אדית' אבוט
קריירה > קריירה מוקדמת

אבוט חזרה לארצות הברית ב-1907 לאחר לימודיה בלונדון, והחלה לעבוד בהוראת כלכלה בוולסלי קולג'. אף על פי שעבודתה בוולסלי זכתה להערכה רבה באותה תקופה בשל היותה אישה בעלת דוקטורט, היא רצתה לחזור לשיקגו. אבוט קיבלה את ההזדמנות בשנת 1908 כאשר סופוניסבה ברקינרידג', מנהלת המחקר החברתי בבית הספר העצמאי לאזרחות ופילנתרופיה בשיקגו דאז, הציעה לה עבודה בהוראת סטטיסטיקה במחלקה לחקירות חברתיות.
אבוט עברה לגור בהאל האוס של ג'יין אדמס עם אחותה, גרייס, כשעברה חזרה לשיקגו. באותה תקופה, האל האוס נודע כמגורים לנשים משכילות, בזכות הקהילה התוססת של הוגים מהפכניים המתגוררים בו. גרייס ואדית אבוט הצטרפו לקהילה הרפורמית שכן תרמו באופן משמעותי באמצעות מחויבותן לתמיכה ברפורמות חברתיות ולמידת מחקר סטטיסטי.
השותפות המקצועית ארוכת השנים בין אבוט לברקינרידג' החלה לראשונה במהלך שנותיהן יחד בבית הספר לאזרחות ולפילנתרופיה. הן חלקו עניין משותף בחקירות סטטיסטיות של בעיות חברתיות עכשוויות שבהן האמינו שיוכלו להשתמש כדי לעורר תמיכה ברפורמה. כתוצאה מניסיונה במחקר סטטיסטי, בעקבות גל פשע בשיקגו בשנת 1914 הוזמנה אבוט לחקור סטטיסטיקות על פשע ופושעים בעיר. דבר זה הוביל לדוח פורץ דרך שכותרתו "סטטיסטיקות הקשורות לפשע בשיקגו", שפורסם ב-1915.  במהלך 12 השנים הראשונות של שיתוף הפעולה שלהן במחלקת החקירות החברתיות, אבוט וברקינרידג' כתבו יחד את "בעיית הדיור בשיקגו", שמורכב מעשרה מאמרים בכתב העת האמריקאי - American Journal of Sociology (1910-1915), מצורף דוח תוצאות המחקר העיקרי שלהן על תנאי השכירות בשיקגו.
מחקר המשך, "בתי המגורים של שיקגו" פורסם ב-1936; "הילד העבריין והבית" (1912), מחקר על בית המשפט לנוער של שיקגו; וכן "אי נוכחות והיעדרות ילדים מבתי הספר בשיקגו" (1917), מחקר שהוביל אותן לתמוך בנוכחות חובה במוסדות הלימודיים ובחקיקת מתן משרות עבודה לנוער. בשנת 1927, מתוך הקדשה ל"אינטרסים המדעיים והמקצועיים של עבודה סוציאלית" הקימו אבוט וברקינרידג' במשותף את כתב העת האקדמי המכובד, Social Service Review - דוח שירותים חברתיים שפורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1920, בעזרת המאמצים המשותפים של אבוט וברקינרידג', חבר הנאמנים של אוניברסיטת שיקגו הצביע על שינוי שם מוסד הלימודים לבית הספר לתואר שני באוניברסיטת שיקגו לבית הספר לעבודה סוציאלית. זה היה בית הספר הראשון לעבודה סוציאלית לתואר שני במדינה המזוהה עם אוניברסיטת מחקר גדולה. אבוט התקבלה לעבודה כפרופסור לכלכלה חברתית, ומונתה לדיקן בשנת 1924. היא הפכה לאישה האמריקאית הראשונה שהפכה לדיקן של בית ספר אמריקאי לתארים מתקדמים. אבוט, יחד עם ברקינרידג', שינו את תחום העבודה הסוציאלית על ידי הדגשת החשיבות של החינוך הפורמלי בעבודה סוציאלית והצורך לכלול התנסות בשטח כחלק מההכשרה. הן עיצבו תוכנית לימודים שהדגישה מאוד את הסטטיסטיקה החברתית יחד עם גורמים השורשיים ההיסטוריים, המשפטיים, הכלכליים והפוליטיים של בעיות חברתיות ומאמצי רווחה ציבורית. בנוסף, הן נאבקו על מעמדה המקצועי של העבודה הסוציאלית. בשנת 1931 אספה אבוט רבים ממאמריה, כתובותיה ומנאומיה על חינוך לשירותים חברתיים ויצרה כרך אחד בשם "רווחה חברתית וחינוך מקצועי" שהופץ ב-1931, הכרך תוקן והורחב ב-1942.
אבוט מיקדה את תשומת לבה לעבר תלמידיה כדי להציג את העקרונות הבסיסיים שניתן להעביר לתלמידים. לדבריה, עקרונות אלה חייבים לנבוע מ"בדיקה וחשיבה ביקורתית של שיטות שמשמשות להפקת תוצאות ספיציפיות וחיפוש שווה בשווה אחר הגורמים לכישלון לכאורה ולהצלחה לכאורה". אבוט גיבשה תוכנית לימודים לסטודנטים שחשקו בקריירה בעבודה סוציאלית.
"עבודה סוציאלית לעולם לא תהפוך למקצוע - אלא דרך בתי הספר המקצועיים", אמרה.