stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאסלו הארש
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 1283/1911. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810651682605606  GND: 1157729401  ISNI: 0000 0001 0970 8556  LCCN: n88654178  NKC: xx0023391  NTA: 167435736  VIAF: 50807864   WorldCat (עם VIAF): 50807864
מוריס לורה

מוריס לורה (20 באפריל 1917 - 2001) ידוע כממציא המע"מ בצרפת.
ביוגרפיה

מוריס לורה סיים אקול פוליטקניק ב-1936 בתפקיד מהנדס ועבד בשירות הדואר והטלפון של צרפת. גויס למלחמת העולם ה-2 ב-1939 ונשבה ב-1940. ב-1945 הצטרף למשרד האוצר. ב-1952 נעמד במחלקת המיסים שהיה שותף להקמתה.
ב-1954 הוא יזם מס עקיף על צריכה שבהמשך נקרא בשם "מס על מחיר". תחילה הוא נוסה בשטח חוף השנהב שאז היה שייך לצרפת. הרעיון אומץ בהצלחה, כיוון שמשלמי המיסים חויבו לתעד ולערוך את הנהלת החשבונות שלהם בכל שלבי תהליך הייצור, וזאת במקום להטיל את מלוא כובד המס על הקמעונאים בלבד. ב-1958 הוא הוכנס למיסוי בצרפת האירופאית. בהמשך עבר לעבוד לשוק הפרטי ועמד בהנהלות סוסייטה ז'נרל ורשת קמעונאית "נובל גאלרי".
שמו מקושר גם ל"מס לורה" שהוא המס המוטל על ייבוא מוצרים ממדינות שבהן יש עדיפות במשכורות ובתנאיי העבודה.
מורשת

העמותה הפיסקלית הבינלאומית הכריזה ב-2011 פרס על שמו בתחום חקר המיסוי העקיף.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339051705171  BnF: cb11911301g (data)  GND: 170732525  ISNI: 0000 0000 8100 5743  LCCN: n83032562  NKC: mub20231184663  NTA: 130551880  SUDOC: 026968991  VIAF: 22144459   WorldCat (עם VIAF): 22144459
כובע גריסון

קצינים בצבא הבריטי והאמריקאי
פרנק סינטרה צופה במצעד יום העצמאות, 1962, בתל אביב, מלווה בקצינות צה"ל החובשות מגוון כומתות גריסון, בהתאם לשיוכן החילי
כובע גריסון (באנגלית: Garrison cap, מילולית: "כובע חיל מצב") או כובע צד (Side cap) הוא כובע צבאי מתקפל עם צדדים ישרים.
כובע מסוג זה נפוץ במספר זרועות וצבאות סביב העולם החל מאמצע המאה ה-19, תחילה ככובע ללבישה בשדה או במחנה שלא בלחימה ובהמשך התפתח גם לכובע שירות סטנדרטי. כובע גריסון מוכר גם בשמות כובע טיסה (בארצות הברית), כובע מחנה או כובע שרות שדה (בריטניה). בעיצובו הכובע עשוי מבד וניתן לקיפול כשהוא לא נחבש, כך שבשונה מקסדות או כובעים ייצוגיים, כובע הצד נוח בהרבה למשימות יום-יומיות במחנה או בשטח ולקיפול בכותפת או בכיס כשאינו נחבש.
שימושים צבאיים > אוסטרליה

כל הדרגות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי עושים שימוש בכובע גריסון כחול המתאים למדים שלהם.
שימושים צבאיים > בריטניה

בצבא הבריטי כובע גריסון הראשון שאומץ היה בסגנון גלנגרי (Glengarry), אשר אושר לשימוש בשנת 1868. הגלנגרי היה כובע בד קשיח שהתבסס על כובע סקוטי מסורתי, בהמשך הוא הוחלף עבור הקצינים של רוב היחידות הלא סקוטיות בכובע הטורין (Torin). גם הוא הוחלף מאוחר יותר בסגנון שהתבסס על העיצוב אוסטרי (Austrian Cap).
שימושים צבאיים > ישראל

כובע גריסון שימש כומתת מדי א' של חיילות צה"ל עד לשנות האלפיים.
שימושים צבאיים > נורווגיה

בנורווגיה נעשה שימוש בכובע גריסון בחיל האוויר המלכותי הנורווגי.
שימושים צבאיים > פורטוגל

בפורטוגל כובע גריסון מכונה barrete de bivaque ובמקרים רבים מתייחסים אליו בקיצור כ-bivaque. הכוחות המזוינים משתמשים בשני סוגים שונים של הכובע.
שימושים צבאיים > שוודיה

בשוודיה סוג זה של כובע ידוע בשם båtmössa. הוא משמש בעיקר את המשטרה השוודית, את חיל הים וחיל האוויר.
ראו גם

כומתה
הערות שוליים

↑  עלון בהצדעה לצה"ל, באתר התאחדות בולאי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595347705171 
כובע גריסון גרמני משנת 1962
ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת - תמונה משנת 1940
חברי ה־GNR החובשים כובע גריסון, בזמן פטרול על גבי סוס.
מוזיקה בגרמניה הנאצית

המלחין והמנצח הגרמני, ריכרד שטראוס, מונה לראש לשכת המוזיקה של הרייך (אנ'), אך נאלץ מאוחר יותר להתפטר בגלל האשמות על כתיבת אופרה על פי יצירה של שטפן צווייג היהודי.
פולקסאמפפנגר
המוזיקה בגרמניה הנאצית – כמו ברוב ההיבטים האחרים של הממשל של הרייך השלישי, השקפותיו והעדפותיו האישיות של אדולף היטלר מילאו תפקיד משמעותי בשליטה הנאצית במוזיקה הגרמנית. המוזיקה בגרמניה הנאצית נשלטה על ידי מספר ישויות שונות, שעליה היו אחראים שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, והתאורטיקן הנאצי, אלפרד רוזנברג. רוב הפעילות של הארגונים התמקד בהדרת מלחינים ומוזיקאים יהודים מפרסום וביצוע מוזיקה, ולמנוע תצוגה פומבית של מוזיקה הנחשבת ל-"יהודית", "אנטי-גרמנית" או "מנוונת". ארגונים אלו גם פעלו לקדם מלחינים "גרמנים" מועדפים, כמו ריכרד וגנר ואנטון ברוקנר, בעיקר מפני שיצירותיהם נחשבו כתרומות חיוביות לקהילת העם.
הנאצים קידמו אידאולוגיות אריות באמצעות צנזורה כבדה ושליטה תרבותית, הוספת יצירות יהודיות לרשימה השחורה, איסור על הופעות באולמות קונצרטים ושליטה בתכני רדיו על מנת לקדם את התיאוריה הנאצית.
שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, קבע כי הרדיו הוא "המתווך המשפיע והחשוב ביותר בין תנועה רוחנית לאומה, בין הרעיון לעם". הוא השקיע מאמצים רבים בניצול טכנולוגיות הרדיו וביכולתה להגיע לאוכלוסייה הגרמנית ללא קשר למעמדם הסוציו-אקונומי.
לקריאה נוספת

Botstein, Leon (2005). "Art and the State: The Case of Music". The Musical Quarterly (באנגלית). 88 (4): 487–495. doi:10.1093/musqtl/gdk007. ISSN 0027-4631.
Evans, Richard J. (2005). The Third Reich in Power. New York: Penguin Books. ISBN 0-14-303790-0.
Evans, Richard J. (2010). The Third Reich at War. New York: Penguin Books. ISBN 978-0-14-311671-4.
Goebbels, Joseph (1938). Signale der neuen Zeit. 25 ausgewählte Reden von Dr. Joseph Goebbels. Munich: Zentralverlag der NSDAP.
Levi, Erik (1994). Music in the Third Reich (באנגלית). Palgrave Macmillan. ISBN 978-1-349-24582-6.
Reuth, Ralf Georg (1993). Goebbels. תורגם ע"י Krishna Winston. New York: Harcourt Brace. ISBN 0-15-136076-6.
Spotts, Frederich (2003). Hitler and the Power of Aesthetics. New York: Overlook Press. ISBN 1-58567-345-5.
Currid, Brian (2006). A National Acoustics: Music and Mass Publicity in Weimar and Nazi Germany. University of Minnesota Press. ISBN 978-0-8166-4042-3.
Kater, Michael H. (2003). Different Drummers: Jazz in the Culture of Nazi Germany (באנגלית). Oxford University Press. ISBN 978-0-19-516553-1.
Kater, Michael H. (1996). The Twisted Muse : Musicians and Their Music in the Third Reich: Musicians and Their Music in the Third Reich (באנגלית). Oxford University Press. ISBN 978-0-19-977451-7.
Levi, Erik (1990). "The Aryanization of Music in Nazi Germany". The Musical Times. 131 (1763): 19–23. doi:10.2307/965620. ISSN 0027-4666. JSTOR 965620.
Machin, David; Richardson, John E. (2012). "Discourses of unity and purpose in the sounds of fascist music: a multimodal approach". Critical Discourse Studies. 9 (4): 329–345. doi:10.1080/17405904.2012.713203. ISSN 1740-5904.
Meyer, Michael (1975). "The Nazi Musicologist as Myth Maker in the Third Reich". Journal of Contemporary History. 10 (4): 649–665. doi:10.1177/002200947501000406. ISSN 0022-0094.
Moller, Lynn E. (1980). "Music in Germany During the Third Reich: The Use of Music for Propaganda". Music Educators Journal. 67 (3): 40–44. doi:10.2307/3400616. ISSN 0027-4321.
Potter, Pamela M. (2005). "What Is 'Nazi Music'?". The Musical Quarterly. 88 (3): 428–455. doi:10.1093/musqtl/gdi019. ISSN 0027-4631.
Potter, Pamela M. (2007). "Dismantling a Dystopia: On the Historiography of Music in the Third Reich". Central European History. 40 (4): 623–651. doi:10.1017/S0008938907001069. ISSN 1569-1616.
Street, John (2012). Music and Politics. Polity Press. ISBN 978-0-7456-7270-0.
הערות שוליים

↑  Kershaw, Ian (July 1993) "'Working Towards the Führer' Reflections on the Nature of the Hitler Dictatorship" (אורכב 10.04.2022 בארכיון Wayback Machine) Contemporary European History v. 2, n. 2, pp. 103–118
↑  Kershaw, Ian (1998) Hitler 1889–1936 Hubris, New York: W. W. Norton. pp. 531–533
↑  "Alfred Rosenberg". Music and The Holocaust. World ORT. ארכיון מ-2022-05-16. נבדק ב-2022-05-03.
↑  Steinweis, Alan (1996). Art, Ideology, & Economics in Nazi Germany: the Reich Chambers of Music, Theater, and the Visual Arts. Chapel Hill, North Carolina: University of North Carolina Press.
↑  "Walter Bruno". ארכיון מ-2022-01-26. נבדק ב-2022-05-03.
↑  Goebbels 1938.
↑  Nelson, Philip. "German Volksempfaenger VE 301 Dyn Radio". ארכיון מ-2012-05-30. נבדק ב-2022-05-03.
↑  Bytwerk, Randall. "The Central Party Propaganda Office of the NSDAP". ארכיון מ-2014-04-11. נבדק ב-2022-05-03.
↑  Noakes, J. (1984). "Nazism 1919–1945 Vol. 2 State, Economy and Society 1933–39". Department of History and Archaeology University of Exeter.
↑  Prieberg, Fred (1982). Musik im NS-Staat. Frankfurt am Main: Fischer Taschenbuch Verlag.
טל טריידינג קורפ נגד בנק לאומי לישראל

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  24 בנובמבר 2015
 החלטה
 הלכת גויסקי בוטלה – רק אוחז כשורה יכול להתגבר על טענת כישלון תמורה ולאכוף את פרעון השטר על הנתבע, וכל מי שמבקש לאכוף פרעון המחאה יצטרך להוכיח כי השטר הגיע אליו בתום לב ובעד ערך (כלומר שהוא אוחז כשורה)
 חברי המותב
 חברי המותב:  ניל הנדל, נעם סולברג, אורי שהם
 דעות נוספות:  השופט נועם סולברג התנגד לביטול מוחלט של הלכת גויסקי, ודרש להגבילה בשני תנאים
 
רע"א 8301/13 טל טריידינג קורפ נגד בנק לאומי לישראל בע"מ הוא פסק דין תקדימי שניתן בבית המשפט העליון, וביטל את אחת ההלכות החשובות והוותיקות בדיני שטרות – הלכת גויסקי אשר ניתנה בבית המשפט העליון בשנות ה-60. על הלכת גויסקי סמכו מחזיקים רבים בהמחאות ובשטרות ובעיקר הבנקים, אשר השיקים הדחויים שקיבלו מלקוחותיהם שימשו כבטוחה ליתרות חובה בחשבון וכאמצעי למתן אשראי. הלכה זו ספגה ביקורת רבה בפסיקת בתי המשפט ובכתבי מלומדים שכן היא העניקה למי שמחזיק בשטר כזה מעמד מועדף המתגבר בנסיבות מסוימות על טענות הגנה של מושכי השיקים. בית המשפט קבע כי מעתה, רק אוחז כשורה יכול להתגבר על טענת כישלון תמורה ולאכוף את פרעון השטר על הנתבע, וכל מי שמבקש לאכוף פרעון המחאה יצטרך להוכיח כי השטר הגיע אליו בתום לב ובעד ערך (כלומר שהוא אוחז כשורה).
ב-12 בספטמבר 2017 ניתן פסק דין בדיון נוסף, ברוב דעות, שוב מול דעת המיעוט של השופט סולברג. פסק הדין הותיר את שינוי ההלכה על כנו.
מושגי יסוד

המושגים שלהלן חלים על כל סוגי השטרות בפקודת השטרות, אולם ביחס לפסק דין זה, הם מתייחסים להמחאות בלבד. המחאה הוא מקרה פרטי של שטר חליפין (סעיף 73 לפקודת השטרות).
מושך – מי שכותב את ההמחאה בפעם הראשונה, ממלא בה את הפרטים וחותם עליה.
נפרע – מי שלפקודתו נרשמה ההמחאה.
סיחור – פעולה בה מי שאוחז בהמחאה חותם עליה מאחור חתימה הנקראת חתימת היסב, וכך יכול להעביר (לסָחֵר, או בלשון הציבור "לגלגל") את ההמחאה הלאה.
נסב – מי שאוחז בהמחאה לאחר שסוחרה אליו בחתימת היסב.
מי שמחזיק בשטר, ורשאי לתבוע מכוח החזקתו זו, נקרא אוחז. הפקודה מבחינה בסוגי אוחזים אלה:
אוחז – מי שהוא נפרע או נסב של השטר. הוא כפוף לטענות הגנה של מושך ההמחאה.
אוחז בעד ערך – מי שנתן ערך בעבר בתמורה לשטר, או מי שמחזיק בשטר שבאחד מגלגוליו הקודמים ניתן בעדו ערך.
אוחז כשורה – מי שנטל את השטר בתום לב ובעד ערך, כאשר השטר היה תקין ושלם על פי מראהו ומועד פרעונו טרם עבר. אוחז כזה מתגבר כמעט על כל טענות ההגנה שיש למושך ההמחאה, ובעיקר על טענת כישלון תמורה.
מושגי יסוד > הלכת גויסקי

הלכת גויסקי, שניתנה בשנת 1962, קבעה כי כאשר אדם אוחז בהמחאה ומסחר ("מגלגל") אותה הלאה לאדם אחר, ולאחר הסיחור התמורה בעד ההמחאה נכשלה הרי שההמחאה סוחרה כאשר היא נקייה מכל פגם ולכן יוכל כל אוחז בעד ערך לאכוף את פרעון ההמחאה על המושך ולהתגבר על טענת מושך ההמחאה כי התמורה נכשלה. אבל אם כישלון התמורה קדם לסיחור השטר, הרי שרק אוחז כשורה יכול לגבור על טענת כישלון תמורה. נקודת המוצא להלכת גויסקי הייתה כי החיוב הכספי הגלום בשטר מתמזג עם הנייר עצמו, כך שהשטר הופך לחפץ של ממש בעל ערך, ובכך הוא דומה לכסף מזומן או נכס מטלטל. מכאן, שאם אדם מעביר את הבעלות בשטר לאחר, הרי שזכות הבעלות בשטר עוברת לאותו אחר ולכן הוא זכאי לפרעון השטר. העובדה שהחוזה הופר או שהתמורה בעדה ניתן השטר נכשלה, לאחר שהשטר כבר סוחר לידי האוחז, אינה פוגעת למפרע בזכות שרכש האוחז עם קבלת השטר לידו. הלכה זו השוותה למעשה את מעמדו של אוחז בעד ערך למעמדו של אוחז כשורה (כל עוד ההמחאה הגיע לאוחז בעד ערך טרם כישלון התמורה) שכן שניהם מתגברים על טענת כישלון תמורה ויכולים לחייב את המושך לפרוע את השטר לידיהם. הלכת גויסקי הקלה למעשה על אוחז בעד ערך שכן הוא לא נזקק לעמוד בתנאים בהם על אוחז כשורה לעמוד: תום לב וערך, ועדיין, ליהנות מהיתרונות שיש לאוחז כשורה.
הלכה זו פגעה בצרכנים רבים אשר מסרו לבעלי עסקים המחאות דחויות על חשבון מוצרים שרכשו והמחאות אלו הופקדו בחשבונות הבנק של אותם בעלי עסקים (על מנת לקבל אשראי או כדי לשמש כביטחון בחשבון), או סוחרו לצדדים אחרים, ובעת שהגיע מועד האספקה המוצר לא סופק. מאחר שסיחור ההמחאות קדם במרבית המקרים לכישלון התמורה, נאלצו אותם צרכנים לפרוע את ההמחאות על אף שלא קיבלו דבר.
הדיון > העובדות וההליכים הקודמים

המבקשת, חברת טל טריידינג, כרתה הסכם לקניית יהלומים מחברה בשם יהלומי צבי אור (1981) בע"מ (להלן: החברה). בעת כריתת ההסכם מסרה המבקשת לחברה מספר המחאות דחויות, ובכללן ההמחאה נשוא המחלוקת. ההמחאה נרשמה לפקודת "חברת יהלומי צבי אור בע"מ". סחרותה של ההמחאה לא הוגבלה, אף לא באמצעות הכיתוב "למוטב בלבד". החברה הפקידה את ההמחאה בחשבון המתנהל בבנק לאומי (המשיב) כבטוחה לתשלום חובותיה, כאשר בעת ההפקדה היה החשבון ביתרת חובה. בעת ההפקדה חתמה החברה בגב ההמחאה בחותמת "יהלומי צבי אור (1981) בע"מ", כלומר, באופן השונה מהשם המופיע בחזית ההמחאה. בהמשך, נקלעה החברה לקשיים ולא סיפקה למבקשת את היהלומים ולכן ביטלה המבקשת את ההמחאה. הבנק הגיש את ההמחאה לביצוע בהוצאה לפועל ובית משפט השלום חייב את המבקשת בתשלום ההמחאה אף על פי שההסכם עימה הופר והיא מעולם לא קיבלה את היהלומים שכנגדם מסרה את ההמחאה. בית משפט השלום קבע כי די בהבדל בין שני הכיתובים בהמחאה (בחזית ובגב ההמחאה) כדי לשלול את מעמדו של הבנק בהמחאה כ"אוחז כשורה". אולם, מאחר שחשבון החברה היה ביתרת חובה ומאחר וההמחאה הופקדה כבטוחה כנגד חובה זו, הרי שהבנק הוא "אוחז בעד ערך" (הערך שנתן הבנק הוא האשראי, משיכת היתר, בה היה החשבון). לאור מעמדו זה של הבנק ובהתאם להלכת גויסקי, הרי שהבנק נעשה אוחז בהמחאה לפני הפרת ההסכם ועל כן הוא מתגבר על טענת ההגנה של המבקשת כי ההסכם בינה לבין החברה הופר. בית המשפט המחוזי אישר את קביעות בית משפט השלום. על קביעות אלו הגישה טל טריידינג בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון.
הדיון > טענות טל טריידינג

במסגרת הדיון בבית המשפט העליון צמצמה טל טריידינג את טענותיה לטענה אחת: הגיעה העת להורות על ביטולה של הלכת גויסקי, ומשמעות הדבר היא כי אם הבנק אינו אוחז כשורה בהמחאה אלא רק אוחז בעד ערך אין הוא יכול להתגבר על טענת המבקשת כי ההסכם עימה הופר, ומכאן שאין הוא יכול לגבות את ההמחאה.
הדיון > טענות בנק לאומי

הלכת גויסקי מתיישבת עם ציפיות הצדדים, שכן המבקשת יכולה הייתה להגביל את סחרותה של ההמחאה, ומשלא עשתה כן נטלה סיכון שתפסיד את כספה אם לא תקבל תמורה.
ביטולה של הלכת גויסקי יפגע ביכולתם של הבנקים להסתמך על המחאות דחויות כבטוחות.
יש לסמוך את קביעות שתי הערכאות הקודמות ואין מקום שבית המשפט העליון יידרש אליהן בפעם נוספת.
הבקשה אינה מצדיקה רשות ערעור בגלגול שלישי, כגון ערעור בממצאי עובדה, התנהלות המבקשת והעובדה כי היא מעלה טענות כנגד הלכה קיימת.
פסק הדין > דעת המיעוט

השופט סולברג קבע כי אין מקום להותיר את הלכת גויסקי כמות שהיא, אך עם זאת, אין לבטלה כליל אלא להגבילה בשני תנאים:
האחד, שעל הנסב המקבל את ההמחאה לתת תמורה ממשית ומבוצעת כנגדו.
השני, כי במועד שבו סוחרה ההמחאה לא היה כישלון התמורה צפוי מבחינה אובייקטיבית. הוא מבחין בין פגמים שהיו בשטר בעת העברתו ובין פגם או טענה שהתגבשו לאחר מכן, וקובע כי במקרה האחרון יש להעדיף את האוחז בשטר; אך במקרה שבו פגמים טכניים בשטר עוררו חשד כי התמורה צפויה להכשל בעתיד לא יזכה האוחז להגנה על פי הלכת גויסקי.
השופט סולברג פנה גם הוא למשפט העברי אולם קובע כי בכל האמור לשאלה העומדת במחלוקת בעניין זה קשה לחלץ מהדין העברי תובנה התורמת לגיבושו של הסדר משפטי אופטימלי.
בעקבות פסק הדין

נוכח פסק הדין נראה כי הבנקים לא יוכלו לסמוך יותר על הטענה כי די שהם קיבלו את ההמחאה לפני שהתמורה נכשלה, ובכך לאכוף את פרעונם על מושכי ההמחאות. ייתכן שהבנקים ימשיכו לקבל המחאות כאלה אולם יעלו את מחיר האשראי באופן המגלם את הסיכון הכרוך בכך שהם לא יוכלו לאכוף את פרעון ההמחאה במקרה של כישלון תמורה. מנגד, ייתכן שהבנקים, שהם גוף מקצועי שהמחאות הן חלק נכבד מעיסוקם על פי טיבם וטבעם, יקפידו לקבל רק המחאות שיבטיחו להם מעמד של אוחז כשורה, המתגבר בקלות על טענה של כישלון תמורה. הקושי יתעורר באותם מצבים שבהם מפקידי ההמחאות יציגו המחאות שאינן תקינות מבחינת הכיתוב, כפי שקרה בעניין שנדון בפסק הדין, ואז יכול הבנק לשלחם חזרה להשיג המחאה תקינה, דבר שעלול לגרום לסרבול וטרחה. קושי זה מתחדד משום שרבים, הן סוחרים והן צרכנים, אינם ערים לדקויות ולאבחנות שעושה פקודת השטרות בכל האמור לכיתוב על ההמחאה ומעמד האוחז הנגזר מכך, ולכן לא יודעים במעמד קבלת ההמחאה להקפיד על אופן כתיבתה.
יש בפסק הדין גם הגנה על ציבור הצרכנים. לקוח ששילם מראש עבור שירות או מוצר שרכש באמצעות המחאה דחויה (שסחרותה לא הוגבלה, קרי, ניתן "לגלגל" אותו הלאה), יהא מוגן במקרה שבו התמורה נכשלה והאוחז לא הוכיח כי הוא אוחז כשורה, לעומת המצב הקודם שבו צרכן לא קיבל תמורה אך נאלץ לפרוע בכל זאת את ההמחאה.
דיון נוסף

בנק לאומי הגיש בקשה לדיון נוסף בעקבות פסק הדין. נשיאת בית המשפט העליון, השופטת מרים נאור, נעתרה לבקשה, וב-31 בינואר 2017 התקיים דיון בהרכב של שבעה שופטים בראשות הנשיאה.
עובר למתן פסק הדין בדיון הנוסף נכתב מאמר על ידי המלומדות מיכל עופר צפוני, רות פלאטו-שנער, שם הן הפצירו בבית המשפט העליון להותיר את שינוי ההלכה על כנו.
ביום 12 בספטמבר 2017 ניתן פסק דין בדיון הנוסף בבית המשפט העליון, ברוב דעות של שישה שופטים, שוב מול דעת המיעוט של השופט סולברג שנותר בדעתו. פסק הדין הותיר את ביטול הלכת גויסקי על כנו. את רוב פסק הדין כתבה הנשיאה הנכנסת, השופטת חיות, אשר קבעה ברוב דעות כי רק המחוקק יכול ליצור סוג של שטר חדש אליו כיוון השופט סולברג בדעת מיעוט, וקיבלה את עמדת השופט הנדל, אשר קבע כי הלכת גויסקי שבוטלה קבעה הלכה בניגוד לחוק, וזאת אין להרשות. השופט סולברג נותר איתן בדעתו, כשקבע, בעמדה חדשנית ביותר, כי במקרה שבו בית המשפט העליון משנה הלכה קודמת, ניתנת לו הזכות לקבוע הלכה חדשה תחתיה, על אף שהודה שאין היא מצויה בלשון החוק.
ראו גם

שטר
שטר חוב
שטר חוב במשפט העברי
המחאה
לקריאה נוספת

יואל זוסמן, דיני שטרות, מהדורה שישית, הדפסה שנייה (1991).
שלום לרנר, דיני שטרות, מהדורה שנייה (1999).
דורון תמיר ויצחק יערי, דיני שטרות בפסיקת בתי המשפט, מהדורה שנייה, (2001).
הערות שוליים

↑  רע"א 8301/13 טל טריידינג קורפ נ' בנק לאומי לישראל בע"מ, ניתן ב־24 בנובמבר 2015 (להלן: עניין טל טריידינג)
↑  ע"א 333/61 אליעזר גויסקי נ' חיים יוסף מאיר ואחרים, טז 595 (1962) (להלן: עניין גויסקי)
↑  לאזכור הפסיקה והמאמרים בהם הובעה ביקורת על הלכת גויסקי ראו ס' 3, 8, 10 ו-11 לפסק דינו של השופט הנדל. עניין טל טריידינג, לעיל, ה"ש 1
↑  דנ"א 8447/15 בנק לאומי לישראל נ' טל טריידינג קורפ, ניתן ב־12 בספטמבר 2017
↑   פקודת השטרות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  אוחז כשורה אינו מתגבר על טענות אלו:

א. חוסר כושר להתחייב בשטר (למשל, קטין או פסול דין),

ב. חתימה מזויפת,

ג. שינוי לא מוסכם שנעשה בשטר,

ד. פקיעת שטר עקב פרעונו,

ה. אדם שחתם על שטר וסבר כי הוא חותם על מסמך אחר,

ו. טענת אי מסירה של שטר לא שלם (לפירוט והרחבה ראו שלום לרנר, דיני שטרות, מהדורה שנייה (1999), עמ' 367–373).
↑  ע"א 333/61 גויסקי נ' מאיר, פ"ד טז (1) 595
↑  שכן, אין מדובר בשטר תקין על פי מראהו כפי שנדרש בסעיף 28 לפקודת השטרות. הפקודה מאפשרת להתגבר על כך אם הנפרע או הנסב יוסיפו לחתום בשם המשובש ובכך תמנע אי התקינות, שכן אז יש התאמה מלאה בין השמות (סעיף 31(4) לפקודת השטרות).
↑  וההפרה אף לא הייתה צפויה, כפי שקבע בית משפט השלום.
↑  סעיף 22 לפסק דינו של השופט הנדל.
↑  סעיפים 5 ו-7 לפסק דינו של השופט הנדל.
↑  סעיף 6 לפסק דינו של השופט הנדל.
↑  סעיפים 8 ו-9 לפסק דינו של השופט הנדל.
↑  סעיף 12 לפסק דינו של השופט הנדל.
↑  סעיף 14 לפסק דינו של השופט הנדל.
↑  סקירה מפורטת של הדין העברי ראו בסעיפים 15–20 לפסק דינו של השופט הנדל, והאסמכתאות הרבות שם.
↑  ראו חוות דעתו של השופט שהם בסוף פסק הדין.
↑  סעיף 19 לפסק דינו של השופט סולברג. שכן, לפי הלכת גויסקי אין חובה שהאוחז עצמו ייתן ערך ממשי ומבוצע כדי לזכות במעמד של אוחז בעד ערך, ודי שהתמורה ניתנה על ידי אחד הצדדים הקודמים לשטר. ואכן, סעיף 26(ב) לפקודה קובע: ״משניתן בזמן מן הזמנים ערך בעד שטר רואים את האוחז כאוחז בעד ערך כלפי הקַבָּל וכלפי כל מי שנעשה צד לשטר לפני אותו זמן.״ שלום לרנר מבהיר בספרו את הדברים: "סעיף 26 לפקודה קובע, כי מה שנחשב תמורה בדיני החוזים הכלליים ייחשב לתמורה גם בדיני השטרות. נוסף לכך, עניינים אחדים, שאינם נחשבים לתמורה ראויה בדין הכללי, יספיקו לצורך דיני השטרות, כגון: תמורה שניתנה בעבר, תמורה שניתנה על ידי התובע לאחר ולא לנתבע, ותמורה שניתנה על ידי מי שאחז בשטר לפני התובע". (ש. לרנר, דיני שטרות, מהדורה שנייה, עמ' 215).
↑  סעיפים 16–17 לפסק דינו של השופט סולברג.
↑  ראו סעיפים 29–31 לפסק דינו של השופט סולברג.
↑  יש לקחת בחשבון כי בידי הבנקים יש ככל הנראה שיקים לא מעטים כדוגמת זה שנדון בפסק הדין והבנקים יתקשו לאכוף את פרעונם אם לא יוכיחו שהם במעמד אוחז כשורה. ראו:  עידו באום, מהפכה בדיני צ'קים - הבנקים ייכנעו ?, באתר TheMarker‏, 26 בנובמבר 2015.
↑  ראו דברי השופט הנדל בסעיף 14 לפסק הדין בעניין טל טריידינג.
↑  ראו דברי עו"ד גלעד נרקיס, שייצג את טל טריידינג, המתאר את הקושי וחוסר ההוגנות שגרמה הלכת גויסקי, המובאים אצל  יסמין גואטה, אחרי 53 שנה - העליון ביטל הלכה שגוננה על הבנקים מפני צ'קים פגומים, באתר TheMarker‏, 26 בנובמבר 2015.
↑  מיכל עופר צפוני, רות פלאטו-שנער, ‏הערת פסיקה, על כישלון תמורה מלא, אחיזה כשורה ומה שביניהם: הזדמנות לתיקון אנכרוניזם משפטי בדיני השטרות (בעקבות רע"א 8301/13 טל טריידינג קורפ נ' בנק לאומי לישראל בע"מ), מאזני משפט יב, תשע"ז, 1
לאסלו בורוש

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1893 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בספטמבר 1974 (בגיל 81) וינה, אוסטריה 
 שם לידה:  Beimel László 
 מדינה:  הונגריה 
 
לאסלו בורוש (במקור ביימל, בהונגרית: Boros László;‏ בודפשט, 16 בינואר 1893 – וינה, 19 בספטמבר 1974) היה עיתונאי, סופר, עורך עיתון יהודי-הונגרי בעל עיטור לגיון הכבוד של צרפת ותואר "יועץ ממשלתי ראשי" שהוענק לו על ידי ממשלת הונגריה. יחד עם זה בשל יהדותו, כתיבתו הבקורתית על המשטר הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, לאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות ודינם היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית).
קורות חייו

לאסלו ביימל נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש ביימל (1864–?), בעל עסק של המרת מטבע ושטרי חליפין, ושל אירן הודושי (1873–1951). הוריו התגרשו ב-1904, ואמו נישאה בשנית. משנת 1910, אביו המאמץ היה מיהאי בורוש, מהנדס רכבות ועיתונאי, ששינה את שמו של הנער לבורוש ב-1912. הוא השלים את בתי הספר היסודיים והתיכוניים שלו בבודפשט, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), אך לא המשיך לקבלת תואר.
ב-1912 החל את דרכו כעיתונאי בעיתון "בודפשט".
מ-1913 הוא היה הכתב בברלין ובפריז של העיתון היומי וילאג, כלומר, עולם" (Világ)
אחר כך היה בעל טור פוליטי של העיתון בין 1918 לבין 1923
בין שתי מלחמות העולם בורוש היה אחד האישים המובהקים והמגדירים של העיתונות ההונגרית. הוא עסק בשאלת היהודים בהונגריה ברבים מכתביו. בורוש מילא תפקיד משמעותי בארגון אגודת העיתונאים ההונגרית ובתנועות הגנת האינטרסים של כותבי העיתונים והכתבים.
בין 1923 לבין 1939 עבד כעורך אחראי בעיתון אשטי קוריר (Esti Kurír).
בשל החוקים היהודיים, היגר לצרפת עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם ייסד את העיתון "פריז קוריר" בינואר 1940.
לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת ברח לברזיל,
לאחר מכן לארצות הברית שם עבד בעיתונות ההונגרית
בין 1949 לבין 1952 הפך למוציא לאור ולעורך של העיתון "הונגרים של אמריקה" (Amerikai Magyarság).
בין 1952 לבין 1957 התגורר במינכן והיה חבר צוות בכיר במערכת האירופית של קול אמריקה
לאחר מכן בין 1957 לבין 1963 היה ראש המשרד של קול אמריקה בניו יורק.
הוא התגורר לאחר מכן בווינה, שם הוא היה חבר מועצת העיר
משנת 1934 היה סגן נשיא איגוד העיתונאים הבינלאומי, אחר כך המזכיר הכללי של הארגון ולאחר מכן סגן נשיא אגודת העיתונאים ההונגרית. ב-1933 ארגן את קונגרס בודפשט של איגוד העיתונאים הבינלאומי, שבגינו העניקה לו ממשלת הונגריה את התואר "יועץ ממשלתי ראשי", וממשלת צרפת העניקה לו את עיטור לגיון הכבוד. משנת 1951 היה נשיא הכבוד של אגודת הסופרים והעיתונאים ההונגריים שברחו מהמדינה.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה פרידה הופמן, בתם של גוסטב הופמן ושל לאורה הרמן, אותה נשא ב-2 באוקטובר 1927 בבודפשט.
עבודותיו העיקריות

המלוכה ההבסבורגית (המאה העשרים, 1914)
על ההגמוניה האוסטרית (Magyar Figyelő, 1915)
השאלה היהודית בהונגריה (המאה העשרים, 1917)
אנדרה אדי והליריקה ההונגרית החדשה (מא (MA (journal)1918)
פרסים והוקרה

לגיון הכבוד הצרפתי - אביר (1934)
יועץ ממשלתי ראשי של ממשלת הונגריה
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
נקודת שם - Névpont