אוגוסטינים
היסטוריה

מסדר הנזירים האוגוסטינים היה מסדר הנזירים המנדיקנטים ("הקבצנים") הגדול האחרון שהוקם במאה ה-13. קדמו לו המסדר הפרנציסקני, המסדר הדומיניקני וההמסדר הכרמליתי. בניגוד למסדרים אלה, שהוקמו על ידי אישיות כריזמטית שעמדה בראש המסדר כדוגמת פרנציסקוס מאסיזי, את הקמת מסדר האוגוסטינים יזם האפיפיור. במאה ה-13 היו באיטליה מספר רב של מנזרים של נזירים מתבודדים (הרמיטים) שפעלו על פי התקנון של אוגוסטינוס או על פי התקנון של בנדיקטוס והאפיפיור שאף לאחדם.
האנציקלופדיה הקתולית טוענת כי הסיבות להקמת המסדר נבעו מהיותו של האפיפיור מוטרד מהפיצול הרב של מסדרי נזירים קטנים ומחוסר ההרמוניה ביניהם. לעומת זאת טוענת ויקיפדיה באנגלית שהסיבה העיקרית להקמת מסדר האוגוסטינים נבעה מהחשש מפני עצמאותם היחסית של המסדרים החזקים של הפרנציסקנים והדומיניקנים והרצון להקים מסדר דומה שיהיה תחת מרות ישירה של האפיפיור ומסור למטרות האפיפיור.
ראשיתו של המסדר הייתה ב-16 בדצמבר 1243, כשהאפיפיור אינוקנטיוס הרביעי פרסם את הבולה Incumbit nobis ובה הורה לקבוצה של מסדרי נזירים הרמיטים בטוסקנה להתאחד למסדר אחד על פי התקנון של אוגוסטינוס. בחודש מרץ 1244 ערכו הנזירים ההרמיטים כנס איחוד ברומא תחת חסותו של הקרדינל ריקרדו אניבאלד. עשור אחר־כך הורה האפיפיור אלכסנדר הרביעי לכל אחד ממסדרי המנזרים ההרמיטים לשלוח שני נציגים לכינוס במנזר "סנטה מריה דל פופולו" ברומא שבו ידונו בשאלת האיחוד ביניהם. הכינוס נערך ב-1 במרץ 1256 ובראשו עמד הקרדינל ריקרדו ד'סנטי אנג'לי והוא הסתיים בהסכמה על האיחוד. אב המסדר של הבוניטים (מסדר נזירים על שמו של ג'ובאני בואני), לנפרנק ספטלה (Lanfranc Septala) ממילאנו התמנה לאב המסדר החדש ונקבע כי מדי המסדר החדש יהיו שחורים.
ב-4 במאי 1256 פרסם האפיפיור את הבולה Licet ecclesiae catholicae שאישרה החלטות אלה והיא נחשבת כיום לאמנת הייסוד של האוגוסטינים. בבולה זו הורה האפיפיור שכל המנזרים ההרמיטים, כולל אלה שלא שלחו נציגים לכינוס ברומא, יצטרפו למסדר החדש.
רשימת המסדרים שמהם קם המסדר החדש היו:
הויליאמיטים - מסדר שהוקם על ידי גוליילמו הקדוש ב-1157. הויליאמיטים שחיו קודם על פי התקנון הבנדיקטיני הצטרפו למסדר החדש ולאחר שהעלו התנגדות לתקנון המקל מדי הורשו לפרוש ממסדר האוגוסטינים.
הבוניטים - מסדר על שמו של ג'ובאני בואני.
האוגוסטינים של טוסקנה שהתאחדו ב-1243.
הבריטיניאנים – קרויים כך בשל הכנסייה שבה נוסד המסדר הקרויה על שם סנט בלסיוס דה בריטיניס (St. Blasius de Brittinis) במחוז אנקונה.
כמו כן הצטרפו למסדר החדש קהילות קטנות יותר של נזירים, סך הכול כ-180 מנזרים מאיטליה, אוסטריה, גרמניה, שווייץ, ארצות השפלה, צרפת, ספרד, פורטוגל, הונגריה, בוהמיה ואנגליה.
מסדר הנזירים של אוגוסטינוס הקדוש התפשט במהירות, משום שלמסדר היו מלכתחילה כמה מנזרים מרכזיים שמהם הופץ הרעיון. סיבה נוספת להתפשטות המהירה היא הדוגמה המוצלחת של מסדרי הנזירים הפרנציסקנים והדומיניקנים. המסדר החדש היה אמור להיות פעיל בחיי הקהילה ורק לבריטיניאנים הותר ב-1260 להמשיך בחיי ההתבודדות. כמה שנים לאחר הארגון מחדש של המסדר האוגוסטיני הוקמו מנזרים של המסדר בגרמניה, צרפת וספרד. בגרמניה לדוגמה היו כ-40 מנזרים, החשובים שבהם היו במיינץ, וירצבורג, וורמס, נירנברג, שפייר, שטרסבורג ורטיסבון שכולם נבנו בין 1260 ל-1270. הפרובינציה הגרמנית (פרובינציה היא מונח בכנסייה הקתולית לתיאור חלוקה גאוגרפית מסוימת) חולקה לארבעה תתי־מחוזות: ריינש-שוואביה, קלן, בוואריה וסקסוניה. בשיא פריחתו כלל המסדר בכל העולם 42 פרובינציות ובהן כ-2,000 מנזרים וכ-30,000 חברים.
מהמאה ה-16 החל המסדר לאבד נכסים, כשהסיבה העיקרית הייתה תנועת הרפורמציה שמייסדה מרטין לותר היה בעצמו נזיר אוגוסטיני. במהלך המהפכה הצרפתית נהרסו רובם של 157 מנזרי האוגוסטינים שבצרפת, כמו גם כל מנזרי האוגוסטינים היחפים. המגמה התחזקה במאה ה-19. ב-1835 פעלו בספרד 48 מנזרים מתוך סך כל 153 המנזרים האוגוסטינים שהיו בה. לעיתים פעל השלטון המקומי וסגר את המנזרים האוגוסטינים. כך קרה במקסיקו ב-1860, ברוסיה ב-1864, ובממלכת הנובר ב-1875. בפיליפינים רוב המנזרים היה שייך לאחד משני המסדרים האוגוסטינים. מלחמת ארצות הברית–ספרד שבה כבשה ארצות הברית את הפיליפינים מידי ספרד ומלחמת ארצות הברית–הפיליפינים שבאה בעקבותיה ב-1898 גרמו לבריחה של קהילות הנזירים, וגם התייצבות המצב אחר־כך לא הביאה לשובם.
כיום חברים במסדר כ-5,000 גברים בכ-450 קהילות ברחבי העולם. מרכז המסדר האוגוסטיני מצוי בקולג' של סנטה מוניקה ברומא (ויה פאולו השישי 25) ובו מצויים גם משכנם של ראש המסדר (prior generalis), ומועצת המסדר (curia generalis). מנזרים נוספים של האוגוסטינים ברומא הם מנזר סנט אוגוסטינוס דה אורבה (S. Augustinus de Urbe) שהוקם ב-1483 בסמוך לכנסיית סנט אוגוסטינוס (Sant'Agostino), (קבורים בו שרידי גופתה של מוניקה הקדושה, אמו של אוגוסטינוס שהובאו מאוסטיה ב-1430), ומנזר סנטה מריה דה פופולו (Santa Maria del Popolo).
כמתאים לשמם מונו האוגוסטינים על ידי האפיפיור להיות שומרי קברו של אוגוסטינוס בכנסיית סן פייטרו אין סיאל ד'אורו (S. Pietro in Ciel d'Oro) בפאביה.