stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-בטיסט מרשן
ביוגרפיה

מרשן נולד ב-22 בנובמבר 1863 בקומונה טויסי שבמחוז אן. ב-1883 הוא התגייס לצבא צרפת ושרת בטרופס דה מארין. הוא למד באקול מיליטר, וב-18 בדצמבר 1887 הוסמך כסו-לוטננט (לוטננט משנה). לאחר מכן עבר לשרת כקצין בחיל הקלעים הסנגלים. הוא השתתף בכיבוש סנגל, וב-1899 נפצע קשה. שנה לאחר מכן הוא השתתף בכיבוש הצרפתי של חלקים מסודאן.
ב-1896 קיבל מרשן פקודה להרחיב את השלטון הצרפתי בסודאן עד נהר הנילוס, באמצעות השתלטות על מבצר פשודה (כיום קודוק). מרשן יצא לדרך עם 30 קצינים צרפתים ו-130 שכירי חרב סנגלים, ובמשך שנתיים התקדם ברחבי סודאן ברגל ובשייט על נהר הקונגו. ב-10 ביולי 1898 הוא ואנשיו הגיעו אל פשודה והשתלטו עליה, אולם התמיכה שהובטחה להם לא הגיעה והם מצאו עצמם מבודדים.
כעבור חודשיים, הגיע לפשודה כוח בריטי בפיקודו של הוריישו קיצ'נר. הבריטים סיימו את מלחמת המהדי, והיו מעוניינים לנצל את ההזדמנות כדי לספח את סודאן. נוכחותם של מרשן ואנשיו באזור מנעה מהבריטים לעשות זאת. קיצ'נר ומרשן נפגשו בצורה דיפלומטית ומנומסת, אולם לא הצליחו להגיע להכרעה. הבריטים הותירו בפשודה גדוד שחנה מול הגדוד הצרפתי, והאירוע התפתח למה שנודע לימים בתור "משבר פשודה" וכמעט גרם למלחמה בין צרפת לבריטניה. מרשן יצא לקהיר על סיפונה של ספינה בריטית, במטרה ליצור קשר עם ממשלת צרפת. בתחילת דצמבר 1898 הוא חזר לפשודה עם הפקודה לסגת. עם זאת, הוא התעקש לא לסגת דרך השטח שתחת שלטון בריטי, ותחת זאת עבר דרך חבש. ב-16 במאי 1899 הוא הגיע למושבה צרפתית בג'יבוטי. כמעט שלוש שנים לאחר שיצא לדרך.
פרשת פשודה הפכה את מרשן לגיבור לאומי בצרפת. ב-5 בינואר 1900 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל. בספטמבר של אותה שנה הוא יצא עם המשלחת הצרפתית שסייעה בדיכוי מרד הבוקסרים. הוא נותר בסין עד אוקטובר 1902 אז חזר לצרפת, הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד הרגימנט הקולוניאלי ה-8. ב-17 במאי 1904 הוא עזב את הצבא במחאה על פרשת הקלפים - שערורייה שבה התגלה ששר ההגנה לואי אנדרה קידם קצינים רפובליקנים וחברי הבונים החופשיים, ומנע את קידומם של קצינים לאומנים, מלוכנים וקתולים. מרשן ניסה להיכנס לפוליטיקה. הוא ניסה להיבחר לסנאט, אולם נכשל. ב-1913 הוא נבחר לראש המועצה של העיירה קנטון דה סומין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לצבא ומונה לסגן המושל הצבאי של בלפור. ב-8 בספטמבר 1914 הוא מונה למפקד הבריגדה הקולוניאלית ה-2. הוא נפצע בפעם הראשונה ב-1 באוקטובר 1914 מרסיס שניפץ את עצם השוק שלו. הוא חזר לחזית חודש לאחר מכן, לאחר שנרפא לחלוטין. ב-14 במאי 1915 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הקולוניאלית ה-10. למרות כמה סוגריים, הוא שמר על תפקיד זה עד תום המלחמה. ב-25 בספטמבר 1915, הוא נפצע בפעם השנייה בקרב שמפאן השני.
הוא נפצע פעם נוספת ב-17 באוקטובר 1916 במהלך הקרב על הסום, אך סירב להתפנות ושמר על פיקודו. עד סוף המלחמה הוא השתתף גם בקרב ורדן, מתקפת מאה הימים ומתקפת האביב. ב-4 באפריל 1919 הוא עזב את הצבא באופן סופי. הוא נפטר בפריז ב-13 בינואר 1934.
חואן פלאסה

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1963 (בן 60) ברצלונה, ספרד
 קבוצות כמאמן
 2000–2005   2005–2006   2006–2009   2009–2012   2012–2013   2013–2018   2018–2020   2020–:  חובנטוד בדאלונה (ע.מאמן)   ריאל מדריד (ע.מאמן)   ריאל מדריד   סביליה   ז'לגיריס קובנה   אוניקאחה מאלגה   זניט סנקט פטרבורג   ריאל בטיס
 הישגים כמאמן
 אליפות היורוקאפ (2007, 2017)   אליפות ליגת העל הליטאית (2013)
חואן פלאסה (בספרדית: Joan Plaza; נולד ב-26 בדצמבר 1963 בברצלונה, ספרד) הוא מאמן כדורסל ספרדי המאמן את ריאל בטיס.
קריירת אימון

חואן פלאסה החל את קריירת האימון שלו בבית הספר לכדורסל שהוקם על ידו ועל ידי אחיו. במקביל, הוא אימן את קבוצת הנשים סאנטיסימה טרינידד, כמו גם עוד מועדון קטן בשם סנט אדריה. בשנת 1995, הוא השתייך לראשונה לצוות אימון של קבוצה רשמית כאשר תחילה שימש בתור עוזר המאמן של חובנטוד בדאלונה.
בקיץ 2004, בעקבות בקשתו של המאמן בוז'ידאר מליקוביץ', פלאסה עבר לריאל מדריד והיה העוזר מאמן. כאשר המאמן הסרבי עזב לאחר עונה מאכזבת, פלאסה לקח את עמדת המאמן הראשי.
בעונתו הראשונה כמאמן ראשי בקבוצה רשמית, ריאל מדריד ניצחה 13 משחקים ברציפות בליגה הספרדית, והעניקה לפלסה שיא חדש למאמן בעונה הראשונה שלו. כמו כן זכתה הקבוצה בגביע אירופה יול"ב (ששמו הוסב בהמשך ל"יורוקאפ"), והוא נבחר למאמן השנה של הליגה הספרדית .
בעונת 2007/2008, ריאל מדריד החתימה את הכוכב היווני לזארוס פאפאדופולוס, שלא הצליח לשחק היטב במהלך העונה כולה. הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף בליגה הספרדית, ולא הגיעה לפיינל פור היורוליג השנה ה-12 ברציפות. צוות האימון של ריאל מדריד בעונת 2008/2009 לא השתנה, אך נכשל שוב להגיע לפיינל פור היורוליג, והפסיד בשלב מוקדם בגביע. לאחר שהפסיד בסיבוב השני של הליגה הספרדית לסאסקי בסקוניה, פלאסה פוטר. יום אחרי הוא חתם על חוזה לשנה אחת עם המועדון הספרדי סביליה.
בעונת 2016/2017 זכה פלאסה ביורוקאפ בפעם השנייה בקריירה, והפעם עם אוניקאחה מאלגה לאחר שגבר על ולנסיה בגמר. ובכך הפך פלאסה למאמן השלישי בהיסטוריה שזוכה לפחות פעמיים ביורוקאפ.
בדצמבר 2018 מונה למאמן זניט סנקט פטרבורג הרוסית. ממנה פוטר ב-2020 בעקבות רצף הפסדים.
תארים

זכייה בגביע יול"ב עם ריאל מדריד ב-2007.
זכייה באליפות ספרד עם ריאל מדריד ב-2007.
זכייה בסופרקאפ הליטאי עם ז'לגיריס קובנה ב-2012
זכייה באליפות ליטא עם ז'לגיריס קובנה ב-2013.
זכייה ביורוקאפ עם אוניקאחה מאלגה ב-2017.
ויליאם אלקוט

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1798 קונטיקט, ארצות הברית
 פטירה:  29 במרץ 1859 (בגיל 60) מסצ'וסטס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  Newton Cemetery 
 השכלה:  בית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל 
 מקצוע:  רופא, מחנך, סופר
 תפקיד:  נשיאה הראשון של האגודה הצמחונית האמריקאית
 חתימה:  
 
ויליאם אלכסנדר אלקוט (באנגלית: William A. Alcott‏ ידוע גם בשם ויליאם אנדרוס אלקוט; 6 באוגוסט 1798, קונטיקט, ארצות הברית - 29 במרץ 1859, מסצ'וסטס, ארצות הברית) היה רופא, רפורמטור חברתי, פילנתרופ, מחנך, וסופר טבעוני אמריקאי, מייסד ונשיאה הראשון של האגודה הצמחונית האמריקאית.
ביוגרפיה

אלקוט נולד בקונטיקט, ארצות הברית. עד גיל 25 עבד כחקלאי בחווה בימי הקיץ ובהוראה בימי החורף, וזאת כדי לממן את לימודיו בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל. בשנת 1822, החל לעסוק ברפואה. בשנת 1833, עבר לבוסטון והחל להתרועע עם המחנך ויליאם וודברידג' (אנ'). בימי הקיץ נהג לעסוק בכתיבה, ובימי החורץ נשא הרצאות ברחבי המדינה. הוא ערך את כתב העת השבועי הראשון בארצות הברית לילדים 'Juvenile Rambles', ופעל לביצוע רפורמות במערכת החינוך הציבורית באמריקה. במסגרת פועלו, ביקר ב-20,000 בתי ספר (ברבים בהם נשא הרצאות בנושא רפורמה בחינוך), והוציא לאור למעלה ממאה ספרים וחוברות בנושא חינוך, מוסר, צמחונות, בריאות וחינוך גופני. בשנות השלושים של המאה ה-19, הוא התפרסם בזכות מספר ספרי הדרכה שהוציא לאור בנושא אורח חיים בריא ומאושר בבית, ונודע במיוחד על כתיבת ספרו The Vegetable Diet As Sanctioned by Medical Men and By Experience in All Ages (בעברית: "תזונה מהצומח כפי שאושרה על ידי אנשי המדע והניסיון בכל הגילים"). בנוסף, אלקוט עסק רבות בניסיונות לצמצם עוני, פשע ואבטלה בחברה האמריקאית.
פילוסופיה רפואית ותזונה מן הצומח

אלקוט דגל בשיטת הריפוי הטבעי לשיפור בריאות החולים: חשיפה לאוויר צח, אכילה של מזונות פשוטים (מזון לא מעובד מן הצומח, ללא תבלינים וללא סוכר) והימנעות מנטילת תרופות ככל האפשר. ניסיונות שונים בחייו גרמו לו לוותר אט אט על תרופות, והוא למד הידרותרפיה על מנת לטפל במחלות. אלקוט, כמו רפורמטורים רבים במאה ה-19, האמין כי בריאות הגוף ובריאות הנפש כרוכות זו בזו.
בשנת 1839, לאחר שנמנע זמן רב מאכילת בשר ודגים, החליט להימנע לחלוטין ממזון מן החי, ואימץ תזונה טבעונית (אולם המשיך להתייחס לתזונתו כצמחונית משום שהמושג 'טבעונות' נטבע באנגלית רק בשנת 1944, ועד אז, המושג 'צמחונות' הגדיר תזונה צמחונית וטבעונית גם יחד). אלקוט סבר כי טבעונות מתאימה לכל בני האדם ומשפרת לא רק את בריאותו של הפרט, אלא משפרת את החברה בכללותה. לתפיסתו, משום שטבעונים לא מפעילים אלימות נגד בעלי חיים, הם יצליחו לעמוד מול פיתויים אלימים אחרים ויימנעו מהם, ובכך טבעונות תוביל לחברה מוסרית ורוחנית יותר. לטענתו, הימנעות מחלבון מן החי מאפשרת לבני האדם להיות נמרצים וחיוניים יותר, וכן מדכאת את התשוקות החייתיות, שהן אינהרנטיות באכילת בעל חיים אחר, ובכך מועילה לנפש.
בשנת 1843, הקים עמוס ברונסון אלקוט (אנ') (דודנו וחברו הטוב של ויליאם אלקוט) את 'פרוטלנד' (באנגלית: Fruitlands) (אנ'), קהילה טבעונית ניסיונית במסצ'וסטס, בה הוציא לפועל רבים מרעיונותיו, להם היה שותף גם ויליאם אלקוט (טבעונות, מלבוש פשוט ואורח חיים פשוט). אלקוט אמנם לא הצטרף לקהילה שהקים דודנו, אולם עקב אחריה בעניין, והדודנים לבית אלקוט עקבו זה אחר הפרסומים של זה.
האגודה הצמחונית האמריקאית

האגודה הצמחונית האמריקאית נוסדה בשנת 1850 בניו יורק. רעיון הקמת האגודה הצמחונית היה של התזונאי סילבסטר גראהם (אנ') ושל כומר הכנסייה הצמחונית של פילדלפיה, ויליאם מטקלף (William Metcalfe). אלקוט השתתף בכינוס הראשון של האגודה הצמחונית האמריקאית ונבחר לכהן כנשיאה הראשון. במסגרת הכינוס הראשון, הגדירה האגודה הצמחונית את מטרותיה לקדם אורח חיים צמחוני כאורח חיים המועיל לבריאות ולחברה. הכינוס הראשון הוכתר בהצלחה והפרוטוקול שלו נשלח לחוגים צמחוניים אחרים ברחבי העולם. אלקוט קידם במסגרת תפקידו את התזונה מן הצומח, והיה לדובר בולט של התנועה הצמחונית האמריקאית.
אלקוט התגורר במסצ'וסטס, אכל מזון מן הצומח ללא תבלינים והשתדל להימנע ככל האפשר מחבישת כובעים ומנעילת נעליים, וזאת כדי להתקרב יותר אל אורח החיים הטבעי כפי שתפס אותו.
בשנת 1859, בגיל 60, הוא נפטר משחפת ממנה סבל מילדות.
ראו גם

לואיס גומפרץ - פעיל טבעוני בן המאה ה-19
ויליאם לם - רופא טבעוני בן המאה ה-19
דונלד ווטסון - מייסד האגודה הטבעונית
שער כתב העת האמריקאי לצמחונות ולבריאות של האגודה הצמחונית האמריקאית - אפריל 1853
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה

| --- | --- |

עטיפת החוברת "Chilling Adventures of Sabrina #7" שאוירה על ידי המאייר רוברט האק
 מידע קומיקס
 יוצר:  רוברטו אגירה-סאקאסה רוברט האק
 סוגה:  ספרות אימה על-טבעי מותחן דרמת נעורים
 סטטוס:  פעיל (לא באופן סדיר)
 תקופת פרסום מקורית:  אוקטובר 2014 – רץ
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  ארצ'י הורור
 מספר החוברות:  8
 מספר האוגדנים:  2
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה (באנגלית: Chilling Adventures of Sabrina) הוא שמו של קומיקס אמריקאי שמופץ על ידי חברת ההוצאה לאור "ארצ'י הורור", חברת בת של "ארצ'י קומיקס", ויצא לאור באוקטובר 2014. עלילת הקומיקס מתמקדת בחייה של סברינה ספלמן, מכשפה מתבגרת באמצע שנות ה-60 ובהרפתקאות שהיא עוברת עם בני משפחתה ועם בן זוגה, הארווי קינקל. הקומיקס נכתב על ידי הכותב רוברטו אגירה-סאקאסה בשיתוף פעולה עם המאייר רוברט האק, ולוקח השראה מדמותה של סברינה כפי שהופיעה בסדרת קומיקס אחרת של אגוויר-סאקאסה, "אחרי המוות עם ארצ'י".
קשת העלילה

אוגדן 1: כור ההיתוך (כרכים 1–5)
באמצע שנות ה-60, סברינה ספלמן, מכשפה מתבגרת שחיה בגרינדייל עם דודותיה, הילדה וזלדה, ועם בן דודה, אמברוז, מגיעה ליום ההולדת ה-16 שלה והיא נאלצת להכריע בבחירה שלה האם ברצונה לחיות כבת אנוש לשארית חייה ולחיות חיים שלווים או להישאר מכשפה ולהצטרף לקובן (כנס מכשפות) אליו היא משתייכת כחברה מן המניין. מנגד, עם תאריך יום הולדתה ה-16 שקרב, מאדם שטן, מכשפה רבת עוצמה שמעוניינת לנקום במשפחת ספלמן מכיוון שאב המשפחה, אדוארד ספלמן, אביה של סברינה ואחיהן הקטן של הילדה וזלדה, בגד בה ועזב אותה לטובת אישה אחרת, קמה לתחייה מהגיהנום.
אוגדן 2: מלחמת המכשפות (כרכים 6–)
לאחר שאירועי האוגדן הראשון הגיעו לשיאם, אדוארד ספלמן קם לתחייה ומשתלט על גופו של הארווי קינקל, בן זוגה של סברינה. בהדרגה, הקורא מתוודע לתוכניתה של מאדם שטן לגרום לקרע פנימי במשפחת ספלמן ועל ידי כך לגרום למלחמת מכשפות כוללת, ובמקביל, סברינה מתאחדת עם "הארווי". הילדה וזלדה מגלות על כך שסברינה הקימה לתחייה את הארווי ומזהירות אותה מפני ההשלכות שבמעשיה, ולאחר שסברינה מגנה על "הארווי" מפני זעמן של הילדה וזלדה ורצונן להרוג אותו, אדוארד מתחיל לתהות מי יכל לעזור לסברינה לבצע את הכישוף רב העוצמה שהקים אותו לתחייה
דמויות > דמויות ראשיות

סברינה ספלמן – חצי מכשפה וחצי בת אנוש מתבגרת בת 15 (ובהמשך 16) שגרה בעיירה גרינדייל יחד עם דודותיה, הילדה וזלדה, ובן דודה, אמברוז. סברינה היא בתם של אדוארד ספלמן, מכשף רב עוצמה, ושל דיאנה סוייר, בת אנוש, ובת זוגו של הארווי קינקל, שלא מודע לעובדה כי סברינה היא חצי מכשפה וחצי בת אנוש.
הילדה ספלמן – אחותם של זלדה ואדוארד ודודתה של סברינה. הילדה מתוארת כבעלת אופי חם ורך, אך לעיתים היא מסוגלת להיות תוקפנית ואכזרית.
זלדה ספלמן – אחותם של הילדה ואדוארד ודודתה של סברינה. זלדה מתוארת כבעלת אופי נוקשה וקר רוח, במיוחד כלפי חינוכה של סברינה כמכשפה.
מאדם שטן – מכשפה רבת עוצמה שקמה לתחייה בעקבות פולחן שנעשה על ידי בטי קופר וורוניקה לודג'. בהמשך מתגלה כי שמה האמיתי הוא איולה וכי היא הייתה בת זוגו של אדוארד ספלמן לפני שעזב אותה לטובת בת אנוש. שבורת לב כתוצאה מהמעשה של אדוארד, איולה השליכה את עצמה אל כלוב האריות בגן החיות ונאכלה בעודה חיה. במותה, איולה מוצאת את עצמה בבורות הגיהנום, מקום השמור למתאבדים, ושם היא נשארת חסרת פנים עד שקמה לתחייה באמצעות בטי וורוניקה (שמעלות אותה בטעות). לאחר שקמה לתחייה, היא משיגה לעצמה פנים חדשות ולאחר מכן שורפת את העץ בו אדוארד כלוא ומחזירה לדיאנה את צלילות דעתה כנקמה, ולאחר מכן היא מתיישבת בגרינדייל תחת השם אוונג'לין פורטר, שם היא מתקבלת לעבודה בתור מורתה של סברינה כחלק מתוכנית הנקמה שלה במשפחת ספלמן.
אמברוז – מכשף ובן דודה של סברינה שבא מן הארץ העתיקה. אמברוז עובר לגור עם סברינה ודודותיה לאחר שנחשף כמכשף במקום ממנו הוא בא. לאמברוז יש צמד נחשים בשם נאג ונגאינה המשמשים לו כבני לוויה.
הארווי קינקל – בן זוגה של סברינה, שאינו מודע לכך שסברינה ודודותיה הן מכשפות, נער פופולרי וכוכב הפוטבול התיכוני. לאחר שהארווי עוקב אחרי סברינה לטקס יום ההולדת שלה בעקבות עצתה של מאדם שטן, הוא נרצח על ידי מועצת המכשפות. אבלה ממותו, סברינה מגייסת לעזרתה את מאדם שטן (מבלי לדעת שהיא למעשה אויבתה של משפחתה), בטי וורוניקה וביחד, הארבעה מקימות את גופתו לתחייה, אך שלא בידיעתן של סברינה, בטי וורוניקה, מאדם שטן שינתה את הלחש כך שלמעשה אביה של סברינה, אדוארד, הוא זה שקם לתחייה בגופו של הארווי, וסברינה אינה מודעת לכך שהארווי הוא למעשה אביה כעת.
סיילם – החתול של סברינה ובן הלוויה שלה. סיילם היה בעברו אדם בשם סמואל שקולל לצורת חתול כעונש על ידי המכשפות של העיירה סיילם, מסצ'וסטס לאחר ששכב עם מכשפה בשם אביגיל (מבלי לדעת שהיא מכשפה) והכניס אותה להיריון אך סירב להינשא לה. בשלב מסוים בחייו כחתול, הוא ניסה לחוקק את ספר ההתגלות.
אדוארד תיאודור ספלמן – מכשף רב עוצמה, אביה של סברינה ואחיהן של הילדה וזלדה. אדוארד הפר את חוקי כנס המכשפות על מנת להינשא לדיאנה סוייר, בת אנוש. בדיעבד, מתברר שאדוארד ניצל את דיאנה על מנת להוליד ממנה את סברינה ולאחר שזאת האחרונה מסרבת לוותר עליה, הוא מטריף את דעתה וכולא אותה במרפאת "הארטסטון". מתישהו בסביבות יום ההולדת השישי של סברינה הוא נלכא בתוך עץ. כאשר מאדם שטן מוצאת את העץ בו הוא כלוא, היא שורפת את העץ והורגת את אדוארד בתהליך. מאוחר יותר, אדוארד קם לתחייה לאחר שמאדם שטן, בטי, ורוניקה וסברינה, מנסות להחזיר את הארווי חזרה לחיים, והוא משתלט על גופו בזמן הפולחן.
דמויות > דמויות משניות

דיאנה סוייר – אמה של סברינה, שנכלאת במרפאת "הארטסטון", לאחר שבעלה, אדוארד, הטריף את דעתה לאחר שסירבה לוותר על בתה לאחיותיו. לאחר שמאדם שטן חוזרת לתחייה, היא מבקרת את דיאנה ומחזירה לה את צלילות דעתה, אך עם זאת, מאדם שטן דואגת לכך שדיאנה לעולם לא תוכל לשכנע את הרופאים לתת לה לעזוב את המרפאה.
נאג ונאגאינה – נסיכים הודיים ואח ואחות שקוללו לצורת נחשים כעונש על שניסו לרצוח את כלתו של אביהם, ולאחר שניצלו בידי דודו של אמברוז (שנרמז שהוא הסופר רודיארד קיפלינג), ניתנו לאמברוז כבני לוויה.
רוזלינד – תלמידה בתיכון בקסטר ואויבתה בנפש של סברינה, שמתחרה עימה על כל דבר. במהלך העלילה, סברינה חולמת על אימה שמעבירה לה מסר שעליה להיזהר מרוזלינד מכיוון שהיא אינה כפי שהיא נראית.
בטי קופר וורוניקה לודג' – שתי מכשפות שמשתייכות לקובן של מיס גראנדי. בטי וורוניקה הן אלו שאחראיות בטעות להקמתה לתחייה של מאדם שטן. בטי וורוניקה מופיעות שוב במהלך העלילה, כחלק ממשלחת חיפוש שהגיעה מריברדייל במטרה לעזור לחיפושים אחרי הארווי, שנחשב לנעדר.
שטן – ידוע גם בשם לוציפר. האל הפולחן של כנסיית הלילה ומנהיגן של המכשפות. מופיע במהלך טקס הטבילה של סברינה כמכשפה ובמהלך פלאשבקים מעברו של אדוארד ספלמן. מתואר כמפלצת ענקית ומכונפת בעלת פני עז.
פיתוח

לאחר הביקורת החיובית של כרך #6 של "לאחר המוות עם ארצ'י", שהתמקד בדמותה של סברינה, יוצר הקומיקס, רוברטו אגירה-סאקאסה, הכריז על קומיקס סולו בכיכובה ביוני 2014. כרך #1 יצא לאור באוקטובר 2014, והרצתו נמשכה במשך שישה חודשים עד לאפריל 2015, שאז הקומיקס חזר עם כרך #2 תחת הפצתה של "ארצ'י הורור", שאחראית גם להפצת "לאחר המוות עם ארצ'י".
למרות ששני הקומיקסים חולקים מספר דמויות משותפות, כל קומיקס מתרחש במציאות משלו ואינו קשור ישירות זה לזה. עם זאת, בכרך #8, סברינה חווה חיזיון שלה ושל ג'אגהד מהמציאות של "לאחר המוות עם ארצ'י", מה שמרמז על קשר כלשהו בין שני הקומיקסים.
ביקורות

שני הכרכים הראשונים של הקומיקס נמכרו עד שכל העותקים אזלו. האתר "Comic Book Resources" כינו אותם "חתימת משנה אימתנית קטנה שמצליחה להפתיע", ואמרו ש"אגווייר-סאקאסה והאק יצרו קומיקס אימה שמתפקד היטב גם אם הוא לא קשור באופן הדוק ל"סברינה" האייקונית". האתר "The Mary Sue" אמר שהקומיקס מהווה "שינוי קצב מרענן לסיפור שכולנו חושבים שאנחנו מכירים כבר". האתר "IGN" נתן לכרך #1 את הציון 8.9 מתוך 10 וקרא לו "משהו שמעריצים של "אחרי המוות" ושל ז'אנר האימה יהיו מרותקים לכרך עד סופו." האתר "Comics Alliance" כינה את הקומיקס "הישג מדהים למדי" ואמר כי "למרות שאנחנו מקבלים מספר חוברות קומיקס מז'אנר האימה והפנטסטיה מהדוכנים, ייתכן ש"סברינה" הוא הטוב ביותר מתוכם".
הערות שוליים

↑  Chilling Adventures of Sabrina #1, אוקטובר 2014.
ויליאם אנדיקוט

ויליאם קראונינשילד אנדיקוט (באנגלית: William Crowninshield Endicott;‏ 19 בנובמבר 1826 – 6 במאי 1900) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בתקופת כהונתו הראשונה של נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד.
קורות חייו

ויליאם אנדיקוט נולד ב-19 בנובמבר 1826 בסיילם, מסצ'וסטס. הוא היה בנם של פטנאם ומרי (לבית קראונינשילד) אנדיקוט. הוא היה צאצא ישיר של מי שהיה מושל מסצ'וסטס במאה ה-17, ג'ון אנדיקוט, וקרוב משפחתו, אנדיקוט פיבודי, היה מושל מסצ'וסטס בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ב-1847 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ובשנים 1849 – 1850 הוא למד בבית הספר הרווארד למשפטים. הוא השתלם במשפטים עם נתניאל ג'. לורד עד שהתקבל ללשכת עורכי הדין של מסצ'וסטס ב-1850.
קריירה

ב-1852 נבחר אנדיקוט כחבר במועצת העיר סיילם וחמש שנים לאחר מכן הוא היה ליועץ המשפטי של העיר. ב-1862 הוא נבחר כחבר ב"אגודת העתיקות האמריקאית (אנ'). ב-1853 הוא נכנס לשותפות במשרד עורכי דין עם ג'. ו. פרי, בשם "פרי ואנדיקוט", שהתפרק ב-1873 עם מינויו כשופט. בין השנים 1857 – 1873 הוא גם שימש כנשיא בנק סיילם.
ב-1873, אף על פי שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית (ובמקור חבר המפלגה הוויגית) מונה על ידי ויליאם וושבורן, מושל מסצ'וסטס הרפובליקני, כשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, תפקיד בו הוא כיהן עד 1882. ב-1879 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בקונגרס ולאחר מכן, ב-1884 הוא התמודד ללא הצלחה על תפקיד מושל מסצ'וסטס. ב-1885 הוא התמנה על ידי הנשיא גרובר קליבלנד למזכיר המלחמה של ארצות הברית, תפקיד אותו הוא מילא עד 1889. בתפקיד זה דאג אנדיקוט לשינויים רבים וחשובים בארגון של צבא ארצות הברית, כולל הקמת מערכת בחינות לקביעת קידומם של קצינים.
אנדיקוט עמד בראש מועצת הביצורים שכונסה ב-1885 (ועדת אנדיקוט) ושהגישה המלצות ותכנונים מפורטים לדור שלם של ביצורי חוף בארצות הברית שנבנו בתקופת מלחמת ארצות הברית–ספרד. ברבים מביצורים אלו נעשה שימוש בראשית מלחמת העולם השנייה.
חיים אישיים

ב-13 בדצמבר 1859 נשא אנדיקוט לאישה את אלן פיבודי. אלן הייתה בתו של הפילנתרופ ג'ורג' פיבודי ושל קלריסה פיבודי מסיילם. סבה היה ג'וזף פיבודי, בעל ספינות מסיילם שצבר את הונו מיבוא פלפל שחור מסומטרה ובעת פטירתו ב-1844 הוא היה אחד האנשים העשירים ביותר בארצות הברית. לוויליאם ולאלן אנידקוט נולדו שני ילדים:
ויליאם קראונינשילד אנדיקוט הבן (1936-1860), עורך דין שנשא לאישה את מרי לואיז ת'ורון.
מרי קראונינשילד אנדיקוט, (1957-1864), שנישאה ב-1888 למדינאי הבריטי ג'וזף צ'מברלין ולאחר מותו ב-1914 נישאה ב-1916 לכומר אנגלי, ויליאם הרטלי קרנגי.
ויליאם אנדיקוט נפטר מדלקת ריאות חריפה בבוסטון ב-6 במאי 1900. רעייתו האריכה ימים 27 שנים לאחר פטירתו ונטמנה לצדו בבית הקברות הרמוני גרוב שבסיילם.
הערות שוליים

1 2 3  d "WILLIAM C. ENDICOTT DEAD; Ex-Secretary of War Succumbs to Acute Pneumonia at Boston". The New York Times. May 7, 1900.
↑  American Antiquarian Society Members Directory
↑  "WILLIAM C. ENDICOTT". The New York Times. September 11, 1884.
↑  THE MASSACHUSETTS DEMOCRATS. WILLIAM C. ENDICOTT NOMINATED FOR GOVERNOR—BLAINE DENOUNCED". The New York Times. September 4, 1884.
↑  ג'וזף פיבודי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369373605171  GND: 1201413745  ISNI: 0000 0000 2443 3899  LCCN: n79059319  NARA: 10581340  SNAC: w6445q1g  VIAF: 20960421   WorldCat (עם VIAF): 20960421
זאהי ארמלי

זאהי ארמלי (בערבית: زاهي أرملي; נולד ב-25 באוקטובר 1957) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. ארמלי הוא מלך השערים של קבוצת מכבי חיפה בכל הזמנים, שיחק בנבחרת ישראל ונכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
קריירה > שנים ראשונות

ארמלי נולד וגדל בשפרעם, למשפחה ערבית-נוצרית. הילד הרביעי משמונה לשאפיק ארמלי, נהג משאית, ולפדואה ארמלי. בגיל 16 החל את הקריירה ככדורגלן בוגר בקבוצת מכבי שפרעם, כשזו שיחקה בליגה ג'. לאחר ארבע עונות, בהן לא הצליחה הקבוצה לעלות ליגה, עבר לשחק למשך עונה אחת בהפועל סכנין, שלאחריה שב לשפרעם, ששיחקה עתה בליגה ב' צפון א'.
בפברואר 1979, קבלן ערבי מדיר אל אסד קנה ממכבי חיפה את הזכות לשחק נגד קורניבול הונדוארה מליגת המשנה הרומנית, במטרה לקיים משחק בין הקבוצה הרומנית לבין נבחרת של "כוכבי ערביי ישראל" במקומה של מכבי חיפה. לסגל הנבחרת הוזמנו, בין השאר, שחקני הליגה הראשונה, רפעת טורק מהפועל תל אביב, נביל מנסור ממכבי פתח תקווה ועלי עות'מאן מהפועל ירושלים, כמו גם ארמלי. במשחק עצמו, שנגמר בתוצאה 2-1 לטובת הרומנים, החמיץ ארמלי פנדל, אך הציג יכולת טובה. יכולתו הגבוהה גרמה להנהלת מכבי חיפה, אז בליגת המשנה, להתעניין בשירותיו. הפועל חיפה, הקבוצה הבכירה יותר בעיר באותה עת, התעניינה גם כן בארמלי, הזמינה אותו לאימוניה, והייתה קרובה לצרפו לסגל השחקנים שלה, אולם מאמנה החדש של הקבוצה, שמואל פרלמן, החליט לנפות אותו מסגל הקבוצה, לצד מספר שחקני רכש פוטנציאליים נוספים.
ארמלי חזר למכבי שפרעם, סיים את עונת 1979/1980 כמלך השערים של הקבוצה ושל ליגה ב' עם 37 שערים בליגה, ועזר לקבוצתו לעלות לליגה א' צפון. בסיום העונה, הפועל תל אביב, אז סגנית האלופה, סיכמה איתו ועם משפחתו כי ישחק בשורותיה בעונה הבאה, אך תושבי שפרעם ואוהדי מכבי שפרעם לא היו מוכנים לוותר עליו, והוא נותר בקבוצה. בעונת 1980/1981 סיימה מכבי שפרעם במקום התשיעי בליגה א' צפון, אך בעונה שלאחר מכן הצליח ארמלי לסייע לה לעלות לליגה הארצית (ליגת המשנה).
קריירה > שלהי הקריירה

בעונת 1989/1990 עזב ארמלי את מכבי חיפה, ועבר לשחק בהפועל ירושלים למשך עונה אחת, בה סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגה, וארמלי (בצוותא עם מישל דיין) היה מלך שערי הקבוצה בליגה עם שישה שערים.
בעונת 1990/1991 עבר להפועל צפרירים חולון. אותה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה, כשארמלי הוא מלך שערי הקבוצה בליגה עם שמונה שערים. בעונה שלאחר מכן, 1991/1992 כבש ארמלי שלושה שערים במדי הקבוצה, ובמהלך העונה עבר להפועל חיפה מהליגה הארצית, לה סייע להעפיל לליגה הבכירה. ארמלי המשיך בקבוצה עונה נוספת, שהייתה האחרונה שלו בליגה הבכירה. בתום העונה סיימה הפועל חיפה במקום השביעי בטבלה, כשארמלי מבקיע שבעה שערים.
לאחר מכן חזר למכבי שפרעם, בה סיים את הקריירה המקצוענית שלו כשחקן פעיל בגיל 47.
קריירה > נבחרת ישראל

לזכותו של ארמלי 28 הופעות ועשרה שערים במדי נבחרת ישראל. בהופעת הבכורה שלו, בפברואר 1983, כבש שלושער בניצחון 3–2 במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. ארמלי שיחק במדי הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 1986, ובאוקטובר 1986 ערך את הופעתו האחרונה במדיה, בהפסד 2–4 במשחק ידידות מול נבחרת רומניה. בנובמבר אותה שנה החליט לפרוש מהנבחרת, מכיוון שלדבריו, היעדים הקרובים ביותר של הנבחרת, מוקדמות מונדיאל 1990, ימצאו אותו בגיל מתקדם מדי.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק אימן ארמלי מספר קבוצות מהליגות הנמוכות, בהן מכבי שפרעם, הפועל שפרעם, מכבי דליית אל כרמל, הפועל כפר קרע, מכבי עירוני יפיע, כמו גם את שבאב יאטה מהליגה הפלסטינית. ארמלי משמש כמאמן חלוצי קבוצת הנוער של בני סכנין, כמו כן שימש זמן קצר כמגלה כישרונות של מכבי חיפה במגזר הערבי.
ב-2006 קיבל ארמלי את תואר "יקיר אגודת מכבי חיפה" בטקס מרוץ הלפיד על תרומתו כשחקן למחלקת הכדורגל.
ב-2009 נבחר להיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ארמלי מתגורר בשפרעם, נשוי לעאליה, אב לארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים, וסב לשני נכדים.
תארים

אליפות המדינה: 1983/1984, 1984/1985, 1988/1989
מלך השערים של הליגה הלאומית: 1987/1988 (25 שערים)
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי: 2009