stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חקיקת משנה
חקיקת משנה בישראל

בישראל חקיקת משנה מתפרסמת ב"רשומות", בעיקר ב"קובץ התקנות" וכן ב"ילקוט הפרסומים". בהתקנתה עוסקים השרים, בדרך כלל תוך אישור של ועדה מוועדות הכנסת, ופקידים בכירים, על פי הסמכה בחוק המתאים. חקיקת המשנה כוללת בעיקר תקנות, וכן צווים וכללים. גם חוקי עזר עירוניים, המתקבלים על ידי רשות מקומית באישור שר הפנים, נחשבים לחקיקת משנה.
תקנות שעת חירום, שהסמכות להתקינן ניתנה לממשלה במסגרת חוק יסוד: הממשלה, מאפשרות לממשלה להתקין תקנות המאפשרות ביטולו של כל חוק. בכך ניתנה לממשלה עוצמה חריגה, ולמעשה ניתנה לה, לרשות המבצעת, האפשרות ליטול את סמכויותיה של הרשות המחוקקת.
חקיקת משנה בישראל > תהליך התקנתה של חקיקת משנה

הסמכות להתקין חקיקת משנה ניתנת בחקיקה ראשית לגורם של הרשות המבצעת: שר, פקיד בכיר וכדומה. בהתאם לשיקול דעתו ולסמכות שניתנה לו בחוק, בעל הסמכות מנסח את חקיקת המשנה. לפי סעיף 15 לחוק הפרשנות, מי שמוסמך להתקין תקנות, מוסמך גם לשנותן או לבטלן.
לעיתים החוק המסמיך מחייב את השר לקיים חובת התייעצות עם גורמים שנקבעו בחוק.
לעיתים רשאי בעל הסמכות לפרסם את חקיקת המשנה כבר בשלב זה, אך פעמים רבות עליו להביאה לאישור של ועדה מוועדות הכנסת. בעת הדיון בוועדה, היא רשאית לשנות את הנוסח שהוגש לה.
חתימה: אין הוראה מפורשת בחקיקה המחייבת חתימה (למעט לחוקי עזר) אך זהו נוהג מקובל. למעשה, ללא חתימתו של בעל הסמכות, לא מסתיים תהליך התקנתה של חקיקת משנה.
פרסום: סעיף 17 לפקודת הפרשנות קובע שחובה לפרסם תקנות ב"רשומות", בקובץ התקנות. הסעיף מבהיר שתחילת תוקפן של תקנות ביום פרסומן (בשעה 00:01 מכוח סעיף 21 לחוק הפרשנות) אם אין הוראה אחרת בעניין זה. המונח תקנה הוא מונח רחב ודי בכך שהוראה מסוימת תיכנס מהותית להגדרה כדי שתחול עליה חובת הפרסום. חלק מחקיקת המשנה מתפרסם בילקוט הפרסומים ולא בקובץ התקנות. תקנות העוסקות בשיעורי מכס, מס קנייה ובלו מתפרסמות במסגרת נפרדת מזו של שאר התקנות. רק עם הפרסום ב"רשומות" נכנסת חקיקת המשנה לתוקף.
יולי אדלשטיין, בתקופת כהונתו כיושב ראש הכנסת, מתח ביקורת על אופן הטיפול של משרדי הממשלה בתקנות:
חקיקת משנה בישראל > הבדלים מהותיים בין חוק לחקיקת משנה

סעיף 1 לחוק הפרשנות, התשמ"א-1981, מגדיר חיקוק – "חוק או תקנה". כינוי משותף זה משקף את העובדה שמבחינות רבות אין הבדל בין חוק לתקנה, שהרי שניהם יוצרים נורמה כללית שיש לציית לה. אולם בכל זאת ישנם הבדלים בין שני מעשי חקיקה אלה. לא רק הגורם המחוקק ותהליך החקיקה מבדילים בין השניים, אלא גם חוסנו של מעשה החקיקה בפני ביקורת של בית המשפט. החקיקה הראשית מחייבת כמעט תמיד את בית המשפט, ויכולתו לערער עליה מצומצמת ביותר (אפשרות כזו קיימת כאשר הוראה בחוק רגיל עומדת בסתירה להוראה בחוק יסוד). חקיקת משנה ניתנת לביטול על ידי בית המשפט כאשר נמצא בה פגם. פגמים עיקריים המאפשרים ביטולה של חקיקת משנה הם:
היא סותרת חוק, מבלי שניתנה הסמכה מפורשת לכך;
יש בה חריגה מהמסגרת שנקבעה בהסמכה להתקינה (אין סעיף מסמיך בחוק לתוכן הוראה בחקיקת המשנה);
היא הותקנה על ידי מי שאינו מוסמך לכך, או בדרך שונה מזו שקובעת ההסמכה;
היא אינה ברורה, כך שבית המשפט מתקשה לפרש אותה;
היא אינה עומדת במבחן הסבירות. למשל: היא מפרה את עקרון השוויון, כלומר יש בה אפליה פסולה, היא נעשתה לשם "מטרה זרה" או שלא בתום לב. על כך אמר שופט בית המשפט העליון, צבי ברנזון: ”אם ימצא בית-המשפט כי חקיקת-המשנה היא כה בלתי הגיונית ובלתי נסבלת עד שאדם בר-דעת לא יעלה על דעתו ששר סביר היה מסוגל לעשותה, כי אז יצטרך לאמור שמעולם לא נתכוון המחוקק לתת כוח כזה בידי השר”.
לדבריו של הנס קלינגהופר, מלאכתם של השופטים במקרה זה אינה פשוטה, שכן: ”חכמה רבה וחוש מיוחד במינו דרושים לכך שיעלה בידי השופטים להושיט עזרה לפרט עד אותו גבול שאפשר להגיע אליו מבלי להתגרות במחוקק, כלומר, מבלי להביאו לידי תגובות חקיקתיות של הרחבה וחיזוק מוגברים של חופש פעולתו של המינהל, תגובות שיהיה בהן כדי לרפות עוד יותר את שלטון החוק”.
חקיקת משנה בישראל > נגישות ציבורית לחקיקת משנה

מחקרים מצביעים על בעיית נגישות קשה לחקיקת משנה, כולל בהשוואה לחקיקה ראשית. בשנים האחרונות ישנה עלייה נכרת ומתמדת בהיקפה של חקיקת משנה בישראל. על אף שהמידע זמין באתר הרשומות, בעיקר במסגרת "קובץ התקנות", הוא מאורגן באופן מסורבל, שאינו מאפשר קריאה נוחה והבנה של התקנות, על שלל התיקונים שנערכו בהן. לתקנות לא נלווה כל הסבר או תקציר. לפיכך, מחקרים הציעו להטיל חובת הנגשה דיגיטלית על רשויות מנהליות בהקשר של חקיקת משנה, שתעשה שימוש בפלטפורמות דיגיטליות דוגמת רשתות חברתיות ותעביר מידע משפטי באופן קריא ומועיל לציבור באמצעות אינפוגרפיקה.
חקיקת משנה בישראל > שיתוף הציבור בהתקנתה של חקיקת משנה

בתהליך חקיקתו של חוק ניתנת לציבור הזדמנות לומר את דברו. הצעת החוק מתפרסמת ברבים (בפרסום "הצעות חוק"), כך שניתן לקיים דיון ציבורי בהצעה, בנוסף לדיון המתקיים בה בכנסת. לא זה המצב בנוגע לחקיקת משנה. בדרך כלל הכוונה להתקין חקיקת משנה אינה מתפרסמת ברשומות, והדיון בה נעשה רק בוועדת הכנסת המתאימה (ולעיתים לא נדרש אף דיון כזה). אף שניתן להצדיק מצב זה בצורך שלא לעכב את תהליך החקיקה, שהרי המהירות היא מיתרונותיה של חקיקת המשנה, אמר על כך פרופ' יצחק זמיר:
שיתופו של הציבור בחקיקה המינהלית, בין אם הוא נעשה במישרין או באמצעות התייעצות בגופים המייצגים את הציבור או חלקים של הציבור המעוניינים במיוחד בנושא החקיקה, יש לו, מעבר לחשיבות העקרונית, גם חשיבות מעשית מרובה. המינהל הציבורי בוחן את החקיקה, כמו כל עניין אחר, מנקודת ראות מיוחדת לו, וכל כמה שייתן דעתו על הצרכים והרצונות של האנשים עליהם תחול החקיקה, אין הוא יכול לשים עצמו במקומם. הם מכירים את ענייניהם טוב ממנו, ועל ידי שיתופם בהליך החקיקה עשויות להתגלות למינהל עובדות חשובות שלא היה ער לקיומן, קשיים אפשריים בביצוע וכדומה.

...

חשוב העיקרון הדורש כי החקיקה המינהלית לא תיעשה בחשאי בין החומות של המינהל הציבורי, כאילו מדובר בתוכנית סודית אשר המטה הכללי של הצבא מכין לשם התקפה על אויב, אלא בגלוי ואגב שיתופו של הציבור אליו תתייחס החקיקה.
מענה חלקי לבעיה זו ניתן בעשור השני של המאה ה-21 עם פרסומה של חקיקת משנה מתוכננת ב"אתר החקיקה הממשלתי", והצגתה להערות הציבור.
חקיקת משנה שיש להביאה לידיעת הציבור קודם להתקנתה נמצאת בדיני העבודה. שר העבודה מוסמך להוציא צו הרחבה בהתאם לחוק הסכמים קיבוציים, וסעיף 26 לחוק זה מחייב לפרסם ב"רשומות" הודעה על כוונה לתת צו הרחבה.
ראו גם

חוק עזר
היטל פיתוח
לקריאה נוספת

ברוך ברכה, משפט מינהלי, הוצאת שוקן, 1986.
אהרן ברק, "פיקוח בתי המשפט על חקיקת המשנה", הפרקליט, אוגוסט 1965.
הערות שוליים

1 2 3 4  שרון ידין, הפרדוקס הדמוקרטי של תקנות הקורונה, משפט וממשל כד, הפקולטה למשפטים אוניברסיטת חיפה, 2021
↑  שרון ידין, רגולציה חדשה: מהפכה במשפט הציבורי, ירושלים: נבו, 2018
↑  אבישי גרינצייג, ‏אדלשטיין: "הממשלה ביטלה יותר חוקים מבתי המשפט, יחסינו בעייתיים", באתר מעריב אונליין, 27 במאי 2018
↑  ע"א 311/57 היועץ המשפטי נ' מ. דיזנגוף ושות' (שיט) בע"מ, ניתן ב-5.7.59
↑  "שלטון החוק וחקיקת משנה", הד המשפט, מאי 1957, עמ' 204
↑  אתר אתר החקיקה הממשלתי
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00564130 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
גנרל (גרמניה)

| --- | --- |
 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 צבא:  בונדסוור
 מערכת הדרגות:  דרגות הבונדסוור
 היררכיה:  קצינים
 מקבילת נאט"ו:  OF-9
 מקבילת צה"ל:  אין
 מקבילת הצבא:  גנרל
 מקבילת חיל האוויר:  גנרל
 מקבילת חיל הים:  אדמירל
 
דרגת גנרל היא הדרגה הגבוהה ביותר של הצבא הגרמני וחיל האוויר הגרמני. כדרגת ארבעה כוכבים היא שוות ערך לדרגת אדמירל בצי הגרמני.
הדרגה מדורגת כדרגה OF-9 בנאט"ו, והיא מדורגת כ-B8 בכללי השכר של משרד ההגנה הפדרלי.
סימני הדרגה

על הכותפות (הצבא, הלופטוואפה) ישנם ארבעה מעוינים מוזהבים (כוכבים) לצד עלי אלון מוזהבים.
| Heer | לופטוואפה | טלאי צווארון |
| --- | --- | --- |
|   גנרל   (מדי שטח)    גנרל   (פרישה)   |   גנרל   (פלקטרן)    גנרל   (מדי שטח)   |   טלאי צווארון   (ימין)    טלאי צווארון   (שמאלה)   |
היסטוריה מוקדמת

במהלך המאה ה-16, עם הקמת צבאות קבע, החלו המדינות הגרמניות למנות גנרלים מהאצולה להוביל צבאות בקרב.
מערכת דרגות סטנדרטית פותחה במהלך מלחמת שלושים השנים, כאשר הדרגה הגבוהה ביותר של גנרל הייתה שמורה בדרך כלל לריבון השולט (למשל הקיסר או האלקטור) ומפקד השדה בפועל החזיק בדרגת גנרל לויטננט. דרגת פלדמרשל הייתה באותה תקופה בדרגה נמוכה, וכך גם גנרלוואכטמייסטר.
במהלך המאות ה-17 וה-18, דרגת הגנרל הייתה קיימת בכל הצבאות של מדינות גרמניה, והשימוש הגדול ביותר היה אצל צבאות בוואריה ופרוסיה. שתי הצבאות הללו הן שיצרו את הרעיון של "המטה הכללי", שאויש לרוב על ידי אנשי האצולה.
המאה ה-19

במהלך מלחמות נפוליאון הונהגו דרגות הגנרלים הגרמנים בארבע דרגות, החל מגנרל מיור, ואחריו גנרל לוטננט, גנרל וגנרלפלדמרשל. המדים וסימני הדרגות הסטנדרטיים, ששימשו למעלה ממאה שנים, התפתחו גם הם בתקופה זו. תואר הגנרל (שלושה כוכבים) כלל את החיל שבו שירת הקצין, מה שהוביל לתארים של גנרל חיל הרגלים, גנרל חיל הפרשים, וגנרל חיל התותחנים.
בשנת 1854, פרוסיה הציגה את דרגת גנרל אוברסט, כך שניתן יהיה לקדם את הקצינים יותר מדרגת גנרל מבלי להפוך לגנרלפלדמרשל, שכן בדרך כלל הוענקה דרגה זו רק להישגים יוצאי דופן במהלך שירות מלחמתי. מאוחר יותר, נוסף לראשונה בבוואריה ציון מיוחד נוסף המכונה גנרל אוברסט בדרגת גנרלפלדמרשל, כדי לציין גנרלים בכירים שקיבלו את סמכותם של פלדמרשלים ללא הדרגה האמיתית.
במהלך הקיסרות הגרמנית הונהגו דרגותיהם של גנרלים גרמנים ככותפת זהובה עם עד ארבעה מעוינים (כוכבים) המציינים ותק ככלל. בדרגת גנרלפלדמרשל הונהגה כותפת שעליה שתי אלות בחוצות זו את זו באלכסון. גנרלים גרמנים החלו גם לובשים עלי אלון מוזהבים על צווארוניהם, בניגוד לטלאי הצווארון שלבשו יחידות עילית, או הצווארונים הרגילים של שאר כוחות הצבא הגרמניים.
דרגת "גנרל אוברסט בדרגת גנרלפלדמרשל" (Generaloberst im Range eines Generalfeldmarschalls) הוצגה בצבא הפרוסי / הקיסרי בשנת 1871. והוענקה לגנרלים בכירים שהחזיקו בדרך כלל מינוי של מפקח צבא ויועדו לשמש כמפקדי ארמיות במקרה של פעולות איבה. הכותפת הוצגה על ידי אלות עם שלושה מעוינים. דרגת גנרל (עם שלושה מעוינים בלבד) נוצרה בשנת 1901. בצבא הפרוסי ניתן היה להעניק דרגת גנרלפלדמרשל רק לקצינים פעילים בזמן מלחמה אם הם ניצחו בקרב או הסתערו על מבצר. בימי שלום הוענקה הדרגה כדרגת כבוד לנסיכים ידידותיים וכתואר כבוד לגנרלים בכירים כשפרשו - "גנרל בדרגת הכבוד של גנרלפלדמרשל" (General mit dem Charakter eines Generalfeldmarschall) - דרגה שבוטלה בשנת 1911. במקביל, שינויי הדרגה של גנרל אוברסט בדרגת גנרלפלדמרשל שונתה לארבעה מעוינים ללא האלות.
מלחמת העולם השנייה

דרגת הגנרל הגרמנית ראתה את השימוש הרחב ביותר שלה במהלך מלחמת העולם השנייה. בשל התפשטותם האדירה של הכוחות המזוינים הגרמניים (ורמאכט), קודמו בשנות השלושים "גל" של גנרלים חדש שהוביל את גרמניה למלחמה.
| שווה ערך   קוד נאט"ו | OF-10 | OF-9 | OF-8 | OF-7 | OF-6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
הר: 
לופטוואפה: 
|  | גנרל-פלדמרשל | גנרל-אוברסט | גנרל חיל | גנרל-לויטננט | גנרל-מיור |
| ואפן אס אס | אין דרגה שוות ערך |  |  |  |  |
|  |  | אוברסט-גרופנפיהרר | אובר-גרופנפיהרר | גרופנפיהרר | בריגדפיהרר |
מלחמת העולם השנייה > גנרלפלדמרשל

בשנת 1936 חידש היטלר את דרגת גנרלפלדמרשל, ובתקופת גרמניה הנאצית הוענקה דרגה זו ל-26 גנרלים.
מלחמת העולם השנייה > גנרל אוברסט

דרגת גנרל אוברסט, המתורגמת בדרך כלל כ"קולונל גנרל", אך תרגומה המדויק יותר הוא "גנרל בכיר". גנרל אוברסט היה בדרך כלל מפקד ארמייה.
מלחמת העולם השנייה > גנרל חיל

במלחמת העולם השנייה הייתה דרגת גנרל חיל דרגה של כוחות היבשה של הוורמאכט, או של הלופטוואפה, וסימלה את החיל בו שירת הקצין. בין דרגות אלו נכללו: גנרל חיל הפרשים, גנרל חיל התותחנים וגנרל חיל הרגלים, כמו כן היו בוורמאכט גם דרגות גנרל חיל השריון, גנרל הכוחות ההרריים, גנרל חיל ההנדסה, גנרל חיל הצנחנים, גנרל מטוסי הקרב, גנרל חיל הנ"מ, גנרל חיל הקשר וגנרל חיל הקשר האווירי. גנרל חיל היה בדרך כלל מפקד קורפוס.
מלחמת העולם השנייה > גנרל לוטננט

גנרל לוטננט היה בדרך כלל מפקד דיוויזיה בכיר.
מלחמת העולם השנייה > גנרל מיור

גנרל-מיור היה בדרך כלל מפקד דיוויזיה זוטר.
מלחמת העולם השנייה > לופטוואפה

עם הקמת הלופטוואפה החלו הגנרלים של חיל האוויר להשתמש באותן דרגות גנרל כמו הצבא הגרמני. אותות הכתפיים היו זהות לזה ששימש את הצבא, בתוספת טלאי צווארון מיוחדים שנשאו על ידי הגנרלים בלופטוואפה. הדרגה העליונה של רייכסמרשל נוצרה בשנת 1940 עבור הרמן גרינג.
מלחמת העולם השנייה > Waffen-SS

בשנת 1941 החל הוואפן אס אס להשתמש בדרגות גנרל בנוסף לדרגות SS רגילות. בוואפן אס אס לא היו גנרלפלדמרשלים, אך דרגת רייכספיהרר אס אס שהוחזקה על ידי היינריך הימלר נחשבה כשוות ערך לגנרלפלדמרשל במהלך שנות המלחמה.
דרגת הקולונל הבכירה של אוברפיהרר נחשבה לעיתים כשוות ערך לגנרל. עם זאת, הדרגה (בפרט בקרב הוואפן-אס-אס) לא נחשבה שקולה לדרגת גנרל, לא החזיקה בדש של גנרל, והוצגה עם הכותפות של אוברסט.
שימוש מודרני

לאחר מלחמת העולם השנייה, צבא גרמניה המערבית, הבונדסוור, וצבא גרמניה המזרחית, צבא העם הלאומי, אימצו את מערכת הדרגות של הגושים הצבאיים שלהם.
הבונדסוור הכניס את דרגת בריגדה-גנרל מתחת לדרגת גנרל מיור, אשר נותרה מתחת לדרגת גנרל-לויטננט וגנרל, וכך כל אחת מהדרגות הללו מציינת כעת דרגה גבוהה יותר מבעבר (למשל גנרל-לויטננט היא עכשיו גנרל שלושה כוכבים).
לפני איחוד גרמניה מחדש, דרגות הקצונה בגרמניה המזרחית התבססו על המודל הסובייטי. גנרל מיור הייתה עדיין דרגת הקצונה הנמוכה ביותר, ואחריה גנרל לוטננט, גנרל אוברסט (שהפכה לדרגת גנרל שלושה כוכבים במקום ארבעה) וארמה-גנרל. בשנת 1982 קבעה ממשלת גרמניה המזרחית את דרגת מרשל גרמניה המזרחית, אף על פי שאף אחד לא הועלה לדרגה זו.
הערות שוליים

↑  McNab, Chris (2009), The SS, Amber Books Ltd., p. 30. ISBN 978-1-906626-49-5
↑  Yerger, Mark C. (1997). Allgemeine-SS: The Commands, Units and Leaders of the General SS, Schiffer Publishing Ltd., p. 235. ISBN 0-7643-0145-4
↑  Miller, Michael (2006). Leaders of the SS and German Police, Vol. 1, R. James Bender Publishing, p. 521. ISBN 93-297-0037-3
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: גנרל-לויטננט |   דרגות הבונדסוור  גנרל | דרגה בכירה: אין |
ריינהולד ניבור

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1892 רייט סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביוני 1971 (בגיל 78) סטוקברידג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סטוקברידג' 
 השכלה:  הסמינר של ייל  הסמינר התאולוגי עדן  קולג' אלמהורסט 
 תקופת הפעילות:  מ-1915 
 מעסיק:  סמינר האיחוד התיאולוגי 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 בן או בת זוג:  אורסולה ניבור (1931–?) 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (1964) 
 
ריינהוֹלד ניבּוּר (באנגלית: Reinhold Niebuhr (יש המתעתקים את שמו לעברית ריינהולד ניבוהר); ‏21 ביוני 1892 – 1 ביוני 1971) היה תאולוג פרוטסטנטי אמריקאי. עיקר פרסומו בניסיונו לקשר את האמונה הנוצרית עם הפוליטיקה, הדיפלומטיה והריאליה של המציאות המודרנית בת זמננו. תרם תרומה מיוחדת לתזה בדבר 'מלחמה צודקת'. מחבר תפילת השלווה.
ביוגרפיה

ניבור נולד במדינת מיזורי, ארצות הברית, בן לכומר גרמני מן הכנסייה האוונגלית המאוחדת (לותרנית-קלוויניסטית) שכללה בעיקר מהגרים פרוסים. הוא ואחיו הצעיר החליטו ללכת בעקבות אביהם ולהפוך לכמרים. ריינהולד ניבור למד באלמהורסט קולג' שבאילינוי, וסיים שם את חוק לימודיו בשנת 1910. לאחר מכן למד בסמינר התאולוגי עדן שבמיזורי. לבסוף הגיע לאוניברסיטת ייל, שם רכש תואר ראשון בלימודי דת בשנת 1914. שנה לאחר מכן הוסמך לכמורה, ונשלח על ידי המסיון הגרמני-אבנגלי לכהן בדטרויט, מישיגן. הקהילה שלו מנתה בבואו לשם כשבעים איש, וגדלה לכשבע מאות איש שעה שפרש ממנה בשנת 1928, סימן לגידולה של העיר דטרויט באותן שנים.
בשנות כהונתו ככומר הוטרד ניבור מן ההשלכות השליליות של מהפכת התיעוש על חיי העובדים. הוא הפך למבקר קולני של הנרי פורד ואיפשר לאיגודי עובדים לנצל את במת ההטפה הכנסייתית שלו כדי לקדם את נושא זכויות העובדים. במקביל יצא ניבור כנגד הארגון הגזעני 'קו קלוקס קלאן' (Ku Klux Klan) שבשנות העשרים התעצם בערי המערב והמרכז של ארצות הברית, והיה חזק במיוחד בדטרויט.
בשנת 1923 ביקר ניבור באירופה, בה היה עד למצבה של גרמניה תחת הכיבוש הצרפתי בחלק המזרחי של נהר הריין (אנ'). הביקור גרם לו לחזק את עמדותיו הפציפיסטיות, אותן אימץ בעקבות מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1928 עזב ניבור את דטרויט ונתמנה לפרופסור לתאולוגיה מעשית בסמינר התאולוגי 'יוניון' שבניו יורק. מכאן ולהבא בילה ניבור את רוב הקריירה שלו שם, עד לשנת 1960. במשרתו זו זכה ניבור להשפעה ניכרת על דורות של תלמידי הסמינר.
ניבור פרסם ספר מחוויותיו ככומר בדטרויט בשם "דפים מפנקסו של ציניקן מאולף" (Leaves from the Notebook of a Tamed Cynic). הוא המשיך לכתוב ולפרסם לכל אורך הקריירה שלו, וכן שימש כעורך למגזין 'נצרות ומשבר' (Christianity and Crisis) משנת 1941 עד לשנת 1966. ניבור היה בין החברים המייסדים של הקרן לסיוע בינלאומי, אשר כיום ידועה בשמה International Rescue Committee. משימתה של הקרן (לפי תיאור משנת 1933) הייתה "לסייע לגרמנים הסובלים מן המדיניות של השלטון ההיטלראי".
פעילותו הפוליטית

בשנות השלושים של המאה העשרים שימש ניבור כמנהיג מרכזי של הפלג הרדיקלי במפלגה הסוציאליסטית האמריקאית. הוא צידד בקבלת התוכנית של החזית המאוחדת מטעם המפלגה הקומוניסטית האמריקאית, עמדה העומדת בניגוד חד לעמדותיו המאוחרות יותר. לפי אוטוביוגרפיה של לואיס ולדמן, אחד ממתנגדיו הפוליטיים, ניבור אפילו הנהיג תרגילים כמו-צבאיים בין החברים הצעירים של המפלגה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו מתערערות אמונותיו הפציפיסטיות שהתבטאו עד אז כחלק ממשנתו הליברלית. ניבור החל להתרחק מעמיתיו הפציפיסטיים והפך לתומך מובהק של המלחמה בנאצים. הוא עזב את אגודת שוחרי הפיוס של תאולוגים ואנשי דת שהתנגדו למלחמה, והפך לאחד ממבקריהם החריפים. נטישה זו של עמיתיו הובילה להקמתה של תנועה ל'ריאליזם נוצרי' אשר ניבור נחשב כנציגה הבולט. במסגרת זו הפך ניבור לתומך במעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, במלחמתה בקומוניזם, ואף בפיתוח הנשק הגרעיני. עם זאת, ניבור התנגד למלחמה בווייטנאם.
השפעתו

מרטין לותר קינג למד את כתביו של ניבור בזמן לימודיו בסמינר התאולוגי קרוזר בפנסילבניה. ואלו תרמו לתזה של "מלחמה צודקת". כתבים אלה יחד עם כתביו של פאול טיליך סייעו לקינג לקשר את האמונה הנוצרית יחד עם המאבק למען זכויות השחורים בארצות הברית.
ביבליוגרפיה > ספרו שתורגם לעברית

ריינהולד ניבור, בני האור ובני החושך, עורך אייל נווה, תרגום אהרן אמיר, הוצאת שלם, ירושלים, התשס"ג.
ביבליוגרפיה > ספרים באנגלית

Leaves from the Notebook of a Tamed Cynic, Richard R. Smith pub, (1930), Westminster John Knox Press 1991 reissue: ISBN 0-664-25164-1, diary of a young minister's trials
Moral Man and Immoral Society: A Study of Ethics and Politics, Charles Scribner's Sons (1932), Westminster John Knox Press 2002: ISBN 0-664-22474-1
Interpretation of Christian Ethics, Harper & Brothers (1935)
Beyond Tragedy: Essays on the Christian Interpretation of Tragedy, Charles Scribner's Sons (1937), ISBN 0-684-71853-7
The Nature and Destiny of Man: A Christian Interpretation, from the Gifford Lectures, (1941), Volume one: Human Nature, Volume two: Human Destiny, 1980 Prentice Hall vol. 1: ISBN 0-02-387510-0, Westminster John Knox Press 1996 set of 2 vols: ISBN 0-664-25709-7
The Children of Light and the Children of Darkness, Charles Scribner's Sons (1944), Prentice Hall 1974 edition: ISBN 0-02-387530-5, Macmillan 1985 edition: ISBN 0-684-15027-1
Faith and History (1949) ISBN 0-684-15318-1
The Irony of American History, Charles Scribner’s Sons (1952), 1985 reprint: ISBN 0-684-71855-3, Simon and Schuster: ISBN 0-684-15122-7, 2008 reprint from The University of Chicago Press, with a new introduction by Andrew J. Bacevich: ISBN 978-0-226-58398-3, read an excerpt
Christian Realism and Political Problems (1953) ISBN 0-678-02757-9
The Self and the Dramas of History, Charles Scribner’s Sons (1955), University Press of America, 1988 edition: ISBN 0-8191-6690-1
Love and Justice: Selections from the Shorter Writings of Reinhold Niebuhr, ed. D. B. Robertson (1957), Westminster John Knox Press 1992 reprint, ISBN 0-664-25322-9
Pious and Secular America (1958) ISBN 0-678-02756-0
A Nation So Conceived: Reflections on the History of America From Its Early Visions to its Present Power with Alan Heimert, Charles Scribner’s Sons (1963)
The Structure of Nations and Empires (1959) ISBN 0-678-02755-2
The Essential Reinhold Niebuhr: Selected Essays and Addresses, (1987), Yale University Press, ISBN 0-300-04001-6
Remembering Reinhold Niebuhr. Letters of Reinhold & Ursula M. Niebuhr, ed. by Ursula Niebuhr (1991) Harper, 0060662344
Obama's Theologian, EJ Dionne & David Brooks debate on Speaking of Faith, American Public Media
מסדר האמבט

| --- | --- |

תמונת כוכב של אביר הצלב הגדול במחלקה הצבאית ואות המסדר
 
 מוטו: שלושה משולבים באחד  (לטינית: TRIA IUNCTA IN UNO) וגם (גרמנית): ICH DIEN
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  מסדר אבירות
 מפקד המסדר:  המונרך הבריטי
 למען:  למען הנאתו של המונרך
 סטטוס:  מסדר פעיל
 דרגות וסוגים:  שתי מחלקות (צבאית ואזרחית) מחולקים ל:  אביר/ליידי הצלב הגדול אביר/ליידי מפקד אביר עמית (בוטל)  עמית
 נוסד:  18 במאי 1725
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  מסדר פטריק הקדוש
 עיטור נמוך יותר:  מסדר כוכב הודו
מסדר האמבט (באנגלית: Order of the Bath) הוא מסדר אבירות בריטי, שייסד המלך ג'ורג' הראשון ב-18 במאי 1725. השם לקוח מטקס מתקופת ימי הביניים, שבו אדם משתתף ביום של צום, של תפילה ושל רחצה, יום אחד לפני שהוא הופך לאביר. טקס זה הופסק בשנת 1815.
המסדר מורכב מהמלך הבריטי (שליט המסדר), המאסטר הגדול (אנגלית: The Great Master), ושלושה מעמדות של חברי המסדר:
אביר/גבירת הצלב הגדול (אנגלית: Knight/Dame Grand Cross או GCB)
אביר/גבירה מפקד/ת (אנגלית: Knight/Dame Commander או KCB לאביר, DCB לגברת)
עמית (אנגלית: Companion או CB)
המסדר נוסד במקור כמסדר אבירות צבאי, וסמלו (הכוכב) נלבש כעיטור של דרגות קצונה. המוטו של המסדר הוא Tria iuncta in uno (לטינית: שלושה משולבים/מחוברים לאחד), אמרה המתייחסת לאיחוד אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, או לשילוש הקדוש. המשמעות הראשונה היא הסבירה מבין השתיים, כיוון שבסמל המסדר מופיעים שלושה כתרים. מוטו אחר הוא Ich dien (גרמנית: "אני משרת") - מוטו זה שימושי פחות, בעיקר אצל חברי המסדר ששירתו בצבא.[דרוש מקור]
המסדר הוא הרביעי בחשיבותו מבין מסדרי האבירות הבריטים, אחרי מסדר הבירית (Order of the Garter), מסדר הדרדר (Order of the Thistle) ומסדר פטריק הקדוש (Order of St. Patrick).
"אבירי וגבירות הצלב הגדול" הנוכחיים

שליט המסדר: צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת
המאסטר הגדול: ויליאם, נסיך ויילס
"אבירי וגבירות הצלב הגדול" הנוכחיים > אבירי וגבירות הצלב הגדול

| דרגה צבאית | שם | שנת הצטרפות |
| --- | --- | --- |
| אדמירל הצי | אדוארד אשמור | 1974 |
| מרשל אוויר ראשי | סר דאגלאס לאו | 1977 |
| פילדמרשל | The Lord Bramall | 1979 |
| גנרל | Sir Peter Whiteley | 1979 |
| מרשל אוויר ראשי | דייוויד אוואנס | 1979 |
|  | Sir Douglas Wass | 1980 |
| אדמירל | Sir James Eberle | 1981 |
| גנרל | רוברט פורד | 1981 |
| מרשל של חיל האוויר המלכותי | קית' ווילאמסון | 1982 |
|  | רוברט ארמסטרונג | 1983 |
| אדמירל | Sir Desmond Cassidi | 1983 |
|  | Sir Brian Cubbon | 1984 |
|  | Sir William Fraser | 1984 |
| מרשל של חיל האוויר המלכותי | The Lord Craig of Radley | 1984 |
| גנרל | ג'ורג' קופר | 1984 |
|  | Sir Kenneth Stowe | 1986 |
| מרשל של חיל האוויר המלכותי | Sir Peter Harding | 1988 |
| פילדמרשל | Sir John Chapple | 1988 |
|  | פטר מידלטון | 1989 |
| מרשל אוויר ראשי | Sir Patrick Hine | 1989 |
|  | Sir Derek Oulton | 1989 |
|  | Sir William Heseltine | 1990 |
| אדמירל הצי | Sir Benjamin Bathurst | 1991 |
| מרשל אוויר | Sir David Parry-Evans | 1991 |
| פילדמרשל | The Lord Inge | 1992 |
| אדמירל | Sir Jock Slater | 1992 |
|  | The Lord Butler of Brockwell | 1992 |
| מרשל אוויר ראשי | Sir Michael Graydon | 1993 |
| פילדמרשל | The Lord Guthrie of Craigiebank | 1994 |
| מרשל אוויר ראשי | Sir Richard Johns | 1997 |
| גנרל | Sir Roger Wheeler | 1997 |
|  | The Lord Fellowes | 1998 |
|  | Rt Hon. Sir John Chilcot | 1998 |
| אדמירל הצי | The Lord Boyce | 1999 |
| פילדמרשל | The Lord Walker of Aldringham | 1999 |
| גנרל | Sir Jeremy Mackenzie | 1999 |
| מרשל אוויר ראשי | Sir Peter Squire | 2001 |
|  | The Lord Wilson of Dinton | 2001 |
| אדמירל | Sir Nigel Essenhigh | 2002 |
|  | Sir Hayden Phillips | 2002 |
|  | Sir David Omand | 2004 |
| אדמירל | The Lord West of Spithead | 2004 |
| גנרל | Sir Michael Jackson | 2004 |
| מרשל של חיל האוויר המלכותי | The Lord Stirrup | 2005 |
| מרשל אוויר ראשי | Sir Peter Terry | 2006 |
|  | The Lord Janvrin | 2007 |
| גנרל | The Lord Dannatt | 2008 |
| מרשל אוויר ראשי | Sir Glenn Torpy | 2008 |
| אדמירל | Sir Jonathon Band | 2008 |
| אדמירל | Sir Mark Stanhope | 2010 |
|  | Sir David Normington | 2011 |
| גנרל | The Lord Richards of Herstmonceux | 2011 |
|  | The Lord O'Donnell | 2011 |
| מרשל אוויר ראשי | סטיבן דלטון | 2012 |
| גנרל | פיטר וול | 2013 |
|  | ניק מקפרסון | 2015 |
| אדמירל | ג'ורג' זמבלס | 2016 |