stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשלת ערפאת השנייה
הקמת ממשלה

הממשלה השנייה של ערפאת כללה 24 משרדים. ארבעה שרים היו חברים בוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין, ו-15 שרים היו חברים במועצה המחוקקת הפלסטינית הראשונה. 12 שרים מממשלת ערפאת הראשונה שמרו על תפקידיהם, וארבעה משרדים חדשים הוקמו: השכלה גבוהה, אספקה, תעשייה וירושלים, בנוסף לתפקיד המזכיר הכללי.
| מס' | שם | תמונה | תיק | מפלגה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יאסר ערפאת |  | נשיא הרשות הפלסטינית שר הפנים שר החינוך | פת"ח | יו"ר הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין |
| 2 | מאהר נשאת טאהר אל מסרי |  | שר הכלכלה והמסחר | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (שכם) |
| 3 | נביל עלי ראשיד שעת |  | שר התכנון ושיתוף הפעולה הבינלאומי | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (חאן יונס) |
| 4 | סאיב מוחמד סאלח עריקאת |  | שר השלטון המקומי | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (יריחו) |
| 5 | Riad Dheeb Salim Al-Zenoun |  | שר הבריאות | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (עזה) |
| 6 | פריח אבו מדין |  | שר המשפטים | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (דיר אל-בלח) |
| 7 | ג'מיל יוסף מוסליח אל-טריפי |  | שר לעניינים אזרחיים | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (רמאללה ואל-בירה) |
| 8 | עבדול עזיז עלי עבדול עזיז שאהין |  | שר האספקה | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (רפיח) |
| 9 | ניצחון מוסטפא מחמוד אל-ווזיר |  | שר הרווחה | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (עזה) |
| 10 | יאסר עבד רבו |  | שר התרבות וההסברה | האיחוד הדמוקרטי הפלסטיני | חבר הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין |
| 11 | טלאל מוחמד עבדול רזאק סידר |  | שר הנוער והספורט | עצמאי |  |
| 12 | סמיר גוש |  | שר העבודה | חזית המאבק העממי הפלסטיני | חבר הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין |
| 13 | מוחמד זהדי נשאשיבי |  | שר האוצר | עצמאי | חבר הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין |
| 14 | חנן דאוד חליל אשראווי |  | שר ההשכלה הגבוהה | עצמאי | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (ירושלים) |
| 15 | עלי איברהים ע'זאל אל-קוואסמי |  | שר התחבורה | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (חברון) |
| 16 | עימאד עבדול חמיד עבדול האדי אל-פלוג'י |  | שר התקשורת | עצמאי | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (צפון עזה) |
| 17 | אליאס פרייג' |  | שר התיירות | עצמאי |  |
| 18 | חסן טהבוב |  | שר הקדשים ושירותי דת | עצמאי |  |
| 19 | עזאם נג'יב מוסטפא אל-אחמד |  | שר לעבודות ציבוריות | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (ג'נין) |
| 20 | עבדול רחמן תאופיק עבדול האדי חמאד |  | שר השיכון | פת"ח | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (צפון עזה) |
| 21 | פייסל אל-חוסייני |  | השר לענייני ירושלים | פת"ח | חבר הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין |
| 22 | בשיר ברגותי |  | שר התעשייה | מפלגת העם הפלסטינית |  |
| 23 | עבדול ג'וואד סאלח עטא אל-המייל |  | שר החקלאות | עצמאי | חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית (רמאללה ואל-בירה) |
| / | אחמד עבד אל רחמן |  | המזכיר הכללי של מועצת השרים | המזכיר הכללי של מועצת השרים | המזכיר הכללי של מועצת השרים |
הִתפַּטְרוּת

[ ערוך מקור ]
ממשלתו השנייה של יאסר ערפאת התפטרה בעקבות דו"ח שהוציאה רשות הפיקוח הכללית הפלסטינית על שחיתות, היעדר מבנה ארגוני וממסדי ושוק העבודה המנופח ובזבוז כספי הציבור בתוך מוסדות הרשות הלאומית הפלסטינית.
אוטל דה סוביז

| --- | --- |

אוטל דה סוביז
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים ארכיון
 שימוש:  ארכיון
 על שם:  אוליבייה החמישי דה קליסו פרנסואה דה רואן-סוביז (צר')
 כתובת:  רו דז ארכיב (צר') 58
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  ממשלת צרפת
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1704–1707 (כ־3 שנים)
 אדריכל:  פייר-אלקסיס דלמר (צר')
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית
 מידות
 אורך:  150 מטר
 רוחב:  70 מטר
 גובה:  12 מטר
 קומות:  3
 קואורדינטות:  48°51′38″N 2°21′30″E﻿ / ﻿48.8606°N 2.3583°E﻿ / 48.8606; 2.3583
 http://www.archivesnationales.culture.gouv.fr/
 he (למפת פריז מוגדלת) אוטל דה סוביז(למפת פריז רגילה) אוטל דה סוביז
אוטל דה סוביז (וגם אוטל דה קליסו) (בצרפתית: Hôtel de Soubise וגם Hôtel de Clisson) הוא מבנה ואחוזה היסטוריים שנבנה ברובע השלישי של פריז.
הבית נבנה במאה ה-14 כחלק מאחוזה פרטית ומשמש כיום אכסניה למוזיאון הארכיון הלאומי של צרפת (צר').
המבנה מוגדר כאתר מורשת היסטורי
ההיסטוריה של המבנה > בניית המבנה

ב-1371 החל האציל אוליבייה החמישי דה קליסון לבנות את אוטל דה סוביז כביתו הפרטי במודל של אחוזה. דה קליסו שימש באותה תקופה כקונסטבל (מפקד) של צבא צרפת והמבנה יועד לו ולמשפחתו. האחוזה הוקפה בחומה ובה נקבעו מספר שערים כשכיום רק אחד מהם (המוגן על ידי צריחים) שומר. עם סיום הבנייה נקראה האחוזה "אוטל דה קליסו" על שם בעליה.
ההיסטוריה של המבנה > מלחמת מאה השנה

ב-1420, במהלך מלחמת מאה השנים, כבשו האנגלים את פריז והשתלטו על אוטל דה קליסון שהפך לביתו של תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס. ב-1424 התיישב בבית ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד. ב-1436 הסתיים כיבוש פריז והאנגלים עזבו את האחוזה.
ההיסטוריה של המבנה > המאה ה-16

ב-1553 נרכש אוטל דה קליסון על ידי פרנסואה, דוכס גיז ואשתו אן ד'אסטה (צר') (נכדתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת). לאור מצבו הרעוע של הבית, שהיה כבר בן 180 שנה עם הרכישה, החליט בעל הבית החדש לשפץ את הבית. העבודה נמסרה לאמן פרנצ'סקו פרימטיצ'יו (צר') ולצייר ניקולו דל'אבטה (צר') האיטלקים. מעבודת שיפוץ זו נותרו כיום רק המפרצים החצי-עגולים הנפתחים אל הצד הצפוני של הקפלה וקירות חדר השמירה לשעבר.
ב-1556 תרם צ'רלס מלוריין (Charles of Lorraine) את הבניין השכן, אוטל דה לאבאל (צר'), לאחיו, פרנסואה, דוכס גיז, לאשתו ולבנם אנרי הראשון, דוכס גיז) תמורת הסכמה לשינוי סדר היורשים הזכאים לתואר. פרנסואה איחד את שני הבתים תחת האחוזה שלו שהפכה לבית שושלת גיז.
בחצי השני של המאה ירש הבן, אנרי הראשון, את האחוזה האחוזה ובנה אותה מחדש. אנרי גם שינה את שם הבית מ"אוטל דה קליסון" ל"אוטל דה גיז" (Hôtel de Guise) המנציח את השושלת.
ב-1588 נפטר אנרי ואת האחוזה ירש בנו צ'רלס הראשון, דוכס גיז (צר').
ההיסטוריה של המבנה > המאה ה-17

ב-1640 נפטר בעל האחוזה ,צ'רלס הראשון, ויורשו, אנרי השני, דוכס גיז (צר') ירש את האחוזה. לאחר מותו של אנרי השני ב-1664 ירש אותה דודנו לואי ז'וזף מלוריין, דוכס גיז (צר'). לואי ג'וזף נפטר ב-1671 ואת האחוזה ירש בנו פרנסואה ז'וזף מלוריין, דוכס גיז (צר') כשלאחר פטירתו ב-1675 ירשה את האחוזה דודתו, מארי דה לוריין גיז (צר').
בתקופתה של מארי הפך הבית למרכז חברה ותרבות ידוע בפריז ואירח אמנים ידועי שם (נכון לאותה תקופה) כמו פייר קורניי, מארק-אנטואן שרפנטייה (שאף גר שם תקופה) ואחרים. מכיוון שלמארי לא היו צאצאים חולקה הירושה בין שתי בנות דודות שלה: אן מבוואריה (צר') ואחותה בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן.
ההיסטוריה של המבנה > המאה ה-18

במרץ 1700 מכרו שתי האחיות היורשות את האחוזה לפרנסואה דה רואן-סוביז (צר') ואשתו אן דה רואן-קבוט (צר') בתמורה ל-326,000 לירות שטרלינג. סיום העיסקה התעכב עד 1704 לאחר שנושיה של מארי דה לוריין גיז דרשו שהתמורה למכירה תכסה את חובותיה. עם הרכישה שינו בני הזוג את שם המבנה ל"אוטל זה סוביז".
ב-1705 שכרו בני הזוג את שירותיו של האדריכל פייר-אלקסיס דלמר (צר') לתכנן מחדש את הבית. האדריכל שינה את כוון הכניסה לבית ובנה חזית חדשה ואת האכסדרה. פרוייקט הבנייה נמשך עד 1709 כשבמקביל לשיפוץ בית הזוג השתמש בנם, ארמן גסטון מקסימיליאן דה רואן (צר'), בחלקה ריקה בשטח האחוזה כדי להקים לעצמו בית מגורים לו קרא אוטל דה רואן (צר'). תכנון בית זה נעשה על ידי אותו אדריכל (דלמר).
פרנסואה ואן דה סוביז לא נהנו זמן רב מהבית המחודש לאחר שאן נפטרה ב-1709 ופרנסואה ב-1712 ואת הבית ירש בנם הרקול-מריאדה דה רואן-סוביז (צר').
ב-1749 נפטר הרקול-מריאדה ואת הבית ירש נכדו שרל דה רואן-סוביז (צר') שהגיע לתפקיד מרשל צרפת. ב-1762 העביר שרל את הבעלות על הבית לבתו השנייה ויקטואר דה רואן (צר') ובעלה אנרי לואי מארי דה רואן (צר') אך המשיך לגור בבית עד פטירתו ב-1787. לאחר פטירתו של שרל עברו בתו ויקטואר ובעלה אנרי לגור בבית.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 הולאם הבית על ידי המורדים ואנרי ברח עם ילדיו מצרפת בשעה שאשתו ויקטואר עברה לגור בשאטו דה ויני (צר') מצפון מערב לפריז.
ההיסטוריה של המבנה > המאה ה-19

לאחר תום המהפכה הצרפתית סירבה המדינה להחזיר את הבית לרשות בעליו וזאת למרות מאמצי עורכי דין למנוע את הלאמת הבית. בסופו של דבר המאמצים הוכתרו בהצלחה וב-1804 הכריז בית המשפט על בעלות משפחת דה סוביז על הבית. ב-1807, חודש לפני פטירת הנסיכה ויקטואר, נמכר הבית למתווך.
ב-1808 נרכש אוטל דה סוביז והבית השכן אוטל דה רואן על ידי המדינה ונפוליאון בונפרטה העביר את הבית הראשון לשימושו של ארכיון הלאומי של צרפת (צר') בעוד שאת אוטל דה רואן העביר לשימושו של בית הדפוס הממשלתי (צר').
במהלך כל מאה זו המשיך אוטל דה סוביז לשמש את הארכיון הלאומי. התרחבות הפעילות של משרד זה הביאו להרחבת הבית על חשבון הגנים והשטחים הפתוחים של האחוזה. כמו כן רכש הארכיון מבנים נוספים בשכנות ששינו לחלוטין את צורתה של האחוזה. וכן "סיפח" את אוטל דה רואן לאחר שבית הדפוס הלאומי יצא ממנו.
בנוסף לשינויים חיצוניים ערך הארכיון שינויים רבים פנימיים רבים שיועדו להפוך את חלל הבית ליותר פונקציונלי כך שיוכל להכיל מדפי מסמכים. בין השאר נבנה ב-1866 חלל אכסון ממתכת, דמוי כספת ומוגן אש, שיועד לשמירת מסמכים חשובים.
ב-1867 נפתח באוטל דה סוביז מוזיאון הארכיון.
ההיסטוריה של המבנה > המאה ה-20 ואילך

אוטל דה סוביז ממשיך לשמש כארכיון הלאומי של צרפת גם כיום.
ארכיטקטורה > המבנה החיצוני

המבנה הקיים כיום הוא תוצאה של עבודתו של האדריכל פייר-אלקסיס דלמר (צר'). המבנה כולל חצר מרכזית עם גינה באורך של 62 מטר כשבקצב אחד שלה הבניין המרכזי בן שתי הקומות ואת שאר החצר מקיף מבנה בן קומה אחת כשבצד הפונה לחצר נבנתה, לאורך המבנה, ארקדה של 56 עמודי אבן כפולים. בקצה המרוחק מהבית המרכזי מתעקל המבנה לצורת חצי סהר נבנה שער הכניסה לחצר.
הבית המרכזי כולל את האלמנטים הבאים:
בחזיתו נבנתה כניסה בולטת בת שתי קומות המוחזקת על ידי ארבעה עמודים כפולים בעלי כותרות קורינטיות. החזית כוללת שלושה שערים בחלקה התחתון ושלושה פתחים עבור חלונות בחלק העליון
מעל העמודים נבנה גמלון משלוש עליו הוצבו פסלים שוכבים המסמלים פאר (Glory) ותפארת (Magnificence )
מעבר לחזית הבולטת נבנו בחלק התחתון דלתות שמעליהן סותתו מסקרונים  בעוד שהחלונות בחלק העליון הוחזקו על ידי עמודים עם כותרות קורינתיות
לאורך החזית, בין החלונות, הוצבו ארבעה פסלים של רובר לה לוריין (צר') המסמלים את ארבעת עונות השנה.
במרחק מהכניסה הראשית נבנה שער כניסה לסוסים ומרכבות.
ארכיטקטורה > העיצוב הפנימי

העיצוב הפנימי משמר עדיין, בחלקו, את התכנון והשינויים שנעשו בתחילת המאה ה-19 כדי להתאים את הבניין למגוריהם של פרנסואה ואן דה סוביז. בין השאר שומרו:
המבואה (פרוזדור) לבית הכוללת עדיין קישוטים דקורטיביים מקוריים, בעלי סממנים צבאיים, שנתלו מעל הדלתות היוצאות מן המבואה
דירת הנסיך פרנסואה הכוללת:
חדר הקבלה ששימש בשנים 1988-1902 כחדר הקריאה של הארכיון{{ביאור|ב-1988 נפתח בסמוך לאוטל דה סוביז המרכז למחקר (צר') וחדר הקריאה הועבר אליו )} והוא מעוטר בעבודות עץ.
חדר הקהל/חדר הטקס שקירותיו מעוטרות באלמנטים פיסוליים של אמנים צרפתים כמו למבר סיז'יסבר אדם וכן סמלי אצולה (הרלדיקה). משמש כיום לקונצרטים וימי עיון.
דלת סתרים הוליכה לחדר ארונות הבגדים של הנסיך שהיה מעוטר בציורים של פרנסואה בושה. עם הקמת הארכיון במקום שימש כמשרד עובדי הארכיון
סלון הנסיך נבנה על ידי האדריכל גרמן בופראן (צר') ב-1735 ומהחדר המקורי נותרו שמונה תבליטים גדולים המייצגים אלגוריות של מדע ואמנויות. החדר שימש כחדר מוזיקה, אמנות שבני הזוג סוביז קידמו.
חדר העבודה הגדול של הנסיך מחובר לסלון ורק הכרכוב נותר מהעיצוב המקורי
דירת הנסיכה אן עוצבה בקומה השנייה, אליה מוליך גרם מדרגות שנבנה ב-1844. חלקים רבים מדירה זו הינם מקוריים, שומרו ומוצגים למבקרים. הדירה כוללת:
בראש גרם המדרגות קיים "חדר השמירה" / "החדר הגדול" ששימש לקבלת אורחים חשובים של המשפחה עוד מהמאה ה-16. לאחר מסירת הבניין לארכיון המדינה שימש את אוצרי הארכיון ומאז 1970 משמש החדר לתערוכות מתחלפות מטעם הארכיון.
אולם הכינוסים, בו שומר כרכוב מעוטר מקורי. החדר משמש כיום להצגת מסמכי יסוד חשובים של צרפת בויטרינות זכוכית.
חדר המדינה של הנסיכה עוצב עבור אשתו השנייה של הרקול-מריאדה דה רואן-סוביז (צר'). החדר עוצב בסגנון ארמון ורסאי והוא כולל אלמנטים מקוריים רבים כמו עבודות עץ, מדליונים וכרכוב מוזהבים עם אלמנטים מהמיתולוגיה היוונית, דלתות מעוצבות ועוד.
הסלון של הנסיכה הוא החדר הייצוגי ביותר בדירה ובבית. עוצב על ידי גרמן בופראן (צר') ושרל-ז'וזף נטואר (צר') וכולל שלל גילופים בעץ וציורים בצבע וזהב של אלמנטים מהמיתולוגיה היוונית.
חדר השינה של הנסיכה מקושר לסלון ולחדר המדינה בדלתות סתרים.
חדר החופה מכיל כרכוב נשק מקורי הנושא את ראשי התיבות RH לציון שושלת רואן-סוביז. משמש כיום לתצוגות זמניות של מסמכי ארכיון.
חדר האימפריה חדש יחסית (המאה ה-19) ואיחד מספר חדרים של דירת הנסיכה. נועד בתחילה לתצוגה של חפצים היסטוריים שונים אך ב-1939 הפך לגלריה קבועה של תערוכות מסמכים מתקופת הקיסרות הראשונה.
בקולנוע

בחצר ובחדרי המבנה צולמו סצינות של מספר סרטים וביניהם "סבא מתנגד" (צר') (1983), "פשוט נפלא" (צר') (2001),  מארי אנטואנט (2006) ומשימה בלתי אפשרית: התרסקות (2018).
גלריה

שער וצריחי שמירה שמהווים את השריד היחיד שנותר לבית המקורי "אוטל דה קליסו" (כיום השער חסום)
מבט מכיוון בית המגורים לחצר הפנימית המוקפת ארקדה בצורת חצי סהר ובקצה שער היציאה מהחצר
החזית המעוצבת של המבנה הראשית הדו קומתי
הפסלים בחזית הבית ושער הכניסה ששימש לסוסים והמרכבות
שער הכניסה המפואר לחצר הפנימית כשמאחרו נראית חזית בית המגורים
אחד מחדרי הנסיך דה סוביז
חדר המדינה של הנסיכה דה סוביז
חדר הסלון של הנסיכה דה סוביז
לקריאה נוספת

Sabine Meuleau et Régis Lapasin, Les Archives nationales : le quadrilatère du Marais, Paris, Éditions du patrimoine/Centre des monuments nationaux et Archives nationales (collection "Itinéraires"), 2013.
Archives nationales, Hôtel de Soubise et grands dépôts, livret de visite, mai 2012, 35 p.
Claire Béchu (dir.), Les Archives nationales, des lieux pour l'histoire de France : bicentenaire d'une installation (1808-2008), Paris, Somogy & Archives nationales, 2008, 384 p. (ISBN 978-2-7572-0187-9)
Philippe Béchu & Christian Taillard, Les Hôtels de Soubise et de Rohan, Paris, Somogy, 2004, 488 p. (ISBN 2-85056-796-5)
Jean-Pierre Babelon, Du palais de Soubise au CARAN : le siège des Archives nationales, Paris, Archives nationales, 1988, 47 p. (ISBN 2-86000-139-5)
Yvan Christ, Jacques Silvestre de Sacy, Philippe Siguret et Jean Sadoul, Le Marais, Paris, Henri Veyrier, 1986, 327 p., p. 169-180
Jean-Pierre Babelon, « Nouveaux documents pour la restauration de l'hôtel de Guise, 58 rue des Archives (Archives Nationales) », La Vie urbaine,‎ juillet-septembre 1965, p. 2-27, compte-rendu dans La Gazette des archives, 1996, no 54, p. 223
Jean-Pierre Babelon, Musée de l'Histoire de France, Histoire et description des bâtiments des Archives nationales, Paris, Imprimerie nationale, 1969, 101 p.
Catherine Cessac, Marc-Antoine Charpentier at Mademoiselle de Guise, Fayard edition 2004, chapter IV, p.117
ביאורים

↑  הציורים שצייר ניקולו דל'אבטה, שעסקו בנושאיים דתיים, נהרסו ב-1803 ורק הסקיצות שלהם נשמרות כיום במוזיאון פול גטי בלוס אנג'לס ובמוזיאון הלובר בפריז
↑  שווה ערך ל-5.4 מיליון יורו נכון למאה ה-21
↑  כניסה חדשה זו לבית שימשה לפני כן ככניסה לאורווה
↑  בין השאר אוחסנו בכספת זו כל מסמכי החוקה של צרפת, יומני מלכים ועוד
זרים (סרט, 2007)

זרים (באנגלית: Strangers) הוא סרט ישראלי ניסיוני משנת 2007 שבוים על ידי גיא נתיב וארז תדמור. הסרט מתרחש במהלך מונדיאל 2006 ומלחמת לבנון השנייה. זהו הסרט העלילתי הארוך הראשון שביימו השניים יחד והוא פותח על בסיס סרט קצר עטור פרסים מאותו שם משנת 2004.
תקציר העלילה

הסרט זרים נפתח בברלין, גרמניה, במהלך מונדיאל 2006. רנה סוויד (לובנה אזאבל), פלסטינית מרמאללה שחיה כעת בפריז, צרפת, פוגשת את אייל גולדמן (לירון לבו), ישראלי שגדל בקיבוץ, לאחר שהם מחליפים בטעות תיקים ברכבת. בסופו של דבר הם מפתחים ידידות ומחליטים לצפות במונדיאל יחד. הרומן המתפתח ביניהם נקטע כאשר רנה נקראת באופן מסתורי לחזור לצרפת ומבקשת מאייל להפסיק לפגוש אותה. למרות בקשתה, הוא מחפש אותה בצרפת. לאחר מכן הם נאלצים להתמודד עם מלחמת לבנון השנייה כאשר אייל מגויס לצבא ההגנה לישראל.
צוות השחקנים

לובנה אזאבל - רנה סוויד
לירון לבו - אייל גולדמן
עבדאללה עקל - ראשיד סוויד
פטריק אלבנק - סמי ז'אן
מילה דקר - סימון
דומיניק לוליה - סמירה שלח
בשנת 2004, הבמאים ארז תדמור וגיא נתיב הגישו סרט קצר בשם זרים לפסטיבל הסרטים סאנדנס. הסרט זכה בפרס צופי הפסטיבל המקוון, מה שהוביל למימון גרסה באורך מלא של הסרט.
הם תכננו את גרסת הסרט הארוך כניסוי בצורתו, בעיקר מאולתר וממוקד סביב המונדיאל בברלין. ההפקה החלה בברלין עם שחקן אחד (לירון לבו), צלם ומפיק. לאחר מכן הם נפגשו עם השחקנית לובנה אזאבל, אותה שכנעו להצטרף להפקה בשיחת טלפון על ידי אמירה: "שני שחקנים, מצלמה אחת ואליפות העולם בכדורגל. זה הכל. אין תסריט, רק תקציר, ואנחנו רוצים לזרום עם זה." לדברי הבמאים, הם רצו "שהשחקנים יאלתרו את השורות שלהם ללא מחויבות לתסריט רשמי, ויתנו ליחסים שיתפתחו בין הדמויות לקבוע את זרימת העלילה."
המלחמה פרצה שבועיים לאחר תחילת הצילומים בברלין, מה שהוביל להפסקת ההפקה. תדמור ציין כי "מיד קיבלנו החלטה לעצור את הצילומים ולחזור הביתה להיות עם המשפחות שלנו. כשחזרנו לצלם מאוחר יותר בפריז, זה כבר היה סרט אחר." הנחת היסוד הבסיסית של הסרט, סיפור אהבה, הפכה למורכבת יותר עם הצגת המלחמה כאשר הצילומים התחדשו: "לא רצינו לעשות סרט מלחמה או סרט פוליטי, אבל זה נמצא שם ברקע, בטלוויזיה וברדיו - זה בכל מקום. הדמויות ממש המשיכו את מערכת היחסים שלהם בזמן שהמלחמה התרחשה סביבם. ניסינו להימנע מהקלישאות של הסכסוך הערבי-ישראלי, אבל ראיתם איך שתי הדמויות התמודדו עם זה," אמר תדמור.
הפצה

לאחר הקרנה ראשונית בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-8 ביוני 2007, הסרט זרים יצא לאקרנים ברחבי ישראל ב-29 במאי 2008. הוא היה אחד משני סרטים שהוצגו בפסטיבל סאנדנס 2008 ועסקו במלחמת לבנון השנייה. הסרט השני היה תחת פצצות של פיליפ אראקטינגי. חברת IFC Films רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית לסרט זרים ב-2008 לאחר שהוקרן בסאנדנס ובפסטיבל הסרטים טרייבקה. ה-DVD יצא לאור על ידי Zeitgeist Films ב-18 באוקטובר 2011.
קבלה > תגובות הביקורת

ג'ון אנדרסון מוראייטי שיבח את המשחק כגורם מרכזי שהפך את הסרט ל"מנצח" עם ערכי הפקה "מהשורה הראשונה". אמילי וילסון מKQED ציינה כי: "בחינת השאלה האם אהבה יכולה להתגבר על מחסומים פוליטיים וחברתיים היא נושא מוכר, אך זרים עוסק בנושא בדרך רעננה. השחקנים, שעבדו ברובם ללא תסריט, אלתרו את הדיאלוגים שלהם, מה שגורם לדמויות להרגיש פחות כמו כלי משחק שהבמאים מזיזים כדי להעביר מסר."
קבלה > פרסים ומועמדויות

הסרט זרים נבחר להיות חלק מהבחירה הרשמית בפסטיבל סאנדנס 2008, בפסטיבל הסרטים טרייבקה 2008 ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סאו פאולו 2008.
זוכה: פסטיבל הסרטים ירושלים 2007 - השחקנית המבטיחה ביותר - לובנה אזאבל
מועמד: פסטיבל סאנדנס 2008 - פרס חבר השופטים הגדול, קטגוריית הקולנוע העולמי הדרמטי
מועמד: פרס אופיר 2008 - השחקן הטוב ביותר, לירון לבו
מועמד: פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סאו פאולו 2008 - פרס חבר השופטים הבינלאומי
ראו גם

גמר גביע
תחת פצצות
↑
↑  תבנית:ציטוט אתר
↑   
שגיאות פרמטריות בתבנית:קישור שבור 
פרמטרים [ תאריך ] לא מופיעים בהגדרת התבנית (הקישור אינו פעיל)
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:ארכיון 
פרמטרים [ כתובת, תאריך ] לא מופיעים בהגדרת התבנית דף זה הוא דף ארכיון של דיון או הצבעה שהסתיימו. את המשך הדיון יש לקיים בדף השיחה של הערך או הנושא הנידון. אין לערוך דף זה.
↑
1 2 3  תבנית:ציטוט אתר
1 2   
שגיאות פרמטריות בתבנית:קישור שבור 
פרמטרים [ תאריך ] לא מופיעים בהגדרת התבנית (הקישור אינו פעיל)
↑  תבנית:ציטוט אתר
↑  תבנית:ציטוט אתר
↑  תבנית:ציטוט אתר
↑  תבנית:ציטוט אתר
↑  תבנית:ציטוט אתר
↑   
שגיאות פרמטריות בתבנית:קישור שבור 
פרמטרים [ תאריך ] לא מופיעים בהגדרת התבנית (הקישור אינו פעיל)
ערב הסעודית (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קארן אליוט האוס
 שפת המקור:  אנגלית
 נושא:  ערב הסעודית
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ירושלים
 מספר עמודים:  352
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך:  2024
 תרגום:  און דהן
ערב הסעודית: תולדותיה וסודותיה של הממלכה שמעצבת מחדש את המזרח התיכון (באנגלית: On Saudi Arabia: Its People, Past, Religion, Fault Lines—and Future) הוא ספר עיון מאת העיתונאית האמריקאית קארן אליוט האוס(אנ'), העוסק בעברה ועתידה של ערב הסעודית. האוס ביקרה במדינה למעלה משלושים שנה, ובספרה היא מתארת את הממלכה הן עבור מומחים אזוריים והן עבור הקהל הרחב. הספר מספק מידע על זכויות אדם ועל פוליטיקה גלובלית, ועל חשיבותן לעתיד ערב הסעודית.
הספר יצא בתרגום עברי על ידי הוצאת סלע מאיר בשנת 2024.
מחקר

קארן אליוט האוס ביקרה לראשונה בערב הסעודית בשנות ה-70 של המאה ה-20. במהלך ביקוריה, היא חקרה את הממלכה לעומק—משכונות העוני ועד המתחמים המפוארים של האליטה ואף לבית המלוכה.
כדי להבין את חיי היומיום של הנשים במדינה, היא התחפשה באמצעות בורקה, מה שאפשר לה להיכנס לבתים של המשפחות הדתיות ביותר ולשוחח איתן בגילוי לב.
האוס החלה לכתוב על ערב הסעודית עבור וול סטריט ג'ורנל לפני כארבעים שנה, ומאז עקבה מקרוב אחר ההתפתחויות הפוליטיות, החברתיות והכלכליות שעברו על הממלכה.
ספרה מתבסס על כחמש שנות "צלילה לעומק" (deep diving), במהלכן ניצלה את קשריה הדיפלומטיים כדי להשיג גישה למגוון רחב של אזרחים סעודים. היא שוחחה עם טרוריסטים לשעבר, פלייבויים עשירים, אלמנות מרוששות, מופתי, מהנדסים, מרצים, עקרות בית, צעירים מתוסכלים ואפילו עם נסיכים שהודחו ממעמדם.
הפער בין שאיפות הציבור לרפורמות ובין הקצב האיטי שבו השינויים מתרחשים בפועל הוא אחד המוקדים המרכזיים של הספר, וממנו נובע המתח המהותי שמלווה את הניתוח של האוס על עתידה של ערב הסעודית.
תוכן

ניתן לחלק את הספר לשלושה חלקים עיקריים.
החלק הראשון עוסק במה שהאוס מתארת כ"עדינותה של הממלכה, שמקורות יציבותה המסורתיים—הדת ומשפחת המלוכה—מאבדים את אמינותם ואת שליטתם". החלק השני מתמקד בקווים המפלגים "חברה חמוצה, שבה סעודים רבים מתוסכלים מהשכלה ירודה, מכלכלה מדשדשת, משיעורי אבטלה גבוהים בקרב הצעירים, מדיכוי הנשים, מעוני, משחיתות ומממשל שאינו יעיל, שקוף או אחראי". החלק השלישי של הספר עוסק בתרחישים אפשריים בנוגע לעתיד הממלכה. האוס משווה את המשטר הסעודי לימיה האחרונים של ברית המועצות.
"ערב הסעודית של ימינו מזכירה במידה רבה את שלבי הסיום של ברית המועצות הישנה, שבה ברז'נייב המזדקן הוחלף באנדרופוב החולה, שזה הוחלף בצ'רניינקו הרופף, בטרם הופיע מנהיג דור חדש כגורבצ'וב—שניסה (ונכשל) להחיל רפורמות אמיתיות".
בנוסף, האוס תוהה מה יכול "הפטרון האמריקאי הוותיק של הממלכה לעשות כדי להשפיע על עתידה של ערב הסעודית". האוס מתארת את החברה הסעודית כמבוך "שבו הסעודים מוצאים עצמם מנווטים שוב ושוב בין שבילים מפותלים, המוקפים בקירות גבוהים של כללים דתיים, הגבלות של השלטון ומסורות תרבותיות". היא צופה אפשרות של התפוצצות חברתית והפלת השלטון בממלכה, ומציעה כי שתי קבוצות—נשים וצעירים—הן הזועמות ביותר ועלולות לפעול בנחישות למימוש דרישותיהן. לדבריה, 60 אחוז מהסעודים הינם צעירים עד גיל 18.
פרק שלם בספר מוקדש למצבן של הנשים בערב הסעודית. האוס טוענת כי אף ש-60 אחוז מהבוגרים באוניברסיטאות הן נשים, הן מהוות רק כ-12 אחוז מכלל המועסקים במדינה. במקביל, השכבה הענייה ביותר בחברה הסעודית הן נשים אלמנות או גרושות, שבלית ברירה מחפשות מקורות תעסוקה כדי לפרנס את ילדיהן.
תוכן > תמיכה בטרור

נושא נוסף שעולה בספר הוא התמיכה בטרור. האוס מתארת מאמצים של ממשלת ערב הסעודית לשקם טרוריסטים לשעבר ולשלבם מחדש בחברה. היא מציינת כי בוויקיליקס צוטטה שרת החוץ האמריקאית דאז, הילרי רודהם קלינטון, באומרה ש"סעודים הם המקור המשמעותי ביותר למימון קבוצות טרור סוניות ברחבי העולם". לפי האוס, ערב הסעודית נותרה בעיקרה שקטה גם בזמן האביב הערבי עקב נוכחות ביטחונית כבדה..
תוכן > כלכלה

ביחס למערכת הכלכלית, סבורה האוס כי הסעודים כבולים בשל כלכלה המבוססת כמעט אך ורק על נפט ותשלומי רווחה ממשלתיים. הספר מתאר גם את ממדי העוני בארצות המפרץ, כשהאוס מציינת ש-40 אחוז מהאוכלוסייה חיים על פחות מ-850 דולר לחודש. תחת שליטתם המוחלטת של אנשי דת ואהבּיים, מערכת החינוך אינה מכשירה את הסעודים לתפקידים מקצועיים, וכיוון שהם מסרבים לעבוד במקצועות צווארון כחול ובשירותים, 90 אחוז ממשרות המגזר הפרטי מאוישות בידי עובדים זרים.
סיכום

לפי האוס, אל סעוד "ניהלו את ארצם כמעין תאגיד משפחתי ללא כל אחריותיות".. מערכת חינוך רדודה ואידאולוגיות דתיות קיצוניות מחניקות כישרונות בכל תחום. האוס טוענת כי עם הזמן הכלכלה הסעודית תהפוך פחות חדשנית, פחות מגוונת ופחות מודרנית:  "הם הנהיגו מדיניות שריסקה את האינטלקטואלים, האמנים, אנשי העסקים ואת הנשים שלהם, ואפילו את הנסיכים שלהם עצמם".
ביקורות

הספר ערב הסעודית זכה לתגובות מגוונות ולביקורות מעמיקות. ניו יורק טיימס תיאר את הספר כ"סקירה מרתקת על ממלכה מסתורית", בעוד שוושינגטון פוסט הדגיש כי הוא מספק "ניתוח חודר על החברה הסעודית ושבריריותה". סן פרנסיסקו כרוניקל הגדיר אותו כ"עוצמתי ומטריד", בעוד שפאבלישרס וויקלי ציין כי הספר "מציג בצורה מרשימה את הדינמיקות הפנימיות של המדינה". הביקורת המרכזית כלפי הספר היא גישתו הפסימית כלפי עתידה של ערב הסעודית, כאשר מבקרים מסוימים טענו שהוא מתאר את המדינה כקרובה להתפרצות חברתית, אך מבלי לספק תחזית ברורה. לצד זאת, רבים שיבחו את כתיבתה החדה של האוס ואת ניתוחה המדויק של הפערים החברתיים, הכלכליים והפוליטיים במדינה.