stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת גילוי וכיבוי אש
תגובות > פינוי ושחרור עשן

מערכת פינוי/שחרור עשן מיועדת למנוע הצטברות של עשן במבנה, ובכך לצמצם את הפגיעה באנשים ולהגדיל את סיכויי המילוט שלהם ממבנה בוער, וכן להקטין את סכנות ההתמוטטות וההתפוצצות בזמן שרפה.
שחרור עשן, המכונה בדרך כלל שחרור פסיבי של עשן, מתבצע על ידי פתחים קבועים במבנה, או במידה ולא ניתן לבצע פתחים כאלה, על ידי פתיחה אוטומטית של חלונות ו/או כיפות במבנה.
פינוי אקטיבי של עשן מתבצע באמצעות מפוחי יניקה.
בחלל ספציפי של מבנה (למשל קומה מסוימת) תיתכן רק אחת משתי המערכות הנ"ל.
תגובות > מערכות על/תת לחץ

מערכות על/תת לחץ נועדו ליצור תנאים המבטיחים במידת האפשר פינוי של אנשים ממבנה בוער. העיקרון של מערכות אלו הוא יצירת מצב של על לחץ לאורך נתיב מילוט מוגן ככל האפשר, למשל חדר מדרגות חסין לאש בגורד שחקים. על הלחץ אינו מאפשר חדירת עשן לנתיב הפינוי.
תגובות > דלתות אש

שליטה אוטומטית בדלתות אש היא מנגנון נוסף במערכות גילוי וכיבוי. המערכת מסוגלת לסגור באופן אוטומטי את דלתות האש בקומה בה פורצת שרפה במטרה למנוע התפשטות האש ולאפשר לאנשים להימלט דרך דלתות אלה הבנויות באופן המאפשר זאת.
תגובות > ניתוק חשמל

מערכת גילוי וכיבוי האש מתממשקת למערכות החשמל לצורך ניתוקי הזנות מתח בעת גילוי אש בלוחות חשמל או בזמן שמתבצע כיבוי במים במבנה המוגן.
לחצן שריפה ידני
דוגמת מבנה רכזת
צופר שרפה משולב נצנץ
ספרינקלר לכיבוי אש
אנימיקס

| --- | --- |

לוגו אנימיקס, הפסטיבל הבין-לאומי לאנימציה, קומיקס וקריקטורה של תל אביב
 סוג:  אנימציה, קומיקס וקריקטורה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  סינמטק תל אביב
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 animix.co.il
 
אנימיקס הוא פסטיבל שנתי לאנימציה, קומיקס וקריקטורה, המתקיים מדי קיץ בתל אביב.
אודות

אנימיקס הוא פסטיבל בין־לאומי להנפשה, קומיקס וקריקטורה המתקיים במיתחם סינמטק תל אביב מדי חודש אוגוסט.
האירוע מתקיים במשך חמישה ימים וכולל עשרות אירועי תוכן הכוללים, בין היתר: הקרנות אנימציה, סדנאות קומיקס ואנימציה, מפגשי אמן עם מאיירים, שוק קומיקס עם דוכני מכירה מתחום הקומיקס והקריקטורה ועוד.
לפי הערכות המארגנים, מדי שנה מבקרים בפסטיבל כ-15,000 – 20,000 איש. הפסטיבל מארח מדי שנה אורחים מהארץ ומהעולם הפועלים בתחומים אלו.
קהל היעד של פסטיבל אנימיקס הוא ילדים ונוער אך גם מבוגרים חובבי קומיקס. ההפסטיבל מכיל רצועה של תוכניות המיועדות לילדי הגיל הרך ונוער וגם לקהל הבוגר.
הפסטיבל משמש פלטפורמה לז'אנר האמנויות המאוירות כפי שהן משתקפות באנימציה, קומיקס וקריקטורה. כמו כן מוקרנים בו סרטי הנפשה מכל העולם.
באנימיקס יש דגש גם על אנימציה ישראלית מקורית. מדי שנה מתקיים במסגרת הפסטיבל אירוע "אסיף" ("תחרות האוסקר" של סרטי האנימציה המקומיים), המציג את היצירה המופקת בתחום זה על ידי אולפנים וסטודנטים בישראל.
אנימיקס משמש גם כבמה ליוצרים צעירים וותיקים בתחומי הקומיקס והקריקטורה בישראל. בימי הפסטיבל מתקיימים מפגשי אמן וסדנאות עם אמנים ישראלים העוסקים בסוג זה של יצירה.
כל שנה מתקיים גם אירוע אנימיקס מודיעין בו מעבירים הרצאות הקשורות לקומיקס וקריקטורה בעיר מודיעין.
הפסטיבל נתמך על ידי מועצת הקולנוע במשרד התרבות והספורט ומחלקת המופעים של עיריית תל אביב-יפו.
היסטוריה

הפסטיבל מתקיים בתל אביב החל משנת 2000.
מאז 2011 מקיים הפסטיבל מהדורות מיוחדות גם מחוץ לתל אביב. שלוחת הפסטיבל בצפון הארץ – אנימיקס מגדל העמק.
בשנת 2019 הוצגו במהלך הפסטיבל מקבץ מרישומיו ואיוריו של סגן הדר גולדין שנפל במבצע צוק איתן.
בשנת 2020 התקיים הפסטיבל בפורמט דיגיטלי/אנלוגי והציע עשרים תוכניות אונליין עם דגש מיוחד על אנימציה ישראלית עכשווית ועל מפגשי אמן מובילים בתחום הקומיקס, הקריקטורה והאנימציה בארץ.
בשנת 2022 התמנה האנימטור בן מולינה לתפקיד אוצר האנימציה של הפסטיבל ובכך החליף את דודו שליטא שכהן בתפקיד מראשיתו של הפסטיבל.
בשנת 2024 שלומי צ׳רקה פרש מתפקיד אחראי תוכן קומיקס ובמקומו התמנתה דקל שי שחורי.
צוות הפסטיבל

ניסים חזקיהו - מייסד ומנהל אמנותי
בן מולינה - אוצר האנימציה ומשנה למנהל אמנותי
גלית ברסקי - מפיקת הפסטיבל
שלומי צ'רקה - אוצר קומיקס
דקל שי שחורי - אחראית תוכן קומיקס
אור בנדל וחן סאלם - אחראים שוקומיקס
איתמר דאובה -אחראי תוכן קריקטורות
תום מדר ותמר סורוביץ׳ - אחראים תחרויות אנימציה
הערות שוליים

↑  על הפסטיבל, באתר www.animixfest.co.il (ארכיון)
↑  "אנימיקס - הפסטיבל הבינלאומי לקומיקס, אנימציה וקריקטורה 2019". הארץ. נבדק ב-2019-11-12.
כביש 66 (ארצות הברית)

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ויל רוג'רס 
 אורך:  2,448 מיל 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ? – 11 בנובמבר 1926
 מיקום
 ערים ראשיות:  קליפורניה, אוקלהומה, קנזס, מיזורי, טקסס, אריזונה, ניו מקסיקו, אילינוי 
 נקודת סיום:  סנטה מוניקה, שיקגו 
 
 קואורדינטות:  39°00′25″N 89°46′46″W﻿ / ﻿39.006952°N 89.77948°W﻿ / 39.006952; -89.77948
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 66 (באנגלית: U.S. Route 66) היה כביש מהיר ראשי בארצות הברית משיקגו ללוס אנג'לס.
כאשר הכביש נפתח לראשונה לתנועה בשנת 1926 הוא היה אחד מהכבישים המהירים הראשונים בארצות הברית. נתיבו המקורי של הכביש היה באורך 3,940 ק"מ והוא חצה שלושה אזורי זמן בארצות הברית משיקגו ללוס אנג'לס כאשר הוא עובר דרך שמונה מדינות: אילינוי, מיזורי, קנזס (קילומטרים בודדים), אוקלהומה, טקסס, ניו מקסיקו, אריזונה וקליפורניה. הנתיב המקורי של הכביש קישר במכוון בין עיירות קטנות רבות לאורך המערב התיכון.
לאורך השנים עבר כביש 66 מקצי שיפורים רבים אשר שינו את נתיבו ואורכו הכולל. רבים ממקצי השיפורים העניקו לנוסעים בו נתיבים מהירים יותר ובטוחים יותר או חלקים חדשים שעקפו את הכבישים שעברו דרך מרכזי הערים.
כביש 66 היה הנתיב העיקרי בו עברה במהלך המאה ה־20 תנועה רבה אל עבר מערב ארצות הברית, במיוחד במהלך קערת האבק והשפל הכלכלי הגדול של שנות ה־30. הכביש סייע רבות לצמיחת הכלכלות של היישובים שדרכם הוא עבר. רבים מהאנשים שניהלו עסקים בתוואי הכביש זכו לאורך השנים להצלחה רבה בשל הפופולריות הגוברת לה זכה הכביש – אותם האנשים נלחמו בהמשך לשמר את הכביש כאשר החל לגדול האיום של בניית כבישים מהירים חלופית.
בשנת 1985 הוצא כביש 66 באופן רשמי ממערכת הכבישים הבין־מדינתיים לאחר שהוחלט כי תוואי הכביש לא היה מועיל עוד. רוב התנועה עברה לכבישים מהירים בין־עירוניים עוקפים. הכבישים הבין־מדינתיים ה־40, ה־57 וה־15 נסללו על שרידי הנתיב המקורי של כביש 66.
חלק מהנתיב המקורי של הכביש עדיין זמין כאטרקציה תיירותית תחת השם "Historic Route 66" (כביש 66 ההיסטורי).
השיר Route 66 של להקת הרוק הרולינג סטונז עוסק בכביש זה. בשנת 2006, אולפני האנימציה פיקסאר השתמשו בכביש 66 בתור נקודת ההתרחשות של סרטם מכוניות.
כינויים

במהלך השנים קיבל כביש 66 כינויים רבים. ישר אחרי שהוזמן, הוא נודע כ"כביש האלכסוני הגדול" בגלל שהוא נמתח משיקגו בצפון לאוקלהומה סיטי בדרום. לאחר מכן פורסם כביש 66 על ידי אגודת הכביש המהיר 66 כ"רחוב הראשי של אמריקה". השם היה בשימוש גם על ידי תומכי כביש 40, אך קבוצת כביש 66 הצליחה יותר. ברומן ענבי זעם מאת ג׳ון סטיינבק, הכביש המהיר נקרא "אם הכבישים" ("The Mother Road") שמו הרווח של הכביש היום. השם האחרון לכביש 66 ניתן על ידי אגודת הכביש המהיר 66 בשנת 1952 כשם הלא רשמי "הכביש המהיר וויל רוג׳רס" ("The Will Rogers Highway"), למרות ששלט הוצב בדרך עם שם הכביש בסרט של ג׳ון פורד "ענבי זעם" שיצא לאקרנים בשנת 1940, 12 שנים לפני שהארגון קרא לכביש בשם זה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יעל הדיה, בכביש הישן לקליפורניה המיתוס של 66 Route, הוא כביש 66 הישן, המוביל משיקאגו לקליפורניה, הולך ומתעצם מאז שכביש חדש מהיר הביא עליו את מותו, כל העיר, 18 במרץ 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539113305171  BNE: XX5648871  BnF: cb125515150 (data)  GND: 4290117-0  LCCN: sh88002477  NKC: ge687926  SUDOC: 08612773X  VIAF: 239123146   WorldCat (עם VIAF): 239123146
לנצ'יה בפורמולה 1

לנצ'יה הייתה פעילה באליפות הפורמולה 1 למשך תקופה קצרה בתחילת שנות החמישים. הקבוצה לקחה חלק בשלושה מרוצים כקבוצה עצמאית. בהמשך מכרה את המכונית לקבוצת פרארי, שזכתה עם המכונית באליפות הנהגים בעונת 1957.
היסטוריה

ג'יאני למצ'יה, בנו של וינצ'נזו למצ'יה, מייסד החברה, לקח את האחריות על החברה לאחר מות אביו בשנת 1937. הבן התעניין והיה מעורב בספורט מוטורי והחליט לבנות מכונית שתתחרה במרוצי גרנד פרי. דגם לנצ'יה D50 ערך את הבכורה באליפות הפורמולה 1 בגרנד פרי ספרד, המרוץ הסוגר של עונת 1954. אלברטו אסקרי זינק עם המכונית מעמדת הפול פוזישן, קבע את זמן ההקפה המהירה, אך לבסוף נאלץ לפרוש מהמרוץ אחרי 10 הקפות בשל בעיה ממצמד.
קבוצת לנצ'יה הכניסה 4 נהגים לאליפות בעונת 1955. כל ארבעת הנהגים נאלצו לפרוש במהלך מרוץ הפתיחה בארגנטינה. במרוץ הבא, שהתקיים במונקו, זכתה הקבוצה להצלחה - אוג'ניו קסטלוטי עלה על הפודיום לאחר שסיים שני. לואיג'י וילורסי סיים חמישי וצבר גם הוא נקודות. אסקרי התרסק עם המכונית לתוך הנמל לאחר שהחליק באחת הפניות. שבוע לאחר מכן אסקרי נהרג כשנהג במכונית של פרארי במונזה. מותו של אסקרי יחד עם הבעיות הכלכליות של נ'ציה הובילו את הקבוצה לפרישה מהאליפות.
לאחר הפרישה העבירה לנ'ציה את ה-D50 לקבוצת פרארי, שעשתה שימוש במכונית בשתי העונות הבאות. חואן מנואל פנג'יו ניצח שלושה מרוצים בעונת 1956 וזכה באליפות. שנה לאחר מכן פרארי הצליחה להגיע לפודיום שבע פעמים, אך לא זכתה באליפות. לקראת עונת 1958 הציגה פרארי דגם חדש לחלוטין, מתוצרת עצמית, דבר שסיים למעשה את חלקה של לנצ'יה באליפות.
הערות שוליים

↑  1954 Spanish Grand Prix
↑  All championship race entries from Scuderia Lancia, ChicaneF1
טור מלכא

טור מלכא (מארמית: הר המלך) היה יישוב יהודי ביהודה שהתקיים בימי חורבן בית שני.
היסטוריה

"הר המלך" נזכר במקורות חז"ל כאזור איכותי במיוחד. כך למשל דרשו חז"ל על הפסוק: "ההר הטוב הזה" - זה הר המלך".
בחז"ל מובא שלעשירי העם היו בו נחלות שונות:
נחוניון כהן גדול, בנו של שמעון הצדיק, שברח להר המלך לאחר שאחיו ביישו.
"ששים רבוא עיירות היו לו לינאי המלך בהר המלך".
"עשרת אלפים עיירות היו בהר המלך, ולר' אלעזר בן חרסום אלף מכולם, וכנגדן אלף ספינות בים, וכולהם חרבו".
בדברי חז"ל הללו נזכרים מספרים מופרזים אודות כמות התושבים שחיו בה, אך יש שרואים במספרים אלו כמדויקים ומוכיחים דבריהם מהגמרא. הדעה הרווחת[דרושה הבהרה] היא שאמנם הייתה בה כמות תושבים רבה מאוד אך לא כמו המובא בגמרא. המהר"ל מפראג מסביר שחכמים אמרו את הכמות שהייתה ראויה בטור מלכא שהיה מקום הריבוי, אך זה אינו מחייב שהיה שם באמת כך. על פי המהר"ל מדובר בכלל בדברי חכמים שמדברים על מה שהיה ראוי מצד המהות, בלי להתחשב במציאות שמעוצבת גם ממניעות מצד האנשים, כיוון שהם רצו להסביר את ברכת הריבוי שהייתה בארץ מצדה המהותי.
השם "הר המלך" זוהה עם "הרודיון", מבצרו של הורדוס מלך יהודה והעיר שלמרגלותיו, שאותה הפך לבירתה של טופרכיה (השם "הרודיון" אינו נזכר בספרות התלמודית). יוסף בן מתתיהו אינו מזכיר את השם "הר המלך" (בעוד שהוא מזכיר את הרודיון פעמים רבות). על פי חז"ל, "הר המלך" שימש כאחד המבצרים החשובים ביותר במרד בר כוכבא (132–136 לספה"נ) ואחד ממעוזיו האחרונים. עם זאת, נראה שהשם "הר המלך" התפשט במקורות כמונח גאוגרפי לאזור נרחב יותר.
במדרש ובתלמוד נזכר "הר המלך" בסמיכות לביתר, ונראה כי הדבר מלמד על חשיבות האתר במהלך מרד בר כוכבא. כך למשל נאמר בתלמוד הבבלי: "אקמצא ובר קמצא חרוב ירושלים אתרנגולא ותרנגולתא חרוב טור־מלכא אשקא דריספק חרוב ביתר" ("בשל קמצא ובר קמצא חרבה ירושלים, בשל תרנגול ותרנגולת חרב הר המלך, בשל יצול של עגלה חרבה ביתר"). כך גם במדרש הגדול: "והצר לך בכל שעריך, אילו כרכים גדולים שבארץ ישראל כגון הר־המלך ובית־תר וכיוצא בהן".
ישנה הקבלה בין "הר המלך" במקורות הבבליים (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ד, עמוד א') ל"טור שמעון" במקורות הארץ־ישראליים (תלמוד ירושלמי, תענית, ד' ח', ס"ט ע"א; מדרש איכה רבה, ב, ד). השם "טור שמעון" התגלגל כנראה משמו של אחד המבצרים שהקים שמעון החשמונאי, והוא מופיע באגדות החורבן כפי הנראה בהקשר למרד בר כוכבא. על בסיס ההקבלה בין "הר המלך" ל"טור שמעון", ועל פי השם "שמעון", הניחו חוקרים ש"הר שמעון" הוא מבצרו של שמעון בן כוסבא (בר כוכבא).
שמואל קליין וזאב ספראי סברו שיש לזהות את "הר המלך" בצפון הר בית אל, בטופרכיות גופנא ורמתיים. עמוס קלונר הציע את האפשרות ש"הר המלך" הוא האזור שסביב בית גוברין.
חורבן טור מלכא

התלמוד הבבלי, כחלק מאגדות החורבן, מגולל את סיפור חורבנה של טור מלכא:
אתרנגולא ואתרנגולתא חריב טור מלכא דהוו נהיגי כי הוו מפקי חתנא וכלתא מפקי קמייהו תרנגולא ותרנגולתא כלומר פרו ורבו כתרנגולים יומא חד הוה קא חליף גונדא דרומאי שקלינהו מינייהו נפלו עלייהו מחונהו אתו אמרו ליה לקיסר מרדו בך יהודאי אתא עלייהו הוה בהו ההוא בר דרומא דהוה קפיץ מילא וקטיל בהו שקליה קיסר לתאגיה ואותביה אארעא אמר ריבוניה דעלמא כוליה אי ניחא לך לא תמסריה לההוא גברא לדידיה ולמלכותיה בידיה דחד גברא אכשליה פומיה לבר דרומא ואמר (תהלים ס, יב) הלא אתה אלהים זנחתנו ולא תצא אלהים בצבאותינו דוד נמי אמר הכי דוד אתמוהי קא מתמה על לבית הכסא אתא דרקונא שמטיה לכרכשיה ונח נפשיה אמר הואיל ואיתרחיש לי ניסא הא זימנא אישבקינהו שבקינהו ואזל איזדקור ואכלו ושתו ואדליקו שרגי עד דאיתחזי בליונא דגושפנקא ברחוק מילא אמר מיחדא קא חדו בי יהודאי הדר אתא עלייהו א"ר אסי תלת מאה אלפי שליפי סייפא עיילו לטור מלכא וקטלו בה תלתא יומי ותלתא לילוותא ובהך גיסא הלולי וחנגי ולא הוו ידעי הני בהני
על פי תיאור המעשה, בטור מלכא היו נוהגין להוליך תרנגול ותרנגולת לפני החתן והכלה בדרך לחופתם, כשכוונתם לרמז בזה שהחתן והלכה יזכו לפרות ולרבות כתרנגולים. באחת הפעמים שנהגו כן עברה באותה הזמן פלוגת חיילים שחטפו את התרנגולים, בני העיר שראו זאת התנפלו עליהם במטרה להשיב אותם. פלוגת החיילים, כאות מחאה, שלחה לקיסר כי יהודי המקום מורדים בו, דבר שאכן גרם לקיסר לצאת להילחם בבני העיר. באותה העת היה גר בעיר אדם בשם 'בר דרומא' שהיה קופץ למרחק מיל ותוך כדי קפיצתו היה הורג בחיילים. כשראה זאת הקיסר הוא הוריד את הכתר שעל ראשו והניחו על הארץ ופנה לאלוהים: אם טוב בעיניך, אל תגרום לי ולחיילי למות בידיו של 'בר דרומא'. באותה הזמן 'בר דרומא' ציטט את הפסוק בתהילים "הלא אתה אלהים זנחתנו ולא תצא אלוהים בצבאותינו", כאשר כוונתו כי אכן אין לו צורך בעזרת אלוהים. כשנכס 'בר דרומא' לבית הכיסא לעשות צרכיו' הגיע נחש והכישו, ומת מאותה הכשה. הקיסר על אף שראה במיתת בר דרומא, אמר הואיל ונעשה לי נס שלא נהרגתי על ידו, אפסיק את המלחמה איתם. מיד כשפנה הקיסר לשוב לביתו, תושבי המקום החלו לשמוח, וערכו מסיבות גדולות עם אוכל ושתייה, והדליקו נרות להאיר להם. הקיסר שראה מרחוק את אותן חגיגות, הבין כי היהודים מזלזים בו במעשה זה, והחליט לחזור ולהילחם בהם. ואכן בחזרתו החריב את כל המקום. בתלמוד מסופר בשם רבי אסי, שחיילי הקיסר כללו שלוש מאות אלף 'שולפי חרבות' שהרגו בטור מלכא במשך שלושה ימים ושלושה לילות. וכאשר הם הרגו בצדו האחד של טור מלכא, לא נודע הדבר לתושבים בצדו השני, אשר המשיכו בחגיגות הניצחון.
בתרבות

עין טור מלכא, שם העט של המשוררת עליזה גרינברג, ניתן לה על ידי בעלה אורי צבי גרינברג על שם היישוב "טור מלכא".
לקריאה נוספת

יובל שחר, "הר המלך - לפתרונה של חידה", ציון סה, ג (תשס), 2000, עמ' 275–306.
בועז זיסו, "המצודה ההלניסטית בחורבת טורה שבהרי ירושלים וזיהוי טור שמעון", קתדרה 112 (תשסד), עמ' 5–18.
רז מוסטיגמן, מהר המשחה ועד אימר - למשמעותו ההיסטורית של קובץ מסורות חורבן בתוך סוגיית "ונלכדה ביתר" בתלמוד הירושלמי, חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", אוניברסיטת תל אביב, 2003.
הערות שוליים

↑  מכילתא דרבי ישמעאל, בשלח - מס' דעמלק, פרשה ב ד"ה ויאמר ה'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, פרק ל"ג, הלכה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ז, עמוד א'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ה' (דף כד, ב בדפוס וילנא); איכה רבה פרשה ב
↑  חידושי אגדות על גיטין נז, ועיינו נצח ישראל פרקים ו,ז.
1 2 3  רועי פורת יעקב קלמן ורחל צ'אצ'י, "המחנה שיושב בהרדיס - הר הרודיון כמוקד מלחמת גרילה במרד בר כוכבא", בתוך: חידושים בארכאולוגיה של ירושלים וסביבותיה, קובץ מחקרים כרך ט, גיא ד' שטיבל, אורית פלג–ברקת, דורון בן־עמי, יובל גדות (עורכים), 2015, עמ' 259.
↑  רועי פורת יעקב קלמן ורחל צ'אצ'י, "המחנה שיושב בהרדיס - הר הרודיון כמוקד מלחמת גרילה במרד בר כוכבא", בתוך: חידושים בארכאולוגיה של ירושלים וסביבותיה, קובץ מחקרים כרך ט, גיא ד' שטיבל, אורית פלג–ברקת, דורון בן־עמי, יובל גדות (עורכים), 2015, עמ' 293, הערה 4.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ה, עמוד ב'.
↑  מדרש הגדול, דברים, כ"ח, נ"ב.
↑  רועי פורת יעקב קלמן ורחל צ'אצ'י, "המחנה שיושב בהרדיס - הר הרודיון כמוקד מלחמת גרילה במרד בר כוכבא", בתוך: חידושים בארכאולוגיה של ירושלים וסביבותיה, קובץ מחקרים כרך ט, גיא ד' שטיבל, אורית פלג–ברקת, דורון בן־עמי, יובל גדות (עורכים), 2015, עמ' 259–260.
↑  עמוס קלונר ובועז זיסו, ”מערכות המסתור בארץ יהודה: עדכון ארכאולוגי וגאוגרפי של השתרעות מלחמת בר־כוכבא", בתוך: מ' מור, ג' פסטור, י' רונן וי' אשכנזי (עורכים), לאוריאל – מחקרים בתולדות ישראל בעת העתיקה, מוגשים לאוריאל רפפורט, ירושלים תשס"ו, עמ' 140.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575082305171
ציון (ירושלים)

אפרים משה ליליין, מאי היהודי, מתוך הספר- שירת הגטו, 1903
צִיּוֹן הוא אחד משבעים שמותיה של ירושלים, ובמקרא הוא הכינוי השני לירושלים אחר השם "ירושלים". השם "ציון" במקורו נסוב על תחום מסוים בעיר. מקובל לתחם את המקום בחלקה המזרחי-דרומי של ירושלים בתקופת בית  המקדש שני, הכולל את עיר דוד, העופל והר המוריה.
ציון כשם מקום

על פי העולה מן המקרא, בשם "ציון" נכלל החלק המזרחי של ירושלים המקראית: הר הבית והגבעה שמדרום לו, עיר דוד, עליה התפרסה ירושלים בעת כיבוש ירושלים בידי דוד ולאחריה. (מאוחר יותר, בתקופת בית שני, נקראה "העיר התחתונה"). עם זאת, השם משמש רבות במקרא כשם להר הבית לבדו, וגם כשמה של ירושלים.
כשמה של ירושלים משמש השם "ציון" לשם המצודה שנכבשה על ידי דוד מהיבוסים ולשמו של ההר בו התקיימה העיר יבוס. מיקומה של מצודת ציון היה באזור הדרום-מזרחי של ירושלים בתקופת בית שני, מעל נחל קדרון, בסביבות תחום עיר דוד - העיר התחתונה. את שמה של המצודה נתן דוד כמנהג מלכים כובשים שקראו ערים על שמם. ההקבלה בין העיר, שנקראה לפני כן בשם "שלם", לבין השם "ציון" מופיעה כבר בתהילים (ע"ו, ג'). במהלך הזמן, כשהורחב המקום על ידי מלכי בית דוד, התרחבה גם משמעות השם "ציון" לשמה של העיר כולה על כל חלקיה.
בשם "ציון" כשמו של הר הבית, יש מהראשונים שפירשו, מתוך הסתמכות על הפסוק ”הַר צִיּוֹן יַרְכְּתֵי צָפוֹן”, כי "הר ציון" בפסוק זה הוא הר הבית, הממוקם מצפון לירושלים שבימי דוד (עיר דוד).
המקום המכונה בימינו "הר ציון" ממוקם מערבית לעיר דוד, כשהגיא המרכזי מפריד ביניהם. כינוי זה ניתן למקום רק בתקופה הביזנטית, ללא קשר ישיר להר ציון המקראי.
ציון ככינוי

השם "ציון" הפך כשם נרדף לירושלים, ובתנ"ך מוזכרת ירושלים למעלה מ-150 פעם בכינוי זה.
במשך הזמן הפך שם זה לכינוי ליהודה שם נוסף של ארץ ישראל, ולעם ישראל.
הכינוי "ציון" כשמה של ירושלים, יהודה, ארץ ישראל ועם ישראל הוטמע באופן קולקטיבי גם בנוסח התפילה היהודי, בשירה ובתחינות. בתפילת שמונה עשרה הוא מופיע בסוף ברכת עבודה ובחתימתה: ”וְתֶחֱזֶינָה עֵינֵינוּ בְּשׁוּבְךָ לְצִיּוֹן בְּרַחֲמִים. בָּרוּךְ אַתָּה ה', הַמַּחֲזִיר שְׁכִינָתוֹ לְצִיון”. גם בתפילת נחם הנאמרת בתשעה באב עם ברכת ירושלים, מופיע הביטוי כנרדף ל"ירושלים" המופיעה עמו בחתימת הברכה: ”מְנַחֵם צִיּוֹן וּבוֹנֶה יְרוּשָׁלַיִם”. כך גם מופיעה בברכת "בונה ירושלים" שבברכת המזון ובברכת מעין שלוש ("רַחֵם נָא... וְעַל יְרוּשָׁלַיִם עִירֶךָ וְעַל צִיּוֹן מִשְׁכַּן כְּבוֹדֶךָ").
הכינוי ציון משולב בפיוטים רבים מימי הביניים, כמו בפיוט "ברוך אל עליון" של רבי ברוך בן שמואל ממגנצא ("וְהוּא יִדְרוֹשׁ לְצִיּוֹן עִיר הַנִּדָּחָה") ובפיוטו של המשורר האלמוני מצפון צרפת "צור משלו אכלנו" ("רַחֵם בְּחַסְדֶּךָ עַל עַמְּךָ צוּרֵנוּ, עַל צִיּוֹן מִשְׁכַּן כְּבוֹדֶךָ זְבוּל בֵּית תִּפְאַרְתֵּנוּ... יִבָּנֶה הַמִּקְדָּשׁ עִיר צִיּוֹן תְּמַלֵּא"). בשיר "התקווה" שהפך להמנון של התנועה הציונית, ובהמשך להמנונה של מדינת ישראל, מופיע הביטוי בפני עצמו ופעם נוספת עם "ירושלים" ("עַיִן לְצִיּוֹן צוֹפִיָּה... לִהְיוֹת עַם חָפְשִׁי בְּאַרְצֵנוּ, אֶרֶץ צִיּוֹן וִירוּשָׁלַיִם"). גם מנחם מנדל דוליצקי בשירו "ציון תמתי" שהתקבל באהדה רבה אצל שוחרי התנועה הציונית, משתמש הוא בביטוי לאורך כל השיר ובאופן עקבי.
לעיתים, הפך הכינוי ציון לכינוי לארץ ישראל כולה, כמו שיר הכיסופים של רבי יהודה הלוי, "ציון הלא תשאלי", העוסק בארץ ישראל כולה, ולא רק בירושלים (כמובא בהמשכו "לבי לבית אל ולפנואל").
בעת החדשה עלה הביטוי "ציון" לשימוש עבור תנועת חובבי ציון, שממנה התפתחה תנועת הציונות. המונח המודרני "ציוניזמוס" נטבע על ידי ההוגה נתן בירנבוים בשנת 1890 לתיאור תנועת "חובבי ציון", ובהמשך, כאשר השתתף בירנבאום ב-1897 בקונגרס הציוני הראשון כמזכיר הראשון של המשרד הציוני שניהל הרצל בווינה, אימץ הרצל את השם שקבע בירנבאום כשם התנועה.
אטימולוגיה

האטימולוגיה של השם "ציון" אינה מבוררת. המופע הראשון של השם במקרא הוא בספר שמואל ב', פרק ה', פסוק ז'. סמית סובר כי שורש המילה הוא צ-ה-ה שמשמעותו מקום יבש. מקור השם על פי מילון בן-יהודה הוא מהשפה הארמית - בשורש צחא, שמשמעותו היא גוויעה מצמא.[דרוש מקור: המילה צִיּוֹן לא מופיעה במילון בן יהודה.] יש הסוברים כי המילה ציון מקורה במילה "צִיָּה" שפירושה בשפה החורית נהר או נחל.[דרוש מקור] לדעת אחרים למילה ציון יש קרבה למילה הערבית "צַהְוָה" שמשמעותה רכס הרים.[דרוש מקור] אחרים טוענים כי מחמת האקלים החם השורר באזור ירושלים למרות קרבתה למקורות מים, מתאים פירוש המילה ציון כ"צִיָּה" במשמעות של יובש. יש גם הרואים את מקור המילה מהמילה Siunas שבשפה החיתית, שבה פירושה הוא "מצודה".
בת ציון

הכינויים "בַּת-צִיּוֹן" "ובְּתוּלַת בַּת-צִיּוֹן" רווחים בשירת מקרא. אלה הם ביטויי האנשת אומה המבטאים אהבה לירושלים. יש הסוברים כי ביטויים אלה אינם סמיכות אלא ניתן לראות בהם שם תמורה כלומר: הבת היא ציון.
ראו גם

הר ציון
ציונות
הערות שוליים

↑  שיר השירים זוטא, מהדורת שלמה בובר, פרשה א', סימן א'; מדרש הגדול, בראשית, מו, ח.
↑  כמבואר בספר שמואל ב', פרק ה', פסוקים ו'–ז', וספר מלכים א', פרק ח', פסוק א'.
1 2  מאיר פלסנר ויעקב שלום ליכט, אנציקלופדיה מקראית, כרך ג', ערך ירושלים, עמ' 763.
↑  ספר שמואל ב', פרק ה', פסוק ז'
↑  שמעון בר אפרת, מקרא לישראל: שמואל ב', ירושלים, מאגנס, 1996, עמ' 54–55
↑  יהודה אליצור ויהודה קיל, אטלס דעת מקרא, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים ה'תשנ"ב, עמ' 172
↑  ספר תהילים, פרק מ"ח, פסוק ג'. וראו גם: "וַיִּבְחַר אֶת שֵׁבֶט יְהוּדָה אֶת הַר צִיּוֹן אֲשֶׁר אָהֵב; וַיִּבֶן כְּמוֹ רָמִים מִקְדָּשׁוֹ כְּאֶרֶץ יְסָדָהּ לְעוֹלָם" (ספר תהילים, פרק ע"ח, פסוקים ס"ח–ס"ט), וכן בעוד פסוקים אחרים.
↑  אנציקלופדיה תלמודית, כרך כ"ה, נספח לערך ירושלים, טור ת"ש
↑  אנציקלופדיה תלמודית, ערך ירושלים, פרק א', הע' 6, טור ש"ה; אילנה קצנלנבוגן, "עיר הקודש והמקדש שמותיה וכינוייה בתנ"ך", תורה שבעל פה לח, תשנ"ז, עמ' קמ"ב
1 2  ספר ישעיהו, פרק י', פסוק כ"ד
↑  ספר ישעיהו, פרק נ"א, פסוק ט"ז
↑  בתפילת רצה הנוספת בשבת לברכת המזון, מוזכר עוד: "וְהַרְאֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ בְּנֶחָמַת צִיּוֹן עִירֶךָ וּבְּבִנְיַן יְרוּשָׁלַיִם עִיר קָדְשֶׁךָ".
↑  ספרויות ואמנויות / זמן יהודי חדש : כרך שלישי: תרבות יהודית בעידן חילוני - מבט אנציקלופדי,  עורכים: ירמיהו יובל, יאיר צבן, חנן חבר ואחרים, ישראל, כתר, 2007, עמ' 342
↑  יצחק קלימי, עולם התנ"ך: שמואל ב', תל אביב, דודזון עתי, 1993, עמ' 47-46.
↑  Mendenhall and Herion, ‏Ancient Israel's Faith and History, ווסטמינסטר ג'ון נוקס (אנ'), ‏2001
↑  שמואל ורגון, ספר מיכה: עיונים ופירושים, רמת גן, בר-אילן, 1994, עמ' 125
מבט אל הר ציון
כרזה מעשה ידי אפרים משה ליליין לכבוד הקונגרס הציוני העולמי החמישי שנערך בבזל בשנת 1901 עם משפט מתוך ברכת העבודה 

וְתֶחֱזֶינָה עֵינֵינוּ בְּשׁובך לְצִיון בְּרַחֲמִים.
"בת ציון" בפוסטר גיוס שהתפרסם בימי מלחמת העולם הראשונה בעיתונים יהודיים-אמריקאיים לעידוד הגיוס לגדודים העבריים. הכרזה בתמונה קוראת ביידיש: "אײער אַלטנײלאנד דאַרף אײך האָבּען! שליסט זיך אָן אין דעם אידישען רעגימענט" (בתרגום לעברית: "ארצך הישנה-חדשה ("אלטנוילנד") זקוקה לך! התגייס לגדוד העברי")
משאבי טבע בישראל

שדה הנפט מגד
הכנרת מהווה הן משאב מים והן מקור דיג חשובים במדינת ישראל
יערות בישראל המהווים משאב טבעי
אסדת לוויתן בשדה הגז
פצלי שמן בוואדי חוורים
תחנת הכוח באשלים
חוות הרוח בהר בני רסן
נהר הירדן, אחד ממקורות הכנרת ותחנת הכוח ההידרואלקטרית הציונית הראשונה (בהמשך נמסרה לירדן)
מפעלי ים המלח
בריכת אידוי מלח ליד אילת
הר מלאכותי מפוספטים בשמורת נחל צין
מפעל מכרות נחושת תמנע
אבן חן שנמצאה על ידי שפע ימים
גופרית לייצור החומצה הגופרתית (ערימה צהובה) וצמנט הנחושת, המוצר הסופי (הערימה הכהה) במכרות נחושת תמנע
מחצבות מגדל צדק
משאבי טבע או אוצרות טבע בישראל הם כלל משאבי הטבע בתחומי מדינת ישראל.
משאבי טבע אלו כוללים משאבי טבע ביוטיים כמו יערות, דגה ובעלי חיים המשמשים לצרכים שונים, וכן גם משאבים א-ביוטיים כמו נפט, גז טבעי ואשלג.
היסטוריה

גילוי והפקה של אוצרות טבע בישראל החל עוד בתקופות הפרהיסטוריות, ומופיעים גם בספרו של הרצל "אלטנוילנד" כחלק מחזון המדינה היהודית. הוא ראה בהפקת אשלג, ברום ומגנזיום אתגר פוליטי, הנדסי וכלכלי, ואף הגה את רעיון תעלת הימים להפקת אנרגיה הידרו-אלקטרית. חזונו של הרצל התממש במידה רבה והוא מהווה חלק חשוב במחקר הגאולוגי בישראל.
משאבים ביוטיים > יערות

מאז שלטון האימפריה העות'מאנית בישראל נכרתו עצים ויערות בשביל שימושים שונים.
משאבים ביוטיים > דגה

בישראל קיימים שלושה אזורי דיג טבעיים עיקריים: הים התיכון, מפרץ אילת והכנרת. אזור היסטורי רביעי, אגם החולה, אינו קיים עוד שכן האגם יובש בשנות ה-50 של המאה ה-20.
משאבים ביוטיים > בעלי חיים

| --- | --- |
 :  ראו גם – ייצור הארגמן בחוף הלבנט, תעשיית ייצור הדבש בתל רחוב, דבש בישראל, ציד בישראל
בשטחי מדינת ישראל חיים מיני בעלי חיים רבים אשר שימשו ומשמשים למגוון מטרות.
לדוגמה, ארגמון קהה-קוצים ומספר מיני חלזונות נוספים שימשו לייצור צבע הארגמן בארץ ישראל.
משאבים א-ביוטיים > אנרגיה

נכון ל-2018, 70% מהחשמל בישראל הגיע מגז טבעי וכ-4% ממקורות של אנרגיה מתחדשת (מתוכם כ-95% הם בעזרת אנרגיה סולארית). בשנת 2020, 67% מהחשמל בישראל יוצר מגז טבעי, 26% מפחם, ו-7% ממקורות מתחדשים.
בישראל, משרד האנרגיה והמים הוא האחראי לתכנון ולפיקוח על משק האנרגיה.
משאבים א-ביוטיים > אנרגיה > גז טבעי

הגז הטבעי בישראל הוא אחד ממקורות האנרגיה המשמשים את משק האנרגיה בישראל לשם ייצור חשמל ולתעשיות שונות. עד לתחילת המאה ה-21 כמעט לא היה הגז בשימוש כמקור אנרגיה בישראל, והשימוש המסיבי בו החל שנים ספורות לאחר התגלית המהותית הראשונה של שדות גז על ידי שותפויות ישראליות עם חברות זרות בים התיכון, בשנת 1999 ובשנת 2000 בשדה הגז ים תטיס.
משאבים א-ביוטיים > אנרגיה > נפט

חיפושי נפט החלו בארץ ישראל עוד בתקופת המנדט הבריטי. בשנת 1955 התגלה השדה הראשון בחלץ. במשך יותר מ-50 שנה היה זה השדה הפעיל היחיד, שבו התקיימה הפקה מסחרית של נפט.