השירות המטאורולוגי הישראלי
היסטוריה > השנים הראשונות

מדידות מטאורולוגיות נערכו בארץ ישראל עוד במאה ה-19, במסגרת שתי אגודות לחקר ארץ ישראל שפעלו בגרמניה ובבריטניה באותה התקופה: קרן המחקר הבריטית לארץ ישראל (PEF) והאגודה הגרמנית לחקר פלסטינה (DPV). המדידות נערכו בין היתר על ידי רופאים מבריטניה והטמפלרים במושבותיהם בארץ. המטאורולוג הראשון העברי בארץ ישראל היה ד"ר אברהם ברוך (רוזנשטיין) שהגיע לארץ מפולין בשנת 1909 וניסה להקים בארץ ישראל רשת מדידות מטאורולוגיות להכרת האקלים בארץ. בהמשך הוא הקים וניהל את התחנה המטאורולוגית של עיריית תל אביב, וקיבל אות כבוד מהממשלה הבריטית. ברוך (רוזנשטיין) גם כתב את עבודת המחקר הקלימטולוגית הראשונה בעברית על "אקלים יפו - תל אביב - שרונה".
התחנה המטאורולוגית הוותיקה ביותר בישראל הפועלת עד היום באותו מקום, נמצאת במנזר בית ג'מאל. היא הוקמה בשנת 1919 על ידי הפטריארך האיטלקי. עם תחילת תקופת המנדט הבריטי והחל משנת 1920 החלו מדידות בחמש תחנות: חיפה, עזה, ג'נין, באר שבע וירושלים. התחנות היו כפופות למשרד החקלאות של ממשלת המנדט, כאשר האחריות לאיכות התצפיות בתחנות היה של השירות המטאורולוגי המצרי. בנוסף, הוקמו תחנות מדידת גשם במקומות רבים, על ידי דב אשבל. בשנות ה-30 של המאה ה-20, הקימה האוניברסיטה העברית בירושלים, תחת ניהולו של דב אשבל תחנות מטאורולוגיות ברחבי הארץ, כמעט בכל יישוב חדש שהוקם, בשיתוף מוסדות התנועה הציונית.
השירות המטאורולוגי המנדטורי הוקם בשנת 1937 עם הקמתו של שדה התעופה בלוד, בכפיפות לרס"ן דגלאס ויליאם גמבלי במחלקה לתעופה אזרחית של ממשלת המנדט. עד הקמת השירות המטאורולוגי ניתנה תחזית לחיל האוויר הבריטי, שהיה מוצב ברמלה על ידי אנשי המשרד המטאורולוגי הבריטי (MetOffice).
ב-1 בנובמבר 1936 התמנה רודולף פייגה לתפקיד המטארולוגי הממשלתי, ומיד אחר כך החל לגייס עובדים נוספים לצורך הקמת השירות עבור ממשלת המנדט. הוא היה מטאורולוג יהודי יוצא גרמניה, שהקים וניהל את המצפה המטאורולוגי באזור קריטרן-ברסלאו בגרמניה (כיום העיר וורוצלב בפולין). פייגה הגיע לארץ בשנת 1935 לצורך השתתפות במכביה השנייה, במסגרת משלחת דאונים מגרמניה,כשכוונתו המקורית הייתה לפתח בארץ את המחקר על מטאורולוגיה ודאייה. הוא אסף קבוצה של עובדים שהקימו את התשתית של השירות המטאורולגי. ביניהם, שלושת יוצאי גרמניה שהיו בכירי השירות המטאורולוגי בשנתיים הראשונות להקמתו – היינץ גוטפלד (מרדכי גלעד), אדגר רוזנאו (נפתלי רוזנן) וגדעון שטייניץ, שלימים גם היוו את הנהלת השירות המטאורולוגי לאחר הקמת המדינה.
באוגוסט 1939 הועבר שדה התעופה לוד לידי חיל האוויר הבריטי. החשדות והעוינות של מפקד השדה נגד היהודי יוצא גרמניה הביאו לשליחתו של פייגה למעצר במאי 1940. הוא שב לנהל את השירות המטאורולוגי רק לאחר שחיל האוויר הבריטי פינה את שדה לוד בפברואר 1946.
לקראת סוף 1940 ובמהלך מלחמת העולם השנייה ועד תחילת 1946 היה השירות המטאורולוגי המנדטורי מסופח השירות לחיל האוויר המלכותי שבראשו עמד קצין מטאורולוג מהמשרד המטאורולוגי הבריטי שגוייסלמילואים.
במאי 1941 הועבר השירות המטאורולוגי לרמלה וזמן קצר לאחר מכן לירושלים, מקום מושבו של מטה חיל האוויר בארץ. עם יציאת חיל האוויר הבריטי משדה התעופה לוד, עברה לשם קבוצת חזאים של השירות המטאורולוגי המנדטורי, במקביל למרכז החיזוי שנשאר בירושלים.
בשנת 1948 הוחלט להקים יחידה מטאורולגית ב"שירות האוויר"(לימים, חיל האוויר של מדינת ישראל) ועובדי השירות המטאורולוגי הצעירים גויסו ליחידה זו. בעת מלחמת העצמאות, חלק גדול מעובדי השירות היהודים עברו ליחידה המטאורולוגית של חיל האוויר. עמדת החיזוי בשדה התעופה לוד ננטשה ב-22 במאי 1948 לאור ההנחיה של ההגנה ליהודים לעזוב את השדה מחשש לביטחונם.