הרץ במבוך (ספר)
עלילה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: ויקיזציה.
עלילת הספר מתמקדת בתומס, נער בגיל שש-עשרה המתעורר במעלית ישנה, ללא זכרונות מלבד שמו הפרטי. כשדלתות המעלית נפתחות, תומס מוצא את עצמו במרכז קרחת יער, יחד עם כ-60 נערים נוספים. קרחת היער נמצאת במרכז מבוך רחב ממדים, הבנוי מחומות בגובה מאות מטרים. מן הקרחת יש ארבעה פתחים למבוך, אשר נסגרים בכל לילה. הנערים ששהו בקרחת, הנקראים "קורחים", מתחברים לתומס וחושפים בפניו את עקרונות פעילות המבוך (הגעת המעלית עם אספקה פעם בשבוע והגעתה עם נער פעם בחודש, שגרת שינוי הצורה של המבוך כל לילה ועוד). הקורחים, שחלקם שוהים בקרחת מעל שנתיים, הצליחו לקיים ציוויליזציה בה לכל אחד יש עבודה והמטרה היא להמשיך להתקיים. עם הזמן החוקרים מפתחים מילים חדשות-יחודיות. כמו כן, יש קבוצה של נערים בשם "רצים" שתפקידם לסייר במבוך ולנסות למצוא את הדרך החוצה.
יום אחד מינהו, אחד מהרצים, נתקל במאמלל, יצור שמתוכנת לפגוע במי שהוא רואה, שמת באמצע המבוך. לאחר מכן, במטרה לחקור את המאמלל, מנהיג הקורחים, אלבי, הולך עם מינהו לראות בעצמו המאמלל אך זה, שמתברר שלא מת, פוצע אותו. הם כמעט מגיעים לקרחת כאשר שערי המבוך מתחילים להיסגר, ותומס שרואה שהם לא יצליחו להספיק להגיע לקרחת, רץ אל תוך המבוך כששאר הנערים צועקים לו לא לעשות זאת, שכן בלילה המאמללים יוצאים ואיש לא שורד, אך לא מצליחים לעצור אותו והוא נכנס לתוך המבוך.
בתוך המבוך הוא מגלה שאלבי נעקץ על ידי המאמלל וכעת גוסס, והתרופה היחידה היא נסיוב המגיע במעלית האספקה ונמצא בקרחת. מינהו, שלא נפגע, מאבד תקווה וכאשר מופיע מאמלל, הוא עוזב את אלבי הפגוע ובורח אל תוך המבוך. תומס נשאר וקושר את אלבי לאחת החומות בעזרת עלי קיסוס וקושר גם את עצמו. כאשר המאמלל מתחיל לטפס, תומס מתקדם במקביל לאדמה עם עלי הקיסוס ומושך את המאמלל מאלבי, ואז יורד לאדמה ומנסה לברוח מהמאמלל. בדרכו הוא נתקל בעוד שלושה מאמללים, אך מצליח לחמוק מהם ופוגש את מינהו, ושניהם ממשיכים לברוח יחדיו מארבעת המאמללים. יחד הם מגיעים לפתח במבוך, אשר הוביל לצוק, ושניהם מצליחים לדחוף את המאמללים דרכו. הם שורדים עד פתיחת החומות ומביאים את אלבי הפגוע בחזרה לקרחת. במעשה זה תומס מוכיח את עצמו בעיני הקבוצה וממונה להיות רץ.
יום לאחר הגעתו של תומס, המעלית מגיעה ומביאה נערה בשם תרזה, שמזכירה לו תומס זיכרונות מעומעמים ומבין שכבר פגש בה בעבר. יחד איתה מגיע פתק שאומר שהיא האחרונה. לאחר מכן, לא מגיעה האספקה שהקורחים צריכים כדי לשרוד והחומות לא נסגרות בלילה, מה שמעמיד אותם בסכנת חיים מצד המאמללים שמסתובבים חופשי במבוך. מאז, כל לילה מגיעים מאמללים והורגים קורח אחד.
כשתרזה מתעוררת תומס מגלה שהם מסוגלים לתקשר בטלפתיה זה עם זה, ומזכרונותיה המעורפלים היא מספרת לו ששניהם עזרו לפרויקט נתע"ב (ניסוי תחום-הרג: עולם בסכנה), החברה שבנתה את המבוך.
תומס ותרזה מצליחים להבין שיש דפוס כלשהו בפעולת המבוך, ובעזרת מינהו וניוט מצליחים לזהות אותיות, המרכיבות את המילים: "צפים, תופסים, מדממים, מוות, גופה, לוחצים". תומס, שהתאכזב מכך שלא מצא פתרון אמיתי למבוך, מחליט להעקץ בעצמו על ידי מאמלל ובכך להשיב לעצמו את חלק מזכרונותיו. מזכרונותיו, תומס הבין שהוא עצמו היה חלק מפרויקט נתע"ב, ושכל הקורחים הם משתתפים שנבחרו כבר בילדותם, ושמטרת הניסוי היא לבדוק את היכולות שלהם במצבים שונים. תומס מבין שהפתרון היחיד של המבוך הוא לקפוץ מעבר לצוק, ולהכניס למחשב את המילים שמצאו. ההגעה לפתח הצוק מסוכנת, ויכוח שורר בין הקורחים האם לצאת מהמבוך או להישאר בו. בסוף הם מתפלגים לשתי קבוצות. קבוצה שמחליטה לצאת אל המבוך, וקבוצה שבוחרת להישאר בקרחת למרות הידיעה שהם עומדים למות תוך כמה ימים (המאמללים הורגים קורח אחד כל יום).
לאחר קרב עם המאמללים, בו נהרגים כמחצית מנערי הקבוצה, שאר הקורחים שנכנסו למבוך מצליחים לעבור את המבוך בחיים. בצד השני של היציאה הסודית שוכן המטה של נתע"ב, שם הם רואים אנשים רבים בחלוקים הנמצאים ליד מחשבים ומביטים בהם. הם פוגשים באישה שתומס מזהה, שלצידה עמד גאלי.
לאחר מכן, מספר אנשים פורצים למתחם ויורים בכל החוקרים, אומרים לקורחים שהם יגנו עליהם ולוקחים אותם באוטובוס למתחם שלהם. במהלך הנסיעה האנשים מסבירים להם מה קרה בעולם ומה המשמעות של נתע"ב: מוסבר שכמה שנים לפני תחילת הסיפור התרחשו מספר התלקחויות שמש שגרמו לחימום כדור הארץ ולהפיכת רובו לבלתי ראוי למחיה. כמו כן, הופצה מגפה שמקורה בדרום אמריקה הגורמת לאנשים להפוך ל"קוקואים" – משוגעים לגמרי. חלק מהקורחים שהוכנסו למבוך הם חסינים למחלה הנקראת "התלקחות" והוכנסו למבוך בשביל לגלות מה הופך אותם לחסינים. וחלקם הלא חסינים ל"התלקחות" נכנסו למבוך למעקב על תגובתם לאירועים שעוברים עליהם במבוך, וכך למצוא דרך לפיתוח תרופה לכלל העולם.