stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקונסוליה הבריטית בירושלים
הקונסולים הבריטיים בירושלים > ויליאם טאנר יאנג

ויליאם טאנר יאנג, הקונסול הראשון של הקונסוליה, שירת בתפקיד בין החל משנת 1839 עד אוקטובר 1842. יאנג, שאינו היה דיפלומט מקצועי, מונה לתפקיד עקב היכרות אישית עם ניבן מור, הקונסול הראשי של בירות, ומפני שהיו קשיים רבים למציאת מועמד אחר. כחלק מתפקידו התבקש יאנג לפקח על מצב היהודים ולהעניק הגנה לנתינים ובני החסות של הקונסוליה.
בראשית דרכו, יאנג היה בעד להקים כנסייה פרוטסטנטית בארץ ישראל, אך לאחר שנודע לו שהחלטה זו עלולה לסבך אותו עם השלטונות, הפסיק את התמיכה בנושא. כשנפתחה הבישופות האנגליקנית בירושלים, נוצר מתח בין יאנג לבין הבישוף המומר אלכסנדר.
לאחר פרישתו של יאנג מהתפקיד, יאנג עזב את ירושלים ובמקומו נתמנה הנרי ניובולט כקונסול בפועל. הנרי ניובולט שהה בירושלים עד אפריל 1846, ואחריו יתמנה ג'יימס פין, המחליף הרשמי של יאנג.
הקונסולים הבריטיים בירושלים > ג'יימס פין

ג'יימס פין, שהחליף את יאנג באופן רשמי לאחר שפרש מתפקידו, שירת בתפקיד החל משנת 1846 עד שנת 1863. כמו יאנג, גם פין לא היה דיפלומט מקצועי וזכה בתפקיד הקונסול בזכות קשרים אישיים שנוצרו מהשכלה המונית אותה רכש בעצמו. כמו כן, יאנג שימש כמורה פרטי לאחד מהילדים ממעמד האצולה, ועבד בביתו של ג'ורג' המילטון-גורדון. בתור קונסול הוא היה אמור לדאוג גם לטובות היהודים שהיו בני חסות של הקונסוליה, אך הוא הרחיב את פעילותו לטובות כל היהודים. הוא הגן על היהודים מפני השלטונות הטורקיים, ופעל לטובת היישוב היהודי. פין הקים מספר חוות חקלאיות, בעיקר בסביבות ירושלים, כדי לקדם את האזור והאוכלוסייה מבחינה כלכלית, ביניהם החווה החקלאית בכרם אברהם שהתפתחה מאוחר יותר לשכונה ונבלעה בעיר. על פין נכתב:
"שאלה זו של הגנה בריטית על היהודים הפכה, עם זאת, ונותרה למשך שנים רבות העניין המרכזי של הקונסוליה הבריטית בירושלים. למעשה, למשך תקופה ארוכה אינטרסים יהודים בצורה כזו או אחרת כמעט והשתלטו על הזמן ותשומת הלב של הקונסול וצוות עובדיו".
פין הלוואה הלוואות רבות על מנת לרכוש קרקע בשביל הקמת מפעלים חקלאיים שישמשו כעבודה ליהודים עניים. הלוואות אילו הובילו את פין ומשפחתו לקבלת האשמות קשות, הסתבכות כלכלית והסתבכות מקצועית. כמו כן, זה גרם להידרדרות במצבו הבריאותי של פין. בסופו של דבר, זה גרם לסיום הקריירה של פין בירושלים.
לאחר שסיים את הקריירה שלו כקונסול, רבנים ויהודים נתיני בריטניה פנו לפין כדי להודות על הפעילות הרבה לטובתם, כמו כן הם פנו למלכה ויקטוריה. פין מוזכר בספרים רבים מאותה תקופה, בהם מתארים את תרומתו הרבה ליהודים בארץ ישראל.
שש שנים לאחר פטרתו של פין, אלמנתו, אליזבט אן פין, פרסמה את ספרו "עתות סופה" ("Stirring Times"), ספר המתאר את ירושלים במהלך תפקידו. הספר יצא לאור לראשונה בלונדון בשנת 1878, ובישראל הופץ בשנת 1980 על פי תרגומו של אהרן אמיר בהוצאת "יד יצחק בן-צבי".
הקונסולים הבריטיים בירושלים > נואל טמפל מור

נואל טמפל מור, שהחליף את ג'יימס פין לאחר שפוטר מתפקידו, שירת בתפקיד בין החל מ-31 באוקטובר 1862 עד שנת 1890. מור, בניגוד לקונסולים הקודמים, היה דיפלומט בעל ניסיון, כמו כן הוא התרחק מעיניים דתיים. מור היה מאופק, דבר שעזר לו להימנע מהסתבכויות ועזר לו להיות הרבה זמן בתפקיד.
כעבור שמונה שנים בתפקידו, מור התמנה כקונסול כללי בטריפולי, ובשנת 1882 זכה לאות אבירות על שירותו המסור.
אנשי סגל בקונסוליה

לכל קונסול בקונסוליה היה סגל עובדים שעזרו לו במילוי התפקיד. לקונסול פין היה עוזר ראשון במעלה א"ת רוג'רס ששרת בתפקיד השנסליה עד שנת 1853. בשליחות פין, רוג'רס יצא לסיורים ברחבי הארץ. לאחר שרוג'רס סיים את תפקידו, בעקבות הפיכתו לתת קונסול בחיפה, גדל עומס העבודה על פין שמשכורתו לא אפשרה לו להחזיר עוזר חדש.
בסגל של הקונסולים עבדו מתורגמנים, שבנוסף לתרגום עסקו בשליחויות שונות. בסגל הקונסוליה נכללו גם הקואסים, משמר אישי וז'נדרמים של הקונסול. מספרם של הקואסים היה שניים, ארבעה או חמישה, ולדבריו פין הקואסים היו נאמנים מאוד.
הערות שוליים

↑  "עיר הקודש ויושיב בה", ספר מאת ב. נוימן, 1949
↑  בית הקונסול פין בשכונת כרם אברהם, איציק שוויקי, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2 בינואר 2018
↑  "משטרת ישראל בשביל ישראל", ספר מאת שלומי שטרית ואורי קוסובסקי, 2014
↑  נתינים ובני חסות בריטיים, באתר החברה הגנאלוגית הישראלית
↑  ארכיון אוסף הקונסוליה הבריטית בירושלים., בספרייה הלאומית
1 2  "עתות סופה", ספר מאת ג'יימס פין, 1878
↑  חיימסון, הקונסוליה הבריטית בירושלים
↑  עתות סופה, באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261913505171  LCCN: nb2007026490  VIAF: 142437825   WorldCat (עם VIAF): 142437825
ב.מ.וו Ε60

| --- | --- |

BMW E60
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  BMW במפעל BMW Group Plant Dingolfing (אנ') (גרמניה)  BMW Brilliance (אנ') (סין)
 שנות ייצור:  2003 – 2010
 הרכבה:  גרמניה גרמניה  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  מצרים מצרים  מלזיה מלזיה  תאילנד תאילנד  רוסיה רוסיה
 מודל קודם:  BMW 5 Series (E39) (אנ')
 מודל אחריו:  BMW 5 Series (F10) (אנ')
 אורך:  4,843 מ"מ
 רוחב:  1,850 מ"מ
 גובה:  1,491 מ"מ
 משקל:  1,545–1,830 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, 2.0 ליטר המפיק 154 כ"ס, 168 כ"ס  6 צילינדרים, 2.2 ליטר המפיק 168 כ"ס  6 צילינדרים, 2.5 ליטר המפיק 174 כ"ס, 188 כ"ס, 215 כ"ס  6 צילינדרים, 3.0 ליטר המפיק 215 כ"ס, 228 כ"ס, 231 כ"ס, 255 כ"ס  6 צילינדרים, 3.0 ליטר המפיק 302 כ"ס (מגדש טורבו)  V8 צילינדרים, 4.4 ליטר המפיק 329 כ"ס  V8 צילינדרים, 4.8 ליטר המפיק 362 כ"ס  V10 צילינדרים, 5.0 ליטר המפיק 500 כ"ס מנועי טורבו-דיזל 4 צילינדרים, 2.0 ליטר המפיק 161 כ"ס, 174 כ"ס  6 צילינדרים, 2.5 ליטר המפיק 174 כ"ס, 194 כ"ס  6 צילינדרים, 3.0 ליטר המפיק 215 כ"ס, 228 כ"ס, 232 כ"ס, 262 כ"ס, 282 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 7 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 7 מהירויות מסוג "Automated manual transmission" (אנ') דגם תמסורת "SMG II"  תמסורת אוטומטית - 7 מהירויות מסוג "Automated manual transmission" (אנ') דגם תמסורת "SMG III"
 מעצב:  Davide Arcangeli  Chris Bangle (אנ') (מנהל פרויקט)
ב.מ.וו Ε60 (בגרמנית: BMW E60) היא מכונית סלון בגודל בינוני שיוצרה על ידי יצרן הרכב הגרמני BMW בין השנים 2003–2010, דור חמישי מסדרה ב.מ.וו סדרה 5 אשר יוצרה בגרמניה וסין.
בסין יוצר דגם "ב.מ.וו Ε60" באמצעות "BMW Brilliance" (אנ') (שם מלא: "BMW Brilliance Automotive Ltd").
בנוסף, דגמי "ב.מ.וו Ε60" הורכבו במצרים, מלזיה, תאילנד ורוסיה.
במקביל לייצור דגם 4 דלתות סדאן "ב.מ.וו Ε60", יוצר דגם BMW E61 בגרסת מכונית סטיישן 5 דלתות.
"ב.מ.וו Ε60"

בין השנים 2003–2009 יוצרו 1,094,444 יחידות.
4 דלתות סדאן.
מנוע קדמי.
סוגי מנוע: מנועי בנזין, מנועי טורבו-דיזל.
סוגי הנעות: הנעה אחורית 4x2, הנעה כפולה 4x4.
בשנת 2007 עבר דגם "ב.מ.וו Ε60" מתיחת פנים.
הדגם בשירות במשטרת דובאי  כניידת משטרה.
"ב.מ.וו Ε60" > דגמים (מנועי בנזין)

"520i".
"523i".
"525i".
"526i".
"530i".
"531i".
"540i".
"545i".
"550i".
"M5".
"ב.מ.וו Ε60" > דגמים (מנועי דיזל)

"520d".
"525d".
"530d".
"535d".
גלריה

"ב.מ.וו Ε60"
"ב.מ.וו Ε60"
"ב.מ.וו Ε60"
"ב.מ.וו Ε60"
"ב.מ.וו Ε60" דגם "528i", שנת 2008
"ב.מ.וו Ε60" דגם "535d M Sport", שנת 2006
"ב.מ.וו Ε60" דגם "M5"
"ב.מ.וו Ε60", שנת 2006 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

BMW
ב.מ.וו M6
הערות שוליים

↑  עיצוב "ב.מ.וו Ε60" cardesignnews.com/cars/iconic-bmw-designs-m5-e60
↑  "ב.מ.וו סדרה 5" - עיצוב bmwblog.com/2014/11/09/e60-bmw-5-series-design
↑  "ב.מ.וו Ε60" bmwblog.com/2014/11/09/e60-bmw-5-series-design-ahead-time
↑  ב.מ.וו במצרים archive.is/20091027223635
↑  מפעל ב.מ.וו Bavarian Auto web.archive.org/web/20100822185507
↑  "ב.מ.וו Ε60" במלזיה autoworld.com.my/news/2010/12/14
↑  ב.מ.וו ברוסיה web.archive.org/web/20030608051801
↑  דגמי 523i, 525i, 530i, 540i" 550i treffseiten.de/bmw/info
↑  ב.מ.וו 530i carsguide.com.au/car-reviews/bmw-530i
↑  דגם M5, שנת 2006 - נהיגה ראשונה .caranddriver.com/reviews/a15132299/2006-bmw-m5-first-drive-review
פורד טאורוס (סין)

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Changan Ford (אנ') (שם רשמי: Changan Ford Automobile Co., Ltd), בשיתוף פעולה עם Ford Australia (אנ')
 שנות ייצור:  2015 – הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין (משנת 2016 עד היום)
 חברת אם:  היצרן "Changan Ford " בשותפות 50% 50% (joint venture) בין Changan Automobile (אנ') וקונצרן פורד  פורד
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 פלטפורמה:  Ford CD4 platform (אנ')
 אורך:  4,996 מ"מ
 רוחב:  1,878 מ"מ
 גובה:  1,503 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,949 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.5 ליטר (מגדש טורבו)  4 צילינדרים, 2.0 ליטר, (1,999 סמ"ק) המפיק 245 כ"ס מנוע פורד סדרה "Ford EcoBoost engine" (אנ') (מגדש טורבו)  V6 צילינדרים, 2.7 ליטר (2,694 סמ"ק מנוע פורד סדרה "Ford EcoBoost engine" (אנ') (מגדש טורבו כפול, מנוע המורכב בדגם "לינקולן קונטינטל (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות
פורד טאורוס (סין) (באנגלית: Ford Taurus (China)) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Ford (אנ') (שם רשמי: Changan Ford Automobile Co., Ltd) אשר פותחה בשיתוף פעולה עם Ford Australia (אנ') המיוצרת בסין משנת 2015 ועד היום.
היצרן Changan Ford (אנ') (בסינית: 长安福特) בשותפות 50% 50% (joint venture) בין Changan Automobile (אנ') וקונצרן פורד.
אין כל קשר בין דגם "פורד טאורוס" שמיוצר בסין לבין דגמי "פורד טאורוס" שיוצרו בארצות הברית בין השנים 1986–2019.
"פורד טאורוס (סין)"

4 דלתות - סדאן.
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
דגמי שנת המודל 2020 עברו מתיחת פנים.
תמונות

"פורד טאורוס (סין)"
"פורד טאורוס (סין)"
"פורד טאורוס (סין)"
"פורד טאורוס (סין)"
ראו גם

פורד
פורד טאורוס
הערות שוליים

↑  "פורד טאורוס (סין)" leftlanenews.com/2015/04/21/shanghai-live-2016-ford-taurus
↑  "פורד טאורוס (סין)" caranddriver.com/news/a27554982/ford-taurus-china
↑  "פורד טאורוס (סין)"  caradvice.com.au/757887/2020-ford-taurus-revealed-china
↑  "פורד טאורוס (סין)", שנת 2020 - מתיחת פנים motor1.com/news/350820/2020-ford-taurus-facelift-china
אלייזה מקרדל ג'ונסון

אלייזה מקרדל ג'ונסון (באנגלית: Eliza McCardle Johnson‏; 4 באוקטובר 1810 – 15 בינואר 1876) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'ונסון, הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית במהלך כהונתו של בעלה.
בשל בריאותה הלקויה נמנעה אלייזה ג'ונסון מפגישות רשמיות וציבוריות, ובפועל שימשו בנותיה מרתה ג'ונסון פטרסון ומרי ג'ונסון סטובר בתפקיד הגברת הראשונה.
אלייזה מקרדל ג'ונסון ידועה הייתה בנאמנותה לבעלה במהלך דיוני ההדחה שלו בסנאט, ובהודעותיה הפומביות היחידות תמכה בו.
ביוגרפיה

אלייזה, בתם של ג'ון מקרדל (John McCardle) סנדלר מטנסי, ושרה פיליפס (Sarah Phillips) פגשה את בעלה בהיותו בן 17 ובהיותה בת 16. אנדרו ג'ונסון היה חייט בגרינוויל שבטנסי לשם עבר מקרוליינה הצפונית, והם נישאו שנה לאחר מכן, ב-17 במאי 1827.
אלייזה רכשה השכלה יסודית טובה ולימדה את בעלה קרוא וכתוב. נולדו להם חמישה ילדים, ואלייזה גידלה אותם וניהלה את משק הבית בעת שבעלה החל לעסוק בפוליטיקה, ונבחר לבית המחוקקים המדינתי ובית המחוקקים של ארצות הברית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית נשארה חלק מאנשי טנסי הנאמנים לאיחוד המדינות, וג'ונסון נשלח לנאשוויל לכהן כמושל צבאי בשנת 1862. אלייזה נשארה בביתה ושם נתפסה על ידי כוחות קונפדרציה והושמה במעצר בית. לאחר מספר חודשים הצליחה לחמוק עם בני המשפחה ולהגיע לנאשוויל, אולם בשל פציעה נותרה נכה במשך שארית חייה.
בהיותה בבית הלבן המשיכה לגדל את בניה, ואת ילדי בתה - מרי סטובר, שבעלה נהרג כחייל במהלך מלחמת האזרחים. כמו כן גידלה את ילדי בתה הבכורה מרתה.
לאחר תום כהונתו של ג'ונסון שבו בני הזוג לטנסי, ושיקמו את ביתם שנהרס במהלך מלחמת האזרחים. אלייזה נפטרה משחפת חצי שנה לאחר פטירת בעלה.
הערות שוליים

↑  ELIZA JOHNSON, www.womenhistoryblog.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129871699  ISNI: 0000 0000 3840 4503  LCCN: n2004030902  SNAC: w6ch0dk0  VIAF: 42929422   WorldCat (עם VIAF): 42929422
בנטלי S3

| --- | --- |

Bentley S3
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  בנטלי קונטיננטל S3 (דגמים בעלי ביצועים גבוהים: סלון 4 דלתות, קופה 2 דלתות, קבריולה 2 דלתות)
 יצרן:  בנטלי
 שנות ייצור:  1965–1952
 יחידות שיוצרו:  1,629
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  בנטלי S2
 מודל אחריו:  Bentley T-series (אנ')
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  5,384 מ"מ
 רוחב:  41,898 מ"מ
 גובה:  1,631 מ"מ
 משקל:  1,918 ק"ג (דגם "בנטלי S3 קונטינטל", 2 דלתות)
 בסיס גלגלים:  3,124 מ"מ  3,225 מ"מ (יוצרו 32 יחידות)
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 6,223 סמ"ק, יחס דחיסה 9.0:1 (מנוע רולס-רויס ו"בנטלי" סדרה "Rolls-Royce–Bentley L-series V8 engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  150 קמ"ש
 צריכת דלק:  7.5 קילומטר לליטר
 קשר:  למבורגיני
 מעצב:  ג'ון בנטלי
בנטלי S3 (באנגלית : Bentley S3, קרוי גם : בנטלי קונטיננטל S3) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית בנטלי אשר יוצרה בין השנים 1965–1952 בבריטניה
תצורות

4 דלתות - סלון (דגם "בנטלי S3", יוצרו 1,286 יחידות)
2 דלתות - קופה
2 דלתות - קבריולה
דגמי "בנטלי קונטיננטל S3" - דגמי פאר בדרגת הלוקסוס הגבוהה ביותר, יוצרו 311 יחידות
תצורות > בסיס גלגלים

בסיס גלגלים ארוך 3,225.8 מ"מ - יוצרו 32 יחידות
בסיס גלגלים קצר 3,124.2 מ"מ - יוצרו 1,597 יחידות
נתונים

יוצרו 1,629 יחידות
מנוע קדמי - אורכי. בלוק הצילינדרים והראשים יצוקים בסגסוגת אלומיניום וברזים הידראוליים מפעילים את שסתומי התקורה
מנוע בנזין, מנוע קירור מים, סוג הנעה : הנעה אחורית
קיבולת מכל דלק - 81.8 ליטר
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.9 שניות (דגם "בנטלי S3 קונטינטל", 2 דלתות)
גלריה

"בנטלי S3"
"בנטלי S3", שנת 1964
"בנטלי קונטיננטל S3" דגם "Flying Spur"
"בנטלי S3"
"בנטלי S3", שנת 1965, דגם קופה, נבנה על ידי "James Young"
"בנטלי S3" - דגם קבריולה
"בנטלי S3", קבריולה, נבנה על ידי "Mulliner Park Ward"
"בנטלי S3" - דגם קופה
"בנטלי S3" - דגם קופה
"בנטלי S3", שנת 1964 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

בנטלי S1
בנטלי S2
הערות שוליים

↑  "בנטלי קונטיננטל S3" - דגמים בעלי ביצועים גבוהים בתצורות: סלון 4 דלתות, קופה 2 דלתות, קבריולה 2 דלתות
↑  "בנטלי S3", שנת 1963 מפרט carfolio.com/specifications/models/car
↑  "בנטלי S3", סלון 4 דלתות, שנת 1963 topspeed.com/cars/bentley/1963-bentley-s3-saloon
↑  דגם "בנטלי S3", שנת 1963 superclassics.eu/listing/bentley-s3-1963
↑  "בנטלי S3 קונטיננטל" דגם "Flying Spur", שנת 1965 classicdriver.com/en/car/bentley/s3/1965
↑  "בנטלי קונטיננטל S2", שנת 1959 - מפרט טכני carfolio.com/specifications
אליהוא רוט

אליהוא רוט (באנגלית: Elihu Root;‏ 15 בפברואר 1845 – 7 בפברואר 1937) היה עורך דין ומדינאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית ומזכיר המדינה. היה חתן פרס נובל לשלום לשנת 1912.
חייו

רוט נולד בקלינטון שבניו יורק לאורן וננסי רוט. אביו עבד כפרופסור למתמטיקה במכללת המילטון, בה רוט סיים לימודים אקדמיים. הוא עבד כשנה בהוראה ובשנת 1867 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ניו יורק והחל לעסוק בתחום באופן עצמאי. תחום התמחותו היה בדיני תאגידים ורוט היה חבר בצוות ההגנה של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר ויליאם טוויד שהואשם בשחיתות. בין לקוחותיו נמנה גם צ'סטר אלן ארתור, אשר בהיותו נשיא ארצות הברית מינה את רוט לתובע מחוזי בניו יורק.
במסגרת חברותו במועדון ה-"Union League", בו היה גם ארתור חבר, נבחר רוט לנשיא המועדון בשנים 1898–1899 ובשנית בין 1915–1916. במועדון זה היה חבר גם סגן נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט ובקבינט בו שירת רוזוולט, תחת הנשיא ויליאם מקינלי, מונה רוט למזכיר לענייני מלחמה. בתפקיד זה הוא כיהן בשנים 1899–1904, תחת הנשיאים מקינלי ורוזוולט, ובין היתר בוצעו בתקופתו ארגון מחדש של צבא ארצות הברית, הורחב המטה הכללי של הצבא, וכן הורחבה האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית והוקמה מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. מלבד אלו שונו בתקופתו נוהלי הקידום בצבא והוקמו בתי ספר להכשרות מקצועיות. כמו כן החלה ביוזמתו תחלופה בין חיילים מבצעיים לחיילי מנהלה. כניסתו לתפקיד לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד הביאה אותו לעסוק בקביעת השלטונות בקובה ובפיליפינים וביטול המכס על ייבוא סחורה מפוארטו ריקו. בתום כהונתו הוא חזר לעסוק בעריכת דין, אך זמן קצר לאחר מכן מונה על ידי רוזוולט למזכיר המדינה של ארצות הברית.
כמזכיר המדינה, בשנים 1905–1909, הכניס רוט שינויים ארגוניים גם בשירות החוץ והוביל להכרתו כחלק מהשירות הציבורי. רוט קידם את מדיניות הדלת הפתוחה שבה החל קודמו בתפקיד, ג'ון היי, ובין פעולותיו הבולטות נמנו חתימת הסכם רוט-טאקאירה עם יפן. כן נפתרה בתקופתו המחלוקת עם בריטניה בנוגע לגבולות אלסקה וגבולות אזורי הדיג בצפון האוקיינוס האטלנטי.
בשנים 1909–1915 כיהן רוט בסנאט כנציג מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הרפובליקנית. במקביל לתפקידו כסנאטור הוא שימש נשיא קרן קרנגי לשלום בינלאומי (1910–1925), שהקימה באותה עת את האקדמיה למשפט בינלאומי בהולנד. בשנת 1912 הוענק לו פרס נובל לשלום בגין פעילותו לקידום גישור ושיתוף פעולה בינלאומי.
רוט הביע בפומבי את התנגדותו למדיניות הנייטרלית שבה נקט הנשיא וודרו וילסון טרם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הוא העמיד עצמו לבחירה כמועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, כנגד הנשיא וילסון מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך כשל בהתמודדותו ונוצח על ידי צ'ארלס אוונס יוז. עם זאת, הנשיא וילסון מינה את רוט ביוני 1917 לנציג ארצות הברית ברוסיה במטרה לסייע לממשלה הזמנית שהוקמה בה באותה תקופה.
בתום מלחמת העולם הראשונה תמך רוט בייסוד חבר הלאומים והיה חבר בצוות ההקמה של בית המשפט הבינלאומי לצדק. בשנת 1921 היה רוט יו"ר מייסד של הוועידה ליחסי חוץ, ובשנת 1922 מונה על ידי הנשיא וורן הרדינג לנציג האמריקני בכנס הבינלאומי להגבלת השימוש בנשק.
במקביל לתפקידיו השונים המשיך רוט לעסוק בתחום המשפט. בשנת 1906 הוקמה על ידיו האגודה האמריקנית למשפט בינלאומי ובשנת 1923 הוא נמנה בין מקימי המכון למשפט אמריקני. כמו כן הוא שימש סגן נשיא החברה האמריקנית לשלום.
רוט נפטר בשנת 1937 בניו יורק. מנישואיו לקלרה לבית וילס נולדו לו שלושה ילדים. הבית בו חיה המשפחה משנת 1893 הוכרז ב-1972 כאתר לאומי היסטורי.
ימת קאווייה

| --- | --- |
קו החוף העתיק של ימת קאווייה, הרי סנטה רוזה בסמוך לימת סלטון
קו החוף העתיק של ימת קאווייה, הרי סנטה רוזה בסמוך לימת סלטון
 מידע כללי
 מיקום:  שקע סלטון בקליפורניה שבארצות הברית
 סוג:  אגם יבש
 מידות
 שטח:  5,500 קמ"ר
 גובה:  12 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  180 ק"מ
 רוחב מרבי:  50 ק"מ
 רוחב ממוצע:  50 ק"מ 
 עומק מרבי:  90 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  קולורדו
 מקור לנהר:  הארדי
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ומקסיקו
 אורך קו החוף:  40 ק"מ
 קואורדינטות:  33°37′59″N 116°16′30″W﻿ / ﻿33.633°N 116.275°W﻿ / 33.633; -116.275
  (למפת מערב ארצות הברית מוגדלת) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט ימת קאווייה(למפת מערב ארצות הברית רגילה) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט ימת קאווייה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטימת קאווייה(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטימת קאווייה
 
ימת קאווייה (באנגלית: Lake Cahuilla) הפרהיסטורית (ידועה גם בכינויים "ימת לה קונטה" (Lake LeConte) ו"ים בלייק"(Blake Sea)) הייתה ימת מים מתוקים גדולה שמילאה את העמקים קואצ'לה, אימפריאל ומקסיקלי של דרום-מזרח מדינת קליפורניה בארצות הברית ומדינת באחה קליפורניה במקסיקו של ימינו במהלך מאות שנים, קודם להגעת הספרדים לאזור. הימה הנוכחית באזור, ימת סלטון, שנוצרה עקב תאונה ב-1905, קטנה בהרבה מקודמתה הפרהיסטורית. אורכה 55 קילומטרים, רוחבה 25 קילומטרים והיא שוכנת כ-69 מטרים מתחת לפני הים. לעומתה, אורכה של ימת קאווייה בשיאה היה 180 קילומטרים, רוחבה 50 קילומטרים, והיא הגיעה לגובה של 12 מטרים מעל פני הים. בין השאר היא הציפה שטחים שבהם שוכנות כיום הערים מקסיקלי בבאחה קליפורניה, ואל סנטרו (El Centro), ואינדיו בקליפורניה. הימה קרויה על שם הקבוצה האתנית של אינדיאנים שבניה התגוררו באזור.
היסטוריה

ימת קאווייה נוצרה כאשר נהר קולורדו התחתון שינה את מסלולו בתוך הדלתה שלו. במקום לזרום ישירות דרומה לקצה הצפוני של מפרץ קליפורניה, הוטו מי הנהר לצפון מערב לתוך שקע סלטון, שהמקום הנמוך ביותר בו נמצא כ-80 מטרים מתחת לפני הים. תחת תנאי אקלים דומים לאלו של תחילת המאה ה-20, נדרשו כ-20 שנים של זרימה רצופה של הנהר כדי למלא את השקע עד גובה 12 מטרים מעל פני הים. בגובה זה גלשו מי הימה דרומה, כשמחצית ממי הימה זרמו דרך ערוץ הנהר הארדי למפרץ, ומחצית מהמים התאדו. כאשר הנהר שינה מסלולו שוב דרומה, נדרשו לפחות חמישים שנים נוספות עד שהימה תתייבש לחלוטין.
הסיפורים על הימה הגדולה הקדומה עברו בעל פה והתושבים הילידים של האזור: הקאווייה (Cahuilla) והקומאיי (Kumeyaay) ידעו לספר על קיומה בתקופה ההיסטורית. באמצע המאה ה-19 זיהו מבקרים אירופאים ובהם הגאולוג ויליאם פיפס בלייק (William Phipps Blake) שביקר במקום ב-1858 את העקבות לקיום הימה, כולל משקעי טופה לאורך קו החוף המקסימלי, חופים, ומשקעים של קונכיות של רכיכות של מים מתוקים.
הארכאולוג מלקולם ג'נינגס רוג'רס (Malcolm Jennings Rogers), בחן ב-1945 חרסים שנותרו באתרים שעל קו החוף של הימה והגיע למסקנה שהימה הייתה קיימת בין שנת 1000 לשנת 1500. מחקרים מאוחרים יותר קבעו שהימה נוצרה כמה פעמים לפני שנת 1000 ואחרי שנת 1500, כולל אירוע במאה ה-17, כשהחוקרים הספרדים כבר הגיעו לנהר קולורדו התחתון, אף שהם לא נכנסו לאגן סלטון.
העמים הילידים ניצלו מגוון של משאבים שמקורם בימת קאווייה השוכנת באזור הכה שונה והצחיח של מדבר קולורדו, שכללו: דגי מים מתוקים, בעיקר Gila elegans (באנגלית Gila bonytail) ו-Xyrauchen texanus (באנגלית razorback sucker), צדפות של מים מתוקים (Anodonta dejecta), עופות מים (בייחוד אגמית אמריקנית), וצמחי ביצה (סוף, אגמון וקנה). החוקרים חלוקים בשאלת חשיבות המשאבים של ימת קאווייה לאסטרטגיות הקיום של הילידים, ועקב כך מה הייתה מידת ההשפעה של יצירת הימה והיעלמותה על הפרהיסטוריה של האזור. יש שדמיינו יישובי קבע או יישובי קבע למחצה רבים על חופי הימה, ולכן התחוללו בהם תהפוכות חמורות כאשר נעלמו המשאבים שתמכו בקיומם, בעוד שחוקרים אחרים מתייחסים לימה כאל תופעה חולפת במסגרת אורח החיים האזורי היציב.
ימת קאווייה המודרנית בלה קינטה (La Quinta) בקליפורניה נבנתה כמאגר מים ב-1969.
לקריאה נוספת

Aschmann, Homer. 1959. The Evolution of a Wild Landscape and Its Persistence in Southern California. Annals of the Association of American Geographers 49(3):34-57.
Blake, William Phipps. 1858. Report of a Geological Reconnaissance in California Made in Connection with the Ejxpedition to Survey Routes for a Railroad from the Mississippi River to the Pacific Ocean, under the Command of Lietu. R. S. Williamson, Corps Top. Eng'rs, in 1853. H. Baillière, New York.
Laylander, Don. 1997. "The Last Days of Lake Cahuilla: The Elmore Site". Pacific Coast Archaeological Society Quarterly 33(1-2):1-138.
Laylander, Don. 2004. "Remembering Lake Cahuilla". In The Human Journey & Ancient Life in California's Deserts: Proceedings from the 2001 Millennium Conference, edited by Mark W. Allen and Judyth Reed, pp. 167–171. Maturango Museum, Ridgecrest, California.
Laylander, Don. 2006. "The Regional Consequences of Lake Cahuilla". San Diego State University Occasional Archaeology Papers 1:59-77.
Love, Bruce, and Mariam Dahdul. 2002. "Desert Chronologies and the Archaic Period in the Coachella Valley". Pacific Coast Archaeological Society Quarterly 38(1-2).
Rogers, Malcolm J. 1945. "An Outline of Yuman Prehistory". Southwestern Journal of Anthropology 1:167-198.
Schaefer, Jerry. 1994. "The Challenge of Archaeological Research in the Colorado Desert: Recent Approaches and Discoveries". Journal of California and Great Basin Anthropology 16:60-80.
Waters, Michael R. 1983. "Late Holocene Lacustrine Chronology and Archaeology of Ancient Lake Cahuilla, California". Quaternary Research 19:373-387.
Weide, David L. 1976. "Regional Environmental History of the Yuha Desert". In Background to Prehistory of the Yuha Desert Region, edited by Philip J. Wilke, pp. 9–20. Ballena Press, Ramona, California.
Weide, Margaret L. 1976. "A Cultural Sequence for the Yuha Desert". In Background to Prehistory of the Yuha Desert Region, edited by Philip J. Wilke, pp. 81–94. Ballena Press, Ramona, California.
Wilke, Philip J. 1978. Late Prehistoric Human Ecology at Lake Cahuilla, Coachella Valley, California. Contributions of the University of California Archaeological Research Facility No. 38. Berkeley.
ביאורים

↑  tufa או גם "נטף מעיינות" הוא משקע גירי במים קרים בקרבת נביעתם, בדרך כלל בקרבת מעיינות
הערות שוליים

↑  Lake Cahuilla Home
מיכאיל מישוסטין

מיכאיל ולדימירוביץ' מישוסטין (ברוסית: Михаил Владимирович Мишустин; נולד ב-3 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי וכלכלן רוסי, אשר מכהן כראש ממשלת רוסיה החל מ-16 בינואר 2020. קודם לכן כיהן כראש שירות המיסים הפדרלי משנת 2010 עד 2020.
הוא מונה לראש הממשלה ב-15 בינואר 2020, בעקבות התפטרותו של דמיטרי מדבדב, המינוי אושר יום לאחר מכן על ידי הדומה.
ראשית חייו והשכלה

מיכאיל מישוסטין נולד ב-3 במרץ 1966 בלובניה לוולדימיר ולואיזה מישוסטינה. ולדימיר עבד בחברת התעופה איירופלוט ואמו הייתה אחות בהכשרתה. בשנת 1989 סיים לימודי הנדסת מערכות במכון סטנקין, ובשנת 1992 סיים לימודי תואר שני באותו המכון. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כמנהל מעבדת בדיקות, ובהמשך עמד בראש מועצת המועדון הבינלאומי למחשבים (ICC), ארגון ללא מטרות רווח בבעלותו של אוליגרך בשם אלכסנדר אודודוב.
בשנת 1998 הצטרף לשירות המדינה כעוזר מערכות מידע לחשבונאות ובקרה על קבלת תשלומי המס לראש שירות המס הממלכתי של הפדרציה הרוסית. אחר כך מונה לסגן השר הפדרלי לענייני מיסים וחובות, ראש סוכנות הנדל"ן הפדרלית במשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה וראש הסוכנות הפדרלית לניהול אזורים כלכליים מיוחדים.
בשנת 2008 עזב את השירות הציבורי וחזר לעסקים - הפעם בתחום ההשקעות. הוא כיהן במשך כשנה כנשיא חברת OFG Invest, שאחד ממייסדיה היה שר האוצר של רוסיה לשעבר, בוריס פיודורוב ובפברואר 2009 חזר לשירות המדינה כשהוכנס למאגר "עתודת כוח האדם הפדרלית", גוף ממשלתי הכפוף לנשיא רוסיה שהוקם על ידי דמיטרי מדבדב, כיוזמה שנועדה לספק לממשל הפדרלי כוח אדם איכותי.