stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היא (סרט)
הערות שוליים

1 2  היא, באתר Box Office Mojo
↑  "היא", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג", 10 בינואר 2014
↑   אורי קליין, האהבה הווירטואלית של הסרט "היא", באתר הארץ, 12 בינואר 2014
↑  אורון שמיר, עכבר העיר אונליין, "היא": סרט מבריק שיחבר אתכם לעצמכם, באתר הארץ, 9 בינואר 2014
↑  יעל שוב, ‏ביקורת לסרט "היא", באתר "Time Out ישראל", 8 בינואר 2014
| פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1947‏-1954 | נס ברחוב 34 (1947) • החיפוש (1948) • קרב קרקע (1949) • הכל אודות חוה (1950) • ניצחון בוהק (1951) • חמש אצבעות (1952) • לילי (1953) • סברינה (1954) |  |
| 1965‏-1980 | דוקטור ז'יוואגו (1965) • אדם לכל עת (1966) • כחום הלילה (1967) • צ'ארלי (1968) • אן של אלף הימים (1969) • סיפור אהבה (1970) • בית חולים (1971) • הסנדק (1972) • מגרש השדים (1973) • צ'יינהטאון (1974) • קן הקוקייה (1975) • רשת שידור (1976) • דירה לשניים (1977) • אקספרס של חצות (1978) • קרמר נגד קרמר (1979) • התצורה התשיעית (1980) |  |
| 1981‏-2000 | האגם המוזהב (1981) • גנדי (1982) • תנאים של חיבה (1983) • אמדאוס (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • המיסיון (1986) • הקיסר האחרון (1987) • אהבה במלכוד (1988) • נולד בארבעה ביולי (1989) • רוקד עם זאבים (1990) • תלמה ולואיז (1991) • ניחוח אישה (1992) • רשימת שינדלר (1993) • ספרות זולה (1994) • על תבונה ורגישות (1995) • לארי פלינט: האיש והסקנדל (1996) • סיפורו של ויל האנטינג (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • אמריקן ביוטי (1999) • טראפיק (2000) |  |
| 2001-היום | נפלאות התבונה (2001) • אודות שמידט (2002) • אבודים בטוקיו (2003) • דרכים צדדיות (2004) • הר ברוקבק (2005) המלכה (2006) • ארץ קשוחה (2007) • נער החידות ממומביי (2008) • תלוי באוויר (2009) • הרשת החברתית (2010) • חצות בפריס (2011) • ג'אנגו ללא מעצורים (2012) • היא (2013) • בירדמן (2014) • סטיב ג'ובס (2015) • לה לה לנד (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) • הספר הירוק (2018) • היו זמנים בהוליווד (2019) • משפט השבעה משיקגו (2020) • בלפסט (2021) • רוחות אינישרין (2022) • אנטומיה של נפילה (2023) ‏•‏‏ עד שיצא עשן לבן (2024) |  |
אויבי הציבור

ערך זה עוסק בסרט פשע משנת 2009. אם התכוונתם להרכב ראפ אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מייקל מאן 
 הופק בידי:  מייקל מאן, קווין מיישר 
 תסריט:  רונן בנט, אן בידרמן, מייקל מאן 
 עריכה:  פול רובל   ג'פרי פורד
 שחקנים ראשיים:  ג'וני דפ (ג'ון דילינג'ר) כריסטיאן סטולט (Charles Makley) ספנסר גארט (Tommy Carroll) פטר גרטי (Louis Piquett) מאט קרייבן קארי מאליגן קייסי סימאזקו דון פריי ביל קאמפ (Frank Nitti) רורי קוקריין John Michael Bolger ג'יימס רוסו Richard Short (Samuel Parkinson Cowley) דומיניק לומברדוזי דייוויד וורשופסקי סטיבן גראהם (בייבי פייס נלסון) ברנקה קאטיץ' (Ana Cumpănaș) סטיבן דורף (Homer Van Meter) צ'נינג טייטום (צ'ארלס ארתור פלויד) ג'ון אורטיז ג'ייסון קלארק (John Hamilton) כריסטיאן בייל (מלווין פרביס) מריון קוטיאר (Evelyn Frechette) סטיבן לאנג (Charles B. Winstead) בילי קרודופ (ג'ון אדגר הובר) דייוויד ונהם (Harry Pierpont) שון האטסי אמילי דה רייבין לילי סובייסקי Chandler Williams (קלייד טולסון) ג'ובני ריביסי (אלווין קרפיס) לילי טיילור Shanyn Leigh ג'ואל פריי 
 מוזיקה:  אליוט גולדנטל 
 צילום:  דנטה ספינוטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רלטיביטי מדיה, TriBeCa Productions, סרטי מישר 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 1 ביולי 2009
 משך הקרנה:  143 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, מותחן פשע, סרט דרמת פשע, סרט היסטורי, historical drama film, סרט הרפתקאות, סרט מתח, סרט פעולה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט ביוגרפי, סרט דרמה, נאו-נואר 
 מקום התרחשות:  ויסקונסין, שיקגו 
 תקציב:  $100,000,000
 הכנסות:  $214,604,120
 www.publicenemies.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
אויבי הציבור (באנגלית: Public Enemies) הוא סרט פשע אמריקאי שיצא בשנת 2009 ומבוסס על סיפורו של שודד הבנקים ג'ון דילינג'ר. הסרט בוים על ידי מייקל מאן, שהיה שותף גם בהפקה ובכתיבת התסריט. התסריט התבסס על ספרו של בריאן בורו בנושא זה. בסרט מגלם כריסטיאן בייל את מלווין פרביס, סוכן FBI שמנסה לעצור את הפושעים ג'ון דילינג'ר (ג'וני דפ), בייבי פייס נלסון (סטיבן גראהם) ו"פריטי בוי" פלויד (צ'נינג טייטום), שפעלו בתקופת השפל הגדול במערב ארצות הברית ומשכו תשומת לב תקשורתית.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסרט מתחיל ב-1933, על רקע השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית, בשנות ה-30, כשהפשע הוא עניין שבשגרה ומפרי חוק הם רוקסטארים. שודדים וכנופיות נמצאים בכל מקום ובכל זמן. כשהמבוקש, הידוע, והמסוכן מכולם הוא ג'ון דילינגר (ג'וני דפ). כאשר גו'ן משתחרר מבית הכלא שישב בו תשע שנים, הוא מיד מחליט לחזור לשדוד בנקים ביחד עם חבריו. יחידה מיוחדת שמקים ג'יי אדגר הובר (בילי קראדופ) אשר בראשה עומד מלווין פרביס (כריסטיאן בייל) מבקשת לייצר שיטור מאורגן כנגד הפשע המאורגן. הם יוצאים נגד הפושעים של התקופה, והסרט כולל מרדפים ואירועי ירי בין הצדדים בלתי סדירים בין לבין.
טריטוריית מקדונלד

מפה המציגה את שלושת המחוזות שנועדו להרכיב את טריטוריית מקדונלד
טריטוריית מקדונלד הוא השם שהוענק על ידי תושבי מחוז מקדונלד (אנ'), שבמדינת מיזורי בארצות הברית, לישות העצמאית שניסו להקים כאקט של מחאה בשנת 1961. בעקבות סכסוך, שהתגלע בין מנהיגי המחוז ובין מושל מיזורי, החליטו התושבים לפרוש ולהקים מדינה נפרדת במסגרת ארצות הברית של אמריקה. הצעדים שנקטו התושבים להקמת "המדינה ה-51 של ארצות הברית" נתפסו כבדיחה על ידי הגורמים הרשמיים, אולם זכו לתהודה רבה בעיתונות של אותם ימים. טריטוריית מקדונלד, שבעצם לא נולדה מעולם, חדלה מלהתקיים כעבור מספר חודשים בתום עונת התיירות של שנת 1961.
הרקע להקמת טריטוריית מקדונלד

בשנת 1961 הושמטה רשימת אתרי הנופש של העיירות נואל (אנ'), פיינוויל (אנ') וסאות-ווסט סיטי (אנ') מן "המדריך לחופשות משפחתיות", אשר הודפס בגב מפת הכבישים הרשמית של מדינת מיזורי. מדריך זה היה פופולרי מאוד באותה תקופה, והמוני התיירים נהגו לטייל על פי ההמלצות שהופיעו במפת הכבישים. המפה הופצה לציבור ב-3 באפריל 1961, ותושבי מחוז מקדונלד, שציפו למטיילים שהיו מבקרים במקום בעונת התיירות בכל שנה, ראו בהשמטה זו פגיעה חמורה בפרנסתם ביוקרת מקום מגוריהם. הם תבעו את תיקון המעוות, אולם מחלקת הכבישים של מדינת מיזורי, שהוציאה לאור של המדריך, סירבה להדפיס מחדש את מפת הכבישים.
מחוז מקדונלד, השוכן בפינה הדרום מערבית של מדינת מיזורי, וגובל במדינת ארקנסו ובמדינת אוקלהומה, נחשב לאזור בעל נוף יפה שמשך מדי שנה המוני תיירים שפקדו את אתרי התיירות, צרכו את השירותים שהציעו העסקים המקומיים, ותרמו תרומה משמעותית לכלכלת המחוז. בשנת 1960 נפגעה תנועת התיירות בעיר נואל עקב שינוי הנתיב של הכביש הראשי שחצה את מחוז מקדונלד, והשמטת אתרי התיירות מן הפרסום הרשמי של המדינה הייתה הקש ששבר את גב הגמל. 11 אלף התושבים של מחוז מקדונלד, שהיו תלויים במידה רבה בהכנסות שקיבלו במהלך עונת התיירות, סירבו לקבל את התשובה השלילית שקיבלו ממחלקת הכבישים והחליטו להגיב בתקיפות על הפגיעה בכבודם ובפרנסתם.
זו לא הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שתושבי מחוז מקדונלד הגיבו בחריפות על החלטת ממשל שפגעה בהם. בשנת 1863 שרפו תושבי המחוז את בניין בית המשפט ואת הארכיון המקומי לאחר שהתקבלה החלטה משפטית שלא מצאה חן בעיניהם. כעת, כמאה שנים מאוחר יותר, שוב התארגנו תושבי המחוז למאבק בממשל.
צעדי המחאה של תושבי מחוז מקדונלד

ב-9 באפריל 1961 נפגשו בעיירה נואל כחמישים מתושבי המחוז על מנת לדון בדרכי פעולה אפשריות. בפגישה השתתפו כל בעלי התפקידים המרכזיים של המחוז, כולל נציג המחוז לסנאט של מיזורי. התושבים העלו הצעות שונות לפעולות שיביעו את מחאת אנשי המחוז ואכזבתם מהתנהגותהשל מדינת מיזורי. בין ההצעות נידונה האפשרות לבקש ממדינת ארקנסו הסמוכה שתספח אליה את מחוז מקדונלד, או לדרוש ממדינת מיזורי שתחזיר את מחוז מקדונלד חזרה לשליטת האינדיאנים.
לאחר דיונים סוערים החליטו התושבים להתנתק ממדינת מיזורי, לחבור למחוז דלאוור (אנ') שבאוקלהומה ולמחוז בנטון (אנ') שבארקנסו, ולייסד מדינה חדשה שתיקרא "טריטוריית מקדונלד", המדינה החמישים ואחת של ארצות הברית. תוכנית זו נוסחה באופן רשמי והוצגה ב-12 באפריל 1961 בפני הסנאט של מדינת מיזורי על ידי לי ארון בצ'לר (אנ'), שכיהן כסנטור בסנט של מיזורי.
מר מקגאוון, נשיא לשכת המסחר המקומית נבחר לנשיא הממשל הזמני, והתושבים החלו לממש את ההחלטה ולגבש את המוסדות של המדינה החדשה שהחליטו להקים.
הקמתה של טריטוריית מקדונלד

ב-11 באפריל 1961 החלו הפעולות הממשיות למימוש הריבונות של המדינה העצמאית החדשה. בית הדפוס המקומי הדפיס דרכונים, אשרות תיירות ובולי דואר, לתושבים חולקו "תעודות תושב", ומטבעות מיוחדים עשויים מעץ הונפקו לטובת המסחר התיירותי. מועדון הקליעה המקומי הוכרז כתחנת גבול וחברי המועדון, ששימשו כשומרי הגבול, עצרו את הנוסעים בכביש כשהם מבקשים להציג את אשרת הכניסה ומונעים את כניסתם של "אנשים בלתי רצויים" דוגמת גובי המס של מדינת מיזורי. שירות דואר מיוחד הוקם על מנת להוביל את דברי הדואר שנשלחו מן העיר נואל אל בית הדואר האמריקאי במחוז הסמוך.
משלחת של אנשי מחוז מקדונלד נסעה ב-12 באפריל 1961 לפגישה עם מושל מיזורי, אשר התנצל על הפגיעה ברגשותיהם והבטיח לתקן את הטעות כאשר יודפס מדריך הכבישים של שנת 1962. בניגוד לדברי המושל נציג מחלקת הכבישים של מדינת מיזורי סירב להתנצל בפני התושבים ואף החמיר את המצב בהצהירו שההשמטה הייתה מכוונת וכי אין באזור כל אטרקציות מיוחדות המצדיקות להפנות לשם מטיילים. ב-17 באפריל קיבל הסנאט של מדינת מיזורי החלטה אשר דחתה את בקשת הפרישה של המחוז הסורר והעבירה את הדיון בעיניינם להמשך מעקב בוועדה שהוקמה לצורך כן.
התגובה הפושרת של מוסדות מדינת מיזורי שכנעה את ה"מורדים" שלא להרפות ממאבקם. הם פנו למזכיר האומות המאוחדות בבקשה לקבל סיוע בסך ארבעה מיליארד דולר לביסוס ה"מדינה" החדשה, ובמקביל המשיכו בצעדי המחאה הפומביים. בשלב מסוים הורידו התושבים את דגל מדינת מיזורי מהתורן שעל בית המועצה בעיר נואל והניפו במקומו את דגל הקונפדרציה מימי מלחמת האזרחים האמריקנית. בתגובה לכך, תושבי העיר הסמוכה "הכריזו מלחמה" על טריטוריית מקלאוד ואיימו לפלוש לעיר ולהחרים את הדגל. בקרב הראווה שנערך נוצחו אנשי טריטוריית מקלאוד והמנצחים הניפו מחדש את דגל מדינת מיזורי.
תושבי העיר נואל, שביקשו להציל את עונת התיירות האבודה של שנת 1961 החליטו ליצור שיחזור של המירוץ אחר האדמות מתקופת המערב הפרוע. למעלה מאלף תיירים הגיעו לעיר ב-30 באפריל 1961, וארבעה מתוכם, אשר "התגברו" בסיוע המיליציה המקומית על מתקפות אנשי מחוז מקלאוד שהתחפשו לאינדיאנים, והצליחו למצוא את שטרי המכר שהוסתרו סביב העיר, זכו לרשום על שמם אקר של אדמה על שפת הנהר הסמוך לעיר.
ההד הציבורי להקמת טריטוריית מקדונלד

פרשת מאבקם הצבעוני של אנשי טריטוריית מקלאוד זכתה להתייחסות רחבה בעיתונות המקומית של מדינת מיזורי והמדינות השכנות, בעיקר בזכות התזמון המצוין של פעולות המחאה. בשנת 1961 ציינו בארצות הברית מלאת 100 שנים לפרישת מדינות הדרום במלחמת האזרחים, וסיפור חדש על "פרישה" זכה להד תקשורתי רחב. קוראי העיתונים, שמאסו בסיפורי הזוועות על הטבח בקונגו ועל הפעולה הכושלת במפרץ החזירים בקובה, מצאו בתיאורים המשעשעים של אירועי המחאה ממחוז מקדונלד, אתנחתה קומית מתלאות היום יום. אזרחי העיירה נואל היו רציניים, אך בעיני כל האחרים נתפש האירוע כבדיחה משעשעת.
סיום הפרשה

במהלך החודשים שלאחר ההכרזה על הפרישה ממדינת מיזורי והפעלת צעדי המחאה הפומביים דעך העניין הציבורי בסיפור של טריטוריית מקדונלד, אולם לאנשי המחוז לא הייתה כל סיבה להצטער על היוזמה שגילו. הפרסום הרחב לו זכתה הפרשה בכלי התקשורת האמריקאים והבינלאומיים עוררה סקרנות בלב רבים, וחודשים רבים לאחר תום הפרשה, המשיכה תעשיית התיירות של מחוז מקדונלד ליהנות מאלפי המטיילים, שעצרו במקום, ונהנו מהאווירה המרדנית ששררה באזור במשך תקופת הקיץ. מחוז מקדונלד חזר עם הזמן לשגרת היום יום, ובשלב מסוים הוכרז על "פיוס" עם מדינת מיזורי.
מפת התיירות החדשה שהודפסה על ידי מדינת מיזורי בשנת 1962 הכילה גם את אתרי התיירות של מחוז מקלאוד, אשר המשיך ליהנות מן הפרסום לו זכה בגין ההכרזה על עצמאותו. אנשי המשמר של המחוז המשיכו לסייר ברחבי המחוז ולהעניק לתיירים בהם נתקלו את "הדרכון" של המחוז. מסמך זה התקבל בשמחה על ידי התיירים שראו בו מזכרת מעניינת מטריטוריית מקלאוד.
ראו גם

הבולים של טריטוריית מקדונלד
לקריאה נוספת

משה רימר, "טריטוריית מקדונלד - המדינה שלא הייתה", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 50, דצמבר 2003, עמ' 22–23.
McDonald Territory - Seeking Recognition in Twentieth Century Missouri
McDonald TERRITORY SECESSION ATTEMPT AND RESULTING PRIVATE DISPATCH
הערות שוליים

↑  McDonald Territory - The 1961 Family Vacationland Map
↑  McDonald Territory - Photographs of McDonald County Tourism
↑  McDonald Territory - Tourism and McDonald County
↑  McDonald Territory - Highway Changes Within McDonald County
1 2 3 4  DIVIDED WE STAND
↑  McDonald Territory - The Formation of McDonald Territory
↑  McDonald Territory - Outside Correspondences
↑  President of the McDonald Territory Meets with Chief Henry Saugee of the Cherokee Indian Tribe
↑  McDonald Territory - Secession
↑  Missouri Senate, Resolution Number 51, Presented by State Senator Lee A. Bachler (McDonald County), April 12, 1961
↑  MacDonald Territory
↑  McDonald Territory Officials Posing in Front of the Territorial Office, Noel, Missouri 1961
↑  McDonald Territory - The McDonald Territory Border Guard
↑  McDonald TERRITORY SECESSION ATTEMPT AND RESULTING PRIVATE DISPATCH
↑  McDonald Territory Officials Meet with Missouri Governor John "Jake" Dalton, May 1961
↑  McDonald Territory - The Battle of Noel
↑  Missouri Senate, Resolution No. 55, Adopted April 17, 1961
↑  McDonald Territory - Governor John Dalton Speaks
↑  McDonald Territory - The Noel Land Rush
↑  Newspapers known to have published news reports about the McDonald County Secession attempt
↑  McDonald Territory - The Secession Loses Steam
↑  McDonald Territory - Reconciliation
↑  McDonald Territory - A New Age of Tourism
נילי דגן

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1953 (בת 72) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  הרצליה
 תחום כתיבה:  עורכת אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
 סוגה:  שירה
 בן זוג:  לואיס דגן
 פרסים והוקרה:  כלת פרס היצירה לסופרים/ות עבריים/ות ע"ש לוי אשכול לשנת 2024
 www.nillydagan.com
 
נילי דגן (נולדה ב-6 במרץ 1953) היא משוררת ישראלית, כלת פרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת 2024, יזמת פרויקטים לשירה, המשתפת פעולה עם יוצרים, משוררים, מוזיקאים, שחקנים, צלמים ואמנים פלסטיים.
דגן היא עורכת ה"אנתולוגיה המקוונת לשירה עברית", מיזם המאגד מאות משוררים וותיקים וצעירים, המייצגים מבחר מגוון של שירה עברית עכשווית.
ביוגרפיה

דגן נולדה וגדלה בכפר סבא. אמהּ רינה רונן, ילידת נהלל, בת דודו של האלוף אסף שמחוני, הייתה מוזיקאית ומורה לפסנתר. אביה, נחום עזגד, שהיה איש צבא, עלה ארצה מליטא לקיבוץ דגניה א', והיה בן משפחתו של א.ד. גורדון (דוד-אימו). לאחר נישואיה הראשונים, בשנות ה-70, עברה לאילת. ב-1986 נישאה בשנית ובמשך כ-25 שנה עבדה לצד בעלה לואיס דגן, בעסקי המשפחה. משפחתם המורחבת מונה שישה ילדים ואחד עשר נכדים. בנה הבכור גיא רוטמן הלך לעולמו באופן פתאומי ב-27 באוקטובר 2021 והוא רק בן חמישים. המיזם "מסע כורסא - מסביב לעולם ב-80 שירים" מנציח את זכרו.
דגן החלה לכתוב בשנת 2005, לאחר שהושתל בגופה, קוצב לב. שיריה פורסמו במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות", במוסף גלריה של עיתון "הארץ", בעיתון ישראל היום ובכתבי העת "מאזנים", "שבו", "גג", "משיב הרוח", "עתון 77" ו"ביטאון שירה".
למדה ספרות בשלוחת אוניברסיטת בן-גוריון באילת וקורסים לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. חברה באיגוד כללי של סופרים בישראל, באקו"ם, בתא סופרי הרצליה ובאגודת הסופרים.
יוזמות ספרותיות

בשנת 2009, כחברת מערכת בכתב העת המקוון "עיין ערך שירה" הגישה מדור סיקורת על משוררים ושירתם.
בשנת 2011 יזמה תחרות שירה, פרס פסח מילין, למשוררים בראשית דרכם, בחסות איגוד כללי של סופרים בישראל.
בפסטיבל המשוררים במטולה ה-12, יזמה הפקה אינטרנטית של הפסטיבל בשיתוף עם המנהל האומנותי רפי וייכרט, המשורר והעורך של הוצאת "קשב לשירה". היה זה ניסיון ראשון מסוגו לתעד פסטיבל שירה שלם, חגיגת שירה וצליל בהשתתפות כ-60 משוררים ויוצרים, בגיליון של כתב עת מקוון "עיין ערך שירה".
במאי 2012 יזמה את סופ"ש שירה, במת שירה מרכזית באתר של נילי דגן, המהווה אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, עשירה ומגוונת, המונה מאות משוררים בני זמננו וכ-4000 משיריהם.
בשנת 2014 יזמה את המדור "מלחיני משוררים ישראלים" המאיר בזרקור אוהב ומכבד יצירות של שירה מוזיקלית ישראלית. עורך ראשי: דודו אלהרר, מוזיקאי, מפיק מוזיקלי
בשנת 2018 יזמה אנתולוגיה מקוונת לאמרות יוצרים בני זמננו – עַל כַּנְפֵי אֲמָרוֹת– אסופת אמרות שכולה פרי עטם של מאות משוררים וסופרים עכשוויים. עורך ראשי: אמיר אור משורר סופר מתרגם.
בשנת 2023 במהלך מלחמת "חרבות ברזל", יזם הקריין והשדרן נועם גיל-אור בשיתוף עם נילי דגן, את מיזם "השיר היומי - נועם גיל-אור קורא שירה", והחל מ-17 באוקטובר הוקלטו מדי יום שירים ברוח התקופה.
ספריה

בשנת 2008 יצא לאור ספר שיריה הראשון "בכל אדם יש ארבעה בנים" – יצירה בארבעה רבדים: שירה, תרגום, מוזיקה וקריאה המשולבת ביצירת אמנות. שירי הספר תורגמו לאנגלית על ידי סוזן ואד קודיש, לערבית בידי פרופ' נעים עריידי ולספרדית על ידי קלאודיה אסא. לספרים מצורפים תקליטורים בהפקת דודו אלהרר. הספר ראה אור גם במהדורה ביבליופילית מצומצמת בת 54 עותקים בהוצאת "אבן חושן", עם מגזרת המתכת "רביעייה" של דוד גרשטיין בעיצוב עידו אגסי ובצירוף התקליטורים. היצירה נבחרה להיות מוצגת בין ספרי האמן המיוחדים בשדרת מעצבי הספרים הביבליופיליים של יריד הספרים ה-60 בפרנקפורט, אוקטובר 2008.
הפרויקט המוזיקלי קונצרט שירה בארבעה קולות כולל ארבעה תקליטורים עם שמונה קטעים מקוריים אינסטרומנטליים שהלחין והפיק דודו אלהרר ועיבד קן ברג'ס, המשלבים בתוכם קריאה אמנותית של טקסטים מהספר "בכל אדם יש ארבעה בנים", בביצוע ארבע שחקניות ובארבע שפות.
בשנת 2010 ראה אור הספר "מאחורי המלחמה רואים את הים", בליווי צילומים של הצלם אמן גדי דגון.
בשנת 2013 ראה אור הספר "לא מתקרבת לתחנה המרכזית". חמישה שירים מספר זה תורגמו לרומנית ופורסמו במרץ 2018 בירחון "אפוסטרוף", בעריכתה של מרתה פטראו. השירים תורגמו לרומנית על ידי המשוררים רירי סילביה מנור ומנחם פאלק.
בנובמבר 2013 יצא לאור הספר "ילדה של פעם" – ספר שירי ילדים מלווה בתמונות מאלבומי משפחתה. שירים מתוך הספר הולחנו ועובדו על ידי המוזיקאי רמי שולר, זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים 2012.
בשנת 2018 ראה אור ספר שיריה החמישי "עד שאלמד לעוף", סדרת 'כתוב' בעריכת אמיר אור, פרדס הוצאה לאור.
בשנת 2022 ראה אור ספר שירי הילדים "הלונה פארק של ניליק", ציור עטיפה רפי פרץ במחווה לישראל פלדי, דפוס עופר, "טיקטקתי" הוצאה דיגיטלית לאור.
בשנת 2025 יראה אור ספר שיריה השביעי של נילי דגן, "לשם אני הולכת", בהוצאת ספרי עיתון 77.
פרסים והוקרה

במאי 2014 בטקס יום העצמאות בהר הרצל בירושלים השתתפה נילי דגן במיצג – פסיפס של 50 נשים יוצרות שפרצו דרך בתחומי התרבות בישראל.
במרץ 2015 הוענק פרס הוקרה לנילי דגן על פועלה למען היצירה והשירה העברית, מטעם אגודת הסופרים העבריים וקרן העמותה ע"ש נחמה פוחצ'בסקי (נפ"ש) ויחיאל מיכל פוחצ'בסקי.
בדצמבר 2024 הוענק לנילי דגן פרס ראש הממשלה/ פרס היצירה לסופרים/ות עבריים/ות ע"ש לוי אשכול.
לקריאה נוספת

שירי לב-ארי, שירה בריבוע, באתר הארץ, 26 במרץ 2008
"בכל אדם יש ארבעה בנים" הגיע לפרנקפורט, באתר Iwoman , נובמבר, 2008.
נילי דגן, מדף הספרים של נילי דגן, באתר nrg‏, 22 בדצמבר 2008.
פסטיבל מטולה ה-12, באתר עיין ערך שירה, ספטמבר 2009.
ניקולא אורבך, פרדוקס הנטול מן החיים עצמם, עיתון 77 גיליון 353, 2010.
נילי דגן בראיון עם פרופ' יוסי גמזו, זוכה פרס אקו"ם למפעל חיים, עיתון 77, מרץ 2014.
פיוט 2018, נילי דגן מעברים, דפשיר שבועי בעריכת דרור גרין, גיליון 573, מאי 2018.
להאזנה ולצפייה

קונצרט שירה בארבעה קולות, ארבע קרייניות בארבע שפות קוראות שירים מהספר "בכל אדם יש ארבעה בנים". לחן: דודו אלהרר, עיבוד: קן ברג'ס, גדי סרי | כלי הקשה, ניצן עין-הבר | כלי נשיפה, עמוס עבר-הדני | גיטרות, אלון הלל | תופים, עמית הראל | קלידים, אלון נדל | גיטרה בס, 2008.
"בית הורי", בהשתתפות נילי דגן וטל עזגד, עם רעיה אדמוני ברשת א', 2014.
מופע השקת ספר השירים "עד שאלמד לעוף", מנחה נועם גיל-אור, בית היוצר תל־אביב, יוני 2018.
הערות שוליים

↑  דפנה לוי, רשימת הזוכים בפרס היצירה לסופרים עבריים, ישראל היום, 12 בדצמבר 2024
↑  "אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית", נוסדה בשנת 2012, ומאגדת מאות משוררים, וותיקים וחדשים, המייצגים מבחר מגוון של שירה עברית עכשווית.
↑  אינדקס יוצרים, כ-850 יוצרים מתארחים באתר של נילי דגן.
↑  "מסע כורסא", מסביב לעולם ב-80 שירים, האתר של נילי דגן.
↑  שירים / נילי דגן, באתר מאזניים, דו ירחון לספרות של אגודת הסופרים, ‏26 במרץ 2020
↑  "תא סופרי הרצליה", מאגד את תושבי העיר שעיסוקם בכתיבה.
↑  פגישה חצי פגישה עם נילי דגן, עם המשורר אורי ברנשטיין, עיין ערך שירה, 2009.
↑  פרס ע"ש פסח מילין לשירה, בחסות איגוד הסופרים והאתר של נילי דגן, 2013
↑  פסטיבל מטולה ה-12 לשירה, באתר האינטרנט של נילי דגן
↑  אסופת "מלחיני משוררים ישראלים" מתחומי המוזיקה הקלה הפופולרית בישראל.
↑  עַל כַּנְפֵי אֲמָרוֹת - אנתולוגיה מקוונת לאמרות שיר פרי עטם של משוררים וסופרים עכשוויים, עורך ראשי אמיר אור.
↑  נועם גיל-אור קורא שירה, במהלך מלחמת "חרבות ברזל", הקליט גיל-אור מאות שירים פרי עטם של משוררים ישראלים, המיזם החל ב-17 באוקטובר 2023.
↑  "בכל אדם יש ארבעה בנים", הוצאת "אבן חושן", 2008.
↑  הממלכה – מקום למלאכת הספר, באתר האינטרנט של נילי דגן
↑  "קונצרט שירה בארבעה קולות", כולל ארבעה תקליטורים, בביצוע ארבע שחקניות ובארבע שפות.
↑  אדלינה קליין, מאחורי מלחמה רואים את הים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 במאי 2011
↑  גדי דגון, באתר האינטרנט של נילי דגן
↑  לא מתקרבת לתחנה המרכזית, באתר האינטרנט של נילי דגן
↑  נילי דגן בירחון הרומני APOSTROF, באתר של נילי דגן, ‏20 באפריל 2018
↑  "ילדה של פעם" במהדורה דיגיטלית, טיקטקתי, 2013.
↑  "מוצארט ובאך", מתוך הספר "ילדה של פעם", לחן ועיבוד רמי שולר.
↑  "טרמפולינה", מתוך הספר "ילדה של פעם", לחן ועיבוד רמי שולר
↑  אדלינה קליין, עד שאלמד לעוף, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 במאי 2018
↑  "עד שאלמד לעוף", פרדס הוצאה לאור, סדרך "כתוב" בעריכת אמיר אור, 2018.
↑  "הלונה פארק של ניליק", שירי ילדים, בליווי ציורים של רפי פרץ, 2019.
↑  אירוע הוקרה - נשים למען היצירה העברית, באתר האינטרנט של נילי דגן
↑   פרס הוקרה לנילי דגן על פועלה למען היצירה והשירה העברית, סרטון  באתר יוטיוב
↑  משרד החינוך התרבות והספורט, נימוקי השופטים לזוכים בפרס היצירה ע"ש הראש הממשלה לוי אשכול, 2024.
↑  נילי דגן לומדת לעוף, מאת פרופ' יוסי גמזו, עיתון 77, 2 באוגוסט 2018, גיליון 401.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308926905171  GND: 1055851771  ISNI: 0000 0000 5034 833X  LCCN: no2008098248  VIAF: 2803063   WorldCat (עם VIAF): 2803063
הופר (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  האל נידהאם
 הופק בידי:  מארק מונג'ין
 תסריט:  תומאס ריקמן, ביל קרבי
 עריכה:  דון קמברן
 שחקנים ראשיים:  ברט ריינולדס סאלי פילד
 מוזיקה:  ביל ג'סטיס
 צילום:  בובי ביירן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 ביולי 1978
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט קומדיית פעולה 
 תקציב:  6 מיליון דולר
 הכנסות:  78 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hooper
 דף הסרט ב־IMDb
 
הופר (Hooper) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1978 בבמויו של האל נידהאם (אנ'), עם ברט ריינולדס וסאלי פילד בתפקידים הראשיים.
ריינולדס ופילד היו בעת ההסרטה זוג בחיים לאחר שהכירו בהסרטת הסרט הפרחח ובת השריף (1977).
העלילה היא על פעלולן בסרטים ומהווה מחווה לאנשי הפעלולים בסרטים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
תקציר העלילה

סאני הופר (ברט ריינולדס) הוא פעלולן ותיק בסרטים ומשמש גם כמארגן ומתווך בין הבמאי לפעלולנים. הוא גרוש וחי כעת עם חברתו גוון דויל (סאלי פילד) בחווה של אביה ג'וקו דויל (בריאן קית') שהיה בעברו גם פעלולן.
כעת הוא עסוק בהסרטת הסרט "המרגל שצחק לסכנה" עם הבמאי רוג'ר דיל (ג'אן מייקל וינסנט) והשחקן אדם וסט בהפקתו של מקס ברנס (ג'ון מארלי).
הופר כבר מבוגר ולא במיטבו. במפגן פעלולנים הוא נפגש בפעלולן צעיר המכונה "סקי" (ג'אן מייקל וינסנט). לאחר המפגן הם נוסעים למסעדה בה נמצאים שוטרי SWAT. הופר מתגרה באחד מהם (טרי בראדשו) ומתחילה קטטה המונית בה מצטרף סקי לעזרת הופר. הם מתיידדים והופר מצרף אותו להסרטה.
לאחר שהופר מדגים נפילה חפשית מהליקופטר בגובה 68 מטר הוא חש בגבו והאורתופד אומר לו שאם ימשיך כך הוא יהיה משותק. גם חברו קאלי (ג'יימס וסט) וגם גוון מזהירים אותו.
הופר נשבר ומודיע שהוא פורש. המפיק ברנס מפעיל עליו לחץ רגשי ולבסוף הוא מסכים להשתתף יחד עם סקי תמורת 50.000 דולר לכל אחד.
הבמאי האגומניאק משנה את התסריט בכך שבסצנת הסיום על הופר וסקי לנסוע במהירות ברכב עם מנוע רקטי דרך בתים מתמוטטים, פיצוצים ואש מכל הכיוונים עד שהם מגיעים לגשר הרוס ומשם הם צריכים לעופף במכוניתם לאורך כ-100 מטר ולנחות על הגלגלים בצד השני.
סקי נוהג במהירות דרך פיצוצים ובתים ומכוניות מתרסקות. הגשר מפוצץ וסקי מהסס לעבור באוויר כי אין לחץ מספיק במנוע. רוג'ר מרחף מעליהם בהליקופטר ומזהיר שאם לא יעברו את הנהר הם יפוטרו והוא ידאג שלא ימצאו עבודה. סקי מחליט ומאיץ את המכונית מעל הנהר. המבצע מצליח והופר מוצא מהמכונית צולע אך מתאושש. הוא חובט ברוג'ר ומתחבק עם גוון.
צוות השחקנים הראשי

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ברט ריינולדס | סאני הופר |  |
| סאלי פילד | גוון דויל |  |
| בריאן קית' | ב'וקו דויל |  |
| ג'ון מארלי | מקס ברנס | מפיק |
| טרי בראדשו | שוטר s.w.a.t |  |
| ג'אן מייקל וינסנט | דלמור "סקי" |  |
| רוברט קליין | רוג'ר דיל | במאי |
| אלפי וייז | טוני | עוזר במאי |
| ג'יימס בסט | קאלי |  |
| אדם וסט | אדם וסט | בתפקיד עצמו |