stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביל פריסט
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית (1995–2007) > מנהיג הרוב בסנאט (2003–2007) > חוק אכיפת הימורים באינטרנט לא חוקי (UIGEA)

רגע לפני שהקונגרס יצא לבחירות 2006, במה שהפוליטיקה מכנה "ירידה בחצות", הכניס פריסט את סעיפי חוק אכיפת ההימורים באינטרנט (UIGEA) לחוק האבטחה והאחריות לכל נמל (SAFE) הגדול יותר, הלא קשור. חוק ה-SAFE עצמו היה הצעת חוק "חובה להעביר" מאוחרת שנועדה להגן על נמלים מפני חדירת טרור. ה-UIGEA הפך לבסיס לדיכוי ממשלת משרד המשפטים האמריקאי ב-15 באפריל 2011 ותפיסת שמות הדומיין של שלושה מאתרי הפוקר המקוון המובילים בעולם, שכונו "יום שישי השחור" בקהילת הפוקר. משרד היועץ המשפטי של DOJ פרסם לאחר מכן חוות דעת בספטמבר 2011, וקבעה שה-UIGEA חל רק על הימורים על אירועי ספורט ותחרויות ולא על סוגים אחרים של הימורים מקוונים.
המקרה של שיאבו
במקרה של טרי שיאבו, אישה פגועה במוח שבעלה רצה להסיר את צינור האכלה בקיבה, התנגד פריסט להסרה. בנאום שנשא ב-2005 בקומת הסנאט, הוא הטיל ספק באבחנה של רופאי שיאבו על היותה במצב וגטטיבי מתמשך (PVS): "אני מטיל ספק בהתבסס על סקירה של קטעי הווידאו שביליתי בהם שעה בערך אתמול בלילה במשרד שלי." לאחר מותה, הנתיחה הראתה סימנים של נזק ארוך טווח ובלתי הפיך למוח התואם עם PVS. פריסט הגן על מעשיו לאחר הנתיחה.
קמפיינים ובחירות
בנאום בולט ומשודר בכל רחבי המדינה בפני הוועידה הלאומית הרפובליקנית באוגוסט 2004, הדגיש פריסט את הרקע שלו כרופא והתמקד בכמה נושאים הקשורים לטיפול רפואי. הוא דיבר בעד הטבת תרופות המרשם של Medicare שעבר לאחרונה והעברת חקיקה המספקת חשבונות חיסכון בריאותיים.
בטיעון נלהב לרפורמה בנזיקין ברשלנות רפואית, כינה פריסט את עורכי הדין במשפט פציעה אישית "טורפים": "עלינו למנוע מהם לסובב את הרפואה האמריקאית להגרלת ליטיגציה שבה הם זכו בקופה וכל מטופל משלם בסופו של דבר". פריסט היה תומך בהטלת מכסים על סכום הכסף שבתי משפט יכולים לפסוק לתובעים בגין פיצויים במקרים של רשלנות רפואית.
במהלך עונת הבחירות של 2004, השתמש פריסט בטקטיקה הפוליטית חסרת התקדים של ללכת למדינת הבית של מנהיג המיעוט של מפלגת האופוזיציה, הדמוקרט טום דאשל מדקוטה הדרומית. יריבו הרפובליקני של דאשל, ג'ון ת'ון, ניצח את דאשל. פריסט ודאשל עובדים היום יחד במרכז המדיניות הדו-מפלגתית ונאמו יחד לעיתים קרובות בכנסים ובאירועים של שירותי בריאות וכתבו דעות משותפות רבות בנושאי מדיניות של הסכמה דו-מפלגתית.
פריסט התחייב לעזוב את הסנאט לאחר שתי קדנציות ב-2006 ולא התמודד לבחירה מחדש. הוא פעל באופן מובהק עבור המועמד הרפובליקני בוב קורקר, שניצח בפער קטן על חבר הקונגרס הרולד פורד הבן בבחירות הכלליות.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט > מעורבות פוליטית

פריסט הוזכר כמועמד פוטנציאלי רפובליקני לנשיאות בשנת 2008 וכמועמד רפובליקני פוטנציאלי לשנת 2010 למושל טנסי. בסופו של דבר, הוא לא התמודד על אף אחד מהתפקידים.
בשנת 2009, פריסט הצהיר שהוא היה יוצא נגד מפלגתו על ידי הצבעה בעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, שהתנגדו לו פה אחד הרפובליקנים. בינואר 2011, לאחר שהרפובליקנים השיבו את הרוב בבית הנבחרים, קרא להם פריסט לא לנסות לבטל את חוק הבריאות.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט > קריירה עסקית

בשנת 2008, הוא הפך לשותף ב-Cressey & Co. כיום, הוא משמש כשותף מיוחד ויו"ר מועצת המנהלים ב-Cressey.
בשנת 2013, פריסט שיתף פעולה עם בראד סמית' כדי להקים את Aspire Health, שהפכה לחברה הגדולה ביותר בארצות הברית, ללא הוספיס, לטיפול פליאטיבי לפני שנרכשה על ידי Anthem ב-2018. מודל הטיפול נוצר בהשראת חלקית מהגישה המבוססת על הצוות שבה השתמש פריסט בטיפול בחולים הממתינים להשתלה.
בשנת 2015, פריסט ייסד את Frist Cressey Ventures, חברת הון סיכון מנאשוויל המתמקדת בשיתוף פעולה עם חברות בריאות בשלבים מוקדמים. כיום הוא שותף פעיל במשרד.
פריסט משמש גם כיו"ר מועצת המנהלים של Monogram Health, ספקית מומחיות מבוססת ערכים של טיפול מבוסס ראיות ושירותי ניהול הטבות בבית לחולים החיים עם מצבים פוליכרוניים, לרבות מחלת כליות כרונית ומחלת כליות סופנית. מבוססת בנאשוויל, טנסי, ובבעלות פרטית של Frist Cressey Ventures ומשקיעים אסטרטגיים ופיננסיים מובילים אחרים, Monogram Health מספקת טיפול לחולים ב-34 מדינות ובכל מוצרי הביטוח.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט > פילנתרופיה

בשנת 2009 השיק פריסט ארגון ללא מטרות רווח לרפורמת חינוך במדינה המכוונת לחינוך K-12 בשם SCORE (State Collaborative on Reforming Education). המשימה של הארגון היא "לתמוך בשיתוף פעולה בעבודתה של טנסי להכנת סטודנטים לקולג' ולכוח העבודה". פריסט כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של SCORE. כחלק מהעבודה של SCORE, פריסט מציג מדי שנה את דו"ח מצב החינוך בטנסי, מבט מקיף על מאמצי המדינה לשפר את החינוך הציבורי. בשנת 2013, פריסט הביעה תמיכה בסטנדרטים אקדמיים גבוהים יותר בכיתות K-12, אישור מחדש של חוק החינוך היסודי והתיכוני, ושיפור המאמצים לזהות, לטפח ולתגמל הוראה יעילה.
בשנת 2010 כיהן פריסט בדירקטוריון של קרן קלינטון בוש האיטי, בת שישה אנשים, שגייסה 66 מיליון דולר לסיוע מיידי ברעידת אדמה ולמאמצי התאוששות ארוכי טווח במדינה הקריבית.
פריסט גם הקים ויושב ראש את Hope Through Healing Hands, מלכ"ר בריאות עולמי, כמו גם את שיתוף הפעולה הקהילתי של NashvilleHealth. בשנת 2019 השלימה NashvilleHealth, בשיתוף עם מחלקת בריאות הציבור של מטרו נאשוויל, את סקר הבריאות והרווחה הקהילתי הראשון של תושבי מחוז נאשוויל/דיווידסון מזה כמעט 20 שנה. הארגון גם הוביל סקירה של תגובתה של נאשוויל למגפת COVID-19, תוך פירוט המלצות לשיפור תגובת משבר עתידית בדוח, אסטרטגיות להיערכות עתידית: בחינת ההשפעה של COVID-19 בנאשוויל.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט > שירות מועצת המנהלים

פריסט כיהן במספר רב של מועצות ציבוריות, פרטיות וללא מטרות רווח. כיום הוא מכהן כיו"ר ה-lllGlobal lllBoard של The Nature Conservancy, קדנציה של שלוש שנים שהחלה באוקטובר 2022, והוא חבר במועצת המנהלים מאז יוני 2015, בעבר כסגן יו"ר. הוא גם כיהן בדירקטוריונים ללא מטרות רווח של קרן רוברט ווד ג'ונסון (2013–2023), ובעבר בילה 10 שנים במועצת המנהלים של קרן משפחת קייזר.
שירותי דירקטוריון נוכחיים נוספים כוללים: Aegis Sciences Corporation, Devoted Health, Digital Diagnostics, MDsave, Monogram Health, OneOncology, Select Medical ו־Teladoc . השירות הקודם כולל: Accolade, URS Corp. ו־AECOM .
הוא חבר במועצה המייעצת לבריאות עולמית ולרפואה חברתית של בית הספר לרפואה של הרווארד מאז 2010, ובעבר עמד בראש מועצת העמיתים של בית הספר לרפואה של הרווארד וכיהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת פרינסטון במשך חמש עשרה שנים (1974–1978 ו-1991–2001).
פריסט מילא תפקידים רבים במכון הסמית'סוניאן, כולל כיהן במועצת יורש העצר (1997–2007). הקונגרס הקים את הסמית'סוניאן ב-1846 כ"ממסד להגדלת ופיזור הידע", והטיל את האחריות על ניהול הסמית'סוניאן במועצת יורשים, המורכבת מהשופט העליון של ארצות הברית, סגן נשיא ארצות הברית. מדינות, שלושה חברים בסנאט של ארצות הברית, שלושה חברים בבית הנבחרים של ארצות הברית ותשעה אזרחים. מאוחר יותר כיהן פריסט במועצה המייעצת של המוזיאון הלאומי של הסמית'סוניאן לאינדיאני האמריקאי.
מ-2007 עד 2010 כיהן במועצת המנהלים של תאגיד מילניום צ'אלנג', תאגיד ממשלתי שהוקם ב-2004 כדי להילחם בעוני העולמי.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט > מאמצים אחרים

לאחר שעזב את הסנאט האמריקאי, פריסט לימד בפרינסטון ובוואנדרבילט. בין השנים 2007–2008 שימש פריסט כפרופסור אורח למדיניות כלכלית בינלאומית בבית הספר לעניינים ציבוריים ובינלאומיים ב-Woodrow Wilson של פרינסטון, לימד עם המנטור הוותיק שלו, כלכלן הבריאות הנודע אוה ריינהרדט. בין השנים 2009–2010 לימד פריסט כפרופסור מכובד באוניברסיטת ואנדרבילט עם חבר הקונגרס ג'ים קופר (D-TN).
פריסט הפך גם ליו"ר משותף של One Vote '08, יוזמה של קמפיין ONE, עם מנהיג הרוב בסנאט לשעבר, טום דאשל (D-SD). לפי OneVote.org, "One Vote '08 היא קמפיין חסר תקדים, לא מפלגתי להצבת סדרי עדיפויות של בריאות עולמית ועוני קיצוני במדיניות החוץ בבחירות לנשיאות ב-2008. " פריסט נסע לאפריקה לקמפיין ONE ביולי 2008.
מאז 2011, פריסט שימש כעמית בכיר במרכז המדיניות הדו-מפלגתית, והוא יושב ראש משותף של פרויקט הבריאות של הארגון יחד עם מנהיג הרוב בסנאט לשעבר, טום דאשל.
פריסט הוא טייס מאומן, מיומנות שבה השתמש כדי לנסוע מדי שנה לכל 95 מחוזות טנסי תוך כדי קמפיין ובכהונתו.
כרץ פעיל בהיותו בסנאט, פריסט השלים שבעה מרתונים בין השנים 1998–2001.
ספרים

ביוני 1989 פרסם פריסט את ספרו הראשון, Transplant: A Heart Surgeon's Account of the Life-And-Death Dramas of the New Medicine, בו כתב, "רופא הוא אדם שתפקידו מצדיק הכל. ... החיים [הם] מתנה, לא זכות בלתי ניתנת לביטול."
עם ג'. ה. הלדרמן, הוא ערך את "Grand Rounds in Transplantation" ב-1995, שתיאר מקרים בהשתלות כליות, לב, ריאות, כבד ומח עצם שנלקחו מההשתלות שביצע ואנדרבילט.
במרץ 2002 פרסם פריסט את " When Every Moment Counts: What You Need to Know About Bioterrorism from the Only's Senate's Doctor", כשהוא חולק הנחיות מעשיות בעקבות התקפות האנתרקס ב-2001 כיצד להישאר בטוחים במקרה של פיגוע ביולוגי.
בשנת 2003, פריסט ושירלי וילסון הוציאו את הספר, "אנשים טובים מולידים אנשים טובים: גנאלוגיה של משפחת פריסט".
באוקטובר 2009 פרסם פריסט את A Heart to Serve: The Passion to Bring Health, Hope and Healing. הספר מפרט את מורשתו המשפחתית, חוויותיו כמנתח השתלות לב וריאות וסנאטור אמריקאי, ומכסה כמה מנסיעותיו הרפואיות באפריקה, תהליך הפעלת PEPFAR, התקפי האנתרקס ו-SARS משנת 2001, חוק המודרניזציה של Medicare, והירי בקפיטול ב-1998 שבו הוא ניהל את הטיפול.
הוא ערך יחד עם ד"ר מאניש סת'י "מבוא למדיניות בריאות" ב-2013.
חיים אישיים

בשנת 1981, פריסט התחתן עם קארין מקלוהן. נולדו להם שלושה בנים: הריסון, ג'ונתן ובריאן. משפחת פריסט היו חברים בכנסייה הפרסביטריאנית הלאומית בוושינגטון הבירה. בני הזוג התגרשו בדצמבר 2012.
ב-29 במאי 2015 נישא פריסט לטרייסי לין רוברטס (נולדה ב-14 באפריל 1962). בני הזוג מתגוררים בפרנקלין, טנסי.
חיים אישיים > כספים

נכון לשנת 2005, לפריסט היה הון במיליוני דולרים, רובו תוצאה של בעלותו על מניות בחברת Hospital Corporation of America, רשת בתי החולים ללא מטרות רווח שהקימו אחיו ואביו. טופס הגילוי הפיננסי של Frist משנת 2005 רשם נאמנויות עיוורות בשווי בין 15 ל-45 מיליון דולר.
בני משפחת פריסט היו תורמים מרכזיים לאוניברסיטת פרינסטון, והתחייבו על 25 מיליון דולר ב-1997 עבור בניית מרכז קמפוס פריסט.
ביל וקארין פריסט היו הנאמנים היחידים שאחראים על קרן משפחתית הנושאת את שמו של הסנאטור, שהחזיקה בנכסים של יותר מ-2 מיליון דולר ב-2004. הוא ואחיו היו סגני נשיא של קרן צדקה אחרת הנושאת את שמות הוריהם. מעמדה של הנאמנות העיוורת של פריסט, וההצהרות שלאחר מכן לגביו והפעילות בתוכו, הובילו לחקירת SEC. הוא נחקר ב-2005 על ידי רשות ניירות ערך (SEC) בנוגע למכירת מניות המבוססת לכאורה על מידע פנים. החקירה נסגרה לאחר 18 חודשים ללא הגשת כתב אישום. פריסט אמר בהצהרה, "תמיד התנהלתי על פי הסטנדרטים האתיים הגבוהים ביותר בחיי האישיים והציבוריים, ואני ומשפחתי שמחים שהעניין הזה נפתר".
הכרה

פריסט נבחר לאחד ממאה האנשים החזקים ביותר בתחום הבריאות על ידי Modern Healthcare בשנת 2002, 2003 ו-2004. הוא גם נבחר לרשימת "The Time 100: רשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם" לשנת 2005 על ידי מגזין טיים.
בשנת 2001 הוא קיבל את פרס לוח הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים.
בשנת 2003 קיבל פריסט את פרס וודרו וילסון של אוניברסיטת פרינסטון, המוענק מדי שנה לבוגר או בוגר מהמכללה לתואר ראשון שהישגיו מדגימים את המשפט הבלתי נשכח של וודרו וילסון, "פרינסטון בשירות האומה".
בשנת 2011, הוא קיבל את פרס אל-אולצ'י למנהיגות הומניטארית כהוקרה על מאמצי הצלת חיים ברחבי העולם, ועל חשיבותה של התעופה העסקית למאמצים אלה.
בין השנים 1997 ל-2006, פריסט קיבל תארים של כבוד מחמש מכללות ואוניברסיטאות שחורות היסטוריות, כולל אוניברסיטת פיסק, אוניברסיטת הווארד, קולג' ל-מוין-אוון, מכללת מהארי רפואית ובית הספר לרפואה של מורהאוז.
מבלוט צ'בושולו

מֶבְלוּט צָ'בוּשׁוֹלוּ (בטורקית: Mevlüt Çavuşoğlu; נולד ב-5 בפברואר 1968) הוא דיפלומט ופוליטיקאי טורקי, שכיהן כשר החוץ של טורקיה בין ה-24 בנובמבר 2015 ל-3 ביוני 2023, וכן כיהן בתפקיד מאוגוסט 2014 עד אוגוסט 2015. הוא היה חבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה במשך 15 שנים מטעם מחוז אנטליה (נאלץ להתפטר בהתאם למעבר של טורקיה ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי), וחזר לתפקיד זה אחרי סיום כהונתו המיניסטריאלית. נבחר לראשונה לפרלמנט בבחירות הכלליות בשנת 2002, והוא חבר מייסד במפלגת הצדק והפיתוח (AKP). כיהן כיו"ר האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה בין השנים 2010–2012.
ראשית חיים והשכלה

צ'בושולו נולד באלניה, מחוז אנטליה. הוא סיים את לימודיו בפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת אנקרה, בשנת 1988 שם למד יחסים בינלאומיים. לאחר מכן קיבל תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת לונג איילנד בניו יורק, ולמד לדוקטורט באוניברסיטת בילקנט. הוא היה עמית מחקר בבית הספר לכלכלה בלונדון, שם היה תקופה מסוימת נשיא הקהילה הטורקית. צ'בושולו לא קיבל תואר דוקטור.
קריירה

כחבר פרלמנט, צ'בושולו התמנה ליושב ראש הוועדה לענייני הגירה, פליטים ואוכלוסייה. בנובמבר 2009 הוא נפגש עם שר החוץ של רוסיה, סרגיי לברוב, בהקשר לדו"ח שהכינה הוועדה על הרעב הסובייטי בשנים 1932–1933.
קריירה > מועצת אירופה

צ'בושולו הצטרף לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה בשנת 2003 וזמן קצר לאחר מכן מונה לראש המשלחת הטורקית וסגן יו"ר האספה. במהלך מושב האספה בינואר 2010, הוא היה מועמד ונבחר ב־25 בינואר 2010 להחליף את היו"ר היוצא לואיס מריה דה פויג מספרד. עקב כניסתו לתפקיד באוקטובר לא קיבל תיק בממשלתו של רג'פ טייפ ארדואן. מועמדותו לתפקיד זה נתמכה על ידי כל המפלגות העיקריות בטורקיה. הוא היה ליושב ראש חודשים ספורים לפני שטורקיה קיבלה את ראשות ועדת השרים של מועצת אירופה (נובמבר 2010), ובמקביל היה גם יושב ראש טורקי בקונגרס מועצת אירופה. בשנת 2012 הוחלף על ידי ז'אן קלוד מיניון הצרפתי.
קריירה > בחירות מקומיות בטורקיה (2014)

העיתון הורייט ביקר את צ'בושולו על התערבותו בבחירות למועצת אנטליה שהתקיימו ב-30 במרץ 2014. כאשר מועמד המפלגה היריבה מוסטפא אקיידין עקף את מועמד מפלגת השלטון, צ'בושולו הגיע לבית המשפט יחד עם תומכיו והפריע להליך הספירה. עקב ההפרעות הופסקה ספירת הקולות, אשר נטען כי היו ברובם מהפרברים בהם לאופוזיציה היו יותר תומכים.
קריירה > איסור נחיתתו ברוטרדם (2017)

ב־11 במרץ 2017 נאסר על צ'בושולו לנחות ברוטרדם בגלל דברים שאמר נגד יחסה של הולנד למהגרים טורקים. צ'בושולו תכנן לארגן כינוס גדול לדיון על משאל העם של 2017, בו המהגרים הטורקים הרבים בהולנד יכלו להצביע. עם זאת, נוכחותו נתפשה על ידי הרשויות ההולנדיות כאיום על ביטחון הציבור, וצ'בושולו הוחרם, למרות היותו שר החוץ. עקב כך, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כינה את הולנד "נאו-נאצים" ו"פשיסטים ", מה שראש ממשלת הולנד מארק רוטה כינה "הערה מטורפת". צ'בושולו הגן על הערת ארדואן ואמר כי הולנד היא "בירת הפאשיזם".
קריירה > סיום כהונתו השנייה כשר חוץ

ב-14 במאי 2023 התקיימו בחירות כלליות בטורקיה בהן ניצח הנשיא ארדואן פעם נוספת בפער קטן בלבד על נציג האופוזיציה, וכוחה של מפלגת השלטון נחלש בפלרמנט. בעקבות הבחירות החליף ארדואן כמעט את כל שרי ממשלו, למעט שניים. ב-4 ביוני הכריז על הממשל החדש, ובתוכו שר החוץ החדש, הקאן פידאן, איש מודיעין. צ'בושלו, אשר הצליח להיבחר שוב לפרלמנט, לא קיבל תפקיד בממשל זה נכון לספטמבר 2023.
יחסו לישראל

כחבר מפלגת הצדק והפיתוח וכדיפלומט הבכיר בממשלותיו של ארדואן, צ'בושולו הוביל קו ביקורתי כלפי ישראל, המתנגד למדיניות הישראלית ביהודה, שומרון ועזה ומזרח ירושלים. צ'בושלו נפגש לעיתים קרובות עם אנשי חמאס, המוגדר כארגון טרור על ידי ישראל, ארצות הברית ומדינות נוספות (בין השאר על-מנת לגשר בינו לבין ארגון הפת"ח).
על רקע המהומות בגבול עזה במאי 2018, גירשה טורקיה את שגריר ישראל, שלאחר מכן עבר בדיקות ביטחוניות קפדניות בנמל התעופה באנקרה. בתגובה לגירוש השגריר גירשה ישראל את הקונסול הטורקי מירושלים. מצב זה עדיין תקף נכון להיום (אפריל 2021), אך עם זאת היחסים הדיפלומטיים בין המדינות לא נותקו לחלוטין, על אף שבכירי ממשלת טורקיה ממשיכים מעת לעת לתקוף ולגנות את ישראל באופן עקבי.
בתקופת כהונתו נחתמו הסכמי אברהם בין ישראל למספר מדינות ערב. מדיניות טורקיה הרשמית תחילה התנגדה להסכמים אלה. אף על פי כן, בדצמבר 2020 פורסם כי טורקיה מעוניינת להעמיק את יחסיה עם ישראל.
יחסו לישראל > ביקורתו כלפי ישראל

בתקופתו של צ'בושולו העמיקה טורקיה את מעורבותה במזרח ירושלים והמקומות הקדושים. הוא הציג את משנתו בנאום ב-2019 בו אמר כי הפעילות הישראלית בהר הבית היא בגדר "הפרת סטטוס קוו" וכי "טורקיה היא המדינה המוסלמית היחידה שיכולה להגן על העיר ירושלים והאתרים הקדושים".
כתגובה לתוכנית הסיפוח שהציג ראש-הממשלה בנימין נתניהו בספטמבר 2019, התעמת צ'בושלו עם שר החוץ ישראל כ"ץ ואמר כי "ישראל נהפכת למדינת אפרטהייד גזענית".
באוגוסט 2020 לאחר חתימת הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות (כחלק מהסכמי אברהם) הוציא משרד החוץ הטורקי מסר בו נאמר כי "ההיסטוריה לא תסלח לאיחוד האמירויות על ההסכם" וכי לפלסטינים יש זכות להגיב להסכם בעוצמה בה יחפצו.
במהלך מבצע שומר החומות התבטא צ'בושלו באמירה החריפה הביותר, כי "טורקיה מוכנה לשלוח כוחות צבא לירושלים" על רקע המהומות והמצב בעזה.
יחסו לישראל > התקרבות טורקיה לישראל

צ'בושולו נכנס לתפקידו כשר חוץ בתקופת השפל ביחסי ישראל-טורקיה, אך זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד נורמלו היחסים בין המדינות אחרי שש שנות נתק, והממשלות חתמו על הסכם פיוס.
בדצמבר 2020 פורסם כי טורקיה מעוניינת להעמיק את היחסים עם ישראל. לאחר מכן, הבהיר צ'בושולו כי התנאי לכך הוא הקפאת הסיפוח, ההתנחלויות ו"פעולות אגרסיביות" נוספות.
במאי 2022 ביקר צ'בושולו בישראל ופגש את שר החוץ יאיר לפיד, במטרה לקדם פתיחת שגרירויות הדדית במדינות. ביקור זה היה הראשון זה 15 שנה של שר חוץ טורקי בישראל.
חיים אישיים

צ'בושולו נשוי ואב לילד אחד. הוא דובר טורקית, אנגלית, גרמנית ויפנית. הוא גם לומד את השפה הרוסית, דיבר בה בפומבי במספר הזדמנויות, ותיאר את שליטתו בה ברמה "בינונית". אחיו חסן הוא נשיא מועדון הכדורגל אלניאספור.
ראו גם

רג'יפ טאיפ ארדואן
אהמט דבוטאולו
יחסי טורקיה-ישראל
סויוז T-5

סויוז T-5 (ברוסית: Союз Т-5) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-13 במאי 1982 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה להגיע לתחנת החלל סאליוט 7. זו הייתה העגינה הראשונה של חללית מאוישת בתחנת החלל החדשה.
צוות > צוות המראה

אנטולי ברזובוי - מפקד
ולנטין לבדב  - מהנדס טיסה
צוות בנחיתה

לאוניד פופוב - מפקד
אלכסנדר סרברוב - מהנדס טיסה
סבטלנה סביצקאיה - קוסמונאוט חוקר
צוות בנחיתה > צוות גיבוי

ולדימיר טיטוב - מפקד
גנאדי סטרקאלוב - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

"סויוז T-5" שוגרה ב-23 במאי 1981 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. זו הייתה הטיסה המאוישת הראשונה לתחנת החלל החדשה "סאליוט 7".
העגינה בוצעה ב-14 במאי, כ-25 שעות לאחר השיגור. צוות עבר לתחנת החלל והחלה פעילות סדירה של משלחת מס' 1.
חללית "סויוז T-5" שימשה חללית חירום.
ב-26 במאי 1981 התנתקה החללית מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה 3 קוסמונאוטים שהגיעו בחללית סויוז T-7.
אנטולי ברזובוי וולנטין לבדב חזרו לכדור הארץ על סיפונה של חללית סויוז T-7 ב-10 בדצמבר 1982.
רוברט ניגמטולין

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1940 (בן 84) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מכניקה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה  הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מוסדות:  הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  פרס לנין קומסומול  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה  מדליית זהב להישג כלכלי  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור אלכסנדר נבסקי 
 מספר צאצאים:  2 
 
רוברט איסכנדרוביץ' ניגמטולין (רוסית: Роберт Искандерович Нигматулин, טטרית: Роберт Искәндәр улы Нигмәтулин; נולד ב-17 ביוני 1940) הוא מדען ואקדמאי סובייטי ורוסי המתמחה בפיזיקה ומתמטיקה.
ביוגרפיה

רוברט ניגמטולין נולד במוסקבה להורים ממוצא טטארי, איסכנדר ניגמטולין (1908-1980) וגליה גזיזובה (1914-2005). למד באוניברסיטת מוסקבה. אחיו הגדול של אביו מצד האב, גינאטוללא טרגולוב למד באוניברסיטת מוסקבה, היה פרופסור לרפואה והקים את האוניברסיטה הבשקירית לרפואה באופה. אחיו הצעיר של רוברט, בולאט (נולד ב-16 במאי 1944), גם הוא למד באוניברסיטת מוסקבה ונהיה מדען המתמחה בכימיה גרעינית ומתמטיקה.
ניגמטולין נשוי ואב לשניים.
אנטונין קאלינה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בפברואר 1902 טשביץ', צ'כיה
 פטירה:  26 בנובמבר 1990 (בגיל 88) פראג
 מקום קבורה:  פראג 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 מקצוע:  פוליטיקאי 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  מדליית ההצטיינות (28 באוקטובר 2014)  אזרחות כבוד של טשביץ' (2014)  חסיד אומות העולם (3 ביולי 2012) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אנטונין קאלינה
 
לוח הנצחה לזכרו בטשביץ'
חלקת הקבר של אנטונין קאלינה ואשתו השנייה, אנה
אנטונין קאלינה (בצ'כית: Antonín Kalina;‏ 17 בפברואר 1902, טשביץ' – 26 בנובמבר 1990, פראג) היה פעיל קומוניסטי צ'כוסלובקי, שבמהלך מלחמת העולם השנייה נאסר במחנה הריכוז בוכנוואלד, שם הציל את חייהם של מאות ילדים יהודים. לאור פועלו להצלת יהודים בשואה, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ביוגרפיה

קאלינה נולד בשנת 1902 בעיירה טשביץ' (Třebíč) שבצ'כיה, (צ'כוסלובקיה לשעבר), למשפחה דלת אמצעים בת 12 ילדים. אביו היה סנדלר והוא עצמו גם למד את המקצוע. בגיל 21 הצטרף למפלגה הקומוניסטית והפך לחבר פעיל בה. הוא התחתן, אך נותר ללא ילדים.
ביוגרפיה > פעילותו בתקופת השואה

ב-1 בספטמבר 1939 נעצר קאלינה על ידי הנאצים בגין פעילותו הקומוניסטית. הוא נשלח למחנה הריכוז דכאו וחודש לאחר מכן הועבר לבוכנוואלד.
כאשר החלה להתגבש מחתרת קומוניסטית במחנה, קאלינה הצטרף אליה והגיע שם לדרגה בעלת השפעה. למרות היותה ארגון מחתרתי, חברי המחתרת מונו לתפקידים בכירים ולקחו חלק בניהול ההליכים היומיומיים במחנה לצד ה-SS. בעזרת המחתרת הפך קאלינה לראש בלוק 66. עוזרו של קאלינה היה גוסטב שילר, יהודי-פולני. בלוק זה היה רחוק מחלקו המרכזי של בוכנוואלד, האזור בו הנאצים המעיטו להסתובב. קאלינה, בעזרת חבריו למחתרת, אספו ילדים רבים מכל רחבי המחנה וכינסו אותם בבלוק זה. בלוק 66 זכה לכינוי "הקינדרבלוק".
קאלינה הפך את חיי הילדים בקינדרבלוק לנוחים יחסית והגן עליהם מסכנות אליהם נחשפו בחייהם במחנה: בעזרת מעמדו במחתרת, השיג לילדים אוכל נוסף ושמיכות לתקופות הקרות; הוא אפשר לערוך את מסדרי הנוכחות בתוך הבלוק ולא בכפור שבחוץ; הוא אף ארגן לילדים שיעורים בתוך הבלוק ותמיד עודד אותם כי המלחמה קרבה לסופה וכך גם ייסוריהם. סופר כי הוא היה דמות מגנה - מקור של חום ואהבה בסביבה העוינת של המחנה.
קאלינה הגן על ילדי הקינדרבלוק מפני גירוש בכמה צורות: הוא הורה עליהם להסיר את טלאיהם הצהובים, על מנת שלא יזוהו כיהודים. הוא הצליח להשיג במקומם משולשים אדומים שזיהו את הכלואים כאסירים פוליטיים.
מסופר כי פעם אחת, כאשר הגרמנים הורו על פינוי הבלוק, תלה קאלינה שלט בכניסה לבלוק המציין כי הוא מאכלס חולי טיפוס והגרמנים, שחששו מהמחלה, לא נכנסו.
ב-10 באפריל 1945, כאשר הצבא הגרמני כבר נסוג מרוב החזיתות, יצאה פקודה לרכז את יהודי המחנה בכיכר המרכזית, לצורך פינויים והעברתם לגרמניה בצעדות המוות. קאלינה הפר את הפקודה והורה על ילדי הקינדרבלוק להישאר בתוך הבלוק. כאשר אנשי ה-SS באו לפנות את הבלוק, הוא שכנע אותם כי כל היהודים בו כבר פונו. המחנה שוחרר על ידי בעלות הברית באותו היום ובכך ניצלו חייהם של כ-900 ילדי הקינדרבלוק.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בסוף המלחמה חזר קאלינה לצ'כוסלוביקה ובילה את שארית חייו בפראג. הוא נשאר קומוניסט נאמן עד מותו ב-1990. בזמן חייו, מיעט לספר על פעילותו בתקופת המלחמה וניצולי הקינדרבלוק גם הם לא שיתפו את חוויותיהם, לכן לא זכה קאלינה להכרה כחסיד אומות העולם במהלך חייו.
הכרה והנצחה

ב-3 ביולי 2012 הוכר קאלינה כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, בזכות מאמציהם של כמה מניצולי הקינדרבלוק.
בספטמבר 2014 זכה גם במדליית הוקרה מנשיא צ'כיה.
בעיר הולדתו ישנה תצוגת קבע, "ילדי אנטונין קאלינה", לזכרו ולזכר הנערים שהציל.
את הסרט התיעודי "Kinderblock 66: Return to Buchenwald" יצר סטיב מוסקוביץ, בנו של ניצול המחנה, אלקס מוסקוביץ (1931-2019), יליד סלובקיה שהיגר לארצות הברית לאחר המלחמה ושימש כעורך ספורט בטלוויזיה. 
בסרט משתתפים הניצולים נפתלי פירסט, פבל כהן, ישראל לאזלו לזר, ואלקס מוסקוביץ'.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Kalina FAMILY, באתר יד ושם (באנגלית)
1 2 3 4  בראד רוטשליד, The man who saved 900 Jewish boys INSIDE a death camp, Times of Israel
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1060031574  ISNI: 0000 0004 2640 2366  LCCN: no2014143451  NKC: xx0181806  VIAF: 306300796   WorldCat (עם VIAF): 306300796
יבגני גורדון

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1940 קייב, ברה"מ 
 פטירה:  15 בינואר 2019 (בגיל 78) מוסקבה, רוסיה 
 מקום לימודים:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  ויקטור טלרוזה 
 מוסדות:  מכון סמיונוב לפיזיקה כימית 
 
יבגני גורדון (ברוסית: Евгений Борисович Гордон‏; 8 בספטמבר 1940 - 15 בינואר 2019) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בתחום פיזיקה של טמפרטורות נמוכות ופיזיקה כימית.
קורות חיים

יבגני גורדון נולד בשנת 1940 בקייב (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה כימאי מומחה לבדיקות זיהוי פלילי ואמו הייתה כימאית בתעשייה.
בשנת 1957 גורדון סיים לימודי בית ספר ובמשך שנתיים ניסה להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה בקייב, אך ללא הצלחה. הוא נסע למוסקבה והתקבל ללימודים במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה אותה סיים בהצטיינות בשנת 1965 והחל לימודי תואר שלישי. בשנת 1969 הוא סיים את העבודה שבוצע בהדרכת ויקטור טלרוזה.
בשנת 1969 גורדון החל לעבוד במכון לפיזיקה כימית של אדמיה למדעים של ברית המועצות. הוא עבד במכון עד לשנת 1987, החל משנת 1977 היה מנהל מעבדה.
בשנת 1981 גורדון סיים עבודת פוסט דוקטורט. במקביל לעבודה במכון גורדון היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה בה למד וכיהן בדרגת פרופסור. בהדרכת גורדון הוכנו 20 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.
יבגני גורדון היה מומחה במספר נושאים של פיזיקה כימית. הוא בנה לייזרים פורצי דרך. תוצאות מחקריו הוא הציג במספר כנסים בין-לאומיים. הוא כתב כ-200 מאמרים והיה שותף ל-14 המצאות.
יבגני גורדון נפטר בשנת 2019 ונטמן יחד עם הוריו בבית העלמין בקרבת מוסקבה.
בשנת 2021 יצא לאור ספר על חייו ופעילותו.
ולדימיר מורוזוב (1940)

ולדימיר איבונוביץ' מורוזוב (ברוסית: Володимир Іванович Морозов; ‏4 במרץ 1940 – 8 בפברואר 2023) היה קיאקיסט סובייטי. 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי (טוקיו 1964, מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) ו-3 פעמים אלוף עולם (ברלין 1966, קופנהגן 1970 ובלגרד 1971).