stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החזית הדרום-מערבית (האימפריה הרוסית)
מפקדים

גנרל חיל הרגלים ניקולאי איוואנוב (19 ביולי 1914 – 17 במרץ 1916)
גנרל חיל הפרשים אלכסיי ברוסילוב (29 במרץ 1916 – 21 במרץ 1917)
לוטננט גנרל אלכסיי גוטור (21 במרץ 1917 – 10 ביולי 1917)
גנרל חיל הרגלים לאוור קורנילוב (10 ביולי 1917 – 18 ביולי 1917)
לוטננט גנרל פיוטר בלוייב (18 ביולי 1917 – 31 ביולי 1917)
לוטננט גנרל אנטון דניקין (31 ביולי 1917 – 29 באוגוסט 1917)
לוטננט גנרל פיודור אוגורודניקוב (29 באוגוסט 1917 – 9 בספטמבר 1917)
לוטננט גנרל ניקולאי וולודצ'נקו (9 בספטמבר 1917 – 24 בנובמבר 1917)
לוטננט גנרל ניקולאי סטוגוב (24 בנובמבר 1917 – עד הפירוק)
החזית הדרומית (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  22 ביוני 1941   31 בדצמבר 1942 – 25 ביולי 1942   20 באוקטובר 1943
 מלחמות:  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
החזית הדרומית היה שמה של קבוצת ארמיות של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בשורת מערכות צבאיות בחזית המזרחית בשנים 1941-1943.
היסטוריה > הקמה ראשונה

החזית הוקמה לראשונה ב-22 ביוני 1941, מיד לאחר פלישת הצבא הנאצי לשטח ברית המועצות (מבצע ברברוסה) מכוחות שהשתייכו למחוז הצבאי אודסה.
עם פתיחת המלחמה נגד גרמניה הנאצית לחמו יחידות החזית נגד הצבא הרומני בחזית שאורכו כ-700 ק"מ. לאחר תבוסות של החזית הדרום-מערבית בקרב אומן וקרב קייב החזית נסוגה לקו ההגנה החדש והתארגנה לאורך נהר הדנייפר. חלק מיחידות שהיו שייכות לחזית נותרו בעורף והגנו על אודסה הנצורה וחצי האי קרים סביב סבסטופול.
אומנם ב-5 באוקטובר ארמיית הפאנצר הראשונה הגיע לחופי ים אזוב וכיתרה את הארמייה ה-18 הסובייטית. כ-100 אלף חיילים נפלו לשבי.
יחידות החזית המשיכו לסגת וב-20 בנובמבר 1941 עזבו את רוסטוב על דון. אומנם כבר ב-28 בנובמבר 1941 העיר שוחררה מהגרמנים וזה היה אחד הניצחונות הראשונות של הצבא האדום במהלך שנת 1941. במהלך אביב-קיץ 1942 החזית ספגה תבוסות במהלך קרב חרקוב השני ומבצע וורונז'-וורושילובגרד. כתוצאה מכך, מפקד החזית רודיון מלינובסקי שוחרר מתפקידו והחזית פורקה.
היסטוריה > הקמה שנייה

החזית הוקמה בפעם השנייה על בסיס יחידות של חזית סטלינגרד. החזית השתתפה בקרב על קווקז ובקרבות לשחרור אוקראינה המזרחית ורוסטוב על דון בסוף 1943 שמה של החזית שונה לחזית האוקראינית הרביעית.
מפקדים

איוואן טיולנב (יוני-אוגוסט 1941)
דמיטרי ריאבישב (אוגוסט-אוקטובר 1941)
יעקב צ'רביצ'נקו (אוקטובר-דצמבר 1941)
רודיון מלינובסקי (דצמבר 1941-יולי 1942)
אנדריי יריומנקו (ינואר-פברואר 1943)
רודיון מלינובסקי (פברואר-מרץ 1943)
פיודור טולבוחין (מרץ-אוקטובר 1943)
החזית הבלטית השנייה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 באוקטובר 1943 – 1 באפריל 1945 (שנה)
 מקים היחידה:  מרקיאן פופוב
 מלחמות:  מבצע לנינגרד-נובגורוד   המתקפה הבלטית   מבצע ריגה
 פיקוד
 מפקדים
 
החזית הבלטית השנייה (ברוסית: 2-й Прибалтийский фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש לטביה.
היסטוריה

ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית הבלטית לחזית הבלטית השנייה, ולמפקדה מונה מרקיאן פופוב.
החזית השתתפה במבצע לנינגרד-נובגורוד, ולאחר מכן לחמה במבצע סטאראיה רוסה-נובורז'ב. בקיץ 1944 לחמה החזית במתקפה הבלטית ובמבצע ריגה, ולאחר מכן מילאו כוחותיה חלק חשוב במצור על קבוצת ארמיות קורלנד הגרמנית.
ב-1 באפריל 1945 פורקה החזית, ויחידותיה הועברו לחזית לנינגרד.
מפקדים

מרקיאן פופוב (20 באוקטובר 1943 – אפריל 1944)
אנדריי יריומנקו (אפריל 1944 – 26 במרץ 1945)
לאוניד גובורוב (26 במרץ 1945 – 1 באפריל 1945)
הערות שוליים

↑  שהוקמה על בסיס החזית הצפון-מערבית
האיגרת אל הגלטים

| --- | --- |

 פרק 1 מהאיגרת אל הגלטים  פרק 4 מהאיגרת אל הגלטים  פרק 5 מהאיגרת אל הגלטים  פרק 3 מהאיגרת אל הגלטים  פרק 2 מהאיגרת אל הגלטים  פרק 6 מהאיגרת אל הגלטים 
 מידע כללי
 מאת:  פאולוס 
 שפת המקור:  יוונית 
 סוגה:  איגרת 
 
כתב-יד 6238 המתוארך בין 150 ל-250 לספירה. בחציו התחתון: תחילת האיגרת אל הגלטים, פסוקים א'-ח' בפרק הראשון.
האיגרת אל הגלטים היא מכתב של פאולוס אל הקהילה הנוצרית בפרובינקיה הרומית גלטיה שבאנטליה, והוא אחד מספרי הברית החדשה – כתבי הקודש של הנצרות.
התמה העיקרית של האיגרת היא המחלוקת שהייתה בנצרות הקדומה בדבר חוקי התורה והאם יש לקיימם.
גלטים

המכתב ממוען אל הכנסייה הנוצרית בגלטיה שבאסיה הקטנה, אולם המיקום המדויק של הקהילות הנוצריות באזור זה אינו ברור. יש הטוענים שמדובר בקהילות בצפונה של טורקיה של ימינו, אולם רוב החוקרים סבורים כי מדובר בקהילות שגרו במרכז הפרובינקיה הרומית שהייתה באסיה הקטנה בעת שנכתבה האיגרת.
רקע היסטורי

הקהילות הנוצריות בגלטיה (בערים פיסידה, איקוניום, ליסטרה ודרבה) נוסדו על ידי פאולוס. קהילות אלה כללו בעיקר מומרים לנצרות שהיו קודם לכן עובדי אלילים פגניים. לאחר שפאולוס עזב את גלטיה, החלו הקהילות לסטות מהנחיותיו והתקרבו אל היהדות ותורת משה. ככל הנראה הגיעו אל קהילות אלה נוצרים שהיו קודם לכן יהודים ושמרו את חוקי התורה בנוסף לאמונתם בישו.
האיגרת שנשלחה על ידי פאולוס נועדה להוכיח את הקהילות ולהזהיר אותן מפני סטייה מתורתו. 
מהאיגרת עולות מחלוקות שהיו בנצרות הקדומה בדבר ברית המילה ושמירת השבת. 
כמו כן, ישנה סברה כי השליחים שנשלחו אל קהילות אלה היו שליחים של הפטריארך של ירושלים באותה עת יעקב הצדיק (אחי ישו) ומדובר למעשה לא בסטייה מהנחיותיו של פאולוס אלא במחלוקת שבין ראשי הכנסייה שהיו בירושלים לבין פאולוס עצמו ותקיפת מעמדו כשליח.
שפת האיגרת

P46, כתב היד הקדום ביותר הנמצא לאיגרת זו, כתוב יוונית. יש הסוברים שהאיגרת נכתבה במקורה בעברית או בארמית.
מועד חיבור האיגרת

כמעט כל החוקרים מסכימים כי פאולוס עצמו כתב את האיגרת. הוויכוח העולה מאיגרת זו – בדבר המרת הגויים לנצרות – מעיד על כך שמדובר באיגרת שחוברה בראשית ימי הנצרות, בתקופה שבה מרבית המאמינים היו יהודים ומיעוטם גויים שהתנצרו.
ישנה סברה כי האיגרת נכתבה זמן קצר לאחר ביקורו השני של פאולוס בגלטיה (מעשי השליחים, י"ח,  23). ביקור זה נערך לאחר מועצת ירושלים(אנ'), ולפי סברה זו האיגרת נכתבה בחורף שבין שנת 57 ל-58, בעת שהותו של פאולוס בקורינתוס (שם, כ',  3). גם לפי דעתו של ג'ון פ. מאייר האיגרת נכתבה במחצית השנייה של שנות ה-50.
סברה אחרת גורסת שהאיגרת נכתבה לפני הביקור בירושלים, בעת שפאולוס שהה בטרסוס הסמוכה, וסברה שלישית גורסת שהאיגרת נכתבה בעת הביקור הראשון עצמו, כאשר כונסה מועצת ירושלים (על פי סברה זו, האיגרת היא הראשונה מבין האיגרות שכתב פאולוס).
גרסאות קדומות

הגרסה הקדומה ביותר של האיגרת ששרדה עד ימינו נכתבה בשנת 200 לערך – כ-150 שנה לאחר כתיבת האיגרת המקורית. פפירוס זה, המכונה P46, מכיל מקטעים בלבד מהאיגרת.
תוכן האיגרת

בפסקת הפתיחה של האיגרת (א',  1–10) מסביר פאולוס את המטרה לשמה היא נכתבה.
פאולוס דן בסמכותו כשליח (א',  11–19) למרות עברו כלוחם נגד הנצרות, ובהמשך הוא מציג את אי תקפות התורה ומצוותיה למאמיני הנצרות כמו ברית מילה, תחולת דיני הכשרות על הנוצרים הנכרים (שאינם ממוצא יהודי) והיחס הכללי של הנוצרים לתורה, בהסתמך על הכתוב בה – שהיא נועדה ליהודים בלבד, ושהיא משמשת אף כקללה להם, מאחר שלא קיימוה.
התורה: התורה הגבילה את עצמה עם תנאי של שמירתה. ברגע שלא נשמרה היא בטלה. וזאת על מנת למסור את האמונה האמיתית לידיהם של הנוצרים והמאמינים, הממשיכים את הרוח האמיתית של התורה מבלי להיצמד למילותיה ולטקסיה. (ור' על מדרשי הפסוקים בהרחבה על כך).
ברית המילה: הִנֵּה אֲנִי פוֹלוֹס אֹמֵר לָכֶם שֶׁאִם־תִּמּוֹלוּ לֹא־יוֹעִיל לָכֶם הַמָּשִׁיחַ – ברית המילה דווקא מזיקה, שכן היא גורמת להתחייבות בקיום התורה, והתחייבות זאת נועדה מלכתחילה להיות בטלה והולכת.
עם ישראל: אִם־לַמָּשִׁיחַ אַתֶּם – הִנְּכֶם זֶרַע אַבְרָהָם, וְיוֹרְשִׁים: כְּפִי הַהַבְטָחָה. – המאמינים בישו הם היורשים האמיתיים של הבטחות התורה.
תוכן האיגרת > מדרשי הפסוקים

מהפסוק על אברהם "והאמין בה' ויחשבה לו לצדקה", הדגיש פאולוס שהאמונה קדמה לתורה, ושהובטח לאברהם שאמונתו תהיה לכל העמים. לכן כאשר הברית הופרה בידי היהודים, התורה מתבטלת ומקללת את היהודים, על סמך הפסוק "ארור אשר לא יקים את דברי התורה הזאת".
מהפסוק "ושמרתם את חֻקתי ואת משפטי אשר יעשה אֹתם האדם וחי בהם..." הוא למד שהתורה היא מערכת עשייה מותנית, שאם אין עושים אותה, היא בטילה, לעומת האמונה הקיימת לעולם. לדעתו, הנוצרים (או לפחות הנוצרים הנכרים) ניצלו מקללה נוראית, בכך שאינם מחויבים לתורה המקללת את מי שאינו שומר אותה כראוי, ואת זאת הוא לומד מהפסוק "כי קללת אלהים תלוי"
במקום אחר מהמילים בתהלים "כי לא יצדק לפניך כל חי"  פאולוס מבין שהתורה מראש ידעה שאי אפשר לשמור עליה, ולכן מלכתחילה "נועדה להפרה" על מנת שהאמונה תימסר לעולם כולו דרך הנצרות. באיגרת גם נמצא המדרש הידוע (והעתיק) עת לעשות לה' הפרו תורתיך – במשמעות: יש זמנים שחייבים להפר את התורה לצורך הקב"ה. במקרה זה פאולוס מייחס את המובן לאלהים והאמונה בו דרך ישו.
את הפסוק "לאחיך לא תשיך" (כי תצא) דרש פאולוס כנשיכה ואכילה, כלומר, הפסוק מצווה להתנהג יפה אחד לשני, להתחשב, ובעיקר להימנע מיצר מיני (תאוות בשר).
בפרק הרביעי הוא דורש את הולדת ישמעאל ויצחק, כאלגוריה למצבי האומות. מכיוון שהיהודים משועבדים לתורה הרי הם "בני האמה" כלומר בני ישמעאל, ואילו הנוצרים החופשיים מן התורה הם בני יצחק, והם היורשים האמיתיים של הבטחת אברהם. כך מגיעה אליהם, לנוצרים, הנבואה "רני עקרה... כי רבים בני שוממה מבני בעולה" כלומר הם כעת ישראל האמיתית, בני השוממה, לעומת היהודים בני הבעולה (בהמשך לאותו קו), וכמו שפאולוס דורש את הפסוק בפרשת שופטים: כִּי תוֹעֲבַת ה' א' כָּל עֹשֵׂה אֵלֶּה, כֹּל עֹשֵׂה עָוֶל – זהו עול לעשות תועבות (והכוונה לתאוות מין).
מהמלים "איש בחטאו יומת" (פרשת כי תצא) הוא למד שאל לו לאדם לכעוס על אחרים חוטאים. אדרבה, עליו לקחת על עצמו אחריות על חטאי אחרים, ומהפסוק באלפא ביתא שבתהלים "מכל מלמדי השכלתי כי עדותיך שיחה לי" הבין שיש לפעול לחלוקת הכבוד למורים ובריחה מכבוד עצמי.
את דברי הושע "כִּי רוּחַ יִזְרָעוּ וְסוּפָתָה יִקְצֹרוּ", וכן את איוב "כַּאֲשֶׁר רָאִיתִי חֹרְשֵׁי אָוֶן, וְזֹרְעֵי עָמָל יִקְצְרֻהוּ" הבין בשני אופנים: לפי הפשט, אין לזרוע להבלים, ומה שתעשה חוזר אליך, ולפי הדרש כדאי לזרוע ב"רוח" כי מקבלים בחזרה "רוח חיי עולם" – וכוונתו לרוח האמונה הנוצרית.
הערות שוליים

↑  מעשי השליחים, פרק ט"ז, פסוק 6
↑  Antioch and Rome: New Testament Cradles of Catholic Christianity. New York, NY: Paulist Press, 1983
↑  פרק ה', פסוק 2
↑  פרק ג', פסוק 29
↑  בראשית, ט"ו, ו'
↑  דברים, כ"ז, כ"ו
↑  ויקרא, י"ח, ה'
↑  הפסוק נאמר על חייבי עונש מוות: "לֹא תָלִין נִבְלָתוֹ עַל הָעֵץ כִּי קָבוֹר תִּקְבְּרֶנּוּ בַּיּוֹם הַהוּא, כִּי קִלְלַת אֱלֹהִים תָּלוּי, וְלֹא תְטַמֵּא אֶת אַדְמָתְךָ...".
↑  הפסוק המקורי הוא מתהלים (מזמור "ה' שמע תפילתי"):  "וְאַל תָּבוֹא בְמִשְׁפָּט אֶת עַבְדֶּךָ, כִּי לֹא יִצְדַּק לְפָנֶיךָ כָל חָי" דוד מבקש לא להגיע למשפט, כי אין לו ספק שיפסיד כלומר: "אין אדם מושלם". שיבוש הפסוק כפי שמופיע כאן (לא יצדק לפניך כל בשר), מופיע בפיוטים ובספרות יהודית נרחבת, ואף נכנס לנוסח תפילת יום הכיפורים.
| ספרי הברית החדשה |
| --- | --- | --- |
| הבשורות | הבשורה על-פי מתי • הבשורה על-פי מרקוס • הבשורה על-פי לוקאס • הבשורה על-פי יוחנן |  |
| מעשי השליחים | מעשי השליחים |  |
| איגרות פאולוס | אל הרומאים • הראשונה אל הקורינתים • השנייה אל הקורינתים • אל הגלטים • אל האפסים • אל הפיליפים • אל הקולוסים • הראשונה אל התסלוניקים • השנייה אל התסלוניקים • הראשונה אל טימותיוס • השנייה אל טימותיוס • אל טיטוס • אל פילימון • אל העברים |  |
| האיגרות הכלליות (קתוליות) | איגרת יעקב • איגרת פטרוס הראשונה • איגרת פטרוס השנייה • איגרת יוחנן הראשונה • איגרת יוחנן השנייה • איגרת יוחנן השלישית • איגרת יהודה |  |
| חזון יוחנן (ההתגלות) | חזון יוחנן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265940905171  PLWABN: 9810688438605606  BIBSYS: 90096506  BnF: cb120476207 (data)  GND: 4075945-3  LCCN: n79089204  SUDOC: 028692519  VIAF: 183875648   WorldCat (עם VIAF): 183875648
הגדת מנטובה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  עברית, ארמית, יידיש
 סוגה:  הגדה של פסח 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'אקומו רופינלי 
 תאריך הוצאה:  1560 
 
בצאת ישראל, מתוך הגדת מנטובה, 1560
רבי עקיבא בהגדת מנטובה
הגדת מנטובה היא הגדה של פסח מאוירת שנוצרה בשנת 1560 במנטובה שבאיטליה. היא נחשבת להגדה המאוירת המודפסת הראשונה על אדמת איטליה. למרות מיקום הדפסתה - ההגדה היא בנוסח אשכנז, היות שבמאה ה-16 היו במנטובה יהודים אשכנזים רבים. בעמוד האחרון אף צורף תרגום ליידיש של הפיוט "אדיר הוא".
מבנה וסגנון

הגדת מנטובה הודפסה על ידי ג'אקומו רופינלי. בית הדפוס לא היה יהודי, אולם הסידור היה בהשגחתו של יצחק בן סולומון, מנהל בית הכנסת במנטובה. כבר מהעמוד הראשון ניתן להבחין בהשפעתה של הגדת פראג, הוא זהה לה מבחינה טיפוגרפית על אף הוספת איורים חדשים ועיטורים בשוליים. בעוד שבהגדת פראג רק שלושה עמודים עם גבולות, כל דפי הגדת מנטובה מוקפים בגבולות.
בהגדת מנטובה ניכרת השפעת אמנות הרנסאנס האיטלקית. לדוגמה: אברהם חוצה את נהר הפרת בדרכו לכנען מתואר במהדורה כמי שמפליג בגונדולה. 'הבן החכם' הוא העתק של הנביא ירמיהו בציורו של מיכאלאנג'לו בקפלה הסיסטינית בותיקן. 'הבן הרשע' מתואר כקונדוטייר (ראש צבא שכיר) איטלקי. 'התם' מזכיר את הדמות מהאילוסטרציות של הנס הולביין על הפסוק בספר תהילים "אמר נבל בליבו". הסדר של ליל הפסח מזכיר תמונה נוצרית של משתה חתונה באחד הבשורות.
המיזוג בין הסגנונות משלב רקעים פרחוניים בסגנון איטלקי וחיתוכי עץ של הגדת פראג. בנוסף, בהגדה איורים של מלאכים וכרובים מזמרים, ראשי אריות עם טבעת בפה המזכירים מזרקות באיטליה, שימוש בסגנון גותי, באותיות גדולות, בצמחים ואשכולות ענבים, כולם מזוהים עם האמנות האיטלקית.
יחד עם אמנות הרנסאנס משתלבים איורים של נושאים יהודיים כדוגמת: דוד המלך, אליהו הנביא, אפיית מצות, משה ואהרן ועבודת הפרך של בני ישראל במצרים.
הערות שוליים

↑  הגדת מנטובה, באתר מוזיאון ישראל
1 2 3  מרים טל, הגדת מנטובה, למרחב, 24 באפריל 1970
↑  ראובן קשאני, ציורים המקשטים את ההגדה, במערכה, 27 במרץ 1964
↑  Printed Passover Haggadah: a Tale of Four Cities: Prague, Mantua, Venice, Amsterdam
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
הדיוויזיה ה-205 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 באוגוסט 1939 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-205 (בגרמנית: 205. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 כדיוויזיית הלאנדווהר ה-14, והועמדה תחת פיקוד ארנסט ריכטר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-25, שהיה חלק מהארמייה השביעית בחזית המערבית. ב-1 בינואר 1940 שונה שם הדיוויזיה להדיוויזיה ה-205, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב האחרון כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה. ביולי 1940 שוחררה הדיוויזיה, ובינואר 1941 גויסה שוב והוצבה בצרפת. בפברואר 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בתחילה כחלק מארמיית הפאנצר השלישית ומהארמייה התשיעית לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובאוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, ולבסוף נלכדה יחד עם שאר קבוצת הארמיות בכיס קורלנד, ובסוף המלחמה נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי הצבא האדום.
מפקדים

ארנסט ריכטר (26 באוגוסט 1939 - 1 במרץ 1942)
פאול זייפארדט (1 במרץ 1942 - 5 בנובמבר 1943)
ארנסט מיכאל (5 בנובמבר 1943 - 1 בדצמבר 1943)
הורסט פון מלנתין (1 בדצמבר 1943 - 15 בנובמבר 1944)
ארנסט בילר (15 בנובמבר 1944 - 20 בנובמבר 1944)
קרל גיזה (20 בנובמבר 1944 - 8 במאי 1945)
החכם לא ידבר

החכם לא ידבר (סינית מפושטת: 子不语, סינית מסורתית: 子不語, פין-יין: zǐ bù yǔ), הוא אוסף של סיפורים על טבעיים אמיתיים-לכאורה. האוסף נערך בתקופת שושלת צִ'ינְג על ידי המלומד יְוֵּ'אן מֵיי בן המאה ה-18, ופורסם לראשונה בשנת 1788. הוא כתוב בסינית קלאסית, וכולל 746 סיפורים ב24 כרכים. ישנו גם ספר המשך הכולל עשרה כרכים.
שם הספר

שם הספר "החכם לא ידבר" מתייחס לאימרה מתוך מאמרות קונפוציוס: "החכם לא ידבר על מוזרויות, על אלימות, על מהומות ועל רוחות", ומכוון לכך שהספר עוסק בדיוק באותם נושאים שנדחקו לשוליים בידי המלומדים. השימוש בביטוי של קונפוציוס עצמו ספג ביקורות כשימוש נלוז בטקסטים הקונפוציאניים.
שמו הרשמי של הספר שונה על ידי הכותב ל"ההרמוניה החדשה של צ'י". והוא ניתן לאחר שהכותב גילה שישנו כבר ספר בשם "החכם לא ידבר", ולפיכך החליט לכנותו בשם המתייחס לספר הפלאות "ההרמוניה של צ'י", אשר מוזכר בג'ואנג דזה. עם זאת הספר זכה לפרסומו דווקא תחת שמו המקורי.
על התוכן

הספר מרבה לעסוק בענייני שדים, ורבים מאלו הגיעו מפיהם של ידידיו וקרוביו של יְוֵּ'אן מֵיי. חלק קטן מהסיפורים מגיע מדיווחים או מסמכים ממשלתיים, ובמקרים הללו יְוֵּ'אן מֵיי מציין במפורש את מקורם. כך למשל הסיפור "צָ’אנְג גֶה מתלוננת על עוול" פותח במילים "בשנתו ה16 של הקיסר צְ'ייֵנְלונְג, ביום השלישי של החודש השמיני, קראו בעלון הממלכתי". הסיפורים בספר מתומצתים ונוחים לקריאה. לוּ שׂוּ'ן אמר עליהם "זונחים את העיטורים, וקרובים לטבעי." אך גם "ישירים ביותר וגדלים פרא". הסיפורים ב"החכם לא ידבר" זכו לאינספור גרסאות וחיקויים, והתפרסמו ברבים.
הפרסום

הספר פורסם לראשונה בשנת 1788, כאשר יו'אן מיי היה כבר בן 72. בניגוד למקובל בקונפוציאניזם השמרני של החצר הקיסרית, הכילו הסיפורים מארג עשיר של חיי יומיום, כולל עיסוק ברוחות, ביחסי מין, בבגידות, בנקמות, בחילופי מין, בהומוסקסואליות ובשחיתות. יו'אן מיי הגן על היצירה כגחמה של אדם זקן המבקש ליהנות קצת בימיו האחרונים, אם כי סיפורים רבים ביצירה למעשה עסקו בעניינים של הממסד הקונפוציאני עליהם התמרמר.
היצירה נעשתה כה פופולרית שבשנת 1836 צינזר אותה הממשל כחלק מניסיון לדכא כל נטייה אנטי-ממסדית.
תרגומים > אנגלית

מבחר של 101 סיפורים מתוך הספר וספר ההמשך שלו פורסם ב-1996 תחת הכותרת "Censored by Confucius: Ghost Stories by Yuan Mei". ISBN 1563246805.
הספר תורגם לאנגלית במלואו בשנת 2013 תחת הכותרת "Zibuyu, What The Master Would Not Discuss, according to Yuan Mei (1716 - 1798): A Collection of Supernatural Stories (2 vols)" בידי פרופ' פאולו סנטאנג'לו במשותף עם ין בייון. ISBN 9004250328.
תרגומים > עברית

שתי המגילות הראשונות של הספר תורגמו לעברית בידי עופר ולדמן בשנים 2012 ו-2014. התרגום לא פורסם עדיין, אולם סיפורים מתוכו זמינים באינטרנט.
הערות שוליים

↑  袁枚
↑  בפרק 述而
↑
Yuan, Mei (1996).  Louie, Kam; Edwards, Louise (eds.). Censored by Confucius: Ghost Stories by Yuan Mei. New York: M. E. Sharpe. p. xxiii.
↑  新齊諧
↑  Yuan 1996, p. xxxiii.
↑  לוּ שׂוּ'ן "קווים להיסטוריה של הרומן בסין" (《中国小说史略》)
↑  Thome, Jennifer (2008). STRANGE OVERTONES: THE EXPRESSIONS OF RESENTMENT AND COMPASSION IN YUAN MEI’S WHAT THE MASTER DOES NOT SPEAK OF (MA). Arizona State University. p. 27.
↑  Yuan 1996, p. xxiii.
הגדת ניו יורק (1837)

הגדת ניו יורק היא הגדה של פסח משנת 1837. ככל הנראה ההגדה הראשונה שהודפסה באמריקה בנוסח העברי המקורי לצד תרגום לאנגלית.
ההגדה יצאה לאור והודפסה על ידי שלמה בן צבי הירש והיא מבוססת על הגדה שהודפסה בלונדון על ידי דוד לוי, שגם תרגם את ההגדה לאנגלית.
ההגדה כוללת בנוסף לתרגום האנגלי גם את הנוסח העברי המקורי. התרגום האנגלי מובא מול העברית, עם הבהרות קטנות.
ההגדה כתובה לפי מנהגי אשכנז וספרד. הקטעים "חד גדיא" ו"אחד מי יודע" אינם מתורגמים לאנגלית ומופיעים בשפה העברית בלבד.
ראו גם

הגדת וושינגטון
הגדת נירנברג הראשונה
הערות שוליים

↑  Service for the two first nights of Passover : in Hebrew and English : according to the custom of the German & Spanish Jews / translated into English by the late David Levi, of London | ספר | Levi, David, 1740-1799 (translator) | Levi, David, 1740-1799 (translator) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  גלגולה של הגדה | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-04-18
↑  הספרייה הלאומית, הצצה לכמה מההגדות שישאירו אתכם פעורי פה, באתר הספרנים, ‏2018-03-15
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
הדיוויזיה ה-207 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  29 באוגוסט 1916 – 20 בינואר 1919 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-207 (בגרמנית: 207. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-29 באוגוסט 1916 בחזית המערבית והיא לחמה בקרבות השונים, ובכלל זה הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב איפר הרביעי ומתקפת האביב. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, וב-20 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

מקס שרטר (29 באוגוסט 1916 – 18 באוקטובר 1918)
וילהלם מתיאס (19 באוקטובר 1918 – 20 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
היינקל He 51

היינקל He 51 היה מטוס קרב חד מושבי ודו-כנפי שפותח על ידי חברת היינקל ושירת את גרמניה הנאצית ובעלות בריתה במהלך מלחמת האזרחים בספרד ותחילת מלחמת העולם השנייה.
ה-He 51 פותח כמטוס קרב, אך כבר בכניסתו לשירות התבררה נחיתותו הרבה אל מול מטוסי התקופה. שתי גרסאות עיקריות פותחו על בסיסו; ה-He 51B (ממנו יוצרו כ-450 מטוסים) כולל ה-He 51B-2 ששימש מטוס ימי, וה-He 51C ששימש לתקיפה קרקעית וכמפציץ צלילה. מבין הדגמים, מטוסי התקיפה הקרקעית היו מוצלחים במיוחד והשימוש בהם על ידי טייסים מוצלחים כגון אדולף גאלאנד, הביאו לפיתוח טקטיקות הלוחמה שיוטמעו במהלך מלחמת העולם השנייה ביחידות התקיפה הקרקעית עם מטוסי היונקרס Ju 87 שיחליפו את ה-He 51C.
המטוס שירת באופן נרחב במהלך מלחמת האזרחים בספרד בעיקר במסגרת לגיון הקונדור, הוא היה למעשה מטוס הקרב של הלופטוואפה הצעיר עוד כשהקמתו מחדשה הייתה מנוגדת להבנות הפסקת האש של מלחמת העולם הראשונה ולכן נשתמרה בסוד. עם חזרת הטייסים הגרמנים מספרד, כבר החלו להיקלט מטוסי ה-Bf 109 שהיו קפיצת דרך אל מול ה-He 51. עם זאת מטוסי ההיינקל המשיכו לשרת בתור מטוסי אימון בחודשי המלחמה הראשונים, כמו גם מפציצי צלילה עד לקליטתם של מטוסי היונקרס Ju 87.
דגמים עיקריים

דגם הקרב הראשוני He 51A-1
מטוס ימי He 51W
דגם תקיפה קרקעית He 51C (מטוסו של אדולף גאלאנד)
הערות שוליים

↑  (לופטוואפה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החזית הדמוקרטית של סיקים

| --- | --- |

 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  4 במרץ 1993 – הווה (31 שנים)
 שיא כוחה:  32 מתוך 32 (2009-2014)
 שפל כוחה:  1 (2022)
 נציגויות בפרלמנטים
 האספה המחוקקת של סיקים:  1 / 32
 
החזית הדמוקרטית של סיקים (בדוואנגרי: सिक्किम डेमोक्रेटिक फ्रन्ट; באנגלית: Sikkim Democratic Front) היא מפלגה הודית שמרכזה בסיקים. המפלגה שימשה כמפלגת השלטון במדינה מ־1994 ועד 2019.