stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נגיף הנדרה
היסטוריה > התפרצות באוסטרליה

עד יוני 2014 התרחשו באוסטרליה חמישים התפרצויות של נגיף ההנדרה, כולן כרוכות בזיהום של סוסים. שמונים ושלושה סוסים מתו או הורדמו. ארבעה נוספים מתו או הורדמו כתוצאה מזיהום אפשרי בהנדרה.
שיעור התמותה בבני אדם הוא 60% ובסוסים 75%.
ארבע מההתפרצויות הללו התפשטו לבני אדם כתוצאה ממגע עם סוסים נגועים. ב-26 ביולי 2011 דווח על כלב בשטח הר אלפורד עם נוגדני HeV – הפעם הראשונה שחיה אחרת מלבד שועל-מעופף, סוס או אדם נבדקה והוכרה כחיובית לווירוס ההנדרה, מחוץ למצב של ניסוי מעבדה.
כל האירועים היו בחוף המזרחי של אוסטרליה. הצפוני ביותר היה בקיירנס שבקווינסלנד והדרומי ביותר – בקמפסי, ניו סאות' ויילס. עד לאירוע בצ'ינצ'ילה, קווינסלנד, ביולי 2011, כל אתרי ההתפרצות היו בתפוצה של לפחות שניים מתוך ארבעת השועלים-המעופפים ביבשת (עטלפי פירות); שועל-מעופף אדום קטן, שועל מעופף שחור, (Pteropus alecto), שועל-מעופף אפור-ראש ושועל-מעופף ממושקף. ככל הידוע, צ'ינצ'ילה היא רק בטווח של שועל-מעופף אדום קטן ונמצאת ממערב לרכס החלוקה הגדול. זהו האזור הכי מערבי שבו זוהה הזיהום בסוסים.
עיתוי התקריות מצביע על דפוס עונתי של התפרצויות. בתחילה שוער קשר למחזור הרבייה של השועלים האדומים המעופפים הקטנים. מינים אלה יולדים בדרך כלל בין אפריל למאי. לאחר מכן, גבר החשש שהשועל המעופף הממושקף והשועל המעופף השחור הם המינים שסביר יותר שמעורבים בהעברת הזיהום.
תזמון ההתפרצויות סביר יותר בחודשים הקרירים, כאשר הטמפרטורה והלחות נוחים יותר להישרדות הנגיף לטווח ארוך יותר בסביבה.
אין עדות להעברה לבני אדם ישירות מעטלפים. נראה שהדבקת אדם מתרחשת רק באמצעות מארח ביניים, סוס. למרות זאת, בשנת 2014 אישרה ממשלת ניו סאות' ויילס השמדת מושבות שועל-מעופף.
היסטוריה > יוני–אוגוסט 2011

בשנים 1994–2010 נרשמו ארבעה עשר אירועים. בין 20 ביוני 2011 ל-28 באוגוסט 2011 זוהו שבעה עשר אירועים נוספים, בהם מתו עשרים ואחד סוסים.
לא ברור מדוע חלה עלייה פתאומית במספר אירועי ההדבקה בין יוני לאוגוסט 2011. בדרך כלל אירועי הדבקה ב-HeV שכיחים יותר בין מאי לאוקטובר. תקופה זו נקראת לעיתים "עונת ההנדרה", בה עטלפי פירות רבים מכל המינים מתאספים בבית הגידול של חיפוש מזון חורפי בדרום מזרח קווינסלנד. מזג האוויר חם ולח והוא נוח להישרדות נגיף הניפה.
ייתכן שהשיטפונות בקווינסלנד ובצפון ניו סאות' ויילס בדצמבר 2010 ובינואר 2011 השפיעו על בריאותם של עטלפי הפירות. מדגימות שתן באזורי קינון של עטלפי שועל-מעופף עלה ששועל-מעופף משיל וירוסים חיים. המעקב המתמשך של ביו-אבטחה בקווינסלנד מראה ש-7% מהחיות משילות וירוסים חיים. ביוני ויולי דווח על כמעט 30% מבעלי החיים שהשילו וירוסים חיים. כרגע לא נראה שאירועים אלה נובעים ממוטציה ב-HeV עצמו.
ייתכן שעלייה בבדיקות הובילה לעלייה בגילוי. דרך ההעברה בפועל בין עטלפים וסוסים לא הובררה, ולכן לא ברור אילו גורמים יכולים להגביר הידבקות סוסים, אם בכלל.
לאחר וידוא קיומו של כלב עם נוגדני HeV ב-27 ביולי 2011 ממשלות קווינסלנד וניו סאות ויילס הגדילו את מימון המחקר לנגיף הנדרה ב-6 מיליון דולר שהוצאו עד 2015. הכסף הזה שימש למחקר גורמים אקולוגיים להדבקה בעטלפים ומנגנון העברת הנגיפים בין עטלפים למינים אחרים. 6 מיליון דולר נוספים הקצתה הממשלה הפדרלית. הכספים חולקו שווה בשווה בין חקר בריאות האדם וחקר בריאות בעלי חיים ומגוון ביולוגי.
עץ החיים (ביולוגיה)

עץ החיים או עץ החיים האוניברסלי הוא מטאפורה, מודל מושגי וכלי מחקר המשמש לחקור את התפתחות החיים ולתיאור היחסים בין אורגניזמים, חיים ונכחדים, כפי שמתואר בקטע מפורסם ב"על מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין (1859). "הזיקה של כל הישויות מאותה מחלקה מיוצגות לפעמים על ידי עץ גדול. אני מאמין שהדימוי הזה מבטא במידה רבה את האמת"
דיאגרמות עצים לייצוג יחסים גנאלוגיים מקורן בעידן ימי הביניים. דיאגרמות עצים פילוגנטיים במובן האבולוציוני מתוארכים לאמצע המאה התשע-עשרה.
המונח פילוגניה ליחסים אבולוציוניים של מינים לאורך זמן נטבע על ידי ארנסט הקל, שהרחיק לכת מדרווין בהצעת היסטוריות פילוגניות של החיים. בשימוש עכשווי, המונח עץ החיים מתייחס לאיסוף של מאגרי מידע פילוגנטיים מקיפים המושרשים באב הקדמון המשותף האוניברסלי האחרון של החיים על פני כדור הארץ. שני מאגרי מידע ציבוריים עבור עץ החיים הם TimeTree, עבור זמני פילוגניה והתבדרות, ו־Open Tree of Life עבור פילוגניה.
היסטוריה

בתאורים דתיים רבים של החיים, אין קשרי "קרבת דם" או רעיון של אב קדמון משותף בין היצורים החיים השונים בכדור הארץ. בתיאור בריאת העולם בתנ"ך מתוארים יצירת הצמחים, בעלי החיים והאדם בנפרד זה מזה, ללא כל ציון של מוצא משותף. כמו כן חיידקים אריכאונים או פטריות אינם מוזכרים כלל.
דיאגרמות דמויות עצים שימשו זמן רב לארגון ידע, ודיאגרמות מסועפות הידועות בשם claves ("מפתחות") היו נוכחות במקומות רבים בקרב חוקרי טבע של המאה השמונה עשרה. תרשים דמוי עץ הקדום ביותר של סדר טבעי היה "Arbre botanique" (עץ בוטני) משנת 1801 של המורה הצרפתי והכומר הקתולי אוגוסטין אוג'יר. למרות שאוג'ייר דן בעץ שלו במונחים גנאלוגיים מובהקים, ולמרות שעיצובו חיקה בבירור את המוסכמות החזותיות של עץ משפחה, העץ שלו לא כלל היבט אבולוציוני או זמני כלשהו. בהתאם לייעודו הכוהני של אוג'יר, העץ הבוטני הראה תיאר את התפיסה של סדר המושלם של הטבע כפי שהונהג על ידי אלוהים ברגע הבריאה.
בשנת 1809, הצרפתי ז'אן-בטיסט למארק (1744–1829), שהכיר את "העץ הבוטני" של אוג'יר, כלל תרשים מסועף של מיני בעלי חיים בספרו -Philosophie zoologique שלו. לעומת זאת, בניגוד לאוג'ייר, למארק לא דן בתרשים שלו במונחים של אילן יוחסין או עץ, אלא קרא לו טבלה ("תיאור"). למארק האמין באבולוציה של צורות חיים, אך הוא לא האמין במוצא משותף; במקום זאת, הוא האמין שהחיים התפתחו בשושלות מקבילות המתקדמות מצורות פשוטות יותר למורכבות יותר.
בשנת 1840, הגאולוג האמריקני אדוארד היצ'קוק פרסם את תרשים הפליאונטולוגיה דמוי העץ הראשון בספרו Elementary Geology. הוא צייר שני עצים נפרדים אחד לצמחים ואחד לבעלי החיים הדקלים והאדם מצוירים כשהם מעוטרים בכתר.
צ'ארלס דרווין (1809–1882) השתמש בדימוי של "עץ חיים" כדי להמשיג את תורת האבולוציה שלו. בספרו המפורסם מוצא המינים שפורסם ב 1859, הוא הציג תרשים מופשט של חלק מעץ זמן גדול יותר עבור מינים של סוג מינים כללי כלשהו.
על קו הבסיס האופקי מסודרים מינים היפותטיים בסוג זה מסומנים A - L ומרווחים באופן לא סדיר כדי לציין עד כמה הם נבדלים זה מזה. מעליהם משורטטים קווים שבורים בזוויות שונות המצביעות על כך שהם התפצלו מאחד או יותר אבות קדמונים משותפים. על הציר האנכי חלוקות שכותרתן I - XIV מייצגות כל אחת אלף דורות. מ-A, קווים מתפצלים מראים מוצא מסועף המייצר זנים חדשים, שחלקם נכחדים, כך שלאחר עשרת אלפים דורות הפכו צאצאיו של A לזנים חדשים מובהקים או אפילו תת-מינים a10, f10 ו-m10. באופן דומה, צאצאיו של I עברו גיוון אבולוציוני והפכו לזנים החדשים w10 ו-z10. התהליך ממשיך לארבעת אלפים דורות נוספים כך שצאצאיהם של A ו-I הופכים לארבעה עשר מינים חדשים המסומנים a14 עד z14. בעוד F נמשך במשך ארבעה עשר אלף דורות ללא שינוי יחסית, ואילו מינים B,C,D,E,G,H,K ו-L נכחדו.
ארנסט האקל (1834–1919) שרטט כמה עצי חיים. הסקיצה הראשונה שלו, בשנות ה-60 של המאה ה-19, מציגה את "Pithecanthropus alalus" כאב הקדמון של הומו סאפיינס. עץ החיים שלו משנת 1866 מ-Generelle Morphologie der Organismen מציג שלוש ממלכות: Plantae, Protista ו־Animalia. זה תואר כ"מודל 'עץ החיים' המוקדם ביותר של מגוון ביולוגי". "אילן היוחסין של האדם" שלו משנת 1879 פורסם בספרו מ-1879 "The Evolution of Man". הוא מתחקה אחר כל צורות החיים עד ל"Monera" (אנ'), שהיא צורת מיון היסטורית הכוללת את החיידקים, ומציב את האדם (שכותרתו "Menschen") בראש העץ (תפיסת נזר הבריאה).
עץ החיים הפילוגנטי

בשנת 1990 הציעו קארל ווזה (אנ'), אוטו קנדלר (אנ') ומארק וויליס(אנ') תפיסה חדשנית של "עץ החיים" המורכב משלושה קווי מוצא שעבורם הם הציגו את המונח "על-ממלכה" (Domain) כדרגת הסיווג הגבוהה ביותר. הם הציעו והגדירו רשמית את המונחים חיידקים, ארכאה ואוקריה עבור שלושת העל ממלכות. זה היה העץ הראשון שהתבסס על פילוגנטיקה מולקולרית ואבולוציה מיקרוביאלית.
המודל של עץ עדיין נחשב תקף עבור צורות חיים איקריוטיות. הוצעו עצים עם ארבע או שתי קבוצות על. נראה שעדיין אין קונצנזוס; במאמר סקירה משנת 2009, רוג'ר וסימפסון מסיקים כי "עם קצב השינוי הנוכחי בהבנתנו את עץ החיים האוקריוטי, עלינו להמשיך בזהירות."
בשנת 2015, שוחררה הגרסה השלישית של TimeTree. היא מתבססת על 2,274 מחקרים וכוללת -50,632 מינים, המיוצגים בעץ חיים ספירלי, וניתנת להורדה בחינם.
בשנת 2022, פורסמה הגרסה החמישית של TimeTree, הכוללת 4,185 מחקרים שפורסמו ו-148,876 מינים, המייצגים את עץ הזמן הגדול ביותר של החיים מנתונים ממשיים (לא משוערים).
העברה גנטית אופקית ובסיס העץ

בקרב הפרוקריוטים (שני העל ממלכות של חיידקים וארכיאה) ובעלי חיים מסוימים כגון גלגיליות עלוקתיות מידע גנטי יכול לעבור בחופשיות בין אורגניזמים לא קשורים משפחתית על ידי העברת גנים אופקית. רקומבינציה, אובדן גנים, שכפול ויצירת גנים הם חלק מהתהליכים שבאמצעותם ניתן להעביר גנים בתוך ובין מינים חיידקיים וארכיאליים, ולגרום לשונות שאינה נובעת מהעברה אנכית.
ישנן עדויות גוברות להעברת גנים אופקית בתוך הפרוקריוטים ברמת יחיד ורב-תא, ולכן עץ החיים אינו מסביר את המורכבות המלאה של המצב בפרוקריוטים. זוהי בעיה מרכזית עבור עץ החיים מכיוון שקיימת הסכמה לכך שאאוקריוטים נוצרו מהתמזגות בין חיידקים לארכיאה (אנדוסימביוזה), כלומר עץ החיים אינו מתפצל במלואו ואין לייצג אותו ככזה עבור אותו צומת חשוב. שנית, רשתות פילוגנטיות לא מושרשות אינן עצים אבולוציוניים אמיתיים (או עצי חיים) כי אין כיווניות, ולכן עץ החיים זקוק לשורש.
ראו גם

ציר הזמן של ההיסטוריה האבולוציונית של החיים
עץ פילוגנטי
שעון מולקולרי
אב קדמון משותף
היסטוריית חקר האבולוציה
הערות שוליים

↑  צ'ארלס דרווין, מוצא המינים,  1859, מהדורה אנגלית, עמ' 129
עץ החיים לפי אדוארד היצ'קוק, 1840, מתאר שני עצים - אחד לצמחים ואחד לבעלי חיים
תיאור של התפצלות מינים בדומה לעץ, דרווין, 1859
עץ פילוגנטי אוניברסלי, המתר את שלושת העל ממלכות המקובלות מאז 1990
עץ חיים המוצג בצורה מעגלית, משנת 2009, מכיל 1600 משפחות
דוד קליין

ערך זה עוסק בנגיד בנק ישראל השביעי. אם התכוונתם לעיתונאי והסופר, ראו .
דוד קליין (15 ביולי 1935 – 25 במאי 2021) היה כלכלן ישראלי, הנגיד השביעי של בנק ישראל בין השנים 2000–2005.
ביוגרפיה

קליין נולד בתל אביב. ב-1959 סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1971 קיבל דוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון.
עוד לפני תום לימודי התואר הראשון, הצטרף קליין למשרד האוצר ועבד באגף התקציבים כאחראי לתקציב משרד הדואר (כיום - משרד התקשורת). עבודתו באוצר נמשכה עד 1966, ובמהלך שנים אלו הוא הקים את צוות התכנון הרב-שנתי של תקציב המדינה, והיה אחראי לתקציב ושותף לצוות ההקמה של העיר ערד. בתקופה זו הוא צורף ככלכלן של צוות בינתחומי, בראשות אריה (לובה) אליאב, אשר נשלח לאיראן על ידי שר החקלאות, משה דיין, כדי לסייע בתכנון ובשיקום אזור קאזווין, אשר נחרב ברעידת אדמה.
בשנים 1966–1972 עבד קליין במחלקה למדיניות פיסקלית של קרן המטבע הבינלאומית. פעילותו התמקדה במחקר ובייעוץ בתכנון מדיניותן התקציבית של מדינות מתפתחות, והוא השתתף במשלחות התקופתיות של הקרן למדינות אלה. במהלך תקופה זו סייע לבנק העולמי כשהשתתף במשלחת סיוע טכני לאיראן, שמטרתה הייתה לייעץ בהקמת המחלקה לחשבונאות לאומית בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינה זו.
בשובו לישראל הצטרף קליין כחבר הנהלת מכון "תבל" למחקרי מדיניות, אשר הוקם על ידי יוליוס סטולמן, תורם יהודי ואיש עסקים מארצות הברית, ביוזמת שר האוצר פנחס ספיר. במסגרת מחקריו במכון שיתף פעולה עם אגף התקציבים במשרד האוצר, ובנה עבורם מודל אקונומטרי של המשק הישראלי, שנועד לאפשר לקובעי המדיניות להעריך את ההשלכות על המשק של הרכבים שונים של תקציב המדינה.
בשנת 1976 הצטרף לבנק לאומי ועבד בו עד 1987 בתפקידים בכירים שונים: מנהל המחלקה הכלכלית וכלכלן ראשי של הבנק, יו"ר ועדת העמלות, חבר בוועדת ההשקעות של קרנות הנאמנות וקופות הגמל, משנה למנהל החטיבה העסקית, ומנהל החטיבה לתכנון אסטרטגי.
ביוגרפיה > עבודתו בבנק ישראל

ב-1987, בעקבות הזמנתו של הנגיד החמישי של בנק ישראל, פרופ' מיכאל ברונו, עבר קליין לבנק ישראל ושימש כמנהל בכיר המופקד על המחלקה המוניטרית ומחלקת האשראי והפיקוח על מטבע חוץ. בתקופה זו תפקד, על פי חוק ניירות ערך, גם כנציג בנק ישראל בדירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנים 2000–2005 כיהן כנגיד השביעי של בנק ישראל.
בתקופה בה שירת בבנק ישראל, ספטמבר 1987 עד ינואר 2005, תחילה כמנהל בכיר ואחר כך כנגיד, הוביל קליין ארבעה מהלכים אשר היקנו לבנק ישראל עצמאות תפעולית מלאה שלא הייתה לו קודם לכן:
עיצוב הריבית, במקום שער החליפין, כמכשיר המרכזי של המדיניות המונטרית. במסגרת זו נוצרה מסגרת תפעולית המבטיחה תמסורת יעילה של החלטות הריבית מבנק ישראל לבנקים; נוקו מאזני הבנקים מהאשראי המוכוון וחובות הנזילות הגבוהות; שוחרר שוק המט"ח על ידי ביטול הפיקוח והמיסוי על עסקות במט"ח תוך ניוד שער החליפין; הועברו הסמכויות להנפקת המק"מ משר האוצר לנגיד; בוטלו הגבלות התקופה על פיקדונות ואשראים צמודים; ובשיתוף עם משרד האוצר - צומצמה מאוד הנפקת אג"ח צמודות לא-סחירות למימון החוב הממשלתי אשר הוחלפו באג"ח לא-צמודות וסחירות אשר תקופתן לפדיון הוארכה עד 30 שנה.
ניהול מדיניות על פי יעדים כמותיים. במסגרת זו יזם החלטת ממשלה שקבעה יעד ליציבות מחירים (1%-3%); נקבע יעד לגרעון בתקציב המדינה במטרה להוריד את היחס של החוב הממשלתי לתוצר עד כדי 60%; וכדי שאפשר יהיה לנהל ביעילות מדיניות חברתית הוצעו יעדים ואמצעים למדיניות בתחום התעסוקה, החינוך הבריאות והעוני; וכן הוצעו יעדים להשקעות בתשתיות פיזיות.
לאחר שלשה עשורים של אינפלציה דו-ספרתית מ-1970 ו"תוכנית ייצוב" אשר החזירה מ-1986 אינפלציה תלת-ספרתית לשעורים דו-ספרתיים, ניהל מדיניות להשגת יציבות מחירים שנשמרה החל משנת 1999.
ניהל שורה של שנויים מבניים המחזקים את היציבות של מערכת הבנקאות ואת התחרות במערכת הפיננסית בכללה. במסגרת זו הופרדה הבעלות על הבנקים הגדולים מזו שעל בנקים בינוניים וקטנים; הופרדה הבעלות על בנקים מזו שעל תאגידים ריאליים, קופות גמל וקרנות נאמנות והתפתח שוק אשראי חוץ-בנקאי; נקבעו תקרות לאשראי של קבוצות לווים ולפי ענפי משק לפיזור הסיכון; ואומצו כללי בזל להלימות ההון של הבנקים.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו מבנק ישראל

כיהן כיו"ר הדירקטוריון המייעץ של בית ההשקעות מיטב-דש וכדח"צ בחברת הביטוח AIG.
בשנת 2009 התפרסם ספרו "נגד הזרם; ביזור מרכזי הכח הפיננסי במשק הישראלי" (הוצאת "ידיעות ספרים"). בספר כינס מבחר מהרצאותיו אותן נשא במהלך 17 שנות שירותו בבנק ישראל. לכל אחת מהרצאות אלה צירף מבוא, דברי הסבר והערות שוליים השופכים אור נוסף על השינויים המבניים שבוצעו בניהולו בתקופה זו, במגמה לשפר את המבנה התחרותי של השווקים הפיננסיים ולאפשר ניהול תכליתי של המדיניות המקרו-כלכלית להשגת יעדי המשק.
בשנת 2014 פורסם ספרו "פרופ' סטנלי פישר, הנגיד השמיני של בנק ישראל: מה ירש ומה הוריש" (הוצאת אופיר ביכורים). הספר מנתח שישה תחומי מדיניות מרכזיים המסכמים את תקופת כהונתו של הנגיד השמיני על רקע פועלם של שני הנגידים שקדמו לו.
בשנת 2019 פורסם ספרו השלישי "סיכום אישי" (הוצאת טפר). הספר פותח ברקע אישי - ילדות, משפחה, השכלה, שרות צבאי - וממשיך ברקע מקצועי - באגף התקציבים במשרד האוצר, בקרן המטבע הבינ"ל ובהנהלת בנק לאומי. עיקר הספר מוקדש לבנק ישראל ומציג את תקופתו כנגיד השביעי של הבנק על רקע ההיסטוריה של הבנק כבנק מרכזי, החל מהקמתו ב-1954 כאשר תיפקד כשלוחו של שר האוצר בתקופת ארבעת הנגידים הראשונים, המשך בתקופתם של הנגיד החמישי עד השביעי, בה הושגה ונשמרה יציבות מחירים ועוצבה הריבית כמכשיר המרכזי של המדיניות המונטרית ונקבעה עצמאותו של הבנק, וכלה בתקופה השלישית בה כיהנו הנגידים השמיני והתשיעי בה שונה חוק בנק ישראל אשר נותן לשר האוצר מעמד דומיננטי בניהול המדיניות המונטרית ומגביל את עצמאות בנק ישראל.
קליין נפטר ב-25 במאי 2021, והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא.
הערות שוליים

↑  זאב קליין , ‏תם עידן קליין, באתר גלובס, 16 בינואר 2005
↑  גד ליאור, נגיד בנק ישראל לשעבר, דוד קליין, הלך לעולמו, באתר ynet, 26 במאי 2021
↑  סוניה גורודיסקי‏, ד"ר דוד קליין, לשעבר נגיד בנק ישראל, נפטר בגיל 86, באתר וואלה, 26 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310910805171  BnF: cb16160211m (data)  GND: 1036674428  ISNI: 0000 0000 7758 5853  LCCN: no2010010974  VIAF: 120137590   WorldCat (עם VIAF): 120137590
רוואנה

רוואנה הוא מלך-שד (אסורה) במיתולוגיה ההינדואית והנבל הראשי באפוס ראמאיאנה. רוואנה מתואר כבעל עשרה ראשים (שאחד הוא כרת) ועור כחול.
רוואנה מוצג כמאמין של שיווה ומכשף רב עוצמה ומופיע במיתוס של אחותו סופרינקי.
במיתוס סופרינקי מתחתנת עם האויב של רוואנה. לאחר שרוואנה מגלה זאת הוא הולך להעניש את אחותו אך אשתו מונעת זאת. לאחר שנים רבות רוואנה מגלה כי אחותו התחתנה בסתר אם אויבו. הוא יורד לשאול ומצליח להרוג אותו .
רוואנה הוא גם מלך לנקה (ממלכה עשויה זהב).
ברוך שוב

ברוך שוב 2016
ברוך שׁוּבּ (3 במרץ 1924 – 18 בדצמבר 2020) היה פרטיזן בתקופת מלחמת העולם השנייה ויושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדת חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל.
בתקופת השואה

שוב נולד ליוסף–חיים ולרבקה במשפחה דתית-חסידית אמידה בת ארבעה ילדים בווילנה, ליטא. למד בגימנסיה עברית וסיים לימודיו בתעודת בגרות פולנית.
לאחר כיבוש וילנה על ידי ברית המועצות בשנת 1939, ועם סיפוחה בשנת 1940, הרשויות הקומוניסטיות הלאימו את העסק של אביו,  אולם ליהודים הותר לרכוש השכלה גבוהה. שוב ניצל זאת ולמד הנדסת מכונות בבית הספר הטכני הגבוה בעיר. עם כיבוש וילנה על ידי הגרמנים ביוני 1941 ותחילת רצח יהודי העיר בפונאר השיג שוב עבודה במוסך צבאי גרמני. לאחר כליאת יהודי העיר בגטו, בספטמבר, ברח לרדושקוביצה, שם המשיך לעבוד במוסך צבאי גרמני. באביב 1942 היה מיוזמי הקמתה של מחתרת בגטו. הוא קיבל מידע לפיו אמו עדיין חיה בווילנה ושב לווילנה, שם המשיך לעבוד במפעלים גרמניים. הוא הקים קבוצת מחתרת, היה שותף ברכישת אקדחים והצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד. לאחר אקציות שהתרחשו בספטמבר 1943 עזב ליער רודניקי, שם לחם עם חבריו בשורות הפרטיזנים. לאחר מכן הצטרף ליחידה של הצבא האדום והשתתף בפעולות קרביות.
ביולי 1944 שב שוב לווילנה עם שחרורה אך לא מצא איש מבני משפחתו, שנרצחו בשואה. שוב הצטרף לצבא האדום, לחם ונפצע.
לאחר השואה

שוב הגיע למחנה דרור של המוסד לעלייה ב', ששכן ליד העיר בארי באיטליה. שם פגש את אשתו לעתיד, נלי (קורנליה) לבית רינג, ילידת טשין ששרדה את השואה כשקפצה מהרכבת שהובילה את הוריה למחנה מוות. שניהם עלו לארץ ישראל באוקטובר 1945 באוניית המעפילים "פטר ב". הוא שירת ב"הגנה" ובמלחמת העצמאות היה טכנאי מטוסים בחיל האוויר. לאחר המלחמה עבד ב"אל על", היה מהנדס טיס ולימים מנהל מהנדסי הטיס ב"אל על" וכן עובד בכיר במגוון תפקידים עד פרישתו.
שוב היה יושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה. בשנת 2010 הדליק משואה בטקס הממלכתי בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.
בשנת 1995 יצא לאור בהוצאת מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', ספרו האוטוביוגרפי "מעבר לשמי העננה"
לשוב ולרעייתו נולדו שני בנים, שהיו טייסי קרב בחיל האוויר ואחר כך קברניטים ב"אל על". בנו, ד"ר יוסי שוב, הוא יו"ר איגוד הטייסים הישראלי.
שוב נפטר ב-18 בדצמבר 2020 בגיל 96, והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא.
לקריאה נוספת

ברוך שוב, מעבר לשמי העננה, הוצאת מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', 1995.
הערות שוליים

↑  סיפור הפלגת 'פטר ב', באתר הפלי"ם וההעפלה
↑  מדליקי המשואות תש"ע (2010): ברוך שוב, בערוץ יוטיוב של יד ושם
אוניברסיטת יורק (ארצות הברית)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  2001 – הווה (כ־23 שנים)
 מיקום
 מיקום:  רחוב קמקי 401, הונולולו, הוואי, ארצות הברית
 yorkuniversity.us
 
אוניברסיטת יורק שבארצות הברית (York University LLC) היא אוניברסיטה פרטית הרשומה כחברה בע"מ בעיר הונולולו אשר בהוואי, ארצות הברית. בעבר, הייתה האוניברסיטה רשומה באזורים אחרים בארצות הברית כגון קליפורניה, ניו יורק ואלבמה.
היא אינה קשורה לאוניברסיטת יורק שבקנדה או לאוניברסיטת יורק שבבריטניה.
לימודים

האוניברסיטה מאפשרת לתלמידיה לרכוש תואר ראשון ושני במנהל עסקים ודוקטורט. האוניברסיטה מאפשרת לתלמידיה לרכוש תארים אלו בהתכתבות.
דרישת הקבלה לתואר הראשון היא תעודת סיום תיכון. דרישת הקבלה לסטודנטים ישראלים היא סיום תעודת בגרות. לא קיימות דרישות קבלה אחרות לאוניברסיטה, כגון רף ממוצע בגרויות, מבחן פסיכומטרי או מבחן קבלה.
דירוג אקדמי והכרה

האוניברסיטה לא נמנית ברשימות הדירוגים גופי דירוג האוניברסיטאות המובילים כגון דירוג שאנגחאי, דירוג Times או דירוג דירוג QS.
האוניברסיטה אינה מוכרת על ידי משרד החינוך האמריקאי כמוסד להשכלה גבוהה. כמו כן, היא אינה מוכרת כמוסד להשכלה גבוהה בישראל על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
ההכרה האקדמית בתארים שמעניקה האוניברסיטה משתנה ממדינה למדינה בהתאם לחוק המקומי. בישראל, התהליך להכרה בתארים מחוץ לארץ, ובהם לתארים מאוניברסיטת יורק ארצות הברית, הוא פרטני ומבצע על ידי הגף להערכת תארים במשרד החינוך. הגף מבצע הערכה פרטנית לכל בקשה, ומתחשב בין היתר באיכות תוכנית הלימודים, איכות עבודת הגמר ואיכות ההוראה במידה ונעשתה בהתכתבות.
בשנת 2015, נטען באתר האוניברסיטה שחברות ב-IAU, ארגון האוניברסיטאות העולמי מטעם ארגון אונסק"ו מקנה לאוניברסיטה הכרה בין-לאמית בתאריה. עם זאת, נכון לשנת 2015, אוניברסיטת יורק ארצות הברית אינה חברה בארגון זה של אונסק"ו. אוניברסיטת יורק שבקנדה אמנם חברה בהתאחדות זו, אך היא אינה קשורה לאוניברסיטת יורק ארצות הברית. התאחדות האוניברסיטאות הבינלאומית היא ארגון לשיתוף פעולה בין מוסדות אקדמיים שאינו עוסק בהכרה של מוסדות אקדמיים, והחברות בו היא וולנטרית. בארגון חברות כ-620 אוניברסיטאות, רובן ממדינות מתפתחות באפריקה, אסיה ומזרח אירופה.
פעילות בישראל

בישראל קיימים ארגונים שונים המציעים תארים בהתכתבות של אוניברסיטת יורק ארצות הברית.
בשנת 2015, עלו חשדות לגבי איכות הלימודים האקדמיים באוניברסיטת יורק ארצות הברית, והיותה בית חרושת לתארים. בין היתר, נטען שנציגיה של האוניברסיטה בישראל מציעים דוקטורט בשלושה חודשים, תואר ראשון בקוסמטיקה, או מסלול לד"ר גם בלי תואר ראשון. באותה שנה העניק מכון ז'בוטינסקי פרס לפעיל הליכוד דניאל גלילי, על דוקטורט שהגיש במסגרת לימודיו באוניברסיטה.
הערות שוליים

1 2 3  אודות האוניברסיטה, אתר האוניברסיטה
↑  דרישות קבלה, אתר האוניברסיטה
1 2  הכרה, אתר האוניברסיטה באנגלית
↑  רשימת המוסדות המוכרים בארצות הברית באתר משרד החינוך האמריקאי
↑  רשימת המוסדות המוכרים בישראל באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  הגף להערכת תארים במשרד החינוך
↑  אוניברסיטאות החברות ב-IAU
↑  מטרות וייעדי ה-IAU
↑  ליאת בר סתו, גיא ליברמן, אוניברסיטת יוק, באתר ידיעות אחרונות
↑   טלי חרותי-סובר, קיבל תואר דוקטור בהתכתבות מאוקראינה - ועומד בראש החברה הממשלתית עמידר, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2015
↑   טלי חרותי-סובר, המומחה לסיכונים שמחזיק בתואר דוקטור שאינו מוכר בישראל, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2015
↑   טלי חרותי-סובר, העד המומחה של שופרסל, האוניברסיטה האוקראינית והדוקטורט בהתכתבות, באתר TheMarker‏, 1 בספטמבר 2015
↑   טלי חרותי-סובר, למי בדיוק ניתנים הפרסים האקדמיים של מרכז ז'בוטינסקי, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2015
אייל דץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1982 (בן 42) ישראל ישראל
 סוגה מועדפת:  קולנוע תיעודי
 עיסוק:  במאי דוקומנטרי ישראלי
 פרופיל ב-IMDb
 
אייל דץ (נולד ב-22 ביוני 1982) הוא במאי ויוצר קולנוע תיעודי ישראלי.
ביוגרפיה

אייל דץ נולד וגדל בראשון לציון.
דץ התחיל את דרכו המקצועית כעיתונאי, בין היתר ככתב וכעורך באתר וואלה וכסגן עורך המגזין Time Out תל אביב.
את סרטו הראשון "עוד" (2017), יצר יחד עם הבמאי ניצן גלעדי (אנ'). הסרט שודר בערוץ yes דוקו.
סרטו הראשון של דץ כבמאי "אסתיר פניי" (2018), העוסק בסיפור חייו של האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג, שודר בכאן 11 והוקרן בפסטיבלי קולנוע (למשל השתתף בפסטיבל הקולנוע היהודי מיאמי 2018). הסרט היה מועמד לפרס סרט הביכורים הטוב ביותר במסגרת תחרות הקולנוע התיעודי הישראלי.
בשנת 2019 הפיק והיה שותף לכתיבת התסריט של הסרט התיעודי העצמאי "מחר כבר עבר" של הבמאי בועז גולדברג, העוסק בסיפורו של מוזיקאי האינדי צ'רלי מגירה. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל דוקאביב ובפסטיבלי קולנוע נוספים, בהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקראקוב (אנ'), שם היה הסרט מועמד בקטגוריית הסרט התיעודי המוזיקלי הטוב ביותר. הסרט נרכש לשידור על ידי ערוץ 8.
בשנת 2020 שימש דץ כעורך התוכן של הסדרה התיעודית "סטוריז" של הבמאית ג'ולי שלז. כמו כן, שימש כאחד מיוצרי הסדרה התיעודית "רבנו" של הבמאי אורי גרודר, העוסקת בתולדות חייו של רבי נחמן מברסלב ובהתפתחות של חסידות ברסלב. שתי הסדרות שודרו בכאן 11.
ב-23 בספטמבר 2020 שודר בכאן 11 סרטו השני כבמאי "עשרה ימים באוקטובר", העוסק באירועי אוקטובר 2000 וזכה לביקורות טובות. מבקר הטלוויזיה עינב שיף של ידיעות אחרונות אף הגדיר אותו כמסמך עוצמתי ובמוסף שבעה לילות, הוא תואר כמסמך נוקב וחשוב. הסרט נרכש להפצה בינלאומית על ידי החברה הבריטית Journeyman Pictures.
בשנת 2022 יצר עבור ערוץ הכנסת את הסדרה "שתפו בכל הכוח", העוסקת בהשפעת הרשתות החברתיות על הפוליטיקה הישראלית. תוכני הסדרה ופרקיה צברו במצטבר 427,650 צפיות (נכון לספטמבר 2022) והיא זכתה לביקורות טובות ב"ידיעות אחרונות", ב"ישראל היום", ב"מאקו", ב"וואלה" וב"טיים אאוט".
באפריל 2024 שודר בכאן 11 ״משהו פיקנטי״, סרטו השלישי של דץ כבמאי, על דמותו ופועלו של משה בדש. חודש אחרי כבר צבר הסרט כ-250 אלף צפיות בפלטפורמות הדיגיטליות של כאן 11, והפך לאחד מסרטי הדוקו הנצפים ביותר של הערוץ מאז הקמתו.
דץ כיהן כחבר הנהלה של הפורום הדוקומנטרי בישראל בשנים 2019 – 2020 ומשמש כשופט בפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים.
דץ מתגורר בתל אביב-יפו.