stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרקוס גארבי
הקמת ארגון UNIA ופעילותו הפוליטית

לדמוקרטיה הבריטית הייתה השפעה חזקה על גארבי. ב-1914, הוא חזר לג'מייקה והיה נחוש למנוע את האפליה נגד השחורים כמו גם נגד גזעים שונים אליהם הוא נחשף במסעו. חמישה ימים לאחר חזרתו לג'מייקה גארבי הקים את UNIA, והסביר כי הארגון נוסד כתוצאה מפגישה מקרית עם אדם שחור מהקריביים, אשר חשף את גארבי לזוועת אותן חווים הילידים באפריקה על ידי הכיבוש הלבן באפריקה. סיפוריו כללו מקרים איומים, זוועות ותיאורים שונים אשר השפיעו רבות על תפישותיו של גארבי. בעודו מנתח באותו הלילה את דבריו של הבחור, הופיע בגארבי החזון והמחשבה להקים ארגון אשר יביא לשיפור וקידום זכויות האוכלוסייה השחורה. חלק ממטרותיו של הארגון היו הקמתה של אומה אחת עבור האוכלוסייה השחורה, הקמתם של מוסדות חינוכיים ושיפור מצבם של השחורים ברחבי העולם. תהליך הגיוס לארגון היה איטי מאוד, ולאחר כשנה הוא מנה כמאה חברים בלבד.
ב-1916, גארבי החליט לטוס לארצות-הברית ולהעביר הרצאות במטרה לגייס כספים לארגונו. כחלק ממסעו גארבי העביר הרצאות במדינות רבות, ופגש מנהיגים אפרו-אמריקאים מקומיים. גארבי תמך בהפרדת הגזע השחור מהגזע הלבן. לדבריו, מאסה התקווה שאי פעם ישכון שלום אמיתי בין המשעבד למשועבד, ולפיכך על השחורים לממש את זכויותיהם והגדרתם העצמית באפריקה. לאחר שסיים את סבב הרצאותיו בניו-יורק, גארבי התמקם בשכונת הארלם אשר איגדה מהגרים שחורים מארצות רבות. בנוסף, הוא החל לקיים פגישות שבועיות עם צעירים ותומכים במטרה לקדם את דעותיו. כמו כן, גארבי הקים שלוחה של UNIA בניו-יורק, ונשאר להתגורר באזור על מנת להבטיח את השגת מטרות הארגון. כחלק מפעילותו הפוליטית, גארבי הקים עיתון אשר נקרא "Negro World", אשר הפך להיות העיתון הנפוץ ביותר אשר עוסק באפליה גזעית, ובעזרתו גארבי הלהיב ואיגד את האוכלוסייה השחורה סביב רעיונותיו ודעותיו השונות.
ב-1919, גארבי הפך להיות אחת מהדמויות הרדיקליות והחשובות בהארלם. לפי רישומים שונים, בשנה זו הארגון מנה מעל לשני מיליון פעילים והיה לארגון דומיננטי ומשפיע מאוד. כמו כן, בתקופה זו גארבי ניצל מניסיון התנקשות כאשר אדם בשם ג'ורג' טיילור (George Taylor), אשר התנגד לתפישותיו בדבר המאבק הלאומי השחור, ירה לעברו כמה כדורים כאשר שניים מהם פגעו בו וגרמו לפציעתו. בנוסף, גארבי הנהיג תנועה המונית למען חזרה לאפריקה, ואף הקים חברת ספנות בשם "בלאק סטאר ליין" (The Black Star Line), במטרה להוביל שחורים מדרום ארצות הברית והקריבים חזרה ליבשת אפריקה. התנועה הגיעה לשיאה ב-1 באוגוסט 1920, כאשר גארבי כינס לראשונה 25,000 שחורים אקטיביסטים במדיסון סקוור גארדן, שם הצהיר על הגותו וכוונותיו לקול צהלות וגילויי תמיכה.
בתקופה זו של הארגון, הוא מנה מעל לארבעה מיליון פעילים ומעל למיליון חברים המשלמים דמי חברות. ב-1921, גארבי הפך להיות אחד ממנהגי הארגון הגדולים ביותר בהיסטוריה וצבר לעצמו אויבים רבים. פעילותו הפוליטית, הובילה את ה-FBI לראות בו כחתרן ומתסיס, ולעקוב באופן תכוף אחר פעילותיו. בשנת 1922, גארבי נעצר עקב זיוף לכאורה של דואר ואי הסדרים מנהליים בחברת הספנות שהקים, וב-1923 הוא הורשע על מעשיו. ב-1925 ערעורו נדחה והוא נכנס לבית הסוהר הפדרלי באטלנטה לחמש שנות מאסר, מהן הוא ריצה בפועל רק שלוש שנים.
שנותיו המאוחרות

לאחר שחרורו, גארבי גורש בשנת 1927 על ידי שלטונות ההגירה חזרה לג'מייקה. בשנות העשרים עשייתו הפוליטית של גארבי נחשבה לחלק בלתי נפרד מהרנסאנס התרבותי האפרו-אמריקאי אשר התרחש באותה העת. גארבי ביקר בארצות שונות ולבסוף בשנת 1929 הוא חזר לחיים פוליטיים בג'מייקה. הוא הקים את "המפלגה העממית" (People's Political Party), אשר התמקדה בזכויות לעובדים, בחינוך ובסיוע לעניים. כחלק ממסע הבחירות שלו, גארבי ניהל קמפיין רחב היקף על מנת לקבל מושב במועצה המחוקקת ולהילחם משם למען מטרותיו. במהלך הקמפיין הוא נאסר לשלושה חודשים בהוראת שופטים בריטיים, וזאת באשמת זלזול כאשר הבטיח לבצע רפורמות מרחיקות לכת במועצה במידה וייבחר. בזמן שהותו בכלא, גארבי נבחר למועצת הרשות המקומית בג'מייקה, והיה שם לדמות דומיננטית אשר קידמה רפורמות ושינויים רבים.
לאחר שחרורו, גארבי נעצר שוב על ידי שופטים בריטיים, הפעם באשמת הוצאת דיבה בעיתונו כנגד הקולוניאליזם הבריטי. חרף ניסיונותיו המאומצים, גארבי לא הצליח להשיג מושב במועצה המחוקקת, כנראה מכיוון שלתומכיו השחורים לא ניתנה זכות הצבעה תחת הקולוניאליזם הבריטי. על אף כישלונה, מפלגתו של גארבי הצליחה להציב כמה מועמדים ברשויות מקומיות ובמועצה המחוקקת. בשנות השלושים של המאה העשרים, נדד גארבי במדינות אירופה ועשה נפשות לתורתו בקרב ריכוזי שחורים ופעילי זכויות אדם. בשנת 1931 גארבי המשיך במסורת הארגון המקדמת מפגשים פוליטיים בג'מייקה שם הפיץ את הגותו. בשנים 1937–1938 גארבי נסע לקנדה על מנת להיפגש עם תומכיו הצפון אמריקאים, כדי לחזק את קשריו גם מעבר ליבשת. גארבי היה מוערך על ידי פלגים רבים, גם כאשר גופים מוערכים כגון "תנועת השלום של אתיופיה" וה"אמריקאים המורים" החליטו להתנתק ולהתפצל מארגונו. גארבי נפטר בלונדון בשנת 1940 לאחר שסבל מאירוע מוחי. לאחר קבלת עצמאות ג'מייקה, הועברו עצמותיו לקבורה בפארק הגיבורים הלאומיים בקינגסטון, והוא הוכרז כגיבורה הלאומי של ג'מייקה.
משפחתו

בשנת 1919 גארבי התחתן עם איימי אשווד (Amy Ashwood), אשר עבדה כמזכירתו והייתה שותפה פעילה בהקמת הארגון. נישואים אלו התאפיינו בחילוקי דעות רבים והסתיימו לאחר שלוש שנים בשנת 1922. בשנה זו גארבי התחתן בשנית עם איימי ז'ק (Amy Jacques) אשר עבדה כמזכירתו גם כן. תחילה, אשתו הראשונה האשימה את הזוג בבגידה, בעוד שניהם הכחישו את הטענות. לגארבי היו מאשתו השנייה שני ילדים: מרקוס מוסיא גארבי השלישי (||| Marcus Mosiah Gravey) אשר נולד בספטמבר 1930, וג'וליוס וינסטון (Julius Winston), אשר נולד בספטמבר 1933. בניו של גארבי העידו כי אביהם היה כה מחויב למאבק הפאן אפריקאי, עד כי הדבר פגע בחייו הפרטיים. הם טענו כי גארבי לא שתה או עישן, מיעט לאכול והתנתק מחבריו הקרובים, כמו כן, כאמור, הוא סיים את נישואיו הראשונים לאחר זמן קצר, עקב חילוקי דעות ולחצים רבים בהם היה שרוי.
חשיבותו והשפעתו

בפעילותו הספרותית והעיתונאית ובכישורי הארגון שלו הצליח להקים את התנועה הפאן אפריקאית הגדולה הראשונה. גארבי פעל למען אפריקה מאוחדת, זכויות העובדים השחורים ושיווין הזדמנויות. הוא מתואר על ידי אנשים רבים כאדם השחור הראשון בארצות-הברית, אשר הצליח לאגד את האוכלוסייה השחורה למען מטרה משותפת. למרות שתוכניותיו המעשיות לא יצאו לפועל ותנועתו התפוררה עד מהרה, ועל אף שלא נודעה לפעילותו כמעט כל השפעה על מצבם של השחורים באמריקה, השפעתו ותרומתו להתעוררות הלאומית באפריקה היו גדולות ביותר. בשנת 1945, התכנסה במנצ'סטר שבבריטניה הוועידה הפאן אפריקאית החמישית בראשות אלמנתו איימי, אשר קראה ליישום רעיונותיו ותפישותיו של גארבי. בוועידה השתתפו בין היתר ג'ורג' פדמור, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, ג'ומו קניאטה וקוואמה נקרומה. נקרומה החל להיפגש עם אישים משמעותיים כגון קיסר אתיופיה היילה סילאסי ואחרים נוספים, ויחדיו גיבשו את הרעיון ליצור ארגון שבו יהיו 37 מדינות חברות מיבשת אפריקה. רעיון זה היווה את הבסיס הרעיוני להקמתו, כמה עשורים מאוחר יותר, של הארגון לאחדות אפריקה.
בתרבות

מילים מתוך נאום שנשא גארבי, הונצחו בשיר Redemption song של הזמר בוב מארלי. כך נכתב בנאום של גארבי:
״We are going to emancipate ourselves from mental slavery because whilst others might free the body, none but ourselves can free the mind. Mind is your only ruler, sovereign. The man who is not able to develop and use his mind is bound to be the slave of the other man who uses his mind״.
תרגום:
״אנו הולכים לשחרר את עצמנו משיעבוד מנטלי, היות שבעוד אחרים יכולים לשחרר את הגוף, רק אנו עצמנו יכולים לשחרר את התודעה. התודעה היא השליט והריבון היחיד. האדם אשר אינו מסוגל לפתח ולהשתמש בתודעתו, נגזר עליו להיות עבד לאחרים אשר כן עושים שימוש בתודעתם״.
הערות שוליים

↑  Sundiata, I, Brothers and Strangers: Black Zion, Black Slavery, Duke University Press.
1 2  Cronon, E. D, Black Moses: The Story of Marcus Garvey and the Universal Negro Improvement Association, University of Wisconsin Press
1 2  Sundiata, I, Brothers and Strangers: Black Zion, Black Slavery, Duke University Press
1 2  Cronon, E. D, Black Moses: The Story of Marcus Garvey and the Universal Negro Improvement Association., University of Wisconsin Press
↑  Garvey, M, The Marcus Garvey and Universal Negro Improvement Association Papers, University of California Press
↑  Henrietta Vinton Davis, Emancipate yourselves from mental slavery: The origin and meaning behind Bob Marley’s Redemption song., Henrietta Vinton Davis's Weblog, ‏2010-03-24 (באנגלית)
↑  Shunpiking Online Edition Black History Supplement 2005 . Marcus Garvey and Nova Scotia, www.shunpiking.org
↑  The Black Man, Kraus-Thomson Organization, 1933-06. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303963205171  PLWABN: 9810662254005606  BnF: cb11904225q (data)  CiNii: DA0174431X  GND: 118716468  ISNI: 0000 0001 2127 2214  LCCN: n79074501  LNB: 000171939  MusicBrainz: 074d02d9-570f-42e6-b08f-fc2270c2bc5a  NARA: 10582472  NKC: kup19970000030489  NTA: 068437935  SELIBR: 278633  SNAC: w6vt1sg1  SUDOC: 026882914  Trove: 830758  VIAF: 34456975   WorldCat (עם VIAF): 34456975
משה בדנר

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1920 דרזדן, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  20 באפריל 2015 (בגיל 94) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 תאריך עלייה:  22 באפריל 1939
 ידוע בשל:  בעל מפעל הנעליים "אלבה" ברמת גן ויקיר העיר
 תקופת הפעילות:  1939–2004 (כ־65 שנים)
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן (1994) 
 
משה ברוך (מקס) בדנר (19 בנובמבר 1920, דרזדן - 20 באפריל 2015, רמת גן) היה תעשיין ישראלי, יקיר העיר רמת גן.
ביוגרפיה

נולד ב-19 בנובמבר 1920 בדרזדן, גרמניה, ליהודה אליעזר ולצילה, בעלי מפעל לייצור נעליים.
המשפחה הייתה קשורה לתנועת המזרחי הציונית, ותרמה כספים רבים להתיישבות בארץ ולגאולת האדמות בה.
משה למד בבית הספר הטכני בגרמניה עד לעליית הנאצים לשלטון בשנת 1933.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון עברה המשפחה בשנת 1936 לטריאסטה שבאיטליה, והקימה בה מפעל נעליים באותו השם מתוך תקווה שאיטליה תהיה חופשית והם יוכלו לקבל אישורי עלייה לישראל.
ב־16 מרץ 1939, כשהיה כבר בן 18 ומחמת גילו לא יכול היה לקבל אישור עליה לישראל, עלה משה לארץ בעלייה בלתי לגלית באוניית המעפילים אגיה זוני. הספינה יצאה מנמל פיומה באיטליה והמעפילים הורדו לחוף אשקלון ב-22 באפריל 1939. הספינה הגיעה לארץ באישון לילה והורידה את הנוסעים בחוף רובין (ליד קיבוץ פלמחים).
הוריו ואחיותיו של משה, אשר מאוחר יותר קיבלו אישורי עליה לישראל, הגיעו לישראל בנפרד.
ביוגרפיה > מפעל הנעליים ברמת גן

ב-1939 הקים יחד עם אביו אליעזר מפעל בשם "אלבה" בחנות קטנה בכיכר אורדע. זמן מה לאחר מכן עבר המפעל לשטח שבין רחוב ז'בוטינסקי לנחל הירקון, בלב פרדסים (כיום שכונת הגפן ברמת גן), כאשר באזור התגוררו משפחות מועטות בלבד. בשנת 1972 שונה שם הרחוב בו נמצא המפעל ל-"בדנר", על שם אביו, אליעזר בדנר, מחלוצי התעשייה ברמת גן.
המפעל היה חדיש ביותר במונחי התקופה, וייצר לראשונה בארץ נעליים באופן תעשייתי בהליך מתקדם.
הקמת המפעל תרמה רבות לביטחונם האישי של התושבים. המפעל העסיק למעלה ממאה עובדים יהודים קבועים. העסקת עובדים יהודים בלבד הייתה עקרונית לבעליו, אף שהשוק היה מוצף בעובדים ערבים זולים. בתקופה בה לא הייתה מערכת ממשלתית מסודרת לתמיכה בעולים חדשים ושררה אבטלה גדולה, תרמה הקמת המפעל באופן משמעותי לשיפור מצב התעסוקה ברמת-גן.
מיד עם הקמתו התגייס המפעל לייצור נעליים לצורכי כוחות הביטחון, עבור כוחות ה"הגנה" בתחילה, ולאחר קום המדינה עבור צה"ל וכוחות הביטחון של המדינה. בהמשך ייצר המפעל סנדלים ונעליים לשוק האזרחי אולם מרבית תוצרתו יועדה עבור כוחות הביטחון ומוסדות המדינה.
המפעל המשיך להיות מנוהל על ידי 3 בניו, שמואל, ישעיהו ויחזקאל, בדנר עד לסגירתו באפריל 2004 עקב החלטת משרד הביטחון לרכוש נעליים בארצות הברית.
עם סגירת המפעל, בגיל 84, יצא משה לגמלאות והמשיך בפעילות של מתן בסתר עד יומו האחרון, כשהוא בריא וצלול לחלוטין. בנו ישעיהו הקים מפעל לכימיה ומגבונים באור עקיבא.
ביוגרפיה > משפחתו

בשנת 1941 נישא ברמת גן למרים לבית הרמן ולהם 3 ילדים.
בדנר תרם רבות למוסדות הציבור ומתן בסתר ובכך המשיכה גם משפחתו.
משה בדנר תמך במפעלי ועד "יד לבנים" בגוש דן והקים בבית הכנסת הגדול ברמת גן קיר זיכרון לנופלים במערכות ישראל.
בשנת 1994 קיבל את תואר "יקיר העיר רמת גן" על פעילותו ותרומתו לעיר רמת גן.
ב-25 במרץ 2008 נפטרה אשתו מרים.
ב-20 באפריל 2015, א' באייר תשע"ה,נפטר משה בדנר בשנתו בביתו ברמת גן בגיל 94 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
ממלא מקום ראש העיר דוד מלמדוביץ', ראש העיר צבי בר, סגן ראש העיר משה מרום ומשה בדנר בטקס הענקת יקיר העיר רמת גן, 6 בדצמבר 1994
טקס קריאת רחוב בדנר. מימין לשמאל: נפתלי סנדיק, מיכאל גרסטל, משה בדנר ודב בן אמיתי (שימבורסקי), 1972
הערות שוליים

↑  קרן צוריאל, ‏יצרניות נעלי הצבא נגה-עינת ובדנר: נסגור את המפעלים בשל העברת הרכש לארה"ב, באתר גלובס, 21 באוקטובר 1999
↑  פורטל אבל אינפו - כל המידע במקום אחד | רשימת נפטרים, באתר www.evel.co.il
↑  עיריית רמת גן, משה (מקס) בדנר ז"ל | ידיעות אחרונות, מנוח, עיריית רמת גן | 21.04.15, באתר מודעות אבל, ‏2015-04-21
משה בדנר וראש העיר רמת גן, צבי בר, בטקס הענקת יקיר העיר רמת גן, 6 בדצמבר 1994
תעודת יקיר העיר רמת גן של משה בדנר
מרכזיט

| --- | --- |
גבישי מרכזיט מקנדה
גבישי מרכזיט מקנדה
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  FeS2
 מערך קריסטלוגרפי:  אורתורומבי
 צורת הגביש:  לוחי, להבי או פריזמטי. גבישי תאומים יוצרים גביש בדמות חנית. אוסף של גבישי תאומים יוצר תצורת כרבולת תרנגול. לעיתים משמש מינרל מחליף למאובנים.
 צבע:  צהוב נחושת, לעיתים עם כתמי צבע ירקרקים
 ברק:  מתכתי
 שקיפות:  אטום
 פצילות:  אינה קיימת
 שבירה:  בלתי שווה
 קשיות:  6 - 6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.8 (ממוצע למינרלים מתכתיים)
 שרטוט:  שחור ירקרק
 מינרלים נלווים:  קוורץ, קלציט, דולומיט, גתיט, פיריט ופלואוריט.ספלריט, גלנה וסולפידים אחרים.
מַרְכַּזִיט - צורת המינרל של סולפיד הברזל (FeS2) שהוא פולימורף של המינרל פיריט.
תיאור

מקור שם המינרל משמו של המינרל פיריט בערבית. ואכן, בגלל הדמיון בין הפיריט למרכזיט טועים לעיתים ביניהם, אם כי המרכזיט קל יותר ופריך יותר. דגימות של מרכזיט מתפוררות ונשברות לעיתים קרובות ולא ניתן לשרוט את המינרל בסכין. הסיבה לפריכות הוא מבנה הגביש הבלתי יציב שלו, ומבנה גביש זה הוא ההבדל העיקרי בין מרכזיט לפיריט. למרות שלמרכזיט יש אותו הרכב כימי כשל הפיריט הוא מתגבש בתצורת גביש אורתורומבית בעוד שהפיריט הוא איזומטרי. בתכשיטנות נוהגים להשתמש בפיריט כאבן חן הקרויה בטעות "מרכזיט". זוהי שגיאה, שכן לא ניתן להשתמש במרכזיט כאבן חן.
צבעם של משטחים של המינרל מרכזיט שזה עתה נחשפו הוא צהוב חיוור עד קרוב ללבן ויש להם ברק מתכתי זוהר. במשך הזמן הברק מתעמם והגוון הופך צהבהב עד חום. כשהגבישים שצורתם לוחיות דקות, שטוחות מתחברים הם יוצרים תצורה המכונה "כרבולת התרנגול" שהיא ייחודית למרכזיט ומהווה סימן זיהוי חד־משמעי.
היווצרות המינרל ותפוצה

מרכזיט נוצר הן כמינרל ראשוני והן כמינרל שניוני.
כמינרל ראשוני נוצר המרכזיט בצורת פקעות, גושישים או גבישים במגוון סלעי משקע. כדוגמת אבן גיר, חרסית וקירטון. לדוגמה, בדובר במחוז קנט שבאנגליה נוצר מרכזיט כגבישים בודדים חדים, כקבוצות גבישים וכפקעיות (דומות לתמונה שמשמאל) בקירטון. מרכזיט נוצר כמינרל ראשוני גם בעורקים הידרותרמיים של טמפרטורה נמוכה.
כמינרל שניוני נוצר המרכזיט כתוצאה משינוי כימי של מינרל ראשוני כדוגמת פירוטיט או כלקופיריט.
המרכזיט מסוגל לבצע החלפה איטית של מינרל אחר ותוך כדי כך לשמור על צורתו של המינרל האחר (פסאודומורפיזם). כך למשל יכול המרכזיט להחליף את המינרלים גבס ופלואוריט ואחרים. המרכזיט בתורו יכול לעבור תהליך דומה שבו מחליף אותו המינרל גתיט השומר על מבנהו.
המרכזיט הוא מינרל נפוץ מאוד. מקומות בהם ניתן למצוא מרכזיט לדוגמה הם: בארצות הברית (ג'ופלין במדינת מיזורי, מחוז גרנט בוויסקונסין ומחוז הרדין באילינוי) גואנאחואטו במקסיקו, אסקלה פה דה קלה בצרפת, קלאוסתל צלרפלד (Clausthal Zellerfeld) בגרמניה ומקומות בפרו, סין ורוסיה
בישראל מצויים תרכיזים קטנים של מרכזיט בקירטון מתקופת הסנון ובחרסית מתקופת הפלאוקן
דעיכת פיריט

מרכזיט מסוגל לעבור תהליך המכונה "דעיכת פיריט" שבו הדגימה מתפוררת לאיטה לאבקה לבנה. מעט מאוד ידוע על תהליך התפרקות זה. התהליך פוגע לכאורה באופן אקראי רק בדגימות מסוימות של מרכזיט, בעוד שאינו משפיע על דגימות אחרות. כאשר דגימה עוברת דעיכת פיריט, המרכזיט מגיב עם הלחות שבאוויר. הגופרית מתרכבת עם המים על מנת ליצור חומצה גופרתית התוקפת מינרלים סולפידיים אחרים כמו גם סוגי אחרים של מינרלים. לכן חשוב לסלק מיד דגימה פגועה מקרבה למינרלים אחרים על למנוע מ"מחלה" זו להתפשט.
על סמך מחקרים משערים כי חיידק עשוי לסייע ולהאיץ את התהליך בכך שהוא מעכל את המרכזיט. ידוע בוודאות שדגימות בעלות משטחים מחוספסים נוטות להתפורר מהר יותר מדגימות בעלות משטחים מבריקים ונוצצים, מן הסתם משום ששטח הפנים היכול להגיב עם המים באוויר גדול יותר. ברור גם שאם הדגימות ישמרו בסביבה יבשה (לחות נמוכה) הם יטו פחות להתפורר.
שני חצאים של כדור שבתוכו מרכזיט בצורת קרניים היוצאות מהמרכז. דגימה מצרפת
מרצדס-בנץ SLK-קלאס

| --- | --- |

סדרת ה־R172
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מרצדס-בנץ
 שנות ייצור:  1996-2016
 מודל קודם:  מרצדס-בנץ 190 SL 
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  2 דלתות קופה 2 דלתות קבריולה
 פלטפורמה:  2 מושבים קופה 2 מושבים קבריולה
 אורך:  4,001 מ"מ 
 
מרצדס-בנץ SLK-קלאס (Mercedes-Benz SLK-Class) היא מכונית ספורט המיוצרת על החברה הגרמנית מרצדס החל משנת 1996 ועד היום.
זכתה בפרס מכונית השנה בצפון אמריקה לשנת 1997.
גרסאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
(1996-2004) סדרת ה־R170
(2004-2011) סדרת ה־R171
(2011-2016) סדרת ה־R172
סדרת ה־R170
סדרת ה־R171
מתחפרים

השנבוב הוא דוגמה מובהקת לבעל חיים חופר.
מתחפרים, או נוברים (באנגלית: "Burrower" או "Fossorial", נגזר מהמילה הלטינית "fossor" שפירושה "כורה"), הוא מונח המתאר בעלי חיים הנוהגים לחפור מחילות מתחת לאדמה ומותאמים לחיים תת-קרקעיים. בין בעלי החיים הנכללים תחת המונח ניתן למנות יונקים רבים כמו הגירית, החולד, השנבוב, הבילבי, החפרפרת, הארנב, הדרבן, השועל הטיבטי, המארה, המרמיטה, הנובחנית, וכן מינים רבים של זוחלים, חרקים, דו-חיים, חסרי חוליות ויצורים ימיים. המינים המתחפרים רבים מתאפיינים בדרך כלל ברגליים קדמיות חזקות עם טפרים גדולים ועבים (בעיקר בקרב היונקים המתחפרים), מנגד ישנם מינים מתחפרים שהגפיים שלהם מנוונים או נעלמו לגמרי (כך זה אצל תולעי האדמה, זוחלים כמו החומטיים והנחשיליים, ודו-חיים כמו חסרי רגליים). למינים רבים יש ראייה חלשה, חלקם אפילו עיוורים לחלוטין. כמו כן רבים מהאיברים הבולטים של המתחפרים, לרבות אפרכסות האוזניים והזנב, נוטים להיות קצרים כדי של יפריעו למתחפר בתנועתו מתחת לאדמה.
הגדרת המושג היא לעיתים כוללנית יותר: מרבית הדבורים וצרעות רבות נקראות "מתחפרות" (בגלל המחילות בכוורת) וכן מכרסמים רבים נחשבים לחופרים, למרות שההתאמה שלהם לחיים מתחת לאדמה היא מינימלית (או במקרה של הדבורים בכלל לא). אף על פי כן, משנת 2000 ואילך, המונח "מתחפר" מתייחס גם לבעלי חיים אשר חופרים וחיים במחילות במהלך חלק מהיממה, בעוד שבעלי חיים שחיים מתחת לאדמה במשך רוב חייהם נקראים "בעלי חיים תת-קרקעיים". המונח אינו מתייחס לבעלי חיים המשתכנים במחילות שנעזבו אלא למינים שמסוגלים לחפור בעצמם.
בעלי חיים רבים - בעיקר אלו החיים באזורים מדבריים - משתמשים במחילות על מנת לווסת את חום גופם (לדוגמה הפנק), בעוד שאחרים משתמשים במחילות כאזור מוגן מפני טורפים או לאחסון מזון (לדוגמה סנאי קרקע, טמיאס, ונמליים). ישנם בעלי חיים המשתמשים במחילות למגוון שימושים: מגן מפני טורפים ושמש, מקום לאיסוף מזון, אמצעי לתנועה מתחת לאדמה מאזור אחד למשנהו וכמקום לשינה ומנוחה. בעלי חיים שמראים הסתגלות מוגבלת לחפירה ולחיים מתחת לאדמה מכונים "תת-מתחפרים" (לדוגמה צבועון הרעמה). מינים כאלה יעדיפו לרוב למצוא מחילה נטושה מאשר להוציא אנרגיה על חפירת מחילה חדשה.
גלריה

נובחניות בפתחה של מחילה.
חפרפרת בסמוך למחילתה.
גירית אמריקאית מציצה ממחילה.
משה טברסקי

רבי משה טברסקי (מכונה גם המגיד מקוריסטשוב; ה'תקמ"ט - י"ח בטבת ה'תרכ"ו) אדמו"ר חסידי מייסד חסידות קוריסטשוב.
ביוגרפיה

רבי משה נולד לרבי מרדכי טברסקי (המגיד מצ'רנוביל) ולחיה שרה בתו של רבי אהרן מקארלין.  נישא בזיווג ראשון לחנה בתו של רבי יעקב יוסף מאוסטראה, ובזיווג שני נישא לבתו של רבי צבי אריה לנדא מאליק. עם פטירת אביו בכ' באייר ה'תקצ"ז סירב רבי משה לכהן באדמורו"ת והסביר זאת כי איננו כשיר ואיננו ראוי דיו כדי למלא את מקומו של אביו[דרוש מקור]. אך למעשה כעבור זמן עזב רבי משה את צ'רנוביל וייסד את חצרו בעיר קוריסטשוב לצד אחיו שייסדו את החצרות: רחמסטריווקה, טאלנה, סקווירה, צ'רקס וטריסק. ובכך היה האדמו"ר הראשון בשושלת.
רבי משה נפטר בי"ח בטבת ה'תרכ"ו ונטמן בקוריסטשוב. את מקומו מילא בנו בכורו רבי מרדכי כהאדמו"ר השני בשושלת.
צאצאיו

רבי מרדכי טברסקי, האדמו"ר השני מקוריסטשוב (נפטר ה'תרע"ו). נישא לבתו של רבי אברהם טברסקי (המגיד מטריסק)
רבי נחום יוסף טברסקי, נישא לבת רבי ישעיה משולם זושא טברסקי (המגיד מצ'רנוביל (השני))
רבי דוד יעקב טברסקי, נישא לבת רבי ישראל טברסקי (אדמו"ר מסקווירה)
משה טברסקי. נישא לבת רבי אפרים מרגליות
יצחק טברסקי. חתן רבי משה שפירא (אדמו"ר מסלאוויטא)
שרה הינדא טברסקי, אשת הרב יעקב טברסקי (אדמו"ר מסקווירה)
חנה טברסקי, אשת רבי משה אריה לייב טברסקי (אדמו"ר מחלם)
שרה חיה טברסקי
רייזל טברסקי, אשת רבי ברוך אשר טברסקי (אדמו"ר מצ'רנוביל)
הערות שוליים

↑  בן רבי פנחס מאוסטראה בן רבי יעקב יוסף מאוסטראה
מרי פיקפורד

| --- | --- |

מרי פיקפורד
 לידה:  8 באפריל 1892 קנדה (1868–1921) טורונטו, אונטריו
 פטירה:  29 במאי 1979 (בגיל 87) ארצות הברית סנטה מוניקה, קליפורניה
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם במה:  מרי פיקפורד
 שם לידה:  Gladys Louise Smith 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  1905–1933 (כ־28 שנים)
 בן או בת זוג:  אוון מור (7 בינואר 1911–2 במרץ 1920)  דאגלס פיירבנקס (28 במרץ 1920–10 בינואר 1936)  צ'ארלס רוג'רס (24 ביוני 1937–29 במאי 1979) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (1929)  פרס מגף הזהב (1999)  שדרת הכוכבים של קנדה (1999)  פרס אוסקר לשם כבוד (1975)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
גלאדיס סמית' (באנגלית: Gladys Smith), שנודעה בשם הבמה מרי פיקפורד (Mary Pickford; ‏8 באפריל 1892 – 29 במאי 1979), הייתה שחקנית קולנוע, תסריטאית ומפיקה קנדית. פיקפורד הייתה לאייקון בתקופת סרטי הראינוע והגיעה למעמד של כוכבת קולנוע, מהראשונות שידעה הוליווד. פיקפורד היא זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר השנייה בהיסטוריה על הופעתה בסרט "מגונדרת". הייתה ממקימי חברת ההפצה הייחודית "יונייטד ארטיסטס" ו"האקדמיה האמריקאית לקולנוע".
נבחרה במקום ה-24 ברשימת 25 כוכבות הקולנוע הגדולות בכל הזמנים על פי מכון הסרטים האמריקאי.
ביוגרפיה

פיקפורד נולדה בשם גלאדיס לואיז סמית' (Gladys Louise Smith) בטורונטו, קנדה לשחקנית האמריקאית ממוצא אירי–קתולי שארלוט סמית' (לבית הנסי) ולג'ון צ'ארלס סמית', בן למהגרים אנגלים מתודיסטים. גדלה כקתולית לאחר שאביה האלכוהוליסט עזב את הבית כאשר הייתה בת שלוש.
בהיותה בת ארבע או חמש לקתה בדיפתריה, וכסגולת מרפא, הוזמן כומר שהטביל אותה כקתולית והמיר את שמה האמצעי מלואיז למרי. אחיה ג'ק פיקפורד ואחותה לוטי פיקפורד היו גם הם שחקני קולנוע שהתפרסמו בסרטים אילמים.
קריירת משחק > תחילת הקריירה

פיקפורד החלה את דרכה כשחקנית בגיל 17 ב"תיאטרון הנסיכה" והתפרסמה בזכות הופעתה הראשית במחזמר "אוהל הדוד תום".
ב-1909 החלה פיקפורד לעבוד עם חברת הפקת הסרטים האילמים "ביוגרף" ושיחקה בסרטיו הקצרים של ד.וו גריפית' "החדר האטום", "הדוקטור הכפרי", "רמונה", "ים לא משתנה" ו"הוילה הבודדה".
בתחילת דרכה הרוויחה פיקפורד על עבודתה כשחקנית עשרה דולרים ליום, בעוד ששחקנים אחרים הרוויחו חמישה. לאחר שנתיים של שיתוף פעולה עזבה פיקפורד את החברה ועברה לחברת ההפקה Independent Moving Pictures למשך שנה אחת.
ב-1912 חזרה למשך לשנה אחת לעבוד עם חברת ביוגרף ועם ד.וו גריפית'. סרטה האחרון עבור החברה "כובע ניו יורק" היה להצלחה גדולה ונחשב לאחד הבולטים בתקופת הסרטים האילמים.
קריירת משחק > תקופת ביניים

בשנת 1913 חזרה פיקפורד לעבוד בתיאטרון, הופיעה על בימת ברודוויי ושיחקה בסרט אבוד, "צ'פרייס".
בתחילת 1914 שיחקה עבור אדווין סטנטון פורטר בדרמה "טס של ארץ סוערת", סרט באורך מלא של 80 דקות הנחשב על פי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית להיסטורי ולנקודת מפנה בתולדות הקולנוע. בנוסף, זכתה לשכר גדול יותר ופרסום נרחב יותר כששיחקה בסרט האבוד המוצלח של סטנטון פורטר "לבבות נישאים ברוח" אותו גם כתבה.
פיקפורד עבדה עבור חברת ההפקה "סרטי פרמאונט" ועם מקימה המפיק היהודי הונגרי אדולף צוקור במשך שנתיים והשתתפה ב-17 הפקות שלה.
מהמפורסמות אפשר למנות את "סינדרלה" בה שיחקה בתפקיד הראשי, "בחורת המחר" בה שיחקה לצידו של אחיה השחקן ג'ק פיקפורד ובעיבוד הקולנועי לאופרה "מאדאם באטרפליי" בתפקיד הגיישה צ'ו צ'ו סאן.
ב-1917 הופיעה בסרטיו הראשונים של ססיל ב. דה-מיל "האמריקאית הקטנה", סרט אותו גם הפיקה, "רומנטיקה ברדוודס" ו"גאוות קלאן".
לאותה השנה הוסיפה גם הופעות בדרמה הקומית "נערה קטנה וענייה" בתור הנערה העשירה והאומללה גוונדולין, בעיבוד הקולנועי לספר הילדים "נסיכה קטנה" אותו גם הפיקה ובדרמה "רבקה של חוות סאניברוק", שנעשה על ידי חברתה של פיקפורד "The Mary Pickford Corporation", סרט אשר זכה הצלחה קופתית מפתיעה.
ב-1918 שיחקה בדרמות "סטלה מאריס" בתור מיס סטלה מאריס ו"ארמלי של בגדים קו אלי".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה השתתפה בארבעה סרטי תעמולה אמריקאיים.
ב-1919 הפיקה ושיחקה בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי לספר "אבא ארך רגליים" בתור היתומה הנטושה ג'רושה אבוט.
קריירת משחק > שנות ההצלחה

ב-1920 הופיעה בתפקיד מכונן בקריירה שלה במלודרמה הקומית המצליחה "פוליאנה" אותה היא גם הפיקה.
ב-1921 הפיקה ביחד עם אחיה ג'ק את העיבוד הקולנועי הקלאסי לספר הילדים "לורד פונטלרוי הקטן" ושיחקה בתפקיד סדריק ארול הדרמה הקומית. בנוסף הפיקה את הסרט "דרך הדלת האחורית" והופיעה בתפקיד הראשי.
ב-1924 פיקפורד שיחקה, הפיקה והייתה שותפה בבימוי הדרמה ההיסטורית "דורות'י ורנון של האדון הול", הסרט היה הראשון אותו ביימה פיקפורד, ביחד עם מארשל ניילן.
ב-1925 שיחקה בקומדיה "אנני רוני הקטנה", בתפקיד נערת הרחוב הקשוחה אנאבל רוני.
ב-1926 זכתה להערכה רבה על הפקתה "דרורים" בה שיחקה בתפקיד מולי, צעירה המחלצת תינוקות שנחטפים.
ב-1927 כיכבה בקומדיה הרומנטית המוערכת אותה הפיקה "הבחורה הכי טובה שלי", בתפקיד המחסנאית מגי ג'ונסון.
ב-1929 הפכה לזוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר השנייה בהיסטוריה, כאשר זכתה בפרס על הופעתה בסרט הסאונד הראשון בקריירה שלה "מגונדרת" אותו גם הפיקה. כמו כן, הפיקה ושיחקה בעיבוד הקולנועי הראשון למחזה השייקספירי "אילוף הסוררת", לצידו של דאגלס פיירבנקס.
ב-1933 הפיקה והופיעה בתפקידה האחרון במערבון "סודות", לצידו של לסלי האווארד.
בשנת 1950 פרשה מקולנוע לאחר שהפיקה את הקומדיה "מאושרים באהבה", ביחד עם דייוויד מילר.