stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה כץ
פרויקטים > פרויקטים שתכנן וביצע במהלך שהותו בברלין

| שם הפרויקט | תיאור | המשרד שבמסגרתו נעשתה העבודה |
| --- | --- | --- |
| קיז טאוור | עיצוב ותכנון תחרות למגדל החברתי הראשון בעולם | BA ARCHITECTS |
| D03 | עיצוב ותכנון מתחם עיר חברתי תרבותי ותעסוקתיאל מול מפעל א.א.ג של פטר ברנס שבוודינג | BA ARCHITECTS |
| העיר האנכית | תכנון עיצוב מבני מגורים ציבוריים כחללים עירוניים תרבותיים וקהילתיים: העיר שחודרת אל המבנה ומייצרת רחובות וכיכרות שטחים משותפים בתוך הבניין | BA ARCHITECTS |
| אדריכלות מיתרים | מבנה משרדים בקרוציברג, ברלין. | BA ARCHITECTS |
| מבנה משרדים ומלון על הנהר | פרויקט אשר נבנה על נהר על השפרה בברלין | BA ARCHITECTS |
| מתחת מיקרו דירות | תכנון ובניה של פרויקט מיקרו דירות ומיקרו גנים בשרלוטרבורג, ברלין. | BA ARCHITECTS |
| "משולשים בשמיים" | שכונת מגורים במורנאו שבגרמניה | BA ARCHITECTS |
| INN18 | מבני מבוגרים בשנברג, ברלין. |  |
פרויקטים > פרויקטים שתכנן וביצע במהלך שהותו בישראל

| שם הפרויקט | תיאור | המשרד שמסגרתו נעשתה העבודה |
| --- | --- | --- |
| מגדל בין ערים תל אביב | קונספט ועיצוב אדריכלי | מילסלבסקי (עיצוב אדריכלי ומנהל הפרויקט) |
| די אן איי של מקום | פינוי בינוי שכונת מגורים בקרית אליעזר חיפה | פרויקט עצמאי |
| עכוטק | מתחם הייטק וטכנולוגיה עכו דרום | פרויקט עצמאי |
| מגדל רובינשטיין | מגדל לדיור מוגן גבעתיים | מילסבלסקי (קונספט, עיצוב ומנהל הפרויקט) |
| מתחם יו2 פתח תקווה | פינוי-בינוי מתחם ארגוב הישן בפתח תקווה | מילסבלסקי (קונספט, עיצוב ומנהל הפרויקט) |
| מתחם הפלדה פתח תקווה | מתחם עירוני למסחר ותעסוקה | מילסבלסקי (קונספט, עיצוב ומנהל הפרויקט) |
| קריית מוצקין - דיקור עירוני | עיצוב והתחדשות עירונית | פרויקט עצמאי |
| סכנין - דיקור עירוני | עיצוב והתחדשות עירונית | במהלך לימודיו בבצלאל |
| מצפה רמון הייפרפלאון | מצפה רמון הייפרפלאון | במהלך לימודיו בבצלאל |
| בית הדייג | עיצוב ותכנון בית מגורים לדייג במפרץ חיפה | הצעה לתחרות אדריכלים בספרד |
| תיאטרון דינמי - בקצה העולם | תכנון תיאטרון על צוק | הצעה לתחרות אדריכלים בליסבון |
| "מצפה שקיעה" | (Sansetaruim) מצפה המשמש מתקן חברתי תרבותי שצופים דרכו אל השקיעה במפרץ חיפה | פרויקט עצמאי |
פרויקטים > פרויקטים נבחרים נוספים

פינוי בינוי, התחדשות עירונית, 520 יח"ד בקריית אליעזר, חיפה. בשטח מגרש של 14,000 מ"ר, ובתוכו שישה מבנים שבהם בין שמונה ל-25 קומות.
תכנון פרויקט מתחם מגורים במאזוטוס, דרום מערבית ללרנקה, בחוף סופטאדס, קפריסין. בשטח מגרש של 68,000 מ"ר ובו 250 יח"ד, שטחים ציבוריים בילוי ופנאי בשטח של כ-7000 מ"ר.
תכנון פרויקט מתחם עירוני למגורים, מלונאות ומסחר בסנטו דומינגו ברפובליקה הדומניקנית. על מגרש בשטח של 7000 מ"ר, פרויקט בנוי של 55,000 מ"ר המכיל שני מגדלים של 40 ו-25 קומות. בקומות הקרקע מתחם עירוני בשטח של 13,000 מ"ר. תוכנן בהשראת הריקוד המקומי – המרנגה. הצבעים והחומרים הן צבעי השמלות והדגל של המדינה, והמתחם כולו מתפקד כעוגן תרבותי במטרה להחזיר את התושבים המקומיים והמסורת האמנותית אל מרכז העיר.
תכנון פרויקט "טיפות אור", הלסינקי פינלנד. כץ תכנן ועיצב חלל מרפא - חמישה חללי אור ציבוריים בצורת טיפה, בגודל של 30 מ"ר כל אחד. הם המכילים עד 30 איש, ה"נשטפים" על ידי מנורות מיוחדות שמקרינות קרניים בספקטרום אור השמש. חללים אלו מיועדים למדינות שבהן אור השמש חסר ברוב ימי השנה, ומאפשרים לאדם "להיטען" באור מרפא במהלך היום.
פרויקט תכנון העיר מיוז MUSE - עיר תרבות ויצירה לאמנים ויוצרים בקפריסין, בסמוך לעיר לרנקה. מיועדת ל-30 אלף תושבים בשטח המשתרע על 1.000.000.000 מ"ר.
תכנון פרויקט "מגדל עץ" בטוקיו, יפן. מגדל אקולוגי על שטח מגרש של 4000 מ"ר. 23 קומות בשטח בנוי של 15,000 מ"ר. סטרוקטורה עם גן אנכי ועם חקלאות אנכית, שבנויה מקורות עץ וזכוכית, האוגרת מי גשם, אור שמש, ומגדלת בתוכה צמחייה ומייצרת חלל של זרימה ואוורור טבעי אל תוך המבנה.
הערות שוליים

↑  שולי נאור זוארץ, נגע בשמים: הארכיטקט משה כץ ממוצקין תיכנן את המגדל הגבוה בארץ, באתר mynet‏ קריות, 4 במרץ 2018
↑  "השאלה הכי גדולה של החיים שלי היא ‘מה זה בית?’", באתר כלבו – חיפה והצפון, 29 בדצמבר 2018
↑  דותן לוי, אגו של ארכיטקט: ריב על קרדיט בתוך המשרד, באתר כלכליסט, 8 במרץ 2018
↑  נעמה ריבה, תעלומה: מי תכנן את המגדל הגבוה בארץ?, באתר הארץ, 6 במרץ 2018
↑  מיכאל יעקובסון, התובע התקפל: ריב הקרדיטים על מגדל "בין ערים" נגמר בלא כלום, באתר Xnet‏, 26 ביוני 2019
↑  קונדיטקטורה, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  אדריכלות היא מוזיקה חיה, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  אות העיצוב - עלו לשלב הגמר, באתר designaward.org.il, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  40/40 התערוכה לאדריכלים צעירים 2018, באתר isra-arch.org.il, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
1 2  Why Use Empathic Design in Landscape Architecture?, land8.com, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  ביתו הרוחני של נווד יוצר | חדקרן בית השראה, באתר חדקרן בית השראה, ‏1 ביולי 2019
↑  פרק מהספר דרך היצירתיות, באתר archijob.co.il, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  Into Creativity: choose to re-design your life, אתר בארנס אנד נובל, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  City- Bridge, Florence By Moshe Katz Architect - RTF | Rethinking The Future, RTF | Rethinking The Future, ‏1 ביוני 2022
↑  Acre hi-tech & Innovation Campus, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  נועה רושובסקי, ראיון עם אדריכל משה כץ, באתר archijob.co.il, ‏1 באוגוסט 2018
1 2  הצלחה ישראלית: הכירו את איש הנדל"ן שכבש את אירופה - Forbes Israel, באתר Forbes Israel, ‏3 ביוני 2022
↑  Light Drops project, Helsinki, Finland, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  Muse city, cyprus. an art & culture city, ‏נלקח ב-27 בדצמבר 2022
↑  Liliana Alvarez, Tree tower- Archi-nature co-existing, Tokyo, Japan by Moshe Katz Architect, Amazing architecture, ‏1 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012289153805171  VIAF: 4360168048992638410001   WorldCat (עם VIAF): 4360168048992638410001
אהרן מסקין

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1898 שומיאצ'י, רוסיה 
 פטירה:  11 בנובמבר 1974 (בגיל 76) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1922
 צאצאים:  אמנון מסקין 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1960) 
 פרופיל ב-IMDb
 
"דיוקן אהרון מסקין" (1935) מאת זאב בן-צבי
אהרן מסקין ודוד בן-גוריון, פרס ישראל, 1960
אהרן מֶסקין (22 במרץ 1898 – 11 בנובמבר 1974) היה שחקן תיאטרון ישראלי. שחקן "תיאטרון הבימה" במוסקבה ובתל אביב, מגדולי שחקני הבימה העברית בתקופת היישוב ובימי המדינה.
חתן פרס ישראל לתיאטרון לשנת תש"ך-1960.
ביוגרפיה

מסקין נולד בעיירה שומיאץ ברוסיה, בנו של סנדלר. למד בחדר ובבית ספר ברוסיה וכשבגר היה לפועל מתכת והשתתף בפעילות מהפכנית.
בימי המהפכה הרוסית הצטרף לצבא האדום והגיע בו לדרגת קצונה. בשנת 1919, בהיותו האחראי על חלוקת המזון לתושבי מוסקבה, נתוודע לחברי תיאטרון "הבימה" שזה אך נוסד וסייע להם באספקת מזון. בשנת 1922 הצטרף לתיאטרון והשתתף בהצגתו האייקונית "הדיבוק".
בשנת 1928 עלה מסקין לארץ ישראל עם אנשי "הבימה" ושיחק בתיאטרון עד ליום מותו.
דמותו של מסקין, גבה הקומה ובעל הפנים המחוטבות, וקול הבס העמוק שלו הקרינו עצמה רבה והוא וחנה רובינא נחשבו בתקופת היישוב למלכי הבמה העברית.
מסקין גילם במשך שנותיו בתיאטרון שלל תפקידים מרכזיים: הוא היה הגולם בהצגת "הגולם" ואותלו במחזהו של שייקספיר "אותלו". כן, גילם את דמותו של שיילוק בהצגת "הסוחר מוונציה", את דמותו של וילי לומן ב"מותו של סוכן", את דמותו של הכומר קומאלו בהצגת "זעקי ארץ אהובה" ואת דמותו של קפטן קוויג ב"המרד על הקיין".
תפקידו האחרון היה בהצגת "הצוענים של יפו" מאת נסים אלוני, שהועלתה לראשונה בשנת 1971.
מסקין שיחק בסרטי הקולנוע "המניע לרצח", "סבינה והגברים", "שני קוני למל" ו"שבת המלכה".
בשנת 1943 זכה בפרס האמנות מטעם הקרן הקיימת לישראל. הוא שיחק במחזה "בערבות הנגב" של הבימה ב-1949. 
בשנת תשי"ד-1954 זכה בפרס הבימה ע"ש מנחם גנסין.
בשנת 1956 זכה בפרס לאמנות התיאטרון של עיריית תל אביב (שבשעתו נקרא פרס רמח"ל).
בשנת תש"ך-1960 זכה בפרס ישראל לתיאטרון.
אהרן מסקין נפטר בשנת 1974, בגיל 76, ונקבר בחלקת האמנים והסופרים שבבית העלמין קריית שאול בתל אביב בהלוויה רבת-משתתפים.
היה נשוי לסימה (נפטרה ב-1975), ואב לאמנון מסקין, שחקן, ויובל מסקין, איש קול ישראל.
בשנת 1978–9 ארגנו "תיאטרון הבימה", "תיאטרון חיפה" והארכיון והמוזיאון לתיאטרון בירושלים תערוכה לזכרו.
עיריית תל אביב קראה רחוב על שמו. כן נקבע על שמו "פרס לתיאטרון" (למחזאות ישראלית מקורית), מטעם הסניף הישראלי של המכון הבינלאומי לתיאטרון (ITI), האגף לתרבות במשרד החינוך והתרבות ותיאטרון "הבימה".
לקריאה נוספת

אהרן מסקין בדמויותיו; רִשומים: אבא פניכל; עריכה: שלמה ברטונוב, תל אביב: ספרי גדיש, תשי"ט 1958. (ציורי הדמויות שגילם מסקין)
אהרון מסקין מתאפרשמואל בן-ברוך, 'רשימת תפקידיו של אהרן מסקין, 1922–1971', במה (רבעון לדרמה) 77–78 (1978), 120–123.
ישראל גור, 'מארכיון התיאטרון: א. תערוכת-מסקין, ב. הבו 500 לא"י ל"הבימה"', במה 79–80 (1978/9), 171–174.
שמעון פינקל, אהרון מסקין ואגדת "הגולם": פרקים לזכרו, תל אביב: עקד, תש"ם 1980.
שמעון פינקל, 'אהרון מסקין בחיי יום-יום', פרוזה 35–37 (1980), 64–66.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, ירושלים, תל אביב: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשל"ג
↑  בערבות הנגב, באתר archive.habima.co.il
↑  החלוקה הראשונה של פרסי "הבימה", על המשמר, 7 במרץ 1954.
↑  ששה שחקנים יזכו בפרס רמח"ל: הזוכים: ד. ורדי, מ. מרגלית, א. מסקין, ח. מרון, א. פורת, וש. פינקל, דבר, 1 ביולי 1956; פרס רמח"ל של עירית ת"א הוענק לששה אמני התיאטרון העברי, דבר, 8 ביולי 1956.
↑  הזוכים בפרס ישראל תש"ך: אהרון מסקין, דבר, 3 במאי 1960; חולקו פרסי ישראל לשנת תש"ך, דבר, 3 במאי 1960.
↑  ע. ז., מת אהרון מסקין, דבר, 12 בנובמבר 1974
↑  אהרן מסקין הובא למנוחות, דבר, 13 בנובמבר 1974.
↑  אריאלה ראובני, תערוכת מסקין בתיאטרון חיפה, דבר, 13 בדצמבר 1978; תערוכת מסקין נפתחה בהבימה, מעריב, 9 בינואר 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523035905171  GND: 1206607181  ISNI: 0000 0000 5454 4581  LCCN: nr91010967  SNAC: w6s46sx7  VIAF: 7244439   WorldCat (עם VIAF): 7244439
ג'נט גיינור

| --- | --- |

ג'נט גיינור, 1931
 לידה:  6 באוקטובר 1906 ג'רמנטאון, פילדלפיה, ארצות הברית
 נהרגה:  14 בספטמבר 1984 (בגיל 77) פאלם ספרינגס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1924 
 מקום לימודים:  התיכון הפוליטכני של סן פרנסיסקו 
 בן או בת זוג:  אדריאן (1939–1959)  פול גרגורי (1964–1984) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר,
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'נט גיינור, (1927)
ג'נט גיינור (באנגלית:  Janet Gaynor;‏ 6 באוקטובר 1906 - 14 בספטמבר 1984) הייתה שחקנית אמריקאית, משחקניות הראינוע הפופולריות בכל הזמנים. גיינור היא הזוכה הראשונה בתולדות פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, היא זכתה בפרס בשנת 1929 על תפקידיה בשלושה סרטים: "זריחה","הרקיע השביעי" ו"מלאך הרחוב".
ביוגרפיה

גיינור נולדה בשם לורה אוגוסטה גיינור בשכונת ג'רמנטאון שבפילדלפיה וגדלה בסן פרנסיסקו.
לאחר לימודי התיכון שלה החליטה גיינור לנסות את מזלה כשחקנית, היא נסעה ללוס אנג'לס שם עבדה כמוכרת בחנות נעליים.
קריירת משחק

גיינור החלה את דרכה בתעשיית הקולנוע האילם בגיל 20 לצידו של כוכב הקולנוע באותה העת ג'ורג' או'בריאן בסרטים "הנשר בכחול" של ג'ון פורד ו" The Johnstown Flood".
במאי 1929 נערך טקס פרסי אוסקר ה-1, גיינור הייתה לזוכה הראשונה בתולדות האוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. גיינור בת ה-22 קיבלה שלושה פסלונים על הופעותייה בסרט "זריחה" של פרידריך וילהלם מורנאו (מגדולי במאי הקולנוע האילם) בתפקיד האישה הכפרית ובסרטיו של פרנק בורזייגי (במאי זוכה 2 פרסי אוסקר, שהיה לזוכה הראשון לצידו
לואיס מיילסטון בקטגוריית פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ) "הרקיע השביעי" בתפקיד הפרוצה הפריזאית הצעירה דיאן ו"מלאך הרחוב" בתפקיד הפרוצה הנפוליטנית הצעירה אנג'לה.
גיינור שיחקה בסרט הנוסף עבור מורנאו "4 שדים" בתור היתומה האקרובטית מריון. בשנת 1934 הופיעה בדרמה המוערכת "State Fair" של הנרי קינג בתפקיד מרג'י פרייק. גיינור הופיעה בשנת 1937 בדרמה של ויליאם ולמן "כוכב נולד" בתפקיד החוואית אסתר בולדג'ט הנהפכת לכוכבת הוליוודית ויקי לסטר. הופעתה בסרט הקנתה לגיינור מועמדות השנייה לפרס האוסקר. את הופעתה האחרונה ככוכבת קולנוע הוליוודית ערכה גיינור בשנת 1938 בדרמה הקומית "צעירים בלב" בתפקיד ג'ורג'י-אן קרלטון.
לאחר 20 שנות היעדרות חזרה גיינור לשחק באופן חד פעמי בשנת 1957 לצידם של טרי מור ופאט בון בדרמה "ברנדין".
חיים אישיים

מחוץ לקריירת המשחק שלה עסקה גיינור גם בציור ציורי שמן, היא הציגה את הציורים בגלריה שערכה בניו יורק בשנת 1977.
גיינור נישאה שלוש פעמים במהלך חייה. בעלה הראשון היה ג'סי ליידל פק לו הייתה נשואה משנת 1929 עד שנת 1933. בשנת 1939 התחתנה גיינור עם מעצב התחפושות האמריקאי-יהודי הנודע אדריאן גרינברג (אנ') ממנו הביאה לעולם ילד אחד. אדריאן נפטר מהתקף לב בשנת 1959 כשהוא בן 56. בשנת 1964 נישאה לבעלה השלישי המפיק פול גרגורי לו הייתה נשואה עד למותה.
על שמה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מותה

בשנת 1982 הייתה גיינור מעורבת בתאונת דרכים קטלנית בה נהרג בן וושר מנהלה של כוכבת התיאטרון מרי מרטין שהייתה מעורבת גם כן. גיינור נפצעה באופן קשה מהתאונה והייתה במצב קריטי לאחר ששברה אחת עשרה צלעות. גיינור נפטרה ב-14 בספטמבר 1984 בגיל 77 בביתה שבפאלם ספרינגס כתוצאה מסיבוכים רפואיים עקב התאונה. הנהג שפגע בגיינור הואשם בנהיגה בשכרות ונשלח לשלוש שנות מאסר בפועל.
היא נקברה ב"בית הקברות הוליווד לנצח" לצד בעלה השני אדריאן.
פילמוגרפיה

הנשר הכחול (1926)
זריחה (1927)
הרקיע השביעי (1927)
מלאכי הרחוב (1928)
4 שדים (1928)
ימים מאושרים (1929)
כריסטינה (1929)
סאני סייד אפ (1929)
כוכב בר מזל (1929)
הרגליים הארוכות של אבא (1931)
טעים (1931)
השנה הראשונה (1932)
כניסה של משרתים (1934)
החוואי לוקח אישה (1934)
חילוף של הלב (1934)
גבירות מאוהבות (1936)
בחורה מעיירה קטנה (1936)
כוכב נולד (1937)
שלוש אהבות יש לננסי (1938)
צעירים בלב (1938)
ברנדין (1957)
ג'נט גיינור בסרט "כניסה של מרתים", (1934)
(Nendest) narkootikumidest ei tea me (küll)

"(Nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi" (בעברית: "אנחנו (עדיין) לא יודעים כלום על הסמים (האלה)") הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת ההיפ הופ 5מינוסט והצמד הפולק הפסיכדלי פולופ. הוא נכתב בהשראת שיחה שערך אחד מחברי הלהקה על סמים במהלך נסיעה ברכב. הוא יצא לאור ב-8 בדצמבר 2023 דרך חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. לאחר זכייתו ב-Eesti Laul 2024 נבחר לייצג את אסטוניה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
רקע וכתיבה

"(Nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi" נכתב על ידי חברי 5מינוסט: כריסטיאן יקובסון, מיהקל טאם, קרל קיבאסטיק ופריט תומסון, והולחן על ידי הצמד פולופ: רמו טדר ומרקו וייסון. לדבריהם של וייסון וקיבאסטיק, ההשראה לכתיבת השיר נלקחה מתוך שיחה שנערכה ביניהם על סמים. בניתוח על המילים כתב יונאס וילמה כי "השיר אינו מעודד שימוש בסמים כלל".
ב-6 בנובמבר 2023 הוכרז כי שתי הלהקות עתידות להשתתף יחד בקדם האסטוני לאירוויזיון 2024 עם "(Nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi".‏ ב-8 בדצמבר יצא השיר לאור באופן רשמי יחד עם הווידאו קליפ הרשמי שלו. מאוחר יותר ב-23 בדצמבר בוצע לראשונה בהופעה חיה. יקובסן הצהיר לאחר זכייתן בתחרות כי בכוונתן לשנות את המילים מעט לקראת הופעתן באירוויזיון.
ביקורות

רוב הביקורות כלפי השיר היו שליליות, אולם כמה כתבי עת מצאו אותו כקליט וחביב.
באתר Wiwibloggs, המכיל מספר ביקורות שונות, צבר השיר דירוג ממוצע של 5.4/10 – המקום ה-30 מתוך 37 שירי אירוויזיון 2024 בטבלת הדירוג הכללית של האתר.< דורון להב מ-ESC Beat דירג את השיר במקום ה-37 והאחרון, וציין כי הוא מבולגן ומבלבל מדי. בדומה אליו הופיע השיר בטבלה של ג'ון אובריאן מ-Vulture במקום ה-36 מתוך 37 שירי אירוויזיון 2024, ותיאר אותו כמחזור גרוע של קרייה.
לעומת זאת, גלן וולדון מ-NPR כלל אותו בעשרת השירים שאהב. יוהאן ספנס מאתר ESCInsight שיבח את בחירתה של אסטוניה בשיר, וטען כי הקהל יאהב מאוד אותו.
תחרות הזמר של האירוויזיון > לפני האירוויזיון

תאגיד השידור האסטוני Eesti Rahvusringhääling‏ (ERR) הפיק את הקדם הלאומי המסורתי Eesti Laul 2024 על מנת לבחור את השיר האסטוני לאירוויזיון 2024. השתתפו בו 20 שירים. השלב הראשון היה חצי הגמר, ובהמשך נערך מופע גמר. חצי הגמר נערך ב-20 בינואר 2024, והוא כלל 15 אמנים שונים. בסיבוב הראשון, שלושה אמנים העפילו לשלב הגמר באמצעות שילוב בין קולות השופטים והצבעות הקהל ביחס שווה של 50/50. בסיבוב השני התחרו 12 השירים שלא צלחו את השלב הראשון. הפעם, שני המעפילים לגמר נקבעו על ידי הצבעה טלפונית בלבד. חמשת המשתתפים הצטרפו לחמישה מוזיקאים שהוצבו בגמר באופן אוטומטי מבעוד מועד. שלושת המתחרים שדורגו במקומות הראשונים על ידי קולות השופטים והצבעות הקהל ביחס שווה של 50/50 העפילו לשלב השני בגמר. לעומת השלב הקודם, הזוכה נקבע באמצעות הצבעות טלפוניות בלבד.
ב-6 בנובמבר 2023 נחשפה רשימת השירים שישתתפו בקדם, ובהם "(Nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi". השיר העפיל לגמר עוד מהסיבוב הראשון של חצי הגמר, ולאחר מכן הוגרל להופיע תשיעי בסדר ההופעות בגמר, שנערך ב-17 בפברואר. בשלב השני של הגמר צבר השיר 26,422 הצבעות – כפול מהמקום השני, ונבחר לייצג את אסטוניה באירוויזיון 2024.
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌אסטוניה שובצה לחלקו השני של חצי הגמר השני, שנערך ב-9 במאי.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 נקבע סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אסטוניה הופיעה כמדינה ה-13, אחרי בלגיה ולפני ישראל. בתום הערב הוכרזה אסטוניה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לגמר. בגמר, הופיעה אסטוניה כשיר מספר 9, אחרי ספרד ולפני אירלנד. אסטוניה סיימה את התחרות במקום ה-20 עם 37 נקודות.
המופע של אסטוניה נפתח בשירתו של סולן להקת 5מינוסט. הוא מבצע את השיר מתוך הקהל, כאוהדים עוטפים אותו ומנופפים בדגלים. כל חברי שתי הלהקות לבושים בחליפה שחורה. על הבמה עומדים בשלוש מארבעת קצוותיה שאר חברי 5 מינוסט, ובמרכזה יושבים ומנגנים הצמד פולופ. הבמה מוארת בצבעים צהובים בתבנית מלבנית. כשהפזמון מגיע משתנה צבע הבמה לחצי ירוק ולחצי סגול. נציג מ-5מינוסט ונציג מפולופ עומדים במרכז ומדמים ריב. לאורך הבית השני הם רוקדים. בסיום השיר הבמה מוארת בצבע לבן, והנוכחים עליה מעודדים את הקהל למחוא כפיים ולהריע. בסוף המופע הוכרז כי אסטוניה סיימה את הערב בין עשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי אסטוניה דורגה במקום השישי עם 79 נקודות.
זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר הראשון נערכה מסיבת עיתונאים בהשתתפות נציגי המדינות שהעפילו לשלב הגמר. באותו הערב נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות, הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, שהיא בחירת ההפקה. מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. אוקראינה שובצה להתחרות בהתאם להחלטת המפיקים. ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אסטוניה שובצה כהופעה התשיעית, אחרי ספרד ולפני אירלנד. אסטוניה הגיעה למקום ה-20 עם 37 נקודות, 4 נקודות מהשופטים ו-33 נקודות מהקהל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אסטוניה | אסטי טיפ-40 | 16 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | – |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי | 99 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 57 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 11 |  |
|  ליטא | AGATA | 16 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 49 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 7 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך | פורמטים | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולמי | 8 בדצמבר 2023 | הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה | יוניברסל מיוזיק גרופ |
אקרה

| --- | --- |
דגל אקרהדגל אקרה

מרכז העיר אקרה
 מדינה:  גאנה גאנה
 ראש העיר:  Elizabeth K.T. Sackey
 שפה רשמית:  אנגלית 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-15
 שטח:  185 קמ"ר
 גובה:  61 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,782,150 (2021)
  ‑ במטרופולין:  2,029,143 (2006)
  ‑ צפיפות:  10,613 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  5°33′N 0°12′W﻿ / ﻿5.55°N 0.2°W﻿ / 5.55; -0.2
 אזור זמן:  UTC
 http://www.ama.ghanadistricts.gov.gh
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גאנה מוגדלת) סקונדי-טקורדי קומאסי טאמאלה טוגו בנין בורקינה פאסו חוף השנהב  מפרץ גינאהאקרה(למפת גאנה רגילה) סקונדי-טקורדי קומאסי טאמאלה טוגו בנין בורקינה פאסו חוף השנהב  מפרץ גינאהאקרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חוף לאבאדי
אַקְרָה (באנגלית: Accra) היא בירת גאנה והגדולה שבעריה. העיר משמשת מרכז מנהלי, תקשורתי וכלכלי של המדינה ומתגוררים בה כ-2,269,000 תושבים (נכון לשנת 2012).
אקרה היא בירת אזור אקרה הגדולה ובירת מטרופולין אקרה, שבו מתגוררים כ-4 מיליון איש ב-8 מחוזות והוא המטרופולין הגדול במדינה מבחינת גודל האוכלוסייה.
אקרה נוסדה במאה ה-15 והתפתחה לאורך השנים הודות להיותה עיר נמל. האירופאים הראשונים שהגיעו אל אקרה היו הפורטוגזים ומטרתם הייתה חיפוש זהב. עד מהרה הם גילו את סחר העבדים שהתפתח לעסק רווחי ולכן גם ענף כלכלי עיקרי. שגשוג ענף סחר העבדים הביא להגעתם של הבריטים, ההולנדים, הדנים והגרמנים לאקרה. במאה ה-17 שימש נמל אקרה כמרכז אזורי לסחר עבדים. עידן העבדות נמשך קרוב ל-250 שנה ובשנים אלו ממוצע הסחר בעבדים היה כ-10,000 לשנה. עד סוף תקופת העבדות בסוף המאה ה-19 בנו האירופאים מצודות ונמלים לאורך חוף הזהב. בנוסף לסחר עבדים שימש הנמל לייצוא סחורות כמו קקאו, שמן דקלים, עצים ואגוזי קולה.
מרבית העיר נהרסה ברעידות אדמה בשנת 1862 ו-1939 אולם היא נבנתה מחדש.
בשנים 1884–1885 בעקבות בקשת פורטוגל, התקיימה ועידת ברלין שנועדה להסדיר את הקולוניאליזם האירופאי והמסחר ביבשת אפריקה. הוועידה נערכה ואורגנה על ידי הקנצלר הראשון של קיסרות גרמניה אוטו פון ביסמרק. בוועידה הוחלט על חלוקת יבשת אפריקה בין המעצמות האירופאיות, וגאנה הועברה לידי הבריטים.
במאה ה-19 הייתה אקרה לבירת המושבה הבריטית חוף הזהב. שם זה ניתן לה על ידי הפורטוגזים במאה ה-15 במהלך מסעות החיפושים שלהם אחרי זהב ביבשת אפריקה.
הודות לפיתוח מואץ בשנים האחרונות, הלכה אקרה והתפתחה למטרופולין מודרני. הוקמו בה גורדי שחקים, מלונות יוקרה, אתרי בילוי ומסעדות. התפתחות חיי התרבות בעיר כללה הקמת מוזיאונים, אנדרטאות ותיאטרון לאומי מרשים. בשל היותה המרכז הכלכלי של גאנה נמצאים בעיר סניפי הבנקים הראשיים, חנויות כלבו גדולות וריכוז של כלל משרדי הממשלה.
היסטוריה

מקור המילה אקרה הוא מן המילה Nkran שמשמעותה נמלים בשפת אקאן (Akan). השם ניתן לעיר על שם קני הנמלים הרבים הנמצאים בכל סביבותיה. העיר יושבה לראשונה במאה ה-15 על ידי שבט הגא (ga) שהיגר לאזור מהכפר ayawaso, כ-16 ק"מ צפונית לאקרה, עקב היריבות עם שבט ה-akwamu שהיה יריבם.
בתחילת דרכה לא שמשה העיר כאזור מסחר מרכזי, אולם היא הלכה ותפסה תפקיד מרכזי במסחר בשל היותה עיר נמל, עובדה שהקנתה לה יתרון על הערים השכנות לה.
הנמל באקרה שימש כמרכז לסוחרי העבדים הפורטוגזים, בשל קרבתו למבצרים שנבנו בעיר: מצודת ג'יימס (James Fort) הנמצאת כיום בג'יימסטאון (Jamestown) ומצודת אשר (Ussher Fort) הנמצאת באזור אשרטאון (Ussherstown), שנבנו בזמן השלטון הדני. הסחר בעבדים נמשך עד שנת 1807.
בשנת 1850 מכרו הדנים את המבצרים לבריטים, ובשנת 1873, לאחר עשרות שנים של סכסוכים עם עם ה-אסאנאט (Asante) שישב באזור גאנה המרכזית, כבשו הבריטים את שטחי המחיה שלהם והכריזו על גאנה כמושבת כתר. בהמשך כבשו הבריטים את אקרה פעמיים בשנת 1874 וב-1877 ואקרה תפסה את מקומה של קייפ קוסט (Cape Coast) כבירת החוף של המושבה הבריטית וזאת בשל תנאי מזג אוויר הנוחים יותר שלה.
אחת ההחלטות החשובות בהיסטוריה של העיר הייתה סלילת קו הרכבת מאקרה לקומאסי (Kumasi) בשנת 1908. הקו נסלל על מנת לייעל את תהליך שינוע הקקאו ממרכז המדינה אל הנמל באקרה. בשנת 1923 הושלמה בניית המסילה, ובשנת 1924 הפך ענף ייצוא הקקאו לענף הייצוא המרכזי של גאנה. אקרה הייתה ליצואנית הראשית של הקקאו בעולם, מה שהוביל לצמיחה מהירה של העיר. עקב קיומה של אספקה סדירה של מים זורמים בעיר, אוכלוסייה גדולה מהכפרים שסביב העיר היגרה אליה.
לאחר הכיבוש הבריטי של האזור, הפכה אקרה לבירת המושבה הבריטית חוף הזהב. אקרה שגשגה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הודות להשפעתו של המושל, סר פרדריק גורדון גוגיסברג (Sir Frederick Gordon Guggisberg), אשר פיתח רבות את העיר והיה אחראי בין היתר לבניית גשר על פני הקורל לגונה (Korle Lagoon), אישר מכירת קרקעות לבניית בתים, בנה בית חולים ובתי ספר. פעולות אלה הביאו לגידול באוכלוסיית העיר, הן כתוצאה מהגירת תושבים מהאזורים הכפריים שסביב העיר אליה, והן כתוצאה מהגירה של אנשי עסקים ומנהלים מאזור אירופה.
מהומות אקרה בשנת 1948 הובילו לפרוץ המהפכה הגאנית - מלחמת העצמאות של גאנה. בסופה, ב-6 במרץ 1957, זכתה גאנה בעצמאות, ואקרה הפכה לבירתה. גאנה הייתה המדינה השחורה הראשונה באפריקה שהשתחררה מהקולוניאליזם האירופי, ויומיים לאחר שחרורה הצטרפה לאו"ם כחברה ה-81.
מבנה העיר

שטח העיר אקרה הוא 200 קמ"ר והיא עיר העוגן של המטרופולין אקרה רבתי אשר מורכבת מ-8 מחוזות. אקרה נוסדה בצורה קומפקטית בשל שליטה קולוניאלית. פיתוח העיר לאורך השנים בוצע ללא תכנון אזורי נכון עובדה שהרעה את מצב העיר.
מבנה העיר > גבולות העיר

ההצטלבות של נחל לאפה וצומת מלאם (Lafa stream and Mallam junction) מהווים את הגבול המערבי של העיר, באוניברסיטה עובר הגבול הצפוני של העיר, המכללה הימית מהווה את הגבול המזרחי ומפרץ גאנה מהווה את הגבול הדרומי של העיר.
מבנה העיר > שכונות

בשל התרחבותה של אקרה, כאמור ללא תכנון אזורי נכון, בעיר יש מספר רב של שכונות. הגידול המואץ של העיר ואוכלוסייתה בניגוד ליכולת הגידול באספקת השירותים המוניציפליים כגוון איסוף פסולת, אספקת מים, וחשמל שהביא להיווצרות שכונות עוני. לפי נתוני האו"ם באקרה 25 שכונות עוני אשר החלו בתהליכים לשיקומן.
מבנה העיר > מרכז העיר

מרכז העיר נחשב לאזור משגשג ופורח יחסית ליתר חלקי העיר. באזור זה נמצא כיכר הכוכב השחור. מרכז העיר מוקף בכביש טבעת המפריד אותו מיתר חלקי העיר.
מבנה העיר > צפון העיר

צפון העיר הוא מרכז מגורים ועסקים. בצפון העיר נמצאים בית החולים הצבאי, בית יובל הזהב, שגרירויות מרחבי העולם, בתי ספר, פארק גולף והאוניברסיטה של גאנה. צפון העיר הוא האזור שמצפון לכביש הטבעת הסובב את אקרה המרכזית ותחום באוניברסיטה.