stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונלד לי ארמי
פילמוגרפיה

הנערים בפלוגה סי (1978)
אפוקליפסה עכשיו (1979)
מטאל ג'אקט (1987)
מיסיסיפי בוערת (1988)
המצור על בסיס גלוריה (1989)
עף עם הרוח (1989)
אבן שטנית (1989)
הקרע (1990)
הטרור שבפנים (1991)
חיילי צעצוע (1991)
כישף (1993)
סומברסי (1993)
על קרקע בוערת (1994)
רצח מדרגה ראשונה (1995)
לעזוב את לאס וגאס (1995)
שבעה חטאים (1995)
צעצוע של סיפור (1995)
גבר מת מהלך (1995)
עיר הרשע (1996)
הרוכבים הנועזים (1997)
רכבת שעשועים (1997)
המוען (1997)
מאסר עולם (1999)
צעצוע של סיפור 2 (1999)
פקטור הכאוס (2000)
הפלא של סקס (2000)
רעה כלבבו (2001)
לקחת צד (2001)
על הגבול (2001)
מגידו: קוד אומגה 2 (2001)
Run Ronnie Run!‏ (2002)
אגם המוות (2002)
ווילארד (2003)
המנסרים מטקסס (2003)
הגבר של הבית (2005)
המסרים מטקסס:ההתחלה (2006)
היפוך (2007)
צעצוע של סיפור 3 (2010)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

I'm Dangerous Tonight‏ (1990) - סרט טלוויזיה של USA Network
אקשן (1999)
רוברט אי. הווארד

| --- | --- |

צילום מ-1934
 לידה:  22 בינואר 1906 פיסטר, ארצות הברית 
 התאבד:  11 ביוני 1936 (בגיל 30) קרוס פליינס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Ervin Howard 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינליף 
 שם עט:  Patrick Ervin, Steve Costigan, Patrick Howard, Patrick Mac Conaire, Sam Walser, John Taverel 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האוורד פיין, תיכון בראונווד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Hour of the Dragon, Worms of the Earth, Pigeons from Hell 
 תקופת הפעילות:  מ-1924 
 הושפע מ:  הנרי ריידר הגרד 
 חתימה:   
 
רוברט ארווין הווארד (באנגלית: Robert Ervin Howard;‏ 22 בינואר 1906 – 11 ביוני 1936) היה סופר אמריקאי שכתב ספרות זולה במבחר רב של סוגות. הוא התפרסם בעיקר כיוצרו של קונאן הברברי שהופיע בדפיו של Weird Tales ,ירחון ספרות זולה שהתפרסם בתקופת השפל הכלכלי בארצות הברית.
קונאן ויצירי ספוריו האחרים של הווארד יצרו את הסוגה הנקראת "חרבות וכשפים" (Sword-and-Sorcery) בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20. ספוריו זכו לחיקויים רבים והשפעתו על סוגת סיפורי הפנטזיה היא רבה ביותר. רק ג'ון רונלד רעואל טולקין הגיע למידת השפעה דומה בסוגת הפנטזיה ביוצרו את העולם הדמיוני בשר הטבעות.
ספריו של הווארד מודפסים עדיין במהדורות מחודשות והוא נקרא על ידי המונים גם בימינו. הוא הושווה לסופרים אמריקאים שהתמחו ביצירות קודרות כנתניאל הות'ורן, הרמן מלוויל וג'ק לונדון.
חייו

הווארד נולד בפיסטר, טקסס, בן יחיד לרופא הנודד ד"ר מרדכי הווארד. למשפחתו היו שורשים בדרום ארצות הברית וזכרונות על אובדן מטעים ועל המלחמה בצפון במלחמת האזרחים. ביצירותיו המאוחרות יש ביטוי לתחושת האובדן הזו.
את ראשית חייו עבר בנדודים בערי טקסס, מאזין לסיפוריהם של לוחמים יוצאי מלחמת האזרחים, לסיפורי אימה מעבדים משוחררים ומבקר באתרים היסטוריים. עד לנעוריו שלט הווארד בסיפורי ההיסטוריה העקובה מדם של דרום ארצות הברית ובאומנות העברת סיפור טוב.
הווארד אהב לקרוא וללמוד אך בית הספר נדמה לכלא בעיניו והוא חיפש את הריגושים בשמיעת סיפורים מאקדוחנים לשעבר, אינדיאנים ומקורות טקסניים אחרים שנטעו בו את המבט הטקסני הקשוח על העולם.
ב-1919 כשהווארד היה בן 13 עברה משפחתו לקרוס פליינס במרכז טקסס ושם נתקל הווארד בספריה המקומית בספר המתאר שבטים ברבריים בימי הביניים שנקראו פיקטים. הסיפורים והאגדות אודות שבט הברברים שלא מוכן להיכנע לאויביו הציתו את דמיונו והביאו לו את ההשראה ליצירותיו בהמשך.
כתבים ראשונים

מגיל 9 החל הווארד לכתוב סיפורים היסטוריים בדיוניים שעסקו בויקינגים, קרבות והקזת דם. הוא התפרסם כבעל זיכרון צילומי שאפשר לו לדקלם את כל היצירות שקרא. בגיל 15 גילה לראשונה את העולם הפופולרי של הספרות הזולה וגמלה בו ההחלטה להיות סופר. בשנים הקרובות יצר מספר ספורים אותם ניסה למכור לירחונים אך נכשל.
ב-1922 כשהיה בן 16 עבר הווארד לברונווד להשלמת לימודיו התיכוניים. שם הכיר ידידים שהיו שותפים לאהבתו לסיפורים ויחד החלו לפרסם סיפורים ועודדו זה את זה בכתיבתם.
במקביל, אהבתו לאגרוף, ספורט שאותו אהב מילדות גברה ובשנים אלו התפתח הווארד בתחום והחל להתאגרף בקרבות מקצועיים. שם התפרסם כלוחם קשוח שלא נכנע בקלות. ניסיון חיים זה הביא לסיפוריו מידה רבה של ריאליזם וכח שאפיינו מאז את סיפוריו.
מכתביו הראשוניים ומעדויותיהם של חבריו עולה שהווארד סבל מדיכאון מגיל צעיר.
כתיבה מקצועית

הסיפור הראשון שהצליח הווארד למכור היה לירחון Weird Tales, בסכום של 16 דולר, ומאז החל לכתוב לירחון זה באופן קבוע. עם השנים הפך Weird Tales לירחון ספרות זולה מוביל בעיקר בשל סיפוריהם של הווארד ושל ה.פ. לאבקראפט וקלארק אשטון סמית. הסדרה הראשונה שפרסם בירחון הייתה אודות סולומון קיין, לוחם חרב נועז והיא הייתה משופעת בראייה קודרת, אכזרית ודיכאונית על העולם. במקביל כתב שירה, סיפורים קצרים נוספים ורומן היסטורי ראשון.
הסדרה הבאה שהתפרסמה בירחון הייתה אודות מתאגרף קשוח בשם סטיב קוסטיגן, והיא התפרסמה במקביל גם בירחון המקביל Action Stories. בגיל 23 הפך הווארד לסופר מקצועי והשקיע את כל זמנו בכתיבה.
יצירתו הראשונה בסוגה ספרותית החדשה שיצר, שכונתה אחר כך "חרבות וכשפים", הייתה "ממלכת הצללים" (אנגלית: The Shadow Kingdom) בה הציג את גיבורו המלך קול, שהיווה השראה לגיבוריו המאוחרים יותר.
כתיבה מקצועית > תרגומים לעברית

בשנת 2024 ראה אור לראשונה בעברית "יונים מהשאול" בהוצאת קתרזיס, בתרגומו של דוד ישראל ארונשטם.
קונאן הברברי

ב-1932 בעת סיור בפרדריקסבורג בטקסס העלה בדמיונו את העולם של קונאן הברברי - קימריה - ואת המתווה לסיפוריו. הסיפור הראשון שכלל את קונאן הופיע ב-1932 בירחון Weird Tales וגרר חיקויים מרובים על ידי סופרים אחרים ויצר את הסוגה של חרב וכושפות. מבין מחקיו המפורסמים נמצא פריץ ליבר וסי. אל. מור שסיפוריהם נעו סביב הרעיונות שהעלה הווארד בסיפורי קונאן הברברי. ספרי קונאן נקראים עד היום ברחבי העולם. עיבודים של הסדרה לסרטים נעשו בכיכובו של ארנולד שוורצנגר.
מותו

ב-1934 נפגש הווארד עם נובלין פרייס, עימה הייתה לו מערכת יחסים רומנטית במשך כשנתיים. עם עזיבתה ללימודיה חש הווארד בבדידות שהלכה וגאתה. הדיכאון שליווה את הווארד כל חייו הביא להתאבדותו על ידי ירייה בראשו, כאשר קיבל את הבשורה שאימו גוססת. הוא נפטר ב-11 ביוני 1936 ואמו נפטרה ביום למחרת. נובלין פרייס כתבה ספר בשם "ההולך בדרכו"(אנ') (אנגלית: One Who Walked Alone),  על חייהם המשותפים. ספר זה שימש  ב-1996 בסיס לסרט בשם The Whole Wide World(אנ') בכיכובה של רנה זלווגר. קרוס פליינס, העיר בה גר הקימה מוזיאון לזכרו.
ראו גם

קונאן הברברי
ספרות זולה (סוגה)
עטיפת אחת מחוברות Weird Tales משנות ה-30 בהן פרסם הווארד את סיפוריו
רוסיה באירוויזיון לרוקדים צעירים

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 רשת שידור:  RTR
 השתתפות ראשונה:  שווייץ לוזאן, 1995
 זכיות:  0
 השתתפויות:  1 (1 גמר)
 היעדרויות:  0
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  שווייץ לוזאן, 1995
 
רוסיה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים פעם אחת בלבד, ב-1995.
הרקדנים והריקודים שייצגו את רוסיה באירוויזיון לרוקדים צעירים

| שנה | אמן | ריקוד | כוריאגרף | מקום בחצי גמר | מקום בגמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | מריה אלכסנדרובנה | "Coppélia: variation de Swanilda" | מ. פטיפה | - | - |
ראו גם

האירוויזיון לרוקדים צעירים
רוסיה באירוויזיון
רות הורם

| --- | --- |

 לידה:  1931 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2 באוגוסט 2021 (בגיל 90 בערך) 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות סנט מרטין 
 www.horam.co.il
 
האמנים רות הורם וניהאד דביט יוצרי הפסל "חלומו של זית"
האמנים רות הורם וניהאד דביט
פסל ממתכת ממוחזרת בבית ספר בירושלים
רות הורם (1931 – 2 באוגוסט 2021) הייתה ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה

הורם נולדה בתל אביב. בתחילת שנות ה-50 למדה אמנות ב"סנט מרטין סקול אוף ארט" (אנ') בלונדון. ב-1960 הוענק לה בפריז פרס ראשון בתערוכת אונסק"ו לציור. כיהנה כיושבת-ראש אגודת הציירים והפסלים בירושלים בין השנים 1964 ו-1967. ב-1969 נסעה לסיאול, בירת קוריאה הדרומית, להתמחות בקליגרפיה, ושבה לישראל בשנת 1973. ב-1983 התקבלה כאמנית-אורחת בסדנת האמנים של מפעל הקרמיקה Arabia בפינלנד. ב-1996 העניקה לה קרן MASTO מענק יצירה.
הציגה תערוכות יחיד רבות והשתתפה בתערוכות קבוצתיות בישראל וברחבי העולם. על כך אמרה:
משנת 1993 ועד למותה היא עבדה בסדנת ההדפס ירושלים. הדפסי המונוטייפ שהיא יצרה היו עשויים ממספר רב של רשתות מודפסות באופן חופשי זו על-גבי זו. במהלך העבודה שילבה הורם לסירוגין חומרים כגון מגזרות נייר, עלים וזרדים, קרעי בדים, צילומי טבע וערים. מדובר בסדרות נושא, כאשר כל הדפס נוצר באופן חד-פעמי.
רות הורם עסקה גם בפרויקטים אמנותיים ציבוריים, בעיקר בירושלים, אך גם בערים אחרות בישראל (על חשיבותה של פעילות זו עמדה כבר ב-1968‏). במסגרת זו שיתפה פעולה פעמים רבות עם האמנית מגדלנה חפץ. בפרויקטים האלה הדגישה הורם נושאים אקולוגיים, בפרט את נושא המיחזור. הורם מיחזרה חומרים שונים, בעיקר גרוטאות של חלקי מכוניות, לשם יצירת פסלים העומדים ברשות הרבים. בין יצירותיה הציבוריות כלולות עבודת קרמיקה פיסולית בספרייה העירונית באר-שבע (בשנת 1992), ציור קיר במרכז "מרשל" בבית שערי העיר בירושלים (בשנת 1999), עבודות במתכת צבעונית על קירות חיצוניים של מבנים בירושלים, באוניברסיטה העברית, בבית הספר למדעים ולאמנויות ובבית-הספר התיכון בבית צפאפה, וכן פסל סביבתי ממתכת צבעונית בבית-הספר "היובל" בגבעת משואה בירושלים (העבודות בבית צפאפה ובגבעת משואה נעשו בשיתוף מגדלנה חפץ). בשנת 2015 בנתה במסגרת פסטיבל מידברן את הפסל "לב אישה" (בשיתוף ניהאד דביט) - פסל בגובה 17 מטר העשוי חוטי ברזל מלופפים.
נפטרה ב-2 באוגוסט 2021 . התגוררה בירושלים.
הערות שוליים

↑  רונית מזרחי, מירב שלום, בגובה העיניים עם רות הורם, באתר nrg, nrg,‏ 14.11.2008
↑  רות הורם - "זמנים של מחר" מונוטיפ, באתר בית האמנים ירושלים
↑  אמני ירושלים קובלים על אי-שיתופם בבניה הציבורית, דבר, 28 באפריל 1968
↑  לב אישה, ידיעון מנהל קהילתי גינות העיר, 2015
↑  Schöpferin des Erfurter Paradiesbaumes ist verstorben (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273591  NLI: 987007463196905171  ISNI: 0000 0003 6924 6079  LCCN: no97039521  VIAF: 11911406   WorldCat (עם VIAF): 11911406
רונלד נמברס

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1942
 פטירה:  24 ביולי 2023 (בגיל 81) 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  Southern Adventist University (1963)  אוניברסיטת המדינה של פלורידה (1965)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון (1974–2013)  Loma Linda University School of Public Health (1970–1974)  אוניברסיטת אנדרוז (1969–1970) 
 פרסים והוקרה:  מדליית ג'ורג' סארטון (2008)  מלגת גוגנהיים 
 תרומות עיקריות
 היסטוריה של המדע, חינוך מדעי
 
רונלד נמברס (באנגלית: Ronald Numbers; 3 ביוני 1942 –  24 ביולי 2023) היה היסטוריון אמריקאי, חוקר ההיסטוריה של המדע, של הדת, של הבריאתנות ושל התכנון התבוני.
ביוגרפיה

נמברס הוא בנו של מטיף שהשתייך לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, וגם נמברס השתייך לכת זו בנעוריו, אך בהמשך חייו הפך לאגנוסטי. הוא קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה של המדע מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1969. בין השנים 1989–1993 היה נמברס עורך "איסיס" (אנ'), כתב עת להיסטוריה של המדע. כיהן פרופסור להיסטוריה של המדע והרפואה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 2008 הוענקה לו מדליית ג'ורג' סארטון (אנ'), אות הכבוד הגבוה ביותר של החברה האמריקאית להיסטוריה של המדע (אנ'), עבור "הישג מחקרי יוצא דופן ומתמשך".
פרסומים

נמברס ערך עם דייוויד לינדברג (אנ') שתי אנתולוגיות על היחסים בין דת ומדע. ב-2014 ערך עם לינדברג סדרה בת שמונה כרכים על ההיסטוריה של המדע.
בשנת 1976 פרסם נמברס את ספרו הראשון, "נביאת הבריאות", על יחסה של המטיפה אלן וייט (אנ') לרעיונות פופולריים על בריאות הציבור בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
בשנת 1992 פרסם נמברס את ספרו "הבריאתנים: האבולוציה של הבריאתנות המדעית", היסטוריה של מקורות ההתנגדות לאבולוציה. הספר נערך והורחב בשנת 2006, עם תוספת בנוגע לתכנון תבוני. הספר תואר בתור "ההיסטוריה המקיפה ביותר, ככל הנראה, של ההתנגדות לאבולוציה." הספר קיבל ביקורות אוהדות הן ממדענים והן מחוגים דתיים.
לקריאה נוספת

Galileo Goes to Jail, and Other Myths about Science and Religion (ed.) (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2009). ISBN 0-674-03327-2
Prophetess of Health: A Study of Ellen G. White, 3rd Ed. (Grand Rapids: Eerdmans Publishing, 2008).
Science and Christianity in Pulpit and Pew, (New York: Oxford University Press, 2007).
The Creationists: From Scientific Creationism to Intelligent Design, (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2006),
- expanded version of The Creationists, (New York: Alfred A. Knopf, 1992. Reprinted by University of California Press, 1993.) ISBN 978-0-674-02339-0
When Science and Christianity Meet, (Chicago: University of Chicago Press, 2003). ed. with David C. Lindberg
Disseminating Darwinism: The Role of Place, Race, Religion, and Gender, (Cambridge: Cambridge University Press, 1999), ed. with John Stenhouse.
Darwinism Comes to America. (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1998).
God and Nature: Historical Essays on the Encounter between Christianity and Science, (Berkeley: University of California Press, 1986) ed. with David C. Lindberg. ISBN 978-0-520-05538-4
הערות שוליים

↑  "לראות את אורו של המדע" - ראיון עם נמברס (באנגלית) במגזין המקוון "סלון" (אנ')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266025305171  PLWABN: 9810635738505606  BIBSYS: 90213098  BNE: XX4791478  BnF: cb12046375f (data)  CANTIC: a10936361  CiNii: DA00842131  GND: 124798241  ICCU: TO0V155709  ISNI: 0000 0001 2147 0405  LCCN: n50023338  LNB: 000285933  NDL: 00472393  NKC: jx20120103027  NLK: KAC201007662  NSK: 000567857  NTA: 068298137  RERO: 02-A003647537  SNAC: w6kn5hjx  SUDOC: 028677765  Trove: 936919  VcBA: 495/319520  VIAF: 108581148   WorldCat (עם VIAF): 108581148
ראובן וימר

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1937 (בן 87) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ראובן וימֶר (נולד ב-16 בפברואר 1937) הוא פרסומאי, סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

ראובן וימר נולד בחיפה, התייתם מאביו בגיל שנה, ונשלח לבתי יתומים שונים בצפון הארץ, לבסוף נשלח לכפר הנוער מאיר שפיה ליד זכרון יעקב, שם סיים בית ספר יסודי. אחר כך נשלח כילד חוץ לקיבוץ מזרע, שם סיים את לימודי התיכון. בצבא שירת בחטיבת גולני. אחרי גמר השירות חזר וגר בקיבוץ במשך שלוש שנים.
בשנת 1963 החל לעבוד בתחום הפרסום: תחילה במשרד בינג-ליניאל בחיפה, אחר כך עבר ללמוד בירושלים ובמקביל החל לעבוד בפרסום "דחף", בהמשך עבר להתגורר בתל אביב כשמונה כתקציבאי במשרד הראשי של "דחף", ועבד לצד בעלי החברה אליעזר ז'ורבין. בשנים 1965–1967 עבד וימר במשרדי פרסום בניו יורק, ואחרי מלחמת ששת הימים חזר לארץ והשתלב שוב במשרד "דחף". שם הוטל עליו, בין היתר, להכין את קמפיין ההחדרה של קוקה קולה לישראל, שנשא את הסיסמה: "טוב יותר עם קוקה קולה".
בשנת 1971עבר לחברת הפרסום "יעקובסון", שהפכה בהמשך ל"וימר-יעקובסון" כשהפך שותף. בתחילת שנות ה-80 הצטרף למשרד דוד טמיר, ושם המשרד שונה ל"וימר-יעקובסון-טמיר". בשנת 1982 הכניס טמיר שותף נוסף, רוני כהן, ושם המשרד שונה שוב ל"וימר טמיר-כהן (יעקובסון)". וימר פרש מעולם הפרסום ב-1985, והמשרד נותר עם השם "טמיר-כהן".
לאחר שנתיים בהם עסק ביוזמות עסקיות שונות, חזר לעולם הפרסום והקים את משרד "וימר פלוס". בבחירות המקדימות לראשות מפלגת העבודה ב–1992, סייע ליצחק רבין, ויצר את הסיסמה ׳רק עם רבין ננצח. ב-1997 הקים וימר עם יוסי בנטוב את חברת "הלוח הצהוב", שהפיקה לוח מודעות שפורסם במוסף "7 ימים" של העיתון ידיעות אחרונות, ומכרה שטחי פרסום למפרסמים. ב-1999 הגישה ידיעות אחרונות בקשת פירוק לחברה, עקב חוב שאותה אינה מסוגלת לפרוע. במאי 2001 הוכרז לבקשתו כפושט רגל עקב חובות של עסקי הפרסום שלו.
במשך השנים טבע וימר ססמאות פרסום רבות המוכרות עד היום, בהן טוב לי עם עלית, איזה זיפ שותים היום, החמצן של המדינה ורבות אחרות, וכן טבע שמות מותגים נפוצים כגון "כספומט", "נשיקולדה", "פלא-פון" ואחרים. וימר אף חידש מילים וביטויים בעברית כגון ידוענים, הכי-הכי, מקוון ואחרים.
במחצית שנות השמונים כיהן כראש האיגוד הישראלי לפרסום, ובשנת 2006 זכה לאות הוקרה על מפעל חיים בטקס קקטוס הזהב של ענף הפרסום בישראל.
בשנת 1993 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "השכל של הפרסום" ולאחר שפרש מעולם הפרסום ב-2001 עוסק וימר בתרגום, עיבוד וכתיבה.
ספריו

השכל של הפרסום (1993)
ל"ו משלי לה-פונטיין (איורים: דן קדר, 2006)
כל משלי לה-פונטיין (איורים: גוסטב דורה, 2007)
משלי זן (2008)
משלי לדינו (2008)
משלי איגיון (2008)
משלי החיים (2009)
משלי הסופים (2009)
ספר התשנינים הגדול (2010)
כל משלי לה-פונטיין (מהדורה שנייה: מודן/דורון ספרים,2010)
ז'ורז' ברסנס שר בעברית (ציורים: ז’אק וינונסקה), דורון ספרים, 2011)
נחל התשנינים (דורון ספרים, 2011)
העורב – כל שירי אדגר אלן פו (דורון ספרים, (2012)
מיטב המשלים (דורון ספרים, (2013)
וניל שוקולד (הוצאת ספרא, 2014)
שירים לקלנדרה ( ספרי וימר, 2014)
חתימותיו של רמברנדט כמפתח לחייו ולסודותיו (מנדלי, 2016)
עדה יונת וסוד החיים (הוצאה עצמאית, מדלי, 2022) (עברית, אנגלית)
ספר המרובעים (ארגמן מיטב, מנדלי, 2022)
המעיין שרצה לשוט בעולם (מנדלי, 2022) (עברית, אנגלית)
הקוד האמיתי של לאונרדו דא וינצ'י (הוצאה עצמאית, מנדלי, 2023) (עברית, אנגלית)
הערות שוליים

1 2 3  אביבה לורי, וימר מינוס, חדשות, 20 באוגוסט 1993
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏וימר:"כל העיתונים, ידיעות אחרונות ומעריב, שכחו כמה מיליונים הבאתי להם בפרסום", באתר גלובס, 13 במרץ 2001
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏סוף לסיפור: משרד הפרסום JWT ייסגר באפריל, באתר גלובס, 26 בינואר 2020
1 2   אילון גלעד, האיש שהמציא את המילים "כספומט", "פלאפון" ו"ידוען", באתר הארץ, 25 באוגוסט 2016
↑  יצחק דנון, ‏לוח ידיעות אחרונות: למנות מפרק לחברה בבעלות ראובן וימר, באתר גלובס, 3 בינואר 1999
יצחק דנון, ‏ראובן וימר הגיש התנגדות לבקשה לפרק זמנית את חברת הלוח הצהוב, באתר גלובס, 12 בינואר 1999
יצחק דנון, ‏נדחתה בקשת לוח ידיעות אחרונות למנות במעמד צד אחד מפרק לחברה של ראובן וימר, באתר גלובס, 5 בינואר 1999
↑  יצחק דנון, ‏הפרסומאי הוותיק ראובן וימר מבקש להכריז עליו כפושט רגל, באתר גלובס, 12 במרץ 2001
יצחק דנון, ‏בית המשפט הוציא צו כינוס לנכסי הפרסומאי לשעבר ראובן וימר, באתר גלובס, 7 במאי 2001
↑  הפרסומאי ראובן וימר יקבל אות מפעל חיים בטקס קקטוס הזהב, באתר גלובס, 4 במאי 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297824805171  BnF: cb170011192 (data)  GND: 141840919  ISNI: 0000 0000 8426 2251  LCCN: nr94007192  VIAF: 9724899   WorldCat (עם VIAF): 9724899
רוסיה באירוויזיון 2010

רוסיה באירוויזיון 2010 השתתפה עם השיר "Lost and Forgotten" בביצוע של פטר נאליץ'.
לפני האירוויזיון

"RTR", רשות השידור הרוסית, ערכה בערוץ שלה "Russia TV" תחרות ציבורית בשם "אוורווידני" לבחירת נציג רוסיה לאירוויזיון 2010, התחרות נערכה בתיאטרון ולדימיר נזרוב שבמוסקבה ומנחיה היו אוקסנה פדורובה ודמיטרי גוברנייב., בתחרות השתתפו 25 מבצעים ושיריהם, שבה ההצבעה בוססה על שקלול קולות של הציבור בטלפון, קולות הציבור באינטרנט, וצוות שיפוט. בתחילה מינתה RTR ועדה פנימית לבחירת 35 שירים מכל ההצעות שהוגשו לערוץ, שלאחר מכן ניפתה 10 שירים מתוך אלו בסבב שיפוט פנימי נוסף כדי לצמצמם ל-25 שירים לתחרות הציבורית.
| סדר | מבצע | שיר | ניקוד משוקלל | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Princessa Avenue | "Lovers" | 7.2% | 14 |
| 2 | Jay Stever | "I Love, I Love, I Love You" | 3.9% | 21 |
| 3 | אנה | "Dva Golosa" ("Two Voices") | 10.1% | 7 |
| 4 | Miusha | "Big Bang" | 3.4% | 22 |
| 5 | Para-Bellum | "Ptitsa" ("Bird") | 8.6% | 10 |
| 6 | פיוטר סוקוב | "Ya Uletayu" ("I'm flying") | 1.6% | 25 |
| 7 | Oleg Bezinskikh | "Crowning" | 16.1% | 2 |
| 8 | נטליה טרקובה | "Everything" | 6.3% | 17 |
| 9 | Jet Kids | "Hey Say" | 11.8% | 4 |
| 10 | פאבלה | "Infatuated" | 10.9% | 5 |
| 11 | Yekaterina Frolova | "Tout Va Bien" | 4.4% | 20 |
| 12 | Ed Shulzhevskiy | "Without You" | 8.2% | 11 |
| 13 | פטר נאליץ' וחברים | "Lost and Forgotten" | 20.9% | 1 |
| 14 | בורנובסקיה בבושקי | "Dlinnaya-dlinnaya beresta i kak sdelat' iz neyo aishon" ("Very long birch bark and how to turn it into a turban") | 12.9% | 3 |
| 15 | אלכסנדר פניוטוב | "Maya Showtime" | 10.6% | 6 |
| 16 | Nano | "Take It Away" | 5.1% | 19 |
| 17 | Natalia Damas & Lbrand | "Much Closer" | 9.2% | 9 |
| 18 | Alena Roxis | "My Tears" | 2.0% | 24 |
| 19 | Antonello Carozza | "Senza Respiro" | 9.4% | 8 |
| 20 | פולינה קובה | "For You" | 5.8% | 18 |
| 21 | Los Devchatos | "Chocolate" | 7.5% | 13 |
| 22 | יוליקה | "Delete" | 6.6% | 16 |
| 23 | ילנה יסנינה | "Mir Bez Tebya" ("World Without You") | 7.9% | 12 |
| 24 | אלסקה | "Piastry" ("Piastres") | 2.7% | 23 |
| 25 | Scenakardia | "Styokla" ("Glass") | 6.9% | 15 |
באירוויזיון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רבי תנחום

רבי תנחום הוא אמורא מהדור השני לאמוראי ארץ ישראל, היה תלמידו של רבי יהושע בן לוי. ויש סבורים שהוא רבי תנחום בר חנילאי.
| --- | --- |
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  דור שני לאמוראים
 השתייכות:  אמוראי ארץ ישראל
 רבותיו:  רבי יהושע בן לוי
ממאמריו

• מאי דכתיב "והבור ריק אין בו מים" ממשמע שנאמר "והבור ריק" איני יודע שאין בו מים אלא מה ת"ל "אין בו מים" מים אין בו אבל נחשים ועקרבים יש בו
• "בלילה ההוא נדדה שנת המלך" אמר רבי תנחום נדדה שנת מלכו של עולם
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ב, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ו, עמוד ב'
רבי שמעון בר אבא

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  דור שני לאמוראי ארץ ישראל
 בני דורו:  רבי יוחנן
 
רבי שמעון בר אבא (או רבי שמעון בר בא או בר ווא) הכהן היה תלמיד-חבר של רבי יוחנן.
התלמוד ירושלמי (ברכות פ"ב) מזכירו כמדקדק במצוות. מתואר שהיה בקיא בשווי היהלומים, אך למרות זאת היה אדם עני והתפרס מכך שהיה כהן. בתלמוד הירושלמי מובא שבעל אחוזה עשיר בשם אליפוסה ביקש לתת לו מעשרות, אך רבי שמעון בר אבא היסס לקבלן, מפני שפקפק בנאמנותו של אליפוסה בתרומות ומעשרות, ורק לאחר שהתייעץ עם רבי יוחנן, שאישר לו נאמנות האיש, הסכים לכך. ייתכן שהיה קרובו או אף אחיו של רבי חייא בר אבא.
בשל עוניו נאלץ לעזוב את ארץ ישראל ולהשתקע בדמשק. רבי חייא ניסה לשווא למנוע ממנו לרדת מארץ ישראל, ואמר לו: ”למחר אני אצל אבותיך והם אומרים לי: נטיעה אחת של חמדה שהיתה לנו בארץ ישראל התרת לה לצאת לחו"ל?!” (ירושלמי מועד קטן פא עמוד ג).
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ביכורים,  פרק ג', הלכה ג', תלמוד ירושלמי, מסכת בבא מציעא,  פרק ב', הלכה ג'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות,  פרק א', הלכה א'
↑  שאול ליברמן, יוונית ויוונות בארץ ישראל, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ג 1962, עמ' 18
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת בבא מציעא,  פרק ב', הלכה ג'
| אמוראי ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון (עד 250) | אבא כהן ברדלא • אבא יודן •  רבי אושעיא • רבי אפס • בר קפרא • רבי בנאה • רבן גמליאל ברבי • רבי הלל • רבי חייא • רבי חנינא בר חמא •  חזקיה • רבי זכאי דכבול • יהודה בן רבי חייא • רבי יהודה נשיאה • רבי יצחק מגדלאה • רבי יוסי בן פטרוס • רבי יוסי בן שאול • רבי יונתן בן אלעזר • רבי ינאי • רבי יהודה בן קנוסא • רבי ירמיה (הראשון) • רבי יהושע בן לוי • רבי יוסי בן זמרה • רב כהנא (הראשון) • לוי בר סיסי • רבי נחוניא דמן חוורן • רבי שמעון בן יהוצדק • רבי שבתי |  |
| הדור השני (עד 280) | אבא דמן יפו • רבי אבא בר אבינא • רבי אבא בר זבדא • רבי אבא בר אחא • רבי אלעזר בן פדת • אילפא • רבי אביתר • רבי אפטוריקי • בר פדא • רבן גמליאל הרביעי • זעירי • רבי חייא בר יוסף • רבי חנינא תורתייא • רבי יוחנן •  רבי יהושע אוניא •  רבי יהודה בר נחמני • רבי יאשיה (אמורא) • רבי יצחק נפחא • רבי יוסי בר חנינא • רבי יעקב בר אידי • רב יוסף בריה דרבי יהושע בן לוי • רב כהנא (השני) • רבי לוי • רבי מנחם • רבי מני בר פטיש • רבי סימון •  ריש לקיש • רבי שמעון בר אבא • רבי שמואל בר נחמני • רבי שמלאי • רבי שמעון בן אליקים • רבי שמעון חסידא • רבי תנחום • רבי תנחום בר חנילאי |  |
| הדור השלישי (עד 310) | רבי אמי • רבי אסי • רבי אבהו • רבי אבין • רבי אבדימי דמן חיפה • רבי אייבו • רבי אבא בר פפא • רב אושעיא • אמי ורדינאה • אבא בר קורייה • רבי אבא דמן עכו • רבי אבא הראשון • רבי אלכסנדרי • אבימי בר פפי • רבי אלעאי • רבי אבא מקרטיגנא • רבי אחא בר חנינא • רבי אבא בר ממל • רבי בנימין בר יפת • רבי חלבו • רבי חמא בר עוקבא • רבי חנינא בן עגיל • רבי חנינא בר פפא • רבי חנינא בן פזי • רב הושעיא • רבי זירא • רבי חייא בר אבא • רבי חנינא בר פפי • רב חנינא • רבי ירמיה (השני) • רבי יהודה נשיאה השני • רבי יוסי דמן יוקרת • רבי יודן בן ישמעאל • רבי יהודה בן פזי • רבי יצחק בר אבא • רבי יצחק • רבי יצחק עטושיא • רבי כרוספדאי • עולא • רבי עוירא • רבי ענני בר ששון • רבי פדת •  רבי פנחס בר חמא • רבי פרידא • רבה בר בר חנה • רבי שילא איש כפר תמרתא • רב שמואל בר יהודה • רב שמואל בר רב יצחק • תחליפא בר מערבא |  |
| הדור הרביעי (עד 340) | רבי אחא • רבי אבא בר זבינא • רבי אבא בר כהנא • רבי אבא בר פפי • רב אויא • אבימי בריה דרבי אבהו • אבימי בר טובי • רבי ברכיה • רבן גמליאל החמישי • אבא אושעיא איש טריא • רבי זריקא • חסא דאשתמוע • רבי חלקיה • רבי חזקיה • רבי ירמיה • רבי יונה • יצחק בן אלישיב • רבי יוסנא • רבי יהודה בר טיטס • רב יהודה בר שילא • רבי יהושע דסכנין • רבי יוסי צידוניא • יעקב איש כפר נבוריא |  |
| הדור החמישי (עד 380) | הלל נשיאה • רב חנניה • רבי יהודה בר שלום • רבי יוסי ברבי בון • רבי יוסי בר זבידא • רבי יונה בוצרייא • רבי יוסטא בר שונם • רבי מנא • רבי מתניא • רבי שמעון בר כרסנא |  |
| הדור השישי (עד 410) | רבי אבא (השלישי) • רבי יהודה נשיאה השלישי • רבי תנחומא • רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון |  |
| לרשימת אמוראי בבל | לרשימת אמוראי בבל |  |
רב אחא משבחא

ספר השאילתות, מהדורת דיהרנפורט, 1786
רב אחא (ידוע גם בשם אחאי) משַבָּחָא שבבבל (ד'ת"מ (680) לערך - סביבות ד'תק"כ (760)) היה מחכמי פומבדיתא שבבבל. נודע בעקבות ספרו, השאילתות. השאילתות הוא הספר הראשון שנתחבר לאחר חתימת התלמוד, ונקרא ע"ש מחברו. בעקבות מינוי לגאון של רב נטרוני בר רב אמונה שהיה כפוף לרב אחא, על ידי שלמה בר חסדאי ראש הגולה, עלה רב אחא לארץ ישראל אחרי שנת ד'תק"י.