ספרי יעקב
עלילה > ספר הארץ הרחוקה

לאחר ששוחרר, עברו יעקב אווה ומלוויהם לוורשה ושהו בה מספר חודשים. בינתיים בוורשה חלק גדול מהחסידיו הרבים של יעקב, בשנים שחלפו מאז שהתנצרו, נטמעו באוכלוסייה הנוצרית וכבר קשה להבדילם באוכלוסייה הכללית. במרץ 1773 יצאו מפולין שתי מרכבות ובהן יעקב ואווה ועוד 16 מחסידיהם הצעירים ועברו לברין שבמוראביה באימפריה האוסטרית. בתחילה התגוררו אצל קרוביהם, משפחת דוברושקה, ולאחר מספר ימים שכרו בית בפרברי ברין כשיעקב מצהיר על כך שעסק במסחר באיזמיר והוא מתכוון לחיות על הכסף שצבר ולא לעסוק במסחר. הבית הגדול ששכר יעקב, הופך לכעין חצר שאליה עולים צעירים וצעירות לתקופות שונות. גם אווה מתחילה להיות מוקפת בפמליה של בנות, אם כי יעקב דואג להשפילן בהגעתן מוורשה. נחמן מגיע לברין והפאר המפוזר בבית ולבושם ההדור של יעקב ואווה אינו מוצא חן בעיניו. יעקב מבקש ממנו להתחיל לרשום את שיחותיהם ונחמן עושה זאת, אך מרגיש כאילו צמח קיר בינו ובין יעקב.
ב-1775 מתחתן בכנסייה בווינה משה דוברושקה, חסידו הצעיר והכריזמטי של יעקב, אשר משתייך גם לבונים החופשיים ושולח את ידו בכתיבת שירה בגרמנית. לדוברושקה יש מהלכים בחצר הקיסרות האוסטרית והוא מכיר לקיסר, יוזף השני ולאמו הקיסרית מריה תרזה, את יעקב ואת בתו אווה. יעקב, אווה ובני לוויתם משתכנים למספר חודשים בווינה ומבזבזים את הכספים שחסידיהם גייסו עבורם. באותה תקופה, בעידוד אביה, רוקמת אווה יחסי קרבה אינטימיים עם הקיסר האלמן, בשעה שסיפורי יעקב על עלילותיו בטורקיה חביבים על אמו, מריה תרזה.
ב-1774 וב-1775 שולח יעקב שתי משלחות לטורקיה, בניסיון להיפגש עם הסולטאן ולהבטיח לו את נאמנות יעקב אליו. שתי השליחויות נכשלות וחסידיו חוזרים ללא שהצליחו להיפגש עם הסולטאן, בפעם השנייה כשהשליחים הם נחמן (הנקרא עתה פיוטר יעקובובסקי) וחסיד נוסף, הם אף ישבו בכלא הטורקי שלושה חודשים. בשובם, נערך להם טקס של הכאתם על ידי חסידים רבים, כעונש על כישלונם ובזבוז כספי הקהילה.
קהילת נאמני יעקב בוורשה מתקבצת סביב מנהיגותו של שלמה שור (עתה נקרא פרנצישק וולובסקי) ומתחילות מריבות פנימיות על רקע הכספים הרבים שהם נדרשים לשלוח לברין כדי לממן את שהיית יעקב וחסידיו הצעירים שם. יעקב מטיף לבני עדתו שהמעבר ל"דת אדום" הכרח הוא וכי עליהם למצוא להם מקום שבו יוכלו להמשיך במנהגיהם ללא הפרעה. הוא אומר ךהם כי הוא יכול לטעות כיוון שאלוהים נמצא בתוכו. הוא ממשיך במנהגו להזמין אליו ללילה נשים נשואות ולזווג בעל כורחם בני זוג נשואים לבני זוג נשואים אחרים. בחנוכה הוא מדליק נרות אך אוסר על תפילה יהודית וביום הכיפורים פוקד לשיר ולרקוד כפי שהיה באיבאני.
אווה נכנסת להריון ממפגש עם ג'קומו קזנובה, אך כשאביה מגלה זאת הוא מורה לנשים סביבו לגרום לה להפיל וכך נעשה. דוברושקה (עכשיו נקרא תומאס פון שנפלד) ויעקב מהדקים את קשריהם, דוברושקה משכנע את יעקב להשקיע בבורסה כדי לכסות על החובות שצברו. הם גם מנסים ליצור זהב באמצעות אלכימיה, למכור מי מרפא בבקבוקונים ועוד, אך מאמציהם לכיסוי החובות נכשלים. גם פגישתם של יעקב ואווה ב-1786 בלוקסמבורג עם הקיסר יוזף השני בתקווה שיוציא מסמך המוחל על חובותיהם, נכשל. הם שולחים את חסידיהם מברין ומוכרים חלק גדול מרכושם שם. דוברושקה מצליח לארגן ליעקב מקום חדש ברוזנות הסן-דרמשטאדט, ובפברואר 1786 הם עוזבים את ברין בדרכם לאופנבך על המיין. יעקב כבר אינו בריא. למשכנם מוכשר ארמון איסנבורג (גר'), אך הכשרתו אורכת זמן ארוך ורק ב-1788 הם נכנסים אליו.
בינתיים בווינה, אשר רובין, שלא שינה את דתו, שינה את שמו לרודולף אשרבך והוא רופא עיניים מכובד. לו ולאשתו גיטל יש את שמואל, בנה של גיטה ושתי הבנות התאומות. למרות בריאותו הרופפת, המלווה בשבצים קלים הגורמים לשיתוקים זמניים ולמרות שדוברושקה - שנפלד שולח מכתבים לקהילות המאמינים כי הוא יד ימינו של יעקב ויירש אותו כשימות, ממשיך יעקב לשלוט בארמון שאליו ממשיכים להגיע מאמינים. אולם בדצמבר 1791 מכריעות אותו מחלותיו והוא מת ונקבר באופנבך. ביום בו מת יקב נפטרת בווינה גיטל מסרטן ולקורא מתברר סופית כי יעקב הוא אביו של בנה, שמואל. בינתיים בוורשה קהילת המאמינים אינה מתפזרת אך חווה קשיים וחלק מהם מתפזרים לליטא, לבוב ולמקומות נוספים. אם יעקב היה "האדון", עתה אווה בתו היא "הגבירה" וממשיכה להחזיק את החצר באופנבאך, אך צוברת חובות גדולים וחלק מנאמניה הוותיקים עוזבים אותה.