stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רג'א שחאדה
הערות שוליים

↑  יוסף צוריאל, בוועידת לוזאן (1949) חיפשנו מגע ישיר עם ישראל..., מעריב, 23 בדצמבר 1977
ידידיה מרדן, אלה שנשארו בישראל - ואלה שחזרו, מעריב, 20 באוקטובר 1949
↑  פאדי סאלם, שחאדה עשוי להפגש עם חוסיין בלונדון, למרחב, 25 בספטמבר 1968
פאדע סאלם, ג'ון קמחי לשחאדה: הדים חיוביים לרעיון ה"יישות", למרחב, 26 בינואר 1969
פאדי סאלם, נכבדים ערבים יצאו לחו"ל בעניין "היישות הפלשתונאית", למרחב, 8 בספטמבר 1968
↑  אמנון לוי, "ישראל מבצעת פשעים כנגד זכויות הארם", חדשות, 10 בדצמבר 1989
↑  עקיבא אלדר, מנכ"ל ארגון זכויות האדם הפלסטיני לא יכול לצאת מהגדה לקבל פרס בהולנד, באתר הארץ, 5 במרץ 2009
↑  סקירות של הספר:
טוביה מנדלסון, כאשר האדמה נאנחת - רג'א שחאדה: הדרך השלישית: בהוצאת אדם, כותרת ראשית, 9 בפברואר 1983
יעקב שביט, הצדק של הצד השני רג'א שחאדה: הדרך השלישית: מאנגלית: סנאית גיסיס : אדם, מוציאים לאור . , 1982  151 עמי., כותרת ראשית, 2 בפברואר 1983
1 2  דני רובינשטיין, הדרך השלישית של רג'א שחאדה, דבר, 17 בדצמבר 1982
↑  נדב העצני, שחארה לא הספיק למסור אה המסמכים, חדשות, 5 בדצמבר 1985
10,000 דולר למי שיביא ללכידת רוצח שחאדה, חדשות, 23 בינואר 1986
↑  יגאל סרנה, שב פחד החיסול, חדשות, 14 בפברואר 1986
↑  דויד גרוסמן, "צומוד", כותרת ראשית, 29 באפריל 1987
דויד גרוסמן, בובה בגשר אלנבי ?, כותרת ראשית, 29 באפריל 1987
↑  תלמה אדמון, התיאטרון הצהוב: רגע לפני האסון ואחרי הספר של גרוסמן, מעריב, 17 ביולי 1987
התיאטרון הצהוב - המשך הכתבה, מעריב, 17 ביולי 1987
↑  יהודה ליטני, אנחנו מיואשים, חדשות, 25 בדצמבר 1987
↑  רוביק רוזנטל, ועידת מדריד - הפלסטינים, חדשות, 25 באוקטובר 1991
↑  יורם בינור, הפלסטינים אמרו – "כן" וביקשו מעמד של משלחת, חדשות, 26 בנובמבר 1991
↑  אמיר בן-דוד, קרוב, אך אסור להם שם, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2004
↑  "Grey is hard to find". The Economist. Vol. 362, no. 8256. 19 בינואר 2002. p. 72. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  עמירה הס, זרים בביתו, באתר הארץ, 14 באפריל 2003
↑  שירי לב-ארי, נתן שחם, רג'א שחאדה, שלום עליכם ואפלטון בהוצאת ידיעות אחרונות, באתר הארץ, 16 במרץ 2004
↑  צפריר רינת, זכות  הטיול, באתר הארץ, 26 במרץ 2008
↑  צבי בראל, נער הגבעות | על הספר "טיולים בפלסטין, רשימות על נוף הולך ונעלם", באתר הארץ, 24 בפברואר 2010
↑  אבנר שפירא, שלושה ספרים על המורשת הסמורה מאימה ומדם של הכיבוש הישראלי בשטחים, באתר הארץ, 5 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267934305171  PLWABN: 9810568495605606  BIBSYS: 90635669  BnF: cb12639161r (data)  GND: 124577911  ISNI: 0000 0001 0814 2466  LCCN: n83233497  NKC: jo2014821365  NLA: 35376512  NLK: KAC201614325  NTA: 068824610  SELIBR: 230959  SUDOC: 076710742  Trove: 930989  VIAF: 37038331   WorldCat (עם VIAF): 37038331
קלמנס פון גאלן

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1878 דינקלאגה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 במרץ 1946 (בגיל 68) מינסטר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  St.-Paulus-Dom 
 השכלה:  אוניברסיטת פריבור  Collegium Canisianum  Stella Matutina 
 תפקיד:  חשמן (18 בפברואר 1946)  בישופ מינסטר (5 בספטמבר 1933) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
קלמנס אוגוסט גראף פון גאלן (בגרמנית: Clemens August Graf von Galen;‏ 16 במרץ 1878 – 22 במרץ 1946) היה כומר קתולי גרמני, אשר יצא בפומבי כנגד תוכנית T4 - אותנסיה, במסגרתה רצחו הנאצים עשרות אלפי גרמנים נכים, מוגבלים, או חולים במחלות נפש. לאחר מותו הועלה לדרגת קדוש על ידי האפיפיור בנדיקטוס ה-16 ב-9 באוקטובר 2005.
חייו

פון גאלן נולד למשפחה אריסטוקרטית בחבל ווסטפאליה, והוסמך לכמורה בשנת 1904. עם עלות המפלגה הנאצית לשלטון, לא גילה התנגדות למשטר, שכן היה ממקורביו של סגן הקנצלר פרנץ פון פאפן, וראה בשלטון החדש צדדים חיוביים מבחינה לאומית גרמנית. פון גאלן מונה לבישוף של העיר מינסטר בשנת 1933, כשמונה חודשים לאחר עליית הנאצים לשלטון, ובתחילה קיים יחסים טובים עם המשטר. לאחר קריאת ספרות נאצית, ובמיוחד את ספרו של אלפרד רוזנברג "המיתוס של המאה העשרים", היוצא גם כנגד הדת הנוצרית, הבין פון גאלן כי המדובר באידאולוגיה בעייתית, אך התבטא כנגד הנאצים רק בחוגים פרטיים.
בשנת 1941 בשורת דרשות שנשא, התבטא פון גאלן בפירוש כנגד הגסטפו וכנגד תוכנית T4 - אותנסיה במסגרתה הומתו עשרות אלפי גרמנים נכים, מוגבלים או חולים במחלות נפש. דרשות אלו גרמו להפסקתה של התוכנית. התנגדות פומבית זו למעשי המשטר הנאצי הייתה מעשה אמיץ באותה העת, עם זאת לצד ההתנגדות להמתת הגרמנים, לא באה התנגדות דומה מצידו של גאלן להשמדת היהודים בשואה. היטלר רצה בתחילה להרוג את גאלן, לכשהחלו דרשותיו להתפרסם ברבים, אך לבסוף השתכנע כי הדבר אינו רצוי מבחינה תעמולתית. התסיסה העממית כנגד תוכנית T4, ששיאה היה בדרשותיו של גאלן, הביאה את היטלר להורות על הפסקת המבצע.
עם סיום מלחמת העולם השנייה מינה האפיפיור פיוס השנים עשר את גאלן כקרדינל, והוא הגיע לרומא והוכתר בטקס מפואר ב-18 בפברואר 1946. גאלן לא הספיק לכהן כקרדינל זמן רב, ונפטר כעבור כחמישה שבועות בעירו מינסטר.
ב-18 בנובמבר 2004 הכריז האפיפיור יוחנן פאולוס השני על גאלן כמבורך (תואר שהוא שלב ביניים בטרם ה"קנוניזציה" או ההכרזה הרשמית על האדם כקדוש). על מנת להכריז על אדם כמועמד לקדושה יש למצוא נס הקשור בשמו, ואכן נמצא על ידי הכנסייה כי נער נכה שהוזכר בדרשותיו של גאלן, נרפא באופן פלאי, וכך התמלא התנאי להפיכתו של גאלן למועמד לקדושה. ב-9 באוקטובר 2005 הוכרז כקדוש.
ראו גם

ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
קלמנס קראוס

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1893 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 במאי 1954 (בגיל 61) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Viorica Ursuleac 
 פרסים והוקרה:  טבעת הכבוד של העיר וינה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
קלמנס היינריך קראוס (גרמנית: Clemens Heinrich Krauss‏; 31 במרץ 1893 - 16 במאי 1954) היה מנצח אוסטרי מן השורה הראשונה, ששמו נקשר בעיקר עם המוזיקה של ריכרד שטראוס. את משרותיו הרמות קיבל הודות להתפטרותם של מנצחים, שהיו אהודים פחות על המשטר הנאצי בגרמניה.
חייו

קראוס נולד בווינה מחוץ לנישואים לאמו, קלמנטינה קראוס, אז רקדנית בת 15 באופרה של וינה ובהמשך שחקנית וזמרת וינאית נודעת. אימו הייתה אחיינית של גבריאלה קראוס (1842 - 1904), זמרת סופרן נודעת במאה ה-19. אביו, הקטור בלטזי, הגיע ממשפחת בנקאים נודעת בווינה ומילא תפקיד בחצר הקיסר בווינה. כשבחר בקריירה מוזיקלית, השתמש קראוס בשם אמו בגלל ההיסטוריה של שם זה בתיאטרון.
בילדותו, שר קראוס במקהלת החצר הקיסרית. הוא למד בקונסרבטוריון של וינה וסיים את לימודיו שם בשנת 1912. קומפוזיציה למד אצל גריידנר ותאוריה אצל הויברגר. אחרי סיום לימודיו היה מנצח מקהלה בתיאטרון ברנו (1912 - 1913). הופעתו הראשונה כמנצח הייתה שם בשנת 1913.
קראוס היה נשוי לזמרת הסופרן ויקטוריה אורסוליאק, עמה הרבה להופיע.
הוא ניצח על האופרה הלאומית של לטביה בריגה (1913 - 1914), נירנברג (1915) ושצ'צ'ין (1916 - 1921). מינוי אחרון זה זימן לו אפשרויות רבות לנסוע לברלין ולשמוע שם את ארתור ניקיש מנצח על הפילהרמונית של ברלין, לקונצרטים אלה הייתה השפעה רבה על ניצוחו.
לצורך משרתו הבאה שב לאוסטריה, שם התמנה למנהל האופרה והקונצרטים הסימפוניים בגראץ. בשנת 1922 הצטרף לסגל המנצחים של האופרה של וינה ושימש כמורה לניצוח באקדמיה הממלכתית של גרמניה. במהלך 1923 התמנה קראוס למנצח קונצרטים של אמני הצליל (Vienna Tonkünstler Concerts) של וינה עד 1927, ולמפקח על האופרה בפרנקפורט ומנהל סדרת הקונצרטים של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט בין השנים 1924 ל-1929.
קראוס ביקר בארצות הברית בשנת 1929, שם ניצח על תזמורת פילדלפיה ועל הפילהרמונית של ניו יורק. באותה שנה התמנה למנהל האופרה הממלכתית של וינה. התזמורת שלה, בצורתה הקונצרטנטית העצמאית בתור הפילהרמונית של וינה, מינתה אותו למנהל המוזיקלי שלה בשנת 1930. הוא ניצח דרך קבע בפסטיבל זלצבורג משנת 1926 עד 1934. בשנת 1930 ניצח על וויצק של אלבן ברג.
בעונת 1933-34 ויתר על משרותיו בווינה והיה למנהל האופרה של ברלין בשנת 1935, אחרי שאריך קלייבר התפטר במחאה נגד המשטר הנאצי. עזיבת אוסטריה לטובת גרמניה הנאצית לא העיקה על קראוס, שהיה ידידם של היטלר ושל גרינג גם יחד. בשנת 1933 לקח על עצמו את ההכנות לקראת ביצוע הבכורה של "אראבלה" של שטראוס, כשהמנצח הראשי פריץ בוש פרש מתפקידו. בשנת 1937 התמנה למפיק של התיאטרון הלאומי במינכן, לאחר התפטרותו של הנס קנאפרטסבוש. הוא קשר ידידות קרובה עם ריכרד שטראוס, כתב את הליברית לאופרה "קפריצ'יו" שעליה ניצח בביצוע בכורה במינכן, בשנת 1942 ול"אהבת הדנאים". הוא ניצח גם על ביצוע הבכורה של הקנטטה האנטי-מלחמתית של שטראוס, "יום השלום".
אחרי הפצצת בית האופרה במינכן, שהביאה לסגירתו, חזר לנצח על הפילהרמונית של וינה עד שזו נסגרה זמן קצר לפני תום מלחמת העולם השנייה (1944 - 1945). אחרי המלחמה חקרו רשויות בעלות הברית את פעילויותיו הפרו-נאציות ואסרו עליו להופיע לפני קהל עד 1947. חקירותיהם גילו גם פעולות שעשה לסייע ליהודים בודדים להימלט ממכונת ההשמדה של הרייך השלישי. כשהוסר מעליו האיסור, חזר לנצח לעיתים קרובות על הפילהרמונית של וינה, בין השאר על קונצרט ראש השנה המפורסם שלה. בישראל נודע קראוס מצד אחד כ"משתף פעולה עם הנאצים", אך מצד שני התפרסם סיפורן של האחיות קוק אשר קראוס המריץ אותן לסייע ליהודים בגרמניה להגר ממנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ואף סייע להן בבניית סיפור הכיסוי שלהן.
קראוס ניצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון (1951 - 1953) ובפסטיבל ביירוית בשנת 1953.
הוא מת בעת ביקור במקסיקו סיטי ונקבר שם.
הערות שוליים

↑  David Monod, Settling scores, UNC Press Books, 2005, page 56
↑  מיכאל אוהד, התזמורת הבלתי מנוצחת, דבר, 19 בדצמבר 1958
↑  יוסף לפיד, האחיות פימפרנל קוק, מעריב, 12 במרץ 1965
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: וילהלם פורטוונגלר | מנצחים ראשיים, הפילהרמונית של וינה  1929 - 1933 | הבא: אחרון המנצחים הראשיים |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פרנץ שאלק | מנהלים, האופרה של וינה  1929 - 1934 | הבא: פליקס ויינגרטנר |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הנס קנאפרטסבוש | מנהלים מוזיקליים כלליים, האופרה הממלכתית של בוואריה  1937 - 1944 | הבא: הנס קנאפרטסבוש |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264111805171  PLWABN: 9810560380705606  BIBSYS: 90413205  BNC: 000772365  BNE: XX894552  BnF: cb12341368g (data)  CANTIC: a10775353  CiNii: DA06838396  GND: 11871578X  ICCU: TO0V076384  ISNI: 0000 0001 0857 2079  LCCN: n82101528  LNB: 000171901  MusicBrainz: 465f522e-7c3f-4078-a259-62ec78afdd7a  NKC: xx0125183  NLA: 35712504  NSK: 000263172  NTA: 070624909  RERO: 02-A003473117  SNAC: w6v69n4q  SUDOC: 032371233  Trove: 1053408  VIAF: 46833777   WorldCat (עם VIAF): 46833777
קלמנס נון פאפה

יאקובוס קלמנס נון פאפה (גם ז'אק קלמנט או יאקוב קלמנס נון פאפה) (בפלמית: Jacobus Clemens non Papa ‏ בין 1510 ל-1515–1555 או 1556) היה מלחין בן ארצות השפלה של מוזיקת רנסאנס, שישב רוב חייו בפלנדריה. הוא היה מלחין פורה ברבים מן הסגנונות של תקופתו, ובייחוד עשה לו שם במוזיקה הפוליפונית שחיבר למזמורי תהילים בהולנדית, הידועים בשם Souterliedekens.
חייו

אין כל ידיעות על שנותיו הראשונות של קלמנס, ואפילו הפרטים הנוגעים לשנות בגרותו האמנותית מעטים וקלושים. ייתכן שנולד במידלבורך, זילנד, אם כי הראיות לכך מנוגדות; ודאי שמוצאו מאי-שם בבלגיה או הולנד של ימינו. האזכור החד-משמעי הראשון לקיומו הוא מסוף שנות ה-30' של המאה ה-16, כשפייר אטניין הוציא לאור קובץ שאנסונים פרי עטו בפריז. בין מרץ 1544 ליוני 1545 עבד כסגן לאחראי על המוזיקה בקתדרלת סן סלבטורה בברוז', וזמן קצר לאחר מכן החל בקשרי עסקים עם טילמן סוזאטו, מוציא לאור באנטוורפן, קשר שנמשך עד סוף חייו. מ-1545 עד 1549 כיהן כנראה כמנצח המקהלה בחצרו של פיליפ השני דה קרוי, דוכס ארשוט, מגדולי המצביאים של קארל החמישי, קודמו של ניקולאס גומברט בתפקיד. ב-1550 הועסק כזמר ומלחין (sanger ende componist) מטעם "האחווה הנישאה של גבירתנו הברוכה" בהרטוחנבוש. יש גם ראיות לכך, שהוא חי ועבד באיפר ובליידן. יש השערות, מגובות בראיה קלושה, לכך שעבד גם בדורדרכט.
יש כמה תאוריות ביחס למקור הכינוי "נון פאפה". לפי אחת מהן, הכינוי הוסף לו בבדיחות הדעת על ידי המוציא לאור שלו, סוזאטו, כדי להבדיל בינו לבין האפיפיור קלמנס השביעי - "יאקוב קלמנס - אבל לא האפיפיור." תאוריה אחרת גורסת, שהוא נועד להבדיל בינו לבין יאקובוס פאפה, משורר שגם מוצאו מאיפר. עם זאת, בהתחשב בכך, שהאפיפיור קלמנט השביעי מת בשנת 1534, לפני פרסום משהו מן המוזיקה של קלמנס, ושהבלבול בינו לבין המשורר היה בלתי סביר כיון ששמות המשפחה היו שונים לגמרי, נראה שהיה זה כינוי, שנוצר רק כמהתלה ולא מסיבות מעשיות. אף על פי כן, התוספת עומדת בעינה לאורך השנים.
פרטים על מותו אינם ידועים, אבל סביר להניח שהלך לעולמו בשנת 1555 או 1556. מן הטקסט משנת 1558 ב-Continuo lacrimas של יאקובוס וט, קינה על מות קלמנס, אפשר להסיק שמת מוות אלים, אף כי אם אמנם כך היה, הנסיבות אינן מפורטות. לפי מקור משנת 1644, קלמנס נקבר סמוך לאיפר, בבלגיה של ימינו.
יצירות והשפעה

בשונה מרבים מבני תקופתו, נראה שקלמנס לא נסע מעולם לאיטליה, וכתוצאה מכך, ההשפעה האיטלקית איננה קיימת במוזיקה שלו. הוא מייצג את הניב הצפון-אירופי של האסכולה הפרנקו-פלמית.
קלמנס היה אחד ממייצגיו העיקריים של הדור שבין ז'וסקן ופלסטרינה לבין אורלנדו לאסוס. בראש ובראשונה היה מלחין של מוזיקת קודש. למעשה, מכלול יצירותיו היה מורכב בקירוב מ-80 אחוז מוזיקת קודש, אם ליטורגית ואם לשימוש פרטי. מבין 233 המוטטים שלו, פחות או יותר, רק שלושה מכילים טקסטים חילוניים, בצורת מזמורי שבח והלל למוזיקה. עם זאת, הוא חיבר קצת יותר מ-100 יצירות חילוניות, המקיפות את מכלול הסוגות הפיוטיות שהיו מקובלות על מלחינים בני דורו. בהתחשב בכך, שהקריירה שלו כמלחין נמשכה בקושי שני עשורים, הרי שקלמנס היה מלחין פורה ביותר.
15 מיסות, בהן 14 מיסות פרודיות ורקוויאם אחד (שאת רובם הוציא לאור פייר פאלז האב בלויבן, בין 1555 ל-1570; שני פרקי מיסה (קיריה וקרדו)
15 מגניפיקטים
קצת יותר מ-100 יצירות חילוניות, הכוללות: 89 שאנסונים (שרק 77 מהם נחשבים לאותנטיים ונכללו בהוצאה המלאה של יצירותיו), 8 שירים הולנדיים, 8 יצירות ללא מילים, 2 שאנסונים באינטבולציה וקאנון אינסטרומנטלי אחד (מוטל בספק).
Souterliedekens, כלומר, מוזיקה הולנדית למזמורי תהילים, תוך שימוש בנעימות שירים כקנטוס פירמוס.
מבין כל היצירות האלה, ה"Souterliedekens" היו אולי המוכרים והמשפיעים ביותר. סוזאטו הוציא אותם לאור בשנת 1557-1556 ב"ספרי המוזיקה" (Musyck Boexken) שלו, IV-VII, והם מהווים את המוזיקה הפרוטסטנטית היחידה לקולות בהולנדית בתקופת הרנסאנס. ה-Souterliedekens, שהתבססו על כרך קודם של Souterliedekens שהדפיס סיימון קוק והכיל מוזיקה מונופונית למזמורי תהילים בהולנדית, היו לספר המוזיקה הפוליפונית הראשון השלם של כל 150 מזמורי התהילים בהולנדית. משערים, שתרגום מזמורי התהילים להולנדית הושלם על ידי וילם ואן ניפלט מוויטנברג. הכתיבה לקולות של קלמנס פשוטה בדרך כלל, ונועדה לשירה בבית. הם עושים שימוש בנעימות החילוניות המוכרות שהודפסו במהדורה של קוק, לרבות שירי יין, שירי אהבה, באלאדות ושאר שירים שהיו פופולריים באותה תקופה, כקנטוס פירמוס. רובם נכתבו לשלושה קולות, ויש 26 צירופים שונים של הקולות הללו. כמה מן ה-Souterliedekens מבוססים על שירי-מחול והם הומופוניים וחד-קצביים בבירור, ואילו אחרים משתמשים באימיטציה. ראוי לציון, שיצירות אלה שרדו את האיסור שהוטל ב-1569, כשהממשלה בראשות הדוכס השלישי מאלבה צנזרה את כל הספרים שהוקעו כדברי כפירה.
לאחר מות קלמנס, הופצו יצירותיו בגרמניה, צרפת, ספרד, ואפילו בקרב חוגים שונים באנגליה. השפעתו של קלמנס ניכרה בעיקר בגרמניה. המלחין הפרנקו-פלמי לאסוס היה בקי במיוחד במוזיקה שלו ושילב יסודות שלה בסגנונו.
רג'א קזבלנקה

רג'א קזבלנקה (בערבית: الرجاء الدار البيضاء) נקראת פורמלית רג'א קלאב אתלטיק (RCA) או פשוט רג'א, הוא מועדון כדורגל מהעיר קזבלנקה, שבמרוקו שהוקם ב-20 במרץ 1949, ומשחק בבוטולה פרו (ליגת העל המרוקאית) ממנה מעולם לא ירדה לליגת המשנה. המועדון נחשב לאחד המצליחים והידועים במרוקו ובאפריקה בכלל. מקומית למועדון יש 12 זכיות באליפות הליגה ו-8 תוארי גביע הכס המרוקאי (גביע המדינה). בתחרויות בינלאומיות המועדון מחזיק בשלושה תוארי ליגת האלופות האפריקאית, גביע קונפדרציה אפריקאי אחד, גביע CAF אחד, שני תוארי סופר קאפ אפריקאים, אליפות אפרו-אסיאתית אחת, גביע האלופות הערבי, וגביע צפון אפריקאי אחד.
המועדון הוקם על ידי קבוצה של לאומנים מרוקאים וסינדיקלים שמקורם ברובע "דרב סולטן", וכולל קבוצות במגוון ענפי ספורט, אולם קבוצת הכדורגל היא הפופולרית שבהם, וזוכה לאהדה במרוקו ומחוץ לה. מתקן האימונים של רג'א נקרא מתחם "נווה המדבר של רג'א",והיא מקיימת את משחקיה הביתיים מאז 1955 באצטדיון מוחמד החמישי המכיל 67,000 מקומות.
המועדון הוא אחד הגדולים והידועים ביבשת, והיא הקבוצה הערבית היחידה, ביחד עם קבוצת אל-עין האמירייתית, שהגיע לגמר גביע העולם למועדונים של פיפ"א בשנת 2013.
רג'א דורגה בשנת 2000 בעשיריית המועדונים הטובים בעולם, לאחר אליפות העולם למועדונים בשנת 2000 בה השתתפה, ודורגה במקום השלישי באפריקה אחרי אל-אהלי וא-זמאלכ המצריות.
רג'א הוא גם המועדון המרוקאי המצליח ביותר במאה ה-21 עם 17 תארים בסך הכל.
המועדון נחשב לפופולרי ביותר במדינה ביחד עם יריבתה העירונית וידאד קזבלנקה, מולה יש לרג'א יריבות רבת שנים, והמשחקים ביניהם הם הדרבי של קזבלנקה, כאשר "הנשרים הירוקים" מובילים בסטטיסטיקת המשחקים ביניהם גם בכמות ניצחונות וגם בכמות השערים.
היסטוריה

רג'א נוסדה בשנת 1949 על ידי צעירים ממעמד הפועלים כחלק מהמאבק בשלטון הצרפתי במרוקו באותה תקופה. מאז הקמתו המועדון משחק עם הצבע הירוק שניתן למועדון בהשראת דגל מרוקו.
בסיום עונת 1959/1960 סיימו רג'א, פאר רבאט וקניטרה עם מספר נקודות זהה, ולרג'א היה יחס שערים עדיף מבין השלושה. למרות זאת החליטו ראשי הליגה לקיים טורניר בין השלושה, אך רג'א מחאה על ההחלטה והחליטה שלא להשתתף כיוון שטענו שהתואר הגיע להם בגלל יחס שערים עדיף.
בעונת 1987/1988 זכתה רג'א באליפות הראשונה שלה וכעבור עונה אחת המועדון זכה בגביע אפריקה לאלופות לראשונה בתולדותיו לאחר ניצחון 2–4 בפנדלים נגד אורן האלג'יראית. שנות ה-90 של המאה ה-20 נחשבות לשנות השיא של המועדון בו הוא לקח 6 אליפויות ברצף בין השנים 1996–2001. בשנת 1997 זכה המועדון שוב בתואר היבשתי הבכיר (הפעם תחת שמו החדש, ליגת האלופות האפריקאית), ובעקבותיו זכה גם בגביע האפרו-אסיאתי, לאחר צמד מפגשים עם פוהאנג סטילרס הדרום קוריאנית, אלופת אסיה. בשנת 1999 זכה המועדון בשלישית בליגת האלופות האפריקאית. בעקבות זכייה זו, השתתף המועדון בסופר קאפ האפריקאי וזכה בו, וכן השתתף באליפות העולם למועדונים לשנת 2000 ופגש מועדונים גדולים אחרים מרחבי העולם כגון: קורינתיאנס הברזילאית וריאל מדריד הספרדית.
בשנת 2003 זכה המועדון במהדורה האחרונה של גביע CAF (הגביע היבשתי השלישי בחשיבותו באפריקה). בשנת 2011 התווסף כוכב לסמל המועדון לאחר הזכייה באליפות העשירית של המועדון. בעונת 2012/13 זכה המועדון באליפות ה-11 שלו. רג'א השתתפה במהדורת 2013 של גביע העולם למועדונים, כאלופת המדינה המארחת; היא הצליחה להעפיל לגמר והפסידה בו 0–2 לבאיירן מינכן. בשנת 2018 זכה המועדון בגביע הקונפדרציה האפריקאי, ובעקבותיו זכה בשנית בסופר קאפ האפריקאי.
אוהדים

אוהדי ה"אולטראס" של המועדון יושבים בחלקו הדרומי של האצטדיון, אזור המכונה "LMAGANA". באזור זה יושבים שני ארגונים: "Ultras Green Boys" שהוקם בשנת 2005 ו-"Ultras Eagles" שהוקם שנה לאחר מכן. בשנת 2013 אוהדי הקבוצה דורגו במקום הרביעי בדירוג קהל השנה בעולם של אתר "UltrasWorld". שנה לאחר מכן, דירוגם של אוהדי רג'א עלה למקום השלישי בעולם ולראשון באפריקה.
ב-19 במרץ 2016 נהרגו שני אוהדים ו-51 נפצעו בתקרית אלימה בתוך היציע.
תארים

ליגת העל המרוקאית:
זכיות (13) : 1987/1988, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2003/2004, 2008/2009, 2010/2011, 2012/2013, 2019/2020, 2023/2024
סגנות (10): 1965/1966, 1973/1974, 1985/1986, 1991/1992, 1992/1993, 2002/2003, 2004/2005, 2009/2010, 2013/2014, 2018/2019
גביע הכס המרוקאי:
זכיות (9) : 1973/1974, 1976/1977, 1981/1982, 1995/1996, 2001/2002, 2004/2005, 2012, 2017, 2023
סגנות (5): 1964/1965, 1967/1968, 1982/1983, 1991/1992, 2013
ליגת האלופות האפריקאית:
זכיות (3) : 1989, 1997, 1999
סגנות (1): 2002
גביע הקונפדרציה האפריקאי:
זכיות (1): 2018
הסופר קאפ האפריקאי:
זכיות (2) : 2000, 2019
סגנות (1): 1998
גביע CAF:
זכיות (1): 2003
אליפות העולם לקבוצות:
סגנות (1): 2013
האליפות האפרו-אסייתית:
זכיות (1): 1998
הערות שוליים

↑  מערכת ONE, ‏אלימות במרוקו: שני הרוגים בקטטת אוהדים, באתר ONE‏, 20 במרץ 2016
רוק קל

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  פופ רוק
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-1970
 מוצא:  ארצות הברית, אירופה 
 כלים:  גיטרה חשמלית וגיטרה אקוסטית, גיטרה בס, גיטרת 12 מיתרים, תופים, פסנתר, סינתיסייזר, סקסופון
 פופולריות מיינסטרים:  הפך למוזיקת מיינסטרים במהלך שנות ה-1970 ושנות ה-1980
 
רוק קל או רוק רך הוא סגנון מוזיקלי שמשתמש בטכניקות של מוזיקת רוק הרוקנ'רול[דרוש מקור] ליצירת מלודיות ולחנים קלילים יותר ביחס לרוק המסורתי. לרוק הקל בדרך כלל קטעי שירה עם פיטץ' גבוה יותר, ומילות השירים נוטות להתמקד בנושאים אוניברסליים כגון אהבה, חיי יומיום ומערכות יחסים. הז'אנר נוטה לעשות שימוש רב בפסנתרים, סינתיסייזרים ולעיתים סקסופונים.
רוק קל הוא מונח רב משמעויות שלעיתים משתמשים בו להגדרת המוזיקה הפופולרית גם כן.
אמני רוק קל אשר בלטו במיוחד במהלך שנות השבעים והשמונים, כוללים בין היתר את אלטון ג'ון, דון מקליין, קט סטיבנס, הבי ג'יז, דן פוגלברג, להקת שיקגו, להקת Air Supply, להקת טוטו, להקת REO Speedwagon וסימפלי רד.
במהלך שנות השמונים השתנה הטעם המוזיקלי של קהל המאזינים והפורמטים של תחנות רדיו שיקפו שינוי זה - ז'אנר הרוק הקל התפתח לז'אנר אשר מוכר עד היום בשם "Adult contemporary" ומבטא פחות השפעות רוק מאשר סגנון הרוק הקל.
| רוק |
| --- | --- |
בלוז רוק • גלאם רוק • גראנג' • פולק רוק • רוק אינסטרומנטלי • רוק אלטרנטיבי • הארד רוק • רוק גותי • רוק מתקדם • רוק פסיכדלי • רוק קל • רוק דרומי • סטונר רוק • רוק קלאסי • פופ רוק • פאנק רוק • קאנטרי רוק 
סצנות אזוריות
בריטפופ • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • רוק ישראלי • רוק ברזילאי
סגנונות מהם נוצר הרוק: זרמים שיצאו מתוך הרוק
מוזיקת קאנטרי • בלוז • רוק אנד רול: הבי מטאל • פאנק
ערכים נוספים
פופ • להקות רוק
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רומניה ספרותית

רומניה ספרותית (ברומנית: România Literară) הוא כתב עת ספרותי שנוסד ביאשי, בנסיכות מולדובה והופיע לראשונה ב-1 בינואר 1855, בעריכתו וניהולו של וסילה אלכסנדרי.
כתב העת שייסד אלכסנדרי נסגר בצו שלטוני ב-3 בדצמבר 1855.
בשנת 1932 חידש ליביו רבראנו, בבוקרשט, ברומניה, את הופעתו של רומניה הספרותית עד סגירתו השנייה ב-6 בינואר 1934.
העיתון הספרותי

התאחדות הסופרים מרומניה הוציאה לאור, בתקופה שבין 18 במרץ 1954 ובין 3 באוקטובר 1968 כתב עת בשם העיתון הספרותי (Gazeta literară), שם שהיה תרגום שמו של כתב העת הספרותי החשוב ביותר בברית המועצות. ב-1968, לאחר עלייתו לשלטון של ניקולאה צ'אושסקו והתחזקות הנטייה להתרחקות מהערכים התרבותיים הסובייטים וחיזוק הערכים הלאומים הרומנים, הוחלט לשנות את שם כתב העת לשם כתב העת הספרותי שייסד בזמנו אלכסנדרי וכך הוסב השם לרומניה ספרותית.
רומנים בגרמניה

רומנים בגרמניה הם אזרחי גרמניה שהיגרו מרומניה וצאצאיהם. בסוף שנת 2020 מספר הרומנים בגרמניה היה כ-800 אלף
הגירה רומנית לגרמניה נהייתה לנפוצה במהלך המאה ה-20. בנוסף גם מספר גדול מהאוכלוסייה הגרמנית האתנית ברומניה וביניהם סקסונים טרנסילבנים עזבו את המדינה ושבו למקורותיהם אחרי, בזמן ולפני מלחמת העולם השנייה.
בזמן השלטון הקומוניסטי ברומניה גבולות המדינה היו סגורים אך עם זאת היו אלו שהיגרו למזרח גרמניה באישור השלטון, בעיקר בזמן כהונתו של ניקולאה צ'אושסקו, דבר זה היה חלק מסדרה של הגירות על בסיס שייכות אתנית-היסטורית כמו הונגרים להונגריה ויהודים רומנים לישראל, הגירות מסוג זה כובדו ונחשבו ללגיטימיות על ידי המשטר, בשנות השמונים יותר ממחצית האוכלוסייה שעזבה את רומניה היגרה לגרמניה.
הערות שוליים

↑  https://www.destatis.de/DE/Themen/Gesellschaft-Umwelt/Bevoelkerung/Migration-Integration/Tabellen/auslaendische-bevoelkerung-altersgruppen.html
רב הילאי גאון

| --- | --- |
 אב:  רב נטרונאי גאון 
 
רב הילאי בן נטרונאי היה גאון ישיבת סורא בשנים 904-896 לערך. הכינוי "רב הילאי גאון" מתייחס לרוב אליו, אם כי היו עוד שלושה גאונים בסורא בשם זה.
חייו

נולד לרב נטרונאי בר הילאי, שכיהן כגאון בין השנים 853–861. סבו רב הילאי בן מרי כיהן כגאון בין השנים 789–798.
עלה על כס הגאונות לאחר פטירת רב האי בן נחשון סביב שנת 896, כשלושים שנה לאחר פטירת אביו. הוא כיהן למשך כ-12 שנה, תקופה שנחשבת די ארוכה ביחס לגאונים אחרים, ונפטר בשנת 904 לערך.
תורתו

רב הילאי היה גאון פורה מאד. תשובות רבות בקובצי תשובות הגאונים מיוחסות לרב הילאי סתם וברובן הגדול כנראה הכוונה אליו.
יש המייחסים לו פסק חדשני, לפיו במקרה שבו נצרכת בעלות קרקע פורמלית (למשל בקניין אגב), סומכים על כך שלכל יהודי ישנן ארבע אמות בארץ ישראל (משום שבעבר כל עם ישראל ישב בארץ ישראל, ואף על פי שיצאו לגלות - ההלכה היא שקרקע אינה נגזלת ולכן בעלות היהודי (ויורשיו) בעינה עומדת). פסק חדשני ושנוי במחלוקת זה, משקף (לדעת מרגליות) את המגמה שהתגברה בזמנו, שעיסוקם של יהודים בחקלאות הלך ופחות וגבר עיסוקם במסחר, ולכן קרקעות לא היו מצויות בידי כולם. לעומת זאת, חוקרים רבים מייחסים את הפסק לסבו רב הילאי בר מרי.
השתמרו גם כמה מפירושיו לתלמוד, שכנראה נכתבו גם הם כתשובה לשאלה.
לקריאה נוספת

אוצר הגאונים יומא פ"ו ב' התשובות צד 35.
הערות שוליים

↑  היגר, מיכאל, מסכתות כלה, ניו יורק  תרצ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  רב הילאי הלוי מנרש (בין השנים 712-694); רב הילאי בן מארי, בין השנים 789–798 (סבו של רב הילאי בן נטרונאי) ורב הילאי בן חנניה בין השנים  816-812.
↑  הסתדרות הרבנים דאמריקא, הדרום - כד, ניו יורק תשכ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  למשל: תשובות גאוני מזרח ומערב סימן כ, סימן עא, סז, עד, צא. תשובות הגאונים עמנואל עה. הרכבי קצט, תקמה. שערי צדק חלק ג שער א סימן לא, לח, מב, נב, נג, ח"ג שער ב סימן ז, יג, שער ג י ועוד.
↑  מרגליות, עמ' 100
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ל', עמוד ב'
↑  ראו: תשובת הגאונים הרכבי סימן קצט; ספר השטרות לרבי יהודה אלברצלוני סימן נג.
↑  ראו תוספות בבא בתרא מד ב ומאירי שם ותשובות הגאונים הקצרות קצג ותשובות הגאונים הרכבי קצט וספר העיטור חעמודג' ורמב"ם זכייה ומתנה ג ז ועוד
↑  הרב שמחה אסף, "מספרות הגאונים" ה'תרצ"ג, עמ' 22-21; שמואל אברהם פוזננסקי, "עניינים שונים הנוגעים לתקופת הגאונים"