stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תכנון העיר אשדוד
ניסיונות לחידוש תוכנית האב

תוכנית האב ההיסטורית שהכינו פרלשטיין ודודאי עברה במהלך השנים כמה ניסיונות חידוש, על מנת להתאים את התכנון למציאות המשתנה. בשלהי שנות ה-80, הכינה עיריית אשדוד רוויזיה לתוכנית האב המקורית בשם "ד/2000". היא לא נידונה בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, הופקדה או אושרה, ועל כן אינה בעלת תוקף סטטוטורי. אף שאינה רשמית ומחייבת, עיריית אשדוד נעזרת בה בפועל.
בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, נערכה רוויזיה בתוכנית ד/2000 ב-1996, שבאופן דומה, גם היא לא אושרה. הרוויזיה נערכה בליווי ועדת היגוי שכללה נציגים מטעם מינהל התכנון, משרדי השיכון והבינוי, התחבורה ומינהל מקרקעי ישראל וכן את "החברה להגנת הטבע" ו"איגוד ערים לאיכות הסביבה אשדוד וחבל יבנה". במסגרת התוכנית, בוטלו או צומצמו תוכניות בינוי לרבעים בדרום, על מנת לשמר את הדיונה הגדולה, והוגדר "אזור פיתוח" בשטח שבין נחל לכיש וכביש 4.
ועדת ההיגוי המליצה – בתמיכת העירייה ועל אף התנגדות משרד הפנים והחברה להגנת הטבע – שלא לתת לה תוקף סטטוטורי אלא לראות בה תוכנית מנחה, שתהווה בסיס להכנת תוכניות מפורטות. בדיון בנושא ב-2006, קבע מינהל התכנון שתוכנית הרוויזיה נמצאת בתוקף, ושהיא תמשיך להנחות את התכנון המקומי בעיר. שימוש העירייה בתוכנית מתאר ללא תוקף סטטוטורי נבדק על ידי מבקר המדינה אליעזר גולדברג ב-2000, והועלה מחדש בבדיקה ב-2011 על ידי מיכה לינדנשטראוס.
המאה ה-21

| --- | --- |
 :  ראו גם – עירוניות חדשה, עירוב שימושים
המאה ה-21 > אשדוד 2035

ב-2015 החלה עיריית אשדוד לעצב תוכנית אב חדשה לעיר, "אשדוד 2035", שמטרתה לענות על צורכי העיר ל-2035. התוכנית, בעריכת "מילול-קורן ארכיטקטורה ובינוי ערים" אושרה על ידי מועצת עיריית אשדוד במאי 2019, וב-2021 הוגשה לדיון בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. יעד גידול האוכלוסייה המקומית של התוכנית הוא 350,000, עם קיבולת ל-420,000.
עם התקרבות למיצוי עתודות הקרקע של תוכנית האב המקורית, פרי עיצובם של פרלשטיין ודודאי, הוחלט על עריכת תוכנית אב חדשה שמטרתה ליצור דרכי התפתחות חדשות לעיר – על בסיס מיצוי הפיתוח במרקם המאושר והתחדשות עירונית במרקם הקיים, פיתוח עתודות קרקע חדשות ופיתוח המרחב הציבורי והתשתיות. לפי הוראות התוכנית, בסיסהּ הרעיוני הוא מעבר ממערכת התכנון הישנה ה"פשוטה" (עיצוב ופיתוח ביחידות קרקע גדולות ביוזמה מרוכזת) לגישה מבוזרת (על מגוון קני מידה ובהתבסס על יוזמות פרטיות, ציבוריות ומשולבות). מתכנניה רואים בחיוב ריבוי שחקנים בפיתוח העיר ובגיוון האפשרויות שהיא מציעה, והם מדגישים כי גישה זו יתרון בתיאום פיתוח התעסוקה והמגורים לבין הפיתוח של מערכת התחבורה, תשתיות הנדסיות, שירותים עירוניים והמרחב הציבורי.
המאה ה-21 > אשדוד 2035 > עקרונות יסוד

עקרונות היסוד הרשמיים של תוכנית המתאר הם:
קידום תדמיתה של אשדוד כ"עיר ים", וחיזוק הזיקה בין התפתחות העיר ורצועת חוף אשדוד
התחדשות המרקם הוותיק וציפופו
צמיחה בגבולות העיר ושיפור הקישוריות ליישובים הסמוכים
החלפת התפיסה של "מרכז עיר" היחיד, ועיצוב דגם עירוני מרובה-מרכזים – יצירת מרכזים ומתחמים מעורבים בצפון, מזרח ומערב העיר
פיתוח מרחב תווך בשטח שבין נמל אשדוד ואזורי התעשייה בצפון העיר לבין שטחי המגורים
חידוש אזורי התעשייה מדרום לנחל לכיש כמרחב עירוני מעורב שימושים
קידום התחבורה הציבורית ותנועה בכלי רכב לא ממונעים על בסיס תוכנית "Reway"
ריאה ירוקה טבעתית שתקיף את העיר ותהיה זמינה לתושבים, שתכלול את נחל לכיש, רצועת החוף והדיונה הגדולה
המאה ה-21 > הסכם הגג

| --- | --- |
 :  ראו גם – קריית פרס, רובע פארק לכיש
באוגוסט 2017 נחתם הסכם הגג בין עיריית אשדוד למשרד האוצר ומשרד הבינוי והשיכון, שעיקריו הן בינוי של כ-45 אלף יחידות דיור בעיר, מתוכן כ-30 אלף יחידות במסגרת תוכנית מחיר למשתכן, מוסדות ציבור וחינוך, קריית ספורט, והשקעה בהתחדשות עירונית לרובעי העיר הוותיקים במימון המדינה. הוחלט גם על הקמת רובע נוסף שלא היה קיים בתכנונה המקורי – רובע פארק לכיש, ממזרח לנמל אשדוד ובסמוך לפארק לכיש – כרובע מעורב שימושים שיכלול את קריית הספורט העירונית העתידית. לאחר מאבקים משפטיים על השטח, הוא החל להיבנות ב-2023.
במסגרת ההסכם, מתוכננות 12 שכונות חדשות כולל רובע פארק לכיש, ברבעים, א', ב', ו', י"ג, י"ד, ט"ו, ט"ז, הקריה ("הסיטי" ומע"ר דרום) ובכניסה הדרומית.
המאה ה-21 > רובע י"ד

הרובע החסר היחיד שהופיע עוד בתוכנית החלוקה המקורית לרבעים של העיר הוא רובע י"ד. מאחר ששטחו חולש על הדיונה הגדולה, אחת משמורות החול האחרונות שנותרו בארץ, היתכנות בנייתו הוטלה בספק, אך ב-2022, לאור תמיכה נרחבת במועצת העירייה ב-2016, היא אושרה בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה.
שדרות מנחם בגין – מרכז צימר, רובע הקריה ("הסיטי")
מבט אווירי על מחלף עד הלום בדרום-מזרח העיר, המתחבר לשדרות מנחם בגין
הקמת גורדי שחקים בשדרות הרצל, בסמוך לתחנת ביאליק של "אשדוד מטרו בס"
בניית רובע פארק לכיש, פברואר 2025
אצטדיון אשדוד בבנייה, פברואר 2025
רובע המע"ר (דרום) בבנייה, ספטמבר 2024
תחבורה ציבורית > אוטובוס

שירות תחבורה מבוסס אוטובוסים קיים עוד מקום העיר אשדוד, וזהו אמצעי התחבורה הציבורית העיקרי בעיר. בדרישות "חברת אשדוד" בתחרות האדריכלים לתכנון מרכז העיר מ-1965 נכתב על התחבורה בעיר, כי ניתן לשער שבמרכז העיר 60–70% מתושבי העיר יסתמכו על תחבורה ציבורית לנסיעות עירוניות ובין-עירוניות. החברה הניחה שבהיעדר תשתית רכבות מפותחת, לא סביר שיהוו גורם תחבורתי באשדוד, וכי לא צפויה תחרות לאוטובוסים, וכי גם בעתיד הקרוב אז, התחבורה הציבורית תתבסס בעיקר על אוטובוסים. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 כבר הופעלו באשדוד 8 קווים עירוניים.
בעקבות העיכוב בהקמת מרכז העיר, רובע הקריה, המרכז התחבורתי נדד יחד עם מרכז הכובד של אוכלוסיית העיר. בשנותיה הראשונות של העיר, התחנה המרכזית שכנה במרכז רובע א', בשנות ה-70 עברה לרובע ד', ולבסוף התחנה המרכזית וכן בית העירייה שכנו ברובע א' ועברו לאחר מכן לרובע ד'. ב-1994 עברה למרכז העיר החדש, בצומת של שדרות מנחם בגין ושדרות הרצל. בתחרות ראתה חשיבות בהקמת מרכז מסחרי משולב או צמוד לתחנה המרכזית, כפי שאכן הוקם – התחנה המרכזית שהוקמה ב"סיטי" שולבה ב"קניון הסיטי".
נוסף על התחנה המרכזית במרכז העיר, משרתים את אשדוד עוד 3 מסופי אוטובוסים – "מסוף בני ברית" בצפון העיר, בין הרבעים ב' ו-ג', מסוף ביג הממוקם בסמיכות לתחנת הרכבת בדרום-מזרח העיר, ומסוף הריביירה ברובע ט"ו בדרום-מערב העיר.
תחבורה ציבורית > עיר מודל לתחבורה בת קיימא

בנובמבר 2012 נבחרה אשדוד על ידי משרד התחבורה והבטיחות במיזם "עיר מודל לתחבורה בת קיימא". בעקבות הבחירה הועברו לעיר מאות מיליוני שקלים בהשקעה רב-שנתית, בפיתוח התחבורה הציבורית בעיר, על ידי פתיחת נתיבי התחבורה הציבורית (נת"צ) בשדרות הראשיות של העיר, הפעלת מערכת אוטובוסים מהירה (BRT), הקמת תחנות אוטובוס אלקטרוניות, וסלילת שבילים לרוכבי אופניים ולהולכי רגל. השלב הראשון של הפרויקט הושלם באוגוסט 2019, עם פתיחת נת"צ בשדרות מנחם בגין ובשדרות הרצל. ב-2022 הושלם השלב השני של הפרויקט בשדרות ז'בוטינסקי, והחלו לפעול באופן מלא מרכז הבקרה של נתיבי ההעדפה, וכן מסוף תחבורה ציבורית חדש בצומת שדרות בני ברית פינת מורדי הגטאות – מסוף בני ברית ומסוף ביג בואכה תחנת הרכבת אשדוד – עד הלום ומרכז הקניות "BIG Fashion".
המיזם נפרש ל-3 חלקים:
Rebus (אוטובוסים) – החלק העיקרי במיזם; חידוש תחנות האוטובוס, ציודן בעמדות כרטוס רב-קו, קיוסק מידע בעל ממשק מסך מגע לתכנון הנסיעה ובמצלמות אבטחה. לימים, שונה שם הרפורמה ל"אשדוד מטרו בס" (Ashdod Metro Bus), כמיתוג מחדש ל-Rebus.
Rebike (אופניים) – רשת שבילי אופניים דו-סטריים ייעודית בת 23 ק"מ בצבע כחול, שתתפרש מרובעי המגורים בעיר למוקדי העניין ולאזורי התעשייה; עמדות לשכירת אופניים חשמליים ולא-חשמליים.
Rewalk (הליכה) – שיפור ההליכתיות בעיר על ידי שתילת כ-1,000 עצים לאורך המדרכות ושבילי ההליכה בעיר; שדרוג שבילי ההליכה בעיר והפיכתם לרשת שבילים בת 13 ק"מ; סגירתו של מקטע מרחוב רוגוזין ברובע א' הוותיק לכניסת כלי רכב והפיכתו למדרחוב.
במסגרת המיזם נסללו שבילי הליכה באורך 10 ק"מ, 5 ק"מ של שבילי אופניים, הותקנו 40 תחנות אוטובוס חכמות, וכן חודשו תשתיות מים, חשמל, אינטרנט וטלפוניה. עם זאת, לא בוצעו חלקים מהותיים בו, ונעשו ליקויים רבים תחתיו – ביניהם ביטול הסבת כיכר אילן רמון לתחבורה ציבורית. כמו כן, רחוב רוגוזין לא נהפך למדרחוב ולא הוקמו עמדות שכירת האופניים.
ביוני 2019 פורסמה לגבי התוכנית דוח של מבקר המדינה, יוסף שפירא. הדוח מתח ביקורת קשה כנגד התנהלותה של עיריית אשדוד בניהול צידה במיזם, וטען לכשלים חמורים שהובילו להכפלת עלותו הכספית. שפירא טען שהעירייה הפלתה את השכונות הוותיקות בכך שביטלה את ציר התחבורה הציבורית המזרחי (שנועד לשרת את תושבי הרבעים ג', ו' ו-ח') וכי פעלה בחוסר שקיפות – והמליץ להטיל חיוב אישי על מנכ"ל העירייה, אילן בן עדי, וראש העירייה לסרי.
שביל אופניים כחול בשדרות הרצל, גן הקריה הצפוני
מסלול תחבורה ציבורית בשדרות הרצל
תחנת אוטובוס חכמה בצומת הרצל–ביאליק
מסוף בני ברית, שדרות בני ברית
שביל אופניים כחול בשדרות יצחק הנשיא, רובע א'
מסוף ביג, דרך הרכבת
שלט מידע, שדרות מנחם בגין, 2018
רצועת החוף

רצועת החוף של אשדוד מתמשכת לאורך 11 קילומטרים על שפת הים התיכון, כאשר 6 מהם בתוואי העירוני – מתחנת הכוח אשכול ועד חוף באר שבע ברובע ט"ו. היא מהווה נדבך מרכזי בתרבות ובתיירות בעיר אשדוד, כעיר חוף ונמל. לאורך חופיה של אשדוד מתרחשת פעילות ערה של התעמלות, ספורט ימי, וכן מסעדנות ומסחר. רצועת החוף מהווה חלק מרכזי מהתרבות העירונית. נמל אשדוד, שקדם לה והספיק להפוך לסימן היכר שלה, כעיר נמל, מבוטא חזותית בסמל העיר אשדוד, הכולל בגרסתו המקורית מ-1961 עוגן וספינה תנ"כית בצבע כחול, שהוחלפו ב-2016 במפרשים – כולם אלמנטים הקשורים בשיט ובים. בחופה של אשדוד פועל גם השוק העירוני הפתוח מאז אוקטובר 1974, במגרש החנייה של חוף לידו.
באופן מסורתי, הוקפד לשמור בעיר על קו בינוי נמוך ובעל צפיפות נמוכה המאפשר תצפית לים, כחלק מעקרונות היסוד של תוכנית האב לעיר מ-1959.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, החלה עיריית אשדוד לשלב באופן גובר את רצועת החוף בתכנון עיר, ולהתוות טיילת רציפה לאורך הרצועה.
פארק לכיש אשדוד: בצפון הרצועה, הוקם במהלך שנות ה-90 "פארק לכיש אשדוד" לאורך הגדה הדרומית של נחל לכיש המשוקם. נפתח ב-1996.
רחוב הטיילת ומרטין בובר: שדרת מסעדות וברים ברחוב הטיילת שברובע א', הנושקת לחופים מי-עמי ולידו, שהוקמה בשנות ה-2000. ברחוב שוכנים גם כמה מגדלים רבי-קומות המשמשים למלונאות.
טיילת הספורט / שדרות משה דיין: טיילת סלולה לאורך שדרות משה דיין הנושקת לרצועת החוף, שלאורכה שבילי הליכה ואופניים לצד מתקני כושר, וריהוט כמו פרגולות וספסלים מבטון. הטיילת, שנבנתה בעלות של 30 מיליון ש"ח, נחנכה בפברואר 2012. השדרה, המתעקלת פנימה באזור המרינה מהווה את מרבית טיילת החוף.
פארק אשדוד-ים: הפארק העירוני הגדול בעיר, נושק לשדרות משה דיין ומשקיף על חוף הקשתות. במרכזו אגם מלאכותי.
פארק האגם של מרינה אשדוד: כיכר עירונית שבליבה אגם מלאכותי לצד מרכז מסחרי, הצופה על הים. הפארק, שנכון לינואר 2025 טרם נפתח, ממשיך את טיילת החוף, שהרצף בה נקטע בין חוף לידו לחוף הקשתות. תכנון הפארק לווה בשיתוף ציבור התושבים.
ב-2011 החלה ההנגשה של חורבות העיר העתיקה אשדוד ים, מצודת אשדוד ים, שהסתיימה ב-2020. העבודות במצודה כללו את חיזוק הקירות התומכים, הוצאת חולות וסינונם, יציקת רצפה וסלילת שבילים המנגישים את המצודה למבקרים ולבעלי מוגבלויות. מעל מבנה המצודה הוקמה מרפסת דק "מרחפת" המשקיפה על האתר ועל קו החוף הסמוך. אופי השימור ותכנונו מטעם עיריית אשדוד ורשות העתיקות ספג ביקורת מארגונים להגנת הסביבה בישראל. בקרבת המצודה, שוכן מגדל איתות עתיק המכונה "המצדית". גם המצדית שומרה, והיא ניצבת כיום בכיכר בלב שכונת מגורים שנבנתה סביבה ברובע ט"ו.
דרומית לפארק אשדוד-ים, הוקם ב-2020 מרחב הטבע העירוני "פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד" בתכנון אדריכל הנוף ליאב שלם. הפארק משתרע על 300 דונם וכולל שבילי הליכה לא-כבושים המסומנים על ידי עמודי עץ. הוא נמתח מחוף המצודה ועד החוף הדרומי ביותר, באר שבע.
שקיעה בחוף הקשתות, במבט מפארק אשדוד-ים, 2024
שקיעה על רציף 30 של נמל אשדוד, במבט מגבעת יונה, 2024
שקיעה מבעד לחומות המצודה, 2012
תחרות דיג, 2007
רחוב הטיילת, 2011
השוק הפתוח בחוף לידו, 2011
רצועת החוף > בנייה בקו החוף

בינוי בקו החוף של אשדוד, ובפרט הקמת בתי מלון היא סוגיה שנויה במחלוקת בתרבות העירונית, שידעה מחאות, סכסוכים משפטיים ומינהליים בוועדות התכנון השונות.
עוד בשנותיה הראשונות של העיר, עת עריכת תחרות האדריכלים לתכנון מרכז העיר ב-1965 "חברת אשדוד" ציינה בדרישותיה את החובה לשמירה על רצועת חוף שפת הים ברוחב של עד 50 מטר, מכיוון שהשטח שמור לרחצה בלבד ו”אין לאתר בו כל מבנה”. כמו כן, נכתב כי בהינתן חריגה, בכל מקרה אין למנוע את המשכיות החוף.
בחוף הפרחים (חוף י"א) שכן בעבר קאנטרי קלאב, שהוקם בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונהרס ב-2009. על חורבותיו החל לקום ב-2013 בית המלון "סן טרופה", לפני תוכנית מ-1990, טרום חוק שמירת הסביבה החופית, המגביל בנייה ב"תחום חוף הים" בנייתו הקימה מחאה ציבורית, והיא הופסקה לבסוף, ככל הנראה עקב קשיים כלכליים של היזם. מאז מבנה בית המלון נותר נטוש בחוף הים ונחשב ל"פיל לבן".
מאז 1980 מתמשכת מחלוקת על הקמת בתי מלון בשני מגרשים בחוף לידו ("100" ו-"17א"), במרחק של 60 עד 35 מטרים, בימי גאות, מקו החוף. ב-2022 החלה בנייה ללא אישור מהרשויות, ועל אף דחיית התוכנית בוועדת הערר המחוזית לתכנון ולבנייה. היא נעצרה בהוראת עיריית אשדוד, אך שטח הבנייה לא פונה. היזם חולק על פרשנות חוק שמירת הסביבה החופית, וטוען כי אין הוא כפוף לאיסורי הבינוי על קו החוף, מפני שהמגרשים נרכשו טרם חקיקתו. נכון לדצמבר 2024, התוכנית אושרה להפקדה על ידי ועדת בניין הערים של אשדוד וועדת המשנה לעררים של הוועדה המחוזית לתכנון ובניה, אך לא התקבלה בוועדה לשמירת הסביבה החופית.
התחדשות עירונית

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
"התחדשות עירונית" היא שם כללי לתהליך התערבות באזור עירוני במטרה לגרום לצמיחה והתפתחות. התחדשות עירונית שואפת להחיות את הרקמה העירונית הוותיקה לצד החדשה. החל מהעשור השני של המאה ה-21, מתבצעת ברובעי העיר הוותיקים התחדשות עירונית מסיבית בדמות תמ"א 38 ופינוי בינוי. ההתחדשות העירונית באשדוד נערכת על בסיס תוכניות מתאר ייעודיות לפי רבעים, תחת תוכנית אב כללית. כמו כן, בהסכם הגג של עיריית אשדוד וממשלת ישראל הוחלט על השקעה ממשלתית בהתחדשות העירונית של הרבעים הוותיקים.
תהליכי "פינוי בינוי" באשדוד החלו ב-2018, והם נערכים בעיקר ברבעים הוותיקים, שנבנו לפני שנות ה-90 של המאה ה-20 – א', ב', ג', ד', ה', ו', ו-ח', על בסיס המדיניות הרשמית של עיריית אשדוד בנושא, שגובשה ב-2019. מיזם הפינוי-בינוי הראשון נערך ברחוב הדקל ברובע א', והוא פינה בנייני מגורים משנות ה-60 עבור הקמת מתחם של מגדלים רבי-קומות. בעוד שמרבית המיזמים מכוונים עבור פינוי מתחמי מגורים ישנים, ה"פינוי בינוי" באשדוד לא פסח גם על מרכזים מסחריים – קניון לב אשדוד (נהרס ב-2023) ברובע ה' שהוקם בתחילת שנות ה-90 בעיצובו של האדריכל יעקב רכטר, וכן החלק הדרומי של מרכז רובע א', שעוצב במקור על ידי האדריכלים דב ורם כרמי וצבי מלצר.
במסגרת ההתחדשות העירונית באשדוד, מקודם גם פיתוח מוטה תחבורה ציבורית (TOD) בשדרות הרצל החוצות את העיר לאורכה ובמרכזה, על בסיס מסלולי התחבורה הציבורית (מת"צ) שהותקנו במרכז השדרה ב-2019, במסגרת רפורמת "Reway", המשרתת את מערך ה-BRT "אשדוד מטרו בס".
תמ"א 38 ברחוב מקס נורדאו, רובע א', 2024
הריסת קניון לב אשדוד ברובע ה', 2024. הקניון עוצב על ידי האדריכל יעקב רכטר ובמקום עתיד לקום מתחם מעורב שימושים בעיצוב קיקה ברא"ז.
מתחם מעורב שימושים ברחוב רבי ינאי ברובע ז' שהוקם במסגרת התחדשות עירונית, 2024
עבודות להקמת גורדי שחקים ("מגדלי יחד"), בשדרות הרצל פינת חיים משה שפירא, רובע ד', 2024
הליכת ג'יין בעקבות ההתחדשות העירונית בשדרה, בהדרכת האדריכל המקומי וולטר שיינקמן 2024
מגדלי הדקל ברובע א' בעיצובו של וולטר שיינקמן, בתהליך בנייה, 2024. זהו מיזם ה"פינוי בינוי" הראשון בעיר, שהחל ב-2018.
פיתוח עתידי > קריית פרס

| --- | --- |
 :  ראו גם – קריית פרס
קריית פרס (במקור: "הרובע המיוחד") הוא רובע מעורב שימושים עתידי המתוכנן לקום בפאתיה הדרום-מזרחיים של העיר, שנכלל בתכנון המקורי לעיר. במסמך אודות תוכנית האב העירונית מ-1965 שחיברה "חברת אשדוד", נכתב על הרובע כ”אזור לבניינים ומוסדות אזוריים מיוחדים כגון: בית החולים המרכזי, מוסדות חינוך גבוה, האצטדיון המרכזי, אולמות תצוגה ותערוכה וכדומה”. הרובע, שנקרא על שם נשיא מדינת ישראל ה-9, שמעון פרס, מתאפיין בתכנון מעורב-שימושים המשלב מוסדות אקדמיים, תעשיית היי-טק, מגורים ושטחי מסחר. הוא גובל בדרך הרכבת במזרח, שדרות מנחם בגין בצפון, שדרות אלטלנה במערב ובדיונה הגדולה וברובע י"ד בדרום. כיום, הרובע מאכלס את תחנת מגן דוד אדום העירונית ואת בית החולים האוניברסיטאי אסותא. ברובע מתוכננת לקום גם הקריה האקדמית של אשדוד ופארק מדע.
תחנת מגן דוד אדום (מד"א) העירונית
בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד
בניית הרובע, ספטמבר 2024
פיתוח עתידי > מערכת להסעת המונים בנפת אשקלון

במסגרת "התוכנית האסטרטגית 2040 להסעת המונים ולתחבורה ציבורית בנפת אשקלון" של משרד התחבורה ו"חברת נתיבי איילון", שאושרה ב-2017, מתוכננים קווי מערכת תחבורה עתירת נוסעים (מתע"ן) ושבילי אופניים בינעירוניים בשם "אופנידרום" (בדומה ל"אופנידן") אזוריים, תחנות רכבת ומסופי תחבורה ציבורית בנפה. טיוטת התוכנית הראשונה פורסמה ב-2020.
התוכנית כוללת אינטגרציה גבוהה לעיר, כאשר אשדוד צפויה להוות תחנת קישור למערכות התחבורה בנפה – שהרי שני קווי המערכת הראשיים (האדום והירוק) הראשיים עוברים בה, וכן "אופנידרום". שני הקווים מתוכננים להתממש על ידי רכבות קלות. מחצית מקווי המתע"ן המתוכננים עוברים באשדוד, ובהם שנים ראשיים – האדום, המחבר אותה לאשקלון (וממנה לקריית גת דרך הקו הכחול), והירוק, המחבר אותה ליבנה ולתחנות הרכבת שלה (מזרח ומערב) ואל תחנת הרכבת התת-קרקעית ברחובות (כחלק ממטרו תל אביב) הנמנית עם קו המטרו M1.
ציר זמן

התפתחות העיר
בשנות ה-60, בניית הרבעים הראשונים, רבעים א' וב'
בשנות ה-70, בניית הרבעים ג', ד', ה' ו-ו'
בשנות ה-80, בניית הרבעים ח' וי"א
בשנות ה-90, האצה בהתפתחות, בניית הרבעים ז', ט', י', י"ג וט"ו ותחילת בניית רובע הקריה
בעשור הראשון של המאה ה-21, בניית הרבעים י"ב, ט"ז, י"ז ורובע המרינה
ראו גם

אשדוד
רובעי אשדוד
החברה לפיתוח אשדוד
תחבורה ציבורית באשדוד
ראו גם > תוכניות בניין עיר

תוכנית גדס לירושלים
תוכנית אב ירושלים 1968
תוכנית גדס לתל אביב
תוכנית שרון
יישובי הכוכבים
לקריאה נוספת > ספרים

איריס גרייצר ואחרים, אשדוד: קובץ מאמרים , תל אביב-יפו: החוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב, עיריית אשדוד, 1976
אליעזר ברוצקוס, אשדוד – רעיון והגשמתו, עמ' 35–41
חברת אשדוד, תוכנית אב, עמ' 42–45
מערכת, תוכנית מתאר, עמ' 46–53
חברת אשדוד, המרכז העירוני, עמ' 59–69
עזגד פלדי, תכנון ומציאות בעיר מתוכננת, עמ' 70–77
צבי צילקר, תחבורה ונגישות, עמ' 220–224
בועז רענן, אשדוד – גאוגרפיה, היסטוריה, טבע, מסלולי טיול: לקט מאמרים , אשדוד: החברה להגנת הטבע, 1990
רוחמה ממן, גאוגרפיה של עיר, עמ' 19-21
בנימין פרנקל, התוכנית של העיר אשדוד המודרנית – חלום ומציאות, עמ' 23-27
רבקה יניב, אשדוד – מעיירת עולים לעיר, עמ' 163–177
אסנת דרור, "מחייטים וסנדלרים בנינו פה נמל": פועליות, לאומיות ואתניות בקרב פועלי נמל אשדוד, 1961-1967, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2004 (אורכב 15.02.2024 בארכיון Wayback Machine)
מירב אהרון גוטמן, לתכנן ולחיות את עיר הלאום המודרנית: על גבולות ומגבלות האזרחות בישראל של שנות ה-2000, תל אביב-יפו: אוניברסיטת תל אביב, 2005
צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון, מקרה אשדוד, אחרי המודרניזם: האדריכלות של משה לופנפלד וגיורא גמרמן, תל אביב-יפו: אסיה, 2021, עמ' 107–131, מסת"ב 9789657434215
מירב אהרון גוטמן, נועה שליטין (ע), עומדים בפני עצמם: על סוציולוגיה עירונית ומזרחיות בישראל, רעננה: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, האוניברסיטה הפתוחה, 2025, ישראלים
לקריאה נוספת > מאמרים

תכנון אשדוד לאור התכנון הפיסי הלאומי בישראל, חיפה: הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, 1968 ( תכנון אשדוד לאור התכנון הפיסי הלאומי בישראל, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד)
צוות תכנון מטרופולין תל אביב, התפיסה התכנונית של אשדוד, מסמך עקרונות למדיניות פיתוח מטרופולין תל-אביב, ירושלים: המכון ללימודים עירוניים ואזוריים, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1997 ( התפיסה התכנונית של אשדוד בעיני צוות תכנון מטרופולין ת"א, 1977, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד)
דרור אסנת, "מחייטים וסנדלרים בנינו פה נמל": פועליות, לאומיות ואתניות בקרב פועלי נמל אשדוד, 1961-1967, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2004
מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2005 (אורכב 28.01.2024 בארכיון Wayback Machine)
ארז צפדיה, חיים יעקובי, רב-תרבותיות, לאומיות והפוליטיקה של העיר: המקרה של אשדוד, סוציולוגיה ישראלית ט, 2007, עמ' 129–136 (אורכב 05.10.2013 בארכיון Wayback Machine)‏, JSTOR 23442062
איילת בן אילן ואחרים, מערך אזורי התעשייה באשדוד: היבטים ניהוליים, תכנוניים וסביבתיים, תל אביב-יפו: אוניברסיטת תל אביב, 2017
רינה מגן, יצחק אומר, יודן רופא, הקשרים בין תכנון מרחבי, מיקום מסחר ותנועה בעיר הישראלית: המקרה של אשדוד ובת ים, תכנון, 2 14, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2017, עמ' 37–62
שרון יאבו איילון, Project Ashdod: exhibition structure as a reflection of urban environment, Journal of Urban Design, 3 26, לונדון: ראוטלג', 2020, עמ' 354–373 doi: 10.1080/13574809.2020.1814134 (באנגלית)
חיים צוער, אביב לי כהן-זדה, The conflict between urban planning and the preservation of sand dunes – The case of the Big Dune in the city of Ashdod, Israel, City and Environment Interactions 5, אלסוויר, 2020 doi: https://doi.org/10.1016/j.cacint.2020.100034 (באנגלית)
לקריאה נוספת > מאמרים > פיתוח עתידי

טלי חתוקה, סאני מאנוזי, עינת פרייגר, תוכנית אסטרטגית: אזורי התעשייה, אשדוד, באתר המעבדה לעיצוב עירוני, אוניברסיטת תל אביב, מידע מחקרי על פיתוח אסטרטגי של רובעי העיר, ‏יולי 2017
Max Budovitch et al, Global Case Studies: Lessons for Ashdod from around the World, קיימברידג': אוניברסיטת תל אביב, 2017 (באנגלית)
לקריאה נוספת > מיזמים אדריכליים ותכנוניים

אביגיל רוזנשיין, יעל קאופמן, עיר | נמל, פרויקט גמר במחלקה לאדריכלות בבצלאל, ‏2012–2013 (ארכיון)
אבלין צייזלר, תפירה עירונית: אשדוד כמעבדה לבחינת העיר המודרנית, חיפה: הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, 2024 (אורכב 10.01.2025 בארכיון Wayback Machine)
אלוור אלטו

| --- | --- |

צילום מ-1960
 לידה:  3 בפברואר 1898 קואורטאנה, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  11 במאי 1976 (בגיל 78) פינלנדהלסינקי שבפינלנד
 שם לידה:  הוגו אלוור הנריק אלטו
 מקום קבורה:  בית הקברות הייטניימי 
 לאום:  פיני
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה (1921)  Jyväskylän Lyseon lukio 
 תקופת הפעילות:  1920–1970 (כ־50 שנה) 
 תחום יצירה:  אדריכלות עיצוב פנים תכנון ערים
 זרם באמנות:  מודרניזם פונקציונליזם
 הושפע על ידי:  הסגנון הבינלאומי הטבע של פינלנד האדריכלות הים-תיכונית הקלאסית ושל הרנסאנס
 השפיע על:  ריימה פייטילה, יוהה לייוויסקה, יוהני פאלאסמא, מרקו קומונן
 יצירות ידועות:  Vyborg Library, Paimio Chair, אגרטל אלטו, Model 60 stacking stool, Aalto Center, Turun Sanomat building, Church of the Three Crosses, Aalto Theatre, Säynätsalo Town Hall, Finlandia Hall, Helsinki University of Technology Main Building, Baker House, Paimio Sanatorium, Aalto Centre, Rovaniemi 
 פרסים והוקרה:  פרס סונינג (1962) מדליית הזהב של המכון המלכותי הבריטי לאדריכלות (1957) מדליית הזהב של מכון האדריכלים האמריקאי AIA‏ (1963) מדליית אלוור אלטו (1967) עיטור המסדר להצטיינות במדעים ובאמנויות (1969)
 בן או בת זוג:  אינו אלטו (1924–13 בינואר 1949)  Elissa Aalto (1952–11 במאי 1976) 
 חתימה:   
 www.alvaraalto.fi
 
חתימתו
היכל פינלנדיה
תמונה נוספת של היכל פינלנדיה
הוגו אלוור הנריק אלטו (או אלבר, בפינית: Alvar Aalto או בשמו המלא: Hugo Alvar Henrik Aalto; ‏3 בפברואר 1898 – 11 במאי 1976) היה בכיר האדריכלים הפינים במאה ה-20, ואחד מגדולי האדריכלים המודרניסטיים בתקופתו, לצד לה קורבוזייה, ולטר גרופיוס, לודוויג מיס ון דר רוהה ופרנק לויד רייט. במקביל לקריירה פורייה כאדריכל, ידוע אלטו גם כמעצב בולט בתחום הריהוט ומוצרי הטקסטיל והזכוכית, וכאמן - צייר ופסל. רהיטיו עדיין פופולרים וחלקם אף נמכרים בשינויים קלים בקטלוג איקאה מזה שנים רבות. אלטו היה חבר באקדמיה של פינלנד (Suomen Aketemia) ויושב ראש שלה בשנים 1968–1973. אלטו כיהן כפרופסור לאדריכלות ב-MIT בארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אלטו נולד בקוּאוֹרטנה שבדוכסות הגדולה של פינלנד, ב-1898, אז חלק אוטונומי של האימפריה הרוסית, הבכור מארבעה.
אביו, יוהאן הנריק אלטו, בן של יערן, היה מודד, בן למשפחה דוברת פינית. משמעות שם המשפחה אלטו בפינית הוא "גל". אמו של אלטו, סלי (סלמה) מטילדה לבית האקסטדט, הייתה מנהלת דואר דוברת שוודית. כשמלאו לאלוור חמש שנים, עברה המשפחה לגור באלאירווי ואחר כך לייבסקילה במרכז פינלנד. אלטו גדל באווירה ליברלית דו-לשונית ובשעות הפנאי למד ציור (אצל אמן מקומי בשם יונאס הייסקה) ונגינה בפסנתר.
הוא למד בתיכון ביובסקילה, שהיה התיכון הראשון בשפה הפינית, וסיים את מבחני הבגרות בשנת 1916. בקיץ עבד כדי להשתלם במשרד האדריכל טויבו סאלרבו שביקש להניא אותו מללמוד אדריכלות והמליץ שיעסוק בעיתונאות. אף על פי כן נרשם אלטו ללימודי אדריכלות באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה. זו הייתה תקופה בה הלימוד ממוסד ואקדמי של המקצוע היה בחיתוליו. מוריו באוניברסיטה היו ארמאס לינדגרן, אוסקו ניסטרם וקרולוס לינדברג.
לימודיו הופסקו על ידי מלחמת האזרחים הפינית. הוא התגייס כחייל לצבא הלבן והשתתף בקרבות בלנקיפוהיה ובטמפרה. את עבודת האדריכלות הראשונה ביצע עוד כסטודנט כשבנה את בית הוריו החדש "מאמולה" באלאירווי.
השלים בהמשך את לימודיו וסיים את התואר בשנת 1921.
אחרי מסע לריגה, בקיץ 1922, התגייס לשירות הצבאי הסדיר של פינלנד העצמאית הצעירה, סיים אחר כך בית ספר לקציני מילואים בהאמינה וביוני 1923 קיבל את דרגת לוטננט משנה.