stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משלחת פנצ'ו וייה
זימונים של המשמר הלאומי

בין יוני 1915 ליוני 1916 ביצעו בלתי סדירים מקסיקנים 38 פשיטות על שטח ארצות הברית, והביאו למותם של 26 חיילים ו-11 אזרחים. בעקבות ההתקפה על גלן ספרינגס, הצבא העביר שלושה רגימנטים של חיילים פעילים  לאזור הגבול. ב-8 במאי הופעלו יחידות מיליציות של המדינה מטקסס, אריזונה וניו מקסיקו. ב-15 ביוני 1916, ניסיון פשיטה נוסף של חוצי גבול מקסיקנים, בסן איגנסיו, טקסס, 30 מייל במורד הזרם מלארדו, נהדף על ידי חיילים אמריקאים עם נפגעים לשני הצדדים. כתוצאה מכך, תוך שימוש בסמכויות שניתנו על ידי העברת חוק ההגנה הלאומי של 1916, וילסון גייס ב-18 ביוני יחידות משמר משאר המדינות וממחוז קולומביה לפעולה על הגבול.  יותר מ-140,000 חיילי המשמר הלאומי נקראו, אך רק שני רגימנטים, רגימנט הרגלים הראשון של ניו מקסיקו ורגימנט הרגלים השני של מסצ'וסטס, הוקצו למעשה למשלחת המקסיקנית, ונשלחו לשמור על הבסיס בקולומבוס. ההיסטוריון קלרנס קלנדנן טוען שלמרות שאף יחידות משמר לא חצו רשמית למקסיקו בכל עת, חיילים משני הרגימנטים בקולומבוס אכן נכנסו למקסיקו כדי לבצע משימות שונות.
הבדלים נרחבים היו בין יחידות המשמר השונות באימונים, מנהיגות וציוד, אך לרוב, יחידות הגיעו לגבול עם אימונים בסיסיים בלבד כניסיון. יחידות הוקצו בתחילה כשומרים סטטיים לגשרי רכבת ולנקודות מעבר גבול, אך ככל שהאימונים הפכו אותן למיומנות יותר, הוטלו עליהן אחריות הולכת וגוברת על סיורי הגבול שהביאה למפגשים עם מבריחים ושודדים שעדיין היוו איום מדי פעם. לדוגמה, תיעוד של המשמר הלאומי של יוטה מצביע על כך שהוא השתתף בשלוש התכתשויות לאחר שהגיע למחנה סטיבן ג'יי ליטל על גבול אריזונה ביולי 1916. הפעולה האחרונה של השלושה, שהתרחשה ב-26 בינואר 1917, הביאה להתכתשות גבול שנמשכה כל היום בין פרשי יוטה למקסיקנים בה תוגברו אנשי המשמר ועשרה מקסיקנים נהרגו או נפצעו.  למרות שלא הייתה מסוגלת לבצע פעולות לחימה מאורגנות עם יחידות אחרות, משימת אבטחת הגבולות הוכיחה סביבת אימונים לקצינים ואנשי המשמר הלאומי, ששוב הוכנסו לשירות פדרלי לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917. מנהיגים רבים של המשמר הלאומי בשתי מלחמות העולם עקבו אחר שירותם הפדרלי הראשון למשלחת המקסיקנית. בהיסטוריה שלהם של הזימון, צ'ארלס האריס ולואי סדלר חושפים את משמעותו:
בין יוני 1916 לאפריל 1917 קיבלו חיילי המשמר הלאומי הכשרה אינטנסיבית בשטח. יחידות ממדינות שונות קובצו לפעמים ליחידות זמניות גדולות. לא רק שהחיילים הפכו מיומנים יותר, אלא שקצינים רבים צברו ניסיון רב ערך בפיקוח על מערכים גדולים. במקביל, יחידות המשמר הלאומי קיבלו ציוד ואספקה. הזימון הגדול הפך את המשמר הלאומי לכוח לוחם יעיל הרבה יותר, שכן הוא היה קרוב ככל שארצות הברית הגיעה לתמרונים צבאיים רחבי היקף שבהם עסקו צבאות אירופה באופן מסורתי.
לאחר מכן

לאחר נסיגת כוחות ארצות הברית בינואר 1917, פרשינג טען בפומבי שהמשלחת הייתה הצלחה, מה שלאור ההצהרות הפומביות של הנשיא וילסון לא היה המקרה מאחר שוייה חמק מתפיסה על ידי צבא ארצות הברית. פרשינג התלונן בפני משפחתו באופן פרטי שווילסון הטיל יותר מדי הגבלות, מה שלא איפשר לו למלא את החלק הזה במשימתו. בלהט הרגע, לאחר שנאלץ לסגת משיקולים פוליטיים ולפני שאירועים גדולים בהרבה באירופה שמו את הפרק מאחוריו, הוא כתב כי "לאחר שהגענו למקסיקו בכוונה להביס לחלוטין את המקסיקנים, פנינו חזרה בשעה הקשה הראשונה ועכשיו הם חומקים הביתה בחסות הנסיגה, כמו כלב עם זנבו בין רגליו", בהתייחס לכללי ההגבלות הפוליטיות האדירים שהציב לו הנשיא וילסון. וייה, לעומת זאת, התמוגג על כישלונו של פרשינג ללכוד אותו בקשיחות האופיינית שלו "הפרשינג הזה, נכנס כמו נשר, ועוזב עכשיו כמו עוף רטוב".  במהלך שלושת החודשים של המבצעים הפעילים, כוחות אמריקאים הרגו או תפסו 292 חיילים של וייה ותפסו 605 רובים, 5 אקדחים, 14 מקלעים ו-139 סוסים ופרדות מכוחותיו של וייה. רוב הסוסים והפרדות הוחזרו לתושבים המקומיים והאקדחים נשמרו כמזכרות.
פרשינג הורשה להכניס לניו מקסיקו 527 פליטים סינים שסייעו לו במהלך המשלחת, למרות האיסור על הגירה סינית באותה תקופה במסגרת חוק הדרת הסינים. הפליטים הסינים, המכונים "הסינים של פרשינג", הורשו להישאר בארצות הברית אם עבדו תחת פיקוח הצבא כטבחים ומשרתים בבסיסים. בשנת 1921, הקונגרס העביר את החלטה ציבורית 29, שאפשרה להם להישאר במדינה לצמיתות בתנאים של חוק Geary מ-1892. רובם התיישבו בסן אנטוניו, טקסס.  מספר מקסיקנים שתמכו בכוחות ארצות הברית וכן מורמונים אמריקאים שהתגוררו במקסיקו חזרו גם הם עם פרשינג.  בשנת 2009 הוקמה בפורט סם יוסטון לוחית זיכרון המספקת פרטים נוספים על הפליטים הללו.
הנצחה

המרדף אחרי וייה היה פרק צבאי קטן, אבל היו לו השלכות חשובות לטווח ארוך. זה אפשר לקאראנסה לגייס כעס עממי, לחזק את מעמדו הפוליטי ולהסלים לצמיתות את הסנטימנט האנטי-אמריקאי במקסיקו.  בצד האמריקאי, זה הפך את פרשינג לדמות לאומית, וכאשר פונסטון מת מהתקף לב זמן קצר לאחר חזרת המשלחת לארצות הברית, הבחירה בו הייתה ברורה להוביל את הכוחות האמריקאים בצרפת ב-1917. זה העניק לצבא האמריקני חסר הניסיון ניסיון נדרש בהתמודדות עם אימונים, לוגיסטיקה ופיקוד בארץ זרה. זה נתן לציבור האמריקאי דרך לפתור את התסכולים שלו על הקיפאון האירופי וזה הראה שארצות הברית מוכנה להגן על גבולותיה באמצעות מפגן הכוחות בקנה מידה קטן.
סדר הכוחות

צבא ארצות הברית:
רגימנט הפרשים ה-5
רגימנט הפרשים ה-7
רגימנט הפרשים ה-10 (חיילי באפלו)
רגימנט הפרשים ה-11
רגימנט הפרשים ה-13
רגימנט הרגלים ה-6
רגימנט הרגלים ה-16
רגימנט הרגלים ה-17
רגימנט הרגלים ה-24 (חיילי באפלו)
רגימנט ארטילריית השדה ה-4
רגימנט ארטילריית השדה ה-6
טייסת התעופה ה-1
סיירי אפאצ'י
רגימנט הרגלים של מסצ'וסטס ה-2
הגדוד ה-1, ארטילריית השדה, המשמר הלאומי של מישיגן
שוק פשפשים

ערך זה עוסק באופן כללי בשוק פשפשים. אם התכוונתם לשוק הפשפשים ביפו, ראו .
.
דוכן אופייני בשוק פשפשים בפרנקפורט, גרמניה
שוק הפשפשים ביפו
שוק פשפשים הוא שוק המיועד בעיקר למכירת חפצים יד שנייה, אף כי נמכרים בו גם מוצרים חדשים. בשפות אחרות שוק זה נקרא "שוק פרעושים" (למשל באנגלית: flea market) אך מסיבה לא ברורה, אולי בלבול הנובע מהשם הדומה, בעברית נהוג לקרוא לשוק על שם סדרת חרקים אחרת, הפשפשים. בבריטניה קיימים שווקים דומים בהן נמכרות הסחורות מתא המטען של הרכב ושמן "car boot sale".
שוק הפשפשים בחיפה בוודי סאליב ליד מסכד איבתיקלל בעיר התחתית
הסחורות

לרוב מדובר בסחורה לא יקרה בטווח איכות נרחב המושפע בעיקר ממיקומו ומגודלו של השוק. קניות וחיפוש "מציאות" בשוקי פשפשים הן בילוי החביב על אנשים רבים.
רוב הסחורות בשוקי הפשפשים באזורים כפריים, הן מיד-שנייה. סחורות חדשות וזולות בדרך כלל נמצאות בחלק משוקי הפשפשים הגדולים יותר באזורים עירוניים. בחלק משוקי פשפשים נמכרים עותקים בלתי חוקיים של תקליטורי סרטים ומוזיקה הנמכרים תוך הפרת זכויות יוצרים. בחלק מן השווקים מתקיימות אף הופעות מוזיקה שנועדו למשוך קהל.
היסטוריה

שוק הפשפשים המקורי הוא כנראה Marché aux puces בעיר סיין-סן-דני (Seine-Saint-Denis) בפרבריה הצפוניים של פריז. זהו שוק עתיק המתקיים תחת כיפת השמיים והוא אחד מארבעת שוקי הפשפשים בפריז. שוקי הפשפשים זכו בשמם מן הפרעושים ששרצו בבגדים הישנים והאריגים, שנמכרו בשווקים אלה בימים עברו. החל מסוף המאה השבע-עשרה החל להתקיים בסן-דני שוק פתוח בדוכנים ארעיים בין השדות והגנים, בהם מכרו סוחרי סמרטוטים את סחורותיהם בזול. בימינו, השוק בסן-דני הוא שוק גדול ביותר לרהיטים עתיקים.
שוק פשפשים נוסף בפריז הוא Marché aux Puces de la Porte de Vanves ובו מבחר סחורות גדול הנפרש על מדרכות הרחובות ברובע הארבעה-עשר בפריז.
בין שוקי הפשפשים הבולטים בישראל נמנים שוק הפשפשים ביפו ושוק הפשפשים בעיר התחתית בחיפה.
שוק פשפשים מקוון

בשנת 2015 פרסמה פייסבוק שירות חדש של שוק פשפשים מקוון. שירותים דומים מציעים מסחר חברתי. כך, בשנת 2020 הושקה בישראל אפליקציה המאפשרת החלפה של מוצרים בין אנשים ללא תמורה כספית על מנת ליצור שוק חברתי המבוסס כולו על שיתופיות וניצול הקיים בכדור הארץ.
הערות שוליים

↑  Arista Records, Inc., et al. v. FLEA WORLD, INC., et al תביעה נגד מפעילי אחד משוקי הפשפשים הגדולים במזרח ארצות הברית על הפרת זכויות יוצרים
FONOVISA, INC. v. CHERRY AUCTION, INC., 76 F.3d 259 תביעה בקליפורניה נגד מפעילי שוק פשפשים על הפרת זכויות יוצרים
Hard Rock Cafe
Licensing Corp. v. Concession Services, Inc., 955 F.2d 1143 ‏(7th Cir. 1992), תביעה נוספת נגד מפעילי שוק פשפשים על הפרת זכויות יוצרים
Canadian anti-piracy raids turn up $800,000 worth of bootleg DVDs בפשיטת משטרה על שוק פשפשים בקנדה הוחרמו תקליטורי DVD מזויפים בשווי 800,000$. ידיעה מ-22 באוגוסט 2007
Piracy - A Nation of Thieves על מאמצי תעשיית הסרטים באוסטרליה להילחם נגד תופעת הפרת זכויות יוצרים, בין השאר בשוקי פשפשים
↑  עומר כביר, חדש מפייסבוק: Local Market - שוק פשפשים מקוון, באתר כלכליסט, 1 בנובמבר 2015
↑  פריטי יד שנייה ללא כסף: זו האפליקציה שתשנה את הסחר הבין-אישי?, באתר וואלה, 10 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535921905171  GND: 4017578-9  LCCN: sh85049051  NDL: 00577632
קורין נמק

| --- | --- |

קורין נמק, 2007
 לידה:  5 בנובמבר 1971 (בן 53) ליטל רוק, ארקנסו, ארצות הברית
 שם במה:  Corin Nemec 
 שם לידה:  Joseph Charles Nemec 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  American Repertory Company 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף צ'ארלס "קורין" נמק הרביעי (באנגלית: Joseph Charles "Corin" Nemec IV; נולד ב-5 בנובמבר 1971 בליטל רוק, ארקנסו) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקני. חבר בכנסייה הסיינטולוגית.
נמק ידוע בעיקר בשל תפקידו הראשי בקומדיית המצבים פרקר לואיס. ידוע גם בשל תפקידו כג'ונס קווין בסדרת המדע הבדיוני סטארגייט SG-1. נמק כתב את הפרק הארבעה-עשר בעונה השביעית של הסדרה.
בשנת 1989 היה נמק מועמד לזכייה בפרס אמי כשחקן משנה על תפקידו כסטיבן סטיינר במיני-סדרה "קוראים לי סטיבן" (באנגלית: I Know My First Name Is Steven) שסיפרה את סיפורו האמיתי של ילד שנחטף בארצות הברית והוחזק במשך 7 שנים.
בשנות ה-90 עסק נמק בהיפ הופ והקליט אלבום עם להקת "סטארשיפ אוף פולז" (Starship of Foolz).
ב-23 באוגוסט 2024 יצא לאור הסרט "Place of Bones" בו נמק מגלם את קלהון.
הערות שוליים

↑  "Stargate SG-1" Fallout (TV Episode 2004) - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2021-09-12
↑  המועמדים לזכיה בפרס האמי לשנת 1989
↑  קורין נמק, I did an album with a group called Starship of Foolz. With Motown in 92, it never came out. I own the 2inch., טוויטר, ‏2 באוגוסט 2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009450789705171  BnF: cb14210737j (data)  ISNI: 0000 0000 0277 7973  LCCN: no2006004024  VIAF: 7599285   WorldCat (עם VIAF): 7599285 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים דותן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 70 בערך)  ירושלים
 לאום:  ישראל ישראל
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  המשכן לאמנויות הבמה (אשדוד)  גשר הזכוכית הארוך בעולם בג'יאנג ג'יא ג'יי בסין  הביתן הישראלי באקספו 2010  המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון  הקריה האקדמית של אשדוד (2004)
 פרסים והוקרה:  פרס גינס 2019 - גשר ZJJ  אזרח כבוד של העיר ג'אנג ג'יא ג'יי סין  דוקטור כבוד לספרות מטעם האקדמיה לאמנויות ותרבות מונגוליה  iNNOVEX2017 Award  Global Leader of Innovation  משרד המדע והטכנולוגיה ממשלת ישראל 2017.  אות יקיר עמותת האדריכלים 2010
 www.haimdotan.com
 
חיים צבי דותן (נולד ב-1954) הוא אדריכל ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

דותן נולד בשכונת מקור ברוך בירושלים בשנת 1954. אביו, חנינא דטינא, עלה לארץ ישראל מאוקראינה ואמו ניצחיה סיידוף נולדה בשאנגחאי אליה נמלטה משפחתה מבוכרה ב-1917. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שירות צבאי נסע לניו יורק שם היה רקדן ג'אז. לאחר שנה פרש מריקוד ועבד כפועל בניין ובמקביל החל ללמוד אדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. השלים לימודי תואר B.Arch באדריכלות ו-M.Arch באדריכלות ועיצוב אורבני. לאחר קריירה ביפן ובארצות הברית, כולל משרד עצמאי לאדריכלות במנהטן, ייסד בשנת 1990 בתל אביב את משרד חיים דותן אדריכלים בע"מ ובשנת 2010 נוסד סניף בשאנגחאי שבסין. המשרד מתמקד במחקר ופיתוח, בבניה ובחשיבה ארכיטקטונית ומתכנן פרויקטים שונים ברחבי העולם.
אדריכלות

בשנות ה-90 תכנן פרויקטים רבים באשדוד, כחלק מתנופת הבנייה שהתרחשה בעיר באותן שנים, ואף זכה בעקבות זאת לכך שכתב העת "אדריכלות ישראלית" הקדיש גיליון שלם ליצירתו. בתום אותו עשור החל לשנות את אופי הבניינים שתכנן, המתבססים על הרמוניה עם הטבע והסביבה. המבנים שתכנן היו לייחודיים בנוף הבנייה הישראלי וחלוציים בחשיבה התכנונית ובשיטות הבניה החדשניות. על העבודות הבולטות שתכנן נמנות היכל התרבות באשדוד, קמפוס ובנייני המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון בבאר שבע (עם שבח אדריכלים), בית הספר האמריקאי הבינלאומי באבן יהודה (עם פלסנר אדריכלים), בנין אלון לטכנולוגיות עילית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבאר שבע, מכון עזריאלי להעצמה חינוכית בבאר שבע ובנין סגו בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון (עם אד' פילצר). עבודותיו פורסמו באירופה, באסיה, בסין ובישראל.
בשנת 2008 זכה במכרז משרד החוץ כקבלן הראשי ואדריכל הביתן הישראלי בתערוכה העולמית אקספו 2010 בשנגחאי, סין.
ב-2016 נחנך בתכנונו גשר הזכוכית הראשון הארוך והגבוה בעולם בג'אנגג'יאג'יה שבמחוז חונאן ברפובליקה העממית של סין. גשר הזכוכית הפך לאייקון סיני ולסמל בעולם כולו. בעקבות הקמת הגשר הוענקה לדותן בשנת 2017 אזרחות כבוד של העיר ג'אנגג'יאג'יה, בגין תרומתו לפיתוח הכלכלי והחברתי של העיר. הגשר עצמו זכה בפרס הסיני ל"פרויקט בניה איכותי לאומי" לשנת 2017.
אדריכלות > פרסים והישגים

בשנת 1990 זכה יחד עם אדריכל פילצר בתחרות לתכנון קמפוס ובניני הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון שבחיפה. בהמשך לזכייה הוקם בנין עבור הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. כמו כן זכה בפרס למצוינות בבניה מטעם איגוד הקבלנים והבונים בישראל. בשנת 1998 זכה בפרס לרגל מלאות יובל למדינת ישראל על התרומה המקצועית בתחום האדריכלות מטעם לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים בישראל, הטכניון, בצלאל ואוניברסיטת תל אביב. זכה דותן באות הכבוד על חידוש השפה האדריכלית לשנת 2006 מטעם מרכז הבנייה הישראלי.
בשנת 2010 זכה בפרס יקיר עמותת האדריכלים בישראל. בשנת 2011 נבחר לאדריכל השנה לרגל יום העצמאות של מדינת ישראל מטעם העיתון כלכליסט. בשנת 2017 הוענק לדותן תואר דוקטור לשם כבוד לספרות על ידי ארגון משוררים האקדמיה לאמנויות ותרבות בארצות הברית. התואר הוענק לו במהלך הכנס העולמי ה-37 של משוררים שהתקיים באוגוסט 2017 באולן בטור שבמונגוליה. באותה שנה הוענקו לו פרס כבוד לספרות מטעם איגוד הסופרים המונגולים עבור תרומתו להפצה והגנה על השירה וכן תעודת הוקרה מאת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, הקרן למורשת מיכל ונחמה פוחצ'בסקי (ע"ר) על פועלו בתחומי היצירה החזותית והחדשנות.
בדצמבר 2018 זכה גשר הזכוכית ב-IAI DESIGN AWARD בפרס מיוחד מצוות השופטים מטעם (APDF (Asia Pacific Designers Federation. לקראת סוף שנת אותה שנה זכה גשר הזכוכית להכלל ב-Guinness World Record (מהדורת 2019) בקטגוריה Science & Technology כגשר הולכי הרגל הגבוה ביותר. גובהו של הגשר הוא כ-260 מטרים מתחתית הקניון. עוד באותה השנה בכנס שנערך על ידי IBC במרילנד שבארצות הברית הוענק לצוות שהיה מעורב ביזום עיצוב תכנון והקמת גשר הזכוכית פרס מטעם ENGINEERS SOCIETY OF WESTERN PENNSYLVANIA ע"ש ARTHUR G.HAYDEN. שנה לאחר מכן זכה בפרס גינס (Guinness) על תכנון גשר הזכוכית, הפרס ניתן במסגרת "מדע וטכנולוגיה" עבור היותו גשר הולכי הרגל הגבוה ביותר (853 רגל) מעל פני הקרקע.
אקדמיה

דותן מכהן כפרופסור ב-Shanghai Institute of Visual Arts ,FUDAN University וב-Master ב-DeTao Masters Academy בשנחאי וכפרופסור יועץ ב-East China Normal University בשנגחאי. בעבר היה מרצה בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב ובבצלאל בירושלים. הוא גם משמש כשופט בתחרויות אדריכלות ועיצוב רבות בישראל ובעולם.
פרויקטים נבחרים

איסכור-שרותי פלדות בע"מ, קריית גת, 1994
בית גבר, תל אביב, 1998
קולנוע IMAX (עם זיידלר-רוברטס אדריכלים, קנדה), אילת, 2004
בית הספר האמריקאי הבינלאומי, אבן יהודה, 2007 (עם פלסנר אדריכלים)
מכון להעצמה חינוכית, באר שבע, 2007
מגדל אנרגיה סולרי, סמר, 2009
בנין אלון לטכנולוגיה עלית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2006
קמפוס המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון, באר שבע (1996- 2017) (עם אדריכל גרשון שבח)
מלון 65, שדרות רוטשילד 65 תל אביב
המשכן לאמנויות הבמה, אשדוד, 2011 (עם אדריכל אבי ארבל)
הביתן הישראלי בתערוכה העולמית אקספו 2010, שנגחאי, סין, 2010
גשר זכוכית Zhangjiajie, סין, 2016
שירה

חיים דותן פרסם ספר שירים ששמו "לאחר הגשם". בשיריו מהלל דותן את הטבע ואת גדולתו. בראיון שערך איתו מיכאל יעקובסון שהתפרסם באתר xnet אמר דותן "רציתי להעביר כאן בשורה לדור הצעיר, שיש לשמר את הטבע כמקור החיים שלנו". הספר הודפס ב-4 שפות – עברית, אנגלית, סינית והונגרית. ב-2024 פרסם דותן ספר שירים נוסף – "אוצֵר את הזמן".
דותן הוא חבר באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל.
ספרים

חיים דותן: אוצֵר את הזמן, הוצאת עיתון 77, 2024
חיים דותן:  RAIN DROPS / ESOCSEPPEK selcted poems, הודפס בבודפשט הונגריה 2018
חיים דותן:  ECHO IN THE DESERT A MANIFESTO ,AFTER THE RAIN – LAKE POETRY  כחטיבה אחת בכריכה קשה, DETAO MASTERS ACADEMY בשנגחאי, 2014
חיים דותן: הד במדבר, מניפסטו, הוצאה EAST CHINA NORMAL UNIVERSITY בשנגחאי, 2011
חיים דותן: לאחר הגשם, שירים, הוצאה EAST CHINA NORMAL UNIVERSITY בשנגחאי, 2011
חיים דותן: ECHO IN THE DESERT A MANIFESTO, ארצות הברית 2010
Detina: ECHO IN THE DESERT,2008
ראו גם

הביתן הישראלי באקספו 2010
הערות שוליים

↑  "כיכר העיר" - מרכז שירות ותרבות חדש בחולון - מונה לצוות השיפוט בתחרות פומבית שזומנה על ידי עיריית חולון ועמותת האדריכלים לתכנון "ככר העיר"
↑  נעמה ריבה, תלמידים יקרים: שכר לימוד של 100 אלף שקל בשנה - ויש תמורה לאגרה, באתר Xnet‏, 1 ביולי 2005
↑  "מגדל השמש" הראשון בישראל ייחנך בערבה, באתר ynet, 10 ביוני 2009
↑  אתר הידען, AORA השיקה בערבה את תחנת הכח התרמו-סולארית ההיברידית הראשונה בעולם, באתר הידען
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591933905171  GND: 1062751019  ISNI: 0000 0004 4349 8697  LCCN: n2016066626  VIAF: 311730395   WorldCat (עם VIAF): 311730395 
גשר הזכוכית בג'אנגג'יאג'יה בתכנונו של דותן, 2016
שיטפון (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קלייב קאסלר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח, רומן
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 תאריך הוצאה:  1997 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  1998
 תרגום:  נורית לוינסון
 מספר עמודים:  539
 סדרה
 ספר קודם:  Shock Wave 
 הספר הבא:  Atlantis Found 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003582050
 
שיטפון (באנגלית: Flood Tide) הוא הספר הארבעה-עשר בסדרת ספרים של הסופר האמריקני קלייב קאסלר. הספר יצא לאור ב-1997.
עלילה

בספר זה, הארבעה-עשר בסדרת הספרים אודות דרק פיט, מהנדס ימי הרפתקן ורב תושייה, הוא נאבק באיל ספנות סיני המבריח מהגרים סיניים באופן לא חוקי למדינות ברחבי העולם, כולל ארצות הברית. כמו כן נדרש פיט לאתר את עצמותיו של "האדם מפקינג".
יצחק דבירה

| --- | --- |
יצחק דבירה, 2008
יצחק דבירה, 2008
 לידה:  21 בנובמבר 1972 (בן 52)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תרומות עיקריות
 פרויקט סינון עפר הר הבית
 
יצחק (צחי) דבירה (נולד ב-21 בנובמבר 1972, ט"ו בכסלו ה'תשל"ג) הוא ארכאולוג ישראלי, אשר יחד עם ד"ר גבריאל ברקאי יזם את פרויקט סינון עפר הר הבית, הפועל מאז שנת 2004. דבירה החל לעסוק בנושא בהיותו סטודנט לארכאולוגיה בשנתו השלישית במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן אשר ארגן קבוצת סטודנטים לביצוע סקר ארכאולוגי דחוף בשפכי העפר מהחפירות ההרס שהתבצעו בהר הבית בשנת 1999 על ידי התנועות האיסלמיות. בעקבות כך נעצר דבירה, והוגש כנגדו כתב אישום. בשנת 2003 נערך כנגדו משפט אשר הסתיים במשיכה חזרה של כתב האישום על ידי המדינה.
קורות חיים

דבירה הוא בנם של צבי והילה צוויג, בילדותו גדל דבירה בהרצליה בבית מסורתי ומגיל צעיר החל עוסק בחקר המקרא במטרה לברר מה הן המצוות המקוריות. דבירה פיתח שיטה עצמאית החותרת לשחזור ההלכה המקראית באופן המתאים לאורח החיים בעידן המודרני. בין הנושאים שחקר לעומק היה מועדו ואופן יישומו של חג השבועות. על כך פרסם מאמר מקיף במוסף "שבת" בעיתון מקור ראשון "לאן נעלם חג הקציר".
דבירה עסק גם בחקר המשמעות הרעיונית של בית המקדש במקרא ובמקורות היהודים שלאחר מכן, וגם על כך פרסם מאמר מקיף במוסף "שבת" בעיתון מקור ראשון.
פרויקט סינון עפר הר הבית

בשנת 2001 החל דבירה לפעול יחד עם אחד ממרציו, ד"ר גבריאל ברקאי, להקמת פרויקט לסינון העפר שנזרק מהר הבית. הארכאולוגים קיבלו את רישיון החפירה מרשות העתיקות רק בשנת 2004 ואז הוקם הפרויקט.
מלבד זאת, דבירה ביצע מחקרים נוספים על הר הבית וביניהם מחקר בארכיון מחלקת העתיקות המנדטורית, שבו גילה כי ממצאים רבים שהתגלו במסגרת עבודות שיקום ותחזוקה של הוואקף המוסלמי בין השנים 1938–1942 (בעקבות רעידת האדמה של שנת 1937) ולא פורסמו מעולם, ביניהם פסיפס ביזנטי היושב תחת השכבה הקדומה ביותר של מסגד אל-אקצא, מנהרת סתרים בסמוך לכותל הדרומי ומקווה טהרה מתחת לחזית של אל-אקצה.
דבירה גם פעיל מאוד במחאה כנגד הרס העתיקות בהר הבית, והחל לעקוב אחר עבודות הוואקף מאז החפירה הגדולה של שנת 1999, והקים לצורך כך אתר אינטרנט בו הוא מעדכן על עבודות הוואקף הנעשות במתחם הר הבית.
בעקבות פעילותו, הוקם הוועד למניעת הרס עתיקות בהר הבית, שדבירה עובד עמו בקשר רצוף ומספק מידע.
בשנת 2007 נחפרה תעלת ארוכה בהר הבית לצורך התקנת כבל חשמל. דבירה ביצע מעקב יום יומי על עבודות הוואקף ותיעד את התעלה לאורך שלביה. הוא חשף מפולת של קיר קדום באזור שממזרח למשטח המוגבה, שבו חוקרים שונים מייחסים לשטח העזרה של בית המקדש השני.
התגליות מהמעקב שביצע יחד עם פעילות הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית הובילו להקמת ועדת חקירה ממלכתית שבדקה את התנהלות המדינה ורשות העתיקות.
הערות שוליים

↑  בית משפט השלום, תיק מספר 003238/00
↑  לאן נעלם חג הקציר מאמר של יצחק דבירה, במקור ראשון, 7 ביוני 2011
1 2  י' צויג, מידע חדש מחפירות שונות בהר הבית במאה השנים האחרונות, א' ברוך, א' לוי-רייפר וא' פאוסט (עורכים), חידושים בחקר ירושלים – הקובץ הארבעה-עשר (2008), רמת גן: 293 – 355.
↑  מתחם הר הבית
↑  מאמר של דבירה על השליטה הרשמית בהר הבית היא יהודית; בפועל עושה שם הוואקף ככל העולה על רוחו. דין וחשבון על ההרס המתמשך במיקרו-קוסמוס של ההוויה היהודית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299528905171  ISNI: 0000 0004 0263 8075  VIAF: 316880042   WorldCat (עם VIAF): 316880042
פסק דין לוכנר נגד מדינת ניו יורק

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  24 בפברואר 1905
 תאריך החלטה:  18 באפריל 1905
 מראה מקום:  198 U.S. 45 25 S. Ct. 539; 49 L. Ed. 937; 1905 U.S. LEXIS 1153
 החלטה
 האסדרה על שעות עבודה ומנוחה של מאפיות שנקבעה על ידי מדינת ניו יורק מטילה מגבלות בלתי מוצדקות על חופש החוזים לפי התיקון הארבעה-עשר לחוקת ארצות הברית.
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  מלוויל פולר
 חברי המותב:  ג'ון מרשל הרלן, דייוויד ברואר, הנרי בראון, אדוארד דאגלס וייט, רופוס פקהאם, ג'וזף מק'קנה, אוליבר ונדל הולמס הבן, ויליאם דיי
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  פקהאם, מלוויל פולר, ברואר, בראון, ג'וזף מק'קנה
 דעות נוספות:  ג'ון מרשל הרלן, אדוארד דאגלס וייט, ויליאם דיי פסקו בדעת מיעוט שהחוק אינו בלתי חוקתי לאור הזיקה הקיימת בין מטרת החוק לתכליתו, שהיא הגנה על בריאות העובדים.  אוליבר ונדל הולמס הבן קבע בדעת יחיד שהתיקון ה-14 לחוקה אינו מעגן את חופש החוזים.
 
פסק דין לוכנר נגד מדינת ניו יורק (באנגלית: Lochner v. New York; מראה מקום: 198 U.S. 45 (1905)) הוא פסק דין מכונן, שניתן בשנת 1905 על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובו נקבע כי הטלת מגבלות אסדרתיות (רגולטוריות) על שעות עבודה ומנוחה של עובדים מהווה פגיעה בלתי חוקתית בחופש החוזים ומפרה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. פסק הדין וההלכה שנקבעה בו סימנו את תחילתו של "עידן לוכנר" שבו בוטלו חוקי עבודה על ידי בתי המשפט בארצות הברית בשם ההגנה על חופש החוזים, ונמשך עד שנות ה-30 של המאה ה-20.
עובדות המקרה ופסק הדין

ג'וזף לוכנר היה הבעלים של מאפייה ביתית בעיר יוטיקה שבמדינת ניו יורק, ונקנס בשנת 1899 בסכום של 25 דולר בגין העסקת עובדים מעבר לשעות העבודה המותרות במדינת ניו יורק לפי "פקודת המאפיות של שנת 1895", שאסרה על העסקת עובדי מאפיות ליותר מ-10 שעות ביום או 60 שעות בשבוע.
לוכנר סירב לשלם את הקנס וטען להגנתו כי החוק אינו חוקתי מכיוון שהוא פוגע בעקרון חופש החוזים. מנגד טענה מדינת ניו יורק כי החוק נועד לשמור על בריאותם של עובדי המאפיות ועל כן חוקתי.
בית המשפט העליון פסק בדעת רוב של 5 שופטים מול 4 כי התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית והתיקון ה-14 מגנים על חופש החוזים ואוסרים על המדינה להגביל אותו. בהתאם לכך, החקיקה של מדינת ניו יורק המגבילה את שעות העבודה של עובדי המאפיות אינה חוקתית מאחר שהיא מגבילה את יכולתם של האזרחים להתקשר ביניהם בחוזים באופן חופשי, וזאת ללא קשר לפערי הכוחות בין הצדדים וההבדלים ביכולת המיקוח ביניהם. בהתאם לדעת הרוב, נקבע כי לוכנר פטור מלשלם את הקנס שהושת עליו.
דעת המיעוט של השופט ג'ון מרשל הרלן, שאליו הצטרפו גם השופטים אדוארד דאגלס וייט וויליאם דיי, קבעה כי חופש החוזים נתון לאסדרה שהמדינה רשאית לקבוע במסגרת סמכותה, כאשר המבחן הקובע מתי האסדרה היא חוקתית ומתי היא אינה חוקתית, הוא מידת הזיקה שבין מטרת החוק המוצהרת ויישומה בפועל. כלומר, אם החוק נועד להגן על בריאות הציבור, המוסר הציבורי או שלום הציבור, אך אין בין החוק זיקה של ממש למטרות אלו, או שהוא גורם לפגיעה מוחשית וברורה בזכויות המובטחות בחוק היסוד, אזי החוק ייחשב כבלתי חוקתי. עם זאת, הנטל להוכיח כי החוק אינו חוקתי נופל על כתפיו של מי שטוען לחוסר החוקתיות, ולא על כתפי המחוקק.
במקרה של לוכנר, קבעה דעת המיעוט כי על בית המשפט לקחת בחשבון את טענתה של מדינת ניו יורק כי מטרת החוק היא להגן על בריאות עובדי המאפיות, ולהתחשב בנתונים המצביעים על הסיכונים הבריאותיים הכרוכים בעבודה זו שעות רבות. לאור נתונים אלה קיימת זיקה בין החוק ובין מטרתו המוצהרת, ולכן אין מקום שבית המשפט יתערב ויבטל את החוק.
דעת המיעוט של השופט אוליבר ונדל הולמס הבן קבעה כי דעת הרוב לוקה באקטיביזם שיפוטי בלתי מוצדק וכי היא מבוססת על תיאוריה כלכלית שחלקם גדולים מהציבור אינם מקבלים אותה. לשיטתו של הולמס, התיקון ה-14 לחוקה אינו הופך את חופש החוזים לזכות חוקתית, והמילה "חירות" המופיעה בתיקון אינה בהכרח מעגנת מדיניות כלכלית של לסה פר. על אף שדעתו של הולמס הייתה דעת יחיד, היא צוטטה פעמים רבות בפסיקות מאוחרות יותר ואף נחשבת לאחת מדעות היחיד המשפיעות ביותר בהיסטוריה המשפטית של ארצות הברית.