stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכי הרעשנים: חג המולד
הפקה > פיתוח

ב-19 בפברואר 2020, נמסר לראשונה על הפקת סרט לייב אקשן שיתבסס על הסדרה המונפשת של ניקלודיאון, "הרעשנים". במקור, הסרט התעתד לעלות לשידור בשנת 2020, אך מסיבות שטרם נמסרו, תהליך פיתוחו והפקתו נדחה. ב-18 במרץ 2021, נמסר על ליהוקו של וולפגנג שייפר לדמותו של לינקולן ושל ג'אזיר ברונו לדמותו של קלייד. ב-23 באוגוסט 2021, נחשף צוות השחקנים המלא.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו באפריל 2021 באטלנטה, תחת השם "הכי רעשנים: חג המולד".
שידור

הסרט שודר בערוץ ניקלודיאון ובשירות פרמאונט+ ב-26 בנובמבר 2021.
הסרט שודר לראשונה בישראל ב-24 בדצמבר 2023 בערוץ ניקלודיאון.
רייטינג

בסרט צפו 383,000 ילדים בגילאי 2–11, 252,000 ילדים בגילאי 6–11 ובסך הכל, בסרט צפו 881,000 צופים בשידורו המקורי, דבר שהפך אותו לסרט הילדים הטלוויזיוני הנצפה ביותר לשנת 2021.
ראו גם

הכי רעשנים - סדרת לייב אקשן שמבוססת על סדרת ההנפשה
הערות שוליים

↑   https://top-tv.co.il/schedule/91-24122023/
1 2  Porter, Rick; Porter, Rick (2020-02-19). "'SpongeBob' Prequel, Live-Action 'Loud House' Movie Set at Nickelodeon". The Hollywood Reporter. Retrieved October 29, 2022.
1 2  "Nickelodeon to Begin Production on The Loud House: A Very Loud Christmas! in April". www.businesswire.com. 2021-03-18. Retrieved October 29, 2022.
↑  "Nickelodeon Reveals A Loud House Christmas Live-Action Holiday Movie Cast". ComicBook.com. August 23, 2021.
↑  "'A Loud House Christmas': Nickelodeon Sets Cast For Live-Action Movie". Deadline Hollywood. August 23, 2021.
↑  "Original Live-Action TV Movie, A Loud House Christmas, Premieres Friday, Nov. 26, on Nickelodeon and Paramount+" (Press release). Nickelodeon. October 15, 2021. Retrieved October 29, 2022 – via The Futon Critic.
↑  Denise Petski; Nellie Andreeva (December 1, 2021). "A Loud House Christmas On Nickelodeon Becomes TV's Top Kids Entertainment Telecast Of 2021". Deadline Hollywood. Retrieved October 29, 2022.
ספוטניק לייט

|  בטיחות |
| --- | --- |
 מעמד חוקי:  נרשם ברוסיה ב-6 במאי 2021
 
ספוטניק לייט (ברוסית: Спутник Лайт; באנגלית: Sputnik Light‏) הוא חיסון נגד COVID-19 של מנה אחת, שפותח על ידי מכון המחקר גאמליה לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה.
ספוטניק לייט היא גרסת חיסון עם זריקה בעלת מנה אחת, הוא נרשם ב-6 במאי 2021 במשרד הבריאות של הפדרציה הרוסית כחיסון חד רכיבי והוא המרכיב הראשון בחיסון ספוטניק המקורי, המבוסס על וקטור מהסרוטייפ האנו-אדנו-וירובי הרקומביננטי 26 (rAd26). יעילות החיסון של המנה הבודדת היא 79.4% בהתבסס על ניתוח נתונים מ-28 יום לאחר קבלת מנת החיסון על ידי אזרחי הפדרציה הרוסית כחלק מתוכנית החיסון ההמונית בתקופה שבין 5 בדצמבר 2020 עד 15 באפריל 2021.
הרכב

הוא מורכב מהמינון הראשון של חיסון ספוטניק V, המבוסס על וקטור Ad26 וניתן לאחסן אותו בטמפרטורת מקרר רגילה של בין 2–8 מעלות צלזיוס. לפי המכון, גרסה זו תתאים באופן אידיאלי לאזורים עם התפרצויות חריפות ומאפשר לאנשים רבים להתחסן במהירות. בעת הצורך החיסון נועד להפוך למנה שלישית (חיסון דחף) למי שקיבל ספוטניק V לפחות 6 חודשים קודם לכן, דבר שהיה נושא לדיונים רבים ברוסיה עם התפרצות זן דלתא של נגיף הקורונה ביוני 2021.
יעילות

מחקר אמת עולמי עם משתתפים בגילאי 60–79 בארגנטינה מצא כי החיסון של זריקה אחת יעיל ב-79% במניעת הדבקה. ניסוי קליני שלב III ברוסיה מצא גם הוא יעילות של 79%. על פי נקסטסטראן, זן B.1.1.317 היה הזן הדומיננטי ברוסיה במהלך תקופת המחקר (5 בדצמבר 2020 עד 15 באפריל 2021) ואילו בארגנטינה (29 בדצמבר 2020 עד 21 במרץ 2021) זן N .5 שלט בהתחלה, אך עד מהרה זנים רבים התקיימו בפרופורציות דומות.
שיעור יעילות של כ-80% עולה על שיעורי היעילות של חיסונים רבים הדורשים שתי מנות של החיסון בכל מבצע חיסונים.
מחקר בטיחות ואימונוגניות בשלב I / II של ספוטניק אור הדגים את התוצאות הבאות:
חיסון באמצעות חיסון ספוטניק לייט מאפשר לייצר נוגדני IgG ספציפיים לאנטיגן ב-96.9% מקרב האנשים המחוסנים ביום ה-28;
נוגדנים מנטרלי וירוסים מיוצרים ביום ה-28 לאחר החיסון ב-91.67% מהמקרים;
תגובה חיסונית תאית לחלבון SARS-CoV-2 נוצרת ב-100% מקרב המחוסנים כבר ביום העשירי;
חיסון באמצעות חיסון ספוטניק לייט של אנשים שיש להם חסינות ל-SARS-CoV-2, מאפשר יותר מפי 40 להגדיל את רמת הנוגדנים IgG הספציפיים לאנטיגן ב-100% מהאנשים המחוסנים כבר ביום העשירי;
לא דווח על תופעות לוואי חמורות לאחר חיסון עם ספוטניק לייט.
ביקורת

הרכב, אתרי ייצור ונהלים, לוגיסטיקה וחששות לגבי השפעות שליליות ובקרת איכות זהים לאלה שעלו באשר למנה הראשונה של חיסון ספוטניק V. כתוצאה מכך, נושאים הקשורים למנה השנייה, כגון נוכחות אפשרית של חלקיקים המוסמכים לשכפול, אינם עולים בהקשר לספוטניק לייט.
הערות שוליים

↑  "В России зарегистрировали вакцину "Спутник Лайт"". РБК (ברוסית). נבדק ב-2021-05-07.
↑  "Russia Approves Single-Dose Sputnik Light Covid Vaccine For Use". NDTV Coronavirus. 6 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "An Open Study on the Safety, Tolerability, and Immunogenicity of "Sputnik Light" Vaccine". clinicaltrials.gov.
↑  "Study to Evaluate Efficacy, Immunogenicity and Safety of the Sputnik-Light (SPUTNIK-LIGHT)". clinicaltrials.gov.
↑  "Single dose vaccine, Sputnik Light, authorized for use in Russia" (הודעה לעיתונות). Russian Direct Investment Fund. 2021-05-06. נבדק ב-2021-05-07.
↑  "Russia authorises single-dose Sputnik Light COVID vaccine for use -RDIF". Reuters. Moscow. 2021-05-06. נבדק ב-2021-06-29.
↑  "Russia launches Sputnik Light vaccine into wide circulation". reuters. Moscow. 2021-06-29. נבדק ב-2021-06-25.
↑  "Sputnik Light vaccine (the first component of Sputnik V vaccine) demonstrates 78.6-83.7% efficacy among the elderly in Argentina" (הודעה לעיתונות). Russian Direct Investment Fund. 2021-06-02. נבדק ב-2021-06-29. Adjusted data weighted by age, gender and a number of other parameters among groups of vaccinated and non-vaccinated subjects demonstrated comparable efficacy of the Russian vaccine - 78.6%.
1 2  "Single dose vaccine, Sputnik Light, authorized for use in Russia" (הודעה לעיתונות). Russian Direct Investment Fund. 2021-05-06. נבדק ב-2021-06-29. The single dose Sputnik Light vaccine demonstrated 79.4% efficacy according to analyzed data taken from 28 days after the injection was administered as part of Russia’s mass vaccination program between 5 December 2020 and 15 April 2021.
↑  "Study to Evaluate Efficacy, Immunogenicity and Safety of the Sputnik-Light (SPUTNIK-LIGHT)". ClinicalTrials.gov. 5 בפברואר 2021. NCT04741061. נבדק ב-29 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sputnik-V tiene una efectividad con una sola dosis de 78,6% para evitar casos" [Sputnik-V is 78.6% effective with a single dose in preventing cases] (בספרדית). Government of Buenos Aires Province. 2021-06-02. נבדק ב-2021-06-29. Fueron incluidas las personas vacunadas desde el 29 diciembre de 2020 hasta el 21 de marzo de 2021, que no habían recibido su segunda dosis de Sputnik-V...
הוגו קויפרס

הוגו קויפרס (בצרפתית: Hugo Cuypers; נולד ב-7 בפברואר 1997 בלייז' שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שיקגו פייר מליגת הMLS.
קריירת מועדונים

קויפרס גדל במחלקות הנוער של ויזה וסטנדרד לייז'. ב-3 באפריל 2016 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של סטנדרד לייז', בניצחון 1-0 על ספורטקרינג בוורן במסגרת ליגת העל הבלגית לעונת 2015/2016.
ב-31 באוקטובר 2016 הושאל קויפרס למשך עונה אחת לסראינג מהליגה הבלגית השלישית. הוא ערך 19 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם קויפרס על חוזה לשנתיים בארגוטליס מליגת המשנה היוונית. הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 22 שערים.
ב-18 ביוני 2019 חתם קויפרס על חוזה לשלוש שנים באולימפיאקוס מליגת העל היוונית. ב-17 באוגוסט הושאל למשך עונה אחת לאז'אקסיו מליגת המשנה הצרפתית, במדיה ערך 22 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים. לקראת עונת 2020/2021 חזר קויפרס לאולימפיאקוס, ובעונה זו ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-14 ביוני 2021 חתם קויפרס על חוזה לארבע שנים במכלן מליגת העל הבלגית. ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על רויאל אנטוורפן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-22 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על רויאל אוניון סן-ז'ילואז במסגרת המחזור החמישי בליגה. הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-14 ביוני 2022 חתם קויפרס על חוזה לארבע שנים בגנט מליגת העל הבלגית. ב-22 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד סטנדרד לייז' במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. ב-30 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד סנט טרוידן במסגרת המחזור השני בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 39 הופעות ליגה, בהן הבקיע 27 שערים, וסיים כמלך השערים של ליגת העל הבלגית.
ב-6 בפברואר 2024 חתם קויפרס בשיקגו פייר מהMLS. בעונתו הראשונה כבש 10 שערים ב-31 משחקי ליגה.
תארים

אליפות יוון (1): 2020/2021
מלך השערים של ליגת העל הבלגית (1): 2022/2023
הערות שוליים

↑  Mercato : Hugo Cuypers arrive en prêt באתר הרשמי של סראינג, 31 באוקטובר 2016 (בצרפתית)
↑  Hugo Cuypers naar Ergotelis FC באתר הרשמי של סטנדרד ליזי', 31 באוגוסט 2017 (בהולנדית)
↑  Κάιπερς: "Τεράστια υπερηφάνεια που θα παίξω στον Ολυμπιακό" באתר sport24, ‏ 18 ביוני 2019 (ביוונית)
↑  Abdoulaye Keita et Hugo Cuypers prêtes par l'Olympiakos באתר הרשמי של אז'אקסיו, 17 באוגוסט 2019 תבנית:צרפתתית
↑  Ολυμπιακός: Ολοκληρώθηκε η μεταγραφή του Κάιπερς στη Μαλίν באתר sport-fm, ‏ 14 ביוני 2021 (ביוונית)
↑  CUYPERS IS NEN BUFFALO! באתר הרשמי של גנט, 14 ביוני 2022 (בהולנדית)
פרידריך פון קלייסט

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1762 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  17 בפברואר 1823 (בגיל 60) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 צאצאים:  Hermann Kleist von Nollendorf 
 השתייכות:  הצבא הפרוסי 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות 
 עיטורים
 אביר של כבוד  אביר בלגיון הכבוד  מסדר העיט האדום, דרגה 1  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  מסדר העיט השחור  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה 
 
גראף קלייסט פון נולנדורף בבסיס האנדרטה לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה בקלן
פרידריך אמיל פרדיננד היינריך גראף קלייסט פון נולנדורף (בגרמנית: Friedrich Emil Ferdinand Heinrich Graf Kleist von Nollendorf‏; 9 באפריל 1762 – 17 בפברואר 1823), נולד ומת בברלין, היה גנרל-פלדמרשל פרוסי וחבר במשפחת היונקרים הוותיקה פון קלייסט.
ביוגרפיה

קלייסט התגייס לצבא הפרוסי בשנת 1778 ושירת במלחמת הירושה הבווארית ובמלחמות המהפכה הצרפתית. עד 1799 הועלה קלייסט לדרגת מיור וקיבל פיקוד על גדוד גרנדירים.
קלייסט שירת במלחמות נפוליאון ולחם בינה. ב-1807 הוא יצא לחופשה ממושכת אך ב-1808 הופקד על חטיבת חי"ר ובשנה שלאחר מכן מונה למפקד ברלין. במהלך מלחמת השחרור הוא קיבל קורפוס איתו לחם בקרבות קולם ולייפציג. בשנת 1814 קיבל את התואר רוזן נולנדורף (מהשם הגרמני של העיירה Nakléřov, כיום חלק מפטרוביצה בצ'כיה) על תפקידו המכריע בקרב זה.
לאחר לייפציג, קלייסט חסם את מבצר ארפורט, והביא לכניעתו, ולאחר מכן, בתחילת 1814, הצעיד את חייליו לצרפת, שם הקורפוס שלו צורף לצבאו של בליכר. לאחר מכן לחם בקרב על לאון ובהתקפה על פריז. בתום המלחמה הועלה קלייסט לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מאה הימים קיבל קלייסט את הפיקוד על קורפוס פרוסי (הקורפוס הצפון גרמני שהיה אמור לפעול באופן עצמאי מצבא בליכר של הריין התחתון; לכן הוא לא היה מעורב בקרבות ליני וווטרלו).
וילנה

ערך זה עוסק בבירת ליטא. אם התכוונתם לגופן עברי, ראו .
וִילְנָה (בעברית גם בכתיב וילנא; בליטאית: Vilnius, ‏האזנהקובץ:Lt-Vilnius.oga‏Ⓘ‏; ברוסית: Вильнюс; בפולנית: Wilno, בבלארוסית: Ві́льня, ביידיש: ווילנע) היא עיר הבירה של ליטא. נכון לשנת 2023, מספר התושבים בעיר הוא 630,885.
וילנה היא העיר הגדולה ביותר בליטא ומהווה את מרכזה הפוליטי, החינוכי, הכלכלי ותרבותי של המדינה.
הקתדרלה בעיר העתיקה
מפת העיר העתיקה
סמל העיר

סמל העיר מציג את כריסטופר הקדוש (Kristupas) פוסע במים ונושא את ישו התינוק על כתפיו. סמל זה משמש את העיר מהשנה השביעית להיווסדה, כלומר 1330 לערך. בתקופה הפגאנית, טרם המאה ה-14, הופיע על הסמל הענק אלקיס, דמות מסיפורי עם ליטאיים, כשהוא נושא את אשתו על כתפיו בחציית הנהר.
גאוגרפיה ואקלים

וילנה שוכנת בדרום מזרח ליטא, במפגש הנהרות וילניה (Vilnelė) ונריס. מיקום זה, שאינו מרכזי, נובע מהשינויים הרבים בגבולות ליטא במשך הדורות; בעבר וילנה הייתה לא רק המרכז התרבותי, אלא גם הגאוגרפי, של הדוכסות הגדולה של ליטא והאיחוד הפולני-ליטאי.
וילנה ממוקמת 312 ק"מ מקליפדה (מֶמֶל), הנמל העיקרי של ליטא בים הבלטי, אך ערים גדולות אחרות בליטא נמצאות במרחק קצר יותר ובהן קובנה (קאונאס), שאולאי (Šiauliai) ופוניבז' (פנבז'יס).
שטחה של וילנה הוא 402 קמ"ר, מתוכם 20.2% בנויים, 43.9% צמחייה ו-2.1% הם מקווי מים.
האקלים בווילנה הוא בין יבשתי לימי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 6.1 מעלות צלזיוס, כשהממוצע בינואר הוא 4.9− מעלות וביולי 17.0+ מעלות. כמות המשקעים היא 661 מ"מ לשנה בממוצע.
היסטוריה

וילנה נוסדה בשנת 1321 על ידי גדימינאס, דוכס גדול של ליטא. וילנה הייתה בירת הדוכסות הגדולה של ליטא עד שנת 1388 ומימי קז'ימייז' הרביעי (1447–1492), ובעיקר לאחר הקמת האיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1569, הפכה גם למרכז לתרבות פולנית. האיחוד הפולני-ליטאי שנשלט מהעיר וילנה השתרע על שטח עצום במזרח-אירופה מהים הבלטי בצפון עד קרוב לים השחור בדרום.
החל במאה ה-15 היה בעיר רוב פולני, ומיעוט ליטאי. בשנת 1795 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית. לקראת סוף המאה ה-19 גבר משקלם של היהודים והם הפכו לתקופה קצרה (עד גל ההגירה הגדול לארצות הברית) לקבוצה האתנית הגדולה בעיר: כמחצית מ-80 אלף תושבי העיר בתחילת המאה ה-20.
לפי חוזה 1920 שבין ברית המועצות ובין ליטא, עברה וילנה לידי ליטא, אך הגנרל הפולני ה"מורד", לוציאן ז'ליגובסקי, כבש אותה והקים באזור את מדינת ליטא המרכזית. ב-1922, בעקבות בחירות, סופח האזור כולו, שהיה בו רוב פולני, לפולין. בשנת 1923 הכיר בה חבר הלאומים כשייכת לפולין, אף על פי שהיא צוינה בחוקה של ליטא כבירתה.
ב-1931 החלוקה האתנית בווילנה הייתה של 66% פולנים, 28% יהודים, רוסים ובלארוסים 5% ופחות מ-1% ליטאים.
בתקופת בין המלחמות הייתה וילנה העיר השישית בגודלה בפולין, ואחת הערים החשובות מבחינת התפתחות הפולניות. אחת האוניברסיטאות הפולניות החשובות ביותר פעלה בווילנה בשם אוניברסיטת סטפן באטורי (המלך הפולני שייסד את האוניברסיטה ב-1579).
בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב ובעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה "ליטא הפולנית" על ידי הסובייטים, יחד עם מזרח פולין. במהלך פלישת ברית המועצות לפולין שהחלה ב-17 בספטמבר 1939, הצבא האדום נכנס לווילנה ב-19 בספטמבר 1939 והעיר הייתה בתחילה בשליטה סובייטית, אך כעבור כ-6 שבועות, ב-28 באוקטובר נמסרה לידי ליטא. ביוני 1940 הפכה וילנה לחלק מברית המועצות עם פלישת הסובייטים לליטא וסיפוחה לברית המועצות. ביוני 1941 נכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני במסגרת מבצע ברברוסה, ובמהלך שלוש שנות הכיבוש, נרצחו רוב תושבי וילנה היהודים, רבים מהם בפונאר. ביולי 1944 חזר הצבא האדום וכבש את העיר. רבים מתושביה הפולנים נמלטו ורבים אחרים עזבו אותה במהלך סוף שנות ה-40 ושנות ה-50. במקומם הובאו ליטאים מאזורים אחרים בליטא ורוסים מחלקיה האחרים של ברית המועצות.
עם התפרקות ברית המועצות, נשארה וילנה במדינה הליטאית העצמאית שהוקמה בשנת 1991. הליטאים מהווים רוב של כ-60% מתושבי העיר, כאשר הרוסים והפולנים מהווים כ-40% יחדיו. בעשור השני של המאה ה-21, נהנית העיר משגשוג כלכלי כתוצאה מהצטרפותה של ליטא לאיחוד האירופי. כיום בווילנה, כמו בשאר שטחי ליטא, המטבע בשימוש הוא האירו לאחר שליטא המירה בשנת 2015 את המטבע המקומי שלה ליטאס למטבע האירופאי.
חינוך

כמו בערי בירה רבות בעולם, גם בווילנה נמצאות אוניברסיטאות רבות. הגדולה והוותיקה שבהן היא אוניברסיטת וילנה שבה 23,000 סטודנטים. האוניברסיטה הזו היא אחת העתיקות ביותר באירופה ונוסדה בסוף המאה ה-16. המבנים העיקרים שלה נמצאים בעיר העתיקה. האוניברסיטה נוטלת חלק בפרויקטים משותפים עם אונסק"ו ונאט"ו. היא גם מציעה תוכניות רבות לתואר שני באנגלית, כמו גם תוכניות לימוד בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות מכל רחבי אירופה. האוניברסיטה מחולקת כיום ל-14 פקולטות, 5 מכונים, ו-4 מרכזי לימוד ומחקר.
אוניברסיטאות גדולות אחרות בעיר הן אוניברסיטת מיקולס רומריס (19 אלף סטודנטים), האוניברסיטה הטכנית של וילנה (13,500 סטודנטים) והאוניברסיטה הפדגוגית של וילנה (12,500 סטודנטים). כמו כן נמצאים בעיר אקדמיות למוזיקה, תיאטרון ואמנויות.
תיירות

מאז עצמאותה מברית המועצות באוגוסט 1991, התפתחה וילנה במהירות והפכה לעיר מערבית לכל דבר.
כערים אחרות מתקופת ימי הביניים, התפתחה וילנה סביב לבניין העירייה. הרחוב הראשי, רחוב פיליס, מחבר את ארמון המושל עם בית העירייה. ממנו מתפצלים רחובות אחרים לשפע בתים עתיקים של עשירי העיר, כנסיות, חנויות ובתי מלאכה.
העיר העתיקה, מרכזה ההיסטורי של וילנה, משתרעת על 3.6 קמ"ר והיא בין הגדולות במזרח אירופה. בה מרוכזים רוב הבניינים בעלי החשיבות ההיסטורית ובהם מגדל גדימינאס וקתדרלת וילנה. העיר הוכרה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1994, ובשנת 1995 הוצב בה הפסל היחיד בעולם של פרנק זאפה, אשר פוסל בידי קונסטנטינאס בוגדנאס, שהתמחה קודם לכן בפיסול פרוטומות של לנין.
תיירות > אתרים מרכזיים

הארמון הנשיאותי - ראשיתו במאה ה-14. הורחב ושונה במאה ה-18. החל משנת 1997 משמש כמעון הרשמי של נשיא ליטא.
אוניברסיטת וילנה - הוקמה בשנת 1579. כיום כוללת מבנים רבים מתקופות שונות.
ארמון הדוכסים הגדולים של ליטא - ארמון ששוחזר והוקם מחדש בשנת 2013. שימש כמרכז השלטון במשך מאות שנים של האיחוד הפולני-ליטאי ששלט על שטח עצום במזרח-אירופה.
מגדל גדימינאס - נקרא על שמו של מייסד העיר. הוקם במאה ה-15 על גבעה. נשקף ממנו נוף של העיר העתיקה.
קתדרלת וילנה - בנויה בסגנון ניאו קלאסי. ברוב תקופת השלטון הקומוניסטי הוסבה לשימושים חילוניים. היא ממוקמת בכיכר הקתדרלה.
שדרות גדימינאס - שדרה רחבה ובה ממוקמים מוסדות השלטון המרכזי ביניהם הפרלמנט, בניני ממשלה, בית המשפט ומוסדות תרבות שונים.
בית הכנסת הכוראלי של וילנה.
השוק של וילנה (Halės turgavietė) – שוק מקורה גדול הממוקם בעיר העתיקה של וילנה, בתוך במבנה מראשית המאה ה-20. בשוק ניתן למצוא בשרים מעושנים, מוצרי חלב וגם פירות וירקות אורגניים. במרכז השוק פועלות מספר מסעדות עממיות, בהן ניתן למצוא אוכל ליטאי מסורתי.
כלכלה

וילנה היא המרכז המסחרי הגדול ביותר בליטא, ואחד מהמרכזים המסחריים הגדולים ביותר במדינות הבלטיות. על אף שהעיר היא ביתם של רק כ-15% מתושבי ליטא, היא מייצרת בערך 35% מהתמ"ג בליטא. בהתבסס על נתונים אלו, התמ"ג לראש בווילנה, על פי שווי כוח הקנייה, הוא כ-$33,100 בשנת 2005, שהוא מעל לממוצע האיחוד האירופי.
וילנה תרמה מעל ל-4.6 מיליארד ליטאס לתקציב הליטאי בשנת 2005, שהם מעל ל-37 אחוזים ממנו. קובנה, העיר השנייה בגודלה במדינה, תרמה לתקציב כ-1.5 מיליארד ליטאס בלבד. וילנה מקבלת חזרה כ-360 מיליון ליטאס מהתקציב, שהם כ-7.7% בלבד ממה שתרמה לו. נבדלות זו גורמת למספר סכסוכים בין העיר לממשלת ליטא מכיוון שווילנה דורשת לקבל החזר גדול יותר עבור ההון אותו תרמה.
בווילנה מתפתחת בשנים האחרונות תעשייה מקומית מתקדמת בתחומי הלייזר וביוטכנולוגיה שחלק ממוצריה מיוצאים למדינות אחרות.
תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי של וילנה ממוקם כ-5 ק״מ ממרכזה והוא השער האווירי הגדול ביותר והראשי בליטא, עם כ-5.35 מיליון נוסעים בשנה. מנמל התעופה מתבצעות טיסות ישירות לכ-50 יעדים באירופה ובמזרח התיכון, ביניהם ישראל.
תחנת הרכבת בעיר מהווה תחנת מוצא עבור קווי רכבת לערים שונות ברחבי המדינה, ביניהן הערים הגדולות קובנה, קלייפדה ושיאוליאי. החל משנת 2023 החל לפעול קו ייחודי המקשר בין וילנה לבין הערים ביאליסטוק, ורשה וקרקוב בפולין, תוך החלפת רכבת מתוכננת בעיירת הגבול Mockava. בעבר פעלו קווי רכבת בין וילנה לבין אוקראינה, בלארוס, לטביה ורוסיה, אך אלה הופסקו במרץ 2020 עם פרוץ מגפת הקורונה ולא חודשו מאז.
מסוף האוטובוסים הראשי של וילנה ממוקם בסמיכות לתחנת הרכבת ומשרת מגוון רחב של קווי פנים וקווים בינלאומיים למדינות השכנות ולמדינות אירופאיות אחרות כדוגמת אסטוניה, אוקראינה, גרמניה וצ׳כיה.
וילנה מהווה את נקודת המוצא של הכביש המהיר הראשי בליטא, A1 (כביש אירופאי E85), המחבר בינה לבין קובנה וקלייפדה, בנוסף לכבישים ראשיים רבים נוספים.
התחבורה הציבורית בעיר מבוססת על מערכת קווים ענפה של אוטובוסים וטרוליבוסים. את תושבי ואורחי העיר משרתים 60 קווי אוטובוס, 18 קווי טרוליבוס, 6 קווי אקספרס ו-6 קווי לילה. צי האוטובוסים עומד על כ-250 כלי רכב ואילו צי הטרוליבוסים עומד על כ-260 כלי רכב, המסיעים כ-500 אלף נוסעים בימי חול. פריסת מערכת הטרוליבוסים היא מן הרחבות באירופה.
על פי מחקר שנערך בשנת 2003 כ-45 אחוז מתושבי העיר משתמשים בתחבורה ציבורית, אחוז גבוה ביחס למדינות אחרות ביבשת אירופה.
תמונות מהעיר

מגדל גדימינאס
ארמון הדוכסים הגדולים בעיר העתיקה
קתדרלת וילנה
רחוב מרכזי בעיר בעונת הסתיו
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
חזני וילנא

וילנא התפרסמה במיטב החזנים היהודים שכיהנו בה בשבתות ובימי הימים טובים והימים הנוראים, המפורסמים שבהם;
אליהו זלודקובסקי (נולד התרמ"ח 1888 – נפטר התש"ג 1942) מורו ורבו בחזנות של משה קוסביצקי, כיהן חזן בבית הכנסת ‘טהרת הקודש’ בווילנא וכן היה מנהל מקהלת "הזמיר" שם
אברהם משה ברנשטיין (נולד התרכ"ה 1864 - נפטר התרצ"ב 1931)
מרדכי הרשמן (נולד התרמ"ח 1887 - נפטר התש"א 1940)
משה קוסוביצקי (נולד התרנ"ט 1898 - נפטר התשכ"ו 1966)
גרשון יצחק סירוטה (נולד התרל"ד 1873 - נפטר התש"ג 1942)
יואל דוד סטרשונסקי לוינזון מכונה "דער ווילנער בעל הבית'ל"-האבר"ך מווילנא (נולד התקע"ו 1815 - נפטר התרי"א 1850)
יהושע זאב זאקון סבו של יהושע ברטונוב (נולד התרל"ג 1872 - נפטר התרע"ט 1918)
דוד רויטמן (נולד התרמ"ד 1883 - נפטר התש"ג 1942)
לקריאה נוספת

אברהם סוצקובר, הלילה הראשון בגטו, הוצאת עם עובד
יצחק ארד, וילנה היהודית במאבק ובכליון, הוצאת יד ושם, אונ' תל אביב, וספרית פועלים, תל אביב, תשל"ו.
אילן דה-פריס

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1952 (בן 72) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון חדש  בית הספר לאמנויות חזותיות  אוניברסיטת ניו יורק 
 פרופיל ב-IMDb
 
מימין לשמאל: דורון נשר, אילן דה-פריס ורנן שור
אילן דה-פריס (Ilan de Vries; נולד ב-14 בפברואר 1952 בירושלים) הוא קולנוען, מפיק ישראלי ומנהל הערוץ הראשון.
בין היתר, הפיק את הסרט העלילתי בלוז לחופש הגדול, סרטם של רנן שור ודורון נשר. הפיק וביים את הסרט הקצר "ווילי וקלי", זוכה פרס הסרט הקצר בקטגוריית סטודנטים בפסטיבל הקולנוע שיקגו, 1978. שימש כסמנכ"ל התוכן של טלעד ורשת.. היה מנכ"ל משכנות שאננים ומנכ"ל הארכיון הישראלי לסרטים – סינמטק ירושלים.
ביוגרפיה

אילן דה פריס נולד לחוה ופרופ' אנדרה דה-פריס, גדל בשלוש שנותיו הראשונות בטחנת הרוח ברחוב רמב"ן ברחביה, "הטחנה", שהיה בית המגורים של סבו וסבתו, הרופא פרופ' יוסף לכמן וולרי לכמן. ב-1955 עברה המשפחה לתל אביב, לרחוב מלצ'ט 10. אילן למד בבית הספר "אחד העם" על שם אחד העם, ברחוב אחד העם 37, פינת בצלאל יפה. לאחר מכן למד בתיכון חדש ושירת בצה"ל בחיל הקשר. אחרי השירות למד קולנוע וטלוויזיה ב-School of Visual Arts ובאוניברסיטת ניו יורק. לאילן תואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטה תל אביב.
חיים אישיים

דה-פריס נשוי לשלומית (בתם של לאה וישעיהו לביא), אב לשלושה - מאיה אסף וטליה, סב לשישה נכדים. אחיו הצעיר הוא דוד דה פריס, פרופסור מן המניין להיסטוריה בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
הפקות

כפר זכריה סרט תעודה -1974 - מנהל הפקה
החיפוש אחרי הר סיני –סרט תעודה-1975 מנהל הפקה
ווילי וקלי –סרט קצר זוכה פרס הסרט הקצר קטגורית סטודנטים פסטיבל הקולנוע שיקגו, 1978 מפיק, במאי
המשחק האמיתי- סרט עלילתי באורך מלא – 1980 - עוזר במאי ראשון
ליאונרד ברנשטיין - קונצרט של הפילהרמונית בבריכת השולטן- 1981- מפיק בפועל
הפיניקים – בימוי
אלן מילר (מאו עד מוצרט), ארצות הברית, 1983 – מפיק בפועל
שבוע הוברמן בהיכל התרבות – 1982 – מפיק בפועל - ההקלטות הטלוויזיונית
בלוז לחופש הגדול – 1987- מפיק שותף
אנאפאזה- בת שבע- 1999- מפיק שותף
הטברנה - 2001 – מפיק ועורך שותף
עובדה אילנה דיין - 2001–2004 מפיק שותף
מושונוב על המפה - 2003 - מפיק שותף
סיפור מסגרת- 100 שנות אמנות בישראל – 2003–2004 – מפיק שותף
ככה לא מתנהגים – גורי אלפי- 2004- מפיק שותף
אסירת תודה – סרט תעודה- 2013 - במאי ומפיק שותף
הערות שוליים

↑  אורלי תורן, איך ביסס אילן דה־פריז, מפיק פסטיבל הסרטים וסגנה של מנהלת הסינמטק ליה ואן־ליר, את מעמדו הבלתי מעורער כאחד האנשים החזקים במימסד הקולנועי בעיר, כל העיר, 6 ביולי 1990
↑  רחל נאמן, בלוז לדור האבוד, כותרת ראשית, 8 ביולי 1987
מאיר שניצר, היד השנייה של טרומפלדור, חדשות, 26 ביוני 1987
↑  אביבה קרול, ‏מפיקים, נושי ערוץ 10: "הרשות השנייה אחראית לחובות כלפינו", באתר גלובס, 10 בדצמבר 2003
↑  אביבה קרול, ‏מוני מושונוב יוצא לטבע, באתר גלובס, 20 בפברואר 2002
↑  רותי דירקטור ורונית ויס-ברקוביץ בין יוצרי סדרת הטלוויזיה החדשה "100 שנות אמנות ישראלית", באתר הארץ, 23 במרץ 2003
↑  ענת באלינט, אילן דה-פריס מונה לאחראי התוכן של טלעד, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2004
↑  ענת ביין, ‏טלעד: אילן דה-פריס מונה כפרויקטור למכרז, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2004
↑  יעל גאוני, ‏טלעד נפרדת היום משארית עובדיה - לאחר תקופת סיום מוצלחת ועתירת רייטינג, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2005
↑  נירית אנדרמן, אילן דה פריס נכנס לתפקידו כמנכ"ל  סינמטק ירושלים, באתר הארץ, 7 בינואר 2008
↑  נירית אנדרמן, אילן דה פריס יפסיק לנהל את סינמטק ירושלים, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2009
↑  רועי ברק, ‏רשת משיקה את The Voice: "לא התוכנית הכי יקרה בסביבה", באתר גלובס, 1 בינואר 2012
↑  גילי איזיקוביץ, אילן דה פריס מונה לתפקיד סמנכ"ל התוכן ברשת, ויחליף את שירה מרגלית, באתר הארץ, 21 ביוני 2010
לי-אור אברבך, ‏אילן דה פריס מונה לסמנכ"ל התוכן של זכיינית ערוץ 2 רשת, באתר גלובס, 20 ביוני 2010
↑  נתי טוקר, אחרי שנתיים: אילן דה פריס, סמנכ"ל התוכן של רשת, פורש, באתר TheMarker‏, 19 ביוני 2012
↑  דוד דה פריס, באתר הפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011525750405171  VIAF: 10166234314496042551   WorldCat (עם VIAF): 10166234314496042551
דני עמיהוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יוני 1949 (בן 75) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1961–1988 (כ־27 שנים)
 
דני עמיהוד (נולד ביוני 1949) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.