stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת הרכבת וולוויץ'
הערות שוליים

1 2  "Woolwich Station". Crossrail (באנגלית).
↑  "Crossrail Project Update". Crossrail (באנגלית). נבדק ב-2021-07-10.
↑  "TfL FOI".
↑  "Crossrail Woolwich Station". railway-technology.com (באנגלית). נבדק ב-26 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elizabeth Line Committee" (PDF). Transport for London (באנגלית). 20 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Woolwich Elizabeth line station transfers from Crossrail to Transport for London". Crossrail (באנגלית). 2021-06-25. נבדק ב-2022-06-05.
↑  "Woolwich is transformed by the Elizabeth Line". News Shopper (באנגלית). 2022-05-24. נבדק ב-2022-06-05.
↑  "Crossrail Media Briefing Note - May 2016" (PDF). Crossrail. במאי 2016. p. 13. אורכב מ-המקור (PDF) ב-3 ביוני 2016. נבדק ב-2023-10-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2023 Civic Trust Award Winners" (PDF). Civic Trust Awards (באנגלית). p. 4. נבדק ב-2023-04-01.
↑  "Elizabeth Line Timetable: May 2023" (PDF). TfL (באנגלית). נבדק ב-25 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "River bus services map" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2017. נבדק ב-24 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Buses from Woolwich" (PDF). TfL (באנגלית). 14 במאי 2022. נבדק ב-14 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
רציף תחנת וולוויץ'
סמל התחנה
אתי אברג'ל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בת 65 בערך) קרית טבעון‏‎, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון כרם 
 
אתי אברג'ל (נולדה ב-1960) היא אמנית ישראלית, פסלת ורשמת. מפתחת מיצבים תלויי ארכיטקטורה, רישום ואובייקטים הבונים סצנות מתוך יומן סוביקטיבי. הציגה תערוכות רבות בעולם.
ביוגרפיה

אתי אברג'ל נולדה בטבעון למשפחה שעלתה ארצה ממרוקו. היא למדה, מסבתה, שהייתה אורגת שטיחים בפז, להעריך את יופייה של מלאכת הכפיים. והיא מתגוררת בירושלים. למדה לתואר ראשון במחלקה לאמנות בבצלאל (1980-1984) ובתוכנית לימודי ההמשך בבצלאל ולתואר שני בתולדות אמנות וביקורת תרבות בתוכנית משולבת של בצלאל והאוניברסיטה העברית (1996-1998). במקביל, למדה במכון כרם להכשרת מורים בירושלים, שם היא מכשירה מורים לאמנות.
אמנות

מיצביה של אתי אברג'ל עוסקים בנושאים של זהות רב תרבותית, הגירה ותהליכי מעבר והסתגלות.
השפה הפיסולית הייחודית של אברג'ל היא שפה פואטית, כאוטית ורוויית סתירות - במיצביה היא משתמשת בפריטים ביתיים מוכרים, דוגמת עטים, כלי מטבח, גיגיות מטבח, מחברות לימוד, ארגזים, בקבוקים, כדורגל ועוד. החפצים עוברים טרנספורמציה - חלקם מטושטשים בגבס לבן, מצופים בשקים, קשורים בחבלים, מסקנטייפ, ושרשראות ברזל. הם מתחברים יחד בחיבורים רעועים ובלתי צפויים, המשקפים ארעיות תמידית. המיצבים כוללים לפעמים גבס שנערם על הרצפה, דיו שחור מטפטף, פקעות של חוטים, סכך שהופך לסבך פיסולי וחפצים סתומים שמבקשים להדהד זכרונות עבר. לאובייקטים השונים במיצבים יש לרוב סיפור משפחתי, אבל לחפצים עצמם אין היסטוריה מעבר להיסטורית הייצור התעשייתי שלהם. עבודתה של אברג'ל מתקשרת לתנועת דלות החומר, ועולה ממנה תחושה חזקה של עצב ותלישות. הסביבות שהיא מקימה יכולות להזכיר תופעות טבע קוסמיות או צמחייה עבותה, אבל תמיד יישארו מקומות שאי אפשר להגדירם.
כאוצרת היא מלווה אמנים בשלבים שונים בקריירה שלהם, ואצרה בין היתר תערוכות ללאה אניעם דרעי ותהילה מרסל ביטון (בית האמנים בירושלים, 2021) ותערוכה לאלעד רוזן ונעמי לב (גלריה אלפרד, 2011).
תערוכות > תערוכות יחיד

מיצב לחמישה קירות, גלריית המחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1998
אתי אברג'ל, בית האמנים, ירושלים, 1999
מבנה שהיה או לא היה, הגלריה של קיבוץ בארי, קיבוץ בארי, 2009
סדקים בקירות עירומים, מרכז לאמנות מדע וטכנולוגיה על שם פ.ק הניך בטכניון, חיפה, 2010
דוממים אחרים, הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, 2011
בין הפרקים (2000-2011), גלריה דביר, תל אביב, 2011
ארכאולוגיה של אחרות, מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם, 2017
אתי אברג'ל: פיסול, מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, 2018
תא קיומי, מוזיאון וילפריד, 2021
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

אדמה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998
אל קברי צדיקים: עליות לקברים והילולות בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998
12 בריבוע, בצלאל 1, גלריה ע"ש מוריס לואיס, ירושלים, 1998
בתוך ערים מחורבות, הגלריה החדשה - סדנאות האמנים, אצטדיון טדי, ירושלים, 1999
הביאנלה בוונציה, תערוכה קבוצתית, 2003
רקמת פעולה, "פרגמנטים מזכרונו של איש הפח", מוזיאון הרצליה, 2004
אמנות הארץ 2004, מחול אחרון, תחנת הכוח רדינג, תל אביב, 2004
Such Stuff as Dreams are made on, מוזיאון צ'לסי לאמנות, ניו-יורק, 2005
הצפה - הביאנלה הארצית הרביעית לרישום, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2010
בעבודה, סדנאות האמנים - גלריה ת (א)עשייה, ירושלים, 2010
חדרי הפלאות באמנות העכשווית, מוזיאון הרצליה, 2012
שבר, שבריריות, בית בנימיני, המרכז לקרמיקה עכשווית, תל אביב-יפו, 2012
לכל איש יש שם, גלריה דביר, תל אביב, 2014
המוזיאון מציג את עצמו 2, אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון, גלריות קרן משפחת דינה ורפאל רקנאטי הבניין ע"ש שמואל והרטה עמיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2015
בדרכו של הקו, רשמים VII – הביאנלה השביעית לרישום, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2019
פרסים

1983 - פרס הצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2002 - פרס מרדכי ושושנה איש-שלום לעידוד יצירה
2005 - פרס ג'אנט וג'ורג' ג'אפין להצטיינות באמנות חזותית, קרן תרבות אמריקה-ישראל
2005 - פרס עידוד היצירה, משרד המדע התרבות והספורט
2006 - פרס משרד התרבות
2009 - פרס ישראכרט לאמן ישראלי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2017 - פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2024 - פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום
פרסומים

2008 פרסמה את הספר אמן "יומן מיצבים" המתאר תהליכים מאחורי הקלעים של הצבות החלל הארעיות שלה.
הערות שוליים

↑  שנקר, סגל אקדמי, באתר https://www.shenkar.ac.il
1 2  ענת ברזילי, לפסל בכדורגל: האמנית אתי אברג'ל משתמשת בחפצים יומיומיים ובונה מהם זכרונות פואטיים, באתר כלכליסט, 6 במאי 2018
1 2  מיצבי מעבר, באתר ערב רב Erev Rav
1 2  אתי אברג'ל | תא קיומי | מוזאון וילפריד ישראל, באתר www.wilfrid.org.il
↑   שאול סתר, אתי אברג'ל מפסלת את הנתק הכפוי מתרבות האם, באתר הארץ, 11 באפריל 2018
↑  איריס ריבקינד בן צור ורויטל אלקלעי, אמנות ישראלית עכשיו, בן שמן: מודן, 2009, עמ' 23-24
↑  פרסטיז׳ « The Jerusalem Artists House - בית האמנים בירושלים
↑  ציור על ציור, באתר אלפרד - מכון שיתופי לאמנות ולתרבות (ב־)
↑  סמדר שפי, כפסע בין הקיים להיעלמותו, באתר הארץ, 2 באפריל 2011
↑  המלצת השבוע: אתי אברג'ל במוזיאון בר-דוד, באתר ערב רב Erev Rav
↑  אתי אברג'ל: פיסול – מוזאון הנגב לאמנות
↑  שמונה אמנים ישראלים הוזמנו לביאנלה בוונציה, באתר הארץ, 26 בינואר 2003
↑  רקמת פעולה, באתר www.herzliyamuseum.co.il
↑  אתי אברג'ל, באתר www.herzliyamuseum.co.il
↑  בדרכו של הקו – רשמים VII – סדנת ההדפס ירושלים
1 2  מרכז מידע לאמנות ישראלית | מוזיאון ישראל, ירושלים, באתר museum.imj.org.il
↑  פרסים / מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il
↑  משרד התרבות והספורט הכריז על הזוכים בפרסי האומנות הפלסטית. השרה רגב: "האמניות והאמנים הזוכים מייצגים קשת של גוונים בעשיה פורצת הדרך", באתר GOV.IL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 269884  NLI: 987007289018605171  ISNI: 0000 0000 7792 9580  LCCN: no2010067958  ULAN: 500486326  VIAF: 120588356   WorldCat (עם VIAF): 120588356
אל-קסר א-סע'יר

| --- | --- |

 מדינה:  מרוקו מרוקו
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  17,125 (2024)
 קואורדינטות:  35°50′31″N 5°33′31″W﻿ / ﻿35.84194444°N 5.55861111°W﻿ / 35.84194444; -5.55861111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתאל-קסר א-סע'יר(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתאל-קסר א-סע'יר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-קסר א-סע'יר (פורטוגזית: Alcácer Ceguer, ערבית: القصر الصغير, ספרדית: Alcazarseguer – עיר קטנה) הוא מבצר השוכן במצר גיברלטר, בין סאוטה לטנג'יר שבמרוקו.
היסטוריה

האזור נקרא ככל הנראה על ידי הפיניקים שישבו במקום "חק ש עלשת", כלומר "הנמל של דידו". אזור אל-קסר א-סע'יר נכבש במאה הראשונה על ידי הרומאים שבנו במקום מפעל לייצור מלח. לא הייתה התיישבות באזור בימי הביניים המוקדמים.
ב-708, נבנה במקום מבצר, קסר מסמודה, שהתקיים באותו מקום שבו נמצא המבצר הנוכחי. תחת השושלת האידריסית, האזור עבר לשליטתו של אל-קאסם בן אידריס השני (אנ').
ההיסטוריה של המבצר הנוכחי החלה במאה ה-11. המוראביטון השתמשו במבצר (אז, עוד מבצר מסמודה) כדי להכין את הכוחות המוסלמיים לקראת המעבר לספרד. אל-מוואחידון כבשו את המקום ושינו את שמו לקסר אל-מג'אז. השושלת המרינית, תחת הסולטאן אבו יוסוף יעקוב, שינתה את שמו לקסר אל-מג'אר והשתמשו בו כבסיס לכוחותיהם לקראת המסע לאנדלוסיה. פני האזור השתנו במאה ה-15, כשהפורטוגלים נחתו במקום בשנת 1458 וכבשו את המבצר. לאחר הכיבוש הפורטוגלי, הפך המבצר למקום מפלט למוריסקוס שברחו מאנדלוסיה. משום חוסר חשיבותה האסטרטגית ובשל המשבר הכלכלי, החליט ז'ואאו השלישי לנטוש את המבצר.
אדריכלות

העיר אל-קסר א-סע'יר נבנתה בסגנון שגרתי לבניית ערים בצפון אפריקה של ימי הביניים. העיר משתרעת על כחמישה קמ"ר, וגובהה נע בין שני מטרים לחמישה מטרים. חומות העיר מוגנות על ידי 29 מגדלים המסודרים בצורה מעגלית, ויש בהן שלושה שערים; באב אל-בחר, באב סבטה ובאב פז. לאחר הכיבוש הנוצרי בשנת 1458, עברה העיר המוסלמית בנייה מחודשת ששינתה את פניה. במהלך שינויים אלו נבנתה בעיר כנסייה גדולה בשם כנסיית סנטו סבסטיאו.
קסר אל-מוואיג'יעי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות 
 
 קואורדינטות:  24°13′30″N 55°43′37″E﻿ / ﻿24.225°N 55.72694444°E﻿ / 24.225; 55.72694444
 he
 
קסר אל-מוואיג'יעי (בערבית: قَصْر ٱلْمُوَيْجِعِي), או "מבצר מוואיג'י", הוא מבצר בחלק המרכזי של אל עין באזור המזרחי של האמירות אבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות. על פי המסורת, זה היה מקום הולדתו של השייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, שליט אבו דאבי ונשיא איחוד האמירויות הערביות לשעבר (2004–2022). לפי מסורת זו, המבצר נבנה בתחילת המאה ה-20 על ידי השייח' ח'ליפה בן זאיד בן ח'ליפה אאל נהיאן (אנ').
הערות שוליים

↑  "Qasr Al Muwaiji". Qasr Al Muwaiji. נבדק ב-2019-03-09.
↑  "Annual Report 2017" (PDF), Department of Culture and Tourism – Abu Dhabi, 1: Culture: 8–211, 2017, נבדק ב-2019-03-09
↑  Asmaalin. "Qasr Al Muwaiji opens to public as museum". Khaleej Times (באנגלית). נבדק ב-2021-07-03.
ויאדוקט

| --- | --- |

ויאדוקט הרכבת מעל עמק איילון
 מידע כללי
 שימוש:  העברת כלי רכב מעל מכשולים גדולים באמצעות גשר גדול המכיל מספר רב של קשתות או ניצבים
 
ויאדוקט מיו, הגשר הגבוה בעולם, צרפת
ויאדוקט שנבנה עבור הרכבת הקלה של אדיס אבבה באתיופיה
ויאדוקט (באנגלית: Viaduct, בעברית נקרא גם "גשר דרכים" או לפי האקדמיה ללשון, אוּבָל) הוא גשר הנשען על מספר סמכים (ניצבים) או קשתות ומיועד למעבר כלי רכב מעל מכשולים גדולים ובכך יוצר מעליהם מעבר תחבורתי עילי שעליו נתיב תחבורה כגון כביש או מסילת רכבת.
הוויאדוקט חוצה בדרך כלל מכשולים קרקעיים כמו עמקים, מכשולים רטובים כמו נחלים וביצות ולעיתים גם מכשולים עירוניים – כלומר עובר מעל דרכים ומבנים עירוניים.
הוא בדרך כלל בעל גובה ניצבים משתנה ולא קבוע, נבנה כדי לגשר על פערי גבהים כתחליף לסוללה, או במקומות שבהם הקמת סוללה לדרך איננה אפשרית.
מקור השם

שמו של הוויאדוקט נגזר מן המילים הלטיניות ל"דרך", via, ו"להוביל", ducere. למרות זאת הרומאים הקדמונים לא השתמשו במונח הזה, וזהו חידוש של המאה ה-19 שנבע מהמילה אקוודוקט (אמת מים).
בדומה לאמות המים הרומאיות, ויאדוקטים קדומים רבים מורכבים מסדרה של קשתות שאורכן הוא כמעט זהה ושומר על סימטריה.
ההבדל בין גשר לוויאדוקט

ויאדוקט בדרך כלל מתאפיין בכמות מפתחים (מפתח הוא הקטע בין שני ניצבים, או הקטע מעל קשת) גדולה יותר מגשר אשר לעיתים אף אינו מכיל כלל עמודים נוספים לתמיכה או שיש לו מספר קטן של עמודים. ויאדוקט הוא בדרך כלל מבנה גדול יותר המכיל הרבה קשתות או עמודים והוא מגשר מעל מכשולים ארוכים וגבוהים יותר, זאת בניגוד לגשר אשר גם אם הוא ארוך מאוד (כמו גשר שער הזהב) הוא עדיין מכיל כמות מפתחים קטנה ומעט ניצבים.
סוגי ויאדוקטים > ויאדוקטים עירוניים

השימוש בוויאדוקט נפוץ בערים רבות שהן מרכזיות ובעלות שירות רכבתי מפותח כגון שיקגו, אטלנטה, ברמינגהאם, לונדון ומנצ'סטר. הוויאדוקטים האלו נדרשים עבור חציית מתחמי רכבת גדולים (המכילים מספר רב של מסילות רכבת סמוכות מקבילות עבור רכבות משא ורכבות נוסעים) וזאת במטרה להתמודד עם עומס התנועה הקיים בערים. בנוסף הם יוצרים הפרדה בין התנועה בדרכים ובכבישים העירוניים לבין מתנועת הרכבות ובכך תורמים לתנועה חלקה ובטיחותית יותר של כלי הרכב. לעיתים הם משמשים למעבר לתנועת רכבות מעל תנועת כלי רכב כלומר מכילים מסילות ברזל מעל עמקים גדולים או שהם נושאים מסילות בתוך ערים מעל מספר רחובות ושדרות.
סוגי ויאדוקטים > ויאדוקטים מעל עמקים

ויאדוקטים רבים מחברים בין נקודות בגובה דומה בנוף, בדרך כלל על ידי גישור מעל עמק או ואדי. לעיתים קרובות היו בעמקים הללו בעבר כבישים שיורדים ועולים את העמק בכל צד שלו (עם גשר קטן למעבר מעל הנחל בעמק, במידת הצורך) אבל הדרכים הללו לא התאימו לכמות התנועה ההולכת וגדלה בנתיבים הללו ולכן נבנה ויאדוקט שיחליף אותם.
אם הוויאדוקטים הללו משמשים תנועת רכבות חלים עליהם הגבלות נוספות, למשל עליהם להיות בעלי מסלול ישר ושטוח כדי להתאים את עצמם בצורה מיטבית למסלול תנועת הרכבת.
סוגי ויאדוקטים > ויאדוקטים רב מפלסיים

יש ויאדוקטים בעלי מספר מפלסים, מפלס אחד יכול לשמש כלי רכב והשני לתנועת רכבות. לעיתים המפלסים השונים משמשים שניהם נסיעת כלי רכב אבל בכיוונים הפוכים דוגמה לכך היא ויאדוקט הנסיך אדוארד בטורונטו, אונטריו, קנדה, שמפלסו העליון מכיל את תנועת הרכבים של רחוב בלור והמפלס התחתון מכיל את המטרו בקו בלור-דנפורת'. אחרים נבנו כדי לרווח אזורים מיושבים ולחצות כבישים מתחתם למשל בלונדון.
סוגי ויאדוקטים > ויאדוקטים העוברים מעל המים

ויאדוקטים העוברים על מים עושים שימוש באיים או בקשתות עוקבות כאשר לעיתים קרובות הם משולבים עם סוגים אחרים של גשרים או מנהרות כדי לאפשר חציה של המים בחלקים, הם יקרים פחות מאשר תכנון ובנייה של מנהרות או גשרים גדולים ומרווחים יותר, שנובעים בדר"כ מחוסר מקום אופקי או אנכי שלא מאפשרים מעבר של ספינות גדולות. למשל בגשר-מנהרה של מפרץ צ'ספיק בווירג'יניה, ארצות הברית.
שימושים בקרקע מתחת לוויאדוקטים

במקומות שהם הוויאדוקט בנוי מעל פני הקרקע ולא מעל מים, קיים שטח רב מתחת לקשתות המרכיבות אותו. ניתן להשתמש בשטח זה עבור עסקים כגון חניה לרכב, מוסכים, תעשייה קלה, ברים ומועדוני לילה. בבריטניה, קווי רכבת רבים באזורים עירוניים נבנו על ויאדוקטים, ולכן לבעלי תשתית הרכבות יש הרבה שטח שניתן לנצל אותו להשכרה והשקעה.
בברלין החלל תחת הקשתות הגבוהות של קווי הרכבת התחתית משמש עבור מטרות שונות, כולל מזללות או ברים, למשל בכיכר אלכסנדר.
בשונה מהמגמה העולמית לנצל את השטח מתחת לוויאדוקט, בשיקגו החוק אוסר על חניה תחת מעברים מתחת לוויאדוקט.
ויאדוקטים בישראל

הוויאדוקט הארוך בישראל נקרא גשר הרכבת מעל עמק איילון המשמש את מסילת ירושלים–גנות והוא נמצא באזור מודיעין מעל עמק איילון.
במסילת העמק נבנו מספר ויאדוקטים למעבר של הרכבת מעל כבישים קיימים.
יש ויאדוקט גדול בצומת הצ'ק פוסט במבואות הצפוניים של חיפה.
ויאדוקטים בעולם

הוויאדוקט הארוך ביותר בעת העתיקה הוא ככל הנראה "פונט סרם" (pont הוא גשר בצרפתית). הוא עבר מעל ביצות בדרום צרפת, אורכו הוא כ-2.7 ק"מ ורוחבו הוא 22 מטרים.
ויאדוקט מיו משמש למעבר של כלי רכב וחוצה את העמק מעל נהר הטארן ליד מיו בדרום צרפת. הוא עוצב על ידי מהנדס הגשרים מישל וירלוז'ה, בשיתוף עם האדריכל נורמן פוסטר. הוא הגבוה מסוגו בעולם כאשר שיא גובהו הוא 343 מטרים - מעט גבוה יותר מאשר מגדל אייפל ורק 38 מטרים קצר יותר מאשר בניין אמפייר סטייט. הוא נחנך באופן רשמי ב-14 בדצמבר 2004 ונפתח לתנועה יומיים מאוחר יותר. הגשר הגדול דאן-יאנג–קונשאן בסין הוא הארוך ביותר בעולם לפי ספר השיאים של גינס לשנת 2011.
כבישים מוגבהים נבנו בהרבה ערים גדולות כמו בוסטון, סיאול, טוקיו וטורונטו. חלק נהרסו מפני שהם היו לא אפקטיביים, חילקו את העיר ופגעו במרקם העירוני. עם זאת, בארצות מתפתחות כגון תאילנד, הודו, סין, בנגלדש, פקיסטן וניקרגואה נבנים יותר ויותר כבישים מהירים גבוהים כדי לשפר את זרימת התנועה, ובמיוחד בבניה עילית מעל כבישים קיימים כדי להתגבר על מחסור בקרקע. באינדונזיה ויאדוקטים משמשים לרכבות. בג'אווה גם כבישים כמהירים כמו בכביש הטבעת הפנימי בג'קרטה. בפריז הוויאדוקט של קולה ורט רנה-דומון הנטוש הוסב לפארק עירוני ב-1993.
גלריה

רכבת העננים, סלטה, ארגנטינה.
הגשר הראשון שנבנה בסין. נמצא בגואנגג'ואו.
ויאדוקט פטפט, אילוקוס נורטה, פיליפינים.
ויאדוקט קנטון במסצ'וסטס משמש כדוגמה לשדרת עמודים מחוברים בקשתות העשויה מקיר חלול.
ויאדוקט נרסבורו, צפון יורקשייר, מעל הנהר ניד.
ויאדוקט בעל 21 קשתות בעמק ורף ביורקשייר המקשר את קו הרכבת בין לידס לת'ירסק. נבנה בערך ב-1850.
ויאדוקט הנסיך אדוארד, רב מפלסי, טורונטו, קנדה.
ויאדוקט עבור רכבת החוצה את נהר סנטה אנה בריברסייד, קליפורניה, ארצות הברית. נבנה ב-1903.
ויאדוקט רחוב סייפרס מפלדה שהעביר כביש מהיר דו מפלסי וקרס ברעידת אדמה בשנת 1989 ונהרס לאחר מכן. אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית.
ויאדוקט טונקנוק, ניקולסון (פנסילבניה), פנסילבניה, ארצות הברית. נחשב גשר הבטון הגדול בעולם.
ויאדוקט גרבי, צרפת. תוכנן על ידי גוסטב אייפל.
ויאדוקט לואיס וקלארק, המקשר בין קנזס סיטי במיזורי וקנזס סיטי בקנזס, ארצות הברית.
ויאדוקט קרומלין המשמש רכבת, עמק טאף, ויילס. תמונה מ-1855.
חלקו המערבי של גשר הרכבת מעל עמק איילון, ברקע משמאל - שעלבים, ברקע מימין - מודיעין.
ויאדוקט של כביש 77 העובר מעל מסילת העמק ומעל כביש הגישה ליישוב אלרואי, תל קשיש, עמק יזרעאל.
ויאדוקט גלנפינן, אינוורנסשייר, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
הערות שוליים

↑  אוּבָל במילון תחבורה יבשתית (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אובל בלקסיקון מקרקעין, באתר מעות
↑  "Definition of VIADUCT". www.merriam-webster.com. נבדק ב-27 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "dict.org- Viaduct". www.dict.org. אורכב מ-המקור ב-2015-09-23. נבדק ב-27 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "dict.org- Viaduct". www.dict.org. אורכב מ-המקור ב-2015-09-23. נבדק ב-27 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "viaduct - Definition of viaduct in English by Oxford Dictionaries". Oxford Dictionaries - English. נבדק ב-27 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "the definition of viaduct". Dictionary.com. נבדק ב-27 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Longest bridge, Guinness World Records. Last accessed July 2011.
↑  "Toronto built, then demolished an expressway" (PDF). tac-atc.ca. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-06. נבדק ב-27 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538795405171  BnF: cb11978142f (data)  GND: 4362447-9  LCCN: sh85143095  NKC: ph270295 
מבנים לתעשייה קלה מתחת לקשתות הוויאדוקט דרום הארו, לונדון.
חנות מנעולים בתחנת רכבת במנצ'סטר
דגל איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה

| --- | --- |

 קבלת מעמד רשמי:  31 במאי 1997
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול, במרכזו עיגול אדום עליו עשרה גבעולי אורז
דגל איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה אומץ רשמית ב-31 במאי 1997. הדגל הוא דגל כחול שבמרכזו עיגול אדום עליו מצוירים עשרה גבעולי אורז. גבעולים אלה מסמלים את עשר המדינות החברות בארגון.
הצבעים המופיעים בדגל נבחרו בשל הופעתם גם בדגלי המדינות החברות בו. הצבע הכחול מסמל יציבות ושלום, האדום מסמל אומץ ודינמיות, הלבן - טוהר, והצהוב - עושר.
דגל זה החליף את דגל הארגון שקדם לו - שכלל שישה גבעולים - חמישה גבעולים סימלו את חמש המדינות המייסדות של הארגון, והשישי את ברוניי שנוספה בשלב יותר מאוחר. מתחת לגבעולים היה רשום "ASEAN" (ראשי תיבות של שם הארגון) בצבע טורקיז, ורקע הדגל היה לבן כאשר העיגול במרכזו היה בצבע צהוב. הגבעולים עצמם היו בצבע חום.
תחנת הרכבת פופרד-טטרי

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1871 
 מיקום
 מדינה:  סלובקיה סלובקיה
 קואורדינטות:  49°03′35″N 20°17′47″E﻿ / ﻿49.059722°N 20.296389°E﻿ / 49.059722; 20.296389
 תחנות סמוכות:  Veľký Slavkov, Svit railway station, Gánovce railway station 
 מידע על התחנה
 בעלים:  Železnice Slovenskej republiky 
 רציפים:  4 
 קווים העוברים בתחנה:  Poprad-Tatry – Štrbské Pleso railway line, Railway line 185, railway line 180 (Slovakia) 
 he
 
תחנת הרכבת פופרד-טטרי (בסלובקית: Železničná stanica Poprad-Tatry) היא תחנת צומת המשרתת את העיר פופרד, באזור פרשוב שבצפון מזרח סלובקיה.
התחנה נפתחה בשנת 1871. התחנה ממוקמת בצומת על קו מסילת הרכבת בין קושיצה לבוהומין, והיא נקודת המפגש בין קו קושיצה-בוהומין לבין קו פופרד-טטרי-פלאבץ' (Plaveč) (אנ'). תחנת פופרד-טטרי היא גם המסוף הדרומי של מסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה (Tatra Electric Railway), וככזו היא מהווה שער לרכס הרי הטטרה הגבוהים, יעד תיירותי פופולרי.
התחנה נמצאת כיום בבעלות חברת הרכבות הסלובקית (ŽSR); שירותי הרכבת מופעלים על ידי חברת רכבות סלובקית אחרת הנמצאת גם היא בבעלות הממשלה, Železničná spoločnosť Slovensko‏ (ZSSK).
מיקום

תחנת הרכבת פופרד-טטרי ממוקמת ברחוב על שם ז'ירי וולקר (Jiřího Wolkera) (אנ'), בקצה הצפוני-מערבי של מרכז העיר פופרד.
היסטוריה

התחנה נפתחה ב-8 בדצמבר 1871 יחד עם שאר חלקי מקטע מסילת הרכבת ז'ילינה-פופרד בקו מסילת הרכבת קושיצה – בוהומין. ארבעה ימים לאחר מכן, עם חנוכת הקטע לספישקה נובה וס (אנ'), הפכה התחנה לתחנת מעבר.
עם בניית החלק הראשון של קו מסילת הרכבת פופרד-טטרי-פלאבץ' בשנת 1889, הפכה התחנה לצומת.
חיבור עם קו מסילת הרכבת טטרה (Tatra Electric Railway) נעשה ב-20 בדצמבר 1908 דרך תחנת סטאריי סמוקובץ' (Starý Smokovec) (אנ') שבסלובקיה.
ב-25 במרץ 1942 יצאה רכבת הגירוש הראשונה של יהודי סלובקיה מתחנת פופרד למחנה המוות אושוויץ. הרכבת שיצאה באותו יום הובילה כ-1,000 נערות וצעירות יהודיות. רוב הטרנספורטים של יהודי סלובקיה לאחר מכן יצאו באופן דומה מפופרד. עד סוף 1942, כאשר הופסקו הטרנספורטים באופן זמני, גורשו מעל 58,000 יהודים מסלובקיה לפולין.
לאחר שיפוץ בשנות השמונים, התחנה הגיעה לצורתה הנוכחית כתחנת מחלף דו-מפלסית. בשנים 2006–2007 בוצעו שיפוץ והרחבה בסך 858 מיליון קרונה סלובקית (כ-40 מיליון דולר).
שירותי רכבת

תחנת הרכבת פופרד-טטרי היא צומת קווי הרכבת הסלובקיים הבאים:
180 קושיצה – ז'ילינה (חלק מרכבת קושיצה – בוהומין).
183 פופרד-טטרי – סטאריי סמוקובץ – שטרבסקה פלסו (חלק ממסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה).
185 פופרד-טטרי – פלאבץ'.
קו 180 מהווה חלק מהמסדרון הפאן-אירופאי, העובר מוונציה שבאיטליה ועד לקייב שבאוקראינה, דרך ברטיסלבה, ז'ילינה, קושיצה ואוז'הורוד.
מחלף

התחנה מציעה מחלף עם אוטובוסים מקומיים.
לקריאה נוספת

Catchpole, Paul (1998). Steam and Rail in Slovakia. Kings Norton, Birmingham, England: Locomotives International. ISBN 1-900340-08-9.
הערות שוליים

↑  על הגירוש הראשון מסלובקיה לאושוויץ, באתר יד ושם
↑  שלוש שנים ללא שם: אושוויץ 1945-1942 - על ספרה של יוליה שקודובה, באתר יד ושם
↑  "Memorial Plaque to the Deported Jews at Poprad Railway Station". בדיקה אחרונה ב-6 ביוני 2013.
↑  "Memorial plaque for deported Jews at Poprad railway station". Holocaust Memorials: Monuments, Museums and Institutions in Commemoration of Nazi Victims. Berlin, Germany: Stiftung Topographie des Terrors. בדיקה אחרונה ב-20 באוקטובר 2019.
הטקסט על לוח הזיכרון לאלף היהודיות שנשלחו מתחנת הרכבת בפופרד לאושוויץ ב-25 במרס 1942
לוח זיכרון לאלף היהודיות שנשלחו מתחנת הרכבת בפופרד לאושוויץ ב-25 במרס 1942
טרזן (סרט, 1999)

| --- | --- |

 מבוסס על:  טרזן מלך הקופים 
 בימוי:  כריס באק, קווין לימה 
 הופק בידי:  כריס באק
 תסריט:  טאב מרפי, בוב צודיקר ונוני ווייט
 עריכה:  ג'יימס מלטון, טים מרטנס, גרגורי פרלר 
 שחקנים ראשיים:  טוני גולדווין רוזי אודונל גלן קלוז בריאן בלסד ווין נייט נייג'ל הות'ורן
 מדבבים:  פרנק ולקר (Sabor) דבי דריברי (קולות נוספים) ג'ים קומינגס (קולות נוספים) בוב ברגן (קולות נוספים) רודגר במפס (קולות נוספים) ג'וזף אשטון (קולות נוספים) Paul Eiding (קולות נוספים) שרי לין (קולות נוספים) אריק וון דטן (Flynt) Blake McIver Ewing (קולות נוספים) שיין וסט (קולות נוספים) ג'ייסון מרסדן (Mungo) פרנק סימס (קולות נוספים) Joe Whyte (קולות נוספים) ג'ק אנג'ל (קולות נוספים) אלכס ד. לינז (טרזן) רוזי אודונל (Terk) בת' אנדרסון (קולות נוספים) מיני דרייבר (ג'יין פורטר) טוני גולדווין (טרזן) בריאן בלסד (ג'ון קלייטון) גלן קלוז (Kala) ויין נייט (Tantor) לאנס הנריקסן (Kerchak) Taylor Dempsey (Tantor) פיליפ פרוקטור (Captain) נייג'ל הות'ורן (Archimedes Q. Porter) Danielle Keaton אפריל וינצ'ל בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  פיל קולינס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, אולפני ההנפשה של וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  וולט דיסני
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית18 ביוני 1999 ישראל17 ביוני 1999
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט לכל המשפחה, סרט הרפתקאות, סרט מוזיקלי, דרמה 
 מקום התרחשות:  מרכז אפריקה 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־19 
 תקציב:  $150,000,000
 הכנסות:  $448,191,819
 הכנסות באתר מוג'ו:   tarzan
 פרסים:  פרס אנני 
 סרט הבא:  טרזן וג'יין (2002)
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - ישראל אובל
 movies.disney.com/tarzan
 דף הסרט ב־IMDb
 
טרזן (באנגלית: Tarzan) הוא סרט האנימציה ה-37 במספר של חברת וולט דיסני, המבוסס על עלילת הספר "טרזן מלך הקופים" מאת אדגר רייס בורוז.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביוני 1999 והפך לשובר קופות, עם הכנסות של יותר מ-400 מיליון דולר. מבקרי קולנוע רבים שיבחו את הסרט. הסרט אף זכה בפרס גלובוס הזהב, ופרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, "You'll Be in My Heart", שביצע וכתב פיל קולינס (בגרסה העברית ביצע מומי לוי).
סרט זה הוא הראשון בסדרת סרטי טרזן של דיסני. בשנת 2002, יצא סרט המשך בשם "טרזן וג'יין", הממשיך את עלילות טרזן וג'יין כשנה לאחר מאורעות הסרט הראשון. בשנת 2005 יצא סרט נוסף בסדרה, בשם "טרזן 2", המהווה פריקוול לסרט הראשון. שני הסרטים יצאו ישירות ל-DVD.