מלכת אמבטיה
על היצירה > חלקי היצירה

הראיון - בחלק זה מוצגים ארבעה בני נוער ישראלים - גידי, דובה, נמרודה וחומי שנשאלים על ידי המראיין לדעתם בנוגע לעמדת ישראל מבחינת יחסהּ לערבים, ואלה, ממסמסים את השיחה בפיטומי מילים חסרי כל פשר.
אנשי בסדר (סולן: ישראל גוריון) - שיר הלועג ל"טפיחה העצמית על השכם" בעקבות הניצחון במלחמה. תחילת השיר:
החיזור - שני צעירים - חולדה וזאב - שנפגשים על יד ספסל ובמה שנראה לכאורה כתהליך הכרות והתיידדות בין השניים, מתאהב כל אחד מהם בעצמו, ובשיאה של התמונה, כאשר כל אחד מהם מלא ערגה וכיסופים לדמות עצמו, פוצחים הם בשיר הכתוב ללחן הוואלס הידוע "הדנובה הכחולה" (מאת יוהאן שטראוס הבן), להלן תחילת השיר:
שלוקי ופצלוכס - אף בתמונה זו לוין שם ללעג את התשבחות שנתנו לעצמם הישראלים אגב המלחמה שנסתיימה: מוצגות שתי אמהות המשוחחות זו עם זו. האחת מתגאה בבנה על תכונותיו המשובחות ("אצל שלי יש משהו מאוד ישר ונאמן. כשהוא אומר שהוא אוכל אז הוא אוכל") וכך עושה גם השנייה ("עוד לא קרה שיגיד שהוא הולך לישון ופתאום אמצא אותו קורא ספר, לא לא. כשהוא אומר שהוא הולך לישון אז הוא הולך לישון"). כך מתנצחות השתיים ומנסות להוכיח כל אחת בתורהּ שבנהּ מוצלח יותר, עד שמגיע בבחינת "דאוס אקס מכינה" אליהו הנביא, שליח האלוהים ומשבח את השתיים על התכונות הנפלאות של בניהן - תכונות הנחוצות מאוד למלחמה באויב (מהימנות ואמינות - כל אחד מקיים את שהבטיח, אינדיבידואליות - איש איש ומומחיותו, ליכוד - מלאכתו של האחד אינה מפריעה לזו של השני). על כך מעניק להן "פרס": יותר להן לומר שלושה דברים טיפשיים או גסים מבלי שדמותן האמהית תיפגם.
היה זה בגיל שלוש (סולנית: ז'רמן אוניקובסקי) - שיר אודות המלחמה הגוזלת את נעוריהם של הילדים כאשר הכותב משתמש בתיאורים מיניים. פזמון השיר:
זבוב - תמונה של בעל ואישה שוכבים במיטתם ומשוחחים על כמה טוב שהבעל אינו זבוב. שיחה זו מדברת על חולשות החרק המעופף הקטן, זבוב (המשמש כמשל לערבים), ומדברת בנימת התנשאות על כך שהבעל לעולם יהיה טוב מהזבוב הקטן וכי תמיד תהיה לו זכות קיום חשובה הרבה יותר מזו של הזבוב.
הגטו שלי (סולן: ישראל גוריון) - שיר מחאה על העולם כמקום בלתי אפשרי למחיה. הכותב דימה את המקום הבלתי אפשרי למחיה לגטו בו נרצחו בשואה שישה מיליון יהודים על ידי השלטון הנאצי של אדולף היטלר.
הספרייה הלאומית - תמונה סאטירית על תייר עורך סיור בלוויית מורת דרך באוטובוס תיירים. המורה והנהג משכנעים אותו שהספרייה הלאומית של ישראל היא בעצם קופסת גפרורים וכשאינו מבין מלגלגים על טיפשותו ומכנים אותו בשמות גנאי. הקטע הוא בעצם אלגוריה על נסיונותיה של ישראל לשטות בשאר העולם ולהוכיח בפניו בתחבולות את צדקתה - המורה והנהג המייצגים את ישראל, מנסים להוכיח לתייר, אשר מייצג את שאר העולם, כי דבר אשר ברור לעיני כל (קופסת גפרורים אינה אלא קופסת גפרורים) אינו כלל כפי שנדמה לו (אלא בעצם הספרייה הלאומית). כאן מסתתרת סימבוליות נוספת: הגפרור מייצג את האש, היינו יצר המלחמה, בעוד הספרייה מייצגת תרבות ומורשת לאומית - ולפיכך, מה שישראל מציגה כ"מורשת לאומית", לפי לוין, אינה אלא יצר מלחמה משולהב.
צ'מבלולו + אחים צ'מבלולו (סולנים: ישראל גוריון ונחום שליט) - חולדה וזאב (שני שמות ישראליים מן האליטה האשכנזית המובהקת) פוגשים בצ'מבלולו (שם עם רמיזה ל"טמבלול" ו"בלולו", שהפך ברבות הימים לשם מוכר), נציג היהודים המזרחים הנהנים מרגע חטוף של שיויון בהילחמם לצד האליטות, רק כדי לשוב אל האפליה בתום המלחמה. הזוג מתענג על טיב מצבם לעומת רוע מצבו. לאחר מכן מושר השיר "אחים צ'מבלולו", על הייאוש של כל אותם "צ'מבלולויים".
סמטוכה - קטע מלגלג על היחס המתנשא כלפי הערבים.
רגעים יפים (סולנית: תיקי דיין) - שיר ציני המקונן על כך שמרוב מלחמות כבר לא ניתן למות מסיבות אחרות, אישיות יותר.
עשרת הדיברות - שיר המספר על זניחת כל ערכי המוסר הבאים לידי ביטוי בעשרת הדיברות בזה אחר זה.
ישיבת הממשלה + הבטחה - סאטירה הבאה למתוח ביקורת על האופי הנפוח, על פי לוין, של ראש הממשלה, גולדה מאיר, על האופי החלש והנגרר של שר החוץ באותו זמן אבא אבן, על חולשת וטיפשות שאר השרים (הדואר והתחבורה, עזר ויצמן) ועל האופי הרצחני של שר הביטחון. "אני אומרת לעצמי: "אל תצדקי יום אחד, הרי בן-אדם זה רק בן-אדם... אבל לא! אני קמה בבוקר ו-הופס! אני שוב צודקת...". בסיום הקטע שר הביטחון שר את השיר "הבטחה", בו מבטיח לעמו שיהיה רע ומר, שימשיכו לחיות ללא תקווה ושאל להם לשאול לשם מה.
פגשתי תותח ביישן (סולנית: תיקי דיין) - שיר הבז לנקיטת עמדת המוסר על ידי הישראלים. בית א' מתוך השיר:
העקידה - דיאלוג סאטירי בין אברהם ליצחק בנו לפני העקידה. בקטע זה מנסה כל אחד במשפטים הפוכי משמעות ("מה פתאום להאשים, הרי אתה רק שליח של אלוהים, לא? וכשאלוהים אומר לך לשחוט את הבן שלך כמו כלב אתה מוכרח לרוץ ולשחוט") מנסים לעורר האחד בשני רגשות אשם. לבסוף אברהם בלהט הוויכוח מתרגז ומתכוון לשחוט את בנו מרוב רוגז. אז יצחק מספר ש"שמע קול" האומר "אל תשלח ידך אל הנער". השחיטה נמנעת, אך השניים תוהים אם גם אצל אבות ובנים אחרים עליהם תוטל משימה כזו מהשמיים יהיה המזל לשמוע את קול מלאך ה' שימנע את המעשה.
אבי היקר (סולן: ישראל גוריון) - שיר מלנכולי על אפסות הבשר אל מול המילים הגדולות של הערכים הפטריוטיים.
מלכת אמבטיה - קטע סאטירי נוקב. סיפור המלחמה ותוצאותיה מוצגים באלגוריה של סיפור משפחתי, והערכים הפטריוטיים מוצגים בתור צואה ושתן. ההכרזה על כיבוש ירושלים הופכת במערכון זה ל"בית השימוש בידינו" (על משקל "הר הבית בידינו").
אבל המלכות היא שלֵמה (סולנית: תיקי דיין) - שיר המדבר על כך שבמלחמה המטרה מקדשת את האמצעים, ושעל כל החללים, האבלים והפצועים להתנחם בכך ש"המלכות היא שלמה".
לקקו, אחים, לקקו - השיר המסיים את היצירה. שיר פֶּסימי השולל כל תקווה לחיים טובים.