stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרפד קרומי
הערות שוליים

↑  Urtica membranacea Poir. ex Savigny, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 92-94
1 2  סרפד קרומי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל  כנה ירושלים 1998, ירושלים: כנה, 1989, עמ' 100-1001
סרפד קרומי בכניסה זנוחה ברחוב הנשיא בירושלים
התפרחות הזכריות ארוכות ומפושקות ובולטות על רקע העלים
העלים נגדיים, וניצבים זה לזה
סרפד קרומי בירושלים. מין זה נדיר מאוד באזור ההר, הוא צמח של מישור החוף ואזורים נמוכים.
סכין סאמי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  סכין, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גבר סאמי משתמש בסכין שלו
סכין סאמי (בסקולט סאמי: jõnn-neiʹbb, באינארי סאמי: stuorrânijbe, בסאמי צפונית: stuorraniibi, בפינית: lapinleuku ,leuku או lapinpuukko), שמשמעות כולם "סכין גדולה", הסכין הסאמי היא אכן סכין גדולה בשימוש מסורתי על ידי הסאמים.
שימושים ומבנה

לסכין הסאמי להב ארוך, רחב וחזק המתאים למשימות חיתוך קלות כמו הוצאת איברים, כריתת עצים קטנים לעמודי מחסה (אנ')), ניקוי בהברשה, שבירת עצמות ושחיטה, והיא משמשת לעיתים כתחליף לגרזן לחיתוך ולביקוע כמויות קטנות של עצי הסקה מעצים מתים עומדים – יכולת חיונית כאשר כל העצים המתים והנופלים קבורים מתחת לשכבות רבות של שלג – או ללחימה. לסכינים סאמיים טיפוסיות יש אורך להב שנע בין 200 לבין 450 מ"מ.
מאפיינים

ידית הסכין עשויה בדרך כלל משדר לאחיזה טובה יותר בשימוש בתנאי שלג. ידית זו מספקת גם שליטה טובה על הלהב, במיוחד בעת שימוש במשיכות, המועדפות בעת טיפול בסכין עם כפפות, או כשהידיים חסרות תחושה. הטאנג עובר דרך הידית (הטאנג הוא החלק האחורי של רכיב הלהב של הכלי שבו הוא מותקן לתוך חומר הניצב או מתחבר לידית). לידית אין מגן צולב. החומר המסורתי לנדן הוא עור איילים.
לשולי הלהב יש לרוב שיפוע שטוח יחיד. הלהב צריך להיות חזק מספיק כדי לפצל עצמות (של איילים) ומחוסם, כדי לעמוד בטמפרטורות נמוכות. לחלק מהסכינים הסאמיים יש חריצים.
סוגים

העם הסאמי בדרך כלל משתמש בשתי סכינים: הקטן יותר נקרא buiku, פוקו, או unna niibaš ("סכין קטנה"); בעוד שה"סכין הסאמית" הגדולה יותר נקראת stuorra niibi ("סכין גדולה").
ראו גם

פוקו (סכין)
סכין יאקוטית
הערות שוליים

↑  American Finn. "Finnish Puukko ~ Ultimate Tool". נבדק ב-24 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nordic Knives". נבדק ב-5 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
סיסו S-321

| --- | --- |

Sisu S-321, שנת 1932
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Oy Suomen Autoteollisuus Ab (אנ')
 שנות ייצור:  1934 – 1931
 הרכבה:  פינלנד פינלנד
 מודל אחריו:  Sisu SO-series
 משקל:  4,800-2,500 ק"ג (ברוטו)
 בסיס גלגלים:  3.40 מטר (דגם "S-321")  3.80 מטר (דגם "S-323")  4.10 מטר (דגם "S-322")
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 4,097 סמ"ק, המפיק 75 כ"ס  6 צילינדרים, בטור, 4,100 סמ"ק, המפיק 84 כ"ס  6 צילינדרים, בטור, 3,266 סמ"ק, המפיק 65 כ"ס  6 צילינדרים, בטור, 3,660 סמ"ק (יוצר בשנת 1934)
סיסו S-321 (בפינית : Sisu S-321) היא סדרת משאיות קלות ו-אוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב הכבד Oy Suomen Autoteollisuus Ab (אנ') אשר יוצרו בין השנים 1931–1934 ב-פינלנד.
בין השנים 1934–1931 הורכבו בפינלנד כמה עשרות יחידות של דגם סיסו S-321 מתוצרת "Oy Suomen Autoteollisuus Ab" (אנ') על בסיס שלדה מהדגמים : וולוו סדרה LV66, וולוו סדרה LV71, "וולוו סדרה LV72".
סוג הנעה : 4x2.
דגמים

"S-321" - משאית קלה
"S-322" - אוטובוס
"S-323" - אוטובוס
"S-341" - יוצר בשנת 1934
"S-342" - יוצר בשנת 1934
תצורות דגמי "סיסו S-321

משאית קלה.
אוטובוס.
תמונות

"סיסו S-322"
"סיסו S-322D"
ראו גם

וולוו סדרה LV66
וולוו סדרה LV71
סיסו S-21
סיסו K-50SS
סיסיו KB-45
הערות שוליים

↑  Mäkipirtti, Markku. Sisu. Ajoneuvot Suomessa (in Finnish). 4 (2 ed.). Tampere: Apali Oy. ISBN 978-952-5877-05-2.}
↑  Blomberg, Olli. Suomalaista Sisua vuodesta 1931 – Monialaosaajasta kuorma-autotehtaaksi [Finnish Sisu since 1931 – From multi-industrial expert to lorry factory] (in Finnish). Karis: Oy Sisu Auto Ab. ISBN 952-91-4918-2.
↑  Blomberg: Salaperäinen esisarja. p. 56–61
סמל סלובניה

| --- | --- |

 גרסאות
 
 סמל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה
 פרטים
 המחזיק בסמל:  סלובניה 
 תאריך אימוץ:  1991 
 
סמל סלובניה מורכב ממגן שעליו מוטבעים מספר אלמנטים אמנותיים המייצגים את המדינה הסלובנית, כאשר הצבעים הדומיננטיים בסמל הם הצבע הכחול, הצבע הלבן והצבע האדום - צבעים פאן-סלביים ששימשו בסמלים מוקדמים יותר של סלובניה, ונחשבו לצבעיה הלאומיים שנים רבות.
במרכז המגן מצוירות שלוש פסגות של הרים לבנים על רקע כחול, ההרים מסמלים את הר טריגלב (הנקודה הגבוהה ביותר בסלובניה), מתחת להרים נמצאים שני פסים גליים כחולים המסמלים את הים האדריאטי והנהרות המקומיים אשר זורמים בשטחי המדינה. מעל ההר הלבן, על הרקע הכחול, ישנם שלושה כוכבים משושים בצבע זהוב המסודרים בצורת משולש. הכוכבים לקוחים מסמל רוזני סלג'ה, שושלת אצילים סלובנית חזקה בחלק המאוחר של המאה ה-14, ובתחילת המאה ה-15
. ומשני צידי המגן ישנם שני פסים אדומים.
סמל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה

סמל סלובניה שקדם לסמל הנוכחי היה בעל מספר מאפיינים דומים לסמל הנוכחי אולם העיצוב השלו הושפע מהתמורות של אותה התקופה, והמבנה שלו היה מאוד דומה לסמל יוגוסלביה ולשאר סמלי המדינות הקומוניסטיות שהיו תחת השפעה של ברית המועצות.
צורתו של הסמל הייתה מעגלית כאשר משני צדדיו חיטה עטופה בסרט אדום ועליהם עלים ירוקים. במרכז הסמל, בדומה לסמל הנוכחי, הופיעו שלוש הפסגות שסימלו את הר טריגלב ושלושה פסים אשר סימלו את הנהרות במדינה ואת הים האדריאטי. אולם במקום שלושת הכוכבים שיש כיום בראש הסמל, הופיע הכוכב האדום של הקומוניסטים מאחר שסלובניה הייתה רפובליקה סוציאליסטית.
ראו גם

דגל סלובניה
המנון סלובניה
ענת קלאוזנר

| --- | --- |

ענת קלאוזנר בסרט ימים קפואים
 לידה:  9 בספטמבר 1980 (בת 44) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס תא מבקרי הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2005
 פרופיל ב-IMDb
 
ענת קלאוזנר (נולדה ב-9 בספטמבר 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

קלאוזנר, ילידת תל אביב, למדה משחק בבית הספר למשחק של שרון אלכסנדר. את שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל. בסיום שירותה הצבאי למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
השתתפה בסרטי סטודנטים, ובסרט ימים קפואים. על תפקידה ב"ימים קפואים" זכתה בפרס תא מבקרי הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2005, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פרס אופיר. ביוני 2006 השתתפה בסרט "הבוגד הקטן" על פי ספרו של עמוס עוז "פנתר במרתף". הסרט צולם בישראל, ומתרחש בשנת 1947 ועוסק בקשר מיוחד בין ילד ארצישראלי לחייל בריטי, כשחושדים בילד שהוא מסר לחייל ידיעות. אלפרד מולינה משחק את החייל הבריטי וקלאוזנר מגלמת דמות פאם פאטאל.
בהמשך דרכה שיחקה בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה" בתפקיד הרופאה המטפלת בעפר שכטר.
בשנת 2009 הופיעה ב"החברים של נאור" בפרק הרביעי. באותה שנה שיחקה בהצגה "אדיפוס בקולונוס", מאת סופוקלס, בעיבודו ובימויו של ניקו ניתאי, שמוצגת בתיאטרון קרוב.
סם פרקינס

סמואל "סם" פרקינס (באנגלית: Samuel "Sam" Perkins; נולד ב-14 ביוני 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. בשנת 1982 זכה באליפות ליגת המכללות כשחקן אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ובין השנים 1984–2001 שיחק בליגת ה-NBA. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 11.9 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק. בהיותו שחקן גבוה הניחן ביכולת קליעה גבוהה מעבר לקשת השלוש, נודע כאחד השחקנים הראשונים ב-NBA אשר שימשו כ"סטרץ' פור".
קריירת מכללות

פרקינס נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו יורק. בין השנים 1980–1984 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד שחקני ה-NBA לעתיד ג'יימס וורת'י, מייקל ג'ורדן, בראד דוהרטי וקני סמית'. בעונתו השנייה, 1981/1982, קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק, וזכה יחד עם וורת'י וג'ורדן באליפות ליגת המכללות. במשחק חצי הגמר הצטיין פרקינס מול אוניברסיטת יוסטון, כשקלע 25 נקודות והגביל את יריבו האקים אולאג'ואן ל-2 נקודות בלבד. בשתי העונות הבאות נבחר (יחד עם ג'ורדן) לחמישיית העונה של ליגת המכללות לאחר שהעמיד במהלכן ממוצעים של 17.2 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
נבחרת ארצות הברית

בקיץ 1983 השתתף פרקינס בטורניר הכדורסל של המשחקים הפאן-אמריקאיים כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב. שנה לאחר מכן שיחק במדי הנבחרת בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לוס אנג'לס לצד שחקני מכללות נוספים ובהם ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין, ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הזהב, לאחר שניצחה בכל 8 משחקיה בפער ממוצע של 31 נקודות.
קריירה מקצועית > דאלאס מאבריקס

בדראפט ה-NBA‏ 1984 נלקח פרקינס על ידי דאלאס מאבריקס בבחירה הרביעית, מיד אחרי מייקל ג'ורדן שנבחר שלישי. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 11.0 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בפלייאוף של אותה עונה התעלה על עצמו כשקלע 18.8 נקודות והוריד 12.8 ריבאונדים למשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס, אשר גברה על המאבריקס בסיבוב הראשון בתוצאה 1–3. בעונות הבאות הפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה, לצד מארק אגוויר, רולנדו בלאקמן ודרק הרפר, וסייע לה להעפיל לגמר האזור המערבי בעונת 1987/1988, לראשונה בתולדות המועדון. ב-12 באפריל 1990 קלע שיא קריירה של 45 נקודות במשחק קבוצתו מול גולדן סטייט ווריורס. בשש עונותיו בדאלאס רשם ממוצעים כוללים של 14.4 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק.
קריירה מקצועית > לוס אנג'לס לייקרס

לקראת עונת 1990/1991 חתם פרקינס על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, אשר השיגה את המאזן השני בטיבו באזור המערבי (58–24) והעפילה לגמר ה-NBA. על אף יכולת טובה של פרקינס בסדרת הגמר מול שיקגו בולס (16.6 נקודות למשחק), הפסידו הלייקרס בתוצאה 1–4. בעונה העוקבת נחלשה הקבוצה עם פרישתו ממשחק של שחקנה מג'יק ג'ונסון, והודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
קריירה מקצועית > סיאטל סופרסוניקס

בפברואר 1993, לאחר כשתי עונות וחצי בלוס אנג'לס, הועבר פרקינס בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לדאג כריסטי ובנואיט בנג'מין. בסיאטל תפקד בעיקר בעמדת הסנטר, לצד הפאוור פורוורד שון קמפ. בפלייאוף 1993 העפיל עם הקבוצה לגמר האזור המערבי, ובפלייאוף 1996 סייע לה להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה מאז עונת 1978/1979. בסדרת הגמר הפסידה סיאטל מול שיקגו בולס, בתוצאה 2–4.
קריירה מקצועית > אינדיאנה פייסרס

בקיץ 1998, לאחר כ-5 עונות וחצי בסיאטל, חתם פרקינס על חוזה באינדיאנה פייסרס. בעונת 1999/2000 העפילה אינדיאנה לגמר ה-NBA לראשונה בתולדותיה, אך הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בסדרת הגמר, בתוצאה 2–4. הייתה זו סדרת גמר ה-NBA השלישית בה הפסיד פרקינס, אשר שותף בכל 23 משחקי קבוצתו בפלייאוף כמחליפו מהספסל של ריק סמיתס. בסיום עונת 2000/2001 פרש פרקינס ממשחק, בגיל 39.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של פרקינס, באתר basketball-reference.com
↑  סם פרקינס: אבולוציית המשחק, באתר sonicsrising.com,‏ 28 בנובמבר 2012
↑  שחקני סטרץ' פור ב-NBA: האיזון בין מתיחה לבין הגנה, באתר cbssports.com,‏ 15 באוקטובר 2013
↑  סטטיסטיקות המשחק בין קרוליינה הצפונית ליוסטון, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של פרקינס, באתר sports-reference.com
↑  נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת 1984, באתר פיב"א
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1984, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין דאלאס לגולדן סטייט, באתר basketball-reference.com
↑  פרקינס חותם על חוזה עם הלייקרס, באתר לוס אנג'לס טיימס, 7 באוגוסט 1990
↑  פרקינס נשלח בטרייד לסיאטל, באתר לוס אנג'לס טיימס, 23 בפברואר 1993
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - לוס אנג'לס (1984) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 אלפורד •  5 טרנר •  6 יואינג •  7 פלמינג •  8 רוברטסון •  9 ג'ורדן •  10 קליין •   11 קונקק •  12 מאלין • 13 טיסדייל •  14 פרקינס • 15 ווד • מאמן: נייט |  1  •  2  •  3  •  4 אלפורד •  5 טרנר •  6 יואינג •  7 פלמינג •  8 רוברטסון •  9 ג'ורדן •  10 קליין •   11 קונקק •  12 מאלין • 13 טיסדייל •  14 פרקינס • 15 ווד • מאמן: נייט | ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no00053059  SNAC: w6nw1hxc  VIAF: 31541755   WorldCat (עם VIAF): 31541755
סקוט (חברת תעופה)

איירבוס A320-200 של החברה
סקוּט (באנגלית: Scoot) היא חברה סינגפורית לטיסות חסך הפועלת מנמל התעופה סינגפור צ'נגי. החברה היא חברת בת של חברת התעופה הלאומית סינגפור איירליינס.
תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 2011, לאחר שחברת האם סינגפור איירליינס הודיעה על כוונתה להקים חברת תעופה לטיסות חסך לטווחי טיסה בינוניים וארוכים. החברה החלה להפעיל טיסות מסחריות ביוני 2012 במטוסי בואינג 777-200ER שהועברו מסינגפור איירליינס, ויעדיה הראשונים היו הערים האוסטרליות סידני וגולד קוסט.
בשנת 2016 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה לטיסות חסך Value Alliance. מאוחר יותר באותה השנה הודיעה סינגפור איירליינס על איחודן של שתי חברות הבת סקוט וטייגראייר תחת המותג "סקוט". האיחוד יצא לפועל במאי 2017, כאשר קוד ה-IATA וה-ICAO של החברה המאוחדת הם אלו ששימשו את טייגראייר לפני האיחוד.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 2 | — | — | 144 | 144 |  |
| איירבוס A320-200 | 27 | — | — | 180 | 180 |  |
| איירבוס A320neo | 2 | 37 | — | 186 | 186 |  |
| בואינג 787-8 | 10 | 2 | 18 | 311 | 329 |  |
| בואינג 787-8 | 10 | 2 | 21 | 314 | 335 |  |
| בואינג 787-9 | 9 | 1 | 35 | 340 | 375 |  |
| סה"כ | 49 | 40 |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  "Tigerair Singapore and Scoot to Move to Single Operating Licence". Australianaviation.Com.Au. November 4, 2016
↑  פרטי צי המטוסים של סקוט (חברת תעופה), באתר airfleets.net (באנגלית)
| קבוצת סינגפור איירליינס |
| --- | --- | --- |
| חברות תעופה | סינגפור איירליינס |  |
| חברות אזוריות | סילק אייר |  |
| חברות תעופה זולה | סקוט • טייגראייר |  |
| חברות מטענים | סינגפור איירליינס קרגו |  |
ענת רפאלי

| --- | --- |

פרופ' ענת רפאלי
 לידה:  31 ביולי 1954 (בת 70) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 בן או בת זוג:  שיזף רפאלי 
 אתר רשמי
 
ענת רפאלי (נולדה ב-31 ביולי 1954) היא חוקרת ישראלית בתחום ההתנהגות הארגונית, פרופסור אמריטה בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (לשעבר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול) בטכניון במסגרת המסלול לפסיכולוגיה ארגונית.  פרופסור רפאלי הקימה ומשך עשר שנים ניהלה את בית הספר הבינלאומי של הטכניון. פרופסור רפאלי עמיתת מחקר בארגונים מקצועיים כגון  Academy of Management  והאגודה המרכזית למדעי הפסיכולוגיה (APS).  היא פעילה ככותבת ושופטת מאמרים לכתבי עת מקצועיים מרכזיים לתחום ההתנהגות הארגונית כגון  Academy of Management Journal Academy of Management Review Journal of Organizational Behavior Organizational Science
ביוגרפיה

נולדה בחיפה לשמואל אביטל, פרופסור להוראת המתמטיקה, וברכה אביטל. בילתה חלק מילדותה בטורונטו, רוב לימודיה למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה והייתה פעילה מאוד בגדוד שדה-יואב של השומר הצעיר. שירתה בצה"ל כמוכ"מת ביחידת יב"א 528 (הצפרא) של חיל האוויר. סיימה תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ומתמטיקה. את הדוקטורט קיבלה מאוניברסיטת מדינת אוהיו בשנת 1985 בפסיכולוגיה ארגונית. את פוסט-הדוקטורט עשתה במחלקה לתעשייה וניהול באוניברסיטת סטנפורד משם עברה להיות חברת סגל בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
תרומותיה של רפאלי בתחום הרחב של התנהגות ארגונית עוסקות במגוון רחב של נושאים. היא ביצעה מספר מחקרים מרכזיים אשר ערערו את השימוש בגרפולוגיה בתהליכי מיון עובדים, וסדרה של עבודות אשר בחנו את השימוש במודעות דרושים על ידי ארגונים, בהן ערערה על הכדאיות הכלכלית של שימוש במודעות דרושים אולם הציגה תועלות אחרות של מודעות אלה. בנוסף עסקה רפאלי בבחינת מעגלי איכות והשפעתם לחיוב על תחושות של עובדים.
תרומתה המרכזית של רפאלי היא בהגדרת הנושא של רגשות ובעיקר של עבודת רגשות כמרכיב משמעותי בתהליכים ארגוניים. היא פיתחה את נושא הניהול של עבודת הרגשות כתחום עיסוק מרכזי בהתנהגות ארגונית, תוך זיהוי מנגנונים של מיון, הדרכה ותגמול לעובדים אשר מביעים רגשות הנדרשים על ידי עבודתם. כמו כן חקרה את חשיבות הלבוש במקומות עבודה בכלל, ובמערכות שירות בפרט, כחלק מניתוח רחב יותר של סוגיית סמלים וארטיפקטים בסביבת העבודה. מחקריה של רפאלי תרמו רבות לקידום ניהול שירות לקוחות, בעבודות שבחנו את התנהלות בעבודה של קופאיות או של עובדי חנויות נוחיות כגון רשת AM:PM.  בתחום חקר מערכות שירות רפאלי עסקה גם בנושא ניהול תורים והפסיכולוגיה של ההמתנה בתור; כן חקרה הבעות והשפעות של כעס של לקוחות כלפי עובדים.
רפאלי פעילה בעמותות שונות. הייתה חברת הוועד המנהל  של העמותה להעצמה כלכלית לנשים, שמפתחת תוכניות של "עסק משלך": תוכניות המסייעות לקידום העצמה כלכלית לנשים בעלות קשיי הכנסה על ידי קורסי הדרכה, הלוואות זעירות, ותמיכה שוטפת. וכן של מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בחיפה והצפון. כמו כן הקימה יחד עם אחיה, יהוא, את קרן ברכה ושמואל אביטל (על שם הוריהם). הקרן מעניקה תמיכה  לעידוד מצוינות בהוראת המתמטיקה ותמיכה לנשים מוחלשות המעוניינות ללמוד לימודים אקדמיים במדע כלשהו.
ענת רפאלי נשואה לפרופסור שיזף רפאלי ואם לשלושה ילדים.
סיסטו, נסיך בורבון-פארמה

סיקסטוס פרדיננד מריה איגנציו אלפרד רוברט, נסיך בורבון-פארמה (באיטלקית: Sixtus Ferdinand Maria Ignazio Alfred Robert; 1 באוגוסט 1886 - 14 במרץ 1934) היה בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואחיה של זיטה, קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה. הוא נודע בעיקר בשל תפקידו הפעיל ב"פרשת סיסטו" - ניסיון של האימפריה האוסטרו-הונגרית לצאת ממלחמת העולם הראשונה באמצעות כריתת ברית נפרדת עם מדינות ההסכמה.
ביוגרפיה > ילדות

סיסטו נולדה ב-1 באוגוסט 1886 בטירת ורטאג שבשווייץ. אביו היה רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואמו הייתה מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. סבא מצד אמא שלו היה מיגל הראשון, מלך פורטוגל, וסבא רבא מצד אבא שלו היה שארל פרדינן, דוכס ברי. אביו הודח מכיסאו כשליט פארמה ב-1859, בעקבות איחוד איטליה. לפני נישואיו למריה אנטוניה הוא היה נשוי למריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות. היא ילדה לו שנים עשר ילדים (מתוכם שישה לקו בנפשם ושלושה מתו צעירים). ב-1882 מתה מריה פיה, ורוברטו נישא למריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל כעבור שנתיים. היא ילדה לו שנים עשר ילדים נוספים, אשר סיסטו היה השני מביניהם. בסך הכל סיסטו היה הבן ה-14 מבין 24 ילדיו של רוברטו.
המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. סיסטו ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה. ב-1907 נפטר רוברטו, וב-1910 הגיעו ילדיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו האהובה של סיסטו, זיטה, נישאה לארכידוכס קרל - חבר ילדות של סיסטו. בעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בשל העובדה שלמשפחה לא היה לאום מוגדר, מלחמת העולם הראשונה פילגה אותה כליל. סיסטו יחד עם אחיו סוואריו, חפצו להתגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, אולם שינו את דעתם כאשר צרפת נכנסה למלחמה. הם חשו צרפתים, ולפיכך רצו להתגייס לצבא צרפת. הם הצהירו על כך בגלוי כאשר שהו באוסטריה, ולפיכך נעצרו בידי השלטונות האוסטריים. אחותם זיטה התערבה למענם, והם גורשו למדינה נייטרלית. הם נסעו לצרפת, אולם שם גילו שהצבא הצרפתי מסרב לקבל בנים לשושלות מלוכה זרות. הם סירבו לוותר על רצונם לסייע למדינות ההסכמה, ופנו אל בת דודתם אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים אשר הסדירה את גיוסם לצבא בלגיה. בשל תאונה שעבר סיסטו, הם לא יכלו לשרת בפועל עד נובמבר 1914. לעומת זאת אחיהם אליא, פליצ'ה ורנאטו התגייסו לצבא האוסטרו-הונגרי, אשר גיסם, בעלה של זיטה, שרת בו גם כן בדרגת גנרל.
בנובמבר 1916 נפטר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה וקרל הוכתר כקיסר. זיטה הוכתרה כקיסרית. עם זאת, באביב 1917 התקרבה המלחמה לשנתה הרביעית, והאימפריה האוסטרו-הונגרית כבר מאסה בה. קרל וזיטה הגו רעיון להשיג הסכם שלום נפרד עם מדינות ההסכמה. זיטה כתבה מכתב לסיסטו, והזמינה אותו לבוא לבקר בחשאי בווינה. אמם, מריה אנטוניה, העבירה את המכתב לידיו באופן אישי. קרל גם הוא יצר קשר עם סיסטו דרך שווייץ הנייטרלית.
בהסכמת הצרפתים והבריטים, סיסטו הגיע לווינה עם תנאים מוכנים מראש. מדינות ההסכמה סירבו לנהל משא ומתן על הסכם שלום נפרד עם אוסטריה, אלא דרשו הסכם גם עם גרמניה. צרפת דרשה לקבל חזרה את אלזס ולורן מידי גרמניה, את שיקום עצמאותה של בלגיה, וכן דרשה שהאימפריה העות'מאנית תמסור את קונסטנטינופול לידי האימפריה הרוסית ושאוסטריה תסיג את כוחותיה מסרביה. לקרל לא היו בעיות עם תנאים אלו, שלא נגעו ישירות לאימפריה שלו, והוא שלח מסר סודי ובלתי רשמי לנשיא צרפת, אשר בו הוא מודיע על הסכמה עקרונית לשלוש הנקודות הראשונות. קרל הבטיח להשתמש "בכל האמצעים ובכל ההשפעה האישית שלי". אולם גרמניה סרבה לנהל משא ומתן על אלזס-לורן, ולנוכח הצלחות מעצמות המרכז בחזית המזרחית וההתמוטטות הצפויה של רוסיה, סרבה בכלל לדבר על הסכם שלום. סיסטו המשיך במאמציו, ואף פגש את ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' בלונדון. לויד ג'ורג' הסכים להגיע להסכם נפרד עם אוסטריה, אולם עמדו לו למכשול מפקדי הצבא הבריטי אשר סירבו להסכים לכך.
באפריל 1918 נחתם הסכם ברסט-ליטובסק, אשר סיים את הלחימה בחזית המזרחית. בעקבות כך, נשא שר החוץ האוסטרו-הונגרי, הרוזן צ'רנין נאום בו הוקיע את ראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו כגורם האחרון העומד בפני השלום באירופה. קלמנסו זעם, ופרסם את מכתביו של קרל אליו ואת מאמציו להגיע להסכם שלום מאחורי גבם של הגרמנים. אלו האחרונים זעמו, ואף התעוררו חששות לפלישה גרמנית לאוסטריה. צ'רנין טען שהדרך היחידה להציל את המצב תהיה התפטרות של קרל, אולם קרל סירב וצ'רנין הוא זה שהתפטר. קרל שלח הודעה לווילהלם השני, קיסר גרמניה בו הודיע לו כי סיסטו לא הוסמך להציג את המכתב ואת הצעות השלום, וכי אוסטריה מעולם לא שקלה להסכים להפקעת אלזס-לורן ובלגיה מידי גרמניה. הגרמנים הסכימו לסלוח, אולם דרשו מעורבות יתר של אוסטריה במלחמה. האירוע כולו נודע לימים כ"פרשת סיסטו".
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בעקבות חוזה סן-ז'רמן שנחתם בספטמבר 1919 קיבלה ממשלת צרפת את הזכות להפקיע את נכסיהם של מי שלחמו בצבאות אויב בזמן המלחמה. כתוצאה מכך הוחרמו נכסיו של אחיו של סיסטו, אליא, אשר מלכתחילה קיבל את חלק הארי בירושה של אביהם. סיסטו וסוואריו פנו אל בית המשפט הצרפתי בדרישה לקבל את הנכסים לעצמם. ב-1925 דחה בית המשפט הצרפתי את דרישותיהם, אך בית המשפט לערעורים הפך את פסק הדין ב-1928. עם זאת, בפועל, ממשלת צרפת מעולם לא החזירה דבר ושילמה פיצויים לאליא.
סיסטו נישא לאריסטוקרטית הצרפתייה הדוויגה דה לה רושפוקו, אשר ילדה לו בת אחת בשם איזבלה. הנישואים לא קיבלו את אישורו של אליא, אשר שימש כראש בית בורבון-פארמה, ולפיכך רק ב-1959 הכיר הבית באיזבלה כבת לשושלת. משפחתו של סיסטו התגוררה בצרפת, והוא ערך מספר מסעות לאפריקה. הוא פרסם חמישה ספרים, ונפטר בפריז ב-14 במרץ 1934 בגיל 47.
ספריו

In Nordostarabien und Südmesopotamien: Vorbericht über die Forschungsreise 1912, with Alois Musil (Vienna: 1913).
Le Traité d'Utrecht et les lois fondamentales du royaume (Paris: E. Champion, 1914).  Reprinted (Paris: Communication & Tradition, 1998).
L'offre de paix séparée de l'Autriche, 5 décembre 1916 - 12 octobre 1917 (Paris: Plon, 1920). English translation: Austria's Peace Offer, 1916-1917 (London: Constable, 1921).
La reine d'Étrurie, Paris, Calmann-Levy, 1928.
La dernière conquête du roi Alger, 1830 (Paris: Calmann-Lévy, 1930).
סרקומת קפושי

| --- | --- |

סרקומת קפושי בחולה איידס
 תחום:  אונקולוגיה 
 גורם:  Kaposi's sarcoma-associated herpesvirus, קרצינוגנזה 
 תסמינים:  גידול, חום, הרעלה, גרורה, לימפדנופתיה, cachexia 
 טיפול:  vinblastine  אטופוסיד  alitretinoin  paclitaxel  dactinomycin  daunorubicin citrate 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/279734  oph/481 
 DiseasesDB:  7105
 MeSH:  D012514
 MedlinePlus:  000661
 OMIM:  148000
 סיווגים
 ICD-10:  C46
 ICD-11:  2B57 
 ICD-O:  Kaposi sarcoma
 
סרקומת קפושי או סרקומה על שם קפושי (Kaposi's Sarcoma) היא מחלת עור סרטנית נדירה.
המחלה הוגדרה לראשונה בשנת 1872 על ידי רופא העור היהודי-הונגרי מוריץ קפושי (במקור כהן). עד שנות השמונים של המאה העשרים הופיעה המחלה בעיקר בגברים זקנים ממוצא יהודי או ים-תיכוני. בעשורים האחרונים של המאה העשרים החלה המחלה להופיע באוכלוסיות הסובלות מדיכוי של מערכת החיסון, כגון חולים שעברו השתלת איברים או חולי איידס. באוכלוסיות אלו מופיעה המחלה גם בנשים. עם הכנסת הטיפולים החדשים למחלת האיידס ירדה התחלואה בסרקומת קפושי ב-85%.
למחלה חשיבות רבה כיוון שהיא ממחישה את הקשר בין פגיעה במערכת החיסון להתפתחות מחלת הסרטן. עד לגילוי הקשר בין מחלת האיידס לסרקומת קפושי היה ידוע תפקידה של מערכת החיסון רק במאבק בפתוגנים חיצוניים. העובדה שהמחלה באה לידי ביטוי בחולים מדוכאי מערכת החיסון מלמדת שלמערכת זו תפקיד בשליטה על התפתחות גידולים סרטניים מסוימים.