stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרחוק לרחוק (שיר)
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 14 במרץ 1989. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 11 באפריל 1989. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 16 במאי 1989. פזמונט
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
מרתה וושינגטון

מרתה דנדריג' קאסטיס וושינגטון (באנגלית: Martha Dandridge Custis Washington;‏ 13 ביוני 1731 – 22 במאי 1802) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון והגברת הראשונה של ארצות הברית (תואר שניתן לה לאחר מותה - בעוד שבחייה נקראה "הליידי וושינגטון").
ביוגרפיה

מרתה וושינגטון נולדה בקרבת ויליאמסבורג שבוירג'יניה בשם מרתה דנדריג' ושם החיבה שלה היה פטסי ("Patsy"). היא הייתה בתו הבכורה של בעל המטעים קולונל ג'ון דנדריג' (1700–1756) ופראנסס ג'ונס (1710–1785).
מאמה למדה כל מה ש'נחוץ לנערה ממעמדה לדעת' עד שתגיע לפרקה. היא למדה ניהול משק בית נרחב. בישול על אח פתוח, שימור פירות וירקות, אפייה, גידול גן ירקות, המלחת ועישון בשר. יצירת סבון, כביסה וגיהוץ בגדים, תפירה ותיקון בגדים, סריגת גרבי צמר, יצירת שמיכות טלאים, צביעת חוטים ובדים, ניקוי וקישוט הבית, טיפול בילדים, רקיחת תרופות צמחיות וריפוי פצעים קטנים, להתנהג על פי המקובל, ויצירת רקמות יפות. כשנערה באה מבית 'יותר טוב' כמו זה שמרתה נולדה בו, היא עשויה הייתה גם לקבל שיעורי מוזיקה, ריקוד, ציור, רכיבה על סוסים, קריאה וחשבון.
בגיל 18 נישאה מרתה לדניאל פארק קסטיס (Daniel Parke Custis) - בעל מטעים עשיר המבוגר ממנה ב-20 שנה, ונולדו להם ארבעה ילדים: מהם בן ובת שנפטרו בילדותם – דניאל (1751–1754) ופרנסס (1753–1757); וכן בן ובת נוספים: ג'ון (ג'קי) פארק קסטיס (1754–1781) ומרתה פטסי פארק קסטיס (1756–1773). קסטיס נפטר בשנת 1757 והותיר את מרתה אלמנה עשירה.
לאחר שנתיים נישאה מרתה לקולונל ג'ורג' וושינגטון ב-6 בינואר 1759, והם עברו לגור יחד במאונט ורנון. לבני הזוג וושינגטון לא היו ילדים משותפים, והם גידלו את ילדיה של מרתה מבעלה הראשון ואת נכדיהם.
כבעלת אחוזת מאונט ורנון, מרתה פיקחה על האחוזה, בדקה את התפריט היומי, את המטבח, גני הירק והנוי, בדקה את בית עישון הבשר, את חצר העופות ופיקחה על טווי החוטים, הסורגות, התופרות והעבדים שאותם לימדה לתפור בגדים. היא אירחה מסיבות ודאגה שהאורחים והמבקרים יחושו בנוח ויקבלו את כל צורכיהם. בתוך כל זאת היא תמיד המשיכה בעיסוק האהוב עליה רקמה. הירא יצרה כמה וכמה ריפודי כיסאות שקיימים עד היום באחוזת מאונט ורנון.
וושינגטון נלוותה לבעלה בעת קרבות מלחמת העצמאות האמריקנית ושהתה עמו במחנה הצבא בתנאים קשים ביותר בואלי פורג'. מרתה התיידדה עם שאר נשות הקצינים וארגנה יחד עמן קבוצה שבמסגרתה הן תיקנו בגדים, יצרו בגדים וסרגו גרביים שהיו מאוד נחוצים לחיילים.
היא התנגדה לבחירתו של בעלה לנשיא ארצות הברית, ואף לא נכחה בטקס השבעתו לנשיא (ב-30 באפריל 1789). למרות התנגדותה, שימשה בתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית ואירחה בביתה את הנכבדים והשגרירים שבאו לבקר את הנשיא.
מותה והנצחתה

וושינגטון נקברה במאונט ורנון ב-22 במאי 1802. ב-1831 הועבר קברה ממקומו המקורי לקבר על גדת נהר הפוטומק.
בשנת 1902 הייתה וושינגטון לאישה הראשונה שהונצחה בבול דואר של ארצות הברית.
עמדתה של מרתה וושינגטון בעניין העבדות

בעת שמרתה וושינגטון התגוררה במושבת וירג'יניה הייתה העבדות חלק בלתי מבוטל מכלכלת המדינה. מרתה מעולם לא הסתייגה מהעבדות ולא טענה לחוסר מוסריות העבדות. בחוות בעלה הראשון - דניאל פארק קרטיס היו עבדים רבים שעבדו עבורו. לאחר מות בעלה, ואף שוושינגטון ניהל את האחוזה, ניהול העבדים באחוזה היה בידיה של מרתה, אשר החזיקה בהם כנאמנה של רכוש בנה - ג'ון קרטיס.
ידוע כי מרתה הביעה מורת רוח רבה כאשר שפחה שלה (אוני או אונה ג'אג' - Oney או Ona Judge) נמלטה מהאחוזה. הביוגרפית פטרישה ברידי, כותבת בספרה משנת 2005: "מרתה לא הבינה מדוע בחרה השפחה לברוח".
ההיסטוריון הנרי וינק (אנ') בספרו משנת 2004: "אל לא מושלם: ג'ורג' וושינגטון, עבדיו והקמת אמריקה" כותב כי מרתה וושינגטון החזיקה בבעלותה אחות למחצה שלה בשם אן דנדריג' (Ann Dandridge) כשפחה. לדברי וינק, עובדה זו הביאה לסלידתו של וושינגטון מהעבדות, והחלטתו לעת זיקנה לשחרר את כל עבדיו. ההיסטוריונית פטרישה ברידי סבורה כי לא הייתה למרתה אחות למחצה וכי מדובר באגדה אורבנית.
נוספת

Patricia Brady, Martha Washington: An American Life, Penguin Group, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
Henry Wiencek, An Imperfect God: George Washington, His Slaves, and the Creation of America, Farrar, Straus and Giroux, 2003. (הספר בקטלוג ULI)
Joseph E. Fields (ed.), "Worthy Partner": the Papers of Martha Washington, Greenwood Press, 1994. (הספר בקטלוג ULI)
Anne Hollingsworth Wharton, Martha Washington, Scribner, 1897. (הספר בקטלוג ULI)
Jeanne E. Abrams, First Ladies of the Republic: Martha Washington, Abigail Adams, Dolley Madison, and the Creation of an Iconic American Role, New York University Press, 2018. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2  A. K. Fielding, Sewing with Martha Washington, PIECEWORK, Long Thread Media, XXVIII Spring 2020, עמ' 14- 19
↑  Life at Mount Vernon Before the Presidency, MW Martha Washington (באנגלית)
↑  Objects associated with Martha Washington - Page 2 of 2, Georg Washington`s Mount Vernon (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273626005171  BnF: cb14571379c (data)  CANTIC: a11619302  GND: 119191466  ISNI: 0000 0000 6674 6113  LCCN: n80072514  NKC: jx20090323017  SNAC: w65v4bjt  SUDOC: 186287402  Trove: 1171099  ULAN: 500015029  VIAF: 3275294   WorldCat (עם VIAF): 3275294 
בול לזכרה
רוזבדוב

רוזבדוב (בצ'כית: Rozvadov) הוא כפר במחוז פלזן הממוקם במערב צ'כיה, השוכן צמוד לגבול עם גרמניה, וממנו מתחיל הכביש המהיר D5 עד לפראג. עד לצירוף צ'כיה לאמנת שנגן ב-21 בדצמבר 2007, מעבר הגבול העיקרי בין גרמניה לצ'כיה היה בשטח הכפר.
היסטוריה

האזכור הראשון בכתב של רוזבדוב היה בשנת 1581. בית המכס שבכפר הוזכר לראשונה ב-1613, והבניין הקיים הוקם ב-1934.
עד גרוש הגרמנים מצ'כוסלובקיה לאחר מלחמת העולם השנייה, באזור היה רוב דובר גרמנית.
כלכלה

בשטח הכפר פועל הקינגס ריזורט בבעלות של לאון צוקרניק, אשר מכיל את חדר הפוקר הגדול ביותר באירופה.
הערות שוליים

↑  היסטוריה של רוזבדוב באתר הרשמי
↑  Matthew Pitt,‏ Introducing The King's Casino Rozvadov: The Largest Poker Room In Europe, באתר PokerNews,‏ 24 במאי 2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4265398-8  NKC: ge130677 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צ'כיה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרה ורומסדל

מרה ורומסדל (בנורווגית: Møre og Romsdal, בתעתיק לעברית: "מרה או רומסדל") הוא אחד ממחוזות נורווגיה. למחוז גבול משותף עם המחוזות טרנדלג, אופלנד, וסון או פיורנה. מרה ורומסדל הוא המחוז ה-11 הגדול ביותר מבחינת שטח וה-8 הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה. מנהל המחוז נמצא במולדה.
המחוז קיבל את שמו הנוכחי בשנת 1936. הוא קרוי על שם הנפות "נורדמרה" ו"סונמרה". האלמנט האחרון מתייחס לשמו של המחוז ההיסטורי רומסדל. עד שנת 1919 נקרא המחוז "אמט רומסדלנס", ומ-1919 ועד 1935 נקרא המחוז "אמט פילקה".
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 באזור נבנתה הדרך האטלנטית שהיא אטרקציה תיירותית וגם נתיב תחבורה חשוב. כפר גייראנגר היא אטרקציה תיירותית נוספת במחוז.
מרה ורומסדל תואם בערך את הממוצע הארצי מבחינת רמת ההכנסה. בשנת 2013 24% ממשקי הבית הרוויחו מתחת ל -350,000 כתר נורווגי ו -24% על יותר ממיליון כתר נורווגי (לעומת מקסימום 24 ו -23% במדינה כולה). רמת ההשכלה נמוכה – 24.9% מהאנשים הם בעלי השכלה גבוהה, לעומת 30.4% בנורווגיה בסך הכל. תוחלת החיים נמצאת הרבה מעל הממוצע הארצי לשני המינים. הגברים במורגה ואוד רומסדל יכולים לסמוך על היותם בני 79 והנשים 83.9 שנים, לעומת מקסימום 78.4 ו -82.9 בכל המדינה. שיעור הגירושין ומספר העבירות המדווחות לתושב הם השני הנמוך ביותר במדינה, ויש מעט פחות מעשנים מהממוצע. 23% מהמורינגים והרומסדלים הבוגרים מעשנים מדי יום או מדי פעם, לעומת 26% מכל הנורווגים. 6.7% מהאנשים הם בני קהילות דתיות ופילוסופיות מחוץ לכנסיית נורווגיה, הרבה מתחת לממוצע הארצי (11.5%).
הערות שוליים

↑  Møre og Romsdal fylke, allkunne.no
| מחוזות וטריטוריות בלתי נפרדות של נורווגיה |
| --- | --- | --- |
| רשימת מחוזות מאז 2020 | אגדר • אוסלו • ויקן • וסטלן • וסטפול וטלמרק • טרומס ופינמרק • טרנדלג • ינלנה • מרה ורומסדל • נורדלנד • רוגלנד |  |
| מחוזות לשעבר | אופלנד • אסטפול • אקרסהוס • בוסקרוד • הדמרק • הורדלנד • וסטפול • טלמרק • טרומס • מזרח אגדר • מערב אגדר • סון או פיורנה • פינמרק |  |
| טריטוריות בלתי נפרדות | יאן מאיין • סבאלברד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566799105171  BnF: cb13560469r (data)  GND: 4491891-4  LCCN: n82068149  MusicBrainz: 298570dc-c876-4691-b913-5b3f4ba5a66a  SUDOC: 052518604  VIAF: 146602074   WorldCat (עם VIAF): 146602074 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב פורט ארתור

ערך זה עוסק בקרב הימי ליד פורט ארתור. אם התכוונתם לקרב היבשתי על פורט ארתור, ראו .
קרב פורט ארתור היה הקרב הפותח של מלחמת רוסיה–יפן. בעקבותיו בא מצור יפני ממושך על פורט ארתור, הנמל החשוב שהיה בידי הרוסים, ומאוחר יותר בחודש אוגוסט 1904 - קרב הים הצהוב.
הצי הקיסרי היפני היה תחת פיקודו של אדמירל היהאצ'ירו טוגו וסגנו, אדמירל שיגטו דווה, מפקד הפלגה הראשונה. זה הציע כי הספינות היפניות ינסו להתקיף את הצי הרוסי שעגן בפורט ארתור תחת חסות תותחי החוף. הוא תכנן כי ספינותיו ימשכו את הצי הרוסי לעבר המשחתות הכבדות של טוגו, שהסכים בלב כבד לרעיון לאחר ששמע את דוחות המודיעין של דווה - דוחות שהתבררו כלא מדויקים. הדוחות דיווחו כי רוב הצי הרוסי נמצא בתיקונים (לאחר מתקפה יפנית מוצלחת). למעשה הצי היה מוכן היטב וכשיר לקרב.
היפנים התרכזו בהפגזת סוללות החוף, וירו פגזי 6 ו-8 אינץ' קטנים יחסית בספינות הרוסיות. לאחר כ-30 דקות של לחימה, טוגו הפנה את הצי הראשון, תוך סיכון רב, לאחור, והחל לסגת תחת אש רוסית כבדה.
ה"נוביק" הרוסית שיגרה מטח טורפדו לעבר הסיירות היפניות, ואלו השיבו אש ופגעו בה מתחת לקו המים. בשל המוכנות הרוסית הגבוהה וההתנגדות בה נתקלו, החליט טוגו שלא להשליך אל המערכה את הפלגה השלישית (שהייתה בעתודה) ונסוג.
תוצאת הקרב

לאחר הקרב הימי המינורי, היפנים החלו בסדרת קרבות יבשה גדולים במטרה לכבוש את פורט ארתור מידי הרוסים. קרבות אלו היו קרבות חפירות שנוהלו באמצעות ארטילריה ומכונות ירייה, והקדימו את הקרבות הדומים, טרום עידן הטנק,  בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה, 10 שנים מאוחר יותר. מנהיגי המערב לא הפיקו את הלקחים ממלחמה זו וזלזלו בלוחמים ממזרח. אי ההכרה בכוחם של מכונת היריה וההוביצר תרמה רבות למספר האבדות העצום במלחמת העולם הראשונה.
לקריאה נוספת

רותם קובנר, המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה, מערכות, 2005.
קרב פופסאנה

הקרב על פופאסנה או קרב פופסאנה היה עימות צבאי בין כוחות הפדרציה הרוסית והמיליציה של הרפובליקה העממית של לוגנסק לבין צבא אוקראינה, שנערך בין 18 במרץ ל-7 במאי 2022, במסגרת המתקפה הרוסית על מזרח אוקראינה. הקרב נערך על השליטה בעיר פופאסנה, בחלק המרכזי של מחוז לוהנסק, סמוך לגבול עם מחוז דונצק.
פופסנה, עיר של למעלה מ-22,000 תושבים לפני הלחימה, הייתה מרכז אזורי חשוב שהכיל מספר רב של צמתי דרכים שיכולים לסייע להתקדמות הצבאית הרוסית בחבל דונבאס, המורכב ממחוז לוהנסק ומחוז דונצק. הקרב הסתיים בניצחון רוסי.
בעקבות תוצאות הקרב, כוחות רוסיים שאפו לפתוח קו התקדמות חדש צפונה מפופאסנה כדי להשלים את כיתור סוורודונצק ובמקביל נסעו מערבה לכיוון בחמוט. הרוסים הצליחו לפרוץ מהמבלט הקטן שהחזיקו באזור פופאסנה, לאחר שהשלימו את כיבוש העיר ב-8 במאי. כוחותיהם התקדמו במהירות צפונה, מערבה ודרומה, ויצרו בליטה גדולה בקו החזית האוקראיני.
מהלך הקרב

במרץ 2022, בשבועות שקדמו לקרב הקרקעי, העיר הופגזה כמה פעמים.
הלחימה על העיר המבוצרת פופאסנה, החלה בסביבות 18 במרץ 2022. כוחות רוסים ביצעו מספר התקפות לא מוצלחות בתמיכת מטוסי קרב על פופאסנה, כתוצאה מהן ספגו אבדות כבדות. כוחות הרפובליקה העממית של לוגנסק והכוחות המזוינים הרוסים התקדמו וכבשו את קרמיננה ב-18 באפריל. מאוחר יותר הם החלו להתקדם לעבר פופאסנה ורוביז'נה.
הם פתחו את המתקפה בהפעלת תקיפות ארטילריות והתקפות אוויריות ראשונות על עמדות הכוחות המזוינים של אוקראינה. עם זאת, עד 18 באפריל, הצבא הרוסי לא התקדם הרבה.
ב-19 באפריל, כוחות רוסים המשיכו לנסות להתקדם בפופאסנה ולפי הדיווחים הצליחו לכבוש אזורי מגורים של העיר. ב-21 באפריל, אמר יו"ר המינהל האזורי לוהנסק, סראי היידאי, כי היו קרבות קבועים בעיר. לדבריו, יותר מ-100 בני אדם מתו בפופאסנה, ויותר מ-2.5 אלף איש עדיין שהו בעיר. לפני קרב, גודל האוכלוסייה הוערך בכ-20 אלף איש. למחרת, הכריז כי הצבא הרוסי נכשל בפופאסנה וברוביז'נה. במקביל, אמר היידאי כי חיילי רוסיה והרפובליקה העממית של לוגנסק שלטו ב-80% מהשטח של אזור לוהנסק.
ב-8 במאי אמר היידאי בתחילה בערוץ הטלגרם שלו שהרוסים שולטים רק במחצית העיר, אך מאוחר יותר הודה שהכוחות האוקראינים נסוגו מפופאסנה. הוא אמר לטלוויזיה האוקראינית כי החיילים האוקראינים נסוגו כדי לתפוס עמדות מבוצרות יותר. הערכות מערביות החשיבו את פופאסנה כעיר שהייתה בשליטה מלאה של רוסיה. על פי פרסום רוסי, הוקם מינהל רוסי אזרחי-צבאי זמני בשטחה של העיר והכוחות הרוסיים המשיכו להתקדם.
העיר, שנחרבה בלחימה, נכבשה על ידי כוחות שכירי חרב רוסים מהחברה הצבאית הפרטית הרוסית כח וגנר. לוחמים צ'צ'נים (תומכי רמזן קדירוב, ששולבו בצבא הרוסי) נחשדו כי השתתפו בשלב האחרון של הקרב. דרך הלחימה הרוסית, אשר בוצעה במהלך הקרב, גרסה כי יש להקדים למתקפה קרקעית "אש עקיפה" מסיבית ממערכות ארטילריה ורקטות. לכוחות הרוסיים הייתה עליונות עצומה על האוקראינים במערכות כאלה.
בעקבות נפילת פופאסנה, האוקראינים נאלצו לנטוש את העיירות מירוניבסקי וסבטלודאר מכיוון שהסיכון לכיתור בכוחות מצפון הפך לגדול מדי. השתלטות הרוסים על הדרך בין בחמוט ללישיצ'נסק (הסמוכה לסוורודונצק) ניתקה את פופסאנה מאחד מנתיבי האספקה העיקריים שלה.
הערות שוליים

↑  Daniel Davis, Russia's Progress in Donbas Means Ukraine Likely Won't Win the War, 19FortyFive, ‏2022-05-10 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Reuters (2022-05-09). "Ukraine troops retreat from Popasna, Luhansk governor confirms". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-05-30.
1 2 3  Institute for the Study of War, Institute for the Study of War (באנגלית)
↑  https://iz.ru/1323949/2022-04-21/artilleriia-lnr-otkryla-otvetnyi-ogon-po-pozitciiam-vsu-v-popasnoi
↑  Россияне контролируют около половины Попасной: идут бои - ГЛАВА АДМИНИСТРАЦИИ, haqqin.az
↑  Россияне контролируют около половины Попасной: идут бои - ГЛАВА АДМИНИСТРАЦИИ, haqqin.az
↑  Чисельність наявного населення України на 1 січня 2021 / מספר האוכלוסייה הנוכחית של אוקראינה, נכון ל-1 בינואר 2021 (PDF) (באוקראינית ובאנגלית). שירות הסטטיסטיקה הממלכתי של אוקראינה.
↑  80% территории Луганской области находится под контролем России, — глава Луганской ОГА, Новости Луганска и области Новости Украины сегодня Cxid.info (באנגלית)
↑  Сергій Гайдай / Луганська ОДА, Telegram
↑  Luhansk governor refutes Russia’s claims of capturing entire oblast, english.nv.ua (באנגלית)
↑  Tim Lister and Paul P. Murphy CNN, Drone footage shows how Russians destroyed one Ukrainian town in savage battle, CNN
↑   La garnison ennemie de Svetlodarsk est tombée, la ville a été libérée par nos troupes
↑  Charlotte Plantive for AFP, Russia Intensifies Donbas Offensive as War Enters Fourth Month, The Moscow Times, ‏2022-05-24 (באנגלית)
משה עמי-עד

משה עמיעד (קריגסר)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הקבר של משה עמי-עד בבית הקברות בנהלל
הקבר של שרה עמי-עד בבית הקברות בנהלל
משה עמי-עד (קריגסר) (1886 – 8 באפריל 1948) היה איש העלייה השנייה. עבד בסג'רה ובחוות כנרת. היה בקבוצה שהקימה את אום ג'וני ובהמשך היה שותף להקמת קואופרטיב מרחביה, תל עדשים ודגניה ב'. היה בין מייסדי נהלל וחי עם משפחתו ביישוב.
קורות חייו

משה נולד ב-1886 בנובו פולטבקה שברוסיה (מהמושבות החקלאיות היהודיות שבפלך חרסון) לטובה ויצחק קריגסר.
בשנת 1908 הגיע לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה. הצטרף לקולקטיב בסג'רה ובהמשך היה חבר בלגיון העבודה. הצטרף לחוות כנרת והיה בין מובילי המרד נגד מנהל החווה, האגרונום משה ברמן שבעקבותיו פרש עם עוד קבוצת מורדים שנקראה "קבוצת הכיבוש" והיה שותף להסכם עם ארתור רופין להתיישבות הראשונה באום ג'וני. בקבוצה זו היו שותפים גם אליעזר שוחט, חיים צימרמן, צבי נדב, ישראל בלוך, ישראל בצר ושפרה שטורמן-בצר.
לאחר שנה באום ג'וני ועם סיום החוזה עם המוסדות ההתיישבותיים הוחלפה הקבוצה על ידי אנשי הקומונה החדרתית ומשה הצטרף לקבוצה שהקימה את קואופרטיב מרחביה על אדמות הכפר פולה. בעקבות סכסוך עם תושבי הכפר השכן סולם נכלאו משה ועוד 13 מתיישבים בבתי הכלא בנצרת ובעכו למשך כשנה. בתקופת עבודתו של משה במרחביה הכיר והתחתן עם שרה בת מנוחה ומשה שטורמן (ילידת 1886).
ב-1912 פרצה המלחמה האיטלקית-עות'מאנית ומשה התגייס לצבא הטורקי ושרת במשך כ-9 חודשים בתפקידי שמירה בירושלים.
ב-1913 היה משה בין מקימי תל עדשים. לשם עבר עם משפחתו.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס משה בשנית לצבא הטורקי ויחידתו הוצבה בשפרעם. בעקבות פרשת מחתרת ניל"י הוחלט לפרוק את החיילים היהודים מנשקם ולשלחם לעבודות כפיים. החלטה זו הביאה את משה לערוק מהצבא והוא ומשפחתו התיישבו בבן שמן.
ב-1919 היה משה שותף בהקמת דגניה ב' שם שהה כשנה עד שהמקום נמסר להתיישבות קבע לקבוצת כפר אוריה בהנהגתו של לוי אשכול. לאחר עזיבת דגניה ב' עבד משה בסלילת כביש עפולה-נצרת וחיפה-נצרת.
ב-1922 היו משה ושרה שותפים להקמת המושב השיתופי הראשון נהלל. במושב זה עסקו בחקלאות. לזוג נולדו 5 ילדים.
משה נפטר בנהלל ב-1948 ונקבר בבית הקברות במושב. אשתו שרה נפטרה ב-1966 ונקברה גם היא בנהלל.
משה שינה את שמו מקריגסר לעמי-עד.
לקריאה נוספת

משה קריגסר, קובץ "השומר", תל אביב: הוצאת ארכיון העבודה, תרצ"ז-1937
שמואל דיין, עם אבות ההתיישבות, הוצאת מסדה, 1968, עמודים 207-213
הערות שוליים

↑  המרד פרץ ב-11 באוקטובר 1909 בעקבות כוונתו של ברמן לגייס פועלים ערבים לעבודת הדישה
↑  קבוצת מקימי מרחביה כללה בין השאר את פנחס שניאורסון, צבי נדב, יצחק נדב, מרדכי יגאל, מאיר חזנוביץ, צבי בקר, ישראל בצר, אליעזר שוחט, ראובן קורקין, משה שר, משה שחר, רבקה ניסנוב, אלעזר פינקלשטיין, אסתר בקר, שרה קריגסר, יחזקאל ניסנוב, שמואל הפטר, יצחק הוז וסעדיה פז
↑  התקרית עם תושבי סולם החלה לאחר שמרדכי יגאל השומר הותקף על ידי כנופיית שודדים מסולם וירה והרג את בן השיך של סולם
↑  אחותה שפרה בצר נישאה לישראל בצר ואחות אחרת, אסתר בקר נישאה לצבי בקר
משה עסיס (חוקר תלמוד)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 (בן 82 בערך) כ"ח בכסלו ה'תש"ג חלב שבסוריה 
 ענף מדעי:  תלמוד 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
משה עסיס (נולד בדצמבר 1942, כ"ח בכסלו ה'תש"ג) הוא פרופסור אמריטוס לתלמוד באוניברסיטת תל אביב. עוסק בחקר התלמוד הירושלמי, התלמוד הבבלי, מסכתות קטנות, ספרות הגאונים, ארמית גלילית וארמית בבלית. עסק גם בתולדות הלוח העברי.
ביוגרפיה

משה עסיס נולד בשנת 1942 בחלב שבסוריה, בן לשלמה עסיס.
בהיותו בחלב למד בבית המדרש ״בית נשיא״ אצל חכמי העיר הרב סלים (שלמה) זעפראני והרב משה טוויל. בשנת 1962 עלה לישראל. בשנים 1963–1969 שירת בצה"ל.
בשנת 1966 קיבל תואר ראשון במקרא ותלמוד, בשנת 1971 קיבל תואר שני בתלמוד ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור לתלמוד, שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המוסמך שלו היא מהדורה מדעית של מסכת ערכין שבמשנה, ועבודת הדוקטור היא "סוגיות מקבילות בירושלמי (במסכתות: ביכורים, שבת, סוטה, מכות ונידה)", שתיהן בהנחייתו של פרופ' אפרים אלימלך אורבך.
בשנים 1970–1975 היה אסיסטנט ומדריך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובשנים 1971–1976 היה במקביל אסיסטנט ומדריך באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1976–1979 היה מרצה אורח ומרצה בכיר בהיברו יוניון קולג' בארצות הברית. בשנים 1979–2010 נמנה עם הסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב והגיע לדרגת פרופסור חבר, ובשנים 2002–2004 היה ראש החוג לתלמוד. בשנים 1991–1992 היה פרופסור בבית המדרש ללימודי היהדות בירושלים.
בשנת תשמ"ג הוענק לו פרס במחקר התלמוד ע"ש אליעזר שמשון רוזנטל.
בשנת תש"ן נבחר לחבר־יועץ באקדמיה ללשון העברית.
בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה ספרו (בשלושה כרכים) "אוצר לשונות ירושלמיים: מונחים, ביטויים ולשונות בפיהם של האמוראים בתלמוד הירושלמי", שהוא קונקורדנציה של מונחי התלמוד הירושלמי, בצירוף עשרה פרקי מבוא.
ממאמריו

פרסם כשלושים מאמרים מדעיים, ובהם:
"להגהות הגר"א על מסכת שקלים", תרביץ נג/א, תשמ"ד. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"לבעיית עריכתה של מסכת נזיקין ירושלי", תרביץ נ"ו/ב, תשע"ג. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"עוד לבעיית עריכתה של מסכת נזיקין ירושלי", תרביץ פ"א, תשע"ג. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"לפירושו של מונח מוקשה בירושלמי", סידרא תשס"ו. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"הגהות ר' יעקב אשכנזי על המשנה סדר נזיקין", סידרא תשס"ח. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"תלמוד ירושלמי", בספר: דוד רוזנטל, ורד נעם, מנחם קיסטר ומנחם כהנא (עורכים), ספרות חז"ל הארץ ישראלית - מבואות ומחקרים, כרך ראשון - מבואות לחיבורי ספרות חז"ל, יד יצחק בן-צבי, 2018. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
בנוסף לכך, כתב את הערך "תלמוד ירושלמי" באנציקלופדיה העברית, כרך ל"ב, תשמ"א.
ויחד עם משה בר-אשר ויהודה ליבס ערך את ספר זיכרון להרב פרופ' מאיר בניהו, שני כרכים (כרך א - מחקרים בתלמוד, בהלכה, במנהג ובתולדות עם ישראל; כרך ב - מחקרים בקבלה ובמחשבת ישראל, בספרות, בשירה בפיוט ובתפילה מוקדשים לזכרו של הרב פרופ' מאיר בניהו מנוחתו כבוד), ירושלים: אוניברסיטת תל אביב, המרכז לחקר התפוצות, הוצאת כרמל ויד הרב נסים, תשע"ט.
הערות שוליים

↑  משה עסיס, באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 באפריל 2016
↑  חננאל מאק, ארבעה עשר אלף שמונה מאות ושלושה ערכים, באתר הארץ, 22 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312337905171  BnF: cb16593328n (data)  GND: 1024599698  ISNI: 0000 0001 2213 8340  LCCN: no2010193177  VIAF: 97383856   WorldCat (עם VIAF): 97383856
מרה (כפר)

מרה (בהונגרית: Méra) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במרה חיו לתקופת זמן מוגבלת מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 6 | 1,025 |
| 1910 | 14 |  |
| 1941 | 6 | 1,582 |
מרדקה

ערך זה עוסק בארגון מוסלמי פרו־דמוקרטי בפיליפנים. אם התכוונתם למגדל בקואלה לומפור, מלזיה, ראו .
מרדקה הוא ארגון מוסלמי פרו-דמוקרטי בפיליפינים הדוגל בפעילות פוליטית בלתי אלימה המילה מרדקה שורשה במילה המלאית "מרדקה" אשר פירושה עצמאות, חרות, חופש. הארגון הוא ארגון-גג ל-68 ארגונים פוליטיים וחברתיים של בני המורו המזוהים עם האסלאם.
המרדקה דוגל באסלאם דמוקרטי. ערכי הבסיס שלו הם שוויון וחופש כתשתית לחברה צודקת. כארגונים איסלאמיים נוספים דוברי ומייצגי מרדקה מטיפים לעקרונות האסלאם על פי תפיסתם; התוואחיד, הח'ליפה, החכימייה, הריסאלה, האחוואת, והג'יהאד.
ראו גם

הסכסוך בדרום הפיליפינים
הערות שוליים

↑  Mahatma Gandhi, International Day of Non-Violence, Oct. 2, 2011 Nonviolence
↑  האמונה באחדות הבורא ובלעדיותו של אללה
↑  מונח באסלאם הקשור לממשל
↑  מלולית: "איגרת" בערבית, משוער שבהקשר זה משמעות המושג היא: "שליחות".
↑  האחווה בתאולוגיה המוסלמית
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרי אלן בייטס

מרי אלן בייטס (באנגלית: Mary Ellen Bates) היא מידענית עצמאית והנשיאה של חברת Bates Information Services לייעוץ והדרכה בתחום המידענות.
בייטס סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה סנטה ברברה ותואר שני במידענות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1981, ובשנים 1984–1991 שימשה כמנהלת הספרייה של חברת MCI, תפקיד אשר כלל איתור מידע עבור עובדי החברה. בשנת 1991 הקימה בייטס את החברה לשירותי מידענות אותה היא מנהלת עד היום. בנוסף, כיהנה בייטס פעמיים כיושבת ראש אגודת המידענים העצמאיים האמריקנית (AIIP).
בייטס פרסמה שישה ספרים והשתתפה בכתיבת כ-300 מאמרים.
בזמנה הפנוי, עוסקת בייטס בצילום חובבני ובאימוני ריצת מרתון.
מספר שלם

דיאגרמת ון של מערכות מספרים ידועות, המספרים השלמים מסומנים בכתום
מספר שלם הוא מספר ללא מרכיב של שבר. לדוגמה,  3,7,-15 ו- -32 הם מספרים שלמים, אך  {\sqrt {5}},3.28,-19.2 ו- -0.94 אינם מספרים שלמים.
קבוצת המספרים השלמים מורכבת מהמספר אפס, המספרים הטבעיים ( 1,2,3,\dots ) והמספרים הנגדיים להם (המספרים השליליים  -1,-2,-3,\dots ) ומסומנת בדרך כלל ב- \mathbb {Z} . בדומה למספרים הטבעיים, קבוצת המספרים השלמים היא אינסופית בת מנייה.
קבוצת המספרים השלמים  \mathbb {Z}  מהווה תת-קבוצה של קבוצת המספרים הרציונליים  \mathbb {Q}  שמהווה בעצמה תת-קבוצה של קבוצת המספרים הממשיים  \mathbb {R}  שהיא תת-קבוצה של קבוצת המספרים המרוכבים  \mathbb {C} .
המספרים השלמים, עם פעולות החיבור והכפל, מהווים את חוג המספרים השלמים. מבחינות רבות, המושג חוג הוא הפשטה אלגברית של המספרים השלמים.
בתורת המספרים האלגברית מתייחסים לעיתים למספרים שלמים כאל שלמים רציונליים כדי לבדל אותם מסוגי שלמים אחרים במתמטיקה כגון שלמים אלגבריים, שלמים של גאוס או שלמים של אייזנשטיין.
סימון

קבוצת המספרים השלמים מסומנת בדרך כלל ב- \mathbb {Z}  או ב- {\mathbf {Z}} (האות Z מגיעה מהמילה הגרמנית zahlen שמשמעותה "מספרים"), ולפעמים מסומנת ב- \mathbb {I} .
תת-קבוצות מסוימות של  \mathbb {Z}  מסומנות בסימון מיוחד:
קבוצת השלמים החיוביים מסומנת באחד מן הסימונים האלו:  \mathbb {Z} ^{>},\mathbb {Z} ^{+},\mathbb {Z} _{+}.
קבוצת השלמים האי-שליליים מסומנת ב- \mathbb {Z} ^{0+}, ב- \mathbb {Z} ^{\geq }, ויש המשתמשים בסימון  \mathbb {Z} ^{*}.
קבוצת השלמים השליליים מסומנת ב- \mathbb {Z} ^{-}.
לעיתים משתמשים בסימון  \mathbb {Z} ^{\neq } או בסימון  \mathbb {Z} ^{*} כדי לסמן את קבוצת השלמים שאינם אפס.
בנוסף, חוג השלמים ה-p-אדיים מסומן ב- \mathbb {Z} _{p} וחבורה ציקלית מסדר  n מיוצגת על ידי הסימון  \mathbb {Z} _{n}.