stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור מאכן
ביוגרפיה > הצלחה מאוחרת

מפעלו הספרותי של מאכן שב לחיים ב-1922, כאשר ספרו התהילה הסודית ראה אור סוף כל סוף, בנוסף לאוטוביוגרפיה שלו דברים רחוקים, וכן הספרים בית הנשמות וגבעת החלומות. בנוסף, תרגומו לזיכרונותיו של קזנובה הודפס במהדורה חדשה. כל עבודותיו הגיעו לידי קהל קוראים חדש בארצות הברית, אשר ביקשו לקרוא מהדורות חדשות של יצירותיו הראשונות. בין מעריציו האמריקאיים הבולטים אשר תרמו לפרסומו בארצם היו וינסנט סטארט (אנ'), ג'יימס ברנץ' קאבל (אנ'), וקארל ואן וכטן.
מאורע נוסף שתרם להצלחתו הופיע בדמות יציאתה לאור כעבור שנה של מהדורת קארליאון אשר אספה בתוכה את כל עבודותיו, וכן פרסומה של ביבליוגרפיית כתביו. באותה העת פרסם גם את הכרך השני של האוטוביוגרפיה שלו, דברים קרובים ורחוקים, וב-1924 את הכרך השלישי והאחרון, ההרפתקה בלונדון.
בשנים הבאות דעכה ההתלהבות הכללית כלפי ספרותו של מאכן, ויצירותיו נרכשו בעיקר בידי אספנים, אך עדיין נהג לקיים בביתו מפגשים חברתיים בהם אירח אמנים רבים, ובאותה העת גם פגש לראשונה את הסופר אוליבר סטונור (אנ'). בשנה החולפת פרסם סדרת ביקורות רעות אודות יצירותיו העצמיות תחת השם משחות יקרות.
ביוגרפיה > אחרית חייו

על רקע נפילת המכירות של כתביו צנחה פרנסתו של מאכן באופן משמעותי ב-1926. הוא המשיך לפרסם את עבודותיו המוקדמות במהדורות חדשות, והעביר את זמנו בכתיבת מאמרים עבור עיתונים ומגזינים שונים. כמו כן כתב הקדמות רבות לספריו העצמיים ואף לספריהם של כמה מחבריו, אך נמנע מפרסום יצירות חדשות. כעבור שנה החל לעבוד בתור קורא תסריטים עבור המוציא לאור ארנסט בן (אנ'), משרה שסייעה רבות לרווחתו עד ל-1933.
בעקבות מצבם הכלכלי נאלצו מאכן ומשפחתו לעבור מלונדון לאמרשהם (אנ'), בקינגהאמשייר, ב-1929, אולם עדיין עמדו בפני קשיים כספיים. כעבור שלוש שנים, ב-1932, הוקל מצבם במעט לאחר שקיבל מאכן הכרה מסוימת בתרומתו הספרותית בדמות פנסיה שנתית בגובה מאה לירות שטרלינג. על אל שהקצבה החדשה הקלה על מצבו במידת מה, נקלע הלה לקשיים נוספים כעבור שנה לאחר שאיבד את עבודתו אצל ארנסט בן.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 פורסמו מספר מהדורות נוספות של אוספי עבודותיו הקצרות של מאכן, במידה מסוימת הודות למאמציו של הסופר הבריטי ג'ון גאוסוורת' (אנ'), אשר באותה העת פתח גם במלאכת הכתיבה של ביוגרפיה אודותיו אשר פורסמה רק כעבור עשרות שנים ב-2005.
קשייו הכלכליים של מאכן תמו רק בשלהי 1943 כאשר קבוצת סופרים גדולה ובה רבים מחבריו התגייסה לצורך מימון מגבית שנועדה לסייע לו. בין חברי הקבוצה נמצאו מקס בירבוהם (אנ'), תומאס סטרנס אליוט, ג'ורג' ברנרד שו, וולטר דה לה מייר (אנ'), אלגרנון בלאקווד (אנ'), וג'ון מייספילד. הצלחת מבצע ההתרמה עזרה למאכן לחיות בנוחות יחסית עד למותו ב-1947.
ביבליוגרפיה > נובלות

| --- | --- |
 1894 – האל פאן הגדול – סיפור אימה אודות ניתוח מוח אסור הנערך בנערה צעירה בניסיון לאפשר לה לחזות בעולם נסתר הנמצא מעבר לעולם החומרי, אולם במקום זאת פותח צוהר בין שני העולמות דרכו נכנס האל פאן ופותח בשרשרת של מעשי זוועות.  1904 – בית האור הנסתר  1907 – גבעת החלומות – סיפור המגולל את תולדות חייו של לוסיאן טיילור, נער צעיר בעל נטייה לחלום בהקיץ הנאבק בקשיי היומיום של החיים בלונדון בראשית המאה העשרים, כנגד שאיפותיו האידיאליסטיות כאמן.  1907 – התהילה הסודית:  1917 – האימה  1933 – הסיבוב הירוק
ביבליוגרפיה > סיפורים קצרים

| --- | --- |
 1890 – המועדון האבוד – שני חברים נקלעים לסופת גשמים ופוגשים במכר משותף המוביל אותם למועדון סודי שכל חבריו מתגלים כידוענים מלונדון. בטקס משונה, נאלץ כל אחד מהם לפתוח ספר עתיק במקום אקראי, בידיעה כי הראשון מביניהם שיניח את ידיו על הדף השחור, ייאלץ להתמודד עם גורל מחריד ולא ידוע.  1894 – האור העמוק ביותר – מדען כולא את נשמתה של אשתו בתוך אבן חן נוצצת, אולם ישות מסתורית כלשהי פולשת לתוך קליפת גופה ואינה מצליחה לעמוד בפיתוי שהתכשיט מציב בפניה.:  1895 – הפירמידה הזוהרת – סיפור בלשי בעל אלמנטים על-טבעיים אודות אדם בשם ווהן, הנתקל בתרחישים משונים מסביב לביתו, כגון אבני מרפסת המסודרות בדפוסים מוזרים וציורים של עיניים, ומחליט לבקש את עזרתו של חברו, דייסון, בחקירת המקרה.  1923 – מחוץ לכדור הארץ
ביבליוגרפיה > שירה

1881 – אלאוסיניה – פרסומו הספרותי הראשון של מאכן, אוסף קטעי שירה קצרים העוסקים בתעלומות האלאוסיניאניות (אנ').
ביבליוגרפיה > חיבורים ומאמרים

1902 – הירוגליפים – חיבור עיוני בשישה פרקים הפורס את משנתו הפילוסופית של מאכן אודות ענף הספרות. אחת מטענותיו המרכזיות היא שספרות טובה נמדדת לפי יכולתה לעורר תחושה אנושית מסוימת, אותה הוא מכנה בשם אקסטזה.
ביבליוגרפיה > כתבים אוטוביוגרפיים

1922 – דברים רחוקים
1923 – דברים קרובים ורחוקים
1924 – הרפתקת לונדון
לקריאה נוספת

| עברית | English |
| --- | --- |
דניאלסון, הנרי; ארתור מאכן: ביבליוגרפיה; הוצאת ספריית פולקרופט, 1923 (מסת"ב 978-0810336827): Danielson, Henry; Arthur Machen: A Bibliography; Folcroft Library Editionsm 1923 (ISBN: 978-0810336827)
סוויטסר, וסלי דוויין; ארתור מאכן; הוצאת טוויין, ניו יורק, 1964 (מסת"ב 978-9997546852): Sweetser, Wesley Duaine; Arthur Machen; Twayne Publishers, New York, 1964 (ISBN: 978-9997546852)
גולדסטון, אדריאן הומר; ביבליוגרפיה של ארתור מאכן; הוצאת האסקל האוס, 1973 (מסת"ב 978-0838316146): Goldstone, Adrian Homer; A Bibliography Of Arthur Machen; Haskell House Publishers, 1973 (ISBN: 978-0838316146)
ביאורים

↑  ממלכה ולשית היסטורית מתקופת ימי הביניים.
↑  סיפורים שונים אשר היו פופולריים בבריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ועסקו בכוחות על או בישויות על טבעיות אשר הגנו על הכוחות הבריטיים מפני תבוסה.
פאולו דיבאלה

פאולו ברונו אסקיאל דיבאלה (בספרדית: Paulo Bruno Exequiel Dybala; נולד ב-15 בנובמבר 1993) המכונה "התכשיט" (בספרדית: La Joya) הוא כדורגלן ארגנטינאי, המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ בקבוצת רומא מהסרייה א' ובנבחרת ארגנטינה.
קריירה

דיבאלה ערך את הופעת הבכורה של בקבוצת אינסטיטוטו מליגת המשנה הארגנטינאית כשהיה בן 17 בלבד. הוא היה השחקן הצעיר ביותר שכבש שער במועדון, והיה השחקן הראשון שערך 38 הופעות ברציפות, ובנוסף היה הראשון שכבש גם בשישה משחקים ברציפות לעומת ארבעה משחקים בשיא הקודם.
קריירה > פאלרמו

ב-29 באפריל 2012 הודיע מאוריציו זאמפריני, נשיא פלרמו, על כוונתנו להחתים את דיבאלה בחלון העברות. ב-20 ביולי 2012 הודיעה פאלרמו על החתמתו לארבע שנים. הוא ערך את הופעתו הבכורה ב-1 בספטמבר 2012 בהפסד 0–3 ללאציו. את שערו הראשון כבש ב-11 בנובמבר 2012 בניצחון 0–2 על סמפדוריה. עונת 2014/2015 נחשבה לעונת הפריצה של דיבאלה בסרייה א', כאשר הבקיע עשרה שערים במחצית הראשונה של העונה וסיים אותה עם 13 כיבושים.
קריירה > יובנטוס

ביוני 2015 חתם לחמש שנים ביובנטוס, ששילמה תמורת העברתו מפאלרמו סכום של 32 מיליון דולר, לצד שמונה מיליון בבונוסים. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעתו הראשונה במדי יובנטוס בסופרקאפ נגד לאציו. הוא נכנס כמחליף והבקיע שער, ועזר לקבוצתו לנצח 0–2. ב-30 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, במשחק נגד רומא, בו גם כבש שער אחד בהפסד 1–2. הוא הגיע עם יובנטוס לשמינית גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי באיירן מינכן. במהלך העונה כבש חמישה שערים בליגת האלופות.
ב-13 באפריל 2017 חתם על חוזה חדש עד ל-2022 לאחר שעבר עם קבוצתו את פורטו בתוצאה 0–2 במשחק הראשון ו-0–1 במשחק הגומלין, כאשר כבש את השער היחיד. במשחק הראשון ברבע הגמר ניצחה יובנטוס את ברצלונה בתוצאה 0–3, כשהוא מסיים את המשחק עם צמד. משחק הגומלין הסתיים בתוצאה 0-0, ויובנטוס העפילה לחצי הגמר, שם ניצחה את מונקו. במשחק הגמר הפסידה יובנטוס לריאל מדריד בתוצאה 1–4.
במהלך 2022 הודיע דיבאלה על עזיבת יובנטוס, לאחר שלא הצליח להגיע להבנות על המועדון על חוזה חדש, ובקיץ 2022 הפך לשחקן חופשי.
קריירה > רומא

ב-20 ביולי 2022 חתם דיבאלה לשלוש שנים ברומא מהסרייה א'. ב־14 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו ברומא, במסגרת המחזור הראשון של עונת 2022/2023 בניצחון 0–1 על סלרניטנה. את שעריו הראשונים בקבוצה כבש ב-30 באוגוסט כשכבש צמד בניצחון 0–3 על מונצה.
תארים

אליפות הסרייה ב': 2013/2014
אליפות איטליה (5): 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020
קופה איטליה (4): 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2020/2021
הסופר קאפ האיטלקי (3): 2015, 2018, 2020
גביע העולם: 2022
הפיינליסימה: 2022
חיים אישיים

מ-2018 נמצא בזוגיות עם אוריאנה סבטיני, שחקנית, דוגמנית וזמרת.
הערות שוליים

↑  רשמי: פאולו דיבאלה חתם ל-3 שנים ברומא, באתר ערוץ הספורט, 20 ביולי 2022
↑  "Palermo's Smiling Assassin Pablo Dybala Smiling All The Way To Superstardom". beIN Sports. אורכב מ-המקור ב-2015-02-16. נבדק ב-16 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 גוסמאן •  2 מרקאדו •  3 טגליאפיקו •  4 אנסאלדי •  5 ביגליה •  6 פאסיו •  7 באנגה •  8 אקוניה •  9 היגוואין •  10 מסי •   11 די מריה •  12 ארמני • 13 מסה •  14 מסצ'ראנו • 15 פרס • 16 רוחו • 17 אוטמנדי • 18 סאלביו • 19 אגוארו • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 פאבון • 23 קבאז'רו • מאמן: סמפאולי |  1 גוסמאן •  2 מרקאדו •  3 טגליאפיקו •  4 אנסאלדי •  5 ביגליה •  6 פאסיו •  7 באנגה •  8 אקוניה •  9 היגוואין •  10 מסי •   11 די מריה •  12 ארמני • 13 מסה •  14 מסצ'ראנו • 15 פרס • 16 רוחו • 17 אוטמנדי • 18 סאלביו • 19 אגוארו • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 פאבון • 23 קבאז'רו • מאמן: סמפאולי | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 2019 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 סראביה •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 פריירה •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 פונס מורי •  14 קאסקו • 15 פיסארו • 16 דה פול • 17 אוטמנדי • 18 רודריגס • 19 סוארס • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 מרטינס • 23 מוסו • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 סראביה •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 פריירה •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 פונס מורי •  14 קאסקו • 15 פיסארו • 16 דה פול • 17 אוטמנדי • 18 רודריגס • 19 סוארס • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 מרטינס • 23 מוסו • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2022 (אלופת העולם) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 קוריאה • 16 אלמדה • 17 גומס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 דיבאלה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 קוריאה • 16 אלמדה • 17 גומס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 דיבאלה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1275938604  ISNI: 0000 0005 0055 9725  LCCN: no2019106588  VIAF: 9420156497239417740002   WorldCat (עם VIAF): 9420156497239417740002
ימי החנוכה

מחבר השיר המקורי ביידיש, מרדכי ריווסמן
מחבר הגרסה העברית, אברהם אברונין
"ימי החנוכה" הוא גרסה עברית לשיר היידי "חנוכּה, אוי חנוכּה" ("חנוכה, הו חנוכה") מאת הסופר, המתרגם והמורה המשכיל היהודי-רוסי מרדכי (מארק) ריוֶוסמן (ריוועסמאַן). המקור היידי נכתב בסנקט פטרבורג בירת רוסיה למנגינה עממית יהודית ממזרח אירופה, והתפרסם לראשונה ב-1912. את הגרסה העברית לשיר כתב הבלשן, המתרגם והמורה הישראלי אברהם אברוּנין בארץ ישראל בעשור השני של המאה ה-20. היא הופיעה כנראה לראשונה בדפוס ב-1930. לשיר גם גרסה אנגלית פופולרית – Oh Hanukkah.
תולדות השיר

בשנת 1908 נוסדה בסנקט פטרבורג בירת רוסיה החברה למוזיקה עממית יהודית. מייסדיה היו מוזיקאים יהודים בוגרי הקונסרבטוריונים של סנקט פטרבורג ומוסקבה, בהם יואל אנגל, לייב צייטלין, יוסף אחרון, לזר סמינסקי, מיכאל מילנר ושלמה רוזובסקי. אחת ממטרותיה המרכזיות של החברה הייתה איסוף ותיעוד המוזיקה היהודית. חבריה יצאו אל העיירות שבמרחב הלשוני (אנ') היידי בתחום המושב – "יידישלאַנד" (ארץ היידיש) – ועסקו בהקלטה וברישום של אלפי שירי עם ונעימות עממיות. היצירות שתועדו התפרסמו בקבצים שהוציאה החברה; חלקן עובדו להרכבים קוליים ואינסטרומנטליים. עבודתה של משלחת אתנוגרפית בראשות זוסמן קיסלגוף שנשלחה לאסוף שירים וניגונים עממיים בקרב היהודים בפלכי ויטֶבּסק וחֶרסון (צפון-מזרח בלארוס ודרום אוקראינה של ימינו, בהתאמה), הניבה אנתולוגיה חשובה בעריכת קיסלגוף שהוציאה החברה ב-1912, ואשר כללה 82 שירים.
מרדכי (מארק) ריוֶוסמן (1868–1924), מורה ותיק בבית הספר של חברת מפיצי השכלה בפטרבורג, מתרגם (בין היתר את משלי קרילוב) ומחבר מחזות לילדים וסיפורים בנושאים מקראיים, היה חבר פעיל בחברה למוזיקה יהודית ומראשיה. לאוסף השירים שערך קיסלגוף הוא סייע בחיבור עיבודים ותרגומים (חלק מהשירים שנכללו בקובץ היו ברוסית), וכן שלושה שירים פרי עטו: "חנוכּה, אוי חנוכּה", שיר נוסף לחנוכה (שזכה בארץ ישראל לגרסה עברית מאת לוין קיפניס: "שימו שמן"), וכן עוד שיר שהיה לפופולרי מאוד: "היַינט איז פּורים, ברידער" (היום פורים, אחיי). בקובץ השירים, שנקרא "לידער-זאַמלבוך פֿאַר דער יידישער שול און פֿאַמיליע" (קובץ שירים לבית הספר ולמשפחה היהודיים), ביקשו קיסלגוף ועמיתיו לספק למשפחה היהודית המודרנית שירים לכל החגים. העובדה שהיה על ריווסמן לתרום שיר מקורי משלו פירושה כנראה כי המסורת העממית חסְרה אז שירי משפחה לחנוכה (שכן אחרת היו עורכי הקובץ בוחרים שיר מסורתי, כפי שאמנם עשו במקרה של חגים אחרים).
כבר בשנת 1914 התפרסם השיר בברלין, בשירון של תנועת הנוער היהודית-גרמנית "בלאו-וייס". ב-1928 נדפס השיר בשיקגו ובניו יורק בחוברת מסדרת השירונים Little Books of Jewish Songs שערך המחנך המוזיקלי הארי קופרסמית', מחלוצי ההפצה של מוזיקה יהודית באמריקה, וב-1929 הוא הופיע בקובץ שירים של בית הספר העממי הציוני-סוציאליסטי של איגוד הפועלים היהודי-לאומי (אידיש-נאַציאָנאַלער אַרבעטער פֿאַרבאַנד) ופועלי ציון בטורונטו שבקנדה.
ברבות השנים נעשו שירי ה"זאַמלבוך" נפוצים יותר ויותר, והשיר "חנוכּה, אוי חנוכּה" הפך לעממי. עדות לכך היא העובדה שב-1932, עשרים שנה לאחר פרסומו הראשון, כלל אותו המוזיקולוג אברהם צבי אידלסון במסגרת מפעל הכינוס המונומנטלי שהוציא תחת ידו, "אוצר נגינות ישראל", בכרך התשיעי, שהוקדש ל"נגינות עממיות של יהודי מזרח אירופה"; ולא זו אף זו – בניגוד לשירים רבים אחרים בקובץ, השיר "חנוכּה, אוי חנוכּה" נדפס שם ללא ציון מקור בדפוס ואפילו ללא ציון שם המחבר (משמע, אידלסון לא הכיר את הפרטים הללו וראה בו "שיר עממי" מאת מחבר עלוּם שֵם שנמסר מפה לאוזן). גם אספנית השיר היידי רות רובין כללה את השיר באנתולוגיה A Treasury of Jewish Folksong‏ (1950).
תולדות השיר > הגרסה העברית

אברהם אברונין (1869–1957), מורה ומדקדק עברי מרוסיה הלבנה שעלה לארץ ישראל בשנת 1910 והיה למורה בתל אביב, תרגם שירי ילדים לעברית מיידיש, בין היתר במטרה לסייע ללימוד העברית של ילדי הארץ. את השיר הפופולרי לחנוכה ביידיש תרגם כנראה בתוך שנים אחדות מפרסומו – על כך מעיד אזכור של ביצוע השיר בעברית בפי מקהלת בית הספר העברי בצידון שבלבנון בנשף חנוכה תר"ף (1919). השיר ראה אור בדפוס ב-1930 בחוברת "שירים לשבת ולמועד" שערך מנשה רבינוביץ (רבינא), ובהמשך נדפס בקבצים ובשירונים שונים והפך נפוץ.
הלחן

הלחן התפרסם לראשונה בכרך התווים של הקובץ "לידער-זאַמלבוך" שבעריכת זוסמן קיסלגוף (1912), בעיבודו של פסח (פאבל) לְבוֹב, ושם צוין כי הניגון הוא "חסידי". גם האספנית והחוקרת היהודייה-קנדית-אמריקאית רות רובין טענה כי הלחן חסידי, ואספן וחוקר הפולקלור היידי הישראלי מאיר נוי טען כי זהו עיבוד של מוטיבים חסידיים; ואולם לא נמצא תיעוד של ניגון חסידי בלחן זה. חלקים מן המנגינה מצויים בשירים יידיים אחרים, כגון "לעבעדיק יענקל" (יַנקל העליז), "ר' שמואלס ניגון" (המנגינה של ר' שמואל) ו"די לוסטיקע חסידים" (החסידים העליזים).
מנגינת השיר העברי זהה למנגינת השיר המקורי (והשיר האנגלי) למעט הבדלים קלים ביותר:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
תוכן השיר > הגרסה העברית

הגרסה העברית של אברונין דומה מעיקרה לגרסה המקורית, בשינויים קלים: לא נזכרים בה ריקודים, וגם דברי השבח והאהבה הרבים לחג המצויים במקור אינם מופיעים כאן. ההבדל העיקרי שמציגה הגרסה העברית לעומת המקור הוא הדגש המושם על הניצחון האנושי והיעדרם של דברי הלל לאלוהים על הנסים. חג החנוכה, שביסודו מרד החשמונאים, זכה למעמד מיוחד בתנועה הציונית כחג המציין גבורה ולחימה יהודית היסטורית של "מעטים מול רבים", ועצמאות וריבונות יהודית בארץ ישראל (בדומה לל"ג בעומר, שקוּשר עם מרד בר כוכבא). השיר עוסק בחגיגה של מאורע היסטורי-דתי – ניצחון המכבים ו"חנוכת מקדשנו", אולם התהילה היא של היהודים הקדמונים: "ניצחון המכבים נספר, נזמרה / על היוונים אז ידם כי גָּבֵרָה / [...] עם ישראל עשה תושייה"; ואת נרות החג קורא השיר אמנם להדליק "על הנסים ועל הנפלאות" – נוסח הלקוח מתפילת "הנרות הללו" הקדומה – אך לא "על התשועות ועל הנסים ועל הנפלאות שעשית [=שעשה אלוהים] לאבותינו", אלא "על הנסים ועל הנפלאות אשר חוללו המכבים" (השוו מילות השיר לחנוכה "מי ימלל" מאת מנשה רבינא, הקורא: "מי ימלל גבורות ישראל, אותן מי ימנה?" – על משקל "מי ימלל גבורות ה' ישמיע כל תהילתו" שבתהילים קו, ב). לפיכך השיר, כמו שירים אחרים ברוח זו, עוררו התנגדות מצד חוגים דתיים – בעיני יהודים אנטי-ציוניים הוא מהווה ביטוי ליוהרה הציונית, ואילו בקרב הדתיים הלאומיים יש שביקשו להתאימו להשקפת עולמם הדתית ולשיר "על הנסים ועל הנפלאות אשר חולל ה' למכבים".
ה"סופגניות" הנזכרות בגרסה העברית אין פירושן המאכל המכונה כיום בעברית סופגנייה, כי אם דווקא לביבה, כבגרסתו המקורית של השיר. בעבר שימשו המונחים העבריים "סופגניות" ו"לביבות" במובנים שונים. בשנת תרע"ג-1913 קבע ועד הלשון העברית (קודמה של האקדמיה ללשון העברית), במונחון לתבשילים וכלי בישול, את השם "סופגניות" (שאותו חידש דוד ילין בשנת תרנ"ז) כמתייחס לקציצות תפוחי האדמה המטוגנות המכונות ביידיש לאטקעס, כלומר המאכל ששמו כיום בעברית לביבה; השם "לביבה", מנגד, שימש שם כולל למאכלי בצק ממולאים, לרבות מה שמכונה היום סופגנייה. ואולם השימוש שהלך ונפוץ בציבור למילים "סופגנייה" ול"לביבה" היה במשמעויות המוכרות כיום, ולבסוף גם הכיר בכך ועד הלשון.
תוכן השיר > הגרסה האנגלית

במחצית הראשונה של המאה ה-20 נפוצו בארצות הברית גם עיבודים שונים של השיר לאנגלית, בפרט לילדים, והשיר החל להיות מוכר בשם "Hanukkah, Oh Hanukkah, Come Light the Menorah". בדומה לגרסאות היידית והעברית, גם השיר באנגלית היא משירי החנוכה הפופולריים ביותר בשפה זו.
הגרסה האנגלית המקובלת בימינו היא הפשוטה מכולן: יש בה הזמנה נלהבת לחגוג ואזכור של מנהגי החג, אך היא נטולה כל התייחסות לסיפור ההיסטורי או לרכיב הדתי. להלן מילות השיר באנגלית:
| --- | --- |
 המקור  (Oh) Hanukkah, Oh Hanukkah  Come light the menorah  Let's have a party  We'll all dance the hora  Gather 'round the table, we'll give you a treat  Dreidels (or "sevivon") to play with, and latkes (or "levivot") to eat    And while we are playing  The candles are burning bright (or "low")  One for each night, they shed a sweet light  To remind us of years (or "days") long ago  One for each night, they shed a sweet light  To remind us of years (or "days") long ago.:  תרגום מילולי  (הו,) חנוכה, הו, חנוכה  בואו הדליקו את החנוכייה  הבה נערוך מסיבה  נרקוד כולנו את ההורה  התקבצו סביב השולחן, ניתן לכם פינוק  סביבונים לשחק בהם ולביבות לאכול    ובזמן שאנו משחקים  הנרות דולקים באור מבהיק (או: הולכים ודועכים)  אחד לכל לילה, הם מפיצים אור מתוק  להזכיר לנו שנים (או: ימים) רחוקות [מילולית: מזמן]  אחד לכל לילה, הם מפיצים אור מתוק  להזכיר לנו שנים (או: ימים) רחוקות [מילולית: מזמן]
השפעות

משורר הילדים לוין קיפניס – שחיבר שירים רבים לחנוכה שהתקבלו: "חנוכייה יפהפייה נותנת לנו אור", "מי זה הדליק", "סביבון סוב סוב סוב", "שימו שמן" (גם הוא נוסח עברי לשיר האחר של ריווסמן לחנוכה שהתפרסם ב"זאַמלבוך" בעמוד שאחרי), "חנוכה, חנוכה, חג יפה כל כך", "נר לי" ו"הבה נרימה" – חיבר וריאנט לשירם של ריווסמן-אברונין עבור חג הסוכות, שנקרא "חג הסוכות זמן שמחתנו" (התפרסם ב"גליונות לגננות" שערך קיפניס בעשור השני של המאה ה-20), אך הוא לא התקבל.
השפעות > מוזיקה אמנותית

בינואר 1909 הופיע הירש קוֹפּיט (Kopyt), חבר החברה למוזיקה יהודית בפטרבורג, בקונצרט שארגנה החברה בעיר ובו ביצע את יצירתו לפסנתר "פֿריילעכס" (פריֶילֶכס, זֶמֶר/ריקוד משמח). יצירתו של קופיט הורכבה משילוב של שתי מלודיות, בהן זו ששימשה את שירו של ריווסמן. היצירה הופיעה בדפוס בשנת 1912.
המלחין לייב (לב/ליאו) צייטלין, גם הוא מאנשי החברה למוזיקה יהודית, חיבר גרסה תזמורתית ליצירה של קופיט, וזו בוצעה לראשונה בקונצרט של החברה ביוני 1913 ("פריילעכס" התזמורתית לא ראתה אור בדפוס). כ-15 שנה אחר כך, צייטלין, שבינתיים היגר לארצות הברית, השתמש בקטע זה במלואו כמעט (למעט הפתיח והסיום) ביצירתו הדרמטית Palestina ("פלשְׂתינה", ארץ ישראל), אוברטורה שהועלתה לראשונה ב-20 בספטמבר 1929 בתיאטרון הקפיטול (אנ') בניו יורק והושמעה לאחר מכן גם ברדיו.
בשנת 1914 פרסם המלחין יוסף אחרון, מראשי החברה, יצירה בשם "'שֶר' [ריקוד מספריים – ריקוד חתונה פופולרי] ריקוד עברי [=יהודי]" ("Scher" Hebraischer Tanz, Op. 42) – אימפרוביזציה לריקוד על המנגינה שליקט קיסלגוף. היצירה בוצעה לראשונה בסנקט פטרבורג בשנת 1915.
המלחין היהודי-אמריקאי סמיואל אדלר פרסם (כנראה בשנת 1963) מוטט לחנוכה למקהלה מעורבת (SATB (אנ')) ולפסנתר בשם "A Song Of Hanukkah" (מילים: א' גוטמן) המבוסס על השיר.
השפעות > גרסאות הומוריסטיות

לשיר העברי נפוצו גרסאות פרודיות-הומוריסטיות שונות. גרסה מקובלת, שתועדה בקובץ הפופולרי שבעריכת סמדר שיר "שירי רחוב" (1982), מכילה התייחסות לחגים אחרים:
החתים במקרא

החתים הם עם קדום המוזכר במקרא כאחד מעמי כנען. מחקרים ארכאולוגים מודרניים מזהים אותם כעם הודו-אירופי שחי באזור אנטוליה מהמאה ה-20 לפנה"ס, והקים את האימפריה החתית ששגשגה במשך 500 שנה בין 1680 ל-1180 לפנה"ס, ובהתאם לזיהוי זה מכונה כיום הממלכה החתית.
בהיסטוריוגרפיה המקראית

לפי המסופר בתנ"ך לחתים, כמו עמים תנ"כיים אחרים, מקור באחד מבני נח. לוח העמים בספר בראשית מתאר את חם כסבו של חת ואת כנען כאביו.
בתקופה שבין מסע אברהם ארצה ועד לירידת בני ישראל מצרימה (בין לערך 2000 עד לפני 1200 לפנה"ס) מוזכרים החִתִּים ובְנֵי־חֵת, בקשר לשני אירועים מרכזיים: קנין מערת המכפלה על ידי אברהם מידי החתים הגרים בחברון ונישואי עשיו לנשים חתיות. הפסוקים הללו מעידים על היאחזות חתית בחברון והשפעה שהגיעה גם לחלקיה הדרומיים של ארץ ישראל. גבולותיה של התרבות החתית נמתחו לאורך כה רב לעיתים די רחוקות. מבחינה כרונולוגית, כיבושיו של מוּרְשִילִיש אשר הגיעו, לפי המסופר, עד לבבל, התרחשו לערך בתקופה המדוברת, בימי הממלכה החתית הקדומה.
אחר יציאת מצרים ולקראת ההתנחלות השבטית מתוארים גבולות יושבי כנען. גבולות החתים משתנים מעט, וכעת החתים מזוהים כעם השוכן באזור צפוני והררי, ונודעת חשיבות, לפחות גאוגרפית, לתואר "ארץ החתים".
עד ימי ממלכת ישראל המאוחדת נפלה האימפריה החתית לגויי הים, ושרידיה, הממלכות החתיות החדשות, קמו בצפון סוריה. כוחם של החתים הופחת במידה ניכרת, אולם נותרה להם חשיבות אזורית בימיהם הראשונים. החתים מיוצגים על פי רוב על ידי דמויות ולא ממלכה, כנראה כעדות למפלת האימפריה החתית והיווצרות היחידות הפוליטיות הנפרדות של הממלכות הסוריו־חתיות. אחת העדויות לחשיבותם ניתן למצוא בשמה של ירושלים - "ציון", שעפ"י אחת ההשערות מקורו במילה החתית ל"מצודה".
את יחסי הישראלים והחתים ניתן להגדיר כטובים: אחימלך החתי שירת את דוד כאשר הלה ברח משאול המלך, אוריה החתי נמנה עם אנשי החיל של דוד המלך, ודוד הביא למותו בניסיון לחפות על חטאו ולא בגין איבה כלשהי בין השניים (ר' מעשה דוד ובת שבע). המציאות בממלכות החתיות החדשות משתקפת בתגובת תועי מלך חמת, אחת הממלכות החתיות החדשות, לניצחונו של דוד על הדדעזר בן רחוב מלך ארם צובא. הפלישה הארמית של המאה ה-10 לפנה"ס סכנה במידה רבה את הממלכות הסוריו־חתיות, ורבות מהן נכבשו ונעשו ארמיות. אי לכך, שש המלך כאשר נודע לו על ניצחון דוד.
מן המסופר בספר מלכים א' פרק ט' עולה כי בהתאם למסופר בספרים הקודמים שבני ישראל השמידו את עמי כנען שישבו לפניהם בארץ באופן חלקי בלבד, גם בימי שלמה עדיין נותרו מבני העממים האלה בארץ (ובהם החתים) וכי שלמה המלך הסב אותם לעבדים לצרכיו השונים.
נוסף לכל אלה, שלמה המלך נשא נשים חתיות והיו לו קשרים כלכליים עם מלכי החתים. אפשר גם שלאחאב היה קשר צבאי עם מלכי החתים.
במחקר המודרני

לאור הטון הארעי בו מוזכרים החתים, ולרוב כחלק מקבוצת עמים כנעניים אשר היו רחוקים מבנין אימפריות, מרבית החוקרים אשר קדמו לעידן הארכאולוגיה ראו בחתים שבט הררי מימי האבות. בשנת 1882, בזמן הרצאתו בפני הקהילה לארכאולוגיה מקראית בלונדון, הודיע ארצ'יבלד הנרי סייס על גילויה של "אימפריה חתית אבודה", וטען כי החתים, בניגוד לתיאור הנפוץ במקרא, לא היו שבט כנעני חלש שהוכנע על ידי שופטי ומלכי ישראל. מחקר פילולוגי וארכאולוגי מעמיק חיזק טענה זאת, ועודד פולמוס בעניין זהות החתים ואמיתות הדיווח התנ"כי.
תיאורי הטריטוריה החתית משתנים מפעם לפעם, ולנוכח העובדה כי מדובר בתקופה ארוכה של זמן, אחדים גורסים כי התקיימו שני גויים ולהם השם חתים. מאידך גיסא, השינויים הטריטוריאליים שאפיינו שלבים שונים בהיסטוריה חתית (הממלכה החתית הקדומה, האימפריה החתית והממלכות החתיות החדשות), הביאו לטענה כי בני־חת התנ"כיים והתרבות החתית, מבוססת הארכאולוגיה, הם ישות אחת.
מפלת האימפריה החתית באה בתקופת משבר תקופת הברונזה המאוחרת המאה ה-13 לפנה"ס שהתאפיין ברעב, מלחמות ונדידות עמים שהובילו לפלישה לאזור של גויי הים. מספר אלמנטים חתיים נשמרו בערי המדינה הסוריו-חתיות, אולם החתים נעלמו מכל זיכרון ונחשבו לשבט הכנעני שמזכיר התנ"ך. רק בתקופה מודרנית נחשף עברם המפואר. העושר התרבותי והכוח המדיני של החתים הקדומים סתר את הגישות המקראיות והוביל לפולמוס בנדון.
חשיפת התרבות החתית העשירה שמרכזה צפוני לכנען וכוחה אדיר הובילו אחדים לערער על קביעתו של סייס כי מדובר בעם אחד. לטענתם מדובר בעמים שונים שלהם שמות זהים. קיים תקדים לכפילות שמות כזאת בתנ"ך. לדוגמה, מפורטים שני אשורים: המוכרים יותר הם האשורים בני שם, אומנם אשורים נוספים הם בני דְדָן, בן יָקְשָׁן, בן אברהם וקְטוּרָה.
אחרים סוברים כי החתים של תקופת ההתנחלות הם למעשה חורים, אשר שמם עוות בחלוף הזמן, או קבוצות אתניות אחרות אשר ישבו בסביבת כנען. סברות אלו אינן מקובלות יתר על המידה בקרב החוקרים. פופולרית דווקא היא התאוריה של סייס. הדמיון בשמות, בהיסטוריה ובגבולות הטה את הכף לטובת הסברה הזאת. ניתן אף למצוא מילים שמקורן כנראה בשפה החתית אשר השתרשו לעברית, דוגמת המילה "צִיוֹן" שיש המשערים שמקורה חתי.
בספר "מקרא וארכאולוגיה", מזהים המחברים, על סמך תעודות מסוימות ובהם הסכם הסגרה בין החתים למלך אוגרית בו מופיעה התחייבות של מלך החתים להסגיר עבדים שיברחו ל"שדה החבירו", ומקבילות באגרות אל-עמרנה בין החבירו לחתים.