stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרחב מכפלה פנימית
שימושים

בעזרת המכפלה הפנימית אפשר, בין היתר, להכליל את המושגים אורך, מרחק בין שני וקטורים, זווית בין שני וקטורים וניצבות, המוכרים מהמרחב האוקלידי:
\|x\|={\sqrt {\langle x,x\rangle }}
בזכות תכונת האי-שליליות (חיוביות לחלוטין) גודל זה הוא תמיד אי-שלילי.
d(x,y)={\sqrt {\langle x-y,x-y\rangle }}
ניתן להגדיר זווית בין וקטורים בצורה הבאה:  \operatorname {\theta } (x,y)=\arccos {\frac {\langle x,y\rangle }{\|x\|\cdot \|y\|}}. ניתן להראות שהארכקוסינוס תמיד מוגדר בעזרת אי-שוויון קושי-שוורץ.
שני וקטורים  x ו- y הם אורתוגונליים אם ורק אם המכפלה הפנימית שלהם שווה  0, כלומר  \langle x,y\rangle =0 ומסמנים  \,x\perp y.
מרחב הילברט הוא מרחב מכפלה פנימית שהוא גם מרחב מטרי שלם ביחס למטריקה לעיל המושרית מהמכפלה הפנימית.
דוגמאות למכפלות פנימיות

המכפלה הסקלרית הסטנדרטית במרחב האוקלידי  \mathbb {R} ^{3} שנתונה על ידי  {\vec {a}}\cdot {\vec {b}}=|{\vec {a}}||{\vec {b}}|\cos \theta  (כאשר  \theta  היא הזווית בין הווקטורים) היא מכפלה פנימית.
יהי V=\{{\vec {x}}=(x_{1},\cdots ,x_{n})|x_{i}\in \mathbb {F} \}=\mathbb {F} ^{n} מרחב וקטורי.
אם  \ \mathbb {F} =\mathbb {R}  אזי המכפלה הסקלרית הבאה  \langle {\vec {x}},{\vec {y}}\rangle =x_{1}y_{1}+\cdots +x_{n}y_{n} היא מכפלה פנימית.
אם  \ \mathbb {F} =\mathbb {C}  אזי המכפלה הסקלרית הבאה  \langle {\vec {x}},{\vec {y}}\rangle =x_{1}{\overline {y_{1}}}+\cdots +x_{n}{\overline {y_{n}}} היא מכפלה פנימית.
עבור שתי מטריצות מאותו סדר  A ו- B (מעל  \mathbb {R} ), הגודל  \mathrm {tr} (AB^{t}) (כלומר העקבה של המכפלת האחת בשחלוף השנייה) הוא מכפלה פנימית. ניתן לכתוב מכפלה פנימית זו גם כך:  \sum _{i,j}{A_{ij}}B_{ij}.
את המכפלה הסקלרית אפשר לתאר באמצעות כתיב מטריציוני:  \langle {\vec {x}},{\vec {y}}\rangle ={\vec {x}}^{T}I{\vec {y}}. אם נחליף את  I (מטריצת היחידה) במטריצה  A חיובית לחלוטין נקבל גם כן מכפלה פנימית. כל מכפלה פנימית מעל  \mathbb {R} ^{n} ניתנת להצגה בצורה זו עבור מטריצה A כלשהי.
במרחב כל הפונקציות האינטגרביליות בריבוע במובן לבג בתחום  \,I, שמסומן  \ L^{2}(I), המכפלה הפנימית היא  \langle f,g\rangle =\int _{I}{f(x)\ {\overline {g(x)}}\ dx}. מכפלה זו הופכת את המרחב למרחב הילברט, לפי משפט ריז-פישר.
בפיזיקה קוונטית, משתמשים בסימון דיראק (מכונה סימון "ברה-קט") לציון המכפלה הפנימית שפירושה הוא הטלת מצב קוונטי מסוים על מצב אחר. נהוג לקבוע שהיא הומוגנית דווקא ברכיב הימני ולא בשמאלי (בניגוד למוסכמה הנהוגה במתמטיקה):  \langle a\phi |b\psi \rangle =a^{*}b\langle \phi |\psi \rangle . כאשר הכוכבית מסמנת צמוד מרוכב.
ראו גם

נורמה
סוניה נטרא

סוניה נטרא
סוניה נַטרָא (סוניה נַטרָה; לועזית Sonia Natra;‏ 28 באפריל 1925 - 23 בינואר 2021) הייתה אמנית ישראלית.
סוניה נטרא הייתה אמנית רב תחומית- פסלת, קרמיקאית, ציירת, רשמת, גרפיקאית, צלמת, ומשוררת. היא עבדה בתחומי הפיסול, קרמיקה, אמייל, רישום, ציור, תחריט, הדפסי משי, גרפיקה, צילום ושירה.
חייה ויצירתה

סוניה נטרא לבית רוזן נולדה ברומניה. היא למדה באקדמיה לאמנות בבוקרשט (1943) ולאחר מכן באקדמיה לאומנות גוגויינו שם קיבלה תואר שני בציור בשנת 1948. מאוחר יותר היא למדה פיסול במכון לאמנות הלאומי גריגורסקו קיבלה גם תואר שני בפיסול בשנת 1954. לימודי האומנות כללו בין היתר, לימודים מעמיקים באנטומיה של גוף האדם. בשנים 1956–1957 נטרא בילתה שנה בצ'כוסלובקיה כאומנית מצטיינת במסגרת חילופי אומנים .
בשנת 1961 עלתה לישראל יחד עם בעלה המלחין סרג'יו נטרא בתחום המוזיקה הקלאסית שבין השאר כתב מוזיקה למספר משיריה.
סוניה קיבלה תואר בפדגוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1971–1975) ולימדה אמנות במוסדות לימוד ואקדמיות כגון, המכללה לאמנות למורים, בית ברל, תלפיות, רננים, ויצו, שם בין השאר פיתחה שיטות הוראה חדשות (1965–1990).[דרוש מקור] במהלך השנים, היא לימדה דורות של סטודנטים (מעל 2000), אשר חלקם הגיעו להישגים משמעותיים.
מספר עבודות רחבות היקף שלה הוזמנו עבור מבנים ציבוריים ופרטיים, לרבות מלון דן כרמל בחיפה (15 מטרים), האקדמיה בזק בירושלים (18 מטרים), מלון דן בתל אביב (70 עבודות). בנוסף היא כתבה שירה, בצרפתית, אנגלית ורומנית, שפורסמה במספר ספרי שירה וכתבי עת בעולם.
עבודותיה של סוניה הוצגו בתערוכות רבות ברחבי העולם, כולל באירופה, בארצות הברית, נרכשו על ידי מוזיאונים ומרכזי תרבות ברחבי העולם מוצגות במספר אוספים ציבוריים ופרטיים. היא קבלה פרסים ושבחים רבים, בין היתר, ברוסיה, רומניה, צ'כוסלובקיה, ישראל, צרפת, אנגליה, שווייץ, איטליה, יפן, אוסטרליה, קנדה, ארצות הברית.
סוניה נטרא נפטרה ב-23 בינואר 2021. הותירה אחריה את בעלה, סרג'יו, ושני בנים.
נקברה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
סגנון וטכניקה

המספר הכולל של יצירות אמנות שיצרה מוערך בכמה אלפים וכולל פסלים, רישומים, תחריטים, ציורים, רישומים, קירות ותבליטי קרמיקה, הדפסים, צילומים (צבע ושחור לבן) ויצירות רבות נוספות בטכניקות משולבות.
התרומה החשובה והמשמעותית ביותר של סוניה נטרא הייתה בתחומי הפיסול, הקרמיקה כולל האדריכלית, התחריטים והדפסים ובטכניקות משולבות. הסגנון הפיגורטיבי היה אופייני לפסליה והמופשט בתחריטים והדפסים שלה.
בעבודותיה ניכרו סגנוניות ורב גוניות יוצאי דופן, ביטויי רגש ודרמטיות.
פסליה פוסלו בעיקר בחימר, אחדים בגבס, בשיש וחלקם נוצקו בברונזה.
מתחילת הקריירה שלה, סוניה נטרא גילתה עניין בגוף האדם אשר בא לידי ביטוי בעבודות השונות שלה ושימש נושא מרכזי בעבודותיה. היא יצרה בעיקר מהדמיון ולעיתים רחוקות השתמשה במודלים אנושיים. הידיעה וההבנה העמוקה שלה בתחום של המבנה האנטומי של גוף האדם והאופן שבו המבנים אשר בו עובדים יחד - השרירים והעצמות, איפשרו לה ליצור בפיסול ובציור תיאורים מציאותיים ואמינים מאוד של הגוף האנושי.
סוניה ידעה מספר שפות, בהן לטינית, צרפתית, רומנית, גרמנית, אנגלית ועברית.
היא הציגה כישרון פיוטי בגיל צעיר ובשיריה היה קיים שימוש במטאפורות ובאלגוריה, ששימשו להצגת רעיונות, חוויות ורגשות דרמטיים מאוד. שיריה עסקו במגוון רחב של נושאים, כולל ברוחניות, פילוסופיה, טבע, חיים ובני האדם.
מידע נוסף על האומנית ניתן למצוא גם במקורות הבאים:
תערוכות נבחרות

תערוכות יחיד:
1969 - גלריה רוטשילד, תל אביב
1970  בית האומנים, ירושלים
1974 - גלריה נבון, תל אביב
1979 - המשכן לאמנות, חולון
1980 - מוזיאון הרצלייה
1980 - גלריה תל אביב
1981 - מוזיאון א. פיין, סן-פרנסיסקו
1981 - בוסטון
1982 - מאסטריכט, הולנד
1985 - פביליון פארק הירקון
1986 - מרכז מדע האדם, פריז
1986 - מוזיאון בת-ים
1987 - המשכן לאמנות, חולון
1988 - יד לבנים, ראשון לציון
1989 - מוזיאון פתח-תקווה
1990 - תערוכת מקלט, תל אביב
1993-1992 - הסיטה הבינלאומי של האומנים, פריז
1992 - בית האמנים, תל אביב
1992 - בית ציוני אמריקה, תל אביב
1992 - קיבוץ מחניים
1992 - המרכז לאומנות מודרנית, ראשון לציון
1993 - בית האמנים, ירושלים.
תערוכות קבוצתיות:
82 תערוכות קבוצתיות בארץ, צרפת, רומניה, גרמניה, איטליה, ארצות-הברית, קנדה, אוסטרליה ועוד
1962 ועד היום - השתתפה בתערוכות ציירים ופסלים ישראלים
1964 - מוזיאון ישראל
1971, 1975, 1980 - מוזיאון הארץ
1978, 1980 - מוזיאון רמת-גן
1980 - מוזיאון הרצליה
1982 - בית האומנים, ירושלים
1982, 1984, 1986 - מוזיאון פתח-תקוה.
תערוכות בינלאומיות:
1980-1984 - מונקו
1972, 1974, 1976-1978, 1984 - פיינצה, איטליה
1984 - נאפולי
1985 - המרכז הבינלאומי לאמנות בת זמננו, פריז
1992-2010 - גלריות, פריז
1992-2010 - סלון אומני צרפת, גרנד פאלאס, פריז
2011 - רומניה
נבחרה להשתתף בתערוכות בחסות משרד החוץ הישראלי ביפן, ספרד, ארצות הברית, צרפת, בלגיה, הולנד, טורקיה ועוד.
עבודותיה נמצאות באוספים של מוזיאון פיינצה, בוסטון, מוזיאון א. פיין סן-פרנסיסקו, מוזיאון דראנסי פריז, מרכז התרבות של ניס צרפת, מלבורן אוסטרליה, גלריה מודרנית פראג, המוזיאון הלאומי ברומניה, מוזיאונים בארץ, באוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
מבחר פרסים ואותות כבוד

1957 - תערוכה בינלאומית, תעודה של הכבוד, מוסקבה, רוסיה
1959 - אמנית השנה, רומניה
1980 - הצטיינות לגרפיקה, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
1980 - תחריטי ישראל, תעודה להצטיינות
1984 - תחריטי ישראל, תל אביב
1984 - גביע, הפרס המבקרים, האקדמיה לאמנות, נאפולי, איטליה
1984 - תעודת הצטיינות בצילום, מרכז רודינו, נאפולי, איטליה
1986 - מדליית זהב ותואר אורח כבוד מטעם ארגון אמני צרפת, פאריס, צרפת
1986 - מדליית ברונזה עם הצטיינות, באקדמיה הבינלאומית "לוטעס", פאריס, צרפת
1988 - תעודה מ ,"הורד של צרפת" מטעם האקדמיה הבינלאומית לאמנות, פאריס, צרפת
1990 - "אמני צרפת", (A.D.F.), תערוכה בקויבק, קנדה
1992 - דיפלומה ציון לשבח מטעם ארגון אמני צרפת
1993 - מדליה זהב לציור וצילום, מטעם האקדמיה הבינלאומית לאמנות, מדע, וספרות, ע'ש "לוטס", פאריס, צרפת
1993 - מדליית כסף לשירה צרפתית מטעם האקדמיה הבינלאומית לאמנות, מדע, וספרות ע'ש "לוטס",פאריס, צרפת
1994 - תעודה ע'ש "HORS CONCOURS" )חוץ מהתחרות) באמנות פלאסטית מהאקדמיה הבינלאומית של לוטעס, פאריס, צרפת
1994 - מדליה של וורמייל לשירים צרפתיים, מהאקדמיה הבינלאומית של לוטעס, פאריס, צרפת
1994 - צלב כסף לזכות הכישרון ומסירות צרפתית, מהאקדמיה הבינלאומית ע'ש לוטעס, פאריס, צרפת
1997 - מדליית זהב, אקדמיה בינלאומית ע'ש לוטעס, פאריס, צרפת
2002 - מדליית זהב, תערוכה בינלאומית, פאריס, צרפת
2009 - מדליית זהב, תערוכה בינלאומית, פאריס, צרפת.
הוראה

מכון אבני, תל אביב
המדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
מכון לאמנות פלאסטית, בת ים
מכון ויצו צרפת
הערות שוליים

↑  Who's Who in International Art (p. 103, 172, 1989/90)(p. 255, 278, 1991/92) )
↑  Who's Who in the 21 st Century (p. 558), 2002
↑  Foremost Women of the twentieth century, International Biographical Center Cambridge England (p. dedications, 361), 2002
↑  The international directory of distinguished leadership, The American Biographical Institute (p. 373), 1989
↑  Who’s Who Name Index
↑  The Israel Music Institute
↑  Harposphere Paris
↑  Solo Vocal Works on Jewish Themes: A Bibliography of Jewish Composers ׂ(p. 132ׁ), Kenneth Jaffe, 2011
↑  The Israel Museum- information center for Israeli Art - Sonia Natra, Jerusalem
↑  A Century of Romanian Sculptury
↑  Around Jewish Art: A Dictionary of Painters, Sculptors, and Photographers (P. 182, 325)
↑  Art: peintres et sculpteurs du XVe au XXIe siècle, 2006
↑  Portraits d'Artistes, 1998 & 2007, Regards, France
↑  Artistes du XV au XXI siecle, 2006 & 2009, Regards, France
↑  Witnesses, Natra Sonia, 1992
↑  Artists of Israel, Meḥirah pumbit (p. 50), 2002
↑  Izkor: Poemul Umbrelor funebre, M. Rudich, Sonia Natra, 1980
↑  The Israel Museum- information center for Israeli Art - Sonia Natra, Jerusalem
↑  Le Salon des Artistes Français, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275202  NLI: 987007517098205171  ISNI: 0000 0000 5197 5087  LCCN: nr2006008660  SUDOC: 250573687  ULAN: 500478121  VcBA: 495/149633  VIAF: 308267829   WorldCat (עם VIAF): 308267829
רכבת הקרח (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "רכבת הקרח" מאת ז'אק לוב
 בימוי:  בונג ג'ון-הו
 הופק בידי:  ג'ונג טאי-סונג סטיבן נאם פארק צ'אן-ווק לי טיי-האן
 תסריט:  בונג ג'ון-הו קלי מסטרסון
 עריכה:  סטיב מ. צ'ו צ'אנג'ו קים
 שחקנים ראשיים:  כריס אוונס סונג קאנג-הו טילדה סווינטון ג'יימי בל אוקטביה ספנסר אוון ברמנר קו אה-סונג ג'ון הרט אד האריס
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי
 צילום:  הונג קיונג-פיו
 מדינה:  קוריאה קוריאה צ'כיה צ'כיה
 חברת הפקה:  Moho Film Opus Pictures Union Investment Partners Stillking Films
 חברה מפיצה:  The Weinstein Company RADiUS-TWC CJ Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  קוריאה 1 באוגוסט 2013 ישראל 20 במרץ 2014
 משך הקרנה:  126 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  פעולה דרמה מותחן פוסט אפוקליפסה
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  86.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   snowpiercer
 snowpiercer-film.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
רכבת הקרח (באנגלית: Snowpiercer) הוא סרט פעולה-מדע בדיוני משנת 2013, המבוסס על הרומן הגרפי הצרפתי "רכבת הקרח" מאת הסופר ז'אק לוב, בנז'מין לגראן וז'אן מארק רושט. הסרט מבוים על ידי הבמאי בונג ג'ון-הו עם תסריט שנכתב על ידיו ועל ידי וקלי מסטרסון. הסרט הוא סרטו הראשון בשפה האנגלית של בונג; כמעט 85% מהדיאלוג המדובר במהלך הסרט הוא באנגלית.
בסרט מככבים כריס אוונס, סונג קאנג-הו, טילדה סווינטון, ג'יימי בל, אוקטביה ספנסר, קו אה-סונג, ג'ון הרט ואד האריס; והוא מתרחש בקרונותיה של רכבת הקרח, שמסילתה מקיפה את כדור הארץ כולו והיא מסיעה את שרידיה האחרונים של האנושות לאחר ניסיון כושל להנדסת האקלים במטרה לעצור את ההתחממות הגלובלית, שבטעות הוביל ליצירת מעטפת שלג נצחי סביב כדור הארץ. אוונס מגלם את דמותו של קרטיס אוורט, בן למעמד זנב הרכבת, המעמד הנמוך ביותר, כשהוא מוביל מהפכה נגד בני המעמד הגבוה השולטים בקדמת הרכבת.
הסרט זכה לתהודה ביקורתית, והופיע ברשימות עשרת הסרטים המובילות ביותר של מבקרי הקולנוע משנת 2014 בעקבות יציאתו הבינלאומית. שבחי הביקורות הופנו בעיקר לתוכנו של הסרט, לבימויו ולביצועי השחקנים, ובמיוחד של אוונס וסווינטון. בתחילה, הסרט תוכנן לעלות בצורה מצומצמת בארצות הברית, התגובה הביקורתית לסרט הובילה את המפיצים להרחיב את ההקרנה לבתי קולנוע נוספים ובאמצעות שירותי VOD. הסרט הופק בתקציב של 40 מיליון דולר, מה שהופך אותו להפקה הקוריאנית היקרה ביותר אי פעם.
עלילת הסרט

לאחר ניסיון להפסיק את ההתחממות הגלובלית באמצעות הנדסת אקלים שהשתבשה בצורה קטסטרופלית ויצרה עידן קרח מודרני בשנת 2014, שרידיה האחרונים של האנושות נכלאו בעל כורחם ברכבת מהפכנית המנוהלת על ידי איל התחבורה, וילפורד. עד שנת 2031, הנוסעים ברכבת התבדלו לפי המעמד, כאשר בני המעמד הגבוה התמקמו בקדמת הרכבת ואילו בני המעמדות הנמוכים והעניים מוקמו בזנב הרכבת ונשמרים על ידי שומרים חמושים.
תחת עידודו של דמות-האב שלו, גיליאם, קרטיס ויד ימינו, אדגר, מובילים את נוסעי זנב הרכבת למרד לאחר שהם מבינים שהשומרים חמושים רק למראית העין. השניים משחררים את נמוגונג, מומחה לביטחון שעזר ליצור את הרכבת, ואת בתו יונה, משביים. נמוגונג עוזר לצבא זנב הרכבת להתקדם, אך עד מהרה בסופו של דבר הם מגיעים למבוי סתום כשהם נתקלים בשומרים נוספים המצוידים בגרזנים, עליהם מפקחת השרה מייסון. בקטטה שלאחר מכן, קרטיס מאפשר להרוג את אדגר על מנת שיוכל ללכוד את מייסון ולהשתמש בה כקלף מיקוח לסיום הקרב. צבא זנב הרכבת נשאר מאחור על מנת להחזיק את השומרים בשבי, ואילו קרטיס לוקח את מייסון יחד עם נמוגונג, יונה, לוחם מיומן בשם גריי, וטניה ואנדרו, שני הורים שילדיהם נלקחו מהם לקדמת הרכבת. הקבוצה לא מודעת לכך שפרנקו, הנאמן למייסון, בורח מצבא זנב הרכבת כדי להזעיק שומרים נוספים.
בעוד הקבוצה של קרטיס עושה את דרכה אל הקטר, היא מגיעה לחדר הכיתה, שם המורה משתמשת בתלמידיה כהסחת דעת על מנת לתקוף ולהרוג את אנדרו לפני שגריי הורג אותה. בזנב הרכבת, פרנקו משתמש בהסחת הדעת כדי להרוג את צבא זנב הרכבת וללכוד את גיליאם. פרנקו שולח עדכון חי לטלוויזיה בכיתה כשהוא מוציא להורג את גיליאם; ובתמורה, קרטיס הורג את מייסון. הקבוצה של קרטיס ממשיכה הלאה, אך פרנקו עולה על עקבותיהם במהרה. טניה וגריי נהרגים לאחר שנלחמו והרגו לכאורה את פרנקו; קרטיס, נמוגונג ויונה ממשיכים הלאה.
כשהם מגיעים לקרון האחרון לפני הקטר. נמוגונג מגלה שהוא ויונה אספו קרונול, סם ממכר אך גם חומר נפץ חזק, בו הוא מעוניין להשתמש במטרה לפוצץ את הדלת כלפי חוץ, מתוך אמונה שהם יכולים לשרוד. קרטיס עוצר אותם, ומסביר שכשהיה צעיר, חלק זנב הרכבת החל לנהוג בקניבליזם, והוא כמעט היה מוכן לאכול את אדגר התינוק, אך גיליאם הציע לו את זרועו במקום זאת. קרטיס רוצה להתמודד עם וילפורד כדי לשאול מדוע הוא יצר את המערכת האקולוגית הסגורה הזו.
קרטיס פוגש את וילפורד ולמרבה ההלם מגלה שהוא וגיליאם פעלו יחד כדי לביים את המרד של קרטיס במטרה לצמצם את אוכלוסיית נוסעי הרכבת. וילפורד מורה להרוג 74% מנוסעי זנב הרכבת. לאחר מכן, וילפורד מציע לקרטיס לקחת את תפקידו בהובלת הרכבת. כשנראה כי קרטיס מוכן להסכים להצעה, יונה נכנסת פנימה ופותח לוח רצפה שחושף ילדים מזנב הרכבת, כולל ילדיהם של אנדרו וטניה, אנדי וטימי, עובדים על הקטר כעבדים. מזועזע, קרטיס מכה את וילפורד ומציל את טימי מהמכונות, אך מאבד את זרועו בתהליך. קרטיס נותן ליונה גפרורים כדי להצית את הקרונול, ואילו נמוגונג נלחם והורג את פרנקו, שעקב אחריהם. כשהם מבינים שהדלת לחדר המכונות לא נסגרת, קרטיס ונמונגונג משתמשים בגופם כדי להגן על יונה וטימי מפני הפיצוץ.
הפיצוץ גורם למפולת שהורסת את הרכבת. זמן קצר לאחר מכן, יונה וטימי נמלטים מההריסות, ושמים לב לדוב קוטב הניצב מרחוק, מה שמצביע על כך שקיימים חיים מחוץ לרכבת.
צוות השחקנים והדמויות

כריס אוונס - קרטיס אוורט, בן למעמד זנב הרכבת ומנהיג המהפכה.
סונג קאנג-הו - נמוגונג מינזו, אחד מהמומחים שתכננו את האבטחה על הרכבת.
אד האריס - וילפורד, יוצרה של הרכבת והמפקח על המנוע.
ג'ון הרט - גיליאם, המנהיג הרוחני של זנב הרכבת.
טילדה סווינטון - השרה מייסון, יד ימינו של וילפורד, השנייה בפיקוד על הרכבת והדוברת של וילפורד מזה 17 שנה.
ג'יימי בל - אדגר, יד ימינו של קרטיס.
אוקטביה ספנסר - טניה, אם הנחושה להחזיר את בנה שנעלם בנסיבות מסתוריות.
אוון ברמנר - אנדרו, אב חסר אונים שכל רצונו הוא להגן על בנו.
קו אה-סונג - יונה בתו בת ה-17 של נמוגונג מינזו, שמסוגלת לראות עתידות.
אליסון פיל - מורה
ולאד איבנוב - פרנקו, חסיד הנאמן לשרה מייסון ולווילפורד.
לוק פסקולינו - גריי, שומר ראשו של גיליאם, ולוחם שרירי, זריז ומהיר, המתמחה בהטלת סכינים.
הפצה

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בטיימס סקוור ב-29 ביולי 2013 בסיאול, דרום קוריאה, לפני שהוקרן בפסטיבל הסרטים האמריקאי בדאווי כסרט הנעילה ב-7 בספטמבר 2013, וב-7 בפברואר 2014 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס ב-11 ביוני 2014, ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באדינבורו ב-22 ביוני 2014.
הפצה > סוגיית גרסת הבמאי

ב-9 בנובמבר 2012, "The Weinstein Company" רכשה את זכויות ההפצה של הסרט מ-"CJ Entertainment", על סמך התסריט וכמה קטעים שצולמו, עם תוכנית להפצה נרחבת בצפון אמריקה, כמו גם ברחבי בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה. הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-27 ביוני 2014 בשמונה בתי קולנוע בלבד בערים נבחרות. עיכוב זה נגרם על ידי הארווי וויינשטיין, בעליה של "The Weinstein Company", שביקש לערוך 20 דקות של קטעי צילום ולהוסיף מונולוגים לקטעי הפתיחה והסגירה של הסרט, אך בונג סירב לכך בתוקף. בתגובה, קמפיין שדרש להפיץ את גרסת הבמאי לסרט בארצות הברית נוצר על ידי הפעיל הקולנועי דניס הרד-בשור. בסופו של דבר, בונג הצליח להפיץ את הסרט בצורתו המקורית; עם זאת, הפצת הסרט עבר לידיה של "Radius-TWC", מה שאומר שהסרט קיבל רק הפצה מצומצמת בבתי הקולנוע של בית האמנות. ב-3 ביולי 2014 הוכרז כי בזכות הביקורות החיוביות, הסרט יזכה להפצה רחבה יותר ויוצג במעל ל-150 בתי קולנוע.
הפצה > מדיה ביתית

הסרט הופץ בפורמטי DVD ו-Blu-ray במדינות שונות, כולל צרפת וקוריאה, תחילה, לפני שהסרט עלה לראשונה בבתי הקולנוע בצפון אמריקה. בסופו של דבר, הסרט הופץ למדיה הביתית בצפון אמריקה ב-21 באוקטובר 2014. זמן קצר לאחר מכן, הסרט עלה לנטפליקס ב-1 בנובמבר 2014. הסרט לא זכה לפרסום נרחב בבריטניה עד שהפך לזמין דיגיטלית בפריים וידאו בנובמבר 2018. הסרט הפך לזמין בנטפליקס בבריטניה ב-1 במאי 2019.
עיבוד טלוויזיוני

הסרט עובד על ידי אולפני "Tomorrow Studios" לסדרת טלוויזיה אמריקאית בת שתי עונות שהוזמנו מראש ושעלתה לשידור בנטפליקס ותועלה לשידור ברשת "TNT" במהלך הרבעון השני של שנת 2020 בארצות הברית. בסדרה מככבים, בין השאר, ג'ניפר קונלי ודויד דיגס, ועלילתו, שמאתחלת מחדש את אירועי הסרט, מתארת אירועים על רכבת הקרח שהחלו כשבע שנים לאחר הקטסטרופה העולמית.
הערות שוליים

↑  "Snowpiercer". LUMIERE. European Audiovisual Observatory. Retrieved 24 May 2016.
↑  "SNOWPIERCER". British Board of Film Classification. Retrieved 10 April 2020.
↑  "What The Economics Of 'Snowpiercer' Say About The Future Of Film". Forbes. 9 June 2014. Archived from the original on 10 September 2014. Retrieved 9 June 2014.
↑  "Snowpiercer (2014)". Box Office Mojo. 1 August 2013. Archived from the original on 4 January 2015. Retrieved 21 December 2014.
↑  Elley, Derek (2 February 2014). "Snowpiercer". Film Business Asia. Archived from the original on 21 February 2014. Retrieved 3 February 2014.
↑  Young-gyo, Kim (27 May 2008). "Film adaptation of French dystopian comic to go global: Bong". Yonhap. Archived from the original on 9 February 2012. Retrieved 11 October 2012.
↑  Paquet, Darcy (30 April 2013). "What SNOWPIERCER Means to the Korean Film Industry: PART 1 – The summit of KOREAN Film's ambition". Korean Cinema Today. Archived from the original on 13 October 2013. Retrieved 7 June 2013.
↑  Bechervaise, Jason (30 April 2013). "BONG Joon-ho, Director of SNOWPIERCER: PART 2 – INTERVIEW "I wanted to make a very exciting train and sci-fi movie"". Korean Cinema Today. Archived from the original on 12 October 2013. Retrieved 7 June 2013.
↑  Lee Hyo-won (13 February 2016). "South Korea's Polarizing Film Market: Can Mid-Budget Genre Movies Survive?". The Hollywood Reporter. Archived from the original on 14 February 2016. Retrieved 14 February 2016.
↑  Bankhurst, Adam (20 July 2019). "Snowpiercer Trailer Revealed at Comic Con 2019". IGN. Retrieved 21 July 2019.
↑  Kil, Sonia (25 July 2018). "Netflix Boards TNT's 'Snowpiercer' Series". Variety. Retrieved 25 July 2018.
↑  Goldberg, Lesley (11 November 2015). "'Snowpiercer' Being Adaptaed for TV Writer Josh Friedman (Exclusive)". The Hollywood Reporter.
↑  Schwindt, Oriana (21 November 2016). "TNT Orders 'Snowpiercer' Pilot From Tomorrow Studios". Variety. Archived from the original on 22 November 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009343586605171
טייסת 200

| --- | --- |
סמל הטייסת 
סמל הטייסת 
 שומרים על הבית
 פרטים
 כינוי:  "טייסת המל"טים הראשונה"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  כלי טיס בלתי מאוישים
 בסיס האם:   בסיס חצור (2023–הווה)  פלמחים (1971–2023)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  איסוף מודיעין וצילום אווירי, תצפיות זמן אמת.
 כלי טיס:  הרון־1 ("שובל").
 כלי טיס בעבר:  "סרצ'ר־2" ("כוכב לבן")  "סרצ'ר" ("חוגלה", "מירומית")  "זהבן"  "תלם"  "מבט"  "שדמית"
 הפלות:  1
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן אלוף
 עיטורים
 יחידת מילואים מצטיינת נשיא המדינה (2016)   אות הערכה מטעם הרמטכ"ל (2021)   עיטורים נוספים (מסווג)
פיירבי מדגם 147I ("מבט") מוצג במוזיאון חיל האוויר בחצרים עם סמל טייסת 200
גרסת סמל נוספת של הטייסת
טייסת 200, המכונה גם "טייסת המל"טים הראשונה", היא טייסת כלי טיס מופעל מרחוק (כטמ"ם) בחיל האוויר הישראלי. כיום מפעילה הטייסת כטמ"ם מסוג הרון־1 ("שובל") מבסיס חצור.
היסטוריה

טייסת 200 הוקמה ב-1971, בבסיס פלמחים, עם קליטתם של כטב"מי הפיירבי מדגם 147I ("מבט"), ולמפקדה הראשון מונה סא"ל שלמה ניר. הפיירבי הופעל על ידי הטייסת במשימות צילום אוויר שנועדו לשם מעקב אחר תנועת סוללות טילי הקרקע-אוויר של המצרים באזור תעלת סואץ. באוקטובר אותה שנה הצטרפו לכטב"מי הפיירבי כטב"מי המטרה MQM-74A צ'אקר ("תלם") שנועדו להעסיק את טילי הקרקע-אוויר ואת תותחי הנ"מ של האויב, ולהקל על מטוסי הקרב לזהות את הסוללות ולהשמיד אותן. כטב"מים אלו הופעלו על ידי הטייסת גם במלחמת יום הכיפורים ב-1973.
ב-1975 קלטה הטייסת חמישה כטב"מי פיירבי 1 ("שדמית") שנועדו לאימוני ירי, ולהטעיות מערכות מכ"ם ונ"מ.
ב-1979 קלטה הטייסת את כטב"ם הסקאוט ("זהבן") ששימש לצילום אוויר והיה בעל יכולת לשדר את התמונות בזמן-אמת לתחנה הקרקעית. הסקאוט הופעל בהצלחה במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה.
במהלך גיחת צילום בגבול סוריה-לבנון, שערך כטב"ם פיירבי של הטייסת במאי 1981, ניסה מטוס מיג 21 סורי להפילו, מפעיל הכטב"ם ביצע סדרת תמרונים עד שהמיג איבד שליטה והתרסק. הטייסת קיבלה תעודת הפלה והיה זה האירוע הראשון בעולם בו מופל מטוס מאויש על ידי כטב"ם.
ב-1992 קלטה הטייסת את כטב"ם הסרצ'ר ("חוגלה") המיועד לצילום אוויר, וביוני 1998 קלטה את הדגם המשופר יותר, הסרצ'ר 2 ("כוכב לבן") אשר יצא משימוש בשנת 2007 עם קליטת מטוס מדגם "הרון 1" ("שובל") כפלטפורמה העיקרית בטייסת.
בשנת 2008 זכתה הטייסת בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בלחימה.
החל משנת 2016 פועל במסגרת הטייסת גף סיורי ים (גס"י). הגף, שהשתייך בעבר לטייסת 120, הוא יחידה הפועלת מבסיס חצור, אך שייכת לחיל הים. היחידה מבצעת את משימותיה על ידי כטמ"מ מסוג "שובל ים". בעבר הפעיל הגף את מטוסי הסי סקאן, אך אלה הוצאו משירות מבצעי בתחילת ינואר 2017.
ב-25 בנובמבר 2021 הוענק לטייסת אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל על פעילותה במב"ם.
בינואר 2023, עברה הטייסת מבסיס פלמחים לבסיס חצור, כחלק מהשינוי במבנה הארגוני של חיל האוויר.
במלחמת חרבות ברזל נטלה הטייסת תפקיד משמעותי והיא זוקפת לזכותה הריגה מהאוויר של כ-6,000 מחבלים, רובם בגזרת עזה והיתר בדרום לבנון או ביהודה ושומרון (נכון לאוגוסט 2024). היא השתתפה במבצעי חילוץ חטופים כמו מבצע ארנון ומבצעי חילוץ נוספים.
מפקדי הטייסת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| שלמה ניר | 1974–1971 | מפקד צוות ההקמה ובהמשך מפקד הטייסת |
| יונתן אראל | 1977–1974 |  |
| זאב ארנון | 1979–1977 |  |
| אהרון שוחט | 1979 |  |
| ישראל גבעול | 1981–1979 |  |
| דוד ארז | 1983–1981 |  |
| רועי מנוף | 1986–1983 |  |
| ליאור אליעזר | 1988–1986 |  |
| נתן פרי | 1990–1988 |  |
דני גנות: 
| ניר ברקן | 2000–2003 |  |
| ה' | 2003–2005 |  |
| הודי להב | 2005–2007 |  |
| נתן ישראלי | 2007–2009 |  |
| צביקי פרג | 2009–2012 |  |
| ש' | 2012–2014 |  |
| ת' | 2014–2016 | לימים ראש להק מודיעין |
| א' | 2016–2018 |  |
| י' | 2018–2020 | הגיע מחיל התותחנים |
| ג' | 2020–2022 |  |
| י' | 2022–2024 |  |
| מ'[דרוש מקור] | 2024–הווה |  |