stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאיוש לנקאי (מנהל תיאטרון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1914 ארז'בטווארוש, הונגריה 
 פטירה:  20 במרץ 1971 (בגיל 56) Mátraháza, הונגריה 
 שם לידה:  Weinwurm Lajos Vilmos 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 
לאיוש לנקאי (במקור לאוטר או ויינוורם, בהונגרית: Lenkei Lajos; בודפשט, 23 בנובמבר 1914 – מאטרהזה, 20 במרץ 1971)  היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.
קורות חיים

לאיוש לנקאי נולד במשפחה יהודית, בנם של דז'ה לאוטר (1889–1967) עובד מסחרי ושל אילונה ויינבורם. הוריו התחתנו בשנת 1918 ומכאן ואילך הוא נשא את שם המשפחה לאוטר, ומאוחר יותר, כמו אביו, שינה אותו ללנקאי.
לנקאי סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד). לא ידוע על קורותיו בתקופת השואה, אך בתום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945 הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית לפעילות ברובע 6 של בודפשט. בין השנים 1945 - 1948 עמד בראש "אגודת התרבות ההונגרית-סובייטית". משנת 1949 עמד בראש מחלקת התרבות של מפלגת העובדים ההונגרית (MDP) בוועדת בודפשט, ואחר כך מונה למנכ"ל "המרכז לתרבות עממית בבודפשט". בין השנים 1950–1956 היה ראש מדור התרבות של העיתונים "אור" (Világosság) ושל "בודפשט בערב" (Esti Budapest). לאחר המרד ההונגרי (שמכונה בהונגריה מהפכת 1956) עבד במחלקת השכנוע והתעמולה של ועד המפלגה. בהמשך היה העורך הראשי של "ארץ-עולם" (Ország-Világ), ומשנת 1957 היה העורך הראשי של המגזין רב התפוצה "קולנוע, תיאטרון, מוזיקה" (Film Színház Muzsika). בשנים 1962 - 1971 הוא היה מנהל תיאטרון הקומדיה של בודפשט. הוא גם תרגם את יצירותיהם של סופרים רוסים להונגרית. נפטר בשנת 1971.
חייו הפרטיים

רעייתו הייתה ד"ר אדריאן שטובר, אותה נשא בשנת 1946 בבודפשט. בתם היא העורכת יוליה לנקאי (1952).
פרסים והוקרה

למען התרבות הסוציאליסטית (1955)
מדליית הכבוד של הרפובליקה העממית דרגת זהב
מדליית מסדר העבודה דרגת כסף (1964)
מדליית ההנצחה ליובל השחרור
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 2321/1914. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a gyöngyösi polgári halotti akv. 140/1971. folyószáma alatt".
↑  "Gyászjelentése (1971)".
↑  "Lenkei (Lauter) Dezső halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 82/1967. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 573/1918. folyószáma alatt".
↑  "Lenkei Lajos | Magyar életrajzi lexikon | Reference Library". www.arcanum.hu.
↑  "Lenkei Lajos". mek.oszk.hu (באנגלית).
מאיר צבי גרוזמן

ערך זה עוסק ברב וראש ישיבה. אם התכוונתם לרב ומרצה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1934 י"ז בשבט ה'תרצ"ד מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  15 בינואר 2017 (בגיל 83 בערך) י"ז בטבת ה'תשע"ז 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בצפת 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 15 בינואר 2017 
 השתייכות:  חסידות חב"ד
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 צאצאים:  נכדו מנדי גרוזמן
 
הרב מאיר צבי גרוזמן (כונה ר' מונקע; י"ז בשבט ה'תרצ"ד, פברואר 1934 – י"ז בטבת ה'תשע"ז, 15 בינואר 2017) היה ראש ישיבה בקריית מלאכי ומראשי ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד ובחולון. שיעוריו הודפסו בספר "אמרי צבי" והם עוסקים בפרשנות וחידושים על התלמוד הבבלי ועל משנה תורה לרמב"ם.
ביוגרפיה

נולד בברית המועצות למרדכי ופלה והתגורר בעיר מוסקבה. בשנת 1946 המשפחה עלתה לישראל והתיישבה ברמת גן. למד בישיבת אחי תמימים בתל אביב ובישיבת תומכי תמימים המרכזית בלוד שבה התקרב למשפיע הרב שלמה חיים קסלמן. בשנת תשט"ו החל לשמש ר"מ בישיבת תומכי תמימים בלוד.
בו' באלול ה'תשט"ו נישא לחיה בת הרב ישראל יוסף שניאורסון. בין השנים תשמ"ד-תשמ"ח כיהן כראש ישיבת בית הר"מ בקריית מלאכי, היה מראשי ישיבת חב"ד בחולון. ר"מ ומראשי ישיבת חב"ד המרכזית בכפר חב"ד.
בי"ז בטבת ה'תשע"ז נפטר בגיל 83 ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בצפת.
שיעוריו על התלמוד הבבלי ועל משנה תורה לרמב"ם נדפסו בספרו "אמרי צבי".
משפחתו

חלק מבניו של הרב גרוזמן משמשים כשלוחי חב"ד:
הרב יצחק - שליח חב"ד בראשון לציון
הרב שמואל - שליח חב"ד במגדל
הרב שלום דובער - שליח חב"ד בווינה, אוסטריה
הרב ישראל יוסף - היה בעבר שליח חב"ד במינסק. בנו הוא העיתונאי מנדי גרוזמן, מגיש בכאן מורשת
הרב משה - שליח חב"ד ומשפיע בקהילת חב"ד בראשון לציון ובישיבת תורת אמת בירושלים
לקריאה נוספת

משה מרינובסקי, גאון וחסיד, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1691, כ"ב בטבת תשע"ז
תשורה משמחת הנישואין של שמואל שניאור זלמן וחנה שיחיו טשעזני, כ"ח סיון ה'תשע"ז - מכיל אגרות שהרב גרוזמן קיבל מהאדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון ופרק על תולדות חייו.
אמרי צבי, ספרו על הש"ס ועל משנה תורה לרמב"ם, באתר היברובוקס.
הערות שוליים

↑  תשורה משמחת הנישואין של שמואל שניאור זלמן וחנה שיחיו טשעזני, כ"ח סיון ה'תשע"ז, הוצאה עצמית, 2017.
↑  ישראל כהן, ‏ברוך דיין האמת: הגאון רבי מאיר צבי גרוזמן זצ"ל, באתר כיכר השבת, 15 בינואר 2017
↑  הספר באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300481105171  ISNI: 0000 0000 9957 1364  LCCN: n89111191  VIAF: 147867333   WorldCat (עם VIAF): 147867333
ליו יאנג (טייקונאוטית)

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1978 (בת 46) ג'נגג'ואו, חנאן, סין
 מידע כללי
 בשירות:  טייקונאוטית בשירות CNSA
 לאום:  הרפובליקה העממית של סין סינית
 השכלה:  PLA Air Force Aviation University  אוניברסיטת טסינגואה 
 עיסוק בעבר:  טייסת במטוס תובלה
 דרגה:  קולונל בכיר
 זמן שהייה בחלל:  195 ימים ו-50 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 משימות
 שנג'ואו 9 שנג'ואו 14
 
 עיטורים
 Spaceflight Exploit Medal (אוקטובר 2012)  Spaceflight Exploit Medal (3 במרץ 2023) 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ליו יאנג (בסינית: 刘洋, בפין יין: Liú Yáng; נולדה ב-6 באוקטובר 1978) היא טייסת קרב בחיל האוויר הסיני והטייקונאוטית הראשונה בתוכנית החלל הסינית ששוגרה לחלל במשימת שנג'ואו 9 ב-16 ביוני 2012.
ליו יאנג נשואה, כחלק מהדרישות לקבלת נשים לתוכנית החלל הסינית, מתוך אמונה שנשים נשואות בעלות יותר כוח פיזי ומנטלי.
ביוגרפיה

ליו יאנג נולדה בג'נגג'ואו בשנת 1978. היא סיימה אוניברסיטה של חיל האוויר והצטרפה לשורות חיל האוויר של צבא השחרור העממי כטייסת. היא התקדמה עד לדרגת מייג'ור והגיע לכ-1,800 שעות טיסה.
ליו יאנג עברה קורס הכנה לטיסות לחלל ונבחרה לטיסה שנג'ואו 9. במהלך הטיסה היא ביצע מחקרים שקשורים עם רפואה בחלל.
בשנת 2022 היא טסה לחלל בפעם השנייה בחללית שנג'ואו 14 שהתחברה לתחנת החלל טיינגונג. ב-1 בספטמבר היא ביצעה פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות. היא חזרה לכדור הארץ לאחר 6 חודשים של שהייה בחלל.
בעקבות פעילות בתחום החלל היא קודמה לדרגת "קולונל בכיר".
הערות שוליים

↑  "China readies three taikonauts for station visit". Planetary Society.
↑  Moskowitz, Clara (2012-06-15). "China Unveils Astronaut Crew, 1st Female Spaceflyer, for Saturday Launch". Space.com. נבדק ב-2012-06-16.
↑  Malik, Tariq (2010-03-10). "Just One Hitch in Choosing China's First Women Astronauts". Space.com. נבדק ב-2012-06-16.
כרזת יום העצמאות

כרזת יום העצמאות היא כרזה שהייתה המופקת בכל שנה החל משנת ה'תש"ט-1949 (למעט שנת ה'תשי"ז-1957) ועד לשנת ה'תשע"ז-2017, לקראת יום העצמאות, כחלק מחגיגות העצמאות למדינת ישראל.
הכרזה הייתה נבחרת ומופקת על ידי מרכז ההסברה שבמשרד התרבות והספורט, והכרזה המודפסת הופצה למוסדות החינוך השונים.
בכל שנה בחרה ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים תחילה את הנושא הלאומי המרכזי של יום העצמאות. הנושא, המלווה את הטקסים הממלכתיים הנערכים באותו יום, ובראשם טקס הדלקת המשואות וטקס פרס ישראל, שימש השראה ליצירת הכרזה ולעיצובה, וכן לבחירת משיאי 12 המשואות בטקס המרכזי בהר הרצל. לדוגמה, הכרזה ליום העצמאות ה-66 למדינת ישראל מייצגת מוטיבים בהשראת הנושא שנבחר באותה שנה: "זמן נשים", להעצמת הנשים בישראל. הכרזה משקפת סמלית את הנושא ומשמשת לאורך החג כולו, החל בנעילת אירועי יום הזיכרון בהר הרצל וכלה במוצאי יום העצמאות, בטקסים הלאומיים ובאירועים הממלכתיים. כרזת יום העצמאות ממלאת תפקיד בולט כמוטיב בטקסים, והיא בעלת נוכחות ומשמעות מרכזית במסריה. היא נועדה לייצג בדרך מקורית את ערכיה של המדינה וכן את רוממות הרוח המאפיינת את יום העצמאות.
על גבי כל כרזה הופיע הכיתוב "x לעצמאות ישראל" (x מייצג את מניין שנות העצמאות למדינה) או "יום העצמאות y" ‏(y מייצג את שנת ההפקה של הכרזה ליום העצמאות לפי הלוח העברי). במשך השנים עיצבו את הכרזות מעצבים ישראלים ידועי שם, כגון פאול קור, ציונה שמשי, דוד טרטקובר, דן ריזינגר ואחרים.
בעשור השני של המאה ה-21 חשיבות הכרזה הלכה ופחתה. כרזת יום העצמאות ה-68 (ה'תשע"ו-2016) פורסמה באתר מרכז ההסברה יום אחד בלבד לפני יום הזיכרון וספק אם הודפסה ככרזה. כרזת יום העצמאות ה-69 (ה'תשע"ז-2017) הופצה לציבור רק תשעה ימים לאחר יום העצמאות, וספק גם אם היא הודפסה ככרזה.
מיום העצמאות ה-70 (ה'תשע"ח-2018) חדלו מלהפיץ את כרזות יום העצמאות.
ראו גם

כרזת יום השואה
לקריאה נוספת

עדנה אלעזרי ורחל סבאג, אוסף כרזות יום העצמאות: נושאים, ערכים, דימויים וסמלים, רעיונות דידקטיים והצעות להפעלה, ירושלים: מרכז ההסברה, 2010
חיים גרוסמן, "כרזות יום העצמאות בעשור הראשון למדינה: לתולדות מבע חזותי של קול ממסדי", גשר 151, 2006, עמ' 64-87.
חיים גרוסמן, "אור המנורה: מנורת המקדש וביטוייה בכרזות יום העצמאות", אריאל 183-184, ה'תשס"ח, עמ' 6-11.
הערות שוליים

↑  לדבריו של החוקר ד"ר חיים גרוסמן, באותה השנה היא לא הופקה בשל אילוצי תקציב בעקבות מבצע סיני, בתוך: כרזות יום העצמאות, באתר נוסטלגיה אונליין
↑  קוים ונקודות, לתפארת מדינת ישראל - נמצאה הכרזה של יום העצמאות ה-68, 11 במאי 2016
↑  פוסט של מרכז ההסברה ובו כרזת יום העצמאות ה-69, מתאריך 11 במאי 2017
מארק רגב

מארק רגב (לשעבר פרייברג; נולד ב-1960) הוא דיפלומט ישראלי יליד אוסטרליה שכיהן כשגריר ישראל בבריטניה. כיהן כדובר ראש הממשלה ויועץ לעיתונות זרה ועניינים ציבוריים, תפקיד אותו מילא מאז מינויו על ידי ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט בשנת 2007 ועד מינויו לשגריר ב-2016, ופעם נוספת החל מ-2020. מאז שנת 2021 רגב הוא חוקר אורח במכון למחקרי ביטחון לאומי והחל מחודש יולי 2022 מכהן כיושב ראש מכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית באוניברסיטת רייכמן.
ביוגרפיה

רגב נולד ב-1960 במלבורן שבאוסטרליה, למרטין ופרידה. למד בבית הספר היהודי "מאונט סקופוס" (הר הצופים) שבעיר, רכש תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מלבורן, וכן תואר שני במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, כמו גם תואר שני בניהול מאוניברסיטת בוסטון. בנעוריו רגב היה חבר בולט בתנועת הנוער הסוציאליסטית ציונית, איחוד הבונים, והיה פעיל באגודת הסטודנטים היהודים באוניברסיטה במלבורן.
בשנת 1982 עלה לישראל ועבד בקיבוץ תל קציר. בישראל שינה את שם משפחתו לרגב, כשם המשפחה המאמצת שלו בקיבוץ. רגב נשוי ואב לשלושה ילדים.
קריירה

רגב הצטרף למשרד החוץ הישראלי בשנת 1990, כשהוא משרת בנציגויות ישראל בבייג'ינג, וושינגטון, כסגן ראש משלחת הקונסוליה הכללית בהונג קונג, וכן כמרצה על יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם). לפני מינויו לתפקיד הנוכחי שלו, הוא היה דובר משרד החוץ בירושלים. רגב נחשף לתקשורת הבינלאומית כאשר הציג את העמדה הישראלית בראיונות רבים בטלוויזיה בשפה האנגלית ובערוצי הרדיו בזמן מבצע עופרת יצוקה 2008-2009, וכן בתגובותיו על נאומו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מ-19 במאי 2011, ורעיונותיו למשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ב-2015, הממשלה אישרה את מינויו לשגריר ישראל בבריטניה והוא נכנס לתפקידו באפריל 2016.
באוגוסט 2020 הוא סיים את תפקידו כשגריר והוחלף על ידי ציפי חוטובלי. לאחר מכן מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לקדנציה נוספת כדובר לתקשורת הזרה.
הערות שוליים

↑  Ahren, Raphael. "After four years in the UK, Mark Regev returns to Netanyahu's office". The Times of Israel (באנגלית). נבדק ב-2020-08-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520203905171  VIAF: 310737327   WorldCat (עם VIAF): 310737327
מגנאפינה

| מגנאפינה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: Oegopsida
משפחה:: מגנאפיניים
סוג:: מגנאפינה
שם מדעי
 Magnapinna ‏1969

מגנאפינה (שם מדעי: Magnapinna) הוא סוג של דיונון מהסדרה דיונוני רחף שהוא הסוג היחיד מהמשפחה מגאפיניים (Magnapinnidae), הקרובה מעט ללוליגיים. דיונון זה הוא שוכן מצולות החי בכל האוקיינוסים ובעיקר באוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. נמצאו רק פרטים בודדים מהסוג.
הדיונון הוא בעל מעטפת גלימה דמוית-כנפיים שבקצוותיה ישנם זרועות דקות וחוטיות ארוכות בהרבה מכל אורך הדיונון. האורך השלם שלו יכול להגיע עד לאורך 7-8 מטרים. הדיונון יכול לשכון במצולות של מעל 4.5 קילומטרים מתחת פני הים ולא ידוע הרבה על חייו.
מדענים מעריכים שהדיונון משתמש בזרועותיו הארוכות כדי לחטט לאורך קרקעית הים בחיפוש אחר מזון ובינתיים לעמוד על המשמר מטורפים. אפשרות נוספת היא שהזרועות עוזרות לו לתפוס טרף ממארב בדומה לזרועות גמל שלמה.
מינים

לא כל המינים מוסכמים על כל החוקרים. המינים העיקריים הם:
Magnapinna atlantica
Magnapinna pacifica
Magnapinna talismani
Magnapinna sp. B
Magnapinna sp. C
מגנוליאן

| --- | --- |

 שם לידה:  בייסגלאן דולגון
 מוקד פעילות:  מונגוליה אולן בטור, מונגוליה
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 סוגה:  אינדי פולק
 שפה מועדפת:  מונגולית 
 חברת תקליטים:  AntiFragile Music
 
בייסגלאן דולגון (במונגולית: Баясгалан Дөлгөөн), הידוע בשם הבמה מגנוליאן (Magnolian), הוא זמר ופזמונאי אינדי פולק מונגולי. על פי הנתונים של שירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי, מגנוליאן הוא האמן השני הכי פופולרי במונגוליה. הוא גם שיחק את התפקיד הראשי בסרט על חיי מוזיקאים צעירים באולן בטור, "הם שרים על הגבעה".
דיסקוגרפיה > אלבומי מוזיקה

2016: Famous Men
2020: Slow Burn
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי של מגנוליאן (באנגלית)
↑  "הם שרים על הגבעה" בIMDb (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מגנוליאן".
ליברלנד

ליברלנד, או הרפובליקה החופשית של ליברלנד (בצ'כית: Svobodná republika Liberland) היא מדינה לכאורה במזרח אירופה, אשר עצמאותה הוכרזה ב-13 באפריל 2015 על ידי ויט ידליצ'קה. היא הוקמה על אזור של כ-7 קמ"ר בגדה המערבית של נהר הדנובה בין קרואטיה וסרביה, בשיתוף גבול יבשתי עם סרביה. מאז מלחמות יוגוסלביה, כמה שטחים על הגבול מהווים מוקד למחלוקות, כגון האי של ווקובר; עם זאת, אזור זה (הידוע גם בשם גורנייה סיגה) נותר ללא דורש.
ידליצ'קה הוא חבר במפלגת האזרחים החופשיים הצ'כית, אשר מבססת את ערכיה על הליברליזם הקלסי, על אידאולוגיה זו הוא ביסס את חוקת ליברלנד. הוא טוען שקיבל תגובות חיוביות ליוזמה, בעיקר ממפלגתו שלו ובנוסף לכך גם מחלק מחברי המפלגה הדמוקרטית ומפלגת הפיראטים צ'כית.
הכרה

אף מדינה אינה מכירה בליברלנד. השטח הוא בפועל תחת שליטה של קרואטיה, אשר מונעת גישה אליו מאנשים הקשורים לליברלנד וטוענים לריבונות עליו. ויט ידליצ'קה, נשיא ליברלנד, טוען שלא סרביה, קרואטיה או כל מדינה אחרת טוענת ריבונות בשטח ולכן היא שטח הפקר (טרה נוליוס). הגבול מוגדר בהתאם לשתי טענות גבול, קרואטית וסרבית, ואינו מתערב בריבונותה של מדינה אחרת. ידליצ'קה הודיע כי הצהרה דיפלומטית רשמית תישלח בעתיד לקרואטיה ולסרביה, ומאוחר יותר לכל המדינות האחרות, עם בקשה רשמית להכרה בינלאומית.
לטענת הנשיא באוגוסט 2017, עד מועד זה נרשמו כ-450 אלף אנשים לקבלת אזרחות.
חוקה

לפי הצהרותיו של ויט ידליצ'קה ולפי אתר האינטרנט של ליברלנד, המדינה דוגלת במוטו "חיה ותן לחיות" ובחופש אישי וכלכלי לתושביה. מטרת המקימים היא לאפשר לאנשים ישרים לשגשג ללא דיכוי של ממשלות המטילות מגבלות ומיסים בלתי נחוצים. המקימים מתכננים לפרסם חוקה וקובץ חוקים, וכן להקים ממשלה שתכלול 10–20 חברים שייבחרו באופן דמוקרטי תוך שימוש בהצבעה אלקטרונית, כמו גם ליישם אלמנטים של דמוקרטיה ישירה. בנוסף, קיימת תוכנית להשיק מטבע מבוזר כדוגמת ביטקוין[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  עמית מזרחי, רחוק מהצרות: 1,000 ישראלים יקבלו אזרחות בליברלנד, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2017
↑  ווינט, בלי מסים וצבא: ארץ חדשה באירופה, באתר ynet, 18 באפריל 2015
↑  About Liberland (ארכיון)
לאיוש טיכי

לאיוש טיכי (בהונגרית: Tichy Lajos; ‏21 במרץ 1935 – 6 בינואר 1999) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מגדולי חלוצי הונגריה בכל הזמנים.
ביוגרפיה

טיכי נולד בשנת 1935 בבודפשט שבהונגריה. הוא החל את דרכו המקצועית בבודפשט הונבד בשנת 1953. באותה העת הייתה הונבד לאחת הטובות באירופה עם שחקנים דוגמת פרנץ פושקש, שנדור קוצ'יש וזולטן צ'יבור. הוא זכה עימה בשני תוארי אליפות בשנות החמישים. בעקבות מאורעות המרד ההונגרי ב-1956 איבדה הונבד את פושקש וקוצ'יש שעברו לשחק במערב אירופה. עזיבתם הפתאומית גרמה לבעיות כלכליות חמורות עבור הקבוצה. התואר הבא שטיכי זכה עימה היה גביע מיטרופה ב-1959 בו סיים כמלך שערי הטורניר עם תשעה שערים. הונבד ניצחה בגמר את יריבתה העירונית מ.ט.ק הונגריה, כשהוא כובש שלושער במשחק הראשון שנגמר בניצחון 3–4 ובמשחק השני כבש עוד אחד בתיקו 2–2. באותה שנה סיים גם כמלך שערי הליגה ההונגרית בצוותא עם שני שחקנים, ובשנות השישים המשיך לזכות בתואר האישי ובסך הכל רשם חמש זכיות בתואר. טיכי הספיק גם לזכות בגביע ההונגרי ב-1964 לפני פרישתו ב-1971, ובסך הכל ערך במדיה 320 הופעות ליגה בהן כבש 244 שערים.
ביוגרפיה > נבחרת הונגריה

לאחר ההפסד לגרמניה המערבית בגמר מונדיאל 1954 ומאורעות המרד ההונגרי בו עזבו אחדים מגדולי המדינה לשחק מחוץ להונגריה, החלו חילופי משמרות ונעשה ניסיון להחזיר את "נבחרת הזהב" על ידי שילוב השחקנים הוותיקים בה; יוז'ף בוז'יק, גיולה גרושיץ' ונאנדור הידגקוטי, עם כמה כישרונות צעירים חדשים ובהם לאיוס טיכי, פלוריאן אלברט ופרנץ בנה. הטורניר הגדול הראשון של טיכי היה מונדיאל 1958 בו כבש ארבעה שערים במשחקים נגד שוודיה המארחת, מקסיקו וויילס. הוא תרם להעפלתה למונדיאל 1962 עם שלושה שערים במוקדמות, ובטורניר עצמו כבש את אותה הכמות נגד הנבחרות אנגליה ובולגריה (צמד). ביורו 1964 טיכי הגיעה עימה למקום השלישי ובמונדיאל 1966 שהיה לטורניר האחרון הגדול בו שיחק לא השכיל לכבוש. בסך הכל ערך במדיה 72 הופעות בהן כבש 51 שערים המציבים אותו במקום ה-4 בטבלת הכובשים של הנבחרת בכל הזמנים.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

עם סיום הקריירה עזב טיכי את עולם הכדורגל למשך חמש שנים עד שמונה למאמן הונבד ב-1976. ב-1980 הוביל אותה לזכייה באליפות ובתואר ראשון מזה 16 שנים. תחתיו הצליחה הונבד לחזור לתקופה מוצלחת נוספת שהגיעה לשיאה עם שש אליפויות בשנות השמונים. ב-1982 עזב אותה טיכי ופרש לגמלאות. הוא נפטר ב-6 בינואר 1999 בבודפשט בגיל 63.
תארים > כשחקן

אליפות הונגריה (2): 1954, 1955
גביע מיטרופה: 1959
הגביע ההונגרי: 1964
מקום שלישי באליפות אירופה: 1964
מלך השערים בליגה ההונגרית (5): 1958/59, 1960/61, 1961/62, 1963, 1964
מלך השערים של גביע מרכז אירופה: 60–1955 
 (7 שערים)
מלך השערים בגביע מיטרופה: 1959 
 (9 שערים)
תארים > כמאמן

אליפות הונגריה: 1980
טיכי (שורה ראשונה, שלישי מימין) עם בודפשט הונבד בזכייה בגביע מיטרופה ב-1959
מצבתו בבית הקברות פארקשרטי
מגנה ליקסת-סקוגמן

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1874 אוסלו, האיחוד השוודי-נורווגי 
 פטירה:  14 בנובמבר 1949 (בגיל 75) קומין דנדריד, שוודיה 
 שם לידה:  Magna Elvine Lykseth 
 מוקד פעילות:  שוודיה, נורווגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1898 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן 
 
מגנה ליקסת-סקוגמן (בשוודית: Magna Lykseth-Skogman;‏ 6 בפברואר 1874 – 13 בנובמבר 1949) הייתה זמרת אופרה שוודית ילידת נורווגיה.
ביוגרפיה

ליקסת-סקוגמן נולדה בשטח עליו נמצאת כיום העיר אוסלו בפברואר 1874. היא עברה לסטוקהולם ב-1894, שם למדה בקולג' המלכותי למוזיקה (אנ'). היא למדה גם בגרמניה וצברה ניסיון בפסטיבל ביירוית. בשנים 1901 עד 1910 הייתה נשואה לסוחר הנורווגי אולאב שג'רבן ומ-1911 לברון השוודי קרל סקוגמן.
ב-1898 ערכה את הופעת הבכורה שלה בקונצרט לפני שיצאה לסיבוב הופעות בשוודיה עם להקת האופרה של אוסקר לומברג, שבה שימשה במספר תפקידים. ב-1901 הופיעה לראשונה באופרה המלכותית השוודית. במהלך התקשרותה עם האופרה המלכותית שנמשכה עד 1918 היא זכתה להצלחה רבה. בשל הרפרטואר הנרחב שלה, היא הפכה לפופולרית ביותר בשוודיה. קולה רחב היריעה והופעות הבמה שלה תרמו להצלחתה באופרה האיטלקית. בין תפקידיה הרבים היו הרוזנת ב"נישואי פיגארו" של מוצרט, ליאונורה ב"פידליו" של בטהובן ומיקה ב"כרמן" של ביזה.
היא נפטרה בסטוקהולם בנובמבר 1949.
הערות שוליים

↑  153 (Svenska män och kvinnor : biografisk uppslagsbok / 5. Lindorm-O)
↑  Karl-Josef Kutsch, Leo Riemens, Großes Sängerlexikon, Walter de Gruyter, ISBN 978-3-598-44088-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142035882  ISNI: 0000 0000 9385 7994  LCCN: n84130059  MusicBrainz: 4a8ba0d1-b720-4efc-88c5-8202985acfe8  VIAF: 137970908   WorldCat (עם VIAF): 137970908 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מגנה ליקסת-סקוגמן".
מגנוליה (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה לתכשיטים
 תקופת הפעילות:  1996, ישראל ישראל – הווה
 מיקום המטה:  כפר סבא 
 משרד ראשי:  התע"ש 23 כפר סבא
 בעלות:  קבוצת אקסטרה ריטייל
 ענפי תעשייה:  תכשיט 
 יו"ר:  דודי כהן
 מנכ"ל:  תומר רייזברג
 עובדים:  כ-600
  
 magnolia.co.il
 
קבוצת מגנוליה תכשיטי כסף בע"מ (מוכרת בציבור בשם המותג מגנוליה) היא חברת תכשיטים הפועלת בישראל ופורטוגל.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1996 ופתחה את החנות הראשונה בקניון ערים בכפר סבא. לאחר מכן הוחלט כי כל סניפיה יהיו במודל של דוכני מכירה ולא חנויות. בשנת 2007 נרכשה מגנוליה על ידי קרן ההשקעות מרקסטון. במהלך 2009 התרחבה הרשת באמצעות זכיינים באירופה, בצפון אמריקה ובאוסטרליה, אך רוב הסניפים נסגרו, פרט לפורטוגל.
בשנת 2016 נרכשה הרשת על ידי חברת תכשיטי בן-יהודה שבראשה עומד ניסן בן-יהודה, אשר הייתה לאחת מהספקיות הראשונות של הרשת. הרשת עובדת עם ספקיות שונות ליבוא תכשיטים אך מחזיקה גם בסטודיו לעיצוב תכשיטים אותם היא מייצרת ו/או מייבאת בעצמה מישראל ומחו"ל.
בשנת 2016 הושק לחברה אתר מסחרי. על פי נתוני אתר "SIMILAR WEB" מדורג האתר של מגנוליה במקום הראשון בישראל בתחום התכשיטים[דרוש מקור].
בנובמבר 2022 נרכשה החברה על ידי קבוצת אקסטרה ריטייל, זרוע הקמנועאות של קבוצת אלון הריבוע הכחול.
כיום הרשת מונה כ-90 סניפים בישראל ופורטוגל, מעסיקה כ-600 עובדים במטה ההנהלה ובדוכני המכירה, והיא הרשת הגדולה בישראל בתחום התכשיטים. מטה החברה ממוקם בכפר סבא ומשנת 2013 מנכ"ל החברה הוא תומר רייזברג.
הערות שוליים

↑  תני גולדשטיין, קרן ההשקעות מרקסטון קנתה את תכשיטי מגנוליה, באתר ynet, 2 באוקטובר 2007
↑  אילנית חיות, ‏מרקסטון מוכרת את רשת מגנוליה לחברת תכשיטי בן-יהודה, באתר גלובס, 26 בינואר 2016
דוכן מגנוליה בקניון
מגדלי קולון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 מיקום:  מדריד 
 מדינה:  ספרד 
 בעלים:  Mutua Madrileña 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1967
 תאריך פתיחה רשמי:  1976 
 אדריכל:  אנטוניו לאמלה, Luis Vidal 
 מידות
 גובה:  116 מ' 
 שטח:  16,263 מ"ר 
 קומות:  23 
 קואורדינטות:  40°25′33″N 3°41′28″W﻿ / ﻿40.425833333333°N 3.6911111111111°W﻿ / 40.425833333333; -3.6911111111111
  (למפת מדריד מוגדלת) מגדלי קולון(למפת מדריד רגילה) מגדלי קולון
 
מגדלי קולון (בספרדית: Torres Colón) הם גורד שחקים המורכב משני מגדלים זהים במדריד, בירת ספרד.
מגדלי קולון ממוקמים בפלאסה דה קולון שבשדרת רקולטוס, אחד מהאזורים המסחריים החשובים במדריד ובנייתם הושלמה בשנת 1976. המגדלים מתנשאים לגובה של 116 מטר ב-23 קומות והם מהגבוהים בגורדי השחקים במדריד. המגדלים ידועים בפי המקומיים כ"תקע", בשל דמיון האגף המחבר ביניהם לתקע חשמלי. בשנת 2008, נבחרו המגדלים על ידי האתר VirtualTourist (אורכב 30.03.2013 בארכיון Wayback Machine) כאחד מעשרת המבנים המכוערים בעולם.
הערות שוליים

↑  הכתבה ברויטרס על בחירתם של המגדלים לרשימת עשרת המבנים המכוערים בעולם נובמבר 2008
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 108 מטר | 114 מטר | 114 מטר | 116 מטר | 117 מטר | 121 מטר | 142 מטר | 156 מטר | 224 מטר | 236 מטר | 249.5 מטר | 250 מטר |  {\begin{bmatrix}250\\225\\200\\175\\150\\125\\100\\75\\50\\25\\0\end{bmatrix}} |
| בנקבילבאו | שעראירופה 1 | שעראירופה 2 | מגדליקולון | בנייןספרד | מגדלאירופה | מגדלמדריד | מגדלפיקאסו | מגדלהחלל | מגדלPwC | מגדלהקריסטל | קאחהמדריד | שם |
עדכון נתונים: פברואר 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כדורגל באולימפיאדת מונטריאול (1976)

| --- | --- |
 היכלים:  4
 תאריך התחלה:  18 ביולי 1976
 תאריך סיום:  31 ביולי 1976
 מתחרים:  13 נבחרות מ-4 קונפדרציות
 מדליסטים
   גרמניה המזרחית:  
   פולין:  
   ברית המועצות:  
 → 1972 1980 ← 
 
אולימפיאדת מונטריאול (1976) נערכה במונטריאול שבקנדה. תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-18 ל-31 ביולי 1976.
בעקבות חרם של מספר מדינות, רובן מאפריקה, על האולימפיאדה במונטריאול, רק 13 נבחרות מתוך ה-16 שהעפילו, השתתפו לבסוף בטורניר. פרישתן של ניגריה, זמביה וגאנה, הובילו לכך שבשלב הבתים בשלושה מתוך ארבעת הבתים השתתפו שלוש נבחרות בלבד.
נבחרת ישראל העפילה לטורניר כאחת משלוש הנציגות של הקונפדרציה האסייאתית. הייתה זו השתתפות שנייה של הנבחרת בטורניר, שמונה שנים לאחר הופעת הבכורה באולימפיאדת מקסיקו סיטי. בדומה לטורניר הקודם, צלחה ישראל את שלב הבתים, והודחה ברבע הגמר. ישראל הצליחה להעפיל משלב הבתים ללא ניצחון בטורניר, ובאמצעות שלוש תוצאות תיקו בשלושה מפגשים. ברבע הגמר הובסה ישראל 1–4 על ידי ברזיל. ויקי פרץ כבש פעמיים עבור הנבחרת בטורניר, יצחק שום וירון עוז כבשו שער אחד.
במדליית הזהב זכתה גרמניה המזרחית, שגברה בגמר 1–3 על האלופה האולימפית המכהנת, פולין, שהסתפקה במדליית הכסף. ברית המועצות, שגברה 0–2 על ברזיל במשחק על המקום השלישי, זכתה במדליית הארד.
אצטדיונים

טורניר הכדורגל התקיים בארבעה אצטדיונים שונים בארבע ערים שונות. הגדול ביניהם, האצטדיון האולימפי במונטריאול, אירח את משחק הגמר ואת המשחק על מדליית הארד.
| מונטריאול | אוטווה | שרברוק | טורונטו |
| --- | --- | --- | --- |
| האצטדיון האולימפי | לנסדאון פארק | האצטדיון העירוני | אצטדיון ורסיטי |
| תכולה: 70,000 | תכולה: 30,000 | תכולה: 10,000 | תכולה: 21,739 |
טורניר הגברים > הנבחרות שהעפילו

נבחרת אורוגוואי פרשה מהטורניר, והוחלפה בקובה. כמו כן, בעקבות החרם האפריקאי על המשחקים האולימפיים במונטריאול, רק 13 מתוך 16 המעפילות השתתפו לבסוף בטורניר.
| CAF | ‏AFC | ‏CONCACAF | ‏CONMEBOL | ‏UEFA | ‏נבחרת מארחת |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  גאנה (פרשה)    ניגריה (פרשה)    זמביה (פרשה) |  איראן    ישראל    קוריאה הצפונית |  קובה (החליפה את  אורוגוואי)    גואטמלה    מקסיקו |  אורוגוואי (פרשה)    ברזיל |  גרמניה המזרחית    צרפת    פולין (האלופה המכהנת)    ספרד    ברית המועצות |  קנדה |