stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גור בנטביץ'

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1964 (בן 60) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  מאיה קניג 
 מספר צאצאים:  3 
 http://www.planetgur.com
 פרופיל ב-IMDb
 
גור בנטביץ' (נולד ב-23 ביולי 1964) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ושחקן ישראלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות הסרטים העצמאיים שביים, בין היתר: הכוכב הכחול ו"משהו טוטאלי" שמוגדרים בתעשיית הקולנוע הישראלי כסרטי קאלט.
ביוגרפיה

בנטביץ' למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בסרט הגמר שלו, מצב החסה (1991), נמצאים המרכיבים המרכזיים של יצירתו העתידית: סמים, חיי הצעירים בתל אביב, אווירה עצלה והזויה.
בשנת 1995 יצא סרטו הכוכב הכחול, סרט מסע סוריאליסטי, דל תקציב, שהפך לסרט פולחן והוקרן למעלה משבע שנים ברציפות בהקרנות חצות בסינמטק תל אביב. את דמותו של מולי, התפקיד הראשי בסרט, גילם השחקן אלון אבוטבול.
בשנת 2000 יצא סרטו משהו טוטאלי, סרט מסע קליל על שלושה בחורים היוצאים להציל אהובה משותפת מהכלא בהודו, על רקע המצאתו של סם חדשני. הסרט צולם בישראל, בהולנד ובהודו. בכתיבת התסריט בנטביץ' שיתף פעולה עם אתגר קרת, ובתפקידים הראשיים שיחקו מאור כהן וטינקרבל.
בשלושת הסרטים האלה, בנטביץ' גם שיחק תפקידים - הן משניים והן ראשיים יותר.
הוא ביים מספר פרקים בסדרות הטלוויזיה: "טייק אווי" (2001), "בסימן ונוס" (2005), "הילדים מגבעת נפוליאון" (2003) ו"מסכים" (2008) ואת סרטי האנימציה "סטטוס קוו" (2002) ו"שייקספיר מעורב" (2003), בשיתוף עם ניר מטרסו.
באוקטובר 2009 יצא סרטו "פרילנד", והוא הוקרן מדי יום שישי בהקרנת חצות בסינמטק תל אביב. הסרט הוא למעשה עריכה מחודשת של קטעים שביים בנטביץ' עבור סדרת הטלוויזיה מסכים והוא עוסק בבועז (אמנון פישר), רוקיסט מתוסכל המוצא מפלט מהשעמום הקיומי בפרי לנד - מן עולם וירטואלי תלת־ממדי דמוי Second Life. מלבד פישר משחקים בסרט טינקרבל, מאיה מרון ואנטוני קול.
ב-2012 שיחק תפקיד ראשי בסרט הקולנוע "אורחים לרגע", שביימה אשתו - הבמאית מאיה קניג.
בשנת 2013 יצא לאקרנים סרטו, לרדת מהעץ, בכיכובם של שרה אדלר וגל תורן. הסרט מספר על ניצ (תורן), החוזר מנדודיו בתקווה להשיב אליו את חברתו שעזב (אדלר), ובמקום זה מוצא את עצמו תחת הדירה שלה, תקוע על צמרתו של עץ המיועד לעקירה וזה הופך בלית ברירה לדמות מפתח במאבק האקולוגי שמנהלת השכונה כנגד הגזירה.
באותה שנה שיחק בעונה השנייה של סדרת הפשע "נויורק".
בשנת 2014 שיחק בסדרה "בתולות" בתור לייזר ובסרט "10% ילדה שלי".
בשנים 2017–2018 השתתף בטלנובלה של הוט "פולמון" בתפקיד נזיר.
ב-2019 יצא סרטו האוטוביוגרפי-למחצה "קצפת ודובדבנים", שבו הוא מגלם את דמותו של צורי שוסטק, במאי שסרטו האמנותי לא נוחל הצלחה, והוא מבלה לילה עם שלל דמויות שמנסות לסייע לו.
בנטביץ' הוא נינו של הלל יפה ונכדו של יוסף בנטואיץ'. ב-2015 יצא סרטו התיעודי "סינדרום בנטביץ'", העוסק בתולדות משפחת בנטביץ' המתפרשת על פני כ-150 שנה.
בשנת 2022 גילם את טמיר טסה בסדרת המתח-ריגול "בוגד".
בנטביץ' נשוי למאיה קניג, ולהם שתי בנות ובן. מתגורר עם משפחתו בתל אביב.
הערות שוליים

↑  הסרט המלא לצפייה באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
↑  הסרט המלא לצפייה באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
↑  הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים, באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
↑  הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים, באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304504705171  BnF: cb17749854g (data)  ISNI: 0000 0004 3324 3113  LCCN: no2010064223  SUDOC: 172444225  VIAF: 305401104   WorldCat (עם VIAF): 305401104
רני בלייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1962 (בן 62) אופקים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
רן (רני) בלייר (נולד ב-8 ביוני 1962) הוא במאי טלוויזיה ותסריטאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה. בלייר כיהן כיו"ר איגוד הבמאים בישראל.
ביוגרפיה

נולד באופקים ליוסטה בלייר, יליד בודפשט, ולסימה (אלקבץ) ילידת קזבלנקה, שעלו בעליית הנוער. בגיל שלוש עברה משפחתו להתגורר במושב ישע שבנגב המערבי. אביו היה מזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל בשנות ה-2000.
באמצע שנות השמונים סיים בלייר לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה בפקולטה לאמנויות ע"ש דוד ויולנדה כץ באוניברסיטת תל אביב. בתחילת דרכו ביים קליפים מוזיקליים לברי סחרוף באלבומיו "חם על הירח" ו"סימנים של חולשה". באותה תקופה החל לביים כתבות טלוויזיה בערוץ הראשון ובערוץ 8.
בשנים 1999–2004 כתב וביים, לצד ענת אסולין ואורי סיון את סדרת הטלוויזיה "שבתות וחגים", אשר שודרה במשך 5 עונות בערוץ 3 בכבלים (כיום - הוט). עבור ערוץ זה בשנת 2006 ביים וכתב ביחד עם ענת אסולין וארי פולמן את הסדרה "פרשת השבוע", אשר שודרה במשך 3 עונות עד 2009.
ב-2008 החליף את דורון צברי כראש איגוד הבמאים, תפקיד בו כיהן עד מאי 2012, אז החליף אותו יריב הורוביץ.
בשנת 2009 ביים את הסדרה "תיבת נח", אותה יצר שמוליק קלדרון ושודרה בערוץ 2 בזכיינית "רשת". בלייר גם היה שותף בכתיבת התסריט יחד עם מאיה הפנר.
בשנת 2011 כתב וביים את "אדמה", מיני-סדרה בת 5 פרקים המשודרת בהוט 3.
לאחר מכן יצר וביים את סדרת הדרמה הפוליטית "שביתה", אשר עלתה לשידור ביולי 2012 בערוץ yes Drama.
בשנת 2012 בלייר התמודד לכנסת ה-19, במקום השלישי במפלגת "ארץ חדשה" אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
ב-2014 השתתף בסרטו של דני מנקין, "האם זה אתה?", לצדו של אלון אבוטבול.
ב-7 בינואר 2015 שודר בערוץ 1 הסרט "ההפך", במסגרת המשדר "איסור ונגיעה". הסרט, המבוסס על ספרו "ההפך" של יהושע גרינברג, מגולל את סיפור האהבה בין בחור ישיבה (איתמר רוטשילד) לבין נערה חולה בסרטן (קרן ברגר). בלייר משתתף בסרט כשחקן, בתפקיד בחור הישיבה בבגרותו. את הסרט ביים עמיחי גרינברג.
ב-2017 מונה לראש התוכנית לתואר ראשון בבית הספר לקולנוע במכללת ספיר. באותה שנה השתתף בסדרת הערפדים ג'ודה שיצר ציון ברוך וחזר לתפקידו בעונה השנייה שעלתה ב-2020.
ב-2021 השתתף בסרט "אל תחכי לי" (שעלילתו מתרחשת בשכונת פרדס כץ של שנות ה-90), בתפקיד אביו ה"לוזר" של הגיבור הראשי, מתן אייזנברג, שאותו מגלם עומר חזן.
ב-2024 שיחק את מוטי קונפורטי בסדרת הטלוויזיה "אינדל".
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 6524, רשומות.
↑  ארי פינס, ‏"הייתי מרוסק נפשית. נשארנו בלי שקל. הייתי צריך לחזור לתלם, לפרנס. לקחתי קלונקסים כדי להירדם. הייתי שבור לגמרי", באתר ‏מאקו‏, 12 בנובמבר 2014
↑  גילי איזיקוביץ, אהבה מהוססת, באתר הארץ, 7 בינואר 2015
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007 - רוני ניניו (מרחק נגיעה) | פרס האקדמיה לטלוויזיה - הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה  2008 - רני בלייר (פרשת השבוע) | הבא: 2009 - עודד דוידוף (תמרות עשן) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011910467905171  VIAF: 469167025381553390009   WorldCat (עם VIAF): 469167025381553390009
ניר ברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1986 (בן 38) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  תסריטאי, במאי
 פרסים והוקרה:  פרס הטלוויזיה לילדים ולנוער לתסריט בסדרה קומית (2021) פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריט בסדרת דרמה קומית (2022)
 https://www.nirberger.net/he
 פרופיל ב-IMDb
 
ניר ברגר (נולד ב־19 בדצמבר 1986) הוא תסריטאי ובמאי ישראלי, זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021 ובשנת 2022.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב וגדל ברמת השרון. השלים את לימודי הקולנוע שלו בהצטיינות בחוג לקולנוע של אוניברסיטת תל אביב בשנת 2013. בוגר תוכנית Serial Eyes לתסריטאי טלוויזיה אירופיים.
נודע תחילה בשנת 2014 בזכות סדרת מערכונים קצרים בנושא הרשתות החברתיות בשם "שיחות יוצאות", שכתב וביים עם יוגב יפת. הסדרה זכתה להצלחה וקיבלה את פרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל סדרות רשת בהונג קונג.
בשנת 2017 יצר וביים את סדרת הקומדיה לילדים הכלום הגדול עבור יס קידס. באותה שנה גם כתב עבור העונה השנייה של סדרת הנוער כדברא ששודרה בערוץ ניקלודיאון ולעונה השישית של הסדרה החפרנים ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנת 2018 כתב עבור סדרת הטלוויזיה מתחת לעור ששודרה בכאן חינוכית.
בשנת 2019 כתב וביים את סדרת האנימציה נושאת הפרסים סוף הדרך ששודרה בערוץ הדיגיטלי של תאגיד השידור הישראלי כאן 11.
באותה שנה כתב וביים גם את הסרט הקצר זוכה הפרסים טאצ'. באותה שנה הצטרף לצוות הכותבים של סדרת הנוער צפוף שמשודרת בערוץ זום של רשת HOT והיה כותב ראשי בעונה השנייה של אבודים בריבוע המשודרת בכאן חינוכית.
בשנת 2020 הצטרף לצוות הכותבים בעונה הרביעית של הסדרה היהודים באים, המשודרת בערוץ כאן 11. אותה עונה זכתה בפרס התסריט לתוכנית סאטירה בטקס פרסי הטלוויזיה של האקדמיה הישראלית.
באפריל 2021 עלתה לשידור סדרת הדרמה הקומית המפקדת אותה יצר ברגר יחד עם עטרה פריש, שגם ביימה. הסדרה שודרה בתאגיד השידור הישראלי כאן 11.
במרץ 2022 זכתה המפקדת בעשר קטגוריות של פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, ביניהן הדרמה הקומית הטובה ביותר וגם פרס אישי לברגר על התסריט הטוב ביותר בשותפות עם התסריטאית עטרה פריש.
באפריל 2023 זכתה המפקדת בשמונה קטגוריות של פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, ביניהן בפעם השנייה ברציפות הוכתרה לקומדיה הטובה ביותר והוענק בשנית גם פרס אישי לברגר על התסריט הטוב ביותר בשותפות עם התסריטאית עטרה פריש.
הערות שוליים

↑  רשימת הפרסים בהם זכתה סוף הדרך
↑  רשימת הפרסים בהם זכה הסרט טאצ'
↑   איתי שטרן, "המפקדת" היא הזוכה הגדולה של טקס פרסי הטלוויזיה, באתר הארץ, 24 במרץ 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: דוד ליפשיץ, אסף שלמון, אסף גפן, איתי רייכר, אילן שפלר, ערן זרחוביץ', שרון טייכר ורשף שי (ארץ נהדרת) | פרס האקדמיה לטלוויזיה לתסריט בתוכנית סאטירה, מערכונים ובידור  2020: אסף בייזר, נטלי מרכוס, יובל פרידמן, ליאת שביט, משה מלכה, ניר ברגר, רמי פרג, הדר תדמור ואופיר ששון (היהודים באים) | הבא: 2021: דוד ליפשיץ, אסף שלמון, אסף גפן, איתי רייכר, אילן שפלר, ערן זרחוביץ', שרון טייכר, עומר ריבק ורשף שי (ארץ נהדרת) |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2020: נועה קולר וארז דריגס, (חזרות) | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – תסריט בסדרה קומית (2021)/"תסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיות מצבים (2022)  2021–2022: עטרה פריש וניר ברגר (המפקדת) | הבא: 2023: |
יואב הלוי (איש קולנוע)

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1963 (בן 61) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון קלעי  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה הפתוחה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יואב הלוי (נולד ב־24 באוקטובר 1963) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה.
ראש תחום הפקה וראש המחלקה לקולנוע לשעבר, בפקולטה לאומנויות המדרשה, המכללה האקדמית בית ברל.
ביוגרפיה

הלוי, נולד וגדל בגבעתיים, בוגר תיכון "קלעי".
הלוי למד לימודים לתואר ראשון בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ולמודי תואר שני בחוג ללימודי תרבות באוניברסיטה הפתוחה ובתוכנית הבינתחומית באומנויות באוניברסיטת תל אביב.
כסטודנט לקולנוע הלוי כתב, ביים והפיק את הסרט הקצר "מיטה אחרת – בוקר אחר", על פי סיפוריו של הסופר ואיש התיאטרון הישראלי נפתלי יבין, שקובצו בספר "ילדות ממושכת וקיץ וחורף בעיר אחרת". בסרט הקצר שיחקו עזרא כפרי ומיריי דיגלאן. הסרט הופץ באסופת סרטים קצרים ישראליים נבחרים, והוקרן בערוץ 2.
בשנת 1995 כתב הלוי את התסריט לסרט הקולנוע הראשון שלו, "לילה לבן", בבימוי ארנון צדוק. התסריט נכתב לאחר חצי שנה של תחקיר בשילוב עם חזרות ואימפרוביזציות של שחקני הסרט. הסרט התקבל לפסטיבל קאן בשנת 1996 וזכה בפרס הביקורת הצעירה בפסטיבל.
בשנת 1998 כתב הלוי את התסריט לסרט הטלוויזיה "צדק מוחלט" בבימוי ארנון צדוק ובכיכובה של עופרה חזה וארנון צדוק.
בשנת 2002 הפיק הלוי את הסרט הקולנוע "טאהרה" אותו כתב ביחד עם אמו, בהשראת ספרה של דורית זליברמן "סירוס". בסרט כיכבו מיטל דוהן וג'וליאנו מר. הסרט הוא אחד הסרטים הראשונים שעסקו בתופעת השחתת איבר המין הנשי. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל קארלו וי – וארי הסרט היה מועמד לפרס אופיר, ונמכר להפצה בבתי קולנוע וברשתות להשכרת סרטים בארצות הברית.
בשנת 2006 הפיק הלוי את סרט הקולנוע "מכתבים לאמריקה" אותו כתב וביים חנן פלד. בסרט כיכבו רמי הוייברגר, יבגניה דודינה ודובלה גליקמן. הקרנת הבכורה עולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל פאלם ספרינגס בארצות הברית והסרט היה מועמד לפרס אופיר.
בשנת 2010 הפיק הלוי את הסרט הדוקומנטארי "בגוף שלישי" בבימוי ארתור יעקובוב ושרון אטיאס. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטארי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה.
בשנת 2013 הלוי ביים, הפיק וכתב את הסרט הדוקומנטארי "לשכה 06" המספר את סיפורם של חוקרי אדולף אייכמן שהכינו את כתב התביעה נגדו. הסרט זכה בציון לשבח על מצוינות קולנועית בפסטיבל ירושלים, נבחר להיות משודר כסרט המרכזי בערבי יום השואה בערוצי הטלוויזיה בישראל, הוקרן בטלוויזיות רבות בעולם, ובבנייני האו"ם לרגל אירועי יום השואה הבינלאומי, 2020.
במקביל לפעילותו כיוצר קולנוע, פועל הלוי, משנת 2006, כמרצה לקולנוע, ומכהן כראש תחום הפקה וממלא מקום ראש המחלקה לקולנוע, בפקולטה לאומנויות המדרשה, המכללה האקדמית בית ברל. הלוי, המאמין בטיפוח יצירת קולנוע צעיר, אותנטי ומאתגר, חנך וטיפח קולנוענים צעירים רבים, והיה אחראי על הפקתם של מאות סרטים קצרים, רבים מהם זוכי פרסים בישראל ובעולם כ – "המודדים" בבימוי אסף סבן, "רכבות במדבר" בבימוי בועז ארמוני, "זנב" בבימוי רוני קידר, "האני" – בבימוי עדי הראל, "אביונה" בבימוי שגב שאו, "קו 881" בבימוי רון גולדין, "מאיר" בבימוי שי בלנק, "בית שלישי" בבימוי יאיר פרידמן, "בחורה עם מזלג בעולם של מרק" בבימוי יותם קניספל ועוד.
יואב הלוי מתגורר בלוטם, יישוב קהילתי בגוש שגב, בגליל תחתון.
אייל בורס

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1975 (בן 49) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  ראש מסלול קולנוע וטלוויזיה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל בשומרון
 מקום לימודים:  מוריה קולג'  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
אייל בורס (נולד ב-8 ביולי 1975) הוא חוקר ויוצר קולנוע ישראלי, ראש מסלול קולנוע וטלוויזיה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל בשומרון. בשנים 2018–2022 כיהן כיו"ר המועצה הישראלית לקולנוע.
מרצה לתולדות הקולנוע, קולנוע אירופי, צילום וידאו, מבע קולנועי ודימוי היהודי באמנות והשתקפותו בקולנוע.
ביוגרפיה

אייל בורס נולד בירושלים. הוריו עברו להולנד זמן קצר לאחר לידתו, תחילה לליידן ולאחר מכן לאמסטרדם. לאחר שסיים שנה ראשונה בבית הספר היהודי ראש פינה באמסטרדם, חזרו הוריו לישראל והתגוררו ברמת השרון, שם התחנך בבית הספר אמירים ובחטיבת הביניים עלומים. לאחר שסיים שנה שנייה בחטיבה, עברו הוריו לאוסטרליה והתגוררו בסידני, שם סיים את לימודי התיכון בבית הספר היהודי Moriah College (אנ').
את שירותו הצבאי עשה בגולני, וסיים כקצין סיורים משותפים במשמר הגבול.
בורס הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, תואר שני מעשי MFA מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני עיוני MA מהתכנית הבין-תחומית לתארים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר דוקטור מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטורט, בהנחייתו של פרופסור אילן אבישר, הגיש בשנת 2020 בנושא "היהודי בקולנוע ההולנדי: דימויים, סטריאוטיפים וזהות לאומית". בין השנים 2013 – 2019 השתתף והעביר בורס הרצאות בנושא עבודת הדוקטורט שלו בכנסים אקדמיים בינלאומיים, בהם בקופנהגן, אמסטרדם, ורשה, אתונה, לונדון, חיפה, אנטוורפן וירושלים.
במקביל ללימודיו האקדמיים, שימש צלם וידאו בין השנים 2004–2010, בין השאר בטלוויזיה הישראלית, ההולנדית ובגלובס TV. הוא היה חבר הפורום הדוקומנטרי בישראל בין השנים 2008–2018 וחבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בין השנים 2014–2018.
במסגרת לימודיו כתב, הפיק וביים בשנת 2007 את הסרט העלילתי הקצר "חייל בודד" שהוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים בישראל ומחוצה לה. בשנת 2008 הפיק וביים את הסרט התיעודי "חברי הכיתה של אנה פרנק" שהוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ושודר על ידי הטלוויזיה הישראלית וההולנדית. בשנת 2012 הפיק וביים את הסרט התיעודי "לחיות או למות באנטבה" שהוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ושודר בטלוויזיה הישראלית והקנדית. בשנת 2021 ביים שני פרקים בסדרה התיעודית "סמוקלברן" עבור Omrop Fryslân.
בורס שימש כמרצה במחלקה לקולנוע במנשר לאמנות ובאוניברסיטת אריאל. בשנת 2011 מונה לעמוד בראש מסלול קולנוע וטלוויזיה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל. בשנת 2018 מונה ליו"ר המועצה הישראלית לקולנוע. במקביל, העביר הרצאות בנושא קולנוע במוסדות חוץ אקדמיים, ביניהם היכלי תרבות, מכללות גמלאים, ארגון הג'וינט ועוד. בורס מתראיין לעיתים קרובות בתקשורת בנושא קולנוע.
פילמוגרפיה

מדינת הגמדים (מפיק בפועל 2016, 83 דקות): סרט עלילתי באורך מלא. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, ביניהם: פסטיבל הסרטים של שאנגחאי, פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של ורשה ועוד.
לחיות או למות באנטבה (הפקה ובימוי 2012, 52 דקות): סרט תיעודי על מבצע יונתן (אנגלית; עברית; צרפתית). רכישה מוקדמת על ידי Radio Canada. רכישה על ידי רשות השידור (ערוץ 1). הקרנת בכורה במסגרת פסטיבל הקולנוע היהודי ירושלים 10.12.12. שידור בכורה בערוץ 1 ב-4.2.2013. הוקרן בפסטיבל הקולנוע הישראלי של פריס, פסטיבל הקולנוע היהודי של טורונטו, פסטיבל הקולנוע היהודי של אוסטרליה ועוד.
חברי הכיתה של אנה פרנק (הפקה ובימוי 2007, 58 דקות): סרט דוקומנטארי על אנה פרנק (אנגלית; עברית; הולנדית); הסרט שימש בסיס לספר "We all Wore Stars: Memories of Anne Frank from her Classmates" שיצא לאור בשנת 2011; הסרט שודר בערוץ הראשון והוקרן בעשרות פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי דקינו ברומניה, פסטיבל הקולנוע האירופאי העצמאי בפריס, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של לאס וגאס, פסטיבל הקולנוע היהודי של סאו פאולו ועוד.
חייל בודד (תסריטאי, מפיק ובמאי, 2006, 22 דקות): סרט עלילתי קצר (עברית; הולנדית; ערבית). נרכש לשידור על ידי הערוץ הראשון והוקרן בעשרות פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הסרטים הקצרים והדוקומנטריים של בלגרד, פסטיבל הקולנוע של קיימברידג', פסטיבל הקולנוע היהודי של בסלו, פסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי של המבורג ועוד.
הערות שוליים

↑  משה נעים, יור המועצה הישראלית לקולנוע הנבחר הוא אייל בורס, באתר כאן ישראל, 12/07/2018
↑  שרת התרבות הודיעה השבוע על מינויו של אייל בורס לתפקיד יו"ר מועצת הקולנוע. מינויו של בורס, שייכנס לתפקיד באופן מיידי, באתר משרד התרבות והספורט
↑  גילי איזיקוביץ, החללים האלמונים של מבצע אנטבה, באתר הארץ, 30 בינואר 2013
↑   FRYSLÂN DOK: Smokkelbern diel 4, סרטון בערוץ "Omrop Fryslân", באתר יוטיוב (אורך: 28:59)
↑  בית על"ה יצא לדרך עם סדרות הרצאות חדשות למבוגרי רחובות, באתר ערים
↑  החללים האלמונים של מבצע אנטבה, באתר הארץ, 30 בינואר 2013
↑   Operation Entebbe - Live or Die in Entebbe -Trailer, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:05)
↑   מבצע אנטבה - ערב חדש - ראיון עם אייל בורס, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 7:15)
↑  נחום מוכיח, החלל האלמוני, באתר הבמה
↑  סרטו של אייל בורס יוקרן במסגרת פסטיבל הקולנוע היהודי ירושלים, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑   Anne Frank - "Classmates of Anne Frank" Trailer, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:05)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327621705171  VIAF: 108085431   WorldCat (עם VIAF): 108085431
סרג' אנקרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בן 76 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 http://www.sergeankri.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
סרג' אנקרי (נולד ב-1949 בתוניסיה) הוא במאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

אנקרי נולד וגדל בתוניס, ועזב אותה עם משפחתו בשנת 1956, לאחר שתוניסיה קיבלה עצמאות מידיי צרפת, משם עברו לניס. למד תיאטרון וספרות באוניברסיטה ועבד כבמאי בתיאטרון.
בשנת 1973 עלה לישראל עם קבוצה של צעירים אידיאליסטים שמטרתם הייתה לקדם את בני ארצם היהודים התוניסאים שעלו לישראל, לאחר שבביקור ראה את הצעירים בני העדה בעיירות הפיתוח ללא עתיד. ואילו יהודים כמותם שנסעו לצרפת, במקום לישראל השתלבו שם טוב יותר, למדו והתקדמו ולכן החליטו להתגייס לקידומם. אולם הקבוצה התפרקה וחלקם עזבו וחזרו לצרפת. אנקרי החליט להישאר ולמד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. במסגרת החוג לקולנוע יצר שני סרטים קצרים. "אהבה וכדורגל" (1978) עם (דב גליקמן וג'יטה מונטה), שהשתתף ב"פסטיבל הסרטים הים תיכוני" בעיר ויטל בצרפת, ו-"אשר, או השביתה נגמרה" (1979), בהשתתפות שלמה בראבא ונטע פלוצקי, ששודר בטלוויזיה הישראלית בינואר 1980.
לאחר לימודיו עבד במאי סרטים דוקומנטריים, מבקר קולנוע וככתב עבור עיתון צרפתי. אחר כך שימש כראש המחלקה לקולנוע בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה, מרצה בבית צבי, ומרצה באמנות לעם.
בשנת 1982 שוב הוזמן להשתתף ב"פסטיבל הסרטים הים תיכוני", אותו יזמה לידי טריגאנו בתו של מייסד קלאב מד ז'ילברט טריגאנו כחלק מצוות ההנהלה האומנותית של הפסטיבל. הפסטיבל נערך בקלאב מד בעיירה קמארינה, בסיציליה והוזמנו אליו יוצרי קולנוע ממדינות הים התיכון, ארצות ערב וישראל.
בשנת 1984 ביים את הסרט העלילתי באורך מלא הראשון שלו, "אדמה חמה". סיפורה של משפחה יהודית בכפר קטן בתוניסיה בשנות ה-50 שבניה מבקשים לעזוב ואב המשפחה המבקש להישאר במקום, על רקע מלחמת העמצאות של תוניסיה. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים הראשון. ב-1987 השתתף בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, לאחר שנערך מחדש שלוש שנים לאחר שיצא לאקרנים.
בשנת 1993 יצר את ״זרים בלילה״, סרט פילם נואר אירוטי, דובר אנגלית, על זוג נוסעי מטוס, אנתוני דלון (בנו של אלן דלון) ושרלוט ורי, שעוצרים לחניית לילה סוערת בתל אביב. בסרט השתתפו גם עמוס לביא, ויעל אבוקסיס. באותה שנה גם יצא לאקרנים סרטו התיעודי "הקוסקוס של אמא", על קהילת יוצאי תוניסיה בישראל.
בשנת 2005 יצר את במסגרת "שאלה של זמן", מיני סדרה תיעודית על סיפורה של יהדות צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה את הפרק השני, "לא קרה כלום בג'בל ג'לוד", שעסק בגורל יהדות מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה בתקופה זו.
פילמוגרפיה

1978 - "אהבה וכדורגל" (סרט קצר)
1979 - "אשר, או השביתה נגמרה" (סרט בן 45 דקות שהיה עבודת־הגמר של אנקרי בחוג לקולנוע של אוניברסיטת תל אביב)
1984 - "אדמה חמה" (מאיר סוויסה ודליה בגר), פסטיבל ברלין
1993 - "זרים בלילה" (אנטוני דלון ושרלוט ורי)
1994 - "הקוסקוס של אמא" (דוקומנטרי)
2005 - "שאלה של זמן" (דוקומנטרי), הפסטיבל היהודי בניו יורק
פרסים והוקרה

"אדמה חמה" - פרס הביקורת, פסטיבל טורינו באיטליה
"הקוסקוס של אמא" - פרס תרבות הים התיכון במרסיי, צרפת
פרס משרד החינוך והתרבות 1989
הערות שוליים

1 2 3  עירית שמגר, אדמת מריבה, מעריב, 15 ביוני 1984
↑  שני סרטים של סרז' אנקר - אהבה וכדורגל (1978). אשר, או השביתה נגמרה (1979), כל העיר, 5 באוקטובר 1984
↑  אהבה וכדורגל סרט ישראלי נוסף, קצר, ישתתף אף הוא בפסטיוואל הסרטים החדש של הים התיכון, שייערך בקרוב בצרפת, מעריב, 18 ביוני 1980
תמר גולן, מפגש הבמאים, מעריב, 25 ביוני 1980
↑  קצרים ומבטיחים, דבר, 21 בדצמבר 1979
מנהיג לשלושה ימים - "אשר" הוא סרטו הקצר השני של הבמאי סרז' אנקרי, וגם עבודת־הגמר שלו בחוג לקולנוע של אוניברסיטת תל־אביב, דבר, 18 בינואר 1980
↑  שרית ישי, תקרית בסיציליה, "העולם הזה", גיליון 2355 מ-20 באוקטובר 1982, עמוד 42
↑  מאיר שניצר, אדמת אבות - "אדמה חמה", תסריט ובימוי: סרג׳ אנקרי, צילום: יעקב אייזנמן, מוסיקה: ז׳ראר פוליצ׳ינו, כל העיר, 20 ביולי 1984
↑  רחל נאמן, סוף סוף: פסטיבל סרטים, כותרת ראשית, 4 באפריל 1984
מאיר שניצר, פסטיבל הסרטים הבינלאומי הראשון בסינמטק, כל העיר, 25 במאי 1984
↑  מאיר שניצר, "אדמה חמה" לברלין, חדשות, 9 בפברואר 1987
↑  השחקן הצרפתי אנתוני דלון, בנו של אלן דלון, נחת אתמול בבוקר בישראל, חדשות, 29 באפריל 1992
עמית שהם, ״זרים בלילה״ עולה בשבוע הבא, חדשות, 18 בנובמבר 1993
↑  רן בן נון, הבריחה מהמציאות, חדשות, 5 בפברואר 1993
↑  גואל פינטו, גם אנחנו היינו שם, באתר הארץ, 4 במאי 2005
↑  עתי"ם, שתי כלות וחתן אחד, חדשות, 16 בנובמבר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008523871205171  VIAF: 2171159035192101380009   WorldCat (עם VIAF): 2171159035192101380009
שי אביבי

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1964 (בן 60) עכו, ישראל ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקן קומיקאי מנחה
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר (2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שי אביבי (נולד ב-29 באפריל 1964) הוא שחקן, קומיקאי, איש תוכן טלוויזיוני ומנחה טלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר.
ביוגרפיה

אביבי נולד וגדל בעכו כאחד מבין שלושה ילדים של משה אביבי, יליד איראן למשפחת ארג'אן עם שורשים ביהדות בבל, ושל אהובה, ילידת ישראל, שהוריה עלו מליטא. הוא אחיינו של "נשיא מדינת אכזיב", אלי אביבי.
את שירותו הצבאי עשה בנח"ל, ובמהלכו לקח חלק בלחימה במלחמת לבנון הראשונה.
ביוגרפיה > פעילות חברתית

אביבי פעיל בתחומים חברתיים וסביבתיים רבים, ובעיקר במאבק לזכויות בעלי חיים. בין השאר, השתתף לצד קרן מור בסרטון מחאה של עמותת אנימלס ותנו לחיות לחיות נגד המשלוחים החיים ולצד שי גולדשטיין בסרטון של עמותת אנימלס הקורא להוצאת האחריות על חוק צער בעלי חיים ממשרד החקלאות והעברתה למשרד להגנת הסביבה. בשנת 2014 השתתף יחד עם בני משפחתו בפרויקט אתגר 22 של עמותת אנימלס, להתנסות בתזונה טבעונית.
ב-2002 הותקף על ידי מפטמי אווזים כשהשתתף בהפגנה נגד פיטום אווזים.
בשנת 2006 ערך בים המלח פסטיבל סרטים בנושא "אקולנוע".
חיים אישיים

אביבי נשוי למיכל ליבדינסקי, תסריטאית בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. לזוג שני ילדים, והם מתגוררים בפרדס חנה.
הערות שוליים

↑   סוכן תרבות | 04.03.2022, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 46:21)
↑  קרן מור ושי אביבי מציגים: חוויית שייט בלתי נשכחת
↑  שי אביבי ושי גולדשטיין מציגים: לתת לכלב לשמור על הספה
↑  מיכל ליבדינסקי, ‏22 ימים של טבעונות, באתר ‏מאקו‏, 5 ביוני 2014
↑  דוד הכהן, מפטמי אווזים הכו נמרצות מפגינים נגד פיטום, ynet,‏ 3 ביוני 2002
↑  עידן חגואל, אהבה חופשית: כפר השעשועים של שי אביבי ומיכל ליבדינסקי, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2014
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304763605171  BnF: cb16224848x (data)  GND: 1062303970  ISNI: 0000 0000 8384 4065  LCCN: no2008019290  SUDOC: 149318952  VIAF: 56411129   WorldCat (עם VIAF): 56411129 
שי אביבי בסרט "המעורר"