stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ד'תתקי"ט

ד'תתקי"ט (4919)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-26 באוגוסט 1158 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 1159. שנה מסוג גכז, היא מעוברת, ואורכה 384 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
אירועים

י"ד בטבת - רבי אברהם אבן עזרא מקבל בחלום הלילה את "איגרת השבת"
ד' בשבט - הפעם הראשונה שתקופת שמואל חלה בתאריך זה
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
גברים ממאדים ונשים מנוגה

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון גריי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרי עזרה עצמית
 הוצאה
 הוצאה:  1992
 הוצאה בשפת המקור:  הארפרקולינס
 תאריך הוצאה:  1992
 מספר עמודים:  286
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אור-עם
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001299434
גברים ממאדים ונשים מנוגה (באנגלית: Men Are from Mars, Women Are from Venus) הוא ספר רב-מכר שיצא בשנת 1992 העוסק בתחום העזרה העצמית. הספר נכתב על ידי ג'ון גריי, והפך לבסיס עבור ספרים נוספים, הקלטות, סמינרים, מופע יחיד בברודוויי וסדרת סיטקום בטלוויזיה.
סקירה

הספר מציג את העמדה כי נשים וגברים שונים כמו יצורים מכוכבי לכת או עולמות נפרדים. הוא מדמה אותם לאל המלחמה הרומי מארס (שעל שמו קרוי הכוכב מאדים) ולאלת האהבה ונוס (שעל שמה הכוכב נוגה). נקודת הפתיחה בספר היא שאנשי מאדים פגשו בנשות נוגה ופיתחו מערכות יחסים מוצלחות, היות שהם קיבלו את המאפיינים השונים האחד של השנייה. אך כשיום אחד הם נחתו בכדור הארץ הם שכחו כי כל אחד הגיע מכוכב לכת אחר, ומהנקודה הזאת נוצרו פערים שפגעו במערכת היחסים.
תוכן

דוגמה אחת שגריי מציע בתאוריות שלו היא שגברים מתלוננים על בעיות, כי הם מבקשים פתרונות בעוד נשים מתלוננות על בעיות כי הן רוצות שיכירו בבעיותיהן. גריי גם סבור כי ניתן לבצע אבחנה בין המינים לפי השוני באופן שבו הם מתנהגים תחת לחץ.
גריי סבור כי גברים רבים נוהגים לסגת עד שהם מוצאים פתרון לבעיה. הוא מתייחס אל זה כאל "נסוגים לתוך המערה שלהם". במקרים מסוימים הם עלולים לסגת, פשוטו כמשמעו, למשל, כדי ללכת לבלות עם חברים. מטרת הנסיגה היא לקחת את הזמן כדי להגיע לפתרון. ב"מערות" אלו, גברים לא בהכרח מתמקדים בבעיה, אלא פעמים רבות מדובר ב"פסק זמן" כדי לאפשר להם להתרחק מהבעיות כך מוחם יכול להתמקד במשהו אחר. גריי טוען כי זה מאפשר להם לבחון מחדש את הבעיה מאוחר יותר בפרספקטיבה חדשה.
גריי סבור כי נסיגת הגברים לתוך ה"מערה" היא נושא שהנשים התקשו להבין אותו לאורך ההיסטוריה. נטייתן הטבעית היא לדבר על בעיות (גם אם מדיבורים לא פותרים את הבעיה). זה מוביל לדינמיקה טבעית של גבר נסוג אל מול אשה המנסה להתקרב עוד יותר. לדברי גריי זה הופך להיות מקור מרכזי של קונפליקט בין נשים לגברים.
גריי טוען כי גברים ונשים מעניקים ניקוד בתוך מערכת היחסים על נתינה וקבלה של אהבה באופן שונה. הוא אומר כי גברים נוטים לתת ניקוד גבוה יותר על מה שהם חושבים שהם מעשים גדולים, בעוד שנשים מעניקות ניקוד לכל מעשה של אהבה, נקודה אחת בכל פעם. לדברי גריי, נשים נוטות לשמור על מערכת נקודות שגברים מעטים מודעים אליה. גריי כותב כי גברים ונשים מפקחים על כמות התן וקח במערכת היחסים ואם יש חוסר איזון, אדם אחד מרגיש שהוא נתן יותר ממה שניתן לו ומפתח טינה. הוא קובע כי זו תקופה בה התקשורת חשובה מאוד ועוזרת להחזיר את הקשר לאיזון.
בתרבות הפופולרית

הקליפ של הלהיט "Deep in Love" משנת 2011, כמו גם מילותיו של השיר, עסקו בכך שגברים ממאדים ונשים מנוגה.
הערות שוליים

↑  Tom Boxer & Morena interview - YouTube, web.archive.org, ‏2018-06-21
יהדות בריטניה

| --- | --- |

ציור של בית הכנסת הגדול בלונדון, 1810. בית הכנסת נחרב במהלך הבליץ על לונדון במלחמת העולם השנייה.
 אוכלוסייה
 יהדות בריטניה
 שפות
 אנגלית, יידיש, עברית
 דת
 יהדות
 קבוצות אתניות קשורות
 יהדות אירלנד, יהדות סקוטלנד, יהדות אשכנז, יהדות הממלכה המאוחדת, יהדות צפון אפריקה, יהדות אמריקה הלטינית, יהדות ברית המועצות
 נוסח תפילה
 נוסח אשכנז
יהדות בריטניה היא מהחשובות והגדולות ביותר בקהילות היהודיות במערב אירופה. קהילה זו היא מהמאורגנות בעולם כולו ולה מוסדות רבים הפועלים למען חבריה. אחד מראשי ממשלת הממלכה המאוחדת, שנבחר פעמיים, היה ממשפחה יהודית: בנג'מין דיזראלי.
נכון למפקד האוכלוסין ב-2021, יש בממלכה המאוחדת מעל ל-277 אלף יהודים, המהווים כ-0.4% מאוכלוסיית המדינה.
היסטוריה > הקהילה הקדומה בימי הביניים

ראשיתה של הקהילה היהודית באנגליה היא ככל הנראה רק מזמן כיבושו של ויליאם הכובש בשנת 1066.
אין תיעוד לקיומם של יהודים באנגליה לפני כן, ולכן ניתן להעריך כי רק בתקופה זו החלה התיישבות היהודים באזור זה.
ידוע מתיעודים של רוזנים ממחוזות שונים על כך, שוויליאם הכובש הביא עמו יהודים מרואן בשנת 1070 כדי לפתח את השטחים שכבש מבחינה כלכלית.
בשנים 1073–1075 נוסדו הקהילות היהודיות הראשונות באנגליה.
בשנת 1096 התיישבו באנגליה יהודי נורמנדי, שנפגעו במסע הצלב הראשון. בשנת 1100 העניק המלך הנרי הראשון (מלך בשנים 1100–1135) ליהודים חופש תנועה ופעולה. עם עלייתו לשלטון השתפר מצבה של הקהילה היהודית, ובשנים לאחר מכן נמצאו יהודים בלונדון, קיימברידג', אוקספורד, סטאנפורד, ניופורט, וינצ'סטר, קנטרברי, וינדזור ועוד.
בתחילה עסקו היהודים בעיקר בעבודות הבנקאות, שכן הקתולים באותה תקופה ראו בעיסוק במקצוע זה חטא.
בשנת 1144 אירעה עלילת הדם של נוריץ', ובכך הייתה אנגליה למדינה הראשונה שאירעה בה עלילת דם.
סטפן (מלך בשנים 1135–1154) עצר את המהומות באנגליה כמעט לגמרי, ויהודים רבים ניצלו ממוות.
המלך הנרי השני (מלך בשנים 1154–1189) הטיל על היהודים קנסות כבדים והחרים נכסים של יהודים שנפטרו.
בשנת 1168 נשלחו יהודים רבים לנורמנדי כחלק מהסכם בין הנרי השני לפרידריך הראשון ויהודים אחרים חויבו בתשלום מיסים. עם התחלפות המלכים השונים השתנה מצב היהודים באנגליה.
עד לשנת 1177 לא הורשו היהודים לקבור את מתיהם באף מקום למעט לונדון, אך משנה זו שונה החוק והם הורשו לקבורם ברחבי המדינה.
מעמד היהודים התחזק מאוד בשנים אלו וניתן לראות זאת במספר מקרים:
ביקורו של רבי אברהם אבן עזרא בלונדון בשנת 1158.
הגעתו של יצחק מצ'רניגוב לאנגליה בשנת 1181.
ההגירה ההמונית של היהודים מנחלות המלך בצרפת, שגורשו על ידי פיליפ השני בשנת 1182.
במקום פעלו מספר בעלי תוספות הבולט שבהם היה הרב משה בן הרב יום טוב מלונדריש. כמו כן פעלו באנגליה תלמידיו של רבנו תם, רבי יעקב מאורליינש (נהרג ביום הכתרת ריצ'רד לב הארי) ורבי יום טוב בן רבי יצחק מיואני (נהרג בטבח ביהודי יורק).
כתב יד של בעל תוספות מאנגליה נמצא בספריית הפלטינה שבפארמה, איטליה ויצא לאור בשם תוספות חכמי אנגליה. כתבי יד נוספים שהתגלו בעשורים האחרונים הם "עץ חיים" של הרב יעקב מלונדרץ, "תוספות אלפס" של הרב משה בן הרב יום טוב מלונדריש, "פירושי ר' אליהו מלונדריש" לרבי אליהו בנו של הרב משה ועוד.
ב-3 בספטמבר 1189, בעת הכתרתו של המלך ריצ'רד לב ארי, נערך בלונדון טבח ביהודים על ידי תושבי העיר וצלבנים. כאשר נשבה המלך בגרמניה בדרכו חזרה ממסע הצלב השלישי, השתתפו יהודי אנגליה בתשלום הכופר לפדיונו.
בז' בניסן ד'תתק"ן, 16 במרץ 1190, נערך הטבח ביהודי יורק, אירוע קידוש השם שהתרחש בעיר יורק, שבאנגליה, כשהמון צר על חלק מיהודי העיר ודרש שימירו את דתם. בתגובה, העדיפו היהודים למות על קידוש השם מלהתנצר. בפוגרום נספו לפי אחת העדויות כ-150 יהודים. כיום יש קהילה יהודית קטנה ביורק ויהודים רבים לומדים באוניברסיטת יורק. יהודים רבים עדיין נוסעים למגדל קליפורד, מקום הפוגרום, כדי להנציח את המתים. במגדל קליפורד יש תערוכה וירטואלית גדולה המוקדשת לאירועים.
היסטוריה > הקהילה הקדומה בימי הביניים > גירוש יהודי אנגליה

במרוצת המאה ה-13 סבלו יהודי אנגליה מרדיפות מצד השלטונות והאוכלוסייה. כוונת השלטון והכנסייה המקומית הייתה להעביר את היישוב היהודי על דתו. בשנת 1219 ויליאם מבלואה, הגמון ווסטר, אסר על היהודים להעסיק נוצרים כמשרתים ונוצריות כמיניקות. בשנת 1232 הוחרם בית כנסת בלונדון על ידי המלך והפך לבית תפילה נוצרי. בשנת 1244 נערכה התקפת סטודנטים על יהודי העיר אוקספורד.
בשנת 1275 נאסר על יהודי ווסטר להלוות כספים בריבית, הותר להם לגור בערים שבבעלות המלך בלבד. כל אדם מגיל 8 ומעלה חויב בסימון, וכל אדם מגיל 12 ומעלה חויב בתשלום מס.
בשנת 1275 גירשה המלכה האם אליאנור את היהודים מכל הערים שבבעלותה, והם עברו לעריו של המלך אדוארד הראשון.
בעקבות סירוב לליוולין הנסיך מוויילס להצהיר נאמנות לממלכת אנגליה, יצא אדוארד הראשון מלך אנגליה למערכה נגד ויילס בשנים 1276 ו-1277, וכדי לממן את מלחמתו הטיל אדוארד מיסים על המלווים בריבית היהודים. ההוצאות היו כה גדולות, עד שהמלווים בריבית התרוששו. כשהיהודים לא יכלו לעמוד בתשלומים, האשימה אותם המדינה בחוסר נאמנות. אדוארד הגביל עוד יותר את זכויות היהודים ואסר עליהם לעסוק בהלוואה בריבית. הוא חייב את כל היהודים לענוד טלאי צהוב בצורת לוחות הברית: "כי כל אחד מהם אשר מלאו לו שבע שנים ישא על לבושו העליון סמל עשוי אריג צהוב בצורת שני לוחות, שש אצבעות אורכו ושלוש אצבעות רוחבו". אדוארד המשיך לרדוף את היהודים ואסר את כל ראשי המשפחות היהודיות, באשמת זיוף מטבעות והלוואה בריבית בניגוד לחוק. השופטים קיבלו הנחיות להחמיר עם העצירים היהודיים וב-17 בנובמבר 1278 הובלו כ-300 מהם למצודת לונדון ונתלו, ורבים אחרים נהרגו בבתיהם בפקודת השלטון.
בשנת 1287 נאסרו כל ראשי בתי אב יהודיים והוחזקו בכלא עד שישולם סכום של 20 אלף ליש"ט.
בשנת 1290 היו בכל אנגליה כ-16,000 יהודים, שאדוארד החליט לגרשם בשנה זו מארצו. צו הגירוש ניתן ב-18 ביולי 1290. היהודים חויבו לצאת מכל אנגליה עד 1 בנובמבר, תוך איום במוות על מי שיישאר. מספר המגורשים נאמד בכ-4,000 נפש. היהודים שגורשו היגרו בעיקר להולנד וצרפת השכנות או שהרחיקו אף יותר מכך. היהודים הורשו לקחת איתם את רכושם אך בתיהם וכל מה שלא הצליחו לקחת עימם הפך באופן אוטומטי לרכוש המלך. מאז הגירוש ידוע רק על יהודים בממלכה המאוחדת שהתנצרו בצורה חלקית או שהתחזו למתנצרים. העדויות עליהם נמשכו רק עד שנת 1551, אף על פי שגם לאחר מכן הם לא עזבו את הממלכה המאוחדת.
היסטוריה > התחדשות הקהילה היהודית

בתקופת שלטונו של המלך צ'ארלס הראשון (1625–1649) הגיעו ללונדון ראשוני האנוסים, רובם סוחרים.
בשנת 1655 הגיע ללונדון מנשה בן ישראל, רב מאמסטרדם, ונשא ונתן עם אוליבר קרומוול, שהיה לשליט אנגליה בעקבות מלחמת האזרחים, על שיבת היהודים לאנגליה. הרב לא הצליח לשכנע את קרומוול ואת הפרלמנט להתיר את חזרתם של יהודים לאנגליה, אך ב-1656 אפשר קרומוול לקבוצת אנוסים שכבר ישבה באנגליה, לשוב בגלוי ליהדות, ובכך נתחדש היישוב היהודי באנגליה. יהודים ספרדים החלו להתיישב באנגליה משנת 1663 ובשנת 1690 הוקם בית הכנסת האשכנזי הראשון בלונדון. ב-1702 הוקם בסיטי של לונדון בית הכנסת הספרדי הראשון, בית הכנסת בוויס-מרקס.
היהודים שהתיישבו באנגליה לא קיבלו זכויות אזרח ולכן לא היו רשאים לרכוש נכסי דלא-ניידי. נעשתה שדלנות רבה על מנת שיוענקו להם זכויות אלו. בין הטוענים בזכות מתן זכויות היו יהושע צ'יילד ב-1693 והפילוסוף ג'ון טולנד ב-1714. כשלב ביניים פטרו בעשור האחרון של המאה ה-17 את יהודי אנגליה מתשלום מס הזרים. התהליך בו התאפשר ליהודים לזכות באזרחות בריטית היה מודרג, בשלב הראשון הוציא הפרלמנט הבריטי ב-1740 את חוק התאזרחות (Naturalization Act) שאיפשר לכל היהודים היושבים במושבות בריטניה ביבשת אמריקה להפוך לאזרחים. החוק לא נועד רק ליהודים ואיפשר גם להוגנוטים להתאזרח. ב-1753 חוקק חוק התאזרחות נוסף, על פיו הורשו יהודים להיות בעלי רכוש דלא ניידי ולשאת במשרות ללא צורך בשבועה נוצרית. הייתה התנגדות לחוק זה ונטען נגדו שהוא מביא לסוף הנצרות באנגליה. לכן בוטל החוק אחרי כשנה. ב-1826 בוטלה השבועה הנוצרית כתנאי להתאזרחות וזו הייתה הפעם הראשונה בה יכלו יהודים להתאזרח באנגליה ללא התנצרות.
מצבם היהודים מאז חזרתם לממלכה המאוחדת השתפר בהתמדה ובשנת 1837 קיבל משה מונטיפיורי תואר אביר. ארבע שנים מאוחר יותר קיבל יצחק ליאון גולדסמיד תואר ברון. בשנת 1855 נבחר לראשונה ראש עיר יהודי לעיר לונדון, דייוויד סלומונס.
היסטוריה > שוויון זכויות

כבר בשנת 1829 הוסרו מספר הגבלות חוקתיות שהיו מוטלות על קבוצות מיעוט דתיות (קתולים בעיקר) וגם היהודים נהנו מתיקונים אלו. שוויון זה היה בהתחלה "על הנייר" בלבד מאחר שכל אדם שהיה מעוניין להתמנות לתפקיד ציבורי או לקבל תואר אקדמי היה צריך להישבע "לפי אמונת האמת של נוצרי", שבועה שיהודים לא יכלו להישבע. ב-1830 תיקנו את נוסח השבועה הנדרשת בהצטרפות לגילדות כך שהתאפשר ליהודים להצטרף לגילדות. ב-1837, עם הקמת האוניברסיטה של לונדון הותר ליהודים לרכוש בה תארים אקדמיים, אולם מגבלת השבועה הדתית נשארה באוניברסיטאות הנחשבות של אוקספורד וקיימברידג' עד 1871. בין השנים 1837–1838 כיהן משה מונטיפיורי כ"שריף של לונדון" (מעין סגן ראש עיר). באותה שנה העניקה לו המלכה ויקטוריה תואר אבירות.
ב-1847 נבחר ליונל דה רוטשילד לבית הנבחרים הבריטי אולם לא הצליח להתמנות בגלל נוסח השבועה שמנע ממי שאינו נוצרי להצטרף לבית. בשנת 1858 קיבלו יהודי אנגליה אמנציפציה, בוטלה השבועה "לפי אמונת האמת של נוצרי" ובתי המשפט האנגלים הכירו בתוקפם של נישואים יהודיים ובסמכותם של הרבנים.
ב-26 ביולי 1858 הורשה ליונל נתן רוטשילד לשבת בבית הנבחרים הבריטי. בשנת 1868 נבחר בנג'מין דיזראלי (שנולד כיהודי, אך הוטבל בילדותו) לראשות ממשלת הממלכה המאוחדת וכיהן מאוחר יותר בכהונה נוספת בין השנים 1874–1880. בשנת 1882 מנתה הקהילה היהודית באנגליה כ-46,000 איש. החל משנת 1887 גדל מאוד מספר היהודים באנגליה בעקבות הגירת יהודים פליטי הרדיפות באימפריה הרוסית. שוויון הזכויות המלא ליהודים הושלם בשנת 1890 ומאז לא קם בית נבחרים שלא היו בו נציגים יהודיים, כמו כן הכיר החוק בקיומה של הקהילה היהודית. עד 1860 היו אוניברסיטאות אנגליה חסומות בפני יהודים ולכן לא היו כמעט יהודים בעלי מקצועות חופשיים או אקדמאים. רובם השתלבו במסחר או שהמשיכו לעסוק בחלפנות.
המאה ה-20 וכיום

יהדות בריטניה המודרנית נתגבשה מתוך שלוש קבוצות: בסוף המאה ה-19 חיו בה כ-60,000 יהודים ספרדים. בעקבות התחזקות האנטישמיות, הפוגרומים והחוקים כנגד היהודים במזרח-אירופה הגיעו אל בריטניה כ-300,000 יהודים, בגלי הגירה גדולים מרוסיה, אוקראינה וליטא ובכך הגדילו את מספר התושבים היהודים במדינה עד לכ-350,000 נפש בשנת 1919. הקבוצה השלישית היא של פליטי הנאציזם ומלחמת העולם השנייה; כ-75,000 - 90,000 פליטים יהודים ממרכז, דרום ומזרח אירופה הגיעו לבריטניה בעת שלטון הנאצים בגרמניה. טרם פרוץ המלחמה נשלחו לממלכה המאוחדת כ-10,000 ילדים יהודיים מגרמניה הנאצית.
בתחילת המאה ה-20 חיו באיסט אנד של לונדון מעל 70,000 יהודים בתנאים מחרידים, רובם בשכונות ספיטאלפילדס (Spitalfields), סטפני ווייטצ'אפל. העוני היה רב, ומספר הילדים הממוצע למשפחה היה 7.2, פי שניים מהממוצע הבריטי באותם ימים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שרתו בצבא הבריטי כ-50,000 יהודים, ובהם דוד בן-גוריון, מתוכם נהרגו בשדות הקרב כ-10,000. כמו כן הוקם "הלגיון היהודי" ("הגדודים העבריים"), שעזר בכיבוש ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית, כאשר אחד משלושת הגדודים הורכב מיהודים, ממוצא רוסי בעיקר, שהתגוררו בממלכה המאוחדת.
בהתאם להצהרת בלפור, ובזכות הישגיו המדיניים המרשימים של ד"ר חיים ויצמן, הפכה הממלכה המאוחדת למחזיקה במושא התקוות של התנועה הציונית. עד מלחמת העולם השנייה, עת תפסה ארצות הברית יותר ויותר את מקומה, הייתה הממלכה המאוחדת מוקד הפעילות המדינית, ושם ישב מרכז הסוכנות היהודית.
קיבוץ יהודי זה, ברובו לא היה שומר מצוות, אך ההתבוללות בקרבם הייתה מעטה. רוב היהודים התגוררו בלונדון, כאשר יוצאי מזרח-אירופה התרכזו באזור איסט אנד, שם התקיימו חיים יהודיים נפרדים למדי מן החברה הכללית. כמעט כל יתר היהודים התגוררו בשאר הערים הגדולות. בין שתי מלחמות העולם שיפרו יהודי בריטניה את מעמדם הכלכלי, דבר זה התבטא, בין היתר, במעבר לאזורי מגורים טובים יותר, אך פחות יהודיים-מובהקים. בנוסף, עברו יהודי בריטניה ממלאכת כפיים לדפוסי תעסוקה של המעמד הבינוני. ניכר גם שיפור ברמת השכלתם. אף על פי שהתקופה הייתה רצופה קשיים כלכליים ואבטלה, הרי למרות עלייה באנטישמיות, נותרה זו שולית.
כמעט כל יהודי בריטניה השתייכו לבית-כנסת כלשהו. בית הכנסת, מלבד היותו מקום פולחן, שימש כמרכז ציבורי לקהילה. כאשר הקהילה הפעילה בנוסף בתי-קברות, מוסדות ללימודי יהדות ועברית ("בתי-ספר של יום ראשון") וכיוצא בזה. במוסדות אלה למדו כמה אלפי תלמידים באותה תקופה. נציגי בתי-הכנסת ומוסדות יהודיים נוספים, לאו דווקא בעלי סדר-יום דתי, הרכיבו את ועד שליחי הקהילות (Board of Deputies), שקם ב-1760, שהיה המוסד המייצג את יהודי בריטניה, והמוכר ככזה על ידי הממשלה. ועד זה הפך לציוני במהלך תקופת המנדט.
מאז שנת 1967 הוועד נוקט בעמדות פוליטיות שמשקפות ותואמות את עמדות השמאל במדינת ישראל, רוב הקהילות הדתיות לאומיות אינן רואות בוועד כמייצג אותן וכל הקהילות החרדיות לא מיוצגות בוועד שבו חברים ארגונים רפרומים וליברלים מאד.
יהודי בריטניה קיימו מגוון של מוסדות חילוניים, בהם ניכרה לעיתים הפרדה בין ספרדים, מרכז-אירופאים ומזרח-אירופאים. המדובר באיגודים מקצועיים, איגודי נשים, חיילים משוחררים, אגודות ספורט, מסדרים, לנדסמנשאפטים וכו'. כמו כן, היו קיימות מאות אגודות צדקה, תנועות נוער לעשרותיהן (ולהן ארגון גג), מועדונים, מועדוני נוער ואיגודי סטודנטים. בנוסף התקיימו עיתונים, שהחשוב שבהם ה-Jewish Chronicle, ספריות, ארכיונים וכיוצא בזה. אף על פי שרוב יהודי בריטניה היו מאורגנים דרך בתי הכנסת, היו גם שאינם כאלה. למשל קומוניסטים.
בשנת 1899 הוקמה הפדרציה הציונית בבריטניה ואירלנד.
המאה ה-20 וכיום > ציונות

בבריטניה הייתה קיימת פדרציה ציונית שנהנתה באופן מסורתי מתמיכה המונית, אם כי נכרה הסתייגות ממנה בקרב היהודים הספרדים-הוותיקים. בנוסף, הייתה קיימת פדרציה של נשים ציוניות. כן היו קיימות תנועות נוער ציוניות שהגדולה בהן הייתה הבונים הסוציאליסטית שנוסדה בלונדון ב-1929 על ידי וולסלי (פנחס) אהרון. לעומת זאת, פרט להמזרחי, שלא הייתה מאוגדת ב"פדרציה", לא זכו מפלגות ותנועות נוער ציוניות להצלחה בקרב יהדות בריטניה. עם זאת, זכתה להצלחה פעילות איסוף הכספים של המגבית היהודית המאוחדת, כמו גם קק"ל וקרן היסוד.
עוד קודם למלחמת העולם הראשונה השתתפו יהודים מלונדון וממנצ'סטר ב"מפעל האחוזות". בעוד החברה שבמנצ'סטר הפסיקה את פעילותה במהרה, החברה בלונדון שנקראה "אחוזת לונדון א'" קנתה ב-1913 וב-1914 את האדמות עליהן הוקמה כרכור, ו-15 מתוך 83 חבריה התיישבו על האדמות לאחר מלחמת העולם הראשונה. הציונות הפכה מרכזית בקרב יהדות בריטניה משנות השלושים, וביתר שאת במלחמת העולם השנייה ואחריה. ב-1943 הפך ועד השליחים לגוף בעל רוב ציוני, כאשר נשיאו, פרופ' זליג ברודצקי היה חבר בהנהלה הציונית. עד אז סבלה הציונות מכמה מכשולים להפיכתה פופולרית יותר בקרב יהדות בריטניה. המכשול הראשון היה מה שנראה בזמנו כ"פתרון ללא בעיה". העלמות השלטון הצארי נראתה כפותרת את בעיית הדיכוי והקיפוח, וכך, למעשה, את רוב הבעיות שהציונות בקשה לפתור. מכשול אחר היה המצב הטוב בו הייתה שרויה יהדות בריטניה, עם השיפור המתמיד במצבה. המאמץ העיקרי היה נתון, אם כך, בהתקדמות כלכלית וחברתית וברכישת התרבות האנגלית בקרב המהגרים וצאצאיהם. עבור אלה שלא הצליחו בכך, ניקז אליו הקומוניזם חלק מהתמיכה. זאת גם עם התגברות הפשיזם, כאשר הקומוניזם הצטייר כלוחם חריף במגמה. בייחוד כאשר הציונות לא ריכזה תחילה מאמציה בכיוון זה. כך, ההגירה מבריטניה לארץ ישראל במשך כל תקופת השלטון הבריטי בארץ ישראל 1,574. לעומת זאת, נהנה היישוב מתמיכה של יהדות בריטניה, שהתבטאה במגוון רב של השקעות, למשל, שנעשו על ידי ציונים ולא-ציונים כאחד.
עידוד-מה קיבלה התנועה הציונית עת הגיעו לבריטניה יהודים מאירופה היבשתית, משנות השלושים ואילך. בנייניהם היו בעלי גישה ציונית חזקה יותר, הן עקב נסיבות הגירתם, שנבעה לרוב מרדיפות על רקע יהדותם, הן עקב רקע ציוני מארצות מוצאם. כך, למשל, פעלו בבריטניה תנועות נוער חלוציות, כמו הבונים או בני עקיבא, ש"יובאה" מגרמניה, ושבוגריה נקראו "ברית חלוצים דתיים" (בח"ד). אלה התאגדו תחת מטריית "החלוץ" והחינוך בהן כלל הכשרה חקלאית, לימוד עברית, מחנות קיץ, מורשת וכיוצא בזה. מבין בוגרי התנועות החלוציות היו שפנו ל"הכשרה" - שלוש הכשרות של הבונים, אחת של השומר הצעיר ואחת או שתיים - בני עקיבא. מדיניותה של הממלכה המאוחדת כלפי היישוב בשנות המנדט האחרונות הוציאה אותם לעמוד בראש הפגנות מחאה מדי פעם. עם זאת, היקף ההשתתפות בתנועות הנוער הציוניות היה קטן, בסיכומו של דבר.
לקראת סיום המנדט הבריטי נוספה לפעילות תנועות הנוער גם הכשרה קדם-צבאית, כמו קרב-מגע וכיוצא בזה. במהלך 1947 הקים ארגון ההגנה סניף בבריטניה, זה עסק בעיקר בגיוס מתנדבים וב"רכש" שכלל בעיקר ציוד צבאי שאינו נשק, כמו כבלים, טלפונים, שמיכות וכיוצא בזה. נתבצעה גם פעילות רכישת נשק בהיקף לא-גדול, יחסית. כן נאסף כסף בבריטניה לצורכי המלחמה בא"י, שחלקו הוברח אליה על ידי בעלי דרכונים בריטיים. בתקופת מלחמת העצמאות התנדבו מאות מיהודי בריטניה לעזרת היישוב במסגרת מח"ל.
המאה ה-20 וכיום > אנטישמיות

האנטישמיות בבריטניה במאה ה-20 לבשה צורה תעמולתית בעיקרה וכללית, ללא פגיעה ממשית בציבור היהודים. לאחר עליית היטלר גברה פעילות המפלגה של אוסוולד מוסלי (Mosley). בכל זאת נראה שהאנטישמיות השפיעה בכיוון של אי-רצון להתבלט אצל היהודים, מה שמיתן את פעילותם למען קליטת פליטים יהודים בבריטניה. חשש מפני התגברות האנטישמיות גם הגביל פעולות שלא עלו בקנה אחד במלואן עם המדיניות הבריטית, למשל, מחאה כנגד היחס ליהודים בגרמניה בעת מדיניות הפיוס. בתקופת המאבק של היישוב, פעולות המחתרות הזינו רגשות איבה כנגד היהודים. כך, לאחר תליית שני חיילים בריטים ב-1947, פרצו מהומות כנגד היהודים [דרושה הבהרה].
המאה ה-20 וכיום > ליגת הכדורגל היהודית

ליגת הכדורגל היהודית באנגליה (באנגלית: JC-MSFL) היא ליגת כדורגל חובבנית של הקהילה היהודית המסוקרת באופן קבוע ומורחב בעיתון היהודי "ג'ואיש כרוניקל". הליגה קיימת למעלה מ-50 שנים. 60 קבוצות הליגה מתפרסות על פני 6 בתים (בכל בית 10 קבוצות). הקבוצות הן עם שחקנים יהודים בלבד מלונדון והסביבה. הקבוצה היחידה שרחוקה מהבירה האנגלית היא מכבי מנצ'סטר.
ראו גם

גירוש יהודי אנגליה
בריגדת הבנים והבנות היהודים
בית הדין הרבני בלונדון
ק"ק כנסת ישראל
ועד שליחי הקהילות
האגודה היהודית להגנת נערות ונשים
אנטישמיות בממלכה המאוחדת
האמנציפציה היהודית באנגליה
לקריאה נוספת

שמואל גולדשמידט, חצי מיליון יהודים בערפל. יהודי בריטניה. הקונגרס היהודי העולמי, ההנהלה הישראלית. 1964(הספר בקטלוג ULI)
יגאל עילם, הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה. מערכות. תל אביב. תשל"ג
אריה גרטנר (עורך), יהודי אנגליה בעת החדשה, מרכז זלמן שזר, תשמ"א 1981
יוסף קפלן ואחרים (עורכים), גירוש ושיבה: יהודי אנגליה בחילופי הזמנים, מרכז זלמן שזר, תשנ"ד 1994 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
ד"ר אביהו זכאי (עורך), חיי היהודים בבריטניה, תפוצות ישראל כ"א, חוברת ד', חורף 1983 (תשמ"ד)
Mundill, Robin R, Out of the shadow and into the light : the impact and implications of recent scholarship on the Jews of medieval England 1066–1290, History Compass Volume 9, Issue 8, August 2011, עמ' 572–601
Albert Montefiore Hyamson, A History of the Jews in England, Forgotten Books, 1928, ISBN 9781440042362
William D. Rubinstein, A History of the Jews in the English-Speaking world: Great Britain. Macmillan. London. 1996
Todd M. Endelman, The Jews of Britain, 1656 to 2000. Berkeley, 2002
Kerner, A. Lost in Translation, Found in Transliteration, Brill, 2018
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  חיים ביינארט, אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים, 1981, עמ' 32.
↑  חיים ביינארט, אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים, 1981, עמ' 33.
1 2 3 4 5  חיים ביינארט, אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים, עמ' 44.
1 2  חיים ביינארט, אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים, עמ' 75.
↑  Ben-Gurion, David. "David Ben-Gurion." His Own (1968).
↑  Synagogue Membership in the United Kingdom in 2016
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
ארון הקודש של בית הכנסת בוויס-מרקס
כתובה מבריטניה (1836)
אלדד שידלובסקי

| --- | --- |

אלדד שידלובסקי
 לידה:  14 בספטמבר 1951 (בן 73) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת ניו יורק 
 מעסיק:  משרד האוצר, בנק ישראל 
 
אלדד שידלובסקי (נולד ב-14 בספטמבר 1951) הוא כלכלן ישראלי, לשעבר הכלכלן הראשי וראש אגף כלכלה ומחקר במשרד האוצר.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1976, תואר שני בשנת 1979 ותואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1982, כולם בתחום הכלכלה.
בשנים 1988-1986 עבד במחלקת מטבע חוץ בבנק ישראל. בשנים 1988- 2002 היה שידלובסקי בתפקידי ניהול בבנק הפועלים ובבנק אמריקאי-ישראלי, שם עסק בניהול נכסים והתחייבויות, בתכנון ופיתוח עסקי ובהכשרה מקצועית. בשנים 2002–2007 חזר לשירות המדינה ועסק במדיניות מקרו כלכלית כמנהל תחום בכיר מקרו במשרד האוצר. כיהן כראש אגף כלכלה ומחקר (הכלכלן הראשי) במשרד האוצר בשנים 2007–2013, וסגן בכיר לכלכלה באגף הכלכלן הראשי בשנים 2013–2018.
ביוגרפיה > באקדמיה

שידלובסקי הרצה באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת רייכמן ואוניברסיטת בר-אילן. נושאי התמחותו הם מאקרו כלכלה, כלכלת ישראל, ניהול סיכונים, מימון ובנקאות, ועסקים ותרבות. החל משנת 2018 הוא מרצה בחוג לכלכלה במכללת אשקלון. מונה בנובמבר 2024 כראש  החוג  בפועל לכלכלה ושוק ההון במכללת אשקלון.
ביוגרפיה > פילוסופיה

ב-2010 נחשף לראשונה להגותו של הפילוסוף עמנואל לוינס, ובשנים 2015-2024 למד את הגותו בחברותא עם הרב דניאל אפשטיין. ב-2024 פרסם את הספר "שיחות על לוינס עם הרב דניאל אפשטיין ומסות נוספות", המנגיש את הגותו של לוינס לקהל הרחב.
על ספרו של שידלובסקי אמר פרופ' משה הלברטל: "הספר הוא מתנה גדולה. יש מעט ספרים שאני יכול להגיד עליהם שאחרי שאני קורא אותם אני נעשה אדם קצת יותר טוב. וזה הישג גדול. ממש. יש פה בהירות, יש פה רגישות בהתקדמות שלו, בעומק שלו, בסבלנות שלו וגם בעובדה שהוא כתיבה מלאת אהבה וקשב. הוא האקספוזיציה המוצלחת ביותר של לוינס שאני קראתי עד עתה".
בשנים האחרונות כותב שידלובסקי מאמרים בתחומי הגות שונים, ובכלל זה מאמרי דעה בזמן ישראל, וכן עוסק בהוראת פילוסופיה בהתנדבות לילדים, מתוך מטרה להנגיש את הרגישות האתית שעליה כותב לוינס לילדים צעירים.