stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל קולסניקוב

| --- | --- |

מיכאיל קולסניקוב
 לידה:  30 ביוני 1939 ייסק, ברית המועצות ברית המועצות
 פטירה:  26 במרץ 2007 (בגיל 67) מוסקבה, רוסיה רוסיה
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מדינה:  רוסיה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  צבא הפדרציה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1956–1999 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-31 מפקד ארמיית המשמר המשולבת ה-7 מפקד כוחות היבשה ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צ'צ'ניה הראשונה
 עיטורים
 עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  עיטור "שירות המולדת בכוחות המזוינים של ברה"מ"  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית השירות המצוין  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 2  עיטור הכוכב האדום  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה על הכשרת קרקעות בתולות  מדליית השירות המצוין, דרגה 1 
 תפקידים אזרחיים
 שר ההגנה
 
מיכאיל פטרוביץ' קולסניקוב (ברוסית: Михаил Петрович Колесников;‏ 30 ביוני 1939 - 26 במרץ 2007) היה גנרל רוסי אשר שימש כראש המטה הכללי הרוסי בין 1992–1996.
ביוגרפיה

קולסניקוב נולד ב-30 ביוני 1939 בעיר ייסק שבחבל קרסנודאר. באוגוסט 1956 הוא התגייס לצבא האדום. הוא שרת בתחילה כטכנאי, וביוני 1967 מונה למפקד פלוגה. בנובמבר 1970 הוא מונה למפקד גדוד. ב-1983 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-31. ביולי 1984 הוא הועבר לפקד על ארמיית המשמר המשולבת ה-7. בפברואר 1987 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי הסיבירי. ביוני 1988 מונה לאותו תפקיד בפיקוד הדרומי. באוקטובר 1990 הוא מונה לסגן מפקד זרוע היבשה. באוגוסט 1991, בעקבות הפיכת ינאייב, שימש לזמן קצר כמפקד בפועל של כוחות היבשה. בספטמבר של אותה שנה הוא מונה לראש אגף הגיוס. ביוני 1992 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי.
בעקבות מותו של ראש המטה הכללי ויקטור דובינין בנובמבר 1992, מונה קולסניקוב לראש המטה הכללי במקומו. הוא הוביל את הצבא הרוסי במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. בין יוני ליולי 1996, הוא שימש במקביל גם כשר ההגנה. הוא המשיך לשרת בצבא עד ספטמבר 1999 אז פרש בשל מגבלת גיל. הוא נפטר במוסקבה ב-26 במרץ 2007.
מיכאיל קוסטאראקוס

| --- | --- |
מיכאיל קוסטאראקוס
מיכאיל קוסטאראקוס
 לידה:  פברואר 1956 סלוניקי, ממלכת יוון ממלכת יוון
 פטירה:  2 ביוני 2023 (בגיל 67) סלוניקי, יוון יוון
 מדינה:  יוון 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של יוון 
 השתייכות:   צבא יוון
 תקופת הפעילות:  1978–2018 (כ־40 שנה)
 דרגה:   סטרטגוס
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-12 מפקד הקורפוס ה-3 ראש המטה הכללי של ההגנה הלאומית יושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי
 עיטורים
 הצלב הגדול של מסדר הפוניקס  Grand Commander of the Order of Honour  Medal of Military Merit 1st class 
 
מיכאיל קוסטאראקוס (ביוונית: Μιχαήλ Κωσταράκος; פברואר 1956 – 2 ביוני 2023) היה קצין צבא יווני.
ביוגרפיה

קוסטאראקוס נולד בסלוניקי בפברואר 1956. הוא היה בנו של הגנרל דימיטריוס קוסטרקוס, שלחם במלחמת האזרחים היוונית ובמלחמת קוריאה. ב-1974 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית היוונית, וב-1978 סיים את לימודיו והחל לשרת כלוטננט בחיל התותחנים. הוא פיקד על הפיקוד העליון ה-96 של המשמר הלאומי בכיוס, על פיקוד המבצעים של המטה הכללי, על הדיוויזיה הממוכנת ה-12, ולבסוף על הקורפוס ה-3, לפני שב-1 בנובמבר 2011 הועלה לדרגת סטרטגוס ומונה לראש המטה הכללי של ההגנה הלאומית (מקביל לרמטכ"ל). הוא כיהן בתפקיד עד 13 בנובמבר 2014. ב-6 בנובמבר 2015 הוא מונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי. הוא כיהן בתפקיד עד 6 בנובמבר 2018.
הוא נפטר בסלוניקי ב-2 ביוני 2023.
מלאכת מחתך

חיתוך נייר טואלט בשבת יש אוסרים מצד מלאכת מחתך
מלאכת מחתך היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת, והוא חיתוך עץ או מתכות או אריגים לפי מידה והגודל הדרוש לו.
עם זאת, חכמים תיקנו, שדבר שדרך להקפיד על מידתו, אין לחתכו גם בדרך הפסד, מתעסק או שחוק.
בדברי מאכל

הכלל הוא, שאין מלאכת מחתך באוכלים, אך דווקא דבר שהוא מאכל גמור לאדם או בהמה, כגון עשבים ותבן, אבל חיתוך ענף, שאינו משמש למאכל בהמה אינו מאכל בהמה, הוא בכלל המלאכה. לעומת זאת, תיקון כלי באמצעות אוכל, למשל אם יש חומר בכלי ונוטל חתיכת לחם, חותכה לפי מידת החור ומניחה בחור כדי לסותמה, עובר על מלאכת מחתך.
התייחסויות אקטואליות

גם בחגים ומועדים, שהעישון מותר לפי רבים מהפוסקים למי שמורגל בו משום מלאכת אוכל נפש, החותך את קצה הסיגריה עובר על איסור זה. כך גם כאשר לאחר האכילה נוטל קיסם שיניים קטן לצחצח את השיניים משיירי אכילה, יש להקפיד שלא לעבור על האיסור בכך שחותך את קצה הקיסם כדי לחדדו.
לדעת חלק מהרבנים חיתוך הנייר בבית שימוש אסור גם בגלל איסור מחתך (ולא רק משום קורע ומתקן), ולמרות שהנייר כבר חתוך ונקוב במידה מסוימת ויש רק להשלים את החיתוך.
הערות שוליים

↑  ברית עולם, שכן מוכח מהרמב"ם המובא במשנה ברורה שם.
↑  חיי אדם, ועיין שולחן ערוך סימן שכ"ב סעיף ד' ובמשנה ברורה.
↑  כאשר מחדד קיסם או עיפרון, עובר גם על איסור מלאכת מתקן כלי.
↑  שו"ת שבט הלוי. וכן דעת הרבנים יוסף שלום אלישיב והרב בן ציון אבא שאול (אור לציון חלק ב סימן מ' אות ו'). מנגד יש הטוענים (ביניהם הרב שלמה זלמן אוירבך והרב עובדיה יוסף) שאין לאדם עניין שיחתך דווקא בגודל זה ומשום כך בחיתוך נייר לא עוברים על איסור זה (שמירת שבת כהלכתה תיקונים ומילואים עמוד מ, יביע אומר חלק ט' סימן קח אות קפה). החולקים סוברים שלמעשה כיום התקבע לחתוך בגודל זה ואנשים רוצים בכך.
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
מלאכת מלבן

אישה משתמשת בקרש כביסה, עליו משפשפים את הבד עם מים כדי להוציא את הלכלוך, ואישה סוחטת מים מתוך הבד. שתי הפעולות האלו קשורות במלאכת מכבס.
חומרי ניקוי, "לכביסה יותר לבנה".
מְלֶאכֶת הַמְּלַבֵּן היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת, ביום טוב וביום כיפור, שעיקרה ניקוי הצמר לאחר גזיזתו והפיכתו ללבן על מנת שיוכל לשמש כחומר גלם לבגדים. במלאכת המשכן היה שימוש במלאכה זו כשלב בהכנת יריעות המשכן, הפרוכת ובגדי הכהונה. פעולת הליבון נעשית על ידי שטיפה מסיבית להסרת הלכלוך הדבוק בצמר, ושימוש במלבין לחיזוק הגוון הלבן.
תולדה של מלאכה זו היא מלאכת מכבס. להבדיל ממלבן שהוא תיקון והלבנת חומר הגלם עצמו, מכבס הוא הסרת לכלוך חיצוני שדבק בבגד תוך החזרת את צבעו האמיתי. ההבדל בין האב לתולדה הוא שמלאכת מלבן שייכת רק בהלבנת הבגד ונעשית בכל אמצעי שרגילים להלבין בעזרתו, ואילו כיבוס שייך בין בהחזרת הבגד לצבע לבן ובין לשאר צבעים.
אב - מלאכת מלבן

איסור מלאכת מלבן, הוא בכל דבר שקלקל את מראית הבגד והיה דבוק ומובלע בבגד, ואפילו במים, אם הם נחשבות ללכלוך לגבי בגד זה, כך למשל בגד שנפלו עליו טיפות מים באופן שהם מקלקלות את מראית הבגד, דבר שמצוי בעיקר בבגד חדש, המנערו חייב משום מלאכת מכבס.
תולדה - מלאכת מכבס

מלאכת מכבס שייכת כאשר ישנו לכלוך שבלוע בבגד. ישנם חומרי גלם רכים כדוגמת צמר הסופחים לכלוך לתוכם בקלות ולגביהם גם הרטבת הבגד בלא שפשוף אסורה, משום שהיא מועילה להוציא לכלוכים שבלועים בבגד. אך בבגד עור הרטבה מותרת, משום שמוציאה רק לכלוך שעל גבי הבגד, אך אינו בלוע בתוכו. ורק שפשוף נאסר.
כאשר הבגד נקי נחלקו הראשונים האם יש איסור בשטיפתו. לדעת ספר התרומה והרמב"ם כאשר הבגד נקי - אין איסור להשרותו במים. אולם, לדעת רבנו תם גם כאשר אין על הבגד לכלוך מסוים, יש ניקוי מסוים בשרייתו במים, והעושה כן עובר על מלאכת מכבס.
אם הוא מרטיב את הבגד בעזרת מים שאינם נקיים, הדבר מותר, משום שהבגד רק מתלכלך בכך, ולא מתנקה. ועל כן מותר לנגב את הידיים במגבת.
דרך הכיבוס היא דווקא בלכלוך שדבוק ומובלע בבגד, אבל אדם המסיר נוצה מבגדו אינו עובר על כיבוס אלא על איסור מוקצה אם הוא מסירם בידו ולא בנפיחה בפיו. מסיבה זו, לכלוך גס ועבה שנדבק לבגד ומסירו בידו או בשפשוף שני צידי הבגד כשהוא אוחז בצד החיצוני של הבגד בצורה שאינה בדרך כיבוס, מותר.
הערות שוליים

↑  מנוחת אהבה חלק ב', פרק יב.
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מושיע העולם

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  לאונרדו דה וינצ'י
 תאריך יצירה:  בסביבות 1500
 טכניקה וחומרים:  שמן על לוח עץ אגוז
 ממדים בס"מ
 רוחב:  45.4 ס״מ 
 גובה:  65.6 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס האיטלקי 
 מיקום:  לובר אבו דאבי אבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות
 
מושיע העולם (באיטלקית: Salvator Mundi, סַלבָטוֹר מוּנְדי) הוא ציור של ישו מעשה ידי אמן הרנסאנס לאונרדו דה וינצ'י, שצויר בסביבות שנת 1500 על לוח עץ.
החל משנת 1900 לערך הציור נחשב להעתק של הציור המקורי שבוצע על ידי תלמידיו של דה וינצ'י, ובעיקר בולטרפיו (אנ'). הציור שוחזר ב-2005 וב-2011 הוערך מחדש והוכר כציור מקורי של דה וינצ'י. בשנת 2017 נמכר הציור עבור 450.3 מיליון דולר, שיא חדש לציור היקר ביותר בעולם.}
מבנה הציור

הציור מראה את ישו בתלבושת מתקופת הרנסאנס כשהוא נושא ברכה עם יד ימין ושתי אצבעות מורמות, ואוחז ביד שמאל בכדור בדולח המסמן את תפקידו כמושיע העולם ושליט היקום ואת "הכדור הגבישי" של השמים, כפי שהוא נתפס בעת הרנסאנס.
הציור נעשה במתכונת הדימוי "מושיע העולם", דימוי נוצרי קדום ונפוץ באיקונוגרפיה הנוצרית שבו נראה ישו כשהוא מתווה סימן של ברכה ביד ימינו, ומחזיק כדור שמסמל את העולם בשמאלו. קיימים עשרות ציורים ופסלים מאת אומנים שונים בני תקופות שונות במתכונת זהה.
היסטוריה

ידוע על כ-20 גרסאות של הציור, אשר צוירו על ידי תלמידים וחסידים של לאונרדו דה וינצ'י. רישומי הכנה בדיו וגיר נמצאים באוסף המלכותי (אנ').
היסטוריה > מ-1500 ועד 2011

הציור ככל הנראה צויר עבור המלך לואי השנים עשר ובת זוגו, אן מברטאן, בסביבות 1500, עם מעברו של דה וינצ'י לפירנצה. הציור ככל הנראה עבר לאנגליה עם הנרייט מארי כאשר נישאה למלך צ'ארלס הראשון, והיה תלוי בביתה בגריניץ'. האמן הצ'כי ונצסלאוס הולאר (Wenceslaus Hollar) ביצע תחריט על פי הציור, שפורסם בשנת 1650 באנטוורפן עם הייחוס שמדובר בתחריט של ציור של דה וינצ'י.
לאחר מותו של צ'ארלס הראשון הציור מוזכר ברשימת האוסף המלכותי, ומוערך בשווי של 30 פאונד. הציור נמכר בשנת 1651 לג'ון סטון, פשוט-עם, תמורת חוב, אולם הוחזר במהלך הרסטורציה למלך צ'ארלס השני ב-1660, וכלול ברשימת חפציו בארמון וייטהול בשנת 1666. הועבר בירושה למלך ג'יימס השני שכנראה העביר אותו לפילגשו, קת'רין סדלי.
בשנת 1763 נמכר במכירה פומבית, ומאז אין עדות כתובה לתולדותיו. הציור התגלה שוב ברשומות בשנת 1900 כאשר האספן הבריטי פרנסיס קוק, הוויקונט ממונסראט, ציין אותו ברשומותיו. הציור ניזוק מניסיונות שחזור קודמים ויוחס לתלמידו של דה וינצ'י ברנדינו לואיני. נינו של קוק מכר את הציור במכירה פומבית בשנת 1958 תמורת 45 לירות שטרלינג, בתור ציור של תלמיד אחר של דה וינצ'י, ג'ובאני אנטוניו בולטרפיו. הציור נשאר מיוחס כציור של בולטרפיו עד לשנת 2011.
היסטוריה > זיהוי מחדש ושיפוץ

עד לשנת 2005 הציור היה חלק מאוסף פרטי בארצות הברית. בשנת 2005 הציור נקנה על ידי מספר סוחרי אומנות תמורת 1,100 דולר. הציור נמצא במצב עגום, הוא שוחזר ונצבע יתר על המידה עד לנקודה שבה נראה כמו עותק, ותואר כ"הרוס, חשוך וקודר".
עם זאת, הקונים העריכו כי מתחת לשחזורים נמצא ציור מתקופת הרנסאנס. תוך כדי פעולות השחזור והגעה לשכבות המקוריות של הצבעים, התגבשה ההכרה כי ייתכן ומדובר בציור המקורי של דה וינצ'י.
בשנת 2011 ועדה בראשות ראש הגלריה הלאומית הכירה בזיהוי הציור כעבודה מקורית של לאונרדו דה וינצ'י. עם זאת, ייחוס זה עדיין במחלוקת על ידי מומחים אחדים.
במאי 2013 נמכר למיליארדר הרוסי דמיטרי ריבולובלב ב-127.5 מיליון דולר. ב-16 בנובמבר 2017 נמכר הציור במחיר של 450.3 מיליון דולר במכירה פומבית בניו יורק לנסיך באדר בן-עבדאללה בן-מוחמד בן-פרחאן אל סעוד המקורב למוחמד בן סלמאן אאל סעוד, יורש העצר הסעודי, לטובת מוזיאון הלובר בריאד, כאשר יבנה והיה לציור שנמכר במחיר הגבוה ביותר עד אז.
סרט תיעודי

הציור עומד במרכזו של הסרט התיעודי "The Lost Leonardo" ("הלאונרדו האבוד") שהוצג בפסטיבל הסרטים טרייבקה 2021. הסרט, קופרודוקציה דנית-צרפתית-שוודית, בוים על ידי הקולנוען הדני אנדריאס קופוד, ומנסה לערער על הקביעה שמדובר בציור מקורי של דה וינצ'י. במפגש הקפיטליזם עם יצירת מיתוסים, קופוד מעלה את השאלה האם אכן מדובר בציור המקורי, או שמא אינטרסנטים בעלי כוח ושררה רוצים שהוא יהיה כזה, כחלק ממשחק גאופוליטי של האנשים העשירים והחזקים בעולם, ההופכים אינטרסים לדבר העיקרי, ודוחקים את האמת למעמד משני.
עוד מעלה הסרט את שאלות מקום הימצאו וערכו הנוכחיים של הציור, לאור העובדה שלא ידוע היכן הוא נמצא אחרי שהנסיך הסעודי רכש אותו. קופוד מעלה השערה שהציור מוצג ביאכטה הפרטית של הנסיך, ואפשר ששוויו הגיע למיליארד דולר.
הערות שוליים

1 2 3  Carey, Matthew (June 13, 2021). Sold! For $450m: ‘The Lost Leonardo’ Reveals Mystery, Controversy Around Da Vinci’s “Male Mona Lisa”. Deadline Hollywood. Retrieved June 14, 2021
↑  לאמנות יש מחיר: "הדה וינצ'י האחרון" נמכר בסכום שיא עולמי אנג'ל או יואנג, אתר פורבס ישראל}
↑  Martin Kemp, Christ to Coke: How Image Becomes Icon, Oxford University Press (OPU), 2012, p. 37, ISBN 0199581118
↑  "Video: The Last da Vinci – Christie's". Christies.com. נבדק ב-16 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  H. Niyazi, "Platonic receptacles, Leonardo and the Salvator Mundi", iconographic and provenance details of the painting, 18 July 2011
↑  Milton Esterow, UPDATED: A Long Lost Leonardo, ARTnews.com, ‏2011-08-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  איך הציור מושיע העולם עבר משווי של 200 דולר לשווי של 450 מיליון דולר תוך 60 שנה, קרימה גרין, אתר CNBC מתאריך 19 בנובמבר 2017
↑  Hartley-Parkinson, Richard (16 בנובמבר 2017). "Leonardo Da Vinci portrait of Jesus Christ 'Salvator Mundi' sells for $450,000,000". metro.co.uk. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mystery over Christ's orb in $100m Leonardo da Vinci painting". The Guardian. 19 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dalya Alberge, Leonardo scholar challenges attribution of $450m painting, The Guardian, 6 Aug 2018
↑  רויטרס‏, שיא של כל הזמנים: ציור של דה וינצ'י נמכר ב-450 מיליון דולר, באתר וואלה, 16 בנובמבר 2017
↑  נחשף רוכש הציור היקר בהיסטוריה, באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2017
↑  "בן סלמאן יקים מוזיאון עם הציור היקר ביותר בהיסטוריה", באתר ynet, 20 באוגוסט 2024
↑  Andreas Koefoed. IMDb. Retrieved June 14, 2021
1 2  Weingast, Shayna. THE LOST LEONARDO. Tribeca Festival Official Website. Retrieved June 14, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337885705171  BnF: cb119727310 (data)  GND: 7796412-3  LCCN: n98088624  SUDOC: 231718101  VIAF: 173902245   WorldCat (עם VIAF): 173902245 
התמונה מושיע העולם לפני השחזור, צילום בשחור לבן
מושונמגיארובאר

מושונמגיארובאר (בהונגרית: Mosonmagyaróvár) היא עיר במחוז גיור-מושון-שופרון בצפון מערב הונגריה. היא שוכנת קרוב לגבולות עם אוסטריה וסלובקיה ויש בה אוכלוסייה של 33,318 תושבים  (נכון ל-2018).
בעבר העיירה הייתה מורכבת משתי ערים נפרדות: מושון (בהונגרית: Moson; בגרמנית: Wieselburg, ויזלבורג; בסלובקית: Mošon) ומגיארובאר (בהונגרית: Magyaróvár; בגרמנית: Ungarisch Altenburg, אונגריש אלטנבורג; בסלובקית: Uhorský Starhrad, אוהורסקי סטארהראד; משמעות השם בכלל השפות היא "טירה/עיר הונגרית ישנה"). ב-1939 שתי הערים שולבו וכעת כמעט כל סימני הדואליזם נעלמו.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקהילה היהודית > תולדות הקהילה היהודית לפני השואה

היישוב היהודי במושונמגיארובאר התחיל בתחילת המאה ה-18, אך תעודות מאותה תקופה מוכיחות שכבר במאה ה-17 ישבו יהודים במחוז. בשנת 1678 הקצבים היהודים חויבו לשלם את המס הרגיל ממכירות הבשר. ב-1712 ניתנה הוראה לרשום את מספר היהודים במחוז כדי לגבות מהם מיסים וב-1713 נאסר על היהודים והצוענים לעסוק ברוכלות. ב-1747 חויבו היהודים לשלם מס-סובלנות. בסוף המאה ה-18 ישבו במחוז רק 2 יהודים אמידים. רוב היהודים נהגו לשבת ברחוב או'סטארמאיאר שנקרא כך עקב היהודים.
מצבם הכלכלי של יהודי מושונמגיארובאר היה טוב ובשנת 1929 נמנו 84 סוחרים, 5 עיתונאים, 30 בעלי מלאכה, 4 עורכי דין, 8 רופאים, מהנדס, מורה ו-14 חקלאים. פנקס הקהילה פותח ב-1851 אך הקהילה עצמה הוקמה קודם לכן. את הפנקס ניהל הכומר הקתולי פרנק היידנוולף (האידאנפאלד) שהיה אחראי על הרישומים של לידות, חתונות ופטירות של אנשים בקהילה היהודית בעיירה ועשה זאת בהתנדבות עד יום מותו ב-1857.
בימי פילוג הקהילות ב-1869 הקהילה הגדירה את עצמה כ"סטטוס-קוו". משנת 1926 והלאה לא היה רב בקהילה ובידי הקהילה היו חברה קדישא, "תלמוד תורה" ואגודת נשים למעשי צדקה. ב-1862 רכשה הקהילה מגרש עליו הוקם לאחר מכן בית הכנסת שנחנך על ידי ר. עזריאל הילדסהיימר, עד רכישת המגרש נערכו התפילות בבית שכור שבו היה גם המיקווה ודירות לאנשי הקהילה. בית הספר היהודי נוסד ב-1860 וב-1864 הועבר לבניין חדש. ב-1878 ההוראה בבית הספר נעשתה לפי התוכנית של שלטונות הונגריה וב-1890 נסגר בית הספר היהודי והילדים הועברו ללמוד בבית הספר העירוני אך הקהילה הורשתה לשלוח מורה אחד שילמד את היהודיים את המקצועות הדתיים.
במלחמת העולם הראשונה נפלו 18 מחברי הקהילה. עד המלחמה היו היחסים בין התושבים היהודים לתושבים הנוצרים תקינים ולאחר המלחמה גברה האנטישמיות. משנת 1938 התחזקה המפלגה הגרמנית "פולקסבונד" וגברה האנטישמיות במידה רבה, אף יותר מבשאר ערי הונגריה ולכן יהודים רבים עזבו את העיר.
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 25 |  |
| 1880 | 519 | 8,831 |
| 1910 | 580 |  |
| 1920 | 646 |  |
| 1930 | 549 |  |
| 1941 | 466 | 17,073 |
הקהילה היהודית > השואה

כאשר הנאצים עלו לשלטון החלו הגירושים של היהודים מצפון הונגריה (יחד עם יהודי מושונמגיארובאר ). הגירושים החלו רק לאחר השלמת ריכוז היהודים. ריכוזם של היהודים היה באחריות כוחות ז'נדרמריה, הפיקוד הפנימי על המחנות והפיקוח הטכני על ההכנסה לקרונות היה על אחריות הגרמנים, והביטחון החיצוני ושמירה על המחנות היה של ההונגרים.
ריכוז היהודים בצפון הונגריה התחיל ב-5 ביוני עד 10 ביוני. בתהליך הריכוז הועברו כ-51829 אלף יהודים שגורשו ל-11 מרכזי עליה לרכבות.
ב-1941 גויסו 16 גברים יהודיים לעבודות כפייה, ורק 4 מהם נותרו בחיים. במאי 1944 נסגרו כל חנויות היהודים. לאחר כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים, רוכזו כל יהודי מושונמגיארובאר בגטו, אליו הובאו גם יהודי הכפרים הסמוכים. כעבור זמן מה גויסו הגברים לעבודות כפייה. ב-6 ביוני הועברו כל היהודים שנותרו במושונמגיארובאר לגטו גור, ומשם נשלחו לאושוויץ.
במושונמגיארובאר היה אדם ושמו קסטנר. הוא היה חבר ועד העזרה וההצלה בבודפשט בזמן השואה ומארגן פעולות הצלה שונות. קסטנר ועמיתיו המשיכו במאמציהם לנסות ולהציל לפחות חלק מהקהילה היהודית. הם עשו זאת על ידי 600 רישיונות של יציאה מהונגריה (ובתוכה נמצאת מושונמגיארובאר ) לכל מדינה נטרלית או טריטוריה והעברת 600 האנשים בעלי הרישיונות אל המדינות הנטרליות על ידי קו רכבת. ההצעה של הענקת הרישיונות אושרה ב-22 במאי (בתחילה אייכמן אישר את יציאתם של 200 איש בלבד ולאחר שוחד הוא הסכים ל-600). חלק מהפרטים של ההצעה לובנו ב-3 ביוני, כשאייכמן הסכים להרשות את הבאתם של היהודים המיוחסים מערי השדה לבודפשט. אייכמן הבטיח שהוא ירשה את בואה של קבוצה מיוחדת מקולוז'וואר לבודפשט, מה שתרם לנפילתו לאחר המלחמה.
מתוך 18,000 היהודים שהיו בגטו קולוז'וואר 388 איש הועברו ברכבת מיוחדת שהגיע ב-10 ביוני לבודפשט, הם שכנו יחד עם היהודים המיוחסים מערי השדה. היהודים שוכנו במחנה רחוב קולומבוס והוא היה אחד המקומות הבטוחים ביותר ליהודים בהונגריה משום ששמר עליו הס"ס. אלה שלא נמצא להם שם מקום שוכנו בשני מכנות נוספים שהוקמו בבתי הכנסת שברחובות ארנה ובוצ'אקי. המשלוח שהיה אמור בהתחלה להיות מורכב מ-600 מחזיקי רישיונות עלייה לארץ ישראל יצא מבודפשט ב-30 ביוני ו1,684 אנשים היו בו, ביניהם היו אישים ידועים. לאחר שהות של ימים במושונמגיארובאר, הגיע המשלוח לברגן בלזן ב 8 ביולי. האנשים הובאו למחנה המיוחסים, לא הרחק מהמחנה הידוע לשמצה שבו נכלאו הרבה יהודים שגורשו מהונגריה. גורלה של הקבוצה היה תלוי בהמשך המשא ומתן שניהל קסטנר עם בכר.
במחוז זה היו שישה מרכזי עליה לרכבות בהם רוכזו כ-24 אלף יהודים. מרכזי העלייה הם בעצם שישה גטאות, יהודי העיר מושונמגיארובאר רוכזו בגטו גיור. הגטו הוקם ברובע סיגט. הוא היה מורכב מביניינים שהיו בהם בערך 430 חדרים.
היהודים בגטו גיור הגיעו מן היישובים הסמוכים. למרות שהגטו היה יכול להכיל רק 1200 בני אדם, נכנסו בו כ-5600 יהודים.
היהודים היו אמורים להיות חלק מעסקת איכמן-קסטר שבמסגרתה כ-30 אלף יהודים, חצי מבודפשט וחצי מערי השדה, היו צריכים להישלח לאוסטריה ולהמתין להשלמת שליחותו של יואל ברנד בעניין 'דם תמורת משאיות'. עקב טעות של סמל ראשון הרכבת נסעה לאושוויץ במקום לאוסטריה.
הקהילה היהודית > גורל היהודים לאחר השואה

לאחר המלחמה חזרו כ-30 מבני מושונמגיארובאר, אליהם הצטרפו השרידים ממחנה עבודת הכפייה ואחדים מן הכפרים הסמוכים. החוזרים חידשו את חיי הקהילה, שיפצו את בית הכנסת והתקינו אותו לתפילה. ב-1948 הוקם גלעד לזכר הקדושים. אך אט אט עזבו היהודים את המקום, ואחרי המרד ההונגרי בשנת 1956 נותרו בו רק יהודים בודדים.
ערים תאומות

פולין פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמוד 358–359
מושון, מושון-מגיארובאר, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 227. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)