stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסה ראול קפבלנקה
לקריאה נוספת

A Primer of Chess by José Raúl Capablanca (Preface by Benjamin Anderson. Originally published in 1935. Harvest Books, November 2002,ISBN 0156028077)
Chess Fundamentals by José Raúl Capablanca (Originally published in 1921. Everyman Chess, October 1994,ISBN 1857440730) Revised and updated by Nick de Firmian in 2006,ISBN 0-8129-3681-7.
My Chess Career by José Raúl Capablanca (Hardinge Simpole Limited, October 2003,ISBN 1843820919)
World's Championship Matches, 1921 and 1927 by José Raúl Capablanca (Dover, June 1977,ISBN 0486231895)
Last Lectures by José Raúl Capablanca (Simon and Schuster, January 1966, ASIN B0007DZW6W)
Schonberg, H. C. (1973). Grandmasters of Chess. New York, NY: W W Norton & Co Inc.
Edward G. Winter (1981). World chess champions London, UK: Pergamon Press.
Irving Chernev (1982). Capablanca's Best Chess Endings. New York: Dover Publications.
Harry Golombek (1947). Capablanca's Hundred Best Games of Chess. London, UK: Bell.
Fred Reinfeld (1990). The Immortal Games of Capablanca. New York, NY: Dover Publications.
Brandreth, D. & David Vincent Hooper|Hooper, David (1993). Unknown Capablanca. New York, NY: Dover Publications.
Irving Chernev (1995). Twelve Great Chess Players and Their Best Games. New York, NY: Dover Publications.
Edward G. Winter (1989). Capablanca: A Compendium of Games, Notes, Articles, Correspondence, Illustrations and Other Rare Archival Materials on the Cuban Chess Genius Jose Raul Capablanca, 1888-1942. Jefferson, NC: McFarland & Company.
Gary Kasparov (2003). My Great Predecessors: part 1. Everyman Chess,ISBN 1-85744-330-6.
Warriors of the Mind: A Quest for the Supreme Genius of the Chess Board (Nathan Divinsky with Raymond Keene), 1989, 2002.ISBN 0-9513757-2-5
זוהר אוריה

| --- | --- |

זוהר אוריה בסרט "קרוב לבית"
 לידה:  1980 (בת 45 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית ספיר 
 פרופיל ב-IMDb
 
זוהר אוריה (נולדה ב-1980 בשם סמדר סייר) היא שחקנית, במאית, מפיקה, תסריטאית יוצרת קולנוע, יועצת ועורכת תסריטים עורכת וידאו ישראלית. אקטיביסטית חברתית משנות ה-90 בנושאי ילדי רחוב ונשים מוכות וילדיהן, ומייסדת עמותת "מאמי - מעגל אנושי מציל ילדי רחוב ומתבגרים בסכנה".
ביוגרפיה > קריירת משחק

ב-1997, בגיל 17, יוצרי סדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק" דוד אופק ויוסי מדמוני ליהקו אותה לדמותה של מזי, בלונדינית מסתורית שדויד זלאייט (יגאל עדיקא) מתאהב בה.
שיחקה בסדרת הטלוויזיה "זינזאנה" בבימויו של חיים בוזגלו, בה גילמה את דמותה של בריג'יט, הקטינה של הכלא עם החתול השחור. שיחקה בסדרת הטלוויזיה "שלווה" את ג'ולי, מאושפזת במחלקה סגורה במוסד שיקומי לחולי נפש. בסדרה הקומית של חיים בוזגלו "אשליות" שיחקה את מירי, בת הזקונים הפאנקיסטית של המאפיה הפולנית
שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "קרוב לבית" של וידי בילו ודליה הגר. בדמותה של סמדר לוי המג"בניקית. מרק רוזנבאום הפיק את הסרט שזכה בפרס הבחירה הרשמית בפסטיבל ברלין בשנת 2006.
ביוגרפיה > יצירתה

בשנות ה-90 כנערה כתבה, ביימה, הפיקה ושיחקה ב-ווידאו דנסים וסרטים קצרים, שהפיקה באופן עצמאי.
למדה קולנוע בבית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה. למדה קולנוע וטלוויזיה במכללה האקדמית ספיר. שער הנגב (2003–2006)
תסריטה "מריה שחורה" זכה בציון לשבח בפרס התסריט המצטיין ע"ש מיקי אלבין בפסטיבל קולנוע דרום 2005. תסריטה "מלחמת ההישרדות היומיומית" זכה בפרס הראשון בתחרות זו ב-2006.
עובדת כתסריטאית, במאית, מלהקת, עורכת וידאו ומפיקה ראשית בסרטים קצרים, פרסומות ווידאו קליפים. בין השאר הייתה המפיקה הראשית ועורכת התסריט של "זמן שבור" סרט הביכורים של הבמאי והסופר אילן עמית. הסרט זכה בפרס המצוינות של BAFTA L.A השלוחה האמריקאית של האקדמיה הבריטית לקולנוע 2008.
בין הפרויקטים שביימה העונה הראשונה בסדרת הילדים "דוקטור איקס" בכיכובו של תומר שרון עבור הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים. זאת לצד עבודתה כעורכת תסריטים ומרצה לבימוי, הדרכת שחקנים ותסריטאות. לימדה בבית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות וב המכללה האקדמית תל-חי
עובדת על סרטה העלילתי הראשון לקולנוע כתסריטאית, במאית ומפיקה, העוסק באלימות ורצח במשפחה.
סרטה הקצר "בוקר סוכר" הוקרן בפסטיבל הקולנוע סולידריות חברתית 2019.
מיוצגת כיוצרת, תסריטאית ובמאית על ידי הסוכנות של קנלר.
יוצרת הקליפ לשיר "ילד מטריה" של הזמרת עטרה אוריה, השיר שהופץ ב-2023 כקליפ רשמי זכה להצלחה ולהשמעות רבות ברשת וברדיו. הגיע למיליון צפיות תוך חודש. זוהר כתבה, ביימה, הפיקה, ליהקה, עיצבה אומנותית, ערכה את הווידאו והייתה הקולוריסטית בקליפ. זוהר אימצה לבת את עטרה לאחר שזו הסתכסכה עם הוריה הביולוגיים ובחרה להתנתק מהם.
ביוגרפיה > פעילות חברתית וחיים אישיים

זוהר היא מייסדת עמותת מאמי - מעגל אנושי מציל ילדי רחוב ומתבגרים בסכנה, המחלצת נוער וצעירים מחיי רחוב ותומכת בנשים מוכות וצעירות בסכנה
בשנת 2015 הקימה זוהר את בית העמותה הראשון בעיר בת ים וגידלה את המטופלים בהתנדבות, משך שנים אחר כך. לתוכנית השיקום והעצמה של מאמי שני שלבים, הראשון מתקיים בבית המחסה. והשני מחוץ לבית המחסה. התכנית הייתה הראשונה בארץ שהתייחסה וטיפלה בפוסט טראומה מורכבת ובניית חיי המטופלים באופן אינדיבידואלי, על ידי מתן טיפולים פסיכולוגיים, אישיים בפסיכולוג EMDR לכל מטופל. כולל בניית קריירה וחייהם בצאתם מבית העמותה. התכנית מתאימה לניצולי פוסט טראומה מורכבת ומתמשכת, ולמי שנפגע אקוטית ממערכות יחסים מתעללות וטראומות חד פעמיות או מתמשכות בתקיפות מיניות, אלימות במשפחה, והתעללות נפשית, פלילית ורגשית, מאמי עוזרת לנשים מוכות וילדיהן, קטינים וצעירים משוטטים או חסר עורף משפחתי, אוכלוסיות נוספות, כגון ניצולי פשיעה חד פעמית הזקוקים להתערבות במקרי חירום, לחילוץ מידי, ולמעטפת לבניית חיים בחברה נורמטיבית מיטיבה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| כלוא בקופסה | זוהר אוריה | משחק, תסריט, בימוי, הפקה, ועריכת וידאו | 2020 |
| בוקר סוכר | זוהר אוריה | תסריט, בימוי, הפקה ועריכת וידאו | 2019 |
| תיקון | אבישי סיון | יצאנית | 2016 |
| קרוב לבית | וידי בילו, דליה הגר | סמדר לוי, חיילת מ"גב | צולם ב-2004, יצא ב-2006 |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| סדרה | ערוץ | יוצר | תסריטאי | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בת ים - ניו יורק | ערוץ 2, קשת | יוסי מדמוני, דוד אופק | יוסי מדמוני, דוד אופק | יוסי מדמוני, דוד אופק | מזי | 1997 |
| עלילות דוד - בת ים ניו יורק עונה 3 | ערוץ 2 | יוסי מדמוני, דוד אופק | יוסי מדמוני | יוסי מדמוני, דוד אופק | מזי | 1998 |
| זינזאנה | ערוץ 2 | חיים בוזגלו | חיים בוזגלו | חיים בוזגלו | בריג'יט | 1998 |
| שלווה | ערוץ 2 | חיים בוזגלו |  | חיים בוזגלו | ג'ולי | 2000 |
| אשליות הבלוק | ערוץ 2 | חיים בוזגלו |  | חיים בוזגלו | מירי | 2001 |
הערות שוליים

↑  פסטיבל הקולנוע סולידריות חברתית 2019
↑   עטרה אוריה – ילד מטריה, סרטון בערוץ "עטרה אוריה", באתר יוטיוב (אורך: 03:12)
↑  עמותת מאמי, ברשת החברתית פייסבוק
↑  עמותת מאמי, דף הבית
↑  ערב גיוס תרומות לעמותה ייחודית לשיקום ילדי רחוב, באתר www.taasiya.co.il
אדמונד מקמילן

| --- | --- |
מקמילן בכנס מפתחים, 2010
מקמילן בכנס מפתחים, 2010
 לידה:  2 במרץ 1980 (בן 44) סנטה קרוז, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סנטה קרוז, קליפורניה, ארצות הברית
 ידוע בשל:  פיתוח המשחקים Super Meat Boy, עקדת יצחק ועקדת יצחק: לידה מחדש
 השכלה:  Soquel High School 
 מקצוע:  מעצב ומתכנת משחקי וידאו
 תפקיד:  שותף ב-Team Meat
 השקפה דתית:  אגנוסטיות 
 בת זוג:  דניאל מקמילן
 http://edmundm.com
 
אדמונד מקמילן (באנגלית: Edmund McMillen;‏ נולד ב-2 במרץ 1980) הוא מעצב משחקי וידאו שידוע בעיקר בזכות עבודתו על המשחקים העצמאיים: Super Meat Boy, עקדת יצחק והרימייק שלו. מקמילן הופיע בסרט הדוקומנטרי משחקים עצמאיים: הסרט, שהציג את חייהם של מספר מפתחים עצמאיים במהלך הפיתוח של שלושה משחקים עצמאיים גדולים: Super Meat Boy של אדמונד מקמילן וטומי רפנס, FEZ של פיל פיש ו-Braid של ג'ונתן בלו.
ביוגרפיה

מקמילן נולד בסנטה קרוז, קליפורניה, ארצות הברית. בילדותו עסק רבות בציור והתמקד בעיקר במפלצות. את מרבית ילדותו בילה עם סבתו שהיוותה את מקור התמיכה העיקרי שלו. סבתו אספה את ציוריו וניתן לראותם במשחק The Basement Collection אותו יצר מקמילן אשר יצא לאור ב-2012.
העיסוק הגרפי הראשוני של מקמילן היה ביצירת קומיקס עצמאי. הוא פרסם מספר חוברות בכיכובו של Meat Boy - הדמות הראשית במשחק Meat Boy שיצא באוקטובר 2008 ובמשחק ההמשך שהצליח מאוד Super Meat Boy כקידום מכירות למשחקים. משחק ההמשך יצא לקונסולת המשחקים Xbox 360 ולמחשב אישי. מקמילן גם פיתח את המשחקים עטורי הפרסים: Gish, Aether, The Binding of Isaac ו-Coil.
Gish זכה בפרס "משחק ההרפתקאות של השנה" ו"המשחק העצמאי של השנה" ב-2004. Coil היה מועמד לפרס בקטגוריית חדשנות בפסטיבל משחקים עצמאיים ה-2009. מקמילן היה האומן והאנימטור המקורי של המשחק Braid לפני שהתפקיד עבר לדייוויד הלמן. Braid זכה בפרס על חדשנות ב-2006 לפני שיצא ובמספר פרסים נוספים ב-2008 כולל פרסים על משחק הפלטפורמה הטוב ביותר והמשחק המקורי שניתן להורדה הטוב ביותר על ידי אתר Gamespot. המשחק Aether זכה לתשבחות בפסטיבל IndieCade ב-2009.
מקמילן ושותפו טומי רפנס הקימו את Team Meat - חברה למשחקי וידאו עצמאיים. באוקטובר 2008 יצא המשחק Meat Boy לאור. משחק ההמשך Super Meat Boy הופץ לשירות ה– "Live Arcade" של קונסולת המשחקים Xbox 360 ב– 20 באוקטובר 2010 ודרך Valve ב-30 בנובמבר 2010. המשחק היה אמור לצאת גם בקונסולת המשחקים נינטנדו Wii, אבל העניין נזנח. בגלל חוסר העניין של חברת סוני, חתמו Team Meat על חוזה המונע מהמשחק לצאת לפלייסטיישן 3. המשחק זכה להצלחה מסחררת שהתעלתה על זו של המשחק המקורי Meat Boy. בעקבות כך אמר טומי רפנס "הרגשנו שעשינו זאת... בפעם הראשונה."
ביוגרפיה > חייו האישיים

מקמילן נשוי לדניאל מקמילן, לה הציע נישואין בכנס משחקים עצמאיים כאשר עלה לבמה בזמן שהמשחק Gish זכה בפרס.
אלי קליין ואיצי ברי

| --- | --- |

איצי ברי (מימין) ואלי קליין (משמאל)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מעבדים, ומלחינים
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  מרדכי בן-דוד, בני פרידמן, איציק דדיה, אוהד מושקוביץ, יואלי קליין, קובי ברומר, משה קליין, אלי הרצליך ארי גולד
 
אלי קליין ואיצי ברי הם צמד מוזיקאים חרדים ישראלים בולטים.
הלחינו ועיבדו מאות שירים ועשרות אלבומים עבור זמרים רבים במגזר החרדי, רבים משיריהם הפכו ללהיטים.
היסטוריה

למדו בישיבת קול תורה, שם הכירו לראשונה.
השניים הלחינו, עיבדו והפיקו אלפי שירים ועשרות אלבומים, רבים משיריהם הפכו ללהיטים. שירים ואלבומים רבים שהשתתפו ביצירתם זכו בתור "שיר השנה" או "אלבום השנה" והם עצמם זכו פעמים רבות בתואר "מעבדי השנה" ואף "מעבדי העשור" במצעדי מוזיקה של תחנות הרדיו וערוצי התקשורת בישראל.
השניים שימשו כשופטים בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "הקול הבא" ששודרה ברדיו קול חי.
אלי קליין מגיש בעצמו מספר תוכניות מוזיקה, וביניהן בערוץ קול חי מיוזיק, וכמו כן הוא משתתף בקולו במספר שירים.
החל מינואר 2025 הצמד משמשים כשופטים בתוכנית המציאות "הקול החדש" המשודרת ברדיו קול חי.
היסטוריה > פרסים והוקרה

באוקטובר 2019, זכו השניים בתואר "מעבדי העשור" במצעד העשור במוזיקה החסידית של רדיו קול חי. בספטמבר 2020 נבחרו למקום עשירי ברשימת "המעבדים המוזיקליים המושמעים ביותר בישראל" על פי דו"ח אקו"ם.
זכו בתואר "מעבדי השנה" לשנים ה'תש"ף, ה'תשפ"א במצעד השנתי של רדיו קול חי מיוזיק.
במצעד המוזיקה השנתי של האתר כיכר השבת לסיכום שנת תשפ"ב במוזיקה היהודית, זכה אלי קליין במקום השני בקטגוריית "מלחין השנה" והצמד קליין וברי זכו במקום השני בקטגוריית "מעבד השנה".
בספטמבר 2023 זכו במקום השישי בתואר "מעבדי השנה" בכל מצעדי הרדיו (הלא דתיים) שנערכו באותה שנה. באוקטובר של אותה שנה, זכו השניים בתואר "מעבדי השנה" במצעד המוזיקה של אתר המחדש, ובמקום השני בקטגוריה זו במצעד של האתר כיכר השבת.
הערות שוליים

↑   תחרות המוזיקה 'הקול החדש' נפתחת עם פרק בכורה, סרטון בערוץ "קול חי", באתר יוטיוב (אורך: 01:44:55)
↑  נתנאל לייפר, אלו אנשי השנה במוזיקה לשנת תשפ"ב | המצעד של "כיכר השבת", באתר כיכר השבת, ‏13 באוקטובר 2022 (בעברית)
↑  יאיר טוקר, ‏הישג מרשים: הצמד אלי קליין ואיצי ברי במקום השישי בכל תחנות הרדיו בישראל, באתר כיכר השבת, 18 בספטמבר 2023
↑  גולשי 'המחדש' קבעו: אלו אנשי השנה במוזיקה היהודית | המחדש, באתר המחדש, ‏3 באוקטובר 2023
↑  נתנאל לייפר, ‏הצבעתם וקבעתם: אלו אנשי השנה במוזיקה לשנת תשפ"ג | המצעד של 'כיכר השבת', באתר כיכר השבת, 1 באוקטובר 2023
בפו לוי

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1875 טורינו, איטליה 
 פטירה:  8 באוגוסט 1961  (בגיל 86) רוסאריו, ארגנטינה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, פיזיקה
 מקום מגורים:  איטליה, ארגנטינה
 מקום קבורה:  Israelite Cemetery of Rosario 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו 
 מנחה לדוקטורט:  קורדו סגרה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פארמה (1910–1928)  אוניברסיטת קליארי (1906–1910)  אוניברסיטת טורינו (1896–1899)  אוניברסיטת בולוניה (1928–1938)  Universidad Nacional del Litoral (1938–1961) 
 תלמידי דוקטורט:  Pedro E. Zadunaisky 
 פרסים והוקרה:  פרס פלטרינלי (1956) 
 
בֶּפּוֹ לוי (באיטלקית: Beppo Levi;‏ 14 במאי 1875 – 18 באוגוסט 1961) היה מתמטיקאי איטלקי יהודי. הוא פרסם מאמרים אקדמיים וספרים לא רק בתחום המתמטיקה אלא גם בפיזיקה, היסטוריה, פילוסופיה ופדגוגיה. לוי היה חבר אקדמיית בולוניה למדעים ואקדמיית דאי לינצ'אי.
שנותיו הראשונות וחייו באיטליה

בפו לוי נולד ב-14 במאי 1875 בטורינו שבאיטליה, הרביעי מעשרת ילדיהם של דיאמנטינה פולייזה וג'וליו ג'אקומו לוי. אאוג'ניו אליה לוי, אחיו הצעיר, היה גם הוא מתמטיקאי. לאחר שקיבל את הדוקטורט שלו במתמטיקה בגיל 21 מטעם אוניברסיטת טורינו, הוא התמנה כפרופסור כעבור שלושה חודשים ותוך זמן קצר היה לפרופסור במשרה מלאה. בהמשך מונה לוי כפרופסור במספר מוסדות אקדמיים בהם אוניברסיטת פיאצ'נצה (ב-1901), באוניברסיטת קליארי (בשנת 1906), אוניברסיטת פארמה (ב-1910) ולבסוף באוניברסיטת בולוניה בשנת 1928.
בעקבות עליית כוחו של בניטו מוסוליני והפאשיזם והאנטישמיות באיטליה, לוי, בהיותו יהודי, סולק ממשרתו באוניברסיטת בולוניה והיגר לארגנטינה. קודם לכן, ב-1925 היה בין החותמים על מניפסט האינטלקטואלים האנטי-פשיסטים.
חייו בארגנטינה

לוי בחר להגר לארגנטינה בעקבות הזמנתו של המהנדס קורטס פּלהָ, דקאן הפקולטה למדעי המתמטיקה, פיזיקה-כימיה וטבע ב- Universidad Nacional del Litoral (כיום Facultad de Ciencias Exactas, Ingeniería y Agrimensura באוניברסיטה הלאומית רוסאריו) בעיר רוסאריו. קורטס הזמינו לבוא לרוסאריו ולעמוד בראש מכון למתמטיקה שנוסד באותם ימים. שם ערך לוי את רוב המחקר שלו מ-1939 עד מותו ב-1961.
בעודו חיי ברוסאריו, לוי הצטרף לקבוצה של מתמטיקאים שכללה את לואיס סאנטאלו, סימון רובינשטיין, חואן אולגין, אנריקה פרארי, פרננדו ואנריקה גספר, מריו קסטניניו ואדמונדו רופמן. ב-1940 יסד  את Mathematicae Notae, המגזין המתמטי הראשון בארגנטינה. ב-1956 קיבל את הפרס האיטלקי Premio Feltrinelli.
נפטר ב-8 באוגוסט 1961 ברוסאריו, ארגנטינה ונקבר בבית הקברות היהודי שם.
תרומותיו למתמטיקה

עבודותיו המוקדמות חקרו סינגולריות על העקומים האלגבריים ועל המשטחים האלגבריים. בפרט, הוא סיפק הוכחה (מפוקפקת, לדעת מספר מתמטיקאים אחרים[דרושה הבהרה]) כי פתרון סינגולריות (אנ') על המשטחים האלגבריים מסתיים במספר צעדים סופי. מאוחר יותר הוא הוכיח כמה הנחות יסוד בתוצאות הנוגעות לאינטגרל לבג, כולל הטענה המופיעה גם היום תחת השם "למת בפו לוי".
הוא גם חקר את האריתמטיקה של עקומים אליפטיים וסיווג אותם – עד כדי איזומורפיזם – לא רק מעל שדה המרוכבים (C), אלא גם מעל שדה הרציונליים (Q). בהמשך הוא גם חקר מה במינוחים המודרני יהיה תת-קבוצה של נקודות פיתול רציונליות על עקום אליפטי על Q: שם הוכיח כי קבוצות מסוימות ניתנות למימוש, והאחרות - לא. הוא בעצם ניסח השערה מה צריכה להיות הרשימה המלאה של אפשרויות, השערה שנעשתה עצמאית על ידי אנדרו אוג 60 שנה מאוחר יותר והוכחה סופית על ידי בארי מזור.
ביבליוגרפיה > מקורות ביוגרפיים וכלליים

Coen, Salvatore (1999), "Beppo Levi: una biografia",  in Levi, Beppo (ed.), Opere (Collected Works). Volume I: 1897-1906 (באיטלקית), Bologna: Edizioni Cremonese (distributed by Unione Matematica Italiana), Zbl 1054.01520. מאמר ביוגרפי רחב בן כמעט 40 עמודים, גרסה קודמת של אשר היה כפי שפורסם Coen, Salvatore (1994), "Beppo Levi: la vita",  in Coen, Salvatore (ed.), Seminari di geometria, Università di Bologna, Italia, 1991–1993 (באיטלקית), Bologna: Università degli Studi di Bologna, Dipartimento di Matematica, pp. 193–232, MR 1265762, Zbl 0795.01022
Viola, Tullio (1961), "Necrologio di Beppo Levi", Bollettino della Unione Matematica Italiana, Serie 3, 16 (4): 513–516{{citation}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
ביבליוגרפיה > מקורות המתארים את תרומותיו המדעיות

Levi, Beppo (1999), Opere di Beppo Levi 1897–1926, vol. 1: 1897–1906, Bologna: Edizioni Cremonese (distributed by Unione Matematica Italiana), Zbl 1054.01520
—— (1999), Opere di Beppo Levi 1897–1926, vol. 2: 1907–1926, Bologna: Edizioni Cremonese (distributed by Unione Matematica Italiana), Zbl 1054.01521
Schappacher, N.; Schoof, R. (1996), "Beppo Levi and the arithmetic of elliptic curves", The Mathematical Intelligencer, 18 (1): 57–69, doi:10.1007/bf03024818, MR 1381581, Zbl 0849.01036. במשך בחופשיות להורדה offprint מאתר האינטרנט של אחד משני המחברים, ראו כאן.
הערות שוליים

↑  http://www-groups.dcs.st-and.ac.uk/~history/Biographies/Levi_Beppo.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264563705171  BNE: XX1478958  BnF: cb14524814v (data)  GND: 136383408  ICCU: VEAV030705  ISNI: 0000 0001 1611 369X  LCCN: no2001046297  MGP: 67554  NLG: 309789  SUDOC: 076968375  VcBA: 495/210931  VIAF: 27301162   WorldCat (עם VIAF): 27301162
מנחם טוקר

| --- | --- |

מנחם טוקר באולפן רדיו קול חי
 לידה:  11 באפריל 1975 (בן 49) הולנד
 מדינה:  ישראל ישראל
 מספר צאצאים:  6 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  menachem_toker
 www.toker.fm
 
מנחם טוקר (נולד בל' בניסן ה'תשל"ה, 11 באפריל 1975) הוא שדרן רדיו וטלוויזיה ומנחה אירועים חרדי-מודרני ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בהולנד לאב יליד ארצות הברית ולאם רבקה ילידת הולנד. גדל בשכונת בית וגן בירושלים ולמד בישיבות מעלות חיים (מעוז חיל), כנסת בית אהרן ומיר.
טוקר החל את הקריירה שלו בערוץ 7, שם שידר בכל מוצאי שבת תוכנית בשם "מוצ"ש חסידי". לאחר שנתיים עבר לשדר ברדיו קול חי את "מוצ"ש חי" ואת "סמול טוקר", תוכנית יומית שכללה שעשועונים וחידות. טוקר נתן במה ראשונה לאמנים חסידיים בלתי מוכרים. ב-2005 פוטר מהתחנה. לאחר 8 חודשים חזר לשדר את התוכנית מוצ"ש חסידי חי, ברדיו ירושלים, שם שידר 3 שנים. ברדיו תל אביב שידר תוכנית זוגית עם קובי סלע. במקביל הוציא במשך עשור תקליטור לצפייה במחשב הביתי שנקרא בתחילה "חסידישקייט" ובהמשך "סידיש", בשיתוף קובי סלע.
ב-2011 החל לשדר תוכנית יומית "טוקר fm" ברדיו גלי ישראל. בשנת 2011 קיים טוקר שיחה בשידור חי באמצעות הטלפון עם בתו בת ה-12 של המשנה לפרקליט המדינה שי ניצן. בעקבות המקרה הוגשו מספר תלונות לרשות השנייה, בין השאר מטעם המועצה לשלום הילד. ב-2012 שב לשדר ברדיו קול חי בתוכנית "מוצש חי" שבה הוא מארח זמרים חסידיים. בשאר ימות השבוע הוא מגיש את התוכנית "זמן אוויר" שבה הוא מראיין ומשמיע שירים.
בין השנים 2012 - 2014 הנחה את התוכנית "באים לשבת" בערוץ 2. בהמשך הגיש את התוכניות "טוקר בצהריים" ו"טוקר בשישי" באותו ערוץ. משנת 2015 מנחה טוקר תוכנית אירוח שבועית בערוץ 2.
במקביל מנהל טוקר תחנת רדיו אינטרנטית המשדרת מוזיקה חסידית ברצף. לדבריו "החלום הרדיופוני שלי היה ונשאר מאז ומעולם רדיו 24 שעות של מוזיקה חסידית". כמו כן הוא מנחה אירועים והופעות מוזיקליות. הוא הוביל תחרויות ריאליטי: "הקול הבא", "בדרך לרכב", "קול הנערים", "רצים לדירה" "הקלידנים", "כוכב המג'יק קאס", "המלחינים", "המאסטרו" ועוד.
בשנת 2017 עם פיצול ערוץ 2 החל טוקר לשדר מספר תוכניות בערוץ 13: "טוקר מקרב לבבות", "טוקר מסע עולמי יהודי" ו"טוקר בשישי".
ביולי 2020 הצטרף לערוץ 20, ובמאי 2021 החל להגיש מדי יום שישי את תוכנית המוזיקה "קבלת שבת" בה הוא מארח זמרים ואורחים.
בפברואר 2022 החל להגיש תוכנית שבועית בכיכר השבת בשם "טוקר בכיכר" במוצאי שבת.
בינואר 2025 החל להנחות את תוכנית המציאות "הקול החדש" המשודרת בקול חי.
חיים אישיים

נשוי ליעל לבית שניידר, ואב לשישה. מתגורר בהר שמואל שבגבעת זאב. אחיו הוא איש התקשורת והדובר ירחמיאל "יֶרַח" טוקר.
טוקר מחשיב את עצמו כחסיד של רבי יעקב אריה מיליקובסקי האדמו"ר מאמשינוב, המתגורר ופועל בשכונת ילדותו של טוקר.
הערות שוליים

↑  של הרב אפרים זורייבין.
↑  יהדות NRG - מה קורה ברדיו קול חי?, באתר nrg
↑  אמילי גרינצווייג‏, בעקבות ריאיון עם בתו של שי ניצן: הליך הפרה נגד רדיו גלי ישראל, באתר וואלה, 6 ביולי 2011
↑  אודות | הרדיו של מנחם טוקר, באתר הרדיו של מנחם טוקר
↑  'טוקר בכיכר' | מגזין התרבות של 'כיכר' • צפו, באתר כיכר השבת, ‏2022-02-19
↑  בשעה טובה נולד לנו בן. בשמחות אצל כולם!, דף הפייסבוק של מנחם טוקר, 19 באוקטובר 2016
↑  מה יש לך לספר? • חנני בלייך עם מנחם טוקר באתר כל הזמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304019505171  MusicBrainz: 89da813e-e42d-4891-a1bf-fc194bf45fe8  VIAF: 316746554   WorldCat (עם VIAF): 316746554
טום רובינס

| --- | --- |

טום רובינס, 2005
 לידה:  22 ביולי 1932 בלואווינג רוק, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בפברואר 2025 (בגיל 92) La Conner, ארצות הברית 
 שם לידה:  Thomas Eugene Robbins 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הקהילייה של וירג'יניה, אוניברסיטת וושינגטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  פוסטמודרניזם 
 תקופת הפעילות:  1971–2025 (כ־54 שנים) 
 
עטיפת ספרו של רובינס בעברית
טום רובינס (באנגלית: Tom Robbins;‏ 22 ביולי 1932 – 9 בפברואר 2025) היה סופר אמריקאי. בספריו היו עלילות מורכבות ופראיות וכן ריבוי תתי-עלילות. ספרו "גם לבוקרות יש רגעים קודרים" ("Even cowgirls get the blues") עובד בשנת 1993 לסרט בכיכובה של אומה תורמן.
ביוגרפיה

רובינס נולד בבלואווינג רוק. למד בשנת 1954 עיתונאות באוניברסיטת וושינגטון בלקסינגטון אך עזב בשל בעיות משמעת. עבר לניו יורק וניסה כוחו בכתיבת שירה. התגייס לחיל האוויר ושירת שלוש שנים בקוריאה. הוא חזר לווירג'יניה בשנת 1960, שם למד בבית ספר לאומנות.
עבר לסיאטל ללימודי מאסטר בבית הספר ללימודי המזרח הרחוק. בסיאטל עבד כעיתונאי.
ב-1970 עבר ללה קונר, גם היא במדינת וושינגטון, ומאז ועד למותו התגורר בה.
רובינס היה חבר קרוב של טרנס מקנה, שהשפעתו עליו ניכרת בחלק מספריו, והוא העריץ את אושו, המיסטיקן ההודי.
כתביו

Another roadside attraction, יצא לאור בשנת 1971
Even cowgirls get the blues, יצא לאור בשנת 1976
Still life with woodpecker, יצא לאור בשנת 1980, תורגם לעברית כ"איך גורמים לאהבה להישאר" בהוצאת מודן
Jitterbug perfume, יצא לאור בשנת 1984
Skinny legs and all, יצא לאור בשנת 1990
Half asleep in frog pajamas, יצא לאור בשנת 1994
Fierce invalids home from hot climate, יצא לאור בשנת 2000, תורגם לעברית כ"נכים פראיים ששבו הביתה מארצות החום" בהוצאת מודן
Villa incognito, יצא לאור בשנת 2003, תורגם לעברית כ"וילה אינקוגניטו"
Wild ducks flying backward, יצא לאור בשנת 2005, אסופה של סיפורים קצרים
B is for Beer, יצא לאור בשנת 2009
אוניברסיטת קיוטו

| --- | --- |


מגדל השעון של אוניברסיטת קיוטו
 אוניברסיטה לאומית
 מוטו:  "חופש התרבות האקדמית"
 תקופת הפעילות:  1897–הווה (כ־128 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  נגאהירו מינאטו
 סגל:  4,062
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  22,426
 סטודנטים לתואר ראשון:  12,852
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  9,574
 מיקום
 מיקום:  קיוטו
 מדינה:  יפן יפן
 קואורדינטות:  35°01′34″N 135°46′51″E﻿ / ﻿35.026212°N 135.780842°E﻿ / 35.026212; 135.780842
 www.kyoto-u.ac.jp/ja
  (למפת מחוז קיוטו מוגדלת) קיוטו אוג'י קמאוקה מאזורו פוקוצ'יאמה פוקואי שיגה מ. נארה אוסקה היוגו ים יפןאוניברסיטת קיוטו(למפת מחוז קיוטו רגילה) קיוטו אוג'י קמאוקה מאזורו פוקוצ'יאמה פוקואי שיגה מ. נארה אוסקה היוגו ים יפןאוניברסיטת קיוטו
 
אוניברסיטת קיוטו (ביפנית: 京都大u, וכן 京大) היא אוניברסיטת מחקר לאומית בולטת ברשת האוניברסיטאות הלאומיות היפניות, הנמצאת בעיר קיוטו ביפן. זוהי האוניברסיטה השנייה שנוסדה ביפן, ואשר הייתה בעבר אחת מן האוניברסיטאות הקיסריות. באוניברסיטה לומדים כ־22,000 סטודנטים בתוכניות לתואר ראשון ולתארים מתקדמים. האוניברסיטה חברה בקונסורציום RU11 ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (AEARU).
היסטוריה

האוניברסיטה הקיסרית של קיוטו (京都帝國大學, Kyōto teikoku daigaku), אשר הייתה חלק ממערכת האוניברסיטאות הקיסריות, נוסדה ב־18 ביוני 1897. יחד עם יסוד האוניברסיטה נפתח בה בית ספר למדע וטכנולוגיה. בשנת 1899 נפתחו באוניברסיטה בתי ספר לרפואה ולמשפטים, ובשנת 1906 בית ספר למדעי הרוח. כל זאת לצד עיסוקה העיקרי של האוניברסיטה במחקר והוראת מדעי הטבע.
לאחר מלחמת העולם השנייה נוסדה אוניברסיטת קיוטו, אשר מיזגה לתוכה את האוניברסיטה הקיסרית ואת בית הספר הגבוה השלישי (第三髙等學校, Daisan kōtō gakkō), אשר הוקדש למחקר ולהוראת המדעים עוד משנת 1886. בשנת 2004 התאגדה אוניברסיטת קיוטו, על פי חוק, כאוניברסיטה לאומית, בדומה לאוניברסיטאות לאומיות אחרות ביפן. על אף התאגדותה, צעד שהוביל לעצמאות כלכלית רבה יותר, אוניברסיטת קיוטו עדיין נשלטת באופן חלקי על ידי משרד החינוך היפני.
אקדמיה

נכון לשנת 2023, בין חברי הסגל, הבוגרים והחוקרים באוניברסיטה נמנו 11 זוכי פרס נובל (מתוך 28 זוכים מיפן), 9 זוכי פרס קיוטו, 3 זוכי פרס יפן, 5 זוכי פרס לסקר, 2  זוכי מדליית פילדס, זוכה 1 בפרס קרל פרידריך גאוס וזוכה 1 במדליית צ'רן.
חבר אחד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (AAA&S). ו־6 חברים באקדמיה הלאומית למדעים (NAS)

באוניברסיטה למדו סך הכול 22,600 סטודנטים, מתוכם 13,000 בתוכניות לתואר ראשון, 9,000 לתארים מתקדמים ו־3,000 סטודנטים בין־לאומיים.
נכון לשנת 2020, לאוניברסיטה יש מעל ל־347,985 בוגרים (211,401 בוגרי תואר ראשון, 83,555 בוגרי תואר שני, 45,628 דוקטורט ו־4,401 מקצועיים).
הפעילות האקדמית של האוניברסיטה מתקיימת בשלושה קמפוסים ברחבי העיר קיוטו: הקמפוס הראשי יושידה, קמפוס אוג' וקמפוס קאצורה. האוניברסיטה מורכבת מ־10 פקולטות, 18 בתי ספר למוסמכים, 12 מכוני מחקר, 27 מרכזים וארגונים ומעל 44 מתקנים שונים ברחבי יפן. במאה ה־21 מדורגת האוניברסיטה באופן קבוע בין האוניברסיטאות הטובות בעולם. האוניברסיטה אף ידועה כערש הולדתה של "אסכולת קיוטו" בתחום הפילוסופיה. נכון לשנת 2020, ספריות האוניברסיטה כוללות כ־7.2 מיליון כרכים (כולל דפוס ואלקטרוני). לאגודת הסטודנטים של האוניברסיטה יש 86 מועדוני סטודנטים בתחום האתלטיקה ו־97 בתחום התרבות.
ארגון אקדמי

האוניברסיטה מורכבת מ־10 פקולטות, 19 בתי ספר לתארים מתקדמים, המציעים תוכניות לתואר שני, דוקטורט ותארים מקצועיים, 12 מכוני מחקר, 27 מרכזים וארגונים ומעל 44 מתקנים שונים ברחבי יפן.