stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק קוק
חייו > שיא דינאלי

בשנת 1903 הוביל קוק משלחת להר דנאלי (לשעבר הר מקינלי) באלסקה, שבמהלכה הקיף את רכס ההרים. הוא יצא למסע שני ב-1906, ואחריו טען שהצליח להעפיל אל השיא הראשון של פסגת ההר עם עוד חבר צוות אחד מן המשלחת. חברי משלחת אחרים, בהם בלמור בראון, שאותם השאיר קוק על ההר הנמוך יותר, הביעו מיד, אך בינם לבין עצמם, ספק בטענתו. לא היה ערעור פומבי על טענותיו של קוק עד 1909, כאשר פרץ הסכסוך עם פירי על הראשוניות בקוטב הצפוני, כשתומכי פירי טענו, שגם התיימרותו של קוק להעפלה אל דנאלי הייתה כוזבת.
בניגוד להאדסון סטאק ב-1913, קוק לא צילם מפסגת מקינלי. הצילום שלו לכאורה את הפסגה נעשה, כפי שהתברר, על בליטת סלע קטנה על רכס לצד קרחון רות, במרחק 30 ק"מ משם.
בשלהי 1909 חתם אד באריל, בן לווייתו היחיד של קוק בטיפוס של 1906, על תצהיר הקובע, שהם לא הגיעו לפסגה. בסוף המאה ה-20 מצאו היסטוריונים, שהאיש קיבל תשלום מתומכי פירי כדי שיכחיש את טענתו של קוק. (הנדרסון כותב, שעובדה זו הוסתרה אותו זמן, אבל לדברי ברייס, זה מעולם לא היה סוד.) עד חודש קודם לכן, אישר באריל שוב ושוב, שהוא וקוק הגיעו אל הפסגה. התצהיר שלו משנת 1909 כלל מפה, שמיקמה נכונה את מה שנודע בהמשך כ"שיא המזויף", המופיע בתצלום ה"פסגה" של קוק, ומראה שהוא וקוק פנו אחור בפתח המעבר.
מטפס ההרים ברדפורד וושברן אסף נתונים, חזר על הטיפוסים וצילם תמונות חדשות להערכת טענתו של קוק משנת 1906. בין 1956 ל-1995 זיהו וושברן ובריאן אוקונק את אתרי רוב התמונות שקוק צילם במשך מסעו לדנאלי ב-1906 וצילם תמונות חדשות באותן נקודות. ב-1997 זיהה ברייס את מיקומי התצלומים הנותרים, לרבות צילום "הפסגה" של קוק.
הערות שוליים

↑  רות והלן קוק, אוסף הקל, מו"ל "תמונות גטי"
↑  "Cook Tried to Steal Parson's Life Work" ניו יורק טיימס, "קוק ניסה לגנוב את מפעל חייו של כוהן דת", 21 במאי 1910
↑  "An aerial photograph by Bradford Washburn" צילום אוויר מאת ברדפורד וושברן (1997). "DIO", 7, עמ' 40
↑  DIO. 9 (3). p. 129. note 18. עמ' 129, הערה 18
↑  DIO. 7 (2). p. 57  כרך 7 עמ' 57]
צילום לכאורה של שיא דנאלי, הידוע כיום כ"שיא מזויף"
צ'ארלס סטנלי מונק

צ'ארלס סטנלי מונק, ויקונט מונק הרביעי (באנגלית: Charles Stanley Monck, 4th Viscount Monck;‏ 10 באוקטובר 1819 – 29 בנובמבר 1894) היה המושל הכללי האחרון של פרובינציית קנדה והמושל הכללי הראשון של קנדה לאחר איחודה. קודם לאיחוד הוא כיהן בו זמנית כסגן המושל, הן של קנדה המערבית והן של קנדה המזרחית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

צ'ארלס מונק היה בנם של צ'ארלס מונק, ויקונט מונק השלישי, ושל רעייתו בריג'יט לבית וילינגטון. הוא קיבל תואר במשפטים מטריניטי קולג' בדבלין. ב-1844 הוא נשא לאישה את בת דודתו אליזבת מונק, וב-1849 הוא ירש את תואר האצולה מאביו. ב-1852 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה של פורטסמות', ובין השנים 1855 – 1858 הוא שימש כלורד של האוצר תחת הלורד פרלמרסטון.
ביוגרפיה > המושל הכללי של קנדה

ב-1861 התמנה מונק לתפקיד המושל הכללי של אמריקה הצפונית הבריטית, וכן כמושל של פרובינציית קנדה. בתקופה זו החלו המושבות הקנדיות להתארגן לקראת האיחוד. מלחמת האזרחים האמריקנית פרצה אז ותקרית טרנט גרמה למתחים בין ארצות הברית לבין בריטניה. ממשלת קנדה שאפה להשיג מידה כלשהי של עצמאות במהלך תקופה מתוחה זו. ועידת קוויבק, ועידת שארלוטטאון וועידת לונדון, שבהן נדונו פרטי האיחוד, התקיימו כולן במהלך תקופת כהונתו של מונק כמושל. מונק תמך ברעיון האיחוד ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם ג'ון אלכסנדר מקדונלד, ג'ורג' בראון, ז'ורז'-אטיין קרטייה ואטיין-פשאל טאשה, שיחדיו הקימו ב-1864 את "הקואליציה הגדולה" (Great Coalition).
ב-1866 הוענקה למונק תואר אצולה כ"ברון מונק". בשנה שלאחר מכן, כאשר המושבות הקנדיות הפכו לקונפדרציה עצמאית למחצה, היה מונק למושל הכללי הראשון של קנדה. הוא גם היה אחראי להפיכתה של אחוזת רידו למעון הרשמי של המושל הכללי באוטווה.
ב-1869 הוחלף מונק בתפקידו על ידי ג'ון יאנג, ברון ליסגר. הוא שב לאירלנד, שם הוא מונה ב-1874 לתפקיד הלורד לוטננט של דבלין. הוא מת ב-1894.
משפחתו

ב-24 ביולי 1844 נשא צ'ארלס מונק לאישה את ליידי אליזבת לואיז מרי מונק, בת דודו, הנרי מונק, רוזן רתדאון. הלורד והליידי מונק, שני בניהם ושתי בנותיהם, הגיעו יחדיו לקנדה, אך לא נשארו שם לכל אורך תקופת כהונתו כמושל הכללי. המשפחה התגוררה במשך רוב תקופת שהותם בקנדה בספנסרווד (בית הממשלה) בקוויבק. הליידי מונק נפטרה ביוני 1892.
צ'ארלס סמית' (1965)

ערך זה עוסק בכדורסלן העבר אשר שיחק בין השנים 1988–1997. אם התכוונתם לכדורסלן ששיחק בין השנים 1997–2011, ראו .
צ'ארלס דניאל סמית' (באנגלית: Charles Daniel Smith; נולד ב-16 ביולי 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1988–1997. לאורך 9 עונותיו בליגה שיחק עבור שלוש קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 14.4 נקודות, 5.8 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים ו-1.4 חסימות למשחק.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית

סמית' נולד וגדל בעיר ברידג'פורט שבקונטיקט, ובין השנים 1984–1988 למד באוניברסיטת פיטסבורג. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 16.8 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק. בסיום עונת 1987/1988, בה הוביל את פיטסבורג לסיבוב השני של טורניר אליפות המכללות, זכה בתואר שחקן העונה של מחוז Big East.
בין עונתו השנייה לשלישית בפיטסבורג השתתף סמית' באליפות העולם בכדורסל 1986, כשחקן נבחרת ארצות הברית, לצדם של כוכבי מכללות נוספים כגון דייוויד רובינסון, קני סמית', דריק מקי וסטיב קר. לאורך הטורניר הוליך את קלעי נבחרתו, עם 15.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל אותה לזכייה במדליית הזהב. שנתיים לאחר מכן השתתף עם ארצות הברית בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סיאול (1988), וזכה עמה במדליית הארד לאחר שהפסידה בחצי הגמר מול נבחרת ברית המועצות, בה בלטו רימאס קורטינאיטיס, שארונאס מרצ'ולוניס וארווידאס סאבוניס. לאורך הטורניר היה סמית' הקלעי השביעי של נבחרתו, עם 7.8 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1988 נבחר סמית' בבחירה השלישית על ידי פילדלפיה 76', ומיד נשלח בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה להרסי הוקינס ובחירת דראפט עתידית. כבר בעונתו הראשונה עם הקליפרס היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, כשקלע 16.3 נקודות ואסף 6.5 ריבאונדים למשחק, אולם היא סיימה את העונה עם מאזן שלילי 21–61. בשתי העונות הבאות הציג יכולת שיא, עם ממוצעים של 20.6 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק, כחלק משלד הקבוצה הצעיר אשר כלל גם את רון הרפר, דני מאנינג וקן נורמן. ב-1 בדצמבר 1990 קלע סמית' שיא קריירה של 52 נקודות בניצחון הקליפרס מול דנוור נאגטס, ובכך השווה את שיא המועדון שקבע בוב מקאדו בשנת 1974. בעונת 1991/1992 קלע 14.6 נקודות למשחק, וסייע לקליפרס להעפיל לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 16 שנים. בפלייאוף עצמו הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון, על ידי יוטה ג'אז, בתוצאה 2–3.
בספטמבר 1992, לאחר 4 עונות עם הקליפרס, הועבר יחד עם דוק ריברס ובו קימבל בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה למארק ג'קסון וסטנלי רוברטס. בשלוש וחצי עונותיו עם הניקס המשיך לשמש כשחקן חמישייה יציב, ותרם 11.3 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק. בפלייאוף 1993 הפסידו הניקס בגמר האזור המזרחי מול שיקגו בולס, אשר המשיכו לזכייה באליפות ה-NBA השלישית ברציפות. בעונה העוקבת גברה ניו יורק על ניו ג'רזי נטס (3–1), שיקגו בולס (4–3) ואינדיאנה פייסרס (4–3) בדרך להעפלתה הראשונה מזה 21 שנים לגמר ה-NBA; בסדרת הגמר עצמה הפסידו הניקס מול יוסטון רוקטס, בתוצאה 3–4. בסדרה מול יוסטון פתח סמית' בכל שבעת המשחקים, אך קלע 9.3 נקודות למשחק בלבד.
במהלך עונת 1995/1996 הועבר סמית' עם מונטי ויליאמס בטרייד לסן אנטוניו ספרס, בתמורה לג'יי. אר. ריד. בתקופתו עם הספרס סבל מפציעות בברכו, עד שבינואר 1998 שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 32.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של סמית' ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של סמית', באתר sports-reference.com
↑  נבחרת ארצות הברית באליפות העולם 1986, באתר USA Basketball
↑  נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת סיאול, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1988, באתר basketball-reference.com
↑  סמית' משווה את שיא הקליפרס עם 52 נקודות, באתר לוס אנג'לס טיימס, 2 בדצמבר 1990
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הקליפרס לנאגטס, באתר basketball-reference.com
↑  סמית', ריברס וקימבל נשלחים בטרייד לניקס, באתר הניו יורק טיימס, 23 בספטמבר 1992
↑  ויליאמס וסמית' נשלחים בטרייד לספרס, באתר שיקגו טריביון, 9 בפברואר 1996
↑  הספרס משחררים את סמית', באתר Associated Press,‏ 7 בינואר 1998
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 1986 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 אמאקר •  5 בוגס •  6 אליוט •  7 גיליאם •  8 האמונדס •  9 קר •  10 מקי •   11 רובינסון •  12 סייקלי • 13 שו •  14 צ'. סמית' • 15 ק. סמית' • מאמן: אולסון |  1  •  2  •  3  •  4 אמאקר •  5 בוגס •  6 אליוט •  7 גיליאם •  8 האמונדס •  9 קר •  10 מקי •   11 רובינסון •  12 סייקלי • 13 שו •  14 צ'. סמית' • 15 ק. סמית' • מאמן: אולסון | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – מדליסטית הארד - סיאול (1988) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 ריצ'מונד •  5 סמית' •  6 קולס •  7 הוקינס •  8 גרייר •  9 סמית •  10 אנדרסון •   11 אגמון •  12 מארלי • 13 מאנינג •  14 ריד • 15 רובינסון • מאמן: תומפסון |  1  •  2  •  3  •  4 ריצ'מונד •  5 סמית' •  6 קולס •  7 הוקינס •  8 גרייר •  9 סמית •  10 אנדרסון •   11 אגמון •  12 מארלי • 13 מאנינג •  14 ריד • 15 רובינסון • מאמן: תומפסון | ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: be9ca34a-eae8-4cac-98a6-f128f8343585
פטר שפר (מדפיס)

| --- | --- |

 לידה:  1425? גרנסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1503? (בגיל 78 בערך) מיינץ, נסיכות הבוחר ממיינץ 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת פנתאון-סורבון 
 בן או בת זוג:  כריטסינה פוסט (1455–?) 
 
פטר שֶׁפֶר (בגרמנית: Peter Schöffer; בשמו הלטיני: פטרוס שפר; סביבות 1425 – סביבות 1503) היה מדפיס גרמני בראשית מהפכת הדפוס. צורף, עורך דין ומלווה בריבית.
ביוגרפיה

שפר, יליד גרנסהיים, למד בפריז ועבד כמעתיק כתבי יד, התמחה במלאכת הדפוס המודרני בבית הדפוס של יוהאן גוטנברג והיה לעוזרו העיקרי. לאחר השלמת הדפסת התנ"ך של גוטנברג ב-1455 העיד שפר לטובת יוהאן פוסט במשפט שניהל נגד גוטנברג, ולאחר העיקול שהוטל לפי דרישת פוסט על בית הדפוס של גוטנברג, חבר לפוסט והקים עמו את בית הדפוס של "שפר ופוסט".
פטר שפר נישא לכריסטינה, בתו היחידה של יוהאן פוסט, ובניהם המשיכו אחריו במלאכת הדפוס לתוך המחצית השנייה של המאה ה-16.
שפר הלך לעולמו במיינץ.
הנצחתו

דמותו של שפר ניצבת לצד דמותם של פוסט וגוטנברג באנדרטת גוטנברג (גר') בפרנקפורט. בעיר מולדתו גרנסהיים (אנ'), הוצב פסל בדמותו, נושא בחיקו ספר. מותג הבירה "שפר-הופר" (Schöfferhofer) נקרא כך על שם ביתה הראשון של מבשלת השיכר המייצרת אותו ששכנה בביתו של שפר במיינץ (Mainzer Schöfferhof), דמותו של שפר משמשת למיתוג המוצר.
הרומן "שולייתו של גוטנברג" ("Gutenberg's Apprentice") של אליס כריסטי מ-2014 עוסק בגנבת קניינו הרוחני של גוטנברג בהמצאת הדפוס המודרני.
פרדריק קגן

| --- | --- |

פרדריק קגן ואשתו קימברלי בביקור בבצרה, 2008
 לידה:  26 במרץ 1970 (בן 54) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, Hamden High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  קימברלי קגן 
 
פרדריק קגן (באנגלית: Frederick Walter Kagan; נולד ב-26 במרץ 1970) הוא סופר והיסטוריון צבאי יהודי-אמריקאי, נאו-קונסרבטיבי, המשמש כיום חוקר בכיר ב"מכון היוזמה האמריקאית לחקר מדיניות ציבורית" – AEI, וכיהן כמרצה בווסט פוינט עד 2005.
קורות חיים

קגן סיים ב-1991 תואר ראשון בלימודים סובייטים ומזרח אירופה באוניברסיטת ייל וב-1995 דוקטורט באותה אוניברסיטה בהיסטוריה צבאית סובייטית ורוסית. בשנים 1995 - 2005 היה מרצה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית האמריקאית "ווסט פוינט" - Associate Professor, 2001-2005; Assistant Professor, 1995-2001; כיום הוא חוקר בכיר ב"מכון היוזמה האמריקאית לחקר מדיניות ציבורית" – AEI, שהוא אחד מגופי החשיבה השמרנים הוותיקים ביותר בארצות הברית (נוסד ב-1943).
בן לדונלד קגן, מהידועים בהיסטוריונים של העת העתיקה; אח לרוברט קגן, אנליסט פוליטי במכון ברוקינגס; ובעלה של קימברלי קגן, נשיאת ומייסדת המכון לחקר המלחמה (ISW) – כולן דמויות נאו-קונסרבטיביות ידועות. גיסתו, אשת אחיו רוברט קגן, היא ויקטוריה נולנד כיום דוברת משרד החוץ האמריקאי ולשעבר שגרירת ארצות הברית לנאט"ו.
ראו גם

קומנטרי
ויליאם קריסטול
ג'ון פודהורץ
דאגלס פיית'
דייוויד פרום
דייוויד מאמט
הערות שוליים

↑  ברוס פלמן, המגזין של ייל, אפריל 2002
↑  מרק בנג'מין, קבוצת החקר האמיתית על עיראק
↑  אבדות אמריקאיות בעיראק, לפני ואחרי ה-Surge
↑  אבדות הקואליציה בעיראק לפי חודש ושנה באתר ICasualties
↑  מאמרו של קגן בדיילי סטנדרד, 21 באוגוסט 2009
↑  על הספר, באתר AEI
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263454505171  PLWABN: 9810620583705606  BIBSYS: 8016754  BnF: cb155278183 (data)  GND: 133156974  ISNI: 0000 0001 2144 7504  LCCN: n98087435  LNB: 000188497  NKC: jx20100920011  NTA: 215868005  SUDOC: 075963523  VIAF: 97940743   WorldCat (עם VIAF): 97940743
פטר שמייכל

פטר בולסלאב שמייכל (בדנית: Peter Bolesław Schmeichel, נהגה פטר סמייקל; נולד ב-18 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת השוער. שמייכל נחשב לאחד מטובי השוערים בתולדות הכדורגל. בנו, קספר שמייכל, הוא כדורגלן המשחק גם הוא בעמדת השוער, בקבוצת הכדורגל סלטיק הסקוטית ובנבחרת דנמרק. שמייכל ידוע בכינוי "הדני הענק".
קריירה

שמייכל נולד במחוז גלאגסאקסה שבדנמרק, אביו אנתוני היה נגן ג'אז פולני ואמו אינגר היא דנית שעבדה כאחות.
שמייכל החל את דרכו המקצוענית בקבוצת הבידוברה, תחנתו השנייה הייתה ברונדבי. בהמשך, רכשה אותו מנצ'סטר יונייטד תמורת 550,000 לירות שטרלינג ובשורותיה הוא שיחק במשך שמונה שנים בהצלחה גדולה. עם היונייטד שמייכל זכה ב-5 אליפויות, 3 גביעים, בליגת האלופות ובגביע הליגה.
רגע השיא בקריירה שלו הגיע בשנת 1999, עת זכה בטרבל (אליפות, גביע וגביע האלופות). במשחקו האחרון בקבוצה, גמר ליגת האלופות 1999 נגד באיירן מינכן, שימש כקפטן. במשחק הזה היה זכור בגלגול שביצע מיד לאחר שער הניצחון. בשנה לאחר מכן, עבר שמייכל לספורטינג ליסבון, איתה זכה באליפות פורטוגל ב-1999/2000. כעבור עונה אחת בלבד חזר שמייכל לאנגליה, לקבוצת אסטון וילה. עונתו האחרונה הייתה במנצ'סטר סיטי.
הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
קריירה בינלאומית

שמייכל הוא השחקן בעל מספר ההופעות המרבי בנבחרת דנמרק בכדורגל, עם 129 הופעות. הוא פרש מכדורגל בינלאומי באפריל 2001. באותה העת נחשב לשוער הטוב בעולם. שוער וירטואוז עם יכולת עצירת בעיטות מצוינת, שמייכל היה אחד מעמודי התווך בזכייתה של נבחרת דנמרק ביורו 1992. הוא שיחק עם נבחרתו גם ביורו 1996, מונדיאל 1998 ויורו 2000.
פרדי והדרימרס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  מנצ'סטר 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 סוגה:  מוזיקת ביט 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
להקת פרדי והחולמים, 1965
פרדי והדרימרס (פרדי והחולמים, באנגלית: Freddie and the Dreamers) הייתה להקת רוק בריטית, מהעיר מנצ'סטר מתחילת שנות ה-60.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1959 על ידי פרדי גאריטי. הלהקה, שהופעת הבמה שלה הייתה קומית, קיבלה חוזה בחברת EMI. להיט הבכורה שלהם בשנת 1963 היה If you gotta make a fool of somebody של ג'יימס ריי, כשגם שני הלהיטים הבאים שאותם חיבר מיץ' מארי, הגיעו אל שלושת הגדולים במצעד הבריטי. בשנת 1964 המשיכה הלהקה להוציא להיטים שזכו להצלחה בינונית, ביניהם I love you baby של פול אנקה. בשנת 1965 כבשו פרדי והחולמים את השוק בארצות הברית והגיעו עם הלהיט השני שלהם I’m telling you now לראש המצעד האמריקאי, וכמו כן הומצא ריקוד על שמו של מנהיג הלהקה שהונצח בלהיט Do the Freddie. בשנת 1966 הקליטה הלהקה אלבום עם שירי ילדים מהסרטים של דיסני שלא הצליח כמו גם הלהיטים בעלי הסגנון המצחיק שהוציאו בשלוש השנים הבאות לפני שהפסיקו להקליט.
להיטי הלהקה

If you gotta make a fool of somebody #3UK 06/63
I’m telling you now #2UK #1US 08/63
You were made for me #3UK #21US 12/63
Over you #13UK 03/64
I love you baby #16UK 06/64
Just for you #41UK 07/64
I understand #5UK #36US 12/64
A little you #26UK #48US 05/65
Do the Freddie #18US 06/65
Thou shalt not steal #44UK 11/65
If you’ve gotta minute baby 03/66
Playboy 07/66
תקליטי EP של הלהקה

If you gotta make a fool of somebody #8UK 1963
Songs from "What a crazy world" #15UK 1964
You were made for me 1964
Over you #17UK 1964
Just for you (EP with songs by Peter and Gordon) #20UK 1964
Ready Freddie go 1965
Freddie And The Dreamers 1965
אלבומי הלהקה

Freddie and The Dreamers #5UK #19US 12/63
You were made for me 12/64
Do the Freddie #58US 07/65
Sing along party 1965
In Disneyland 1966
Kind Freddie And The Dreamers knight 1967
Oliver in the underworld 1970
ראו גם

הפלישה הבריטית
פאסטליין (WWE)

| פאסטליין> מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: WWE
מותג (ים): Raw‏ (2017, 2019–היום) סמאקדאון (2018–היום)
האירוע הראשון: פאסטליין 2010
"פאסטליין" (שפירושו בעברית: "הנתיב המהיר" ובאנגלית: Fastlane) הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE, ומשודר אחת לשנה בערוץ של ה-WWE Network. אירועו הראשון נערך בשנת 2015 כשהוא משמש כתחליף של האירוע "תא ההדחות" (שהוזז לחודש מאי) בחודש פברואר.
השם של האירוע נוצר כתוצאה ממיקומו בלוח השנה של אירועי השלם וצפה של הארגון ומשום שהוא משמש כאירוע בעל השם המתאים לתיאור "הדרך לרסלמניה". בשנים 2015 ו-2016 האירוע נערך בחודש פברואר עד לרגע שבוטל צעד "איחוד התוכניות" בין Raw לסמאקדאון (מה שבעצם יצר את פיצול הארגון לשתי תוכניות שאיפשר לכל תוכנית להיות אחראית על המתאבקים שיהיו בלעדיים אליה) ובשנים לאחר מכן הוזז לחודש מרץ. בשנת 2017 האירוע שימש כאירוע הבלעדי של התוכנית Raw ובשנת 2018 הפך האירוע להיות הבלעדי לתוכנית סמאקדאון.
תאריכי ואולמות מופעי פאסטליין

| --- | --- |
: אירוע בלעדי לתוכנית Raw

: אירוע בלעדי לתוכנית סמאקדאון
| מספר | שם האירוע | תאריך האירוע | עיר ומדינה | אולם | הקרב המרכזי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פאסטליין 2015 | 22 בפברואר 2015 | ממפיס, טנסי | פדקס פורום | דניאל בריאן נגד רומן ריינס בקרב אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד באירוע רסלמניה 31 |
| 2 | פאסטליין 2016 | 21 בפברואר 2016 | קליבלנד, אוהיו | קוויקן לואנס ארנה | ברוק לסנר נגד דין אמברוז נגד רומן ריינס בקרב אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד באירוע רסלמניה 32 |
| 3 | פאסטליין 2017 | 5 במרץ 2017 | מילווקי, ויסקונסין | בראדלי סנטר | קווין אואנס (א) נגד גולדברג על האליפות האוניברסלית |
| 4 | פאסטליין 2018 | 11 במרץ 2018 | קולומבוס, אוהיו | ניישנוייד ארנה | AJ סטיילס (א) נגד קווין אואנס נגד סמי זיין נגד ברון קורבין נגד דולף זיגלר נגד ג'ון סינה בקרב משושה על אליפות ה-WWE |
| 5 | פאסטליין 2019 | 10 במרץ 2019 | קליבלנד, אוהיו | קוויקן לואנס ארנה | "המגן" (דין אמברוז, רומן ריינס וסת' רולינס) נגד ברון קורבין, בובי לאשלי ודרו מקינטייר בקרב שלושה נגד שלושה |
| 6 | פאסטליין 2021 | 21 במרץ 2021 | סיינט פיטרסברג, פלורידה | טרופיקנה פילד | רומן ריינס (א) נגד דניאל בריאן על האליפות האוניברסלית (אדג' שימש כאוכף החוקים המיוחד) |
(א) - מתייחס למתאבק/מתאבקים שהגיעו לקרב כאלוף/אלופים
הערות שוליים

↑  חודש פברואר מקבל את פניו של האירוע שיהיה בלעדי לו
עונת 2000/2001 בליגת האלופות

| --- | --- |

 מארחת:  אצטדיון סן סירו
 תקופת התחרות:  12 ביולי 2000 – 23 במאי 2001 (316 ימים) 
 מספר משתתפות:  72
 הזוכה:  גרמניה באיירן מינכן
 מספר משחקים:  237
 מספר שערים:  662 (2.79 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ספרד ראול (7 שערים)
 → 1999/20002001/2002 ←
עונת 2000/2001 בליגת האלופות הייתה העונה ה-46 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והתשיעית במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-12 ביולי 2000 ותחרות הסתיימה ב-23 במאי 2001.
בתחרות השתתפו 72 קבוצות.
משחק הגמר נערך בסן סירו, איטליה. התחרות הסתיימה בניצחון של באיירן מינכן בפעם הרביעית בתולדות המועדון. המשחק הסתיים בבעיטות עונשין, לאחר תוצאה 1:1 בסיום הארכה. ולנסיה הפסידה בגמר התחרות שנה שנייה ברציפות.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 72 קבוצות. על מספר הקבוצות מכל מדינה הוחלט על בסיס דירוג אופ"א לשנים 1995-1999. מ-15 מדינות השתתפו יותר מנציג אחד:
4 - גרמניה, איטליה, ספרד (מהם שני נציגים לא השתתפו בשלבים המוקדמים).
3 - אנגליה, צרפת, הולנד (מהם שני נציגים לא השתתפו בשלבים המוקדמים)
2 - פורטוגל, יוון, רוסיה (ממדינות אלו מנצחת אליפות המדינה העפילה ישירות לשלב הבתים), אוסטריה, צ'כיה, קרואטיה, דנמרק, טורקיה, אוקראינה
גם ריאל מדריד, כמנצחת של העונה הקודמת נכנסה לתחרות ישירות לשלב הבתים.
יתר הקבוצות השתתפו בסיבובים המוקדמים, כאשר חלק מהם העפילו ישירות לסיבוב השני או השלישי. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. לאחר מכך הוקמו 4 בתים בהם שיחקו 16 קבוצות. מבתים אלו הקבוצות הועלו למשחקי שמינית הגמר (4 מנצחי בתים ו-4 קבוצות שהגיעו למקום השני).
כל המשחקים למעט משחק הגמר היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
למנצחת במשחק הוענקו שלוש נקודות.
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות הראשון

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מלטה בירקירקארה | 2–6 | איסלנד קו. אר. רייקיאוויק | 1–2 | 1–4 |
| לוקסמבורג F91 דודלאנג' | 0–6 | בולגריה לבסקי סופיה | 0–4 | 0–2 |
| פינלנד האקה | 2–2 (ח) | צפון אירלנד לינפילד | 1–0 | 1–2 |
| איי פארו HB טורסהאבן | 0–5 | סרביה ומונטנגרו הכוכב האדום בלגרד | 0–3 | 0–2 |
| ויילס טוטאל נטוורק סולושיינס | 2–6 | אסטוניה לבדיה מאארדו | 2–2 | 0–4 |
| ארמניה שיראק | 2–3 | בלארוס באטה בוריסוב | 1–1 | 1–2 |
| לטביה סקונטו ריגה | 3–5 | אזרבייג'ן שמקיר | 2–1 | 1–4 (ה) |
| מקדוניה סלוגה | 1–2 | אירלנד שלבורן | 0–1 | 1–1 |
| אלבניה קיי אף טיראנה | 4–6 | מולדובה זימברו קישינב | 2–3 | 2–3 |
| ליטא פ.ב.ק. קובנה | 4–3 | בוסניה והרצגובינה ברוטניו | 4–0 | 0–3 |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השני

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בלגיה אנדרלכט | 4–2 | קפריסין אנורתוסיס פמגוסטה | 4–2 | 0–0 |
| טורקיה בשיקטש | 2–1 | בולגריה לבסקי סופיה | 1–0 | 1–1 |
| דנמרק ברונדבי | 3–1 | איסלנד קו. אר. רייקיאוויק | 3–1 | 0–0 |
| רומניה דינמו בוקרשט | 4–7 | פולין פולוניה ורשה | 3–4 | 1–3 |
| סקוטלנד ריינג'רס | 4–1 | ליטא פ.ב.ק. קובנה | 4–1 | 0–0 |
| פינלנד האקה | 0–1 | סלובקיה אינטר ברטיסלאבה | 0–0 | 0–1 (ה) |
| שוודיה הלסינגבורג | 3–0 | בלארוס באטה בוריסוב | 0–0 | 3–0 |
| סרביה ומונטנגרו הכוכב האדום בלגרד | 4–2 | גאורגיה (1990–2004) טורפדו כותאיסי | 4–0 | 0–2 |
| אוקראינה שחטאר דונצק | 9–2 | אסטוניה לבדיה מאארדו | 4–1 | 5–1 |
| צ'כיה סלביה פראג | 5–1 | אזרבייג'ן שמקיר | 1–0 | 4–1 |
| אירלנד שלבורן | 2–4 | נורווגיה רוזנבורג | 1–3 | 1–1 |
| אוסטריה שטורם גראץ | 5–1 | ישראל הפועל תל אביב | 3–0 | 2–1 |
| מולדובה זימברו קישינב | 2–1 | סלובניה מריבור | 2–0 | 0–1 |
| קרואטיה היידוק ספליט | 2–4 | הונגריה דונאפר | 0–2 | 2–2 |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השלישי

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה טירול אינסברוק | 1–4 | ספרד ולנסיה | 0–0 | 1–4 |
| מולדובה זימברו קישינב | 0–2 | צ'כיה ספרטה פראג | 0–1 | 0–1 |
| דנמרק ברונדבי | 0–2 | גרמניה המבורג | 0–2 | 0–0 |
| שוודיה הלסינגבורג | 1–0 | איטליה אינטר מילאנו | 1–0 | 0–0 |
| טורקיה בשיקטש | 6–1 | רוסיה לוקומוטיב מוסקבה | 3–0 | 3–1 |
| סלובקיה אינטר ברטיסלאבה | 2–4 | צרפת ליון | 1–2 | 1–2 |
| בלגיה אנדרלכט | 1–0 | פורטוגל פורטו | 1–0 | 0–0 |
| דנמרק הרפולגה | 0–6 | סקוטלנד ריינג'רס | 0–3 | 0–3 |
| אוקראינה דינמו קייב | 1–1 (ח) | סרביה ומונטנגרו הכוכב האדום בלגרד | 0–0 | 1–1 |
| פולין פולוניה ורשה | 3–4 | יוון פנאתינאיקוס | 2–2 | 1–2 |
| אנגליה לידס יונייטד | 3–1 | גרמניה מינכן 1860 | 2–1 | 1–0 |
| אוסטריה שטורם גראץ | 3–2 | הולנד פיינורד | 2–1 | 1–1 |
| הונגריה דונאפר | 3–4 | נורווגיה רוזנבורג | 2–2 | 1–2 |
| שווייץ סנט גאלן | 3–4 | טורקיה גלאטסראיי | 1–2 | 2–2 |
| איטליה מילאן | 6–1 | קרואטיה דינמו זאגרב | 3–1 | 3–0 |
| אוקראינה שחטאר דונצק | 2–1 | צ'כיה סלביה פראג | 0–1 | 2–0 (ה) |
שלב הבתים השני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משחקי שלב הבתים השני נערכו בין 21 בנובמבר 2000 לבין 14 במרץ 2001, בהם השתתפו 16 קבוצות שחולקו ל-4 בתים. קבוצות מאותה מדינה או מאותו בית של שלב א' שובצו בבתים שונים.
שלב הבתים השני > בית א'

| קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ולנסיה | 6 | 3 | 3 | 0 | 10 | 2 | 8 | 12 |
| אנגליה מנצ'סטר יונייטד | 6 | 3 | 3 | 0 | 10 | 3 | 7 | 12 |
| אוסטריה שטורם גראץ | 6 | 2 | 0 | 4 | 4 | 13 | 9- | 6 |
| יוון פנאתינאיקוס | 6 | 0 | 2 | 4 | 4 | 10 | 6- | 2 |
שלב הבתים השני > בית ב'

| קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד דפורטיבו לה קורוניה | 6 | 3 | 1 | 2 | 10 | 7 | 3 | 10 |
| טורקיה גלאטסראיי | 6 | 3 | 1 | 2 | 6 | 6 | 0 | 10 |
| איטליה מילאן | 6 | 1 | 4 | 1 | 6 | 7 | 1- | 7 |
| צרפת פריז סן-ז'רמן | 6 | 1 | 2 | 3 | 8 | 10 | 2- | 5 |
שלב הבתים השני > בית ג'

| קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה באיירן מינכן | 6 | 4 | 1 | 1 | 8 | 5 | 3 | 13 |
| אנגליה ארסנל | 6 | 2 | 2 | 2 | 6 | 8 | 2- | 8 |
| צרפת אולימפיק ליון | 6 | 2 | 2 | 2 | 8 | 4 | 4 | 8 |
| רוסיה ספרטק מוסקבה | 6 | 1 | 1 | 4 | 5 | 10 | 5- | 4 |
שלב הבתים השני > בית ד'

| קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ריאל מדריד | 6 | 4 | 1 | 1 | 14 | 9 | 5 | 13 |
| אנגליה לידס יונייטד | 6 | 3 | 1 | 2 | 12 | 10 | 2 | 10 |
| בלגיה אנדרלכט | 6 | 2 | 0 | 4 | 7 | 12 | 5- | 6 |
| איטליה לאציו | 6 | 1 | 2 | 3 | 9 | 11 | 2- | 5 |