stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M1
הערות שוליים

↑  הקרב על המטרו: המספרים של פרויקט הענק נחשפים, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2020
↑  תוכניות תת"ל.
↑  עופר פטרסבורג, המטרו בא: הוקפא מתן היתרי בנייה לאורך הציר, באתר ynet, 26 ביוני 2019
↑  אסף זגריזק, כ-45 ק"מ, עם 31 תחנות: הושלם תכנון הקו הדרומי בפרויקט המטרו בגוש דן, באתר ynet, 11 באוקטובר 2021
↑  יובל שדה, אמיתי גזית, לפני ההצבעה על חוק המטרו: ועדת השרים אישרה את התוכניות לשני קווי מטרו, באתר כלכליסט, 22 במאי 2022
↑  מצגת נת"ע בדיון הוותל לאישור תת"ל 101/ב, 22 ביולי 2020
גדליהו אקסלרוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1941 (בן 83) ה' באלול תש"א רמת גן, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז'  ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 
הרב גדליהו אקסלרוד (נולד בה' באלול תש"א, 28 באוגוסט 1941) הוא רב קהילת חב"ד בעיר חיפה ומחבר ספרי הלכה. בעבר כיהן כאב בית דין חיפה.
ביוגרפיה

נולד ברמת גן לחיה שרה ולרב משה אקסלרוד, רב העיירות בליוב וז'לובין סורא'ז ולאחר שעלה ארצה רב קהילת חב"ד ברמת גן. למד בישיבת פוניבז', בישיבת תומכי תמימים בלוד ובישיבת אור ישראל בפתח תקווה. לאחר פטירתו של אביו בשנת תש"כ מינהו הרבי מלובביץ' לרב קהילת חב"ד ברמת גן. היה חבר לשכת הרבנות בעיר ורב בית הכנסת "סוכת שלום" שהקים אביו בעיר על שם רבי שלום דובער שניאורסון. בסיון תשכ"ג התחתן עם ציפורה לבית כהן.
בשנת תשמ"א עבר לחיפה והתמנה לדיין בבית הדין הרבני במקום, ובהמשך לאב בית דין. ואת מקומו ברמת גן החליף הרב שלום דב ליפשיץ. הוא הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה יוסף זוין.
דעותיו ופעילותו הציבורית

היה חבר בתנועת ארץ ישראל שלנו והמטה העולמי להצלת העם והארץ. בשנת 2013 פרש ממנו בעקבות תמיכת הארגון במפלגת הבית היהודי. הוא נמנה עם רבני הזרם המשיחיסטי בחב"ד.
בשנת תש"ע פרסם מכתב לחסידי חב"ד שבו קרא לא להשתתף בכינוס שארגן הרב זמרוני ציק, כיוון שלטענתו התברר לו כי ציק אוכל בצומות ומתנהג בתחומים נוספים בניגוד לשולחן ערוך, ולדבריו בהשקפתו יש אפיקורסות. עוד כתב שראוי להטיל עליו חרם ונידוי.
בשנת תשע"ב הוחלט במשרד לשירותי דת שלא לאפשר בחלק מבתי הקברות קבורה חינם אלא רק 'קבורת קומות'. הרב אקסלרוד התנגד להחלטה ופרסם חוברת בנושא.
בקיץ תשע"ו יצא נגד הסכם של חסידות חב"ד עם צה"ל המסדיר את מעמדם של תלמידי ישיבות חב"ד ומאפשר להם לצאת לשנת לימודים ב־מרכז חב"ד העולמי – 770 בתמורה לכך שחלקם יתגייסו לאחר מכן לשירות מקוצר. הוא טען כי מדובר ב"כסף שלמונים שניתן לאותם ראשי ישיבות" ואמר שיש להעביר תלמידים בישיבות שחתמו על ההסכם לישיבות אחרות.
כינה את הגיורים של בית הדין של הרב דרוקמן "גיורים מזויפים", מפני שלדעתו נעשו ללא קבלת מצוות. משנת תשע"ח הוא מפרסם בקביעות שיעורים בספר התניא. עם הקמתו של מכון הלכה חב"ד בשנת ה'תשע"ו הרב אקסלרוד נמנה עם רבני המכון.
באדר א' תשפ"ב בעקבות פגישת ראש הממשלה נפתלי בנט עם נציגי הרפורמים, הוא תקף את סמכותו וטען שלכיפה שלו אין דין של כיסוי ראש, ואסור להתפלל ולא לעלות לתורה ולא להיכנס לבית כנסת.
משפחתו

לרב אקסלרוד שישה בנים
הרב משה, שליח חב"ד בעתלית
הרב שאול, משפיע בישיבת חב"ד בגבעת אולגה, חדרה
הרב יצחק אהרן, ראש 'ישיבה קטנה - הבוכרים - כפר חב"ד' (חתן הרב יהושע מונדשיין)
הרב דב, שליח חב"ד בצ'רקאסי, אוקראינה
הרב בנימין, מפעילי בית ליובאוויטש בפריז
הרב שלמה ידידיה בני ברק (חתן הרב שלמה רוזנברג מייסד ומנהל ישיבת חב"ד בבני ברק)
ספריו

שו"ת מגדל צופים, 9 כרכים, חיפה תשנ"ב-תשע"ח
מגדל צופים על התורה, חיפה תשס"ה
שלהבות התניא, ביאורים בספר התניא בשילוב סיפורי חסידים, מחשבת החסידות וענייני הגאולה.
קונטרס קבורה בקומות במבחן ההלכה : כולל בירור הלכתי מקיף הדן ב"היתר" שפרסמה החברה קדישה גחש"א "קהילת ירושלים" תחת השם "קבורה במשטחים בקומות" : בקונטרס מוכח שלהיתר אין בסיס הלכתי. תשע"ב.
לקריאה נוספת

חיים גפן, "הפקדתי שומרים", עיתון עונג שבת של יום ליום, כ"ז באדר תשפ"א מס' 1713 עמ' 11–15
הערות שוליים

↑  מגזין עונג שבת של יום ליום מס' 1713 עמ' 14
↑  הרב אקסלרוד במכתב חריף: "להטיל נידוי על מר זמרוני ציק" אתר col ו' שבט תש"ע.
↑  בעיקר בערים ירושלים, תל אביב וחיפה.
↑  הרב אקסלרוד: "קבורה באמבטיות? קבורה חילונית" באתר כיכר השבת.
↑  החוברת נגד קבורה בקומות
↑  דיין בחב"ד מאשים: "רבנים קיבלו שלמונים" באתר כיכר השבת.
↑  מלחמה בפלג המשיחי: רב בכיר קורא להחרים את הישיבה בצפת חרדים 10 י' אדר תשע"ז.
↑  זקן רבני חב"ד נגד 'הציונות הדתית' ודייניה "עורכים גיורים מזויפים", באתר בחדרי חרדים
↑  חנני ברייטקופף, ‏הרב לבנט: על פי הלכה אין לכיפה שלך דין של כיסוי ראש, באתר כיכר השבת, 1 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463560105171  LCCN: nr95037304  VIAF: 46655699   WorldCat (עם VIAF): 46655699
מלחמת ששת הימים בתרבות הישראלית

קריקטורה מאת רענן לוריא, שפורסמה לראשונה במגזין לייף, בשנת 1968: הנשיא המצרי גמאל עבד אל נאצר ספג את מפלת חייו מידי ישראל במלחמת ששת הימים. אף על פי שצויד וחומש היטב על ידי ברית המועצות לפני כן. מרבית ציוד זה "הוחזר" לו על ידי הרוסים תוך זמן קצר לאחר מכן.
הניצחון הישראלי במלחמת ששת הימים ביוני 1967 – הטביע באופן עמוק את חותמו בתרבות הישראלית. ניצחון זה השתקף בספרות, בסרטי קולנוע, בזמר העברי, בתיאטרון ובעיתונות. מלחמת ששת הימים השפיעה ככל הנראה, יותר מכל מלחמה בפרט או מכל אירוע בעל השלכות לאומיות בכלל, על התרבות הישראלית. בארץ שררה אופוריה רבה שהתבטאה בתיעוד נרחב של המלחמה, תוצאותיה והישגיה הרבים.
אלבומי ניצחון

כשנה לאחר המלחמה החלו להופיע אלבומי הניצחון שהציגו את תמונות הניצחון והשמחה של חיילי צה"ל לצד תמונות של הצבאות הערביים המובסים. אלבומים אלה היו הביטוי הרשמי של צה"ל למלחמה והדגישו את האתוס הציוני של שותפות הגורל בין הלוחמים בחזית לאזרחים המצויים בעורף. האלבומים זכו לפופולריות עצומה בציבור הישראלי ויעיד על כך המספר הגבוה של סוגי האלבומים שראה אור ונאמד על פי הערכות שונות בין שישים למאה. חלק מן האלבומים תורגמו לשפות זרות בשל ביקוש לאלבומים גם מחוץ לגבולות ישראל, כך למשל האלבום שכתב ההיסטוריון אריה חשביה "אלבום מלחמת הניצחון" תורגם לאנגלית ורומנית.
האלבומים הפכו כמעט ל"מצרך חובה" בכל בית בישראל ובהמשך יצאו גם באמצעות חברות מסחריות (כמו למשל חברת "עלית"). האלבומים ביטאו רגשות של פטריוטיות והציגו בגאווה את תוצאות המלחמה. לעיתים התלווה לכך גם בוז ולעג כלפי צבאות האויב. כך למשל נכתב באלבום "מקונטרה לתעלה" (1967) "החום והצמא חסכו כמות ניכרת של תחמושת" וגם המשפט "אתה שם מימין, הרם את המכנסיים", לצד תמונה של חיילי אויב מרושלים וכנועים. מרבית האלבומים כללו ציטוטים מהתנ"ך ובפרט עסקו בנבואות הקשורות בחזרה אל ארץ ישראל. כך, מופיעים חזון העצמות היבשות של הנביא יחזקאל ואין ספור פסוקים נוספים. גם הכותל הופיע, מטוסי חיל האוויר הישראלי, משפטים הקשורים בערכי צה"ל (“לא משאירים פצועים מאחור") ותצלומים של חיילים המשחזרים את הקרבות.
אפיון בולט של האלבומים הוא הערצת הגנרלים. ד"ר חזי עמיאור מציין כי שני הגנרלים שזכו להערצה הגדולה ביותר היו שמואל גונן (גורודיש, מפקד חטיבה 7) ומוטה גור (מפקד חטיבה 55). אך מעל להם התעלתה ההערצה לשר הביטחון משה דיין והוא זכה לאלבום נפרד שכלל תמונות רבות שלו. לימים יהיה אף דיין עצמו בין המבקרים את "האווירה האלבומית" שלאחר המלחמה. ההיסטוריון יואל רפל מציין כי מלחמת ששת הימים הייתה המלחמה היחידה בה יצאו אלבומי ניצחון מאז הקמת המדינה.
פזמונים

פזמונים היו גם הם חלק מרכזי מביטוי השמחה על הניצחון ומספרם ככל הנראה עלה על אלה שנכתבו במלחמת העצמאות. בין הפזמונים שחוברו ישנם כמה שהפכו לקלסיקה של ממש. דוגמאות לכך הוא השיר גבעת התחמושת שנועד להנציח את הקרב על גבעת התחמושת והשיר ירושלים של זהב המתאר את החזרה לירושלים. שיר זה שחובר מעט לפני המלחמה תרם ככל הנראה לקבלת ההחלטה להילחם בעיר העתיקה ולכבוש אותה. דוד אוחנה טוען בספרו כי גילויי הדתיות בתרבות הישראלית לאחר המלחמה מהווים מעבר מתקופת החולין שאפיינה את ישראל מהקמתה לתקופה של סחרור משיחי-לאומני. לעומת זאת גרשון הכהן טוען כי גילויי הדתיות היו למעשה "מבנה עומק תודעתי, שפרץ לרגע בעצמה מטלטלת מן התת-מודע אל המודע הקולקטיבי". הדוגמה שהוא מביא לכך היא השיר "ירושלים של זהב".
גם השיר "מה אברך" שנכתב לזכרו של החייל אלדד קרוק שנהרג במלחמה זכה להצלחה גדולה. השיר "מה אברך" בנוי כסדרת שאלות רטוריות בין מלאך לבין המאזינים ומציג אדם המתברך מינקותו ועד בגרותו בשלל תכונות הראויות לאדם בכל גיל. בעשור האחרון הוא השיר המושמע ביותר ברדיו ביום הזיכרון. בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] ביקורת רבה נשמעה מצד חוגי הימין על שיר זה בשל כך שהוא "כופר בערך עליו נפל החייל".
לצד שירי הניצחון ההרואיים ושירים המבכים את המתים היו גם שירים קלילים והומוריסטיים. פזמון הומוריסטי שחובר ב"תקופת ההמתנה" היה "נאצר מחכה לרבין" שנועד להעלות את המורל הלאומי. לאחר הניצחון שונו חלק ממילות הפזמון ללשון עתיד כך שיתאים לתיאור הניצחון. פזמון נוסף שזכה להצלחה גדולה היה "שארם א שייח" שחיבר עמוס אטינגר. לימים סיפר אטינגר כי חשב שמדובר ב"שיר מטופש... שדווקא אותו זוכרים".
ספרות > ולירושלים-דברי ספרות והגות לכבוד ירושלים המשוחררת

לרגל שנה למלחמת ששת הימים יצא הספר ולירושלים – דברי ספרות והגות לכבוד ירושלים המשוחררת בהוצאת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל וחולק לחיילי צה"ל. הספר הורכב ממאמרים, סיפורים, שירים ותמונות "ממיטב ההוגים והיוצרים שפעלו אז בארץ ישראל" ובהקדמתו הספר נכתב: ”...קיפלה בתוכה המערכה הגורלית לשחרור ירושלים, על כל החרדה והחדווה שבה, את מיטב מאוויי כל הדורות שבאומה, ושמחת הניצחון איחדה מקצהו ועד קצהו את העם הנושע, אשר חש כי לב אחד פועם בו, לב יהודי גדול ולוהט, הגואה וסוער, עובר על גדותיו ופורץ גבולות מוסכמים של עבר הווה ועתיד, ומשתפך לתוך לבת האש והדם המעצבת ומחשלת מחדש את גורל האומה במולדתה... קץ הפלאות של קיבוץ כל הגלויות במדינת ישראל הגדולה”.
את הספר ערכו גדליה אלקושי, שרגא קדרי ויהושוע טן-פי. הכותבים בספר עשו את מלאכתם בהתנדבות, על הבולטים בהם נמנו: המשוררים לאה גולדברג, חיים גורי ואמיר גלבוע (חלום של עם), הסופרים גרשון שופמן וחיים הזז, יוסף יואל ריבלין (אביו של ראובן ריבלין) - זיכרונות ילדותו בירושלים המחולקת, צבי ברמאיר - אגדה על רקע ביקור הרמב"ן בירושלים במאה ה-13, משה חיים מייזלש (מ. ח. עמישי) – ההצדקה ההיסטורית והמוסרית להרחבת שטחי מדינת ישראל.
תיאטרון

במחצית השנייה של שנות השישים היה התיאטרון על סף פריצת הטלוויזיה המקומית וליד קולנוע ישראלי דל תקציב. לפיכך היה התיאטרון אתר בילוי והתכנסות משמעותי. ראייה לכך היא הסיקור האינטנסיבי של הצגות התיאטרון בעיתונות היומית. דורית ירושלמי שדנה בהשפעות המלחמה טוענת כי התיאטראות המסחריים לא התייחסו לאימת המלחמה ו"הקרינו על מסך התודעה של הצופה, שלל דימויים של "המלחמה היפה". הקהל לא הצביע ברגליו, והעדיף את פלח התיאטרון הפופולרי, קומדיות ודרמות סנטימנטליות שסופקו לו, ואשר ניזונו מההבטחה הגדולה אחרי המלחמה — ההבטחה לחיים נורמליים.
הצגה שזכתה להצלחה עצומה לאחר שעלתה זמן קצר לאחר המלחמה (1968) הייתה "איש חסיד היה" שכתב ועיבד דן אלמגור וביים יוסי יזרעאלי. ההצגה שהתבססה על סיפורים, שירים וניגונים חסידיים התייחדה בגישה "רומנטית" של תנועת החסידות. מרבית השחקנים היו יוצאי להקות צבאיות וצורת ההגשה הייתה "קלילה" ובידורית. במופע צפו כרבע מיליון אנשים, שמינית מכלל האוכלוסייה בארץ. לדעת ירושלמי הסיבה היא משום שהמופע "התכתב עם תחושת הנס ועם השילוב המנצח שבין כוח לאמונה". תהליך ה"אמריקניזציה" והמסחור הוביל לדעת ירושלמי ליבוא של מחזות דוגמת "כנר על הגג" ו"גבירתי הנאווה".
"קזבלן" (1966) מציג את סיפורו של יוסף סימן-טוב שעלה כנער ממרוקו וחש ממורמר משום שאף על פי שזכה לצל"ש על גבורתו בצבא חבריו שכחו ממנו לאחר השירות הצבאי. הליהוק של יהורם גאון, בוגר להקות צבאיות וחבר בלהקות "התרנגולים" ו"שלישיית גשר הירקון" גרם לציבור להזדהות עם הדמות. ירושלמי מציינת שהמחזמר זכה להצלחה חלקית בלבד ב"תקופת ההמתנה" בגלל השינויים התכופים בלו"ז של מועדי ההופעות. אחרי הניצחון המציאות השתנתה. ההופעות תוגברו ונוצר קשר ישיר בין סיפור ההפקה למלחמה. זאת באמצעות יהורם גאון שהפך כוכב והופיע, כמו זמרים ובדרנים רבים אחרים, בפני חיילים בשירי המחזמר. על פי המודעות בעיתונות, כשההצגות חודשו הוקרן לקהל בהפסקה בין שתי המערכות, ביוזמת גיורא גודיק, "יומן קרבות צה"ל", שהרחיב את החוויה התיאטרונית וקישר בין גיבור העלילה למלחמה.
אם "איש חסיד היה" היווה מימוש של הבטחה לחיים נורמליים הרי שההצגות "את ואני והמלחמה הבאה" (1968), "קטשופ" (1969) ו"מלכת אמבטיה" (1970) שעלו בשלוש השנים שלאחר המלחמה חתרו כנגד הקונצנזוס הישראלי ששמח בתוצאות המלחמה. מחזות אלה שנכתבו על ידי המחזאי חנוך לוין היו מז'אנר הסאטירה הפוליטית ותקפו, בין השאר, את הקשר בין בידור למוות בתרבות הישראלית. דוגמה למערכון כזה הוא "מקס גוטמן פוגש את הזמרת בוליביה השמנה". על פי ירושלמי, בוליביה מרמזת על "זמרת המלחמות" יפה ירקוני המוציאה אלבומי תקליטים כדי "להזכיר לאלה שנשארו את אלה שהלכו כדי שאלה שהלכו יוכלו להישאר". "כך נוצר חיבור בין מוות לבידור שהופך לחיבור טבעי ובלתי נמנע" מסכמת ירושלמי. "מלכת אמבטיה" נחשבת למשפיעה מבין המחזות בתקופה זו בעיקר בשל פרסומה הציבורי הנרחב. ההצגה שעלתה בתיאטרון הקאמרי, יצאה כנגד "תרבות הזחיחות" שלאחר הניצחון הגדול והציגה את הגאווה הישראלית כ"נפוחה". השילוב בין הצגה שעלתה בתיאטרון ממוסד, בעיצומה של מלחמת ההתשה, ומתחה ביקורת חריפה על מקבלי ההחלטות עוררה סערה אדירה. ההצגה נפסלה בתחילה על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות ולבסוף לאחר ערעורים רבים כשהוחלט לאפשר להציג את ההצגה החליטה הנהלת התיאטרון להוריד אותה לאחר זמן קצר.
קולנוע

המדיום הקולנועי בשנים הראשונות לאחר המלחמה היה בתחילת דרכו בישראל. למרות זאת מאז ועד היום מלחמת ששת הימים לא זכתה לייצוג נרחב על המסך הגדול לעומת מלחמות אחרות (כמו מלחמת העצמאות או מלחמת לבנון הראשונה). מרבית הסרטים שנעשו על מלחמה זו היו תיעודיים ברובם ומיעוטם עלילתי. כמה סרטים תיעודיים המציגים את הקרבות עלו מיד לאחר המלחמה. סרטם של יצחק מימיש הרבסט ויעקב המאירי "שישה ימים לנצח" ואחריו, כמעט מיד, "שלוש שעות ביוני" של אילן אלדד. רשויות ההסברה של המדינה הפיקו ב-1968 את "ששת הימים" שביימו אלפרד שטיינהארדט ויגאל אפרתי (והוא אף כלל סצנות קרב ששוחזרו בעזרת חיילי צה"ל). סרט עלילתי שזכה להצלחה רבה היה "כל ממזר מלך". הסרט בבימויו של אורי זוהר מ-1968 ניסה לתעד את הווייתה של הגבריות הישראלית בעת שלום ובעת קרב. מעל 740,000 צופים בישראל צפו בו והוא אף ייצג את ישראל בקטגוריית הסרט הזר בתחרות פרס האוסקר. גם הביקורות היללו את הסרט וראו בו סרט "מבריק", אך בחלוף השנים סרט זה נשכח מן התודעה.
השפעות נוספות

השינויים הגאו-פוליטיים לאחר המלחמה הביאו להתרחקות מן התרבות הסובייטית המזרח-אירופית והתקרבות לתרבות המערב. ישראל נפרדה בהדרגה מן הסוציאליזם הנוקשה ואימצה את ערכי האינדיבידואליזם והחירות האישית. בד בבד צעירים וצעירות מארצות הברית ומאירופה החלו להתנדב בקיבוצים והביאו עמם את תרבות הרוק אנד רול, השחרור המיני והשימוש במריחואנה. דוגמאות לכך הן למשל חברי להקת ה"הצ'רצ'ילים" (1965) שאימצה את תרבות ה"רוק" ו"חבורת לול" שנודעה באורח חיים פרוע ובהתנסות בסמים.
המלחמה גם הובילה לסיומו של המיתון הכלכלי שהחל ב-1966. תחושת האופטימיות והצורך בידיים עובדות שיפתחו את "השטחים המוחזקים" גרמה לרווחה כלכלית ניכרת בשנים שלאחר המלחמה. הירידה בשיעורי האבטלה והעלייה בשכר הביאו להעמקת תרבות הצריכה בישראל, בתי "כלבו" של "המשביר לצרכן" הוקמו בירושלים ובתל אביב. הישראלים החלו לקנות טלוויזיות, פטיפונים ומכשירי רדיו משוכללים. חלה עלייה גדולה במספר התיירים שהגיעו לבקר בארץ (בשמונת החודשים הראשונים של 1970 הגיעו 323 אלף תיירים לישראל, שיא של כל הזמנים עד אז). המלחמה גם הובילה ל"גל עלייה" של יהודים בין השנים 1967–1973 שכלל קרוב ל-300,000 עולים, מרביתם מברית המועצות ולראשונה חלקם ממדינות מערביות. זאת לאחר שנים של ירידה בעלייה וגידול במספר היורדים הישראלים. פתיחת הדרך למקומות הקדושים ליהדות, עוררה תנועה של תיירים יהודים מכל העולם שבאו לבקר אותם, בחלקם מסיבות דתיות ובחלקם בעקבות התעוררות של תחושות לאומיות לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים. כל אלה מלמדים שתחושת "החרדה הקיומית" שהורגשה קודם למלחמה הוחלפה בתחושת ביטחון.
לקריאה נוספת

יורם א. שמיר והילה זהבי, המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון., הססנות, פחדנות וצה"ל ינצח! הקריקטורות שליוו את מלחמת ששת הימים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 17 במאי 2017
אלי אשד, ששת הימים הנצחיים: מלחמת ששת הימים בספרות והתרבות הפופולרית, המולטי יקום של אלי אשד, 30 ביוני 2007.
תום שגב, 1967 – והארץ שינתה את פניה, הוצאת כתר, 2005.
עוז אלמוג, פרידה משרוליק, הוצאת כנרת זמורה ביתן (2004).
מיכה גודמן מלכוד 67, הוצאת דביר (2017).
העורכים - גדליה אלקושי, יהושע טן פי, שרגא קדרי., ולירושלים: דברי ספרות והגות לכבוד ירושלים המשוחררת, תשכ"ח, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
הערות שוליים

1 2 3  אלי אשד, ששת הימים הנצחיים: מלחמת ששת הימים בספרות והתרבות הפופולרית, המולטי יקום של אלי אשד, 30 ביוני 2007
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏המלכות השלישית: האלבומים הבלתי נשכחים ממלחמת ששת הימים, באתר מעריב אונליין, 26 במאי 2017
↑  גרשון הכהן,מלחמת ששת הימים ותורת השלבים, 16 ביוני 2017, אתר ייצור ידע
↑  רחל שפירא, מילות השיר "מה אברך", באתר שירונט
↑  אליעזר מלמד, ימי זיכרון וישועה, באתר "ישיבה"
↑  נעמה שפי, מילים מנצחות: 1967 ושיח המרחב בעיתונות לילדים, ישראל, 13, 2008, עמ' 57-85
↑  גאולה כהן, הנוער המבולבל של 1970, מעריב, 31 ביולי 1970
↑  מאת אמנון ברזילי, כך נגנז "שיח הלוחמים" של מרכז הרב, באתר הארץ, 16 ביוני 2002
↑  אלון גן, חשופים בצריח ושיח לוחמים כצירי זהות מתפצלים, ישראל 13, 2008, עמ' 267-296
↑  דביר שוורץ, ‏"חשבון בלי רוגז: מעין איגרת מבן-אתמול לבני היום", השילוח, 4, מאי 2017
↑  משה חיים מייזלש (מ. ח. עמישי), ‏פרק בספר, הוצאה מוגהת ומוערת, השילוח, 4, מאי 2017
1 2  דורית ירושלמי, התחמושת התיאטרונית של מלחמת 1967, ישראל 13, 2008, 209-247
1 2  יונתן אסתרקין,מהפכת התרבות של מלחמת ששת הימים, ליברל, גיליון אפריל 2017
↑  הסוכנות היהודית לארץ ישראל
↑  לב גרינברג,כלכלה חברתית פוליטית, מגמות בחברה הישראלית, כרך ראשון, 2001, עמ' 643
| מלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| רקע | פעולת סמוע • יום הקרבות של 7 באפריל 1967 • הנאום המגומגם • מרד הגנרלים • מבצע לשון אדומה |  |
| החזית המצרית | מבצע מוקד • קרב אום-כתף • קרב הג'יראדי • קרב חניון הלילה של גדוד 19 • פעולת אלכסנדריה • פעולת פורט סעיד • קרב רפיח • קרב מוצב אל-קובה • תפיסת שארם א-שייח' |  |
| החזית הירדנית | הקרב על גבעת התחמושת • המערכה על ירושלים • כיבוש צפון השומרון |  |
| החזית הסורית | הקרב על קלע וזעורה • קרב תל עזזיאת • קרב תל פאחר |  |
| אישים | לוי אשכול • משה דיין • יצחק רבין • מרדכי הוד • דוד אלעזר • עוזי נרקיס • ישעיהו גביש • מוחמד סידקי מחמוד • סולימאן עיזאת  • עבד אל-חכים עאמר • מוחמד פאוזי • גמאל עבד אל נאצר • חוסיין, מלך ירדן |  |
| כללי | ישראל במלחמת ששת הימים • יהדות ארצות האסלאם במלחמת ששת הימים • צבא ההגנה לישראל במלחמת ששת הימים • הצבא המצרי במלחמת ששת הימים |  |
| בינלאומי | החלטה 233 • החלטה 234 • החלטה 235 • החלטה 236 • החלטה 237 • החלטה 240 • החלטה 242 |  |
| בתרבות | בתרבות הישראלית • ירושלים של זהב • ירושלים של ברזל • משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות • תצלום הצנחנים בכותל המערבי • גבעת התחמושת |  |
| תיעוד והנצחה | יום הנכסה • יום ירושלים • אות מלחמת ששת הימים • גבעת התחמושת • אנדרטאות בירושלים • אנדרטה לחללי עוצבת השרון • אנדרטה לנופלי חטיבה 5 • אנדרטת אוגדת הפלדה • האנדרטה לחללי חטיבה 45  • טקס האזכרה לזכר חללי מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה |  |
גם גלויות "ראש השנה" שימשו להאדרתם של מפקדי צה"ל (גלויות שנה טובה מתוצרת חברת "ישראנוף", בעיצוב מ. אריה).
מתנדבים אוסטרים בקיבוץ עין השופט. לאחר מלחמת ששת הימים הגיעו מתנדבים רבים לישראל.
ואולי לא היו הדברים...

| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  3 ביוני 1927
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 כתיבה:  רחל המשוררת (1927)
 לחן:  יהודה שרת
 ביצועים מאוחרים:  אריק איינשטיין, שמעון ישראלי
 
המשוררת רחל בלובשטיין-סלע
"ואולי לא היו הדברים...", המוכר בשמו המקוצר "ואולי", הוא שיר של רחל המשוררת שנכתב בשנת תרפ"ז 1927. השיר פורסם לראשונה ב"דבר" ב-3 ביוני 1927, ובשנת 1930 נכלל בספר שיריה של רחל, "מנגד".
השיר מתאר את הגעגועים העזים שחשה המשוררת לחוות העלמות בסמוך לקבוצת כנרת, לדגניה א' ולַכנרת וסביבתה, שם עבדה כפועלת חקלאית בתקופת העלייה השנייה. מאחר שחלתה, נבצר ממנה לחיות בין חבריה כשותפה מלאה ולכן עזבה, וממקום מגוריה בתל אביב, היא הוזה-חולמת ונזכרת בשנותיה כחלוצה. המשוררת מעלה על נס את ערכי תנועת העבודה: עבודה חקלאית, אהבת ארץ ישראל, וחוויות השמחה וההתבוננות, שזכתה להם בנופי הכנרת.
השיר הולחן על ידי יהודה שרת, נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ושורותיו הראשונה והאחרונה נעשו לביטויים.
"ואולי" זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, ובהם אלה של נחמה הנדל, של שלישיית גשר הירקון, של חיים משה, של דודו זר בתוכנית של "מה פתאום" שעסקה בכנרת ושל אריק איינשטיין, שהופיע באלבום ארץ ישראל הישנה והטובה. השורה האחרונה בשיר נבחרה להופיע על השטר בערך 20 ש"ח שהנפיק בנק ישראל בנובמבר 2017.
המילים "הוי כנרת שלי" מצוטטות באופן סאטירי בסוף השיר המורה לזמרה (עמוס אטינגר, מאיר הרניק, יונה עטרי), והלחן של שורה זו פותח את השיר טוויסט מולדת (דרורה חבקין, להקת פיקוד המרכז).
בקורס מפקדי טנקים של חטיבה 7, בפלוגה בשם 'כנרת' נוהגים להשתמש בביצועה של יפה ירקוני לשיר לשם הקפצת החניכים בלילות. מנהג זה הפך לקבע בפלוגה ונוהג כבר שנים רבות.[דרוש מקור]
ראו גם

עם שחר
לקריאה נוספת

רחל בלובשטיין, ואולי לא היו הדברים..., שירת רחל, תל אביב: דבר, תרצ"ה-1935, עמ' עג.
שומרי הגלקסיה: חלק 2

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  שומרי הגלקסיה (קומיקס)
 בימוי:  ג'יימס גאן 
 הופק בידי:  קווין פייגי 
 תסריט:  ג'יימס גאן 
 עריכה:  פרד רסקין קרייג ווד
 שחקנים ראשיים:  כריס פראט זואי סלדנה דייב בטיסטה מייקל רוקר קארן גילאן שון גאן גלן קלוז פום קלמנטיף אליזבת דביקי כריס סאליבן קורט ראסל
 מדבבים:  וין דיזל בראדלי קופר
 מוזיקה:  טיילר בייטס 
 צילום:  הנרי ברהם 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני מארוול 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  יפן 10 באפריל 2017 הממלכה המאוחדת 28 באפריל 2017 ישראל 2 במאי 2017 ארצות הברית 5 במאי 2017
 משך הקרנה:  136 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט מדע בדיוני, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  מיזורי 
 תקציב:  200 מיליון דולר
 הכנסות:  863.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   marvel17a
 פרסים:  3 פרסי בחירת הנוער
 סרט קודם:  כרונולוגית (MCU): "דוקטור סטריינג'" כרונולוגית מבחינה עלילתית: "שומרי הגלקסיה"
 סרט הבא:  כרונולוגית (MCU): "ספיידרמן: השיבה הביתה" כרונולוגית מבחינה עלילתית: "שומרי הגלקסיה: חלק 3"
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שומרי הגלקסיה: חלק 2 (באנגלית: Guardians of the Galaxy Vol.2, מילולית: שומרי הגלקסיה: כרך שני) הוא סרט גיבורי על אמריקאי אשר מבוסס על קומיקס שומרי הגלקסיה, ובהפקה מבית אולפני מארוול. הסרט הופק על ידי אולפני מארוול וחברת וולט דיסני, והוא הסרט החמישה-עשר ביקום הקולנועי של מארוול, וכן סרט המשך לסרט "שומרי הגלקסיה". את הסרט ביים ג'יימס גאן ומככבים בו אנסמבל שחקנים ככריס פראט, זואי סלדנה, דייב בטיסטה, וין דיזל, בראדלי קופר, מייקל רוקר, קארן גילאן, שון גאן, גלן קלוז, פום קלמנטיף, אליזבת דביקי, כריס סאליבן וקורט ראסל. צילומי הסרט נמשכו בין פברואר ליוני 2016.
הפקת הסרט הוכרזה לראשונה בכנס קומיק-קון, סן דייגו 2014, פחות מחודש לפני יציאתו לאקרנים של הסרט הראשון, אשר גם הוא בוים ונכתב בידי ג'יימס גאן. כותרת הסרט האנגלית, שנחשפה ביוני 2015, היא מחווה לסדר הקטלוג של ספרי קומיקס.
"שומרי הגלקסיה: חלק 2" הוקרן בבכורה עולמית בלוס אנג'לס ב-19 באפריל 2017 ובטוקיו ב-10 באפריל 2017. הוא זכה בשלושה פרסי בחירת הנוער לשנת 2017 בקטגוריות סרט המדע בדיוני הטוב ביותר, שחקן ראשי בסרט מדע בדיוני (פראט) ושחקנית ראשית בסרט מדע בדיוני (סלדאנה).
רקע

חודשים ספורים לאחר אירועי הסרט הקודם, שומרי הגלקסיה נוסעים ברחבי הקוסמוס ומתאמצים לשמור על משפחתם החדשה ביחד, וזאת בעוד שהם עוזרים לפיטר קוויל ללמוד עוד על הוריו האמיתיים.
צוות השחקנים ודמויות

כריס פראט - פיטר קוויל/סטאר לורד
זואי סלדנה - גאמורה
דייב בטיסטה - דראקס המשמיד
וין דיזל - גרוט (דיבוב ולכידת תנועה)
בראדלי קופר - רוקט (דיבוב) שון גאן (לכידת תנועה) חבר בשומרי הגלקסיה, יצור מהונדס גנטית דמוי דביבון המיומן בטקטיקות נשק והנדסה אשר שימש כשכיר חרב וצייד ראשים בעברו. רוקט משמש כממציא, מהנדס ואשף הטכנולוגיה של החבורה. כמו בסרט הקודם, השחקן שון גאן החליף את הדמות על סט הצילומים לצורכי צילומים תלת-ממדיים בעוד קופר דיבב אותו.
מייקל רוקר - יונדו אודונטה
קארן גילאן - נביולה
פום קלמנטיף - מנטיס
אליזבת דביקי - איישה
כריס סאליבן - "פני טייזר"
שון גאן - קרגלין אובפונטרי
קורט ראסל - אגו
צוות השחקנים ודמויות > דמויות נוספות

לורה האדוק, גרג הנרי וסת' גרין שבים לגלם את דמויותיהם של מרדית' קוויל, אביה והווארד הברווז מהסרט הראשון. קבוצת שומרי הגלקסיה המקורית, שבסרט מוצגת כקבוצת בוזזים, מופיעה אף היא בסרט: השחקנים סילבסטר סטאלון, מייקל רוזנבאום, וינג ריימס ומישל יאו מגלמים את דמויותיהם של סטאקאר אוגורד/סטארהוק, מרטינקס, צ'ארלי-27 ואלטה אוגורד, בהתאמה, כשבנוסף לכך מיילי סיירוס מדבבת את דמותה של מיינפרים ודמותו של קרוגאר מופיעה כדמות עשויה CGI. טומי פלנגן, סטיב אגי, ג'ימי יוריין, סטיבן בלאקהארט, דון ג'ונס, אוון ג'ונס, מייק אסכמילה, ג'ו פריה וטרנס רוזמור מגלמים דמויות של בוזזים. ג'ף גולדבלום מופיע בהופעת קמע כגראנדמאסטר, וסטן לי מופיע בהופעת קמע כאסטרונאוט. ורוב זומבי מופיע בהופעת קמע לא ידועה.