סיריל ניואול, ברון ניואול הראשון
ראש מטה חיל האוויר

ב-1 בספטמבר 1937 מונה ניואול להיות ראש מטה חיל האוויר המלכותי (Chief of the Air Staff) שהוא מפקדו הצבאי של החיל, במקומו של סר אדוארד אלינגטון. מינוי זה היה בלתי צפוי. מבין כל המועמדים לתפקיד נראה היה ניואול, מנקודת מבטם של ההיסטוריונים, כבעל הכישורים הפחותים יותר. המועמד הבולט ביותר לתפקיד היה יו דאודינג, מפקד פיקוד המפציצים והוא הועלה לדרגתו של ניואול שלושה חודשים לפניו. ב-1936 אמר אלינגטון לדאודינג באופן בלתי רשמי שהוא המיועד לתפקיד. ההחלטה על המינוי התקבלה על ידי שר האווירייה, ויקונט סווינטון, מבלי להיוועץ באלינגטון. בשנים 1936 ו-1937 התחולל מאבק בין פיקוד החיל לבין הקבינט בנוגע לתוכניות ההתחמשות. פיקוד החיל שאף שעמוד השדרה של יושתת על מפציצים ושמספרם של מטוסי הקרב יוגדל רק במעט, בעוד שהשר לתאום ההגנה, סר תומאס אינסקיפ, דחף בהצלחה להגדלת משקלם של מטוסי הקרב בסדר הכוחות של החיל. מינויו של ניואול התרחש בעיצומו של ויכוח זה והוא התגלה כגמיש יותר ממה שציפו שהוא יהיה. ב-1938 הוא תמך בהגברה משמעותית של קצב ייצור המטוסים, כולל הכפלת בתי החרושת לייצורם והכפלת משמרות הייצור. הוא גם דחף להקמתו של גוף שיהיה מוקדש לתיקון ושיפוץ של מטוסים שניזוקו. הוא תמך בהוצאת תקציבים על מטוסי קרב חמושים בכבדות מדגמי ההוריקן והספיטפייר, שהיו חיוניים לתהליך ההצטיידות מחדש של פיקוד מטוסי הקרב. הוא גם החל לשנות את דעתו, אם כי לא באופן החלטי, בנוגע לגישה האורתודוקסית שתמכה במרכזיותם של מטוסי ההפצצה, בציינו בפני שר האווירייה ש"אף אחד לא יכול לומר בוודאות מוחלטת שניתן למוטט אומה כל שהיא בתקיפות מהאוויר, שכן מהלך כזה לא נוסה עדיין". בדיון שהתקיים בראשית 1939 על אפשרויות תגובה על מלחמה עם איטליה, הביע ניואול את התנגדותו להצעה הצרפתית לאלץ את איטליה להיכנע באמצעות הפצצות כבדות מן האוויר בצפון, בטענה שזה לא יהיה סביר להצליח להוציא מדינה מהמלחמה מבלי לעשות שימוש בכוח קרקעי.
במסגרת הענקת התארים לרגל יום ההולדת המלכותי של שנת 1938 הוענק לניואול תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939 הוא היה עדיין ראש מטה חיל האוויר. תרומתו העיקרית למאמץ המלחמתי הייתה התנגדותו המוצלחת להעברתן של טייסות קרב לסיוע לצרפת הקורסת, וכך הוא שמר על החלק העיקרי של פיקוד מטוסי הקרב שעתיד להיות חיוני מאוד במסגרת הקרב על בריטניה. בעוד שניואול נשאר מחויב לרעיון של מתקפת "מכת מחץ" (Knock-out blow) שתבוצע על ידי פיקוד ההפצצה, הוא גם הכיר בעובדה שהפיקוד היה חלש מדי מכדי לבצע משימה כזאת בהצלחה, אך עדיין התנגד בתקיפות לשימוש שיעשה בחיל האוויר לסיוע אווירי קרוב.
מיד לאחר סיום הקרב על בריטניה אולץ ניואול לפרוש מתפקידו כראש המטה והוחלף בסר צ'ארלס פורטל. בני התקופה ייחסו את הצעד הזה להשפעות של עבודת היתר שלו, שבלי ספק נלקחו בחשבון, אך גם היו להחלטה זו היבטים נוספים. ניואול איבד את הגיבוי הפוליטי שנהנה ממנו, במיוחד בעקבות הוויכוח שהיה לו עם הלורד ביוורברוק, השר הממונה על התעשיות האוויריות בנוגע לשליטה על ייצור המטוסים ותחזוקתם. העניינים הגיעו לשיאם עם הפצתו של מזכר אנונימי שתקף את ניואול, יחד עם קצינים בכירים אחרים, בתור "החולשה האמיתית של חיל האוויר המלכותי והגנת האומה". מי שכתב את המזכר הזה היה אדגר מק'לאורי, קצין שראה עצמו כמי שפסחו עליו בדרך לקידום ושהיה במעגל המקורבים ללורד ביוורברוק. ביוורברוק הפעיל לחץ על ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, להדיח את ניואול, ולצורך כך הוא השיג את תמיכתם של דמויות משפיעות מהעבר של חיל האוויר המלכותי כמו הלורד טרנצ'רד וג'ון סלמונד. טרנצ'רד יצא כנגד ניואול על כישלונו בשיגור מתקפת הפצצה אסטרטגית החלטית, בעוד שסלמונד ראה בהדחתו של ניואול כדרך פשוטה להעביר את דאודינג מתפקידו כמפקד פיקוד מטוסי הקרב, למרות שניואול עצמו שאף גם הוא להדיח את דאודינג מתפקידו.
ב-4 באוקטובר 1940 הועלה ניואול לדרגת מרשל של חיל האוויר המלכותי וחודש לאחר מכן הוא פרש מחיל האוויר המלכותי. ב-29 באוקטובר הוענק לו עיטור מסדר ההצטיינות. ב-21 בנובמבר הוענק לו התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.