stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת צרפת בכדורגל
היסטוריה > 1962 עד 1980

שנות ה-60 וה-70 היו חלשות מאוד עבור הנבחרת הצרפתית.
במהלך תקופה זו העפילה צרפת פעמיים בלבד לאליפות העולם בכדורגל, בשנים 1966 ו-1978, ובשתי הפעמים לא עברה את שלב הבתים.
צרפת גם כשלה בניסיונותיה להעפיל לאליפויות אירופה חמש פעמים ברציפות, בין השנים 1964 עד 1980.
היסטוריה > 1982 עד 1986: תקופת מישל פלאטיני

בשנות ה-80 הפכה צרפת לאחת מנבחרות הכדורגל החזקות ביבשת הודות לכוכבה מישל פלאטיני. מונדיאל 1982 סימן את תחילתו של עידן פלאטיני בנבחרת צרפת, כאשר הנבחרת סיימה במקום הרביעי, הישגה הטוב ביותר מאז מונדיאל 1958. צרפת הפסידה בחצי הגמר לגרמניה המערבית 5-4 בבעיטות הכרעה (הראשונות בתולדות המונדיאל), לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 3-3 אחרי הארכה. במהלך ההארכה איבדה צרפת יתרון 1–3 ובסופו של דבר הפסידה במשחק. גם במשחק על המקום השלישי הפסידה צרפת לפולין, 3-2, וסיימה במקום הרביעי.
צרפת נבחרה לארח את אליפות אירופה בכדורגל, בפעם השנייה בתולדותיה, בשנת 1984. בעקבות האירוח, העפילה צרפת אוטומטית לטורניר הגמר ולא נאלצה להשתתף במוקדמות. צרפת הייתה המועמדת הראשית לזכייה בטורניר והיא אכן עשתה זאת כשהיא מנצחת בכל חמשת משחקיה. צרפת פתחה את שלב הבתים בניצחון 0–1 על דנמרק משער של פלאטיני, המשיכה בניצחון 0–5 על בלגיה כאשר פלאטיני כובש שלושער וסיימה את שלב הבתים במקום הראשון אחרי ניצחון על יוגוסלביה 2-3, כאשר פלאטיני כובש שלושער שני בטורניר. בחצי הגמר ניצחה צרפת את פורטוגל 2-3 בהארכה, כאשר היא נחלצת במהלך ההארכה מפיגור 1–2 ומנצחת משער של פלאטיני דקה לסיום ההארכה. במשחק הגמר ניצחה צרפת את ספרד 0-2 משערים של פלאטיני וברונו בלון, וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות אירופה. פלאטיני, שהבקיע בכל חמשת משחקי הנבחרת, סיים כמלך השערים בטורניר עם מאזן חסר תקדים של תשעה שערים בחמישה משחקים, הישג שלא שוחזר עד היום.
ב-1985 השתתפה הנבחרת, מתוקף זכייתה ביורו, במהדורה הראשונה של גביע ארטמיו פרנקי. היא זכתה בתואר לאחר ניצחון 0–2 על אורוגוואי, מחזיקה קופה אמריקה 1983, משערים של דומיניק רושטו וז'וזה טורה.
מונדיאל 1986 היה הטורניר הגדול האחרון שבו השתתף פלאטיני במדי הנבחרת. בשלב הבתים ניצחה צרפת את קנדה, סיימה בתיקו עם ברית המועצות וניצחה את הונגריה. צרפת סיימה במקום השני בבית בשל הפרש שערים נחות ביחס לברית המועצות. בשמינית הגמר הדיחה צרפת את אלופת העולם איטליה כשניצחה 0–2, וברבע הגמר הדיחה את ברזיל בבעיטות הכרעה 3-4 לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1-1. בחצי הגמר הפסידה צרפת לגרמניה המערבית 2-0, ובמשחק על המקום השלישי ניצחה את בלגיה 2-4 לאחר הארכה. בכך השוותה צרפת את הישג השיא שלה בגביע העולם, שהושג לראשונה 28 שנים קודם לכן.
היסטוריה > 1988 עד 1994

לאחר פרישתו של פלאטיני מהנבחרת כשחקן, כשלה צרפת בנסיונותיה להעפיל ליורו 1988 ולמונדיאל 1990.
צרפת הצליחה להעפיל ליורו 1992, ובכך השתתפה לראשונה באליפות אירופה המתקיימת מחוץ לשטחה. הייתה זו הפעם הראשונה שבה צרפת הצליחה להעפיל לאליפות אירופה דרך טורניר מוקדמות מאז 1960. בטורניר עצמו לא הצליחה צרפת והודחה בשלב הבתים.
טורניר המוקדמות למונדיאל 1994 היווה את נקודת השפל של נבחרת צרפת. שני משחקים לסיום הטורניר הובילה צרפת בבטחה את הבית המוקדם עם שישה ניצחונות, תיקו והפסד. על מנת להעפיל למונדיאל הייתה צריכה צרפת לסיים בתיקו באחד ממשחקיה הביתיים הנותרים מול ישראל או בולגריה. צרפת הייתה מועמדת ברורה לנצח את ישראל, שטרם ניצחה בטורניר המוקדמות והובסה 0–4 במשחק הקודם בין הנבחרות. צרפת פיגרה במפתיע 0–1 משער של רונן חרזי אבל הצליחה להפוך את התוצאה ל-1–2. שבע דקות לסיום הצליחה ישראל להשוות ל-2-2 משער של אייל ברקוביץ', תוצאה שעדיין הייתה מעלה את צרפת למונדיאל. אולם בדקה ה-90 הבקיע ראובן עטר שער ניצחון סנסציוני לישראל 2–3 ומנע מהצרפתים את העלייה למונדיאל. עם זאת, הצרפתים עדיין יכלו לעלות לטורניר הגמר במשחקם האחרון נגד בולגריה אם היו מסיימים בתיקו. הצרפתים הובילו 0–1 משער של אריק קנטונה. אמיל קוסטדינוב הבולגרי השווה ל-1-1, תוצאה שעדיין הייתה טובה לצרפתים, אולם בדקה ה-90 הבקיע אמיל קוסטדינוב את שערו השני במשחק וקבע מהפך 1–2 מפתיע לבולגרים, שהעלה אותם לגביע העולם על חשבון צרפת.
היסטוריה > 2018 עד 2024: זכייה שנייה בגביע העולם וזכייה בגביע האומות

צרפת זכתה באליפות העולם במונדיאל 2018, בפעם השנייה בתולדותיה. כובשי השערים המצטיינים של הנבחרת היו קיליאן אמבפה, שנבחר לשחקן הצעיר המצטיין (בן 19), ואנטואן גריזמן, שכבשו כל אחד 4 שערים במהלך הטורניר. עוד בלטו השחקנים רפאל וראן ולוקאס הרננדס, כל אחד מהם עם 7 הופעות בטורניר.
צרפת העפילה לטורניר כזוכת בית א' במוקדמות אירופה, ושובצה לבית עם דנמרק, אוסטרליה ופרו. צרפת ניצחה את אוסטרליה 2–1, ואת פרו 1–0, וסיימה בתיקו 0–0 מול דנמרק. במשחק שמינית הגמר הדיחה את נבחרת ארגנטינה בתוצאה 4–3, וברבע הגמר גברה על אורוגוואי בתוצאה 2–0. במשחק חצי הגמר מול בלגיה, סיימה בתוצאה 1–0.
בגמר הטורניר התמודדה מול נבחרת קרואטיה, וגברה עליה בתוצאה 4–2.
ב-28 ביוני 2021 הודחה נבחרת צרפת בשמינית גמר יורו 2020 עם הפסד בבעיטות עונשין נגד נבחרת שווייץ, כשקיליאן אמבפה מחמיץ את הפנדל המכריע.
ב-10 באוקטובר 2021 זכתה נבחרת צרפת בליגת האומות 2020/2021 אחרי שניצחה בחצי הגמר את בלגיה ובגמר את ספרד.
צרפת העפילה למונדיאל 2022. בשלב הבתים הביסה צרפת את אוסטרליה 1-4 וגברה על דנמרק 1-2. במשחקה האחרון בשלב הבתים הפסידה צרפת לתוניסיה 1-0 ועלתה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. בשמינית הגמר גברה צרפת 1-3 על פולין וברבע הגמר גברה על אנגליה 1-2. בחצי הגמר גברה צרפת על מרוקו 0-2 ובמשחק הגמר סיימה בתיקו 3-3 עם ארגנטינה. צרפת הפסידה 4-2 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים וסיימה במקום השני. קיליאן אמבפה סיים כמלך השערים במונדיאל עם 8 שערים.
מונדיאל 2022 סימן את המשך ההצלחה של שחקנים כמו קיליאן אמבפה, אנטואן גריזמן ואוליבייה ז'ירו, שבמשחק הראשון מול אוסטרליה כבש צמד, ב-4 בדצמבר 2022 במשחק מול נבחרת פולין במסגרת שמינית גמר מונדיאל 2022 כבש שער נוסף, בכך עבר את תיירי הנרי והיה למלך השערים של נבחרת צרפת. בנוסף השוער הוגו לוריס הפך בטורניר לשיאן ההופעות בנבחרת.
צרפת העפילה ליורו 2024. היא פתחה את משחקיה בשלב הבתים בניצחון 0-1 על אוסטריה, אך בהמשך סיימה בתיקו 0-0 עם הולנד ובתיקו 1-1 עם פולין, בעקבותיו העפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית. בשמינית הגמר גברה צרפת על בלגיה 0-1. ברבע גמר סיימה צרפת בתיקו 0-0 עם פורטוגל, אך ניצחה 3-5 בבעיטות הכרעה מ-11 מטר. בחצי הגמר הפסידה צרפת לספרד 2-1 והודחה.
סגל הנבחרת

להלן סגל שחקני הנבחרת לקראת משחקי יורו 2024.
הנתונים מעודכנים נכון ל-5 ביוני 2024.
| מס' | עמדה | שם | תאריך לידה | הופעות | שערים | מועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שוער | ברייס סמבה | 25 באפריל 1994 | 3 | 0 | צרפת סטאד רן |
| 16 | שוער | מייק מניאן | 3 ביולי 1995 | 15 | 0 | איטליה מילאן |
| 23 | שוער | אלפונס אראולה | 27 בפברואר 1993 | 5 | 0 | אנגליה וסטהאם יונייטד |

| 2 | הגנה | בנז'מן פבאר | 28 במרץ 1996 | 54 | 5 | איטליה אינטר מילאנו |
| 3 | הגנה | פרלאן מנדי | 8 ביוני 1995 | 9 | 0 | ספרד ריאל מדריד |
| 4 | הגנה | דאיו אופאמקאנו | 27 באוקטובר 1998 | 19 | 2 | גרמניה באיירן מינכן |
| 5 | הגנה | ז'ול קונדה | 12 בנובמבר 1998 | 27 | 0 | ספרד ברצלונה |
| 17 | הגנה | ויליאם סאליבה | 24 במרץ 2001 | 14 | 0 | אנגליה ארסנל |
| 21 | הגנה | ז'ונתן קלאוס | 22 בספטמבר 1992 | 13 | 2 | צרפת מרסיי |
| 22 | הגנה | תיאו הרננדס | 6 באוקטובר 1997 | 26 | 2 | איטליה מילאן |
| 24 | הגנה | איברהימה קונטה | 25 במאי 1999 | 15 | 0 | אנגליה ליברפול |

| 6 | קשר | אדוארדו קמבינגה | 10 בנובמבר 2002 | 16 | 1 | ספרד ריאל מדריד |
| 8 | קשר | אורליאן טשואמני | 27 בינואר 2000 | 31 | 3 | ספרד ריאל מדריד |
| 7 | קיצוני | עוסמאן דמבלה | 15 במאי 1997 | 43 | 5 | צרפת פריז סן-ז'רמן |
| 13 | קשר | אנגולו קאנטה | 29 במרץ 1991 | 54 | 2 | ערב הסעודית אל-איתיחאד |
| 14 | קשר | אדריאן רביו | 3 באפריל 1995 | 43 | 4 | צרפת מרסיי |
| 18 | קשר | וורן זאיר-אמרי | 8 במרץ 2006 | 3 | 1 | צרפת פריז סן-ז'רמן |
| 19 | קשר | יוסוף פופאנה | 10 בינואר 1999 | 18 | 3 | צרפת מונקו מונקו |


| 9 | חלוץ | אוליבייה ז'ירו | 30 בספטמבר 1986 | 132 | 57 | ארצות הברית לוס אנג'לס |
| 10 | חלוץ | קיליאן אמבפה | 20 בדצמבר 1998 | 78 | 470 | ספרד ריאל מדריד |
| 12 | חלוץ | רנדאל קולו מואני | 5 בדצמבר 1998 | 16 | 4 | איטליה יובנטוס |
| 15 | חלוץ | מרקוס תוראם | 6 באוגוסט 1997 | 21 | 2 | איטליה אינטר מילאנו |
| 20 | חלוץ | קינגסלי קומאן | 13 ביוני 1996 | 55 | 8 | גרמניה באיירן מינכן |
| 25 | חלוץ | בראדלי ברקולה | 2 בספטמבר 2002 | 1 | 0 | צרפת פריז סן-ז'רמן |
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אורוגוואי 1930 | שלב הבתים | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 3 |
| הממלכה האיטלקית 1934 | שמינית גמר | 1 | 0 | 0 | 1 | 2 | 3 |
| צרפת 1938 | רבע גמר | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 4 |
ברזיל 1950: לא העפילה
| שווייץ 1954 | שלב הבתים | 2 | 1 | 0 | 1 | 3 | 3 |
| שוודיה 1958 | מקום שלישי | 6 | 4 | 0 | 2 | 23 | 15 |
צ'ילה 1962: לא העפילה
| אנגליה 1966 | שלב הבתים | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 |
מקסיקו 1970: לא העפילה
גרמניה 1974: לא העפילה
| ארגנטינה 1978 | שלב הבתים | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 5 |
| ספרד 1982 | מקום רביעי | 7 | 3 | 2 | 2 | 16 | 12 |
| מקסיקו 1986 | מקום שלישי | 7 | 4 | 2 | 1 | 12 | 6 |
איטליה 1990: לא העפילה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
| צרפת 1998 | מקום ראשון | 7 | 6 | 1 | 0 | 15 | 2 |
| קוריאה הדרומית יפן 2002 | שלב הבתים | 3 | 0 | 1 | 2 | 0 | 3 |
| גרמניה 2006 | מקום שני | 7 | 4 | 3 | 0 | 9 | 3 |
| דרום אפריקה 2010 | שלב הבתים | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 4 |
| ברזיל 2014 | רבע גמר | 5 | 3 | 1 | 1 | 10 | 3 |
| רוסיה 2018 | מקום ראשון | 7 | 6 | 1 | 0 | 14 | 6 |
| קטר (מדינה) 2022 | מקום שני | 7 | 5 | 1 | 1 | 16 | 8 |
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 16/22 | 73 | 39 | 14 | 20 | 136 | 85 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות אירופה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת 1960 | מקום רביעי | 2 | 0 | 0 | 2 | 4 | 7 |
ספרד 1964: לא העפילה
איטליה 1968: לא העפילה
בלגיה 1972: לא העפילה
יוגוסלביה 1976: לא העפילה
איטליה 1980: לא העפילה
| צרפת 1984 | מקום ראשון | 5 | 5 | 0 | 0 | 14 | 4 |
גרמניה 1988: לא העפילה
| שוודיה 1992 | שלב הבתים | 3 | 0 | 2 | 1 | 2 | 3 |
| אנגליה 1996 | חצי גמר | 5 | 2 | 3 | 0 | 5 | 2 |
| בלגיה הולנד 2000 | מקום ראשון | 6 | 5 | 0 | 1 | 13 | 7 |
| פורטוגל 2004 | רבע גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 7 | 5 |
| אוסטריה שווייץ 2008 | שלב הבתים | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 6 |
| פולין אוקראינה 2012 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 3 | 5 |
| צרפת 2016 | מקום שני | 7 | 5 | 1 | 1 | 13 | 5 |
| האיחוד האירופי 2020 | שמינית גמר | 4 | 1 | 3 | 0 | 7 | 6 |
| גרמניה 2024 | חצי גמר | 6 | 2 | 3 | 1 | 4 | 3 |
בריטניה אירלנד 2028: 
| סה"כ | 11/17 | 49 | 23 | 15 | 11 | 73 | 53 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
גביע הקונפדרציות

| שנה | השתתפה בתור | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ערב הסעודית 1992: לא העפילה
ערב הסעודית 1995: לא העפילה
ערב הסעודית 1997: לא העפילה
מקסיקו 1999: לא העפילה
| קוריאה הדרומית יפן 2001 | אלופת העולם 1998 ואלופת אירופה 2000 | מקום ראשון | 5 | 4 | 0 | 1 | 12 | 2 |
| צרפת 2003 | זוכת יורו 2000 ומארחת | מקום ראשון | 5 | 5 | 0 | 0 | 12 | 3 |
גרמניה 2005: לא העפילה
דרום אפריקה 2009: לא העפילה
ברזיל 2013: לא העפילה
רוסיה 2017: לא העפילה
| סה"כ | סה"כ | 2/10 | 10 | 9 | 0 | 1 | 24 | 5 |
ליגת האומות של אופ"א

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל 2018-2019 | א | שלב הבתים | 4 | 2 | 1 | 1 | 4 | 4 |
| איטליה 2020-2021 | א | מקום ראשון | 8 | 7 | 1 | 0 | 17 | 8 |
| הולנד 2022-2023 | א | שלב הבתים | 6 | 1 | 2 | 3 | 5 | 7 |
| 2024-2025 | א |  |  |  |  |  |  |  |
| 2026-2027 | א |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 18 | 10 | 4 | 4 | 26 | 19 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-17 בנובמבר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| # | שם | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הוגו לוריס | 2008–2023 | 145 | 0 |
| 2 | ליליאן טוראם | 1994–2008 | 142 | 2 |
| 3 | אוליבייה ז'ירו | 2011–2024 | 137 | 57 |
| 3 | אנטואן גריזמן | 2014–2024 | 137 | 44 |
| 5 | תיירי הנרי | 1997–2010 | 123 | 51 |
| 6 | מרסל דסאי | 1993–2004 | 116 | 3 |
| 7 | זינדין זידאן | 1994–2006 | 108 | 31 |
| 8 | פטריק ויירה | 1997–2009 | 107 | 6 |
| 9 | דידייה דשאן | 1989–2000 | 103 | 4 |
| 10 | כרים בנזמה | 2007–2022 | 97 | 37 |
| 10 | לורן בלאן | 1989–2000 | 97 | 16 |
| 10 | ביצ'נטה ליזארזו | 1992–2004 | 97 | 2 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| # | שם | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אוליבייה ז'ירו | 2011–2024 | 57 | 137 | 0.42 |
| 2 | תיירי הנרי | 1997–2010 | 51 | 123 | 0.41 |
| 3 | קיליאן אמבפה | 2017–הווה | 48 | 86 | 0.56 |
| 4 | אנטואן גריזמן | 2014–2024 | 44 | 135 | 0.33 |
| 5 | מישל פלאטיני | 1976–1987 | 41 | 72 | 0.57 |
| 6 | כרים בנזמה | 2007–2022 | 37 | 97 | 0.38 |
| 7 | דויד טרזגה | 1998–2008 | 34 | 71 | 0.48 |
| 8 | זינדין זידאן | 1994–2006 | 31 | 108 | 0.29 |
| 9 | ז'יסט פונטיין | 1953–1960 | 30 | 21 | 1.43 |
| 9 | ז'אן-פייר פאפן | 1986–1995 | 30 | 54 | 0.56 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
↑  ‏אחרי דו-קרב פנדלים דרמטי: אמבפה החמיץ, שווייץ ברבע גמר היורו, באתר ספורט1, 29 ביוני 2021
↑  סיקור משחק ספרד נגד צרפת, 10/10/2021 - ערוץ הספורט, באתר Sport5.co.il - אתר ערוץ הספורט
| כדורגל בצרפת צרפת |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הצרפתית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | ליגה 1 • ליגה 2 • לאומית • ליגות חובבים • ליגות אזוריות • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הצרפתי • גביע הליגה הצרפתית • גביע האלופות |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |  |
נבחרת צרפת בשנות ה-20 המאוחרות
זינדין זידאן, קפטן הנבחרת בשנת 2006
נבחרת צרפת בכדורגל עם גביע העולם ב-2018
הוגו לוריס שיאן ההופעות (145) בנבחרת צרפת בכל הזמנים.
אוליבייה ז'ירו מלך שערי (57) נבחרת צרפת בכל הזמנים.
שמש נצחית בראש צלול

| --- | --- |

 בימוי:  מישל גונדרי
 הופק בידי:  אנתוני ברגמן סטיב גולין
 תסריט:  מישל גונדרי (סיפור)   צ'ארלי קאופמן (תסריט)
 עריכה:  ולדיס אוסקרסדוטיר 
 שחקנים ראשיים:  ג'ים קארי  קייט וינסלט  קירסטן דנסט  אלייז'ה ווד טום וילקינסון מרק רופאלו
 מוזיקה:  ג'ון בריון
 צילום:  אלן קוראס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  This is that corporation, Anonymous Content, Focus Features 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 במרץ 2004 בישראל 22 ביולי 2004
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, מלודרמה, סרט מדע בדיוני, דרמה קומית, סרט פנטזיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  20 מיליון דולר
 הכנסות:  72,258,126 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   eternalsunshine
 פרסים:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר   פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר
 www.eternalsunshine.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
"שמש נצחית בראש צלול" (באנגלית: "Eternal Sunshine of the Spotless Mind") הוא סרט דרמה קומית משנת 2004, בבימוי הבמאי הצרפתי מישל גונדרי, על פי תסריט של צ'ארלי קאופמן. הסרט מספר את סיפורם של בחור ובחורה שנפרדים לאחר קשר של שנתיים, ועוברים כל אחד לחוד הליך של מחיקת חברו מהזיכרון.
בסרט, שזכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, מככבים ג'ים קארי וקייט וינסלט, שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בו. ב-6 בדצמבר 2021 דורג הסרט במקום השני ברשימת "101 התסריטים הטובים ביותר של המאה ה-21 (עד כה)" מטעם גילדת המחברים של אמריקה (אנ').
שם הסרט לקוח מתוך שיר של המשורר האנגלי בן המאה ה-18, אלכסנדר פופ.
עלילת הסרט

הסרט פותח בבוקר חורפי, כאשר ג'ואל באריש (ג'ים קארי) יוצא לעבודה ובדרך לשם משנה את דעתו ונוסע ברכבת לחוף הים במונטוק שבלונג איילנד, ניו יורק. במונטוק הוא פוגש בקלמנטיין קרוזינסקי (קייט וינסלט) שפונה אליו והשניים מתיידדים זה עם זה בנסיעה חזרה ברכבת לניו יורק. קלמנטיין מניחה שהיא מכירה את ג'ואל מחנות הספרים בה היא עובדת. נראה כי השניים מתחילים קשר רומנטי.
לאחר מכן העלילה מתרחשת לאחר פרידתם של השניים, וג'ואל ניגש לחנות הספרים ומגלה שקלמנטיין אינה מזהה אותו ומנהלת קשר רומנטי עם בחור אחר. לאחר שג'ואל מגלה מזוג חברים שלו שקלמנטיין ביקשה למחוק אותו מזכרונה ופנתה למרפאה המתמחה במחיקה סלקטיבית מן הזיכרון, מחליט ג'ואל למחוק גם הוא את קלמנטיין מזכרונו ופונה למרפאה. שם מבקש הרופא ד"ר מירזוויאק (טום וילקינסון) מג'ואל להסביר מדוע הוא מעוניין במחיקתה של קלמנטיין מזכרונו ומתברר שהשניים הכירו בחוף הים במונטוק וחיו יחד במשך שנתיים.
טכנאי המרפאה, סטן פינק (מארק רופאלו) ועוזרו פטריק (אלייז'ה ווד) מגיעים לדירתו של ג'ואל, שם מתרחשת רוב עלילת הסרט, במטרה למחוק את קלמנטיין מזכרונו של ג'ואל במהלך שנתו.
לאחר שהוא נרדם וסטן מתחיל בהליך המחיקה עוברת העלילה בין זכרונותיו של ג'ואל מסוף מערכת היחסים שלו עם קלמנטיין אחורה. ג'ואל מודע חלקית לשיחתם של סטן ופטריק שבה פטריק מתוודה על כך שהתאהב בקלמנטיין בזמן שהם מחקו לה את הזיכרון.
בינתיים מגיעה מארי (קירסטן דנסט), המזכירה הרפואית של המרפאה לדירה ומתברר שהיא וסטן חברים.
כאשר סטן מנסה למחוק את האירוע הרגשי החשוב ביותר בקשר בין השניים, בו ג'ואל וקלמנטיין שכובים על אגם קפוא, מתחרט ג'ואל על המחיקה ומנסה למנוע אותה. ג'ואל מסביר לקלמנטיין במחשבותיו על המחיקה והיא מציעה לו להחביא אותה בזיכרון באירועים שאינם קשורים אליה. כך עוברת העלילה דרך ילדותו של ג'ואל ותהליך המחיקה נתקע.
סטן מזעיק באמצע הלילה את ד"ר מירזוויאק לעזרה. הלה מגיע ותוך שהוא מחפש את קלמנטיין בזכרונו של ג'ואל, מנסה מארי לפתות את הרופא. כאשר הרופא מסרב להיענות לה מגיעה אשתו ומתברר שהשניים ניהלו בעבר קשר רומנטי שאותו מחקה מארי מזכרונה. ג'ואל מבין במחשבותיו שאין ביכולתו למנוע את המחיקה וקלמנטיין מציעה לו להפרד כראוי ומציעה לו להפגש במונטוק לאחר המחיקה. ד"ר מירזוויאק מצליח לסיים את המחיקה והצוות עוזב את הדירה.
בבוקר למחרת מחליטה מארי לעזוב את משרתה ולוקחת עמה את כל התיעוד של המטופלים.
הסרט חוזר לסצנה הראשונה שלו, שבה קם ג'ואל בבוקר ועולה על הרכבת למונטוק, בלי לדעת מדוע הוא עושה כן. ברכבת הוא פוגש את קלמנטיין, ושניהם, לא מודעים לעברם המשותף, מתחברים במהירות ומתאהבים בשנית.
כאן בעצם מתברר, שכל תחילת הסרט למעשה קרתה אחרי מחיקת הזכרונות.
כשג'ואל מחזיר את קלמנטיין הביתה, היא מוצאת בתיבת הדואר שלה מעטפה ששלחה לה מארי ובה מכתב הסבר והקלטה שלה, בה היא מנמקת את רצונה במחיקתו של ג'ואל מזכרונה. כשהיא משמיעה לו את הקלטת וקוראת את המכתב, הוא חושב שהיא משחקת ברגשותיו ולא מאמין לה והשניים נפרדים.
ג'ואל חוזר לביתו ומוצא מעטפה דומה עם הקלטה שלו. קלמנטיין מגיעה לדירתו ושומעת את הקלטת בה מונה ג'ואל את מגרעותיה, היא כועסת ועוזבת את הדירה בסערת רגשות. ג'ואל יוצא בעקבותיה ולאחר דו-שיח הוא מסביר לה שהוא אוהב אותה ומקבל אותה כפי שהיא, מחליטים השניים לתת לקשר ביניהם הזדמנות נוספת בידיעה שהקשר כנראה לא יצליח.
צוות השחקנים

ג'ואל באריש: ג'ים קארי
קלמנטיין קרוזינסקי: קייט וינסלט
מארי סוובו: קירסטן דנסט
סטן פינק: מארק רופאלו
פטריק: אלייז'ה ווד
הווארד מירזוויאק: טום וילקינסון
ביקורות

שמש נצחית בראש צלול זכה לשבחים רבים ממבקרים במדינות שונות בעולם, ומשחקה של וינסלט צוין לשבח. מבקרים רבים כינו אותו "הסרט הטוב של העשור", ובאתר הביקורות Rotten Tomatoes הוא קיבל ציון גבוה של 93% המבוסס על 216 ביקורות של מבקרי קולנוע. הקונצנזוס היה שמדובר ב"סרט פתלתל, הזוי, יחד עם זאת עוסק באהבה באופן נוגע ללב בסגנון קאופמן".
רוג'ר איברט, אשר ביקורותיו התפרסמו ביותר מ-200 עיתונים בארצות הברית, כתב: "למרות קפיצות מבולבלות במכוון בסיפור העלילה, 'שמש נצחית' הוא בעל גרעין רגשי, וזה מה שגורם לסרט לעבוד"." בהמשך כלל איברט את הסרט ברשימת "סרטים גדולים" שפרסם.
בעיתון "הארץ" נכתב: ""שמש נצחית בראש צלול" הוא סרט שכדאי להיענות לו. ההיענות אינה מיידית ואינה פשוטה, אבל כאשר היא מתרחשת - והיא מתרחשת כמעט בלי שנבחין מתי וכיצד זה קרה - התוצאה היא קומדיה רומנטית, שיחסית למצב העגום שבו הז'אנר הזה נמצא כיום, מצליחה לדון בו ואף לקדם אותו." מגזין טיימאאוט ניו יורק דירג אותו במקום השלישי ברשימת הסרטים הטובים ביותר של העשור. הוא נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי העלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".‏
הערות שוליים

↑  Eric Pedersen, 101 Greatest Screenplays Of The 21st Century: Horror Pic Tops Writers Guild’s List. Deadline Hollywood, December 6, 2021
↑  Rotten Tomatoes, Main Page of Eternal Sunshine of the Spotless Mind reviews
↑  Reviews :: Eternal Sunshine of the Spotless Mind from Roger Ebert's website
↑  Ebert, Roger, 2010-01-02. Great Movies review of Eternal Sunsine of the Spotless Mind. rogerebert.suntimes.com.
↑  אורי קליין, מוחק אהבות קודמות, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2004
↑  "The TONY top 50 movies of the decade". Time Out New York. בנובמבר 26 – 2 בדצמבר 2009. נבדק ב-2009-12-02. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ally Sinyard, Top 10 Best Nonlinear Films, The Script Lab,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590961105171  GND: 4781823-2  LCCN: no2004050627  MusicBrainz work: 16cd3862-5b92-45a1-ac82-19529d1194ee  VIAF: 316752187   WorldCat (עם VIAF): 316752187
אגרוף של אישה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  קארין קוסאמה 
 הופק בידי:  קרולין קפלן   ג'ון סיילס
 תסריט:  קארין קוסאמה 
 שחקנים ראשיים:  מישל רודריגז   ג'יימי טירלי   פול קלדרון   סנטיאגו דאגלס
 מוזיקה:  Gene McDaniels 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סקרין ג'מס 
 הקרנת בכורה:  22 בינואר 2000
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית, אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט אגרוף 
 מקום התרחשות:  ברוקלין 
 הכנסות:  $1,666,028 (17 באוגוסט 2008)
 הכנסות באתר מוג'ו:   girlfight
 פרסים:  גרנד פרי  פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס לדרמה אמריקאית  Sundance U.S. Directing Award: Dramatic 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אגרוף של אישה (במקור באנגלית: Girlfight) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת ספורט בהפקה עצמאית שיצא לאקרנים ב-22 בינואר 2000 ומספר על נערה המבקשת להפוך למתאגרפת מקצועית.
הסרט הוא סרטה הראשון של התסריטאית והבמאית קארין קוסאמה. דמות הנערה היא התפקיד הראשי הראשון של כוכבת הסרט מישל רודריגז בקולנוע.
פרטי עלילה

גיבורת הסרט היא דיאנה גוזמן, נערה בת 18 המתגוררת בברוקלין שבניו יורק. חייה קשים עליה. אמה התאבדה, אביה אלכוהוליסט, אלים ומרוחק. היא אינה מצליחה להסתגל למסגרות ומורחקת מכמה בתי ספר. בשלב מסוים היא מחליטה לנתב את תוקפנותה לאימוני אגרוף במועדון שבו התאמן אחיה הצעיר. היא נחושה להצליח בכך למרות ספקנותו של אביה המתעלל וחוסר אמון מצד מאמנים פוטנציאליים בענף ספורט זה הנשלט על ידי גברים.
הסרט קיבל אות "Award of the Youth" בפסטיבל קאן וזכה בפרס ובציון לשבח בפסטיבל סאנדנס וכן פרס בפסטיבל לסרטים בהפקה עצמאית.
שחקנים

מישל רודריגז - דיאנה גוזמן
חיימה טירלי - הקטור סוטו
פאול קלדרון - סנדרו גוזמן
ריי סנטיאגו - טיני גוזמן
סנטיאגו דגלאס - אדריאן סטארגס
טום קרפר

תומאס ריצ'רד "טום" קרפר (באנגלית: Thomas Richard "Tom" Carper; נולד ב-23 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת דלאוור מ-2001 עד 2025. קודם לכן כיהן כמושל דלאוור בשנים 1993–2001 וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1983–1993.
ביוגרפיה

קרפר נולד בבקלי, וירג'יניה המערבית, למרי ג'ין (לבית פאטון) ולוואלס ריצ'רד קרפר. הוא גדל בדרום וירג'יניה וסיים את לימודיו התיכוניים בקולומבוס שבאוהיו. לאחר מכן סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בעת לימודיו הצטרף לתוכנית הכשרת המילואים של צי ארצות הברית. בשנים 1968–1973 שירת כקצין בצי ושימש איש צוות אוויר במטוסי סיור ימי לוקהיד P-3 אוריון. במהלך שירותו השתתף במלחמת וייטנאם.
לאחר סיום שירותו, המשיך לשרת במסגרת המילואים במשך 18 שנה, עד שבסופו של דבר פרש עם דרגת קפטן. ב-1975 סיים תואר שני בממשל עסקי באוניברסיטת דלאוור, ומשם המשיך לעבוד כממשל דלאוור בתחום הכללי. לאחר מכן כגזבר של המדינה (State Treasurer), ושירת בתפקיד זה בשנים 1977–1983.
ב-1982, לאחר דחיפות מנציגים רבים במפלגתו, בהם הסנאטור ג'ו ביידן (לימים נשיא ארצות הברית), התמודד קרפר למושב היחידי המוקנה לנציגותה של דלאוור בבית הנבחרים של ארצות הברית, ונבחר לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני המכהן, טום אוונס,  כשגרף 52% ממניין הקולות. הוא נבחר לארבע כהונות נוספות ושירת בבית מחוקקים זה עד ינואר 1993.
לקראת בחירות 1993, המושל הרפובליקני מייק קאסל, לא יכול היה להתמודד לכהונה נוספת עקב הגבלת הקדנציות והחליט להתמודד על המושב היחיד של דלאוור בבית הנבחרים, מושבו של קרפר. על כן, קרפר החליט להתמודד על תפקיד המושל ולמעשה בוצעה החלפה בתפקידים, כאשר כל אחד נבחר לתפקידו החדש ללא תחרות משמעותית מהצד הפוליטי היריב. לתפקיד סגן המושל בחר קרפר ברות אן מינר, שלאחר שתי קנדציות, החליפה אותו בתפקיד ונבחרה בעצמה למושלת המדינה.
בשנת 2000 התמודד לסנאט של ארצות הברית. כשהכריז על כוונתו להתמודד למשרה זו ב-1999, הוא פיגר תחילה אחר יריבו בסקרים. מולו התמודד הסנאטור הרפובליקני המכהן, ויליאם רות', שכיהן בתפקיד זה מאז 1971. בסופו של דבר הביס קרפר את רוט, ברוב של 55.5% ממניין הקולות מול 43.7% של רוט. קרפר נבחר לכהונה שנייה ב-2006, לכהונה שלישית ב-2012, ולכהונה רביעית ב-2018.בשלושת המקרים גבר ברוב גורף על יריבו הרפובליקני, עם כ-60% מן הקולות.
בהצבעה שהתקיימה בסנאט ב-5 בפברואר 2021, התנגד קרפר להשארת השגרירות האמריקנית בירושלים. הוא היה אחד משלושה סנאטורים שהתנגדו (יחד עם סנדרס ווורן), לעומת 97 תומכים.
לקראת בחירות 2024, הודיע כי אין בכוונתו להתמודד לכהונה נוספת בסנאט ובמסיבת העיתונאים שקיים הביע תמיכה בחברת בית הנבחרים מטעם דלאוור, ליסה בלאנט רוצ'סטר, שעבדה תחתיו הן בתקופתו בבית הנבחרים והן בתפקיד המושל. ב-3 בינואר 2025 תמה כהונתו בסנאט.
חיים אישיים

קרפר נשוי בשנית ואב לשניים מנישואיו האחרונים. הוא חבר בכנסייה הפרסביטריאנית.