stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגנה נימצו-הודית
הווריאציה הקלאסית: 4. מה-ג2

הווריאציה הקלאסית או בשמה הנוסף, וריאציית קפבלנקה, הייתה פופולרית בראשית ימיה של ההגנה הנימצו-הודית. אף כי בסופו של דבר, הוחלפה על ידי מערכת רובינשטיין (4. ה3) כאשר האחרונה קמה לתחייה בתחילת שנות ה-90, נכון לתחילת המאה ה-21, הווריאציה הקלאסית נפוצה ומשוחקת באותה מידה כמו מערכת רובינשטיין.
במהלך זה, מטרת הלבן היא לשמור את 2 הרצים מבלי להתפשר על מבנה הרגלים שלו. החסרונות של המהלך הם:
המלכה תעבור מקום לפחות פעמיים בתוך מהלכי הפתיחה.
פיתוח צד המלך הלבן מתעכב.
לכן, על אף שהלבן מחזיק בזוג הרצים שלו, לשחור כדאי לפתוח את המשחק במהירות כדי לנצל את יתרונו בפיתוח הכלים.
לשחור יש 4 תגובות אפשריות ל- 4. מה-ג2:
שיטת רובינשטיין: 4. ה3

שיטת רובינשטיין (ע"ש עקיבא רובינשטיין) היא תגובת הלבן הנפוצה ביותר להגנה הנימצו-הודית. סבטוזר גליגוריץ' ולאיוש פורטיש תרמו אף הם לפיתוח קו זה ברמת רב-אמן במהלך הקריירה שלהם.
בשיטה זו, הלבן ממשיך בפיתוח הכלים ללא התחייבות לקו פעולה מסוים. בתשובה, יש שחור שלושה מהלכים עיקריים לבחירה:
4 ...0-0
4 ...ג5
4 ...ב6
שיטת רובינשטיין: 4. ה3 > הקו הראשי 4. ה3 0-0

המהלך הגמיש והמשוחק ביותר על ידי השחור כתגובה ל -4.ה3 של הלבן הוא 4 ...0-0. הקו הראשי ממשיך בצורה הבאה:
לאחר 7. 0-0 הלבן משלים את פיתוח צד המלך שלו, בעוד השחור מחזק את תביעתו על המרכז. בנקודה זו, רצפי המהלכים האפשריים החשובים ביותר הם:
וריאציית קספרוב: 4. פ-ו3

המהלך 4. פ-ו3 נודע בתור וריאציית קספרוב, מאז שגארי קספרוב השתמש בו נגד אנטולי קרפוב באליפות העולם בשחמט 1985. קספרוב שיחק 4. פ-ו3 שש פעמים והשיג בהן שלושה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו.
תגובת השחור למהלך הלבן יכולה להיות אחת מהבאות:
4 ... ד5 - מעבר לגמביט המלכה הנדחה.
4 ...ב6 5. ר-ז5 ר-ב7 - מעבר להכלאה בין הגנה נימצו-הודית והגנה הודית של המלכה.
4 ...ג5 - המהלך הנפוץ המשאיר את המשחק במסגרת ההגנה הנימצו-הודית.
לאחר 4. פ-ו3 ג5, ללבן קיימות האפשרויות הבאות:
ראו גם

היפרמודרניזם (שחמט)
תורת הפתיחות בשחמט
פיאנקטו
משחק חצי סגור
הגנה הודית
הגנה הודית של המלכה
לקריאה נוספת

טוני קוסטן, התמחות בנימצו-הודית, הוצאת באטספורד, 2003
יורי יאקוביץ' (אנ'), לשחק את ה-4. ו3 נימצו-הודית, הוצאות גמביט (אנ'), 2005
אדוארד דירינג, לשחק את הנימצו-הודית, הוצאת שחמט לכל אדם (אנ'), 2006
כריס וורד, נימצו-הודית אקסצנטרית, הוצאת שחמט לכל אדם (אנ'), 2005
דמיטרי קומרוב, סטפן דיוריץ', קלאודיו פנטלאוני, מאפיינים חיוניים לפתיחת שחמט, כרך 3: פתיחות הודיות, חדש בשחמט (אנ'), 2009
הערות שוליים

1 2 3  קרסטן הנסן, הנימצו-הודית 4. ה3, הוצאות גמביט (אנ'), 2002, מסת"ב 1-901983-58-7
↑  אליפות העולם בשחמט 1985 - אנטולי קרפוב נגד גארי קספרוב, באתר www.chessgames.com
1 2 3  כריס וורד, נימצו-הודית אקסצנטרית, הוצאת שחמט לכל אדם (אנ'), 2005
| פתיחות שחמט |
| --- | --- | --- |
| פתיחות אב | משחק פתוח • משחק חצי פתוח • משחק סגור • משחק חצי סגור • פתיחת איגוף • פתיחה נדירה |  |
| פתיחות גמביט | גמביט אבנס • גמביט בודפשט • גמביט המלך • גמביט המלכה • גמביט המלכה הנדחה • גמביט המלכה הנרצה • פתיחה סקוטית • גמביט לטבי • הגנה אוסטרית • הגנת צ'יגורין • הגנה בלטית • הגנת מרשל |  |
| הגנה הודית | הגנת בנוני • גמביט בודפשט • פתיחה קטלאנית • הגנה נימצו-הודית • הגנת בנוני מודרנית • הגנה הודית של המלכה • הגנת גרינפלד • הגנה הודית של המלך • התקפת טורה • הגנה הודית מזרחית • התקפת טרומפווסקי • הגנה מקסיקנית |  |
| פתיחות הגנה | הגנה הודית של המלך • הגנה הודית של המלכה • הגנה הודית מזרחית • הגנה נימצו-הודית • הגנת נימצוביץ' • הגנה הולנדית • הגנה מודרנית • הגנת בנוני • הגנת פילידור • הגנת גרינפלד • הגנת אלכין • הגנת קארו-קאן • הגנת שני הפרשים • הגנה ברלינאית • הגנה צרפתית • הגנה סיציליאנית • פתיחת פירץ  • טנגו הפרשים השחורים • פתיחה רוסית |  |
| פתיחות התקפה | התקפת ריכטר-ורסוב • התקפת טרומפווסקי • התקפת טורה • התקפת הודג'סון • פתיחת לארסן |  |
| פתיחות שיטתיות | שיטת לונדון • שיטת קול |  |
| פתיחות ללא סיווג | פתיחה איטלקית • פתיחה אנגלית • פתיחת בירד • פתיחה ספרדית • פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה • פתיחה וינאית (משחק וינה) •  פתיחת ארבעת הפרשים • פתיחת רץ המלך • פתיחה קטלאנית • פתיחת רטי  • פתיחת בארנס • פתיחת סארגוסה • פתיחה פולנית • פתיחת גרוב • פתיחת אנדרסן • פתיחת קלמנץ • פתיחת דורקין • פתיחת אמאר • פתיחת דאנסט • פתיחת וור • פתיחת דספרז • פתיחת מיזס • פתיחת ואנ'ט קרויג'ס |  |
| אחר | אנציקלופדיית פתיחות שחמט • מלכודות בפתיחה בשחמט |  |
ראו גם פורטל השחמט • קטגוריה:פתיחות שחמט • קטגוריה:שחמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530369405171  BNE: XX5411594  GND: 4579996-9  LCCN: sh99002737
מרצה

מַרצה הוא אדם המעביר ידע בעזרת לימוד מול קהל מאזינים. הרצאה (דברי מרצה בפני קהל) יכולה להיות בכל תחום ידע. בשונה ממורה, מרצה בדרך כלל מלמד במסגרות על-תיכוניות.
מאמצע שנות ה-30 החלו מרצים ללוות את הרצאותיהם באמצעי המחשה אודיו-ויזואליים, בהתאם לטכנולוגיה שעמדה לרשותם בכל תקופה: שקופיות ושקפים ובהמשך מצגות שנוצרו באמצעות תוכנות ייעודיות והקרנה של קטעי וידאו. לצד השכלולים הטכנולוגיים עדיין רווחת הגישה המסורתית של שימוש בלוח להמחשת החומר הנלמד.
עם התפתחות האינטרנט הרצאות רבות מוקלטות, כך שמתאפשרת צפייה בהן באינטרנט. בעקבות פריצת מגפת הקורונה התפשט מאוד המנהג להעביר הרצאות מקוונות, באמצעות תוכנה כגון זום.
דרגה אקדמית

בארצות הברית ובקנדה משמשת המילה "מרצה" לתיאור מורה בקורסים לא-אקדמיים באוניברסיטאות, במכינות וכן בקורסים שאינם בחסות אקדמית כלל. לעומת זאת, באוניברסיטאות בישראל, מרצה (Lecturer) הוא גם שמה של הדרגה הראשונה בסולם הדרגות של אנשי הסגל האקדמי הבכיר במסלול הרגיל. הדרגה הבאה אחריה קרויה מרצה בכיר(אנ'), שכן בשלב זה נדרש באקדמיה לערוך מחקרים עצמאיים ואף לעמוד בראש צוות מחקר. לרוב, דרגת "מרצה" מהווה דרגת מינוי ראשונה, ומצופה מחבר הסגל לעמוד בדרישות האקדמיות (פרסומים אקדמיים, נראות בין-לאומית, לעיתים אף זכייה במענקי מחקר, תרומה ייחודית למוסד האקדמי שבו הוא משמש כמרצה) כדי שיפתחו בהליכים למינויו כמרצה בכיר. באוניברסיטאות, קביעות (tenure) במסלול האקדמי הרגיל מוענקת רק לבעלי דרגת מרצה בכיר ומעלה, ומשכך, קיימת מגבלת זמן על מינוי כמרצה (לרוב, בין 3–5 שנים) שבסופה עשוי המרצה לסיים את תפקידו כחבר סגל אקדמי בכיר במוסד זה, או לעבור למעמד של "מרצה מן החוץ" (הגדרה העונה גם על מקרים בהם מדובר במרצה שבא מחוץ לאקדמיה, כגון שופטים או אמנים, שתרומתם הסגולית מצדיקה העסקתם כמרצים, מחוץ למסלול האקדמי השכיח).
הדרגה הבאה בסולם הדרגות, "מרצה בכיר", נמצאת בתווך שבין הדרגה האמריקאית assistant professor (פרופסור משנה) לבין הדרגה associate professor (פרופסור חבר), דבר היוצר לעיתים קושי "לתרגם" דרגת "מרצה בכיר" לדרגות מקבילות בחו"ל. כדי שלא לפגוע במעמדם של המרצים הבכירים בזירה הבין-לאומית, הוחלט בשנת 2012 בטכניון לשנות את השם של דרגה זו במוסדם ל"פרופסור משנה". עם זאת, לאור החשש שהדבר מטעה את הציבור, וכדי לאפשר אחידות בין המוסדות האקדמיים בארץ, החלטה זו שונתה בשנת 2014, לאחר שהמועצה להשכלה גבוהה הורתה לטכניון לחדול מלתת מינוי שכזה (אך לא לבטל רטרואקטיבית מינויים שכבר ניתנו). בנוסף, במדינות דוברות ספרדית, המילה 'פרופסור' משמעותה 'מורה', וגם איש חינוך העובד בגן ילדים מכונה כך, ומכאן שאין שום משמעות למונח המקביל המשמש במסורת האקדמית הרווחת בארץ ובארצות הברית.
הערות שוליים

↑  דרגה חדשה בטכניון: פרופסור משנה, הודעת הנהלת הטכניון מיום 12 באוגוסט 2012
 רוני לינדר-גנץ, ליאור דטל, באקדמיה זועמים: מרצים בטכניון מקבלים תואר פרופסור משנה, באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2013
↑   רוני לינדר, מל"ג: הטכניון לא יוכל להשתמש בתואר "פרופ' משנה", באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2014
↑  החלטות מישיבת המועצה להשכלה גבוהה השתים-עשרה
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משוואות קושי-רימן

באנליזה מרוכבת ואנליזה הרמונית, משוואות קושי-רימן הן צמד משוואות דיפרנציאליות חלקיות, שאותן מקיימים שני הרכיבים (הממשי והמרוכב) של כל פונקציה אנליטית מרוכבת. בכיוון ההפוך, אם הפונקציות הממשיות  \ u(x,y),v(x,y) הן דיפרנציאביליות ומקיימות את המשוואות, אז  \,f(x+iy)=u(x,y)+iv(x,y) היא פונקציה אנליטית. תנאי זה לאנליטיות של  \ f נקרא תנאי קושי-רימן.
ניסוח פורמלי

תהא  \ f(z)=f(x+iy) פונקציה מרוכבת, אז ניתן לכתוב אותה כסכום של שתי פונקציות ממשיות  \ u,v :  \ f(x+iy)=u(x,y)+iv(x,y).
משוואות קושי-רימן הן שתי המשוואות הדיפרנציאליות הבאות:
\ (1)\quad {\frac {\partial u}{\partial x}}={\frac {\partial v}{\partial y}}\quad ,(2)\quad {\frac {\partial u}{\partial y}}=-{\frac {\partial v}{\partial x}}
ניסוח פורמלי > תנאי קושי-רימן

תנאי קושי-רימן לגזירות מנוסח באופן הבא:

פונקציה  \ f(z)=f(x+iy)=u(x,y)+iv(x,y) גזירה בנקודה  \ z_{0}=x_{0}+iy_{0} אם ורק אם  \ u(x,y) ו־ \ v(x,y) רציפות בסביבת הנקודה  \ z_{0}=(x_{0},y_{0}), הנגזרות החלקיות  u_{x},u_{y},v_{x},v_{y} קיימות ורציפות בנקודה זו ומשוואות (1) ו-(2) לעיל מתקיימות בנקודה זו.
משוואות (1) ו-(2) לעיל נובעות ממשוואת קושי-רימן ההומוגנית:
כך שאם נציב את  \ u,v במשוואה האחרונה, נקבל את המשוואות הקודמות. ניסוח זה נוח במיוחד כאשר רוצים לבדוק את קיום תנאי קושי-רימן אצל פונקציות שקשה להפריד אותן לחלק ממשי ולחלק מדומה, למשל:  \ f(z)=e^{\frac {1}{z}}.
כמו כן, אם נשתמש בקשרים  \ x={\frac {1}{2}}(z+{\bar {z}}),y={\frac {1}{2i}}(z-{\bar {z}}) ונפעיל את כלל השרשרת על משוואת קושי-רימן ההומוגנית, נקבל את התנאי  {\frac {\partial f}{\partial {\bar {z}}}}=0, שהוא בפני עצמו מעיד על אנליטיות של פונקציה. כלומר אם הנגזרת של f לפי  {\bar {z}} מתאפסת רק בנקודות מסוימות, אנחנו כבר יודעים שהפונקציה f היא אנליטית אך ורק בנקודות אלה. בנוסף, אם  \ f=u+iv היא אנליטית, אז גם  \ g=-v+iu היא אנליטית. נשים לב שעם ההגדרה הנ"ל עבור  x ו־ y ניתן להגדיר את אופרטורי הגזירה הבאים:
ובדרך זו מקבלים ביטוי לאופרטור לפלס בשני משתנים:  \ 4{\frac {\partial ^{2}}{\partial z\partial {\bar {z}}}}=\Delta .
כלומר, פונקציה מרוכבת המקיימת את משוואות קושי-רימן בנקודה מסוימת מקיימת את משוואת לפלס באותה נקודה.
ממשוואות קושי-רימן ניתן להסיק כי קווי הגובה של הפונקציות  \ u,v הם אורתוגונליים, כי המכפלה הסקלרית של הגרדיאנטים של  \ u,v מתאפסת:
מהוכחת משוואות קושי-רימן ניתן גם לקבל את ערך הנגזרת של הפונקציה. בשל הקשר בין הנגזרות החלקיות שבא לידי ביטוי במשוואות קושי-רימן, די בשתיים מהנגזרות החלקיות כדי לבטא את הנגזרת בשלמותה. ביטוי אחד לנגזרת הוא  \ f'(z)=u_{x}+iv_{x}.
כמו כן, אם נתונה לנו למשל הפונקציה u והיא הרמונית בתחום מסוים, אז ניתן לקבל על ידי משוואות קושי-רימן את הפונקציה v, שתיקרא ההרמונית הצמודה של u, ולכן נוכל לקבל גם את הפונקציה f, שתהיה אנליטית בתחום ההרמוניות של u ו-v.
תנאי קושי רימן בייצוג קוטבי:
תהא  \ f(z)=r(\cos(\theta )+i\sin(\theta )) פונקציה מרוכבת בייצוג קוטבי, אז ניתן לכתוב אותה כסכום של שתי פונקציות ממשיות  \ u,v :  \ f(z)=u(r,\theta )+iv(r,\theta ).
במקרה זה ניתן להמיר את תנאי הגזירות של  \ u,vבייצוג האלגברי לקוטבי כך:
u_{r}=({\frac {1}{r}})v_{\theta }
({\frac {1}{r}})u_{\theta }=-v_{r}
בצורה מוכללת יותר, לכל ייצוג קוטבי מהצורה  \ f(z^{n})=r^{n}(cos(n\theta )+isin(n\theta ))(על פי דה מואבר) תנאי הגזירות יהיו:
u_{r}=({\frac {1}{r}})^{n}v_{\theta }
({\frac {1}{r}})^{n}u_{\theta }=-v_{r}
הוכחה

נתבונן ב־f כפונקציה  f:\mathbb {R} ^{2}\to \mathbb {C} . נגדיר קירוב ליניארי ל־f ונחשב את  \Delta f:
\Delta f=f(z+\Delta z)-f(z)=f_{x}(z)\Delta x+f_{y}\Delta y+\varepsilon (\Delta z)\Delta z כאשר  \lim _{\Delta z\to 0}\varepsilon (\Delta z)=0. (קל להשתכנע בקיומו של קירוב זה מטור טיילור)
נשים לב כי  \Delta z+\Delta {\overline {z}}=2\Delta x\ ,\ \Delta z-\Delta {\overline {z}}=2i\Delta y, ולכן נוכל לרשום
\Delta f={\frac {f_{x}-if_{y}}{2}}\Delta z+{\frac {f_{x}+if_{y}}{2}}\Delta {\overline {z}}+\varepsilon (\Delta z)\Delta z
נגדיר את אופרטורי הגזירה הבאים:  {\frac {\partial }{\partial z}}={\frac {1}{2}}\left({\frac {\partial }{\partial x}}-i{\frac {\partial }{\partial y}}\right)\ ,\ {\frac {\partial }{\partial {\overline {z}}}}={\frac {1}{2}}\left({\frac {\partial }{\partial x}}+i{\frac {\partial }{\partial y}}\right)
נחלק ב־ \Delta z ונשאיף לאפס:
{\frac {df}{dz}}={\frac {\partial f}{\partial z}}+{\frac {\partial f}{\partial {\overline {z}}}}\cdot {\frac {d{\overline {z}}}{dz}}
קל לראות שהביטוי  {\frac {d{\overline {z}}}{dz}} לא מוגדר (פשוט באמצעות בדיקת הגבול פעם כשהחלק הממשי שווה לאפס והמדומה שואף לאפס, ופעם כשהחלק המדומה שווה לאפס והממשי שואף לאפס, שמניבים תוצאות שונות), לכן הביטוי כולו מוגדר אם ורק אם  {\frac {\partial f}{\partial {\overline {z}}}}=0, כלומר  u_{x}+iv_{x}=-iu_{y}+v_{y}, ומהשוואת החלקים המדומה והממשי נקבל
שהן משוואות קושי-רימן.
לקריאה נוספת

Ablowitz M. J. & Fokas A. S., Complex Variables: Introduction and Applications, Cambridge University Press, 1997
שאול אביגור

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1899 דווינסק, לטביה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  29 באוגוסט 1978 (בגיל 78) ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות כנרת 
 תאריך עלייה:  1912
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 השתייכות:   ההגנה משרד הביטחון  נתיב
 תקופת הפעילות:  1920–1970 (כ־50 שנה)
 תפקידים בשירות
 מייסד ש"י ותע"ש  ראש המוסד לעלייה ב'  ממייסדי משרד הביטחון  ראש נתיב
 עיטורים
 פרס ישראל (1973) 
 הנצחה
 רחובות במספר ערים בישראל; בית ספר ברמת גן
 
שאול אֲביגוּר (מאירוֹב) (22 באוקטובר 1899 – 29 באוגוסט 1978) היה ממגיני תל חי, מראשי "ההגנה", מפקד המוסד לעלייה ב' ברוב שנות קיומו, סגן שר הביטחון במלחמת העצמאות וראש ארגון "נתיב" (העוסק בקשר עם קהילות יהודיות בברית המועצות) בשנות החמישים והשישים. בין היתר הקים את הש"י (שירות הידיעות של "ההגנה"), שעל בסיסו קמו שירותי הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל, ועסק בארגון רכש נשק להגנה ולצה"ל בראשית דרכו.
קורות חיים

מאירוב נולד בשנת 1899 ליהודה מאירוב ופרידה (לבית מאירוביץ) בדווינסק שבפלך ויטבסק של האימפריה הרוסית (כיום דאוגבפילס, בלטביה) – עיר שבאותה תקופה כמעט חצי מתושביה היו יהודים. אביו נמנה עם "חובבי ציון" ובילדותו זכה לחינוך עברי וציוני.
מאירוב עלה לארץ ישראל בגיל 12 ולמד בגימנסיה "הרצליה".
בשנת 1917 גורש עם שאר תושבי תל אביב על ידי השלטונות העות'מאניים ובתום מלחמת העולם הראשונה שב ארצה. בתחילת שנת 1918 הצטרף לקבוצת כנרת, בה היה חבר כל חייו.
אחותו של אביגור, צפורה, נישאה למשה שרת, ואחיותיו של שרת נישאו לדב הוז ולאליהו גולומב. בצעירותם התחנכו ארבעת הנערים יחד בגימנסיה הרצליה, ולימים הפכו לחלק מההנהגה הפוליטית והצבאית של היישוב וכונו "ארבעת הגיסים".
בתחילת 1920 עלה לגליל והצטרף למגיני תל חי. לאחר מכן הוא הצטרף לאחדות העבודה ומטעמה מונה בשנת 1922 למרכז "ההגנה".
בשנת 1924 נשא לאשה את שרה לבית סילצנסקי, שאותה הכיר בכנרת. באותה שנה התבקש על ידי ברל כצנלסון לערוך את "ילקוט אחדות העבודה", ביטאונה של התנועה ועבר לשם כך לתל אביב.
בשנים הללו טיפל בהקמת יישובים, ארגן רכישת נשק מחוץ לישראל, ואף עסק בארגון נוער חלוצי בפולין.
בשנת 1934 הקים את הש"י. בנוסף הקים את הר"ן ותע"ש. בעקבות פרסום הספר הלבן של מקדונלד בשנת 1939, ריכז את המאבק נגדו. לאחר מכן הצטרף למוסד לעלייה ב' (בלתי חוקית) ועמד בראשו. המוסד לעלייה ב' היה זרוע של ארגון ההגנה ששימש כגוף המארגן מטעם הנהגת היישוב של ההעפלה של הבריחה, העלייה היבשתית ממדינות ערב ומפעל הרכש. בהנהגתו פעל המוסד ביבשת אירופה, במזרח התיכון וצפון אפריקה ושלוחותיו הגיעו גם לארצות הברית.
במלחמת העצמאות, ריכז את הרכש באירופה ולאחר מכן שימש כסגנו של דוד בן-גוריון במשרד הביטחון. הקים את הגוף שנודע לימים בשם "נתיב" אשר ריכז את הטיפול ביהדות מזרח אירופה ובמיוחד ביהדות ברית המועצות.
היה חבר בוועדות חשאיות חשובות. יזם את "ספר תולדות ההגנה" והיה מעורכיו.
היה אב לבן ובת. בנו אברהם (גור) נפל בקרבות סג'רה במלחמת העצמאות, והוא החליף את שם משפחתו לאביגור להנצחת זכר בנו.
בשנת תשל"ג קיבל אביגור מידי הנשיא זלמן שזר ושר החינוך וסגן ראש הממשלה יגאל אלון את פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
אביגור זכה באותה שנה לתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת תשל"ז קיבל גם מאוניברסיטת תל אביב תואר זה.
אביגור שב להתגורר בקבוצת כנרת בתחילת שנות ה-70, ושם גם נפטר ונקבר בבית הקברות כנרת.
בערים ירושלים, תל אביב ובאר שבע נקראו רחובות על שמו. ברמת גן נקרא על שמו בית ספר יסודי.
ספריו

עם דור ההגנה: (פרשות ודמויות), 2 כרכים, תל אביב: מערכות, תשי"א–תשל"ז. (מהדורה מורחבת: תשכ"ב; מהדורה מתוקנת: תשל"ח 1978) (בשנת 1976 הופיע במסגרת 'ספריית עלייה' בירושלים בתרגום לרוסית מאת אברהם יהושע אלינסון: "С поколением Хаганы")
שאול אביגור (ליקט); ברכה חבס (ערכה), אהרן שר: ילקוט דברים עליו ומשלו, תל אביב: עם עובד, תשי"ב.
שאול אביגור, יצחק בן-צבי, אלעזר גלילי, יהודה סלוצקי. (עורכים); בן-ציון דינור (העורך הראשי), ספר תולדות ההגנה, 3 כרכים, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור (מערכות); הספריה הציונית, תשט"ו 1954–תשל"ג 1972. (כרך ג הופיע בהוצאת עם עובד) (הופיע במהדורות נוספות)
קיצור תולדות ההגנה; כתב: יהודה סלוצקי; בעריכת שאול אביגור, יהודה סלוצקי, גרשון ריבלין, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ט 1978.
שרה ושאול אביגור, עם גור, תל אביב: עם עובד, תשמ"א.
לקריאה נוספת

אריה בועז, עלום ונוכח בכל: סיפור חייו של שאול אביגור; עורכת: תמר מרכוס, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ב 2001.
אפרים לפיד, לוחמי הסתר – המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017.
שאול ושרה מאירוב ובנם גור
טקס הענקת אות ההגנה – 1958
מימין לשמאל: מתי פלד, ישראל עמיר, מאיר עמית, שמעון פרס, ישראל גלילי, הנשיא יצחק בן-צבי, דוד בן-גוריון, יעקב דורי, שאול אביגור, חיים לסקוב
קברם של שאול אביגור ואשתו שרה בבית הקברות כנרת
אקוודור

רפובליקת אקוודור (בספרדית: República del Ecuador) היא מדינה בחלקה הצפון-מערבי של דרום אמריקה, הגובלת מצפון בקולומביה ומדרום וממזרח בפרו (אקוודור היא אחת משתי המדינות היחידות באמריקה הדרומית יחד עם צ'ילה שלא גובלות בברזיל). אקוודור שוכנת לחוף האוקיינוס השקט. במרחק של כ-1,000 קילומטר מערבית מחופיה נמצאים בריבונותה איי גלאפגוס, וביחד שטחה הכולל הוא 253,370 קילומטר רבוע.
שמה של אקוודור ניתן לה על ידי הכובשים הספרדים במאה ה-16 ומשמעותו היא "קו המשווה", שאקוודור משתרעת משני צידיו. בירתה היא קיטו בה מתגוררים (ב-2023) יותר מ-2 מיליון תושבים בשטח המוניציפלי ויותר מ-3 מיליון תושבים בשטח המטרופוליטני כולו.
היסטוריה

ממלכה אינדיאנית מפוארת התקיימה באקוודור עוד לפני כיבוש האינקה בשנת 1470. ב-1533 כבשו הספרדים את אקוודור.
ב-1822 פרץ מרד גדול בהנהגת הגיבור הלאומי של אקוודור אנטוניו חוסה דה סוקרה. לאחר מרד זה הצטרפה אקוודור לרפובליקת קולומביה הגדולה, שכללה גם את ונצואלה וקולומביה. ב-1830 פרשה אקוודור מן הברית והייתה למדינה עצמאית. השלטון באקוודור ידע תהפוכות רבות ומרידות, ולא היה יציב.
בין השנים 1904 ו-1942 איבדה אקוודור שטחים ברצף קרבות עם שכנותיה. סכסוך הגבולות בין אקוודור לפרו על חלק משמעותי מהג'ונגל האנדי ביניהן נפתר בצורה יצירתית על ידי הסכמה על אזור דו-לאומי בו הוקמה שמורת טבע אשר הניבה הכנסות כספיות ניכרות לשתי המדינות.
אקוודור הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שחזרה למשטר דמוקרטי, לאחר תקופה ארוכה של אי יציבות, כבר בשנת 1978, זמן לא רב לאחר שינוי המשטר בספרד.
פוליטיקה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אקוודור היא דמוקרטיה נשיאותית. הנשיא נבחר על ידי העם לתקופת כהונה של ארבע שנים, והוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית, המורכבת מבית אחד בן 137 חברים. הבחירות לאספה הלאומית הן אזוריות: כל אחת מ-24 הפרובינציות של אקוודור שולחת שני נציגים לפחות, ומספר נוסף של נציגים על פי גודל האוכלוסייה. המערכת הפוליטית היא רב מפלגתית, ובאספה הלאומית הנוכחית, שנבחרה ב-2017, מיוצגות 11 מפלגות. מפלגת השלטון, "אליאנסה פאיס", מונה 74 צירים, וזוכה לרוב מוחלט.
עד שינוי החוקה ב-2008 הייתה המערכת הפוליטית בלתי יציבה, והתקיים מאבק כוחות בין הנשיא לקונגרס (הרשות המחוקקת כפי שנקראה עד אז). בין 1997 ל-2007 כיהנו שבעה נשיאים. רפאל קוראה הושבע לנשיא בינואר 2007 לאחר ניצחון בסיבוב השני בבחירות שנערכו ב-2006. קוראה התמודד מטעם קואליציה רחבה בשם "אליאנסה פאיס", ולא מטעם אחת המפלגות שהיו מיוצגות בקונגרס. הוא משתייך לשמאל הפוליטי והכלכלי.
בחודש ספטמבר 2008 הצליח הנשיא רפאל קוראה להעביר במשאל עם חוקה חדשה, הנותנת לנשיא סמכויות נרחבות, ומבטלת את השפעת הקונגרס והצבא. החוקה אושרה ברוב גדול של כשבעים אחוזים, בעיקר בגלל תמיכה מסיבית של תושביה העניים של המדינה.
בחודש אפריל 2009 נבחר הנשיא רפאל קוראה מחדש לארבע שנים נוספות, בבחירות שהתחייבו מעצם שינוי החוק. גם ניצחונו זה הושג ברוב גורף. ב-2013 נבחר קוראה לכהונה שלישית. קוראה הצעיד את אקוודור לכלכלה סוציאליסטית תוך שיתוף פעולה הדוק עם ונצואלה, בוליביה, איראן ורוסיה, המנסות להפוך לגורם משפיע בכלכלת העולם על ידי וויסות מחירי הנפט.
לאחריו עלה לשלטון לנין מורנו, שהושבע ב-24 במאי 2017 לאחר ניצחון דחוק בסיבוב השני בבחירות לנשיאות, שנערך ב-2 באפריל. מורנו התמודד מטעם מפלגתו של קוראה, "אליאנסה פאיס".
ב-24 במאי 2021 גיירמו לאסו, בנקאי ואיש עסקים בעל אוריינטציה ניאו ליברלית, עלה לשלטון.
ב-23 בנובמבר 2023 עלה לשלטון דניאל נובואה.
בינואר 2024, בעקבות בריחתו מהכלא של מנהיג כנופיה בכיר, הוכרז מצב חירום בן 60 יום במדינה. אבדה שליטה בשישה בתי כלא והאסירים לקחו את הסוהרים בני ערובה. חמושים ניסו לפרוץ לאוניברסיטה ופרצו לתחנת טלוויזיה.
כלכלה

כלכלת אקוודור מתבססת בעיקר על מוצרי עץ, מוצרים חקלאיים לייצוא ולצריכה מקומית ותיירות מתפתחת.
באקוודור יש תעשייה מפותחת של מוצרי עץ ייחודיים, ומצויים בה מספר מיני עצים ייחודיים כמו הכינין והבאלזה. בנוסף קיימים באקוודור מחצבי טבע כמו זהב, נחושת ואפילו נפט המשמש בעיקר לצריכה עצמית. החקלאות של המדינה מתחלקת לשניים: בדרום המדינה מגדלים קקאו, בננות, אורז וטבק. ברמה המשתרעת בין שתי שרשרות הרי האנדים (הקורדילרות) מגדלים קפה, תירס, תפוחי אדמה ופירות.
מרכז התעשייה במדינה נמצא בעיר גואיאקיל, שבה גם נמל גדול, ובו נמצאים מפעלים שונים כמו מפעלי הפלדה, האוניות, המשקאות והעץ. ערי מסחר מרכזיות וחשובות הן ריובמבה וקואנקה.
לאחר משבר פיננסי החליטה הממשלה לאמץ את הדולר האמריקני כמטבע החוקי במדינה החל משנת 2000. ב-12 בדצמבר 2008, הודיע נשיא אקוודור, רפאל קוראה, שאקוודור הפכה לחדלת פירעון. כלומר אין באפשרות המדינה להחזיר את חובותיה ואף לא לשלם את הריבית על איגרות החוב שלה. זו הפעם השנייה שאקוודור הודיעה הודעה דומה, אחרי שב-1999 הגיעה להסדרים עם הנושים.
בשנת 2018 נכנסה לשימוש תחנת כוח של סכר קוקה קודו סינקלייר שאמורה לספק כמחצית מחשמל הנצרך במדינה.
צבא וביטחון

הכוחות המזוינים מורכבים מ-4 זרועות: צבא, חיל הים, חיל האוויר ופיקוד הסייבר.
שטח אקוודור מחולק ל-5 "אזורי כוח משימה משותפים" (Fuerzas de Tarea Conjunta), 4 ביבשת אקוודור, החמישי הוא אזור הימי (כולל איי גלאפגוס).
גאוגרפיה

אקוודור נחלקת לשלושה חלקים עיקריים: קוסטה - אזור החוף בחלקה המערבי של הארץ אשר בו יושבת מרבית אוכלוסיית המדינה, סיירה - שרשרת ההרים במרכז המדינה, ואוריינטה - חלקה המזרחי של המדינה ובו אגן האמזונאס המכוסה ג'ונגל עבות ואוכלוסייתו דלילה וברובה אינדיאנית מסורתית.
חופיה של אקוודור מפורצים וסלעיים בחלקם. מצפון לדרום חוצים אותה הרי האנדים בשתי שרשרות הרים הנקראות הקורדילרה המזרחית והקורדילרה המערבית. בשטחה של אקוודור נמצאות כמה מן הפסגות הגבוהות ביותר של הרי האנדים, כמו גם הרי געש פעילים וכבויים. הר הגעש צ'ימבורסו (6,300 מטר) איננו פעיל עוד בימינו. הר הגעש קוטופקסי (5,945 מטר) הוא אחד מהרי הגעש הפעילים הגבוהים ביותר בעולם, הוא פעיל ביותר ומסוכן לסביבתו.
בין שתי הקורדילרות משתרע אזור נמוך יותר, מבותר גם הוא על ידי הרים וגיאיות. גובהו של אזור זה נע בין 2,000 ל-3,000 מטר, הוא האזור הפורה ביותר באקוודור ואדמתו מתאימה ברובה לעיבוד.
ממערב לשרשרת ההרים, לאורך החוף, נפרשת שפלה צרה, שצפונה מכוסה יערות עבותים ירוקי עד ואילו דרומה הוא ערבה מישורית.
ממזרח לשרשרת ההרים, בחלקה המזרחי של אקוודור, נמצאת שפלת האמזונאס. זהו ג'ונגל עבות, המכסה יחד עם היערות הצפוניים למעלה ממחצית שטחה של אקוודור. באזור זה מצויים מיני עצים אשר משמשים לתעשיית העץ ומוצרי העץ של אקוודור. עץ הצ'ינצ'אה שממנו מפיקים את תרופת הכינין המעכבת את התפתחות מחלת המלריה, ועץ הבאלזה, שהוא הקל במיני העצים, ומשמש בין היתר ליצור דאונים וטיסנים. באקוודור יש בעלי חיים רבים כמו יגוארים, קופים, נחשים, טפיריים, עצלנאים ומגוון של עופות.
אקוודור וצ'ילה הן שתי המדינות היחידות בדרום אמריקה שאין להן גבול יבשתי עם ברזיל.
גאוגרפיה > אקלים

מזג האוויר באקוודור הוא הפכפך ונוטה לקיצוניות. ההבדלים בין הטמפרטורות ביום ובלילה יכולים להגיע ל-C°‏ 18. בו זמנית יכול לשרור קור של C°‏ 6− בפסגות ההרים בעוד במישור האקלים נוח ועומד על כ-C°‏ 20 ואף יותר.
הסיבה לכך הם שני זרמי הים העוברים לאורך חופי אקוודור. זרם הומבולדט, המגיע מדרום ומביא איתו אוויר קר, וזרם דרום אמריקה המגיע מצפון ומביא איתו אוויר חם.
פאונה

באקוודור ישנו מגוון ביולוגי גדול ביותר הכולל מגוון בעלי חיים ממוצא נאוטרופי, כאשר רבים מהם אנדמיים לה. באקוודור ריכוז גדול של בעלי חיים לאורך אגן האמזונאס והנהרות הדרומיות, כשחיות נוספות מצויות במורדות האנדים, לאורך החופים ואוכלוסייה אנדמית של בעלי חיים באיי גלאפגוס המרוחקים מעל 900 ק"מ מהיבשה.
רבים מבעלי חיים אלה מצויים בסכנת הכחדה עקב כריתת היערות, הבאת מינים פולשים והמינים באיי גלאפגוס מאוימים בידי התמוטטות הדגה בידי אל ניניו ועוד וכן עקב הבאת מינים פולשים לאיים.