stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם לוז
שנותיו הבוגרות ופעילותו המוזיקלית

רוב יצירתו חוברה בשנים 1633–1642. יש המשערים כי עבד בשירותו של הרוזן הרטפורד. ייתכן כי בשנות ה-1630 עבד אצל הרוזן קוונדיש. בהמשך הלחין לוז בשרות החצר, וחושבים כי עוד לפני עלייתו של צ'ארלס הראשון על כס המלכות ב-1625, הצטרף לאחיו, הנרי, כדי לעבוד בשירותו. ידוע כי בילה הרבה באותן השנים בחברתם של אחיו, הנרי, ושל מוזיקאי בשם ג'ון וילסון.
בשנת 1635 אחרי מותו של מוזיקאי בשם ג'ון לורנס, הפך למוזיקאי קבוע של המלך "האחראי על הלאוטות והקולות". ויליאם לוז בילה כל חייו הבוגרים בשרות המלך צ'ארלס. הלחין מוזיקת חול ולהצגות "מסיכות". כמו כן מוזיקה דתית - המנונים ומוטטים לפי הזמנת המלך. ב-1634 הוזמנה לו ולמלחין סיימון אייבס מוזיקה למסיכה של ג'יימס שירלי (1596–1666) "ניצחון השלום", הנחשבת למרשימה ביותר מבין מופעי ה"מסכות".
בימינו הוא ידוע במיוחד בגלל סוויטות ל"קונסורטים" - הרכבי ויולות דה גמבה של 3 עד 6 נגנים. לפי עדות אחיו, הנרי, לוז שלט היטב על כלים רבים - מויולה דה גמבה, לאוטה-תאורבו, "לירה-ויולה", כינור ועד לעוגב, כלי קלידים אחרים ו"נבל הרמוני". כמלחין של מוזיקה כלית, נחשב לוז לממשיך של מסורת שני המורים שהכיר באחוזות של הרוזן הרטפורד, ג'ון קופראריו והווילן האיטלקי אלפונסו פראבוסקו, אם כי עלה עליהם בגאוניותו. ויליאם בלט בשימושו בקונטרפונקט ובפוגות, כמו כן בנטייה לשלב ביצירותיו נושאים פחות קונוונציונליים לצדם של נושאים פסטורליים שגורים, דבר שפגע בפופולריות שלו מאות שנים אחרי מותו.
בעת מלחמת האזרחים האנגלית, התגייס לוז לצבא המלוכנים ואובטח לפי בקשה מפורשת של המלך. למרות זאת, ב-24 בספטמבר 1645 נורה למוות על ידי מוסקטר מצבא הפרלמנטרים בעת המצור של צ'סטר, ברוטון הית (Rowton Heath). המלך צ'ארלס, שאיבד באותו קרב את לורד ברנרד סטיוארט, קרוב משפחה אהוב, לא שכח להורות על אבל מיוחד גם לזכרו של ויליאם לוז וכיבד את המוזיקאי המנוח בתואר "אבי המוזיקה" (Father of Musick). על מצבתו נכתב אפיטף על ידי תומאס ג'ורדן, שבו צוין, תוך כדי משחק מילים שנפל מידי אלו שהתכחשו לזכויות האלהיות של המלכים:
("ויליאם לוז נרצח על ידי אלו שרצונם היה חוקם")
יצירותיו

ויליאם לוז לא פרסם יצירות במהלך חייו.
יצירותיו > מוזיקה כלית

לכלי קלידים והרכב ווילות, עם צ'מבלו אובליגטו
לשני כנורות ובאסו קונטינואו (בסגנון טריו סונאטה) - פורסמו ב-Courtly Masquing Ayres של ג'. פלייפורד (1662)
רויאל קונסורט (Royal Consort) - שש סוויטות ריקודים - ל 2 כנורות, 2 ויולות דה גמבה ו-2 תאורבי
יצירותיו > מוזיקה קולית

1634 - יחד עם סיימון אייבס: מוזיקה למסכה "ניצחון השלום" (The Triumph of Peace) מאת שירלי (Shirley).
1634 - מוזיקה ל"אהבה וכבוד" (Love and Honour) מאת ויליאם דאווננט
1637 עם אחיו, הנרי לוז: מוזיקה למסכה של ויליאם דאווננט "ניצחונו של נסיך האהבה" (The Triumph of the Prince d'Amour)
1638 Britannia triumphans
1644 Triumph of Beauty
תהלים וקאנונים
ההמנון The Lord is my light (תהלים כז, א - ה' אורי)
הנצחה

אחרי מותו פרסם אחיו, הנרי לוז, קובץ ראשון עם מוזיקה מאת ויליאם לוז, יחד עם שמונה אלגיות שהוקדשו לזכרו על ידי מוקיריו.
דיסקוגרפיה

For ye violls: Consort setts in 5 & 6 parts
Sonatas for violin, bass viol and organ
Fantasia Suites for two violins, bass viol and organ
Royall Consort Suites
Consort Music for Viols, Lutes and Theorbos
Royall Consort Suites vol 1
Concord is conquer'd: Consort setts for 5 & 6 viols. 4 Herrick songs. Pieces for lyra viol
Royall Consort Suites vol 2
The Royal Consort & lute songs
Fantazia suites for violin, bass viol and organ
Suites pour une et trois lyra-violes
Consorts in four and five parts
Consorts in six parts
Consort sets in five & six parts,
Knock'd on the head: William Lawes, music for viols
לקריאה נוספת

1960 Murray Lefkowitz William Lawse Routledge and Kegan Paul
הערות שוליים

↑  Michael Kennedy Oxford Concise Dictionary of Music, 1996
↑  ראו הערת שוליים ב-M.Lefkovicz, 1960
1 2  M.Lefkovicz
↑  (1995) Julie Anne Sadie et al, עמ' 643.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282693405171  PLWABN: 9810660270405606  BIBSYS: 90571907  BNE: XX1462585  BnF: cb138964142 (data)  CiNii: DA07046597  GND: 119490781  ICCU: TO0V039546  ISNI: 0000 0001 2102 1474  LCCN: n80089686  LNB: 000047408  MusicBrainz: 0f583791-1031-4f57-917e-f4e6a2374c7a  NDL: 01038636  NKC: xx0062681  NTA: 068157266  SNAC: w67d38w7  SUDOC: 077907078  Trove: 931632  VIAF: 69115980   WorldCat (עם VIAF): 69115980
ועדת ביקורת

ועדת ביקורת היא מוסד של ביקורת פנימית הקיים בתאגידים מסוגים שונים, דוגמת חברות, עמותות, מלכ"רים ורשויות מקומיות. ועדת ביקורת מבקרת ומפקחת על פעילותם של כל המוסדות והאורגנים האחרים בתאגיד. בין היתר, הוועדה בודקת את התנהלותו הכספית של התאגיד, את יעילותן וסבירותן של ההחלטות המתקבלות בו, את עמידתו בדרישות החוקים הרלוונטיים והאם התאגיד פועל בהתאם למטרותיו ולתקנון הפנימי שלו. ועדת ביקורת אינה גוף בעל סמכויות ביצועיות, ותפקידיה הם לבדוק, לחקור ולהגיש את מסקנותיה ואת המלצותיה, בעל פה או בכתב, לגורמים הרלוונטיים בתאגיד. לעיתים פועל לצד הוועדה או במקביל לה גם מבקר פנימי מקצועי. חברי ועדת ביקורת אינם מקבלים שכר על פעילותם בוועדה, אולם במקרים מסוימים הם זכאים לקבל גמול על השתתפות בישיבות והחזר הוצאות.
בישראל > ועדת ביקורת בחברה

חוק החברות, תשנ"ט-1999, מבחין לעניין ועדת ביקורת בין סוגי החברות השונות:
חברה ציבורית (חברה הנסחרת בבורסה לניירות ערך) - בחברה ציבורית חייב הדירקטוריון למנות ועדת ביקורת מבין חבריו. בוועדת הביקורת צריכים להיות לפחות שלושה חברים, כאשר יושב ראש הדירקטוריון, כל דירקטור שמועסק על ידי החברה או נותן לה שירותים דרך קבע ובעל השליטה בחברה או קרובו אינם יכולים להיות חברים בוועדה. כל הדירקטורים החיצוניים חברים בוועדת הביקורת מתוקף תפקידם. על ועדת הביקורת מוטלת החובה לעמוד על ליקויים בניהול העסקי של החברה, בין השאר תוך התייעצות עם המבקר הפנימי של החברה או עם רואה החשבון המבקר, ולהציע לדירקטוריון דרכים לתיקונם.
חברה פרטית - בחברה פרטית, למעט חברה פרטית שהיא חברת איגרות חוב, אין חובה (לפי תיקון 17 לחוק החברות) למנות ועדת ביקורת.
חברה לתועלת הציבור - האספה הכללית של חברה לתועלת הציבור חייבת למנות ועדת ביקורת. נושאי משרה של החברה אינם יכולים להיות חברים בוועדה. חברי ועדת ביקורת נושאים באחריות, בזכויות ובחובות משל היו דירקטורים בחברה. ועדת הביקורת רשאית לדרוש כינוס של הדירקטוריון או האספה הכללית, לצורך הבאת מסקנותיה לפניהם, ואם לא כונסה ישיבת דירקטוריון או אספה כללית לכנסם בעצמם.
בישראל > ועדת ביקורת בעמותה

חוק העמותות, התש"ם-1980, קובע שלכל עמותה חייבת להיות ועדת ביקורת. עם זאת, האספה הכללית של העמותה רשאית להחליט כי במקום ועדת ביקורת ימונה רואה חשבון או גוף מבקר שאושר על ידי רשם העמותות. חברי ועדת ביקורת נבחרים על ידי האספה הכללית, מבין חברי העמותה. חברי ועד העמותה או מי שנותנים לעמותה שירותים בשכר פסולים מלכהן בוועדה. כמו כן פסולים מלכהן בוועדת הביקורת קרובי משפחה של חברי ועד או עובדי העמותה וכן חל איסור על קרבת משפחה בין חברי ועדת הביקורת לבין עצמם כך שיהוו מחצית או יותר מחברי הוועדה, זאת על פי כללי  ניהול תקין של רשם העמותות. תפקידי ועדת ביקורת בעמותה מוגדרים בחוק, והם: לבדוק את תקינות פעולות העמותה ומוסדותיה, לרבות התאמת פעולות העמותה למטרותיה; לבדוק את השגת יעדי העמותה ביעילות ובחיסכון; לעקוב אחר ביצוע החלטות האספה הכללית והוועד; להציע לוועד דרכים לתיקון ליקויים בניהול העמותה; לבדוק את ענייניה הכספיים של העמותה, את פנקסי החשבונות שלה ואת תשלומי השכר בה, לרבות ייעוד כספי העמותה לקידום מטרותיה; לבדוק כל נושא אחר הקשור לפעילותה של העמותה; להביא לפני הוועד והאסיפה הכללית את מסקנותיה. כמו כן, על פי החוק, ועדת ביקורת מקבלת לידיה את הדו"חות הכספיים השנתיים של העמותה, ועליה להמליץ בפני האספה הכללית האם לאשרם אם לאו.
בישראל > ועדת ביקורת ברשות מקומית

על פי פקודת העיריות, בכל עירייה חייבת מועצת העיר למנות מבין חבריה ועדה לענייני ביקורת, שתפקידה לדון בדו"חות של מבקר המדינה ושל נציב תלונות הציבור על הביקורת בעירייה, בדו"חות של משרד הפנים על העירייה ובכל דו"ח של מבקר העירייה, ולעקוב אחרי תיקון הליקויים שהעלתה הביקורת. על הוועדה להגיש למועצת העיר את מסקנותיה ואת המלצותיה. מספר חברי הוועדה לא יעלה על שבעה, כאשר על הרכב הוועדה להיות תואם, ככל הניתן, להרכב הסיעות במועצה. על יושב ראש הוועדה להיות, ככל הניתן, מהאופוזיציה. ראש העירייה, סגניו וחברי ועדת ההנהלה של מועצת העיר אינם רשאים להיות חברים בוועדה לענייני ביקורת.
בישראל > ועדת ביקורת במועצות תלמידים ונוער

על פי תקנון העל של מועצות התלמידים והנוער בישראל, בכל מועצת תלמידים ונוער חייב להיבחר מבקר באופן דמוקרטי שישמש כיו"ר ועדת ביקורת, תפקידו הוא להגיש דו"ח ביקורת אחת לשלושה חודשים והוא מטפל בכל תלונה או פנייה מכל חבר במועצה על תפקוד המועצה או חבר מזכירות בה. נהוג לציין בתקנון המועצה שחברי ועדת הביקורת לא יכולים להיות חבר במזכירות המועצה הארצית או חבר במזכירות המורחבת.
חברי ועדת הביקורת נבחרים על ידי מבקר המועצה הארצית.
ראו גם

ביקורת פנימית
חסידות ברדיוב

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקום ייסוד:  גליציה
 מייסד:  רבי משה הלברשטאם
 
חסידות ברדיוב הייתה חסידות גליציאנית, ענף מחסידות צאנז. מקים השושלת היה רבי משה הלברשטאם, בנו של רבי ברוך מגורליץ, בנו של רבי חיים מצאנז.
תולדות החסידות

אמו של רבי משה הייתה בתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, ה"ייטב לב" מסיגט. היה תלמידו של סבו רבי חיים שאף מסר לו לסדר את ספרו שו"ת דברי חיים (יחד עם בן דודו, רבי שלמה הלברשטאם מבאבוב). אביו שלחו בצעירותו ללמוד אצל הרב שמואל אנגל שהתפעל מכישרונו. נישא לבת דודו רבי אהרן הלברשטאם מצאנז. בשנת תרל"ד הציעו סבו רבי חיים לקהילת ברדיוב לכהן כרב העיר במקום הרב הקודם הרב חיים אברהם אורנשטיין שנפטר בשנת תרל"א. בהיותו שם קנה אהדה ורבים מחסידי צאנז בהונגריה נסעו אליו. בגיל חמישים וארבע קיבל אירוע מוחי ונפטר בחיי אביו, בכ' בתשרי תרס"ד.
את מקומו מילא בנו רבי יחיאל נתן. נולד בשנת תרכ"ה. היה חתנו של רבי אריה לייבוש הלברשטאם מדוקלא. בשנת תרמ"ה התמנה לרב בצאנז-ישן ולאחר פטירת אביו הגיע לברדיוב למלא את מקומו. נפטר בז' בניסן תרצ"ג.
בנים נוספים של רבי משה היו:
רבי יהושע מדולינא חתנו של רבי יהודה צבי מדולינא וממלא מקומו ברבנות ואדמו"רות. נולד בשנת תרנ"ו. היה ידוע כבעל תפילה מלהיב ומעורר. נשרף בשואה עם כל משפחתו בבית הכנסת שלו.
רבי אריה לייב ממושינא. נולד בשנת תר"ל, היה חתנו של רבי שמואל רוקח מסקאהל. לאחר פטירת אביו החל לכהן גם כאדמו"ר במושינא בה שימש עד אז כרב. נרצח בשואה.
הרב שמואל שהתגורר בברדיוב. הדפיס את ספרו של רבי חיים מצאנז. שימש כגבאי קופת רבי מאיר בעל הנס בברדיוב.
רבי יצחק (תר"מ - כ"ט באלול תש"ג) שכיהן כאדמו"ר בארצות הברית. חתנו של רבי יהושע שפירא מריבטשיטש.
הרב יקותיאל יהודה. התגורר בברדיוב.
חתנו רבי חנה הלברשטאם מקולשיץ.
חתנו רבי אפרים הלברשטאם, בנו של רבי אריה לייבוש מגריבוב.
חתנו רבי נפתלי צבי אונגר (תר"מ - ט"ז באב תש"ב), בנו של רבי משה אליקים בריעה מדומברובה. כיוון שהתגורר אצל חמיו ויתר על רבנות דומברובה לאחיו הצעיר רבי יצחק אלעזר. כיהן כראש ישיבה בברדיוב.
תולדות החסידות > בני רבי יחיאל נתן

לאחר פטירת רבי יחיאל נתן, מילא את מקומו ברבנות בנו רבי אביגדור צבי. רבי אביגדור צבי נולד בשנת תרמ"ד. בשנת תרס"ד התמנה לרב בצאנז-ישן במקום אביו שהחל לכהן בברדיוב. היה חתנו של רבי אריה לייבוש מגריבוב, בנו של רבי אהרן הלברשטאם מצאנז "רב הקרייז". על אף שלא התנהג באדמו"רות פנו אליו מאות חסידי צאנז מהונגריה. נרצח במחנה בלזץ.
ילדים נוספים של רבי יחיאל נתן היו: (הרשימה אינה לפי סדר גילם)
רבי יקותיאל יהודה שכיהן כאדמו"ר בגורליץ.
רבי אפרים דוד (תרמ"ה - תש"ב) שכיהן כרב ביאשלסק ואדמו"ר במישליניץ. חתן דודו (אחי אמו) רבי מנחם מנדל רבה של פריסטיק.
חתנו רבי חנה הירש רובין. כיהן כאדמו"ר בצאנז-ישן. כונה האדמו"ר מסאטמר.
חתנו אחיינו (בן אחיו הרב שמואל) רבי יקותיאל יהודה (זלמן לייב) הלברשטאם אדמו"ר מברדיוב בוויליאמסבורג. לפני המלחמה התגורר בנייטרא. לאחר המלחמה היגר לארצות הברית והתיישב ברובע הברונקס ובשנת תשי"ח עבר לווילאמסבורג ופתח את בית מדרשו. נולד בערך בתר"ס. נפטר בח' בתשרי תש"ל.
הרב יעקב. התגורר בסטריזוב. חתנו של רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב.
הרב יחזקאל שרגא. רב בטרבישוב(אנ').
הרב משה אהרן. דיין בסטרופקוב. חתנו של רבי מנחם מנדל הלברשטאם אדמו"ר מסטרופקוב.
חתנו- בזיווג ראשון אחיינו הרב חיים יוסף הלברשטאם (בן אחיו הרב יקותיאל יהודה), בזיווג שני הרב ישכר דוב ליפשיץ (שהיה חתנו של רבי אברהם שלום הלברשטאם מסטרופקוב).
חתנו הרב ישראל משה סילמן דיין בברדיוב.
החסידות אחרי השואה

רבי יצחק בנו של רבי משה, היגר לארצות הברית בשנת תרצ"ג ופתח בית מדרש בבורו פארק. נפטר בכ"ט באלול תש"ד. לאחר פטירתו נמכר בית המדרש שלו לאדמו"ר מחוסט-טאש. בניו הסתופפו אצל דודם האדמו"ר מבלאז'וב.
בניו של הרב שמואל בנו של רבי משה מברדיוב כיהנו כאדמו"רים בברוקלין. רבי יקותיאל יהודה (זלמן לייב) חתנו של  דודו רבי יחיאל נתן ורבי חיים דוב בעריש (תרנ"א - תשל"א, חתן רבי יוסף מדינוב). חתנו של הרב שמואל, רבי דוד משה הלברשטאם כיהן אף הוא כאדמו"ר מברדיוב בברוקלין.
נכד נוסף הוא רבי טוביה מברדיוב.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 190-194.
טובה וגנריאנית

טובה וגנריאנית
טוּבָּה וגנריאנית (בגרמנית: Wagnertuba) היא כלי נגינה נדיר, אשר משלב אלמנטים טוניים של קרן יער וטרומבון. הכלי הומצא על ידי ריכרד וגנר ונקרא על שמו. לראשונה נעשה בו שימוש במחזור האופרות טבעת הניבלונגים, ומאז השתמשו בו מלחינים רבים וביניהם ברוקנר בסימפוניה מספר 7 ומספר 8 שלו וריכרד שטראוס בסימפוניית האלפים.
וגנר קיבל השראה להמצאת הטובה הוגנריאנית בעת ביקורו בפריז ב־1835, כאשר ביקר את אדולף סאקס, אשר הראה לו את הסקסופון שהמציא. וגנר רצה כלי אשר יוכל ליצור צליל אצילי ומלכותי כמו בלייטמוטיב ולהאלה, אשר היה דומה לטרומבון אך בעל קול פחות חודרני, כמו של קרן. הכלי בעל שסתומים, כמו שיש לקרן, המופעלים ביד שמאל. ישנם שני סוגים של טובה וגנריאנית בגדלים שונים: טנור בסי ובס בפה, אך במהלך המאה ה־20, יצרנים איחדו את שני הסוגים לטובה כפולה אשר ניתן לכוונן אותה לשני הסוגים.
חסידות בוצ'צ'אה-בוטושאן

| --- | --- |
האוהל על הציון של רבי אליעזר זאב ובנו רבי יוסף אהרן
האוהל על הציון של רבי אליעזר זאב ובנו רבי יוסף אהרן
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקום ייסוד:  רבי אליעזר זאב
 תאריך ייסוד:  תחילת המאה ה-19
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  בני ברק
 
חסידות בוטשעטש־בוטושאן היא חסידות רומנית שנוסדה בתחילת המאה ה-19. ראש השושלת היה רבי אליעזר זאב מבוטשעטש (בוטשעטש בכתיב היידי). אדמו"רי השושלת כיהנו בהרצה שבגליציה, בבוצ'צ'אה, בוטושאן ודורוחוי שברומניה. כיום מרכזה של החסידות הוא בבני ברק.
תולדות החסידות > רבי אליעזר זאב מבוטשעטש

רבי אליעזר זאב (תק"ס 1799 -תרי"ב 1851) נולד לרבי חיים רבין. רבו בתורת החסידות היה רבי מנחם מנדל מקוסוב בעל ה"אהבת שלום", שהכתירו להנהיג עוד בחייו, כמו כן הסתופף בצילם של רבי חיים מקוסוב ורבי אורי, ה"שרף מסטרליסק" שם חבר לרבי שלום מבעלז. רבו בתורת הנגלה היה רבי אברהם דוד מבוטשאטש בעל ה"אשל אברהם". כיהן ברבנות הרצה ובהמשך התגורר וכיהן כאדמו"ר בבוצ'צ'אה (Bucecea) שבמחוז בוטושאן שבבוקובינה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום רומניה). זכה להערכה רבה ממחותנו רבי ישראל מרוז'ין ורבי מאיר מפרמישלאן. כשהגיע לחצרו של רבי ישראל מרוז'ין, הפציר בו לקבל פתקאות מהחסידים, תופעה שהייתה נדירה ביותר. התפרסם במופתיו. נפטר בג' בטבת תרי"ב ונטמן בעיירה בוצ'צ'אה. אוהל הוקם על קברו. מעט מדברי תורתו הובאו בספרו של בנו "יד יוסף" על התורה ומועדים. חתנו היה רבי יחיאל מיכל מדורוחוי, נכדו של רבי חיים מצ'רנוביץ'.
תולדות החסידות > רבי יוסף אהרן מבוטשעטש

רבי יוסף אהרן ראבין מבוטשעטש נולד בשנת תקצ"ה בעיירה בוטשעטש לאביו רבי אליעזר זאב ולאימו מרת סימא רויזא, בגיל חמש עשרה בשנת תר"י נישא לפערל בתו של רבי לוי יצחק פרנקל אב"ד בוקרשט. חותנו היה מיוחס לבעל שם טוב, רבי חיים מצ'רנוביץ ורבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בשנת תרי"ב בה הסתלק אביו, החל לכהן בבוטשעטש והוא בן שבע עשרה שנה בלבד. מספר שבועות לאחר פטירת אביו נסע לשבות אצל רבי שלום מבעלז שכיבדו לעלות לתורה בעליית "שישי" וציווה לקוראו בכינוי "מורה מורינו" שנחשב לנדיר בבעלז. כמו כן, אמר רבי שלום מבעלז לחסידיו, שאת דברי תורתו שאמר בשבת הבינו לאשורם רק שלושה, ביניהם היה רבי יוסף אהרן, בגיל שמונה עשרה הוסמך לרבנות על ידי רבי שלום מבעלזא. כונה על ידי חסידי דורו בכינוי "דער קליינע'ר בעש"ט" (הבעש"ט הקטן) בגלל מופתיו הגלויים. כיהן באדמורו"ת למעלה משישים שנה ונחשב לזקן האדמו"רים. תלמיד חכם מגליציה העלה את דברי תורתו על הכתב וקיבל את הסכמתו להדפיסם, והוציא לאור את הספר "יד יוסף" על התורה ומועדים. בשנותיו האחרונות עבר להתגורר בעיר דורוחוי (במקביל לכהונתו בבוצ'צ'אה). נפטר בא' בסיוון תרע"ג כזקן רבני רומניה. נקבר לצד אביו רבי אליעזר זאב. שכל את בנו רבי משולם זלמן רבה של קרלסבד וגידל את חמשת נכדיו היתומים.
רבי אליעזר זאב מארילוס, בנו של רבי יוסף אהרן, מילא את מקום אביו רבי יוסף אהרן ברבנות העיר בבוטשעטש-בוטושאן והיה מתלמידיו של רבי חיים מצאנז. נולד בשנת תרי"ג, היה חתנו של רבי יעקב מרדכי ליברמן, רבה של טופרוב. התגורר 12 שנים בבית סב רעייתו רבי יצחק מארילוס שהיה רבה של ראפשיטץ ומהערכתו אליו שינה את שם משפחתו למארילוס. כיהן כרבה של העיר פשצלוב עד לשנת תרע"ג בה נקרה למלא את מקום אביו בבוטשעטש-בוטושאן. נפטר בכ"ה בטבת תש"ו ונטמן באוהל אביו וזקינו בבוטשעטש.
רבי חיים רבינזון, בנו של רבי יוסף אהרן מילא את מקומו בדורוחוי. היה מפורסם בדורו. נפטר בה' באדר.
רבי חנוך הניך פרנקל בנו של רבי משולם זלמן כיהן כאדמו"ר בדורוחוי. נישא לבתו של מיכאל אורן דילר מבלאז'וב. התגורר מספר שנים ליד חמיו עד שעבר לריישא. בשנת תרצ"ו עבר לדורוחוי לכהן באדמו"רות. היה אהוב על ההמונים. לאחר מלחמת העולם השנייה אירח פליטים רבים. בשנת תשכ"ב עלה לישראל והתגורר אצל בנו הרב משולם זלמן בחיפה. הקים בית מדרש בחיפה. נפטר בי"ט בסיוון תשכ"ד. בתו של רבי חנוך הניך, סימה, נישאה לרב פנחס וסרמן, שכיהן כרבה של דורוחוי במשך כחמישים שנה, ובשנת תשמ"ט, עלה לישראל.
רבי לוי פרנקל בנו של רבי משולם זלמן, בצעירותו נשלח על ידי זקינו רבי יוסף אהרן ללמוד תורה בעיר ברודי יחד עם אחיו רבי יהודה אריה לייבוש. היה גדול בתורה, אך סירב בתוקף להתעטר ברבנות, והעדיף להתפרנס ממסחר לצד התמדתו בלימוד התורה. בשנות מלחמת העולם השנייה הוגלה מרומניה, כשהסתיימה המלחמה חזר לרומניה והתגורר בבוקרשט. נפטר בשנת תש"ו ונקבר בבית הקברות בבוקרשט.
תולדות החסידות > רבי יהודה אריה לייביש פרנקל מבוטושאן

רבי יהודה אריה לייבוש פרנקל מבוטושאן (תרמ"ה - ב' סיוון תרע"ז, 1885 - 23.5.1917) היה בנו של רבי משולם זלמן, גדל על ברכי זקינו רבי יוסף אהרן בבוטשעטש לאחר שהתייתם מאביו. מצעירותו היה מקושר מאוד לזקינו רבי יוסף אהרן, ומסופר, שבאחת השנים בליל הסדר, שאלו רבי יוסף אהרן מה בקשתו עבור החזרת האפיקומן וענה שמבקש 'להיות תמיד סמוך לסבא' הבטיח לו רבי יוסף אהרן שכך יהיה, ואכן ימי פטירתם סמוכים זה לזה, רבי יוסף אהרן נפטר בא' בסיוון (תרע"ג) ורבי יהודה ארי'ה לייבוש נפטר בב' בסיוון (תרע"ז).
אחרי הגיעו למצוות נשלח על ידי זקינו ללמוד תורה לעיר ברודי שבגליציה שהייתה מלאה חכמים וסופרים, והיה לגדול בתורה. בהגיעו לפרקו נישא לרחל בילא בת רבי מרדכי שור מגדולי ה'יושבים' אצל הרבי מבעלז. בשנת תרס"ז (1906) החל לכהן ברבנות העיר בוטושאן. בתחילת כהונתו, קיבל מהקהילה בית למגורים, אך העדיף להעניק את הבית עבור תלמוד תורה שהקים בעיר. כמה שנים אחר כך, כשפרצה מלחמת העולם הראשונה הוחרמו כל מבני הציבור לצורך החיילים, רק מבנה תלמוד התורה לא נלקח משום שהיה רשום על שמו של רבי יהודה אריה לייבוש, ותלמוד התורה בבוטושאן המשיך להתקיים כסדרו גם בימי המלחמה. בשנת תרע"ג לאחר פטירת זקינו רבי יוסף אהרן מבוטשעטש, הוכתר רבי יהודה אריה לייבוש כאדמו"ר, להנהיג את עדת החסידים שהיו פזורים ברחבי רומניה. רבי חיים זנוויל אברהמוביץ מריבניץ, שהתגורר בבוטושאן, הסתופף בצלו בתקופת נעוריו. ביתו היה פתוח לרווחה לכל יהודי, ובימי מלחמת העולם הראשונה היו חיילים ופליטים יהודיים מוצאים בביתו קורת גג. בזמן מלחמת העולם הראשונה פעל רבי יהודה אריה לייבוש במסירות נפש ועמד לישע עמו. נפטר בצעירותו לאחר שטיפל בפליט יהודי שהיה חולה אנוש ונרפא כתוצאה מטיפולו המסור, אך רבי יהודה אריה לייבוש נדבק ממנו ונפטר בב' בסיוון תרע"ז. נטמן בבוטושאן, חסידיו הקימו אוהל על קברו. על מצבתו כתבו החסידים: "פה נטמן הרב הגאון הצדיק אדמו"ר רבי יהודה אריה לייבוש פרענקיל זצוק"ל, שירת בקודש בתור רב דקהילה קדושה באטאשאן בשנות תרס"ז - תרע"ז, הפקיר חייו לתורה ועבודה וגמילות חסדים ונסתלק רך בשנים, נשמתו הקדושה עלתה עדן ביום ב' לחודש סיוון תרע"ז". חלק מדברי תורתו נדפסו בספר 'ליקוטי מהרי"ל' שהודפס יחד עם הספר 'יד יוסף' של זקינו רבי יוסף אהרן.
החסידות לאחר השואה

רבי מרדכי פרנקל, בנו של האדמו"ר רבי יהודה אריה לייביש מבוטושאן, התייתם בגיל שנתיים. בצעירותו למד בישיבת ויזניץ שהייתה בראשות רבי אליעזר הגר מויזניץ בעל ה"דמשק אליעזר", והיה מבכירי תלמידיו. נישא למרים יהודית, בתו של האדמו"ר רבי יעקב משאץ ונכדת רבי סיני מזמיגראד.
לאחר נישואיו החל לכהן באדמו"רות בעיר בוטושאן ברומניה. היה נוסע מעיירה לעיירה לחזק יהודים לבל יתרפו ברוחם בשמירת הדת, גם בזמנים הקשים ביותר, והעידו אנשי צורה, שאחרי שהיה מגיע לשבות את שבתו בעיירה מסוימת,כדי לחזק את יהודי העיירה ברוחניות, לא היה ניתן להבחין אחרי שבת זו שמדובר באותה העיירה, מפני ששינתה פניה לגמרי לטובה. היה נושא את דבר ה' ברמה, קולו חוצב להבות אש, ומרומם את קהל שומעיו לפסגות רוחניות גבוהות.
בשנת תש"כ עלה לישראל והקים בחיפה את חצר קדשו לשם נהרו חסידים ומבקשי ה' לחזות בעבודת ה' המופלאה שלו. בנוסף לכהונתו כאדמו"ר כיהן גם כרב השכונות כרמל הצרפתי ורמת שאול.  נפטר בשנת תשמ"ד (1984), וכונה לאחר פטירתו "מוהר"ם, אוהבם של ישראל".
בניו של רבי מרדכי, רבי יעקב ורבי חנוך הניך, החלו לכהן לאחר פטירתו:
רבי יעקב, חתן רבי אברהם מנחם דנציגר מאלכסנדר מכהן בבני ברק.
רבי חיים חנוך הניך, חתן רבי פנחס דוד הורביץ מבוסטון-חוסט, מכהן בארצות הברית, וחצרו נקראת "בוטושאן - בורו פארק".
בנים נוספים הם הרב סיני מאיר, רבה של יבנאל, משה אהרן חתנו של הרב שמחה בונים ורנר, אריה, פרסומאי חרדי. חתנו הוא הרב מוטקה בלוי.
רבי יעקב פרנקל נולד בכ"ח באלול תשט"ו (15 בספטמבר 1955). למד בישיבת טשיבין שם למד בחברותא שנים ארוכות עם רבי אברהם גניחובסקי, מראשי הישיבה. לאחר חתונתו שימש כראש הכולל בחיפה. לאחר פטירת אביו הקים את בית מדרשו בבני ברק. רבי יעקב מפתח את החצר וכיום יש לחסידות אוהדים רבים וכן חבורה חסידית לבחורים שאותה מנהיג ביד רמה בנו החשוב הרב יהודה משה.
משולם זלמן פרנקל, בנו של רבי חנוך הניך האדמו"ר מדורוחוי, לא כיהן באדמו"רות. בתו של משולם זלמן, בלומה, נישאה לעיתונאי יצחק נחשוני. נכדו של הרב חנוך הניך, יהודה וסרמן (משולם זוסיא יהודה), בן בתו סימה, מכונה האדמו"ר מדורוחוי. התגורר בנתניה ועסק בשירת קרליבך.
יהודה וסרמן זצ"ל, האדמו"ר מדורוהוי, נפטר כ' חשון תשפ"א 7 בנובמבר 2020
חוסר שינה תורשתי קטלני

| --- | --- |

 תחום:  פסיכיאטריה 
 תסמינים:  agrypnia excitata, התקף חרדה, פוביה, הפרעת חרדה מוכללת, הזדקנות, נדודי שינה, יתר לחץ דם, חום, הזיה, שיטיון 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D034062
 סיווגים
 ICD-10:  A81.981.9 
 ICD-11:  8E02.2 
 
חוסר שינה תורשתי קטלני הוא מחלה גנטית אוטוזומלית דומיננטית
חוסר שינה תורשתי קטלני (באנגלית: Fatal familial insomnia או FFI) היא מחלה גנטית דומיננטית נדירה, הנגרמת בשל נוכחות פריון ופוגעת בפעילות המוח. המוטציה האחראית על המחלה נמצאה רק בחמישים משפחות בעולם ואופיינית לאזור הרי הדולומיטים באיטליה. התדרדרותו של החולה עד למצב של חוסר שינה מוחלט, לא ניתנת לטיפול ומובילה בסופו של דבר למוות תוך 7 עד 36 חודשים.
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1974 על ידי רופא איטלקי בשם איגנציו רויטר. בשנות התשעים חוקרים גילו שהמחלה נגרמת על ידי מוטציה בחלבון הפריון. בניגוד לשאר המחלות הנובעות מפגם בחלבון זה, אשר נגרם בהן נזק מוחי רחב, במחקר שנערך על המוחות של חולים שנפטרו מהמחלה, נמצא נזק ממוקד באזור התלמוס, אזור האחראי לכניסה למצב השינה. חולים במחלה לא נרדמו גם בהשפעת תרופות השינה החזקות ביותר.
התפרצות המחלה מתרחשת בין גיל 18 ל-60, כאשר לרוב המחלה פורצת דווקא בסביבות גיל 50. ומתרחשת בארבעה שלבים.
בשלב הראשון, הנמשך כארבעה חודשים, החולה חווה אינסומניה (נדודי שינה) הולכת וגוברת המובילה להתקפי פאניקה, פרנויה ופוביות.
בשלב השני, הנמשך כחמישה חודשים, מופיעות הלוסינציות (הזיות) והתקפי הפאניקה מורגשים יותר.
בשלב השלישי, הנמשך כשלושה חודשים, היעדר השינה המוחלט מוביל לאובדן משקל מהיר.
בשלב האחרון, הנמשך כשישה חודשים נוספים, מופיעה דמנציה (שיטיון) אשר מובילה לאובדן יכולתו של החולה לתקשר עם סביבתו ולבסוף למותו.
ראו גם

מחלת קרויצפלד-יעקב
מחלת קורו
מחלת הפרה המשוגעת
מחלות הקשורות בפריונים
הערות שוליים

↑  מתוך הרצאתו של פרופ' פרץ לביא, "שינה - אשנב לפעילות המוח", התייחסותו למחלה מתוארת בדקה 0:24:26 בסרטון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13549188z (data)
ז'אן-בטיסט איזבה

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1767 נאנסי, צרפת 
 פטירה:  18 באפריל 1855 (בגיל 88) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 תחום יצירה:  דיוקנאות
 הושפע על ידי:  Jean Girardet, François Dumont, Jean-Baptiste Claudot, ז'אק-לואי דויד 
 יצירות ידועות:  "נפוליאון במלמיזון"(צר')
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד הצרפתי
 בן או בת זוג:  Justine Laurisse de Salienne 
 צאצאים:  אז'ן איזבה 
 
ז'אן-בטיסט איזַבּה (בצרפתית: Jean-Baptiste Isabey;‏ 11 באפריל 1767 – 18 באפריל 1855) היה צייר צרפתי יליד ננסי.
ביוגרפיה

בגיל תשע עשרה, לאחר לימודים אצל צייר המיניאטורות פראנסואה דומונט, מי שאייר בין היתר את מארי אנטואנט, נעשה לתלמידו של ז'אק-לואי דויד. בהוראת המלכה הועסק בוורסאי בציורי דיוקנאות של דוכסים, והוא התמיד עד מותו ב-1855 בציור שליטים ונכבדים צרפתים.
איזבה עלה לגדולה בחסות ג'וזפין ונפוליאון בונפרטה. הוא צייר את טקסי הכתרתם והכין רישומים שנועדו להנצחתם הרשמית, יצירה שעבורה שילם המלך לואי ה-18, שאת דיוקנו צייר עוד ב-1814. איזבה הוקיר את נפוליאון בשובו מאלבה, ועם זאת מעמדו לא נפגע בתקופה הרסטורציה הצרפתית, והוא השתתף בהסדרים להכתרתו של שארל העשירי.
בתקופת המונרכיה של יולי הוקצה לו תפקיד חשוב בניהול האוספים המלכותיים, ונפוליאון השלישי העניק לו פנסיה ועיטור מפקד בלגיון הכבוד. הציור "סקירת הכוחות על ידי הקונסול הראשון"  נמנה עם היצירות החשובות ביותר שלו. "הסירה" הוא רישום שלו ושל בני משפחתו בתקופה בה התמקד באומנות הליתוגרפיה, יצירה שזכתה להצלחה גדולה בסלון הפריזאי של 1820. ציורו "נפוליאון במלמיזון" (צר'), נחשב לאחד המשובחים בדיוקנאות נפוליאון. ברישום של קונגרס וינה  תיעד את המשתתפים הבכירים.
איזבה קבור בבית העלמין פר לשז בפריס, לצד אשתו השנייה יוג'ני רוז מייסטרה, שנפטרה בשנת 1857.
ז'אן-בטיסט איזבה היה אביו של אז'ן איזבה, צייר של נופים ימיים ושל אירועים היסטוריים ברוח האסכולה הרומנטית הצרפתית (אנ'), וחותנו של הצייר והמעצב פייר-לוק-שארל סיסרי.