stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילקה גדה
ציורי שמן בגלריה הלאומית של הונגריה

גן ורדים צרי, 1969–1970, שמן על קרטון, 58 x 42 ס"מ
גן הוורדים, 1970–72, שמן על בד ציור, 54 x 47 ס"מ
פרח מלאכותי עם פגיונות, 1974, שמן על לוח עץ, 61 x 61 ס"מ
גן ורדים עם חלון משולש, 1979–1980, שמן על בד ציור, 50 x 55 ס"מ
חנות מסכו, 1980, שמן על נייר מונח על בד, 71 x 50 ס"מ
מפלצת וילד, 1981, שמן על בד ציור, 55 x 66 ס"מ
מצעד המשולשים, 1981, שמן על בד ציור, 84 x 75 ס"מ
מכשפות בהכנה, 1980–81, שמן על בד ציור, 59 x 58 ס"מ
בתי חינוך עממיים

בתי חינוך עממיים (אנגלית: Folk high school; דנית: Folkehøjskole; פינית: kansanopisto ,työväenopisto או kansalaisopisto; גרמנית: Volkshochschule ,Heimvolkshochschule; נורווגית: Folkehøgskole; שוודית: Folkhögskola) הם מוסדות חינוך לנוער ולמבוגרים אשר אינם מעניקים תארים אקדמאיים.
מוסדות אלו מצויים לרוב במדינות הנורדיות, וגם בגרמניה ואוסטריה. את הרעיון הגה המשורר ואיש הדת הדני ניקולאי גרונטוויג (1783-1872) שהושפע מהמרקיז דה קונדורסה ועבודותיו במתקופת המהפכה הצרפתית, שהשפיעה באופן ישיר על החינוך הפופולרי (אנ') בצרפת.
למרות השם הדומה והמטרות הדומות למדי, קיים שוני בין המוסדות בגרמניה ובשוודיה לבין המוסדות המסורתיים בדנמרק ובנורווגיה. בגרמניה ושוודיה המוסדות הקרויים "בתי חינוך עממיים" קשורים יותר למוסדות אקדמאיים ולמעשה מהווים מעין "אוניברסיטה עממית", בעוד בדנמרק ונורווגיה קיימים גם מוסדות הקשורים לאוניברסיטאות וגם מוסדות שהם חלק ממסורת חינוכית עממית נפרדת. קיימות עוד מדינות שהושפעו מרעיונות "החינוך הפופולרי" של גרונטוויג. במספר מדינות באפריקה, בארצות הברית, בהודו ואף בישראל הוקמו מספר בתי חינוך לפי עקרונות אלו.
היסטוריה

גרונטוויג נחשב להוגה רעיון בתי החינוך העממיים. הוא הושפע בעת ביקוריו באנגליה מהחינוך הפנימייתי האנגלי, אך ברעיונותיו שם דגש רב על מה שהגדיר כ"חינוך פופולרי" ו"נאורות". הרעיון המרכזי היה לשפר את החינוך בשכבות האוכלוסייה החלשות, בדגש על התפתחות אישית. גרונטוויג האמין בחינוך מילולי מאוד וברעיון "המילה החיה". בתי החינוך העממיים עסקו בעיקר בתחומי השפה וידיעת קרוא וכתוב, היסטוריה של המולדת, החוקה והחקלאות המקומית, בשילוב עם שירי עם וחינוך בעל אופי נוצרי.
בית החינוך הראשון הוקם בשנת 1844 בעיירה הדנית רודינג (Rødding). עם זאת הוא קיבל אופי "אריסטוקרטי" למדי משום שרוב נרשמיו היו בני האיכרים והפקידים העשירים במקום.
אדם נוסף שהיה שותף לייסוד רעיון בתי החינוך העממיים הוא המורה כריסטיאן קולד (אנ'), שדרכו החינוכית הבלתי-מקובלת באותה תקופה, נתנה לבתי החינוך העממיים יסודות דמוקרטיים חזקים בהשוואה להתמקדותם הדתית הראשונית. הלימודים נערכו בחודשים נובמבר עד מרץ משום שבשאר חודשי השנה היו הלומדים עובדים בחוות החקלאיות. הרעיון של קולד היה שהלומדים ישובו ללימודיהם מספר חורפים להשלמת הלימודים. בתחילה למדו רק גברים בקורסים אולם בשנת 1861 החל לימוד קיץ לנשים בחודשי מאי עד יולי, הגברים המשיכו ללמוד בחורף.
בתי החינוך העממיים המודרניים השתנו באופן משמעותי. למרות שחלקם עדיין בעלי זיקה דתית, רובם היום חילוניים. בתי החינוך עדיין "גרונטוויגיים" בכך שהם ממשיכים להתמקד בנושאים נאורות, אתיקה, ודמוקרטיה, ומשלבים מקצועות ייחודיים כהתעמלות וכושר גופני, עיתונאות, כתיבה ספרותית, אמנות ומוזיקה. כיוון שבתי החינוך אינם מעניקים תעודות או דיפלומות - אופן הלימוד הוא בדרך כלל חופשי, נינוח ובלתי פורמלי. רוב בתי החינוך הסקנדינביים פועלים במתכונת פנימייתית, בה החניכים מגיעים לשהות של 2 עד 6 חודשים ובאפשרותם להישאר עד שנה, לפחות בנורווגיה.
בתי ספר וחיי למידה

גרונטוויג נלחם למען בתי ספר עם חינוך פופולרי כמטרה ראשונית. תנועת בתי החינוך העממיים היו תנועת נגד לחינוך המסורתי המקובע. התנועה התנגדה ללימודים מתוך ספרים המנוכרים לנוער, הכתובים בדרך כלל בשפה שאינו מבין, שבסופם הנער נבחן ומוערך באופן קבוע מראש ועל פי פרמטרים צרים. התנועה נלחמה גם למען חינוך ציבורי איכותי כאלטרנטיבה לאליטה האקדמאית. בית החינוך העממי אמור לסייע לרוצים ללמוד "למידה לשמה" ולעזור לאנשים ליטול את חלקם בחברה.
בתי החינוך העממיים השתנו - באופן טבעי, לעיתים שינויים מהותיים, לאורך השנים, אבל רבים מרעיונות הליבה של גרונטוויג מצויים בהם גם באופן פעולתם היום. בין הגורמים המשפיעים עליהם היום אפשר למנות התפתחויות בתרבות הפוסט מודרנית, בתפיסות הלאום הבינלאומיות והגלובליזציה וכו'.
אחד המושגים אותם ניתן עדיין למצוא בבתי החינוך העממיים הוא מושג ה"חיים של למידה". בתי הספר לפי תפיסה זו אמורים לחנך לכל החיים על ידי העלאת שאלות בסיסיות המקיפות את חיינו כחברים בחברה וכאינדיבידואלים. בתי החינוך הוקמו מתוך גישה השוללת מבחנים וציונים, ומקדמת שיח ערכי וחינוכי. תפיסה זו באה לידי ביטוי בסיפור על אחד מתלמידיו של כריסטיאן קולד, ממיסדי תנועת בתי החינוך, שבא אליו לאחר השיעור, התנצל ואמר כי השיעורים מעניינים אותו אך אינו מצליח לזוכרם. תשובתו של קולד הייתה כי כאשר מטמינים צינורות ניקוז יש לסמן היכן הם טמונים - אולם כאשר זורעים חיטה אין צורך בסימון כיוון שהיא צומחת ועולה מעצמה - וכך גם הלימוד החי - בה לידי ביטוי בחיים עצמם.
מטרתו של גרונטוויג הייתה לסייע לחניכים לקבל מושג של "טוב" משותף תוך התמקדות במציאות חייהם כפי שהיא. משום כך הוא לא דגל בגישה דוגמטית, ולא שירטט קווים צורניים ל"בית החינוך האידיאלי", משום שהבין שבית החינוך צריך להתאים עצמו לסביבה בו הוא עובד. החיים בבית החינוך, והדמויות המרכיבות אותו, מחנכים וחניכים כאחד, מהווים את הרכיב המשמעותי של הבית. התהליך החינוכי קורה בשיח, בהצפת עמדות והפגשתן, והוא פועל הדדית בין המחנך והמתחנך.
תכונות

על אף ההבדלים בין בתי החינוך במדינות השונות, רוב בתי החינוך מקיימים את התכונות הבאות:
מגוון רחב של נושאים משוחחים ונלמדים.
היעדר בחינות מסכמות.
דגש על התפתחות אישית של הפרט.
חופש פדגוגי וגישה חינוכית ליברלית.
קורסים הנמשכים בין כמה חודשים לשנה.
בתי החינוך הם לרוב פנימיתיים, ומציעים קורסים לגילאי 18-30 (בייחוד במדינות שאינן דוברות גרמנית).
דנמרק

האומה האם של בתי החינוך. בית החינוך הראשון ברודינג נפתח ביוזמתו של כריסטיאן קולד בשנת 1844. מטרת בתי החינוך הדניים הייתה מתן חינוך למי שלא הצליח לרכשו בנעוריו, לעניים ולאנשים שמרבית זמנם מוקדש לעבודה. בין בתי החינוך הוותיקים של דנמרק ניתן למנות את "אסקוב הויסקול" (Askov Højskole) ביוטלנד, ואת "וולקילד הויסקול" (Vallekilde Højskole) בזילנד, שניהם הוקמו ב-1865.
נכון לשנת 2008 בדנמרק 79 בתי חינוך עממיים. נושאי הלימוד העיקריים הם בתחומים הומניים ואומנותיים ובחלקם גם ספורטיביים. לגלובליזציה השפעה מרובה על בתי החינוך הדניים בהם נפתחים קורסים מעורבים למהגרים ולדנים. חלק מהקורסים כולל גם טיולים ומסעות לארצות אחרות במהלכן החניכים לומדים ומתנדבים כחלק מתוכנית הלימודים.
בספרו "עם ועולם" כותב מרטין בובר על בתי החינוך העממיים הדניים את הדברים הבאים :
...על בסיס מוצק זה נבנתה חברת האיכרים הדאנית החדשה, הדימוקראטיה הדאנית. במלחמת העולם השנייה היו בדאניה בתי-מדרש אלה צור-המעוז של ההתנגדות לנאציות. (ראו גם: הצלת יהודי דנמרק)
נורווגיה

בית החינוך הראשון בנורווגיה, סגטון (Sagatun), נוסד בשנת 1864. נכון לשנת 2015 קיימים בנורווגיה 77 בתי חינוך עממיים, מתוכם כ-30 בעלי אוריינטציה נוצרית. בתי החינוך מציעים הזדמנות לחינוך כללי, בעיקר עבור מבוגרים "צעירים" בגילאי ה-20 לחייהם. בתי החינוך שונים מתיכונים וההשכלה העל תיכונית. בדומה לכל מערכת החינוך בנורווגיה, אין כל תשלום עבור שכר לימוד, כולל לסטודנטים זרים. העלות היא רק עבור המגורים בפנימייה. כל בתי החינוך קשורים לסוג כזה או אחר של ארגון או עמותה. התוכניות הן למשך שנה אקדמית אחת ומבוססות המבוסס על הרעיון של למידה לכל חיים.
שוודיה

בית החינוך הראשון בשוודיה נוסד בשנת 1868. נכון לשנת 2008 בשוודיה קיימים כ-150 בתי חינוך עממיים. בתי החינוך מפוזרים ברחבי המדינה בעיקר בספר ובמקומות רחוקים. הלימוד הוא בחינם, והתלמידים זכאים לתמיכה כלכלית עבור הוצאות כגון מקומות לינה ועלויות אחרות של בית הספר. אחרי גמר הקורסים התלמידים זכאים ללמוד באוניברסיטה. כמה מבתי החינוך דוגמת "סודרה ולטרביגדנס פולקוסקולה" (Södra Vätterbygdens Folkhögskola) ליד ינשפינג (Jönköping) מקיימים קשרים ושיתופי פעולה עם בתי ספר בארצות אחרות, ותוכניות חילופי סטודנטים.
גרמניה ואוסטריה

בתי חינוך עממיים בגרמניה ואוסטריה בדרך כלל מוקמים ברמה המקומית ומספקים קורסים לא אקדמאיים למבוגרים בתחומים:
חינוך כללי
חינוך פוליטי
גרמנית כשפה שנייה (בייחוד עבור מהגרים)
שפות זרות
אמנות
טכנולוגיית מידע ושימוש במחשבים.
חינוך לבריאות
הכנה ותגבור לקראת בחינות הבגרות ובחינות הקבלה למוסדות השכלה גבוהה.
מוסדות אלה נפוצים בגרמניה, וחלקם מעניקים גם חינוך משלים למבוגרים שלא סיימו את לימודיהם. בגרמניה קיימים גם בתי חינוך עממיים הפועלים כמסגרת פנימייתית.
צרפת

בשנת 1866, בתקופת הקיסרות השנייה, ייסדה ג'ין מסה (Jean Macé) את "הליגה להוראה" (Ligue de l'enseignement) שהוקדשה להוראה פופולרית. למרות הפיצול בין האנרכיסטים והמרקסיסטים בקונגרס האג, חינוך פופולרי נותר רעיון חשוב של תנועת העובדים, ובייחוד של הזרם האנרכו-סינדיקליסטי. במסגרת חוקים שהתוו את אופייה של הרפובליקה הצרפתית השלישית נקבע כי יש להקים מערך חינוך ציבורי, חילוני הניתן בחינם. בנוסף, מורים רבים היו מתומכיו של דרייפוס במשפטו בשנות ה-90 של המאה ה-19, ולאחר סיום המשפט קבוצת מורים החלה לתת הרצאות חינוכיות ללא תשלום בנושאים הומניים על מנת להילחם בהתפשטות האנטישמיות בצרפת.
בעקבות הבחירות לנשיאות בשנת 1981, נתמנתה אלן סבארי (Alain Savary) לשרת החינוך ותמכה ביוזמתה של ג'ין לוי (Jean Lévi's) להקמת בית ספר שיעניק תעודות בגרות אבל יתבסס על שיטת הניהול העצמי. בית ספר זה נקרא " Lycée autogéré de Paris (LAP)". ה-LAP היה מושפע כמה בתי ספר קודמים : ויטרוב (Vitruve) שהוקם בשנת 1962 ברובע העשרים של פריז (והיה עדיין פעיל), בית הספר החוויתי באוסלו שנפתח בשנת 1967 בנורווגיה, ובית הספר החווייתי של סנט נזייר (Saint-Nazaire) שנפתח 6 חודשים לפני ה-LAP.
ארצות הברית

ג'ון ס. קאמפבל (John C. Campbell) יליד אינדיאנה בשנת 1867, גדל בוויסקונסין ולמד חינוך ותאולוגיה בניו-אינגלנד. בחילופי המאות, הייתה דרום ארצות הברית שדה פורה למשימות חינוכיות וחברתיות. בשנים 1908-1909 ערך ג'ון יחד עם כלתו הטריה אוליב דאם (Olive Dame) ממסאצ'וסטס מחקר על התנאים החברתיים בהרים. לאחר מותו של ג'ון ב-1919 אוליב וחברתה מרגרט באטלר (Marguerite Butler) נסעו לאירופה ללמוד על בתי החינוך העממיים בדנמרק שוודיה ומדינות נוספות. בשנת 1925 הן הקימו את בית החינוך העממי ע"ש ג'ון ס. קאמפבל בעיירה בראסטאון (Brasstown) שבצפון קרולינה. התלמידים למדו אומנויות ומלאכות יד אמריקאיות מסורתיות כקרמיקה, תכשיטנות, אפיה, ריקוד ומוזיקה. מיילס הורטון (Myles Horton) שהקים את בית חינוך "היילנדר" (Highlander ) בעיירה ניו מרקט, בטנסי ב-1932, הושפע אף הוא מתנועת בתי החינוך העממיים הדנית.
במושבה טיילר שבמינסוטה, נוסד בית חינוך עממי דני בשם "דנבוד" (Danebod).
ישראל

רבים ממוסדות החינוך של תנועת העבודה הישראלית וההסתדרות, פעלו במתכונת של בתי חינוך, ושמו דגש על למידה ערכית וחווייתית יותר מאשר על ציונים ותעודות. דוגמאות לתפיסות אלו ניתן למצוא בבתי החינוך לילדי עובדים, בתי הספר ערב לבני נוער עובדים ובתי הספר הקיבוציים (בהם לא היה מקובל להיבחן לבגרויות) ומוסדות להשכלת מבוגרים כדוגמת האוניברסיטה העממית בתל אביב שהוקמה ביוזמת מרטין בובר וברל כצנלסון.
מגמה זו השתנתה עם הזמן והדרישה להוצאת תעודות בגרות וללימודים אקדמאיים ולימודי דיפלומה גברה עם השנים. אולם, גם היום ישנם מספר בתי חינוך ברוח זו, דוגמת בתי החינוך של רשת "דרור בתי חינוך" הקשורה לתנועת דרור ישראל, המפעילה גם את פעילויות הבתים למדע ועמדה ברוח בתי החינוך העממיים.
ראו גם

אנדרגוגיה
כריסטיאן קולד (1816-1870), מורה דני, ממייסדי תנועת בתי החינוך העממיים בדנמרק
בית החינוך העממי הראשון ברודינג, דנמרק
אוש

ערך זה עוסק בעיר בקירגיזסטן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אוֹש (בקירגיזית: Ош) היא העיר השנייה בגודלה בקירגיזסטן ומכונה גם "הבירה הדרומית". העיר שוכנת בעמק פרגנה בדרום-מערב המדינה על גבול אוזבקיסטן. העיר מהווה מרכז אדמיניסטרטיבי, תחבורתי ותרבותי לא רק עבור תושבי דרום קירגיזסטן אלא גם עבור קרוב למיליון קירגיזים השוכנים בצד האוזבקי של הגבול.
לקירגיזים הייתה אוש תמיד אזור ספר המרוחק מהצפון ה"מודרני" ומעיר הבירה בישקק. הדרך בין שתי הערים, כ-300 ק"מ החוצים את שרשרת הרי האלטאי, הייתה עד לאחרונה דרך עפר מסוכנת, אולם בשנים האחרונות השקיעה הממשלה הקירגיזית סכומי כסף נכבדים וסללה את הדרך לכל אורכה, ובכך קירבה את דרום המדינה אל המרכז האדמיניסטרטיבי והכלכלי שבצפון.
בליבה של העיר שוכן הר סולימאן הקדוש, המשמש כאתר עלייה לרגל מזה 1,500 שנים. ההר הוכר כאתר מורשת עולמית בשנת 2009.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 353,080 בני אדם, רובם אוזבקים, ומיעוטם קירגיזים, רוסים וטג'יקים. עובדה זו יצרה לא מעט חיכוכים על רקע אתני, שהובילו למהומות. אלה האחרונות אירעו בשנת 2010 וגבו לא מעט קורבנות מבין התושבים והובערו אלפי בתים שבהם התגוררו אוזבקים.

אוכלוסיית אוש במפקדי האוכלוסין האחרונים של קירגיזסטן:
הערות שוליים

↑  Kyrgyzstan: Administrative Division (Region and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
צילום פנורמי של העיר מהר סולימאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557660205171  BnF: cb15202397q (data)  GND: 4204803-5  LCCN: n84195796  MusicBrainz: d07c1bbc-94ab-492f-8320-29e4e55218db  VIAF: 239950878   WorldCat (עם VIAF): 239950878 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קירגיזסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוניברסיטת פץ'

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1912–הווה (כ־112 שנים) 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Attila Miseta 
 תלמידים
 :  20,000 (נכון ל־מרץ 2021) 
 מיקום
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 קואורדינטות:  46°04′27″N 18°14′16″E﻿ / ﻿46.0741828°N 18.237722°E﻿ / 46.0741828; 18.237722
 pte.hu
 he
 
בשנת 1367 יזם מלך הונגריה לאיוש הראשון, מלך הונגריה את הקמתה של אוניברסיטה בבירה האפיסקופלית פץ'.
לבקשת המלך לאיוש הראשון, מלך הונגריה , האפיפיור אורבנוסה חמחשי נתן אישור להפעלת המוסד בבולה האפיפיורית שלו.
איגנץ ספשי, הברון מנדש, הבישוף של פץ', אשר ב-1833 ייסד את ה-ליצאום הדו-זרועי (מדעי הרוח והמשפט) בPécs (Pécs Bishop's Lyceum), עבורו בנה בניין על חשבונו בשנת 1830 ב-Kisiskola utca (היום Szepesy). utca 3. ).
המלכה אליזבת, נסיכת בוואריה מלכת הונגריה, נתנה את שמה לאוניברסיטה
פסל המלכה אליזבת מהונגריה בחצר אוניברסיטת פץ' .
פרט של שער הנוי של אוניברסיטת פץ' (ברונזה). יצירות אמנות מאת פרנץ טרישלר (1993)
אוניברסיטת פץ' (בהונגרית: Pécsi Tudományegyetem; בראשי תיבות: PTE, בין השנים 1982–2000: Janus Pannonius University) היא אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה של הונגריה עם מספר הסטודנטים הגדול ביותר. למרות העובדה שהסמל של PTE נושא את שנת 1367, האוניברסיטה אינה האוניברסיטה מימי הביניים שנוסדה בעיר פץ' על ידי לאיוש הראשון, מלך הונגריה בשנה זו (והייתה האוניברסיטה הראשונה במדינה), אלא אוניברסיטת אליזבת מהעיר ברטיסלאבה, שנוסדה בשנת 1912. (אחרי מלחמת העולם הראשונה על פי חוזה טריאנון ברטיסלאבה הפכה חלק מצ'כוסלובקיה שהוקמה אז, והאוניברסיטה שלימדה שם רק בהונגרית עברה כולה לעיר פץ'). החינוך בקורסים בפץ' החל משנת 1921, וכיום יש בה 20,000 סטודנטים, מתוכם יותר מ-4,500 סטודנטים זרים.
על פי דירוגי ההשכלה הגבוהה של כתב העת HVG לשנת 2021 ו-2022, אוניברסיטת פץ' היא האוניברסיטה ה-8 הטובה ביותר בהונגריה.
היסטוריה > ימי הביניים

אוניברסיטת פץ' של ימי הביניים נוסדה בשנת 1367 כאחרונה בגל הראשון של ייסוד אוניברסיטאות במרכז אירופה. שלוש האוניברסיטאות הראשונות באזור היו: פראג (1348), קרקוב (1364), וינה (1365). התודעה הציבורית ההיסטורית מחשיבה את לאיוש הראשון, מלך הונגריה (שכונה "הגדול") כמייסד האוניברסיטה, אך תפקידו של המלך בייסוד המוסד יכול להיחשב רק פורמלי, כחלק מהנוהל של הכס הקדוש. הפעלתה של אוניברסיטת פץ' אושרה ב-1 בספטמבר 1367 בבולה על ידי האפיפיור אורבן החמישי, לבקשת המלך לאיוש הגדול של הונגריה. האב הרוחני האמיתי של האוניברסיטה ההונגרית הראשונה היה הבישוף של פץ' בן התקופה, וילמוש קופנבאך (אנ'), אשר בנוסף לתפקידו הכנסייתי (1361–1374), היה הפלטין של הקפלה המלכותית וקנצלר (יועץ) סודי למלך, אחד הדיפלומטים החשובים של לאיוש הגדול ומאנשי סודו. אוניברסיטת פץ' נועדה בעיקר להוראה נכונה של דיני הכנסייה והשפה הלטינית, כך שהסטודנטים ההונגרים של אותה תקופה לא נאלצו לנסוע לחו"ל אם היה ברצונם ללמוד באוניברסיטה. בפץ', פעלו ככל הנראה רק הפקולטה למדעי הרוח והמשפטים, כלומר האוניברסיטה של ימי הביניים הייתה חלקית ו"נכה". האפיפיור לא התיר את הקמת הפקולטה לתאולוגיה. מעט מאוד מסמכים כתובים שרדו על אוניברסיטת פץ' של ימי הביניים ואנחנו כמעט לא יודעים דבר על תפקודה. אנו מכירים בסך הכל ארבעה מורים ושבעה תלמידים בשמם שניתן להוכיח כי לימדו או למדו באוניברסיטה. הפרופסור המפורסם ביותר מימי הביניים בפץ' היה האיטלקי Galvano di Bologna, ששהה בפץ' בין השנים 1372 ו-1374. הקנצלר השני והאחרון של האוניברסיטה היה הבישוף באלינט אלשאני (אנ') (לימים קרדינל) (1374–1408). האוניברסיטה הייתה קשורה ביסודה לדמותו של הבישוף וילמוש, היא החלה לשקוע לאחר מותו, ולאחר מכן הפסיקה להתקיים מתישהו בסביבות 1390, היא כמעט בוודאות לא פעלה כאשר אוניברסיטת אובודה נוסדה ב-1395. אוניברסיטת פץ' המודרנית אינה ממשיכת דרכה המשפטית של קודמתה מימי הביניים, אנחנו יכולים רק לדבר על מורשת אינטלקטואלית. לאחר מכן, השכלה אוניברסיטאית לא הייתה קיימת בעיר עד תחילת המאה ה-20. הבניין המשוער של אוניברסיטת פץ' מימי הביניים נחפר בין 1978 לבין 1998 בטירת הבישוף, מזרחית לקפלת מריה המוזהבת, בסביבה הקרובה של קתדרלת פץ', בצדה הצפוני. הגדרת הבניין שנויה במחלוקת, חוקרים רבים אינם מסכימים שבבניין פעל ה-Studium Generale מימי הביניים. ב-2015 נפתחה בבניין המשוחזר תערוכת קבע לתולדות האוניברסיטה, עם אנדרטאות פיסול גותי חשובות מימי הביניים.
היסטוריה > העידן החדש

בשנת 1785 יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העביר את המטה של האקדמיה המלכותית מגיור לפץ' למשך כעשרים שנה. רק ב-1833 הקים הבישוף איגנץ ספשי (הו'), בשיתוף עם מועצת העיר, את האקדמיה של פץ', עם קורסים במשפטים ובמדעי הרוח.
אוניברסיטת אליזבת המלכותית ההונגרית בפוז'ון (ברטיסלאבה בסלובקית) נוסדה בשנת 1912 והיא יכולה להיחשב כקודמתה המשפטית של אוניברסיטת פץ'. לאחר התהפוכות שבאו בעקבות מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1921 אימצה האספה הלאומית ההונגרית סוף סוף את החוק שהעביר זמנית את אוניברסיטת ברטיסלאבה לפץ'. אף שההעברה התעכבה עקב הכיבוש הסרבי של העיר, האוניברסיטה פעלה עם ארבע פקולטות משנת 1923: משפטים, רפואה, מדעי הרוח ותאולוגיה אוונגליסטית-לותרנית. האחרון פעל למעשה בשופרון. במהלך מלחמת העולם השנייה, הפקולטה למדעי הרוח הועברה באופן זמני בחלקו לסגד ובחלקו לקלוז'. בשנת 1950 הופרדו הפקולטה לתאולוגיה אוונגליסטית-לותרנית והורדה לדרגת אקדמיה.
בשנת 1951 הפקולטה לרפואה הפכה לעצמאית והמשיכה לתפקד כאוניברסיטה עצמאית, כך שאוניברסיטת פץ' המשיכה לפעול עם פקולטה אחת (פקולטה למשפטים). בינתיים בוצעו שיפורים באוניברסיטה לרפואה. בשנת 1966 נפתחה קליניקה בת 400 מיטות שבה פעלו חמש יחידות שונות (רפואה פנימית, אורתופדיה, רדיולוגיה, כירורגיה, רפואת עיניים).
הכשרת רופאי שיניים החלה בשנים 1974-1973 .
משנת 1975, הוקמה פקולטה חדשה לכלכלה, ובשנת 1982 התאחדה המכללה להכשרת מורים בפץ' עם הפקולטה לכלכלה והפקולטה למשפטים. המוסד החדש נקרא אוניברסיטת יאנוס פאנוניוס. בשנת 1990, הפקולטה למדעי הבריאות הוקמה במסגרת האוניברסיטה הרפואית של פץ'. בינתיים היא התפצלה לפקולטה להכשרת מורים, לפקולטה למדעי הרוח ולפקולטה למדעי הטבע. בשנת 1995 אוחדה המכללה הטכנית פולק מיהאי עם אוניברסיטת יאנוס פאנוניוס. בשנת 1996 הוקמה הפקולטה לאמנויות כיחידה הארגונית השישית של האוניברסיטה.
אוניברסיטת פץ' (בשם זה) הוקמה למעשה בשנת 2000 על ידי מיזוג של אוניברסיטת יאנוס פאנוניוס, האוניברסיטה הרפואית של פץ' והמכללה להכשרת מורים. בשנת 2004 קיבלה המכללה הטכנית פולק מיהאי מעמד של סגל באוניברסיטה. הפקולטה לחינוך מבוגרים ופיתוח משאבי אנוש (FEEK) הוקמה כפקולטה העשירית של האוניברסיטה בשנת 2005, ובשנת 2006 הפכה גם הפקולטה לבריאות לפקולטה אוניברסיטאית. ל-PTE יש גם ארכיון מאז 2003, שפועל כארכיון מומחים מאז 2005.
הארגון > פקולטות

הפקולטה למדע המדינה ומשפטים
הפקולטה לרפואה כללית
הפקולטה למדעי הרוח והחברה
הפקולטה למדעי הבריאות
הפקולטה לרוקחות
הפקולטה לכלכלה
הפקולטה ללימודי תרבות, הכשרת מורים ופיתוח הכפר
הפקולטה לאומנויות
הפקולטה להנדסה ואינפורמטיקה
הפקולטה למדעי הטבע
הארגון > אחר

מרכז קליני
בתי ספר להכשרה
מכללות נספחות
מכללות מקצועיות
הארגון > תקשורת אוניברסיטאית

UnivPécs (עיתון האוניברסיטה)
univpecs.com
Universitas Television
האוניברסיטה הפתוחה
ראו גם

האתר הרשמי של PTE
עמוד פייסבוק (הונגרית)
עמוד פייסבוק (אנגלית)
ערוץ יוטיוב
עמוד אינסטגרם
אוניברסיטת פץ'
דף מנהלת החינוך של PTE
דף הקריירה של אוניברסיטת פץ'
עמוד הקבלה המרכזי של PTE
עמוד בוגרי PTE
פורטל חדשנות PTE
מרכז המחקר יאנוש סנטגוטאאי
ניידות ויחסים בינלאומיים ב-PTE
האתר הבינלאומי של PTE
דקות אוניברסיטת פץ'. 1914-1963.
יוז'ף בנקה. ציירי דיוקנאות של הרקטורים שלנו.
יוז'ף בנקה. רקטורים ודיקנים של אוניברסיטת ארז'בט. פץ'. אגורה. 1998
מאמרים קשורים

אוניברסיטת פסק מימי הביניים
תיאטרון אוניברסיטת יאנוס
חוג בוגרי פץ'
ימי אוניברסיטת פץ'
PTE BTK המחלקה לתקשורת ומדיה
אוניברסיטת מחול PTE
מועדון האתלטיקה של אוניברסיטת פץ'
הערות שוליים

↑  "Oktatási Hivatal". נבדק ב-2021-04-20.
↑  "Egyetemünk". נבדק ב-14 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Itt a magyar felsőoktatási intézmények rangsora
↑  Zrt, HVG Kiadó (2021-11-18). "Idén is az ELTE vezeti a HVG felsőoktatási rangsorát, a felvételizők fele budapesti egyetemet választ". eduline.hu (בהונגרית). נבדק ב-2023-06-16.
↑  Fedeles Tamás: „Eztán Pécs tűnik szemünkbe.” A város középkori históriája 1009–1526. "A középkori egyetem" 150-151. o., Pécs, 2011 מסת"ב 978 963 9893 43 6
↑  "Petrovics István: A középkori pécsi egyetem és alapítója" (PDF). נבדק ב-21 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fedeles Tamás: Studium Generale Quinqueecclesiense 560-561. o. (In: A Pécsi Egyházmegye története I. A középkor évszázadai (1009–1543). Szerk. Fedeles Tamás–Sarbak Gábor–Sümegi József. Pécs, 2009)
↑  Font Márta: A középkori pécsi egyetem, http://www.jelenkor.net/archivum/cikk/358/a-kozepkori-pecsi-egyetem
↑  Fedeles Tamás: „Eztán Pécs tűnik szemünkbe.” A város középkori históriája 1009–1526. 155. o. Pécs, 2011 מסת"ב 978-963-88572-1-7
↑  Fedeles Tamás: „Eztán Pécs tűnik szemünkbe.” A város középkori históriája 1009–1526, 147-150. o., Pécs, 2011.
↑  Gerőné Sándor Mária: A pécsi középkori egyetem feltárásának és kutatásának újabb eredményei, http://www.jelenkor.net/archivum/cikk/340/a-pecsi-kozepkori-egyetem-feltarasanak-es-kutatasanak-ujabb-eredmenyei
↑  Fedeles Tamás: „Eztán Pécs tűnik szemünkbe.” A város középkori históriája 1009–1526, 155. o. Pécs, 2011 מסת"ב 978-963-88572-1-7
↑  http://www.kozepkoriegyetem.hu/
↑  "A Pécsi Tudományegyetem online magazinja". נבדק ב-15 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PTE Universitas TV". נבדק ב-15 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PTE Nyitott Egyetem archívum". נבדק ב-15 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441772505171  ISNI: 0000 0001 0663 9479  LCCN: n81007934  MusicBrainz: e0b40f22-229f-4f12-b910-c2cb276150b4  NKC: ko20181000494  VIAF: 136046988   WorldCat (עם VIAF): 136046988 
הבניין המשוער של האוניברסיטה פץ' מימי הביניים בשנת 2015
רפאלה קרה

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1943 בולוניה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  5 ביולי 2021 (בגיל 78) רומא, איטליה 
 שם במה:  Raffaella Carrà 
 שם לידה:  Raffaella Maria Roberta Pelloni 
 מדינה:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  1952–2021 (כ־69 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר הניסיוני לקולנוע של רומא 
 בן או בת זוג:  Gino Stacchini  טוני הקטן  Sergio Japino  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר המופת האזרחי (2018) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רפאלה קרה (באיטלקית: Raffaella Carrà;‏ 18 ביוני 1943 – 5 ביולי 2021) הייתה שחקנית, רקדנית, מנחת טלוויזיה, זמרת ודוגמנית איטלקייה.
ביוגרפיה

קרה נולדה בשם רפאלה מריה רוברטה פלוני (באיטלקית: Raffaella Maria Roberta Pelloni) נולדה בבולוניה, לרפאל פלוני ואנג'לה אייריס ד'לוטרי, אשר התגרשו זמן קצר לאחר חתונתם.
מגיל צעיר החלה ללמוד ריקוד, בגיל שמונה עזבה את בולוניה על מנת ללמוד באקדמיה הלאומית לריקוד ברומא, ב-1952 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט המלודרמה "Tormento del passato".
לאחר מכן הופיעה בסרטים נוספים וב-1960 סיימה ללמוד בבית ספר לקולנוע הלאומי של איטליה.
ביוגרפיה > משחק

ב-1962 שיחקה בסרט "Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie" המבוסס על החיבור מלחמת גאליה מאת יוליוס קיסר.
ב-1963 שיחקה בסרט "הטרוריסט" שהיה מועמד לפרס בפסטיבל ונציה העוסק בסיפורו האמיתי של פרטיזן איטלקי בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1965 שיחקה בסרט המלחמה "פון ראיין אקספרס" לצד פרנק סינטרה.
ב-1970 שיחקה בסרט המתח הצרפתי "Cran d'arrêt".
ב-1980 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הארגנטינאי "ברברה", קומדיה על איטלקייה המגיעה לארגנטינה ומתאהבת בצלם ארגנטינאי.
ביוגרפיה > מוזיקה

בשנות ה-60 החלה להופיע גם בריקוד ובמוזיקה בטלוויזיה האיטלקית, ב-1971 יצא הסינגל שלה "Tuca Tuca" שנהפך ללהיט.
בשנות ה-70 עברה להתגורר בספרד והקליטה מספר שירים בספרדית, לאחר מכן עברה לדרום אמריקה.
ביוגרפיה > אירוויזיון

ב-2008 הנחתה את הגמר הספרדי לבחירת נציג ספרד לאירוויזיון.
באירוויזיון 2011 בו השתתפה איטליה לראשונה מאז 1997, היא סיפקה פרשנות לטלוויזיה האיטלקית וגם הקריאה את תוצאות הניקוד של איטליה.
ביוגרפיה > מותה

קרה נפטרה ברומא ב-5 ביולי 2021, בגיל 78.
Marvel 1602

|  מידע קומיקס |
| --- | --- |
 יוצר:  ניל גיימן
 תקופת פרסום מקורית:  נובמבר 2003 – יוני 2004 (כ־214 ימים)
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס
 מספר החוברות:  8
 
Marvel 1602 היא סדרת קומיקס מוגבלת באורך 8 פרקים, שנכתבה על ידי ניל גיימן בשנת 2003 ויצאה לאור תחת כותר מארוול קומיקס. הסדרה מתרחשת בגרסה של יקום מארוול שבו גיבורי-על קיימים בתקופה האליזבתנית. דמויות רבות של גיבורים ונבלים, כמו ניק פיורי, ארבעת המופלאים, האקס-מן, מגנטו ודוקטור דום מופיעות בגרסאות שלהן שמותאמות לרוח התקופה.
ניל גיימן סיפר באחרית הדבר של הסדרה שהוא תמיד דמיין את היקום של מארוול כ"קסום". הוא קיבל הזמנה מעורכי מארוול לעבוד על פרויקט בשביל מארוול, והסכים להצעה הזו באוגוסט 2001. אחרי הפיגוע במגדלי התאומים בספטמבר של אותה שנה, הוא החליט שאינו רוצה לכלול רובים, מטוסים, פצצות או גורדי שחקים בקומיקס. בטיול לפירנצה זמן קצר לאחר מכן, הוא נדהם "מכמה שהעבר נראה קרוב" וכשחזר ידע איך ייראה הסיפור.