stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתב חרטומים
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי

לשיטת הכתב שני סממנים בסיסיים: האחד, חפצים יוצגו כתמונות (אידאוגרמה), והשני, לסמלי תמונות ניתן הערך הפונטי של המילים לחפצים אלו (פונוגרם). לעיתים סימנים אלו נכתבו על מנת לציין מילים שנשמעות דומה אך משמעותן שונה.
הכתב מתעלם מתנועות (אותיות אהו"י) ובתקופה הקדומה גם מתנועות למחצה. ובכך התאפשרו מצבים של תרגום סימנים למילים שלהם צירוף זהה של עיצורים. לדוגמה הסמל ל"עץ" מצויר על ידי "ענף" המבוטא על ידי העיצורים "ה" ו-"ט" הקיימים במילה המצרית לעץ. מילים אחרות כדוגמת המילים "אחרי", "לסגת", "לגלף" הכוללות אותה סדרה של עצורים ("הט"), יכולה להיכתב עם אותו סמל בסיסי. מילים שכללו עיצור אחד בתוספת תנועה אחת או יותר יוצגו רק על ידי סמל התנועה.
עם זאת, המצרים אף פעם לא צמצמו את הכתב שלהם לאוסף של עיצורים בודדים, במקום זאת הם שימרו את צורת המילים המקוריות. כשהתעורר ספק כבמקרה של שלושת הסימנים לסדרת עיצורים נפוצה ל"מ" ו"ר" (מעדר, אזמל ופירמידה), נעשה שימוש ברב גוניות על מנת ליצור הבחנה בין המילה. כל המילים הנגזרות מהשורש "מר" (הפועל לאהוב) נכתבו עם הסמל מעדר, כל המילים הנגזרות מהשורש "מר" (הפועל לחלות) נכתבו עם הסמל אזמל וכל המילים הקשורות לפירמידות נכתבו עם סמל הפירמידה. לפיכך, אם היו קיימים שניים או יותר סימנים עבור אותו צליל או צירוף של צלילים הם נשמרו, ונעשה בהם שימוש מושכל על מנת לשפר את קריאות הטקסט.
על אף שבמקור לכל סימן הייתה משמעות אחת, נוצרו מצבים של אי בהירות כתוצאה מהתמזגות שני סמלים שצורתם דומה. לדוגמה: הסמל של עצם הירך והסמל של עצם השוק של בעלי חיים. כתוצאה מכך, לכמה סימנים היו שתיים ואף שלוש (נדיר) משמעויות בכתב ההירוגליפים הקלאסי.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > אמצעי עזר לקריאה: כתיב, השלמות פונטיות וסימנים ממיינים

בעזרת שיטת כתב התמונות שבו ערבו אותיות ותמונות, יכלו המצרים לכתוב מספר רב של מילים בשפתם. אך עדיין נותרו מילים שאותן לא יכלו לצייר במסגרת העיצורים הקיימים. לדוגמה "נהט" – "חזק". במקרה זה אייתו המצרים את המילה: עבור האות "נ" השתמש בסימן קיים למים (מהמילה "נוי" שיטפון), ועבור הצירוף "הט" הם עשו שימוש בסימן שהוזכר קודם עבור "עץ".
שני אמצעי עזר, שנוספו במהרה לשיטה, שיפרו את הבהירות ואת הקריאות.
לסימנים מרובי עיצורים, עיצור אחד או יותר ולעיתים אפילו כולם, נכתבו לשמש כהשלמה פונטית. לפיכך הפועל "מר" (לחלות) נכתב כך שינשוף מייצג את הערך הפונטי ("מ") והסימן המייצג פֶּה עבור הערך "ר". להערכת חוקרים מודרניים במקרים אלו העיצורים נכתבו פעמיים, אך נקראו פעם אחת בלבד. עבור המצרים, סמלי העיצורים הבודדים היו אמצעי עזר לקריאה לשם הבהרת סמל המילה (לוגוגרמה).
בנוסף, סימנים ממיינים (אנגלית: determinatives), סימנים שאינם מייצגים ערך פונטי אלא משמשים להדריך את הקורא לאיזו משפחה של משמעויות המילה שלפני הסימן שייכת. לצירוף העיצורים "הט" (לחרות) נוסף סכין אחריהם. מצד שני לצירוף "הט" במובן לסגת נוספו רגלים הצועדות אחורה. ובכך, ניתן להבחין גרפית בין שתי המילים שנכתבו באופן דומה. בצורה זו, לכל מילה בשפה המצרית היה הציור המתאים לה ושהיה זהה לה באופן חד־חד־ערכי. סיומות דקדוקיות הוצמדו למילה המצוירת אחרי הסימן הקובע. מלכתחילה אם כך, הכתב המצרי היה כתב שלם, כלומר ניתן היה לכתוב בו כל מילה בצורה חד משמעית, כולל נגזרות והטיות.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > סיכום סוגי הסימנים

לסיכום, ניתן לחלק את ההירוגליפים לשלוש קבוצות. לשתי הראשונות יש משמעות פונטית והשלישית מייצגת עזרי קריאה דוממים:
"אידאוגרמה" - סימן שהמילה שהוא מייצג שווה לציור. לדוגמה: "ענף".
"פונוגרם" - סימן שאינו מייצג את העצם המצויר, אלא מייצג עיצור אחד או צירוף של עיצורים. כדוגמת "נ" ו"הט" במילה "נהט" – חזק.
"סימן ממיין" - סימן שאין לו משמעות פונטית ושנועד לסייע לקורא להבין את המשמעות הנכונה כדוגמת "הט" – "לסגת".
בכתב המצרי לא היו סימני פיסוק כפי שאנחנו מבינים אותם. סימנים המייצגים קווים ובתים של שירים הופיעו רק בטקסטים ספרותיים מסוימים.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > מספר הסימנים

מספר הסימנים בתקופה הקלאסית של הכתב ההירוגליפי הגיע לכ-700, מתוכם 24 ייצגו צליל בודד. מספרם גדל בצורה משמעותית בתקופה המאוחרת (600 לפנה"ס). ריבוי זה חל משום שהמלומדים המציאו צורות או סימנים חדשים כל הזמן. עם זאת, סימנים נוספים אלו היו על פי הכללים שהונהגו בכתב ההירוגליפי מימיו הראשונים. השיטה ההירוגליפית נותרה גמישה בכל התקופות, תמיד פתוחה להמצאות, אף על פי שכמו בכל שיטת כתב, למוסכמות היה חלק מכריע.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > כיוון הכתב

שורות ההירוגליפים נכתבו מימין לשמאל, או לעיתים רחוקות, משמאל לימין. שורות אנכיות מוקמו צמוד לשורות אנכיות בהתאם לדרישות המיוחדות של הרקע עליו נחרטו. קל לראות את כיוון הכתב כיוון שהסימנים תמיד פונים כלפי תחילת השורה. לעיתים, שני סימנים בשורה פנו זה מול זה, כנראה כדי ששתי דמויות אנוש יפנו זה אל זה במטרה למנוע מצב בו אחד מפנה גבו לאחר. עם זאת, סיבוב זה של הדמויות היה מקרה נדיר ונמצא אך ורק בשמות המלכים. שמות מלכותיים הוקפו בטבעת המכונה כרטוש שהסתיימה בקו מאונך או מאוזן (בהתאם לכיוון הכתובת). טבעת זו, במקור חבל, נועדה כנראה להגן על נושא השם המוקף בטבעת מפציעה ובייחוד מכשפים.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > מסורות החינוך המצרי

על מנת להבין את הכתב ההירוגליפי, צריך להכיר את המסורת המצרית העתיקה. תלמיד שלמד לכתוב במצרים, שכמובן כבר ידע את השפה המצרית, למד תחילה את צורת המילה מבלי שהוסברו לו המרכיבים הבסיסיים של המילה (הסימנים המרכיבים אותה). שיטת לימוד זו שימרה את האיות המקורי של המילים למעט שינויים זניחים, בעיקר מסיבות אומנותיות, על אף שבמהלך השנים חלו שינויים קיצוניים בהגייה של השפה המצרית. משמעות הדבר שהכתב ההירוגליפי מסווה שינויים שחלו במהלך ההיסטוריה בצלילי השפה.
טעויות שמיעה שנעשו על ידי תלמידים בבתי הספר לכתב, עזרו לחוקרים להבין את השינויים הפונטיים שהתרחשו בהתפתחות השפה המצרית.
כאשר תלמיד שלמד לכתוב את הכתב ההירוגליפי לא הכיר את צורת המילה שהוכתבה לו, הוא כתב אותה באופן שגוי, כלומר, כפי ששמע אותה. לכן, מכיוון שעדיין לא למד כיצד לאיית בשיטה השמרנית, מה שנכתב על הפפירוס שלו היה בדרך כלל מילה שנשמעה כפי שהוכתבה, כלומר שגויה, אך צורתה הנכונה ידועה לנו כיום.
לפיכך, אף שבמקור הכתב ההירוגליפי בנוי מסמלים המייצגים ערך פונטי, כל השיטה הועברה מדור לדור כמילים מצוירות. כלומר קבוצת סימנים אחת מסוימת בלתי ניתנת לשינוי עבור כל מילה.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > כתב הירוגליפי מוצפן

שתי תופעות מוכיחות שידיעת השיטה ההירוגליפית והעקרונות עליהם התבססה לא אבדו: הצפנה, והתפתחות הכתב ההירוגליפי במהלך אלף השנים האחרונות לקיומו.
החוקרים נתקלו בתופעה שהחלה מאמצע האלף השלישי לפנה"ס, אך שיאה היה בממלכה החדשה (החל ב-1539 לפנה"ס), טקסטים הכתובים בסימנים הירוגליפיים מוזרים. החסרון בקבוצות המילים המוכרות והופעת סימנים רבים שאינם בקנון, מאפיינים טקסטים אלו במבט ראשון ככתב סתרים.
מטרת סוג זה של כתב הירוגליפי הייתה כנראה לפתות אנשים להנאה שבפענוחו. אף שהכתובות הורכבו בהתאם לכללים המקוריים של הכתב, נעשה בהם שימוש בתכונות שלא היו קיימות בעת שנוסח הקנון המקורי.
האפשרויות החדשות כללו לא רק צורות של סמלים, אלא גם בחירתם. למשל, הפה צויר לא מהחזית כמו בכתיב הקלאסי, אלא מהפרופיל, אף שהייתה לו אותה משמעות פונטית.
דוגמה לשינוי בבחירת הסימנים הוא המקרה של הסמל "איש נושא סל על ראשו", שבכתב הקלאסי סימל "סימן קובע" ללא משמעות פונטית ובכתב הסתרים נקרא כאות "פ" במקום הסימן המקובל לכך של הנחש בעל הקרניים. שינוי זה במשמעות הסמל נובע משימוש בכללים של ממציאי הכתב ב-3000 לפנה"ס ולפיהם הסמל ייצג את המילה "לשאת" שבו הותירו רק את העיצור "פ".
כתובות מוצפנות אלו מוכיחות שבמקביל לשיטת הלימוד בבתי הספר, שהייתה מבוססת על שינון או הכרה, לא על הבנה אנליטית, הייתה קיימת מסורת נוספת שהעבירה את הידע על העקרונות הבסיסיים של הכתב. ידיעה מלאה של עקרונות ההירוגליפים הדומה לזו המופגנת על ידי מחברי כתובות הסתרים נדרשת גם ממפענחי הכתובות. ומהעובדה שהטקסטים המוצפנים הכילו בדרך כלל בקשה מכותב הטקסט לשאת תפילה לשלומו, אנו למדים שמספר האנשים המסוגלים לפענח את הכתב לא היה קטן.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > צמיחת הכתב ההירוגליפי במהלך האלף הראשון לפנה"ס

באמצע האלף הראשון לפנה"ס לערך, חלו התפתחויות חדשות בכתב ההירוגליפי ועניין גדל בכתב. שוב, הכתובות שופעות סימנים חדשים וקבוצות סימנים שלא היו ידועות בתקופה הקלאסית. כל הסימנים החדשים נוצרו על פי העקרונות של התקופה הקלאסית וכתבי הסתרים. ההבדל בין כתב זה של התקופה המאוחרת והכתב המוצפן הוא שכמו בכל שיטת כתב רגילה, התפתחה מסורת קבועה שמטרתה לא להסתיר, כי אם להקל על הקריאה, בעוד שההצפנה חתרה למקוריות.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > סיכום השלבים בהתפתחות הכתב ההירוגליפי

התפתחות הכתב ההירוגליפי הייתה כדלהלן: תחילה הומצאו אך ורק הסימנים שהיו לחלוטין הכרחיים, בלא שתיקבע צורתם האומנותית בקנון. בשלב השני, שיפור קלות הקריאה (כלומר שיפור מהירות הקריאה) הושגה על ידי הגדלת מספר הסימנים (ובכך נמנעו מקרים של ספק) והוספת ה"סימנים הקובעים". לבסוף, לאחר שהשלב השני התמיד ללא שינויים במשך כאלפיים שנה, מספר הסימנים גדל לכמה אלפים בערך בשנת 500 לפנה"ס. תהליך גידול פרוע זה נמשך בעזרת יישום אפשרויות של השיטה שטרם נוצלו. עם ניצחון הנצרות, הידע של הכתב ההירוגליפי נעלם, יחד עם הדת המצרית הקדומה.
המאפיינים של הכתב ההירוגליפי > כלים

הכלים בשימוש האמנים לשם כתיבת הסמלים ההירוגליפיים כללו פטישים ואזמלים לשם חקיקת כתובות אבן ומברשות וצבעים עבור עץ ומשטחים חלקים אחרים. רק עבור שיטות הכתב המחובר, ההיראטי והדמוטי פותחו חומרים מיוחדים. עור ופפירוס הפכו משטחים לכתב. ככלי כתיבה שימשו גבעולים של קני סוף באורך 15 עד 33 ס"מ, שנחתכו באלכסון בקצה בו כתבו, והקצה נלעס על מנת להפריד את הסיבים לקצה דמוי מברשת. במאה ה-3 לפנה"ס, היוונים הכניסו למצרים את השימוש בקולמוס מקנה הסוף בעל הקצה המפוצל.
הכתב ההיראטי והכתב הדמוטי

הכתב המחובר המצרי הקרוי כתב היראטי קיבל את שמו מהמילה היוונית היראטיקוס ("של כוהן") בזמן שהכתב היה בשימוש כתבי קודש בלבד. טקסטים חילוניים לשימוש יומיומי נכתבו בכתב אחר, הכתב הדמוטי (ביוונית "דמוטיקוס" – "עבור העם").
מבנה הכתב ההיראטי מקביל לכתב ההירוגליפי. השינויים שחלו בתווים של הכתב ההיראטי אירעו משום שניתן היה לכתבם מהר יותר עם מברשת או קנה ודיו על פפירוס. ככלל, לא ניתן להכיר או לא ניתן להכיר בקלות את הציור שעליו מתבסס התו. מכיוון שהמודלים עליהם התבססו היו ידועים היטב, ובשימוש קבוע במהלך ההיסטוריה המצרית לא סטו הסמלים ההיראטים רחוק מהם.
כל המסמכים הנפוצים: מכתבים, קטלוגים, וצווים רשמיים נכתבו בכתב ההיראטי, כמו גם טקסטים ספרותיים ודתיים. בחייהם של המצרים שיחק הכתב ההיראטי תפקיד חשוב יותר מאשר הכתב ההירוגליפי וגם נלמד מוקדם יותר בבתי הספר. לצורכי ממשל הוחלף הכתב ההיראטי בכתב דמוטי במאה השביעית לפנה"ס, אך נותר הכתב בשימוש כתבי הקודש מסוגים שונים. הטקסטים ההיראטיים האחרונים מקורם בסוף המאה הראשונה - תחילת המאה השנייה לספירה.
הפעם הראשונה שנתקלים בכתב הדמוטי הוא בתחילת השושלת ה-26, בערך בשנת 660 לפנה"ס. סימני הכתב מראים בבירור קשר לכתב ההיראטי, על אף שהיחס המדויק אינו ברור עדיין. התווים בכתב הדמוטי מחוברים יותר ובכך דומים יותר אחד למשנהו וכתוצאה מכך יותר קשים להבנה מהכתב ההיראטי.
משקל נגד לקושי זה הוא שיש לכותב פחות חופש לשינויים אישיים. נראה שהכתב הדמוטי פותח במקור במפורש עבור שימוש ממשלתי, כלומר עבור מסמכים בהם באופן נרחב השפה הייתה רשמית ומותאמת לכן לכתב מחובר תקני.
רק זמן מה לאחר שהוכנס לשימוש לראשונה במסמכים ממשלתיים, החל השימוש בו בטקסטים ספרותיים בנוסף למכתבים ומסמכים.
השיטה של הכתב הדמוטי תאמה לכתב ההיראטי ולכן לכתב ההירוגליפי. עם זאת, במקביל לאיות המסורתי היה גם איות אחר שהתחשב בשינויים הפונטיים הבולטים שחלו במילים על ידי איות מחדש. מאפיין זה יושם במיוחד בקבוצת הרחבה של מילים שלא היו קיימות בשפה הישנה, ולפיכך לא הייתה להן צורה כתובה מסורתית. האיות הבלתי מסורתי היה בשימוש גם עבור מילים וותיקות ומוכרות בשפה הישנה.
פענוח הכתב ההירוגליפי

למעט פיתגורס, אף יווני לא הכיר את השיטה שמאחורי הכתב ההירוגליפי. היוונים אף לא קיבלו הדרכה מבני דורם המצריים, שחלקם חיו על אדמת איטליה וחרתו כתובות הירוגליפיות תקינות על אובליסקים רומאיים. במקום זאת, במסורת היוונית נקבע שההירוגליפים הם סימנים סמליים או אלגוריות. פלוטינוס, הפילוסוף היווני יליד מצרים פרש את הכתב ההירוגליפי מנקודת מבט של הפילוסופיה האזוטרית שלו.
מתוך כתבי היד היוונים הרבים שנכתבו בעת העתיקה בנושא הכתב ההירוגליפי שרד רק אחד: ה"הירוגליפיקה" של הוראפולון (אנגלית: Hieroglyphica of Horapollon), יווני מצרי שחי כנראה במאה ה-5. הוראפולון עשה שימוש במקורות טובים, אך אין ספק שלא ידע לקרוא בעצמו את הכתב ההירוגליפי, משום שהחל בהשערה המסורתית השגויה של היוונים שההירוגליפים הם סמלים ואלגוריות ולא סימנים פונטיים.
בימי הביניים לא היה ידע כלשהו לגבי הכתב ההירוגליפי ולא ידוע על מחקר בעניינו. אבל כתב היד של הוראפולון שהובא לפירנצה בשנת 1422 עורר עניין גדול בין אנשי הרוח. אומני הרנסאנס תכננו הירוגליפים לפי תיאוריו של הוראפולון ועל פי הדמיון, מבלי להתייחס לאפשרות שכתבי יד מצריים מקוריים עשויים להימצא ברומא. הם השתמשו בהירוגליפים כסמלים עתירי חוכמה באדריכלות וכן בשרטוטים ובציורים.
פענוח הכתב ההירוגליפי התאפשר הודות לגילוייה של אבן רוזטה, לוח גרנודיוריט שחור שנתגלה על ידי חייל בצבא נפוליאון ליד ראשיד (רוזטה) בדלתה של הנילוס ב-15 ביולי 1799.
האבן מכילה טקסט זהה המפאר את המלך תלמי החמישי, והכתוב בשלושה כתבי יד: יווני, הירוגליפי ודמוטי, כלומר בשתי שפות: יוונית ומצרית.
הפענוח החל כאשר הפיזיקאי הבריטי תומאס יאנג הראה כי הן הכתב הדמוטי והן הכתב ההירוגליפי מכילים גם סימנים אלפביתיים וגם סמלים, שיש ביניהם קשר הדוק.
בשנת 1822 הצליח האגיפטולוג הצרפתי ז'אן-פרנסואה שמפוליון, שנעזר בשפה הקופטית, להבין את הערך הפונטי של ההירוגליפים. בכך הוכיח את העובדה שההירוגליפים מייצגים "שפה מדוברת".
רשימת הסימנים החד-עיצוריים של גרדינר

בספרו "Egyptian grammar" משנת 1927 הציג סר אלן גרדינר רשימת סימנים חד עיצוריים שנעשתה נפוצה לתעתיק משפות מודרניות למצרית (Egyptian uniliteral signs). להלן הרשימה עם מקביליה העבריים, עם גרסאות הייראטיות ועם המקבילים בסטנדרט התעתיק ממצרית Manuel de Codage (אנ') (MdC).
ראו גם

חרטומים
הערות שוליים

↑  החרטומים נזכרים כאשר ניסו לפתור את חלומותיו של פרעה (ספר בראשית, פרק מ"א, פסוק ח'; ראו גם דניאל, ב', ב') וכן כמכשפים ועושי להטים (בפרשת וארא).
↑  Yoaview | אובליסקים בישראל, באתר www.yoaview.com.
↑  ג'ון נובל, ילפורד, המסמך ההיסטורי הקדום ביותר בעולם?, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2002
↑  בכתב היתדות, ההגה או העיצור עשויים להשתנות לפי ההקשר, דבר שאינו בכתב החרטומים, ומצד שני בכתב החרטומים, חלקי משפט, ומלים נפוצות משתמשים בציור או אסופת ציורים קבועה, דבר שאינו בכתב היתדות.
1 2 3  משמשת במקום הסימן לעיל בתקופות מאוחרות יותר.
↑  במצרית קדומה לא היו עיצורים נפרדים לר' ולל'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557893305171  BnF: cb12000972s (data)  LCCN: sh85060649  LNB: 000128354  NDL: 00978198 
תלמי (פטלומיאוס) מוקף כרטוש
מנצחי מרוצים בפורמולה 1

ג'וזפה פארינה, המנצח הראשון בתולדות אליפות הפורמולה 1
אליפות הפורמולה 1 נחשבת לקטגוריה הבכירה במרוצי מכוניות גלגל-פתוח על פי ההגדרות של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). קטגוריית הפורמולה 1 נוסדה באופן רשמי בשנת 1946, אך האליפות יצאה לדרכה רק ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1950. ג'וזפה פארינה היה המנצח הראשון של מרוץ גרנד פרי, כשניצח את מרוץ הבכורה שנערך במסלול סילברסטון, בריטניה. במהלך השנים לקחו חלק במרוצים 776 נהגים, 115 מתוכם השיגו לפחות ניצחון אחד.
לואיס המילטון ניצח 105 מרוצים ומחזיק בשיא הניצחונות לנהג. המרוץ הראשון שניצח המילטון היה גרנד פרי קנדה בעונת 2007. את הניצחון האחרון השיג בגרנד פרי בבלגיה בעונת 2024. ריקארדו פטרזה מחזיק בפער הגדול ביותר בין שני ניצחונות. הוא ניצח את גרנד פרי דרום אפריקה בעונת 1983 וחיכה יותר משש וחצי שנים עד שהשיג את הניצחון הבא בגרנד פרי סן מרינו בעונת 1990. סבסטיאן פטל מחזיק בשיא הניצחונות הרצופים עם תשעה ניצחונות שהושגו במהלך עונת 2013. מקס ורסטאפן הוא המנצח הצעיר ביותר בתולדות האליפות. הוא ניצח את גרנד פרי ספרד בשנת 2016 כשהוא בן 18 שנים ו-227 ימים. לואיג'י פגיולי הוא המנצח המבוגר ביותר. הוא ניצח את גרנד פרי צרפת בשנת 1951 כשהוא בן 53 שנים ו-22 ימים.
ראו גם

מנצחי מרוצי ספרינט בפורמולה 1
הערות שוליים

↑  Wins: Interval between two
↑  Over forty but still fast, ESPN, 3 February 2012
לואיס המילטון מחזיק בשיא הניצחונות לנהג עם 105 ניצחונות
מיכאל שומאכר ניצח 91 מרוצים
מקס ורסטאפן המנצח הצעיר ביותר בתולדות האליפות
עידן טוקלומטי-ג'ורנו

עידן טוקלומטי־ג'ורנו (בצרפתית: Idan Toklomati-Jorno; נולד ב־9 באוגוסט 2004) הוא כדורגלן ישראלי-בניני, המשחק בעמדת החלוץ בשארלוט מליגת ה-MLS האמריקאית, בנבחרת ישראל עד גיל 19 ועד גיל 21.
ביוגרפיה

טוקלומטי-ג'ורנו נולד בנתניה לאם ישראלית-יהודייה, איריס ג'ורנו, ולאב טוני טוקלומטי, כדורגלן מבנין ששיחק באותה תקופה במכבי נתניה ובנבחרת בנין. אביו גורש מישראל לאחר שנטען בתקשורת הישראלית ששיקר לגבי גילו וכי הוא היה בן 31 ולא בן 19 כפי שהצהיר. ב-31 בינואר 2004, לקראת אליפות אפריקה בכדורגל, פורסם בתקשורת בבנין כי הוא לא שיקר לגבי שנת לידתו, ולטענתם הטעות הייתה של העיתונאים הישראליים משה פרימו ואבי רצון שחשפו את הפרשה בישראל.
לטוקלמוטי־ג'ורנו גם אזרחות בנינית, דרך אביו.
קריירת מועדונים

טוקולומטי-ג'ורנו התחיל לשחק כדורגל בגיל שמונה בקבוצת הילדים של בית"ר טוברוק, בה שיחק בכל קבוצות הילדים והנוער של המועדון. באוקטובר 2021 הצטרף למכבי פתח תקווה, ובמדיה כבש 12 שערים בליגת העל לנוער. בשנת 2022 זכה באליפות התיכונים עם בית הספר התיכון אורט יד ליבוביץ כאשר במשחק הגמר כבש שלושער.
ב-30 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–4 להפועל נוף הגליל.
ב-21 באוגוסט 2024 חתם טוקלומטי בקבוצת שארלוט מליגת ה-MLS האמריקאית.
קריירת נבחרות

טוקלומטי-ג'ורנו השתתף עם נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022 והיה שותף להישג השיא שלה, כאשר הגיעה לגמר האליפות, בו הפסידה 1–3 לנבחרת הנוער של אנגליה.
כיום הוא גם חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
תארים

גביע המדינה: 2023/2024
אליפות ליגת המשנה: 2022/2023
ראו גם

"טוקלומטי" – סרט דוקו על קורותיה יוצאי הדופן של משפחתו.
הערות שוליים

↑  https://www.instagram.com/idan_jorno9/
1 2  Idan Toklomety, worldfootball.net (באנגלית)
↑  וויסאם סעדו גוטאני, החזרה המרגשת של טוני טוקלומטי, באתר ynet, 6 ביולי 2017
↑  מערכת אתר הערוץ הספורט, ‏"טוקלומטי": הסערה ששינתה חיי משפחה, באתר ערוץ הספורט, 29 במרץ 2019
↑  איציק גניש‏, קבלו תיקון, טוקלומטי בן 19, באתר וואלה, 31 בינואר 2004
↑  מאור לוי, סגירת מעגל: בנו של הזר שגורש מישראל חתם במכבי פ"ת, באתר ynet, 12 באוקטובר 2021
↑  רשמי: עידן טוקלומטי חתם בשארלוט FC מה-MLS, באתר ערוץ הספורט, 21 באוגוסט 2024
| נבחרת ישראל – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ניראון •  2 פיינגולד •  3 גולדברג •  4 למקין •  5 רביבו •  6 גאנדלמן •  7 דוידה •  8 אזולאי •  9 תורג'מן •  10 גלוך •   11 עבדה •  12 בן הרוש • 13 מדמון •  14 פרדה • 15 יונה • 16 ישראלוב • 17 שחר • 18 אליאסי • 19 טוקלומטי • 20 יהושע • 21 מלמוד • 22 ששון • מאמן: לוזון |  1 ניראון •  2 פיינגולד •  3 גולדברג •  4 למקין •  5 רביבו •  6 גאנדלמן •  7 דוידה •  8 אזולאי •  9 תורג'מן •  10 גלוך •   11 עבדה •  12 בן הרוש • 13 מדמון •  14 פרדה • 15 יונה • 16 ישראלוב • 17 שחר • 18 אליאסי • 19 טוקלומטי • 20 יהושע • 21 מלמוד • 22 ששון • מאמן: לוזון | ישראל |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עילי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
הטלוויזיה החברתית באינטרנט

|  פרטי הערוץ |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 תאריך השקה:  2006 
 
 tv.social.org.il
 
הטלוויזיה החברתית באינטרנט היה כלי תקשורת אלטרנטיבי ואתר אינטרנט ישראלי המהווה במה לארגונים חברתיים ארגוני שמאל ושמאל רדיקלי. האתר מעודד את האזרחים לקחת חלק ביצירת התכנים והפצתם באינטרנט. האתר החל לפעול בינואר 2006 במסגרת "קהילת סינקופה".
מייסד האתר הוא אהוד שם טוב. צוות האתר כולל ועד מנהל, צוות עובדים ומערך מתנדבים. ב-2008 הוקמה מועצה ציבורית הכוללת בין השאר את פרופ' נועם חומסקי, פרופ' אבישי ארליך, פרופ' גדי אלגזי, ד"ר יוסי דהאן, עו"ד יפעת סולל, פרופ' ירון אזרחי, עו"ד מיכאל ספרד, חברות הכנסת לשעבר פרופ' נעמי חזן ותמר גוז'נסקי ואנשי התקשורת אורנה בן דור וגיא מרוז. האתר נתמך על ידי הקרן החדשה לישראל וקרנות נוספות.
נכון ל-2014 יש באתר כ-1500 סרטונים וכתבות ווידאו, רובם בהפקת האתר וחלקם בהפקת ארגונים חברתיים ופעילים. כתבות הווידאו שהופקו על ידי הערוץ זמינות לשימוש ברישיון חופשי - CC-BY 4.0.
בין הארגונים שתכניהם מוצגים באתר: גוש שלום, האגודה לזכויות האזרח, קואליציית נשים לשלום, הקואליציה למאבק בסחר בנשים, קהילת סינקופה, יש גבול, שתיל, זוכרות, קו לעובד, הקרן החדשה לישראל, בצלם, הפורום למאבק באבטלה, ארגוני זכויות בעלי חיים, בית הספר למחול הקבוצה ביפו, ועמותת מען.
ב-2012 ובאפריל 2014, סמוך ליום הזיכרון לשואה ולגבורה, פרסם האתר סרטונים פרובוקטיביים של נטלי כהן וקסברג שזכו לתגובות חריפות.
מגזין הטלוויזיה החברתית שודר בערוץ הקהילתי (אפיק 98).
ב-31 בדצמבר 2023 הפסיק הערוץ לפעול אך בעזרת תרומות נשאר האתר והכתבות שבו זמינים.
הערות שוליים

↑  המועצה הציבורית של הטלוויזיה החברתית(הקישור אינו פעיל, 13.4.2021)
↑  דף שקיפות פיננסית מתוך אתר הטלוויזיה
↑  דף שימוש בתוכן מאתר הערוץ
היסטוריה של היהודים (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פול ג'ונסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  היסטוריה, עיון
 נושא:  ההיסטוריה של היהודים לאורך 4,000 שנים
 תקופת התרחשות:  העת העתיקה, ימי הביניים, העת החדשה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  הרפר קולינס
 מקום הוצאה:  רח' המלך ג'ורג' 20, ירושלים
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך:  2022
 תרגום:  גיא הרלינג
 מספר עמודים:  607
היסטוריה של היהודים (באנגלית: A History of the Jews) הוא ספר היסטורי משנת 1987 מאת ההיסטוריון הבריטי פול ג'ונסון. הספר סוקר את תולדות העם היהודי מימי המקרא ועד לעת החדשה, ובוחן את התפתחות התרבות, הדת והזהות היהודית. ג'ונסון מציג את תרומת היהודים לתרבות העולמית, עוקב אחר תהליכי הגלות והקמת מרכזים יהודיים בתפוצות, ומתייחס לאתגרים ולרדיפות שעמדו בפניהם לאורך הדורות. הוא משלב ניתוח היסטורי עם הרהורים פילוסופיים על משמעות ההיסטוריה היהודית ועל מקומה בסיפור האנושי הרחב. הספר זכה לתהודה רחבה, תורגם לשפות רבות, ועורר דיונים ערים בקרב קוראים והיסטוריונים בשל סגנונו הנגיש והפרספקטיבה הייחודית של ג'ונסון, שלעיתים שנויה במחלוקת.
הספר יצא במהדורה עברית בשנת 2022 על ידי הוצאת סלע מאיר. את ההקדמה למהדורה העברית כתב בנימין נתניהו.
רקע

פול ג'ונסון, היסטוריון ועיתונאי, ידוע בעבודותיו על היסטוריה וציוויליזציה, כולל הספרים זמנים מודרניים (1983), והיסטוריה של הנצרות (1976). בספר היסטוריה של היהודים, ג'ונסון שואף לספק נרטיב מקיף של ההיסטוריה היהודית מראשית מקורותיה ועד המאה ה-20,תוך שהוא מאזן בין מחקר אקדמי לכתיבה סיפורית נגישה