stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וילהלמינה גדס
קריירה

גדס הצטרפה לפורסר בסדנת ויטראז'ים המפורסמת בשם An Túr Gloine בשנת 1910. הסדנה התקיימה בבית הספר לאמנות בדבלין. שם גדס גילתה את תשוקתה לאומנות ויטראז'ים ויצרה את יצירותיה החשובות ביותר.
בשנותיה הראשונות ב- An Túr Gloine, "מקוריותה של גדס בלטה, ועבודות חשובות הגיעו מכנסיית סנט אן ברחוב דוסון ומהכנסייה הפרסביטריאנית ברתגר. היא חזרה לבלפסט לפני 1916 והתגוררה מפעם לפעם בדבלין עד שעברה בשנת 1925 לעבוד בלונדון בבית המלאכה לויטראז'ים בפולהאם."
עבודתה נחשבה לחלוצית וייצגה דחייה של הגישה הוויקטוריאנית המאוחרת. היא יצרה צורה חדשה של דמויות בחלונות ויטראז'. "השריריות והמתח של דיוקנאותיה תואמים את העיצוב הרדיקלי של הקונסטרוקציות שלה. פרויקטים רחבי היקף שאפתניים, כמו בקתדרלה באפרס, משתווים לדרמה של עבודות בקנה מידה קטן יותר בוואלאסי (לנקשייר) ובוולסנד (נורת'מברלנד), או חלונות זיכרון מלחמה בכנסיות כפריות."
חלון זיכרון מלחמה, קנדה 1919

חלון זה הוצג בכנסית סנט ברתולומיאו על ידי הנסיך מוויילס. החלון עצמו הוזמן על ידי הנסיך ארתור, דוכס קונוט בשנת 1916. יצירה זו נמצאת באונטריו קנדה. החלון הוא קטע זיכרון המתאר דימויים של גברים ונשים אבלים. גדס משתמשת בצבעים פרימיטיביים בחלון הזה, כשהבולטים בהם הם צהוב ושחור. נאמר על ידי מבקר אמנות כי הצבעים המשמשים ביצירה זו "מעניקים לחלון דרמטיות, כי הציור חזק ואקספרסיבי ומביא את תחושת הפעולה. כותב המאמר ראה בחלון זה "אחד הניצחונות האמנותיים של המאה הזו". גדס השלימה את כל החלון בעבודות הזכוכית של פורסר, בדבלין, אירלנד.
חלון סנט גבריאל, דבלין 1925

יצירה זו נעשתה בהזמנת בני הקהילה להנצחת נפגעי מלחמת העולם הראשונה, וכך גם שני חלונות אחרים, סנט מיכאל וסנט רפאל. גבריאל עומד יציב ומוצק ומציג דמות לוחם עיקש. הוא לובש שריון כחול לבן שעטף את עצמו. בידיו של סנט גבריאל מוחזק ענף שניתן לו בגן עדן ומראה שעליה רשום 'x' המסמל את ישו ביוונית. גדס מתארת את המלאך עם הילה אדומה וביטוי פנים אבני. הכנסייה בה נותר חלון זה היא כנסיית All Saints, Blackrock, מחוז דבלין.
חיים מאוחרים

למרות הקשיים של החיים בלונדון במהלך מלחמת העולם השנייה, העוני ובריאות לקויה, גדס "עיצבה שבע עשרה יצירות מופת בזכוכית צבעונית בקנה מידה מלא, שש עשרה מהן היא השלימה".
גדס נפטרה ב -10 באוגוסט 1955 בלונדון.
היא נקברה בבית העלמין קרנמוני, מחוז אנטרים, יחד עם אמה ואחותה אתל. אפילו לאחר שעברה ללונדון גדס טענה כי זהותה מעולם לא השתנתה, היא תמיד הייתה "אשת בלפסט".
הערות שוליים

↑  Gordon Bowe, Nicola (August 2015). "Wilhelmina Geddes". Irish Arts Review (1984-1987). 4 (3): 2–3
↑  Anne Hailes, Wilhelmina Geddes: Window on a remarkable life, The Irish News, ‏2016-01-04 (באנגלית)
↑  Wilhelmina Geddes: Life and Work, by Nicola Gordon Bowe: awkward artist of many colours, The Irish Times (באנגלית)
↑  "Wilhelmina Geddes (1887 - 1955): Stained Glass Artist", www.newulsterbiography.co.uk
↑  "Geddes, Wilhelmina Margaret", dib.cambridge.org
↑  "The Church of St.Bartholomew" (ארכיון)
↑  Gordon Bowe, Nicola (2015). Wilhelmina Geddes: Life and Work. Dublin: Four Courts Press
↑  "Belfast artist who created some of the city's most beautiful stained glass windows recognised in new book". belfasttelegraph (באנגלית בריטית). ISSN 0307-1235. נבדק ב-2020-11-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11905857X  ISNI: 0000 0000 6678 4478  LCCN: no2016028035  SELIBR: 390317  SUDOC: 194348601  ULAN: 500017572  VIAF: 67267500   WorldCat (עם VIAF): 67267500 
וילהמינה גדס, ההצלבה, 1922
ורד היידי קלום

| ורד היידי קלום |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: ורדיים
סוג:: ורד
שם מדעי
 Rosa ‘Heidi Klum Rose’

ורד היידי קלום הוא זן של ורד שפותח על ידי החברה הגרמנית Rosen Tantau (אנ') ומהווה הכלאה של הזנים "Old Port ו-"Barkarole".
הזן בעל ניחוח עוצמתי, ובתנאים רגילים מגיע ל-40 עד 50 סנטימטר[דרוש מקור]. הוא יכול לגדול בטמפרטורות נמוכות של עד 23 מעלות צלזיוס מתחת לאפס (באזור עמידות 6), והוא רגיש במידה מסוימת לטחב. הורד זקוק לתחזוקה שותפת.
נקרא על שם הדוגמנית היידי קלום ב-2005.
הערות שוליים

↑  Maria Mail-Brandt, Heidi Klum-Rose, welt-der-rosen.de (בגרמנית)
ועידת הנשיאים

| --- | --- |
 תחום:  ארגון-גג של ארגונים יהודיים-ציוניים
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים) 
 conferenceofpresidents.org
 קואורדינטות:  40°44′48″N 73°58′39″W﻿ / ﻿40.746685°N 73.977452°W﻿ / 40.746685; -73.977452
 he
 
ועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית (באנגלית: Conference of Presidents of Major American Jewish Organizations) או בקיצור ועידת הנשיאים היא ארגון יהודי-ציוני הפועל בארצות הברית, ומאגד כ-50 ארגונים יהודיים לתיאום והכוונה של עמדותיהם ופעולתם בנושאים יהודיים, ישראליים וציוניים אל מול הממשל האמריקני, ממשלת ישראל וגופי שלטון אחרים.
ועידת הנשיאים משמשת כגוף התיאום המרכזי של קהילת יהדות ארצות הברית, וכקולה של היהדות האמריקנית המאורגנת. היא פועלת לליכוד השורות בין הקבוצות והארגונים השונים, ודוברת בשם הקונצנזוס בענייני השעה הנמצאים במוקד התעניינותם של יהודי ארצות הברית בכללותם – בדגש על שלומה ורווחתה של מדינת ישראל. הארגון מגדיר עצמו כ"כתובת מרכזית למנהיגים אמריקנים, ישראלים ואחרים להתייעצות בנושאי דאגה קריטיים לקהילה היהודית".
לוועידת הנשיאים נודעת השפעה רבה על הממשל האמריקני, אף שרשמית אין הוא פועל כגוף שדלנות (תפקיד זה ממלא ארגון איפא"ק). גם בישראל נחשב הארגון כבעל השפעה רבה, וכנציגה הרשמי של הקהילה היהודית האמריקנית. אחת לשנה, על פי רוב בחודש פברואר, מתכנסים צירי ועידת הנשיאים בירושלים ונועדים עם מנהיגי ישראל, פוליטיקאים, אנשי חברה ואנשי אקדמיה, כדי ללמוד מהם על בעיותיה וצרכיה של ישראל בהיבטים השונים.
היסטוריה

ועידת הנשיאים נוסדה ב-1956 במענה לבקשת ממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. באותה עת הלכו ורבו הקבוצות והארגונים שייצגו אינטרסים יהודיים כלפי הממשל, כשבמקרים רבים עמדה בשורש ההבחנה ביניהם פוליטיקה פנים-קהילתית שבה לא חפץ הממשל להתערב. ממשלו של אייזנהאור היה מעוניין בגוף שיוכל לבטא את עמדת הקונצנזוס היהודי-אמריקני, ולייצג את קולה הקולקטיבי של הקהילה הגדולה וההטרוגנית בנושאים שעל הפרק.
במשך 30 שנות קיומו הראשונות של הארגון עמד בראשו יהודה הלמן, עד מותו ב-1986. מאז ובמשך שנים רבות עמד בראש ועידת הנשיאים מלקולם הונליין, עד שהוחלף בשנת 2019, על ידי ויליאם דארוף. הם נושאים רשמית ודרך קבע בתואר "סגן-יו"ר ביצועי" (Executive Vice Chairman), כשלצידם יושב-ראש נבחר לקדנציה תחומה בזמן, הפועל בהתנדבות. היושב ראש הנוכחי מאז אפריל 2015 הוא סטיבן גרינברג, משפטן ואיש עסקים שמילא שורת תפקידים בחיים הציבוריים והארגוניים של יהדות ארצות הברית.
לאורך השנים ביטאה ועידת הנשיאים עמדה ציונית חזקה ועקבית, ושמה את ענייני התמיכה האמריקנית בישראל בראש סדר היום שלה.
ארגונים חברים

עמנו
שוחרי הליכוד באמריקה
American Gathering/Federation of Jewish Holocaust Survivors
ליגת הידידות אמריקה-ישראל
איפא"ק
הוועד היהודי-אמריקני
הקונגרס היהודי אמריקני
הג'וינט
הפדרציה הספרדית האמריקנית
התנועה הציונית האמריקאית
אמריקנים למען שלום עכשיו
אמי"ת
הליגה נגד השמצה - ADL
איגוד הציונים הרפורמיים באמריקה
בני ברית
מסדר בני ציון
הוועידה המרכזית של רבנים אמריקנים - CCAR
הוועדה לדיוק דיווח המזרח התיכון באמריקה - Committee for Accuracy in Middle East Reporting in America
מפעל מלווה העצמאות והפיתוח - "הבונדס"
אמונה אמריקה
שוחרי האגודה למען החייל
הדסה
היאס
איגוד המרכזים הקהילתיים היהודיים
Jewish Council for Public Affairs
Jewish Institute for National Security Affairs
ועד העובדים היהודי
קרן קיימת לישראל
Jewish Reconstructionist Federation
Jewish War Veterans of the United States of America (JWV)‎
Jewish Women International
MERCAZ USA, Zionist Organization of the Conservative Movement
נעמת ארצות הברית
NCSJ Advocates on behalf of Jews in Russia, Ukraine, the Baltic States & Eurasia
National Council of Jewish Women
ישראל הצעיר
אורט
Rabbinical Assembly (RA)‎
Rabbinical Council of America (RCA)‎
Religious Zionists of America (RZA or Mizrahi)‎
האיחוד ליהדות רפורמית (URJ)
OU - איגוד הקהילות היהודיות האורתודוקסיות באמריקה
הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (JFNA)
United Synagogue of Conservative Judaism (USCJ)‎
ויצו
Women's League for Conservative Judaism (WLCJ)‎
Women of Reform Judaism (WRJ)‎
Workmen's Circle (Arbeter Ring)‎
World Zionist Executive, US
ארגון ציוני אמריקה
ראו גם

אנטישמיות בארצות הברית
האנטישמיות החדשה
מבחן שלוש ה-D לאנטישמיות
ויקטור בראר

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1864 מורה, ז'ורה, צרפת 
 פטירה:  13 בנובמבר 1931 (בגיל 67) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול נורמל סופרייר (1887)  בית הספר הצרפתי באתונה (1890) 
 מעסיק:  אקול פראטיק דה אוטז אטיד, Revue de Paris 
 תפקיד:  סנטור ברפובליקה הצרפתית השלישית (11 בינואר 1920–13 בינואר 1931)  vice president of the Senate (12 בינואר 1922–ינואר 1924)  מזכיר כללי (1904–1911) 
 פרסים והוקרה:  פרס ת'רואן (1901)  קצין בלגיון הכבוד (22 ביולי 1905)  אביר בלגיון הכבוד (28 באוקטובר 1897) 
 
ויקטור בראר (בצרפתית: Victor Bérard;‏ 10 באוגוסט 1864, מורה (Morez) – 13 בנובמבר 1931, פריז) היה היסטוריון, דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי.
כיום, הוא ידוע בעיקר בזכות עבודותיו על מחקרים הלניסטיים וגאוגרפיה של האודיסאה (אנ'). בתקופתו החלה הגאווה האירופית "לטהר" את מדעי הרוח וההיסטוריה מכל השפעה כנענית או פיניקית קדומה שהתגלתה בהם; בראר מחה נגד דרך זאת, ופירש את כתבי הומרוס באופן הרואה את הכנענים כמחנכי יוון הצעירה וכמתיישבים וסוחרים בה. הוא שיער מקור משותף לתנ"ך ולאודיסאה, אך לא זכה לראות בחייו את פענוח שירת אוגרית. "L'Angleterre et l'impérialisme" (אנגליה והאימפריאליזם) של בראר תורגם לאנגלית ופורסם ב־1906 כ־"British imperialism and commercial supremacy" (אימפריאליזם בריטי ועליונות מסחרית).
מבחר כתביו

L'Angleterre et l'Impérialisme, Armand Colin, Paris, 1900
Les Phéniciens et l'Odysée, Armand Colin, Paris, 1902–1903 (נערך מחדש ב־1927; ראו גם סריקה בארכיון האינטנרנט וסריקה באתר גאליקה)
Les navigations d'Ulysse, Armand Colin, Paris, 1927–1929 (ו־1971)
La Résurrection d'Homère, Bernard Grasset, Paris, 1930 (כרך 1 וכרך 2 בויקיטקסט הצרפתי)
לקריאה נוספת

שאול טשרניחובסקי, אודיסאה (אחרית דבר), הוצאת עם עובד, 2009 (טשרניחובסקי מסכם את עיקרי טענותיו של בראר בנוגע לאודיסיאה).
הערות שוליים

↑  "Victor Bérard", in Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, 2005, p. 250.
↑  שאול טשרניחובסקי, אודיסאה (אחרית דבר), הוצאת עם עובד, 2009: "אחד החוקרים הגדולים של הומרוס, מר וִיקטוֹר בֶּרַאר (Victor Bérard), שהקדיש 41 שנה לחקירת מספר שירים באודיסיה."
↑  Victor Bérard, La Résurrection d'Homère - Tome 1, Bernard Grasset, Paris, 1930, p. 73: "מעין אנטישמיות מדעית שררה בשנים 1890–1910, שבראשהּ עמד מר שלמה רינך, וגירשה מיוָן הקדומה את רוכליה ומוריה, גם ירדה לחייהם. במשיכת קולמוס אחת השמידם מר איזידור לוי מתוך תחומו של ים התיכון. ופוֹגרוֹם ממש נערך בהם ובכל הקדמונים והחדשים שגוננו עליהם ובכל המצבות שהיה בהן כדי להפריע את זעמם של הפיניקוֹפוֹבּים" (תרגם שאול טשרניחובסקי באחרית דבר לאודיסיאה).
1 2  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 304, 308
↑  Adolphe G. Horon, Canaan and the Aegean Sea: Greco-Phoenician Origins Reviewed, Diogenes 15, 1967, עמ' 40–41 doi: 10.1177/039219216701505803
↑  Cyrus H. Gordon, The Dreros Bilingual, Journal of Semitic Studies 8, 1963, עמ' 76 doi: 10.1093/jss/8.1.76: "... הגישה הפיניקית הנכונה של בראר לא החזיקה מעמד כנגד הגישה הלא־שמית השגויה של בלוך (אנ'). לרוע־המזל, ידיעותיו של בראר בבלשנות שמית לא הספיקו לו להגן במומחיות על עמדותיות הצודקות."
↑  נחום סלושץ, מחקרים עברים כנענים, לשוננו ב', 1930, עמ' 341–342
↑  Victor Bérard, British imperialism and commercial supremacy, H. Fertig, 1973
↑  "Review of Les Phéniciens et l'Odyssée par Victor Bérard". The Quarterly Review. 202: 344–370. באפריל 1905. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302994405171  PLWABN: 9810592259605606  BNE: XX1204073  BnF: cb11891327n (data)  GND: 141511850  ISNI: 0000 0001 0928 3965  LCCN: nr88003990  Léonore: 27654  NKC: mzk2004246317  NLA: 49783920  NLG: 62624  NTA: 06812824X  SUDOC: 02671955X  Trove: 1508008  VcBA: 495/5240  VIAF: 98521874   WorldCat (עם VIAF): 98521874
ולטר בראק

ולטר בראק (בגרמנית: Walter Brack;‏ 20 בנובמבר 1880 - 19 ביולי 1919) היה שחיין גרמני, אלוף האולימפי הראשון בסגנון גב, בעל 2 מדליות ושיאן עולם.
ביוגרפיה

בראק נולד בברלין.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה בראק במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 יארד גב בתוצאה של 1:16.8 דקות, לפני חבריו לנבחרת גאורג הופמן וגאורג זכריאס ובמדליית כסף במשחה ל-440 יארד חזה, אחרי חברו לנבחרת זכריאס שקבע תוצאה של 7:23.6 דקות ולפני הנרי ג'יימיסון הנדי מארצות הברית.
בשנת 1919 נפטר בראק בעיר הולדתו.
תארים והשגים

בשנת 1997 זכה בראק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

↑  WALTER BRACK (GER) - 1997 Pioneer Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
ועדת חקירה פרלמנטרית בישראל

במדינת ישראל, ועדת חקירה פרלמנטרית היא ועדת חקירה המוקמת על ידי הכנסת על מנת לחקור נושא העומד על סדר היום הציבורי.
השימוש בוועדות חקירה פרלמנטריות

ועדות החקירה הפרלמנטריות הראשונות בישראל התמנו בטרם הוסדרו הוועדות בחוק. האחת חקרה את ענייני "השוק השחור" בשנת 1950, והשנייה את היחס לעצורי המחתרת בג'למה בשנת 1951, בראשות חברת הכנסת חנה למדן.
הסמכות למינוי ועדת חקירה פרלמנטרית נקבעה לראשונה בחוק יסוד: הכנסת, שנחקק בשנת 1958. סעיף 22 לחוק קובע:
הכנסת רשאית למנות ועדת חקירה, אם על ידי הסמכת אחת הוועדות הקבועות, ואם על ידי בחירת ועדה מבין חבריה, כדי לחקור דברים שהכנסת קבעה; סמכויותיה ותפקידיה של ועדת חקירה ייקבעו על ידי הכנסת; בכל ועדת חקירה יהיו גם נציגים של סיעות שאינן משתתפות בממשלה, לפי יחסי הכוחות של הסיעות בכנסת.
בין הכנסת הראשונה לכנסת האחת עשרה לא הוקמו כלל ועדות חקירה פרלמנטריות. מיום חקיקת חוק יסוד: הכנסת, חלפו שלושים שנה עד שהוקמה ועדת החקירה הראשונה. לעומת זאת, הכנסת ה-15 הקימה תשע ועדות חקירה, והכנסת ה-17 הקימה חמש ועדות חקירה.
סמכויות ועדת החקירה

לפי סעיף 22 לחוק יסוד: הכנסת, ”סמכויותיה ותפקידיה של ועדת חקירה ייקבעו על ידי הכנסת”. הכנסת הסדירה בתקנונה את הליכי מינויה של ועדת חקירה פרלמנטרית, אך לא קבעה מהן סמכויותיה, וניסיונות להסדיר את הסמכויות בחקיקה לא צלחו.
הפרשנות המקובלת היא שסמכויותיה של ועדת חקירה פרלמנטרית הן כשל ועדה מוועדות הכנסת. פירושו של דבר שבסמכותה לזמן רק עובדי מדינה, חברות ממשלתיות, תאגידים שהוקמו בחוק, רשויות מקומיות ומועצות דתיות. עובדים שזומנו כאמור חייבים להתייצב בפניה ולמסור לה את המידע שברשותם, אך השר הממונה או ראש הגוף הרלוונטי רשאי להופיע בוועדה במקום מי שזומן. זאת, בניגוד לוועדת חקירה ממלכתית, שבסמכותה לזמן גם גורמים פרטיים ואף להוציא צווי הבאה כדי לכפות את הגעתם, ושראשי הגופים הציבוריים אינם רשאים להופיע בפניה במקום עובדיהם. בנוסף, בשונה מוועדת חקירה ממלכתית, ועדת חקירה פרלמנטרית אינה רשאית להוציא צווי חיפוש, והסנקציות נגד מי שאינו מציית לוועדה הן במישור המשמעתי ולא במישור הפלילי.
יש הסבורים, כאמנון רובינשטיין למשל, כי ועדת החקירה הפרלמנטרית מוסמכת לחקור בעניינים הנוגעים לחקיקה עתידית, ובכל עניין הנוגע לביצוע תפקידי הפיקוח של הכנסת על הממשלה. עם זאת, השימוש הגובר וההולך בכלי זה, והיקפו המרשים של טווח העניינים הנחקר על ידי ועדות החקירה הפרלמנטריות מותיר מקום לדעה כי למעשה מסמיך סעיף 22 את הכנסת לחקור כל עניין שהוא.
יש הסבורים, כפרופסור גיורא גולדברג, שהמטרה העיקרית של ועדת חקירה פרלמנטרית הוא "לממש את העיקרון הדמוקרטי של זכות הציבור לדעת".
ועדת החקירה בנוגע לאירועי עמונה חשפה את חולשתה של ועדת החקירה הפרלמנטרית. בוועדה זו ישבו נציגים מובהקים של סיעות פוליטיות בעלות עניין באירועים, ואף חברי כנסת שנכחו באירועים ולקחו בהם חלק פעיל. פעולת הוועדה נתקלה בקשיים, עת אסרו שר הביטחון שאול מופז והשר לביטחון פנים גדעון עזרא על בכירים בצבא ובמשטרה שזומנו להעיד בפני הוועדה להגיע למתן עדותם, וניצלו את זכותם להופיע במקום קצינים אלו בפני הוועדה. הועלו טענות כי בכך סוכלה עבודת הוועדה, ונמנעה ממנה האפשרות להגיע לחקר האמת. הוועדה כונסה וקיימה את דיוניה שבועות ספורים לפני הבחירות לכנסת ה-17, תוך שמשפטנים כאריאל בנדור, אשר חיווה דעתו בפני הוועדה, הביע את הדעה שהמדובר בפורום בלתי מתאים לחקירת האירוע, אירוע הראוי לחקירה לפי כל קנה מידה, בהיות הפורום פורום פוליטי.
רשימת ועדות החקירה

להלן ועדות החקירה הפרלמנטריות שהוקמו במדינת ישראל. רוב ועדות החקירה המוזכרות להלן הן ועדות אד הוק והן סיימו מכבר את תפקידן, בדרך כלל תוך הגשת דו"ח על תוצאות החקירה לכנסת.
ועדת חקירה פרלמנטרית בעניין השוק השחור (1950).
ועדת חקירה פרלמנטרית בעניין עצורי המחתרת בג'למה (1951).
ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא תאונות הדרכים במדינת ישראל (1987–1988).
ועדת חקירה פרלמנטרית בדבר תקפותה של מכונת פוליגרף (1991).
ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא הנשירה ממערכת החינוך (1993).
ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא המגזר הבדואי בישראל (1994–1996).
ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת רצח נשים על ידי בני זוגן (1995–1996).
ועדת חקירה פרלמנטרית לחקירת תופעת התרחבות והתגברות האלימות בקרב בני הנוער וכלפי ילדים ונערים (1995).
ועדת חקירה פרלמנטרית במלאת שנתיים לאסון המכבייה (1999–2000).
ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת יישומו ומימונו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי (1999–2000).
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה (2000–2005).
ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין סחר בנשים (2000–2002)
ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין המצוקה הכספית המתמשכת של הרשויות המקומיות (2000).
ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא משק המים (2001–2002)
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא האלימות בספורט (2001–2003).
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הפערים החברתיים בישראל (2001–2002).
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא תאונות הדרכים (2002–2003).
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: גילוי השחיתות בממשל במדינת ישראל (2005–2006)
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא האלימות בעת פינוי היישוב עמונה (2006)
ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא עמלות הבנקים (2006)
ועדת חקירה פרלמנטרית בעניין האזנות הסתר (2006–2009)
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא התשתית והתחזוקה בקבר רבי שמעון בר יוחאי במירון (2008–2009).
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא קליטתם בישראל של יוצאי אתיופיה (2008–2009).
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא ועידת התביעות (2008–2009)
ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא קליטת עובדים ערבים בשירות הציבורי (2010–2013)
ועדת החקירה הפרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים (2017–2019)
לקריאה נוספת

אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך ב: רשויות השלטון ואזרחות, עמ' 1047
הערות שוליים

↑  חדשות, דעות, תרבות, ספורט, כלכלה מהארץ והעולם, באתר ישראל היום
↑  צבי זרחיה,יובל יועז, הכנסת אישרה הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית ל"גילוי השחיתות בממשל בישראל", באתר הארץ, 25 במאי 2005
↑  אריק בנדר, עמונה: ועדת חקירה פרלמנטרית לפינוי, באתר nrg‏, 8 בפברואר 2006
1 2  זאב קליין, ‏ועדת הכלכלה תכהן כוועדת החקירה הפרלמנטרית לסוגיית עמלות הבנקים, באתר גלובס, 22 בינואר 2007
↑  צבי לביא, ועדת חקירה בכנסת: להגביל את האזנות הסתר, באתר ynet, 25 בינואר 2009
↑  אמנון מרנדה, ועדה בכנסת תבחן קבלת ערבים לשירות הציבורי, באתר ynet, 19 בפברואר 2008
↑  שחר אילן, ועדת החקירה הפרלמנטרית לאשראי הטייקונים אושרה. כבל: "המנכ"לים של הבנקים יידרשו להגיע ולהסביר", באתר כלכליסט, 21 ביוני 2017
| ועדות הכנסת |
| --- | --- | --- |
| קבועות | ועדת החוקה, חוק ומשפט • ועדת החוץ והביטחון • ועדת החינוך, התרבות והספורט • ועדת הכלכלה • ועדת הכנסת • ועדת הכספים • ועדת המדע והטכנולוגיה • ועדת העבודה והרווחה • ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות • הוועדה לביטחון לאומי • ועדת הבריאות • הוועדה לענייני ביקורת המדינה • ועדת הפנים והגנת הסביבה • הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי • הוועדה למיזמים ציבוריים |  |
| היסטוריות | ועדת השירותים הציבוריים • ועדת השקיפות • ועדת הרפורמות • ועדת הגיוס • הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי • הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן • הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה • ועדת הקורונה • ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים |  |
| מיוחדות  (הפועלות כיום) | הוועדה המיוחדת לפניות הציבור • הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל • הוועדה לזכויות הילד • הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל • הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים |  |
| שונות | ועדת האתיקה • ועדת הפירושים • ועדת חקירה פרלמנטרית • הוועדה המסדרת |  |
התפרצות X

| --- | --- |

עטיפת הספר במהדורתו הראשונה
 מידע כללי
 מאת:  עדנה מזי"א
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  גרמנית, איטלקית, אנגלית וצרפתית
 סוגה:  psychological fiction 
 הוצאה
 הוצאה:  הספריה החדשה
 תאריך הוצאה:  1997
 מספר עמודים:  174
 
התפרצות X הוא רומן פסיכולוגי (אנ') מאת עדנה מזי"א שיצא לאור בשנת 1997 במסגרת "הספריה החדשה". העלילה מסופרת בצורת זרם מחשבותיו של גיבור הרומן, אילן בן-נתן.
הספר תורגם לגרמנית, איטלקית, אנגלית וצרפתית, ובשנת 2010 עובד לסרט באותו שם.
תמצית העלילה

אילן בן נתן הוא פרופסור לאסטרופיזיקה בטכניון, בן 47. הוא נשוי לנעמי, מאיירת ספרים הצעירה ממנו ב-22 שנים. כאשר נעמי נעדרת מהבית עולה בו חשש שיש לה מאהב. הוא עוקב אחריה ומגלה שאכן היא בוגדת בו עם מאהב המתגורר בבית נטוש בוואדי סאליב. הוא אינו מספר לנעמי על הגילוי, וממשיך בחייהם הרגילים. ערב אחד הוא סר לביתו של המאהב, עודד ספרא, ומשוחח אתו. נודע לו שעודד הוא צלם של סרטי טבע הנוסע מפעם לפעם לחו"ל. בהתקף זעם פתאומי אילן חונק למוות את המאהב.
כדי להסתיר את הפשע הוא משאיר במכונת הכתיבה של עודד מכתב המופנה אל נעמי, ובו עודד מספר שיצא בבהילות למשימה בניו זילנד. אילן לוקח את גופתו של עודד במכוניתו ומנסה בלי הצלחה להסתירה במקומות שונים. בייאושו הוא פונה לעזרת אמו, וזו מציעה פתרון: הם נוסעים לבית הקברות שדה יהושע, שבו נקברה ימים מעטים קודם לכן הגננת של אילן, והם מוסיפים את גופתו של עודד לקברה הטרי.
אילן חוזר לשגרת חייו בטכניון ועם נעמי, אך כל אירוע פעוט מעורר בו חרדה שסודו התגלה. הוא שם לב שנעמי נרגשת לכל מכתב שמגיע מחו"ל, ומבין שהיא מצפה למכתב מעודד. נעמי יוזמת בילוי שלהם בצימר בגליל, לציון יום הולדתו של אילן, ומזמינה למסיבה את אנטון, ידידו מילדות של אילן, שהוא חוקר במשטרה. אנטון מספר להם כי "קיבל מכתב אנונימי מאשה שכותבת שהמאהב שלה, שגר בוואדי סאליב, נעלם והיא חושדת שקרה לו משהו".
החרדה של אילן גוברת והוא שוקל התאבדות. הוא מגלה שנעמי בהיריון ואינו יודע מי האב, אך אומר לנעמי שהוא רוצה את הילד הזה.
נעמי, ואחריה אילן, קוראים בעיתון שנמצאה גופתו של עודד ספרא, ושהחוקר, רב-פקד אנטון כראם, מבטיח שיהיו מעצרים. לשניהם ברור מי הרוצח. אנטון מגיע לביתם של אילן ונעמי, ושניהם בטוחים שהגיע כדי לעצור את אילן, אך אנטון מספר להם שאמו של אילן, שהייתה חולה, התאבדה בבליעת כדורים, ובמכתב ההתאבדות היא מספרת ששכרה רוצח שכיר שירצח את עודד, משום שכאבו לה ייסורי הקנאה של אילן.
מבנה הספר

ברומן 30 פרקים. הוא מציג את זרם התודעה של גיבור הרומן, אילן בן-נתן, ובהתאם לכך נקודה של סוף משפט מופיעה בו רק בסוף פרק, ואילו בגוף הפרק קטעי מחשבה מופרדים בפסיקים.
שם הספר מציג את נושא מחקרו של אילן, שאותו הוא מסביר לעודד בפגישתם, שהוא התפרצות של קרני X במהלך חייו של כוכב כפול.
הסרט

עדנה מזי"א עיבדה את ספרה לתסריט, שהפך בשנת 2010 לסרט בשם "התפרצות X" בבימויו של איתן צור ובכיכובם של יוסי פולק כאילן, מלאני פרס כנעמי, רמי הויברגר כעודד ואורנה פורת כאמו של אילן.
לקריאה נוספת

יהודית אוריין, "תסריט מושלם", ידיעות אחרונות, 16 במאי 1997, עמ' 26.
נעמי גוטקינד, "לנסוע על ריק: 'התפרצות X' של עדנה מזי"א". הצופה, 9 במאי 1997, עמ' 6.
אלאונורה לב, "מאחורי כל זה מסתתר טקסט גדול", הארץ, 10 ביוני 1997, עמ' 1, 35.
הערות שוליים

↑  התפרצות X, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
ולטר גיזקינג

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1895 הרובע השני של ליון, צרפת 
 פטירה:  26 באוקטובר 1956 (בגיל 60) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Nordfriedhof 
 מוקד פעילות:  גרמניה, צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הנובר למוזיקה, תיאטרון ותקשורת 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ולטר גיזֶקינְג (בגרמנית: Walter Gieseking; ‏ 5 בנובמבר 1895 – 26 באוקטובר 1956) היה פסנתרן ומלחין גרמני יליד צרפת.
תלמידים נודעים

מרי לואיז בהם
אלבר פרבר
מריאן פילאר
ורנר האס
האנס אוטה
פטר שמאלפוס
סטיוארט ל. גורדון
הערות שוליים

↑  Dean Elder, Pianists at Play, Kahn & Averill, 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272292805171  PLWABN: 9810687748105606  BIBSYS: 90573431  BNE: XX893487  BnF: cb138944555 (data)  CiNii: DA02944824  GND: 118694820  ISNI: 0000 0001 1062 494X  LCCN: n81139109  LNB: 000010631  MusicBrainz: 62e0e456-bd4b-4edc-a47c-3537cdd53621  NDL: 00521960  NKC: pna2007389227  NLA: 35123160  NLK: KAC201615717  NSK: 000612341  NTA: 070849145  RERO: 02-A003295365  SNAC: w6st81cm  SUDOC: 03131855X  Trove: 833173  VIAF: 51875300   WorldCat (עם VIAF): 51875300 
"בארוניה ברוויקורניס" מתוך אוסף הפרפרים של גיזקינג במוזיאון ויסבאדן, גרמניה
ולטר גורן

| --- | --- |

ולטר גורן
 לידה:  24 בספטמבר 1898 ביגאנין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  10 ביולי 1968 (בגיל 69) רוזנהיים, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית     גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1915–1920   1935 – 1945
 דרגה:   גנרל מיור (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561   מפקד הדיוויזיה ה-710
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל ולטר גורן (בגרמנית Walter Gorn;‏ 24 בספטמבר 1898 – 10 ביולי 1968), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.