stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד קורנגרין
ביוגרפיה

דוד קורנגין נולד בשנת 1930 בתל אביב, בנם היחיד של פרידה לבית זילבֶּרדיק, ילידת ורשה, עורכת דין ופעילה חברתית, וד"ר ירוחם פיליפ קורנגרין, יליד טרנופול שבגליציה המזרחית, משפטן ועסקן ציבור, פעיל ציוני בגליציה, מזכיר הוועד הפועל הציוני המצומצם, מנהל המשרד הארצישראלי בוורשה, חבר מועצת עיריית תל אביב, חבר אספת הנבחרים השנייה, חבר הוועד הלאומי ושופט מחוזי ביישוב בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 1948 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת "נען-שילר" שנעשתה על ידי תנועת הצופים. הוא שירת בגדוד השביעי עד להפוגה הראשונה בנגב, ומיוני היה במחלקת הקשר במטה חטיבת הנגב והשתתף בכיבוש באר שבע ובמבצע חורב.
בשנת 1949 השתחרר מצה"ל והיה ממייסדי קיבוץ תל רעים, בו התגורר עד לשנת 1955. לאחר מכן התיישב ברעננה, בה הכיר את צפרירה, בתו של צבי אריגי, שהיה המורה הראשון לחקלאות בעיר. השניים נישאו והיו הורים לשניים.
קורנגרין בלט כמורה בתיכון לנערים עובדים, והצלחתו שם הובילה אותו בשנת 1961 להתמנות למנהל בית הספר התיכון במושבה, תיכון אוסטרובסקי, במקום יצחק לדור.
קורנגרין כיהן כמנהל בית הספר במשך 35 שנים.
בבית הספר הקפיד על נושא המשמעת. הוא גייס מורים שטיפח בהם גאוות יחידה לתיכון, בנוסף לניהול לימד מקצועות ריאליים וספרות. בשנת 1963 יצא למאבק ציבורי להעדפת התיכון החדש במושבה. בשנת 1977, עם הרפורמה במערכת החינוך, הקים את חטיבת הביניים של בית הספר (שב-1982 התפצלה ממנו ונקראה חטיבת ביניים "השרון"). בשיאו מנה בית הספר כ-1,800 תלמידים.
בשנת 1989 פתח בתיכון מגמות תקשורת, מחול ותיאטרון.
בשנת 1996 פרש מניהול התיכון וקיבל את אות "יקיר העיר" רעננה. בחגיגות היובל לתיכון שנערכו בשנת 2009 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם בית הספר והעיר כולה.
קורנגרין נפטר ב-21 באוקטובר 2010, בן 80 במותו. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הישן ברעננה. הוא הותיר אחריו אישה, שני בנים: אלון ועמיר, ושישה נכדים. בהלווייתו ספד לו ראש העיר רעננה (ומי שהחליפו בתפקיד מנהל בית הספר) נחום חופרי: ”היית לאגדה מהלכת בקרב תלמידיך, הכרת כל פינה בבית הספר והיית מעורב בחיי תלמידיך. ... היית ונשארת דמות מיתולוגית, סמל לאדם המאמין בכל מאודו בתפקידו ובשליחותו החינוכית, סמל לאלפי תלמידיו וסמל לעיר רעננה”.
בנו ד"ר אלון קורנגרין הוא פרופסור בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  אמו כיהנה כמזכירת הקלוב של הצירים היהודים בפרלמנט הפולני. הייתה אחותם של ד"ר שמואל אריאל, מייסד ומנהל מפעל התמרוקים "מפעלים כימיים מזרחיים עדיף" ברמת גן, מעסקני התאחדות בעלי התעשייה וממייסדי וראשי האיגוד למען תוצרת הארץ (וגיסו של יוסף שופמן), של המהנדס ישראל זילברדיק ושל פרומה, פעילה ציונית בפולין ובארץ, שנישאה לאהרן יעקב אוהב-עמי (היט), ממייסדי ברית הציונים הרוויזיוניסטים והסתדרות העובדים הלאומית (דוד תדהר (עורך), "אהרן יעקב אוהב-עמי (היט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3179).
↑  אלון קורנגרין באתר אוניברסיטת בר-אילן (באנגלית).
דניאל מנדלסון

| --- | --- |

דניאל מנדלסון, 2011
 לידה:  16 באפריל 1960 (בן 64) לונג איילנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת וירג'יניה, Plainview-Old Bethpage John F. Kennedy High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  האבודים - שישה מתוך שישה מיליון 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2005)  פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי (2000)  פרס סופי ברודי (2007)  מדליית ג'יימס מדיסון (2018)  פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי (2006)  הפרס הלאומי לספרים יהודיים (2006)  פרס הים התיכון (2018)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2012)  פרס מדיסיס זר (2007)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אקס-מרסיי (2022)  George Jean Nathan Award for Dramatic Criticism 
 danielmendelsohn.com
 
דניאל מנדלסון (באנגלית: Daniel Mendelsohn; נולד ב-1960 בלונג איילנד, ניו יורק) הוא סופר, מבקר ספרות, מתרגם ואיש אקדמיה יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה

מנדלסון למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת וירג'יניה ובאוניברסיטת פרינסטון, שם זכה במלגת מחקר במחלקת מדעי הרוח. לאחר שקיבל תואר דוקטורט, ב-1994, הוא החל בקריירה מצליחה כעיתונאי בכתבי העת "ניו יורקר", "הניו יורק טיימס", "The New York Review of Books" ו"אסקווייר". כעיתונאי הוא זכה בפרסים על ביקורות הספרים והתיאטרון שלו. כיום הוא פרופסור למדעי הרוח במכללת בארד.
ב-1999 יצא לאור ספרו הראשון, "החיבוק החמקמק" (The Elusive Embrace), שזכה לשבחים רבים ונבחר כספר השנה על ידי ה"ניו יורק טיימס" וה"לוס אנג'לס טיימס". הספר עוסק בחייו החצויים של מנדלסון כהומוסקסואל בניו-יורק המגדל ילד עם ידידה באחד הפרוורים, ומשולב בסיפורים מההיסטוריה של משפחת הסופר והרהורים על התרבות הקלאסית והרלוונטיות שלה לימינו.
ב-2005 הוא זכה במלגת גוגנהיים על תרגומיו לאנגלית משירי קוואפיס; ספר ובו מכלול שירתו של קוואפיס בתרגומו ראה אור ב-2009.
ב-2006 יצא לאור ספרו "האבודים - שישה מתוך שישה מיליון", המתאר בלשון לירית, המושפעת מפרוסט ומזבאלד, את מסעו בחיפוש אחר עקבות שישה מבני משפחתו שנספו בשואה. גם ספר זה זכה לשבחי הביקורת (יצא לאור בעברית באפריל 2008 בהוצאת ספרי עליית הגג / ידיעות ספרים). בשנת 2007 הספר זכה בצרפת בפרס מדיסיס לספרות זרה (Médicis étranger).
ב-2008 ראה אור הספר "כמה זה יפה, וכמה קל לשבור את זה" (How Beautiful It Is And How Easily It Can Be Broken), אוסף של מסות ומאמרי ביקורת בנושאי אמנות, קולנוע, תיאטרון וספרות. אוסף מאמרים שני בשם "מחכים לברברים" (Waiting for the Barbarians, על שם שיר של קוואפיס), ראה אור ב-2012.
דוד קוסביצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1912 סמרגון, בלארוס 
 פטירה:  1985 (בגיל 73 בערך) 
 
דוד קוסביצקי (David Koussevitsky, או Dawid Kusewicki;‏ ה בטבת תרע"א 5 בינואר 1911– י"ב באב תשמ"ה 30 ביולי 1985) היה חזן ומלחין פרקי חזנות ידוע, האח הצעיר מבני משפחת קוסביצקי, משה, יעקב, ושמחה.
קורות חיים

דוד קוסביצקי נולד בסמרגון, כיום בבלארוס. כשהיה בן 3 פרצה מלחמת העולם הראשונה, והמשפחה נדדה לרוסטוב. בתום המלחמה השתקעו הקוסביצקים בווילנה, שם דרך כוכבו של האח הבכור משה, ומשנתקבל לשמש כחזן הראשי של בית הכנסת החל דוד עם אחיו שמחה לשיר במקהלת בית הכנסת. בווילנה למד בגימנסיה. כאשר האח משה עבר לוורשה, עבר דוד לכהן כמנצח המקהלה של אחיו יעקב שכיהן כחזן בלבוב. כמו כן ניצח על המקהלה של אחיו שמחה ברובנה, כאשר עזב האח שמחה את משרת החזן ברובנה לטובת משרה אחרת נתמנה דוד לחזן במקומו. לאחר שירות בצבא הפולני כמנצח מקהלה, נתקבל למשרה בבית כנסת בלונדון שם כיהן כ-12 שנים. בשנת 1948 עבר לניו יורק לכהן במשרה בטמפל עמנואל.
בניגוד לאחיו משה, שהיה המפורסם מבין האחים, בעיקר בגלל רמת הביצוע אותה הביא ליצירותיהם של אחרים אך לא בזכות יצירה משלו, ניחן דוד ביצירתיות ובכושר הלחנה ואלתור. יצירותיו מהוות עד היום חלק בלתי נפרד מהרפרטואר החזני.
הערות שוליים

↑  חגי אפרתי, חזנים, מנצחים ומלחינים : אישים בעולם החזנות, א, ירושלים: טקסט רץ הוצאה לאור, 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303816005171  LCCN: no98108898  VIAF: 98502001   WorldCat (עם VIAF): 98502001
בריחה מכליאה

מנהרה שחפרו מתחת הכיור אסירים שברחו מכלא אלקטרז.
בריחה מכליאה היא יציאה של אסיר מכליאה (בבית סוהר, בית מעצר, מחנה שבויים), בלי אישור ממנהלי מתקן הכליאה, ובלי כוונה לחזור למתקן הכליאה. מתקני כליאה מתוכננים, נבנים ומופעלים כך, שיהיה קשה מאוד לברוח מהם - בדרך כלל הם מוקפים בגדרות גבוהות שבהן משולבים מגדלי שמירה, וכוללים אמצעי אבטחה נוספים. עם זאת, בריחות ממתקני כליאה מתבצעות בדרכים שונות.
בעקבות כל בריחה כזו נעשה מאמץ, על ידי השלטונות, ללכוד את הבורחים ולהחזירם לכלא. כיוון שכך, לאחר הבריחה נדרש הבורח למאמץ של הסתתרות מהמחפשים אחריו, ולפעמים הוא עושה זאת באמצעות בריחה למדינה אחרת.
במדינות שונות, בהן ארצות הברית, קנדה וישראל, בריחה מכליאה היא עבירה פלילית, שמבצעה צפוי לעונש מאסר נוסף וכן החמרת תנאי כליאתו. מדינות אחרות, בהן גרמניה, בלגיה והולנד, רואות ברצון להיות חופשי זכות טבעית, ולכן אינן מענישות על בריחה מכליאה. בשוודיה בריחה מהכלא אינה עבירה פלילית, אך בענישה משמעתית ניתן להאריך את תקופת כליאתו של בורח.
דרכים > הימנעות מחזרה לכלא לאחר יציאה מאושרת ממנו

לאסירים שאינם מסוכנים ניתנת מפעם לפעם חופשה קצרה מחוץ לכלא, ויש אסירים שבמהלך מאסרם עובדים מחוץ לכלא, כחלק מהליך שיקומם, וחוזרים לכלא מדי ערב. במצב זה, בריחה היא צעד קל של הימנעות מחזרה לכלא.
דרכים > בריחה בעת שהייה זמנית מחוץ לכלא

מפעם לפעם שלטונות הכלא מוציאים את האסיר אל מחוץ לכלא, למשל לשם הבאתו לדיון בבית המשפט או הבאתו לטיפול רפואי בבית חולים. גם במקרים אלה האסיר נשמר, על ידי סוהרים המלווים אותו ובאמצעות כבילתו, אך שמירה זו הדוקה פחות מאשר בתוך הכלא, ומהווה הזדמנות לבריחה.
דרכים > חפירת מנהרת בריחה

חפירת מנהרת בריחה מתא הכלא אל מחוץ לכלא מאפשרת לאסירים לצאת דרכה ולהימלט. חפירה כזו נמשכת זמן רב, ובעיה עיקרית בה היא הסתרת הפעולה משומרי הכלא.
דרכים > פריצת אחד משערי הכלא

שערי הכלא הם נקודת תורפה בגדר או בחומה המקיפים אותו. הבריחה מכלא רמלה נעשתה באמצעות פריצת השער האחורי של הכלא ויציאה דרכו.
דרכים > ניצול ליקויי אבטחה

עם כל מאמצי שלטונות הכלא לאבטח אותו באופן שלא יאפשר בריחה, לעיתים מאתרים אסירים ליקוי אבטחה המאפשר בריחה. דוגמה: מתקן כליאה מקיים קשרים עם העולם שמחוצה לו, למשל קבלת אספקה של מזון וציוד. הסתתרות של אסיר ברכב שהגיע לכלא מאפשרת לו לצאת באמצעות רכב זה.
דרכים > מרד אסירים

מרד אסירים הוא אירוע שבו אסירים רבים פותחים במהומות בכלא. לעיתים מטרת המהומות היא השתלטות על סוהרים באופן שיאפשר בריחה המונית מהכלא (דוגמה לכך היא מרד האסירים בכלא שטה), ולעיתים המהומות נועדו להביע מחאה, אך ניתן לנצל את המהומה, הלוכדת את תשומת הלב של הסוהרים, לשם בריחה מהכלא.
דרכים > השגת שיתוף פעולה של סוהר

שחיתות עלולה להתקיים גם בקרב סגל בתי הסוהר, ואסיר בעל יכול כלכלית יכול לנצל יכולת זו על מנת לשחד סוהר שיסייע לו לברוח.
דרכים > סיוע חיצוני

בריחות נועזות אחדות נעשו תוך סיוע חיצוני לאסיר. דוגמה לכך היא פריצת כלא עכו, שבה כוח חיצוני של אנשי מחתרת פוצץ פתח בחומת הכלא ואפשר לאסירים להימלט דרכו. דוגמה אחרת היא בריחה באמצעות מסוק שמרחף מעל לכלא.
אמצעים למניעת בריחה

מתקני כליאה מתוכננים, נבנים ומופעלים כך שיהיה קשה מאוד לברוח מהם. להלן דרכים אחדות הננקטות לשם כך:
אמצעים למניעת בריחה > מבנה מתקן הכליאה

גדרות או חומות המקיפות את מתקן הכליאה.
דלתות כפולות בין אגפי הכלא ובשערי הכלא, לשם מעבר מאובטח. בדרך כלל הדלתות נפתחות אחת אחרי השנייה אך אף פעם לא יחדיו, מה שמכונה "נוהל ספארי".
חלונות התאים קטנים במידה שאינה מאפשרת מעבר אדם, ונוסף על כך מוגנים בסורגים.
קירות תאי הכלא בנויים מבטון עבה שקשה מאוד לפרוץ אותו.
אמצעים למניעת בריחה > שמירה

הצבת שומרים חמושים במגדלי שמירה הצופים על פנים הכלא ועל סביבתו.
פטרול בתוך הכלא ופטרול חמוש סביב הכלא.
פיקוח מתמיד על אסירים מסוכנים.
אמצעים למניעת בריחה > טכנולוגיה

מצלמות אבטחה מאפשרות לסוהרים לפקח מרחוק על אזורים בכלא.
תאורה בחצר הכלא ובסביבתו.
חיישנים לגילוי תנועה ולגילוי חפירת מנהרות.
אזעקה בעת פתיחה לא מורשית של דלת.
אמצעים למניעת בריחה > שגרה

ספירה של האסירים מדי שעות אחדות, כדי לוודא שאיש אינו חסר.
ביקורת בתאי הכלא כדי לוודא שלא הוברחו אליהם חומרים אסורים.
בתרבות

במספר סרטי קולנוע, שעלילתם מתרחשת בין היתר במוסד כליאה, נכללה במהלך העלילה בריחה של דמות אחת או יותר מהכליאה, וזאת בדרכים שונות.
דוגמאות:
"הבריחה הגדולה": מציג בריחה ממחנה שבויים באמצעות מנהרת בריחה.
"הבריחה מסוביבור": מציג בריחה ממחנה השמדה באמצעות מרד אסירים.
"חומות של תקווה": כולל בריחה ממאסר באמצעות מנהרת בריחה.
"אקספרס של חצות": כולל בריחה ממאסר בדרך של התחזות לסוהר.
"עימות חזיתי": כולל בריחה של אחת הדמויות באמצעות שחייה ממוסד הכליאה אל עבר החוף.
"שתיקת הכבשים": כולל בריחה של הקרימינל הפסיכופת חניבעל לקטר על ידי הונאת והרג הסוהרים.
ובאופן דומה גם סדרות טלוויזיה שעוסקות בבריחה:
נמלטים - סדרה בת 5 עונות, שבה בכל עונה מבוצעת הימלטות מכליאה או שבי.
הערות שוליים

↑  בישראל עוסק בכך סעיף 257 לחוק העונשין.
↑  Zubrin Gold, Judith (ספט' 1979). "Prison Escape and Defenses Based on Conditions: A Theory of Social Preference". California Law Review. 67 (5): 1183–1204. נבדק ב-7 אוג' 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Robyn Boyle, No prison escapes so far this year in Belgium, The Bulletin, 10/09/2015
↑  "Prison Escapes Still No Crime". Sveriges Radio (באנגלית). 2007-05-10. נבדק ב-2020-03-05.
↑  Olivia Rotigliano, The 45 best prison escape movies, ranked, CrimeReads, February 5th, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553184405171  LCCN: sh85044783  NARA: 10638075
דניאל דה פונסקה

| --- | --- |
 לידה:  1672 פורטוגל 
 פטירה:  1733 (בגיל 61 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 
דניאל דה פונסקה (Daniel de Fonseca;‏ 1672–1733) רופא ודיפלומט יהודי, צאצא של אנוסים שנולד בפורטוגל במחצית השנייה של המאה ה-17, היה בין מייסדי הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט, ולאכיה ומת בפריז.
ביוגרפיה

סבו של דניאל הועלה על המוקד על ידי האינקוויזיציה ואביו ניצל מגורל זהה בבורחו. דניאל, שהיה רק בן 8, הוטבל לנצרות יחד עם אחיו. הוא חונך לכמורה, אך בהגיעו לבגרות חזר בסתר ליהדות, למרות שהמשיך למלא את חובותיו ככומר. האינקוויזיציה חשדה בו והוא נמלט ממנה לצרפת, שם למד (כנראה) רפואה ובהמשך נסע לקונסטנטינופול, מקום בו חזר בגלוי ליהדותו. באמצעות מקצועו בנה לו מעמד של כבוד ואמון בעיני הווזירים העות'מאנים וגם בין השגרירים הזרים. הוא הושיט סיוע לקרל השנים עשר, מלך שוודיה בניסיונותיו לרתום את השער הנשגב למאבקו באימפריה הרוסית. הוא מונה לרופא הרשמי של שגרירות צרפת וכיהן בתפקיד זה עד 1719. במרץ 1719 יצא לבוקרשט, להיות רופא השליט המקומי, שאיתו קשר יחסים עוד בקונסטנטינופול. תחת מסווה תפקידו כרופא הנסיך הוא שימש כאיש של צרפת ושל האימפריה העות'מאנית בתככים שנרקמו שם כנגד אוסטריה.
לאחר שנות שירותו בבוקרשט, חזר דניאל דה פונסקה לקונסטנטינופול ומונה לרופא הסולטאן אהמט השלישי וגם המשיך לעבוד עבור הצרפתים במשכורת של 2,000 פרנק בשנה. לאחר הדחת הסולטאן בשנת 1730, חזר לבוקרשט ומשם לפריז, שם התרועע עם וולטייר ויתר נכבדי התקופה. הוא מת בגיל 61.
על פי מסמכים רומניים, בשנת 1730, בבוקרשט, השליט ניקולאה מברוקורדט נתן אישור לייסוד הקהילה היהודית הספרדית וזאת לבקשת יועציו, הרופא דניאל דה פונסקה ומנטס באלי Mentes Bally (אבי סבו של דוויצ'ון באלי).
לקריאה נוספת

Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie - Editura Hasefer.
דגל סנגל

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  20 באוגוסט 1960
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אנכי ירוק-צהוב-אדום מוטען בכוכב ירוק
 גרסאות היסטוריות
 דגל צרפת ואפריקה המשוונית הצרפתית
 
   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי  היסטורי
 1900- 1959
 דגל סנגל הצרפתית 1958 - 1959
 
   דגל לאומי ודגל ימי לאומי  היסטורי
 דגל פדרציית מאלי 1959 - 1961
 
   דגל לאומי ודגל ימי לאומי  היסטורי
 דגל הרפובליקה הדמוקרטית של מאלי 1960 - 1992
 
   דגל לאומי ודגל ימי לאומי  היסטורי
דגל סנגל (בצרפתית: Drapeau du Sénégal) הוא דגלה הלאומי של סנגל. הוא אומץ רשמית ב-20 באוגוסט 1960. הדגל מבוסס על דגל פדרציית מאלי הזהה לו, כאשר לדגל סנגל נוסף כוכב ירוק המופיע במרכז הדגל. הדגל הוא טריקולור (דגל תלת צבעי) בצבעים הכלל-אפריקאיים: ירוק, צהוב ואדום.
עיצוב הסמל

דגל סנגל הוא דגל תלת-פסי אנכי (טריקולור) בצבעי ירוק, צהוב ואדום שמוטען בכוכב בעל חמישה קודקודים בצבע ירוק.
ירוק – לצבע משמעות סמלית דתית במרבית הדתות במדינה. באסלאם, דתם של 94% מהאוכלוסייה, הצבע הירוק הוא צבעו של הנביא מוחמד. הנוצרים רואים בירוק כמסמל תקווה, ואנימיסטים רואים בו כמסמל פוריות.
ראו גם

סמל סנגל
המנון סנגל
הערות שוליים

↑  1615 L. St NW, Suite 800 Washington, DC 20036 USA202-419-4300 | Main202-419-4349 | Fax202-419-4372 | Media Inquiries, Religious Identity Among Muslims, Pew Research Center's Religion & Public Life Project, ‏2012-08-09
| דגלי מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוצוואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גבון • גאנה • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| שטחים תלויים | אזוואד • איי מדיירה • אסנשן • האיים הקנריים • זנזיבר • טריסטן דה קונה • מיוט • מלייה • סאוטה • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • סומלילנד • סנט הלנה • ראוניון |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל מיכלסון

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בן 75 בערך) ריגה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מנחה לדוקטורט:  שלום אברבנאל 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 
דניאל מיכלסון (נולד ב-1949) הוא רב[דרוש מקור] ופרופסור חבר במחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן. מחקריו הם בתחום המתמטיקה השימושית וחקר משוואות דיפרנציאלית. בנוסף למתמטיקה, הוא חוקר צפנים בתנ"ך ותחומים נוספים המצויים בתפר שבין התורה למתמטיקה, בהם מיקומו של בית המקדש.
ביוגרפיה

מיכלסון נולד בריגה, בירת לטביה ב-1949, להורים ניצולי שואה. ב-1971 הוא סיים לימודים במתמטיקה מאוניברסיטת מוסקבה ועלה לישראל. הוא שירת בצה"ל ובין השנים 1972 ל-1980 לימד מתמטיקה באוניברסיטת תל אביב ולמד לקראת דוקטורט. ב-1980 סיים דוקטורט במתמטיקה שימושית והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס. ב-1983 חזר ארצה והחל ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים.
באוניברסיטה העברית חזר בתשובה בהיותו מרצה בכיר בה. שם גם פגש בפרופ' אליהו ריפס והחל לחקור בעידודו את הצפנים בתנ"ך. כמו כן הוא עוסק בחקר גאוגרפיה תנכית, מידות ומשקלות, ובמיוחד עוסק  במידות בית המקדש. מיכלסון חבר בתנועה לכינון המקדש ומקיים מטעם התנועה סיורים בהר הבית בנושא "מתמטיקת המקדש". כמו כן הוא חבר "הסנהדרין המתחדשת" שנוסדה ב-2005 על ידי הרב עדין אבן ישראל ופרופ' הלל ויס.
הערות שוליים

↑  ראו עמוד 285
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408139905171  MGP: 72595  VIAF: 51156674894133580310   WorldCat (עם VIAF): 51156674894133580310
דודונאה דביקה

| דודונאה דביקה |
| --- | --- |
 פרחים של דודונאה דביקה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: סבונניים
סוג:: דודונאה
מין:: דודונאה דביקה
שם מדעי
 Dodonaea viscosa ‏פון-ז'אקווין, 1760

עץ של דודונאה דביקה
עלים ופירות של דודונאה דביקה
פירות וזרעים של דודונאה דביקה
שיח של דודונאה דביקה
דוֹדוֹנאה דביקה (שם מדעי: Dodonaea viscosa) הוא מין של צמח בעל פרחים ירוק-עד השייך לסוג דודונאה במשפחת הסבונניים, הכוללת גם את הסוג אגוזי סבון. מקור הצמח באוסטרליה ומשם הוא הופץ לרחבי העולם, לכן תפוצת הצמח היא קוסמופוליטית באזורים הטרופיים והסובטרופיים, ובחלקים החמימים של אזורים של אקלים ממוזג באפריקה, אמריקה, דרום אסיה ואוסטרלאסיה.
השם המדעי של הסוג (Dodonaea) מנציח את רֶמְבֶּרְט דוּדֶנס (Rembert Dodoens), בוטנאי פלמי בן המאה ה-16. האפיתט (viscosa) הוא מלטינית פירושו "דביק", בהתייחס לחומר המופרש על העלים.
תיאור

דודונאה דביקה היא שיח הגדל לגובה בין מטר ל-3 מטרים, או, במקרים נדירים, עץ קטן שצמרתו מעוגלת בגובה עד 9 מטרים וקוטר בגובה חזה של 7.5 סנטימטרים. גון קליפת הגזע חום והיא חרוצה בעדינות. הענפים דקים בגוון חום בהיר נטולי פלומה.
העלים בגוון ירוק-צהוב, צורתם משתנה מסגלגלה, לדמוית כף או רומח, לעיתים קרובות בצורת עלה יושב (חסר פטוטרת), אורכם בין 4 ל-7.5 סנטימטרים ורוחבם בין 1 ל-1.5 סנטימטרים, מסורגים ומפרישים חומר דביק דמוי שרף, מה שהקנה לצמח את שמו. קצה העלה מחודד או מעוגל. בסיס הטרף נרחב. מרקם העלה דמוי עור, נוקשה, אבל גם גמיש. העורק המרכזי אינו בולט והולך ונעלם לקראת קצה העלה. 6 עד 10 זוגות של עורקים משניים דקים, בדרך כלל בלתי מובחנים, מנוגדים או סרוגים ויוצאים מהעורק הראשי בזוויות משתנות בין 12° ל-70°. שולי העלים בדרך כלל משוננים או גליים.
הפרחים גדלים בקצות הענפים במַכְבֵּדים דביקים ומעט שעירים באורך 2.5 סנטימטרים. גונם צהוב עד כתום-אדום ואורכם 6 מילימטרים עם 5 עלי גביע שעירים וללא עלי כותרת. הפרח יכול להיות או זכרי או נקבי בלבד, ועל צמח בודד יהיו פרחים זכריים או נקביים בלבד (צמח דו-ביתי). עם זאת, לפעמים צמח בודד יכיל גם פרחים זכריים וגם פרחים נקביים (צמח חד-ביתי). בפרח הזכרי יש 10 אבקנים, ובפרח הנקבי עלי עם שחלה ועמוד עלי קצר. ההאבקה מתבצעת בעזרת הרוח. משערים שבמהלך האבולוציה איבדו פרחי הדודונאה הדביקה את עלי הכותרת במטרה להגביר את החשיפה לרוח.
הפרי הוא הלקט יבש מעוגל באורך 1.5 סנטימטרים, גונו אדום והוא הופך לחום כשהוא מבשיל. לפרי צמודים שניים עד ארבע כנפיים דמויות נייר בגוונים מירוק צהוב לוורוד ולחום עד חום כהה. אורכם 2 סנטימטרים, מכוסות בפלומה בקצוות, לעיתים דביקים. בפרי יש 1–4 זרעים סגלגלים, שחורים באורך 3 מילימטרים.
שימושים

העצה קשה ועמידה במיוחד. בניו זילנד, שם היא הכבדה ביותר מכל עץ מקומי, השתמשו בו המאורים באופן מסורתי לייצור כלי נשק, מקלות הליכה מגולפים וידיות גרזינים. דודונאה דביקה (הקרויה במדינות דוברות אנגלית hopbush) משמשת לבנייה ולהסקה אצל העמים בחלק המערבי של האי גינאה החדשה, בדרום-מזרח אסיה, מערב אפריקה וברזיל. בעלי הצמח אפשר להשתמש כאספלנית לפצעים.
ילידי הוואי קוראים לצמח ʻaʻaliʻi, ונהגו לייצר מהעצה עמודים לבתים (pou), פיתיונות דגה (laʻau melomelo) ומקלות חפירה (ʻōʻō), וצבע אדום מהפרי.
מגדלים את הזן התרבותי Purpurea, בעל העלווה הסגולה בצורה נרחבת כשיח גינה. הדודונאה הדביקה גדלה היטב בשטחים פתוחים או כיער משני, והיא עמידה למליחות, לבצורת ולזיהום. היא יכולה לשמש לייצוב דיונות, לשיקום קרקעות מזוהמות (Environmental remediation) ולייעור מחודש. הצמח עמיד בפני רוחות חזקות ומשום כך משמש כגדר חיה, שובר רוחות וכשיח דקורטיבי.
בני הסרי שבדרום מקסיקו משתמשים בצמחים לצרכים רפואיים. הוא שימש גם כדי לעורר הנקה אצל אימהות, כטיפול בדיזנטריה, לריפוי הפרעות במערכת העיכול, בעיות עור ושיגרון באפריקה ובאסיה. בגינאה החדשה אנשים משתמשים בצמח כקטורת להלוויות. בעבר שימשה הדודונאה הדביקה במקום כשותנית לייצור בירה על ידי אוסטרלים (כפי שהיא באה לידי ביטוי בשם האנגלי hopbush, כלומר "צמח הכשותנית").
תת-מינים

לדודונאה דביקה יש כמה תת-מינים:
D. viscosa subsp. angustifolia
D. viscosa subsp. angustissima
D. viscosa subsp. burmanniana
D. viscosa subsp. cuneata
D. viscosa subsp. mucronata
D. viscosa subsp. spatulata
D. viscosa (L.) subsp. viscosa
בישראל

הדודונאה הדביקה הוכנסה לארץ בין השנים 1950–1940 לגינות הנוי, ושימשה בעיקר כגדר חיה. משום שהצמח עמיד ליובש, למליחות ולטמפרטורות גבוהות הרבו לשתול אותו, והוא הופץ ביישובים רבים. נהוג לגדלו לקישוט, ואף מייצאים ענפים שלו. בישראל פיתחו שני זנים של הדודונאה הדביקה: "דודונאה דנה" שעליו ופירותיו אדומים כהים מאוד ומקושטים, ו"דודונאה דרור" המצטיין בכך שעם ירידת הטמפרטורות העלים מקבלים גוון בורדו, כהה מאוד המתאים לשמש כקישוט.
הדודונאה הדביקה מוגדרת כמין פולש בישראל.
הערות שוליים

↑  דודונאה דביקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Selvam, V. (2007). "Trees and Shrubs of the Maldives" (PDF). Food and Agriculture Organization of the United Nations.
↑  Dodonaea viscosa- Sticky Hop Bush, Australian National Botanic Gardens
↑  Dodonaea viscosa, Australian Native Plants Society
↑  Little Jr., Elbert L.; Roger G. Skolmen (1989). "ʻAʻaliʻi" (PDF). Common Forest Trees of Hawaii. United States Forest Service. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2010-12-28.
↑  "Dodonaea viscosa. Akeake". Māori Plant Use. Landcare Research. אורכב מ-המקור ב-17 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Kew Royal Botanic Garden". אורכב מ-המקור ב-2016-12-31. נבדק ב-2014-10-22.
↑  Medeiros, A. C.; C.F. Davenport; C.G. Chimera (1998). "Auwahi: Ethnobotany of a Hawaiian Dryland Forest" (PDF). Cooperative National Park Resources Studies Unit, University of Hawaiʻi at Mānoa.
↑  "Dodonaea viscosa". Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government, Canberra.
↑  דודונאה 'דנה', סימה קגן, מינהל המחקר החקלאי
↑  דודונאה 'דרור', סימה קגן, מינהל המחקר החקלאי
↑  ד"ר ז'אן-מארק דופור-דרור, "הצמחים הפולשים בישראל"
דגל האנטילים ההולנדיים

| --- | --- |

 סוג הדגל:    דגל מדיני ואזרחי  היסטורי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1959
 קבלת מעמד רשמי:  1959
 הונף לאחרונה:  2010
 מוטיבים עיצוביים:  דגל לבן עם פס כחול אופקי שרוחבו שליש מרוחב הדגל, מעל פס אדום אנכי במרכז הדגל, חמישה כוכבים לבנים על הפס הכחול
 גרסאות נוספות
 דגל מושל האנטילים ההולנדיים
 
   דגל מדיני, דגל הצי המדיני  היסטורי
 גרסאות היסטוריות

 
   דגל מדיני ואזרחי  היסטורי
 דגל האנטילים ההולנדיים 1959 - 1986
דגל האנטילים ההולנדיים היה דגל לבן עם פס כחול אופקי שרוחבו שליש מרוחב הדגל במרכזו. פס כחול זה עובר מעל פס אדום אנכי המצוי במרכז הדגל - פס שרוחבו זהה לרוחב הפס הכחול. במרכז הדגל, במפגש הפסים, מעל הפס הכחול מצויים חמישה כוכבים לבנים המסודרים בצורת אליפסה. 
חמישה כוכבים אלה מייצגים את חמשת האיים של האנטילים ההולנדיים: בונייר, קורסאו, סאבא, סנט מארטן וסנט אוסטתיוס. קודם לפרישת ארובה בשנת 1986 היו בדגל שישה כוכבים.
בשנת 2010 עם פירוקה של המדינה, חדל הדגל לשמש כדגל רשמי.
ראו גם

דגל סנט מארטן
דגל קוראסאו
דגל בונייר
דגל סאבא
דוכסות ברג

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 שפה נפוצה:  גרמנית 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1101, 1423 
 תאריכי פירוק:  1815, 1806 
 ישות קודמת:   לותרינגיה
 ישות יורשת:  ממלכת פרוסיה (1803-1892) ממלכת פרוסיה
 
דוכסות (רוזנות) ברג (בגרמנית: Grafschaft (Herzogtum) Berg; בהולנדית: Graafschap (Hertogdom) Berg) הייתה מדינה - במקור רוזנות, לימים דוכסות - בחבל הריין של גרמניה. בירתה הייתה דיסלדורף. היא התקיימה כישות פוליטית מובהקת מראשית המאה ה-12 עד המאה ה-19.
שם המחוז מתקיים במונח הגאוגרפי המודרני Bergisches Land, לעיתים קרובות הוא מובן בטעות כ-bergiges Land (ארץ הררית).