בית בודנברוק
ביקורת > משפחה

"בית בודנברוק" הוא "רומן מפתח" מובהק, ועם צאתו לאור סערו הרוחות במשפחת מאן, שרבים מבניה מצאו עצמם בין דפי הספר, העיר ליבק כולה הייתה כמרקחה, ותושביה התעסקו בניסיון לזהות את הדמויות המופיעות בסיפור למשך תקופה ארוכה.
ספרייה עירונית אחת הגדילה לעשות והתקינה טבלה עם מפתח שמות מדויק של הדמויות ביצירה. הספרנים התנו את השאלת הספר בהבטחה מפי הקורא להשתמש במפתח השמות בשעת הקריאה.
אבי סבו של תומאס מאן - יוהאן זיגמונד מאן. מקביל לקונסול הזקן.
סבו של תומאס מאן - יוהאן זיגמונד מאן הבן. מקביל לקונסול, יוהאן.
סבתו של תומאס מאן - בטסי מאן. מקבילה לאשת הקונסול, אליזבת.
אביו של תומאס מאן - תומאס מאן האב. מקביל לסנאטור, תומאס.
אמו של תומאס מאן - ג'וליה מאן. מקבילה לאשת הסנאטור, גרדה.
דודתו של תומאס מאן - אליזבת מאן. מקבילה לטוני.
ארנסט אלפלד (גר'). מקביל לבעלה הראשון של טוני, מר גרינליך.
דודו של תומאס מאן - פרידריך מאן. מקביל לכריסטיאן.
תומאס מאן. מקביל להאנו.
למרות העניין הרב שעורר הספר, ההקבלה הייתה למגינת לבם של לא מעטים ממשפחת מאן. דוגמה לדבר ניתן למצוא במודעה מפי פרידריך מאן, דודו של תומאס מאן, אשר נתפרסמה בעיתון המקומי בעיר ליבק - עיר הולדתו של תומאס מאן - כשתים עשרה שנה אחרי הופעתו של בית בודנברוק:
הופעת הרומן "בית בודנברוק" שנכתב בידי אחייני, מר תומאס מאן, היושב במינכן, גרמה לי במרוצת שתים עשרה השנים האחרונות אי נעימויות למכביר, ותוצאותיהן לגבי היו עגומות מאין כמותן (...) אי לכך רואה אני חובה לעצמי לפנות אל קהל הקוראים של ליבק ולבקש ממנו להתייחס אל הספר הנ"ל כראוי לו. אם חפצה נפשו של מחבר "בית בודנברוק" לצייר קריקטורות נלעגות של בני משפחתו הקרובים ביותר, להכפישם ברפש, ולמרבה השערורייה אף לחשוף לעין כל את גורלות חייהם, הרי ייאלץ כל אדם בר דעת להודות, שהדבר מגונה בתכלית. עלובה הציפור המטנפת את קנה.
פרידריך מאן, בן למשפחת סוחרי תבואה אמידים, היה נרגז ביותר. הוא מחה על כך שדמותו שימשה כבסיס שעליו עיצב אחיינו את דמותו הנלעגת והתמהונית של כריסטיאן בודנברוק, בן המשפחה הכושל בעסקיו, שאינו מוצא את מקומו בעולם הבורגני המקיף אותו, לוקה בהתקפי היפוכונדריה ומרה שחורה ונדמה לעיני כל כמשוגע.
תומאס מאן לא הגיב בפומבי לתלונות אלו, אך אשתו, קטיה, העידה בספרה כי על אף שהדמויות בספרו של מאן מבוססות על האנשים הסובבים אותו, הוא כלל לא התכוון לכתוב עליהם, אלא רק לשאול מתכונותיהם לטובת דמויותיו:
כשהיה תומאס מאן כותב ספר מעודו לא חשב מה תהיה השפעתו על הבריות, שהשתמש בהם כדגם, פחות או יותר. מעודו גם אמר לי ובצדק: "כלל לא התכוונתי לאיש זה. נזקקתי לתכונות מתכונותיו שהלמו את הדמות הזאת."
לעומת הביקורת הקשה של פרידריך מאן, בניו ובנותיו של תומאס מאן אהבו מאוד את הספר והרגישו בעזרתו מחוברים למשפחה שלא יצא להם לראות. גולו מאן, בנו של מאן אמר:
קראנו אנו, הילדים, כמובן, את הרומן "בית בודנברוק" בהיותנו צעירים, ורק לימים ידענוהו על בוריו. מה שהיה ברומן משום סיפור המשפחה, לא-כן, ומה ששייך כאן לתחום האמנות - בין שני אלה לא חצץ לגבינו כמעט כל גבול, ואכן אי-אפשר לתחום פה גבולות ברורים. בהיותי צעיר לימים עליתי פעם על קברו של סבי בליבק, כלומר על קבר הסנטור שב"בית בודנברוק". וכשעמדתי מול מצבת הקבר המרשימה הזאת שעליה הסמל וחקוק בה "סנטור היינריך מאן" וכו' שרתה עלי ההרגשה כי בעצם עומד אני מול מצבת קברו של תומאס בודנברוק.
ואילו אריקה מאן, בתו של תומאס מאן, אמרה:
תומאס בודנברוק, המוחזק בדרך כלל בעיני הבריות דיוקן גרידא, או לא דיוקן גרידא, אבל פחות או יותר דיוקנו של הסנטור מאן, אבי-אבי, אף איננו כזה, כמובן. כנהוג ברומנים, ביצירות אמנים, הכל מונח שתי-וערב, או ליתר דיוק - הכל ערוך ביד אמן, וכל אחת מדמויות אלו שב"בית בודנברוק", ובייחוד תומאס, צופנת בחובה הרבה מתומאס מאן; הוא הדין גם בכריסטיאן, גם בטוני, ובכל הדמויות, אם במעט בהרבה. ואנחנו כבר ידענו בגיל צעיר, יחסית, להבדיל היכן מהלכת רוח-הרפאים של האב הכפול והכין נטמעים קווי-האופי של אבינו בתוך דמות מן הדמויות.
תולדות משפחת מאן לא הרטיטו נימים רבות בנפשנו; הספר היה קרוב יותר לליבנו.