stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איליין פייגלס
ספרים

The Johannine Gospel in Gnostic Exegesis: Heracleon's Commentary on John (1973), Society of Biblical Literature, 132 p. 1989 edition: ISBN 1-55540-334-4
The Gnostic Paul: Gnostic Exegesis of the Pauline Letters (1975), Fortress Press, ISBN 0-8006-0403-2
The Gnostic Gospels (1979), Vintage Books, 182 p., ISBN 0-679-72453-2
Adam, Eve and the Serpent: Sex and Politics in Early Christianity (1988), Vintage Books, 189 p., ISBN 0-679-72232-7
The Origin of Satan: How Christians Demonized Jews, Pagans, and Heretics (1995), Vintage Books, 214 p., ISBN 0-679-73118-0
Beyond Belief: The Secret Gospel of Thomas (2003), Vintage Books, 241p., ISBN 0-375-50156-8
Reading Judas: The Gospel of Judas and the Shaping of Christianity together with Karen L. King, (2007), Viking Press, 224 p., ISBN 0-670-03845-8
Revelations: Visions, Prophecy, and Politics in the Book of Revelation (2012), Viking Adult, ISBN 0-670-02334-5
Why Religion?: A Personal Story (2018), New York: Ecco, מסת"ב 9780062368539
לקריאה נוספת

Pagels, Elaine (2004), Beyond Belief: The Secret Gospel of Thomas, Knopf Doubleday Publishing Group
הערות שוליים

↑  World authors, 1985–1990 Vineta Colby –1995 PAGELS, ELAINE HIESEY (February 13, 1948 – ), American religious scholar and historian, was born in Palo Alto, California, to William McKinley Hiesey, a research biologist, and Louise Sophia (Van Druton) Hiesey.
1 2 3  Pagels 2004, p. chapter two.
↑  Fabrizio, Doug. "A Conversation With Elaine Pagels". radiowest.kuer.org.
↑  "National Book Awards – 1980".
↑  Sheahen, Laura (ביוני 2003). "Matthew, Mark, Luke and... Thomas?: What would Christianity be like if gnostic texts had made it into the Bible?". Faiths & Prayer. Beliefnet. נבדק ב-2009-06-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wallis, Richard (27 בינואר 2016). "Channel 4 and the declining influence of organized religion on UK television. The case of Jesus: The Evidence" (PDF). Historical Journal of Film, Radio and Television (באנגלית). 36 (4): 668–688. doi:10.1080/01439685.2015.1132821. ISSN 0143-9685. {{cite journal}}:  (עזרה) As a movement Gnosticism was not coherent and there were several areas of disagreement among the different factions. According to Pagel's interpretation of an era different from ours, Gnosticism "attracted women
↑  "Revelations". RadioWest website. נבדק ב-26 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Cyclopedia of world authors: Volume 4; Volume 4 1997
In 1987 Pagels and her husband Heinz suffered the loss of their six-year-old son Mark to a rare lung disease.
↑  Pagels The Origin of Satan, p.xv.
↑  Staff. "Oates and Pagels receive Behrman Award". Princeton University. נבדק ב-19 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staff Report. "Princeton honors two professors". The Trentonian. נבדק ב-19 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Good, Dierdre (2011). "Elaine Hiesey Pagels (1943–)".  In Stange, Mary Zeiss; Oyster, Carol K.; Sloan -, Jane E. (eds.). Encyclopedia of Women in Today's World. SAGE. pp. 1061–1062. ISBN 978-1-4129-7685-5..
↑  Remnick, David (26 במרץ 1995). "The Devil Problem". The New Yorker. 71. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Smith, Dinitia (14 ביוני 2003). "The Heresy That Saved A Skeptic". New York Times. נבדק ב-14 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Elaine Pagels: October 10, 2003, PBS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266218505171  PLWABN: 9810540896705606  BIBSYS: 90064076  BNE: XX935162  BnF: cb11918395b (data)  CANTIC: a11012420  CiNii: DA00452953  GND: 129350672  ICCU: RAVV044463  ISNI: 0000 0000 8137 6413  LCCN: n79059297  LNB: 000234967  NDL: 00452011  NKC: skuk0004431  NLA: 35405769  NLK: KAC199620926  NSK: 000086505  NTA: 068375794  RERO: 02-A011122096  SELIBR: 391360  SNAC: w6ds0c2x  SUDOC: 027055574  Trove: 941308  VcBA: 495/280849  VIAF: 59087367   WorldCat (עם VIAF): 59087367
אסון מונפרנאס

| --- | --- |

 תאריך:  22 באוקטובר 1895 
 מיקום:  תחנת מונפרנאס 
 גורם:  טעות מפעיל 
 קואורדינטות:  48°50′27″N 2°19′11″E﻿ / ﻿48.84083333°N 2.31972222°E﻿ / 48.84083333; 2.31972222
 הרוגים:  1 
 פצועים:  6 
  (למפת פריז מוגדלת) אסון מונפרנאס(למפת פריז רגילה) אסון מונפרנאס
 
אסון מונפרנאס היה תאונת רכבת שאירעה בשעה 16:00 ב-22 באוקטובר 1895, כאשר רכבת עלתה על בלם פגוש בתחנת מונפרנאס. כשהנהג ניסה לפצות על איחור של כמה דקות, הרכבת התקרבה מהר מדי לתחנה. הנהג ניסה להפעיל את בלם האוויר ללא הצלחה, הרכבת עלתה על הבלם, התרסקה אל קיר התחנה והקטר נפל אל כיכר מתחת לתחנה. נוסעי הרכבת שרדו, אך אישה ששהתה ברחוב מתחת לתחנה נהרגה כאשר הריסות של הקיר נפלו עליה.
האסון

ב-22 באוקטובר 1895, רכבת שהופעלה על ידי חברת "שיין דה לה פר דה ל'אוסט", כללה קטר קיטור מס' 721 (סוג 2-4-0, סימון צרפתי 120) כמו גם שלושה קרונות מטען, קרון דואר וכן שישה קרונות נוסעים. הרכבת יצאה מתחנת גרנוויל בשעה 08:45 כמתוכנן, אך איחרה בדקות מספר לכשהתקרבה אל מונפרנאס, תחנתה הסופית בפריז, כשעליה 131 נוסעים. במאמץ להשלים את הזמן האבוד התקרבה הרכבת אל התחנה במהירות גבוהה מהרגיל, בערך כ-40 או כ-60 קמ"ש. הנהג ניסה להפעיל את בלם האוויר של וסטינגהאוס, אך זה היה פגום או לא יעיל. בלמי הקטר לבדם לא הספיקו כדי לעצור את הרכבת, והקטר התנגש בקיר בעובי של 60 סנטימטר, ואז נפל לתוך כיכר רן, 10 מטרים מתחת למסילה. עוברת אורח שחלפה ברחוב נהרגה מפגיעת הריסות של הקיר שהתרסק, בעוד שני נוסעים, כבאי וכן שני שומרים ועובר אורח נוסף שהיו ברחוב נפצעו בדרגות פציעה שונות.
שמה של הקורבן היה מארי-אוגוסטין אגילארד, שבעת התאונה השגיחה על עמדת המכירה של בן זוגה, מוכר עיתונים, עת הלך לאסוף את עיתוני הערב למכירה.
לאחר האסון

נהג הקטר נידון לחודשיים מאסר ולקנס של 50 פרנק על התקרבות מהירה מדי לתחנה. אחד השומרים נקנס ב-25 פרנק מאחר שהיה עסוק בניירת ולא הפעיל את בלם היד.
חברת הרכבות יצרה קשר עם משפחתה של המנוחה, דאגה לחינוך שני ילדיה הקטנים וכן הציעה להם תעסוקה עתידית.[דרוש מקור]
קרונות הנוסעים לא נפגעו ונותקו בקלות מהקטר. עברו 48 שעות עד שההליך המשפטי והחקירה אפשרו לרכבת להתחיל בסילוק הקטר מהכיכר. נעשה ניסיון להזיז את הקטר עם 14 סוסים, אך זה נכשל. כננת של 250 טון, שאוישה בצוות בן 10 אנשים, הורידה תחילה את הקטר לקרקע ולאחר מכן הרימה את החלק המחבר בינו לבין הקרונות בחזרה לתחנה. כשהקטר הגיע לסדנאות הרכבת נמצא כי נגרם לו נזק קל.
בתרבות

ההריסות נשארו מחוץ לתחנה במשך מספר ימים וצולמו מספר פעמים. התמונות שהופצו מיוחסות לסטודיו לוי ובניו, ל. מרסייה, והנרי רוג'ר-ויולט.
התצלום של לוי ובניו הפך לאחד המפורסמים בתולדות התחבורה. התצלום, שנמצא כעת בנחלת הכלל, מופיע על דף השער בספר מבוא לניתוח שגיאות מאת ג'ון טיילור. התצלום מופיע על עטיפות האלבומים Lean Into It של להקת הרוק האמריקאית מיסטר ביג ו-Scrabbling at the Lock של להקת הרוק ההולנדית דה אקס עם טום קורה, שניהם יצאו לראשונה ב-1991, וכן על עטיפת האלבום מ-2019 Warranty Void If Removed של האמן הצרפתי דיאל אפ ג'רמי.
תאונת רכבת עם השתלשלות אירועים דומה מופיעה בפרק מהעונה החמישית של "תומס הקטר וחברים" בשם "נוף טוב יותר לגורדון" (1998). התקרית מופיעה גם במהלך חלום ברומן מ-2007 התגלית של הוגו קברה והעיבוד הקולנועי שלו מ-2011, הוגו. הוא מתואר בסדרת הקומיקס הרפתקאותיו יוצאות הדופן של אדל בלאן-סק, באלבום הרביעי מומיות מטורפות משנת 1978.
הערות שוליים

1 2 3  Richou 1895, pp. 369–370.
1 2 3  Gare Montparnasse, Paris 1895, ‏24 באוקטובר 2012
1 2 3  Accident à la gare de l'Ouest, ‏23 באוקטובר 2012
↑  Richou 1895, p. 370.
↑  "Memorial". People.csail.mit.edu. נבדק ב-23 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "L'accident a la Gare Montparnasse". Iconicphotos.wordpress.com. 19 ביולי 2009. נבדק ב-23 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Robert Taylor (1997). An Introduction to Error Analysis: The Study of Uncertainties in Physical Measurements. University Science Books. ISBN 978-0-935702-75-0. נבדק ב-23 באוקטובר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Mr. Big: Lean Into It, AllMusic, accessed 23 October 2018
↑  Scrabbling at the Lock, AllMusic, accessed 22 October 2018
↑  Warranty Void If Removed Discogs.com, accessed 9 February 2022.
↑  "Train". Tardi – Les Aventures Extraordinaires d'Adèle Blanc-Sec. נבדק ב-1 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jacques Tardi". Lambiek.net. נבדק ב-22 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
שחזור של הרכבת לאחר האסון בפארק Mundo a Vapor בברזיל
הירידה מהפסים מופיעה בעטיפת האלבום של מיסטר ביג
ח'נפר

| --- | --- |
 מדינה:  תימן תימן
 מחוז:  אביאן
 קואורדינטות:  15°21′17″N 44°12′24″E﻿ / ﻿15.354722°N 44.20667°E﻿ / 15.354722; 44.20667
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת תימן מוגדלת) צנעא עדן איב סעדה סיאון אל-מוכלא תעז אל-חודיידה אל-ע'יט'ה סוקוטרה ערב הסעודית עומאן סומליה ג'יבוטי אר. א. מפרץ עדן ים סוף ח'נפר(למפת תימן רגילה) צנעא עדן איב סעדה סיאון אל-מוכלא תעז אל-חודיידה אל-ע'יט'ה סוקוטרה ערב הסעודית עומאן סומליה ג'יבוטי אר. א. מפרץ עדן ים סוף ח'נפר   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'נפר (ערבית خنفر - "כנפר") היא עיר[דרוש מקור][דרושה הבהרה] במחוז אביאן שבדרום מערב תימן. העיר נמצאת מצפון לבירת המחוז זנגיבאר.
העיר נודעה בשל עלי בן אלפדל אלג'דני אלח'נפרי, אשר היה אחד מהאנשים אשר הפיצו את ערכי הכת הקרמטית בתימן.
Take Five

| --- | --- |

גרסת הדיסק של השיר בביצוע רביעיית דייב ברובק
 סינגל בביצוע The Dave Brubeck Quartet
 יצא לאור:  1959 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה:  ללא תוכן לשוני 
 לחן:  פול דזמונד 
 דגימת קול
 קובץ • עזרה
 
"Take Five" (מילולית: "קחו חמש", משחק המילים המרמז לביטוי נפוץ להפסקה של חמש דקות, והן למשקל האסימטרי של היצירה - חמישה רבעים) הוא סטנדרט ג'אז שנכתב על ידי פול דזמונד ובוצע על ידי רביעיית דייב ברובק באלבומם Time Out משנת 1959. האלבום הוקלט באולפני ההקלטות קולומביה בניו יורק בתאריכים 25 ביוני, 1 ביולי ו-18 באוגוסט 1959. שנתיים לאחר הוצאתו הפך הקטע ללהיט ונכנס למקומות גבוהים במצעדי המוזיקה. זהו סינגל הג'אז המכניס ביותר בכל הזמנים ואחד מקטעי הג'אז המוכרים ביותר.
המאפיינים הבולטים ביצירה הם ליווי קצבי של הפסנתר בשני אקורדים החוזרים על עצמם באוסטינטו, מלודיה קליטה לסקסופון המבוססת על סולם בלוז, סולו התופים והשימוש במשקל יוצא הדופן של 5/4. אף שהיצירה Take Five לא הייתה הראשונה במשקל זה, היא הייתה אחת הראשונות בארצות הברית שהגיעה להכרה ציבורית משמעותית והגיעה לחמשת הגדולים במצעד התקליטים האמריקאי.
בביצוע הפומבי הראשון של היצירה, במועדון הלילה "וילג' גייט" (אנ') בניו יורק בשנת 1959, עזב כל אחד מהנגנים את הבמה בתום נגינת הקטע שלו, כמו בסימפוניית הפרידה (אנ') של יוזף היידן, מכיוון שבמקורה נכתבה היצירה כדי לאפשר את הבעת יכולותיו של המתופף ברביעיית ברובק, ג'ו מורלו, במקצב של חמישה רבעים (אנ').
היצירה הוקלטה באולפן ובביצועים חיים פעמים רבות במהלך שנות קיומה של רביעיית דייב ברובק. בנוסף קיימות גרסאות כיסוי רבות ליצירה שנחשבת כיום לסטנדרט. חלק מן הגרסאות כוללות שירה, כולל הקלטה משנת 1961 למילים אותן כתבו דייב ברובק ורעייתו.
עם מותו, הותיר דזמונד את זכויות התמלוגים ביצירותיו, כולל Take Five, לצלב האדום האמריקאי.
בישראל, היצירה מוכרת גם כפתיח של תוכנית הרדיו זהבי עצבני בהגשת נתן זהבי. בעבר שימשה הנעימה כפתיח תוכניתו של יורם שפטל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 16 |  |
שבאב אל אהלי

שבאב אל אהלי (בערבית: نادي شباب الأهلي, תעתיק מדויק: נאדי שבאב אל-אהלי) הוא מועדון כדורגל מקצועי של איחוד האמירויות הערביות בדובאי, המשחק בליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. זהו אחד המועדונים המצליחים ביותר באיחוד האמירויות.
שבאב אל אהלי זכתה ב-8 אליפויות ליגה, שיא של 10 תוארי גביע הנשיא של איחוד האמירויות, 6 תוארי גביע על של איחוד האמירויות, 5 תוארי גביע ADIB, סופר קאפ אחד של האמירויות-מרוקו וליגה משולבת אחת. זכה בסך הכל ב-31 תארים, מה שהופך אותם לצוות השני הכי מצליח באיחוד האמירויות. והקבוצה המצליחה ביותר בדובאי. בדירוג האחרון של הפדרציה הבין-לאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל, שבאב אל אהלי הוא המועדון ה-7 הטוב באסיה ומדורג במקום ה-110 בעולם.
בשנת 2017, דובאי CSC ואל שבאב התמזגו בתוך Al Ahli FC והפכו את Shabab Al Ahli FC.
הערות שוליים

↑  "محمــد بن راشد يأمر بدمج الشبـاب ودبي مع الأهلي في كيان واحد". البيان (בערבית). 17 במאי 2017. ארכיון מ-4 בספטמבר 2017. נבדק ב-4 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Al Shabab, Al Ahli and Dubai Club merge". gulfnews.com. 16 במאי 2017. ארכיון מ-2019-06-01. נבדק ב-2019-06-01. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אביגיל רובין

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 
אביגיל רובין (נולדה ב-26 במרץ 1980, ט' בניסן ה'תש"ם) היא כוריאוגרפית ויוצרת תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1980 וגדלה בתל אביב להרולד רובין – צייר, ארכיטקט ונגן ג'אז חופשי ולמרים קיני – מחזאית. בגיל 6 וחצי, החלה את לימודיה בבית הספר למחול "בת דור" תל אביב, בו למדה עד 1993. לאחר מכן, רקדה בסטודיו של רנה שיינפלד עד לשנת 1998.
רובין בוגרת מגמת אומנות פלסטית בתיכון "תלמה ילין".
קריירה

בשנת 1999, רובין החלה לרקוד בלהקתו של עידו תדמור.
בשנת 2000 טסה להולנד ללימודי כוריאוגרפיה (SNDO) בבית הספר הגבוה לתיאטרון באמסטרדם – The Theater School, בו הוציאה תואר ראשון בכוריאוגרפיה.
ב-2003, חזרה לארץ והחלה ליצור עצמאית.
בשנת 2004, זכתה עם יצירתה "סולו – ברירית מחדל" בפרס "יוצרת בראשית דרכה" ממשרד התרבות.
מאז, המשיכה ליצור במסגרות שונות כגון: פסטיבל מחולאחר, מחולוהט, פסטיבל ישראל, אינטימאדאנס, פסטיבל עכו.
בשנת 2004 הקימה יחד עם אודליה קופרברג, דנה רוטנברג, רננה רז ועמית גולדנברג את איגוד הרקדנים בישראל כחלק מאמ"י – איגוד אמני ישראל.
בשנת 2007, הצטרפה רובין כחברה בעמותת הכוריאוגרפים.
בשנת 2012, החלה את חוק לימודיה בסמינר הקיבוצים במסלול למחול, בו הוענק לה תואר ראשון במחול, תעודת הוראה ורישיון הוראה.
רובין מרכזת את מגמת המחול בקריית החינוך דרור ומשמשת כמחנכת כיתה. החל משנת 2020, היא מלמדת במסלול למחול בסמינר הקיבוצים בקורס בקומפוזיציה. נכון ליולי 2023, רובין לומדת לימודי תואר שני באוריינות חזותית בסמינר הקיבוצים.
קריירה > קריירה כמנהלת אנסמבל

החל משנת 2008 החלה ליצור יחד עם בן זוגה, יואב ברתל. השניים הקימו אנסמבל לתיאטרון מחול בשם "אנסמבל תוצרת בית".
יצירות הקבוצה משלבות בין תיאטרון למחול, מתאפיינות בטשטוש הגבול שבין מציאות לבדיה, ובוחנות בדרכים שונות את היחסים שבין במה לקהל. קו מוביל ביצירות אלו הוא מפגש של הקהל הישראלי עם אירועים מעצבים שהותירו חותם משמעותי על החיים בארץ.
יצירתם הראשונה במשותף של הזוג, "חומוס צ'יפס סלט" עלתה בהפקת תיאטרון עכו והייתה אמורה לעלות בבכורה בפסטיבל עכו של אותה שנה. ההצגה זכתה לפרסום נוסף עקב כך שהיא חזתה את שאירע בעיר באותה השנה – מאורעות אלימים בין תושבי העיר היהודים והערבים.
בשנת 2010, העלו הזוג את המופע "המרקיד" – עליו זכו בפרס הצגת השנה, מחזאי ומבצע לשנת 2010 בפרס קיפוד הזהב. המופע ממשיך להופיע בפסטיבלים רבים ברחבי העולם ובארץ.
במהלך השנים 2013–2023, העלו יוצרי "תוצרת בית" מעל עשר הפקות שונות ("קאסדה", "עליהום", "שתמות אמן", "פרטי", "יאבל'ק", "החשמלטור" "עמודו","ערב לשחרור הנאחס", "13 פרגמנטים", "ג"ודוקא") על חלקן זכו בפרסים ("יאבל'ק" – פסטיבל עכו 2015 ההצגה הטובה ביותר ופרסים על העיצוב והכוריאוגרפיה).
בשנת 2021 עלתה יצירתם "סיגריה אחרונה" בתיאטרון תמונע, עליה זכו בפרס שחקנית המשנה לאביגיל רובין ופרס על עיצוב התאורה לדניה זמר. באותה השנה, קיבל האנסמבל מעמד של קבוצת תיאטרון נתמכת בישראל.
מלבד "סיגריה אחרונה" מציגים חברי האנסמבל גם את הצגת הילדים החדשה "סבתא סורגת" (ע"פ ספרו של אורי אורלב) בתיאטרון תמונע, ו"החשמלטור" שעולה מדי חודש בתיאטרון החנות וברחבי הארץ.
במסגרת אנסמבל תוצרת בית, אביגיל מעבירה מפגשים עם תלמידי ותלמידות מגמות תיאטרון ומחול ברחבי הארץ, האנסמבל מציג את יצירותיהם ומקיימים כיתות אמן סביב יצירה, משחק, נוכחות בימתית והיעדר קיר רביעי.
ב-2022 הצטרפה לוועדה האומנותית של תיאטרון תמונע.
מעבודותיה

"סולו – ברירת מחדל" – עלה במסגרת מחולאחר בשנת 2004, זאת הייתה יצירתה הראשונה בארץ עליה זכתה בפרס יוצרת בראשית דרכה.
"חומוס צ׳יפס סלט" -מופע תיאטרון מחול המתרחש בחומוסייה בזמן הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו 2008.
"המרקיד" – עלה במסגרת פסטיבל "מרכז הבמה בירושלים בשנת 2010. על יצירה זו זכו ב-3 פרסי קיפוד הזהב: ההצגה הטובה ביותר, פרס המבצע ומחזאי לשנת 2010
בשנת 2013 נסיעה לפסטיבל Radikal jung עם היצירה "המרקיד". מאז המרקיד כבר הספיק לעלות במספר פסטיבלים בחו"ל: פולין, אנגליה, ארצות הברית, צ׳כיה, טורקיה, גרמניה, הולנד.
"יאבל׳ק" – עלה במסגרת התחרות של עכו לתיאטרון אחר בשנת 2015. זכה ב-3 פרסים מרכזיים: פרס ההצגה הטובה ביותר, פרס כוריאוגרפיה ועיצוב במה ותלבושות.
2021 – "סיגריה אחרונה" – הועלתה במסגרת עצמאית בתיאטרון תמונע. עליה זכתה אביגיל בפרס שחקנית המשנה.
"מחברת פתוחה" – תיקון ליל שבועות/קריאה אומנותית פדגוגית.
הישגים

2004 – "סולו ברירת מחדל" – פסטיבל מחולאחר, סוזן דלל.
2005 – "ב-4 מהלכים" – טריו ל-2 רקדנים ומוזיקאי. עלה במסגרת פסטיבל בת שבע יוצרים, סוזן דלל.
2006 – "המשרתות" – מבוסס על מחזהו של ז׳אן ז׳נה. עלה במסגרת פסטיבל ישראל.
2007 – "פרטי" – יצירת סולו שעלתה במסגרת אינטימדאנס
2008 – "חומוס צ׳יפס סלט" – מופע תיאטרון מחול המתרחש בחומוסייה בזמן הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו 2008. במופע מגיש צוות 'מלצרים' בריקוד יומיומי מנת חומוס לכל צופה, עד שלמקום נכנסים יוצרי ההצגה "אילוף הסוררת במגזר", במטרה לחטוף חומוס ולפתור את המשבר שנוצר ביניהם. תוך זמן קצר, מתחילים המלצרים להיאבק ביוצרים, היוצרים במלצרים והקהל נאבק בקיבתו, שמסרבת לעכל את המציאות הישראלית–ערבית, כפי שהיא מצטיירת במסעדה. עלה במסגרת פסטיבל עכו 2008.
2009 – "חוויה מתקנת" – עלה במסגרת התחרות של פסטיבל עכו, זכתה בפרס עבודת האנסמבל
2010 – "המרקיד" – איתן הררי, מרקיד השואף להכרה, מנצל הרקדה אליה הוקפץ כמחליף, כדי ליצור ריקוד עם חדשני בשיתוף הקהל וע"י כך לשדרג את מעמדו בעולם המחול הישראלי. עלה במסגרת פסטיבל "מרכז הבמה" ירושלים.
2010 – "שניים סינים" – מופע מחול בחוץ עלה במסגרת אירועי החוץ של פסטיבל עכו.
2011 – "עליהום" – שלושה נערים יוצאים למסע דיכוי הדדי באולם התעמלות. מופע מחול בהשראת יצירותיו של במאי הקולנוע האוסטרי מיכאל הנקה ("משחקי שעשוע", "סרט לבן", "המורה לפסנתר"). מחול site spesific שעלה במסגרת עצמאית באולמות ספורט.
2012 – "קאסדה" – עלה במסגרת עצמאית בתיאטרון תמונע
2015 – "יאבל׳ק" -מסע מטלטל להבנת מקור הפחד בחברה הישראלית. ההצגה מתחקה אחר טראומה משפחתית שעוברת בתורשה. תחילתה בשריפה האיומה במתפרה בניו יורק בשנת 1911, אשר גיציה של השריפה ממשיכים לבעור גם היום בקרב צאצאי המשפחה. עלה במסגרת התחרות של פסטיבל עכו 2015.
2016 – "ג׳ודוקא" – מה שמתחיל כקרב ג'ודו לכל דבר מתפתח במהרה לריקוד הממקד את עיני הצופה ברגעים המרתקים של הקרב. אולם הערב מקבל הקרב תפנית מפתיעה: אחת היריבות מתקשה לקבל את ההפסד הצפוי ומחליטה לחרוג מהכללים. הערב נשברים חוקי המשחק. עלה במסגרת אירועי החוץ של פסטיבל עכו.
2017 – "שתמות אמן" – מאיר בן עמי, מנהל הסטודיו למשחק, טעה פעמיים. פעם ראשונה, שגנז את ההפקה של היוצר אבנר סיטין, המבסס את עבודתו על השנאה בינו ובין השחקנים ובינם לבין עצמם. הפעם השנייה, שהחליט להקדים לצפייה בהפקה בגרסתה הגנוזה, שיחה בפורמט של סטודיו למשחק מארח, עם היוצר השאפתן. עלה במסגרת עצמאית בתיאטרון הבית.
2018 – "13 פרגמנטים" – 25 שנה לטבח מערת המכפלה, חוזרים שני רקדנים אל רגעי האימה ובוחנים בסדרת תמונות את הזיכרון שהשאירה הטראומה על גופם. המופע מפגיש את הצופים עם הכאב והאובדן ומזמין לחשבון נפש בנוגע לחלקנו בפשע השנאה, כציבור שמקפיד להישאר דומם גם אחרי שהירי פוסק. עלה במסגרת עצמאית בתיאטרון תמונע.
2020 – "עמודו" – בתוך מתחם תחום ומתוחם, 4 נשים חשות תקועות. עלה במסגרת פסטיבל אישה.
2020 – "החשמלטור" – הצגת ילדים פרועה. עלתה במסגרת עצמאית בתיאטרון החנות
2021 – "סיגריה אחרונה" – יוצר תיאטרון מתעורר מחלום בעתה, המנבא את ירידת הצגתו האחרונה מהבמה. עלה במסגרת עצמאית בתיאטרון תמונע.
2022 – "סבתא סורגת" – הצגת ילדים המבוססת על ספרו של אורי אורלב. עלתה במסגרת פסטיבל חיפה לילדים. זכתה בפרס שחקנית ראשית לאסתי זקהיים ועיצוב תפאורה לגילי גודיאנו.
2023 – "טיול שנתי" – הצגת יחיד בהשתתפותה של אביגיל רובין, עלתה במסגרת תיקון שבועות בבית הספר מוזות ביפו.
תעודות ותארים אקדמאיים

בעלת תואר ראשון בכוריאוגרפיה מבית הספר הגבוה לתיאטרון באמסטרדם, הולנד.
בעלת תואר ראשון בהוראת מחול, תעודת הוראה ורישיון הוראה ממכללת סמינר הקיבוצים.
לומדת תואר שני באוריינות חזותית במכללת סמינר הקיבוצים.
פרסים ומלגות

פרס יוצרת בראשית דרכה של משרד התרבות לשנת 2004 על יצירתה "סולו ברירת מחדל".
פרס הצגת השנה בפרסי קיפוד הזהב לשנת 2010 ליצירה "המרקיד".
פרס על הצגת השנה וכוריאוגרפיה עבור היצירה "יאבל׳ק" בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר לשנת 2015.
פרס שחקנית המשנה בפרסי קיפוד הזהב לשנת 2022 על הופעתה ב"סיגריה אחרונה".
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', פורסמה רשימת הזוכים בפרסי שרת התרבות למחול, באתר ynet, 10 באוקטובר 2004
↑  יוצרות.ים מציאות: יואב ברתל ואביגיל רובין – תוצרת בית, נבדק ב-2023-07-15
↑  Shall we dance | Yoav Bartel, home made ensemble (2019-05-25) (ב־)
↑  תיאטרון – שתמות אמן – מים רבים לא יכבו, באתר www.habama.co.il
↑  אורח, "סיגריה אחרונה" מאת אביגיל רובין ויואב ברתל, באתר מוקסיני, ‏2022-01-27
↑  ציפי שוחט, פסטיבל "מחול אחר" קיבל השנה מעמד עצמאי, באתר הארץ, 11 במאי 2004
↑  חומוס צ'יפס סלט, באתר תיאטרון עכו
↑  יואב ברתל – Israeli Dramatists Website, באתר dramaisrael.org
↑  Michael Stadler, nachtkritik.de, nachtkritik.de, ‏2023-07-15 (ב־)
↑  פסטיבל עכו, באתר www.accofestival.co.il
↑  מחול – "סיגריה אחרונה" עם אביגיל רובין, באתר www.habama.co.il
↑  מחברת פתוחה. ליל תיקון שבועות, באתר Tozeret Bait
↑  הולך על ארבע, באתר www.tmu-na.org.il
↑  מחול – "המשרתות” – משחקים ורוקדים את זנה, באתר www.habama.co.il
↑  תיאטרון – חומוס, צ'יפס, סלט – מקורית וחכמה, באתר www.habama.co.il
↑  מרב יודילוביץ' ויון פדר, הוכרזו הזוכים בפסטיבל עכו, באתר ynet, 1 באוקטובר 2015
↑  פסטיבל עכו הבינלאומי לתיאטרון אחר ה-36 ננעל; "יאבל'ק" ההצגה הטובה, באתר וואלה, 1 באוקטובר 2015
↑   ננו שבתאי, "שתמות אמן": הצגה לא שלמה, אך עשויה בכישרון ובשמחה תיאטרלית, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2017
↑  מאיה נחום שחל, יורים ורוקדים: המחול "13 פרגמנטים" עוסק בהשלכות השנאה על החברה הישראלית, באתר כלכליסט, 11 בנובמבר 2018
↑  בכיוון הרוח על ההצגה סיגריה אחרונה בתאטרון תמונע סקירה מאת הדר שבת, באתר בכיוון הרוח-במה לספרות תרבות הגות
↑  Storytelling Festival: Shall We Dance, Yoav Bartel & Abigail Rubin | Homemade Ensemble – 04.11.2022, Podium Mozaiek (בהולנדית)
האביר השחור (מונטי פייתון)

|  מידע |
| --- | --- |
 מקצוע:  guard
 
האביר השחור (באנגלית: The Black Knight) הוא דמות בדיונית שהופיעה לראשונה כדמות משנה בסרט הקומדיה מונטי פייתון והגביע הקדוש מ-1975 של חבורת מונטי פייתון. לימים, הפכה הסצנה הזו לאחת הידועות ביותר בסרט כולו, וכמה ציטוטים מתוכה הפכו מטבעות לשון רווחות.
דמות האביר הלבוש שחורים וחבוש הקסדה שמסתירה לחלוטין את פניו, מבוססת על אגדת האביר השחור מתוך אגדות המלך ארתור. כמו רוב הדמויות בגביע הקדוש, הוא מגולם על ידי אחד מחברי מונטי פייתון, ג'ון קליז, שמגלם בעיקר את לנסלוט במהלך הסרט.
האביר השחור מופיע בסצנה בודדת של הגביע הקדוש, בה הוא שומר על גשר זעיר מעל נחל קטן ונלחם במלך ארתור, אשר מגיע לשם ומבקש לחצות את הגשר. למרות היותו לוחם-חרבות אמיץ ומיומן, הוא מובס על ידי ארתור, אשר עד מהרה מתבלבל מהסירוב התקיף של האביר להודות בתבוסתו הנחרצת.
עלילה

בסרט, המלך ארתור (גרהאם צ'פמן), המלווה באחד מבני פמלייתו פטסי (טרי גיליאם), רוכב על סוס ביער כאשר הוא צופה בקרב המתרחש בין האביר השחור (ג'ון קליז) לאביר הירוק (המגולם אף הוא על ידי גיליאם) ליד גשר מעל נחל קטן. האביר השחור מביס את האביר הירוק על ידי השלכת חרבו הישר לתוך חריץ הראייה בקסדתו של האביר הירוק.
ארתור מברך את האביר השחור ומציע לו מקום בחצרו בשולחן העגול, אך האביר השחור אינו מגיב. לבסוף ארתור מנסה לחצות את הגשר (המיוצג על ידי קרש עץ קטן). האביר השחור זז מעט וחוסם את הדרך בפני ארתור, ומכריז "אף אחד לא יעבור". המלך ארתור מתנגד, והאביר השחור מאיים על ארתור בהמתתו.
בעל כורחו, המלך ארתור פותח בדו-קרב מול האביר השחור, ובתוך זמן קצר מתנתקת זרועו השמאלית של האביר מגופו, ומתיזה נתזים אדירים של דם. האביר מוסיף ומסרב לפנות את הדרך, מתעקש כי "זו רק שריטה", תוך כדי כך שהוא מוסיף ונלחם. לאחר מכן, גם זרועו הימנית נחתכת, אך האביר עדיין לא מוותר. כשהאביר מפורק מנשקו, ארתור מניח שהקרב הסתיים וכורע להתפלל. האביר השחור קוטע את תפילתו של ארתור תוך שהוא בועט בראשו, ומאשים אותו בפחדנות. ארתור כורת גם את רגלו הימנית של האביר השחור. גם בשלב זה האביר לא מודה בתבוסה; הוא מנתר ומוסיף לדחוף את גופו המדמם והחבול לעבר גופו של ארתור. ארתור מתעצבן ושואל בציניות את האביר השחור אם הוא מתכוון לדמם עליו כדי לנצח. ואז, באווירה של השלמה, ארתור כורת גם את רגל שמאל של האביר. כעת, האביר השחור הוא רק פלג גוף עליון עם ראש, אך הוא מוסיף לצווח, ומכריז כי התוצאה היא תיקו. ארתור מסמן לפטסי והם רוכבים הלאה משם, כשהם מותירים את פלג גופו חסר הגפיים של האביר השחור, אשר מוסיף לנתר ולהטיח עלבונות ונאצות לעבר המלך ארתור המתרחק.