stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאודור קיסלוב
ביוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תאודור קיסלוב נולד ב-1914 בבואנוס איירס, בעת שהוריו שהו בארגנטינה בשליחות. בגיל שש הגיע עם המשפחה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. את לימודי האדריכלות התחיל בשנת 1935 בבוז אר בפריז וסיים אחרי מלחמת העולם השנייה ב-Académie Royale des Beaux-Arts בבריסל. עם שובו ארצה השתתף במלחמת העצמאות לאחר שהתגייס לחיל ההנדסה. ב-1949 נישא לציירת סופיה צוקר, בת דודתו של הרב חיים יעקב רוטנברג. עם שחרורו מצה"ל עבד באגף התכנון והבנייה הממשלתי וב-1951 פתח משרד אדריכלים ומהנדסים שנקרא "תכנון", שפעל כקואופרטיב. ב-1954 בנה המשרד את הפרויקט הראשון באילת, ומאז ועד לשנות ה-70 היה קיסלוב אדריכל פעיל בעיר. ב-1978 פתח קיסלוב משרד אדריכלים חדש ביפו העתיקה, במשותף עם שתי בנותיו, תאה קיסלוב וליאורה קיסלוב-קיי, וחתנו עולש קיי. קיסלוב נפטר ב-1979. המשרד המשפחתי, קיסלוב קיי אדריכלים פועל עד היום.
קיסלוב הגיע להישגיו הגדולים דווקא בפרויקטים ה"בנליים", העממים. עבודותיו נושאות ערך נוסף לא רק בזכות חוסר הראוותנות שבהם אלא מעצם היות בנייניו ותכנון הערים שלו מיועדים לשימוש הציבור כולו. בתי הפטיו לדוגמה היו פשוטים מבחינה הנדסית וקלים לבנייה, והוא האמין שלא צריך להיות מיומן בעבודת בניין על מנת לבנותם. הוא קיווה שכל אדם יוכל לבנות את ביתו כנשען על יסודותיו של האחר. זוהי בנייה מהסוג הצנוע והרגיש ביותר. בתכנון "הפטיו הגדל", פרי רעיונו של בית הגדל עם השוכנים בו, טמון היחס המיוחד לתא המשפחתי והקשר המשפחתי. פתרונות נוספים כדוגמת חצר המשחקים המשותפת והקרירה לתלמידי בית הספר "עציון גבר" או פריסת בתי הפטיו מנגד לשיכונים הגבוהים ליצירת יחסי הדדיות ותלות ביניהם מעידים כי לעיתים כי ניתן לזקק את האמת הארכיטקטונית לאמירה פשוטה, שקופה וחד משמעית.
בין הפרויקטים המוכרים שלו באילת ניתן למצוא את מלון אילת, מלון נפטון, שכונות בתי הפטיו, שני בתי ספר מקוררים, בית ספר שדה, תחנה מרכזית אגד, מוסך אגד, תכנון הלגונה בעיר ועוד רבים ואחרים. המרחב האילתי, הוביל אותו להשתמש באמצעים חדשניים כגון שבירת המאסות, גיוון בחומרים וניצול הצללות וכיווני רוח מקומיים. בפרויקטים אלו הציע בנייה דלת תקציב למגורים, למסחר ולציבור, התאמה חזותית ופרוגרמתית של הפרויקט למקום ואדריכלות אינטימית המקפידה על יחסי הדדיות בין רשות הרבים לרשות הפרט.
פרויקטים בולטים

שכונת בתי פטיו "בלוק גלוי", אילת, 1956
שיכון מגורים, שכונה לדוגמה, באר שבע, 1959-1963
מלון אילת, אילת, 1955
מלון נפטון (היום מלון רימונים), אילת, 1969
תחנה מרכזית אגד, אילת, 1969
שיכוני מגורים, "מעבר מקורה", שדרות הנשיאים באר שבע, 1969
מרכז מבקרים מצפה רמון, 1955
בית ספר שדה אילת, 1973
חדר אוכל, תמנע, 1955
גלריית תמונות

שכונה ה' באר שבע, 1963
הערות שוליים

↑  תאודור קיסלוב באתר חברה קדישא ת"א–יפו
דיבוב

ערך זה עוסק באדם העוסק בדיבּוב – הוספת פסקול מתורגם לסרט. אם התכוונתם לאדם המפתה עציר להתוודות על פשע, ראו .
המדַבּב פרנק ולקר, העוסק בדיבוב מעל לשישים שנה.
דיבּוּב (באנגלית: Dubbing) הוא תהליך של הקלטה והחלפת קולות בסרט קולנוע או טלוויזיה, לאחר סיום הפקת הסרט. השימוש הנפוץ ביותר מתייחס לשיטה להגשת תרגום הפסקול של תוכניות טלוויזיה, סרטים או קטעי וידאו.
תרגום זה מוגש באמצעות החלפת הפסקול המקורי בפסקול חדש שבו הדיבור הוא בשפה המקומית. בהחלפת הפסקול מנסים בדרך-כלל לשמור על נימת הקול של השחקנים המקוריים וגם להתאים את התרגום לתנועות השפתיים שלהם. בהחלפת הפסקול מנסים בדרך-כלל לשמור על האלמנטים בפסקול המקורי שאינם קשורים בדיבור, כגון צלילים ומנגינות, אך לפעמים מחליפים גם חלק מהם.
יש המשבשים את שם בעלי המקצוע באומרם "מדובבים" (בתנועת O ובבי"ת רפה), אף שהצורה הנכונה היא "מדַבְּבים". מדוֹבֵב הוא אדם הגורם למישהו אחר לספר את סיפורו, למשל אדם המפתה עציר או אסיר להתוודות על פשע, ובכך מסייע להפללתו – ואילו "מדבב" מוצאו מן הפועל האנגלי "to dub", שפירושו שכפול פסקול.
לעומת ישראל בה הדיבוב נעשה בעיקר לסרטים לילדים, במדינות רבות באירופה, באמריקה הלטינית ובאסיה הדיבוב נעשה גם לסרטים שנועדו לקהל בוגר.
הדיבּוב

תהליך התרגום כולל את תרגום התסריט עצמו, ולאחר מכן התאמת נוסח התרגום ככל האפשר לתנועות השפתיים ומחוות הגוף של הדוברים בסרט. השלב הבא הוא שכירת צוות שחקנים שדובר את השפה המקומית, והקלטה של פסקול חדש, שבו מבצעים השחקנים את התפקידים המקוריים לפי התרגום. לאחר מכן משולב הפסקול החדש בסרט במקום הפסקול המקורי, וכך נוצר הרושם שקטע הווידאו בוצע בשפה המקומית.
ישנה סוגה קומית של סרטים שדובבו ללא קשר לתרגום, אלא על ידי המצאת פסקול חדש לגמרי. דוגמה לכך היא הסרט "טייגר לילי" של וודי אלן: סרט המקור הוא סרט מרגלים יפני, ואילו בדיבּוב שהפיק וודי אלן הסרט עוסק בגנבת מתכון לסלט ביצים.
שיטת הדיבּוב פשוטה יותר כשמדובר בסרטי אנימציה, ומסובכת יותר כשמדובר בסרטים עם שחקנים אנושיים. בסרטי אנימציה, תנועות השפתיים אינן מדויקות, ולפיכך קל יחסית להתאים את נוסח התרגום אליהן. כשמדובר בצילום של שחקנים אנושיים, עבודת התאמת נוסח התרגום לתנועות השפתיים קשה הרבה יותר. בישראל, התוכניות הראשונות שדובבו לעברית היו סרטים מצוירים או סרטי אנימציה עם בובות שנועדו לילדים. בסוף שנות השבעים דובבה לראשונה תוכנית טלוויזיה עם שחקנים אנושיים – הסדרה השוודית בילבי, שאף היא נועדה לילדים.
ב-1999 נעשה ניסיון בימתי לשלב דיבּוב באופרה. במהלך הדיבוק - אופרה ביידיש משתלט הדיבוק על לאה, וכשזמרת הסופרן מתחילה לשיר, מדַבּב אותה הטנור על הבמה, ומשחק קולות מתעתע מתחיל.
בשנת 1980 הציע הסופר וחבר הכנסת משה שמיר הצעת חוק לשימוש בדיבוב לשם ביסוס מעמד השפה העברית. חוקר הספרות מנחם פרי התנגד בחריפות:
פס הקול של הסרט הוא חלק מן הקומפוזיציה שלו. גם באמצעות אופן הדיבור אמרו הבמאי והשחקן מה שרצו לומר. השחקנים משחקים גם בקולם ולא רק בידיהם. סיטואציה כזו, של הידיים ידי עשיו אך הקול קול יעקב, היא חיתוך חלק מיצירת אמנות והשלכתו לפח.
בשנת 2023 הגיעו לשימוש ההמונים תוכנות בינה מלאכותית דוגמת HeyGen ו-D-ID הישראלית, שמאפשרות דיבוב בשפות שונות תוך כדי שינוי שפתי המדבר בהתאם לשפה. גם גוגל הודיעה על שילוב יכולת דומה שתיכנס לאתר הסרטונים שלה יוטיוב, כך שהצופה יוכל לבחור לצפות בסרטון בשפתו ויקבל את הדיבוב מובנה. מכאן שייתכן ובעתיד הקרוב לא יהיה צורך במדבבים מקצוענים.
הדיבּוב בעולם

בגרמניה, צרפת, איטליה, ספרד, אמריקה הלטינית, ברזיל, רוסיה, פולין, צ'כיה, הונגריה, טורקיה, אוקראינה, הודו ויפן הדיבּוב הוא השיטה הנפוצה לתרגום סרטים ותוכניות טלוויזיה שנועדו להפצה מסחרית גם בקרב קהל בוגר. במדינות אלה קהל הצופים גדול מספיק כדי להצדיק את העלויות הגבוהות של שיטת הדיבּוב. כמו כן, במדינות אלה אין מסורת רב-לשונית חזקה, ורוב הצופים אינם מעוניינים לשמוע את הפסקול בשפת המקור. בשיטות השידור החדשות בטלוויזיה יש אפשרות לצופה לבחור בין שני פסקולים מקבילים, כך שלפעמים ניתנת לצופה האפשרות לבחור בין שמיעת הפסקול המקורי לבין שמיעת הדיבּוב. שיטת התרגום החלופית העיקרית היא תרגום בכתוביות ובמדינות הללו היא משמשת בעיקר לתרגום סרטים בעלי ערך אמנותי מיוחד, ולפעמים גם סרטים דוברי אנגלית שהיא שפה שתפוצתה הולכת וגוברת כשפה שנייה. תרגום באמצעות כתוביות משולב לפעמים גם בסרטים מדובבים, במקרה שהדיבּוב עלול לפגום בצורה חמורה בהנאת הצופים. מקרים כאלה הם בדרך-כלל שירים בביצוע זמרים ידועים המשולבים בפסקול המקורי. במקרה כזה, תרגום השיר וביצועו בידי זמר מקומי אינו תחליף ראוי, ולפיכך משמיעים את השיר מתוך הפסקול המקורי ומתרגמים את מילותיו באמצעות כתוביות.
בישראל, קהל היעד העיקרי של סרטים ותוכניות מדובבות הוא ילדים, שאינם יודעים קרוא וכתוב ברמה טובה, וכל שכן לקרוא כתוביות. כשמדובר בקהל של בני נוער ומבוגרים, שיטת הדיבּוב אינה נחשבת כשיטת תרגום טובה, לא רק בשל העלויות הגבוהות שלה, אלא גם בשל העובדה שהקהל בישראל הוא ברובו רב-לשוני. רוב הצופים בישראל מדברים לפחות שפה אירופית אחת בנוסף לעברית, ויש גם קהל גדול דובר ערבית. לפיכך, רוב הצופים מעוניינים לשמוע את הפסקול המקורי, ומשתמשים בתרגום לעברית כאמצעי-עזר. בעיה נוספת היא שדיבּוב אינו מאפשר תרגום לשתי שפות במקביל כפי שהדבר נעשה לעיתים קרובות בערוצי הטלוויזיה הישראליים המרכזיים, באמצעות שילוב כתוביות בעברית ובשפה נוספת (כמו רוסית) בד בבד. היעדר הדיבּוב הביא לרמת אנגלית מדוברת גבוהה יחסית בישראל[דרוש מקור], למשל בהשוואה ליפן ולחלק ממדינות אירופה. למרות זאת, סדרות לקהל מבוגר שמשודרות בפריים וידאו כן מדובבות בדרך כלל.
אנשי הצוות העיקריים ביצירת דיבּוב

במאי הדיבּוב – מלהק ומביים את המדַבּבים.
המתרגם – אחראי על תרגום התסריט המקורי לשפה המקומית, עיבודו בהתאם לאורכי המשפטים בשפת המקור והתאמתו לתרבות המקומית.
טכנאי ההקלטה והמיקס – לפעמים נושא בתפקיד זה הבמאי או המפיק. מפקח טכנית על הקלטת המדַבּבים ועריכת ההקלטות לעותק סופי שיוגש ללקוח. לעיתים תפקיד טכנאי המיקס מופרד מתפקיד המקליט.
מפיק הדיבּוב – אחראי על הלוגיסטיקה באולפן; קבלת תכנים לדיבּוב מהלקוח, שליחת התסריטים למתרגם, הזמנת המדַבּבים לאולפן וכו'.
המנהל המוזיקלי – אחראי על הצד המוזיקלי של התוכן המדובב, אם יש כזה.
העורך – אחראי להחליף את הפסקול החדש שהוקלט במקום הישן, לערוך את המוזיקה, אם צריך להוסיף כתוביות ולסדר את הפסקול כך שהדיבּוב ישמע טבעי לסרט.
המדַבּב – מקליט את הדמות אליה לוהק בקול שנבחר מראש על ידי המדַבּב והבמאי, בהתאם לתסריט המתורגם, לשפת המקור (אותה הוא שומע באזניות בזמן ההקלטה) ולווידאו (שמוצג על המסך בזמן ההקלטה).
מדבבים ידועים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מדבבים ידועים > בעולם

פרנק ולקר – מדבב אמריקאי מצליח, שדיבב בלמעלה מ-1,200 סרטים וסדרות, בהן "הרובוטריקים".
ג'יימס ארל ג'ונס – ידוע בקול הבאס העמוק שלו ובהיותו הקול של דארת' ויידר מ"מלחמת הכוכבים".
מל בלאנק – המדבב של באגס באני ודמויות אנימציה רבות ב"לוני טונס".
קווין קונרוי – דיבב את באטמן במדיות רבות, בהן סדרות וסרטי אנימציה ומשחקי מחשב במשך כ-30 שנה, לרבות באטמן: איש העטלף, ליגת הצדק ובאטמן: ארקהם.
מארק המיל – דיבב את הג'וקר ב"באטמן: איש העטלף" ובמדיות אחרות בהן סרטי אנימציה ומשחקי מחשב (לרוב לצד קווין קונרוי).
פיטר קאלן – המדבב של אופטימוס פריים בזיכיון "הרובוטריקים".
מדבבים ידועים > בישראל

שפרירה זכאי – חלוצת הדיבוב בישראל אחראית להפקה בימוי ותרגום של עשרות סרטים מצוירים, רובם שודרו עבור הטלוויזיה החינוכית.
ניקו בר – מדבב ובמאי סרטים מציורים רבים. רובם במהלך שנות השמונים והתשעים של המאה ה-20.
יוני חן – שחקן ומדבב מהשורה הראשונה שדיבב עשרות סרטים מצוירים, ואף ניהל אולפני דיבוב.
אלי גורנשטיין – מדבב וזמר אופרה, ידוע בקול הבאס העמוק שלו. דיבב רבים מסרטי הרנסאנס של דיסני.
טל מוסרי – מדבב בסדרות אנימציה, בהן "צבי הנינג'ה" (רפאל) ו"ספיידרמן המדהים" (ספיידרמן/פיטר פארקר).
עידו מוסרי – אחת הדמויות המזוהות ביותר אותן הוא מדובב היא בובספוג מכנסמרובע.
תומר שרון – מדבב בסדרות אנימציה, כגון "החתולים הסמוראים".
טוביה צפיר – קומיקאי ומדבב, דיבב את "החרצופים" תוך ביצוע חיקויים של פוליטיקאים.
ניר פרידמן – זמר, שחקן ומדבב, בעל סטודיו לדיבוב ולימוד דיבוב בקורסים וסדנאות.
אילנית גרשון – מדבבת בסדרות סרטים רבים לילדים.
ריטה – זמרת ומדבבת בסרט "פוקהונטס" של אולפני דיסני.
משי קלינשטיין – בתה של ריטה, זמרת ומדבבת גם היא.
ראו גם

דיבוב בישראל
הערות שוליים

↑  Ruth Kinane, From Scooby-Doo’s Fred to Garfield: How legendary voice actor Frank Welker brought the characters to life, Ew.com, ‏22 באוגוסט 2020
↑  מנחם פרי, "אויב האות העברית", סימן קריאה 11 (מאי 1980), עמ' 7, כפי שצוטט בספר "לא על המילה לבדה", עמ' 91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565490505171  BnF: cb12081136m (data)  LCCN: sh85039852  NKC: ph361990 
דיבוב רק בתוכניות ילדים. אחרת כתוביות
  דיבוב בתוכניות מסוימות. אחרת כתוביות
  דיבוב חלקי באמצעות מדבב בודד או שניים, על גבי הפסקול המקורי
  דיבוב מלא
 מדינות העושות שימוש בדיבּוב שנעשה במדינות אחרות ורק לעיתים מפיקות דיבּוב בעצמן
גשר שדרת פארק

| --- | --- |
גשר שדרת פארק, המבט צפונה ממורד ההארלם ריבר
גשר שדרת פארק, המבט צפונה ממורד ההארלם ריבר
 מידע כללי
 סוג:  גשר מעלית, גשר רכבת קלה, גשר רכבת 
 שימוש:  חציית נהר הארלם לרכבות
 מיקום:  ניו יורק, מנהטן ממערב לו והברונקס ממזרח, במדינת ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1956
 תאריך פתיחה רשמי:  1956 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 אורך:  100 מטר
 גובה:  41 (במצב מורם) ו-7.6 (במצב מורד) מטר
 מידע טכני
 נתיבים:  2 מסילות במקביל
 
 קואורדינטות:  40°48′40″N 73°56′00″W﻿ / ﻿40.81113889°N 73.93333333°W﻿ / 40.81113889; -73.93333333
 he
 
גשר שדרת פארק (באנגלית: Harlem River Lift Bridge) הידוע גם בשם גשר הארלם ריבר המורם (באנגלית: Park Avenue Bridge) הוא גשר מעלית, הנושא את שלושת הקווים של חברת Metro-North Railroad (אנ'): קו ההדסון (אנ'), קו הארלם (אנ') וקו ניו הייבן (אנ') מעל פני ההארלם ריבר ומחבר בין הרבעים של מנהטן והברונקס בעיר ניו יורק. נכון לשנת 2010, מספר הנוסעים הממוצע בימי חול על הקווים הוא 265,000.
היסטוריה > הגשר הראשון

הגשר הראשון באתר זה נבנה על ידי מסילת הרכבת של ניו יורק והארלם (אנ') בשנת 1841. הוא הורכב מארבעה מוטות מסבך באורך 27 מ', ששלושה מהם היו מוטות ברזל קבועים, בעוד שהרביעי היה רכיב נייד נפתח מסתובב מעץ. במצב סגור, לגשר היה מרווח של שבעה מטרים בלבד מעל המים הגבוהים הממוצעים. ארבעה מזחים הבנויים לבנים תמכו בארבעת משטחי המסגרת. בשנת 1867 הוחלף גשר העץ בגשר ברזל, שנתן מרווח אנכי של 15.15 מ'. בשנות ה-80 של המאה ה-19 חצו את הגשר יותר מ-200 רכבות ביום.
היסטוריה > הגשרים השני והשלישי

הגשר משנת 1867 התיישן עד מהרה בגלל עומסי תנועה כבדים, וחפירה של תעלת שייט לספינות בנהר. בשנת 1888, מחלקת המלחמה של ארצות הברית החלה לעבוד על נהר הארלם כדי לאפשר מעבר ספינות בלתי מוגבל בין נהר ההדסון לאיסט ריבר, באמצעות תעלת שייט חדשה בסמוך לרחוב 225. חברת הרכבות המרכזית של ניו יורק (אנ') התנגדה לפרויקט, מכיוון שהגידול בתנועת הנהרות יפריע לקו הרכבת שלה, שעבר בגובה של 2.4 מ' מעל המים בנהר. בשנת 1890, ה-ניו יורק Northern Railway (אנ'), מתחרה של "ניו יורק סנטרל", שהפעילה תנועת מטענים לחוף ברונקס על גבי דוברות, התלוננה בפני מחלקת המלחמה על עיכובים בתנועה שלה, עקב פעילות הרכבות של "הניו יורק סנטרל" מעל גשר נמוך כל כך.
כדי לתקן את המצב, "הסנטרל" יכולים היו להעלות את הגשר לגובה של 7.3 מ' מעל המים, כדי לספק את מחלקת המלחמה, ולאפשר לרוב כלי השיט לעבור מתחת לגשר, וזאת בעלות 300,000 דולר, או להחליף את הגשר במנהרה כדי לספק את קהילת הארלם בעלות של 3 מיליון דולר. "הסנטרל" בחרו להגביה את הגשר, שהיה אז הגשר הנמתח היחיד בארצות הברית באותו זמן, עם ארבעה נתיבים. אלפרד פ. בולר עבד עם "הסנטרל" כדי ליצור את הגשר הנפתח המסתובב החדש עם ארבעה מסלולים.
הגשר החדש היה אמור להיות באורך 120 מ' וגבוה ב-5.2 מ' מהגשר הישן, כפי שנקבע על ידי הממשלה הפדרלית, מה שהפך אותו להיות בגובה של 7.3 מ' מעל המים. הבנייה הייתה בעלות של כ-500,000 דולר (הכל בערכים נומינליים של אותה תקופה). היה צורך להעלות את המפלס של קו שדרת פארק, כדי לאפשר לה להגיע לגשר הגבוה יותר, ועל כן נבנה ויאדוקט פלדה חדש בן ארבע מסלולים בין רחוב 132 לרחוב 106. במהלך הבנייה, רכבות היו אמורות להמשיך לפעול ולעבור מעל מבנה עץ זמני, יחד עם גשר עץ דו-מסלולי זמני (האיורים במקורות הבאים ממחישים את שיטת העבודה). עלות הפרויקט כולו הייתה אמורה להיות 2 מיליון דולר. הבנייה הייתה אמורה להתחיל אז ב-1 בספטמבר 1893. העבודה חולקה לארבעה חלקים. תכנון הגשר יצא לדרך ב-1894, והביצוע היה צפוי להסתיים בדצמבר 1895. השירות המשיך לפעול בזמן שהעבודה המורכבת התנהלה בהליך הכולל: התקנת, תמוכות עץ זמניות, מסבכים והתקנת עמודים. ב-15 בפברואר 1897 החלו רכבות בחטיבת הארלם לרוץ על הגשר החדש מעל ההארלם ריבר, והמבנה המוגבה המתחבר אליו. מחלקת המלחמה הורתה שלא ניתן לפתוח את הגשר בזמני השיא, בשעות שבין 7 ל-10 בבוקר ו-4 ל-7 אחר הצהריים.
היסטוריה > הגשר הנוכחי

בין השנים 1954 ו-1956, בנתה "הסנטראל" של ניו יורק באתר זה גשר רכבת רביעי, הפעם גשר עילוי אנכי, כדי להחליף את הגשר משנת 1897. הגשר מורכב משני מבנים אנכיים של מסבכי פלדה ומעלית, אחד בכל גדה של הנהר, שאליהם מחובר הרכיב שעולה ויורד אנכית (ראו התמונה בתבנית הראשית של הערך). הגשר החדש נפתח ב-1956. הגשר בעל ארבעת המסלולים נותר בשימוש עד היום ומורכב משני מסלולי מסילה מקבילים, באורך 100 מ'. יש לו מרווח אנכי של 7.6 מ' כשהוא סגור ו-41 מ' כשהוא פתוח.
ראו גם

הגשרים לאורך הארלם ריבר
גשר שדרת מדיסון
גשר השדרה השלישית (ניו יורק)
ביאורים

↑  לצפייה באיור נע הממחיש מהו גשר מעלית, ראו כאן
↑  לצפייה באיור נע להמחשת גשר נפתח מסתובב, ראו כאן
↑  מסילת "הרכבת המרכזית של ניו יורק", הייתה מסילת ברזל שפעלה בעיקר באזור האגמים הגדולים ובאזור המיד-אטלנטיק של ארצות הברית. מסילת הברזל חיברה בעיקר את העיר ניו יורק ובוסטון במזרח, עם שיקגו וסנט לואיס במערב התיכון, יחד עם ערי הביניים: אולבני, באפאלו, קליבלנד, סינסינטי, דטרויט, רוצ'סטר וסירקיוז. מטה החברה היה בסמוך לתחנה הגדולה ביותר שלה, תחנת גרנד סנטרל בניו יורק
↑  מדובר בסעיף אחד של המערכת של "הסנטרל", שחצה את  ההארלם ריבר מצפון לגשר סכר מאקומבס ובסמוך מאד אליו. זאת על פי מפת הקווים של המערכת הזו, לאחר הגדלת המפה והכוונתה לאזור הארלם ריבר, ראו כאן
↑  חברה שהפעילה קווי רכבת בין ניו יורק לערים לאורך נהר ההדסון ולקונטיקט
הערות שוליים

↑  James Barron, . Lift Bridge for Metro-North Trains Is Getting Big Repairs. ., The New York Times,  November 14, 2014
↑  Transit Ridership Report - First Quarter 2010, American Public Transportation Association, via WayBack Machine
1 2  Christopher Gray, Streetscapes/The Park Avenue Railroad Viaduct; A $120 Million Renovation for an 1897 Behemoth, The New York Times, February 19, 1995
↑  "Central Won't Pay Up. Trouble Between The Railroad and the Park Avenue Commissioners Over Laborer's Bills. New York Journal and Advertiser. August 14, 1897
↑  Second Avenue Subway in the Borough of Manhattan, New York County: Environmental Impact Statement. 2004. pp. G1-6, G1-7.
1 2  The Park Avenue Improvement in New York City, Scientific American, April 28, 1894 via Catskill Archive
↑  Improvements at the Harlem River Bridge, Scientific American, December 31, 1892 via Catskill Archive
↑  Rilroad Engineering In Harlem.; Progress of the Work of Elevating the Central's Tracks in Park Avenue., New York Times, August 23, 1894
↑  To Raise the Central's Tracks; The Park Avenue Improvement and the New Harlem Drawbridge, New York Times, April 24, 1893
↑  A Great Drawbridge, New York Times, Feb. 14, 1894
↑  Elijah Hyatt Clarence 1898, History of the New York & Harlem Railroad, archive.org: pp. 28-29
↑  Fitch Will Issue Bonds, The Evening World, Jan. 16, 1894 via Newspapers.com
↑  News of the Railroads; New York Central Trains Running Regularly over the New Viaduct and Bridge, New York Times, February 16, 1897
↑  Guide to Civil Engineering Projects In and Around New York City (2nd ed.). Metropolitan Section, American Society of Civil Engineers. 2009. pp. 52–53.
גשר שדרת פארק השני, כפי שנראה בין השנים 1865 ל-1870. תשומת לב להפרש המפלסים הקטן כל כך, בין פני הנהר, למשטח התחתון של הגשר
איוואן מיצ'ורין

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1855 Michurovka, רוסיה 
 פטירה:  7 ביוני 1935 (בגיל 79) מיצ'ורינסק, רוסיה 
 ענף מדעי:  בוטניקה
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות
 מקום קבורה:  מיצ'ורינסק 
 תלמידי דוקטורט:  יוסיפ סטפנוביץ גורשקוב, סרגיי איבנוביץ' איזייב, פאבל יקובלב 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1912)  עיטור הדגל האדום של העמל  מדען כבוד של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 פיתוח זנים חדשים של צמחים ועצי פרי
 
איוואן ולדימירוביץ' מיצ'ורין (ברוסית: Иван Владимирович Мичурин; ‏15 באוקטובר 1855 – 7 ביוני 1935) היה בוטנאי רוסי וסובייטי שפיתח זנים רבים של עצי פרי וגידולים חקלאים אחרים. על פעילות זו הוענק לו עיטור אנה מדרגה ה-3 בתקופת האימפריה הרוסית ועיטור לנין ועיטור הדגל האדום של העמל בתקופת ברית המועצות.
חייו

איוואן מיצ'ורין נולד באחוזה משפחתית במחוז טמבוב. אביו התעניין בבוטניקה והיה לו גן גדול. כבר בגיל 8 הוא ידע לטפל בעצים. בשנות העשרה הוא התייתם מאמו ואביו שהתאלמן ואיבד שישה מתוך שבעת ילדיו נשלח לאשפוז בבית חולים לחולי נפש. מיצ'ורין נשלח ללמוד בגימנסיה של ריאזן, אך לאחר פחות משנה הורחק מהלימודים והחל לעבוד כפקיד רכבת בעיירה במחוז טמבוב. לאחר שהראה חוש טכני קודם להיות טכנאי מערכות איתות. לפרנסתו, עסק גם בתיקון שעונים בביתו.
ב-1875 שכר שטח אדמה בגודל כ-500 מטר רבוע, והחל לאסוף זנים של עצי פרי וגידולים חקלאיים שונים. תוך זמן קצר צבר אוסף של כ-600 זנים. ב-1879 שכר שטח נוסף ובו פיתח את הזנים החדשים הראשונים שלו. בשנת 1888 עזב את עבודתו ברכבת ובתיקון שעונים, ובכסף שלווה רכש שטח גדול במרחק כ-7 קילומטרים מהעיר והקים חממה לגידול זנים. לאחר מספר שנות ניסיון שהסתיימו בכישלון, זנח את השיטה המקובלת של הרכבת זנים דרומיים על כנות מהאזורים הצפוניים הקרים ועבר לניסיונות בהכלאה. בשנת 1914 הוא שיווק מאות זנים שהוא פיתח בשיטות ההכלאה שלו. בנובמבר 1905 החל מיצ'ורין לנסות להתקבל למשרת מנהל תחנת ניסיונות ממשלתית, דבר שהביא אותו לעימות עם אנשי מדע הגנטיקה ששללו את שיטותיו. אנשי משרד החקלאות סירבו לבקשתו שהם יתמכו בחממה שלו כתחנת ניסיונות ממשלתית, אך הסכימו לתת לו סובסידיה חד פעמית, לה סירב מיצ'ורין.
מיצ'ורין התגאה בעיטור אנה מדרגה השלישית שקיבל בשנת 1912, אולם זה היה לא יותר מפרס ניחומים. כן התגאה בהצעה שקיבל ב-1913 ממשרד החקלאות האמריקאי למכור צמחים לארצות הברית. הוא שקל את ההצעה, אך הנושא ירד מן הפרק עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
ב-1915 שרר באזור מזג אוויר קשה, והנהר הסמוך עלה על גדותיו. נזק רב נגרם לבית הגידול של מיצ'ורין, וגידולים רבים אבדו.
לאחר מהפכת אוקטובר התייצב מיצ'ורין במשרדי הממשל החדש, והודיע שהוא מעוניין לשתף פעולה עם השלטונות. ב-22 בנובמבר 1918 השטח והצמחים עברו לבעלות המדינה, ומיצ'ורין קיבל תמיכה קלה מהממשלה. בשנת 1923 הצליח מיצ'ורין להביא לפרסום כתבה אוהדת באיזבסטיה, תחת הכותרת: "קוזלוב או וושינגטון?", בו נשאל האם נעשה מספיק כדי למנוע את המעבר של מיצ'ורין עם כל הידע שלו לארצות הברית. חודש לאחר מכן הוגדל התקציב ושטח המוסד של מיצ'ורין באופן משמעותי. גן הירק שלו השתרע על שטח של 8,000 הקטר. הוא המשיך להכשיר חקלאים בפיתוח זנים חדשים ובטיפוח זנים קיימים.
עד 1920 היקף הפיתוח של מיצ'ורין הגיע ל-120 זנים, מהם 45 זני תפוחים, 20 זני אגסים, 13 זני דובדבנים, ו-15 זני שזיפים.
השלטון הסובייטי תמך במוסד של מיצ'ורין. ב-1923 ביקר במקום מיכאיל קלינין, ונתן הערכה חיובית מאוד למחקרים ולפיתוחים שנעשו בו. ב-1927 צולם סרט תיעודי על פעילותו של מיצ'ורין. הסרט הוקרן גם מחוץ לברית המועצות - בארצות הברית, גרמניה, איטליה ומדינות נוספות.
ב-1932, העיירה שבה התגורר מיצ'ורין נקראה על שמו - "מיצ'ורינסק" וביתו בעיירה היה למוזיאון. החל משנת 1949 מחולקת מדליית זהב על שם מיצ'ורין על עיבוד ופיתוח בתחום הביולוגיה של הצמחים.
באוגוסט 1948 הציג טרופים ליסנקו את תורתו האנטי מדעית, כנובעת מאסכולת מיצ'ורין, על סמך סיסמאות שיוחסו למיצ'ורין: "האדם יכול ומחובתו הוא ליצור צורות חדשות של צמחים, העולות על אלה של הטבע" ו"אין אנו יכולים לחכות לחסדי הטבע; לקחתם ממנו - זה תפקידנו". בהתאם לכך, במשך מספר שנים, הוצגה תורתו של ליסנקו, על האפשרות לשנות את התורשה בעזרת שינויים סביבתיים, כהמשך תורתו של מיצ'ורין. גם בשנת 1956 עת ירדה קרנו של ליסנקו, עדיין יוחסה תורתו של ליסנקו למיצ'ורין.
הערות שוליים

1 2  David Joravsky, The Lysenko Affair, pages 40-41
1 2  David Joravsky, The Lysenko Affair, pages 43-45
↑  David Joravsky, The Lysenko Affair, page 49
↑  60 שנות עבודה של "חובב פרי וירק", דבר, 4 באוקטובר 1934
↑  קוסם הצמחים, מעריב, 29 באוקטובר 1948
↑  תורת התורשה של מיצ'ורין, על המשמר, 5 בנובמבר 1948; המשך
↑  המהפכה במדע הביאולוגיה, קול העם, 7 בנובמבר 1948
↑  מפנה בשדה בהביולוגיה, על המשמר, 7 בנובמבר 1948
↑  התורה המטריאליסטית של ליסנקו, קול העם, 19 באפריל 1949
↑  פראנסיס כהן, המדען הסובייטי משנה סדרי בראשית, על המשמר, 17 ביוני 1949
↑  מ. הלמן, כיצד להתמצא בפולמוס הביולוגי, דבר, 28 ביולי 1950; המשך
↑  השיטה ההיסטורית בביולוגיה, דבר, 16 בפברואר 1951
↑  סופו של סטלין המדעי, מעריב, 13 באפריל 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273120705171  PLWABN: 9810600809505606  BNE: XX4708486  Botanist: Miciurin  CiNii: DA07787621  GND: 118582828  ICCU: IEIV010196  ISNI: 0000 0000 8243 3790  LCCN: n82220506  LNB: 000132155  NDL: 00524443  NKC: nlk20010098882  NLA: 36434474  NSK: 000096328  NTA: 069827133  RERO: 02-A000114821  SNAC: w63p2hq1  SUDOC: 101678959  Trove: 1256374  VIAF: 59876605   WorldCat (עם VIAF): 59876605
ארטמיס פאול: המושבה האבודה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אואן קולפר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2006
 סדרה
 סדרת ספרים:  סדרת ארטמיס פאול
 ספר קודם:  ארטמיס פאול: המזימה של אופאל
 הספר הבא:  ארטמיס פאול: פרדוקס הזמן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002678194
 
ארטמיס פאול: המושבה האבודה הוא ספר פנטזיה לנוער, החמישי בסדרת הספרים ארטמיס פאול. כמו שאר ספרי הסדרה, נסובה עלילתו סביב ארטמיס פאול, פושע-גאון בן 15 שמגלה פיות החיות מתחת לפני הקרקע.
רקע

בספר הקודם הולי שורט מתפטרת ממשמר הלפריקונים בעקבות מחליפו של רוט - ארק סול. היא פותחת משרד חקירות פרטי ומצרפת עליה כעוזרים את מאלץ' דיגמס ואת ארטמיס.