stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל גרט
מאפיינים > מרכב

שני סוגים שונים של מנועים - שניהם של חברת דיימלר בנץ - שימשו להנעת הרכב במשקל 124 טון; מנוע מדגם MB 503 A בנזין 12 צילינדר, או מנוע MB 507 C דיזל 12 צילינדר. צריכת הדלק עמדה על 175 ליטר לבנזין ו-120 ליטר לדיזל לשעה, עם קיבולת דלק כוללת של 1,200 ליטר. עיצוב המתלים הראשוני ברכבים מספר 1 ו-2 כלל שמונה גלגלי מרכוב מגומי בכל צד, בעוד ברכבים 3 עד 6 היו 11 גלגלי מרכוב מפלדה. המהירות המקסימלית של רכבים 1 ו-2 הייתה 10 קילומטר לשעה, ו-6 קילומטר לשעה ברכבים 3 עד 6. נסיעה על קרקע רגילה לא היוותה בעיה מיוחדת לקרל גרט. אם הרכב נדרש לחצות שבילים פגומים או תעלות, אלו מולאו באמצעים כגון לוחות עץ גדולים וחצץ. גדמי עצים בנתיב הנסיעה נכרתו במקרה הצורך. לאחר שהקרל גרט נכנס לעמדת ירי אשר שוטחה במידה מדויקת, המרכב הונמך לקרקע בעזרת המנוע, פעולה שנמשכה 15 שניות.
מאפיינים > לוגיסטיקה

שינוע המרגמה המתנייעת הכבדה למרחקים ארוכים התבצעה בשתי דרכים: הראשונה הייתה על גבי מסילות ברזל, כאשר המרכב עם התותח נישאים באוויר בעזרת שני כנים עצומים המותקנים על שני קרונות משא. השיטה השנייה כללה פירוקו למספר חלקים של הקרל גרט - זאת בעזרת עגורן עם כושר נשיאה של 35 טון הנישא על גבי רכב מיוחד - ושינועם בכביש על ידי גורר.
מספר טנקי פאנצר סימן 4 מדגמים D, ‏E ו-F הוסבו לרכבים נושאי תחמושת לקרל גרט. ההסבה התבצעה על ידי הסרת צריח הטנק והתקנת עגורן חשמלי בחזית הטנק ותיבת תחמושת המכילה 4 פגזים מעל תא המנוע. אז היה העגורן מעביר את הפגז היישר מתיבת התחמושת אל מדף הטעינה של המרגמה הכבדה. שתי נושאות תחמושת כאלו הוקצו לכל מרגמה מתנייעת.
מאפיינים > חימוש

למרגמת 60 הס"מ היה אורך כולל של 5,068 מ"מ, ואורך קנה של 4,200 מ"מ. משקלה 69 טון. כדי לטעון את הנשק מחדש היה צריך להנמיכו לזווית של אפס מעלות. זווית הירי נעה בין 55 ל-70 מעלות, עם צידוד מוגבל של 4 מעלות לכוונון המרגמה; כוונון גדול יותר חייב את הזזת המרכב המתנייע. ירי במרגמת הענק הצריך צוות של 19 חיילים - מפקד ו-18 תותחנים. קצב האש המקסימלי עמד על פגז בודד כל 10 דקות.
התחמושת הראשונה שירתה המרגמה הייתה פגז כבד חודר בטון באורך 2.5 מטר, במשקל 2170 קילוגרם ועמוס ב-280 קילוגרם חומר נפץ. הפגז עזב את הקנה במהירות לוע התחלתית של 220 מטר לשנייה, והשיג טווח מרבי גבוה מ-4,000 מטר. ב-1942 הוצג פגז קל יותר כדי להגדיל את טווח הנשק. פגז זה שקל רק 1,700 קילוגרם, ומולא ב-220 קילוגרם חומר נפץ. במהירות לוע מקסימלית של 283 מטר לשנייה, הפגז הקל השיג טווח גדול יותר - 6,640 מטר, אך גם היה פחות מדויק מהפגז הכבד. מרגמת הקרל גרט שיגרה את הפגזים בזווית גבוהה, ואלו ניצלו את כוח הכבידה להאצה, בחודרם עד 2.5 מטר של בטון.
אורכה של מרגמת ה-Gerät 041 (בקליבר 54 ס"מ) היה 7,018 מ"מ, עם אורך קנה של 6,240 מ"מ. היא הייתה כבדה ב-2.3 טון יותר מה-Gerät 040. היא ירתה פגז חודר בטון קל במשקל 1,250 קילוגרם, שעזב את הלוע במהירות של 378 מטר לשנייה עם חדירה פוטנציאלית של 3-3.5 מטר של בטון.
כלים ששרדו

בין ה-21 במרץ ל-11 באפריל 1945, תפסו הכוחות האמריקאים את רכבים מספר 2 ("אווה") ו-5 ("לוקי") כאשר אלו היו על מסילת הרכבת. אחד מאלו נשלחו למתחם אברדין בארצות הברית, ומאוחר יותר נגרס. גורלו של השני אינו ידוע. קרל גרט מספר 6 ("זיוו") נתפס על ידי הסובייטים, וכיום מוצג במוזיאון קובינקה ברוסיה. גורלם של שאר הרכבים גם הוא אינו ידוע.
ראו גם

שוורר גוסטב
ברטה השמנה
תותח-על
קרופ K5
הערות שוליים

↑  ישנן שתי דרכים לטעינת כלי ירייה: השיטה העתיקה של טעינת לוע, והמודרנית של טעינת מכנס - כלומר טעינת הפגז מחלקו האחורי של התותח.
↑  Jenzt, Thomas L. Bertha's Big Brother Karl-Geraet (60cm) & (54cm), Panzer Tracts, 2001, pp.1-25
↑  Jentz, p.19
↑  Jentz, pp.33-51
| רק"מ של גרמניה הנאצית מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | פאנצר 35(t) • פאנצר 38(t) • פאנצר סימן 1 • פאנצר סימן 2 |  |
| טנקים בינוניים | פאנצר סימן 3 • פאנצר סימן 4 • פנתר |  |
| טנקים כבדים | טיגר 1 • טיגר 2 (קינגסטיגר) |  |
| משחיתי טנקים | פנצרייגר 1 • מארדר 1 • מארדר 2 • מארדר 3 • יאגדפנצר 38(t) הצר • נאזהורן • יאגדפנצר 4 • יאגדפנתר • אלפנט • יאגדטיגר • RSO |  |
| תותחי סער | שטוג סימן 3 • שטוג סימן 4 • שטורמהוביץ 42 • ביסון  • שטוג 33B • ברומבר • שטורמטיגר |  |
| ארטילריה מתנייעת | וספה • הומל • קרל גרט • לוריין 37L • גריל • פאנצר 1 siG33 • פאנצר 2 siG33 • פאנצרוורפר |  |
| רק"ם נגד מטוסים | פלאקפאנצר 38(t) • פלאקפאנצר 1 • פלאקפאנצר 4 |  |
| כלי רכב משוריינים | רק"ם סיור קל: Sd.Kfz. 223 • Sd.Kfz. 222 • Sd.Kfz. 221   רק"ם סיור כבד:  Sd.Kfz. 231 • 232 • 233 • 234 • 263 • 247 • M35 ADGZ |  |
| זחל"מים | Sd.Kfz. 2 • 4 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • Sd.Kfz. 250 • 251  • 252 • 253 • 254 • SWS |  |
| רק"ם ניסיוני | פאנצר סימן 7 • פאנצר סימן 8 • נויבאופארצויג • שטורר אמיל • הוישרק 10 • פנתר 2 • פרויקט טנקי ה-E • ראט P.1000 • לנדקרוזר P.1500 • קוגלפנצר |  |
שלושה רכבי קרל גרט, "תור", "לוקי" ו"רקס" שהוסבו לנשיאת תותח 54 ס"מ. בחזית התמונה בצד ימין ניתן לראות את רכב נושא התחמושת.
קרל גרט בעת שנישא באוויר על ידי קרונות המשא.
פגז 60 ס"מ של הקרל גרט בזמן פריקה.
בניין רב קומות בוורשה, נפגע מפגז בן 2 טון של הקרל גרט.
קרל גרט במוזיאון הטנקים בקובינקה, רוסיה.
קרלוש מנדש

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1947 (בן 77) ליסבון, פורטוגל
 מוקד פעילות:  פורטוגל 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 עיסוק:  זמר, מלחין
 סוגה:  פופ, רוק
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלוש אדוארדו טיישיירה מנדש (בפורטוגזית: Carlos Eduardo Teixeira Mendes; נולד ב-23 במאי 1947) הוא זמר, מגיש, מלחין, אדריכל ושחקן פורטוגזי.
ביוגרפיה

מנדש נולד בליסבון, בירת פורטוגל. בשנת 1963 הוא נמנה מבין המקימים של להקת הרוק הפורטוגזית "Sheiks", בה היה חבר עד פרישתו ב-1967. לאחר מכן פתח בקריירת סולו, כאשר ביצע גרסת כיסוי לשיר "Penina", שנכתב על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, עבור הלהקה הפורטוגזית Jotta Herre. בשנת 1968 נבחר לייצג את פורטוגל באירוויזיון 1968 שנערך באולם אלברט הול בלונדון, בריטניה עם שירו "Verão". הוא נבחר לאחר שזכה בגמר הלאומי (Festival da Canção) שתאגיד השידור הפורטוגזי "RTP" ערך לבחירת נציג המדינה, מבין עשרה מתמודדים שהשתתפו. הוא הגיע באירוויזיון עם שירו למקום ה-11 עם 5 נקודות. מנדש התחרה פעם נוספת ב-1972 בגמר הלאומי, וזכה לייצג פורטוגל באירוויזיון 1972 עם השיר "A Festa da vida" שאיתו סיים במקום השביעי עם 90 נקודות.
בשנת 1973 השלים את לימודיו האקדמיים בתחום האדריכלות שהתחיל ב-1969, החל בעיסוק בתחום, אולם עזב את פעילותו על מנת להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו. ב-1976 הקים את חברת התקליטים "Toma Lá Disco" יחד עם הזמרים פאולו דה קרבליו ופרננדו טורדו. במהלך אותה שנה הוציא את אלבומו "Canções de Ex-Cravo e Malviver" שכלל את השירים "Ruas de Lisboa" ,"Lisboa, Meu Amor" ו-"Amélia dos Olhos Doces". עבודתו "Jardim Jaleco" הוכתרה על ידי מגזין פורטוגזי בתואר "דיסקו הילדים הטוב ביותר של השנה" שעל שמה נקראה תוכנית טלוויזיה. הלהקה "Sheiks" בה היה חבר התאחדה ב-1979 והופיעו בסדרת טלוויזיה בת 13 פרקים שהפיקה RTP, בנוסף הוציאו דיסק עם השירים "Sheiks com Cobertura" ו-"Pintados de Fresco 2". ב-1980 הוציא אלבום סולו בשם "Triângulo do Mar" וב-1984 הוציא אלבום נוסף "Chão do Vento". מנדש היגר לברזיל, שם הופיע בתיאטראות מקומיים בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו.
הוא לקח שיעורי פסנתר והופיע בשווייץ, בלגיה והולנד. השתתף בפסטיבל בינלאומי שהתקיים במוסקבה בו השתתפו לפחות 150 מדינות. הוא הלחין מוזיקה עבור הצגות שונות וזכה בפרס בחירת המבקרים על "מוזיקת ההצגות הטובה ביותר של השנה". ב-1989 יצא במופע משותף עם הזמרים פאולו דה קרבליו, פרננדו טורדו והמאסטרו פדרו אוסוריו בשם "Só Nós Três" שהושק באשטוריל וזכה להצלחה גדולה, כמו כן דיסק המופע זכה להצלחה כבירה ובמהרה זכה להגיע למעמד פלטינה. הוא הוציא בשנת 1994 תקליטור בשם Não Me Peças Mais Canções, שכלל 12 שירים שהלחין עבור יצירות של משוררים פורטוגזים ידועים כגון מיגל טורגה, פרננדו פסואה ולואיש דה קמואש. הוא הנחה את הגמר הלאומי הפורטוגזי (Festival da Canção) לבחירת נציג לאירוויזיון 1995 ביחד עם שני מנחים. הוא הוזמן להופיע ביריד "תערוכה עולמית" (Expo) אשר נערך בליסבון בשנת 1998.
דיסקוגרפיה > אלבומים

Amor Combate (LP, TLD, 1976)
Canções de Ex-Cravo e Malviver (LP, TLD, 1977)
Jardim Jaleco (LP, Rossil, 1978)
Antologia (LP, Rossil, 1979)
Antologia II (LP, Rossil, 197?)
Triângulo do Mar (LP, Sassetti, 1980)
Chão do Vento (LP, Edisom, 1984)
O Natal do Pai Natal(LP, Edisom, 1991)
Boa Nova (CD, 1992)
Não Me Peças Mais Canções (CD, 1994)
Vagabundo do Mar (CD, Movieplay, 1997)
Coração de Cantor (CD, Lusogram, 1999)
A Festa da Vida (CD, 2018)
דיסקוגרפיה > סינגלים ומיני-אלבומים

Penina/Wings Of Revenge (Single, Parlophone, 1967) Parlop. 144
Verão (EP, Decca, 1968) [Verão/Nobody Want You When You'Re Down And Out / I'll Get Over It /Mensagem] LMEP 1300
La Vai Maria Só (EP, Parlophone, 1969) [Lá Vai Maria Só / Pobre Idealista / Quero Chamar / Foi Um Momento] LMEP 1353
E Alegre Se Fez Triste / O Regresso (Single, Orfeu, 1972) - KSAT 505
1ª Canção com Lágrimas 1972
A Festa da Vida/Inventar A Vida (Single, Orfeu, 1972)
Festa da Vida/Shadows (Single, Orfeu, 1972) SAT 830
Inventar A Vida/Glow Worm (Single, Orfeu, 197*) SAT 832
Chase/Segunda Canção Com Lágrimas (Single, Orfeu)
Amor Combate/Poema nada (Single, TLD)
A Família Ferrobico/Era Uma Vez Um soldado, Um Operário e Um Camponês (Single,TLD,1977)tls012
Festival OTI - Carlos Mendes/Fernando Tordo (Single, TLD) tls013 - Amélia dos Olhos Doces
Alcácer Que Vier/Balada Para Uma Mulher (Single, TLD, 197-)tls015
Lisboa Meu Amor/Balada do Medo (Single, TLD) tls018
De Pé Na Revolução/Tem de Haver Revolução [Tordo/Carlos Mendes]
Maldita Carestia /O Regresso dos Patrões [Tordo/Carlos Mendes] (Single, TLD)
4 Canções Para Portugal (EP, TLD) [Tordo/Carlos Mendes]
Timor (Todos Nós Somos Timor) (single, Triangulo do Mar, 1991) TM-001
ראקש שרמה

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1949 (בן 75) פטיאלה, פנג'אב, הודו
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט במסגרת אינטרקוסמוס
 לאום:  הודו הודי
 השכלה:  North-Eastern Hill University  St. George's Grammar School  St. Ann's High School, Secunderabad  Osmania University  Nizam College 
 עיסוק בעבר:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1982–הווה (כ־42 שנים)
 דרגה:  מפקד כנף בחיל האוויר ההודי
 זמן שהייה בחלל:  7 ימים, 21 שעות ו-40 דקות
 משימות
 סויוז T-11 / סויוז T-10
 
 עיטורים
 
 
ראקש שרמה (באנגלית: Rakesh Sharma, בהינדית: राकेश शर्मा; נולד ב-13 בינואר 1949, בפנג'אב, הודו) הוא טייס לשעבר בחיל האוויר ההודי, אשר שוגר לחלל במסגרת טיסת סויוז T-11, ב-2 באפריל 1984, כחלק מתוכנית אינטרקוסמוס. שרמה הוא ההודי הראשון שטס בחלל. הוא שהה 7 ימים בחלל על סיפון תחנת החלל סאליוט 7.
בצעירותו

ראקש שרמה נולד ב-13 בינואר 1949 בפטיאלה, פנג'אב, הודו. למד בבית הספר היסודי בעיר ובתיכון למד בבית הספר סנט ג'ורג' שבהיידראבאד.
בשנת 1966, בגיל 18, הצטרף למכללת הביטחון הלאומי, (אנ') כחניך, ולאחר שנתיים, ב-1970 הוסמך כטייס, כבוגר מחזור ה-35.
כטייס וקוסמונאוט

החל מ-1970 שרמה היה טייס ניסוי בחיל האוויר ההודי. הוא הטיס מטוסי מיג. במהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 הוא ביצע 21 גיחות, לאחר המלחמה הוא התקדם בשורות הדרגות, הפך לטייס ניסוי, עד שמונה למפקד טייסת ב-1984.
ב-12 בספטמבר 1982 נבחר להיות כקוסמונאוט כחלק מתוכנית אינטרקוסמוס במסגרת שיתוף פעולה בין הארגון ההודי לחקר החלל ותוכנית החלל הרוסית.
ב-1984, הוא הפך להודי הראשון בחלל כאשר שוגר בטיסת סויוז T-11 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-2 באפריל 1984. סויוז T-11 עגנה בתחנת החלל סאליוט 7 ושלושת חברי הצוות, עברו לתחנה. שרמה, יחד עם מפקד הטיסה יורי מלשייב ומהנדס הטיסה גנדי סטרקלוב, שהו 7 ימים, 21 שעות ו-40 דקות בחלל. במסגרת השהייה על תחנת החלל סאליוט 7, ביצע שרמה בדיקות ומחקרים טכניים ומדעיים כולל 43 מקטעי ניסויים. העבודה שלו הייתה בעיקר בתחומים של ביו-רפואה, חישה מרחוק.
הצוות קיים מסיבת עיתונאים משותפת מהחלל עם נציגי מוסקבה ועם ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי. כאשר אינדירה גנדי ביקש משרמה לתאר איך הודו נראית מהחלל החיצון, הוא השיב "הכי טוב בעולם" (Sare Jahan se Accha), כותרת של שיר לאומי על ידי מוחמד איקבאל שנכתב כאשר הודו הייתה תחת שלטון קולוניאלי בריטי. הודו הפכה האומה ה-14 לשלוח אדם לחלל החיצון.
הצוות חזר לכדור הארץ בטיסת סויוז T-10, ב-11 באפריל 1984.
שרמה פרש מחיל האוויר בדרגת מפקד הכנף. הוא הצטרף לתעשייה האווירית ההודית ב-1987 ושימש כטייס ניסוי ראשי במחלקת נאשיק עד 1992, לפני שעבר לבנגלור לעבוד בתור ראש טייסי הניסוי בתעשייה האווירית ההודית. במסגרת תפקידו, היה מעורב בבדיקת מטוסי הקרב טג'אס.
פרסים ואותות הוקרה

לשרמה הוענקו מספר פרסים ואותות הוקרה:
אות גיבור ברית המועצות עם שובו מהחלל (1984)
פרס אשוקה צ'קרה (Ashoka Chakra Award), הפרס הגבוה ביותר שניתן לאיש צבא בזמן שלום, הוענק לשרמה ב-1985 ולחברי הצוות למשימה שלו ב-1984.
כוכב פסצ'ימי (Paschimi Star) אות השתתפות במערכה בין הודו ופקיסטן ב-1971
מדליית סנגרם (Sangram Medal) על השתתפות במערכה בין הודו ופקיסטן ב-1971/1972
מדליית סייניה סווה (Sainya Seva Medal)
מדליית ויגש סווה (Videsh Seva Medal)
אות שירות תשע שנים
אות יום השנה ה-25 לעצמאות הודו
משפחתו

שרמה נשוי ולו ולאשתו מדהו יש שני ילדים. הוא יודע לפחות 5 שפות, ובזמן שהותם ברוסיה ב-1982, הם למדו רוסית.
בנו, קאפיל שרמה הוא במאי סרטים ובתו קריתיקה היא אמנית.
בתרבות הפופולרית

סרט ביוגרפי על שרמה, הנקרא "מצדיעים" (Salute) נמצא בתהליכי צילום ואמור לצאת לאקרנים לקראת 2019. השחקן שאהרוח' ח'אן מגלם את דמותו.
הערות שוליים

1 2  "Cosmonaut Biography: Rakesh Sharma". Spacefacts.de. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rakesh Sharma". Mapsofindia.com. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rakesh Sharma, the first and only Indian in space, wants to go back as a tourist, רוהיני סוואמי, 16 באוגוסט 2018
↑  "Rakesh Sharma". aerospaceguide.net. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Srinivasan, Pankaja (2010-04-04). "The down to earth Rakesh Sharma". The Hindu. נבדק ב-2014-04-05.
↑  "Kapil Sharma on IMDB".
↑  Subhash K. Jha (18 בדצמבר 2017). "SCOOP: Shah Rukh Khan replaces Aamir Khan in the Rakesh Sharma bio-pic - Bollywood Hungama". BollywoodHungama.com. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810620482705606  VIAF: 775156012399749700000   WorldCat (עם VIAF): 775156012399749700000
קפין

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 ראש העיר:  ואא'ל הרשה
 גובה:  168 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,690 (2017)
 קואורדינטות:  32°26′00″N 35°05′01″E﻿ / ﻿32.43335°N 35.083525°E﻿ / 32.43335; 35.083525 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) קפין(למפת צפון השומרון רגילה) קפין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קפין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קפין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קפין (בערבית: قفّين) היא עיירה פלסטינית בנפת טולכרם השוכנת כ-22 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר טולכרם וצפונית-מזרחית לבאקה אל-גרבייה.
לפי נתוני הרשות הפלסטינית לסטטיסטיקה מנתה העיירה 8,750 תושבים בשנת 2006. השטח העירוני הבנוי השתרע על 1,000 דונמים.
בתקופת המנדט השתייך הכפר לנפת טולכרם (המנדט). על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו בכפר ובכפרים הסמוכים אליו 1,570 תושבים.
שמן הזית המיוצר בקפין ידוע באיכותו. [דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  אומדן זה כלל את תושבי הכפרים הסמוכים מייסר וח'ירבת אל עכאבה
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584244505171
קימברלי קגן

| --- | --- |

דוקטור קימברלי קגן ובעלה פרדריק קגן בביקור בבצרה ב-2008
 לידה:  1972 (בת 52 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  פרדריק קגן 
 פרסים והוקרה:  מדליית מחלקת ההגנה לשירות ציבורי מצטיין 
 www.understandingwar.org
 
קימברלי קגן (באנגלית: Kimberly Ellen Kagan; נולדה ב-1972 בניו יורק, ארצות הברית) היא סופרת, עיתונאית והיסטוריונית צבאית, נאו-קונסרבטיבית, יהודיה-אמריקאית, מייסדת ונשיאת המכון לחקר המלחמה (ISW). כותבת בניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, ויקלי סטנדרד ועוד. הרצתה באוניברסיטת ייל, בווסט פוינט, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאמריקן יוניברסיטי. חברת סגל אוניברסיטת הרווארד (מכון "אולין" ללימודים אסטרטגיים).
ביוגרפיה

קגן (לפני נישואיה - קסלר), בת להורים יהודים מניו יורק, למדה וקיבלה תואר ראשון ולאחר מכן דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת ייל. שם היא גם פגשה את בעלה פרדריק קגן, היסטוריון צבאי וחוקר נאו-קונסרבטיבי ידוע בזכות עצמו, בנו של היסטוריון העת העתיקה והמומחה ליוון העתיקה דונלד קגן. אחיו של בעלה הוא רוברט קגן, אף הוא דמות נאו-קונסרבטיבית ידועה. אשתו של רוברט קגן היא ויקטוריה נולנד, דוברת משרד החוץ האמריקאי כיום ולשעבר שגרירת ארצות הברית לנאט"ו.
קגן הייתה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד (2002–2003) והיא חברת סגל אוניברסיטה זו עד היום. בשנים 2004–2005 המשיכה כחוקרת במסגרת הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל, בלימודי ביטחון בינלאומי.
ב-2007 יסדה את המכון לחקר המלחמות (ISW), מרכז חשיבה נאו-קונסרבטיבי, שמושבו בוושינגטון הבירה, המתמקד כיום בעיקר בחקר מלחמות ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן. קגן משמשת עד היום כנשיאת המכון ונחשבת למומחית בשני נושאים אלה, ואף נתנה תדריכים בנוגע להם לגופי ממשל שונים, לרבות הקונגרס האמריקאי ומכוני מחקר אחרים כמו מכון ברוקינגס. יושב ראש ה-ISW כיום הוא הגנרל בדימוס ג'ק קין, לשעבר סגן רמטכ"ל צבא ארצות הברית.
מאז 2007 השתתפה במספר רב של משימות חקר, הן בעיראק והן באפגניסטן, מטעם מפקדי הצבאות שם ובגופי ייעוץ שונים למפקדי שתי גזרות הלחימה. ב-2009 שירתה בצוות ההערכה האסטרטגי שהקים הגנרל סטנלי מקריסטל, מפקד כוחות ארצות הברית ובנות בריתה באפגניסטן לבחינת מצב המלחמה שם.
כתיבתה ויצירתה

קגן הצטרפה לבעלה פרדריק קגן בהמלצתו לשינוי מהפכני במדיניות הצבאית האמריקאית במלחמת עיראק בינואר 2007, המלצה שהתקבלה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש (הבן) ויש הטוענים כי שינתה את פני המלחמה; המדיניות החדשה, הקרויה ה-Surge (הנחשול), הפחיתה את מספרי האבדות של כוחות הקואליציה בעיראק ואיפשרה בהמשך את יציאתם משם. בניגוד להמלצתם של ג'יימס בייקר, לשעבר שר החוץ וראש מטה הבית הלבן ולי המילטון, לשעבר חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית מאינדיאנה, שהציעו באותה תקופה להפחית את הכוחות האמריקאים בעיראק כמו גם את פעילותם הצבאית, מדיניות ה-Surge דגלה דווקא בתיגבור הכוחות והגדלת היקף פעילותם הצבאית. הטענה היא כי המלצה זו, שהתקבלה כנגד התנגדות פוליטית חזקה מאוד, הוכיחה את עצמה בין השאר בשינוי במספר האבדות של צבא ארצות הברית בעיראק. אם בשנים 2004 - 2007 היה מספר ההרוגים של כוחות הקואליציה בעיראק, כ-900 מדי שנה (2007 - 961 הרוגים, המספר הגדול ביותר מאז הפלישה במרץ 2003), הרי שב-2008 כבר ירד מספר ההרוגים ל-322 ומאז הוא הלך וירד מדי שנה. אפשר לראות את תוצאות מדיניות ה-Surge לגבי מספר ההרוגים האמריקאים ובני בריתם בעיראק, גם בסטטיסטיקות החודשיות שמאז החלת המדיניות (בחודש מאי 2007 נהרגו 131 חיילים, המספר הגבוה ביותר בכל מלחמת עיראק, בעוד ביוני ירד המספר ל-108 הרוגים, ביולי - 89 הרוגים ואחרי כן ירידה מתונה נוספת מדי חודש). עם התייצבות המצב הביטחוני ירד גם מספר הנפגעים העיראקים האזרחים. אם עד ה-Surge ובתחילתו נהרגו מדי חודש כ-2,500 עד 3,000 אזרחים, הרי בספטמבר 2007 כבר ירד מספר ההרוגים האזרחים לכחצי מזה (1,271) ומאז הוא המשיך וירד בהדרגה מדי חודש. ב-2007 כולה היה מספר ההרוגים האזרחים בעיראק כ-25,000 איש. ב-2008 ירד המספר לכ-9,000 איש, 2009 - 4,700 איש וב-2010 נהרגו בעיראק "רק" כ-4,000 אזרחים.
ב-2009 השתתפה קגן ביצירתו של סרט דוקומנטרי שהפיק ה-ISW על ה-Surge והצלחתו. באותה שנה גם יצא לאור ספרה "ה-Surge, היסטוריה צבאית", המתאר את כל מהלכי ה-Surge, החל מתיאור המצב הצבאי הקשה של ארצות הברית בעיראק לנוכח התגברות הטרור בסוף 2006, המשך בתיגבור הכוחות האמריקאיים שם מינואר 2007 עד מאי 2007 וכלה בקרבות שהובילו לניצחון האמריקאי כנגד הטרור במהלך יוני-יולי 2007. הסנאטור ג'ון מק'קיין, לשעבר מועמד הרפובליקנים לנשיאות תיאר את ספרה זה של קגן - "מדריך שלא יסולא בפז, להבנת ההצלחה הצבאית האמריקאית בעיראק". ברנדן סימס, בוול סטריט ג'ורנל, תיאר את הספר כספר ש"חיוני לקרוא אותו".
ב-2009 החלו קימברלי ופרדריק קגן ללחוץ לנקיטת מדיניות Surge דומה לזו שהצליחה כל כך בעיראק, גם באפגניסטן, אולם כעת הנשיא כבר לא היה בוש (הבן), אלא ברק אובמה והשפעתם כבר לא הייתה ניכרת כבעבר.
ספריה

The Eye of Command (University of Michigan Press, 2006)
The Surge: a Military History (Encounter Books, 2009)
The Imperial Moment (Editor, Harvard University Press, 2010)
ראו גם

קומנטרי
ג'ון פודהורץ
ויליאם קריסטול
דייוויד פרום
דאגלס פיית'
סימור מרטין ליפסט
דניאל בל
ג'ואן פיטרס
אליוט אברמס
הערות שוליים

↑  אבדות אמריקאיות בעיראק, לפני ואחרי ה-Surge
1 2  אבדות הקואליציה בעיראק לפי חודש ושנה באתר ICasualties
↑  באתר Iraq Body Count
↑  האתר המיוחד שהקים ה-ISW על מדיניות ה-Surge, הצלחתה ועל הסרט עליה
↑  מאמר ביקורת על ספרה של קגן על ה-Surge,‏ 7 ביולי 2009, ב"וול סטריט ג'ורנל"
↑  מאמרם של בני הזוג קגן בשיתוף עם מקס בוט, 12 במרץ 2009, ב"ניו יורק טיימס"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451458605171  BnF: cb15851848q (data)  GND: 142131059  ICCU: UTOV494241  ISNI: 0000 0000 8119 0416  LCCN: n2005053106  NTA: 298898705  SUDOC: 126297495  VIAF: 39712931   WorldCat (עם VIAF): 39712931
קפיצה

ערך זה עוסק בצורה של תנועה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קפיצה מול המצלמה בארגנטינה.
קפיצה באוויר בחוף נעורים ליד נתניה.
כלב קופץ אחרי כדור.
קפיצה באוויר בעיר שיקגו, ארצות הברית
קפיצה היא תנועה שמבצע אורגניזם או מערכת מכנית (רובוט) הנמצאים על הקרקע, שבמהלכה כל גופם מתקדם באוויר במסלול בליסטי. כוח המשיכה הפועל על הקופץ מביא לחזרתו לקרקע, למקום ממנו קפץ (כאשר הקפיצה הייתה אנכית) או במרחק מסוים ממקום הקפיצה. קפיצות נמדדות בגובה ההתרוממות מן הקרקע ובמרחק שאותו עובר הקופץ. שמות נוספים למצבי קפיצה שונים או רגילים הם: ניתור, זינוק, קיפוץ, צניחה (מלמעלה למטה) ונחיתה.
בקרב בעלי חיים ניתן לראות מגוון רחב מאוד של קפיצות. ישנם בעלי חיים שעיקר התקדמותם נעשית באמצעות קפיצות (כגון קנגורו וצפרדעים), וישנם בעלי חיים עם יכולות ניתור מיוחדות כגון פרעושים. דגים מסוימים מסוגלים לקפוץ מתוך המים. אצל הפרסתנים נפוצה תופעת הדלגנות - סדרך קפיצות גבוהות שהמשמעות שלהן אינה ברורה דיה.
דולפין
לווייתן גדול-סנפיר
קוף חוטמני
ארנב כותנה מזרחי
ולבי הביצות
צפרדע ממין Colostethus flotator קופצת
למור קטה
אנטילופה הודית
בקרב בני אדם, מתבצעת לרוב הקפיצה על ידי ריכוז משקל הגוף על קצות אצבעות כפות הרגליים וחזרה מהירה לעמדה שקדמה למצב זה, ככל שהריכוז גדול יותר, כך גדלים הסיכויים של מבצע הפעולה לרומם עצמו גבוה יותר.
קפיצה ספורטיבית

בענפי ספורט אחדים הקפיצה היא פעולה מרכזית:
קפיצה לגובה: קפיצה מעל רף אופקי הממוקם בגובה מסוים, מתוך מטרה להגיע לגובה מרבי.
קפיצה במוט: קפיצה מעל לרף שהונח בגובה מסוים, תוך כדי שימוש בריצה לתנופה ובמוט לדחיפה עצמית כלפי מעלה ברגע הניתור.
קפיצה לרוחק: קפיצה שמטרתה לעבור מרחק אופקי גדול ככל האפשר.
קפיצה משולשת: שלושה מהלכי קפיצה אופקיים המבוצעים ברצף: ניתור, המבוצע מקרש הקפיצה ברגל החזקה, דילוג, המבוצע ברגל השנייה, וקפיצה, המבוצעת שוב ברגל החזקה ומסתיימת בנחיתה בארגז החול.
קפיצה למים: קפיצה לבריכת שחייה מגבהים שונים וממקפצות קשיחות או גמישות.
טרמפולינה (התעמלות): תרגיל הכולל רצף קפיצות המשלבות אלמנטים אקרובטים כגון סלטות על טרמפולינה
ענפי ההתעמלות השונים התעמלות מכשירים, התעמלות אומנותית, אקרובטיקה: קפיצה היא הבסיס לביצוע אלמנטים ותרגילים שונים. בהתעמלות מכשירים, הקפיצות מתבצעות על הקרקע או על המכשירים השונים, כאשר אחד המכשירים בהתעמלות מכשירים אף נקרא שולחן קפיצות.
קפיצות ראווה: בענף זה מתחרים צמדים של רוכב וסוסו בצליחה של מסלול מכשולים.
קפיצה נכללת גם בענפי ספורט נוספים, כגון כדורגל, כחלק ממכלול התנועות של הספורטאי.
ראו גם

סוכרייה קופצת
קפיצה ספורטיבית
קרלוס דלפינו

קרלוס פרנסיסקו דלפינו (בספרדית: Carlos Francisco Delfino; נולד ב-29 באוגוסט 1982) הוא כדורסלן ארגנטינאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. גובהו של דלפינו הוא 1.98 מטרים.
קריירה מקצועית > השנים הראשונות

את הקריירה שלו התחיל דלפינו בליגת העל הארגנטינאית בכדורסל. הוא החל בליברטאד דה סנצ'לס בעונת 1998/1999, ומשם עבר לאוניון דה סנטה פה בעונת 1999/2000.
קריירה מקצועית > איטליה

דלפינו עבר לאיטליה בשנת 2000 ושיחק ארבע עונות בליגת העל האיטלקית בכדורסל; שנתיים ברג'ו די קלבריה ושתי עונות נוספות עם סקיפר בולוניה.
בקלבריה השיג דלפינו ממוצעים מרשימים של 8.8 נקודות, 2.5 ריבאונדים, ו-1.9 חטיפות למשחק. דלפינו קלע שיא עונתי של 25 נקודות כבר במשחקו השני במדי קלבריה (נגד סקאבוליני פזארו) כשקלע 5 מתוך 8 ניסיונות מחוץ לקשת השלוש. דלפינו סיים את עונתו הראשונה באיטליה עם שלשה אחת לפחות ב-19 מתוך 24 משחקים. בעונת 2001/2002 הפך דלפינו לשחקן חמישייה בקאלבריה ורשם ממוצע של 30.8 דקות למשחק, בהן קלע בממוצע 13.5 נקודות, אסף 5.1 ריבאונדים, רשם 2.4 חטיפות ומסר 1.7 אסיסטים. בעונה זאת שיפר דלפינו משמעותית את אחוז העונשין שלו בהשוואה לעונתו הקודמת, הוא עלה מ-64% ל-79%. בנוסף, רשם דלפינו שיא עונתי של 39 נקודות נגד מטיס ורזה, כולל 14 מ-14 מקו העונשין.
בעונתו הראשונה בסקיפר בולוניה, נכנס דלפינו לחמישייה הפותחת כבר במשחקו השלישי, ורשם ממוצע של 26 דקות למשחק. לקראת סוף העונה, סבל דלפינו מקרע ברצועה בקרסולו, אך חזרתו למגרשים יועדה למספר חודשים לאחר מכן. בעונה שלאחר מכן דלפינו הפך לשחקן החשוב ביותר בקבוצה יחד עם הגארד מילוש וויאניץ', והוביל את הקבוצה לגמר היורוליג שם הובסה על ידי מכבי תל אביב.