כוכב הגאולה
תפיסתו של רוזנצווייג

הפילוסופיה של פרנץ רוזנצווייג יכולה להיות מסווגת כאקזיסטנציאליזם דתי. כמו הוגים אקזיסטנציאליסטים רבים אחרים, יצא רוזנצווייג כנגד האידיאליזם הפילוסופי הגרמני, שבא לידי ביטוי מובהק בפילוסופיה של הגל. הניסיון של האידיאליסטים להכיל את הכול באמצעות הפילוסופיה נראה לרוזנצווייג כניסיון שגוי החוטא למהות האנושית. תחת זאת הוא ראה בחיים מציאות ההולכת ומתהווה. המהויות השונות שקיימות בעולם, מקבלות את ביטויין דווקא במפגש שלהן עם האחר.
ייחודו של 'כוכב הגאולה' הוא בשיטה השלמה והקוהרנטית שרוזנצווייג מציג בו. השיטה, או 'המחשָׁב החדש' (Das neue Denken) כפי שמכנה אותה רוזנצווייג, מעמידה את היות האדם בעולם כעובדה, יחד עם היות העולם וכמובן את היות האל. 'המחשב החדש' מתבסס על הנחת זהות מוחלטת בין המחשבה ובין המציאות. הכלים למחשב החדש הם השפה, הניסיון והשכל הישר. רוזנצווייג מאמין כי הוא יכול בשיטתו לתת דין וחשבון תאולוגי מלא על התנהלות העולם, וודאי על האמונה ועל הקשר שבין האל לאדם.
"האמת היא ששלושת העצמים – אדם, אלוהים, עולם – ראשונים ואחרונים לכל מחשב... הניסיון, ככל שיעמיק חדור, יגלה באדם רק את האנושי, בעולם רק את העולמי ובאלוהים רק את האלוהי"
להגותו של הגל ישנה השפעה עמוקה על 'כוכב הגאולה'. בין השאר בא הדבר לידי ביטוי במתודה הדיאלקטית ובמוטיב השילוש. פרנץ רוזנצווייג בונה את הכוכב בצורה של שלושה יסודות – אל, עולם, אדם – ושלוש מסילות: בריאה, התגלות, גאולה. ששת הקודקודים יחד מסודרים אצל רוזנצווייג במתכונת של מגן דוד. הגותו של רוזנצווייג היא למעשה עקרונות האקזיסטנציאליזם בלבוש של היסודות, המסילות והמחשָׁב החדש.
משולש היסודות (אל, עולם ואדם) נוסח כבר על ידי היוונים, אלפי שנים לפני רוזנצווייג, אולם רוזנצוויג היה הראשון שאיחד וקשר את שלושת היסודות הללו תחת האמונה המונותיאיסטית. רוזנצוויג מצליח לאחד את כל שלושת היסודות תחת האחד, תחת יסוד אלוהי אחד המאחד את כל חלקי המשוואה.
המשולש השני, משולש המסילות (בריאה, התגלות וגאולה), הוא אולי המיוחד בהגותו של פרנץ רוזנצווייג, והוא המקשר את שלושת היסודות לעולם האמוני והמונותיאיסטי. היסודות התקיימו גם בהגות היוונית, אך כל אחד מהם היה קיים בה כשלעצמו, ללא קשר בין האחד לשני. האלים חיו באולימפוס, מבודדים ונבדלים מחייהם של בני האדם. לעיתים הם יורדים לעולם האדם, אך בסך הכל הם חיים במישור נפרד ממישור חייהם של בני האדם, והזיקה בין שני העולמות כמעט ואינה קיימת. רוזנצווייג טוען כי אצל הפוליתאיסטים, משולש המסילות כלוא בתוך משולש היסודות, כשאין קשר בין כל היסודות, כביכול עזב האלוהים את הארץ. בעוד קאנט רואה בחוסר הקשר בין היסודות את העולם האובייקטיבי, רואה בכך רוזנצווייג את העולם האלילי.
הכוכב מציג את עקרונות 'אל אמת' ו'אל חיים': לפי משולש המסילות, האל בורא את העולם, מתגלה אל האדם, והאדם גואל את העולם. המסילות יכולות לנוע לשני הכיוונים, לא באופן סימטרי, אך ישנו גם קשר של גאולה בין העולם לאדם. ההתגלות בנויה גם מנוכחותו של האדם אל מול האל, וכך גם יחס הבריאה. הקשר בכוכב הוא קשר מעגלי של אלוהים–עולם–אדם, כאשר בין כל צמד ישנו סוג מיוחד של אינטראקציה:
אלוהים—אדם: התגלות
אלוהים—עולם: בריאה
עולם—אדם: גאולה
רוזנצווייג שואל כיצד אנו יודעים שיש אל, עולם או אדם, ועונה כי אין לנו כל ידע מוקדם אודות העולם, ומקור המידע שלנו הוא התבונה, הניסיון והשפה. כל הידע נרכש דרך הדיאלוג, כאשר כל מחשבה היא תקשורת. רוזנצווייג רואה בשפה כלי עיקרי ומרכזי ביותר לגיבוש התודעה: היא זו המשקפת את המציאות, את המחשבות ואת גבולות התודעה. השפה מוטמעת בחשיבה שלנו, ולפיכך, כדי להבין את העולם יש להבין את השפה. לפיכך, אם נשתמש בשפה אובייקטיבית, נוכל להגיע להכרה אחידה בדבר העולם, אך דבר זה כמובן שאינו אפשרי ומשום כך התודעות הן שונות. אולם תודעות של אנשים שונים שונות זו מזו גם מכיוון שהאדם הוא אחד מה"יסודות" שבעולם, וצורת תודעתו מתקבעת בהתאם לקיומו ולפועלו, בהתאם למימושו את יחסי הזיקה השונים. הדבר תלוי בדיאלוג ההתגלותי עם האל, ביחסי הזיקה של האדם, בקיומו האותנטי.