stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוד מקארתי
חייו

מקארת'י הוא דמות מוכרת בהוליווד ובתקופתו ב-Variety היה מבקר הקולנוע הבכיר (Chief Film Critic) של המגזין. הוא נשלח מטעם המגזין לפסטיבלי קולנוע רבים, והיווה דמות המזוהה עם המגזין. בביקורות שפרסם על סרט חדש, אותן השתדל לפרסם בסמוך ליציאתו לאקרנים, הוא נהג לכלול התייחסות לפוטנציאל הרווחי של הסרט בקופות הקולנוע, והשתדל לנמק את ביקורתו, באופן שיהווה ביקורת בונה ליוצרי הסרט.
ב-2010 פוטר מהמגזין Variety, יחד עם מבקר התיאטרון הבכיר של המגזין דייוויד רוני, בשל קשיים כלכליים, אף שדובר המגזין הביע תקווה שמקארת'י ורוני ימשיכו לכתוב עבור המגזין כפרילאנסרים. מקארת'י, עם זאת, החליט לעבור למגזין The Hollywood Reporter.
רוג'ר איברט ציין כי פגש את מקארת'י כשעוד היה חדש בעבודתו כמבקר קולנוע בשיקגו סאן טיימס וכשמקארת'י עוד היה נער בתיכון, לאחר ששלח לו מכתב בו ציין כי הוא חובב סרטים והוא היה רוצה לשוחח עמו. הוא פגש את מקארת'י ואת חברו צ'ארלס פלין (Charles Flynn) והתרשם מידיעותיהם המקיפות על סרטי קולנוע; הוא כותב כי "הם ראו את כולם (=כל הסרטים), ערכו ביניהם דיונים על כולם, וכתבו על מחצית מהם".
בשנת 1975 ערכו מקארת'י ופלין את הספר Kings of the Bs, אוסף של כתבים וזיכרונות על יוצרי בי מוביז מהעבר וכאלה פעילים. בשנת 2000 חיבר מקארת'י את הספר Howard Hawks: The Grey Fox of Hollywood, ביוגרפיה של במאי הקולנוע הווארד הוקס.
בנוסף לפעילותו כמחבר וכמבקר קולנוע, ביים מקארת'י ארבעה סרטים תיעודיים בנושא קולנוע. הראשון בהם הוא "Visions of Light" ‏(1992) העוסק בצילום, לאחר מכן ביים את הסרט "Claudia Jennings" ‏(1995), על אודות קלאודיה ג'נינגס, דוגמנית מגזין פלייבוי וכוכבת בי מוביז, שנהרגה בתאונת דרכים. בשנת 1999 יצא הסרט "Forever Hollywood" על העיר הוליווד וסרטיה, שתוכנן להיות מוקרן על בסיס יומיומי כקבלת פנים למבקרי "הסינמטק האמריקאי" (American Cinematheque) בלוס אנג'לס. בשנת 2007 הוא יצר את "Man of Cinema: Pierre Rissient" על דמותו הייחודית של איש הקולנוע פייר ריזיין.
הערות שוליים

↑  Roger Ebert, Variety: This thumb's for you, Roger Ebert's Journal, Chicago Sun Times, March 9, 2010
↑  רוג'ר איברט מציין כי הוא סבור שג'נינגס למדה יחד עם מקארת'י בבית הספר התיכון
↑  Bruce Bennet, Pierre Rissient Is the Man To Know, The New York Sun, September 16, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457858005171  BnF: cb13175123b (data)  GND: 135707056  ISNI: 0000 0001 1609 2075  LCCN: n96108509  NTA: 127852840  SUDOC: 035222166  VIAF: 24740933   WorldCat (עם VIAF): 24740933
טלסקופ החלל PLATO

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  סוכנות החלל האירופית
 יצרן:  Arianespace SA
 תאריך שיגור:  מתוכנן ל-2026
 משגר:  אריאן 62
 אתר שיגור:  בסיס החלל האירופי קורו, ELA-4
 אתר הטלסקופ
 משימה
 סוג משימה:  טלסקופ חלל
 סוג טלסקופ:  שובר אור
 מסלול:  נקודת לגראנז' L2 בין כדור הארץ לשמש
 משך המשימה:  כ-6 שנים
 מידע טכני
 משקל:  2,120 ק"ג 
 אורכי גל:  אור נראה, 390–700 ננומטר
 
PLATO (ראשי תיבות של Planetary Transits and Oscillations of stars; בתרגום מאנגלית: מעבר כוכבי לכת ותנודות של כוכבים) הוא טלסקופ חלל עתידי של סוכנות החלל האירופית במסגרת תוכנית חזון קוסמי (משימה בקטגוריה בינונית) בחקר החלל. הטלסקופ צפוי להתחיל את משימתו בחלל בשנת 2026 ולהיות משוגר באמצעות המשגר סויז לנקודת לגראנז' L2 בין כדור הארץ לשמש, אורך המשימה מתוכנן ל-6 שנים. היעוד המרכזי של טלסקופ החלל PLATO הוא לגלות ולאפיין כוכבי לכת חוץ שמשיים באמצעות פוטומטריה. כוכבי לכת בהם הטלסקופ עתיד להתמקד הם כוכבי לכת סלעיים החגים סביב כוכבים מסוגים ננס אדום, ננס צהוב ותת-ענק, בהם ייתכנו מים במצב צבירה נוזלי.
משימות

היעוד של טלסקופ חלל PLATO הוא חיפוש אחר כוכבי לכת דמויי ארץ מחוץ למערכת השמש, בדגש על אפשרות של כוכבי לכת בהם התנאים הפיזיים מאפשרים התפתחות והישרדות של חיים מחוץ לכדור הארץ. על ידי שימוש ב-34 מכשירים אופטיים שונים, הטלסקופ אמור לסרוק למעלה ממיליון כוכבים בחיפוש אחר מערכות פלנטריות. על מנת להשיג מטרה זו, יבצע את המטלות הבאות:
איתור ואפיון כמות גדולה של מערכות פלנטריות קרובות למערכת השמש. עם דיוק בקביעת מסת כוכב לכת בשיעור של 10%, של רדיוס כוכב לכת בשיעור של 2% ושל גיל הכוכב המרכזי בשיעור של 10%.
איתור של כוכבי לכת בגודל קרוב לכדור הארץ, או מעט מעליו (super-Earths) הנמצאים באזור ישיב של כוכבים דמויי שמש.
מדידת תנודות בכוכבים של מערכות פלנטריות.
מדידת תנודות בפולסרים.
ראו גם

טלסקופ החלל קפלר
טלסקופ החלל ג'יימס וב
טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן
טלסקופ החלל TESS
טופנדקטילוס

| טופנדקטילוס |
| --- | --- |
 Tupandactylus imperator 
תקופה
קרטיקון תחתון, 112 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: טפג'ריים
סוג:: טופנדקטילוס
מינים
 T. imperator  T. navigans
שם מדעי
 Tupandactylus ‏קלנר & Campos, 1997

טופנדקטילוס (שם מדעי: Tupandactylus; מילולית: "כנפי טופי") הוא סוג זוחל קדום מעופף שנכחד מסדרת הפטרוזאוריה שחי בקרטיקון תחתון לפני 112 מיליון שנה. מאובניו התגלו בתצורות קראטו בברזיל.
יצור זה היה קרוב משפחה של הטפיג'רה, ובעבר היה כלול בסוגו. הוא הגיע לאורך של מטר אחד, ומוטת כנפיו הגיעה ל-5 מטר, והיה בעל כרבולת בגולגולתו, שיכלה להגיע לאורך 30 סנטימטרים. משערים שהוא השתמש בה כדי לחזר אחרי נקבות, וצורתה דמתה למפרש. ליצור היה מקור פעור כלפי מטה, והוא כנראה היה ניזון נוסף על דגים וחיות גם מזרעים ופירות. לפטרוזאור זה לא היו שיניים.
כמה חוקרים סוברים שמבנה הגולגולת שלו פגע בתפקוד התעופה שלו ואחרים סוברים אחרת. ישנה סברה שהזכרים הגדולים והחזקים היו בעלי כרבולות מרשימות בהרבה מהנקבות, שהיו בעלות כרבולות פשוטות.
טרי ניל

ויליאם ג'ון טרנס "טרי" ניל (אנגלית: William John Terence "Terry" Neill;‏ 8 במאי 1942 – 28 ביולי 2022) היה שחקן ומאמן כדורגל צפון אירי.
קריירת משחק

ניל נולד בבלפסט. החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת באנגור, ובדצמבר 1959 עבר לשחק בארסנל. בעונתו הראשונה הוא שיחק בקבוצת הנוער של המועדון, ושיחק לראשונה בסגל הבוגר נגד שפילד ונסדיי ב-23 בדצמבר 1960, כשהיה בן 18. בתחילת שנות ה-60 הוא לא היה שחקן הרכב קבוע בארסנל, ובכל עונה במחצית הראשונה של העשור הוא השתתף בעשרה עד עשרים משחקים אם כי באחד המשחקים הוא ענד את סרט הקפטן למרות שהיה בן 19 בלבד.
ניל שיחק בעמדת הבלם או בעמדת הקיצוני, וביסס את מעמדו בהרכב בעונת 1964/1965 עם 29 משחקי ליגה, וכאחד מהשחקנים הצעירים בקבוצה של בילי רייט, ששמר על מעמדו גם כאשר ברטי מיי החל לאמן את ארסנל ב-1966. ניל הפך לשחקן הרכב ראשון באמצע שנות ה-60, ובמשך שלוש עונות ברציפות הוא שיחק ביותר מ-40 משחקים לעונה, וכן בהפסד של ארסנל ללידס יונייטד בגמר גביע הפוטבול ליג.
בתקופה זו ניל היה גם שחקן הרכב קבוע בנבחרת צפון אירלנד, וערך את הופעת הבכורה שלו כבלם ב-1961. הוא התמנה לתפקיד הקפטן של נבחרתו ב-1968, אך התקף של צהבת הגביל את הופעותיו עבור מועדונו ונבחרתו בעונת 1968/1969, והוא החמיץ את ההפסד של ארסנל לסווינדון טאון בגמר גביע הפוטבול ליג. ניל לא הצליח לחזור למעמד של שחקן הרכב קבוע, ובעונת 1969/1970 הוא שיחק רק ב-25 משחקים, ונראה היה שהוא כבר לא עונה על הדרישות של ארסנל. בסך הכל הוא שיחק ב-275 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 10 שערים.
קריירת אימון

ניל חתם בהאל סיטי כמאמן-שחקן ביולי 1970, למרות שהיה רק בן 28, והוא היה לאחד המאמנים הצעירים ביותר בהיסטוריה של המשחק; לאחר מכן הוא הפך למאמן-שחקן גם בצפון אירלנד. ניל פרש ממשחק פעיל ב-1973, כאשר הוא משתתף ב-59 משחקים של נבחרתו ושובר את שיאו של דני בלנצ'פלאואר כשיאן ההופעות של הנבחרת, כאשר שיאו של ניל נשבר על ידי פט ג'נינגס מספר שנים לאחר מכן.
ניל עזב את האל סיטי ב-1974, והחליף את ביל ניקולסון בתפקיד המאמן של טוטנהאם הוטספר, היריבה הגדולה ביותר של ארסנל. הוא אימן את טוטנהאם במשך שתי עונות שבמהלכן המועדון כמעט ירד ליגה. ניל אימן גם את נבחרת צפון אירלנד במשרה חלקית בין 1971 ל-1975, במקביל לעבודתו בהאל ובטוטנהאם.
למרות חוסר הצלחתו בטוטנהאם הוא הובא על ידי הנהלת ארסנל כמחליפו של ברטי מיי ב-9 ביולי 1976, והפך למאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ארסנל. המועדון זכה לתקופה קצרה של פריחה בסיועם של השחקנים החדשים מלקולם מקדונלד ופט ג'נינגס ושחקני הרכב מוכשרים כגון ליאם בריידי ופרנק סטייפלטון, והעפיל שלוש פעמים ברציפות לגמר גביע ה-FA (‏1978 - הפסד, 1979 - ניצחון, 1980 - הפסד); כמו כן, המועדון העפיל ב-1980 לגמר גביע המחזיקות, אך הפסיד בו בדו-קרב פנדלים לוולנסיה.
ההצלחה של ארסנל בטורנירי הגביע לא השתקפה בליגה, ומצבו של המועדון החמיר בעקבות עזיבתם של הכוכבים בריידי וסטייפלטון ופציעתו של מקדונלד. ניל לא הסתדר עם חלק משחקניו, והתקשה לשלוט בהרגלי שתיית המשקאות החריפים של חלק מהשחקנים. הפסד ביתי בגביע הליגה לוולסול ב-29 בנובמבר 1983 היה "הקש ששבר את גב הגמל", והוא פוטר מארסנל ב-16 בדצמבר.
ניל פרש כליל מכדורגל, ולאחר מכן פתח פאבי ספורט בהנדון ובהולבורן שבמרכז לונדון. בנוסף, הוא עבד כפרשן משחקים בערוץ הטלוויזיה של ארסנל.
נפטר ב-28 ביולי 2022.
לקריאה נוספת

Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4
טלסקופ החלל FUSE

| --- | --- |

טלסקופ בהכנה לשיגור
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  המעבדה לפיזיקה יישומית 
 תאריך שיגור:  24 ביוני 1999 
 משגר:  דלתא 2
 אתר שיגור:  נמל החלל קייפ קנוורל, כן שיגור 17A 
 fuse.pha.jhu.edu
 משימה
 סוג משימה:  טלסקופ חלל
 לוויין של:  כדור הארץ
 משך המשימה הכולל:  24 ביוני 1999 – 18 באוקטובר 2007 (8 שנים) 
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  25791
 מאגר המידע הלאומי:  1999-035A
 
FUSE ‏( Far Ultraviolet Spectroscopic Explorer) היה טלסקופ החלל בתחום אולטרה סגול. הלוויין שוגר בשנת 1999 ופעל עד לשנת 2007.
משימה

הטלסקופ היה רגיש לתחום של 90.5–119.5 ננומטר. הפרויקט היה חלק של פרויקט נאס"א Origins Program. המטרה הייתה לבדוק ולחקור שרידי דאוטריום שנוצרו אחרי המפץ הגדול. תוכנית מחקרית נוהלה על ידי צוות של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בפרויקט השתתפו מדעני מקנדה וצרפת בנוסף לצוות אמריקאי. טלסקופ בתחום זה שוגר בשנת 1970 כ- Copernicus (OAO-3). המכשיר הנוכחי היה רגיש פי-10,000.
הלוויין היה מתוכנן לעבודה במשך 3.5 שנים. בתקופה זו 50% מהזמן הוקדשו למחקרים של צוות הפרויקט ו-50% למדענים אחרים. החל מ-1 באפריל 2003 הוא היה פתוח למדענים שהצעות מחקר היו נראים מעניינים לצוות נאס"א.
הלוויין היה מצויד ב-4 מראות טלסקופ בקוטר 35-39 ס"מ, מערכת שליטה על המסלול, פאנל סולארי, אנטנות ומערכות תקשורת.
בשנת 2001 החלו להתרחש בעיות טכניות בציודים השונים. צוות בקרה הצליח להתגבר על מספר תקלות והיה ניתן להמשיך בניצול הטלסקופ. בשנת 2004 הוא לא היה בניצול תקופה ארוכה אך בסופו של דבר צוות קרקע הצליח להחזיר אותו לעבודה. אחרי תקלה שהתרחשה ביולי 2007 וניסיונות להתגבר על השלכותיה בהמשך השנה פעילות הופסקה.
על בסיס מידע שהתקבל נכתבו כ-400 מאמרים מדעים. ניסיון שנצבר על ידיד מהנדסים קנדים איפשר להם לשפר יכולות ציוד שהותקן בהמשך בטלסקופ החלל ג'יימס וב.
הערות שוליים

↑  תיאור טכני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2006100156  VIAF: 158644195   WorldCat (עם VIAF): 158644195
טרי אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1947 לוריין, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  21 באפריל 2024 (בגיל 76) גרינווד לייק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של איווה 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת פלורידה, אוניברסיטת סירקיוז, אוניברסיטת אוהיו, אוניברסיטת קנטקי 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 חתימה:   
 
טרי א. אנדרסון (באנגלית: Terry A. Anderson;‏ 27 באוקטובר 1947 – 21 באפריל 2024) היה עיתונאי אמריקאי, ששימש ככתב הראשי של סוכנות הידיעות AP במזרח התיכון. ב-16 במרץ 1985 הוא נלקח כבן ערובה בידי אנשי החזבאללה בלבנון. הוא שוחרר ב-4 בדצמבר 1991.
ביוגרפיה

אנדרסון נולד בלוריין, אוהיו ועבר בגיל 6 להתגורר עם משפחתו בבטביה, ניו יורק, שם גדל. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בטביה בשנת 1965 והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית שם שירת כעיתונאי צבאי במשך שש שנות שירות, תחילה ביפן ואז בווייטנאם. לאחר שחרורו החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של איווה, וסיים בשנת 1974 שני תארים במקביל: האחד בעיתונאות ותקשורת המונים, והשני במדע המדינה. לאחר מכן החל לעבוד בתחנת רדיו ועבד גם לזמן קצר עבור סוכנות הידיעות AP. משם המשיך למישיגן שם ערך עיתון. אנדרסון שב לעבוד בסוכנות AP ונשלח מטעמה לדווח מקנטקי, טוקיו ודרום אפריקה. בשנת 1982 התנדב לנסוע ללבנון (לאחר פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ובמהלך מלחמת האזרחים בלבנון) כדי לשמש ככתב הראשי של הסוכנות במזרח התיכון. בשנת 1982 אשתו ובתו הקטנה עזבו את לבנון בשל המלחמה והזוג התגרש, איתם גם זרים רבים וביניהם עיתונאים, אך אנדרסון נשאר לדווח.
בבוקר שבת ה-16 במרץ 1985, לאחר שסיים משחק טניס, הלך ברחובות ביירות כשנחטף באיומי אקדח על ידי שלושה אנשי חזבאללה, הוכנס לתא המטען של מכונית מרצדס ירוקה ונלקח משם למקום מסתור בפרברים הדרומיים של ביירות, שם נכלא בצינוק תת-קרקעי. בשש השנים ותשעה החודשים הבאים הוא הוחזק בשבי והועבר מעת לעת למקומות מסתור שונים. אנדרסון היה השבוי האמריקאי ששהה את תקופת השבי הממושכת ביותר מבין 17 בני הערובה האמריקאים שנחטפו (מתוך 92 זרים בסך הכל), במטרה ללחוץ על ממשלת ארצות הברית ולהביא לנסיגת כוחות הצבא האמריקאי שהוצבו בלבנון במהלך מלחמת האזרחים בלבנון וכתגובה לכליאתם של 17 שיעים שהורשעו במעורבות בפיגועים בשגרירויות הזרות בכווית (ביניהם האמריקאית והצרפתית) בדצמבר 1983. לאחר סיום מלחמת האזרחים בלבנון ב-1990 השתפרו מעט יחסי ארצות הברית עם איראן וסוריה. במטרה לזכות בהטבות כלכליות מהאמריקאים, לחצו האיראנים על בת חסותם חזבאללה לשחרר את כלל השבויים. אנדרסון היה השבוי האמריקאי האחרון והוא שוחרר ב-4 בדצמבר 1991 לאחר 2,454 ימי שבי.
לאחר שחרורו העביר אנדרסון קורסים בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה ובבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת אוהיו.
בשנת 1999 הגיש אנדרסון תביעה בגובה 100 מיליון דולר כנגד ממשלת איראן בעקבות השבי על ידי החזבאללה בלבנון. בשנת 2002 השיג הסדר בגובה מיליוני דולרים מנכסים איראנים קפואים. על פי ההערכות קיבל בפועל בעקבות הסדר זה סכום בגובה 26 מיליון דולר.
בדצמבר 2003 הודיע על מועמדותו כמועמד הדמוקרטי לייצוג המחוז ה-20 של מדינת אוהיו בסנאט של אוהיו. יריבו היה המועמד הרפובליקני המכהן בתפקיד, ג'וי פדגט. פדגט פרסם מודעות שנויות במחלוקת שהציגו את אנדרסון (בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר ומלחמתה של ארצות הברית בטרור) כאחד הנוקט גישה רכה כלפי הטרור. הוא עשה זו על ידי הצגת אנדרסון לוחץ יד לאחד מחוטפיו לשעבר. הוא קיבל 46% מהקולות במחוז בעל רוב רפובליקני, בו זכה המועמד הרפובליקני מאז שנת 1977, והפסיד בהתמודדות.
אנדרסון התגורר זמן מה בניקולסוויל, קנטקי, שם לימד עיתונאות באוניברסיטת קנטקי. בשנת 2009 הצטרף אנדרסון לפקולטת בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קנטקי ואז לאוניברסיטת פלורידה שם לימד עד פרישתו בדצמבר 2015. בשנת 2013 שימש כיו"ר כבוד של הוועדה להגנה על עיתונאים, מלכ"ר התומך בחופש העיתונות בעולם.
על חוויותיו כבן ערובה הוא כתב ספר זיכרונות רב מכר בשם "Den of Lions" (בעברית: גֹּב האריות).
ביוגרפיה > חיים אישיים

אנדרסון היה נשוי פעמיים. הוא פגש את אשתו הראשונה, מיהוקו "מיקי" אנדרסון, בזמן ששירת כעיתונאי צבאי בחיל הנחתים והוצב בשירות הרדיו והטלוויזיה של כוחות הצבא האמריקאי ביפן. לזוג נולדה בת אחת, גבריאל אנדרסון (ילידת 1976). מאוחר יותר הם התגרשו. בשנת 1982 הוא התחתן עם לבנונית נוצרית מרונית ושמה מדלן בסיל. לזוג נולדה בשנת 1985 (שלושה חודשים לאחר שנלקח כבן ערובה) בת אחת, סולומה אנדרסון. סולומה היא עיתונאית עצמאית העובדת בעיקר בעיר ניו יורק ובביירות. היא זכתה לתשומת לב תקשורתית לאחר שפרסמה ברשתות החברתיות תמונה בה היא מנשקת את חברה היהודי תחת הכיתוב "יהודים וערבים מסרבים להיות אויבים". אביו ואחיו של אנדרסון נפטרו שניהם במהלך תקופת השבי, כאשר אינם יודעים מה עלה בגורלו.
לקריאה נוספת

Forgotten : a sister's struggle to save Terry Anderson, America's longest-held hostage, פגי סיי, 1991
Den of Lions: A Startling Memoir of Survival and Triumphs, טרי אנדרסון, 1993
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Story by Greg Botelho Video by Matthew Gannon CNN, Hostage Terry Anderson savors freedom, 'very good life', CNN
↑  Terry Anderson, Hostage US (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4  History com Editors, Hostage Terry Anderson freed in Lebanon, HISTORY (באנגלית)
↑  "Lebanon: The Hostage Crisis". בדצמבר 1987. נבדק ב-12 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  This Day in History: Journalist Terry Anderson Abducted in Beirut | Voice of America - English, www.voanews.com (באנגלית)
↑  Hedges, Chris (1991-12-05). "THE LAST U.S. HOSTAGE; ANDERSON, LAST U.S. HOSTAGE, IS FREED BY CAPTORS IN BEIRUT (Published 1991)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-12-02.
↑  Bill McCollum, Justice for Victims of Terrorism Act, DIANE Publishing, 2002-04, ISBN 978-0-7567-2084-1. (באנגלית)
↑  Ohio State Senate elections, 2004, Ballotpedia (באנגלית)
↑  Legislative Hopefuls Break Political Molds, pew.org
↑  Den of Lions, www.goodreads.com
↑  Sun Sentinel: "Anderson`s Fiancee Kept Quiet Watch" By MARJORIE WILLIAMS (אורכב 11.08.2014 בארכיון Wayback Machine) December 18, 1991
↑  Deseret News: "TERRY ANDERSON: DEN OF LIONS; HOSTAGE'S LIFE FULL OF PAIN AND MEMORIES" From Den of Lions: Memoirs of Seven Years By Terry Anderson Published September 30, 1993 by TMS Corp.
↑  Seattle Times: "Anderson family: Life after ordeal in Beirut had its share of torture" By Tom Raum February 16, 2000
↑  New York Daily News: "Arab-Jewish couple kiss in Twitter picture to support peace in Gaza", by Carol Kuruvilla July 22, 2014
↑  Al Arabiya: "Kiss and tell: Arab-Jewish peck goes viral" July 22, 2014
↑  Say, Peggy (1991). Forgotten. Simon & Schuster.
↑  Chronology of Terry Anderson's Captivity With PM-Lebanon-Hostages, AP NEWS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371331105171  BnF: cb12415704v (data)  CiNii: DA07995276  GND: 11936459X  ISNI: 0000 0001 1578 3325  LCCN: n93037776  NTA: 111956447  RERO: 02-A013403269  SNAC: w6x717v3  SUDOC: 033473641  VIAF: 93891700   WorldCat (עם VIAF): 93891700
טלסקופ (קבוצת כוכבים)

| טלסקופ Telescopium |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים טלסקופ
 סמליות:  טלסקופ
 עלייה ישרה:  19 שעות
 נטייה:  °‏−50
 שטח נראה:  252 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־57
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  0
 הכוכב הבהיר ביותר:  α בטלסקופ
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  3.49
 מטר מטאורים:  אין
 מערכות כוכבים גובלות:  אינדיאני  טווס  כתר דרומי  מזבח  מיקרוסקופ (פינתי)  קשת
 נראית בין קוי הרוחב °‏40 ו־°‏−90 מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש אוגוסט
טלסקופ היא קבוצת כוכבים דרומית קטנה, שצוינה לראשונה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי, אסטרונום צרפתי בן המאה ה-18, חוקר של שמי הדרום. למרות שהיא מייצגת את כלי העבודה המרכזי של האסטרונומים, זו קבוצה קשה לזיהוי, עם כוכבים עמומים בלבד, שהבהיר מביניהם הוא מדרגת בהירות נראית 3.5 בלבד.
מכיוון שהיא הוגדרה מאוחר יחסית, וכקבוצה דרומית לא נצפתה על ידי תרבויות אגן הים התיכון, אין אודותיה אגדות או סיפורים מיתולוגיים.
כוכבי הקבוצה

α בטלסקופ הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-350 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 3.5. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
δ בטלסקופ הוא כוכב כפול המורכב משני כוכבים לבנים-כחלחלים לא קשורים זה לזה, עם בהירות מדרגה 5. ניתן להבחין ביניהם באמצעות משקפת.
ζ בטלסקופ הוא ענק צהוב במרחק של כ-125 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
ראו גם

מיקרוסקופ (קבוצת כוכבים)
ז'אק פילס

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1906 טיל, צרפת 
 פטירה:  12 בספטמבר 1970 (בגיל 64) הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  רנה ז'אק דוקוס
 שם במה:  Jacques Pills 
 מקום קבורה:  Mont-De-Marsan Communal Cemeter 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  אדית פיאף (20 בספטמבר 1952–1956) Lucienne Boyer (1939–1951) 
 צאצאים:  ז'קלין בואייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
רנה ז'אק דוקוס (בצרפתית: Jacques Pills;‏ 7 בינואר 1906 – 12 בספטמבר 1970), ידוע בשם הבמה שלו ז'אק פיליפ, היה זמר ושחקן צרפתי. בשנות ה-30 של המאה ה-20 פילס הופיע לעיתים קרובות לצד ז'ורז' טבט. פילס היה הנציג המונגאסקי הראשון באירוויזיון.
קריירה

בין השנים 1932–1953, פילס שיחק במספר סרטים בצרפתית.
בשנת 1959, רשות השידור המונגאסקית הכריזה כי פילס נבחר לייצג את מונקו בהופעת בכורתה באירוויזיון. לאחר מכן פורסם כי פילס יבצע את השיר "Mon ami Pierrot" על בימת התחרות. ב-11 במרץ 1959, פילס הופיע על בימת התחרות. פילס שובץ רביעי בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי איטליה. לאחר ההצבעה, מונקו זכתה במקום ה-11 והאחרון עם נקודה אחת מאוסטריה. זו הייתה הפעם הראשונה בה מדינה מגיעה למקום האחרון בפעם הראשונה בה היא נוטלת חלק בתחרות.
חיים אישיים

בשנת 1939, פילס נישא ללוסיאן בויר. הזוג התגרש בשנת 1951. ב-20 בספטמבר 1952, פילב נישא לזמרת אדית פיאף וחגיגות נערכו בבר"באלאז'ו" הידוע. השניים התגרשו בשנת 1957. פילס היה אביה של זוכת אירוויזיון 1960 ז'קלין בואייה.
פילמוגרפיה

1932:‏ "A Gentleman of the Ring"
1933:‏ "Mademoiselle Josette, My Woman"
1934:‏ "Princesse Czardas"
1936:‏ "Prends la route"
1936:‏ "Toi, c'est moi"
1942:‏ "Pension Jonas"
1945:‏ "Marie la Misere"
1945:‏ "Alone in the Night"
1949:‏ "Une femme par jour"
1953:‏ "Boum sur Paris"
הערות שוליים

↑  Eurovision Song Contest 1959
↑  Eurovision 1959 Results: Voting & Points
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810578530205606  BNE: XX1560259  BnF: cb13898495c (data)  GND: 1061360717  ISNI: 0000 0000 0289 4360  LCCN: no2007043986  MusicBrainz: 68a726e2-d2a4-49d6-a364-88a026e6ff2d  SUDOC: 083024727  VIAF: 71167125   WorldCat (עם VIAF): 71167125
חיים צבי טרייביש

חיים צבי טרייביש (1861 – 1926) היה ממייסדי תל אביב יפו, בעל חנות הכלבו הראשונה ביפו ומייסד המרכז המסחרי הראשון של תל אביב.
ביוגרפיה

נולד בקיידאן שבפלך קובנה, האימפריה הרוסית, בנם של יעקב ולאה טרייביש. חניך ישיבת סלבודקה. לאחר נישואיו עסק בהוראה. בשנת 1889 עלה לארץ ישראל והתיישב ביפו, בתחילה בשכונת עג'מי ואחר כך בסוק א-דיר, יחד עם קומץ משפחות יהודיות.
כעבור זמן התמנה כמנהל סוכנות הדואר הרוסי ליפו ואזור. משרדו שימש מרכז ליהודים יוצאי רוסיה תושבי האזור, שבאמצעותו קיימו את הקשר עם קרוביהם שבגולה. ביתו שימש מקום מפגש לראשוני חובבי ציון. ד"ר זאב טיומקין, בעת ששימש כמנהל משרד הוועד הפועל הארצישראלי של חובבי ציון, היה עורך בביתו של טרייביש את מפגשיו עם עסקני המושבות בעת ביקוריהם ביפו. במקביל לפעילותו כמנהל סוכנות הדואר הרוסי, פתח מחלקה למכירת ספרי דת ותשמישי קדושה, וכן את יצירות הספרות העברית החדשה.
לאחר שטרייביש עזב את משרתו כמנהל סוכנות הדואר הרוסי, פתח ביפו חנות כלבו, שהייתה חנות הכלבו הראשונה ביפו ובארץ ישראל כולה. הכלבו שימש את תושבי האזור - יהודים, מוסלמים, נוצרים, ואף את הטמפלרים מיפו ומשרונה. בית הכלבו התפתח ובעקבות זאת התרחב מעגל לקוחותיו שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל.
טרייביש הצטרף למייסדי "אחוזת בית" וביקש להקים בה בית עסק. אולם השכונה נועדה להיות עיר גנים, ועל פי החלטות מייסדיה נאסרה הקמת בתי מסחר או חנויות בתחומה. כדי לעמוד בהחלטות המייסדים, רכש טרייביש בשנת 1910 מגרש ממזרח למסילת הברזל, ברחוב הרצל 22, לצורך הקמת מרכז מסחרי.
בתי אחוזת בית הראשונים היו מתחילת רחוב הרצל ועד למספר 20, ובית מספר 22 היה הבית הראשון שמעבר לקבוצת הבתים הראשונה של אחוזת בית. המגרש נמכר לטרייביש על מנת שיקים עליו בית מסחר, אבל תחת תנאים מגבילים: חל איסור לפתוח פתח לכיוון הבית הסמוך ברחוב הרצל 20; יש להרחיק את הבית לפחות שני מטרים מהבית הסמוך; חל איסור לממכר למשקאות חריפים ועוד.
למראית עין הפעילות במרכז המסחרי שהקים טרייביש התרחשה כביכול "מחוץ לעיר", אך עד מהרה הוא הפך להיות מרכזי מאוד בהשפעתו על העיר שהתרחבה והקיפה אותו. הוא שימש כמרכז המסחרי הראשון של תל אביב, ובמרכזו חנות הכלבו הגדולה בבעלות טרייביש, שהייתה חנות הכלבו הגדולה בארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה קיבל טרייביש נתינות טורקית, לבל ייאלץ לעזוב את הארץ. הצבא הטורקי רוקן כמעט את כל חנותו והחרים את הסחורה לצרכים צבאיים. בשנת 1917, בעקבות הגירוש הכללי מיפו ותל אביב, עבר לסג'רה. גם שם המשיך לעסוק במסחר בשארית הסחורה שהציל מבית מסחרו שבתל אביב.
לאחר כניסת הבריטים שב לתל אביב, אך בדרכו לתל אביב נאסר על ידי השלטונות כחשוד בריגול, ושוחרר בהתערבותו של יהודה גור.
טרייביש נפטר בתל אביב בכ"ו בשבט תרפ"ו, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור. בנו הוא השופט יהודה זאב טרייביש.
טלסקופ אופטי

טלסקופ אופטי
רחובות תל אביב בימי מלחמת העצמאות - תושבי תל אביב משקיפים מחוף הים לעבר יפו הערבית בעזרת טלסקופ אופטי, בשנת 1984
טלסקופ אופטי הוא מכשיר לצפייה בעצמים רחוקים. טלסקופ אופטי אוסף ומרכז אור בעיקר מהתחום הנראה של הספקטרום האלקטרומגנטי, ישנם טלסקופים שעובדים בתחום התת-אדום והעל סגול, בצורתו הפשוטה ביותר הטלסקופ הוא צינור שבכל אחד מקצותיו עדשה מרכזת. טלסקופים עובדים בכל אורכי הגל של הקרינה האלקטרומגנטית (למשל: רדיו טלסקופ).
סוגי טלסקופים אופטיים

טלסקופים אופטיים נחלקים לשלושה סוגים:טלסקופ קטדיופטרי עובד באמצעות שילוב של עדשות ומראות. טלסקופ מחזיר-אור עובד באמצעות סידור של מראות. סוג זה קל מהאחרים לבנייה בגודל גדול, ולכן הוא היחיד המשמש בטלסקופים אסטרונומיים גדולים. טלסקופ שובר-אור עובד באמצעות סידור של כמה עדשות.
חלקי הטלסקופ האופטי

עינית - העדשה או מכלול העדשות הקרובים לעין הצופה.
בלט עין - המרחק בין העינית לאישון היציאה.
עדשה מיישרת - עדשה שמציבים בתוך הטלסקופ כדי לקבל תמונה ישרה.
הפרדה קווית - המרחק המינימלי בו ניתן להבחין בין שתי נקודות במישור הדמות.
עדשת שדה - עדשה המוצבת במוקד המשותף של העצמית והעינית על מנת להגדיל את זווית השדה (אינה משנה את ההגדלה).
הפרדה זוויתית - הזווית המינימלית בה ניתן להבחין בין שתי נקודות.
עצמית - העדשה הקרובה לעצם הנצפה.
מנסרת היפוך - מנסרת Porro או שתי מנסרות ישרות זווית המודבקות זו לזו וההופכות את הדמות.
הגדלה קווית - ההגדלה בטלסקופ אסטרונומי רגיל שווה ל:
גודל הדמות חלקי גודל העצם.
אורך מוקד העצמית חלקי אורך מוקד העינית.
קוטר אישון הכניסה חלקי קוטר אישון היציאה.
שימושים במילה טלסקופ

המילה טלסקופ במקור שימשה לתיאור כלי הנועד לצפייה בתחום האור הנראה באמצעות העין האנושית ומטרתו הייתה להגדיל זוויתית את העצם או העצמים שעליו אנו צופים ובכך להפוך אותם לגדולים (זוויתית). בנוסף, נעשה שימוש במילה טלסקופ בשביל לתאר מכשירים הצופים בקרינה חלקיקית (למשל טלסקופ ניוטרינו).