stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות
אילן היוחסין

אילן היוחסין (על פי מגילת רות, ספר שמואל, ודברי הימים) מראה את מרכזיותה של רות, ששדרת המנהיגות בממלכת יהודה משתלשלת ממנה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |  בעז  בעז     |  בעז  בעז     |  בעז  בעז     |   |     |   |  רות המואביה  רות המואביה     |  רות המואביה  רות המואביה     |  רות המואביה  רות המואביה     |   |  מחלון  מחלון     |  מחלון  מחלון     |  מחלון  מחלון     |   |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |  עובד  עובד     |  עובד  עובד     |  עובד  עובד     |   |   |   |  עדאל  עדאל     |  עדאל  עדאל     |  עדאל  עדאל     |   |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |  ישי  ישי     |  ישי  ישי     |  ישי  ישי     |   |     |   |  נצבת  נצבת     |  נצבת  נצבת     |  נצבת  נצבת     |   |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |     |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |  דוד המלך  דוד המלך     |  דוד המלך  דוד המלך     |  דוד המלך  דוד המלך     |   |  אליאב  אליאב     |  אליאב  אליאב     |  אליאב  אליאב     |   |  צרויה  צרויה     |  צרויה  צרויה     |  צרויה  צרויה     |   |   |  |  אביגיל  אביגיל     |  אביגיל  אביגיל     |  אביגיל  אביגיל     |
|   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |    |   |   |   |   |  |   |  |
|  שלמה המלך  שלמה המלך     |  שלמה המלך  שלמה המלך     |  שלמה המלך  שלמה המלך     |   |  אמנון, אבשלום, אדוניה ואחרים  אמנון, אבשלום, אדוניה ואחרים     |  אמנון, אבשלום, אדוניה ואחרים  אמנון, אבשלום, אדוניה ואחרים     |  אמנון, אבשלום, אדוניה ואחרים  אמנון, אבשלום, אדוניה ואחרים     |   |  יואב  יואב     |  יואב  יואב     |  יואב  יואב     |   |  עשהאל  עשהאל     |  עשהאל  עשהאל     |  עשהאל  עשהאל     |   |  עמשא  עמשא     |  עמשא  עמשא     |  עמשא  עמשא     |
 
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  אבישי  אבישי     |  אבישי  אבישי     |  אבישי  אבישי     |   |   |  |  |  |  |
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
קבר רות וישי
לקריאה נוספת

עדין שטיינזלץ, ‏נשים במקרא, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, פרק ח' - "רות - ניצוץ שמצא את דרכו", עמ' 58–64.
יוכי ברנדס, הפרק "רות", שבע אימהות הוצאת זמורה ביתן, 2010, עמ' 213–265
זקוביץ, יאיר, מקרא לישראל – רות. תל אביב: עם עובד, 1990.
ברנר, עתליה, אהבת רות - "אשר היא טובה לך משבעה בנים". תל אביב: אפיק, 1988
מתיה קם, מחויבות חברתית דרך סיפור רות המואביה: בטקסטים יהודים ובאמנות, תחקיר: רון מרגולין, ייעוץ מדעי אביגדור שנאן, הוצאת מט"ח: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, תל אביב, מרגולין רון פנחס, תשנ"ח, 1998.
אילנה פרדס, הבריאה לפי חוה. ישראל: הקיבוץ המאוחד, 2006. עמ' 79–92.
ליאורה רביד, התנ"ך היה באמת. תל אביב: ידיעות ספרים, 2009. עמ' 185–208.
André Lemaire, Une Inscription Phénicienne Découverte Récemment Et Le Mariage De Ruth La Moabite (כתובת פניקית חדשה ונישואי רות המואביה), ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה 20, 1989, עמ' 124*–129* (בצרפתית)
Pardes, I. Ruth: A Migrant's Tale, Yale University Press, Jewish Lives, 2022
אדם בתוך עצמו

אדם בתוך עצמו הוא אלבום הסולו הראשון בעברית של המוזיקאי שלום חנוך, משנת 1977. זהו אלבומו המצליח ביותר של שלום חנוך, שנמכר בלמעלה מ-80 אלף עותקים מאז צאתו.
בשנת 2002, לרגל 25 שנה ליציאת האלבום, הוציאה חברת NMC מהדורה חדשה של האלבום. המהדורה כללה רצועת בונוס, גרסה מחודשת של חנוך לשיר "כל פעם קצת יותר" מתוך "ערב ערב", שהוקלטה על ידי טומי פרידמן, טכנאי ההקלטות של האלבום המקורי, באולפנו הביתי, בהשתתפות דויד ברוזה בגיטרה קלאסית. המהדורה המחודשת הוקדשה על ידי חנוך לזכרו של פרידמן.
בשנת 2010 כחלק מסדרת הדיסקים סימני דרך יצא האלבום במהדורה מחודשת נוספת הכוללת שני שירי בונוסים ו-DVD מהופעה בצוותא מסיבוב ההופעות שליווה את צאת האלבום משנת 1978, הכוללת מספר שירים מהאלבום, ושירים אחרים מהקריירה של שלום חנוך.
רקע

לאחר שובו של חנוך משהות בת מספר שנים בבריטניה בניסיון כושל לפיתוח קריירה בינלאומית, הקים את להקת תמוז שהקליטה אלבום אחד והתפרקה לאחר זמן קצר. "אדם בתוך עצמו" הוא יצירה אישית ומקורית של חנוך אשר שיקפה את מצבו האישי באותה העת. חנוך חווה באותה העת מספר כישלונות הן בצד המקצועי (כישלון אלבום הסולו הראשון שלו שהוקלט באנגלית בבריטניה) וכישלון קשריו הזוגיים (גירושיו מאשתו), וחנוך העיד כי חלק משיריו נכתבו בהשפעת הבדידות והניכור שחש בתקופה זו, שירים ארוכים, מורכבים וברובם עצובים יחסית ("השביתה" נמשך כ-7 דקות, "לילות שקטים" כ-8 דקות, ו"טיול ליפו" יותר מ-10 דקות כולל משפטי מפתח על החיים, חיי הנישואין והפרסום).
חנוך הלחין ועיבד את כל שירי האלבום וגם כתב את מילותיהם חוץ מ"שביתה" (מילים: מאיר אריאל) ו"בואי לרקוד" (מילים: יענקל'ה רוטבליט, דורי בן זאב, אריאל וחנוך).
קרדיטים

שלום חנוך: שירה, גיטרות אקוסטיות.
אלונה טוראל: פסנתר, פנדר רודס, קלידים, כלי הקשה, קולות.
חיים קריו: גיטרה חשמלית ואקוסטית.
אוהד אינגר: גיטרה בס, קולות.
אלון הלל: תופים, כלי הקשה, קולות.
אפרים ואסתר שמיר: קולות
לואי להב: מפיק מוזיקלי, טכנאי הקלטה.
טומי פרידמן: טכנאי הקלטה.
הוקלט באולפני "טריטון"
אלונה איינשטיין וג'ראר אלון: צילום העטיפה.
דוד טרטקובר: עיצוב העטיפה.
משה הס

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1812 בון, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  6 באפריל 1875 (בגיל 63) פריז, הרפובליקה השלישית 
 מקום קבורה:  קלן, גרמניה (1875-1961) בית הקברות כנרת, ישראל (1961-)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 זרם:  הגליאנים שמאליים, סוציאליזם, ציונות
 תחומי עניין:  סופר 
 עיסוק:  פילוסוף, עיתונאי, פוליטיקאי, סופר 
 מדינה:  צרפת צרפת
 
דיוקן של משה הס בצעירותו, 1846
משה הֶס (בגרמנית: Moses Hess;‏ 21 בינואר 1812, בון – 6 באפריל 1875, פריז) היה סופר והוגה דעות סוציאליסט יהודי-גרמני. מאבות התנועה הסוציאליסטית באירופה, ממבשרי הציונות ואבי הסוציאליזם הציוני.
בנוסף לפעילותו הסוציאליסטית הענפה לצד מרקס ואנגלס והשתתפותו בהקמת האינטרנציונל הסוציאליסטי הראשון ב-1864, הקדיש הס חלק ניכר מזמנו גם ללימודי מדעי הטבע, במטרה לגלות חוקים החלים הן על החברה האנושית והן על הטבע.
בצעירותו קיבל אומנם חינוך יהודי מסורתי, אך בבחרותו נטש את העולם המסורתי ולמד באוניברסיטת בון בגרמניה, ואף מצא את דרכו אל חבורת ההגליאנים השמאלניים שעם חבריה נמנה גם קרל מרקס.
קורות חיים

הס נולד בעיר בון שבגרמניה. ב-1817 עברו הוריו לעיר קלן והשאירו את בנם בבון אצל סבו טוביה הס, שהיה מוסמך לרבנות, אך לא שימש כרב, והעניק לילד חינוך יהודי מסורתי. עם התבגרותו ופעילותו בתנועה הרדיקלית, אימץ לעצמו את השם מוריץ, אך מאוחר יותר חזר לשמו העברי משה כדי להפגין את זיקתו ליהדות. בגיל 14 עבר לבית הוריו בקלן וקיבל חינוך כללי. ב-1830 החל ללמוד באוניברסיטת בון, אך לא השלים את לימודיו שם.
קורות חיים > הגות סוציאליסטית

ב-1837 יצא לאור ספרו הראשון של הס: "ההיסטוריה הקדושה של האנושות" (Heilige Geschichte der Menschheit. Von einem Jünger Spinozas). בספרו השני, "הטריארכיה האירופית" (Die europäische Triarchie), שראה אור ב-1841, הציע "איחוד אירופי" רדיקלי, שיהיה מבוסס על בריטניה, צרפת וגרמניה.
את השקפתו הסוציאליסטית ביסס על פרשנות מקורית לברוך שפינוזה, אותו הוא ראה כפורץ הדרך לתפישה מהפכנית שמחזירה בסיס מוסרי לחיים הפוליטיים. את יסוד התפישה הזו רואה הס במסורת ישראל ובחקיקה הסוציאלית של תורת משה (כדוגמת דיני שמיטה ויובל). לפי תפישתו, הנצרות ניתקה את הזיקה בין המדינה לבין המוסר ("תנו לאלוהים אשר לאלוהים ולקיסר אשר לקיסר"), ובהשראת שפינוזה הוחזר הממד המוסרי לחיים החברתיים. חיבורו של הס – שהיה החיבור הסוציאליסטי הראשון שפורסם בגרמניה, ודגל בהשתלבות היהודים בתנועה הרדיקלית הכלל-אירופית – מבסס את השקפתו הסוציאליסטית על פירוש מודרני ומהפכני של תורת שפינוזה, תוך הדגשת היסודות הסוציאליים בתורת משה.
מראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 פרסם הס מאמרים, ייסד וערך כתבי עת חברתיים, אשר קיבלו כיוון יותר ויותר סוציאליסטי. יחד עם קרל מרקס ופרידריך אנגלס נמנה הס עם מייסדי מפלגת ברית הקומוניסטים, ממנה סולק ב"אביב העמים"  של 1848, בשל השקפתו האידיאליסטית. הס חלק על קרל מרקס בשאלת הדטרמיניזם ההיסטורי, והתייחס לסוציאליזם כאל רעיון הומניסטי בעיקרו. הוא לא קיבל את "הסוציאליזם המדעי" המטריאליסטי, הגורס תהליך היסטורי בעל התפתחות כלכלית בלתי נמנעת. הס ראה בהיסטוריה של האנושות היסטוריה קדושה של האל, ובכך הלך בעקבות ברוך שפינוזה.
קורות חיים > המעבר לפריז

מ-1848 ועד מותו היה הס רוב זמנו בגלות פוליטית מחוץ לגרמניה, שכן נידון בה למיתה בעוון הטפתו להגשמת הסוציאליזם. חברתו לחיים של הס הייתה סיביליה פש, נערה קתולית ממשפחת פועלים שהכיר בפריז. בעת שהותו בפריז התקבל משה הס ב-1858 ללשכה המקומית של הבונים החופשיים "אנרי הרביעי", שהיו מאורגנים ב-"Grand Orient de France" ("המזרח הגדול של צרפת"). ב-1859 פנה לנפוליאון השלישי והציע לגייס מהפכנים גרמנים גולים כדי ללחום נגד האימפריה האוסטרו-הונגרית לשם שחרור איטליה.
לאחר שנים רבות בהן היה הס מנותק לחלוטין מזיקתו היהודית, חל אצלו שינוי מהפכני לאחר שמהפכות "אביב העמים" של-1848, והתנועות לאיחוד גרמניה ואיטליה, הבהירו לו את מרכזיות המימד הלאומי בהוויה המודרנית.
קורות חיים > הגות ציונית

ב-1861 סיים את כתיבת ספרו רומי וירושלים (אנ') (Rom und Jerusalem: Die Letzte Nationalitätsfrage).
בספרו הוא כותב שעלילת דמשק השפיעה על השקפתו הלאומית: "נזכרתי, כי בן אני לעם שפל ובזוי, מטורף ומורדף... ואז גבר בי החפץ להילחם בעד עמי ותקומתו הלאומית, אף שכבר התרחקתי ממנו!".
בספרו זה פורס הס תורה ציונית שלמה: הוא מתנגד להתבוללות, וקורא ליישוב יהודים בארץ ישראל ולהחזרת המוני יהודים לחיי עבודה. אידיאל החזרת היהודים לארצם הוא בעיניו אידיאל עולמי ולא רק יהודי. הס התקשה למצוא מו"ל ליצירתו, אך ב-1862 הצליח להוציאו לאור בלייפציג.
ככל ראשוני הציונות המודרנית, הושפע הס מהתעוררות הלאומיות באירופה. לשחרור איטליה ואיחודה, שחלו באותה עת, כמו גם לתורתו של ג'וזפה מציני (נביא הלאומיות הליברלית האיטלקית) הייתה השפעה כבירה על הס; זה גם המקור לשם ספרו "רומי וירושלים". הספר לא הותיר רושם רב בזמנו, אך השפיע רבות על ראשי הציונות הסוציאליסטית שבאו אחריו.
תאודור הרצל, שלא הכיר את ספרו של הס בעת כתיבת "מדינת היהודים", קרא אותו אחר כך והתרשם ממנו מאוד. בספרו, היה הס מן הראשונים שהצביעו על היסודות הגזעניים בחברות האירופיות השונות, ובראשן גרמניה, ועל כך שכתוצאה מכך נידונו לכישלון הניסיונות היהודיים - בייחוד אלו של תנועת הרפורמה - להשתלב בחברות האירופיות.
הס סבר כי הלאום מהווה מוקד הזדהות מרכזי בתודעה האנושית, וכמו כל העמים האחרים, גם על העם היהודי להקים מדינתו במולדתו ההיסטורית. הוא הביע את שאיפתו להקמת מדינה יהודית סוציאליסטית בארץ ישראל, והוכיח את יכולת היהודים ליצור תרבות מודרנית. כחלק מהשקפתו, ראה הס את תפקידה ההיסטורי של הדת כשמירת מה שתפש כזהותו הלאומית של עם ישראל. הוא תקף את התנועה הרפורמית על שדחתה היבט זה, וכתב ”צורותיה המקובעות של היהדות האורתודוקסית, שהיו מוצדקות לחלוטין עד למאת התחייה, יפקעו מאליהן (naturgemäß gesprengt) בהשפעת הלאומיות והכת ההיסטורית. רק על אדמת המולדת ינבט שוב הגניוס הדתי של היהודים... אף מתרבת, גם יד האמן של משה מנדלסון, לא צלח לחדור את הקליפה הנוקשה (harte Schaale) שהדת הרבנית שריינה (umpanzert) בה את היהדות, מבלי להרוס את מהותה הפנימית, את הכת ההיסטורית-לאומית שלה.”
קורות חיים > מותו

הס נפטר בשנת 1875 בפריז ונקבר לבקשתו בבית הקברות היהודי בקלן.
ב-1961 הועלו עצמותיו לישראל ונטמנו בבית הקברות כנרת. על פני ארונו, שהוצב בבית הוועד הפועל של ההסתדרות בתל אביב, עברו ונשאו דברים ראשי המדינה, ראשי התנועה הציונית וראשי תנועת העבודה, בהם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, יושב ראש הכנסת קדיש לוז, יושב ראש הסוכנות היהודית משה שרת ומזכ"ל ההסתדרות אהרון בקר. על מצבתו נחרט: "מאבות הסוציאליזם העולמי ומבשר מדינת ישראל".
על שמו נקראו כפר הס (מושב בשרון), בתי ספר בפתח תקווה ובחולון ורחובות ברבות מערי ישראל. בעיר בון שבגרמניה נקרא קטע מגדת נהר הריין "Moses-Hess-Ufer" על שמו.
ספריו > ספרים בעברית

רומא וירושלים: שאלת הלאום האחרונה, אגרות וציונים. תורגמו לעברית בידי דוד צמח, ורשה, תר"פ
משה הס ובני דורו; אגרות ממנו ואליו, נאספו ונערכו בידי תיאודור זלוציסטי, תרגום: ג. קרסל, תל אביב, תש"ז
רומי וירושלים, וכתבים יהודיים אחרים. תרגום: ישורון קשת, ירושלים, תשמ"ג
כתבים כלליים. תרגום: ישורון קשת, ירושלים, תשט"ז
כתבים ציונים ויהודים. תרגום: ישורון קשת, ירושלים, תשי"ז
ספריו > ספרים בגרמנית

Rom und Jerusalem: die letzte Nationalitatenfrage: Briefe, von Moses Hes, Vien, 1935
Ökonomische Schriften: War Moses Hess Vorlaufer d Marxschen Kapital? Darmstadt, 1972
Die europäische Triarchie, Leipzig, 1841
Die Heilige Geschichte der Menschheit / von einem Junger Spinosa's, Stuttgard, 1837
Ueber Sociolokonomische Reforme: eine rede, Hamburg, 1833
Judische Schriften, Berlin, 1905
Ausgewählte Schriften / Ausgewählt und eingeleitet von Horst Lademacher
Ein Brief an Dr. Abraham Geiger, Koln, 1863
Sozialistische Aufsätze 1841-1847, Berlin, 1921
Philosophische und sozialistische Schriften, 1837-1850, Berlin, 1961
Neue Quellen zur Hess-Forschung, Berlin, 1964
Moses Hess Briefwechsel, 1959
לקריאה נוספת

עם העלאת עצמותיו של משה הס, (קובץ), המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות, 1962.
שלמה אבינרי, משה הס בין סוציאליזם לציונות, הוצאת עם עובד, ספרית אופקים, תשמ"ו 1986.
ישעיה ברלין, חייו ודעותיו של משה הס, בתוך: כנגד הזרם, הוצאת עם עובד, ספרית אופקים, 1986, עמ' 302–344.
מיכאל גרץ, לשיבתו של משה הס ליהדות - הרקע לחיבור 'רומי וירושלים', ציון, מ"ה, חוברת ב, תש"ם 1980, עמ' 133–153.
שולמית וולקוב, על דת ואמונה במחשבתו של משה הס, הציונות, כרך ה', תשל"ח, עמ' 28–42.
אליעזר שביד, תולדות ההגות היהודית בעת החדשה - המאה התשע עשרה, הוצאת כתר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ח 1977, עמ' 385–395.
בבילון ברלין

| --- | --- |

 מבוסס על:  Der nasse Fisch. Gereon Raths erster Fall, The Silent Death 
 סוגה:  נאו נואר מותחן דרמה תקופתית
 כותבים:  טום טיקוור, אכים פון בוריס, הנדריק הנדלוגטן 
 בימוי:  טום טיקוור, אכים פון בוריס, הנדריק הנדלוגטן 
 שחקנים:  גינטר למפרכט (פאול פון הינדנבורג)  Trystan Pütter (הנס ליטן)  Werner Wölbern (גוסטב שטרזמן)  אודו סאמל (Ernst Gennat)  מארי גרובר  Luc Feit  Marie Anne Fliegel  Frank Künster  ולדמר קובוס  ולקר ברוק  Hendrik Heutmann  Caro Cult  סאבין טמבריאה  ברנהרד שוץ  מרטין ווטקה  מרט בקר  Anton Rattinger  רונלד זרפלד  Natalia Mateo  Hildegard Schroedter  ססקיה רוזנטל  כריסטיאן פרידל  קארל מרקוביץ'  סבריה יאנושאוסקאיטה  מישל מטיצ'ביץ'  איוואן שוודוף  ינס הרצר  סבסטיאן אורזנדובסקי  לארס איידינגר  ליב ליזה פריס  פריצי האברלנדט  בנו פורמן  מתיאס ברנדט  האנה הרצשפרונג  ג'ינט היין  יואכים פול אסבוק  Thorsten Merten  האנס זישלר  Julius Feldmeier  ארנסט שטוטוצנר  Ivo Pietzcker  Waléra Kanischtscheff  יורדיס טריבל  Oleg Tikhomirov  Anton von Lucke  Dmitri Alexandrov  Denis Burgazliev  Gloria Endres de Oliveira  בפסקה זו 18 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים:  פרס הטלוויזיה הבווארית, פרס גרימה, Magnolia Award for Best Foreign TV Series, Best drama series, European Film Academy Achievement in Fiction Series Award, רומי, פרס הטלוויזיה הבווארית 
 ארץ מקור:  גרמניה 
 שפות:  גרמנית רוסית
 מקום התרחשות:  ברלין 
 תקופת התרחשות:  רפובליקת ויימאר 
 מספר עונות:  4 
 מספר פרקים:  40 
 הפקה
 מפיק:  סטפן ארנדט, Uwe Schott, Michael Polle 
 חברת הפקה:  X Filme Creative Pool
 עורכים:  אלכסנדר ברנר, Claus Wehlisch, אנטיה זיגה 
 אתר צילומים:  Bavarian Railway Museum 
 צלמים:  Bernd Fischer, פרנק גריב, Philipp Haberlandt 
 מוזיקה:  ג'וני קלימיק 
 אורך פרק:  45 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  Sky One (Germany) 
 תקופת שידור מקורית:  13 באוקטובר 2017 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 https://www.babylon-berlin.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בבילון ברלין (בגרמנית: Babylon Berlin) היא סדרת טלוויזיה נאו נואר גרמנית, שנוצרה, נכתבה ובוימה על ידי טום טיקוור, אחים פון בוריז והנדריק האנדליוגן. הסדרה מבוססת סדרת רבי המכר מאת הסופר הגרמני פולקר קוטשר. מככבים בה פולקר ברוך, ליב ליסה פרייס, האנה הרצספרנג, קארל מרקוביץ, לארס איידינגר, סבסטיאן אורזנדאוסקי וכריסטיאן פרידל.
הסדרה עלתה לראשונה ב-13 באוקטובר 2017 ברשת Sky 1, ערוץ בידור בשפה הגרמנית ששודר על ידי Sky Deutschland. השידור הראשון כלל שידור רציף של שישה עשר פרקים. נטפליקס שחררה את שתי העונות הראשונות בארצות הברית, קנדה ובאוסטרליה. העונה השלישית, עלתה לראשונה ב-24 בינואר 2020. העונה הרביעית עלתה לראשונה ב-8 באוקטובר 2022
הסדרה הופקה בתקציב עתק של כ-55 מיליון יורו ונחשבת להפקה היקרה ביותר בתולדות הטלוויזיה הגרמנית והיא זכתה לשבחים רבים, בין השאר זכתה בפרס האקדמיה הגרמנית לטלוויזיה.
תקציר עלילת הסדרה

הסדרה מתרחשת בברלין בתקופת הרפובליקה של וויימאר, החל משנת 1929. שתי הדמויות הראשיות הן גראון ראת', איש משטרה מקלן שנמצא בברלין במשימה חשאית הקשורה בסחיטה, ושרלוטה ריטר, פקידת משטרה ביום, ופלאפרית בלילה. שרלוטה שואפת להפוך לחוקרת במשטרה.
אתרי צילום

סטודיו בבבלסברג בפוטסדאם.
אלכסנדרהאוס, באלכסנדרפלאץ
הכניסה הצדדית של בית עיריית ברלין, שימשה כמפקדת המשטרה
הלובי של שונברג, שימש כמבואה של מפקדת המשטרה
תחנת הרמנפלאץ בברלין-נויקולן
הקולנוע השקט של דלפי לשעבר בברלין-ויסנזה, שימש כמועדון הלילה "מוקה אפי"
תיאטרון שיפבאוארדאם, מיקום האופרה המשולשת
טירת דרכנבורג באזור ריינלנד
כנסיית הגואל על נהר האוול בפוטסדם
בית אולשטיין, הוא בית ההוצאה לאור טמפו
הערות שוליים

↑  "Babylon Berlin - Stadt der Sünde - Staffel 3 ab 24.1.2020 auf Sky". sky.de. נבדק ב-5 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Babylon Berlin' Season 4 Trailer: Hit Series Enters Germany's Dark 1930s". 26 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811530609805606  BNE: XX6034767  BnF: cb18118060f (data)  GND: 1169970109  LCCN: no2021127534  VIAF: 1679154075981711860007   WorldCat (עם VIAF): 1679154075981711860007
ג'ים ריש

ג'יימס ריש ב-2011
ג'יימס אלרוי "ג'ים" ריש (באנגלית: James Elroy "Jim" Risch; נולד ב-3 במאי 1943) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי המכהן כסנאטור מטעם מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית. הוא היה נציג המחוז ה-21 בסנאט של איידהו בשנים 1974–1988 ולאחר מכן נציג המחוז ה-18 בשנים 1995–2002. ריש נבחר לסנאט של ארצות הברית בעת כהונתו כסגן מושל איידהו.
ב-2003 ריש כיהן כסגן מושל איידהו תחת המושל דירק קמפת'ורן. כאשר קמפת'ורן מונה למזכיר הפנים בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, ריש נתמנה למשרת מושל איידהו. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית ישב ריש בראשות ועדת החוץ של הסנאט.
ביוגרפיה

ג'יימס ריש נולד בעיר מילווקי שבויסקונסין. ריש הוא בנם של הלן (לבית לוי) ואלרוי ריש. אביו היה איש צוות של חברת הטלפונים המקומית. אביו היה ממוצא גרמני, ואמו הייתה ממוצא אירי, סקוטי ואנגלי. ריש רכש את השכלתו הגבוהה באוניברסיטת ויסקונסין במילווקי בשנים 1961–1963, ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת איידהו השוכנת בעיר מוסקו. בעת לימודיו באוניברסיטת איידהו, ריש היה חבר באחווה "פאי דלתא ת'טה", אחווה לאומית בארצות הברית. סיים תואר ראשון ביערנות ב-1965 ותואר JD במשפטים ב-1968.
ריש נבחר לראשונה לסנאט של איידהו כנציג מחוז אדה ב-1974. הוא כיהן כמנהיג הרוב בסנאט ב-1976 ולאחר כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. בתקופת כהונתו הראשונה, זכה ריש למוניטין של "בריון" בשל מאמציו ללחוץ על חבריו הצעירים יותר להצביע בתאום לדעותיו. בשנת 1988 ריש הובס בבחירות לסנאט על ידי פוליטיקאי משורות המפלגה הדמוקרטית, עורך דין בשם בואיס מייק בורקט. תבוסתו הפוליטית השנייה בקריירה שלו הייתה כאשר הפסיד בבחירות לסנאט של איידהו ב-1994 לרוג'ר מדסן. ריש חזר לסנאט של איידהו ב-1995.
בשנת 2001, התפטר סגן מושל איידהו מזה 14 שנים, בוץ' אוטר על מנת להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית. ריש רצה להחליפו בתפקיד, אך לבסוף החליט המושל דירק קמפת'ורן למנות את ג'יימס ריגס לתפקיד סגן המושל. בשנת 2002 ריש הצליח לנצח את ריגס בבחירות למשרת סגן המושל. הוא הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד ב-3 בינואר 2003.
ב-26 במאי 2006 נתמנה ריש למושל איידהו כאשר המושל קמפת'ורן התפטר מתפקידו כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית. ריש השלים את כהונתו של קמפת'ורן כמושל וכיהן בתפקיד זה כשבעה חודשים. כהונתו הסתיימה בינואר 2007.
ריש היה צפוי להיבחר בשנת 2006 כמועמדה של המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איידהו. עם זאת, סגן המושל לשעבר וחבר בית הנבחרים, בוץ' אוטר הודיע על מועמדותו לתפקיד בדצמבר 2004, וזכה לתמיכה נרחבת במפלגה הרפובליקנית. בנובמבר 2005 הודיע ריש על כוונתו להיבחר שוב בבחירות למושלות איידהו כסגן מושל איידהו. הוא נבחר ללא התנגדות למועמדות הרפובליקנית למשרת סגן מושל בבחירות המקדימות. תקופת כהונתו של ריש כמושל הסתיימה בינואר 2007 ולאחר מכן הוא חזר לתפקיד סגן המושל. ריש התפטר מתפקידו כסגן המושל על מנת להיות נציגה של איידהו בסנאט של ארצות הברית ב-3 בינואר 2009.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, זכה ריש ברוב של 65.34% (80,743 קולות). ב-4 בנובמבר 2008 התמודד ריש בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם איידהו, הוא גבר על לארי לארוקו, יריבו מהמפלגה הדמוקרטית וזכה ברוב של 57.7% מכלל הקולות (371,744 קולות).
גם בבחירות לסנאט שנערכו ב-2014 ריש זכה ברוב של 65.33% (285,569 קולות) ונבחר לכהונה נוספת בסנאט. במהלך כהונתו בסנאט, כיהן ריש כיושב ראש תת-ועדה לענייני המזרח התיכון של ועדת החוץ של הסנאט. היה יושב ראש ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית וכיום הוא יו"ר ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 אמר ריש כי הוא יצביע עבור דונלד טראמפ אף על פי שהצבעתו תהיה "לא נוחה".
ריש נשוי לויקי. הם התחתנו ב-1968 ולהם שלושה ילדים; הוא מתגורר עם רעייתו בחווה חקלאית ליד בויסי ובדירה בוושינגטון הבירה לצורך עבודתו בגבעת הקפיטול.
הערות שוליים

↑  "risch"
↑  "Phi Delta Theta"
↑  "College of Forestry, '65 graduates"
↑  RISCH, James, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
↑  Election Results 2008, באתר הניו יורק טיימס
↑  Risch says he’ll run for re-election to U.S. Senate in 2014
↑  ספרי חינוך של האו"ם במזרח העיר: "משמחת את נפשי זרימת הדם", באתר ynet
↑  Sen. Risch says voting for Trump is `distasteful,’ but he’ll do it anyway
↑  About Senator Risch of Idaho
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4122 5725  LCCN: n2006169431  SNAC: w69m538j  US Congress: R000584  VIAF: 46199297   WorldCat (עם VIAF): 46199297
בלקנאבאט

| --- | --- |

רחוב בבלקנאבאט
 מדינה:  טורקמניסטן טורקמניסטן
 מחוז:  בלקן
 שפה רשמית:  טורקמנית
 תאריך ייסוד:  1933
 שטח:  11,290 קמ"ר
 גובה:  17 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  188,429 (2022)
  ‑ צפיפות:  16.69 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  39°30′43″N 54°21′54″E﻿ / ﻿39.511944444444°N 54.365°E﻿ / 39.511944444444; 54.365 
 אזור זמן:  UTC +5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקמניסטן מוגדלת) אשגבאט מרי טורקמנאבאט דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי בלקנאבאט(למפת טורקמניסטן רגילה) אשגבאט מרי טורקמנאבאט דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי בלקנאבאט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בלקנאבאט (בטורקמנית: Балканабат, שמות לשעבר: נביט-דאג - Nebit-Dag; ונפטדאג - Neftedag) היא עיר במערב טורקמניסטן ובירת מחוז בלקן, המחוז הגדול ביותר במדינה.
מיקום

בלקנאבאט שוכנת למרגלות הדרומיים של רכס הרי אולי בלקן (אנ') (שיא הרכס מגיע לגובה 1,880 מטרים). העיר בלקנאבאט נמצאת במרחק של כ־450 קילומטרים מערבית לאשגבאט הבירה ו-160 קילומטרים ממזרח לעיר הנמל טורקמנבאשי. בעיר יש שדה תעופה המפעיל טיסות יומיות קבועות לאשגבאט. היא ממוקמת בנקודת הציון 39°31′0″N 54°22′0″E﻿ / ﻿39.51667°N 54.36667°E﻿ / 39.51667; 54.36667 ובגובה 17 מטרים מעל גובה פני הים.
שם והיסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1933 בשם נפטדאג (Neftedag) כלומר "הר שמן" (נפט neft פירושו "שמן" ברוסית ומטורקמנית דאג, פירושו "הר"), כיישוב סביב אחת מתחנות הרכבת הטרנס-כספית. בשנת 1946 הפכה לעיר ואז שונה שמה ל"נביט-דאג Nebit-Dag", שפירושו גם " הר שמן ", אך שהפעם השתמשו במילה הטורקמנית nebit שפרושה "שמן".
בקצה המזרחי הרחוק של העיר נמצאת אנדרטה גדולה "לזכר חוקרי המדבר", המתארת גמל, את איוון גובקין (אנ') וחבריו, המתאמצים לעבור במדבר קאראקום תוך כדי חיפוש נפט. השם נביט דאג שונה לבלקנאבאט (הבלקני מהשם "הרי הבלקן", אבאט - שפירושו "שלווה" בטורקמנית ו / או "עיר" בפרסית) בשנת 2001 על פי צו הנשיא לשעבר של טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב.
בשנת 2004 נסלל בעיר "שביל הבריאות", מסלול טיול במעגל מבטון כדי לטייל לאורך צלע ההר. בדומה לשביל שקיים באשגבאט. בעיר יש חמישה באזארים (שווקים). מלון גדול בשם "Nebitçi", תיאטרון, מוזיאונים, מסעדות ופארקים. בצד הצפוני של העיר נמצא הפארק הגדול Saparmyrat Türkmenbaşy Seylilähi. הכולל מגרשי טניס, לוח שחמט גדול שכלים שלו הם בני אדם מאורחי הפארק.
שבט יומוד (אנ') מתקיים מאז ומקדם באזור הבלקן. אחד מחמשת הדמויים המיוצגים על דגל טורקמניסטן, הוא דמוי של שטיח Yomud.
בשנות האלפיים עברה העיר תהליך של חידוש ושיפור פני העיר. הרחובות שופצו והוסדרו, הוקמו בנייני מגורים ושירותים גדולים. הפיקוח על התכנון, היה ברמת נשיאות טורקמניסטן. בפרויקט השיקום והבנייה, הוקמו הבניינים של תיאטרון הדרמה הממלכתי, המוזיאון להיסטוריה ואומנות מקומית, מרכז אבחון, ארמון החתונות, בניין תחנת הרכבת בלקנאבאט שופץ והורחב, הספרייה האזורית בלקן, אצטדיון עם 10,000 מושבים, שוק רב-ממדי ועוד.
דמוגרפיה

רוב תושבי העיר הם טורקמנים (80%); מעוטים אחרים בעיר כוללים, רוסים (15%), קזחים (3%) ויתר 2% מהאוכלוסייה מתפלגים לזגינים, אזרים, ארמנים, אוזבקים, טטרים, קאראקלפאקים וטג'יקים.
דמוגרפיה > התפתחות האוכלוסייה בעיר

| שנה | 1959 | 1974 | 1999 | 2006 | 2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| האוכלוסייה | 33,000 | 61,000 | 108,000 | 113,000 | 120,000 |
תעשייה, כלכלה ותחבורה

העיר בלקנאבאט היא מרכז תעשייתי להפקה ועיבוד נפט וגז טבעי. גידול בעלי חיים וגידול חיטה וכותנה.
במרכז העיר יש מגוון של בנקים לאומיים ושירותי הדואר הטורקמני.
תחבורה

העיר מחוברת לערי טורקמניסטן באמצעות חברת התעופה טורקמניסטן איירלינס, ברכבת הטרנס-כספית ובאוטובוסים. מסלול האוטובוסים הוא ממזרח למערב. אמנם אין חברת מוניות רשמית, אך אזרחים פרטיים מפעילים מוניות משותפות. כמעט כל רכב אוסף נוסעים. מתווה העיר הוא רשת של רובעי מגורים.
תחבורה > תעופה

שדה התעופה בלקנאבאט (אנ') מקיים טיסות רק ליעדים פנימיים (אשגבאט, מרי, דשוגוז וטורקמנאבאט). שדה התעופה נפתח באוקטובר 2004. יכולים לעבור בו עד 200 נוסעים בשעה.