stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השחרור (סדרת סרטים)

| --- | --- |

אדם מביט בכרזת הסרט ביום הבכורה של שני החלקים האחרונים בסדרה במזרח ברלין.
 בימוי:  יורי אוזרוב 
 הופק בידי:  לידיה קנרייקינה
 תסריט:  יורי בונדארב אוסקר קורגנוב
 שחקנים ראשיים:  ניקולאי אוליאלין לריסה גולובקינה מיכאיל אוליאנוב
 מוזיקה:  יורי לויטין (מלחין), אראם חאצ'טוריאן (מנצח)
 צילום:  איגור סלבנביץ' 
 מדינה:  ברית המועצות, גרמניה, פולין, איטליה, יוגוסלביה, גרמניה המזרחית 
 חברת הפקה:  מוספילם, Avala Film, Zespoły Filmowe, DEFA, Dino De Laurentiis Cinematografica 
 הקרנת בכורה:  7 במאי 1970 (חלקים 1 ו-2) 31 ביולי 1971 (חלק 3, א' וב') 5 בנובמבר 1971 (חלקים 4 ו-5)
 משך הקרנה:  477 דקות (כל החלקים, בגרסת 1972)
 שפת הסרט:  רוסית, גרמנית, פולנית ועוד
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט היסטורי, סרט אפי, דרמה 
 תקופת התרחשות:  1944, 1945 
 תקציב:  שווה ערך ל-40,000,000 דולר אמריקני
 סרט הבא:  Soldiers of Freedom 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השחרור (ברוסית: Освобождение, בתעתיק לעברית: אוֹסְבוֹבּוֹזְ'דֶנְיֵה; בגרמנית: Befreiung, בפולנית: Wyzwolenie) הנה סדרה סרטים בת חמישה חלקים מהשנים 1969 ו-1971 (הצילומים החלו בשנת 1967), שבוימה על ידי הבמאי הסובייטי יורי אוזרוב והופקה במשותף על ידי אולפנים מברית המועצות, גרמניה המזרחית, פולין, יוגוסלביה ואיטליה. העלילה מגוללת את שחרור אדמת ברית המועצות במלחמת העולם השנייה ואת תבוסתה של גרמניה הנאצית, החל מקרב קורסק ועד לקרב על ברלין.
עלילה > חלק ראשון: מבלט האש (1969)

הצבא האדום והוורמאכט מתכוננים לקרב קורסק. הסובייטים שובים חבלן גרמני המודיע כי המתקפה תפתח בשעת לילה מאוחרת, ומרשל גאורגי ז'וקוב מורה לפתוח בהרעשת ארטילריה מקדימה. בחזית, מתכוננים לקרב סוללת התותחנים של סרן צבטאייב ויחידתו של רב-סרן אורלוב. כשהטנקים הגרמניים תוקפים, מתעוררת בהלה ורבים בורחים. בזקסנהאוזן, מסרב יאקוב ג'וגאשווילי להצעת אנדריי ולאסוב להחליפו תמורת פרידריך פאולוס. בקורסק, מצבם של הסובייטים נואש, וסטלין משוכנע לשלוח פנימה את העתודה האסטרטגית. הגרמנים נהדפים והצבא האדום מנצח.
עלילה > חלק שני: ההבקעה (1969)

באיטליה, מורה המלך ויטוריו אמנואלה השלישי לעצור את בניטו מוסוליני, אך הלה משוחרר על ידי אוטו סקורצני. הצבא האדום לוחם בקרב דנייפר. חטיבתו של צבטאייב צולחת אותו בציפייה לתגבורת, אך ללא ידיעתם הם אינם אלא הונאה והחצייה תהיה במקום אחר. ללא סיוע, הם מכותרים ומחוסלים. רק צבטאייב וכמה חיילים אחרים שבים לקוויהם. הסובייטים משחררים את קייב לאחר קרב קשה. סטלין ובעלי בריתו נפגשים בועידת טהראן.
עלילה > חלק שלישי: כיוון המתקפה העיקרי (1969) > פרק ראשון

באנקרה, גונב משרתו של השגריר הבריטי מסמכים מסווגים. בחזית, כובשים אורלוב וצבטאייב רמה רק על מנת לחלץ את החובשת זויה, שפינתה פצועים. ז'וקוב וקונסטנטין רוקוסובסקי משכנעים את סטלין כי יש להכות בביצות בלארוס. מבצע בגרטיון נפתח, וגם טייסת נורמנדי-ניימן יוצאת לקרב.
עלילה > חלק שלישי: כיוון המתקפה העיקרי (1969) > פרק שני

הצבא האדום משחרר את בוברויסק. לנוכח המצב הנורא בחזית, קושרים ארווין פון ויצלבן, קלאוס שנק פון שטאופנברג וקצינים נוספים קשר על מנת להדיח את היטלר, אך הם נכשלים ומוצאים להורג. בפולין, חוצים הסובייטים וכוחות פולנים פרו-קומוניסטים את הבוג המערבי.
עלילה > חלק רביעי: הקרב על ברלין (1971)

בעת שכוחות בעלות הברית מאוימים בקרב על הבליטה, פוקד סטלין להקדים את מתקפת הוויסלה-אודר על מנת לסייע להם. היטלר שולח את קרל וולף לשאת ולתת בשווייץ עם האמריקאי אלן דאלס על שלום נפרד. בועידת ילטה מראה סטלין לרוזוולט צילומים של וולף ודאלס, אך אומר כי היחסים הטובים בין בעלות הברית חשובים מכדי לסכנם וקורע את התמונות. היטלר והגנרלים שלו נעשים נואשים בעוד הצבא האדום סוגר על ברלין.
עלילה > חלק חמישי: ההבקעה האחרונה (1971)

צבטאייב, הנלחם בתוך ברלין, פוגש את סגן יארצב ויחדיו הם מנסים להתקדם לפיהררבונקר דרך הרכבת התחתית. היטלר מורה להציף את המנהרות, וצבטאייב טובע בעודו מציל אזרחים גרמנים. מליטון כנתריה מניף דגל אדום על הרייכסטאג. היטלר ואווה בראון מתאבדים, וגם גבלס עושה כמוהם. הגרמנים נכנעים. אורלוב, וסילייב והמון גדול של חיילים חוגגים את הניצחון מחוץ לרייכסטאג.
שחקנים

ניקולאי אוליאלין - צבטאייב
לריסה גולובקינה - זויה
בוריס זיידנברג - אורלוב
וסוולוד סנאייב - לוקין
בוחוטי זקריאדה - יוסיף סטלין
מיכאיל אוליאנוב - גאורגי ז'וקוב
ולדלן דוידוב - קונסטנטין רוקוסובסקי
יורי לחקוב - איבן קונייב (חלקים 1 ו-2)
וסילי שושקין - איבן קונייב (3–5)
יבגני בורנקוב - אלכסנדר ואסילבסקי
סרגיי חרצ'נקו - ניקולאי ואטוטין
איוואן פרברז'ב - וסילי צ'ויקוב
א. קולצ'ינסקי - איבן צ'רניאחובסקי
לב פוליאקוב - אנדריי גרצ'קו
גוגי חרבדזה - מליטון כנתריה
ויקטור בייקוב - ויאצ'סלב מולוטוב
ניקולאי בוגוליובוב - קלימנט וורושילוב
יורי פומרנצב - אנדריי ולאסוב
יוסב גוגיצ'שווילי - יאקוב ג'וגאשווילי
יורי דורוב - וינסטון צ'רצ'יל
יבגני ולאסוב - אנתוני אידן
אלכסנדר בארושנוי - אלן ברוק
סטניסלב ישקביץ' - פרנקלין דלאנו רוזוולט
אליזבתה אלכסייבה - אלינור רוזוולט
איבו גאראני - בניטו מוסוליני
גאורגי טוסוזוב - ויקטור עמנואל השלישי
פריץ דיץ - אדולף היטלר
אנגליקה וואלר - אווה בראון
הורסט גיזה - יוזף גבלס
יוליה דיושי - מגדה גבלס
אריך תידה - היינריך הימלר
קורט וצל - הרמן גרינג
יואכים פאפה - מרטין בורמן
גרט מיכאל הנברג - וילהלם קייטל
ורנר דיסל - אלפרד יודל
זיגפריד וייס - אריך פון מאנשטיין
פטר שטורם - ולטר מודל
הניו האסה - גינתר פון קלוגה
אריך גרברדינג - ארנסט בוש
הרברט קרבס - היינץ גודריאן
רלף במקה - אדולף האמן
אלפרד שטרובה - קלאוס שנק פון שטאופנברג
הנס-אדגר שטכר - ורנר פון האפטן
וילפריד אורטמן - פרידריך אולבריכט
ורנר וילנד - לודוויג בק
אוטו דיריכס - ארווין פון ויצלבן
פאול ברנדט - אלברכט מרץ פון קירנהיים (חלק 3)/ ארתור אקסמן (4-5)
מקס ברנהרדט - קרל פרידריך גרדלר
רולף ריפרגר - אדולף הויזינגר
הינריך קהן - אוטו רמר
יוזף קלוזה - קרל וולף
פרד מאהר - יוזף דיטריך
הנס-הרטמוט קריגר - הנס קרבס
פלורין פירסיק - אוטו סקורצני
פרד אלכסנדר - אליאסה באזנה
ב. וייט - יו נצ'בול-האג'יסן
ולדימיר קורנב
הפקה

במהלך שנות ה-60, התעוררה התמרמרות בחוגי הצבא והממשל בברית המועצות עקב יציאתם לאקרנים של מספר סרטים אמריקניים על מלחמת העולם השנייה בהם לא הוזכרה כלל השתתפות הצבא האדום בלחימה, בראשם היום הארוך ביותר. בנוסף לכך, עם עלייתו לשלטון של ליאוניד ברז'נייב הפך הניצחון במלחמה לאמצעי מרכזי של המשטר להשגת לגיטימציה בארץ ומחוצה לה: ה-9 במאי הפך לחג רשמי, והתרומה הסובייטית למפלת גרמניה הועלתה על נס אף יותר מבעבר. בסוף 1965, שנה אחרי התמנותו של ברז'נייב למזכיר הכללי, התכנסה פגישה של בכירים ממשרד ההגנה, משרד התרבות ומשרד האוצר ובה הוחלט ליצור הפקת ענק קולנועית שתציג את התפקיד אותו מילא הצבא האדום במלחמה ותהווה תגובה הולמת לאמריקאים.
המשימה הוטלה על הבמאי יורי אוזרוב מאולפן מוספילם; אוזרוב, שהיה סטודנט לקולנוע לפני שגויס ב-1939, טען כי עוד כשהשתתף בקרב על קניגסברג ב-1945 נשבע כי יבוא יום וייצור סרט על המלחמה. כתיבת התסריט הוצעה בתחילה לסופרים קונסטנטין סימונוב וויקטור נקרסוב, אך שניהם ראו במיזם ניסיון לטהר את שמו של יוסיף סטלין וסירבו; המטלה עברה ליורי בונדארב ואוסקר קורגנוב. הם סיימו את הכתיבה בסוף 1966, וב-1967 החלו הצילומים. שמה הזמני של סדרת הסרטים היה 'שחרור אירופה 1943-1944-1945'.
בנוסף לאולפן מוספילם, צורפו לעבודה על הסדרה גם אולפני הסרטים דפ"א מגרמניה המזרחית, אבאלה פילם מיוגוסלביה וחברתו של דינו דה-לורנטיס מאיטליה, כמו גם שניים פולניים: ז.ף. סטארט - בחלקים 1 ו-2 - ופ.ר.ף-ז.ף, שהשתתף בהפקת השאר. מספר גדול של שחקנים לא-סובייטים השתתף בהפקה.
הצבא הסובייטי סייע לבמאי בהכנת סצנות הקרב: בשחזור הקרב על קורסק לבדו השתתפו 3,000 חיילים, 100 טנקים, 18 מטוסים ומספר גדול של קני ארטילריה. היועץ הצבאי הראשי של הבמאי היה ראש מטה ברית ורשה, הגנרל סרגיי שטמנקו. עבור צילומי שני החלקים הראשונים הוקם סט ענק ליד פריאסלאב-חמלניצקי שבסמוך לקייב. החלק השלישי הוסרט בביצות פבראדה שבליטא, והרביעי והחמישי בפולין - בין השאר, בבונקר מאורת הזאב - ובמזרח ברלין. נערכו צילומים גם ברומא ובמוסקבה. בסדרה הושקע סכום שהוערך על ידי ד"ר לארס קרל מאוניברסיטת לייפציג כשווה ערך ל-40 מיליון דולר אמריקני.
בשנת 2020 מוספילם סיימה עבודת עריכה על הסרטים, כולל צביעה ודיגיטציה במלאת 75 שנים לתום המלחמה והסדרה תועלה כולה לחשבון היוטיוב של האולפנים, באיכות 4K.
קבלת הסרטים > נתוני מכירות

המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הורתה לכל חבריה לראות את הסרטים: למרות זאת, החלקים הראשון והשני, שיצאו לאקרנים ביחד ב-7 במאי 1970, מכרו רק 56.1 מיליון כרטיסים - נמוך מהמצופה אך גבוה מספיק כדי להפוך לסרט הסובייטי המכניס ביותר של השנה. החלק השלישי נצפה על ידי 35.8 מיליון, והשלישי והרביעי על ידי 28.1 מיליון בלבד. הסדרה הופצה ב-115 מדינות נוספות, ולפי הערכות סובייטיות רשמיות ראו אותה בסך הכל 400 מיליון איש. בגרמניה המזרחית, חויבו תלמידי בתי-הספר לצפות בה.
קבלת הסרטים > פרסים

ב-1970, הוקרנו שני החלקים הראשונים מחוץ לתחרות בפסטיבל הסרטים בקרלובי וארי וזכו בפרס אגודת הידידות הצ'כוסלובקית-סובייטית. ב-1971, בחרו קוראי 'סובייטסקי אקרן', מגזין הסרטים הנחשב ביותר בברית המועצות, את החלק השלישי של 'השחרור' כסרט הטוב ביותר של השנה. ב-1972, קיבלו אוזרוב, בונדארב, קורגנוב והצלם אלכסנדר מיאחקוב את פרס לנין בהוקרה על עבודתם. באותה השנה, זכתה הסדרה בפרס הגדול בפסטיבל הסרטים הכל-סובייטי שנערך בטביליסי. ב-1974 היא הוגשה כמועמדות הסובייטית לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה ה-46, אך לא נבחרה להימנות עם המועמדים הסופיים. ב-1977 הוענקה לאוזרוב מדליית הכסף של אגודת הידידות הפולנית-סובייטית על עבודתו.
קבלת הסרטים > מוטיבים מרכזיים

מלחמת העולם השנייה הייתה נושא חשוב בקולנוע הסובייטי, ופרשנותה על המסך שיקפה גם את מגמות המשטר: מ-1945 ועד מותו של סטלין, נוצר מספר גדול של סרטי תעמולה שהציגו אותו כאבי הניצחון. לעומת זאת, בתקופת ההפשרה של חרושצ'וב הופקו מספר סרטים א-הרואיים שהציגו את גורלם של בני-אדם בודדים שנקלעו למלחמה. 'השחרור' פתח עידן נוסף: לפי לארס קרל, היה זה הביטוי הקולנועי החשוב הראשון של משטר ברז'נייב, שהתאפיין בפחות חופש אומנותי מזה של חרושצ'וב ובהידוק שליטת המדינה בחיי התרבות. מיקוד העלילה בגנרלים ובמנהיגים, כמו גם האדרת הישגי הצבא והמסר הפוליטי השמרני, הצביעו על מגמה זו.
מאפיין חשוב נוסף היה שובו של סטלין למסך: לאחר מותו ב-1953 והנאום הסודי נדחקה דמותו של המזכיר הכללי כמעט לחלוטין מהקולנוע. 'השחרור' הציג אותו שוב בתפקיד מרכזי, גם אם רחוק מהמעמד שהיה לו בהפקות התעמולה של שנות ה-40; בכך ניכרה מדיניותו של ברז'נייב לטהר את סטלין ולשקם מעט את מעמדו ההיסטורי, שנפגע בימי חרושצ'וב.
גם המלחמה הקרה השתקפה בסרט: תרומת הסובייטים הוצגה כמכריעה למיגור הנאצים, בעוד בעלות הברית המערביות כמעט ואינן משחקות תפקיד, מהססות מלשלוח את צבאן ואף מנסות לכרות שלום נפרד עם גרמניה.
קבלת הסרטים > מורשת

'השחרור' עדיין נחשבת להפקה הקולנועית הגדולה והיקרה ביותר שנעשתה בברית המועצות על מלחמת העולם השנייה. היא עודנה מוקרנת בטלוויזיה הרוסית לעיתים.
ב-2002 שחזרו אולפני מוספילם את הסדרה באיכות גבוהה, וב-2011 העלו אותה לערוץ היו-טיוב שלהם.
הערות שוליים

↑  «Освобождение» в 4К: премьера в YouTube
דוד דוד

דוד דוד (1934- מאי 2012) היה יו"ר מועצה אזורית מטה יהודה ופעיל ציבור.
חייו

דוד נולד בעיירה גדס בתימן ועלה לישראל במבצע על כנפי נשרים. לאחר כחצי שנה במחנה עין שמר הוא עלה להתיישבות בגבעת יערים. למרות גילו הצעיר הוא התמנה למזכירות המושב, תפקיד בו כיהן במשך שנים רבות. ביחד עם חבריו הוביל את המושב להיות דוגמה להצלחה של יישוב עולים. בשנת 1960 ניהל מאבק למען בחירה חופשית של ההורים בזרם החינוך של ילדיהם, ממלכתי או ממלכתי דתי.
עם הקמת מועצה אזורית מטה יהודה ב-1964 הוא נתמנה לסגן ראש המועצה, כנציג תנועת המושבים. ביוני 1981 הוא נתמנה לראשות המועצה, תפקיד בו כיהן שלוש קדנציות עד התפטרותו בשנת 1992.
דוד היה גם חבר בהנהלות של אגודות חקלאיות (1984–1992) וחבר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה (1981-1993).
בשנת 1977 היה ממקימי חוג פעילי יוצאי תימן במושבים. כן היה פעיל בעמותת "אעלה בתמר".
בשנת 1998 הוציא אוטוביוגרפיה בשם דרך גאולים.
דוד נפטר במאי 2012, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב  גבעת יערים  .
הערות שוליים

↑  יהושע א. גלבוע, דמויות של יישובי עולים, גבעת יערים, מעריב, 11 באוקטובר 1963
גבעת יערים, דבר, 12 באוקטובר 1956
↑  אודות גבעת יערים, אתר גבעת יערים
↑  13 תלמידים מובטלים בגבעת יערים, מעריב, 6 בספטמבר 1960
↑  יוסף בן שאול, במועצת יהודה המאוחדת יהיו 50 ישובי הפרוזדור, מעריב, 20 באפריל 1964
↑  הודעה בדבר בחירת ראש המועצה האזורית מטה יהודה וסגניו, ילקוט הפרסומים 2744, עמ' 2833
תיקון טעות, ילקוט הפרסומים 2774, עמ' 667
↑  מכתב יסוד האגודה, דבר, 15 ביוני 1977
↑  דרך גאולים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502552105171  LCCN: nr2006001537  VIAF: 297429218   WorldCat (עם VIAF): 297429218
לוחמה אווירית

מטוסי F-15E של חיל האוויר האמריקאי מטילים פצצות מונחות מסוג JDAM באפגניסטן, 2009.
לוחמה אווירית היא טקטיקה צבאית, הפועלת בתווך האווירי ועושה שימוש במטוסי קרב וכלי טיס אחרים בשדה הקרב. לוחמה אווירית יכולה להתנהל באוויר נגד כלי טיס אחרים, ומהאוויר נגד מטרות על הקרקע או תת-הקרקע, ונגד מטרות ימיות או תת-ימיות.
לוחמה אווירית כוללת מפציצים לתקיפת מטרות אסטרטגיות, מטוסי יירוט הנאבקים על עליונות אווירית, מטוסי תקיפה הנותנים סיוע אוויר קרוב לכוחות הקרקע, תעופה ימית נגד כלי שיט ויעדים יבשתיים, מסוקים וכלי טיס אחרים להובלת או הצנחת כוחות וציוד, מכליות לתדלוק אווירי, סוגים שונים של מטוסי סיור למעקב, לשליטה ובקרה, לפיקוד ולהתראה מוקדמת, ללוחמה אלקטרונית ולוחמה פסיכולוגית, לתקיפת ספינות, לחיפוש והצלה ועוד. לוחמה אווירית מודרנית כוללת טילים, נשק מונחה, כלי טיס מאוישים מרחוק ורחפנים,
היסטוריה > לפני מלחמת העולם הראשונה

אף על פי שמלחמת העולם הראשונה נחשבת למלחמה הראשונה שבה נתפס המימד האווירי כמימד לוחמה לצד היבשה והים, ההיסטוריה של הלוחמה האווירית החלה עוד בעת העתיקה עם שימוש בעפיפונים נושאי אדם בסין. השימוש המתועד הראשון בבלוני תצפית נרשם ב-1794 בקרב פלאורוס. מאוחר יותר במלחמת האזרחים האמריקאית (1861-1865) שני הצדדים השתמשו בבלוני תצפית. כדורים פורחים שימשו לתצפית ולהפצת תעמולה גם במהלך מלחמות נפוליאון ומלחמת צרפת-פרוסיה (1871-1870). ב-1909 הוקם הכוח האווירי הראשון, שירות האוויר של צבא צרפת. במלחמת איטליה-טורקיה ב-1911 נרשמה התקיפה האווירית הראשונה כאשר מטוס איטלקי הטיל רימוני יד על עמדות הטורקים. במלחמת הבלקן הראשונה משימות הפצצה רבות בוצעו נגד מעוזים טורקים, ביניהם גם ההפצצה הלילית הראשונה בהיסטוריה. מאוחר יותר מדינות הבלקן שיתפו בניסיון זה גם את הצבא הגרמני הקיסרי.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה היו מעורבים לראשונה כלי טיס בקנה מידה גדול ומילאו תפקיד משמעותי. עם התקדמות המלחמה והופעת מטוסי הקרב, הצפלינים והמפציצים עלתה חשיבותו של המיימד השלישי, האווירי, (לצד היבשה והים) ויותר כוח אדם ומשאבים הושקעו בפיתוחו.
היסטוריה > בין שתי מלחמות עולם

בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים התחרו שלוש גישות על תפקידם העיקרי של כוחות האוויר. יש שגרסו כי ההפצצה הטקטית התומכת בכוחות הקרקע היא המשימה העיקרית, אחרים ראו בכך את העליונות האווירית המאפשרת חופש פעולה מעל שדה הקרב. אך רבים ראו כמשימה העיקרית של כוחות האוויר את ההפצצה האסטרטגית שמטרתה הרס תשתיות. בתקופה שבין מלחמות העולם בנו בריטניה וארצות הברית מפציצים כבדים במיוחד למשימה זו.
המפציץ תמיד יחדור
סטנלי בולדווין באמירתו המפורסמת סיכם את הלך הרוח ששלט באותה תקופה בבריטניה על עליונותו של המפציץ על פני מטוס הקרב. ניסיונם של טייסי הקרב במלחמת העולם הראשונה אבד אט אט מה שהוכיח את עצמו כבעייתי במהלך מלחמת העולם השנייה.
מנגד, חיל האוויר הגרמני התרכז במאמצים טקטיים. במלחמת האזרחים הספרדית חיל המתנדבים הגרמני לגיון הקונדור צבר ניסיון מבצעי שבעקבותיו עוצבה תורת הלחימה של הלופטוואפה ועיקר תשומת הלב הופנתה למשימות הפצצה טקטית ואמנעה.
היסטוריה > המלחמה הקרה

לאחר מלחמת העולם השנייה ותחילת היריבות בין הגוש המזרחי לגוש המערבי דוקטרינת המלחמה נשענה על ההנחה כי המלחמה הבאה תהיה כוללת וגרעינית.
בשנות ה-50 הואץ פיתוחם של מפציצים סילוניים שיועדו להפצצות גרעיניות ובהמשך התפתח תחום הטילים הבליסטיים שהיוו להם חלופה. במהלך המלחמה הקרה נאגרו על ידי ארצות הברית וברית המועצות טילים בליסטיים חמושים בראשי נפץ גרעיניים כדי להרתיע זו את זו מלהשתמש בהם.
הלוויינים הצבאיים הראשונים שימשו לסיור, ובהמשך התפתחו למערכות תקשורת, מידע ומודיעין זמן אמת חובקי עולם. הסובייטים פיתחו מערכות נ"מ מתקדמות שאיימו גם על מטוסים הטסים בגובה רב. הדוקטרינה של נאט"ו נשענה רבות על הכוח האווירי כדי לאזן את היתרון הכמותי העצום שמדינות הגוש המזרחי נהנו ממנו במשך כל המלחמה הקרה. בארצות הברית השימוש במטוסי יירוט חמושים בטילי אוויר-אוויר הביא להזנחת אימונים בקרבות אוויר צמודים, מה שהוכיח את עצמו כבעייתי במהלך מלחמת וייטנאם. האמריקאים עדיין ראו צורך ביכולות אמנעה ותקיפת בעומק. כדי לחמוק מגילוי מכ"ם נדרשה טיסה בגובה נמוך במיוחד תוך ניצול תוואי הקרקע. בהמשך פותחו טילי השיוט שיכלו לנווט למטרתם עצמאית בגבהים נמוכים.
היסטוריה > מלחמת קוריאה

מלחמת קוריאה התאפיינה בתקופה קצרה בה הכוח האווירי הצפון קוריאני הצליח להשתלט על המרחב האווירי של קוריאה הדרומית. הם איבדו את העליונות האווירית רק אחרי התערבות האמריקאים. לאחר הדיפת הצפון קוראנים אל גבול סין, כוחות סינים שארבו בצפון קוריאה פרצו במתקפת נגד. באותה עת ראשוני מטוסי המיג 15 מקורפוס מטוסי הקרב ה-64 הסובייטי וכוח האוויר של חיל המתנדבים הסיני החלו להגן על רצועה אווירית צרה בצפון קוריאה שמאוחר יותר קיבלה את הכינוי "סמטת המיגים". במלחמה זו התנגשו בפעם הראשונה באופן ישיר חילות האוויר של ארצות הברית ושל ברית המועצות. משהתבהר שמטוסי המיג מתעלים בביצועיהם על המטוסים המערביים ומהווים סיכון משמעותי ליירוטם, עברו האמריקאים להפצצות לילה והציבו בזירה מטוסי ירוט F-86 סייבר. רק לאחר ינואר 1952 החלה שחיקה מאסיבית בכוחות הקומוניסטים שלא יכלו למלא עוד את משימתם עד סוף המלחמה.
במלחמה זו פעלו לראשונה מטוסי בוכנה לצד מטוסי סילון מהדור הראשון והוכחה עליונותו של האחרון.
היסטוריה > מלחמת וייטנאם

מלחמת וייטנאם היא דוגמה לעימות מוגבל בו לאמריקאים לא הייתה יד חופשית בניהול המלחמה. הלחימה הארוכה מול כוחות הווייטקונג וכן נגד צפון וייטנאם הוכיחו שאין די בדוקטרינות הסטנדרטיות שהשתמשו בהן לפני כן. הלוחמה המתמשכת באזורים מוכי טילים גרמה לשחיקת כוחות האוויר והיה צורך להתאים אמצעים לדיכוי ההגנה אווירית כגון מטוסי ויילד ויזל לצייד טילים. בשל כך, כל משימה כללה מספר רב של מטוסי תמיכה במה שכונה ערכת תקיפה. מטוסי התקיפה מנו רק בין 20 ל-40 אחוז מהכוח הכולל.
הכוחות האמריקאים נמנעו מלתקוף את מרכזי הבקרה הצפון ווייטנאמיים מחשש לפגיעה ביועצים סינים או רוסים וכך הטייסים הצפון וייטנאמיים שנהנו מכיסוי מכ"ם מלא הצליחו להשיג 16 תוארי אלוף הפלות. האמריקאים לעומתם טסו במטוסים לא מותאמים לקרבות אוויר, בלי הכשרה לקרבות אוויר, וללא יכולת הכוונה ויירוט. רק שני טייסים אמריקאים זכו לתואר זה.
כניסתם של המסוקים ללחימה הצריכה טקטיקה אשר תמצה את היתרון הטכנולוגי. המלחמה התאפיינה בשימוש מסיבי במסוקי סער לתובלת כוחות כגון ה-UH-1, כמו כן התפתח תחום חדש של מסוקי קרב כמו ה-AH-1 שיכלו לתמוך בכוחות הקרקע בצורה יעילה.
בשלבים המאוחרים של המלחמה החלו האמריקאים להשתמש בנשק מונחה.
מלקחי מלחמת וייטנאם פותחו מטוסי דור רביעי שהותאמו לקרבות אוויר וכללו יכולות רב משימתיות ונשיאת חימוש מתקדם. כמו כן פותחו מטוסים חמקנים שיכלו להחזיר את גורם ההפתעה למערכה האווירית. בנוסף המשיך פיתוח מסוקי הקרב שעתה יועדו בנוסף למשימות סיוע אווירי קרוב גם למשימות ציד טנקים.
היסטוריה > הסכסוך הישראלי-ערבי

את מלחמת ששת הימים ב-1967 פתח חיל האוויר הישראלי במתקפת מנע. ב"מבצע מוקד" הונחתה מכה מקדימה על שדות התעופה וחילות האוויר הערביים שהשמידה אותם על הקרקע. כתוצאה ממנה הייתה לישראל עליונות אווירית מוחלטת ויכולת סיוע חופשית לכוחות היבשה.
במלחמת ההתשה (1969-1970) תקף חיל האוויר הישראלי מטרות אסטרטגיות בעומק מצרים כדי להניע אותה לסיים את המלחמה. בקרבות אוויר שהתפתחו נגד טייסים מצריים ואף טייסים סובייטים, הייתה לישראל עליונות מוחלטת.
במלחמת יום הכיפורים ב־1973 התאפיינה הזירה האווירית בשליטה של חיל האוויר הישראלי בקרבות אוויר ומנגד, מערכי נ"מ צפופים של סוריה ומצרים ובעיקר סוללות טילי קרקע אוויר ניידות 2K12 קוב (SA-6) שהוכחו כיעילות וגרמו לאבדות קשות. במחצית הראשונה של המלחמה הוגבלה מאוד יכולת חיל האוויר הישראלי לסייע לכוחות הקרקע.
במלחמת לבנון הראשונה ב־1982 הופלו על ידי חיל האוויר הישראלי כ-100 מטוסים סוריים, מבלי שאיבד אף מטוס בקרבות אוויר.
היסטוריה > מלחמת המפרץ

במלחמת המפרץ ב-1991 נבחנו לקחי מלחמת וייטנאם ותפקידו של הכוח האווירי במלחמה מודרנית הודגם באופן דרמטי.
התקיפות הראשונות הרסו את מערך ההגנה האווירית העיראקית. טילי שיוט טומאהוק ששוגרו מאוניות, מפציצים חמקנים F-117 נייטהוק עם חימוש מונחה לייזר וכלי טיס חמושים בטילים נגד מכ"ם, תקפו מרכזי פיקוד ובקרה, מתקני תקשורת, מחסני אספקה וכוחות תגבור. העליונות האווירית של כוחות הקואליציה הושגה עוד לפני שהתחילה הלחימה הקרקעית.
בכניסתם לכווית נתמכו כוחות הקרקע האמריקניים במטוסי A-10 ת'נדרבולט שתקפו את כוחות השריון העיראקים בתותחים וטילי מאבריק. מסוקי קרב שיגרו טילי הלפייר מונחי לייזר וטילי BGM-71 טאו. עוד הפעילו בעלות הברית מטוסי AWACS ומפציצי בואינג B-52 סטרטופורטריס.
הכוח האווירי של כוחות הקואליציה כלל למעלה מ-2,250 מטוסי קרב לעומת כ-500 מטוסי מיג-29 ומיראז' F1 עיראקים. תוך חמישה שבועות ביצעו כוחות הקואליציה למעלה מ-88,000 גיחות והטילו כ־88,000 טונות של פצצות.
משימות הכוח האווירי

תפקיד הכוח האווירי להגן בתווך האווירי על השטח הלאומי ועל מרחב הפעולה של הכוחות המזוינים. עליו להשיג עליונות אווירית, לבצע משימות הפצצה אסטרטגיות והפצצה טקטיות, לתמוך בכוחות היבשה והים בקרב המשולב, לאסוף מודיעין, להטיס כוחות וציוד ולבצע פעולות חיפוש והצלה קרבי ופינוי אווירי.
משימות הכוח האווירי > תקיפה אווירית

תקיפה אווירית היא פעולה התקפית המבוצעת על ידי כלי טיס. תקיפות אוויריות מבוצעות בדרך כלל ממטוסי תקיפה, מפציצים, מסוקי קרב או כלי טיס מאוישים מרחוק והיא כוללת מטרות אוויריות, קרקעית או ימית. כלי נשק המשמשים לתקיפה אווירית יכולים לנוע בין מקלעים ורקטות, לסוגים שונים של טילים, פצצות וחימוש משוטט.
משימות הכוח האווירי > קרב אוויר

עליונות אווירית מושגת בשני שלבים: בשלב מקדים תקיפה ודיכוי מערך הנ"מ של האויב ובשלב שני לחימה כנגד כלי טיס של האויב בקרבות אוויר. כך למשל, אל מול משימת הפצצה טקטית האויב עלול לשלוח מטוסי קרב כדי להילחם באיום ולהשמיד את המפציצים. כתגובה לכך ניתן ללוות את המפציצים עם מטוסי קרב כדי להגן אליהם, התוצאה של מהלכים אלו היא שעם כניסה למרחב האווירי של האויב, מטוסי הקרב של שני הצדדים יכנסו לקרב אוויר.
תמרון קרב אוויר צמוד (הידוע בשם דוג פייט) הוא האמנות הטקטית של תנועה, סיבוב ומיקום מטוס הקרב על מנת להגיע למצב ממנו ניתן לבצע התקפה על מטוס אחר. הוא מסתמך על תמרוני טיסה בסיסיים התקפיים והגנתיים כדי להשיג יתרון על פני יריב אווירי.
משימות הכוח האווירי > הפצצה אסטרטגית

הפצצה אסטרטגית מהאוויר של יעדים אזרחיים הוצעה לראשונה על ידי התאורטיקן האיטלקי הגנרל ג'וליו דואה. בספרו "פיקוד האוויר" (1921) טען דואה כי ניתן להימנע מליפול למבוי סתום דמוי מלחמת העולם הראשונה על ידי שימוש בכוחות אוויר לפגיעה ישירות באוכלוסייה האזרחית. דואה האמין כי התקפות כאלה יגרמו לאזרחים להכריח את ממשלותיהן להיכנע.
מלחמת העולם השנייה הראתה כי לטקטיקה זו בעיתיות אתית רבה ותועלת מועטה. השימוש הנרחב בהפצצות אסטרטגיות במהלך המלחמה גרם לאבדות רבות בקרב אזרחים והחריב ערים שלמות, אך לא שבר את רוחו של העם הגרמני ושל העם היפני.
משימות הכוח האווירי > הפצצה טקטית

הפצצה אווירית טקטית היא שימוש בכלי טיס לתקיפה ישירה של יעדים קרקעיים וימיים. לרוב תקיפות אלו מתבצעות על ידי מטוסי תקיפה, מסוקי קרב, כלי טיס מאוישים מרחוק וחימוש משוטט. ניתן למנות היבטים שונים של תקיפות טקטיות:
סיוע אווירי קרוב: סיוע צמוד לכוחות הקרקע.
אמנעה אווירית: תקיפת יעדים כגון טורי כלי רכב, אספקה או תגבורת והשמדת תשתיות.
דיכוי הגנה אווירית: תקיפת סוללות נ"מ ומערכות נלוות כמו מערכות מכ"ם.
משימות הכוח האווירי > מודיעין אווירי

הסיור האווירי למטרת מודיעין מתנהל בשני נדבכים:
מודיעין אסטרטגי הוא פעולת תצפית לאיסוף מודיעין חזותי, מודיעין אותות, ואיסוף מידע על חתימת אותות מסוגים שונים. איסוף המודיעין באופן זה נעשה לרוב על ידי מטוסי ריגול כגון לוקהיד U-2 ו־SR-71, ועל ידי לוויני ריגול. יתרונם של מטוסים על פני לוויינים הוא ביכולתם להגיב במהירות רבה יותר ולהפיק תצלומים בעלי רזולוציה טובה יותר. עם זאת, קיימת סכנת יירוט על ידי מטוסים או טילים, כמו במשבר מטוס הריגול U-2 ב-1960.
מודיעין טקטי הוא פעולת סיור לאיסוף מודיעין חזותי בזמן אמת ולרוב מתרחש במהלך המערכה. היבט זה של שימוש במרכיב האווירי היה נפוץ מאוד בשנותיה הראשונות של הלוחמה האווירית. התפתחויות טכנולוגיות בתחומי התקשורת, המודיעין והתעופה ובין היתר הופעת כלי טיס בלתי מאוישים אשר פותחו לצורך מודיעין חזותי ומודיעין אותות וכן רחפנים, מאפשרים כיום לעשות שימוש בכלי טיס למטרות תצפית וסיור כאחד. אלה מהווים מכפיל כוח בכך שהם מעניקים למפקד בשדה הקרב "עין בשמיים".
משימות הכוח האווירי > אספקה, הטסה ופינוי

המטוס עם יכולתו להוביל ציוד ואנשים במהירות מהווה כלי לוגיסטי בכל צבאות העולם. התובלה האווירית הצבאית כוללת שני נדבכים:
תובלה אסטרטגית בה המטוס משמש את המערכת הלוגיסטית בין העורף לחזית.
תובלה טקטית בה המטוס משמש להטסה של אמצעי לחימה וכוחות בתוך הזירה. התובלה הטקטית כוללת גם משימות חילוץ קרבי, ומבצעים מיוחדים.
כלי טיס מאוישים מרחוק

הופעתו של כלי הטיס הבלתי מאויש חוללה מהפכה דרמטית במלחמה האווירית. המזל"טים הראשונים התפתחו במהירות ממשימות סיור למבצעי תקיפה אוטונומים. כלי טיס מאוישים מרחוק שפותחו למטרות סיור, תצפית ותקיפה, מאפשרים פגיעות כירורגיות. רחפנים מסוגים שונים מספקים מודיעין טקטי ומבצעים משימות לוגיסטיות מורכבות ובכללם חילוץ נפגעים.
כוחות מוטסים

כוחות מוטסים הם יחידות מובחרות בעלות יכולת פריסה מהירה, בדרך כלל חי"ר קל, המונחתים או מוצנחים לשדה הקרב מאחורי קווי האויב, בפעולת איגוף אנכי.
כוחות מוטסים חסרים בדרך כלל אספקה וציוד למבצעים קרביים ממושכים, ולכן הם מתאימים יותר למבצעי ראש גשר מאשר לכיבוש ארוך טווח. תקיפות אוויריות החליפו במידה רבה את הצורך במבצעי איגוף אנכי, והמסוקים החליפו (כמעט) לחלוטין את הצורך במבצעים מוצנחים.
ראו גם

חיל אוויר
תעופה צבאית
לוחמה ימית
ויל הייז

ויל הריסון הייז האב (באנגלית: William Harrison Hays, Sr.‎), או ויל ה. הייז (באנגלית: Will H. Hays;‏ 5 בנובמבר 1879 - 7 במרץ 1954) היה יו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית (1918 - 1921) והמנהל הכללי של דואר ארצות הברית (1921 - 1922), אך זכור בעיקר כנשיא איגוד מפיקי ומפיצי הקולנוע, וכמי שעל שמו נקרא קוד הייז שאכף צנזורה על סרטי הקולנוע האמריקאיים.