stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדבקה מלעורית
שימושים

המדבקה המלעורית הנמכרת ביותר בארצות הברית היא מבדקת ניקוטין המשחררת ניקוטין במינון מבוקר על מנת לעודד בגמילה מעישון סיגריות. מדבקת אידוי להפסקת עישון אושרה לשיווק באירופה בשנת 2007.
ניתן לספק תרופות אופיאודיות כגון פנטניל ובופרנורפין לטפל בכאבים עזים סביב השעון.
מדבקות להורמונים כמו אסטרוגן וטסטוסטרון לנשים וגברים, בנוסף למדבקות המשחררות חומר למניעת היריון.
מדבקות ניטרוגליצרין משמשות לעיתים לטיפול נגד תעוקת לב במקום כדורים הנמסים מתחת ללשון.
סקופולמין מלעורית משמשת לטיפול נגד מחלת תנועה.
קלונידין, תרופה נגד יתר לחץ דם, זמינה בצורת מדבקת מלעורית.
ניתן לתת ויטמין B12 דרך מדבקה מלעורית; ציאנוקונלמין, צורה יציבה מאוד של ויטמין B12, מתאימה למתן מלעורי.
מדבקות קפאין המספקות קפאין לגוף דרך העור.
מרכיבים

המרכיבים העיקרים של מדבקה מלעורית הם:
כיסוי - מגן על המדבקה באחסון, מוסר לפני שימוש
תרופה - תמיסת תרופה צמודה לכיסוי
דבק - מחזיק ביחד את שכבות המבדקה בנוסף להדבקת המדבקה לעור
ממבנה - מבקרת את שחרור התרופה מהמאגר ומדבקות רב-שכבתיות
מגן חוץ - מגן על המדבקה מפני הסביבה החיצונית
מגביר חדירה - מחזק חדירה עבור תרופות, אשר מגביר את מתן התרופה
מילוי משתית - מספק נפח למשתית, או מקשח
הערות שוליים

↑  McConville, Aaron; Hegarty, Catherine; Davis, James (2018-06-08). "Mini-Review: Assessing the Potential Impact of Microneedle Technologies on Home Healthcare Applications". Medicines. 5 (2): 50. doi:10.3390/medicines5020050. ISSN 2305-6320. PMC 6023334. PMID 29890643.
↑  VEERABADRAN, NALINKANTH G.; PRICE, RONALD R.; LVOV, YURI M. (באפריל 2007). "Clay Nanotubes for Encapsulation and Sustained Release of Drugs". Nano. 02 (2): 115–120. doi:10.1142/s1793292007000441. ISSN 1793-2920. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "FDA approves rolapitant to prevent chemotherapy-induced nausea". The Pharmaceutical Journal. 2015. doi:10.1211/pj.2015.20069288. ISSN 2053-6186.
↑  Segal, Marian. "Patches, Pumps and Timed Release: New Ways to Deliver Drugs". Food and Drug Administration. אורכב מ-המקור ב-2007-02-10. נבדק ב-2007-02-24.
↑  "FDA approves scopolamine patch to prevent peri-operative nausea". Food and Drug Administration. 1997-11-10. אורכב מ-המקור ב-2006-12-19. נבדק ב-2007-02-12.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מה הסיפור שלך בוב?

| --- | --- |

 בימוי:  פרנק אוז
 הופק בידי:  לאורה זיסקין
 תסריט:  אלווין סרג'נט לאורה זיסקין טום שולמן
 עריכה:  אן קוטס 
 שחקנים ראשיים:  ביל מארי ריצ'רד דרייפוס
 מוזיקה:  מיילס גודמן
 צילום:  מיכאל בלהאוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון, Touchwood Pacific Partners 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 במאי 1991
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 תקציב:  $35,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   whataboutbob
 סרט הבא:  63.7 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מה הסיפור שלך בוב? (באנגלית: ?What About Bob) הוא סרט קומי משנת 1991 בכיכובם של ביל מארי וריצ'רד דרייפוס.
תקציר העלילה

בוב ויילי (ביל מארי) הוא אדם הסובל מפוביות רבות, הוא הולך לפסיכיאטר ד"ר ליאו מארווין (ריצ'רד דרייפוס) המייעץ לו להתמודד עם הפוביות על ידי "צעדי תינוק" כל שלב בזמנו. שיטה זו לא מצליחה ובוב נטפל לליאו. כשליאו ומשפחתו יוצאים לחופשה בוב מוצא אותו ומתחבר אל משפחתו. בוב מצליח לעודד את בנו של ליאו השקוע במחשבות על מוות ולמצוא חן בעיני המשפחה אך בד בבד הוא משגע את ליאו. בסופו של דבר מצליח בוב להתמודד עם הפוביות שלו על ידי הבנה שהדבר תלוי בו. וליאו מגיע לאשפוז כפוי.
לזלי וייט

לזלי לווין וייט (Leslie Alvin White;‏ 19 בינואר 1900 - 31 במרץ 1975) היה אנתרופולוג אמריקאי בולט, מהזרם הנאו-אבולוציוני. הוא הקים את המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מישיגן שבאן ארבור, והיה הנשיא של ההתאחדות האמריקאית לאנתרופולוגיה (1964).
ביוגרפיה

וייט נולד בסלידה אשר בקולורדו למהנדס אזרחי נודד. הוא גר בתחילה בקנזס ולאחר מכן בלואיזיאנה. הוא התגייס לצבא על מנת להילחם במלחמת העולם הראשונה, אך השתתף רק בסופה - שירת שנה בחיל הים של ארצות הברית לפני שנרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת לואיזיאנה  ב-1919. ב-1921 עבר וייט לאוניברסיטת קולומביה שם למד פסיכולוגיה, קיבל B.A  ב- 1923 ו- M.A ב-1924. את הדוקטורט קיבל מאוניברסיטת שיקגו.
בתחילת הקריירה האקדמית שלו התעניין במספר תחומים, והשתתף בשיעורים בכמה דיסציפלינות ומוסדות כולל פילוסופיה ב- UCLA  ופסיכיאטריה קלינית, עד שלבסוף גילה את האנתרופולוגיה דרך הקורסים של אלכסנדר גולדנויסר ב"בית הספר החדש למחקרים חברתיים".  ב-1925 החל את לימודיו לדוקטורט באנתרופולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו ובילה מספר שבועות עם שבטים של ילידים-אמריקאים המנומיני והוינבגו בוויסקונסין.
אחרי הצעת התיזה הראשונה שלו- התזה שבישרה את עבודתו העיונית המאוחרת - הוא ערך עבודת שדה בפואבלו אקומה, בניו מקסיקו. לאחר שסיים את הדוקטורט, החל ללמד באוניברסיטת בופאלו ב-1927, שם הוא שקל מחדש את הדעות האנטי-אבולוציוניות שהחינוך ה"בועזיאני" השריש בו.
ב-1930 הוא עבר לאן ארבור שם נשאר למשך הקריירה שלו.
התקופה בת ה-3 שנים בבופלו סימנה נקודת שינוי בביוגרפיה של וייט. זו הייתה התקופה שבה הוא פיתח השקפת עולם- אנתרופולוגית, פוליטית ואתית, בה תמך והיה חסיד שלה עד יום מותו.
ב-1929 ביקר וייט בברית המועצות וכשחזר הצטרף למפלגה הסוציאליסטית בארצות הברית וכתב מאמרים תחת השם הבדוי "גון סטיל" בשביל העיתון שלהם.
וייט חזר למישיגן כאשר הוא התמנה להחליף את ג'וליאן סטיוארד שעזב את אן ארבור ב-1930.
למרות שלאוניברסיטה הייתה היסטוריה ארוכה ומעורבות גדולה בעניינים אנתרופולוגים, וייט היה הפרופסור היחיד במחלקה לאנתרופולוגיה עצמה.
ב-1932 הוא עמד בראש בית ספר שדה בדרום מערב ארצות הברית, שבו לקחו חלק גם פרד איגן ומישה טיטיב בין האחרים.
כפרופסור באן ארבור וייט הכשיר דור של תלמידים משפיעים. בזמן שאחרים כמו רוברט קרנרו, בת' דיליגהם וגרטרוד דול המשיכו את עבודותיו התאורטיות של וייט בצורתן המקורית, מלומדים אחרים כמו אריק וולף, אלמן סרביס ומרשל סהלינס חברו אל וייט במטרה לפתח את הדרך שלהם באנתרופולוגיה.
מגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

מגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Magnus I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 1304 – 1369), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1344–1369.
ביוגרפיה

מגנוס נולד בשנת 1304, לאלברכט השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולריקסה מוורלה, בתם של היינריך הראשון, נסיך מקלנבורג-גיסטרוב וריקיסה בירגרסדוטר.
בשנת 1318 מת אביו אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אולם מכיוון שמגנוס ואחיו ארנסט היו קטינים, ירש אחיהם אוטו המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג את כל הנחלות. לאחר שהתחתן מגנוס עם סופיה מברנדנבורג-שטנדאל שהייתה אחייניתו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עבר מגנוס בשנת 1333 להתגורר בזנגרהאוזן. בשנת 1444 מת אחיו אוטו המתון, ומגנוס וארנסט ירשו את נחלותיו, אולם ב-17 באפריל 1345 הם חילקו ביניהם את הנחלות.
בשנת 1346 פרצה מלחמה בין מגנוס לארכיבישוף מגדבורג, ובתמורה לסיוע מכר מגנוס את מרקיזות לנדסברג לפרידריך השני, מרקיז מייסן. אולם על אף הסיוע ניצח ארכיבישוף מגדבורג את מגנוס וכבש שטחים נרחבים מנחלותיו, ובעקבות כך השיגו ערי הדוכסות (ובעיקר בראונשווייג) יותר זכויות לעצמם. בשנת 1348 מסר הקיסר את לנדסברג והפלטינט של סקסוניה לברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג, אולם הסכסוך ביניהם נפתר בדרכי שלום, על ידי שבנו של מגנוס - מגנוס התחתן עם קתרינה בתו של ברנהרד מאנהלט.
מגנוס ניסה לקבל את זכויות הירושה של נסיכות לינבורג שהייתה בידי בן דודו וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אולם וילהלם ניסה להוריש זאת לנכדיו מדוכסות סקסוניה, מה שהוביל לאחר מותו למלחמת הירושה של לינבורג, שנמשכה עד לשנת 1388. בשנת 1367 הצטרף מגנוס לדיטריך, ארכיבישוף מגדבורג, אלברכט, בישוף הלברשטט, ולדמאר, נסיך אנהלט, ואחרים למערכה נגד גרהרד מברג, בישוף הילדסהיים, אולם הם הובסו בקרב דינקלאר, ומגנוס נפל בשבי ונאלץ לפדות את עצמו בתשלום כופר.
בשנת 1369 מת מגנוס, ובנו מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.
משפחתו

מגנוס התחתן עם סופיה מברנדנבורג-שטנדאל, בתם של היינריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל ואגנס מבוואריה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1324–1373)
לודוויג מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1367)
אלברכט מבראונשווייג ולאוונבורג-וולפנביטל (לא ידוע–1395)
היינריך מבראונשווייג-לינבורג
ארנסט מבראונשווייג-לינבורג
מתילדה מבראונשווייג-לינבורג, התחתנה עם ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג
אגנס מבראונשווייג-לינבורג, התחתנה עם היינריך השביעי, רוזן הונשטיין
סופיה מבראונשווייג-לינבורג, התחתנה עם דיטריך החמישי, רוזן הונשטיין
לוקאס קראנאך האב

| --- | --- |

דיוקן עצמי מ-1550, מוצג בגלריית אופיצי
 לידה:  4 באוקטובר 1472 Kronach, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  16 באוקטובר 1553 (בגיל 81) ויימאר, נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 מקום קבורה:  ויימאר 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  רנסאנס גרמני 
 הושפע על ידי:  קוינטן מסייס, יאן גוסארט 
 יצירות ידועות:  Portraits of Henry IV of Saxony and Catherine of Mecklenburg, The fountain of youth, Portraits of Johannes and Anna Cuspinian, Prince Johann of Anhalt, Maria Hilf, The Three Graces, Portrait of a clean-shaven young man 
 בן או בת זוג:  ברברה ברנגביר 
 צאצאים:  האנס קראנאך, לוקס קראנאך הבן 
 מספר צאצאים:  5 
 חתימה:   
 
לוקאס קראנאך האב (בגרמנית: Lucas Cranach der Ältere; סביבות 1472 – 16 באוקטובר 1553) היה צייר ואמן תחריטי עץ והדפסים גרמני שפעל בתקופת הרנסאנס. הוא השתייך לאסכולת הדנובה והיה צייר החצר של הנסיך הבוחר של סקסוניה. היה ידוע בזכות הפורטרטים הרבים שצייר, הן של בני משפחת הנסיך והן של מנהיגי הרפורמציה הפרוטסטנטית שאת רעיונותיהם אימץ. בין השאר צייר את הפורטרט הידוע של מרטין לותר, שהיה ידידו. כמו כן צייר נושאים מהמיתולוגיה היוונית ונושאים דתיים. בתחילה צייר בסגנון הקתולי המסורתי, אך מאוחר יותר ניסה ליצור סגנון לותרני חדש. בנו, לוקאס קראנאך הבן, המשיך את דרכו וסגנונו כצייר.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

קראנאך נולד בשנת 1472 בערך, בעיירה קרונאך (Kronach) שבפרנקוניה עילית. הוא למד את אמנות הציור מאביו, האנס מאלר (Maler - בגרמנית "צייר") שנקרא כך על שם עיסוקו. קראנאך עצמו נקרא על שם עיר הולדתו. אמו, ששם משפחתה היה היבנר (Hübner), מתה בשנת 1491. אין מידע רב על תהליך ההכשרה והלמידה שלו, אך כפי הנראה הוא התמחה אצל מספר מאסטרים מקומיים כגון מתיאס גרינוואלד שעבד בבמברג. הוא הגיע לווינה בסביבות 1500 ונשאר בה עד שנת 1504. בעת הזו יצר קשרים עם אנשי רוח והומניסטים שלימדו באוניברסיטת וינה. מאז חתם על עבודותיו בשם "לוקאס קראנאך", והנציח את שם עיירת הולדתו בציוריו. עבודותיו משכו את תשומת לבו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר של סקסוניה, שהיה לפטרונו החל משנת 1505 עד סוף ימיו. קראנאך עבר לגור בוויטנברג, ופרידריך השלישי, שהיה אז בעיצומו של תהליך שנועד להעלות את מעמדה של העיר הראשית שלו, שילם לו מקדמה של משכורת חצי-שנתית כדי שיתחיל לשמש כצייר החצר שלו. כמו כן פתח את אוניברסיטת ויטנברג וניסה לגייס לשורותיה כמה שיותר אנשי רוח. למרות היותו קתולי, תמך ללא עוררין בתפיסה כי על הכנסייה הקתולית לערוך רפורמות, ולכן הזמין לעירו את מנהיגי הרפורמציה והעניק להם תנאי מחיה נוחים.
ביוגרפיה > שהותו בוויטנברג

במשך זמן מה עבד קראנאך בחפיפה עם יאקופו דה ברברי, ששימש לפניו בתפקיד צייר החצר. רישומי העיר מזכירים את שמו של קראנאך לראשונה בשנת 1505, כשקיבל סכום של 50 גילדן כמשכורת לחצי שנה בתוקף תפקידו כצייר של הדוכס. הוא עבד בחצר הנסיך ובחצר יורשו עד 1550, ונהנה מהזכות לעבוד גם עבור גורמים נוספים.
הוא עסק שם בציורים עבור ארמונות הנסיך ופורטרטים של משפחתו, בציורים וקישוטי מזבח לכנסיות, וביצירת תחריטים. הנסיך שלח את קראנאך לצייר אורחים ואצילים אותם רצה לכבד, והעניק להם את הציור במתנה. מעמדו בעיני הנסיך עלה מעבר לזה של אמן. והוא מינה אותו ב-1508 לשליח דיפלומטי שלו. הוא גם העניק לו סמל אצולה וחותם שבו מתואר נחש מכונף שבפיו טבעת משובצת באודם, ובו השתמש בין היתר לחתום על ציורים שלו או שנעשו בהשגחתו. הוא נסע למכלן ושם צייר את דיוקנם של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ושל יורשו קרל החמישי.
ב-1512 או 1513 נישא לברברה ברנגביר, בת למשפחה מבוססת מהעיר גותה. הוא החזיק בבעלותו בית מלאכה לאמנות שבו העסיק מספר עובדים, לעיתים אף עשרה או יותר. קיים רישום על הזמנה שבוצעה ב-1533 וכללה ציור של 60 פורטרטים של הנסיך ואחיו. הזמנה כזו מצביעה על כוח אדם רב שעמד לרשותו, אף כי כנראה לא כל היצירות בוצעו באותה רמה. כמו כן היו ברשותו עסק לממכר יין, בית מרקחת ובית דפוס.
מ-1520 התמנה לחבר במועצת העיר ולגזבר המועצה, תפקידים אותם מילא עד 1535. בדומה לחסות שהעניק הנסיך למנהיגי הרפורמציה הפרוטסטנטית, גם הוא הכיר והתחבר עם פיליפ מלנכתון ומרטין לותר שלימדו באוניברסיטה שנפתחה בעיר ב-1518. קשריו עם לותר היו אמיצים והוא שימש עד בחתונתו וסנדק של בנו יוהאן. אשתו השנייה של בנו, לוקאס קראנאך הבן, הייתה אחייניתו של פיליפ מלנכתון. הוא צייר מספר פורטרטים של לותר ואשתו בתקופות שונות וכן של הוריו, וכן של מלנכתון. כמו כן, צייר את 124 התחריטים לתרגום התנ"ך לגרמנית של מרטין לותר. ב-1524 פגש בנירנברג את אלברכט דירר שצייר את דיוקנו.
ב-1525 מת פרידריך, הנסיך הבוחר, אך גם יורשיו, אחיו יוהאן האיתן ששלט עד 1532 ובנו של יוהאן האיתן, יוהאן פרידריך מסקסוניה העריכו את קראנאך והעסיקו אותו בחצרם. כמו כן, מינה אותו יוהאן פרידריך לראש עיריית ויטנברג, תפקיד אותו מילא בשנים 1537–1544. אשתו מתה בוויטנברג ב-25/26 בדצמבר 1541/1540.
בקרב מילברג גבר קרל החמישי על הנסיך ושבה אותו. עם זאת, זכר הקיסר את קראנאך וכיבד אותו בהזמנה למחנה שבו שכן. הוא ביקש מהקיסר לחון את הנסיך, אך ללא הועיל.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

תנאי שביו של הנסיך היו קלים יותר ב-1550, אז נסע קרנאנך לבקרו באאוגסבורג ושהה אצלו תקופה. הוא פגש שם בטיציאן, שהגיע כדי לצייר את פליפה השני. הוא העביר את הסטודיו שלו לידי בנו לוקאס ועבר לוויימאר, שם שהה עם הנסיך עד מותו. הוא מת בגיל 81, ב-16 באוקטובר 1553 בבית של ביתו בוויימאר, שעומד על תילו עד היום, ונקבר בבית הקברות בעיר.
שני בניו המשיכו לעסוק באומנות, אך בעוד בנו האנס לא התפרסם כל כך, בנו לוקאס ירש את מעמדו ושימש גם הוא כראש העירייה בוויטנברג. היו לו גם שלוש בנות שהראשונה, ברברה, נישאה למושל סקסוניה כריסטיאן בריק ומהם נולד לאחר כמה דורות יוהאן וולפגנג פון גתה.
הנצחתו

הכנסייה הלותרנית מציינת יום לזכרו במשותף עם אלברכט דירר, ב-6 באפריל. הכנסייה האפיסקופלית מציינת את יומו ב-5 באוגוסט.
ממשלת גרמניה הוציאה מספר בולי דואר לזכרו ועליהם דיוקנו וציורים ידועים שלו.
עבודותיו

בסך הכל מוערך מספר הציורים והתחריטים שיצר ביותר מ-1,500 ובהם דיוקנות של אצילים ואנשי שם רבים.
בנוסף לקשריו עם האצילים התומכים בפרוטסטנטים, עמד בקשרים גם עם אצילים קתולים, וצייר את דיוקנם של אלברכט מברנדנבורג, יואכים הראשון מברנדנבורג, יואכים השני מברנדנבורג, מלבד הקיסר מקסימיליאן ובנו קרל. כמו כן, השתתף עם דירר, האנס בלדונג, ואלברכט אלטדורפר בעיטור ספר התפילות של מקסימיליאן. הפצת הדיוקנים של מנהיגי הרפורמציה בהדפסים רבים, כמו גם הציורים לתרגום התנ"ך לגרמנית של לותר, תרמה משמעותית לפרסום של המנהיגים ושל רעיונותיהם בקרב בני העם.
מאפיין ניכר של ציוריו הוא הנוף שברקע סצנות ידועות מכתבי הקודש ומהמיתולוגיה. בניגוד לאמנים בני הדור הישן שלא תמיד ייחסו משמעות רבה לרקע, הוא חידד את אווירת הציורים בעזרת הנוף, שהוא לעיתים קודר ולעיתים בהיר ורתם אותו למטרתו. הנוף בציוריו בדרך כלל מושפע מאזור מגוריו ובו מופיעים עצי מחט או גבעות מיוערות וצוקים גבוהים שבראשם מתנוססות טירות.
עבודותיו > ציורים מהמיתולוגיה

החל מ-1528 החל בסדרת ציורי נשים מהמיתולוגיה שבהם מודל נשי קל לזיהוי. הנשים בציורי הסדרה הן בעלות גוף רזה ונערי, חזה קטן, שיער אדמוני בדרך כלל, לעיתים בעלות קישוטים שמדגישים את העירום ובאופן כללי הציורים משדרים ארוטיות. הוא אף מגדיל לעשות בחלק מהציורים שבהם הוא מראה את המודל ששימש אותו מכמה זוויות, כשהיא מצוירת כמה פעמים בתור מספר דמויות ובכך מציג אותה לראווה (לדוגמה, הציורים השונים של משפטו של פאריס מ-1528). מודל זה עומד בניגוד לסגנון האיטלקי שנסמך יותר על אנטומיה מדויקת והנשים בו מציאותיות ומלאות יותר. בכך מעדיף קראנאך להידמות לסגנון המיושן יותר ולהתאים את הציורים למודל הנחשק בעיני האצילים הגרמנים.
סדרה זו כוללת גם את הציורים שחלקם בעלי גרסאות רבות, "שלוש הגרציות" (1530), "עידן הזהב" (1530), "סצנה מיתולוגית" (1530), "אפולו ודיאנה" (1530) "ונוס", "ונוס וקופידון כגנב דבש" (1534), "צדק כאשה עירומה עם חרב ומאזניים" (1537), "ונוס וקופידון כגנב דבש" (1537) ולוקרציה.
ב-2008 נפתחה תערוכת אמנות באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ובה הוצגו גם יצירות של קראנאך. כדי לפרסם את התערוכה, רצו המארגנים לתלות פוסטר של ציור ונוס בתחנות הרכבת התחתית בעיר. אולם בגלל העירום המפורש שבציור סירבה לכך חברת הרכבות. לאחר ביקורת על ההחלטה מצד אנשי אמנות ותקשורת, הסכימה לבסוף חברת הרכבות לפרסם את הציור.
סדרה נוספת של ציורים מראה את דמות ה"צדקה" (Caritas) בייצוג אמנותי מקובל של אישה מוקפת בילדים קטנים שאחד מהם יונק ממנה. בסדרה זו של כ-12 ציורים, הוא המשיך בציור של עירום נשי מלא, אולם המודל בסדרה זו היא אישה שממלאת תפקיד של אם בעלת גוף בשל יותר מזה של נערה צעירה.
נושאים נוספים כוללים ציורים וסדרות של שמשון, דוד ובת שבע הרקולס, מעיין הנעורים ותור הזהב.
עבודותיו > זיהוי עבודותיו

לא תמיד ניתן לקבוע בוודאות את יצירותיו בגלל אופי עבודתו וההשפעות עליו במהלך חייו. בצעירותו, עד 1504, לא נהג כלל לחתום על ציוריו. מאוחר יותר חתם באותיות "LC" שלובות זו בזו, ולאחר כמה שנים, כשהן נפרדות. מ-1515 בערך החל לחתום על כל ציוריו בסמל הנחש המכונף, אך גם אלו שרק נעשו בהשגחתו. לאחר מותו, המשיך בנו להשתמש באותו סמל כחתימה על ציוריו עד מותו ב-1586. עד היום מוכיחים מחקרים חדשים שציורים שנחשבו שלו, נעשו למעשה על ידי בנו.
עבודותיו > יצירותיו בישראל

יצירותיו של קראנאך מוצגות במיטב המוזיאונים ברחבי העולם. במוזיאון ישראל מוצגים שני תחריטי עץ שיצר: ונוס וקופידון (1506) ואדם וחווה (1509). קראנאך צייר מפה של ארץ הקודש להנצחת עלייתו לרגל של פרידריך השלישי לירושלים ב-1493. העותק השלם ביותר מבין שלוש המפות ששרדו שמור בספרייה הלאומית.
לקריאה נוספת

Bonnie Noble, Lucas Cranach the Elder: Art and Devotion of the German Reformation, University Press of America, 2009
הערות שוליים

↑  דמויות בחיי לותר
↑  דיוקן קרל החמישי
↑  ביוגרפיה של קראנאך באתר visual-arts-cork
↑  באתר המוקדש ללותר (בגרמנית)
↑  על תרגום התנ"ך של לותר
↑  הקובץ בויקישיתוף
↑  קיימים נתונים שונים לגבי התאריך
↑  באתר הכנסייה הלותרנית
↑  לוח השנה של הכנסייה האפיסקופלית
↑  באתר הספרייה הלאומית הבווארית (בגרמנית)
↑  עותק דיגיטלי של ספר התפילות, עם פירוט האמנים (בגרמנית)
1 2  כתבה על קראנאך בעיתון הגארדיאן
↑  ציורי משפטו של פאריס בויקישיתוף
↑  באתר הגרדיאן הבריטי
↑  על הסדרה באתר Web Gallery of Art
↑  קישור לתמונה
↑  התמונה
↑  דפי הספר, הציור המדובר בעמוד 13
↑  פירוט נוסף על החוברת
↑  על הצליבה (1532) באתר מכון האמנות של שיקגו
↑  על הצליבה (1532) באתר מוזיאון האמנות של אינדיאנפוליס
↑  התמונות בויקישיתוף
↑  ריאיון עם חוקר אמנות גרמני באתר העיתון Thüringer Allgemeine (בגרמנית)
↑  Cranach israel map, באתר ויקישיתוף
↑  פנינה ארד, מפת ארץ הקודש של לוקאס קראנאך האב: מעלייה-לרגל קתולית, אל כתבי הקודש הפרוטסטנטיים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 28 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260082605171  PLWABN: 9810538082305606  AAG: 54  AGSA: 3103  BIBSYS: 90263624  BNE: XX907273  BnF: cb12176451h (data)  CANTIC: a10853637  CiNii: DA04095166  GND: 118522582  ICCU: RAVV025607  ISNI: 0000 0001 2131 9721  KulturNav: 7beec69e-af4a-47f6-aa43-d80bc456e2af  LCCN: n50020861  LNB: 000002573  MusicBrainz: 3f2c33c2-679a-4ac9-af12-e3a1ea6e7530  NDL: 00436834  NGV: 5060  NKC: jn20000700335  NLA: 35031951  NLG: 253377  NLK: KAC201523250  NTA: 068435312  RERO: 02-A012318195  RKD: 18978  SELIBR: 182422  SNAC: w6wm1z2z  SUDOC: 028710010  TePapa: 524  Trove: 804662  ULAN: 500115364  VcBA: 495/18724  VIAF: 49268177   WorldCat (עם VIAF): 49268177 
הסמל והחותם של קרנאנך: נחש בעל כנפיים וכתר, מחזיק בפיו טבעת משובצת באבן אודם
דיוקנו של מרטין לותר, 1528, מוזיאון המדינה של סקסוניה התחתונה
דיוקן היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה ואשתו קתרינה ממקלנבורג
ונוס, 1532, מוצג במוזיאון Städel, פרנקפורט
מדונה תחת עץ האשוח, 1510, ורוצלב
אדם וחוה במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
החוק והחסד, 1529, טירת פרידנשטיין, גותה
הצליבה, 1532, מוזיאון האמנות של אינדיאנפוליס
תור הזהב, 1530, פינקוטק הישן
מוזיקת אווירה

מוזיקת אווירה היא סוגה של מוזיקה שמטרתה ליצור אווירה, ומשמשת לעיתים קרובות כמוזיקת רקע מאחר שהיא לא דורשת ריכוז רב מהמאזין. במוזיקה כזו לרוב אין חשיבות גדולה למילים ולעיתים השירה אף מתבצעת בגלוסולליה או בפסאודו-לטינית, שבהן המילים וההברות חסרות משמעות. בשירים רבים אחרים אין שירה בכלל והם אינסטרומנטליים לחלוטין.
ישנם מספר סוגים של מוזיקת אווירה:
אמביינט - מוזיקת אווירה אלקטרונית. (ראו גם: צ'יל-אאוט)
דארק אמביינט - מוזיקת אמביינט עם גוון אפל וגותי, לרוב כוללת גם אלמנטים של מוזיקה קלאסית כגון עוגב, פסנתר, כינור, מקהלה וזמרת אופרה.
מוזיקת עולם - מוזיקת אווירה בדגש על מוזיקה אותנטית של תרבויות (לרוב אקזוטיות ולא מודרניות) מרחבי העולם
מוזיקת העידן החדש - מוזיקה שלווה במגוון סגנונות מוזיקליים שנועדו להשרות אווירת רוגע ורגשות חיוביים, כאמצעי לשחרור מתחים באמצעות יוגה, מדיטציה ועיסוי. מוזיקה זו מסתמכת רובה ככולה על מכלול האמונות של העידן החדש.
מוזיקה אפית - מוזיקה סימפונית, שלרוב כוללת תזמורת גדולה ומקהלה, מתבטאת בתזמור אינטנסיבי המזכיר מוזיקה קלאסית ופסקולי קולנוע במטרה ליצור אווירה אפית שמאפיינת אפוס גדול. נפוצה בטריילרים לסרטי קולנוע, משחקי מחשב ופסקולים.
מוזיקת אווירה גותית - מוזיקת אווירה שמטרתה להשרות אווירה עצובה וקודרת, בעלת גוון גותי ואפל. מאופיינת בשימוש באלמנטים של מוזיקה קלאסית ובמקצב איטי.
קטעי אווירה בדום מטאל, מטאל גותי ומטאל סימפוני - לרוב מדובר בקטעים כליים שבהם לצד הגיטרות החשמליות האופייניות למטאל יש גם שימוש במוזיקה קלאסית וכלים כמו כינור או פסנתר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000337000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לגיה ורשה (כדורסל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1929
 מדינה:  פולין פולין
 אולם ביתי:  קוס טורוואר (5,000 מושבים)
 מיקום:  פולין ורשה, פולין
 כינוי:  Wojskowi (צבאיים)   Legioniści (ליגיונרים)
 ליגה:  ליגת העל הפולנית   ליגת האלופות בכדורסל
 מאמן:  פולין וויצ'ך קמינסקי
 צבעי תלבושת:  אדום, ירוק, לבן, שחור
 legiakosz.com
 
מחלקת הכדורסל של לגיה ורשה (בפולנית: Legia Warszawa Sekcja Koszykówki) הוא מועדון כדורסל פולני מוורשה המשחק בליגת העל הפולנית ובליגת האלופות. המועדון הוקם בשנת 1929 כמחלקת הכדורסל של מועדון הספורט הצבאי לגיה ורשה. לגיה הפכה לקבוצה המובילה בכדורסל הפולני בשנות ה-50 וה-60, עם שבע אליפויות ושני גביעים.
היסטוריה

מחלקת הכדורסל של לגיה ורשה נוסדה ב-1929. המשחק הראשון של הקבוצה היה ב-8 בדצמבר 1929, בו ניצחה הקבוצה 31–5 את יוטרזניה.
הקבוצה הוקמה מחדש בשנת 1947, לאחר שלא התקיימה במהלך מלחמת העולם השנייה, על ידי סטודנטים מאוניברסיטת סטפאן באטורי. הקבוצה זכתה באליפות התיכונים, ולאחר מספר עליות ליגה נוספות, היא חזרה לליגה הראשונה ב-1951.
לגיה שיחקה את המשחק הבינלאומי הראשון שלה ב-6 בספטמבר 1953, מול UDA פראג הצ'כית. בשנת 1956 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדות המועדון לאחר שסיימה במקום הראשון עם מאזן 14–4.
בשנת 2017, עלתה לגיה ל-PLK, הליגה הראשונה, לאחר שנעדרה במשך 14 שנים.
תארים והישגים > תחרויות מקומיות

אליפות פולין:
זכיות (7): 1956, 1957, 1960, 1961, 1963, 1966, 1969
סגנויות (1): 2022
הגביע הפולני:
זכיות (2): 1968, 1970
ליגה I:
זכיות (1): 2017
עשר העונות האחרונות

| עונה | רמה | ליגה | מקום | מאזן | הגביע הפולני |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011–12 | 4 | ליגה 3 | 1 |  |  |
| 2012–13 | 3 | ליגה 2 | 3 |  |  |
| 2013–14 | 3 | ליגה 2 | 1 |  |  |
| 2014–15 | 2 | ליגה I | 4 |  |  |
| 2015–16 | 2 | ליגה I | 2 |  |  |
| 2016–17 | 2 | ליגה I | 1 |  |  |
| 2017–18 | 1 | PLK | 16 | 5–27 | רבע הגמר |
| 2018–19 | 1 | PLK | 8 | 15–15 |  |
| 2019–20 | 1 | PLK | 13 | 5–17 | רבע הגמר |
| 2020–21 | 1 | PLK | 4 | 24–13 | רבע הגמר |
| 2021–22 | 1 | PLK | סגנית | 24–17 |  |
מאזן בינלאומי

| עונה> גביע אירופה לאלופות בכדורסל | הישג> גביע אירופה לאלופות בכדורסל | הערות> גביע אירופה לאלופות בכדורסל | גביע אירופה לאלופות בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1958 | רבע גמר | הודחה על ידי א.ס.ק. ריגה, הפסד 59–93 בריגה וניצחון 63–61 בוורשה |  |
| 1960/61 | רבע גמר | הודחה על ידי צסק"א מוסקבה, הפסד 72–98 בוורשה והפסד 73–85 במוסקבה |  |
| 1961/62 | רבע גמר | הודחה על ידי ריאל מדריד, ניצחון 73–62 בוורשה והפסד 71–100 במדריד |  |
| 1963/64 | רבע גמר | הודחה על ידי ריאל מדריד, הפסד 90–102 בוורשה והפסד 86–92 במדריד |  |
גביע ספורטה
| 1968/69 | רבע גמר | הודחה על ידי סלביה פראג, הפסד 82–113 בפראג והפסד 80–91 בוורשה |  |
| 1970/71 | רבע גמר | הודחה על ידי פרטנופה נאפולי, הפסד 75–84 בוורשה והפסד 73–96 בנאפולי |  |
יורופקאפ
| 2021/22 | רבע גמר | הודחה על ידי פלקנסטרו רג'אנה, הפסד 68–71 בוורשה והפסד 80–75 לאחר הארכה ברג'ו אמיליה |  |
הערות שוליים

↑  "Legia Warszawa wywalczyła awans do Polskiej Ligi Koszykówki". Eurosport.onet.pl. 2017-05-20.
↑  העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה
מה השתבש?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ברנרד לואיס
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2002
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת, זמורה-ביתן, דביר
 תרגום:  מנשה ארבל
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002373885
מה השתבש? : ההתנגשות בין האסלאם והמודרניות במזרח התיכון (באנגלית: What Went Wrong?: Western Impact and Middle Eastern Response) הוא ספר עיון קצר, המיועד לקהל הרחב, שנכתב על ידי המזרחן ברנרד לואיס. הספר נכתב מעט לפני פיגועי 11 בספטמבר, אולם יצא לאור מאוחר יותר (2002). הספר תורגם לשפות רבות, בהן עברית, וזכה להצלחה מסחרית.