stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההמנון ההומרי לאפרודיטה
תיאור העלילה > תיאור העלילה על פי ההמנון הארוך הראשון

ההמנון פותח בתיאורה של אפרודיטה כאלה המצליחה לתעתע ברגשות וביצרים ומעוררת חשקים ויצרים מיניים אצל כל יצור חי - חיות, בני אדם, בני אלמוות (חצאי אלים) ואלים ("כל המוני היצורים, אשר ים ויבשת יזינו - הם מעשי הקיתרי יפת העטרת ידעו"). מלבד שלוש האלות - אתנה, ארטמיס והסטיה, אף אחד לא יכל להתנגד לקסמיה של אפרודיטה ("אך את לבב השלוש לפתות ולרמות לא יכלה"). אפרודיטה גרמה לזאוס, מלך האלים, לבגוד באשתו הרה ("את לבבו האדיר, אם היה לרצון לה, השיאה ותביאהו באפס עמל אל נשים בנות מותה, כי השכיחתו את הרה..."). כתוצאה מכך, זאוס התעצבן והעניש את אפרודיטה בכל שתתאהב בבן תמותה בשם אנחיסס ("זוס בלבה היא-עצמה עורר אז את מתק החשק, עם האדם כי תשכב בן-המותה, ולמען מהר חיש לא תנקה אף גם היא ממשכב האנוש..."). תחילה אפרודיטה משקרת לאהובה אנחיסס ואומרת לו כי היא בת אדם בדיוק כמוהו, אך בסופו של דבר היא מודה בפניו ואומרת כי היא אכן אלה ("...לא בת-אלים אנוכי, ועל מה לאלים תדמני?...יען אין פחד פן מני דבר-צער עדיך יגיע, גם לא משאר הברוכים, כי מאד האלים אהבוך"). בהמשך זאוס מתחרט על כך שגרם לאפרודיטה להתאהב בבן אדם ואוסר על אנחיסס להגיד שהילד הוא בן אלמוות כתוצאה מזיווג בן תמותה יחד עם אלה וכאשר ישאלו אותו מי אם הילד, לא יגיד שזוהי אכן אפרודיטה, אלא יגיד לדברי זאוס שהילד הוא בן לנימפה ("אם ישאלך בן-אדם מבני החלוף על הארץ, מי היא האם, שהרתה וילדה את בנך שאהבת-לו תענה ותאמר-וזכור!-את אשר אצווך: נימפה דומה לציץ-פרח-אומרים אנשים-ילדתו, מן הגרות פה בהר העומד מעטר עצי יער..."). בסיומו של ההמנון מופיעים דברי שבח וזיכרון לאלה ("...בך ההמנון החלותי, עתה אל אחר אעברה").
תיאור העלילה > תיאור העלילה על פי ההמנון הארוך השני

ההמנון פותח במילות שיבוח לאלה על יופייה ועל הקשר שלה לאי קיפרוס ("...זאת היפה, שבחלקה כל חומות האי קיפרוס נפלו..."). בהמשך מתוארת לידתה וקבלתה לאולימפוס ("על גלי-ים רב-שאון, שם ההורות קיבלוה באהב... עת אל בית-זוס גם למחול-האלים הנכסף תהלכנה"). בסיום ההמנון מופיעות מילות שיבוח לאלה, אשר גם בהן כמו בהמנון הקצר מופיע אותו נוסח הבא להלל את אפרודיטה ("...מתוקת-החיוך וצוהלת העין... אפס אני גם אותך ושירה גם אחרת אזכירה").
מוטיבים > חיים מול מוות

כאן נכנסים שני מצבים, כאשר הראשון עוסק בחיים לא מוגבלים מבחינת שנים אל מול חיים שיעצרו בבוא העת. אפרודיטה היא אלה, חייה אינם מוגבלים בזמן. היא התאהבה בבן אדם (אנחיסס) אשר יבוא יום וימות מזקנה. המצב השני הוא כאשר נפגש אנכיסס עם אפרודיטה, הוא ביקש שתעלה את מעמדו בטרויה עד אשר יגיע לגיל זקנה. זאוס ביקש שלא יספר על המפגש איתה לאף אחד ושהוא לא יפגע, אך הודיע לו שאם יספר על כך שבנו הוא הבן של האלה אפרודיטה, הוא ימות בטרם עת.
מוטיבים > אלים מול בני אדם

לאורך כל ההמנונות האלים נישאים זה לזה, אך אם הם רוצים להיות עם בני תמותה, הם משנים את דמותם למראה של בני אדם. בהמנון ההומרי לאפרודיטה ניתן להבחין כי כאשר זאוס גרם לאלה להתאהב בבן תמותה היא לא שינתה את המראה החיצוני שלה, ולכן גם זיהה מהר מאוד שהיא אלה או נימפה. יש לציין גם שזו הייתה בושה לאלים מסוימים לשכב עם בני תמותה, אך לא היו מסוגלים להתנגד לכך כאשר אפרודיטה הפעילה את קסמיה עליהם.
מוטיבים > מבוגר מול צעיר

זאוס העניש את האלה על בגידותיה באל היפסייטוס וגרם לה להתאהב בבן תמותה. אפרודיטה אכן מתאהבת באנחיסס, ושם לפי המראה שלה הוא מבין שהיא איננה בת תמותה כמותו, על אף שתחילה משקרת לו לגבי זהותה האמיתית. יש פה בעצם יחסי אהבה בין אלה בת אלמוות אשר תחייה לנצח לבין אדם בן תמותה שימות בעוד מספר שנים.
מוטיבים > מראה חיצוני

בשלושת ההמנונות לאלה קיימים מוטיבים חוזרים הקשורים למראה האלה מבחינה פיזית. היא מתוארת כאישה יפה וגבוהה, אשר אוהבת להתגנדר. נאמר עליה שהיא לובשת גלימת זהב ומתקשטת בעגילים ושרשראות יפים. אף לא אחד יכל לעמוד בפניה ונשבה ליופייה. בנוסף, יש האומרים כי לא הסתפקה ביופייה הרב, אלא שלבשה חגורה שסייעה לה עוד יותר בעניין הפיתוי. כך, אף לא אחד מלבד שלוש האלות אתנה, ארטמיס והסטיה לחלוטין לא היה יכול להתנגד לרצונותיה של האלה אפרודיטה.
מוטיבים > האהבה והתשוקה

בניגוד לאלות אחרות במיתולוגיה היוונית, אפרודיטה אף פעם לא נפלה לרצונותיו ותשוקותיו של גבר כלשהו אשר הייתה איתו במערכת זוגית. המיתולוגיה היוונית שופעת בסיפורים על מאהביה האלים ובני התמותה. כפי שכבר צוין, אף אחד מלבד שלוש אלות לא יכל להתנגד לתשוקותיו כאשר אפרודיטה מפעילה עליו את קסמיה.
תרגומים לעברית

תרגום לשלושת ההמנונים מופיע בשירים הומריים, בתרגום שלמה שפאן, ירושלים תשט"ז. תרגומים אלה התפרסמו גם בפרויקט בן-יהודה (ראו קישורים חיצוניים להלן).
תרגום להמנון הארוך הראשון (293 שורות) מופיע כנספח ב' בתרגומו של אהרן שבתאי לאיפיגניה באאוליס לאוריפידס (הוצאת שוקן, 1989, עמ' 140-150).
ראו גם

אפרודיטה
זאוס
הסטיה
דמטר
ארטמיס
המנונות הומריים
לקריאה נוספת

המנון לאפרודיטי / הומרוס (תל אביב : גזית, תרצ"ה)
ההמנונות ההומריים (ירושלים : חברה להוצאת ספרים על יד האוניברסיטה העברית, תש"ו)
שירים הומריים : המנונות ; אפיגרמות ; מלחמת הצפרדעים והעכברים (ירושלים : מוסד ביאליק, תשט"ז 1956)
Three Homeric hymns : to Apollo, Hermes, and Aphrodite : hymns 3, 4, and 5 / edited by Nicholas Richardson.
Cambridge, UK ; New York : Cambridge University Press, c2010.
Burkert Walter. Greek Religion. Harvard University Press, Reprint edition, 2006 The Homeric Hymns in The Online Medieval and Classical Library
הערות שוליים

↑  ההמנון הארוך השני לאפרודיטה - http://benyehuda.org/span/homeric11.html
↑  ההמנון הקצר לאפרודיטה (שורות 2–3) -http://benyehuda.org/span/homeric_minor.html
↑  ההמנון הקצר לאפרודיטה (שורות 4–5) - http://benyehuda.org/span/homeric_minor.html
↑  ההמנון הקצר לאפרודיטה (שורה 6) - http://benyehuda.org/span/homeric_minor.html
↑  ההמנון הראשון הארוך לאפרודיטה (שורות 5–6) - http://benyehuda.org/span/homeric05.html
↑  ההמנון הראשון הארוך לאפרודיטה (שורות 7–35) - http://benyehuda.org/span/homeric05.html
↑  ההמנון הראשון הארוך לאפרודיטה (שורות 36–42) - http://benyehuda.org/span/homeric05.html
↑  ההמנון הראשון הארוך לאפרודיטה (שורות 45–90) - http://benyehuda.org/span/homeric05.html
↑  ההמנון הראשון הארוך לאפרודיטה (שורות 91–195) - http://benyehuda.org/span/homeric05.html
↑  ההמנון הראשון הארוך לאפרודיטה (שורות 276–291) - http://benyehuda.org/span/homeric05.html
↑  ההמנון הראשון הארוך לאפרודיטה (שורות 292–293) - http://benyehuda.org/span/homeric05.html
↑  ההמנון הארוך השני לאפרודיטה (שורות 1–4) - http://benyehuda.org/span/homeric11.html
↑  ההמנון הארוך השני לאפרודיטה (שורות 5–18) - http://benyehuda.org/span/homeric11.html
↑  ההמנון הארוך השני לאפרודיטה (שורות 19–21) - http://benyehuda.org/span/homeric11.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4432302-5  VIAF: 190448855   WorldCat (עם VIAF): 190448855
האיש שנולד מחדש

| --- | --- |
כרזת הסרט בישראל
כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  The Revenant 
 בימוי:  אלחנדרו גונסלס איניאריטו 
 הופק בידי:  ארנון מילצ'ן סטיב גולין אלחנדרו גונסלס איניאריטו מרי פרנט קית' רדמון
 תסריט:  מארק סמית' אלחנדרו גונסלס איניאריטו מבוסס באופן חלקי על ספרו של מייקל פיונקי "The Revenant"
 עריכה:  סטיבן מיריונה
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו דיקפריו טום הארדי דונל גליסון ויל פולטר
 מוזיקה:  ריושי סקאמוטו אלווה נוטו
 צילום:  עמנואל לובצקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Regency Enterprises, RatPac-Dune Entertainment, פוקס המאה ה-20, Appian Way Productions, New Regency Productions, Anonymous Content, רטפק-דיון אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 2015 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  156 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (בשילוב צרפתית וניבים אינדיאניים)
 סוגה:  מערבון, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט מתח, סרט הישרדות, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  אמריקה הצפונית 
 תקופת התרחשות:  1823 
 תקציב:  135 מיליון דולר
 הכנסות:  533 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   revenant
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
האיש שנולד מחדש (באנגלית: The Revenant) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 2015 בבימויו של אלחנדרו גונסלס איניאריטו. הסרט מבוסס באופן חלקי על הביוגרפיה של הגיבור העממי האמריקאי יו גלאס (אנ') מאת מייקל פיונקי, העוקבת אחר מסע ההישרדות והנקמה של גלאס, שהותקף על ידי דוב גריזלי וננטש לבדו בשטח עוין על ידי עמיתיו. בסרט מככבים לאונרדו דיקפריו, טום הארדי, דונל גליסון וויל פולטר.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת ב-1823 בצפון ארצות הברית באזור הרי הרוקי ונהר ילוסטון. יו גלאס (לאונרדו דיקפריו) הוא חבר במשלחת ציידים וסוחרי פרוות, עמו נמצא הוק (פורסט גודלאק), בנו מרעייתו שנרצחה, אינדיאנית בת שבט הפוני. המחנה של הציידים מותקף בידי אינדיאנים משבט אריקרה, המונהגים על ידי צ'יף המחפש אחר בתו שנחטפה. הניצולים מהתקיפה נמלטים בסירה בנהר ומשם מוביל אותם גלאס הסייר דרך היער, כשהאינדיאנים דולקים אחריהם. גלאס מותקף על ידי דובת גריזלי ונפצע באורח קשה לפני שמצליח להרוג אותה. בתחילה החבורה נושאת את גלאס על אלונקה מאולתרת, אך לנוכח הקשיים והחשש לשלומם, שוקל מפקד המשלחת, קפטן אנדרו הנרי (דונל גליסון), להרוג את גלאס ולהמשיך בלעדיו. לבסוף מחליט הנרי, שהקבוצה תתפצל, שניים מהציידים - ג'ון פיצג'רלד (טום הארדי) וג'ים ברידג'ר (ויל פולטר) - מתנדבים להישאר עם גלאס ובנו (פורסט גודלאק) והשאר ממשיכים הלאה. כשברידג'ר מתרחק מהמחנה, פיצג'רלד מנסה לרצוח את גלאס חסר האונים עמו היה לו סכסוך קודם, וכשבנו מתערב ומנסה להגן על אביו, רוצח אותו פיצג'רלד מול עיניו של אביו המשותק והזועם. למחרת פיצג'רלד מספר לברידג'ר שהוק נעלם, האינדיאנים מתקרבים והם צריכים לברוח. הוא משליך את גלאס לקבר שחפר מראש, ברידג'ר מצטרף אליו לא לפני שהוא מבקש סליחה מגלאס ומשאיר לו מימייה. פיצג'רלד וברידג'ר חוברים למחנה, שם פיצג'רלד מספר לקפטן הנרי שגלאס מת מפציעתו והם קברו אותו באופן מכובד.
כשגלאס מתאושש הוא מתחיל במסע הישרדות. הוא פוגש בדרך אינדיאני בן שבט הפוני, האינדיאני מספר לו שמשפחתו נרצחה ושהוא בדרכו להתאחד עם בני שבטו, ומציין שאת הנקמה יש להשאיר לאל. האינדיאני מסייע לגלאס להחלים ולשרוד את איתני הטבע, עד שנרצח בידי קבוצת צרפתים, שמתברר שהיו אלו שחטפו את בת הצ'יף. גלאס מצליח לשחרר את בת הצ'יף, הורג מספר מחברי הכנופיה וגונב את אחד הסוסים. בזמן הימלטו נשמטת המימייה שהשאיר לו ברידג'ר.
אחד הצרפתים ששרד את ההתקפה מגיע למחנה הציידים ומציג בפניהם את המימייה. קפטן הנרי מוציא משלחת חיפוש בתקווה לאתר את הוק, שכן הם סבורים שאולי הוא הצליח לשרוד. למרבה הפתעתם הם מגלים דווקא את גלאס אותו חשבו למת, שמספר להם על מעשיו של פיצג'רלד. כשהם חוזרים למחנה מתברר שפיצג'רלד נמלט ושדד את כל הכסף של המשלחת. הנרי מחליט לרדוף אחרי פיצג'רלד וגלאס מתעקש להתלוות אליו למרות מצבו הבריאותי הירוד. פיצג'רלד מצליח לארוב לשניים ולהרוג את הנרי. לאחר מרדף ומאבק ממושך מצליח גלאס להכריע את פיצג'רלד. רגע לפני שהורגו חוזר גלאס על המשפט של ידידו האינדיאני, ש"הנקמה בידי האל", ומשליך את פיצג'רלד לנהר. פיצג'רלד נסחף עד לקבוצת האינדיאנים בראשות הצ'יף, שנוקם עבור גלאס את נקמתו. בהתקרבם אליו מבחין גלאס כי בת הצ'יף שהציל נמצאת עמם והם חולפים על פניו ללא פגע.
שחקנים

לאונרדו דיקפריו – יו גלאס, צייד וסייר אמריקאי
טום הארדי – ג'ון פיצג'רלד, עמיתו של גלאס לצייד והאנטגוניסט הראשי
דונל גליסון – קפטן אנדרו הנרי, ראש המשלחת
ויל פולטר – ג'ים ברידג'ר, עמיתו של גלאס למשלחת
פורסט גודלאק – הוק, בנו החצי-אינדיאני של גלאס
פול אנדרסון – אנדרסון
הפקה וצילום

מרבית צילומי הסרט התבצעו בקולומביה הבריטית ובאלברטה שבקנדה. צילומים נוספים נעשו באושואיה שבארגנטינה ובמונטנה בארצות הברית. במאי הסרט אלחנדרו גונסלס איניאריטו בחר לצלם את הסצנות בהתאם לסדר שלהם בעלילה ובאור טבעי בלבד, בחירה שהאריכה את תקופת הצילומים ויקרה את תקציב ההפקה מ-90 מיליון דולר מתוכננים לכ-135 מיליון דולר. ההפקה סבלה מעזיבת אנשי צוות לאור קשיים לוגיסטיים וקור מקפיא. כוכב הסרט לאונרדו דיקפריו ציין כי הצילומים היו מענים ומתישים והיה זה הסרט הקשה ביותר שעשה בחייו. הבמאי איניאריטו ציין כי עיקר ההתייקרות של הצילומים הייתה בשל כך שנאלצו לעבור מיקום מקנדה לארגנטינה, לאחר שלא היה מספיק שלג לצילומי הסצנות האחרונות.
הסרט כולל אלמנטים של שבירת הקיר הרביעי, בהם הבל פיהם של הדובה והגיבור מכסה את עדשות המצלמה והפניית המבט שלו היישר אליה.
יציאת הסרט נקבעה לחג המולד ב-25 בדצמבר 2015, בהפצה מוגבלת בארצות הברית, כך שהסרט יהיה זכאי להיכלל ברשימת המועמדים לפרסי האוסקר.
לקריאה נוספת

צחי כהן, לְמה דומה קולנוע? קריאות תרבותיות בקולנוע בן־זמננו, הוצאת כרמל, 2021, הפרק "נאבק בגופניותו", עמ' 118–121.
פיג'י

האיים ואיה וואיאסווה מחוברים על ידי שרטון, קבוצת יאסווה.
הרפובליקה של פיג'י (באנגלית: Republic of Fiji; בפיג'ית: Matanitu Tugalala o Viti; בהינדי: फिजी गणराज्य) היא מדינת איים הנמצאת בארכיפלג בדרום האוקיינוס השקט, מזרחית לוונואטו, צפונית מערבית לטונגה ודרומית לטובאלו.
היסטוריה

חפירות ארכאולוגיות מעלות עדויות להתיישבות בפיג'י כאלף שנה לפנה"ס. האירופאים הראשונים הגיעו לארכיפלג רק במאה ה-17.
האירופאי הראשון שגילה את פיג'י היה ההולנדי אבל טסמן בשנת 1643 בזמן שחיפש יבשה דרומית.
רק במאה ה-19 החלו המתיישבים הראשונים להגיע מאירופה (אשר הביאו סוחרים הודיים), והפכה לקולוניה של בריטניה בשנת 1874.
פיג'י קיבלה עצמאות בשנת 1970. בשנת 1987 התחוללו במדינה שתי הפיכות צבאיות. ההפיכה הראשונה הגיעה בגלל הדומיננטיות של הקהילה ההודית בממשלת פיג'י והשנייה שהגיעה ארבעה חודשים לאחר מכן נגד המונרכיות הבריטית. ישנם הרואים בשתי ההפיכות אירוע אחד שהחל ב-14 במאי והסתיים בסוף ההפיכה השנייה עם הכרזתה של פיג'י כ"הרפובליקה של פיג'י" ועשר שנים לאחר מכן כ"הרפובליקה של איי פיג'י".
בתחילת דצמבר 2006 אירעה הפיכה צבאית במדינה, כשראש הממשלה לייסניה קארסה הודח על ידי מפקד הצבא פרנק ביינימרמה.
בשנת 2018 האזור נפגע קשה מהציקלון ג'טה ובתים רבים נהרסו.
פוליטיקה

לאחר שקיבלה את עצמאותה מבריטניה בשנת 1970, הייתה פיג'י מונרכיה חוקתית כחלק מממלכות חבר העמים הבריטי, ואליזבת השנייה הוכרה כמלכת פיג'י. בשנת 1987, לאחר הפיכה, בוטלה המלוכה ופיג'י הוכרזה דמוקרטיה פרלמנטרית. החוקה הנוכחית התקבלה בשנת 1997 והבחירות האחרונות התקיימו לפיה בשנת 2006. מאוחר יותר ב-2006, הפיכה צבאית, הרביעית במספר מאז פיג'י נהייתה עצמאית, החליפה את השלטון בפועל למשטר צבאי. באפריל 2009 השעה הנשיא באותה עת, ג'וספה אילואילו, את החוקה לאחר שבית המשפט לערעורים של פיג'י קבע כי המנהיגות הצבאית של פיג'י אינה חוקית, ומינה מחדש את פרנק ביינימרמה (שהיה אחראי להפיכה) לראשה. מאוחר יותר ב-2009, אילואילו הוחלף כנשיא על ידי ראטו אפלי נאילטיקאו. ולאחר שנים של דחיות, בחירות דמוקרטיות נערכו ב-17 בספטמבר 2014, ומפלגת Fiji First של ביינימרמה זכתה ב-59.2% מהקולות. הבחירות אושרו על ידי משקיפים בין-לאומיים.
לפיג'י 13 נציגויות במדינות שונות.
בפברואר 2025 הודיע פיג'י כי בכוונתה לפתוח שגרירות חדשה בירושלים, בכך היא תהיה המדינה השביעית שהכירה בירושלים כבירת ישראל ותפתח בה שגרירות.
כלכלה

כלכלת פיג'י נשענת בעיקרה על חקלאות, כאשר הענף השני בחשיבותו הוא התיירות. בשנים האחרונות הוקמו מספר מפעלי טקסטיל שהצטרפו למפעלי המזון באי. בשנים האחרונות התרחב מגזר המסחר והשירותים, שמוקדו העיקרי בבירה סובה.
הענף החקלאי המרכזי הוא קנה הסוכר אשר על יצואו נשענת כלכלת המדינה מאז הרבע האחרון של המאה ה-19 כאשר חברת CSR האוסטרלית החלה לפעול בפיג'י בהזמנת השלטונות הקולוניאליים. עם קבלת העצמאות עברה השליטה לידי רשות הסוכר הממשלתית FSC. עיקר גידול הסוכר הוא באזורים המערביים של שני האיים הגדולים, ויטי לוו וונואה לוו, אזורים שבהם ישנה תקופת יובש מוגדרת המאפשרת לקנה הסוכר להגיע להבשלה עם ריכוז גבוה של סוכר בקנה. פיתוח תשתית תחבורתית באזורים אלה תרם רבות להתפתחות ענף התיירות, במיוחד מאז המחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20. מרבית בתי המלון מרוכזים במקביל לרצועת הסוכר.
הגידול המסחרי השני בחשיבותו, אך רחוק אחרי הסוכר, הוא היאנגונה (ידוע בשם קאוה בין איי האוקיינוס השקט).
חקלאות הכפר הפיג'יאני מתאפיינת בשיטת עיבוד מסורתית הנקראת חקלאות נדודים ומתבססת על מחזור שדות. הגידולים העיקריים הם גידולי שורש מסורתיים: טארו, יאם, קסאווה, קומרה (בטטה). בהשוואה, החקלאים ההודים בפיג'י נוקטים בעיבוד רציף של שטחי הקרקע העומדים לרשותם תוך שימוש בתשומות מתקדמות כולל דשנים.
גאוגרפיה

המדינה מורכבת מ-322 איים (מתוכם 106 איים מאוכלסים) ומעוד 522 איונים קטנים יותר. שני האיים החשובים ביותר הם ויטי לוו (Viti Levu) וונואה לוו (Vanua Levu). בירת פיג'י, סובה, נמצאת באי ויטי לוו, ואוכלוסייתה מונה כ־130,000 נפש. האיים הם הרריים, עם פסגות המגיעות עד לגובה 1,300 מטרים, ומכוסים ביערות טרופיים. ערים חשובות נוספות הן נאדי (Nadi) (שבה נמצא נמל התעופה הבין-לאומי) ולוטוקה (Lautoka). הערים החשובות באי וונואה לוו הן לאמבאסה (Labasa) וסאבוסאבו (Savusavu). עיר הבירה הראשונה של פיג'י הייתה לבוקה (Levuka) שבקבוצת איי לומאיויטי, כיום יעד תיירותי.
איים נוספים בפיג'י הם: האי השלישי בגודלו – טאבאוני (Taveuni) והרביעי בגודלו – קאנדאבו (Kadavu), קבוצת האיים ממנוקה (Mamanuca Islands) (בקרבת העיר נאנדי), קבוצת האיים יאסווה (Yasawa Islands), הנחשבים ליעד תיירותי, קבוצת האיים לומאיויטי (Lomaiviti), וקבוצת האיים המרוחקת לאו (Lau Islands).
איי רוטומה (Rotuma) הנמצאים כ-500 ק"מ צפונית לארכיפלג של פיג'י, כלולים אדמיניסטרטיבית במחוז המזרחי של פיג'י, אולם נהנים ממידה מסוימת של אוטונומיה בניהולם הפנימי, שכן תושביהם אינם מלנזים ותרבותם מיוחסת לתרבות הפולינזית.
דמוגרפיה

המאפיינים הדמוגרפיים של האוכלוסייה של פיג'י ידועים באמצעות מפקדים, אשר נערכים בדרך כלל במרווחים של עשר שנים, וכבר נותחו על ידי לשכות סטטיסטיות מאז שנת 1880. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של פיג'י (FBOS) ביצעה משימה זו מאז 1996, המפקד הראשון מאז קבלת עצמאות המדינה. המפקד של שנת 2007 מצא כי האוכלוסייה הקבועה של פיג'י עומדת על 837,000 איש. צפיפות האוכלוסייה באותה שנה הייתה 45.8 תושבים לקמ"ר, ותוחלת החיים הכללית בפיג'י הייתה 72.1 שנים. מאז שנת 1930 האוכלוסייה של פיג'י גדלה בשיעור של 1.1% לשנה. מאז שנת 1950, שיעור הילודה בפיג'י עולה ברציפות על שיעור התמותה בה. רוב האוכלוסייה בגיל 18–64. הגיל החציוני של האוכלוסייה היה 27.9, והיחס בין המינים מכלל האוכלוסייה היה 1.03 גברים לכל אישה.
ילידי האי הם תערובת של פולינזים ומלנזים, כתוצאה מההגירה המקורית לדרום האוקיינוס השקט לאורך זמן. אוכלוסיית הפיג'ים ממוצא הודי גדלה בקצב מהיר מ-61,000 אנשים שהובאו מהודו בין 1879 ל-1916 לעבודה בחקלאות. בנוסף על כך, אלפי הודים היגרו מרצון בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ויצרו את הליבה של כלכלת פיג'י.
נכון למפקד שנערך בשנת 2007, התפלגות הדתות היא:
נצרות (64.4%)
מתודיסטים (34.6%)
קתולים (9.1%)
פנטקוסטליסטים (5.7%)
אדוונטיסטים של היום השביעי (3.9%)
אנגליקנים (0.8%)
אחרים (10.4%)
הינדואיזם (27.9%)
אסלאם (6.3%)
חסרי דת (0.8%)
סיקיזם (0.3%)
בני דתות אחרות (0.3%)
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  דיווח מאת אנתוני האס, מעריב, 12 באוקטובר 1970
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  פיג'י: המועצה הצבאית תכהן כממשלה זמנית, חדשות, 19 במאי 1987
↑  פיג'י הוכרזה לרפובליקה, מעריב, 7 באוקטובר 1987
↑  סוכנויות הידיעות, פיג'י: הצבא תפס את השלטון, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2006
↑  יענקי פרבר, מדינה שביעית: פיג׳י תפתח שגרירות בירושלים, באתר בחדרי חרדים, 18 בפברואר 2025
| מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה • נורפוק |  |
| מלנזיה | איי מאלוקו ומערב גינאה החדשה (חלק מאינדונזיה) • איי שלמה • ונואטו • מזרח טימור  • פיג'י • פפואה גינאה החדשה • קלדוניה החדשה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים • איי מרשל • גואם • מיקרונזיה • נאורו • פלאו • קיריבטי |  |
| פולינזיה | איי קוק • הוואי • ואליס ופוטונה • טובאלו • טונגה • טוקלאו • ניואה • ניו זילנד • סמואה • אי הפסחא • סמואה האמריקנית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548068905171  BNE: XX456535  BnF: cb124573538 (data)  CiNii: DA1398880X  GND: 4017063-9  ISNI: 0000 0004 0556 6054  KulturNav: afdcc58f-f54f-4f51-b1f9-889160ac29f5  LCCN: n80049723  MusicBrainz: 031eba2b-79b5-3314-a14b-288407ad42ab  NARA: 10044435  NDL: 00563301  NKC: ge129141  NLA: 35724105  RERO: 02-A000062577  SUDOC: 033736561  Trove: 1059104  UKPARL: RJqahTmX  VIAF: 158167302   WorldCat (עם VIAF): 158167302 
מפת פיג'י
הסכם רפאלו (1922)

| --- | --- |
ראשי המשלחת הסובייטית ברפאלו
ראשי המשלחת הסובייטית ברפאלו
 חותמים:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, רפובליקת ויימאר 
 מקום יצירה:  רפאלו 
 תאריך יצירה:  16 באפריל 1922 
 
הסכם רַפָּאלוֹ הוא הסכם אשר נחתם ב-16 באפריל 1922 בין רוסיה לגרמניה בעיר האיטלקית רפאלו (Rapallo). עיקר ההסכם הוא הסדרה של היחסים בין המדינות, וכן שיתוף פעולה צבאי וכלכלי. בראש המשלחת הרוסית עמד גיאורגי צ'יצ'רין ובצד הגרמני מולו ישב ולטר רתנאו. לרוסיה הסובייטית זה היה הסכם ראשון עם מדינה אירופאית לאחר מספר שנות בידוד בזירה הבינלאומית.
ההסכם נחתם בחשאי, בזמן ועידת ג'נובה, והיה סימן לסיום בידודה של רוסיה הסובייטית בזירה הבינלאומית. ב-5 בנובמבר 1922 הורחב ההסכם לרפובליקות סובייטיות נוספות.
עיקרי ההסכם

שתי המדינות מכירות זו בזו הכרה דיפלומטית.
גרמניה מוותרת על תביעתה לקבל את רכוש הגרמנים ברוסיה.
רוסיה מוותרת על הפיצויים מגרמניה.
קיום יחסי מסחר על בסיס מעמד של מדינה מועדפת לכל אחת משתיהן אצל חברתה.
ועידת רפאלו

במקביל להסכם ג'נובה הגלוי, ועידת רפאלו הייתה סודית. בוועידה נפגשו נציגי גרמניה עם נציגי ברית המועצות והסכימו ביניהם על הקמת בתי חרושת לכלי נשק, גז רעיל ותחמושת לגרמניה בתמורה לכסף מצדה של גרמניה. המפגש התקיים על בסיס אינטרסים משותפים בין שתי המדינות בשבר שאחרי המלחמה (הסכם רפאלו). בין השאר הוסכם בין שתי המדינות כי קציני צבא גרמנים ישלחו לברית המועצות ויתאמנו שם יחד עם הצבא האדום, בשימוש בכלי נשק שנאסרו בשימוש על הגרמנים על פי חוזה ורסאי, וכי יוקמו בסיסי ניסוי למטוסים וטנקים על אדמת רוסיה (דוגמת בית הספר לטנקים בקאזאן). הדברים התבצעו מיד ונוצרה מערכת שלמה של דרכים שיעקפו את המגבלות על הצבא ותעשיית הנשק הגרמני. גם בגרמניה עצמה הוסבו בתי חרושת אזרחיים, במימון אנשי עסקים גרמניים אשר לא הסכימו עם המגבלות והתבוסה, לבתי חרושת המייצרים תחמושת ונשק עבור גרמניה. למעשה מדובר היה על מדינה ריבונית המסרבת לקבל על עצמה את הסעיפים ולקיים אותם, דבר שהקשה על יכולת האכיפה של בעלות הברית על גרמניה.
בראש המשלחת הגרמנית עמד שר השיקום של ממשלת גרמניה, ולטר רתנאו, יהודי משכיל ואיש תרבות, אשר תכנן את ההסכמים, כדי להציל את כלכלתה של גרמניה. רתנאו בחר לנהל ועידה זו דווקא עם ברית המועצות, בשל היחס הנוקשה של המדינות המנצחות האחרות כלפי גרמניה המובסת. צרפת ובריטניה לא אפשרו לגרמניה להתפתח ולעמוד על רגליים כלכליות כדי שתוכל לעמוד בהסכם ובאופן כללי הייתה נקמנות קיצונית, בעיקר מצד צרפת, כלפי גרמניה. רתנאו, למרות הקשר הפוליטי שלו, כמעט ונאלץ לחפש קשר כלכלי בקרב רוסיה הסובייטית. המניעים של הסכם רפאלו לא היו צבאיים אלא כלכליים. הצבא ניצל זאת לטובתו משום שהוא פעל כמעט במנותק מהרפובליקה. למעשה היו אלה שני גופים אשר היו בשתי עמדות שונות.
חודשיים לאחר החתימה על ההסכם נרצח רתנאו ברחוב על ידי לאומנים גרמנים מהימין הקיצוני, מכיוון שהיה יהודי ומכיוון שנאמר להם כי הוא מוכר את גרמניה לרוסיה הסובייטית – הבולשביקים. הרצח זעזע את גרמניה עד היסוד. הלם עבר בחברה הגרמנית, להוציא את הקבוצות הקיצוניות אשר שנאו את הרפובליקה. רתנאו היה איש נערץ במיוחד על הציבור הגרמני, על כן היה זה רגע של אחדות רפובליקנית בין כל הכוחות הפוליטיים והנאורים, בתמיכה בממשלה הנאבקת להחזיר את גרמניה לחיים מסודרים ולהעמידה על רגליה. רגע התלכדות זה היה קצר עקב סערת האירועים ומשום שגרמניה הייתה רווית רציחות פוליטיות. השבר של רתנאו היה רגע קשה לרפובליקה אשר התלכדה מיד אחריו – אולם השלכותיו נמוגו ואיבדו את המשמעויות הפוליטיות שלו.
OpenSUSE

| --- | --- |


openSUSE Leap 15.1 עם שולחן העבודה KDE
 מפתח:  פרויקט openSUSE
 משפחה:  מערכת הפעלה דמוית יוניקס (במקור התבסס על סוזה לינוקס)
 מודל קוד:  Desktop, workstation, server, development
 מחזור חיים:  אוקטובר 2005 – הווה (כ־19 שנים) 
 גרסה אחרונה:  Leap 15.6 ב־12 ביוני 2024
 סוג גרעין:  לינוקס (ליבה)
 סוג רישיון:  קוד פתוח
 מצב עבודה:  עדכני
 מנהל חבילות:  ZYpp 
 סביבת שולחן עבודה:  GNOME, XFCE, או KDE Plasma 5 (ניתן לבחירה במהלך ההתקנה)
 מבוססת על:  סוזה לינוקס 
 פלטפורמות:  x86-64, IBM System/390, PowerPC, ARM, Intel P6 
 אתר אינטרנט:  https://www.opensuse.org 
 
openSUSE, לשעבר SUSE Linux ו־SuSE Linux Professional, היא הפצת לינוקס המפותחת על ידי חברת SUSE Linux וחברות אחרות. במערכת נעשה שימוש נרחב ברחבי העולם. התמקדות הפיתוח שלה הוא יצירת כלי קוד-פתוח שמישים עבור מפתחי תוכנות ומנהלי מערכות, תוך מתן שולחן עבודה נוח וסביבת שרת עשירה.
המהדורה הקהילתית הראשונית, הייתה גרסת בטא של לינוקס SUSE 10.0. הגרסה היציבה הנוכחית היא openSUSE Leap 15.1. בין השאר בפרויקט יש גם גרסה של הפצה מתגלגלת שנקראת openSUSE Tumbleweed, אשר מתעדכנת עם חבילות בדוקות ויציבות. והפצה זו מבוססת על בסיס הקוד בשם 'Factory'. כלים ויישומים אחרים הקשורים לפרויקט openSUSE הם YaST, Open Build Service, openQA, Snapper, Machinery, Portus ו־Kiwi.
openSUSE נוצרה על ידי חברת Novell לאחר רכישת לינוקס סוזה עבור 210 מיליון דולר ב־4 בנובמבר 2003.
דרישות מערכת

על פי אתר ההפצה, דרישות המערכת הן:
מעבד פנטיום 4 במהירות 1.6 GHz לפחות (מומלץ להשתמש במעבד זה במהירות 2.4 GHz ומעלה או מעבד המקביל לו).
זיכרון RAM בנפח 1 GB לפחות (מומלץ להשתמש ב-2 GB).
3 GB פנויים בדיסק הקשיח עבור התקנה ללא סביבת שולחן עבודה, 5 GB עבור התקנה עם סביבת שולחן עבודה.
כרטיס קול או כרטיס גרפי מודרני ושימוש במסך ברזולוציה של לפחות 800x600 (מומלץ להשתמש ברזולוציה 1024x768 ומעלה).
ראו גם

רשימת הפצות לינוקס
הערות שוליים

↑  "openSUSE - Portal:Distribution". נבדק ב-9 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דרישות חומרה, מתוך אתר ההפצה