stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' ביסיל
ביוגרפיה > לונדון ופריז

לאחר תקופה מסוימת שעבד כדוור כפרי, במהלכה הציג בתערוכה השנתית של מועדון האמנויות אילקסטון, הוא החליט לנסות לקחת את עבודתו ללונדון. הוא הגיע ללונדון בשנת 1922 והציג את עבודותיו כאמן מדרכה מחוץ לבית בוש. שם הוא 'נצפה' על ידי חבר בליגת האמנויות, אשר לקח בשנת 1924 תיק מציורי הכרייה שלו לתערוכות ברחבי הארץ.
זמן קצר לאחר מכן, גלריית רדפרן ברחוב בונד הציעה לו להציג תערוכה שקיבלה שבחי ביקורת גדולים באפריל 1925. ביסיל התפרסם מיד וגרם לתחושה חזקה בתמונותיו של כורים העמלים מתחת לאדמה. זה היה נושא חדש בעיני קהילת האמנות בלונדון, עשר שנים לפני שציירי קבוצת אשינגטון הגיעו לתהילה. התערוכה סוקרה על ידי כל מבקרי האמנות והעיתונים הגדולים. תערוכות אחרות בגלריית רדפן הגיעו לאחר מכן וביסיל עבד בהצלחה בלונדון במשך 5–6 השנים הבאות.
זמן קצר לאחר פתיחת התערוכה הראשונה בשנת 1925 פגש ביסיל את מבקר הבלט, הסופר ואספן האמנות ארנולד הסקל, שלקח אותו לביקור בפריז. כאן למד ביסיל את אומנות חריטת העץ, והפיק כמה מעבודותיו המשובחות ביותר, והרחיב את נושאיו כך שיכללו רקדני בלט, תפאורות ותמונות מחיי פריז. כשהציג את עבודותיו בגלריה לה נובל הסור, הוא שוב הצליח מאוד מבחינה מסחרית. בשובו ללונדון הוציאה גלריית רדפרן תיק חריטות העץ שלו, עם הקדמה מאת ארנולד הסקל.
עיצוב

בשנת 1926 הזמין ארנולד הסקל את ביסיל לבצע את כל תוכנית עיצוב הפנים לביתו החדש בקנזינגטון. תמונות שנותרו מהבית מציגות חדרים, מרוהטים ביצירותיו של ביסיל בסגנון אר דקו, עם הרבה מעבודות האמנות שלו על הקירות. כל זה אבד כאשר בשנת 1941 נפלה פצצה שהרסה את הבית לחלוטין.
עבודה תעשייתית

ביסיל יצר פוסטרים עבור חברות שונות כולל הדואר וחברות דלק. שעבורם הוא עיצב גם סדרת פרסומות בעיתונים. הוא תרם לקמפיין המפורסם של חברת הדלק "של", עם ציורים של וויקלו באירלנד וטייטון בגלוסטרשייר, לצד אמנים אחרים כמו ג'ון פייפר, סדריק מוריס, אדווין קלינאן ורבים אחרים.
נישואים

ביסיל עבר מלונדון בתחילת שנות השלושים, וחזר לאזור כפרי ולמגע עם הטבע. בתחילה הוא התגורר בכפר הקטן איבת'ורפ בהמפשייר וכאן נישא לאשה את גלדיס סוואן, אותה פגש בלונדון. הם עברו בשנת 1935 לכפר הסמוך אשמנסוורת' והתגוררו שם למשך שארית חייהם.
מאותה תקופה ביסיל כינה את עצמו 'צייר נוף'. אך הוא גם התחיל לשחזר תמונות והתפרסם כסוחר במשרדי האמנות המקומיים. הוא בילה את רוב זמנו בציור הנוף המקומי, וסצנות השלג שלו הפכו פופולריות במיוחד. בשנת 1941 תרם כמה צבעי מים לפרויקט תעוד בריטניה של קנת קלארק.
ג'ורג' ביסיל נפטר באשמנסוורת' בשנת 1973, בן 77.
אשתו גלדיס נפטרה בשנת 1983. לא היו להם ילדים.
הערות שוליים

↑  Tate, George Bissill 1896–1973, Tate (באנגלית)
↑  15 paintings by or after George Bissill, artuk.org (באנגלית)
↑  Windsor, Alan (1992), Handbook of modern British painting, 1900-1980, Scolar Press, p. 32
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 8659  TePapa: 215  ULAN: 500014125  VIAF: 95767514   WorldCat (עם VIAF): 95767514 
ג'ורג' ביסיל, כורי פחם
ג'ורג' ביסיל, בתוך מכרה פחם
פרדיננד הודלר

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1912
 לידה:  14 במרץ 1853 ברן, שווייץ 
 פטירה:  19 במאי 1918 (בגיל 65) ז'נבה, שווייץ 
 מקום קבורה:  ז'נבה 
 תחום יצירה:  ציור, סימבוליזם, Art nouveau painting 
 זרם באמנות:  אר נובו, סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  Barthélemy Menn 
 יצירות ידועות:  The Woodcutter, Madame Valentine Godé-Darel malade, La Pointe d'Andey, vallée de l'Arve, The Patient 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בזל 
 בן או בת זוג:  Berthe Hodler 
 צאצאים:  הקטור הודלר 
 חתימה:   
 
פרדיננד הודלר (בגרמנית: Ferdinand Hodler‏; 14 במרץ 1853 – 19 במאי 1918) היה אחד הציירים השווייצרים הידועים ביותר במאה ה-19. חבר הזצסיון הברלינאי. עבודותיו המוקדמות היו דיוקנאות, נופים וציורי ז'אנר בסגנון ריאליסטי. מאוחר יותר הוא אימץ צורה אישית של סימבוליזם אותה כינה "מקביליות".
ראשית חייו

הודלר נולד בברן, הבכור מבין שישה ילדים. אביו, ז'אן הודלר, התפרנס כנגר. אמו, מרגריט (לבית נויקום), הייתה ממשפחת איכרים. כשהודלר היה בן שמונה הוא איבד את אביו ושני אחיו הצעירים משחפת. אמו התחתנה בשנית, עם צייר דקורטיבי בשם גוטליב שופאך שהיו לו חמישה ילדים מנישואים קודמים. לידתם של ילדים נוספים הביאה את משפחתו של הודלר לשלוש עשרה נפשות.
מצבה הכספי של המשפחה היה גרוע, והודלר בן התשע נכנס לעבודה בסיוע לאביו החורג בצביעת שלטים ופרויקטים מסחריים אחרים. לאחר מות אמו משחפת בשנת 1867 (שהיה בן 13) נשלח הודלר לחניכות אצל צייר מקומי, פרדיננד סומר. מסומר למד הודלר את מלאכת הציור של נופים אלפיניים קונבנציונליים, שהועתקו בדרך כלל מהדפסים, אותם מכר בחנויות ולתיירים.
קריירה

בשנת 1871, בגיל 18, נסע הודלר לז'נבה כדי להתחיל את דרכו כצייר. הוא השתתף בהרצאות בקולג' דה ז'נבה, ובמוזיאון שם העתיק ציורים של אלכסנדר קאלאם. בשנת 1873 הוא הפך לתלמידו של ברתלמי מן, ולמד את כתביו של דירר על פרופורציות.
הוא נסע לבזל בשנת 1875, שם למד את ציוריו של הנס הולביין – במיוחד את הציור "ישו המת בקברו", שהשפיע על רבים מיצירותיו של הודלר בנושא המוות. הוא נסע למדריד בשנת 1878, שם שהה מספר חודשים ולמד את עבודותיהם של ציירים כמו טיציאן, פוסין, ולסקז במוזיאון הפראדו.
בשנים 1880–1881 צייר הודלר דיוקן עצמי, בו יש ביטוי של כעס על עוניו המתמשך וחוסר ההכרה בו. הציור הפך ללעג כשהוצג בז'נבה, מה שגרם להערתו של הודלר לחבר "שהשווייצרים לא יבינו אותי עד שהם יראו שהבינו אותי במקום אחר". הוא הגיש את הציור לסלון פריז, שם זו הייתה יצירתו הראשונה שהתקבלה, אף שהמבקרים התעלמו ממנו.
עבודות המוקדמת של הודלר כללו נופים, קומפוזיציות דמויות ודיוקנאות, שטופלו בריאליזם נמרץ. בשנת 1884 פגש הודלר את אוגוסטין דופין (1852–1909), שהפכה לבת זוגו והמודלית שלו לשנים הבאות. בנם הקטור הודלר – שייסד את איגוד האספרנטו העולמי בשנת 1908 – נולד בשנת 1887.
הודלר התחתן פעמיים. משנת 1889 ועד גירושיהם בשנת 1891, היה נשוי הודלר לברטה סטוקי, המתוארת בציורו "שירה" (1897). בשנת 1898 התחתן הודלר עם ברטה ז'אק (1868–1957), אותה הכיר בשנת 1894.
מַקבִּילוּת

בעשור האחרון של המאה התשע עשרה התפתחה עבודתו לשילוב השפעות מכמה ז'אנרים כולל סימבוליזם ואר נובו. בשנת 1890 השלים את "לילה", עבודה שסימנה את תפניתו של הודלר לעבר דימויים סימבוליסטיים. הוא מתאר כמה דמויות שוכבות, שכולן רגועות בשינה למעט אדם נסער ועליו דמות עטופה בשחור, אותה הודלר צייר כסמל למוות. כאשר הודלר הגיש את הציור לתערוכה בז'נבה בפברואר 1891, דמויות העירום השוכבות יצרו שערורייה. ראש העיר ראה את העבודה כמגונה, והיא הוסרה מהתוכנית. כמה חודשים לאחר מכן הציג הודלר את "לילה" בפריז בסלון, שם משך תשומת לב טובה על ידי פייר מובי דה שאבאן ורודן.
הודלר פיתח סגנון שכינה "מקביליות" שהדגיש את הסימטריה והקצב שלדעתו היוו את הבסיס לחברה האנושית. בציורים כמו הנבחר (1893), קבוצות דמויות מסודרות באופן סימטרי בתנוחות המרמזות על טקס או ריקוד. הודלר תפס את האישה כהתגלמות הרצון להרמוניה עם הטבע, בעוד שילד או נער מייצגים תמימות וחיוניות.
הודלר צייר מספר ציורים היסטוריים רחבי היקף, לעיתים קרובות עם נושאים פטריוטיים. בשנת 1897 הוא קיבל הזמנה לציור סדרת ציורי קיר גדולים לחדר הנשק של המוזיאון הלאומי השווייצרי בציריך. הקומפוזיציות שהציע, כולל קרב מריניאן שתיאר קרב שהשווייצרים הפסידו, היו במחלוקת בזכות הדימויים והסגנון שלהן, והודלר לא הורשה לבצע את ציורי הפרסקו עד שנת 1900.
ב־1900 הודלר הציג שלוש עבודות עיקריות בתערוכה העולמית בפריז, שם זכה בפרסים. הוא הוזמן להצטרף הן לזצסיון הברלנאי והן לזה שבווינה. בשנת 1904 הציג 31 עבודות בווינה, מה שהביא לו הכרה משופרת והצלחה במכירות שהקלו לבסוף על עוניו. עבודתו של הודלר לאחר שנת 1900 קיבלה היבט אקספרסיוניסטי עם דמויות צבעוניות וגאומטריות חזקות. נופים הפכו לסמליים, לפעמים מורכבים מטריז אדמה משונן בין מים לשמיים.
בשנת 1908 פגש הודלר את ולנטיין גוד-דארל, שהפכה לפילגשו, אם כי המשיך להתגורר עם אשתו השנייה. בשנת 1913 אובחנה גוד-דרל כחולה סרטן והשעות הרבות שבילה הודלר ליד מיטתה הביאו לסדרת ציורים יוצאת דופן המתעדת את שקיעתה מהמחלה. בינואר 1914, שלושה חודשים לאחר לידת בתם, פאולין, עברה גוד-דרל ניתוח להסרת הסרטן. ביוני 1914 היא עברה ניתוח שני. מותה בינואר 1915 השפיע מאוד על הודלר. הוא העסיק את עצמו בעבודה על סדרה של כ-20 דיוקנאות עצמיים מופנמים המתוארכים לשנת 1916.
בשנת 1914 הוא גינה את הזוועות הגרמניות שהתנהלו באמצעות ארטילריה בריימס. כנקמה על כך, מוזיאוני האמנות הגרמניים הוציאו את עבודתו של הודלר.
בשנת 1917 בריאותו התדרדרה. בנובמבר אותה שנה חלה בבצקת ריאות, ואמר לבנו שהוא שוקל להתאבד. אף על פי שהוא היה מרותק למיטה, הוא צייר מספר נופים של ז'נבה מהמרפסת שלו בחודשים שקדמו למותו ב-19 במאי 1918.
מורשתו

בתקופתו התפעלו במיוחד מציורי הקיר של נושאים פטריוטיים. לדברי ספ קרן, הודלר "עזר להחיות את אמנות ציור הקיר המונומנטלי, ועבודותיו נחשבות כמגלמות את הזהות הפדרלית השווייצרית."
רבים מציוריו המוכרים ביותר של הודלר הם סצנות בהן דמויות עוסקות בפעילות יומיומית, כמו חוטב העץ המפורסם.
בשנת 1908, הבנק הלאומי השווייצרי הזמין את הודלר ליצור שני עיצובים למטבע נייר חדש. העיצוב שלו היה שנוי במחלוקת: במקום דיוקנאות של גברים מפורסמים, הודלר בחר לתאר חוטב עצים (לשטר 50 הפרנק השווייצרי) וקוצר (לשטר 100 פרנק). שניהם הופיעו בסדרה השנייה של השטרות מ-1911.
חלק ניכר מעבודתו של הודלר נמצא באוספים ציבוריים בשווייץ. אוספים אחרים המחזיקים עבודות מרכזיות כוללים את מוזיאון ד'אורסה בפריס, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, והמכון לאמנות בשיקגו.
גלריה

נוף במדריד
הדרך לאבורדס
אגם ז'נבה
ליד האגם
מוברן
הסנדלר
הנבחר
חלום הרועה
אביב
חוטב העצים
אשה מאושרת
ג'יימס ויברט
ברטה ג'ייקוב
הערות שוליים

↑  Hodler, Ferdinand - SIKART Dictionary and database, www.sikart.ch
↑  Publications by and about Ferdinand Hodler, nb-helveticat.primo.exlibrisgroup.com (באנגלית)
↑  Kern, Sepp. "Hodler, Ferdinand". Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press
↑  Hodler, Ferdinand (1983). Ferdinand Hodler, 1853-1918: Paris, Musée du Petit Palais, 11 mai-24 juillet 1983
↑  "Ferdinand Hodler (1853–1918)", Musée d'Orsay (ארכיון)
↑  Bernhard C. Pestalozzi, Looking at the Dying Patient: The Ferdinand Hodler Paintings of Valentine Godé-Darel, Journal of Clinical Oncology 20, 2002-04-01, עמ' 1948–1950 doi: 10.1200/JCO.2002.20.7.1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280459705171  PLWABN: 9810703134905606  BNE: XX1471222  BnF: cb119454480 (data)  CANTIC: a10925922  CiNii: DA04210515  GND: 118551817  HDS: 019084  ISNI: 0000 0001 0891 0082  KulturNav: 2739c4be-a7f8-4048-8727-3505f18faaeb  LCCN: n50031263  LNB: 000237797  MusicBrainz: 3eddb360-6afc-4ef9-860f-546d84b2936f  NDL: 00443502  NGV: 6345  NKC: jn19990009603  NLA: 35689865  NTA: 068482795  RKD: 38688  SIKART: 4000055  SNAC: w60c6cdt  SUDOC: 027405397  Trove: 1043899  ULAN: 500027184  VcBA: 495/171725  VIAF: 41848532   WorldCat (עם VIAF): 41848532 
פרדיננד הודלר, לילה
פיוטר מיכאלובסקי

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1800 קרקוב, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  9 ביוני 1855 (בגיל 54) קרקוב, האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה היגלונית 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש 
 בן או בת זוג:  יוליה אולימפיה מיכאלובסקה 
 צאצאים:  סלינה מיכאלובסקה 
 
פיוטר מיכאלובסקי (בפולנית: Piotr Michałowski‏; 2 ביולי 1800 – 9 ביוני 1855) היה צייר פולני מהתקופה הרומנטית, הידוע במיוחד בזכות דיוקנאותיו הרבים וציורי צבעי שמן של סוסים.
היה בעל השכלה רחבה וגם פעיל חברתי, סנגור משפטי, מנהל עירייה ונשיא האגודה החקלאית בקרקוב (מאז 1853).
קורות חייו

פיוטר מיכאלובסקי היה בנו של יוזף מיכאלובסקי, שהיה איש משכיל. בגיל 14 עבר את בחינת סיום בית הספר התיכון. הוא למד מתמטיקה ומדעי הטבע, כלכלה ומדעי הרוח באוניברסיטה היגלונית ובאוניברסיטת גטינגן. בשנים 1823–1830 היה מעורב בנציבות ההכנסות והאוצר בוורשה. באותה תקופה ביקר לעיתים קרובות ביישוב טומשוב מזובייצקי, בביקור אצל אחותו אנטונינה אוסטרובסקה לבית מיכאלובסקה (1799–1871) וגיסו של אנטוני אוסטרובסקי, שבשנים 1811–1812 בנה שם אחוזה קלאסיסטית.
הוא צייר בטומשוב נפחים בעבודה ואת פניהם של הבורגנים של טומשוב. הוא גם צייר דיוקנאות של אנטוני אוסטרובסקי ובני משפחתו. בטומשוב פגש את יוליה אולימפיה אוסטרובסקה (1807–1875), בתו של הרוזן אנטוני אוסטרובסקי מנישואיו הראשונים, לה נישא ב-1 בפברואר 1831 בוורשה. נולדו להם שבעה ילדים.
לאחר מרד נובמבר, במהלכו פיקח על ייצור נשק ותחמושת, נסע לפריז. שם ראה את הציורים של מיטב המאסטרים הספרדים, הפלמיים וההולנדים. כולל דייגו ולאסקס ופרנס הלס. הוא הוקסם מציוריו של תיאודור גריקו. גם אלכסנדר אורלובסקי השפיע עליו.
לאחר שחזר לפולין, בשנת 1837, התיישב בקשישטופוריצ'ה. בשנים 1848–1853 היה נשיא המועצה המנהלית של הדוכסות הגדולה קרקוב. בשנת 1848 ייסד את בית הספר לבנים יתומים בקרקוב, שהיה פעיל עד 1950. בשנים 1853–1854 היה נשיא החברה הכלכלית והחקלאית בקרקוב.
הוא היה צייר מעולה של סוסים, סצנות קרב ודיוקנאות (דימויים של פולנים, איכרים, יהודים, בני משפחה וחברים). יצר גם סצנות ז'אנריות מחיי הכפר. הוא הקדיש חיבורים רבים לאפוס הנפוליאוני, לדמותו של הקיסר נפוליאון ולהיסטוריה של הצבא הפולני.
הוא הותיר אחריו למעלה מאלף רישומים (רישומים, צבעי מים). ציוריו מאופיינים בהבעה טובה, צבעים מעולים, רישום מושלם ומרקם ציור מרשים. פבלו פיקאסו העריץ את ציוריו כשביקר במוזיאון הלאומי במהלך שהותו בוורשה.
הוא נקבר בבית העלמין רקוביצקי בקרקוב, בקבר המשפחתי.
לאורך המאה ה-19 הוא כמעט ולא היה ידוע. התצוגה הגדולה הראשונה של עבודותיו במהלך התערוכה הלאומית הפולנית בלבוב בשנת 1894 הייתה גילוי והפתעה של עבודתו.
בשנת 1917 קיבל המוזיאון הלאומי בקרקוב 82 יצירות של האמן מבתו יוזפה. המונוגרפיה הראשונה של האמנית (המכילה מכתבים יקרי ערך וטקסטים מקוריים) פורסמה בעילום שם בשנת 1911. מחברתה הייתה בת הצייר סלינה, שירשה את כישרון הציור של אביה, אך בחרה בייעוד דתי.
גלריה

נפוליאון רוכב
מצעד חיילי נפוליאון
הוסרים אוסטרים
מול ארמון וילופולסקי (אנ')
הערות שוליים

↑  Piotr Michałowski - Full Resource Library of Art and Artists from Pol…, archive.vn, ‏2013-04-16
↑  Piotr Michałowski | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית)
↑  Piotr Michalowski, www.local-life.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280036605171  PLWABN: 9810580777605606  BnF: cb12196302f (data)  CiNii: DA14931014  GND: 118733680  ISNI: 0000 0001 2026 7536  LCCN: n85006369  NKC: js2011644120  NLA: 35788367  RKD: 55857  SUDOC: 08719077X  Trove: 1275754  ULAN: 500006524  VIAF: 59879158   WorldCat (עם VIAF): 59879158
פרנצ'ישק קוסטז'בסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1826 ורשה, פולין 
 פטירה:  30 בספטמבר 1911 (בגיל 85) ורשה, פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות, ורשה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
פרנצ'ישק קוסטז'בסקי (בפולנית: Franciszek Kostrzewski‏; 19 באפריל 1826 – 30 בספטמבר 1911) היה צייר ריאליסטי וז'אנרי פולני, מאייר, קריקטוריסט, קריקטוריסט סאטירי.
משפחה

הוא היה בנו של פרנצ'ישק, עובד מדינה, שעבד באחד הארמונות האצילים שנמצאים ברחוב קרולבסקה בוורשה. בשנת 1854 הוא התחתן עם לוצ'ינה לבית לוקובסקי. אשתו של האמן נפטרה בשנת 1871. קוסטרבסקי לא התחתן שוב. נולדו לו שלושה ילדים מנישואיו עם לוצ'ינה - שתי בנות ובן, סטניסלב, שהפך לצייר.
קורות חיים

פרנצ'ישק קוסטז'בסקי נולד בוורשה, אך בשנת 1831, במהלך מרד נובמבר, עברה משפחתו לאחת האחוזות במחוז סנדומייז'. משפחת קוסטרבסקי נשארה שם לצמיתות, ופרנצ'ישק הצעיר החל את לימודיו בוורשה. הוא סיים חמש כיתות בחטיבת הביניים ועד מהרה איבד עניין במדעים - מגיל צעיר התלהב יותר מציור ולימוד הטבע. עם זאת, אביו כבר תכנן את עתידו, ובזכות קשריו הציב אותו באחד המשרדים בוורשה. עד מהרה שוחרר פרנצ'ישק כי ראש המשרד הבחין ברישומיו בתיקים רשמיים חשובים. לאחר אירוע זה, אביו נכנע ואיפשר לו ללמוד אמנות. פרנצ'ישק בן השמונה עשרה החל ללמוד בבית הספר החדש לאמנות לאמנויות של ורשה בשנת 1844.
פרנצ'ישק קוסטז'בסקי תיאר את חייו ב"פאמינטניק" שפורסם בוורשה בשנת 1891.
הוא נקבר בבית העלמין בפוואצקי.
קריירה אמנותית

בבית הספר לאמנויות יפות וורשה למד פרנצ'ישק קוסטז'בסקי בהדרכת יאן פליקס פיארסקי, כריסטיאן ברסלאואר ואלכסנדר קוקולר. במהלך לימודיו ערך טיולים תכופים ברחבי הארץ וצייר נופים וסצנות ז'אנריות של אוכלוסיית הערים, העיירות והכפרים, ותיעד תמונות מחיי היום יום באותם זמנים. קוסטרבסקי יחד עם עמיתיו מהלימודים ביניהם וייצ'ך גרסון, יוליוס קוסאק והנריק פילאטי, יצרו קבוצה אמנותית בשם "בוהמיה", שבמרכזה דמותו של מרקין אולשינסקי, פטרונם וחברו היקר. פרי עבודתם המשותפת היו מה שנקרא "אלבומים", המכילים ציורים מהטיולים ומחיי היומיום של קבוצת חברים.
בשנת 1856 עשה מסע אמנותי בן כמה חודשים דרך גרמניה לפריז. לאחר שחזר לפולין בשנת 1856, החל בפעילות האיור שלו, בשנת 1870 לאחר שנטש כמעט לחלוטין את הציור. האיורים שלו פורסמו במגזינים של ורשה-Tygodnik Ilustrowany, Kłosy, Musze, Wędrowiec ואחרים. הוא גם אייר ספרים.
פרנצ'ישק קוסטז'בסקי הוא מחברו של אחד מספרי הקומיקס הפולניים הוותיקים ביותר. סיפור כזה היה "היסטוריה ג'דינאצ'קה ב -32 תמונות", שהפרק הראשון שלו הופיע בגיליון השלישי של "Tygodnik Ilustrowany" ב-3 באוקטובר 1859. פרקים של ההיסטוריה של "ג'דינאצ'קה" הופיעו גם במספרים 5, 7, 10 ו-11 משנת 1859. סדרת תמונות דומה היא "היסטוריה ג'דינאצקה ב -22 תמונות", שפורסמה במספרים 24, 26, 28, 29 ו-30 משנת 1860. בשנים שלאחר מכן הופיעו גם הקומיקסים של קוסטרבסקי ב"קלוסי".
סיפוריו הציוריים של פרנצ'ישק קוסטז'בסקי הופיעו כבר במחצית השנייה של המאה ה-19, אך באופיים היו ספורדיים, עם זאת קוסטבסקי נחשב למבשר הקומיקס הפולני. לעומת זאת הסדרה "עם אש וחרב, או הרפתקאות גרז המשוגעת", שפורסמה בשנת 1919 בכתב העת הסאטירי והפוליטי לבוב Szczutek. " הגדילה את הפופולריות הרבה של סיפורי התמונות ופרסומים רבים בעיתונות התפרסה יותר.
גלריה

צייד
החלילן
איור למגזין איש צוחק
הנסיגה ממוסקבה
שריפה בעיירה
שריפה בכפר
קרקס בעיר
הערות שוליים

↑  Biographical notes
↑  Rudolf (1870-1920) Red Starzewski, Czas. 1916, nr 198 (18 IV), Rudolf Starzewski, 1916
↑  Franciszek Kostrzewski, Pamiętnik, Warszawa 1891
↑  Cmentarz Stare Powązki: LUCYNA KOSTRZEWSKA, cmentarze.um.warszawa.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329537505171  PLWABN: 9810653941905606  CiNii: DA17631833  GND: 103280405X  ISNI: 0000 0000 7149 8943  LCCN: n86022712  NKC: js2013788254  NLA: 35801478  RKD: 46089  ULAN: 500062456  VIAF: 93431436   WorldCat (עם VIAF): 93431436
יאן רוזן

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1854 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1936 (בגיל 82) ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מקום קבורה:  Evangelical Cemetery of the Augsburg Confession in Warsaw 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  צלב ההצטיינות המוזהב  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 צאצאים:  יאן הנריק דה רוזן 
 חתימה:   
 
יאן רוזן (בפולנית: Jan Rosen‏; 16 באוקטובר 1854 – 8 בנובמבר 1936) היה צייר פולני יהודי מומר, הידוע בעיקר בזכות סצנות הקרב שלו. בנו היה צייר הקיר והפסיפס, יאן הנריק דה רוזן.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה יהודית עשירה שהפכה לקלוויניסטית. מאוחר יותר הוא הפך ללותרני. כמו אצל אמנים רבים, הוא גילה כישרון רישום מוקדם וקיבל את שיעוריו הראשונים מפרנצ'ישק קוסטבסקי.
בשנים 1872–1875 הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ולקח שיעורים פרטיים בבית הספר של צייר הקרב יוזף ברנדט. ארבע השנים הבאות בילה באקדמיה לאמנות בפריז עם ז'אן-לאון ז'רום ואיזידור פילס.
הוא התגורר ברציפות במינכן, פריז ולוזאן, כשהייתה לו אישה ובנו נולד, ההוא התיישב ברוסיה בשנת 1891, שם הפך לצייר החצר של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. לאחר שרכש הצאר את ציורו "הדוכס הגדול קונסטנטין פבלוביץ סוקר את הפרשים הפולניים".
בשנת 1907 ערך טיול בצפון אפריקה, ואחריו ביקור בסקנדינביה בשנת 1908. הוא לא חזר לפולין עד 1921, לאחר מלחמת פולין-ברית המועצות.
הוא ידוע בעיקר בזכות סצנות קרב, במיוחד ממלחמות נפוליאון, אך גם עשה כמה עבודות על מרד נובמבר לפני שהותו ברוסיה ואחריה. סוסים היו בין המוטיבים החביבים עליו והוא היה ידוע בתשומת הלב שהקדיש לפרטים מדויקים בציור המדים והנשק.
אולם מבקרים מסוימים סברו כי ציוריו טובים רק להוראת היסטוריה.
גלריה

קרב סטוז'ק
אמיליה פלטר מוליכה חיילים פולנים
אמזונקה
פרשים
הערות שוליים

1 2  Jan Rosen, www.pinakoteka.zascianek.pl
↑  Biographical notes (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810652670505606  BnF: cb14928680r (data)  GND: 1299784003  ISNI: 0000 0001 0927 5877  NKC: js2014838379  RKD: 68248  ULAN: 500066317  VIAF: 96138204   WorldCat (עם VIAF): 96138204 
יאן רוזן, בשעור לציור
וייצ'יך קוסאק

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1856 פריז, צרפת 
 פטירה:  29 ביולי 1942 (בגיל 85) קרקוב, גנרלגוברנמן 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 לאום:  פולנים 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 יצירות ידועות:  פנורמת רסלאביצה, Berezina 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  זרי דפנה אקדמיים מוזהבים  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה 
 צאצאים:  Jerzy Kossak, Magdalena Samozwaniec, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
וייצ'יך הורסי קוסאק (בפולנית: Wojciech Horacy Kossak‏; 31 בדצמבר 1856 – 29 ביולי 1942) היה צייר פולני וחבר למשפחת קוסאק המהוללת של אמנים וסופרים. הוא היה בנו של הצייר יוליוס קוסאק, ואחיו התאום של לוחם החופש תדיאוש קוסאק, ואב לשתי בנות סופרות, מריה פאוליקובסקה-יסנורז'בסקה (אנ') ומגדלנה סמוזוואניץ (אנ') ושל בן צייר, יז'י קוסאק (אנ').
ביוגרפיה

וייצ'יך הוראסי קוסאק נולד בפריז בערב ראש השנה של שנת 1856 ממש לפני חצות, ואילו אחיו התאום, תדיאוש קוסאק, נולד אחריו, ב -1 בינואר 1857. בסופו של דבר המשפחה עזבה את צרפת. שמו האמצעי היה לכבוד הסנדק שלו, הצייר הצרפתי הוראס ורנה. קוסאק החל את לימודיו עם חזרת משפחתו לפולין. הוא למד בגימנסיה "כיכר שלושת הצלבים" בוורשה ואחר כך בגימנסיה בקרקוב. הוא למד ציור אצל אביו יוליוס במקביל.
בין השנים 1871–1873 למד וייצ'יך בבית הספר לציור בקרקוב (לימים בית הספר לאמנויות) - אצל ולדיסלב לושצ'קביץ', ואחר כך עבד עד 1875 באקדמיה לאמנויות במינכן, עם הפרופסורים אלכסנדר סטרחובר ואלכסנדר וגנר. בשנים 1893-1894 הוא יצר ביחד עם יאן סטיקה ציור Racławice Panorama.
קוסאק היה צייר חרוץ ופורה מאוד. הוא צייר עד סוף ימיו ותכנן מיזמים חדשים עד הרגעים האחרונים. ציורים מתקופה זו כוללים: פולין והים, דיוקנו של אדוארד קראסינסקי, פנטזיה בנושא הפרשים הפולניים, שמירה על הים הפולני, דיוקן הקרדינל הלונד, דיוקנו של הגנרל קז'ימייז' סוסנקובסקי. עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
קוסאק בילה את קיץ 1939 ביוראטה, משם חזר לקאקוב בסוף אוגוסט, שם היה עד לפלישה הגרמנית. התבוסה בספטמבר הייתה זעזוע עבור קוסאק, אך הוא עדיין האמין בחייל הפולני.
הוא לא הפסיק לצייר במהלך הכיבוש. פורטרטים וסצנות ז'אנריות נוצרו, כמו חתונות או צייד, אך גם רישומים לפנורמה של גרוכוב. הוא סירב לעבוד עבור הגרמנים. הוא סירב, בין היתר, לצייר דיוקן של הנס פרנק, בטענה שהוא זקן, למרות העובדה שהסטודיו שלו, שם שוחח עם הקצין הגרמני, היה מלא בציורים, שתי העבודות בעיצומן והושלמו.
בין עבודות האחרונות שלו היו דיוקנה של זופיה יאצ'ימצקה, דיוקן רכיבה על סוסים של תדיאוש צ'וטקובסקי, סטפן סקרז'ינסקי, שעבוד טטרי, קירשאר ונערה ופריס ביום מותו - 29 ביולי 1942 - הוא ביקש להכניס צבע לפלטה, אך הוא לא יכול היה לקום. הוא לא הבין שהמוות הגיע. בערב, כשהוא בהכרה עד הרגע האחרון, נפטר כשהוא מוקף במשפחתו.
יצירה

הציור ההיסטורי של וייצ'ך קוסאק היה שונה בסגנונו מזה של קודמו יאן מטייקו. הוא השתייך לדור חדש של אמני זירות קרב פולנים שהושפעו מעבודתו של אביו יוליוס. עם זאת, כמו מטייקו, הוא ידוע בתיאור ההיסטוריה של המאבק המזוין הפולני וקרבות הפולניים בולטים במרכז ומזרח אירופה נגד מדכאים זרים. בין ציוריו המפורסמים ביותר הוא פנורמת Racławice.
גלריה

יוזף פילסודצקי
קרב רייזן
מהאבק נגד הקוזאק
פנורמה קרב רכלביצה
דיוקן
דיוקן
נערה
אחיות האומן
הערות שוליים

↑  Olszański, Kazimierz (1982). Wojciech Kossak (Wyd. 3., popr. i uzup. ed.). Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich
↑  Olympedia – Wojciech Kossak, www.olympedia.org
↑  Pilsudski on Horseback, artyzm.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500714105171  PLWABN: 9810602797305606  BnF: cb11970551k (data)  GND: 118988832  ISNI: 0000 0001 1026 2854  LCCN: n84020599  NKC: xx0076037  NTA: 070623821  RKD: 46020  SNAC: w6kd25j7  SUDOC: 158502469  ULAN: 500022832  VcBA: 495/197709  VIAF: 47561842   WorldCat (עם VIAF): 47561842
תנועת הנצרתיים

תנועת הנצרתיים (בגרמנית: Nazarener) הייתה תנועת אמנות רומנטית-דתית שהקימו אמנים דוברי גרמנית בווינה וברומא בתחילת המאה ה-19. נציגי הסגנון הזה, "הנצרתיים", היו מקורבים בעיקר לקתוליות. הרקע לעזיבתם היה התהפוכות החברתיות-פוליטיות של עידן נפוליאון ושלטון מטרניך המדכא, שבאו לידי ביטוי באמנות ובהוראה באקדמיות לאמנות. מטרת הנצרתיים הייתה חידוש האמנות ברוח הנצרות, תוך שימוש בציירים איטלקים וגרמנים קדומים כמודלים. הם השפיעו על האמנות של כל התקופה הרומנטית.
מקור השם

השם הנצרתיים הוא שם מקראי. מונח זה שימש לציון חסידיו של ישו לאחר מותו על הצלב. במאה ה-17 הייתה ידועה ברומא תסרוקת בה השיער הארוך ומפוסק באמצע כ"תסרוקת הנצרתיים". "הם נותנים לשיער הראש והזקן שלהם להתארך וללא צמות. העור חיוור מייצג עבורם את היופי, שהם יודעים גם לייצר באופן מלאכותי. הם אוהבים לגלגל עיניים ולהוריד את ראשיהם לעבר כתפיהם."
גם הציירים רפאל ואלברכט דירר היו עם תסרוקות כאלה. האמנים שחיו ברומא, שלימים נקראו "הנצרתים", אמרו שהם הלכו ככה לפחות זמן מה. תאוריה אחת אומרת כי ניתן לייחס את השם "נצרתיי" ככינוי גנאי לחסידי תנועת האמנות הזו על ידי תושבי רומא. ישנן עדויות לכך שגתה השתמש במונח זה בהתכתבות עם יוהאן היינריך מאייר. הוא מופיע גם במכתביו של הפסל יוהאן מרטין וגנר, שהתייחס גם לאמנים כקתולים עם זקנים וארוכי שיער. דווקא שם זה שיקף את נקודת החיבור האידיאלית בין האמנים, שרבים מהם בחרו להמיר דתם לקתוליות.
השם נצרתים במובן ההיסטורי הוטבע כנראה רק אחר כך. לראשונה בכתב ניתן למצוא במובן זה רק בשנת 1891 בזיכרונות נעוריו של הצייר וילהלם פרידריך שדו. הגרעין של תנועת האמנות הזו, לא קראו לעצמם כך. מבחינת תולדות האמנות, נהוג היה ליישם את המונח אמנים נצרתיים על ציירים מהמאה ה-19 וראשית המאה ה-20 שעסקו בתכנים דתיים בציורי מזבח ובציורי קיר של הכנסייה והיו מקורבים לתפיסת האמנות של האחים לוק המקוריים.