stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי
הערות שוליים

↑  מבקר המדינה - דוח שנתי 56ב לשנת 2005 ולחשבונות שנת הכספים 2004, עמוד 388
↑  שירן טמוזרטי, מחזקים את ירושלים: החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי עברה לאחריות משרד ירושלים ומורשת, באתר כל העיר, 25 בנובמבר 2021
↑  מרים דלה תורה, ‏תושבי הרובע היהודי נגד החברה לשיקום ופיתוח, באתר "סרוגים", 28 באפריל 2010
↑  בג"ץ 114/78 מוחמד סעיד בורקאן - נגד - שר האוצר, החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בע"מ, שר השיכון
↑  מבקר המדינה - דוח שנתי 56ב לשנת 2005 ולחשבונות שנת הכספים 2004, עמוד 408
1 2 3  נעה ווסרמן-עמיר, ‏ועכשיו צריך להחליט בשאלת פירוק החברה לשיקום הרובע היהודי, באתר גלובס, 15 במאי 2000
↑  פרוטוקול מס' מישיבת ועדת משנה (של הוועדה לענייני ביקורת המדינה) על התקציב ועל חברות ממשלתיות, באתר הכנסת, ‏ט"ז בחשוון התשמ"ג, 2 בנובמבר 1982
↑  מבקר המדינה - דוח שנתי 56ב לשנת 2005 ולחשבונות שנת הכספים 2004, עמוד 401
↑  ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה- יום רביעי, י' בחשוון התש"ע (28 באוקטובר 2009), דברי היו"ר - ח"כ עתניאל שנלר
↑  שחר אילן, הטרמינל יוצא מההקפאה, כל העיר, 29 באפריל 1988
↑  בינוי בתחום הרובע והכותל המערבי -בניית חניון תת-קרקעי
↑  יהודה שרוני, ‏הרובע היהודי בירושלים משתדרג: בקרוב תפורסם תוכנית פיתוח, באתר מעריב אונליין, 4 באוגוסט 2015
↑  אדר' אילן קריב ופרופ' הנרי אברמוביץ, לאן נעלמה הקשת - תולדות בית כנסת החורבה, אדריכלות ישראלית, 2010
↑  מאיה הורודניצאנו‏, האם אחת הכנסיות המפוארות בירושלים תיפתח לציבור אחרי עשרות שנים?, באתר וואלה, 25 בפברואר 2019
| דגל ישראל חברות ממשלתיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אוצר | ענבל חברה לביטוח |  |
| אנרגיה | חברת החשמל לישראל • המכון הגיאופיסי לישראל • נתיבי הגז הטבעי לישראל • תשתיות נפט ואנרגיה • החברה הלאומית לאספקת פחם • חקר ימים ואגמים לישראל • מקורות |  |
| ביטחון | רפאל מערכות לחימה מתקדמות (SCD) • התעשייה האווירית לישראל • אלתא מערכות • תומר חברה ממשלתית • נצר השרון |  |
| בינוי ושיכון | האגודה לתרבות הדיור • דירה להשכיר • חלמיש • עמידר • ערים • חברת קרתא |  |
| דת | המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים |  |
| חינוך | הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי • הכפר הירוק • מאיר שפיה • מדרשת שדה בוקר • מקוה ישראל • החברה למתנ"סים |  |
| ירושלים | החברה לפיתוח מזרח ירושלים • החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי |  |
| כלכלה | אשרא • המועצה הישראלית לצרכנות |  |
| סביבה | החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון • החברה הממשלתית להגנות ים המלח • פארק אריאל שרון • החברה לשירותי איכות הסביבה |  |
| רווחה | המשקם |  |
| תחבורה | חברת כביש חוצה ישראל • נתיבי איילון • נתיבי ישראל • נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים • רכבת ישראל • נמל אשדוד • חברת נמלי ישראל |  |
| תיירות | החברה לפיתוח עכו העתיקה • החברה הממשלתית לתיירות |  |
| חברות ממשלתיות בעבר | אל על • בזק • נמל אילת • נמל חיפה • צים • תעש מערכות • עשות אשקלון • תדמור• דואר ישראל • בנק הדואר |  |
רשות החברות הממשלתיות • הפרטה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295894105171 
]
בית רוטשילד, בבתי מחסה בהם ממוקמים משרדי החברה
הנקודה בחומת העיר העתיקה שמתחתה תיחפר מנהרה לחניון התת-קרקעי
האמפיתיאטרון שנבנה מעל קמרונות "כנסיית הניאה"
לשכת עושי חביתין

לשכת עושי חביתין הייתה אחת מהלשכות בבית המקדש. לשכה זו הייתה מיועדת להכנת מנחת הכהן הגדול, שהיה מקריב פעמיים ביום, מחציתה בבוקר ומחציתה בערב. מנחה זו כונתה "מנחת חביתין". בלשכה זו היו מכינים את הבצק ששימש להכנת שתים עשרה החלות שמהן הביאו את קרבן המנחה. לצורך האפייה התקינו תנור מיוחד שבו היו אופים את החלות ומטגנים אותן בשמן.
מיקומה

מקום הלשכה משמאל לשער ניקנור בצד דרום. יש מי שכותב, כי היא הייתה סמוכה ללשכת השמנים שבעזרת נשים, מאחר שהיה צורך להעביר לשם בקביעות את השמן לצורך המנחות. ליד לשכה זו היו נפגשות שתי קבוצות הכהנים, אשר היו בולשות את העזרה בסוף כל לילה.
קדושתה

לשכה זו הייתה מקודשת בקדושת העזרה, שהרי אפיית המנחות צריכה להיות בקודש. יש מי שכותב, שהיה לה פתח גם לחול – לעזרת נשים, לשם העברת השמנים מהלשכה הסמוכה שם. לפי דעה זו, חצייה הפתוח לעזרת נשים היה חול, וחצייה הפתוח לעזרה היה קודש.
הערות שוליים

↑  רע"ב מידות א, ד.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות בית הבחירה, פרק ה', הלכה י"ז (ע"פ המשנה במידות א,ד).
↑  פירוש עזרת כהנים למידות א,ד, מהדורת תורת המקדש עמוד שסב.
↑  משנה, מסכת תמיד, פרק א', משנה ג'
↑  תפארת ישראל מידות פרק ה בועז אות ב.
↑  פירוש עזרת כהנים שם.
| חלקי בית המקדש השני |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
     : 
|     צפון החיל הסורג עזרת נשים לשכת העצים לשכת הנזירים לשכת השמנים לשכת המצורעים שער ניקנור העזרה המזבח כבש הכיור בית המטבחיים הדביר האולם ההיכל 1 2 2 3 לשכת הגזית בית המוקד 4 4 5 6 7 א ב ג ד ה ו ז ח ט י י  |     צפון החיל הסורג עזרת נשים לשכת העצים לשכת הנזירים לשכת השמנים לשכת המצורעים שער ניקנור העזרה המזבח כבש הכיור בית המטבחיים הדביר האולם ההיכל 1 2 2 3 לשכת הגזית בית המוקד 4 4 5 6 7 א ב ג ד ה ו ז ח ט י י  |     צפון החיל הסורג עזרת נשים לשכת העצים לשכת הנזירים לשכת השמנים לשכת המצורעים שער ניקנור העזרה המזבח כבש הכיור בית המטבחיים הדביר האולם ההיכל 1 2 2 3 לשכת הגזית בית המוקד 4 4 5 6 7 א ב ג ד ה ו ז ח ט י י  |  |  |
     : 
מקרא
|  1. לשכת הפרווה   2. בית החליפות   3. לשכת פרהדרין   4. בין האולם ולמזבח   5. תאים   6. מסיבה   7. אחורי בית הכפורת |  1. לשכת הפרווה   2. בית החליפות   3. לשכת פרהדרין   4. בין האולם ולמזבח   5. תאים   6. מסיבה   7. אחורי בית הכפורת |  |  |  |
| שערי המקדש | שערי המקדש |  |  |  |
|  א. שער עזרת נשים   ב. שער העליון   ג. שער הדלק   ד. שער הבכורות   ה. שער המים  ו. שער יכניה / הניצוץ   ז. שער הקרבן   ח. שער הנשים   ט. שער השיר / המוקד   י. שער בלי שם |  א. שער עזרת נשים   ב. שער העליון   ג. שער הדלק   ד. שער הבכורות   ה. שער המים  ו. שער יכניה / הניצוץ   ז. שער הקרבן   ח. שער הנשים   ט. שער השיר / המוקד   י. שער בלי שם |  |  |  |
הסימפוניה השמינית של בטהובן

בטהובן ב-1812
הסימפוניה השמינית בפה מז'ור (אופוס 93) היא סימפוניה בת ארבעה פרקים שחיבר לודוויג ואן בטהובן בשנת 1812. מזג הסימפוניה הוא שמח ועליז, וקטעים ממנו הוחשבו לבדיחות מוזיקליות. כמו יצירות אחרות של בטהובן כדוגמת הסונאטות לפסנתר באופוס 27 של המלחין, הוא חורג מהדרך הקלאסית והמקובלת בתקופתו והופך את החלק הרביעי לחלק החשוב ביותר ביצירה.
תהליך ההלחנה והופעת הבכורה

בטהובן החל לעבוד על הסימפוניה השמינית בקיץ של שנת 1812, מיד לאחר סיום הסימפוניה השביעית, כשהיה בן 41. בטהובן השלים את כתיבת הסימפוניה השמינית תוך ארבעה חודשים, ובאופן חריג הוא לא הקדיש אותה לאיש.
הופעת הבכורה התקיימה ב-27 בפברואר 1814 בווינה, באולם בו הוצגה הסימפוניה השביעית רק חודשיים קודם לכן. אף על פי שבטהובן היה חירש כמעט לגמרי, הוא ניצח על היצירה בעצמו. נמסר כי "התזמורת התעלמה מעיוותיו המגושמים ועקבה אחר הכנר הראשון במקום".
מבקרים רבים בתקופה טענו כי הסימפוניה השמינית לא עמדה בסטנדרטים שהציבה הסימפוניה שקדמה לה, למרות שהקהל אהב את היצירה (עד היום הסימפוניה השמינית מבוצעת ומוקלטת יותר מהשביעית[דרוש מקור]). נאמר כי כאשר נשאל בטהובן על ידי תלמידו קארל צ'רני מדוע השמינית הייתה פחות אהודה מהשביעית, השיב: "משום שהשמינית טובה יותר".
אינסטרומנטציה

היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
2 חלילים
2 אבובים
2 קלרניטות ב-סי במול
2 בסונים
2 קרנות ב-פה וסי במול (בס)
2 חצוצרות ב-פה
טימפני
סקציית כלי קשת הכוללת כינורות ראשונים ושניים, ויולות, צ'לי וקונטרבסים
צורה

הסימפוניה השמינית מורכבת מארבעה פרקים:
אלגרו ויואצ'ה אי קון בריו
סקרצנדו: אלגרטו
טמפו די מינואטו
אלגרו ויואצ'ה
משך היצירה הוא 26 דקות בערך.
צורה > פרק ראשון

| --- | --- |
: פרק ראשון - אלגרו ויואצ'ה אי קון בריו 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
הפרק הראשון כתוב במשקל שלושה רבעים. כמו פרקים ראשונים ביצירות רבות אחרות של בטהובן בתקופה זו, גם פרק זה הוא בצורת סונאטה ומסתיים בקודה מסכמת. חלק זה, עם זאת, בלתי רגיל ביחס ליצירות אחרות של בטהובן מכיוון שהשיא הוא בסיכום ולא בפיתוח. לקראת הסוף, התיבות הסוגרות את הפרק הראשון יוצרות קרשנדו, והחזרה על התיבות הראשונות של היצירה מסומנות ב-fff (פורטיסיסימו), תופעה נדירה ביצירותיו של בטהובן אך נוכחת גם בסימפוניות השישית והשביעית.
המוטיב מורכב משלושה חלקים המורכבים כל אחד מארבע תיבות, לפי סדר: חזק-חלש-חזק. בתחילת הסיכום, המוטיב מודגש כאשר בטהובן שומט את ארבע התיבות האמצעיות.
צורה > פרק שני

| --- | --- |
: פרק שני - סקרצנדו: אלגרטו 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
הפרק השני הוא פרודיה על המטרונום, מכשיר אשר רק הומצא (או ליתר דיוק, שוכלל מאוד) בתקופתו של בטהובן על ידי חברו יוהאן מלצל. כבר לפני בטהובן התבדחו מוזיקלית על חשבונם של מכשירי הקצב, המפורסם שבהם הוא היידן בסימפוניית השעון (מספר 101) שלו.
פרודיית המטרונום מתחילה ממש בפתיחת הפרק, כאשר כלי נשיפה מנגנים אקורדים בקצב של שמיניות עם סטקטו-קצב שנמשך על פני כל הפרק. הטמפו בפרק זה מהיר בצורה יוצאת דופן ביחס לפרק שאמור להיות איטי בסימפוניה בתקופה של בטהובן.
הפרק הוא בסולם סי במול מז'ור, הסובדומיננטה של פה. צ'ארלס רוזן קרא לפרק: "סונאטה איטית"; בסופו של החלק השני אין פיתוח אלא מודולציה לסולם סי במול וסיכום; כך, ניתן להחשיב חלק זה לסונטינה.
בנושא השני ישנו מוטיב של מעבר מהיר עם חלקי 64, המיצג ככל הנראה מטרונום שיצא מכיוון. המוטיב הזה מנוגן על ידי כל התזמורת בסוף הקודה.
צורה > פרק שלישי

| --- | --- |
: פרק שלישי - טמפו די מינואטו 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
הפרק הזה הוא מעין חידוש נוסטלגי של המינואט המיושן אשר דעך ונעלם בזמן שהסימפוניה הולחנה (חידוש דומה אחר של המינואט על ידי בטהובן נכתב בשנת 1802 בסונטה לפסנתר, אופוס 31 מס. 3). המינואט שבו בחר בטהובן להשתמש אינו דומה במיוחד למינואט של המאה ה-18. כך, לדוגמה, הוא מורה על ספורצנדו על הפעימה הלא מוטעמת השנייה ועל כל חמש הפעימות שלאחריה. הדבר הופך את הפרק לדומה בסגנונו לפרקים אחרים בסימפוניה, אשר גם הם מסתמכים בין השאר על הדגשות מלאות הומור.
כמינואטים רבים אחרים, הולחן גם מינואט זה בצורה טרנרית, ובנוסף לכך מכיל גם קטעי סולו לקרנות ולקלרינט.
צורה > פרק רביעי

| --- | --- |
: פרק רביעי - אלגרו ויואצ'ה 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
זהו הפרק האיתן של היצירה, אשר כתוב במפעם המהיר ביותר.
הפרק מולחן בצורת רונדו סונאטה, כאשר המוטיב הפותח של הפרק מופיע שוב בשלושה מקומות שונים בהמשך הפרק: בתחילת חלק הפיתוח, בתחילת הרפריזה, ובערך באמצע הקודה. בפרק זה, בפעם הראשונה ביצירה סימפונית, הטימפני מכוונים למרווח של אוקטבה זה מזה, דבר המנבא את המרווח של האוקטבה בין פה נמוך לגבוה בטימפני בסימפוניה התשיעית, העתידה להיכתב כתריסר שנים לאחר הסימפוניה השמינית.
חלק הקודה נחשבת לאחת מהקודות החשובות והיוצאות מן הכלל בכל עבודותיו של בטהובן. לקודה שתי נקודות מפתח בולטות: תו ה-דו דיאז, אשר נשמע שלא במקומו ועם זאת מתאים בצורה הרמונית, מפריע למוטיב המרכזי ולקטע ההיצג, והסיכום לפתע מקבל את ה"הסבר": הוא מסתבר להיות השורש של הדומיננטה של הסולם המרוחק: פה דיאז מינור, והמוטיב המרכזי מנוגן בחוזקה בסולם זה מעט לאחר מכן, מופיעה מודולציה יוצאת מגדר הרגיל, בה מונחת הסולם חצי טון למטה הישר לסולם הבית (הטוניקה) בו היצירה מתחילה - פה מז'ור.
הסימפוניה תמה, בצורה הומוריסטית, באקורד מרשים ורם באקורד הטוניקה.
הקלטות

ישנו קישור באתר זה להופעה של הסימפוניה השמינית של בטהובן.
הסימפוניה השמינית של בטהובן מבוצעת על ידי תזמורת פילדלפיה.
לקריאה נוספת

אנטוני הופקינס, תשע הסימפוניות של בטהובן, הוצאת סקולאר, 1981.
צ'ארלס רוזן, הסגנון הקלאסי, וו. וו. נורטון ושותפיו, ניו-יורק, הוצאה שנייה, 1997.
הערות שוליים

↑  על פי אנטוני הופקינס; 1981, 221
↑  הופקינס; 1981, 221
↑  Steinberg, Michael. "The Symphony: a listeners guide". p. 44-47. Oxford University Press, 1995.
↑  הופקינס; (1981, 222)
↑  הופקינס (1981, 234) כתב: "The music is marked Allegro Vivace but usually played Presto" (המוזיקה כתובה כאלגרו ויואצ'ה, אך לרוב מנוגנת כפרסטו)
↑  הופקינס; (1981, 236)
↑  בספרו "צורות סונטה" (Sonata Forms), עורך צ'ארלס רוזן דיון מקיף על קודה זו. הוא מכנה אותה "נהדרת", ומציין כי היא גדולה ובולטת מכדי להיקרא "קודה".
↑  הופקינס; (1981, 239)
↑  הופקינס; (1981, 240)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139895339 (data)  GND: 300016425  MusicBrainz work: 256f32ec-94c5-44e8-b3fc-a027d92eec09  VIAF: 308782335   WorldCat (עם VIAF): 308782335 
מטרונום מלצל 1815
לילית מנוקדת

| לילית מנוקדת |
| --- | --- |
 לילית מנוקדת
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: לילית
מין:: לילית מנוקדת
שם מדעי
 Strix occidentalis ‏John Xántus de Vesey, 1860placid
תחום תפוצה


לילית מנוקדת (שם מדעי: Strix occidentalis) היא מין עוף דורס לילי בגודל בינוני במשפחת הינשופיים. היא ניחנת במופע נוצות חום המנוקד בלבן ובעינים חומות היוצאות דופן במשפחת הינשופיים. במשך היום היא נחה בין ענפי העץ והצללים, קרוב לגזע כדי להסתוות עם קליפתו. היא תושבת יערות ראשוניים ועתיקים הנמצאים במערב אמריקה הצפונית, ומעדיפה מקומות צפופים ואפלים. במקומות אלו היא אוהבת לקנן בגובה, כמו בעצים חלולים, קנים ישנים של דורסים ובסדקי סלעים. היא ניזונה בעיקר מיונקים ליליים קטנים וציפורים, ונהנית לשתות מנחלי יער ולהתרחץ בהם.
אוכלוסיות הליליות המנוקדות עומדות בפני סכנת הכחדה, זאת למרות מאמצי השימור שלהן. מאמצים אלו גרמו למהומות רבות בקרב תעשיית כריתת העצים, ועקב כך היא ככל הנראה הינשוף והחיה המאוימת המוכרת ביותר באמריקה הצפונית.
מאפיינים גופניים וטקסונומיה

קיומה של הלילית המנוקדת דווח לראשונה בשנת 1860 על ידי המהגר ההונגרי "John Xántus de Vesey".היא שייכת לסוג לילית אותו היא חולקת עם 24 מינים חיים אחרים. שמה המדעי Occidentalis מגיע מהשפה הלטינית ומשמעותו "מערבי".
מופע הנוצות הרכות של הלילית המנוקדת יכול להיות בצבע ערמוני, חום כהה וחום-אפרפר. היא קיבלה את שמה מהנקודות הלבנות שמפוזרות באופן לא סדיר על נוצותיה, במיוחד על בטנה וחזה. פרצוף-השמע העגול והבהיר מוקף בטבעת בצבע חום כהה, ומפוספס בטבעות מעגליות בצבעי חום-ערמוני ואפור המקיפות את מרכז הפנים ועיניה; הלילית המנוקדת היא אחת מהינשופים המעטים שלהם עיניים שחורות ולא צהובות. מעטה נוצות יכול להקנות לראש מראה גדול יתר על המידה; לנקבות ראש כהה יותר. כמו לרוב הליליות וחלק מהינשופים, ללילית המנוקדת יש פסי נוצות לבנות-אפרפרות המתחיל מעל גבותיה ומתעקל אל מתחת עיניה, מה שיוצר צורת איקס מכופף. זנבה מפוספס, צבעו של המקור צהבהב, והיא חסרת ציציות אוזניים.

הלילית המנוקדת דומה למין לילית אמריקנית (Strix varia), אך הראשונה קטנה ובעלת מראה כהה יותר, והאחרונה בעלת פסים וקווים על נוצותיה.
אורך: אורך הנקבות הוא 48 סנטימטר בערך, בעוד הזכרים מעט יותר קטנים, כ-46 סנטימטר.
מוטת כנפיים: בערך 109 סנטימטר אצל הנקבות, וכ-106 סנטימטר אצל הזכרים.
אורך חיים: היא מאריכת חיים יחסית לציפורים; פרטים בטבע הגיעו לגיל 16–17 שנים, ובשבי לגיל "זקן" של 21 שנים.
משקל: בין 518–760 גרם; 590 גרם בממוצע; השיא הוא 800 גרם בערך.
תפוצה, בית-גידול ואוכלוסייה

בית גידולה של הלילית המנוקדת נמצא ביערות ראשוניים ועתיקים, בהם העצים בני לפחות 150–200 שנה, לרוב כאלו הנמצאים אצל צלע-ההר או באזורים חופיים לחים (כמו אלו שצומחים בקניונים ובמערכת הפארקים רדווד); העץ העיקרי ביער יהיה לרוב האשוח למיניו או אשוח דאגלס למיניו, אבל היא יכולה להשתמש גם בעצי צפצפה, אלמון, אלון (בעיקר ליד עמקי-נהר גבוהי קירות). היא מעדיפה מקומות צפופים ואפלים, מה שתורם לעובדה כי יש לה מעטה נוצות עבה מאוד היכול להוביל למכת חום בימים חמים. היא קיימת אך ורק במערב אמריקה הצפונית. אוכלוסיות הלילית המנוקדת החיות בשטח זה אינן חופפות, ושונות בצבע נוצותיהן: הליליות המנוקדות השוכנות ליד חוף האוקיינוס השקט כהות יותר מאחיותיהן הנמצאות פנימה יותר במערב.
טווח הגבהים בהם שוכנת הלילית המנוקדת מתחיל מגובה פני הים עד 1,200 מטרים מעליו בחלק הצפוני, ועד 2,700 מטרים בחלק הדרומי.
תפוצה, בית-גידול ואוכלוסייה > תת-מינים

אוכלוסיית הליליות המנוקדות מונה כ-15,000:
"Strix occidentalis occidentalis" – תת-המין הקליפורני. שוכנת במרכז הסיירה נבדה, מרכז ודרום קליפורניה ובעבר בבאחה קליפורניה. האוכלוסייה מונה כ-3,050 פרטים. מעטה נוצותיה בעל צבע חום בהיר ונקודות גדולות.
"Strix occidentalis caurina" – תת-המין הצפוני. נפוצה מדרום-מערב קולומביה הבריטית, דרך מערב וושינגטון ומערב אורגון עד צפון קליפורניה. האוכלוסייה מונה מינימום של 3,778 זוגות ו-1,001 פרטים בעלי טריטוריה. מעטה נוצותיה הוא הכהה ביותר, ולה הנקודות הלבנות הקטנות ביותר.
"Strix occidentalis lucida" – תת-המין המקסיקני. נמצאת מיוטה וקולורדו, דרומה להרי אריזונה, ניו מקסיקו, צפון-מערב טקסס ומרכז מקסיקו. האוכלוסייה מונה מינימום של 777–1,554 פרטים. מעטה נוצותיה הוא הבהיר ביותר ובעל הנקודות הגדולות ביותר; היא הקטנה מבין תת-המינים.
התנהגות

הלילית המנוקדת מעדיפה את חשכת הליל כשעות הפעילות שלה. במשך היום היא נחה בין ענפי העץ והצללים, קרוב לגזע כדי להסתוות עם קליפתו. למרות העדפתה את מקומות המסתור, הלילית המנוקדת אינה ביישנית והיא מין רגוע למדי. היא אף מרשה לבני-אדם להתקרב אליה. מעוף הלילית המנוקדת מאופיין בחבטות כנפיים "כבדות" ושיטתיות, אך עקב גודלן, לצופה מהצד הן ייראו קלילות. היא תושבת קבועה באזורה, אך ייתכנו מקרים, כמו חורפים קשים, בהם תנדוד. ליליות הסיירה נבאדה "נודדות" במורד המדרון בחורף. היא נהנית לשתות מנחלי יער ולהתרחץ בהם.
קריאתה השכיחה מכילה בין ארבע לחמש הברות – "Whoop, hoo-hoo, hooo." – רמות ובעלות מרווחים ביניהן, המזכירות נביחה של כלב (ראו קישורים חיצוניים, קובץ שמע מספר 1). הן הנקבות והן הזכרים משתמשים בקריאה זו כקריאה טריטוריאלית וכדי למצוא בני-זוג. בזמן מריבות על שטח מחיה, הלילית המנוקדת תפיק גרסה נרגשת ומשולהבת יותר של הקריאה. קריאות אחרות הן (ראו קישורים חיצוניים בתחתית הדף): סדרות של 7 עד 15 קריאות "Hoo", המשמשות במריבות טריטוריאליות ובין בני זוג: סדרות של 3 עד 7 "נביחות" רמות ומהירות, המופקות לרוב על ידי הנקבה בזמן מריבות טריטוריאליות; קריאות המיוחדות לתקופה הקודמת לקינון; נהימות, גניחות, אנקות ותקתוקים המשמשות בזמן איום; קריאה הנשמעת כ"co-weeep" אשר מופקת על ידי נקבה שרוצה לתקשר עם בן זוגה; שריקות וקריאות דמויות סירנה המשמשות לתקשור.
התנהגות > תזונה

הציד נעשה בעיקר בשעות החשיכה, משקיעת החמה עד חצי שעה לפני זריחתה. בעת שיחור מזון יושבת הלילית במקום מוגבה (כמו ענף עץ או גדר) ומחכה לטרף שיצוץ כדי לצלול עליו מן העלטה. לעיתים רחוקות היא תרה אחר טרף תוך כדי מעוף.
תזונתה של הלילית המנוקדת מורכבת כמעט כולה מיונקים קטנים (כ-90%), שהעיקריים בהם הם סנאים מעופפים (בעיקר באזורי הצפון) וחולדות סוחרות (בעיקר באזוריים הדרומיים), והשאר כולל ארנבים, עטלפים, עכברים, סנאי-כיס צפוניים (Thomomys talpoides), ארנבות וחפרפרות. תפריט הקיץ מגוון עם האוגר היערוני (Peromyscus) ומכרסמים מהמשפחה "Vole". בנוסף, היא אוכלת לפעמים עופות אחרים, זוחלים (כמו נחשים), וחסרי חוליות (כמו חיפושיות, צרצרים ועשים). בסך הכל ידועה הלילית המנוקדת כטורפת של 30 מיני יונקים ו-23 מיני ציפורים. היא נצפתה גם מסתובבת ליד אתרי מחנאות כדי ללקט שאריות מזון. אם לילית שאכלה לשובעה, שנחה במשך היום או שנתונה תחת לחץ גידול גוזלים מזהה טרף אפשרי, היא עשויה לצוד אותו ולהטמין אותו במקום מחבוא, כמו נקודת המפגש בין שורשי עץ שבולטים מן האדמה, כדי לחזור לאוכלו ביום שלמחרת.
הצנפה דחוסה וגדולה, באורך כ-5.1 עד 7.6, ומכילה פריטים רבים כמו עצמות, גולגולות ושיניים, המוחזקים ביחד על ידי פרווה וריר.
התנהגות > רבייה

הלילית המנוקדת היא מונוגמיסטית למשך כל חייה, אך אם ייעלם בן הזוג הנוכחי, תבחר בבן זוג חדש.
עונת הרבייה מתחילה בחודש מרץ ומסתיימת בספטמבר. היא מעדיפה לקנן במקומות חבויים ומבודדים (לרוב בטווח גבהים בין 12 ל-60 מטר), ראשיהם של עצים שבורים, סבך עבה של דבקון (הדבקון גדל כטפיל על העץ), בתוך גזעי עצים חלולים, בין סדקים ומערות הנמצאים בסלעים וצוקים, ובקינים ישנים של חיות אחרות כמו דורסים (הנץ הגדול לדוגמה) וסנאים, על ענף עץ גדול ורחב. זוג ליליות מנוקדות עשוי לחזור לאותו הקן שנה אחר שנה. קינים ישנים אינם עוברים שיפור ותחזוק לפני הטלת הביצים. גודל התטולה נע בין שתיים לארבע ביצים (אבל בממוצע יוטלו שתיים או שלוש) בהפרשים של שלושה עד ארבעה ימים (בין מרץ ומאי, בדרך כלל באפריל) הנקבה דוגרת במשך 28–32 ימים והזכר מביא לקן טרף ערוף ראש כדי לסעוד עם משפחתו. בשונה משאר הינשופים, ליליות אלה עלולות לא להגן על ביציהן וגוזליהן מפני טורפים, והן צופות מהצד בזמן שהקן מושמד.

הגוזלים לבני-הפלומה מטופלים על ידי הנקבה במשך שני שבועות, אז היא מתחילה לצוד שוב. לפני צמיחת נוצות התעופה במלואן, בגיל חמישה שבועות הפרחונים מטפסים במאמץ מן הקן כדי לשבת על ענפים סמוכים. תכופות הם נופלים ומרפרפים עד הקרקע, אך מטפסים חזרה. כעבור שבוע בערך, בגיל 40–45 ימים, הפרחונים מסוגלים לעוף חלושות למרחקים קצרים. כעבור שלושה–ארבעה שבועות נוספים הם יכולים לצוד בכוחות עצמם, בעיקר חרקים. בגיל שנתיים–שלוש הם כשירים להתרבות. המשפחה נשארת קשורה בקשר רופף במהלך הקיץ לפני עזיבת הגוזלים את הקן בסתיו (למרחק רב, כ-100 עד 200 קילומטר מהקן), אך ליליות בוגרות נוטות להישאר קרוב לשטח הקינון המסורתי שלהן.
הלילית המנוקדת אינה מין פורה. קצב רבייתה איטי מאד; מה גם שזמינות הטרף משפיעה על איכות הרבייה, דבר שגורם לחלק מהזוגות לא להתרבות כל שנה.
איומים

האיום העיקרי על קיומה של הלילית המנוקדת הוא כריתת העצים הנרחבת; שיעור הירידה באוכלוסייה של תת-המין "caurina" משוער בכ-3% בשטחו בשנה, בכ-7% במדינת וושינגטון בשנה, וכמעט ונכחד בקנדה; מצב האוכלוסייה של תת-המין "lucida" באריזונה מצביע על יציבות, אך בניו מקסיקו נוצר שיעור ירידה של כ-6% לשנה.
תמותת הליליות המנוקדות הצעירות גבוהה מאוד, בעיקר בזמן התרחקותן מהקן, בערך 60 עד 95 אחוזים מהן מתות. לעומת זאת, שיעור תמותת הבוגרים נע בין 5 ל-20 אחוזים בשנה. אויביה הטבעיים הם אוח וירג'יניה, שטורף הן גוזלים והן בוגרים; העקב אדום-הזנב, שטורף ביצים וגוזלים; העורב השחור, שהורס את ביציהן; והרעב, שהורג הרבה מהליליות הצעירות.
איומים > לילית אמריקנית

בגלל מידותיה הגדולות יותר, לעיתים קרובות דוחקת הלילית האמריקנית (Strix varia) את הלילית המנוקדת ותופסת את מקומה. דבר זה מעודד את הידרדרות אוכלוסיית הליליות המנוקדות, שכבר היו בסכנת הכחדה מלכתחילה.
יתרה מזאת, מאגר הגנים של הלילית המנוקדת מתדלדל כתוצאה מרבייה בין מינית בינה לבין הלילית האמריקנית; בני-כלאיים אלו מסוגלים להתרבות, ומכונים "Sparred Owl", שילוב של המילה "Barred" מהשם האנגלי של לילית אמריקנית ושל המילה "Spotted" מהשם האנגלי של הלילית המנוקדת.
לילית אמריקנית פלשה לראשונה אל שטחו של תת-המין הצפוני של הלילית המנוקדת בקולומביה הבריטית בשנת 1943. לקראת 1965, היא התפשטה אל תוך וושינגטון, בשנת 1974 לאורגון, ובשנת 1981 אל קליפורניה. תוך עשורים ספורים, שני המינים שהיו נפרדים במשך אלפי שנים הפכו שכנים.
בין 1970 ל-1999, יותר מ-9,000 ליליות מנוקדות סומנו על ידי טיבוע בוושינגטון ואורגון, ומתוך אלה, כ-47 היו בני-כלאיים. כשבני-הכלאיים התרבו עם ליליות צפוניות, הם הניבו כ-15 גוזלים, בעוד כשהתרבו עם ליליות מנוקדות הם הניבו רק גוזל אחד.
שימור ויחסים עם האדם

נכון לשנת 2012, הלילית המנוקדת מוגדרת על פי IUCN כקרובה לאיום; בארצות הברית, הלילית המנוקדת נמנית כ"מאוימת" מבחינה פדרלית תחת "חוק המינים בסכנת הכחדה"; בקנדה, היא נמנית תחת "חוק המינים בסכנה".
במשך מאות שנים, תת-המין "לילית מנוקדת צפונית" שכן ביערות הראשוניים והעתיקים הנמצאים בצפון אמריקה, שרוב העצים בהם הם בני 140 ואף 1,000 שנים. אך העצים המחטניים ששימשו לה כבית, הפכו במאה ה-19 למקור ראשי לתעשיית כריתת העצים הגורפת מיליארדי דולרים. כתוצאה מכך, יערות נושנים אלו הידלדלו לכדי 10% מהכמות המקורית שלהם, וכפועל יוצא מכך, גם מספר הליליות המנוקדות. היא ככל הנראה הינשוף והחיה בסכנת הכחדה המפורסמים ביותר בצפון אמריקה, זאת בגלל הפיקוח עליה והתבססותה על שטחים גדולים של יערות ראשוניים ועתיקים, שעוררו מהומות אדירות ממדים בתעשיית כריתת העצים, והובילו למספר עצום של מחקרים עליה ובנושא. עקב מאמצי השימור והקפאת אלפי קילומטרים רבועים של שטחי כריתת עצים אפשריים, הלילית הפכה לשם נרדף לאיבוד הפרנסה ועליית מחירי העץ, ולשנואה בקרב העובדים הקשורים לתעשייה זו. סטיקרים נפוצים היו "אני אוהב ליליות מנוקדות... מטוגנות" ו"הצל חוטב עצים, אכול לילית מנוקדת".
בתרבות

הינשופים נמצאים במקום מרכזי במערכת האמונות והמיתוסים של ילידי אמריקה הדרומית, וכך גם הלילית המנוקדת. לדוגמה, בני ה"האידה" (Haida) שנמצאים בדרום-מזרח אלסקה וצפון קולומביה הבריטית גילפו את דמותה על עמודי הטוטם הטקסיים שלהם.

היא ידועה בשמות נוספים כמו: "ינשוף הקניון" ו"ינשוף חום-עיניים".
הערות שוליים

↑  לילית מנוקדת באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6 7 8  Cynthia Berger, "Owls", Stackpole Books, 2005. ISBN 9780811732130.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Deane P. Lewis, "Spotted Owl - Strix occidentalis", The Owl Pages, 2012-08-13. שמות נוספים ללילית המנוקדת
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Jim Burns, "North American Owls: Journey Through a Shadowed World", P.56–65, Willow Creek Press,2004. ISBN 9781572236820.
1 2 3 4 5  Wayne Lynch, "Owls of the United States and Canada: A Complete Guide to Their Biology and Behavior", JHU Press, 2007. ISBN 9780801886874. hybrid: P.152; weight: P.6; totem: P.18
1 2 3 4  "Strix occidentalis (Spotted Owl)" הרשימה האדומה של IUCN
↑  "Spotted Owls" AvianWeb
↑  Elizabeth Arnold, "Saving the Spotted Owl" Npr.com, August 06, 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529687305171  NKC: ph717407 
ליליות מנוקדות מקסיקניות נחות בקניון ביוטה
הפארק המדינתי "רדווד המבולדט", קליפורניה
לילית אמריקנית, הדומה ללילית המנוקדת
לילית מנוקדת מקסיקנית, באריזונה.
לשכת עבודה (שיר)

| --- | --- |

 שיר בביצוע ג'ו עמר
 פורמט:  אי־פי
 שפה:  עברית 
 חברת תקליטים:  Zakiphon
 כתיבה:  ג'ו עמר
 לחן:  ג'ו עמר
 
לשכת עבודה הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על    ידי ג'ו עמר. השיר היה אחד מרגעי השיא בקריירה המוזיקלית של עמר, ונחשב לאחד משירי המחאה החשובים בתולדות המוזיקה הים תיכונית בישראל.