יחזקאל בראון
קורות חיים > יציאה מן הקיבוץ

ב-1951 עזב את הקיבוץ והחל ללמוד באקדמיה הישראלית למוזיקה בתל אביב. ההחלטה לעזוב את הקיבוץ לא הייתה קלה, משום שבראון אהב את חייו בקיבוץ ואת כל הכרוך בהם, אך עבודתו בפלחה תבעה את כל זמנו וולא הניחה לו פנאי להתקדם במוזיקה, או אף להדריך קבוצות נוער עולה שהגיעו לקיבוץ. בסופו של דבר קיבל החלטה כואבת והודיע על עזיבתו, שהתקבלה בקיבוץ בצער, אך בהבנה וללא טינה. בתקופה הראשונה אחרי עזיבת הקיבוץ נאלצו יחזקאל ושולה להיפרד זמנית - היא להתגורר עם בנם הקטן אצל הוריה בקריית חיים והוא עם הוריו בראשון לציון, שם השתדל לצבור כסף לצרכים ראשוניים במתן שיעורים פרטיים בכל מקצוע אפשרי. במקביל ללימודיו באקדמיה לימד מוזיקה בסמינר הקיבוצים וחיבר מוזיקה. הרקדנית דבורה ברטונוב הזמינה אצלו יצירה לחליל רועים, ולאחר התייעצות עם החלילן אורי טפליץ, כתב סונאטה בשלושה פרקים, שטפליץ ניגן לראשונה במסגרת הקונצרטים הקאמריים במוזיאון תל אביב הישן. פטר עמנואל גרדנוויץ, שהיה אותן שנים המו"ל היחיד למוזיקה בישראל, הסכים להוציא לאור את היצירה, אך דרש שלא תיקרא סונאטה, שכן, לדבריו, "היום לא כותבים סונאטות [...] סונאטה היא מילה גסה שלא נאה להזכירה בחברה טובה" בראון נכנע ושינה את השם ל"שלושה פרקים לחליל", אך לאחר זמן חזר והחליף אותו לסונאטה, כיאה לה. ב-1953 סיים את לימודיו והחל ללמד מוזיקה. היה בוגר האקדמיה למוזיקה בתל אביב ובעל תואר מוסמך ללימודים קלאסיים מאוניברסיטת תל אביב. בין מוריו היו אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', הרצל שמואלי, אדית גרזון-קיווי ואחרים.
שלישיית גשר הירקון בהשתתפותם של אריק איינשטיין, יהורם גאון ובני אמדורסקי, הקליטה ב-1964 את לחנו של בראון למילים מאת יעקב שבתאי לשיר "וימלט קין". באופן יוצא דופן ברפרטואר הלהקה, הוקלט השיר ללא ליווי של כלי נגינה, החלטה שהדגישה את תוכן השיר הדרמטי וכן את ההרמוניה הקולית המוצלחת של כל אחד מחברי השלישייה בנפרד ויחד. השיר הופיע אחרון בצד א' באלבומה של השלישייה "אהבה ראשונה", אך נעדר מגרסת הדיסק שיצאה ב-1994.
בשנת 1966 נוצר קשר בין בראון ומדינות סקנדינביה באמצעות המוזיקאית ננה קגן הדנית. בסוף שנות ה-70' אירחה משפחת בראון, בתוקף תפקידו כמנהל האקדמיה, את ארקי פוהיולה ואת אנלי הלונן הפינים. פוהיולה היה מנצח מקהלת הילדים טפיולה והלונן הייתה קונסול לענייני תרבות בשגרירות פינלנד בישראל. קשרים אלה הניבו סיורים בפינלנד, בהם, בפסטיבל מקהלות נוער בהלסינקי השתתפה מקהלת העפרוני עם המנצחת מיה שביט, שביצעה את המחרוזת "טווס זהבי" של בראון לפי שירי ביאליק. פוהיולה ביקש מבראון עיבוד לירושלים של זהב של נעמי שמר בשביל מקהלת הנשים "טפיולה", ובראון ערך עיבוד זה בהסכמת נעמי שמר וראה בו את אחד הדברים היפים והמרגשים שיותר שעשה מימיו.
בנו הבכור של בראון, נגן הקרן רפי בראון, הקים משפחה בגרמניה ובאמצעותו התוודע בראון אל גרמני בשם קגי, שיזם סדרת הרצאות על דתות שונות והמוזיקה הקשורה בהן. הוא גילה עניין במוזיקה של בית המקדש, אך בראון הבהיר לו, שאין אפשרות לשחזר מוזיקה זו על אף החומר הרב הנוגע בכלי נגינה ובשירה בתנ"ך. עם זאת, בראון הציע לקגי להזמין את המוזיקולוג ד"ר אבנר בהט, שהתמחה במוזיקה ובמחול של העדה התימנית, ועמו קבוצת זמרים-רקדנים מקריית אונו. קגי נענה להצעה וההופעה זכתה להצלחה רבה. באותה הזדמנות הרצה בראון על טעמי המקרא וחמישיית כלי נשיפה ממתכת עם מקהלה הפתיעו אותו בביצוע יצירתו "הלכות תקיעת שופר".
בעת מלחמת ששת הימים, ביום כיבוש העיר העתיקה, פנה אליו יהורם גאון בבקשה לכתוב מוזיקה לשיר שחיבר יוסי גמזו בהשראת אירועי היום. גאון הכתיב לו את בתי השיר, הוא "בשערייך ירושלים", בטלפון ובראון חיבר את המוזיקה בשעות הלילה. כבר למחרת הקליט אותו יהורם גאון בקול ישראל והשיר שודר בתחנת רדיו רמאללה המנדטורית לשעבר.