מיכאיל קוזמין
ביוגרפיה

קוזמין נולד למשפחת אצולה בירוסלבל, גדל בסנקט פטרבורג ולמד מוזיקה בקונסרבטוריון סנקט פטרבורג בהדרכת ניקולאי רימסקי-קורסקוב. אולם הוא לא סיים את לימודיו, ובהמשך הסביר את שינוי הכיוון שלו לעבר השירה כך: "זה קל ופשוט יותר. השירה נופלת מן השמים מוכנה, כמו המן לפיות בני ישראל במדבר". אבל הוא לא ויתר על מוזיקה; הוא הלחין את המוזיקה להפקתו המפורסמת של וסבולוד מיירהולד משנת 1906 למחזהו של אלכסנדר בלוק "באלאגנצ'יק" (Балаганчик), ושיריו היו פופולריים בקרב האליטה הפטרבורגית: "הוא שר אותם, מלווה את עצמו בפסנתר, תחילה בסלונים שונים, כולל ה"מגדל" של איוונוב (אנ'), ואחר כך בבית הקפה "הכלב המשוטט" (אנ'). קוזמין אהב לומר על היצירות שלו ש'זו רק מוזיקה קטנה, אבל יש לה את הרעל שלה'".
אחד מחבריו הקרובים והשפעה גדולה עליו בצעירותו היה האריסטוקרט הגרמנופיל הפוליגלוט גאורגי צ'יצ'רין (שנכנס מאוחר יותר לשירות הדיפלומטי ולאחר מהפכת אוקטובר הפך לקומיסר העם לענייני חוץ), תומך נלהב של ריכרד וגנר ופרידריך ניטשה. השפעה חזקה נוספת היו מסעותיו, תחילה למצרים ולאיטליה ולאחר מכן לצפון רוסיה, שם התרשם עמוקות מאדוקי האמונה הישנה. הוא התיישב בסנקט פטרבורג והתקרב למעגל סביב מיר איסקוסטבה (Мир искусства, עולם האמנות). כתביו הראשונים שפורסמו הופיעו ב-1905 ומשכו את תשומת ליבו של ולרי בריוסוב, שהזמין אותו לתרום למגזין הספרותי רב ההשפעה שלו ואסיי (אנ') (Весы́, "מאזניים"), מרכז התנועה הסימבוליסטית, שם פרסם ב-1906 את מחזור השירים שלו "שירי אלכסנדריה" (על פי הדגם של שירי ביליטיס (אנ') של המשורר הצרפתי פייר לואיס והרומן הרוסי הראשון עם נושא הומוסקסואלי, כנפיים (אנ'), שזכה מיד לפרסום והפך אותו לסופר פופולרי. ב-1908 הופיע קובץ השירה הראשון שלו, סטי (Сети, רשתות), שגם הוא זכה להערכה רבה. במילותיה של רוברטה רידר (Roberta Reeder), "שירתו מלומדת והנושאים נעים בין יוון העתיקה ואלכסנדריה לפטרבורג של ימינו."
ב-1908 התגורר עם סרגיי סודייקין ואשתו הראשונה אולגה גלבובה (Ольги Глебовой), שאיתה התחתן רק שנה קודם לכן; כשאולגה גילתה שבעלה מנהל רומן עם קוזמין, היא התעקשה שקוזמין יעזוב. "אבל למרות תקלה זו, קוזמין, סודייקין וגלבובה המשיכו לשמור על מערכת יחסים פרודוקטיבית ומקצועית, ושיתפו פעולה במיזמים רבים - מחזות, ערבים מוזיקליים, הצהרות שירה - במיוחד בקברטים של סנקט פטרבורג". קוזמין היה גם אחד המשוררים האהובים על אשתו השנייה של סודייקין, ורה (אנ'), והאלבום שלה שפורסם מכיל כמה משיריו בכתב היד.
קוזמין פגש את המשורר יורי יורקון (אנ') בשנת 1913. שני הגברים חיו יחד עם אימו של יורקון, ואשתו של יורקון, אולגה ארבנינה (Ольга Арбе́нина), הצטרפה אליהם, לזמן קצר. מערכת היחסים של קוזמין ויורקון נמשכה עד מותו של קוזמין. קוזמין מת ב-1936 מדלקת ריאות, שנתיים לפני שיורקון וסופרים רבים אחרים נעצרו תחת המשטר הסטליניסטי והוצאו להורג ביריה.
הקשר של קוזמין עם הסימבוליסטים מעולם לא היה סופי, ובשנת 1910 הוא עזר להקים את התנועה האקמאיסטית עם חיבורו "О прекрасной ясности" (על בהירות יפה), בו תקף "מלכודות קוסמיות לא מובנות ואפלות" והפציר בסופרים להיות "הגיוניים בתפיסה, בבניית היצירה, בתחביר... תאהבו את המילה, כמו פלובר, היו חסכוניים באמצעים וקמצנים במילים, מדויקים ואמיתיים - ותגלו את סודו של דבר מדהים - בהירות יפה - שהייתי קורא לה קליריזם". הוא לא היה חבר בקבוצה יותר משהיה חבר בקבוצת הסימבוליסטים, אבל הוא היה קשור באופן אישי לכמה מחבריה; בשנים 1910–1912 הוא התגורר בדירה המפורסמת (הנקראת "המגדל") של איוונוב (אנ'), שהיה השפעה מעצבת נוספת על האקמאיסטים, והוא היה ידיד של אנה אחמטובה, שעבור ספר השירה הראשון שלה, вечер [ערב], הוא כתב הקדמה מחמיאה. (בשנים מאוחרות יותר שמרה אחמטובה טינה לקוזמין, כנראה בגלל ביקורת משנת 1923 שבו הוא הצטייר בעיניה כמתנשא, והיא הפכה אותו לאב טיפוס של אחד הנבלים ב"שיר ללא גיבור").
כרך השירה האחרון שפרסם קוזמין במהלך חייו היה ""הטרוטה שוברת את הקרח" (Форель разбивает лёд‏, 1929), מחזור של שירה אפית.
בשנות ה-20 וה-30 קוזמין התפרנס בעיקר כמתרגם ספרותי, בעיקר של מחזותיו של ויליאם שייקספיר. הוא מת בלנינגרד.