stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזן סטיבן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביולי 1931 הממלכה המאוחדת לונדון, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  21 באפריל 2000 (בגיל 68) הממלכה המאוחדת סאסקס, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1952–1962 (כ־10 שנים)
 בן או בת זוג:  ניקולס רוג (?–1977) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזן רניה סטיבן (באנגלית: Susan Rennie Stephen;‏ 16 ביולי 1931 – 21 באפריל 2000) הייתה שחקנית בריטית. בנעוריה החלה לגלם תפקידים בטלוויזיה ולאחר מכן עברה לשחק בעיקר בסרטי בי מובי. בסך הכל, הופיעה סטיבן ב-20 סרטי קולנוע.
חיים אישיים

ב-1952 נישאה ללורנס ווארד, אך התגרשה ממנו ב-1956. כעבור שנה, ב-1957 נישאה בשנית לבמאי ניקולס רוג. לזוג נולדו ארבעה ילדים. ב-1977 התגרשו השניים לאחר 20 שנה.
סטיבן נפטרה בגיל 68.
הערות שוליים

↑  Brian Baxter, Nicolas Roeg obituary, The Guardian, ‏25 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5390383  ISNI: 0000 0000 4431 298X  LCCN: no2006077854  VIAF: 56369468   WorldCat (עם VIAF): 56369468
המרכז הלאומי למחקר רפואי לאונקולוגיה ע"ש בלוחין

| --- | --- |

 על שם:  Nikolay Blokhin 
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1951 
 שירותים
 www.ronc.ru
 גאוגרפיה
 כתובת:  קשירסקויה שוסה 23
 מיקום:  מוסקבה, רוסיה
 קואורדינטות:  55°39′36″N 37°38′46″E﻿ / ﻿55.65988°N 37.646016°E﻿ / 55.65988; 37.646016
  (למפת מוסקבה מוגדלת) המרכז הלאומי למחקר רפואי לאונקולוגיה ע"ש בלוחין(למפת מוסקבה רגילה) המרכז הלאומי למחקר רפואי לאונקולוגיה ע"ש בלוחין he
 
המרכז הלאומי למחקר רפואי לאונקולוגיה ע"ש בלוחין (ברוסית: Национальный медицинский исследовательский центр онкологии имени Н. Н. Блохина) היא המרפאה האונקולוגית הגדולה ביותר ברוסיה ובאירופה הממוקמת במוסקבה. המבנה כולל חמישה מכונים. שלושה מכונים קליניים: מכון מחקר לאונקולוגיה קלינית, מכון מחקר לאונקולוגיה והמטולוגיה ילדים, מכון מחקר לרדיולוגיה קלינית וניסויית. שני מכונים המעורבים בפיתוחים מדעיים בסיסיים: מכון המחקר לאבחון ניסויי וטיפול בגידולים, מכון המחקר לסרטן. כמו גם אתר ייצור משלו לייצור כימיקלים ורדיופרמצבטיקה.
המרכז מציג את כל סוגי הטיפול האונקולוגי הקיימים. במהלך 70 שנות ההיסטוריה שלו, המרכז התגלה כסימביוזה ייחודית של מדע ופרקטיקה קלינית, מוביל באונקולוגיה הרוסית. גישה רב-תחומית לטיפול בחולים אונקולוגיים ואסכולה כירורגית המוכרת הרבה מעבר לגבולות רוסיה מושכים יותר מ-213,000 חולים בכל הגילאים מרוסיה, מדינות חבר העמים ואירופה בשנה. עוד 6,000 איש בשנה מקבלים עזרה מרחוק באמצעות ייעוץ טלרפואה.
המרכז מעסיק 3567 עובדים. מתוכם, 4 חברים באקדמיה הרוסית למדעים, 2 חברים בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים, 69 פרופסורים, 182 דוקטורים למדעים, 423 קנדידטים למדעים, 13 אנשים הם בעלי התואר עובד מכובד של המדע.
הערות שוליים

↑  НМИЦ онкологии им. Н.Н. Блохина - История Центра, www.ronc.ru (ברוסית)
מאי פלג

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 בנובמבר 1984 ירושלים, ישראל
 התאבדה:  13 בנובמבר 2015 (בגיל 31)
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  יו"ר הבית הפתוח
 תקופת הפעילות:  2013–2015 (כשנתיים)
 עיסוק:  פעילה חברתית
מאי פלג (1 בנובמבר 1984 – 13 בנובמבר 2015) הייתה פעילה חברתית למען זכויות להט"ב בישראל, יושבת ראש "הבית הפתוח" והאישה הטרנסג'נדרית השנייה (אחרי נורה גרינברג) שעמדה בראש ארגון להט"בי בישראל. בעלת "המקווה", פאב ששימש מרכז לקהילה הגאה בירושלים. פלג התאבדה בשנת 2015 וסביב קבורתה התנהל מאבק משפטי, שהסתיים בכיבוד צוואתה המורה על שרפת גופתה ופיזור אפרה.
ביוגרפיה

פלג נולדה כזכר למשפחה חרדית בירושלים ונקראה בשם קובי. לימים סיפרה כי בילדותה חשה לא בנוח עם זהותה המגדרית: "אני זוכרת בגיל ארבע, כשישבתי בביתי ואמרתי שמשהו בגוף שלי לא בסדר". לדבריה, סבלה מהתעללות מילולית מצד אמה ואמרה שבגיל 9 כבר רצתה למות. בגיל 13 בחרה לצאת מהבית ולעבור לפנימייה, אז גם החלה להסתובב בכיכר החתולות בירושלים ולצרוך סמים. בגיל 16 פלג גרה בעיקר ברחוב, על ספסלים ובחדרי מדרגות: "חייתי המון ברחוב, צרכתי סמים ואלכוהול בניסיון לברוח ולהקהות את הכאב, בדידות איומה, אונס מתמשך ומזדמן, ניצול מיני ותקיפות מיניות רבות".
בגיל 17, עם קבלת צו ראשון, פלג ביקשה להתגייס לשירות קרבי בצה"ל כדי "להפוך להיות גבר", אך הצבא הגדיר אותה כ"בן יחיד" ולכן לא גייס אותה. בגיל 20 התגייסה לצה"ל ובמהלך השירות הצבאי התחתנה ונולדו לה ולבת זוגה שני ילדים. כשנה וחצי לאחר הנישואים, פלג שיתפה את בת זוגה ברצונה לעבור תהליך להתאמה מגדרית. למרות הרצון לעבור את התהליך, פלג דחתה אותו כי "יש כבר שני ילדים בתמונה" ובעקבות זאת סבלה מדיכאונות, הפרעת אכילה, אנורקסיה ובגיל 27 ניסתה להתאבד. בנוסף, פלג הייתה חולת פיברומיאלגיה. ביולי 2011 נפרדה מבת זוגה, ובשנת 2012 החלה לעבור את התהליך ההורמונלי.
בת זוגה לשעבר טענה שבשנתיים האחרונות לחייה, ניסתה להכניסה למוסדות לחולי נפש, אך אלו סירבו לקבלה, לטענתה, בין היתר בגלל טרנספוביה. במכתב ההתאבדות שהשאירה, האשימה פלג את הממסד במותה, וכך כתבה: ”האשמים היחידים במותי – הם גורמי ממסד שלא יוצרים מקומות טיפול ראויים. משרד הרווחה, הבריאות, המשפטים, ביטוח לאומי, צוות רפואי כושל”.
יומיים לפני התאבדותה סיפרה פלג במסגרת הפרק הרביעי של סדרת הדוקו "צל של אמת" שאולה קרבצ'נקו ("א.ק") התוודתה בפני חברתה על רצח תאיר ראדה.
אקטיביזם

בשנת 2011 נבחרה פלג לכהן בוועד המנהל של עמותת הבית הפתוח בירושלים ובשנת 2013 נבחרה לעמוד בראשו, ובכך הייתה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שעמדה בראש ארגון להט"בי מחוץ לתל אביב והשנייה בארץ, אחרי נורה גרינברג. פלג הייתה פעילה חברתית מרכזית ובעלת השפעה בקהילה הלהט"בית בירושלים. ערן גלובוס, לימים יו"ר הבית הפתוח, סיפר כי "מאי הייתה פעילה להט"בית בכל רמ"ח איבריה. הקהילה ידעה מעט נשים כה מחויבות וחדורות מטרה". באותה שנה פלג ארגנה והובילה את מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים ורכשה את "המקווה", פאב ששימש מרכז לקהילה הגאה בירושלים.
פלג הקימה קבוצת תמיכה לטרנסג'נדרים והייתה פעילה מרכזית ביוזמת 'דגל לבן' להעלאת המודעות לנפגעי נפש ומתמודדים.
אחרי מותה

יממה לפני התאבדותה, הפקידה פלג צוואה בידי עו"ד יוסי וולפסון, ובה הורתה לשרוף את גופתה לאחר מותה, לערוך לה טקס ולפזר את רוב האפר בים ואת היתרה להטמין תחת עץ שיישתל לזכרה.
מכיוון שאין לי קשר כלל עם בני משפחה ביולוגיים ומכיוון שחוששני כי עם מותי, יהיו אשר ינסו לחבל בבקשתי האחרונה – שגופתי תישרף, אפרי יפוזר ברובו בים והיתרה תוטמן מתחת עץ – בכל מיני תואנות, אני מבקשת שתואיל להתייצב בבית המשפט ולהיות לי קול.
אמה של פלג אכן פנתה לבית המשפט באמצעות עו"ד יצחק דהן, בבקשה להוציא צו מניעה לשריפת הגופה. בבקשתה אמרה כי היא מגיעה ממשפחה דתית וקבורת מאי חשובה לה. היא ביקשה להעביר את הגופה לרשותה כדי לקבור אותה בקבורה יהודית דתית. בבקשתה התייחסה האם לפלג בלשון זכר.
בדיון בית המשפט שהתקיים ב-17 בנובמבר 2015, עו"ד וולפסון טען כי "לכל אדם בישראל יש זכות על גופו". הוא הדגיש כי מאי פעלה בשיקול דעת ובהיגיון מפורט בכתיבת צוואתה למרות התאבדותה. בית המשפט אישר לו להגיש הערכה פסיכיאטרית שהעידה על כשירותה של פלג.
מנגד טען עו"ד דהן כי לצוואה אין תוקף, ושריפת הגופה נוגדת את ההלכה היהודית. דהן טען כי בניגוד לטענותיה של פלג, אמה הייתה איתה בקשר ותמכה בה.
בית המשפט דחה את טענות המשפחה, והורה לערוך טקס קבורה על פי הוראותיה של פלג. המשפחה ערערה, וגם הערעור נדחה, ולבסוף - שלושה שבועות לאחר מותה - התקיים טקס פיזור אפרה.
הערות שוליים

1 2 3   הסיפור של מאי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 9:58)
1 2  יהושע בריינר וגלי גינת‏, בית המשפט העליון קבע: גופתה של מאי פלג תישרף לפי בקשתה, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2015
1 2 3 4 5  אסף זגריזק, חייה ומותה של מאי - הטרנסג'נדרית שהתאבדה השבוע, באתר ynet, 16 בנובמבר 2015
↑  גלי גינת ומשה שטיינמץ‏, על אהבה וחושך: הטרנסג'נדרית שהקדישה את עצמה לקהילה שמה קץ לחייה, באתר וואלה, 16 בנובמבר 2015
↑  ראיון טלפוני עם מאי פלג בסדרה "צל של אמת: מי רצח את תאיר ראדה", פרק 4. הראיון נערך יומיים לפני ששמה קץ לחייה.
1 2  שיר נחמיאס, מאי פלג נולדה כזכר ומתה כאישה שחלמה להיות: חופשייה, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 18 בנובמבר 2015
↑  פרשת פלג והראש הקטן, באתר ערוץ 7, 30 בנובמבר 2015
↑   רותי שילוני, ‏חבריה של מאי פלג נפרדים, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2015
לב לנדאו

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1908 באקו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 באפריל 1968 (בגיל 60) מוסקבה, ברית המועצות 
 שם לידה:  Лев Давидович Ландау 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  Baku Polytechnicum (1922)  האוניברסיטה הממלכתית של באקו (1924)  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1927) 
 מנחה לדוקטורט:  אברם יופה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חרקוב (1935–1937)  מכון יופה (1931–1932)  אוניברסיטת מוסקבה (1943–1947)  המכון לסוגיות פיזיות (1939–1962)  המכון לפיזיקה ולטכנולוגיה בחרקוב (1932–1935)  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה (1937–1938) 
 תלמידי דוקטורט:  יעקב זלדוביץ', Alexander Patashinski, אלכסיי אבריקוסוב, Roald Sagdeev, Alexander Andreev, Jakov Abramovič Smorodinskij, איסאק חלטניקוב, איסאק פומרנצ'וק, איגור דזיאלושינסקי, אלכסנדר אחיעזר, מרק אזבל, אלכסנדר קומפנייץ 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1962)  עיטור הדגל האדום של העמל (1945)  פרס על שם פריץ לונדון (1960)  עיטור לנין (1949)  פרס לנין (1968)  מדליית מקס פלאנק (1960)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1954)  עיטור אות הכבוד (1943)  פרס סטלין (1946, 1949, 1953)  עיטור לנין (1968)  חבר זר של החברה המלכותית (1960) 
 בן או בת זוג:  Konkordija Terentʹevna Landau-Drobanceva 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 פיתוח מודלים בפיזיקה תאורטית קוונטית, בין היתר בנושאים הבאים: דיאמגנטיזם, מטריצת צפיפות, על-נוזליות, על-מוליכות, נוזל פרמי, פיזיקת פלסמה, אלקטרודינמיות קוונטית וחלקיק הניוטרינו. כתיבת סדרת ספרי לימוד בת עשרה כרכים, הכוללת את כל הפיזיקה התאורטית עד זמנו, יחד עם תלמידו ייבגני ליפשיץ.
 
לב דווידוביץ' לנדאו (ברוסית: ‏Лев Давидович Ландауקובץ:Ru-Lev Landau-yzavyalo.ogg‏Ⓘ‏; 22 בינואר 1908 – 1 באפריל 1968) היה פיזיקאי יהודי-סובייטי, מבכירי הפיזיקאים התאורטיים של המאה ה-20. תחומי המחקר שלו היו רבים ומגוונים, ועל מחקריו בנוזליות-על קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1962, שלושה פרסי סטלין ואת עיטור "גיבור העמל הסוציאליסטי". היה חבר באקדמיות למדעים של ברית המועצות, דנמרק, הולנד, ארצות הברית, החברה המלכותית של בריטניה וארגונים מדעיים אחרים.
חייו

לב לנדאו נולד בבאקו (כיום בירת אזרבייג'ן) לדוד לנדאו, מהנדס נפט,  בנו של אריה לייב לנדאו, שהיה  בן דודו השלישי של רבי יחזקאל לנדא, "הנודע ביהודה". כבר כילד הפגין כישרון מיוחד למתמטיקה. בגיל 14 החל ללמוד באוניברסיטת באקו, שם למד במקביל בשני חוגים: פיזיקה-מתמטיקה וכימיה. ב-1924 עבר לאוניברסיטת לנינגרד, שם קיבל את תואר הדוקטור ב-1927 והוא בן 19 בלבד. בהמשך הפך לחבר מן המניין בסגל האוניברסיטה. בין השנים 1926–1927 פרסם את עבודותיו הראשונות בפיזיקה תאורטית. משנת 1929 שהה כשנה וחצי במרכזי המדע של דנמרק, אנגליה ושווייץ שם עבד עם המובילים בקרב הפיזיקאים התאורטיקנים של אותה תקופה, בהם נילס בוהר, אותו כינה לאחר מכן "מורהו היחיד".
בשנת 1932 מונה לעמוד בראש המחלקה התאורטית במכון הפיזיקלי-הטכני של אוקראינה באוניברסיטה הלאומית חרקוב (Харківський фізико-технічний інститут) עד שנת 1937, אולם עקב הליכים נגד פיזיקאים בעיר בשנה זו קיבל את הצעתו של פיוטר קאפיצה לשמש כראש המחלקה התאורטית במכון לחקר בעיות בפיזיקה במוסקבה (ИФП). בשנת 1938 נעצר במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין ביחד עם יורי רומר ומואיסיי קוריץ, בין השאר עקב חרוזים שכתב נגד הממסד. לנדאו שוחרר כעבור שנה הודות להתערבותו של קאפיצה שלקח את לנדאו תחת חסותו. משחרורו ועד מותו בשנת 1968 כיהן ברציפות כחבר מן המניין בסגל המכון.
ב-7 בינואר 1962, בדרך ממוסקבה לדובנה לחברו ותלמידו סמיון גרשטיין, עבר לנדאו תאונת דרכים קשה. הוא נפצע אנושות, שהה שלושה חודשים בתרדמת והוכרז פעמים אחדות כמת קליני. רופאים מכל העולם נטלו חלק בניסיון להציל את חייו. מכל רחבי אירופה וארצות הברית הוטס ציוד רפואי נדיר שהיה חסר לרופאים הסובייטיים. כתוצאה מכך ניצלו חייו של לנדאו חרף הסיכויים הדלים. לאחר התאונה הפסיק לנדאו כמעט לחלוטין את פעילותו האקדמית. לדעת פיזיקאים מסוימים איבד למעשה לנדאו את יכולותיו השכליות הנדירות, אולם לדברי אשתו וילדיו השתקם ואף היה קרוב לחזור לפעילות אקטיבית בפיזיקה בשנת 1968. הוא היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה.
שש שנים לאחר התאונה הקשה נפטר לנדאו ב-1 באפריל 1968 במהלך התאוששות מניתוח במעיים.
בני דודתו היו ד"ר יעקב וינשל, רופא, ממייסדי קופת חולים לאומית, סופר ואיש ציבור ישראלי ועורך דין אברהם וינשל, יושב ראש לשכת הסתדרות עורכי הדין בישראל, חבר אספת הנבחרים ואזרח כבוד של חיפה.
החל משנת 1998 ברוסיה מוענקת מדליית זהב על שם לנדאו. לחייו הוקדשו מספר סרטי קולנוע ופרוקיט מולטימדיה של איליה חרז'אנובסקי.
פעילותו האקדמית

בין מכלול הבעיות הפיזיקליות איתן התמודד היו מכניקת הקוונטים, פיזיקה של גוף צפיד, מגנטיות, פיזיקה של טמפרטורות נמוכות, קרינה קוסמית, הידרודינמיקה, שדות קוונטיים, פיזיקה גרעינית, פיזיקה של חלקיקים אלמנטריים ופלזמה.
מעבר לתרומה הרבה שהייתה ללנדאו למחקר האקדמי, הוא גם תרם רבות להוראת הפיזיקה בברית המועצות ומדענים רבים ראו בו מודל לחיקוי. יחד עם יבגני ליפשיץ כתב את סדרת הספרים לנדאו-ליפשיץ בפיזיקה, המהווים סיכום של כל הפיזיקה הידועה בימיו.
כרונולוגיה של חייו ופעילותו

22 ינואר 1908 — נולד בבאקו, בנם של לובוב בינימינובנה ודויד לבוביץ' לנדאו.
1916 — 1920 - למד בגימנסיה.
1920 — 1922 — למד באוניברסיטה הכלכלית של באקו.
1922 — 1924 — למד באוניברסיטה הלאומית של אזרבייג'ן.
1924 — עבר למחלקה הפיזיקלית-מתמטית של אוניברסיטת לנינגרד.
1926 — התקבל ללימודי דוקטורט במכון הפיזיקלי-טכני בלנינגרד.
השתתפות בעבודה של הכנס החמישי של הפיזיקאים הסובייטיים במוסקבה (15-20 בדצמבר).
פרסום העבודה האקדמית הראשונה של לנדאו "תאוריית הספקטרום של מולקולות דו-אטומיות"
1927 - סיים הלימודים (20 בינואר).
בעבודתו "בעיית קרינת הבלימה" (חלקיק הבולם פולט קרינה) לצורך תיאור מצב המערכת הכניס לראשונה למכניקת הקוונטים את המושג "מטריצת הצפיפות".
1929 — נסיעה לחו"ל לצורך השלמת לימודיו, למשך שנה וחצי. שהה בברלין, גטינגן, לייפציג, קופנהגן, קיימברידג' וציריך.
פרסום עבודתו על דיאמגנטיות, המציבה אותו בשורה אחת עם גדולי הפיזיקאים בעולם.
מרץ 1931 — חזרה למולדת ועבודה בלנינגרד.
אוגוסט 1932 — מעבר לחרקוב לתפקיד ראש המחלקה התאורטית במכון הפיזיקלי-טכני של אוקראינה (אופט"י - УФТИ).
1933 — מונה לראש החוג לפיזיקה תאורטית של המכון המכני הטכני לבניית מכונות בחרקוב ובנוסף הרצה לתלמידי החוג.
1934 — קיבל את התואר ד"ר (מקביל לפוסט-דוקטורט) למדעי הפיזיקה והמתמטיקה ללא עבודת מחקר.
השתתף בכנס של פיזיקה תאורטית בחרקוב.
נסע לסמינר של נילס בוהר בקופנהגן (1-22 במאי).
הקים את ה"מינימום התאורטי" — תוכנית מיוחדת ללימוד פיזיקאים צעירים ומוכשרים.
1935 — נשא הרצאות בפיזיקה באוניברסיטת חרקוב, כראש החוג לפיזיקה כללית
קיבל את התואר פרופסור.
1936-1937 — פיתח את תאוריית מעברי הפאזות מהסוג השני ותאוריית המצב הרגעי של על-מוליכים.
1937 — עבר למכון לחקר בעיות פיזיקליות במוסקבה (8 בפברואר).
מונה לראש המחלקה התאורטית.
1938 — נעצר (27 באפריל)
1939 — שוחרר מהכלא הודות להתערבותו של פ.ל. קאפיצה (29 באפריל).
1940 - 1941 — פיתח את תאורית העל-מוליכות של הליום נוזלי.
1941 — פיתח את התאוריה של הנוזל הקוונטי.
1946, 30 בנובמבר — מונה לחבר פעיל באקדמיה המדעית של ברית המועצות.
קיבל את פרס סטלין.
1946 — פיתח את תאורית התנודות של פלזמה אלקטרונית ("דעיכת לנדאו").
1948 — פרסם את הספר "הרצאות בקורס לפיזיקה כללית" (בהוצאת МГУ).
1949 — הוכר כזכאי לפרס סטלין.
1950 — בנה ופיתח את תאוריית מוליכות העל (בשיתוף עם ויטאלי גינזבורג).
1951 — מונה לחבר בסגל באקדמיה המלכותית של דנמרק.
1953 — קיבל את פרס סטלין.
1954 — קיבל את העיטור "גיבור העמל הסוציאליסטי".
פרסם (יחד עם א.א. אבריקוסוב ואיסאק חלטניקוב) את הספר הבסיסי " "יסודות האלקטרודינמיות".
1955 — פרסם את «הרצאות בתאוריית גרעין האטום» (יחד עם יעקב. א. סמורודינסקי).
1956 — נבחר לחבר האקדמיה המלכותית של הולנד.
1957 — פיתח את תאוריית "נוזל פרמי".
1959 — הציע את עקרון שמירת הזוגיות המשולבת.
1960 — נבחר לחבר בקהילת הפיזיקאים הבריטית, הקהילה הלונדונית המלכותית, האקדמיה הלאומית למדע של ארצות הברית והאקדמיה האמריקאית למדעים ואומניות.
קיבל את פרס "פריץ לונדון".
קיבל את מדליית מקס פלאנק.
1962 — נפגע בתאונת דרכים קשה בדרך לדובנה (7 בינואר)
קיבל את פרס לנין על סדרת ספרים בפיזיקה תאורטית (יחד עם י.מ. ליפשיץ) (אפריל).
זכה בפרס נובל בפיזיקה "על התאוריות החלוציות שלו בתחום חומר מעובה, ובייחוד הליום נוזלי" (נובמבר).
1 באפריל 1968 — נפטר.
הנצחתו בבול ישראלי

ב- 17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי  סדרה של 6 בולי דאר שנקראה  "תרומת היהודים לתרבות העולם", שעליהם דיוקנאות של  6 יהודים שבלטו בהישגיהם ותרומתם לאנושות בתחומים שונים ושנולדו ופעלו במדינות בחוץ לארץ, אחד מהם לב דווידוביץ' לנדאו .  כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמן דניאל גולדברג עיצב את הבול שהוקדש לו.
רונאל פייר-גבריאל

רונָאֵל ז'וליאן פייר-גבריאל (בצרפתית: Ronaël Julien Pierre-Gabriel; נולד ב-13 ביוני 1998) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
קריירה

פייר-גבריאל נולד בפריס, וגדל במחלקת הנוער של סנט אטיין. ב-29 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבכירה, כשפתח בהרכב במשחק נגד גנגאן.
ביולי 2018 נרכש על ידי מונקו, תמורת 6 מיליון אירו.
ביולי 2019 נרכש ב-5.5 מיליון אירו על ידי מיינץ 05 מהבונדסליגה.
ביולי 2020 הושאל לשתי עונות לברסט מהליג 1.
הערות שוליים

↑  "Saint-Étienne vs. Guingamp - 29 November 2015 - Soccerway". soccerway.com. נבדק ב-2015-12-02.
↑  "France - R. Pierre-Gabriel - Profile with news, career statistics and history - Soccerway". soccerway.com. נבדק ב-2015-12-02.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רונאל פייר-גבריאל".
גראובינדן

גראובינדן - שפות
גראובינדן (בגרמנית: Graubünden, ‏האזנהקובץ:De-Graubuenden.ogg‏Ⓘ‏; בצרפתית: Grisons; באיטלקית: Grigioni; ברומאנש: Grischun) הוא הקנטון בעל השטח הגדול ביותר של שווייץ. הוא ממוקם בדרום-מזרח שווייץ. אוכלוסייתו מונה כ-199,021 תושבים (נכון ל-2019), ובירתו היא העיר כור.
גאוגרפיה

שטח הקנטון הוא 7,105 קמ"ר, אך רק כשליש ממנו מעובד. חמישית משטח הקנטון מיוער. אופיו הטופוגרפי הררי ונחצה על ידי עמקי הנהרות המרכזיים ריין ואין. חלק מהשטחים הפתוחים בקנטון מהווים חלק מהפרק השווייצרי הלאומי "פארק אלה" (Parc Ela).
כמה מפסגות האלפים המרכזיים נמצאות בקנטון, בהן הטודי (Tödi) המגיעה לגובה של 3,614 מ', פסגת הברנינה המגיעה לגובה של 4,048 מ'. חלק מפסגות ההרים כולל קרחונים מהמרשימים בעולם, אשר בשנים האחרונות עוברים תהליכי המסה בשל עליית החום העולמית. בין ההרים נמצאים כמה אגמים לרבות אגם סילבפלנה.
רכסי ההרים כוללים כמה מהעמקים העמוקים ביותר באירופה, אשר יושבו במקורם על ידי מתיישבים קלטים.
הקנטון גובל במדינת ליכטנשטיין מצפון, אוסטריה מצפון וממזרח ואיטליה מדרום ודרום-מזרח. הקנטון גובל בקנטונים סנט גלן וגלרוס מצפון-מערב, אורי ממערב וקנטון טיצ'ינו מדרום-מערב. עיר הבירה של קנטון גראובינדן היא כור המונה כ-35,000 תושבים.
העיירות סנט מוריץ ודבוס אשר זכו לשם עולמי ממוקמות בקנטון זה.
היסטוריה

רוב שטחי הקנטון היו בעבר חלק מפרובינציה רומית שהוקמה בשנת 15 לפנה"ס ושנקראה רטיה (Raetia). מאוחר יותר הפך האזור לחלק מאדמות הבישופות של העיר כור.
בשנת 1367 הוקמה בכור "הליגה לבית אל" (Gotteshausbund), אשר התנגדה לבישוף של כור. בעקבות ההתנגדות שקמה, נוסדה בשנת 1395 "הליגה האפורה" (Grauer Bund) - שעל שמה נקרא הקנטון.
מאוחר יותר הצטרפו ל"ליגה האפורה" שתי ליגות נוספות, ויחד הפכו למה שכונה קנטון גראובינדן. סמליהן של שלוש הליגות מרכיבים את סמל הקנטון.
בשנת 1496 חברה הליגה לקונפדרציה השווייצרית, אך נמנעה מלהתאחד עימה עד לשנת 1803.
כלכלה

הענפים העיקריים עליהם מתבססת כלכלת הקנטון הם חקלאות ותיירות. היעדים התיירותיים המרכזיים הם העיירה סנט מוריץ שבעמק אנגדין והעיירה דבוס, בה נערך מדי שנה כנס הפורום הכלכלי העולמי. עיקר התיירות מתרכז סביב אתרי הסקי היוקרתיים והמפותחים, אך היא נמשכת גם בעונות הקיץ. מספרי אתרי מרחצאות בקנטון, שהמרכזי שבהם בעיירה סנט מוריץ, מושכים אליהם קהל רב מכל רחבי העולם לאורך כל עונות השנה.
העיירה כור היא מרכז תעשייה אזורי מפותח, וכמו כן מרכז לייצור יינות מקומיים.
דמוגרפיה

השפות המדוברות בקנטון הן גרמנית (54%), רומאנש (31%) ואיטלקית (15%).
הדתות הנפוצות במקום הן נצרות פרוטסטנטית ונצרות קתולית.
מחוזות ומועצות מקומיות

הקנטון מחולק ל-11 מחוזות, שהם עצמם מחולקים ל-39 מחוזות משנה. המחוזות מחולקים בהתאם לגבולות הטופוגרפיים של הנוף. בקנטון קיימות 207 מועצות מקומיות (נכון לשנת 2006).
תמונת פנורמה של היאקובסהורן בדאבוס
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566728405171  BNE: XX461374  BnF: cb11931604r (data)  GND: 4021881-8  HDS: 007391  ISNI: 0000 0001 2348 1343  LCCN: n81003377  LIR: 1168  MusicBrainz: 360dc1f1-2174-468b-8a49-4c57ce705172  NKC: ge339113  RERO: 02-A000074016  SELIBR: 147031  SUDOC: 027228517  VcBA: 497/2984  VIAF: 142538950   WorldCat (עם VIAF): 142538950 
נוף טיפוסי לקנטון
בזוקה (כלי נגינה)

בזוקה הוא  כלי נגינה עממי, גרסה מוקדמת של הטרומבון, עם מנעד נמוך יותר אך רחב יותר ממנו. חלל הנשיפה של הכלי הוא צינור שעליו יושב צינור רחב יותר שהנגן יכול להזיזו קדימה ואחורה, וכך הוא משנה את אורך הבזוקה כדי להפיק את תווים שונים.
הבזוקה הגיעה לתודעת הציבור בשנות ה-30 על ידי קומיקאי הרדיו האמריקאי בוב ברנס, שייתכן שהמציא את הכלי 20 שנה קודם לכן. על הבזוקה ניגן גם מוזיקאי הג'אז נון ג'ונסון (Noone Johnson).
נקראים על שמו

נשק נגד טנקים שהוכנס לשימוש במהלך מלחמת העולם השנייה, אותו מצאו החיילים דומה לכלי הנגינה.
יש טענות, לפיהן מסטיק בזוקה, לדברי החברה המייצרת אותו, חברת טופס, קרוי גם הוא על שם כלי נגינה זה. לפי טענות אחרות, מקור שמו של המסטיק אינו ברור בכלל.
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי של ההיסטוריה הבלתי רשמית של מסטיק בזוקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ed6df8f9-d2d1-4013-9046-dd7fc300bbe0
קו תמסורת

ייצוג של קו בתמסורת במעגל חשמלי
קו תמסורת הוא רכיב במעגל חשמלי מפולג אשר מוביל גלים בין שני קצוותיו. הגלים הם מתח וזרם חשמליים, הקשורים זה בזה באמצעות גל אלקטרומגנטי שמתקדם לאורך הקו. מוביל גלים הוא מבנה פיזי המשמש כקו תמסורת, וניתן לייצג מבנים פיזיים נוספים באמצעות קווי תמסורת, למשל התפשטות אור או גלי קול בתווך.
קו תמסורת מורכב לרוב משני מוליכים המחוברים בכל קצה לזוג הדקים. במוליכים מתפשט גל של מתח וזרם, והקשר ביניהם נקבע על ידי העכבה האופיינית של הקו. המתח נוצר במקור מתח בקצה האחד של הקו ונצרך על ידי עומס בקצה האחר של הקו. אורך הקו, יחד עם העכבה האופיינית שלו והעכבה החשמלית של העומס המחובר אליו, קובעים את כל מאפייני הקו.
משוואות הטלגרף

אפשר להרכיב קו תמסורת מרכיבים פשוטים - סליל (L), קבל (C), נגדים (R,G). בתמונה רואים חלק אינפיניטסימלי המופרד לרכיבים אלו, חיבור של אינסוף רכיבים כאלו שקול לקו תמסורת. ניתוח של המתחים במעגל נותן את המשוואות:
בהזנחת ההתנגדויות R,G נקבל את משוואות הטלגרף, שהן משוואת הגלים המתארת את התקדמות המתח והזרם בקו התמסורת, הגל המתקדם ועוד הגל החוזר.
עם ההתנגדויות, משוואות הטלגרף הן:
כאשר  \Gamma ={\sqrt {(R+j\omega L)(G+j\omega C)}}
העכבה האופיינית של קו התמסורת היא
הפתרונות של משוואות הטלגרף עבור  \ V(x) ו- \ I(x) הם:
הקבועים  V^{\pm } ו- I^{\pm } הם משרעת המתח המתקדם והחוזר, ומשרעת הזרם המתקדם והחוזר בהתאמה, ויש למצוא אותם מתוך תנאי השפה, כלומר הם נקבעים על פי הגלים שמכניסים לקו.
עכבת כניסה

עכבה הכניסה של קו תמסורת בנקודה מסוימת לאורך הקו היא:
כאשר  \ x המרחק מהעומס.  \beta ={\frac {2\pi }{\lambda }} הוא מספר הגל,  \ \lambda  הוא אורך הגל והם שונים בקו התמסורת מהערכים שלהם בחלל החופשי (ראו גלבו).
ראו גם

מוביל גלים
עכבת גל
מעגל מיקרוגל מונוליטי
מעגל השקול לחלק באורך אינפיניטסימלי של קו תמסורת
צללים וערפל

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  Death 
 בימוי:  וודי אלן
 הופק בידי:  רוברט גרינהוט
 תסריט:  וודי אלן
 עריכה:  סוזן מורס
 שחקנים ראשיים:  וודי אלן מיה פארו
 מוזיקה:  דיק היימן
 צילום:  קרלו די פאלמה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי אוריון 
 חברה מפיצה:  אוריון
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בדצמבר 1991
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  נאו-נואר, מותחן קומי, סרט בלשי, סרט קומדיה 
 תקציב:  14 מילון דולר
 הכנסות:  2,735,731 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   shadowsandfog
 דף הסרט ב־IMDb
 
צללים וערפל (באנגלית: Shadows and Fog) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן מסוגת נאו נואר משנת 1991 בכתיבה ובימוי של וודי אלן, עם וודי אלן, מיה פארו וג'ון מלקוביץ בתפקידים הראשיים.
אלן יצר את הסרט במחווה לקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני לבמאים פריץ לנג ופרידריך וילהלם מורנאו ולסופר פרנץ קפקא. העלילה מתרחשת בלילה אחד ערפילי וחשוך בשנות ה-20 כשרוצח סדרתי מטיל אימה על עיירה אחת.
התסריט מבוסס על מחזה של אלן בן מערכה אחת בשם "מות" (אנ') משנת 1975.
כל הסרט צולם באולפן ענק שהוקם בניו יורק.
המוזיקה לסרט כוללת קטעי נגינה מתוך אופרה בגרוש של קורט וייל.