stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליהו רביבו
חיים אישיים

נשוי למירי, להם שלושה ילדים והם תושבי גדרה. לרביבו תואר ראשון בחינוך מהקריה האקדמית אונו.
הערות שוליים

↑  מערכת רמלוד נט ובאר יעקב, ערב הפריימריז של הליכוד: תמיכה של כל מנהיגי האזור באליהו רביבו, באתר רמלוד נט באר יעקב, ‏5 באוגוסט 2022
↑  עמרי מניב, ‏האחים רביבו וקבלן הקולות שפוגע בבריאות תושבי לוד, באתר ‏מאקו‏, 15 באפריל 2023
↑   עדי כהן, אבי בר-אלי, סרטן תמורת פריימריז: ההודאה המדהימה של חבר הכנסת מהליכוד, באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2024;
 "לא מצטער": הח"כ שמתנגד למס על סיגריות בדיוטי פרי - מסביר, באתר חדשות 13, 22 בפברואר 2024
| חברי הכנסת המכהנים בכנסת העשרים וחמש |
| --- | --- | --- |
(חברי הכנסת ששמותיהם מודגשים מכהנים גם כשרים או כסגני שרים בממשלת ישראל השלושים ושבע)
| סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  | סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  |  |
| הליכוד (32) | נתניהו • לוין • אוחנה • ברקת • דיכטר • ישראל כ"ץ • קרעי • ביטן • אדלשטיין • רביבו • דיסטל-אטבריאן • ואטורי • דנינו • גוטליב • מילביצקי • ביסמוט • סעדה • דלל • גמליאל • אופיר כץ • גולן • אילוז • קלנר • עטייה • הלוי • מלקו • שקלים • שטרית • פסל • גואטה • בוארון • עבד |  |
| ש"ס (11) | דרעי • מלכיאלי • ארבל • אזולאי • אבוטבול • בוסו • טייב • בצלאל • מישרקי • מלול • מושיאשוילי |  |
| יהדות התורה (7) | גפני • טסלר • אשר • אייכלר • פינדרוס • רוט • ברוכי |  |
| הציונות הדתית (6) | סופר • סטרוק • רוטמן • וולדיגר • טל • סולומון |  |
| הימין הממלכתי (4) | סער • אלקין • השכל • בוסקילה |  |
| נעם (1) | מעוז |  |
| סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) | סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) |  |
| יש עתיד (23) | לפיד • מאיר כהן • אלהרר • מירב כהן • שטרן • מיקי לוי • בן ארי • בן ברק • סגלוביץ • טופורובסקי • שיר • להב-הרצנו • בליאק • רון כץ • צרפתי הרכבי • מזרסקי • סאקס פרידמן • דבורה ביטון • טור-פז • דוידסון • שירי • מירון • ירון לוי |  |
| המחנה הממלכתי (8) | גנץ • איזנקוט • תמנו • טרופר • מיכאל ביטון • כהנא • פרקש-הכהן • שוסטר |  |
| עוצמה יהודית (7) | בן גביר • וסרלאוף • אלמוג כהן • אליהו  • פוגל • סון הר-מלך • קרויזר |  |
| ישראל ביתנו (6) | ליברמן • פורר • סובה • ניר • מלינובסקי • עמאר |  |
| רע"מ (5) | עבאס • טאהא • אל-הואשלה • ח'טיב-יאסין • חוג'יראת |  |
| חד"ש-תע"ל (5) | עודה • טיבי • תומא סלימאן • כסיף • עטאונה |  |
| העבודה (4) | מיכאלי • לזימי • קריב • רייטן |  |
| הרוב הלאומי (1) | רול |  |
האסון האווירי בסופרגה

| --- | --- |

 תאריך:  4 במאי 1949 
 מיקום:  טורינו 
 גורם:  טיסה נשלטת לתוך הקרקע 
 קואורדינטות:  45°04′51″N 7°46′03″E﻿ / ﻿45.0808°N 7.7675°E﻿ / 45.0808; 7.7675
 הרוגים:  4 
 פצועים:  0 
 ניצולים:  0 
  (למפת טורינו מוגדלת) מיקום ההתרסקות(למפת טורינו רגילה) מיקום ההתרסקות
 
האסון האווירי בסופרגה הוא שמו של אסון אווירי שהתרחש ב-4 במאי 1949 בטורינו. מטוס נוסעים שבו נסעו שחקני מאמני ומנהלי קבוצת הכדורגל טורינו ששבו ממשחק ידידות בפורטוגל ומספר עיתונאים שסיקרו אותם, התרסק. בשל תנאי ראות לקויים וסופות רעמים המטוס התנגש בבזיליקת סופרגה הממוקמת על הר וכל הנוכחים במטוס כולל אנשי הצוות, 31 במספר, נהרגו במקום.
גרנדה טורינו
קבוצת הכדורגל של טורינו הייתה ממוקמת במקום הראשון בטבלת הסרייה א'. הרכב הקבוצה באותה תקופה היה אחד הטובים ביותר בתולדות הכדורגל האיטלקי - הקבוצה זכתה בארבע אליפויות ברציפות, וכונתה "גרנדה טורינו" (טורינו הגדולה). כל שחקני הסגל נספו, אך נשיא המועדון לא היה על המטוס וניצל. קבוצת הנוער של המועדון זכתה מספר שבועות לאחר מכן באליפות איטליה. הקבוצה הבוגרת התקשתה להתאושש מהאסון, ואת האליפות הבאה שלה השיגה רק כ-30 שנה לאחר מכן, בעונת 1976/1975.
האסון גרם להלם באיטליה ומעל מיליון בני אדם השתתפו בלוויה שנערכה בטורינו. ההלם היה כה גדול עד ששנה לאחר מכן, במונדיאל 1950 שנערך בברזיל, נסעה נבחרת איטליה באונייה עקב הטראומה הלאומית מהאסון.
Batman: No Man's Land

| --- | --- |

כריכת האוגדן הראשון של Batman: No Man's Land, אמנות מאת אלכס מאליב.
 מידע קומיקס
 יוצר:  ג'ורדן ב. גורפינקל גרג רוקה
 סוגה:  גיבור-על קרוסאובר
 תקופת פרסום מקורית:  מרץ 1999 – נובמבר 1999 (כ־246 ימים)
 סינדיקציה:  DC קומיקס
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  DC קומיקס 
 מספר החוברות:  83 חוברות חודשיות 4 חוברות ספיישל
 
באטמן: שטח הפקר (באנגלית: Batman: No Man's Land) היא קשת סיפור רחבת היקף בכותרי הקומיקס באטמן, שפורסמה בין מרץ לאוגוסט 1999 על ידי חברת DC קומיקס למשך 83 חוברות חודשיות ו-4 חוברות ספיישל. הסדרה נכתבה על ידי כותבים כצ'אק דיקסון, פול דיני, גרג רוקה, ג'ורדן ב. גורפינקל, סקוט ביטי, בוב גייל, דייוויד ק. גרייסון, קלי פאקט ולארי האמה.
סיפור הרקע החל ב-Batman: Cataclysm ("באטמן: תהפוכות"), Aftershock ("רעידה עוקבת") ו-The Road to No Man's Land ("הדרך לשטח ההפקר"), בהם רעידת אדמה עוצמתית במיוחד פוקדת את גות'אם סיטי, וממשלת ארצות הברית מכריזה על פינוי העיר ולאחר מכן נוטשת ומבודדת את אלה אשר נותרו מאחור. עלילת הסיפור עוקבת אחרי חייהן של הדמויות הפועלות מרגע ההסגר ועד לפתיחתה של העיר ובנייתה מחדש. הסיפור הציג לראשונה את דמויותיהן של קסנדרה קיין, שתהפוך בהמשך לבאטגירל השלישית והארלי קווין (שהופיעה עד כה בבאטמן: איש העטלף).
קשת הסיפור זכתה בפרס ה-Comics Buyer's Guide של שנת 1999 לסיפור הקומיקס הפופולרי ביותר. חלקים מהסיפור היוו השראה לסרט הלייב אקשן "עלייתו של האביר האפל".
סקירה

עלילת הסיפור העיקרית פורסמה למשך כל כותרי באטמן - Batman, Detective Comics, Batman: Shadow of the Bat ו-Batman: Legends of the Dark Knight, כאשר מספר חוברות ספין אוף נוספות שימשו כחוט מקשר לקצוות העלילה. בסך הכל, העלילה פורסמה למשך 83 חוברות חודשיות ו-4 חוברות ספיישל, כאשר באחת מהם, Batman: Harley Quinn, הוצגה הארלי קווין כחלק מיקום DC (לאחר שהדמות הוצגה לראשונה בבאטמן: איש העטלף).
העלילה מחולקת לכמה קשתות סיפור. חלק מהסיפור נמשך מחוברת אחת לשנייה שפורסמה בשבוע שאחרי, בדומה לכותרי סופרמן באותה תקופה. שלא כמו בסיפורי סופרמן - בהם אותו צוות יצירתי נשמר לכל סדרת כותרים - אותו צוות נשמר למשך כל קשת הסיפור בכותרי באטמן.
עלילת הסיפור המרכזית נאספה בחמישה אוגדנים שהתפרסמו בין ספטמבר 1999 לאפריל 2001. אולם, בשל מורכבות הסיפור והמספר הרב של החוברות, רק כ-40 מהם נאספו.
עלילה

גות'אם סיטי סבלה מרעידת אדמה בעוצמה של 7.6 בסולם ריכטר. כתגובה לכך, ממשלת ארצות הברית מכריזה על העיר כשטח הפקר, משמידה את הגשרים המובילים לעיר ואוסרת על אנשים להיכנס או לצאת ממנה. עד מהרה, כנופיות שונות ונבלי-על בהם לחם באטמן במשך השנים מתחילים לפשוט על העיר, במיוחד הפינגווין. ג'יימס גורדון וחלק ממשטרת גות'אם נותרו מאחור כדי להגן על האזרחים שנותרו בעיר. אורקל והציידת אף הן נותרו מאחור. ברוס ויין עזב את העיר כדי לנסות לשכנע את הממשלה שלא לנתק את העיר, אך נכשל. גורדון ואנשיו חיכו לשובו, אך זמן היעדרותו הממושכת גרם להם להאמין שהוא נטש אותם.
הציידת מנסה להשליט סדר תחת זהותה של באטגירל. היא מגלה שהפושעים מפחדים ממנה יותר כשהיא מתפקדת כבאטגירל מאשר הציידת, והיא מצליחה לשלוט בטריטוריה משלה. כשבאטמן חוזר, הוא מאשר לה להמשיך לשאת בנטל באטגירל, אך כאשר היא נכשלת בהדיפתו של דו-פרצוף ואנשיו ומאבדת את הטריטוריה עליה שמרה, היא נוטשת את הזהות.
באטמן וקציניו של גורדון עובדים בנפרד כדי להשיג בהדרגה שליטה מחדש על גות'אם על ידי הכנעתם של מנהיגי הכנופיות וסימון הטריטוריה שלהם בגרפיטי. מספר תתי-עלילות שזורות במהלך הקרבות. פויזן אייבי עברה להתגורר בפארק רובינסון, ובאטמן הרשה לה להישאר שם כל עוד היא מבטיחה לשמור על יתומים שעברו להתגורר שם לאחר מות הוריהם ברעידת האדמה, ולדאוג לרווחתם. סופרמן ביקר בעיר לזמן קצר וניסה להשליט בה סדר, אך לנוכח האנרכיה ההולכת וגואה החליט לעזוב. סיפור שהתרחש בו-זמנית בכותרי ליגת הצדק גילה כי חברי הליגה פיקחו על גות'אם בזמן זה על ידי מניעת נבלי-על מלהשיג שליטה מחדש בשטחם.
לפני מאורעות הסיפור, גורדון חבר לדו-פרצוף כדי להשיב לחזקתו טריטוריה, אך דו-פרצוף בגד בברית זו כדי להחזיק בחלקת אדמה גדולה יותר לעצמו. זה האחרון גם שכר את המתנקש דייוויד קיין כדי להרוג את גורדון, אך ניסיון ההתנקשות נמנע בידי בתו, קסנדרה, שהפכה לאחת מסוכנותיה של אורקל. קסנדרה נוטלת בהמשך את נטל באטגירל השלישית כדי לנקות את העיר הבצורה מפשיעה. מאוחר יותר, דו-פרצוף חוטף את גורדון ומעמיד אותו למשפט על הפרת הברית ביניהם. קצינת המשטרה רנה מונטויה מצליחה להגיע אל אישיותו החצויה של הארווי דנט, שהגנתו מזכה את גורדון מכל אשמה. לפי דנט, דו-פרצוף סחט את דרכו של גורדון לתוך הברית ובתוך שכך ההסכם ביניהם מבוטל.
נקודת המפנה לעלילת "שטח הפקר" מגיעה כאשר לקס לות'ר מגיע עם מסוקיו כדי לבנות מחדש את גות'אם. אולם, תוכניתו החשאית כוללת את השגת הנכסים בעיר, מכיוון שהנכסים המקוריים אבדו בשריפה אותה הצית ביין, ומרבית ממחזיקי הנכסים מתו ברעידת האדמה או שהיו חלשים מדי לעמוד במלחמות משפטיות עקב קריסת הונם. לושיוס פוקס מגלה עותק של הנכסים ומיידע את לות'ר. לות'ר מנסה להרוג את פוקס, אך באטמן מתערב ומגלה שהוא זה שנתן מידע אנונימי למנהל "תעשיות ויין", אומר ללות'ר שגות'אם אינה למכירה ושעליו לעזוב.
ממשלת ארצות הברית חוזרת בה מהחלטת שטח ההפקר, ומאפשרת לגות'אם סיטי להצטרף מחדש לשטחי ארצות הברית. גורדון וקציני המשטרה ששרדו מקודמים בדרגתם. בדפים האחרונים של הקומיקס, הג'וקר חוטף את תינוקות גות'אם, אך אינו הורג אותם. כאשר שרה אסן-גורדון מגלה את מקום הימצאם של התינוקות, הג'וקר יורה בראשה כשהיא מחזיקה באחד מהם. באטמן משכנע את גורדון האבל שלא להרוג את הג'וקר ובכך לשמור על רמת מוסריות בעיר המושחתת. כאשר הג'וקר מתריס בגורדון ושואל אותו אם יש לו מישהו אחר במשפחה שלא נפגע עדיין ממנו, גורדון יורה לו בפיקת הברך ונשבר, כאשר באטמן מנחם אותו.
הסיפור מסתיים עם בואה של השנה החדשה. באטמן מתכנן לעצמו שנה נוספת כמגנה של העיר גות'אם סיטי, בעוד גורדון נפרד לשלום מאשתו ומאחל לה שנה טובה.
ביבליוגרפיה

Azrael #50-61
Batman #563-574
Batman: Harley Quinn (רומן גרפי)
The Batman Chronicles #16-18
Batman: Day of Judgment (כחלק מאירועי "יום הדין")
Batman: Legends of the Dark Knight #116-126
Batman: No Man's Land #0-1
Batman: No Man's Land Secret Files and Origins #1
Batman: Shadow of the Bat #83-94
Catwoman #72-77
Detective Comics #730-741
JLA #32
Nightwing #35-39
Robin #67-73
Young Justice Special #1
הערות שוליים

↑  CBG FAN AWARD WINNERS 1982-PRESENT
תגובת פלהמן

סוס עם תגובת פלהמן
תגובת פלהמן (באנגלית: Flehmen response), הנקרא גם התנהגות פלהמן, היא התנהגות בה חיה מפשילה כלפי מעלה השפה העליונה תוך חשיפת השיניים הקדמיות, שואפת אוויר בנחיריים אשר בדרך כלל סגורים ואז נשארת במצב זה במשך מספר שניות. תגובה זו עשויה להיות למראה או אל מול חומר המעורר עניין בבעל החיים. התגובה עשויה להתבצע אף בצוואר מתוח ובראש המורם גבוה באוויר.
תגובת פלהמן קיימת במגוון רחב של יונקים, כולל פרסתנים וחתוליים. התגובה מאפשרת העברת פרומונים וריחות אחרים לתוך איבר יעקובסון הנמצא מעל תקרת הפה דרך תעלה אשר פתחה נמצא מאחורי השיניים הקדמיות של החיה.
מקור המונח

מקור המונח בפועל בגרמנית flehmen, אשר משמעותו חשיפת השיניים העליונות. מונח זה התגלגל לגרמנית מן המילה בסכסונית עילית flemmen, אשר משמעותו "להראות רע לב".
תיאור

חיה עשויה להגיב בתגובת פלהמן כאשר היא בוחנת אתר המעורר בה עניין, ובאופן כללי יותר ריחות או טעמים מעוררי עניין. התגובה מאופיינת בהפשלת השפה העליונה באופן החושף את השיניים הקדמיות והחניכיים, ולאחריה שאיפת אוויר והחזקת מנח זה של השפתיים למשך מספר שניות. התגובה עשויה להתבצע על במקומות מסוימים, במקרים אלה בעל החיים עשוי גם ללקק את האתר המעורר בו עניין, תגובת פלהמן עשויה להתבצע אף עם הצוואר מתוח, ראש מורם גבוה באוויר לחקירה כללית את הריחות בסביבה. תגובת פלהמן עשויה לשוות לבעלי החיים מראה של מי שמגחך או צוחק.
תפקיד התגובה > תקשורת תוך-מינית

התפקיד העיקרי, או הסיבה העיקרית, לתגובת פלהמן היא תקשורת תוך-מינית. התגובה מחדירה אוויר הנושא פרומונים לתוך איבר יעקובסון אשר מעל תקרת הפה ובאמצעותה יכול בעל החיים לקלוט "מסרים" כימיים. כך יכול בעל החיים לקבל מידע מן הסוגים הבאים על חברים אחרים במינו הנמצאים בסביבתו.
תפקיד התגובה > תקשורת בין-מינית

בעזרת תגובת פלהמן יכול בעל החיים אף לדעת על בעלי חיים ממינים אחרים. במחקר שנערך על עזים נבדקה תגובת פלהמן של העז לדגימות שתן מ-20 מינים אחרים של בעלי חיים, חלקם מינים שאינם יונקים. המחקר מצא שיש מרכיב משותף בשתן של כל בעלי החיים, פרומון בין-מיני, הגורם לתגובת פלהמן. באופן מיוחד נמצא כי רמות פרומון של אנדרוגן, הביאו לתגובת פלהמן בעזים.
יונקים עם תגובת פלהמן

מגוון רחב של יונקים מגיבים בתגובת פלהמן, מינים טורפים ושאינם טורפים.
בין חיות הבית חתולים וסוסים הם הבולטים בתגובת פלהמן ולשני מינים אלה תגובות פלהמן חזקות לריחות. סוסים זכרים מריחים בדרך כלל סוסות מיוחמות, בעוד שאצל ג'ירפות הזכר אף טועם את השתן של הג'ירפה המיוחמת.
בין שאר בעלי החיים בהם נצפתה תגובת פלהמן ניתן למנות תאו אפריקני, טיגריס, טפיר, אריה, למה מצויה, קובוס שחור-רגל, קיפוד אירופי, קרנף, פנדה ענקית והיפופוטם.
תגובת פלהמן בטפיר
תגובת פלהמן באייל קנדי
תגובת פלהמן בעז
תגובת פלהמן בזברה
תגובת פלהמן ביעל אלפיני
תגובת פלהמן בחמור
הערות שוליים

↑  "flehmen". Dictionary.com. נבדק ב-28 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sasada, H.; Kanomata, K.; Fukuoka, T. "Flehmen induction with goats by the urine of twenty animal species". 1988. 11th International Congress on Animal Reproduction and Artificial Insemination, University College Dublin, Irelend, June 26–30, 1988. Volume 4. Brief Communications.
↑  Flehmening In Cats. catsguru.com
אנטוני לגט

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1938 (בן 86) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 ענף מדעי:  פיזיקה
 עיסוק:  מכניקת הקוונטים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד
 מנחה לדוקטורט:  Dirk ter Haar 
 מוסדות:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אוניברסיטת ווטרלו
 תלמידי דוקטורט:  Amir Caldeira, Ping Ao, Carlos Lobo, Matthew P. A. Fisher, Dervis Can Vural 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה, פרס דיראק, פרס וולף, מסדר האימפריה הבריטית
 
אנטוני ג'יימס לגט (באנגלית: Anthony James Leggett;‏ נולד ב-26 במרץ 1938) הוא פיזיקאי אמריקאי-אנגלי, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 2003 עם ויטאלי גינזבורג ואלכסיי אבריקוסוב "על תרומה חלוצית לתאוריה של מוליכי על ונוזלי על".
לגט חבר באקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים, באקדמיה הרוסית למדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ביוגרפיה

אנטוני לגט נולד ב-26 במרץ 1938 בלונדון למשפחה קתולית. בדצמבר 1954 החל ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, שם למד את התואר הראשון והשני. בשנים 1964–1965 לגט החל ללמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנה שלאחר מכן לימד גם באוניברסיטת הרווארד. בשנים 2006–2016 לגט לימד באוניברסיטת ווטרלו.
החץ הירוק: אשפת חיצים

| --- | --- |

עטיפת החוברת Green Arrow Vol.3 #1 מאפריל 2001, אמנות מאת מאט וגנר.
 מידע קומיקס
 יוצר:  קווין סמית', פיל הסטר
 תקופת פרסום מקורית:  אפריל 2001 – ינואר 2002 (כ־276 ימים)
 סינדיקציה:  DC קומיקס
 מסת"ב:  מסת"ב 1563899655
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  DC קומיקס 
 מספר החוברות:  10
 
החץ הירוק: אשפת חיצים (באנגלית: Green Arrow: Quiver) היא קשת סיפור בקומיקס של כותרי החץ הירוק שפורסמה למשך עשר חוברות בפברואר–נובמבר 2001 על ידי חברת DC קומיקס. את קשת הסיפור כתב קווין סמית' ואייר פיל הסטר.
המיני סדרה מציגה את חזרתו לחיים של אוליבר קווין, ובה מופיעות מספר דמויות בתפקיד אורח, כדוגמת באטמן, אקווהמן, קונור הוק, הקנרית השחורה, דדמן וליגת הצדק. כמו כן, דמותה של מיה דירדן מוצגת לראשונה. הסיפור קיבל ביקורות חיוביות. קן טאקר מאנטרטיינמנט ויקלי אמר, כי "הגיליון הראשון מצמיד אותך לקיר עם האמנות האלגנטית של הסטר, בעוד קווין סמית' מצליח להבעיר את המיתוס של החץ הירוק". זאת ועוד, "אשפת חיצים" ו"דרדוויל: שד שומר" עזרו לבסס את סמית' בתור הכותב הפופולרי ביותר בתעשיית הקומיקס.
רקע

שני מאורעות חשובים קדמו לתחייתו המחודשת של אוליבר קווין. הראשון היה בסיפורים "המלכודת" ו"משיכת חץ" שפורסמו בספטמבר-אוקטובר 1995, לפיהם החץ הירוק הסתנן לתוך מטוס תובלה הנושא נשק ביולוגי, שאותו מתכוון ארגון טרור אקולוגי לשחרר מעל העיר מטרופוליס. הוא נורה, וניסיונו למנוע מפצצה להתפוצץ נכשל. היחיד שהיה עד למותו היה סופרמן. קונור הוק, בנו של אוליבר קווין, נטל את זהותו. השני היה בחוברת השלישית של "הלילה האחרון" משנת 1996, שבה הגרין לנטרן לשעבר האל ג'ורדן הקריב את חייו כדי להצית את אור השמש ובכך לכפר על פשעיו הרבים אשר ביצע (כפי שהוסבר באירועי "גרין לנטרן: דמדומי הברקת"). מעט לפני הקרבתו האצילית, ג'ורדן השתמש בכוחו הקוסמי כדי להחזיר לחיים את גופת חברו משכבר ימים אוליבר קווין.
עלילה

האל ג'ורדן - כעת גלגולו הנוכחי של הספקטר - מחזיר לחיים את אוליבר קווין, אך זה האחרון אינו זוכר את הקורות אותו מאז סיפור "ציידי הקשת הארוכה" של שנת 1987. כאשר אוליבר מנסה למצוא את מקומו בעולם שאינו מוכר לו, הוא נעזר במספר דמויות מעברו, ביניהן הקנרית השחורה, ליגת הצדק, באטמן ושותפו רוי הרפר, וכן בעוזר מסתורי ונדיב בשם סטנלי דובר. בנוסף, הוא לוקח תחת חסותו נערה צעירה בשם מיה דירדן, שהופכת לספידי החדשה.
מתברר כי החץ הירוק חזר בגופו אך לא בנשמתו, וזאת משום שקווין בחר להשאיר את נשמתו בגן עדן. זיכרונותיו נעצרו משום שהוא הרגיש כי דרכו השתבשה מאז נטל חיים. אטריגן השד התקיף את ישותו חסרת הנשמה כדי להשיג כניסה לעולם החיים, וג'ורדן מעביר את קווין לגן עדן כדי שיתעמת מול נשמתו התועה. אולם, קווין נשלח חזרה לכדור הארץ ונלכד בידי דובר. דובר מתברר כמתלמד אומנויות הכישוף אשר מבקש להעביר את נשמתו לתוך גופו של קווין, ולהשתמש במגדל השמירה של ליגת הצדק כדי לאתר שד שאותו זימן ושיעניק לו אלמותיות.
כשקונור הוק נלחם כדי להציל את אביו, קווין יוצר קשר עם נשמתו במהלך הריטואל של דובר ומשכנע אותה לעזוב את גן עדן ולהצטרף אליו מחדש כדי להציל את בנו. בסופו של דבר, השד טורף את דובר ומגלה לקונור ולאביו כי דובר השאיר את כל רכושו לקווין (משום שהתכוון להפוך אליו). לפיכך, קונור ואביו משתמשים ברכושו ומשתקעים בביתו כדי להילחם בפשע.
הערות שוליים

↑  Green Arrow Book Review, Ken Tucker, March 16th 2001
↑  Green Arrow Vol.2 #100-101, September-October 1995
מוזיאון הפיהרר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גלריה, אוסף, מבנה מתוכנן 
 מיקום:  לינץ 
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מייסדים:  אדולף היטלר
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  רודריך פיק
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאצית 
 
 קואורדינטות:  48°17′24″N 14°17′31″E﻿ / ﻿48.2901°N 14.292°E﻿ / 48.2901; 14.292
 he
 
גשר ניבלונגן, החלק היחיד בתוכנית שאכן יצא לפועל
מוזיאון הפיהרר (בגרמנית: Führermuseum), כונה גם "גלריית האמנות של לינץ", היה מוזיאון לאמנות שלא מומש. המוזיאון תוכנן על ידי קנצלר גרמניה הפיהרר אדולף היטלר. היטלר תכנן להקים את המוזיאון בעיר לינץ שהייתה לא רחוקה מכפר הולדתו, בראונאו אם אין באוסטריה. המוזיאון אמור היה להציג יצירות אמנות שהוחרמו או נגנבו על ידי הנאצים מרחבי אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע

מרכז התרבות אמור היה להיות חלק מתוכנית כוללת ורחבת היקף לשיפוץ לינץ שבסופה תהפוך העיר לבירת התרבות של גרמניה הנאצית. הנאצים תכננו שהעיר תהפוך לאחד ממרכזי האמנות הגדולים באירופה כך שתאפיל על וינה (אותה היטלר שנא בגלל ההשפעה היהודית עליה ובגלל העובדה שלא התקבל לאקדמיה לאמנות של העיר). בנוסף לכך, היטלר תכנן להפוך את העיר ליפה יותר מבודפשט וזאת על מנת שהעיר תזכה בתואר הלא רשמי של "העיר היפה ביותר על גדות נהר הדנובה". מועד ההשלמה הצפוי של הפרויקט היה 1950 אך בנייתו לא הושלמה מעולם והחלק היחיד שהוקם היה גשר ניבלונגן. המוזיאון תוכנן להכיל כ-16 מיליון יצירות אמנות במבנה שתוכנן לאורך של כ-1,100 מטר. חלק גדול מהאוספים שתוכננו לאכלס את המוזיאון הוברחו על ידי הנאצים עם התקדמות בעלות הברית לכיוון אוסטריה והוחלט להחביאם במקומות מסתור. חלק מאוספים אלו נמצאו רק מספר שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
היטלר תכנן להקים בלינץ בית מלון מפואר על שמו, שיפעל על ידי הגוף הממשלתי לתרבות הפנאי "כוח באמצעות שמחה". בנוסף תכנן בנייני פאר בשני צדדי הדנובה, בניין עירייה חדש, אצטדיון, מצפה כוכבים, אוניברסיטה טכנולוגית, מרכז קהילתי, מאוזוליאום לזכר הוריו, תיאטרון גדול, מוזיאון נשק, בית תערוכות, גשר תלוי שיחבר בין צדדי הדנובה, בית אופרה, וספרייה שתכיל למעלה מ-250,000 ספרים, אנדרטה לכבוד "שחרור אוסטריה ב-1938" (האנשלוס) ואנדרטת נוספת לזכרו של אנטון ברוקנר. המבנים המרכזיים שתוכננו לצד מוזיאון הפיהרר היו: מעונו האישי של היטלר (שבו תכננן לאחר המלחמה לבלות את שארית חייו) ואולם גדול לצורכי המפלגה הנאצית שיתחבר למגדל פעמונים, אשר בתוכו תוקם אחוזת הקבר של היטלר.
היסטוריה ועיצוב

כבר בשנת 1925 תכנן היטלר להקים "גלריה גרמנית לאומית" בברלין בהנהלתו. הוא תכנן את המוזיאון במספר סקיצות שונות, רובן הושפעו ממוזיאון בודה (מוזיאון הקייזר פרידריך). היטלר תכנן מוזיאון שיכלול שני מבנים שיכילו יצירות אמנות: הראשון עם 28 חדרים והשני 32 חדרים. היטלר ציין היכן ימוקמו היצירות של האמנים האהובים עליו ביותר מהמאה ה-19 (היטלר אהב במיוחד את הציירים והאמנים קרל שפיצווג, אנסלם פוירבך, פרנץ פון שטוק, פרנץ פון דפרגר). היטלר רצה גם לכלול במוזיאון חמישה חדרים לציוריו של אדולף פון מנצל ושלושה חדרים לכל אחד מהציירים אותם הגדיר היטלר כאנשי "האמנות הארית" (מוריץ פון שווינד וארנולד בוקלין). אמנים נוספים שהיטלר רצה שהמוזיאון יקושט בציוריהם היו אנטון פון ורנר, קרל רוטמן, וילהלם טריבנר, פריץ פון אוהדה, קארל פון פילוטי, הנס פון מארי, פטר פון קורנליוס, וילהלם לייבל ועוד. בחירות אלו שיקפו את טעמו האישי של היטלר באותה תקופה והעדפתו הברורה לציירים רומנטיים גרמניים מהמאה ה-19.
לאחר סיפוח אוסטריה חש היטלר כי המוזיאון שחלם להקים לא צריך לקום באף אחת מערי גרמניה ולטש את עיניו לעיר לינץ. היטלר אף דיבר על תוכניותיו עם מנהל המוזיאון הפרובינציאלי המקומי, תיאודור קרשנר, במהלך ביקור בלינץ.
לאחר טיול ממלכתי רשמי שערך ברומא, בפירנצה ובנאפולי ציין היטלר שהוא המום אך מאותגר מ"העושר של המוזיאונים האיטלקיים". בשל חשש זה החליט היטלר שמוזיאון החלומות שלו יהיה "המוזיאון הגדול ביותר בעולם" ובו מיטב האמנות האירופאית. הוא חשב כי מיטב יצירות האמנות הגרמניות יתאימו לגלריה הלאומית בברלין אך יצירות מאזור הים התיכון, במיוחד אלו מהמאה ה-19, ימוקמו במוזיאון החדש שתכנן בלינץ.
בסתיו 1940 החליט היטלר שהאדריכל והנאצי האדוק הרמן גיזלר יהיה האחראי על הקמתה מחדש של לינץ כחלק מהפרויקט להקמת חמש ערי הפיהררשטאדט ("ערי הפיהרר") שאם היו מתמששים, היו מהווים פרויקטים לשיפוץ והרחבה של ערים מרכזיות בגרמניה (ברלין, המבורג, נירנברג, מינכן ולינץ).
הערות שוליים

↑  Hitler, Adolf (2000).  Bormann, Martin (ed.). Hitler's Table Talk 1941–1944. trans. Cameron, Norman; Stevens, R.H. (3rd ed.). Enigma Books. pp. 445–446. ISBN 1-929631-05-7.
↑  "The Führer’s prerogative and the planned Führer Museum in Linz" Art Database of the National Fund of the Republic of Austria for Victims of National Socialism website
↑  ynet, לינץ בוחרת את היטלר, באתר ynet, 4 בינואר 2009
↑  דני שדה, ביקור בבירת התרבות של היטלר, באתר ynet, 16 בפברואר 2009
↑  ynet, לינץ בוחרת את היטלר, באתר ynet, 4 בינואר 2009
↑  Spotts (2002), p. 187
↑  Fest, Joachim and Bullock, Michael (trans.) The Face of the Third Reich. New York: Penguin Books, 1979. p. 97 & p. 543 n.19 ISBN 978-0201407143. Originally published 1970;
↑  Spotts (2002), pp. 188–89
↑  Fest (1975), pp. 530–531
↑  Spotts (2002), p. 332
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: kn20090609018  SUDOC: 158547705  VIAF: 145895174   WorldCat (עם VIAF): 145895174 
מוזיאון הקייזר פרידריך השפיע ככל הנראה על התכנון של מוזיאון הפיהרר
באטמן: האביר האפל חוזר

ערך זה עוסק ברומן גרפי. אם התכוונתם לסרט האנימציה, ראו .
| --- | --- |

כריכת החוברת הראשונה בסדרה, אמנות מאת פרנק מילר ולין וארלי
 מידע קומיקס
 יוצר:  פרנק מילר
 סוגה:  ספרות דיסטופית 
 תקופת פרסום מקורית:  פברואר 1986 – יוני 1986 (כ־121 ימים)
 סינדיקציה:  DC קומיקס
 מסת"ב:  מסת"ב 1-5638-9342-8
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  DC קומיקס 
 מספר החוברות:  4
 
באטמן: האביר האפל חוזר (באנגלית: Batman: The Dark Knight Returns) היא מיני-סדרת קומיקס מאת פרנק מילר המבוסס על חוברות הקומיקס באטמן בהוצאת DC קומיקס. המיני-סדרה פורסמה בארבעה חלקים בין פברואר ליוני 1986. את הקומיקס כתב וצייר פרנק מילר, את האינקינג (מעבר בדיו על ציורי העיפרון) עשה קלאוס ינסון, את האותיות בקומיקס כתב ג'ון קוסטנזה ואת הספר צבעה לין וארלי. העורכים הם דניס אוניל ודיק ג'ורדנו.
יצירה זו עומדת בפני עצמה ומספרת על באטמן בגיל העמידה. הסיפור מציג את באטמן באופן קודר במיוחד, וכולל תיאורים של אלימות קשה, בניגוד לאופן הקליל שבו הוצגה דמותו באותה תקופה. בסיפור זה באטמן שב לתפקיד לאחר פרישה של עשר שנים, בעקבות כנופיות בריונים שמטילות את חתיתן על גות'אם סיטי. גות'אם העתידית היא חברה פוסט-מודרניסטית המאמינה בשיקום רוצחים פסיכופתים ומתייחסת בשלילה לפעילותו של באטמן הנוטל את החוק לידיו. נראה שבעתיד זה גם גיבורי-על נוספים פרשו מפעילות בנסיבות דומות, ורק סופרמן ממשיך לפעול, כפוף לשליטת הממשלה.
ב-2001 יצא המשך לסיפור, "באטמן: האביר האפל מכה שנית", גם הוא מאת פרנק מילר, המתאר כיצד באטמן מארגן מחדש את גיבורי-העל ונלחם נגד הממשלה המושחתת שבראשה עומד לקס לות'ר.
המיני-סדרה נאגדה לרומן גרפי, שבהמשך דורג במקום הראשון ברשימת 25 הרומנים הגרפים הגדולים של באטמן לפי אתר IGN.