stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יי סון-סין
מורשת > ירושה

יי סון-סין השאיר זוג חרבות ארוכות - חרבות יפניות שנעשו על ידי נפח חרבות יפני שנשבה על ידו. הן הוכרזו כאוצרות לאומיים של דרום קוריאה והן מוצגות כעת במקדש Hyeonchungsa (קו'). יי סון-סין ציווה על הנפחים לייצר את החרבות כדי לוודא שהם אכן בעלי המקצוע הזה כטענתם. לחרבות הללו יש ערך היסטורי רב מכיוון שהם המשלבים אמנות עיצוב חרבות קוריאנית עם טכניקות יפניות.
התקבלות ותהילה > ממשלת ג'וסון

אדמירל יי הביס שוב ושוב את כוח הפלישה היפני בקרב, תוך שמירה על חיי חייליו וכיבוד משפחותיהם. יי נתמך על ידי העם של ג'וסון לא רק בזכות ניצחונותיו, אלא גם בזכות טוב ליבו והכרת התודה שלו כלפי אלו שנפגעו מתלאות המלחמה. היה להם אמון רב באדמירל יי והוא נחשב ליותר מסתם אדמירל.
לעומת זאת, המלך סונג'ו (אנ') לא השיג דבר. הוא לא הצליח להגן על ממלכתו ומנוסתו הפחדנית לאויג'ו (אנ') הרסה את המוניטין שלו. ממשלת ג'וסון הייתה נגועה בפלגנות המונעת על ידי קנאה; השרים בזו לאדמירל המצליח והמוסרי, ותמרנו את המלך סונג'ו לראות באדמירל יי בוגד פוטנציאלי. סביר להאמין שהמלך סאונג'ו וחצרו חששו באמת מהניצחונות והמוניטין של אדמירל יי בקרב העם כבסיס למרד וזה גרם למלך סונג'ו לעוצרו ולענותו. הקונספירציות פעלו נגד אדמירל יי בכל הקשור להשגת כ"א, הציוד והחופש המבצעי הנחוצים להשמדה המלאה של כוח הפלישה היפני.
על פי מאמר שפורסם לאחרונה בצ'וסון אילבו (אנ'), גילו היסטוריונים רישומים ממשלתיים כתובים אודות תגובת ממשלת ג'וסון למותו של אדמירל יי. לפי הרישומים היה למלך סונג'ו מבע ריק, ללא סימנים לעצב או להלם. כמעט כל הציונים לכבוד האדמירל יי והישגיו הוענקו לו לאחר מותו.
התקבלות ותהילה > בדרום קוריאה

יי מפורסם ברבים בדרום קוריאה המודרנית כגדול הגנרלים בהיסטוריה הקוריאנית. בסקר משנת 2019 של גאלופ קוריאה נבחר יי סון-סין לאישיות הקוריאנית המכובדת ביותר וזכה ב-14% מהקולות. סג'ונג הגדול הגיע למקום השני עם 11% מכלל הקולות.
פסלים בולטים של אדמירל יי הוקמו באמצע שדרת סג'ונגנו (אנ') במרכז סיאול (פסל אדמירל יי סון-סין (אנ')) ובמגדל פוסאן בפוסאן. העיר צ'ונגמו בחוף הדרומי של קוריאה, ששמה שונה כעת לטונגיאונג (אנ'), נקראת לכבוד תוארו שקיבל לאחר מותו ואת מקום המטה שלו. בנוסף, רחוב במרכז העיר סיאול נקרא על שמו, וגשר יי סון-סין (אנ'), הגשר התלוי הארוך ביותר בקוריאה, הוקם ליד יאוסו ונפתח לתנועה ב-10 במאי 2012.
תמונת האדמירל יי מוצג בחזית המטבע של 100 וון דרום קוריאני.
המשחתת הימית KDX-II (אנ') של דרום קוריאה (הספינה המוזמנת הראשונה של מסוגה) נקראות צ'ונגמוגונג יי סון-סין.
מקדש המוקדש ליי עומד כעת באָסָן (אנ'), שם בילה את שנות התבגרותו.
דפוס טאקוונדו בסגנון ITF נקרא על שמו של יי לאחר המוות, צ'ונגמו.
התקבלות ותהילה > בצפון קוריאה

בצפון קוריאה היום זוכה יי לכבוד כפטריוט וגיבור בדיוק כמו בדרום קוריאה. עם זאת, מכיוון שיי נולד למשפחת יאנגבן מעשיו מיוחסים למלוכת ג'וסון ולמערכות המעמדיות (אנ') שלו. לפיכך, בהשוואה לדרום, מורשתו זוכה לפחות כבוד יחסית בשל העמדתה כמאבק להגנה על "כס המלכות הפיאודלי" ועל מעמד בעלי הבית היאנגבן.
בתרבות > קולנוע וטלוויזיה

חייו תוארו בשני סרטי קולנוע בשם Seong-ung Yi Sun-sin ("הגיבור הקדוש יי סון-סין"). הראשון הוא סרט שחור-לבן משנת 1962, והשני, המבוסס על יומני המלחמה שלו, צולם בצבע ב-1971.
סרט קוריאני משנת 2005, חיילי השמים (אנ') בבימויו של מין ג'ון-קי (אנ'), תיאר את יי סון-סין הצעיר נלחם בשבטי יורכן (אנ'), יחד עם כפריים מקומיים וחיילים צפון ודרום קוריאנים שנסעו אחורה בזמן, מ-2005 עד 1572, עם השביט של האלי. באופן יוצא דופן, הסרט הציג את יי כצעיר ערמומי, מעט אקסצנטרי, ולא כגיבור מחמיר מכובד, כמה עשורים לפני מלחמת אימג'ין. כמה אירועים היסטוריים היו גם מעוותים: בעיקר המערכה של יי נגד היורכן, שלא התרחשה ב-1572 אלא כמה שנים מאוחר יותר, לאחר בחינתו הצבאית ב-1576. הסרט, שמומן בתקציב נוח בסטנדרטים קוריאניים (7–8 מיליון דולר), זכה להצלחה מסחרית יחסית ב-2005. הסרט משתמש בבירור בדמותו של יי, הנערץ כגיבור בשני חלקי קוריאה של ימינו, כדי לקרואלאיחוד מחדש של קוריאה.
מ-4 בספטמבר 2004 ועד 28 באוגוסט 2005 שודרה ב-KBS סדרת דרמה בת 104 פרקים. המופע, שכותרתו האדמירל יי סון-סין האלמותי (אנ'), עסק בעיקר באירועים הקשורים לפלישות היפניות לקוריאה, כמו גם בחייו של האדמירל. היא הפכה לדרמה פופולרית בסין ושודרה מחדש בערוצים אתניים מסוימים גם בארצות הברית. הדרמה זכתה לביקורת בשל החירויות האמנותיות הרבות שלקחה לעצמה, כמו הצגת יי כחלש ובודד בחייו המוקדמים ובקשר לאירועים סביב מותו. מצד שני, רבים החמיאו לאופן שבו הדרמה תיארה אותו במגעו האנושי. היא תיארה את האדמירל כאדם אמיתי שנאלץ להתגבר לבדו על סכנות וקשיים רבים לעיתים קרובות למדי ולא כגיבור שמימי. הדרמה הזו הייתה נושא לוהט באותה תקופה, מאחר שהיא חפפה את המתחים העולים בסכסוך המתמשך על סלעי ליאנקור; הסדרה מתחה עוד יותר את היחסים בין דרום קוריאה ליפן בהתפרצות האחרונה של סכסוך.
במאי הסרט קים האן-מין (אנ') יצר טרילוגיית סרטים על קרבות בראשות יי סון-סין (אנ'). הסרט הראשון, "האדמירל: זרמים שואגים" (2014) נסוב סביב אירועי קרב מיונגניאנג (אנ') והוא הפך לסרט הנצפה ביותר בהיסטוריה של דרום קוריאה, ומשך אליו 17 מיליון צופי קולנוע. הסרט השני "הנסן: הדרקון המתעורר" (2022), מבוסס על קרב האי הנסן (אנ'). הסרט השלישי "נוריאנג הים הקטלני"(2023), מתאר את קרב נוריאנג (אנ').
בתרבות > קולנוע וטלוויזיה > שחקנים שגילמו את יי סון-סין

פארק ג'ונג-הון (אנ')בסרט "חיילי השמים" משנת 2005.
קים מיונג-מין (אנ') בסדרת הטלוויזיה KBS1 2004–2005 האדמירל יי סון-סין האלמותי.
יו דונג גאון (אנ') בסדרת הטלוויזיה של MBC משנת 2013 ספר משפחת גו.
צ'וי מין-סיק (אנ') בסרט "האדמירל: זרמים שואגים" משנת 2014.
פארק הא-איל (אנ') בסרט "הנסן: הדרקון המתעורר" משנת 2022.
קים יון-סאוק (אנ') בסרט משנת 2023 "נוריאנג הים הקטלני"
בתרבות > ספרות

יי סון-סין גם היווה השראה ליצירות ספרותיות. בשנת 2001 זכה "שיר החרב", הרומן הראשון של קים הון (אנ'), העיתונאי שהפך לסופר, להצלחה מסחרית וביקורתית בדרום קוריאה. ספרו מתאר את יי עומד בכוונה בקדמת ספינתו בקרבו האחרון כדי להפוך עצמו למטרה עבור היפנים ולזכות בסיום את מכובד של חייו במקום להתמודד שוב עם עוד אינטריגות פוליטיות הצפויות לו בחצר המלוכה של ג'וסון לאחר המלחמה. על הנרטיב הפיוטי הזה בגוף ראשון מנקודת מבטו של יי, הוא קיבל את פרס דונגין לספרות, הפרס הספרותי היוקרתי ביותר במדינה.
בתרבות > קומיקס

יי מופיע כגיבור הכותרת של סדרת קומיקס בדיוני היסטורי (אנ'), שהופק על ידי Onrie Kompan Productions מאז 2009.
בתרבות > משחקי וידאו

יי סון-סין היא דמות שניתן לשחק במשחק הווידאו Mobile Legends: Bang Bang.
תרחיש משחק שבו השחקן יכול לקבל את תפקידו של Yi מופיע בחבילת ההרחבה "הכובשים" של Age of Empires II: The Age of Kings.
יי סון-סין היא דמות שניתן לשחק במשחק הנייד/מחשב עליית הממלכות.
קמפיין משחק שבו השחקן יכול לקבל את תפקידו של יי סון-סין מופיע באימפריות: שחר העולם המודרני (אנ').
משפחה

אב: יי ג'ונג (이정; יולי 1511 - 15 בנובמבר 1583), הנסיך הפנימי דאוקיאון (덕연부원군)
סבא: יי באק-רוק (이백록 ; ל א ידוע – 1546)
סבתא: הגבירה בייון משבט Chogye Byeon (초계 변씨); בתו של בייון האם (변함)
אם: הגבירה בייון משבט צ'וגיה בייון (정경부인 초계 변씨; 1597–1515)
סבא: בייון סו-רים (변수림)
אחים:
אח גדול: Yi Hui-sin (이희신)
אח גדול: Yi Yo-sin (이요신)
אח צעיר: יי וו-סין (이우신)
נשים וצאצאים:
אשתו: הגבירה בנג של שבט אוניאנג באנג (정경부인 온양 방 씨).
בן: יי הוא (이회 ; 1 56 7–1625)
בן: יי יאול (이열)
בן: יי מיאון (이면 ; 1577 –1597)
בת: הגבירה יי משבט דאוקסו יי (덕수 이씨)
פילגש: הגבירה או משבט האאג'ו א וה (해주 오씨)
בן: יי הון (이훈; נולד ב-1569)
בן: יי סין (이신; נולד ב-1574)
בת: הגבירה יי משבט דאוקסו יי (덕수 이씨)
בת: הגבירה יי משבט דאוקסו יי (덕수 이씨)
פילגש: הגבירה בואנדאק (부안댁) - בלי צאצאים.
לקריאה נוספת

The Influence of the Sea on The Political History of Japan (1921) ISBN 0-8371-5435-9
War Diary (Nan Jung Il Gi), the autobiographical diary of Admiral Yi Sun-SinKatano, Tsugio Yi Sun-Sin and Hideyoshi (1996)
Hawley, Samuel 2005 The Imjin War: Japan's Sixteenth-Century Invasion of Korea and Attempt to Conquer China. Conquistador Press, August 12, 2014
Turnbull, Stephen. Samurai Invasion: Japan's Korean War 1592–1598 (2002) Cassell & Co., London. ISBN 0-304-35948-3
באורים

1 2 3  לצי ג'אולה היו שתי מפקדות: הצי השמאלי של ג'אולה והצי הימני של ג'אולה.
↑  צאצאי נורהאצ'י יהיו לאדוני סין כמייסדי שושלת צ'ינג בעוד מספר עשורים, לאחר שפלישתם לקוריאה בפלישת שושלת ג'ין המאוחרת'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'(אנ') ב-1927 ובפלישת שושלת צ'ינג'"`UNIQ--nowiki-00000024-QINU`"'(אנ') ב-1637
תמונת טראמפ מניף אגרוף

טראמפ לאחר ניסיון ההתנקשות
טראמפ מניף אגרוף הוא תצלום של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מיד לאחר ניסיון ההתנקשות בו מניף אגרוף בעצרת פוליטית בעיירה באטלר שבפנסילבניה לאחר שנפצע באורח קל באוזנו בניסיון ההתנקשות, התמונה צולמה על ידי העיתונאי האמריקני אוון ווצ'י שצילם סדרת תמונות של דונלד טראמפ לאחר ההתנקשות. בחלק מהתמונות פיו של טראמפ פעור כשהוא אומר "הילחמו!"; באחרות, פיו סגור. התמונות פורסמו מחדש במדיה החברתית וזכו לסיקור משמעותי; הפרשנים שיבחו את הקומפוזיציה שלהן, וחזו שיהפכו לתמונות אייקוניות של האירוע ובתולדות ההיסטוריה האמריקנית בכלל.
רקע

התמונה צולמה בעצרת קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024 ליד באטלר, פנסילבניה, ב-13 ביולי 2024, של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2024, שניות לאחר שנורה טראמפ בניסיון ההתנקשות.
אוון ווצ'י, הצלם הראשי של סוכנות הידיעות AP בוושינגטון הבירה, היה אחד מארבעה צלמים שהוצבו באזור חיץ ליד הבמה. סיקר את טראמפ במשך שנים וצילם מאות עצרות פוליטיות. בנוסף הוא סיקר בעבר את המלחמות באפגניסטן ובעיראק, וצילם עיתונאי עיראקי זורק את נעליו לעבר נשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' ווקר בוש. הוא זכה בפרס פוליצר בשנת 2021 כחלק מצוות AP שמסקר את הפגנות ג'ורג' פלויד.
כשראה את סוכני השירות החשאי של ארצות הברית ממהרים לעבר טראמפ, ווצ'י רץ להשיג נקודת תצפית טובה יותר והחל לצלם. "ידעתי שזה רגע בהיסטוריה האמריקאית וצריך לתעד אותו", אמר על ניסיון ההתנקשות.
רולנד אוליפנט כתב דיילי טלגרף חש כי טראמפ לא היה יכול להיראות יותר כמו גיבור אמריקאי אילו ניסה, וכינה זאת "צילום עיתונות ברמה עולמית - ואולי גם של האינסטינקטים הפוליטיים המולדים של טראמפ". טימותי גרטון אש אמר ברשתות החברתיות כי התצלום "ישנה את מהלך ההיסטוריה של העולם". פירס מורגן כינה אותו "אחד התצלומים האיקוניים ביותר בהיסטוריה האמריקאית - ואחד שידחוף את דונלד טראמפ חזרה לבית הלבן".
רבים השוו את התמונות לדימויים פטריוטיים נצחיים אחרים כמו בצילום הנפת הדגל באיוו ג'ימה ובציור "וושינגטון חוצה את הדלאוור" של עמנואל לויצה. כתב הגרדיאן ג'ונתן ג'ונס ציין כי "יש משהו באמת מוזר, לא ממש ניתן להסבר, בתמונה הזו: איך סצנה עם משמעויות כה עמוקות וסוגסטיות דתית חיובית יכולה להתרחש באופן ספונטני" וחשב שהתמונות עשויות לזכות בבחירת טראמפ מחדש.
הערות שוליים

↑  Jones, Jonathan (15 ביולי 2024). "'Is this what a second Trump presidency will be like?' – our art critic on the chilling shooting image". The Guardian. נבדק ב-24 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ (נשוי ללארה טראמפ) • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) |  |
| אירועים במהלך כהונתו השנייה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2025) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • יקב טראמפ • טראמפ הפקות • טראמפ שאטל • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (1987) •  טראמפ: להישרד בצמרת (1990) • טראמפ: אמנות הקאמבק (1997) • אמריקה שמגיעה לנו (2000) • איך להתעשר (2004) • הדרך לפסגה (2004) • טראמפ 101 (2006) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד (2006) • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים (2007) • תחשוב כמו מנצח (2009) • מגדל טראמפ (2011) • אמריקה הנכה (2015) |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם • תסמונת השיגעון מטראמפ |  |
קאט דלונה

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1987  (בת 37) הברונקס, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Kathleen Emperatriz DeLuna 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  תיכון לאמנויות ניוארק 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז, פופ, דאנס-פופ
 סוג קול:  סופרן 
 חברת תקליטים:  אפיק רקורדס 
 www.katdelunamusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קטלין אמפרטריז "קאט" דלונה (באנגלית: Kathleen Emperatriz "Kat" DeLuna, נולדה ב-17 בנובמבר 1987) היא זמרת פופ אמריקאית-דומיניקנית. היא ידועה בגלל קול הסופרן הייחודי שלה.
ילדותה

דלונה נולדה בברונקס בניו יורק להורים ממוצא דומיניקני ובגיל צעיר עברה משפחתה לרפובליקה הדומיניקנית. בגיל 12 החלה להופיע ובגיל 14 חזרה משפחתה לניוארק, ארצות הברית. במהלך לימודיה בתיכון הקימה עם כמה חברים הרכב מוזיקלי בשם "Coquette". זמרות שהשפיעו על סגנונה המוזיקלי היו בילי הולידיי ואריתה פרנקלין. בגיל 15 השתתפה בתחרות כישרונות בחסות קוקה קולה שם זכתה במקום הראשון עם השיר "I Will Always Love You". בשנת 2006 החליטה דלונה לפתוח בקריירת סולו והוחתמה על ידי חברת ההקלטות אפיק רקורדס.
קריירה > 2007-2008: אלבום בכורה

לאחר חתימתה על חוזה עם חברת אפיק רקורדס החלה דלונה לעבוד עם מפיקים מוזיקליים כמו רד וואן, איתו עבדה על מרבית השירים מאלבום הבכורה שלה. ב-15 במאי 2007 הוציאה דלונה את הסינגל הראשון שלה "Whine Up" שיצא גם באנגלית וגם בספרדית. השיר הגיע לראשי המצעדים באירופה, קנדה וארצות הברית. ב-7 באוגוסט 2007 הוציא דלונה את אלבום הבכורה שלה שנקרא "9 Lives", עד היום האלבום נמכר במלמעלה מ-200 אלף עותקים. ב-28 באוגוסט יצא הסינגל השני מהאלבום שנקרא "Am I Dreaming". ב-11 בספטמבר יצא שיתוף פעולה של דלונה עם הזמר אומריון בשיר "Cut Off Time". ב-5 בפברואר יצא הסינגל השלישי, "Run the Show" שהיה דואט עם באסטה ריימס בגרסה האמריקאית ודואט עם דון עומר בגרסה הספרדית. השיר נחשב ללהיט הכי גדול של דלונה עד היום ולאחר יציאתו יצא האלבום שוב בחברת התקליטים של הזמר אייקון. ב-8 באוקטובר יצא שיתוף פעולה של דלונה עם דארין בשיר "Breathing Your Love". בספטמבר 2008 ביצעה דלונה את המנון ארצות הברית במשחק של פילדלפיה איגלס נגד דאלאס קאובויס. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "In the End" שיצא ב-30 באוקטובר 2008.
קריירה > 2009-2011: אלבום שני

ב-22 בינואר 2009 יצא דואט של דלונה עם ליל ויין בשיר "Unstoppable" שנכנס לפסקול הסרט וידויים של שופהוליק. במאי 2009 הוציאה דלונה את "Dance Bailalo" שהיה סינגל דיגיטלי לקידום האלבום. בפברואר 2010 השתתפה דלונה בגרסה הספרדית לשיר "We Are the World" לצידם של אמנים כמו פאולינה רוביו, טליה, בלינדה וצ'איאן ועוד אחרים. ב-16 באפריל 2010 יצא הסינגל השני מהאלבום היה "Push Push" יחד עם אייקון. במהלך סיבוב הופעות אליו יצאה דלונה ברחבי אירופה חתמה דלונה על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. ב-22 באוקטובר יצא הסינגל השלישי שהיה "Party O'Clock". אלבומה השני של דלונה שנקרא "Inside Out" יצא ב-5 בנובמבר 2010 ולא זכה להצלחה כמו קודמו. ב-22 בפברואר 2011 יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שהיה "Dancing Tonight". הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Drop It Low" שיצא ב-10 במאי.
קריירה > 2012-הווה: אלבום שלישי

ב-11 ביולי 2012 הוציאה דלונה את השיר "Sobredosis" שהיה שיתוף פעולה עם הזמר הספרדי אל קאטה. ב-21 באוגוסט יצא הסינגל "Wanna See U Dance". בפברואר 2013 יצא שיתוף פעולה של דלונה יחד עם התקליטן יאס קרטר בשיר "Wild Girl". אלבומה השלישי של דולונה נקרא "ViVa Out Loud" ועתיד לצאת בסוף שנת 2013.
חיים אישיים

דלונה נמצאת במערכת יחסים עם ג'סי קורן, מנהל חברת "dGi".
דיסקוגרפיה

2007: 9 Lives
2010: Inside Out
2013: Viva Out Loud
קאט דלונה, 2009
קפריסין באירוויזיון 2023

קפריסין השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת, עם השיר "Break a Broken Heart" בביצוע הזמר האוסטרלי אנדרו למברו. זו הייתה השתתפותה ה-39 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רקע

לפני 2023 השתתפה קפריסין בתחרות האירוויזיון 38 פעמים מאז שרשמה את הופעות הבכורה שלה באירוויזיון 1981. היא הגיעה למקום השני באירוויזיון 2018 עם השיר "Fuego" של אלני פוריירה – התוצאה הגבוהה ביותר של המדינה בתחרות. כמו כן, היא הגיעה למקום החמישי שלוש פעמים: באירוויזיון 1982 עם "Mono I Agapi" של אנה ויסי, ב-1997 עם "Mana Mou" של הארה ואנדראס קונסטנטינו ובשנת 2004 עם "Stronger Every Minute" של ליסה אנדראס. באירוויזיון 1986 הגיעה קפריסין למקום האחרון עם ארבע נקודות בלבד, שהוענקו ל-"Tora Zo" בביצוע אלפידה. היא פרשה מהתחרות בשנים 2012–2014 בשל משבר כלכלי במדינה, ושבה אליה ב-2015. מאז היא מעפילה לגמר בתמידות, אולם באירוויזיון 2022, כשנשלחה אנדרומאכי עם "Ela" כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר.
רשות השידור הקפריסאית CyBC משדרת את תחרות הזמר של האירוויזיון בשטחי המדינה, ומארגנת מדי שנה את שיטת בחירת הנציג והשיר הלאומי לתחרות. במרוצת השנים הונהגו שתי שיטות מרכזיות לבחירה: דרך ועדה פנימית או קדם לאומי. בשנת 2015 ארגנה רשות השידור תחרות ארצית בת חמישים וארבעה שירים שהתחרו ביניהם במשך תשעה שבועות לייצוג המדינה באירוויזיון. עם זאת, החל משנת 2016 בוחרת רשות השידור את הנציג והשיר באופן פנימי. ב-28 במאי 2022 דווח על ידי OGAE יוון כי נחתם בין חברת התקליטים פאניק רקורדס לבין CyBC חוזה שותפות לבחירת האמן הקפריסאי לאירוויזיון 2023 באמצעות תחרות כישרונות מקומית המבוססת על All Together Now הבריטית. אולם התוכניות הללו נדחו ל-2024, ופעם נוספת הבחירה נעשתה באופן פנימי.
לפני האירוויזיון

CyBC המשיכה לבחור את הנציג לאירוויזיון 2023 באופן פנימי בשותפות עם פאניק רקורדס. ב-17 באוקטובר 2022 נחשף כי אנדרו למברו נבחר לייצג את המדינה באירוויזיון. למברו ניסה בעברו לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2022, אך הגיע למקום השביעי בקדם הארצי Eurovision – Australia Decides עם "Electrify".‏ שירו לתחרות, "Break a Broken Heart", יצא לאור ב-2 במרץ 2023.
באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. קפריסין שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. קפריסין הופיעה שישית, לפני איסלנד ואחרי בלגיה. ב-11 במאי 2023 ביצע למברו את "Break a Broken Heart" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. קפריסין הופיעה כמדינה השביעית, לפני ספרד ואחרי צרפת.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום ה-13, עם 68 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-11, עם 58 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום ה-12, כשבסך הכל זכה ב-126 נקודות.
הערות שוליים

↑  Gallagher, Robyn (2017-08-03). "Cyprus: Broadcaster reportedly will internally select songwriter for 2018". Wiwibloggs. ארכיון מ-2018-10-24. נבדק ב-2020-11-25.
↑  Psyllides, George (2013-10-03). "CyBC pulls out of 2014 Eurovision song contest". Cyprus Mail. ארכיון מ-2018-10-24. נבדק ב-2020-11-25.
↑  Daniel, Giannis (28 במאי 2022). "Kypros: Eurostars, tragoudistes & meli ton episimon somateion fans sto soou anadeixis tou ekprosopou gia to 2023!" Κύπρος: Eurostars, τραγουδιστές & μέλη των επίσημων σωματείων fans στο σόου ανάδειξης του εκπροσώπου για το 2023!. OGAE Greece (ביוונית). נבדק ב-17 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adams, William Lee (22 ביולי 2022). "Cyprus: Internal selection remains for Eurovision 2023…with "All Together Now" choosing for 2024". Wiwibloggs. נבדק ב-17 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Katsoulakis, Manos (28 ביולי 2022). "Cyprus: Internal selection announced for 2023 and RIK extends deal with Panik Records". Eurovisionfun. נבדק ב-17 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cyprus will send Andrew Lambrou to Liverpool". Eurovision.tv. EBU. 17 באוקטובר 2022. נבדק ב-17 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adams, William Lee (17 באוקטובר 2022). "Cyprus confirms Andrew Lambrou as Eurovision 2023 singer". Wiwibloggs. נבדק ב-17 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thermos, Kostantinos (2023-02-28). "Cyprus: Watch a teaser of the "Break A Broken Heart" video clip!". EurovisionFun (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-02-28.
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision 2023: Allocation Draw results". Eurovision.tv (באנגלית). EBU. 2023-01-31. נבדק ב-2023-01-31.
↑  "Eurovision Song Contest 2023 Semi-Final running orders revealed!". Eurovision.tv (באנגלית בריטית). EBU. 2023-03-22. נבדק ב-2023-03-22.
↑  Eurovision 2023 Semi-final 2 Results
↑  Eurovision 2023: Running order in the Grand Final
↑  Eurovision 2023 Results: Voting & Points
יצחק גרשון

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 67 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  ג'רי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1976–2008 (כ־32 שנים)
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 202 של הצנחנים  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבת החרמון  מפקד עוצבת חירם בעוצבת הגליל  מפקד חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד עוצבת האש  מפקד אוגדת איו"ש  אלוף פיקוד העורף  סגן מפקד פיקוד הצפון (במילואים)
 פעולות ומבצעים
 מבצע ליטני  מבצע דין וחשבון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה  מבצע סיגל  הלחימה בדרום לבנון  מלחמת לבנון הראשונה  מלחמת לבנון השנייה 
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר רשות שדות התעופה
 
יצחק גרשון בעת ביצוע תוכנית ההתנתקות
מפקד פיקוד העורף יצחק גרשון עם הרמטכ"ל דן חלוץ, 2007
יצחק (ג'רי) גרשון (נולד בשנת 1958) הוא אלוף בצה"ל במילואים, שכיהן כיו"ר רשות שדות התעופה. שימש בעבר כמפקד חטיבת הצנחנים, כמפקד עוצבת האש, כמפקד אוגדת איו"ש וכאלוף פיקוד העורף.
לאחר שירותו הצבאי

בשנים 2008–2014 כיהן כמנכ"ל ארגון ידידי צה"ל. שכרו עמד על 2.7 מיליון דולר לאורך התקופה. כיום משמש כיו"ר מתנדב של עמותת להיטיב- להרבות טוב בעולם: עמותת למען משפחות במעגל העוני.
בשנת 2016 חזר לשירות מילואים ומונה על ידי הרמטכ"ל לסגן מפקד פיקוד צפון בחירום. בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקוראת לספח את שטחי יהודה ושומרון.
ב-2020 מינתה שרת התחבורה מירי רגב את גרשון ליו"ר רשות שדות התעופה. הממשלה אישרה את המינוי ב-22 בנובמבר.
ב-22 בנובמבר 2024 סיים את כהונתו בתפקיד.
השכלה וחיים פרטיים

גרשון בעל תואר תואר שני במדע המדינה וחוג משני לימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בוגר המכללה המלכותית הבריטית RCDS ללימודי ביטחון, בוגר קורס דירקטורים וניהול פיננסי לבכירים/ להב אוניברסיטת תל אביב. נשוי בשנית ואב לארבעה ילדים.