stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל ינאי
חיים אישיים

ינאי נשואה בשנית, לאיש הפרסום בן מוסקל, ולשניים בת ושני בנים. ב-2021 עברה עם משפחתה לגור באתונה שביוון.
חצי אוטומטי (אלבום)

חצי אוטומטי הוא אלבום של הזמר רמי פורטיס מ-2001.
הפקה

את האלבום הפיק מוזיקלית אייל אבן צור, שגם הלחין במשותף עם פורטיס את כל השירים. פורטיס כתב את מילות כל השירים. אבן-צור הוא סולנה של להקת הרוק נעליים, ששמה הוא מחווה לשיר של פורטיסחרוף בעל אותו השם.
"חצי אוטומטי" כולל את הסינגל המצליח "הדלת", שהוא דואט של פורטיס עם ברי סחרוף הכולל עירוב של רוק עם אלמנטים של זמר מזרחי. פורטיס וסחרוף המשיכו בקו מוזיקלי זה באלבומם המשותף מ-2006 כפורטיסחרוף, "על המשמרת".
"בחיק המשפחה" היה הסינגל הראשון ("מחכים לרצח שאחרי הפרסומות... עוד יום נפלא בחיק המשפחה"). "שר על מרטין לותר" כולל שירה בסגנון גוספל של פורטיס, שציין כי שאף לשיר בסגנון זה במשך זמן רב. ב"בלי ראש אין ראש" שר בפזמון יורם חזן (סולנה של להקת כנסיית השכל). בשיר שחותם את האלבום, "דישנובה", מלווים את פורטיס בשירה אשתו וילדיו.
רשימת השירים

ויאגרה (4:18)
שר על מרטין לותר (4:56)
בחיק המשפחה (3:31)
הדלת (5:37)
מלך הזנב (4:57)
משחק בקוביה (4:11)
דינה פלסטלינה (4:20)
בלי ראש אין ראש (3:52)
חצי אוטומטי (5:04)
דישנובה (4:15)
זרע (בוטניקה)

זרעים שונים
תרשים של חלקי הזרע בתוך הפרי
חלקי הזרע מודגמים בזרע אבוקדו
זרעי השבת הריחני (השמיר)
הזרע הוא החלק בצמח שבאמצעותו הצמח מופץ ומתרבה. הוא המקביל של צאצא של בני אדם ואצל בעלי חיים. הזרע מורכב משלושה חלקים: העיקרי שבהם הוא העובר, ממנו מתפתח הצמח העתידי, רקמת האגירה להזנת העובר (אנדוספרם או נוצלוס), והקליפה המשמשת להגנת העובר. בעולם הטבע מצויים זרעים הקטנים כגרגר אבק (סחלביים), או הגדולים ככדור-רגל קטן (אגוז קוקוס), כן קיימים זרעים בכל הצורות ובכל הצבעים. עקב רב-גוניותו, הזרע משמש כלי עזר חשוב במיון עולם הטבע.
הזרע הוא אחת מבין צורת הרבייה של צמחים, יחד עם נבגים, שלוחות, נצרים, ברוט, וכו'; ברם, בשונה משאר הדרכים האלה, הזרעים קיימים אצל צמחים המתרבים רבייה זוויגית. הזרע נוצר בתוך הפרי לאחר הפרייתה של הביצית בשחלה על ידי האבקנים. דרך זו נחשבת לצורת ריבוי המפותחת יותר מבחינה אבולוציונית ומתבצעת אצל צמחים המכונים "מכוסי זרע".
השורשון
מבנה הזרע

העובר שהוא כאמור החלק העיקרי בזרע, מורכב מארבעה חלקים.
השורשון (radicula) – ממנו מתפתח בסופו של דבר השורש של הצמח.
הניצרון (plumula) – ממנו מתפתחים הגבעול והעלים.
הפסיגים (cotyledones) – מהם מתפתחים העלים העובריים, שהם העלים הראשוניים של הצמח. מספר הפסיגים בעובר משמש כלי עזר במיון עולם הטבע.
תת-הפסיג (hypocotyl) – גבעול העובר.
לא בכל הצמחים קיימים כל ארבעת חלקי העובר. ישנם צמחים בהם חלק אחד או שניים התנוונו, כמו צמחים טפילים שונים, או שלא ניתן להבחין בחלקים במפורט בעת ההבשלה, כמו צמחים ממשפחת הסחלביים.
בדרך כלל ממוקם העובר במרכזו של הזרע, אך יש צמחים כגון דגניים בהם הוא נמצא בצד, או בסלקיים בהם הוא מקיף את האנדוספרם.
רקמת האגירה

רקמת האגירה היא המקום בו מרוכזים חומרי התשמורת[דרושה הבהרה] בזרע. בדרך כלל מרוכזים חומרים אלו באנדוספרם, אך בצמחים שזרעיהם מחוסרי אנדוספרם (כגון: שעועית), חומרי התשמורת מרוכזים בפסיגים שבעובר. לעיתים מרוכזים חומרי האגירה בנוצלוס.
חומרי התשמורת המצויים בזרע משתנים בהתאם לסוג הצמח. חומרי התשמורת בזרעי חיטה ירוקה ובזרעי תירס טרי הם עמילנים. בחיטה יבשה ובקטניות – חלבונים. בזרעי כותנה, קיקיון ופשתה ובאגוזים – שומנים. בתירס טרי, אפונה ובערמונים – סוכרים.
חומרי התשמורת הנמצאים ברקמת האגירה של הזרע הם שהופכים אותו למרכיב חשוב במזונותיהם של בעלי חיים ואדם.
הקליפה

הקליפה העוטפת את הזרע מצויה כמעט ברוב הצמחים. תכונותיה של הקליפה כגון: עוביה, שטח הפנים שלה, וקשיותה קובעות את יכולת ההשתמרות של הזרע, את תפוצתו ואת מהירות הנביטה שלו. בקליפה קיימת מעין צלקת מוארכת הנקראת תפר, וכן נקב קטן הנקרא פומה. לתפר ולפומה תפקיד חשוב בעת הנביטה. בעוד שהפומה משמשת לספיגת מים ולחדירת חמצן, התפר משמש לבקיעת הקליפה, לצורך פריצת השורשון והפסיגים אל מחוץ לזרע.
בצמחים שונים יש תוספות לקליפה המשמשות כלי להפצתם של הזרעים. למשל בצמחים ממשפחת החלבלוביים ישנו על הקליפה גידול המושך נמלים האוכלות אותו ומפיצות הזרע, בסוגי צמחים אחרים על הקליפה גדלים ציצות שיער, זיזים, שיכים, כנפיים ועוד, המשמשים למעוף עצמי של הזרעים, או באמצעות בעלי חיים, הנושאים אותם על גופם.
ישנם צמחים המופצים באמצעות זרמי מים, קליפת הזרעים שלהם קשה ועמידה בפני מים. לעומתם ישנם זרעים שקליפתם מתבקעת רק לאחר חום רב, למשל בעקבות שרפה.
רוב הזרעים מאבדים את כושר הנביטה שלהם ככל שחולף הזמן, עם זאת ישנם זרעים הנכנסים לתרדמה ונובטים רק לאחר זמן רב העשוי להגיע לשנים רבות. התרדמה מעניקה זמן נוסף להפצת הזרעים המתעוררים ממנה עקב שינויים פנימיים או סביבתיים.
המרת דת

המרת דת היא מעבר של אדם מדת אחת לאחרת, וקבלת כללי הדת החדשה, פולחניה ועיקרי אמונתה. תהליך המרת הדת כולל בדרך-כלל כמה שלבים: התנתקות האדם מקהילתו הדתית הקודמת, בקשתו להצטרף לקהילה דתית חדשה, עריכת טקס מעבר, וקבלה על ידי הממסד והחברים בדת החדשה. ישנם מקרים שבהם משפחות ואף חברות שלמות ממירות את דתן. במצב כזה התהליך חל על החברה כולה כקולקטיב. במקרה של המרת דת המונית מוכרת לפעמים תופעה של סינקרטיזם – אימוץ הדת החדשה תוך שילוב אמונות וטקסים מן הדתות הקודמות בתוכה.
מרבית המסגרות הדתיות כוללות הגדרות לגבי בני-האדם ששייכים לקהילה או שאמורים להשתייך אליה. כללים אלה מגדירים גם את הדרך להצטרפות לקהילה.
יש דתות, כגון הנצרות המעודדות הצטרפות בני-אדם ומשפחות לקהילותיהן. יש דתות שאינן מאפשרות הצטרפות אנשים חדשים לקהילותיהן. בדת הדרוזית מקובל שמי שנולד כדרוזי שייך לקהילה, אבל מאז המאה ה-11 אין אפשרות אחרת להצטרף אליה.
הסיבות להמרת דת הן מגוונות:
אמונה בעקרונות של דת אחרת או הכרה דתית פנימית של אדם, שהדת שאליה הוא עובר, עדיפה מדתו הנוכחית.
רצון לנישואין עם בן דת אחרת, לעיתים כדי לממש את הנישואים עצמם, ולעיתים כדי להימנע מפיצול דתי במשפחה המוקמת.
רצון של מיעוט להשתלב בחברה הכללית, להתקבל על ידה ולהתקדם בה.
פיתוי, חומרי או אחר, שניתן לאדם על ידי נציגים של הדת האחרת, שמטרתם הגדלת מספר המאמינים בדתם.
רדיפה של בני דת מסוימת, לעיתים עד כדי סכנת מוות, שגורמת להם להמיר את דתם בעל כורחם.
ביהדות > הצטרפות ליהדות

המרת דת של אדם ליהדות קרויה כיום גיור. המושג הזה, שמקורו בתלמוד הוא גלגול של המונח "גר צדק". התלמוד מבחין בין "גר צדק" שהוא נוכרי שהפך יהודי, לבין "גר תושב" שהוא נוכרי שחי בין יהודים או בקרבת יהודים. המושג "גר" במקרא מתייחס כמעט תמיד לנוכרי שיושב בארץ זרה. במגילת אסתר נזכר המונח "התיהדות" ומתואר מצב בו הייתה התייהדות מפחד "ורבים מעמי הארץ מתייהדים – כי נפל פחד היהודים עליהם" (אסתר ח' י"ז). לא ברור אם במילה "התיהדות" הכוונה להתגיירות או להתחזות ליהודים.

מקובל במסורת לראות את רות המואבייה, שסיפורה מופיע במגילת רות, כגר-הצדק הראשון בתולדות היהדות.
באופן מסורתי, היהדות אינה פועלת לשכנוע גויים להפוך ליהודים, אך כאשר אדם רוצה להפוך ליהודי – הדבר מתאפשר לו, אם כי הדבר כרוך במאמץ לא-מבוטל. כיום, עם זאת, גם מדינת ישראל וגם התנועה הרפורמית בארצות הברית, בהקשרים שונים, מעודדים גיור באופן פעיל, כשהגיורים הנעשים על ידי רבנים רפורמים אינם מוכרים על ידי הרבנות האורתודוקסית. לעומת זאת, בתקופה החשמונאית גוירו בכפייה היטורים, שהיו שבט ערבי וכן האדומים ששכנו מדרום ליהודה. כך הגיע הורדוס, אדומי במוצאו, לתפקיד מלך יהודה. מעבר רחב היקף מרצון ליהדות הוא התגיירותם של הכוזרים ושל רומאים בתקופה שלאחר חורבן בית שני.

יש גם עדויות להתגיירות רחבת היקף בדרום חצי האי ערב ובאתיופיה במאות הראשונות לספירה. תופעה זו נעלמה עם התגבשות האסלאם בחצי האי ערב, והכנסייה האתיופית הנוצרית באתיופיה.
ביהדות > עזיבת היהדות

היהדות אינה מכירה ביציאה ממנה. יהודי שהמיר את דתו, והצטרף לדת אחרת חלקית או לגמרי, עדיין נחשב ליהודי (גם אם חוטא) בעיני ממסדי הדת היהודית, אולם מהיבטים מסוימים היחס אליו הוא כאל גוי, ואף גרוע מכך.
בתולדות היהדות ידועים מקרים רבים של יהודים שהמירו את דתם, חלקם לאחר שהופעל עליהם לחץ כבד מאוד לעשות זאת. ויחד עם זאת ידועים מקרים לא מעטים של מוות על קידוש השם, של יהודים שנתנו את נפשם ובלבד שלא ימירו את דתם. ידועים גם מקרי ביניים של יהודים שכלפי חוץ שמרו את הדת השלטת, בעוד שבחדרי חדרים שמרו על יהדותם, כמו האנוסים בספרד ובפורטוגל בתקופת ימי הביניים, עת התרחשה אחת מהמרות הדת הגדולות ביותר בהיסטוריה היהודית.
על־פי ההלכה, המרת דת לדת שיש בה אלמנטים של עבודה זרה, היא אחת משלושה איסורים של "ייהרג ואל יעבור", כלומר יהודי חייב להימנע מלהמיר את דתו, גם כאשר הימנעות זו תביא למותו. ולכן יהודים רבים מסרו את נפשם ולא הסכימו להתנצר, אבל מעבר לדת אחרת שאיננה אלילית, יש מחלוקת בדבר האם צריך למסור את הנפש והיו כאלו שהתאסלמו והיו כאלו שלא, כך בעיר אופרן שבמרוקו, קהילה שלמה עלתה על המוקד, עקב סירובה להתאסלם.
הרמב"ם דן בנושא זה בהרחבה באיגרת קידוש השם. בהלכה היהודית דנים בדינו של מומר שהוא יהודי שעבר לדת אחרת, האם קידושיו קידושין וגירושיו גירושין, ועוד שאלות נוספות.
בנצרות > הצטרפות לנצרות

הזרמים הגדולים בנצרות, בעיקר הכנסייה הקתולית והכנסיות הפרוטסטנטיות, רואים בדת הנצרות דת אוניברסלית, שכל אדם יכול וצריך לקבל את עיקרי אמונתה. הצטרפות לנצרות מותנית בקבלת עיקרי האמונה המפורטים ב"קְרֵדוֹ" ("אני-מאמין") ובקיום טקס טבילה. אף על-פי שנוסח ה"קרדו" שונה מעדה נוצרית אחת לאחרת וטקסי הטבילה אף הם שונים, קבלה לקהילה נוצרית כוללת קריאה של ה"קרדו" והתחייבות להאמין בו.
ברוב הכנסיות הנוצריות מקובלת התפיסה כי אדם אינו נולד נוצרי, אלא נעשה נוצרי משעה שהוטבל בידי הוריו, או נטבל בעצמו, וקיבל את האמונה בעיקרי הנצרות. יש עדות נוצריות מועטות שמבצעות את טקס ההתנצרות בגיל מבוגר, בטענה שרק האדם עצמו יכול לקבל על עצמו את האמונה הנוצרית, והוריו אינם יכולים לעשות זאת בשמו בטרם עמד על דעתו. עם זאת, ברוב הקהילות הנוצריות מקובל לערוך לתינוק טקס התנצרות אם נולד להורים נוצריים.
הנצרות הקתולית הקימה מיסיונים, משלחות של אנשי דת, ברחבי אמריקה, אפריקה ואסיה (בעיקר מאמצע המאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-20), שתפקידם היה לעודד את התושבים המקומיים לעבור מהדתות המקומיות לדת הנוצרית הקתולית. פעמים רבות הופעלו לחץ ואף אלימות על התושבים המקומיים כדי שימירו את דתם. עם זאת, המיסיונרים עסקו גם בתיעוד של התרבויות המקומיות, פיתחו שיטות כתב לשפות מקומיות ותרגמו את התנ"ך וכתבי הקודש הנוצריים לשפות אלה, העניקו עזרה סוציאלית, ולפעמים אפילו הגנו על האוכלוסייה המקומית מהחלטות שרירותיות של השלטון הקולוניאלי. באפריקה ובאמריקה הדרומית נוצרו לעיתים קרובות צורות מקומיות של הדת הנוצרית, צורות שיש בהן סינקרטיזם ולפעמים זיהוי של הלחץ הקולוניאליסטי עם הסבל של ישו המתואר בברית החדשה.
באסלאם > הצטרפות לאסלאם

דת האסלאם היא בעיקרה דת אורתופרקטית (דת הלכתית, המבוססת על מצוות מעשיות), אולם היא כוללת שני עיקרי-אמונה (ה"שהאדה") – האל הוא אחד, מוחמד הוא שליח האל : "לָא אִלָהָא אִלָה אללה ומוחמד רָסוּל אללה" – שלהם צריך אדם להתחייב כדי להפוך למוסלמי. הצהרת עיקרי האמונה בפני עד מוסלמי אחד לפחות מוסלמים עומדת במרכז טקס המרת הדת.

העידוד להתאסלמות הוא מתון ואינו חל במידה שווה על בני כל הדתות האחרות. בני דתות מסוימות נחשבים ל"אהל אל-כתאב" ("אנשי הספר"), אלה אינם מוסלמים אבל גם אינם עובדי אלילים ולכן אין לאסלם אותם בכפייה. הדתות שכלולות במושג "אהל אל-כתאב" הן יהדות, נצרות וזורואסטריות (אמגושיות). יש תפיסות מוסלמיות שגורסות שיש לכפות התאסלמות על עובדי אלילים, ואף רואות בכך סיבה ל"ג'יהאד" (מלחמה בשם הדת), אולם בפועל השיקולים לעידוד או כפיית ההתאסלמות נסמכים על המצב הפוליטי והתנאים בשטח.

בראשיתה (המאות ה-7 וה-8 לספירה), לא עודדה דת האסלאם התאסלמות באופן פעיל, אולם יצרה תנאים נוחים מאוד לכך, בעיקר בכל הקשור לתשלום מיסים ואפשרות להשתלב בשלטון. במהלך 300 שנה בערך המירו רוב המצרים את דתם מהנצרות הקופטית לאסלאם, ורוב הפרסים המירו את הדת הזורואסטרית באסלאם. תנאים דומים נוצרו באימפריה העות'מאנית בין המאה ה-15 ועד תחילת המאה ה-20, וכתוצאה מהם התאסלמו אוכלוסיות גדולות בבלקן ובקווקז (בוסנים, אלבנים, צ'רקסים ועמים אחרים).
בארץ ישראל, אירע תהליך התאסלמות הדרגתי של האוכלוסייה השומרונית הכפרית בשומרון בעקבות רדיפות דתיות, נטל המיסים, אנרכיה ופרעות תחת שלטון בית עבאס ושוב תחת האיובים, הממלוכים והעות'מאנים.
באסלאם > עזיבת האסלאם

עזיבת האסלאם נקראת "רדה" (בערבית: ردة) ומוסלמי שמחליט להמיר את דתו מכונה מֻרְתַדּ (مـُرْتـَدّ). הקוראן לא מגדיר עונש בעולם הזה לאדם הנוטש את הדת המוסלמית, אולם על פי השריעה, העונש לכופר באסלאם הוא מוות.
במדינות מוסלמיות רבות היום, דוגמת מצרים, ירדן וסוריה, אין המדינה מכירה בהמרת הדת, אך אין איסור חוקי מפורש על עזיבת האסלאם. אזרחים שעברו המרה לדת אחרת, בעיקר טבילה לכנסיות אוונגליסטיות ואחרות, עדיין נחשבים מוסלמים על-פי חוק המדינה, ואף כי לא מדובר בעברה פלילית, אזרחים אלה סובלים מהתנכלויות מצד השלטון שמביאות לעיתים קרובות לאיבוד של מקום עבודתם או קשרים בחברה הסובבת.
במדינת ישראל

במדינת ישראל חלה פקודת העדה הדתית (המרה) אשר קובעת כיצד נרשמת המרת דת במדינת ישראל.
אדם שמשתייך לדת אחת (המכונה בחוק "עדה דתית"), יכול להמיר את דתו לעדה דתית אחרת, בתנאי שיעמוד בתנאי החוק.
תנאי החוק הם בעיקרם שהדת החדשה תכיר בהצטרפות של האדם אליה, ובנוסף על הממיר את דתו לרשום במשרד הפנים את דבר המרת דתו, ולקבל אישור פורמלי על כך. מבחינת החוק אדם שמילא את תנאי החוק אינו נחשב עוד כחבר בעדה הדתית הישנה שלו, אלא הוא חבר רק בעדה הדתית אשר אליה הוא בחר להצטרף.
פקודת ההמרה מחייבת אישור של "ראש העדה הדתית" המכיר בהמרה, ובגיור לדת היהודית הכוונה לרב הראשי לישראל. לפי פסיקת בג"ץ, פקודת ההמרה מתארת את הפרוצדורה שצריך לעבור לשם הכרה בעניינים הקשורים למעמד אישי, כגון נישואין לגירושין, אך לעניין רישום וזכאות לתעודת עולה מכח חוק השבות ניתן להכיר ביהדותו של המתגייר גם אם הגיור לא קיבל אישור מהרב הראשי.
במדינת ישראל > המרת דת עקב תמריץ כספי או אחר

בשנת תשל"ח נוספו לחוק העונשין במדינת ישראל שני סעיפים שבאו למנוע המרת דת עקב פיתוי חומרי:
סעיף 174א: "הנותן או מבטיח לאדם כסף, שווה כסף או טובת הנאה חומרית אחרת כדי לפתות אותו להמיר דתו או כדי שיפתה אדם אחר להמיר דתו, דינו – מאסר חמש שנים או קנס 50,000 לירות".
סעיף 174ב: "המקבל או מסכים לקבל כסף, שווה כסף או טובת הנאה חומרית אחרת תמורת הבטחה להמיר דתו או לגרום לכך שאדם אחר ימיר דתו, דינו – מאסר שלוש שנים או קנס 30,000 לירות".
במדינת ישראל > איסור על המרת דתו של קטין

חוק העונשין קובע עונשי מאסר לאדם אשר משדל קטין להמיר את דתו, או ממיר את דתו של קטין בניגוד להוראות סעיף 13א לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות.
סעיף 368(א): "העורך טקס המרת דתו של קטין או עושה פעולה אחרת המביאה לידי המרת דתו של קטין, בניגוד להוראות סעיף 13א לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962, דינו – מאסר שישה חדשים".
סעיף 368(ב): "המשדל קטין, בפנייה ישירה אליו, להמיר דתו, דינו – מאסר שישה חדשים".
לקריאה נוספת

יצחק בנימיני, פאולוס והולדת קהילת הבנים: עיון ביסודות הנצרות בעקבות פרויד ולאקאן, הוצאת רסלינג – על המרת הדת (קונברסיה) של פאולוס מהיהדות לנצרות
תמר הרציג, סיפורו של מומר, אמנות, פשיעה והתנצרות באיטליה בימי הרנסאנס, הוצאת מאגנס, 2024
הערות שוליים

↑  שור, נתן (2006). "רדיפות השומרונים בידי העבאסים והיעלמות היישוב השומרוני החקלאי".  In שטרן, אפרים; אשל, חנן (eds.). ספר השומרונים (2 ed.). ירושלים: יד יצחק בן-צבי; רשות העתיקות. pp. 587–590. ISBN 965-217-202-2.
↑  Milka Levy-Rubin, New Evidence Relating to the Process of Islamization in Palestine in the Early Muslim Period: The Case of Samaria, Journal of the Economic and Social History of the Orient 43, 2000, עמ' 257–276
↑  בג"ץ 11013/05 דהאן נ' שר הפנים
↑  סכום הקנס נקוב בחוק בערכים נושנים, כפי שהיו בעת אישור החוק בכנסת, לפי סעיף 61 לחוק העונשין גובהו בשנת 2013 הוא 226,000 ש"ח.
↑  סכום הקנס נקוב בחוק בערכים נושנים, כפי שהיו בעת אישור החוק בכנסת, לפי סעיף 61 לחוק העונשין גובהו בשנת 2013 הוא 75,300 ש"ח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557824605171  BnF: cb11942357z (data)  GND: 4127377-1  LCCN: sh85031702  NDL: 00564645  NKC: ph123377 
הענישה על נטישת האסלאם ב-2013:
באדום: עונש מוות;
בחום: עונש מאסר או אובדן חזקה על ילדים;
בצהוב: שידול להמרת דת מוגדר כפשע
דלקת צוואר הרחם

| --- | --- |

 תחום:  גינקולוגיה 
 תסמינים:  דלקת 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  253402 
 DiseasesDB:  30734
 MeSH:  D002575
 MedlinePlus:  001495
 סיווגים
 ICD-10:  N72
 ICD-11:  GA04 
 
דלקת צוואר הרחם (באנגלית: Cervicitis) היא מחלה דלקתית של צוואר הרחם. לדלקת צוואר הרחם אצל נשים ישנן תכונות רבות המשותפות עם דלקת השופכה אצל גברים ומקרים רבים נגרמים על ידי מחלות המועברות במגע מיני, ובמקרים קיצוניים הדלקת יכולה לגרום למוות. גורמים שאינם זיהומיים לדלקת צוואר הרחם כוללים התקן תוך-רחמי, דיאפרגמות למניעת הריון, תגובות אלרגיות לקוטלי זרע או לטקס של קונדומים. לעיתים קרובות ניתן לבלבל דלקת צוואר הרחם עם עווית נרתיק, שהוא מצב רפואי הרבה יותר פשוט, אשר ניתן לתיקון באופן קל יחסית בעזרת תרגילים פשוטים.
גורמים

דלקת צוואר הרחם יכולה להיגרם על ידי מספר של פתוגנים, אשר הנפוצים ביותר הם Chlamydia trachomatis ו-Neisseria gonorrhoeae, כאשר C. trachomatis מהווה כ-40% מהמקרים. כמחצית מהנשים בהריון הן אסימפטומטיות לזיהם זיבה צוואר הרחם. הטפיל Trichomonas vaginalis ונגיפי Herpes simplex 1/2 נחשבים לגורמים פחות נפוצים לדלקת צוואר הרחם. ישנו קשר עקבי בין Mycoplasma genitalium ותסמונות זיהום במערכת הרבייה הנשית. ספציפית, זיהום ב-M. genitalium נמצא קשור באופן משמעותי לסיכון מוגבר לדלקת צוואר הרחם.
דלקת צוואר רחם עם הפרשה מוגלתית-רירית (MPC)

דלקת צוואר רחם עם הפרשה מוגלתית-רירית (Mucopurulent cervicitis - MPC) מאופיינת על ידי מוגלה או הפרשה רירית (mucopurulent endocervical), אשר נראית בבדיקת צוואר הרחם או בלקיחת דגימה מצוואר הרחם. כמה מומחים מאבחנים MPC גם על בסיס גרימת דימום בקלות בצוואר הרחם. על אף שישנם מומחים הרואים במספר גדל של תאי דם לבנים פולימורפיים בצוואר הרחם הנמצא בדגימת גראם דרך יעילה לאבחון MPC, הקריטריון הזה לא הפך לסטנדרטי, יש לו ערך מנבא-חיובי קטן יחסית והוא אינו זמין במקומות מסוימים. על אף שלרוב ל-MPC אין תסמינים, ישנן נשים שחוות הפרשות חריגות מהנרתיק או דימום מהנרתיק (למשל, לאחר קיום יחסי מין). MPC יכול להיגרם על ידי כלמידיה או זיבה; עם זאת, ברוב המקרים לא ניתן לבודד אף אחד מהאורגניזמים הללו. MPC יכול להימשך למרות תהליכים חוזרים ונשנים של טיפול מיקרוביאלי. זאת מכיוון שנסיגה או או הידבקות מחודשת בכלמידיה או זיבה בדרך כלל אינה מתרחשת אצל אנשים עם מקרים מתמשכים של MPC; בדרך כלל במקרים כאלה, ישנם גורמים אחרים שאינם מיקרוביים אשר יהיו מעורבים (למשל, דלקות באזור הרחם).
נשים הלוקות ב-MPC צריכות להיבדק לכלמידיה וזיבה בעזרת הבדיקות המדויקות ביותר. עם זאת, MPC אינו מנבא רגיש מספיק לדלקות עם האורגניזמים האלה; לרוב הנשים הלוקות בכלמידיה וזיבה, לא תהיה דווקא דלקת צוואר רחם עם הפרשה מוגלתית-רירית.
אבחנה

במקרה שהתסמינים של הדלקת מופיעים, צריך לעבור בדיקה על ידי רופא. במקרים רבים, מתגלה הדלקת במהלך בדיקה שגרתית, כך שבמקרים כאלו התסמינים אינם מופיעים. ניתן לאבחן את דלקת הצוואר בכמה דרכים:
דרך ראשונה היא בדיקת האגן - בדיקה זו תתבצע באמצעות הפעלת לחץ על הבטן על ידי הרופא כך שהוא מחדיר אצבע נתונה בכפפה לתוך הנרתיק בו זמנית. בכך יוכל לזהות חריגויות של אברי אגן, הכוללות את צוואר הרחם. בדיקת פאפ - בבדיקה זו הרופא ייקח באמצעות מברשת או ספוגית, דוגמית של תאים מהנרתיק וצוואר הרחם. התאים שגורדו נאספים לתוך כלי מיוחד ונשלחים למעבדה, על מנת לבדוק חריגות.
טיפול

לא קיים טיפול קונבנציונלי לדלקת צוואר הרחם. זה תלוי מצב כך שהרופא יבחר את הטיפול הטוב ביותר באופן אישי, ובהתבסס על מספר גורמים הכוללים את הבריאות הכללית, ההיסטוריה הרפואית, חומרת התסמינים ומידת הדלקת. כאשר נקבע הגורם לדלקת, ניתן לטפל בו. הטיפול הנפוץ ביותר הוא מתן אנטיביוטיקה על מנת לחסל את כל הזיהומים. במקרה של אי קבלת טיפול, המצב עלול להחמיר, להימשך שנים, והחמרת התסמינים ולגרום לכאבים בעת קיום יחסי מין. לעיתים לא שכיחות יש צורך בטיפולים כימיים מקומיים לסילוק הרקמות הדלקתיות כמו חומצה טריכלורואצטית, פודופילין, חנקת הכסף, משחת פלואורו אורציל, או טיפולים פיזיקליים: צריבה בלייזר, הקפאה וצריבה חשמלית.
דרכי מניעה

קיימות שיטות למניעה ולהפחתת סיכון לדלקת צוואר הרחם:
הימנעות מקיום יחסי מין שאינם מוגנים - יפחיתו את הסיכון למחלות והידבקויות.
הימנעות משימוש בשטיפות, טמפונים ריחניים וקונדומים - יפחיתו את הסיכון לתגובה אלרגית שגורמת לדלקת.
החדרת עצמים לנרתיקים כמו מתקן למניעת הריון או טמפון, תוך הקפדה על ניקוי והיגיינה, ועל פי ההנחיות הנתונות.
ראו גם

פוליפ בצוואר הרחם
דלקת רירית הרחם
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'Mitchell, Richard Sheppard; Kumar, Vinay; Robbins, Stanley L.; Abbas, Abul K.; Fausto, Nelson (2007). Robbins basic pathology (8th ed.). Saunders/Elsevier. pp. 716–8. ISBN 1-4160-2973-7.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Kenner, Carole (2014). Comprehensive neonatal nursing care (5th ed.). New York, NY: Springer Publishing Company, LLC. ISBN 9780826109750.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Lis, R.; Rowhani-Rahbar, A.; Manhart, L. E. (2015). "Mycoplasma genitalium Infection and Female Reproductive Tract Disease: A Meta-Analysis". Clinical Infectious Diseases. 61: 418–26. doi:10.1093/cid/civ312. ISSN 1058-4838. PMID 25900174.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'Hynes NA (2008-10-30). "hopkins-abxguide.org". Point-of-care Information Technology. Johns Hopkins University. אורכב מ-המקור ב-2019-12-11. נבדק ב-2010-02-03.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דלקת צוואר הרחם שנגרמה כתוצאה מהרפס
תאמר נפאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביוני 1979 (בן 45) לוד, ישראל 
 שם לידה:  تامر نفار 
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 סוגה:  היפ-הופ
 פרופיל ב-IMDb
 
תאמר פאווזי נפאר (בערבית: تامر نفار, תעתיק: תאמר נפאר; נולד ב-6 ביוני 1979) הוא ראפר ערבי-ישראלי המזדהה כפלסטיני, חבר להקת "דאם" ביחד עם מחמוד ג'רירי ומייסא דאו.
ביוגרפיה

נפאר נולד בלוד, ישראל, למשפחה ערבית. הוא מגדיר את עצמו כ"פלסטיני עם אזרחות ישראלית".,
בשנת 1998 החל לכתוב ולבצע מוזיקת ראפ. יחד עם אחיו סוהיל נפאר ועם מחמוד ג'ררי הקימו ב-1999 את להקת "דאם". יצירות חברי הלהקה עוסקות בסכסוך הישראלי-פלסטיני. זכויות נשים, שירי מחאה נגד הפשיעה בכלל ובלוד בפרט.
בשנת 2003 הופק הסרט התיעודי, בבימויה של ענת הלחמי, "ערוצים של זעם", אשר תיאר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני דרך עיניהם של הראפר היהודי-ישראלי סאבלימינל ושל הראפר הפלסטיני, נפאר.
בשנת 2011 הופיע בסרטה של סוזן יוסף, "חביבי".
נפאר כתב עם אורן מוברמן את התסריט לסרט "ג'נקשן 48" של הבמאי אודי אלוני, והוא מופיע בתפקיד ראשי בו. הוא זכה עם איתמר ציגלר בפרס אופיר על המוזיקה לסרט והיה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר.
נפאר נקלע לעימותים עם שרת התרבות והספורט, מירי רגב, בספטמבר 2016 ביצע עם יוסי צברי בטקס פרסי אופיר את השיר "אני לא פוליטי", שבו שולב קטע משיריו של משורר הלאום הפלסטיני, מחמוד דרוויש. במחאה עזבה השרה רגב את האולם. באוקטובר 2016 דרשה השרה רגב לבטל את הופעתו בפסטיבל הקהילתי בנווה יוסף בחיפה, אך ההופעה התקיימה חרף דרישתה של השרה רגב.
בנובמבר 2018 ביטלה אגודת הסטודנטים של מכללת תל-חי הופעה מתוכננת של נפאר.
באפריל 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, פרסם שיר הקורא לערביי ישראל להצביע בבחירות, בין השאר בנימוק: ”אבל אם הקול שלנו יכול לעזור לשלוח את ביבי לכלא ולזרוק את ליברמן מהכנסת — זה כבר שווה את ההצבעה”.
באוגוסט 2019 החליטה עיריית אום אל-פחם לבטל את הופעתו של נפאר בסינמטק העירוני, בנימוק שתכניו "לא מתיישבים עם המקובל מבחינת הדת, מוסרית, חינוכית ותרבותית בעיר". בית המשפט המחוזי בנצרת ביטל את החלטת העירייה לבטל את ההופעה, אך נפאר אמר שלא יופיע, בנימוק שאינו מעוניין "לפגוע בסדר הציבורי ולהפוך אירוע תרבותי לאירוע מפלג שיתקיים תחת חסות המשטרה".
בפברואר 2022 הורתה השרה לשוויון חברתי מטעם סיעת יש עתיד, מירב כהן, לרשות לקידום מעמד האישה להפסיק לקשר לסרטון של נפאר ששולב בקמפיין בערבית לשוויון בין המינים.
בדצמבר 2022 פעלה משטרת ישראל להפסקת מופע שלו בכפר יאסיף, ישראל, בטענה שבשיריו יש דברי הסתה נפאר סירב לרדת מהבמה והמשיך את המופע.
הערות שוליים

1 2  איתן לשם, עכבר העיר אונליין,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'תרשום: "אני פלסטיני עם אזרחות ישראלית", באתר הארץ, 16 באוקטובר 2016
↑  ערוצים של זעם באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
ערוצים של זעם, הסרט באתר יוטיוב
↑  אמיר בוגן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'זה לא עובר, חביבי: דרמה בעזה, גם על המסך, באתר ynet, 20 בנובמבר 2012
 "Habibi Rasak Kharban", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'
↑   "Junction 48", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'
↑  אורון שמיר, פרסי אופיר 2016: הזוכים, הזוכות והטקס הסוער, באתר "סריטה", 22 בספטמבר 2016
↑  רן בוקר,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'תאמר נפאר שר דרוויש, רגב נטשה את טקס פרסי אופיר, באתר ynet, 22 בספטמבר 2016
↑  אלי לוי וחן ליברמן, עימותים בהופעת הראפר הערבי-ישראלי תאמר נפאר בחיפה: "לא קורא לרצח יהודים", באתר nana10‏, 18 באוקטובר 2016
↑  איה חיות,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'תאמר נפאר קורא לציבור הערבי להצביע בשיר חדש: "קולנו יעזור לשלוח את ביבי לכלא", באתר הארץ, 4 באפריל 2019
↑  יואב איתיאל‏, "זה לא ביטול הופעה שלי, זה ביטול דור שלם": תאמר נפאר מגיב לביטול הופעתו, באתר וואלה, 21 באוגוסט 2019
↑  עתמ (חיפה) 47393-08-19 מוחמד מחאג'נה נגד ראש עיריית אום אל פחם- ד"ר סמיר סובחי מחאמיד
↑  יואב איתיאל‏, ביהמ"ש ביטל את ביטול המופע של תאמר נפאר באום אל פחם, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2019
↑  אמיר אטינגר,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'‏בעקבות פניית סרוגים: השרה מירב כהן הורתה להסיר את הראפר תאמר נפאר מקמפיין של המשרד לשוויון חברתי, באתר "סרוגים", 23 בפברואר 2022;
בר פלג,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'השרה מירב כהן הורתה להסיר סרטון עם תאמר נפאר מהפעלה של המשרד לשוויון חברתי, באתר הארץ, 23 בפברואר 2022
↑  עמית אטיאס,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'‏תיעוד: המשטרה ניסתה להפסיק הופעה של הראפר הפלסטיני בטענה ששר נגדה, באתר ‏מאקו‏, 19 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377767905171  BNE: XX6169694  GND: 1075942659  ISNI: 0000 0000 4454 9514  LCCN: no2006026697  MusicBrainz: 48a14e85-1587-417c-ad7d-a709789431f6  VIAF: 63758745   WorldCat (עם VIAF): 63758745