קולדיגה
היסטוריה

את מקורה של העיירה העתיקה קולדיגה ניתן להסביר על ידי מיקומה על צומת דרכים: דרכי המים של הנהר ונטה ודרכי היבשה המחברים את אדמות פרוסיה עם החלק התחתון של נהר דאוגבה. העיירה הקדומה קולדיגה של שבט הקורוניאנים (אנ') - תל טירה מבוצר ויישוב נמצאו 3.5 קילומטרים צפונה בגדה השמאלית במורד הנהר ונטה. תל הטירה נראה עד היום. הוא ממוקם על גדת הנהר ונטה בחזית בין העמק העמוק של הנהר וצ'קולדיגה (Veckuldīga) לבין העמק הקדום של הוונטה. אתר הטירה עצמו ממוקם בשטח רחב של כמה עשרות דונמים, אך יחד עם העיר העתיקה של קולדיגה - שטח של יותר ממאה דונם. יכול להיות שהיה נמל ליד הנהר וצ'קולדיגה.
ב-19 באפריל 1242 קיבל מסדר האבירים הליבוני את אישורו של ראש המסדר לבנות טירה על גדות הנהר ונטה. מכיוון שזהו המסמך הכתוב העתיק ביותר שהשתמר בו מוזכרת קולדיגה, היא נחשבת לשנת ייסוד קולדיגה. טירת מסדר האבירים הליבוני נבנתה על הגדה השמאלית של הנהר ונטה ליד הפלג, והדולומיט מאפיק הנהר שימש כחומר הבנייה. בשנת 1263, הטירה והיישובים סביבה כבר הוזכרו כעיר גולדינגן, וזכויותיה לגבי עיירה התבססו על זכויות העיר ריגה.
ב-28 באפריל 1355, הקצה ראש המסדר, גוסווין פון הריקה (Goswin von Herike), שטחי קרקע חדשים. במקביל הוא העניק לעיר זכויות חדשות, כמו גם שלט הרלדי עם דמותה של קתרינה הקדושה. משנת 1439 ניתנה לקולדיגה/גולדינגן זכות לארגן שוק שבועי. העיירה הוקמה על ידי הצטרפות לשלושת האזורים המיושבים העיקריים: העיירה, הכפר הקטן של הטירה (עיירת הקורוניאנים) והכפר על הגבעה (מה שנקרא "קלנמייסטים" בלטבית) (באזור רחוב קלנה כיום). המפקד הצבאי של המסדר התגורר בטירת המסדר הליבוני יחד עם שנים עשר אחים מהמסדר שהיו אבירים ועם מה שנקרא אחים חורגים שדאגו לחיים הכלכליים. המפקד עמד בראש מחוז קולדיגה של המסדר הצבאי, ששלט, בנוסף לקולדיגה, גם על דורבה (אנ'), סבילה (אנ'), סקרונדה (אנ'), אייזפוטה, אלסונגה (אנ') וסאלדוס.
לאחר הקמת דוכסות קורלנד וסמיגליה ב-1561, החלה תקופה חדשה בהיסטוריה של קולדיגה. הדוכס הראשון גוטהרד קטלר (אנ') בחר בטירת המסדר לשעבר להיות אחד ממקומות מגוריו. הוא ואחר כך גם דוכסים אחרים אישרו את זכויות העיירה לשעבר של קולדיגה על ידי תמיכה בפיתוח הכלכלי שלה. כשהדוכס גוטהרד מת, הדוכסות חולקה לשני חלקים ועד 1618 הייתה קולדיגה מקום מגוריו של בנו הצעיר וילהלם (אנ') ובירת קורלנד. העיירה הרוויחה מסחר עם ריגה וילגבה באמצעות מיסים על כל הסחורות שעברו דרך הגשר על הוונטה. בשנת 1615, הגשר נהרס בשיטפונות, וגרם לאובדן כלכלי גדול לעיר. באותה שנה אירעה שריפה ענקית שהרסה את רוב מבני העץ בעיירה. לאחר בנייה מחדש של העיירה, הוקם שוק חדש (כיכר מועצת העיר בימינו) ונבנה בית עירייה חדש (רחוב Baznīcas מספר 5 בימינו), שכיום הוא קרוי בית העירייה הישן. אז מרכז העיירה הועבר מהמקום הישן ליד כנסיית קתרינה הקדושה לכיכר הנוכחית של מועצת העיר. האזרחים והסוחרים העשירים ביותר בנו את בתיהם סביב המרכז החדש של העיירה. בשנת 1701, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, פלש הצבא השוודי לטירת קולדיגה, ובשנת 1709 היא הפכה לבלתי ראויה למגורים, אך במאה ה-19 הועברו חורבות הטירה למקום חדש.
בחלק השני של המאה ה-19 החלו להתפתח בעיירה חברות תעשייתיות קטנות. חלקן הפכו למפעלים עם יותר מ-100 עובדים. המפעל הגדול ביותר בקולדיגה היה המפעל "Vulkāns" לייצור גפרורים (הוקם ב-1878 ונסגר ב-2004), ועל תווית קופסאות הגפרורים הייתה תמונה של אייל. השני בגודלו היה המפעל של Vintelers Tuki. יתר על כן, דברים כמו מחטים, סיגרים, סבון, וודקה, ליקרים ומים מינרליים נוצרו בקולדיגה. ייצור בירה הייתה מסורת עם שורשים עמוקים – מבשלות בירה פעלו בטירת המסדר, באחוזות הדוכס וגם בעיירה. בתקופה זו נבנו מבנים חדשים רבים - לא רק עבור מגורים, אלא גם מבני עירייה וציבור. לאחר כמה מאות שנים, קולדיגה קיבלה גשר חדש מעבר לנהר ונטה (1873–74), נבנה בית עירייה חדש (1868), בית הקהילה האורתודוקסי וכנסייה ברחוב Liepājas, בית סוהר (שהוא סניף דואר בימינו), בית החברה הלטבית (שהוא המרכז לתרבות בימינו), ה"גימנסיה" הגרמנית (בית ספר תיכון) ברחוב Kalna מספר 19 ומבנים נוספים גם כן. עד מהרה הוכפל מספר התושבים המקומיים והגיע ל-13,000 ממש לפני מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיירה תחת כיבוש סובייטי מ-1940, ולאחר מכן תחת כיבוש גרמני מ-1941 עד 1944.