המהפכה החוקתית בפרס
תוצאות המהפכה > לאורך העשור השני > המג'לס השלישי

בתחילת העשור השני של המאה ה-20 החלה תסיסה אזרחית חדשה בדרישה לחדש את הבחירות לבחירת המג'לס השלישי. נאסר-אל-מולק, ששירת בתור עוצר לאחמד שאה קאג'אר הצעיר, היה בין המג'לס השני לבין השאה והאוכלוסייה הכללית שקראו לבחירות חדשות. ב-28 בינואר 1914 החלו הבחירות בטהראן; עורך עיתון אחד ציין בהתלהבות כי שתים עשרה כתבים הוקצו לסקר את תהליך הבחירות. אף על פי שהבחירות היו ישירות, התהליך תמיד היה איטי, מסיבות מגוונות, כולל תקשורת לקויה ומושלי מחוז שלעיתים קרובות לא שיתפו פעולה; במקרה זה נראה שהממשל המרכזי, בחלקו בלחץ רוסיה ובריטניה הגדולה, עיכב את הבחירות במחוזות וביצע קודם כל בחירות בבירה. המספר הכולל של הצירים שנבחרו היה 136, אך הבחירות במחוזות החלו רק שלושה חודשים לאחר סיום הבחירות בטהראן. מניין של יותר ממחצית חברי המג'לס היה צריך להיות נוכח כדי לפתוח את הממשלה החדשה. חלפה כמעט שנה שלמה לאחר הבחירות בטהראן עד פתיחתו מחדש של המג'לס, ב-7 בדצמבר, אם כי רק כ-69 חברי פרלמנט נבחרו להרכיב את הקואליציה. אז יכול היה אחמד שאה להישבע על שבועתו למג'לס השלישי. בגלל תהליך הבחירות הממושך, לא תמיד ניכר מספר גבוה של חברי פרלמנט במג'לס בכל ישיבה, והיה קושי בהעברת חוקים חדשים לאורך כל השנה. על פי חישובים שהתבססו על ממוצע הישיבות במהלך השנה, 43 חברי פרלמנט השתתפו בממוצע מדי ישיבה במג'לס השלישי. על פי חוק הבחירות השלישי, מספר המושבים שהוקצו לכל מחוז היה אמור להיות פרופורציונלי לאוכלוסייה המשוערת. הממשלה הואשמה לעיתים קרובות בדחיית מטלות, מניפולציה ושחיתות בניהול הבחירות, במיוחד כאשר היו מעורבים מועמדים דמוקרטיים מצד האופוזיציה.
לטהראן ולתבריז, עם אזוריהם מסביב, הוקצה מספר הנציגים הגדול ביותר, 15 ו-19 בהתאמה. יחד שתי קבוצות צירים אלה היו מהוות מחצית מהמספר הדרוש לקואליציה במג'לס, אך אפילו צירים מאזרבייג'ן האיראנית לא השתתפו במג'לס זה, מכיוון שכוחות הכיבוש הרוסיים חסמו את הבחירות שם. המנדטים שהוקצו לשאר המחוזות התמלאו לעיתים רחוקות לחלוטין. חמש קבוצות אתניות גדולות וארבעה מיעוטים דתיים היו זכאים לנציג אחד כל אחד. דרישות הצורך בכישורי הקניין ואוריינות לבוחרים הוסרו על ידי חוק הבחירות השלישי, וידע בפרסית נחשב מספיק כדי כשירות לשירות כחבר מג'לס. אומנם זכות בחירה כללית כזו תאמה לאידיאלים החוקתיים, אך בפועל היא אפשרה לבעלי הקרקעות לשלוט בקולות איכריהם, וכתוצאה מכך 49% מהחברים במג'לס היו שייכים למעמד הקנייני. גודלה של קבוצה זו והקבלה שלה לפוליטיקה הפרלמנטרית, אף על פי שהייתה נגועה בשימוש לרעה, הקנו יוקרה וסמכות למג'לס על בעלי האדמות והאיכרים; הבחירה לחברי המג'לס כבר הוכרה ככלי לקידום פוליטי ולהשתלה של תומכים בממשל בידי אישים רבי השפעה.
אף על פי שהשתתפות הבוחרים בבחירות למג'לס השלישי הייתה נמוכה, היא בכל זאת הייתה גבוהה מההשתתפות בבחירות למג'לס השני. מספר הקולות הכולל היה כ-107,475 מאוכלוסייה פרסית המונה כ-8,422,200 איש. בחמישה מתוך המחוזות, מספר ההצבעות היה פחות מ-500. בטהראן חולקו 18,558 קולות, ו-15,184 אנשים הצביעו בבחירות הראשוניות. לפי סעיף 32 לחוק המשלים של הבחירות נקבע כי צירים שקיבלו משרות ממשלתיות, כולל משרדי שר, ייאלצו להתפטר עם אחוז בחירות נמוך שכזה; הצירים הנותרים יכלו לבחור את מחליפיהם, או שיוכלו להתקיים בחירות חדשות. כתוצאה מהתפטרות כזו נערך בסבב בחירות שני למג'לס השלישי בטהראן במרץ 1915; חולקו 12,308 קולות (עליהם נדרשו להצביע מצביעים פוטנציאליים) והוצבו 10,017 קולות בלבד, דבר המצביע על אדישות גוברת בבירה. השתתפות הבוחרים הייתה גבוהה יחסית בכמה ערים: 4,268 בשיראז, 4,434 ברשת, 4,829 בהמדאן, 6,150 בזנג'אן, 6,402 במחוז כורדסתאן ו-7,361 בכרמאנשאה. המועמדים לא ביצעו מערכות בחירות בפלטפורמות המפלגה; אלא, המצביעים בחרו בחברי מג'לס יחידים, שרבים מהם היו קשורים למשפחות בעלות השפעה על אדמות במחוזות. אף מחוז לא היה מושפע לחלוטין ממפלגה אחת. הדרישה החוקתית לפיה סגנים שקיבלו תפקידים בממשלה חייבים להתפטר סייעה במניעת התפתחות במג'לס של מפלגת רוב בתמיכה בממשלה. כמו במג'לס השני, הוקמה קואליציה על ידי פלגים פנימיים בתוך הדמוקרטים והסוציאליסטים המתונים (כדי להקים קואליציה רחבה).
שלוש מפלגות פוליטיות וקבוצה אחת של חברי פרלמנט לא מזוהים יוצגו במג'לס השלישי; המפלגות היו הדמוקרטים, המתונים, וסיעת השמרנים (אשר לא התארגנה כמפלגה אחת סדירה) אשר חבריה נטו להצביע כגוש. המעשה הראשון של ראש הממשלה הדמוקרטי, חסן מוסתוופי אל-ממאלכ, לאחר כינוס המושב בדצמבר 1914 היה לדרוש חקירה על פעולות הממשלה בתקופת "הפגרה" הארוכה, אם כי לא הייתה תגובה לדרישתו. יוקרתם לשעבר של הדמוקרטים נפגעה במידה מסוימת, בעיקר עקב משבר האמון של הבוחרים לאחר בריחתו של תקיזאדה ואיבוד הכוח הפוליטי לאחר סדרת ההתנקשויות הפוליטיות. רוב דיוני הממשלה נגמרו בניצחון של הפלג הדמוקרטי אשר רוב כוחו הפוליטי נבע מהתנגדותו המרה למשטר האוטוקרטי של השאה מוחמד עלי. דוגמאות כללו דיונים על חינוך נשים, מיסים על רכוש קרקע וגיוס צבאי. אנשי הדת גם הם לא היו חזקים מספיק כמפלגה כדי לאלץ את יישום סעיף 2 של התוסף לחוקה, שקבע כי ועדה של חמישה תאולוגים בולטים תיבחר כדי לבחון את כל החקיקה חדשה בחוקה הכללית של המדינה כדי לוודא שאלו לא סותרים את עיקרי האסלאם. הפלגים נהגו לשתף פעולה בכל הקשור להעצמת הרגש הלאומי המאוחד ובמאבק נגד עליית ההשפעה הקולוניאלית על האומה הפרסית מצידם של הרוסים והבריטים.