stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטיזם
היסטוריה > DSM-IV – הפרעה אוטיסטית, תסמונת אספרגר ומצבים אחרים (1994–2013) > 1994–1999

בשנת 1994 פורסם ה־DSM-IV ששיקף בצורה ברורה יותר את המגוון האוטיסטי כפי שהוא היה מוכר באותה התקופה. ה"הפרעה האוטיסטית" הוגדרה מחדש, והורחבה כך שכללה את המצבים החדשים שנקראו תסמונת אספרגר, תסמונת רט והפרעת ילדות דיסאינטגרטיבית (CDD). בגרסה הזו של ה־DSM, ההגדרה של תסמונת אספרגר כללה מאפיין של קשיים בדיבור ובשפה. ההגדרה של PDD-NOS נשארה כמו שהיא.
החוקרת האוטיסטית האמריקאית למדעי ההתנגות טמפל גרנדין התפרסמה ב-1995, עם פרסום ספרה "Thinking in Pictures: My Life with Autism". מאוחר יותר היא הפכה לחברת מועצת המנהלים של האגודה האמריקאית לאוטיזם.
המונח "מגוון נוירולוגי" נטבע בשנת 1998 על ידי הסוציולוגית האוסטרלית ג'ודי סינגר והסנגורית האמריקאית ג'יין מאיירדין. המגוון הנוירולוגי הוא הגדרה מחודשת של השונות העצבית האוטיסטית כחלק טבעי ובעל ערך השייך למגוון האנושי, ולא כלקות או כהפרעה. המושג "מגוון נוירולוגי" אומץ על ידי אוטיסטים בוגרים רבים ועל ידי חלק מההורים לילדים אוטיסטים, ונודעת לו השפעה הדרגתית גם על התפיסות המחקריות והטיפוליות של אוטיזם.
במקביל, בשנת 1998, הרופא הבריטי אנדרו וייקפילד פרסם מאמר פגום שטען לקשר בין חיסונים לבין אוטיזם. לאחר מכן פורסם כי מדובר במרמה, אך ההדים הספיקו להשפיע על דעת הקהל, והיום ישנה קהילה גדולה שמתנגדת לחיסונים בטענה שהם גורמים לאוטיזם.
היסטוריה > DSM-IV – הפרעה אוטיסטית, תסמונת אספרגר ומצבים אחרים (1994–2013) > 2000–2004

ה-DSM-IV TR שפורסם בשנת 2000 כלל שכתוב מן היסוד של ההגדרה של תסמונת אספרגר. השינוי המהותי היה הסרת המאפיין של קשיי דיבור ושפה מההגדרה.
בשנת 2003 פרסמה פסיכולוגית הילדים הבריטית אליזבת ניוסון מאוניברסיטת נוטינגהאם מאמר בכתב העת Archives of Disease in Childhood בטענה כי הימנעות פתולוגית מדרישות (אנ') (PDA) צריכה להיות מוכרת כפרופיל ייחודי של הספקטרום האוטיסטי. ניוסון זיהתה לראשונה את הדפוס של PDA בילדים בשנת 1980. היא האמינה שאנשים אוטיסטים עם מאפייני PDA מובהקים נוטים להתנהג בצורה שונה לגמרי מאוטיסטים שאינם כאלו.
היסטוריה > DSM-IV – הפרעה אוטיסטית, תסמונת אספרגר ומצבים אחרים (1994–2013) > 2005–2009

בשנת 2007 הכריז האו"ם על יום המודעות העולמי לאוטיזם. אחד המאפיינים של היום הוא הארת מבנים באור כחול בלילה. היום אומץ על ידי הארגון "Autism Speaks" שאוטיסטים רבים מתנגדים לפעילותו. ב-2007 הופיעה לראשונה הדמות שלדון קופר בסיטקום הפופולרי המפץ הגדול. אמנם בשום שלב לא אושר על ידי יוצרי הסדרה ששלדון קופר הוא אוטיסט, אך לדברי ג'ים פרסונס, השחקן המגלם אותו, הדמות מציגה מאפיינים רבים שאופייניים לתסמונת אספרגר.
בשנת 2012 הוצג הרעיון של בעיית האמפתיה הכפולה (אנ') על ידי הפסיכולוג הבריטי דמיאן מילטון. הרעיון שינה את התפיסה הרווחת שלפיה בעיות האינטראקציה נובעות מכך שלאוטיסטים יש יכולות הבנה חברתית פחותות מאלו של אנשים שאינם אוטיסטים.
היסטוריה > DSM-5 והיחס המודרני לאוטיזם (מ-2013)

במאי 2013 יצא לאור ה־DSM-5. החידוש בספר האבחנות היה שילוב של כל הפרעות הספקטרום האוטיסטי שבעבר אובחנו בנפרד, לאבחנה אחת – "הפרעת הספקטרום האוטיסטי" (ASD). כמו כן, המאפיינים קובצו לשתי קבוצות – מאפיינים הנוגעים לתקשורת חברתית, ומאפיינים הנוגעים להתנהגות חזרתית. ההגדרה החדשה הייתה צרה יותר מההגדרות שהופיעו ב-DSM-IV, והקטינה את מספר האנשים המגוונים נוירולוגית הנכללים בה.
המוציאים לאור של ה־DSM מהאגודה האמריקאית לפסיכיאטריה, אמרו כי "האבחנה המתוקנת מייצגת דרך חדשה, מדויקת יותר ושימושית מבחינה רפואית ומדעית לאבחון הפרעות הקשורות לאוטיזם".
בתרבות הפופולרית הופיעו שתי דמויות אוטיסטית שהוצגו בטלוויזיה האמריקאית החל מ-2017. הראשונה היא הדמות הראשית בסדרה "הרופא הטוב" – שון מרפי, מנתח צעיר אוטיסט. השנייה היא דמותה של ילדה אוטיסטית בת ארבע בשם ג'וליה ממשפחת החבובות שהצטרפה לסדרה רחוב סומסום, בסיוע של רשת הייצוג העצמי האוטיסטית.
בעקבות הצמיחה של הרשתות החברתיות, אנשים אוטיסטים יכולים להשתמש בקהילות מקוונות כדרך להתחבר עם אנשים אחרים בצורה שמפחיתה את הצורך בתקשורת לא מילולית. פעמים רבות לאוטיסטים נוח יותר לתקשר בכתב מאשר בעל פה, ולכן רשתות חברתיות הן פלטפורמה נוחה בשבילם שמאפשרת היכרות עם אנשים דומים להם. בשנים האלו התפתחו גם היבטים חברתיים ותרבותיים של אוטיזם – חלקים מהקהילה מחפשים תרופה, בעוד שאחרים מאמינים שאוטיזם הוא זהות שמקורה בשונות נוירולוגית.
על אף שהצמיחה של ארגוני הורים והניסיונות להקטנת הסטיגמטציה של אוטיזם בילדות השפיעו על האופן שבו האוטיזם נתפס בחברה, הורים ממשיכים לחוש סטיגמה חברתית במצבים שבהם ההתנהגות האוטיסטית של ילדם מתבטאת. רופאים רבים עדיין ממשיכים להתנהג בצורה שמתאימה לתפיסה מיושנת של אוטיזם.
העיסוק המתמשך באוטיזם הביא למחלוקות רבות בקהילה המדעית, והחוקרים לא הצליחו להגיע לקונצנזוס על צורות הביטוי השונות של אוטיזם. מחקר בריטי העלה שבמשך זמן רב היו חוסרים בחקר אוטיזם. עדיין קיימת מחלוקת בנוגע לאטיולוגיה של אוטיזם.
טיפול

אין טיפול אחד מקובל וסטנדרטי להפרעות על רצף האוטיזם, אך קיימות דרכים להפחית את הסימפטומים המפריעים לתפקוד היומיומי ולשפר את איכות החיים. מכיוון שאוטיזם מתבטא באופן שונה עבור כל אדם, ומכיוון שלעיתים קרובות ישנה תחלואה נלווית, מקובל לבנות תוכנית טיפולית מותאמת אישית בעזרת צוות רב־תחומי. עם זאת, רוב האנשים האוטיסטים מגיבים בצורה הטובה ביותר לתוכניות טיפול מובנות וייעודיות. אבחנה וטיפול מוקדמים בילדות יכולים להגביר את סיכויי ההצלחה של תוכנית טיפולית. הטיפול באוטיזם ניתן בהקשרים שונים כמו במסגרות חינוכיות, במערכת הבריאות, בקהילה ובבית. בגיל הבוגר, אוטיסטים יכולים להסתייע בשירותים נוספים לשם השתלבות בשוק התעסוקה ולמציאת מסגרת דיור מתאימה.
הטיפול הניתן לאוטיסטים תלוי, בין היתר, ברמת התפקוד שבה הם מסווגים. משרד הרווחה מסווג את האוטיסטים לארבע רמות תפקוד, ומספק שירותים בהתאם לכך. הסיוע כולל, בין היתר, פיתוח מרכזי אבחון ברמה ארצית, תוכנית מיוחדת לקידום ילדים שנמצאים בשילוב אישי בגנים רגילים, הוספת מיטות אשפוז, תוספת קייטנות עירוניות לילדים המשולבים במסגרות רגילות, תוספת קייטנות ייעודיות לילדים נוספים, תוספת נופשונים לילדים נוספים, קלט חירום לילדים, תוספת שעות סמך, הרחבת שירותי ייעוץ והנחיה במרכז למשפחה, והרחבת שירותי טיפול על ידי עובד סוציאלי בקהילה.
קיימות גישות שונות לטיפול ותמיכה בילדים ואנשים אוטיסטים.
טיפול > גישות פסיכו-חינוכיות

מחקר מטא-אנליזה שכלל מעל 6,000 ילדים עד גיל שמונה, העמיד בספק את האפקטיביות הטיפולית של שיטות טיפול פסיכולוגיות התנהגותיות, התפתחותיות, חינוכיות, חושיות, מבוססות בעלי חיים ומבוססות טכנולוגיה. במחקר נמצא שכאשר לא מתחשבים במדדי האיכות של המחקר, וכוללים גם מחקרים שאינם איכותיים, ישנן השפעות חיוביות משמעותיות לטיפולים התנהגותיים והתפתחותיים. עם זאת, כאשר מגבילים את המחקרים רק לניסויים מבוקרים עם הקצאה אקראית (RCT) ולתוצאות שעבורן לא היה סיכון לזיהוי הטיה, אף שיטה טיפולית לא הראתה אפקט מובהק סטטיסטית.
טיפול > גישות פסיכו-חינוכיות > גישות התנהגותיות

גישות התנהגותיות מתמקדות בשינוי התנהגויות על ידי הבנה של האירועים שהתרחשו לפני ואחרי ההתנהגות שאותה רוצים לשנות או לשמר. גישות אלה הן בעלות התמיכה המדעית הרבה ביותר בטיפול בסימפטומים של אוטיזם, והן מקובלות ונפוצות בקרב אנשי חינוך ובריאות.
ניתוח התנהגות יישומי Applied Behavior Analysis (ABA) הוא גישה התנהגותית הבוחנת את התנהגותם ודפוסי הלמידה של אנשים. טיפולים מבוססי ניתוח התנהגות יישומי מתמקדים בהקניית התנהגויות בעלות תוקף חברתי, בהפחתת התנהגות אשר מקשה על המטופל ובהגברת התנהגויות רצויות על מנת לשפר מגוון של מיומנויות.
גישת ה-ABA טוענת שאוטיזם הוא הפרעה נוירולוגית המתבטאת במגוון התנהגויות. שיטת ABA עוסקת בשינוי יכולות והתנהגויות על ידי מניפולציה של הסביבה בצורה שיטתית, כדי ללמד ולחזק התנהגויות רצויות. דרך העבודה בשיטת ABA היא לימוד מיומנויות בשלבים קטנים ומדידים, תוך שימוש בעקרונות המדעיים של ניתוח ההתנהגות שהוצעו על ידי ב.פ. סקינר.
שורשיו של ניתוח התנהגות יישומי והמקורות ההיסטוריים המהווים את הבסיס הפילוסופי לניתוח התנהגות מצויים בראשית המאה ה־20 במחקרים שעסקו בתיאוריה של הלמידה ויצרו את הבסיס המדעי לגישה ההתנהגותית. ג'ון ב. ווטסון, חוקר ופסיכולוג אמריקאי אשר טבע את המונח ביהביוריזם, פרסם בשנת 1913 את המניפסט "Psychology as the behaviorist views it" שבו הדגים את השפעת הנסיבות על ההתנהגות. כך גם אדוארד תורנדייק, מחלוצי הפסיכולוגים שעסקו בעקרונות ובתהליכי למידה, חקר התנהגות אופרנטית בקרב בעלי חיים ואת הקשר בין גירוי לתגובה. נקודת המבט הזו עוררה בעשורים המוקדמים של המאה העשרים השראה בחוקרים נוספים שבחרו להתמקד בחקר הסיבות להתנהגות האנושית. בהיבט זה ידועה בעיקר עבודתו של ב.פ סקינר, אשר פיתח את המתודולוגיה הביהביוריסטית-דטרמיניסטית במחקרי מעבדה שערך במשך למעלה מעשור. מתודולוגיה זו הדגישה את הנסיבות, ובעיקר את התוצאות, כמסבירות את ההתנהגות. המאפיין המרכזי אשר נבע מהניתוח של סקינר היה הקשר המשולש של נסיבות-התנהגות-תוצאה, ואפשר לנסח עקרונות יסוד המגדירים את אופן הלמידה בגישה ההתנהגותית.
לטענת העוסקים בכך, כל תוכנית ABA מותאמת אישית לצרכיו של כל ילד. מחקרים רבים שנעשו על השימוש ב־ABA בטיפול בילדים אוטיסטים, התמקדו לרוב בתחום מוגדר שנמדד, שהוצג על ידי תרשים המבטא את השפעת הטיפול. נמצא כי תרגול וחזרה אינטנסיביים מסייעים בשיפור ההתנהגות ורמת התפקוד הקוגניטיבי של ילדים אוטיסטים, וכי צורת הטיפול אפקטיבית בהשגת היעדים הללו. חלק מבין הילדים שהחלו את הטיפול בגיל צעיר שולבו בכיתות בבתי ספר רגילים.
טיפול > גישות פסיכו-חינוכיות > גישות התנהגותיות > ביקורות

על אף שהגישה ההתנהגותית מקובלת על־ידי אנשי מקצוע רבים, מופנית ביקורת כלפי יעדיה הטיפוליים. כמו כן, מופנית ביקורת גם לפן הערכי שלה, ויש טענות על כך שהיא מהווה התעללות ומפרה את כללי הביואתיקה. בנוסף, אוטיסטים רבים טוענים בבגרותם שהטיפול הזיק להם, נחווה כסוג של טיפול המרה ואפילו אילוף. ישנם מחקרים המקשרים בין הטיפולים האלו לפיתוח טראומה, דיכאון, פוסט טראומה מורכבת ואף להתאבדויות. בישראל השיטה איננה מעוגנת בחוק, ועיסוק בניתוח התנהגות לא נחשב כחלק מסל המקצועות הטיפוליים המוכרים על ידי מערכת הבריאות.
טיפול > גישות פסיכו-חינוכיות > גישות קוגניטיביות

גישות פסיכולוגיות נוספות יכולות לעזור לאנשים עם אוטיזם להתמודד עם חרדה, עם דיכאון ועם בעיות נפשיות אחרות. בטיפול קוגניטיבי-התנהגותי מזהים מטרות רצויות ובהתאם לכך משנים את הדרך שבה האדם חושב, על מנת לשנות את התגובות שלו. טיפול קוגניטיבי־התנהגותי יכול לשפר סימפטומים של אוטיזם עם גודל אפקט קטן עד בינוני. בקרב בני נוער עם אוטיזם בתפקוד גבוה, טיפול קוגניטיבי־התנהגותי יכול להפחית סימפטומים של חרדה. בצעירים, טיפול קוגניטיבי־התנהגותי יכול להפחית חרדה, הפרעה אובססיבית קומפולסיבית ודיכאון.
טיפול > גישות פסיכו-חינוכיות > גישות התפתחותיות

גישות התפתחותיות מתמקדות בשיפור מיומנויות התפתחותיות ספציפיות, כגון כישורי שפה. גישות אלה משולבות לעיתים קרובות עם גישות התנהגותיות. הטיפול ההתפתחותי הנפוץ ביותר עבור אנשים עם אוטיזם הוא טיפול בדיבור ושפה, באופן מילולי, באמצעות סימנים, מחוות או תקשורת תומכת וחליפית.
טיפול התפתחותי נוסף נעשה באמצעות ריפוי בעיסוק, כאשר המטרה היא לשפר מיומנויות הנדרשות לתפקוד יומיומי (הלבשה, אכילה, רחצה). ריפוי בעיסוק יכול לכלול גם אינטגרציה חושית, המסייעת לשפר את התגובות לקלט חושי. ריפוי בעיסוק יכול גם לשפר מיומנויות פיזיות, כמו מוטוריקה עדינה או גסה.
מודל ההתחלה המוקדמת של דנוור (Early Start Denver Model) הוא מודל התפתחותי רחב המבוסס על עקרונות ניתוח התנהגות יישומי. המודל מתאים לטיפול בפעוטות בני שנה עד ארבע שנים. לפי מודל זה, הורים ומטפלים משתמשים במשחק, באינטראקציות חברתיות ובתשומת לב משותפת בסביבה הטבעית כדי לשפר שפה, מיומנויות חברתיות ולמידה.
טיפול > גישות פסיכו-חינוכיות > גישות חינוכיות

טיפולים חינוכיים ניתנים במסגרת החינוכית. גישה חינוכית אחת נקראת Treatment and Education of Autistic and Related Communication-Handicapped Children (TEACCH). גישה זו מבוססת על הרעיון שאנשים אוטיסטים משגשגים כאשר הלמידה היא חזותית וכשדפוסי הלמידה עקביים. מורים הנעזרים בגישה זו יכולים, לדוגמה, לצייר את שגרת היום במקום בולט. הם יכולים להציב גבולות סביב תחנות לימוד, ולהוסיף הדגמה פיזית או הסבר ויזואלי להסברים מילוליים.
טיפול > גישות פסיכו-חינוכיות > גישות חברתיות

גישות חברתיות מתמקדות בשיפור מיומנויות חברתיות ובבניית קשרים רגשיים. לפי המודל The Developmental, Individual Differences, Relationship-Based model, שנקרא גם "זמן רצפה", מעודדים את ההורים והמטפלים לזהות במה הילד מתעניין, כדי להרחיב את ההזדמנויות לתקשורת בינאישית. במודל The Relationship Development Intervention (RDI) משלבים פעילויות המגבירות מוטיבציה, עניין ויכולת להשתתף באינטראקציות חברתיות משותפות. בגישה של סיפורים חברתיים (Social Stories) מתארים לילד סיפורים פשוטים המסייעים לו להבין למה לצפות במצבים חברתיים שונים. לבסוף, קבוצות לפיתוח כישורים חברתיים מספקות הזדמנויות לאנשים עם אוטיזם לתרגל מיומנויות חברתיות בסביבה מובנית וכן אמצעי לפיתוח חשיבה חברתית שהיא התהליך המחשבתי שעומד מאחורי הבחירה להפעיל מיומנות חברתית זו או אחרת.
טיפול > גישות תרופתיות

נכון לשנת 2023, אין תרופות המטפלות בסימפטומים העיקריים של אוטיזם, אך ישנן תרופות היכולות לסייע לאנשים עם אוטיזם לתפקד טוב יותר. ישנן תרופות שמסייעות להירגע, להתמקד או להפחית פגיעה עצמית, כמו דפיקת הראש בחפצים או נשיכה של כף היד. תרופות יכולות לסייע גם בהתמודדות עם הפרעות נלוות לאוטיזם, כמו חרדה, דיכאון, התקפי אפילפסיה ובעיות בשינה ובעיכול.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי אישר את השימוש במספר תרופות אנטי-פסיכוטיות, כמו ריספרידון ואריפריפזול, לטיפול בעצבנות הקשורה לאוטיזם. תרופות אלה יכולות להפחית היפראקטיביות, להפחית התנהגויות סטריאוטיפיות, ולמזער נסיגה ותוקפנות בקרב אנשים עם אוטיזם.
מעכבי קליטה חוזרת בררניים של סרוטונין (SSRI) הם תרופות נוגדות דיכאון, היכולות להפחית את תדירותן ועוצמתן של התנהגויות חוזרות; להפחית חרדה, עצבנות, התפרצויות זעם, התנהגות אגרסיבית, ולשפר את קשר העין בקרב אנשים עם אוטיזם. נוגדי דיכאון טריציקליים הם סוג אחר של תרופות נוגדות דיכאון המשמשות לטיפול בדיכאון ובהתנהגויות אובססיביות-כפייתיות.
תרופות ממריצות יכולות לעזור להגביר את הקשב ולהקטין את ההיפראקטיביות אצל אנשים עם אוטיזם. הן מועילות במיוחד עבור אלה עם תסמינים קלים של אוטיזם.
תרופות נגד חרדה יכולות להקל על הפרעות חרדה ופאניקה, הנלוות לעיתים קרובות לאוטיזם.
כמעט שליש מהאנשים עם סימפטומים של אוטיזם סובלים מפרכוסים או מהפרעות פרכוסים. תרופות נוגדות פרכוסים מטפלות בהפרעות פרכוסים כמו אפילפסיה.
תרופות שנמצאו כבלתי יעילות להפחתת סימפטומים של אוטיזם כוללות בין השאר אוקסיטוצין.
טיפול > גישות משלימות

חלק מהאוטיסטים ובני משפחתם נעזרים גם בגישות המשלימות את הטיפול הקונבנציונלי. גישות אלה יכולות לכלול תזונה, תוספי מזון, טיפול בעזרת בעלי־חיים, טיפול באמנויות, קשיבות וטכניקות הרפיה.
טיפול במוזיקה יכול להוות כלי יעיל לשיפור תקשורת בינאישית בקרב ילדי גן עם אוטיזם. נכון לשנת 2019, אין די עדויות לכך שטיפול בריקוד מסייע לאוטיסטים.
ישנן עדויות ראשוניות לכך שרכיבה טיפולית יכולה לסייע לילדים עם אוטיזם, וכן טיפולים אחרים בעזרת בעלי חיים.
טיפולים מבוססי קשיבות נמצאו כמועילים בטווח המיידי וכן לאחר 3 חודשים בשיפור הרווחה הסובייקטיבית של ילדים ומבוגרים אוטיסטים.
עם התפתחות הטכנולוגיה, החלו להופיע רובוטים חברתיים שמטרתם לעבוד עם ילדים אוטיסטים על כישורי התקשורת שלהם. נראה שקיים אפקט חיובי רגשי וקוגניטיבי לטיפולים מסוג זה.
טיפול > גישות משלימות > טיפול תזונתי

ילדים עם אוטיזם עלולים שלא לקבל את התזונה הנדרשת להתפתחות תקינה. חלק מהילדים נמנעים ממזונות מסוימים בשל העדפות חושיות. אחרים נמנעים ממזונות שנקשרים אצלם לכאבי בטן או אי נוחות. מסיבות אלה, ישנם הורים המגבילים את הדיאטה של ילדיהם. כאשר עושים זאת, יש להתייעץ עם דיאטנית מורשית, כדי לוודא שהילד מקבל תזונה בריאה. לדוגמה, בארצות הברית ישנם הורים שמונעים מילדיהם גלוטן וקזאין (חלבונים הנמצאים בחיטה ובמוצרי חלב). מחקרים לא מראים תועלת בהגבלה תזונתית שכזו וייתכן שהיא אף מזיקה. לילדים עם אוטיזם יש בממוצע עצמות דקות יותר בהשוואה לילדים שאינם אוטיסטים. מניעה של צריכת מוצרי חלב עלולה להחמיר את המגמה הזו.
על אף שנערכו מחקרים רבים על השפעתן של התערבויות תזונתיות, אין ממצאים משכנעים המראים את התועלת בדיאטות שכאלה, ולכן לא ניתן להמליץ עליהן.
בקהילה ובחברה

עם עליית המודעות הציבורית לאוטיזם, החלה להתהוות התרבות האוטיסטית, המלווה בתנועות הזכויות האוטיסטית (אנ') ובתנועת המגוון העצבי. התנועות טוענות שיש לקבל אוטיזם כשונות שיש להתאים את הסביבה אליה, במקום לנסות לרפא אותה או לנרמל אוטיסטים. עם זאת, עדיין קיימים אוטיסטים שהיו רוצים למצוא מרפא.
ברחבי העולם מציינים אירועים הקשורים לאוטיזם, כמו יום המודעות העולמי לאוטיזם הנחגג ב-2 באפריל, וחג האוטיסטים הבין-לאומי, הנחגג ב-18 ביוני. ישנם גם כנסים ואירועים שמתרחשים בכל שנה ומיועדים לאוטיסטים, כמו אוטריט ואחרים. מחקרים רבים נעשים על אוטיזם על מנת להעמיק את הידע בתחום, ואוטיסטים רבים קוראים לשיתוף של אוטיסטים בצוות המחקר על פי עקרון "שום דבר עלינו בלעדינו".
בקהילה ובחברה > סמלים

במרוצת השנים ניסו ארגונים רבים ליצור סמלים שיתארו את מהות האוטיזם. בשנת 1963, מועצת המנהלים של האגודה הלאומית הבריטית לאוטיסטים (אנ'), בראשות ג'רלד גאסון, הציעה את "חתיכת הפאזל" כסמל לאוטיזם, משום שהיא מתאימה לתפיסה שלהם את האוטיזם כ"מצב תמוה" (באנגלית – Puzzling). בשנת 1999, אימצה האגודה האמריקאית לאוטיזם (אנ') את סרט הפאזל כסימן האוניברסלי למודעות לאוטיזם. אוטיסטים רבים מתנגדים לשימוש בסמל בטענה שהוא מציג אותם כחידה שחסר בה חלק, ומציג את האוטיזם כבעיה שיש לפתור ולא כשונות.
בשנת 2004, העלו איימי וגוון נלסון, פעילות אוטיסטיות תומכות המגוון הנוירולוגי, את סמל האינסוף בצבעי קשת בענן. בתחילה היה זה הלוגו של האתר שלהן, אספים לחופש. עם השנים הפך הלוגו לסמל המגוון הנוירולוגי. האינסוף החל לשמש גם כסמל של הספקטרום האוטיסטי.
ב-2018 כתב ג'וליאן מורגן את המאמר "Light It Up Gold" בתגובה לקמפיין "Light It Up Blue" של Autism Speaks (אנ'), שהושק ב-2007. אוטיסטים רבים מתנגדים לצבע הכחול כמייצג אוטיזם בגלל העובדה שהוא מזוהה עם הארגון Autism Speaks, שאוטיסטים רבים מתנגדים לפעילותו מפני שהוא פועל בלי שיתוף של אוטיסטים, מפיץ פרסומים שמגבירים את הסטיגמה כנגד אוטיסטים ויוצרים מחסומים כנגד הקהילה. כמו כן, מעט מאוד מהתקציב שלו מוקדש לעזרה לאוטיסטים. סמל האוטיזם המקובל על מרבית האוטיסטים הוא אינסוף זהוב. הצבע הזהב כמייצג אוטיזם מגיע מהתחילית AU של המילה Autism, שהיא גם הסמל הכימי של היסוד זהב, מהמילה הלטינית Aurum.
בקהילה ובחברה > המשפחה

חלק ממשפחות המטפלות בילד אוטיסט עשויות להתמודד עם מתח רב שנובע ממגוון סיבות. ההורים עשויים להתקשות להבין את האבחנה, ורבים מהם מחפשים אפשרויות טיפול מתאימות. לעיתים קרובות הם מתקשים לקבל את האבחנה ורואים בה כשלילית ומטלטלת רגשית. כ־85% מהאוטיסטים מתקשים לחיות באופן עצמאי, ולכן יותר ממחצית מההורים מעל גיל 50 עדיין חיים עם ילדם. עם זאת, בתקופה המודרנית קיימות קהילות משותפות להורים של אוטיסטים ולאוטיסטים, בין היתר ברשתות החברתיות, שמאפשרות להורים ללמוד על האוטיזם מאוטיסטים כדי להבין טוב יותר את ילדיהם ולהכיר את הקהילה האוטיסטית. כמו כן, קיימים מקרים רבים שבהם אחד מהילדים במשפחה אובחן כאוטיסט, ובעקבות קבלת האבחון גם אחד ההורים אובחן כאוטיסט.
בתרבות

הייצוג של אוטיזם בתרבות השתנה בצורה משמעותית לאורך השנים. אחד מהייצוגים הראשונים של אוטיזם בקולנוע היה בסרט איש הגשם משנת 1988, שהדמות המרכזית בו הייתה גבר אוטיסט עם תסמונת סוואנט. הסרט הגביר מאוד את המודעות לאוטיזם בחברה, אך קיבע את הייצוג של האוטיסט בסרט כסטיגמה המאפיינת אוטיזם טיפוסי.
לאורך השנים יצאו לאקרנים סרטים וסדרות נוספים העוסקים באוטיזם, כמו פלפלים צהובים, לא טיפוסי, על הספקטרום, ותוכנית המציאות Love on the Spectrum (אנ'), כאשר ברובן מוצגות דמויות אוטיסטיות צעירות יחסית. במאה ה־21 קיימת מגמה לייצוג מגוון יותר של אוטיסטים בתרבות, שלא בהכרח עונים על הסטיגמה שנוצרה, וישנם סרטים וסדרות העוסקים גם באוטיסטים מבוגרים, כמו הרופא הטוב והמפץ הגדול, גם באוטיסטים שאינם סוואנט, למשל קומיוניטי, וגם בנשים אוטיסטיות, כמו הפרקליטה וו.
לעיתים עולה ביקורת מצד אוטיסטים על בחירה בייצוג סטראוטיפי, לצד ביקורת על בחירת שחקנים שאינם אוטיסטים לגילום דמויות אוטיסטיות. בשנת 2023 שודרה בערוץ כאן 11 סדרה שבה גולמה דמות ראשית של נערה על ידי שחקנית אוטיסטית, לראשונה בהפקה ישראלית.
גם בספרות חלה התפתחות לאורך השנים. היקף הייצוג הכללי של אנשים עם מוגבלויות בספרות נמצא בעלייה מתמדת מאז שנות ה־70 של המאה ה־20. אוטיסטים מופיעים כדמויות ראשיות ומשניות הן בספרי ילדים והן ברומנים. ספרי ילדים בנושא נכתבים פעמים רבות ככלי חינוכי שנועד ללמד ילדים על השונה מהם, או כדי לעזור לילדים אוטיסטים להבין את עצמם בצורה טובה יותר.
בתרבות > בספרות

הספר "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" מאת מארק האדון, שזכה לפופולריות רבה, נותן פתח לעולמו של ילד אוטיסט. הספר מספר בגוף ראשון כיצד מנסה הילד לפתור את תעלומת הירצחו של כלב השכנים. דרך הספר נחשף הקורא להלך רוחו של הילד, למחשבותיו ולהרהוריו הפנימיים. הפרקים בספר ממוספרים במספרים ראשוניים, שהרבה אוטיסטים מחבבים אותם על פני מספרים אחרים.
בשנת 2010 פורסם הספר "אספרגירלז" על התמודדות אישה עם תסמונת אספרגר. איגוד האוטיזם האמריקאי המליץ על קריאת הספר לנשים המאובחנות בתסמונת או למי שחושבת שעשויה להיות מאובחנת.
הספר "פרויקט רוזי" מאת גרהם סימסיון מתאר את חייו של גבר אוטיסט לא מאובחן. במהלך העלילה, המסופרת בגוף ראשון, מחליט הגבר ששמו דון למצוא בת זוג, ויוצא למסע שמעמת אותו עם השונות שלו מול החברה. הספר יצא לאור בשנת 2013, תורגם ל-35 שפות, ועתיד להפוך לסרט. ספר המשך, "אפקט רוזי", יצא לאור בשנת 2014, וספר נוסף – "הכל בגלל רוזי" יצא לאור בשנת 2019. בספר השלישי בנו גדל והופך לנער שמאוד מזכיר לדון את עצמו, ורק כאשר אנשי מקצוע ממליצים לפנות לאבחון הבן, דון מבין שגם הוא אוטיסט.
הרומן "חוקי הבית" מאת ג'ודי פיקו, שנכתב לפני פרסום ה־DSM-5, עוסק בנער עם תסמונת אספרגר שתחום העניין הייחודי שלו הוא פשע אמיתי. במהלך הספר הנער מואשם ברצח. הרומן מתאר את האתגרים שלו ושל משפחתו בתהליך, ואת חוסר ההתאמה של החברה, של מערכת המשפט ושל בתי הסוהר לאוטיסטים.
הספר "כלנית בעמק הגרוטאות" מאת רבקה בן-דוד הוא סיפור אוטוביוגרפי על תלאותיה של ילדה בעלת תסמונת אספרגר, בישראל של שנות ה־60.
בסדרת ספרי "כראמל" של הסופרת מאירה ברנע גולדברג, הדמות ויש, היא דמות של ילד אוטיסט.
בתרבות > בטלוויזיה

התוכנית Love on the Spectrum (אנ') היא תוכנית מציאות אוסטרלית שעוקבת אחר אוטיסטים במסע שלהם למציאת אהבה.
הדמות של ד"ר שון מרפי בסדרה האמריקאית "הרופא הטוב" היא על הספקטרום האוטיסטי. שון מתואר כסוואנט, מה שמקנה לו יכולת ויזואליזציה נדירה שעוזרת לו בתור מנתח.
בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המפץ הגדול", מתוארת דמותו של שלדון קופר (אחת הדמויות הראשיות, מגולם על ידי ג'ים פרסונס). צופים רבים סוברים כי מדובר בגבר בעל תסמונת אספרגר משום שתכונותיו מתאימות מאוד למאפייני התסמונת. יוצרי התוכנית טענו שזו לא הייתה כוונתם, ושהם יצרו אותו בעל תכונות "שלדוניות", כלומר תכונות שמתאימות לאופי של הדמות שהם דמיינו. עם זאת, בראיון שעורכת השחקנית מים ביאליק עם יוצר "המפץ הגדול", ביל פריידי בפודקאסט "מים ביאליק ברייקדאון" שיצא ב-2 בפברואר 2021 מודה פריידי שדמותו של שלדון מבוססת על ניסיון חייו, כאדם החי עם תסמונת אספרגר.
בקומדיית המצבים קומיוניטי, עאבּד נדיר (שדמותו מגולמת על ידי דני פודי) הוא סטודנט אוטיסט לקולנוע ממוצא ערבי-פולני, האובססיבי לתרבות הפופולרית, ובעל ידע רחב על סרטי קאלט וסדרות מפורסמות.
הסדרה האמריקאית Atypical מתמקדת בחייו של נער אוטיסט, סם גרדנר בן ה־18 שתחום העניין האוטיסטי שלו הוא אנטארקטיקה.
הסדרה הקוריאנית הפרקליטה וו מספרת את סיפורה של וו יאנג-ווּ, עורכת דין אוטיסטית.
סרט האנימציה "מרי ומקס" (2009) מתאר התכתבות ארוכת שנים בין ילדה לבין אדם יהודי אוטיסט.
דמותו של ג'רי אספנסון בסדרה הפופולרית "בוסטון ליגל" (מגולמת על ידי כריסטיאן קלמנסון), מוצגת כדמותו של איש עם תסמונת אספרגר.
דמותה של הבלשית סאגה נורן בסדרה השוודית "הגשר" (מגולמת על ידי סופיה הלין) מאופיינת כאישה בעלת מאפיינים של תסמונת אספרגר. היא בעלת מנת משכל גבוהה המאפשרת לה לתפקד כבלשית ושוטרת מצוינת אך מתקשה בתחום החברתי והאישי.
בתרבות > בטלוויזיה > בטלוויזיה הישראלית

בעונה השנייה של התוכנית סליחה על השאלה של כאן 11 היה פרק שהתמקד בחוויות של אוטיסטים בוגרים.
ב-2018 שודרה הסדרה על הספקטרום – סדרה דרמה-קומית שבה שלוש הדמויות הראשיות הן על הספקטרום האוטיסטי.
סדרת הדרמה הישראלית פלפלים צהובים עוסקת במשפחה המגדלת ילד אוטיסט בשם עומרי אוחיון.
ב-2019 וב-2020 שודרה הסדרה אחד ממאה של כאן 11 – סדרת כתבות שבמרכזן ראיונות עם מגוון אוטיסטים.
ב-2023 שודרה הסדרה איסט סייד בכיכובה של שחקנית אוטיסטית, גפן קמינר.
ב-2023 הוקרן בכאן דוקו הסרט "שלושתנו" על משפחה חרדית מבני ברק שלה ילד אוטיסט בתפקוד בינוני
בתרבות > בקולנוע

הסרט "נפלאות החושים" (אנ') (Le goût des merveilles) (2015) עוסק בדמותו של פייר, אדם עם תסמונת אספרגר, ובכל המתרחש סביבו, המעורר חששות וכן פליאה והשתאות מצד האנשים שפוגשים בו. התקרבותו לדמות הנשית, המרכזית בסרט מתגלה כתהליך מיוחד ורגיש, תחילה איתה, ולאחר מכן בקשריו עם בנה ובתה.
הסרט משוגעים מאהבה (2005) הוא קומדיה-דרמטית המתארת את סיפור אהבתם של שני צעירים אוטיסטים עם תסמונת סוואנט נלווית, בניסיונם לבסס את מערכת היחסים ביניהם ולחיות יחדיו. הסרט מבוסס במידה מסוימת על מערכת היחסים האמיתית של ג'רי ניופורט, אקטיביסט למען אוטיסטים, ומרי מיינל, רעייתו.
הסרט רואה החשבון (2016) הוא סרט מותחן המתאר את סיפורו של כריסטיאן וולף (בגילומו של בן אפלק), רואה חשבון עם תסמונת אספרגר ותסמונת סוואנט נלווית העובד עבור האנשים המסוכנים ביותר בעולם, שהרשות למלחמה בפשעים כלכליים של משרד האוצר האמריקאי כושלת בניסיון לעצור אותו על הלבנת הון עבור העולם התחתון.
הסרט "טמפל גרנדין" (אנ') (2010) הוא דרמה המבוססת על סיפורה האמיתי של הד”ר למדעי החיים, טמפל גרנדין. גרנדין, אוטיסטית ילידת 1947, הייתה פעילה בהעלאת המודעות לאוטיזם. כשגרנדין הצעירה נשלחת לגור בחוותה של דודתה באריזונה, היא מפתחת כישרון גדול בטיפול בבעלי החיים וסוללת את דרכה ללימודים אוניברסיטאיים, ומאוחר יותר אף הופכת לאחד מהמומחים הגדולים בעולם להתנהגות בעלי חיים.
אוטיזם בישראל

נכון ל-2020, ישנם 27,993 אוטיסטים מאובחנים בישראל, אשר מהווים 0.3% מכלל האוכלוסייה במדינת ישראל. שכיחות האוטיזם בישראל אצל ילדים נבדקה על ידי מכון המחקר של מכבי שירותי בריאות, ונמצא שבעשור האחרון חלה עלייה באבחון אוטיזם בילדים בישראל, וב-2018 אובחן כאוטיסט אחד מכל 78 ילדים בישראל; אחד מכל 48 בנים ואחת מכל 222 בנות.
נערים ונערות המאובחנים כאוטיסטים זכאים לפטור משירות החובה בצה"ל. עם זאת, רבים מהאוטיסטים מתנדבים לצה"ל על אף הפטור, ובשנת 2020 הוקמה תוכנית המאפשרת לאוטיסטים להתגייס לצה"ל ולשרת בו. בסוף שנת 2020 שירתו בצה"ל כ־200 אוטיסטים בשירות סדיר ובסוף שנת 2021 כ־500 אוטיסטים.
ראו גם

אוטיזם בישראל
מגוון נוירולוגי
קהילה אוטיסטית
קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל
תרבות אוטיסטית
תסמונת אספרגר
תעסוקת אוטיסטים