stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייק ניקולס
סרטיו כבמאי

"מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966)
"הבוגר" (1967)
"מלכוד 22" (1970)
"ידע הבשרים" (1971)
"יום הדולפין" (1973)
"ההון" (1975)
"גילדה חיה" (1980) - דוקומנטרי
"משחק הקלפים" (1981) - סרט טלוויזיה
"סילקווד" (1983)
"צרבת" (1986)
"טירונות" (1988)
"נערה עובדת" (1988)
"גלויות מהחיים" (1990)
"מאיזה כוכב אתה?" (2000)
"בנוגע להנרי" (1991)
"זאב" (1994)
"כלוב הציפורים" (1996)
"צבעי השלטון" (1998)
"מאיזה כוכב אתה?" (2000)
"שנינות" (2001) - סרט טלוויזיה
"מלאכים באמריקה" (2003)
"קרוב יותר" (2004)
"מלחמתו של צ'ארלי וילסון" (2007)
מוניק מבקה פובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בת 62 בערך) בריסל, בלגיה 
 מדינה:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה החופשית של בריסל  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 פרופיל ב-IMDb
 
מוניק מבקה פובה (בצרפתית: Monique Mbeka Phoba; נולדה ב-1962) היא יוצרת סרטים המתגוררת בבנין, אך משפחתה מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC).
סרטיה זכו במספר פרסים.
תחילת דרכה

פובה נולדה ב-1962, בבריסל שבבלגיה, בתו של דיפלומט מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
היא גדלה בבלגיה, צרפת, גרמניה ואיראן, וחייתה בקונגו (זאיר, בזמנו) למשך שנתיים, אז שימש אביה כסגן שר, ואז כשר הכלכלה בשנות ה-1970 המוקדמות. אך כשהגיעה לגיל 16, כשאביה סיים את תפקידו והפך לגולה פוליטי בצד הלא-נכון של שלטונו של ממבוטו, היא השתקעה בבלגיה.
היא סיימה שם תואר בעסקים בינלאומיים. במהלך לימודיה הייתה מגישה תוכניות על תרבות אפריקאית ברדיו הקמפוס, ואף כתבה מאמרים עבור מגוון עיתונים בבריסל וז'נבה. כשאירעה ההפיכה בבורקינה פאסו ב-1983, היא נסעה למקום לדווח משם לרדיו. היא פגשה אז את המהפכן, תומא סנקרה, שהיה לנשיא בורקינה פאסו. בשנים 1987 ו-1989, היא נכחה בפסטיבל הקולנוע הפאן-אפריקאי FESPACO, ואירועים אלו שינו את מטרותיה בחיים, והיא החליטה לעשות קולנוע במקום לפתח קריירה בעסקים בינלאומיים, ונסעה לפריז כדי להשתתף בסדנה לקולנוע תיעודי באטלייה ואראן.
קריירה

ב-1991 יצרה פובה את הסרט הקצר Revue en vrac עם פרד מונגו, עיתונאי מהטלוויזיה הלאומית של זאיר (OZRT).
הסרט סיקר את לידתה של עיתונות עצמאית ופלורליסטית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
פובה אז יצרה סדרה של סרטים תיעודיים על אפריקה כולל את Rentrer? ‏(1993), Deux petits tours et puis s'en vont ‏(1997) על הבחירות לנשיאות בבנין, Un rêve d'indépendance ‏(1998) על סבא שלה, תחת הקולוניזציה הבלגי קולוניזציה הבלגית, ו-Sorcière, la vie ‏(2004).
Rentrer? מתאר את הבעיה של בריחת מוחות. הסרט זכה בפרס דרום / צפון של המועצה האירופאית ב-Rencontres Media Nord/Sud בז'נבה ב-1996.
סרטה הקצר Une voix dans le Silence משנת 1996 מספר על המאבק של ברונו אדיקו, איש עם HIV מבנין.
את סרטה הרביעי, Deux petits tours et puis s'en vont..., היא ביימה בשיתוף עם עמנואל קולוולה.
הסרט עוסק בבנין, בתור מעבדת הדמוקרטיה האפריקאית, והוא זכה בפרס מקום שני לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל FESPACO במרץ 1997.
בסרטה משנת 1998 Un reve d'indépendance היא מתארת 35 שנים של עצמאות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הסרט בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2000."Monique Mbeka Phoba". Clap Noir. אורכב מ-המקור ב-2010-07-16. נבדק ב-2018-11-30.
בשנת 2001 יצרה פובה את הסרט Anna, l'Enchantée. הוא מספר על אנה טקו, זמרת שזכתה במלגה ללימוד מוזיקה בצרפת.
אנה מגיעה ללא הכנה מספיק טובה, ומחזיקה מעמד שם פחות משלושה חודשים. הסרט התיעודי זכה בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2002."Monique Mbeka Phoba". Clap Noir. אורכב מ-המקור ב-2010-07-16. נבדק ב-2018-11-30.
סרטה משנת 2006, Sorcière, la vie!  מראה את חייו של אדם זקן, אשר היה עוזר רפואי תחת הקולוניאליזם הבלגי, רופא לאחר העצמאות, ולאחר פרישתו, הסכים לשמש כשופט מסורתי. הסרט בוחן את השכיחות של האמונה בכישוף בקהילה דרך מקרים המובאים בפניו.
ב-2007 היא סיימה סרט תיעודי על הנבחרת הלאומית של זאיר, הנמרים, אשר כיכבו בגביע העולם בכדורגל בשנת 1974.
הקבוצה הזאת הייתה הראשונה מאפריקה שמדרום לסהרה שהשתתפה במונדיאל.
Entre la coupe et l'élection (בין הגביע לבחירות) בוים בשיתף עם גי קאביה מויה.
מ-1995 ועד 2007, התגוררה פובה בבנין, שם עבדה בהפקה, הפצה וקידום של קולנוע אפריקאי. היא יסדה את הפסטיבל לטלוויזיה וסרטים תיעודיים Lagunimages בשנת 2000.
מאז 2007 היא מתגוררת בבלגיה, שם גם השלימה תואר נוסף בתסריטאות.
מאז 2007, היא מחלקת את זמנה בין בלגיה למערב אפריקה. בשנת 2009, היא פרסמה אוסף שירה, Yemadja. בשנת 2010, היא השתתפה בסרט כשחקנית בפעם הראשונה, בסרט העלילתי הקצר של הבמאי הקונגולזי פאולאן מולומבה, Tout le monde a des raisons d'en vouloir à sa mère..
ב-2014 היא הפיקה את הסרט העלילתי הקצר הראשון שלה: Sœur Oyo, על ילדים בפנימייה קתולית במבנזה-מבום, בעת הקולוניזציה הבלגית. עשיית סרט זה עורר בה את הרעיון להעביר כיתות אמן על הטאבו ששורר סביב התייחסות לקולוניזציה הבלגית בקולנוע הבלגי במהלך 40 השנים האחרונות. היא ערכה את השיעור יותר מ-20 פעמים בין 2015 ל-2017 הן בבלגיה והן בפסטיבלי קולנוע באפריקה, בפסטיבל סרטי הנשים של בריסל, בבתי ספר לקולנוע ואמנות, ועוד.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Revue en vrac | במאית |  |
| 1997 | Deux petits tours et puis s'en vont | במאית |  |
| 1998 | Un rêve d'indépendance | במאית, תסריטאית |  |
| 2001 | Anna l'enchantée | במאית |  |
| 2006 | Sorcière, la vie! | במאית, משתתפת, תסריטאית |  |
| 2007 | Entre la coupe et l'élection | במאית, תסריטאית |  |
| 2010 | Tout le monde a des raisons d'en vouloir à sa mère | שחקנית | סרט עלילתי קצר |
| 2014 | Soeur Oyo | תסריטאית, מפיקה | סרט עלילתי קצר |
הערות שוליים

1 2  "Phoba MBEKA Monique". Africine.
↑  "Mbeka Phoba, Monique. – Sorcière, la vie !". Cahiers d’Études africaines.
↑  "Portait [sic] de Monique Mbeka Phoba, femme engagée et cinéaste passionnée". Bana Mboka. אורכב מ-המקור ב-2011-02-11.
↑  "Monique Mbeka Phoba". Clap Noir. אורכב מ-המקור ב-2010-07-16. נבדק ב-2018-11-30.
↑  תבנית:Lien web
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166602375 (data)  GND: 1023633280  ISNI: 0000 0000 4577 4692  LCCN: no2001085168  NTA: 326553150  SUDOC: 185457223  VIAF: 21799501   WorldCat (עם VIAF): 21799501
מלוש

מלוש
מלוֹש (או וו לישה) בתחום המגדנאות, הוא חלק של מערבל מזון הנועד לשם לישת בצק בלבד.
מלושים ביתיים מאפשרים לישה של בצק מכ-1 ק"ג בצק, ובהתאם ליכולת המנוע של המערבל. במאפיות ובקונדיטוריות המקצועיות, עשוי המלוש מיציקת ברזל או סגסוגת ברזל המצופה כרום, ומיוצר בכמה גדלים: מלוש חצי-תעשייתי, המיועד ל-50 ק"ג קמח; ומלוש תעשייתי המיועד ללישת 60–300 ק"ג בצק. לישת בצק באמצעות מלוש מתבצעת במהירות נמוכה או בינונית, וזאת כדי ליצור תערובת אחידה של המרכיבים, ובמקרה של בצק שמרים, כדי לקשור יחד את מולקולות הגלוטן ולספק חמצן לשמרים. חלק מהמלושים מחוברים לדוד קבוע. לאחרים יש דוד נשלף כעגלה המאפשר את העברתו לשטח הייצור וחיבורו למעלית מיוחדת המרימה אותו, וזאת על-מנת שהבצק יישפך אוטומטית למערך הייצור. ניתן להוסיף גם מד טמפרטורה דיגיטלי למלושים על מנת לדעת את טמפרטורת הבצק. כיום רוב המלושים המקצועיים עשויים נירוסטה.
כוח המנוע של המלוש מאפשר לו לפתח את רשת הגלוטן שבבצק לרמה גבוהה מאוד. קשה מאוד, כמעט ובלתי אפשרי, להגיע לתוצאה זו בעת לישה ידנית. ככל שרשת הגלוטן מפותחת יותר הלחם עתיד לתפוח יותר, ולכן לחם תעשייתי יכול להגיע לנפח גבוה יותר מלחם ביתי. אך ככל שנפח הלחם גדל, טעמו של הלחם פוחת. מסיבה זו, ומתוך רצון למקסם את טעמו של הלחם, קיימת מגמת חזרה ללישה איטית במאפיות צרפתיות ובמאפיות "בוטיק" ברחבי העולם.
לא נהוג ללוש בצק במהירות גבוהה, שכן אז מסתכנים בהרס הבצק. רשת הגלוטן של בצק שנלוש זמן רב מדי במהירות גבוהה קורסת, וכתוצאה מכך מתחיל הבצק להפריש את המים שנאצרו בו. במקרה כזה לא ניתן להשתמש בבצק. בלישה ידנית כמעט ובלתי אפשרי להגיע למצב זה.
מעטפת הגרעין

| --- | --- |
 שיוך:  nuclear envelope 
 מזהים
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H1.00.01.2.01001 
 FMA:  63888 
 
מעטפת הגרעין, הידועה גם בשם הממברנה הגרעינית, מורכבת מדו-שכבה ליפידית עשויה שומנים ותפקידה לעטוף בתאים אאוקריוטיים את הגרעין, המקיף את החומר הגנטי.
מעטפת הגרעין עשוי מדו-שכבה ליפידית, בעלת קרום פנימי וקרום חיצוני. החלל בין הממברנות נקרא החלל הפרינוקלאר, ורוחבו בדרך כלל הוא 20-40nm. השכבה החיצונית היא המשך של הרשתית תוך-פלזמית, ה-ER. במעטפת הגרעין יש הרבה נקבוביות גרעין שדרכן מתאפשר מעבר חומרים בין הציטוזול לגרעין. סיבי ביניים יוצרים בתוך הגרעין הלמינה גרעינית שנמצאת בתוך הגרעין, ומבחוץ מעניקים לו תמיכה מבנית.
מסטודונזאורוס

| מסטודונזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
טריאס תיכון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: טמנוספונדילים
תת־סדרה:: Stereospondyli
משפחה:: Mastodonsauridae
סוג:: מסטודונזאורוס
שם מדעי
 Mastodonsaurus ‏Jäger, 1828

מסטודונזאורוס (שם מדעי: Mastodonsaurus; מילולית: "לטאה בעלת שיני חזה") הוא סוג של דו-חיים גדול מהסדרה הנכחדת טמנוספונדילים שחי בטריאס התיכון.
מאפיינים

יצור זה היה בעל מראה דמוי תנין, והיה בעל חרטום ארוך בצורת משולש, אך מעוגל בקצוות. היו לו עיניים בולטות וזוג ניבים קטנים שבלטו מהלסת התחתונה דרך פתחים קטנים בלסת העליונה. אורך הגולגולת הגיע ל-1.25 מטר ואורך הגוף הגיע ל-4–6 מטרים. ליצור היו גפיים קטנות, אך זנב ארוך ושרירי.
המסטודונזאורוס היה טורף מימי שחי בביצות באירופה (בגרמניה, צרפת ואנגליה), רוסיה ואפריקה. הוא ארב לטרף מימי כמו דגים ועט עליו במהירות עם לסתותיו בעלות הניבים. ייתכן שהוא תפס גם טרף יבשתי כמו ארכוזאורים קטנים.
בתרבות

יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
מעבר נוגה

| --- | --- |
 בימוי:  פייר ז'נסן 
 מדינה:  יפן, צרפת 
 הקרנת בכורה:  9 בדצמבר 1874 
 משך הקרנה:  5 שנייה 
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מעבר נוגה (1874)
הצוות שצילם את מעבר נוגה ב-1874
מעבר נוגה (בצרפתית: Passage de Vénus) היא סדרת תצלומים של מעבר כוכב הלכת נוגה על פני השמש ב-9 בדצמבר 1874. הם צולמו לכאורה ביפן על ידי האסטרונום הצרפתי פייר ז'נסן והמהנדס הברזילאי פרנסיסקו אנטוניו דה אלמיידה באמצעות "אקדח הצילום" של יאנסן.
זהו הסרט העתיק ביותר ב-IMDb ובלטרבוקסד.
מחקר משנת 2005 על החומר ששרד הגיע למסקנה שכל הלוחות הקיימים שנעשו עם אקדח הצילום הם לוחות תרגול שצולמו עם דגם, ושאף אחד מהלוחות הרבים שנחשפו בהצלחה במהלך הליקוי לא שרד.
הערות שוליים

↑  Doucet, Jean-François. "La "photographie du temps" avant le cinéma" ["Time photography" before cinema]. www.jf-doucet.com (בצרפתית). נבדק ב-2016-02-20.
↑  Débarbat, Suzanne; Launay, Françoise (2006). "The 1874 Transit of Venus Observed in Japan by the French, and Associated Relics". Journal of Astronomical History and Heritage. adsabs.harvard.edu. 9 (2): 167. Bibcode:2006JAHH....9..167D. נבדק ב-2016-08-01.
↑  Rogério De Freitas Mourão, Ronaldo (2005). "The Brazilian contribution to the observation of the transit of Venus". IAU Colloq. 196: Transits of Venus: New Views of the Solar System and Galaxy. adsabs.harvard.edu. 2004: 154. Bibcode:2005tvnv.conf..154R. doi:10.1017/S1743921305001353.
↑  "2005JHA....36...57L Page 70".
מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב

מסטיסלאב הגדול (ברוסית: Мстислав‏; 1 ביוני 1076- 14 באפריל 1132), בנו של ולדימיר השני, היה נסיך קייב בשנים 1125–1132 והנסיך האחרון של המדינה המאוחדת ששלט על רוב שטחה. הנסיכים שבאו אחריו שלטו למעשה בנסיכות קייב בלבד ללא שליטה על הנסיכויות הרוסיות האחרות.
חיו

מסטיסלאב נולד בשנת 1076. כבר בגיל 13 התמנה לנסיך נובגורוד שבה שלט בשתי תקופות: 1088–1093 ו-1095–1117. בתקופה זו הוכיח מנהיגות וחיזק את מעמדה של העיר. בשנים 1093–1095 היה נסיך רוסטוב. היה לו תפקיד מפתח במאבק הצבאי של אביו נגד אולג, נסיך תמותרקן. בקרב שנערך בשנת 1096 ניצח מסטיסלאב את הכוחות של אולג ובניו והם נמלטו מרוסיה.
בשנים 1117–1125 היה נסיך פריאסלאבל. עם מות אביו הפך נסיך קייב. השטחים בשליטתו לא היו החלק העיקרי של שטחי רוס של קייב, וארבעת אחיו הצעירים קיבלו לידיהם שטחים גדולים. תוך מספר שנים, כתוצאה ממלחמות פנימיות, עברו ערים חשובות אחדות לשליטתו.
בשנים 1125 ו-1127, תוך מלחמות עם נסיכות פולצק, השתלט על הנסיכות.
במדיניות החוץ המשיך בדרכו של אביו. הוא עשה כמה מהלכים צבאיים מוצלחים מול הקומנים. מערכות צבאיות שניהל בארצות הבלטיות ובליטא לא היו מוצלחות.
מסטיסלאב נפטר ב-14 באפריל 1132 ואחיו ירופולק הפך לנסיך קייב. בניו של מסטיסלאב ובני דודיו לא הכירו בעליונות של נסיך קייב והמדינה המאוחדת למעשה הפסיקה להתקיים.
ילדים

מאשתו קריסטינה, בתו של אינגה הראשון, מלך שוודיה:
אינדבורגה מקייב - התחתנה עם אציל דני
מלפרידה - התחתנה עם זיגורד הראשון, מלך נורווגיה
אבפרקסיה - התחתנה עם בן של קיסר האימפריה הביזנטית
וסבולוד, נסיך נובגורוד
מריה, התחתנה עם וסבולוד השני, נסיך קייב
איזיאסלאב, נסיך קייב
סוויאטופולק, נסיך נובגורוד
רוגנדה
קסניה
מאשתו בת אצולה מנובגורוד:
ולדימיר, נסיך קייב
איבפרוסיניה התחתנה עם גזה השני, מלך הונגריה
מושבת האמנים של קצ'קמט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  כפר אמנים 
 מיקום:  קצ'קמט 
 מדינה:  הונגריה 
 מייסדים:  בלה איוואני-גרינוולד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1909
 תאריך פתיחה רשמי:  1909 
 קואורדינטות:  46°53′58″N 19°43′36″E﻿ / ﻿46.8995°N 19.7266°E﻿ / 46.8995; 19.7266
 he
 
מושבת האמנים של קצ'קמט (בהונגרית: Kecskeméti művésztelep) ממוקמת בפאתי העיר קצ'קמט, במיקרטווארוש (Műkertváros), במרכז הונגריה.
דז'ה ציגאני: הנוף של פרובאנס (1926-27)
היסטוריה > עד 1920

מושבת האמנים של קצ'קמט נוסדה בשנת 1909. ראש העיר, אלק קדה, בנה וילה עם שמונה אולמות סטודיו לאמנים בתוך המבנה, שתוכנן על ידי האדריכלים בלה יאנסקי וטיבור סיבשי למטרת הקמה של מושבת אמנים. המנהל הראשון של מושבת האמנים היה בלה איוואני-גרינוואלד, שהביא איתו ציירים בסגנונות הניאו (כמו נאו-קלאסיציזם וכדומה) מצוינים ממושבת האמנים של באיה מארה, שרצו לעקוב אחר מגמות האמנות המודרנית, כגון האימפרסיוניזם והפוסט - אימפרסיוניזם.
היסטוריה > אחרי 1920

במהלך מלחמת העולם הראשונה הפכה מושבת האמנים למגורים המוניים, ורק בשנת 1920 חזרה שוב ליעודה המקורי, והעיר העבירה שתי וילות לאוניברסיטה לאמנויות יפות של בודפשט למטרה זו.
אימרה רווס לקח על עצמו את ניהול האתר מידי בלה איוואני גרינוולד. משנת 1957 תפקדה מושבת האמנים כבית הארחה. שיפוץ נערך בשנת 1982, וכיום מתגוררים ויוצרים בה גם אמנים וסופרים.
יוצרים במושבת האמנים (מבחר)

רז'ה באלינט (צייר)
שאנדור ברודי
אימרה צ'קאס חבר מייסד
דז'ה ציגאני
אנדור ארש (מקודם:ארבשטיין)
אלק פאלוש חבר מייסד
גזה פראגו (מקודם:פרנקפורטר) חבר מייסד
ליפוט הרמן חבר מייסד
דיולה הינץ
בלה איוואני-גרינוואלד המנהל הראשון
בלה יאנסקי חבר מייסד
ז'יגמונד קישפלודי-שטרובל
אגממנון מקריס
פרנץ אודאי חבר מייסד
טיבור פויה חבר מייסד
וילמוש פרלרוט-צ'אבה
אימרה רווס המנהל השני
ארפאד סנש
ארנה ספ (סופר)
טיבור סיבשי חבר מייסד
בלה אואיץ
מרגיט גראבר
לקריאה נוספת

לקסיקון אמנות. לאסלו איבֶּר. כרך 1 בודפשט : 1935 מושבת האמנים של קצ'קמט
לקסיקון אמנות. כרך 2 בודפשט : 1966. מושבת האמנים של קצ'קמט
פרנץ שומוריאי : קצ'קמט. בודפשט, פנורמה, 2007. מושבת האמנים של קצ'קמט מסת"ב 9789632439334
אימרה נאג': הערות. בוקרשט, הוצאת קריטיון, 1979.
גזה פראגו: הסימבוליסט (1908)
מסכי פרסום

מסכי פרסום הם פלטפורמת פרסום הכוללת שלטים אלקטרוניים או מסכים דיגיטליים הממוקמים באזורים ציבוריים ומאפשרים לשנות את התוכן המוצג בהם ללא צורך בעבודה פיזית. לרוב המטרה היא להגיע לקהל יעד ממוקד על פי מיקום או זמן.
מסכי פרסום נחשב לטכנולוגיה בעלת 'החזר עבור השקעה' גבוה[דרוש מקור], יחסית לשיטת הדפוס המסורתית, בגלל העלות האפסית של שינוי התכנים המוצגים על המסך ובעקבות זאת העלאת תכיפות העדכון והרלוונטיות של המידע המוצג.
הצגת התכנים במסכי הפרסום מנוהלת על ידי מחשב או כל נגן מדיה אחר, ומאפשרת למשתמש לערוך את התכנים המוצגים מרחוק, ללא צורך בגישה למסך המציג עצמו ולפעמים אף דרך האינטרנט.
הפריטים המוצגים נעים החל מטקסט נגלל (לרוב מוזן מ־RSS) דרך תמונות ומוזיקה ועד וידאו ואתרי אינטרנט.
מימוש בולט של מערכות מסכי פרסום, ניתן לראות בחנויות ומסעדות, אשר רוצות לשדר ללקוחות קידמה מצד אחד, ותוכן שיווקי מעודכן ומושך מצד שני. לפעמים המסכים משמשים גם להצגת ערוץ טלוויזיה עצמאי (לרוב בתחום העסקי) שמשדר תכנים מקוריים לבידור ותכנים פרסומיים.
לוח מודעות דיגיטלי

עם התפתחות מסכי הפרסום החלו להשתמש בפלטפורמה הדיגיטלית גם במקומות סמי-ציבוריים דוגמת בתי הכנסת המפרסמים על המסך את זמני היום ומודעות לקהילה בצורה דיגיטלית. לוח זה עורר שאלות הלכתיות האם מותר להשתמש במוצר בשבת.
בבנייני מגורים החלו להחליף את עלוני הפרסום מסכים דיגיטליים המציגים מידע אינטראקטיבי המיועד ספציפית לאופי דיירי הבניין ומשולב בפרסומות המותאמות לדיירים. מסכים אלו, מאפשרים להפחית את זיהום הסביבה שנעשה על ידי חלוקת עלוני הפרסום שרובם נזרקים לפח, וכן מאפשרת לוועדי הבית להנגיש תוכן רלוונטי לדיירי הבניין
דוגמאות נפוצות

תקשורת פנים-ארגונית - הצגת מידע חיוני לעובדים להגברת המוטיבציה, הצגת יעדים ומודעות לתהליכים בחברה.
לוח זמנים - של טיסות, רכבות או אוטובוסים.
קמעונאות - פרסום לשם הפניה למחלקות אחרות או לצורך הצגת מידע לגבי מוצרים בחנות. או פרסום על ידי צד שלישי בחנות לצורך הגדלת היקף מכירות של מוצר.
הנעמת זמן ההמתנה של לקוח בתור לקופה או בחדר המתנה.
מניעת עמידה מיותרת בתור - הפנייה לשירותים אוטומטיים בבנקים או בדואר, או הצגת מידע רלוונטי והוראות לקבלת שירות יעיל וזריז יותר.
קיר וידאו - ליצירת תדמית מתקדמת ומודרנית ומשיכת תשומת לב.
הערות שוליים

↑  הרב אליעזר שמחה וייס, ‏שו"ת: האם מותר להציב לוח דיגיטלי בבית הכנסת?, באתר "סרוגים", 26 ביולי 2016
↑  טליה לוין, ‏ועד הבית השתגע: לוח דיגיטלי במקום פליירים, באתר מעריב אונליין, 6 במרץ 2020
מעבר נטפים

| --- | --- |
מראה במעבר נטפים
מראה במעבר נטפים
 מיקום:  לצד כביש 12,   כ-12 ק"מ צפונית־מערבית לאילת
 מנוהל על ידי:  ישראל צבא ההגנה לישראל   מצרים מצרים
 קואורדינטות:  29°35′56″N 34°52′04″E﻿ / ﻿29.598884°N 34.867816°E﻿ / 29.598884; 34.867816
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות מצרים ירדןמעבר נטפים(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. מצרים ירדןמעבר נטפים(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמעבר נטפים(למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמעבר נטפים  he מעבר נטפיםhe מעבר נטפיםמפת  __ אילת (in English: Eilat) [‌דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) ממזרח: עקבה (in English: Trace) מדרום: מפרץ אילת (in English: Gulf of Aqaba) ממערב: חצי אי (in English: Peninsula) סיני (in English: Sinai) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מעבר גבול נטפים הוא מעבר גבול על גבול ישראל–מצרים. המעבר ממוקם לצידו של כביש 12, כ־12 ק"מ צפונית־מערבית לאילת וכקילומטר צפונית־מערבית לעין נטפים. מעבר הגבול, שהועבר בשנת 1980 לניהולה של רשות שדות התעופה בישראל, אינו פעיל כיום והמעבר בו מתקיים לעיתים נדירות מאוד ובנסיבות מיוחדות. עם זאת, עדיין מתבצעת באזור המעבר פעילות שמירת גבולות – בצד הישראלי ממוקם מחסום של גדוד קרקל לאורך כביש 12 (אחד משני מחסומי הכניסה לעיר אילת), ובצד המצרי מוצב במעבר שומר מצרי דרך קבע.
מעבר הגבול נמצא בקרבתו של שביל ישראל, ולמרות שאינו נמצא בדיוק בתוואי השביל – חלק מהצועדים סוטים מהמסלול ומגיעים אליו על מנת להצטייד בשתייה.
במסגרת מבצע עובדה בשנת 1949, בבוקרו של היום בו נכבשה אום רשרש, השתלטה פלוגה מחטיבת הנגב על מוצב מצרי בראס א־נקב, הקרוי גם מעבר אילת, בדיוק במקום בו נמצא כיום מעבר נטפים. גם במבצע קדש היווה כיבוש ראס א־נקב שלב משמעותי במערכה לכיבוש חצי האי סיני.
ב־18 באוגוסט 2011 התרחשה בכביש 12, באזור המעבר, מתקפת הטרור בדרום ישראל.
הערות שוליים

↑  מלח הארץ (ב) – נחום שריג הציל את הנגב, נבדק ב-2021-10-27
↑  זיוון זאב, 2001. עברות שמות מקומות בנגב. אריאל – כתב עת לידיעת ארץ - ישראל, 150-151 – עם הפנים אל הנגב, עמ' 21–26.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעטפת (מחשבים)

במחשבים, מעטפת (באנגלית: Shell) היא רכיב תוכנה המספק ממשק למשתמשים. המונח מתייחס בדרך כלל למעטפת של מערכת הפעלה, המספקת גישה לשירותי הליבה. עם זאת, המונח משמש גם לציון יישומים ה"בנויים מסביב" לרכיב מסוים, לדוגמה דפדפנים ותוכניות לדואר אלקטרוני המשמשות כ"מעטפת" למנוע תצוגה מבוסס HTML.
למערכות הפעלה יש בדרך כלל שני סוגים של מעטפות: שורת פקודה וגרפית. מעטפת שורת הפקודה מספקת ממשק שורת פקודה (CLI) למערכת ההפעלה, ואילו המעטפת הגרפית מספקת ממשק משתמש גרפי (GUI). בשתי הקטגוריות, היעוד העיקרי של המעטפת הוא לשפעל או "לשגר" תוכניות אחרות, אך עם זאת, יש למעטפות לרוב גם יכולות נוספות כגון הצגת ספריות וקבצים.
ממשק שורת הפקודה (Command Prompt) במערכת ההפעלה ווינדוס.
ממשק באש (bash), מעטפת של יוניקס
מסטיסים

איור מסוף המאה ה-18 או תחילת המאה ה-19 המתאר מסטיסו כצאצא של ספרדים ואינדיאנים
מֶסטיסים או מֶסטיסוס (בספרדית: Mestizos, בפורטוגזית: Mestiços, ביחיד מסטיסו וביחידה מסטיסה) או מטיס (צרפתית: Métis) הן קבוצות אתניות באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית שמוצאן מעורב – ילידי ואירופאי.
מקור המילה בלטינית: mixtus, mixticus, המציינת "ערבוב" או "התמזגות". כמונח המציין קטגוריה אנושית מקורו בספרדית, והוא הונהג תחילה באמריקה הלטינית. בשפות אירופיות נקראים כך גם בני התערובת שנקראו "צבעוניים" בתקופת הקולוניאליזם והאפרטהייד בדרום אפריקה.
משמעות המילה התרחבה ולעיתים נעשה בה שימוש רחב יותר לציון בני תערובת. למשל בפיליפינים משתמשים במילה זו לתיאורם של צאצאים של נישואי תערובת (בדרך כלל בין פיליפינים לסינים או לספרדים), וכך גם במזרח טימור (בדרך כלל הנישואים שם הם בין מקומיים לפורטוגלים).
המסטיסים מהווים את רוב האוכלוסייה בצ'ילה, בקולומביה, באקוודור, באל סלוודור, בהונדורס, במקסיקו, בניקרגואה, בפנמה, בפרגוואי ובוונצואלה. גם בבוליביה, בבליז ובפרו הם מהווים מרכיב נכבד מהאוכלוסייה, מעל 30%.
בקנדה, המטיסים הם אחת משלוש קבוצות של אוכלוסיית ילידים (Indigenous Peoples) שמוכרות בחוק. מקור המטיסים הוא בערבוב של אוכלוסייה ילידית ואירופאית ליצירת אומה חדשה במאה ה-19 באזור של ססקצ'ואן, מניטובה ואלברטה.
ראו גם

קריאולים
מולאטים
מישלינג
הערות שוליים

↑  Home, Métis Nation of Ontario (באנגלית אמריקאית)
↑  Métis Nation of Alberta, Métis Nation of Alberta (ב־Canadian English)
↑  Identity, indigenouspeoplesatlasofcanada.ca (ב־Canadian English)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546750405171  BnF: cb11976662z (data)  LCCN: sh93008230
מונז'ואיק

מגדל התקשורת של מונז'ואיק אשר תוכנן על ידי סנטיאגו קלטרווה.
בנייני התערוכה של שנת 1929
גבעת המונז'ואיק מתצלום אווירי. ניתן לראות בתמונה את מגדל התקשורת וליצדו ההיכל פלאו סן ז'ורדי
הפלאו נסיונל
מוּנְז'וּאִיק (בקטלאנית: Montjuïc) הן מספר גבעות המצויות במספר ערים בקטלוניה שבספרד. הידועה בגבעות אלה היא הגבעה שבברצלונה, אולם גבעות בשם זה מצויות גם בז'ירונה ובמיורקה.
מקור השם

מקור השם שמשמעו ״גבעות היהודים״ במנהג היהודי לקבור את המתים מחוץ לחומות העיר (בניגוד למנהג הנוצרי לקבור את המתים בתוך הקתדרלה שבמרכז העיר או בקרבתה).
לאחר גירוש ספרד, ובהיעדר הסבר אחר לשם הגבעות סברו תושבי המקום ששם הגבעה במקורו בעיוות של השפה הלטינית - ובעצם מדובר ב"מונס ג'וביקוס" (Mons Jovicus), הר יופיטר.
בטקסטים בספרדית נכתב השם הזה בצורה Montjuich, על פי כללי הכתיב הישנים של הקטלאנית (לפני הרפורמה האורתוגרפית של פומפאו פברה).
מונז'ואיק בברצלונה

מונז'ואיק בברצלונה הוא גבעה נמוכה המשקיפה על נמל העיר, דרומית מערבית למרכז העיר. צידה המזרחי של הגבעה הוא מתלול המשקיף על נמל פורט ול. בראש הגבעה (173 מטרים מעל פני הים) נמצאת מצודת מונז'ואיק (Castell de Montjuïc) אשר נבנתה במאה ה-17 כחלק מסמלי השליטה של הקסטליינים בעיר ברצלונה לאחר ניסיונות המרידה של הקטלונים בימי מלחמת הירושה הספרדית. למצודה נוספו מספר תוספות במהלך המאה ה-18. בשנת 1842 הפציצו הכוחות הספרדיים אשר איישו את המצודה והיו נאמנים לממשלה שישבה במדריד את העיר ברצלונה.
המצודה שימשה ככלא עד תקופת פרנקו, ונערכו בה הוצאות להורג רבות, הידועה שבהם - בשנת 1897.
שימושי הגבעה והתערוכות העולמיות

גבעת מונז'ואיק שבברצלונה שימשה מאז הקמת העיר כאזור מרעה של תושבי העיר. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו להיכרת היערות ובעצים נעשה שימוש לצורכי בנייה. לאחר שהגבעה נבחרה לארח את התערוכה העולמית של ברצלונה (1929) החלו הקמת מבני היריד ובהם הארמון הלאומי הגדול - הפלאו נסיונל (Palau Nacional), האצטדיון האולימפי (Estadi Olímpic) וכן מזרקת הקסם (Font Màgica) וגרם המדרגות המוביל אל ראש הגבעה והפלאו נסיונל. במסגרת התערוכה נבנה במקום פובלה אספניול (Poble Espanyol) - "הכפר הספרדי" בו הוקמו העתקים של מבנים שונים מכל רחבי ספרד על מנת להציג בפני המבקרים בתערוכה את האדריכלות הספרדית. כמו כן נבנה לצד הגבעה הביתן הגרמני בתכנון האדריכל מיס ואן דר רוהא אשר שימש כביתן הגרמני בתערוכה. המבנה נהרס בשנת 1930 אולם שוחזר בשנת 1988.
האצטדיון האולימפי הנמצא בפארק קרוי על שמו של לואיס קומפנייס המנהיג הליברלי שהוצא להורג בידי כוחותיו של פרנקו בסמוך לאצטדיון. האצטדיון שבנייתו הושלמה בשנת 1929 נועד לשמש לצורך המשחקים האולימפיים האלטרנטיביים שתוכננו להיערך כהתנגדות לאולימפיאדת ברלין שנערכה בגרמניה הנאצית. משחקים אלה לא נערכו בשל פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית.
בשנת 1992 נבחר מונז'ואיק לארח את האולימפיאדה של 1992. האצטדיון האולימפי שופץ ונוספו לו מושבים רבים, וכיום הוא מסוגל להכיל 55,000 צופים. כמו כן נבנה הפלאו סן ז'ורדי ששימש כאולם ספורט המרכזי לכל התחרויות וכיום משמש לאירוח תחרויות ספורט ומופעי מוזיקה.
כמו כן נבנו מתקני ה-Anella Olímpica - "המעגל האולימפי" הכולל את מרכז מדעי הספורט (Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya ) בנייני בריכת השחייה ומגדל התקשורת שתוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה.
כיום משמש הפלאו נסיונל כמשכנו של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית (Museu Nacional d'Art de Catalunya).
תחבורה

אל ראש הגבעה ניתן להגיע ברגל, במדרגות הנעות העולות לגבעה או באמצעות פוניקולר ורכבל. בגבעה נוסעים שני קווי אוטובוס פנימיים קווים 50, 55
אתרים במונז'ואיק

אתרים נוספים המצויים על הגבעה:
מכון ז'ואן מירו לאמנות מודרנית.
בית קברות הדרום-מזרחי (Cementiri del Sud-Oest).
הגנים הבוטניים של ברצלונה.
המוזיאון לאתנולוגיה של ברצלונה.
המוזיאון הארכאולוגי של ברצלונה.
הכפר הספרדי (פואבלו אספניול)
ראו גם

תכנון עירוני של ברצלונה