stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריברהד נטוורקס
ראו גם

התקפת מניעת שירות
סיליקון ואדי
הערות שוליים

↑  Ben-yehuda, Eynav (2004-06-24), "Cisco Israel hiring 70 software engineers for the newly acquired Riverhead Networks", The Marker, אורכב מ-המקור ב-2011-07-13, נבדק ב-2009-11-11
↑  הארץ, סיסקו מחדשת הרכישות בישראל: רכשה סטארט-אפ ישראלי תמורת 39 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2004
הארי לויד

| --- | --- |

הארי לויד, 2018
 לידה:  17 בנובמבר 1983 (בן 41) לונדון, אנגליה
 שם לידה:  Harry Charles Salusbury Lloyd 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  כרייסט צ'רץ'  איטון קולג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
הארי צ'ארלס סולסברי לויד (באנגלית: Harry Charles Salusbury Lloyd; נולד ב-17 בנובמבר 1983) הוא שחקן אנגלי. ידוע בין היתר בשל תפקידו בתור ויל סקרלט בסדרה "רובין הוד" מבית ה-BBC, וגילום דמותו של וייסריז טארגאריין בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO.
ביוגרפיה

לויד נולד בלונדון, אנגליה. הוא צאצא ישיר של הסופר הוויקטוריאני צ'ארלס דיקנס מצד אימו מריון, מו"לית, ואביו הוא ג'ונתן לויד. הוא בן דודו של השחקן ג'רלד דיקנס.
לויד התחנך באיטון קולג', ובזמן לימודיו הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 16 כג'יימס סטירפורת' בעיבוד של רשת BBC לדייוויד קופרפילד. בשנת 2002 לוהק לסרט טלוויזיה המבוסס על הנובלה Goodbye, Mr. Chips. לויד המשיך ללמוד ספרות אנגלית באוקספורד, שם הצטרף למועדון הדרמה של אוניברסיטת אוקספורד והופיע במספר מחזות כמו קומדיה של טעויות של שייקספיר. הוא סיים את לימודיו ב-2005.
בין 2006–2007, גילם את דמותו של ויל סקרלט בסדרה רובין הוד. בתחילת שנת 2007 הופיע במחזה בשם A Gaggle of Saints. בנוסף, הופיע כג'רמי ביינס בשני פרקים בסדרה דוקטור הו, ואף נחשב למועמד להחליף את השחקן דייוויד טננט כדוקטור הו, כאשר זה עזב את הסדרה. בשנת 2011 הופיע בעונתה הראשונה של סדרת הפנטזיה של HBO, משחקי הכס כוייסריז טארגאריין. אותה שנה הופיע במיני סדרה "תקוות גדולות" המבוססת על הרומן באותו שם של דיקנס. הופיע בסרט הבריטי ג'יין אייר ובסרט זוכה פרס אוסקר, אשת הברזל. בשנת 2013 הופיע בתפקידו הראשי הראשון בסרט קרוב יותר לירח.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | ג'יין אייר | ריצ'רד מייסון |  |
| 2011 | אשת הברזל | דניס תאצ'ר הצעיר |  |
| 2014 | קרוב יותר לירח | וירג'יל |  |
| 2014 | Big Significant Things | קרייג האריסון |  |
| 2014 | The Riot Club | לורד ריוט |  |
| 2014 | התאוריה של הכול | בריאן |  |
| 2015 | Narcopolis | בן גרייבס |  |
| 2016 | אנתרופואיד | אדולף אופלקה (אנ') |  |
| 2017 | האישה | ג'ו קסטלמן הצעיר |  |
| 2019 | The Show | ג'פרי |  |
| 2020 | As I Am | מיסטר ג'קסון |  |
| 2022 | למצוא את ריצ'רד | ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | דייוויד קופרפילד | סטירפורת' בגיל צעיר | מיני-סדרה |
| 2002 | היה שלום, מר צ'יפס | ריברז בגיל צעיר | סרט טלוויזיה של ITV |
| 2005 | Murder Investigation Team | מאט פטינסון | פרק: "Phone Tag" |
| 2005 | The Bill | מאט ריצ'י | פרק: "A Social Decision" |
| 2006 | הולבי סיטי | דיימון יוג'ז | פרק: "Flight of the Bumblebee" |
| 2006 | סימני חיים | ג'ייסון בראדלי | 5 פרקים |
| 2006 | Genie in the House | נב | פרק: "Puppy Love" |
| 2006–2007 | רובין הוד | וויל סקרלט | תפקיד ראשי (עונות 1–2); 26 פרקים |
| 2007 | דוקטור הו | ג'רמי ביינז | 2 פרקים |
| 2008 | Heroes and Villains | לוקאס | פרק: "Richard the Lionheart" |
| 2008 | The Devil's Whore | הנסיך רופרט (אנ') | פרק: "Episode 1" |
| 2009 | לואיס | פיטר | פרק: "Counter Culture Blues" |
| 2009 | Taking The Flack | אלכסנדר טיילור-פירס | תפקיד ראשי; 5 פרקים |
| 2011 | משחקי הכס | וייסריז טארגאריין | 5 פרקים |
| 2011 | תקוות גדולות | הרברט פוקט | מיני-סדרה |
| 2012 | הכתר החלול | אדמונד מורטימר (אנ') | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2012 | הפחד | מאטי בקט | מיני-סדרה |
| 2014 | מנהטן | פול קרוסלי | תפקיד ראשי (2 עונות); 23 פרקים |
| 2015 | וולף הול | הארי פרסי | מיני-סדרה |
| 2016 | מרצ'לה | הנרי גיבסון | 8 פרקים |
| 2016 | אבא אמריקאי | הקצב | דיבוב; פרק: "Widow's Pique" |
| 2017–2019 | מקביל | פיטר קוויל | תפקיד ראשי (2 עונות); 18 פרקים |
| 2018 | פסיכולוג לרגע | ניית'ן סלייטר | 4 פרקים |
| 2019 | לגיון | צ'ארלס אקסבייר | 3 פרקים |
| 2020 | עולם חדש מופלא | ברנרד מרקס | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
| 2021 | ארקיין | ויקטור | דיבוב; 8 פרקים |
| 2024 | מלחמת הכוכבים: באד באצ' | קפטן מאן | דיבוב; פרק: "A Different Approach" |
| 2024 | Halo | המוניטור | פרק: "Halo" |
| 2025 | Prime Target | אנדרו קרטר | 5 פרקים |
| TBA | Iris | הוגו | סדרה עתידית של Sky Max |
| TBA | I, Jack Wright | הקטור מורגן | סדרה עתידית של UKTV (אנ') |
פילמוגרפיה > משחקי מחשב

| שנה | משחק | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Xenoblade Chronicles 3 | Z | דיבוב |
הערות שוליים

↑  NEWS NEW DOCTOR WHO UNVEILED Music, movie & Entertainment News
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327785205171  BNE: XX4938773  BnF: cb16982385q (data)  GND: 119548027X  ISNI: 0000 0001 1703 0597  LCCN: no2010113313  MusicBrainz: 7d8174e2-b618-4c37-9479-a503d30b8fa9  NTA: 369846176  SUDOC: 164288821  VIAF: 136453454   WorldCat (עם VIAF): 136453454
נמו ת'ומסן

נמו ת'ומסן (בדנית: Nemo Thomsen; נולד ב-5 באפריל 2004) הוא כדורגלן גרינלנדי המשחק בעמדת החלוץ בהולבאק.
קריירת מועדונים

ת'ומסן נולד באילוליסאט, גרינלנד. בשנת 2018 הצטרף לקבוצת הכדורגל הבוגרת של נגדלונגוואק במדיה כבש שלושער כאשר היה בן 14. שנה לאחר מכן הצטרף לאקדמיה לכדורגל של סונאוסקה.
בשנת 2019 עזב לדנמרק והצטרף לאקדמיה לכדורגל של סונאוסקה. בגיל 17 הצטרף לנוער של קולדינג. בפברואר 2023, ת'ומסן הצטרף למחנה אימונים של הקבוצה הבוגרת שנערך בטורקיה. את עונת 2022/2023 סיים כמלך שערים עם 25 שערים.
ב-8 באוגוסט 2023, ת'ומסן כבש שלושער בניצחון 19–1 נגד אבראסיה במסגרת הגביע הדני, הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה של המפעל. כעבור מספר שבועות חתם ביאנג בויז אף.די. מהליגה השלישית.
ב-1 בפברואר 2024 חתם בהולבאק.
קריירה בינלאומית

בשנת 2018 ת'ומסן ייצג את גרינלנד במשחקי הקטרגל במסגרת משחקי החורף הארקטי, בה כבש 22 שערים היה מלך שערי הטורניר ועזר לגרינלנד לזכות במדליית זהב.
באוקטובר 2020 זומן לראשונה לסגל נבחרת גרינלנד כאשר היה בן 16 והיה השחקן הצעיר ביותר בסגל של שהיו בו 40 השחקנים. לקח חלק במשחק הידידות נגד נבחרת קוסובו הצעירה.
רחוב הפחד – חלק 2: 1978

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  סדרת הספרים "רחוב פחד" מאת רוברט לורנס סטיין
 בימוי:  לי ג'ניאק 
 הופק בידי:  פיטר צ'רנין דייוויד ריידי ג'נו טופינג
 תסריט:  קייל קיליאן לי ג'ניאק זאק אולקביץ'
 עריכה:  רייצ'ל כץ
 שחקנים ראשיים:  סיידי סינק אמילי ראד מקייב סליי גיליאן ג'ייקובס
 צילום:  קיילב היימן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני המאה ה-20 Chernin Entertainment
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  9 ביולי 2021
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה נוער
 סרט קודם:  רחוב הפחד – חלק 1: 1994 (2021)
 סרט הבא:  רחוב הפחד – חלק 3: 1666 (2021)
 דף הסרט ב־IMDb
 
רחוב הפחד – חלק 2: 1978 (באנגלית: Fear Street: Part Two – 1978) הוא סרט אימה אמריקאי לנוער, המבוסס על סדרת הספרים באותו השם מאת ר. ל. סטיין. הסרט הוא השני בטרילוגיית סרטים שמתמקדת בעלילות רחוב פחד ועלתה לשידור שבוע זה אחר זה.
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירותי הזרמת המדיה של נטפליקס ב-9 ביולי 2021.
צוות השחקנים והדמויות

סיידי סינק – כריסטין "זיגי" ברמן
גיליאן ג'ייקובס – כריסטין ברמן, בבגרותה.
אמילי ראד – סינדי ברמן, אחותה הגדולה של כריסטין, המשמשת כמדריכה במחנה "נייטווינג".
ראיין סימפקינס – אליס, מדריכה במחנה "נייטווינג", הנוטרת טינה לסינדי.
מקייב סליי – טומי סלייטר, מדריך משיידיסייד ובן-זוגה של סינדי, שנאחז בדיבוק על ידי שרה פיר והופך לרוצח מנייטווינג.
טד סאתרלנד – ניק גוד , מדריך מסאניווייל במחנה "נייטווינג".
אשלי צוקרמן – ניק גוד, בבגרותו; המכהן כשריף של מחוז יוניון בשנת 1994.
ג'ורדנה ספירו – מרי ליין, האחות של מחנה "נייטווינג".
ג'ורדין דינטלה – רובי ליין, בתה של מרי, שנאחזה דיבוק על ידי שרה פיר.
קיארה אורליה – שילה, חניכה מסאניווייל ויריבתה בנפש של זיגי.
דרו שיד – גארי, מדריך משיידיסייד במחנה "נייטווינג".
מייקל פרובוסט – קורט, מדריך מסאניווייל במחנה "נייטווינג".
סם ברוקס – ארני, מדריך במחנה "נייטווינג" ובן-זוגה של אליס.
ג'קי ונה – ג'ואן, מדריכה משיידיסייד במחנה "נייטווינג".
קיאנה מדירה – דינה ג'ונסון
אוליביה סקוט וולש – סמנתה "סם" פרייזר
בנג'מין פלורס ג'וניור – ג'וש ג'ונסון, אחיה הצעיר של דינה.
ברנדון ספינק – ויל גוד , אחיו של ניק, המשתייך לחוג חבריה של שילה.
מתיו זוק – ויל גוד, בבגרותו; המכהן כראש עיירת סאניווייל בשנת 1994.
הפקה

ב-9 באוקטובר 2015, דווח על הפקת עיבוד קולנועי שיתבסס על סדרת הספרים "רחוב פחד" מאת רוברט לורנס סטיין על ידי חברות ההפקה פוקס המאה ה-20 ו-Chernin Entertainment. ב-13 בפברואר 2017, הוכרז שהתסריטאי קייל קילן יכתוב את התסריט לסרט. העיבוד הקולנועי תוכנן כטרילוגיה בה כל חלק יתרחש ברחוב פחד בתקופת זמן שונה, אך עם אותו צוות שחקנים שיקשר בין שלוש תקופות הזמן. על פי דיווחו של האתר "הוליווד ריפורטר", ההפקה תכננה לצלם את הטרילוגיה בשיטת גב-אל-גב, ולהפיץ את הסרטים חודש זה אחרי זה בנפרד. הבמאי אלכס רוס פרי התעתד לביים את הסרט השני, אך עם זאת, במרץ 2019, נודע שג'ניאק, שהייתה כבר אמונה על בימוי שני החלקים האחרים בטרילוגיה, תביים גם את הסרט השני.
באפריל 2019 גיליאן ג'ייקובס, סיידי סינק, אמילי ראד ומקייב סליי לוהקו לצוות השחקנים.
במרץ 2019, צילומי הטרילוגיה החלו באיסט פוינט, ג'ורג'יה, והתקיימו גם באטלנטה, ג'ורג'יה. באוגוסט 2019, הצילומים התקיימו בעיירת רוטלדג'. הצילומים הסתיימו בספטמבר 2019.
הפצה

הסרט הראשון בטרילוגיה התעתד לעלות לאקרנים ביוני 2020, וכיוצא מכך הסרט השני התעתד לעלות לאקרנים ביולי 2020, אך עליית הטרילוגיה לאקרנים בוטלה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. באפריל 2020, נודע שחברת ההפקה "Chernin Entertainment" ביטלה את העסקה שלה עם פוקס המאה ה-20, וחתמה במקום זאת על חוזה הפצה רב-שנתי מול נטפליקס.
ב-11 באוגוסט 2020, נודע על רכישת זכויות ההפצה של טרילוגיית "רחוב פחד" על ידי נטפליקס, שהודיעה שבכוונתה להפיץ את הטרילוגיה בקיץ 2021, במהלך שיווקי שייקרא "קיץ הפחד", תוך שמירה על האסטרטגיה המקורית להפיץ את שלושת הסרטים חודש זה אחר זה.
ב-19 במאי 2021, נמסר שהסרט עתיד לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-9 ביולי 2021, שבוע לאחר הפצת הסרט הראשון ולפני הפצת הסרט החותם.
הערות שוליים

↑  Sneider, Jeff (October 9, 2015). "'Goosebumps' Author R.L. Stine's 'Fear Street' Books Headed to Big Screen (Exclusive)". TheWrap. Retrieved March 11,2019.
↑  Sneider, Jeff (February 13, 2017). "Kyle Killen to Write R.L. Stine's "Fear Street" Movie for Fox, Chernin (Exclusive)". The Tracking Board. Retrieved March 11, 2019.
↑  Kit, Borys (July 13, 2017). "Fox Developing R.L. Stine's 'Fear Street' as Theatrical Movie Series Released Months Apart". The Hollywood Reporter. Retrieved March 11, 2019.
↑  Alex Ross Perry to Direct ‘Fear Street 2’ for R.L. Stine Trilogy
↑  Vlessing, Etan (March 27, 2019). "Ashley Zukerman, Fred Hechinger, Julia Rehwald, Jeremy Ford Join Fox's 'Fear Street' Trilogy". The Hollywood Reporter. Retrieved March 27, 2019.
↑  Kit, Borys (April 16, 2019). "Gillian Jacobs Joins Fox's Adaptation of R.L. Stine's 'Fear Street' (Exclusive)". The Hollywood Reporter. Retrieved May 3, 2019.
↑  N'Duka, Amanda (April 1, 2019). "'Stranger Things' Star Sadie Sink Joins Fox's 'Fear Street' Trilogy". Deadline Hollywood. Retrieved April 26, 2019.
↑  N'Duka, Amanda (April 25, 2019). "Fox's 'Fear Street' Adds Emily Rudd & McCabe Slye". Deadline.
↑  Williams, Dorjan (March 13, 2019). "East Point has nothing to fear but 'Fear' itself". 11Alive.com. Retrieved March 13, 2019.
↑  ‘Fear Street’: Benjamin Flores, Jr. Joins Fox and Chernin Entertainment’s R.L. Stein Adaptation
↑  Whisenhunt, Dan (April 23, 2019). "North DeKalb Mall lives again on the big screen". Decaturish.com. Retrieved May 3, 2019.
↑  Capelouto, J. D. (May 3, 2019). "New Findings: North DeKalb Mall is so empty, it's become a hot spot for filming". The Atlanta Journal-Constitution. Retrieved May 3, 2019.
↑  Walljasper, Matt (August 29, 2019). "What's filming in Atlanta now? Coming 2 America, After We Collided, The Underground Railroad, and more". Atlanta. Retrieved January 11, 2020.
↑  Ho, Rodney (October 10, 2019). "Active Georgia TV/film productions drop to 35 vs. 42 in October 2018". The Atlanta Journal-Constitution. Retrieved January 11, 2020.
↑  Cavanaugh, Patrick (January 25, 2019). "'Fear Street' Movie Based on R.L. Stine Book Snags Director". ComicBook.com. Retrieved March 11, 2019.
1 2  McNary, Dave (August 11, 2020). "Netflix Buys R.L. Stine's 'Fear Street' Trilogy From Disney". Variety. Retrieved August 11, 2020.
↑  "Chernin Entertainment, Netflix Sign First-Look Deal for Film". 8 April 2020. Retrieved 22 May 2020.
↑  Fleming Jr., Mike (August 11, 2020). "Will 2021 Be The Summer Of Fear? Netflix Eyes That Slot After Landing R.L. Stine 'Fear Street' Movie Trilogy From Disney & Chernin; Leigh Janiak Directed The Trio". Deadline. Retrieved January 24, 2021.
↑  Sperling, Nicole (May 19, 2021)."Binge-Viewing Movies? Netflix Bets on the ‘Fear Street’ Trilogy." .The New York Times. Retrived May 19, 2021.
↑  M. Arbeiter (May 19 2021). "FEAR STREET Movie Trilogy Drops Its Eerie First Trailer" .Nerdist. Retrived May 19 2021.
הארדקור היפ הופ

| --- | --- |

הראפר אקזיביט, בהופעה באדלייד, 2007
 מקורות סגנוניים:  היפ הופ של החוף המזרחי, בום באפ
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-1980, ניו יורק ופילדלפיה, ארצות הברית
 נגזרות:  גנגסטה ראפ, הורורקור, רואד ראפ, מאפיוסו ראפ, ראפ מלוכלך, מוזיקת דריל, מוזיקת טראפ, רייג'
הארדקור היפ הופ (אנגלית: Hardcore hip hop) הוא תת-סגנון מוזיקלי המשתייך לסגנון ההיפ הופ אשר התפתח במהלך שנות ה-80 בסצנת ההיפ הופ של החוף המזרחי. כיוון שהחלוצים של סגנון זה היו אמנים כגון Run-DMC, Schooly-D, Boogie Down Productions וההרכב פאבליק אנמי (Public Enemy), הז'אנר מאופיין כראפ קשוח העוסק בסקס, בסמים ובאלימות.
רקע

בשנת 1986, החל סקולי די (Schoolly D), מאפיונר מפילדלפיה, להשתמש בשיריו בקללות ומילים גסות, דבר שלא היה נפוץ בשירי ראפ.
בתחילת 1987 להקת Boogie Down Productions ובראשה הראפר KRS-One המציאו ז'אנר חדש של ראפ מחתרתי ופוליטי עם האלבום (Criminal Minded) הנקרא "Hardcore Rap". מאוחר יותר אותה שנה להקת פאבליק אנמי (Public Enemy), להקת ראפ מניו יורק, אימצה את הסגנון הזה והפכה אותו לפופולרי מאוד עם אלבומה "Yo! Bum Rush the Show". לדעת מעריציה הלהקה גרמה לשינוי מהותי בסגנון הראפ.
עם זאת, ההארדקור ראפ נחלש כאשר אייס קיוב (Ice Cube) מלוס אנג'לס יצר תת-סגנון להארדקור ראפ הנקרא גנגסטה ראפ, שהוא ייחודי עבור החוף המערבי בארצות הברית ונחשב ליותר בוטה מהארדקור ראפ. ניתן להתייחס לחלוקה בין סגנונות הראפ לפי אזורים גאוגרפים בארצות הברית: החוף המזרחי הראפ הוא בסגנון הארדקור ראפ, ובחוף המערבי הסגנון הוא גנגסטה ראפ. להקת הגנגסטא ראפ N.W.A, זכתה להצלחה גדולה והפכה להיות במרכז הבמה של הראפ.
אף על פי שפאבליק אנמי המשיכו בקריירה שלהם גם אחרי אלבומם המצליח ב-1988, הם כבר לא זכו להצלחה גדולה ואת מקומם תפסה להקת N.W.A. ראפרים רבים המשיכו ליצור הארדקור ראפ, אך N.W.A היו במרכז הבמה.
כאשר אייס קיוב (חבר להקת N.W.A) פרש, להקת ה-N.W.A איבדה קצת מהפופולריות שלה ולהקת הארדקור ראפ מניו יורק בשם EPMD הצליחה לנצל דעיכת N.W.A ורכשה לעצמה שם. האלבום הראשון של אייס קיוב הוקלט בניו יורק בשיתוף פאבליק אנמי וכתוצאה מההשפעות הפוליטיות שלהם על האלבום, האלבום נחשב להארדקור ראפ.
רק אחרי תקופת הזהב (1986-1993), ב-1994, אחרי שורה של אלבומי הנחשבים הצלחות של הגנגסטה ראפ מצד ד"ר דרה, אייס קיוב וסנופ דוג, נאז (Nas), הראפר הצעיר מקווינס, ניו יורק, הוציא את אלבומו "Illmatic" שהיה ה"אלבום הרשמי" שהחזיר את תשומת הלב להארדקור ראפ.
עם תום תקופת הזהב נחלש ז'אנר הגנגסטא ראפ וזאת ניצל הראפר הנוטוריוס בי. איי. ג'י. (The Notorious B.I.G) מברוקלין, ניו יורק, עם האלבום "Ready To Die" ב-1994 שנחשב לאחד מאלבומי הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים.
הנוטוריוס בי. איי. ג'י. נהפך לדמות המדוברת ביותר בראפ באותה שנה, והחלו בעיות בינו לבין הגנגסטא ראפר טופאק שאקור. ייתכן שזו הסיבה למלחמת החופים בין החוף המערבי (גנגסטא ראפ) לבין החוף המזרחי (הארדקור ראפ).
כאשר ב-1996 נסתיימה תקופת הגנגסטה ראפ בשל מותם של שני גנגסטא ראפרים מהחוף המערבי (Eazy-E וטופאק), ד"ר דרה סיים את עידן הגנגסטא ראפ באלבום מחווה לשני חבריו. כל אותם ראפרים מהחוף המערבי שעד עתה ניגנו גנגסטא ראפ משייכים את עצמם כעת לגנגסטא ראפרים בצורה לא רשמית. כל ראפר מהחוף המערבי שהתחיל את הקריירה שלו לאחר תקופת הגנגסטא ראפ (1996) נחשב להארדקור ראפר (בין ההארדקור ראפרים ה"טהורים" מהחוף המערבי נמנים: מאסטר פי, אקזיביט ודה גיים).
לאחר 1996 עשרות ראפרים מסוג הארדקור ראפ התחילו להופיע כמו DMX ואמינם, ויותר מאוחר ד"ר דרה שהפך באותה תקופה למפיק ראפ שהפיק בשנות האלפיים לראפר ההארדקור 50 סנט.
כיום ההארדקור ראפ נהפך למינסטריים ולסגנון הראפ הנפוץ ביותר, ויש אלפי הארדקור ראפרים ברחבי ארצות הברית ובעולם.
חיתאם מוחסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2013–1 בדצמבר 2017)  רמב"ם – הקריה הרפואית לבריאות האדם (1997–2001)  משרד הבריאות (1996–1998)  משרד הבריאות (2001–2005)  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב (1 במרץ 2006–30 ביוני 2011)  משרד הבריאות (2006–2008)  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2013) 
 
חיתאם מוחסן היא פרופסור מן המניין בבית הספר לבריאות הציבור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

חיתאם מוחסן נולדה וגדלה בפוריידיס. למדה בתיכון בחיפה משום שבפוריידיס לא היה בית ספר תיכון. עבדה כאחות ילדים ובריאות הציבור ביישובים ערביים בצפון ישראל. בשנת 2000 קיבלה תואר ראשון בסיעוד מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2005 קיבלה תואר שני (בהצטיינות) באפידמיולוגיה ורפואה מונעת מאוניברסיטת תל אביב. בשנים 2006–2008 עבדה במרכז הלאומי לבקרת מחלות. בשנת 2011 קיבלה תואר דוקטור על עבודה בהנחיית פרופ' דניאל כהן באוניברסיטת תל אביב. במשך שנתיים (2011–2013) שהתה בפוסט-דוקטורט במרכז לפיתוח חיסונים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מרילנד בארצות הברית, בהנחייתו של פרופ' מיירון מ. לוין (Myron M. Levine).
באוקטובר 2013 הצטרפה לסגל בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת תל אביב בדרגת מרצה בכיר, והקימה את קבוצת המחקר והמעבדה שלה. ב-2017 מונתה לפרופסור חבר וב-2023 מונתה לפרופסור מן המניין.
תחומי מחקרה:
אפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות.
הליקובקטר פילורי, זיהומי מעיים, מיקרוביום המעי ותפקידו בבריאות ובמחלות.
מחקרים סרו-אפידמיולוגיים
פערי בריאות.
במהלך מגפת הקורונה עסקה במאבק במגפה, ופעלה לעידוד ההתחסנות. במרץ 2022 מינה אותה מנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' נחמן אש, לחברה בוועדה המייעצת בנושא התפרצות פוליו 2022.
הערות שוליים

↑  חוקרות מובילות קדימה - ד"ר חיתאם מוחסן, באתר של אוניברסיטת תל אביב
↑  חיתאם מוחסן קודמה לדרגת פרופסור מן המניין, באתר של אוניברסיטת תל אביב, 25 יוני 2023
↑  המלצות הצוות המייעץ למדיניות איתור חולים בנגיף הקורונה בישראל, באתר ויקירפואה
↑  פוסט בפייסבוק של בית הספר לבריאות הציבור, 9 באוגוסט 2021;
רוצו להתחסן, באתר 103fm, 15 ביולי 2022
↑  כתב מינוי לוועדה מייעצת בנושא התפרצות פוליו 2022, 17 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310273805171  ORCID: 0000-0003-1086-7559  VIAF: 298523079   WorldCat (עם VIAF): 298523079 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיתאם מוחסן".
ו"ס מרווין

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1927 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במרץ 2019 (בגיל 91) Haiku, מחוז מאווי, ארצות הברית 
 שם לידה:  William Stanley Merwin
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סקרנטון, ניו יורק, מאווי, הוואי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, סמינר ויומינג 
 שפות היצירה:  איטלקית, אנגלית 
 סוגה:  Poetry, prose, translation
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1973)  זר הזהב (2005)  הפרס להנצחת שלי (1974)  פרס וולאס סטיבנס (1994)  Lenore Marshall Poetry Prize (1994)  Harold Morton Landon Translation Award (2003)  פרס פוליצר לשירה (1971)  עמית האקדמיה האמריקאית לשירה (1973)  משורר הקונגרס (2010)  PEN Translation Prize (1969)  פרס הספר הלאומי לשירה (2005)  פרס בולינגן (1979)  פרס פוליצר לשירה (2009)  פרס השירה של רות לילי 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
ויליאם סטנלי מרווין (באנגלית: William Stanley Merwin, ידוע בשם W.S. Merwin, ‏ 30 בספטמבר 1927 – 15 במרץ 2019) היה משורר, סופר ומתרגם אמריקאי, זוכה שני פרסי פוליצר ופרסים חשובים רבים אחרים. מרווין פרסם כ-25 ספרי שירה ו-18 כרכים של שירה מתורגמת, כמו גם סיפורים, מחזות ומסות.
ראשית חייו וחינוך

מרווין נולד בניו יורק ב-30 בספטמבר 1927. הוא גדל ביוניון סיטי, ניו ג'רזי, וחי שם עד 1936, אז עברה משפחתו לסקרנטון, פנסילבניה. אחותו, רות, צעירה ממנה בשנתיים. כילד, מרווין היה מוקסם מעולם הטבע, ולפעמים מצא עצמו משוחח עם העץ הגדול בחצר האחורית של ביתו. בגיל חמש החל לכתוב מזמורים לאביו, כומר פרסביטריאני. אמו של מרווין היא שהנחילה אצלו אהבה לשירה, במיוחד. לבנה ולבתה היא הקריאה יצירות ספרותיות רבות.
בגיל 16 קיבל מלגה מפרינסטון, שם החל לקרוא ולכתוב שירה ברצינות. הוא למד עם המשורר והמבקר ר.פ. בלקמור (אנ') ועוזר ההוראה שלו, אז משורר צעיר בשם ג'ון ברימן. בגיל 17, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לחיל הים אך הבין מיד ש"עשה טעות איומה" בהיותו פציפיסט, כפי שסיפר בראיון ב-2008. הוא הצהיר על סרבנות מטעמי מצפון ונשלח למשך שנה למחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים הימי בבוסטון. בשובו לפרינסטון קיבל את התואר הראשון שלו, ב-1948. לאחר מכן המשיך כסטודנט לתואר שני בשפות רומאניות.
קריירה

מ-1949 עד 1951 עבד כמורה בצרפת, מיורקה ופורטוגל. במשך שנים אחדות לאחר מכן התפרנס בעיקר מתרגום שירה מצרפתית, ספרדית, לטינית ופורטוגזית. ספר השירה הראשון שלו, מסכה ליאנוס (1952) נבחר על ידי המשורר ויסטן יו אודן לקבלת פרס המשוררים הצעירים של ייל (אנ').
בשנת 1956 יצא לאור ספרו ירוק עם חיות. באותה שנה הוצעה לו מלגה מתיאטרון המשוררים בקיימברידג', מסצ'וסטס, והוא שב לארצות הברית. משנת 1956 עד 1957 עבד בתיאטרון כמחזאי, בכתיבת יצירות המשלבות שירה עם אלמנטים תיאטרליים. בתקופה זו הצטרף לקבוצת המשוררים שהתקבצה סביב המשורר רוברט לוואל (אנ') באזור בוסטון. השפעתם על שירתו ניכרה בכך שהחל לעסוק יותר ויותר בנושאים אמריקאיים, כפי שבלט בספר השירים השיכור בכבשן שפרסם ב-1960.
ב-1962 התמנה לעורך מדור השירה בשבועון The Nation. בשנים שלאחר מכן פרסם כמה מעבודותיו הבולטות והמוערכות ביותר. ב-1967 יצא לאור ספרו הכינים, שנכתב על רקע מלחמת וייטנאם. ספרו הבא, נושא הסולמות (1970) זכה בפרס פוליצר לשירה ב-1971. את כספי הזכייה תרם לתנועת ההתנגדות למלחמת וייטנאם.
בשנת 1976 עבר מרווין להתגורר בהוואי כדי ללמוד זן בודהיזם. הן הקפדנות בתרגול הבודהיזם והן הנוף הטרופי השפיעו רבות על סגנונו המאוחר. ספריו הבאים משקפים יותר ויותר את עיסוקו בעולם הטבע: פרח המצפן (1977), פותח את היד (1983), והגשם בעצים (1988). הוא המשיך לזכות לשבחים רבים על שירתו, כולל פרס פוליצר לשנת 2009 על הספר הצל של סיריוס.
בשנת 2010 נבחר כמשורר הקונגרס ה-17 של ארצות הברית, ובשנת 2013 פרסמה ספריית אמריקה (אנ') שני כרכים של אוספים משיריו (1952–1993 ו-1996–2011).
בנוסף לכתיבת שירה, מרווין כתב גם פרוזה ודרמה, וכן תרגם בהיקף נרחב. תרגומיו נוצרו לעיתים קרובות בשיתוף עם אחרים, ונעו בין שירים של פבלו נרודה ואוסיפ מנדלשטם, למחזות של אוריפידס ופדריקו גרסיה לורקה ועד ליצירות עתיקות ומודרניות מסינית, סנסקריט ויפנית. תרגומיו של כור המצרף מתוך הקומדיה האלוהית של דנטה (2000) ושל סר גאווין והאביר הירוק (2001) זכו לשבחים על דבקותם המיומנת בשפת המקור של היצירות. ב-2013 הוציא לאור אוסף עם מבחר מתרגומיו, עליו זכה בפרס הרולד מורטון לנדון לתרגום של האגודה האמריקאית למשוררים (אנ').
ספר השירה האחרון של מרווין, זמן גן (2016), חובר במהלך התהליך הקשה של איבוד ראייתו. כאשר לא היה מסוגל עוד לכתוב בעצמו, הוא הכתיב שירים לאשתו, פאולה.
מלבד שני פרסי פוליצר, מרווין זכה ברוב הפרסים הזמינים למשוררים אמריקאים, כולל פרס בולינגן (אנ'), פרס אייקן טיילור לשירה אמריקאית מודרנית (אנ'), מענק של קרן פורד, פרס רות לילי לשירה (אנ'), פרס PEN לתרגום (אנ'), פרס וולאס סטיבנס לשירה, פרס זביגנייב הרברט הבינלאומי לספרות, ועוד. כמו כן, הוענקו לו מלגות מהאקדמיה למשוררים אמריקאים, קרן גוגנהיים, הקרן הלאומית לאמנויות וקרן רוקפלר. מרווין הוא קנצלר של כבוד לשעבר של האקדמיה למשוררים אמריקאים.
שירתו

נושאיו המוקדמים של מרווין היו קשורים לעיתים קרובות לנושאים מיתולוגיים או אגדיים, ומבנה שיריו התאפיין בצורות מסורתיות. ספרו השיכור בכבשן מ-1960 סימן שינוי, בכך שהחל לכתוב בצורה אוטוביוגרפית יותר. גם במבנה שיריו חל שינוי. בשנות השישים, התנסה מרווין בשירה בלתי-שקולה ובתחביר המשנה את הצורות הסגורות, הסימטריות, במבנה השיר ומציב במקומן "צורות פתוחות". הוא עשה שימוש תכוף בגלישה – המכשיר הפיוטי בו הרצף השירי נקטע וממשיך לשורה הבאה בניגוד לציפיית הקורא לעצירה, כך שסוף השורה איננו סוף משפט תחבירי. בכך יצר את סגנונו האישי המיוחד – הפירוק התחבירי שאפשר לו לוותר לחלוטין על סימני פיסוק, אפילו בשירים סיפוריים ארוכים.
אהבתו לעולם הטבע ניכרה בשירתו. למעשה, מרווין היה קול מוקדם באקו-פואטיקה, עם שירים רבים שעסקו בסוגיות סביבתיות ויחסי בני האדם עם הטבע. במיוחד עסק בניתוק וניכור האדם מהטבע, בו ראה אסון לאנושות. שירתו הייתה עשירה בדימויים חיים ושפה מטפורית, ששאבה רבות מהסביבה ומהתבוננות רגישה בטבע ובבעלי חיים.
רבים משיריו של מרווין עסקו באובדן, היעדרות וחיפוש אחר משמעות בריקנות. שירתו חקרה תכופות נושאים של זמן שעובר, זיכרון וטבעו הארעי של הקיום. בהתאם, שירתו נשאה לעיתים קרובות נימה של מלנכוליה והרהור עמוק, במיוחד ביחס לנושאים של זמן ואובדן. בשלב מאוחר יותר בחייו, בהשפעת לימודי הבודהיזם, נגעה עבודתו גם בנושאים רוחניים ופילוסופיים. מבחינה סגנונית, עבודתו הבוגרת של מרווין הייתה ידועה בשפה חריפה, לפעמים כשל אפיגרמה.