stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משוואה פרמטרית

משוואה פרמטרית היא משוואה התלויה בפרמטר. בעוד שמשוואה רגילה קושרת משתנה אחד או יותר באופן קבוע, במשוואה פרמטרית הקשר הזה תלוי בפרמטר, העשוי להשפיע על תכונות גאומטריות ואף טופולוגיות של היריעה שהמשוואה מתארת. לדוגמה, המשוואה הפרמטרית  x^{2}+y^{2}=r^{2}, עם הפרמטר  r והמשתנים  x,y, מתארת מעגל בעל רדיוס  r כאשר  r>0, ומתארת נקודה כאשר  r=0.
אין הבדל פורמלי בין משוואה פרמטרית לבין משוואה בכמה משתנים: אפשר לראות בפרמטר משתנה נוסף במשוואה, ולהפך, לראות באחד המשתנים של משוואה פרמטר, המצמצם את ממדה.
ראו גם

תיאור פרמטרי של עקום
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסטרואידה

יצירת אסטרואידה בציור מתואר עבור a=1
אסטרואיד הוא צורה גאומטרית המתארת את מסלולה של נקודה קבועה על גבי מעגל המתגלגל (ללא החלקה) בתוך מעגל אחר בעל רדיוס גדול פי 4 מרדיוס המעגל הפנימי. בהגדרה אחרת, אסטרואיד הוא היפוציקלואיד בעל k=4. אורך העקום הוא פי 6 מרדיוס המעגל הגדול, והשטח הכלוא מתחתיו הוא  {\frac {3}{8}}  משטח המעגל הגדול.
בקואורדינטות קרטזיות ניתן להציג אסטרואיד כעקומה:
המחשת אסטרואיד
ראו גם

ציקלואידה
דלתואידה
קרדיואידה
מרי דוואל

| --- | --- |

רצועת קומיקס של אלי סלופר. הרצועות אינן מסודרות בצורה המודרנית והמוכרת של הקומיקס משום שמדיום זה היה בחיתוליו כאשר דוואל הייתה בין הראשונות ליצור בו.
 לידה:  1847 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1890 (בגיל 43 בערך) לונדון/וונדסוורת', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס הנרי רוס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של ויל אייזנר (2022) 
 www.marieduval.org
 
איזבל אמיליה דה טסלר (בצרפתית: Isabelle Émilie de Tessier; נולדה ב-1847) הידועה יותר בשם העט שלה מרי דוואל (בצרפתית: Marie Duval) הייתה קריקטוריסטית צרפתית-בריטית בת המאה ה-19. היא נודעה בעיקר בשל דמות הקומיקס שלה אלי סלופר שזכתה לפופולריות רבה בעיתונות הצרפתית.
ביוגרפיה

איזבל אמיליה דה טסלר נולדה בלונדון בשנת 1847 למשפחה צרפתית. בסוף שנות העשרה שלה עבדה כעוזרת בית אצל משפחות אנגליות, ובסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 עברה לשחק בתיאטרון מקומי בשם הבדוי מריה דאוול, אשר ידגיש את היותה צרפתית. היא המשיכה בקריירה התיאטרלית שלה עד סוף 1874, אז נפלה במהלך הצגה ונפצעה באורח בינוני. לאחר הפציעה החליטה כי קריירת המשחק אינה מתאימה לה.
במקביל, באוגוסט 1869, החלה טסלר לעבוד בכתב העת הבריטי 'ג'ודי' כקריקטוריסטית. לרוב נשים לא היו מתקבלות לתפקידים מן הסוג הזה באותה תקופה, אבל טסלר הייתה מיודדת עם עורך העיתון צ'ארלס ה. רוס עוד מימיה כשחקנית תיאטרון. ב-1 בדצמבר 1869 פרסמה את הקריקטורה הראשונה של הדמות אלי סלופר. בקריקטורות שלה הייתה השפעה ניכרת מעבודותיו של רודולף טפפר, יוצר רצועת הקומיקס השווייצרי. באותה תקופה התפרסמו רצועות קומיקס בודדות באירופה משום שז'אנר זה היה בחיתוליו (רצועת הקומיקס הראשונה פורסמה על ידי טפפר בשנת 1831), בהן מקס ומוריץ וגם אלי סלופר.
על הרצועות של אלי סלופר חתמו רוס וטסלר (בשם העט שלה), אך חוקרים אינם בטוחים מה היה חלקו של רוס ביצירה: ההיסטוריון ג'ון אדוקוק טוען כי את רוס כתב את הסיפורים ואייר טיוטה ראשונית, וטסלר רק ציירה את הרצועות. לעומתו, ההיסטוריון דייוויד קונזל מאמין כי טסלר ביצעה את רוב העבודה, ואילו רוס חתם אף הוא על הרצועה מכיוון שהיה עורך העיתון.
לאורך כל שנות השבעים של המאה ה-19 הייתה טסלר העובדת החרוצה והעיקרית במערכת ג'ודי. ההצלחה ההולכת וגדלה של אלי סלופר הגיעה לידיי שיא כאשר פורסמו ארבעה אוגדנים שלמים של הרצועה וכוללים גם הרפתקאות חדשות של סלופר. בסוף 1874 פרסמה טסלר ספר קומיקס ראשון (מה שהופך אותה לאחת מהראשונות והראשונים אי פעם שפרסמו ספרי קומיקס מלאים, לצד טפפר וריצ'רד פ. אווטקלט האמריקאי) שנשא את הכותרת "A Shillingsworth of Moonshine". באותה שנה פרסמה אף את ספר הילדים "A Rare and Choice Collection of Queens and Kings and other Things" פרי עטה.
פרסומיה האחרונים בכתב העת ג'ודי מתוארכים לשנת 1878. בעשור זה עבדה גם בעיתונות הגרמנית והצרפתית. בין השנים 1869–1874 ייתכן שרוס וטסלר היו נשואים, אולם לא נותרו מסמכים רשמיים המעידים על כך. אדרבא, מבחינה חוקית לא ידוע כיום מה היה טיב היחסים בין השניים: בנו של רוס, צ'ארלס ג'וניור, נולד בשנת 1875 אך אין תיעוד לכך שהיא אמו. עם זאת, טסלר מוזכרת בספרו של הבן בתור "אשתו של רוס". כמו כן, ייתכן כי עזיבתה המפתיעה של טסלר בזמן שסיפוריה היו בשיא פופולריותם נבעה מפרידה בינה לבין רוס.
בשנת 1890 נפטרה טסלר בגיל המוקדם 43 בביתה שבוונדסוורת'. לא ידוע הרבה על העשור האחרון של חייה, כמו גם על סיבת מותה.
הערות שוליים

↑  Laurel Brake, Marysa Demoor, Dictionary of Nineteenth-century Journalism in Great Britain and Ireland, Academia Press, 2009, עמ' 41, ISBN 978-90-382-1340-8. (באנגלית)
↑  רוג'ר סאבין, Adult Comics: An Introduction, Routledge, 2003, ISBN 978-0-415-29139-2. (באנגלית)
↑  דיוויד קונזל, Marie Duval: A Caricaturist Rediscovered, Woman's Art Journal 7, 1986, עמ' 27 doi: 10.2307/1358233
1 2  ג'ון אדוקוק, Yesterday’s Papers: Ally Sloper by Marie Duval (עמ' 28), הוצאת Yesterday's papers, ‏2009-02-10
1 2  דייוויד קונזל (1986), עמ' 29
↑  אלן ס. קלייטון, English Female Artists, Tinsley brothers, 1876, עמ' 332. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009828358705171  GND: 1169361064  LCCN: no2018003624  ULAN: 500280744  VIAF: 173022945   WorldCat (עם VIAF): 173022945
אגנס דין אבאט

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1847 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בינואר 1917 (בגיל 69) מחוז וסטצ'סטר, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 
אגנס דין אבאט, באנגלית: Agnes Dean Abbatt (23 ביוני 1847 - 1 בינואר 1917) מניו יורק הייתה ציירת טבע דומם, נופים וסצנות חוף. היא הייתה האישה השנייה שנבחרה לאגודת צבעי המים האמריקאית.
ביוגרפיה

אגנס דין אבאט נולדה ב-23 ביוני 1847 בניו יורק לוויליאם ד' ואגנס אליס (דין) אבאט. משפחתה עזבה את אנגליה בסוף המאה ה-18 והתיישבה ב-Pleasant Valley, ניו יורק, שם נולד אביה. אימה של אגנס הייתה הוגנוטית צרפתית. סבתה של אגנס הייתה אמנית חובבת ועודדה את כל נכדיה בלימודי האמנות, אך אגנס הייתה הנכדה היחידה שעסקה באמנות כקריירה.
אגנס אבאט נכנסה לקופר יוניון ב-1873 וזכתה במדליה בשנה הראשונה על ציור ראש אייאקס. הזכייה הובילה לקבלת לאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. בסוף שנתה הראשונה נבחר לתערוכה רישום שלה באורך מלא .
ביוגרפיה > קריירה

אבאט החליטה שהיא לא רוצה להיות ציירת דמויות ועזבה את האקדמיה לאחר שנה כדי ללמוד ציור נוף. היא למדה אצל אמני הנוף ג'יימס דייוויד סמילי ורוברט סוויין גיפורד. ב-1875, שניים מציוריה הראשונים, לוחות צבעי מים של פרחים, הוצגו במועדון האמנות של ברוקלין, שם הם נרכשו. היא המשיכה לצייר פרחים, והתקדמה לנופים ולנופי החוף של ניו יורק, מיין ומסצ'וסטס. ב-1880 היא הציגה עבודה נוספת, "סתו" בתערוכת האגודה האמריקאית לצבעי מים בניו יורק. באותה שנה, היא נבחרה להצטרף לאגודה - האישה השנייה אחרי קתרין ת'ארפ אלטוואטר.
בנוסף לקריירה שלה באמנות, אבאט לימדה בוושינגטון הבירה, טרויה, ניו ג'רזי ובניו הייבן. בין תלמידיה הפרטיים הייתה קלוד ראגה הירסט ילידת סינסינטי, שהמשיכה להיות ציירת טבע דומם.
אבאט המשיכה ללמד בניו יורק ובמיין, והמשיכה לצייר עד מותה ב-1 בינואר 1917.
הערות שוליים

1 2  Willard, Frances E.; Livermore, Mary A., eds. (1893). "Agnes Dean Abbatt". A Woman of the Century: Fourteen hundred-seventy biographical sketches accompanied by portraits of leading American women in all walks of life. Charles Wells Mou
↑  ABBATT, Agnes Dean, in Marquis Who's Who, published 1902
↑  Neal, Christine Crafts (Spring–Summer 2002). "Claude Raguet Hirst: Her [Still] Life Story". Woman's Art Journal. 23 (1): 11–16
↑  Obituary - Abbatt". New York Times. January 3, 1917
אגנס דין, נוף גבעה
יוז'ף דובוש

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1847 פשט, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  10 באוקטובר 1924 (בגיל 77) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 
עוגת דובוש בצורתה הקלאסית
יוז'ף דוֹבּוֹש (בהונגרית: Dobos C. József; ‏18 בינואר 1847 – 10 באוקטובר 1924) היה שף, קונדיטור וטבח הונגרי.
ביוגרפיה

דובוש נולד בפשט (מזרח העיר בודפשט) שבהונגריה. אביו השתייך לשושלת של שפים; אחד מאבותיו שרת כטבח וקונדיטור בטירה של הנסיך פרנץ ראקוצי השני בעיר סרנץ'. דובוש למד מלאכה זו מאביו, כחלק מהכשרתו עבד בשירות משפחת הרוזנים אנדראשי.
בשנת 1878 מעדנייה פתח ברחוב קצ'קמטי 12 בבודפשט, בה מכר מוצרים מתוצרת עצמית. בשנת 1884 יצר לראשונה את עוגת ה"דובוש", ובשנת 1885 הציג אותה בתערוכה הלאומית ההונגרית. עם הלקוחות הראשונים שטעמו את העוגה והתרשמו ממנה, נמנו הקיסר פרנץ יוזף ואשתו, אליזבת לבית ויטלסבך. הרכב העוגה עם ציפוי ה"קרמל-גלזור" איפשר לה חיי מדף ארוכים יותר מעוגות אחרות – עד 10 ימים.
בשנים 1885–1886 היה לדובוש ביתן משלו בתערוכה הלאומית ההונגרית בבודפשט. בהמשך יצא למסעות ברחבי אירופה, בהם הפיץ בהצלחה את העוגה שיצר. בשנת 1906 סגר את החנות וחשף בפני עמיתיו הקונדיטורים את סוד המתכון של עוגת ה"דובוש".
דובוש מת ב-1924 בבודפשט.
הנצחה

פרט לתהילה שהביאה לו העוגה הנושאת את שמו, זכה דובוש להנצחה נוספת כאשר ב-1985 נקרא על שמו בית הספר המקצועי למלונאות בבודפשט, שהוקם עוד ב-1895. גם מוזיאון השוקולד בסנטאנדרה נקרא על שם דובוש.
בשנת 1985 לרגל מלאת מאה שנה להמצאת עוגת הדובוש, פורסם ספר לזכרו של דובוש, Dobos C. József emlékkönyv, עם מבחר ממתכוניו, בעריכתם של טיבור אליאש ואנדראש סאנטו.
ספריו

1881 – Magyar–franczia szakácskönyv (ספר הבישול ההונגרי-צרפתי), בודשפט
1904 – Die Phantasie auf der Reise (פנטזיה לדרך), בודפשט
1909 – Curiosa der Küche ("קוריוזה" של המטבח), בודפשט
1912 – Geheimnis für Frauen (סודות לנשים), בודפשט
1914 – Die Frau als irdischer Engel (האישה כמלאך עלי האדמות), בודפשט
הערות שוליים

↑  אתר בית הספר יוז'ף דובוש בבודפשט (בהונגרית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1304117855  ISNI: 0000 0000 7904 0144  LCCN: n88029108  SUDOC: 244393109  VIAF: 8924854   WorldCat (עם VIAF): 8924854 
ספרו של דובוש לטבחות הונגרית-צרפתית
קברו של יוז'ף דובוש בבית העלמין פרקשרטי בבודפשט
גאראבד קריקוריאן

| --- | --- |

 לידה:  1847 איזמיר, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  11 בדצמבר 1920 (בגיל 73 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 לאום:  ארמנים 
 תחום יצירה:  צילום
 
גאראבד קריקוריאן (בארמנית: Կարապետ Գրիգորյան;‏ 1847–11 בדצמבר 1920) היה צלם ירושלמי ממוצא ארמני ומורה לצילום בירושלים במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בעל חנות הסטודיו הראשונה בעיר.
ביוגרפיה

קריקוריאן נולד באיזמיר שבטורקיה למשפחה ארמנית. בשנת 1859, בהיותו בן שתים-עשרה, נסע לירושלים כדי ללמוד בסמינר הכמורה הארמני. למד צילום בסדנה לצילום שהוקמה בשנת 1860 בירושלים על ידי איסאי הרביעי גאראבדיאן (Yessayi Garabedian), שנבחר לאחר מספר שנים להיות הפטריארך הארמני. גאראבדיאן שימש תחילה כצלם של הפטריארכיה הארמנית, ובמסגרת זו ייסד את הסדנה לאומנות הצילום. בשנת 1865, לאחר שמונה לפטריארך, חדל גאראבדיאן מעיסוקו בצילום, אך הוסיף לטפח את הסדנה שהפעילו כמה צלמים צעירים - בהם קריקוריאן. קריקוריאן פעל בסדנה עד 1882, והיא נסגרה לבסוף בשנת 1885.
קריקוריאן נישא לאחות מבית היתומות "טליתא קומי", ובעקבות זאת הפך לפרוטסטנטי ונודה מקהילת הארמנים בעיר.
בשנת 1885 פתח ברחוב יפו את חנות הסטודיו הראשונה בעיר, וניהל אותה יחד עם שותפים שונים (דאוד סבונג'י, מיטרי) ויותר מאוחר עם בנו אובהאנס קריקוריאן (1885–1950). התמחה בצילומי דיוקנאות וצילומי סטודיו בסגנון אוריינטלי. לקוחותיו היו תושבי ירושלים משכבות שונות - ערבים, יהודים, אירופאים ותיירים שהצטלמו ברוח האוריינט.
בשנת 1898 תיעד את ביקור הקיסר הגרמני בירושלים. בעקבות זאת התהדר בתואר "צלם חצר המלכות הפרוסית".
בסוף המאה ה-19 הכין סדרת אלבומים של נופי ארץ ישראל עבור הסולטאן עבדול חמיד השני וכנראה מאז נשא את התואר "צלם חצרו של הסולטאן עבדול חמיד השני".
קריקוריאן היה מורה לצלמים ירושלמיים נודעים ובראשם ח'ליל רעד. בשנת 1890 פתח רעד סטודיו מול הסטודיו לצילום של משפחת קריקוריאן, דבר שגרם להעכרת היחסים בין שתי המשפחות. הסכסוך הסתיים כאשר בנו אובהאנס נשא את אחייניתו של רעד, נג'לה, שכונתה משום כך "כלת השלום". מאז עבדו שני הצלמים בשיתוף פעולה.
אחד מתלמידיו של גאראבד קריקוריאן הוא יעקב בן דב, שנודע כ"חלוץ הפילם הארץ-ישראלי". תלמיד ידוע נוסף היה ח'ליל רעד, שהתפרסם בזכות צילומי נופים ואנשים בארץ ישראל בשלהי המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20.
קריקוריאן מת בשנת 1920 ונקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי שבהר ציון בירושלים. לאחר מותו המשיך בנו אובהאנס להחזיק בחנות הצילום, עד שנת 1948.
גלריה

הצלם הירושלמי גאראבד קריקוריאן עם כלתו קארימה
הסטודיו של קריקוריאן ברחוב יפו בירושלים
המצבה על קברו בבית הקברות הפרוטסטנטי, הר ציון בירושלים
הערות שוליים

↑  על פי האמור על מצבתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1084661039  RKD: 408773  ULAN: 500679833  VIAF: 736145856962722920617   WorldCat (עם VIAF): 736145856962722920617
ויליאם לוב

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1847 פאפה, הונגריה 
 פטירה:  17 באוקטובר 1922 (בגיל 75) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה 
 
ויליאם לוב (בהונגרית: Loew N. Vilmos; באנגלית: .William N. Loew; פאפה, 12 באוגוסט 1847 − ניו יורק, 17 באוקטובר 1922) היה עורך דין, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי-אמריקאי.
ביוגרפיה

וילמוש לעף (בשמו ההונגרי) היה אחד מבניו של הרב לאופולד (ליפוט) לעף ושל אשתו הראשונה לאונטין שוואב. הוא אחיו של שמואל לעף, רופא, ושל טוביאש לעף, עורך דין, ואחיו למחצה (מאשתו השנייה של אביו) של הרב עמנואל לעף. הוא בא ממשפחה משכילה במיוחד, אבל וילמוש לא אהב ללמוד ואחרי שעזב את בית הספר הפך לנער עובד. בשנת 1866 בגיל 19 היגר לארצות הברית, שם זה עתה הסתיימה מלחמת האזרחים והוא התפרנס מעבודת כפיים, אך עד מהרה מצא קורס ערב והוסמך כעורך דין. כך הוא המשיך בחייו כעורך דין.
בנוסף לפעילותו כעורך דין השיק כעורך את העיתון :"ההונגרי האמריקאי" בניו יורק עם שותפו לעריכה ארקשד מודיורושי, העיתון הוקם בשל השיטפון הגדול בעיר סגד בשנת 1879. הם אספו תרומות עבור העיר בין המהגר ההונגרים, אך גם בין המהגרים הגרמנים ובין האמריקאים כדי לעזור. העיתון נכתב בהונגרית ובאנגלית, אך בסופו של דבר הפסיק להתקיים לאחר גיליון 2 עקב מחסור במנויים.
מה שחשוב יותר בחייו של וילהלם לוב הוא לא העיתונות, אלא העובדה שהוא החל לתרגם מהונגרית לאנגלית בשקידה ובחריצות את השירה, את הסיפורים הקצרים (נובלות) את הסיפורת, את הכתיבה הדרמטית או הבלדות של משוררים הונגרים של המאה ה-19. הוא תרגם את יצירותיהם של יאנוש אראן, יוז'ף אטווש, קארוי קישפלודי, פרנץ קלצ'יי, אימרה מדאץ', שנדור פטפי, מיהאי ורשמארטי ומשוררים רבים אחרים מהמאה ה-19.
היסטוריון הספרות József Szentkiralyi ספר את תרגומיו של וילהלם לוב. הוא תרגם סך של 473 יצירות שירה ובלדות מאת 110 משוררים הונגרים מהונגרית לאנגלית, כולל "האביר יאנוש" של שנדור פטפי. הבלדות השליח, אישטוק השוטה. מיאנוש אראן את טולדי, ואת הערב של טולדי, מאימרה מדאץ' את טרגדיית האדם. ב-1881 הוא תרגם לאנגלית את שירו של פרנץ קלצ'יי. גם איכות התרגומים של וילהלם לוב מכובדת.
עבודתו של וילהלם לוב כמתרגם מוסברת על ידי שורשיו היהודים-הונגריים, היהודים שחיו בין ההונגרים היו קשורים לתרבות ההונגרית ולאומה ההונגרית. לא במקרה מותו של אביו לאופולד לעף (1875), נחשב לאבל האומה על ידי לאיוש קושוט ועל ידי קלמן טיסה. מאוחר יותר, בשנת 1911, במלאת מאה שנה להולדתו של לאופולד לעף גם ז'ולט ביאוטי, הפרופסור הקלוויניסטי המפורסם, נשא נאום בעיר סגד והזכיר לקהל החוגגים כי בילדותו, אביו נתן בידו את נאומיו של לאופולד לעף, כדי שילמד מהנאומים פטריוטיות מהי. באופן יוצא דופן, לרגל 100 שנה להולדת אביו, גם ויליאם לב כתב שיר, אם כי לא היה משורר.
בני דורו ראו בויליאם לוב אדם מעניין וחביב, הוא לא חשב שהוא מתרגם מכובד, שאי אפשר לבקר אותו. אנשים רבים כתבו עליו מאמרים חמים, ארפאד פאסטור (Árpád Pásztor), שאנדור אינצה, מלכיאור לנדייל ועוד. ויליאם היה גבר בעל כושר, רחץ בקור של החורף ושחה בחוץ. לא לעיתים קרובות, אבל כשארגן בילויים אז הם היו גדולים. אחת מבנותיו, רוזלי, שנכנסה אף היא למקצוע עריכת הדין, עברה במקומות הרגילים למחרת הבילויים של אביה ושילמה את החשבון.
כרכים

הוא ערך אנתולוגיות מתרגומיו, שפרסם ב:
Gems from Petőfi and other Hungarian poets. (1881)
Magyar Songs (1887)
Magyar Poetry  (1899)
Magyar Poetry: Selections from Hungarian Poets. New York; Amerikai Népszava, 1908 October
Alexander Petőfi: The apostle. Childe John. Simple Steve. "Cypress leaves from the grave of dear Ethel." (1912)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי, 1929, עורך פטר אויווארי. וילמוש לוב
אדן ואשווארי : זכרו של ויליאם לוב. בתוך: אדן ואשווארי: הונגרים אמריקאים. סגד, ספריית שומוג', 1988. 151-154. ע. ISBN 963 7581 69 3
גזה קנדה : האוסף ההונגרי הראשון וההופעה של "אמריקה ההונגרית". בתוך: גזה קהדה: הונגרים באמריקה. II. לִקְשׁוֹר. קליבלנד, 1927. 30-34. ע.
הערות שוליים

↑  "1926-ban a Wodianer is közreadta Budapesten". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2020-06-16.
↑  Magyar Poetry, MEK, preface a kötet végén
לאונרדו (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  בורסת איטליה (2017–LDO) 
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים) 
 חברות בנות:  אגוסטה וסטלנד  AnsaldoBreda  טלספזיו  לאונרדו DRS  Vitrociset  ת'לאס אליניה ספייס  אלניה איירמאקי  Leonardo (France)  SELEX Sistemi Integrati  Leonardo UK Ltd 
 מיקום המטה:  רומא 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנשק
 מוצרים עיקריים:  אווירונאוטיקה 
 הכנסות:  14,713,000,000 אירו (נכון ל־2022) 
 רווח:  932,000,000 אירו (נכון ל־2022) 
 עובדים:  51,392 (נכון ל־2022) 
  
 www.leonardo.com
 
לאונרדו (Leonardo S.p.A), לשעבר לאונרדו-פינמכניקה ופינמכניקה (Finmeccanica), הוא תאגיד רב-לאומי איטלקי העוסק בייצור מערכות נשק ומוצרי תעופה. מטה החברה ממוקם ברומא ולחברה 180 אתרים ברחבי העולם. בשנת 2018 לאונרדו הייתה החברה הביטחונית השמינית בגודלה בעולם מבחינת הכנסות. החברה נמצאת בבעלות חלקית של ממשלת איטליה, באמצעות משרד הכלכלה והאוצר המחזיק ב-30.2% ממניות החברה, והוא בעל המניות הגדול ביותר שלה.
ב-1 בינואר 2016 הפכה לאונרדו לקבוצה תעשייתית אחת, על ידי שילוב הפעילות של חברות הבת שלה: אגוסטווסטלנד, אלניה ארמאצ'י, DRS Technologies, Selex ES Oto Melara ו-WASS. החברה מאורגנת בחמש חטיבות (מסוקים, כלי טיס, מבני אוויר, אלקטרוניקה, אבטחת סייבר). היא גם חברת האם והמרכז התאגידי של חברות הבת והמיזמים המשותפים טלספזיו, תאלס אלניה ספייס, MBDA ו-ATR. לאונרדו היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה איטליאנה.
ב-1 בינואר 2017, שינתה החברה את שמה ל"לאונרדו", על שם הממציא האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י.
היסטוריה

החברה הוקמה בשם פינמכניקה בשנת 1948, כחברת בת להנדסה של התאגיד הממשלתי האיטלקי IRI, שהיה חברת החזקות שהוקמה עוד בתקופת איטליה הפשיסטית. פינמכניקה עצמה החזיקה במשך שנים בכמה מפעלים איטלקיים היסטוריים, דוגמת יצרנית הרכב אלפא רומיאו, יצרנית המטוסים אריטליה (Aeritalia) (אנ') ואנסאלדו (חברת הנדסה). משנות ה-60  ועד שנות ה-80 של המאה ה-20 פוצלה התעשייה הביטחונית באיטליה לגופים ממשלתיים שונים: EFIM החזיקה בבעלותה את יצרנית המסוקים אוגוסטה, את חברת אוטו מלרה ואת חברת האלקטרוניקה Officine Galileo, ואילו STET (חברה בת נוספת של IRI) החזיקה בסלניה, אלסג ו-SGS תומסון, כולם מפעלי אלקטרוניקה ביטחונית. בשנת 1989, בעקבות ארגון מחדש של IRI, מוזגו מפעלי STET לתוך פינמכניקה, ומיזוג איריטליה-סלניה הוביל להקמת חברת "אלניה איירונאוטיקה" שעסקה בייצור מטוסים.
בשנת 1992 נסגרה חברת EFIM בשל קשיים כלכליים וכל חברות הבת שלה עברו להחזקת פינמכניקה, שהפכה לאחת מקבוצות התעשייה הגדולות באיטליה. הקבוצה הופרטה חלקית בשנת 1993, כאשר הנפיקה מניות בבורסת מילאנו (היום בורסה איטליאנה). בשנת 1992 הפכה חברת אגוסטה של פינמכניקה לשותפה עם 32% בחברת NHIndustries, הקבלן הראשי למסוק NH90, יחד עם חברת יורוקופטר (62.5%) וחברת פוקר ההולנדית (5.5%).
בשנת 1998 הוקם המיזם המשותף Alenia Marconi Systems, בשותפות עם חברת ג'נרל אלקטריק הבריטית.
ביולי הסכימו 2000 Finmeccanica ו-GKN הבריטית למזג את חברות הבת שלהם למסוקים (אוגוסטה ו-GKN הליקופטרס) כדי להקים את חברת אגוסטה וסטלנד. בדצמבר 2001 מוזגו עסקי הטילים של חברת אלניה מרקוני סיסטמס (Alenia Marconi Systems, AMS) וחברת BAE עם יצרני טילים אירופיים אחרים והקימו את MBDA, שהפכה ליצרנית הטילים השנייה בגודלה בעולם. באותה עת מכרה לאונרדו את חלקה ביצרנית השבבים STMicroelectronics.
ביולי 2003 רכשה לאונרדו מקבוצת פיאט את חברת הבת שלה למערכות תעופה, פיאט-אוויו (FiatAvio). בסוף 2005 רכשה לאונרדו מחברת אלקטל הצרפתית את חטיבת הלוויינים שלה.
ביוני 2022 הסכימו חברת ראדא תעשיות אלקטרוניות מישראל וחברת לאונרדו DRS, חברת הבת של לאונרדו בארצות הברית, על מיזוג ביניהן, כך שבעלי המניות בראדא יקבלו 19.5% מהחברה הממוזגת שתיקרא "לאונרדו DRS" ותיסחר במקביל בנאסד"ק והבורסה לניירות ערך בתל אביב.
פעילות > אווירונאוטיקה

תאגיד לאונרדו מתכנן, מפתח, מייצר, מתחזק ומשדרג מטוסים אזרחיים, מטוסים צבאיים ומטוסי אימון, וכן מייצר מבני אוויר. החברה היא חלק מרשת מיזמים משותפים ושותפויות למוצרים, כולל תוכניות כמו יורופייטר טייפון (עם BAE סיסטמס וקבוצת איירבוס) לבניית מטוס קרב רב-תפקידי על-קולי, ו-ATR (עם קבוצת איירבוס) לבניית משפחת המטוסי טורבו-פרופ, מטוסי נוסעים לטווחים קצרים.
פעילות > מסוקים

התאגיד מייצר מגוון מסוקים לשוק המסחרי והביטחוני, כולל כל קטגוריות המשקל העיקריות, החל ממסוקים חד-מנועים של 1.8 טון ועד מסוקים תלת-מנועים בעלי 16-טון.
פעילות > מערכות אלקטרוניקה ונשק

התאגיד מפתח ומשלב מערכות לניהול תעבורה אווירית וימית, מערכות ובקרה והגנה על גבולות ביבשה ובים; רשתות תקשורת מאובטחות ופתרונות לניהול תשתיות ואבטחת סייבר. התאגיד פעיל בתכנון, פיתוח וייצור של תותחים ימיים, כלי רכב משוריינים ומערכות תת-ימיות. בתחום האלקטרוניקה הביטחונית, לאונרדו פועלת באמצעות חברת הבת האמריקאית DRS Technologies והמיזם המשותף MBDA (37.5% BAE Systems, 37.5% קבוצת איירבוס ו- 25% לאונרדו) המייצרת טילים ומערכות טילים.
פעילות > חלל

בתחום החלל, התאגיד פעיל בעיקר באמצעות מיזמים משותפים טלספזיו (Telespazio) (לאונרדו 67% - קבוצת תאלס 33%) ו"תאלס אלניה חלל" (Thales Alenia Space) (לאונרדו 33% - תאלס 67%). טלספזיו מציעה מגוון רחב של מיומנויות ושירותים החל מתכנון ופיתוח מערכות חלל, ניהול שירותי שיגור ולוויינים במסלול ועד שירותי תצפית על כדור הארץ, תקשורת משולבת וניווט לווייני ולוקליזציה.
המיזם המשותף Thales Alenia Space עוסק בתכנון, אינטגרציה, בדיקה והטמעה של מערכות חלל, לניווט, טלקומוניקציה, מטאורולוגיה, בקרת סביבה, הגנה, משימות מדעיות ותצפית על כדור הארץ.
כלי טיס וחלל נבחרים

אלנייה איירמאק'י M-346 מאסטר
אגוסטה וסטלנד AW139
אגוסטה וסטלנד AW159 ויילדקט
אגוסטה וסטלנד AW101
תותח אוטו מלרה 76 מ"מ
לווין Raffaello MPLM
הערות שוליים

1 2  אליהו חסין, ‏מהפך בחברת האחזקות האיטלקית IRI: רווח שנתי סביר אחרי שש שנות הפסדים, באתר גלובס, 27 במאי 1997
↑  מאת אליהו חסין, ‏ג'נרל אלקטריק הבריטית ופינמכניקה יקימו מיזם משותף לתעשיות צבאיות, באתר גלובס, 15 ביולי 1997
↑  אליהו חסין, ‏פינמכניקה מבקשת למכור אחזקותיה במיקרואלקטרוניקס, באתר גלובס, 19 בפברואר 2001
↑  הארץ, פיאט מכרה חטיבת מערכות התעופה ב-1.7 מיליארד ד', באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2003
↑  שירות בלומברג, ‏אלקטל דיווחה על זינוק של 36% ברווח ברבעון השלישי, באתר גלובס, 27 באוקטובר 2005
↑   יורם גביזון, ענקית הטכנולוגיה הצבאית Leonardo רוכשת את ראדא בעסקת מניות, באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2022
שירי חביב ולדהורן, ‏החברה הביטחונית ראדא הייתה על סף פשיטת רגל, עכשיו היא נמכרת באקזיט ענק, באתר גלובס, 21 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2302 3537
אורית סון

אין תמונה חופשית
אורית סון (נולדה ב-10 במרץ 1956) היא עורכת דין ישראלית. בין השנים 2007–2016 שימשה משנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים. קודם לכן שימשה פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי).
ביוגרפיה

נולדה לאילנה וישראל אגרנט. מצד אביה היא נכדתו של שמעון אגרנט, הנשיא השלישי של בית המשפט העליון. בעלת תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום לימודיה התמחתה בבית המשפט העליון בלשכתו של יצחק כהן, הנשיא השישי של בית המשפט העליון.
ביוגרפיה > בפרקליטות המדינה

בשנת 1983 החלה סון לעבוד במחוז ירושלים של פרקליטות המדינה. תחילה עסקה בתחום הפלילי, וניהלה בין היתר את תיק בנק צפון אמריקה, שמנהליו ויו"ר הדירקטוריון שלו הורשעו. בהמשך שימשה ממונה על עניינים פליליים בפרקליטות מחוז ירושלים.
לאחר מכן עברה לתחום האזרחי ושימשה ממונה על עניינים אזרחיים בפרקליטות המדינה, וכחמש שנים מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה. במסגרת תפקידה שימשה חברה בוועדת מילגרום, ריכזה את הטיפול בנושא הקרקעות החקלאיות וחלוקת משאבי המדינה, הובילה את המהלך להקמת היחידה לתביעות אזרחיות, ריכזה את ההליכים האזרחיים נגד הרשות הפלסטינית וארגון הטרור חמאס, וכן את גיבוש עקרונות הפיצוי למגורים במסגרת חוק פינוי פיצוי ואת הטיפול בערעורים בנושא זה.
בספטמבר 2006, עם הקמת הפרקליטות האזרחית במחוז ירושלים, הועמדה סון בראשה.
ביוגרפיה > המשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים

באוקטובר 2007 מונתה לתפקיד המשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים. במסגרת תפקידה שימשה חברה בוועדה בראשות שופט בית המשפט העליון (בדימוס) אליהו מצא בנושא הולדה בעוולה. עמדה בראשות צוות להתמודדות עם פלישות למקרקעי ציבור. כן ניהלה את תשובת המדינה לבית המשפט העליון בעניינו של האסיר המחבל מוסטפא דיראני. באותן שנים דווח כי שכרה היה מהגבוהים בפרקליטות המדינה. ביולי 2016 סיימה את תפקידה בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה > לאחר סיום תפקידה בפרקליטות המדינה

החל ממרץ 2018 חברת דירקטוריון קופת חולים כללית. החל מספטמבר 2018 משמשת חברת דירקטוריון בחברת נתיבי הגז (נתג"ז). בהמשך מונתה ליושבת ראש הדירקטוריון. חברת מועצת המנהלים המייעצת לעמותת ניצוצות בחינוך, ומשמשת יועצת משפטית.
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
חיים אישיים

נשואה לעמוס סון, חבר הוועדה לאנרגיה אטומית, ואם לארבעה. מתגוררת בהר אדר.