stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסקל וקסלר
קריירה

וקסלר ביים סרטים דוקומנטריים רבים, ביניהם "העיר החיה" (The Living City) שזכה בפרס האוסקר.
ב-1947 החל לעבוד כעוזר צלם בהפקות קולנועיות וטלוויזיוניות. בשנת 1963 התמנה לראשונה לצלם ראשי בהפקה הוליוודית עתירת תקציב. היה זה בסרט "אמריקה, אמריקה" של איליה קאזאן. לאחר מכן עבד בקביעות בהוליווד.
ב-1966 צילם את "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" וזכה באוסקר. וקסלר היה לצלם האחרון שזכה באוסקר בקטגוריית צילום בשחור-לבן. (בין השנים 1939 ו-1966 הוענקו פרסי האוסקר לצילום בשתי קטגוריות, צבע ושחור-לבן.)
בשנת 1969 ביים וקסלר סרט עלילתי, "בעין עירומה" (Medium Cool), שצולם בסגנון דוקומנטרי ונחשב לפורץ דרך. השפעתו על הקולנוע האמריקאי הייתה רבה והסרט נלמד בבתי ספר לקולנוע ברחבי העולם.
"נועד לתהילה" (Bound for Glory) מ-1976, שעסק בזמר הפולק הנודע, וודי גאת'רי, היה הסרט השני שהקנה לו זכייה באוסקר עבור צילום. לצורך צילומי הסרט עשה וקסלר שימוש חלוצי בסטדיקאם, מנגנון חדש ומהפכני בזמנו, שנועד לייצב את המצלמה בזמן שהצלם נושא אותה על גופו, כדי להפיק צילום נטול רעידות, תוך כדי תנועה.
ב-1978 נתבקש על ידי ידידו, צלם הקולנוע נסטור אלמנדרוס, למלא את מקומו בצילומי הסרט "ימים ברקיע". הפקת הסרט התארכה מעבר למתוכנן ואלמנדרוס נאלץ לעזוב בשל מחויבות קודמת. וקסלר למד בקפידה את הסגנון החזותי שעיצבו אלמנדרוס ובמאי הסרט, טרנס מאליק, והצליח לשמור על המשכיותו ואחידותו באופן מרשים. למרות שצילם לבסוף חלקים נרחבים מהסרט, תרומתו הצטמצמה בכותרות הסרט ל"צילומי השלמה" (Additional Photography). בשל כך נשכחה ברבות השנים תרומתו לסרט, המהווה את אחת מפסגות הצילום בקולנוע המודרני. הסרט זכה באוסקר עבור הצילום, אך היה זה נסטור אלמנדרוס לבדו שאחז בפסלון המוזהב.
בסוף הקריירה שלו הרבה לשתף פעולה עם הבמאי ג'ון סיילס. במקביל לצילום, המשיך וקסלר ליצור סרטים דוקומנטריים שזכו להערכה ולפרסים, ביניהם "Paul Jacobs and the Nuclear Gang" שזכה בפרס אמי ו-"Interview with My Lai Veterans" שזכה באוסקר.
פילמוגרפיה נבחרת (כצלם)

(2004) סילבר סיטי / Silver City
(1999) אי ודאות / Limbo
(1996) שחיתות בצמרת / Mulholland Falls
(1994) סוד האי הנעזב / The Secret of Roan Inish
(1991) הולך על כל הקופה / Other People's Money
(1989) בלייז / Blaze
(1988) צבעים / Colors
(1987) עבודה שחורה / Matewan
(1983) הגבר שאהב נשים / The Man Who Loved Women
(1982) לצאת מצרות / Lookin' to Get Out
(1978)  השיבה הביתה / Coming Home
(1978) ימים ברקיע / Days of Heaven
(1976) נועד לתהילה / Bound for Glory
(1975) קן הקוקייה / One Flew Over the Cuckoo's Nest
(1969) בעין עירומה / Medium Cool (גם תסריט ובימוי)
(1968) השוד המושלם / The Thomas Crown Affair
(1967) כחום הלילה / In the Heat of the Night
(1966) מי מפחד מווירג'יניה וולף? / ?Who's Afraid of Virginia Woolf
(1965) אמריקה לאן? / The Loved One
(1964) The Best Man
(1963) אמריקה, אמריקה / America, America
(1961) Hoodlum Priest
העין (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  העין (סרט, 2002)
 בימוי:  דיוויד מוראו, Xavier Palud 
 הופק בידי:  פאולה וגנר, מישל מאנינג 
 תסריט:  סבסטיאן גוטיירס 
 עריכה:  פטריק לוסיר 
 שחקנים ראשיים:  ג'סיקה אלבה פרקר פוזי אלסנדרו ניבולה רייד שרבדג'יה
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  ג'פרי יור 
 מדינה:  ארצות הבריתארצות הברית
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Paramount Vantage, Cruise/Wagner Productions 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בפברואר 2008
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט מתח, סרט רוחות רפאים 
 תקציב:  12 מיליון$
 הכנסות:  56 מיליון $
 הכנסות באתר מוג'ו:   eye07
 www.lionsgate.com/theeye
 דף הסרט ב־IMDb
 
העין (באנגלית: The Eye) הוא סרט אימה על-טבעי בכיכובה של ג'סיקה אלבה. הסרט יצא לאקרנים בפברואר 2008, והוא מבוסס על הסרט ההונג קונגי/סינגפורי עם אותו השם משנת 2002.
תקציר העלילה

סידני ולס (ג'סיקה אלבה) היא כנרת מצליחה שהתעוורה בגיל חמש. 15 שנה מאוחר יותר היא עוברת השתלת קרנית מוצלחת אשר משיבה לה את מאור עיניה. תחילה ראייתה מטושטשת, ובהמשך היא משתפרת עד לכדי ראייה מוחלטת, אך עד מהרה היא מתחילה לחוות חזיונות מפחידים, בעיקר על אש ואנשים מתים.
סידני מחליטה לצאת למסע בעקבות החזיונות ונוסעת למקסיקו, משם הגיעה תורמת הקרנית. במקסיקו היא מוצאת את אמה של התורמת, שמגלה לה שהחזיונות הן תוצאה של תאונת עבודה שנחזתה על ידי בתה, ובשל העובדה שלא הצליחה למנוע אותה החליטה לשים קץ לחייה.
עם הידיעה הזו חוזרת סידני מהורהרת חזרה אל ביתה, ובזמן שהיא מחכה לחצות את הגבול ממקסיקו לארצות הברית חווה סידני חיזיון. בחיזיון היא רואה מרדף משטרתי בו הנמלט מתרסק אל תוך מכלית מלאה בבנזין במחסום הגבול בו היא עומדת. מבוהלת מהחיזיון, ולאחר המידע שהיה ברשותה על תורמת הקרנית, סידני המפוחדת מחליטה להזהיר את הסובבים אותה ומנסה להרחיק כמה שיותר מהם מזירת האסון בזמן שהחיזיון מתממש אל מול עיניה והמכלית אכן מתפוצצת.
כתוצאה מהפיצוץ עפה זכוכית אל פניה של סידני והיא מתעוורת בשנית. לאחר שהיא מתאוששת בבית החולים והרופאים מבשרים לה על הבשורה, היא שבה אל חייה ככנרת עיוורת.
דמויות

| דמות | שחקנ/ית |
| --- | --- |
סידני: ג'סיקה אלבה
אלן וולס: פרקר פוזי
פול פאולקנר: אלסנדרו ניבולה
סימון מקאלו: רייד שרבדג'יה
ד"ר הוקינס: אובה בבטונדה
גברת צ'אנג: טמלין טומיטה
אנה קריסטינה מרטינז: פרננדה רומרו
רוזה מרטינז: רייצ'ל טיקוטין
אליסיה מילסטון: קלואי גרייס מורץ
הקבינט השני של מרקל

| --- | --- |
 
 
 אנגלה מרקל, יולי 2010
 מידע כללי
 28 באוקטובר 2009 – 17 בדצמבר 2013 (4 שנים)
 תחום שיפוט:  גרמניה גרמניה
 קנצלרית:  אנגלה מרקל
 סגן הקנצלרית:  גווידו ווסטרוול (עד 18 במאי 2011) פיליפ רוזלר (מ-18 במאי 2011)
 סיעות הקבינט:  אורסולה פון דר ליין Norbert Röttgen Peter Ramsauer Daniel Bahr Kristina Schröder Peter Altmaier Johanna Wanka אנט שוואן Dirk Niebel Ronald Pofalla תומאס דה מזייר Ilse Aigner Hans-Peter Friedrich פיליפ רסלר גידו וסטרוולה קרל-תיאודור צו גוטנברג Sabine Leutheusser-Schnarrenberger Rainer Brüderle וולפגנג שויבלה פרנץ יוזף יונג אנגלה מרקל 
 הקבינט הקודם:  הקבינט הראשון של מרקל
 הקבינט הבא:  הקבינט השלישי של מרקל
 
קבינט מרקל השני הוא הקבינט ה-21 של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הוא הושבע ב-28 באוקטובר 2009, והפסיק לכהן עם הקמת הקבינט השלישי של מרקל שהושבע ב-17 בדצמבר 2013.
הרכב הקבינט

| משרד | דיוקן | שם | סיעה | סיעה | כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קנצלר גרמניה |  | אנגלה מרקל |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  סגן הקנצלר |  | גווידו ווסטרוול |  | FDP | 28 באוקטובר 2009 - 18 במאי 2011 |
|  סגן הקנצלר |  | פיליפ רוזלר |  | FDP | 18 במאי 2011 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד החוץ הפדרלי |  | גווידו ווסטרוול |  | FDP | 28 באוקטובר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד ההגנה הפדרלי |  | קארל-תיאודור צו גוטנברג |  | CSU | 28 באוקטובר 2009 - 3 במרץ 2011 |
|  משרד ההגנה הפדרלי |  | תומאס דה מייזייר |  | CDU | 3 במרץ 2011 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד הפנים הפדרלי |  | תומאס דה מייזייר |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 3 במרץ 2011 |
|  משרד הפנים הפדרלי |  | האנס-פיטר פרידריך |  | CSU | 3 במרץ 2011 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד האוצר הפדרלי |  | וולפגנג שייבל |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד המשפטים הפדרלי |  | סבין לוטהאוסר-שנאררנברגר |  | FDP | 28 באוקטובר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד הכלכלה והטכנולוגיה הפדרלי |  | ריינר ברודל |  | FDP | 28 באוקטובר 2009 - 12 במאי 2011 |
|  משרד הכלכלה והטכנולוגיה הפדרלי |  | פיליפ רוזלר |  | FDP | 12 במאי 2011 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  | פרנץ יוזף יונג |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 27 בנובמבר 2009 |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  | אורסולה פון דר ליין |  | CDU | 30 בנובמבר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד המזון והחקלאות הפדרלי |  | אילזה אייגנר |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 30 בספטמבר 2013 |
|  משרד המזון והחקלאות הפדרלי |  | הנס-פיטר פרידריך |  | CDU | 30 בנובמבר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות הפדרלי |  | פיטר רמסאואר |  | CSU | 30 בנובמבר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  המשרד הפדרלי לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער |  | אורסולה פון דר ליין |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 30 בנובמבר 2009 |
|  המשרד הפדרלי לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער |  | כריסטינה שרודר |  | CDU | 30 בנובמבר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  | פיליפ רוזלר |  | FDP | 28 באוקטובר 2009 - 12 במאי 2011 |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  | דניאל בהר |  | FDP | 12 במאי 2011 - 17 בדצמבר 2013 |
|  משרד החינוך והמחקר הפדרלי |  | אנט שאבן |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 14 בפברואר 2013 |
|  משרד החינוך והמחקר הפדרלי |  | ג'והאנה וואנקה |  | CDU | 14 בפברואר 2013 - 17 בדצמבר 2013 |
|  המשרד הפדרלי לשיתוף פעולה כלכלי |  | דירק ניבל |  | FDP | 28 באוקטובר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
|  המשרד הפדרלי לאיכות הסביבה, שמירת הטבע, הבנייה והבטיחות הגרעינית |  | נורברט רוטגן |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 22 במאי 2012 |
|  המשרד הפדרלי לאיכות הסביבה, שמירת הטבע, הבנייה והבטיחות הגרעינית |  | פיטר אלטמאייר |  | CDU | 22 במאי 2012 - 17 בדצמבר 2013 |
| המשרד הפדרלי לעניינים מיוחדים  וראש לשכת הקנצלר |  | רונלד פופאלה |  | CDU | 28 באוקטובר 2009 - 17 בדצמבר 2013 |
הצבעה ריבועית

הצבעה ריבועית (Quadratic Voting. לעיתים בקיצור: QV) היא הליך של קבלת החלטות קולקטיבית, בו המצביעים מקצים קולות כדי לבטא את עוצמת ההעדפות השונות שלהם, ולא רק את כיוון ההעדפות שלהם.
הצבעה ריבועית פועלת כך שהיא מאפשרת למצביעים "לשלם" עבור השפעה חזקה יותר בנושא נתון, וכתוצאה מכך העמדה המנצחת היא זו שלתומכיה יש, במצטבר, את הנכונות הגבוהה ביותר לתשלום, זאת בניגוד להכרעה על ידי רוב-קולות ללא קשר לעוצמת ההעדפות האישיות. התשלום עבור הצבעות עשוי להיות באמצעות מטבעות אמיתיים או מלאכותיים (למשל עם אסימונים המחולקים באופן שווה בין חברי ההצבעה).
גלן וויל ובנפרד גם סטיבן לאלי ערכו מחקר שבו הם מבקשים להוכיח שמדיניות קבלת החלטות זו מגבירה את היעילות ככל שמספר המצביעים גדל.
הנוסחה הפשוטה של ההצבעה הריבועית היא:
עלות לבוחר = (מספר קולות)2.
האופי הריבועי של ההצבעה מוביל לכך שבוחר יכול להשתמש בקולותיו בצורה יעילה יותר על ידי פיזורם על פני נושאים רבים. לדוגמה, בוחר עם תקציב של 16 אסימונים של הצבעה יכול לרכוש קול אחד לכל אחד מ-16 הנושאים. עם זאת, אם לאדם יש תשוקה או סנטימנט חזקים יותר בנושא, הוא יכול לרכוש 4 קולות, בעלות של 16 אסימונים, לנושא היחיד, ולמעשה לנצל את כל התקציב שלו.
לפונקציית העלות הריבועית יש את התכונה הייחודית שאנשים רוכשים קולות ביחס ישר לעוצמת ההעדפות שלהם. כתוצאה מכך, המספר הכולל של ההצבעות לנושא נתון הוא סכום עוצמת ההעדפות של האנשים שהצביעו. הסיבה לכך היא שהעלות השולית של כל קול נוסף עולה באופן ליניארי למספר הקולות. אם העלות השולית תגדל פחות מליניארית ביחס למספר הקולות, אז מי שמעריך קול פי שניים יטה לרכוש יותר מפי שניים יותר קולות, והמערכת תהיה מועדת לדומיננטיות של קבוצות אינטרסים מיוחדות בעלות אינטרסים מרוכזים.
'דולר אחד-קול אחד' הוא הגבול של התנהגות זו, שבה העלות השולית של כל קול נוסף היא קבועה.
מצד שני, אם פונקציית העלות תגדל מהר יותר מעלייה ליניארית, אזי המערכת תהיה מועדת לעריצות של הרוב, כשהגבול של התנהגות זו הוא של 'אדם אחד-קול אחד'.
ראו גם

תכנון מכניזמים (תורת המשחקים)
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית

| --- | --- |
לוגו הסקר הגאולוגי של ארצות הבריתלוגו הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
מטה הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ברסטון שבווירג'יניה
מטה הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ברסטון שבווירג'יניה
 
 חותמת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
 science for a changing world 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  גאולוגיה, ביולוגיה, גאוגרפיה והידרולוגיה
 משרד אחראי:  מחלקת הפנים של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת הפנים של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  National Earthquake Information Center 
 תאריך הקמה:  3 במרץ 1879
 ראש:  סוזט קימבל, מנהלת בפועל
 מטה מרכזי:  רסטון שבוירג'יניה
 עובדים:  8,670 (2009)
 תקציב:  1.1 מיליארד דולר (2010)
 http://www.usgs.gov
 קואורדינטות:  38°56′50″N 77°22′03″W﻿ / ﻿38.947222222222°N 77.3675°W﻿ / 38.947222222222; -77.3675
 he
 
דגל הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (באנגלית: United States Geological Survey, או בראשי תיבות: USGS) היא סוכנות מדעית של ממשלת ארצות הברית. תפקיד מדעני הסוכנות הוא לחקור את הנופים, אוצרות הטבע והסכנות הטבעיות של ארצות הברית. הסוכנות מתמקדת בארבעה תחומים עיקריים: גאולוגיה, ביולוגיה, גאוגרפיה והידרולוגיה. הסוכנות משמשת רק כגוף מחקר, ללא כל סמכות ביצועית.
הסוכנות נמצאת תחת אחריותה של מחלקת הפנים של ארצות הברית, ומעסיקה כ-8,670 עובדים ובעלת תקציב של 1.1 מיליארד דולר. המוטו של הסוכנות הוא "מדע למען עולם משתנה" ("Science for a changing world").
הסוכנות הוקמה ב-3 במרץ 1879, לאור הצורך בגוף שירכז את המידע אודות המתרחש בשטחים הגדולים והבלתי מיושבים שנתווספו לארצות הברית ברכישת לואיזיאנה ב-1803 ובמלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848. ג'ון וסלי פאוול היה מנהלה השני (לאחר כהונתו הקצרה של קלרנס קינג) ומי שעצב את דמותה במשך 13 שנות כהונתו.
הסקר מפורסם בזכות סדרת מפות מפורטת ועדכנית שהוצאה על ידיו, ונחשבות כמפות הרשמיות של שטחי ארצות הברית. את המפות ניתן לקנות, וחלקן הן חינמיות.
ספריית הסקר

אוסף ספריית הסקר מונה 3 מיליון פריטים, מתוכם כ-1.7 מיליון ספרים וכ-700,000 מפות. הספרייה הוקמה רשמית ב-1882, עם מינוי הספרן הראשון שלה כשברשותה 1,400 ספרים ושלשה אנשי צוות. הספרייה הורחבה משמעותית מספרייתו הפרטית של ג'ון וסלי פאוול, מנהלו השני של הסקר, שנתרמה לספרייה לאחר מותו. גם אייזק לי תרם את ספרייתו הפרטית לאחר מותו לרשות הספרייה.
לקריאה נוספת

כללים למתן שמות לאתרים באנטארקטיקה
התחתרות לעומק

ניתן לחזות בכמה שלבים של התחתרות לעומק על ידי נהר הסן חואן ביוטה בתמונה זו מ-1927. שרידים ממישורי הצפה לשעבר ניצבים כטרסות מעל גובה פני המים כיום
התחתרות לעומק היא מונח בהידרולוגיה ובגאומורפולוגיה שבא לתאר תהליך המעמיק את הערוץ של נחל או עמק באמצעות הסרת חומרים מקרקעית הנחל או העמק.
מהירות ההתחתרות תלויה בבסיס הסחיפה של הנחל – המקום הנמוך ביותר שמתחתיו זרם מים (נחל או נהר) אינו גורם לסחיפה. גובה פני הים נחשב כבסיס הסחיפה המוחלט, אם כי לנחלים רבים יש בסיס סחיפה זמני גבוה יותר משום שהם נשפכים לתוך גוף מים אחר השוכן מעל גובה פני הים או שהם נתקלים בסלע אם עמיד בפני סחיפה. תהליך מקביל הקרוי "סחיפת גדות" מתייחס להרחבת ערוץ הנחל או העמק. כאשר הנחל זורם גבוה מעל בסיס הסחיפה התחתרותו לעומק תתרחש מהר יותר מאשר סחיפת גדות, אבל ככל שהנחל מתקרב לבסיס הסחיפה שלו, גדל קצב סחיפת הגדות. זו הסיבה מדוע נחלים באזורים הרריים נוטים להיות צרים וזרימתם מהירה, תוך יצירת עמקים בצורת V, בעוד שנחלים בשפלות נוטים להיות רחבים וזרימתם איטית, בעמקים שבהתאמה הם רחבים ושטוחים. המונח שיפוע הנהר נמדד על ידי חילוק הפרש הגובה בין ראשו של הנהר לבסיס הסחיפה שלו, באורך הנהר. ככל שהשיפוע תלול יותר, כך הנחל זורם מהר יותר.
לעיתים התרוממות טקטונית תגדיל את השיפוע במידה ניכרת כאשר הנהר מתחתר לעומק כלפי בסיס הסחיפה שלו, תהליך המכונה "התחדשות נהר". התרוממות רמת קולורדו בצירוף עם העובדה שמפרץ קליפורניה נפתח לים קבעו את פני הים כבסיס הסחיפה של נהר הקולורדו והובילו להתחתרות לעומק מהירה (במונחים גאולוגיים) שתוצאתה הגרנד קניון.
התחרות על שם המלכה אליזבת

לוגו התחרות בגרסה האנגלית
התחרות על שם המלכה אליזבת (בפלמית: Koningin Elisabethwedstrijd, בצרפתית: Concours Musical International Reine Elisabeth) היא תחרות לנגנים בראשית דרכם, המתקיימת בבריסל, בלגיה. התחרות נקראת על שם אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים. זו תחרות לכנרים (החל ב-1937), לפסנתרנים (החל ב-1938), זמרים (החל ב-1988) ולצ'לנים (החל ב-2017).
מאז היווסדה נחשבת התחרות ע"ש המלכה אליזבת לאחת התחרויות המאתגרות והיוקרתיות ביותר לנגנים. בשנת 1957 הייתה תחרות המלכה אליזבת בין החברות המייסדות של הפדרציה הבינלאומית לתחרויות מוזיקה.
אז'ן איזאיי, כנר וירטואוז בלגי, רצה לייסד תחרות מוזיקה בינלאומית לוירטואוזים צעירים, שתשמש חלון-ראווה לכישרונותיהם, אך הוא מת לפני שהספיק להוציא לפועל את כוונתו. המלכה אליזבת, פטרונית אמנויות וידידה קרובה של איזאיי, ייסדה את התחרות לזכרו בשנת 1937. היוקרה של איזאיי והערצת בית המלוכה הבלגי, המלך אלברט הראשון והמלכה אליזבת, כגיבורי מלחמת העולם הראשונה, היו ערובה להצלחת התחרות הראשונה למשוך אליה מספר רב של מתחרים.
הצבא הערבי הסעודי

| --- | --- |

סמל הצבא הערבי הסעודשי
 פרטים
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 שיוך:   הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 סוג:  חיל יבשה
 בסיס האם:  ריאד 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1902–הווה (כ־122 שנים) 
 מקים היחידה:  מוחמד אבן סעוד 
 מלחמות:  מלחמות המעורבות בערב הסעודית 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  75,000
 
| --- | --- |

 
 זרועות
  הצבא הערבי הסעודי
  חיל האוויר המלכותי הסעודי
  חיל הים המלכותי הסעודי
  כוחות ההגנה האווירית המלכותיים הסעודיים
  חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 דרגות הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ערב הסעודית
 היסטוריה של ערב הסעודית
הצבא הערבי הסעודי (בערבית: الجيش العربي السعودي) או צבא היבשה המלכותי הסעודי (בערבית:القوات البرية الملكية السعودية) הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, והיא הגדולה מארבע זרועותיו. החיל מונה 175,000 חיילים כש-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי הסעודי. בראש החיל עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה.
היסטוריה

ראשיתו של הצבא הסעודי מתחיל ב-1902 אז כוח שמנה 63 לוחמים בהנהגתו של המלך אבן סעוד ובתמיכת הנסיך הכוויתי מובארק אל-סבאח כבש את ריאד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נתמכו הלוחמים הערבים על ידי הבריטים במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית במה שכונה אז המרד הערבי. הכוחות הערבים הצליחו להשתלט על אזור חג'אז ב-1935 וכוננו את ערב הסעודית בגבולותיה הנוכחיים.
עד 1945 נחשבה בריטניה ליצואנית הנשק העיקרית של ערב הסעודית אך עם גילוי הנפט באותה שנה, הפכה ארצות הברית לספקית הנשק העיקרית של הממלכה.
המערכות העיקריות

כ-3,000 לוחמים מערב הסעודית השתתפו במהלך מלחמת העצמאות של ישראל. במהלך מלחמת ששת הימים שלחה ערב הסעודית 20,000 חיילים לירדן להשתתף בקרבות. שנתיים לאחר מכן ב-1969 הדפה ערב הסעודית פלישה תימנית. ב-1973 שלחה ערב הסעודית 3,000 חיילים לירדן כדי לאבטח את הגבול עם סוריה.
המערכה המרכזית בה השתתפה ערב הסעודית הייתה בפרוץ מלחמת המפרץ ב-1991. ערב הסעודית שימשה גם כמקום יציאתם של כוחות הקואליציה. בתום המלחמה, החלה ערב הסעודית בפיתוח צבאה והחלה לרכוש מערכות נשק מתקדמות.
כלי הנשק ברשות החיל > נשקים מתנייעים > טנקי מערכה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מודל | תמונה | ארץ ייצור | דגם הטנקים | יחידות מבצעיות | הערות |
| M1 אברהמס |  | ארצות הבריתארצות הברית | M1A2S | 595 | במאי 2017 נחתמה עסקת נשק גדולה בין ערב הסעודית לארצות הברית,  ובמסגרתה סעודיה קנתה 115 טנקים מסוג זה, שנמצאים כיום בייצור. |
| M60 פטון |  | ארצות הבריתארצות הברית | M60A3 | 1,300 | 1,300 טנקים |
| AMX-30 |  | צרפתצרפת | AMX30SA | 250 | בשימוש כוחות מילואים בלבד. |
בנוסף לכך, הצבא בוחן אפשרות לרכוש טנקים מתקדמים נוספים ובוחן בין היתר את האברהמס האמריקאי, הT-90 הרוסי והאל-חאליד הסינו-פקיסטני. על פי ההערכות, ערב הסעודית תרכוש 150 טנקי T-90.
כלי הנשק ברשות החיל > נשקים מתנייעים > נגמ"שי לחימה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מודל | תמונה | ארץ ייצור | דגם | כמות יחידות | הערות |
| M2 בראדלי |  | ארצות הבריתארצות הברית | M2A2 | 400 | נגמ"ש הלחימה העיקרי של הצבא הסעודי. |
| AMX-10P |  | צרפת צרפת |  | 500 | 500 נגמ"שים כאלו נרכשו מצרפת בשנת 1974. כיום, רובם מאוחסנים ומשמשים לכוחות מילואים. |
כלי הנשק ברשות החיל > נשקים מתנייעים > נגמ"שים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מודל | תמונה | ארץ ייצור | דגם | כמות יחידות | הערות |
| M-113 |  | ארצות הברית ארצות הברית | ברשות הצבא הסעודי דגמים רבים של נגמ"ש זה. | 3,112 |  |
| Al-Masmak |  | ערב הסעודית ערב הסעודית |  | 5,331 |  |
כלי הנשק ברשות החיל > מסוקי קרב

AH-64 אפאצ'י-94 מטוסי קרב מסוג זה נמצאים בשירות הצבא הערבי הסעודי.
הסקר החברתי בישראל

הסקר החברתי בישראל הוא סקר שנתי שוטף, המספק מידע על תנאי החיים של האוכלוסייה בגיל 20 ומעלה ובוחן את עמדות הפרטים לגבי היבטים שונים של חייהם. הסקר נערך על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה החל משנת 2002. הסקר מבוסס על מדגם חדש בכל שנה ומספק מידע מעודכן על רווחת האוכלוסייה בישראל בדומה לסקרים חברתיים במדינות מפותחות אחרות.
סקרים שנערכו

הסקר מורכב מנושאים קבועים הנחקרים מדי שנה כמו עמדות לגבי דיור, אזור מגורים, מצב הבריאות, שימוש במחשב ובאינטרנט, השכלה, ותעסוקה ושביעות רצון בתחומים שונים. בנוסף יש נושאים שנתיים שנחקרים בהרחבה:
2002 - הסדרי פנסיה וחיסכון
2003 - מדידה של רווחת האוכלוסייה בישראל
2004 - סידורים לילדים והקשר לתעסוקת הורים
2005 - השתתפות בכוח העבודה
2006 - מטפלים ללא תמורה כספית
2007 - רווחת האוכלוסייה ועמדות כלפי שירותי ממשל
2008 - מוביליות חברתית
2009 - דתיות ומשפחתיות
2010 - בריאות ואורך החיים ושימוש במחשב ובאינטרנט
2011 - למידה לאורך החיים ושימוש בשפות
2012 - הסדרי פנסיה ופרישה והתארגנויות עובדים
2013 - רווחת האוכלוסייה בישראל
2014 - איכות הסביבה והון חברתי
2015 - עמדות כלפי שירותי ממשל ומעורבות אזרחית
2016 - תנאי עבודה
2017 - בריאות ואורך החיים
שיטות הסקר

מסגרת הדגימה - מסגרת הדגימה של הסקר החברתי מבוססת על מרשם התושבים, לאחר ניכוי אוכלוסיות שלא שייכות לאוכלוסיית הסקר: בני 19 ומטה, עולים חדשים ששוהים בארץ פחות משישה חודשים, דיירי מוסדות טיפוליים.
שיטת הדגימה - גודל המדגם תוכנן כך שמספר המשיבים הצפוי יהיה כ-7,500 בני 20 ומעלה. לצורך הסקר מפיקים מדגם על ידי שילוב של שלושה משתנים דמוגרפיים: 5 קבוצות אוכלוסייה (יהודים ילידי ישראל, עולים עד 1989, עולי 1990 ואילך, ערבים שלא במזרח ירושלים, ערבים במזרח ירושלים), 7 קבוצות גיל (24-20, 34-25, 44-35, 54-45, 64-55, 74-65, 75+), ושתי קבוצות מין (גברים ונשים): סך הכל המדגם מבוסס על 70 קבוצות תכנון. תוכנן שגודלו של מדגם המשיבים הצפוי בקבוצה יתאים יחסית לגודלה.
שיטת האמידה - הנתונים הנאספים בסקר החברתי מבוססים על מדגם של נפשות מקרב האוכלוסייה הקבועה בישראל. כדי להפיק אומדנים לגבי כלל האוכלוסייה ותת-הקבוצות שבה, יש לחשב לכל משיב בסקר מקדם ניפוח, המציין את מספר הנפשות באוכלוסייה שהמשיב מייצג. שיטת האמידה קשורה לשיטת הדגימה ולבעיות שונות באיסוף הנתונים. אחת הבעיות השכיחות היא שלא כל מי שנדגמו השיבו לסקר, ומי שלא השיבו לסקר אינם בהכרח דומים בתכונותיהם לאלה שהשיבו (אי-השבה אינפורמטיבית), ולכן עלולה להיגרם הטיה באומדני הסקר. שיטת האמידה מיועדת לצמצם בעיקר את ההטיות העלולות לנבוע מאי-השבה אינפורמטיבית, מתת-כיסוי של האוכלוסייה ומשונות בגודלי המדגם לפי תכונות שלא השתתפו בתכנון מדגם הסקר, כגון: תכונות עבודה והשכלה.
שימוש בנתוני הסקר

השימוש בנתוני הסקר אפשרי בצורה נוחה וידידותית, באמצעות מחולל הלוחות של הסקר החברתי שנמצא בדף האינטרנט של הסקר, בעברית ובאנגלית. קובץ הנתונים שבבסיס מחולל הלוחות אושר לשימוש הציבור הרחב (PUF - Public Use File) והוא כולל את כל נושאי הסקר, השנתיים והמיוחדים, ללא פרטים מזהים.
עבודות מחקר וניירות עבודה המתבססים על נתוני הסקר, מוצגים בדף הסקר החברתי באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. בנוסף, מדי כמה חודשים מתפרסמות הודעות לתקשורת בנושאי הסקר המגוונים.
הערות שוליים

↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, סקר חברתי 2002
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, סקר חברתי 2004
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס

| --- | --- |

Honi soit qui mal y pense  הבוז למי שיהגה בו רעה
 פרטים
 כינוי:  Tigers (הנמרים)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי צבא יבשה
 סוג:  חיל רגלים
 בסיס האם:  מגדל לונדון, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  9 בספטמבר 1992 – הווה (32 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אפגניסטן 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  גדוד סדיר 1  2 גדודי מילואים
 פיקוד
 יחידת אם:  דיוויזיית המלכה
 
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס (באנגלית: Princess of Wales's Royal Regiment) הוא רגימנט חיל רגלים של הצבא הבריטי אשר מכיל 3 גדודים. הרגימנט נוצר בשנת 1992 כאיחוד של רגימנט המלכה ורגימנט המפשייר המלכותי, שני רגימנטים שנוצרו גם הם מאיחוד לאורך השנים של 12 רגימנטים היסטוריים. הזהות הגאוגרפית של רגימנט הנסיכה מוויילס כולל את אזור לונדון, מחוזות דרום-מזרח אנגליה, האי וייט ואיי התעלה - אזורים אלו מהווים את אזורי הגיוס של חיילי הרגימנט כמו גם את האזורים הגאוגרפיים של הרגימנטים ההיסטוריים המרכיבים אותו.
הרגימנט הוקם על שמה של דיאנה, הנסיכה מוויילס, היא שימשה גם כמפקדת הסמלית של הרגימנט - לצד מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק. בתחילת 1996 לאחר שהתגרשה דיאנה מהנסיך צ'ארלס, תפקידה הסמלי כמפקדת הרגימנט הסתיים ומאז מלכת דנמרק משמשת לבדה בתפקיד זה. מבין הרגימנטים של חיל הרגלים בצבא הבריטי, נחשב הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס לשני בסדר הבכירות (אחרי הרגימנט המלכותי של סקוטלנד). חשיבות המיקום בין יחידות הצבא מתבטא בעיקר בסדר באירועים פורמליים ומסדרים כאשר הרגימנטים יופיעו לפי סדר בכירותם בצבא. הרגימנט אינו פועל כיחידה מבצעית הומוגנית, אלא כיחידה פיקודית המרכזת את הגיוס וההכשרה של הגדודים שלה כמו גם משמרת את המסורות השונות של הגדודים.
מבנה הרגימנט

גדוד 1 - חיל רגלים משוריין: הגדוד משרת בחטיבה 20 (חי"ר משוריין), בסיס האם של הגדוד בבסיס וסטפלן, גרמניה.
גדוד 3 - מילואים, חי"ר קל: הגדוד משרת בחטיבה 7 (חיל רגלים), בסיס האם של הגדוד בקנטרברי.
גדוד 4 - מילואים: גדוד מילואים.
בשנת 2021, הגדוד השני של הרגימנט, גדוד חי"ר קל שהוצב בקפריסין, הועבר מהרגימנט לרגימנט הריינג'רים בתור הגדוד השני של הרגימנט החדש.
היסטוריה

הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס נוסד ב-9 בספטמבר 1992 על ידי איחודם של רגימנט המלכה (Queen's Regiment) ורגימנט המפשייר המלכותי (Royal Hampshire Regiment). מאז הקמת הרגימנט, הגדוד הראשון והשני הוצבו לסירוגין בעיראק (כחלק ממלחמת עיראק), אפגניסטן (כחלק ממלחמת אפגניסטן) וכחיל מצב בטריטוריה הבריטית בקפריסין.
במהלך שירות הגדוד הראשון בעיראק בשנת 2004, עוטרו חייליו סך הכל ב-37 עיטורים - כולל צלב ויקטוריה שהוענק לראשונה מזה 23 שנים (לטוראי ג'ונסון באהרי), שני אותות השירות המצוין, שני צלבי הגבורה הניכרת, מסדר האימפריה הבריטית, עשרה צלבים צבאיים ושבעה ציונים לשבח, מה שהפך את הרגימנט ליחידה המעוטרת ביותר בצבא הבריטי באותן שנים.