stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבריאל ג'ורג'ו
קריירה

ג'ורג'ו התחיל את הקריירה שלו באוניברסיטאטה קלוז' ששיחקה אז בליגה השנייה. לאחר 7 שנים בהם נכשלו מאמציו של המועדון להעפיל לליגת העל הרומנית. בינואר 2007 המועדון היה במקום הראשון בליגה כאשר ג'ורג'ו היה מבין השחקנים המובילים במועדון והוא חתם באוצלול גאלאץ עימה הגיע למקום החמישי שהוביל למוקדמות גביע אופ"א. באוגוסט 2007 חתם ברובין קאזאן. לאחר שלא זכה לדקות משחק, באוגוסט 2008 הושאל לאוצלול גאלאץ ובינואר 2009 חתם במועדון. בעונת 2010/2011 זכה עם המועדון באליפות לראשונה בתולדותיו. ביולי 2011 זכה עם המועדון בסופר קאפ לאחר ניצחון על סטיאווה בוקרשט (במשחק זה הוא שיחק 4 דקות בלבד ובעקבות פציעה הוחלף על ידי גבריאל ויליאנטי). בקיץ 2014 חתם במכבי נתניה. ב-21 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-3 נגד הפועל פתח תקווה. בסיום העונה עזב את המועדון וחזר לרומניה וחתם בקונקורדיה קיאז'נה. בקיץ 2016 חזר לאוניברסיטה קלוז'.
בקיץ 2019 פרש מכדורגל.
לאחר ההצלחה עם אוצלול, במאי 2011 זומן לסגל נבחרת רומניה. ב-8 ביוני 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד ברזיל.
גבריאלה סבטיני

גבריאלה ביאטריס סבטיני (בספרדית: Gabriela Beatriz Sabatini; נולדה ב-16 במאי 1970, בבואנוס איירס) היא טניסאית מקצועית מארגנטינה בעבר. דורגה במקום השלישי בעולם בדירוג ה-WTA בשנת 1989. דודה של השחקנית והזמרת אוריאנה סבטיני.
הישג השיא של סבטיני הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1990 לאחר ניצחון בשלב הגמר על שטפי גראף מגרמניה בשתי מערכות (6–2, 7–6). היא זכתה, בגראנד סלאם בטורניר הזוגות באליפות וימבלדון בשנת 1988 ביחד עם גראף ופעמיים באליפות סבב ה-WTA בשנים 1988, לאחר ניצחון על פם שרייבר מארצות הברית (7–5, 6–2, 6–2) ו-1994 לאחר ניצחון על לינדזי דבנפורט מארצות הברית (6–3, 6–2, 6–4). נוסף לכך, היא זכתה במדליית כסף אולימפית בטורניר טניס ליחידות באולימפיאדת סיאול (1988) לאחר שנוצחה במשחק הגמר בידי גראף בשתי מערכות (3–6, 3–6).
סבטיני זכתה אחת עשרה פעמים בפרס "טניסאי השנה בארגנטינה" ("אולימפיית כסף"), ופעמיים בפרס ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב"), בשנים 1987 ו-1988.
גבול הייפליק

תאי סיב (פיברובלסטים) של עכבר - השוואה בין תאים צעירים שעדיין מתחלקים (למעלה), לתאים זקנים ו"מקומטים" שהפסיקו להתחלק (למטה)
גבול הייפליק (באנגלית: Hayflick Limit) הוא מספר הפעמים המקסימלי בהן תא ביולוגי איקריוטי (בעל גרעין), בריא, רגיל כלשהו מסוגל להתחלק, בתנאים אופטימליים, בטרם ימות באופן "טבעי". מקובל לנקוב במספר של כחמישים חלוקות בתור מספר גבולי זה בתא אנושי, כאשר בתא שכזה מדובר בדרך כלל בפרק זמן של כמאה ועשרים שנים עד סיומן של כחמישים החלוקות הללו. אצל בעלי חיים אחרים, גבול הייפליק הוא בדרך כלל נמוך יותר, אך אצל צבים למשל, מגיע הגבול לכ-90 חלוקות. "גבול הייפליק" התגלה על ידי המדענים האמריקאים לאונרד הייפליק ופול מורהד ב-1961.
הגילוי

עד מחקרם התקדימי של הייפליק ומורהד מקובל היה כי כל תא ביולוגי מסוגל לחיות לנצח, אם רק יתנו לו תנאי חיים אופטימליים. דעות חורגות, כמו זו שהשמיעו ופרסמו הביולוג הגרמני אוגוסט וייסמן עוד בסוף המאה ה-19, אירל סווים באמצע שנות החמישים, ואחרים, נדחו. גם מאמרם הראשון של הייפליק ומורהד ב-1961 נדחה תחילה, אולם בסוף אותה שנה הוא התפרסם ושינה את הראיה המדעית המקובלת, אם כי עד היום לא ננטשה לחלוטין התאוריה הנוגדת וישנם חוקרים המחזיקים בה וטוענים כי בנסיבות הנכונות ובתנאים המתאימים ניתן להוכיח כי גבול הייפליק איננו קיים כלל או לפחות שניתן לחצותו.
הייפליק ומורהד מצאו כי אין זה משנה עד כמה טובים יהיו תנאי חייהם של התאים, הם יכולים להתחלק שוב ושוב רק עד מספר מסוים קבוע של פעמים ולא יותר. מצוי בתוכם "שעון מוות", שבאותה עת היו מהותו ודרך פעולתו בלתי ידועות לחלוטין, הסופר את החלוקות ומפסיק אותן, בתא אנושי לאחר החלוקה החמישים בערך. לעניין זה, מסתבר כי גם אם יוקפאו התאים אחרי מספר חלוקות, הפשרתם תחדש את הספירה בדיוק מהנקודה בה הופסקה, כלומר, הם "יזכרו" כמה חלוקות נותרו להם ולא יעברו את המספר הכולל הזה.
"שעון המוות" התאורטי של הייפליק ומורהד, הטלומר, התגלה על ידי אליזבת בלקברן וג'וזף גאל באמצע שנות השבעים. הם פרסמו את תגליתם ברבים במאמר מ-1978. בלקברן זכתה ב-2009 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בגין תגליתה זו. הסתבר שהטלומרים מתקצרים מדי חלוקה של התא, כך שבהגיעם לאורך מינימלי מסוים נעצרת חלוקתו. התאים שאינם מתחלקים עוד הם תאים זקנים, וביולוגים רבים טוענים שזהו מנגנון ההזדקנות של האורגניזם כולו, או לפחות אחד החשובים במנגנוני ההזדקנות הביולוגית.
פורצי הגבול

במשך השנים שעברו מאז תגלית זו התגלו לה גם יוצאים אחדים מהכלל: תאים ואורגניזמים הפורצים את גבול הייפליק. תאי הרבייה או המין, הזרע והביצית, כמו גם תאי סרטן למשל, הם בני אלמוות, ואינם כפופים לגבול הייפליק.
במישור אחר, אף כי עדיין ברמה התאית, התגלה ב-1984 כי תאי גזע שטרם התמיינו ולפניהם עדיין שורה ארוכה של חלוקות, כמו גם תאי סרטן, מכילים בתוכם אנזים בשם טלומראז, המונע את התקצרות הטלומרים. לפיכך, אין הם כפופים לגבול הייפליק. מגלי הטלומראז, ביניהם אליזבת בלקברן מגלת הטלומר, זכו בפרס נובל בגין תגליתם זו. אם גבול הייפליק נובע וקשור לאורך הטלומרים, אזי הארכת הטלומרים או מניעת התקצרותם מידי חלוקה אמורה לאפשר את חציית גבול הייפליק, הגדלת מספר החלוקות התאיות והארכת משך חיי התא לפני הזדקנותו, או אפילו מניעתה לחלוטין. במחקרים אחרים התגלה כי גם דיפפטיד (שתי חומצות אמינו, שהן אבני היסוד של החלבונים) בשם קרנוזין מסוגל להאט ואף לעצור את התקצרות הטלומרים מידי חלוקה ובכך להרחיק את גבול הייפליק.
ברמת האורגניזם השלם, התגלה כי המדוזה הזעירה Turritopsis nutricula היא אחד האורגניזמים היחידים שלכאורה אינם כפופים לגבול הייפליק. בעל חיים זה מתבגר מינית ומסוגל לחזור אחורה בהתפתחותו לשלב הפוליפ ולעשות זאת שוב ושוב, לכאורה לנצח. מסיבה זו הוא מכונה "המדוזה בת האלמוות". גם לגבי ההידרה, יצור מים מתוקים זעיר בגודל דומה, הועלתה טענה כי איננו כפוף לגבול הייפליק ואיננו מזדקן ביולוגית. יש לציין עם זאת, כי כעשור שנים לאחר פרסומו של המחקר ובו הטענה הזו, טען חוקר אחר כי המסקנה אינה נכונה וכי ההידרה כן מזדקנת ביולוגית.
גם לובסטר הוא בין בעלי החיים הבודדים שנמצא כי לכאורה אינם מזדקנים כלל, כלומר, גבול הייפליק איננו חל עליהם. דומים לו ככל הנראה גם סוגים מסוימים של צבים ואולי גם יסעורון אטלנטי. ישנם חוקרים המייחסים את העדר ההזדקנות והעדר גבול הייפליק אצל בעלי חיים אלה, לקיומו של טלומראז בכל תאיהם, בניגוד למצב אצל כמעט כל בעלי החיים האחרים ובהם האדם. לפי הטענה הזו, הטלומראז מונע מהטלומרים בתאיהם להתקצר ובכך מונע מהם להזדקן ופורץ את גבול הייפליק.
ראו גם

אפופטוזה
אנטי אייג'ינג
סינתיה קניון
לקריאה נוספת

West Michael, The Immortal Cell, One Scientist’s Quest to solve the Mystery of Human Aging, Doubleday, NY, 2003
Gavrilov L.A., Gavrilova N.S., The Biology of Life Span, A Quantitative Approach, NY: Harwood Academic Publishers, 1991
Leonard Hayflick, How and Why We Age, Ballantine Books, NYC, 1994
לנארד הייפליק, "כיצד ומדוע אנו מזדקנים?", הוצאת מגנס, תרגום: עמנואל לוטם, 1999.
הערות שוליים

1 2  פרק 5.6 בספרם של גברילוב מ-1991 ראה למעלה "לקריאה נוספת"
↑  מקפרלנד והולידיי, Exp. Cell Research, יוני 1994
↑  מרטינז, 1998
↑  פרסטון אסטפ, 2010
↑  על הספר, באתר הוצאת מגנס
↑  צבי ינאי, ‏מוכרחים למות?, באתר "הידען", 4 ביולי 2000
גבול דרום אפריקה–לסוטו

גבול דרום אפריקה–לסוטו הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין דרום אפריקה ללסוטו. אורך הגבול הוא 909 ק"מ, והוא יוצר לולאה שלמה, שכן לסוטו היא מובלעת המוקפת כולה בדרום אפריקה. הגבול עובר בנהר קלדון (אנ'), קו פרשת המים של הרי דראקנסברג, הנהר אורנג', הנהר מחלנג (אנ') וסדרת גבעות המצטרפות למחלנג בחזרה לנהר קלדון.
היסטוריה

אנשי סוטו היוו משטר מובהק בשנות ה-20 של המאה ה-19 תחת הצ'יף הראשי הראשון, מושושואה הראשון (אנ'). באותה תקופה, שטח סוטו כלל גם את פרובינציית המדינה החופשית בדרום אפריקה. לאחר מספר קרבות בין אנשי סוטו לבין אנשי בואר (אנ') על שטח מדינת אורנג' החופשית, שטח זה אבד ב-1850 וב-1860. ב-1868, בסוטולנד (כפי שהיה ידוע אז) הפכה למדינת חסות בריטית. למעט תקופת סיפוח מושבת הכף ב-1871–1884, היא נותרה במעמד זה עד שקיבלה את עצמאותה כממלכת לסוטו ב-1966.
הגבול בין בסוטולנד למדינת אורנג' החופשית הוגדר ב-1869, בוועידה באליוואל נורת' (אנ'). גבול זה אושר, והגבול עם מושבת הכף ומושבת נטאל גם הוא הוגדר, בהודעת הנציב העליון בדרום אפריקה (אנ'), פיליפ אדמונד וודהאוס (אנ'), מ-13 במאי 1870, כפי שתוקן בהודעה ממשלתית מס' 74 מ-6 בנובמבר 1871. בהודעה זו, תוארו גבולותיה של "בסוטולנד הבריטית":
מצומת הקורנטספרויט עם הנהר אורנג', לאורך מרכז הנהר לנקודה הקרובה ביותר לאוליפנטסבן; מאותה נקודה, אוליפנטסבן, עד לנקודה הדרומית של לנגברג, לאורך הר לנגברג עד לקצה הצפון-מערבי שלה; משם לנקודה המזרחית של ג'מרברג; לאורך החלק העליון של ג'מרברג עד לקצהו הצפוני-מערבי; משם בהארכה של אותו הר, לנהר קלדון; לאורך מרכז נהר קלדון עד לאגני הניקוז של הנהר אורנג' במונט-או-סורס; משם מערבה לאורך דרקנסברג, בין קו פרשת המים של הנהר אורנג' לנהר סנט ג'ון עד למקור הנהר; במורד מרכז הנהר עד לצומתו עם הנהר אורנג', ובמרכז הנהר האחרון עד לצומתו עם קורנטספרויט.
קורנטספרויט, נהר סנט ג'ון ונהר טיז מוכרים כיום כנהרות מחלנג (אנ'), מזימוובו (אנ') וטלה (גר') בהתאמה. אוליפנטסבן, לנגברג וג'מרברג הם הרים באזור שבין הנהר מחלנג (אנ') לבין הנהר קלדון (אנ').
גאוגרפיה

החל ממונט-או-סורס (אנ'), הגבול עובר לאורך קו פרשת המים בין אגן הניקוז של הנהר אורנג' (הזורם לאוקיינוס האטלנטי) לבין הנהרות השונים הזורמים מעל דרקנסברג לאוקיינוס ההודי. הוא ממשיך בקו פרשת מים, עד למקור הנהר טלה (גר') ליד ההר בן מקדהוי. משם הוא ממשיך דרך הנהר טלה עד למפגש עם הנהר אורנג', ולאחר מכן למפגש בין הנהר אורנג' עם הנהר מחלנג (אנ').
ממפגש זה, הגבול עובר דרך הנהר מחלנג (אנ') עד לנקודה ממערב למוהאל'ס הוק (אנ'). לאחר מכן, הוא עובר לאורך סדרת גבעות וקטעי קו ישר לכיוון נהר קלדון (אנ'), מצפון לוופנר (אנ'). לאחר מכן, הגבול ממשיך דרך הנהר קלדון, ליד בירת לסוטו, מסרו, ולעיירה פיקסבורג (אנ') שבדרום אפריקה, עד למקור הנהר, שנמצא במגדלור בקאצ'ה'ס נק. מהמגדלור, הגבול ממשיך דרך קו פרשת המים בין הנהר אורנג' ואגני הניקוז של הנהר ואל למונט-או-סורס (אנ').
כל עשרת המחוזות של לסוטו נוגעים בגבול, וכך גם שלושה פרובינציות של דרום אפריקה: המדינה החופשית, קוואזולו-נטאל והכף המזרחי.
מעברי גבול

מעברי הגבול הרשמיים מתוארים בטבלה הבאה:
| לסוטו> כביש | לסוטו> מעבר גבול | דרום אפריקה> כביש | דרום אפריקה> מעבר גבול | שעות פעילות | הערות | קורדינאטות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A2 | גשר מסרו | N8 | גשר מסרו | פתוח תמיד | קו הרכבת מסרו (אנ') עובר בגשר זה | 29°17′53″S 27°27′17″E﻿ / ﻿29.2980°S 27.4546°E﻿ / -29.2980; 27.4546﻿ (Maseru Bridge border crossing) |
|  | גשר פקה |  | גשר פקה | 08:00-16:00 |  | 28°56′42″S 27°44′04″E﻿ / ﻿28.9450°S 27.7344°E﻿ / -28.9450; 27.7344﻿ (Peka Bridge border crossing) |
|  | מפוטסה |  | גשר פיקסבורג | פתוח תמיד |  | 28°53′02″S 27°53′25″E﻿ / ﻿28.8839°S 27.8903°E﻿ / -28.8839; 27.8903﻿ (Maputsoe / Ficksburg Bridge border crossing) |
|  | קלדונספורט |  | קלדונספורט | 06:00-22:00 |  | 28°41′41″S 28°14′02″E﻿ / ﻿28.6948°S 28.2339°E﻿ / -28.6948; 28.2339﻿ (Caledonspoort border crossing) |
|  | מעבר מוננטסה |  | מעבר מוננטסה | 08:00-16:00 |  | 28°35′25″S 28°40′57″E﻿ / ﻿28.5902°S 28.6826°E﻿ / -28.5902; 28.6826﻿ (Monantsa Pass border crossing) |
|  | מעבר סאני (אנ') |  | מעבר סאני (אנ') | 06:00-18:00 | כלי רכב בעלי 4 גלגלים בלבד | 29°35′05″S 29°17′11″E﻿ / ﻿29.5847°S 29.2863°E﻿ / -29.5847; 29.2863﻿ (Sani Pass border crossing) |
|  | נגואנגואנה |  | בוזמנסנק | 08:00-16:00 | סגור לכלי רכב | 29°53′06″S 29°09′12″E﻿ / ﻿29.8849°S 29.1532°E﻿ / -29.8849; 29.1532﻿ (Ngoangoana / Boesmansnek border crossing) |
|  | רמאצליסו גייט |  | רמאצליסו גייט | 08:00-16:00 |  | 30°03′01″S 28°56′02″E﻿ / ﻿30.0502°S 28.9339°E﻿ / -30.0502; 28.9339﻿ (Ramatseliso's Gate border crossing) |
|  | קאצ'ה'ס נק |  | קאצ'ה'ס נק | 06:00-22:00 |  | 30°07′47″S 28°41′08″E﻿ / ﻿30.1297°S 28.6856°E﻿ / -30.1297; 28.6856﻿ (Qacha's Nek border crossing) |
|  | אונגלוקסנק |  | אונגלוקסנק | 08:00-16:00 | כלי רכב בעלי 4 גלגלים בלבד | 30°20′18″S 28°15′07″E﻿ / ﻿30.3383°S 28.2519°E﻿ / -30.3383; 28.2519﻿ (Ongeluksnek border crossing) |
| A24 | גשר טלה | R393 | גשר טלה | 06:00-22:00 |  | 30°25′55″S 27°34′02″E﻿ / ﻿30.4319°S 27.5673°E﻿ / -30.4319; 27.5673﻿ (Telle Bridge border crossing) |
|  | גשר מחלנג |  | גשר מחלנג | 08:00-16:00 |  | 30°09′51″S 27°23′59″E﻿ / ﻿30.1641°S 27.3996°E﻿ / -30.1641; 27.3996﻿ (Makhaleng River border crossing) |
|  | ספאפוס גייט |  | ספאפוס גייט | 08:00-16:00 |  | 29°56′51″S 27°11′57″E﻿ / ﻿29.9476°S 27.1993°E﻿ / -29.9476; 27.1993﻿ (Sepapu's Gate border crossing) |
|  | ואן רויינס גייט |  | ואן רויינס גייט | 06:00-22:00 |  | 29°45′22″S 27°06′33″E﻿ / ﻿29.7560°S 27.1091°E﻿ / -29.7560; 27.1091﻿ (Van Rooyen's Gate border crossing) |
ראו גם

יחסי דרום אפריקה–לסוטו
הערות שוליים

↑  South Africa (אורכב 10.01.2021 בארכיון Wayback Machine). The World Factbook. Central Intelligence Agency.
↑  Brownlie, Ian (1979). "Lesotho–South Africa". African Boundaries: A Legal and Diplomatic Encyclopaedia. London: C. Hurst & Co. pp. 1109–1114. ISBN 0903983877.
↑  Lesotho–South Africa Boundary (PDF) (Report). International Boundary Study No. 143. United States Department of State. 25 January 1974.
↑  "South African ports of entry". Department of Home Affairs. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2010. נבדק ב-14 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
טופוגרפיה של לסוטו
מעבר סאני (אנ'), מבט מדרום אפריקה
ג'ק ויילד

| --- | --- |

ג'ק ויילד בתפקיד דודג'ר בסרט "אוליבר!"
 לידה:  30 בספטמבר 1952 רוייטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 במרץ 2006 (בגיל 53) תבוורת', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 מקום לימודים:  Barbara Speake Stage School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ק ויילד ככוכב הסדרה "בר-זנב וחבריו"
ג'ק ויילד (באנגלית: Jack Wild; ‏30 בספטמבר 1952 - 1 במרץ 2006) היה שחקן קולנוע אנגלי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1968 על תפקידו בסרט "אוליבר!".
קריירה

ויילד נולד בעיירה רוייטון שבמחוז מנצ'סטר רבתי למשפחה ממעמד הפועלים והעביר את רוב ילדותו בעיירה האנסלואו שבמערב לונדון.
התגלה לראשונה בתור כישרון ביחד עם אחיו ארתור על ידי סוכן כישרונות, ווילד ואחיו לוהקו הופיעו ביחד במחזמר "אוליבר!". 
בשנת 1968 זכה ווילד בתפקיד העבריין הצעיר דודג'ר בגרסתו של קרול ריד למחזמר המצליח.
ויילד בן ה-16 היה מועמד על ההופעה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. 
לאחר שהפך לכוכב קולנוע צעיר פנה ויילד לטלוויזיה והופיע לראשונה בארצות הברית בתוכנית הילדים "בר-זנב וחבריו", בתמורה לשכר של מיליון דולרים.
שיחק בנוסף גם בסרט הקאלט "מלודי" בתפקיד הילד הבעייתי אורנסשואו ובסרט הרפתקאות "רובין הוד: נסיך הגנבים".
בנוסף להיותו שחקן, הקליט ויילד בצעירותו 3 אלבומים "The Jack Wild Album" באדיבות חברת התקליטים "קפיטול רקורדס", "Everything's Coming Up Roses" ו"A Beautiful World".
חיים אישיים > התמכרות

ויילד החל לשתות ולעשן באופן תדיר מגיל 12 ובגיל 21 כבר הצטייר כאלכוהוליסט ואובחן כחולה סוכרת.
התמכרויותיו הקשות של ויילד למעשה גמרו את קריירת המשחק שלו כבר בגיל 24 והרסו את חיי הנישואים שלו עם אשתו השחקנית גיינור ג'ונס.
בשנת 1988 החל ויילד תהליך גמילה שהצליח להחזיר אותו לתלם ולמספר הופעות קולנועיות וטלוויזיוניות קצרות.
בשנותיו האחרונות עבד ויילד בעיקר כשחקן תיאטרון.
חיים אישיים > מחלת הסרטן ומוות

ויילד נאבק כ-6 שנים במחלת סרטן חלל הפה שבמהלכן נאלץ לכרות את מיתרי הקול ואת הלשון.
בשל הניתוחים לא היה יכול לתקשר עם סביבתו ועם אשתו השנייה השחקנית קלייר הארדינג.
ויילד נפטר ב-1 במרץ 2006 מהמחלה שנגרמה כתוצאה מאלכוהול ועישון מרובה.
נקבר בבית הקברות "טודיגנטון פריש" שבמחוז בדפורדשייר, מזרח אנגליה.
בעיית הכרעה

במתמטיקה ובמדעי המחשב, בעיית הכרעה היא בעיה אשר יש לה תשובה של "כן" או "לא".
דוגמה: השאלה האם מספר טבעי נתון הוא ראשוני היא בעיית הכרעה. מאידך, הבעיה "מציאת המספר הראשוני הקטן ביותר בעל 77 ספרות" אינה בעיית הכרעה, שכן התשובה עבורה אינה "כן" או "לא".
בעיית הכרעה ידועה בתולדות המתמטיקה היא הבעיה העשירית של הילברט.
בעיות הכרעה שקולות לשפות פורמליות, כך שמילה נתונה נמצאת בשפה אם ורק אם התשובה עבורה בבעיית ההכרעה היא "כן".
קבוצות מסוימות של בעיות הכרעה, כגון זו הקרויה NP-קשה, הן נושא מרכזי במדעי המחשב, בהיותן בגדר בעיה פתוחה רחבת היקף.
חישוביות

תורת החישוביות היא תחום יסודי במדעי המחשב החוקר את היכולות והמגבלות של כל המחשבים באשר הם. שאלה מרכזית בתורת החישוביות היא האם כל בעיית הכרעה ניתנת לפתרון על ידי תוכנית מחשב כלשהי. בהסתמך על משפט קנטור ניתן להראות שהתשובה שלילית.
כל קלט (סופי) אפשרי הנתון בשפה כלשהי ניתן לקודד (לייצג) כמספר טבעי. קידוד שכזה נקרא מספור גדל ומחשבים מודרניים מיישמים אותו על ידי קידוד בינארי. בהינתן קידוד שכזה, לכל בעיית הכרעה ניתן להגדיר את הקבוצה  A הכוללת את כל המספרים הטבעיים שמקודדים קלטים שלגביהם התשובה לבעיה היא "כן". ולהפך, לכל קבוצה של מספרים טבעיים  A ניתן להגדיר בעיית הכרעה שמשיבה "כן" על כל הקלטים המקודדים על ידי מספר טבעי שנמצא ב- A. במילים אחרות, את קבוצת כל בעיות ההכרעה ניתן לזהות עם קבוצת כל התת-קבוצות של הטבעיים,  {\mathcal {P}}(\mathbb {N} ).
מצד שני, כל תוכנית מחשב היא רצף סופי של סימנים של שפת תכנות. לכן כל תוכנית מחשב ניתן לקודד כמספר טבעי יחיד (ואכן בפועל כל תוכנית מחשב בשפה מסוימת מתרגמת לקידוד בינארי שונה בשפת מכונה). מכאן שקבוצת כל תוכניות המחשב שקולה לקבוצת המספרים הטבעיים  \mathbb {N} .
משפט קנטור קובע שעוצמת  {\mathcal {P}}(\mathbb {N} ) (שהיא עוצמת הרצף) גדולה מעוצמת  \mathbb {N}  (שהיא אָלֶף אֶפֶס), ולכן יש "הרבה יותר" בעיות הכרעה מאשר תוכניות מחשב אפשריות (על אף שמן השניים יש אינסוף). מכאן שישנן בעיות הכרעה (ולמעשה, כמעט כל בעיות ההכרעה) שאינן ניתנות לפתרון על ידי אף תוכנית מחשב. הדוגמה המוכרת ביותר לבעיית הכרעה שאין תוכנית הפותרת אותה היא בעיית העצירה. אלן טיורינג הוכיח זאת בשנת 1936 בשיטת הלכסון. דוגמאות רבות נוספות מגיעות ממשפט רייס.
סיבוכיות

חלק ניכר מתורת הסיבוכיות עוסק בבעיות הכרעה. העניין בבעיות הכרעה נובע מכך שהטיפול המתמטי בהן הוא פשוט, שכן התשובה לבעיה מוגבלת ל-"כן" ו-"לא". עם זאת, בעיות שאינן בעיות הכרעה ניתנות להמרה לבעיות הכרעה שקולות.
דוגמה לכך היא הבעיה "האם יש גורם ראשוני": כאשר נתונים שני מספרים שלמים, n ו-k, ענה האם ל-n יש גורם ראשוני קטן מ-k. אם אנו מסוגלים לפתור את בעיית ההכרעה הזו באמצעות משאבים בסדר גודל מסוים, אנו יכולים לפתור את הבעיה "פירוק לגורמים", שאינה בעיית הכרעה, באמצעות משאבים מאותו סדר גודל, וזאת על ידי סדרה של שאלות התוחמות את ערכו האפשרי של k.
הערות שוליים

↑  קיומו של הקידוד נובע למעשה מהעובדה שקבוצת המילים האפשריות בשפה כלשהי היא קבוצה בת-מנייה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00565667
גבריאל ברנשטיין

| --- | --- |
 לידה:  1979 (בת 45 בערך) 
 השכלה:  אוניברסיטת סירקיוז 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 www.gabbyb.tv
 
גבּריאל ברנשטיין (באנגלית: Gabrielle Bernstein) היא סופרת, נואמת ומאמנת אמריקאית. ברנשטיין מלמדת, בעיקר מתוך הטקסט "קורס בניסים". היא מלמדת יישומים מעשיים של הקורס תוך שימת דגש על עקרונות של אהבה עצמית, סליחה, וגישה הוליסטית לרוחניות. בשנת 2009, ברנשטיין הוגדרה בניו יורק טיימס כ"גורו" של הדור הבא.
בשנת 2008, ייסדה את אתר HerFuture.com, רשת חברתית חונכת לנשים. ברנשטיין כתבה ששה ספרים, וגם עבדה כיזמית יחסי ציבור והקימה את חברת יחסי הציבור SparkPlug Communications ואת Woman's Entrepreneurial Network, ארגון ללא כוונות רווח המקשר בין נשים יזמיות.
ברנשטיין גדלה בלארצ'מונט, ניו-יורק, השתתפה במחנה קיץ יהודי והדריכה קבוצת נוער. ב-2001, היא סיימה לימודי תיאטרון באוניברסיטת סירקיוז.
ביבליוגרפיה

Add More ~ing To Your Life: A Hip Guide To Happiness ‏(2010)
Medidating: Meditations for Fearless Romance ‏(2011)
Spirit Junkie: A Radical Road to Discovering Self-Love and Miracles ‏(2011)
May Cause Miracles: A 6-Week Kick-Start to Unlimited Happiness ‏(2013)
The Universe Has Your Back: Transform Fear to Faith ‏(2016)
Judgment detox: Release the Beliefs that Hold you Back from Living a Better Life ‏(2018)
הערות שוליים

1 2  Allen Salkin (18 בספטמבר 2009). "Seeing Yourself in Their Light". הניו יורק טיימס. נבדק ב-10 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ryan, Denise (15 במרץ 2013). "'Reconnect and recalibrate': Gabrielle Bernstein takes a Kundalini yoga approach to finding happiness". Vancouver Sun. נבדק ב-3 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, January 2017)
↑  Khidekel, Marina (13 בדצמבר 2012). "Gabrielle Bernstein, Guru to Young Professional Women". Businessweek. נבדק ב-3 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Khidekel, Marina. "Gabrielle Bernstein, Guru to Young Professional Women". Bloomberg.com. נבדק ב-31 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Scodie, Louise. "Interview: Gabby Bernstein". The Jewish Chronicle. The Jewish Chronicle Limited. נבדק ב-6 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gabrielle Bernstein". syr.edu. נבדק ב-31 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Non-fiction Review: Add More -Ing to Your Life". Publishers Weekly. נבדק ב-3 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rosenblit, Rachel (26 ביולי 2011). "SOUL PROVIDER". Elle Magazine. נבדק ב-3 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Nonfiction Review: Spirit Junkie". Publishers Weekly. נבדק ב-3 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Review: Spirit Junkie". Kirkus Reviews. נבדק ב-3 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nonfiction Review: May Cause Miracles". Publishers Weekly. נבדק ב-3 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810599538005606  BIBSYS: 12035724  GND: 105601704X  ISNI: 0000 0000 7335 1187  LCCN: n2009080850  NKC: xx0184115  NLK: KAC201807546  VIAF: 103485880   WorldCat (עם VIAF): 103485880
בקורת ופרשנות

| --- | --- |

שער גיליון 44 של "בקורת ופרשנות"
 סוגה:  מחקר אקדמי אודות הספרות העברית
 מו"ל:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מייסד:  ברוך קורצווייל ואברהם שאנן
 בעלים:  אוניברסיטת בר-אילן
 עורך ראשי:  תמר וולף-מונזון
 תאריכי הופעה:  1970–הווה (כ־54 שנים)
 שפה:  עברית 
 http://hebrew-literature.biu.ac.il/criticism-interpretation
 
בקורת ופרשנות הוא כתב עת מדעי של המחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. כתב העת הוא במה למחקר אקדמי אודות הספרות העברית, היהודית והכללית, המתמקד בהקשרים טקסטואליים ותרבותיים. 'בקורת ופרשנות' רואה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
היסטוריה

כתב העת נוסד בשנת 1970 על ידי פרופסור ברוך קורצווייל ופרופסור אברהם שאנן, ככתב-עת לספרות, לשון, היסטוריה ואסתטיקה. משנת 1980 ועד שנת 2000 נערך על ידי פרופסור הלל ויס.
משנת 2000 ועד שנת 2017 נערך על ידי פרופ' אבידב ליפסקר (ופרופסור  תמר וולף-מונזון כעורכת אחראית). בתקופה זו הוגדר כ"כתב עת בין תחומי לחקר ספרות ותרבות", ונערך בשיטה נושאית, לפיה כל גיליון הוקדש לנושא, לז'אנר או לתקופה מסוימת בתולדות הספרות העברית.
גבריאל גובי

גבריאל (גברי) גובי היה שחקן טניס שולחן פאראלימפי.
במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) התחרה בדרגת נכות A2 בתחרויות יחידים וזוגות. בתחרות היחידים סיים בשלב שמינית הגמר ובתחרות הזוגות התחרה עם יוסף שרב והם זכו במדליית ארד.
היה חבר משלחת ישראל אל המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972). באולימפיאדה זו השתתפו ישראלים בטורניר טניס שולחן לקבוצות ולא נשמר תיעוד של זהות הספורטאים בכל תחרות.
השתתף במשחקי סטוק מנדוויל.
באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1986 זכה במדליית כסף.
בעיית הטאוטוכרון

ארבעה כדורים משוחררים ממיקומים שונים על עקומת ציקלואידה, אך כולם מגיעים לתחתית באותו הזמן. החצים הכחולים מראים את תאוצת הנקודות לאורך העקומה. בפינה הימנית העליונה מופיע גרף זמן-מיקום.
בעיית הטאוטוכרון (או איזוכרון) היא בעיה בפיזיקה ומתמטיקה. מקור המילה מיוונית, ומשמעותה "אותו הזמן".
תיאור הבעיה

בעיית הטאוטוכרון היא הניסיון לזהות את העקומה כך שהזמן שלוקח לכל חפץ המחליק עליה (ממנוחה, ללא חיכוך, תחת שדה כבידה אחיד) להגיע לנקודה התחתונה שלה יהיה בלתי תלוי בנקודת ההתחלה שלו.
פתרון הבעיה

העקומה הפותרת את הבעיה היא ציקלואידה.
הזמן הלוקח לכל גוף המחליק עליה להגיע לתחתית הוא  \pi {\sqrt {r \over g}}, כאשר  r הוא רדיוס המעגל היוצר את הציקלואידה,  g היא תאוצת הכובד, ו- \pi  הוא הקבוע המתמטי פאי.
ראו גם

ציקלואידה
בעיית הברכיסטוכרון
גבול בהוטן–הודו

גבול בהוטן–הודו הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין בהוטן להודו. אורך הגבול הוא 699 ק"מ, והוא נמצא צמוד למדינות אסאם (267 ק"מ), ארונאצ'ל פרדש (217 ק"מ), מערב בנגל (183 ק"מ), וסיקים (32 ק"מ).
תיאור

הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות המערבי עם טיבט וסין, וממשיך משם לכיוון דרום דרך ההר גיפמוצ'י והנהר ג'אלדהאקה (אנ'). לאחר מכן, הגבול פונה דרומה-מערבה ואז מזרחה דרך סדרה של קווים יבשתיים לא סדירים העוקבים בדרך כלל למרגלות הרי ההימלאיה, ובמיוחד דרך הנהר מאנאס (אנ'). לאחר מכן, הגבול פונה צפונית-מערבית, מערבה ליד העיירה סאקטנג (אנ'), דרך הנהרות טאוואנג צ'ו (אנ') וניאמג'אנג צ'ו (אנ'), לפני שפנה צפונה עד למשולש הגבולות המזרחית.
היסטוריה

האימפריה הבריטית החלה לכבוש את הודו מהמאה ה-17, והרחיבה בהדרגה את שלטונה ויצרה את הודו הבריטית. הדבר הביא לסכסוך עם בהוטן, כאשר מדינת קוך בהר (אנ') סופחה על ידי בריטניה ב-1770. הסכסוך הזה הסתיים עם חתימת הסכם שלום ב-1774, אשר הכיר בגבולות בהוטן דאז. במחצית הראשונה של המאה ה-19, התעוררו מחלוקת נוספת לגבי הגבול בין בהוטן להודו, כאשר האימפריה הבריטית סיפחה את מישורי ההצפה הבנגליים ואסאם ב-1841–1842. המתיחות המתמשכת הובילה למלחמת דואר ב-1864–1865. חוזה סינצ'ולה שבא לאחר מכן, הביע לכן שבהוטן הייתה צריכה לוותר על השטחים שכבשה. שינויים נוספים בגבול נעשו ב-1910 באמצעות אמנת פונאקה (אנ')‏.
ב-1947, הודו קיבלה עצמאות מבריטניה, וכעבור שנתיים היא חתמה על אמנה עם בהוטן לפיה היא הכירה בריבונותה של המדינה, אף על פי ששמרה על השפעה משמעותית על ענייני החוץ שלה. ב-1973–1984, התקיימו בין בהוטן להודו שיחות לגבי הגבול ביניהן. סכסוכי גבול בעלות אופי יחסית מינורי התקיימו לגבי חלק הגבול עם ארונאצ'ל פרדש, והאזור בין שרפנג ומחוז טסירנג (אנ')‏. ב-2006, נחתם אמנה סופית הקובעת את הגבול בין שתי המדינות. חוזה ידידות ושיתוף פעולה חדש המעניק חופש רב יותר לבהוטן בענייני יחסי החוץ נחתם ב-2007.