stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאמיל מיטשל
ביוגרפיה

מיטשל נולדה במדינת קליפורניה שבארצות הברית וגדלה בקנדה. היא למדה דרמה בלונדון ובאוניברסיטת קולומביה הבריטית ולמדה בימוי סרטים תיעודיים באוניברסיטת קפילנו (אנ'). יש לה תואר שני באמנות יפה (אנ') מאוניברסיטת לויולה מרימאונט (אנ').
פרסים

מיטשל הועמדה שלוש פעמים לפרס ג'סי ריצ'רדסון (אנ') וזכתה פעם אחת על תפקידה בגילום הדמות אריאל במחזה "הסערה".
סרטיה הקצרים "A Mother's Love" ו-"By The Fountain" זיכו אותה במספר מועמדויות ופרסים בינלאומיים.
פילמוגרפיה > שחקנית

| שנה | שם | דמות | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | Laboratory | לינדה ברוס |  |
| 1981 | Warp Speed | ג'אנט טראסק |  |
| 1988 | Space Mutiny | ג'נרה | מדבבת |
| 1991 | אות משמיים 4: ההתעוררות | מאדג' מיליגאן |  |
| 1996–1998 | פולטרגייסט: המורשת | האחות אינגריד |  |
| 1997 | The Stepsister | ג'ין שו |  |
| 2000 | פרנקי והייזל | סאשה |  |
| 2001 | Suddenly Naked | סשה |  |
| 2004 | Pursued | סוכנת הנדל"ן ג'ן | סרט קולנוע |
| 2004 | The Wild Guys | מקסי | סרט קולנוע |
| 2007 | A Decent Proposal | אנה וארווינסקי |  |
| 2007 | Time and Again | מריה יאטס |  |
| 2008 | עוד סיפור סינדרלה | רג'ינה קרטיקוס |  |
| 2009 | Pulling | פג |  |
| 2015 | A Novel Romance | ג'קי בילט |  |
| 2017 | Marry Me at Christmas | ברברה גודי |  |
| 2020 | A Glenbrooke Christmas | מרת'ה | סרט טלוויזיה בערוץ הולמרק |
| 2021 | The Architect's Dream | מארי | סרט קצר |
פילמוגרפיה > במאית

| שנה | שם | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2012 | A Mother's Love | סרט קצר |
| 2016 | By the Fountain | סרט קצר |
| TBA | The Vacant Lot |  |
פילמוגרפיה > תסריטאית

| שנה | שם | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2012 | A Mother's Love | סרט קצר |
| 2016 | By the Fountain | סרט קצר |
|  | The Vacant Lot | קדם הפקה |
פילמוגרפיה > מפיקה

| שנה | שם | הערות | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | By the Fountain | סרט קצר | מפיקה |
|  | Sanctuary | קדם הפקה | מפיקה בפועל |
הערות שוליים

↑  קורנפילד, טובה ג' (22 באפריל 2011). "Camille Mitchell seduces in Graduate". The Jewish Independent. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  פוזו, ג'זמין (10 ביולי 2013). "Vancouver's Camille Mitchell earns industry acclaim for festival gem". Vancouver Observer. {{cite news}}:  (עזרה)
קונסטנטין סאוויצקי

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1844 טאגאנרוג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בפברואר 1905 (בגיל 60) פנזה, רוסיה 
 מקום קבורה:  Saint Mitrofan Cemetery, Penza 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1874)  Chekhov Gymnasium 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית, ציור ז'אנר 
 זרם באמנות:  ריאליזם סוציאליסטי 
 הושפע על ידי:  Chekhov Gymnasium 
 
קונסטנטין אפולונוביץ' סאוויצקי (ברוסית: Константин Аполлонович Савицкий; ‏ 6 ביוני 1844 – 13 בפברואר 1905) היה צייר ריאליסטי רוסי, חבר בתנועת "הנודדים".
קורות חיים

סאוויצקי נולד בטאגאנרוג. משפחתו של סאוויצקי התגוררה בבניין בית הספר לבנים של טאגאנרוג, בו עבד אביו של סאוויצקי כרופא. סאוויצקי הראה כישרון לציור מגיל צעיר. בהיות משפחתו בבית הקיץ שלהם בפראקובקה, על גדת ים אזוב, נהג לצייר את חופי הים.
הוריו נפטרו בצעירותו, בהיותו בן 10, וסאוויצקי עבר להתגורר אצל דודו, באזור לטביה של ימינו. סאוויצקי למד בבית ספר פרטי בתנאי פנימייה, ובשנת 1862 סיים את לימודיו והתקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג, בה למד לצד איליה רפין, איוואן שישקין, ויקטור וסנצוב, מרק אנטוקולסקי, ואסילי סטאסוב וניקולאי קאראמזין, והושפע מהם.
סאוויצקי הצטיין בלימודיו, וזכה במדליות כסף עבור עבודות שונות, ובשנת 1871 זכה במדליית זהב עבור יצירתו "קין והבל".
לאחר סיום לימודיו, למד שנתיים מחוץ לרוסיה באמצעות המלגה שקיבל מהאקדמיה עקב זכייתו, ולאחר שובו הצטרף לקבוצת "הנודדים" והציג בתערוכותיהם. יצירתו "מתקנים את מסילת הברזל" הייתה אחת היצירות הראשונות בתקופה זו המתארת את קשיי פשוטי העם, ומעמד הפועלים.
סאוויצקי השתתף בציור היצירה "בוקר ביער אורנים" של איוואן שישקין. סאוויצקי צייר את הדובים ביצירה זו.
סאוויצקי לימד אמנות בבתי ספר לאמנות במוסקבה, סנקט פטרבורג ופנזה, ובשנת 1897 הפך סאוויצקי לחבר מן המניין באקדמיה הקיסרית. באותה שנה הוא הקים בית ספר לאמנות בפנזה והזמין ללמד בה מספר אמנים בולטים לרבות ניקולאי גרנדקובסקי.
גלריה

"תיקון מסילת הברזל" מעשה ידי סאוויצקי (1874)
"בוקר ביער אורנים" מעשה ידי איוואן שישקין (1886). סאוויצקי צייר את הדובים במרכז היצירה.
"יוצאים למלחמה" (1888)
קנדיד (אופרטה)

| --- | --- |
 מילות השירים:  ריצ'רד וילבור, סטיבן סונדהיים, ג'ון לאטוץ', ליאונרד ברנשטיין 
 מבוסס על:  קנדיד 
 מוזיקה:  ליאונרד ברנשטיין 
 הצגת בכורה:  1 בדצמבר 1956 
 שפה:  אנגלית 
 פרסים:  פרס אוליבייה 
 
קנדיד (באנגלית: Candide) הוא מחזה מוזיקלי (רשמית מכונה "אוֹפֶּרֶטָה קומית") מאת המלחין היהודי-אמריקאי ליאונרד ברנשטיין משנת 1956. המחזה נכתב בעקבות ספרו של וולטר "קנדיד" (1759). קטעים רבים ממנה הפכו לידועים ביותר.
הלבריתן האחראי היה ריצ'רד וילבור, בנוסף לכותבים אחרים, ג'ון לאטוץ', דורותי פארקר, ליליאן הלמן, סטיבן סונדהיים וליאונרד ברנשטיין עצמו.
הדמויות

הדמויות הראשיות אשר מופיעות במחזה הן:
קנדיד - טנור. גיבור המחזה.
וולטר/פנגלוס - בריטון. המספר.
מקסימיליאן - בריטון, אך אפשרי להחליפו בטנור. בנו של הברון שלטי השלוס וסטפאליה.
קונגונד - סופרן. בתו של הרוזן ואחותו של מקסימיליאן.
פאקט - אלטו. זונה, משרתת של הברון ואשתו.
האישה הזקנה - אלטו.
קקאמבו - טנור.
מרטין - בריטון.
הופעות

קנדיד הוצגה לקהל הרחב לראשונה כמחזמר ב-1 בדצמבר 1956. על הכוריאוגרפיה הייתה אחראית אנה סוקולוב, היא הציגה את רוברט רונזוויל כקנדיד, את ברברה קוק הצעירה כקונגונד, מקס אדיראן כד"ר פנגלוס ואיירה פטינה כאישה הזקנה. בתחילת דרכה האופרטה לא התקבלה יפה, ובאמירה כללית ניתן לומר שהיא נחלה כישלון גדול בשנותיה הראשונות. ישנם היסטוריונים הטוענים שניו יורק לא הייתה אז מעוניינת במיוחד באופרטה המתיימרת להיות מחזמר. אחרים האשימו את הלמן בספרה הפוליטי תחילה והלאומי אשר מקבילים בין האינקוויזיציה ומקארתיזם. למרות כל אלו, המוזיקה ביצירה שאותה חיבר לאונרד ברנשטיין הפכה ללהיט בעולם המוזיקה האמנותית.
ללא התערבותו של ברנשטיין, ההופעה התנסתה במספר הופעות בברודוויי תחת בימויו של הארולד פרינס. לילאן הלמן, מחברת הספר המקורי, סירבה שכל חלק שהוא מספרה ייכנס אל ההצגה, אז פרינס הפקיד בידי יו וילר את המשימה לחבר ספר חדש בעל מערכה אחת. המילים לשירים חוברו על ידי קבוצת האנשים המוזכרת לעיל.
בתגובה לבקשות מצד חברות האופרה לגרסה מעט יותר לגיטימית, ההופעה הורחבה על בסיס ספרו של וילר. גרסת הבית בת שתי המערכות מכילה ברובה את המוזיקה של ברנשטיין, וכללה מספר שירים אשר לא תוזמרו להפקה המקורית. היא הוצגה לראשונה בבית האופרה העירוני של ניו יורק ב-1982 תחת בימויו של פרינס, והוצגה 34 פעמים. מאז, חברות האופרה מסביב לעולם ביצעו את הגרסה הזו.
ב-1989, לאחר מותה של הלמן, ברנשטיין לקח על עצמו פרויקט הקלטה אשר ביטא את משאלותיו האחרונות כלפי קנדיד, ושילב בתוכה ליריקה. הקלטה זו משלבת מנת מוזיקה רבה ונחשבת לארוכה מדי בשביל הצגה בתיאטרון.
למרות התגובות הראשונות, קנדיד השיגה פופולריות עצומה. היא פופולרית ביותר בקרב בתי ספר גדולים למוזיקה כמופע תלמידים. הפתיחה המפורסמת שלה מנוגנת כבסיס קבוע במקומות רבים בעולם, ולעיתים תכופות מבוצעת לבדה בקונצרטים. היא מוכרת ברבים כמייצגת העבודה התיאטרלית האחרונה של ליאונרד ברנשטיין. קנדיד מדורגת תכופות כאחת מהיצירות המוזיקליות הגדולות ביותר של המאה ה-20.
חלקיה המוזיקליים של האופרטה

פתיחה (Overture)
הטוב מכל העולמות האפשריים (The Best of All Possible Worlds)
הו, שמחים אנו (Oh, Happy We)
חייב זה להיות כך (It Must Be So)
ולס פריז (Paris Waltz)
נצוץ והיה עליז (Glitter and Be Gay)
אוטו דא פה (Auto Da Fe)
היית בין המתים, אתה יודע (You Were Dead, You Know)
אני נטמעת בקלות (I'm Easily Assimilated)
רביעייה (Quartet)
אהבתי (My Love)
דממה (Quiet)
אלדורדו (Eldorado)
נסיעה טובה (Bon Voyage)
מילים, מילים, מילים (Words, Words, Words)
גבוט ונציה (Venice Gavotte)
מה התועלת? (What's the Use?‎)
ברקרולת המלך (King's Baracolle)
טוּב כלל עולמי (Universal Good)
גרום לגינתנו לגדול (Make Our Garden Grow)
קמברלנד (מרילנד)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מרילנד מרילנד
 מחוז:  מחוז אלגני
 ראש העיר:  ריימונד מוריס
 תאריך ייסוד:  1787
 על שם:  הנסיך ויליאם אוגוסטוס, דוכס קמברלנד 
 שטח:  26.171148 קמ"ר
 גובה:  191 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,076 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  790 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  39°39′09″N 78°45′45″W﻿ / ﻿39.6525°N 78.7625°W﻿ / 39.6525; -78.7625 
 אזור זמן:  UTC -5
 https://www.cumberlandmd.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קמברלנד(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קמברלנד(למפת מרילנד רגילה) אנאפוליס בולטימור פרדריק רוקוויל הייגרסטאון סולסברי וושינגטון דלאוור פנסילבניה מע. וירג'יניה וירג'יניה האוק. האטל. קמברלנד(למפת מרילנד מוגדלת) אנאפוליס בולטימור פרדריק רוקוויל הייגרסטאון סולסברי וושינגטון דלאוור פנסילבניה מע. וירג'יניה וירג'יניה האוק. האטל. קמברלנד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קמברלנד (באנגלית: Cumberland; באופן רשמי נקראת העיר של קמברלנד) היא מושב המחוז של מחוז אלגני שבמרילנד, ארצות הברית, והעיר המרכזית של מטרופולין קמברלנד. במפקד האוכלוסין משנת 2010, אוכלוסיית העיר מנתה 20,859 תושבים, ומטרופולין קמברלנד מנה 103,299 תושבים. קמברלנד היא מרכז עסקים ומסחר של מערב מרילנד ורמות פוטומאק של וירג'יניה המערבית. כינוי נפוץ לעיר הוא "היכן שהדרום מתחיל", משום שהיא שוכנת על קו מייסון-דיקסון.
בעבר העיר הייתה ידועה בשם "Queen Town", משום שהייתה העיר השנייה בגודלה במרילנד. אף שבעבר הייתה העיר מרכז תעשייתי, לאחר מלחמת העולם השנייה ירד מעמדה של העיר כמרכז תעשייתי משום שרוב ההתפתחות העירונית, העסקית והטכנולוגית התרכזה בערי החוף המזרחי. כיום נחשב מטרופולין קמברלנד כאחד העניים ביותר בארצות הברית, והוא מדורג מבחינת הכנסה לנפש במקום ה-305 מתוך 315.
היסטוריה

קמברלנד נקראה על ידי מתיישבים אנגלים על שם בנו של ג'ורג' השני, הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד. העיר נבנתה במקום בו שכנה מצודת קמברלנד שנבנתה ב-1754 ועמדה עד לאמצע המאה ה-18. המצודה שמשה כנקודת המוצא של ההתקפה של הגנרל הבריטי אדוארד ברדוק על המעוז הצרפתי במצודת דוק (פיטסבורג של ימינו) במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. האזור עצמו היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי עמים ילידים. קמברלנד שמשה גם כמאחז של ג'ורג' וושינגטון במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ומפקדתו הצבאית הראשונה נבנתה באזור זה. וושינגטון חזר לקמרבלנד בשנת 1794 כנשיא ארצות הברית כדי לסקור את הכוחות הצבא שהיו בדרכם לדכא את מרד הוויסקי במערב פנסילבניה.
בגלל מיקומה האסטרטגי על מה שבהמשך נודע ככביש קמברלנד דרך האפלצ'ים, שימשה העיר לאחר המהפכה האמריקאית כנקודת הצטיידות עבור מהגרים מערבה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19. סלילת כביש קמברלנד שלימים נקרא "הכביש הלאומי" החלה בשנת 1811, והוא מחבר בין נהר הפוטומאק ונהר אוהיו. הכביש מסתיים בעיר ונדליה שבאוהיו. באותה תקופה הפכה העיר להיות העיר השנייה בגודלה במרילנד לאחר בולטימור.
לתעלת צ'ספיק ואוהיו שנבנתה כדי לשפר את מעבר הסחורות בין המערב התיכון לוושינגטון די. סי, יש מסוף בקמברלנד (המסוף המזרחי נמצא בוושינגטון די.סי.). בהמשך החליפו הרכבות את השימוש בתעלה, כיוון שהן היו מהירות יותר ויכולות לשאת יותר משא. העיר הפכה למרכז תעשייתי מרכזי עם תעשיות זכוכית, מבשלות בירה, בדים ופח.
עם התפתחות התעשייה הכבדה במדינות צפון מזרח ומדינות אזור המיד-אטלנטיק, איבדה העיר מקומות עבודה רבים. כתוצאה מכך ירדה אוכלוסייתה בכמעט מחצית: מ-39,483 תושבים על פי מפקד האוכלוסין משנת 1940 ועד ל-20,859 על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010.
מזג אוויר

קמברלנד נמצאת בתחילת המעבר בין אקלים יבשתי לאקלים סובטרופי גשום, אם כי יש בה יותר מאפיינים של אקלים יבשתי. היא העיר הגדולה היחידה במרילנד שנמצאת באזור של אקלים יבשתי. באזור יש ארבע עונות מובחנות, קיץ חם ולח וחורף מתון (ביחס לאזורים הסובבים אותה, החורפים בה מתונים יותר עם פחות שלג. בממוצע, כ-77 ס"מ לעונה).
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, בעיר 20,859 בני אדם, 9,223 משקי בית ו-4,982 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 799 לקמ"ר. ההרכב הגזעי של העיר הוא 89.4% לבנים, 6.4% אפרו-אמריקאים, 0.2% ילידים אמריקאים, 0.9% אסיאתים, 0.1% מאיים באוקיינוס השקט, 0.3% מגזעים אחרים ו-2.8% ממוצא של שני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מהווים 1.2% מהאוכלוסייה.
מתוך 9,223 משקי הבית בעיר ל-25.9% יש ילדים מתחת לגיל 18 המתגוררים בבית, 34% הם זוגות נשואים החיים יחד, 15.1% מהם מדובר באישה הגרה ללא בן זוג ו-4.9% מהם מדובר בגבר החי ללא בת זוג, ו-46% ממשקי הבית אינם משפחות. 38.9% ממשקי הבית הם אנשים הגרים לבדם. מספר האנשים הממוצע של משק בית הוא 2.19 בני אדם ואילו מספר האנשים הממוצע במשפחה הוא 2.89 בני אדם.
הגיל החציוני בעיר היה 41.4 שנים. 20.9% מהתושבים היו מתחת לגיל 18; 10.2% היו בין הגילאים 18-24; 23.1% היו בין 25 ל-44; 26.2% היו בין 45 ל-64; ו-19.6% היו בני 65 ומעלה. ההרכב המיגדרי של העיר היה 47.0% גברים ו-53.0% נשים.
ערים תאומות

אסטוניה טאפה (אנ'), אסטוניה
אסטוניה ויליאנדי, אסטוניה
הערות שוליים

↑  "American FactFinder". United States Census Bureau. נבדק ב-2017-09-04.
| דגל מרילנד מדינת מרילנד |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אנאפוליס |  |
| אזורים גאוגרפיים | הרי אלגייני • הרי הבלו רידג' • המטרופולין של וושינגטון ובולטימור • מפרץ צ'ספיק • עמק קמברלנד • עמק דלאוור |  |
| היישובים הגדולים ביותר | בולטימור • פרדריק • רוקוויל • גיית'רסבורג • בואי • הייגרסטאון • אנאפוליס • קולג' פארק • סולסברי • לורל • גרינבלט • קמברלנד • וסטמינסטר • היאטסוויל • טקומה פארק • אברדין • האבר דה גרייס • קיימברידג' • ניו קרולטון • פרוסטבורג |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות מרילנד • ספורט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555085805171  GND: 4448590-6  LCCN: n79133195  MusicBrainz: 9d71b04d-4238-435a-b0ce-e501636fbca1  NARA: 10040756  SUDOC: 229716431  VIAF: 133682512   WorldCat (עם VIAF): 133682512
קונסטנטין מקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1839 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 בספטמבר 1915 (יוליאני) (בגיל 76) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ניקולסקויה של הלאוורה אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1863)  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה (1857) 
 תחום יצירה:  ציור, ציור פורטרטים, ציור ז'אנר 
 זרם באמנות:  ריאליזם, האומנות האקדמית 
 הושפע על ידי:  קארל ברולוב 
 יצירות ידועות:  Grand Duke Alexis of Russia 
 פרסים והוקרה:  מסדר סנטה אנה, דרגה 2 (1883) 
 צאצאים:  אלנה לוקש-מקובסקי, סרגיי מקובסקי, ולדימיר מקובסקי 
 
קונסטנטין מקובסקי (ברוסית: Константи́н Мако́вский;‏ 2 ביולי 1839 – 30 בספטמבר 1915) היה צייר רוסי.
ביוגרפיה

קונסטנטין מקובסקי היה צייר ריאליסטי רוסי שהתנגד להגבלות אקדמיות שהיו קיימות בעולם האמנות באותה תקופה. אביו היה דמות מוכרת בעולם האמנות הרוסית וצייר חובב, יגור מקובסקי ואמו הייתה מלחינה. בגלל המקצוע של הוריו, מקובסקי גילה עניין מוקדם בציור ובמוזיקה. הוא נכנס לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בגיל 12, שם הושפע ממורים כמו ואסילי טרופינין וקארל ברולוב. לאחר שסיים את לימודיו, נסע מקובסקי לצרפת בתקווה להיות מלחין, אך לאחר סיבוב הופעות באירופה על מנת להכיר את המוזיקה העממית והקלאסית המסורתית, הוא בחר בסופו של דבר בציור.
בשנת 1858 נכנס מקובסקי לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם יצר יצירות אמנות כמו "ריפוי העיוורים" (1860) "רצח בנו של בוריס גודונוב" (1862). בשנת 1863 מקובסקי ועוד שלושה עשר סטודנטים מחו נגד החלטת האקדמיה לאפשר לצייר רק יצירות אמנות של המיתולוגיה הסקנדינבית בתחרות על מדליית הזהב הגדולה של האקדמיה. כולם עזבו את האקדמיה ללא תעודה. אירוע זה נודע מאוחר יותר בשם "מרד הארבעה עשר".
מאוחר יותר, מקובסקי הצטרף לארטל האמנים, שהייתה אגודה שיתופית שהקים איוואן קרמסקוי, שחבריה היו אמנים ריאליסטים שדגלו בתיאורים ריאליסטיים יותר של חיי היום-יום של רוסיה הצארית.
יצירות בולטות של מקובסקי מתקופה זו הן "האלמנה" (1865) ו"האישה" (1867).
בשנת 1870 הוא הפך לחבר מייסד של החברה לתערוכות אמנות נודדות (הנודדים) והמשיך לעבוד על ציורים בז'אנר הריאליזם. הוא המשיך לנסוע לצפון אפריקה וסרביה באמצע שנות ה-70, מה שהביא לשינוי סגנוני משמעותי כשהחל לשים דגש רב יותר על צבעים וצורות.
ביריד העולמי של 1889 בפריז, הוא קיבל את מדליית הזהב הגדולה על ציורו "מותו של איוון האיום".
עד סוף המאה ה-19, מקובסקי היה אחד האמנים הרוסים המוערכים ביותר ובעלי השכר הגבוה ביותר, שנחשב על ידי כמה מבקרים כמבשר האימפרסיוניזם הרוסי.
הוא מת בשנת 1915 בתאונת דרכים עם חשמלית ברחובות סנט פטרסבורג .
הערות שוליים

↑  Andrey Somov (1890–1907). "Маковский". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary: In 86 Volumes (82 Volumes and 4 Additional Volumes). St. Petersburg.
↑  "Makovsky Konstantin Egorovich, artist"
↑  Konstantin Makovsky Biography, Artwork, Galleries Online | BLOUIN ARTINFO, web.archive.org, ‏2019-03-06
↑  2.3.1. Особенности реализма в России, web.archive.org, ‏2020-08-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459751705171  PLWABN: 9810571250005606  BnF: cb14966167h (data)  GND: 133857808  ISNI: 0000 0000 8040 1357  LCCN: n93011871  NKC: js20211115688  RKD: 52086  SELIBR: 392888  SUDOC: 079403778  ULAN: 500118146  VIAF: 52889416   WorldCat (עם VIAF): 52889416
קנארית (צידון)

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  צידון
 שטח:  3 קמ"ר
 גובה:  200 מטרים
 קואורדינטות:  33°30′13″N 35°22′45″E﻿ / ﻿33.503611111111°N 35.379166666667°E﻿ / 33.503611111111; 35.379166666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןקנארית(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןקנארית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קנארית (בערבית: قناريت) הוא כפר בנפת צידון במחוז דרום לבנון, כ-6 ק"מ דרומית לעיר צידון, מדרום לע'אזיה, ממזרח לכביש החוף (מס' 51), כ-1.5 ק"מ מזרחית לים התיכון, בגובה כ-200 מ' מעל פני הים.
שטח הכפר הוא כ-3,000 דונם.
בשנת 2014 גרו בו 214 בוגרים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני, מהם 211 שיעים ו-3 נוצרים.
היסטוריה

בשנת 1875 כתב ויקטור גרן על הכפר: "קנארית הוא כפר שאוכלס על ידי מתואלים ונבנה על גבי יישוב עתיק, כפי שמעיד מאגר מים שנחצב בסלע, כמה מערות קבורה ומחצבות עתיקות".
הערות שוליים

↑  بلدة قناريت, lub-anan.com, ‏2014
↑  Victor Guérin, Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 3: Galilee, pt. 2., Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 516
קלאוס מאן

| --- | --- |

קלאוס מאן, 1944
 לידה:  18 בנובמבר 1906 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 התאבד:  21 במאי 1949 (בגיל 42) קאן, צרפת 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Cannes (Grand Jas) Cemetery 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 מקום לימודים:  Wilhelmsgymnasium 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 סוגה:  תיאטרון, אוטוביוגרפיה 
 הושפע מ:  תומאס מאן 
 
קלאוס מאן (בגרמנית: Klaus Mann‏; 18 בנובמבר 1906, מינכן – 21 במאי 1949, קאן) היה סופר יהודי-גרמני.
ביוגרפיה

קלאוס היינריך תומאס מאן נולד בשנת 1906 בעיר מינכן שבגרמניה, כילדו השני של הסופר הגרמני הנודע תומאס מאן ואשתו היהודייה קטיה פרינגסהיים. מאן החל לכתוב סיפורים קצרים בשנת 1924, ובשנה לאחר מכן היה למבקר תיאטרון של עיתון ברלינאי. יצירותיו הספרותיות הראשונות ראו אור ב-1925.
שנותיו הראשונות של מאן שפעו משברים. בשל היותו הומוסקסואל נתקל לעיתים קרובות ביחס מזלזל, וקשריו עם אביו, שסלד מנטייתו המינית, היו קשים ומתוחים. בשנת 1933 עזב את גרמניה ועבר להתגורר באמסטרדם. הוא קיבל אזרחות צ'כוסלובקית לאחר שאזרחותו הגרמנית נשללה בידי השלטונות הנאציים. בשנת 1936 עבר לארצות הברית והתגורר בפרינסטון, ניו יורק וניו ג'רזי. בשנת 1943 הוענקה לו אזרחות אמריקאית.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתייך לנערי ריצ'י, ועבד בשירות הצבא האמריקאי.
ספרו המפורסם ביותר הוא "מפיסטו", אשר נכתב ב-1936 והתפרסם באמסטרדם. הספר הוא דיוקן מוסווה אך במעט של גיסו, השחקן גוסטף גרינדגנס. השערורייה הספרותית שהתחוללה סביב הספר הקנתה לו פרסום שלאחר המוות במערב גרמניה, לאחר שבנו המאומץ של גרינדגנס פנה לבית המשפט בניסיון לאסור את הפצת הספר לאחר פרסומו הראשון במערב גרמניה בתחילת שנות השישים. לאחר שבע שנים של דיון משפטי, בית המשפט העליון של מערב גרמניה אסר על הפצת הספר בתוצאה של שלושה נגד שלושה. למרות האיסור נדפסו ונמכרו בגרמניה כ-700,000 עותקים. ב-1971 התבטלה התביעה בשם חופש האמנות. כשהספר יצא לאור מחדש בגרמניה ב-1981, לא נשמעו קולות מחאה. קלאוס מאן הקפיד להדגיש כי לא התכוון לצייר את דמותו של איש מסוים, וכי מפיסטו שלו אינו אדם זה או אחר, אלא תמהיל של תכונות שונות, וכי הכוונה הייתה לתאר דמות סמלית, על רקע חברתי-פוליטי מסוים. אך למעשה, דמותו של השחקן הפגן מתבססת ברובה על דמותו של השחקן הגרמני גוסטף גרינדגנס, גיסו לשעבר של מאן, שהיה נשוי זמן קצר לאחותו האהובה אריקה, והיה גם, בהמשך, בן-חסותו של גרינג.
ספרו של מאן, Der Vulkan, מיטיב לתאר את הווי המהגרים מגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. ספר נודע נוסף שלו הוא "הסימפוניה הפתטית".
מאן מת בקאן ממנת יתר של כדורי שינה, ונקבר בה. אביו, תומאס, שלא רצה להפסיק את מסע ההרצאות שבו השתתף, לא נכח בהלוויה.
ספרו שתורגם לעברית

מפיסטו: רומאן קריירה; מגרמנית: ניצה בן-ארי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('הספרייה החדשה למנויים'), תש"ן 1990.
ראו גם

מפיסטו (סרט)
הערות שוליים

↑  תוכניית המחזה "מפיסטו באתר התיאטרון הקאמרי, עמוד 4 ('"מפיסטו" של קלאוס מאן')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264928905171  PLWABN: 9810537916105606  BIBSYS: 90066542  BNC: 000147143  BNE: XX1014008  BnF: cb11914279v (data)  CANTIC: a10287103  CiNii: DA0030367X  GND: 118577158  ICCU: CFIV090516  ISNI: 0000 0001 2134 015X  LCCN: n81125649  LNB: 000160176  NDL: 00448698  NKC: jn19990005364  NLA: 35326119  NLG: 67808  NLK: KAC199635197  NSK: 000059640  NTA: 068863861  RERO: 02-A016690760  SELIBR: 207838  SNAC: w6m33f1d  SUDOC: 027006158  Trove: 912448  VcBA: 495/282995  VIAF: 56613409   WorldCat (עם VIAF): 56613409
קן סטוט

| --- | --- |

קן סטוט באפריל 2014
 לידה:  19 באוקטובר 1954 (בן 69) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'ורג' הריוט  אקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (1995) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קנת קמפבל "קן" סטוט (באנגלית: Kenneth Campbell "Ken" Stott; נולד ב-23 במאי 1958) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי. מוכר בזכות תפקידיו ב"טרילוגיית ההוביט" ובסרטים "המתאגרף", "פלונקט ומקלין", "חברים לרצח" ו"יום אחד".
ביוגרפיה

סטוט נולד באדינבורו לאם ממוצא סיציליאני שהייתה במקצועה מרצה ולמחנך ממוצא סקוטי. גדל כנוצרי קתולי והתחנך בבית ספר לדרמה "אקדמיית מונטוייו לאומנויות התיאטרון" שבלונדון. בצעירותו הופיע כשחקן מתחיל עבור "הלהקה השייקספירית המלכותית" ועבד למחייתו כאיש מכירות.
סטוט החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות לדוגמת "הבלש המזמר" שיצר דניס פוטר. סטוט התגלה לראשונה בסקוטלנד ובבריטניה בשנת 1994 בזכות תפקיד ראשי לצידו של דייוויד טננט במיני סדרת הדרמה "Takin' Over the Asylum" ובזכות הופעתו בדרמת הפשע של דני בויל "חברים לרצח" בתפקיד מפקח המשטרה מק'אל.
בשנת 1995 זכה סטוט בפרס לורנס אוליביה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "כוס שבורה". ב-1997 התפרסם סטוט בדרמת האגרוף של ג'ים שרידן "המתאגרף" בתור אייק וויר מאמנו של המתאגרף דני פלין (דניאל דיי-לואיס) שהשתחרר מהכלא האירי, בנוסף הופיע לצידו של אלברט פיני בעיבוד האנגלי למחזה הצרתי המצליח "אמנות". ב-1999 שיחק בקומדיית האקשן התקופתית בהפקת גארי אולדמן "פלונקט ומקלין" בתפקיד גנרל צ'אנס.
סטוט זכה להכרת האקדמיה הבריטית בזכות תפקידי טלוויזיה מוערכים שעשה בסדרות "The Vice" בתור המפקח פאט צ'אפל ו"הנקוק וג'ואן" בתפקיד גאוני בתור הקומיקאי טוני הנקוק ב-2005 השתתף בהפקת הטלוויזיה של דייוויד ייטס "הנערה בבית הקפה" בתפקיד שר האוצר של בריטניה אצלו עובד גיבור העלילה לורנס (ביל ניי). ב-2007 השתתף סטוט בדרמה הפוליטית של מייק ניקולס "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" בתפקיד סוחר הנשק הישראלי צבי רפיח. ב-2008 דיבב בסרט " סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן" את דמותה של הגירית טרונפלהאנטר.
ב-2010 שיחק סטוט בדרמה הקומית "טוסט" בתור אלן אביו של נייג'ל סלייטר (פרדי היימור). ב-2011 הופיע בדרמה "יום אחד" בתפקיד סטיבן אביו של דקסטר מאייו (ג'ים סטרג'ס) . ב-2012 זכה סטוט לתפקיד בסרטו המצליח של פיטר ג'קסון "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתור הגמד באלין נאמנו של ת'ורין. ג'קסון שהעריך במיוחד את עבודותיו של סטוט בחר בו לתפקיד ביחד עם אשתו תסריטאית הסרט פראן וולש.
לסטוט ילד אחד מגרושתו אליזבת.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

למען המלכה והמדינה (1990)
חברים לרצח (1994)
להיות אנושי (1994)
קדחת המגרש (1997)
המתאגרף (1997)
גובה החוב (1999)
פלונקט ומקלין (1999)
אשן כשאמות (2003)
המלך ארתור (2004)
הנערה בבית הקפה (2005)
קזאנובה (2005)
מלחמתו של צ'ארלי וילסון (2007)
סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן (2008)
יום אחד (2010)
המטבח של סלייטר (2010)
ההוביט: מסע בלתי צפוי (2012)
ההוביט: ישימון סמאוג (2013)
ההוביט: קרב חמשת הצבאות (2013)
דייט בהפתעה (2015)
קפה סוסייטי (2016)
100 רחובות (2016)
האוקיינוס שבינינו (2018)
החפירה (2021)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הבלש המזמר (1986)
משיח (2001)
ריבוס (2007-2006)
הנמלטת (2011)
מלחמה ושלום (2016)
רצח בדם קר (2017)
הערות שוליים

↑  Ken Stott Biography, Filmreference.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337440805171  BNE: XX5634315  BnF: cb140713398 (data)  GND: 1154960560  ISNI: 0000 0000 7840 9851  LCCN: no2002099364  NKC: xx0214433  NTA: 333030613  SUDOC: 165512628  VIAF: 13754369   WorldCat (עם VIAF): 13754369