stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחף שבתאי
ביוגרפיה

שחף שבתאי גדל בקיבוץ עמיעד. שירת בשייטת 13. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. שבתאי השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ולקח חלק בפעילותה המבצעית. בשנת 1998, בתום שירותו הצבאי בן ה-4.5 שנים, נסע לפריז ולמד בבית הספר לבישול "פרונדי". עם סיום הלימודים נסע לשנת התמחות בניו יורק במסעדת Oden, ובערבים למד אפייה ב"בולה בייקרי". בהמשך החל לעבוד באבטחה באחוזתה של לילי ספרא בריביירה הצרפתית, שם התיידד עם שף האחוזה, ולמד ממנו יסודות בישול נוספים.[דרוש מקור]
בשלב הבא נסע לתאילנד ביחד עם זוג נשוי שלמד איתו בפריז ופתחו בבנגקוק בית ספר לבישול. שבתאי טייל בתאילנד כדי ללמוד את המטבח התאילנדי. בעת היותו בתאילנד הכיר את אנדי טאן, שף מסעדת "Vak Zuid", מסעדת פיוז'ן צרפתית-אינדונזית, באמסטרדם. בעקבות זאת שבתאי היה לסגנו בין השנים 2002 עד 2005. כשבעל המסעדה, ג'ורג' דפררי, רצה לפתוח סניף שלה במומביי בהודו בשם Zenzi, נסע לשם שבתאי והקים את הסניף, ופתח סניף נוסף גם במקסיקו. בבומביי פגש את אמה, שעסקה בהקמת רשת האופנה הבריטית "נקסט" באסיה ולהם ילדה.
ב-2005 שבתאי שב לישראל ושימש כשף מסעדת "איסט". ב-2006 פתח ביחד עם אנשי העסקים שוקי לרר וזהר אריאלי את מסעדת "מינה טומיי" בלונדון מיניסטורס בתל אביב, וכעבור שנה פתחו סניף שלה גם בהרצליה. בשלהי 2008 שתי המסעדות נקלעו לקשיים כלכליים ונסגרו.
שבתאי עבד כשף-יועץ עבור חברת Qli, שבבעלותה בתי מלון ובתי קזינו ברחבי העולם. במסגרת זאת הוא מקים מסעדות במקומות שונים עבור הרשת. בכל המסעדות הוא בונה את התפריט, מלמד את הטבחים ונשאר יועץ המסעדה. המסעדות השונות הן עירוב של מטבחים אסיאתיים, עם דגש על מטבחי וייטנאם, אינדונזיה וסינגפור, וטכניקות צרפתיות. ב-2008 הקים את מסעדת Sa Sa zu בפראג, מסעדה שהופכת לבר בלילה ושוכנת במרכז בידור גדול, "סה סה זו". שבתאי הקים שלוש מסעדות במלון Beograd בבלגרד. ב-2010 הקים סניף של מסעדת "סה סה זו" במלון הבוטיק "שושנים" ברודוס. כמו כן הקים לחברת QLI מסעדה אסיאתית בשם BAGO בקמבודיה. ועשה פרויקט הקמה במיניאמר.
שחף זכה בשנת 2012- 2013 בשף השנה בצ'כיה. המסעדה שלו זכתה כמסעדת השנה שלוש פעמים. שחף הוציא ספר בישול מצליח בשנת 2012 OSM CHUTI ASIE שהיה מועמד לקטגוריית ספר הבישול האסיאתי באירופה והגיע לשלב חמשת המועמדים הסופיים.[דרוש מקור]
נכתב על שחף פרק בספר HVEZDY KUCHYNE על עשרת השפים הטובים בצ'כיה.
משנת 2009 - 2015 שבתאי זכה ב"ביב גורמאן" BIB GOURMAND של מדריך מישלן האדום.[דרוש מקור]
בשנת 2014 השתתף בפרויקט DOOR 19 במוסקבה שבו השתתפו חמישים השפים הטובים בעולם שנבחרו על ידי SAN PELLEGRINO.
בשנת 2015 שחף יצא מהשותפות ב-SASAZU והצטרף לפרויקט קולינרי בניו יורק.
בשנת 2016 מוביל קולינרית ומיתוגית את פרויקט "ניטן תאי" בתל אביב.
בין השנים 2018 - 2022 היה שף חברת התעופה ״אל על״.
משנת 2019 שחף מוביל את הפרויקט של קבוצת חג'ג' בפתיחת המתחם הקולינרי בעיצובו של Armani. שם המקום Pop & Pope.
בשנת 2022 בזמן הקורונה עבד על פתיחת מסעדת Umayya שהחלה לפעול ביוני 2022 בקזבלנקה.
בדצמבר 2022 שחף הקים בשנגחאי את המסעדה MESS שממוקמת במתחם האמנותי של MAM Shanghai ב-Pudong.
בשנת 2023 שחף נבחר להיות השף פרזנטור של חברת Mobileye.
בובאיסר סאיטייב

בובאיסר סאיטייב (ברוסית: Бувайса́р Хами́дович Сайти́ев;‏ 11 במרץ 1975 – 2 במרץ 2025) היה מתאבק רוסי ממוצא צ'צ'ני. 3 פעמים אלוף אולימפי (אטלנטה 1996, אתונה 2004 ובייג'ינג 2008), 6 פעמים אלוף עולם (1995, 1997, 1998, 2001, 2003 ו-2005) ו-6 פעמים אלוף אירופה, בהיאבקות חופשית במשקל בינוני (עד 74 ק"ג), יותר מכל מתאבק אחר בהיסטוריה האולימפית ואליפות העולם במשקל זה.
ביוגרפיה

בובאיסר סאיטייב נולד בחסוויורט (דגסטן). הוא התחיל להתאמן בהיאבקות בגיל שש. בשנת 1988 אביו נהרג בתאונת דרכים ואימו טיפלה בששת ילדיה לבד. בשנת 1990 הוא עבר לפנימייה ספורטיבית בנובוקוזנצק ולאחר מכן עבר לנובוסיבירסק.
ביוגרפיה > 1995 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בשנת 1995 זכה לראשונה במדליית זהב ובהמשך ניצח באליפות העולם עוד חמש פעמים.
ביוגרפיה > 1996 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא ניצח בכל הקרבות וזכה במדליית זהב. בכך הוא היה האלוף האולימפי בהיאבקות הצעיר ביותר וגם הצ'צ'ני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
בשנים 1995–2000 הוא לא הפסיד באף קרב בתחרות רשמית.
ביוגרפיה > 2000

באולימפיאדת סידני (2000) הוא הגיע למשחקים פצוע והפסיד בקרב השני ואל הצליח להגן על תוארו.
ביוגרפיה > 2004 - 2008

באולימפיאדת אתונה (2004) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה במדליית זהב אולימפית פעמיים ברציפות.
בשנת 2009 סאיטייב הודיע על כך שהוא פורש מתחרויות.
חיים אישיים

אחיו, אדם סאיטייב (אנ'), אלוף אולימפי (סידני 2000) בהיאבקות חופשית במשקל בינוני עד 85 ק"ג.
סאיטייב היה בעל דרגת תת-קולונל בצבא רוסיה ולקח חלק בפעילות ציבורית באיגוד ההיאבקות הרוסית.
מותו המסתורי

סאיטיב מת במוסקבה ב-2 במרץ 2025, תשעה ימים לפני יום הולדתו ה-50. נסיבות מסתוריות אופפות את מותו של סאיטייב. מנכ"ל פדרציית ההיאבקות הרוסית, מחמוד מגומדוב, הצהיר שסאיטייב מת מדום לב, ושר הספורט הרוסי מיכאיל דגטיארב אמר שסאיטיב היה חולה, וביקר לעתים קרובות במרכזים רפואיים. אך ערוץ הטלגרם "באזה", המקושר לשירותי הביטחון הרוסיים, טען: "סאיטייב נפל מחלון חדר השינה שלו". אב הבית מצא את סאיטייב שוכב פצוע על הקרקע ליד בית מגורים ברחוב מינסקאיה, במוסקבה והזעיק אמבולנס. סאיטיב מת מאוחר יותר מפצעיו בבית החולים.
מנהיג צ'צ'ניה, רמזן קדירוב, הכריז על שלושה ימי אבל בצ'צ'ניה לכבוד סאיטייב.
תארים והישגים

בשנים 1996, 1997, 1998, 2003 ו-2005 הוא קיבל את תואר המתאבק הטוב בעולם מטעם איגוד ההיאבקות הבינלאומי.
הערות שוליים

↑  גיא רייט, ‏חבר הפרלמנט הרוסי לשעבר מת אחרי שנפל מחלון, באתר ‏מאקו‏, 5 במרץ 2025
↑  "נפל בטעות" מחלון ביתו: מותו המסתורי של האלוף האולימפי הרוסי, באתר ynet, 4 במרץ 2025
עצלנאים

| עצלנאים |
| --- | --- |
 עצלן דו-אצבע של לינאוס
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: פילוסאים
תת־סדרה:: עצלנאים
שם מדעי
 Folivora ‏Delsuc & Catzeflis & Stanhope & Douzery, 2001
תחום תפוצה


עצלן חום-גרון בקוסטה ריקה
עצלן דו אצבע של הופמן
עצלן חיוור גרון אוכל פרח
העצלן הקדום סקלידותריום
עצלנאים (שם מדעי: Folivora) הם תת-סדרה של יונקים המשתייכים לעל-סדרת הדלשינאים. העצלנאים, הנפוצים בשטחים נרחבים ביערות אמריקה הדרומית, הם שוכני עצים מובהקים ומבלים עליהם את מרבית חייהם. הם מאופיינים במראה מיוחד, בטפריהם הארוכים ובתנועתם האיטית (ומכאן מקור שמם). על פי רוב המיונים המדעיים, נחלקים העצלנאים לשתי משפחות: עצלניים דו-אצבעיים ועצלניים תלת-אצבעיים, כשבכל אחת מהן סוג יחיד ובו מספר מינים. בעבר חיו גם עצלני קרקע, אשר נכחדו ברובם לפני כ-10,000 שנה.
סיווג

משפחה: עצלני דו-אצבע (Megalonychidae)
משפחה: עצלני תלת-אצבע (Bradypodidae )
סוג: עצלן תלת-אצבע (Bradypus )
מין: עצלן חום-גרון Bradypus variegatus
מין: עצלן חיוור-גרון Bradypus tridactylus
מין: עצלן רעמתי Bradypus torquatus
מין: עצלן גמדי Bradypus pygmaeus
משפחה: מגתריים (Megatheriidae) - נכחדה
משפחה: מילודוניים (Mylodontidae) - נכחדה
משפחה: Nothrotheriidae - נכחדה
משפחה: Orophodontidae - נכחדה. מוטלת בספק
תפוצה

בית הגידול הטבעי של העצלנאים הם יערות הגשם העבותים של דרום אמריקה, בעיקר בברזיל ובמרכז אמריקה כמו בקוסטה ריקה, אשר כרבע משטחה הכולל פארקים לאומיים, מקדשים או בקתות אקולוגיות, מוקדש להגנה ולשימור העצלנים.
אורח חיים > שוכן עצים

העצלן הוא שוכן עצים מובהק, ואת מרבית חייו הוא מבלה על העץ. שם הוא מזדווג, אוכל ואף ישן (בדרך כלל כשהוא נתלה במהופך בעזרת ידיו). אורך חייו הממוצע נע בין 10 ל-20 שנים.
עצלנים החיים בטבע תועדו ישנים במשך כ-9.6 שעות בממוצע ביממה בלבד. הם פעילים בעיקר בשעות הערב המוקדמות עד חצות הליל, וישנים בעיקר באשמורת האחרונה של הלילה. בשביה, ישנים העצלנים במשך כשש עשרה שעות ביממה.
העצלן יורד אחת לכמה ימים מהעץ רק לעשיית צרכיו. למדענים לא ברור מדוע הוא יורד מהעץ לשם כך, שכן הוא הופך את עצמו לפגיע מאוד לטורפים; עם זאת, לדעת מומחים רעש נפילת הצרכים מגובה העץ עלול למשוך טורפים. גופו של העצלן מותאם בצורה הטובה ביותר לחיים על העץ; הפרווה העבותה והתנועה האיטית עוזרת להסוואתו מעיני אויביו, ואילו הציפורניים והגפיים החזקות מסייעות לטיפוס על העץ ולאחיזה בו.
העצלנאים מתאפיינים בתנועה איטית במיוחד. הם לא נעים כשאין צורך בכך, וגם כשהם עושים זאת הם נעים באיטיות רבה. על הקרקע נע העצלן בזחילה, וכשהוא נתון בסכנה, הוא נע קצת מהר יותר, במהירות של כ-4.5 מטרים לדקה. ככל הנראה התזוזה האיטית יחד עם הפרווה העבותה וצבעי ההסוואה מסייעים לעצלן להסתתר ולא להתגלות ביער גשם.
רבייה

העצלנאים אינם מנהלים אורח חיים חברתי במשך רוב השנה, והפרטים השונים לא חיים קרוב זה לזה.
הזכר אינו עושה דבר בענייני חיזור. הנקבה היא זאת שמשמיעה קולות ומפיצה ניחוח מיוחד סביבה. כאשר הסימנים מגיעים אל הזכר המצוי בסביבה, הוא יורד מהעץ שלו, מטפס אל העץ שלה. ההזדווגות נמשכת בין שניות בודדות ל-30 שניות. הם לעולם לא ייפגשו שוב.
הריון הנקבה נמשך כ-5 חודשים. הוולד נולד מפותח יחסית, אולם הוא נותר תלוי על פרוות אימו, בדומה לגור הקואלה, עד גיל מספר שבועות.
לעיתים נשאר העצלן כל חייו על אותו עץ, ולפעמים גם הצאצאים נשארים על אותו העץ שבו חיה אימם. בדרך כלל העצלנאים אינם נוהגים להתרחק במהלך כל חייהם מקבוצת עצים או ענפים מסוימת.
תזונה

העצלן הוא אוכל כל: הוא מסוגל לאכול לטאות קטנות וחרקים, אך עיקר תזונתו מתבססת על עלים וקליפות עצים, אותן הוא תולש בעזרת ציפורניו. את מרבית הנוזלים הדרושים לו מקבל העצלן מן הפירות והעלים שהוא אוכל, ובנוסף, לעיתים רחוקות הוא יורד מהעץ בחיפוש אחר מקור מים. כשהוא כבר עושה זאת, מיטיב העצלן לשחות.
מראה וממדים

בצורתו החיצונית ובמבנה גופו דומה העצלן למעין קוף, אף על פי שהוא איננו כזה.
פרוותו סמיכה מאוד וארוכה, והיא מערכת אקולוגית שבה נמצאות אצות המתקיימות בטבע רק בתוך פרוותו של העצלנאי, פטריות, עש, קרדית ועוד. אלה צובעים את הפרווה בגוני אפור, לבן, ירוק וחום, המשמשים את העצלנאים ככתמי הסוואה.
פני העצלן קטנות ופחוסות, האף גדול יחסית, ולמרבית האנשים נראות פני העצלן כמחייכות באופן תמידי. הפרווה מסביב לצוואר ארוכה יותר מבשאר הגוף, דבר היוצר מעין אדרת שיער. צווארם של העצלנאים גמיש מאוד והם מסוגלים לסובבו סיבוב של 270 מעלות. העיניים והאוזניים קטנות יחסית ולעיתים מוסתרות תחת השיער. הזנב קטן מאוד. הגפיים הקדמיות ארוכות מן האחוריות, ומשמשות לטיפוס על ענפי עצים. בקצה האצבעות טפרים ארוכים מאוד ומעוקלים, המסייעים לעצלן להיתלות על העץ ולטפס עליו, כך שלא ייפול ממנו אף בשנתו.
חושי הראייה והשמיעה של העצלן חלשים מאוד. בסביבתו הטבעית, העצלן כמעט שאינו נע, מזונו נמצא בהישג ידו, והוא מסתמך בעיקר על חוש המישוש כמו גם על חוש הריח למציאת מזונו ועשיית צרכיו.
אורכו של עצלן בוגר נע בין 50 ל-60 סנטימטרים. אחד מאבותיו הקדומים של העצלן המודרני הוא העצלן הענק, ששייך לקבוצת עצלני הקרקע, שהגיע למשקל 7 טונות וגובה של שישה מטרים.
אויבים טבעיים

אויביו הטבעיים: חתולים גדולים כגון היגואר, אנקונדה ועופות דורסים כמו ההרפיה, המסוגלים לצוד אותו בקלות רבה.
סמל לאומי

העצלן הוכר כחיה הלאומית של קוסטה ריקה, וכן נמצא על השטרות המקומיים במדינה.
מרכז הצלה לשיקום ולשימור

ב-1997 הוכר מקדש העצלנים שבקוסטה ריקה כמרכז להצלת עצלנים פצועים, יתומים ונטושים, לשיקומם, לקידום המחקר ולהשבתם לטבע.
ראו גם

עצלן קרקע
הערות שוליים

↑  Sleeping outside the box: electroencephalographic measures of sleep in sloths inhabiting a rainforest
1 2    יוגב ישראלי, החיים הטובים של העצלנים, באתר "ידיעות אחרונות", 30 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10646247
ישראל וינשטוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1909
 פטירה:  24 באוקטובר 1980 (בגיל 71) 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות, תורת הסוד היהודית
 מקום מגורים:  אוסטריה, אנגליה, ישראל
 תרומות עיקריות
 חקר המיסטיקה היהודית הקדומה, ספר הזוהר, ראשית הקבלה, ספר יצירה, ספר הבהיר
 
הרב ד"ר יִשְׁרָאֵל (רוֹלִיק) וַיִנְשְטוֹק (בגרמנית: Israel Weinstock; ח' סיוון תרס"ט, 28 במאי 1909, ברודי, האימפריה האוסטרו-הונגרית – י"ד בחשוון ה'תשמ"א, 24 באוקטובר 1980, ירושלים) היה מקובל, מגדולי חוקרי ראשית הקבלה, רב, וכן פעיל ציוני בתנועת המזרחי, וחבר הנהלת הקרן הקיימת לישראל .
ביוגרפיה

ישראל וינשטוק נולד בברודי שבאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה חסידית המתייחסת ישירות לר' ישראל מרוז'ין. סבו, רבי חיים דוד מנזון היה נכדו של ר' ישראל מרוז'ין ואף גדל והתחנך על ברכיו. ב-1916 המשפחה עברה אל בירת האימפריה וינה. עוד בהיות צעיר לימים זכה לסמיכה וצוין כגאון ועילוי.[דרוש מקור] לאחר מכן השלים את השכלתו בבית המדרש לרבנים בווינה, וכן קיבל תואר ד"ר באוניברסיטת וינה, על מחקריו בנושאי ראשית הקבלה.
בשנת 1939, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, נמלט עם משפחתו לאנגליה. עם הגיעם לאנגליה נלקח אביו למעצר, בהיותו אזרח של מדינת אויב. בהמשך התמנה וינשטוק לרב הקהילה היהודית ברובע המפסטד בלונדון. לאחר קום המדינה עלה ארצה, ועמד בראש המחלקה הדתית של הקרן הקיימת לישראל, וכן היה מראשי תנועת המזרחי בירושלים. במקביל היה פעיל בקהילות החסידיות שהתייחסו לחסידות רוז'ין, וניסה לשמור על אחדותן.
בשנת 1980 נפטר וינשטוק בירושלים ונטמן בבית הקברות סנהדריה.
מחקריו

וינשטוק חקר רבות את ראשית הקבלה, ועל רקע זה התעמת לא מעט עם גרשם שלום. מחקריו התמקדו בנוסחם של החיבורים הראשונים של הקבלה: ספר יצירה, ספר הבהיר, וכתבי קבלה רבים שהופיעו באירופה בימי הביניים, וכן בשאלת חיבורם וזמנם. לא את כל כתביו הספיק להוציא לאור. כך למשל ניהל ויכוח ודיון נרחבים עם שלום על קדמותו של ספר הבהיר.
ספרים שכתב

וינשטוק החל לכתוב מגיל צעיר יחסית ולא פסק עד למותו. מרבית חיבוריו הם בתחום הקבלה היהודית. וינשטוק ערך, ההדיר, וכתב ספרים ומאמרים, מהם:
במעגלי הנגלה והנסתר: מחקרים בתולדות הפילוסופיה והמסתורין בישראל, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ל.
טמירין, מקורות ומחקרים בקבלה וחסידות, שני כרכים, ירושלים תשל"ב.
פירוש ספר יצירה, פירוש על ספר יצירה לר' אברהם אבולעפיה עם הערותיו והגהותיו של וינשטוק.
משפחתו

בתו מרים התחתנה עם צבי מזא"ה (נולד ב־1946) אסטרופיזיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. בנם חגי מנהל את המחלקה הכירורגית בביה"ח הדסה הר הצופים. אחיו, יואב מזא"ה עו"ד ומרצה בכיר בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו המתמחה בדיני משפחה ובקניין רוחני.
הערות שוליים

↑  נח זבולוני, "הרגו" את הרב, באתר מאמרי רנ"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269852005171  CiNii: DA19235972  GND: 1165257769  ISNI: 0000 0004 0240 2169  LCCN: n88174666  RERO: 02-A025380819  VIAF: 81218188   WorldCat (עם VIAF): 81218188
הדלתות (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  אוליבר סטון 
 הופק בידי:  ביל גרהם סשה הררי מריו קזאר א. היטמן הו
 תסריט:  אוליבר סטון ג'יי ראנדל ג'ונסון
 עריכה:  דייוויד ברנר ג'ו השטינג
 שחקנים ראשיים:  ואל קילמר פרנק ויילי קייל מקלכלן קווין דילון מג ראיין מייקל מדסן קריספין גלובר מייקל וינקוט קת'לין וינלי
 מוזיקה:  הדלתות
 צילום:  רוברט ריצ'רדסון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי ביל גרהם Carolco Pictures חברת Imagine
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 במרץ 1991
 משך הקרנה:  140 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה ביוגרפיה סרט מוזיקלי
 תקציב:  32 מיליון דולר
 הכנסות:  34 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   doors
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדלתות (באנגלית: The Doors) הוא סרט דרמה ביוגרפי מוזיקלי אפי אמריקאי משנת 1991 בבימויו של אוליבר סטון, שכתב את תסריט הסרט עם ג'יי ראנדל ג'ונסון. הסרט הופק בידי מריו קזאר, ביל גרהם, ואיי קיטמן הו. הסרט מתעד ומתאר בצורה בדיונית למדי ועלילתית את סיפור פריצת להקת הרוק האגדית "הדלתות" אך בעיקר מתמקד בסיפור חייו של סולן הלהקה הכריזמטי המסתורי והצבעוני ג'ים מוריסון מאז ילדותו ועד להיותו הסולן של הלהקה. הסרט גם מתעד את התמכרותו לאלכוהול, ניסיונותיו עם סמים פסיכדליים, אהבתו החופשית, סגנון חייו ההיפי והאובססיה הגדלה שלו למוות.
בסרט מככב ואל קילמר בתפקיד ג'ים מוריסון, לצדם של קייל מקלכלן בתור קלידן הלהקה ריי מנזרק, פרנק ויילי כגיטריסט רובי קריגר, וקווין דילון כמתופף ג'ון דנסמור. מג ראיין מגלמת את בת זוגו של מוריסון פמלה קורסון. קריספין גלובר מופיע כאמן והמעצב אנדי וורהול בעוד מייקל מדסן מגלם שחקן של וורהול וחבר של מוריסון.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 במרץ ,1991 בידי חברת סרטי טריסטאר. עם יציאתו, גרף הסרט כ-34 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-32 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות מעורבות בעיקר מצד מבקרים והקהל אשר שיבחו רבות את הופעתו של קילמר כמוריסון ושאר הופעות השחקנים, הצילום, הבימוי וערכי ההפקה. לעומת זאת, הסרט זכה לביקורות שליליות על עריכתו ועל מוריסון. חברי הלהקה האמתיים ביקרו את הסרט בצורה גרועה ושלילית ביותר בטענה כי מוריסון תואר בסרט כמטורף פסיכוטי חולה שליטה שתיין ומסומם אך שיבחו את קילמר.
שחקנים ודמויות

ואל קילמר - ג'ים מוריסון
קייל מקלכלן - ריי מנזרק
פרנק ויילי - רובי קריגר
קווין דילון - ג'ון דנסמור
מג ראיין - פמלה קורסון
קת'לין קווינלן - פטרישיה קינלי
קריספין גלובר - אנדי וורהול
מייקל מדסן - טום בייקר
מייקל ווינקוט - פול א. רוטשילד
ג'וש אוונס - ביל סידונס, המנהל הראשון של הלהקה
בנוסף לכך; שון סטון, בנו של אוליבר, מופיע בתחילת הסרט כג'ים בן ה-6. פטרישיה קינלי האמיתית מופיעה ככוהנת אינדיאנית בסרט.
הפקת הסרט > פיתוח

במאי הקולנוע בריאן דה פלמה, מרטין סקורסזה וויליאם פרידקין, התעניינו כולם עם יצירת סרט של להקת הדלתות לאורך השנים. בשנת 1985 רכשה סרטי קולומביה את הזכויות מהדלתות ומאחוזת מוריסון ליצור סרט. המפיק סשה הררי רצה שהקולנוען אוליבר סטון יכתוב את התסריט אך מעולם לא שמע מהסוכן שלו. אחרי שהופקו שני תסריטים לא מספקים, Imagine Films החליפה את קולומביה. הררי יצר שוב קשר עם סטון והבמאי נפגש עם חברי הלהקה שנותרו ואמר להם שהוא רוצה לשמור על סצנה פרועה במיוחד מאחת מהטיוטות המוקדמות. הקבוצה נעלבה מכך ומימשה את זכות האישור שלהם כלפי הבמאי, ודחתה את סטון.
בשנת 1989, מריו קסאר ואנדרו ווג'נה, שהיו בעלי חברת סרטי קרולקו, רכשו את הזכויות על הפרויקט ורצו שסטון יביים אותו. הדלתות ראו את סרטו של סטון "פלאטון" (1986) והתרשמו ממה שעשה, וסטון הסכים ליצור את הסרט לאחר הפרויקט הבא שלו, "אוויטה". לאחר שבמשך שנים עבד על אוויטה וחיזר אחרי מדונה ומריל סטריפ כדי למלא את התפקיד הראשי, הסרט התפרק בגלל המשא ומתן על השכר עם סטריפ וסטון עברו במהירות להפקה מוקדמת של הדלתות.
הגיטריסט רובי קריגר התנגד תמיד לביוגרפיה של "הדלתות" עד שסטון חתם לביים. לעומת זאת, הקלידן ריי מנזרק היה באופן מסורתי התומך הגדול ביותר בהנצחת הלהקה בסרט, אך התנגד למעורבותו של סטון. הוא לא היה מרוצה מהכיוון שסטון התכוון לקחת עם הסרט וסירב לתת את אישורו. לדברי השחקן קייל מקלאכלן, "אני יודע שהוא ואוליבר לא דיברו. אני חושב שזה היה קשה לריי, הוא היה שומר של המיתולוגיה הדלתות כל כך הרבה זמן". לדברי קריגר, "כאשר הדלתות נפרדו, ריי היה בעל הרעיון שלו כיצד יש להציג את הלהקה וג'ון ואני היו שלנו". מנזרק הצהיר כי הוא לא התבקש להתייעץ על הסרט ורצה כי מדובר בארבעת חברי הלהקה באופן שווה, במקום שהמיקוד יהיה על מוריסון. לעומת זאת, סטון הצהיר כי הוא ניסה שוב ושוב לערב את מנזרק, אך "כל מה שהוא עשה היה להשתולל ולצעוק. הוא המשיך במשך שלוש שעות לגבי נקודת מבטו ... לא רציתי שריי יהיה דומיננטי, אבל ריי חשב הוא ידע טוב יותר מכל אחד אחר".
הפקת הסרט > כתיבה

סטון שמע לראשונה את הלהקה בגיל 21 בהיותו חייל במלחמת וייטנאם. לפני תחילת ההפקה, סטון ומפיקיו נאלצו לנהל משא ומתן עם שלושת חברי הלהקה ששרדו ועם החברה שלהם, Elektra Records, כמו גם עם הוריהם של מוריסון ושל חברתו פמלה קורסון. הוריו של מוריסון היו מרשים לעצמם להיות מתוארים ברצף פלאשבק דמוי חלום בתחילת הסרט. הקורסונים רצו שלא תהיה שום הצעה או תיאור לכך שפמלה גרמה למותו של מוריסון. סטון מצא את הקושי הקשה ביותר להתמודד עם הק מכיוון שרצו שפמלה תוצג כ"מלאך".
במהלך מחקר הסרט קרא סטון תמלילי ראיונות עם למעלה מ -100 אנשים. סטון כתב סוף סוף את תסריט הסרט בקיץ 1989, ומאוחר יותר קבע כי "התסריט של הדלתות תמיד היה בעייתי. גם כשצילמנו, אבל המוזיקה עזרה להתיך אותו יחד". סטון בחר תחילה את השירים שרצה להשתמש בהם ואז כתב "כל קטע בסרט כמצב רוח שיתאים לשיר ההוא". הקורסונים לא אהבו את התסריט של סטון וניסו להאט את ההפקה בכך שסירבו לאפשר להשתמש בשירה מאוחרת יותר של מוריסון בסרט. (כשמוריסון נפטר, רכש קורסון את הזכויות על שירת מוריסון; כשמתה, הוריה קיבלו את הזכויות).
הפקת הסרט > ליהוק

במשך כעשר שנים לפני תחילת ההפקה, הפרויקט עבר פיתוח ארוך ומייגע לאחר שנחשב בידי אולפנים ובמאים רבים. מספר רב של שחקנים כגון; טום קרוז, ג'וני דפ, ג'ון טרבולטה וגם ריצ'רד גיר כולם נחשבו או הוצעו להיות ג'ים מוריסון בסרט כאשר הפרויקט עדיין היה בשלבי עשייה בשנות ה-80 כשבונו מלהקת U2 ומייקל האצ'נס מלהקת INXS גם הם באמת התעניינו בתפקידו של מוריסון. סטון לאחר מכן הציע את התפקיד הראשי לאיאן אסטברי מלהקת The Cult אך הוא סירב לתפקיד מאחר שמוריסון תואר לא בצורה נכונה בסרט ובתסריט.
כאשר סטון החל לדבר יותר ויותר על הפרויקט בשנת 1988, הוא חשב על השחקן ואל קילמר עבור תפקידו של ג'ים מוריסון לאחר שראה את קילמר בסרט הפנטזיה "ווילו והנסיכה" בשנת 1985 של רון האוורד. לקילמר היה את אותו קול השירה שהיה למוריסון וכדי לשכנע את סטון כי הוא היה מתאים לתפקיד, הוא הוציא ממיטב כספו מאות אלפי דולרים כדי ליצור סרטון בן שמונה דקות של אודישן עבור התפקיד. לבסוף, קיבל את התפקיד. בתהליך ההכנה לתפקיד; קילמר ירד במשקל ובילה כשישה חודשים שלמים בהיותו לומד וחוזר על מספר רב של שירים של להקת הדלתות; השחקן למד כ-50 שירים ו-15 מתוכם באמת בוצעו והופיעו בסרט. בנוסף לכך, גידל קילמר שיער ארוך למדי הדומה לזה של מוריסון, והחל לחיות, להיראות ולשיר ממש כמו מוריסון ואף נראה ברחובות בלבושו ובמראהו של מוריסון עצמו.
בנוסף לכך, קילמר פגש את המפיק של הלהקה פול רוטשילד ודן איתו על רגעים הומוריסטיים, טרגיים, וסיפורים אודות איך ג'ים חשב, וכן למד את המילים של מוריסון. רוטשילד לקח אותו לאולפן ההקלטות ועזר לו לשיר כמו מוריסון עצמו והוא אף נפגש עם רובי קריגר וג'ון דנסמור לעומת ריי שסירב להיפגש עמו. השניים האזינו לשירתו של קילמר ולא יכלו לזהות האם זה קילמר שר או מוריסון האמיתי.
כ-60 שחקניות שונות ביצעו אודישנים לתפקידה של פמלה קורסון, בת זוגו של מוריסון. התפקיד הצריך עירום והתסריט הכיל סצנות סקס שהביאו לכמות נאה של מחלוקות. מנהלת הליהוק ריסה ברמון חשה כי פטרישיה ארקט עשתה אודישן טוב והייתה צריכה לקבל את התפקיד, לעומת זאת, נבחרה השחקנית מג ראיין אשר בילתה בחברת משפחתה של פאמלה ואנשים שהכירו אותה, באומרה גם כי היא לא הכירה את מוריסון אך שמעה מספר שירים שחיבבה.
קריגר שימש כיועץ יצירתי עבור הסרט. פרנק ויילי, השחקן המגלם את קריגר, למד מקריגר כיצד לנגן בגיטרת גיבסון SG בה ניגן קריגר וכן דנסמור שימש כיועץ עבור השחקן קווין דילון. השחקנים בילו שעות רבות בלימודי נגינה כדי לחקות.
הפקת הסרט > צילומים

בעזרת תקציב הפקה של כ-32 מיליון דולר בלבד, הצילומים נמשכו כ-13 שבועות. הצילומים נערכו בלוס אנג'לס, פריז, ניו יורק סיטי, ומדבר מוהאבי. סטון שכר את שירותיה של פאולה עבדול כדי שתשמש ככוריאוגרפית עבור שירי והופעות הלהקה בסרט אך היא יצאה מן הפרויקט בשל עימותים בלוחות הזמנים. במהלך סצנות ההופעות, קילמר נמנע מלבצע ליפסינק ואף שר לבד מבלי השמעת קולו של מוריסון עצמו. סצנות ההופעות שנמשכו ימים רבים לצלם שמו את יכולותיו הווקאליות של קילמר במבחן עד כדי כך שסטון אמר שקולו נהיה קשה אחרי שניים או שלושה טייקים. צילומי סצנת ההופעה של השיר "The End" בוויסקי א גוגו היו קשות לצילום ולקחו כחמישה ימים ו-24 טייקים כדי שסטון יקבל את מה שהוא רוצה ,מה שעייף רבות את קילמר.
שינויי מחלוקת רבים עלו במהלך הצילומים בנוגע להתנהגותו וניהולו של קילמר אך קילמר היה מסור מאוד לתפקיד וביקש שייפנו אליו רק בשם של מוריסון כשהיה בדמות או להביט בעיניו על הסט. סטון הזועם התקשר לסוכנו של קילמר אך קילמר הסביר לאחר מכן שהכול הייתה "אי הבנה אחת גדולה".
פסקול הסרט

פסקול הסרט מכיל מעל לתריסר שירים של הדלתות. ההקלטות המקוריות בסרט חוברו יחד לשירתו של קילמר, למרות שרבות מקולו של קילמר לא הופיע על אלבום הפסקול של הסרט. בנוסף שני שירים של להקת הוולווט אנדרגראונד נשמעים.
יציאה לאקרנים

הסרט יצא לאור האקרנים ב-1 במרץ ,1991 בהפצת סרטי טריסטאר. הסרט נכנס לפסטיבל סרטי מוסקבה ה-17.
עם יציאתו, גרף הסרט כ-34 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-32 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות מעורבות בעיקר מצד מבקרים והקהל אשר שיבחו רבות את הופעתו של קילמר כמוריסון ושאר הופעות השחקנים, הצילום, הבימוי וערכי ההפקה. לעומת זאת, הסרט זכה לביקורות שליליות על עריכתו ועל מוריסון. חברי הלהקה האמתיים ביקרו את הסרט בצורה גרועה ושלילית ביותר בטענה כי מוריסון תואר בסרט כמטורף פסיכוטי חולה שליטה שתיין ומסומם אך שיבחו את קילמר.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של כ-57% "רקוב" בהתבסס על כ-60 ביקורות וציון נורמלי של כ-6/10. האתר מציין; "ואל קילמר מספק הופעה אדירה ורבת עוצמה בתפקיד אחד מהדמויות האייקוניות ביותר של הרוק אך למרבה הצער, אוליבר סטון לא הצליח לשפוך אור על הקרקס הסובב סביב הכוכב". באתר Metacritic הסרט קיבל 62 מתוך 100.
מגזין הרולינג סטון נתן לסרט 4 כוכבים מתוך 4. באפריל 2019, כיותר מ-28 שנים לאחר צאת הסרט, אוליבר סטון הקרין גרסה חדישה יותר של הסרט בפסטיבל קאן 2019.
יציאה לאקרנים > שינויי מחלוקת על דיוקים היסטוריים

חברי הלהקה האמתיים ביקרו את הסרט בצורה גרועה ושלילית ביותר בטענה כי מוריסון תואר בסרט כמטורף פסיכוטי חולה שליטה שתיין ומסומם אך שיבחו את קילמר.