stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אנדרה
עבודתו כמרגל

ב-1779 מונה אנדרה לתפקיד שליש כללי, וב-1780 היה אחראי על הריגול הבריטי ברחבי ארצות הברית באותה עת. בתפקידו זה יצר קשר עם הגנרל בנדיקט ארנולד.
אשתו של ארנולד, פגי שיפן, הייתה ידידתו של אנדרה, וייתכן שאף מאהבתו; השניים הכירו בפילדלפיה לפני הגעתו של ארנולד והיא זו שקישרה בין השניים. ארנולד הסכים להעביר את מבצר וסט פוינט עליו פיקד לידי הכוחות הבריטיים תמורת 20,000 ליש"ט (כ-1.1 מיליון דולר אמריקני במונחי 2008) - מהלך שהיה מאפשר לאנגלים להפריד את ניו אינגלנד משאר המושבות המורדות.
אנדרה עלה על סיפונה של הסלופ המלחמתי "Vulture" ב-20 בספטמבר 1780, איתה נסע במעלה נהר ההדסון, ומשם באמצעות סירת משוטים שנשלחה על ידי ארנולד, אל החוף שם פגש בארנולד. הצמד נפגש בבקתה שם מסר לו ארנולד דרכון על שם ג'ון אנדרסון ומסמכים המסבירים כיצד לכבוש את מבצר וסט פוינט.
אנדרה נעצר ב-23 באוגוסט ב-9 בבוקר, אז נעצר בידי שלשה אנשי מליציה אמריקניים. "רבותי, אני מקווה שאתם שייכים לצד שלנו", אמר אנדרה שחשב שהחיילים שייכים לצבא הבריטי, היות שאחד מהם לבש בגדי צבא של שכירי חרב גרמניים. "לאיזה צד?", שאלו החיילים, ואנדרה השיב "הצד הנמוך" (כינוי לבריטים). החיילים השיבו לו שאכן, ואנדרה סיפר להם את זהותו ואת מטרת שליחותו, במטרה שיסייעו לו. אז להפתעתו חשפו החיילים את זהותם האמיתית, וכל ניסיונות השכנוע והצעות השוחד של אנדרה לא הועילו. גם הדרכון שנתן לו ארנולד לא הועיל, ובחיפוש שנערך על גופו של אנדרה נמצאו המסמכים שקיבל מארנולד (אנדרה במשפטו טען כי החיפוש נערך עליו למטרות שוד).
בתחילה, מזלו של אנדרה שפר עליו: המפקד שאליו הובל אנדרה החליט לשלוח אותו למשפט ולמעצר אל הגנרל ארנולד, דבר שהיה יכול להציל את חייו של אנדרה. אולם, קצין בכיר בשירותי המודיעין האמריקניים, בנג'מין טלמדג' הגיע אל המקום ושטח בפני המפקד את המידע שהיה בידיו, כי קצין בכיר בצבא האמריקני מתכנן לערוק אל הבריטים. טלמדג' לא ידע מיהו הקצין, אך קיווה להשיג את המידע מחקירתו של אנדרה. אנדרה הושב אל טלמדג', אולם המפקד התעקש להודיע לארנולד על מעצרו של אנדרה, דבר שסייע לבריחתו.
אנדרה שאל את טלמדג' מה יהיה גורלו, כתגובה תיאר טלמדג' לאנדרה את גורלו של בן כיתתו ניית'ן הייל, מרגל אמריקני שנתלה על ידי הבריטים מספר שנים קודם לכן. אנדרה שהבין את כוונתו של טלמדג' שאל אותו האם לדעתו מעשי הייל ומעשיו דומים, טלמדג' ענה: "כן, בדיוק דומים, ודומה יהיה גם גורלך".
ג'ורג' וושינגטון כינס לשם משפטו של אנדרה בית משפט צבאי, בהשתתפות אישים רבי מעלה (ביניהם: נתנאל גרין והמרקיז דה לה פאייט ואחרים). הגנתו של אנדרה הייתה שעל פי דיני המלחמה, מותר לו להדיח את קצין צבא האויב, וכן מותר לו כשבוי להימלט בבגדים אזרחיים. בית המשפט מצא את אנדרה אשם בריגול ב-29 בספטמבר וגזר את דינו למוות בתלייה.
אנדרה ביקש להמיר את גזר דינו למוות באמצעות כיתת יורים, אולם בקשתו נדחתה. גם הצעה להחליף את אנדרה תמורת ארנולד שברח אל מעבר לקווי האויב נדחתה בידי הגנרל הנרי קלינטון. אנדרה הוצא להורג ב-2 באוקטובר 1780.
מאוחר יותר נשלחו שרידיו של אנדרה לקבורה במנזר וסטמינסטר ואחיו קיבל תואר ברון כהוקרה על מעשי אחיו ומשפחתו קיבלה קצבה מבית המלוכה הבריטי.
שוביו של אנדרה קיבלו מהממשל האמריקני קצבה שנתית של 200 דולרים ואת מדליון הנאמנות שהוכן במיוחד עבורם. בנוסף שמותיהם הונצחו בשמות מחוזות אוהיו.
עבודתו כמרגל > בתרבות הפופולרית

דמותו של אנדרה, יחד עם דמויות אחרות מן התקופה, מוצגת בסדרת הטלוויזיה "המרגלים של וושינגטון" (TURN: Washington's Spies) ברשת AMC שעלתה למרקעים ב-2014.
הערות שוליים

↑  ג'ון אנדרה באתר US History.
↑  The Library of American Biography ע' 258 (באנגלית)
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463401305171  BnF: cb11522136b (data)  CiNii: DA06526575  GND: 11955626X  ISNI: 0000 0000 8142 2803  LCCN: n50025237  NTA: 161999549  RERO: 02-A022966863  RKD: 1690  SNAC: w6f190w8  SUDOC: 069766797  ULAN: 500007881  VIAF: 62361012   WorldCat (עם VIAF): 62361012
ג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד

ג'ון דאדלי, הדוכס הראשון מנורת'מברלנד (באנגלית: John Dudley, 1st Duke of Northumberland; ‏1504 - 22 באוגוסט 1553), אביר מסדר הבירית היה גנרל ואדמירל אנגלי. שירת כלורד הראשון של האדמירליות וכמנהיג מפלגת הרפורמה הדתית בחצרו של הנרי השמיני, מלך אנגליה והיה אחד המקורבים אליו ביותר בימיו האחרונים. לאחר מות הנרי, שימש כאפוטרופסו של המלך-הילד אדוארד השישי, מלך אנגליה והוביל את ממשלתו בין השנים 1550–1553 בהן הנהיג למעשה את הממלכה. בשל יוזמתו להכתיר את ליידי ג'יין גריי למלכת אנגליה, לאחר מות אדוארד, הואשם בבגידה חמורה, נדון למוות והוצא להורג בעריפת ראש. לפני מותו חזר באופן פומבי לאמונה הקתולית. בזיכרון הפופולרי נחרט דאדלי כפוליטיקאי מוכשר ויצירתי, תככן ואופורטוניסט שהצליח לעטוף את שאיפתו לשררה, עושר וכבוד באצטלה של עשייה למען ממלכתו. בנו רוברט דאדלי, רוזן לסטר, היה מועדף בחצר המלכה אליזבת הראשונה.
תולדות חייו > נעורים וקריירה צבאית

אביו של ג'ון דאדלי, אדמונד דאדלי, היה שר האוצר של הנרי השביעי, מלך אנגליה. אולם הוא נאשם בבגידה כאשר ג'ון היה בן ארבע או חמש ונכלא במצודת לונדון. ב-7 ביולי 1510 הוצא להורג בעריפת ראש. ב-1512 לקח אותו אדוארד גילפורד תחת חסותו. דאדלי שגדל מאז בבית המשפחה נשא בהיותו בן 20 את ג'יין בת ה-16, בתו של גילפורד, לאשה.
בשל המגבלות שהוטלו על משפחתו עקב בגידת אביו, לא יכל דאדלי להתקבל למשרה מלכותית ופנה לקריירה של איש צבא, בה עשה חיל, התקדם בשירות הצי הבריטי וצבר ממון. שני אנשי מפתח בחצר הנרי השמיני, תומאס וולסי ותומאס קרומוול, התרשמו מיכולותיו של הצעיר ושכנעו את המלך לבטל את המגבלות, דבר שאיפשר לו להמנות על אנשי החצר. ב-1532 השתתף בתפקיד טקסי בעת חתונתו של הנרי לאן בולין. ב-1537 רכש מבן משפחה את טירת דאדלי בסטפורדשייר והפך לבעל רכוש שיאפשר לו לקבל תואר אצולה. ב-1543 מונה על ידי הנרי השמיני ללורד האדמירליות ושנה לאחר מכן הוביל מסע מלחמה מוצלח מול סקוטלנד. ביו יוני לאוגוסט 1545 ארגן את המגננה לאורך תעלת למאנש אל מול איומי הפלישה של צרפת במסגרת המלחמות האיטלקיות, ששיאה היה בקרב סולנט. שירותו הצבאי הקנה לו שם של קצין ומפקד מעולה והקנה לו בשנת 1547 את תואר רוזן ווריק ואת תפקיד הלורד צ'מברלין. הוא הכניס רפורמות רבות בצי, ארגן וצייד אותו באופן מודרני והפך אותו למודרני ולמצויד ביותר באירופה. כמו כן התעניין דאדלי במסעות גילוי ארצות ושיט רחוק-טווח ופעל לגיוסו של מגלה הארצות סבסטיאן קבוט לשירות הבריטי. במקביל לתפקידו הצבאי פעל דאדלי, בשנותיו האחרונות של הנרי השמיני, בנחישות במועצה המלכותית למען רפורמות דתיות וזכה בחיבת המלך ואמונו. קידומו של דאדלי היה מקביל לקידומו של אדוארד סימור, דוכס סומרסט. יחסיו עם סימור ידעו עליות ומורדות. באחת מן ההתקרבויות ביניהם (ביוני 1550) נשא בכורו של דאדלי, ג'ון, את אן, בתו של סימור, לאשה.
תולדות חייו > בתקופת אדוארד השישי - שליט למעשה של אנגליה

לאחר מות המלך הנרי השמיני התמנה סימור לאפוטופסו של המלך-הילד אדוארד השישי בעוד דאדלי התמקד בתפקידי הגנה, אבטחה, מודיעין וביטחון. שיא המהלכים המלחמתיים באותה תקופה היה קרב פיקני בסקוטלנד בשלהי 1547, בו נרשם הניצחון לזכותו של דאדלי. נאמנותו לכתר הוכחה כאשר דיכא את מרידת קט במזרח אנגליה בקיץ 1549. בפעולות אלו ואחרות זכה דאדלי לתדמית של איש צבא וביטחון מקצועי הרותם את יכולותיו ואת האמביציה שלו לטובת הממלכה, זאת בניגוד לסימור, שפעולתו כפוליטיקאי ואיש חצר קנתה לו אויבים רבים. בפברואר 1550 קודם דאדלי למשרת הלורד נשיא המועצה ובאוקטובר 1551 זכה בתואר דוכס נורת'מברלנד. עלייתו של דאדלי סימנה את שקיעתו של סימור, שנאסר מספר ימים לאחר שדאדלי קיבל דוכסות בעוון בגידה וניסיון לבצע הפיכה בחצר המלך. דאדלי הפך רשמית לאפוטרופוס המלך הצעיר ולאיש החשוב ביותר בממלכה. בינואר 1552 הוצא סימור להורג.
תארו הרשמי של דאדלי החל מ-1552 היה לורד סטיוארט, המשרה הגבוהה ביותר בחצר ובעל סמכות ריבונית במועצה המלכותית, שנייה רק לזו של המלך. כיוון שכאשר מלאו למלך 14 הוא היה משוחרר מחובת אישור המועצה על החלטותיו, הקפיד דאדלי לשמש לו כחבר ויועץ קרוב ואכן, המלך התייעץ עם דאדלי בכל ונטה לקבל את החלטותיו. כפי שהיה רפורמטור בארגון הצבאי, היה דאדלי רפורמטור גם בארגון הממשלתי והציבורי. הוא הנהיג קיצוצים נרחבים, ביטל כפילויות ובזבוזים ויזם חוקים שביססו שמרנות פיננסית. יחד עם זאת ניסה ליצור מערכת מחירי-מקסימום ליצרנים שתאפשר מחייה לעניים. אך מערכת המחירים שנקבעה הייתה בלתי-ריאלית וגרמה למצב בו לחקלאים היה משתלם יותר שלא למכור תוצרת במחיר הנמוך שנקבע וכך נגרם מחסור. מחאות העניים שפרצו דוכאו ביד קשה.
דאדלי הגיע למסקנה שמצב המלחמה בו נמצאה אנגליה מול צרפת וסקוטלנד מהווה נטל כבד על אוצר הממלכה, מכניס אותה לחובות ומהווה איום על חוסן המטבע. לפיכך, ערך מספר צעדים לכיון שלום. הוא המליץ לאדוארד להשתדך לאליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת והגיע להסכם במסגרתו נסוגו האנגלים מהמצור הממושך על בולון בתמורה לכופר בסך 150,000 ליש"ט. במסגרת הסכם השלום המהפכני עם סקוטלנד, נקבע לראשונה בהיסטוריה גבול מדיני מוסכם בין שתי ישויות. הסכמי השלום גובו בכוחות אנגליים שהגנו על המעוז בקאלה ועל הגבול המדיני עם סקוטלנד. בסכסוך בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה הוביל דאדלי למדיניות של נייטרליות.
ההרפתקנות הפיננסית היחידה בה תמך דאדלי הייתה בתחום מסעי גילוי הארצות. הוא תמך במימון ישיר של הכתר במשלחת שניסתה להגיע לסין דרך "המעבר הצפון-מזרחי" ובמסעות למרוקו ולסיירה לאון.
מבחינה דתית המשיך דאדלי את הקו בו נקט אדוארד מתחילת שלטונו ואף החריף את הצעדים להלאמת אדמות המינזרים וחלוקתן, להסרת כל העיטורים מן הכנסיות ולשימוש בספר התפילות של תומאס קרנמר כחוק מדינה.
תולדות חייו > הכתרת ג'יין גריי

במאי 1553 חש דאדלי שמצבו הבריאותי של אדוארד לא יאפשר לו לחיות עוד זמן רב. מתוך חשש שעם מות המלך תעלה על הכס מרי הקתולית שבלי ספק תשים קץ לקריירה שלו, החליט לסכל את עלייתה לכס המלכות. הוא זיהה את ליידי ג'יין גריי, נינתו של הנרי השביעי כיורשת החוקית והשיא לה את בנו הרביעי, גילפורד דאדלי. את אחותה, קתרין, השיא לבעל בריתו, רוזן פמברוק ואת בתו קתרין השיא לחבר אחר במשפחה, רוזן הנטינגטון. כך טווה רשת של נאמנות בינו לבין משפחת הטוענים לכתר. במקביל, שכנע את אדוארד לחתום על מסמך לפיו, כיוון שהן נישואיו של הנרי השמיני לקתרין מאראגון, אמה של מרי והן נישואיו לאן בולין, אמה של מרי ואליזבת הוכרזו כמבוטלים, הרי שהן מרי והן אליזבת הן ממזרות ואינן ראויות לרשת. לפיכך היורשת החוקית של הכתר לאחר מותו תהיה הליידי ג'יין גריי. דאדלי החתים על המסמך גם את בישוף לונדון, ניקולס רידלי.
ב-6 ביולי מת המלך אדוארד. דאדלי הסתיר את דבר מותו על מנת לקנות לו זמן בו יכין את ג'יין גריי להכתרה. ב-9 ביולי הכריז רשמית על מות המלך ועל ירושתה החוקית של ג'יין. הציבור לא קיבל את ההכתרה ברצון. רבים בציבור שאפו לראות בהכתרתה של מרי כהוצאה לפועל של צדק היסטורי, לאחר העוול שנגרם לה ולאמה. רבים גם היו שמחים על הדרתו של דאדלי, שנתפס, עקב הרפורמות הכלכליות שלו, כאויב העניים והכפריים, מהשליטה בחצר המלוכה.
כאשר שמעה לבסוף מרי, ששהתה בנורפוק, על מות אחיה המלך אדוארד, היא הכריזה על עצמה כמלכה. היא נעה לכיוון לונדון, נתמכת בעיקר על ידי כפריים ממחוזות מזרח אנגליה והתמזה, בה-בעת יצא דאדלי מן העיר לכיוון קיימברידג' עם 1,500 איש וארטילריה, על מנת לבלום את כוחה של מרי. ב-20 ביולי קיבל דאדלי מכתב ממועצת העיר לונדון המורה לו שהתקבלה החלטת מועצה לפיה מרי היא המלכה החוקית ושעליו לפרק את צבאו ולשוב מיידית ללונדון. דאדלי שב ללונדון ב-25 ביולי ורכב למצודת לונדון שם הואשם בכך ש"הרעיל" את המלך אדוארד והסית אותו. שומרים חמושים הגנו עליו מפני זעמו הספונטני של ההמון.
תולדות חייו > משפטו ומותו

דאדלי שהה במצודת לונדון עד למשפטו, שהתקיים ב-18 באוגוסט באולם וסטמינסטר. עם תום משפטו התחנן על חייהם של חמשת בניו והצהיר, במפתיע, על כוונתו להתוודות על חטאיו ולשוב ל"דת האמת" (הקתולית). הוא הובא לכנסיית פטרוס הקדוש בכבלים (St. Peter ad Vincula) בלונדון ושב לאמונה הקתולית בפני הבישוף הלורד צ'נסלור סטיבן גארדינר, ששהה במשך רוב שנות שלטונו של אדוארד השישי במצודת לונדון כאסיר. ב-22 באוגוסט הוצא להורג בפני קהל של 10,000 איש.
לפני מותו נשא נאום ובו הביע חרטה על כך ששמע לדבריהם של "מסיטים ומטיפים" של הדוקטרינה החדשה והזהיר את הציבור לבל ילך שולל אחר המטיפים הפרוטסטנטים שדרכם מובילה לאבדון. לאחר הנאום, כרע ברך, התווה צלב על הקש והניח את ראשו על כן ההוצאה להורג.
הוא נקבר בכנסיית סנט פיטר אד וינקולה שבמצודת לונדון.
המחלוקת על חזרתו של דאדלי לקתוליות ותדמיתו

אחד הנושאים השנויים ביותר במחלוקת בקשר לג'ון דאדלי הוא צעדו האחרון. הדעות חלוקות בקשר לסיבה שהניעה אותו. בעוד מרי ראתה בכך ניצחון אלוהי מובהק, חוקרים לאורך הדורות ניסו לפצח חידה זו. האם היה בעל אמונת-אמת ששב אל אמונת אבותיו נוכח האסון שנחת עליו או שראה בניצחונה של מרי התערבות אלוהית? או, בהיותו מדינאי ציניקן, ביקש להשיג טובה ולהציל את חייו או לפחות לסייע לבניו ולמשפחתו, בתקווה שהצעד יעזור להם במשפטם.
בעוד שבמשך כל שנותיו היה שנוא על ידי הקתולים, הרי שצעדו האחרון של דאדלי צבע את כל פועלו כבוגדני ואופורטוניסטי גם בעיני הפרוטסטנטים. כותבי קורות הכנסייה האנגליקנית כג'ון פוקס (John Foxe), שכתב ספר המהלל את הקרבתם של המרטירים (הקדושים המעונים) של הכנסייה, שמתו על אמונתם, גינו את דאדלי על כך שחזר בו, דבר שיכלו לעשות גם אחרים, אך לא עשו כן. כך זכה לתדמית של "הדוכס הרע" (wicked duke) והואשם גם במותה של ג'יין גריי, נערה תמימה, ששוכנעה על ידו להפוך למלכה על מנת לספק את מאויי השלטון שלו והוצאה להורג כבוגדת.
הערות שוליים

1 2  Northamberland: the myth of the wicked duke and the historical John Dudley
↑  ג'ון דאדלי איש המשפחה
↑  ביוגרפיה באתר לימודי היסטוריה
↑  האם מכתבו האחרון של דאדלי הוא אותנטי?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266034705171  BnF: cb135425949 (data)  GND: 119483963  ICCU: BVEV113228  ISNI: 0000 0000 6675 0542  LCCN: n50038640  NTA: 159829038  SNAC: w6nw45kw  SUDOC: 137976690  VcBA: 495/557  VIAF: 10657018   WorldCat (עם VIAF): 10657018 
האצילים מבקשים מג'יין גריי להיות מלכה
תקשורת המיינסטרים

תקשורת המיינסטרים מורכבת מגופי התקשורת ההמונים אשר מצליחים להגיע למרבית הציבור ובעלי השפעה פוליטית וחברתית נרחבת. בישראל, ישנו שוק קטן המורכב ממספר מצומצם יחסית של ערוצי תקשורת, עיתונים ואתרי חדשות אשר מובילים את דעת הקהל המרכזית. שוק התקשורת הישראלי מעוצב במידה רבה על ידי בעלויות צולבות, טענות ציבוריות להטיות וכניסת האינטרנט שאתגרה אותו.
תקשורת מיינסטרים

בעיתונות, תקשורת מיינסטרים (Mainstream Media) היא מונח המשמש לתיאור גופי תקשורת ההמונים אשר מגיעים למרבית האוכלוסייה, משקפים ומעצבים את דעת הקהל הרווחת. תקשורת זו מכסה מגוון רחב של תוכן, כולל חדשות, בידור, ספורט, תרבות ומשתמשת בערוצי הפצה שונים כגון טלוויזיה, עיתונים, רדיו ודיגיטל. השימוש במונח זה נעשה בניגוד למונח תקשורת אלטרנטיבית.
בספרות האקדמית, תקשורת מיינסטרים מוגדרת במסגרות שונות. ראשית, באמצעות גודל הקהל; כלי תקשורת מיינסטרים מוגדרים כערוצי תקשורת המכוונים לנתח הגדול ביותר האפשרי של הציבור. שנית, דרך בעלות ומימון כלי התקשורת; תקשורת מיינסטרים נמצאת בבעלות תאגידים כלכליים גדולים שמחזיקים בעיתונים ובכלי תקשורת משודרת (בעלות ממשלתית או פרטית).
גישה מחקרית משמעותית נוספת על תקשורת מיינסטרים טוענת שכלי תקשורת אלו מוטמעים בריכוזי הכוח, הדומיננטיים ביותר בחברה. מסגור נוסף של המונח הוא כערוץ מרוכז המשלב חברות ומרחבים מרכזיים בהם אנשים נאספים יחד; שם האג'נדה המשותפת נקבעת, חלוקת הדעות ממופה, ותהליך קבלת ההחלטות מקבל לגיטימציה.
תפקיד נוסף ורב עוצמה של תקשורת מיינסטרים משתקף בתהליכים פוליטיים, באמצעות מתן מידע על מועמדים ומדיניות, המשפיע באופן ישיר על התנהגות הבוחרים. כמו כן, לתקשורת מיינסטרים יש השפעה נוספת על האינדיבידואלים בחברה. חשיפה מתמדת למדיה משפיעה על ערכים אישיים, זהות ואמונות. המדיה מעצבת את הערכים בחברה המודרנית באמצעות ניסוח הערך, המחשת יישומו וטיפוח סביבה תרבותית שתקלוט אותו כסטנדרט מועדף להשוואה חברתית. האזרחים אף מפתחים ציפייה שהעיתונאות המקצועית תהיה בלתי תלויה לחלוטין, שקיפה ואובייקטיבית – ולכן, פועלת כמוסד לטובת האינטרס הציבורי.
כניסת האינטרנט והשפעתו על שוק התקשורת

עלייתו של האינטרנט והרחבת תפוצתו בשנות ה-2000 בעולם ובישראל הובילה לשינויים דרמטיים בשוקי התקשורת. כלי התקשורת המסורתיים כמו עיתונים ומגזינים חוו ירידה, כאשר צרכנים החלו לפנות יותר לפלטפורמות אלטרנטיביות ודיגיטליות. לא רק שחל שינוי בדפוסי הצריכה, אלא מערך התמריצים הכלכלי העיתונאי השתנה כליל – הישענות על דמי מנויים הפכה לתלות כמעט אקסקלוסיבית בפרסומות, תכנים ממומנים וחומות תשלום. בישראל, ניתן לראות ששוק הפרסום הולך ומתחלק, כמו גם קשב הקהל. גם האמון בכלי התקשורת מתערער בשל השינויים בתמריצים הכלכליים, ומוסד העיתונאות מתערער. שינויים אלו בעקבות כניסתו של האינטרנט בהחלט טלטלו את תקשורת המיינסטרים.
טענות להטיות ותפיסות הציבור בישראל

טענה משמעותית להטיה וביקורת מועלות תכופות כנגד ערוץ 14. ברבנר טען בכתבה במעריב שעליית הרייטינג של מהדורת החדשות בערוץ 14 משקפת את ה"קריסה הסופית של אתוס העיתונות האובייקטיבית". טענה נוספת בכתבה היא שהישראלים יוצאים מנקודת הנחה שיש בהכרח הטיה בסיקור עיתונאי, שרק מבצע את מסגור המציאות בהתאם לאג'נדה הפוליטית אותה הוא שואף לקדם.
עלו גם מספר טענות לסיקור מוטה כנגד הערוצים הגדולים בישראל. מחקר שביצע בדיקת סיקור עבור ערוץ 12 וערוץ 13 ופורסם בעין השביעית טוען שבחדשות 12 מסקרים באופן מוטה את בעלי השליטה, דודי ודרורית ורטהיים, שהם גם בעלי השליטה בחברה המרכזית לייצור משקאות קלים (קוקה-קולה ישראל). הטיה דומה הייתה בקשת 12 על עסקי הגז של יצחק תשובה באייטמים שפורסמו ב-2021. עד לשנת 2022, תשובה היה בעל מניות מיעוט בקשת 12 באמצעות ביתו. פרימק ביקר את ערוץ 12 שמזמין אישים ימניים קיצונים מתוך רצון לשמר את שיעורי הצפייה של הערוץ. פרימק ביקר גם את השימוש באותם אנשים כדמויות ב"ארץ נהדרת" כדי 'לנרמל' את דעותיהם הקיצוניות. בכך הוא טוען שהערוץ בעצם פוגע בדמוקרטיה.
טענה נוספת שעלו נגד ערוצי 12 ו-13 הגיעה מהרשות השנייה בהקשר למהומות שהתרחשו בישראל במאי 2021. יו"ר המועצה שמאלוב-ברקוביץ' טענה שהצטברו תלונות אצל נציב תלונות הציבור ברשות השנייה, העוסקות בסיקור מוטה ולא מאוזן של ההתפרעויות ברחבי הארץ המוטות לצד אחד, הצד הערבי.
לפי סקר של האתר פרספקטיבה שפורסם באתר ice, ערוץ 11 של תאגיד השידור כאן, נתפס על ידי הצופים כבעל החדשות האמינות ביותר, וערוץ 14 קיבל את המקום השני. ערוץ 13 נתפס כערוץ החדשות הכי פחות אמין. הסקר גם עסק בעיתונים הגדולים, וידיעות אחרונות נתפס כעיתון האמין ביותר, לאחריו ישראל היום. העיתון שנתפס הכי פחות אמין הוא מעריב. בנוסף, בסקר נשאל מדוע האמון בתקשורת נמוך כל כך, כשהגורם המוביל הוא "עמדות פוליטיות של העיתונאים".
בעלות צולבת וריכוזיות בישראל

מספר גופי תקשורת מיינסטרים הפופולריים ביותר בישראל הם גם קבוצות גדולות עם בעלות צולבת – מדובר באנשי עסקים המבוססים בסקטורים אחרים, והחליטו להתרחב לבעלות בתחום התקשורת. משפחת ורטהיים (קשת-12), הבעלים של החברה המרכזית למשקאות ובנק מזרחי-טפחות, היא דוגמה בולטת לכך. קשת התרחבה וביססה את מעמדה כגורם המשפיע ביותר בטלוויזיה המסחרית, אך חלשה בסיקור הכלכלי. ההתעלמות מהזירה משקפת את הרצון להתרחק מנושאים שירגיזו את בעלי המניות. הכתב איתמר ב"ז מהעין השביעית העלה את החשש והסכנות האתיות הטמונות בעובדה שכלי התקשורת המובילים בישראל, המוכרים כ"מיינסטרים", הם בעלי אינטרסים עסקיים וכלכליים שאינם מתיישבים עם עיתונות שקופה למען האזרחים.
דוגמה נוספת היא אלי עזור (מעריב וג'רוזלם פוסט), המחזיק בגופי תקשורת בסדר גודל בינוני ורכש את אתר וואלה ב-2021, וגם איש עסקים בהימורים בינלאומיים ומקידוח הגז תמר. הביקורת על עזור היא שעיתוניו "מפרגנים לצמרת הכלכלית והמדינית", והעיתונות בידיו היא "כלי עזר לצבירת ממון וכוח". גם קבוצת אדלסון (ישראל היום), שמחזיקה בה כיום מרים אדלסון לאחר מות בעלה שלדון, ירשה את בתי המלון ובתי הקזינו שלו, וכיום בעלת קבוצת כדורסל; משפחת שוקן (קבוצת הארץ) המחזיקים גם ב־TheMarker, הוצאת שוקן, המגזין לילדים "עיניים" ובית דפוס; מדינת ישראל (כאן 11, גלי צה"ל); לן בלווטניק (רשת-13), אוליגרך יהודי בעל השליטה ברשת-13 ובעל עסקים בכלל תעשיות, נשר-מלט, הייטק, נדל"ן ועוד.
שוק בריק ליין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שוק
 מיקום:  טאוור האמלטס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
 קואורדינטות:  51°31′25″N 0°04′17″W﻿ / ﻿51.5235°N 0.0715°W﻿ / 51.5235; -0.0715
 www.bricklanemarket.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסשוק בריק ליין(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסשוק בריק ליין(למפת טאוור האמלטס רגילה) שוק בריק ליין(למפת טאוור האמלטס מוגדלת) שוק בריק ליין
 
שוק בריק ליין (באנגלית: Brick Lane Market) הוא שוק המתפרש על פני מספר רחובות במזרח העיר לונדון שבאזור האיסט אנד, ומרכזו ברחוב בריק ליין וברחוב צ'שייר. השוק משתרע על פני שכונות - בת'נאל גרין, שורדיץ', וספיטלפילדס, ברובע מגדל המלטס שבמזרחה של לונדון. השוק ממוקם בלב הקהילה הבנגלדשית בקצהו הצפוני של רחוב בריק ליין ולאורך רחוב צ'שייר, ובהמשך נמצאים שוקי טרומן. השוק פעיל בכל יום ראשון מהשעה 9 בבוקר לערך ועד שעה 17:00.
היסטוריה

שוקי טרומן התפתחו לראשונה במאה ה-17 כשוקי איכרים בודדים, שהיו פעילים בימי ראשון מתוך מטרה לכבד את ערכי הדת של הקהילה היהודית שאכלסה באותו זמן את האזור. במהלך המאה ה-20, זרמו לאזור בריק ליין מהגרים רבים מבנגלדש ששינו את פני השוק. גם היום, בריק ליין מפורסם מאוד בזכות בתי הקארי שלו.
מאז שנת 2000, נפתחו שווקים ייעודיים נוספים בתוך המתחם של מבשלת טרומן הישנה (אנ') בעבר הייתה אחת ממבשלות הבירה הגדולות של לונדון, וכעת היא ביתם של כ-250 בתי עסק, חנויות ומסעדות.
שוק בריק ליין היה ידוע לשמצה כמקום שבו סחרו באופניים גנובים. עם זאת, בספטמבר 2010 בעקבות הסנקציה בה נקטה משטרת לונדון, בעיית גנבת האופניים ומכירתם ירדה באופן משמעותי. משטרת לונדון פיתחה כוח משימה מיוחד לנושא האופניים, ועד פברואר 2011 הם סיפקו תגי אבטחה ליותר מ-10,000 אופניים וביצעו מעל 100 מעצרים הקשורים בגנבות אופניים.
שוקי טרומן

שוקי טרומן הם חלק ממתחם שוק בריק ליין והם ממוקמים באזור ההיסטורי של מבשלת טרומן הישנה, בקצה הצפוני של בריק ליין.
מתחם שוקי טרומן כולל חמישה שווקים שונים, כולם נפתחו בזמנים שונים בעשור האחרון: רחבת האוכל של בית הבוילר, חדרי התה, שוק החצר האחורית, שוק יום ראשון היוקרתי ושוק הוינטג' .
שוקי טרומן > שוק החצר האחורית

שוק החצר אחורית הוקם בשנת 2006 והוא אחד הצעירים מבין שוקי טרומן. הוא ממוקם בבנין יו בצד המזרחי של מבשלת הבירה, והוא משכנם של כשמונים דוכנים. שוק החצר האחורית הוא ייחודי מפני שהוא מאפשר לאמנים צעירים ולמעצבים להיות חלק מקהילה יצירתית שבה ניתנת להם הזדמנות להציג את עבודתם. הוא הראשון מסוגו באזור שפתח את שעריו בימי שבת.
שוק החצר האחורית מציע שילוב מגוון של עסקים עצמאיים ורשתות קמעונאיות, כגון בתי קפה, בוטיקים ומספרות, שפונים לקהל לקוחות רחב ושמים דגש על מכירת חפצי אומנות ומלאכת יד.
שוקי טרומן > בית הבוילר

עוד משנת 1830 מבשלת טרומן הישנה שימשה כאתר היסטורי וכאזור ההסעדה של בריק ליין, בגודל 2,400 מטרים רבועים. אולם האוכל של בית הבוילר הוקם בשנת 2010 והוא פתוח כל יום שבת מהשעה 11 בבוקר ועד 6 אחר הצהריים, ובימי ראשון משעה 10 בבוקר ועד 5 אחר הצהריים. לאורחים יש אפשרות לסעוד בגן הבירה שבחוץ, או לשבת בחלק הפנימי באזור הארובה הגדולה שבטרקלין הבר.
בית הבוילר הוא ביתם של כשלושים דוכנים מהמטבח הבינלאומי; בין מגוון המנות ניתן למצוא: איטלקי, פולני, ליטאי, ים תיכוני, מקסיקני, פרואני, יפני וקאריבי-אסייתי פיוז'ן.
שוקי טרומן > שוק יום ראשון היוקרתי

שוק יום ראשון היוקרתי, פתוח כל יום ראשון משעה 10 בבוקר ועד 5 אחר הצהרים, הוא נפתח לראשונה בספטמבר 2004. השוק שוכן בחצר המגרש של אלי, יש בו יותר מ-200 דוכנים ונמכרים בו מגוון רחב של מוצרים הכוללים: בגדים בסגנון וינטאג', ובגדים עשויים בעבודת יד, אביזרים בעבודת יד, מוזיקה, אומנויות ויצירה, ומזון אורגני. רבים מהפריטים שנמכרים בשוק זה הם פריטים ייחודיים המיוצרים על ידי בעלי הדוכנים עצמם, והם אלה שלעיתים קרובות מוכרים את המוצרים שלהם ישירות ללקוחות, כיוון שהשוק היוקרתי נחשב ל- "פלטפורמה למעצבים בתחילת דרכם ולמטבח אורגני".
שוקי טרומן > חדרי התה

שוק חדרי התה (אנ'), שנוסד בשנת 2009, הוא שוק שקיבל את שמו בשל המבחר הגדול של סוגי תה, וסוגי קפה ומאפים מסורתיים, כמו גם בשל העתיקות, כריות משי, רהיטים, פריטי אספנות ומוצרים בעבודת יד. הוא פתוח בשבת משעה 11 בבוקר ועד 6 אחר הצהריים, ובימי ראשון משעה 10 בבוקר ועד 5 אחר הצהריים.
החנות המרכזית בשוק, אמפוריום וינטאג', ממוקמת בקומת הקרקע, מתחת לבית הקפה המרכזי. זוהי חנות וינטאג' של בגדים ואביזרים המתמחה גם בעתיקות ואביזרים לבית, ויש בה מלאי מתקופת ויקטוריה ועד שנות החמישים של המאה העשרים. ניתן לשכור את המקום גם למסיבות.
שוקי טרומן > שוק הוינטג'

שוק הוינטג' מורכב מדוכנים בבעלות מומחי וינטאג' בריטים ואירופאים, ומציע בגדים ישנים החל מ-1920 ועד 1990. מוצעים גם אביזרים, תקליטים ישנים, וכן אוסף מגוון של תכשיטים ישנים וייחודיים.
שוק הוינטג' פתוח בימי שני ועד שבת מהשעה 10 בבוקר ועד 16 אחר הצהריים, ובימי ראשון מהשעה 11 בבוקר ועד 16 אחר הצהריים.
הערות שוליים

↑  "History of Brick Lane". MyVillage. אורכב מ-המקור ב-2011-04-25. נבדק ב-2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sandhu, Sukhdev (9 באוקטובר 2003). "Come hungry, leave edgy". נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Old Truman Brewery". נבדק ב-2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trading of Stolen Bicycles around the Brick Lane area". אורכב מ-המקור ב-2008-10-19. נבדק ב-2009-05-22., Tower Hamlets Wheelers, 2006.
↑  Appleton, Mark (15 בפברואר 2011). "Brick Lane market targeted in bike theft operation". נבדק ב-2 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Sunday (Up)Market". אורכב מ-המקור ב-2018-02-06. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The Old Truman Brewery – Markets". The Old Truman Brewery. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BackYard Market
↑  "Boilerhouse". נבדק ב-29 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Boiler House Food Hall". The Old Truman Brewery. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Old Truman Brewery – Shops". The Old Truman Brewery. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vintage Market". The Old Truman Brewery. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
שוק יום ראשון היוקרתי, אחד מחמשת השווקים המרכיבים את שוקי טרומן
דוכן אוכל פיוז'ן מקסיקני סיני, בבית הבוילר, במתחם השווקים של טרומן
דוכנים בשוק יום ראשון היוקרתי
דניאל מוניוס

דניאל מוניוס מחיה (בספרדית: Daniel Muñoz Mejía) הוא כדורגלן קולומביאני, המשחק בעמדת המגן בקבוצת קריסטל פאלאס מהפרמייר ליג ובנבחרת קולומביה.