stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלואי קרדשיאן
חיים אישיים

קרדשיאן נישאה לכדורסלן למאר אודום לאחר כחודש היכרות. קלואי הגישה בקשה לגירושים ב-2013, הזוג התגרש בשנת 2016.
באפריל 2015, היא ביקרה בישראל יחד עם אחותה קים, בעלה קניה וסט ובתם בכנסייה הארמנית בירושלים כדי להטביל את בתם.
קרדשיאן החלה לצאת עם שחקן הכדורסל טריסטן תומפסון בשנת 2016. קרדשיאן ילדה בת, טרו תומפסון, ב-12 באפריל 2018, על רקע מחלוקת לאחר שנמצא כי תומפסון בגד בקרדשיאן במהלך הריונה. בפברואר 2019, קרדשיאן ותומפסון נפרדו לאחר שנחשף כי תומפסון בגד כביכול בקרדשיאן עם חברתה הטובה דאז של אחותה, קיילי ג'נר, ג'ורדן וודס באוגוסט 2020, הם חידשו את מערכת היחסים שלהם לאחר שהוכנסו יחד להסגר במהלך מגפת הקורונה. ביוני 2021, דווח שהם נפרדו שוב. ביולי 2022, פורסם כי קרדשיאן ותומפסון מצפים לתינוק באמצעות פונדקאות. ביולי 2022 נולד בנם.אובחנה כחולה במלנומה.
פילמוגרפיה > כשחקנית

| שנה | כותרת | תפקיד | פתקים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | פסיכותרפיה | דני הילמן |  |
| 2011 | חוק וסדר: לוס אנג'לס | בתפקיד עצמה |  |
| 2013 | הבעלים האמיתיים של הוליווד | בתפקיד עצמה |  |
| 2014 | רופא להשכיר | בתפקיד עצמה |  |
פילמוגרפיה > בתפקיד עצמה

| שנה | כותרת | פתקים |
| --- | --- | --- |
| 2007–2021 | משפחת קרדשיאן | תפקיד ראשי |
| 2008 | מד.טי.וי | תוכנית טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2009 | המתמחה | תוכנית טלוויזיה (11 פרקים) |
| 2009–10 | קורטני וקלואי עושות את מיאמי | תוכנית טלוויזיה (26 פרקים) |
| 2010 | משטרת האופנה | תוכנית טלוויזיה (5 פרקים) |
| 2010 | 90210 | תוכנית טלוויזיה (פרק 1, שנת הלימודים האחרונה, מותק) |
| 2011–2012 | קורטני וקלואי עושות את ניו יורק | תוכנית טלוויזיה (7 פרקים) |
| 2011–2012 | קלואי ולמאר | תוכנית טלוויזיה (20 פרקים) |
| 2011 | חוק וסדר: לוס אנג'לס | תוכנית טלוויזיה (פרק 1, בנדיקט קניון) |
| 2012 | פאנק'ד | תוכנית טלוויזיה (פרק 1, מיילי סיירוס) |
| 2012 | The X Factor | מנחה; עונה שנייה; לצד מריו לופז |
| 2014–2015 | קורטני וקלואי עושות את המפטונס | תוכנית טלוויזיה |
| 2014 | רופא להשכיר | פרק 1 |
| 2015 | אני קייט | 3 פרקים |
| 2015 | דאש דולס | מפיקה בפועל ובתפקיד עצמה |
| 2016 | קוקטיילים עם קלואי | מנחה |
| 2019-2017 | נוקמים עם קלואי קרדשיאן | מנחה; 3 עונות |
| 2019 | Flip It Like Disick | הופעת אורח, פרק אחד |
| 2020 | Twisted Sisters | מפיקה בפועל |
| 2022 | הקרדשיאנס | תפקיד ראשי |
הערות שוליים

↑  "Back On! Khloe Kardashian, Tristan Thompson's Relationship Timeline". Us Weekly. 2021-02-04. נבדק ב-2021-05-07.
↑  Marcus, Stephanie (17 במרץ 2017). "Can The Kardashians Survive In The Trump Era?". HuffPost. נבדק ב-7 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Khloé Kardashian Shares Daughter's Name Days After Birth Amid Cheating Scandal". People. 16 באפריל 2018. ארכיון מ-4 בפברואר 2022. נבדק ב-7 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Khloe Lardashian Names Daughter True Thompson". Us Weekly. 16 באפריל 2018. ארכיון מ-3 בפברואר 2022. נבדק ב-7 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Khloé Kardashian welcomes baby girl". CNN. 12 באפריל 2018. ארכיון מ-12 באפריל 2018. נבדק ב-12 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Khloe Kardashian's Family Reacts to Birth as Her and Tristan Thompson's Baby Girl". E!. 12 באפריל 2018. ארכיון מ-13 באפריל 2018. נבדק ב-12 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Khloe Kardashian Found Out the Truth About Tristan Thompson: Inside The Days Leading to Their Breakup". E!. 20 בפברואר 2019. ארכיון מ-21 בפברואר 2019. נבדק ב-21 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jordyn Woods Moving Out of Kylie Jenner's House: Source". People. 20 בפברואר 2019. ארכיון מ-21 בפברואר 2019. נבדק ב-21 בפברואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pearl, Diana; Cho, Diane (15 במרץ 2021). "A Definitive Timeline of Khloé Kardashian & Tristan Thompson's Romance". People. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Bacardi, Francesca; Bitsky, Leah (2021-06-21). "Khloé Kardashian and Tristan Thompson break up again". Page Six. נבדק ב-2021-06-23.
↑   "Sex of Khloe Kardashian and Tristan Thompson’s 2nd Baby Revealed". Yahoo!. July 14, 2022.
↑  "Khloé Kardashian Expecting Baby No. 2 with Ex Tristan Thompson via Surrogate: 'Incredibly Grateful'". People. July 14, 2022.
↑  "Khloé Kardashian and Tristan Thompson Welcome Their Second Baby via Surrogate". People. August 5, 2022.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: -פרס לא קיים- | פרס בחירת הקהל לכוכב הריאליטי של השנה   2018–2022: קלואי קרדשיאן  | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370504305171  GND: 1205698221  ISNI: 0000 0000 8879 4394  LCCN: n2010058481  VIAF: 129248917   WorldCat (עם VIAF): 129248917
דוד סטוליאר

| --- | --- |

דוד סטוליאר, משמאל, הניצול היחיד מן האנייה סטרומה. בחברת סימון ברוד, עסקן יהודי, באיסטנבול
 לידה:  30 באוקטובר 1922 קישינב, ממלכת רומניה 
 פטירה:  1 במאי 2014 (בגיל 91) בנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
דוד סטוליאר (30 באוקטובר 1922 – 1 במאי 2014) היה הניצול היחידי מפיצוץ אוניית המעפילים סטרומה ב-1942. אסון זה נחשב כאסון הגדול ביותר בתולדות ההעפלה, וכאסון הימי האזרחי הכבד ביותר במלחמת העולם השנייה. אסון בו טובעה האנייה על ידי טורפדו ששוגר מצוללת סובייטית, ובו נהרגו כל נוסעי האנייה למעט סטוליאר, 769 ניצולי השואה ועשרת אנשי צוות הסיפון, לאחר שעברו מסע רב תלאות.
ביוגרפיה

דוד בנם של יעקב (יאשה) סטוליאר ובלה לייקמן. יעקב ובלה נפגשו בדרכם כאשר ברחו מאודסה באירועי המהפכה הבולשביקית. הוא נולד ב-31 באוקטובר 1922 כאשר משפחתו התגוררה בקישינב, אז חלק מרומניה. ב-1927 עברה משפחתו לוואנס הצרפתית שלחוף הים התיכון שם היה לאחיו הגדול של האב יעקב, בית מלון. ב-1930 הם חזרו לרומניה, שם מצא האב עבודה במפעל טקסטיל של אח אחר. ב-1932 התגרשו הוריו של סטוליאר. אביו נשאר בבוקרשט שם עסק בייצור בבושקות, והוא ואמו עברו לצרפת. אמו עברה לפריז, שם התגורר אחיה. דוד סטוליאר עבר ללמוד במכללת קרנו בפונטבלו, המרוחקת כ-55 קילומטרים מפריז. בית ספר זה היה אהוד על מהגרים מברית המועצות אשר הגיעו ללמוד בו, שם היה גר במשך השבוע, ובכל סוף שבוע היה נוסע ברכבת אל אימו. ב-1936 עבר סטוליאר להתגורר בבוקרשט, לבקשת אביו. אמו נישאה בשנית לגבר ממוצא רוסי-צרפתי. סטוליאר נסע לבקר את אמו מדי קיץ. בקיץ 1939 הורה לו אביו לחזור מיד לבוקרשט עקב מלחמה אפשרית. הוא חזר לבוקרשט ולמד בפוליטנכניקום, עד אשר סולק ממנו ב-1940, בגלל היותו יהודי. עקב כך, פתחה הקהילה היהודית בבוקרשט בית ספר משלה. סטוליאר עבר ללמוד בו, אך לא לזמן רב, מאחר שבשלהי 1940 סגרו הרשויות של רומניה הפשיסטית את בית הספר, ושלחו את כל הצעירים למחנה עבודה בקרבת בוקרשט. מספר חודשים לאחר שעזב את צרפת, נתפסה אימו בידי הגסטפו ונשלחה למחנה השמדה באושוויץ שם נספתה.
סטרומה

בשלהי 1941 הצליח אביו של דוד לשחררו ממחנה העבודה, לאחר שהשיג עבורו דרכון, על ידי תשלום כבד לרשויות ורכש עבורו כרטיס לנסיעה באונייה סטרומה תמורת הסכום האדיר של אלף דולרים, וזאת על מנת לחלצו מהשואה ברומניה. לפני היציאה, לקח יעקב את בנו דוד אל הרב צבי גוטמן על מנת שיברכו במסעו לארץ ישראל. האונייה, שיצאה מנמל קונסטנצה שברומניה ב־11 בדצמבר 1941 בדרכה לארץ ישראל, עברה תלאות רבות עד הפצצתה בטורפדו על ידי הצוללת הסובייטית Shch-213‏ (אנ') וטביעתה המיידית בלב ים ב-24 בפברואר 1942.
בעקבות הפיצוץ, קוער האונייה התחתון שקע מיד והאונייה ירדה אחריו במהירות למצולות. בין שורדי ההפגזה היו דוד בן ה-19 ואחד מקציני האונייה, שהצליחו לטפס על קורה והיו סנטימטרים ספורים מעל קו המים. שני הניצולים ניסו לעודד אחד את השני כדי לשרוד ובמשך הלילה הקר שבא שרו, דיברו וצעקו. הם חששו שאם יפסיקו - לא יחזיקו מעמד בקור העז ששרר במים ויקפאו למוות. לפנות בוקר התברר לסטוליאר שהקצין לא החזיק מעמד ומת. סטוליאר סיפר שבשלב מסוים גמלה בליבו ההחלטה להתאבד כדי שלא יהיה טרף בעודו חי לדגים כברקודה, אך למרות שניסה להגיע לאולרו, ידיו היו קפואות מכדי לבצע את הפעולה. בתום שהייה של כ-24 שעות במים, הגיעה סירת דייגים טורקית שהבחינה בקריאותיו, משתה אותו מהמים אל החוף שם זכה לטיפול. לאחר יומיים נלקח על ידי שוטרים, הועבר לבית חולים צבאי ונשמר בבידוד. בבית החולים ביקר אותו סימון ברוד, שבא לבדוק את שלומו כל יום. אחרי יומיים התלווה לברוד רופא יהודי, שבדק את סטוליאר וציווה לחבוש את אצבעות ידיו ורגליו בתחבושות קמפור ולהחליף את התחבושות לעיתים קרובות, הוראה שהצילה את אצבעותיו. לאחר כשבועיים הועבר מבית החולים למאסר. שם עבר חקירות והשפלות. במשך המאסר, היו מנועים נציגי הקהילה היהודית לבוא עמו במגע. במאסר שהה כשישה שבועות. עם התגברותה של מחאה ציבורית, שחררו אותו הטורקים ממאסר, והבריטים נאותו לתת לו היתר עלייה לארץ-ישראל במסגרת מכסת העליות. לאחר ששוחרר חסר כל, ללא תעודות, סייעה לו הקהילה היהודית המקומית בטורקיה, בהם העסקן סימון ברוד אשר ליווה ואירח אותו עד שקיבל תעודת מעבר אז העלה אותו לרכבת לסוריה. משם חצה סטוליאר את הגבול ללבנון, ועשה את דרכו לחיפה שם התייצב בתחנת המשטרה. בארץ נחקר על ידי הבריטים, אודות אירועי אוניית סטרומה. בריאיון לעיתון דבר שהתפרסם ב-30 באפריל 1942 מספר הכתב שבתחילה לא היה לו קל לראיין את דוד, אשר התקשה להעלות מחדש את האירועים הללו, אולם לאחר שהסביר לו הכתב כמה חשוב פרסום של הדברים הללו, לטובת המאבק נגד הקשיים שמערימים על פליטים רבים אשר מנסים לעלות, נעתר דוד לתאר ולספר כפי יכולתו, את אשר קרה.
לאחר העלייה לארץ

ב-1943 התגייס לצבא הבריטי ולחם במסגרת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בחזית צפון אפריקה. ב-1945 התחתן בבית הכנסת בקהיר עם אדריה נחמיאס, יהודייה ילידת אלכסנדריה (1924). ב-1946, עם שחרורו מהצבא הבריטי באו הוא ואשתו לארץ והתגוררו בחיפה. דוד ואדריה הצטרפו לארגון ההגנה ודוד החל לעבוד בחברת הנפט Esso. במלחמת העצמאות לחם כמקלען בחזית הצפון. לאחר המלחמה חזר לעבוד בחברת הנפט. דוד סייע לאביו ולאמו החורגת לעלות לישראל. ב-1951 נולד לדוד ואדריה בנם רוני. ב-1953 סגרה חברת הנפט את עסקיה בישראל, ודוד עבר לעסוק בתחום זה ביפן עם אשתו ובנם הקטן. ב-1961 נפטרה אשתו אדריה בטרם עת, ומבלי שידעה מעולם שהיה ניצול מסטרומה. ביפן הגיע לתפקיד סמנכ"ל של חברת הנפט היפנית "Mitsubishi Shoji" מקבוצת מיצובישי. ב-1968 נישא למרדה, אשת עסקים, ילידת מדינת אורגון, ארצות הברית. דוד, הדובר שמונה שפות שונות, נהג בתוך משפחתו לדבר בצרפתית, ומאז שנישא למרדה עברו לדבר באנגלית. ב-1972 הם הקימו מפעל לייצור נעליים וחברה בשם קוואלה. שיווקו בין היתר גם לחברות ומותגים ידועים בארצות הברית ואירופה. בשנים 1972–1979 הם גרו בו זמנית באורגון ובטאיפיי בירת טאיוואן ובפריז לצורך עסקיהם. ב-1979 פתחו מאפייה באורגון ומאוחר יותר ייסדו בית ספר ללימודי אפייה. את חברת הנעליים הם סגרו בשנת 1999. בנו רוני, אשתו ובתם התגוררו בלוס אנג'לס.
נפטר ב-1 במאי 2014 בעיר בנד שבמדינת אורגון.
עדות והנצחה

סיפורו האישי של סטוליאר התפרסם לראשונה בעיתון דבר ראשון בשנת 1995, לאחר שאותר על ידי תחקירן והסכים להתראיין לעיתון. בשנת 1999 הוזמן סטוליאר לישראל וצולם סרט אודות סיפורו.
סטוליאר היה מעורב בפעילויות שונות להנצחת הניספים ופרשיית סטרומה. אמנם במשך השנים הוא העדיף שלא להעלות ולהיזכר באירועים הקשים הללו, ברם, מסוף שנות ה-90 הוא נאות להתראיין לכתבות רבות בערוצי תקשורת שונים ברחבי העולם.
לאחר מציאת שרידי האונייה הטבועה ביולי 2000, יצאה למקום טביעתה משלחת מטעם מוזיאון השואה בוושינגטון לעריכת טקס זיכרון. על שרידי האוניה הוצמד השלט סטרומה ודוד סטוליאר עם בני משפחות הנספים, אמרו קדיש.
עיריית חולון, אשר מראשיתה הנציחה את סטרומה והנספים בה, ביקשה מדוד סטוליאר להעלות את זיכרונותיו על הכתב. בטקס מיוחד שנערך בחולון ב-2012 במלאת 70 שנים לטביעת ספינת המעפילים "סטרומה", הוקרא מכתב שכתב סטוליאר במיוחד לכבוד הטקס.
לקריאה נוספת

Hedi Enghelberg, The Last Witness, 2013
הערות שוליים

↑  Doomed from the Start (באנגלית)
↑  האב יעקב הצליח לשרוד את השואה ולעלות לארץ ישראל.
↑  שמו של הרב צבי גוטמן התפרסם לפלא בקרב יהודי בוקרשט, בעקבות מה שאירע לו בפוגרום בוקרשט. על אודות המפגש בין יעקב ודוד סטוליאר עם הרב צבי גוטמן העיד בנו של הרב, הרב אפרים גוטמן, נשיא יד זיכרון ליהדות רומניה, בישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, מיום שלישי, כ"ח בשבט התשע"ב (21 בפברואר 2012), לרגל מלאת 70 שנה לטיבועה של אוניית המעפילים, סטרומה.
↑  מורשת יהודית ברומניה
↑  A Life Well Lived: Only SS Struma Survivor Passes Away
↑  מיכל מרגלית, כך אותר הניצול היחיד מ'סטרומה'. צפו בעדותו, באתר ynet, 9 במאי 2014
↑  סיפורה של אונייה - טקס מיוחד במלאת 70 לטביעת ספינת המעפילים "סטרומה", באתר עיריית חולון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570604505171  LCCN: no2017027719  NKC: hka2018986568  VIAF: 68148267961705110150   WorldCat (עם VIAF): 68148267961705110150 
תמונה המיוחסת לאוניית המעפילים סטרומה שצולמה סמוך לאיסטנבול ב-1942
כוח נתי

| --- | --- |

אנדרטת כוח נתי ברמת הגולן
 סוג היחידה:  גדוד שריון
 שייכות חיילית:  חיל השריון הישראלי
 מפקדים:  נתי גולן, עמרי נגב
 תקופת הפעילות:  8 באוקטובר 1973 – 3 בדצמבר 1973 (57 ימים) 
 עימות:    מלחמת יום הכיפורים
 גזרת פעילות:  רמת הגולן
 קרבות:  כיבוש המובלעת הסורית, הקרב בין צה"ל לשריון העיראקי, מלחמת ההתשה במובלעת
 אמל"ח עיקרי:  טנק שוט קל
 אבדות:  22 הרוגים
כוח נתי היה גדוד שריון מאולתר שהוקם במלחמת יום הכיפורים והורכב מאנשי מילואים שחזרו מחו"ל ולוחמי שריון חסרי שיבוץ וביניהם תלמידי ישיבות הסדר, אנשי כוחות הביטחון ומתנדבים נוספים. הגדוד נקרא על שמו של מפקדו, נתי גולן, אשר לפני המלחמה שהה בחו"ל וכמו רבים מלוחמיו חזר ארצה מיד עם פרוץ המלחמה. הגדוד התארגן תוך ימים ספורים, צויד בטנקי שוט קל, וב-12 באוקטובר הצטרף ללחימה בחזית הסורית.
הכוח לחם במובלעת הסורית עד הפסקת האש ב-24 באוקטובר, ולאחר מכן השתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית עד לפירוקו, בתחילת דצמבר 1973.
הקמת הגדוד

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, ב-6 באוקטובר 1973, הופסקו הטיסות האזרחיות ארצה. ב-8 באוקטובר חודשו הטיסות לישראל, ולאור המצב הקשה בחזיתות השונות ניתנה עדיפות ללוחמי שריון. מיד עם חזרתם הוסעו הלוחמים למחנה ג'וליס שם התאספו בנוסף אליהם גם אנשי מילואים אשר לא היו משובצים (ובהם תלמידי ישיבות הסדר), מתנדבים, ולוחמים בסדיר ובמילואים שלא הצליחו לחבור ליחידותיהם. במחנה ג'וליס היה אחראי קצין שריון ראשי תא"ל מרדכי ציפורי על הקמת מסגרות לחימה מאולתרות לצורך תגבור החזית. במסגרת זו הוקמו בג'וליס שני גדודי שריון מאולתרים: גדוד 100 בפיקודו של אהוד ברק, וכוח נתי.
נתי גולן, בעל עיטור הגבורה על תפקודו בקרב על קלע וזעורה במלחמת ששת הימים, שירת לפני המלחמה כמפקד גדוד במילואים. עם פרוץ המלחמה שהה בגרמניה. ב-8 באוקטובר חזר לארץ באחת הטיסות הראשונות. עם הגיעו לג'וליס החל לבנות סביבו כוח לוחם. בתוך יומיים הוקם הגדוד אשר כלל שלוש פלוגות טנקים (כ-30 טנקים), פלוגת חרמ"ש ומחלקת סיור. הגדוד צויד בטנקים מסוג שוט קל. נתי גולן היה מפקד הגדוד ולסגנו מונה עמרי נגב. אנשי הגדוד, אשר בקושי הכירו אחד את השני, התארגנו בחופזה ובערב 10 באוקטובר נשלחו צפונה לתגבור החזית ברמת הגולן. ב-11 באוקטובר, החל משעות הצהריים, נערך הגדוד סמוך לעין זיוון.
קרב ראשון במובלעת הסורית

לאחר קרבות הבלימה הקשים בימי המלחמה הראשונים, פנה צה"ל לתפוס שטח בעומק סוריה. ב-11 באוקטובר פרצו אוגדות 36 ו-210 את הגנות הסורים לאורך הגבול והתקדמו לתוך שטח סוריה. עד סוף היום התקדמו האוגדות לעומק של כ-10 ק"מ. אוגדה 210, בגזרה הדרומית של המובלעת הגיעה לאזור צומת מעץ. במהלך 11 באוקטובר השלים כוח נתי את התארגנותו ובבוקר 12 באוקטובר צורף לאוגדה 210. שתי פלוגות בפיקוד המג"ד (כ-20 טנקים) צורפו לחטיבה 679 ופלוגה נוספת נשלחה לתגבר את חטיבה 179 אשר ספגה אבדות כבדות בקרבות היום הקודם.
על כוח נתי הוטל להוביל את התקפת חטיבה 679 על צומת הדרכים ליד כפר נסג'. שתי הפלוגות נערכו ממזרח לח'ן ארנבה, שם הותקפו על ידי מטוסים סורים וספגו אבדות ראשונות. פלוגה א' יחד עם המג"ד נתי גולן נעה דרום-מזרחה לכיוון כפר נסג' בעוד פלוגה ב' נעה באיגוף מצפון מערב. פלוגה א' נעה במהירות כמעט מבלי להיתקל בכוחות סורים והגיעה אל כפר נסג'. הפלוגה המשיכה בתנועה לכיוון תל קורין, מצפון מזרח לכפר, ואז נתקלה במארב של כ-20 טנקים סורים. טנקי פלוגה א' ניסו לתפוס עמדות ירי אולם בשל תוואי השטח היו בנחיתות מול הכוח הסורי המחופר. נגמ"ש הפיקוד נפגע מיד ותשעה מאנשיו נהרגו. נתי גולן נפצע קשה בראשו ופונה לאחור. מרבית טנקי הפלוגה נפגעו והשאר נסוגו. עשרה לוחמים נוספים נהרגו בהיתקלות זו, ביניהם מפקד הפלוגה שמואל אבישאול. לפחות אחד מהטנקים הפגועים נגרר לסוריה, ואיתו גם גופתו של המ"מ דודי ריבק. ריבק הוחזר במסגרת חילופי השבויים לאחר המלחמה.
פלוגה ב', בפיקוד יעקב קרני, נעה מצפון לפלוגה א', דרך ח'ן ארנבה וצומת מעץ, ונתקלה בהתנגדות קלה יחסית. כשהתקרבה לכפר נסג' זיהתה את הכוח הסורי המחופר שפגע קודם לכן בפלוגה א' והחלה לירות עליו מן האגף. הכוח הסורי נפגע ורבים מאנשיו נטשו את הטנקים.
שני הגדודים האחרים של חטיבה 679 המשיכו בהתקפה, השלימו את כיבוש תל קורין עד הצהריים, ונפרסו לתדלוק וחימוש. באותו זמן, בעזרת מחלקת הסיור של כח נתי, חולצו הטנקים ואנשי הצוות שנותרו מפלוגה א' מזירת הקרב והצטרפו לפלוגה ב'. משתי הפלוגות נותרו בשלב זה שבעה טנקים בלבד.
המשך הלחימה במובלעת

בעת פריסת החטיבה להתארגנות זוהה כוח אויב גדול הנע לקראת כוחות החטיבה. היו אלה שני גדודים מתוך חיל המשלוח העיראקי. אורי אור, מפקד חטיבה 679, התקשר למפקד פלוגה ב', יעקב קרני, והורה לו להצטרף לשאר החטיבה בתנועה דרומה אל מול האויב. במהלך התנועה דרומה חברה הפלוגה לסמג"ד עמרי נגב, אשר הוביל את הכוח המוקטן משלב זה ועד לסיום המלחמה. הכוח תפס עמדות מערבית לתל ענתר ויחד עם שאר כוחות חטיבה 679 לחם בכוח העיראקי אשר לא היה מוכן לקרב. כמה עשרות טנקים עיראקיים נפגעו ועד שעות הערב נסוגו העיראקים חזרה דרומה. בלילה הוחלט להסיג את החטיבה צפונה אל חניון לילה מאובטח יותר לצורך חימוש, תדלוק ותיקון תקלות. הסורים ניצלו את נסיגת כוחות צה"ל מאזור כפר נסג' ובמהלך הלילה תפסו את האזור בחזרה.
ב-13 באוקטובר לחם כוח נתי יחד עם חטיבה 679, אשר תקפה דרומה וכבשה מחדש את כפר נסג' והתילים באזור, מלבד תל ענתר. ב-15 באוקטובר השתתף הכוח בכיבוש תל ענתר. התל נכבש בהתקפה משולבת, כאשר חטיבה 679, וטנקי כוח נתי בתוכה, נעים אל התל מצפון, בעוד חטיבה 9 תוקפת ממערב. לאחר קרב שכלל ירי סורי מתמשך של טילי סאגר, נסוגו הכוחות הסורים אשר הגנו על התל וחטיבה 9 תפסה אותו.
פלוגה ג' לחמה עם חטיבה 179 במובלעת עד 14 באוקטובר, אז נשלחה חטיבה 179 לגזרת סיני, והפלוגה הועברה לפיקודה של חטיבה 9. ב-17 באוקטובר יצאה חטיבה 679 להתארגנות מחוץ למובלעת וטנקי כוח נתי עברו גם כן לחטיבה 9.
ב-19 באוקטובר החלו הסורים בהתקפה המשולבת האחרונה במלחמה. כוחות שריון סורים, יחד עם דיוויזיה עיראקית וחטיבת שריון ירדנית תקפו את כוחות צה"ל בדרום-מזרח המובלעת. גדוד הטנקים 278 שסופח לחטיבה 9, תפס עמדות על תל ענתר ובלם את ההתקפה מכיוון מזרח. כח נתי שהתמקם מדרום לתל מצא את עצמו בקרב מול עשרות טנקי אויב שהתקדמו מדרום לצפון. רק אחרי שהגיעו לטווח של פחות מ-1,000 מטרים ומספר טנקים נפגעו מהירי של פלוגות ב' וג', נסוגו הכוחות התוקפים.
מספר ימים לאחר הפסקת האש חזר כוח נתי לפיקודה של חטיבה 679 ויצא מהמובלעת, לראשונה מאז הוקם, להתארגנות של מספר ימים ברמת הגולן. ב-4 בנובמבר חזר הכוח, יחד עם חטיבה 679, למובלעת ותפס את הקו באזור צבצבה (מצפון לכפר נסג').
ב-3 בדצמבר פורק הכוח לאחר כחודשיים של פעילות. חלק ממתנדבי חו"ל שוחררו משירות וחיילי הסדיר חזרו ליחידותיהם. שאר אנשי המילואים, כמו גם טנקי הגדוד, נקלטו בחטיבה 179, ושימשו להקמתו מחדש של גדוד 266 אשר נשחק כמעט לחלוטין ביממה הראשונה של המלחמה. טנקי כוח נתי המשיכו לשרת במובלעת כחלק מגדוד 266 עד תום מלחמת ההתשה במובלעת הסורית במאי 1974.
בקרבות במובלעת הסורית איבד הגדוד 22 לוחמים, מרביתם נפלו ב-12 באוקטובר במסגרת הקרב באזור כפר נסג'-תל קורין.
הנצחה

לאחר המלחמה התפזרו לוחמי הכוח והקשר בין מרבית לוחמיו נותק. רק בשנת 2013 נעשה ניסיון לאתר את אנשי הגדוד ולראשונה התקיים מפגש של חיילי הכוח.
בשנת 2016 נחנכה ברמת הגולן אנדרטה לכוח נתי. האנדרטה נמצאת על כביש 98, כ-100 מטרים מצפון לתצפית קוניטרה, ומשקיפה על אזור המובלעת הסורית שבו נלחם הכוח. האנדרטה הוקמה ביוזמה פרטית של ותיקי הכוח. במרכזה מוצב שלט ועליו שורה משירה של חנה סנש: "קול קרא והלכתי, הלכתי כי קרא הקול". באנדרטה מונצחים 22 לוחמי הכוח שנפלו במלחמה. כמו כן כוללת האנדרטה עמדת "מסבירן" ומפה המתארים את קורות הגדוד במלחמה.
ביולי 2022 הוצב באנדרטה טנק שוט קל, מהסוג ששימש את הכוח בלחימה. בשנת 2023, לקראת ציון 50 שנה למלחמה, עברה האנדרטה שיפוץ נרחב, במסגרתו נסלל שביל מתפצית קוניטרה לאנדרטה והוסדר כביש הגישה לאנדרטה.
ראו גם

גדוד 100
לקריאה נוספת

אורי אור, אלה האחים שלי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003, עמ' 189–194.
טנק מכוח נתי נע סמוך למסגד חושניה
תנועת כוח נתי וההיתקלות במארב במובלעת הסורית ב-12 באוקטובר 1973
טנקים מכוח נתי במהלך המלחמה
שיחת הסיכום של הגדוד עם פירוק כוח נתי. עומד בגבו למצלמה הסמג"ד עמרי נגב. בתמונה הקטנה המג"ד נתי גולן.
אביב גפן III

"אביב גפן III" הוא אלבומו השלישי של הזמר אביב גפן.
האלבום הוקלט באולפני "גל-קול" והופק על ידי חברת הד ארצי. הוא יצא לאור ב-12 באפריל 1994, ותוך ימים ספורים בלבד הגיע למעמד "אלבום זהב", על מכירות של מעל 20,000 עותקים. זמן קצר לאחר מכן הוכתר התקליט גם כ"אלבום פלטינה", עם מכירות של מעל 40,000 עותקים.
סינגלים

הסינגל הראשון מהאלבום, "האם להיות בך מאוהב", הפך בן רגע ללהיט ענק וכבש את תחנות הרדיו. השיר הוכתר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ד של רשת ג', וגפן עצמו זכה בתואר זמר השנה. סינגל נוסף מהאלבום היה "כבוד" שצעד במקום ה-11 באותו מצעד. שירים נוספים שיצאו מהאלבום והצליחו היו "הולך לאיבוד", "התאבדות", "קבעתי עם האושר" בדואט עם טכנאי הסאונד ליאור טבת ו"הכי קרוב לבד".
רשימת רצועות

דיכאון (3:06)
קבעתי עם האושר (2:37) עם ליאור טבת
הולך לאיבוד (2:31)
מסיבת מתגייסים (2:28)
פרופיל 97 (3:18)
משוגע (4:09)
משוררים (2:38)
כבוד (3:14)
הכי קרוב לבד (3:40)
האם להיות בך מאוהב (2:34)
התאבדות (3:52)
אל תכעסו (2:51)
20 שנה לאלבום

ב-10 בינואר 2013 התקיים נשף רוק 2 של אביב גפן בסימן 20 שנה לאלבום. במופע התארחו אביתר בנאי וליאור טבת, שביצע עם גפן את השיר "קבעתי עם האושר". בנוסף, הופיעו גם "אלמנה שחורה", "גיא ויהל" ו"מטרופולין" ו-D.J Sarene Sass.
הערות שוליים

↑  יש שמחים בלילה, באתר ‏מאקו‏, 11 בינואר 2013
↑  x.com, X (formerly Twitter)
| אביב גפן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זה רק אור הירח (1992) • עכשיו מעונן (1993) • אביב גפן III‏ (1994) • שומקום (1995) • המכתב (1996) • חלולים (1998) • לילות לבנים (1999) • יומן מסע (2000) • ממנטו מורי (2002) • עם הזמן (2006) • Aviv Geffen‏ (2009) • פסיפס (2012) • סדקים (2014) |  |
| אלבומי הופעה | Live‏ (2008) • עכשיו מעונן (2011) |  |
| אלבומי אוסף | ירח מלא – האוסף (1997) • רק שירי אהבה (2007) |  |
| סינגלים שלא נכללו באלבומים | רוקנרול (1999) • הילד של כולנו (2008) • אור קטן בלב (2009) |  |
| אלבומים עם בלאקפילד | Blackfield‏ (2004) • Blackfield II‏ (2007) • Welcome to My DNA‏ (2011) • Blackfield IV‏ (2013) • Blackfield V ‏(2017) • For the Music ‏ (2020) |  |
| מופעים | נשף רוק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 952636f6-4128-4249-a48d-1e3e80931a69
מייבל אספלין

| --- | --- |

 לידה:  1874 
 פטירה:  30 באפריל 1921 (בגיל 47 בערך) Haydock, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב 
 תחום יצירה:  ויטראז' 
 
מייבל אספלין (באנגלית: Mabel Esplin‏; 1874 – 1921) הייתה אמנית ויטראז'ים.
ביוגרפיה

אספלין נולדה בצ'ורלטון, מנצ'סטר, למשפחה של יצרני רהיטים עשירה בשנת 1874. הם סיפקו לה את הגיבוי הכספי ללכת לבית הספר לאמנות סלייד ולבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכה של מחוז לונדון (LCC), בו למדה מ 1906 עד 1910 ובו לימדו אותה קרל פרסונס, אמן הזכוכית הצבעונית כריסטופר וול ואמן הזכוכית הצבעונית אלפרד ג'יי דרורי מלונדס ודרורי.
אף שיצרה בעיקר יצירות ויטראז', אספלין ציירה גם ציורי קיר. המשימה הגדולה ביותר שלה הייתה עבור קתדרלת חרטום, סודאן. אספלין הייתה פעילה גם בתנועת זכות הבחירה לנשים.
קריירה

מייבל ביצעה 3 ציורי קיר בכריסטצ'רץ' בספיטלפילדס באיסט אנד לונדון.
כל הויטראז'ים שלה יוצרו בשיתוף פעולה עם לוונדס ודרורי בבית המלאכה לזכוכית בפולהאם.
בשנת 1911 הייתה אמורה לתכנן שבעה חלונות ראשים ובשנת 1912 לקירות הצפוניים של הטרנספט הצפוני (הקפלה לזכר גורדון), אשר תיארה את סנט אדמונד, סנט תיאודור וסנט סבסטיאן. היא גם השלימה באותה שנה חלון לקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "תקווה, אמונה וצדקה". בשנת 1912 אספלין סיימה את שבעת חלונות הויטראז' בקתדרלת כל הקדושים האנגליקנית בחרטום.
בשנת 1914 היא השלימה חלון מערבי עגול לטרנספט הדרומי וחלון מזרחי עגול המתאר את "מוות ותחייה" וחלון נוסף בקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "מבצר, צדק וחוכמה". בחלון אחד ובניסיון להכניס צבע מקומי, דמותו של בלתאר הוצגה בתחפושת של שייח' סודני.
בשל מצבה הבריאותי, מייבל לא הצליחה להשלים את המשימה בחרטום ואת החלונות שנותרו ביצעה חברתה ג'ואן פולילוב שעבדה קודם לכן כעוזרת של מייבל.
קתדרלת חרטום הוחרמה על ידי ממשלת סודאן בשנת 1971 ומגדל הכנסייה הושמד באוקטובר 1996. הקתדרלה הפכה למוזיאון אשר נקרא מוזיאון הארמון הרפובליקני ונפתח בשנת 2000. המוזיאון הותיר את חלונות הויטראז'ים על כנם.
כנסיות אנגליות

מייבל ניהלה עבודה בשתי כנסיות אנגליות, סנט ג'ון האלוהי, ריצ'מונד, סארי וסנט אן, לויס, סאסקס. בכנסיית סנט ג'ון האלוהי היא ביצעה שני חלונות תאורה בודדים בשנת 1912, האחד שכותרתו "Spes" והשני "מטר דולורוזה". היא עבדה בסנט אן, לויס, בשנת 1913, שם השלימה חלון אור יחיד בצד הצפוני המתאר את סנט אן המלמדת את מריה הקדושה לקרוא.
חיים אישיים

היא הייתה חברה פעילה בתנועת זכות הבחירה לנשים וסייעה בפעילות קונגרס הברית הבינלאומית לנשים (IWSA) בשנת 1909 באלברט הול בלונדון.
בשנת 1916 היא סבלה מהתמוטטות נפשית קשה ולא הייתה מסוגלת להמשיך בעבודתה בוויטראז'ים.
היא נפטרה בבית אבות בהיידוק בלנקשייר ב־30 באפריל 1921.
הערות שוליים

↑  "Women Stained Glass Artists of the Arts and Crafts Movement" William Morris Gallery Exhibition and Brangwyn Gift in 1985
↑  "A Woman Stained Glass Artist.", paperspast.natlib.govt.nz
↑  Stained Glass Windows by Joan Fulleylove., www.stainedglassrecords.org
↑  Khartoum Guide. (ארכיון)
↑  Elizabeth Crawford, The Women's Suffrage Movement: A Reference Guide 1866-1928, Taylor & Francis, 2002-01-04, ISBN 978-0-203-03109-4. (באנגלית)
מייבל אספלין, אחד ההויטרז'ים בחרטום, כיום מוזיאון הרפובליקה.