אריאדנה סקריאבינה
קורות חיים > שרה קנוט > מותה של שרה קנוט

לאחר שרבים מקרב אנשי המחתרת נעצרו, הסיכון בהמשך הפעילות המחתרתית היה רב מאוד, אולם שרה קנוט המשיכה לפעול. כאשר נעצרו כל בעלי התפקידים ברשת המעבר לספרד, הקימה מחדש את נתיב המעבר דרך ספרד לעבר כוחות בעלות הברית. היא המשיכה גם להעביר קבוצות יהודים דרך הגבול וגם לקיים, על-פי עדותו של אלברט כהן (כינויו המחתרתי: "בבה"), את כל טקסי ההשבעה לארגון כרגיל. הייתה לה דירה שכורה ברחוב לה פום, בה גרה כתופרת צנועה. הדירה שימשה כמקום מפגש לחברי הארגון שהצטרפו למאקי היהודי וגם לטקסי ההשבעה. ב-22 ביולי 1944 נקבעו בדירה שתי פגישות: פגישת לוחמי מאקי — קנוט, ראול לאונס וטומי באואר, וטקס השבעה של ז'ינט מושניק (כינויה המחתרתי: "פיירט"). פיירט הייתה מועמדת חדשה, העוזרת של אנני לטור, שהיה על אלברט כהן להציג אותה בפני קנוט. פיירט וטומי באואר עבדו ביחד, עסקו בכרטיסי מזון. טומי השתתף גם בהוצאת העיתון המחתרתי "Quand Même" ("אף על פי כן").
כאשר קנוט ולאונס הגיעו לדירה, הם נתקלו במארב של שניים מאנשי המיליציה של משתפי הפעולה עם הנאצים. בהתאם לכללי הסודיות, קנוט ולאונס לא היו חמושים. אחד מאנשי מיליציה כיוון אקדח לעבר אנשי המחתרת, והשני ערך חיפוש בדירה. הוא מצא במקום ציוד למעבר דרך ההרים: תרמילים רבים ונעלי סקי. לאונס ניפץ בקבוק על ראשו של איש המיליציה, והלה השיב בצרור מנשק אוטומטי. שרה קנוט נהרגה במקום. בינתיים עלה טומי באואר במדרגות, ואיש מיליציה ירה בו ופצע אותו קשה בחזהו. לאונס נפגע בשתי רגליו, אך הצליח לברוח. למקום הגיעו אנשי מיליציה נוספים. הם הוציאו את טומי באואר על אלונקה והביאו אותו לבית חולים. שם, לאחר שלושה ימים של עינויים נוראים, הוא מת בלי לגלות דבר.
כשאלברט כהן הגיע לרחוב לה פום, הוא שמע יריות; רנה אפשטיין רצה אליו וצעקה "בבה, אל תיכנס!". גם פיירט הגיעה לפגישה, אך בבה סימן לה בידו שלא להיכנס והיא עזבה. בבה נשאר ליד הבניין וראה את כל המתרחש. הוא פגש את לאונס שיצא פצוע מהבניין, הביא אותו לכירורג שהיה מכר של בבה, ולאחר הניתוח העביר אותו לד"ר אמריק אפשטיין, שהיה חבר ב"צבא היהודי". פיירט טיפלה בפצעים של לאונס בביתו של ד"ר אפשטיין ואחר כך העבירה אותו לאחות מקצועית שגרה בפרבר של העיר. הייתה לו קדחת, הוא איבד את ההכרה, וכשחזר להכרה ואמרו לו שרג'ין מתה, הוא השתגע מצער ועמד לברוח, ושתי הנשים עצרו אותו בקושי. פיירט נשלחה לחדר המתים כדי לזהות את טומי באואר, ולקתה בהלם כשראתה אילו עינויים הוא עבר. הרוצח של שרה קנוט וטומי באואר נעצר באיטליה בדצמבר 1945.
חייה ומותה של שרה קנוט מתוארים בכלי תקשורת רבים, כשחלק גדול מהנאמר לא תואם למציאות. הדיווחים כי היא נהרגה בגבול שווייץ כשהעבירה את הקבוצה (אנדריי סדיח, 1962); נרצחה בקרב עם פטרול גרמני (יינובסקי, 1993), בחילופי יריות ברחוב (סוסינסקי, 1990) — אינם תואמים את המציאות. הפרסום האמין הראשון היה בעיתון "הפטריוט הרוסי" בדצמבר 1944. בשנות ה-90 הופיעו בכלי תקשורת בישראל ומחוצה לה מספר ראיונות עם אנשי מחתרת "הצבא היהודי", בהם ראיונות של שני המשתתפים באירוע שבו נרצחו שרה קנוט וטומי באואר — ז'ינט מושניק (פיירט) וראול לאונס. ז'ינט מושניק עלתה לארץ ישראל לאחר המלחמה, שינתה את שמה לשולמית בר מאיר, ומתגוררת בקיבוץ מעיין צבי. האירוע מתואר על סמך הריאיון שערך עמה העיתונאי הישראלי דוד שליט בכתבה "המגלב של אריאדנה" בעיתון "הארץ". ראול לאונס, שביקר אצל ד"ר אפשטיין ביום מותה של קנוט, סיפר לאפשטיין את אשר קרה. עדותו של אפשטיין לעיתונים "Racines Hebdo" ו"La Depeche du Midi" של טולוז ב-1994 מבוססת על סיפורו של לאונס. לאונס גם דיווח על מה שהתרחש למפקדה של "הצבא היהודי". העדות נמצאת בארכיון של אברהם פולונסקי ביד טבנקין. לאחר המלחמה הגיע ראול לאונס לארץ ישראל.