stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאליקה סולי
קריירה

בגיל 19, סולי כיכבה בתפקיד הראשי בסרט Le Retour d'un aventurier של היוצר הניז'רי מוסטפא אל-אסאן, שיצא בשנת 1966. לאחר מכן היא כיכבה בסרטים רבים של השחקן והבמאי הניז'רי אומארו גאנדא, כגון Cabascabo בשנת 1968, Le Wazzou Polygame בשנת 1971, Saïtane בשנת 1972, ו-L'Exilé בשנת 1980. בנוסף, הופיעה בשנת 1972 בסרט Women Cars Villas Money של אל-אסאן, בשנת 1983 בסרט Petanqui של הבמאי האיווארי יאו קוזולוה, ובשנת 1983 בסרט Aube Noire של דג'ינגאריי מאיגה.
סולי הייתה שחקנית הקולנוע המקצועית הראשונה מאזור אפריקה שמדרום לסהרה. עקב העושר והתהילה שלה, סולי הייתה ידועה לשמצה עקב התנהגות ציבורית שנחשבה בזמנה לפרובוקטיבית, כמו לבישת מכנסיים. למרות ההצלחה הראשונית שלה, תעשיית הקולנוע בניז'ר התדרדרה לאחר שנות ה-80, מה שלא איפשר לה להרוויח מהקריירה שלה. בין השנים 1978–1985 סולי עבדה במשרד הרדיו והטלוויזיה של ניז'ר. בשנת 1989 היא ניסתה לחזור לקולנוע דרך הסרט Mami Watta של מוסטפא דיופ, אך הסרט לא צלח. בשנות ה-90, סולי זכתה להערכה על חייה ועבודתה בצורת אותות מניז'ר וממדינות זרות. כמו כן, היוצר הניז'רי ג'ין-פייר קאבה צילם סרט תיעודי בשם Zalika המספר על חייה.
בשנת 2004, הבמאית והכותבת הניז'רית ראהמאתו כייתא צילמה סרט תיעודי בשם Al'lessi... An African Actress שתיאר את חייה של סולי. בזמן שכייתא יצרה את הסרט, בשנת 1998, סולי וארבעת ילדיה חיו בניאמיי בבית בעל שני חדרים, ללא אוכל או מים. הסרט נגמר עם המידע ששנתיים לאחר שצולמה סולי נאלצה להגר ועבדה כעוזרת בית באירופה.
סולי נחשבה לאחת השחקניות החלוצות של הקולנוע האפריקאי.
נפטרה ב-27 ביולי 2021.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Abdourahmane Idrissa; Samuel Decalo (2012). "Souley, Zalika". Historical Dictionary of Niger. Scarecrow Press. p. 418. ISBN 978-0-8108-7090-1.
1 2  Badoe, Yaba (2005). "Women at Ouagadougou: Yaba Badoe talks to three women directors at this year's Fespaco" (PDF). African Gender Institute.
↑  Regnier, Isabelle (16 בנובמבר 2010). ""Al'lèèssi" : le destin d'une actrice africaine" ["Al'lèèssi": the fate of an African actress]. Le Monde (בצרפתית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gbadamassi, Falila (15 בנובמבר 2019). "Les comédiennes africaines ont désormais leur association après une assemblée historique en Côte d'Ivoire" [לשחקניות אפריקאיות יש את האגודה שלהן לאחר אסיפה היסטורית בחוף השנהב] (בצרפתית). France Info. Cette assemblée et cette 8e édition du Festilag ont été l'occasion de rendre hommage aux actrices pionnières du cinéma africain [...] la Nigérienne Zalika Souley [האסיפה הזו והמהדורה השמינית הזו של Festilag היו הזדמנות להוקיר את השחקניות החלוצות של הקולנוע האפריקאי [...] זאליקה סולי הניגרית.] {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zalika Souley, doyenne of African cinema, dies at 74, WION, ‏29 ביולי 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb158124946 (data)  ISNI: 0000 0000 4700 5459  LCCN: no2006117915  SUDOC: 143146831  VIAF: 58845565   WorldCat (עם VIAF): 58845565
התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית

העמוד הראשון של התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית
העמוד השני של התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית הוא תיקון לחוקה האמריקאית, אשר בא לפתור את הסוגיה של מינוי סגן נשיא במקרה שמשרה זו התפנתה באמצע הקדנציה, וכן את הסוגיה של העברת סמכויות הנשיא לסגנו במקרה שנבצר ממנו, דרך ארעי, למלא את תפקידו. התיקון נכנס לתוקף בשנת 1967.
היסטוריה

התיקון בא לענות על מספר סוגיות, שהחוקה המקורית לא עסקה בהן ושעלו במרוצת השנים. כך, למשל, החוקה לא פירטה את מעמדו של סגן-נשיא המקבל את סמכויות ותפקידי הנשיא לאחר מותו של הנשיא, התפטרותו או הדחתו. בשנת 1841 נפתרה לראשונה בעיה זו באמצעות תקדים שנקבע בידי ג'ון טיילר, שירש את ויליאם הנרי הריסון: טיילר הושבע לתפקיד כנשיא לכל דבר ועניין, ולא כנשיא בפועל, אך היו פרשנים שסברו כי אין זה נכון.
בעיות נוספות הן מינוי סגן הנשיא בעת שפקעה כהונתו של סגן הנשיא טרם זמנה, ומילוי תפקיד הנשיא בעת שנבצר ממנו למלא את תפקידו. בעיה זו לא הייתה אקוטית במיוחד במאה ה-19, שבה הנשיא לא היה בעל ההשפעה שיש לו כיום, אך בימינו, שבהם נשיא ארצות הברית הוא מהתפקידים החשובים בעולם, לא נראה סביר לאפשר מצב של אי-ודאות במקרה שנבצר ממנו למלא את תפקידו.
כדי לפתור את כל הבעיות הנ"ל, הוצע ב-6 בינואר 1965 בסנאט של ארצות הברית מה שהיה עתיד להיות התיקון ה-25 לחוקה. ב-19 בפברואר הסנאט אישר את ההצעה, והעבירה לבית הנבחרים, אשר הכניס בהצעה מספר שינויים ואישר את הנוסח המתוקן ב-13 באפריל. ועדה משותפת של שני בתי הקונגרס התכנסה על-מנת לדון בשינויים שהוצעו, וב-6 ביולי ההצעה, על תיקוני בית הנבחרים, אושרה פעם נוספת בסנאט והוצעה למדינות השונות.
ב-10 בפברואר 1967 אישרו מינסוטה ונבדה את ההצעה, והיו בכך למדינות ה-37 וה-38 לאשרה. בכך הפכה ההצעה לתיקון מהתיקונים לחוקת ארצות הברית.
מאז חוקק, נעשה בתיקון שימוש ארבע פעמים בלבד: לשם מינוי ג'רלד פורד כסגנו של ניקסון ב-1973, לשם מינוי נלסון רוקפלר כסגנו של פורד לאחר שהלה ירש את ניקסון, ולשם מינוי ג'ורג' הרברט ווקר בוש וריצ'רד צ'ייני כממלאי-מקום זמניים של רונלד רייגן (ב-13 ביולי 1985) וג'ורג' ווקר בוש (ב-29 ביוני 2002) בהתאמה, בשעה שהם עברו קולונוסקופיה.
ראו גם

סדר הירושה של נשיא ארצות הברית
התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית

התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית הוא התיקון אשר מאפשר למחוז קולומביה לשלוח נציגים לחבר האלקטורים הבוחר את הנשיא ואת סגן הנשיא.
התיקון > מקור

Section 1
The District constituting the seat of Government of the United States shall appoint in such manner as the Congress may direct:
A number of electors of President and Vice President equal to the whole number of Senators and Representatives in Congress to which the District would be entitled if it were a State, but in no event more than the least populous State; they shall be in addition to those appointed by the States, but they shall be considered, for the purposes of the election of President and Vice President, to be electors appointed by a State; and they shall meet in the District and perform such duties as provided by the twelfth article of amendment.
Section 2
The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.
התיקון > תרגום

סעיף 1
סעיף 2
התיקון > מהות

התיקון מתיר למחוז קולומביה לשלוח צירים שווי-זכויות למועצת האלקטורים כאילו היה מדינה מן המדינות; ברם, הוא אינו הופך את המחוז למדינה ואינו מעניק לו נציגות בבית הנבחרים או בסנאט.
כמו כן, התיקון מגביל את נציגותו של המחוז: הוא אינו יכול לשלוח יותר נציגים למועצת האלקטורים מאשר המדינה הכי פחות מאוכלסת. דבר זה גרם לכך, שבין השנים 1964 ל-1980, אף על פי שהמחוז היה זכאי לשלוח למועצת האלקטורים 4 נציגים אילו היה מדינה מן המניין, הוא יכול היה לשלוח רק שלושה, כי זה היה המינימום. אולם, החל משנת 1980 המחוז היה זכאי לשלוח שלושה נציגים בלבד למועצה בין כך ובין כך.
תולדות

במקור, מחוז קולומביה תוכנן להיות כמקום מושבה של ממשלת ארצות הברית ותו לא, ולכן לא ניתן לו מעמד של מדינה. אך במרוצת הזמנים אוכלוסייתו גדלה עד כדי כך שבשנת 1960 הוא היה מאוכלס יותר מאשר 13 ממדינות ארצות הברית. התיקון נועד לפתור את הבעיה, שלמחוז מאוכלס לפחות כמו מדינה מן המדינות, או אף יותר, אין ייצוג הולם בבחירת ראשי המדינה. הוא הוצע על ידי הקונגרס ב-17 ביוני 1960 ואושר ב-29 במרץ 1961.
וביום השלישי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  משה איבגי
 הופק בידי:  חיליק מיכאלי, אברהם פרחי, תמי ליאון
 תסריט:  משה איבגי בשיתוף עם אסתר נמדר, ורד פוסט
 עריכה:  זוהר סלע
 שחקנים ראשיים:  הילה פלדמן שרון אלכסנדר אפרת בן צור עלית קרייז גל סלומון איצ'ו אביטל משה איבגי כרמית מסילתי-קפלן לימור גולדשטיין
 מוזיקה:  ישי אדר
 צילום:  יורם מילוא
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  אפריל 2011
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
וביום השלישי הוא סרט הביכורים של משה איבגי כבמאי קולנוע, שיצא להקרנה בבתי הקולנוע באפריל 2011.
עלילה

הסרט מתרחש ברובו בתל אביב, המתוארת כעיר שטופת מרמה, חטאים, זימה ואלימות. הסרט מתאר סיפורים מקבילים על חייהן של דמויות שונות. במהלך הסרט הסיפורים מצטלבים ולעיתים נפגשים זה עם זה.
הסרט נפתח בבר מצווה של פז, בנה של ענת כהן (כרמית מסילתי-קפלן), חוקרת משטרה. אילנה (אפרת בן צור), אחותה של ענת כהן, מגלה שיעמום בחיי נישואיה ואדישות כלפי בעלה שלומי (איצ'ו אביטל). אילנה פוגשת בבר המצווה את גדעון בר (שרון אלכסנדר), מנהל להקת החתונות ומתפתח ביניהם רומן.
מיכל (הילה פלדמן) היא נערת ליווי בשם הבדוי לורן, שמגשימה פנטזיות ביזאריות של לקוחותיה וסובלת מהפרעות אכילה. כשהיא סועדת את עמליה (חגית דסברג), אימה הגוססת בבית החולים נחשף סוד אפל מעברה, שמסביר את חייה הלא שלמים. אחר-כך היא מגלה על עצמה סוד אחר, נעים.
אלישע (משה איבגי) הוא בעל פאב, שיום אחד יוצא מהפאב שלו, פוגעת בו מכונית, מתוכה יוצאים שני גברים שמתחילים להרביץ לו עם קלשונים, בטענה שניסה לאנוס את אימם הקשישה, שיושבת באותה עת במכונית.
שרה (עלית קרייז) היא חוקרת מס הכנסה קשוחה ורודפת צדק. היא מנהלת חקירה נגד הרב אפללו המפורסם מנתיבות, שידוע בתור צדיק ועושה ניסים. אפללו מחזיק בחשבון הבנק הפרטי שלו 100 מיליון שקל, בלי ששילם עליהם מס. מסתבר שהבוס שלה עזרא (סיני פתר) והרב עושים יד אחת במעשה.
גורן עצמון (עמי ויינברג), הבעלים של חברת נפט ישראל, רוצה לרוץ לראשות הממשלה. מאחורי החזות המכובדת הוא מעלים הכנסות של 800 מיליון שקל ומנהל חיי הוללות עם רעייתו פנינה (לימור גולדשטיין).
ניקול (גל סלמון), היא נערה, שמגיעה בטרמפ עם שרה, חוקרת המס מאופקים, למקום מגוריה בתל אביב. היא נוסעת כדי להיפרד ממייקל (ישי גולן) אהובה האמריקאי, שטס לארצות הברית, ומבטיח להתחתן איתה כשישוב.
הסרט מסתיים בהתקפת טילים על ישראל.
אודות הסרט

משה איבגי עבד על הסרט כחמש עשרה שנה, עד שרעיונו קרם עור וגידים: כתיבת התסריט, חיפוש המשקיעים, ותהליך ההפקה, עד ליציאת הסרט לאקרנים. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, יולי 2010. הוא יצא לבתי הקולנוע בישראל באפריל 2011 וזכה להצלחה מועטה בקרב הקהל ולביקורות מעורבות. הסרט היה מועמד לחמישה פרס אופיר, אך לא זכה.
פרסים ופסטיבלים

הסרט השתתף בתחרות פרס אופיר 2010 והיה מועמד לשישה פרסים, אך לא זכה באף אחד מהם:
משה איבגי – מועמד בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר
הילה פלדמן – מועמדת בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר
אפרת בן צור – מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר
יורם מילוא – קטגורית הצילום הטוב ביותר
זוהר סלע – קטגורית העריכה הטובה ביותר
ישי אדר – קטגורית המוזיקה הטובה ביותר
פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2010, בו זכו במשותף הילה פלדמן, עלית קרייז, אפרת בן צור וגל סלמון.
הבחירה הרשמית בפסטיבל פוסאן
השחקנים

| שם בסרט | תפקיד בסרט | שם השחקן |
| --- | --- | --- |
| ענת כהן | חוקרת משטרה ואחותה של אילנה | כרמית מסילתי-קפלן |
| אילנה | אשתו של שלומי, להם ביחד שתי בנות ואחותה של ענת כהן | אפרת בן-צור |
| שלומי | בעלה של אילנה, להם ביחד שתי בנות | איצ'ו אביטל |
| גדעון בר | זמר ומנהל להקת חתונות | שרון אלכסנדר |
| אלישע | בעל פאב | משה איבגי |
| מיכל (שם אמיתי), לורן (שם מקצועי) | נערת ליווי | הילה פלדמן |
| עמליה | אימה של מיכל | חגית דסברג |
| ניקול | נערה מאופקים שמנהלת רומן עם מייקל | גל סלומון |
| מייקל | אמריקאי, מנהל רומן עם ניקול | ישי גולן |
| שרה | חוקרת מס הכנסה | עלית קרייז |
| עזרא | מנהל במס הכנסה, הבוס של שרה | סיני פתר |
| גורן עצמון | הבעלים של חברת נפט ישראל ומתמודד לראשות הממשלה | עמי ויינברג |
| פנינה | זוגתו של גורן עצמון | לימור גולדשטיין |
הערות שוליים

↑  דנה שוופי, בתפקיד הבמאי: איבגי, באתר הארץ, 1 ביוני 2009
↑  אורי קליין, סיכום פסטיבל הקולנוע בירושלים: נאמן למקור וחופשי לגמרי, באתר הארץ, 19 ביולי 2010
↑  עכבר העיר, הוכרזו הסרטים המתמודדים בטקס פרסי אופיר, באתר הארץ, 27 ביולי 2010
התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית

מגילת הזכויות האמריקאית, הכוללת את התיקון הרביעי לחוקה
התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Fourth Amendment) הוא חלק ממגילת הזכויות שבחוקת ארצות הברית. התיקון מגן מפני חיפוש, פריצה או תפיסה שרירותיים על ידי השלטון.
לפי התיקון, לכל אדם יש זכות לפרטיות בגופו וברכושו ועל כן חיפוש בהם חייב להיעשות רק על סמך מידע מבוסס. חיפוש גופני או חיפוש בביתו ורכושו של אדם יתאפשרו בצו בית משפט, על סמך הצהרה של מבקש הצו, למעט מספר מצבים מוגדרים בהם ניתן לבצע חיפוש ללא צו, למשל, כאשר שוטר עוצר חשוד, הוא רשאי לבצע בדיקה גופנית, או כאשר יש חשש סביר לכך שהחשוד עומד להשמיד ראיות - ניתן לפרוץ לביתו לשם מניעת הפעולה.
תוכן התיקון > מקור

The right of the people to be secure in their persons, houses, papers, and effects, against unreasonable searches and seizures, shall not be violated, and no Warrants shall issue, but upon probable cause, supported by Oath or affirmation, and particularly describing the place to be searched, and the persons or things to be seized.
היסטוריה

הטקסט המקורי של החוקה יצר התנגדות כיוון שלא נתן ערבונות מספקים לחירות אזרחית. ולכן התיקון הרביעי לחוקה יחד עם שאר התיקונים במגילת הזכויות הוצעו לקונגרס ב-1789. תהליך אימוץ השינויים הסתיים ב-15 בדצמבר 1791.
בשנת 2009 חשף ממשל אובמה כי לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שבמהלכם הותקפו מרכז הסחר העולמי ובניין הפנטגון על ידי מחבלים מארגון אל-קאעידה, נתן הנשיא ג'ורג' ווקר בוש יד חופשית לכוחות הביטחון האמריקנים להיכנס לבתיהם של אזרחי המדינה וזאת ללא צו חיפוש רשמי.
מטרתו של בוש בפעולות אלו הייתה לבדוק האם וכיצד אפשר לעקוף את זכויות התושבים כדי שכוחות הביטחון יוכלו לפעול במהירות וביעילות[דרוש מקור].
ביוני 2014 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית, פה אחד, כי התיקון הרביעי חל גם על מידע דיגיטלי, וכי אסור לבצע במכשיר כזה חיפוש ללא צו של בית משפט, אלא במקרים חריגים בהתאם לסייגים לתיקון הרביעי.
ראו גם

חוק הפטריוט
הערות שוליים

↑  Riley v. California, June 25, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601310805171  BnF: cb17957544d (data)  GND: 4522618-0  LCCN: n82084355  VIAF: 182664189   WorldCat (עם VIAF): 182664189
התומר

שער קטלוג "התערוכה האמנותית הראשונה" (1920) בהשתתפות קבוצת "התומר".
"התומר" (בכתיב חסר, שהיה מקובל בזמנו: התֹמר) הוא שמה של קבוצת אמנים שפעלה בשנת 1920 בתל אביב-יפו. חבריה היו מן הראשונים שתמכו באמנות מודרניסטית בארץ-ישראל.
הקבוצה הוקמה כקואופרטיב על ידי האספן יעקב פרמן וכללה את האמנים יצחק פרנקל פרנל, הפסל ליב הלפרין, מרים חד גדיא, יהודית ויוסף קונסטנטינובסקי (לימים קונסטנט). היא נתמכה על ידי "משרד העבודה של הפועל הצעיר" ביפו. הקואופרטיב ביקש להתפרנס מעיטור בניינים ומכירת יצירות אמנות אולם בעקבות מיעוט ההזמנות עסקו בעיקר בעיטור כלי קרמיקה ובהקמת בית ספר לאמנות ביפו.
הקבוצה הציגה מעבודותיה ב"תערוכה האמנותית הראשונה" שארגנו פרמן וקונסטנט בהגימנסיה העברית "הרצליה". התערוכה הוצגה למשך שבוע ימים משום שבאותה עת פרצו מאורעות תר"פ.
לקריאה נוספת

דונר, בתיה, מאוסף פרמן למוזיאון תל אביב, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2002.
הערות שוליים

↑  Alek D. Epstein, Hagai Sasson, Moshe Castel Museum holds exhibit on art of Isaac Alexander Frenkel, The Jerusalem Post, ‏9 September 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'ראר דה וקולר

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1918 פריז, צרפת 
 פטירה:  7 באוקטובר 1995 (בגיל 77) אוסטין, ארצות הברית 
 מדינה:  צרפת, ארצות הברית 
 השכלה:  הפקולטה למדעים של פריז  סורבון 
 מעסיק:  אוניברסיטת טקסס באוסטין, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת הרווארד, Mount Stromlo Observatory 
 בן או בת זוג:  Antoinette de Vaucouleurs 
 פרסים והוקרה:  פרס פייר ז'נסן (1988)  הרצאת הנרי נוריס ראסל (1988)  מדליית הרשל (1980) 
 
ז'ראר דה וקולר (בצרפתית: Gérard Henri de Vaucouleurs; 25 באפריל 1918, פריז - 7 באוקטובר 1995, אוסטין) היה אסטרונום צרפתי, שפעל שנים רבות בארצות הברית. פיתח סיווג מורפולוגי של גלקסיות.
חייו

ז'ראר דה וקולר נולד בפריז ובשנת 1939 סיים את סורבון. בשנים 1945–1950 הוא עבד במכון האסטרופיזי בפריז. לאחר מכך הוא עבר באוסטרליה, מצפה הכוכבים לוול, מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד ומשנת 1960 באוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנת 1965 קודם לדרגת פרופסור.
בין המחקריו הראשונים היה חקר מאדים. בשנת 1959, אחרי ביצוע מספר תצפיות בלה הוגא, הוא העריך שטמפרטורת האטמוספירה של מאדים בחלקיו העליונים היא בין 210–300 מעלות קלווין.
הוא עבד על סיווג מורפולוגי של גלקסיות ופרסם את התוצאות בשנת 1959. בסך הכל הוא פרסם שלושה קטלוגים של גלקסיות.
על מחקריו הוענקו לו מספר פרסים בינלאומיים. הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ונוס

ערך זה עוסק באלה רומית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תפקיד:  אלת האהבה, היופי, התשוקה, המין, הפוריות, השגשוג והניצחון
 תרבות:  מיתולוגיה רומית
 אלים מקבילים:  אפרודיטה, Turan
 בן או בת זוג:  וולקן
 צאצאים:  איניאס, קופידון
 
"הולדת ונוס" - סנדרו בוטיצ'לי
ונוס (בלטינית: Venus) היא אלת האהבה, היופי, התשוקה, המין, הפוריות, השגשוג והניצחון במיתולוגיה הרומית. בתקופה הקלאסית היא הוקבלה לאפרודיטה, אלת האהבה והיופי היוונית. בלועזית קרוי כוכב הלכת נוגה על שמה. השם ונוס נובע מן המילה הלטינית Venia שפירושה חסד אלוהי.
בתרבות

ונוס הייתה אחת מתריסר האלים החשובים של רומא הנקראים דיאי קונסטנס: יופיטר, יונו, מינרווה, וסטה, קרס, דיאנה, מרס, מרקוריוס, נפטון, וולקן ואפולו. אלים אלו מקבילים לשנים עשר האלים האולימפיים של יוון העתיקה. למרות הקשר ההדוק ליוון היו האלים הרומים שונים למדי ממקביליהם היוונים, בייחוד לפני התקופה הקלאסית. ונוס, למשל, הייתה אלת אביב, גינות, כרמים ובוסתנים ולא הייתה קשורה ליופי, אהבה ומיניות. היא הייתה במקורה רוח המשגיחה על הירקות ומבטיחה את פריונם, ונהפכה לאלה של ממש רק עם זיהויה עם האלה היוונית אפרודיטה.
הרומאים חגגו לכבוד ונוס שלוש חגיגות יין (וינליה (אנ')) בשנה: וינליה רוסטיקה ("פסטיבל היין הכפרי"), וינליה אורבנה ("פסטיבל היין העירוני") וכן וינליה פריורה ("פסטיבל היין הראשון", נקרא כך משום שנערך מוקדם בשנה, באפריל). חגיגה חשובה נוספת לכבודה של ונוס נקראה ונרליה (אנ').
על פי האיניאדה של ורגיליוס, ונוס היא אמו של הגיבור איניאס, הנחשב לאבי הרומאים. משום כך נחשבה ונוס לאם הרומאים ולפטרונית העיר רומא. נבנו לכבודה מקדשים בכל רחבי רומא. המפורסמים שבהם ניצבו בגבעת הקפיטולין ובקולוסיאום. יוליוס קיסר קרא לה "ונוס ויקטריקס", כלומר "ונוס המנצחת" וערך לכבודה חגיגה שנתית, מפני שהאמין שהיא מסייעת לניצחונות האימפריה במלחמותיה. גם קיסרים אחרים כמו אוגוסטוס וכמו אדריאנוס אימצו אותה כאלה הפטרונית שלהם.
באמנות של תקופת הרנסאנס, שניסתה להחיות מוטיבים וערכים קלאסיים, מתוארת ונוס בדמותה של מקבילתה היוונית אפרודיטה, כלומר כאלת האהבה. גם בתקופה הרומנטית ניתן למצוא ציורים ופסלים רבים מספור של ונוס, המציגים למעשה את המיתוסים של אפרודיטה. המוטיב האמנותי הנפוץ ביותר בהקשר זה הוא לידתה של ונוס מן הים.
משמה נגזר הביטוי "מחלות ונריות" לציון מחלות מין.
במיתולוגיה ובספרות

כמו ברוב האלים והאלות הגדולים במיתולוגיה הרומית, המושג הספרותי של ונוס מעוצב בהשאלות מבד שלם מהמיתולוגיה היוונית הספרותית של מקבילתה, אפרודיטה, אך עם חריגים משמעותיים. במיתולוגיה לטינית כלשהי, קופידון היה בנם של ונוס ומרס, אל המלחמה. בזמנים אחרים, או במיתוסים ותאולוגיות מקבילות, ונוס נחשבה כבת זוגו של וולקן או כאמו של "הקופידון השני", אביו של מרקוריוס. ורגיליוס, כמחמאה לפטרונו אוגוסטוס וליוליים, מייפה קשר קיים בין ונוס, שיוליוס קיסר אימץ תמונה שלה למגן שלו, לבין הנסיך הטרויאני איניאס, פליט מהשמדתה של טרויה ובסופו של דבר אביו הקדמון של העם הרומי. איניאס של ורגיליוס מודרך ללאטיום על ידי ונוס בצורתה השמימית, כוכב הבוקר, זורח לפניו בבהירות בשמי אור היום; הרבה יותר מאוחר, היא מרימה את נשמתו של קיסר לגן עדן. ב"פסטיבלים" של אובידיוס הגיעה ונוס לרומא כי היא "העדיפה להעריץ אותה בעיר צאצאיה". בתיאור הפואטי של ורגיליוס על ניצחונו של אוקטביאנוס בקרב אקטיום, הקיסר העתידי קשור לונוס, נפטון ומינרווה. יריביו של אוקטביאנוס, אנטוניוס, קלאופטרה והמצרים, בסיוע אלים מצריים מוזרים ולא מועילים כמו אנוביס "הנובח", מפסידים בקרב.
ביאורים

↑  קיקרו, על טבע האלים, 3.59 - 3.60; "ונוס הראשונה היא בתם של השמיים והיום; ראיתי את המקדש שלה באליס. השנייה נוצרה מקצף הים, וכפי שמספרים לנו הפכה לאימו על ידי מרקוריוס של קופידון השני. השלישית היא בתם של יופיטר ודיונה, שהתחתנו עם וולקן, אך נאמר כי היא הייתה אמו של אנטורוס על ידי מרס.
↑  ונוס כמדריכה ומגנה על איניאס וצאצאיו הוא מוטיב נפוץ באינאיס.
הערות שוליים

↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, פרק טז: הדת הרומית, עמ' 316.
↑  ורגיליוס, איניאדה, כרך 8, עמ' 696–700
| המיתולוגיה הרומית ודת רומא העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים עיקריים | אפולו • דיאנה • וולקן • ויקטוריה • ונוס • יונו • יופיטר • לארס • מינרווה • מרס •  מרקוריוס • נפטון • סול אינוויקטוס • פורטונה • פלוטו • קווירינוס • קרס |  |
| אלים משניים | אדראנוס • אוורונקי • אוורונקוס • אורקוס • איניואוס • בונה דיאה • בלונה • ברומיוס • האדס • וריטאס • טרה •  יאנוס • לופרקוס • לימנטינוס • סטורנוס • פאונוס • פבריס • פולגורה • פומונה • פורינה • פרוסרפינה • פריאפוס • קאלוס • קופידון • קליטוני • קסטור ופולוקס • רומא |  |
| גיבורים מרכזיים | איניאס • הרקולס • רמוס ורומולוס |  |
| נושאי משרה דתית | אוגור • בתולה וסטלית • הרוספקס • פונטיפקס מקסימוס • פלאמן • רקס נומרנסיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329039405171  PLWABN: 9810603924205606  BnF: cb11956554n (data)  GND: 11876800X  LCCN: no2014047547  NDL: 00956904  NKC: jo2016908862  SUDOC: 027548708  TePapa: 37202  VIAF: 30332680   WorldCat (עם VIAF): 30332680
ואן טיילור

ניקולס ואן קמפן טיילור (באנגלית: Nicholas Van Campen Taylor; נולד ב-1 באוגוסט 1972) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת טקסס. המחוז כולל את מרבית מחוז קולין, מחוז פרוורי הצפוני לדאלאס. טיילור, חבר המפלגה הרפובליקנית וקצין משוחרר מחיל הנחתים של ארצות הברית, שירת בשנים 2015–2019 בסנאט המדינתי של טקסס וקודם לכן בבית הנבחרים של טקסס.
ביוגרפיה

טיילור, דור שביעי למשפחה טקסנית, נולד בדאלאס. הוא צאצא של רוברט לי בלפר, אחד ממייסדי התאגיד "האמבל אויל" (Humble Oil). הוא גדל במידלנד, שם למד בבית הספר היסודי הילנדר ובבית הספר התיכון סן חסינטו. בנוסף, הוא בוגר בית הספר סנט פול השוכן בקונקורד, בירת ניו המפשייר. עם מספר נקודות זכות בתוכנית "Advanced Placement", בתוך שלוש שנים השלים את לימודיו הגבוהים במכללת הרווארד שבקיימברידג' עם תואר ראשון בהיסטוריה. הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד ב-2001.
מינואר 2002 עד דצמבר 2018 עבד טיילור ב"צ'רצ'יל קפיטל", חברת בנקאות השקעות בתחום הנדל"ן. בשנת 2004 נישא לאן קולידג'. במהלך מלחמת עיראק הוצב בפלוגה C של גדוד הסיור הרביעי בחיל הנחתים של ארצות הברית, ולחם לצד פלוגת כוח הסיור השני של הנחתים. כקפטן, טיילור הוביל משימות צבאיות בטרם הקמת כוח המשימה טראווה במהלך מבצע חירות מתמשכת. במהלך המלחמה השתתף בפינוי של 31 נחתים פצועים, והעביר אותם לקבלת טיפול רפואי במקום מבטחים. על לחימתו עוטר בעיטורים צבאיים אחדים, ואת כוחות המילואים של חיל הנחתים עזב בדרגת מייג'ור.
בשנים 2005 ו-2006 התמודד טיילור אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-17 של טקסס. הוא זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 54.03% מקולות הבוחרים. אחרי שגרף 40.31% מהקולות בבחירות הכלליות, הוא הפסיד לדמוקרט המכהן צ'ט אדוארדס (אנ'). ב-2 בדצמבר 2009 הודיע טיילור על מועמדותו לייצוג מחוז הבחירה ה-66 בבית הנבחרים של טקסס. לאחר בחירות מקדימות עיקשות שכללו סיבוב מכריע (Runoff) ומאבקים פנימיים בין הרפובליקנים, טיילור הושבע לתפקידו ב-20 באפריל 2010. ב-2 באוגוסט 2013, לקראת בחירות האמצע ב-2014, הודיע טיילור כי בכוונתו להתמודד אל הסנאט המדינתי של טקסס. כהונתו החלה ב-13 בינואר 2015, ותמה עם השבעתו לקונגרס.
באוגוסט 2017, לקראת בחירות 2018, הודיע טיילור כי יתמודד בשנית אל בית הנבחרים של ארצות הברית, הפעם במחוז הקונגרס השלישי של טקסס. סם ג'ונסון (אנ'), נציג המחוז הרפובליקני המכהן מאז 26 שנה, הכריז מוקדם יותר על פרישתו מהחיים הפוליטיים. טיילור נתמך בין היתר בידי "המועדון לצמיחה", קבוצת חשיבה שמרנית הפועלת ברחבי ארצות הברית. טיילור הבטיח את מועמדותו מטעם המפלגה הרפובליקנית אחרי שזכה בבחירות המקדימות ב-6 במרץ 2018. ביום הבחירות הכלליות שהתקיים ב-6 בנובמבר, טיילר נבחר אל הקונגרס ה-116 של ארצות הברית עם 54.3% מקולות הבוחרים.
ניצחונו של טיילור המשיך את המגמה של השליטה הרפובליקנית באחד האזורים הראשונים בטקסס שהפכו למעוזי המפלגה הרפובליקנית. הרפובליקנים מאיישם מושב זה ללא הפרעה מאז הבחירות המיוחדות בשנת 1968, וטיילור הוא האדם הרביעי בלבד המייצג את המחוז מאז היווסדו. במקביל, היה זה המרוץ הצמוד ביותר במחוז למעלה מיובל שנים, כשמנגד הייתה זו הפעם הראשונה מאז הבחירות הרגילות ב-1968 בה מועמד המפלגה הדמוקרטית גרף למעלה מ-40%. טיילור הושבע לתפידו בראשית ינואר 2019. במאי 2021 נמנה טיילור בין 35 רפובליקנים בבית הנבחרים שתמכו בהקמת ועדת חקירה לאירועי ההסתערות על הקפיטול.
לקראת בחירות אמצע הכהונה ב-2022, נקלע טיילור לסיבוב שני (Runoff) בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית, ויממה לאחר מכן הודיע על פרישתו מהקונגרס תוך הודאתו בפרשת אהבים מחוץ לנישואין.
הערות שוליים

↑  Texas New Members 2019, באתר The Hill‏, 15 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  פול לה בלאנק, Here are the 35 House Republicans who voted for the January 6 commission, באתר CNN‏, 20 במאי 2021 (באנגלית)
↑  מרי אלן מקינטייר, Texas Rep. Van Taylor admits affair, ends reelection campaign, באתר Roll Call‏, 2 במרץ 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019022265  US Congress: T000479  VIAF: 9552155044803372520004   WorldCat (עם VIAF): 9552155044803372520004
ז'ראר ואן קלנברגה

| --- | --- |

ז'ראר ואן קלנברגה
 לידה:  6 בספטמבר 1952 (בן 72) אנטוורפן, בלגיה בלגיה
 מדינה:  בלגיה 
 השתייכות:   צבא בלגיה
 תקופת הפעילות:  1975–2016 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל האוויר הבלגי ראש ההגנה
 
ז'ראר ואן קלנברגה (בהולנדית: Gerard Van Caelenberge; נולד ב-6 בספטמבר 1952) הוא גנרל בלגי בדימוס אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של בלגיה, בין 2012–2016.