stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרלמנט של ניו זילנד

מימין: בניין הפרלמנט של ניו זילנד. ברקע: הכוורת (Beehive), מקום מושב הממשלה בולינגטון.
הפרלמנט של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand Parliament, במאורית: Pāremata Aotearoa) כולל את מלך ניו זילנד, את בית הנבחרים של ניו זילנד ועד 1951, הוא כלל גם את המועצה המחוקקת של ניו זילנד. בית הנבחרים מכונה לעיתים קרובות כ"הפרלמנט". עד 1986 היה השם הרשמי של הפרלמנט של ניו זילנד, "האספה הכללית של ניו זילנד" (General Assembly of New Zealand).
בית הנבחרים מונה בדרך כלל 120 חברים ולעיתים יותר מכך, בתלות באחוזי ההצבעה למפלגות השונות. 70 מחברי הבית נבחרים ישירות במחוזות הבחירה והשאר נבחרים מתוך רשימות מועמדים מפלגתיות. הבחירות בניו זילנד הן כלליות, כלומר, כל אזרח ניו זילנדי מעל גיל 18 (למעט אסירים), רשאי להצביע. תהליך הרכבתה של ממשלה בניו זילנד היא על פי שיטת וסטמינסטר ואת הממשלה מנהיג ראש ממשלת ניו זילנד שנבחר מבין חברי בית הנבחרים.
בית הנבחרים מתכנס בבנייני הפרלמנט בוולינגטון, בירת ניו זילנד מאז 1865. דיוני הפרלמנט משודרים בערוצי טלוויזיה ורדיו ייעודיים.
הפרלמנט שמכהן מאז הבחירות הכלליות שהתקיימו ב-23 בספטמבר 2017, הוא ה-52 למניין הפרלמנטים של ניו זילנד מאז כינוסו של הפרלמנט הראשון ב-1854.
היסטוריה

הפרלמנט של ניו זילנד הוקם על פי "חוק החוקה של ניו זילנד" (New Zealand Constitution Act 1852), שחוקק ב-1852 על ידי הפרלמנט הבריטי. הפרלמנט הוקם כגוף מחוקק דו-בתי, באופן רשמי הוא נקרא "האספה הכללית" (General Assembly) אך בדרך כלל כונה הפרלמנט. על פי חוק זה היה הפרלמנט של ניו זילנד דומה מאוד לזה של בריטניה וכלל בית תחתון שנקרא "בית הנבחרים" (House of Representatives) ובית עליון שנקרא "המועצה המחוקקת" (Legislative Council). חברי הבית התחתון נבחרו בבחירות בשיטה הרובנית, בעוד שחברי המועצה המחוקקת מונו על ידי המושל הכללי של ניו זילנד. בתחילה מונו חברי המועצה לכל ימי חייהם, אך מאוחר יותר נקבעו תקופות כהונתם לשבע שנים. כוונתו של שינוי זה, שבוצע במקביל להקמתה של הממשלה העצמאית הראשונה של ניו זילנד (שעל פיו ייעץ ראש הממשלה למושל על המינויים למועצה) ובמקביל להקמתן של מפלגות פוליטיות, הייתה שעם פרוס המאה ה-20, לממשלה תהייה שליטה על המועצה ועל הבית התחתון ושאישורם של החוקים במועצה תהייה עניין פורמלי בלבד. ב-1951 בוטלה המועצה המחוקקת ובכך הפך הפרלמנט של ניו זילנד לחד-בתי.
על פי חוק החוקה, הסמכות החקיקתית ניתנה גם לפרובינציות של ניו זילנד (בתחילה שש) ולכל אחת מהן הייתה מועצה מחוקקת משל עצמה. מועצות  מחוזיות אלו יכלו לחוקק חוקים הנוגעים למחוזותיהם ברוב התחומים. עם זאת, ניו זילנד מעולם לא הייתה מושבה פדרלית או דומיניון כמו קנדה או אוסטרליה. הפרלמנט יכול היה לחוקק במקביל  למועצות המחוזיות בכל נושא ובמקרה של מחלוקת, הייתה עדיפות לחוק שחוקק על ידי הפרלמנט. במשך תקופה של 22 שנים בוצע תהליך הדרגתי של ריכוזיות העוצמה הפוליטית וב-1876 בוטל קיומם של המחוזות.
הפרלמנט קיבל בהדרגה שליטה רחבה יותר על ענייניה של ניו זילנד, באמצעות העברתם של חוקים אימפריאליים כמו חוק תקפות החוקים הקולוניאליים, תיקונים לחוקה וההעברה ההדרגתית של הסמכויות מידי הממשלה הבריטית לממשלת ניו זילנד. בסופו של דבר, ב-1947, התקבל החוק לאשרור חוק וסטמינסטר והוא נתן לפרלמנט את הסמכות המלאה לחקיקה בניו זילנד והחוק לתיקון החוקה שנחקק באותה שנה אפשר לפרלמנט להחליט על הרכבו. ב-1986 חוקק "חוק החוקה" (Constitution Act) ובמסגרתו שונו ההוראות האחרונות של החוק מ-1852 שעדיין היו בתוקף, אוחד תחום החקיקה ובאופן רשמי הוגדרה האספה הכללית כפרלמנט.
היסטוריה > "המכסה הכפרית"

תופעה ייחודית היסטורית שאפיינה את הפרלמנט של ניו זילנד הייתה "המכסה הכפרית" (Country quota). על פי מכסה זו ניתנה העדפה בייצוג למחוזות כפריים החל מ-1889 ובמובנים מסוימים גם קודם לכן. משקלם האלקטורלי של המחוזות נקבע על פי האיזון בין אוכלוסייתם הכפרית והעירונית, כאשר כל יישוב שאוכלוסייתו מנתה פחות מ-2,000 תושבים, נחשב לכפר. במחוזות הבחירה שאחוז גבוה מהיישובים בהם היו כפריים, נמנו המצביעים במספרים גדולים יותר מאשר היו למעשה. לדוגמה, ב-1927, מחוז וואיפווה, שלא התגוררה בו שום אוכלוסייה עירונית, קיבל 4,153 קולות בנוסף ל-14,838 המצביעים שהיו בו למעשה ובכך קיבל תוספת של 28% במשקלו האלקטורלי. עקרון המכסה הכפרית התקיים עד 1945, אז בוטל על ידי ממשלת הלייבור שבסיס התמיכה שלה היה עירוני ברובו והונהג העיקרון של "אדם אחד – קול אחד" (One man, one vote).
ריבונות

הפרלמנט של ניו זילנד הוא ריבוני מבלי אפשרות שגורם כל שהוא יבטל החלטה שלו. יכולתו של הפרלמנט לפעול היא ללא עוררין מבחינה חוקית. לדוגמה, חוק מגילת הזכויות של ניו זילנד (New Zealand Bill of Rights Act 1990), הוא חוק רגיל לחלוטין והוא לא מהווה חוק בעל עדיפות כמו בחוקותיהן של מדינות אחרות. המגבלה היחידה ביכולת החקיקה של הפרלמנט היא בנושאים הקשורים לשיטת הבחירות. נושאים אלה כוללים את אורך כהונתו של הפרלמנט, ההחלטה מי ראשי להצביע, אופן ההצבעה, אופן חלוקת המדינה למחוזות בחירה ומינוי הוועדות שמחליטות על נושאים אלו. החלטות כאלו מחייבות רוב של לפחות 75% מחברי הפרלמנט או העברתן למשאל עם. יחד עם זאת, הפרלמנט יכול לבטל או לשנות החלטות כאלה ברוב רגיל.
בתי הפרלמנט > בית הנבחרים

מאז 1951 כולל הפרלמנט של ניו זילנד רק את בית הנבחרים. חברי הבית נבחרים באופן דמוקרטי כל שלוש שנים ומכהנות בו 18 ועדות.
בתי הפרלמנט > בית עליון

לפרלמנט של ניו זילנד אין בית עליון. הוא פרלמנט חד-בתי ולא דו-בתי. עד 1950 היה לפרלמנט בית עליון ומאז הועלו כמה הצעות ליצור בית עליון.
בתי הפרלמנט > בית עליון > המועצה המחוקקת

המועצה המחוקקת (Legislative Council) הייתה הגוף המחוקק הראשון של ניו זילנד והיא הוקמה ב-16 בנובמבר 1840, מתוקף "מגילת ההקמה של המושבה של ניו זילנד" (Charter for Erecting the Colony of New Zealand), שעל פיה הוקמה ניו זילנד כמושבת כתר נפרדת מניו סאות' ויילס החל מ-1 ביולי 1841. בתחילה,  כללה המועצה המחוקקת את המושל, את המזכיר הקולוניאלי, את שר האוצר ושלושה שופטי שלום שמונו על ידי המושל. בסמכות המועצה היה לחוקק חוקים.
עם חקיקתו של חוק חוקת ניו זילנד ב-1852, הפכה המועצה המחוקק לבית עליון של האספה הכללית. תפקיד המועצה היה לבחון ולתקן את החוקים שחוקקו על ידי בית הנבחרים, למרות  שלא היה בסמכותה ליזום צעדי חקיקה או לתקן חוקים בעלי משמעות כספית. למרות הצעות שהועלו לעיתים לכינונה של מועצה מחוקקת נבחרת, חברי המועצה מונו על ידי המושל, בדרך כלל על פי המלצת ראש הממשלה. בתחילה מונו חברי המועצה לכל ימי חייהם, אך ב-1891 הונהגה תקופת כהונה של שבע שנים לחברי המועצה. בסופו של דבר הוחלט שלמועצה אין תפקיד משמעותי בתהליך החקיקה בניו זילנד וכהונתם של חבריה הסתיימה ב-31 בדצמבר 1950. בעת ביטולה של המועצה היא כללה 54 חברים, כולל יושב הראש.
בתי הפרלמנט > בית עליון > הצעות להקמת סנאט

בספטמבר 1950, הקימה ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של סידני הולנד, ועדה שתבחן את האפשרות של הקמת בית עליון חלופי. בדוח שהוגש על ידי הוועדה ב-1952 הוצע להקים סנאט שחבריו ימונו על ידי מנהיגי מפלגות בית הנבחרים, על פי משקל כוחם ושמספרם יהיה 32. הסנאטורים היו אמורים לשרת בתקופות כהונה של שלוש שנים, עם אפשרות של בחירה מחדש. לסנאט הייתה אמורה להיות הסמכות לתקן, ליזום או לעקב חקיקה, לקבל עתירות ולבחון תקנות ואת דבר המלך במועצה. רעיון זה נדחה על ידי ראש הממשלה ועל ידי מפלגת הלייבור שסירבה למנות נציגים לוועדה.
ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של ג'ים בולגר הציעה עם כינונה ב-1990, להקים סנאט שחבריו ייבחרו והיא הגישה הצעת חוק בנושא. על פי הצעת החוק, אמור היה הסנאט למנות 30 חברים שייבחרו בשיטת הקול היחיד הנייד בשישה מחוזות בחירה, ארבעה באי הצפוני ושניים באי הדרומי. כמו המועצה המחוקקת, לא הייתה אמורה להיות לסנאט הסמכות לעקב חוקים בעלי משמעות כספית. בית הנבחרים היה אמור להמשיך ולהיבחר בבחירות בשיטה הרובנית.
הכוונה הייתה לכלול את השאלה על הקמת הסנאט במשאל העם השני לשינוי שיטת הבחירות. המצביעים היו אמורים להישאל אם הם תומכים בהנהגתה של שיטת בחירות חדשה, בלי קשר לרצונם להקים סנאט. עם זאת, בעקבות התנגדויות של מפלגת הלייבור ושל תומכים אחרים של שיטת הבחירות היחסית המעורבת שהוצעה במשאל העם, הוסרה השאלה על הסנאט.
תהליך החקיקה

הפרלמנט של ניו זילנד מעביר חוקים על פי מודל דומה (אך לא זהה) לזה של מדינות אחרות הפועלות על פי שיטת וסטמינסטר.
הצעות החוק הופכות לחוקים לאחר שחברי הפרלמנט מצביעים עליהן בשלוש קריאות ולאחר מכן הן מקבלות הסכמה מלכותית (Royal Assent) מהמושל הכללי. רוב יוזמות החקיקה נעשות על ידי הממשלה המכהנת. כישלון של הממשלה להעביר חוקים הוא נדיר והפעם הראשונה בה אירע מקרה כזה במאה ה-20 הייתה ב-1998. קיימת גם אפשרות להגשת הצעות חוק פרטיות. הצעות אלו מוגשות בדרך כלל על ידי חברי מפלגות האופוזיציה או על ידי חברי פרלמנט שרוצים להעלות נושא שהמפלגות לא נוקטות עמדה לגביו.
לאחר שהצעת חוק עברה בשלוש קריאות היא מועברת על ידי פקיד של בית הנבחרים למושל הכללי, אשר מעניק את ההסכמה המלכותית כעניין שבשגרה. כמה משפטנים לענייני חוקה, כמו פרופסור פיליפ ג'וזף, מאמינים שלמושל הכללי אין את הסמכות לסרב להעניק הסכמה מלכותית במקרים חריגים. אחרים, כמו ראש הממשלה לשעבר, סר ג'פרי פאלמר ובנו, המשפטן מתיו פאלמר, טוענים שסירוב למתן הסכמה מלכותית עלולה לגרום למשבר חוקתי. מצב של סירוב להעניק הסכמה מלכותית לא אירע מעולם בניו זילנד. מרגע שבו ההסכמה המלכותית נתנה, הצעת החוק הופכת לחוק.
הרכב הפרלמנט הנוכחי > קואליציה

מפלגת הלייבור של ניו זילנד - 65 חברים.
הרכב הפרלמנט הנוכחי > קואליציה > בהסכם תמיכה

מפלגת הירוקים - 10 חברים.
הרכב הפרלמנט הנוכחי > אופוזיציה

המפלגה הלאומית של ניו זילנד - 33 חברים.
ACT (איגוד הצרכנים ומשלמי המיסים) - 10 חברים.
המפלגה המאורית - 2 חברים.
הערות שוליים

↑  Prisoners and the Right to Vote
↑  Electoral Act 1993 s268
↑  "Crown colony era – the Governor-General". 30 August 2012. Retrieved 13 October 2012.
↑  The New Zealand Legislative Council : A Study of the Establishment, Failure and Abolition of an Upper House, William Keith Jackson, University of Otago Press, page 200
↑  Memoirs: 1912–1960, Sir John Marshall, Collins, 1984, 159–60
↑  "Senate Bill : Report of Electoral Law Committee". 7 June 1994.
↑  "New Zealand Legislates for the 1993 Referendum on its Electoral System". Newsletter of the Proportional Representation Society of Australia (69). March 1993. Archived from the original on 6 July 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0483 7107
ווקאלוסיטי

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  הוד השרון
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 סוגה:  א-קפלה
 https://www.vct-project.com
 
ווקאלוסיטי בניצוח קווין פוקס
ווקאלוסיטי (באנגלית: Vocalocity) הוא הרכב א-קפלה ישראלי, הפועל משנת 2013.
ההרכב נחשב לחדשני ופורץ דרך בתחום האקפלה העכשווית (Contemporary A-Capella) ומשמש הרכב ייצוגי קבוע של עמותת מיל"ה (המרכז הישראלי למקהלות ולחבורות הזמר) בפסטיבלים ובאירועי מוזיקה מקומיים ובינלאומיים.
בהרכב חברים 40 זמרות וזמרים המבצעים שירי פופ, רוק, ג'אז ופאנק לועזיים ועבריים, בעיבודים רב-קוליים מקוריים הנכתבים במיוחד עבור ההרכב על ידי מעבדים בישראל ומחוצה לה ומבוצעים בשימוש בקול אנושי בלבד ללא ליווי כלי נגינה, בהרמוניות מורכבות.
ההרכב מזמין ומארח בארץ מנצחים והרכבים מובילים מרחבי העולם, ומקיים איתם הופעות משותפות. ברפרטואר של ווקאלוסיטי שירי ביטלס, סטיבי וונדר, סטינג, ואריאנה גרנדה לצד מתי כספי, שלמה גרוניך, עידן רייכל, כוורת, אברהם טל ודני רובס.
ההרכב פועל מהוד השרון ומקיים שם את החזרות. חברי ההרכב מגיעים מכל הארץ, מרביתם מתגוררים במחוזות המרכז והשרון.
בנוסף להופעות החיות, ההרכב מקליט חלק מהשירים באולפן. אחת לשנה מקיים ההרכב מבחני בד לקבלת זמרות וזמרים חדשים.
היסטוריה

ווקאלוסיטי הוקם בשנת 2013 במסגרת עמותת מיל"ה, כפרויקט ייעודי של נבחרת זמרים מהרכבים קוליים שונים. לאחר סבב ההופעות המוצלח הוחלט להמשיך ולקיים את המסגרת, שבמשך הזמן הפכה להרכב עצמאי.
בשנת 2015 ערך ההרכב קונצרטים בדנמרק, במסגרת פסטיבל ההרכבים הווקאליים השנתי AAVF שמתקיים בעיר אורהוס וכן בבית הכנסת הגדול של קופנהגן.
אחת לשנה מזמין ההרכב יוצר ישראלי מוערך לעבודה על מופע משותף. בשנת 2018 הופיע ההרכב עם דני רובס, ובסוף קיץ 2019 התקיימה סדרת הופעות עם שלמה גרוניך.
דיסקוגרפיה

2018: VOCALOCITY VOL.1 - מיני-אלבום של ההרכב הכולל את מיטב להיטיו, הזמין להאזנה ולהורדה בשירותי מוזיקה דיגיטליים.
דמויות מרכזיות

קווין פוקס (בריטניה) - המנהל המוזיקלי והאמנותי של ההרכב מיום הקמתו, זמר, ביטבוקסר, מדריך ומעבד מוזיקלי יליד טורונטו, חבר לשעבר בהרכב הא-קפלה הבריטי סווינגל סינגרס.
ג'ף משל - מייסד ההרכב ואף ניהל אותו עד שנת 2018. יליד ארצות הברית ותושב באר שבע, סופר, מחזאי ועורך טכני. משל היה זה שזיהה את ההזדמנות בהגעת הסווינגל'ס לארץ (אשר הוזמנו להופעה בפני המגזר הרוסי באופרה בת"א, על ידי האמרגן סם וסלבסקי) ויזם קיום מפגש אישי בינם ובין מנצחים וזמרים חברי מיל"ה - מפגש שהיה יריית הפתיחה שאפשרה את הקמת ווקאלוסיטי. בהמשך, גייס משל את ארז טל לפרויקט, כמנצח ההרכב.
רון גנג - מנהל ההרכב משנת 2018. חבר בשמיניית ווקאל מ-1986, מנצח מקהלות ומעבד מוזיקלי, בוגר המדרשה למורים למוזיקה בת"א. הקים וניהל מספר בתי-ספר למוזיקה, משמש כמנכ"ל מיל"ה משנת 2012. גנג פגש את קווין פוקס לאחר הופעת הסווינגל'ס באופרה, שכנע אותו להקים פרויקט א-קפלה גדול וצעיר בישראל, ושיתף את ג'ף משל, שהסכים מיד לנהל את הפרויקט.
מור מוריה-שיפוני - מעצבת גרפית, עורכת וידאו ומגשימת חלומות, כהגדרתה. מוריה-שיפוני ניהלה אדמיניסטרטיבית את צוות ההקמה של ההרכב וגייסה את הזמרות והזמרים לפרויקט.
ארז טל - מנצח ההרכב מיום הקמתו, בוגר אוניברסיטת תל אביב במגמת ניצוח תזמורת ומקהלה. שר במקהלות רבות, באופרה הישראלית, ועם התזמורת הפילהרמונית, וכן מנצח ומעבד לתזמורות שונות, חבר בשמיניית ווקאל משנת 2006, וכן מעבד, מקליט ושר בהרכבים מובילים ומנצח על מקהלות אקפלה מודרנית.
ראו גם

א-קפלה
הערות שוליים

↑  Aarhus Vocal Festival, חוברת הפסטיבל AAVF 2015, באתר https://aavf.dk, ‏21/5/2015 (באנגלית)
ועדת המוסדות לענייני ירושלים

ועדת המוסדות לענייני ירושלים (הייתה ידועה גם בשם המקוצר "ועדת ירושלים") הייתה ועדה, שהוקמה בראשית השלב הראשון של מלחמת העצמאות, כאשר ערביי ארץ ישראל פתחו בהתקפה על היישוב. הוועדה ניהלה את העניינים האזרחיים של ירושלים ותושביה היהודים עד סמוך להכרזת העצמאות ופתיחת השלב השני של המלחמה, עם פלישת צבאות ערב.
הרקע

ב-30 בנובמבר 1947, למחרת החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה, פתחו ערביי ארץ ישראל בהתקפה על היישוב. המהלך החל בהתקפה על אוטובוס 2094, שבה נהרגו חמישה נוסעים יהודים, ובהמשך בהתקפות על דרכי התחבורה, על יישובים מבודדים ועל תושבים יהודים בערים המעורבות. בזאת נפתח השלב הראשון של מלחמת העצמאות אשר נמשך עד להכרזת העצמאות ופלישת צבאות ערב.
ב-2 בדצמבר התפוררה עיריית ירושלים המעורבת. החברים היהודים בעירייה התארגנו באופן עצמאי לשם טיפול בבעיות של העיר ותושביה היהודים, בתחום האספקה והתחבורה. ועד הקהילה של ירושלים התקשה לעמוד במשימה ועל כן הסוכנות היהודית, בשיתוף עם הוועד הלאומי, הקימו ב-22 בדצמבר שתי ועדות לעניין ירושלים. הוועדה הראשונה נועדה לתכנן את עתידה של ירושלים היהודית במסגרת משטר בינלאומי, שאמור היה לנהוג בירושלים בהתאם להחלטת החלוקה. על הוועדה השנייה, שנקראה "ועדת המוסדות לענייני ירושלים", הוטל לנהל את ענייני העיר. הוועדה מנתה שבעה חברים מאישי ירושלים מכל החוגים. ליושב ראש הוועדה מונה דב יוסף.
חברי הוועדה

דב יוסף, יושב ראש הוועדה, היה מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. היה פעיל בתנועת העבודה ומפא"י. שימש יועץ משפטי של הנהלת הסוכנות היהודית וממלא מקום ראש המחלקה המדינית של הסוכנות.
דוד אבולעפיה היה עורך דין ואיש ציבור בירושלים ושימש נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים.
דניאל אוסטר היה ראש עיריית ירושלים בסוף תקופת המנדט הבריטי (וקודם לכן סגנו וממלא מקומו של ראש העירייה הערבי).
חיים סלומון, בנו של יואל משה סלומון, היה תעשיין ופעיל ציבור בירושלים.
שמואל פסמן היה פעיל ציוני בתנועות ההתיישבות בארץ ישראל ופעל במסגרת ארגוני סיוע וסעד.
יצחק רפאל היה חבר הוועד הלאומי מטעם הפועל המזרחי.
ראובן שרי היה חבר מפקדת ארגון "ההגנה" במחוז ירושלים ומזכיר מועצת פועלי ירושלים.
תמונות חברי הוועדה

דוד אבולעפיה
דניאל אוסטר
חיים סלומון
ראובן שרי
יצחק רפאל
דב יוסף
פעולות הוועדה

משכנה של הוועדה היה בבניין סנסור בהצטלבות של רחוב יפו עם רחוב בן-יהודה, ליד כיכר ציון במרכז העיר. הוועדה טיפלה בקיום השירותים הציבוריים, באספקת מזון, מים ושירותים רפואיים ובמניעת ספסרות. הוועדה טיפלה גם בפליטי שכונות הספר, הסמוכות לאזורים הערביים של ירושלים, שנסו למרכז העיר. כמו כן פיקחה הוועדה על הסדר וביטחון הציבור והרכוש בעזרת משמר העם, שהיה יחידת מתנדבים שנועדה לשמור על הסדר בערים הגדולות, בהן ירושלים, חיפה, תל אביב וצפת. בין היתר מנעו אנשי משמר העם, במחסומי היציאה מן העיר, בריחה של תושבים מירושלים.
הוועדה פעלה עד ל-21 באפריל 1948, לקראת מועד הכרזת העצמאות ואז הוקמה רשות מרכזית לשעת חירום בירושלים, שנקראה גם היא "ועדת ירושלים", אשר ניהלה את העיר בתקופת הקרבות והמצור ודאגה, בין היתר, לשיכונם של כ-1,500 פליטי הרובע היהודי של העיר העתיקה בדירות בשכונת קטמון (הישנה) שנעזבה על ידי תושביה הערבים, ועדה זו פעלה עד ל-3 באוגוסט 1948, אז הוטל שלטון צבאי על העיר ודב יוסף נתמנה למושל הצבאי של ירושלים.
בניין סנסור, ליד כיכר ציון
ווהן

| --- | --- |
דגל העירדגל העיר

 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  אונטריו אונטריו
 יורק:  מחוז
 ראש העיר:  Steven Del Duca
 רשות מחוקקת:  מועצת עיריית ווהן 
 תאריך ייסוד:  1792
 על שם:  בנג'מין ווהן 
 שטח:  272.44 קמ"ר (2021)
 גובה:  180 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  323,103 (דירוג: 17, 2021)
  ‑ צפיפות:  1185.9 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  43°50′00″N 79°30′00″W﻿ / ﻿43.833333333333°N 79.5°W﻿ / 43.833333333333; -79.5 
 אזור זמן:  אזור זמן מזרחי
 http://www.vaughan.ca
 he
 
ווהן (באנגלית: Vaughan) היא עיר באונטריו, קנדה. נכון ל-2021 התגוררו בעיר כ-323,103 איש. היא ממוקמת בשטח המונציפלי של יורק, מעט צפונית לטורונטו. ווהן הייתה העירייה בעלת שיעור הצמיחה הגבוה ביותר בקנדה בין 1996 ל-2006, כאשר אוכלוסייתה גדלה ב-80.2% במהלך תקופה זו כמעט והכפילה את כמות האוכלוסייה מאז 1991. זוהי העיר החמישית בגודלה באזור טורונטו רבתי, והעיר ה -17 בגודלה בקנדה.
הערות שוליים

↑  "Vaughan, City Ontario (Census Subdivision)". Census Profile, Canada 2021 Census. Statistics Canada. 9 בפברואר 2022. נבדק ב-12 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Changes in population at the community level". A profile of the Canadian population: where we live. Statistics Canada. 2003-01-20. ארכיון מ-2006-10-17. נבדק ב-2006-10-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467719505171  LCCN: n00112180  MusicBrainz: 14381a3e-9add-411e-b1aa-19ce8a735d53  VIAF: 154693857   WorldCat (עם VIAF): 154693857 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקטור פלמינג

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1889 פסדינה, קליפורניה, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בינואר 1949 (בגיל 59) קוטונווד, אריזונה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1910–1948 (כ־38 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1938)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטור פלמינג (אנגלית: Victor Fleming‏; 23 בפברואר 1889 - 6 בינואר 1949) היה במאי קולנוע אמריקאי זוכה פרס האוסקר, שביים שניים מסרטי הקולנוע הידועים והמצליחים של כל הזמנים: "הקוסם מארץ עוץ" ו"חלף עם הרוח".
פלמינג נולד בעיר לה קנדה בקליפורניה והיה בעל כישרון למכניקה. כשעבד כמכונאי רכב הוא פגש את הבמאי אלן דוואן, שלקח אותו לשמש כעוזר צלם. פלמינג התקדם בעבודתו כצלם, וזכה אף לעבוד עם ד. ו. גריפית' ועם דוואן עצמו. ב-1919 ביים את סרטו הראשון. רבים מסרטיו האילמים היו סרטי אקשן, לעיתים עם דאגלס פיירבנקס, וכמו כן מערבונים. עם הזמן הוא קנה לו שם של "במאי של גברים", אולם הוא הוכיח שהוא אפקטיבי גם בבימוי נשים: תחת בימויו זכו ויוויאן לי והאטי מקדניאל בפרס האוסקר, בעוד שאינגריד ברגמן קיבלה מועמדות לפרס ("Joan of Arc"). למעשה, תשעה שחקנים שהופיע בסרטיו של פלמינג קיבלו מועמדות לאוסקר.
בשנת 1932 חתם פלמינג באולפני MGM וביים כמה מן הסרטים היוקרתיים של אותה תקופה. סרטים כדוגמת "אבק אדום", "פצצה" עם ג'ין הארלו, "אי המטמון", על פי ספרו הקלאסי של רוברט לואיס סטיבנסון ו"ספנים אמיצים", שזיכה את ספנסר טרייסי בפרס האוסקר, הציגו אותו כבמאי כשרוני שיודע ליצור שוברי קופות.
שני סרטיו הידועים ביותר יצאו בשנת 1939: "הקוסם מארץ עוץ", על פי ספרו רב המכר של ליימן פרנק באום ו"חלף עם הרוח", על פי הרומן של מרגרט מיטשל. שני הסרטים יצאו לאקרנים בארצות הברית בהפרש של ארבעה חודשים בלבד. שניהם היו הפקות ענק, שהסתבכו בעת הצילומים, ובשניהם נקרא פלמינג להחליף את הבמאי המקורי (כאשר בשניהם היה זה ג'ורג' קיוקור) לאחר שצילומי הסרט כבר החלו. כך למשל בסרט "חלף עם הרוח" פוטר קיוקור כמה שבועות לאחר שהחלו צילומי הסרט, בשל חילוקי דעות מתמשכים עם המפיק דייוויד סלזניק.
בהמשך ביים פלמינג את גרסתו לרומן של רוברט לואיס סטיבנסון, "ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד" (1941), בו כיכבו ספנסר טרייסי, אינגריד ברגמן ולנה טרנר. ב-1942 ביים פלמינג עיבוד קולנועי נוסף לרומן קלאסי, הפעם "טורטייה פלט", של ג'ון סטיינבק. גם כאן כיכב ספנסר טרייסי. זה היה זה העיבוד והראשון והיחיד עד כה לרומן זה. ב-1943 ביים את "בחור ושמו ג'ו" בכיכובם של ספנסר טרייסי, איירין דאן וואן ג'ונסון. הוא נפטר בפתאומיות מהתקף לב סמוך לסיום צילומי הסרט "Joan of Arc" בכיכובה של אינגריד ברגמן, שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, אף על פי שהסרט נחל כישלון.
ווזדויז'נקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  מיכאיל קלינין 
 אורך:  0.6 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  ארבאט
 קואורדינטות:  55°45′10″N 37°36′20″E﻿ / ﻿55.752777777778°N 37.605555555556°E﻿ / 55.752777777778; 37.605555555556
 he
 
ווזדויז'נקה (ברוסית: Воздвиженка) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה בראיון ארבאט.
רחוב ווזדויז'נקה, כמו סמטת קרסטובוזדביז'נסקי בקרבת מקום, נקרא על שם מנזר העלאת הצלב הקדוש.
גלריה

הספרייה הממלכתית של רוסיה
אחוזת ארסני מורוזוב
המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב
בית שחובסקיך
ווחה

| --- | --- |
 מדינה:  יוון יוון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברשות המוניציפלית:  9,426 (2021)
 קואורדינטות:  37°56′00″N 22°48′00″E﻿ / ﻿37.9333°N 22.8°E﻿ / 37.9333; 22.8 
 אזור זמן:  UTC +2
 he
 
ווחה (ביוונית: Βόχα) היא רשות מוניציפלית לשעבר בקורינתיה, פלופונסוס, יוון. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה ולו-ווחה. שטחה של היחידה העירונית הוא 87.895 קמ"ר. אוכלוסיית העיירה מנתה 10,966 תושבים בשנת 2011. מקום מושבה של העירייה היה בזבגולאטיו.
הערות שוליים

↑  "Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)" (PDF) (ביוונית). National Statistical Service of Greece.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ווזנסנסק

ווזנסנסק (אוקראינית: Вознесенськ) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה. העיר יושבת על נהר הבוג הדרומי.
העיר הוקמה ב-1795 בצו שניתן על ידי יקטרינה הגדולה, במקום שהתקיים לפני כן יישוב של קוזאקים בשם "סוקולי".
לאחר שכאן התחיל לעבור קו רכבת אודסה–בכמץ' זה תרם רבות להתפתחותה הכלכלית והעיר החלה לצמוח בקצב מהיר. ב-1933 העיר חוברה לרשת חשמל ורדיו, וב-1936 העיר חוברה לרשת העברת המים.
ב-7 באוגוסט 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-24 במרץ 1944.
הערות שוליים

↑  מנהלת הסטטיסטיקה של מחוז מיקולייב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010685120505171  GND: 4659236-2  NKC: ge1173803  VIAF: 235680831   WorldCat (עם VIAF): 235680831 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרפס

ערך זה עוסק במשפחת הווירוסים הרפס, ובעיקר בהרפס סימפלקס Herpes simplex. אם התכוונתם לווירוס הרפס זוסטר Herpes zoster, ראו .
| --- | --- |

שלפוחית הרפס סימפלקס על השפה
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  Human alphaherpesvirus 1, Human herpesvirus 2 
 תסמינים:  פריחה, שלפוחית, low-grade fever, לימפדנופתיה 
 טיפול:  acedoben sodium  docosanol  valacyclovir  אציקלוביר  vidarabine  penciclovir  foscarnet  טריפלורידין  בנזוקאין  famciclovir 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/218580 article/1132465 
 DiseasesDB:  330215841
 MeSH:  D006561
 סיווגים
 ICD-10:  A60, B00, G05.1, P35.2
 ICD-11:  1F00 
 
הרפס (Herpes; בעברית: שַׁלְבֶּקֶת) הוא משפחה של נגיפים (herpesviridae) הגורמים למחלות שונות (כגון "שַלְבֶּקֶת חוגרת") אצל בני אדם וחיות. בלשון הדיבור, המילה "הרפס" מתייחסת בעיקר לנגיף "הרפס סימפלקס", שמתבטא בעיקר בשלפוחיות על העור או בריריות, בעיקר באזור השפתיים, העפעפיים או איברי המין. הרפס תוקף יותר נשים מאשר גברים.
סוגי נגיף ההרפס

שמונה נגיפים ממשפחת ההרפס גורמים למחלות בבני האדם:
HHV-1 - הרפס סימפלקס 1 (HSV-1) - תוקף בעיקר את אזור השפתיים.
HHV-2 - הרפס סימפלקס 2 (HSV-2) - תוקף בעיקר את אזור איברי המין.
HHV-3 - וריצלה-זוסטר (VZV) - גורם לאבעבועות רוח, שלבקת חוגרת ובלפריטיס.
HHV-4 - נגיף אפשטיין בר (EBV), או lymphocryptovirus - גורם למחלת הנשיקה, לימפומה על שם ברקט, סרטן הלוע (נדיר).
HHV-5 - ציטומגלו (Cytomegalovirus או CMV) - גורם למחלת הנשיקה, רטיניטיס.
HHV-6 - הנגיף Roseolovirus - גורם למחלת האדמדמת. במבוגרים גורם לפיטיריאזיס רוזאה.
HHV-7 - דומה ל-HHV-6, גורם לסימפטומים דומים.
HHV-8 - מוכר גם בשם KSHV, הוא סוג של Rhadinovirus הגורם לסרקומת קפושי, ומחלות נוספות.
הרפס סימפלקס 1 ו-2

הרפס סימפלקס 1 הוא הגורם העיקרי לשלפוחיות האופייניות למחלה באזור השפתיים. הוא גם נרכש יותר בקלות, משום מיקומו הגלוי. שלפוחיותיו של הרפס סימפלקס 2 מתבטאות בעיקר באזור איברי המין, והוא מוכר כמחלת מין. מחלת ההרפס סימפלקס לרוב אינה קטלנית. היא עשויה להוות סכנת חיים אצל תינוקות, בכל הגילאים במקרה בו הנגיף חודר למוח וגורם לאנצפליטיס ובחולים עם דיכוי של מערכת החיסון.
הרפס סימפלקס 1 ו-2 > הידבקות

ההרפס סימפלקס היא מחלה מידבקת מאוד, העוברת בדרך כלל דרך מגע עור בעור, או לעיתים דרך חפץ משותף (שפתון, נרגילה וכו'). הווירוס עובר דרך סדקים זעירים מאוד בעור, אך הוא אינו מסוגל לחדור מבעד לפיסת עור בריאה לחלוטין. החומר התורשתי של הווירוס נשמר כאפיזום (דנ"א מעגלי) בתאי העצב בגנגיליונים של מערכת העצבים הסימפתטית ומתפרץ מהם חזרה אל שטח העור מדי פעם ולפעמים גורם כך למחלות. אחוזים גבוהים באוכלוסייה נשאים בווירוס, אם כי אצל רבים הסימפטומים מתבטאים לעיתים רחוקות, אם בכלל.
הרפס סימפלקס 1 ו-2 > מהלך המחלה

החל מרגע ההידבקות, וירוס ההרפס שוכן בגוף החולה באופן כרוני. תדירות ההתפרצויות משתנה מאדם לאדם, ונעה בין מספר שבועות למספר חודשים. באנשים מסוימים המחלה לא תתפרץ בעתיד מעבר להתפרצות הראשונית שחלה עם ההידבקות במחלה. באנשים בהם הישנות המחלה תכופה, ממליצים על טיפול באמצעות כדורים, המונע את ההתפרצויות. אולם לרוב, הטיפול ניתן רק באופן חיצוני בשעת הצורך בצורת משחה.