stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליברציה
הסבר פיזיקלי > ליברציה יומית

ליברציה יומית (מכונה גם ליברציה אופטית או ליברציית היסט) אינה תנודה פיזית של הירח, אלא תופעה אופטית הנגרמת מכך שעקב סיבוב כדור הארץ משתנה זווית הצפייה לכיוון הירח מנקודה נתונה. כך, בעת זריחת הירח ושקיעתו ניתן לצפות באזורים החורגים מעט לצדו המזרחי או המערבי (בהתאמה).
בנוסף, קיימות שתי ליברציות נוספות שהשפעתן פחותה:
הסבר פיזיקלי > ליברציה טופוצנטרית

ליברציה טופוצנטרית היא תופעה אופטית הזהה בסיבותיה לליברציה יומית, ובעזרתה ניתן לצופים הנמצאים באזורים צפוניים או דרומיים מאוד על כדור הארץ לצפות באזורים צפוניים ודרומיים יותר של הירח (בהתאמה). ליברציה זו אינה רלוונטית לצופה בודד.
הסבר פיזיקלי > ליברציה חופשית

ליברציה חופשית (מכונה גם ליברציה פיזיקלית) היא תנודתיות זעירה של מסת הירח בשלושת צירי המרחב במחזור שאורכו מספר שנים. תנודתיות זו נובעת ככל הנראה מפגיעות מטאוריטים גדולות שאירעו בעבר הרחוק. עוצמת הליברציה החופשית הולכת וקטנה עם הזמן עקב השפעות כבידת כדור הארץ.
לליברציה זו אין כמעט השפעה על השטח הנצפה של הירח, אולם יש לה חשיבות מדעית רבה בשל העובדה שמדידתה המדויקת מספקת מידע על חלוקת המסה של הירח והרכבו הפנימי.
היסטוריה של מדידות וחישובי ליברציה

תופעת הליברציה הייתה מוכרת כבר מימי קדם, אולם רק במאה ה-17 אפשרה המצאת הטלסקופ את מדידתה וחקירתה המדעית. בשנת 1647 פרסם האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס את המפה הראשונה של הירח, שבה מסומנים במדויק גבולות הליברציה.
במאה ה-18 וה-19 פיתחו אסטרונומים ומתמטיקאים כלגראנז' ולפלס מודלים מתמטיים המסבירים את הנעילה הכבידתית והליברציות של הירח, במסגרת מחקריהם בתחום תנועת גרמי השמים.
פריצת הדרך במדידת הליברציה של הירח וחקירתה, בעיקר הליברציה החופשית, הייתה המירוץ לחלל שהחל באמצע המאה ה-20. במסגרת תוכנית אפולו האמריקאית ותוכנית לונוחוד הרוסית, הוצבו על פני השטח של הירח מחזירי אור לייזר אשר (בעזרת מד טווח לייזר על פני כדור הארץ) שימשו צוותי מדענים לביצוע אלפי מדידות של מרחקן של נקודות שונות על פני הירח מכדור הארץ בפרקי זמן שונים, ברמת דיוק של סנטימטרים. שימוש בכלים חישוביים מורכבים איפשר את קיזוזן של הליברציות העיקריות ומדידתן של הליברציות החופשיות, שמידתן זעירה ומחזורן ארוך ביותר. מדידות אלו מהוות כלי חשוב להבנת הרכבו הפנימי של הירח.
לקריאה נוספת

הסבר בליווי שרטוטים של סוגי הליברציות
הסבר באתר נאס"א
הערך "ליברציות", באתר אסטרופדיה
פירוט אודות מדידות ליברציה שבוצעו על ידי נאס"א
פירוט אודות מדידות ליברציה שבוצעו על ידי צוות צרפתי
ליברציית קו רוחב
ליברציית קו אורך
ליברציה יומית
מדינת משטרה

תמונה ששומה על ידי אקטיביסטים באוקראינה בקמפיין הקורא להפסקת אלימות משטרתית ומדינת משטרה
מדינת משטרה היא מדינה שבה השלטון מקיים שליטה קפדנית על תושביה, בעיקר על ידי ביטול זכויות האדם ולעיתים קרובות גם בעזרת משטרה חשאית. השלטון במדינת משטרה הוא מטבעו אנטי-דמוקרטי, ולעיתים דומה למשטר צבאי.
עד לפני נפילת חומת ברלין, דוגמה קלאסית למדינת משטרה מודרנית הייתה מזרח גרמניה. המשטרה החשאית, ה-"שטאזי", קיימה פיקוח הדוק על אזרחי מזרח גרמניה, עד לנקודה שבה למעשה בכל בניין מגורים, מקום תעסוקה או מקום בילוי היה לפחות מודיע משטרתי אחד.
גם האומנות הנציחה דוגמאות רבות למדינות משטרה, הדוגמה הבולטת היא ספרו של ג'ורג' אורוול, 1984, המתאר משטר טוטליטרי שמשתמש בתירוץ של מלחמה בלתי פוסקת כדי להתיר שיטור ומצלמות אבטחה כדי לפקח על האוכלוסייה הכללית.
היסטוריה

על פי המילון האנגלי של אוקספורד, הביטוי "Police State" שומש ב-1851 כאשר נעשה בו שימוש בהתייחס לשימוש במשטרה לאומית לשמירת הסדר באימפריה האוסטרית. המונח הגרמני "פוליציישטאט" נכנס לשימוש באנגלית בשנות השלושים בהתייחס לממשלות טוטליטריות שהחלו לצוץ באירופה.
מכיוון שיש נקודות מבט פוליטיות שונות באשר לאיזון ראוי בין חופש הפרט לביטחון לאומי, אין סטנדרטים אובייקטיביים המגדירים מדינת משטרה. ניתן לראות במושג זה איזון או קנה מידה. לאורך הספקטרום הזה, כל חוק שיש בו כדי להסיר את החירות נתפס כמי שעובר לקראת מדינת משטרה ואילו כל חוק המגביל את הפיקוח הממשלתי על האוכלוסייה נתפס כמי שעובר לקראת מדינה חופשית.
מדינת משטרה אלקטרונית היא מדינה שבה הממשלה משתמשת באגרסיביות בטכנולוגיות אלקטרוניות כדי להקליט, לארגן, לחפש ולהפיץ עדויות משפטיות נגד אזרחיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560734205171  GND: 4128875-0  LCCN: sh85104213 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאמר סקירה

מאמר סקירה (באנגלית: Review article), סקירה שיטתית (באנגלית: Systematic review) או סקירת ספרות (באנגלית: Literature review) הוא מאמר המסכם מאמרים רבים קודמים בנושא כלשהו. בפרט, בתחומי המדע מאמר סקירה הוא מאמר מדעי אשר אינו מדווח על תוצאות מחקר יחידי, למשל ניסוי מדעי או תצפית מדעית יחידים, אלא מסכם מספר רב של מאמרים מדעיים שפורסמו קודם לכן בנושא מסוים או בשאלה מסוימת, במטרה להבינו באופן רחב, אמין ועמוק יותר.
בדומה למאמרי תוצאות במדע, מאמר סקירה מדעי בדרך-כלל מתפרסם בכתב עת מדעי, ועובר ביקורת עמיתים. במרבית תחומי המדע הופיעו במשך השנים כתבי-עת מדעיים מיוחדים המתמחים במאמרי סקירה, שהמילה Review  תכופות משובצת בשמם, למשל Reviews of Modern Physics בתחום הפיזיקה. גם כתבי-עת מדעיים רבים אחרים עשויים לפרסם מאמרי סקירה בנוסף על מאמרים מסוגים אחרים, לפעמים במדור מיוחד או בגיליון מיוחד.
מאמר סקירה הוא מקור משני, כלומר הוא מכיל ניתוח, פרשנות וסינתזה של מספר רב של מאמרים קודמים, אשר במדע בדרך-כלל ערכו מחקר מקורי ובתחומי מדע רבים עשויים להחשב כמקורות ראשוניים. ממאמר סקירה מצופה בדרך-כלל לסקור ללא משוא פנים את כל המאמרים הקודמים החשובים לנושא המוצהר שלו, ולא להתעלם מתרומות רלוונטיות, למשל של מחברים אחרים או מתחומי מדע אחרים. הביבליוגרפיה של מאמר סקירה בדרך-כלל מקיפה בהרבה משל מאמר תוצאות באותה שאלה, ובאופן אופייני עשויה לצטט עשרות ומאות מקורות. לפיכך, מאמרי סקירה הם באופן טיפוסי מקיפים יותר ומוטים פחות ממאמרי תוצאות, ולצרכים רבים הם נחשבים למקורות הכלליים, האמינים והסמכותיים ביותר בנושא שבו הם עוסקים.
גם מאמר סקירה וגם מאמר מטא-אנליזה מסכמים מידע ממחקרים רבים קודמים. ההבדל ביניהם הוא שמטא-אנליזה מצרפת יחד נתונים שנאספו על ידי מחקרים קודמים לצורך ניתוח סטטיסטי מחודש על מדגם גדול יותר, בעוד שמאמר סקירה בדרך-כלל איננו עורך ניתוח מחדש של הנתונים, אלא מצליב את המסקנות של מחקרים קודמים. באופן טיפוסי, מטא-אנליזה תתבצע על מספר קטן יותר של מחקרים מאשר מאמר סקירה באותה שאלה, שכן הניתוח מחדש של הנתונים יוגבל לתת-קבוצה של אותם מחקרים אשר עונים לדרישות הסטטיסטיות, למשל כאלו שנערכו בתנאים, בשיטות ובמתודולוגיות דומות. מאמר סקירה לעומת זאת עשוי להצליב מידע ממחקרים שנערכו בתנאים שונים, במתודולוגיות שונות, ואף מתחומי מדע שונים אשר עשויים לנגוע לשאלה הנחקרת. לכן באופן טיפוסי מסקנותיו כלליות ומקיפות יותר ממסקנות מטא-אנליזה באותו נושא עצמו, אך פחות חזקות. למשל, תכופות לא ניתן יהיה לקבל הערכה של מובהקות סטטיסטית בשאלה הנידונה. גם מאמרי סקירה וגם מאמרי מטא-אנליזה חשובים לבדיקת ההדירות של תוצאות ומסקנות מדעיות.
ראו גם

ספריית קוקרן
מאמר מדעי
מטא-אנליזה
הערות שוליים

↑  מאמר סקירה, באתר מוזיאון המדע ע"ש ברנרד בלומפילד
↑  נחמיה פרידלנד, איילת פישבך ועופר פיין, "כתיבת מאמר", מתוך הקורס "שיטות ניסויים" באוניברסיטת תל אביב, 1997
מדיאיוול בייבס

| --- | --- |

האנסמבל בהופעה במונטריאול ב-2005.
 מוקד פעילות:  לונדון, בריטניה
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 סוגה:  עממית, קלאסית
 חברת תקליטים:  EMI
 אתר הבית
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 קתרין בלייק אמילי אוונדן ועוד (משתנה)
מדיאיוול בייבס (באנגלית ארכאית: Mediæval Bæbes; "יפהפיות ימי-ביניימיות") הן אנסמבל נשים בריטי שנוסד ב-1996 ועוסק בעיקר במוזיקה אירופאית מסורתית. נכון לסוף 2010, הלהקה מכרה יותר מחצי מיליון אלבומים ברחבי העולם.
תולדות

האנסמבל הוקם על ידי הזמרת הבריטית קתרין בלייק והנגנת האמריקנית דורותי קרטר, שתיהן חובבות מוזיקה ימי-ביניימית. הרכבו הראשון מנה שתים עשרה חברות, שעסקו בשירת א קפלה של טקסטים עתיקים מהאיים הבריטיים – בוולשית, אנגלית וסקוטית עתיקות וגם בלטינית – ובהמשך של מנגינות מרחבי היבשת, כולל שירים בגאלית, אוקסיטנית ועוד. בתחילה הן מיעטו בליווי כלי נגינה או הקפידו על כך שיהיו מסורתיים, אך לבסוף שילבו גם מוזיקה אלקטרונית. חברות ההרכב התחלפו מזומנות, וכיום הוא כולל את בלייק, אמילי אוונדן מלפומני קרמנידו, סופי רמזי, קלייר אדמונדסון וג'וזפין רייבנהרט. עוד כעשרים משתתפות, כולל קרטר המנוחה שנפטרה ב-2003, עברו בו במהלך השנים. כמה מהן נטו לנאו-פגניזם, מרכיב שהשתקף לעיתים בעיבודים; כשהאנסמבל פנה לעסוק במוזיקה כנסייתית והוזמנו להופיע בקתדרלות, התעוררה מחאה מהקהל מחשש שיפגינו מיניות מוחצנת כפי שעשו בעבר ומההקשר האלילי. המארגנות הכחישו כוונות כאלה, והצהירו כי אף שחלקן היו נאו-פגניות אף אחת לא הייתה חברה בכת השטן. הלהקה זכתה להערכה מקרב חובבי הסוגה על החייאת העיסוק במוזיקה ימי-ביניימית, וב-2001 הוזמנו על ידי הספרייה הבריטית להשיק את הגרסה הסרוקה של ספר התפילות של שרבורן, כתב-יד עתיק מהמאה ה-15.
בנוסף להופעות סביב העולם, הן השתתפו בהפקת פסקולים לסרטים ולסדרות טלוויזיה כמו "המלכה הבתולה" של הבי בי סי על חיי המלכה אליזבת הראשונה, ואמריקן פסיכו. ב-2007 הן זכו בפרס איבור נובלו לפסקול הטלוויזיה הטוב ביותר על תרומתן לסדרה של הבי בי סי. הן ערכו סבבי קונצרטים בבריטניה, ארצות הברית, קנדה, אירופה ואסיה, והופיעו בין היתר באלברט הול. כמו כן שיתפו פעולה עם להקת הרוק הקנדית דלריום.
אלבומן הראשון, "הושיעי נא" (Salva Nos) מ-1998 היה הצלחה מיידית ומכר 80,000 עותקים. הבא, "שלוות העולם" (Worldes Blysse), הפך להישג המסחרי הגדול ביותר שלהן עם 250,000. נכון ל-2013 הן הוציאו שמונה אלבומים.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1997 Salva Nos
1998 Worldes Blysse
2000 Undrentide
2002 The Rose
2005 Mirabilis
2008 Illumination
2012 The Huntress
2013 Of Kings And Angels
דיסקוגרפיה > תקליטים מיוחדים

1999 The Best Of The Mediæval Bæbes
2003 Mistletoe And Wine
2006 The Virgin Queen - Music From The Original Television Series
2012 Devotion
הערות שוליים

↑  Mediaeval Baebes play Metropolitan Cathedral.(News). ליברפול דיילי פוסט, 29 בנובמבר 2010.
↑  WITCH BABE!; Karen Casts a Pop Power Spell, גלאזגו סנדיי מייל. 9 באוגוסט 1998.
↑  What's On: Now it's the Mediaeval Mums Baeby love! בירמינגהם איוונינג מייל, 21 באפריל 2000.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14256165d (data)  GND: 10319518-X  ISNI: 0000 0001 1508 5738  LCCN: no2002017793  MusicBrainz: 278fe007-ee33-410c-be59-eabb4b87b68f  VIAF: 167718502   WorldCat (עם VIAF): 167718502
מאיר זפרן

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 באוגוסט 1928 קהיר, מצרים 
 פטירה:  30 באוקטובר 2022 (בגיל 94) חיפה, ישראל 
 מדינה:  מצרים, ישראל 
 ידוע בשל:  מגיבורי "העסק הביש"
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר 
 תקופת הפעילות:  1946–1961 (כ־15 שנים)
 
מאיר זפרן (15 באוגוסט 1928 – 30 באוקטובר 2022) היה אחד מנידוני קהיר, שהשתתף ב"מבצע סוזנה" אשר נודע גם בשם "העסק הביש". בעקבות המבצע הוא ישב בכלא המצרי שבע שנים במהלכן הועבד עבודת פרך. לאחר שחרורו בשנת 1961 עלה זפרן לישראל, קיבל דרגת סרן בצה"ל, ועבד בעיריית חיפה.
ביוגרפיה

זפרן נולד ליוסף ולפלורה לבית גטניו בקהיר. גדל בקום אומבו שליד אסואן במצרים, שם עבד אביו כמנהל מחסנים של חווה ענקית לגידול חיטה, תירס, קנה סוכר וקמח. משפחת זפרן הייתה אמידה ומודרנית, ובגיל שבע נשלח מאיר לגור אצל סבו וסבתו בקהיר כדי שילמד בבית ספר צרפתי פרטי. הקשר עם ההורים התנהל באמצעות מכתבים ומעט שיחות טלפון שהיה בבית הסב. מפגשים עימם התקיימו בחג המולד, בחג הפסחא ובחופשת הקיץ. בתום לימודיו בתיכון הצרפתי למד מאיר אדריכלות והנדסת בניין באוניברסיטת קהיר, ובשנת 1952 הוסמך כמהנדס בשני המקצועות.
ביוגרפיה > הגיוס

משה מרזוק, שהכיר את מאיר זפרן מחברותם בתנועת 'מכבי-החלוץ', הוא שגייס אותו ל'הגנה' עם תחילת לימודיו באוניברסיטה בשנת 1946 על זפרן הוטלו שתי משימות. הראשונה הייתה לארגן קבוצת נערים יהודים עד גיל 18 מהרובע היהודי כדי שישמרו על הרובע ויגנו עליו בשעת משבר. המשימה השנייה הייתה לארגן קבוצה דומה שתשמור על מרכז העיר. מאיר הצליח לרתום למשימה הראשונה 35 בני נוער, ביניהם אחותו הצעירה אדריאנה.
ביוגרפיה > פעילותו

משה מרזוק אימן את מאיר זפרן בקרב פנים אל פנים (קפא"פ) ואף בירי מאקדח שהיה ברשותו, וזפרן לימד זאת את בני הנוער שתחת פיקודו והכשירם להגן על שכונת היהודים מפני האספסוף שעלול להתנפל עליהם. כל זאת במקביל ללימודיו באוניברסיטה ולפעילותו הגלויה ב'מכבי-החלוץ'. לקראת ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ביום שישי, 14 במאי 1948, יצאו מאיר וחניכיו להגן על הרובע היהודי. משה מרזוק נשא על גופו את האקדח ובו שלושה כדורים בלבד, ולמאיר נתן רימון יד ואמר 'אני מקווה שלא תצטרך לזרוק אותו על האספסוף, כי אם זה יקרה, כל קהיר תהיה ברובע ותשחט את היהודים'. בשבת אחר הצהריים נהר המון מוסת אל רובע היהודים, מחוץ לחומות הרובע ניצבו מאיר שהיה חמוש ברימון, וחניכיו שלושים וחמישה במספר שהיו חמושים באלות למלחמות קפא"פ, לפתע נשמעה ירייה בודדת מאקדח. האספסוף עצר, סב על עקבותיו והחל נמלט. מאיר ואנשיו עקבו אחר הנמלטים ורק לאחר שווידאו כי התפזרו שבו אל הרובע. חצי שעה לאחר ששבו לרובע היהודי הגיעו השוטרים. הם חיפשו את האקדח ממנו נורתה היריה, אך האקדח כמו גם הרימון הוטמנו בסליק שהיה ברצפת בית הכנסת 'בעל הנס'.
ב-1951 גייס משה מרזוק את מאיר זפרן לרגל למען ישראל. הם צרפו אליהם את אלי נעים, צזאר כהן ומרסל ניניו שהיוו את התא הקהירי, ובמקביל נבנה גם התא האלכסנדרוני שבו היו חברים שמואל עזר, רוברט דסה, ויקטור לוי ופיליפ נתנסון. מאיר לא היה שלם עם גיוסה של מרסל ניניו וחשש שאם תיתפס, יענו ויאנסו אותה. עוד הציע לגייס מוסלמים או קופטים ולא יהודים מקומיים, אך השגותיו נותרו ללא מענה. מאיר סירב לבקשת מרזוק שייצג את המודיעין הישראלי לבצע פיגועים אך סיפק מידע מודיעיני רב. הוא הצליח להיכנס למחנות צבא בסביבות קהיר בתואנות שונות, שוטט בהם, אסף מידע, מיפה אותם ומסר כל זאת למרזוק. בנוסף לכך עסקו השניים בהכנת מנשרים ובהפצתם באישון לילה ברחובות קהיר.
ביוגרפיה > המשפט

מאיר זפרן נתפס ביולי 1954, ימים אחדים אחרי ניסיון הפיגוע בקולנוע ריו באלכסנדריה. הוא נשפט לשבע שנות מאסר עם עבודות פרך. במהלך שהותו בכלא השתדלו הוריו ואחותו לסייע לו ולחבריו. בעקבות מבצע קדש גורש אביו של מאיר ממצרים והגיע באנייה למרסיי, ומשם הפליג ארצה. הנשיא יצחק בן-צבי המתין לו על הרציף בחיפה, קיבל את פניו והבטיח לו שמדינת ישראל תדאג למאיר ולחבריו האסירים.
אמו הייתה נחושה בהחלטה לא לצאת ממצרים כל עוד מאיר כלוא. היא הצליחה להגיע עד לראש שירותי הביטחון במצרים ולהשיג את אישורו לכך שהיא יחד עם בתה הבכורה רוזט יישארו במצרים עד לשחרורו של מאיר. השתיים יצאו ממצרים רק לאחר שמאיר השתחרר מן הכלא ב-1961.
ביוגרפיה > השחרור והעלייה לישראל

לאחר שחרורו המריא זפרן לצרפת. בשדה התעופה בפריז המתין לו יחזקאל בן-סירא, צנחן לשעבר ונכה צה"ל, חבר קיבוץ מעגן מיכאל, ונציג המוסד באותם ימים. מאוחר יותר פגש בשדה התעופה גם את אביו והשתדל להרגיעו שהוא יצא בריא ושלם מן הכלא המצרי. זפרן שהה בפריז במשך חודשיים שבמהלכם ניסו לשכנעו שיעבור לברזיל ויחיה בזהות חדשה שיקבל, אך הוא התעקש להגיע לישראל. זפרן התקבל בלוד על ידי ראש אמ"ן, האלוף אהרן יריב שקיבל את פניו בהכרזה ‟Welcome home, Captain Zafran!”, וכך התברר לו שהוא קיבל דרגת סרן בצה"ל.
ביוגרפיה > החיים בישראל

מאיר זפרן קיבל דירה בקריית ים ב', בשיכון של צבא הקבע, והחל ללמוד עברית באולפן בבת גלים. מכיוון שהיה בעל תואר מהנדס באדריכלות ובהנדסת בניין מאוניברסיטת קהיר, הוא התקבל מיד לעבודה בעירית חיפה במחלקת התכנון ובמחלקת הבנייה. המיזם הראשון שניהל היה הקמת בית הספר 'ביכורים' במרכז הכרמל, ובשנתו האחרונה בעירייה היה בין אנשי הצוות שהקים את המגדל של אוניברסיטת חיפה. הוא עבד בעיריית חיפה תשע שנים. אחרי מלחמת ששת הימים הוענקה למאיר דרגת רב-סרן. ב-1970 נסע זפרן עם משפחתו לגבון מטעם חברת פדרמן, ולחוף השנהב מטעם 'סולל בונה' וניהל שם מיזמים רחבי היקף. בתום שלוש שנים בחוף השנהב התמנה זפרן למנהל סניף 'סולל בונה' בטוגו, ואשתו ושני ילדיו שבו לחיפה. זפרן שב לישראל מעט לפני מלחמת יום הכיפורים. במהלך המלחמה ואחריה הוא ריכז כעשרים פרויקטים של חברת 'עמידר' בצפון הארץ, בתל אביב ובירושלים, ומילא את מקומם של מהנדסים אשר גויסו למילואים.
זפרן הלך לעולמו בביתו שבחיפה ב-30 באוקטובר 2022.
ציוריו

בעת שהותו באפריקה העלה מאיר על הכתב 24 רישומים ובהם חוויותיו וחוויות עמיתיו מתקופת המעצר, החקירות, המשפט והמאסר בקהיר. ציוריו הוצגו בתערוכה במרכז למורשת המודיעין בגלילות. זפרן המשיך לעסוק בתחביבו עם פרישתו לגמלאות, וביתו משמש מוזיאון קטן ליצירותיו.
לקריאה נוספת

אביעזר גולן, מבצע סוזנה - הסיפור המלא של נידוני "הפרשה", הוצאת ידיעות אחרונות, 1990
עמלה עינת, המשימה האבודה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
הערות שוליים

↑  אלי אשכנזי‏, מאיר זפרן, מנידוני קהיר בפרשת "עסק הביש", הלך לעולמו בגיל 94, באתר וואלה, 30 באוקטובר 2022
1 2  מאיר זפרן, באתר הקרן להנצחת קדושי קהיר
1 2  סמר עודה- כרנתינג'י, מאיר זפרן מנידוני קהיר ('עסק הביש') הלך לעולמו בביתו בחיפה, באתר חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏2022-10-30
↑  רס"ן מאיר זפרן, באתר www.gvura.org
↑  המרכז למורשת המודיעין, תערוכות גיבורים כאמנים, באתר המרכז למורשת המודיעין
↑  קראו בכותר - מבט מל"מ : כתב עת לענייני מודיעין ובטחון מבית המרכז למורשת המודיעין - גיליון 15, באתר kotar.cet.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406274105171  VIAF: 23155464783402040666   WorldCat (עם VIAF): 23155464783402040666
מדינת סף גרעינית

מדינת סף גרעינית היא מדינה שיש לה את הטכנולוגיה והיכולת האופרטיבית לבנות נשק גרעיני, אך שטרם ביצעה זאת. יכולת לטנטית שכזו איננה אסורה על-פי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ונקראת לעיתים "אופצית יפן", שכן ליפן תשתית גרעינית אזרחית נרחבת ונחשבת לבעלת יכולת פריצה מהירה לפצצה באם תחפוץ בכך.
בעקבות הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית יש הרואים באיראן כמדינת סף גרעינית, אם כי רוב החוקרים מסכימים שהיא רחוקה מלהיות מדינת סף.
חוקרי גרעין מציינים כי למדינות רבות במערב יש את יכולת טכנית לפתח נשק גרעיני בתוך מספר שנים, בהן גרמניה ואוסטרליה.
הערות שוליים

↑  Capability versus intent: The latent threat of nuclear proliferation, ביטאון מדעני האטום, יוני 2007
↑  In Japan, Provocative Case for Staying Nuclear, וול סטרייט ג'ורנל, אוקטובר 2011
↑  שנה להסכם הגרעין עם איראן – הערכת מצב ומבט קדימה, מבט על, INSS, עמוס ידלין ואבנר גולוב, יולי 2016
↑   אבנר כהן, רוב החוקרים מסכימים: איראן אפילו לא קרובה להיות מדינת סף, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2021
↑  7.5 Other Nuclear Capable States, ‏13 במרץ 2019 (באנגלית).
מדיארקסי

| --- | --- |
סמל מדיארקסיסמל מדיארקסי

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  טולנה
 נפה:  נפת טמאשי
 שטח:  38.16 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,040 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  46°44′54″N 18°14′08″E﻿ / ﻿46.748311111111°N 18.23565°E﻿ / 46.748311111111; 18.23565 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.magyarkeszi.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מדיארקסי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מדיארקסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מדיארקסי (בהונגרית: Magyarkeszi) הוא כפר במחוז טולנה, בנפת טמאשי.
מיקום

מדיארקסי ממוקם בחלק הצפוני-מערבי של מחוז טולנה, בחלק הצפוני של גבעות שומוג'-טולנה, במפגש של שלושה מחוזות (טולנה, שומוג', פייר). היישוב משתרע על שטח של 31,850 דונם, מתוכם 3560 דונם שטח פנימי.
נגישות

אפשר להגיע אל הכפר ששוכן בעמק נחל טיטה מכביש ראשי 65 בדרך צדדית שמסתעפת מהכביש הראשי באירגסמצ'ה, כביש זה ממוספר 6407 עד נאג'סוקוי, ומשם הוא ממוספר 6409. העיירה הקרובה ביותר היא טמאשי, שנמצאת במרחק של 20 ק"מ מהכפר, אך גם משיופוק, כלומר אגם הבלטון המרחק הוא רק 35 ק"מ.
היסטוריה

עד 1703 שם הכפר היה קֶסֶה או קֶסִי. היישוב, שנהרס לאחר הכיבוש הטורקי (1526–1676), ניתן על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה למשפחת אסטרהאזי, שיישבה במקום תושבים חדשים מאזור דרום סלובקיה של היום (אז צפון הונגריה) ושמו של המקום התחלף מקסי לטוטקסי (טוט הוא כינוי בהונגרית לסלובקים) ואת שמו הנוכחי, מדיארקסי (שפירושו קסי ההונגרי) נושא רק משנת 1903.
המקום היה מיושב כבר בתקופת האבן. לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה השתלטה עליו חמולת גוטקלד. על פי מסמכים כנסייתיים, בשנת 1274 היו ביישוב כנסייה ומושב קבוע של כומר שנהרסו בתקופת השלטון הטורקי. בזמן מלחמת האיכרים בראשות גיירג' דוז'ה בשנת 1514, אוכלוסיית הכפר הגיעה לשש מאות. לאחר האסון של קרב מוהאץ' בשנת 1526, הטורקים הרגו את תושבי הכפר בן 500 התושבים או מכרו אותם לעבדות. אלה ששרדו התחבאו ביערות האזור.
טוטקסי מוזכר גם בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית כאחד מ-30 הכפרים החשובים ביותר בחלק המערבי של המחוז, שכונה נפת דומבוואר. תושבי הכפר הפכו לקלוויניסטים בשנת 1703, ובשנת 1727 הוקמה מחדש בכפר גם הקהילה הקתולית. כנסיית סנט מיהאי על שם המלאך הקדוש נבנתה בשנת 1742. בשנת 1880 נמצא ספר מרשם האוכלוסין של הנסיך מיקלוש אסטרהאזי עם רישומים מאז שנת 1735. מאותה השנה ישנם אם כן נתונים על מספר האוכלוסייה והעדות הדתיות לרבות יהודים במקום:
1840: 1,547 תושבים, מתוכם 1,406 קתולים, 2 לותרנים, 7 קלויניסטים, 14 יהודים ו-118 אחרים.
1910: 1924 תושבים, מתוכם 1,845 קתולים, 15 לותרנים, 31 קלוויניסטים ו-33 יהודים.
1940: 2,504 תושבים, מהם 2 435 קתולים, 6 לותרנים, 45 קלוויניסטים, 17 יהודים ו-1 אחר.
1983: 1,772 תושבים, מתוכם 1,700 קתולים.
אתרים בעלי חשיבות

הכנסייה הרומית-קתולית של סנט מיהאי (בארוק, 1742)
טחנת הקמח גיזלה (המאה ה-19)
בית הספר התיכון (1927)
ילידי המקום

השחקן אוסקר דנש (1891–1950) היהודי-הונגרי.
מדינת מרניאו

ערך זה עוסק ביחידה מנהלית בברזיל קולוניאלית. אם התכוונתם למדינה המודרנית, ראו .
מדינת מָרָנְיִאַוּ (בפורטוגזית: Estado do Maranhão) הייתה יחידה מנהלית קולוניאלית באמריקה הפורטוגלית שהתקיימה בין 1621 ל-1815 בחלק הצפוני של ברזיל המודרנית. לאחר כישלון שיטת הקפיטניות הכפיף פליפה השלישי, מלך ספרד ופורטוגל, מספר קפיטניות תחת סמכותה של יחידה מנהלית חדשה, "מדינה", וייסד שתי מדינות שכאלו: מדינת ברזיל, שכללה את רוב האזורים המפותחים דאז של אמריקה הפורטוגלית, ואת מדינת מרניאו מצפון לה.
רקע לייסוד

ב-1612 הגיעו לצפון ברזיל כ-500 פולשים צרפתים בפיקודו של דניאל דה לה טוש (Daniel de la Touche). הם התיישבו באי בדלתת נהרות הפינדארה והאיטאפקורו וכינו את היישוב בשם "Saint-Louis" (הקדוש לואי), לכבוד מלך צרפת לואי ה-13. התיישבות זאת היוותה תחילתה של העיר סאו לואיס. ב-8 בספטמבר 1612 התחילו את בנייתו של מבצר סאו לואיס.
כשנודע לפורטוגלים על נוכחותם של פולשים צרפתים באזור, החלו לאסוף חיילים בקפיטניית פרנמבוקו. בנובמבר 1615 תקפו הפורטוגלים, תחת פיקודו של ז'רונימו דה אלבוקרקה (Jerônimo de Albuquerque), את הצרפתים והשתלטו בהצלחה על העיר.
באותה התקופה, ועד 1640, שלטה ספרד על פורטוגל וכל מושבותיה, לרבות ברזיל. המלך פליפה השלישי של ספרד היה גם המלך פיליפה השני של פורטוגל.
ייסוד והיסטוריה

ב-1621 חילק פליפה השלישי את ברזיל הקולוניאלית לשתי מדינות: מדינת ברזיל ומדינת מרניאו. מטרת ייסוד מדינת ברזיל הייתה פיקוח הדוק יותר על השלטון המקומי. מטרת ייסוד מדינת מרניאו הייתה הגברת השמירה על הקפיטניות הצפוניות המרוחקות ממרכז הקולוניות בפני פלישות צרפתיות וכן עידוד הייצור החקלאי והמסחר בו.
מדינת מרניאו כללה את הקפיטניות מרניאו, פרה, וסֶיאָרַה. בירתה הייתה סאו לואיס.
ב-1641 שוב נכבשה המושבה על ידי פולשים זרים, הפעם מתיישבים הולנדים בפיקודו של מאוריץ ואן נאסאו, ורק בשנת 1644 היא חזרה לידיים פורטוגליות.
ב-1737 הוחלף שמה של המדינה ל"מדינת גראו-פרה ומרניאו" (Estado do Grão-Pará e Maranhão) ובירתה הועתקה לבלם. מאוחר יותר, ב-1772, חולקה המדינה לשניים: "מדינת מרניאו ופיאאוי", שבירתה בסאו לואיס, ו"מדינת גראו-פרה וריו נגרו", שבירתה בבלם.
בעקבות העתקת מושבה של החצר המלוכה הפורטוגלית אל ברזיל ב-1808, חדלו מדינות "ברזיל", "מרניאו ופיאאוי" ו"גראו-פרה וריו נגרו" להתקיים ב-16 בינואר 1815. אז העלה הנסיך העוצר ז'ואאו השישי את כל הקולוניה הברזילאית לדרגת ממלכה ואיחד אותה עם ממלכת פורטוגל ואלגארווש ביחידה מנהלית אחת, המכונה "הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגארווש".
עם הכרזת העצמאות של ברזיל ב-1822, שמרו המחוזות הצפוניים, מרניאו, פרה ופיאאוי, על נאמנותם לפורטוגל ורק שנה מאוחר יותר הצטרפו לאימפריה הברזילאית שאך נוסדה.
ליגת CONCACAF

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2017
 תאריך פירוק:  2022
 ארגון מפעיל:  CONCACAF
 מספר מתמודדים:  22
 מספר משחקים:  42 
 יבשת:  אמריקה הצפונית אמריקה המרכזית הקריביים
 זוכה אחרון/נה:  הונדורס אולימפיה
 הכי הרבה זכיות:  הונדורס אולימפיה (זכייה שנייה)
 מפעל גבוה יותר:  ליגת האלופות של CONCACAF
 האתר הרשמי
 
ליגת CONCACAF היה מפעל כדורגל יבשתי שנתי שבו מתחרים מועדונים מאמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים. המפעל, אותו מארגנת CONCACAF, הוא המפעל השני בחשיבותו לקבוצות המשויכות לקונפדרציית CONCACAF, אחרי ליגת האלופות של CONCACAF. ב-8 במאי 2017 הודיעה CONCACAF על הקמת מפעל שני בחשיבותו לקונפדרציה, ובאותה העונה התקיים הגביע הראשון. בגביע משתתפות 22 קבוצות, ומתחילת הטורניר (1/16 גמר) ועד שלב הגמר הוא מתקיים בשיטת נוק-אאוט ב-2 מפגשים (בבית ובחוץ).
היסטוריה

בגביע הראשון של 2017 זכתה אולימפיה מהונדורס, אחרי שניצחה בגמר הגביע את סנטוס דה גואפילס מקוסטה ריקה 1–4 בדו-קרב פנדלים אחרי שהמשחק הסתיים בתיקו 1–1 בהארכה. בגביע השני ב-2018 זכתה קבוצת הרדיאנו הקוסטה ריקנית אחרי שניצחה בגמר הגביע 2–3 את מוטגואה מהונדורס. בגביע של 2019 זכתה סאפריסה מקוסטה ריקה שניצחה את מוטגואה ההונדורסית 0–1, שהפסידה בפעם השנייה בגמר הגביע בשנתיים.
שיטת המפעל > העפלה

אל שלב הבתים של ליגת האלופות מעפילות 22 קבוצות בסך הכול. חלוקת הקבוצות המעפילות מתבצעת לפי אזורים:
| אזור | מספר קבוצות | חלוקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אמריקה | 1 | קנדה קנדה – 1 |
| מרכז אמריקה | 18 | קוסטה ריקה קוסטה ריקה – 3 אל סלוודור אל סלוודור – 3 גואטמלה גואטמלה – 3 הונדורס הונדורס – 3 פנמה פנמה – 3 ניקרגואה ניקרגואה – 2 בליז בליז – 1 |
| הקריביים | 3 | 2 קבוצות מעפילות דרך אליפות הקריביים לקבוצות (סגנית ומקום שלישי) קבוצה אחת מעפילה דרך פלייאוף המתקיים במיוחד: המקום הרביעי באליפות הקריביים לקבוצות נגד מחזיקת גביע המגן הקריבי. |

אם לאחד המועדונים המעפילים אין אצטדיון זמין העומד בתנאי הבטיחות של CONCACAF, הוא נפסל מהתחרות ומוחלף במועדון מהתאחדות אחרת. אם אצטדיונה הביתי של הקבוצה לא עומד בתנאים, היא רשאית למצוא אצטדיון חלופי ראוי וזמין באותה המדינה.