stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפאזה הכחולה
הערות שוליים

↑  T. Seideman, “The liquid-crystalline blue phases”, Rep. Prog. Phys. 53, 659, 1990
↑  Gray G. W., J. Chem. Soc. 3733-9, 1956
↑  Barrall E. M., Porter R. S. and Johnson J. F., Mol. Cryst. 3 103-15, 1967
↑  Arnold H. and Roediger P., Z. Phys. Chem. 239 283-8, 1968
↑  Armitage D. and Price .F P., J. Physique Coll. 36 C1 133-6, 1975
↑  Porsch F., Hiltrop K. and Stegemeyer H., Z. Naturf: 39a 475-80, 1984
↑  Cladis P. E., Pieranski P. and Joanicot M., Phys. Rev. Lett. 52 542-5, 1984
↑  Cladis P. E., Garel T. and Pieranski P., Phys. Rev. Left. 57 2841-4, 1986
↑  Pieranski P., Cladis P. E. and Barbet-Massin R., J. Physique 46 L973-7, 1985
↑  Pieranski P., Cladis P. E., Garel T. and Barbet-Massin R., J. Physique 47 139-43, 1986
↑  Pieranski P. and Cladis P. E., Phys. Rev. A 35 355-64, 1987a
↑  Pieranski P. and Cladis P. E., Liq. Cryst. 3 397, 1987b
↑  Heppke G., Krumrey M. and Ostreicher F., Mol. Crysf. Liq. Cryst. 99 99-105, 1983
1 2  De Gennes P.G., Mol. Cryst. Liq. Cryst. 12, 193, 1971
↑  Harry J. C. and Mikhail N. P., "Liquid crystal 'blue phases' with a wide temperature range", Nature 436, 997-1000, 2005
↑  H. Kikuchi, et al., "Fast Electro-Optical Switching in Polymer-Stabilized Liquid Crystalline Blue Phases for Display Application", SID07 Digest, pp. 1737-1740, 2007
↑  Samsung Electronics Offers a Glimpse of the Future for TV Displays at SID 2008
↑  Castles F., Morris S. M., Hung J. M. C. et al, "Stretchable liquid-crystal blue-phase gels" Nature Materials 13, 817–821, 2014
איור 2: שכבה אחת של הסליל הדו סיבובי. ניתן לראות שני צירים סליליים  h_{1} ו- h_{2}. הווקטור המכוון מבצע סיבוב של °‏90 לאורך הקוטר.
איור 3: מבט על של הסליל הדו סיבובי. מישור האיור כולל את הצירים הסליליים השונים (אשר ניתן לראות שלושה מהם). הווקטור המכוון מצביע בניצב למישור התמונה במרכז הסליל והוא מסתובב כאשר מתרחקים מהמרכז.
איור 4: הסליל הדו סיבובי. זווית הווקטור המכוון בפאה החיצונית של הסליל הוא °‏45 ביחס לציר הראשי.
איור 5: איור סכמטי של טווח הטמפרטורות ליד מעבר הפאזה הנמטי (N) - איזוטרופי (ISO). למעלה: למולקולות לא כיראליות יש רק מצב נמטי ואיזוטרופי. למטה: למולקלות כיראליות יש פאזה כולסטרית (H) ופאזה איזוטרופית, וכתלות במידת הכיראליות יש עד 3 פאזות כחולות (BPI, BPII, BPIII). הפאזות BPI ו-BPII הן פאזות קוביות ולפאזה BPIII אותה סימטריה של המצב האיזוטרופי.
איור 6: נקודות חוסר הרציפות הנוצרות בעת בניית מבנה מחזורי מהסלילים הדו סיבוביים. הסיבוב בכל סליל הוא ימני. ניתן לראות שישנן קונפיגורציות שונות ליצירת המבנה. למעלה: נוצרת נקודת חוסר רציפות ימנית. למטה: נוצרת נקודת חוסר רציפות שמאלית.
איור 7: דיאגרמת פאזה אופיינית של טמפרטורה-כיראליות. כל הקווים מתאימים למעבר פאזה מסדר ראשון.
תצפיתנית

ערך זה עוסק במקצוע בצה"ל. אם התכוונתם לאדם שתפקידו לאתר סכנות, ראו .
שדרוג מערך ההכשרה של התצפיתניות
סיכת תצפיתנית
תצפיתנית ובקרית איסוף יבשתית (בקא"סית) הם תפקידים בצה"ל שמטרתם היא למנוע ניסיונות פגיעה וניסיונות חדירה למדינת ישראל של גורמים הממוקמים בסמוך לגבולות המדינה, באמצעות שימוש במערכות מעקב ממוחשבות. התצפיתניות הן חלק ממערך האיסוף הקרבי של חיל הגנת הגבולות. הבקא"סיות והתצפיתניות מבצעות את אותו התפקיד, ההבדל בשם הוא בגלל המערכות השונות אותן הן מפעילות. תפקידן כולל הפעלת מערכות לגילוי ולסיכול גורמים עוינים לאורך גבולות מדינת ישראל וביצוע מעקב על גדר המערכת באמצעות מכשירים טכנולוגיים שונים. התפקיד מבוצע על ידי נשים בלבד.
רקע

תצפית על האויב היא פעילות צבאית המתקיימת מאז העת העתיקה, שנעשתה תחילה באמצעות עיני הצופה בלבד, ובהמשך גם בעזרת משקפות. התצפית נעשתה בדרך כלל ממקום גבוה (גבעה, הר או מגדל תצפית), כדי לצפות על שטח רחב יותר. דוגמה לכך הן התצפיות ההדדיות של צה"ל וצבא מצרים משני עברי תעלת סואץ, בתקופה שבין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים. בשלהי המאה העשרים, עם התפתחות הצילום הדיגיטלי ותקשורת המחשבים, הפכו מצלמות דיגיטליות המחוברות בתקשורת למסכי מחשב, לאמצעי תצפית עיקרי. המצלמות מוקמו על עמודי תצפית או על בלוני תצפית, ואפשרו תצפית ללא סיכון ישיר של הצופה. בעקבות התפתחות טכנולוגית זו ניתן בצה"ל תפקיד זה, שבעבר נעשה על ידי לוחמים, לחיילות בלבד.
תיאור התפקיד

ההכשרה לתפקיד תצפיתנית נערכת במחנה מגן סיירים ואורכת כחודשיים וחצי וכוללת טירונות ברמת רובאי 02 מורחב.
במסלול זה ניתן להמשיך לקורס פיקוד על חמ"ל תצפיות בבית הספר להגנת הגבולות, שאורכו כשלושה חודשים ולקורס קצינים בבה"ד 1 במגמת "מעוז", עם השלמה חילית במגמת "חרמון" האורכת ארבעה חודשים. בוגרות קורס קציני איסוף קרבי (קקא"ס) "חרמון" מקבלות את דרגות הקצונה יחד עם מסיימי ההשלמות החיליות של לוחמי חילות היבשה ממגמת "להב", עקב אורך הקורס.
המטרה העיקרית של תפקיד התצפיתניות והבקא"סיות היא להגן על תושבי ישראל ועל כוחות צה"ל הפועלים במרחב, לסכל הסתננויות וחדירות לשטחי מדינת ישראל ופעילויות חבלניות עוינות. תחום אחריותן: סקירת סדר כוחות האויב וזיהוי ניסיונות חדירה לשטחי מדינת ישראל. הן מעבירות דיווחים שוטפים לחמ"ל ועובדות מול גורמי מודיעין שונים, תוך הקפצת כוחות כוננות במידת הצורך לטיפול באירועי חירום. משמרת מול מסך מוגבלת בשגרה לארבע שעות רצופות שלאחריהן שמונה שעות מנוחה. את תפקיד התצפיתנית מאיישות כיום רק נשים.
שילובן של טכנולוגיות חדישות בחדר מלחמה מבצעיים, מציב יותר ויותר נשים חיילות בתפקידים רבי השפעה. הצבתן של נשים תומכות לחימה, כמו תצפיתניות, בחדרי מלחמה אסטרטגיים, הופך רבות מהן לשותפות משמעותיות בהגנה על המדינה.
היסטוריה

ראשית התפקיד של התצפיתניות הוא ב-2001, עם הקמת חיל מודיעין השדה, אז נוצרו תפקידי לוחמי האיסוף והתצפיתניות והם יועדו לשרת בשלושת גדודי החיל הפיקודיים.
לפני ההתנתקות שירתו תצפיתניות גם בתוך רצועת עזה. בהן סמל שרית שניאור, שנרצחה על ידי מחבל בנצרים ב-2003.
ב-2009 השתנה שם החיל לחיל האיסוף הקרבי.
ב-2011 דווח כי במשך שנתיים התרכזו אצל נציב קבילות החיילים יצחק בריק, תלונות של תצפיתניות על מחסור בשעות שינה, שגרת תורנויות מתישה ושוחקת, אי מימוש חופשות, עיכובים בקבלת טיפול רפואי ואי מימוש המלצות רפואיות.
ב-2011 התצפיתניות חולקו לשלושה גדודים: גדוד "שחף" בגזרת לבנון-סוריה, גדוד "ניצן" בגזרת יו"ש ובקעת הירדן וגדוד "נשר" בגזרת עזה וגבול מצרים.
ב-2013 בעקבות התקדמות טכנולוגית, התאפשרה הפעלת מערכות תצפית ומכ"ם משולבות שהביאה להגדרת המקצוע הצבאי החדש הקרוי בקרית איסוף יבשתית.
ב-2020 עבר התפקיד תחת חיל הגנת הגבולות.
ב-2023 תצפיתניות משולבות בחמישה גדודי איסוף קרבי הפרוסים בכל הארץ: יחידת "שחף" (869) בגבול לבנון, גדוד "עיט" (595) ברמת הגולן וגבול סוריה, יחידת "ניצן" (636) באיו"ש ובקעת הירדן, יחידת "נשר" (414) בגבול רצועת עזה וגבול מצרים וגדוד "איתם" בגבול ירדן וגבול מצרים.
בתחילת 2023 דווח כי יותר מ-50 חיילות נשלחו לבתי כלא צבאיים כי סירבו לשרת כתצפיתניות. עוד דווח כי תצפיתניות העידו על מצוקה, ניסיונות התאבדות, מחסור במזון וענישה מחמירה.
תצפיתניות בטבח שבעה באוקטובר > לפני המתקפה

עד לפני טבח שבעה באוקטובר נתפס תפקידן בצה"ל לעיתים כנחות מבחינה מודיעינית. יש הסבורים כי נתונים ותובנות מודיעיניות שהופקו על ידי התצפיתניות לא קיבלו את המשקל וההתייחסות המתאימה. מעדויות שהצטברו, התצפיתניות התריעו מספר רב של פעמים אך המפקדים לא התייחסו לכך כאל מתקפה בסדר גודל כפי שאכן עמדה להתרחש. בנוסף, הקונספציה של צה"ל הייתה כי קיימים אמצעים לאיתור ומניעת חדירות של מחבלים דרך הגדר והחיילות מוגנות, כך שתצפיתניות הוצבו בחלק מהעמדות הקרובות לגבול ישראל – רצועת עזה, ללא נשק או מיגון. בשבועות ובחודשים שלפני מתקפת הפתע הצטברו עדויות רבות לכך שמשהו חריג ומדאיג מאוד מתרחש על גבול רצועת עזה. התצפיתניות דיווחו כי הן ראו שיירות טנדרים, אימונים, תרגול השתלטות על טנק, ופיצוץ מטענים קרוב מאוד לגדר.
תצפיתניות בטבח שבעה באוקטובר > במהלך מתקפת הפתע

צה"ל הציב לאורך קו הגבול שורה של מצלמות מעקב שחוברו למרכז בקרה ושליטה שבו פעלו התצפיתניות. עם תחילת המתקפה ירו מחבלי החמאס במצלמות בטילים נגד טנקים, כבשו את בסיס התצפיתניות במוצב נחל עוז והחזיקו בו במשך שבע שעות, עד לשחרורו בידי סיירת צנחנים. מספר תצפיתניות ננעלו בחמ"ל והמשיכו כל העת לתפעל את האירוע.
14 תצפיתניות ובקריות איסוף יבשתי מגדוד 414 נרצחו במוצב נחל עוז ב-7 באוקטובר. שבע נחטפו לרצועת עזה, ושתיים נפצעו וניצלו.
מתוך 7 החטופות, הצליחו צה"ל והשב"כ לשחרר, לאחר שלושה שבועות, במבצע ראשית האור, את אורי מגידיש, אחת התצפיתניות שנחטפה. נועה מרציאנו, אחת מהתצפיתניות שנחטפו, נרצחה בשבי. שתי תצפיתניות שנחשבו כנעדרות זוהו לאחר כחודש כנרצחות: רוני אשל וים גלס. בשבת 25 בינואר 2025 שוחררו לאחר 477 ימים בשבי חמאס ארבעת התצפיתניות החטופות מאז ה-7 באוקטובר 2023: לירי אלבג, נעמה לוי, קרינה ארייב ודניאלה גלבוע. חמישה ימים אחר כך ב-30 בינואר 2025 שוחררה משבי חמאס התצפיתנית החטופה אגם ברגר.
תצפיתניות בטבח שבעה באוקטובר > לאחר המתקפה

לאחר המתקפה על ישראל נשמעו טענות כי התצפיתניות סבלו מיחס מזלזל, בין היתר בשל מיקום תפקיד התצפיתנית בשרשרת הכוחות בצה"ל ומגדרן. נטען כי אם היו מקשיבים לתצפיתניות היה נמנע אסון. מעט התצפיתניות שנותרו בחיים נדרשו תוך שלושה ימים לחזור לתפקידן באיום של נפקדות ו-10 שנות מאסר. חודש אחרי הטבח, נחנך חמ"ל התצפיתניות החדש של גזרת נחל עוז במחנה רעים. אך, למרות ההתחייבות של צה"ל לשנות את תנאי המיגון וההגנה על התצפיתניות כגון לצייד אותן בכלי נשק, חשף הכתב הצבאי כי למרות הטבח תצפיתניות בחמ"ל עזה לא יקבלו נשק.
תצפיתניות בטבח שבעה באוקטובר > לאחר המתקפה > סיקור מיוחד בתקשורת

העיתונאית קרן נויבך הקדישה בתוכנית סדר יום (תוכנית רדיו) ראיון לכל אחד ואחת מהורי התצפיתניות שנרצחו בשבעה באוקטובר.
בערב יום הזיכרון 2024, שבעה חודשים לאחר מתקפת 7 באוקטובר, שודר סרט תעודה "חיילות של אף אחד". הסרט מלווה שלוש משפחות של הורי התצפיתניות ממוצב נחל עוז, שנרצחו במתקפת אוקטובר, במסעם מה-7.10 ועד הבאתן לקבורה. בין גיבורות הסרט: גילי לייבשור, אמא של יעל, הוריה של רוני אשל והוריה של נועה מרציאנו.
ב-7 בינואר 2025 נחנך אתר הזיכרון "גבעת התצפיתניות" ברחוב ארלוזורוב 30 בפתח תקווה.
ב-27 ביולי 2024 הוקם מצפה התצפיתניות. המצפה ממוקם בין מוצב נחל עוז ליישובי עוטף עזה, הערים שדרות ונתיבות, ונועד להמחיש את תפקידן החיוני של התצפיתניות בהגנה על גבולות מדינת ישראל.
ראו גם

שירות נשים בצה"ל
נשים במלחמת חרבות ברזל
קרב מוצב נחל עוז
חיל האיסוף הקרבי
ליא קניג

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1929 (בת 95) כ"ז בחשוון ה'תר"ץ הרפובליקה הפולנית השנייה לודז', הרפובליקה הפולנית השנייה
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1947
 עיסוק:  שחקנית
 בן זוג:  צבי שטולפר
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לתיאטרון (1987) פרס התיאטרון הישראלי (1998) פרס א.מ.ת בתרבות ואומנות (2012)
 ליא קניג - כלת פרס ישראל
 פרופיל ב-IMDb
ליא קניג, 2012
ליא קניג, 2013
שלט הכניסה לרחוב ליא קניג שטולפר ליד תיאטרון גבעתיים, 2020
לִיַא (לאה) קֶנִיג-שְׁטוֹלְפֶּר (נולדה ב-30 בנובמבר 1929, כ"ז בחשוון ה'תר"ץ, לודז', פולין) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית. כלת פרס ישראל לתיאטרון לשנת 1987 וכלת פרס התיאטרון הישראלי לשנת 1998. מכונה בפי רבים "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי".
ביוגרפיה

נולדה בשם לאה קניג בעיר לודז' שבפולין, להורים שחקנים. אמה, דינה קניג, הייתה שחקנית מוערכת בפולין וברומניה; אביה, אוסקר יוסף קאמיין, ודודה היו חברי הלהקה הווילנאית ("די ווילנער טרופע"). במהלך תקופת השואה במלחמת העולם השנייה, חיו ליא ואמה בצ'רנוביץ שבאוקראינה ובבסרביה שבמולדובה, ולאחר מכן נמלטו לתוככי ברית המועצות, לאזור אוזבקיסטן הסובייטית. אביה אוסקר יוסף קמיין נשאר עם להקתו בפולין במהלך תקופת השואה, ונפטר ממחלה בשנת 1942. לאחר מכן, אמה התחתנה בשנית עם השחקן יצחק חוויס, יליד סרביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בדרכם מערבה, השתקעה המשפחה ברומניה. בניגוד לרצון אמהּ, קניג החלה ללמוד משחק באקדמיה לאמנות שבבוקרשט, והחלה להופיע עוד מגיל צעיר בתיאטרון היהודי בעיר. היא הופיעה במגוון רחב של הצגות ונודעה ביותר בעת שגילמה את דמותה של אנה פרנק (במחזה שנכתב על ידי פרנסס גודריץ', שזכתה בפרס פוליצר על כתיבתה, ובבימויו של ג'ינל תאודורסקו). לרגל יום השואה הבינלאומי, שחל ב-27 בינואר 2022, פורסם תיעוד מההצגה, על ידי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי של הספרייה הלאומית.
ביוגרפיה > פעילותה האומנותית בישראל

בשנת 1961, קניג עלתה לישראל, יחד עם בעלה צבי שטולפר, שחקן ובמאי שורד שואה מטרנסניסטריה. בהשפעת אימה המנוחה שלא זכתה לעלות ארצה, ויתרה קניג על השתלבות ככוכבת בתיאטרון היידי והחלה ללמוד עברית. לאחר שסיימה לימודי עברית באולפן, התקבלה כשחקנית בתיאטרון הלאומי "הבימה". בשנת 1962 הופיעה לראשונה על הבמה העברית במחזה "אדון פונטילה ומאטי משרתו" בבימוי שמואל בונים. במהרה החלה לבלוט בשלל תפקידים ראשיים ב"הבימה", במחזות קלאסיים ובמחזות ישראלים מודרניים.
בין תפקידיה הרבים בתיאטרון, לרוב תפקידים ראשיים, ניתן למנות את: תפקידה ב"הכתובה", מירל'ה ב"מירל'ה אפרת", קוראז' ב"אמא קוראז'", האם ב"חתונת הדמים", פילומנה ב"פילומנה", קלייר זכאנסיאן ב"ביקור הגברת הזקנה", שרציה ב"הלוויה חורפית", הקשישה ב"הכיסאות", האם ב"מדריך למטייל בוורשה", אופל ב"אוהבים את אופל", אבי ברוסטר ב"רעל ותחרה", לביבה ב"מלאכת החיים", דייזי ב"הנהג של מיס דייזי", "סונטת סתיו", לוסיל ב"מועדון האלמנות העליזות", רוזה ב"כל החיים לפניו", תולבריינה ב"מוריס שימל", קיי ב"משהו טוב", ג'ני ב"מה עושים עם ג'ני?", אולגה ב"שלוש אחיות", שושנה ב"מקווה", גולדי ב"זאקופנה שלי", ואנדה ב"פולין ארץ ירוקה", פרומה ב"מניין נשים" ועדה ב"מרציפנים". כמו כן, שיחקה ב"פתאום הגיע סתיו" עם תומר שרון. בנוסף, כיכבה גם בהצגות היחיד "כוכבים ללא שמיים" ו"אוסקר ודודה רוזה". קניג גם כיכבה לצד בעלה צבי שטולפר בסדרת המערכונים ביידיש "זוג מהשמיים", אותם כתב, והעלתה מספר ערבי יחיד ביידיש. היא גם שיחקה בסדרת הדרמה "אהבה בשלכת" בערוץ 1.
באוקטובר 2024, פורסם כי קניג תשתתף בסדרה בשם "מקום שמח" שתעלה בשנת 2025 בערוץ "כאן".
קניג היא נשיאת הכבוד של התיאטרון הארצי לילדים ונוער על שם סמי לוי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קניג הייתה נשואה לשחקן והבמאי צבי שטולפר עד מותו ב-1998. השניים בחרו שלא להביא ילדים לעולם. קניג ושטולפר היו נשואים במשך כ-50 שנה, ואף שיחקו יחדיו במספר מופעים.
היא מתגוררת בגבעתיים. בבחירות למועצת העיר גבעתיים בשנת 2018 שובצה במקום ה-17 ברשימתו של רן קוניק.
קניג דוברת 7 שפות: יידיש, פולנית, רומנית, עברית, גרמנית, רוסית ואנגלית.
פרסים והוקרה

1957 – פרס עבור משחקה ב"אנה פרנק" - ברומניה.
1962 – פרס יוסף קלוזנר - על התפקיד אווה ב"בראשית" מאת אהרן מגד.
1987 – פרס ישראל לתיאטרון.
1998 – פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
2008 – תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב. בנימוקים להענקתו, צוין כי התואר ניתן לה ”על תרומה שאין דומה לה לחברה ולתרבות בישראל ועל יכולת וירטואוזית על הבמה”.
2010 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
2012 – פרס א.מ.ת בקטגוריה תרבות ואמנות בתחום תיאטרון.
2017 – פרס הרשות הלאומית לתרבות היידיש לשנת תשע"ז.
2018 – נבחרה קניג על ידי ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות לציון 70 שנה להקמת מדינת ישראל (לצד השחקן זאב רווח).
2020 – נקרא על שמה הרחוב המוביל לתיאטרון גבעתיים בגבעתיים (קיים רחוב נוסף על שמה בעיר חולון).
2020 – אות כבוד מטעם שגרירות רומניה.
2023 – תואר דוקטור לשם כבוד מטעם המרכז האקדמי פרס.
2024 — תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית.
2025- זוכת אות "ישראל היום" תרבות וספורט
הצגות בהשתתפותה (רשימה חלקית)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  החולה המדומה (1955)  הסערה (1957)  אנה פרנק (1957)  אדון פונטילא ומאטי משרתו (1962)  בראשית (1962)  מלחמה ושלום (1962)  סוף המירוץ (1963)  הפריזאית (1964)  דבר אליי בוורדים (1966)  טנגו (1967)  חג הסנדלרים (1970)  הכיסאות (1970)  קולומב (1971)  ליל העצמאות של מר ישראל שפי (1972)  פיקניק לשניים (1972)  תפוס את הגנב (1973)  חתונה (1974)  אמא קוראז' (1975)  דרייפוס (1975) |  כובע הקש האיטלקי (1976)  ריצ'רד השלישי (1976)  קדיש (1976)  שמו הולך לפניו (1977)  הלוויה חורפית (1978)  תיבת הצללים (1978)  האב (1979)  סיפור פשוט (1979)  הכתובה (1980)  פילומנה (1981)  מכולת (1982)  רומולוס הגדול (1982)  המלט (1983)  תשוקה (1983)  יומן חוף ברייטון (1984)  החווה (1986)  השקיעה (1986)  מירל'ה אפרת (1986)  בדרך לברודוויי (1987)  ג'ון גבריאל בורקמן (1988)  גן הדובדבדנים (1988)  מלאכת החיים (1989)  זהב (1989) |  חתונת הדמים (1990)  רעל ותחרה (1991)  כוכבים ללא שמיים (1992)  הקוסם מברוקלין (1993)  ביקור הגברת הזקנה (1994)  הרולד ומוד (1995)  חשיבותה של רצינות (1996)  שלוש נשים גבוהות (1997)  סוניה מושקט (1998)  מדריך למטייל בוורשה (1999)  בית ברנרדה אלבה (2001)  יום הולדת לג'וזפה (2001)  אוהבים את אופל (2002)  ללכת עד הסוף (2003)  אוסקר ודודה רוזה (2004)  פרפרים הם חופשיים (2004)  מועדון האלמנות העליזות (2005) |  סונטת סתיו (2006)  הנהג של מיס דייזי (2007)  כל החיים לפניו (2008)  מוריס שימל (2010)  לא ביום ולא בלילה (2011)  משהו טוב (2012)  עת דודים (2013)  פתאום הגיע סתיו (2015)  מה עושים עם ג'ני? (2015)  רביעייה (2016)  שלוש אחיות (2017)  המלך ליר (2018)  מאחורי הגדר (2018)  מקווה (2019)  זאקופנה שלי (2021)  מניין נשים (2022)  פולין ארץ ירוקה (2022)  מדריך למטייל בוורשה (2023)  מרציפנים (2023) |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה | הגברת ינקלובה | גלעד אמיליו שנקר |
| 2018 | העדות |  | עמיחי גרינברג |
| 2016 | קמטי צחוק | האנה | פיני עדן |
| 2015 | צילי | קול | עמוס גיתאי |
| 2014 | המסע של האנה | גרטרוד | יוליה פון היינץ |
| 2007 | מלך של קבצנים | ציפה לאה | אורי פסטר |
| 2001 | שישה מיליון רסיסים | פולה | ציפי טרופה |
| 1999 | קדוש | אלישבע | עמוס גיתאי |
| 1997 | אנסטסיה | הקיסרית מריה פיודורובנה (דיבוב) | נינה אמיר |
| 1995 | זכרון דברים | סטיפנה | עמוס גיתאי |
| 1979 | אל תשאלי אם אני אוהב | האם | ברברה נובל |
| 1976 | לופו בניו יורק | אמא של עמוס | בועז דוידזון |
| 1972 | שתי דפיקות לב | סוניה | שמואל אימברמן |
| 1971 | כץ וקרסו | פניה כץ | מנחם גולן |
| 1971 | מלכת הכביש | לאה | מנחם גולן |
| 1970 | לופו | אמא של עמוס | מנחם גולן |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ שידור | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | להישאר במשחק | בתפקיד עצמה | כאן 11 | יובל ברגר |
| 2019 | אבא משתדל | יהודית | כאן 11 | עודד דוידוף |
| 2015 | שטיסל (העונה השנייה) | מלכה שטיסל | Yes הטלוויזיה בלוויין | אלון זינגמן |
| 2015 | משפחה שולטת | בתפקיד עצמה | ערוץ הילדים | רובי דואניאס |
| 2010 | טקסי דרייבר | בתפקיד עצמה | Yes הטלוויזיה בלוויין | איתן ענר |
| 2005 | המערכת | סבתא של אלון | ערוץ לוגי | רועי פלורנטין, מיכל חגי |
| 2003–2004 | אהבה בשלכת | חנה רבינוביץ' | הערוץ הראשון | יוחנן ולר |
| 2003 | צימרים | הניה | הערוץ הראשון | חיים רינסקי |
| 2000–2001 | הנימנומים | ציפור (קול בלבד) | ערוץ 2 | מייקל זוקר |
| 1999–2004 | שמש | אמא של שמש | ערוץ 2 | רובי דואניאס, יואב צפיר |
| 1995 | סבתא בישלה דייסה (חלקים א'-ב') | סבתות שונות | קלטות ילדים | רחל שיין ארגמן ועדי בינימינוב |
| 1987–1989 | פרפר נחמד | סבתא לאה | ערוץ 23 | יעל גרף |
| 1985 | רחוב סומסום | סבתא של מיקי | ערוץ 23 | מוטי אבירם, דב נתיב |
| 1971 | חדווה ושלומיק | אריקה קרקובר | הערוץ הראשון | שמואל אימברמן |
לקריאה נוספת

יניב שמעון גולדברג, בימת חייה - שיחות עם השחקנית ליא קניג על תיאטרון וביוגרפיה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2022.
הערות שוליים

↑  הגברת הראשונה של התיאטרון חוגגת 92, באתר המקומון
↑  אבי קורן, ‏מלכה ללא גיל, באתר מעריב אונליין, 30 בנובמבר 2019
1 2  קורין אלבז-אלוש, תיעוד נדיר מ-1957: כשליא קניג גילמה את אנה פרנק, באתר ynet, 24 בינואר 2022
1 2  פנים חדשות, דבר, 2 בפברואר 1962
↑  פונטילה בהבימה, דבר, 17 בינואר 1962
↑  ליא קניג, באתר תיאטרון הבימה
↑  רן בוקר, עם ליא קניג ועידן חביב: אחרי "חזרות" - כל הפרטים על הסדרה החדשה של נועה קולר, באתר ynet, 31 באוקטובר 2024
↑  גאיה קורן, איך ליא קניג מתחזקת בריאות מושלמת בגיל 88, באתר ynet, 14 בינואר 2018
↑  מרב יודילוביץ', דוקטור לשם כבוד יוענק לליא קניג, באתר ynet, 5 במאי 2010
↑  ליא קניג - אתר א.מ.ת
↑  מורן אזולאי ורן בוקר, זאב רווח וליא קניג ידליקו משואה ביום העצמאות, באתר ynet, 7 באפריל 2018
↑  אורלי הררי, תואר לשם כבוד הוענק לשחקנית ליא קניג, באתר ערוץ 7, 2 בפברואר 2023
↑  דורית אסרף מזרחי, האוניברסיטה העברית העניקה תואר ד"ר לשם כבוד לשחקנית ליא קניג, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 3 ביוני 2024
↑  שוברות מחסומים, מובילות שינוי: חמש נשים ישראליות זכו באות התרבות והספורט, באתר ישראל היום, 6 במרץ 2025
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודמים: 1997 - יוסי בנאי, חנה מרון | פרס התיאטרון הישראלי - פרס מפעל חיים 1998 - ליא קניג, ניסן נתיב | הבאים: 1999 - שלמה בר-שביט, נולה צ'לטון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299251505171  BnF: cb169063700 (data)  GND: 1061466728  ISNI: 0000 0000 5062 7910  LCCN: no2007133107  MusicBrainz: db95a0b0-478b-4276-916f-a7b750d6901f  SUDOC: 085618829  VIAF: 14562831   WorldCat (עם VIAF): 14562831
הנוכל השחור

| --- | --- |

 מוזיקה:  Thomas Baker 
 
הנוכל השחור (באנגלית: The Black Crook) הוא מחזה מוזיקלי שעלה לראשונה בברודוויי ב-1866, ונחשב ליצירה הראשונה המתאימה למושג המודרני של מחזמר.
המחזה נכתב על ידי המחזאי האמריקאי צ'ארלס מ. ברס. המוזיקה הייתה בעיקר עיבודים ליצירות מוכרות, עם מספר קטן של שירים שהולחנו במיוחד אליו, בהם "מצעד האמזונות".
המופע עלה בספטמבר 1866 ב"ניבולוס גארדן" בברודוויי בעל 3,200 המושבים, ושבר שיאים עם 474 הופעות למרות אורכו הרב (חמש וחצי שעות). לאחר מכן הוא יצא למסע הופעות במשך מספר שנים, ועלה מחדש בברודוויי ב-1870. הוא הוצג עוד פעמים רבות, בין היתר עם מוזיקה חדשה בתיאטרון אלהמברה בלונדון ובאלבמה. גרסת ראינוע של המחזה הופקה ב-1916.
"הנוכל השחור" נולד, כאשר קבוצה דרמטית ולהקת בלט פריזאית איחדו כוחות בניו יורק. להקת הבלט נשכרה להופיע באקדמיה למוזיקה, אך נתקעה בניו יורק כשבניין האקדמיה נשרף. במקום זאת, הוצעה להם הזדמנות להשתתף במחזה מוזיקלי, המשלב את אומנות הבלט שלהם עם המלודרמה של ברס.
"הנוכל השחור" נחשב לאב טיפוס של המחזמר המודרני, כשהשירים הפופולריים והריקודים היוו חלק בלתי נפרד מהמחזה ובוצעו על ידי השחקנים. באופרות הזמרים הותירו את הריקוד ללהקת הבלט, ואילו במופעי הבורלסקה, מיוזיק הול והוודביל שהיו פופולריים באותו זמן, לא היה כמעט סיפור מאחד אלא רק סדרה של מערכונים. "הנוכל השחור" היווה צעד חדשני בכך, שאת השירים והריקודים ביצעו כל המשתתפים כחלק מהמחזה, ולכן נקרא "הקומדיה המוזיקלית הראשונה".
עלילת המחזה ממוקמת בהרי הארץ בגרמניה של 1600. היא משלבת אלמנטים מ"פאוסט" של גתה, "קלע הכשפים" של קרל מריה פון ובר ויצירות ידועות אחרות. הסיפור מתאר את וולפנשטיין, רוזן עשיר ורשע, המבקש להתחתן עם הבחורה המקסימה של הכפר, אמינה. בעזרתה של ברברה, האם האומנת המתנכלת של אמינה, הרוזן מארגן לארוסה העני של אמינה, רודולף, ליפול לידיו של הרצוג, מאסטר בעל קסם שחור עתיק. הרצוג עשה ברית עם השטן, שיוכל לחיות לנצח אם הוא יספק לו נשמה טרייה בכל שנה חדשה. כשרודולף הובל לגורלו הנורא הוא נמלט, מגלה אוצר חבוי ומציל יונה. היונה, מתברר באורח פלא, היא סטלקטה, מלכת הפיות של ממלכת הזהב שמתחזה לציפור. המלכה מודה לרודולף על ידי הבאתו לארץ הפיות ולאחר מכן איחדה אותו עם אמינה אהובתו. הרוזן הובס, שדים גוררים את הרצוג לגיהנום, ורודולף ואמינה חיו באושר ועושר.
הערות שוליים

↑  Morley, Sheridan, Spread A Little Happiness, New York: Thames and Hudson, 1987, p.15
חברים

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה אמריקאית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| --- | --- |
 
סמליל ופתיח הסדרה
 שיר הנושא:  I'll Be There for You
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  דייוויד קריין   מרתה קאופמן
 כותבים:  דייוויד קריין   מרתה קאופמן
 שחקנים:  ג'ניפר אניסטון   קורטני קוקס   דייוויד שווימר   מת'יו פרי   ליסה קודרו   מאט לה-בלאנק
 פרסים:  Zilveren Televizier-Tulp, פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לשחקנית בסדרת קומדיה, פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית, פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית, פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, פרס אמי להופעת אורח בסדרה קומית, פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית, פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לאנסמבל שחקנים בסדרת קומדיה, פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי סדרת קומדיה, פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית, פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לאנסמבל שחקנים בסדרת קומדיה 
 פסקול:  Friends 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  מנהטן, סנטרל פֶּרק 
 מספר עונות:  10 
 מספר פרקים:  236 
 תוכנית המשך:  ג'ואי
 הפקה
 מפיק:  דייוויד קריין, מרתה קאופמן 
 מפיקים בפועל:  דייוויד קריין   מרתה קאופמן   קווין ס. ברייט   מייקל בורקוב   מייקל קורטיס   אדם צ'ייס   גרג מאלינס
 חברת הפקה:  Bright/Kauffman/Crane Productions, האחים וורנר טלוויזיה 
 הפצה:  Warner Bros. Domestic Television Distribution, נטפליקס 
 אתר צילומים:  קפה סנטרל פרק (אנ')
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 אורך פרק:  20–22 דקות   22–65 דקות (פרקי טלוויזיה ו-DVD מורחבים)
 שידור
 רשת שידור:  NBC HBO Max
 רשת שידור בישראל:  שידורי קשת  (ערוץ 2) שידור ראשון  yes Comedy   ביפ   הוט קומדי סנטרל   HOT3  נטפליקס   HOT VOD
 תקופת שידור מקורית:  22 בספטמבר 1994 – 6 במאי 2004
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הסט של סנטרל פרק
חברים (באנגלית: Friends) היא קומדיית מצבים אמריקאית, ששודרה לראשונה ברשת NBC בין השנים 1994–2004, וכללה עשר עונות שידור. יוצרי הסדרה הם מרתה קאופמן ודייוויד קריין. בסדרה מככבים מת'יו פרי, קורטני קוקס, מאט לה-בלאנק, ליסה קודרו, דייוויד שווימר וג'ניפר אניסטון, המגלמים, בהתאמה, שישה חברים קרובים: צ'נדלר בינג, מוניקה גלר, ג'ואי טריביאני, פיבי בופה, רוס גלר ורייצ'ל גרין. הסדרה עוקבת אחר עלילותיהם במנהטן שבניו יורק.
הסדרה שודרה בערוצי טלוויזיה ברחבי העולם, ושידוריה החוזרים נמשכים עד היום. לאורך שידורה, זכתה "חברים" לביקורות טובות. מדרוג הצפייה הגבוה של הסדרה מיקם אותה באורח קבוע בעשירייה הפותחת של רשימות הרייטינג והיא אחת מקומדיות המצבים הפופולריות ביותר ברשת NBC. בישראל, הסדרה המקורית שודרה כולה בהוט קומדי סנטרל, ב-yes Comedy HD ובנטפליקס. בעבר, שודרה גם בערוץ ביפ, בערוץ 2, וב-HOT3. הסדרה זכתה במספר רב של פרסי טלוויזיה והייתה מועמדת ל-63 פרסי אמי. לסדרה יש השפעה תרבותית גדולה. לדוגמה, בית הקפה "סנטרל פרק", שהופיע באופן בולט בסדרה, נתן השראה לבתי קפה בכל רחבי העולם ושימש מקור לחיקויים רבים. כל עונותיה של הסדרה יצאו במארזי DVD, ולאחר סיום הסדרה, נוצרה סדרת הבת "ג'ואי" בכיכובו של מאט לה-בלאנק.
פרק איחוד רשמי צולם כשני עשורים לאחר סיום הסדרה, ועלה לשידור ב-27 במאי 2021, בשירות הסטרימינג HBO Max.