משה דוברושקה
ביוגרפיה > כמשורר נוצרי – פרנץ תומאס שונפלד

פחות משנה לאחר הוצאת הספר, בהשפעת קרוב משפחתו יעקב פרנק שהגיע לעיר ברנו בשנת 1773 וניהל בה קהילה לאחר שחרורו מהמאסר בצ'נסטוחובה, החליטו משה ומשפחתו להמיר את דתם. בכ"ד בכסלו ה'תקל"ו (17 בדצמבר 1775) הוטבל משה לנצרות קתולית בקתדרלת ויטוס הקדוש שבפראג יחד עם עלקא אשתו ובתם מרים. הוא אימץ את השם פרנץ תומאס, אשתו נקראה וילהלמינה ובתם – מריאנה. הם בחרו את שם המשפחה שונפלד בעקבות אחיו הגדול של משה, קרל, שאימץ שם זה עם התנצרותו מספר שנים קודם. בעקבות ההתנצרות הדיר חמיו של משה, חיים פופר את בתו וחתנו מעזבונו, אך לבסוף התפשר להעניק להם באופן חד פעמי 3,000 גולדן. גם שאר אחיו של משה הלכו בעקבותיו ומלבד שתי אחיות כולם התנצרו בשנים שלאחר מכן.
בסקירה ביוגרפית שפרסם איגנץ דה לוקה (גר') בשנת 1778, נאמר שהצעיר היהודי נמשך מנערותו לשירה הגרמנית והתעניין ביצירותיו של המשורר השווייצרי סלומון גסנר (אנ'). הוא שכנע את אביו שהסכים לו לבסוף ללמוד שפות ולימודים כלליים ואף העניק לו 1,500 פורינטים לצורך קניית ספרים. וכבר ב-1773 פרסם הנער מספר שירים בגרמנית. לדברי גרשם שלום סקירה זו מבוססת על דברי דוברושקה עצמו והיא "מלאה דברים דמיוניים ובדויים".
ביולי 1778 הועלה תומאס עם כמה מאחיו לאצולה ונקרא מאז "פרנץ תומאס פון שונפלד". הוא שימש כעוזרו של מייקל דניס (אנ') בניהול הספרייה הלאומית של אוסטריה ושימש גם כצנזור. הוא התקרב ליוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שאף הטיל עליו שליחויות, ובעת מותה של אמו הקיסרית מריה תרזה ב-1780 הדפיס קינה על מותה ודברי ברכה לבנה יוזף הקיסר החדש.
ב-1783 הקים יחד עם היהודי המשכיל אפרים יוסף הירשפלד (גר') והברון הנוצרי הנס אקר (גר') את האחים האסייתים (גר') – לשכת בונים חופשיים שהייתה מהראשונות לקבל לשורותיה יהודים, ואליה הצטרפו בין השאר יהודי החצר מברלין דניאל איציג, הרב ברוך משקלוב והדוכס פרדיננד מבראונשווייג (אנ'). על אף התנצרותו לא זנח את עברו השבתאי ובאידאולוגית הקבוצה שילב מוטיבים קבליים מתורת השבתאות. יוסף פרנץ מוליטור (אנ') שכתב סקירה על הקבוצה, זיהה את שונפלד כנכדו של הרב יהונתן אייבשיץ. לדברי גרשם שלום מדובר בטעות שמקורה בעובדה שאייבשיץ אכן היה "סבו הרוחני" ובין השאר קיבל שונפלד את תורותיו השבתאיות מהספר "ואבוא היום אל העין" של אייבשיץ שחלקו אף פורסם בגרמנית על ידי שונפלד.
בשנים שלאחר מכן עודד שונפלד את הקיסר יוזף השני לפעול נגד האימפריה העות'מאנית, דבר שאכן קרה במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית שהחלה ב-1788. במלחמה זו שימש שונפלד כספק מרכזי לצבא האימפריה הרומית הקדושה והתעשר מאוד. באותה שנה הוא פרסם ספר שירים בשם Davids Kriegsgesaenge (שירי המלחמה של דוד המלך) והקדיש אותו לצבאו של יוזף השני. בהקדמת הספר הודיע על תוכניתו לפרסם פירוש לספר תהילים ושיבח את תרגום התהילים של משה מנדלסון ושל יוהאן גוטפריד הרדר.
באוקטובר 1784, עזב שונפלד את "האחים האסייתים". ייתכן שהסיבה לכך הייתה יחסו השלילי של הקיסר יוזף לקבוצות השוליים של הבונים החופשיים שקיומן באוסטריה נאסר לבסוף לפי פקודתו בסוף 1785. בשנים שלאחר מכן עבר מרכז הקבוצה לחלופין בין המבורג, בראונשווייג ושלזוויג ובראשה עמד לבסוף קרל, נסיך הסן-קאסל.
עם מותו של יוזף השני ב-1790 והתמנות אחיו לאופולד השני תחתיו, פרסם שונפלד אודה על הקיסר המנוח וחוברת שירה בגרמנית ובאיטלקית לכבוד מחליפו. ב-27 באוגוסט 1791 ליווה שונפלד את הקיסר לאופולד לטירת פילניץ (אנ') שם חתם עם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה על הצהרתם על תמיכה בלואי ה-16 נגד ההפיכה בצרפת.
כשלושה חודשים לאחר מכן מת יעקב פרנק באופנבך ושונפלד שהגיע לעיר הוזכר כאחד היורשים הפוטנציאלים להנהגת הפרנקיסטים. לבסוף, מלבד כמה משפחות שראו בשונפלד יורשו ואף גלגולו של פרנק, הכירו רוב הפרנקיסטים באווה פרנק כמנהיגת התנועה.