stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק המדינתי גוזנקס

| --- | --- |
צילום אווירי של נפתולי הנחל
צילום אווירי של נפתולי הנחל
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1962
 מבקרים בשנה:  63,778 (נכון ל־2011)
 גוף מנהל:  הפארקים המדינתיים של יוטה
 נתונים ומידות
 שטח:  0.04 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  יוטה, ארצות הברית
 מיקום:  San Juan County 
 קואורדינטות:  37°10′29″N 109°55′37″W﻿ / ﻿37.174722°N 109.926944°W﻿ / 37.174722; -109.926944
 Goosenecks State Park
  (למפת מערב ארצות הברית מוגדלת) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט הפארק המדינתי גוזנקס(למפת מערב ארצות הברית רגילה) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט הפארק המדינתי גוזנקס(למפת יוטה רגילה) סולט לייק סיטי פרובו וסט ג'ורדן סנט ג'ורג' סידר סיטי עמק מוניומנט ברייס קניון מואב ויומינג ק ו ל ו ר ד ו  נ.מ. אריזונה נ ב ד ה  איידהו ימת המלח הפארק המדינתי גוזנקס(למפת יוטה מוגדלת) סולט לייק סיטי פרובו וסט ג'ורדן סנט ג'ורג' סידר סיטי עמק מוניומנט ברייס קניון מואב ויומינג ק ו ל ו ר ד ו  נ.מ. אריזונה נ ב ד ה  איידהו ימת המלח הפארק המדינתי גוזנקס
 
הפארק המדינתי גוזנקס (באנגלית: Goosenecks State Park – מילולית "הפארק המדינתי צווארי אווז") הוא פארק מדינתי קטן בדרום מדינת יוטה שבארצות הברית, המשקיף על הנפתולים החדים בנהר סן חואן. נפתולים אלו דמויי פרסת סוס מכונים "צווארי האווז" (Goosenecks), והם שנתנו לפארק את שמו. הפארק המדינתי משתרע על שטח של 40 דונם בתחומי מחוז סן חואן (San Juan County) ביוטה, קרוב לגבול עם אריזונה. היישוב הקרוב ביותר הוא מקסיקן האט (Mexican Hat) ביוטה. המקום הוכרז כפארק מדינתי ב-1962, והוא מנוהל על ידי הפארקים המדינתיים של יוטה.
הנפתולים בנהר נוצרו לפני מיליוני שנים כשקמר מונומנט התרומם לאיטו ואילץ את הנהר סן חואן להתחתר לעומק וליצור קניונים מתפתלים בעומק של מעל ל-300 מטרים. הנהר מתפתל עד כדי כך שאורכו מגיע ל-8 קילומטרים בקטע שאורכו בקו אווירי הוא 1.6 קילומטרים. הקניונים עברו מאז סחיפה באמצעות מים, רוחות, כפור וכוח המשיכה.
הפארק הוא בעיקרון תצפית ממצוק בגובה 1,500 מעל פני הים אל הנפתולים ואל הנהר, הזורם מעל ל-300 מטרים מתחת לתצפית. השירותים בפארק המדינתי גוזנקס מועטים. אין באתר מרכז מבקרים, יש כמה אתרי פיקניק עם שולחנות לאורך המצוק, ובתי שימוש ללא הדחה (vault toilets). המבקרים מתבקשים להביא עמם מים, מזון, וכל ציוד נדרש אחר.
אין ברחבי הפארק שבילי הליכה, ולא ניתן לרדת לנהר, אבל שביל הונאקר (Honaker Trail), כמה קילומטרים צפונית-מערבית לפארק מאפשר גישה לנהר סן חואן.
הערות שוליים

↑  "Utah State Park 2011 Visitation" (PDF). Utah State Parks Planning.
↑  Discover
↑  Crossley, John. "Goosenecks State Park". Americansouthwest.net.
↑  Hopkins, Ralph Lee (2002). Hiking the Southwest's Geology: Four Corners Region. The Mountaineers Books. p. 123. ISBN 978-0-89886-856-2.
המגדלים הגבוהים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לורנס רייט 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד א. קנופף 
 תאריך הוצאה:  2006
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-דביר
 תאריך:  2007
 תרגום:  רותי ונֹעם אור
 פרסים
 פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (לורנס רייט, 2007) 
 
המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני (באנגלית: The Looming Tower: Al-Qaeda and the Road to 9/11) הוא ספר תיעודי משנת 2006 מאת לורנס רייט. הספר מהווה מבט היסטורי על אופן התהוותו של ארגון הטרור אל-קאעידה, הרקע לפיגועי טרור שונים וכיצד נחקרו והאירועים שהובילו לפיגועי 11 בספטמבר. בשנת 2007 הוענק לרייט פרס פוליצר ועיבוד טלוויזיוני בן 10 פרקים שודר בשנת 2018 בהולו.
בספר מתוארים אישים אמיתיים בתור הדמויות המרכזיות בו כמו אוסאמה בן לאדן עצמו; סגנו, איימן א-זוואהירי; ראש המודיעין הסעודי לשעבר, הנסיך תורכי אל-פייסל; ומנגד, סוכני ה-FBI וה-CIA ובראשם מי שהיה ראש מטה הלוחמה בטרור של ה-FBI ג'ון אוניל, שמצא את מותו במרכז הסחר העולמי בניין אילבן, בהיותו ממונה על הביטחון במקום.
הספר מתבסס על מחקר מדוקדק ועל יותר מ-500 ראיונות, בכללם עם ידידיו של בן לאדן באוניברסיטה, ג'מאל ח'ליפה ויוסרי פאודה, וריצ'רד קלארק, לשעבר ראש מטה הלוחמה בטרור בבית הלבן. המחבר מתעכב על מאבקי היוקרה בין ה-FBI וה-CIA, שאלמלא כישלונם לחלוק ביניהם את המידע שהיה בידיהם, היה אפשר למנוע את הפיגועים. הקורא את התיאור החי של פגישה סוערת בין ראשי שני הארגונים, שלושה חודשים בדיוק לפני הקטסטרופה, אינו יכול שלא להזדעזע נוכח המחדל הנורא והטיפשות והיוהרה שגרמו לו.
סקירה כללית

הרומן מתמקד ברובו באנשים שקשרו קשר לביצוע פיגועי 11 בספטמבר, במניעים שלהם ובאישיותם, וכיצד התנהלו ביניהם. הספר מתחיל בסייד קוטב, חוקר דת מצרי שביקר בארצות הברית בסוף שנות הארבעים וחזר לביתו כדי להפוך לאסלאמיסט נגד המערב ובסופו של דבר למי שמוכן להקריב עצמו למען אמונותיו. ברומן ישנו גם דיוקן של איימן א-זוואהירי, מילדותו במצרים ועד השתתפותו בהמשך בהנהגת הג'יהאד האסלאמי המצרי ועד להתמזגות ארגונו עם אל-קאעידה.
אוסאמה בן לאדן הוא האדם המתואר ביותר, מילדותו בסעודיה במשפחה עשירה, השתתפותו בג'יהאד נגד ברית המועצות באפגניסטן, תפקידו כמממן של קבוצות טרור, שהותו בסודאן, שובו לאפגניסטן וקשריו לטליבאן. הפצצות השגרירויות של ארצות הברית בשנת 1998 בדאר א-סאלם, טנזניה וניירובי, קניה מתוארות אף הן, כמו גם הפצצת המשחתת קול בשנת 2000.
לורנס רייט מתאר בפירוט כמה מהאמריקנים המעורבים ובמיוחד ריצ'רד א. קלארק, יועץ הטרור הראשי במועצה לביטחון לאומי וג'ון פ. אוניל, עוזר סגן מנהל החקירות של ה-FBI. כצייד בן לאדן הבכיר באמריקה עד פרישתו מה-FBI באוגוסט 2001, לאחר מכן עבד כראש הביטחון במרכז הסחר העולמי, שם מת בפיגועי ה-9/11.
הספר מתאר גם כמה מהבעיות הקשורות לחוסר שיתוף הפעולה בין ה-FBI, ה-CIA וארגונים אחרים של הממשל, מה שמנע מהם מלמנוע את הפיגועים בזמן.
מכיוון שהספר מתמקד במידה רבה בסיפורם של האנשים המעורבים, הוא אינו מתאר את עלילת ה-9/11 ואת ביצועה בפירוט רב ומתמקד יותר ברקע ובתנאים שהניעו את האנשים שתכננו ויישמו את הפיגועים ומידע על אלה שנלחמו בטרור בארצות הברית.
סקירה כללית > התייחסות לקוראן בכותרת

המילים "מגדלים גבוהים" או "מגדלים נעלים" (بروج مشيدة ) מופיעים בקוראן 4:78 (4:78, סוראת אלניסא). לדברי רייט, אוסאמה בן לאדן, בחתונה לפני מתקפות ה-9/11, ציטט את השורה וחזר עליה שלוש פעמים: "בכל מקום שאתם נמצאים, מוות ימצא אתכם, אפילו אם אתם במגדלים נעלים" (أينما تكونوا يدرككم الموت ولو كنتم في بروج مشيدة).
פרסים

פרס הספרים של לוס אנג'לס טיימס 2006
רב המכר של ניו יורק טיימס 2006
ספר השנה של הניו יורק טיימס 2006
הספרים הטובים ביותר של ניו יורק טיימס 2006
פרס IRE‏ 2006
הספרים הטובים ביותר על פי מגזין "טיים" 2006
פרס פוליצר לספרי עיון כלליים לשנת 2007
2007: פרס הלן ברנשטיין עבור הצטיינות בעיתונות
פרס ליונל גלבר 2007
2009: 50 הספרים של זמננו על פי Newsweek
עיבוד טלוויזיוני

| --- | --- |
 :  ראו גם – המגדלים הגבוהים (סדרת טלוויזיה)
מיני-סדרת טלוויזיה בת 10 פרקים על בסיס הספר שודרה בהולו ב-28 בפברואר 2018. צוות השחקנים כולל את אלק בולדווין כמנהל ה-CIA, ג'ורג' טנט, ג'ף דניאלס בתפקיד ג'ון אוניל, טהר רחים כעלי סופאן ופיטר סרסגארד כאנליסט סוכנות הביון, מרטין שמידט, המבוסס על דמותו של מייקל שויר.
הערות שוליים

↑  Lawrence Wright Interview at The Institute of International Studies, UC Berkeley, page 3.
↑  Pedersen, Erik (14 בנובמבר 2017). "Hulu Sets Premiere Dates For 'Handmaid's Tale', 'The Path' & Two New Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-14 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 406152503036410800003   WorldCat (עם VIAF): 406152503036410800003
הנרי פטי-פיצמוריס

הנרי צ'ארלס קית' פטי-פיצמוריס, מרקיז לנסדאון החמישי (באנגלית: Henry Charles Keith Petty-Fitzmaurice, 5th Marquess of Lansdowne; ‏ 14 בינואר 1845 – 3 ביוני 1927) היה מדינאי בריטי שכיהן כמושל הכללי של קנדה, כמושל הודו, כשר המלחמה וכמזכיר המדינה לענייני חוץ. ב-1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא כתב מכתב לעיתונות שבו קרא לבריטניה לחתור לשלום, קריאה שלא צלחה. הוא בלט בכך שהוא כיהן במשרות בכירות, הן בממשלות ליברליות והן בממשלות שמרניות.
ביוגרפיה

הנרי פטי-פיצמוריס נולד ב-1845 בלונדון כבנם הבכור של הנרי פטי-פיצמוריס, מרקיז לנסדאון הרביעי ושל רעייתו, אמילי. אבי סבו היה ויליאם פטי, ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1782 – 1783. מלידתו ועד 1863 הוא נשא את התואר ויקונט קלנמוריס ולאחר מכן ועד אשר ירש את התואר מרקיז בשנת 1866 הוא נשא את התואר רוזן קרי. עם מותה של אמו ב-1895 הוא ירש ממנה את תואר האצולה הסקוטי, לורד ניירן התשיעי.
לאחר סיום לימודיו באיטון קולג' ובאוניברסיטת אוקספורד הוא ירש מאביו ב-5 ביוני 1866, בגיל 21, את תואר האצולה הבריטי מרקיז לנסדאון החמישי ואת תואר האצולה האירי רוזן קרי. הוא ירש אחוזה גדולה, כולל את בית בווד, אחוזה באירלנד ששטחה היה 490 קמ"ר והון רב. בחלק מקרקעותיו, בית דרין שבמחוז קרי, הוא בנה החל מ-1871 גן גדול ועד יומו האחרון הוא בילה שם שלושה חודשים מדי שנה.
ב-1866 נכנס לורד לנסדאון לבית הלורדים כחבר מטעם המפלגה הליברלית. הוא שירת בממשלתו של ויליאם גלאדסטון כלורד של האוצר בין השנים 1869 – 1872 וכתת-שר המלחמה בין השנים 1872 – 1874. ב-1880 הוא התמנה לתפקיד תת-השר לענייני הודו ורכש ניסיון בניהול המושבות מעבר לים. ב-1883 הוא התמנה לתפקיד המושל הכללי של קנדה, החמישי, מאז איחוד קנדה.
המושל הכללי של קנדה

הלורד לנסדאון היה המושל הכללי בתקופה שהייתה סוערת בקנדה. מוצאו האירי הפך אותו לבלתי אהוד על הקנדים ממוצא אירי-קתולי. ממשלתו של ג'ון אלכסנדר מקדונלד הייתה אז בקדנציה השנייה שלו והתמודדה עם ההאשמות בנוגע לסלילת קו הרכבת הקנדית הפסיפית והכלכלה עמדה שוב לפני מצב של מיתון. המרד הצפון-מערבי שהתחולל ב-1885 והמחלוקת שנגרמה על ידי מנהיגו, לואיס רייל, היוו איום רציני על שיווי המשקל של הפוליטיקה הקנדית. כדי להרגיע את המצב, סייר לנסדאון ברחבי מערב קנדה באותה שנה וקיים פגישות עם רבים ממנהיגי האומות הראשונות. הניסיון שרכש במערב קנדה גרמו לו לאהוב את אנשי חלק זה של הארץ ואת נופיה. הוא היה חובב דיג וגילה עניין רב בספורט חורף. האהבה שרחש כלפי המרחבים הפתוחים של קנדה הובילה אותו להחלטה לרכוש מעון נוסף על גדת נהר קספדיה שבקוויבק. לנסדאון הוכיח את עצמו כמדינאי מיומן כאשר סייע למשא ומתן ליישוב משבר שכמעט ופרץ בשנים 1886 – 1887 בין ארצות הברית לבין קנדה בנוגע לזכויות דיג. הוא גם תמך בפיתוח מדעי וישב בראש מושב הפתיחה של האגודה הבריטית לפיתוח המדע ב-1884.
הלורד לנסדאון עזב את קנדה "עם שמיה הבהירים, עם ענפי הספורט המלהיבים שלה, ועם האש הבוערת מהעצים של גטיניו, עם ילדינו ועם ידידינו שהתכנסו סביבנו" לצערו הרב. במידה רבה הוא ייחס לאשתו את הצלחתו בקנדה. אחד משעותיה המוצלחות באחוזת רידו, המעון הרשמי של המושל הכללי באוטווה, הייתה המסיבה שהיא קיימה עבור 400 ילדים של בית ספר של יום ראשון. לליידי לנסדאון הוענקו התארים גבירה של המסדר המלכותי של ויקטוריה ואלברט ועמיתה של מסדר הכתר של הודו.
מושל הודו

הלורד לנסדאון מונה למושל הודו באותה שנה בה עזב את קנדה. תפקיד זה, שבו הוא כיהן בין השנים 1888 – 1894 הוצע לו על ידי ראש ממשלת בריטניה השמרני הלורד סולסברי והיווה את שיא הקריירה שלו. הוא פעל להנהגת רפורמות בצבא, במשטרה, בממשל המקומי ובמערכת המטבע. במהלך כהונתו התחולל ב-1890 מרד שדוכא עד מהרה ולנסדאון עמד על כך שמחולל המרד יוצא להורג על אף התנגדות לכך מבית. ניסיונו ב-1893 לקצר את ההליכים המשפטיים על ידי שימוש בחבר מושבעים נדחה על ידי ממשלת בריטניה. ב-1894 הוא שב לאנגליה. מדיניותו כמושל הודו גרמה להחרפת המתחים בין ההינדים לבין המוסלמים.
שר המלחמה

עם שובו לבריטניה השתלב הלורד לנסדאון במפלגה השמרנית. ביוני 1895 מינה אותו ראש הממשלה, הלורד סולסברי לתפקיד שר המלחמה. חוסר המוכנות של הצבא הבריטי במלחמת הבורים הובילה לקריאות להדחתו ב-1899, הביוגרף של לנסדאון, פ.ב. ואייט טען שנמתחה עליו ביקור ללא הצדקה על כישלון הצבא הבריטי.
שר החוץ

לאחר ניצחון השמרנים בחירות הכלליות של 1900 ארגן סולסברי מחדש את ממשלתו, ויתר על תפקיד שר החוץ ומינה את לנסדאון להחליפו בתפקיד זה. לנסדאון המשיך לכהן במשרה זו גם בממשלתו של ארתור ג'יימס בלפור. כשר החוץ הוא חתם ב-1902 על הברית האנגלו-יפנית בביתו שבלונדון וניהל את המשא ומתן על חתימת ההסכמה הלבבית ב-1904 עם שר החוץ הצרפתי תאופיל דֵלְקַסֵה.
"האקדח הגדול"

ב-15 ביוני 1903 נשא לנסדאון נאום בבית הלורדים בו הוא הגן על שיטת הנקמה הכספית כנגד מדינות שרמת המחירים בהן גבוהה ושממשלותיהן מסבסדות מוצרים שיימכרו בבריטניה. הנקמה הייתה אמורה להתבטא באיום בהטלת תעריפים נגדיים כנגד ארצות אלו. היוניוניסטים הליברלים התפלגו מהליברלים, שקידמו את גישת הסחר החופשי ונאומו של לנסדאון היווה ציון דרך בדרכה של קבוצה זו לכוון הפרוטקציוניזם. לנסדאון טען שהאיום בהטלת תעריפים בצורה נקמנית כזו דומה להשגת כבוד בחדר מלא באנשים חמושים על ידי נפנוף באקדח גדול (מילותיו המדויקות היו "אקדח גדול במעט מאלו של כל האחרים"). "האקדח הגדול" הפך לביטוי הקליט של אותו יום ולעיתים קרובות נעשה בו שימוש בנאומים ובקריקטורות.
שנותיו האחרונות

ב-1903 היה לנסדאון למנהיגם של היוניוניסטים (אצילים יוניוניסטים שמרנים וליברלים) בבית הלורדים. בינואר 1906 נחלו הליברלים ניצחון גדול בבחירות הכלליות. בתפקידו החדש כמנהיג האופוזיציה בבית הלורדים הועיל מאוד לנסדאון במסגרת תוכניותיו של מנהיג היוניוניסטים בלפור לשים מכשול לצעדי המדיניות של הליברלים בעזרת הרוב היוניוניסטי בבית העליון. אף על פי שללנסדאון ולבלפור היו ספקות, הוא הוביל את בית הלורדים בהתנגדות ל"תקציב של העם" ב-1909. לאחר שהליברלים ניצחו בשתי מערכות בחירות ב-1910 על בסיס ההבטחה לערוך רפורמה בבית הלורדים וליטול ממנו את זכות הוטו, ולאחר משא ומתן כושל שבו היה לנסדאון דמות מפתח, התקדמו הליברלים לקראת מהלך להגבלת זכות הוטו של הלורדים, גם באמצעות המלצה למלך ג'ורג' החמישי להעניק מאות תוארי אצולה לאישים ליברלים, אם יהיה צורך בכך. לנסדאון ושאר מנהיגי השמרנים היו בהולים למנוע צעד שכזה באמצעות אישור החוק, גם אם הוא עורר בהם סלידה, אך עד מהרה הבין לנסדאון שאין הוא יכול לבטוח באצילים שנטו ליותר ראקציונריות ושתכננו לנהל מאבק של הרגע האחרון. בסופו של דבר, נמנעו מהצבעה אצילים יוניוניסטים (כמו לנסדאון עצמו), או אף הצביעו בעד חוק הפרלמנט של 1911.
בשנים הבאות המשיך לנסדאון לשמש כמנהיג האופוזיציה בבית הלורדים. מעמדו עלה כאשר בלפור התפטר מתפקיד מנהיג המפלגה והוחלף באנדרו בונאר לואו הבלתי מנוסה שמעולם לא כיהן במשרה בקבינט קודם לכן. ב-1915 הצטרף לנסדאון כשר בלי תיק לקבינט הקואליציה שהוקם לרגל המלחמה בראשותו הרברט הנרי אסקווית', אך לא ניתן לו שום תפקיד בממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג' שהוקמה שנה לאחר מכן, על אף שליטתם של השמרנים בה. ב-1917, לאחר שדן ברעיון ללא הצלחה עם כמה מעמיתיו, פרסם לנסדאון את מכתבו מעורר המחלוקת, בו הוא קרא לפרסום הצהרה על כוונותיה של בריטניה לאחר המלחמה כלפי בעלות בריתה. על מכתבו זה נמתחה ביקורת על כך שהוא פעל בניגוד למדיניות הקבינט.
הלורד לנסדאון מת ב-3 ביוני 1927. במותו הוערך ערך קרקעותיו ב-1,044,613 ליש"ט ושאר נכסיו הוערכו ב-233,888 ליש"ט.
משפחתו

הלורד לנסדאון נשא לאישה ב-1869 את ליידי מוד אבלין המילטון, בתם של ג'יימס המילטון, דוכס אברקורן הראשון ושל רעייתו, ליידי לואיזה ג'יין ראסל, בתו של ג'ון ראסל, דוכס בדפורד השישי. באוקטובר 1883 יצא הזוג לקנדה עם אחייניתם ליידי פלורנס אנסון ועם ארבעת ילדיהם:
ליידי אבלין אמילי מרי פטי-פיצמוריס (27 באוגוסט 1870 – 2 באפריל 1960).
הנרי ויליאם אדמונד פטי-פיצמוריס, רוזן קרי (14 בינואר 1872 – 5 במרץ 1936) לימים מרקיז לנסדאון.
לורד צ'ארלס ג'ורג' פרנסיס פטי-פיצמוריס (12 בפברואר 1874 – 30 באוקטובר 1914).
ליידי ביאטריקס פרנסס פטי-פיצמוריס (25 במרץ 1877 – 5 באוגוסט 1953).
הלורד לנסדאון בשנת 1920, דיוקן מאת פיליפ דה לאסלו
ליידי מוד אבלין המילטון, רעייתו של הלורד לנסדאון
הסתכלי אלי

הסתכלי אלי הוא אלבומו החמישי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-8 באוגוסט 1999. באלבום נכללו להיטים כ"הסתכלי אלי", "בעירי", "ים של טעויות", "תודה לאל", "לב חולה" ו"מלך המגרש". היה זה האלבום השלישי והאחרון, אשר נכתב והולחן כולו על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי להקת אתניקס, שהפיקו והוציאו אותו לאור בחברת התקליטים שלהם שולטן. כשנה אחר כך נפרדו חברי אתניקס מאייל באלבום "אתניקס ואייל גולן - המופע המשותף", שסיכם 4 שנות עבודה משותפות. בדומה לשני אלבומיו הקודמים, גם אלבום זה נחל הצלחה רבה והיה לאחד האלבומים הנמכרים בישראל אי פעם.
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי זאב נחמה, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי.
| הסתכלי אלי> מס' | הסתכלי אלי> שם | הסתכלי אלי> משך | הסתכלי אלי>  | הסתכלי אלי>  | הסתכלי אלי>  | הסתכלי אלי>  | הסתכלי אלי>  | הסתכלי אלי>  | הסתכלי אלי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הסתכלי אלי  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | לב חולה  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | בעירי  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | שושנת ספרד  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ים של טעויות  | 4:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אהבה אחרת  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | תודה לאל  | 4:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | איך  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | אהבת ילדות  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | מלך המגרש  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

מילים, לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית: זאב נחמה ותמיר קליסקי.
תופים: אשר פדי.
גיטרות: אבי סינגולדה, חיים רומנו, יהודה קיסר.
גיטרה בס: אבי יפרח.
קלידים: תמיר קליסקי, יוסי יוסף.
דרבוקה: רוני דדון.
אקורדיון: בוריס אלייב.
חצוצרה: אברהם פלדר.
קולות רקע: מיכל מלאכי, אופירה יוספי, זאב נחמה.
הסתיידות

הסתיידות היא תהליך בו יונים של סידן ומגנזיום מתגבשים על פני משטח או רקמת תאים בגוף החי.
הסתיידות ברקמות תאים בגוף

ההסתיידות כתופעה בעייתית בגוף יונקים היא מוכרת בעיקר בסתימה של עורקים, אשר עשויה להוביל להתקף לב או אירוע מוחי. תופעות נוספות אשר נגרמות עקב הסתיידות הן אבנים בכליות, או באופן פחות קטלני מן הראשון בתופעת אבנית על גבי השיניים אשר עשויה להוביל לעששת ובעיות במערכת השיניים.
כתופעה פנים-מערכתית היא נוטה להיגרם עקב חוסר בוויטמינים ממשפחת ה-K (במיוחד K2), אשר מאפשר לגוף לשלוט ברמות הסידן.
תהליך דומה, אך נורמטיבי יותר מתרחש בעת יצירתן של רקמות עצם.
מלחי הסידן

משפחות מלחי הסידן אשר נוטות להצטבר בגוף:
סידן זרחתי
בנוסף מלחים אלו קשורים לתהליכי הסתיידות במערכות אחרות:
סידן פחמתי (בסלעים)
ראו גם

מים קשים
כולסטרול
התגיישות (היווצרות גושים)
המגויסים האשורים

| --- | --- |

אימון של מגויסים אשורים בבסיס אל-חבאניה בעיראק
 פרטים
 מדינה:  עיראק עיראק
 שיוך:  הצבא הבריטי חיל האוויר המלכותי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1921–1955 (כ־34 שנים)
המגויסים האשורים או המגויסים העיראקיים (באנגלית: Assyrian Levies או Iraq Levies) היה שמן של יחידות צבא שהורכבו מבני העדה האשורית בעיראק. יחידות אלה הוקמו בסוף מלחמת העולם הראשונה ונלחמו לצד בריטניה במהלך מרידות ערביות וכורדיות, סכסוכי גבול, במלחמה האנגלו-עיראקית ובמלחמת העולם השנייה.
הרקע להקמת הכוח

במסגרת השלטון הקולוניאלי במזרח התיכון, אזורים רבים הושפעו מתרבות וממדיניות מדינות החסות. אחת ההשפעות הייתה גיוס אזרחים רבים לשורות הלחימה בין מדינות החסות למדינות אחרות. אותם אזרחים, נקראו פעמים רבות "מגויסים" (Levies) כלומר יחידות כוח צבאיות המתלוות לצבא גדול ואמורות לסייע לו במלחמה. בשנת 1917 הצבא הבריטי העביר כ-30,000 אשורים ששהו ברחבי האימפריה העות'מאנית למחנות פליטים בעיר בעקובה שבעיראק עקב חוסר הגנה ועניין של האימפריה העות'מאנית בשלום העדה הנוצרית-האשורית. האשורים שוכנו במחנות פליטים, שם הבריטים הצליחו לשכנע אותם להצטרף ללחימה לצדם באופן לא פורמלי כנגד קבוצות מורדים מוסלמים ולוחמים עות'מאניים במסגרת מלחמת העולם הראשונה, לדוגמה בקרבות על שדות נפט בעיר מוסול, ובקרב רמאדי הראשון בשנת 1917. גם במהלך המרד הערבי ב-1918 לחמו האשורים לצד הבריטים, שם אף הצליחו להוביל לסיום המרד ובכך הוכיחו את נאמנותם להם. עם זאת, כשנתיים לאחר מכן בשנת 1920, החליטו הבריטים לסגור את מחנות הפליטים בבעקובה. ההחלטה הובילה לחזרתם של מרבית האשורים להרי הקארי ולרחבי עיראק, אך במקביל גם לזיהוי פוטנציאל כוח האשורים ושאיפות למינופו עד לכדי הקמת כוח פורמלי.
הקמת הכוח

הבריטים, שזיהו את הקונפליקטים בין האשורים לבין הכורדים והערבים ובמקביל את יכולותיהם הצבאיות הייחודיות, הציגו להם את הגיוס כדרך לשמר את רוח הלחימה שלהם, תוך החרגה שלהם מגיוס לצבא העיראקי החדש שהוקם זה מכבר. האשורים מצדם, החליטו כי לחימה לצד מדינות ההסכמה תוכל להבטיח את שלומם, ולהדוף את הטבחים שביצעו בהם הכורדים והטורקים. בנוסף, הם חשבו כי הבריטים יוכלו להבטיח את חזרתם הביתה לאזור הקארי שבדרום-מזרח טורקיה, אותו איבדו במהלך המלחמה ואולי גם להגשים את חלומם לקבלת עצמאות. בעקבות זאת, באפריל 1921 התרחש הניסיון הבריטי הראשון לגייס אזרחים בצורה פורמלית במחנה הפליטים האשורים במינדאן, כ-30 ק"מ מצפון למוסול, שכ-50 מיושביו הצטרפו לשורות הלחימה. תפקידם של המגויסים האשורים כלל הובלת התקפות, הגנה על מחנות צבאיים ובמקרים מסוימים גם דיכוי מרידות והתקוממויות. כוח זה מעניין משתי סיבות עיקריות: ראשית, ארגונו השתנה מיחידה קטנה לכוח מעורב שכלל בתוכו בני קהילות רבות והורכב מכמה זרועות. שנית, הפרופיל של המגויסים לכוח השתנה מערבים בלבד לכוח מעורב שכלל כורדים, אשורים, טורקמנים ויזידים. בסוף התהליך כלל הכוח כמעט אך ורק אשורים. הסיבה לכך הייתה שבעוד שבני הקהילות האחרות הראו קשיים להסתגלות לתנאי שירות צבאי ומלחמה, בני הקהילה האשורית הוכיחו את יכולותיהם בלחימה וגם בהישרדות בתנאי האקלים הקשים של עיראק. עובדה זו הובילה בהמשך לגיוסם של כ-1500 אשורים נוספים, כבר בשנת 1922.
המגויסים האשורים בעיראק

לאחר הגיוס הרשמי, המגויסים האשורים נחשבו לחיילים אימפריאליים בריטים בשליטה מוחלטת של השלטונות הבריטיים בעיראק. כמו כן, במסגרת כינון המנדט הבריטי במסופוטמיה ולאחר ועידת קהיר ב-1921, חלק מהמגויסים הצטרפו גם לצבאות עיראק. הצטרפות לצבא העיראקי תרמה להם מאוד מבחינה כלכלית, עקב כישוריהם והיותם כוח עבודה זול. עם זאת, קהילות עיראקיות אחרות הפיצו שמועות לפיהן הבריטים הם בעלי אהדה משותפת דתית ואידאולוגית לאשורים. שמועות אלו הגבירו את המתחים בין האשורים לקהילות ערביות בעיראק, והפכו את המגויסים האשורים למטרת השלטון העיראקי. לטענת השלטון, גיוס נתינים עיראקים לכוח צבאי בשליטה בריטית היווה חריגה מהריבונות הלאומית וכי המשכו יהיה מסוכן לעיראק. ממשלת עיראק חששה מכך שהמגויסים יהוו איום מרדני, גם כי לאשורים היו נשק ומיומנויות לחימה וגם בעיקר בגלל שהקהילה האשורית תמיד הייתה לא מרוצה. חשש זה, הוביל לניסיונות טבח בקהילה האשורית, ומשזה אינו התקבל, טבח בקהילה הנוצרית בעיראק כולה על-ידי הממלכה העיראקית.
המגויסים האשורים לא הפסיקו להיתפש באופן שלילי גם בעיני שכניהם, לדוגמה בשנת 1919 עם הכורדים במחנה מינדן, ומאוחר יותר בשנת 1920 כאשר כוחות ערבים תקפו את מחנה הפליטים בעקובה. דוגמה נוספת היא בשנת 1930 בה מגויסים אשורים רבים נרצחו ללא ניסיונות חקירה כלשהם. למרות זאת, במלחמותיהם המגויסים האשורים המשיכו להפגין את יכולותיהם כנגד הטורקים, הכורדים והעיראקים בתנאים קשים, נלחמו בהצטיינות, תוך שמירה על אחדות. ביצועיהם הטובים, יחד עם הצמיחה וההתפתחות ההדרגתית של הצבא העיראקי, חסכו סכום כסף רב לבריטים ניכר ומנעו להם גם קשיים פוליטיים.
קרב נוסף בו התבלטו המגויסים לטובה היה בעיר אל-חבאניה במסגרת המלחמה האנגלו-עיראקית שפרצה ב-1941. בתקופה זו, המגויסים נתפשו בעיני מיליציות עיראקיות פרו-נאציות כתומכי המערב שאותם יש להרוג, ועל כן ניסו לתקוף את הבסיס בו התבצרו המגויסים האשורים באל-חבאניה. לפיכך, כ-2200 חיילים שימשו כעיקר הכוח היבשתי בסיוע מטוסי חיל האוויר הבריטי, יחד עם הכוחות הבריטיים ששהו בבצרה ועם שתי יחידות ממונעות של כוחות בריטיים מפלשתינה ועבר הירדן הגיעו לעזרת הכוחות בעיראק הצליחו להדוף את הכוחות העיראקים לעיר פלוג'ה ולחסל את המרד באזור. הצלחת המגויסים בקרב אל-חבאניה, הביאו לצורך בגיוס רחב יותר של מתנדבים ליחידות המגויסים, תוך הקפדה כי רובם יהיו אשורים ולא יזידים או כורדים. כך, אותן יחידות הועברו גם דרך ישראל המנדטורית שנשלטה על-ידי בריטניה ב-1943. כ-11 פלוגות של חיילי מגויסים אשוריים עיראקיים, שתפקידן היה לאבטח שדות תעופה, מצבורי נשק ותחמושת.
מצב המגויסים האשורים לאחר הקרבות

המגויסים האשורים מצאו את עצמם חסרי תפקידים ותארים בעיראק שלאחר המלחמה האנגלו-עיראקית. רובם פוטרו מתפקידיהם, ולא נכללו בתפקידים בכירים כמו שופטים, קציני הצבא והשרים. רק מעטים מביניהם נותרו לשרת בחיל האוויר הבריטי. בתנאים אלה, ובהיעדר תמיכה חיצונית זרה, התפתחה התרבות האשורית לאט יותר ובקושי רב יותר בהשוואה לזו של שכניהם הערבים או הכורדים. המגויסים האשורים ניסו להקים מספר קבוצות מחתרת המבוססות על ערכי אהבה ואחדות אשורית, שכללו שבועות אמונים וטקסי חניכה סודיים. התנועה זכתה לתמיכה ואהדה בערים כירכוכ, בצרה ומוסול, באורמיה שבאיראן וגם באזורים שבהם היו הכנסיות המזרחיות-אשוריות דומיננטיות. אך בדיעבד לא היה די במאמץ זה, שכן בסופו של דבר הקבוצות התפרקו עקב הכאוס שנוצר בהתפרקות גדודי המגויסים האשורים שנותרו ונטישתם על-ידי הצבא הבריטי.
לקריאה נוספת

Sargon Donabed, Reforging a Forgotten History- Iraq and the Assyrians in the Twentieth Century, (Edinburgh: Edinburgh University Press, 2015.) Page 54-55,57-59,74,93, 123-125.
Stafford, L C, The Tragedy of the Assyrians (New York: Gorgians Press, 1935) pp 4, 43,46, 59-60.
Daniel Silverfarb, Majid Khadduri, "Britian's informal Empire in the Middle East: A case Study of Iraq 1941-1929", (New York: Oxford University Press, 1986), pp. 48-47.