stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי רבינר
ביוגרפיה

נולד בסלובודה, פרבר של בויסק שבקורלנד לרב אברהם. אמו הייתה מיוחסת לרבי מרדכי יפה "בעל הלבושים". נישא לבת בויסק ולאחר נישואיו גר אצל חותנו. בשנת ה'תקס"ב, 1802, התמנה כרבה הראשון של בויסק. בתקופה זו התקבל החוק לקביעת שם משפחה, והוא נקרא "רבינר" בשל עיסוקו הרבני. הוא התפרסם כאחד מגדולי רבני קורלנד והדבר ניכר מחלופת מכתביו עם רבנים בני תקופתו, כמו הרב צמח זק"ש רבה של זאגר והרב עזריאל זיו מבירז'.
הוא כיהן כרבה של בויסק במשך כמעט שלושים שנה עד לפטירתו. בנו ר' בנימין בינוש רבינר שהיה אמור לרשת את מקומו ברבנות בויסק, נפטר כחצי שנה לפני פטירת האב.
ספרו "גדולת מרדכי" הודפס כחמישים שנה לאחר פטירתו, בווילנה תרל"ח בידי נכדו הרב דובר רבינר. נספח אליו ספר דרושים בשם "פרשת מרדכי". בנו של דובר צמח רבינר היה הרב האשכנזי הראשי ליהודי בולגריה ומטיף הקהילה הספרדית.
לקריאה נוספת

זאב אריה רבינר, בויסק ורבניה, בתוך: סיני, יז, סיון-אלול תש"ה, עמ' עא-עב
מרדכי קפלן (מו"ל)

| --- | --- |

 לידה:  1881 
 פטירה:  שנות ה־40 של המאה ה־20 
 מדינה:  פולין 
 
מרדכי קפלן (עומד שני משמאל) בין חמשת השותפים-המייסדים של "צנטרל"; לשמאלו שלמה שרברק ולימינו בן-אביגדור (א"ל שלקוביץ'), יעקב לידסקי ובנימין שימין
מרדכי קפלן עם שני בניו
קפלן עם משפחתו
מרדכי קפלן (בכתיב יידי: קאַפּלאַן; 1881 – שנות ה-40?) היה מו"ל יהודי בוורשה, מראשי "תושיה", מייסד הוצאת "השחר" ומייסד-שותף של סינדיקט ההוצאה לאור "צנטראל".
קורות חיים

מרדכי קפלן נולד בשנת 1881 בעיירה סֶרניק שליד פינסק, בפלך מינסק של האימפריה הרוסית.
במשך שנים רבות כיהן כמנהל הוצאת הספרים העברית "תושיה" של א"ל שלקוביץ (בן אביגדור).
ב-1908 ייסד ברח' רימרסקה (Rymarska)‏ 16 בוורשה את בית המסחר והוצאת הספרים "השחר", שהוציאה יצירות ביידיש משל מרדכי ספקטור, רחל פייגנברג-אמרי, זלמן שניאור, יצחק קצנלסון, דוד פינסקי, מאיר להמן, זוסמן סגלוביץ' ויצחק דב ברקוביץ, מקראה לילדים מאת יהודה גור וכן מאסף ספרותי בשם "שוואַלבען" (1909) שערך זלמן שניאור. בשנת 1910 התאחדה הוצאת הספרים הקטנה של קפלן עם הוצאת "פּראָגרעס" (פּרוֹגרֶס) של יעקב לידסקי.

בהמשך היה קפלן יוזם יסוד סינדיקט ההוצאה לאור "צנטראל" (צֶנטרָל, נקראה גם בעברית: "מרכז"). בהוצאת הספרים המאוחדת התאגדו, מלבד הוצאת "השחר" שלו ו"פּראָגרעס" של לידסקי (שהופקד על הפרסומים ביידיש, כשהעורך תחתיו הוא דוד קאסל), הוצאת שרעבערק (שרֶבֶּרק) של שלמה שרברק, ההוצאה העברית "תושיה" של א"ל שלקוביץ (שהיה מנהל המחלקה העברית) והוצאת ב. שימין (כל החמישה ליטאים וכולם תושבי ורשה, למעט שרברק, שישב בווילנה).

בהוצאה המאוחדת, שישבה ברח' נוֹבוֹליפּקי 7, ראו אור יצירותיהם של גדולי הסופרים, ההיסטוריונים והפדגוגים העבריים והיידיים, כמו גם סדרת ספרי ילדים, סדרת ספרי נוער וכן ספרי לימוד ומקראות. "צנטרל" הייתה ההוצאה לאור היהודית הראשונה שקשרה קשרים עם קהילות יהודיות מחוץ לרוסיה (כולל בארצות הברית), והביאה להפצת ספריה ברחבי העולם. מלבד ספרים הוציאה "צנטרל" דברי דפוס שונים, כמו לוח שנה שבו הופיעו ציורים בנושאים מקראיים, תצלומים של ארץ ישראל ואישים ידועים וכדומה, ואשר היה פופולרי ברחבי העולם היהודי במשך יותר מרבע מאה, וכן הגדות של פסח ואף כרטיסי "שנה טובה" אמנותיים שזכו להצלחה.

כשקיבל הסינדיקט ב-1914 את הוצאת העיתון "דאס לעבען" ("דער פריינד"), נרשם קפלן כעורכו הרשמי.
ב-1926 היה קפלן ממייסדי הקואופרטיב "ביכער" ('ספרים'), מיסודם של "צנטראל" ו"ב. קלעצקין", והיה מנהל שותף שלו. הייתה זו יוזמה חשובה שנעשתה במטרה לחזק את מערך ההפצה של הספרים היהודיים עם התפתחות המו"לות היהודית במרוצת שנות ה-20. הקואופרטיב, שפעל בשיתוף פעולה עם הוצאות יהודיות ברחבי העולם, היה מרכז ההפצה של ספרים יהודיים החשוב ביותר בפולין. הקטלוג המאויר הגדול של "ביכער", שיצא מדי רבעון, הופץ בכל רחבי העולם היהודי, וכלל פרסומים של עשרות הוצאות לאור יהודיות מפולין, מאמריקה ומארצות נוספות של התפוצה היהודית. בקטלוג משנת 1931 נטען כי הוא מציג כ-90% מהפרסומים ביידיש שראו אור באותה שנה.
מרדכי קפלן נספה בשואה, בהיותו כבן 60.
בתו של אחיו לייב, יהודית, הייתה אמו של משה קול, חבר הכנסת ושר בישראל.
הערות שוליים

↑  האַלינאַ שימין-שניַידערמאַן, זכרונות וועגן בנימין שימין און אַנדערע וואַרשעווער פֿאַרלעגערס, יִיוואָ-בלעטער 42 (1962), 246, באתר היברובוקס.
↑  ז. סעגאלאָוויטש, טלאָמאצקע 13: (פון פארברענטן נעכטן), בואנוס איירס: צענטראל-פארבאנד פון פוילישע יידן אין ארגענטינע ('דאס פוילישע יידנטום'), 1946, עמ' 124, בארכיון האינטרנט.
מקינזי ושות'

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'יימס א. מקינזי, מרווין באוור 
 תקופת הפעילות:  1926–הווה (כ־98 שנים) 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הייעוץ האסטרטגי 
 מוצרים עיקריים:  ייעוץ אסטרטגי 
 הכנסות:  10,600,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2020) 
 מנכ"ל:  Bob Sternfels 
 עובדים:  38,000 (נכון ל־2023) 
  
 www.mckinsey.com
 
מקינזי (McKinsey & Company) היא תאגיד ייעוץ אסטרטגי גלובלי שבסיסו בארצות הברית. עם לקוחותיו נמנים חברות, מוסדות וממשלות.
היסטוריה

מקינזי נוסדה ב-1926 בשיקגו על ידי ג'יימס מקינזי ושלוש שנים לאחר מכן הצטרף אליו Andrew Thomas Kearney. לאחר סכסוך התפצלו השניים לשתי פירמות נפרדות. A.T.Kearny ו-McKinsey. מאז 1946 נמצאים משרדיה הראשיים בניו יורק.
מקינזי ידוע כתאגיד ייעוץ אסטרטגי יוקרתי והוא הגדול מסוגו בעולם. רבים מבין עובדי מקינזי הפכו ברבות הימים למנכ"לים של חברות גדולות, בקנה מידה שאינו משתווה לאף חברה אחרת. כמו כן מקינזי הוא המעסיק הגדול ביותר של בוגרי MBA חדשים מאז שנת 1996. היא נקראת ביחד עם פירמת הייעוץ בוסטון קונסלטינג גרופ ו-Bain & Company ל "Big Three", שלושת תאגידי הייעוץ הגדולות בעולם מבחינת רווחים.
בשנת 2013 היו למקינזי למעלה ממאה סניפים ב-60 ארצות וכ-17,000 עובדים (מתוכם כ־9,000 יועצים). התאגיד מנוהל על ידי כ־1,200 שותפים בכירים. ההכנסות הכוללות של מקינזי ב-2011 הוערכו על ידי "פורבס" ב־7 מיליארד דולר בשנה.
פעילות בישראל

הסניף הישראלי הוקם בשנת 2000, בהרצליה פיתוח אחר כך עבר לרחוב הארבעה בתל אביב, על ידי יונתן קולודני, יהודי אמריקני שעלה לישראל לצורך כך, ושותפים נוספים ממקינזי העולמית. בינואר 2011 החליפה אותו  דנה מאור (בתה של גליה מאור, מנכלי"ת בנק לאומי לשעבר). מאור החלה דרכה במקינזי ניו-יורק בשנת 1998, ובשנת 2006 הוכרזה כשותפה במקינזי העולמית. הגופים בישראל שהשתמשו בשירותי הייעוץ של מקינזי בישראל כוללים את: צה"ל, משרד הביטחון, המשרד לביטחון פנים, המשרד להגנת הסביבה, בזק, yes, תנובה, שטראוס, בזן, בנק לאומי, בנק הפועלים והבנק הבינלאומי. טבע, נטפים, אל על ושופרסל.
ב-2006 עבר אחד מעובדי החברה, ריצ'י האנטר, מתפקיד יועץ לחברת אי.די.בי לתפקיד משנה למנכ"ל חברת נטוויז'ן, ושנה אחר כך מונה למנכ"ל החברה. ב-2010 עבר לשמש בתפקיד מנהל העסקים הראשי ברשת שופרסל, שתי חברות בבעלות אי.די.בי.
ביוני 2008, זכתה במכרז הייעוץ החיצוני לתקציב משרד הביטחון. המכרז פורסם בעקבות דו"ח ועדת ברודט לבדיקת תקציב הביטחון, שיצא במאי 2007 לאחר מלחמת לבנון השנייה, שבעקבותיו התחייבה מערכת הביטחון לחסוך 30 מיליארד שקל בהליך ההתייעלות בתמורה להגדלת תקציב הביטחון. כדי לבצע את התוכנית, משרד הביטחון החליט להסתייע בחברת ייעוץ חיצונית. למכרז ניגשו חמש חברות: מקינזי, דלויט, אביב, אמן ושלדור. ההצעה הכספית האחרונה של מקינזי עמדה על 22 מיליון שקל על 30 אלף שעות במשך שלוש שנים, כולל הוצאות, והיא זכתה במכרז. בפועל, התברר כי היקף החוזה לא היה מספק ומערכת הביטחון שילמה למקינזי קרוב ל־100 מיליון שקל, כמעט פי חמישה מסכום המכרז הראשוני והרבה מעבר לסכום שהייתה אמורה לשלם גם לאחר הפעלת האפשרות להגדלת היקף ההתקשרות על פי המכרז.
בשנת 2011, ייעוץ שנתנה מקינזי לחברת תנובה הביא למחאת הקוטג'. עם רכישתה בידי קרן השקעות הפרטית אייפקס פרטנרס, אימצה תנובה מדיניות של העלאת מחירים במטרה לייצר ערך מהיר לחברה, לאחר שקיבלה עבודת מחקר של מקינזי ולפיה היא יכולה להעלות את המחיר בסדרת מוצרים בלי לפגוע בביקוש, מאחר שהביקוש קשיח, ולכן תנובה יכולה להעלות מחיר לפחות ב-15%, בלי שהביקוש למוצרים ייפגע.
בשנת 2018, הזמינה המועצה הלאומית לכלכלה מחקר מחברת מקינזי לבחינת הכדאיות הכלכלית של פינוי בתי הזיקוק של חברת בז"ן בחיפה. הדו"ח שחיברה קבע שאין כדאיות כלכלית להעברת המפעלים לאתר אחר. הדו"ח הופץ בשנת 2019 בין משרדי הממשלה ופרטים מתוכו פורסמו בתקשורת, אך משרד ראש הממשלה נמנע מפרסום רשמי שלו. ביוני 2020, פורסם הדו"ח, בעקבות עתירה שהגישה עמותת הצלחה, אך חלקים רבים ממנו הושחרו.
לקריאה נוספת

McDonald, Duff (September 10, 2013). The Firm: The Story of McKinsey and its Secret Influence on American Business. Simon & Schuster. ISBN 978-1439190975.
הערות שוליים

↑  יאיר מור, ‏איך פספסנו את הסלולר במשך 40 שנה?, באתר ‏מאקו‏, 15 ביוני 2017
↑  The firm that built the house of Enron, Guardian, 22 במרץ 2002
↑  יוסי דהאן, כשאתם שומעים את השם מקינזי - העוקץ, באתר העוקץ 18 בספטמבר 2013
↑   הניו יורק טיימס, משטרים מושחתים? מנהיגים גנבים? לענקית הייעוץ מקינזי אין בעיה עם אף לקוח, באתר TheMarker‏, 24 בדצמבר 2018
↑  גיא גרימלנד, וואנקה קפיטל - קרן הון סיכון חדשה - גייסה 40 מ' ד' להשקעה בחברות טכנולוגיה הפונות לשווקים חוץ-טכנולוגים, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2007
↑  שירות גלובס, ‏אינסוליין מינתה את רונן מלניק ליו"ר מועצת המנהלים, באתר גלובס, 5 בפברואר 2014
↑   אורי תומר, שנתיים אחרי ההתרסקות: אינסוליין ומנהליה לשעבר ייקנסו ב-430 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 19 ביולי 2017
↑   ניו יורק טיימס, קנס של יותר מחצי מיליארד דולר: מקינזי תשלם ביוקר על ליבוי מגפת האופיואידים בארה"ב, באתר TheMarker‏, 4 בפברואר 2021
 ניו יורק טיימס, מוות ממנת יתר כאמצעי שיווק: על מה התנצלה מקינזי?, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2020
↑  עידו סולומון, דנה מאור, בתה של גליה מאור, מונתה למנכ"ל מקינזי ישראל; תחליף את יונתן קולודני, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2010
↑  מישל אודי, מיכל תוסייה-כהן וגלעד נס, ריצ'רד הנטר עובר מכיסא מנכ"ל נטויז'ן לכהן כמנהל עסקים ראשי בשופרסל, באתר כלכליסט, 19 בינואר 2010
↑  נעמה סיקולר, מקינזי זכתה במכרז הייעוץ החיצוני לתקציב משרד הביטחון, באתר כלכליסט, 30 ביוני 2008
↑  TheMarker Online, עלות עבודת הייעוץ של מקינזי לצה"ל: 22 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 26 בנובמבר 2009
↑  נעמה סיקולר, "כלכליסט", דו"ח ההתייעלות: משרד הביטחון שילם 100 מיליון, באתר ynet, 27 בדצמבר 2011
↑  אילנית חיות, ‏מקינזי לתנובה: תעלו מחירים, הביקוש קשיח, באתר גלובס, 26 ביוני 2011
נעמה סיקולר, שיטת מקינזי, באתר כלכליסט, 28 בדצמבר 2011
↑   הדר חורש, הדו"ח המושחר של מקינזי: "פינוי מפעלי מפרץ חיפה יעלה 18 מיליארד שקל - זה יקר מדי", באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2020
↑  שני אשכנזי, ‏דוח מקינזי בדרך לעתירה נוספת: "העבירו את המידע בשנית", באתר גלובס, 18 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572717105171  BnF: cb12232989z (data)  GND: 2000217-8  ISNI: 0000 0001 1092 7190  LCCN: n50066512  NKC: xx0034097  SUDOC: 031033989  VIAF: 158042259   WorldCat (עם VIAF): 158042259
מצ'טה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  רוברט רודריגז, אית'ן מאניקיס 
 הופק בידי:  רוברט רודריגז ריק שוורץ אליזבת אוולאן
 תסריט:  רוברט רודריגז 
 עריכה:  קירק בקסטר אנגוס וול
 שחקנים ראשיים:  דני טרחו  ג'סיקה אלבה  דון ג'ונסון  רוברט דה נירו  מישל רודריגז   סטיבן סיגל   לינדזי לוהן  
 מוזיקה:  Chingon
 צילום:  לינדסי ג'ימי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Double R Productions, Hyde Park Entertainment, פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוקטובר 2010
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט בלשי, splatter film, סרט הרפתקאות, סרט מתח, גירלס ויד' גאנס, סרט ויגילנטה 
 תקציב:  20,000,000
 הכנסות:  33,399,114 דולר  (נכון ל-3 בנובמבר 2010)
 הכנסות באתר מוג'ו:   machete
 סרט הבא:  מצ'טה קטלני 
 www.luckyred.it/machete/
 דף הסרט ב־IMDb
 
מצ'טה (באנגלית: Machete) הוא סרט אמריקאי משנת 2010 מסוגות ניצול ופעולה שהופק, נכתב ובוים על ידי רוברט רודריגז. בסרט מככבים דני טרחו, ג'סיקה אלבה, דון ג'ונסון, רוברט דה נירו וסטיבן סיגל לצד שחקנים נוספים.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 באוקטובר 2010 בארצות הברית וזכה בעיקר לביקורות חיוביות.
רקע

"מצ'טה" מבוסס על קדימון מזויף שהופיע בפרויקט "גריינדהאוס" של רודריגז וקוונטין טרנטינו בשנת 2007. במסגרת הפרויקט כל אחד מהשניים הפיק סרט באורך מלא מז'אנר סרטי ניצול, ושניהם הוקרנו יחדיו לפי מסורת בתי קולנוע אמריקאים באמצע המאה ה-20 שנהגו להקרין יחדיו סרטים מסוג זה. כדי לחזק את חוויית הז'אנר הקולנועי הזה, שולבו בין הסרטים מספר קדימונים "פיקטיבים" לסרטים שאותם כביכול אולם הקולנוע מציג. תוכני הקדימונים התאימו גם הם לז'אנר הניצול והבי מובי אותם חיקו טרנטינו ורודריגז, והם נוצרו על ידי מספר במאים.
רודריגז עצמו כתב את הקדימון למצ'טה, שהציג את עיקר העלילה, והוא שולב רק בגרסה האירופית המורחבת של "גרינדהאוס", ומאוחר יותר גם בהוצאת ה-DVD של הסרט פלאנט טרור, שהיה חלקו העיקרי של רודריגז בפרויקט.
לאחר שהקדימון זכה לפופולריות רבה, רודריגז החליט להפיק סרט באורך מלא שיהווה הרחבה לקדימון. הסרט ממשיך את חיקוי ז'אנר הבי מוביז וסרטי ניצול בגרינדהאוס, ואף כולל קטעי צילום ממנו. בהתחלה הודיע רודריגז שהסרט יצורף כבונוס לדי וי די של "פלאנט טרור", אך לבסוף הסרט יצא לבתי הקולנוע. דני טרחו ומספר שחקנים אחרים המופיעים בסרט, גילמו בקדימון את אותן דמויות.
עלילה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתחילת הסרט הסוכן הפדרלי המכונה "מצ'טה" פורץ לביתו של ראש ארגון פשע בשם טורס (סטיבן סיגל) למרות שמפקדו גוער בו לא להגיע. מצ'טה פורץ לבית ומנסה להציל בת ערובה אבל הוא נפגע על ידה. לאחר זמן מה רואה מצ'טה שהמפקד שלו עבד עם טורס.
טורס רוצח את אשתו של מצ'טה ומספר לו שהוא רצח גם את בתו. מצ'טה נלקח על ידיו.
שנה וחצי לאחר מכן, מצ'טה מסתובב ברחובות [הצליח בדרך לא ידועה לברוח].
בינתיים סנטור בעל דעות נגד מסתננים בשם מקלפלין (רוברט דה נירו) מבצע קמפיין בחירות.
מצ'טה מגיע לרודריגז, ראש ארגון רוצחים שכירים. רודריגז אומר למצ'טה לחסל את הסנטור מקלפלין.
מצ'טה לוקח על עצמו את המשימה, הוא מגיע לנאום של מקלפלין ורואה שמתנקש נוסף מכוון את הרובה אליו. מצ'טה נפגע וגם הסנטור. מצ'טה מגיע בשארית כוחותיו לבית החולים שם נמצאת מפקדת של ארגון
נגד אלימות נגד מסתננים בשם הרשת.
היא מסבירה לו שיש כמה אנשים בכירים שמתנגדים למיסתננים ביניהם מקלפלין, טורס ורודריגז ובראשם טורס.
לבית החולים מגיעים מתנקשים של רודריגז שמנסים לחסל את מצ'טה מצ'טה הצליח לברוח [בדרך אלימה].
סוכנת פדרלית מוצאת את מצ'טה ומספרת לו על קלטת שבה הסנטור ופעיל צבא שגם הוא בארגון נגד מסתננים
רוצחים מסתננים. המתנקשים מגיעם לביתה של הסוכנת ומצ'טה מחסל אותם.
מצ'טה אוסף את הקלטת ולוקח את ביתו ואשתו של רודריגז [כשהם מסוממים ] לכנסייה בא אחיו עובד
ומבקש מאחיו לעזור לו עוד מתנקשים מגיעים לכנסייה. אחיו של מצ'טה מחסל חלק, אבל הם גוברים עליו
וצולבים אותו על צלב בכנסייה.
רודריגז רואה שהקלטת נגנבה ונוסע לנאום של הסנטור.
כשהקלטת בידה הסוכנת הפדרלית מחליפה קלטות והתקשורת רואה את הקלטת האלימה.
הסנטור בורח, ורודריגז בורח לביתו של ראש הארגון הצבאי, מצ'טה מגיע למכוניתו של רודריגז.
במילותיו האחרונות הוא מספר למצ'טה איפה הסנטור.
בינתיים ביתו של רודריגז מתעוררת ורואה שאביה מת בטלוויזיה.
כל חברי הרשת נוסעים לאזור בו נימצא פעיל הצבא, בינתיים הסנטור נחטף אל ידיו בטענה שהוא הרס
את כל התוכנית.
הקרב האחרון מתנהל, הרשת משחררים את הסנטור והוא נורה על ידי ביתו של רודריגז.
לאחר מכן מצ'טה נלחם עם טורס, טורס מפיל את מצ'טה ומצ'טה דוחף לבטנו של טורס מצ'טה [הסכין].
שלא ממש מכאיבה לטורס אבל הוא טוען שמחכים לו בגיהנום והוא דוחף לעצמו את הסכין לבטנו, מצ'טה מכריז על
ניצחון ונהפך לגיבור.
בסוף הסרט מתעורר הסנטור לאחר שהכדור פגע לו באפוד המגן הוא רץ לגבול, אבל נורה על ידי משמר הגבול.
הכנסות וביקורות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפי אתר Rotten Tomatoes המתעד ביקורות קולנוע, כ-73% ממבקרי הקולנוע שהאתר דגם נתנו לסרט ציון חיובי.
מרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה

מרגרטה קרולה וילהלמיין ויקטוריה אדלהייד אלברטין פטרוסה ברטהם פאולה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Margarete Karola von Sachsen; ‏24 בינואר 1900 - 16 באוקטובר 1962) הייתה בתו של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
ביוגרפיה

מרגרטה קרולה נולדה ב-24 בינואר 1900 בדרזדן לפרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה, והייתה אחותם של גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה ופרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן.
בשנת 1903 התגרשו הוריה, ומרגרטה קרולה יחד עם שאר אחיה נשארה יחד עם אביה. בשנת 1904 מת סבה גאורג, מלך סקסוניה, ואביה עלה לשלטון במקומו כפרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר אביה מתפקידו, בעקבות התבוסה של האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
ב-2 ביוני 1920 התחתנה מרגרטה קרולה עם פרידריך, נסיך הוהנצולרן, בנם של וילהלם, נסיך הוהנצולרן ומריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנו היו לה שבעה ילדים. אחותה מריה אליקס, נסיכת סקסוניה התחתנה עם אחיו התאום פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן-אמדן.
בשנת 1927 מת חמיה וילהלם, נסיך הוהנצולרן, ובעלה ירש את תאריו. ב-16 באוקטובר 1962 מתה מרגרטה קרולה בפרייבורג.
משפחתה

ב-2 ביוני 1920 התחתנה מרגרטה קרולה עם פרידריך, נסיך הוהנצולרן, בנם של וילהלם, נסיך הוהנצולרן ומריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנו היו לה שבעה ילדים:
מריה אנטוניה, נסיכת הוהנצולרן (1921–2011), התחתנה עם היינריך מריה, רוזן ואלדבורג צו וולפג אונד ואלדזי.
מריה אדלגונדה, נסיכת הוהנצולרן (1921–2006), התחתנה עם קונסטנטין, נסיך בוואריה.
מריה תרזיה, נסיכת הוהנצולרן (1922–2004)
פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן (1924–2010)
פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן (1926–1996, התחתן עם דיאנה, נסיכת בורבון-פארמה.
יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן (1932–2016)
פרפרייד מקסימיליאן, נסיך הוהנצולרן (נולד ב-1943)
הערות שוליים

↑  Darryl Lundy (10 במאי 2003). "Margarethe Karola Prinzessin von Sachsen". ThePeerage.com. נבדק ב-11 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul Theroff. "SAXONY". Paul Theroff's Royal Genealogy Site. נבדק ב-11 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810687741805606  GND: 13602145X  VIAF: 80436271   WorldCat (עם VIAF): 80436271
משה ישראל

| --- | --- |
 לידה:  1670 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1740 (בגיל 70 בערך) אלכסנדריה, מצרים 
 תקופת הפעילות:  ?–1740 
 רבותיו:  אברהם בן דוד יצחקי 
 תלמידיו:  ידידיה שמואל טאריקה 
 צאצאים:  חיים אברהם ישראל  אליהו ישראל 
 
הרב משה ישראל (ה'ת"ל, 1670 – ה'ת"ק, 1740) היה מחכמי צפת וירושלים במאה ה-18, שד"ר ומחבר שו"ת "משאת משה". תקופה מסוימת היה רבה של קהילת יהודי רודוס. אבי משפחת ישראל, שבניה כיהנו כרבנים ברודוס ובארץ ישראל במשך כמאתיים שנה, שנים עשר דורות דור אחר דור, עד ערב מלחמת העולם השנייה.
קורותיו

נולד בירושלים, בשנת ת"ל (1670) בקירוב. אשתו, חנה, הייתה בתו של ר' משה בן יצחק בן חביב, מרבני סלוניקי (יש שהחליפוהו בטעות עם המהר"ם בן חביב בעל "כפות תמרים")
למד אצל רבי אברהם יצחקי, מחבר שו"ת "זרע אברהם".
בשנת ה'ת"ע (1710) יצא למסע בצפון אפריקה כשד"ר בשליחות אנשי צפת. במפגשיו עם הקהילות המקומיות נזקק לענות לשאלותיהן בהלכה, ותשובותיו, שחלקן נושאות תאריך וציון המקום בו נכתבו, מאפשרות לשחזר את קורותיו. לאחר שלוש שנות מסע, בהן היה באלג'יר ומרוקו (שם פגש גם את רבי חיים בן עטר), עשה את דרכו בחזרה ארצה. אך כשחנה ברודוס התבקש על ידי יהודי המקום לכהן כרב הקהילה ושהה שם שלוש עשרה שנה ברציפות. מתקופה זו נשתמרו תשובות רבות שלו וגם מספר דרשות.
מסתבר שאנשי רודוס השביעו אותו שלא יעזוב אותם במשך תקופה מסוימת. בשנת ה'תפ"א התבקש על ידי מנהלי קופת ארץ ישראל בקושטא לצאת בשמם לשליחות נוספת באירופה, כדי לשכנע את מנהיגי הקהילות להטיל מס שבועי לטובת היישוב היהודי בארץ ישראל. רבי משה ישראל, שגם היה מאוכזב מהתנהגותם הדתית והמוסרית של אנשי רודוס, התייעץ עם חכמי קושטא האם הוא יכול להתיר את שבועתו, והללו תמכו בכך והתירו לו לצאת למסע נוסף. מסע זה נמשך ארבע שנים (ה'תפ"ז–ה'תצ"א), ובסיומו שהה מספר חודשים בפירארה, שם התמסר ללימוד תורה באכסנייתו של עשיר שהחזיק ספרייה גדולה אשר הייתה לעזר רב לרבי משה ישראל. לאחר מכן חזר לרודוס למספר שנים נוספות, עד ה'תצ"ו לפחות.
בשנת ה'תצ"ח כבר היה באלכסנדריה, ושם נפטר בשנת ה'ת"ק.
ספריו

שו"ת משאת משה. שני כרכים ראשונים נדפסו על ידי המחבר בקושטא ה'תצ"ד וה'תצ"ה. את הכרך השלישי הוציא לאור בנו, רבי אברהם ישראל, בשנת ה'תק"ב.
אפי משה, ספר דרשותיו, נספח לספרו של בנו אדרת אליהו, ליוורנו, ה'תקפ"ח
בתשובותיו התכתבויות עם חכמים בולטים בדורו, כגון בעל ההמשנה למלך ובעל המחנה אפרים. פסקי ההלכה שלו מצוטטים רבות אצל הבאים אחריו, כגון בתשובות החיד"א ורבי דוד פארדו, ועד לאזכורים רבים בכתבי הרב עובדיה יוסף.
משפחתו ותלמידיו

בנו הרב חיים אברהם ישראל שימש אף הוא כשד"ר באיטליה ובארצות אשכנז. וכיהן כרב באלכסנדריה וליוורנו, ובסוף ימיו רבה של אנקונה. מחבר ספר אמרות טהורות ובית אברהם (פירושים על הטור).
בנו רבי אליהו ישראל, שימש אף הוא כשד"ר ורבה של אלכסנדריה. חברו של החיד"א. מחבר שו"ת מחנה ישראל, עוגת אליהו וקול אליהו ואדרת אליהו. בנו רבי יצחק ישראל.
בתו נישאה לרב מרדכי קריספין, מחבר דברי מרדכי ומאמר מרדכי (חידושים על התלמוד).
אחד הידועים מתלמידיו הוא רבי שמואל ידידיה טאריקה, מחבר ספרי שו"ת ודרשות.
לקריאה נוספת

אברהם יערי, ר' משה ישראל ושליחותו למען ארץ ישראל, סיני כה עמ' קמט–קסג.
מרדכי בר חיים אנג'יל, ר' משה ישראל, רבה של רודוס, בתוך: שבט ועם חלק ז (תשל"ג) עמודים 103–107.
איתמר מצגר, מבוא לספר כסא אליהו בהוצאת מכון טוב מצרים, עמ' 1–3.
סימון מרכוס, תולדות הרבנים למשפחת ישראל מרודוס, הוצ' ראובן מס, ירושלים תרצ"ה.
הערות שוליים

↑  על הטעות העירו במבוא לכסא אליהו מהדו' מכון טוב מצרים, הערה 5, ובארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני ספרד חלק שני עמ' 1600.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312845005171  ISNI: 0000 0000 5439 6638  VIAF: 2414757   WorldCat (עם VIAF): 2414757
מפרצון ארנולד (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק במפרצון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  77°25′00″S 163°46′01″E﻿ / ﻿77.4167°S 163.767°E﻿ / -77.4167; 163.767
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון ארנולד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון ארנולד
 
מפרצון ארנולד (באנגלית: Arnold Cove) הוא מפרצון בחוף המערבי של מצר מקמרדו בחוף סקוט בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין נקודת גנייס לבין נקודת מארבל.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרצון נקרא על שמו של צ'ארלס ל. ארנולד (Charles L. Arnold), אשר פיקד על משלחת חקר מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, אשר ערכה חקר הנדסי באזור נקודת מארבל, אזור תחנת מקמרדו ואת אזור שדה ויליאמס, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1971–1972.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
מקדש השומרונים בהר גריזים

אתר הכנסייה - מתחתיו אולי שרידי ההעתק לבית המקדש
מקדש השומרונים בהר גריזים הוא המקום בו שכן לפי העדויות מקדש לעדה השומרונית על פסגת הר גריזים. לפי האמונה השומרונית, המקדש בהר גריזים הוא "המקום אשר יבחר ה'" המוזכר בתורה, ולא בית המקדש היריב שבהר הבית בירושלים.
העיקר החשוב ביותר באמונה השומרונית הוא שביום הדין יוקם המקדש.
רקע

במקום התרחש על פי התורה מעמד הר גריזים והר עיבל. בספר דברים (פרק י"א, פסוקים כ"ט–ל'; פרק כ"ז, פסוק י"ב) נאמר כי משה צווה את בני ישראל שבסמוך לכניסתם לארץ ישראל, יקיימו את מעמד הר גריזים והר עיבל, בו יכרתו ברית עם אלוהים על מצוות התלויות בארץ המופיעות בספר דברים, שעליהן לא כרתו ישראל ברית עם אלוהים עד כה (לעומת שאר המצוות עליהן נכרתה ברית המופיעה בפרשת בחוקותי). בספר יהושע, פרק ח', פסוק ל"ג מתואר ביצוע המעמד ”כָל-יִשְׂרָאֵל וּזְקֵנָיו וְשֹׁטְרִים וְשֹׁפְטָיו עֹמְדִים מִזֶּה וּמִזֶּה לָאָרוֹן נֶגֶד הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם נֹשְׂאֵי אֲרוֹן בְּרִית-יְהוָה, כַּגֵּר כָּאֶזְרָח--חֶצְיוֹ אֶל-מוּל הַר-גְּרִזִים, וְהַחֶצְיוֹ אֶל-מוּל הַר-עֵיבָל: כַּאֲשֶׁר צִוָּה מֹשֶׁה עֶבֶד-יְהוָה, לְבָרֵךְ אֶת-הָעָם יִשְׂרָאֵל--בָּרִאשֹׁנָה: וְאַחֲרֵי-כֵן, קָרָא אֶת-כָּל-דִּבְרֵי הַתּוֹרָה, הַבְּרָכָה, וְהַקְּלָלָה--כְּכָל-הַכָּתוּב, בְּסֵפֶר הַתּוֹרָה: לֹא-הָיָה דָבָר, מִכֹּל אֲשֶׁר-צִוָּה מֹשֶׁה--אֲשֶׁר לֹא-קָרָא יְהוֹשֻׁעַ, נֶגֶד כָּל-קְהַל יִשְׂרָאֵל וְהַנָּשִׁים וְהַטַּף, וְהַגֵּר, הַהֹלֵךְ בְּקִרְבָּם.”
על הר גריזים נשא יותם בן גדעון את משל יותם לפני בעלי שכם על דרך מינויו של שופט חדש לאחר מות אביו, השופט גדעון, לאחר שהמליכו עליהם את אבימלך בן גדעון.
לפי המסורת השומרונית, התקיים משכן על הר גריזים מזמן כניסת בני ישראל לארץ כנען. לפי מסורת זו, הוא נסגר 261 שנה לאחר כניסת בני ישראל לארץ כנען בעקבות הקרבת הקרבנות שלא בהר גריזים והפילוג בין עוזי בן בחקי (כהן הר גריזים) לבין עלי הכהן שנטש את המקדש בהר גריזים ועבר למשכן שילה.
המסורת השומרונית מתנגדת לדוד המלך וטוענת כי בניית בית המקדש בירושלים בעייתית. אבו אל-פתח הציג שתי מסורות מנוגדות שניסו להסביר מה היה המקום המקודש שאליו נהג דוד לעלות לרגל לפני שקנה את הגורן בירושלים: לפי מסורת אחת, דוד נהג לעלות לרגל להר גריזים עד שקנה את הגורן בירושלים וקבע אותו כמקום מקודש. לפי המסורת השנייה, דוד לא הכיר כלל בשום מקום מקודש עד שבסוף ימיו החליט לקבוע את הגורן בירושלים כמקום קדוש. לעומת זאת, ספר הימים השומרוני טען כי בזמן שדוד ברח מפני שאול הוא נמנה עם נאמני הר גריזים.