מקרא ביכורים
ניתוח ביקורתי > זיהוי "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי"

התקציר ההיסטורי של תולדות עם ישראל בווידוי נפתח בתיאור כי "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי", ביטוי סתום שמשמעותו איננה חד-משמעית וקיימת מחלוקת לגבי פירושו בעדי הנוסח ובפרשנויות המסורתיות והמודרניות.
בהתבסס על השוואה פנים-מקראית, למילה "אֹבֵד" כמה אפשרויות פירוש: פליט/גולה, תועה/נודד, עני ורעב. בניסיון לברר מי מאבות האומה הישראלית הוא אותו "אֹבֵד" וכיצד אפשר ליישב את זיהויו כ"אֲרַמִּי", עולות שתי אפשרויות. ראשית, ייתכן שמדובר באברהם: הוא הגיע מארם נהריים, והיה נודד ותועה לאחר שעזב את מולדתו. מצד שני, סביר יותר להניח כי היה זה יעקב: הוא שהה זמן רב ומשמעותי בארם, נישא לנשים הארמיות לאה ורחל, חי חיי נוודות וגרות, היה עני שעבד לפרנסתו וכן ירד למצרים (בהתאם להמשך הווידוי – "וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה") בשל רעב. עם זאת, קיימת גם אפשרות שלישית: הכוונה היא בכלל ללבן הארמי, שניסה לאבד (כלומר, להשמיד) את "אָבִי". בעדי הנוסח, ניתן לראות השתקפות של כמעט כל אפשרויות הפירוש: בנוסח הלטיני של הוולגטה "Syrus persequebatur patrem meum", בנוסח היווני של תרגום השבעים (בתרגום לאנגלית) "My ancestor abandoned Syria", בנוסח הסורי של הפשיטתא (בתרגום לאנגלית) "My father was taken to Aram", בנוסח הארמי של תרגום אונקלוס "לָבָן אֲרַמָּאָה בְּעָא לְאַבָּדָא יָת אַבָּא" ובנוסח הארמי של התרגום המיוחס ליונתן "לַאֲרַם נַהֲרַיָא נַחֲתַת אָבוּנָן יַעֲקב מִן שֵׁירוּיָא וּבְעָא לְאוֹבְדוֹתֵיהּ וְשֵׁזְבֵיהּ מֵימְרָא דַיְיָ מִן יְדוֹי". כבר הפרשנים המסורתיים נחלקו בשאלת פירוש הביטוי: רש"י טען כי ההיגד מתייחס ללבן הארמי שרדף אחרי יעקב וביקש כך להשמיד את עם ישראל; אבן עזרא הדגיש כי הכוונה היא איננה ללבן, אלא שמדובר ביעקב שהיה עני ושהה בארם; ורשב"ם סבר כי מדובר באברהם שהיה גולה מארם. בהגדה של פסח, ניתן למצוא פירוש נוסף בדעת רש"י, לפיו "אֲרַמִּי֙ אֹבֵ֣ד אָבִ֔י" מתכוון אל לבן שביקש להשמיד את עם ישראל. ככל הנראה, פירוש רש"י הסתמך על תרגום אונקלוס ועל התרגום המיוחס ליונתן, ובהמשך גם ההגדה של פסח התבססה על תרגומים אלו. נוסח המסורה התכוון, די בבירור, ליעקב, והייחוס ללבן הארמי הוא שיבוש היסטורי שהשתרש בהמשך בתרבות חז"ל.
פרשנים מודרניים ביקשו לעמוד על הטעם לפירוש "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי" ביחס ללבן הארמי, מאחר שהוא נראה על פניו חסר היגיון. הרי, כפי שהסביר אבן עזרא, זיהוי זה בעייתי משתי סיבות: לא מסופר על ירידת לבן הארמי למצרים, ולכן ההמשך "וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה" תמוה; ובמידה והיה מדובר על לבן הארמי, על התחביר היה להיות "מאביד" או "מאבד" במקום "אֹבֵ֣ד". עוד הוסיף עדיאל כהן, כי מסופר על רדיפת לבן הארמי אחר יעקב אך לא על ניסיונו להשמיד את עם ישראל, וכן כי לבן הארמי הוא דמות שולית וקשה לקבל תפישה הנותנת לו מעמד של אויב כה מרכזי בתולדות עם ישראל. את הייחוס ללבן הארמי, הנובע מהיפוך תחבירי ("אבי" הופך מנושא למושא ו"אֲרַמִּי֙" הופך מנשוא לנושא) ניסו להסביר בכמה דרכים, שכולן קוראות את הטקסט באופן יצירתי הרחוק מן הפשט, כדלהלן:
אין בסיס טקסטואלי לייחוס "אֲרַמִּי֙" לא לאברהם ולא ליעקב, בניגוד לייחוס המובהק של לבן הארמי.
בהתבוננות בדברי לבן הארמי ליעקב הבורח ממנו, ניתן להבחין בהשקפת עולם הרסנית מבחינת התורה: "הכל שייך לי", ללא יראה מפני האל ובתפישה אדונתית חומרית מוחלטת. קורות לבן הארמי זהים בדיוק כרונולוגי לקורותיו העתידיים האפשריים של האיכר היהודי היושב על אדמתו: התעשרות כלכלית בזכות גורם חיצוני (יעקב/אלוהי ישראל), התעלמות מתרומת הגורם החיצוני, תפישה אדונתית והתדרדרות מוסרית עד כדי פשע (שפיכות דמים/גאווה או עבודה זרה). לכן, ווידוי "מקרא ביכורים" השתמש בלבן הארמי כבסיס להצהרת האמונים הענווה כלפי אלוהי ישראל, תוך כדי הרמז ללבן הארמי באזהרה למה שעלול לקרות במידה והאדם לא יזכור את חסדי אלוהי ישראל.
יש להקביל את ווידוי "מקרא ביכורים" אל תיאור ראשיתו הרעה ואחריתו הטובה של יעקב בפרק ל"ב של ספר בראשית, כשהתנכלותו (הכלכלית בעיקרה) של לבן הארמי ליעקב מתאימה לנרטיב הווידוי בכך שהתנכלות לבן הארמי סיכנה את המשך קיומו של העם.
הייחוס ללבן הארמי משקף את הפוליטיקה של ימי בית המקדש השני, כאשר מקורו של מדרש זה בימים אלו ודרכו ביקשו לרמוז לאנטיוכוס הרביעי כמי שמנסה להשמיד את עם ישראל.