stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכסות קרינתיה
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה והפלביססיט הקרינתי

במהלך מלחמת העולם הראשונה, קרינתיה חוותה מספר גבוה יחסית של מקרי מוות במלחמה: שלושים ושבעה על כל 1,000 תושבים. זה היה גבוה יותר מאשר ברוב אזורי דוברי הגרמנית האחרים באוסטריה-הונגריה (למעט מורביה הדרומית-גרמנית).
לאחר תום המלחמה והתפרקותה של אוסטריה-הונגריה, בחוזה סן-ז'רמן בשנת 1919 נקבע כי עמק תעלת קרינתיה המשתרעת מTarvisio לעבר Pontafel (172 קמ"ר) ללכת יימסר לאיטליה וכי תחומי עמק מסה דוברי הסלובנית, באזור עמק דראווה סביב אונטרדראובורג, אשר שונה לאחר מכן לדראבוגראד, ואזור יזרסקו (128 קמ"ר), יימסר למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, לעומת זאת, לא הסתפקה בחלקים אלה של הדוכסות לשעבר וכבשה גם אדמות מצפון לרכס הרי קראוואנס, כולל עיר הבירה קלגנפורט. מעצמות האינטנטה החליטו על משאל עם דו-שלבי, מתוכו השלב הראשון, משאל העם הקרינתי, התקיים ב-10 באוקטובר 1920 כדי לקבוע את גורלה של קרינתיה. התוצאה לטובת אוסטריה לא שינתה את הגבולות כפי שהוחלט באמנת סן ז'רמן.
החלק האוסטרי של הדוכסות לשעבר מהווה כיום את המדינה הפדרלית קרינתיה, בעוד שהשטח שנמסר לאיטליה כחלק מ"מארקה יוליה"הנטען לאזור פריולי-ונציה ג'וליה. רוב השטח שהוענק ליוגוסלביה (ראה קרינתיה הסלובנית) מהווה כיום חלק מהאזור הסטטיסטי של קרינתיה הגדול ביותר בסלובניה.
שטח ואוכלוסייה

שטח:
סה"כ: 10,327 קמ"ר
אוכלוסייה (מפקד 1910):
סה"כ: 396,228
שטח ואוכלוסייה > הרכב לשוני

על פי המפקד הקיסרי האחרון של אוסטריה בשנת 1910, דוכסות קרינתיה הורכבה מהקהילות הלשוניות הבאות:
סה"כ: 396,228
גרמנית: 304,315 (76.80%)
סלובנית: 82,212 (20.75%)
איטלקית: 82 (0.02%)
שפות אחרות: 9,619 (2.43%)
המפקדים האוסטריים לא מנו קבוצות אתניות, וגם לא את שפת האם, אלא את "שפת האינטראקציה היומיומית".
שטח ואוכלוסייה > הרכב דתי

סה"כ: 396,228
קתולים : 371,361 (93.72%)
פרוטסטנטים: 24,299 (6.13%)
יהודים: 341 (0.09%)
דתות אחרות או לא ידועות: 227 (0.06%)
דוכסי קרינתיה > שושלות שונות

השושלת הלואיטפולדינגית
היינריך הראשון (976–978)
השושלת הסליאנית
אוטו הראשון (978–985)
השושלת הלואיטפולדינגית
היינריך הראשון (985–989), שוב, דוכס בוואריה 983–985
השושלת האוטונית
היינריך השני (989–995), גם דוכס בוואריה 985–995
היינריך השלישי (995–1002), גם דוכס בוואריה 995–1005
השושלת הסליאנית
אוטו הראשון (1002–1004), שוב
קונראד הראשון (1004–1011)
בית אפנשטיין
אדלברו (1011–1035)
השושלת הסליאנית
קונראד השני (1036–1039)
היינריך הרביעי (1039–1047), גם דוכס בוואריה 1026–1041 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה (כהיינריך השלישי) 1046–1056
הענף הבכור של בית ולף
ולף (1047–1055)
אזונידים
קונראד השלישי (1056–1061)
בית צרינגן
ברטהולד השני (1061–1077)
בית אפנשטיין
לואיטפולד (1077–1090)
היינריך הרביעי (1090–1122)
דוכסי קרינתיה > בית שפונהיים

היינריך הרביעי (1122–1123)
אנגלברט (1123–1134)
אולריך הראשון (1134–1144)
היינריך החמישי (1144–1161)
הרמן (1161–1181)
אולריך השני (1181–1201)
ברנהרד (יורש העצר משנת 1199, הדוכס 1202–1256)
אולריך השלישי (1256–1269)
דוכסי קרינתיה > שושלות שונות

שושלת פשמישל
אוטוקר (1269–1276), גם מלך בוהמיה 1253–1278
בית הבסבורג
רודולף הראשון (1276–1286), גם מלך גרמניה 1273–1291
דוכסי קרינתיה > גוריציה-טירול

מיינהארד (1286–1295)
היינריך השישי (1295–1335), גם הוא מלך בוהמיה 1306/1307–1310, יחד עם אחיו
לודוויג (1295–1305)
אוטו השלישי (1295–1310)
דוכסי קרינתיה > בית הבסבורג

אוטו הרביעי (1335–1339), יחד עם אחיו
אלברכט השני (1335–1358)
פרידריך (1358–1362), יחד עם אחיו
רודולף השני (1358–1365)
אלברכט השלישי (1365–1379)
דוכסי קרינתיה > בית הבסבורג > הענף הלאופולדיני

לאופולד (1379–1386)
וילהלם (1386–1406)
ארנסט (1406–1424)
פרידריך (1424–1493)
דוכסי קרינתיה > בית הבסבורג > שטחי הבסבורג התאחדו מחדש בשנת 1458

מקסימיליאן הראשון (1493–1519), גם קיסר האימפריה הרומית הקדושה 1508–1519
קרל הראשון (1519–1558), גם קיסר האימפריה הרומית הקדושה 1519–1556
פרדיננד הראשון (1521–1564), גם קיסר האימפריה הרומית הקדושה 1558–1564
דוכסי קרינתיה > בית הבסבורג > אוסטריה הפנימית ההבסבורגית

קרל השני (1564-1590)
פרדיננד השני (1590–1637), גם קיסר האימפריה הרומית הקדושה 1619–1637
קרינתיה אוחדה שוב עם שאר שטחי הבסבורג בשנת 1619.
הערות שוליים

↑  Rothenburg, G. The Army of Francis Joseph. West Lafayette: Purdue University Press, 1976. p 218.
1 2  ”Kärnten.” Encyclopædia Britannica. Ultimate Reference Suite. Chicago 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge1001740 
קרינתיה עם דוכסות בוואריה
דוכסות קרינתיה בתוך האימפריה הרומית הקדושה בשיא התפשטותה
מפה מוקדמת של המאה ה-18 של קרינתיה המציגה נחלות בבעלות זלצבורג ובמברג
נחלת הכתר של ציסלייטניה של קרינתיה בתוך אוסטריה-הונגריה
קלגנפורט לנדהאוס
אבן הנסיך (Knežji kamen)
כיסא הדוכס ( Vojvodski prestol)
סמל דוכס קרינתיה עד 1246
סמל קרינתיה משנת 1246
חיים אברהם דב לוין

| --- | --- |

רבי חיים אברהם דובער לוין (יושב מימין) עם תלמידים
 לידה:  1860 בערך תר"ך בערך
 פטירה:  יוני 1938 ו' בסיוון ה'תרצ"ח
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  איליה, מינסק, הברונקס
 תקופת הפעילות:  ? – 5 ביוני 1938 
 השתייכות:  חסידות חב"ד
 תחומי עיסוק:  חסידות
 רבותיו:  רבי שמואל שניאורסון, רבי שלום דובער שניאורסון
 תלמידיו:  רבי יעקב שור
 בני דורו:  רבי שרגא פייבל מנדלוביץ'
 חיבוריו:  אוצר אגרות קודש
 שם השושלת:  המלאכים
 אב:  רבי שניאור זלמן מקרסילוב
 צאצאים:  בנו רפאל זלמן
רבי חיים אברהם דב הכהן לוין (או אברהם (חיים) דובער לוין, כונה גם "המלאך"; נפטר בו' בסיוון ה'תרצ"ח) היה משפיע חסידי בארצות הברית, מייסד ומנהיג קהילת המלאכים. בינו לבין חסידות לובביץ' שררה מתיחות אידאולוגית לאחר פרישתו ממנה. נודע בפרישותו הקיצונית, ובהטפתו להסתגרות בפני העולם המודרני.
ביוגרפיה

נולד ככל הנראה בין השנים ה'תרי"ט – ה'תרכ"א, לרבי שניאור זלמן לוין אב"ד בקרסילוב (אנ'). בגיל אחת עשרה התייתם מאביו. התגורר באיליה והיה מחסידי רבי שמואל שניאורסון ("מהר"ש") מליובאוויטש ובנו הרש"ב, לפי מקורות אחדים היה מחסידי קאפוסט, בזמן הנהגתו של הרש"ב עזב את חסידות ליובאוויטש, לפי מקורות חב"דיים לאחר שטען באוזני הרש"ב כי בנו הריי"צ "קורא ספרים חיצוניים", דבר שהתפרש כניסיון לסכסך בין הרש"ב לבין בנו, מתוך מטרה לרשת את האדמו"רות.
במלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר במינסק.
ביוגרפיה > המלאכים

בשנת ה'תרפ"ד היגר לארצות הברית (יש אומרים עקב רדיפות מצד חסידי ליובאוויטש[דרוש מקור]), שם התגורר בברונקס, והיה רב בבית המדרש "נוסח האר"י".
הרב לוין היה בעל הדרת פנים ומראה מרשים, והתנהג בקיצוניות ובפרישות. הנהגותיו בעבודת ה' היו באופי של הנהגות מראשית ימי תנועת החסידות. בשבתות ובחגים היה מונע את עצמו משינה. בין היתר סופר עליו כי היה עומד למעלה מ-10 שעות אחוז מחשבות ומתבונן בשתיקה. עקב תכונות אלו כונה "המלאך". את תלמידיו ושומעי לקחו הדריך ללבוש ציצית גדולה ולגדל פאות ארוכות, שלא כדרך חב"ד, וכך גם לבושם היה חריג מהמקובל: חליפות ארוכות. הוא הורה להם שאת לימודם בתלמוד בבלי יעשו רק מתוך התלמוד הבבלי של דפוסי סלאוויטא וזיטומיר שהוערכו מאוד בתנועת החסידות, ולא בש"ס וילנא – דבר שקומם כנגדם את ראשי הישיבות בארצות הברית.
פרישתו מחסידות חב"ד החשיבה אותו כמתנגד לה, ורבי שרגא פייבל מנדלוביץ' עודד את תלמידיו מישיבת תורה ודעת ללמוד עמו, כתריס בפני ההשפעה החב"דית הגוברת,
אך בשנת ה'תרצ"ה לאחר חילוקי דעות ותקריות עם הרב מנדלוביץ' ותלמידיו, כמו החבאת כרכי התלמוד בבלי של תלמידי הרב לוין (שהיו מדפוסי סלאוויטא וזיטומיר), עזבו תלמידיו את ישיבת תורה ודעת, והקימו את ישיבת "נתיבות עולם" בוויליאמסבורג בראשות תלמידו הרב יעקב שור.
יחסיו עם תנועת חב"ד

בחב"ד הוערך בתחילה כמעמיק גדול בחסידות, אם כי לפי מקור מסוים דעתו של "הרשב"ץ" לא הייתה נוחה ממנו כבר אז.
לאחר שפרש, היחס אליו הפך להיות שלילי. בחב"ד הגדירו את שיטתו כ"חיצוניות", והצביעו על הדרכתו לתלמידיו לפרוש מהעולם הזה בניגוד לשיטת חב"ד.
הרב יואל כהן כתב במכתב מכסלו תשי"ב את התרשמותו מה"מלאכים" לאחר שחזר על מאמרי חסידות בבית המדרש של המלאכים, לפי הוראתו של רבי מנחם מנדל מליובאוויטש להפיץ את מאמרי החסידות בבתי כנסיות:
"המלאכים, כה קוראים פה לחסידי המלאך האלטן ניט – אינם אוחזין מנשיאי חב"ד רק עד אדמו"ר הצמח צדק, כי אומרים שהוא המלאך היה ממלא מקומו. ומכ"ק אדמו"ר מהר"ש האלטן זיי ניט בכל זאת אין מנגדין אליו, מה שאין כן לכ"ק אדמו"ר הרש"ב נ"ע וכ"ק אדמו"ר זי"ע יש להם שנאה. יש להם תלמוד תורה וקונים ספרי לימוד עבור ילדיהם מספרי המרכז לענייני חינוך, הם קורעים השער בלאט מהספר, כי נזכר שם שם המרכז לענייני חינוך תחת נשיאותו של כ"ק אדמו"ר. בשנים אחר שהתפשטו הפעולות של כ"ק אדמו"ר באמריקה אף על פי כן הם מחזיקים עדיין בשטותם (כי רבם המלאך הכניס בהם ארס נגד ליובאוויטש), אבל לנגד בגלוי אינם יכולים רק זו מחלוקת ישנה... את הרעל נגד ליובאוויטש אפשר להכיר ברגע הראשון".
לפי ד"ר ישראל נתנאל רובין, 'המלאך' נטש את חב"ד לאחר עימות עם ר' שלום בער שניאורסון, האדמו"ר החמישי, אותו האשים 'המלאך' בכפירה בעיקר. 'המלאך' אמר לשניאורסון כי לפי הרמב"ם הוא מין ואין לו חלק לעולם הבא.
פטירתו

נפטר בו' בסיוון ה'תרצ"ח. על מצבתו נכתב ”הלך בדרך אמת ורבים בו זיכה”.
את מקומו בהנהגת הקהילה מילא תלמידו הרב יעקב שור, אחיו של רבי גדליה שור.
משפחתו

בנו רפאל זלמן – נפטר בשנת ה'תשנ"א.
כתביו

מכתביו, הכתובים – רובם ביידיש – בשפה חריפה ובסגנון תובעני, הוצאו לאור לאחר פטירתו בספר בשם "אוצר אגרות קודש", ירושלים תשי"ב (מהדורה נוספת: ניו יורק תשל"ג). רוב מכתבים אלו לבנו, וחלק מהם לחסידיו. הספר הודפס בעילום שם המחבר, והוא מתואר כ"אחד מהמיוחדים שבדורו, אחד מן הרמתיים ושמו טמיר ופלי". שמו מרומז בתיאור תוכן הספר: "עֹלות בקנה א'ח'ד' (=ראשי התיבות של שמו הפרטי) כפתור ופרח".
לקריאה נוספת

המלאך – שערי השגות, יצחק הרשקוביץ, בני ברק תשע"ז.
הערות שוליים

↑  יוסי בן-הרוש, עולם ישן אמיץ: ר' אברהם דובער הלוין ('המלאך') – שיטתו ותפיסת עולמו, באתר Academia.edu.
↑  ראו איגרת אליו מהרש"ב: אגרות קודש, ניו יורק תשמ"ו, חלק ב', עמ' קצ"א.
↑  קובץ אהל יוסף, חלק ד', ניו יורק תשע"א, עמ' כ"ו.
↑  יהודה חיטריק, רשימות דברים, ניו יורק תשמ"ה, חלק ב', עמ' רנ"ד; יוסף אשכנזי, הרב מרדכי שמואל אשכנזי (על רבי מרדכי שמואל אשכנזי ומדבריו), כפר חב"ד תשע"ז, עמ' 355.
↑  קדם בית מכירות פומביות, קטלוג קדם - 48, ירושלים תשע"ג, עמ' 117, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  ישראל ג'ייקובסון, זכרון לבני ישראל, ניו יורק תשנ"ו, עמ' קצ"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  שניאור זלמן ברגר, ישראל נח הגדול, ישראל תשס"ו, עמ' 252.
↑   ישראל נתנאל רובין, האם יכול אלוהים לגבור על הלוגיקה, באתר הארץ, 7 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306376905171 
מכתב חיזוק שכתב רחא"ד לוין לבנו רפאל זלמן. המכתב אינו מופיע ב"אוצר אגרות קודש"
לודוויג אוגוסט, דוכס אנהלט-קתן

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1802 קתן, דוכסות אנהלט-קתן  
 פטירה:  16 בדצמבר 1818 (בגיל 16) לייפציג, ממלכת סקסוניה ממלכת סקסוניה 
 שם מלא:  לודוויג אוגוסט פרידריך אמיל, דוכס אנהלט-קתן
 שם לידה:  Ludwig August Friedrich Emil von Anhalt-Köthen 
 מדינה:  אנהלט-קתן 
 מקום קבורה:  St. Jakob 
 
 
 
לודוויג אוגוסט, דוכס אנהלט-קתן (20 בספטמבר 1802 - 18 בדצמבר 1818) היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר היה השליט של דוכסות אנהלט-קתן.
ביוגרפיה

לודוויג אוגוסט נולד ב-16 בספטמבר 1802 בקתן, ארבעה ימים לאחר מותו של אביו לודוויג, נסיך אנהלט-קתן, מאשתו לואיזה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן ולואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט. שנה אחת מאוחר יותר, דודו, אוגוסט כריסטיאן, דוכס אנהלט-קתן התגרש מאשתו אחרי אחת עשרה שנים של נישואין, ללא ילדים, ולא הראה שום עניין להתחתן שוב, ובעקבות כך הפך לודוויג אוגוסט ליורש העצר.
כאשר אוגוסט כריסטיאן פרידריך נפטר בשנת 1812, לודוויג אוגוסט ירש אותו בגיל עשר, ולאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, שימש כעוצר עד מותו בשנת 1817, ולאחר מכן נכדו, לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו שימש כעוצר בשם לודוויג אוגוסט.
לודוויג אוגוסט מת ב-18 בדצמבר 1818 בלייפציג, כשהיה רק בן שש עשרה שנים, והוחלף על ידי דודנו, פרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן, מבית אנהלט-קתן-פלס.
יוחנן הארבעה עשר

האפיפיור יוחנן הארבעה עשר (בלטינית: Ioannes XIV; מת ב-20 באוגוסט 984) היה האפיפיור מנובמבר 983 עד מותו בשנת 984. הוא היה יורשו של האפיפיור בנדיקטוס השביעי.
ביוגרפיה

פייטרו קאנפאנובה נולד בפאביה, וכיהן כקנצלר הקיסרי באיטליה של הקיסר אוטו השני. המסמך הראשון שלו בתפקיד זה הוא מ-28 בדצמבר 980, והאחרון מ-27 באוגוסט 983. המלכה אדלייד מבורגונדי, אשתו של אוטו השני, והמלכה תיאנו, אשתו של אוטו השלישי, ביקשו להפוך את מג'ולוס מקלוני לאפיפיור בשנת 983, אבל הוא סירב, ופייטרו, בישוף פאביה, נבחר במקום זאת.
אף על פי ששמו המקורי היה פייטרו, הוא אימץ את השם יוחנן הארבעה עשר כדי למנוע מלהיות מקושר לפטרוס עצמו.
אוטו השני מת זמן קצר לאחר בחירתו, ויורשו אוטו השלישי, היה רק בן 3 שנים ולא היה מסוגל להגן על מעמדו של יוחנן כאפיפיור. האנטי-אפיפיור בוניפקיוס השביעי, על פי התחושה העממית נגד האפיפיור החדש, חזר מקונסטנטינופול והכניס את יוחנן לכלא בטירת סנטאנג'לו, שם הוא מת מרעב או מרעל ב-20 באוגוסט 984.
הבלבול בנוגע לשמו

היה בלבול ניכר במספר האפיפיורים בשם יוחנן. היה רק אחד בשם יוחנן הארבעה עשר, עם זאת, במהלך המאה ה-13, רשויות פקידות של הוותיקן נטו בטעות להאמין כי היו שני יוחנן הארבעה עשר, ודבר זה הוביל לאפיפיור שקרא לעצמו יוחנן העשרים ואחד, במקום יוחנן העשרים, בשנת 1276.
הערות שוליים

↑  Gerhard Schwart (1907), [https://archive.org/details/MN42020ucmf_1 Die Besetzung der Bistümer Reichsitaliens unter den sächsischen und salischen Kaisern: mit den Listen der Bischöfe, 951-1122 (Leipzig: B.G. Teubner) (in German), p. 142.
↑  J. N. D. Kelly, The Oxford Dictionary of Popes (Oxford 1986), "John XIV", p. 132.
↑  George L. Williams, Papal Genealogy: The Families And Descendants Of The Popes, (McFarland & Company, 1998), 232.
↑  Eleanor Shipley Duckett, Death and Life in the Tenth Century, (University of Michigan Press, 1967), 110.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בנדיקטוס השביעי | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: יוחנן החמישה עשר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397566105171  BnF: cb103577548 (data)  CANTIC: a10478565  GND: 100950132  ISNI: 0000 0004 4412 9711  LCCN: nb2007019857  NKC: skuk0003214  NTA: 074353373  ULAN: 500355753  VcBA: 495/45997  VIAF: 312717165   WorldCat (עם VIAF): 312717165
מהמדואו איסופו

מהמדואו איסופו (בצרפתית: Mahamadou Issoufou, נולד ב-1951) הוא פוליטיקאי ניז'רי אשר שימש כנשיא המדינה בין אפריל 2011 ל-2 באפריל 2021.
איסופו כיהן כראש הממשלה בשנים 1993–1994 ונשיא האספה הלאומית בשנים 1995–1996. הוא הוביל את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במדינה מהיווסדה בשנת 1990 ועד היבחרו לנשיאות. הוא התמודד לכל מערכות הבחירות לנשיאות מאז שנת 1993. הוא היה גם ראש האופוזיציה בשנים 1999–2010.
ביוגרפיה

איסופו נולד במזרח ניז'ר בתקופת השלטון הצרפתי. הוא למד הנדסה, ואף ניהל את כל המכרות במדינה בשנים 1980–1985. בפברואר 1993 נבחר לראשונה לפרלמנט הניז'רי ומפלגתו הצטרפה לממשלה. באותה השנה איסופו התמודד לראשונה לנשיאות והגיע למקום השלישי עם כ-15.92% מהקולות. הנשיא שנבחר בסופו של דבר מינה את איסופו לראש הממשלה באפריל.
איסופו התפטר כשנה וחצי בתפקיד כתוצאה מצו נשיאותי שהחליש את כוחו. התפטרותו הובילה לבחירות חדשות שהתקיימו בשנת 1995. לאחר הבחירות הוא התמנה לנשיא הפרלמנט. מתחים בין הפרלמנט בהובלת איסופו לבין הנשיא הובילו למצב של קיפאון פוליטי במדינה. מתיחות זו הובילה בסופו של דבר להדחת הנשיא ואף להפיכה צבאית ב-27 בינואר 1996. איסופו נעצר ושהה במעצר בית כשלושה חודשים.
בבחירות לנשיאות השנויות במחלוקת שהתקיימו ב-7 ביולי 1996, איסופו הגיע למקום הרביעי עם כ-7.6% מהקולות. בזמן הבחירות איסופו היה נתון שוב במעצר בית ושוחרר רק ב-12 באוגוסט. לאחר מהומות פרו-דמוקרטיות, נעצר איסופו שוב ב-11 בינואר 1997, מעצר שנמשך כשבוע וחצי. באפריל 1999 התרחשה הפיכה צבאית שנייה, ובאוקטובר התקיימו בחירות נוספות לנשיאות שבהן איסופו הגיע למקום השני עם כ-22.79% מהקולות. הוא התמודד בסיבוב שני והפסיד עם כ-40.11% מהקולות.
בנובמבר 1999 שב איסופו לפרלמנט. בבחירות לנשיאות שהתקיימו בשנת 2004 הוא שוב הגיע למקום השני עם כ-24.6% מהקולות, והפסיד בסיבוב השני עם כ-34.47%. בשנת 2009 האופוזיציה בהובלתו של איסופו התנגדה לניסיון הנשיא לשנות את החוקה, כך שתאפשר לו להתמודד שוב ושוב לנשיאות ללא הגבלת זמן. המחאות הרבות בהובלתו של איסופו גרמו למשבר פוליטי חמור למעצרו של איסופו. בסופו של דבר, השינוי החוקתי התקבל במשאל עם למרות התנגדות האופוזיציה.
בפברואר 2010 התקיימה הפיכה צבאית שלישית והוכרז על בחירות חדשות שיתקיימו בתחילת 2011. בבחירות אלו ניצח בסיבוב השני והושבע לתפקיד באפריל. בפברואר 2016 נבחר שוב לתפקיד לקדנציה נוספת בת חמש שנים. עם תום הקדנציה ב-2021, הוחלף בידי מוחמד בזום, שהיה אחד השרים הבכירים בממשלתו (החוקה הניז'רית מגבילה את כהונת הנשיא לשתי קדנציות רצופות ולכן איסופו לא התמודד בבחירות הכלליות). זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של ניז'ר שחילופי שלטון התבצעו בצורה דמוקרטית מאז זכתה לעצמאות ב-1960.
בולאט אוקוג'אבה

| --- | --- |

צילום מדצמבר 1978 בפריז
 לידה:  9 במאי 1924 מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 פטירה:  12 ביוני 1997 (בגיל 73) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1946–1997 (כ־51 שנים) 
 מקום לימודים:  Faculty of Philology, Tbilisi University 
 סוגה:  בארד, סיפור סקטץ', פרוזה, שירה, סיפור קצר 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 פרסים והוקרה:  זר הזהב (1967)  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  פרס ברית המועצות  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מדליה על שם ז'וקוב  עיטור הידידות בין העמים  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה על הגנת הקווקז  Soviet Guards Badge 
 פרופיל ב-IMDb
 
בולאט שלווביץ' אוקוג'אבה (ברוסית: Була́т Ша́лвович Окуджа́ва, בגאורגית: ბულატ ოკუჯავა;‏ 9 במאי 1924 – 12 ביוני 1997) היה משורר, מלחין, זמר, וסופר סובייטי בשפה הרוסית ממוצא גאורגי-ארמני. כתב יותר 200 שירים שבהם חיבר את המילים ואת הלחן.
ביוגרפיה

בולאט אוקוג'אבה נולד במוסקבה, בירת ברית המועצות, למשפחת פעילים במנגנון המפלגה הקומוניסטית. אביו, שלווה אוֹקוּגַ'אבָה (ოკუჯავა), היה גאורגי, ואימו, אשחן נלבנדיאן - ארמנית. זמן קצר לאחר הולדת הבן נשלח אביו לגאורגיה ואימו המשיכה לעבוד במנגנון המפלגתי במוסקבה. בתחילת שנות ה-30 התבססה המשפחה בעיר טביליסי (גאורגיה), אך לאור חילוקי דעות בין אביו לבין לברנטי בריה, אביו הועבר לעיר ניז'ני טאגיל שבהרי אוראל, שם המשיך בעבודה במנגנון המפלגתי. בתחילת 1937, במהלך הטיהורים הגדולים, הוא נעצר, הואשם בתמיכה בטרוצקיזם, נשפט והוצא להורג. בולאט, אמו וסבתו עברו להתגורר בדירה שיתופית במוסקבה. בשנת 1938 נעצרה אימו, נשפטה באשמת בגידה במולדת ונידונה לשמונה שנות מאסר. היא שוחררה מהכלא רק ב1947. בולאט אוקוג'אבה הנער נסע עם סבתו לטביליסי. שם סיים בית ספר תיכון והחל לעבוד כשוליית מסגר במפעל.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביקש להתנדב לשירות בצבא האדום, אך נדחה בשל גילו הצעיר. באוגוסט 1942 גויס לצבא, לאחר הכשרה קצרה הוצב ביחידת מרגמות שלחמה בחזית עבר הקווקז. ב16 בדצמבר 1942 נפצע קשה בקרב ליד העיר מוזדוק. לאחר שהחלים, הוצב ביחידה עורפית, בגבול עם טורקיה. בשנת 1944 שוחרר מן הצבא מסיבות בריאותיות. בשנת 1945 התקבל ללימודים באוניברסיטת טביליסי וסיים אותה בשנת 1950. הוא החל לעבוד כמורה בכפר במחוז קלוגה.
בשנת 1956 פגש כמה משוררים, ולאחר שקיבל מהם ביקורת חיובית לשיריו, עבר לעיר קלוגה. בעיתון המקומי בעיר זו התפרסמו כמה משיריו. בשנת 1956 פרסם לראשונה ספר שירים. בשנת 1959 חזר אוקוג'אבה למוסקבה. באותה שנה הוא התחיל לשיר את שיריו בליווי נגינה בגיטרה וזכה בפופולריות רבה. לפרנסתו עבד כעורך בהוצאה לאור, ואחר כך היה אחראי על מדור השירה בעיתון "ליטרטורניה גזטה" ("העיתון הספרותי").
בשנת 1961 ארגנו הופעה ראשונה שלו לקהל הרחב בעיר חרקוב. ב-1962 הוא התקבל לארגון המשוררים הסובייטי. באותה שנה הצטלם לראשונה בסרט בו הוא שר בעצמו את אחד משיריו. במהלך שנות ה-60 וה-70 כתב מספר רב של שירים ששולבו בסרטים שונים לרבות "תחנת רכבת בלרוסקי", "כובע קש", "השמש הלבנה של המדבר" ועוד.
במהלך שנות ה-70 שיריו הוקלטו והופיעו על תקליטים. במקביל הוקלטו שיריו בקלטות וקיבלו תפוצה רחבה. שירים רבים שלו הולחנו על ידי המלחין איסאק שוורץ ושולבו בסרטים.
אוקוג'אבה כתב מספר ספרים, שהראשון שבהם היה ספר אוטוביוגרפי שפורסם בשנת 1961.
עם תחילת הפרסטרויקה החל אוקוג'אבה בפעילות ציבורית רחבה. היה תומך נלהב של השינויים והפעילות של בוריס ילצין. בשנת 1989 הוא הקים את הסניף הרוסי של ארגון הסופרים הבינלאומי.
במהלך שנות ה-80 הופיע אוקוג'אבה רבות ברחבי רוסיה, ארצות הברית, קנדה, גרמניה וישראל. רבים משיריו תורגמו לעברית על ידי ד"ר גנאדי גונטר. ההופעה האחרונה שלו נערכה בפריז בקיץ 1995.
בשנת 1991 הוענק לבולאט אוקוג'אבה פרס רוסיה.
בשנותיו האחרונות סבל אוקוג'אבה מבעיות לב. הוא עבר ניתוח לב פתוח באמצע שנות ה-90. בשנת 1997, בעת ביקורו בצרפת, חלה בשפעת, המחלה השפיעה על מצב הלב שלו, ב-12 ביוני 1997 הוא נפטר בבית חולים בקלמאר. גופתו הועברה למוסקבה, שם נטמן בבית העלמין וגנקובסקויה.
ביוגרפיה > משפחתו

בשנת 1952 התחתן בולאט אוקוג'אבה עם גלינה סמוליאנינובה. מנישואין אלו נולדו לו בת (שנפטרה בינקות) ובן בשם איגור. בני הזוג נפרדו בתחילת שנות ה-60. אוקוג'אבה התחתן בשנית עם אולגה ארצימוביץ', ממנה נולד לו בן , אנטון (שכמו אביו עוסק במוזיקה ושירה).
גלריה

אנדרטה לבולאט אוקוג'אבה (רו'), בפינת רחוב ארבאט, במרכז מוסקבה.
פרוטומה של בולאט אוקוג'אבה, בשדרת הידוענים בעיר קיילצה, שבפולין.
בול דואר רוסי לכבוד בולאט אוקוג'אבה
יואכים ארנסט, נסיך אנהלט

יואכים ארנסט, נסיך אנהלט (בגרמנית: Joachim Ernst von Anhalt;‏ 21 באוקטובר 1536 – 6 בדצמבר 1586), היה נסיך גרמני מבית אסקניה, שליט נסיכות אנהלט-צרבסט משנת 1551, ומשנת 1570 השליט הבלעדי של כל נחלות אנהלט.
ביוגרפיה > ראשית חייו

יואכים ארנסט נולד ב-21 באוקטובר 1536 בדסאו, ליוהאן החמישי, נסיך אנהלט-צרבסט ולמרגרטה מברנדנבורג, בתם של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג. הוא קיבל חינוך נרחב תחת פיקוחו של אביו. ב-1 בפברואר 1549, כשהיה רק בן שלוש עשרה, הוא נכנס רשמית לאוניברסיטת ויטנברג, שם, בין היתר, למד עם התאולוג גאורג הלט.
ביוגרפיה > נסיך אנהלט-צרבסט

בשנת 1550 מת אביו, ויואכים ארנסט ירש את אנהלט-צרבסט יחד עם אחיו הגדול קרל הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ואחיו הצעיר ברנהרד השביעי, נסיך אנהלט-צרבסט.
בשנת 1553 מת דודו גאורג השלישי, נסיך אנהלט-פלצקאו ללא יורשים, ובעקבות כך ירשו יואכים ארנסט ואחיו את אנהלט-פלצקאו. בשנת 1561 מת דודו יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ובעקבות כך ירשו האחים גם את אנהלט-דסאו. בשנת 1562 ויתר דודו וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן על אנהלט-קתן לטובתו.
ביוגרפיה > נישואים

ב-3 במרץ 1560 התחתן יואכים ארנסט עם אגנס מבארבי-מיהלינגן, בתו של וולפגנג הראשון, רוזן בארבי-מיהלינגן, ממנה היו לו שישה ילדים.
ב-9 בינואר 1571 התחתן יואכים ארנסט בשנית עם אלאונורה מווירטמברג, בתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, ממנה היו לו עשרה ילדים.
ביוגרפיה > נסיך אנהלט

בשנת 1570 מת אחיו האחרון, ברנהרד השביעי, נסיך אנהלט-צרבסט, ויואכים ארנסט הפך לשליט היחיד של נסיכות אנהלט שאוחדה לראשונה מאז 1252, וקבע את מקום מושבו בדסאו.
יואכים ארנסט היה שליט אופייני לתקופת הרנסאנס, ותמך בנדיבות בתרבות ואמנות. הוא שלח את בניו עם מורים פרטיים למסעות חינוך ברחבי אירופה. כמו כן, הוא הורה לבנו של ראש ממשלתו, טוביאס היבנר, ליצור תיאור מפורסם של משחקי אבירים (Ritterspiele) שהתרחש בחצר השלטון בדסאו.
בשנת 1572 הוא יצר את קוד החוקים האזורי של אנהלט (Landesverordnung Anhalts), ובשנת 1582 הוא ייסד את בית הספר להתעמלות בצרבסט. הוא היה תומך נלהב של הרפורמציה הפרוטסטנטית וההוגנוטים.
ביוגרפיה > מותו

ב-6 בדצמבר 1586 מת יואכים ארנסט בדסאו, ומכיוון שבשטחי אנהלט לא חל חוק העדפת הבן הבכור, ירשו שבעת בניו של יואכים ארנסט את הנסיכות במשותף. בשנת 1603 חולקה הנחלה בין האחים; יוהאן גאורג קיבל את אנהלט-דסאו, כריסטיאן את אנהלט-ברנבורג, אוגוסט את אנהלט-פלצקאו, רודולף את אנהלט-צרבסט ולודוויג את אנהלט-קתן.
משפחתו

ב-3 במרץ 1560 התחתן יואכים ארנסט עם אגנס מבארבי-מיהלינגן, בתו של וולפגנג הראשון, רוזן בארבי-מיהלינגן, ממנה היו לו שישה ילדים:
אנה מריה מאנהלט (1561–1605), התחתנה עם יואכים פרידריך, דוכס לגניצה-ברזג-אולאווה-וולוב
אגנס מאנהלט (1562–1564)
אליזבת מאנהלט-צרבסט (1563–1607), התחתנה עם יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
זיבילה מאנהלט (1564–1614), התחתנה עם פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג
יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו (1567–1618)
כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג (1568–1630)
ב-9 בינואר 1571 התחתן יואכים ארנסט עם אלאונורה מווירטמברג, בתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, ממנה היו לו עשרה ילדים:
ברנהרד, נסיך אנהלט (1571–1596)
אגנס הדוויג מאנהלט (1573–1616), התחתנה עם אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולאחריו התחתנה עם יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג
דורותיאה מריה מאנהלט (1574–1617), התחתנה עם יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר
אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו (1575–1653)
רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט (1576–1621)
יוהאן ארנסט, נסיך אנהלט (1578–1601)
לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן (1579–1650)
סבינה מאנהלט (1580–1599)
יואכים כריסטוף מאנהלט (1582–1583)
אנה סופיה מאנהלט (1584–1652), התחתנה עם קרל גינתר, רוזן שוורצבורג-רודולשטאדט
יואכים ארנסט, נסיך אנהלט
זוראב נור'אידלי

זוּראבּ נוֹר'אידֶלי (בגאורגית: ზურაბ ნოღაიდელი; נולד ב-22 באוקטובר 1964) הוא פוליטיקאי בדימוס ואיש עסקים גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה מפברואר 2005 עד התפטרותו, עקב בעיות בריאות, בנובמבר 2007.