stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ושוע מורבצ'יק

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1947 (בן 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון, הסיטי קולג' של ניו יורק 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
ג'ושוע מורבצ'יק (באנגלית: Joshua Muravchik; נולד ב-17 בספטמבר 1947) הוא סופר, עיתונאי, ופובליציסט יהודי-אמריקאי נאו-קונסרבטיבי. מורבצ'יק היה אחד החוקרים במכון המחקר הנאו-קונסרבטיבי AEI ונכון ל-2012 מכהן כפרופסור ומרצה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא חיבר לפחות שמונה ספרים וכתב מאות מאמרים העוסקים במדיניות החוץ האמריקאית ובתחום היחסים הבינלאומיים. מאמרים אלו התפרסמו בעיתונים רבים בארצות הברית, כדוגמת הוושינגטון פוסט, הוול סטריט ג'ורנל ואחרים. מאמריו מתפרסמים בקביעות בקומנטרי, הירחון הנאו-קונסרבטיבי היהודי בארצות הברית וכן בכתבי עת מקצועיים רבים אחרים. בעבר עבד עם הסנטור הנרי ג'קסון במירוצו לנשיאות ב-1976 וכן עם שניים משגריריה הבולטים של ארצות הברית לאו"ם, ג'ין קירקפטריק (1985–1981) ודניאל פטריק מויניהאן (1975).
קורות חיים

מורבצ'יק נולד ב-1947 בניו יורק. הוריו, מני ומרים מורבצ'יק, היו יהודים חילונים סוציאליסטים, צאצאי מהגרים יהודים ממזרח אירופה. אמו הייתה עובדת סוציאלית ואילו אביו היה פעיל באיגודים מקצועיים. בצעירותו, מורבצ'יק החזיק אף הוא בעמדות סוציאליסטיות ומגיל 21 ובמשך כחמש שנים כיהן כיו"ר הכלל ארצי של "הליגה הסוציאליסטית העממית הצעירה" של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית.
ב-1970 הוא סיים את לימודיו וקיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק. ב-1984 סיים את הדוקטורט שלו ביחסים בינלאומיים, באוניברסיטת ג'ורג'טאון. היה חוקר ב-AEI וב-Washington Institute for Near East Policy ומכהן נכון ל-2012 כפרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וב-"The Institute of World Politics", המלמד בעיקר את אנשי הממשל האמריקאי, ובמיוחד אלו מהם המשתייכים לקהיליות הדיפלומטיות, הביטחוניות והמודיעיניות של הממשל. הקורס שהוא מלמד ב"מכון לפוליטיקה כלל עולמית" - IWP, קרוי "רעיונות וערכים בפוליטיקה הבינלאומית".
ספרו הידוע "Heaven on Earth: The Rise and Fall of Socialism" ("גן עדן עלי אדמות: עלייתו ונפילתו של הסוציאליזם"), שיצא לאור ב-2002, שימש בסיס לסדרה טלוויזיונית דוקומנטרית בת שלוש שעות, שהוקרנה בארצות הברית ב-2005, ב-PBS ומוקרנת מאז בהזדמנויות שונות בכל רחבי העולם. בישראל נקראת הסדרה בשם "הסוציאליזם: עלייתו ונפילתו".
כתבים נבחרים > ספרים

The Next Founders: Voices of Democracy in the Middle East ("המייסדים הבאים: קולות של דמוקרטיה במזרח התיכון"), הוצאת Encounter Books,‏ 2009
The Future of the United Nations: Understanding the Past to Chart a Way Forward ("עתיד האומות המאוחדות: להבין את העבר, לשרטט את הדרך קדימה"), הוצאת AEI,‏ 2005
Covering the Intifada - How the Media Reported the Palestinian Uprising, הוצאת Washington Institute for Near East Policy,‏ 2003
Heaven on Earth: The Rise and Fall of Socialism ("גן עדן עלי אדמות: עלייתו ונפילתו של הסוציאליזם"), הוצאת Encounter Books,‏ 2002
The Imperative of American Leadership: A Challenge to Neo-Isolationism,‏ הוצאת AEI,‏ 1996
Exporting Democracy: Fulfilling America's Destiny,‏ הוצאת AEI,‏ 1991
Uncertain Crusade: Jimmy Carter and the Dilemmas of Human Rights Policy,‏ הוצאת AEI,‏ 1988
כתבים נבחרים > ספרונים

Obama's Radical Transformation of America: Year One,‏ 2010
Democracy in the Middle East: Defining the Challenge,‏ 1993
News Coverage of the Sandinista Revolution,‏ 1989
Nicaraguas Slow March to Communism ("המצעד האיטי של ניקרגואה לקומוניזם"), הוצאת Cuban American National Foundation,‏ 1986
Perceptions of Israel in the American media: Summary of a conference,‏ 1985
Misreporting Lebanon,‏ 1983
Senate and National Security: A New Mood,‏ 1981
כתבים נבחרים > מאמרים

Protection Racket: ‘Responsibility to Protect’ Becomes a Doctrine,‏ 26 ביולי 2011
US 'Intelligence': Blinded by Ideology,‏ 17 בפברואר 2011
Bomb Iran,‏ 19 בנובמבר 2006
Can the Neocons Get Their Groove Back?‏ 19 בנובמבר 2006
The FP Memo: Operation Comeback,‏ 10 באוקטובר 2006
Comrades,‏ 1 בינואר 2006
Socialists of America, Disunited,‏ 28 באוגוסט 2000
מאמרים בעברית

"האו"ם הולך ומדרדר" (המקור ב-The Weekly Standard, מאי 2006)
"להגן על החירות ולקדמה" (המקור בקומנטרי, נובמבר 2005)
"להביא דמוקרטיה לעולם הערבי" (המקור ב-Current History, ינואר 2004)
"או"מ כלום" (המקור ב-The American Enterprise, ספטמבר 2003)
"דם, אש ועיוורון: האשליה הטראגית של הסוציאליזם" (המקור בנשיונל רוויו, יולי 2019)
ראו גם

דייוויד פרום
דאגלס פיית'
ג'ון פודהורץ
הערות שוליים

↑  Socialism in my life and my life in socialism
↑  באתר IWP
↑  על הסדרה הדוקומנטרית, באתר PBS
↑  על הספר, באתר IWP
↑  על הספר, באתר IWP
↑  על הספר, באתר IWP
↑  באתר IWP, מתוך World Affairs
↑  באתר IWP, מתוך World Affairs
↑  באתר לוס אנג'לס טיימס
↑  באתר וושינגטון פוסט
↑  באתר FP
↑  באתר AEI, מתוך "קומנטרי"
↑  באתר AEI, מתוך The Weekly Standard
↑  באתר קיוונים
↑  באתר קיוונים
↑  באתר קיוונים
↑  באתר קיוונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309719505171  PLWABN: 9810664007505606  BIBSYS: 90254963  BnF: cb12423612x (data)  GND: 17033631X  ISNI: 0000 0001 0920 5860  LCCN: n82201002  NKC: mzk2003165610  NTA: 067870902  SUDOC: 033362882  VIAF: 84536707   WorldCat (עם VIAF): 84536707 
[[[קטגוריה:חברי AEI]]
ג'ים יוסביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באפריל 1964 (בן 60) הנטינגטון ביץ', ארצות הברית 
 עמדה:  סנטר, פאוור פורוורד
 גובה:  2.06
 מכללה:  אוניברסיטת בריגהאם יאנג
 דראפט:  לא
 קבוצות כשחקן
 1988 – 1989   1989 – 1990   1991 – 1992   1992  1993 – 1994   1994 – 1995:  הפועל חיפה  א.א.ק. אתונה  טרי סיטי  דינמו סאסארי   הפועל גבעתיים   אקלסיור בריסל
 
ג'ים יוסביץ' (באנגלית: Jim Usevitch; נולד ב-21 באפריל 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסנטר ופאוור פורוורד.
ביוגרפיה

יוסביץ' נולד וגדל בהנטינגטון ביץ' שבקליפורניה, הוא החל לשחק בקבוצת הכדורסל של תיכון אושן וייו והעמיד ממוצאים של 21 נק' ו-14 ריבונדים בממוצע למשחק בשנתו האחרונה בתיכון, לאחר סיום לימודי התיכון הצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת בריגהאם יאנג בשורותיה שיחק כשתי עונות בהם העמיד ממוצעים של 14.8 נק' ו-7.2 ריב' לאחר שסיים את שנותיו באוניברסיטה נשלח כמסיונר מטעם הכנסייה המורמונית לניו זילנד. לאחר מכן החליט יוסביץ' לנסות את מזלו בכדורסל המקצועני והצטרף להפועל חיפה מליגת העל, בעונתו בחיפה העמיד ממוצעים של 19 נק' בעונה הסדירה ו-18 נק' בפלייאוף בו העפילה הקבוצה לחצי הגמר בו הפסידה למכבי תל אביב מסל באזר של לבן מרסר, משחק השיא של יוסביץ' היה נגד הפועל תל אביב במסגרת המחזור ה-17 בו קלע 31 נק', לאחר העונה המוצלחת בחיפה עבר יוסביץ' לשחק במדייה של א.א.ק. אתונה מהליגה היוונית במדייה שיחק עונה בודדת, לאחר עונה זו חזר לארצות הברית והצטרף לקבוצת הלוס אנג'לס קליפרס אך שוחרר טרם תחילת העונה והצטרף ל"טרי סיטי" מהליגת ה-CBA בה העמיד ממוצעים של 14.3 נק', 8.3 ריב', 2.2 חס' ו-1.8 אס' למשחק ב-56 משחקים, לאחר מכן עוד באותה העונה עבר לשחק במדי דינמו סאסארי האיטלקית במדייה שיחק 12 משחקים והעמיד ממוצעים של 17.7 נק', 7.4 ריב' ו1.8 חס' לאחר מכן חזר לישראל והצטרף להפועל גבעתיים במדי הקבוצה העמיד ממוצע של 20 נק' למשחק ב-26 משחקי ליגה. את עונתו האחרונה עשה באקלסיור בריסל מליגת העל הבלגית במדייה פרש מכדורסל.
הערות שוליים

↑  סטטיקה מטרי סיטי
ברנרדינו דה אסקלנטה

| --- | --- |
 לידה:  1537 
 פטירה:  1605? (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  ספרד 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 
ברנרדינו דה אסקאלנטה (בספרדית: Bernardino de Escalante;‏ בערך 1537 – אחרי 1605) היה חייל ספרדי, כומר, גאוגרף וסופר פורה. הוא ידוע בעיקר ככותב הספר השני על סין שראה אור באירופה, והסופר הראשון של ספר כזה שהשיג תפוצה רחבה מחוץ לפורטוגל. כמות משמעותית של מחקר על אסקאלנטה, בראשות רופו דה פרנסיסקו, נערכה בסוף המאה העשרים.
קורות חיים

ברנרדינו דה אסקלנטה נולד בלארדו, קנטבריה, והגיע משושלת אצולה ספרדית. אביו, גרסיה דה אסקלנטה, היה רב-חובל ובעל ספינות בלארדו - באותה העת, אחד הנמלים החשובים ביותר בחוף הצפוני של ספרד. גרסיה דה אסקלנטה עסק בסחר ימי והשתתף במספר מבצעים צבאיים חשובים. [5] חלק מהאימונים המוקדמים של ברנרדינו היו כחלק מצוות הספינה של אביו, במסעותיו פעמיים בשנה לפלנדריה.
אמו של ברנרדינו, פרנסיסקה דה הויו, שייכת גם למשפחה מקושרת היטב: אחותה קטלינה דה הויו הייתה נשואה למזכירו של הנסיך פיליפ (לימים מזכיר המלך פיליפ השני), פדרו דל הויו.
בעקבות דודו פדרו, ברנרדינו דה אסקאלנטה הצעיר נכנס לפמלייתו של המלך העתידי פיליפ השני בשנת 1554. הוא היה על סיפון הספינה של אביו, שהייתה חלק מהצי שהוביל את הנסיך פיליפ לאנגליה לחתונתו עם מרי הראשון מאנגליה. הידע על בריטניה שרכש במהלך 14 חודשי שהותו שם ניכרת בכתיבתו המאוחרת.
בשנים 1555–1558, ברנרדינו דה אסקאלנטה השתתף במלחמה בפלנדריה ונלחם בסנט קוונטין. לא ידוע אם הוא חזר לספרד בשנת 1559 (במהלך אותה שנה נפטר אביו, נחתם שלום קאטו-קמברסיס, ופיליפ השני חזר לספרד), או שהוא שהה בפלנדריה עד תום פעולות האיבה ב- ינואר 1561.
זמן קצר לאחר שחזר לספרד, אסקאלנטה הרגיש שתקופת המלחמות באירופה הסתיימה, והוא גם ראוי לחיים שלווים, אולי כחוקר או כאיש כנסייה.
ידוע כי בשנות ה -70 של המאה ה -16 הוא שירת בכנסייה של לארדו, ושימש כמפקח האינקוויזיציה הספרדית בממלכת גליסיה, ולעיתים קרובות ביצע נסיעות עסקים לליסבון וסביליה. בשלב מסוים הוא כנראה הועבר לסביליה, אז הנמל הראשי של ספרד לסחר באמריקה. בשנת 1581, הוא היה האינקוויזיטור בעיר ההיא, והיה גם הנציג של הארכיבישוף מסביליה, רודריגו דה קסטרו אוסוריו.
בארכיוני ספרד יש מיזכרים שנכתבו על ידי אסקאלנטה עבור פיליפ השני, שריו הבכירים, המתוארכים בין 1585 ל 1605. הם דנים במגוון סוגיות גאו-פוליטיות, בפרט הקשורות ליחסי האנגלו-ספרדים.
הנרטיב של הניווט

עניין היסטורי מיוחד יש בספרו הראשון של אסקלנטה: ״שיח הניווט שנעשה על ידי הפורטוגזים לממלכות ופרובינציות המזרח, והידע הקיים בגדולתה של ממלכת סין״. פורסם בסביליה בשנת 1577 והפך לספר האירופי השני שהוקדש בעיקר לסין, אחרי ספרו של גספר דה קרוז (1569).
תוכן הספר ומקורותיו

ספר הניווט הוא די קטן, כ־200 עמודים, עם שוליים רחבים. ניתן לחלק אותו באופן רעיוני לשני חלקים. חמשת הפרקים הראשונים מכסים את ההיסטוריה של חקר פורטוגזים לאורך המסלול מחצי האי האיברי לדרום מזרח אסיה. הפרקים הנותרים מנסים לתאר באופן שיטתי את סין - הגאוגרפיה, הכלכלה, התרבות וכדומה, במידה הידועה בזמנו לאירופאים (בעיקר הפורטוגזים) . העמוד האחרון מכיל תיאור קצר של מקורות הספר.
לא ידוע שאסקלנטה נסע לסין. כפי שהוא מסביר בעמוד האחרון של הספר שלו, עבודתו היא בעיקר של סינתזה. מקורותיו הספרותיים היו בעיקר פורטוגזים. ספרו שהוזכר לעיל של גספר דה קרוז הדומיניקני (שהטיף בגואנגז'ו במשך חודש), 1569, והסיקור של סין מאת ג'ואו דה בארוס משנת 1563, שאף הוא לא נסע לסין. אבל במשרדו בליסבון היה עבד סיני שיכול היה לקרוא את הטקסטים הסיניים שהיו להם. . אסקאלנטה ראיין גם סוחרים פורטוגזים שנסעו לחוף סין, ואפילו כמה "אנשי סין" שהגיעו לספרד.
השפעת הספר

בניגוד לחיבור של דה קרוז, שנראה ככל הנראה מעורפל למדי מחוץ לפורטוגל, ספרו של אסקלנטה תורגם במהירות לשפות אירופיות אחרות. התרגום לאנגלית, מאת ג'ון פרמפטון, הופיע בשנת 1579.
הספר של אסקאלנטה היה אחד המקורות העיקריים לספר גדול בהרבה: ״היסטוריה דה לאס קוסאס מאס״ של חואן גונזלס דה מנדוסה (1585), שהפך למקור הסטנדרטי של אירופה על סין למשך כמה עשורים.
השפה סינית בספר

פרק XI של הספר דן במערכת הכתיבה הסינית, כמו גם בחינוך בסין. בעוד שתיאורו של אסקלנטה את הכתיבה הסינית דומה בדרך כלל לזאת שתיאר דה קרוז. היעדר אלף-בית פונטי. סביב 5000 תווים שונים, שכל אחד מהם מייצג לא רק הברה, אלא משמעות מסוימת. שימושי השפות הכתובות לתקשורת בין אנשים אשר מדברים ניבים שונים בסין, או אפילו שפות של מדינות קרובות אחרות כמו יפן, ווייטנאם. כתיבה בטורים אנכיים .
ישנם גם הבדלים משמעותיים בין שני הספרים הראשונים על סין. בעיקר בדוגמאות שהם ניסו להביא של צורת הכתב והמשמעויות של תווים שונים. אסקלנטה נותן תיאור מופשט כמו בספרי לימוד, ואילו דה קרוז נותן את ההגייה הנכונה של דמות אחת (זו עם המשמעות "גן עדן" - 天 ). ספרו של אסקלנטה הציג 3 דמויות מדגמיות, גם אם מעוותות למדי וכמעט שלא ניתנות לזיהוי, וקשה יותר לפרש את המשמעות הפונטית.
דוגמת הדמויות של אסקלנטה אינה הדוגמה המוקדמת ביותר הידועה שהודפסה בספר אירופי: דוגמאות מוקדמות יותר שפורסמו הופיעו באוסף מכתבים ישועיים מאסיה שהודפס בפורטוגל בשנת 1570; עם זאת, אלה הגיעו מהתרבות היפנית ולא הסינית.
הדוגמאות של אסקאלנטה השפיעו בהמשך:
האטלס של אברהם אורטליוס תיאטרום אורביס טררום (מהדורת 1584), שם הופיעו דוגמאות אלה בטקסט הקצר המלווה את מפת סין של לואיס יורגה דה ברבודה.
ההיסטוריה של מנדוסה (1585), שהפרק שלו על הכתיבה הסינית מבוסס על אסקאלנטה.
כיוון שהדמויות שניתנו על ידי אסקאלנטה (ושוחזרו נאמנה על ידי ברבודה ומנדוזה) הן מעוותות למדי, היה דיון לא מבוטל בקרב פרשנים ומתרגמים של יצירותיהם באשר לצורתם המקורית.
הערות שוליים

↑  Lach 1965, pp. 742–743
1 2 3 4  Escalante 1995, p. 13
1 2  Escalante 1995, pp. 47,54
1 2  Escalante 1995, p. 41
↑  Escalante 1995, p. 46
↑  Escalante 1995, p. 48
↑  Escalante 1995, p. 48
↑  Portuguese-Chinese dictionary", by Michele Ruggieri, Matteo Ricci; edited by John W. Witek. Published 2001, Biblioteca Nacional
↑  Escalante 1995, p. 48
↑  Escalante, Bernardino de (1992), Discurso de la navegación que los portugueses hazen a los reinos y provincias del oriente, y de la noticia que se tiene del reino de China, Ed. Universidad de Cantabria,
↑  Barros mentions the help of a Chinese person in the "interpreting" an atlas and other books: [1] P. 189 in a later edition of the 3rd Década]
↑  Beecher, Donald (2006), "John Frampton of Bristol, trader and translator", in Biase, Carmine Di (ed.), Travel and translation in the early modern period — Volume 26 of Approaches to translation studies, Rodopi, pp. 103, 109
↑  Lach 1965, p. 747
1 2  Lehner, Georg (2004), Der Druck chinesischer Zeichen in Europa: Entwicklungen im 19. Jahrhundert, Otto Harrassowitz Verlag, p. 14,
↑  Lach 1965, p. 818. Barbuda's map is reproduced as one of the plates between pages 752-753.
↑  ,ראה טקסט בתרגום האנגלי של מנדוזה. Reprint of the 1588 English edition, edited by Sir George T. Staunton, Bart.; introduction by Richard Henry Major
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 5083790  BNE: XX1139383  BnF: cb12436223d (data)  CiNii: DA02214446  GND: 134199502  ICCU: MILV166944  ISNI: 0000 0000 8101 1000  LCCN: n92094352  NKC: xx0157271  NLK: KAC2022C5777  NTA: 143148370  RERO: 02-A017383823  SUDOC: 033501688  VcBA: 495/204313  VIAF: 22233585   WorldCat (עם VIAF): 22233585 
ציור המצודה של לונדון, מעשה ידיו של דה אסקולנטה, לאחר השהייה בלונדון 5–1554
ג'יברלטר כרוניקל

| --- | --- |

העמוד הראשי.
 סוגה:  עיתון יומי
 פורמט:  קומפקטי 
 עורך ראשי:  דומיניק סרל
 תאריכי הופעה:  1801–הווה (כ־223 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  בית ווטרגייט, גיברלטר
 תפוצה:  5,000
 מדינה:  גיברלטר 
 www.chronicle.gi
 
הג'יברלטר כרוניקל (אנגלית: Gibraltar Chronicle) הוא עיתון היוצא לאור בגיברלטר מאז שנת 1801. הוא הפך לעיתון יומי בשנת 1821. "ג'יברלטר כרוניקל" הוא העיתון היומי הוותיק ביותר בגיברלטר, והשני בוותיקותו בעולם מבין העיתונים בשפה האנגלית שנדפסו ללא הפסקה. משרדי המערכת נמצאים בבית ווטרגייט (Watergate House), ואילו עבודות הדפוס באזור התעשייה של הנמל החדש (New Harbours).
היסטוריה

הנסיבות שהביאו להיוולדו של הג'יברלטר כרוניקל, קשורים בקשר ישיר בחיל המצב של גיברלטר. רשימת אבדות וחדשות היו מוגבלות ועברו באיטיות במאה ה-18, וכאשר 5 רגימנטים מחיל המצב של גיברלטר נדרשו להפליג באופן מיידי למצרים ב-1801 (במהלך המערכה של בריטניה נגד נפוליאון), פורסמו החדשות שהגיעו בלוח מודעות בספריית חיל המצב בגיברלטר. זמן לא רב לאחר מכן, הוחלט שעל המידע להיות נגיש לציבור.
עיתון ראשוני ובו ידיעות ממצרים שנתקבלו מאת אה"מ פלורה, נדפסו בספריית חיל המצב ב-4 במאי 1801 ונמכרו על ידי שני מוכרי ספרים וכלי כתיבה, ה. ות. קופר (H. and T. Cowper). המהדורה של ה-4 במאי הכילה 4 דפים, כאשר השלושה הראשונים כתובים באנגלית וצרפתית במקביל. בדף הרביעי הופיעה רשימה של הקצינים שנפלו מאז החלה הנחיתה במצרים ב-1801, וכן ידיעה על "החדשות הנהדרות" על ניצחונו של אדמירל נלסון בקרב קופנהגן. המהדורה השנייה נדפסה ב-8 במאי 1801, ומאז יצא העיתון באופן קבוע, מדי שבוע ביום שישי. הפעם הראשונה שהעיתון נדפס בשם "ג'יברלטר כרוניקל" הייתה ב-15 במאי 1801. העורך הראשון היה צרפתי בשם שארל בויסון (Charles Bouisson), שהתיישב בגיברלטר בשנת 1794.
הגליונות של הג'יברלטר כרוניקל היו ממוספרים בספרות רומיות עד גיליון 160 (CLX) שנדפס ב-22 בספטמבר 1804. הג'יברלטר כרוניקל לא הודפס במשך 5 חודשים מאז הופעת גיליון זה, כתוצאה מהתפרצותה של מגפת הקדחת הצהובה, והפעם הבאה בה העיתון נדפס הייתה ב-23 במרץ 1804, ומאז השתמשו בספרות ערביות למספור הגליונות. מחירו של הג'יברלטר כרוניקל היה אז 1 וחצי ריאל, וקהל הקוראים שלו היה לרוב פקידים ועובדי ציבור.
העיתון התפרסם בסקופ על קרב טרפלגר, באוקטובר 1805, כאשר קיבל את הידיעות על הניצחון הבריטי מספינת דייגים קטנה שפגשה בצי הבריטי העושה את דרכו חזרה. הידיעות התפרסמו בעיתון למעלה משבוע לפני שהם הגיעו לראש הממשלה הבריטי ויליאם פיט ולמלך ג'ורג' השלישי.
העיתון יצא לאור בהתחלה הן באנגלית והן בצרפתית במקביל, אך לאחר מכן המשיך במהדורה באנגלית בלבד. יוצאת מן הכלל הייתה המהדורה שיצאה בזמן מלחמת הירושה הספרדית שנדפסה גם בצרפתית לטובת התושבים הצרפתים שגרו בגיברלטר ורצו לקבל מידע על המתרחש במולדתם.
היסטוריה > כיום

כיום הג'יברלטר כרוניקל הוא העיתון היומי היחיד בגיברלטר. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 עוד היה העיתון בבעלותה של קרן המורכבת ממספר קצינים בתפקיד מספריית חיל המצב. כיום, העיתון בבעלות קרן נאמנות עצמאית מקומית.
ישנם רק 2 אוספים של הג'יברלטר כרוניקל שנשתמרו בשלמות או כמעט בשלמות הידועים, ושניהם נמצאים בגיברלטר. בספריית חיל המצב מוחזק אוסף שלם של כל הגליונות מאז 1801, ואוסף נוסף בו חסרים רק השנים הראשונות של העיתון, נמצא בארכיון של גיברלטר.
הערות שוליים

↑  "The Gibraltar Chronicle", באתר gibraltar.costasur.com (באנגלית).
↑  דיאנה סלומה, "'Some diverse observations on the Character and Style of the Early Gibraltar Chronicle", פורסם ב-Gibraltar Heritage Journal, גיליון 2 (1994),  ISBN 0-9524808-0-8.
1 2 3  ""Celebrating 200 years of news on the Rock", אתר הג'יברלטר כרוניקל (באנגלית).
הג'יברלטר כרוניקל מ-2 בפברואר 1826.
ג'ון ס. הרינגטון

ג'ון סטיוארט הרינגטון (באנגלית: John Stewart Herrington; נולד ב-31 במאי 1939) הוא פוליטיקאי לשעבר אמריקאי. בין השנים 1985–1989 היה הרינגטון מזכיר האנרגיה של ארצות הברית, במהלך כהונתו השנייה של הנשיא רונלד רייגן.
ביוגרפיה

הרינגטון נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובשנת 1961 השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סטנפורד. כעבור שלוש שנים, ב-1964, השלים את לימודיו במכללת הייסטינגס, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה. בהיותו סטודנט בסטנפורד, הוא הצטרף לאחוות דלתא אפסילון. הוא עסק בעריכת דין באופן פרטי מ-1965 עד 1981, בעיקר בסן פרנסיסקו, ולאחר מכן היה לפרקליט במגזר הציבורי כשעבד כסגן התובעי המחוזי במחוז ונטורה.
בשנים 1981–1983 היה הרינגטון עוזר מזכיר הצי של ארצות הברית לענייני כוח אדם וכוחות מילואים. בשנת 1985 מונה בידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן למזכיר האנרגיה של ארצות הברית.
לאחר שירותו בממשלה הפדרלית של ארצות הברית, היה הרינגטון יושב ראש חברת ההוצאה לאור "Harcourt". הוא נשאר פעיל בפוליטיקה במדינת ביתו, לאחר שכיהן תקופה כיו"ר המפלגה הרפובליקנית בקליפורניה. הוא הבעלים של ויק סטיוארט'ס (Vic Stewart's), מסעדה לממכר סטייקים, הפועלת בעיקר בקליפורניה. הוא גם מתווך נדל"ן ומספק שירותי ייעוץ ארגוני לתאגידים שונים.
הערות שוליים

↑  רוברט ד. הרשי ג'וניור, WORKING PROFILE: ENERGY SECRETARY JOHN S. HERRINGTON;   SLAYER OF PLANS HE FINDS TOO COSTLY, באתר הניו יורק טיימס, 26 באוגוסט 1985 (באנגלית)
↑  פרנסיס קליינס, WHITE HOUSE; AN OUTSIDER (SOON TO BE AN INSIDER) STIRS CONCERN, באתר הניו יורק טיימס, 4 בפברואר 1983 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82031061  NARA: 10569814  SNAC: w66h4zrt  VIAF: 16108422   WorldCat (עם VIAF): 16108422
בריטני אלמסלי

בריטני ג'ויס אלמסלי, מדליה (OAM) (באנגלית: Brittany Joyce Elmslie; נולדה ב-19 ביוני 1994) היא שחיינית אוסטרלית, היא פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), אלופת העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016), במשחה ל-100 מטר חופשי וסגנית אלופת העולם (ברצלונה 2013) במשחי שליחות 4x100 מטר חופשי וב-4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

אלמסלי נולדה וגדלה בנמבור, קווינסלנד. מתאמנת בהדרכתו של דייוויד לאש בבריזביין.
ביוגרפיה > 2012 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אלמסלי ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אלישיה קוטס, קייט קמפבל ומלני שלנגר בשיא אולימפי חדש של 3:33.15 דקות, לפני הולנד (3:33.79 דקות) וארצות הברית (3:34.24 דקות). כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.41 שניות. מדליות כסף, במשחי שליחות 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
ביוגרפיה > 2013 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכתה אלמסלי בשתי מדליות כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ברונט בארט, קיילי פלמר ואלישיה קוטס בתוצאה של 7:47.08 דקות, אחרי ארצות הברית (7:45.14 דקות) ולפני צרפת (7:48.43 דקות) כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.42 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.13 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 26.03 שניות ועלתה מהמקום הרביעי ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.56 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.27 שניות ועלתה מהמקום השמיני.
ביוגרפיה > 2014

במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד ביולי 2014 זכתה אלמסלי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר בשיא משחקים חדש של 7:49.90 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות והייתה שותפה לקביעת שיא משחקים חדש נוסף של 3:34.57 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.91 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה, שנערכה בגולד קוסט, בריזביין באוגוסט היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 3:32.46 דקות. כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.72 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.47 דקות. כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.92 דקות. נוסף לכך, היא סיימה בשלב המוקדמות במקום שישי כללי ורביעי מבין השחייניות האוסטרליות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.29 שניות, במקום שמיני כללי ורביעי מבין השחייניות האוסטרליות במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.35 דקות, במקום שמיני כללי ושלישי מבין האוסטרליות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.87 שניות ובמקום עשירי כללי ורביעי מבין השחייניות אוסטליות במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.23 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > גילוי וטיפול במחלת סרטן השד

אלמסלי החמיצה את אליפות העולם לאחר שנאלצה להתמודד עם מחלת סרטן השד בגיל 21.
ביוגרפיה > 2016

לאחר שהחלימה ממחלת הסרטן היא חזרה לכושר והצליחה להיכלל בנבחרת אוסטרליה למשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה > 2016 > שיאנית עולם

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה אלמסלי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות, ביחד עם אמה מקיאן, ברונטה קמפבל וקייט קמפבל בשיא עולם חדש של 3:30.65 דקות, לפני ארצות הברית (3:31.89 דקות) וקנדה (3:32.89 דקות). כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.12 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.07 שניות.
ביוגרפיה > 2016 > אלופת עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכתה אלמסלי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.81 שניות, לפני ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד  (51.92 שניות) והאלופה האולימפית פני אולקסיאק מקנדה (52.01 שניות). מדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.66 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:47.89 דקות וקנדה 3:48.87 דקות. כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.75 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.05 שניות ופעמיים במקום רביעי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:31.21 דקות, 11 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 52.29 שניות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:40.00 דקות, 7 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:54.83 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 24.74 שניות (2016)
100 מטר חופשי: 53.54 שניות (2016)
200 מטר חופשי: 1:56.79 דקות (2014)
50 מטר פרפר: 25.91 שניות (2014)
100 מטר פרפר: 57.97 שניות (2015)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 24.05 שניות (2016)
100 מטר חופשי: 51.81 שניות (2016)
200 מטר חופשי: 1:54.44 שניות (2014)
100 מטר פרפר: 57.06 שניות (2014)
הערות שוליים

↑  רק שתי שחייניות מכל מדינה עולות לשלב הגמר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AWR: AWE4824b  Trove: 1598789
ג'ון מרשל המילטון

ג'ון מרשל המילטון (באנגלית: John Marshall Hamilton;‏ 28 במאי 1847 –  22 בספטמבר 1905) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-18 בשנים 1883–1885. לפני כן הוא כיהן כסגן מושל המדינה תחת המושל שלבי מור קלם, ולאחר שזה האחרון התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, החליף אותו המילטון.