stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנציוס
משנתו > טבע האדם

מנציוס חידש שטבע האדם טוב במקורו, ועל סמך זה בנה את משנתו:
טבע האדם טוב במקורו, ולפיכך יש לו דעת מולדת של טוב, ויכולת מולדת לעשות טוב.
פיתוח שכל-לב האדם עד תכליתו מאפשרת לאדם לשרת את השמיים ולהגשים את ייעודו.
הרוע אינו מולד, אלא נובע מטעויותיו של האדם ומהשפעות חיצוניות.
יש צורך במאמצים משמעותיים כדי לשוב לטבע המקורי הטוב.
תכלית הלימוד אינה אלא לחפש ולשוב אל טבעו המקורי של האדם.
קונג-טו דזה, תלמידו של מנג-דזה, שאל: "קאו דזה אמר שטבע האדם אינו לא טוב ולא רע. יש אומרים שאפשר להפוך את טבע האדם לטוב או לרע. ואחרים אומרים שיש אנשים שטבעם טוב ויש אנשים שטבעם רע. אתה אומר שטבע האדם טוב. האם כל אלו טועים?"
אמר מנג-דזה: "אם אנשים ילכו בדרכי טבעם המקורי, הם יוכלו לעשות טוב. זו הייתה כוונתי באומרי שטבע האדם טוב. אם אינם עושים טוב, זו אינה אשמת יכולתם הטבעית".
לדעת מנציוס, יסוד הלימוד בארבע התחלות המצויות ברגשות טבעיים המצויים אצל כל אדם: רגש השתתפות בצער הבריות זה התחלה של אנושות (רֶן 仁), רגש בושה או סלידה זה התחלה של צדק (יִי 義), רגש של היענות או יראת כבוד זה התחלה של דרך ארץ (לִי 禮), רגש של טוב ורע זה התחלה של חכמה (גִ'י 智).
הסביר פנג יולאן: "צ'ן לי העיר: 'כשמנציוס אומר שטבע האדם טוב, הוא מתכוון שבטבע של כל בני האדם יש טוּב, ולא שהטבע של כל בני האדם לגמרי טוב'. בלומר שהטבע האנושי טוב, מנציוס התכוון שלכל האנשים יש 'התחלות' של אנושות, צדק, דרך ארץ, וחכמה. אם ארבע ההתחלות האלו מגיעות להתפתחותן השלמה באדם, הוא נעשה חכם. העדר טוּב באדם לא נובע מכך שטבעו מנוגד לטבע של אדם טוב, אלא מכך שלא עקב אחרי ארבע ההתחלות האלו ולא פיתח אותן לגמרי".
משנתו > בין אדם לחברו

לפי מנציוס, בהמשך לדרכו של קונפוציוס, יחסים בין אדם לחברו הם הטבע (האמיתי) של כל האדם: אהבה בין אב ובנו (מכוננת אנושות), יושר בין מושל ושר (מכונן צדק), נימוסים בין אורח ומארח (מכוננים דרך ארץ), והכרה בידע של מוכשרים (מכוננת חכמה). מעשה האנושות הוא כיבוד הורים, מעשה הצדק - להישמע לאחים הגדולים (אחווה), מעשה החכמה - להבין את שני הדברים האלה ולהחזיק בהם, מעשה דרך ארץ - סידורם וקישוטם.
במשפחה היחס החשוב ביותר הוא בין אב ובנו, מופת לאהבה. אם כל אדם יאהב ויכבד את הוריו ויתייחס לזקניו ביראת כבוד, יהיה שלום במדינה.
מחוץ למשפחה, היחס החשוב ביותר הוא בין מושל ושר, מופת לכיבוד הבריות. מנציוס הדגיש את ההדדיות הנובעת מיחס מושל לשריו. אם המושל מתייחס לשריו כאילו הם ידיו ורגליו, הם יתיחסו אליו כאילו הוא שכלם/לבם ובטנם. אם המושל מתייחס לשריו כאילו הם כלבים וסוסים, הם יתיחסו אליו כאילו הוא סתם אדם. אם המושל מתייחס לשריו כאילו הם עשב ובוץ, הם יתייחסו אליו כאילו הוא שודד ואויב.
חצר מלכות סונג הייתה מושחתת, ורק השר ג'וּ-ג'וֹ היה מלומד איש-מידות. פו-שנג, שר אחר במלכות סונג, תהה מדוע ג'ו-ג'ו איננו מתקן את מידותיו של המלך. השיב לו מנציוס, ולהלן תמצית שיחתם:
מנג-דזה: "נניח ששר של צ'ו חפץ ללמד את בנו לדבר צ'י, האם על המורה להיות איש צ'י או איש צ'ו?"
פו-שנג: "עליו להעסיק איש צ'י ללמדו צ'י"
מנג-דזה: "אם איש צ'י אחד ילמדו, והמון אנשי צ'ו יסיחו את דעתו, אפילו אם יכריחו אותו מדי יום לדבר צ'י, הוא לא יצליח. לעומת זאת, אם ישכנו אותו במשך כמה שנים בצ'י, אזי אפילו אם יכריחו אותו מדי יום לדבר צ'ו, הוא לא יצליח. אתה סבור כי ג'ו-ג'ו הוא מלומד איש-מידות ולכן שמת אותו בחצר המלכות. אם כל האנשים בחצר המלכות, זקן וצעיר, גדול וקטן, הם כמו ג'ו-ג'ו, מי יעזור למלך לעשות רע? אם כל האנשים שבחצר המלכות אינם כמו ג'ו-ג'ו, מי יעזור למלך לעשות טוב? מה כבר מסוגל ג'ו-ג'ו אחד לעשות עבור מלך סונג?"
אם הממונים על אדם (במשרה ממשלתית) לא סומכים עליו, משמע שחבריו לא בוטחים בו. אם חבריו של אדם לא בוטחים בו, משמע שאינו מכבד ומשמח את הוריו. אם הוריו של אדם אינם שמחים בו, משמע שהוא חסר כנות. אם אדם עושה חשבון-נפש ומוצא שאינו נאמן לעצמו (אמיתי, כן), משמע שאינו מבין מה טוב. לפיכך, יסוד היחסים בין אדם לחברו להיות, או לחשוב איך להיות, אמיתי, כן, ישר, תם.
הקיסר שון דאג שמא בהיעדר חינוך האנשים יהיו כמעט כמו חיות, ולפיכך מינה את שייה לשר החינוך ללמד את האנשים יחסים בין אדם לחברו: אהבה בין אב ובן, יושר בין מושל ושר, תשומת-לב לתפקידיהם השונים בין איש ואשתו, קדימות זקן לצעיר, ואמון בין חברים.
ואנג צ'אנג שאל על חברות. אמר מנג-דזה: "חברות אל לה להסתמך על תועלת, אלא על מידות טובות. אם אתה מתיידד עם אנשים משיקולי תועלת, זה יגרום לתרעומת".
משנתו > מחשבה ומעשה

לדעת מנציוס, השכל הוא החלק הנעלה באדם, המבדיל אותו מבהמות; והחושים החלק הנחות באדם המשותף בינו לבין בהמות. אנשים גדולים הולכים בדרך שכלם באמצעות חשיבה. אנשים קטנים הולכים אחרי חושיהם, ומבולבלים מדברים חיצוניים. לפיכך, כל אדם יכול להיות יאו או שון אם ילך בהתמדה בדרך שכלו (האמיתי).
אמר מנג-דזה: "כאשר שון התגורר בלב ההרים, הוא חי בינות עצים ואבנים, וחבריו היו חיות יער. ההבדל בינו לבין אנשי ההרים הפראיים היה זעום. אולם כששמע מילה טובה, כשראה מעשה טוב, הוא היה כמו הנהר הצהוב העולה על גדותיו. דבר לא יכל לעמוד בפניו".
אמר מנג-דזה: "אנושות היא שכלו/לבו של האדם, וצדק דרכו היא". אם קונפוציוס הדגיש במיוחד את ערך האנושות (אורח חיים מוסרי שלם, נאמנות ואמפתיה, דאגה לבריות), הרי שמנציוס העריך במידה שווה את הצדק (חובה מוסרית ללא פניות, יושר). לדעת מנציוס, המוסר (אנושות וצדק) פנימי ואינו חיצוני. הסחות-דעת נובעות מחוסר התאמה בין מעשי האדם לבין הצדק. כשיש לאנשים גבולות מה לא יעשו, אזי יוכלו לעשות את שעליהם לעשות. על האדם להתמיד במעשים נכונים, אך לא באופן מקרי או מלאכותי או מאולץ.
מנג-דזה אמר לקאו-דזה: "שביל הרים, אם הולכים בו, תוך זמן קצר הוא נהיה נתיב. אם לא הולכים בו, עשב חוסמו תוך זמן קצר".
כתב קרסון צ'אנג: "מנציוס היה החסיד הראשון של קונפוציוס שבנה מערכת המבוססת על דוקטרינה של רעיונות. הוא רואה את המציאות בדעת האדם, ולא בעולם התופעות. ידע, ההכרחי למידה טובה, אין עיקרו מה שרואים, שומעים, טועמים, ונוגעים, אלא נובע מהשכל הפנימי". וכתב: "מנציוס שם דגש על היות המעשה צודק או שגוי, או על הרצון הנסתר או הכוונה".
אמר מנג-דזה: "המממש את שכלו/לבו עד תכליתו, מבין את טבעו. היודע את טבעו, יודע את השמים".
משנתו > גורל

מנציוס הבחין בין גורל, במשמעות השגחה או דין, לבין גורל ראוי, במשמעות מה שהאדם ראוי להיות כפי צו השמים.
אמר מנג-דזה: "אם חיפשת ומצאת, עזבת ואיבדת, אזי החיפוש מועיל למציאה, ומה שחיפשת נמצא בך. אם יש דרך ישרה לחפש, אבל המציאה תלויה בגורל, אזי החיפוש לא מועיל למציאה, ומה שחיפשת מצוי מחוץ לך".
עושר או כבוד תלויים בגורל. לפיכך, לא נכון לרדוף ממון או כבוד, ודי לו לאדם להישמר לנפשו תוך מילוי חובתו המוסרית כמיטב יכולתו. אנושות, צדק, דרך ארץ, חכמה, אינם חיצוניים אלא פנימיים, ומציאתם תלויה בעיקר במאמץ האדם. לפיכך, ראוי לו לאדם לעסוק בעיקר בחיפוש ומציאת שכלו/לבו האמיתי, תיקונו העצמי, השתלמותו המוסרית.
משנתו > תיקון עצמי

מנציוס דימה את מעשה האנושות לגרעין תבואה, שהוא טוב רק בהיותו בשל. הוא דימה את איש האנושות לקַשָּׁת. על הקשת להיות דרוכה לגמרי, כלומר על המאמץ להיות שלם. הקשת מכוון ויורה. אם הוא מפספס את המטרה, הוא לא מתמרמר על אנשים אחרים, אלא פשוט בוחן ומחפש בו עצמו מה הייתה הסיבה לכישלונו.
לדעת מנציוס, אין שמחה גדולה יותר מאשר לעשות חשבון נפש ולהיות אמיתי; ואין דבר קרוב יותר למידה טובה שלמה מאשר להתאמץ ככל יכולתו להתחשב באחרים.
אמר מנג-דזה: "מילים פשוטות, אשר משמעותן מרחיקת לכת, הן מילים טובות. עקרונות מהותיים, אשר יישומם מקיף, הם עקרונות טובים. מילותיו של האדם הגדול אינן וולגריות, והדרך כלולה בהן. העקרון בו מחזיק האדם הגדול הוא תיקון עצמי, וזה מביא שלום לעולם".
משנתו > האמצע

הסימן צ'ונג (中) פירושו המקורי: "פנימה", "בלב", "העולם הפנימי". קונפוציוס היקנה לו משמעות מוסרית: "ללא פניות", או "לא פחות ולא יותר". מצ'ונג נגזר צ'ונג-יונג (中庸), מידה טובה נעלה, שהייתה מידתו של קונפוציוס, והוא רצה ללמדה, וכבר תקופה ארוכה קודם לקונפוציוס הייתה נדירה. היא מוסברת בספר צ'ונג-יונג ("דרך האמצע וקיומה") המיוחס לדזה-סה. מנציוס הבהיר את המושג צ'ונג כדלקמן.
יאנג צ'ו דגל בעקרון של "כל אדם לעצמו". מו דזה אהב את כל הבריות במידה שווה. דזה-מו הבין ששני הקצוות (העיקרון של יאנג צ'ו והעיקרון של מו דזה) חלקיים (חד-צדדיים), ולפיכך החזיק באמצע (צ'ונג) ביניהם. מסביר מנציוס שדרכו של דזה-מו קרובה לדרך הנכונה (דרכו של קונפוציוס); אלא שאם מחזיקים באמצע, מבלי להתחשב בנסיבות, זו דוגמטיות העוסקת בנקודה אחת תוך הזנחת מאה נקודות אחרות.
במילים אחרות, מנציוס הבהיר שהאמצע אינו דבר קבוע, אלא מתחדש לפי הנסיבות; ואם הוא קבוע, אזי כבר אינו האמצע.
משנתו > המנהיג האידיאלי

לדעת מנציוס, המשאב החשוב ביותר במדינה הוא האנשים, ולאחר מכן הארץ והתבואה, והמושל הכי פחות חשוב (בהיותו שליח ציבור). לפיכך, המנהיג האידיאלי הוא מלך אמיתי הפועל לטובת האנשים. הוא פועל לטובת האנשים, כי אינו יכול לסבול לראות בסבלן של הבריות, והוא מפתח בהתאם ממשלת אנושות המבוססת על צדק, ומושל על ידי דוגמה אישית מוסרית. ההפך מהמנהיג האידיאלי הוא העריץ, הפועל רק למען שמו הטוב, רווח או כבוד. העריץ, תוך שימוש בכוח, מתיימר לאנושות. המלך האידיאלי במידה טובה פועל אנושות.
לדעת מנציוס, יאו ושון פעלו בדרך מוסר (אנושות וצדק) מטבעם, המלך טאנג והמלך וו פעלו בדרך מוסר מתוך תיקון עצמי; לעומת זאת, חמשת העריצים שאלו את השמות "אנושות" ו-"צדק" (כדי לקשט את מעשיהם). כלומר, אצל המלכים (האמיתיים) המוסר פנימי, ואילו ה"אנושות" וה"צדק" של עריצים אינם אלא חיצוניות העלולה להטעות את ההמונים.
אמר מנג-דזה: "כשכוח משמש להתגבר על אנשים, הם אינם מקבלים מרות ברצון, אלא כי אין להם די כוח להתנגד. כשמידה טובה משמשת למשול על אנשים, הם שמחים בליבם ונשמעים בכנות, כגון שבעים התלמידים שנשמעו לקונפוציוס".
אמר מנג-דזה: "אם המושל מכבד אנשי-מידות ומעסיק אנשים מוכשרים, כך שהמשרות הבכירות מאוישות על ידי אנשים מעולים, אזי מלומדים מכל העולם ישמחו להיות בחצר המלכות".
לדעת מנציוס, מילים טובות לא יכולות להשפיע כמו לב טוב, וממשלה טובה לא יכולה להשפיע כמו חינוך טוב.
משנתו > פרשנות ספרים קדומים

אמר מנג-דזה לתלמידו ואנג צ'אנג: "בקוראנו את השירים והספרים של אנשי קדם, האם אין עלינו להכירם כאנשים? לפיכך, אנו לומדים את התקופה בה חיו. אפשר לכנות זאת 'להתיידד עם אנשי-מידות קדומים'".
לפי מנציוס, חברות מבוססת על מידות טובות. לפיכך, חברות עם אנשי-מידות בעירו, בארצו, בעולם כולו, לפעמים אין די בה לאדם, והוא מוצא קרבה רוחנית גדולה יותר לכתבי חכמים מדורות קודמים. בקוראו את שיריהם וספריהם, הוא מכיר את מידותיהם הטובות; ובהכירו את מידותיהם, הוא חפץ להתיידד עמהם. אזי, מאחר שיש פער בין זמנו לבין זמנם, הוא לומד להכיר את תקופתם, וממילא מבין טוב יותר את כתביהם. נמצא שתהליך הקריאה והלימוד של שירי וספרי אנשי קדם הוא תהליך של התיידדות עם אנשי-מידות קדומים. במילים אחרות, פרשנות ראויה לספרים קדומים דורשת לימוד של תקופתם ויחס חברי למחבריהם.
ראו גם

רן (קונפוציאניזם)
מידות טובות
לקריאה נוספת > תרגומים לספר מנג-דזה

מנג דזה / תרגם מסינית והוסיף הערות ואחרית דבר: דן דאור, מוסד ביאליק, 2009.
James Legge, The Works of Mencius, New York 1970.
D. C. Lau, Mencius, London 1970.
Wing-Tsit Chan, A Source Book in Chinese Philosophy, pp. 49-83, Princeton University Press, 1963.
Arthur Waley, Three Ways of Thought in Ancient China, pp. 115-198, London 1946.
Bryan W. Van Norden, Mengzi With Selections From Traditional Commentaries, Hacket Publishing Company, 2008.
לקריאה נוספת > ספרים ומאמרים על משנתו

Kwong-loi Shun, Mencius and Early Chinese Thought, Stanford University Press, 1997.
Fung Yu-Lan, A History of Chinese Philosophy, Vol. I, pp. 106-131, London 1952.
Herbert A. Giles, Confucianism and Its Rivals, pp. 88-128, London 1915.
Carsun Chang, The Significance of Mencius, in "Philosophy East and West", Apr. - Jul. 1958, pp. 37-48.
Vincent Y. C. Shih, Metaphysical Tendencies in Mencius, Philosophy East and West, Vol. 12 No.4, 1963, pp. 319-341.
A. C. Graham, The Background of the Mencian Theory of Human Nature, in "Studies in Chinese Philosophy and Philosophical Literature", State University of New York Press, 1990, pp. 7–66.
Tu Wei-ming, On The Mencian Perception of Moral Self-Development, in "The Mohist", Vol. 61 no. 1 (January 1978), pp. 72-81.
Chong Kim-Chong, Early Confucian Ethics: Concepts and Arguments, pp. 35-82, Chicago 2007.
Chan, Alan K. L. (ed.), Mencius: Contexts and Interpretations, Honolulu: University of Hawaii Press, 2002.
Xiusheng Liu (ed.), Philip J. Ivanhoe (ed.), Essays on the Moral Philosophy of Mengzi, Hackett Publishing Company 2005.
Yang Shiao (ed.), Kim-chong Chong (ed.), Dao Companion to the Philosophy of Mencius, Springer 2023.
ניידות חברתית

ניידות חברתית (נקראת גם ניעות חברתית או מוביליות חברתית, באנגלית: Social Mobility) היא מושג בסוציולוגיה, המתאר את היכולת של אדם או משפחה לשנות את מעמדם הכלכלי־חברתי. הגורמים המרכזיים המשפיעים על היכולת לניידות חברתית הם: הון חברתי, מקום מגורים, השכלת הורים, בריאות, מעמד הורים, מבנה משפחתי, העברת נכסים בין־דורית וחינוך איכותי ונגיש. הניידות יכולה להיות כלפי "מעלה" או כלפי "מטה" (לטובה או לרעה), כאשר לכל תזוזה יש השפעה על חיי האדם או המשפחה. כאשר אי־השוויון בין מעמדות חברתיים גדל, כך פוחת הסיכוי לניידות חברתית, כלומר קשה יותר לטפס בסולם המעמדות.
מאפיינים

הניידות החברתית נמדדת לרוב בצורה כמותית ובמונחים של שינוי ביכולת הכלכלית, כלומר שינויים בהכנסה או בעושר. משלח יד הוא מדד מקובל נוסף לחקר ניידות חברתית. אפשר למדוד ניידות חברתית בהתייחס למגוון תחומים, כמו בריאות או הישגים חינוכיים, בנוסף לרמות הכנסה. ניתן להבין את הניידות החברתית כתזוזה כלפי "מעלה" ו"מטה", לפיה אנשים רואים אם נסיבותיהם טובות יותר או פחות מאלה של הוריהם או בקרב בני גילם. הניידות החברתית משמעותית עבור אנשים מרקע חברתי־כלכלי נמוך, והיא מבטאת את יכולתם לפעול לשיפור מיקומם בסולם החברתי־כלכלי, בנפרד ממאפיינים שאינם תלויים בהם, כגון הרקע שלהם, המקום בו גדלו או שיוכם האתני. את רעיון הניידות החברתית ניתן להבין באופן יחסי או במונחים מוחלטים בין הדורות.
היסטוריה

ניידות חברתית הייתה אחד הנושאים הבוערים בחקר ההיסטוריה החברתית בשנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20. חוקרים בחנו ניידות חברתית משתי סיבות עיקריות. ראשית, על מנת לבדוק האם חברות מודרניות הגדילו או הפחיתו את סיכויי העלייה בסולם החברתי. שנית, לצורך חקירה בתולדות הניידות החברתית בראייה השוואתית. למשל, חוקרים אירופאים ואמריקאים בחנו את מיתוס ההזדמנויות לעלייה חברתית באמריקה, שהיו ייחודיים בהשוואה לאירופה. חקר הניידות החברתית תרם לתחומי ההיסטוריה, הסוציולוגיה והמחקר הפוליטי.
מקור תפיסת הניידות החברתית

הסוציולוג והפעיל הפוליטי, פיטרים סורוקין, הציג לראשונה את מושג הניידות החברתית בספרו "ניידות חברתית ותרבותית" (1927). סורוקין קבע כי אין חברה פתוחה לחלוטין (כגון מערכת המעמדות) ואין חברה סגורה לחלוטין (כמו מערכת הקסטות בהודו). בנוסף, אין שתי חברות זהות מבחינת התנועה המותרת, ומהירות הניידות החברתית יכולה להשתנות מתקופת זמן אחת לאחרת, תוך תלות במאפייני החברה. שינוי חברתי יכול להתרחש לאורך זמן, כאשר אנשים עוברים ממעמד אחד לאחר בעקבות אינטראקציות חברתיות שונות, במהלכן אנשים מתחרים ומשתפים פעולה עם אחרים כדי לעלות בסולם הניידות החברתית.
הגורמים המשפיעים על ניידות חברתית

פערים חברתיים, לרוב, אינם נובעים מהבדלים גנטיים או אינדיבידואליים. הם נוצרים ומתבססים על ידי תהליכים ומנגנונים חברתיים, שמעמיקים את אי־השוויון במתן הזדמנויות. סימנים לניידות חברתית, כגון חינוך ובריאות, יכולים לשמש לחיזוי של ניידות של אדם או קבוצה בחברה מרובדת. לדוגמה, הורים ממעמד סוציו־אקונומי גבוה יכולים לשלוח את ילדיהם לתוכנית חינוך מוקדם, על מנת להגביר את סיכוייהם להצלחה בלימודים בשנים המאוחרות יותר של חייהם. גורמים נוספים המשפיעים על הניידות החברתית הם הון חברתי, הון תרבותי, תעסוקה, בריאות והשפעות אזוריות־גאוגרפיות.
סוגי ניידות חברתית

ניידות חברתית יכולה להתרחש בצורות שונות, ואנשים יכולים לחוות סוגים שונים של ניידות בשלבים שונים של חייהם. סוגי הניידות אינם בהכרח תלויים זה בזה, ולעיתים קרובות הם יכולים לחפוף. נהוג לחלק את סוגי הניידות לשתי קטגוריות עיקריות: ניידות אופקית וניידות אנכית.
סוגי ניידות חברתית > ניידות אופקית

מתרחשת כאשר אדם משנה את עיסוקו, אך מעמדו החברתי־כללי נותר ללא שינוי. למשל, אם רופא עובר מטיפול ברפואה להוראה בבית ספר לרפואה, העיסוק השתנה, אך יוקרתו ומעמדו החברתי ככל הנראה נותרו זהים. סורוקין מתאר את הניידות האופקית כתמורות דתיות, טריטוריאליות, פוליטיות או אחרות ללא שינוי בעמדה האנכית.
סוגי ניידות חברתית > ניידות אנכית

מתרחשת כאשר אדם עובר ממעמד נמוך למעמד גבוה יותר (או להפך). סורוקין, בספרו, הגדיר זאת כ"טיפוס חברתי ושקיעה חברתית".
סוגי ניידות חברתית > ניידות אנכית > ניידות כלפי מעלה

מתארת מצב של עלייה למצב כלכלי מיוחס יותר בחברה. בחברה "פתוחה" מה שנדרש לצורך ניידות כלפי מעלה הוא לרוב חינוך ועבודה קשה. "הצלחה" נקבעת על ידי הישגים פרטניים ולא על בסיס רקע משפחתי. לעומת זאת, בחברות סגורות יש מעט ניידות כלפי מעלה, אם בכלל. למשל, ילדים להורים ממעמד הפועלים עשויים בסופו של דבר להגיע לעיסוקים של מעמד הפועלים בעצמם, וההישגיות החינוכית שלהם נקבעת במידה רבה על ידי ההישגים החינוכיים של הוריהם. ניידות כלפי מעלה עשויה לכלול גם תפקידים בכירים יותר באותה קבוצה חברתית. עם זאת, ניידות זו, אף על פי שהיא נתפסת כדבר טוב, עשויה לגבות מחיר מאנשים פרטיים. כאשר אדם נע כלפי מעלה, לעיתים קרובות הוא צריך להשאיר מאחוריו סביבה מוכרת, כמו משפחה, ומקומות מעברו. ייתכן שיהיה עליו לשנות את צורת חשיבתו והתנהגותו. הוא יצטרך להסתגל לסביבה חדשה ולאמץ נורמות התנהגות שונות, הנהוגות בחברה החדשה.
סוגי ניידות חברתית > ניידות אנכית > ניידות כלפי מטה

ניידות כלפי מטה מתרחשת כאשר אדם עובר ממעמד גבוה בחברה למעמד נמוך יותר. זה יכול להתרחש למשל כשמישהו נתפס בביצוע מעשה פסול, שעלול לגרום לאובדן משרתו הנוכחית. ניידות מסוג זה כרוכה בהתמודדות עם פיחות דרסטי ומהיר במעמד החברתי. אדם החווה אותה עשוי להתקשות להסתגל לסביבה החדשה, מכיוון שהיא אינה דומה לרמת החיים אליה הוא רגיל.
סוגי ניידות חברתית > ניידות בין־דורית

מתרחשת כאשר המעמד החברתי משתנה מדור אחד לדור הבא. השינוי יכול להיות כלפי מעלה או כלפי מטה. לדוגמה, אב עבד במפעל ואילו בנו רכש השכלה גבוהה, שמאפשרת לו להיות עורך דין או רופא. שינוי חברתי מסוג זה מעודד את הבן לאמץ דרך חיים וחשיבה חדשים. ככלל ניתן לומר שככל שיש יותר התאמה בין הכנסות הילדים וההורים, כך הניידות החברתית פחותה.
סוגי ניידות חברתית > ניידות תוך־דורית

התקדמות ברמה החברתית המתרחשת לאורך חייו של אדם. ניתן להבין ניידות תוך־דורית גם כשינוי במעמד החברתי, המתרחש בקריירה הבוגרת של האדם. למשל, אדם שעובד כמפקח במפעל, מקבל קידום והופך לעוזר המנהל.
מדד הניידות החברתית העולמי

מדד הניידות החברתית של הפורום הכלכלי העולמי מספק הערכה הוליסטית ל־82 מדינות בהתאם לביצועיהן בחמישה מדדים מרכזיים של ניידות חברתית: בריאות, חינוך, טכנולוגיה, עבודה והגנה, ומוסדות. מדינות בעלות ניידות חברתית גבוהה יותר מספקות הזדמנויות שוויוניות יותר, ללא תלות ברקע החברתי־כלכלי, למיקום הגאוגרפי, למין או למוצא. ניתן למצוא קשר ישיר בין אי־השוויון בהכנסות המדינה לבין ציון הניידות החברתית שלה במדד. המדד מצייד את קובעי המדיניות בכלי לזיהוי אזורים לשיפור הניידות החברתית ולקידום הזדמנויות, המשותפות באותה מידה לכלל אזרחיהן, ללא קשר לשלב ההתפתחות שלהן. מהגרף עולה כי המדינות הסקנדינביות מובילות את המדד לשנת 2020: במקום הראשון דנמרק, עם ציון של 85.2, את המקום השני חולקות נורווגיה ופינלנד (83.6) וסוגרות את החמישייה הסקנדינבית שוודיה (83.5) ואיסלנד (82.7). מדינות אלה משלבות נגישות לאיכות ושוויון בחינוך, תוך מתן הזדמנויות ותנאי עבודה טובים לצד הגנה סוציאלית איכותית. נוסף לכך, 13 המדינות המובילות הן מדינות אירופאיות, כאשר קנדה ויפן (מקום ה־14 וה־15 –76.1) הן הנציגות הראשונות של אמריקה הצפונית ואסיה בהתאמה. ארצות הברית מדורגת במקום ה־27 (70.4), בעוד ישראל מדורגת במקום ה־33 (68.1) בלבד. במקום ה־82 והאחרון מדורגת חוף השנהב (34.5).
עקומת גטסבי הגדול

עקומת גטסבי הגדול היא תרשים, שהוצג בשנת 2012, על ידי כלכלן הבית הלבן לשעבר, אלן קרוגר, במסגרת התכנסות של מועצת היועצים הכלכליים. העקומה מתארת את הקשר בין אי־שוויון לחוסר ניידות חברתית בין־דורית במדינות ברחבי העולם וממחישה את הקשר בין ריכוז העושר בדור אחד לבין היכולת של הדור הבא לעלות בסולם הכלכלי בהשוואה להוריהם. העקומה מראה שילדים ממשפחות עניות נוטים פחות לשפר את מצבם הכלכלי כמבוגרים במדינות בהן אי־השוויון בהכנסות היה גבוה יותר. התבוננת בתרשים מראה שככל שהמדינה שוויונית יותר, כך גדל הסיכוי של אדם להשתכר יותר מהוריו ולעלות במעמד החברתי־כלכלי. הסיבה לכך היא שככל שהפער גדול יותר, קשה יותר לגשר עליו, והפערים העצומים במשאבים המושקעים בכל ילד מהמעמדות השונים, מקשים על כך עוד יותר.
ניידות חברתית בישראל

בשנת 2018 ערכה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את "הסקר החברתי", שבמרכזו עמדה סוגיית הניידות החברתית. הסקר כלל מגוון שאלות, החל בשינויים במהלך החיים, ובעיקר ניידות תעסוקתית, בקרב בני 30 ומעלה: מעבר בין מקומות עבודה, שינויים בתנאי העבודה ושינויים נוספים שהתרחשו בעשור האחרון. כמו כן, נבחנו עמדות הנדגמים בקשר לשינויים בחייהם, כגון קידום בעבודה, נישואין, לידת ילדים ועוד שאלות נוספות לגבי תעסוקתם. הסקר אף עסק בניידות מן ההיבט המשפחתי, הדתי ומקום המגורים. מהסקר עולה כי ככל שההורים הם בעלי השכלה גבוהה יותר, כך גם ילדיהם משכילים יותר. מבין אלה שלפחות הורה אחד הוא אקדמאי רק לכ־7% בלבד אין תעודת בגרות. מנגד, נמצא כי למעלה מ־60% מבני 30 ומעלה, שהוריהם חסרי השכלה, לא סיימו את לימודיהם התיכוניים. מכאן נובע שהשכלת הורים קובעת באופן מובהק את השכלת ילדיהם, וזהו סימן מובהק לחוסר ניידות חברתית. מהסקר עולה גם שהכנסה תלויה בהשכלה, כלומר נמצא קשר ישיר בין השכלת ההורים להכנסת משק הבית של ילדיהם. שיעור האוכלוסייה בעלת הכנסה גבוהה, גבוה יותר בקרב מי שאביו אקדמאי, ונמוך יחסית בקרב מי שאביו לא סיים תיכון. גם לגבי תעסוקה נמצאה ניידות בין־דורית נמוכה. על פי סקר הלמ"ס, יש התאמה בין רמת התעסוקה של הפרט לרמת התעסוקה של הוריו: ככל שההורים היו בעלי עיסוק הדורש רמת מיומנות גבוהה, כך גם לילדיהם קיים סיכוי הוגן, לעסוק במשלח יד הדורש רמת מיומנות גבוהה יותר.
ישראל נחשבת חריגה במדד עקומת גטסבי הגדולה, שכן על אף אי־השוויון הגבוה המאפיין אותה, רמת הניידות החברתית בה גבוהה מהצפוי (אך עדיין נמוכה מאוד). מחקר של ה־OECD טוען שבמדדים מסוימים של ניידות חברתית, ישראל נמצאת מעל הממוצע למדינות ה־OECD. כך לדוגמה, הסיכוי שבן לעובדי "צווארון כחול" בישראל יתקבל למשרת "צווארון לבן", או בתחום מותנה "המלצות אישיות", גבוה מהממוצע.
ניידות חברתית בישראל > "מחיר למשתכן" וניידות חברתית

"מחיר למשתכן" היא תוכנית הדגל הממשלתית בשוק הדיור בישראל, שהובלה בידי שר האוצר לשעבר, משה כחלון. מטרת התוכנית היא לדאוג לדירה למחוסרי הדיור בישראל ("זכאים"), בדגש על זוגות צעירים ומשפחות צעירות, שטרם הצליחו לרכוש או לשכור כזו. התוכנית ספגה ביקורת בהקשר של מספר נושאים, ובהם העדפת "בן המקום", היוצרת אפליה פסולה. "בן המקום" הוא מי שהתגורר ב־3 השנים האחרונות, או ב־4 מתוך 10 השנים האחרונות, בתחום השיפוט של הרשות בה ייבנה הפרויקט. לדוגמה זוג שבמשך כל חייהם גדלו בפריפריה, נישאו וצברו הון עצמי מצומצם. אם ירצו לעבור לאחת מערי מטרופולין תל אביב, הסיכויים שלהם לעשות זאת, ללא סיוע מההורים או מהממשלה, נמוכים, שכן אינם בני המקום. לעומתם, לזוג, שגדל במרכז ישראל ובעל אותו הון מצומצם, יש סיכוי גבוה יותר לזכות בהגרלה. המשמעות היא צמצום בניידות החברתית, משום שהתוכנית מונעת מאנשים מסוימים, עקב מאפיינים גאוגרפיים, לשפר את מעמדם הכלכלי־חברתי. בתחילת שנת 2021 הוגשה בקשה לתובענה ייצוגית נגד משרד השיכון ורשות מקרקעי ישראל, 5 שנים לאחר שהחל שיווק דירות במסגרת התוכנית. הבקשה הוגשה על רקע סעיף "העדפת בן מקום". לטענת התביעה, הסעיף מנוגד לחוק האוסר אפליה על רקע מקום מגורים ומונע ניידות חברתית, משום שהוא מקשה על זוגות וזכאים מהפריפריה לשפר את רווחתם האישית ולרכוש דירה באזורי הביקוש באחת מהערים באזור תל אביב.