stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילה דאונס

| --- | --- |

לילה דאונס בהופעה
 לידה:  19 בספטמבר 1968  (בת 56) פוארטו ריקו
 מוקד פעילות:  מקסיקו, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת דהפול 
 סוגה:  פופ לטיני, קרונר
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית, ספרדית מקסיקנית, Mixtec 
 כלי נגינה:  גיטרה, jarana huasteca 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 בן או בת זוג:  Paul Cohen 
 פרסים והוקרה:  Latin Grammy Award for Best Contemporary Pop Vocal Album (2017)  Leading Ladies of Entertainment (2019)  דוקטור לשם כבוד של מכללת ברקלי למוזיקה  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 http://www.liladowns.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
לילה דאונס (בספרדית: Lila Downs; נולדה ב-19 בספטמבר 1968 באואחאקה, מקסיקו) היא זמרת-יוצרת ושחקנית מקסיקנית. שרה בשפות שונות, בעיקר ספרדית ואנגלית.
היא החלה את הקריירה האמנותית שלה בגיל 8. קיבלה תואר באנתרופולוגיה באוניברסיטת מינסוטה, ומאוחר יותר חזרה למקסיקו ושם שרה במועדונים של אואחאקה.
במהלך הקריירה שלה שיתפה דאונס פעולה עם אמנים נוספים, ביניהם נינה פסטורי, סולדד פסטורוטי, חואנס ועוד.
אלבומי אולפן

1999 La Sandunga
2000 עץ החיים
2001 פרונטרה
2004 דם
2006 קנטינה
2008 נחש
2010 בפריז
2011 Pecados y Milagros
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום המוזיקה המקסיקנית הטוב ביותר (כולל טחאנו) | La Sánchez | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי הלטיני | אלבום הפולק הטוב ביותר | Raíz Nunca Me Fuí (עם ניניה פסטורי וסולדד) | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  2024 Latin GRAMMYs: See The Full Winners & Nominations List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330137305171  BIBSYS: 4090028  BnF: cb141730409 (data)  GND: 135237718  ISNI: 0000 0000 7841 2735  LCCN: no2002008357  MusicBrainz: ad29ae1c-2eda-4071-9dc8-31910e7e546c  NKC: xx0074848  NLA: 41273667  RERO: 02-A008866388  SNAC: w6gx7q4m  SUDOC: 083049118  Trove: 1453835  VIAF: 85790486   WorldCat (עם VIAF): 85790486 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב דוד קאליש

רבי יעקב דוד קאליש (תקע"ד, 1814 - ד' בכסלו תרל"ח, 10 בנובמבר 1877) היה האדמו"ר הראשון מאמשינוב, מכונה בחסידות אמשינוב "האדמו"ר הזקן". בנו הגדול של רבי יצחק מוורקא.
ביוגרפיה

נולד בזוריק לרבי יצחק ולרחל בת ר' מאיר מזוריק. בצעירותו התקבל לרב בגוברצ'וב, ובהמשך כיהן בפשיסחה ובגור, לפני שכיהן בה יצחק מאיר אלתר בעל ה"חידושי הרי"ם". בהמשך עבר לאמשינוב.
בשנת תקצ"ו נישא לשרה לאה בתו של הרב שמואל מפרצובה ונולדה להם חיה פייגא אשת ר' ירחמיאל יהודה מאיר מפשיסחא. לאחר שהתאלמן בשנת תרי"ח נישא לחיה (נפטרה כ"ו טבת תרפ"ב) בתו של הרב יעקב מזרניבצה ונולדו להם שלושה בנים.
לאחר פטירת אביו בשנת תר"ח (1848) קיבל את מרותו של רבי שרגא פייבל מגריצא, ולאחר חצי שנה, עם פטירת רבי פייבל, החל לכהן באדמו"רות באמשינוב, לצד אחיו הצעיר רבי מנחם מנדל מוורקא, שמילא את מקום אביו בוורקא.
כאביו, פעל בעסקנות ושהה רבות בוורשה לצורך שתדלנות. לעיתים פעל בשיתוף עם החידושי הרי"ם. יחד עם רבי אליהו חיים מייזל הוא פעל לבטל "גזירת הלבוש" שנגזרה בתקופתו על ידי הממשלה הרוסית. כדרכה של חסידות וורקא הוא התבלט באהבת ישראל ובשמחה. הוא נהג לשתות משקאות חריפים ביותר, ועם זאת שמר על צלילות הדעת.
בין חסידיו היה רבי שמואל צבי דנציגר - ה"תפארת שמואל" מאלכסנדר, רבי בונים מאוטבוצק, רבי צבי מרדכי בוים מפשיסחה והרב שמחה טייטלבוים רבה של סוחדניוב. הוא זכה להערכתם של רבי מאיר מפרמישלאן ורבי מנדל מקוצק.
נפטר בעיר המרפא מראנו שבאיטליה והובא לקבורה באמשינוב חמישה ימים לאחר פטירתו.
ילדיו: בזיוג ראשון:
חיה פייגא, נישאה לרבי ירחמיאל יהודה מאיר רבינוביץ, בנו של רבי יעקב יצחק מפשיסחה. נפטרה בצעירותה.
ילדיו בזיוג שני:
רבי מנחם קאליש ממלא מקומו באמשינוב
רבי ישעיהו מפשיסחה (כ"ו בחשוון תרכ"ט-תש"ג, פשיסחה) חתן גיסו רבי ירחמיאל יהודה מאיר. אחרי פטירת אביו גדל בבית אחיו הגדול רבי מנחם.
רבי ירמיהו מאופולה
מצבתו והאוהל שעל קברו שוחזרו ונבנו מחדש. מעט מדברי תורתו כונסו בספר "אהל יצחק", בספר "בית יצחק" (הרב יהודה לייבל לוין, מכון הרי"ם לוין, תשל"ה) ובספר "יד דוד" (אופלע, מכון לב אריה תשנ"ח).
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות, אישים, בערכו.
אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות חלק ג', על רבי יצחק מוורקא, רבי יעקב דוד מאמשינוב, רבי מנדל מוורקא, רבי בונים מאוטבוצק ורבי מנחם מאמשינוב.
לואן סנטנה

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1991 (בן 33) קמפו גראנדה, ברזיל 
 שם לידה:  Luan Rafael Domingos Santana 
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית, פורטוגזית ברזילאית 
 כלי נגינה:  גיטרה קלאסית, גיטרה חשמלית 
 חברת תקליטים:  Som Livre 
 פרסים והוקרה:  Multishow Brazilian Music Award for Breakthrough of the Year (2010)  Multishow Brazilian Music Award for Male Singer of the Year (2016)  Multishow Brazilian Music Award for Male Singer of the Year (2017)  Multishow Brazilian Music Award for Male Singer of the Year (2013)  Multishow Brazilian Music Award for Male Singer of the Year (2021)  Multishow Brazilian Music Award for Male Singer of the Year (2018) 
 www.luansantana.com.br
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
לואן סנטנה (בפורטוגזית: Luan Rafael Domingos Santana; נולד ב-13 במרץ 1991) הוא זמר-יוצר ברזילאי, מהפופולריים והמשפיעים שבהם.
ביוגרפיה

סנטנה נולד בקמפו גראנדה והחל לשיר בגיל צעיר. הוא התחיל להופיע בהופעות בשנת 2007.
בשנת 2009 יצא אלבום הראשון Tô de Cara שנמכר ב-50 אלף העתקים. באותה שנה יצא אלבום Ao Vivo שנמכר ב-100 אלף העתקים וקיבל הגדרת אלבום פלטינה. אלבום Ao Vivo no Rio ששוחרר ב-2011 קיבל הגדרת אלבום פלטינה בברזיל ואלבום זהב בפורטוגל.
קליפ לגרסה הפורטוגזית לשיר Bailando של אנריקה איגלסיאס בהשתתפות לואן סנטנה, יצא לאור ב-3 ביולי 2014 וצבר למעלה מ-150 מיליון צפיות.
בשנת 2017 אלבומו "1977" היה מועמד לקבלת פרס גראמי לטיני. בשנת 2019 הוא קיבל מועמדות נוספת.
שיר Acordando o Prédio נחשב לשיר המצליח ביותר בברזיל בשנת 2017. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הברזילאי.
בשנת 2020 הוא דורג כזמר המושמע ביותר ברדיו ברזילאי בעשור הקודם עם מעל ל-מיליון השמעות.
במהלך הקריירה לואן סנטנה הוכרז 9 פעמים "זמר השנה" על ידי TV Globo. הוא קיבל כ-200 פרסים שונים בתחום המוזיקה בברזיל.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי הלטיני | 2024 | אלבום מוזיקת סרטנג'ו הטוב ביותר | Luan City 2.0 (Ao Vivo) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  אנריקה איגלסיאס, הגרסה הפורטוגזית בהשתתפות לואן סנטנה, באתר יוטיוב, ‏3 ביולי 2014
↑  «Saiba qual a música mais tocada em 2017 nas rádios brasileiras»
↑  «Hot 100 Billboard Brasil - Semanal»
↑  https://web.archive.org/web/20200105161404/http://agora.folha.uol.com.br/ola/2020/01/luan-santana-e-o-cantor-mais-tocado-da-decada-nas-radios.shtml
↑  2024 Latin GRAMMYs: See The Full Winners & Nominations List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2016257155  MusicBrainz: 70598780-d9bf-47f3-9c7e-292f8608c103  VIAF: 54146095288400371848   WorldCat (עם VIAF): 54146095288400371848
חיים הערש מייזליש

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1969 (בן 55) ג' בתשרי ה'תש"ל ארצות הברית
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  בני ברק
 מקום פעילות:  בני ברק
 השתייכות:  סאטמר
 בת זוג:  רעכיל דבורה בת רבי ישראל הגר
 אב:  הרב דוד בעריש מייזליש
 אם:  חיה
נואם בברית לנכדו, ח' באלול תש"פ, בהיכל בית המדרש ויואל משה בבני ברק
הרב מייזליש (משמאל) לצד הרב יהושע לייפר והרב דוד טברסקי, האדמו"ר מרחמסטריווקה, בכנס של עוז והדר
הרב חיים צבי הערש מֵיְיזְלִישׁ (מכונה רֶבּ חַיִּים הֶעֶרְשׁ, נולד בג' בתשרי ה'תש"ל, 15 בספטמבר 1969) הוא ראש ישיבת סאטמר ומנהיג רובה של קהילת סאטמר בבני ברק.
קורות חיים

נולד בארצות הברית לרב דוד דוב (בעריש) מייזליש, רב קהילת סאטמר בבורו פארק, ולחיה, בתו הבכורה של הרבי מסאטמר, רבי משה טייטלבוים. נקרא על שם זקנו, הרב חיים צבי טייטלבוים.
למד בישיבת סאטמר בירושלים אצל רבי משה אריה פריינד. בד' בכסלו ה'תשמ"ח נישא לרעכיל דבורה, בת הרב ישראל הגר האדמו"ר מוויז'ניץ.
לאחר מכן למד בכולל חזון איש[דרוש מקור] בבני ברק, הוסמך להוראה על ידי הרב שמואל הלוי ואזנר והרב יצחק יעקב וייס. בשנת 1992 עבר להתגורר בירושלים והיה ראש כולל "ייטב לב" של החסידות.
בשנת 1995 התמנה לחבר הנהלת קרן היתומים ע"ש המהרי"ל דיסקין.
עם פטירת רבי משה אריה פריינד בכ' באלול ה'תשנ"ו, מונה על ידי סבו לכהן כראש ישיבת סאטמר בבני ברק ורב בית הכנסת בשכונת זכרון מאיר, לצד רב הקהילה בשיכון סאטמר הרב אליהו כץ.
בשנת ה'תשס"ח נפגש עם הרב שטיינמן בפרשת עצורי יפן למרות התנגדות אידאולוגית של סאטמר לדרכו של הרב שטיינמן.
בהנהגת הקהילה בבני ברק

לאחר פטירת הרב משה טייטלבוים התפלגה חסידות סאטמר בין בניו, הרב אהרן טייטלבוים והרב יקותיאל יהודה טייטלבוים. הרב חיים צבי תמך ברב אהרן. מיעוט הקהילה, ובהם הרב אליהו כץ, תמכו באחיו הרב יקותיאל יהודה.
בשנת ה'תשס"ז נערך דין תורה בעניין אצל הרב נפתלי הירצקא פרנקל מרבני העדה החרדית, שלא הוכרע. בפועל, שימש הרב מייזליש כמנהיג בפועל של קהילת חסידי הרב אהרן. לאחר פטירתו של הרב כץ בתשרי ה'תשע"ח, החל סכסוך בינו לבין מנהלי וראשי מוסדות סאטמר בבני ברק, יחזקאל רוטר וחיים הירש. בהמשך התערב האדמו"ר בסכסוך לטובת ראשי המוסדות, וקבע כי תפקידו של הרב מייזליש מוגבל לניהול הרוחני בלבד של הישיבה ואין לו סמכות בשאר המוסדות.
המאבק הגיע לשיאו בקיץ ה'תש"ף לאחר שפורסמה הקלטה של אחד מגבאי בית הכנסת אומר שבעת שעמד על יד מייזליש בהדלקת המדורה בל"ג בעומר, התחשק לו לדוחפו לאש. כצעד מחאה קיימו אנשי מייזליש תפילה בחג השבועות בבית הכנסת הגדול בשיכון סאטמר ולא בבית הכנסת הקטן ב"זכרון מאיר", במקביל למתנגדי רבם, ובמהלך קריאת התורה החלה קטטה אלימה עם הגבאי האמור. הדבר הוביל לגל אירועים שהובילו לפיטוריו מראשות הישיבה.
באלול ה'תש"ף נשא האדמו"ר דרשה מיוחדת שבה הבהיר שהוא אוסר על מייזליש להיכנס לכל בתי הכנסת והמוסדות של סאטמר בעולם, וכן אוסר לקיים עמו קשר כלשהו. בתגובה, באותו לילה תומכיו של מייזליש הגיעו לביתו לתמוך בו. הוא ואנשיו ממשיכים להתפלל בבית הכנסת המרכזי, ויחזקאל רוטר ואנשיו פרשו ופתחו בית כנסת אחר.
לדברי יחזקאל רוטר ואנשיו, הרב מייזליש ואנשיו הם קהילת מורדים שאינם סרים למרותו של הרבי. לדברי אנשי הרב מייזליש, הם חסידים נאמנים של הרבי, השבוי לדבריהם בידי גבאים המסיתים אותו נגד הרב מייזליש.
הערות שוליים

↑  תקציר הסיפור בטוויטר של אלי ביתאן
↑  סיקור האירוע ב"כאן מורשת" מנדי ביתאן
↑  ציטוטים מהנאום בטוויטר של שימי שפר
↑  סרטון בטוויטר תמונות בטוויטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305846205171  VIAF: 8081160668339103560005   WorldCat (עם VIAF): 8081160668339103560005
תחנת הרכבת ירושלים החאן

תחנת הרכבת ירושלים החאן היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את הבאים לעיר העתיקה של ירושלים, ותושבי העיר. התחנה תמוקם בסמוך לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים.
התחנה ההיסטורית

סמוך לתחנה שוכנת תחנת הרכבת ירושלים. היא נפתחה ב-1892 ופעלה באופן כמעט רציף עד 1998. התחנה חוותה לא מעט אירועים, כמו ניסיון פיצוץ, הקמת המדינה ועוד. ב-2005, כששופץ הקו, הוחלט לא לחדשה עקב רצון עיירית ירושלים להפוך את שטח התחנה לנדל"ן; בסופו של דבר תוכנית זו לא יצאה לפועל והתחנה נשארה שוממה עד 2013, עת נפתח שטח התחנה כאזור מסחרי. לצד התחנה עובר פארק המסילה. בעתיד יעבור הקו הכחול של הרכבת הקלה לצד התחנה.
המשך המסילה מזרחה

התוכנית תת"ל 108 כוללת את המשך המנהרות מהתחנה אל תחנה תת-קרקעית חדשה במתחם תחנת החאן ההיסטורית. התחנה צפויה לקום באזור מתחם התחנה הישנה שבין דרך חברון לדרך בית לחם, והתוכנית כוללת הקמה של מרכז מסחרי, תיירותי ועסקי באזור התחנה. מתחת ובסמוך לתחנת החאן יוקמו מסילות דיור לצורכי תפעול. התוכנית כולל אופציה להארכת המנהרות עד תחנת מלחה והקמת רציפים תת-קרקעיים בתחנה זו.
המשך המסילה מזרחה > מסילה לכותל

בעבר נבחנה האפשרות להארכת המסילה עד לתחנת ירושלים - הכותל ונבחנו בשלב זה שתי חלופות. על פי האחת תצא המסילה מתחנת ירושלים-מרכז ותעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ומשם צמוד לחומות העיר העתיקה (ומתחת להן) עד לשער האשפות; ואילו בחלופה השנייה תמשיך המסילה מירושלים־מרכז, תעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ובסמוך למגדל דוד ייכנס התוואי ישירות מתחת לעיר העתיקה, דרך הרובע היהודי ועד לכותל. במשרד התחבורה הדגישו כי תחנת הכותל תהיה בכל מקרה במתחם הרובע היהודי, וכן שמתכנני המשרד יערכו סקר עתיקות, והתוואי התת־קרקעי יעבור על סלע טבעי מתחת להן.
שירות רכבות בתחנה (בעתיד) > קווי רכבת עתידיים בתחנה

לפי התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 מתוכננים:
קו נוסעים לכיוון ראשון לציון (עוקף נתב"ג ותל אביב) - בסוף 2019 החלה בנייתה של מסילת ראשון לציון – מודיעין; התוכנית כוללת בניית קשת נוספת במחלף ענבה המאפשרת לרכבות המגיעות מכיוון תחנת נבון להמשיך לכיוון ראשון לציון.
בעתיד מתוכננת הקמת קשתות נוספות מהמסילה לראשון לציון; קשתות אלו יאפשרו שירות בקו נוסעים ישיר מכיוון באר שבע ורחובות לירושלים.
במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל מתוכנן חיבור המסילה למסילה המזרחית והקמת קו חיפה - ירושלים מבלי צורך לעבור בתחנות תל אביב.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת ירושלים — ראשון לציון (עתידי)  ירושלים – יצחק נבון • רמלה – דרום • ראשון לציון – הראשונים • ראשון לציון – מעוין שורק • ראשון לציון – משה דיין |  |
הערות שוליים

↑  רועי רובינשטיין, צמוד למחנה יהודה וליד גן הפעמון: אלו תחנות הרכבת החדשות שיוקמו בירושלים, באתר ynet, 15 במאי 2023
↑  גל ניסים, ‏הקו המשודרג: התחנה הסופית תהיה במלחה ולא בחאן, באתר גלובס, 2 ביוני 2002
↑  אליסה אודנהיימר, מנכ"ל הרכבת: נשקלת מחדש ההסכמה להקים תחנה במלחה שבי-ם - במקום בחאן, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2002
↑  מנהל התכנון, באתר mavat.iplan.gov.il
↑  דניאל הרץ, ‏החל תכנון קו הרכבת עד לכותל המערבי, באתר כיכר השבת, 25 בינואר 2017
| מסילת ירושלים - גנות |
| --- | --- | --- |
| תחנות | נתב"ג • ירושלים – יצחק נבון • ירושלים - מרכז (בתכנון) • ירושלים - החאן (בתכנון) | גשר הרכבת מעל עמק איילון |
| גשרים | מעל כביש 1 (גשר 1) • גשר 2 • גשר 3 • גשר 4 • גשר 5 • עמק איילון (גשר 6) • גשר 7 •  נחל יתלה (גשר 8) • גשר 9 • עמק הארזים (גשר 10) | גשר הרכבת מעל עמק איילון |
| מנהרות | מנהרת הרכבת ליד מחלף שפירים • מנהרה 1 • מנהרה 2 • מנהרה 3 • מנהרה 3A • מנהרה 4 | גשר הרכבת מעל עמק איילון |
אדוארד רובינסון

ערך זה עוסק בכומר וחוקר מקרא אמריקאי. אם התכוונתם לשחקן הקולנוע, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1794 סאות'ינגטון, קונטיקט, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בינואר 1863 (בגיל 68) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  קולג' המילטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  הסמינר התאולוגי של אנדובר 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של החברה הגאוגרפית המלכותית (1842), עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1847)
 בן או בת זוג:  תרזה אלברטין לואיז רובינסון 
 תרומות עיקריות
 חפירות באזור ירושלים – גילוי קשת רובינסון, חקר נקבת השילוח, חפירות באזור באר שבע, זיהוי כפר נחום
 חתימה:   
 
קשת רובינסון
שער הכרך הראשון של "מחקרים מקראיים בארץ ישראל, הר סיני וערביה פטראה: יומן מסעות בשנת 1838" מאת אדוארד רובינסון ועלי סמית, 1841
אדוארד רובינסון (באנגלית: Edward Robinson;‏ 1794–1863) היה כומר וחוקר מקרא אמריקאי, שנחשב לאחד מחלוצי חקר ארץ ישראל במאה ה-19. בעבודותיו הניח את היסודות להכרת הגאוגרפית ההיסטורית של הארץ ושכנותיה בתקופת המקרא, ובשל כך הוכתר כ"אבי המחקר המדעי של ארץ ישראל".
קורות חייו

אדוארד רובינסון נולד בקונטיקט. אביו היה כומר בכנסיית הקהילה של העיירה במשך ארבעה עשורים. רובינסון הצעיר לימד בבתי ספר באיסט הייבן ובפארמינגטון בשנים 1810–1811 כדי להרוויח כסף לקולג'. הוא למד במכללת המילטון (אנ'), בקלינטון, ניו יורק, שם לימד דודו, פרופסור סת' נורטון. ב-1816 סיים את לימודיו. לאחר מכן לימד בסמינר התאולוגי באנדובר שבמסצ'וסטס (אנ'). בשנים 1826–1830 שהה בגרמניה ולמד בהאלה ובברלין, שהיו אז מרכז עולמי לחקר המקרא ולהבנת ההיסטוריות של התנ"ך. עם שובו לארצות הברית התמנה כפרופסור לתאולוגיה וכתבי קודש. באחרית ימיו התגורר בבוסטון.
כתבים ותרגומים

רובינסון ביטא בכתיבתו פנים שונות של כישוריו. הוא דגל בהפצת ידע לציבור רחב, ולא בהוראתו במגדל-השן בלבד. לכן כתב ספרים רבים שמצטיינים באיכות מחקרית גבוהה ועם זאת ניתנים לשימוש למשכיל מן השורה.
הוא הוציא בשנת 1843 את כתב העת Bibliotheca Sacra, שהיה ראשון כתבי העת התאולוגיים בארצות הברית.
ב-1841 פרסם שלושה כרכים של מחקרים בעקבות מסעותיו בארץ ישראל – Biblical Researches in Palestine, ובעקבות מסעו השני הוציא מהדורה שנייה מורחבת ב-1856. המחקרים היו פרי עבודה משותפת עם המיסיונר האמריקאי עלי סמית שידע ערבית ושימש לרובינסון מתורגמן ומורה דרך במסעותיו בארץ ישראל.
רובינסון הוציא מספר ספרים על לשון המקרא, חלקם כתב וחלקם תרגם לאנגלית מגרמנית (שלמד בעת שהותו בברלין). תרגם את המילון (לקסיקון) לעברית מקראית של וילהלם גֵזַניוּס (1836, מהדורה חמישית 1847), ששימש כבסיס למילון החשוב לעברית מקראית בשפה האנגלית: "בראון דרייוור ובריגס" (B.D.B.). כמו כן הוציא מילונים ליוונית של הברית החדשה.
מסע לארץ ישראל

רובינסון נסע לארץ ישראל ב-1838 שם סייר בחברת הכומר עלי סמית. ב-1841 פרסם את חיבורו הנודע "מחקרים מקראיים בארץ ישראל" (Biblical Researches in Palestine), ועל כך הוענקה לו בשנת 1842 מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית. הוא נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ב-1847. רובינסון חזר לארץ ישראל ב-1852 לחקירות נוספות. בשנת 1856 התפרסמה המהדורה המוגדלת של "מחקרים מקראיים בארץ ישראל" בו זמנית באנגלית ובגרמנית.
רובינסון היה הראשון שתיאר את הטופוגרפיה של המקומות השונים והשווה את זיהויים עם מקומות עתיקים לפי המקורות הקדומים ולפי ההתאמה עם השם הערבי. זאת עשה הודות לעבודת ההכנה של עלי סמית, שידע ערבית על בוריה. בצורה זו קבע מספר רב של זיהויים נכונים, ובפרט כאשר השם הקדום השתמר בתל העתיק. רובינסון לא הלך שולל אחרי דמיון בצורת השם, ועל פי רוב חיפש את האתר בסביבה המתאימה, גם כאשר לא השם העתיק לא התאים לשם המקום,  דוגמתתל מגידו.
בין השאר ביקר בירושלים ותיאוריו שופכים אור על היישוב היהודי בירושלים באותה תקופה. רובינסון חשף את מסתריה של נקבת השילוח הקדומה בעיר דוד, וקדם בכך לצ'ארלס וורן. בשנת 1838 גילה את קשת רובינסון, הקרויה על שמו.
במסעו הראשון ב-1838, במהלך סיור בנגב, גילה את חשיבותה הארכאולוגית של באר אברהם בבאר שבע. הוא המשיך דרומה והגיע עד חורבות ניצנה, אותן זיהה בטעות כעבדת העתיקה. אף שטעה בזיהויו הותיר רובינסון תיאור מפורט וראשוני של עתיקות ניצנה על כל חלקיה, כולל האקרופוליס ועליו מצודה ושתי כנסיות עתיקות.
רובינסון זיהה מקומות רבים בארץ ישראל, המוזכרים בתנ"ך ובברית החדשה, ביניהם גם כפרים ערבים שהוקמו, על פי השערותיו, על חורבות יישובים ישראלים קדומים. בכתביו תיאר רובינסון לא רק את החלקים הארכאולוגיים של ארץ ישראל במאה ה-19, אלא גם את הרובד האנושי והעושר התרבותי של ארץ ישראל במאה ה-19.
לקריאה נוספת

חיים גורן, "אדוארד רובינסון – אבי המחקר המדעי של ארץ ישראל", בתוך: ארץ חמדה – ירושלים וארץ ישראל, מאמרים ומחקרים (אריאל 206–207), הוצאת אריאל, תשע"ד, עמ' 64–74
Haim Goren et al., Mapping the Holy Land: the foundation of a scientific cartography of Palestine, Tauris, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Haim Goren,  'The loss of a minute is just so much loss of life': Edward Robinson and Eli Smith in the Holy Land, Brepols, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  יהושע בן-אריה, ארץ ישראל במאה הי"ט: גילויה מחדש, ירושלים: כרטא, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1970, עמ' 69
↑  J. G. Wilson, J. Fiske (eds), "Robinson, Edward", in: Appletons' Cyclopædia of American Biography, New York: D. Appleton, 1900
↑  קישור למפות מתוך Biblical researches, 1841, באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  James B. Pritchard, Archeology and the Old Testament, Princeton, NJ: Princeton University Press, pp. 57–58, 1958,  LCCN 58010053
↑  "Book of Members, 1780–2010: Chapter R" (PDF). American Academy of Arts and Sciences. נבדק ב-10 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יוחנן אהרוני, ארץ ישראל בתקופת המקרא: גיאוגרפיה היסטורית, מהדורה מורחבת בעריכת ישראל אפעל, יד יצחק בן צבי, 1988, עמ' 66
↑  Yuval Baruch et alii, "Robinson’s Arch: Results of a Geophysical Study ", In: Eyal Meiron (ed.), City of David - Studies of Ancient Jerusalem, Vol. 16, 2021, pp. 99–116
↑  ארנון גולן, ‏לגלות חוקר: אדוארד רובינסון ומסעו לארץ הקודש, קתדרה 179, תשרי תשפ"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267160805171  PLWABN: 9810660223005606  BIBSYS: 40807  BnF: cb13478808m (data)  GND: 11657772X  ICCU: LO1V464173  ISNI: 0000 0000 8339 3401  LCCN: n50049156  NKC: jo20181009736  NLA: 35715354  NLG: 225615  NTA: 070685398  SNAC: w69c7bqm  SUDOC: 035275324  Trove: 1054772  VcBA: 495/125220  VIAF: 12455890   WorldCat (עם VIAF): 12455890
המשט לזכר הצוללת דקר

המשט השנתי לזכר הצוללת "דקר" - מפגש השייטים עם צוללת מדגם "דולפין"
המשט לזכר לוחמי הצוללת דקר, הוא משט להנצחת זכרם של 69 לוחמי הצוללת שטבעה בשנת 1968. המשט הראשון נערך בשנת 2000 לציון יום השנה למציאת שרידי הצוללת ומתקיים מדי שנה בסמיכות למועד איתור שרידי הצוללת.
היסטוריה

בתחילת שנת 2000 הזמין חיל הים את המשפחות השכולות להפלגה לאזור נקודת איתורה של הצוללת ולטקס זיכרון ימי שנערך בקרבת מקום, מעל נקודת הימצאה. בעקבות זאת יזמו בני המשפחות את המשט השנתי.
המשט הראשון נערך ביום שישי, 16 ביוני 2000, לציון שנה למציאת הצוללת "דקר". במשט לקחו חלק שייטת הצוללות, בית הספר לקציני ים עכו, מועדוני השיט במפרץ חיפה: מועדון שייטים כרמלים ומועדון השיט עכו, מועדוני שיט בארץ, האגודות הימיות ובתי הספר הימיים. במרכז המשט שטה הצוללת החדשה אח"י לויתן, שמעל סיפונה הושלכו זרי זיכרון. המשט, שנערך בין חיפה לעכו, נפתח במעמד השר לפיתוח אזורי שמעון פרס, ובסיומו נערך טקס חלוקת פרסים ותעודות בבית הספר לקציני ים בעכו.
משט שני לזכר צוללני אח"י דקר התקיים ב-1 ביוני 2001 בהובלת עמותת דולפין ובשותפות של מועדון שייטים כרמל, מועדון שייטים עכו, עמותת ידידי חיל הים, בית הספר לקציני ים עכו, ועד משפחות אח"י דקר ושייטת הצוללות. האירוע התחיל בטקס הנחת זרים מצוללת, והמשיך בשיוט בו נטלו חלק כ-20 סנוניות וכ-50 ספינות מסוגים וגדלים שונים. השיוט כלל הפלגה מפתח נמל חיפה לאורך חוף המפרץ לכיוון בת גלים ומשם לעכו. לרגל האירוע הונפקה מדליה על ידי עמותת דולפין אשר חולקה למשתתפים, וכך גם בשנים הבאות, מלבד המשט ה-17. המשט ה-17 התקיים במרינה הרצליה והשתתפו בו כאלף שייטים.
המשטים ה-21 וה-22 התקיימו במתכונת מצומצמת בשל מגפת הקורונה בישראל.
ראו גם

אנדרטת הצוללת אח"י דקר
הערות שוליים

↑  נגה כרמי, שיוט לזכר הצוללת אח"י דקר בחיפה, באתר חיפה תאגיד החדשות, ‏22/05/2017
↑  כתב מערכת בין גלים, להפליג בזכרונות, בין גלים, מאי 2008, עמודים 38–40
↑  משט לציון שנה למציאת ה"דקר", באתר ynet, 17 ביוני 2000
↑  עורכי האתר, השנה השנייה שבה מקיים המשט לזכר הדקר, באתר עמותת דולפין, ‏01/06/2001
↑  שיוט לזכר צוללני אח"י דקר ושיוט חומות עכו, באתר קהילת שייטי כרמל, ‏29/05/2015
↑  דפנה וייס, המשט לזכר לוחמי צוללת אח"י דקר, באתר IAS, ‏06/04/2017
↑  ענת כרמי, המשט השנתי לזכר לוחמי הצוללת אח"י דקר, באתר חיפה תאגיד החדשות, ‏05/06/20
זוכרים את אח"י דקר: משט זיכרון עם מאות משתתפים, באתר חדשות 14, ‏04/06/2021
השורד

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  בארי לוינסון
 הופק בידי:  אהרון ל. גילברט מתי לשם בארי לוינסון סקוט פארדו ג'ייסון סוסנוף
 תסריט:  ג'סטין ג'ואל גילמר 
 עריכה:  דוגלאס קריס 
 שחקנים ראשיים:  בן פוסטר ויקי קרייפס בילי מגנוסן פיטר סארסגארד ג'ון לגוויזאמו דני דה-ויטו
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  ג׳ורג׳ סטיל 
 מדינה:  קנדה קנדה ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Bron Studios New Mandate Films Creative Wealth Media Endeavor Content USC Shoah Foundation
 חברה מפיצה:  HBO Films
 הקרנת בכורה:  13 בספטמבר 2021 ארצות הברית 27 באפריל 2022 ישראל 28 באפריל 2022
 משך הקרנה:  129 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט איגרוף 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השורד (באנגלית: The Survivor) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2021, בבימויו של בארי לוינסון על פי תסריט מאת ג'סטין ג'ואל גילמר. בסרט מככב בן פוסטר, שמגלם את דמותו של הארי האפט, ניצול אושוויץ, שנאלץ להתאגרף מול אסירים אחרים במטרה לשרוד. לצדו של פוסטר מככבים ויקי קרייפס, בילי מגנוסן, פיטר סארסגארד, ג'ון לגוויזאמו ודני דה ויטו.
הסרט עלה לאקרנים לראשונה במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2021. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-28 באפריל 2022.
תקציר העלילה

הסרט מתאר את סיפורו של הארי האפט (בן פוסטר), מתאגרף יהודי, שהתאגרף במהלך שהותו במחנה ההשמדה אושוויץ במטרה לשרוד. לאחר המלחמה מהגר האפט עם אחיו פרץ לארצות הברית. בניו יורק הוא מנסה לארגן קרב נגד רוקי מרציאנו, וזאת כדי למצוא את לאה, אהבת חייו מלפני המלחמה (דר זוזובסקי).
צוות השחקנים והדמויות

בן פוסטר – הארי האפט
ויקי קרייפס – מרים וופסוניקר
בילי מגנוסן – דיטריך שניידר
פיטר סארסגארד – אמורי אנדרסון
ג'ון לגוויזאמו – פפה
דני דה ויטו – צ'ארלי גולדמן
דר זוזובסקי – לאה קרישינסקי
סארו אמרזה – פרז האפט
קינגסטון ורנס – אלן האפט
סופי נאפ – הלן האפט
ביורן פרייברג – שופט
פבלו רייבול – בלינקי פאלרמו
הפקה

בנובמבר 2018, נמסר לראשונה כי בן פוסטר לוהק לצוות השחקנים של הסרט, שאותו התעתדו לביים הבמאי בארי לוינסון, על פי תסריט מאת ג'סטין ג'ואל גילמר, ולהפיק מתי לשם, אהרון ל. גילברט, ג'ייסון סוסנוף, לוינסון וסקוט פארדו. במרץ 2019, נמסר כי לצוות השחקנים לוהקו בילי מגנוסן, דני דה ויטו, ויקי קרייפס, פיטר סארסגארד, דר זוזובסקי וג'ון לגוויזאמו. בהמשך אף נמסר כי על הלחנת המוזיקה עבור הסרט יהיה אמון המלחין הנס צימר. צילומי הסרט החלו בפברואר 2019.
הפצה

הסרט עלה לאקרנים לראשונה במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2021. באוקטובר 2021, נמסר כי חברת "HBO Films" רכשה את זכויות הפצת הסרט. בנוסף, הסרט עתיד לעלות לשירות "HBO Max".