stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כילדברט הראשון

| --- | --- |

 לידה:  496 לערך ריימס, צרפת 
 פטירה:  13 בדצמבר 558 (בגיל 62 בערך) פריז, האימפריה הפרנקית 
 מקום קבורה:  בזיליקת סן-דני 
 בן או בת זוג:  Ultrogothe 
 
פסל של כילדברט הראשון
פסל קבורה של כילדברט (קרוב למצלמה) מהמאה ה-12 עם אביו כלוביס הראשון (הרחוק מהמצלמה) בבזיליקת סן-דני
כילדברט הראשון (Childebert I; בערך 496 – 13 בדצמבר 558) היה אחד מארבעת בניו של כלוביס הראשון ושימש כמלך פריז מ-511 עד מותו.
עם מות אביו (27 בנובמבר 511) הוכתר כילדברט למלך פריז וקיבל את חלקו בממלכת הפרנקים, שכלל את החלק הצפוני של עמק נהר הסום ואת חבלי הארץ שהפכו מאוחר יותר לברטאן, נורמנדי, מיין ואקיטן.
ב-523 בהשפעת קלותילדה, התאחדו ארבעת בניו של כלוביס (תיאודריך הראשון, מלך ריימס, כלודומר, מלך  אורליאן, כלותאר הראשון, מלך סואסון וכילדברט הראשון, מלך פריז) במערכה נגד זיגמונד מבורגונדיה ואחיו גונדומר ששלטו בממלכת בורגונדיה, בניו של כלוביס הביסו את הבורגונדים, גונדומר ברח, זיגמונד נלקח בשבי על ידי כלודומר שלקח אותו לאורליאן והוציא אותו להורג ב־1 במאי 524. תיאודוריך הראשון נישא לסאוגוטה (Suavegotha) בתו של זיגמונד. אולם גונדומר, בראש צבא בורגונדי מאושש זכה חזרה בממלכתו.
כלודומר, מלך אורליאן, שנעזר בתיאודוריך הראשון, הוביל את הצבא הפרנקי אשר הובס בידי גונדומר ובעלי בריתו האוסטרוגותים בקרב וזרונטיה. מלך אורליאן נהרג בקרב זה (21 ביוני 524). גונדומר שרד עד 534, שנה שבה נהרג, והמרובינגים כבשו את בורוגנדיה.
אחרי שכלודומר נהרג במערכה, זימן כילדברט הראשון את אחיו כלותאר הראשון לפריז כדי להגיע להסכם על חלוקת נחלותיו של כלודומר. כלותאר וכילדברט רצחו שנים מילדיו של כלודומר, השלישי קיצץ את שערו הארוך שהיה סמל להיותו בן מלוכה, נמלט והצטרף למנזר. כלותאר נשא לאישה את גונדיוק, אלמנתו של כלודומר, וקיבל לידיו את הערים טור ופואטייה, ואילו כילדברט הראשון קיבל את הערים שארטר ואורליאן.
ב-531 כילדברט הראשון קיבל הודעה מאחותו קלותילדה, שנישאה לאמלריק, מלך הויזיגותים בספרד, כי בעלה נהג בה בגסות בגלל שהייתה קתולית, בניגוד לאמונה שרווחה בממלכתו שהייתה האריאניות. כילדברט פלש לספרד עם צבאו ותפס את אוצרו של אמלריק, שנמלט לברצלונה ונרצח שם.
ב-532, כילדברט הראשון השתתף שוב במערכה נגד ממלכת בורגונדיה והטיל מצור על העיר אוטן. ב־534, עם חורבנה של ממלכה זו, הוא קיבל לידיו את הערים מקון, ז'נבה וליון. ב-535, כאשר ויטגס מלך האוסטרוגותים מסר את פרובאנס לידי הפרנקים, קיבל כילדברט לידיו את הערים ארל ומרסיי. בשנים 536–537 השלים את כיבושה של פרובאנס בעזרת אחיו, כלותאר.
ב-542 פשט כילדברט שוב על הוויזיגותים, כבש את העיר פמפלונה בעזרת אחיו כלותאר, והטיל מצור על סרגוסה, אך נסוג. כתוצאה מפשיטה זו, הביא עמו כילדברט לפריז שריד מגלימתו של וינסנט הקדוש מסרגוסה, שלכבודו החל להקים בפריז ב־543 את המנזר המפורסם של סן ונסן (כיום כנסיית סן ז'רמן דה פרה).
כילדברט הראשון מת בפריז ב-558, ביום שבו השלים את בנייתו של מנזר זה. היות שלא היו לו בנים, ירש אותו אחיו, כלותאר הראשון, מלך סואסון, כמלך פריז.
הערות שוליים

↑  בני גונדובד מלך בורגונדיה
↑  Vézeronce. ברון-אלפ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810593982305606  BNE: XX5658048  BnF: cb12341131k (data)  GND: 10242716X  ISNI: 0000 0003 8301 3319  SUDOC: 233343792  VcBA: 495/28270  VIAF: 267206175   WorldCat (עם VIAF): 267206175
17 במאי

17 במאי הוא היום ה-137 בשנה (138 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 228 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

218 – תיעוד של מעבר שביט האלי בפריהליון
352 – ליבריוס ממונה לאפיפיור
884 – אדריאנוס השלישי ממונה לאפיפיור לאחר מרינוס הראשון
1102 – מסע הצלב הראשון: קרב רמלה השני הסתיים בתבוסה של הצלבנים, בלדווין הראשון הצליח להימלט מרמלה ליפו, כמחצית אביריו ולוחמיו מתו בקרב או נלקחו בשבי
1410 – הקרע המערבי בכנסייה הקתולית: האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה מוכרז אפיפיור על ידי פלג אביניון
1606 – הפיכה במוסקבה – דמיטרי הכוזב הראשון, צאר רוסיה, מודח על ידי המון העם
1814 – נורווגיה משתחררת לזמן קצר משלטון שוודיה. "יום החוקה" הנורווגי
1865 – נוסד איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי הארגון הבין-לאומי הוותיק בעולם, ארגון תקינה בין-לאומי בתחום התקשורת האלקטרונית
1877 – אלבר דוכס ברולי ממונה לראש ממשלת צרפת ברפובליקה הצרפתית השלישית
1896 – נוסדה המושבה מטולה שהייתה אז המושבה היהודית הצפונית ביותר בארץ ישראל והודות לה נכלל שטחו של הגליל העליון בשטח המנדט הבריטי
1926 – וילהלם מרקס ממונה לרייכקאנצלר של רפובליקת ויימאר מטעם מפלגת המרכז הגרמנית
1928 – נפתחה אולימפיאדת אמסטרדם
1939 – פרסום הספר הלבן ה-3 ובו הגבלות חמורות על היישוב היהודי בארץ ישראל
1940 – מלחמת העולם השנייה: הוורמאכט כובש את בריסל
1944 – השתלטות חמש יחידות לוחמות של האצ"ל על תחנת השידור הממשלתית ברמאללה במסגרת מאבקם בבריטים
1948 – כיבוש עכו במבצע בן עמי
1948 – השלמת ההשתלטות על משטרת נבי יושע במבצע יפתח
1954 – פסק דין בראון נגד מועצת החינוך: בית המשפט העליון של ארצות הברית קובע כי הפרדה על רקע גזעי בחינוך הציבורי בארצות הברית בלתי חוקתית
1969 – במסגרת תוכנית ונרה הסובייטית, נחיתה ונרה 6 על נוגה, יום אחרי ונרה 5
1970 – תור היירדאל מפליג בספינת גומא, "רע 2", 6100 קילומטר בנתיב הרחב ביותר באוקיינוס האטלנטי מסאפי לברבדוס ב-57 יום
1971 – נחטף באיסטנבול קונסול ישראל אפרים אלרום, הוא נמצא ירוי בראשו לאחר מספר ימים
1973 – פרשת ווטרגייט – נפתחים השימועים בעניין השערורייה הפוליטית בפני ועדת הסנאט האמריקני
1977 – "המהפך": הליכוד בראשות מנחם בגין מנצח לראשונה בבחירות לכנסת התשיעית
1983 – ישראל, לבנון וארצות הברית חותמות על הסכם נסיגת כוחות, שלא ממומש
1990 – ארגון הבריאות העולמי מסיר את ההומוסקסואליות מרשימת הפרעות הנפש
1995 – ז'אק שיראק נבחר לנשיא צרפת
1999 – אהוד ברק מנצח בבחירות לראשות הממשלה, וישראל אחת בראשותו מנצחת בבחירות לכנסת ה-15
2004 – הנישואים החד-מיניים החוקיים הראשונים בארצות הברית נערכים במסצ'וסטס
2009 – ארגון נמרי השחרור של טאמיל אילם מכריז על הנחת נשקו, משום שאין בכוחו להגן על תומכיו. הדבר הוצג על ידי ממשלת סרי לנקה כניצחון על הארגון
2009 – מרקוס פרסון השוודי ממציא את משחק המחשב הפופולרי Minecraft בתור משחק פרטי
2020 – הושבעה ממשלת ישראל השלושים וחמש, הגדולה במספר שריה בתולדות מדינת ישראל
נולדו

1749 – אדוארד ג'נר, רופא אנגלי שגילה לראשונה את עקרון החיסון, והמציא את החיסון נגד אבעבועות שחורות (נפטר ב-1823)
1836 – וילהלם שטייניץ, שחמטאי אוסטרי יהודי, ראשון אלופי העולם בשחמט (נפטר ב-1900)
1844 – יוליוס ולהאוזן, חוקר מקרא, מזרחן ותאולוג גרמני (נפטר ב-1918)
1866 – אריק סאטי, מלחין צרפתי (נפטר ב-1925)
1873 – אנרי ברביוס, סופר, פובליציסט ופעיל קומוניסטי ופציפיסט צרפתי, מזוכי פרס גונקור (נפטר ב-1935)
1879 – סימון פטליורה, פוליטיקאי אוקראיני (נפטר ב-1926)
1882 – רוי ארצ'יבלד יאנג, בנקאי אמריקאי ששימש כיושב ראש דירקטוריון הפדרל ריזרב עם פרוץ המשבר בוולט סטריט ב-1929 ותחילתו של השפל הגדול (נפטר ב-1960)
1886 – אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד (נפטר ב-1941)
1895 – שאול אדלר, ביולוג ישראלי יליד רוסיה שהתמחה בפרזיטולוגיה, חתן פרס ישראל לרפואה (נפטר ב-1966)
1903 – אלכסנדר זאובר, עתונאי ישראלי, איש התנועה הרוויזיוניסטית ובורר, המוציא לאור והעורך של השבועון "עיתון מיוחד" (נפטר ב-1961)
1911 – קלארק קר, כלכלן וסוציולוג (נפטר ב-2003)
1922 – אליעזר ערמון, איש הפלמ"ח ומפקד ספינות מעפילים לארץ ישראל (נפטר ב-1995)
1924 – רוי בנטלי, כדורגלן אנגלי (נפטר ב-2018)
1926 – פרנץ זונדהיימר, חתן פרס ישראל למדעים מדויקים (נפטר ב-1981)
1929 – ג'ון דייוויס, שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי ושיאן עולם (נפטר ב-2020)
1929 – ז'אן דניס ברדן, עורך דין והיסטוריון צרפתי (נפטר ב-2021)
1931 – איב דרייפוס, סייף צרפתי-יהודי (נפטר ב-2021)
1931 – סטן אלבק, מאמן כדורסל אמריקאי (נפטר ב-2021)
1931 – עמוס ריצ'מונד, פיזיולוג צמחים ישראלי ופרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (נפטר ב-2024)
1931 – יוסוף נאדה, איש עסקים, ואסטרטג פיננסי של ארגון האחים המוסלמים (נפטר ב-2024)
1934 – משה בר בק, מנהיג ארגון נטורי קרתא בארצות הברית (נפטר ב-2021)
1934 – רונלד ויין, מהנדס אמריקאי, ממקימי חברת המחשבים "אפל"
1936 – דניס הופר, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2010)
1937 – רמי רחמימוב, חתן פרס ישראל לחקר הרפואה (נפטר ב-2008)
1938 – מרשה פרידמן, פעילה פוליטית וחברתית אמריקאית-ישראלית, חברת הכנסת מטעם סיעת רצ בכנסת השמינית (נפטרה ב-2021)
1940 – עאדל אמאם, שחקן במה וקולנוע מצרי
1946 – יוסף סורינוב, שוער כדורגל ישראלי (נפטר ב-2019)
1950 – גליה ישי, שחקנית, זמרת, מורה למשחק ובמאית (נפטרה ב-2020)
1950 – ולריה נובודבורסקיה, עיתונאית ופוליטיקאית ליברלית רוסייה, מתנגדת משטר סובייטית (נפטרה ב-2014)
1953 – יוקו שימאדה, שחקנית יפנית (נפטרה ב-2022)
1955 – ביל פקסטון, שחקן ובמאי אמריקאי (נפטר ב-2017)
1956 – בוב סאגט, שחקן, קומיקאי, במאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי (נפטר ב-2022)
1959 – יודית שחר, משוררת ישראלית
1964 – אילת שמיר, סופרת ישראלית
1966 – קוסאי חוסיין, בנו של סדאם חוסיין נשיא עיראק (נפטר ב-2003)
1967 – מוחמד נשיד, הנשיא השלישי של האיים המלדיביים
1971 – מקסימה, מלכת הולנד
1973 – שהרה בלאו, סופרת ופובליציסטית
1980 – עומר מילר, שף ישראלי ומגיש תוכנית בישול
1981 – שירי מימון, זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
1982 – טוני פארקר, שחקן כדורסל צרפתי
1985 – סתיו שפיר, חברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה, ממנהיגות המחאה החברתית בישראל 2011
1985 – גרג ואן אוורמאט, רוכב אופני כביש בלגי
1986 – האנה לוקס דייוויס, במאית וידאו קליפים
1986 – תום בארי, שחיין ישראלי
1987 – אדוואלד בואסון האגן, רוכב אופני כביש נורווגי
1990 – עמליה דואק, עיתונאית ואשת רדיו ישראלית
1990 – אלי קרן-אסף, שחקנית ישראלית
1990 – סוני קולברלי, רוכב אופני כביש איטלקי
1990 – רוס באטלר, שחקנית אמריקאי
1991 – מורן מזור, זמרת ישראלית
1992 – שגיא מוקי, ג'ודוקא ישראלי
נפטרו

946 – אל-קאים באמר אללה, הח'ליפה השני בשושלת הפאטמית (נולד ב-893)
1510 – סנדרו בוטיצ'לי, צייר פלורנטני מתקופת הרנסאנס (נולד ב-1445)
1606 – דמיטרי הכוזב הראשון, מלך רוסיה (נולד ב-1581)
1643 – ג'ובאני פיקי, מלחין איטלקי (נולד ב-1571)
1829 – ג'ון ג'יי, פוליטיקאי, מהפכן, דיפלומט ומשפטן אמריקאי (נולד ב-1745)
1838 – שארל-מוריס דה טליראן, דיפלומט צרפתי (נולד ב-1754)
1936 – נחום סוקולוב, הנשיא החמישי של ההסתדרות הציונית העולמית, מנהיג ציוני, סופר, משורר ומחלוצי העיתונות העברית (נולד ב-1859)
1963 – עמי אסף, חבר הכנסת וסגן שר מטעם מפא"י (נולד ב-1903)
1985 – אברהם ניניו, שחקן ובמאי בתיאטרון הבימה (נולד ב-1918)
1986 – אברהם סכנין, פעיל התנועה הציונית וסגן ראש עיריית חיפה (נולד ב-1905)
1991 – נחום גולן, תת-אלוף בצה"ל ומפקדה של חטיבת גולני במלחמת העצמאות (נולד ב-1915)
1996 – רות יפה, פסיכיאטרית, פסיכואנליסטית, מנהלת מרכז לבריאות הנפש שלוותה ופרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב (נולדה ב-1907)
1998 – משה שרר, עסקן חרדי אמריקאי (נולד ב-1921)
2001 – יוסף ידין, שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי, ממייסדי התיאטרון הקאמרי ומבכירי שחקניו (נולד ב-1920)
2002 – לאסלו קובאלה, כדורגלן הונגרי (נולד ב-1927)
2007 – לויד אלכסנדר, סופר ילדים אמריקאי (נולד ב-1924)
2009 – מריו בנדטי, סופר ומשורר אורוגוואי (נולד ב-1920)
2012 – דונה סאמר, זמרת אמריקאית, שזכתה להצלחה בתקופת הדיסקו של שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80 (נולדה ב-1948)
2012 – גדעון עזרא, חבר הכנסת מטעם קדימה (נולד ב-1937)
2014 – ג'רלד אדלמן, ביולוג אמריקאי (נולד ב-1929)
2017 – כריס קורנל, זמר אמריקאי (נולד ב-1964)
2018 – ריצ'רד פייפס, היסטוריון וסופר יהודי אמריקאי (נולד ב-1923)
2019 – הרמן ווק, סופר ומחזאי יהודי-אמריקאי (נולד ב-1915)
2019 – שרה בורק, מחברת ספרי לימוד במתמטיקה לחינוך המיוחד, מורה ומנהלת בית ספר ישראלית (נולדה ב-1922)
2020 – דו וויי, שגריר סין בישראל (נולד ב-1962)
2022 – פרנססק רודריגס, כדורגלן ומאמן ספרדי-קטלוני (נולד ב-1934)
2022 – ואנגליס, מלחין יווני (נולד ב-1943)
2023 – דבורה קידר, שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית (נולדה ב-1924)
2024 – באד אנדרסון, קצין בחיל האוויר האמריקאי (נולד ב-1922)
חגים ואירועים החלים ביום זה

1814 יום העצמאות בנורווגיה (יום החוקה)
יום התקשורת הבין-לאומי
יום הטלקומוניקציה וחברת המידע העולמי (אנ')
היום הבין-לאומי נגד הומופוביה
16 במאי – 18 במאי
מאי
לוח אירועים שנתי
מצעד לציון יום החוקה הנורווגי – 17 במאי
מנחם בגין מחולל "המהפך" – 17 במאי 1977
מעבר טורנו רושו

| --- | --- |
מעבר טורנו רושו - בציור מאת מיקלוש ברבאש משנת 1831
מעבר טורנו רושו - בציור מאת מיקלוש ברבאש משנת 1831
 מידע כללי
 גובה:  354 מטר
 מדינה:  רומניה 
 מיקום:  רומניה רומניה
 רכס הרים:  הרי הקרפטים הדרומיים
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 מחבר בין:  דרום טרנסילבניה לוולאכיה ואולטניה
 קואורדינטות:  45°32.55′N 24°16.17′E﻿ / ﻿45.54250°N 24.26950°E﻿ / 45.54250; 24.26950
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור מעבר טורנו רושו(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור מעבר טורנו רושו
 
מעבר טורנור רושו ("המגדל האדום") (ברומנית: Pasul Turnu Roșu, בהונגרית: Vöröstoronyi-szoros, בגרמנית: Roter-Turm-Pass, בלטינית: Porta Traiana - השער של טראיאנוס) הוא מעבר הרים בהרי הקרפטים הדרומיים ברומניה, הנחשב לפעמים ל"אוכף הרים". הוא נמצא בגובה של 354 מ' בעמק הנהר אולט בגיא טורנו רושו ודרכו עובר הנהר אולט מחבל טרנסילבניה דרומה אל חבל ולאכיה או מונטניה.
השם

לפי אחת ההשערות שמו של מעבר טונרו רושו - "המגדל האדום" - קשור למבצר שהוקם בשנת 1360 על יד סקסונים טרנסילבנים על יד היישוב בואיצה. בניית המבצר הסתיימה בשנת 1370 בימי מלך לאיוש הגדול של הונגריה והוא נועד לפקח על הגיא שבעמק האולט קרוב לגבול עם נסיכות ולאכיה.
בין הכביש לאפיק הנהר אולט נשארו ממנו שרידי מגדל מלבנים אדומות ומכאן סברו שבא גם שם הגיא ומעבר ההרים וגם שם הכפר הסמוך, טורנו רושו. על שפת האולט למעלה נראית גם מצודה, שנבנתה על חורבות ביצורים רומיים.
גאוגרפיה

החלק העילי של נהר אולט שנולד במדרון של הרי הקרפטים המזרחיים הפנימיים, חוצה את הרמה הטרנסילבנית ממזרח למערב ואחר כך מתכופף באופן פתאומי ופונה דרומה בתוך גיא טורנו רושו שאורכו 40 ק"מ ועומקו 400 מ' כשהוא חותך מצפון לדרום את הקרפטים הדרומיים (או "האלפים הטרנסילבנים"), בין הענף המערבי של הרי פגראש להרי לוטרולוי (Munţii Lotrului)
מעבר ההרים שבגיא מחבר את מחוז סיביו בדרום טרנסילבניה מצפון עם מחוז ולצ'ה בחבל ולאכיה ואולטניה בדרום. מעבר טורנו רושו הוא דרך התחבורה הראשי בין בוקרשט, בירת רומניה, לבין ערי טרנסילבניה.
קרוב למעבר טורנו רושו, דרומית נמצא מעבר קוזיה (Pasul Cozia), מערבית מעבר קורמטורה וידרוציי (Pasul Curmătura Vidruței) ומזרחית - מנהרת קאפרה-בליה לאק (Tunelul Capra–Bâlea Lac) או "מעבר בליה". צפונית נמצא הגבול הישן עם האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת הונגריה לשעבר.
דרך מעבר טורנו רושו עובר הכביש האירופי E81 החופף כאן את הדרך הלאומית DN7 וכן מסילת הברזל פודו אולט-פיאטרה אולט או מסילת הרכבת המשנית 201. תחנת הרכבת הקרובה ביותר היא תחנת ואליה פראטלוי ("halta Valea Fratelui)
מתכננים עד שנת 2023 לכל היותר את החלפת הדרך הלאומית DN7 על ידי הכביש A1.
היסטוריה

בימי האימפריה הרומית מעבר טורנו רושו היה אחד המעברים הראשיים של הפרובינקיה דאקיה, הנשלט על ידי מבצר קאסטרה טראיאנה (Castra Traiana), בצד הדרומי ועל ידי המבצר הקטן קאפוט סטנארום (Caput Stenarum) בצד הצפוני. השם העתיק של המעבר היה בלטינית Porta Traiana - השער של טראיאנוס.
במקום נבנה בימי הביניים בשנים 1360–1370 בימי המלך ההונגרי לאיוש הגדול לבית אנז'ו מבצר של הסקסונים הטרנסילבנים, בנוי באבנים אדומות ("המגדל האדום") ששימש כנקודת מכס ומקום הגליה.
הטורקים העות'מאנים צרו על המבצר והובסו פעמיים: על ידי יאנוש הוניאדי בשנת 1442 ועל ידי אישטוואן טלגדי ב-1493.
בשנת 1770 חדרה מגפת הדבר לטרנסילבניה דרך מעבר טורנו רושו. לכן "רופא הדבר" אדם שנו ארגן במקום אתר הסגר כדי למנוע את הפצת המחלה.
דרך מעבר טורנו רושו חדר הצבא הרוסי לטרנסילבניה ב-1849 על מנת לדכא את המהפכה ההונגרית של 1848–1849.
בעת מלחמת העולם הראשונה בחזית הרומנית ב-26 בספטמבר - 24 בנובמבר 1916 התנהלו כאן קרבות קשים בין הכוחות הגרמנים של אלפנקורפס וחטיבת הרגלים 187 של הצבא הגרמני לצבא הרומני.

בהזדמנות זו הלחין המלחין הגרמני גאורג פירסט את שיר הלכת "מארש המגדל האדום" - Roter Turmpaß-Marsch.
יעדי תיירות בסביבה

מנזר טורנול
מנזר קוזיה
הפארק הלאומי קוזיה
הקסטרום הרומאי ארוטלה
לקריאה נוספת

România – atlas rutier, Ed. Cartographia Ltd., Budapesta, 2008, ISBN 978-963-352-64-0
Erich von Falkenhayn, Der Feldzug der 9. Armee gegen die Rumänen und Russen 1916/17, E. S. Mittler & Sohn, Berlin 1921, p. 47 u.s.w.
Iosif Tövissi, Valea Oltului: defileul Turnu Roşu – Cozia, 1978
הערות שוליים

↑  Aflat Anca עמ' 10
↑  אתר מועצת טורנו רושו
↑  C.Malte-Brun 1867
↑  Aflat Anca 2012 עמ' 10
↑  A.Huttmann 2000 עמ' 317
↑  Erik von Falkenhayn 1921 עמ' 47
המעבר טורנו רושו
מפת הפרובינקיה הרומית דאקיה עם ציון מיקום המבצרים קאפוט סטנארום וקאסטרה טראיאנה לפי האטלס ההיסטורי Putzger 1965
עמוס גולדברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) ירושלים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 במרץ 2006) 
 
עמוס גולדברג (נולד ב-1966) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור חבר בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים ועמית במכון ון ליר בירושלים. עוסק בחקר השואה וזכרה, ומתמקד בהיסטוריה תרבותית וספרותית של היהודים בתקופת השואה, חקר הטראומה, ההיסטוריוגרפיה של השואה והתפתחות זיכרון השואה בעידן הגלובלי.
ביוגרפיה

את כל שלושת תאריו האקדמיים קיבל באוניברסיטה העברית בירושלים. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת קורנל ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2007–2014 היה עורך משותף של כתב העת "דפים לחקר השואה". בשנים 2016–2018 עמד בראש חוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו של האוניברסיטה העברית בירושלים.
גולדברג מתח ביקורת על הדרך בה הברית הבינלאומית לזיכרון השואה מגדירה אנטישמיות, ואמר עליה כי "הפכה לכלי להשתיק כל ביקורת על הפוליטיקה הישראלית, הפכה לכלי להשתיק את חופש הביטוי". במקום זאת, הוא תומך בהצהרת ירושלים על אנטישמיות.
גולדברג טען כי פעולותיה של ישראל במהלך מלחמת ישראל-חמאס ב-2024 מגיעות לכדי רצח עם.
פרסומים

טראומה בגוף ראשון: כתיבת יומנים בתקופת השואה, מאת עמוס גולדברג. אור יהודה: כתר זמורה ביתן דביר והוצאת הקשרים של אונ' בן-גוריון, 2012
בשיר בשיר ועמוס גולדברג (עורכים), השואה והנכבה: זיכרון, זהות לאומית ושותפות יהודית ערבית, תל אביב: מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד 2015.
Goldberg, Amos; Hazan, Haim (2015). Marking Evil: Holocaust Memory in the Global Age (באנגלית). Berghahn Books. ISBN 978-1-78238-620-9.
Goldberg, Amos (2017). Trauma in First Person: Diary Writing During the Holocaust (באנגלית). Indiana University Press. ISBN 978-0-253-03021-4.
Bashir, Bashir; Goldberg, Amos (2018). The Holocaust and the Nakba: A New Grammar of Trauma and History (באנגלית). Columbia University Press. ISBN 978-0-231-54448-1. LCCN 2018018867.
הערות שוליים

↑  "Prof. Amos Goldberg". The Van Leer Jerusalem Institute. נבדק ב-17 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Welle (www.dw.com), Deutsche. "The Jerusalem Declaration: redefining antisemitism? | DW | 17 June 2021". DW.COM. נבדק ב-17 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  עמוס גולדברג, כן, זה רצח עם, באתר "שיחה מקומית", 17 באפריל 2024
↑  Gilbert, Shirli (באפריל 2019). "Amos Goldberg, Trauma in First Person: Diary Writing During the Holocaust". Psychoanalysis and History. 21 (1): 127–130. doi:10.3366/pah.2019.0288. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Budryte, Dovile (2021). "Trauma in First Person: Diary Writing During the Holocaust by Amos Goldberg (review)". Holocaust and Genocide Studies. 35 (1): 106–108. ISSN 1476-7937.
↑  "Trauma in First Person". Reading Religion.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261852505171  PLWABN: 9810548178705606  GND: 130277576  ISNI: 0000 0000 6695 4828  LCCN: no2004003079  LNB: 000296582  ORCID: 0000-0001-6361-3232  SUDOC: 203530705  VIAF: 79550347   WorldCat (עם VIAF): 79550347
לייב מוסקוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  ישיבה יוניברסיטי 
 מנחה לדוקטורט:  יעקב זוסמן
 
לייב מוסקוביץ (נולד ב-1955) הוא פרופסור לתלמוד, ראש הקתדרא לחקר התלמוד הירושלמי ע"ש הרב שלמה גורן ולשעבר ראש החוג לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן. נושא מחקרו העיקרי הוא התלמוד הירושלמי.
ביוגרפיה

מוסקוביץ נולד וגדל בארצות הברית, ולמד לימודי לטינית, יוונית ותולדות עם ישראל בישיבה אוניברסיטה. את עבודת הדוקטור שלו כתב בהדרכת פרופ' יעקב זוסמן, באוניברסיטה העברית בירושלים.
החל משנת ה'תש"ן מלמד מוסקוביץ באוניברסיטת בר-אילן ובבית מורשה בירושלים. תחומי המחקר שלו מתמקדים בחקר התלמוד הירושלמי (נוסח, עריכה ופרשנות) ובחקר תולדות ההלכה. מוסקוביץ עוסק רבות בכתיבה מדעית וחבר במערכות של כתבי עת ושיפוט מדעי של כתבי עת מדעיים שונים. בין היתר חבר בוועדה המייעצת לפרויקט השו"ת, בדבר ספרים ותחומים שיכללו בו.
תחום המחקר המרכזי בו הוא מתמקד, החל מעבודת הדוקטור ועד היום, הוא ניסיון להגדיר הגדרה מדויקת של כל מונחי המפתח בתלמוד הירושלמי. בתלמוד הבבלי והירושלמי יש מילות מפתח שמשמשות כ"תמרורים" בסוגיה: פתיחה לקושיה, פתיחה לתירוץ, פתיחה למובאה מדברי תנא, פתיחה למובאה מדברי אמורא, הכרעה הלכתית בסיכום הסוגיה, ועוד. בלימוד הירושלמי שוררת מבוכה רבה לעיתים קרובות, האם משפט מסוים הוא קושיה או תירוץ, וכדומה. פעמים רבות הלומד יודע רק מה הנושא המדובר, אבל מסקנת הסוגיה עשויה להתפרש באופנים הפוכים לחלוטין. לכן יש חשיבות עליונה להגדרה מדויקת של המושגים (בעיקר על רקע העובדה שהיו מפרשני הירושלמי שהתאימו את הפרשנות באופן אוטומטי למינוחי הבבלי, הידועים ומוכרים יותר). ספרו, "הטרמינולוגיה של הירושלמי - המונחים העיקריים", מהווה מילון מקיף של המונחים העיקריים והנפוצים בירושלמי, דן בהגדרת כל ערך, במופעיו השונים, ומשמעויותיו השונות, בהתייחס לכל מופעיו בתלמוד, ולספרות מחקרית ענפה הקשורה בו. ספר זה מהווה פריצת דרך של ממש, ומאפשר לימוד שיטתי ומסודר של הירושלמי באופן שהיה שמור למעטים בלבד עד היום.
ספריו

Talmudic Reasoning: From Casuistics to Conceptualizatios, Tübingen 2002
הטרמינולוגיה של הירושלמי - המונחים העיקריים, הוצאת מאגנס, 2009.
איאד חרדאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971
 נהרג:  5 באפריל 2001 (בגיל 30 בערך)
 השתייכות:  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
 
איאד מחמוד נאיף חרדאן, (1971–5 באפריל 2001), תושב עראבה שבמחוז ג'נין, היה ראש הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי בג'נין.
חרדאן שוחרר מהכלא הפלסטיני בחודש אוקטובר 2000 והחל לארגן פעילות טרור ענפה של הג'יהאד האסלאמי בשומרון – בין היתר הוא אחראי לפיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה ליד שוק מחנה יהודה ב-2 בנובמבר 2000 (שני נרצחים) ולפיצוץ מכונית התופת בשכונת תלפיות בירושלים במרץ 2001. הוא נהרג בהתפוצצות מטען נפץ שהוטמן בתא טלפון ציבורי והופעל מרחוק, כשיצא מהכלא בעיר ג'נין ב-5 באפריל 2001.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שדה הגז פרדוסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  איראן איראן
 יבשתי/ימי:  ימי
 
שדה הגז פרדוסי הוא מאגר גז טבעי, אחד ממרבצי הגז הגדולים באיראן, אשר ממוקם כ-190 ק"מ דרומית מזרחית לבושהר, 85 ק"מ מחוף במפרץ הפרסי .
נפח הגז והגז-בר-ההשבה במרבץ זה מוערך בכ-370 עד 250 מיליארד מטר מעוקב.
ב-26 בדצמבר 2007 נחתם חוזה לפיתוח שדה הגז בין חברת הנפט האיראנית הלאומית (NIOC) לבין SKS International Oil & Gas Co המלזית .
החוזה היה למשך 66 חודשים ומטרותיו כללו קידוח 13 בארות מיצוי, התקנת פלטפורמה לייצור גז בחוף הים, הקמת צינור תת-ימי בקוטר 26 אינץ' להובלת הגז ליבשה ובניית בית זיקוק עם כל המתקנים הנחוצים.
הערות שוליים

↑  POGC Website
ערך זה הוא קצרמרבנושא נפט וגז ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שדה הגז פרדוסי".
ניר בומס

| --- | --- |
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 nirboms.com
 
ניר בומס הוא חוקר, סופר ופרשן לענייני המזרח התיכון. הוא עמית מחקר במרכז משה דיין באוניברסיטת תל אביב, שם הוא מנהל את תוכנית שיתוף הפעולה האזורי ואת פורום מדיניות המפרץ-ישראל. הוא גם מרצה בבית הספר רוטברג של האוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
בומס קיבל דוקטורט מאוניברסיטת חיפה, והתזה שלו עסקה בהשפעת טכנולוגיית המידע על יצירת חברה אזרחית בסוריה ואיראן. הוא שירת כסגן נשיא מכון המחקר להגנה על הדמוקרטיות בוושינגטון. והוא חבר ועד של המכון לניטור שלום וסובלנות (ומייסד של ארגון להגנה על פעילים פוליטיים במזרח התיכון(CyberDissidents)
ביוגרפיה

בצבא שירת בומס כקצין קשר וכיום משרת במילואים בדרגת רב-סרן.
ב-2004, כיהן כסגן הנשיא של מכון המחקר Foundation for the Defence of Democracies בוושינגטון, וכאחראי המחלקה האקדמית של שגרירות ישראל בוושינגטון.
ב-2012 ייסד את פרויקט Tiyul-Rihla, תוכנית ישראלית-פלסטינית המקדמת לימוד משותף וסיורים משותפים ביהודה ושומרון לצורך היכרות עם ההיסטוריה והנרטיב של שני הצדדים.
בומס הוא חבר בוועד המנהל של המועצה הישראלית ליחסי חוץ, עמית מחקר ב-מכון למדיניות נגד טרור בהרצליה ובמכון לניטור השפעות שלום וסובלנות בספרי לימוד.
אקדמיה

ד"ר בומס לימד והרצה בין השאר בישראל, ארצות הברית, אנגליה, טורקיה, ברזיל, הונג קונג, פולין, הונגריה, המועצה לזכויות האדם של האומות המאוחדות בז'נבה, דרום אפריקה, ירדן ומרוקו על נושאים הקשורים למזרח התיכון המשתנה, טרור ותהליכי דמוקרטיזציה. הוא דובר עברית, אנגלית וערבית.
אקדמיה > פרסומים נבחרים

Warm Peace in the Making (2022)
Pan Arabism 2.0? (2022)
The Syrian War – Between Justice and Political Reality (2020)
ספרים

2006 - Copts in Egypt, A Christian Minority Under Siege
2007 - The Long March to the West.
2016 - Expat-ing Democracy - ספר על השפעת קבוצות אופוזיציה גולות על השיח הפוליטי במזרח התיכון.
2020 - The Syrian War: Between Justice and Political Reality ספר העוסק בהיבטים השונים של המלחמה בסוריה בין השנים 2011 ל-2018.
הערות שוליים

↑  TAUVOD (2019-12-19), דברי פתיחה, נבדק ב-2024-07-17
↑  ד"ר ניר בומס באתר מרכז משה דיין
↑  Biography – Nir Boms (באנגלית אמריקאית)
↑  רשת בלוגרים ופעילי דמוקרטיה מהמזרח התיכון שהתמקדה בנושאי חופש ביטוי
↑  Nir Boms | The Washington Institute, www.washingtoninstitute.org (באנגלית)
↑  Dr. Nir Boms, Middle East Institute (באנגלית)
↑  Core team, tiyul-rihla (באנגלית)