביסוסה של זהות דומיניקנית נפרדת מזו של בני האיטי (ב"שפה, גזע, דת ומנהגים"). עם זאת, בתקופה זו נפסקה לחלוטין העבדות שזוהתה עד עתה עם חלקו המזרחי של האי.
חוקתה של האיטי אסרה על תושבים ממוצא אירופי להיות בעלים של מקרקעין, והמשפחות הוותיקות, בעלות האדמות, נושלו בכוח מרכושן. גם רכושה של הכנסייה הקתולית, שבני האיטי ראו בה חלק ממנגנון השעבוד, הופקע. הממשלה הענייה לא הייתה מסוגלת לספק פרנסה לכוחות הכיבוש ששהו בחלקו המזרחי של האי, ואלו חיו ממה שהצליחו להחרים מהאוכלוסייה, לרוב בכוח. העבדים המשוחררים לא ראו בעין יפה את הניסיונות להכריחם לגדל יבולים לייצוא. בעיר סנטו דומינגו עצמה הראה הכיבוש את פניו האכזריות ביותר, ושם גם צמחה התנועה הלאומית לשחרור.
בין קבלת העצמאות לשלטון טרוחיו - 1844 - 1930 > קבלת העצמאות ושנות העצמאות הראשונות

ב-1838 ייסדו שלושה תושבי מזרח האי, בנים למשפחות ממוצא אירופי, אגודת סתרים בשם "לה טריניטריה". חואן-פאבלו דוארטה, ראמון מטיאס מייה ופרנסיסקו דל רוסריו סנצ'ס התכוונו לחבור לתנועות מהאיטי שהתנגדו לשלטונו של שליט האיטי, בואייה, ולהכריז על עצמאות מזרח האי. ב-1843 נרצח בואייה והוחלף בידי שארל ריבייר-אראר. אראר כלא או גירש את החברים המובילים בטריניטריה. במקביל לאנשי הטריניטריה פעל בּוּאֶנָאוֶונְטוּרָה בָּאֵס על מנת לתאם עם הצרפתים את הפיכתה של סנטו דומינגו לפרוטקטורט. אנשי הטריניטריה, שהמגעים התגלו להם, ושאפו להקדים את באס, הכריזו ב-27 בפברואר 1844 על עצמאות מהאיטי. אל הטריניטריה חבר פדרו סנטנה, חוואי עשיר מאל סייבו שלרשותו עמד צבא פרטי של צמיתים עניים מהסוג המכונה בספרדית "peón".
משהגיעה הידיעה על הכרזת עצמאותה של הרפובליקה הדומיניקנית לאוזני הנשיא אראר, הוא הגיב מיד. צבאו של אראר, שכלל 25,000 חיילים, החל לצעוד לכיוון סנטו דומינגו ב-10 במרץ 1844, אך הובס בתוך ימים ספורים בידי צבאה של הרפובליקה החדשה, וגורש משטחה.
בין קבלת העצמאות לשלטון טרוחיו - 1844 - 1930 > שנות העצמאות הראשונות

חוקתה הראשונה של הרפובליקה הדומיניקנית התקבלה ב-6 בנובמבר 1844. החוקה אימצה משטר נשיאותי, והייתה באופן עקרוני מסמך ליברלי, אלמלא כללה את סעיף 210 שאותו כפה פדרו סנטנה בכוח על האספה המכוננת, ולפיו כל עוד נמשכת מלחמתה של הרפובליקה לעצמאות, נבחר סנטנה לדיקטטור. סמכויות אלו שניתנו לסנטנה אמנם סייעו לו לנצח במלחמה, אך גם שימשו אותו ככלי לרדיפת אויביו הפוליטיים, להגלייתם או להוצאתם להורג. במהלך העשור הראשון לעצמאות הרפובליקה ניסתה האיטי לפלוש לשטחה של הרפובליקה הדומיניקנית חמש פעמים: בשנים 1844, 1845, 1849, 1853 ו-1855 עד 1856. על אף שכל המתקפות הללו נהדפו, השתמש סנטנה באיום התמידי מצד האיטי כאמתלה להמשך שלטונו הדיקטטורי.
מערכת הדרכים ברפובליקה הייתה משובשת, והדבר הביא לכך שהאזורים השונים במדינה התפתחו בצורה נפרדת. בדרום התאפיינה הכלכלה בחוואות בקר, במיוחד באזורי הערבות שבדרום-מזרח המדינה, וכן בגידול עץ המהוגני, ומסחר בסוגי עץ נוספים. אזור זה שמר על אופי פאודלי כמעט. היחידה הבסיסית הייתה ה"אסיינדה" (hacienda), האחוזה. פרט לבעלי האחוזה הייתה רמת החיים של רוב התושבים בסיסית בלבד. בעמק סיבאו התרכזו האדמות העשירות ביותר במדינה, והחקלאים במקום נהנו מגידול טבק מובחר, שיוצא למדינות אירופה ובמיוחד לגרמניה. גידול הטבק דרש פחות שטח אדמה מחוואות הבקר, והמגדלים היו בעיקר חוואים בעלי חוות קטנות, שהעבירו את תוצריהם לנמלי סן פליפה דה פוארטו פלאטה וסן פרננדו דה מונטה קריסטי.
חוואי עמק הסיבאו יכולים היו להרוויח מן העצמאות, ולייצא את תוצרתם המבוקשת לאירופה ולעולם כולו. סנטנה הכריח חוואים אלו למכור לו את תוצרתם במטבע מקומי חסר ערך. לאחר מכן ייצא סנטנה את התוצרת למדינות החוץ עבור מטבע אירופי קשה, שהגיע לרוב לכיסו הפרטי. מנהג זה של נשיאי הרפובליקה הביא לחוסר יציבות שלטונית ולחילופי שלטון תכופים, שהעלו לשלטון, במהלך השנים הבאות, את הנשיאים מנואל חימנס ובואנאוונטורה באס, עד לשובו של סנטנה לנשיאות, לאחר שנה של מלחמת אזרחים, ב-7 ביולי 1857.