stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב אפרתי
הערות שוליים

1 2 3  גזבר עירית ירושלים, מעריב, 14 במרץ 1989
↑  אריק מירובסקי, אפרתי: המנהל הפוליטיקאי ששרד ארבעה ראשי ממשלה, באתר TheMarker‏, 26 באפריל 2010
↑  שירלי ששון-עזר, יעקב אפרתי: מהצמרת - לתא המעצר, באתר כלכליסט, 25 באפריל 2010
↑  נורית פלתר, אפרתי מונה למנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל, באתר ynet, 21 באוקטובר 2001
↑  גל ניסים ודליה טל, ‏יעקב אפרתי - מועמדו של אולמרט ליו"ר הדירקטוריון ברכבת ישראל, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2006
↑  תומר זרחין, פרשת הולילנד | מנהל מינהל המקרקעין לשעבר חשוד בקבלת שוחד, באתר הארץ, 22 באפריל 2010
1 2  נמרוד בוסו, מהולילנד לחירייה: מנהל רמ"י לשעבר יעקב אפרתי מועמד להתמנות לדירקטור בפארק אריאל שרון, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2018
↑  ליאור גוטמן, בלעדי ל"כלכליסט" - יו"ר הרכבת השעה עצמו מהתפקיד - על רקע פרשת הקרקעות בעתלית, באתר כלכליסט, 16 במאי 2010
↑  ליאור גוטמן, עכשיו זה רשמי – אורי יוגב מונה ליו"ר דירקטוריון רכבת ישראל, באתר כלכליסט, 7 במרץ 2011
↑   חגי עמית, מי ישגיח על הריאה הירוקה של גוש דן? חשוד לשעבר בפרשת הולילנד, באתר TheMarker‏, 22 באוגוסט 2018
↑  החלטות ועדה - חברות
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
מוסטפא יוסף אל-לדאוי

מוסטפא יוסף אל-לדאוי (בערבית: مصطفى يوسف اللداوي; עזה, נולד ב-1964) הוא סופר וחוקר פלסטיני ששימש כנציג החמאס בסוריה ולבנון.
ביוגרפיה

מוסטפא נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה למשפחה שמוצאה מהעיר לוד. הוא למד רפואה ביוגוסלביה, שם היה מעורב בפעילות של הסטודנטים האיסלאמים. ב-1986 החל את הלימודים בפקולטה למדעים באוניברסיטת ביר זית ועמד בראש ה"גוש האיסלמי" באוניברסיטה. הוא בעל תואר דוקטור במדעי המדינה ותואר ראשון במשפט אסלאמי.
מוסטפא נעצר תשע פעמים על ידי ישראל בשנות השמונים. הוא גורש ללבנון ב-1991, מונה לנציג החמאס בסוריה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1991–1993. לאחר מכן מונה לנציג החמאס בלבנון וכיהן בתפקיד זה בשנים 1993–1998. כיום הוא מתגורר בלבנון.
אל-לדאוי כתב תשעה ספרים ומאות מאמרים.
הערות שוליים

↑  مجلة البيان صفحة الكاتب د. مصطفى يوسف اللداوي, albayan.co.uk
1 2 3  https://plus.google.com/u/0/109168725824793941785, Google Inc, د. مصطفى يوسف اللداوي, Ektab (בערבית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוזורפ

אוזורפ או אוזורפטור ("גזלן") הוא אדם החומס את השלטון בכח, לעיתים קרובות אך לא בתמיד במלוכה. האוזורפ הוא טוען לא לגיטימי או שנוי במחלוקת לשלטון. פעולת ההפיכה נקראת בלעז "אוזורפיה".
השלטון הנגזל יכול להיות במדינה, עיר או אזור מבוסס. האוזורפים יכולים לעלות לשלטון באזור בכוח פיזי בלתי צפוי לעיתים קרובות, כמו גם באמצעות השפעה פוליטית והונאה.
מאפייניה של ספרות האוזורפציה

בספרות המחקרית ישנו פלורליזם ספרותי ביחס לתיאוריהם של האוזורפים. באופן טיפוסי, האוזורפ יכול להיות כזה שהכחיד את שושלת המלוכה הקודמת וייסד כזו חדש; כזה שכתב "אפולוגיה" להצדקת מלכותו, וכזה שבנה ושיקם את מקדש האל שבחר בו. ספרות האוזורפציה מדגישה שלושה יסודות מרכזיים: דרך תפיסת השלטון, הדגשת הלגיטימציה האלוהית של האוזורפ, והדגשת הלגיטימציה החברתית שהצליח לזכות לה בדיעבד לאחר שעלה לשלטון.
תפיסת השלטון נעשתה לא פעם ללא עימות צבאי, אלא תוך הישנות על גופים חברתיים משפיעים, דוגמת ירבעם בן נבט בממלכת ישראל (מל"א י"ב 16–17, 24-22), שישק במצרים ונבונאיד בבבל. האוזורפ יכול להיות אדם חיצוני לחלוטין לבית המלוכה, אך לעיתים גם יורש עצר שאיננו הראשון בסדר הירושה (כדוגמת שלמה המלך), או אדם הטוען שהוא יורש עצר אבוד.
ספרות תאולוגית המבקשת להצדיק את עלייתם לשלטון של האוזורפים הייתה מחזה שכיח במזרח הקדום. כך למשל, מלכי אשור נהגו לציין בכתובותיהם הדגשות לבחירה אלוהית במלכותם, שביקשה להתגבר על הבעייתיות שבעלייתם למלוכה שלא כיורשים חוקיים, בין אם באמצעות כוח צבאי ובין עם באמצעות הליך בחירה ייחודי. דוגמאות לאוזורפים בולטים שנהגו כך הן תגלת פלאסר השלישי, סרגון השני ונרם-סין מלך בבל.
סיפורי אוזורפיה

סיפורי אוזורפיה רווחו במזרח הקדום. כך למשל סיפור עתליה ההורגת את זרע בית דוד. ליוורני הראה שסיפור המרד בעתליה (מל"ב יא-יב) חולק דגם משותף עם סיפורי אוזורפציה מהמזרח הקדום, ותפקידו להצדיק את שלטונו של האוזורפטור, שנתפס כלא-לגיטימי. כך למשל, אידרימי, הנסיך הצעיר, נמלט מהטבח שבוצע על ידי האוזורפטור. מאוחר יותר הוא הוכר מחדש על ידי העם, ביצע הפיכה נגד האוזורפטור והחזיר את שושלתו לכס השלטון. לדברי ליוורני, עלייתו לשלטון של האוזורפטור השני, אידרימי, נתפסת כהשבת הסדר הנכון לקדמותו, מעשה המצדיק את האוזורפציה. דגם זה מופיע בפרשת מרד יהוידע והוא חושף את המגמה התעמולתית של הסיפור, שתכליתה להצדיק את שלטונו הבעייתי של יהוידע/יואש, תוך ניצול זרותה של האישה, עתליה, והעולם הפגאני המזוהה איתה. הדגם מוכיח שהשלטון שקדם למלך הנוכחי (יואש) הוא שלטון מושחת, ודמותו של המלך הנוכחי מוצגת כדמות של מושיע, המחזיר עטרה ליושנה.
דוגמאות לאוזורפים בולטים שנהגו כך הן תגלת פלאסר השלישי, סרגון השני ונרם-סין מלך בבל.
מקובל במחקר לזהות גם את סיפור עלייתו של דוד לשלטון כסיפור אוזורפציה. המחבר המקראי הציג את דוד מצד אחד כמלך נבחר וראוי, ומצד שני כמלך שהיה אוזורפ. בסיפורים על דוד קיימים רוב המאפיינים להגדרתו כאוזורפ: דוד ייסד שושלת מלוכה חדשה שנבחרה על ידי האל לאחר הסרת השושלת הנבחרת הקודמת של בית שאול; בסיפורים על דוד קיים תיאור מודגש של הלגיטימציה האלוהית ושל הלגיטימציה החברתית שניתנה לו על ידי ה', ועל ידי אנשי יהודה וישראל (שמ״ב בי 4, הי 3-1 ; דה״א י״א 1–3) ; דוד נמשח בסתר על ידי נביא (שמ״א ט״ז 13) ; האל כרת ברית ייחודית עם דוד ושושלתו עד עולם (שמ״ב ז׳, בייחוד 16 ; דה״א י״ז 14) ; בסיפורים על דוד תוארו בהרחבה מעשיו של דוד לתפיסת כס המלוכה, ופעולותיו לאחר תפיסת כס המלוכה, בעיקר לקביעת ירושלים כבירה וכמרכז דתי, וההכנות הקשורות לבניין בית המקדש בירושלים. המחבר התייחס אל דוד באמביוולנטיות, וערך את הסיפורים על דוד כ"אפולוגיה", שלצידה גם ביקר את התנהגותו של דוד.
אוזורפטורים בתנ"ך

מבין חמשת המלכים הישראלים והיהודאים שזכו ללגיטימציה אלוהית, ארבעה מביניהם נחשבים במחקר לאוזורפים. המלכים שזכו ללגיטימציה זו הם שאול - מלכה הראשון של ישראל (שמ"א ט׳ 1-יי 27) ; דוד - שנבחר על ידי האל לאחר שזה הסיר את שאול ממלכותו (שמ"א ט"ז 1­13 ; שמ"ב זי 8) ; ירבעם בן נבט - מלכה הראשון של ממלכת ישראל ומפלגה (מל"א י"א 29–39) ; בעשא בן אחיה - מלך ישראל (מל"א ט"ז 2) ויהוא בן נמשי - מלך ישראל (מל"ב טי 13-1). עם זאת, היו אוזורפים בממלכת ישראל שהמחבר לא הזכיר את בחירתם על ידי האל.
אטימולוגיה

המילה באה במקור מהמילה הלטינית usurpare ("לתפוס", "לקחת בכוח" או "להשתמש").
פוליטיקה

ליוונים הייתה תפיסה משלהם לגבי מה הם אוזורפים, וכינו אותם עריצים. בשימוש היווני הקדום, עריץ ( tyrannos / τύραννος ביוונית) היה אדם שעלה לשלטון באמצעים לא חוקתיים או לא לגיטימיים, בדרך כלל לא היורש של כס מלכות קיים. אנשים כאלה נתפסו באופן שלילי על ידי פילוסופים פוליטיים כמו סוקרטס, אפלטון ואריסטו.
ראו גם

מְעִילָה
ניכוס פסולה (אנ')
אוזורפ רומי (אנ')
רשימת האוזורפים (אנ')
הפיכה
דוד
עתליה
תגלת-פלאסר השלישי
לקריאה נוספת

Key, T. Hewitt (1855). "On the Derivation and Meaning of the Latin Verb usurpare". Transactions of the Philological Society (8).
הערות שוליים

↑  "Definition of USURPER". www.merriam-webster.com (באנגלית). נבדק ב-2019-03-22.
↑  T. Ishida, The Royal Dynasties in ANcient Israel, A Study on the Formation and Development of Royal Dynastic Ideology (BZAW 142), Berlin, New York 1977, pages 7-10
↑  ח' תדמור, אשור, בבל ויהודה - מחקרים בתולדות המזרח הקדום, ירושלים 2006.
↑  .M, Liverani. L'histoire de Joas, VT, 24,1974,43
↑  אהובה אשמן, "ועתליה מלכת על הארץ" (מל"ב יא 3) על הגבירות במקרא, בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו, 2004
↑  על כתובת אדרימי ראו נ, נאמן וא, קמפינסקי. עיון מחודש בכתובת אידרימי מאללח', בתוך חפירת ומחקרים, בעריכת י. אהרוני, ת"א, 1970, 211-220
↑  T.N.D. Mettinger, King and Messiah (Coniectanea Biblica Old Testament Series 8), Lund 1976, on page 151.
1 2  Kagan, Donald (באוקטובר 1998). Pericles Of Athens And The Birth Of Democracy (באנגלית). Simon and Schuster. p. 250. ISBN 9780684863955. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The Republic, by Plato". www.gutenberg.org. נבדק ב-2019-10-05.
↑  Aristotle (2010-02-15). The Politics, Book 5, chapter 10 (באנגלית). University of Chicago Press. ISBN 9780226026701.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4187286-1
Libera Folio

| --- | --- |

 סוג:  כתב עת 
 תקופת הפעילות:  12 באפריל 2003 – הווה (21 שנים) 
 מייסדים:  István Ertl, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.liberafolio.org
 
עותקים מודפסים של המגזין שחולקו לבאי קונגרס האספרנטו העולמי ב-2003
Libera Folio (תרגום מילולי: הדף החופשי) הוא מגזין אינטרנטי עצמאי באספרנטו, שהושק באפריל 2003. המגזין פועל באופן עצמאי ובילתי תלוי באגודת האספרנטו העולמית, והוא אחד מאתרי האספרנטו הנקראים ביותר, שאינם שייכים לארגוני האספרנטו ה'רשמיים'. מטרתו להוות במה לדיון פתוח וביקורתי על ההתפתחויות בתנועת האספרנטו העולמית.
האתר הוקם על ידי איסטבן ארטל ההונגרי-צרפתי (István Ertl, שערך בעבר גם את מגזין אספרנטו) וקל קניאיבילה (Kalle Kniivilä) הפיני, המשמש גם כעורך. יאן אולריך הסקה (Jan-Ulrich Hasecke) שימש כמנהל טכני בין השנים 2004 ל-2016. בספטמבר 2016 החליף יוקה פיאטיליינן (Jukka Pietiläinen) את קניאיבילה כעורך האתר, וב-2020 שב קניאיבילה לערוך אותו.
הרעיון להקמת מגזין אספרנטו עצמאי שאיננו מקושר לארגונים הממוסדים של התנועה עלה בתחילת אפריל 2003, לאחר שמזכיר ועדת הקונגרס של אגודת האספרנטו העולמית, ניקולה ראשיץ, פרש במחאה כחלק מוויכוח פנימי בתנועה. ההתפתרות הציפה את התחושה שבתנועה חסרה במה המספקת מידע אמין ובילתי מתווך, ופרשנויות על האירועים השונים והוויכוחים הפנימיים בה. כשבוע לאחר שהרעיון עלה, ב-11 באפריל, הושק האתר עם שלושה מאמרים בנושא העזיבה של ראשיץ. תאריך ההשקה הרשמי היה 12 באפריל, אז החל השיווק והפרסום אודות המגזין המקוון החדש, והקמתו אף סוקרה בעיתונות האספרנטו ה'רשמית' של הארגונים השונים.
לאורך השנים נמתחה מעל דפי המגזין ביקורת לא אחת על נושאי תפקידים באגודת האספרנטו העולמית ועל ארגונים שונים בתנועת האספרנטו, ומנגד - עורכי האתר עצמו וכותביו הוחרמו לא אחת על ידי אישים וקבוצות בקהילת דוברי השפה שנפגעו מהסיקור.
בדצמבר 2003 כבר מספר הכניסות היומי לאתר את ה-3000 לראשונה. במאי 2012 פרסם האתר כי מספר הכניסות החודשי שלו עומד על כ-70 אלף כניסות.
הערות שוליים

↑  Libera Folio refunkcias post diskopaneo en servilo, באתר Libera Folio, יוני 2012 (באספרנטו)
| אספרנטו |
| --- | --- | --- |
| ארגונים | אגודת האספרנטו העולמית • ארגון הנוער האספרנטיסטי הכלל-עולמי • האגודה לאספרנטו בישראל • Sennacieca Asocio Tutmonda • האקדמיה לאספרנטו • אספרנטה ציוויטו |  |
| תרבות האספרנטו | תנועת האספרנטו • דגל אספרנטו • המנון תנועת האספרנטו • כנס האספרנטו העולמי • יום זמנהוף • הומארניסמו • פספורטה סרבו • שלושת הסוציולקטים |  |
| ספרים | Unua Libro • Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto • פונדמנטו דה אספרנטו • המדריך השלם לדקדוק אספרנטי |  |
| כתבי עת | מגזין אספרנטו • Kontakto • ישראלה אספרנטיסטו • Libera Folio • Monato |  |
| סרטים | Angoroj • אינקובוס (סרט) |  |
| מוזיקה | Kajto • דולצ'אמאר • פרסונה (להקה) |  |
| אינטרנט | לרנו! • ויקיפדיה האספרנטית |  |
| אישים בעולם | אליעזר לודוויג זמנהוף • לידיה זמנהוף • לואי-כריסטוף זלסקי-זמנהוף • הקטור הודלר • קלמן קלוצ'אי • אוניסבורו דגוצ'י • קז'ימייז' ביין • טיבור סקלי • ויליאם אולד • סוניה לאנג • אדמון פריווה • פטר גינז • אנטוני גרבובסקי • בה ג'ין • ולדמר לנלה • קלוד פירון • אלפרד הרמן פריד • בוריס קולקר |  |
| אישים בישראל | נתן בן ציון חבקין • יוסף שמר • עמרי ונדל • יוסף כהן-צדק • ישעיהו תומא שי"ק • עזרא ציון מלמד • איתמר בן אב"י • יוסף מורז'אן |  |
כרמל שאמה הכהן

כרמל שאמה הכהן (נולד ב-16 באוגוסט 1973) הוא ראש עיריית רמת גן. בעברו היה שגריר ישראל ל-OECD ולאונסק"ו וחבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד בכנסת ה-18 וה-19.
ביוגרפיה

שאמה הכהן נולד וגדל ברמת גן בשכונת רמת השקמה, להורים יוצאי עיראק מצד אחד ויוצאי סוריה וטורקיה מצד שני. הבכור משבעה ילדים. בצה"ל שירת כחוקר באגף המודיעין. בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה וכן הסמכה כשמאי מקרקעין.
שם משפחתו הוא - שאמה, אך באוקטובר 2010 החליט להוסיף לשמו את שם המשפחה "הכהן", כדי להדגיש את יהדותו. זאת, לאחר שרבים בציבור סברו בטעות כי הוא משתייך למגזר הדרוזי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

החל משנת 2002 שימש כיושב ראש סניף הליכוד ברמת גן. בשנת 2003 נבחר כחבר במועצת עיריית רמת גן, וכיהן במועצה עד לבחירתו לכנסת בשנת 2009. בפעילותו במועצה בלט בתחום איכות הסביבה. שימש כיו"ר ועדת הביקורת של העירייה, במסגרת זו ניהל מאבק מתוקשר נגד ראש העירייה צבי בר.
שימש יו"ר מועצת צעירי הליכוד הארצית. במהלך תקופת טרום ההתנתקות והמאבק הפנימי בליכוד בין אריאל שרון לקבוצת המתנגדים לתוכנית שכונו בתקשורת ה"מורדים", היה שאמה הכהן ממנהיגי חברי המרכז שתמכו בשרון.
בשנת 2009 בבחירות לכנסת ה-18 שובץ במקום ה-25 ברשימת הליכוד כנציג מחוז דן, ונבחר לכנסת. תחילה שימש כסגן יושב ראש הכנסת וב-2010 התמנה ליושב ראש ועדת הכלכלה של הכנסת. כיושב ראש ועדת הכלכלה פעל רבות בנושאים חברתיים מבחינת רגולציה ומיסוי וסייע בהעברתן של מסקנות ועדת ששינסקי בדרך לרפורמת המיסוי בסקטור הגז הטבעי והנפט ולאישורו של חוק מיסוי רווחי נפט. במהלך כהונת הכנסת ה-18 הגיש שאמה למעלה מ-40 הצעות חוק פרטיות ועשרות הצעות לסדר. בשנת 2013 לקראת הבחירות לכנסת ה-19, שובץ שאמה הכהן במקום ה-32 ברשימת הליכוד ישראל ביתנו, אך זו קיבלה 31 מנדטים ושאמה לא נבחר לכנסת.
בשנת 2013 הגיש את מועמדותו לראשות עיריית רמת גן, אולם בבחירות שנערכו באוקטובר 2013 הפסיד בהתמודדות לישראל זינגר, סיעתו, "רמת-גן 1", זכתה בארבעה מנדטים במועצת עיריית רמת גן והוא החל לכהן כיו"ר האופוזיציה במועצת העיר וכיו"ר ועדת הביקורת של העירייה.
בנובמבר 2013 הוענק לו אות אביר איכות השלטון בקטגוריית הרשות המחוקקת.
עם בחירתו של ראובן ריבלין לנשיא מדינת ישראל ב-10 ביוני 2014, התפטר שאמה-הכהן מחברותו במועצת עיריית רמת גן וחזר לכהן כחבר הכנסת. ערב השבעתו לכנסת, מתח שאמה הכהן ביקורת על הליכוד, שלדבריו מזניח את נושאי החברה לטובת קידום ההתנחלויות: ”הליכוד הפך להיות פחות ופחות חברתי. המינון כרגע בין העיסוק של הסיעה במגרון וחברון לבין חצור ודימונה, והאתגרים הכלכליים חברתיים ובראשם מחירי הדיור הבלתי נסבלים אינו מידתי באופן קיצוני”.
שר החוץ, אביגדור ליברמן, הציע לשאמה-הכהן את תפקיד שגריר ישראל ל-OECD ולאונסק"ו. באוגוסט 2014, הממשלה אישרה מינוי זה, מה שהביא לסיום כהונתו בת החודשיים בכנסת ה-19. בבחירות אלה, הליכוד וישראל ביתנו התמודדו יחד ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו. את שאמה הכהן החליף אלכס מילר, ובכך גדל כוחה של ישראל ביתנו על חשבון הליכוד.
לאחר פרישת ארצות הברית מאונסק"ו באוקטובר 2017, הנחה משרד החוץ את שאמה הכהן להתכונן לפרישה מאונסק"ו. ב-22 בדצמבר 2017 הגיש שאמה הכהן לראשת הארגון את בקשת הפרישה של ישראל, אשר נכנסה לתוקף בסוף 2018.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הצטרף למפלגת תקווה חדשה של גדעון סער ושימש כראש מטה הבחירות שלה.
ביוגרפיה > כראש עיריית רמת גן

בשנת 2018 התמודד בבחירות לראשות ולמועצת העיר, כיושב ראש סיעת ״רמת גן 1״. שאמה-הכהן עלה לסיבוב השני יחד עם ישראל זינגר ראש העיר המכהן, ובסיבוב זה גבר על זינגר ונבחר לראשות העיר.
לאחר בחירתו של שאמה לעיריית רמת-גן הכריז שהוא פועל לסגירת השירות הווטרינרי בעיר.
לאחר שנים בהן הפעילה העירייה במה המותאמת לציבור הדתי ביום העצמאות, ביוני 2019, החליט שאמה הכהן שבכל אירוע עירוני הפתוח לקהל הרחב תופיע לפחות זמרת אחת, ותוכן האירוע יצריך את אישור מנכ"לית העירייה או יועצת ראש העיר למעמד האישה, זאת בעקבות טענות על כך שלא התאפשר לנערה לשיר על אחת הבמות. בהמשך אותה השנה, הודיע כי על במות יום העצמאות יופיעו רק אמנים מקומיים ובעלות של עד 60 אלף שקלים להופעה.
שאמה-הכהן הוביל גם החלטה של עיריית רמת גן שלא לאפשר עוד קידום תמ"א 38 בעיר.
מועצת העיר קיבלה את יוזמתו להפעיל הסעות בשבתות מרמת גן למוקדי הבילוי בתל אביב.
התבטא נגד מגורי חרדים בעיר רמת גן: "התחרדות העיר רמת גן – איום אסטרטגי".
בדצמבר 2021 הורה להסיר את העבודה "ירושלים" של האמן דוד ריב מתערוכה במוזיאון העירוני. עבודה זו כללה את המילים "ירושלים של זהב – ירושלים של חרא". בית המשפט המחוזי בתל אביב אמנם הוציא צו מניעה, אולם שלושה ימים לאחר מכן אישר את הסרתה.
ביוגרפיה > חשדות לפלילים

בנובמבר 2022 נחקרו שאמה-הכהן ורעייתו על-ידי רשות המיסים בחשד שהעלימו הכנסות חייבות במס מדירות שבבעלותם.
סכסוכים משפטיים

באוקטובר 2017 פסק בית משפט השלום בתל אביב שפרסומים של שאמה הכהן בדף פייסבוק שלו בעניינו של עובד בעיריית רמת-גן, חיים קרשינקר, הם בגדר לשון הרע, וחייב אותו לשלם פיצויים בסך 200 אלף ש"ח. שאמה ערער על פסק הדין אך בית המשפט המחוזי דחה את הערעור והותיר על כנה את הקביעה, לפיה שאמה הוציא לשון הרע.
בנובמבר 2017 פסק בית המשפט השלום בתל אביב שפרסומים של שאמה הכהן כנגד מ"מ ראש עיריית רמת גן, משה רווח, הם בגדר לשון הרע וחייב אותו לשלם פיצויים בסך 280 אלף ש"ח והוצאות משפט בסך 46 אלף ש"ח. שאמה הכהן ערער לבית המשפט המחוזי, אך ערעורו נדחה והוא חויב לשלם הוצאות משפט נוספות בסך 20 אלף ש"ח.
באפריל 2023 הוציאה ועדת הבחירות של מחוז תל אביב צווי מניעה כנגד שאמה בגין שימוש אסור בכספי ציבור לצורך קידומו הפוליטי. בין היתר נאסר על שאמה להפעיל את קבוצות הוואטסאפ העירוניות ולהפנות לדף האישי של שאמה בפרסומים עירוניים.
חיים אישיים

שאמה-הכהן נשוי לוורד ואב לשלושה בנים ובת. מתגורר בקריית קריניצי, רמת גן.
איוויצה מאטקוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1913 זלארין, קרואטיה 
 הוצאה להורג:  1945 (בגיל 32 בערך) 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  אוסטאשה 
 דרגה:  לוטננט קולונל 
 
איוויצה מאטקוביץ'  (בקרואטית: Ivica Matković;‏ 1913, זלארין – 1945, באזור צליה) היה קצין בכיר במשטרת האוסטשה הקרואטית בדרגת לוטננט-קולונל ומנהל מחנה הריכוז יאסנובאץ מינואר 1942 ועד מרץ 1943. בתקופתו התרחשו רוב מעשי האלימות האכזרית במחנה, מאטקוביץ' היה אחראי אישית על הוראת ביצועם, פיקוח על עשייתם, והשתתף  בהם בעצמו .
ההגעה למחנה יאסנובאץ

לפי דו"ח ועדת-החקר הממלכתית, הגיע מאטקוביץ' במהלך חודש דצמבר למחנה כשלוחו של וייקוסלאב לובוריץ', מפקד ההגנה האוסטאשית והאחראי על כל מחנות הריכוז. לפיכך, הוא אשם גם בסיוע לארגון הטבח שחל בחג-המולד של 1941. עם מינויו שונה מבנה הפיקוד: מאטקוביץ' היה ה"מנהל"(Administrator), ליובו מילוש היה המפקד (Kommandant), מירוסלאב פיליפוביץ' היה רב-הסוהרים, והינקו דומיניק פיצילי היה מפקד העבודה ואחראי לעניינים טכניים.
תחת פיקודו של מאטקוביץ'

מאטקוביץ' נודע במחנה בשל קור-הרוח והלב שהפגין משך הרציחות. הוא השליט סדר במחנה, והרציחות בוצעו עתה במתכונת של השמדה שיטתית מאורגנת: נערכו מסדרים ובמהלכם הולקו, נתלו או נורו אסירים. כמו כן, מאטקוביץ' ופיצילי בנו, לפי תבניות של משרפות נאציות, משרפת שמוקמה בכבשני הלבנים הישנים, ובה נשרפו אסירים. בו-בזמן החל הרצח גם באתר גראדינה מעבר לסאווה, שהפך במשך הזמן לאתר-הרצח המרכזי במתחם יאסנובאץ.
תחת פיקודו של מאטקוביץ' > פשעים-המוניים תחת פיקודו של מאטקוביץ'

חיסול החוסים ב"בית-החולים" ביאסנובאץ: חורף 1941–1942 היה חורף קשה מהרגיל, ובתנאים שהוצעו להתמודדות עמו במחנה יאסנובאץ, היה בלתי-נסבל, אסירים רבים מתו בקרה ואחרים חלו באורח אנוש. כ-300 חולים הוחזקו בקסרקטין ששימש "בית-חולים", ללא טיפול רפואי, ולרוב בלי ברירה אלא לעשות צורכיהם תחתם על הדרגש. ב-1 בפברואר 1942 נבחרו 42 אסירים לעבודות חוץ בקבוצה "D", היא קבוצת הקברנים. הללו חפרו בורות ביער, עם שובם למחנה בשעה עשר, לא הורשו להיכנס לקסרקטין מחמת עוצר שהוטל. אחר-כך נודע להם כי 300 החולים החוסים באותו "בית-חולים", נלקחו במריצות וחוסלו ב"בית-הקברות" של המחנה במהלומות פטיש. עדים אחרים, שנכחו במחנה באותה שעה, העידו אף הם על האירוע הזה ואמרו כי הוא נשנה כל-אימת שבית-החולים היה מלא. לקברנים נודע, כי הקברים שחפרו, ייועדו לקרוביהם של החולים שחוסלו.
תליית חמישה אסירים בפומבי בחורף 1941–1942: בחורף 42–1941, רעב מתמיד שרר במחנה: עד חודש ינואר, ניזונו האסירים מתפוח-אדמה יחיד, קפוא ומזוהם. האסירים גוועו ברעב, וחיפשו מזון באופן מתמיד. ועדת-החקר הממלכתית:
ענישה ציבורית של האסירים:
חיסולים ב-1942: שנת 1942 הייתה העקובה-מדם בתולדות המחנה. ראשית, רוכזו כל הצוענים שנעצרו ברחבי מדינת קרואטיה העצמאית במחנה, באזור תחת כיפת השמיים שנקרא "מחנה III-C" (לאמור, מחנה צוענים, Cigana). האסירים שרוכזו שם חיו בתת-תנאים: תזונה ירודה משאר אסירי המחנה, היעדר מחסה בקור, עבודות-כפייה בדייק (לגברים) ובשדות התירס באושטיצה (לנשים). צרכים נעשו בבורות בשדה הפתוח לעיני בני שני המינים. נערכו הוצאות להורג בגראדינה, במסגרתן הוכרחו צוענים לבצע מעשי רצח ואונס זה בזה. כל הצוענים, ללא סלקציה, חוסלו באופן זה למעט קבוצת קברנים שהמשיכה לעבוד וסייעה ברצח בגראדינה. מאטקוביץ' הורה לנתיניו לאנוס ילדות ונשים צועניות, קרואטיות, מוסלמיות ואחרות. לאחר-מכן רוכזו באתר III-C אסירים רבים שהובאו למחנה לשם חיסול בגראדינה. לבסוף, בנובמבר 1942, רק 160 אסירים, מהם אף אינטלקטואלים מתנגדי-משטר שהיו עובדים חרוצים ונשלחו למחנה III-C לענישה, נותרו במחנה III-C. אותם החליט מאטקוביץ' לחסל בשיטה נוראה מאין כמוה: למנוע מהם כל מזון וכמעט כל משקה, עד מותם. העניין נמשך הרבה יותר משציפו האוסטאשים, שכן ארבעים אסירים שרדו מספר שבועות, תוך כדי שהם ניזונים מבשר חבריהם המתים. אסיר אחד דיווח על כך למאטקוביץ', והלה ענה לו: "אתה אדם משכיל, ושומה עליך לדעת שגופה רעילה היא, והמוות בא במשנה מהירות בעטייה. הבה וניתן להם לבשל ולאכול, ויקדימו למות. נראה כי כל זה נמשך זמן רב מידי זה-כבר". האסירים המורעבים הועברו לגראדינה, ושם נפחו נשמתם ברעב.
רצח הילדים: ילדים רבים רוכזו עם הוריהם במחנה III-C. חלק מהם הגיעו למחנה הראשי, וחיו תחת חסותם של אסירים מבוגרים. לימים נתגלו בידי "מאקס" לובוריץ', ולתדהמת האסירים, הורה על הכנת מגורים בעליות-הגג של בתי-המלאכה, שם ישנו, אכלו ולמדו. אך לבסוף מאטקוביץ' וסגניו שכנעו את לובוריץ' להורות על חיסול הילדים בגראדינה.
שינויים במנהלת המחנה במרץ 1943

עם תבוסת הנאצים בקרב סטאלינגראד, החליטו האוסטאשים לסגת במידת מה מתמיכתם בנאצים וממדיניות ההשמדה שלהם. לפיכך, הוחלפו אאוגן וסלאבקו קוואטרניק בממשלת האוסטאשים, ומאטקוביץ', איש אמונו של קוואטרניק הבן, הוחלף בכומר איביצה ברקליאצ'יץ', ב-19 במרץ 1943. אך ברקליאצ'יץ' לא התעתד להגיע למחנה עד ה-25 בו. לפיכך ארגן מאטקוביץ' מסיבת פרידה מהמחנה, ומשך ארבעה לילות מאטקוביץ' וחבריו האוסטאשים: קצינים, מש"קים וסוהרים, הכו אסירים. ניקולה הירשברגר, יוסו סטויצ'יץ' ופטאר ברזיצה הכו אסיר אחד למוות. סופו של מאטקוביץ' לא נודע ברבים.
דולפו מאטקוביץ'

הגם שלא היה מנהל המחנה מעתה, נשאר מאטקוביץ' בשורות האוסטאשה וגם נכח במחנה יאסנובאץ. היה לו במחנה גם אח, סוהר ושמו דולפו "מאטו" מאטקוביץ', שהשתמש בסמכות אחיו המנהל למען יוכל לבוז ולהכות אסירים.בזמן שהמחנה היה תחת פיקודו של דינקו שאקיץ', נתפש דולפו במעל וחבריו האוסטאשים ירו בו. העד מיכאילו מאריץ' תיאר בפרוטרוט את "פרשיית הזהב" הזו: שלושה אסירים נורו בידי ירקו מאריצ'יץ' ואסיר ושמו פאיטאס נורה בידי שאקיץ'. שאקיץ' אמר לאוסטאשה אוזיצאנין ראשיד שלא לבזבז קליע על הלוגורניק הרמאן שפילר, אלא לשסף את גרונו בסכין. העד אומר כי איוויצה ירה בדולפו שהיה מעורב בעניין.
הערות שוליים

↑  דין וחשבון של ועדת-החקר הממלכתית של קרואטיה לחקר פשעי הכוחות הכובשים ועוזריהם (אנגלית), עמ' 30
↑  ג'ורו שווארץ, "במחנות המוות של יאסנובאץ", אוסף מחקרים כ"ה, יד ושם. עמ' 315.
↑  ועדת-החקר הממלכתית, ע'18, 24, 28-30
↑  ג'. שווארץ, עמ' 324-326
↑  ועדת-החקר הממלכתית, עמ' 39, ארבע עדויות
↑  Cadik Danon, "the smell of human flesh", כמתפרסם בזה: http://www.srpska-mreza.com/History/ww2/book/Danon/index.html#doc תחת הכותרת "Hunger"
↑  Sakic indictment, statement of reasons, witness testimonies: Dragan Roller, Anton Milkovic, Mara Cvetko, Jakov Finci, Adolf Friedrich and Abinum Jeacua
↑  שווארץ, עמ' 303.
↑  ועדת-החקר הממלכתית, עמ' 41
↑  ועדת-החקר הממלכתית, עמ' 25, 43-44
↑  contentdm.byu.edu/ETD/image/etd463.pdf
↑  L. Lukaijc,"Fratri i Ustase Koije", ריאיון עם בוריסלאב שבה
↑  ועדת-החקר הממלכתית, עמ' 48
↑  לדוגמה: מאריאנה ראדמאן ממשפט דינקו שאקיץ' וכן איליה איבאנוביץ', בספרו: "Witness to the Jasenovac hell"
↑  ועדת-החקר הממלכתית, עמ' 50
↑  מנחם שלח, "תולדות השואה: יוגוסלאביה", עמ' 200
↑  שווארץ, עמ' 330: "האיש הרבה להסתובב סביב משרפת הלבנים, שם עבד באותם ימים מאטקוביץ' הצעיר, שהנהיג את קבוצת-הקברנים...אני הייתי צריך לעבור באחד הימים במעלית שבמשרפת הלבנים, ומאטקוביץ' הצעיר הקצה לי שומר באומרו:"תוליך אותו דרך המדרגות בקדמיות עד למעלית. אם יזוז רק צעד אחד לעבר השני, תהרוג אותו במקום!".
↑  עדות מיכאילו מאריץ' במשפט שאקיץ', 6.5.99
↑  וכן אצל פראניו טוג'ימאן: "The Wastelands of historical reality or the horrors of War", עמ' 316–319. טוג'ימאן נותן פרשנות אנטישמית לאירוע, ותולה את האשם בראשי קבוצות היהודים שנרצחו במהלכו, שכביכול בזזו את הרכוש הגזול ממניעי חמדת-זהב
פרדי סטוורס

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1896 קרוליינה הדרומית, ארצות הברית
 נהרג:  28 בספטמבר 1918 (בגיל 22) צרפת
 מקום קבורה:  Meuse-Argonne American Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1918
 דרגה:  רב-טוראי
 תפקידים בשירות
 מפקד כיתה בחיל הרגלים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מדליית הכבוד של הקונגרס
 
פרדי סטוורס (Freddie Stowers; ‏12 בינואר 1896 – 28 בספטמבר 1918) היה חייל אפרו-אמריקאי בצבא ארצות הברית, אשר נהרג בקרב בצרפת במלחמת העולם הראשונה. למעלה מ-70 שנה לאחר מותו הוא עוטר בעיטור מדליית הכבוד של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר של ארצו.
ביוגרפיה

סטוורס נולד בקרוליינה הדרומית כנכדו של עבד לשעבר. היה עובד חווה, נשא אשה ונולדה להם בת.
ב-1917 גויס לשירות צבאי והוצב בפלוגה ג' של הגדוד הראשון בחטיבת הרגלים ה-371. חטיבה זו השתייכה לדיוויזיית הרגלים ה-93, שהייתה יחידה לאפרו-אמריקאים בלבד. חיילי יחידה זו השתתפו בקרבות בחזית המערבית ולא הועסקו רק בעבודות שירות צבאיות כפי שנפל בחלקם של חיילים רבים ממוצא אפרו-אמריקאי מאז מלחמת האזרחים האמריקאית. עם זאת, הדיוויזיה לא לחמה כיחידה מאוחדת וחטיבותיה הוכפפו ליחידות צרפתיות. חטיבתו של סטוורס הוכפפה ביוני 1918 לדיוויזיה הצרפתית ה-157 "היד האדומה", שנזקקה מאוד לתגבור.
לאחר שלושה חודשים בקו החזית נשלחה החטיבה להשתתף במתקפה גדולה בחבל שמפאן שהחלה ב-28 בספטמבר 1918 ולחמה בה עד 6 באוקטובר.