ריצ'רד ג'ונסון
פעילותו הפוליטית > כהונתו הראשונה בבית הנבחרים > מלחמת 1812

מלחמת 1812 העלתה בקנטקי חששות למצור על נמל ניו אורלינס והתמוטטות הכלכלה המקומית. במערכת הבחירות של 1808 היה ג'ונסון בין התומכים העיקריים ליציאה למלחמה בבריטים, ועם הכרזת המלחמה ביוני 1812 הוא שב אל קנטקי והחל בגיוס מתנדבים ללחימה. 300 המתנדבים שנבחרו על ידיו תחילה בחרו בו למפקד הפלוגה, ולאחר איחודה אל רגימנט שבו 500 איש נבחר ג'ונסון למפקד האוגדה בדרגת קולונל, תחת פיקודו של מושל טריטוריית אינדיאנה ויליאם הנרי הריסון.
בספטמבר 1812 תקפה האוגדה בראשות ג'ונסון את פורט ויין. לאחר הצלחת הקרב שבה האוגדה לקנטקי ופורקה. בשובו לקונגרס הגה ג'ונסון תוכנית פעולה לנטרול כוחות הגרילה החמושים של האינדיאנים. במרכז תוכניתו היו תקיפות מהירות בתקופת החורף על נקודות יישוב אינדיאניות, כך שלמותקפים לא יינתן זמן תגובה מספק ועונת החורף תמנע מהם יכולת הצטיידות מחודשת. תוכניתו אושרה עקרונית על ידי הנשיא ג'יימס מדיסון והמזכיר לענייני מלחמה ג'ון ארמסטרונג, אך ביצועה נדחה לקיץ 1813 עקב התנגדותו של הריסון לניהול קרבות בעונת החורף.
ג'ונסון עזב את וושינגטון הבירה בסמוך לסיום מושב הקונגרס. הוא גייס כאלף איש ודאג לאמנם ולציידם בנשק, כמו גם דאגתו להמצאות נפחים, כלי נשק, ורופאים בין אנשיו. במהלך תקופה זו שונתה תוכניתו וקבעה שבכל עת שחברי המיליציה ייתקלו באויב, עליהם לבצרו במקום ולתפוס מחסה, בעת שחבריהם יצטרפו אליהם לשמע קולות המלחמה והיריות. בין החודשים מאי לספטמבר הוא עבר עם אנשיו ברחבי צפון מערב המדינה כשהם שורפים מקומות יישוב אינדיאנים, מפרקים קבוצות לוחמים מנשקן והורגים בלוחמיהם.
בספטמבר הוביל אוליבר פרי לניצחון על הצי הבריטי שהיה מצוי בימת אירי. הצבא הבריטי, בהנהגת הגנרל הנרי פרוקטר, היה נתון בסכנת ניתוק משטח קנדה ואספקתו אזלה במהלך הקרבות. עקב כך החל הצבא הבריטי לנוע בכיוון צפון מזרח, כאשר אחריו דולקים כוחות בהנהגת הריסון. כוחותיו של ג'ונסון נותרו במקומם על מנת להשגיח על פעולות האינדיאנים שנמצאו תחת מצור, בעוד אינדיאנים בהנהגת טקומסה עסקו באזור על מנת לעכב את התקדמות הצבא האמריקני.
בעת שג'ונסון נקרא לקיים פשיטה על שטחי קקסקיה, כוחותיו נתקלו בקבוצת אינדיאנים מטעמו של טקומסה וניהלו עמם קרבות. אלו הסתיימו בניצחון ב-29 בספטמבר והאספקה שנבזזה על ידי ג'ונסון בקקסקיה הגיעה אל הכוחות בהנהגת פרוקטר ב-3 באוקטובר. כעבור יומיים התנהל הקרב על התמזה בין הכוחות האמריקנים לבין טקומסה ואנשיו. הקרב החל בהתקפה של ג'ונסון ואנשיו, בעוד כוח של 500 איש בהנהגת אחיו ג'יימס עיכבו את הכוחות הבריטיים (כ-800 איש) מלהגיב. הכוחות הנותרים, מצומצמים בגודלם, הם שתקפו את הכוח האינדיאני (כ-1,500 איש) בראשות טקומסה. באותה עת, בקרבות שניהל אחיו, נהרגו כשלושה רבעים מהכוחות הבריטיים. הלחימה מול האינדיאנים הצריכה קרבות קשים יותר, כאשר ג'ונסון הורה על משלוח כ-20 איש מטעמו למשוך את האש לכיוונם ולאפשר התקפה מטעם כוחותיו בעת שהאינדיאנים מצטיידים להמשך המתקפה.
מיקום הקרבות בסמוך לאדמת ביצות לא אפשרה את קיום תוכניתו של ג'ונסון והקרב עוכב בהוראתו עד להגעת תגבורת. בהיעדר זמן המתנה נוסף הוא הורה לבסוף על קיום המתקפה למרות תנאי השטח הקשים. טקומסה נהרג בקרבות ומותו יוחס מאוחר יותר כמעשה ידיו של ג'ונסון עצמו (ייחוס שנתמך על ידי עדויות מטעם האינדיאנים, בהיותו בין הבודדים הרכובים על סוס, כהגדרתם את האחראי למותו של טקומסה). תיאורים נוספים מהקרב מטיבים עם ג'ונסון באמרם, לאחר שבמהלך הקרבות הוא ספג ארבע פגיעות שונות, שצ'יף אינדיאני שהסתער לכיוונו וירה בכתפו נהרג על ידיו ביריית אקדח יחידה. עדויות כתובות מאותה עת אישרו שגופתו של טקומסה נמצאה לצד כובעו של ג'ונסון ומותו נגרם מסוג תחמושת זהה לזו שבה עשה ג'ונסון שימוש, כמו גם זווית היריות שהביאו למותו שנגרמו ככל הנראה על ידי לוחם רכוב על סוס.
בתום הדו-קרב עם טקומסה איבד ג'ונסון את הכרתו וחולץ מהמקום. הוא עצמו סבל מחמש פציעות, בעוד עשרים קליעים נוספים פגעו בסוסו ובציודו האישי. קרב זה סימל את סיום הלחימה בצפון מזרח, לאחר שהריסון הורה על נסיגתו עקב מחסור בציוד. ג'ונסון החלים, למעט יד פגועה, והשתקם לאורך תקופה.