דובטון סטורדי
מלחמת העולם הראשונה > ראש מטה המלחמה

סטורדי הועלה לדרגת תת אדמירל ב-13 בדצמבר 1913. עד סוף 1913 מונה סטארדי לראש מטה המלחמה של הצי. טיוטות הערות בזכרונותיו של צ'רצ'יל מצביעות על כך שייתכן שהוא היה הבחירה השנייה לאחר שהנסיך לואי מבאטנברג פעל במה שניקולס למברט מתאר כ"התנגדות עזה באופן לא אופייני" למינוי הממונה עליו לשעבר רג'ינלד קוסטנס. הית'קוט מצהיר כי הוא נכנס לתפקידו כראש מטה המלחמה באדמירליות ביולי 1914.
ב-24 ביולי 1914 הגיש סטורדי שני תזכירים המביעים צער על סדרת "פוליפמוס" המתוכננת החדשה, סיירת טורפדו שקועה למחצה חמושה בשמונה טורפדות. היה ויכוח על ההערכות הימיות בתחילת 1914, כאשר הדעה הליברלית, כולל שר האוצר דייוויד לויד ג'ורג', התנגדה להסלמה הולכת וגוברת של הוצאות ימיות, במיוחד עם בחירות כלליות שיתקיימו בתוך שנה בערך. המניעים של צ'רצ'יל היו פיננסיים בלבד, שמטרתם לחסוך עד 900,000 פאונד מתקציב הצי, ותוכניותיו פורטו בתזכירים ב-1 וב-14 ביוני 1914. הוא שאף להחליף 14–16 צוללות ב-"אה"מ רזיסטאנס" המתוכננת ו-6–8 סיירות טורפדו באה"מ אז'נקור המתוכננת (בשם נעשה שימוש חוזר לספינת קרב אחרת), ולהפסיק את כל בניית המשחתות למעט שתיים או שלוש גדולות. כאלה שישמשו כמובילות שייטת, ולבנות במקום זאת צוללות. סטורדי מתח ביקורת על העלות הגבוהה של סיירות הטורפדו, כמו גם הדפנות הנמוכות שלהם (מה שהופך אותם לבלתי שמישים בים סוער) והפגיעות למשחתות האויב. כריסטופר בל כותב שבניגוד לטענותיו של ניקולס למברט, לא הושגה החלטה סופית לגבי "החלפה" (של צוללות עבור אוניות מערכה) לפני פרוץ המלחמה.
ב-9 באוגוסט 1914, כאשר בריטניה נמצאת כעת במלחמה עם גרמניה, צ'רצ'יל הנחה את באטנברג וסטורדי לתכנן תוכניות לכבוש את אמלנד באיי פריזיה ההולנדים. זו הייתה תחילתה של התוכנית בסופו של דבר לנחות בבורקום (כהקדמה אפשרית לתפיסת תעלת קיל ושליחת צי בריטי אל הים הבלטי.
סטורדי התנגד (16 באוגוסט 1914) לצו במועצה בדבר חסימת הסחר עם גרמניה דרך מדינות נייטרליות. הוא פקפק ב"כדאיות הפוליטית של אימוץ גישה שיעילותה המעשית מוטלת בספק רב, ולדעתי בטוח תעורר בעיות עם הנייטרליים". אדמירל אדמונד סלייד רשם מחשבות דומות ב-18 באוגוסט.
סטורדי כתב שתי "דקות מזלזלות" (25 בספטמבר 1914) על רצון הקבינט למקש את מזרח הים הצפוני דרומה עד רוטרדם ופלאשינג. ניקולס למברט מעיר כי סטורדי "תאורטיקן ימי שהוכרז בעצמו מהאסכולה המהאנית, נודע לשמצה בזכות השקפתו המונוכרומטית על כוח הים והתעקשותו הדוגמטית שהמטרה העיקרית חייבת להישאר ניצחון מכריע בהתערבות צי". קפטן הרברט ריצ'מונד התלונן ביומנו כי "הוא הוציא את המבט הישן והמעופש שמה שאנחנו רוצים לעשות זה לא להשאיר את האויב בפנים אלא להוציא אותו ולהילחם". בזמן שצ'רצ'יל שהה באנטוורפן, שכנע סטורדי את לורד הים הראשון הנסיך לואי מבטנברג להצטרף אליו בהצהרה משותפת לפיה זו אינה מדיניות בריטית להנחת מוקשים (המסמך אינו נמצא בארכיון, לפי ניקולס למברט – הוא רק מוזכר ביומנו ב-1 באוקטובר של קפטן פיליפ דיומא, "מנהל המיקוש"). צ'רצ'יל (1 באוקטובר) הורה לאדמירליות לערוך לוח זמנים למיקוש הים הצפוני, ואישר מחדש את ההנחיות שנתן ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית' בזמן שהיה באנטוורפן.
לדעתו של ניקולס למברט לסטורדי היה חלק מהאשמה בטעויות האדמירליות שבהן הואשם צ'רצ'יל על ידי העיתונות – בריחת הגבן וברסלאו, ואובדן האבוקיר, קרסי והוג. כריסטופר בל כותב שצ'רצ'יל, שדחק לשווא ששלושת הסיירות יוצבו בצורה בטוחה יותר רחוק יותר מהצי הגרמני, הואשם בעיתונות באופן לא הוגן. הוא מינה את באטנברג ואת סטורדי ולכן נושא באחריות מסוימת לשגיאותיהם, אך למרות זאת האשמה באובדן שלושת הסיירות היא בהם. ב-1 בנובמבר 1914 נחל הצי המלכותי תבוסה מדכאת כאשר איבד שתי סיירות משוריינות בפיקודו של כריסטופר קראדוק בקרב קורונל. ב"משבר העולם" (זיכרונותיו ממלחמת העולם הראשונה, שפורסמו בשנות ה-20) הטיל צ'רצ'יל מאוחר יותר את האשמה בקורונל על קראדוק (למורת רוחם של קרוביו שנותרו בחיים); לדעתו של בל הוא היה צריך להיות ביקורתי יותר כלפי באטנברג וסטורדי על אי העברת פקודות ברורות.
אדמירל פישר, שחזר בתור לורד הים הראשון במקומו של באטנברג, פיטר את סטורדי (4 בנובמבר) – הוא היה "הראשון ללכת" במילותיו של ניקולס למברט. סטיבן רוסקיל (באיש הסודות, הביוגרפיה שלו על מוריס האנקי) תיאר זאת כ"ציד ראשים" אישי של פישר. עם זאת, ניקולס למברט מעיר כי קפטן פיליפ דיומא כתב ביומנו ביום חזרתו של פישר (30 באוקטובר) כי "התקווה הגדולה כאן היא ש-Sturdee & Leveson ילכו". גם "בלינקר" הול חשב באופן דומה.