stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לינדנפלס
היסטוריה

בשנת 1123 אוזכרה לינדנפלס לראשונה במסמכים בתור אזור שמוחזק בידי מנזר לורש. לאחר מכן העיירה השתייכה במשך כמעט 600 שנה לנסיכות הבוחר מפפאלץ. בשנת 1336 העניק לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ללינדנפלס זכויות עיר וזכויות שוק. בשנת 1802, לאחר נפילת נסיכות הבוחר מפפאלץ, עברה לינדנפלס לשליטת הדוכסות הגדולה של הסן ומשנת 1821 עד 1832 הייתה מקום מושבו של מנהל מועצת המחוז (Landratsbezirk) של לינדנפלס. מ-1852 עד 1874 הייתה מקום מושבו של מנהל מחוז לינדנפלס.
לאחר מלחמת העולם השנייה במאי 1945, לינדנפלס הייתה באזור הכיבוש האמריקאי. הממשל הצבאי האמריקני בנה מחנה עקורים כדי לאכלס יהודים עקורים.  המחנה פורק ב-1948.
התואר ספא אקלימי (heilklimatischer Kurort) הוענק ללינדנפלס ב-1969.
היסטוריה > ראש העיר

2001–2013: אוליבר הופנר (LWG/CDU)
מכהן ב-2013: מייקל הלביג
היסטוריה > ערים תאומות

מולאן-סור-מר (Moëlan-sur-Mer), פיניסטר, צרפת מאז 1968
פאולוביצ'קי (Pawłowiczki), אופולה (פרובינציה), פולין מאז 1998
אירועים

אירועים שנתיים המתקיימים בעיר:
Burg - und Trachtenfest המסורתי ("פסטיבל הטירה והתחפושות") בסוף השבוע הראשון של אוגוסט, עם זיקוקים, מצעד ופסטיבל עממי בטירה.
Mittelalterliche Spektakulum ("מחזה מימי הביניים") בחודש מאי, עם משחקי אבירים.
Brauchtumstage ("ימים מותאמים") באוקטובר, בהם מוצגות תחפושות אופייניות לשרשרת הרי האודנוולד (Odenwald), אומנויות ומלאכות.
מבנים

באמצע העיר ניצבות חורבות טירת לינדנפלס, המשמשות היום יעד פופולרי לטיולים. יש תצפית למרחוק על עמק ושניץ (Weschnitz).
ביסמרק-ורטה - אחד ממגדלי זיכרון רבים של ביסמרק - על הליצלרדר הוהה (Lizelröder Höhe), גבהי ליצל, 452 מ' מעל גובה פני הים. המגדל נבנה בשנים 1906-1907 על ידי מועדון היופי וההובלה (Verschönerungs - und Verkehrsverein) ומועדון אודנוולד בלינדנפלס. גובה המגדל הוא 12.3 מ' והוא פתוח לציבור. בשנים 1997–1998 שוחזר המגדל. במעלה גרם מדרגות, אפשר להגיע לפלטפורמה וממנה נשקף נוף העמקים סביב לינדנפלס.
מראות נוספים - בית Baur de Betaz, וכן שער פירת' (Fürther Tor) הפנימי והחיצוני, בתי עץ ובנייני בארוק במדרחוב לכיוון הטירה (בהם בית העירייה והכנסייה הקתולית).
ליד Lindenfels על הר קרנברג (Krehberg) נמצא מגדל שידור בגובה 122 מ' המנוהל על ידי Deutsche Telekom AG עבור ממסר VHF. המגדל מורכב מבסיס סריג פלדה עצמאי שעליו מותקן תורן תמסורת.
אישים

תומאס היינצה (Thomas Heinze, נולד ב-30 במרץ 1964), שחקן
טימו גלוק (Timo Glock, נולד ב-18 במרץ 1982), רוכב פורמולה 1
סבסטיאן קנייסל (Sebastian Kneißl, נולד ב-13 בינואר 1983), כדורגלן גרמני
הערות שוליים

↑  "Lindenfels in Zahlen". אורכב מ-המקור ב-2007-09-29. נבדק ב-2008-10-02.
↑  יד ושם, קופסה עם פרחים מיובשים והקדשה שנתנה ניצולת השואה לחבר בבית ילדים לניצולי שואה בגרמניה, 1947, באתר יד ושם, ‏2024
לינדנפלס בערך ב-1812
תאורת הטירה בפסטיבל הטירה (Burgfest)
טירה, כנסיות קתוליות ואוונגליסטיות, בורגרטורם (מגדל)
תצפית ביסמרק
מוות אכזרי (זיכיון)

| --- | --- |

 פרסומים מודפסים
 קומיקס:  Shop till You Drop Dead‏ • Marvel Zombies vs. The Army of Darkness‏(אנ') • ‏Freddy vs. Jason vs. Ash‏(אנ') • ‏Freddy vs. Jason vs. Ash: The Nightmare Warriors‏(אנ')
 סרטים וטלוויזיה
 סרטים:  הטרילוגיה המקורית: מוות אכזרי (1981)  מוות אכזרי 2 (1987)  צבא האופל (1992) סרטים עצמאיים: מוות רצחני (2013)  להעיר את השד (2023)
 סדרות טלוויזיה:  אש נגד כוחות הרשע (2015–2018)
 תיאטרון
 מחזות זמר:  מוות אכזרי - המחזמר (2003)
מוות אכזרי (באנגלית: Evil Dead) הוא זיכיון אימה אמריקאי שנוצר על ידי הקולנוען סם ריימי. הזיכיון החל עם הסרט "מוות אכזרי" שיצא לאקרנים ב-1981. לאורך השנים פותחו במסגרת הזיכיון ארבעה סרטים עלילתיים נוספים, סדרת טלוויזיה, משחקי וידאו, חוברות קומיקס ומחזמר. הזיכיון ידוע בשילוב הייחודי של אימה, והומור אפל.
העלילה של רוב המדיות בזיכיון מתמקדת לרוב בהרפתקאותיו של אש ויליאמס (מגולם על ידי ברוס קמפבל), גיבור בעל כורחו שנלחם בישויות דמוניות עתיקות אשר משוחררות בטעות מ"ספר המתים" באמצעות מסור חשמלי ורובה ציד.
הסרטים בזיכיון

| שם הסרט> הטרילוגיה המקורית | תאריך הקרנת בכורה> הטרילוגיה המקורית | במאי/ים> הטרילוגיה המקורית | תסריטאי/ם> הטרילוגיה המקורית | מפיק/ים> הטרילוגיה המקורית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מוות אכזרי | 15 באוקטובר 1981 | סם ריימי | סם ריימי | רוברט טייפרט |
| מוות אכזרי 2 | 13 במרץ 1987 | סם ריימי | סם ריימי וסקוט שפיגל | רוברט טייפרט |
| צבא האופל | 19 בפברואר 1993 | סם ריימי | סם ריימי ואיבן ריימי | רוברט טייפרט |
סרטים עצמאיים
| מוות רצחני | 5 באפריל 2013 | פדה אלווארז | פדה אלווארז ורודו סייאגס | רוברט טייפרט וסם ריימי וברוס קמפבל |
| להעיר את השד | 21 באפריל 2023 | לי קרונין | לי קרונין | רוברט טייפרט |
סרטים בשלבי הפקה
| הסרט השישי בזיכיון | TBA | סבסטיאן ואניצ'ק | סבסטיאן ואניצ'ק | סם ריימי ורוברט טייפרט |
| הסרט השביעי בזיכיון | TBA | פרנסיס גאלופי | פרנסיס גאלופי | סם ריימי ורוברט טייפרט |
סדרת טלוויזיה

עלילת סדרת הטלוויזיה אש נגד כוחות הרשע מתרחשת 30 שנים לאחר אירועי הסרט "צבא האופל". בתחילת הסדרה אש, אשר עובד כאדם מבוגר בחנות קמעונאית, משחרר בטעות את השדים הדמוניים לאחר שהוא אומר קטע מתוך ספר המתים בעודו שיכור, ובעקבות כך הוא נאלץ שוב להילחם בהם, הפעם יחד עם עמיתיו לעבודה פבלו סיימון בוליבר (ריי סנטיאגו) וקלי מקסוול (דנה דלורנצו). הסדרה שודרה במשך שלוש עונות ברשת הטלוויזיה Starz בין השנים 2015 עד 2018.
סדרות קומיקס

לאורך השנים פותחו גם מספר סדרות קומיקס של מוות אכזרי, אשר במקרים רבים מהווים קרוסאובר עם זיכיונות אחרים.
משחקי וידאו

לאורך השנים פותחו משחקי וידאו רבים עבור פלטפורמות משחק מרובות אשר מבוססים על הזיכיון ואשר בהם השחקנים משחקים בדמותו של אש ויליאמס וצריכים להילחם בשדים:
1984 - "The Evil Dead" יצא לפלטפורמות Commodore 64 ו-ZX Spectrum
2000 - "Evil Dead: Hail to the King" יצא לפלטפורמות PlayStation, Dreamcast ו-PC
2003 - "Evil Dead: A Fistful of Boomstick" יצא לפלטפורמות PlayStation 2 ו-Xbox
2003 - "Evil Dead Pinball" יצא לטלפונים הניידים
2005 - "Evil Dead: Regeneration" יצא לפלטפורמות PlayStation 2, Xbox ו-PC
2011 - "Army of Darkness: Defense" יצא לטלפונים ניידים של iOS ו-Android
2011 - "Evil Dead: The Game" יצא לטלפונים ניידים של iOS
2016 - "Evil Dead: Endless Nightmare" יצא לטלפונים ההניידים של iOS ו-Android
2018 - "Evil Dead: Virtual Nightmare" יצא לפלטפורמות Oculus Go ו-Samsung Gear VR
2019 - "Evil Dead: Extended Nightmare" יצא לטלפונים ניידים של Android
2022 - "Evil Dead: The Game" יצא לפלטפורמות PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series, PC ו-Nintendo Switch
מחזמר

בשנת 2003 התקיימה הצגת הבכורה של המחזמר של מוות אכזרי בטורונטו שבקנדה. המחזמר משלב אלמנטים מטרילוגיית הסרטים המקורית בזיכיון ומסגרתו אזורים מסוימים בקהל מוגדרים כ"אזורי התזה" אשר בהם קהל הצופים מרוססים בדם מזויף במהלך המחזמר.
הערות שוליים

↑  "Starz Orders 'Evil Dead' TV Series". The Hollywood Reporter. 10 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Richard Ouzounian Theatre Critic, Richard Ouzounian: Big splatter matters to front-row fans, Toronto Star, ‏2007-06-14 (באנגלית)
| מוות אכזרי |
| --- | --- | --- |
| טרילוגיית הסרטים המקורית | מוות אכזרי (1981) • מוות אכזרי 2 (1987) • צבא האופל (1992) |  |
| סרטים נפרדים | מוות רצחני (2013) • להעיר את השד (2023) |  |
| סדרת טלוויזיה | אש נגד כוחות הרשע (2015–2018) |  |
| סדרות קומיקס | Shop till You Drop Dead‏ • Marvel Zombies vs. The Army of Darkness‏(אנ') • ‏Freddy vs. Jason vs. Ash‏(אנ') • ‏Freddy vs. Jason vs. Ash: The Nightmare Warriors‏(אנ') |  |
| דמויות | אש ויליאמס |  |
| משחקי וידאו | 'The Evil Dead‏(אנ') (1984) • Evil Dead: Hail to the King‏(אנ') (2000) • Evil Dead: A Fistful of Boomstick‏(אנ') (2003) • Evil Dead: Regeneration‏(אנ') (2005) • Army of Darkness: Defense‏(אנ') (2011) • Evil Dead: The Game‏(אנ') (2022) |  |
| מדיות אחרות | מוות אכזרי - המחזמר(אנ') (2003) |  |
מינסק (מחוז)

מחוז מינסק (בבלארוסית: Мінская вобласць, ברוסית: Минская область) הוא אחד מששת מחוזות בלארוס, שוכן במרכז המדינה ומשתרע על פני שטח של 39,912 קמ"ר, שהם 19.4% משטח בלארוס. בשנת 2015 התגוררו במחוז 1,416,100 תושבים, שהם 15.3% מאוכלוסיית המדינה.
בירת המחוז היא העיר מינסק, שהיא גם מחוז בפני עצמו. המחוז גובל בצפונו במחוז ויטבסק, במזרחו במוהילב בדרומו בהומל וברסט ובמערבו בגרודנו.
האגם הגדול בבלארוס; אגם נארוץ' (Нарач), ממוקם בחלקו הצפוני של המחוז. בדרום המחוז שוכנת טירת ניאסוויז' שהוכרזה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ערים ועיירות במחוז

המחוז מחולק ל-22 ראיונים, 307 מועצות כפריות (סלסובייט), 22 ערים, 8 רשויות מקומיות ו-20 יישובים עירוניים.
| סמל | שם | בבלארוסית | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | מינסק | Мінск | 1,937,900 |
|  | בוריסוב | Барысаў | 144,945 |
|  | סליהורסק | Салігорск | 104,745 |
|  | מלדזייצ'נה | Маладзечна | 94,686 |
|  | סלוצק | Слуцк | 61,436 |
|  | ז'ודזינה | Жо́дзіна | 61,724 |
|  | וילייקה | Вiлейка | 26,736 |
|  | דזיארז'ינסק | Дзяржы́нск | 25,164 |
|  | מרינה הורקה | Мар’іна Горка | 21,384 |
|  | סטוובצי | Стоўбцы | 15,991 |
|  | ניאסוויז' | Nesvyžius | 14,300 |
|  | סמולביצ'י | Смалявічы | 15,316 |
|  | זסלאוויה | Засла́ўе | 14,880 |
|  | פניפל | Фаніпаль | 13,826 |
|  | ברזינו | Беразіно | 11,997 |
|  | ליובאן | Любань | 11,114 |
|  | סטריה דרוהי | Старыя Дарогi | 11,100 |
|  | וולוז'ין | Валожын | 11,100 |
|  | להויסק | Лагойск | 12,376 |
|  | קפיל | Капыль | 9,900 |
|  | קלצק | Клецк | 10,200 |
|  | צ'רוויין | Чэрвень | 9,800 |
|  | אוזדה | Узда | 9,943 |
|  | קרופקי | Крупкі | 8,675 |
|  | מיאדזייל | Мядзел | 7,100 |
ייצור הארגמן בחוף הלבנט

קונכיות ארגמונים מתקופת הברזל II (מאות 7-10 לפנה"ס) עם שאריות צבע קדום על כלי החרס המוצגים מימין
תעשיית ייצור הארגמן היא אחת מתעשיות היוקרה הבולטות של העולם העתיק. בדים צבועים בארגמן נודעו כסמל לשררה, מלכות ואלוהות החל בתקופת הברונזה המאוחרת. בגדים צבועים בארגמן ידועים כסמל לסמכות שליטים וצבע מייצג של האלים בתקופה ההלניסטית ובתקופה הרומית. צבע הארגמן הופק מבלוטת צבע תת-זימיות של מספר מיני חילזון ימי מן הסוג ארגמון (אנ') ארגמונית אדומת-פה (אנ'), ארגמון חד קוצים (אנ') וארגמון קהה קוצים. הארגמן היה צבען יקר־ערך שהפיקו הפיניקים, והוא הפך מזוהה עמם ובעיקר עם העיר הפיניקית הראשית, צור, ואף הופיע על מטבעותיה כאחד מסמליה, ובשפות שונות נקרא עד היום "ארגמן צורי" (אנ') או "ארגמן פיניקי". התעשייה הפיניקית תוארה בכתביהם של מספר מחברים ידועים בעולם הקלאסי, ביניהם סטראבון, פליניוס הזקן ואריסטו.
מלבד עדויות היסטוריות אלו ואחרות נמצאו גם מספר עדויות ארכאולוגיות של תעשיית הארגמן. לדוגמה, בפאתי ערי המדינה הפיניקיות צור וצידון התגלו ערימות ענקיות (באורך עשרות מטרים ובגובה של מספר מטרים) המכילות קונכיות שבורות ומרוסקות של ארגמון קהה קוצים וארגמון חד קוצים. גם בצפון מדינת ישראל, באתרי דרום פיניקיה, נמצאו מספר עדויות לתעשייה זו. במרבית המקרים, עדויות אלו מסתכמות בערימות של קונכיות ארגמון שבורות או מרוסקות. מאחר שחלזונות ארגמון היוו חלק מתפריטם של שוכני חוף באגן הים התיכון אין לראות בעדות ארכאולוגית זו הוכחה חד משמעית לקיומה של תעשיית ארגמן באתרים אלו. במספר אתרים נמצאו גם שרידי מתקנים לייצור ואחסון צבע הארגמן, הכוללים לעיתים תנורים, שרידי קנקנים, ואף שרידי צבע הארגמן על שברי קנקנים.
עדויות היסטוריות

לאור הפוטנציאל הכלכלי הניכר של תעשיית ייצור הארגמן והביקוש הניכר לצבע זה לפחות מן המאה ה-14 לפני הספירה, נזכר צבע הארגמן במגוון הקשרים במקורות עתיקים. לדברי זידרמן, האזכור הקדום ביותר לצביעת בדים בצבע ארגמן מופיע בתעודות נוזי, שנתגלו בארכיון העיר המסופוטמית העתיקה.
באופן מובן, צבע הארגמן נזכר לעיתים רחוקות בלבד ובעקיפין במקורות פיניקיים, מתוקף היותו תעשייה מרכזית של תושבי ערי המדינה הפיניקיות ברחבי אגן הים התיכון. לאור חסר זה, הבנת חשיבותה והיקפה של תעשייה זו חבה את חובה בראש ובראשונה למקורות הקלאסיים ולעדויות ארכאולוגיות. לעומת המיעוט היחסי של התייחסויות לצבע הארגמן בתעודות עתיקות טרם האלף הראשון לפני הספירה, זוכה צבע זה לתשומת לב ניכרת במקורות היהודיים.
מלבד תיאור חשיבותו של צבע הארגמן כסמל מעמדי ודתי, מוזכר צבע הארגמן במקרא גם בהקשר של פוליטיקה ומסחר אזוריים. ניתן למנות כדוגמה את עדותו של הנביא יחזקאל, המתאר בקינתו על העיר צור את חוזקה כעיר מסחר: "וְאָמַרְתָּ לְצוֹר, הישבתי (הַיֹּשֶׁבֶת) עַל-מְבוֹאֹת יָם, רֹכֶלֶת הָעַמִּים, אֶל-אִיִּים רַבִּים; כֹּה אָמַר, אֲדֹנָי יהוה, צוֹר, אַתְּ אָמַרְתְּ אֲנִי כְּלִילַת יֹפִי. בְּלֵב יַמִּים, גְּבוּלָיִךְ; בֹּנַיִךְ, כָּלְלוּ יָפְיֵךְ. בְּרוֹשִׁים מִשְּׂנִיר בָּנוּ לָךְ, אֵת כָּל-לֻחֹתָיִם; אֶרֶז מִלְּבָנוֹן לָקָחוּ, לַעֲשׂוֹת תֹּרֶן עָלָיִךְ. אַלּוֹנִים, מִבָּשָׁן, עָשׂוּ, מִשּׁוֹטָיִךְ; קַרְשֵׁךְ עָשׂוּ-שֵׁן בַּת-אֲשֻׁרִים, מֵאִיֵּי כִּתִּיִּם. שֵׁשׁ-בְּרִקְמָה מִמִּצְרַיִם הָיָה מִפְרָשֵׂךְ, לִהְיוֹת לָךְ לְנֵס; תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן מֵאִיֵּי אֱלִישָׁה, הָיָה מְכַסֵּךְ". בהתייחסה למחלוקת בנוגע למקור תעשיית הארגמן, קרמון מצטטת מדברי אלון, המצביע על הפסוקים הנ"ל כעדות לכך שמלבד תפקידה כמרכז לממכר צמר ואריגי ארגמן, עסקה העיר צור גם בייבואם.
עדויות היסטוריות > בתלמוד

מלבד אזכור כללי של בדים צבועים ארגמן ותכלת, דן התלמוד גם במיני החילזון מהם מופקים צבעים אלו ובאופן הכנתם. כך, לדוגמה, מתוארים בתלמוד הצבע, הצורה ואורח החיים של החילזון ממנו מופק צבע התכלת: "ת"ר: חלזון זהו גופו דומה לים, וברייתו דומה לדג, ועולה אחד לשבעים שנה, ובדמו צובעין תכלת, לפיכך דמיו יקרים". לדברי זיידרמן תיאור החילזון כבעל צבע הדומה לצבע הים עשוי להתייחס להצטברות מיקרואורגניזמים ימיים על קונכיית הארגמונים. זיידרמן מוסיף ומעיר כי ייתכן וניתן להסביר את הקביעה לפיה החילזון עולה אחת לשבעים שנה כתיאור מחזור לקט החלזונות אחת לשבעה חודשים, עליו ממליץ פליניוס.
לדברי מקגוברן ומייקל, בתלמוד נזכר תהליך הכנת הצבע כחימום דם החילזון, הניתן לזיהוי, לטענתם, כהפרשות הבלוטה התת-זימית של חלזונות ממין ארגמן. הם מוסיפים ומעירים כי בחינת איכות הצבע נעשתה, על פי הכתוב בתלמוד, על ידי שימוש בשילוב של שתן, תחמוצת אלומיניום וגרגרנית יוונית או לחלופין תוך שימוש בבצק חיטה מותסס. חרף ריבוי האזכורים לארגמן והתכלת במקורות היהודיים, עיקר המידע העומד לרשות הארכאולוג בבואו לשחזר את היקפה של תעשיית הארגמן ושלבי הכנתו מצוי במקורות הקלאסיים.
ממצאים ארכאולוגיים > מרכזי ייצור הארגמן בחופי הלבנט

ככלל, ניתן לחלק את אתרי הייצור של צבע הארגמן באגן המזרחי של הים התיכון לשלושה: האתרים בחוף הפיניקי, אתרים באסיה הקטנה והאתרים שנתגלו ברחבי הים האגאי ויוון.
ממצאים ארכאולוגיים > מרכזי ייצור הארגמן בחופי הלבנט > אוגרית

באוגרית נתגלה הממצא הקדום ביותר הקשור בארגמן בחוף הפיניקי. ממצא זה זוהה במסגרת חפירותיו של שפר (Schaeffer) ברובע הנמל של העיר, מינת אל בידא. בשכבות שתוארכו למאות 13–15 לפני הספירה, גילה שפר מצבורים גדולים של קונכיות שבורות, שרידי בתי מלאכה וחנויות. בין יתר הממצאים נתגלה שבר גדול של כלי חרס ובו שרידי צבע ארגמן, הממצא המוקדם ביותר מסוג זה שנתגלה עד כה. השבר נמצא בסמוך לקונכיות שבורות ובמרחק לא רב מתנור.
הקרבה בין ממצאים אלו היא פרט חשוב, ומרמזת על קיום מתקנים מוגדרים לייצור צבע הארגמן.
בקרבת קברי הקימרון בנקרופוליס של אוגרית נתגלו שברי כלי חרס גדולים ומצבורי קונכיות ארגמון שבורות. צפונית לקברים נתגלה מספר גדול של כדים גדולים מלווים בכדים קטנים ובתוכם קונכיות, אשר לדעת שפר הונחו במקום למטרות פולחן או קבורה. ראויה לציון העובדה כי בדומה למצב בעיר צרפת, הממצא מאוגרית נתגלה בלב אזור תעשייה גדול, בקרבה לים ולחומר הגלם של תעשיית הארגמן. לדעת שפר, מקורם של קברי הקימרון וכלי החרס שנתגלו בתוכם וסביבם בכרתים. הממצא הקראמי באוגרית מעיד לדברי קרמון על קשר הדוק לעולם האגאי והיא מעירה כי כלים רבים שמקורם בכרתים נתגלו באוגרית ותוארכו ברובם למאות 14–16 לפני הספירה. קרמון מוסיפה ומעירה כי ניתן ללמוד על חשיבותה ותפוצתה של תעשיית הארגמן של אוגרית גם בתעודות שנתגלו בארכיון העיר, אשר נידונו בקצרה בפרק א' (ר' לעיל). בתעודות מצוינים שמות סוחרים (רובם בעלי שמות שמיים), כמויות הצמר שנשלחו והאישים אליהם נשלחו, ביניהם נמנה, ככל הנראה, המלך החיתי. התעודות מצביעות, לדברי קרמון, על מסחר מאורגן היטב בצמר צבוע ארגמן, בכמויות גדולות יחסית לתקופה ובהיקף ניכר.
ממצאים ארכאולוגיים > מרכזי ייצור הארגמן בחופי הלבנט > דור

עיקר הממצאים המיוחסים לקיומה של תעשיית ארגמן בדור נתגלו בשכבה IV, המתוארכת לתקופה ההלניסטית. בעת חשיפת חומת העיר המזרחית, נתגלתה שורת חנויות וסדנאות שנבנתה, ככל הנראה, בצמוד לחומה. במספר חדרים שנחשפו בשטח C נתגלה רובד עבה של קונכיות ארגמונים מרוסקות. לדברי קרמון, שכבה זו מקוטעת ומופיעה בצורת כתמים היוצרים שכבה בגובה זהה בין שתי רצפות שתוארכו בוודאות לתקופה ההלניסטית. הרושם המתקבל מתגלית זו הוא כי רובד הקונכיות קשור לפעילות שהתבצעה על רצפות אלו. תיארוך הרובד עצמו בעייתי, זאת מאחר שלא נתגלו בו חרסים. לעומת זאת, בשכבות אלו נתגלתה כמות גדולה של משקולות נול, המרמזת בבירור על קיומן של פעולות טווייה ואריגה בחדרים או בסביבתם. אף כי היעדר כלים או ממצאים אחרים מקשה על זיהוי מכלול שטח C כמכלול תעשייתי, מציאתם של גושי תחמוצת ברזל בין הקונכיות עשוי להעיד בעקיפין על קיום פעילות תעשייתית. היעדרן של קונכיות מאכל נוספות לשלושת מיני חלזונות הארגמן המוכרים מהווה עדות נוספת לכך שמדובר במכלול תעשייתי ולא בפסולת מטבח.
כמות הפסולת וגודל החדרים שנתגלו בתל דור (בעיקר על סמך הפרסום החלקי של ממצא זה) מצביעים על קיומה של תעשיית ארגמן בהיקף מצומצם. אף על פי כן, דומה כי בתל דור, כמו בשקמונה וצור, הייתה הקפדה על מיקום התעשייה בהתאם למשטר הרוחות המקומי, במטרה למנוע את נשיאת הריחות הרעים שליוו את ייצור הארגמן אל היישוב עצמושם.. מלבד התגלית בשטח C לא נתגלו שרידים רבים המצביעים על קיומה של תעשיית ארגמן באתר. עם זאת, על הרכס מצפון מערב לתל נתגלו מספר מבנים המצביעים על קיומו של אזור תעשייתי ובעלי קשר אפשרי לתעשיית הארגמן. אזור זה עבר מספר שינויים מבניים ושלביו השונים תוארכו על ידי רבן למאות 2–3 לספירה ולמאה השישית לספירה. המכלול כולל חצר מרוצפת בנויה אבני גזית, מבנה מרכזי ומספר בריכות חצובות ומטויחות המקושרות בתעלה לבריכות בתוך המבנה. אחת התעלות ההיקפיות מחוברת ישירות לים בעוד בתעלה נוספת נתגלו שני זוגות חריצים, שאיפשרו את חסימתה בשערים או מגופים. לטענת רבן מכלול זה קשור לתעשיית הארגמן, זאת בהתבסס על כך שהבריכות רדודות מדי לגידול דגים וכן על הנחתו כי אמת המים המתוקים, המובילה לבריכות, מותאמת יותר לתעשיית עיבוד בדים מאשר לצורכי גידול דגים.
קרמון פוסלת פירוש זה, זאת עקב היעדר מוחלט של ממצאי קונכיות שבורות ומרוסקות ומתקני חימום, הנמנים לדבריה בין המאפיינים הראשונים של תעשיית הארגמן אותם יש לחש במתקן כה גדול. קרמון אף מתנגדת להשערתו של רבן גם על בסיס השוואה לאתרים ידועים של תעשיית הארגמן, כגון האי דלוס. לדבריה, המספר המועט של אגנים והכמות הגדולה של קונכיות שבורות ומרוסקות שנתגלו בדלוס מצביעים על כך שתעשייה זו לא דרשה היקפי נוזלים משמעותיים ואף ניתן היה לקיימה בשטח מצומצם, לעיתים בשטח יישוב קטן על תל. קרמון מוסיפה ומעירה כי לאור קרבת המתקן שנתגלה בדור לים, אין הגיון בהנחה לפיה הבריכות או התעלות נוצלו לצורכי ניקוי צמר ובדים.
ממצאים ארכאולוגיים > מרכזי ייצור הארגמן בחופי הלבנט > תל כיסאן

תל כיסאן ממוקם מדרום מזרח לעכו ומדרום לנחל חילזון. בניגוד למרבית האתרים הקשורים בתעשיית הארגמן אתר זה אינו אתר חופי וממוקם במרחק של מספר קילומטרים מן הים. אף על פי כן, בתל כיסאן נתגלתה העדות הקדומה ביותר לקיומה של תעשיית הארגמן בארץ. עיקר הממצאים מאתר זה נתגלו בשכבה 9c, המתוארכת לתקופת הברזל I (המאה ה-11 לפנה"ס), סביב שולי לוקוס 6067.
אחד הממצאים הבולטים משכבה זו הוא גוף של כלי גדול ועבה, בעל הרכב המצביע על כך ששימש לחימום (אגרגט של קלציט). ממצא זה מעניין במיוחד מאחר שעל הדופן הפנימית והחיצונית של הכלי נתגלו שני פסים מקבילים, האחד פס רחב של צבע ארגמן והשני - שרידי פיח. לטענת קרמון, שרידי הפיח ופס הצבע מצביעים באופן שאינו משתמע לשתי פנים כי מדובר בכלי ששימש לחימום צבע הארגמן. לדבריה, מיקומו של פס הצבע בשליש התחתון של הכלי מעיד כי בכלי נעשה שימוש בשלב ריכוז הצבע, שלב ממושך הנועד להגיע לריכוז מרבי של צבע הארגמן על ידי ניקוז נוזלים. בדומה לשבר הקנקנן שנתגלה בתל שקמונה (ר' לעיל), פס הצבע על דופן הכלי מתל כיסאן מצביע בבירור כי צביעת הבדים נעשתה כאשר הצבע במצב מחוזר - בניגוד לפס הצבוע (המעיד על חמצון פני התמיסה וצביעת הכלי על ידי שיירי חלבון), הנוזל שהיה בקרקעית הכלי נותר במצב מחוזר ולא השאיר משקעים. זאת ועוד, שלמות השבר איפשרה השוואה צורנית שלו לכלים בחפירות אחרות, ונמצא כי הוא דומה דמיון רב לפיתס שנתגלה בשימוש משני בצור (שכבה 15) ותוארך על ידי ביקאי למאות 14-13 לפנה"ס.
לצד הכלי המתואר לעיל, נתגלה בלוקוס 6067 מספר גדול של קנקנים, שני שברים של אגני אבן, כמות מועטה של קונכיות ארגמון שבורות ומרוסקות ושברי פכיות מעוטרות, אשר על חלקם זיהו החופרים באתר סימני צבע סגלגל. הממצא האחרון יוצא דופן, וייתכן כי זוהי עדות לכך שהארגמן נמכר גם בצורתו הגולמית ולא רק כבד צבוע. קרמון מתנגדת להשערה זו ומביאה כסימוכין תוצאות ניסויים כימיים, שהראו כי צבע הארגמן נוטה לשקוע כגושים בתמיסה בעת הכנתו ועל כן שלב החיזור צריך להיעשות במהירות. אולם, הצבע שנמצא על דפנותיהם הפנימיות של הפכיות לא נותח כימית ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות האם מדובר בצבע ארגמן אמיתי.
כאמור, מלבד הפכיות, נתגלתה בלוקוס 6067 בתל כיסאן כמות אדירה של קנקנים, אשר נתגלו ברובם בבור בדיקה שנחפר בשטח. קרמון מעירה כי מציאתם של קנקנים במכלול הקשור בתעשיית הארגמן מובנת לאור כמויות הנוזלים הגדולות הנדרשות לשלבים השונים של הכנת הצבע וצביעת הבדים. זאת ועוד, להשערתה ייתכן כי לאור הריחוק של האתר ממקור אספקת החלזונות בחוף הים, קנקנים אלו שימשו למעשה להובלת חלזונות הארגמן החיים אל מתקני התעשייה שהתקיימו בו. במסגרת חפירות נוספות שנערכו בתל בשנת 1980, נתגלו בשכבה 13 (המתוארכת למאה ה-13 לפנה"ס) מספר שברים השייכים לכלי גדול מטיפוס דומה לזה שנתגלה בשכבה 9c.
בדומה למצב באתרים כגון צור ושקמונה, גם בתל כיסאן נעשה ניסיון למקם את תעשיית הארגמן והריחות הרעים הנודפים ממנה עם כיוון הרוחות הנושבות הרחק מן היישוב.
ניסיונות שחזור > תולדות המחקר

לאור ייחודו של צבע הארגמן כתופעה תרבותית וכלכלית בולטת בעולם העתיק והקלאסי, עורר צבע זה סקרנות מחקרית עוד במאה ה-18; העניין בשחזור הצבע עצמו וכן תהליכי ייצורו העסיק ועודו מעסיק חוקרים רבים במאות השנים שחלפו מאז. המחקר הראשון בנוגע לצבע הארגמן נערך על ידי ראמור (Reamur), אשר גילה כי הצבע נוצר בעקבות מגע בין נוזל הבלוטה התת-זימית של חלזונות מסוימים לבין האוויר.
המחקר הכימי הרציני הראשון בנושא זה נערך על ידי לטליאה, אשר גילה כי טבילת צמר בנוזל הבלוטה וחשיפתו לאוויר גרמה למספר תוצאות, הבולטת שלבהן שינוי הצבע מצהוב לירוק ואז לצבע כחלחל ולבסוף לצבע ארגמן (סגול - אדום עמוק), זאת במקביל לשחרור ריח דומה לריח השום או הגופרית, שהוא תולדה של חשיפת מרכיבים מסוימים של התרכובת לאור. תופעה דומה תועדה על ידו בנוגע לגבישים שיצר מאידוי חומר הבלוטה בתנאי חושך, והוא גילה כי כל גביש עובר שינויי צבע שונים בעת חשיפה לאור השמש.
בשלב הבא של המחקר הכימי של צבע הארגמן, נעשה ניסיון לעמוד על הרכבו הכימי של הצבע. אחת מפריצות הדרך במחקר זה (אשר אף מהווה ציון דרך בתולדות התחום החדש בזמנו, ארכאולוגיה כימית), בוצעה על ידי פרידלנדר בשנת 1909. פרידלנדר זיהה כי חומר הצבע העיקרי הוא דיברומואינדיקוטין, תרכובת המצויה בנוזלי בלוטת הצבע של מספר מיני חילזון ימי, ביניהם ארגמון חד - קוצים. מחקר נוסף מאת פרידלנדר וחוקרים אחרים הראה כי דיברומואינדיקוטין מצוי במגוון של מיני חילזון ימי מלבד הארגמון חד - הקוצים, ביניהם ארגמון קהה - קוצים, ארגמונית אדומת פה ומספר מינים ים תיכוניים ואחרים. בכל הנוגע לתהליך היווצרות הצבע, דובואה היה הראשון לגלות כי תחילת התהליך קשורה בזרזים (קטליזטורים) המצויים באנזים פורפורזה, המצוי בחלק המרכזי של הבלוטה התת-- זימית.
בידוד והגדרת חומרי האב של צבע הארגמן נעשו לראשונה על ידי בושילו (Bouchilloux) ורוש (Roche) ומאוחר יותר על ידי פוקה, ביליג, סאת'רלנד ובייקר. פוקה (Fouquet), לדוגמה, הגדיר ארבעה כרומוגנים הנחוצים ליצירת צבע הארגמן ואינידיגו, אשר להשערת החוקרים הנ"ל שולב על ידי צבעים עתיקים בצבע הארגמן במסגרת ניסיון ליצור גוונים נוספים. פוקה מצא כי הארגמון קהה - הקוצים מכיל את ארבעת הכרומוגנים, בעוד מינים אחרים מכילים כמויות כרומוגנים שונות: בעוד ארגמונית אדומת פה מכילה רק כרומוגן אחד מבין הארבעה, בארגמון חד - קוצים עשויים להימצא מאחד עד ארבעה כרומוגנים.