stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דו"ח הריסון
תגובה

אייזנהאואר השיב לדו"ח האריסון בעדכון ממושך לטרומן באמצע אוקטובר: "המאבטחים הצבאיים שלנו מחליפים כעת כוחות אס-אס". הוא כתב:
הדו"ח של מר האריסון נותן התייחסות מועטה לבעיות העומדות בפנינו, וכן להצלחות שהושגו בהצלת חייהם של אלפי נפגעי מחנות ריכוז יהודים ואחרים והחזרתם של אלה שיכולים ורוצים לחזור [לארצות מוצאם], כמו גם להתקדמות שנעשתה תוך חודשים להביא אלה שנשארו תחת תחום שיפוטנו ממעמקי הניוון הגופני למצב של בריאות ונוחות.
הריסון השיב בנאום רדיו למחרת כי מה שאייזנהאואר ראה כשיפורים היה רחוק מהנדרש: "הם לא צריכים להיות בשום מחנות, אלא בבתים. לא ניתן לומר כי העברתם ממחנה אחד למשנהו הוא שחרור."
השפעה

לדו"ח הריסון הייתה השפעה על הקמתה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית בנושא ארץ ישראל, ועדה שנועדה להמליץ על מדיניות לשם התמודדות עם פליטי המלחמה היהודיים ועם בעיות ארץ ישראל תחת המנדט הבריטי. הריסון העיד בינואר 1946 בפני הוועדה האנגלו-אמריקאית. ב-1946 כינה הניו יורק טיימס את עבודתו של הריסון "ההצעה הרשמית הראשונה ליישוב מיידי של 100,000 יהודים בפלסטין". דו"ח האריסון היה צעד חשוב בגיבוש תמיכתה של ארצות הברית במדינת ישראל. ביוני קרא הריסון לאו"ם ליצור סוכנות שתטפל בבעיות העקורים, רבים מהם חסרי מדינה. הריסון סבר שאמריקה הלטינית עשויה לקבל בברכה רבים מהם.
שר החוץ הבריטי ארנסט בווין התייחס לדו"ח בנאום בפני בית הנבחרים הבריטי, שבוע לאחר כישלון ועידת לונדון בשנים 1946–1947 - הניסיון האחרון של בריטניה לנהל משא ומתן לשלום בפלסטין. בנאום האשים בווין את דו"ח הריסון בתחושה הרעה שיצר:
אולי היינו יכולים לעשות יותר למען היהודים ולהגדיל את שיעור המהגרים באותה תקופה, אם התחושה המרירה הסובבת את בעיית ההגירה הזו לא הייתה מוגברת בלחץ אמריקני להכנסה מיידית של 100,000 [יהודים לארץ ישראל]. אני לא רוצה להרע את היחסים עם ארצות הברית; למעשה עשיתי ככל יכולתי כדי לקדם את היחסים איתם, כמו עם מדינות אחרות, אבל הייתי יותר מאושר אם הם היו מתייחסים לעובדה שאנחנו הכוח המנדטורי, ושאנחנו נושאים באחריות, ולו רק היו שואלים בעצתנו ומתייעצים איתנו לגבי אופן פעולתנו. היינו יכולים להודיע להם זאת. אבל במקום זאת, אדם בשם ארל הריסון יצא לאזורם בגרמניה, אסף מידע מסוים והוציא דו"ח. אני חייב לומר שזה הרס את הבסיס לתחושה הטובה שאנחנו - שר המושבות ואני - השתדלנו לייצר בארצות ערב, וזה דרדר את כל העניין.
ראו גם

מחנות העקורים
תנועת הבריחה
ביבליוגרפיה

אלן ה. פודט, 1978, "אנטי-ציונות בתודעתו של דיפלומט מפתח בארצות הברית: לוי הנדרסון בסוף מלחמת העולם השנייה", עמ' 155–87, כתב העת לארכיון היהודי האמריקני.
פנקובר, מונטי נועם. " דו"ח ארל הריסון: ראשיתו ומשמעותו". כתב העת לארכיון היהודי האמריקני, 68, מספר 1 (2016): 1–75
Königseder, Angelika; Wetzel, Juliane (2001). "The Harrison Report and Its Repercussions". Waiting for Hope: Jewish Displaced Persons in Post-World War II Germany. Northwestern University Press. pp. 31–42. ISBN 978-0-8101-1477-7.  Königseder, Angelika; Wetzel, Juliane (2001). "The Harrison Report and Its Repercussions". Waiting for Hope: Jewish Displaced Persons in Post-World War II Germany. Northwestern University Press. pp. 31–42. ISBN 978-0-8101-1477-7.  Königseder, Angelika; Wetzel, Juliane (2001). "The Harrison Report and Its Repercussions". Waiting for Hope: Jewish Displaced Persons in Post-World War II Germany. Northwestern University Press. pp. 31–42. ISBN 978-0-8101-1477-7.
Haron, Miriam Joyce (1986). Palestine and the Anglo-American connection, 1945–1950. P. Lang. ISBN 978-0-8204-0292-5.  Haron, Miriam Joyce (1986). Palestine and the Anglo-American connection, 1945–1950. P. Lang. ISBN 978-0-8204-0292-5.  Haron, Miriam Joyce (1986). Palestine and the Anglo-American connection, 1945–1950. P. Lang. ISBN 978-0-8204-0292-5.
אברהם אסף (לולו)

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1941 ברלאד, ממלכת רומניה 
 פטירה:  27 באפריל 2024 (בגיל 83) 
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1951
 פעילות בולטת:  יו"ר מועצת המנהלים של קבוצת אמנת
 השכלה:  מהנדס תעשייה וניהול; מוסמך בחקר ביצועים
 בת זוג:  רות אסף
 
אברהם אסף (לולו) (19 בינואר 1941 – 27 באפריל 2024) היה מהנדס תעשייה וניהול ואיש עסקים ישראלי, יו"ר מועצת המנהלים של קבוצת אמנת ניהול ומערכות (Amanet) מיום הקמתה ועד ליום פטירתו.
הערות שוליים

↑  יהודה קונפורטס, ‏ניצול השואה שהפך לאחד המנהלים הבכירים בהיי-טק הגיע לגבורות, באתר "אנשים ומחשבים", 21 בינואר 2021
↑  יעל ולצר, בן 81 וממשיך לנהל 1,600 עובדים: "אעבוד גם אם אצטרך לשלם לחברה כל חודש", באתר ynet, 7 בינואר 2022
1 2  נתנאל אריאל, ‏אברהם אסף, מייסד ובעל השליטה בקבוצת אמנת, נפטר בגיל 83, באתר גלובס, 28 באפריל 2024
1 2 3  יהודה קונפורטס, ‏אברהם (לולו) אסף – יו"ר הנהלת אמנת – הלך לעולמו, באתר "אנשים ומחשבים", 28 באפריל 2024
↑  מנכ"ל חדש לקבוצת אמנת: זה האיש שיוביל את החברה ב-2023, באתר אייס, 16 בינואר 2023
↑  גולן חזני, אחרי 54 שנה: המייסד השותף אברהם אסף יישאר בעל השליטה היחיד באמנת, באתר כלכליסט, 24 באפריל 2024
↑  גולן חזני, אברהם אסף, בעל השליטה באמנת, הלך לעולמו בגיל 83, באתר כלכליסט, 28 באפריל 2024
שולה קשת (פעילה חברתית)

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1959 (בת 65) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  ייסוד תנועת "אחותי - למען נשים בישראל" והקמת בית אחותי הובלת מחאות בדרום תל אביב נגד התחנה המרכזית ונגד גירוש פליטים
 מקצוע:  פמיניסטית מזרחית פעילה חברתית אמנית אוצרת מו"ל
 פרסים והוקרה:  אות הוקרה לאשה משנה עולם מהוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת פרס על שם ישעיהו ליבוביץ לעשייה ציבורית משמעותית פרס Jewel Bellush Israeli Feminist Award מארגון NCJW
 
שולה קשת (נולדה ב-2 באוגוסט 1959) היא יזמת ופעילה חברתית ופוליטית, פמיניסטית מזרחית, אמנית, יוצרת ואוצרת ומו"ל ישראלית. ממייסדות תנועת "אחותי – למען נשים בישראל", ומנכ"לית התנועה משנת 2005.
קשת היא הדמות המובילה במאבק נגד גירוש הפליטים האפריקאים, ומאז שנות ה-80 של המאה ה-20 מובילה את המאבק של נפגעי התחנה המרכזית הישנה של תל אביב בנווה שאנן. היא מקימת "בית אחותי", אשר כולל מרכז קהילתי פמיניסטי-מזרחי, מוקד פעילות חברתית וגלריית אמנות. בין הפרויקטים שהובילה: הקמת חנות סחר הוגן שמאפשרת לנשים משולי החברה למכור את יצירותיהן, הקמת מרכז יצירה ותעסוקה בקריית גת ליוצאות אתיופיה, ייסוד והפקת פסטיבל ליבי במזרח – פסטיבל תרבות מזרחית הנערך מדי שנה, אירועי התרבות "לילה שחור" המהווה פעילות נגדית של שכונות דרום העיר לאירועי "לילה לבן" של עיריית תל אביב, "כוח לקהילה", ועוד מגוון יוזמות אשר מחברות בין נשים שונות מקהילות מוחלשות ומאפשרות להן אמצעים להעצמה וסיוע – חברתי, כלכלי ומשפטי.
עבודתה בתחום האמנות מתרכזת בזהותה כאמנית פמיניסטית-מזרחית, וכאוצרת ומפיקה היא מחברת בין נשים ממוצא ערבי (יהודי, מוסלמי או נוצרי) וחושפת את סיפוריהן.
בשנת 2018, נבחרה לשרת כיו"ר ועד השכונה של נווה שאנן ובנובמבר 2018 נבחרה למועצת העיר תל אביב-יפו, מטעם רשימת "אנחנו העיר" בראשות אסף הראל.
בשנת 2019 קיבלה את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג מטעם האגודה לזכויות האזרח בישראל.
ביוגרפיה

שולה קשת היא צאצאית למשפחת אנוסי משהד שבאיראן. היא גדלה, התחנכה, פועלת ומתגוררת בדרום תל אביב. סבתה, חנה קלתי, הייתה פעילה חברתית-קהילתית, והקימה את "בית האמהות" בדרום תל אביב, בית שנועד לספק לנשים אלמנות, גרושות ויחידניות בגיל הזהב מרחב מוגן וסביבה חברתית. גם אמה, מזל קשי, שהייתה אחות, פעלה לטובת תושבי השכונה, והייתה מבקרת בבתי דיירי נווה שאנן ומספקת להם חיסונים בהתנדבות.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 למדה קשת אמנות ב"המדרשה לאמנות" ברמת השרון. במסגרת לימודיה השלימה גם תעודת הוראה. היא לימדה אמנות בבית ספר "החשמונאים" ביפו ג', ומאוחר יותר בחטיבת הביניים "אחד העם" בפתח תקווה. בנוסף, הציעה שיעורי אמנות ועיצוב תפאורה במתנ"סים.
בשנת 1991 עזבה את עבודת ההוראה הפורמלית, והייתה למנהלת "מרכז מילוא להעשרה לגיל הרך" בשכונת יד אליהו. המרכז נפתח כיוזמה משותפת של עיריית תל אביב ומשרד החינוך. המרכז שגשג תחת ניהולה, והיא נשארה בתפקיד כעשר שנים. יותר מאלף ילדים בגילאי 3–6 ביקרו במרכז מדי חודש, מכל שכונות דרום תל אביב, כולל משכונת התקווה, ביצרון, נווה אליעזר ועוד. הפעילות בה עסקו הילדים במרכז שילב בין ספרות ליצירה, מאמנות פלסטית לדרמה - מה שלימים נקרא "אמנות רב-תחומית", ואשר אז נחשב לחידוש במסגרת החינוכית.
החינוך הפורמלי שהשלימה באמנות כמעט וגרם לה לוותר על היותה אמנית. היא הרגישה שהשיח האמנותי הרווח אינו קשור אליה, שהוא אירופאי מדי וסגור מדי, ואינו קשור לחברה שהיא פועלת מתוכה. אך ההוראה והעשייה הקהילתית שעסקה בה השפיעו על היצירתיות שלה, והיא החלה תהליך הגדרה עצמית מחודשת כאמנית. שנות ההוראה היו בסופו של דבר שנים פוריות עבורה בעשייה אמנותית. הדבר התבטא במיוחד אחרי שפגשה את תקוה לוי, מנכ"לית עמותת הל"ה, בהקשר של תערוכה שיזמה קשת, "אחותי: אמניות מזרחיות בישראל", והשתיים החלו לשתף פעולה. קשת ניהלה את פרויקט אמנות וקולנוע בקהילה בבתי הספר של הל"ה, ופעילות זו גרמה לה לחבר בין אמנותה, הפעילות הקהילתית שלה, ותודעתה הפוליטית, שהחלה כבר לקרום עור וגידים בשנים אלו. הסדנאות שנערכו במסגרת הפרויקט עסקו בנושאי זהות, היסטוריה, קהילה כנכס תרבותי, וכן במגדר ופוליטיקה.
פעילות חברתית ופוליטית

מפעל חייה של קשת לשינוי חברתי משתרע על פני תקופה של יותר משלושה עשורים, ומתקיים בפריפריות החברתיות והתרבותיות של ישראל. פעילותה מתקיימת בצירי המפגש בין קהילות נשים מקצות החברה הישראלית לגווניה: מזרחיות, פלסטיניות, אתיופיות ויוצאות חבר העמים ממזרח ומערב אירופה, פליטות ומבקשות מקלט פוליטי ומהגרות עבודה. במסגרת פעילותה החברתית המורחבת, קשת מחברת בין נשים, אנשים וקהילות וכן בין יוצרות ויוצרים ומפעלים שונים מהפריפריה הגאוגרפית-תרבותית של ישראל. אחת התרומות העיקריות של קשת במרחב הפמיניסטי היא הבאת הנרטיבים של נשים המתמודדות עם ריבוי דיכויים חברתיים, תרבותיים וכלכליים, כמו גם הרחקה גאוגרפית והדרה ממוקדי ההשפעה וקבלת ההחלטות – אל תוך השיח הפמיניסטי ההגמוני, והפיכתו לחלק מהשיח. קשת מחנכת לביטול ההיררכיות בין נשים מתוך תפיסה שכולן – למרות השונות – חלק מאותו קולקטיב, אתני ומגדרי, ושקיימת בין כל הנשים אחריות קהילתית.
את משנתה של קשת, על פי הפמיניזם המזרחי, וכבסיס לכל פועלה, היא מתמצתת כך:
ניתן להצביע על ארבעה מוקדי פעילות עיקריים במרחב העשייה של קשת: העשייה והמאבק החברתי והציבורי; העצמה קהילתית ותרבותית; פיתוח התעצמות כלכלית ותעסוקתית; כתיבה, יצירה ותיעוד. כל תחומי העשייה נוצרים מפרספקטיבה פמיניסטית רב-אתנית ורב-לאומית.
פעילות חברתית ופוליטית > תנועת "אחותי – למען נשים בישראל"

במרכז פועלה של קשת עומדת תנועת "אחותי – למען נשים בישראל", אשר הייתה בין מייסדותיה בשנת 2000.
בית אחותי: קשת היא היוזמת ומייסדת של בית אחותי – מרכז תרבות וקהילה פמיניסטית בדרום תל אביב. המרכז פועל משנת 2005, ומשמש כמרכז קהילתי, תרבותי, פמיניסטי וחברתי המעניק, בין היתר, תמיכה לנשים מקבוצות שונות ומאפשר להן לקיים דיאלוג רב-תרבותי, רב-קולי ורב-ערוצי, במטרה לבנות שותפויות וביסוס חיי קהילה. במרכז מתקיימות פגישות של תנועת אחותי וארגונים שונים, סדנאות, ימי עיון, קורסים, הקרנות סרטים, תערוכות, אקטיביזם פמיניסטי, אירועי התרמה למען הקהילה, ספרייה, בזאר יד שנייה ועוד.
חנות סחר הוגן: 'אחותי – חנות סחר הוגן' היא החנות הראשונה מסוגה בארץ. החנות קמה בנובמבר 2009, והיא מופעלת בשיתוף פעולה עם 16 ארגונים חברתיים מרחבי הארץ. בחנות מועסקות נשים בתנאי שכר הוגנים ונמכרים מוצרים מלאכת ידן של יותר מ-200 יצרניות ממגוון קבוצות תרבותיות, ביניהן קואופרטיבים כגון "אהטה" בקריית גת, ו"נשים מבשלות עסק" מירושלים. כל המוצרים הן פרי עמלן של נשים הזקוקות לחיזוק כלכלי, ובאמצעות החנות יכולות הנשים למצוא שוק למוצריהן, ללא עלויות תיווך או פרסום.
לילה שחור: אירועי "לילה שחור של תרבות" – החל משנת 2012 הפיקה קשת יחד עם פעילות ופעילי תרבות נוספות, במסגרת פעילות קואליציית לבי במזרח, את אירוע "הלילה השחור" בבית אחותי שבדרום תל אביב. בשנים קודמות חגגו במרכז ת"א כל בכל שנה את אירועי ה"לילה לבן", שנועדו לפאר את "העיר הלבנה" והשבעה, השוכנת מצפון לדרך מנחם בגין. בקצה השני של העיר, קרי, בדרום תל אביב, קיימת הזנחה שיטתית של השכונות. לילה שחור של תרבות בדרום תל אביב נוסד במטרה לחשוף תרבות שחורה, מזרחית ואפריקאית מתוך עמדה ביקורתית ואלטרנטיבית לאירועי ה"לילה לבן".
מרכז אהטה: בשנת 2006 הקימה קשת יחד עם לקיה ירדני את "מרכז אהטה" (אחותי באמהרית) המשמש מרחב תעסוקתי ותרבותי לעשרות נשים יוצאות אתיופיה בקריית גת. הנשים במרכז יוצרות כלי חרס ובהם פסלי אמנות וכלי מטבח מסורתיים, קולעות סלסילות קש מסורתיות ורוקמות רקמה אתיופית מסורתית. תנועת "אחותי – למען נשים בישראל" הקימה את המרכז ופועלת לשמרו כמרכז תעסוקתי ותרבותי במטרה לסייע לנשים יוצאות אתיופיה להפוך לעצמאיות כלכלית ולחשוף את מורשתן התרבותית.
רשת נשים ארצית: קשת יוצרת שיתופי פעולה יצירתיים בין עולם העסקים לבין נשים מקבוצות מודרות בחברה בישראל: נשים אתיופיות ורוסיות, נשים ערביות, נשים מזרחיות, בדואיות ונשים פלסטיניות. בשנת 2006 יזמה והובילה קשת את פרויקט 'נשים יוצרות כלכלה פמיניסטית' אשר נועד לטפח העצמה כלכלית ויזמות עסקית באמצעות ערבות וחלופה הדדית, רישות ושיתופי פעולה. במהלך השנים, הפרויקט עבר שינויים והרחיב את פעילותו, והיום מהווה מודל אלטרנטיבי לכלכלה פמיניסטית. תחת הנהגתה של קשת, מקדמת היוזמה שיח כלכלי פמיניסטי על ידי שיתוף אנשי ונשות מקצוע מתחום העיצוב, עסקים, מוסדות האקדמיה העוסקות באופנה ויזמות עסקית, ובכך משדרג את גם המיומנויות המקצועיות של נשים וגם את האפשרויות השיווקיות. בנוסף לכך, יזמה והקימה קשת את קואליציית סחר הוגן שחברים בה 16 ארגונים, הפועלת להבטחת העסקה הוגנת של מאות נשים מקהילות מודרות ברחבי הארץ.
פעילות חברתית ופוליטית > פעילות בדרום תל אביב

דרום תל אביב נגד הגירוש: קשת היא היוזמת של "דרום תל אביב נגד הגירוש", התארגנות קהילתית של תושבות ותושבי דרום תל אביב המתנגדים למדיניות הממשלה והעירייה בדבר פליטים ומהגרי עבודה יוצאי אפריקה החיים בשכונות דרום העיר. לטענתה של קשת, מדיניות הממשלה היא לשסות אוכלוסייה מוחלשת אחת בשנייה, ושאחרי שיגורשו האפריקאים, המזרחים הוותיקים של השכונות יהיו על הכוונת, כדי שאילי הנדל"ן ירוויחו מן ההפקר. המאבק הגיע לשיאו בחודשים הראשונים של שנת 2018, לאחר שהודיעה הממשלה על תוכנית גירוש. בין פעילותיה הבולטות של קשת במסגרת זו היו הפצת עצומה המזהירה נגד תהליך הג'נטריפיקציה של דרום תל אביב, ועצרת שנערכה בפברואר שמשכה מעל ל-20,000 משתתפים. בין הדוברים המרכזיים היו טוגוד עומר אדם ואסמאיט מהרציון, מבקשי מקלט, וכן שולה קשת, סמי שלום שטרית, ותושבות נוספות מהשכונה.
מאבק נפגעי התחנה המרכזית בתל אביב: התחנה המרכזית החדשה בתל אביב הוא אחד המפגעים הסביבתיים-חברתיים הקשים ביותר בתולדות מדינת ישראל. בסוף שנות ה-80 הקימה קשת ועד פעולה של שכונת נווה שאנן בדרום תל אביב, תוך שילוב של מאבק משפטי, לובי בכנסת וברשות המוניציפלית, העלאת המאבק למודעות ציבורית באמצעות הפגנות, מחאות ופעילות עם התקשורת. המאבק הוביל לפיצוי מאות תושבות ותושבים במיליוני שקלים. כיום, מלווה קשת קבוצה נוספת של תושבות ותושבי שכונת נווה שאנן במאבק משפטי לקבלת פיצויים מנזקי התחנה המרכזית החדשה.
מאהל "שאגת הדרום" (מאהל לווינסקי): ביולי 2011, ימים ספורים לאחר הקמת המאהל בשדרות רוטשילד, הקימה קשת את מאהל "שאגת הדרום" ברחוב לוינסקי בדרום תל אביב, מתוך הבנה כי המחאה לא יכולה להישאר בגבולות "העיר הלבנה", ושאינה יכולה להיחרת בזיכרון הקולקטיבי כמחאתו הבלעדית של מעמד הביניים הישראלי.
כוח לקהילה: בעקבות תקיפות אלימות כלפי נשים וגברים מבין מבקשי המקלט, וכלפי אתיופים ש"נחשדו" כפליטים בגלל צבע עורם, במקביל לגילויי גזענות כלפי תושבי השכונה הוותיקים הולכים ומתרבים, יזמה קשת במחצית השנייה של שנת 2012 סדרת מפגשים ראשונה מסוגה בין מבקשי מקלט ותושבים משכונות נווה שאנן, שפירא, קריית שלום ופלורנטין. המפגשים הובילו להקמת "כוח לקהילה", שהיא התארגנות אזרחית של ישראלים ואפריקאים, צעירים ומבוגרים, סטודנטים ופעילים המתעניינים במתרחש בשכונות דרום תל אביב ואשר רוצים לפעול לתיקון ההתדרדרות שהשכונות לוקות בהן בעקבות עשרות שנים של קיפוח. הפעילות כללה סיורים ליליים שבועיים בשכונות, דיאלוג בין פרטים וקהילות ומפגשי שיח בין תושבים ותיקים וחדשים, ומערך סיוע פרטני לשתי האוכלוסיות המרכזיות של האזור, בנוסף לאירועים קהילתיים רב-תרבותיים, כנסים ופעולות מחאה.
פעילות חברתית ופוליטית > פעילות תרבות מזרחית

לבי במזרח: קשת יסדה את קואליציית לבי במזרח בשנת 2009 יחד עם פעילים נוספים, כארגון גג בו חברים למעלה מ-20 ארגונים, יוצרים, פעילים, ואנשי אקדמיה מהארץ ומהעולם, אשר אמונים על אג'נדות תרבותיות, פוליטיות וחברתיות. הקואליציה היא הראשונה והיחידה מסוגה בישראל באופן כללי, ובמאבק המזרחי בפרט, ומטרתה להיות כוח מוביל בחברה הישראלית, להשפיע על הלכי רוח וליצור שינוי. הקואליציה קוראת לממש את הצהרת העקרונות של מדינת ישראל ושל משרד התרבות: טיפוח הפלורליזם של דיאלוג רב-תרבותי. פעילות הקואליציה כוללת מפגשים בדרג בכיר במשרד התרבות, הפקת דו"ח נתונים שנתי על חלוקת משאבים, קריאה לצדק חלוקתי של משאבי התרבות בישראל, הפקת פסטיבל שנתי הכולל מופעי תרבות ואמנות ומושבי דיון, וחלוקת אות הוקרה לנשות ואנשי תרבות ורוח.
פעילויות נוספות

פעילות עם נשים פליטות פוליטיות ומהגרות עבודה: קשת פועלת בקרב נשים פליטות פוליטיות ומהגרות עבודה, הן בסיוע וליווי הקמת ארגון גולי/ות קונגו בישראל שבראשו עומדת אישה, הן ביוזמת קורסים להתעצמות של נשים מהגרות עבודה מהפיליפינים, השגת סיוע משפטי פרו בונו למקרים דחופים, ועוד.
פעילויות נוספות > כתיבה, תיעוד, והפקה

אחת האסטרטגיות המרכזיות שקשת מקדמת היא הפצה של ידע שלרוב אינו מוצא את דרכו ללב הקאנון הישראלי. מתוך אמונה שקולן של נשים, ושל נשים מאוכלוסיות מודרות בפרט, חשוב ומשמעותי לחברה הישראלית, פועלת קשת על מסמוך הידע, כתיבתו והפצתו.
כך, למשל, הפיצה את האנתולוגיה לאחותי – פוליטיקה פמיניסטית מזרחית (2007) בעריכת שלומית אהרוני ליר, המשלבת שירים, מאמרים, מחקרים, נאומים, נרטיבים ופרוזה, שנכתבו על ידי מגוון רחב של נשים – מהאקדמיה, נשים החיות בעוני, נשים מהפריפריה, פעילות חברתיות וכן הלאה; "גזענות וסקסיזם בתקשורת – מקרה הבוחן של הבחירות לכנסת ה–19" – דו"ח שנועד לחשוף תופעות של גזענות וסקסיזם בשיח התקשורתי בישראל, ממבט פמיניסטי רב-אתני ורב-לאומי. הדו"ח בוחן תופעות של גזענות וסקסיזם בכלי התקשורת בתקופה שלפני הבחירות לכנסת ה-19, בעיקר בשבוע שבין 10 ל-17 בינואר 2013, מיום חמישי עד יום חמישי. ההתמקדות בתקופה מצומצמת במהלך תקופת הבחירות נועדה למקד את הסקירה וממצאיה – מי מרוויח מגזענות וסקסיזם בחברה האזרחית? מטרתו המרכזית של הדו"ח היא להעניק נראות לגילויים ולביטויים יומיומיים של תופעות אלה כפי שהם משתקפים בארגוני החברה האזרחית בישראל, אשר בעצם הגדרתם מתיימרים לפעול בדיוק ההפך, כלומר: לקדם זכויות אדם ואזרח למען יצירת חברה שוויונית וצודקת יותר. הדו"ח הודפס בשלוש שפות: עברית, ערבית ואנגלית; "מ א' עד ת' – מילון שלום של נשים בישראל" (2010) – פרויקט כתיבה של כ-60 נשים יהודיות וערביות מדרום תל אביב, רהט, כפר קרע ויהוד, הכותבות כל אחת בדרכה ועל פי תפיסת עולמה, מילון שלום. הספר כולל טקסטים מתחומי שירה ופרוזה, אשר תורגמו מעברית לערבית ומערבית לעברית.
קשת גם מפרסמת ספרים וקטלוגים מפעילותה האמנותית: הספר והתערוכה "נשים משנות" (2009) המתעד את העשייה העשירה של נשים במרחבים חברתיים-פמיניסטיים שונים (עורכת: שלומית אהרוני ליר); "עבודה שחורה" (2010) – פרויקט וקטלוג שיצא לאור בשנת 2010, נולד מתוך מיזוג בין מספר עולמות סותרים לכאורה: עולם העמל והמעשה, עולם האמנות הגבוהה, עולם האקטיביזם החברתי ועולם הכלכלה המתקנת. הפרויקט הוצג לראשונה ב מוזיאון אסל שבווינה, ובגלריית ברבור בירושלים; "מזרחיות ופלסטיניות באמנות החזותית בישראל" – הספר עוסק בקשרים המתקיימים בין התרבות המזרחית והפלסטינית בישראל באמצעות יצירות מתחום האמנות החזותית. בספר מוצגים עבודותיהם של 34 אמניות ואמנים פלסטינים ומזרחים הפועלים במגוון סוגי מדיה, ולצידן מובאים מאמרים פרי עטם של הוגות והוגים עכשוויים.
אמנות

קשת היא אוצרת ואמנית פמיניסטית מזרחית. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, יזמה ואצרה תערוכות שלראשונה הצביעו על הקשרי זהות ומגדר בעבודותיהן של אמניות מזרחיות וחיברו בין אמנות ואקטיביזם פמיניסטי-מזרחי. קשת קושרת את עבודתה כאמנית לפעילותה החברתית-פוליטית. גם ביצירת ערוצים ומרחבים להנגשת אמנות מן השוליים הפוליטיים והחברתיים, מתוך תפישה שהשערים של עולם האמנות נמצאים תחת פיקוח ההגמוניה, שהיא אינה מזרחית, ערבית או אתיופית, וגם בתוכן ובשיטות שהיא מביאה לעבודתה ולשיח שהיא מעוררת. קשת, בוגרת המדרשה לאמנות, יוצרת אמנות משלה, וגם אוצרת תערוכות ומוציאה קטלוגים וספרי אמנות. במסגרת פעילותה האמנית מתרחשות גם סדנאות, פרויקטים מיוחדים, ומפגשים המערבים את הפוליטיקה שבבסיס פעילותה בבית אחותי וכפעילת שכונות דרום תל אביב.
אמנות > תערוכות יחיד

"בית האם", בית האמנים בירושלים, מרץ 2004
מסכת נשים א', גלריית בית אחותי, דצמבר 2010
לתפארת מדינת ישראל, גלריית בית אחותי, מאי 2014
אמנות > תערוכות קבוצתיות

אחותי: אמניות מזרחיות בישראל, אוצרות: שולה קשת, ריטה מנדס-פלור; בית האמנים בירושלים; פברואר 2000
"קריאה מזרחית", אוצרת: שולה קשת; משרד החינוך בתל אביב, מרץ 2002
"אורות וצללים: סיפור איראן והיהודים" בית התפוצות, ינואר–אוגוסט 2011
אמנות > אוצרות

"מזרחיות", גלריית עמי שטייניץ אמנות עכשווית, 2000
"13 כדורים חיים", 2001, הגלריה לאמנות במכללת אורנים, טבעון; גלריית היינריך בל, תל אביב.
"מזרחיות וערביות באמנות החזותית בישראל", אוצרים: שולה קשת, זאהד חארש; 2004, 2005
"נשים משנות", משרד החינוך, 2002, 2009
"תהו ובהו וחושך על פני תהום", בית יד לבנים, רמת השרון, 2006
"עבודה שחורה", אוצרות: שולה קשת וקציעה עלון. התערוכה הוצגה במוזיאון אסל בווינה, אוסטריה ובגלריית ברבור בירושלים ב-2010 ביוזמת תנועת אחותי – למען נשים בישראל, 2008
"כתמים והחתמות", מזרחיות ופלסטיניות באמנות החזותית בישראל; אוצרות: שולה קשת, פאריד אבו שקרה; גלריית בית אחותי, הגלריה לאמנות בנצרת - נובמבר 2015‏
"שוברות קירות – אמניות מזרחיות עכשוויות בישראל", גלריית רדליין, באר שבע, 2016
פרסים והוקרה

2011 – פרס Jewel Bellush Israeli Feminist Award מארגון NCJW
2013 – ברשימה הקצרה לפרס רפפורט, בהכרה בה כאישה מחוללת שינוי בחברה הישראלית
2014 – אות הוקרה מטעם קואליציית לבי במזרח
2014 – פרס על שם ישעיהו ליבוביץ לעשייה ציבורית משמעותית בתור מנכ"לית "אחותי"
2016 – אות הוקרה לאשה משנה עולם מהוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.
2018 - אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג מטעם ההאגודה לזכויות האזרח בישראל.
פרסים והוקרה > רשימות עיתונאיות שכללו אותה

2007 – נבחרה על ידי מגזין "דה מרקר" כאחת מ-40 נשים שעושות שינוי בחברה
2018 – נבחרה על ידי מגזין "דה מרקר" כאחת מ"100 האנשים המשפיעים בישראל".
ספרים

לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית, הוצאת בבל (עורכת ד"ר שלומית אהרוני ליר), 2007; מערכת, פתח דבר
שוברות קירות: אמניות מזרחיות עכשוויות בישראל, קציעה עלון ושולה קשת, אוצרות ועורכות; תל אביב: הוצאת "אחותי" תשע"ד
כתמים והחתמות: מזרחיות ופלסטיניות באמנות החזותית בישראל, פריד אבו שקרה, שולה קשת; הוצאת "אחותי" 2015
נשים משנות, ד"ר שלומית אהרוני ליר ושולה קשת (עורכות), הוצאת "אחותי" 2009
קשת של דעות: סדר יום מזרחי לחברה בישראל; עורכים: יוסי יונה, יונית נעמן, דוד מחלב; "ספרי נובמבר" 2007
מא' עד ת' – מילון שלום של נשים בישראל, עורכות: בת שחר גורמזאנו גורפינקל ושולה קשת; הוצאת "אחותי" 2012
עבודה שחורה, עורכות: שולה קשת, קציעה עלון ושלומית לולה נחמה, הוצאת "אחותי" 2010.
מאמרים

פליטים בלב העיר, שולה קשת ויואב מאירי, פנים - תרבות חברה וחינוך, גיליון 26 - סתיו 2003
גזענות וסקסיזם בתקשורת – מקרה הבוחן של הבחירות לכנסת ה – 19