stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1991 במוזיקה
אלבומים > בעולם

נירוונה מוציאים את אלבומם השני Nevermind, שזכה להצלחה עצומה בעולם ופתח את "עידן הגראנג'".
אוזי אוסבורן מוציא את אלבומו החמישי No More Tears.
פרל ג'אם מוציאים את אלבום הבכורה Ten.
סאונדגארדן מוציאים את אלבומם השלישי Badmotorfinger.
טמפל אוף דה דוג מוציאים את אלבומם היחיד, הנושא את שמם.
מאדהאני מוציאים את אלבומם השני Every Good Boy Deserves Fudge.
סקרימינג טריז מוציאים את אלבומם החמישי Uncle Anesthesia.
מטאליקה מוציאים את אלבומם החמישי, הנושא את שמם. האלבום, שמכונה "האלבום השחור" זכה להצלחה מסחרית עצומה, אך רבים ממעריציה הוותיקים של הלהקה ביטלוהו בבוז כ"התמסחרות".
Guns N' Roses מוציאים באותו יום שני אלבומים – את Use Your Illusion I ו Use Your Illusion II. שני האלבומים זוכים להצלחה רבה.
רד הוט צ'ילי פפרז מוציאים את אלבום הפריצה שלהם Blood Sugar Sex Magik.
הפיקסיז מוציאים את אלבומם האחרון Trompe le Monde.
U2 מוציאים את אלבומם השמיני Achtung Baby.
מייקל ג'קסון מוציא את האלבום Dangerous, שנמכר בכ-30 מיליון עותקים.
REM מוציאים את אלבומם השביעי Out of Time.
מיסטר באנגל מוציאים את אלבומם הראשון, הנושא את שמם.
דת' מוציאים את אלבומם הרביעי Human.
ספולטורה מוציאים את אלבומם הרביעי Arise.
משוגע מוציאם את אלבומם הראשון Contradictions Collapse.
בת'ורי מוציאים את אלבומם השישי Twilight of the Gods.
הסמאשינג פאמפקינס מוציאים את אלבומם הראשון Gish.
א טרייב קולד קווסט מוציאים את אלבומם השני The Low End Theory, שנחשב אחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים של העשור, ואחד מעמודי התווך של הראפ האלטרנטיבי.
דה לה סול מוציאים את אלבומם השני De La Soul is Dead.
מאסיב אטאק מוציאים את אלבומם הראשון Blue Lines, מחלוצי ז'אנר הטריפ הופ.
פריימוס מוציאים את אלבומם השני Sailing the Seas of Cheese.
סייפרס היל מוציאים את אלבומם הראשון, הנושא את שמם.
גרין דיי מוציאים אלבום אוסף בשם 1,039/Smoothed Out Slappy Hours.
בלר מוציאים את אלבומם הראשון Leisure.
טין מאשין, להקתו של דייוויד בואי, מוציאים את אלבומם השני Tin Machine II.
הול מוציאים את אלבומם הראשון Pretty on the Inside.
הזמרת הדרום אפריקאית מרים מקבה מוציאה את Africa, אלבום אוסף שיריה משנות ה-70.
קווין מוציאים את האלבום innuendo, שהיה האלבום האחרון שיצא כאשר פרדי מרקיורי היה בחיים.
N.W.A מוצאים את האלבום NIGGAZ4LIFE ידוע יותר בתור EFIL4ZAGGIN וזה היה האלבום הראשון שלהם בלי אייס קיוב וגם היה האלבום האחרון של הלהקה.
אלבומים > בישראל

ברי סחרוף מוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, הכל או כלום.
כרמלה גרוס ואגנר מוציאים אלבום בכורה בשם פרח שחור שהופק מוזיקלית בידי ברי סחרוף וקורין אלאל.
פונץ' מוציאים את אלבום הבכורה של הלהקה בהפקתו המוזיקלית של רונן בן-טל.
נושאי המגבעת מוציאים את אלבומם היחיד מי רצח את אגנתה פאלסקוג.
תערובת אסקוט מוציאים אלבום בכורה, ומתפרקים. שלושת החברים - אסף אמדורסקי, ירמי קפלן וג'נגו פתחו בקריירות עצמאיות.
שלום חנוך מוציא את אלבום הסולו השביעי שלו, בגלגול הזה.
דני סנדרסון מוציא את אלבומו "קופץ לשניה".
נוער שוליים מוציאים את אלבומם השלישי והאחרון, "זה עושה לך את זה".
גידי גוב מוציא את אלבומו החמישי והמצליח ביותר אין עוד יום בהפקה מוזיקלית של אלון אולארצ'יק.
רוקפור מוציאים אלבום בכורה בשם רשת פרפרים.
החברים של נטאשה מוציאים את אלבומם השני שינויים בהרגלי הצריחה בהפקתו המוזיקלית של יוסי אלפנט.
אירועים: בעולם

הפסטיבל השנתי "מפלצות הרוק" התקיים בשדה התעופה טושינו שבמוסקבה, והלהקות פנטרה, AC/DC ומטאליקה הופיעו מול 1.6 מיליון מעריצים. ההופעה זכורה כאחת ההופעות הגדולות בהיסטוריה של המוזיקה.
שלושה אנשים נמחצים למוות בהופעה של AC/DC בסולט לייק סיטי.
בנו בן ה-4 של אריק קלפטון נופל למוות מבניין בניו יורק (כמה זמן לאחר מכן יכתוב אריק קלפטון בהשפעת המוות של בנו את הלהיט " Tears in Heaven").
ג'ורג' האריסון, פיל קולינס ואומנים אחרים משתתפים בהלוויה של בנו של אריק קלפטון.
אירוסמית' חותמים חוזה מחודש עם סוני בשווי $30 מיליון
זמר הקאנטרי קני רוג'רס פותח מסעדה
הרולינג סטונז מחדשים את החוזה בחברת התקליטים וירג'ין
זמר הרוק האגדי של קווין, פרדי מרקורי, נפטר כתוצאה מאיידס
אירועים: בישראל

ישראל מגיעה למקום השלישי בתחרות הזמר של האירוויזיון עם השיר כאן, אותו ביצעו אורנה ומשה דץ
להקות שהוקמו

בלגיה הולנד 2 Unlimited
ארצות הברית AFI
פולין בהמות
אנגליה כמיקל בראדרז
ארצות הברית Counting Crows
פינלנד HIM
ארצות הברית אינקיובס
ארצות הברית קמלוט
יפן L'Arc-en-Ciel
איטליה לבירינת'
אנגליה אואזיס
ישראל אורפנד לנד
ארצות הברית הרמינגטונס
אוסטרליה הוויגלס
להקות שהתפרקו

אנגליה Talk Talk
נולדו

ישראל רוני דלומי, זמרת
אנגליה פיקסי לוט, זמרת
ארצות הברית ג'יימי לין ספירס, זמרת ושחקנית. כוכבת זואי 101
אסטוניה אלינה נצ'אייבה, זמרת סופרן
ישראל אימרי זיו, זמר ומדבב
ארגנטינה מריאנה אספוסיטו, זמרת, שחקנית, רקדנית, דוגמנית ופזמונאית
אנגליה לואי טומלינסון, חבר בלהקת ואן דיירקשן
ארצות הברית אזיליה בנקס, ראפרית
גרמניה לנה מאייר-לנדרוט, זמרת. זוכת אירוויזיון 2010
אנגליה אד שירן, זמר, יוצר, מלחין ומפיק מוזיקלי
ארצות הברית צ'ארלי פות', זמר
אנגליה אן-מארי, זמרת-יוצרת
ארצות הברית אמנדה מישלקה, חברת הצמד אלי ואיי. ג'יי
ארצות הברית דניאל קרטיס לי, שחקן וראפר. כוכב מדריך ההישרדות של נד
ארצות הברית פטי ואפ, ראפר, זמר ויוצר
אנגליה ג'סי נלסון, ליטל מיקס
שוודיה אלסו, מפיק ודי. ג'יי.
ארצות הברית מיטשל מוסו, שחקן וזמר
אנגליה דיאנה ויקרס, זמרת
נורווגיה קייגו, מפיק ודי. ג'יי
אוסטרליה גבריאלה קלימי, זמרת ויוצרת
ישראל בן-אל תבורי, זמר, סטטיק ובן-אל תבורי
קולומביה קרול ג'י, זמרת-יוצרת
נפטרו

אנגליה פרדי מרקיורי, סולן קווין. נפטר מאיידס (נולד ב-1946)
צרפת סרז' גינסבורג, זמר ומלחין (נולד ב-1928)
ארצות הברית מיילס דייוויס, מוזיקאי ג'אז, חצוצרן, מלחין ומעבד מוזיקלי (נולד ב-1926)
צרפת איב מונטאן, שחקן וזמר (נולד ב-1921)
ישראל רפי פסחזון, מוזיקאי, מנחה זמר עברי ומנצח על חבורות זמר (נולד ב-1937)
ישראל יוסי אלפנט, מוזיקאי (נולד ב-1959)
ישראל עמוס לוין, משורר, מחזאי וסופר (נולד ב-1921)
ארצות הברית הווארד נמרוב, משורר (נולד ב-1920)
ארצות הברית סטן גץ, מוזיקאי ג'אז (נולד ב-1927)
גרמניה וילהלם קמפף, פסנתרן ומלחין (נולד ב-1895)
אוסטריה צ'כיה רודולף סרקין, פסנתרן (נולד ב-1903)
בטלוויזיה ובקולנוע > סרטים מוזיקליים/בנושאי מוזיקה

ארצות הברית היפה והחיה - Beauty and the Beast
ארצות הברית אנגליה אירלנד הקומיטמנטס - The Commitments
ראו גם

שנות ה-90 של המאה ה-20 במוזיקה הפופולרית
מלחמת האזרחים בקולומביה

מלחמת האזרחים בקולומביה (בספרדית: Conflicto armado interno en Colombia) הוא סכסוך מתמשך בין ממשלת קולומביה לבין מיליציות צבאיות למחצה, ארגוני פשע וארגוני טרור וגרילה שמאליים כגון FARC, M-19 ו-ELN הנלחמים על הגדלת שטחי השפעתם במדינה.
ארצות הברית הייתה מעורבת רבות בסכסוך עוד מתחילתו, כחלק מהמאבק האמריקאי בקומוניזם.
רקע

שורשי הסכסוך נעוצים בעימות שמכונה "לה ויולנסיה" (אנ') - "האלימות" בספרדית, מונח שמתייחס לאלימות שביצעה ממשלת קולומביה כלפי אזרחים קולומביאנים ובמיוחד אזרחים עניים– מלחמת אזרחים שהחלה ב-1948 בעקבות התנקשות במועמד לנשיאות חורחה אליאסר גייטאן, שעמד בראש המפלגה הליברלית. דיכוי של קומוניסטים באזורי הכפר של קולומביה בשנות ה-60 בתמיכת ארצות הברית הוביל גורמים קומוניסטיים וליברליים לחבור יחד ולהקים את מחתרת.
מהלך המלחמה

עד שנות ה-80 של המאה ה-20 פעל FARC כמחתרת בעלת עמדות סוציאליסטיות מהפכניות, אלא שהחל מאמצע שנות ה-80 החל הארגון לעסוק בסחר בסמים ובחטיפת אנשים (אף שרשמית, הארגון מסרב להודות בכך שהוא עוסק בסחר לא חוקי בסמים). בשנות ה-90 של המאה ה-20 הביא הארגון להעמקת התפתחות הנרקו-טרור, טרור שממומן באמצעות סחר לא חוקי בסמים.
הארגון ביצע שורת פיגועי טרור, ואחד המאסיביים שבהם היה ב-3 בנובמבר 1998, כאשר פיצוץ אדיר בעיר מיטו הביא להרג 130 איש ולפציעתם של 30. נוסף להתנקשויות ופיגועי טרור רצחניים פעל הארגון באמצעות חטיפות, כולל חטיפות המוניות. אחת החטופות המפורסמות ביותר היא אינגריד בטנקור, סנאטורית קולומביאנית ממוצא צרפתי, אשר שהתה בשבי FARC במשך כמה שנים, ושוחררה במבצע צבאי.
בשיא שלטו המורדים על כארבעים אחוז משטח קולומביה. FARC ביצע פעולות טרור קיצוניות ודחה הצעות להסכמי שלום מחוץ למדינה. אולם בעקבות הפצצות של חיל האוויר הקולומביאני המורדים נחלשו בהדרגה, ובעת פתיחת תהליך השלום הם שלטו על שלושים אחוז משטח המדינה.[דרוש מקור]
ב-12 בספטמבר 2003 חטף ELN קבוצת תיירים שביקרו בעיר האבודה, ביניהם 4 ישראלים. החוטפים דרשו מן הממשלה לטפל בזכויות האדם של תושבי האזור. לאחר 101 ימים שוחררו בני הערובה האחרונים תמורת סיוע הומניטרי לאזור סיירה נבאדה.
אחת ממפקדות השדה של FARC, אלדאנייס מוסקרה (Eldaneyis Mosquera), שנודעה בכינוי "קארינה", נכנעה לכוחות הצבא הקולומביאניים ב-19 במאי 2008.
בשנת 2010 החריף המאבק כאשר קולומביה תקפה מעוזי מורדים באקוודור, מה שגרם לנשיא אקוודור לגנות את קולומביה ולוונצואלה לשלוח כוחות אל הגבול הקולומביאני. בתגובה טענה קולומביה ששתי המדינות משתפות פעולה עם המורדים, ואף נמצאו ראיות לכך שהמורדים סייעו לנשיא ונצואלה הוגו צ'אווס בבחירתו לנשיאות, אם כי יש המפקפקים באמינות המסמכים.
ב-2011 דיווחו כוחות הביטחון כי כ-30% מהרשויות המקומיות בקולומביה סבלו מהתקפות של FARC וכנופיות פשע, פחות מבשנה הקודמת, בעוד שמספר ההתקפות גדל.
ב-4 בנובמבר 2011 הרגו כוחות הביטחון של קולומביה את מנהיג FARC אלפונסו קאנו באזור הררי במחוז קאוקה, במהלך המבצע הצבאי "אודיסאו". במקומו מפקד על הארגון טימולאון חימנס המכונה גם טימוצ'נקו.
בשנים האחרונות חלה ירידה בעוצמת הסכסוך הודות לפירוז קבוצות חצי-צבאיות שהתרחשה בין 2003 ל-2006 יחד עם הנחת הנשק על ידי FARC (הגרילה הגדולה ביותר של מדינה) המתרחשת בין 2016 ל-2017, 3637 ואליו מתווספת דעיכת הגרילה של ELN.
מעורבות ארצות הברית בסכסוך

כבר בתחילת שנות ה-60 התערבה ממשלת ארצות הברית בסכסוך ותמכה בממשל הקולומביאני במאבקו במיליציות "קומוניסטיות" שונות, שבהמשך התפתחו לכדי הארגונים FARC, M-19 ואחרים. כחלק מתמיכה זו, פעלה ארצות הברית לארגן ולחמש מיליצות "פרו-ממשלתיות" שילחמו באותם ארגונים.
נכון לאוגוסט 2004, הסכום שהוציאה ארצות הברית על מעורבותה בקולומביה מוערך בכ-3 מיליארד דולר, כאשר למעלה מ-75% ממנו שימש כסיוע צבאי. קודם למלחמת עיראק, קולומביה הייתה המדינה השלישית במונחי סיוע אמריקאי, אחרי מצרים וישראל. עם זאת, נכון להיום, קולומביה אינה בין עשר המדינות המקבלות את הסיוע הגדול ביותר בארצות הברית.
במרץ 2015, התגלה כי סוכני DEA קיבלו מתנות יקרות, נשק וכסף מקרטלי הסמים בקולומביה, והשתתפו במסיבות שמומנו על ידי אותם קרטלים. בעקבות זאת, ראש מינהל אכיפת הסמים האמריקני, מישל לאונהרט, הודיעה על התפטרותה.
תהליך השלום

בנובמבר 2012 החל בהוואנה בירת קובה משא ומתן בין FARC וממשלת קולומביה להשגת הסכם שלום.
ב-23 בספטמבר 2015 נפגשו חימנס ונשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס לראשונה בהוואנה, וחתמו על הסכם לריכוך העונשים (קביעת עונשים מרביים) שיוטלו על האחראים לפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות מקרב חברי המחתרת ומקרב הממשלה, הצבא וארגונים אחרים. לפי דו"ח של בית הדין הפלילי הבינלאומי משנת 2012 יש בסיס סביר להעריך כי ELN, FARC, הצבא הקולומביאני וארגונים פארא-צבאיים ימניים ביצעו פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
ב-23 ביוני 2016 חתמו סנטוס וטימוצ'נקו בהוואנה על הסכם הפסקת אש. על פי ההסכם יתפרקו 7,000 לוחמי FARC מנשקם ויעבירו אותו לידי האו"ם. לאחר מכן, ערכה קולומביה משאל עם באשר לשאלה האם יש לחתום על הסכם שלום מלא עם ה-FARC, אשר תוצאותיו היו רוב (50.2%) למתנגדים להסכם. למרות תוצאות משאל העם, ב-24 בנובמבר נחתם בבירה בוגוטה הסכם שלום סופי אשר זכה לאישור "פה אחד" של הקונגרס. ההסכם ההיסטורי הביא לסיום של למעלה מ-50 שנות לחימה בין קולומביה לבין הארגון. עם זאת, חברי ה-FARC שהתנגדו להסכם הקימו ארגון חדש והמשיכו לבצע התקפות כנגד הכוחות הקולומביאנים. "מתנגדים" אלו פעלו בעיקר משטח ונצואלה, ונשיא ונצואלה, ניקולאס מדורו, אף ציין ב-2019 כי מנהיגיהם רצויים במדינתו.
הנשיא סנטוס זכה בפרס נובל לשלום לשנת 2016 על חלקו בסיום מלחמת האזרחים.
ב-8 בפברואר 2017 נפתחו בקיטו בירת אקוודור שיחות שלום גם עם הארגון הקטן והקיצוני יותר, "צבא השחרור הלאומי" (ELN). זהו הניסיון החמישי להגיע לשלום עם ELN מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר שכל הניסיונות הקודמים נכשלו. בינתיים ממשיך ELN לבצע חטיפות.
קורבנות

לפי הערכת המרכז הלאומי לזיכרון היסטורי של ממשלת קולומביה, כ-220,000 בני אדם נהרגו במלחמת האזרחים בין 1958 ל-2012, מרביתם אזרחים (177,307 אזרחים ו-40,787 לוחמים). כמו כן, יותר מחמישה מיליון אזרחים נאלצו לעזוב את בתיהם בין 1985 ל-2012, מה שיצר את אוכלוסיית העקורים השנייה בגודלה בעולם. לפי הערכות האו"ם, הארגונים FARC ו-ELN אחראים לכ-12% מכלל האזרחים שנהרגו במסגרת הסכסוך, והמליציות שהתנגדו להם אחראיות לכ-80% מכלל ההרוגים האזרחיים. שמונת האחוזים הנותרים נגרמו על ידי כוחות הביטחון של קולומביה.
ראו גם

פרשת בני הערובה בבוגוטה (1980)
הערות שוליים

↑
1 2 3 4  Estadísticas del conflicto armado en Colombia, באתר המרכז הלאומי לזיכרון היסטורי, 2012 (בספרדית)
↑  Mario A. Murillo; Jesús Rey Avirama (2004). Colombia and the United States: war, unrest, and destabilization. Seven Stories Press. p. 54. ISBN 978-1-58322-606-3. la violencia colombia united states.
↑  לאחר כ-6 שנים: בטאנקור חולצה מהשבי בקולומביה, באתר ynet, 3 ביולי 2008
↑  דפנה לוי, בחזרה לשבי בקולומביה: 101 הימים הקשים בחייו של התרמילאי הישראלי, באתר Xnet‏, 28 במרץ 2017
↑  אקוודור מנתקת יחסים עם קולומביה, באתר הארץ, 3 במרץ 2008
↑  נשיא ונצאולה: שלחנו כוחות צבא לגבול עם קולומביה, באתר וואלה, 31 ביולי 2010
↑  קולומביה: ארגון המורדים פעל למען נשיא ונצואלה צ'אבס, באתר וואלה, 11 במאי 2011
↑  Alertan que más de 330 municipios tienen fuerte presencia de las Farc, El Espectador, 28/4/2011 (בספרדית)
↑  ‎'Timochenko', otro radical en la jefatura de las Farc, El Tiempo, 15/11/2011 (בספרדית)
↑  El Colombiano, Muertes por el conflicto bajaron 80% en 6 años, www.elcolombiano.com, ‏2017-07-11 (ב־European Spanish)
↑  Verdad Abierta, La desmovilización: el proceso de paz (2003-2006), VerdadAbierta.com, ‏2008-02-11 (ב־)
↑  Auge y declive del ELN, FIP (בספרדית)
↑  "Understanding Colombia's armed conflict: International actors". colombiareports.com. ארכיון מ-10 בפברואר 2017. נבדק ב-25 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Top 10 U.S. Foreign Aid Recipients". ABC News. ארכיון מ-10 בנובמבר 2014. נבדק ב-10 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Report Says Drug Agents Attended Sex Parties". The New York Times. 26 במרץ 2015. ארכיון מ-29 באוגוסט 2017. נבדק ב-29 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "DEA chief resigns after 'sex parties' scandal". thehill.com. ארכיון מ-1 בספטמבר 2017. נבדק ב-28 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rose Lander, Colombia govt, FARC agree to maximum prison sentences for war crimes, Colombia Reports, 23/9/2015 (באנגלית)
↑  בתום סכסוך של 50 שנה: קולומביה והמורדים חתמו על הפסקת אש, באתר וואלה, 24 ביוני 2016
↑  Idler, Annette. "Colombia just voted no on its plebiscite for peace. Here's why and what it means". The Washington Post (באנגלית). נבדק ב-23 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  לאחר הכישלון במשאל העם: הסכם שלום חדש נחתם בקולומביה, באתר וואלה, 25 בנובמבר 2016
↑   הקונגרס בקולומביה אישר סופית את הסכם השלום עם המורדים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2016
↑  "The Nobel Peace Prize 2016 – Juan Manuel Santos". nobelprize.org. ארכיון מ-7 באוקטובר 2016. נבדק ב-7 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Venezuela: A Mafia State?. Medellin, Colombia: InSight Crime. 2018. pp. 3–84.
↑  "Maduro dice que Iván Márquez y Jesús Santrich "son bienvenidos" a Venezuela". La Vanguardia (בספרדית). 2019-07-28. נבדק ב-2021-04-04.
↑  פרס נובל לשלום הוענק לנשיא קולומביה, באתר ישראל היום, 10 בדצמבר 2016
↑  Colombia and ELN rebels open peace talks in Ecuador, Deutsche Welle, 8/2/2017 (באנגלית)
↑  "COLOMBIA: International Criminal Court Scrutinises Paramilitary Crimes". 27 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
בית ישראל (שכונה)

ערך זה עוסק בבית ישראל שכונה ירושלמית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  ירושלים
 קואורדינטות:  31°47′20″N 35°13′22″E﻿ / ﻿31.78888889°N 35.22277778°E﻿ / 31.78888889; 35.22277778
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית ישראל(למפת ירושלים רגילה) בית ישראל(למפת הרי ירושלים רגילה) בית ישראל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית ישראל
 
רחוב הרב זוננפלד בשכונה (בצד שמאל גמ"ח מכירת ספרים יד שנייה)
גגות חלק מבתי השכונה מגג ישיבת מיר
בית ישראל היא שכונה חרדית בירושלים מצפון לשכונת מאה שערים. השכונה תחומה בין הרחובות מאה שערים, שבטי ישראל, שמואל הנביא, ויואל.
השם "בית ישראל" מבוסס על הפסוק ביחזקאל, ל"ו, י': "וְהִרְבֵּיתִי עֲלֵיכֶם אָדָם כֹּל בֵּית יִשְׂרָאֵל כֻּלָה וְנוֹשְׁבוּ הֶעָרִים וְהֶחֳרָבוֹת תִּבָּנֶינָה"[דרוש מקור: בתנ"ך ישנם מופעים רבים לביטוי הזה. נדרש מקור לכך שהפסוק הזה הוא הביסוס לשם השכונה]. לפי המסורת שימש מקום השכונה בימי בית המקדש השני לשפיכת הדשן, היא פסולת הקורבנות שנותרה לאחר הקרבת הקרבנות בבית המקדש.
היסטוריה

ראשיתה של שכונת בית ישראל בשנות ה-80 של המאה ה-19, כשכונת לוויין לשכונת מאה שערים. באותן שנים נבנו באזור ארבע שכונות קטנות: שערי משה, עיר שלום, נחלת צבי ושערי פינה. בראשיתה נקראה השכונה 'מאה שערים החדשה'.
הרעיון הראשוני לבניית השכונה היה של הרב אליהו גודל, שאליו חברו כמה מעסקני היישוב הישן: לפין, ליברכט, דיין וספיר. השכונה נועדה לסייע ליהודים עניים חסרי דיור, והמטרה הראשונית הייתה להגיע למאה יחידות דיור במחירים מוזלים. השכונה קמה ב־1886 (תרמ"ו), כאשר את הקרקע לבניין השכונה רכש הרב אריה לייב הרשלר (ר' לייב דיין) במחיר מוזל בשל בעיות ניקוז קשות. בשל בעיה זאת האזור היה מכונה 'בִּירְכֶּה' (הבריכה), ובימי החורף התאספו בו מים מזוהמים ועכורים, לפי אחת העדויות היו אלו מים שנותרו בעת ייצור של סבון בסביבה.
חברי ועד מקימי השכונה היו: אריה ליב בה"ר אלימלך (ר' לייב דיין), אליעזר חפץ מסלאנט, אלתר ורשבסקי, שמואל הלוי צוקרמן (צוקערמאן), יחזקאל מנדלמן (מאנדלמאן), מענדל וולפרט (וואלפערט) מוועקסנא, מענדל בהרי"ל מנדלזון (מענדלזאהן), יעקב ב"מ בלומנטל (בלומענטהאל).
לאחר הקמת שכונת בית ישראל המשיכה החברה שהקימה את השכונה ביוזמת הבנייה לנצרכים, וב-1889 הקימה את 'שכונת שערי פינה'.
בשנת 1893 החלה לפעול בשכונה מאפיית לנדנר שפעלה עד לשנת 2019.
על יסוד השכונה והמניעים להקמתה מסופר בקצרה גם בספר התקנות של השכונה:
העוני והמחסור פרשו כנפי ממשלתם בעיר הק'(=הקודש) ירושלים ת"ו (=תבנה ותכונן). בניה ילוקטו בה יום יום, ורובם עניים ודלים... החלוקה אשר הייתה משען מעט לעניי ירושלים לשילום שכר מעונם, גם היא לרגל סיבות שונות, תלך הלוך וחסור, ועל בני ציון לדאוג בעוד מועד למצוא להם בית למושב. למען לא יאחרו העת ויהיו נאלצים חלילה לשכון בשדה, במקיק הסלעים ובמערות... בישע אל עליון צלח בידם ויאספו כמאה חברים... ויקנו נחלת שדה וכרם למבנה הבתים...
השכונה כללה בראשיתה את רחוב בית ישראל (כיום רחוב זוננפלד), שהיה רחובה המרכזי וממנו יוצאות סימטאות קטנות; במרכז הרחוב הוקם בית הכנסת ובית המדרש "בית יעקב". רחוב ראשי שני, מקביל לו, נסלל מאוחר יותר והגיע עד רחוב מאה שערים ונקרא רחוב אריה לייב דיין, על שם בונה השכונה. בתי השכונה היו דו-קומתיים ונבנו לאורך הרחובות, כאשר פניהם לרחוב ומאחוריהם הייתה חצר מרווחת. לכל שני בתים נבנה בור מים גדול משותף. בשכונה התיישבו תחילה אנשים שלא יכלו להרשות לעצמם לרכוש דירה במאה שערים, ובשכונה התקבצו עולים מגלויות שונות. בשנת 1900 כבר היו בשכונה ששים בתים ושני בתי כנסת.
בתקופת המנדט התפשטה השכונה, ומצפון לה הוקמה בצמוד אליה שכונת 'בית ישראל החדשה'. במלחמת העצמאות בשנים 1947–1949 הייתה השכונה בקו החזית, ועד מלחמת ששת הימים ב־1967 הייתה בסמיכות לקו העירוני ולגבול עם ירדן.
בדרום בית ישראל נמצאת השכונה לשעבר נחלת צבי (רח' תרמ"ב וסביבתו), שהוקמה ב־1891 בידי עולים מתימן בסיועו של נסים בכר, מנהל בית הספר של חברת כל ישראל חברים. השכונה נקראה על שם הברון מוריס הירש (הירש בגרמנית "צבי"), שסייע להקמתה.
ב-2 במרץ 2002, י"ח באדר תשס"ב, התפוצץ מחבל בבית ישראל, בפיגוע נהרגו 11 בני אדם ועשרות נפצעו.
ברבנות השכונה כיהנו מגדולי הרבנים בירושלים. רבה הראשון של השכונה היה מייסדה, הרב אריה לייב הרשלר (ר' לייב דיין). לאחר מכן כיהנו בה הרב שמשון אהרן פולונסקי ("הרב מטפליק") הרב גרשון לפידות והרב משה אריה לייב שפירא, מאז שנת תשל"ה שימש כרב השכונה הרב שמואל אלעזר היילפרין שנולד בה, גדל בה, והטביע את חותמו על תושביה והבאים בתוכה, למעלה משישים שנה. נפטר בשנת תשס"ט.
בתי הכנסת

במרכז השכונה עומד בית הכנסת ובית המדרש ושטיבלאך 'בית יעקב'. בית הכנסת נוסד ב־1887 לאחר שהתקבלה תרומה גדולה מנדבן שביקש לשמור על עילום שמו והושגה כפי הנראה ביוזמתו של יעקב שבתאי מחרסון שבאוקראינה. על קיר בית הכנסת מוצב לוח שיש המספר על פרשת התרומה:
לזיכרון טוב בהיכל ה' לעולם, שזה בית המדרש בנוי מנדבת נדיב אחד ושמו פלאי ונעלם, שנדב סך מאה ועשר נאפאליאן זהב בהשתדלות הר"ר (=הרב רבי) יצחק יעקב נ"י (=נרו יאיר) בר' יוסף שבתי מחארסאן ויקרא שם בית המדרש הזה 'בית יעקב', ותנאי מפורש התנה הנדיב שאסור באיסור גמור לשנות בית המדרש הזה לשום קדושה אחרת, כי לשם קדושת בית המדרש נבנה עבור חברת 'בית ישראל', וה' יתברך יצוה את הברכה להעושה והמעשה, ויהי משכרתם שלמה אתה ה' בהבית הזה מקדש מעט, להם ולזרעם עד ביאת הגואל צדק, ברוחניות ובגשמיות, ויזכו לראות בבנין היכל ואפריון ב"ב (=במהרה בימינו) א(=אמן) והמותר הבניין עד גמירא נבנה מכספי החברה בית ישראל' ת"ו (=תבנה ותכונן) הוסדה ונגמרה בשנת תרמ"ז /1887 לפרט, כי ביתי בית תפילה יקרא לבית ישראל עד עולם.
על זהותו של התורם האלמוני מסופר כי ר' שלמה זלמן פרוש ממונה כולל מינסק, לווה את הכסף לצורך הכולל, לאחר שהתמיכה לחג הפסח בוששה לבוא. כשהגיע זמן הפירעון נתן פרוש את הכסף למלווה וזה שם את הכסף בביתו ושכח את עניין ההחזר. לימים פנה המלווה לפרוש וביקש את החזר החוב. פרוש אמר כי החזיר לו והשניים הלכו לרב שמואל סלנט. הרב ביקש מפרוש כי יישבע כי החזיר את ההלוואה, אך פרוש סירב מפני חומרת נושא השבועה. הרב סלנט שהכירו כאדם ישר, חייבו להישבע, כדי שלא ירננו אחריו. פרוש צם והתעטף בטלית ותפילין, ולקראת מנחה עלה לארון הקודש ונשבע שפרע את חובו. פרוש סירב להשתמש בכסף שזכה בו בגלל השבועה ופנה לר' שמואל צוקרמן, ממייסדי השכונה ובעל דפוס, ונתנו לו את 110 הנפוליאונים לבניית בית כנסת בשכונה אך פרוש לא רצה להכניס את שמו ואת מעשהו וביקש כי יקראו לו 'פלאי ונעלם'.
על יד בית הכנסת עומד בניין מחנה ישראל - הישיבה הגדולה לבעלי תשובה.
בית הכנסת השני בשכונה ידוע כבית הכנסת באר שבע, ע"ש התורמת חווה בת שבע גיגוזין (געגוזין) מווילנא, אלמנתו של ראובן הערץ גיגוזין (געגוזין), תחת בית הכנסת ישנו מקווה טהרה.
שני בתי כנסת אלו נועדו לאשכנזים, אך היו בשכונה יהודים שלא היו אשכנזים, ובתי כנסת נוספים נוסדו על ידי בני העדות השונות שביקשו להתפלל על פי נוסחם ודרכם.
בית הכנסת "בית אהרן" לעדת הבבלים ברח' חיים עוזר 42, שם מתפללים הרב משה צדקה והרב יעקב שכנזי. כך הוקמו בית כנסת של עדת היהודים ההרריים הקווקזים מדגסטן, בית כנסת ליהודי כורדיסטן שניהלו חלק מתפילתם בארמית, 'בית כנסת תורה ויראה' של עולי הראט וכאבול שבאפגניסטן שדיברו פרסית בניב אפגאני המיוחד להם, ואחרים.
בתי-כנסת נוספים הם: בית הכנסת "בית יוסף" חב"ד ליובאוויטש; בית הכנסת וישיבת "שושנים לדוד"; בית הכנסת של חסידי פינסק-קרלין; בית הכנסת של חסידי סלאנים, בית הכנסת של חסידי לעלוב-ירושלים ("לייבאל'ס שול"); בית הכנסת של חסידי זוועהיל וביתו של רבי שלמה מזוויהל ומקווה הטהרה שלו; בית הכנסת מעין גנים.
אופי השכונה

אופי הבנייה בשכונה אינו אחיד. מצויים בו בניינים מראשית המאה העשרים שנבנו לסירוגין במשך כמאה שנים כשלצידם בניינים חדשים ובניינים שבנייתם היא תוספות משנים רבות, עד שהבנייה המקורית אינה ניכרת עוד. חלקים מהשכונה שופצו במסגרת מבצע 'שיקום שכונות'. בשכונה אין עתודות קרקע לבנייה.
עד למלחמת ששת הימים הייתה שכונת בית ישראל שכונת ספר הסמוכה לגבול, ובקצה השכונה היה אזור תעשייה, שהמפעל הגדול ביותר בו היה היקב של משפחת שור. לאחר מלחמת ששת הימים החלו המפעלים לעזוב את השכונה לטובת תושבים, אך עדיין נותרו בה נגריות ומסגריות רבות.
בשכונה נמצאת ישיבת מיר, הנחשבת לאחת הישיבות הגדולות בעולם, ומנין תלמידיה עולה על 6,000 תלמידים. בתי המדרש והפנימיות של הישיבה פרושים על כל רחבי השכונה, שמזוהה כולה עם הישיבה.
בשכונה מוסדות חינוך חרדיים רבים, תלמודי תורה, ישיבות לאברכים ואף ישיבות לחוזרים בתשובה, מהמפורסמות שבהן, "ישיבת מחנה ישראל לבעלי תשובה" ברחוב לייב דיין, על שמו של מייסד השכונה.
כיום משמשים כרבני השכונה, הרב יעקב שכנזי מהעדה החרדית הספרדית, הרב יעקב מענדל יורוביץ חבר הבד"ץ העדה החרדית.
דמות בולטת המתגוררת בשכונה הוא הרב יעקב מאיר שכטר, שרבים פוקדים את ביתו שברח' שמעון רוקח ובית מדרשו שברח' חיים עוזר בשכונה.
לקריאה נוספת

פנחס אלפרט ודותן גורן (עורכים), יומנו של מוכתר בירושלים: קורות שכונת בית ישראל וסביבתה בכתביו של ר' משה יקותיאל אלפרט (תרצ"ח-תשי"ב, 1952-1938), הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן 2013.
הערות שוליים

↑  מפת ירושלים באנגלית מאת קליפורד הולידי, בהוצאת YMCA, שנות ה-30 של המאה ה-20 עם ציון שם השכונה Shaarei Pina, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  למשפחותם לבית אבותם - תולדות משפחת פרוש.
| שכונות חרדיות בירושלים |
| --- | --- | --- |
| תחילת היציאה מהחומות, לפני 1890 | בית ישראל • בתי ויטנברג • מאה שערים |  |
| בנייה בתקופה הטורקית, מ-1890 | בתי אונגרין • בתי הורנשטיין • בתי ורשה • בתי נייטין • בתי ברוידא • בתי ראנד • כנסת ישראל • זיכרון משה (התחרדה) • חצר שטרויס • שכונת אחווה (התחרדה) • גבעת שאול (התחרדה) • כרם אברהם (התחרדה) • שערי חסד • רוחמה |  |
| בנייה במנדט הבריטי | בתי מונקאטש • גאולה • מחניים • סנהדריה • שיכון פאג"י • תל ארזה (התחרדה) • בית וגן (התחרדה) • מקור ברוך (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים | קריית אונסדורף • קריית מטרסדורף • קריית צאנז • קריית שומרי אמונים • שיכון חב"ד • שמואל הנביא (התחרדה) • כרם • רוממה (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית אחרי מלחמת ששת הימים | גבעת משה • הר נוף • קריית איתרי • סנהדריה המורחבת • נוה יעקב מזרח • עזרת תורה • קריית בעלז • רמת אשכול (התחרדה) • רמות פולין • רמת שלמה • רמות אלון (התחרדה)  |  |
שכונות ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493936805171 
בית הכנסת "באר שבע", בקומה העליונה בית הכנסת ובתחתונה מקווה
רחוב "הרב חיים שאול עבוד" בשכונה