stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונדיאל 2014
הערות שוליים

↑  שלושת הראשונות כמערב גרמניה.
↑  יהונתן קינן, ‏ברזיל 2014: כל האצטדיונים, כל העלויות - ולו"ז המשחקים, באתר גלובס, 12 ביוני 2014
↑  מתוך אתר פיפ"א
↑  "ספרד, המסיבה נגמרה": אלופת העולם בהלם מההדחה מהמונדיאל, באתר nrg‏, 19 ביוני 2014
↑   עוזי דן, סיכום שמינית הגמר: הרמה ירדה, הדרמה זינקה, באתר הארץ, 2 ביולי 2014
↑  מונדיאל 2014: גרמניה בחצי הגמר, באתר ynet, 4 ביולי 2014
↑  סוניגה לניימאר: "מעריץ אותך ומקווה שתחלים במהרה", באתר ynet, 6 ביולי 2014
↑  אוריאל דסקל, מהלך של מונדיאל, באתר כלכליסט, 6 ביולי 2014
↑  לואיז בכה: "מבקש סליחה מהעם הברזילאי", באתר ynet, 9 ביולי 2014
↑  לוגו 2014 הושק בדרום אפריקה, באתר nrg‏, 9 ביולי 2010
↑  Fuleco wins name game, באתר פיפ"א, 26 בנובמבר 2012
↑  ג'ק בל, ניו יורק טיימס, הכירו את "ברזוקה" - הכדור הרשמי של המונדיאל, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2013
↑  אסף נבו, ‏המנוני המונדיאל בברזיל: פיטבול וג'יי לו או שאקירה?, באתר ‏מאקו‏, 10 באפריל 2014
↑  איציק יצחקי‏, דיווח: "ישראל עשויה לשחק במונדיאל במקום רוסיה", באתר וואלה, 21 במרץ 2014
↑  דיווח: נבחרת ישראל עשויה לשחק במונדיאל אם רוסיה תענש על-ידי האו"ם, באתר ynet, 21 במרץ 2014
↑  לי-אור אברבך, ‏עובדי רשות השידור החשיכו מסך; המונדיאל בסכנה?, באתר גלובס, 26 במאי 2014
↑  לי-אור אברבך, ‏הניצחון האמיתי של המונדיאל: 42% רייטינג לערוץ 1 ברגע השיא, באתר גלובס, 12 ביולי 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏באירופה דורשים מרשות השידור התחייבות לשידור המונדיאל, באתר גלובס, 5 ביוני 2014
↑   נתי טוקר, לאחר האיום בשלילת זכויות - עובדי ערוץ 1 לא ישבשו את שידורי המונדיאל, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2014
↑  תמורה לאגרה? לבנון רואה מונדיאל בעברית, באתר ynet, 19 ביוני 2014
↑  רועי קייס, מונדיאל בערוץ 1 במצרים: 'כיף לגנוב מישראל', באתר ynet, 3 ביולי 2014
↑   נתי טוקר, שיאי הרייטינג לא נשברו: 1.4 מיליון צופים בגמר המונדיאל, באתר TheMarker‏, 14 ביולי 2014
↑  ישראל במקום השני בכמות התיירים שיגיעו לברזיל, באתר ONE‏, 13 במאי 2014
↑  לירן שבתאי (ברזיל) וטל שורר, צינור לילה, המדינה ה-33: מה מחפשים יותר מ-10,000 ישראלים במונדיאל?, באתר nana10‏, 23 ביוני 2014(הקישור אינו פעיל, 22 ביולי 2021)
| גביע העולם בכדורגל |
| --- | --- | --- |
| טורנירי גמר | אורוגוואי 1930 • איטליה 1934 • צרפת 1938 • ברזיל 1950 • שווייץ 1954 • שוודיה 1958 • צ'ילה 1962 • אנגליה 1966 • מקסיקו 1970 • גרמניה המערבית 1974 • ארגנטינה 1978 • ספרד 1982 • מקסיקו 1986 • איטליה 1990 • ארצות הברית 1994 • צרפת 1998 • יפן וקוריאה הדרומית 2002 • גרמניה 2006 • דרום אפריקה 2010 • ברזיל 2014 • רוסיה 2018 • קטר 2022 • קנדה, מקסיקו וארצות הברית 2026 • ספרד, פורטוגל, מרוקו, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי 2030 • ערב הסעודית 2034 |  |
| משחקי גמר | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
| טורנירי מוקדמות | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010  • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1032589817  LCCN: no2014050792  NKC: kn20140716003  VIAF: 298900323   WorldCat (עם VIAF): 298900323 
ההכרזה על ברזיל כמדינה המארחת
מחאה לקראת המשחקים
הצגת סמליל מונדיאל 2014, בדרום אפריקה, במהלך מונדיאל 2010
קמע המשחקים פוּלֵקוֹ
רודנות בחסות החוק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קים ליין שפלי
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  University of Chicago Law Review
 תאריך הוצאה:  2018
 מספר עמודים:  39
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  תלם
 תאריך:  2023
 תרגום:  מאנגלית: מיטל שרון  עורכת התרגום: טל ויינטראוב
 מספר עמודים:  96
רודנות בחסות החוק הוא ספר עיון שיצא לאור בעברית בשנת 2023 בהוצאת תלם של קרן ברל כצנלסון, ועוסק במשטרים רודניים במאה ה-21 המנסים להתחזות כמשטרים הפועלים באופן דמוקרטי.
מבנה הספר

לספר שני חלקים:
מאמר משנת 2018 בשם "Autocratic Legalism", מאת הפרופסורית לסוציולוגיה וליחסים בין-לאומיים קים ליין שפלי, העוסק במשטרים רודניים כיום, בהבדל בינם לבין דיקטטרות של המאה ה-20 ובאופן התפתחותם של תהליכים של שחיקה דמוקרטית והפיכה עצמית במדינות דמוקרטיות. המאמר תורגם לעברית בידי מיטל שרון והוא בעריכת טל ויינטראוב.
אחרית דבר משנת 2023, שנכתבה על יונתן לוי, דוקטורנט למדע המדינה. לוי מנתח את המצב בישראל לאור התאוריה של שפלי, וטוען כי מזה מספר שנים ישראל צועדת לקראת הפיכתה לדמוקרטיה חלולה.
עיקרי המאמר של שפלי

המאמר של שפלי מתמקד במנהיגים כריזמטיים שנבחרים בבחירות דמוקרטיות ולאחר מכן משתמשים בכוח שקיבלו כדי לשנות את החוקים ואת המערכת החוקתית שהייתה קיימת במדינה. מטרת שינויים אלו היא לאפשר למנהיגים להישאר בשלטון ללא הגבלת זמן ולהימנע ממעבר שלטון.
עמוק בתוך תהליך שקיעתה הכללית של הדמוקרטיה חבוי אוסף מקרים שבהם מנהיגים חדשים וכריזמטיים נבחרים בבחירות דמוקרטיות ולאחר מכן משתמשים במנדט הדמוקרטי שקיבלו כדי לפרק באמצעות החוק את המערכות החוקתיות שירשו עם הגעתם לשלטון. המטרה של מנהיגים אלו היא לרכז את כל הכוח בידיהם ולהישאר בכיסא שעליו התיישבו — לנצח.
המקור באנגלית
Buried within the general phenomenon of democratic decline is a set of cases in which charismatic new leaders are elected by democratic publics and then use their electoral mandates to dismantle by law the constitutional systems they inher - ited. These leaders aim to consolidate power and to remain in office indefinitely
שפלי טוענת כי דיקטטורים רבים כיום מתנהגים בצורה שונה מדיקטטורים עד אמצע המאה ה-20. היעד הסופי שלהם וכן דרכי פעולתם שונים מאלו של אותם דיקטטורים. הדבר יכול להקשות על מי שמחפשים סימנים מזהים לדיקטטורה בדמות הפעלת אלימות ממוסדת.
לפי המאמר, הדרכים לצמצם את החירות והזכויות של האזרחים דומה בין מדינות שונות ומנהיגים רודניים לומדים את שיטות הפעולה של רודנים אחרים. לדוגמה ויקטור אורבן בהונגריה למד מולדימיר פוטין ברוסיה ומארדואן, פולין למדה מאובן בהונגריה, שיטות כגון:
מינוי בעלי תפקידים בממשל המקומי,
מינוי שופטים התומכים בדרכו של המנהיג,
קידום תקשורת, עיתונות ורדיו ציבורי הפועלים כמנגנון תעמולה שמהדהד את המסרים שלהם וביקורת והגבלות על עיתונאים עצמאיים,
שליטה על האקדמיה,
דה-לגיטימציה והגבלת פעילות של ארגונים אזרחיים.
לדוגמה, ארדואן מינה שופטים רבים לבית המשפט החוקתי, ובכך גם מילא אותו בתומכיו וגם יצר מצג שווא שבלבל את מבקריו, שכן כביכול צעד זה נועד להקל על העומס בבתי המשפט והקל על עתירות של אזרחים. בהמשך, אורבן דאג לכך ששופטים רבים שהתנגד להם יפרשו על ידי הורדת גיל הפרישה לשופטים. פולין ראתה את ההצלחה של אורבן והעבירה חוק שלפיו שר המשפטים יכול לפטר שופטים.
הטקטיקות המתוארות בספר חוצות את הדיכוטומיה של שמאל וימין בפוליטיקה. שפלי מתייחסת לטקטיקות של המנהיג השמאלי הוגו צ'אווס שנבחר ב-1998 לנשיא ונצואלה בהצבעת מחאה נגד שתי המפלגות הגדולות. לאחר מכן הוא כינס אספה מכוננת ששכתבה את החוקה, והעניקה לו כוח כדי לרוקן את הסנאט מכוחו, כך שזה לא יוכל יותר לרסן את הממשלה.
לפי שפלי, חשוב לרודנים החדשים לשמור על תדמית של משטר דמוקרטי נורמלי ועל קבלת לגיטימיות מהציבור, ומשום כך הם נמנעים מהפרה בוטה והמונית של זכויות אדם. הם מצליחים להתמודד מול אופוזיציה קטנה אבל אין להם שום כבוד למיעוטים או לפלורליזם. הכוח השלטוני שלהם אינו מוגבל.
עיקרי המאמר של שפלי > טקטיקות של רודנים בחסות החוק

לפי שפלי, רודנים בחסות החוק מציגים מצג שווא של ציות לחוק וטיעונים פרו-ליברלים כדי להשיג מטרות אנטי-ליברליות והם נוקטים שיטות פעולה מעודנות, בניסיון שלא לעורר חשד:
הם אינם מרסקים את הדמוקרטיה בגלוי: ממשיכים לקיים בחירות ושולטים על בסיס המנדט הדמוקרטי לכאורה שניתן להם.
הם מתחזים לדמוקרטיים ככל יכולתם.
הם אינם מבטלים מוסדות מדינה, כגון הפרלמנט או בית המשפט, אלא משנים את היעוד והתפקוד שלהם.
ההפיכה מתבצעת תוך שינוי חוקים, רפורמות מוסדיות ותיקוני חוקה (ולא בכוח צבאי).
הם אינם מצהירים על אידאולוגיה נוקשה וקיצונית – להפך – לעיתים קרובות האידאולוגיה שלהם גמישה לפי הצורך הפוליטי.
הם אינם מעלימים את כל האופוזיציה, אלא מאפשרים למספר מצומצם של מתנגדים פוליטיים להתבטא, כדי לשמור על מראית עין של סובלנות.
הם אינם סוגרים את כל אמצעי התקשורת הביקורתיים או את כל הארגונים האזרחיים, אלא מותירים מעט מהם - מוחלשים.
אין בדרך כלל הפרה המונית של זכויות אדם. ה"רודנים החדשים" שומרים על תדמית של משטר דמוקרטי ועל קבלת לגיטימיות מהציבור, ולכן הם נמנעים מהפרה בוטה והמונית של זכויות אדם, על אף שאין להם כבוד למיעוטים או לפלורליזם.
כך למשל הרודנים החדשים אינם נלחמים ביריבים הפוליטיים תוך נקיטת אמצעים אלימים, שעלולים להתפרש כרדיפה פוליטית, אלא הם מפעילים נגדם סנקציות כלכליות (כגון פיטורים מקום העבודה, טענות לעבירות מס וכדומה) ומאפשרים להם לצאת לגלות, במקום לכלוא אותם.
צעדים "רכים" נגד עיתונאים ביקורתיים או ארגוני חברה אזרחית מאפשרת השפעה דומה עליהם.
שפלי טוענת כי רודנים בחסות החוק משיגים חזות של מדינה נורמלית על ידי התרחקות מהפרה אלימה והמונית של זכויות אדם, במיוחד מהפרות שעוגנו באמנות בינלאומיות לזכויות אדם או בזכויות שעוגנו בחוקה של מדינות רבות.
השיטות בהן נוקטים הרודנים החדשים של הפרת זכויות אדם נחשבות הפרות קלות יותר. הן אינן נחשבת לדבר שאפשר לתבוע בגינו בבית המשפט ולקבל הגנה חוקתית שכן אלה מכוונים לספק הגנה בעיקר נגד זכויות אדם שהפרו רודנים ברוטאליים במאה ה-20 כמו רצח עם, רצח פוליטי, מעצר ללא משפט, עינויים, צנזורה וכו'. רודנים חדשים יודעים זאת ודואגים לשמור על מראית עין של דמוקרטיה, והחוקים והנורמות הקיימים אינם מגינים מפני פעילותם . הרודנים החדשים גילו שהם אינם צריכים להרוג או לכלוא את מתנגדיהם – עדיף שהם ילמדו בעצמם כי כדאי להם להימנע מעיסוק בנושאים ציבורים.
עיקרי המאמר של שפלי > נקודות מפתח בהשתלטות על השלטון

שפלי מסכמת את דפוסי הפעולה של רודנים בחסות החוק בשמונה שלבים שחוזרים על עצמם במדינות שונות::
ניצחון של המנהיג בבחירות דמוקרטיות - תולדה של הליך הוגן וחופשי במשטר דמוקרטי
הסרת רגולציות על הממשל - פירוק המנגנונים המגבילים את הרשות המבצעת
השתלטות על בית הנבחרים או הפיכת מוסד זה לבלתי רלוונטי
הכפפת בתי המשפט לרשות המבצעת - על ידי "רפורמות" לכאורה ומינוי אנשים נאמנים לשלטון
הצבת "נאמנים" בתפקידי מפתח - לדוגמה: תובע כללי, אחראים על ועדת הבחירות המרכזית, אנשי הוועדה לבחירת שופטים וכולי
השתלטות על המרחב התקשורתי כך שרוב כלי התקשורת ידבררו את מסרי הממשלה ללא ביקורת
דה לגיטימציה של המתנגדים - הגבלות על מפלגות האופוזיציה ועל ארגוני החברה האזרחית
שינוי חוקי הבחירות - באופן שמבטיח ניצחון בבחירות מעתה והלאה.
עיקרי המאמר של שפלי > קשיי הדמוקרטיה מול "הרודנים החדשים"

שפלי מונה מספר קשיים לדמוקרטים, מול "הרודנים החדשים":
אנשים מאומנים לזהות סימנים רק כשהם ברורים מאד ומאומנים פחות לזהות שיטות פעולה עדינות יותר.
אנשים נוטים לחפש סימני אזהרה לרודנות תוך הישענות על סטריאוטיפים אופייניים ואילו הרודנים החדשים מסווים את הסימנים הטיפוסיים לרודנות.
יש נטייה להתעלם מסימני אזהרה ולהתייחס לסכנות רק כשהן מתרחשות בפועל.
בתי משפט לחוקה אינם מטפלים בהפרות "קלות" של זכויות אדם. לא מדובר במעשי רודנות "ברוטליים".
שפלי טוענת כי חינוך לאזרחות חייב לכלול לימוד של סימני האזהרה החדשים וכיצד להתגונן בפניהם, כגון: איך ומתי אפשר לסמוך על המערכת הפוליטית שממנה שופטים, למה קריאה לכתיבה מחדש של הסדרים חוקתיים צריכה להדליק נורות אזהרה.
ביקורת ותהודה

ביקורת שהתפרסמה על הספר בעיתון הארץ קבעה כי הוא "נועד לכל ישראלי ברגע הקריטי הנוכחי" וטענה כי למרות שנכתב בשנת 2018, הוא מתאר את התהליכים הפוליטיים המתרחשים בישראל בימי הרפורמה המשפטית בישראל (2023). אוניברסיטת פרינסטון, בה חוקרת ומלמדת פרופ' שפלי, ציינה באתר הרשמי שלה את פרסומו בעברית ואת המקום שהוא תופס אצל המוחים נגד הרפורמה המשפטית ואף ציטטה את פרופ' שפלי שהתייחסה לפרסום בעברית ואמרה כי היא "מקווה שהספר שלה תרם למאמץ השמירה על הדמוקרטיה".
קטעים מהספר הוקראו בידי חברת הכנסת נעמה לזימי (העבודה) מעל בימת הכנסת בפיליבסטר שביצעה האופוזיציה נגד התיקון לחוק יסוד: השפיטה, לפיו בית המשפט לא ידון בסבירות החלטותיהם של הממשלה, ראש הממשלה והשרים ובוועדת החוקה של הכנסת בעת הדיונים על הרפורמה המשפטית. הספר גם הוזכר בנאומים ובמאמרי דעה של מובילי המחאה נגד הרפורמה, ובהם ד"ר שקמה ברסלר.
ראו גם

ספין-דיקטטורים
הפיכה עצמית
דמוקרטיה חלולה
דמוקרטיה לא ליברלית
הפשיזם הנצחי
הערות שוליים

↑  "רודנות בחסות החוק" באתר קרן ברל כצנלסון
↑  Autocratic Legalism מאמר שהפך לבסיס הספר רודנות בחסות החוק, 2018
↑  Ayala Panievsky, Covering Populist Media Criticism: When Journalists’ Professional Norms Turn Against Them, International Journal Of Communication, 2021, עמ' 15, 20
↑  אמיר בן-דוד, "לא צריך לרצוח עיתונאי כדי לחסל את חופש העיתונות. מספיק שאנשים מפחדים", באתר זמן ישראל, 20 במאי 2021
↑   איריס לעאל, "רודנות בחסות החוק" נועד לכל אזרח ישראלי ברגע הקריטי הנוכחי, באתר הארץ, 11 ביולי 2023
1 2  Research Gains New Life as Israel Faces Challenges to Democracy, Princeton School of Public and International Affairs (באנגלית)
↑  ציוץ של נעמה לזימי, באתר טוויטר
↑  נאום נעמה לזימי, באתר טוויטר
↑   שקמה ברסלר־שוורצמן, הגיע תור המחאה הלא מנומסת, באתר הארץ, 29 ביוני 2023
דוד צוריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בספטמבר 1946 (בן 78) 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים מדויקים, אוניברסיטת בר-אילן (30 באוגוסט 1973)  אוניברסיטת ואנדרבילט (31 באוגוסט 1977)  מכללת פיבודי  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן (1 בספטמבר 1977)  אוניברסיטת בר-אילן 
 
דוד צוריאל (נולד ב-23 בספטמבר 1946) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן ופסיכולוג קליני. צוריאל שימש כנשיא האגודה הבינלאומית לחינוך קוגניטיבי ופסיכולוגיה "IACEP", כעורך ראשי של "JCEP" (‏Journal of Cognitive Education & Psychology) וכמנהל בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. צוריאל הוא מומחה בינלאומי בתחום האבחון הדינמי של פוטנציאל הלמידה - יכולתו של האדם להשתנות וללמוד. צוריאל מבסס את גישתו על מחקריהם של ראובן פוירשטיין ושל לב ויגוצקי.
צוריאל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובחינוך ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט השלים בשנת 1977, בפיבודי קולג' (שכעבור שנתיים התמזג עם אוניברסיטת ואנדרבילט), בארצות הברית.
במשך 40 שנות עבודתו בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, חקר ופיתח את תחום האבחון הדינמי של פוטנציאל הלמידה, תוכניות התערבות לפיתוח חשיבה, התנסות בלמידה מתווכת כמפתחת כושר השתנות שכלי, תיווך עמיתים, הבדלי מגדר בכושר מרחבי, וזהות האני בגיל ההתבגרות. מחקריו וספריו עוסקים בתהליכי התנסות בלמידה מתווכת של מורים, הורים, אחים ועמיתים. עד שנת 2014, הוא פיתח 12 מבחנים דינמיים ופרסם כ-140 מאמרים וספרים.
צוריאל מנחה סדנאות בינלאומיות בתחומי מומחיותו. הוא משלב את הידע המחקרי עם הפרקטיקה הקלינית לרווחתם של ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים חסרי לקות.
ראו גם

ראובן כהן-רז
הערות שוליים

↑  מספר רישיון 27-1214
↑  דוד צוריאל, השתנות שכלית, באתר "סימניה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518873505171  BIBSYS: 90590122  BnF: cb15075004w (data)  ISNI: 0000 0000 3413 1456  LCCN: n91052341  NTA: 095206183  ORCID: 0000-0003-4291-4495  ResearcherID: I-2961-2017  SUDOC: 070324700  VIAF: 64296235   WorldCat (עם VIAF): 64296235 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליס סנגר

ערך זה עוסק במזכירה אמריקאית. אם התכוונתם לדמות ספרותית, ראו .
| --- | --- |

רישום של אליס סנגר משנת 1889
 לידה:  1864 ווטרטאון (מסצ'וסטס), ארצות הברית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1941 (בגיל 77 בערך) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
אליס ב' סנגר (1864 - 4 בספטמבר 1941) הייתה מזכירה אמריקאית והאישה הראשונה שנעשתה חלק מצוות הבית הלבן ב-1890.
חיים מוקדמים

אליס ב' סנגר נולדה בווטרטאון, מסצ'וסטס בשנת 1864. אביה היה ג'וזף סנגר ג'וניור, כשם העיירה סנגר, קליפורניה, ואמה הייתה סוזן וובסטר סמית'. היא הייתה הצאצאית היחידה שלהם.  בילדותה עברו הוריה לאינדיאנפוליס, אינדיאנה, שם השלימה את לימודיה. אביה היה מנהל התנועה של חברת רכבות. לאחר שסיימה את התיכון בגיל 15, החלה ללמוד סטנוגרפיה וקלדנות .
קריירה > קלדנית וקצרנית

יום אחד, בעת שרשמה דוחות עבור בית המשפט, פגשה סנגר את ויליאם ה' ה' מילר מחברת עורכי הדין הריסון, מילר ועילם. מילר מיהר לאולם בית המשפט בחיפוש אחר קצרנית. היא הועסקה במשרד עורכי הדין במשך שנתיים, שם הכירה את בנג'מין הריסון . ב-1889, היא הייתה האדם היחיד שהורשה לראות את ההערות בכתב ידו של הנשיא האריסון לנאום מצב האומה, דבר שהיווה הפרה של מסורת. לפני כן, היה נהוג שעותק של הנאום נשלח מראש לעיתונים, מתוך הבנה שהוא לא אמור להתפרסם עד שחרורו הרשמי, אם כי זה לעיתים הפעולה הסתיימה בפרסום הנאום בטרם עת.
סנגר הייתה קצרנית מיומנת, שיכלה לרשום בקצרנות בקצב של 200 מילים בדקה. האיות שלה תואר כ"מושלם לחלוטין".
קריירה > הבית הלבן

ב-2 בינואר 1890 הפכה סנגר לאישה הראשונה שהצטרפה לצוות הבית הלבן. היא מונתה על ידי הנשיא הריסון  לתפקיד המזכירה הנשיאותית. כתבה אחת בעיתון תיארה אותה כמי שידעה "יותר על ענייניו של מר האריסון, הן הפרטיים והן המנהליים, מאשר כל אחד אחר בעולם". היא השיבה גם להתכתבות הפרטית והרשמית של הגברת הראשונה קרוליין הריסון. היא נודעה בזכות "יכולתה המופלאה לשמור סודות פוליטיים",  וכונתה "אבן חן של סודיות".
קריירה > מחלקת הדואר

בשנת 1894, בתקופת הנשיאות השנייה של גרובר קליבלנד, היא הועברה מתפקידה למחלקת הדואר של ארצות הברית (קודמתו של שירות הדואר של ארצות הברית ). בשלב זה, היא הייתה קצרנית וקלדנית במשך שמונה שנים.  תחומי האחריות שלה במשרד הדואר כללו הסדרת חוזים לתעריפי טלגרף וכבלים, יצירת אינדקס לדוחות שנתיים, עריכת תקציר יומי של רשומות הקונגרס, עריכת מדריך הדואר ומעקב אחר כל החקיקה המשפיעה על המשרד.
סנגר קודמה עד 1930 לקצינת כוח אדם של המחלקה. היא עבדה שם ארבעים שנה, עד לפרישתה ב-31 בינואר 1934, במטרה להקדיש זמן רב יותר לאמנותה.
קריירה > יום הדגל

סנגר יזמה את החג האמריקאי יום הדגל.  היא הייתה ידועה בתור " בטסי רוס של מחלקת הדואר".
חיים אישיים

סנגר הייתה סגנית הנשיא של מועדון הגולף בנוקבורן, מזכירת ההקלטות של סניף לוסי הולקומב של בנות המהפכה האמריקאית, וחברה באגודת אינדיאנה, החברה לאמנות יפה והאגודה ההיסטורית. היא המשיכה לגור בוושינגטון הבירה, לאחר פרישתה ממשרד הדואר, וחלקה דירה עם קייט אדמונדס.
סנגר מתה ב-4 בספטמבר 1941 בוושינגטון הבירה.
הערות שוליים

1 2  Daughters of the American Revolution (1924). Lineage Book. Vol. 68. p. 313.
1 2 3 4 5  Sifton Pepper, Caroline (5 באפריל 1890). "Miss Alice B. Sanger". Fall River Daily Evening News. Fall River, MA. p. 6. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "How Sanger Was Named". Oakland Tribune. Oakland, CA. 15 במאי 1938. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Downing Coolidge, Emma (1930). Descendants of John and Mary Coolidge of Watertown, Massachusetts, 1630. Wright & Potter Printing Company. p. 142.
↑  "Can She Keep It Secret?". The Chicago Tribune. 12 בנובמבר 1889. p. 1. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Here and There". The Daily Leader. Lexington, KY. 16 בינואר 1890. p. 8. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "President Harrison welcomes Alice Sanger as first female staffer". History. 16 בנובמבר 2009. נבדק ב-27 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Fitzhugh, Daisy (7 בספטמבר 1890). "The Nation's Capital". The Daily Leader. Lexington, KY. p. 3. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The White House Stenographer Transferred to Mr. Bissell's Department". The Indianapolis Journal. 30 באוגוסט 1894. p. 1. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Miss Sanger's New Office". The Washington Times. 31 באוגוסט 1894. p. 2. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Departmental Notes of Interest to Uncle Sam's Army of Employes [sic]". The Washington Post. 30 בנובמבר 1913. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ends Long Federal Service". Johnson City Chronicle. Johnson City, TN. 4 בפברואר 1934. p. 11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dill, Marie (28 בדצמבר 1915). "Women Who Lead The Way". The Wilkes-Barre Record. Wilkes-Barre, PA. p. 14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Miss Sanger Back". Evening Star. Washington, DC. 1 בספטמבר 1938. p. 24. {{cite news}}:  (עזרה)
איג'יפטסאט 1

| --- | --- |

 מידע כללי
 מפעיל:  NARSS 
 יצרן:  Pivdenne Design Office 
 תאריך שיגור:  17 באפריל 2007
 משגר:  Dnepr-1
 אתר שיגור:  קוסמודרום בייקונור
 משימה
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  LEO
 משך המשימה הכולל:  17 באפריל 2007 – הווה (17 שנים) 
 משך המשימה:  17 באפריל 2007 - יולי 2010
 מידע טכני
 משקל:  100 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  31117
 מאגר המידע הלאומי:  2007-012A
 
איג'יפטסאט 1 (EgyptSat 1) הוא הלוויין המצרי הראשון שייעודו חישה מרחוק.
הלוויין, שמשקלו כ-100 קילוגרם, תוכנן ונבנה באוקראינה (על ידי חברת יוז'נוי). הלוויין טס בחלל במסלול מעגלי מעל כדור הארץ בגובה 668 ק"מ והעביר נתונים לתחנת קרקע שנבנתה במצרים. משקלו של הלוויין מציב אותו בקטגוריה המכונה "מיקרו-לוויינים".
הלוויין שוגר ב-17 באפריל 2007 באמצעות משגר לוויינים רוסי-אוקראיני מטיפוס "דנייפר". השיגור הוכתר בהצלחה, והלוויין הוכנס למסלול המתוכנן לו בחלל. לאחר מספר שנות פעילות הקשר עם הלוויין אבד במהלך יולי 2010.
המטעד

לוויין הריגול כולל מטעד מולטי-ספקטראלי - מצלמה המסוגלת לצלם במגוון תחומים של הספקטרום האלקטרומגנטי. הלוויין תוכנן להיות בעל יכולת צילום בתחום התת-אדום. גורמים בישראל הביעו חשש כי ייעודו של הלוויין יהיה לרגל אחר תנועת כוחות צה"ל.
מצרים בחלל

מצרים כבר שיגרה (באמצעות משגרים זרים) שני לווייני תקשורת – ניילסאט 101 ב-1998 וניילסאט 102 ב-2000. שני הלוויינים משדרים יותר מ-150 ערוצי טלוויזיה דיגיטליים לצד שירותי רדיו ומולטימדיה למיליוני בתים בצפון אפריקה ובמזרח התיכון.
לוויין תצפית מתקדם נוסף מפותח עבור מצרים על ידי חברת "קארלו גוואצי" (Carlo Gavazzi) האיטלקית. הלוויין מכונה DESERTSAT, והוא צפוי להיות משוגר לחלל במהלך 2017.
מצרים תכננה להפעיל מערך של מספר לווייני תצפית במקביל, דבר שיאפשר לה איסוף מידע סביבתי מועיל, שיש לו גם השלכות ביטחוניות. למרות זאת, לוויין איג'יפטסאט 2 שוגר רק ב-2014.
השיגור

שיגור הלוויין המצרי נעשה באמצעות משגר הלוויינים הרוסי "דנייפר". משגר זה מבוסס על טלי בליסטי מימי ברית המועצות, שכינויו במערב SS-18. השיגור ייחודי בכך שהטיל משוגר מתוך מחפורת תת-קרקעית, מהסוג ששימש את הטילים הבליסטיים.
אובדן הקשר עם הלוויין

עיתוני מצרים דיווחו ב-24 באוקטובר 2010 כי הקשר עם הלוויין אבד במהלך יולי 2010. חלק מכלי התקשורת האשימו את ישראל בשיבוש מכוון של פעילות הלוויין.
הלוויין איג'יפטסאט 1 (מסומן בחץ) בעת שילובו במשגר דנייפר
Rock This Country!

"Rock This Country!" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השלישי, Come On Over. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2000, כסינגל האחד עשר מתוך האלבום, וכסינגל העשרים ושניים של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-3 במצעד שירי הקאנטרי של קנדה.
רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט ג'ון "מאט" לאנג. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרוק.
בשנת 2015, יצאה טוויין לסיבוב ההופעות "Rock This Country Tour", אשר שמו נגזר משם שיר זה.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי לארי ג'ורדן. הקליפ צולם ב-25 בנובמבר 1999, והופץ ב-25 בדצמבר באותה השנה. הקליפ נכלל באלבום הקליפים The Platinum Collection, שהוציאה טוויין בשנת 2001.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הופעת השיר עומד על כ-1.1 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקאנטרי | 30 |  |
|  קנדה | מצעד שירי הקאנטרי הקנדי | 3 |  |