stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צליבת ישו
ראו גם

הפסיון של ישו
מבצר ארבוני

| --- | --- |

 מדינה:  ארמניה ארמניה
 ממלכה:  אוררטו
 הממלכה האחמנית:  ממלכה
 חבל ארץ:  בין מחוז נור ארש ומחוז ורדשן, ירוואן
 גובה:  1017 מטרים
 סוג יישוב יורש:  עיר
 יישובים יורשים:  ירוואן
 קואורדינטות:  40°08′26″N 44°32′17″E﻿ / ﻿40.140647°N 44.537949°E﻿ / 40.140647; 44.537949 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארמניה מוגדלת) ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן אלאוורדי ימת סוואן  גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן)  איראן טורקיהארבוני(למפת ארמניה רגילה) ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן אלאוורדי ימת סוואן  גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן)  איראן טורקיהארבוני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מבצר אֶרֶבּוּנִי (בארמנית: Էրեբունի), הידוע גם בשם אֶרִין בֶּרְד (בארמנית: Արին Բերդ; שפירושו "מבצר של דם"), הוא עיר אוררטו מבוצרת מהמאה ה-8 לפנה"ס, הממוקמת בירוואן, ארמניה. הוא נמצא 1,017 מטר מעל פני הים. המבצר היה אחד מתוך מספר מצודות שנבנו לאורך החלק הצפוני של גבול אוררטו, והיה אחד המרכזים החשובים ביותר מבחינה פוליטית, כלכלית ותרבותי בממלכה. השם ירוואן עצמו נגזר מן השם ארבוני.
אטימולוגיה

בכתובת קיר שנמצאה בהריסות קרמיר בלור (עיר בירה עתיקה אוררטית), הפועל "ארבו-ני" שימש במובן של "לאחוז, לשדוד, לגנוב, או לחטוף" כשלאחריו מושא. חוקרים משערים כי המילה, כשהיא משמשת כמושא ישיר, יכול גם להיות "לקחת" או "לכבוש" ובכך הן מאמינים כי משמעות השם ארבוני, בעת הקמתו עיר המבצר, היה "לכידה", "כיבוש", או "ניצחון".
ההיסטוריון הצ'רקסי אמג'ד ג'ימוחה מציע אטימולוגיה אלטרנטיבית: :ארי" (המתייחס ללאום "אר", אשר התגוררו באזור) + "בוני", מילה בשפת הנאך, שהיא הבסיס למילה הצ'צ'נית "באן" אשר משמעותה מקלט או בקתה; שורש עם זאת פשוט אומר המאורה או מחסה. על פי השורשים האינדו-אירופאים שלה, בארמנית מקור המילה "באן" היא במילה "בוין" שפירושה "קן ציפורים" או "מאורה". מהפרוטו-אינדו-אירופאית *bʰeuH-no-. לא-, מ *bʰeuH - (""להיות" או לגדול"). המילה היא אולי המקור למילה "ואן" בארמנית (שפה עם שורשים אוררטים חזקים), אם כי ייתכן שמשורש שונה, שכן המילה האוררטית "ביאני" פירושה גם "מקלט" או מחסה. כששמו מפורש באופן זה, משמעות הדבר שהמבצר היה עיר הבירה בני האר.
היסטוריה

ארבוני נוסדה על ידי המלך האוררטי ארגישטי הראשון (שחי בסביבות 785–753 לפנה"ס) ב-782 לפני הספירה. המבצר נבנה על ראש גבעה שנקראת ארין ברד, המשקיפה על עמק Arax, כדי לשמש כמעוז צבאי ולהגן על הגבולות הצפוניים של הממלכה. העיר תוארה כ"מעוצב כמרכז מינהלי ודתי גדול, במלוא המובן של בירה מלכותית." על פי מרגריט ישראליאן, ארגישטי החל את הבנייה של ארבוני לאחר כיבוש השטחים הצפוניים של ירוואן וממערב לאגם סוואן, בערך במיקום העיר אבויאן כיום. הוא השתמש באסירים ששבה במהלך מערכות אלה, גברים ונשים, בבניית עירו.
בסתיו 1950, משלחת ארכאולוגית בראשותו של קונסטנטין הובהסיניאן, גילתה כתובת קיר בארין ברד, המוקדשת לייסוד העיר ואשר נחצבה במהלך שלטונו של ארגישטי. שתי כתובות זהות נמצאו במבצר ארבוני. הכיתוב הוא:
בעזרת גדולתו של האל חאלדי, ארגישטי, בן מנואה, בנה את המצודה הגדולה הזו והכריז עליה כארבוני, לפאר ביאנילי (אוררטו) וכדי להטמיע פחד בקרב אויבי המלך. ארגישטי אומר: הארץ הייתה מדבר, לפני העבודות הגדולות שאני ביצעתי בה. בשם גדולתו של חאלדי, ארגישטי, בן מנואה, הוא מלך גדול, מלך ביאנילי, ושליט טושפה.
ארגישטי השאיר כיתובים דומים גם בבירה האוררטית טושפה (ואן הנוכחית), לפיהם הוא הביא 6,600 שבויי מלחמה מחאטה וצופאני כדי לאכלס את העיר החדשה. בדומה לערים אוררטיות אחרות של התקופה, ארבונו נבנתה בצורה משולשת על גבי גבעה, מאחורי סוללות בגובה 10 מטר. מאחורי החומות, הבניינים היו מופרדים על ידי קירות מרכזיים ופנימיים, שנבנו ממגוון רחב של חומרים, כולל בזלת, טוף, עץ וחימר. ארגישטי בנה שם ארמון מפואר, ובחפירות שנערכו התגלו מבנים בולטים נוספים, ביניהם היכל אסיפות מלכותי, מקדש המוקדש לחאלדי, מצודה, שם חיל המצב התגורר, אגפי מגורים, מעונות ומחסנים. הקירות הפנימיים היו מעוטרים בעושר רב עם ציורי קיר וקישוטים אחרים המציגים סצנות מהדת והתרבות.
שליטים אוררטים רצופים בחרו בארבוני כמקום מגוריהם במהלך המערכות הצבאיות שלהם נגד הפולשים מהצפון, והמשיכו את עבודות הבנייה כדי לחזק את הגנת המבצר. המלכים סרדורי השני ולרוסה הראשון גם השתמשו בארבוני כאתר היתכנות צבאית למסעות כיבוש לכיוון צפון. בתחילת המאה ה-6, הממלכה האוררטית, שסבלה מפלישות תמידיות, התמוטטה.
האזור עד מהרה נפל תחת שליט הממלכה האחמנית. המיקום האסטרטגי של ארבוני נותר חשוב גם לכובשים, והעיר הפכה למרכז חשוב של מחוז ארמניה בממלכה.
למרות פלישות מרובות על ידי כוחות זרים ברצף, העיר לעולם לא ננטשה לגמרי, ונותרה מיושבת במהלך המאות הבאות, בסופו של דבר צמחה והסתעפה והפכה לעיר ירוואן. הקשר הקרוב בין ארבוני לירוואן נחגג בפסטיבל גדול שנערך בספטמבר 1968, לכבוד 2,750 להולדה של ירוואן.
אדריכלות

מבצר ארבוני נבנה על ראש גבעת ארין ברד, שגובהה 65 מטרים, כמיקום אסטרטגי המשקיף על ערבות אררט ועל הדרכים הראשיות המובילות אל המצודה. הוא גם השקיף על עיירה אוררטית שצמחה למרגלות הגבעה.
הכניסה הראשית למבצר הייתה ממוקמת בשיפוע העדין יותר בצד הדרומי-מזרחי של הגבעה. היא הובילה לחצר המרכזית של המצודה, שם נערכו טקסים של השומרים של ארגישטי ושל החיל המוצב במבצר.
בחלק הדרום-מערבי של החצר היה מקדש של האל חאלדי. המקדש היה גדול ומלבני עם גרם מדרגות שהוביל אל הגג של מגדל זיגוראת. סביב האולם של המקדש היו שנים עשר עמודים באכסדרה פתוחה עם ספסלים לאורך הקירות. ליד הקיר המזרחי היה מזבח לקורבנות. הקירות היו מעוטרים בציורי קיר צבעוניים המתארים ייצוגים של דמויות אדם, אלים, דפוסים גאומטריים ועיצובים פרחוניים. אחד מציורי הקיר שנחשפו מראה את האל חאלדי עומד על גבו של אריה עם מגן לשמאלו וכתר קרניים על ראשו. הציור היה אופייני לייצוגים של חאלדי שנמצאו באתרים אחרים. הרצפה של המקדש עמדה בניגוד גדול אל שאר הקומפלקס, כי הייתה בנויה מקרשי עץ קטנים, בעוד שחדרים אחרים במצודה רוצפו באדובי עם משטחי אבן.
חפירות

חפירות מוקדמות נערכו במהלך המאה ה-19 בעוד שחפירות שיטתיות יותר נערכו בארבוני ב-1952, תחת חסות משותפת של המכון לארכאולוגיה ואתנוגרפיה של האקדמיה הארמנית למדעים והמועצה לשימור ושיקום מונומנטים ארכיטקטוניים של מוזיאון פושקין. הצוות הובל על ידי קונסטנטין הובהניסיאן ובוריס פיוטרובסקי, אשר שימש כיועץ באתר. במהלך השנים הראשונות של החפירות (1950–1968), חשפו את הארמון של ארגישטי, היכל הכינוס המלכותי, מקדשים, ומעל מאה חדרים. עשרות חפצים אוררטיים ואחמנים התגלו, ביניהם: כלי חרס, אבזמים, צמידים, חרוזים, כלי שתייה, קסדות, חצים, מטבעות כסף, ועוד. מצאו גם את שברי ציורי הקיר המעוטרים בתמות דתיות, כולל "תהלוכות של אלים, חיות הקודש, עצי חיים", כמו גם סצנות של חיי היומיום, בו מוצגות סצנות של ציד, גידול בקר, חקלאות."
אזורי אחסון לתבואה, שמן, ויין גם נחשפו. על הדלתות של המחסנים הונחו כתובות על דלתות הכניסה המתארים את מי שבנה את המחסן וכמות הפריטים שהונחו בהם. אחד כזה נכתב בערבית:
בשם גדולתו של האל חאלדיס, סרדורי, בן ארגיסטיס, בנה בית זה, וגם יצר את אסמים אלו. באחד מהם היו 12,600 קאפי, ובשני 11,500 קאפי, בסך הכל 24,000 קאפי. סרדורי, בן ארגיסטיס, מלך גדול, מלך הארץ ביאנינילי, ושליט העיר טושפה.
נמצאו קנקני חרס ענקיים שהחזיקו יין ושמן. כלי חרס קטנים יותר נמצאו ששימשו לבישול בירה משעורה. השני הרבה יותר גדול כלי שימשו לאחסון מזון ויין. עגולים קטן סימנו את הכלים והצביעו על הכמות שאפשר לאחסן בהם. הכלים הגדולים יותר בדרך כלל היו קבורים למחצה באדמה אשר באופן טבעי שמר על קירור תכולתם.
כיתובים רבים בכתב יתדות החקוקים על בזלת נמצאו ברחבי המתחם. חלקם מוצג עדיין על חומות המבצר, בעוד אחרים מוצגים במוזיאון ארבוני. מוזיאון ארבוני להיסטוריה נוסד ב-1968. הפתיחה שלה מתוזמנה להתרחש יחד עם חגיגות ה-2750 של ירוואן. המוזיאון מציג פריטים שנחשפו במהלך החפירות בקרמיר בלור וארין ברד ומציג את ההיסטוריה של האתר.
גלריה

דגם של מבצר ארבוני
הקירות הפנימיים של המצודה, מעל ירוואן
מקדש סוסי
לקריאה נוספת

(בארמנית) Israelyan, Margarit A. Էրեբունի: Բերդ-Քաղաքի Պատմություն (Erebuni: The History of a Fortress-City). Yerevan, Armenian SSR: Hayastan Publishing Press, 1971.
Hovhannisyan, Konstantine. The Wall Paintings of Erebuni. Yerevan: Armenian Academy of Sciences, 1973. In Armenian, Russian and English.
Piotrovsky, Boris. The Ancient Civilization of Urartu: An Archaeological Adventure. New York: Cowles Book Co., 1969.
הערות שוליים

↑  מעל פני הים, גבעת ארין ברד היא בגובה 65 מטר מעל פני האדמה
↑  Erebuni Fortress Elevation and Position
↑  Israelyan, Margarit A (1971). Էրեբունի: Բերդ-Քաղաքի Պատմություն (Erebuni: The History of a Fortress-City). Yerevan: Hayastan Publishing Press. pp. 8–15.
↑  Israelyan. Erebuni, pp. 12-13.
↑  Jaimoukha, Amjad. The Chechens: A Handbook. Page 29. Available at Google Books: https://books.google.com/books?id=PnjAlei9fe0C&pg=PA29&lpg=PA29&dq=Dvals+Nakh&source=bl&ots=cBdFzCg2sy&sig=bdh7fSoSDfDFUb_DrlkA1PmpA6A&hl=en&ei=dn4bTMHAIYSBlAeZ593mCQ&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=6&ved=0CCcQ6AEwBQ#v=onepage&q&f=false
↑  Arutjunjan [Harootunian], N.V. (1959). "Երևանի հիմնադրման ժամանակի հարցի շուրջը". Patma-Banasirakan Handes [Historical-Philological Journal]. Academy of Sciences of Armenia. 2–3: 78–96. נבדק ב-15 באוגוסט 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Barnett, R. D. "Urartu" in The Cambridge Ancient History, Volume 3, Part 1. John Boardman et al. (eds.) Cambridge: Cambridge University Press, 1982, p. 345.
↑  R. D. Barnett (1982). "Urartu".  In John Boardman, I. E. S. Edwards, N. G. L. Hammond, E. Sollberger (ed.). The Cambridge Ancient History, Vol. 3, Part 1: The Prehistory of the Balkans, the Aegean World, Tenth to Eighth Centuries BC (2nd ed.). Cambridge University Press. p. 346. ISBN 978-0521224963.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: editors list (link)
↑  Israelyan. Erebuni, pp. 139-140.
↑  Israelyan. Erebuni, p. 9.
↑  (בארמנית) Hovhannisyan, Konstantine. «էրեբունի» (Erebuni). Armenian Soviet Encyclopedia. vol. iv. Yerevan: Armenian Academy of Sciences, 1979, pp. 90-91.
↑  Chahin, Mack (2001). The Kingdom of Armenia. Richmond: RoutledgeCurzon. p. 79. ISBN 0-7007-1452-9.
↑  Chahin. The Kingdom of Armenia, pp. 158-160.
↑  Hovhannisyan, Konstantine (1973). The Wall Paintings of Erebuni. Yerevan: Armenian Academy of Sciences. p. 57.
↑  Israelyan. Erebuni, pp. 137-138.
↑  Van de Mieroop, Marc (2006). A History of the Ancient Near East ca. 3000-323 BC. Cornwall: Blackwell. p. 217. ISBN 1-4051-4911-6.
↑  Bournoutian, George A. (2006). A Concise History of the Armenian People. Costa Mesa, California: Mazda Publishers. p. 12. ISBN 1-56859-141-1.
↑  Deschamps, Stephane. "Erebuni in the context of Urartean fortresses in the Ararat plain: Sources and problems". Quaternary International. 395: 208–215. doi:10.1016/j.quaint.2015.08.056.
↑  (בארמנית) Hovhannisyan, Konstantine. «Արին Բերդ» (Arin Berd). Armenian Soviet Encyclopedia. vol. ii. Yerevan: Armenian Academy of Sciences, 1976, p. 60.
↑  Chahin. The Kingdom of Armenia, p. 118.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561288305171  LCCN: sh95008569 
רפרודוקציה מודרנית של ציורי הקיר העתיקים במבצר ארבוני.
החומות של ארבוני
רוברט היינליין
יצירתו > יצירותיו הבשלות – 1961 עד 1973

אם אי אפשר לבטא את זה במספרים, אין זה מדע; זו דעה.
משנת 1961, עת כתב את "גר בארץ נוכריה", עד לשנת 1973, שבה התפרסם ספרו "די זמן לאהבה" (יצא בעברית בהוצאת כתר בתרגומה של דפנה לוי בשנת 1983), כתב היינליין את יצירותיו הבשלות והאופייניות ביותר. עבודתו בתקופה זו עוסקת בנושאים החשובים ביותר, כגון אינדיבידואליזם, ליברטריאניזם והיחס שבין אהבה רגשית לאהבה גופנית. במידה מסוימת, אי ההתאמה בין העניינים בהם עסק ביצירות אלו, לבין נושאיו המוקדמים יותר, ניתנת אולי להסבר בתפישתו, שכפי הנראה היה יסודה במציאות, כי קהל הקוראים של שנות ה-50 של המאה ה-20 בארצות הברית אינו בשל דיו לדיון בנושאים אלו.
על אף שבעבר כתב היינליין מספר סיפורים קצרים בז'אנר הפנטזיה, במהלך תקופה זו כתב את ספר הפנטזיה הראשון שלו "נתיב התהילה" (יצא בעברית בהוצאת רמדור, בתרגום ישראלה דורי, בשנת 1980) וב"גר בארץ נוכריה" וב"לא אירא רע" (I Will Fear No Evil'”) החל לערב מדע בדיוני "קשה" עם פנטזיה, מיסטיקה וביקורת על הדת המאורגנת.
יצירתו > יצירתו המאוחרת – 1980 עד 1987

לאחר הפסקה של שבע שנים שנגרמה בשל מצב בריאותו, חזר היינליין לכתוב החל משנת 1980 עת פרסם את "מספר החיה 666" (יצא בעברית בהוצאת כתר בתרגום עמנואל לוטם בשנת 1984), ועד לפרסום יצירתו האחרונה "לשוט מעבר לשקיעה" (יצא בעברית בהוצאת עם עובד בתרגום ירדנה גבתי בשנת 1990), סמוך למותו, בשנת 1987. יצירות אלו שנויות במחלוקת בקרב קוראיו הנאמנים של היינליין. רבים סבורים כי אין בהן את האיכות של עבודותיו מן "התקופה הבשלה". עם זאת זכו ספרים אלו להצלחה מסחרית, והיו לרבי מכר, ואף זכו במספר פרסים. הספרים מתקופה זו מצטיינים באירוניה, ובפרודיה מודעת על המדע הבדיוני ועל הספרות בכלל.
מקצתם של ספרים אלו כ"מספר החיה" ו"החתול העובר דרך קירות" (יצא בעברית בהוצאת עם עובד, בתרגום עמנואל לוטם בשנת 1988) החלו כסיפור הרפתקה מעוצב באופן מהודק, אך התפתחו לכלל פנטזיה פילוסופית בסופם. יש הסבורים כי עובדה זו משקפת את הידרדרות כישרונו של היינליין כמספר סיפורים, אך יש הרואים בכך ניסיון מודע להפוך את ז'אנר המדע הבדיוני לצורה הספרותית של ריאליזם פנטסטי.
בספרים אלו החלה בולטת נטייתו להתייחס לספריו הוא, ולקורות חייו. כך למשל, הגיבור של "החתול העובר דרך קירות" הוא חייל משוחרר ההופך לממציא, המוצא אהבה בחיקה של גיבורה המזכירה מאוד את דמותה של אשתו ג'יני. הספרים מתאפיינים בנימה של הומור עצמי, המונעת מהם להפוך למגוחכים, אך עלולה לגרוע מהנאת הקריאה של קוראים אשר אינם בקיאים במכלול יצירתו של היינליין.
רעיונותיו של היינליין והשפעתו > בשדה הפוליטיקה

יצירתו של היינליין נראית כמפוזרת באקראי על תחום הספקטרום הפוליטי. יצירתו הראשונה "לנו, החיים" כוללת בעיקר נאומים התומכים בשיטת "האשראי החברתי", תאוריה כלכלית שמאלית שהייתה נפוצה בארצות הברית בשנות ה-20. "גר בארץ נוכריה" אומץ על ידי תנועות "תרבות הנגד" של שנות ה-60 – ההיפים, ו"נתיב התהילה" יכול להיקרא כמניפסט אנטי מלחמתי, כאשר "לוחמי החלל" נראה כמיליטריסטי ופשיסטי, ואילו "לשוט מעבר לשקיעה" נראה כתומך בתאוריות הכלכליות הימניות מבית מדרשו של רונלד רייגן.
עם זאת, ישנן מגמות פוליטיות הנותרות עקביות בכל יצירתו של היינליין. זרם חזק של ליברטריאניזם (המגיע לידי ביטויו החזק ביותר ב"עריצה היא הלבנה") הוא המרכיב העיקרי במגמות אלו. יצירותיו המוקדמות לבני הנעורים כוללות מסר חתרני ומפתיע כנגד סמכות, כמו גם יצירתו "ספינת החלל גלילאו", הכוללת תיאור של נערים הממריאים לירח בספינת חלל תוך הפרת צו של בית משפט. ב"עריצה היא הלבנה", הרשות העריצה השולטת במושבה האנושית על הירח נקראת פשוט "הרשות", דבר המוביל למחשבה כי ההתקוממות המתוארת בספר היא התקוממות כנגד כל סמכות באשר היא, ולא כנגד הרשות הספציפית המתוארת בספר. עם זאת ברבות מיצירותיו (ובמיוחד המאוחרות שבהן) התאגדות מקרית כביכול של גיבורי הספר בתחילת העלילה, מובילה לכך שאחד מהם הופך למנהיג בעל סמכויות לחרוץ גורלות ולהחליט בענייני חיים ומוות, וזאת תוך זמן קצר מרגע המפגש של חבורת גיבורי הספר.
היינליין התנגד לכל עירוב של דת ומדינה, והקניט את הדת המאורגנת בספרו "איוב: קומדיה של חוק וצדק" (יצא בעברית בהוצאת אופוס, בתרגום ח.י. גליקסם, בשנת 1998), ובאופן מעודן יותר בספרו "גר בארץ נוכריה". "ההיסטוריה של העתיד" אותה הגה כוללת תקופה הנקראת "אינטרגנום" בה מטיף דתי נחשל הופך לדיקטטור של ארצות הברית.
על אף עברו הסוציאליסטי, היה היינליין כל חייו מתנגד קיצוני לקומוניזם, וכתב מספר יצירות שאינן בדיוניות בעלות נימה אנטי קומוניסטית. עם זאת, יצירותיו מראות על גישה להיסטוריה שניתן להשוותה לגישתו של קרל מרקס לפיה המבנה החברתי מוכתב על ידי הסביבה החומרית. עם זאת לא ראה היינליין את ההיסטוריה כמתקדמת ומתפתחת, כי אם כמחזורית. כך לדוגמה, בספר "עריצה היא הלבנה" מודחת הממשלה העריצה על ידי ההמונים, אך עד מהרה נופלת הממשלה החדשה קורבן לנטייתה להתערב בחייהם הפרטיים של נתיניה, למרות מאמציו של אחד הגיבורים המתאר עצמו כ"אנרכיסט" רציונלי. גיבורי הספר "בני מתושלח" הם אנשים הנרדפים על ידי ממשלה דמוקרטית רק בשל העובדה שהם נושאים מטען גנטי המעניק להם אריכות ימים.
חלק מספריו ב"תקופת הספרים לנעורים" משנות החמישים של המאה ה-20 נקראים כתיאור של הפרנויה האמריקנית בתקופת המלחמה הקרה. כך למשל "היום שאחרי" (יצא בעברית בהוצאת יעד, בתרגום חיים גדורי, בשנת 1977) מתאר פלישה של "פאן אסיאנים" אל ארצות הברית, המסוכלת על ידי מדען הממציא קרן המשמידה אנשים ממוצא אסיאתי בלבד, ואינה פוגעת בבני הגזע הלבן. "השליטים" מתאר פלישת חייזרים, המשתלטים על מוחותיהם של האנשים, ומכתיבים את פעולתם, מבלי שניתן יהיה להבחין בכך מבחינה חיצונית. האלגוריה המתבקשת היא אל הקומוניזם, כפי שמתבקשת אלגוריה זו מן הסרט "פלישת חוטפי הגופות" בבימויו של דון סיגל שיצא באותה תקופה. הכרות מעמיקה יותר עם יצירתו המאוחרת של היינליין יכולה לחשוף רבדים נוספים בסיפור זה.
רעיונותיו של היינליין והשפעתו > אינדיבידואליזם והגדרה עצמית

רבים מסיפוריו של היינליין עוסקים במרידה כנגד דיכוי פוליטי, כך בעריצה היא הלבנה מורדים תושבי מושבת העונשין על הירח כנגד שלטונו של "הסוהר" ו"רשות הירח". אך בהתאם לאמונתו באינדיבידואליזם, עבודותיו המתוחכמות יותר, אשר נועדו למבוגרים, מציגות לעיתים את המדכאים ואת המדוכאים באור דו ערכי. כך, ב"עריצה היא הלבנה" מוצגים החיים שלפני המהפכה תחת שלטון הסוהר כאוטופיה ליברטריאנית, וההצדקה היחידה למרד היא תחזית על אסון כלכלי. ספרים כ"גר בארץ נוכריה" ו"ששת" (יצא בעברית בהוצאת כתר בתרגומו של עמנואל לוטם בשנת 1984) עוסקים במרידתו של היחיד כנגד דיכוי החברה בכללותה, מעבר לדיכוי על ידי סוג של משטר מסוים. המוטיב המרכזי ביצירתו הוא המאבק להגדרה עצמית כאינדיבידואל, ולא להגדרה לאומית או קבוצתית אחרת. החל מספרו הראשון "לנו, החיים" אנו מוזמנים לבחון איך יהיו פניה של האנושות אם המנהגים האנושיים יתקיימו לפי נוחותנו, ולא התנהגותנו היא שתותאם למנהגים. לפי היינליין, במקרה זה תהיה האנושות מאושרת יותר, וכן מבחינה תפיסתית, התנהגותית ומוסרית, תואמת את המציאות. עם זאת, חלק מן המנהגים אותם תיאר היינליין בספריו, קשים מעט לעיכול. פרט לנודיזם, המהווה מוטיב חוזר בספריו (ב"השליטים" נאלצים תושבי ארצות הברית להופיע בפומבי בעירום, כדי להוכיח כי אין חייזר הצמוד לגבם. ב"מספר החיה 666", מחפשים הגיבורים יקום מקביל בו נודיזם הוא מוסכמה חברתית מקובלת, ומוטיב זה חוזר ברבים מספריו), מתוארות בספריו צורות שונות של משפחה השונה מן המשפחה הגרעינית המוכרת ("עריצה היא הלבנה" מתאר "משפחה" המורכבת מתריסר אנשים, גברים ונשים, הנשואים זה לזה. "השליטים" מתאר חברה בה הנישואין הם לזמן קצוב, התלוי בתשלום האגרה לרשם הנישואין. שוב, מוטיב החוזר ברבים מספריו), והניסיון לפרוץ את כל המוסכמות החברתיות, מגיע אף לשבירת הטאבו על קניבליזם בספר "גר בארץ נוכריה" המסתיים באכילתו של הגיבור על ידי ידידיו (לאחר מותו שלא מידיהם).
הדמויות בספרי היינליין נוטות לחזור על עצמן. הגיבורה הנשית היא לרוב חזקה, מתוחכמת, מודעת לעצמה, ושנונה, בעוד שהגיבור הוא אינדיבידואליסט, בעל יזמה ופיקח, הנלחם לרוב כנגד מערכת חברתית המגבילה את כישוריו. דמות יוצאת דופן היא הדמות הראשית ולנטין מיכאל סמית' בספר "גר בארץ נוכריה", אשר אינו גיבור היינליין טיפוסי (אם כי הוא מוקף בגיבורים מסוג זה), וחריגה זו של היינליין מן הדפוס שקבע לעצמו היא אחת מן הסיבות להצלחתו של הספר, ולהיותו לדעת רבים ספרו הטוב והחשוב ביותר של היינליין.
רעיונותיו של היינליין והשפעתו > השפעה

היינליין מזוהה לרוב, ביחד עם אייזק אסימוב וארתור סי. קלארק כאחד משלושת הסופרים הגדולים של "תור הזהב" של המדע הבדיוני. הוא הראשון שפרץ, בשנות החמישים, את ה"חומה" של המגזינים הזולים, אל העיתונות הכללית.
היינליין הוא אביו של "המדע הבדיוני החברתי" אשר הביא להתבגרות של הז'אנר מ"אופרה בחלל" אל גישה ספרותית יותר הנוגעת בנושאים בוגרים כפוליטיקה ומיניות. בתגובה למגמה זו, המדע הבדיוני "הקשה" אובחן כתת-ז'אנר, אך גם בתת-ז'אנר זה נחשב היינליין לאחד מחשובי הסופרים, בשל הבנתו המעמיקה בהנדסה, והמחקר המעמיק שערך כהכנה לכתיבת ספריו.
השפעתו על החברה הכללית, מחוץ לקהילת המדע הבדיוני, הייתה בכך שהראה כי המסע בחלל הוא אפשרות ריאלית. סיפוריו שפורסמו במגזינים רבי תפוצה התייחסו אל המסע בחלל כמובן מאליו. סרטו המעין תיעודי "היעד: הירח" תמך ב"מרוץ לחלל" אל מול ברית המועצות כמעט עשור לפני שרעיון זה הפך למציאות. רבים מן האסטרונאוטים והעובדים בתוכנית החלל הודו כי קראו את ספריו של היינליין כנערים. הממסד המדעי הודה לו בקריאת מכתש על המאדים על שמו. אגודת החלל הלאומית מעניקה לכבודו את פרס רוברט היינליין.
היינליין בעברית

ספרו של היינליין "The Puppet Masters" משנת 1951 היה מספרי המדע הבדיוני הראשונים שתורגמו לעברית. תרגומו הראשון בשם "פלישה לכדור הארץ" הופיע בשנת 1961 בהוצאת "מצפן" (הוצאה שהוציאה את ראשוני תרגומי ספרי המדע הבדיוני בראשית שנות ה-60). הספר יצא לאור שנית בשם "השליטים" בהוצאת "מסדה" בשנת 1979. הספר עוסק בפלישת חייזרים מטיטאן, ירחו של שבתאי. הוכחה לחזונו ולעומק המחקר שביצע היינליין בטרם כתב את ספריו, היא כי ב-15 בינואר 2005 נחתה גשושית חלל אירופית על הירח טיטאן, ירחו של כוכב הלכת שבתאי, ושיגרה צילומים שאישרו את ההנחה כי כוכב זה הוא בעל אטמוספירה, ומכאן כי ייתכנו עליו חיים.
רוב ספריו של היינליין תורגמו לעברית, בהוצאות מרכזיות ומוכרות. סדרת המדע הבדיוני היוקרתית של עם עובד, והוצאת כתר, אחראיות להוצאה לאור בעברית של מיטב ספריו, אך ספריו הופיעו גם בהוצאות קטנות יותר. היינליין זכה לתרגומים של מיטב מתרגמי המדע הבדיוני לעברית.
היינליין בעברית > רשימת חלקית של ספריו

| שנת הוצאה | שם במקור | שנת הוצאה בעברית | שם עברי | מתרגם | הוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1941/1958 | Metushelah's Children | 1980 | בני מתושלח | צופיה לסמן | כתר |
| 1946 | Farnham's Freehold | - | - | - | - |
| 1947 | Rocketship Galileo | - | - | - | - |
| 1948 | Space Cadet | 1979 | צוערי החלל | נגה שמש | רמדור |
| 1948 | Beyond This Horizon | - | - | - | - |
| 1941/1949 |  Sixth Column (The Day After Tomorrow)  | 1977 | היום שאחרי | חיים גבורי | יעד |
| 1949 | Red planet | - | - | - | - |
| 1950 | Farmer in the Sky | 1979 | אל המאה ה-21 | ישעיהו לויט | מסדה |
| 1950 | Waldo & Magic Inc. | - | - | - | - |
| 1951 | Between Planets | 1979 | עולמות חדשים | ישראלה דורי | רמדור |
| 1951/1990 | The Puppet Masters | 1961/1979 | הפלישה לכדור הארץ, השליטים | עמוס גפן | מצפן, מסדה |
| 1952 | The Rolling Stones | 1985 | האבן המתגלגלת | אסף גרודזינסקי | מסדה |
| 1953 | Starman Jones | - | - | - | - |
| 1954 | The Star Beast | 1980 | המפלצת מן הכוכבים | מלכה פרידמן | מסדה |
| 1955 | Tunnel in the Sky | 1979 | מנהרה בשחקים | דינה עיבל | מסדה |
| 1956 | Double Star | 1992 | כוכב כפול | עמנואל לוטם | כתר |
| 1956 | Time for the Stars | 1956 | מסע אל בין הכוכבים | נגה שמש | רמדור |
| 1957 | The Door Into Summer | 1983 | הדלת המוליכה אל הקיץ | עמנואל לוטם | עם עובד |
| 1957 | Citizen of the Galaxy | 2002 | אזרח הגלקסיה | טל וייס | אודיסאה |
| 1958 | Have Space Suit - Will Travel | 1980 | חליפת חלל | מילכה נוסבאום | רמדור |
| 1959 | Starship Troopers | 1994 | לוחמי החלל | עמנואל לוטם | כתר |
| 1961 | Stranger In a Strange Land | 1990 | גר בארץ נכריה | דפנה לוי | כתר |
| 1963 | Glory Road | 1980 | נתיב התהילה | ישראלה דורי | רמדור |
| 1963 | Podkayne of Mars | 1990 | - | - | - |
| 1966 | The Moon is a Harsh Mistress | 1980 | עריצה היא הלבנה | עמוס רגב | עם עובד |
| 1970 | I Will Fear No Evil | - | - | - | - |
| 1973 | Time Enough for Love | 1983 | די זמן לאהבה | דפנה לוי | כתר |
| 1980 | The Number of the Beast | 1984 | מספר החיה 666 | עמנואל לוטם | כתר |
| 1982 | Friday | 1984 | ששת | עמנואל לוטם | כתר |
| 1984 | Job: A Comedy of Justice | 1997/2023 | איוב: קומדיה של חוק וצדק | ח.י. גליקסם | אופוס |
| 1985 | The Cat Who Walks Through Walls | 1988 | החתול העובר דרך קירות | עמנואל לוטם | עם עובד |
| 1987 | To Sail Beyond the Sunset | 1990 | לשוט מעבר לשקיעה | ירדנה גבתי | עם עובד |
| 2003 | For Us, The Living: A Comedy of Customs | - | - | - | - |
פרסים

1951, פרס הוגו לנובלה "Farmer in the Sky" ("הוגו למפרע", 2001)
1951, פרס הוגו לסיפור הקצר ""The Man Who Sold the Moon" ("הוגו למפרע", 2001)
1951, פרס הוגו לסרט "Destination Moon" ("הוגו למפרע", 2001) (הסרט זכה גם בפרס אוסקר על האפקטים המיוחדים)
1956, פרס הוגו לנובלה "Double Star"
1960, פרס הוגו לנובלה "Starship Troopers"
1962, פרס הוגו לנובלה "Stranger in a Strange Land"
1967, פרס הוגו לנובלה "The Moon Is a Harsh Mistress"
1975, פרס על מפעל חיים (תואר "גרנד מאסטר")
האסטרואיד 6312 Robheinlein (אנ') שהתגלה ב-1990 על ידי הנרי הולט (אנ'), נקרא על שמו.
צוות החללית אפולו 15, שנחתה על הירח, כינה את אחד המכתשים על הירח בשם ריזלינג (Rhysling), דמות מסיפורו של היינליין "הגבעות הירוקות של הארץ".
הערות שוליים

↑  רשימת זוכי הפרס החל מ-1975
↑  היעד: הירח, באתר www.sf-f.org.il
↑  ספרין של רוברט היינליין שתורגמו לעברית, באתר סימניה
↑  "(6312) Robheinlein = ‏ 1990 RH4 ‏= 1982 BW2". Minor planet center. נבדק ב-8 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300332805171  PLWABN: 9810701426805606  BIBSYS: 90052809  BNC: 000138496  BNE: XX1719892  BnF: cb119071495 (data)  CANTIC: a10933633  CiNii: DA01826301  GND: 118773704  ICCU: CFIV049101  ISNI: 0000 0001 1977 723X  LCCN: n79067868  LNB: 000013368  MusicBrainz: 1e412c6f-0430-45ad-8f41-a33459f3c1e6  NDL: 00442926  NKC: jn19990003337  NLA: 36188565  NLG: 90400  NLK: KAC199612005  NSK: 000035532  NTA: 068759185  RERO: 02-A003359535  SNAC: w6pc3z2f  SUDOC: 026917777  Trove: 1226173  VIAF: 12309757   WorldCat (עם VIAF): 12309757 
היינליין עם סיום האקדמיה הימית, 1929
היינליין, וסופרי המדע הבדיוני אייזיק אסימוב ול. ספראג דה קמפ במספנה בפילדלפיה, 1944
רוברט ווירג'יניה היינליין בטאהיטי בשנת 1980
כריכת ספרו "גר בארץ נוכריה"
מכתש היינליין על המאדים
אנטוניה ימין

| --- | --- |

אנטוניה ימין באוגוסט 2018
 לידה:  13 בספטמבר 1988 (בת 36) מנהיים, גרמניה 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  כתבת
 מעסיק:  בילד, חדשות 12
 תחום סיקור:  אירופה
 בן או בת זוג:  אמיר הילל (2013–?) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  antonia.yamin
 טוויטר (X):  antonia_yamin
 
אנטוניה ימין (נולדה ב-13 בספטמבר 1988) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת בערוץ הטלוויזיה של העיתון הגרמני "בילד" וכתבת "חדשות 12" בגרמניה.