stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריית האוטר

תאוריית האוּטֵר או תאוריית המְחַבֵּר ("Auteur" הוא "מחבר" בצרפתית) היא תאוריה קולנועית, הגורסת כי סרט קולנוע משקף את החזון היצירתי האישי של הבמאי, כאילו הוא היה ה"אוטר" (המחבר) העיקרי. לפי התאוריה, על אף היותו של סרט קולנוע תוצר של תהליך הפקה תעשייתי, ולפעמים אפילו בגלל זה, בסופו של דבר - קולו היצירתי של האוטר הוא ייחודי מספיק, על מנת להתבלט מעבר להשפעות של שאר הגורמים המעורבים בתהליך היצירה (בין השאר אולפני הקולנוע), שהוא עבודה קולקטיבית של בעלי מקצועות רבים ושונים. במקרים מסוימים, מפיקי סרטים בפועל נחשבים לבעלי השפעה על הסרטים שהם מפיקים, בדומה לזו של במאים-אוטרים.
במילים אחרות: על אף שסרט קולנוע הוא תוצר של בעלי מקצועות רבים ושונים, עדיין ניתן להשוות בין סרטיו השונים של במאי מסוים, למצוא בהם קווי דמיון משותפים ולראות בהם את "חתימת ידו האישית".
מהבמאים המוקדמים שניתן למנותם כאוטרים: פרנק קפרה, הווארד הוקס, אלפרד היצ'קוק, ז'אן רנואר ואורסון ולס.
תאוריית האוטר השפיעה על ביקורת הקולנוע מאז 1985, לאחר שזכתה לתמיכתו של הבמאי ומבקר הקולנוע פרנסואה טריפו, ושימשה ככלי לניתוח של סרטים אשר היה מקושר, במקור, עם הגל החדש בקולנוע הצרפתי ועם מבקרי הקולנוע הצרפתיים שכתבו ביקורות בעבור "מחברות הקולנוע". שנים מאוחר יותר, התאוריה המשיכה להתפתח באמצעות מבקר הקולנוע של העיתון "וילג' ווייס" אנדרו סאריס.
דמות האוטר במבט ארס פואטי

במחקר שערכו  דר' שלומית ליר ופרופ' ליאת איילון על דמות האוטר, החוקרות בחנו במבט השוואתי את סרטיהם של גור בנטביץ' קצפת ודובדבנים, של אלמודובר כאב ותהילה ושל בוב פוסי כל הג'אז הזה  . החוקרות ציינו את האופן בו שלושת הסרטים  הארס פואטיים מתכתבים עם יצירתו של פליני שמונה וחצי באופן בו הם עוסקים בדמויות של במאים ועולמם הפנימי,  ובמקומו של היוצר ביחס לתהליך היצירה.
שתי החוקרות התייחסו לתפיסה התרבותית של הגאונות כגברית מעיקרה ולאופן בו היא מתקשרת למיתוס האמן המיוסר. הן הצביעו על האופן שבו האוטר, כיוצר הטוטאלי, המבקש להטביע את חותמו על כל פרט ומעורב לחלוטין בעולם אותו הוא מייצר, עלול ללכת לאיבוד בתהליך היצירה. דבר שבא לידי ביטוי הן במצבו הבריאותי והן במצבו הנפשי של דמות הבמאי המוצגת במרכזו של כל אחד מהסרטים.
.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בספרו "איך לכתוב תסריט" חלק התסריטאי ואיש האקדמיה הישראלי קובי ניב על תורה זו, וטען ש"עשיית סרט היא עבודת צוות", ולא יצירה של אדם אחד. אם כי, בספר שכתב חמש שנים לאחר מכן, "על מה הסרט הזה?", חזר בו וטען שלסרט אכן יש יוצר יחיד, אך זהו התסריטאי, שיוצר לבדו את מסעו של הגיבור הקולנועי. בבמאי ראה המוציא לפועל של יצירת התסריטאי. לדבריו, הסרט הוא "קודם כול יצירה אישית של התסריטאי".
ראו גם

מות המחבר
מהו מחבר?
הערות שוליים

↑  גם בשפות אחרות יש שנוהגים לא לתרגם את המילה "Auteur" אלא להותירה כפי שהיא, כמונח. בעברית נעשה שימוש בשתי הצורות.
↑  דניאל ויצמן, הבמאי כגאון: על תיאוריית האוטר בקולנוע המודרני, באתר nrg‏, 18 באוגוסט 2010
↑  פרנסואה טריפו, "מגמה מסוימת בקולנוע הצרפתי", בתוך: איתן גרין (עורך), במאים ואנשי קולנוע על הקולנוע. תל אביב: עם עובד, 1985. עמ' 56-74. במקור מתוך "מחברות לקולנוע", ינואר 1954. מצרפתית: יהושע קנז.
↑  Gregg Kilday, Influential Film Critic Andrew Sarris Dies at 83, The Hollywood Reporter, 6/20/2012
↑  Shlomit Lir and Liat Ayalon, THE AUTEUR AS FATHER OF THEFILM CRAFT,
↑  קובי ניב, איך לכתוב תסריט, הוצאת דביר, 1994
↑  קובי ניב, על מה הסרט הזה?, הוצאת דביר, 1999, עמ' 14
שוער השנה ברוסיה

| --- | --- |
 הגוף המעניק:  אוגוניוק
 תקופת הפרס:  1960–הווה (כ־64 שנים)
 
פרס שוער השנה, רשמית פרס שוער השנה על שם לב יאשין (ברוסית: Приз «Вратарь года» имени Льва Яшина) הוא פרס ספורט שנתי, המוענק מדי שנה לשוער הכדורגל הטוב ביותר בליגת העל הרוסית בכדורגל.
הפרס מוענק ברציפות מאז 1960 בחסות מגזין "אוגוניוק" (Огонёк) ותחילה הוענק כתואר שוער השנה בברית המועצות, עד 1991 אז החל להיות מוענק לשוער הכדורגל הטוב ביותר בליגה הרוסית. המגזין בוחר מדי חודש שוער מצטיין שנתון להצבעת קוראיו. בתום עונת הכדורגל המגזין נוקב בשמות שלושת שוערי הכדורגל הטובים ביותר ומציב לקוראיו את זכות ההצבעה, בתום ההצבעה מוכרז המנצח ולזוכה הנבחר מוענק פסל הפרס, שעוצב על ידי הפסל גאורגי ורטאנוביץ'.
איגור אקינפייב זכה 11 פעמים בפרס והוא שיאן הזוכים. כל זוכי הפרס היו אזרחי ברית המועצות או רוסיה ומעולם לא זכה בפרס שוער בעל אזרחות זרה.
הזוכים > שוער השנה בברית המועצות

| עונה | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1960 | לב יאשין | דינמו מוסקבה |
| 1961 | ולדימיר מסלצ'נקו | לוקומוטיב מוסקבה |
| 1962 | סרגו קוטריקדזה | דינמו טביליסי |
| 1963 | לב יאשין | דינמו מוסקבה |
| 1964 | ויקטור באניקוב | דינמו קייב |
| 1965 | אנזור קוואזשווילי | טורפדו מוסקבה |
| 1966 | לב יאשין | דינמו מוסקבה |
| 1967 | אנזור קוואזשווילי | טורפדו מוסקבה |
| 1968 | יורי פשניצ'ניקוב | צסק"א מוסקבה |
| 1969 | יבגני רודאקוב | דינמו קייב |
| 1970 | ויקטור באניקוב | טורפדו מוסקבה |
| 1971 | יבגני רודאקוב | דינמו קייב |
| 1972 | יבגני רודאקוב | דינמו קייב |
| 1973 | ולדימיר פילגואיי | דינמו מוסקבה |
| 1974 | אלכסנדר פרוחורוב | ספרטק מוסקבה |
| 1975 | אלכסנדר פרוחורוב | ספרטק מוסקבה |
| 1976 (אביב) / (סתיו) | ולדימיר אסטאפובסקי | צסק"א מוסקבה |
| 1977 | יורי דגטריוב | שחטאר דונייצק |
1978: לא הוענק
| 1979 | אוטרי גאבליה | דינמו טביליסי |
| 1980 | רינאט דסאייב | ספרטק מוסקבה |
| 1981 | ויאצ'סלב צ'אנוב | טורפדו מוסקבה |
| 1982 | רינאט דסאייב | ספרטק מוסקבה |
| 1983 | רינאט דסאייב | ספרטק מוסקבה |
| 1984 | מיכאיל ביריוקוב | זניט לנינגרד |
| 1985 | רינאט דסאייב | ספרטק מוסקבה |
| 1986 | ויקטור צ'אנוב | דינמו קייב |
| 1987 | רינאט דסאייב | ספרטק מוסקבה |
| 1988 | רינאט דסאייב | ספרטק מוסקבה |
| 1989 | סטניסלב צ'רצ'סוב | ספרטק מוסקבה |
| 1990 | סטניסלב צ'רצ'סוב | ספרטק מוסקבה |
| 1991 | ואלרי סאריצ'ב | טורפדו מוסקבה |
הזוכים > שוער השנה ברוסיה

| עונה | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1992 | סטניסלב צ'רצ'סוב | ספרטק מוסקבה |
| 1993 | אלכסנדר פודשיוואלוב | טורפדו מוסקבה |
| 1994 | סרגיי אובצ'יניקוב | לוקומוטיב מוסקבה |
| 1995 | סרגיי אובצ'יניקוב | לוקומוטיב מוסקבה |
| 1996 | אנדריי סמורוקוב | רוטור וולגוגרד |
| 1997 | דמיטרי טיאפושקין | דינמו מוסקבה |
| 1998 | אלכסנדר פילימונוב | ספרטק מוסקבה |
1999: לא הוענק
| 2000 | רוסלן ניגמטולין | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2001 | רוסלן ניגמטולין | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2002 | סרגיי אובצ'יניקוב | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2003 | ויאצ'סלב מלאפייב | זניט סנקט פטרבורג |
| 2004 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2005 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2006 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2007 | ויאצ'סלב מלאפייב | זניט סנקט פטרבורג |
| 2008 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2009 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2010 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2011/12 | ויאצ'סלב מלאפייב | זניט סנקט פטרבורג |
| 2012/13 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2013/14 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2014/15 | ארטיום רברוב | ספרטק מוסקבה |
| 2015/16 | סוסלן ז'נאייב | רוסטוב |
| 2016/17 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2017/18 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2018/19 | גילרמה מרינאטו | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2019/20 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2020/21 | גילרמה מרינאטו | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2021/22 | איגור אקינפייב | צסק"א מוסקבה |
| 2022/23 | מיכאיל קרז'אקוב | זניט סנקט פטרבורג |
| 2023/24 | מאטוויי סאפונוב | קרסנודאר |
הזוכים > שיאני זכיות

| # | זוכה | כמות זכיות |
| --- | --- | --- |
| ‏1 | איגור אקינפייב (צסק"א) | 12 (2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010, 2012/13, 2013/14, 2016/17, 2017/18, 2019/20, 2021/22) |
| ‏2 | רינאט דסאייב (ספרטק) | 6 (1980, 1982, 1983, 1985, 1987, 1988) |
| ‏3-7 | ויאצ'סלב מאלפייב (זניט) | 3 (2003, 2007, 2011/12) |
| ‏3-7 | סרגיי אובצ'יניקוב (לוקומוטיב) | 3 (1994, 1995, 2002) |
| ‏3-7 | יבגני רודאקוב (דינמו קייב) | 3 (1969, 1971, 1972) |
| ‏3-7 | סטניסלב צ'רצ'סוב (ספרטק מוסקבה) | 3 (1989, 1990, 1992) |
| ‏3-7 | לב יאשין (דינמו מוסקבה) | 3 (1960, 1963, 1966) |
| 8-11 | גילרמה מרינאטו (לוקומוטיב מוסקבה) | 2 (2018/19, 2020/21) |
| 8-11 | ויקטור באניקוב (דינמו קייב / טורפדו מוסקבה) | 2 (1964, 1970) |
| 8-11 | אנזור קוואזשווילי (טורפדו מוסקבה) | 2 (1965, 1967) |
| 8-11 | רוסלן ניגמטולין (לוקומטיב מוסקבה) | 2 (2000, 2001) |
| 8-11 | אלכסנדר פרוחורוב (ספרטק מוסקבה) | 2 (1974, 1975) |
| ‏12-30 | מיכאיל קרז'אקוב (זניט סנקט פטרבורג) | 1 (2022/23) |
| ‏12-30 | מאטוויי סאפונוב (קרסנודאר) | 1 (2023/24) |
| ‏12-30 | ולדימיר אסטאפובסקי (צסק"א מוסקבה) | 1 (1976, אביב / סתיו) |
| ‏12-30 | מיכאיל ביריוקוב (זניט לנינגרד) | 1 (1984) |
| ‏12-30 | אוטרי גאבליה (דינמו טביליסי) | 1 (1979) |
| ‏12-30 | יורי דגטריוב (שחטאר דונייצק) | 1 (1977) |
| ‏12-30 | סוסלן ג'נאייב (רוסטוב) | 1 (2015/16) |
| ‏12-30 | סרגיי קוטריקאדזה (דינמו טביליסי) | 1 (1962) |
| ‏12-30 | ולדימיר מסלצ'נקו (לוקומוטיב מוסקבה) | 1 (1961) |
| ‏12-30 | ולדימיר פילגואיי (דינמו מוסקבה) | 1 (1973) |
| ‏12-30 | אלכסנדר פודשיוואלוב (טורפדו מוסקבה) | 1 (1993) |
| ‏12-30 | יורי פשניצ'יניקוב (צסק"א מוסקבה) | 1 (1968) |
| ‏12-30 | ארטיום רברוב (ספרטק מוסקבה) | 1 (2014/15) |
| ‏12-30 | אנדריי סמורוקוב (רוטור וולגוגרד) | 1 (1996) |
| ‏12-30 | ואלרי סאריצ'ב (טורפדו מוסקבה) | 1 (1991) |
| ‏12-30 | דמיטרי טיאפושקין (דינמו מוסקבה) | 1 (1997) |
| ‏12-30 | אלכסנדר פילימונוב (ספרטק מוסקבה) | 1 (1998) |
| ‏12-30 | ויקטור צ'אנוב (דינמו קייב) | 1 (1986) |
| ‏12-30 | ויאצ'סלב צ'אנוב (טורפדו מוסקבה) | 1 (1981) |
זכייה לפי מועדונים

| # | מספר זכיות | מועדונים |
| --- | --- | --- |
| 1 | 14 | צסק"א מוסקבה |
| 2 | 13 | ספרטק מוסקבה |
| 3 | 8 | לוקומוטיב מוסקבה |
| 4-7 | 5 | דינמו מוסקבה, דינמו קייב, טורפדו מוסקבה, זניט סנקט פטרבורג |
| 8 | 2 | דינמו טביליסי |
| 9-11 | 1 | שחטאר דונצק, רוטור וולגוגרד, רוסטוב, קרסנודאר |
ראו גם

כדורגלן השנה בברית המועצות
כדורגלן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל
כדורגלן השנה ברוסיה (מגזין פוטבול)
כדורגלן השנה ברוסיה (ספורט אקספרס)
תומאס זיסלי

| --- | --- |

תומאס זיסלי
 לידה:  24 בספטמבר 1966 (בן 58) שווייץ ציריך, שווייץ
 מדינה:  שווייץ 
 השתייכות:   צבא שווייץ
 דרגה:   קורפוסקומנדנט
 תפקידים בשירות
 ראש הכוחות המזוינים
 
תומאס זיסלי (Thomas Süssli;‏ נולד ב-24 בספטמבר 1966) הוא ראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) הנוכחי של צבא שווייץ.
ביוגרפיה

זיסלי נולד בציריך ב-24 בספטמבר 1966. הוא שירת בחיל הרפואה ונכנס לקורס קצינים. במקביל החל ללמוד תכנות ומנהל עסקים. מאז הוא פיתח את הקריירה העסקית שלו במקביל לקריירה הצבאית. ב-1989 הוא החל למלא תפקידים מנהליים בסניף UBS בבזל, בציריך ובלונדון. ב-1995 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-2000 הועלה לדרגת מאיור. שנה לאחר מכן הפך לשותף בבנק IFBS AG בציריך. ב-2004 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-2008 החל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטה למדעים יישומיים בכור, ובמקביל הפך לסגן ראש אגף הלוגיסטיקה. ב-2010 סיים את התואר והחל למלא תפקידים בכירים בחברת קרדיט סוויס.
ב-2012 הועלה לדרגת אוברסט, וב-2014 הפך למנכ"ל וונטובל מוצרים פיננסיים בסינגפור. ב-2015 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד הבריגדה הלוגיסטית ה-1. באותה שנה החליט לעזוב לחלוטין את העולם העסקי ולהתמקד בקריירה הצבאית בלבד. ב-2018 הוא הועלה לדרגת דיוויזיונר ומונה למפקד בסיס התמיכה לפיקוד. ב-1 בינואר 2020 הוא הועלה לדרגת קורפוסקומנדנט ומונה לראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) בידי ממשלת שווייץ. בחירתו ספגה ביקורת רבה בשל הקריירה הלא שגרתית שלו.
תומאס ולטר

| --- | --- |

 לידה:  1943 (בן 81 בערך) 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום מגורים:  קאמפטן 
 מעסיק:  המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצים 
 
תומאס ולטר (נולד ב-1943) הוא עורך דין גרמני שעוסק באיתור פושעים נאציים. ב-2006 פרש מתפקידו והתמנה לתובע פדרלי מטעם המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצים (אנ').
אביו רודולף הסתיר שתי משפחות של יהודים בזמן "ליל הבדולח" ב-1938.
כתובע מטעם המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצי הוביל ב-2009 בקשה של גרמניה להסגרת ג'ון איוון דמיאניוק, ושנתיים אחר כך (2011) הוא הורשע על סיוע לרצח, מבלי שיהיו ראיות לכך שרצח בעצמו, בהיותו שומר שהיה עד לשליחתם על מותם של אלפי יהודים בסוביבור. דמיאניוק נידון לחמש שנים בכלא, אולם הגיש ערעור ומת בטרם הערעור הוכרע.
ולטר תבע ארבעה שומרים נאציים במחנות: אוסקר גרונינג, ריינהולד האנינג, הוברט זאפקה וארנסט טרמל.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810607984005606  GND: 1153714043  VIAF: 49151897128624070689   WorldCat (עם VIAF): 49151897128624070689 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שופר גבריאל

הדמיה של שופר גבריאל
שופר גבריאל (מכונה גם חצוצרת טוריצ'לי) הוא אובייקט מתמטי בעל שטח פנים אינסופי, אך נפח סופי. אובייקט זה הומצא על ידי אוונג'ליסטה טוריצ'לי אשר עסק בחישוב שטחים בחשבון האינטגרלי. שם האובייקט מושפע מהמלאך גבריאל אשר לפי האמונה הנוצרית יתקע בשופר ביום הדין, ברמיזה על תכונותיו המופלאות של האובייקט. ניתן לחשוב על השופר כעל גרסה תלת-ממדית של פתית השלג של קוך, אשר שטחו סופי אך היקפו אינסופי.
הגדרה מתמטית

שופר גבריאל נוצר על ידי ציור העקום  f(x)={\frac {1}{x}} בקטע  [1,\infty ), וסיבובו סביב ציר x. על ידי שימוש באינטגרלים ניתן לחשב את נפח ואת שטח פניו של הגוף הנוצר.
הגדרה מתמטית > נפח השופר

נפחו של השופר מתקבל לפי הנוסחה
 {\mbox{Volume}}=\int _{1}^{\infty }\pi \left({\frac {1}{x}}\right)^{2}dx=\pi 
חישוב זה למעשה סוכם גלילים קטנטנים. "גובה" כל גליל הוא  dx ורדיוס הבסיס שלו הוא  {\frac {1}{x}}, כלומר נפח הגליל האינפיניטסימלי הוא  \pi {\frac {1}{x}}^{2}dx.
הגדרה מתמטית > שטח פני השופר

שטח הפנים של השופר נתון על ידי הנוסחא
{\mbox{Surface}}=\int _{1}^{\infty }2\pi {\frac {1}{x}}{\sqrt {1+{\frac {1}{x^{4}}}}}dx\to \infty
חישוב זה למעשה סוכם את ה"אורך"
של העקום  f(x)={\frac {1}{x}} ומכפיל אותו ב"היקף" הסיבוב אשר נתון על ידי  2\pi {\frac {1}{x}}
פרדוקס הצביעה

קיומו של השופר מעורר את הפרדוקס (לכאורה) הבא: כיוון שנפחו של השופר הוא  \pi , ניתן למלא את חלקו הפנימי בצבע מתוך דלי המכיל צבע בנפח  \pi  מטרים מעוקבים (יחידות הנפח כמובן שרירותיות, ותלויות בבחירת היחידות של מערכת הצירים שעליה הוגדרה הפונקציה). מצד שני, שטח פניו של השופר הוא אינסופי, כלומר על מנת לצבוע את שטח פניו נדרשת כמות אינסופית של צבע, אך זהו פרדוקס, כי בעזרת דלי של  \pi  מטרים מעוקבים צבע, מילאנו את כל נפח השופר ובכך גם את כל "דפנותיו". כלומר בעזרת צבע בכמות סופית הצלחנו לצבוע שטח אינסופי.

יישובו של הפרדוקס נובע מההבדלים בין תכונות של חומרים ב"עולם האמיתי" לבין תכונות של מושגים מופשטים במתמטיקה. עוביו של ה"צבע המתמטי" בו השתמשנו למילוי שופר גבריאל הלך וקטן (עד אינסוף) ככל שעוביו של שופר גבריאל הלך וקטן. עם זאת, צבע "אמיתי" לא ניתן לחלוקה אינסופית וקיימת נקודה כלשהי (הניתנת לחישוב) בה עוביו של שופר גבריאל לא יהיה עבה מספיק אפילו בשביל מולקולת צבע אחת ולכן כלל לא ניתן למלא את שופר גבריאל בצבע.
גרסאות נוספות

ניתן לבנות דוגמאות רבות לעצמים בעלי נפח סופי ושטח פנים אינסופי. למשל, גוף הסיבוב אשר נוצר מהפונקציה
 f(x)=\sin \left({\frac {1}{x}}\right)
כאשר  x\in (0,1], הוא בעל נפח סופי (הוא חסום בקוביה עם צלע באורך 1), אך שטח פניו אינסופי, שכן אורך הפונקציה  f(x)=\sin \left({\frac {1}{x}}\right) בקטע  x\in (0,1] אינו מתכנס, ורדיוס הסיבוב אינו דועך לאפס.
הערות שוליים

↑  אורך של גרף הפונקציה   \ f(x) בקטע  \ [a,b] הוא
 \ \int _{a}^{b}{\sqrt {1+\left(f'(x)\right)^{2}}}\,dx, ולכן שטח הפנים של גוף הסיבוב נתון על ידי 
 \ 2\pi \int _{a}^{b}f(x){\sqrt {1+\left(f'(x)\right)^{2}}}\,dx ראו אינטגרל#שימושי האינטגרל.
הפונקציה  f(x)=\sin \left({\frac {1}{x}}\right).
תומאס טאליס

| --- | --- |

 לידה:  1505? קנט, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  23 בנובמבר 1585 (בגיל 80 בערך) גריניץ', ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  כנסיית סנט אלפג' 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1554 
 סוגה:  מוזיקת מקהלה 
 שפה מועדפת:  אנגלית, לטינית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
תומאס טאליס (באנגלית: Thomas Tallis;‏ 1510 - 23 בנובמבר 1585) היה מלחין אנגלי. טאליס שימש כמוזיקאי כנסייה במהלך הסערות התכופות שפקדו את אנגליה במשך המאה ה-16. הוא תופס מקום ראשון במעלה באנתולוגיות של מוזיקה כנסייתית אנגלית, ונחשב לאחד המעולים במלחיניה המוקדמים.
שרה גדעון

שרה גדעון (באנגלית: Sara Gideon; נולדה ב-4 בדצמבר 1971) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כיושבת ראש בית הנבחרים של מדינת מיין. מאז 2012 הייתה חברת בית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה ה-48, שבשטחו שוכן מחוז קמברלנד. גדעון הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית ממיין, ובבחירות לסנאט ב-2020 התייצבה מול הסנאטורית הוותיקה סוזן קולינס. בראשית נובמבר 2020 הפסידה בבחירות הכלליות לקולינס.
ביוגרפיה

גדעון נולדה וגדלה ברוד איילנד. אביה במקור מהודו, ואמה היא דור שני לארמנים-אמריקאים. בשנת 1989 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון איסט גריניץ' השוכן בעיר בעלת אותו שם ברוד איילנד. ב-1994 השלימה לימודי תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים בבית הספר לעניינים בינלאומיים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבוושינגטון הבירה. לימים הייתה מתמחה במשרדו של הסנאטור קלייבורן פל. בשנת 2004 עברה גדעון לפריפורט שבמיין ושימש כסגנית יו"ר מועצת העירייה. ב-2003 הוסיפה לעבוד כמנהלת חשבונות פרסום בעיתון USA Today.
ב-2012 נבחרה לראשונה אל בית הנבחרים של מדינת מיין, ובבחירות שלאחר מכן נבחרה לתקופת כהונה נוספת בנוסף על היבחרה לעוזרת מנהיג הרוב בבית הנבחרים. אחרי בחירות 2016 נבחרה ליושבת ראש בית הנבחרים. בתפקיד כיו"ר, תמכה גדעון גם בהרחבת תוכנית ה-Medicaid במיין, כולל במשאל העם בנושא זה ב-2017, וסייעה לעקוף את הווטו שהטיל מושל המדינה פול לה-פייג' על הצעת החוק שהפכה את תרופת הנלוקסון לכזו שלא דורשת מרשם רפואי. גדעון הייתה חברה בוועדה הקבועה המשותפת של בית המחוקקים של מיין לענייני אנרגיה, שירותים ציבוריים וטכנולוגיה.
עם היבחרה של ג'נט מילס למושלת מיין בבחירות 2018, בית הנבחרים של מיין בהנהגתה של גדעון העביר הצעות חוק מרכזיות בדבר שינויי אקלים, כולל החלטה המחייבת את מיין לעשות שימוש בן 80% באנרגיה מתחדשת עד 2030 ו-100% עד 2050. בשנת 2019 ניצבה גדעון בפני קובלנה על הפרת אתיקת בחירות, בגין עבירה לכאורה על חוק התרומות הפוליטיות בכך שקיבלה החזרים מתרומות שהוזרמו במקור לוועדת הפעולה הפוליטית (PAC) האישית שלה. גדעון סגרה את הוועדה שלה עקב התלונה והשיבה לממשלה הפדרלית של ארצות הברית 3,250 דולר אמריקני.
ביוגרפיה > מסע הבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020

ב-24 ביוני 2019 הכריזה גדעון על מועמדותה לסנאט של ארצות הברית ב-2020, תוך קריאת תיגר על הסנאטורית המכהנת סוזן קולינס. בשבוע הראשון לקמפיין היא גייסה למעלה ממיליון דולר. בבחירות המקדימות התמודדה גדעון מול בטסי סוויט ובר קידמן, בבחירות שהתקיימו בשיטת דירוג-העדפות. בפריימריז קיבלה גדעון תמיכה מהממסד המרכזי של המפלגה הדמוקרטית, ואילו סוויט וקידמן נתמכו בידי האגף הפרוגרסיבי של המפלגה, המזוהה עם ברני סנדרס. טרם הבחירות המקדימות שנקבעו ל-14 ביולי, זכתה גדעון לתמיכת ועדת הקמפיין הדמוקרטית לסנאט (DSCC) וכן לתמיכת איגודי עובדים וארגוני נשים. גדעון זכתה במועמדות המפלגה עם כ-70% מהקולות. עד לבחירות המקדימות היא גייסה כ-23 מיליון דולר.
לאחר שנהייתה באורח רשמי מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית במיין, זכתה גדעון לתמיכתם של אישים וארגונים רבים. בהם נמנים הורות מתוכננת, ג'יי סטריט, מועדון סיירה, סטיבן קינג, אליזבת וורן, כריס מרפי, קירסטן ג'יליברנד, קתרין קורטז מסטו ותמי דקוורת'. בחודש אוגוסט הביע נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה את תמיכתו בגדעון. בשנת 2020, הקמפיין לזכויות אדם (HRC), הארגון הגדול ביותר באמריקה למען זכויות להט"ב בארצות הברית, התנגד להיבחרה מחדש של קולינס ובמקום זאת הביע תמיכה בגדעון. זו הפעם הראשונה ש-HRC הביע את התנגדותו למועמדותה של קולינס, ששימשה במשך שנים רפובליקנית מובילה בענייני זכויות להט"ב.
מרבית הסקרים שבחנו את הבחירות לסנאט במיין ושפורסמו לאחר ראשית חודש יולי 2020 הצביעו על יתרון ברור לגדעון, והיא נחשבה על ידי הפרשנים הפוליטיים כמועמדת מובילה ובטוחה לסנאט. עם זאת, בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-4 בנובמבר הפסידה גדעון לקולינס כשלה 42.4% מקולות הבוחרים, בעוד קולינס גרפה כ-51%.
הערות שוליים

↑  אמילי קוקריין, Sara Gideon Wins Nomination to Challenge Susan Collins in Maine, באתר ניו יורק טיימס, 14 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  ג'ורדיין קרני, Collins wins Maine race, narrowing Democratic chances for Senate majority, באתר The Hill‏, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  Indian-American Sara Gideon announces bid to unseat longtime Maine Senator Susan Collins, באתר IndiaAbroad.com‏, 25 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  רמזי טאצ'ברי, Who Is Sara Gideon? Democrat Challenges Susan Collins, Cites Senator's Vote for Brett Kavanaugh, באתר ניוזוויק, 24 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  סקוט דיסטל, Democrats pick Freeport’s Rep. Sara Gideon to be next speaker of Maine House, באתר Press Herald‏, 18 בונבמבר 2016 (באנגלית)
↑  ג'ון בודר, Susan Collins challenger hit with ethics complaints over reimbursements, באתר The Hill‏, 23 באוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  ג'יימס פינדל, Sara Gideon, speaker of the Maine House, to challenge Susan Collins, באתר הבוסטון גלוב, 24 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  Democrat Sara Gideon wins nomination to challenge U.S. Senator Susan Collins, באתר רויטרס, 15 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  ג'ני פינק, Trump-Backed Collins Trails Obama-Endorsed Gideon in Maine Senate Race, באתר ניוזוויק, 7 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  כריס ג'ונסון, Human Rights Campaign snubs Susan Collins, endorses Sara Gideon, באתר וושינגטון בלייד, 15 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  דייוויד ויגל, Major LGBTQ rights group breaks with Sen. Susan Collins, endorses Democratic opponent Sara Gideon, באתר וושינגטון פוסט, 15 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  סוואנה בהרמן, Poll: Sen. Susan Collins trailing challenger Sarah Gideon by 12 points in closely watched Maine race, באתר USA Today‏, 16 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  סטיבן פורטר, Maine's Susan Collins wins hard-fought US Senate race, באתר פרובידנס ג'ורנל, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)
שופרון

ערך זה עוסק בעיר בהונגריה. אם התכוונתם למועדון כדורגל, ראו .
ארון הקודש בבית הכנסת העתיק בשופרון אשר הוקם בראשית המאה ה-14
שׁוֹפְּרוֹן (בהונגרית: Sopron; בגרמנית: Ödenburg, אֶדֶנְבּוּרְג) היא עיר במחוז גיור-מושון-שופרון, הונגריה, בת כ-63,000 תושבים (נכון ל-2021), השוכנת ליד הגבול עם אוסטריה. אזור שופרון היה מיושב מאז ימי האימפריה הרומית.
מגדל ה-Várostorony שגובהו 56 מ' בנוי בסגנון אקלקטי ומשקיף על העיר כולה. זו הסיבה שבמשך שנים עמד בראשו צופה של מכבי-האש המקומיים והשגיח מפני שריפות.
במלחמת העולם השנייה, עברה ממשלת פרנץ סלשי לשופרון, לאחר שבודפשט נכבשה על ידי הרוסים. לאחר עליית השלטון הקומוניסטי רבתה הבריחה לאוסטריה דרך הגבול ליד שופרון ועל כן השלטונות כללו את שופרון באזור סגור שרק תושבי המקום הורשו לשהות בו. בימי המרד ההונגרי ב-1956 השתתפו תושבי שופרון במרד והמקום היווה נקודת חיבור למערב.
בין השאר התפרסמה שופרון כעיר בה התקיים הפיקניק הפאן-אירופי ב-1989, אחד מאירועי המפתח בהתמוטטות מסך הברזל.
יהדות שופרון

שופרון היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בהונגריה. בימי הביניים היא מילאה תפקיד משמעותי ביותר בחיי הממלכה ההונגרית. בתקופת הכיבוש הטורקי גורשו יהודי העיר, ובמאה ה-19 שבו היהודים להתגורר בעיר. שרידיו של בית כנסת מן המאה ה-12 שכתובת בעברית חקוקה על אחד מקירותיו נמצאים בעיר ומשמשים כיום חלק מן המוזיאון העירוני.
בעיר פעלו שתי קהילות יהודיות, קהילה אורתודוקסית וקהילת סטטוס קוו, והיו בה בית ספר יסודי יהודי ואגודות חברתיות ודתיות. לקהילה האורתודוקסית היה בית כנסת והיא קיימה תלמוד תורה וישיבה. רבה הראשון של הקהילה האורתודוקסית היה הרב מנחם גרינוולד, תלמיד ישיבת פרשבורג. רוב יהודי העיר היו סוחרים ובעלי מלאכה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בעיר פעילות ציונית רבה.
בשנת 1941 גויסו גברים יהודים לשירות עבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה. יום הזיכרון ליהודי העיר שנהרגו בשואה נקבע לי"ז בתמוז, סמוך להגעתם לאושוויץ.
בניין בית הכנסת נאטם לאחר עזיבת הקהילה היהודית את העיר בעת שהקומוניזם השתלט על הונגריה, והוא נותר אטום ומגודר עד היום.
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 1,068 |  |
| 1880 | 3,251 | 119,835 |
| 1910 | 2,880 |  |
| 1920 | 2,408 |  |
| 1930 | 2,255 |  |
| 1941 | 2,067 | 141,798 |
ילידי המקום

בלה שניטלנדר (1898 – 1983) היה מהנדס אזרחי, מבוני ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ממהנדסי מפעל נשר חיפה ובין תושביה הראשונים של שכונת נשר ליד המפעל.
דוד צבי פנקס (1895 – 1952) היה מחותמי מגילת העצמאות, חבר הכנסת, ושר התחבורה.
קארוי פאפ במקור פולק (1897– בוכנוואלד או ברגן בלזן, 1945) היה סופר, משורר ומחזאי הונגרי-יהודי שנספה בשואה.
אוֹיְגֶן קוֹלְבּ (בהונגרית: Kolb Jenő; 1898 – 1959) היה מבקר אמנות ומנהל מוזיאון תל אביב לאמנות משנת 1952 ועד מותו ב-1959.
יהודית תמש במקור טואידר (1930 – 2013) הייתה שחיינית הונגרייה-יהודייה, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם.
ארנו גרבן (1907 – 1988) היה שחמטאי יהודי-הונגרי-שווייצרי.
מרגרט מאהלר (1897 – 1985) הייתה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית יהודייה-הונגרייה,
מלכיאל גרינוולד (1982–1968) - פובלציסט ישראלי וגיבור משפט קסטנר
ערים תאומות

ישראל אילת, ישראל
גרמניה באד ווימפן, גרמניה
איטליה בולצנו, איטליה
יפן קזונו, יפן
רומניה מדיאש, רומניה
שווייץ רורשאך, שווייץ
פינלנד סייניוקי, פינלנד
סלובקיה באנסקה שטיאווניצה, סלובקיה
אוסטריה אייזנשטאדט, אוסטריה
לקריאה נוספת

שופרון בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 528-532
שופרון, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 412–414. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)