stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוזף קורנסקי
הערות שוליים

↑  Todorovová, Jiřina – Chovaneček, Jan: Kolem světa, Sbírka fotografií z cest Josefa Kořenského v Náprstkově muzeu asijských, afrických a amerických kultur, Národní muzeum, Praha, 2011
↑  CHovaneček, Jan. Přínos Josefa Kořenského (1847–1938) k rozšiřování obzorů české společnosti. 1.. vyd. Hradec Králové: Pedagogická fakulta, Univerzita Hradec Králové, 2000. 73 p.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810686275705606  BnF: cb169440637 (data)  CiNii: DA00919087  GND: 1017320063  ISNI: 0000 0000 8422 698X  LCCN: n98067508  NDL: 00446139  NKC: jk01061880  PIC: 387470  SUDOC: 184324092  VIAF: 6710932   WorldCat (עם VIAF): 6710932 
יוזף קורנסקי, ילידים אוסטרלים, 1901
יוזף קורנסקי, צייד אוסטרלי
יוזף קורונסקי, צ'יפים בסמואה, 1901
משה זמורה

בית המשפט העליון, 1953. במרכז: משה זמורה. איתו שמעון אגרנט, שמחה אסף, יצחק אולשן, שניאור זלמן חשין ומשה זילברג.
משה זמורה על כס נשיא בית המשפט העליון בשנת 1952 לערך
טקס באקדמיה למוזיקה בירושלים. משה זמורה שני מימין
משה זְמוֹרָה (בגרמנית: Moses Smoira;‏ 25 באוקטובר 1888, קניגסברג, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית – 8 באוקטובר 1961, כ"ח בתשרי ה'תשכ"ב, ירושלים), נשיא בית המשפט העליון הראשון של מדינת ישראל.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

משה זמורה נולד בקניגסברג שבממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית, להורים שהיגרו מרוסיה: אליעזר, סוחר ועסקן, ממשפחה חסידית, ופנינה (פרל) בת רבי נחמן נתן טרשדינסקי, ממשפחת משכילים.
בצעירותו רכש את השפה העברית (בין היתר בעזרת "אגודת דוברי עברית" בשם "עבריה" בראשות יצחק וילקנסקי) וקנה בה שליטה מצוינת שאפשרה לו להורות אותה לאנשים כגרשם שלום וחיים ארלוזורוב. חתנו השופט העליון חיים כהן אמר עליו: "אני חושב שאין סופר עברי שלא קרא מאל"ף עד תי"ו, ובוודאי שאין מקור מן המקורות שלנו שאותו לא למד וקרא".
התחנך בגימנסיה והמשיך ללימודים גבוהים בכמה אוניברסיטאות, כמקובל בזמנו: קניגסברג, מינכן, ברלין, גיסן, היידלברג ופרנקפורט. קיבל תואר דוקטור למשפטים בקניגסברג. נשא את אסתר הורביץ. מנעוריו נמשך לרעיון הציוני והיה חבר באגודת הטסודנטיס הציוניים (ק. י. פ.).
בשנת 1912 גויס לשירות בחיל התותחנים של הצבא הגרמני, שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה ונפצע בחזית המזרחית. בשנת 1919 הוא הקים בית ספר ללימוד עברית בברלין, מאיר פרנקל היה בין התלמידיו הראשונים. ב-1920 קיבל הסמכה כעורך דין והחל לעבוד במשרדו של עורך דין לבנפלד בברלין, אולם הוא סירב להירשם כעורך דין, אלא התמסר אך ורק לעבודה משפטית מדעית ותאורטית. בשנים 1921–1922 החל לעסוק בלימוד שפות, בעיקר שפות שמיות, באוניברסיטאות בגיסן, פרנקפורט והיידלברג.. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל, בהשפעת אשתו הציונית..
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בנובמבר 1922, לאחר זמן קצר לאחר שהגיע ארצה, קיבל תחילה משרה בתור גובה מיסים של ההסתדרות בירושלים, עם משכורת חדשית של 6 ל״י. הוא לא ידע עדיין דבר על החוק השורר בארץ ישראל, ובמיוחד לא הכיר את החוק האזרחי הטורקי שהיה בתוקף, ובכל זאת ניגש לבחינת עורכי דין רק 6 שבועות לאחר הגיעו ארצה, אולם הפסיק את הבחינה לאחר שהשיב בארבעה מתוך 7 המקצועות, כשהיה ברור שאין לו שאין לו את הידע ל-3 מהם. עם זאת, בין ארבעת המקצועות בהם השיב על השאלות היו גם דיני החוק האזרחי, שעמדו אז עדיין לגמרי תחת השפעת החוק הצרפתי. שבועות אחדים לאחר הבחינות קיבל זמורה את ההודעה כי לתשובותיו על הדיון האזרחי קיבל את המספר המקסימלי של נקודות. ימים אחדים לאחר מכן קיבל מפרופ׳ פרדריק גודבי, שהיה מנהל בית ספר המנדטורי למשפטים של ממשלת המנדט הבריטי בירושלים להיות מורה ובוחן בדין האזרחי. פרופ׳ גודבי אמר שבפעם הראשונה ראה בבחינה בארץ-ישראל תשובות בעלות רמה מדעית אירופית, לכן מינה את זמורה כמרצה בבית הספר למשפטים. משנת 1923 הרצה על דיני חברות בבית הספר המנדטורי למשפטים, ורכש לעצמו שם כמרצה פופולרי ומוכשר. את התפקיד מילא זמורה עד שנת 1948, במקביל לעיסוקיו האחרים.
ב-1924 הוא פתח משרד עורכי דין ונטל לעצמו מתמחה, חיים קרונגולד, שהפך אחר כך לשותף. בהמשך הצטרפו למשרד פליקס רוזנבליט (פנחס רוזן) וישראל בר-שירה (בשרובקר) והמשרד פעל בשם "זמורה, קרונגולד, רוזנבליט ובר-שירה". בין התיקים בהם טיפל היה ייצוג של קיבוץ קריית ענבים בתביעה תקדימית לקבל מעמד של אישיות משפטית, כאגודה קואופרטיבית. אף על פי שהיה אז ברור כי פקודה החוקית התאימה יותר לצרכניות ולקופות מלוה וחסכון קואופרטיוביות, הוא הצליח לשכנע את שלטונות המנדט שגם קיבוץ יקבל מעמד של קואופרטיב.
בשנות ה-30 שימש זמורה כעורך הדין של המשרד לעבודות ציבוריות ובנין של הסתדרות העובדים הכללית ושל ההסתדרות הכללית. כן היה חבר בית הדין העליון של ההסתדרות. בנוסף, היה חבר ועד שכונת בית הכרם. בשנת 1923 נבחר לחבר ב"ועד העיר ליהודי ירושלים"..
בשנת 1933 הוא התמנה לחבר המועצה המשפטית. באותו זמן רכש מוניטין בחוגים ציוניים והתמנה ליו"ר בית הדין של ההסתדרות הציונית. במקביל הוא עסק בפעילות ציבורית. בין השאר היה חבר בשנת 1936 בוועד "מפעל היישוב" בירושלים שגבה מס לחיזוק היישוב. כיהן כיו"ר הוועד המנהל של האקדמיה למוזיקה בירושלים.
זמורה היה חבר מפא"י וככזה נבחר בידי דוד בן-גוריון לשמש כראש ועדת המצב המשפטית בטרם הקמת המדינה ואחר כך כאחד מחמשת השופטים הראשונים של מדינת ישראל, אשר מונו ב-22 ביולי 1948. תרמה לכך גם העובדה ששותפו למשרד עורכי הדין היה פנחס רוזן שמונה לכהן כשר המשפטים הראשון. המינוי התקבל בחיוב על ידי פוליטיקאים, משפטנים והציבור מאחר שזמורה נחשב עילוי משפטי. זמורה הזהיר את ידידו רוזן "מפני האפשרות שהקשר ביניהם ייתן פתחון פה, ובמטרה למנוע שהבריות ירננו ולזות שפתיים". בהיותו זקן השופטים, מונה זמורה לנשיא הראשון של בית המשפט העליון. זמורה התעקש שבניין בית המשפט יהיה בירושלים ולא בכרמל בחיפה, היכן שבן-גוריון חפץ למקמו.
היה חבר הוועד הפועל של האוניברסיטה העברית בירושלים במשך שנים רבות.
ב-1 באוגוסט 1954 פרש מכהונתו כנשיא בית המשפט העליון אחרי שלקה בשבץ חמור.
נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
הנצחה

הרחוב הסמוך לבית משפט השלום בירושלים אשר במגרש הרוסים קרוי על שמו.
בשנת 1989 הונפק בול דואר לזכרו, ערכוֹ 90 אגורות.
ב-6 בינואר 2016 אישרה מועצת עיריית נתניה קריאת שם רחוב על שמו בשכונת "כוכב הים" במערב העיר.
משפחתו

בתחילת מלחמת העולם הראשונה נישא זמורה לאסתר, בתו של מיכאל הורביץ, סוחר עצים ידוע וציוני ותיק (אחותה ג'ני נישאה לקורט בלומנפלד).
לבני הזוג נולדו שתי בנות: מיכל זמורה-כהן, מוזיקולוגית, ועדה מירב, רופאה בבית החולים בילינסון. בתם מיכל נישאה לשופט בית המשפט העליון חיים כהן בחתונה קונסרבטיבית בניו יורק, מאחר שבהיותה גרושה, נישואים אלו אסורים על פי ההלכה היהודית.
אחיו של משה זמורה, ד"ר יוסף זמורה (1889–1964), היה רופא, ועלה לארץ ישראל בשנת 1935.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  משה זמורה המשפטן, הארץ, 9 באוקטובר 1962
1 2 3  יהודה קורט בלומנפלד, קווים לדמותו של משה זמורה ז״ל, הארץ, 1 בנובמבר 1961
1 2  מי הם חברי בית הדין העליון, הארץ, 26 ביולי 1948
↑  גמר מחזור ב' בביה"ס למשפטים, דואר היום, 15 בינואר 1925
↑  מסיבה לד"ר מ. זמורה, דבר, 26 בינואר 1939
↑  לרבי מותר..., דואר היום, 9 בנובמבר 1923
↑  תוצאות הערעור של אסירי ההפגנה בת"א, דבר, 23 בספטמבר 1927
בקופת חולים, דבר, 30 בינואר 1928
↑  מהחלטות המועצה הששית של ההסתדרות, הפועל הצעיר, 13 בפברואר 1925
↑  פרופ' איינשטיין בבית הכרם, דואר היום, 6 בפברואר 1923
↑  בועד העיר, דואר היום, 30 באוגוסט 1923
↑  ד"ר מ. זמורה חבר למועצה המשפטית, דואר היום, 21 באוגוסט 1933
↑  מפעל העזרה והבצרון, דבר, 6 ביולי 1936
↑  זמורה-כהן, מיכל: רפרטואר אישי, הוצאת דביר, ע' 192, (1997)
↑  עו"ד יחיאל גוטמן, ‏ספר שופטים: כך מונו חברי בית המשפט העליון בראשית המדינה, באתר מעריב אונליין, 10 באפריל 2015
↑  י. רוזנטל, משה זמורה, ראש שופטי ישראל ־ לשיבה, הארץ, 16 בנובמבר 1958
↑  יובל יועז, העליון הראשון, באתר זמן ישראל, 5 במאי 2022
↑  הודעה על התפטרות ומינוי נשיא בית המשפט העליון, ילקוט הפרסומים 366, 19 באוגוסט 1954, עמ' 1529
↑  יובל יועז, העליון הראשון, באתר זמן ישראל, 5 במאי 2022
↑  מת ד״ר משה זמורה, הארץ, 9 באוקטובר 1961
ד"ר משה זמורה הובא למנוחות, הַבֹּקֶר, 9 באוקטובר 1961
↑  הופיע בול לזכר נשיא בית המשפט העלית הראשון - דר משה זמורה ז"ל, מעריב, 14 ביוני 1989
↑  ציון לנפש (אסתר זמורה ז"ל), דבר, 28 באוקטובר 1951
↑  השופט והגרושה, "העולם הזה", גיליון 1491 מ-30 במרץ 1966, עמוד 14
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306726905171  BnF: cb10291144h (data)  GND: 1067210946  ISNI: 0000 0004 1926 5447  VIAF: 199525047   WorldCat (עם VIAF): 199525047 
שלט רחוב על שם משה זמורה במגרש הרוסים בירושלים
שפלת עשב-מיטשל

| --- | --- |

ברולגות בשטח השפלה שבטריטוריה הצפונית
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 שטח:  3,346,876 הקטאר
 
שפלת עשב-מיטשל (באנגלית: Mitchell Grass Downs; נקרא גם ערבת עשב-מיטשל) הוא אזור גאוגרפי גדול ביבשת אוסטרליה המהווה את אחד מ-89 המערכות האקולוגיות של אוסטרליה (IBRA), ומצוי בתחומי המדינות קווינסלנד והטריטוריה הצפונית. האזור מתאפיין במישורים ובשטחי סוואנה ענקיים חסרי עצים ברובם עם צמחייה נמוכה - בעיקר של עשב מיטשל (Astrebla), שנתן לאזור את שמו - והוא משתרע על פני שטח של 320,000 קמ"ר. האוכלוסייה האנושית באזור דלילה למדי, ויש בו כ-11 ערים ויישובים עירוניים. הכלכלה העיקרית באזור היא מרעה של צאן ובקר, וכן גם תיירות ודיג. בשל הצמחייה הנמוכה, המגה-פאונה של שפלת עשב-מיטשל דליל יחסית למערכות אקולוגיות טרופיות יותר, אך לעומת זאת השפלה עשירה בבעלי חיים קטנים ויש בה אף מספר מינים אנדמיים.
מאפיינים

שפלת עשב-מיטשל ממוקמת במרכז-מזרח היבשת האוסטרלית. כ-72% משטחה מצוי בתחומי מדינת קווינסלנד ו-28% בתחומי הטריטוריה הצפונית. אזור השפלה מחולק מבחינה גאולוגית וגאוגרפית ל-3 אזורים: שטח השפלה שבטריטוריה הצפונית נקרא "בארקלי טאבלנד" (Tableland Barkly; על שמו של מושל ויקטוריה סר הנרי בארקלי), והוא מכסה כ-21% משטח המדינה, בעוד ששטח השפלה בקווינסלנד מחולק ל"שפלה הצפונית" ול"אבן הגיר ג'ורג'יה" (על שם כך שהאדמה מורכבת מאבן גיר, בניגוד לאזורים האחרים שבהם האדמה מורכבת מסוגי חימר). מלבד זאת השפלה מחולקת ל-152 תתי-אזורים על ידי IBRA. מערכת הניקוז של השפלה נעשית על ידי מספר נחלים ונהרות, כשחלק מהמים נשפכים למפרץ קרפנטריה, חלק לאגמים ונהרות שונים (אגם אייר, אגם פילינדרס, אגם ביוקן, נהר גרגורי ועוד), וחלק נשפך ונעלם בחולות של מדבר סימפסון. שפת הנחלים והנהרות מספקת תמיכה לצמחייה רבה ומגוונות שאינה מצויה בשאר חלקי השפלה. הטופוגרפיה העיקרית של שטח השפלה היא מישור נמוך בגובה של 200–500 מטר מעל פני הים, אם כי על פני השטח העצום הזה יש גם אזורים רבים המתאפיינים בגבעות וברכסים סלעיים.
האקלים של האזור טרופי יותר באזור הצפון-מזרחי, וצחיח יותר באזור הדרומי והמערבי הסמוך למדבר סימפסון ולמדבר טאנאמי. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא עד 600 מילימטר בצפון וכ-322 מילימטר בדרום-מערב. מרבית המשקעים באזור יורדים מדצמבר עד מרץ, והחודשים היבשים ביותר הם יולי ואוגוסט. הטמפרטורות משתנות בין העונות: בחורף הגשום האזור חם מאוד עם טמפרטורה מקסימלית של 40 מעלות חום בינואר, בעוד שבמהלך הקיץ היבש הטמפרטורות המינמאליות הם 9–12 מעלות ביולי; לילות כפור עשויים להתרחש במקצת בדרום מזרח השפלה.
אוכלוסייה

האוכלוסייה האנושית של שפלת עשב-מיטשל דלילה יחסית. בשטח השפלה שבטריטוריה הצפונית יש כ-5,900 אנשים, אם כי בקווינסלנד האוכלוסייה גדולה בלפחות פי 2. העיר הגדולה ביותר באזור השפלה היא העיר לונגריץ' (4,500 אנשים); העיר משמשת כמרכז העיקרי לחכירת שטחי מרעה בשפלה, ויש בה גם מספר אטרקציות תיירותיות, מוזיאונים, מכללה חקלאית לסטודנטים לצד מרכזי קניות גדולים. מרכזים קטנים יותר הם הערים: וינטון (1,321), ריצ'מונד (641) ג'וליה קריק (525), ואליוט (419). עיירות וישובים עירוניים נוספים באזור הם: טאמבו, באוליה, קאמוואל, בלאקאל, הוג'ינדן, ובארקאלדין, וישנם גם מספר כפרים וישובים קטנים יותר.
כלכלה ותחבורה

מרבית שטחי השפלה מוקדשים לשטחי מרעה ויש בו חוות בקר רבות. הפוטנציאל של האזור הוכר על ידי ויליאם לאנדסבורוג ונט ביוקנן בשנת 1860, ובשנת 1863 השניים החכירו מהממשלה כ-2,000 קמ"ר לצורך מרעה עבור 350,000 כבשים ו-35,000 ראשי בקר. בשנת 1887 חוזה החכירה הסתיים, והממשלה החלה להחכיר שטחים לאנשים רבים. צאצאים רבים של חוכרי השטחים הראשונים עדיין מתגוררים באזור. בשל שטחי המרעה הגדולים שבו, האזור היה מעוז של תעשיית הצמר האוסטרלית עד לירידת קרנו ב-1960; הסיבה העיקרית לכך הייתה עלות ההחזקה של עדרי צאן ונטישה של עובדים רבים לתעשיית המכרות באזורים סמוכים (כמו במאונט איסה), וככל שעבר הזמן השימוש באזור הוחלף לרעיית עדרי בקר שניתן לפקח עליהם בקלות יותר בעזרת בוקרים; עם זאת גם כיום יש בעלי חוות המחזיקים עדרי צאן גדולים. הערים הגדולות באזור מספקות תמיכה לענף הבקר והצאן, וכמרכזי הקניות של התושבים באזור ושל הנהגים. במרבית היישובים והכפרים ניתן לקנות דלק ומים ללא בעיה מיוחדת, אם כי בכפרים רבים מכיוון שהמים נשאבים מבארות הם בעלי טעם גרפיתי מעט. התיירות והדיג אף הם מהווים כלכלה חשובה, וכ-140,000 תיירים מגיעים לאזור מדי שנה. תעשיית המכרות אף היא מתפתחת באזור, וכיום ישנם מספר מוקדי כרייה של זהב, נחושת, עופרת, אורניום ואבץ.
את שפלת עשב-מיטשל חוצים מספר כבישים ראשיים - בעיקר בין הערים הגדולות, לצד שבילים וכבישים קטנים המקשרים בין הכפרים והיישובים לכבישים הראשיים. בניגוד לכבישים הצדדיים, הכבישים הראשיים לרוב הם באיכות סבירה אך מדי פעם יש קטעים מחוספסים. הבעיה העיקרית בכבישים היא הפגרים הרבים שפזורים בצידיהם בעקבות פגיעת כלי רכב, ואשר מושכים מספר רב של עופות דורסים שהגדולים שבהם מהווים סכנה לרכבים הנוסעים במהירות כיון שלוקח להם זמן משמעותי כדי להתרומם מהקרקע. קו הרכבת באזור השפלה שבנייתו הושלמה בשנת 1892, סיפק תמריץ ניכר לעיר לונגריץ' בתחילת התפתחותה. קו הרכבת משמש גם לשינוע המחצבים והבשר לערי הנמל בחוף המזרחי על מנת לייצא אותם למדינות סמוכות.
איומים ושימור

האיום העיקרי על הפלורה בשפלה הוא מצד רעיית יתר של בקר וצאן וכן מצד מיני צמחים פולשים, אם כי עשבי מיטשל למיניהם אינם מאוימים כלל. ישנם 3 מינים של בעלי חוליות שנכחדו מהאזור ו-12 נוספים נמצאים בקטגוריות שימור מאוימות שונות; רבים מבעלי החיים הקטנים המקומיים סובלים רבות מנוכחותם של חתול הבית והשועל האדום באזור. מבין 152 תתי-המערכות האקולוגיות של IBRA, כ-22 מתוכם נחשבים למאוימים.

בשפלת עשב-מיטשל ישנם מספר רב של אזורים מוגנים, ביניהם: הפארק הלאומי לגונה קונלס, הפארק הלאומי אסטרבלה דאונס, הפארק הלאומי מוריניה, הפארק הלאומי בלאדנסבורג, הפארק הלאומי דיאמאנטינה, הפארק הלאומי ההרים הלבנים, הפארק הלאומי בודיאמולה ועוד רבים אחרים.
נוף בעיר לונגריץ' - העיר הגדולה ביותר בשטח השפלה.
עשב מיטשל (מהמין Astrebla pectinata)
עצים מהמין אקליפטוס המקור על שפת אגם באוסטרליה.
שיטה קוצנית.
קנגורו אפור מזרחי.
חוברה אוסטרלית.קיפודן נמלים אוסטרלי
פיתון שחור-ראש.
יונת ארלקינו.
חולדה ארוכת-שיער.
מגין קלי

| --- | --- |

מגין קלי ב-2023
 לידה:  18 בנובמבר 1970 (בת 54) שמפיין, אילינוי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Megyn Marie Kelly 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת סירקיוז  הפקולטה למשפט של אלבני  Bethlehem Central High School 
 מעסיק:  פוקס ניוז, NBC, WJLA-TV, Sirius XM 
 בן או בת זוג:  Douglas Brunt (1 במרץ 2008–?) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Childhelp (2009)  טיים 100 (2014) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  MegynKelly
 טוויטר:  megynkelly
 www.megynkelly.com
 
מגין מרי קלי (באנגלית: Megyn Marie Kelly;  נולדה ב-18 בנובמבר 1970) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ופרשנית אמריקאית.
ביוגרפיה

קלי נולדה בסירקיוז שבניו יורק. אביה לימד באוניברסיטת המדינה של ניו יורק ונפטר כשלמדה בתיכון, ואמה הייתה עקרת בית. היא ניסתה להתקבל ללימודי עיתונאות באוניברסיטת סירקיוז, ומשנדחתה השלימה תואר ראשון במדע המדינה. ב-1995 סיימה תואר JD במשפטים בבית ספר למשפטים באולבני. בתקופת לימודיה שימשה עורכת בכתב העת המשפטי Albany Law Review. כעורכת דין עבדה בפירמות Bickel & Brewer LLP ו-Jones Day.
ב-2003 עברה לוושינגטון והחלה לעבוד ככתבת בתחנת הטלוויזיה WJLA-TV מקבוצת ABC. ב-2004 עברה לרשת פוקס ניוז ושימשה כתבת לענייני משפט בוושינגטון. היא הגישה במשותף עם ביל האמר את התוכנית America's Newsroom. ב-2010 החלה להגיש תוכנית משלה בשם "America Live with Megyn Kelly". לאחר חופשת לידה ב-2013 החלה להגיש תוכנית יומית בשם "The Kelly File".
ב-2014 נבחרה לאחת ממאה האישים המשפיעים ביותר מטעם "טיים מגזין".
באוגוסט 2015, במהלך עימות בחירות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות שנערך בקליבלנד, שאותו הנחתה במשותף עם כריס וולאס וברט בייר, הציגה לדונלד טראמפ שאלה בנוגע להתבטאויותיו כלפי נשים, שעוררה עימות ביניהם וסערה תקשורתית. עימות זה, לצד יחסה לטראמפ, השפיע גם על החלטתו מאוחר יותר שלא להשתתף בעימות השביעי שנערך ב-27 בינואר 2016 על ידי רשת פוקס ניוז, עם קלי כמנחת העימות. באפריל 2016 נפגש טראמפ במשרדו עם קלי לפגישת פיוס, ובהמשך התראיין לתוכניתה החדשה ששודרה בחודש מאי.
בנובמבר 2016 פרסמה את ספר הזיכרונות שלה "Settle for More", בו תיארה את נעוריה, את הקריירה שלה, את חוויותיה מסיקור מסע הבחירות לנשיאות ב-2016, ואת תחושת העבודה בפוקס ניוז תחת סביבה, לדבריה, של הטרדות מיניות מצד הנשיא המודח של החברה, רוג'ר איילס (אנ'), ומצד גורמים נוספים – מה שגרר ביקורת מצד מנחה הערוץ ביל אוריילי, שלבסוף פוטר גם הוא בשל תלונות והסדרי תשלומים על התנהגות מינית בלתי הולמת.
בינואר 2017 הודיעה על מעבר לרשת NBC News שם הגישה תוכנית יומית בימים שני עד שישי וכן תוכנית מגזין בימי ראשון, וכן פרשנה בעת סיקורים מיוחדים. תוכנית המגזין עלתה לראשונה ב-5 ביוני 2017 לאחר שתם מועד אי התחרות בהסכם העסקה שלה בפוקס, וכללה ריאיון עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ב-10 באוקטובר 2018 פוטרה קלי מרשת NBC News בשל אמירה שצביעת הפנים לשחור כמחוות הערצה לידוען שחור אינו דומה למנהג שמכונה בלאקפייס, בליל כל הקדושים.
בשנת 2019 יצא לאור הסרט "פצצה", העוסק בפרשת ההטרדות המיניות ברשת פוקס ניוז. את דמותה של קלי מגלמת השחקנית שרליז ת'רון.
חיים אישיים

קלי נשואה בשנית ואם לשלושה.
הערות שוליים

↑  יצחק בן חורין, "דם ניגר ממנה". טראמפ ממשיך להסתבך, באתר ynet, 9 באוגוסט 2015
↑  יצחק בן-חורין, אין גיבוי: מגישת פוקס לבד במערכה מול טראמפ, באתר ynet, 12 באוגוסט 2015
↑  רויטרס, דונלד טראמפ הודיע כי לא ישתתף בעימות הבא בגלל המנחה מייגן קלי, באתר הארץ, 27 בינואר 2016
↑  ynet, טראמפ מתפייס עם המגישה שהעליב: "בימבו? קראו לך בשמות גרועים יותר", באתר ynet, 18 במאי 2016
↑  Megyn Kelly to leave Fox News for new role at NBC, ‏Yahoo!, ‏ 3 בינואר 2017
↑  Vladimir Putin's interview with Megyn Kelly,‏ NBC News,‏ 4 ביוני 2017
↑  מגישת NBC פוטרה בגלל אמירה "גזענית", באתר ישראל היום, 27 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385311305171  GND: 1142280098  LCCN: no2016147613  NLK: KAC2022D0916  VIAF: 1915147907525179210001   WorldCat (עם VIAF): 1915147907525179210001
ההתנגשות האווירית בברוקלסבי

| --- | --- |

מראה שני המטוסים הלכודים יחד לאחר נחיתת האונס
 תאריך:  29 בספטמבר 1940
 מיקום:  ברוקלסבי, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  35°48′00″S 146°41′00″E﻿ / ﻿35.8°S 146.683333°E﻿ / -35.8; 146.683333
 הרוגים:  0
 פצועים:  1
 ניצולים:  4
 המעורבים באסון

כלי טיס 1
 כלי טיס:  אוורו אנסון
 מספר זנב:  N4876
 מוצא:  בסיס חיל האוויר פורסט היל
 מפעיל:  חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
 אנשי צוות:  2
 הרוגים:  0
 פצועים:  0
 ניצולים:  2

כלי טיס 2
 כלי טיס:  אוורו אנסון
 מספר זנב:  L9162
 מוצא:  בסיס חיל האוויר פורסט היל
 מפעיל:  חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
 אנשי צוות:  2
 הרוגים:  0
 פצועים:  1
 ניצולים:  2
 he
 
ההתנגשות האווירית בברוקלסבי התרחשה ב-29 בספטמבר 1940, כאשר שני מטוסי אימון צבאיים מדגם אוורו אנסון התנגשו בשמיים מעל הכפר ברוקלסבי במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. לאחר ההתנגשות נותרו שני המטוסים לכודים יחד זה מעל זה ללא אפשרות להשתחרר. מנועיו של המטוס התחתון המשיכו לפעול, ואילו טייס המטוס העליון נוכח שהוא מסוגל לשלוט בתנועת המטוסים באמצעות הדשים והמאזנות שלו, וערך נחיתת אונס מוצלחת של שני המטוסים בשדה חקלאי. כל אנשי הצוות של המטוסים שרדו, והמטוס העליון תוקן והוחזר לשירות.
התאונה

בבסיס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי פורסט היל שבמדינת ניו סאות' ויילס החל לפעול ביולי 1940 קורס טיסה מתקדם. היה זה אחד מן הקורסים שהפעילה אוסטרליה במסגרת תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי. השתתפו בו חניכים שכבר סיימו את הכשרתם במסגרת קורס טיסה בסיסי. הם הגיעו אל הקורס המתקדם כדי ללמוד טיסת מכשירים, טיסת לילה, ניווט לטווח ארוך, טיסה במבנה ועוד. האימון נערך באמצעות מטוסי אנסון מתוצרת בריטניה.
ב-29 בספטמבר המריאו מן הבסיס שני מטוסי אנסון ובהם חניכים שיצאו לטיסת אימון ארוכה לרוחב מדינת ניו סאות' ויילס. בצוות המטוס מספר N4876 היו הטייס לאונרד גרהם פולר (Leonard Graham Fuller), בן 22, והנווט איאן מנזיס סינקלייר (Ian Menzies Sinclair), בן 27. במטוס השני (L9162) היו הטייס ג'ק אינגליס יוסון (Jack Inglis Hewson), בן 19, והנווט יו גאווין פרייזר (Hugh Gavin Fraser), בן 27.
בעת שנמצאו בגובה של 300 מטר מעל הכפר ברוקלסבי ערכו שני המטוסים פנייה הצידה. אז איבד הטייס פולר את קשר העין עם המטוס השני. מיד לאחר מכן התנגשו שני המטוסים באוויר, כשמטוסו של פולר מצוי מעל מטוסו של יוסון ומעט אחורה וימינה ממנו. שני המטוסים נלכדו יחד כאשר הצריח העילי במטוס התחתון תקוע בשורש הכנף השמאלית של המטוס העליון והגה הכיוון של המטוס התחתון נוגע בהגה הגובה של המטוס העליון. מדחפי מנועי המטוס העליון נתקעו בגוף המטוס התחתון וחדלו לפעול, אך מנועי המטוס התחתון המשיכו לפעול במלוא העצמה.
הטייס פולר במטוס העליון הורה לנווט שלו לנטוש אותו ולצנוח. הוא ראה את טייס המטוס התחתון, שנפצע ממדחפי המטוס העליון שחדרו לתא הטייס, נוטש את מטוסו. גם הנווט השני נטש את המטוס. פולר נוכח כי הוא מסוגל לשלוט בתנועת שני המטוסים באמצעות הדשים והמאזנות של מטוסו. הוא החליט שלא לנטוש את המטוס כדי ששני המטוסים הדבוקים יחד לא יפגעו באזור מיושב, והחל לחפש אחרי אתר לנחיתת חירום.
פולר הטיס את המטוסים הלכודים יחד למרחק של כשמונה קילומטרים ממקום ההתנגשות ואז ערך נחיתת גחון בשדה חקלאי מדרום מערב לברוקלסבי. המטוסים נגעו בקרקע, נעו כ-180 מטרים לרוחב השדה ואז נעצרו. מבחינת פולר הייתה הנחיתה מוצלחת יותר מן הנחיתות שתרגל בבסיסו ביום הקודם.
קפטן להק ארתור מרפי (Arthur Murphy), המפקח על תאונות אוויר בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, הגיע לאתר התאונה ותיחקר את הטייס פולר. פולר אמר לו כי נהג כפי שלמד לעשות במקרה של נחיתת חירום - נחת לתוך הרוח בקרבת מקום יישוב או חווה. הוא הוסיף שהגאי המטוס "היו די כבדים".
לאחר התאונה

התאונה יוצאת הדופן משכה את תשומת לבם של כלי התקשורת באוסטרליה ומחוץ לה. פולר זכה לשבח לא רק על כך שנחת מבלי לפגוע באזור מיושב אלא גם על כך שהציל את שני המטוסים, ששוויים היה כ-40 אלף לירות. שני המטוסים תוקנו. המטוס העליון הוחזר לשירות בטיסה, ואילו המטוס התחתון שימש לאימונים על הקרקע.
ארבעת אנשי צוותי המטוסים סיימו את קורס הטיסה המתקדם. הטייס יוסון התקדם לקצונה ושוחרר משירות ב-1946, וכך גם הנווט סינקלייר. הנווט פרייזר הוצב בבריטניה. ב-1 בינואר 1942 התנגש מטוסו בעץ במהלך טיסת אימון והוא ושני אנשי צוות נוספים במטוס נהרגו.
פולר קודם לדרגת סמל לאחר התאונה. הוא נענש בריתוק לבסיס ובקנס לאחר ששוחח עם עיתונאים על התאונה ללא קבלת רשות. עם זאת צוין לשבח על ידי חיל האוויר על תפקודו במהלך התאונה. לאחר סיום הקורס המתקדם הוא הוצב בזירת המזרח התיכון ולאחר מכן באיטליה. ב-1942 עוטר במדליית הטיסה המצטיינת על תפקודו שם. לאחר מכן הוסמך כקצין והוצב במדינת ויקטוריה באוסטרליה כמדריך טיסה. ב-18 במרץ 1944 פגע בו אוטובוס בעת שרכב על אופניו ליד בסיסו והוא נהרג.
ב-1990 הציבו תושבי ברוקלסבי שלט באתר נחיתת האונס לציון מלאת 50 שנה להתרחשות התאונה. בשנת 2007 הוצבה בעיירה אנדרטה למאורע בדמות מנוע של מטוס אוורו אנסון.
הטייס פולר בלונדון ב-1941 בחברת הנציב העליון של אוסטרליה בבריטניה סטנלי ברוס
אשקודו

אשקודו (בפורטוגזית: Escudo - מגן) היה המטבע הרשמי של פורטוגל משנת 1911 ועד להחלפתו באירו בתחילת 2002 (לפי שער של 200.482 אשקודו לאירו אחד). הוא החליף את מטבע הרֵאַל (מלכותי, real), בעקבות מהפכת 1910 שביטלה את המלוכה בפורטוגל. כל אשקודו הורכב מ-100 סנטבוש. סמלו של המטבע היה "סיפראו", בדומה לסמל הדולר אך עם שני קווים אנכיים במקום אחד, וסמל זה שימש גם כמפריד עשרוני. קוד המטבע היה PTE.
מטבעות בעלי שם דומה היו ההילך החוקי גם במושבות של פורטוגל ברחבי העולם. באנגולה הוחלף האשקודו בקואנזה ב-1977, שנתיים אחרי קבלת העצמאות מפורטוגל.
אשקודו משמש גם כמטבע הרשמי של כף ורדה (Cabo Verde), מושבה פורטוגזית לשעבר, ונמצא תחת פיקוחו של הבנק המרכזי של כף ורדה. המטבע מוצמד היום לאירו.
ולדיסלב ליסטייב

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1956 מוסקבה, ברה"מ 
 נרצח:  1 במרץ 1995 (בגיל 38) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 השכלה:  הפקולטה לעיתונות של אוניברסיטת מוסקבה 
 מעסיק:  הערוץ הראשון (רוסיה) 
 תפקיד:  מנכ"ל (25 בינואר 1995–1 במרץ 1995) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  פרס TEFI  אובציה 
 
ולדיסלב (ולאד) ניקולאייביץ' ליסטייב (ברוסית: Владисла́в Никола́евич Ли́стьев;‏ 10 במאי 1956 – 1 במרץ 1995) היה עיתונאי רוסי פופולרי ומנכ"ל ערוץ הטלוויזיה ORT (כיום ערוץ 1 שבבעלות הממשלה הרוסית).