stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי רים
מינים דומים

צבי הנגב (Gazella dorcas) - חופף עם צבי רים בכל חלקי תפוצתו ודומה לו מאוד מבחינה חיצונית. הפרווה שלו כהה במקצת, אך מעבר לכך זהה למדי עם פס עבה ודהוי בצבע אדמדם, וגחון ועכוז לבנים. פניו בצבע חום אדמדם בהיר. ההבדלים בינו לבין צבי רים: הקרניים ארוכות וקצרות יותר והן מתעקלות לאחור; האוזניים והזנב גדולים יותר; אין לו כתם שחרחר סמוך לאף; הצבע האדמדם בפנים משתרע עד לנחיריים; הוא קטן במקצת מצבי רים במידות גוף; יש לו לעיתים קמטים על האף שמתנפחים בשעת סכנה. נפוץ בכל רחבי הסהרה ובדרום הלבנט.
צבי החול (Gazella marica) - המין הקרוב ביותר מבחינה גנטית לצבי רים, וגם דומה לו מאוד חיצונית. פרוותו חיוורת אף יותר משל צבי רים והפס במותניים נעדר אצלו תמיד. נבדל מצבי רים כדלהלן: הקרניים שלו אינן ישרות והוא גדול במעט במידות גופו; תחת הפס במותניים יש לו כתם רחב לבן המתחבר עם הגחון; הפנים שלו לרוב לבנות לחלוטין; יש לו בליטה בגרון בעונת הרבייה; זנבו ארוך יותר, וצווארו עבה יחסית. נפוץ בחצי האי ערב ובלבנט.
צבי הודי (Gazella bennettii) - גם הוא כקודמיו חי באזורים צחיחים ומדבריים, ומזכיר במקצת את צבי רים בצבעי פרוותו. גם לו הפס דהוי ומתמזג לעיתים עם הפרווה. ההבדלים בינו לבין צבי רים: קרניו קצרות ועבות יותר; הפרווה מתכהה לעיתים קרובות עד לזהוב-קפה; צווארו עבה יותר וזנבו ארוך; סימוני הפנים שלו בולטים יותר; אין לו סביב הלוע כתם לבן. יש לו גבות שחורות מעל העיניים. נפוץ בדרום אסיה, מהודו ועד איראן.
תפוצה ובית גידול

צבי רים היה נפוץ בעבר לכל אורך צפון, דרום, ומרכז צפון אפריקה. תפוצתו משרעת כיום במספר אוכלוסיות מבודדות אחד מהשני במדינות הבאות: מצרים (מחוזות: אל-ואדי אל גדיד ומטרוח). לוב (במחוזות שבחבלים הבאים: חבל קירנאיקה - אל בוטנאן ואל כופרה, חבל טריפוליטניה - נאלות ואל-ג'באל אל-ערבי; חבל פזאן - ע'את, וואדי אל-חיאה וסבהא). אלג'יריה (מחוזות: אדראר, לאגוואט, אל-ג'לפה, בשאר, ורקלה, אל-ביד, אל-ואד, א-נעאמה, ע'רדאיה, ותאמאנראסט). תוניסיה (מחוזות: קבילי, טטאוניה וטוזיאור) צ'אד (מחוזות: בורקו, אנדי וטיבסטי), סודאן (מחוזות: א-שימאליה, וצפון דארפור), ניז'ר (מחוז אגדז), מאלי (מחוז קידאל). הטווח הגדול ביותר של תפוצתו משתרע על מרחבי החולות והדיונות העצומים של ערג' המערבי הגדול, ערג' המזרחי הגדול, וחמדה אל חמדה, הנמצאים במרכז אלג'יריה ומערב לוב.

למרות הטווח הגדול של תפוצתו, הנוכחות שלו במדינות הסהרה הדרומיות לא מאומתת כבר שנים רבות. בעבר היו גם דיווחים על הצבי ממרוקו, אך הם התבררו כלא נכונים.
בית הגידול של צבי רים הוא מהצחיחים ביותר על פני כדור הארץ, וכולל את מרחבי החול העצומים של מדבר סהרה שבהם צמחייה ומטעי שיטה דלילים, ופסיפס של דיונות, אזורים סלעיים או הרריים, נאות מדבר, ושקעי חול כדוגמת שקע קטרה. הוא מצוי בעיקר בגבהים נמוכים, החל מ-133 מטר מינוס ועד ל-1,000 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי תפוצתו 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100-0.5 מילימטר לשנה.
אקולוגיה ומחזור חיים

צבי רים הוא בעל חיים אפלולי כתוצאה מהאקלים החם, ושיא פעילותו היא בעיקר לאורך הלילה ובשעות הזריחה והשקיעה הקרירות יחסית; בשעות החמות החל מזריחת השמש הוא נח באזור מוצל כדוגמת סלעיים, שיחים או עצים בודדים הפזורים במדבר. מלבד הפרווה החיוורת שלו שכאמור מחזירה את קרינת השמש, האף שלו רחב כדי לאפשר לדם להתקרר ברשת כלי הדם. מאפיינים אלו כמו גם האקולוגיה שלו הופכים אותו למותאם ביותר למדבר סהרה. התזונה שלו רחבה למדי ומורכבת מעשבים, עשבי תיבול, שיחים, צמחים בשרניים, סקולנטים, קקיונות, פקעות - ובאופן כללי כמעט כל צמחייה שנפוצה במדבר. כיון שצבי רים פעיל בעיקר שעות הלילה, הוא מנצל את הטל שיורד על הצמחייה ובכך אינו זקוק כלל למים זמינים; עם זאת, אף על פי שהוא צובר ממזונו מספיק לחות הנדרשת לקיומו, הצבי תמיד ישתה מים כאשר תהיה לו הזדמנות.
כיום אין כמעט לצבי רים טורפים טבעיים לאחר שהם ניצודו מרוב רחבי הסהרה, אך מדי פעם הוא נטרף על ידי ברדלסים וצבועים נקודים בודדים, וכנראה גם על ידי פיתון סלעים אפריקני, אריות, נמרים וזאבים טלואים בטווח הדרומי יותר של תפוצתו.
צביי רים הם בעלי חיים נוודים, הנודדים על פני שטחים גדולים בסהרה בחיפוש אחר מזון, למרות שאין להם מסלול נדידה קבוע. ניתן לזהות נוכחות של צביים אלו על ידי שבילים קבועים בין הדיונות, כמו גם על ידי ערימות זבל אופייניות בצידיהם שנעשות על ידי הזכרים בעיקר. במהלך הנדידה צביי רים נפגשים עם פרסתנים נוספים כדוגמת צבי הנגב, דישון ועבדקן הרעמה. צבי רים הוא בעל חיים חברתי, אך בדומה לפרסתנים אחרים בסהרה המבנה החברתי גמיש למדי ותלוי בעיקר בשינויים בתנאי המחיה. המבנה הקבוע הוא קבוצות או עדרי נקבות בוגרות וצאצאיהן בהיקף של 3–10 פרטים, העשויים להגיע עד 25 פרטים; בדרך כלל בכל עדר יש נקבה דומיננטית הקובעת את כיוון המסע. הזכרים המבוגרים נוטים לחיות בבדידות, בעוד שזכרים צעירים חיים בעדרי רווקים משלהם. למרות זאת אין זה נדיר לראות עדר מעורב של זכרים ונקבות.
עונת הרבייה נמשכת בדרך כלל מאוגוסט עד ספטמבר, ובתנאים אופטימליים של מזון, הזכרים עלולים להקים טריטוריות רופפות בעונה זו. הזכר ממגן על שטחו מפני זכרים אחרים, ומאפשר רק לנקבות להיכנס אליו. עם זאת הנקבות אינן משתפות פעולה תמיד, ועלולות להתרבות גם עם זכרים צעירים יותר הנמצאים בשולי הטריטוריות. למרות המראה העדין והחינני של צביי רים, הזכרים תוקפניים ואגרסיביים במיוחד בעונת הרבייה, והקרבות ביניהם על הטריטוריות סוערים ואכזריים למדי.
ההריון נמשך 156–169 ימים (5.5 חודשים), לאחריהם הנקבות יולדות עופר אחד ולעיתים שניים במהלך חודשי ינואר ופברואר. בדרך כלל שיעורי הלידה עולים כאשר יש שפע במזון. העופרים נגמלים לאחר 3 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 6–9 חודשים לנקבות, ו-18 חודשים לזכרים.

תוחלת החיים של צבי רים היא כ-14 שנים.
איומים ושימור

צבי רים מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל ירידה מתמשכת במספר הצביים הבוגרים, הצטמצמות האוכלוסייה לכיסים מבודדים, וההעלמות שלו מחלקים רבים מתפוצתו ההיסטורית כדוגמת המדבר הלובי במזרח, וערג' שש ואיגידי במערב.
מגמת האוכלוסייה בירידה החל מ-1986. כיונק הנפוץ במדינות עניות במיוחד, אשר לחלק מהם ישנה תסיסה אזרחית, צביי רים סובלים רבות מאובדן בית גידול ולוחמה של ארגוני טרור בשטחם. הוא גם ניצוד בהרחבה לבשרו או לקרניו הנמכרות כקישוטים. האיום המרכזי לאורך הטווח שלו הוא ההתרחבות המהירה של ההפרעה האנושית הנגרמת על ידי חדירת תיירים ואזרחים בתחבורה מדברית המבוססת על 4x4, חיפושי וקידוחי נפט, וצורות אחרות של תחבורה ממונעת המשפיעות גם על חלק מהאוכלוסיות שנותרו בצפון אפריקה. איומים נוספים הם הידרדרות בנוכחות של הצמחייה על ידי מדבור ובצורות.
צבי רים מופיע בנספח א' של CMS - תוכנית שימור לאנטילופות בסאהל ובסהרה. הוא מצוי במספר אזורים מוגנים, כשהבולטים שביניהם הם הפארק הלאומי דג'ביל והפארק הלאומי סינג'אר בתוניסיה, הפארק הלאומי טאסילי אגירס באלג'יריה, שמורות נאות סיווה במצרים, ואולי גם שמורת הטבע אווי-טנרה בניז'ר. ישנו מספר קטן של צביי רים הנמצאים ב-20 מרכזי רבייה בשבי באירופה, צפון אפריקה ואמריקה. כל המרכזים מהווים חלק מתוכנית רבייה בינלאומית, ומקורם מקבוצה קטנה מאוד שנתפסו בתוניסיה. מספר הצביים במרכזים אלה מוערך בכ-200 צבאים.
אומדן האוכלוסייה העולמי של צביי רים אינו ידוע דיו, ומרבית האוכלוסיות מתמעטות. המספר בוודאות נמוך מ-2,500 פרטים.
הערות שוליים

↑  צבי רים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
צבי רים זכר בגן חיות.
בית גידול אופייני לצבי רים. (אלג'יריה)
צבי רים מעלה גרה.
איור של זכר ונקבה.
קוריו

קורְיוּ (ביפנית: 古流; מילולית: הדרכים הישנות, האסכולות הישנות), או קוֹבוּדוֹ (ביפנית: 古武道; מילולית: שיטות הלחימה העתיקות), הם מונחים יפנים המשמשים לתיאור טכניקות לחימה יפניות מסורתיות שמקורן לפני ביטול מעמד הסמוראים עם רסטורציית מייג'י. המונח מוגדר למול הגנדאי בודו, אמנויות הלחימה המודרניות של יפן.
הטכניקות כוללות שימוש בכלי נשק כגון חרבות, רובים קשתות ועוד, כמו גם טכניקות הקשורות ללחימה כמו שחייה ורכיבה על סוסים.
אמנויות הלחימה המוגדרות תחת כותרת זו

ג'ו ג'וטסו
נין ג'וטסו
סומו
קן ג'וטסו
בו ג'וטסו
קובודו אוקינאווי
קשימה שין-ריו
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיק-בוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיק-בוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיק-בוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
פרניל בלום

פרניל בלום (בדנית: Pernille Blume; נולדה ב-14 במאי 1994) היא שחיינית דנית, אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה ל-50 מטר חופשי ובכך הייתה לשחיינית הדנית הראשונה שזכתה במדליית זהב, 68 שנים אחרי זכייתן של גרטה אנדרסן וקארן הארופ (לונדון 1948). הייתה שותפה לשיא העולם (בריכת 25 מטר) במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב.
ביוגרפיה

בלום נולדה וגדלה בהרלב.
ביוגרפיה > 2012

באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה בלום במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא דנמרק חדש של 3:37.45 דקות (הנוכחי, 2016), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 54.52 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 54.44 שניות. היא סיימה במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא דנמרק חדש של 3:57.76 דקות, פעמיים במקום 24 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.54 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.91 דקות ובמקום 19 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.04 שניות.
ביוגרפיה > 2012 > אלופת עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר אותה שנה זכתה בלום בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם מיה נילסן, ריקה מילר פדרסן ויאנט אוטסן בתוצאה של 3:49.87 דקות, לפני אוסטרליה (3:50.88 דקות) וארצות הברית (3:51.43 דקות). כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.17 שניות. מדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.51 דקות, אחרי ארצות הברית (3:31.01 דקות) ואוסטרליה (3:32.90 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא דנמרק חדש של 7:47.04 דקות, כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.81 דקות ובמקום 24 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.74 שניות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 סיימה בלום במקום 10 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.01 שניות ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.68 שניות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהרנינג, דנמרק בדצמבר 2013 זכתה בלום בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי ביחד עם יאנט אוטסן, קלי ריבר רסמוסן ומיה נילסן בשיא עולם חדש של 1:37.04 דקות ומדליית כסף, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:44.81 דקות.
ביוגרפיה > 2014 > שיאנית עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, קטר בדצמבר אותה שנה זכתה בלום ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב, ביחד עם מיה נילסן, ריקה מילר פדרסן ויאנט אוטסן בשיא עולם חדש של 1:44.04 דקות (הנוכחי, 2016), לפני ארצות הברית (1:44.92 דקות) וצרפת (1:45.89 דקות), כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 24.00 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם נילסן, פדרסן ואוטסן בשיא אירופה חדש של 3:48.86 דקות, לפני אוסטרליה (3:50.31 דקות) ויפן (3:50.50 דקות). כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.39 שניות. מדליית ארד, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:35.48 דקות, אחרי הולנד שקבעה שיא עולם חדש של 1:34.24 דקות וארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 1:34.61 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:29.86 דקות במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.35 שניות ובמקום 14 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 52.90 שניות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 סיימה בלום במקום 13 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.93 שניות ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.60 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם מיה נילסן, ריקה מילר פדרסן ויאנט אוטסן בתוצאה של 3:57.61 דקות.
ביוגרפיה > 2016 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה בלום בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 24.07 שניות, לפני סימון מנואל מארצות הברית (24.09 שניות) ואלכסנדרה גרסימניה מבלארוס (24.11 שניות). מדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם נילסן, פדרסן ואוטסן בשיא אירופה חדש של 3:55.01 דקות, אחרי ארצות הברית (3:53.13 דקות) ואוסטרליה (3:55.00 דקות). כשחיינית אחרונה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.21 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.19 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 54.15 שניות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.45 דקות. היא זכתה לשאת דגל מדינתה בטקס הסיום של המשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2017 זכתה בלום במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא דנמרק חדש של 52.69 שניות, אחרי סימון מנואל (52.27 שניות) ושרה שסטרם משוודיה (52.31 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא דנמרק חדש של 53.13 שניות אותו שיפרה בשלב חצי הגמר והעמידה על תוצאה של 52.99 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא דנמרק חדש של 24.00 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא דנמרק חדש של 24.05 שניות ועלתה לגמר מהמקום השני, אחרי שרה שסטרם שקבעה שיא עולם חדש של 23.67 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.86 דקות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכתה בלום ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 23.75 שניות, מאית השנייה אחרי שרה שסטרם שקבעה שיא אליפות חדש של 23.74 שניות ולפני ראנומי קרומווידג'ויו (24.21 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.69 דקות, אחרי רוסיה (3:54.22 דקות) ולפני בריטניה (3:56.91 דקות). כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.77 שניות, התוצאה המהירה באליפות כולה. מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.03 דקות, אחרי צרפת (3:34.65 דקות) והולנד (3:34.77 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 52.83 שניות, התוצאה המהירה באליפות כולה. נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי בתוצאה של 54.71 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 52.97 שניות ועלתה ראשונה לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 סיימה בלום במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.12 שניות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט במאי 2021 זכתה בלום במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ביחד עם קטרז'ינה וואסיק מפולין בתוצאה של 24.17 שניות, אחרי ראנומי קרומווידג'ויו (23.97 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 24.05 שניות ועלתה ראשונה למשחה הגמר. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.56 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה בלום במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.21 שניות, אחרי אמה מקיאן מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של	23.81 שניות ושרה שסטרם (24.07 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 23.75 שניות (2018), שיא דנמרק
100 מטר חופשי: 52.69 שניות (2017), שיא דנמרק
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 23.49 שניות (2017), שיא דנמרק
100 מטר חפשי: 51.63 שניות (2017)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
קבר ליי צ'נג אוק מתקופת האן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 כתובת:  Cheung Sha Wan 
 מיקום:  הונג קונג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 קואורדינטות:  22°20′17″N 114°09′36″E﻿ / ﻿22.338094444444°N 114.16002222222°E﻿ / 22.338094444444; 114.16002222222
 אתר רשמי
  (למפת הונג קונג מוגדלת) גואנגדונג ים סין הדרומיקבר ליי צ'נג אוק מתקופת האן(למפת הונג קונג רגילה) גואנגדונג ים סין הדרומיקבר ליי צ'נג אוק מתקופת האן
 
קבר לאי צ'נג אוק מתקופת שושלת האן (באנגלית: Lei Cheng Uk Han Tomb Museum, בסינית: 李鄭屋古墓) הוא מוזיאון ארכאולוגי בו מוצג קבר לבנים שהתגלה מתקופת שושלת האן. המוזיאון ממוקם ברחוב טונקין, שבמחוז שאם שוי פו, בצפון מערב חצי האי קאולון שבהונג קונג.
הקבר

הקבר נבנה בתקופת שושלת האן המזרחית (בין 25 - 220 לספירה), אף שיש הסוברים כי הקבר נבנה בתקופת השושלות הדרומיות.
הקבר בנוי לבנים (גודל כל לבנה 40 על 20 על 5 ס"מ), ובו ארבעה חדרים בצורת צלב. החדר המרכזי מקורה בכיפה ספירלית, ואילו החדרים הצדדיים מקורים בתקרה כיפתית.
ככל הנראה החדר הפנימי היה חדר הקבורה, החדרים הצידיים שימשו לאחסון, והחדר הקדמי לטקסים דתיים.
בקבר התגלו ממצאים רבים הדומים לקברים אחרים מתקופת שושלת האן שהתגלו בדרום סין. ממצאים אלה מעידים על הקשר התרבותי והמסחרי בין אזור הונג קונג לדרום סין.
גילוי הקבר

הקבר התגלה במקרה באוגוסט 1955 עת שממשלת הונג קונג ביצעה עבודות עפר באזור במטרה להקים במקום את שכונת ליי צ'נג אוק. הקבר נחפר על ידי אוניברסיטת הונג קונג. בתום החפירות, בשנת 1957 הקבר נפתח לקהל. בנובמבר 1988 הוכרז הקבר כאתר מורשת תרבותית של הונג קונג.
על מנת להגן על הקבר, לא מותרת כניסת מבקרים לקבר עצמו, ונשמרת בו טמפרטורה ולחות קבועים.
המוזיאון

בשנת 1969 עבר המוזיאון במקום לשליטת המועצה העירונית, ובשנת 1975 הפך לסניף של המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, המנוהל על ידי מחלקת הפנאי והתרבות של ממשלת הונג קונג.
בשנת 1988 נבנה אולם תצוגה חדש. אולם זה והתצוגות שבו שופצו בשנת 2005.
במוזיאון מתואר גיליו הקבר וכן ממצאי ברונזה וכלי חרס שהתגלו בקבר.
דימוי מחשב מתאר באנימציה תלת־ממדית את פנים הקבר למבקרים.
הממצאים שהתגלו בקבר מאפשרים להציג תערוכה של כלי אוכל ושל סוגי המזון והמשקאות שהיו נהוגים בתקופת שושלת האן.
באולם התצוגה השני מוצגים שלבי החפירה וכן דגמים של האתר ותוכניות שלו.
באולם התצוגה השלישי מוצגים ממצאים שהתגלו בקבר, ובהם כלי בישול, כלי אוכל, כלי אחסון מזון, וכן דגמים של מבנים (דגמים של בית, של באר, של תנור אוכל, ושל ממגורה) עשויים חרס אשר התגלו בקבר. כמו כן מוצגים קערות, מראות ופעמונים העשויים ברונזה שהתגלו באתר.
בסמוך למוזיאון הוקם גן סיני בסגנון שושלת האן, ובו ביתן סיני, מגדלי שמירה, בריכת דגים ופסלי סלעים.
ראו גם

המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג
הקבר, והחופה המגינה עליו.
גילוי הקבר בשנת 1955.
דגם של ממגורה שהתגלה בקבר.
דינג שהתגלה בקבר.
קבר כורש

| --- | --- |

קבר כורש בפסארגאדה
 מידע כללי
 סוג:  קבר, סימן נוף, קניין תרבותי, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  כורש הגדול, מלך פרס
 כתובת:  פסארגאדה 
 מיקום:  אתר המורשת העולמית, פסארגאדה, איראן
 מדינה:  איראן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 530 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  530 לפנה״ס 
 חומרי בנייה:  אבן גיר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אחמנית 
 מידות
 אורך:  13.35 מ' 
 רוחב:  12.3 מ' 
 גובה:  11.1 מ' 
 קואורדינטות:  30°11′38″N 53°10′02″E﻿ / ﻿30.19389°N 53.16722°E﻿ / 30.19389; 53.16722
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןפסארגאדה(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןפסארגאדה
 
קבר כורש הוא מקום קבורתו של כורש הגדול, מלך פרס. הקבר נמצא באתר המורשת העולמית שבפסארגאדה, איראן.
הקבר במקורות העתיקים

התיאור הנרחב ביותר של הקבר במקורות היוונים העתיקים נמצא באנבסיס של אריאנוס (6, 29), שנכתב במאה ה-2 לספירה ומבוסס על תיאור שאבד מאת אריסטובולוס מקסנדריה, שהתלווה אל אלכסנדר הגדול במסעות המלחמה שלו בסוף המאה ה-4 לפנה"ס.
למרות שאין עדות מספקת המזהות את הקבר כקברו של כורש, היסטוריונים יוונים מספרים כי אלכסנדר הגדול האמין כי זהו קברו של כורש. אריאנוס כתב כי אלכסנדר הורה לאחד מלוחמיו בשם אריסטובולוס להיכנס לאנדרטה. בפנים, הוא מצא מצע מוזהב, שולחן עם כלי שתייה, ארון קבורה מזהב, חפצי קישוט ואבני חן והקדשה חקוקה על הקבר. ההקדשה לא שרדה ולכן ישנה אי הסכמה רחבה לגבי נוסחה. סטראבון מביא בחיבורו שני נוסחים של הכתובת: על פי אונסקריטוס, המספר כי לשון הכתובת הייתה ביוונית אך בכתב פרסי, הנוסח היה: "כאן שוכב אני, כורש מלך המלכים", ומתחת לה כתובת נוספת בשפה הפרסית. על פי אריסטובולוס, הייתה לשון הכתובת:
הו האיש, אנוכי כורש, אשר העניק לפרסים אימפריה, והיה מלך על אסיה.
אל תהא עינך צרה אפוא במצבה זו.
רומן גירשמן, בספרו "פרס - הממלכה בת האלמוות" מביא נוסח מעט שונה:
הו האיש, תהיה אשר תהיה, מכל מקום אשר תבוא, כי יודע אני כי תבוא
אנוכי כורש, אשר יסד את אימפריית הפרסים
אל תהא עינך צרה אפוא באדמה זו המכסה את גופי.
מבנה הקבר

שש מדרגות רחבות מובילות אל מבנה הקבר, שאורכו 3.17 מ', רוחבו 2.11 מ' וגובהו 2.11 מ', וכניסתו צרה.
העיצוב של קבר כורש הוא בדמות זיגוראת מסופוטמי או עילמי, אך הלשכה בפנים מזכירה עיצוב קברים מתקופת ממלכת אוררטו או קודם לכן. ממדי הקבר כמעט זהים לממדיו של קברו של אלייטס השני, אביו של המלך הלודי, קרויסוס. העיצוב הראשי בקבר הוא עיצוב רוזטה מעל הדלת שבגמלון. כמו כן, בדומה למבני אדריכלות וחפצי אומנות שנמצאו בפסארגאדה, העיצוב מושפע מסינתזה של עיצובים של ממלכות עילם, בבל, אשור ומצרים העתיקה וכן גם השפעות אנטוליות.
על פי דיווחו של ההיסטוריון היווני אריסטובולוס מקסנדריה:
בזמן הכיבוש המוסלמי, צבאות הערבים הגיעו לקבר והתכוונו להרוס אותו, מכיוון שהוא מפר את עמודי האסלאם. מטפלי הקבר הצליחו לשכנע את הפיקוד הערבי כי הקבר לא נבנה לזכרו של כורש, כי אם לזכרה של אמו של שלמה המלך, וכך הצילו אותו מכליה. כתוצאה מכך, ההקדשה בקבר הוחלפה בפסוק מן הקוראן, והקבר נודע כ"קבר אם שלמה", וידוע כך גם בימינו אנו.
המוזוליאום נחשב למבנה הקבורה היחידני (שלא שייך או נמצא במבנה אחר) העתיק ביותר, ומכך נובע כי הוא עמיד בפני סכנות סייסמיות.
לקריאה נוספת

Strabo, Geography. Edited and translated by Horace L. Jones. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press and London, William Heinemann, 1917-32. Digitized copy in: LacusCurtiius.
Roman Ghirshamn, Persia, the immortal kingdom. New York Graphic Society, 1971.
הערות שוליים

↑  Strabo, 15.3.7-8
↑  מייקל הוגן, Tomb of Cyrus, מתוך אתר The Megalithic Portal
↑  רונלד פרייר, 1989, The Arts of Persia‏, Yale University Press‏, ISBN 0-300-03987-5
↑  אנדרו בורק, מרק אליוט, The Lonely Planet: Iran, 2008, עמ' 284
קוריה הוסטיליה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  curia, אתר ארכאולוגי 
 מיקום:  פורום רומאנום 
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  41°53′35″N 12°29′07″E﻿ / ﻿41.893055555556°N 12.485277777778°E﻿ / 41.893055555556; 12.485277777778
  (למפת רומא מוגדלת) קוריה הוסטיליה(למפת רומא רגילה) קוריה הוסטיליה
 
הקוריה הוסטיליה (בלטינית: Curia Hostilia - החצר ההוסטיליאנית) הוא המבנה בו היה מתכנס הסנאט הרומי בפורום ברומא העתיקה. המבנה נמצא בקצה המערבי של הפורום, לרגלי גבעת הקפיטוליום.
היסטוריה

על פי המסורת, המבנה המקורי נבנה באתר זה במאה השישית לפני הספירה על ידי המלך השלישי של רומא - טולוס הוסטיליוס, וקרוי על שמו. המבנה הראשון הורחב על ידי לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 80 לפנה"ס כדי לאפשר את הכפלת מספר חברי הסנאט, אך שם המבנה (קוריה הוסטיליה) נשמר. במבנה זה נערכה ההוצאה להורג של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, ובו נשרפה בשנת 52 לפנה"ס גופתו של פובליוס קלודיוס פולכר שגרמה לשריפת המבנה כולו.
בית הסנאט נבנה שנית לאחר שרפה זאת על ידי פאוסטוס קורנליוס סולה ונקרא על שמו - קוריה קורנליה. יוליוס קיסר בנה שוב את בית הסנאט שנקרא מאז על שמו - קוריה יוליה. בעת השיפוצים, התכנס הסנאט בתיאטרון פומפיוס ושם נרצח יוליוס קיסר באידו של מרץ בשנת 44 לפנה"ס. הבנייה נעצרה אחרי הרצחו של קיסר אך סוימה על ידי בנו המאומץ, הקיסר אוגוסטוס.
הקוריה יוליה שופצה (תוך שימור שמה) ראשית על ידי הקיסר דומיטיאנוס בשנים 81-96 לספירה. אחרי נזק נרחב בעקבות שרפה בשנת 283 בימי הקיסר קארינוס, שופץ המבנה שנית בשנים 284-305 בתקופת הקיסר דיוקלטיאנוס. מבנה זה פחות או יותר הוא הקיים היום. 
המבנה שרד את ימי הביניים בשל העובדה שבשנת 658 הפך לכנסייה. על קירות המבנה נותרו ציורי קיר נוצריים. בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני שוחזר המבנה לצורתו המקורית.
גודל המבנה כגודל מגרש כדורסל ומשני צדדיו במות אבן ששימשו כמקומות ישיבה לסנאטורים.