stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החטא הקדמון (סדרת טלוויזיה)
הפקה

הזמנת הסדרה הוכרזה על ידי ערוץ BBC Two ב-3 בפברואר 2012, והיא תוכננה כבר מאז לכלול חמישה פרקים בלבד. הסדרה הופקה על ידי Artists Studio,‏ BBC Northern Ireland ו-Northern Ireland Screen. צילומי הסדרה נערכו בעיר בה מתרחשת העלילה, בלפסט בצפון אירלנד.
ב-27 במאי 2013, זמן קצר לאחר עליית הסדרה לשידור, הכריזה רשת BBC על חידוש הסדרה לעונה שנייה.
צילומי העונה השלישית החלו בנובמבר 2015 והסתיימו במרץ 2016. העונה השלישית החלה בבריטניה בספטמבר 2016 והיא מכילה שישה פרקים.
עיבוד צרפתי

באוגוסט 2016, נודע כי הערוץ הצרפתי TF1 מפיק עיבוד משלו לסדרה – עם עמנואל סנייה ומלווין פופו בתפקידים הראשיים. צילומי הסדרה החלו בליון בספטמבר 2016.
הערות שוליים

↑  Patrick Munn, It’s Official: BBC Two Renews ‘The Fall’ For Season 2, 27 May 2013 :תשמש כמפיקה בפועל בעונה השנייה
↑  Tom Eames, Gillian Anderson's 'The Fall' ends with 3.6 million viewers on BBC Two, Digital Spy, 11 June 2013
↑  Patrick Munn, atings: BBC Two’s ‘The Fall’ Opens As Channel’s Highest Rated Drama In 8 Years, TVWise, 14 May 2013
↑  Patrick Munn, BBC Two Orders New Drama Series Starring Gillian Anderson, TVWise, 3 February 2012
↑  The Fall: Company Credits, IMDb
↑  Patrick Munn, The Good Wife Star Archie Panjabi Cast In BBC Two’s ‘The Fall’, TVWise, 28 May 2012
↑  atrick Munn, It’s Official: BBC Two Renews ‘The Fall’ For Season 2, TVWise, 27 May 2013
האסכולה האנגלית

האסכולה האנגלית היא אסכולה בלימודי היחב"ל המוכרת גם כאסכולת הריאליזם הליברלי. חוקרי האסכולה טוענים שקיימת 'חברה של מדינות' ברמה הבינלאומית, למרות המצב האנרכי של המערכת הבינלאומית והיעדר ריבון במערכת זו.
האסכולה האנגלית היא קונסטרוקטיביסטית ביסודה ומדגישה את הטבע הלא-דטרמיניסטי של האנרכיה במערכת הבינלאומית. למרות זאת, היא שואבת רעיונות מהתאוריות הפונקציונליסטיות והריאליסטיות ביחב"ל.
עיקרי התאוריה > החברה הבינלאומית

לפי האסכולה, יחסים בינלאומיים מייצגים חברה של מדינות. חברה בינלאומית זו מזוהה על ידי הרעיונות והפעולות של המוסדות הרגולטוריים של המערכת: מלחמה, המעצמות, דיפלומטיה, מאזן כוחות והדין הבינלאומי תוך דגש על ההכרה ההדדית בריבונות של המדינות.
ישנן דעות חלוקות בתוך האסכולה לגבי התפתחותם של רעיונות אלו. חלק מהחוקרים (דוגמת מרטין וויט) טוענים כי מקורות רעיונות אלו במדינות הנוצריות של אירופה של ימי הביניים. אחרים טוענים שרעיונות אלו התפתחו במקביל במדינות רבות מתוך רצון לקדם את האינטרסים הפנימיים שלהן.
מרבית החוקרים של האסכולה משלבים את שתי התפיסות יחדיו וטוענים שהחברה המודרנית של המדינות הן תוצר משולב של תרבות אחת (התרבות הנוצרית ששואבת ממקורות רומאים ויוונים) ושל האמנה הלוקיאנית שבין המדינות בעולם.
עבודות מרכזיות

Hedley Bull, The Anarchical Society (1977).
Herbert Butterfield, Martin Wight (eds), Diplomatic Investigations (1966).
Martin Wight, Four seminal thinkers in international theory : Machiavelli, Grotius, Kant, and Mazzini (2005)
Martin Wight, Systems of States (1977)
Martin Wight, Power Politics (1978)
Martin Wight, International Theory (1991)
Tim Dunne, Inventing international society: a history of the English school (Basingstoke: Macmillan, 1998)
Bruno Vigezzi, The British committee on the theory of international politics 1954–85: the rediscovery of history (Milan:     Edizioni Unicopli, 2005).
Andrew Linklater and Hidemi Suganami, The English school of international relations: a contemporary reassessment (Cambridge: Cambridge University Press: 2006).
ראו גם

ריאליזם (מדע המדינה)
ליברליזם
משפט בינלאומי פומבי
מצאו ערכים לשיפור בנושא ליברליזם:  
לשכתוב • 
לעריכה • 
להשלמה • 
קצרמרים • 
חדשים • 
דורשי מקור • 
לפישוט • 
בלי תמונה (יש לגלול את המסך כלפי מטה)
היומן (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ניקולס ספארקס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  ניו ברן 
 הוצאה
 הוצאה:  Hachette Book Group 
 תאריך הוצאה:  1996
 מספר עמודים:  172
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  1996
 תרגום:  אהוד תגרי
 סדרה
 ספר קודם:  Wokini: A Lakota Journey to Happiness and Self-Understanding 
 הספר הבא:  Message in a Bottle 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001736028
 
היומן (באנגלית: The Notebook) הוא רומן שכתב הסופר האמריקאי ניקולס ספארקס בשנת 1996. הספר, המבוסס על סיפור אמיתי, עובד ב-2004 לסרט אמריקאי פופולרי באותו השם בכיכובם של רייצ'ל מקאדמס וראיין גוסלינג. הסרט ההודי, "הדרך לTere Naam", בכיכובו של מיתהון צ'קרבורטי, מבוסס גם הוא על הספר.
רקע

הספר הוא הרומן הראשון שפרסם ניקולס ספארקס, לאחר שני ספרים שכתב ולא יצאו לאור. הוא כתב את הספר על פני תקופה של שישה חודשים בשנת 1994. סוכנת ספרות תרזה פארק גילתה את ספארקס לאחר שמצאה את ספרו בתוך ערימת ספרים של הסוכנות שלה. פארק הציעה לייצג אותו, ובאוקטובר 1995, היא השיגה מקדמה בסך מיליון דולר עבור הספר מקבוצת טיים וורנר, והרומן יצא לאור באוקטובר 1996. הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס כבר בשבוע הראשון של הוצאתו לאור. היומן היה לרב-מכר בכריכה קשה יותר משנה.
ספארקס סיפר שהייתה לו השראה לכתוב את הרומן של סבא וסבתא של אשתו, שהיו נשואים במשך יותר מ-60 שנה, כאשר הוא פגש אותם. בספר היומן, הוא ניסה לבטא את האהבה הרומנטית הארוכה של בני זוג.
עלילה

הרומן פותח בנח קלהון, איש זקן שמספר סיפור לאישה בבית אבות.
הסיפור מספר על שני נערים צעירים, נח ואלי,
שמאוהבים ולמרות השתייכותם לרמות חברתיות שונות ולמרות מה שמשפחתה של אלי חושבת בעניין נשארים ביחד למשך הקיץ עד שאלי נאלצת לעזוב את הכפר בו בילתה את הקיץ בבית הנופש של משפחתה ולעבור לניו יורק.
לאחר כמה שנים נוח, 31, חוזר ממלחמת העולם השנייה לעיירת ניו ברן, צפון קרוליינה. הוא מסיים לשחזר את ביתו, לאחר מותו של אביו. בינתיים אלי, 29, שהכירה אותו שנים לפני כן, רואה את הבית בעיתון ומחליטה לבקר אותו.
הם נפגשים, אחרי פירוד של 14 שנה,  לאחר חוויה רומנטית קצרה אך מלאת תשוקה שהייתה  ביניהם כאשר משפחתה ביקרה בעיר.  הסיבה לפרידה היא השתייכותם למעמד חברתי שונה, בעוד היא הייתה בת למשפחה עשירה, והוא עבד כפועל במחסן עצים. הפגישה מציפה ומחזירה זכרונות ורגשות חזקים בשניהם. הם אוכלים ביחד ארוחת ערב, ומדברים על חייהם ועל אהבה. אלי מגלה שנח כתב מכתבים לכל יום בשנה שאחרי פרידתם, ומבינה שאמה החביאה את המכתבים כדי שלא תקבל אותם, ותחשוב שנח שכח אותה. הם מדברים על מה היה יכול לקרות אם אמא שלה לא הייתה מתערבת. בסוף הערב נח מזמין את אלי לחזור למחרת ומבטיח לה הפתעה. היא מחליטה לראות אותו שוב. בינתיים ארוסה של אלי, לון, מנסה להשיג אותה בבית מלון, וכשהיא לא עונה הוא מתחיל לדאוג. למחרת, נח לוקח את אלי לשייט באגם עם ברבורים ואווזים. היא מוקסמת ממנו. כשהם מגיעים לביתו, הם מדברים על כמה חשובים הם היו אחד לשני, ושהרגשות לא השתנו. אמה של אלי מגיעה בבוקר שלמחרת ומביאה לאלי את המכתבים מנח. כשאמה עוזבת, אלי קרועה בהחלטתה, היא יודעת שהיא אוהבת את נח אבל לא רוצה לפגוע בלון. נח מתחנן בפניה שתישאר, אך היא מחליטה לעזוב. היא בוכה כל הדרך לבית מלון, ומתחילה לקרוא את המכתבים שאמה הביאה לה. לון מחכה לה במלון.
האיש הזקן מפסיק לקרוא את הסיפור, ומופיע רמז מקדים לכך שזהו הסיפור שלו ושל אשתו. האשה לה הוא מספר, סובלת מאלצהיימר ולא מזהה אותו. במהלך הסיפור הוא מסביר שגם הוא חולה. הנלחם בסרטן בפעם השלישית. וסובל ממחלת לב, מחלת כליות ודלקת בפרקים. הוא ממשיך לספר את סיפור חייהם יחד, את הקריירה שלה כאמנית, על ילדיהם, על הזקנה ביחד, ולבסוף את העובדה שהיא מאובחנת כחולת אלצהיימר. הוא בדה שמות בסיפור כדי להגן עליה, אך הוא בעצמו נח והיא אלי. למרות שהיא לא מזהה אותו היא אומרת שיש לה רגשות כלפיו. באותו ערב הם אוכלים ביחד ארוחת ערב. בסופו של דבר היא מזהה את בעלה, ואומרת לו שהיא אוהבת אותו. הם מתחבקים ומדברים, אך לאחר כמעט ארבע שעות, אלי מתחילה לחזור לשכחה, היא שוב שוכחת את נח והאחיות נכנסות ומרדימות אותה. מאוחר יותר, נח עובר התקף לב ולא יכול לבקר את אלי, וכשהוא מחלים הוא מתגנב לחדרה ומבקר אותה. אלי מתעוררת כשהוא נכנס לחדר, מזהה אותו ומספרת לו שהיא אוהבת אותו. הם מתנשקים ונרדמים אחד ליד השני. באמונה שהאהבה שלהם תסחוף אותם ביחד.
עיבודים

הרומן עובד לסרט אמריקאי באותו שם שיצא בשנת 2004. הסרט ההודי Zingadi Tere Naam, מבוסס גם הוא על הספר.
החזרה לסיילנט היל (סרט)

| --- | --- |
 מבוסס על:  משחק הווידאו סיילנט היל 2
 בימוי:  כריסטופר גאנס (אנ')
 הופק בידי:  ויקטור חדידה פיליפ קראוזר ג'ו נאורטור מולי האסל ג'ון ג'נקס ג'יי טיילור אלכסה סלינגמן
 תסריט:  כריסטופר גאנס סנדרה וו-אן ויל שניידר
 עריכה:  סבסטיאן פנגרה
 שחקנים ראשיים:  ג'רמי אירווין האנה אמילי אנדרסון (אנ')
 מדינה:  גרמניה סרביה הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Maze Pictures Metropolitan Filmexport (אנ') Davis Films (אנ') The Electric Shadow Company
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה 
 סרט קודם:  סיילנט היל: התגלות
 דף הסרט ב־IMDb
 
החזרה לסיילנט היל (באנגלית: Return to Silent Hill) הוא סרט אימה על טבעי עתידי שמבוים על ידי כריסטופר גאנס (אנ') ונכתב על ידיו בשיתוף סנדרה וו-אן וויל שניידר. בסרט מככבים ג'רמי אירווין והאנה אמילי אנדרסון (אנ'). הסרט מבוסס על משחק הווידאו "סיילנט היל 2" שנוצר על ידי Konami. הסרט הוא הסרט השלישי בסדרת סרטי "סיילנט היל" (אנ') ומשמש כאתחול לסדרה.
הסרט קיבל אישור להפקה באוקטובר 2022. צילומי הסרט החלו באפריל 2023 בגרמניה ומזרח אירופה.
עלילה

ג'יימס, אדם השרוי בדיכאון בעקבות אובדן אשתו, מקבל לידיו מכתב שמוביל אותו לעיירה בשם "סיילנט היל" בה הוא ביקר בעבר עם אשתו ומקווה למצוא אותה שם. בהגיעו, ג'יימס מגלה שהעיירה השתנתה על ידי כוח זדוני ובמהלך חיפושיו, ג'יימס נתקל במפלצות מאיימות, חלקן מוכרות לו וחלקן לא. ג'יימס, שאט אט מתחיל לפקפק בשפיותו, מנסה להתגבר על פחדיו במטרה להציל את אהובת לבו.
שחקנים

ג'רמי אירווין - ג'יימס סאנדרלנד.
האנה אמילי אנדרסון (אנ') - מרי.
הפקה > פיתוח וכתיבת התסריט

בינואר 2020, כריסטופר גאנס (במאי הסרט הראשון בסדרה) התראיין למגזין הצרפתי "AlloCiné (אנ')" וסיפר שהוא בעיצומו של כתיבת תסריט המבוסס על משחק הווידאו "סיילנט היל" וכן על עיבוד לסדרת משחקי הווידאו "Fatal Frame (אנ')" יחד עם המפיק ויקטור חדידה. לאחר מכן, גאנס אמר שהסרט לא מהווה המשך לשני הסרטים הקודמים בסדרה, והשווה את הסדרה לתוכנית האנתולוגית "אזור הדמדומים" בה כל פרק עוסק בסיפור אחר.
תסריט הסרט נכתב על ידי גאנס, סנדרה וו-אן וויל שניידר. עלילת הסרט מתבססת על המשחק השני בסדרה. בספטמבר 2022, גאנס ציין שהוא סיים את יצירת הסטוריבורד לסרט ושחלקו יתבסס על המשחק P.T - טריילר שחיק שהיה אמור להיות חלק ממשחק גדול בשם "Silent Hills (אנ')", אך הפרויקט התבטל. באוקטובר 2022, הפקת הסרט זכתה לאישור והסרט קיבל את השם "החזרה לסיילנט היל". גאנס עבד ביחד עם חברת Konami במטרה ליצור מפלצות חדשות ולעצב חלק מהמפלצות הקיימות מהסרטים הקודמים מחדש.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו באפריל 2023 והסתיימו ביולי של אותה השנה. צילומי הסרט התקיימו בערים מינכן, פנזינג (אנ'), נירנברג ואמרסי (אנ'). ההפקה זכתה במלגה מאת FilmFernsehFonds Bayern (אנ') בשווי מיליון יורו.
הערות שוליים

1 2 3  Mike Wilson, ‘Return to Silent Hill’ – Plot, Preliminary Casting Revealed for New Movie, Bloody Disgusting!, ‏2023-03-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Michael McWhertor, The Silent Hill 2 movie has found its James and Maria, Polygon, ‏2023-03-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  AlloCine, Gérardmer 2020 : un nouveau Silent Hill, le fantastique, les séries... Christophe Gans nous dit tout, AlloCiné, ‏2020-01-31 (בצרפתית)
1 2  Joe Skrebels, Return to Silent Hill: New Movie from Original Silent Hill Director Confirmed, IGN, ‏2022-10-19 (באנגלית)
↑  Andreas Wiseman, Horror Reboot ‘Return To Silent Hill’ Will Star Jeremy Irvine & Hannah Emily Anderson; Plot Confirmed With Filming To Begin Next Month, Deadline, ‏2023-03-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  John Squires, ‘Return to Silent Hill’ – Filming Is Well Underway on New Movie from Director Christophe Gans, Bloody Disgusting!, ‏2023-05-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Dani Kessel Odom, Return To Silent Hill: Cast, Story Details & Everything We Know, ScreenRant, ‏2023-06-20 (באנגלית)
↑  FFF Bayern fördert Kinofilm von Benedict Cumberbatch und Veronica Ferres mit Laura Dern in der Hauptrolle | filmportal.de, www.filmportal.de
↑  Martin Blaney2023-03-09T14:50:00+00:00, Justin Kurzel’s ‘Morning’ starring Benedict Cumberbatch and Laura Dern receives €2m from FFF Bayern, Screen (באנגלית)
דו-רגליות

היען, בעל-החיים הדו-רגלי הקיים המהיר ביותר מגיע ל-70 קמ"ש
אדם רץ, אדוארד מויברידג'
דו-רגליות (באנגלית: Bipedalism) היא סוג של תנועה יבשתית בה בעל-חיים (או מכונה) נע באמצעות שתי הגפיים או הרגליים האחוריות שלו. סוגים שונים של תנועה דו-רגלית כוללים הליכה, ריצה או קפיצה.
מעט מינים מודרניים הם דו-רגליים בצורה מוחלטת, כך שהשיטה הרגילה שלהם לתנועה היא דו-רגלית. בתוך מחלקת היונקים, הליכה על שתיים התפתחה מספר פעמים, אצל קנגוריים, עכברים מקפצים, פנגולינאים וקופים הומיניניים (כגון אוסטרלופיתקוס ובני אדם). גם אצל קבוצות שונות שנכחדו התפתחה התכונה בצורה עצמאית. בתקופת הטריאס כמה קבוצות של ארכוזאורים (קבוצה הכוללת תנינים ודינוזאורים) פיתחו דו-רגליות. בקרב הדינוזאורים קבוצות רבות היו דו-רגליות, ואפילו העופות הם התפתחות אבולוציונית של דינוזאורים שהלכו על שתי גפיים באופן בלעדי, התרופודיים.
מספר גדול יותר של מינים מודרניים משתמשים לסירוגין או לזמנים קצרים בהליכה דו-רגלית. כמה מינים של לטאות נעים על שתי רגליים בזמן ריצה. קופים ודובים רבים ילכו על ארבע רגליים על מנת להגיע למזון או לחקור את סביבתם, אך לעיתים הם הולכים על גפיים אחוריות בלבד. כמה מינים של קופי עצים, כגון גיבונים ואינדריים, ילכו רק על שתי רגליים בזמנים הקצרים שהם מבלים על הקרקע. בעלי-חיים רבים מתרוממים על רגליהם האחוריות בזמן שהם נלחמים. בעלי-חיים מסוימים עומדים על רגליהם האחוריות על מנת להגיע למזון, לעמוד על המשמר, לאיים על מתחרה או טורף, או בשעת חיזור, אך הם אינם מתקדמים בצורה דו-רגלית.
יתרונות

שימוש בתנועה דו-רגלית נותן לבעל-החיים מספר יתרונות. הליכה דו-רגלית מגביהה את הראש. ההגבהה מאפשרת שדה ראייה רחב יותר, איתור טוב יותר של סכנות ומשאבים רחוקים, גישה למים עמוקים יותר (לבעלי-חיים שאינם שוחים) ומאפשרת לבעלי החיים להגיע אל מקורות מזון גבוהים יותר עם פיהם. כשבעלי-חיים עומדים זקופים, הגפיים שלא משמשות להליכה הופכות לחופשיות לשימושים אחרים, כולל החזקה (בפרימטים ומכרסמים), תעופה (בציפורים), חפירה (בפנגולין ענק), לחימה (בדובים, קופי אדם גדולים) או הסוואה (במינים מסוימים של תמנונים).
המהירות המרבית הדו-רגלית פחות מהירה מהמהירות המרבית של בע"ח שמשתמשים בארבע רגליים. גם היען וגם הקנגורו האדום (הדו-רגליים המהירים ביותר) יכולים להגיע למהירויות של 70 קמ"ש, ואילו הברדלס יכול להגיע ליותר ממאה קמ"ש. אבל אף על פי שההאצה הדו-רגלית איטית יותר, לאורך מרחקים ארוכים היא מאפשרת לבני אדם ודו-רגליים אחרים להתעלות במהירותם על בעלי החיים הארבע-רגליים על פי השערת ריצת הסיבולת.
בעלי-חיים דו-רגליים

הרוב הגדול של בעלי-החיים הם בעלי ארבע רגליים שמשמשות לתנועה, כאשר רק קומץ של חיות הן דו-רגליות. בני אדם, גיבונים ועופות גדולים הולכים על ידי הרמת רגל אחת בכל פעם. לעומת זאת, עופות קטנים יותר, למורים ומכרסמים דו-רגליים נעים על ידי קפיצה על שתי הרגליים בו זמנית. קנגורואים של עצים מסוגלים ללכת או לקפוץ, לרוב הם מחליפים רגליים לסירוגין כאשר הם נעים על העצים וקופצים על שתי הרגליים בו זמנית כאשר הם על הקרקע.
בעלי-חיים דו-רגליים > עופות

כל העופות הם דו-רגליים כאשר הם על הקרקע, תכונה שעברה בירושה מאבות אבותיהם הדינוזאורים. עם זאת, לגוזלי ההואצין טפרים בכנפיים שהם משתמשים בהם לצורך טיפוס.
בעלי-חיים דו-רגליים > יונקים

מספר קבוצות של יונקים קיימים פיתחו באופן עצמאי דו-רגליות כצורת תנועתם העיקרית - למשל בני אדם, פנגולינים ענקיים, מינים רבים של מכרסמים קופצים וקנגוריים. בני האדם, והתפתחות הדו-רגליות שלהם, מתועדים בחלק הבא. על פי ההערכה, אצל הקנגוריים התפתחה הדו-רגליות רק פעם אחת באבולוציה שלהם, בערך לפני 45 מיליון שנה. תנועה דו-רגלית שכיחה פחות בקרב יונקים, שרובם משתמשים בארבע רגליים. לכל הפרימטים יש יכולת לתנועה דו-רגלית, אם כי רוב המינים משתמשים בארבע רגליים לתנועה ביבשה. קנגוריים (קנגורו, וולאבי וקרוביהם), ועכברים מקפצים נעים על ידי קפיצות, ומעט מאוד יונקים דו-רגליים פרט לפרימטים נעים על ידי הליכה. יוצאים מן הכלל הם פנגולין הכף ובנסיבות מסוימות קנגורו אילני.
בעלי-חיים דו-רגליים > יונקים > פרימטים

רוב בעלי החיים הדו-רגליים נעים עם גב מאוזן, ומשתמשים בזנבם הארוך כדי לאזן את משקל גופם המוטה קדימה. הגרסה הפרימטית של תנועה דו-רגלית יוצאת דופן מכיוון שהגב קרוב להיות זקוף (אצל בני אדם הוא זקוף לחלוטין), והזנב עשוי להיעדר לחלוטין. פרימטים רבים יכולים לעמוד זקוף על רגליהם האחוריות ללא כל תמיכה. שימפנזים מצויים, בונובו, גיבונים ובבונים מציגים צורות תנועה דו-רגליות מגוונות.
בני האדם הם הפרימטים היחידים שנעים רוב הזמן על שתי רגליים, בזכות עיקום נוסף בעמוד השדרה שמייצב את העמידה הזקופה, כמו גם זרועות קצרות יותר ביחס לרגליים לעומת הקופים הגדולים הלא אנושיים. אחת ההשערות לגבי דו-רגליות אנושית היא שהיא התפתחה כתוצאה מהישרדות מוצלחת באופן יוצא דופן בזכות היכולת לשאת ולחלוק מזון עם חברי הקבוצה, אף על פי שישנן השערות חלופיות.
התפתחות הדו-רגליות האנושית

יש לפחות שתים עשרה השערות שונות לגבי האופן והסיבות להתפתחות הדו-רגליות אצל בני אדם. דו-רגליות התפתחה הרבה לפני התפתחות המוח האנושי הגדול או פיתוח כלי אבן. התמחויות דו-רגליות נמצאות במאובנים של אוסטרלופיתקוס מלפני 4.2-3.9 מיליון שנה, אם כי סאהלנטרופוס אולי צעד על שתי רגליים כבר לפני שבעה מיליון שנה. עדויות ראשונות לשינוי אצל נקבות בני האדם בעמוד השדרה המותני נצפו אצל פרימטים טרום-מודרניים כמו אוסטרלופיתקוס אפריקנוס. ההבדל הזה נראה כהתאמה אבולוציונית של נקבות לשאת על המותן עומס בצורה טובה יותר במהלך ההריון, הסתגלות שפרימטים שאינם דו-רגליים לא היו צריכים לבצע. ההשערות השונות אינן בהכרח בלעדיות זו מזו ומספר כוחות נפרדים עשויים לפעול יחד כדי להוביל לדו-רגליות אנושית. חשוב להבדיל בין התפתחות לדו-רגליות לבין התאמה לריצה, שהגיעה מאוחר יותר.
סיבות רבות להתפתחות הדו-רגליות האנושית כוללות שחרור הידיים לנשיאה ושימוש בכלים, שינויים באקלים ובסביבה (מג'ונגל לסוואנה) שהצריכו מיקום עיניים מוגבה יותר והפחתת כמות העור חשוף לשמש הטרופית. בנוסף לשאלה מדוע ההומינינים הקדומים ביותר היו דו-רגליים באופן חלקי, קיימת גם השאלה מדוע הומינינים הפכו דו-רגליים יותר עם הזמן.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > השערת הגורמים המרובים

נאפייר (1963) טען כי לא סביר מאוד שגורם יחיד הניע את התפתחות הדו-רגליות. הוא הצהיר כי " לא סביר שאף גורם יחיד היה אחראי לשינוי כה דרמטי בהתנהגות... " קו (2015) קובע כי יש שתי שאלות הנוגעות לדו-רגליות: 1. מדוע היו ההומינינים הקדומים ביותר דו-רגליים 2. מדוע הומינינים הפכו לדו-רגליים יותר עם הזמן. הוא טוען כי ניתן לענות על שאלות אלה בשילוב של תאוריות בולטות כמו זו מבוססת הסוואנה, תאוריית יציבת האכילה, והשערת האספקה.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > השערת הסוואנה

על פי התאוריה מבוססת הסוואנה, ההומינינים ירדו מהעצים והותאמו לחיים בסוואנה על ידי הליכה זקופה על שתי רגליים. ההתפתחות של תנוחה זקופה הייתה מועילה מאוד לסוואנה שכן היא מאפשרת להשקיף טוב יותר כדי להיזהר מטורפים או לצוד לטרף. עוד יתרון אפשרי של דו-רגליות בסוואנה הוא הפחתת שטח הפנים של הגוף שנחשף לשמש. תאוריית הסוואנה מחוזקת על ידי ממצאים שמעידים על התכווצות השטחים המיוערים באפריקה כתוצאה מהתחממות והתקררות גלובליים באותה תקופה, מה שאילץ את בעלי-חיים לצאת לסוואנות.
העדויות המאובנות חושפות כי הומינינים דו-רגליים מוקדמים עדיין היו מותאמים לטפס על עצים בזמן שהם גם הלכו בצורה זקופה. ייתכן כי דו-רגליות התפתחה ביערות, ובהמשך הוחלה על הסוואנה. מאובנים הומיניניים שנמצאו בסוואנות הובילו את האנתרופולוגים להאמין שהומינינים חיו אך ורק בסביבות אלה מכיוון שלא נמצאו מאובנים הומיניניים באזורים מיוערים. עם זאת, מאובנים הם תופעה נדירה, והעובדה שלא נמצאו מאובנים הומיניניים ביערות לא מובילה בסופו של דבר למסקנה כי מעולם לא חיו שם הומינינים. נוחות התאוריה מבוססת הסוואנה גרמה להתעלמות מנקודה זו במשך יותר ממאה שנה.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > השערת יעילות הנדידה

הסבר חלופי הוא שתערובת הסוואנה והיערות המפוזרים הגבירו את התנועה היבשתית של פרוטו-בני אדם בין יערות שונים, והדו-רגליות הייתה יעילה יותר למסעות למרחקים ארוכים בין יערות אלה מאשר התנועה על ארבע רגליים. בניסוי שעקב אחר קצב חילוף החומרים של השימפנזה ע"פ צריכת חמצן, נמצא כי עלויות האנרגיה לתנועה על ארבע רגליים ודו-רגליות היו דומות מאוד, ומשמע שהמעבר הזה בבני אדם קדומים לא העלה את צריכת האנרגיה שלהם. ככל הנראה נדידה מוגברת הייתה יעילה משום שהיא סייעה להתפשטות רחבה של הומינידים מוקדמים ברחבי הסוואנה, תוך יצירת אוכלוסיות התחלתיות במקומות רבים, והפחתת התחרות על המשאבים.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > השערת יציבת האכילה (Kevin Hunt)

השערת יציבת האכילה טוענת כי השימפנזים השתמשו בדו-רגליות רק כאשר היו אוכלים. ייתכן שתנועות דו-רגליות אלה התפתחו להרגלים קבועים מכיוון שהיו כל כך נוחות להשגת מזון (לדוגמה בקטיף תנועה כזו הייתה יעילה מאד). בעת ניתוח האנטומיה המאובנת, אוסטרלופיתקוס אפרנסיס מציג מאפיינים דומים מאוד ליד ולכתף של השימפנזה, מה שמעיד על זרועות גמישות. כמו כן, הירך והגפה האחורית של אוסטרלופיתקוס מצביעים בבירור על דו-רגליות, אך המאובנים האלה מצביעים גם על הליכה מאוד לא יעילה בהשוואה לבני אדם. זו יכולה להיות ראיה כי דו-רגליות התפתחה יותר כתנוחת אכילה יבשתית מאשר כתנוחת הליכה.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > השערת האספקה (Owen Lovejoy)

תאוריה אחרת למקור של הדו-רגליות היא המודל ההתנהגותי, הקשור למונוגמיה. לנוכח מרווחי הזמן הגדולים בין לידה ללידה ושיעורי רבייה נמוכים האופייניים לקופי האדם, הומינידים מוקדמים עסקו ביצירת זוגות שאפשרו השקעה רבה יותר לגידול צאצאים. כך הזכר היה משאיר את בת זוגו וצאצאיו והולך לחפש מזון, וחוזר כשהוא נושא את האוכל בזרועותיו כשהוא הולך על רגליו. מודל זה נתמך על ידי צמצום של הניבים הגבריים בהומינידים מוקדמים אשר יחד עם ירידה בשונות בגודל בין נשים לגברים של ארדיפיתקוס ואוסטרלופיתקוס, גרם לירידה בהתנהגות עוינת בין גברים בהומינידים המוקדמים.
עם זאת, מודל זה לא בהכרח מתאים לראיות ממינים אחרים, שם התנהגות מונוגמית מביאה גם לטריטוריאליזם חזק, ואילו בני האדם ידועים כיצורים חברתיים. בנוסף, נקבות מונוגמיות הן בדרך כלל בעלות יותר יכולות להגן על עצמן, ואילו בבני אדם כאמור זה לא קרה.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > השערת תצוגת האזהרה (Joseph Jordania)

דו-רגליות היא אחד המרכיבים המרכזיים באסטרטגיית ההגנה הכללית של הומינידים מוקדמים. אסטרטגיה זו מבוססת על תצוגת אזהרה והפחדה של טורפים ומתחרים פוטנציאליים בעזרת אותות חזותיים וקוליים מוגזמים. על פי השערה זו, הומינידים ניסו להישאר גלויים ככל האפשר כל הזמן. כדי להשיג מטרה זו נעשה שימוש במספר התפתחויות מורפולוגיות והתנהגותיות: תנוחה דו-רגלית זקופה, רגליים ארוכות יותר, שיער ארוך ומפותל בקצה הראש, צבעי גוף, תנועות מאיימות, קול חזק, שירה ותיפוף בקצב.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > המודל התרמו-רגולטורי (Peter Wheeler)

המודל התרמו-רגולטורי מציע כי דו-רגליות מעלה את שטח הפנים בגוף שמוגבה מעל פני האדמה, מה שמביא להפחתה באגירת החום ומסייע לפיזור החום – וכך להתקרר בסוואנה החמה. כאשר הומיניד גבוה יותר מעל פני האדמה, הוא מקבל רוח מהירה יותר וטמפרטורות טובות יותר, שעוזרות לו לאבד חום. כמו כן, תנוחה אנכית ממזערת את החשיפה הישירה לשמש ואילו תנוחה כפופה חושפת יותר מהגוף לחשיפה ישירה.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > תאוריית הנשיאה

צ'ארלס דרווין כתב כי "האדם לא יכול היה להשיג את מעמדו הדומיננטי הנוכחי בעולם ללא שימוש בידיו, המותאמות בצורה כה מעוררת הערכה לציות לרצונו". דרווין (1871: 52) ומודלים רבים לגבי מקור הדו-רגליות, מבוססים על קו מחשבה זה. גורדון היוז (1961) הציע כי נשיאת בשר "לאורך מרחקים ניכרים" (היוז 1961: 689) הייתה גורם המפתח. אייזק (1978) וסינקלייר ואח' (1986) הציע שינויים ברעיון זה, וכך גם (Lovejoy: 1981) באמצעות "מודל האספקה" שתואר לעיל. אחרים, כמו ננסי טאנר (1981), הציעו כי נשיאת תינוקות הייתה המפתח, בעוד שאחרים הציעו כי כלי אבן וכלי נשק הניעו את השינוי. תאוריה שמבוססת על כלי אבן היא לא סבירה כל כך, כי אף על פי שידוע כי בני אדם קדומים צדו, גילוי הכלים לא התגלה במשך אלפי שנים לאחר שמוצאו של הדו-רגליות, מה שמונע באופן כרונולוגי את היות כלים הכוח המניע של האבולוציה.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > השערות השכשוך

תצפיות על פרימטים גדולים ובמיוחד קופי האדם הגדולים, הנעים בעיקר על אדמה יבשה, הראו שהם נוטים לעבור לתנועה דו-רגלית במים עמוקים מגובה מותניים. זה הביא לרעיון שמקורה של הדו-רגליות האנושי הושפע מחיים בסביבת מים. רעיון זה הוצע במקור על ידי הביולוג הימי באוקספורד אליסטר הרדי, שאמר: "נראה לי סביר שאדם למד לעמוד זקוף תחילה במים ואז, ככל שהאיזון שלו השתפר, הוא גילה שהוא טוב יותר בעמידה על החוף כשיצא, ולבסוף גם בריצה." לאחר מכן קידמה אותה איליין מורגן, כחלק מהשערת קוף המים, שהצביעה על דו-רגליות מתוך מקבץ של תכונות אנושיות אחרות הייחודיות בקרב פרימטים, כולל: שליטה מרצון על נשימה, חוסר שיער, ושומן תת-עורי. "השערת קוף המים", כפי שנוסחה במקור, לא התקבלה ולא נחשבה לתאוריה רצינית בקהילה המדעית האנתרופולוגית. אחרים ביקשו לקדם את החיים במים כגורם לדו-רגליות האנושית מבלי להתייחס להשערת "קוף המים". מאז שנת 2000 פרסם קרסטן ניימיץ סדרת מאמרים וספר על השערה זו, אותה הוא מכנה "תאוריית האמפיביות" (גרמנית: Amphibische Generalistentheorie).
ישנן תאוריות נוספות המציעות ששחייה וניצול מקורות מזון מימיים (אספקת חומרים תזונתיים החיוניים להתפתחות מוח אנושית) עשויים היו להפעיל לחצים אבולוציוניים על אבות קדמוניים אנושיים, מה שקידם התאמות שלימים סייעו לדו-רגליות. כמו כן, נהוג לחשוב שמקורות מזון קבועים על בסיס מים פיתחו תלות הומינידית מוקדמת והקלו על התנחלות לאורך ימים ונהרות.
התפתחות הדו-רגליות האנושית > ההשלכות של תנועה דו-רגלית על בני האדם

עדויות מאובנים מראות שההומינינים המוקדמים פיתחו תחילה דו-רגליות ורק לאחר מכן מוחם גדל. ההשלכות של שני השינויים הללו בפרט הביאו ללידה כואבת וקשה, כתוצאה מהעדפה מוגברת של אגן צר בגלל ההליכה הזקופה, ומצד שני ראשים גדולים יותר העוברים בתעלת הלידה המכווצת. תופעה זו ידועה בדרך כלל כדילמת הלידה.
פיזיולוגיה

תנועה דו-רגלית מתרחשת במספר דרכים, ודורשת התאמות מכניות ונוירולוגיות רבות. חלק מאלה מתוארים להלן.
פיזיולוגיה > ביומכניקה > עמידה

דרכים חסכוניות באנרגיה לעמוד על שתי רגליים כרוכות בהתאמה מתמדת של האיזון. הקשיים הקשורים בעמידה פשוטה אצל בני אדם מודגשים למשל על ידי הסיכון המוגבר לנפילות בקרב קשישים, שנוצר אפילו בהפחתה קטנה ביותר של יעילות מערכות הבקרה של הגוף.