stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג'ו מורנדי
הערות שוליים

↑  ג'ורג'ו מורנדי תמונות, באתר vikiart
↑  דרור בורשטיין, הסטודיו של מורונדי - מתחת לשולחן, באתר דרור בורשטיין
↑  מורנדי ביוגרפיה, באתר בית מכירות קטרקונצט
↑  אביטל בורג, צייר לא רק של ציירים - בורג במערכת, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2015
↑  ג'ורג'ו מורנדי, באתר אמנות באמיליה רומנה
↑  ג'ורג'ו מורונדי תמונות, באתר גוגל, חיפוש
↑  אביטל בורג, צייר לא רק של ציירים - בורג במערכת, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2015
↑  מוזיאון ממבו בבולוניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507799905171  PLWABN: 9810547990105606  BIBSYS: 90054225  BNE: XX889107  BnF: cb11939551x (data)  CANTIC: a1027067x  CiNii: DA04325040  GND: 118583921  ICCU: CFIV016506  ISNI: 0000 0001 2119 2871  KulturNav: f1333cb1-71fc-4936-9f96-b4ed6a93a472  LCCN: n79060262  LNB: 000214415  NDL: 00471863  NGV: 3932  NKC: jn20010525258  NLA: 35361608  NLK: KAC202265551  NSK: 000180177  NTA: 06839120X  RERO: 02-A003607799  RKD: 57609  SELIBR: 209510  SNAC: w6tq693v  SUDOC: 027329828  Trove: 925541  ULAN: 500009413  VcBA: 495/110596  VIAF: 7399099   WorldCat (עם VIAF): 7399099 
הכלים ששמשו למורנדי כמודלים לציור
חוות טליה

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  17 ביוני 1996 
 קואורדינטות:  31°22′02″N 35°07′28″E﻿ / ﻿31.367222222222°N 35.124444444444°E﻿ / 31.367222222222; 35.124444444444 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) חוות טליה(למפת הר חברון רגילה) חוות טליה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות טליה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות טליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חוות טליה היא חווה חקלאית מזרחית לבית יתיר ודרומית לסוסיא, ידועה גם בשם חוות נוף הנשר או חוות לוציפר. החווה הוקמה על ידי יעקב ומרסל טליה ונוהלה על ידו עד למותו בתאונת טרקטור בשנת 2015. בחווה מגדלים כבשים מזן דורפר. שטח החווה צופה על העיר ערד, הר חברון, דימונה, רבת עמון וים המלח. אחת הגבעות הסמוכות לחווה זוהתה על ידי ד"ר עוז גולן כסלע המחלקות המקראי
תולדות החווה

ב-1981 העבירה מדינת ישראל להסתדרות הציונית העולמית כ-4,000 דונם של אדמת מרעה באזור הר חברון סמוך לקו הירוק לצורכי מרעה.
אנשי התיישבות שחיפשו חוואי שיקים חוות בודדים, על מנת לשמור על אדמות המדינה מפני התיישבות בדואית בלתי חוקית, פנו ב-1995 אל יעקב טליה, גר מדרום אפריקה שנולד בשם יעקובס יוהנס, על מנת שיקים במקום חוות בודדים. ארבע פעמים סירב טליה להתיישב בגבעה, עקב הקושי הצפוי להתיישב במקום. בפעם החמישית הסכים, בתנאי שיקבל גיבוי ממשלתי. הוא אמר "לאף אחד אחר לא היה אומץ לבוא.. הם ידעו שזה יהיה קרב". על פי עדותו, ראש הממשלה יצחק רבין חתם על אישור ההקמה של החווה שבועות לפני שנרצח ב-1995. ועדת המשנה לרישוי אישרה הצבת שני קרוואנים, מחסן וחדר שומר, בשטחי מרעה. מסביב למבנים אלה הקים יעקב את החווה. החווה הייתה בתחילה מוכרת כחוות לוציפר על שם משטרת לַצֵיפָר, (בערבית: אל-עַצֵיפִיר), שהוקמה בתקופת השלטון הבריטי בארץ ונועדה להגן על הכביש המוביל מירושלים דרך חברון אל הנגב. הסכם הרשאה בכתב נחתם ונמסר ליעקב טליה בשנת 1999. לבעלי החווה יש הסכם הקצאה מההסתדרות הציונית העולמית לשימוש במקום כחוות מרעה עד יולי 2042. שטח החווה היה 4,500 דונם.
ב-1997, עם הקמת החווה, יעקב טליה הביא אליה בייבוא אישי מדרום אפריקה כבשים יקרות מזן דורפר.
ב-25 בדצמבר 2006 בעקבות עתירה של פלסטינים אסר המנהל האזרחי על טליה להיכנס לחצי משטח החווה. טליה הגיש תביעה נגדית בדרישה לבטל את האיסור. טליה טען כי למרות שהקרקע נמצאת מחוץ לתחום אדמות המדינה, זכותו להישאר בה כי עיבד אותה יותר מעשור ואף ייבא לשם כך קומביין קציר מגרמניה. פלסטינים הורשו להיכנס לשטחי העיבוד של החווה ושתילי כרם הגפנים נעקרו.
החווה סבלה מפריצות רבות וגנבה, בעיקר של עדרי הכבשים שבחווה. באחת הפריצות נגנבו 621 כבשים מזן דורפר. יעקב טליה רכש עדר חדש וגידל כרם ענבים.
ב-15 ביוני 2015 נהרג יעקב טליה לאחר שכף טרקטור שהפעיל נפלה עליו. בתו ליאורה המשיכה לאחר מותו לנהל את החווה עד שאחיה ששירתו כלוחמים השתחררו משירותם.
ב-13 באפריל 2016 בפריצה לילית לחווה נגנבו כ-60 כבשים, בהן כ-40 נקבות שעמדו לפני המלטה. הגנבים ניצלו את מזג האוויר הסוער ופרצו את הגדר. הנזק הכלכלי נאמד בכ-150,000 ש"ח.
ב-15 בנובמבר 2016 הותקף ידידיה, בנו של יעקב טליה, על ידי רעולי פנים ונפצע קל. בצלאל אחיו ירה באוויר ובכך הציל אותו.
ב-24 באוקטובר 2017 תקפו פורצים בדואים משבט אבו אל-קיעאן את תושבי החווה ונעצרו.
ב-17 במרץ 2018 3 פורצים ערבים פלשו לשטח החווה. אחד הפורצים ניסה לדרוס את ידידיה טליה שנאלץ לירות באוויר על מנת להגן על עצמו. בעקבות האירוע נעצר ידידיה ונשקו הוחרם.
בשנת 2018 החלו פלסטינים לטעון לבעלות על אזור בשטח החווה. לאחר שקיבלו אישור מהמנהל האזרחי להיכנס לאזור הם שתלו עצים שנתרמו על ידי רבנים לזכויות אדם. בשנת 2019 הודיע אלוף פיקוד המרכז לבעלי החווה שהשטח שנגרע מהחלקה שלהם הוא קרקע פרטית פלסטינית, מובלעת בתוך אדמות המדינה המוקצות לחוות טליה, ושהכניסה לשם מותרת רק לפלסטינים.
כיום מנהלים את החווה בנו וביתו של יעקב טליה ידידיה, בצלאל ושירה.
לקריאה נוספת

בתאל קולמן, ‏"אי צדק משווע": משפחת טליה נאבקת בהעברת שטחים מחוות המשפחה לפלסטינים, בעיתון מקור ראשון, 10 ביוני 2019
הערות שוליים

↑  על שם משטרת לציפר
↑  אלה קובלנץ, התנכלות של המינהל ואנשי שמאל על יהודי עמל ופשוט., באתר ערוץ 7, 28 בדצמבר 2006
↑  ההרוג בתאונת עבודה ליד יתיר: יעקב טליה ז"ל, באתר "סרוגים", 16 ביוני 2015
↑  הטרור החקלאי: פלסטינים ניסו לחדור לחוות טליה בדרום הר חברון, באתר חדשות 20, ‏2017-10-24 (ארכיון)
↑  ראיון של עופר חדד עם ידידיה טליה, הוא המשיך לרוץ אליי עם מוט: פלסטינים ניסו לתקוף את בעלי חוות טליה, באתר גלי צה"ל, ‏25-10-2017
↑  אורלי הררי, עימות בחוות טליה בהר חברון, באתר ערוץ 7, 17 במרץ 2018
↑    שילה פריד, ‏"ערבים החליטו לחרוש לנו בקרקעות": מתיישב נעצר בעקבות עימות בהר חברון, בעיתון מקור ראשון, 11 בינואר 2023
סטאנצ'יק (יאן מטייקו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יאן מטייקו 
 תאריך יצירה:  1862 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  120 ס״מ 
 גובה:  88 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  MP 433 (המוזיאון הלאומי בוורשה) 
 מיקום:  המוזיאון הלאומי בוורשה
 
סטאנצ'יק במהלך נשף בחצרה של המלכה בונה לנוכח אובדן סמולנסק (בפולנית: Stańczyk w czasie balu na dworze królowej Bony wobec straconego Smoleńska) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הפולני יאן מטייקו, שהושלם בשנת 1862. הציור נרכש על ידי המוזיאון הלאומי בוורשה בשנת 1924. במהלך מלחמת העולם השנייה נבזז על ידי הנאצים, אך לאחר מכן הוחרם על ידי ברית המועצות והוחזר לפולין בסביבות 1956.
זהו אחד מציוריו המפורסמים ביותר של מטייקו, אשר ביסס את תהילתו. המוזיאון הלאומי בוורשה הגדיר אותו כאחד הציורים המזוהים ביותר באוספו, וכיצירה הדגל של "אוסף הציורים הפולניים מלפני 1914". מרכיבו המרכזי של הציור הוא הניגוד בין ליצן החצר חמור-הסבר (סטאנצ'יק (אנ')) לבין הנשף התוסס המתרחש ברקע. הציור מציג את סטאנצ'יק במצב של בדידות וייאוש, המשקף את המצב הפוליטי של פולין במאה ה-19.
סטאנצ'יק כסמל תרבותי

סטאנצ'יק נותר סמל חשוב בתרבות הפולנית. הוא ייצג את הסאטירה כמכשיר לביקורת על בעיות חברתיות תוך שהוא מעניק חוכמה לעם. דמותו זכורה היטב ומהווה חלק גאה מן הזהות הלאומית הפולנית. הציור עיצב דימוי של סטאנצ'יק שהפך לאייקוני ומוכר בפולין.
דמותו של סטאנצ'יק

סטאנצ'יק, הדמות המרכזית בציור, היה ליצן החצר בעת שיא כוחה הפוליטי, הכלכלי והתרבותי של פולין בתקופת הרנסאנס, תחת שלטונו של המלך זיגמונד הראשון הזקן (שלט בין השנים 1506–1548). מעבר להיותו ליצן, היה אדם רהוט, שנון ואינטליגנטי, שהשתמש בסאטירה כדי להעיר על עבר האומה, מצבה בהווה ועתידה. בשונה מליצנים בחצרות אירופאיות אחרות, סטאנצ'יק נחשב לדמות משמעותית הרבה מעבר לתפקידו כמשעשע. תהילתו בתקופתו התחזקה מחדש במאה ה-19, והוא נותר דמות מוכרת גם כיום.
המחסור במקורות היסטוריים הוליד במאה ה-19 ארבע השערות שונות באשר למהותו של סטאנצ'יק: האפשרות שהוא דמות בדויה שנוצרה על ידי המשורר יאן קוכנובסקי וחבריו; האפשרות שהיה ליצן טיפוסי שהותאם על ידי בני זמנו לתפקיד אלגורי; האפשרות שהיה חזון ספרותי בסגנון שייקספירי מהמאה ה-19; והאפשרות שהיה דמות בעלת השפעה נרחבת בעולם הליצנים. הקונצנזוס בקרב חוקרים מודרניים הוא כי אכן התקיים אדם בשם סטאנצ'יק, ודמותו הפכה למשמעותית בתרבות הפולנית של הדורות הבאים.
תיאור היצירה

שמו המלא של הציור הוא "סטאנצ'יק במהלך נשף בחצרה של המלכה בונה לנוכח אובדן סמולנסק". הכותרת רומזת בטעות שפולין נשלטה אז על ידי המלכה בונה ספורצה, אך למעשה, בעת אובדן סמולנסק לרוסיה ב-30 ביולי 1514, שלטו בממלכה זיגמונט הראשון, מלך פולין ואשתו הראשונה, המלכה ברבורה זאפויה. סמולנסק נכבשה ב-1514 במהלך המלחמה הליטאית-מוסקבאית השנייה.
מרכיבו העיקרי של הציור הוא הניגוד בין הליצן הרציני – מוקד הציור – לבין הנשף העליז ברקע. סטאנצ'יק יושב בגפו בחדר חשוך, בעוד הנשף המלכותי נמשך בחדר הסמוך. חזותו אינה הולמת את ציפיות הצופה מליצן: הוא נראה מהורהר ומדוכדך. הפרטים מחזקים זאת: שרביטו מוטל על הרצפה, על חזהו תליון דתי של "המדונה השחורה מצ'נסטוחובה", והשטיח המקומט למרגלותיו מעיד על נפילתו הכבדה לכיסא בעקבות קריאת המכתב שבשולחן. מכתב זה מבשר, ככל הנראה, על אובדן סמולנסק, אירוע שהשליטים מתעלמים ממנו תוך שהם חוגגים את ניצחון קרב אורשה.
במכתב מופיעה השנה 1533 והמילה "זמויטיה", שם מחוז ברפובליקה הפולנית-ליטאית. אי-ההתאמה בין תאריך נפילת סמולנסק לבין התאריך במכתב עוררה דיון מתמשך, אך לא סביר שמדובר בטעות מצידו של מאטייקו, שהתאפיין בשימוש מתוחכם בסמלים. דמות גמד הנושא לאוטה, סמל לתהילה, מרמזת על שקיעת שושלת יגיילו. חלון פתוח חושף את קתדרלת ואוול בקרקוב וברקיע מופיעה שביט, סמל למזל רע, לצד חגורת אוריון – שמזכירה את נפילתו של אוריון מהמיתולוגיה היוונית בשל גאוותו.
הפרדוקס של הליצן העצוב

הפרדוקס של הליצן העצוב מתאר מצב בו אדם הנתפס כשמח כלפי חוץ סובל למעשה מבפנים. מאחר שליצנים נתפסים כמשמחים, ציור זה משקף את הפרדוקס, שכן סטאנצ'יק, שתפקידו היה לשעשע, מופיע כמיואש. הצבעים הכהים בציור מדגישים ניגוד זה אל מול הצבעים הבהירים שבנשף.
היסטוריה, משמעות והיסטוריוגרפיה

מטייקו היה מרותק מדמותו של סטאנצ'יק עוד מצעירותו ותיאר אותו ביצירות נוספות, בהן "קידוש פעמון זיגמונד" (1874) ו"הומאז' פרוסיה" (1882). הציור הושלם בשנת 1862, כשהאמן היה בן 24, והוא נחשב לציור שהביא לו פרסום. מטייקו השתמש בפניו שלו עבור דיוקן סטאנצ'יק, ודרך הציור החל סדרת יצירות שבחנו את ההיסטוריה של פולין דרך דמות זו.
בעת יצירתו, הציור לא עורר עניין רב, ונרכש על ידי "אגודת ידידי האמנות בקרקוב" לצורך הגרלה. הוא הגיע לידיו של אדם פרטי, קוריטקו, וניזוק מעט. עם עליית קרנו של מטייקו, התגלה מחדש והוכר כיצירת מופת, ולבסוף נרכש על ידי המוזיאון הלאומי בוורשה בשנת 1924. במלחמת העולם השנייה נבזז בידי הנאצים, אך הוחזר לפולין בסביבות 1956.
הציור מופיע על עטיפת אלבומה של ליידי גאגא, "Harlequin" משנת 2024, המהווה אלבום מלווה לסרט "ג'וקר: טירוף בשניים". בנוסף, יוצג בלובר בין אוקטובר 2024 לפברואר 2025 בתערוכה "דמויות הליצן: מימי הביניים ועד הרומנטיקה".
הערות שוליים

1 2 3  Artsapien, Team (2023-03-04). "The Court Jester's Lament: An Analysis of Matejko's Stanczyk". Artsapien (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-05-20.
↑  Isabella Meyer (7 במרץ 2024). ""Stańczyk" by Jan Matejko – A Detailed Artwork Analysis". artincontext.org. נבדק ב-29 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Julian Krzyżanowski (1958). "Stańczyk w Janie z Tęczyna Niemcewicza". W wieku Reja i Stańczyka: szkice z dziejów Odrodzenia w Polsce. Państwowe Wydawn. Naukowe. p. 371. נבדק ב-21 באפריל 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Andrzej Stoff (2006). "Zagłoba sum!": studium postaci literackiej. Wydawnictwo Uniwersytetu Mikołaja Kopernika. p. 111. ISBN 978-83-231-1996-8. נבדק ב-21 באפריל 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Modabber, Ashkan (2022-08-22). "This Isn't a Villain Origin Story, Just a Self-Portrait of a Miserable Painter". Medium (באנגלית). נבדק ב-2023-05-20.
↑  Janina Mazurkiewicz (27 במאי 2010). "Astronom Kopernik czyli Rozmowa z Bogiem". Biblioteka Uniwersytecka W Toruniu. Muzeum Okręgowe: 3. נבדק ב-26 במאי 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Maria Szypowska (1996). Jan Matejko wszystkim znany (בפולנית). Fundacja Artibus-Wurlitzer oraz Wydawn. Domu Słowa Polskiego. p. 85.
↑  "Is 'Stańczyk' the Joker? Lady Gaga showcases Polish artwork on her new album's back cover". polskieradio.pl. 26 בספטמבר 2024. נבדק ב-29 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rybak, Adrian (2024-09-25). "Polski obraz na okładce nowej płyty Lady Gagi! Artystka użyła dzieło Jana Matejki" [Polish painting on the cover of Lady Gaga's new album! The artist used the work of Jan Matejko]. eska.pl (בפולנית). נבדק ב-2024-09-25.
"סטאנצ'יק" (משמאל) מוצג במוזיאון הלאומי של ורשה
קאליש

ערך זה עוסק בעיר בפולין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קאליש (בפולנית: Kalisz; בגרמנית: Kalisch; ביידיש: קאליש) היא עיר במרכז פולין, בפרובינציית פולין גדול. העיר יושבת על גדות הנהר פרוזנה, וחשיבותה בעיקר היסטורית ותעשייתית.
היסטוריה

בקרבת קאליש של ימינו עבר נתיב הענבר הקדום, ותחנה בשם קליסיה (לטינית: Calisia), שעמדה עליו, הוזכרה בכתבי תלמי במאה השנייה לספירה, מה שהביא לכך שלמשך תקופה ארוכה קאליש נחשבה כעיר העתיקה ביותר בפולין, ועודה נחשבת כך במקורות מסוימים. העיר המודרנית נוסדה קרוב לוודאי במאה התשיעית כבירה פרובינציאלית ובה מוצב קטן. השם עצמו נגזר מהמונח הקלטי Cal או מהמונח הסלאבי Kal, שפירושם נחל או ביצה בהתאמה. בולסלב עקום-הפה כבש את העיר בשנת 1106 והפכה לחלק מהטריטוריה הפאודלית שלו. 150 שנה אחר כך העיר קיבלה עצמאות במסגרת גרסה מקומית של זכויות מגדבורג, וצמיחתה לא איחרה לבוא. היא הייתה מהעשירות שבערי פולין גדול, ולאחר חלוקת פולין הפאודלית בתקופת בית פיאסט היוותה דוכסות נפרדת שנשלטה על ידי ענף מקומי של השושלת. אחרי איחודה מחדש של פולין התבססה העיר כמרכז תעשייתי ותרבותי.
בשנת 1282 אושרו לקאליש זכויות-עיר וב-1314 היא הייתה לבירת חבל קאליש, ובמיקומה המרכזי שימשה כעוגן מסחר כמו גם זירה לחתימתו של המלך קז'ימייז' השלישי על הסכם שלום עם המסדר הטבטוני, ב-1343. ב-1426 נבנה בית עירייה חדש. ב-1574 הגיעו הישועים, וכעבור עשר שנים פתחו בעיר מכללה ישועית שהייתה לשם-דבר בין מוסדות החינוך בפולין של אותה העת. דבר זה לא עמד לה לקאליש עם זאת מול העיר פוזנן, המרוחקת ממנה כ-155 ק"מ, שירשה בהמשך את מעמדה כמרכז אזורי. במחצית הראשונה של המאה ה-17 תרמו להתפתחותה של קאליש חברי מסדר פרוטסטנטי גדול שהתיישבו בה לאחר שגורשו מבוהמיה. ב-1792 כילתה שרפה את חלקו הניכר של מרכז העיר. כעבור שנה, בחלוקתה השנייה של פולין בין שכנותיה, הפכה העיר לחלק מממלכת פרוסיה.
בראשית המאה ה-19 זכתה קאליש להיות אחת הבירות האזוריות בדוכסות ורשה. ב-1813, במהלך הפלישה הנפוליאונית לרוסיה, נחתם בעיר חוזה קאליש בין רוסיה ופרוסיה. לאחר מפלת נפוליאון, תחת פולין הקונגרסאית הייתה קאליש לבירה מחוזית ובהמשך לבירת גוברניית קאליש באימפריה הרוסית. קרבתה לגבול הפרוסי האיצה את התפתחותה הכלכלית, והיא משכה אליה מתיישבים רבים לא רק מפולין ומהאימפריה הרוסית כי אם אף ממדינות האימפריה הרומית הקדושה שממערב. במפנה המאה ה-20 קושרה העיר במסילת רכבת ללודז' ולוורשה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הייתה קאליש בין הערים הראשונות שנהרסו, בשל קרבתה היחסית לגבול; הצבא הגרמני הפגיז אותה ובמהלך חודש אוגוסט היא כמעט והוחרבה כליל. רבים מתושביה נעצרו, נרצחו או גורשו. מתוך כ-68 אלף תושבי העיר נותרו בה 5,000. עד תום המלחמה, עם זאת, שוקם מרכז העיר ומרבית הפליטים יכלו לשוב אליה. לאחר המלחמה הייתה קאליש חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. בנייתה ושיקומה נמשכו, וב-1925 נחנך בית העירייה החדש.
בראשית מלחמת העולם השנייה היו בעיר 89 אלף נפש בקירוב. לאחר הפלישה לפולין ב-1939 שוב הוכח חסרונה של הקרבה אל הגבול, כשקאליש נכבשה בקלות רבה בידי הוורמאכט וסופחה לגרמניה הנאצית. עד סוף המלחמה נרצחו רבבות מתושבי העיר, יהודים כקתולים; או הוגלו אל תוך הגנרלגוברנמן, וב-1945 מנתה אוכלוסיית העיר כמחצית ממניינה טרם המלחמה. מקץ 30 שנה שוב נתכוננה ווֹייוודת (מחוז) קאליש, שקאליש בירתה; וב-1998 היא בוטלה ומאז העיר היא מרכזה של נפת קאליש ונכללת בפרובינציית פולין גדול שבירתה היא פוזנן.
כלכלה

קאליש היא ליבהּ של מטרופולין שבה 350 אלף תושבים בקירוב הכוללת, מלבד קאליש, את שכנתה אוסטרוביה ומספר רשויות מקומיות קטנות. תעשיית התעופה המפותחת (מנועים וחלקי מכונות) תורמת לחשיבותה של העיר. מעבר לזאת יש בעיר תעשיית טקסטיל, תחרה ווילונות, מזון ושימוריו, ומפעל הפסנתרים הוותיק "קליסיה" שהוקם במאה ה-19 והעמיד מורשת רבה עד לסגירתו ב-2007.
תרבות

קאליש היא מושבהּ של בישופות קתולית נפרדת מאז 1992. בעיר 25 כנסיות, מרביתן קתוליות; הבזיליקה הקולגיאטית של עליית הבתולה היא מקום הפולחן הלאומי ליוסף הקדוש ומהווה מוקד עלייה לרגל עבור רבבות מדי שנה. בנוסף פועלים שלושה בתי תפילה של עדי יהוה וכן קהילה מוסלמית.
התיאטרון הקבוע הראשון התבסס בקאליש במפנה המאה ה-19. כיום ניתן למצוא בעיר ייצוג לכל ענפי האמנות - תזמורות, תיאטראות, גלריות ומחול עכשווי וכן מגוון פסטיבלים. ערוצי תקשורת ומדיה רבים ממוקמים בקאליש. לצד זאת, העיר היא גם מרכז של אמנות עממית מסורתית.
קאליש היא מרכז חינוכי אזורי חשוב, ובה מספר רב של בתי ספר ומכללות כמו גם סניפים של אוניברסיטת פוזנן.
בשטח הספורט, לעיר נציגות חזקה בענף הכדורעף, כשקבוצת הנשים אס.אס.קה קליסיה קאליש מובילה בטבלה הארצית, ולצדה מועדוני כדורעף מקומיים נוספים; כמו כן מפותחים ענפי הכדורגל ואמנויות הלחימה.
יהודים

לקאליש תפקיד מכריע בתולדות יהודי פולין. ההתיישבות היהודית בעיר החלה בשנת 1139. ב-1264 היא הייתה לעיר הפולנית הראשונה שבה ניתן ליהודים כתב-האמנה שהקנה להם מגוון חירויות בחוק. כתב הזכויות של קאליש, כשמו, היווה את התשתית החוקית הראשונה לזכויותיהם של היהודים בפולין, ושימש מופת שלאורו הרחיבו שליטי המדינה את תחולת המסמך גם ליתר חלקי הארץ. ב-1358 העניק המלך רישיון להקמת בית כנסת בעיר.
היהודים התפרנסו לרוב ממלאכה ועסקו בטקסטיל. ב-1860 מנו יהודי קאליש 34% מאוכלוסיית העיר. במהלך המאה ה-19 ניטש בקהילה מאבק חריף בין חוגי המשכילים, שהושפעו מהנאורות הגרמנית; לבין האורתודוקסים השמרנים. במפנה המאה ה-20 צצו תנועות ציוניות בעיר, בד בבד עם עליית התארגנויות פוליטיות אחרות בקרב היהודים. ב-1931 מנו היהודים 15,300 איש, כ-30% מתושבי העיר. ב-1934 גדל שטח העיר משמעותית בשל צירוף שטחים כפריים יהודיים מסביב לקאליש.
האנטישמיות הרימה ראשה לקראת סוף שנות ה-30. ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה היו בקאליש כ-25 אלף יהודים. בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים. כחודש וחצי אחר כך נספרו בה כ-18 אלף יהודים במפקד שערך היודנראט. לקראת סוף נובמבר החלו השילוחים מזרחה, ואלה כללו גם יהודים מפוזנן שהגיעו לקאליש מעט קודם לכן כפליטים. עד קיץ 1942 חוסלה שארית קהילת קאליש.
מעיר זו מוצאה של משפחת גֶמְבִּיצְקִי. צֶצִילְיָה גֶמְבִּיצְקִי הייתה אימו של הרופא והמחנך היהודי יאנוש קורצ'אק.
חינוך

קאליש היא מרכז חינוך ידוע בכל האזור. יש בה שבע מכללות ועשרות בתי ספר מקצועיים. בנוסף ישנם בעיר סניפים של אוניברסיטת פוזנן.
אנשים מפורסמים

בין האנשים המפורסמים שנולדו ו/או חיו בעיר ניתן למנות את:
אברהם אבלי הלוי גומבינר, מגדולי האחרונים
חיים אלעזר וקס, רב ופוסק מחבר הספר "נפש חיה"
תיאודור מירון, משפטן ישראלי־אמריקאי
צבי הירש חיות, רב ובעל הגהות בתלמוד.
צבי הרמן סולניק, סופר ציוני
מאיר הלוי אויערבאך, בעל ה'אמרי בינה'
ערים תאומות

גרמניה ארפורט, גרמניה
גרמניה האם, גרמניה
הולנד היריגווארד, הולנד
צרפת האוטמונט, צרפת
אוקראינה קאמיאנטס פודילסקי, אוקראינה
אנגליה פרסטון, אנגליה
סלובקיה מרטין, סלובקיה
בלגיה טונגרן, בלגיה
איטליה אדריאה, איטליה
בלגיה לה לוביירה, בלגיה
הונגריה סנטאנדרה, הונגריה
ספרד פיגרס, ספרד
בלארוס מינסק, בלארוס
פולין אוסטרוב ויילקופולסקי, פולין
בולגריה לובץ', בולגריה
ארמון קרול וגשר האבן על הפרוזנה במחצית הראשונה של המאה ה-20
אנדרטה לזכר קהילת קאליש בבית העלמין בחולון
WalkMe

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  דן עדיקא, רפי סווירי, אייל כהן, יובל שלום אוזנה
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים)
 מיקום המטה:  סן פרנסיסקו, קליפורניה
 הכנסות:  193.3 מיליון דולר (2021)
 רווח:  הפסד של 95.8 מיליון דולר (2021)
 מנכ"ל:  דן עדיקא
 עובדים:  1100
  
 www.walkme.com
 
משרדי WalkMe בתל אביב
WalkMe היא חברת תוכנה המפתחת טכנולוגיה אשר מפשטת את חוויית השימוש באתרי אינטרנט ובתוכנות מבוססות ענן על ידי הנעה והכוונה לפעולה (Digital Adoption Platform). ביוני 2024 נרכשה החברה על ידי SAP.
מטה החברה יושב בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 2011 על ידי דן עדיקא, שמכהן כמנכ"ל, רפי סווירי, שמכהן כנשיא, יובל שלום אוזנה, ואייל כהן שפרש מהחברה.
החברה מספקת פלטפורמה מבוססת ענן במודל עסקי של תוכנה כשירות (SaaS) שמכוונת ומובילה משתמשים לביצוע פעולות בזמן שימוש בתוכנה או באתר אינטרנט.
הטכנולוגיה שלה מספקת הכוונה והנעה לפעולה בשיטת צעד-אחר-צעד באמצעות שימוש בבלוני עצות, מבלי שהמשתמש צריך להיעזר בשירותי תמיכה או לעזוב את המסך בו הוא נמצא כדי לצפות במדריכי וידאו או כדי לקרוא מדריך משתמש.
באפריל 2012 הושק המוצר לראשונה.
ביוני 2021 החלו ניירות הערך של החברה להיסחר בבורסת נאסד"ק לפי שווי של 2.6 מיליארד דולר כאשר עד למועד זה גייסה החברה 307 מיליון דולר ב-7 סבבי גיוס, האחרון בהם בסכום של 90 מיליון דולר לפי שווי של כ-1.8 מיליארד דולר.
ביוני 2024 נרכשה החברה על ידי SAP תמורת 1.5 מיליארד דולר.
החברה מעסיקה כ-800 עובדים, כשמרבית העובדים מועסקים במשרדיה בתל אביב, והיתר ביישוב צוחר, בסן פרנסיסקו, מנהטן, ראלי (צפון קרוליינה), סידני, פריז ויפן.
רכישות

בינואר 2017 רכשה WalkMe את חברת הסטארט-אפ Abbi, שמתמחה בבדיקת A/B ופיתחה פלטפורמה לשיווק אוטומטי המסוגלת להציג למשתמש פרסומות ב"זמן הנכון", בהתאם לשימושים קודמים שלו באפליקציה.
באפריל 2017 הודיעה WalkMe על רכישת חברת הסטארט-אפ ג'אקו, אשר פיתחה מערכת המזהה עבור חברות תוכנה ושירותי אינטרנט היכן המשתמשים שלהם מתקשים, ומייצרת עבור החברות סרטונים קצרים המציגים את חוויית הלקוח.
ביוני 2018 הודיעה WalkMe על רכישת הסטארט-אפ הישראלי DeepUI שמבצע באופן אוטומטי פעולות עבור משתמשים באפליקציות שונות.
באפריל 2020 הודיעו WalkMe ומיקרוסופט על שותפות בה ה-DAP של Walkme משובץ ב-Microsoft Dynamics 365 עבור לקוחות ושותפים.
באפריל 2021 הודיעה WalkMe על רכישת חברת הסטארט-אפ Zest, אשר פיתחה טכנולוגיה המאפשרת חיפוש תכנים במספר מקורות תוכן והצגת התוצאות בתוך תוכנות המשמשות עובדי ידע כדי לתמוך את תהליכי העבודה ולמנוע החלפת קשב (Context Switch).
הערות שוליים

↑  "About Us - WalkMe™". WalkMe™ - Digital Adoption Platform (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-03.
↑  Customer Support: Keeping Up with the Digital Migration, www.destinationcrm.com
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏עשתה עלייה לוול סטריט: WalkMe הונפקה לפי שווי של 2.6 מיליארד ד', באתר גלובס, 16 ביוני 2021
↑  אורי ברקוביץ', ‏ווקמי גייסה 90 מיליון דולר לפי שווי של כ-1.8 מיליארד דולר, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2019
↑  סופי שולמן, אקזיט ישראלי: WalkMe נמכרת לענקית התוכנה SAP ב-1.5 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 5 ביוני 2024
↑  "מבוך צבעוני: הצצה למשרדים של WalkMe [תמונות]". גיקטיים. 2016-05-12. נבדק ב-2018-07-03.
↑  Ingrid Lunden, WalkMe acquires Abbi.io to add mobile A/B testing and engagement, TechCrunch, ‏2017-01-13 (באנגלית אמריקאית)
↑   רותי לוי, ווקמי רוכשת את ג'אקו הישראלית, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2017
↑  סטארטאפ ישראלי שעוד לא נחשף נרכש על ידי WalkMe | גיקטיים, באתר גיקטיים | חדשות, עדכונים וכתבות על טכנולוגיה, אינטרנט וסטארטאפים., ‏2018-06-20
↑  IANS, Microsoft joins digital platform WalkMe to boost Dynamics 365 sales, Express Computer, ‏2020-04-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  WalkMe Announces Acquisition of AI Enterprise Search Company Zest in Quest to Eliminate Digital Friction, prnewswire, ‏Apr 20, 2021, 09:00 ET
תא ההדחות (WWE)

| תא ההדחות>  הלוגו של האירוע "תא ההדחות".מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: WWE
מותג (ים): Raw‏ (2010–2011, 2018–היום) ‏סמאקדאון‏ (2010–2011, 2017, 2019–היום)
האירוע הראשון: תא ההדחות 2010
סוג קרב ייחודי: קרב "תא ההדחות"
"תא ההדחות" (באנגלית: Elimination Chamber) הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE, ומשודר אחת לשנה בערוץ של ה-WWE Network. האירוע הראשון נערך לראשונה ב-21 בפברואר 2010 ושימש כאירוע המחליף לאירוע No Way Out. הרעיון שעמד מאחורי האירוע "תא ההדחות" היה שיהיו לו שני קרבות מרכזיים שיתקיימו בתוך מבנה "תא ההדחות", אחד שיהיה על אליפות ה-WWE והאחר שיהיה על אליפות העולם במשקל כבד (האליפויות אוחדו בדצמבר 2013). שם האירוע נבחר כתוצאה מסקר שנערך באתר הרשמי של ה-WWE וחלק מהשמות שהוצעו היו מטאל כבד, תא הקרב, תא העימות והשם המקורי שהיה לפני כן, "אין מוצא". בשנת 2015 האירוע הועבר לחודש מאי והאירוע שהתקיים במקומו בחודש פברואר היה "פאסטליין". כמו כן, אותו אירוע כלל בפעם הראשונה קרב "תא הדחות" על האליפות הבין-יבשתית, שהייתה ללא אלוף באותה התקופה. האירוע לא נערך בשנת 2016, אך חזר שנה לאחר מכן כאירוע הבלעדי לתוכנית סמאקדאון. בשנת 2018 האירוע הפך להיות בלעדי לתוכנית Raw ויכלול בפעם הראשונה בתולדותיו את קרב "תא ההדחות" הראשון של מחלקת הנשים. כמו כן, בגרמניה האירוע נקרא "אין יציאה" (בגרמנית: Kein Entkommen), כדי למנוע כל דמיון ואזכור של תאי הגזים ששומשו במהלך השואה במסגרת מלחמת העולם השנייה.