stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוח חדשה (סרט)
תקציר העלילה

1962, קריית שמונה, הנער יעקב (עמית גוריש) מקשיב למכירה הפומבית של פתיחת ההיכל שמנהל הרב (מוטי בן ישי) בבית הכנסת ועוזב מתוך תיסכול שדווקא לאביו דל האמצעים לא מתאפשר לזכות בקריאה המבטיחה ברכה לפרנסה טובה לה המשפחה כה זקוקה, הוא מתפרץ החוצה ללא רשות ומשוטט בחוץ עד שמגיע לפסל הארי השואג בתל חי (סמל למאבק היהודי על רקע ילדותו של יעקב).
כשהוא גדל הוא מתחבר לחבורת עבריינים מהשכונה. המשפחה לא מרוצה מבחירותיו ובעיקר אחיו החרדי, שמואל (דורון בן דוד), שכועס כי יעקב כבר לא מגיע לבית הכנסת. האב יוסף (שלום שמואלוב) והאחות רחל (מוריה בן הרוש) פחות נוקשים עם יעקב ומנסים לשמור על שלום המשפחה.
לבסוף הוא מצטרף לפריצה גדולה לכספות בבנק. חבריו נתפסים והוא מצליח להימלט ולטוס לניו יורק.
הוא מסתובב חסר ישע במנהטן ומגיע לעימות עם שוטר שרוצה לעצור אותו על שוטטות אך לפתע מופיע אדם בשם ג'ף (אוהד שחר) בו פגש באקראי קודם לכן ואומר לשוטר שהוא מכיר אותו. ג'ף מרחם עליו ולוקח אותו לדירתו ונותן לו להישאר שם ללא תמורה. ליד המיטה בדירה הוא מוצא את הברית החדשה ומחליט שהוא חייב לעזוב, הוא גונב כסף ושעון שמצא במגירה ועוזב את הדירה באמצע הלילה.
יעקב מחפש מישהי שתתחתן איתו בשביל להתבסס באמריקה ופוגש ברחוב את קאת'י (מריה פלאם) שמתאהבת בו, הם נישאים ונולד להם בן. הוריה עוזרים לו לפתוח חנות תכשיטים אך העסק לא מצליח. יעקב המתוסכל מבחין במאבטח של רכב המוביל כספים ומתחיל לחשוב על שוד של ברינקס. יום אחד מופיע ג'ף בחנות של יעקב השניים שמחים להיפגש שוב, השיחה מגיעה לישוע ולתנ"ך ויעקב מתגונן.
הקשיים הכלכליים והעסק הכושל דוחפים את יעקב לבצע את השוד המתוכנן אך השוד נכשל. למרות שהוא מצליח לברוח המשטרה עולה על זהותו ומחפשת אותו. יעקב מגיע לביתו אך מגורש משם על ידי אביה של אשתו הזועם על הסתבכותו עם המשטרה. מחוסר ברירה הוא חוזר לג'ף שממשיך להטיף לו על ישוע והברית החדשה, יעקב מתחיל לקרוא את הברית החדשה בעצמו ומצטרף לקבוצת מאמינים שבראשם מארק (מייקל הרפז) שמטביל אותו ומצרף אותו לקהילה.
החדשות על מות אימו מגיעים והוא חוזר לישראל בכדי להשתתף בלוויה. המהפך שהתחולל בו בולט מאוד והרגשות במשפחה מעורבים בעוד החיכוכים על רקע האמונה מתחילים כבר במהלך השבעה. הוא מתחיל להטיף על ישוע ברחובות ונתקל בהתנגדות מהדתיים ובראשם הרב יצחק (חיים זנאתי) שמסיט את אחיו שמואל נגדו. הוא מותקף ונחבל קשות ומאוחר יותר מקבל משלוח מנות ממולכד לביתו ב"מתנה" אותו פותחת בטעות אחותו ונכווית קשות. לבסוף הוא עובר ליפו ומקים שם קהילת מאמינים בעזרתו של בועז (זאב שמשוני).
הסרט מסתיים במספר סרטונים המראים את יעקב דמקני האמיתי בעימותים ברחוב.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אימרי ביטון | יעקב |  |
| אוהד שחר | ג'ף |  |
| דורון בן דוד | שמואל |  |
| מייקל הרפז | מארק |  |
| חיים זנאתי | הרב יצחק |  |
| שלום שמואלוב | יוסף | האב |
| זאב שמשוני | בועז | יהודי משיחי |
| מריה פלאם | קאת'י |  |
| מוריה בן הרוש | רחל | אחותו של יעקב |
| מוטי בן ישי | רב (1962) |  |
| עמית גוריש | יעקב הילד |  |
הערות שוליים

1 2  אינה טוקר, ריב אחים: האחד חרדי, השני יהודי משיחי, באתר ynet, 20 בנובמבר 2017
רומן בהמשכים (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט רומן בהמשכים
כרזת הסרט רומן בהמשכים
 מבוסס על:  הסיפור "רומן זעיר" של יצחק בן נר
 בימוי:  עודד קוטלר
 הופק בידי:  נורית שני  יוסף דיאמנט
 תסריט:  יצחק בן נר
 עריכה:  ענת לוברסקי
 שחקנים ראשיים:  חיים טופול גליה טופול אפרת לביא אורי לוי שרי צוריאל נתן דטנר
 מוזיקה:  שם טוב לוי
 צילום:  חנניה בר
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  סרטי נחשון
 הקרנת בכורה:  11 באוקטובר 1985
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  510,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
רומן בהמשכים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1985 בבימויו של עודד קוטלר.
התסריט נכתב על ידי יצחק בן נר ומבוסס על סיפורו "רומן זעיר" המופיע בקובץ הסיפורים "שקיעה כפרית" (1976).
העלילה מתרחשת ערב המהפך בשנת 1977 ובמרכזה עורך הדין "אפי" אבידר, אשתו הראשונה והשנייה. ברקע - הידרדרות מוסרית במפלגה (המערך) המסתיימת בהודעתו של יצחק רבין על התפטרותו.
בסרט משחקים שלושה ממשפחת טופול: חיים טופול ולצידו אשתו גליה ובתו ענת.
תקציר העלילה

אפרים ("אפי") אבידר הוא עורך דין מצליח בן 50, אהובן של נשים רבות ומקורב לחוגי השלטון. נשוי בפעם השנייה להדרה (אפרת לביא) ולהם ילדה, עֵנוּת (קטיה בישופ).
אפי נמצא במתח נפשי, חש כאבים בחזה וחושב שיש לו התקף לב אך רופא המשפחה פרופ' מרכוס (יהודה פוקס) מרגיע אותו ואמר שהכל ממתח נפשי ועליו לנוח.
אפי היה נשוי קודם לאראלה ("אליק") (גליה טופול) חברתו להכשרה בקיבוץ. נולדה להם בת בשם אורנה (ענת טופול) אבל לאחר שנים הם התגרשו. הוא למד משפטים והתעשר בעיקר בגלל קשריו עם מפלגת השלטון (המערך).
הדרה היא משוררת מתוסכלת הנתונה במצבי דיכאון המקשים על כתיבתה. אפי מוצא לה תחליף עם מזכירתו ליביה (שרי צוריאל).
הוא גם עסקן פוליטי במפלגה ומטפל משפטים בתיקים השייכים לחבריה ביניהם השר עמוס רודניק (אורי לוי). אישה נרצחת על ידי בעלה ורודניק מבקש מאפי למנוע למסור את הילד לאימוץ להוריה (אברהם אסיאו ושושנה דואר) בטענה שהילד הוא מיחסיה עם בנו שנפל במלחמה. אפי מגלה שהילד הוא למעשה של רודניק ובנוכחות המזכיר כבשנה (שמואל שילה) הוא מבקש ממנו להתפטר ומיצר על השחיתות במפלגה אבל המזכיר מבהיר לו שגם הוא מושחת.
עיתונאים רבים ובראשם מלר (מולי שפירא) עוקבים אחריו ומנסים למצוא סקופים כדי להפילו. גם החבר של ענת, יונתן פרח (נתן דטנר) כועס עליו לאחר שלא עזר לו להשיג ג'וב במפלגה ומחפש דרך כדי להפילו.
אפי שואף לחזור לימיו בקיבוץ עם אליק. הוא מתקשר עם אראלה ומזמין אותה לארוחת בוקר במסעדת תנובה ולאחר מכן הוא מסיע אותה לקיבוץ לפגישה עם ששון (גבי עמרני) ומיקה (עליזה רוזן), האחרונים שנשארו בקיבוץ מהגרעין המקורי. ביחד הם מעלים זיכרונות ומסתכלים בתמונות. בחזרה מקיים אפי יחסי מין עם אראלה במשרדו אבל לאחר מכן היא מודיעה לו שאינה רוצה להרוס את משפחתה ומנתקת את הקשר אתו.
אפי מגיע מתוסכל לבר שם הוא פוגש את יונתן שמודיע לו כי מחר תתפרסם כתבה גדולה שלו בהעולם הזה החושפת את אפרים אבידר המושחת. בטלוויזיה מוקרן משחק ולאחריו מודיע רבין על הסרת מועמדותו. אפי מותקף פיזית ומיליולית על ידי אנשים המנבאים לו את כישלון המפלגה.
הוא חוזר למכוניתו, מקיים יחסי מין עם טרמפיסטית (ליאורה גרוסמן) וכשהוא מגיע לביתו הוא רואה כי הדרה ניסתה להתאבד על ידי חיתוך ורידי היד אך מצבה קל. הוא נואש, מסתכל דרך החלון ורואה בדמיונו אותו ואת אראלה משחקים ומבלים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
חיים טופול: אפרים ("אפי") אבידר
אפרת לביא: הדרה אבידר, אשתו השנייה
ענת טופול: אורנה אבידר, בתו מאשתו הראשונה
גליה טופול: אראלה ("אליק"), אשתו הראשונה
אורי לוי: רודניק, שר בממשלה
נתן דטנר: יונתן פרח, חבר של אורנה
שרי צוריאל: ליוויה, מזכירתו ופילגשו של אבידר
גבי עמרני: ששון, חבר קיבוץ
עליזה רוזן: מיקה, אשתו של ששון
מולי שפירא: מלר, עיתונאי
קטיה בישופ: ענות, בתו של אבידר מהדרה
יהודה פוקס: פרופ' מרכוס, רופא המשפחה
שמואל שילה: כבשנה, מזכיר המפלגה
ליאורה גרוסמן: טרמפיסטית
דודיק סמדר: נהג משאית
אברהם אסיאו: סבא לוי
שושנה דואר: סבתא לוי
הערות שוליים

1 2 3  מאיר שניצר, סרטו הראשון של עודד קוטלר כבמאי קולנוע "רומן בהמשכים", יוצא הערב למסכים, חדשות, 11 באוקטובר 1985
שקרים לבנים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יצחק רובין 
 הופק בידי:  יצחק רובין, אבישי כפיר
 תסריט:  יצחק רובין
 עריכה:  אריק להב ליבוביץ, ויקטור טורקיה
 שחקנים ראשיים:  שרון אלכסנדר אורנה פורת
 מוזיקה:  יוסף ברדנשווילי
 צילום:  רון כצנלסון
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  1999 
 משך הקרנה:  81 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
שקרים לבנים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1999 בכתיבה ובימוי של יצחק רובין, עם אורנה פורת, שרון אלכסנדר וסמדר קילצ'ינסקי בתפקידים הראשיים.
אורנה פרת הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר, וסמדר קילצ'ינסקי הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 1999.
התסריט הוא על ניצולת שואה החולה במחלה סופנית. הזוועות שחוותה בשואה משפיעות על בנה ובתה שהם הדור השני לשואה שעזבו בגלל זה את הבית. הבן מנסה לשמור על המשפחה על ידי שקרים לבנים.
תקציר העלילה

יהודה (יהודל'ה) הרשקוביץ (שרון אלכסנדר) הוא במאי ומחזאי בתיאטרון צעיר בפריז. הוא בפריז עם נורה (ג'ינה לינדוני) שלא משתתפת בבעיותיו האישיות לאחר כישלון המחזה הראשון שכתב. בכדי לברוח ולנוח קצת מכישלון המחזה הראשון שכתב, הוא מחליט לעזוב את פריז ולחזור לישראל גם כדי לקבל ייעוץ מפסיכיאטר (יצחק רובין) ולהיפגש עם אמו מרים (אורנה פורת).
מרים היא ניצולת שואה וקירות הבית מלאים בתמונות משפחתה הענפה שכולם נרצחו בשואה. היא לא חדלה מלספר על חוויותיה באושוויץ ופגישותיה עם ד"ר יוזף מנגלה. זאת למעשה הסיבה שיהודה ואחותו צילה (סמדר קילצ'ינסקי) עזבו את הבית. צילה מתגוררת בארצות הברית עם בן זוגה ביל (ג'ק אדליסט) והיא בהיריון.
יהודה מקבל זימון למרפאת ריאות בבית חולים שם מגלה לו ד"ר אלפנדרי (אלכס מונטה) כי לאמו יש כתם חשוד כממאיר בריאות וכי עליה לעבור ביופסיה. הכתם נתגלה כבר לפני חצי שנה אבל רופא המשפחה ד"ר וייס (יוסי סגל) לא עשה דבר בקשר לזה.
בהסכמת הרופאים מספר לה יהודה שקר לבן כי יש לה כנראה שחפת ישנה ועליה לעבור ביופסיה. מרים מקבלת זאת בחשדנות ובביופסיה מתברר שמדובר בסרטן ריאה. יהודה מזעיק את צילה וביל אבל לאחר זמן קצר פורץ ריב בין צילה למרים והיא וביל עוזבים במהירות לארצות הברית כשקללותיו של יהודה מלווים אותם.
כעת נשאר יהודה עם אמו שהולכת ודועכת. לאחר שנפלה בבית היא מאושפזת במוסד סיעודי ושם מגלה לה הרופא שיש לה סרטן. יהודה סועד אותה עד הסוף והמילה האחרונה שלה היא "יהודל'ה". מצבו הנפשי מידרדר והוא מאושפז במוסד פסיכיטארי שם הוא נפגש עם ידיד מהצבא, פדלון (סלים דאו).
צילה מגיעה מארצות הברית ופוגשת את יהודה במוסד. לשאלתה מה היו המילים האחרונות של האמא? הוא משיב בשקר לבן נוסף - "יהודל'ה וצילינקה".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אורנה פורת | מרים הרשקוביץ |  |
| שרון אלכסנדר | יהודה הרשקוביץ |  |
| סמדר קילצ'ינסקי | צילה הרשקוביץ |  |
| ג'ינה לידוני | נורה |  |
| ג'ק אדליסט | ביל |  |
| סלים דאו | פדלון | חולה נפש |
| אלכס מונטה | ד"ר אלפנדרי |  |
| יוסי סגל | ד"ר וייס | רופא המשפיה |
| אריה אליאס | זערור |  |
| יצחק רובין | פסיכיאטר |  |
אזור מנהלי מיוחד

האזורים המנהליים המיוחדים בסין
אזור מנהלי מיוחד (SAR, או בסינית מפושטת: 特别行政区) הוא שמה של תת-חטיבה פוליטית מיוחדת ברפובליקה העממית של סין. בסין קיימות שתי חטיבות כאלו: הונג קונג ומקאו, כשבראש כל אחד מהן עומד מנכ"ל מיוחד כראש הממשל.
על-פי סעיף 31 בחוקת הרפובליקה העממית של סין (רע"ס), הוסמך הקונגרס העממי הלאומי של המדינה ליצור אזורים מנהליים מיוחדים, בעלי חוקת יסוד המספקת לאזורים אלו רמה גבוהה של אוטונומיה, מערכת פוליטית נפרדת וכלכלה קפיטליסטית. כל זאת בהתאם לעקרון "מדינה אחת, שתי שיטות", אותו הציע בעבר דנג סיאו-פינג.
על פי השיטה, שני האזורים המנהליים המיוחדים מתפקדים כישויות עצמאיות לחלוטין, לבד מקיום קשרים דיפלומטיים והגנה לאומית. כך, לדוגמה, יש לאזורים מערכת משפט, הגירה, מדיניות מטבע, דרכונים, והליכי גירוש עצמאיים. הונג קונג ממשיכה להשתמש בחוק הנוהג על פי המסורת הבריטית, ואילו מקאו משמרת את החוק הפורטוגזי.
סין עשתה שימוש מספר פעמים באזורים מנהליים מיוחדים, כאשר לרוב הפכו אלו כעבור זמן לא רב לפרובינציות בסין. גם לטאיוואן הוצע מעמד דומה לזה של האזורים המנהליים הקיימים (אם תקבל עליה את שלטון סין), בהבדל חשוב שלפיו טאיוואן תזכה לשמר את כוחה הצבאי. ממשלת האי דחתה את ההצעה, ורוב סקרי דעת הקהל מצביעים על כך כי רק עשרה אחוזים מן הטאיוואנים תומכים בה.
ציפורי חול

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אמיר וולף 
 הופק בידי:  מיכה שרפשטיין משה וליאון אדרי
 תסריט:  אמיר וולף, יצחק וולף, אורלי רובינשטיין-קצפ
 עריכה:  יצחק צחייק
 שחקנים ראשיים:  עודד תאומי מרים זוהר דבורה קידר גילה אלמגור אמנון וולף
 מוזיקה:  עדי כהן
 צילום:  אמנון זלאיט
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2015 
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  עברית, יידיש
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ציפורי חול הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2015 בבימויו של אמיר וולף, עם עודד תאומי, מרים זוהר, דבורה קידר, גילה אלמגור ואמנון וולף בתפקידים הראשיים.
הסרט עוסק בניצולי שואה ומתנהל בשני מישורים: פרשת רצח וחקירת המשטרה.
דבורה קידר זכתה בפרס אופיר לשחקנית משנה. זהו סרטו האחרון של עודד תאומי. הסרט הוקדש לזכרו של הקולנוען אברהם הפנר.
הסרט היה מועמד ל-9 פרסים נוספים: בימוי - אמיר י. וולף, שחקן ראשי - עודד תאומי, שחקנית ראשית - מרים זוהר, צילום - אמנון זלאייט, עריכה - יצחק צחייק, ליהוק - דידי לובצקי, תלבושות - דני בר שי ואתיה חודק לביא, איפור - רונית דוגו ארביב, פסקול - גיל תורן ואיתי אלוהב).
תקציר העלילה

גופת גבר, לבוש בחליפה הדורה מתגלה בנחל הירקון. על ידו חקוק מספר כמו של ניצול אושוויץ. על החקירה ממונה פקד אמנון טמנסקי (אמנון וולף), בן לניצולי שואה. הוא מבקש לצאת מהחקירה אבל הממונה עליו, רב פקד דניאלה ברדוגו (שרית וינו אלעד) כופה עליו. אמנון חזר זה עתה מהשעייה בגלל התנגדות בלתי הולמת. הוא זקוק לעבודה כי עליו לשלם מזונות לגרושתו עירית (מלי לוי גרשון) ומחוסר ברירה הוא ממשיך בחקירת הרצח. עירית עובדת במוזיאון בית התפוצות ובעזרת קשריה עם יד ושם היא מגלה כי המספר החקוק הוא של עציר שנספה באושוויץ ב-1942 וכי המספר על הנרצח הוא מזויף. הוא מגלה שהמספר הוא בעצם תאריך ובבדיקה מתברר שבתאריך הזה התאבדה אשתו של אחד בשם עמיקם אבן ששקע בחובות.
מבדיקת הפתולוג (גלעד קלטר) מתברר שהמוות נגרם על ידי דקירות סכין בחזה. לאחר חקירה הוא מגיע לכתובת מקעקע הרמן (רמי הויברגר) והוא מתאר לו את האדם שביקש ממנו לקעקע את המספר על ידו.
העלילה השנייה מתוארת בפלשבק. עמיקם אבן (עודד תאומי) הוא גבר נאה בגיל העמידה. הוא נולד בפולין בשם רומק שטיין אך עלה ארצה לפני מלחמת העולם השנייה. כל משפחתו נספתה בשואה חוץ מאחיו ריבק (יהודה אפרוני) וגיסתו שרה (דינה דורון). עמיקם היה פעם איש עשיר אך איבד את כל כספו ואשתו חנה קפצה אל מותה מהקומה ה-14.
עמיקם הוא כעת איש בודד וחסר כל. הוא שואף להיכנס לחוג של ניצולי שואה שבו יש אלמנות עשירות. הוא עוקב אחרי מודעות אבל של ניצולי שואה, מגיע לאלמנות ומציג עצמו כניצול שואה שהכיר את המנוח במחנות. עם הזמן הוא מצליח למצוא חן בעיניהן ולמשוך כספים מהרנטה שלהן. תחילה הוא גונב מגב' פלדמן (מירי פביאן).
אחר כך הוא מתוודע לאלמנה זיסי גליק (מרים זוהר) שהייתה שחקנית תיאטרון מפורסמת. הוא אומר לה שהכיר את בעלה המנוח במחנות ומחמיא לה על יופייה והיא נענית לו, נותנת לו כספים וקונה לו חליפה מהודרת למרות אזהרותיה של העוזרת ובת ליוויתה גב' הלפרין (דבורה קידר).
באותו זה הוא מתוודע לאלמנה אולגה (גילה אלמגור), רופאה מנתחת בפנסיה שהוא "הכיר" את בעלה המנוח לולק במחנות. היא נענית לו אך בהמשך, האלמנות מגלות את התרמית. עמיקם מתבייש בעצמו, שולח לאולגה מכתב התאבדות וכששלושתן מגיעות אליו הוא שוב שותת דם במיטתו ומבקש מהן לסיים את המלאכה. הן עושות כרצונו וזורקות את גופתו לירקון.
אמנון מגלה את שלושתן בלווייה של עמיקם. הוא מזמין את זיסי למסדר זיהוי, אך הזקן שהיה נוכח במקום נכשל בזיהוי. אמנון מתעמת עם שלוש הנשים אך לא יכול להוכיח דבר לאחר שהן מציגות לו את מכתב ההתאבדות.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
עודד תאומי: עמיקם
מרים זוהר: זיסי גליק
דבורה קידר: גב' הלפרין
גילה אלמגור: אולגה
אמנון וולף: אמנון טמנסקי
רמי הויברגר: מקעקע
יהודה אפרוני: ריבק
דינה דורון: שרה
שרית וינו אלעד: דניאלה ברדוגו
גלעד קלטר: פתולוג
עליזה רוזן: גב' טמנסקי
מלי לוי גרשון: עירית טמנסקי
יוסי סגל: פליישמן (זבן)
יוסי עינב: מר טמנסקי
שמואל וולף: עו"ד שוורצוולר
מירי פביאן: גברת פלדמן
רוני דותן: מקעקעת
לנה אטינגר: אשתו של הבן של אולגה
אריק לובצקי: הבן של אולגה
אמיר וולף: במאי תיאטרון
נדיה רובה: ניקול
יעקב זהרוביץ: שמעון
הערות שוליים

↑  מור דרעי, עכבר העיר, "באבא ג'ון" הוא הזוכה הגדול של האופיר, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2015
↑  נירית אנדרמן, 31 סרטים עלילתיים יתחרו על פרס אופיר  בדרך לאוסקר, באתר הארץ, 3 במאי 2015
היסטוריה של האינטרנט

ההיסטוריה של האינטרנט היא תקופת זמן – שתחילתה בפיתוחים הטכנולוגיים בתחומי המחשוב והתקשורת שהביאו להמצאת האינטרנט – והמשכה בתמורות החברתיות ובחידושים הטכנולוגיים שנמשכים מאז. צורת התקשורת שקדמה לאינטרנט, הייתה על ידי רשתות המחשבים שרובן היו מוגבלות באופיין ואפשרו תקשורת רק בין תחנות ברשת המקומית. השיטה ליצירת תקשורת בין מחשבים התבססה על מודל של מחשב מיינפריים מרכזי. מספר פרויקטי מחקר החלו לבדוק ולתאר עקרונות של תקשורת בין רשתות מופרדות פיזית. מאמצי המחקר נוהלו במקביל במספר מעבדות ב-NPL (אנ') על ידי דונלד דייביס, בתאגיד ראנד על ידי פול ברן, ב-MIT על ידי ליאונרד קליינרוק וב-UCLA. המחקרים הובילו לפיתוח מודל רשתות ספרתיות מבוססות מיתוג מנות. בסוף שנות השישים והשבעים של המאה ה-20 פותחו מספר פתרונות מבוססי מיתוג מנות, בהם ARPANET ופרוטוקולי X.25. ‏
במקביל החלו לצבור פופולריות רשתות מחשבים של חובבים, בהן UUCP (עותק של UNIX ל-UNIX) וכן FidoNet. רשתות אלו היו עדיין רשתות נפרדות ומנותקות שקיבלו שירותים על ידי gateways מוגבלים. בשל מגבלה זו יושמה שיטת מיתוג מנות לצורך פיתוח פרוטוקול לתקשורת רשתית, שבמסגרתו יוכלו מספר רשתות לחבור יחד לרשת-על אחודה. על ידי הגדרת מערכת רשתית משותפת ופשוטה בדמות ה-TCP/IP, ניתן היה להפריד את השכבה הפיזית של הרשת מהשכבה של הפרוטוקול. התפוצה המתרחבת של הקישוריות הבין-רשתית הובילה להתפתחות רשת עולמית שכונתה "האינטרנט" והתבססה על פרוטוקולים סטנדרטיים שיושמו באופן רשמי בשנת 1982. ההתחברות לרשת העולמית הייתה מהירה בעולם המערבי וחלחלה מאוחר יותר לשאר העולם. ברם, ההבדל הגובר בין מדינות מפותחות למדינות עולם שלישי הרחיב את הפער הדיגיטלי.
בשנות ה-80 החלו להופיע ספקי אינטרנט, ובשנות ה-90 התרחב השימוש באינטרנט בקרב צרכנים פרטיים. השימוש הגובר באינטרנט השפיע מהותית על התרבות והמסחר. בין השלכות האינטרנט היו תקשורת מיידית שסופקה על ידי שירותי דואר אלקטרוני, פורומים ו-WWW. ספקולציות של משקיעים בנוגע להמצאות הקשורות באינטרנט הובילו בהמשך להתנפחות בועת הדוט-קום, שלבסוף התפוצצה. ברם, האינטרנט ממשיך כל הזמן להתרחב.
מחשב ה־NeXT ששימש את ברנר לי ב CERN, והיוותה את שרת הרשת הראשון
התקופה שלפני האינטרנט

בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, לפני הקישוריות הנפוצה שהובילה לאינטרנט, היו רוב רשתות התקשורת מוגבלות בכך שהן איפשרו תקשורת בין תחנות המשויכות לרשת עצמה. לחלק מהרשתות היו גשרים ביניהן אך אלו היו מוגבלים. צורת רישות נפוצה עבור מחשבים התבססה על שיטת מחשב מרכזי שחובר באמצעות קווים שכורים. השיטה שימשה בשנות ה-50 בתאגיד ראנד על מנת לתמוך בחוקרים כמו הרברט סיימון באוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג שבפנסילבניה ששיתף פעולה עם חוקרים באילינוי בנושאי הוכחת משפטים ממוכנת ובינה מלאכותית.
התקופה שלפני האינטרנט > Telnet

פרוטוקול Telnet פותח בשנת 1969 עבור משתמשים המעוניינים להתחבר באמצעות שורת הפקודה בין מחשבים המחוברים לאותה הרשת מחשבים, החידוש בפרוטוקול היה היכולת לשוחח עם מחשבים אחרים באמצעות פקודות טקסט ישירות, ללא תיווך תוכנות.
התקופה שלפני האינטרנט > BBS

מערכת לוח מודעות - BBS היא תוכנה המאפשרת למשתמשים להתחבר למחשב עליו מותקנת התוכנה. חיבור זה בוצע בעבר בעזרת קו טלפון אנלוגי, מטרת ההתחברות הייתה ביצוע פעילויות חברתיות ובידוריות שונות, בעזרת תוכנה מתאימה. המשתמשים יכולים להוריד ולהעלות קבצים שונים, לשחק משחקים, לקרוא חדשות, ולהחליף מסרים עם משתמשים אחרים.
שלושה מסופים וחזון הרשת הגלובלית

אחד החלוצים בקריאה לרשת גלובלית היה J.C.R. Licklider שפרסם את רעיונותיו במאמר שלו משנת 1960 בנושא סימביוזת אדם מכונה
רשת של מחשבים שכאלו מקושרים זה לזה בתקשורת רחבת סרט ואשר יספקו פונקציות של סיפריות יחד עם פונקציות הקשורות בהתקדמויות צפויות בתחום אחסון ושליפת המידע.
באוקטובר 1962, מונה ליקלידר לראש חטיבת המחקר המתקדם של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. אז הייתה החטיבה חלק ממשרד עיבוד הנתונים של מחלקת ההגנה אך מאוחר יותר היא כונתה DARPA. ליקלידר יצר קבוצה שתרחיב את המחקר במחשוב. כחלק מתפקידו של משרד עיבוד הנתונים הותקנו שלושה מסופים רשתיים. מסוף אחד עבור חברת פיתוח המערכות בסנטה מוניקה, מסוף שני עבור פרויקט ג'יני באוניברסיטת ברקלי ומסוף שלישי עבור פרויקט מערכת שיתוף זמן ב-MIT.
לכל אחד משלושת המסופים היו לי שלוש קבוצות שונות של פקודות משתמש. כך אם אני הייתי מדבר עם משהו ב-S.D.C ורציתי לדבר עם מישהו ממכרי בברקלי או ב-MIT היה עלי לעזוב את המסוף של S.D.C ולהתחבר למסוף השני כדי לדבר עמם. [...] אמרתי, ברור מה צריך לעשות (אך אין ברצוני לעשות זאת): אם יש ברשותך שלושה מסופים, חייב להיות מסוף אחד שפונה לכל מקום שתרצה ושבו יש מחשבים אינטראקטיביים. הרעיון הזה הוא למעשה ARPAnet.
מיתוג מנות

מהותה של בעיית החיבור הבין רשתי היא בחיבור רשתות פיזיות נפרדות לרשת לוגית אחת אחודה. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, חקר פול ברן מתאגיד ראנד, יצירת רשתות בעלות יכולת שרידות עבור צבא ארצות הברית. ברשת של ברן, המידע המשודר מחולק למנות של הודעות. דונלד דיביס מ-NPL הציע ויצר רשת דומה המבוססת על מה שהוא כינה כמיתוג מנות. לאונרד קליינרוק מ-MIT פיתח את התאוריה המתמטית מאחורי הטכנולוגיה החדשה. שיטת מיתוג מנות מאפשרת ניצול טוב יותר של רוחב סרט ומשפרת את זמני התגובה בהשוואה לטכנולוגיה מסורתית מבוססת מיתוג מעגלים המשמשת בטלפוניה. בפרט כאשר החיבורים הבין רשתיים הם בעלי משאבים מוגבלים.
שיטת מיתוג מנות היא בעלת תכן רשתי המאפשר אחסון ושליחה מהירים. הודעות מחולקות למנות שרירותיות. החלטות הניתוב מבוצעות על בסיס חבילה ולא על בסיס הודעה שלמה. רשתות ישנות יותר השתמשו בשיטת מיתוג הודעות אשר הצריכה תבניות ניתוב נוקשות אשר היו רגישות לנקודת כשל בודדת ברשת.
רשתות שהובילו ליצירת האינטרנט > ARPANET

לאחר שקודם לראש משרד עיבוד המידע ב-DARPA, התכוון רוברט טיילור לממש את חזונו של ליקלידר בנוגע למערכת בעלת חיבורים בין רשתיים. בהביאו את לורנס רוברטס מ-MIT הוא החל בפרויקט שמטרתו לבנות רשת כזו. חיבור ה-ARPANET הראשון הוקם בין אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לבין אוניברסיטת סטנפורד בשעה 22:30 ב-29 באוקטובר 1969. עד ה-5 בדצמבר 1969, חוברה רשת בעלת 4 צמתים על ידי הוספת אוניברסיטת יוטה ואוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה. בהתבסס על רעיונות מפרוטוקול ALOHA התפתחה ARPANET במהירות. עד 1981, גדל מספר השרתים ל-213. שרת חדש התווסף בערך כל 20 ימים.
ARPANET הפכה לגרעין הטכני של מה שיהיה לימים האינטרנט. כמו כן הייתה ARPANET כלי מרכזי בפיתוח הטכנולוגיות של האינטרנט. הפיתוח של ARPANET סבב סביב מושג ה-Request for Comments שעדיין נמצא בשימוש להפצתם של פרוטוקולי אינטרנט ומערכות. RFC 1, נכתב על ידי סטיב קרוקר מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ופורסם באפריל 1969.
שיתוף פעולה בינלאומי בנושא ARPANET היה נדיר. בשל סיבות פוליטיות שונות, התמקדו מפתחים אירופאים בפיתוח רשתות X.25.
רשתות שהובילו ליצירת האינטרנט > X.25 ומושג הגישה הציבורית

בהתבסס על המחקר של ARPA, פיתח ה-ITU (איגוד הטלקום הבינלאומי) תקנים לרשתות מבוססות מיתוג מנות. התקנים היו X.25 ונגזרותיו. בעת ביצוע של מיתוג מנות מאפשר תקן X.25 למעגלים וירטואליים לעשות אמולציה לקישורי טלפון מסורתיים. בשנת 1974, היה X.25 הבסיס לרשת SERCnet בין האקדמיה הבריטית לבין אתרי מחקר. תקן X.25 קיבל אישור במרץ 1976.
רשתות שהובילו ליצירת האינטרנט > UUCP

בשנת 1979, שני הסטודנטים, טום טרוסקוט וג'ים אליס מאוניברסיטת דיוק, הגו את הרעיון שניתן להשתמש בסקריפטים פשוטים להעברת חדשות והודעות על קו טורי. לאחר הפצה ציבורית של התוכנה התרחבה רשת שרתי UUCP אשר מעבירים הודעות על גבי Usenet. הרשת החדשה שלימים תכונה UUCPnet גם יצרה gateways וקישורים בינה לבין FidoNet ולבין שרתי BBS.
רשתות UUCP נפוצו במהירות בשל מחירן הנמוך והיכולת להשתמש בקווים שכורים, בקישורי X.25 ואפילו בחיבורי ARPANET. בנוסף לרשתות אלו לא הוצמדו תקנות נוקשות בהשוואה לרשתות מאוחרות יותר כמו CSNET ו-Bitnet. עד 1981 גדל מספר שרתי UUCP ל-550. מספר זה כמעט הכפיל עצמו ל-940 בשנת 1984. Sublink Network, שפעלה מאז 1987 ביססה את הקישוריות שלה על UCCP על מנת להפיץ דואר אלקטרוני והודעות באיטליה.
רשתות שהובילו ליצירת האינטרנט > המעבדה הלאומית לפיזיקה של אנגליה

בשנת 1965, הציע רוברט דייביס מהמעבדה הלאומית לפיזיקה של אנגליה רשת נתונים ארצית שתבוסס על מיתוג מנות. ההצעה לא התקבלה ברמה הארצית אבל עד 1970 הצליח דייביס לתכנן ולבנות רשת מבוססת מיתוג מנות על מנת לענות על צרכיה הרב תחומיים של המעבדה וכן במטרה להוכיח את יכולתה המבצעית של הטכנולוגיה. עד שנת 1976 חוברו 12 מחשבים וכן 75 מסופים. התקנים נוספים הוספו בהדרגה עד אשר הרשת הוחלפה בשנת 1986.
איחוד הרשתות ליצירת האינטרנט > TCP/IP

לאור קיומן של שיטות כה מגוונות לרישות היה צורך באיחוד הגישות. על מנת לפתור את הבעיה גייס רוברט אי. קאהן מסוכנות DARPA את וינטון סרף מאוניברסיטת סטנפורד. לקראת 1973, הגיעו השניים למסקנה שניתן לגשר על הפערים בין פרוטוקולי רשת על ידי הסתרתם באמצעות פרוטוקול בין רשתי משותף. במקום שהרשת תהיה אחראית על האמינות, כפי שהיה ב-ARPANET, השרתים קיבלו אחריות זו. סרף מציין את תרומתם של הוברט צימרמן, גרארד ללאן ולואיס פוזין (מעצב רשת CYCLADES) בעבודה על התקן החדש.
המפרט של פרוטוקול "RFC 675" שנוצר על ידי קבוצת העבודה של וינטון סרף, יוגן דלל, וקארל סאנשיין בדצמבר 1974 מכיל את השימוש הראשון במושג "אינטרנט" כקיצור ל"אינטרנטוורקינג" (בעברית: בין רשתיות). מפרטים מאוחרים יותר חזרו על השימוש במונח. בתחילה השתמשו בו כשם תואר ולא כשם עצם כמקובל.
לאחר שתפקיד הרשת הופחת למינימום הנדרש, התאפשר לאגד יחד כמעט את כל סוג הרשתות ללא תלות במאפיניהם הייחודיים. כך נפתרה הבעיה המקורית של קאהן. DARPA הסכימה לממן פיתוח של תוכנת אב-טיפוס ולאחר מספר שנים הוצגה הדגמה ראשונה. ההדגמה המחישה גישור בין רשת Packet Radio במפרץ סן פרנסיסקו לבין רשת ARPANET. ב-22 בנובמבר 1977, הורחבה ההדגמה לשלוש רשתות. הרשת השלישית הייתה רשת ה-Atlantic packet satellite network. כתוצאה מהמפרטים הראשונים של ה-TCP בשנת 1974 נולד הTCP/IP באמצע 1978. עד 1981, פורסמו ואומצו הסטנדרטים הרלוונטיים בצורה של RFC שמספרם 791, 792,793.
DARPA עודדה ומימנה יישום של TCP/IP עבור מגוון מערכות הפעלה ואז תיאמה תהליך העברה של כל השרתים בכל רשתות המנות שברשותה לשימוש ב-TCP/IP. ב-1 בינואר,1983, הפכו פרוטוקולי TCP/IP לפרוטוקולים היחידים שאושרו ברשת ARPANET כתחליף ל-פרוטוקול NCP
.