stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלן גרימו

| --- | --- |

צילום בפסטיבל לה רוק ד'אנטרון ב-2004
 לידה:  7 בנובמבר 1969 (בת 54) אקס-אן-פרובאנס, צרפת 
 שם לידה:  Hélène-Rose-Paule Grimaud
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, הקונסרבטוריון האזורי של מרסיי 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון, Erato Records, Teldec 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (15 באפריל 2022)  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2005)  קצין מסדר האמנויות והספרות  אביר מסדר האמנויות והספרות  פרס שטייגר  אבירה בלגיון הצרפתי  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי 
 www.helenegrimaud.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הלן-רוז-פול(ה) גרימו (בצרפתית: Hélène-Rose-Paule Grimaud, ‏נולדה ב-7 בנובמבר 1969, אקס-אן-פרובאנס) היא פסנתרנית צרפתייה של מוזיקה קלאסית, ממוצא יהודי-איטלקי.
רקע משפחתי, ילדותה ולימודיה

נולדה במשפחה של מורים ממוצא יהודי. אביה, מורה למתמטיקה וללטינית, בן לאב יליד גרמניה, אומץ על ידי משפחה צרפתית בשם גרימו. האם, מורה לספרות איטלקית, היא בת למשפחה יהודית צפון-אפריקאית - איטלקית שהתיישבה בקורסיקה, ולאחר מכן בצרפת היבשתית.
גדלה בבית ספוג אווירה תרבותית, שבה טיפחו את העניין באמנויות ובשפות הקלסיות. בילדותה, הייתה הלן גרימו לא שקטה ואובססיבית בנוגע לסימטריה. עד גיל 9 למדה ריקוד, אמנויות לחימה וציור, אך בעיותיה ההתנהגותיות נפתרו בגיל 7, כשהתחילה למצות את כישוריה למנגינות ולמקצבים ולקחת שיעורי פסנתר ומוזיקה אצל המורה מארי-פרנסואז טארי (Tarit). לפי המלצת המורה, הוריה הביאו אותה להמשך לימודים במשך שלוש שנים אצל ז'קלין קורטן בקונסרבטואר של אקס-אן-פרובאנס. ילדת פלא בתחום המוזיקה והנגינה בפסנתר, בורכה הלן גרימו, לדבריה, ברגישות סינסתטית מיוחדת המחברת צלילים עם צבעים.
בגיל 11 המשיכה לימודיה במרסיי אצל פייר ברביזה, בקונסרבטואר של העיר. הוא יישאר בתודעתה "המורה" שלה בה' הידיעה. בשנת 1982, בגיל 13 התקבלה הלן גרימו לקונסרבטואר של פריז, בהחלטת פה אחד של בוחניה, אחרי שביצעה בפניהם את הסונאטות השנייה והשלישית לפסנתר של שופן. למדה בכיתה של ז'אק רובייה (Jacques Rouvier) ובשנה הראשונה, התאפשר לה לרכז את כל שיעוריה ביומיים ובשאר השבוע לבלות עם המשפחה באקס-אן-פרובאנס. בנוסף, השתלמה גרימו במוזיקה קאמרית אצל ז'נבייב זואה ובקריאת תווים אצל כריסטיאן איוואלדי.
בשנה השנייה מרדה הנערה נגד האטיודים המשעממים שנדרשה ללמוד לקראת המבחנים לפסנתר וערקה למשך חודש לעיר הולדתה כדי להתענג בנגינת ברהמס. המורה שלה, רובייה, שהיה מנוסה עם גחמות של מתבגרים כמוה, הזהיר אותה כי אם תיכשל בלימוד החלק הבסיסי, הוא ישלח אותה ל"מורה עם יד של ברזל". בסופו של דבר היא התפשרה עם דרישות בית הספר והתאפשר לה לנגן את הקונצ'רטו מאת שופן עם תזמורת הסטודנטים ואת אטיודי החובה בתור "הדרנים". הקלטת נגינתה הביאה לה לבסוף את ההצעה הראשונה מבית הוצאת התקליטים "דנון" ב-1985.
במקביל למוזיקה, למדה הלן גרימו לימודי תיכון - תוך דגש מיוחד על ספרות, היסטוריה, כתיבה יוצרת ועשתה גם לימודים בהתכתבות לתואר באתולוגיה.
עם רפרטואר של יצירות מאת שטוקהאוזן, בטהובן, מוריס אוחנה, סרגיי רחמנינוב ודומניקו סקרלטי, זכתה בפרס ראשון בתחרות סטודנטים. עם חבריה ללימודים בקונסרבטואר נמנו מארי-ז'וזף ז'וד, קלר דזר, אריק לה סאז', שהיו כולם ב-2–3 שנים מבוגרים ממנה.
בסופו של דבר, אחרי הגעת מנהל חדש שהכעיס אותה עם האובססיה שלו למלחינים מודרניים,הפסיקה את לימודיה הפורמליים בקונסרבטואר בשנת 1985
במטרה להשתלם בכתות אמן של רובייה, של גיירג' שאנדור ושל לאון פליישר. באותה שנה, ביולי 1985, כבר הקליטה בחברת "דנון" את הדיסק הראשון עם הסונאטה השנייה מאת רחמנינוב ו"אטיודים-תמונות" אופוס 33, הקלטה שזיכתה אותה ב"גראן פרי די דיסק " (הפרס הגדול של הדיסק) של אקדמיית שארל קרו בשנת 1986. בניגוד לעצתו של רובייה, עזבה את התחרות ע"ש בוזוני כדי להשתתף בתחרות ע"ש צ'ייקובסקי לפסנתר.
אולם אף על פי שנבחרה בין 30 הראשונים מתוך 130 מתחרים, לא זכתה שם באף פרס.
פריצת הקריירה הבינלאומית

הופעותיה בפסטיבל אקס אן פרובאנס עם הקונצ'רטו השני מאת שופן סימנו ציון דרך בקריירה המוזיקלית שלה.
בשנת 1987 הוזמנה לתת רסיטל סולו ביפן ולהופיע עם תזמורת פריז בניצוחו של דניאל בארנבוים (1988).
באותה שנה השתתפה ביריד הבינלאומי לבתי ההוצאה למוזיקה "מידם" בקאן ובפסטיבל בלה רוק-ד'אנטרון.
בשנת 1988 ניגנה יחד עם הפסנתרן דמיטרי בשקירוב ולאחר מכן הופיעה בפסטיבל לוקנהאוב לפי הזמנתם של מרתה ארחריץ' ושל גדעון קרמר. בשקירוב, ארחריץ' וקרמר השפיעו על חינוכה ועל המשך הקריירה המוזיקלית שלה. הערצה מיוחדת שומרת הלן גרימו גם לאמנותם של גלן גולד וסביאטוסלב ריכטר.

בראיון בשנת 1997 למגזין Piano & Keyboard מנתה גרימו את ולדימיר הורוביץ ואת גלן גולד בין הפסנתרנים האהובים עליה ביותר. לא פעם הביעה את הזדהותה עם רוח הרומנטיזם הגרמני בספרות ובמוזיקה ורתיעתה מסגנון הנגינה, "המדוד" לדבריה, הצרפתי.
בשנת 1990 ערכה רסיטל בניו יורק וניגנה לראשונה עם תזמורות מובילות מחוץ לגבולות צרפת בארצות הברית ובאירופה, בין השאר עם התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג בניצוחו של יורי טמירקאנוב בפסטיבל אקס אן-פרובאנס. ב-1993 יצאה לסיורי קונצרטים ברחבי גרמניה עם התזמורת הסימפונית גותנבורג תחת שרביטו של נמה ירווי. וב 1995 התחילה שיתוף פעולה רב שנים עם קלאודיו אבאדו שניצח אז על הפילהרמונית של ברלין. בשנת 1996 הופיעה בסיור בספרד עם המנצח ג'פרי טייט והתזמורת הקאמרית האנגלית. לאחר מכן ניגנה עם תזמורת הנוער ע"ש גוסטב מהלר תחת ניצוחו של אבאדו בפסטיבלים של לוצרן ובפזארו.
בשנת 1997 הקליטה בקאן את הקונצ'רטו מס. 1 מאת ברהמס עם קורט זנדרלינג והקפלה הממלכתית של ברלין, ביצוע שהוכרז "ההקלטה הקלאסית של השנה".
ב-1999 התקיים קונצרט הבכורה שלה עם הפילהרמונית של ניו יורק תחת ניצוחו של קורט מזור.
בהמשך ניגנה עם התזמורת הסימפונית של בוסטון ותזמורת פילדלפיה, עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ומייקל טילסון תומאס במסגרת סיור הופעות באירופה, ניגנה את הקונצ'רטו מס. 4 מאת בטהובן עם הפילהרמונית של ברלין ועשתה סיור קונצרטים בצ'כיה. באותה תקופה סיימה את החוזה שלה עם חברת אראטו והסכימה להקליט דיסק אחד בכל שנה עבור חברת טלדק.
ב-2001 ניגנה לראשונה עם תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם בניצוחו של ריקרדו שאיי. לפרומס בלונדון הגיעה עם תזמורת פריז.
בהתחלת המאה ה-21 הקריירה של הלן גרימו כללה תחנות רבות ברחבי אירופה, צפון אמריקה, מזרח אסיה, הופעות עם התזמורת הסימפונית הגרמנית של ברלין, התזמורת הקאמרית האנגלית, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית NHK בטוקיו, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ב-2003 ביצעה בבכורה בלונדון, יחד עם אלכסנדר בריגר את היצירה Lament Tate מאת ארוו פרט.
חייה הפרטיים ועיסוקיה החוץ-מוזיקליים

בשנת 1991, בגיל 21, עברה לגור בטלהסי, בפלורידה שבארצות הברית, על מנת להיות בקרבת חבר, ג'ף גיסקר, יליד פלורידה, המלמד בסון באוניברסיטה הממלכתית של פלורידה. ב-1997 התיישבה בווסטצ'סטר קאנטרי, מצפון לניו יורק, יחד עם חבר אחר, הצלם, ג'. הנרי פר (J.Henry Fair).
מגיל צעיר גילתה הלן גרימו עניין בבעלי חיים ובחקר התנהגותם. אחרי שבעת שהותה בפלורידה התוודעה לראשונה לזאבה, אימצה בביתה בווסטצ'סטר קאונטי שלושה זאבים מקולומביה הבריטית ויחד עם חבר שלה הצלם, הקימה בשנת 1999 בכפר סאות סאלם, קונטיקט, מרכז לשימור מין הזאבים Wolf Conservation Centre.
הלן גרימו מגויסת לפעילויות הומניטריות רבות, הכוללת תמיכה במחנה הבינלאומי לילדים שבווילה סן סוסי, בקרן העולמית לטבע ובאמנסטי אינטרנשיונל. כמו כן משמשת כשגרירת הקרן מונ-בלאן לתרבות ואמנות.
משנת 2007 היא חיה בזוגיות עם הצלם מאט הנק (Mat Hennek).
בגיל 39, בשנת 2008 הלן גרימו אימצה שני ילדים: מילה, בת 7, ולאון, בן 9.
פרסים ומחוות כבוד

2000- זכתה בצרפת בפרס "ניצחון המוזיקה" לסולן במוזיקה כלית ( "'Victoire d'honneur'")
במסגרת הענקת פרסי "ניצחונות המוזיקה" 'Victoires de la Musique'
2002 - תואר קצינה במסדר האמנויות והספרות - מטעם משרד התרבות הצרפתי
2003 פרס ECHO לסולנית השנה למוזיקת כלים
2005 - פרס מבקרי המוזיקה הגרמנים להקלטות מוזיקה קלאסית
2005 - פרס אקדמיית הדיסקים היפאנית
2006 - הפרס מידם קלאסי
2008 העיטור הלאומי להצטיינות של צרפת - בדרגת אביר
2009 - פרס הפסטיבל בברמן
ספרים

Variations sauvages (וריאציות פראיות): על חייה כמוזיקאית ועל עבודתה הניסויית עם זאבים
Leçons particulières (שיעורים פרטיים): ספר עם היבטים אוטוביוגרפיים
דיסקוגרפיה

1986 רחמנינוב - סונאטה לפסנתר מס.2
1987 רוברט שומאן - סונאטה לפסנתר (1987), פ. שופן - בלדה מס.1, פרנץ ליסט - אחרי קריאה של דנטה
1989 ר. שומן - קרייסלריאנה, י. ברהמס - סונאטה לפסנתר מס.2
1992 ברהמס - סונאטה לפסנתר מס.3 ו6 קטעי פסנתר
1993 רחמנינוב - קונצ'רטו לפסנתר מס.2, מ. ראבל - קונצ'רטו לפסנתר
1995 ר. שומן - קונצ'רטו לפסנתר, ר. שטראוס בורלסק
1996 ברהמס - קטעי פסנתר אופוס 116–119
1997 גרשווין/ראבל - קונצ'רטי לפסנתר
1998 ברהמס - קונצ'רטו פסנתר מס.1
1999 בטהובן - קונצ'רטו לפסנתר מס.4
2001 רחמנינוב - קונצ'רטו לפסנתר מס.2
2003 קרדו (אני מאמין) - כולל ג'ון קוריליאנו - פנטסיה לפסנתר "אוסטינטו", בטהובן - סונאטה לפסנתר מס.17 "הסערה", וארוו פרט - "קרדו", פנטסיה מקהלתית
2005 שופן/רחמנינוב
2005 ברטוק הקונצ'רטי לפסנתר
2006 השתקפות ( Reflection ) - מוזיקה בהשראת קלרה שומאן: קונצ'רטו לפסנתר מאת שומן, שירים מאת קלרה שומאן, מוזיקה לפסנתר ומוזיקה קאמרית עם פסנתר מאת ברהמס.
2007 בטהובן - הקונצ'רטו לפסנתר מס.5 "הקיסר"
2008 באך - 5 פרלודים ופוגות לקלאוויצ'מבלו טמפרטו, קונצ'רטו לקלאוויצ'מבלו ותזמורת מיתרים מס.1, העתקות מאת ליסט, בוזוני, רחמנינוב
2010 תהודות - Résonances, כולל מוצרט - סונאטה מס. 8, אלבן ברג - סונאטה לפסנתר, ליסט - סונאטה לפסנתר ב-סי מינור, ברטוק - ריקודים רומניים
מוצרט - קונצ'רטו לפסנתר מס.19, ומס.23, Ch'io mi scordi di te? עם הסופרן מויצה ארדמן.
1997 - שומן - סונאטה וכינור ופסנתר בלה מינור, אופוס.105 - יחד עם גדעון קרמר (הוקלטה ביולי 1989)
מוזיקה לבאסון של אמריקה - מלחינים של מוזיקה לבאסון:אלבין אטלר, ולדיר אזבדו, ז'וזה סיקיירו, מגדה סנטוס פו, פישינגיניה, הייטור וילה לובוס, וילסון אוסבורן - ביצוע: יחד עם ג'ף קיסקר בבאסון
הערות שוליים

↑  ראיון בערוץ "ארטה" ב-27 באוגוסט 2007(הקישור אינו פעיל, 31.10.2018)
↑  מ.א. סנודגראס
↑  בריאיון עם "ארטה", 2007
1 2 3 4  ראו ביוגרפיה באתר enotes(הקישור אינו פעיל, 31.10.2018)
↑  http://saintpaulsunday.publicradio.org/featured_artists/grimaud.html כתבה באתר סנט פול סאנדי, 17.10.1999]
↑  ביוגרפיה קצרה באתר "אבנמאן", 1999-2011
↑  ביוגרפיה ב"אמזון"
↑  ראיון באתר "אטיפיק" בצרפתית(הקישור אינו פעיל, 31.10.2018)
↑  שם
↑  http://saintpaulsunday.publicradio.org/featured_artists/grimaud.html כתבה באתר סנט פול סאנדי, ב-17 באוקטובר 1999]
↑  באתר pure people
↑  Un exemple de vie avec advertance… Hélène Grimaud
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412475805171  PLWABN: 9810589356805606  BnF: cb139534349 (data)  CiNii: DA12249775  GND: 129856134  ISNI: 0000 0001 0938 6630  LCCN: n87808755  LNB: 000156908  MusicBrainz: 6a7ecd70-e453-4808-a776-d5f3e4102cc3  NDL: 00968338  NKC: js20030519009  NLK: KAC200804616  NTA: 104115319  SUDOC: 078054745  VIAF: 116697786   WorldCat (עם VIAF): 116697786
האר לי משם

"האר לי משם" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר הישראלי אברהם אבוטבול. את האלבום הוציאה בשנת 2006 לאור חברת התקליטים MCI. הפקתו בוצעה על ידי דוד קצב. גם זה אופיין בסגנון שונה מאלו של אלבומיו הקודמים. הוא משלב מוטיבים מהמוזיקה היהודית עם כלי נגינה אלקטרוניים. באלבום השתתפו יוצרים רבים דוגמת גדי פוגטש, שניגן בכינור בשני שירים ואהוד בנאי שביצע את "ידיד נפש".
רשימת רצועות

אמונה – 4:20
מלחמה ארורה – 4:19
הבלדה על צביקה – 5:10
בואי רוח – 4:48
נקוב לב אבן – 3:46
ידיד נפש – 5:15
חן עליון – 5:40
הבט בחלון – 3:53
להיוולד מחדש – 4:25
The Gae of Salvation –‏ 2:43
רמיקס אמונה – 6:30
אתה גיבור – 5:00
העולם הזה – 4:08
סיפור אמיתי – 9:40
הערות שוליים

↑  האר לי משם, דיסק סנטר
המלחמה המדומה

אנשי צוות מצבא היבשה וחיל האוויר של צרפת מחוץ לשוחה, בקצהו של שדה תעופה בזמן "המלחמה המדומה", 28 בנובמבר 1939. בתמונה נראה שלט המעיד על כינוי השוחה: "רחוב דאונינג מס' 10".
המלחמה המדומה הייתה תקופה בראשית מלחמת העולם השנייה, מיד לאחר כיבושה של פולין, שאופיינה בחוסר פעילות צבאית. אף על פי שהמדינות הגדולות והחזקות באירופה היו באותה עת במצב מלחמה זו כנגד זו, הלחימה הייתה מועטה.
בעוד רובו של הצבא הגרמני נלחם בפולין, נשארו כוחות גרמניים קטנים לאייש את קווי ההגנה לאורך הגבול עם צרפת (קו זיגפריד). בצדו השני של הגבול, בקו מאז'ינו, עמדו חיילים בריטים וצרפתים, אולם היו רק מספר תקריות מקומיות. בינתיים עסק חיל האוויר הבריטי בהצנחת כרזות תעמולה על גרמניה, והחיילים הקנדים הראשונים החלו להגיע לבריטניה. ארצות הברית, שעדיין הייתה מבחינה טכנית נייטרלית במלחמה, סייעה לארצות הדמוקרטיות באירופה (קרי צרפת ובריטניה) על ידי מתן הנחה ברכישת ציוד צבאי, או אף הענקתו ללא תמורה.
תקופת הרגיעה נוצרה עקב הצורך של הבריטים והצרפתים להתכונן למלחמה, והצורך הגרמני להעביר מפולין את כוחותיהם ולארגנם מחדש לאחר המערכה בפולין.
שמות המלחמה

המלחמה המדומה, שבפי וינסטון צ'רצ'יל כונתה "מלחמת הדמדומים", זכתה לשמות רבים בשפות האירופאיות השונות. בגרמנית: Sitzkrieg – "זִיצְקְרִיג" ("מלחמת ישיבה", משחק מילים עם המילה "בליצקריג"), בצרפתית: drôle de guerre – "דְרוֹל דֶה גֵר" ("המלחמה המצחיקה" או "המלחמה המוזרה"), בפולנית: dziwna wojna – "גִ'יוְונַה ווֹיְנַה" ("המלחמה המוזרה"), באנגלית: Bore War - "בּוֹר ווֹר" ("המלחמה המשעממת", משחק מילים עם "Boer War", "מלחמת הבורים").
תאריכים

קיימות הגדרות שונות באשר לתאריכים המדויקים בהם התחילה המלחמה המדומה. בצרפת התקופה בין הכרזת המלחמה הרשמית על גרמניה ב-3 בספטמבר 1939 ועד לפלישה הגרמנית לארצות השפלה ולצרפת נקראת drôle de guerre ("המלחמה המוזרה"). מונח זה נטבע על ידי העיתונאי הצרפתי רולאן דורז'לה (Roland Dorgelès), שדיווח על חוסר הפעילות הצבאית בגבול צרפת עם גרמניה. בפולין, שחשה נבגדת כתוצאה מהבגידה של בעלות בריתה המערביות, משמש המונח dziwna wojna ("המלחמה המוזרה") לתיאור תקופת הזמן לאחר שכל המבצעים הצבאיים בחזית המערבית הופסקו ב-12 בספטמבר 1939. בבריטניה תקופת המלחמה המדומה מתחילה רק מ-6 באוקטובר, מאחר שבאותו יום חדלה כל ההתנגדות הפולנית המאורגנת, וכך נסתם הגולל על מאמצי ההתנגדות של פולין.
לרוב ישנה תמימות דעים שהמלחמה המדומה נמשכה עד 10 במאי 1940, היום שבו פלשה גרמניה לארצות השפלה – הולנד בלגיה ולוקסמבורג.
המתקפה על פינלנד

במהלך המלחמה הופנה עיקר תשומת הלב הציבורית כלפי מלחמת החורף, שהחלה לאחר שברית המועצות תקפה את פינלנד ב-30 בנובמבר 1939. דעת הקהל, במיוחד בצרפת ובבריטניה, נטתה לצד פינלנד הדמוקרטית, ודרשה מממשלות אלה פעולות תקיפות על מנת לסייע ל"פינים האמיצים" הנלחמים מול תוקפן גדול מהם בהרבה – ברית המועצות, במיוחד לאחר שהתברר שההגנות הפיניות (קו מנרהיים) הוכחו כהרבה יותר יעילות מאשר ההגנות הפולניות במהלך המערכה בפולין. כתוצאה מכך הוצאה ברית המועצות מחבר הלאומים, והועלתה הצעה לשלוח סיוע לצפון סקנדינביה. ב-20 במרץ 1940, ראש ממשלת צרפת אדואר דאלאדיה "התפטר" עקב כישלונו להושיט סיוע לפינלנד.
המתקפה על דנמרק ונורווגיה

הדיון הפתוח בנוגע למשלחת עזרה של בעלות הברית לצפון סקנדינביה, ללא התחשבות בנייטרליות של המדינות, כמו גם "תקרית אלטמרק" ב-16 בפברואר, כאשר הצי המלכותי הפגין חוסר כבוד חמור לנייטרליות של נורווגיה, גרמו לצי הגרמני לאבטח את חופי נורווגיה, וסיפקו טיעונים כבדים למצדדים בגישה זו. הכיבוש הגרמני של דנמרק ונורווגיה החל ב-9 באפריל. הצי המלכותי היה בקרבת מקום, וב-10 באפריל, בקרב הראשון של נרוויק, טבעו שתי משחתות בריטיות וחמש משחתות גרמניות. ב-15-16 באפריל הונחתו חיילים של בעלות הברית על אדמת נורווגיה, אך לאחר שבועיים רוב שטחה של נורווגיה היה בידיים גרמניות, וחיילי בעלות הברית התפנו מדרום נורווגיה.
התפטרות צ'מברלין, והפלישה הגרמנית בחזית המערבית

התמוטטות הכוחות הבריטיים בנורווגיה, שהייתה למעשה תוצאה של הכישלון הבריטי לסייע לנורווגיה גרמה לדיון נוקב בבית הנבחרים הבריטי, ב-7 וב-8 במאי, שבמהלכו ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין היה תחת מתקפה מתמדת.  הצבעת אי אמון בממשלתו, שנערכה בתום הדיון,  נכשלה, אך רבים מאנשי מפלגתו של צ'מברלין הצביעו נגדו או נמנעו. צ'מברלין המושפל לא הצליח להמשיך לשלוט בממשלה או להרכיב ממשלת אחדות.
ב-10 במאי פלשה גרמניה לבלגיה, להולנד וללוקסמבורג, החל הקרב על צרפת, ו"המלחמה המדומה" הסתיימה.
עוד באותו יום התפטר צ'מברלין מתפקידו כראש הממשלה,  והמלך ג'ורג' השישי מינה לתפקיד את וינסטון צ'רצ'יל שהתנגד בעקביות למדיניות הפיוס של צ'מברלין. צ'רצ'יל הקים קואליציה חדשה שהורכבה מהמפלגה השמרנית, המפלגה הליברלית ומפלגת הלייבור, כמו גם מספר שרים בעלי רקע שאינו פוליטי. מינויו של צ'רצ'יל סימן את נחישותה של בריטניה להמשיך במלחמה בכל תעצומות נפשה.
בעלות הברית בזמן המלחמה המדומה

רוב הפעולות הצבאיות במהלך המלחמה מדומה התרחשו בים. אירועים ראויים לציון הם:
אוקטובר 1939 – ספינת הקרב הבריטית רויאל אואק (HMS Royal Oak) הוטבעה בידי צוללת גרמנית (Unterseeboot 47).
דצמבר 1939 – קרב נהר לה פלטה: ספינת הקרב הגרמנית אדמירל גְרַף שְׁפֶּה הותקפה על ידי מספר סיירות בריטיות. הספינה נלכדה בנמל של מונטווידאו שם הטביע אותה צוותה.
10 באפריל 1940 – שתי ספינות בריטית הניחו מוקשים ימיים ליד הפיורדים של נורווגיה במטרה לחסום את מעבר המחצבים (בעיקר עפרת הברזל) משוודיה לרייך השלישי.
חיל האוויר של בעלות הברית הפציץ מספר פעמים מפעלים גרמניים ובסיסים ימיים.
הערות שוליים

↑   Neville Chamberlain – Resignation Speech (Full version) – 10 May 1940, סרטון בערוץ "Roman Styran", באתר יוטיוב (אורך: 05:43)
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14611930m (data)  GND: 4196878-5  SUDOC: 085161845 
כרזה בריטית מימי המלחמה: "היטלר לא יתן התרעה - אז שא תמיד את מסכת הגז שלך"
הסכם ניש

הסכם נִיש (Niš) היה הסכם בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה העות'מאנית שסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1735–1739. ההסכם נחתם בניש שבמזרח סרביה ב-29 בספטמבר 1739.
שיחות שלום החלו עוד בשנת 1737, אך ללא תוצאות. במהלך קיץ-סתיו 1739 היו לצבא הרוסי מספר הצלחות בשדה הקרב, אך לאור ההפסדים שספגה אוסטריה והחלטתה לצאת ממלחמה, נאלצו הרוסים להאיץ את סיום המלחמה.
השיחות התקיימו בתיווך השגריר הצרפתי. בהתאם לתנאי ההסכם, האימפריה הרוסית קיבלה בחזרה את אזור אָזוֹב, אך בתנאי שכל הביצורים באזור ייהרסו. שטחים באזור קובן הוכרזו כעצמאיים, ויועדו לשמש חיץ בין האימפריות. על הרוסים נאסר להחזיק צי בים השחור, וכל המסחר היה צריך להתבצע באמצעות ספינות טורקיות. לעולי הרגל מרוסיה הותר להגיע לירושלים באופן חופשי.
תנאי ההסכם לא היו מיטביים, שכן האימפריה הרוסית לא הצליחה לחזק את מעמדה באזור ולקבל מוצא חופשי לים. ההסכם היה בתוקף עד לחתימת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה בשנת 1774.
הסכם וינדזור

ערך זה עוסק בהסכם משנת 1386. אם התכוונתם להסכם לגבי צפון אירלנד במסגרת פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, ראו .
| --- | --- |

חתונת ז'ואאו הראשון מלך פורטוגל ופיליפה מלנקסטר-צעד משלים לחתימת הסכם וינדזור
 מקום יצירה:  וינדזור 
 תאריך יצירה:  9 במאי 1386 
 שפות:  לטינית 
 
הסכם וינדזור
הסכם וינדזור הוא הסכם דיפלומטי בין ממלכת אנגליה ופורטוגל, שנחתם ב-9 במאי 1386. זהו ההסכם הדיפלומטי הבין-מדינתי העתיק ביותר שעדיין בתוקף גם בימינו. ההסכם מהווה את המשכה של הברית בין המדינות מתקופת מלחמת העצמאות הפורטוגזית, והוא קיבל משנה תוקף עם נישואי מלך פורטוגל ז'ואאו הראשון לפיליפה מלנקסטר, בתו של דוכס לנקסטר ונכדתו של אדוארד השלישי, בפברואר 1387.
הרקע להסכם

לאחר הניצחון בקרב אלז'וברוטה הוכר ז'ואאו הראשון כמלך פורטוגל המאוחדת ובכך בא לקיצו הסכסוך של 1383–1385 עם ממלכת קסטיליה השכנה.
כחלק מן ההסכם נישאו המלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל ופיליפה מלנקסטר, בתו של ג'ון מגונט הדוכס הראשון של לנקסטר. הסכם וינדזור הקיים עד ימינו אלה, מאשרר את ההגנה ההדדית בין המדינות והעותק המקורי שלו שמור בארכיון המדינה של פורטוגל.
ההכרה מקסטיליה בעצמאות פורטוגל התקבלה רק בשנת 1411 עם החתימה על הסכם אייטון-סגוביה.
מימוש ההסכם

בין השנים 1580–1640 בתקופת מלחמת אנגליה-ספרד ומלחמת הולנד-פורטוגל הושהה החוזה וכתוצאה מכך נערכו מעשי ביזה ברכוש פורטוגזי.
בשנת 1640 מימשה פורטוגל את ההסכם על מנת לסלק את מלכי ספרד מבית הבסבורג אשר פלשו לשטחה.
שתי המדינות לחמו יחד בשנים 1808–1814 במסגרת מלחמת חצי האי שהייתה חלק מן המלחמות הנפוליוניות  מול כוחות צרפתיים. כוחות בריטיים בפיקודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון הדפו משטחה של פורטוגל כוחות פלישה צרפתים ולאחר מכן דחקו בכוח משולב אנגלי-פורטוגזי את הצרפתים גם משטחי ספרד.
כוחות פורטוגזים ואנגלים שיתפו פעולה במהלך מלחמת שבע השנים.
בשנת 1890 דרשה ממשלת בריטניה מממשלת פורטוגל כחלק מן ההסכם, להסיג את כוחותיה  משטח באפריקה המוכר כיום כזימבבואה וזמביה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפו כוחות פורטוגזים ולחמו לצד כוחות מדינות ההסכמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שוב מימשה בריטניה את ההסכם בדרישה מפורטוגל, למרות המאפיינים הפאשיסטיים של המשטר, שלא לתמוך במדינות הציר, ולא רק זאת אלא שראש ממשלת פורטוגל סלאזאר אף פעל אצל פרנקו מספרד להימנע מתמיכה באויבי בריטניה. בשנת 1943 החכירה פורטוגל לבריטניה בסיס ימי ואווירי גדול באיים האזורים לצורך שימוש על ידי כוחות בעלות הברית.
האקשה הפה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מכלול מבנים 
 כתובת:  מִיטֶה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1920
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־20 של המאה ה־20 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  52°31′27″N 13°24′08″E﻿ / ﻿52.524167°N 13.402222°E﻿ / 52.524167; 13.402222
 www.hackesche-hoefe.de
  (למפת ברלין מוגדלת) האקשה הפה(למפת ברלין רגילה) האקשה הפה
 
האקשה הפה - חזית
האקשר מרקט
הָאקֶָשֶה הֶפֶה (בגרמנית: Hackesche Höfe) הוא מתחם המורכב משמונה חצרות ברחוב רוזנטלר (Rosenthaler Strasse) מס' 40 ברובע מיטה בברלין.
היסטוריה

החצרות נבנו בתחילת המאה ה-20 בסגנון יוגנדסטיל ואוכלסו בעיקר ביהודים. בעל המקום היה יהודי בשם מיכאל יעקב. בתקופת גרמניה הנאצית הוא הוכרח למכור את המתחם לארי. הזכויות הושבו ליורשיו ב-1993. היהודים נשלחו להשמדה ורק אבני הנגף המרובות מעידות על כך.
באחת החצרות יש מוזיאון במקום בו היה קיים בית החרושת לייצור מברשות ומטאטאים על ידי עיוורים של חסיד אומות העולם אוטו ויידט. כן קיים במקום מוזיאון לזכר אנה פרנק.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה המתחם בשטח ברלין המזרחית. התיישבו במקום אמנים ויוצרים. תוכניות השלטונות להרוס את המתחם נתקלו בהתנגדות עזה.
ב-1995 הוחל בשיפוץ המתחם והוא הפך למרכז חנויות, גלריות, מוזיאונים, סדנאות ותיאטראות. הדירות הישנות שופצו והפכו את המקום למבוקש ויקר למגורים.
האקשר מרקט

מול האקשה הפה נמצאת כיכר מוקפת במסעדות ובברים, ובה נמצאת גם תחנת הרכבת האקשר מרקט (בגרמנית: Hackescher Markt). בכיכר נערכים הופעות רחוב ושוק אוכל בימי חמישי ושבת.
חצר מס' 1  בהאקשה הפה
כניסה למוזיאון אוטו ויידט
תחנת הרכבת האקשר מרקט
להקת כלי נשיפה ממתכת בהאקשר מרקט
ה'רע"ג

ה'רע"ג (5,273) ובקיצור רע"ג – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 1512 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 31 באוגוסט 1513.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 3 שעות ו-322 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 10 במחזור העיבור ה-278. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 9 (סימנה טלזא) במחזור השמש ה-189.
שנה זו היא שנת 1,444 לחורבן הבית, ושנת 1,824 לשטרות.
נולדו

רבי אליעזר אשכנזי, רב בקהיר, פמגוסטה, ונציה, פראג, קרימונה ופוזנא. פרשן המקרא ובר פלוגתא של מהרשי"ק ומהר"ל. (נפטר בכ"ב בכסלו ה'שמ"ו)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
הסכם מינסטר

מפה מדינית של אירופה בשנת 1648
הסכם מינסטר (בלועזית: Peace of Münster) היה הסכם השלום שסיים את "המרד ההולנדי" (1648–1568; מכונה גם: "מלחמת שמונים השנים"), אשר היה מרד בשבעה-עשר המחוזות בהולנד, בלגיה ולוקסמבורג של היום נגד פליפה השני, מלך ספרד. סיום המלחמה החל במשא ומתן בין ספרד לרפובליקה החדשה בינואר 1646 כחלק ממשא ומתן של השלום הכללי יותר בין הצדדים הלוחמים במלחמת שלושים השנים. המדינות שלחו שמונה נציגים מכמה מהמחוזות מכיוון שאף אחד לא סמך על האחרים שייצגו אותם בצורה מספקת.
המשלחות ההולנדיות והספרדיות הגיעו תוך זמן קצר להסכם, המבוסס על הטקסט של הפסקת האש של שתים עשרה שנים. ההסכם ביניהן אישר את ההכרה של ספרד בעצמאות הולנד. דרישות ההולנדים נענו בדרך כלל. אולם המשא ומתן הכללי בין הצדדים העיקריים נמשך, מכיוון שצרפת המשיכה לגבש דרישות חדשות. בסופו של דבר הוחלט על הפרדת הדיונים בין הרפובליקה לספרד מהמשא ומתן הכללי על השלום.
נוסח האמנה נקבע ב-79 סעיפים נחתם ב-30 בינואר 1648. בעקבות ההסכם הרפובליקה זכתה לעצמאות רשמית מהאימפריה הרומית הקדושה. השלום נחגג ברפובליקה בחגיגות מפוארות. והוכרז באופן חגיגי ב-5 ביוני 1648.
הדיוויזיה ה-162 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 1939 – 21 במאי 1943 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  הרמן פרנקה
 
הדיוויזיה ה-162 (בגרמנית: 162. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.