stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מומתאז מהאל
ביוגרפיה

מומתאז מהאל נולדה בשם ארג'ומנד באנו בגום (באנגלית: Arjumand Banu Begum), בשנת 1593, בעיר אגרה, שבהודו. אביה אבו חסן אסף ח'אן היה "וזיר גדול" - ראש הממשלה בתקופת שלטונו של הקיסר, שאה ג'האן. אמה של מומתז מהאל הייתה דיוואנג'י בגום, אשר הייתה בתו של האציל הפרסי "חוואג'ה ג'יאן א-דין קזבין". משפחתה של מומתז מהאל הגיעה להודו בשנת 1577, כאשר סבה נתבקש לשרת את הקיסר ההודי "אכבר". אביה של מומתז מהאל היה אח של הקיסרית נור ג'האן, שהייתה נשואה לשאה ג'האן לימים חמתה של מומתז מהאל. מומתאז מהאל הייתה מלומדת, תרבותית ומוכשרת. מומתאז מהאל הייתה בעלת שליטה טובה בשפה הערבית ובשפה הפרסית. היא יכלה לחבר שירים ומכתבים. תוארה כאישה חמה, צנועה, ישרה, ישירה, אך גם ביישנית. מומתאז הייתה מוכרת בקרב האצולה של האימפריה המוגולית כיוון שהקיסר ג'האנגיר הסכים לנישואיה עם בנו טרם נפגשו.
נישואין

מומתאז מהאל התארסה ב־30 בינואר 1607, בגיל 14, לקיסר "שאה ג'האן" בן ה-15. הם נישאו בסוף חודש אפריל ב-1612. לאחר נישואיהם הוענק לה את התואר הנעלה "מומתאז מהאל" שמשמעותו "הנעלה בארמון", וזאת לאור אישיותה ויופייה הנעלים. נישואיה לקיסר שאה ג'האן היום טרם הכתרתו. נישואיה לקיסר "שאה ג'האן" לא היו נישואים פוליטיים. לאור אהבתו הגדולה של הקיסר אליה, תיארו ההיסטוריונים את הנישואים כמונוגמיים לכאורה. הקיסר נישא נישואים נוספים לנשים אחרות, תחת נישואים פוליטיים. עדות לאהבתו העזה אליה ניתן לראות ממספר מקורות שתיעדו את ההיסטוריה ההודית. אנשי רוח מהתקופה הללו ושבחו את יופייה, החן שלה והחמלה שבה, ביצירות רבות שנכתבו בעודה בחיים. מומתאז מהאל הפכה במהרה לבת לוויה קבועה ואשת סודו של הקיסר שאה ג'האן, הצטרפה לכל למסעותיו הפוליטיים והצבאיים. מומתז מהאל תמכה במרד נגד ג'יהאנגיר ונור ג'האן. במהלך נישואיה ילדה ארבעה עשר ילדים, שמונה בנים ושש בנות, מחצית מילדיה מתו בגיל צעיר. מומתאז מהאל נפטרה בעת לידת בתם האחרונה.
שנותיה כקיסרית האימפריה המוגולית

עם הכתרתו הכריז הקיסר, השאה ג'האן על מומתאז כקיסרית הראשית של האימפריה, היא קיבלה את התואר "מליכה ג'האן" ו"מליכה אוז זמאני" שמשמעותם באותה העת הייתה "קיסרית העולם". תקופת כהונתה הייתה קצרה אך משמעותית. הקיסר העניק לה מותרות רבות, יותר מכל קיסרית אחרת שהייתה לפניה. מגוריהם ב"קאס מהאל" עוטרו בזהב טהור, אבני חן ומזרקות מי ורדים היוו סמל לכך. מומתאז מהאל תוקצבה על ידי הקיסר בסכום כספי הגבוה ביותר מכל נשות הקיסר, בסך של 10 רופים בשנה. היא הייתה מייעצת לעיתים קרובות לקיסר בעניינים אישים ומדיניים, היוותה לו אשת סוד והתערבותה שינתה, לא פעם, את החלטותיו המכריעות של הקיסר. לרוב סנגרה לטובת העני וחסר הכל. הקיסר בטח בה בלב שלם והייתה מיופת כוחו ויכלה להשתמש בחותם המלכותי. למומתאז מהאל לא היו שאיפות פוליטיות, להבדיל מנור ג'האן שקדמה לה במעמדה. מומתאז מהאל נתנה חסות למשוררים והמלומדים. מומתז מהאל חיבבה במיוחד את המשורר "ואסידהרה מישרה". מומתאז מימנה פנסיות ותרומות לבנותיהם של מלומדים עניים ותאולוגים. מומתאז מהאל הקדישה את זמנה לאדריכלות נוף, הגן זאהרה הוא אחד היצירות שהיו תחת חסותה.
מותה והנצחתה

מומתאז נפטרה מדמם שלאחר לידה. מומתאז מהאל ליוותה את הקיסר במסע כיבושיו, ובעת לידת ילדה הארבע עשרה אשר נמשכה כ-30 שעות, שבסופה נפטרה, בעיר בוהנפור, ב־17 ביוני 1631. גופתה נקברה זמנית ב"זאינה באד", גן על שפת נהר טפטי. לאחר מותה שקע הקיסר בשכול רב והתאבל במשך כשנה. לאחר מותה חולק הונה בין ג'האנארה בגום ביתה הבכורה ושאר ילדיה. גופתה הועברה בדצמבר 1631 בארון קבורה מזהב לאגרה ונשמרה בבניין ליד גדת נהר יאמונה. בתחילת שנת 1632 הורה השאה ג'האן על תכנון ובנייה של המאוזוליאום המפואר וגן הקבורה שיחליף את הבניין בו נשמרה גופתה עד סיום הבניה. תקופת הבניה נמשכה כ־22 שנים וכיום המאוזוליאום מוכר בשם "טאג' מהאל". לאחר מות השאה ג'האן, בנו אורנגזב, קבר אותו ליד קברה של מומתאז במרכז הטאג' מהאל.
הערות שוליים

1 2  Welcome To Official WebSite of Taj Mahal-U.P.Tourism, www.tajmahal.gov.in (ארכיון)
1 2  Anant Kumar, Monument of Love or Symbol of Maternal Death: The Story Behind the Taj Mahal, Case Reports in Women's Health 1-2, 2014-01-01, עמ' 4–7 doi: 10.1016/j.crwh.2014.07.001
↑  Renuka neth, Notable Mughal and Hindu women in the 16th and 17th centuries A.D., Inter-India Publ doi: 9788121002417
1 2  Wayne E. Begley, The Myth of the Taj Mahal and a New Theory of Its Symbolic Meaning, The Art Bulletin 61, 1979-03, עמ' 7 doi: 10.2307/3049862
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280092905171  GND: 120968452  ISNI: 0000 0000 4110 6005  LCCN: n89199055  ULAN: 500353695  VIAF: 42682528   WorldCat (עם VIAF): 42682528
מכרות המלך שלמה (סרט, 1985)

| --- | --- |

ריצ'רד צ'מברליין ויוני המנחם  בעת צילום הסרט מכרות המלך שלמה
 מבוסס על:  מכרות המלך שלמה 
 בימוי:  ג'ון לי תומפסון 
 הופק בידי:  יורם גלובוס, מנחם גולן 
 תסריט:  ג'ין קווינטאנו 
 עריכה:  ג'ון שירלי 
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד צ'מברלין קן גמפו שייקה אופיר ברנרד ארצ'רד ג'ון ריס-דייוויס שרון סטון הרברט לום פול בירצ'רד 
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית' 
 צילום:  אלכס פיליפס ג'וניור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  קנון גרופ 
 חברה מפיצה:  קנון גרופ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בינואר 1986 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט קומדיה, סרט חיפוש מטמון, סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   kingsolomonsmines
 סרט הבא:  אלן קווטרמיין ועיר הזהב האבודה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מכרות המלך שלמה (אנגלית: King Solomon's Mines) הוא סרט הרפתקאות שמבוסס על רומן בעל אותו שם מאת הנרי ריידר הגרד. בסרט השתתפו ריצ'רד צ'מברלין בתפקיד הראשי, שרון סטון, הרברט לום, ג'ון ריס-דייוויס ואחרים. הסרט הופק על ידי קנון גרופ של מנחם גולן ויורם גלובוס ובוים על ידי ג'ון לי תומפסון. לסרט היה אופי קומי בדומה לסרטי אינדיאנה ג'ונס. לאחר שנתיים יצא סרט המשך בשם "אלן קווטרמיין ועיר הזהב האבודה".
מורומבי

| --- | --- |

 כינוי:  מורומבי
 על שם:  Cícero Pompeu de Toledo 
 מיקום:  סאו פאולו, ברזיל
 קואורדינטות:  23°36′00″S 46°43′13″W﻿ / ﻿23.600125°S 46.720155555556°W﻿ / -23.600125; -46.720155555556
 אבן יסוד:  15 באוגוסט 1952
 תקופת הפעילות:  2 באוקטובר 1960 – הווה (64 שנים)
 שופץ:  1996, 2000 ו-2009
 בעלים:  קבוצת סאו פאולו
 מפעיל:  סאו פאולו 
 אדריכל:  ז'ואו בטיסטה וילנובה ארטיגס 
 קבוצות:  סאו פאולו
 מושבים:  67,400
 ממדי משטח:  אורך: 108 מ' רוחב: 73 מ'
 אתר רשמי
 he
 
אצטדיון סיסרו פומפאו דה טולדו (פורטוגזית: Estádio Cícero Pompeu de Toledo), הידוע גם כאצטדיון המורומבי (Estádio do Morumbi) או מורומבי (Morumbi), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר סאו פאולו שבמדינת סאו פאולו, ברזיל. האצטדיון שייך למועדון הספורט וקבוצת הכדורגל סאו פאולו ומשמש כמגרשה הביתי. עד סיום בנייתו של האצטדיון הלאומי של ברזיליה, מורומבי הוא האצטדיון השני בגדלו בברזיל, אחרי המרקנה, והגדול ביותר מבין האצטדיונים הפרטיים.
היסטוריה

חלום המגרש הביתי הפרטי של מועדון סאו פאולו החל להתגשם בשנת 1952 עם תחילת הפרויקט לבניית אצטדיון בשכונת המורומבי שבסאו פאולו. הוגה הפרויקט היה נשיא המועדון, סיסרו פומפאו דה טולדו, אשר על שמו נקרא האצטדיון היום.
אבן היסוד של האצטדיון הונחה בשנת 1953. בשנת 1956 מכרה סאו פאולו את מגרשה הקודם, "קנינדה" (Canindé), אשר שימש לה לאימונים בלבד, למועדון הכדורגל פורטוגזה דה דספורטוס (Portuguesa de Desportos) והשקיעה את הכסף בחומרי בנייה לאצטדיון החדש. בנוסף, הוציא מועדון סאו פאולו את כל רווחיו על בניית האצטדיון החדש, וכך הוזנחה קבוצת הכדורגל, אשר לא זכתה בתארים רבים באותה התקופה.
אצטדיון מורומבי נחנך באופן רשמי בשנת 1960, בטרם היה מוכן. לקח לסאו פאולו עוד עשור לסיים את בניית האצטדיון. המשחק הראשון באצטדיון לאחר שהושלם נערך ב-25 בינואר 1970 לעיני 107,069 צופים. תכולת מורומבי הייתה אז של כ-120,000 איש ואוהדי הקבוצה כינו אותו "האצטדיון הפרטי הגדול בעולם".
בשנות ה-90 הצטמצמה תכולת האצטדיון ל-85 אלף צופים מסיבות בטיחות. בעשור הראשון של המאה ה-21 סידרה נוספת של שיפוצים שיפרה את התשתית והורידה את התכולה למספרים של היום.
מונדיאל ואולימפיאדה

מורומבי היה ברשימת האצטדיונים המועמדים לארח משחקי גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014 ולשם כך החלו שיפוצים בשנת 2009. לאצטדיון הוכנה תוכנית לשיפוץ היציעים והוספת גג שיחובר לשתי קשתות ענק. אולם עקב אי מסירת ביטחונות לפיפ"א במועד המוסכם, בוטלה השתתפותו של מורומבי בטורניר המונדיאל. במקומו של מורומבי, כנציגה של מדינת סאו פאולו, נבחר ארנה דה סאו פאולו.
מורומבי נבחר לארח משחקי כדורגל במסגרת אולימפיאדת 2016.
פעילות נוספת

לצד משחקי כדורגל, מארח המורומבי הופעות וקונצרטים רבי משתתפים. בין האומנים ולהקות אשר הופיעו באצטדיון לאורך השנים נמנים (לפי סדר הופעתם): קווין, קיס, מייקל ג'קסון, מדונה, אירוסמית', ויטני יוסטון, U2, רוג'ר ווטרס, AC/DC, ביונסה, קולדפליי, בון ג'ובי, בלאק אייד פיז, פול מקרטני, שאקירה, איירון מיידן, ג'סטין ביבר, אריק קלפטון וליידי גאגא.
האצטדיון גם פועל כמרכז קניות, הכולל חנויות, מסעדות ומועדון כושר.
מחוץ לאצטדיון, אך באותו קומפלקס, נבנה הקאנטרי קלאב של מועדון סאו פאולו, המיועד לחבריו, שהוא בין הגדולים והמודרניים בברזיל.
הערות שוליים

↑  הודעה מטעם פיפ"א על ביטול השתתפות מורומבי במונדיאל 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 981393d2-b4ad-4a30-8b25-59f55521f151
מומתאז שאנטי

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1926 Dinga, פקיסטן 
 פטירה:  19 באוקטובר 1994 (בגיל 68) פקיסטן 
 מדינה:  הודו, הראג' הבריטי, הדומיניון של הודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1937 
 
מומתאז שאנטי (28 במאי 1926 - 19 באוקטובר 1994) הייתה כוכבת קולנוע פופולרית מאוד בשנות ה-40 בקולנוע ההודי, וסרטה קיסמט (1943) נחשב לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של הקולנוע ההינדי.
חיים מוקדמים

מומתאז נולדה בשנת 1926 בדינגה, במחוז גוג'ראט במדינת פנג'אב בהודו הבריטית למשפחה מוסלמית פנג'בית. אמה של מומתאז נפטרה כשהייתה צעירה מאוד ודודתה טיפלה בה. דודה של מומתאז עודד אותה ללמוד שירה וריקוד. ולאחר מכן היא נסעה לכלכותה ועבדה בסוני קומהראן ב-1937.
קריירה

שאנטי החלה את הקריירה שלה בתחילת שנות השלושים בלאהור, בעבודה בתיאטרון מקומי. היא קיבלה תפקיד בסרט הפנג'בי מאנגטי (1942) והחלה להתפרסם בבומביי. עם הצלחתם של הסרטים בסנט (1942) וקיסמט (1943), בהם גילמה את תפקיד הנערה הנכה מול אשוק קומאר, הפכה שאנטי לאחת השחקניות הבכירות של הסרטים המדברים בבומביי. היא גם שיחקה את התפקיד הנשי בג'אר קי עיזאת (1948) בתור אשתו הסובלת של דיליפ קומאר. כמו שחקניות רבות בתקופתה, סגנון המשחק שלה היה מאוד תיאטרלי.
קיסמט היה הלהיט הגדול ביותר בקריירה שלה. הסרט בכיכובם שלה ושל אשוק קומאר שבר את כל השיאים הקודמים בכל הקשור להכנסות בקופות. הוא רץ במשך שלוש שנים בקולנוע רוקסי של קולקטה. שיא זה נשבר 32 שנים מאוחר יותר על ידי "שוליי".
חיים אישיים

באמצע שנות החמישים, לאחר חלוקת הודו, היא היגרה לפקיסטן יחד עם בעלה וואלי-סאהב. סאהב, שהתחיל את הקריירה שלו כסופר בתחילת שנות השלושים בלאהור, נהג לכתוב שירים וסיפורים ומאוחר יותר הפך לבמאי. בפקיסטן, בזמן שמומתאז שאנטי פרשה כדי להיות עקרת בית, סהאב ביים סרטים כגון גודי גודה ב-1956 ואחר כך את לוקאן מוטי וסוני קומרן. אף אחד מסרטיו לא הצליח בקופות. סאהב מת מאי ספיקת לב בשנת 1977. בנם זפאר איקבל הנו יוצר של סרטים תיעודיים, שעבד בעבר כמפיק במשרד המידע והשידור, של ממשלת פקיסטן.
מומתאז שאנטי נפטרה בלאהור, פקיסטן ב-19 באוקטובר 1994.
פילמוגרפיה > בקולנוע

| שָׁנָה | סרט | שפה |
| --- | --- | --- |
| 1937 | סוני קומהראן | פנג'בי |
| 1940 | Chambe Di Kali | פנג'בי |
| 1942 | מאנגטי | פנג'בי |
| 1942 | בסנט | הינדי |
| 1943 | סוואל | הינדי |
| 1943 | בדלטי דוניה | הינדי |
| 1943 | קיסמט | הינדי |
| 1944 | בהרטרוהארי | הינדי |
| 1944 | ליידי דוקטור | הינדי |
| 1944 | פאגלי דוניה | הינדי |
| 1945 | צ'אנד צ'אקורי | הינדי |
| 1946 | דרטי | הינדי |
| 1946 | מגאדראג' | הינדי |
| 1946 | פוג'ארי | הינדי |
| 1946 | שרוואן קומאר | הינדי |
| 1947 | דיוואני | הינדי |
| 1947 | דוסרי שאדי | הינדי |
| 1948 | גר קי עיזאט | הינדי |
| 1948 | Heer Ranjha | הינדי |
| 1948 | פדמיני | הינדי |
| 1949 | כבוד הבית | הינדי |
| 1950 | אהוטי | הינדי |
| 1950 | ביווי | הינדי |
| 1950 | פוטלי | הינדי |
| 1952 | סנסקר | הינדי |
| 1952 | Zamane Ki Hawa | הינדי |
| 1975 | אקרמן | הינדי |
| 1983 | צ'טפאטי | הינדי |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Cineplot.com – Mumtaz Shanti – Profile & Filmography, web.archive.org, ‏2019-07-04
↑  "Kismet: The biggest blockbuster before 'Sholay'". The Times of India. נבדק ב-6 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walli Sahab - Biography, IMDb (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  "Mumtaz Shanti - Filmography". MUVYZ. 23 בפברואר 2020. אורכב מ-המקור ב-23 בפברואר 2020. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
מומטז שאנטי עם אשוק קומאר בסרט קיסמט (1943)
שאנטי בבסנט (1942)
מכרות הברזל של קנדה

| --- | --- |
לוגו החברה
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־75 שנים) 
 חברות בנות:  Quebec North Shore and Labrador Railway 
 מיקום המטה:  מונטריאול 
 ענפי תעשייה:  כרייה 
 מוצרים עיקריים:  עפרת ברזל 
  
 www.ironore.ca
 
חברת מכרות הברזל של קנדה (באנגלית: Iron Ore Company of Canada, בצרפתית: Compagnie Iron Ore du Canada; בקיצור IOC) היא חברה קנדית שיעודה הפעלת מכרות הברזל ויצוא הברזל מקנדה לרחבי העולם. החברה נוסדה כחברה שיתופית בין ארצות הברית וקנדה ב-1949.
על פי נתוני אתר האינטרנט של החברה, מועסקים בה 2877 עובדים, וסך כל העפרות שהיא כורה עומד על 9.67 מיליון טון.
הנהלת החברה יושבת במונטריאול והחברה מפעילה מכרות באזור לברדור סיטי. החברה מפעילה את מסילת הברזל QNS&L שמקשרת את לברדור סיטי עם הנמל הימי שבעיר סט-אייל, קוויבק.
מיריק שניר

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1948 (בת 76) כפר גלעדי
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 www.miriksnir.com
 
מיריק שניר (נולדה ב-28 ביוני 1948, כ"א בסיוון תש"ח) היא סופרת ומשוררת ישראלית, ומורה לחינוך מיוחד בבית הספר היסודי בישראל.
ביוגרפיה

שניר נולדה וגדלה בכפר גלעדי, בת רביעית מבין שנים עשר ילדיהם של רחל ושמואל רבינוביץ. מצד אִמהּ היא נכדתו של איש החינוך מרדכי סגל, מייסד סמינר הקיבוצים, וסמינר אורנים ומנהלם במשך שנים רבות.
בהיותה מורה ומחנכת, החלה לחבר סיפורים לילדיה וחניכיה, ולהוציאם בהוצאה ביתית. ב-1982 פרסמה את ספרה הראשון, "גלגלים", ומאז חיברה למעלה מ-100 ספרים, בהם "ספרייה קטנה שלי" - סדרה של 24 ספרי איור-סיפור מחורזים, "יש לי שיר" - סדרה של 10 ספרונים מולחנים, מרים והים, גלגלים ועוד.
היא גם תרגמה לעברית את הספר "לבד על המרבד" של בריאן וילדסמית.
זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, "פרס זאב" מטעם משרד החינוך והתרבות, פרס בן יצחק מטעם מוזיאון ישראל ובפרס על-שם נחום גוטמן.
ארבעה מילדיה השתתפו באיור הספרים, וגם נכדה אחת. נהר שניר, אחד מבניה, הוא משורר מחונן ונכה פגוע ראש מתאונת דרכים.
שניר מתרגמת מיידיש סיפורים-שירים נשכחים פרי עטה של קדיה מולודובסקי, מפעל בו החל סבה מרדכי סגל. שלושה ספרים בסדרת סיפורי קדיה, "עוגת הפלאים", "חנה רוצה מרציפנה" ו"האגרת" שיזמה, יצאו לאור בהוצאת הקבוץ המאוחד וזכו לביקורות מצוינות. כמו כן היא מתרגמת ממיטב ספרות העולם לילדים רכים ואף מספרות הילדים הפלשתינאית. ארבעה מספריה תורגמו לערבית.
היא מקדישה זמן רב לקרב ילדים רכים לסיפורי המקרא ושפת התנ"ך. 21 שנים הקדישה ליצירת הספר הייחודי והעגול "בראשית ברא", יחד עם שלוש מבנות משפחתה ועם האומנית סוניה שכל. הספר התקבל בביקורות טובות בציבור, במוסדות החינוך ובאקדמיה.
לדבריה אהבת הנקרא, חשובה ככל שתהיה, אינה מטרה כשלעצמה, אלא דרך רבת הוד להשיג אהבת האדם.
ב-2014 הושמעה לראשונה הקנטטה "ישרא וישמע" שכתבה שניר, והלחין פרופסור חיים פרמונט בביצוע מקהלות מורן עם נעמי פארן, ואנסמבל סולני תל אביב בניצוחו של ברק טל. היצירה זכתה לשבחים ובוצעה גם בימי המוסיקה בכפר בלום ושודרה במקביל ב"קול המוסיקה".
חיים אישיים

היא נשואה לישראל שניר, אם לארבע בנות וחמישה בנים ומתגוררת כיום במושב חיבת ציון.
ספריה

אורה (נקרא גם "חתול קטן מתוק")
אור וצל
איך אריה שואג?
איך הירח נוסע?
איך עושים ילדים?
אם פתאום אפגוש אריה
ארץ חלומות
בבית שלי
בדשא יש פרח
ביום הולדתך (לבנים ולבנות)
ביצה לשבת
גלגלים
דילי
ההלצה עם הביצה
ההר הירוק
היפ הופ פה תם (מהסדרה "סיפורים שלולי אוהב")
הילד גדל בעציץ (מהסדרה "סיפורים שלולי אוהב")
היכן ישנים כולם
הסיחה הנסיכה
חלום צהוב
יואש ראש דבש
ילדה אחת אמרה
יש ים בירושלים
יש עכבר בבית
כבאית היא...פיל?
כולם אומרים שלום
כתונת פסים
לילה דוב
למה כל לילה אני עייפה? (יצא לאור במקור ב-2002 באיוריו המקוריים של נתן הלפרן ויצא לאור ב-2016 עם איורים חדשים של תמר נהיר-ינאי)
לקטנים גדולים
לשונות קטנים (ליקטה עם מרים רות ז"ל)
מה יש בעולם?
מה עשית היום?
ממה גמדים פוחדים?
מעשה במסמרים
מעשה בשקית
מעשה קטן בזרת
מרים והים
סיפור על במה
סיפור על טיול של ארנב וחתול (יצא ב-1986 באיוריו של אבנר כץ ובדצמבר 2021 בהוצאת ספריית פועלים עם איוריה של אליאור שניר, בתה המאיירת של שניר)
סלט טוב טרי
ספר גדול עם שירים קטנים
ספר האמקקות הגדול (הראשון) (הקשיבה ורשמה)
על מה הסיפור?
על סבתא וסבא של חיה וחיים ומה שקרה במנוחת צהריים (נקרא גם "חנות של סבלנות")
עוגת גזר
עמוס בקבוק וכוס
פרה פרפרה
פרפר
קטני קטנים
קטנטניים
שום-דבר
שלושה סנאים
שרוק
שרוק איתי!
ספריה קטנה שלי (24 ספרים): "אני צובעת ענן", "סבתא לאה", "לא רוצה", "לאיבוד הלך לי זבוב", "הר גלידה", "כך, פך, טרח!", "הכלב של גיל", "הילה חולה", "יצאתי לטייל", "סבא אפרים", "במשפחה שלי", "אין כלים בכיור", "סתם וילון", "צב", "למה השמים לבנים?", "יום הולדת", "בגד עם כיסים", "קופסת קרטון", "יש לי אופניים", "נועה וארז", "פוף", "הסתובב לי העולם", "שמח וטוב לב" ו"ארמון חול".
יש לי שיר (10 ספרונים + דיסק אחד בתיק בד): "בוקר", "אני ואתה", "מיאו", "בובה ודובון", "יונה ויונה", "זאב אוהב", "קבלת שבת", "נמלה", "עונות" ו"שיר".
אני וכל מיני חיות (ערכה עם יונה טפר)
אני והמשפחה שלי (ערכה עם יונה טפר)
אני והמשחקים שלי (ערכה עם יונה טפר)
אני בחגים ובעונות (ערכה עם יונה טפר)
אני מבוקר עד ערב (ערכה עם יונה טפר)
בראשית ברא – ספר עגול, אמנותי והגותי עם סיפור בריאת העולם המקראי, ועליו.
אסופות, עריכה יחד עם יונה טפר: אני וכל מיני חיות, אני והמשפחה שלי, אני והמשחקים שלי, אני בחגים ובעונות, אני מבוקר עד ערב.
תרגומי קדיה מולודובסקי: עוגת הפלאים, חנה רוצה מרציפנה, האגרת.
ספרים מתורגמים: לבד על המרבד, נשיקות לא נמחקות, שיר על סיר, יה! חמניה, אנחנו צועדים לצוד דובים, לא בכוונה, זרעים של נשיקות, על עכברים ומספרים – אחד, על עכברים ומספרים – שניים, כשסבתי לשוק יצאה, תוק תוק תוק, בובת בא-לי!, הטבעת, האבא שלי, מי ראה את הסיר של שיר? ועוד.
סדרת צ'ארלי ודודו – שישה כותרים: אני כועס מאוד, יש לי יום הולדת, אני לא אוהב לתת, אני הולך לגן, נמאס לי לישון, נולדה לי אחות.
הערות שוליים

↑  ישרא וישמע, באתר www.israveishma.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308938305171  GND: 1213055202  ISNI: 0000 0000 6695 1758  LCCN: n88103019  VIAF: 68016431   WorldCat (עם VIAF): 68016431
מכבי בנות עמק חפר

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2014
 אצטדיון:  אין
 יו"ר:  אירית אברהמי
 מאמן:  איסמעיל אורטורו קסטילו
 ליגה:  ליגת העל בכדורגל נשים
מכבי בנות עמק חפר הוא מועדון כדורגל נשים, הכולל קבוצה המשחקת בליגת העל בכדורגל נשים. המועדון נוסד בשנת 2014 על ידי אירית אברהמי שחיפשה מסגרת כדורגל לבנותיה כשחזרה משהות ממושכת בארצות הברית. תחילה הוקמו קבוצות ילדות ונערות ורק בעונת 2017/2018 הוקמה קבוצת בוגרות והצטרפה לליגה הלאומית בכדורגל נשים. בעונתה השנייה הקבוצה סיימה ראשונה ועלתה לליגת העל.
כבר בעונתה הראשונה בליגת העל הפתיעה הקבוצה כשהצליחה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לפלייאוף העליון אך הפלייאוף לא התקיים עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל. את עונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום השלישי ואף העפילה לגמר גביע המדינה בו הפסידה למ.ס. קריית גת.
ביולי 2021 פורסם כי הקבוצה חתמה על שיתוף פעולה עם קבוצת הנשים של ויאריאל מספרד שבמסגרתו שחקניות מהקבוצה ישחקו בויאריאל ותיפתח בישראל אקדמיה לכדורגל עבור נערות וילדות.
תארים

אליפות הליגה הלאומית : 1
2018/2019
הערות שוליים

↑  בועטות במוסכמות באתר כוכב - רשת עיתונות מקומית
↑  ניקולס קולקין, ‏צעד ענק: עמק חפר חתמה על שותפות עם ויאריאל, באתר ONE‏, 1 ביולי 2021
↑  עוזי ניסים, תתחילו לשנן: אקדמית ויאריאל ישראל, באתר ישראל היום, 1 ביולי 2021
↑  ליאור ברטל, ‏מכבי בנות עמק חפר חתמה על שיתוף פעולה עם קבוצת הנשים של ויאריאל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 ביולי 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא מועדוני כדורגל ובנושא כדורגל ישראלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירית שטרן

אין תמונה חופשית
מירית שטרן היא עורכת דין ישראלית. בין השנים 2011–2019 כיהנה כפרקליטת מחוז צפון (פלילי) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה

מרים מירית שטרן נולדה בבאר שבע לצילה ואריה מיכאל ארד, שהגיעו לעיר בשליחות תנועת עזרא, כדי להקים שם בית ספר ממלכתי דתי. לימים זכה אביה בתואר יקיר העיר. בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. לאחר התמחותה עבדה מספר שנים במשרד עורכי דין פרטי בחיפה ועסקה במשפט אזרחי ומסחרי.
ביוגרפיה > בפרקליטות המדינה

בשנת 1994 החלה לעבוד בפרקליטות המדינה. במרץ 2011 נבחרה לתפקיד פרקליטת מחוז צפון (פלילי). במסגרת תפקידיה לאורך שנים ניהלה תיקים פליליים רבים, ביניהם תיק סייעני הפיגוע בקו 361 בצומת מירון (2002), רצח אולג שייחט, רצח יצחק קברטץ בידי ז'אן אלרז, רצח יפים ויינשטיין, רצח תאיר ראדה, תיק עזרא שיינברג, רצח תהילה נגר, תיק דארין טאטור, הצתת כנסיית הלחם והדגים, תיקי שמעון גפסו, תיקים ביטחוניים רבים, ועוד.
באפריל 2019 סיימה את תפקידה בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה > לאחר סיום תפקידה בפרקליטות המדינה

במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
חיים אישיים

נשואה ליצחק, מהנדס בניין, אם לחמישה. מתגוררת בהושעיה. מקיימת אורח חיים דתי.
הערות שוליים

↑  אריה מיכאל ארד ז"ל | המכללה האקדמית נתניה, ידיעות אחרונות, מנוח, משרד המשפטים | 13.09.17, באתר מודעות אבל, ‏3 באוגוסט 2017
↑  פרקליטת מחוז צפון הבאה: עו"ד מירית שטרן, באתר ynet, 7 במרץ 2011
↑  אלי אשכנזי, יאסרה בכרי זוכתה מאשמת אי-מניעת הפיגוע בצומת מירון; השופט: הנאשמת לא ידעה שמדובר במחבל, באתר הארץ, 25 בינואר 2005
↑  שרון רופא אופיר, הורשע רוצחו של החייל אולג שייחט, באתר ynet, 15 באוקטובר 2007
↑  שירות עתי"ם, ‏ביהמ"ש הרשיע את ז'אן אלרז ברצח רכז הבטחון של קיבוץ מנרה ובגניבת נשק, באתר גלובס, 31 באוגוסט 2003
↑  אחיה ראב"ד וחגי עינב, מחבלים בצפון: רצחו נהג מונית בהשראת בן לאדן, באתר ynet, 28 ביוני 2010
↑  חגי עינב, הרצח בקצרין: אישום נגד זדורוב בימים הקרובים, באתר ynet, 7 בינואר 2007
↑  רויטל חובל ונעה שפיגל, הפרקליטות סוגרת את תיק השוחד הגדול נגד שמעון גפסו, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2014
↑  שרון רופא-אופיר, אישום: צעיר מהגליל גויס כסוכן של חיזבאללה, באתר ynet, 1 במרץ 2009
↑  "הם אמרו 'שמע ישראל', נשמעה חבטה - ודממה", באתר ישראל היום
↑  פרקליטת מחוז צפון - עו"ד אילנה ירושלמי, באתר ערוץ 7, 1604 באפריל 2019
↑  גילוי דעת מטעם בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, 26 במאי 2019; גיא פלג, ‏"אסור ליטול מבית משפט את הסמכות", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מירית שטרן".
מייקל הרסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בספטמבר 1957 (בן 67) לנקשייר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Michael Eric Hurst 
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קנטברי  Papanui High School 
 בן או בת זוג:  Jennifer Ward-Lealand (1988–?) 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות של ניו זילנד 
 http://michaelhurst.co.nz/
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל הרסט (באנגלית: Michael Hurst נולד ב-20 בספטמבר 1957 ב-לנקשייר, בריטניה), שחקן ניו זילנדי, ידוע בעיקר בשל תפקידו כאיאולאוס חברו הטוב של הרקולס, בסדרה המצליחה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys).
מייקל יליד אנגליה עבר עם משפחתו בגיל שבע לעיר קרייסטצ'רץ' שבחבל קנטרברי בניו זילנד, שם לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת קנטרברי עבר לתחום המשחק. מייקל הרסט שחקן דרמה וקומדיה, ידוע גם בתפקידיו השונים בתיאטרון שייקספירי. מגוון רחב של תפקידים בוצע על ידיו במהלך השנים כגון "אסירים" (Prisoners), "נפגעי השלום" (Casualties of Peace), "גיבורים" (Heroes), "איש הצעדים" (The Footstep Man).
עם השנים גילם מייקל את תפקידו המפורסם בסדרה הידועה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys), שם שיחק את איאולאוס חברו הטוב של הרקולס ושותפו להרפתקאות הרבות.
בשנת 1993 גילם את ויליאם פויסר בסרט הדרמה "תקנות נואשות" לצד קליף קרטיס וקווין סמית'. בשנת 2004 שיחק בסרט הדרמה "שֶׁבֶר", שוב לצד קליף קרטיס.
בשנת 2012 ביצע הופעת אורח בסדרת הפנטזיה "The Almighty Johnsons" בדמותו של קבסיר, אל במיתולוגיה הנורדית.
בשנת 2021 ביצע הופעת אורח בסדרת הפשע "אלכסה קרואו: בלשית פרטית" (אנ'); הוא אף ביים ארבעה פרקים מתוך הסדרה.
חייו הפרטיים

בשנת 1988 התחתן מייקל עם השחקנית הניו זילנדית ג'ניפר וורד לילנד, להם נולדו שני בנים.
לאחר שנים של משחק זכה מייקל בפרס הקרן לאומניות של ניו זילנד (Arts Foundation of New Zealand), על משחקו בטלוויזיה וכן בתיאטרון.
מהומות הר הבית (2015)

מהומות הר הבית (2015) הן התפרעויות של המון ערבי בהר הבית שהחלו בערב ראש השנה ה'תשע"ו (ספטמבר 2015).
ב-13 בספטמבר 2015 לפנות בוקר פרצו שוטרי משטרת ישראל להר הבית תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות כדי למנוע התפרעות מתוכננת של ערבים. ההתפרעויות התפשטו גם למקומות אחרים במזרח ירושלים ולמספר ערים פלסטיניות ביהודה ושומרון. במהלך המהומות הערבים יידו אבנים ובקבוקי תבערה, מהם נהרג יהודי.