stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגם טיטיקקה
גאוגרפיה וגאולוגיה

האגם מצוי ברכס הרי האנדים שבדרום אמריקה, על הגבול בין פרו לבוליביה. הוא שוכן באגן רחב (בערך 58,000 קמ"ר) המרכיב את רוב החלק הצפוני של הרמה הגבוהה המכונה "אלטיפלאנו". אחדות מהפסגות שברכס המושלג "קורדילריה ריאל" על הגדה הצפונית מזרחית (הבוליביאנית) של האגם מגיעות לגובה של 6,400 מטרים.
אגם טיטיקקה הוא השני בגודלו בדרום אמריקה, שני רק לאגם מאראקאיבו. שטחו כ-8,300 קמ"ר, והוא משתרע מכיוון צפון-מערב לדרום-מזרח לאורך 190 ק"מ ורוחבו המקסימלי 80 ק"מ. מצר טיקינה (Tiquina) מחלק את האגם לשני גופי מים. החלק הקטן בדרום מזרח קרוי בבוליביה אגם "וינאמרקה" (Huinaymarca) ובפרו אגם "פקונו" (Pequeno). החלק הגדול שבצפון מערב קרוי בבוליביה אגם צ'וקיטו (Chucuito) ובפרו אגם גרנדה (Grande).
העומק הממוצע של מי האגם נע בין 140 ל-180 מטר, אך הקרקע משתפלת בחריפות קרוב לחוף הבוליביאני לעומק שיא של 280 מ' מול האי "סוטו" שבפינה הצפון-מזרחית של האגם.
27 נהרות נשפכים לאגם טיטיקקה. הגדול שבהם הוא ה"רמיס" המנקז בערך שתי חמישיות מאגן ההיקוות של האגם, ונשפך לפינה הצפון-מערבית של האגם. נהר קטן אחר, ה"דסאגואדרו", מנקז את האגם בפינתו הדרומית. פתח יציאה יחיד זה מרוקן רק חמישה אחוז מהמים הנשפכים לאגם. השאר אובד כתוצאה מהתאיידות בשמש העזה וברוחות החזקות והיבשות של רמת ה"אלטיפלאנו".
מפלס מי האגם משתנה לפי עונות השנה ובמחזור של שנים. בעונה הגשומה (הקיץ - מדצמבר עד מרץ) המפלס עולה, ויורד חזרה בחודשי החורף היבשים. בעבר הייתה סברה כי האגם מתייבש לאיטו, אך מחקרים מודרניים הפריכו זאת. גובה מפלס מי האגם עולה ויורד במחזוריות שהיא לערך קבועה.
מי האגם צלולים, צבעם כחול ומליחותם מועטה (5.5 חלקים ל-1,000). הטמפרטורה הממוצעת של פני האגם היא כ-14ºC, וכ-11ºC בקרקעית. בדיקות המים גילו כמויות ניכרות של מינרלים כגון מלח, גופרת הנתרן, גופרת הסידן וגופרת המגנזיום.
גילו של האגם כשני מיליון שנה. בתקופה הקדומה היה האגם גדול הרבה יותר, והקיף שטחים שכיום הם מישורי מלח שוממים.
באגם קיימים 41 איים, בהם המאוכלסים בצפיפות. הגדול בהם הוא האי "טיטיקקה" (בספרדית Isla de Titicaca) הקרוי גם "איסלה דל סול" ("אי השמש"), והוא נמצא מול הקצה של חצי האי "קופאקבנה" בבוליביה.
גאוגרפיה וגאולוגיה > בעלי חיים וצמחייה

החי באגם כולל בעיקר שני סוגים של דגים ממשפחת Orestias, ושפמנונים. משנת 1939 ואילך הובאו לאגם דגי פורל. צפרדע ענקית (Telmatobius culeus) שאורכה עשוי להגיע ל-30 ס"מ, שוכנת באזורים הרדודים של האגם.
היסטוריה

חורבות על חופי האגם והאיים מעידות על קיומה של אחת התרבויות העתיקות הידועות באמריקה ושקדמה לנצרות. האתר העיקרי הוא טיוואנאקו (Tiahuanaco) שבבוליביה, בקצה הדרומי של האגם. חורבות מקדש על האי טיטיקקה מסמנות את המקום שעל פי מסורת האינקה ירדו לארץ ילדי השמש והמייסדים הגדולים של שושלת האינקה: "מנקו קאפק" ו"מאמה אוקלו". תושבי האי מונים כיום כ-350 משפחות, המשמרות את מסורות האינקה.
בשנת 1968 ביצע הצוללן ז'אק קוסטו מסע מחקר בן שמונה שבועות באגם, בניסיון לאתר את אוצרות הזהב של האינקה שעל פי אגדות הילידים הוחבא שם עקב הכיבוש הספרדי. זהב לא נמצא, אך במסע נתגלה קיומה של הצפרדע הענקית האנדמית לאגם זה (אנ') שאינה נוהגת לצוף על פני המים.
איימרה, עם של ילידים החיים באגן הטיטיקקה, עדיין מעבדים את השדות בשיטות מסורתיות, ומגדלים שעורה, תפוח אדמה שמקורו באלטיפלאנו, וכן למות ואלפקות.
בני ה"אורו" (Uru), שרידים של עם קדום, עדיין חיים על איים מלאכותיים צפים העשויים מקנים של צמח ה"טוטורה" (Schoenoplectus californicus). מהקנים מייצרים האורו ושוכני אגם אחרים את הסירות הדומות לכלי השייט בצורת חצי סהר המצוירים על מצבות זיכרון מצריות.
ב-1862 שטה על האגם ספינת הקיטור הראשונה שהובאה מאנגליה בחלקים על גב פרדות. בימינו קיים שירות מעבורות קבוע מהעיר פונו (Puno) שבחוף הפרואני לנמל הבוליביאני של גוויקי (Guaqui). מסילת רכבת מחברת את גוויקי עם לה פאס, העיר הגדולה בבוליביה.
בתרבות הפופולרית

האגם מוזכר בסרטון "משפחת שווץ פרק 3 - דוכן מיצים" כפרס השני בתחרות המיצים.
הערות שוליים

↑  דין נעים (2020-03-05), משפחת שווץ | פרק 3 - דוכן מיצים, נבדק ב-2025-01-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538811705171  GND: 4060250-3  LCCN: sh85135652  NDL: 00628770  NKC: ge593462  VIAF: 316430432   WorldCat (עם VIAF): 316430432 
מבט על האגם מבוליביה
מתתיהו שטראשון

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1817 כ"ב בתשרי ה'תקע"ח וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1885 (בגיל 68) ו' בטבת ה'תרמ"ו וילנה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 בדצמבר 1885 
 אב:  שמואל שטראשון 
 
הרב מתתיהו שְׂטרָאשוּן (רמ"ש; ‏ 1 באוקטובר 1817, כ"ב בתשרי ה'תקע"ח, וילנה – 13 בדצמבר 1885, ו' בטבת ה'תרמ"ו, שם) היה רב ליטאי חשוב, אספן ספרים ומייסד "ספריית שטראשון" הידועה בעיר וילנה שבליטא.
ביוגרפיה

מתתיהו שטראשון נולד בסתיו 1817 בעיר וילנה, נצר למשפחת רבנים ליטאית אמידה, בנו של פרשן התלמוד הידוע ר' שמואל שטראשון (הרש"ש). למד תורה אצל רבי יצחק מוולוז'ין ורבי מנשה מאיליה, וכן למד מתמטיקה, פילוסופיה ושפות זרות: גרמנית, רוסית, צרפתית ולטינית. התחתן עם שרה חנה בתו של יוסף אליהו אליאשברג (עליאשברג) בהיותו בן 14. נולדו לו במשך השנים שני בנים שמתו בקטנותם. היה פעיל מאוד בחיי הקהילה היהודית בווילנה, ואף נבחר בשנת תרכ"ה, 1865, לפרנס הקהילה. הוא פרסם למעלה מ-300 מאמרים בעברית בנושאי הספרות התלמודית, וכן מאמרים ב"פרחי צפון", "כרם חמד", "המגיד" ו"הכרמל". רוב פרסומיו היו תחת שמות עט שונים, כמו "אני והוא", "מש"ש" ו"יה"ו". מבחר מכתביו אלה יצא בהוצאת "מוסד הרב קוק", בישראל. כמו כן נדפסו הערותיו וחידושיו לתלמוד הבבלי ולמשניות בדפוס וילנה, שהיה שייך לאחייניתו דבורה ראָם (רוֹם).
הוא ניהל קשרי מכתבים מחקריים עם חכמי היהודים של תקופתו, בהם צונץ ושי"ר, והיה בקשר עם המלומדים החשובים בעולם בנושאי היהדות. מבין פעולותיו כאיש ציבור מרכזי בווילנה, מוכר התיקון שלו למכת "החטופים" (קנטוניסטים), אותם ילדי יהודים עניים שהיו משרתים בצבא הצאר. ר' מתתיהו שטראשון הצליח להמיר את חטיפת הילדים בכופר נפש יקר לשלטון הצאר, והחטיפות פסקו בזמנו. הוא ארגן לשם כך מערכת התרמה מסועפת בתוך קהילת וילנה.
עיקר פרסומו של ר' מתתיהו שטראשון היה אוסף הספרים הענק שלו, שלימים הפך ל"ספריית שטראשון" בווילנה, שהייתה ידועה בכל רחבי העולם היהודי. הוא היה ביבליופיל דגול, שהקדיש לספרייתו את מיטב כספו וכוחותיו. הוא הצליח לרכוש עבור ספרייתו עותקים נדירים של ספרים תורניים מימי ראשית הדפוס, ואף כמה אינקונבולות, ובהם "מבחר הפנינים", של ר' שלמה אבן-גבירול, אחד מהספרים העבריים הראשונים שנדפסו עם המצאת הדפוס.
ב"ספריית שטראשון" נאספו בתחילה כ-6,000 כרכים, מספר עצום לגבי אמצע המאה התשע עשרה. ר' מתתיהו שטראשון הוריש את ספרייתו לקהילת וילנה, והספרייה המשיכה לגדול כל השנים. ערב השמדת קהילת וילנה, בידי הנאצים ועוזריהם הליטאים, היו בה כ-35,000 כרכים. הספרייה שכנה ברחוב שטראשון, שנקרא על שם מייסדה, ובשנת 1901 עברה למבנה חדש. בשנת 1902 היא נפתחה לקהל, והייתה מהספריות הציבוריות היהודיות הגדולות והחשובות בעולם.
כתביו

לקוטי שושנים: והוא רשימת הספרים אשר אסף ... מוהר"ר מתתיהו שטראשון בווילנא, ברלין: י. איטצקאווסקי, 1889. (קטלוג האוסף)
לקוטי שושנים : ... ספר מתת-יה... והוא הגהות, חדושים והערות על מדרש רבה; אשר השאיר ...ר’ מתתיהו ... שטראשון עם קונטרס זיכרון לחכם כולל תולדות הרהמ"ח ... ; נקבצו על ידי ר’ שלום פלאדירמאכער, וילנה: דפוס ראם, תרנ"ג 1892.
קריה נאמנה: קורות עדת ישראל בעיר ווילנא, וציונים לנפשות גאוניה, חכמיה, סופריה ונדיביה... בהוצאה הזאת נכנסו מכתבים ומבואים חשובים מאת ... רבי מתתיהו שטראשון ז"ל. כמו כן ... הוספות חשובות פרקים חדשים, הערות רבות ותולדות אנשי השם, וגם תולדות המחבר ... על ידי הרב ... רבי הלל נח שטיינשניידער ז"ל, וילנה: פונק, תרע"ה
רבי מתתיהו שטראשון, מבחר כתבים ירושלים: מוסד הרב קוק ('ספריית יעקב מיכאל'), תשכ"ט.
הוספות להגהות הרש"ש (נדפס בסוגריים)
לקריאה נוספת

משה שמעון אנטעקאָלסקי, אבל כבד ומספד תמרורים על מות הרב ... מתתיהו סטרשון ז"ל, וילנה: דפוס קאצינעלינבויגען, תרמ"ו.
צבי הרכבי, 'רבי מתתיהו שטראשון (1818–1886)', בתוך: שמעון פדרבוש (עורך), חכמת ישראל במערב אירופה, כרך ג, ירושלים: הוצאת עוגן על ידי ר’ מס, תשכ"ה, עמ' 345–355.
פרידה שור, מ"לקוטי שושנים" ועד "בריגדת הנייר" : סיפורו של בית עקד הספרים ע"ש שטראשון בווילנה, המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון : דיונון, 2012.
Mordechai Zalkin, Mattityahu Strashun 1817-1885: Scholar, Leader and Book Collector, New York : Yivo Institute for Jewish Research, 2001.
הערות שוליים

↑  מתת-יה, באתר היברובוקס
↑  הספר לצפייה ולהורדה בארכיון האינטרנט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268541605171  PLWABN: 9810549026105606  BnF: cb13602236n (data)  GND: 12843452X  ISNI: 0000 0001 1884 2271  LCCN: n96106737  LNB: 000306647  NKC: jo20191054118  NTA: 241758912  VIAF: 26334343   WorldCat (עם VIAF): 26334343 
ספר מתת-יה
שכיחות אותיות בעברית

כבכל שפה, גם בעברית  שכיחות האותיות  אינה אחידה - ישנן אותיות הנמצאות בשימוש נרחב בשפה, ויש שהשימוש בהן מועט.
מידע על  שכיחות האותיות (אנ') שימושי לפענוח צפנים המבוססים על החלפת אותיות, מסייע למחקר בלשני וחיוני בבלשנות חישובית ובעיבוד שפה טבעית.
סוגי כתיב

כשעוסקים בשכיחות האותיות, חשוב להבחין כי הכתיב העברי אינו אחיד - נהוגים כתיב חסר, וכתיב מלא. ההבדל בין צורות כתיבה אלו מתבטא בעיקר בשימוש באותיות יו"ד ווָ"ו, ולכן שכיחותן של אותיות אלו (ובמידה מועטה יותר, שכיחות כל האותיות האחרות) שונה באופן משמעותי בין טקסטים הכתובים בצורות השונות. טקסטים מודרניים כתובים שאינם שירה או ספרי ילדים - כתובים בדרך כלל בגרסה כלשהי של כתיב מלא. לחלופין רוב הטקסט העברי שמנוקד כולו, כמו גם כל הטקסטים הישנים יותר, בין אם מנוקדים ובין אם לא, כתובים לפי כללי הכתיב החסר.
הבדלים נוספים צפויים בהשוואת טבלת שכיחויות מתקופות שונות של התפתחות העברית. עברית בת זמננו שאלה מילים רבות משפות לטיניות וגרמניות, ויש הטוענים[דרושה הבהרה] שגם מבנים דקדוקיים. ודאי הוא שאוצר המילים השתנה מאוד, כמו גם חלק ניכר מאופן השימוש במילים שמקורן קודם לעברית המודרנית.
ראו גם

ניתוח תדירויות
חוק זיף
הערות שוליים

↑  מילה - מרכז ידע לתקשוב בשפה העברית
↑  נכון למאי 2016
↑  איל יהוה גרוּס, שכיחות האותיות בספרות העברית, באתר כתיבה אילוצית עברית, ‏2025-01-05
שכיחות האותיות בעברית באחוזים, מהנדירות לנפוצות.
אפרים קרליבך

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1879 ליבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 באוקטובר 1936 (בגיל 57) י"ח בתשרי תרצ"ז רמת גן, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום פעילות:  לייפציג
 תקופת הפעילות:  ? – 4 באוקטובר 1936 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית 
 תחומי עיסוק:  הקמת בתי ספר
 אב:  שלמה קרליבך (ליבק) 
 אם:  אסתר קרליבך 
 צאצאים:  עזריאל קרליבך 
 
 תפקידים נוספים:  רבה הראשי של לייפציג
 
הרב ד"ר אפרים קרליבך (12 במרץ 1879 − י"ח בתשרי תרצ"ז 4 באוקטובר 1936) היה רב אורתודוקסי, יליד גרמניה. רבה של לייפציג.
קרליבך היה שייך למשפחה מפורסמת של רבנים גרמניים. היה בנם של אסתר (גר'), סופרת ומשוררת ובתו של הרב אלכסנדר זוסמן אדלר, רבה הראשון של ליבק, ושל הרב ד"ר שלמה קרליבך, שהיה רבה של ליבק אחרי הרב אדלר. לקרליבך היו שבעה אחים וארבע אחיות. ארבעה מאחיו היו רבנים אף הם: מייסד הגימנסיה היהודית יבנה בקלן, עמנואל קרליבך (1874–1927), יוסף צבי קרליבך (1883–1942), דוד קרליבך (1885–1913) והארטוויג נפתלי קרליבך (1889–1967).
בשנת 1900, בגיל 20, הוסמך לרבנות. ב-1912 הקים את "התיכון היהודי" (Höhere Israelitische Schule) בלייפציג אותו ניהל עד 1936. ב-1924 מונה לרבה הראשי של לייפציג. בתחילת שנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב ברמת גן. שימש כרבה הראשי של רמת גן[דרוש מקור] עד פטירתו באוקטובר אותה שנה. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, בסמוך לקברו של הרב שלמה הכהן אהרונסון.
בנו, העיתונאי עזריאל קרליבך נקרא על שם הרב עזריאל הילדסהיימר שהיה מראשי היהדות האורתודוקסית בגרמניה ורבו של הרב אפרים קרליבך.
חברה ורווחה (כתב עת)

| --- | --- |

עטיפת כתב העת, מרץ 2019
 מו"ל:  משרד הרווחה והביטחון החברתי 
 עורך ראשי:  ורדה סוסקולני 
 תאריכי הופעה:  1978–הווה (כ־47 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 אתר רשמי
 
חברה ורווחה הוא כתב עת אקדמי שפיט שנועד להרחיב ולהעמיק את הידע התאורטי, המחקרי והיישומי בתחום העבודה הסוציאלית. כתב העת מיועד לעובדים סוציאליים ולמקצועות הטיפול והרווחה הסמוכים, כגון: פסיכולוגים, קרימינולוגים, עובדי בריאות הציבור וסוציולוגים.
משנת 1955, תקופתו של שר הסעד חיים משה שפירא, החל לצאת לאור כתב העת תחת השם "סעד". כתב עת זה לא היה בעל אוריינטציה מחקרית. הוא הציג דעות ורשמים של אנשי המשרד ורשימות מעבודת השדה של העובדים בשירותי הסעד, ונועד להציג הישגים וצרכים.
במרוצת השנים, התפתח כתב העת לכתב-עת מקצועי בלתי תלוי, בתחומי העבודה הסוציאלית בישראל. כתב העת שיקף תאוריות וגישות יישומיות שרווחו בישראל ובחו"ל, והציג חומר קריאה חיוני לעובדים הסוציאליים, לאנשי השלטון המרכזי והשלטון המקומי, לאנשי אקדמיה ולציבור המתעניין. בשנת 1978 החל לצאת בשם חדש "חברה ורווחה", שינה את אופיו לכתב עת אקדמי שפיט, וכחלק משינוי זה מונתה מערכת שכל עורכיה בעלי ותק וניסיון בתחומי המחקר של הרווחה והעבודה הסוציאלית.
נכון ל-2019, העורכת הראשית של כתב העת היא פרופ' ורדה סוסקולני.
אליהו עקיבא רבינוביץ'

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 במאי 1862 י"ג באייר תרכ"ב שיללה, ליטא 
 פטירה:  16 באפריל 1917 (בגיל 54) כ"ד בניסן תרע"ז פולטבה, הרפובליקה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  ? – 16 באפריל 1917 
 אב:  דובער רבינוביץ' 
 
הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' (י"ג באייר תרכ"ב, 1862 –  כ"ד בניסן תרע"ז, 1917) היה רב בפולטבה, הוגה דעות, מייסד ומוציא לאור של עיתונים אורתודוקסיים במזרח אירופה, ממייסדי תנועת אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד לרב דובער רבינוביץ' ולרבקה, בתו של הרב בנימין רבינוביץ' (אחותו של האדר"ת). נישא למרים-רחל, בת בתו של הרב בנימין דיסקין, רבה של לומז'ה (אחותו של מהרי"ל דיסקין).
לאחר פטירת אביו מילא את מקומו כרב בפיונטיצה, לאחר מכן היה רב בקנישין ולבסוף בפולטבה.
תחילה תמך ברעיון שיבת ציון, אך לאחר זמן הפך למתנגד חריף לציונות בשל יחסו השלילי ללאומיות החילונית. ייסד והוציא לאור את העיתונים הפלס והמודיע, והיה בעל בית דפוס. היה ממייסדי אגודת ישראל ומהוגי הדעות המרכזיים שלה.
בתו חיה-פייגה נישאה לקרוב משפחתה הרב בנימין אברהם משה רבינוביץ' תאומים, בנו של האדר"ת, שכיהן כרב בשילעל ולימים הוציא בארץ ישראל את ספרו של סבו הרב בנימין רבינוביץ' "משנת ר' בנימין".
ספריו

חסד למשיחו - על מגילת רות
ציון במשפט – נגד התנועה הציונית
הפלס - ירחון רבני (א, ב, ג, ד, ה)
לקריאה נוספת

יעקב ברנאי, התמורה בעמדת הרב רבינוביץ' מפולטבה לציונות, סיני, 36, (תשל"ג) עמ' רפ"ב – רפ"ח
יוסף שלמון, ‏"אליהו עקיבא רבינוביץ : דוברה של האורתודוקסיה היהודית ברוסיה הצארית", בתוך: על דעת הקהל : דת ופוליטיקה בהגות היהודית, ספר היובל לכבוד אביעזר רביצקי, המכון הישראלי לדמוקרטיה, מרכז זלמן שזר, תשע"ב, חלק שני, עמ' 721–757, באתר Academia.edu
ארצ'יבלד דאגלס, רוזן אנגוס השישי

| --- | --- |

 לידה:  1489 לאנארק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1557 (בגיל 68 בערך) Tantallon Castle, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  סקוטלנד 
 בן או בת זוג:  מרגרט טיודור (4 באוגוסט 1514–?) Lady Margaret Hepburn (26 ביוני 1509–?) Margaret Maxwell (9 באפריל 1543–?) 
 
ארצ'יבלד דאגלס, רוזן אנגוס השישי (באנגלית: Archibald Douglas, 6th Earl of Angus;‏ בערך 1489 – 22 בינואר 1557) היה אציל סקוטי פעיל בתקופת שלטונם של ג'יימס החמישי ומרי, מלכת הסקוטים. הוא היה בנו של ג'ורג', מאסטר אנגוס, שנהרג בקרב פלודן, והפך לרוזן אנגוס במותו של סבו, ארצ'יבלד.
דרך בתו, מרגרט, הוא היה סבו של הנרי סטיוארט, לורד דרנלי וסבא רבא של ג'יימס השישי הראשון.
נישואים למרגרט טיודור

בשנת 1509, דאגלס התחתן עם מרגרט הפבורן, בתו של הרוזן מבוטוול. לאחר מותה, ומות אביו, בשנת 1513, ב-6 באוגוסט 1514 נישא הרוזן מאנגוס החדש למלכה האלמנה והעוצרת, מרגרט טיודור, אלמנתו של ג'יימס הרביעי, אמו של ג'יימס החמישי בן השנתיים ואחותו הבכורה של הנרי השמיני, מלך אנגליה. הנישואים עוררו את קנאתם של האצילים ואת התנגדות הפלג שתמך בהשפעה הצרפתית בסקוטלנד. מלחמת אזרחים פרצה, ומרגרט איבדה את העוצרות לג'ון סטיוארט, דוכס אלבני.
אנגוס נסוג לאחוזותיו בפורפרשייר, בעוד שאלבני כיתר את המלכה בסטירלינג וקיבל חזקה על ילדי המלוכה; לאחר מכן הוא הצטרף למרגרט לאחר הבריחה שלה במורפת', וביציאתה ללונדון, חזר ועשה שלום עם אלבני ב-1516. הוא פגש אותה פעם נוספת בברוויק ביוני 1517, כאשר מרגרט חזרה לסקוטלנד עם עזיבתו של אלבני בתקוות שווא להחזיר את העוצרות. בינתיים, במהלך היעדרותה של מרגרט, אנגוס קיים יחסים עם בתו של הליירד מטראקווייר. לאנגוס נולדה בת בשם ליידי ג'נט דאגלס מליידי ג'יין מטראקווייר והוא תפס רכוש שהיה שייך לאשתו דאז, מרגרט טיודור, אחוזה בניוארק והמשיך להתגורר בה בגלוי עם אשתו וילדתו הבלתי חוקית. מרגרט, לעומת זאת, התעצבנה יותר על דאגלס בגלל תפיסתו והשימוש בהכנסה שלה מהנדוניה כמלכה האלמנה של סקוטלנד מאשר לידת בתו הבלתי חוקית.
מרגרט נקמה על הזנחתו בכך שסירבה לתמוך בתביעותיו לשלטון ובניסיונה בסתר דרך אלבני להתגרש. באדינבורו, אנגוס החזיק מעמד נגד ניסיונותיו של הרוזן מאראן, לעקור אותו. אבל חזרתו של אלבני ב-1521, שעמו התייצבה כעת מרגרט נגד בעלה, שללה ממנו את הכוח. העוצר לקח את הממשלה לידיו, אנגוס הואשם בבגידה בדצמבר ובמרץ 1522 נשלח למעשה כאסיר לצרפת, ומשם הצליח להימלט ללונדון ב-1524.
לורד הסעיפים

הוא חזר לסקוטלנד בנובמבר עם הבטחות לתמיכה מהנרי השמיני, איתו כרת ברית הדוקה. מרגרט, לעומת זאת, סירבה לעשות שום דבר עם בעלה. ב-23 בנובמבר, לפיכך, אנגוס נאלץ את דרכו לפלס לתוך אדינבורו, אך נורה על ידי מרגרט ונסוג לטירת טנטלון.
כעת הוא ארגן מפלגה גדולה של אצילים נגד מרגרט בתמיכת הנרי השמיני, ובפברואר 1525 הם נכנסו לאדינבורו וקראו לפרלמנט. אנגוס הפך ללורד הסעיפים, נכלל במועצת העוצרות, נשא את כתר המלך בפתיחת המושב, ועם הארכיבישוף בטון החזיק בשלטון הראשי.
הסכם ברוויק (1526)

אנגוס מונה ללורד שומר המצעדים ב-1526, ודיכא את אי-הסדר והאנרכיה על הגבול. הוא חתם על הסכם שלום לשלוש שנים עם אנגליה ב-10 באוקטובר 1525 בבריק על הטוויד, אך לא היה מסוגל לחזור לברוויק כדי להחליף אגרות כפי שנקבע ב-13 בינואר 1526, משום שהיה עליו להתמודד עם יריביו הפוליטיים בלינלית'גו. במקום זאת, הוא שלח משלחת של נציבים כולל אדם אוטרבורן לברוויק כדי לסיים את ההסכם.
תנאי האמנה כללו הימנעות ממלחמה, התנהלות בטוחה לנוסעים לגיטימיים, פיצוי בגין שוד חוצה גבולות והסגרת פושעים. הסחר דרך הים הובטח על פי ההסכם הקודם שנערך על ידי אדוארד הרביעי וג'יימס השלישי ב-1464. בין הסעיפים היה את הסעיף המסורתי, שאף צד לא צריך לפרק או לבנות מחדש את "גן הדגים", היכן שנהר Esk פוגש את הסולוויי. סעיף חדש התייחס לסוגיית אנשי הגבול ששודדים עצים מעבר למרקיזויות. התקווה הייתה שבמהלך שלוש השנים יבואו הנציבים הסקוטיים ללונדון כדי לנהל משא ומתן על אמנת השלום הנצחי. הנרי השמיני חתם על ההסכם ב-17 באוגוסט.
שומר המלך

ביולי 1526 הופקדה עליו האפוטרופסות של המלך ג'יימס החמישי לתקופה קצובה עד ה-1 בנובמבר, אך הוא סירב בסמוך לפרישה, וההתקדמות ללינלית'גו הוציאה את מרגרט ויריביו.
כעת אנגוס יחד עם תומכיו תפס את כל השלטון, הצליח להשתלט על כמה מיריביו, כולל אראן והמילטונים, ומילא את המשרות הציבוריות בבני דאגלס, והוא עצמו הפך לקנצלר. על פי הכרוניקה של רוברט לינדזי מפיטסקוטי, "אף אחד באותו הזמן לא העיז לצאת נגד אנשי דאגלס".
יועץ של המלך ג'יימס

המלך הצעיר ג'יימס החמישי, שביבי כעת בן ארבע עשרה, היה רחוק מלהיות מרוצה בהדרכתו של אנגוס, אבל הוא נשמר מקרוב, וכמה ניסיונות לשחרר אותו סוכלו. אנגוס הביס את ג'ון סטיוארט, הרוזן השלישי מלנוקס, שהתקדם לכיוון אדינבורו עם 10,000 איש באוגוסט בקרב על גשר לינלית'גו, ולאחר מכן כבש את סטירלינג. לאחר הצלחותיו הצבאיות, הוא השלים עם בטון, וב-1527 וב-1528 היה עסוק בהשבת הסדר במדינה.
ב-11 במרץ 1528, הצליחה מרגרט להשיג את גירושיה מאנגוס, ובערך בסוף החודש היא ומאהבה, הנרי סטיוארט, היו נצורים בסטירלינג. אולם מספר שבועות לאחר מכן, ג'יימס נמלט ממשמורתו של אנגוס, מצא מקלט אצל מרגרט ואראן בסטירלינג, ומיד נקם על ידי נידוי על אנגוס וכל הדאגלסים, ואסר עליהם להתקרב למרחק של שבעה מייל מאנשיו.
זה לא כלל את אחותו למחצה, מרגרט, שג'יימס, אפילו בגיל שש עשרה, יכול היה לראות שהיא חפה מפשע והיא הורשתה להיות איתם - אם כי, מכיוון שהייתה באנגליה, השניים לעולם לא נפגשו.
ברית עם אנגליה וגלות

אנגוס, לאחר שביצר את טנטלון, הושג ואדמותיו הוחרמו. ניסיונות חוזרים ונשנים של ג'יימס להכניע את המבצר במצור נכשלו, ובהזדמנות אחת כבשו אנשיו של אנגוס את הארטילריה המלכותית. אנגוס התבסס במנזר קולדינגהאם. לבסוף, טנטלון נמסרה כתנאי להפוגה בין אנגליה לסקוטלנד, ובמאי 1529 חיפש אנגוס מקלט אצל הנרי השמיני באנגליה. הוא השיג פנסיה ונשבע אמונים, תוך הבטחתו של הנרי להפוך את החזרתו לתנאי של הסכם השלום.
אנגוס הונחה במידה רבה בתככים שלו עם אנגליה על ידי אחיו, סר ג'ורג' דאגלס מפיטנדריך, מאסטר אנגוס (מת ב-1552), דיפלומט חכם בהרבה ממנו. רכושו ואדמותיו של ג'ורג' הוכרזו גם הם כמוחרמים, וכך גם אלה של דודו, ארצ'יבלד דאגלס מקילספנדי (נפטר ב-1535), הידוע בכינויו גריסטיל, שהיה ידידו של המלך ג'יימס. האנשים האלו ברחו אף הם לגלות.
ג'יימס נקם את נקמתו בדאגלסים כאלו שנותרו בסקוטלנד ככל יכולתו. אחותו השלישית של אנגוס, ג'נט, ליידי גלמיס, זומנה לענות על אישום של קשר עם אחיה, וכאשר היא לא הופיעה, נחלותה חולטו. בשנת 1537 היא נשפטה על קשירת קשר נגד חיי המלך. היא נמצאה אשמה ונשרפה בגבעת הטסל, אדינבורו ב-17 ביולי 1537. בדרך כלל מניחים ההיסטוריונים את חפותה, אבל ההיסטוריון פטריק פרייזר טייטלר ראה בה אשמה. בשנת 1540, ג'יימס המילטון מפינארט הוצא להורג על קשר עם הדאגלסים להתנקשות בג'יימס ב-1528.
אנגוס נשאר באנגליה עד 1542, והצטרף להתקפות על בני ארצו על הגבול, בעוד ג'יימס סירב לכל הדרישות מהנרי השמיני להחזרתו, ושמר על מדיניותו לדכא את בני דאגלס. עם זאת, למרות הישארותו באנגליה והעובדה שהיה אביה, הנרי השמיני שמר על האפוטרופסות על בתו של דאגלס, מרגרט, שגדלה בבית המלוכה.
חזרה לסקוטלנד

עם מותו של ג'יימס החמישי בשנת 1542, אנגוס חזר לסקוטלנד, עם הנחיות מהנרי לנהל משא ומתן על נישואים בין מרי, מלכת הסקוטים ואדוארד השישי. חילוט נכסיו בוטל, אחוזותיו הוחזרו לו והוא מונה לחבר מועצה ולוטננט גנרל.
בשנת 1543, הוא ניהל בהצלחה משא ומתן על הסכם שלום ועל הנישואין, ובאותה שנה נישא למרגרט, בתו של רוברט מקסוול, הלורד החמישי מקסוול. זמן קצר לאחר מכן, פרץ מאבק בין אנגוס לעוצר אראן, ובאפריל 1544 נתפס אנגוס ונכלא בטירת בלאקנס.
ניתוק יחסים עם אנגליה

באותה שנה, משלחת השודדים של לורד הרטפורד, שלא חסה על אדמות אנגוס, גרמה לו להצטרף למפלגה האנטי-אנגלית. אנגוס שוחרר ממאסרו כאשר צבאו של הרטפורד נחת בגרנטון ליד אדינבורו. אנגוס יצר קשר עם אראן ואחרים כדי לשמור על נאמנותם למרי, ונתן את תמיכתו למשלחת שנשלחה לצרפת כדי להושיט את ידה של האחרונה לדופין. ביולי 1544 הוא מונה לסגן של דרום סקוטלנד, והתבלט ב-27 בפברואר 1545 בניצחון על האנגלים באנקרום מור. בעקבות ניצחון זה, אנגוס קיבל את תואר אביר מסדר סן-מישל מאת פרנסואה השני, מלך צרפת.
הוא עדיין התכתב עם הנרי השמיני, אך בכל זאת חתם ב-1546 על המעשה המבטל את הסכם הנישואין והשלום, וב-10 בספטמבר 1547 פיקד על מסע המלחמה בתבוסה הגדולה של סקוטלנד בפינקי, כשזכה שוב לתהילה. בתחילת אוקטובר 1547 ניסה אנגוס לכבוש מחדש את האי אינצ'קולם מידי האנגלים באמצעות חמש ספינות. עם זאת, הוא שמר על התכתבות חשאית עם אנדרו דאדלי, המפקד האנגלי בטירת ברוטי, וכתב שהוא עיכב את העוצר אראן ומנע משומריו להצטרף למצור על ברוטי.
בפברואר 1548 נכשל ניסיון ללכוד אותו ולהענישו על בוגדנותו. חתנו, הרוזן מלנוקס, ושומר הגבול האנגלי תומאס וורטון צעדו מדאמפריס כדי ליירט את אנגוס בטירת דרמלנריג. אנגוס הפתיע וניתק חלק מהכוח בראשות בנו של וורטון, הנרי בזמן שהם שרפו את דוריסדיר. וורטון טען שכאשר כוחותיו התאחדו הם הרגו 500 איש, חלקם טבעו בנית' . בינתיים, האספקה שלו בדאמפריס נשדדה והתקלקלה, והוא נסוג לאנן ובחזרה לקרלייל.
אנגוס נמלט שוב מהחוטפים האנגלים שלו לאחר לכידת ארמון דלקית' על ידי גריי מווילטון ביוני 1548. הוא הפליג מטירת טנטלון לאדינבורו, בעוד ג'ורג' דאגלס מפיטנדריך נמלט בדרך סודית עם בן לוויה בודד בלבד.
מותו

תחת שליטתה של המלכה מארי דה גיז אופיו חסר המנוח והשאפתני ומספר שומריו נתנו סיבה לאזעקות תכופות לממשלה. ב-31 באוגוסט 1547 הוא התפטר מתואר הרוזן שלו, והשיג מענק מחדש, sibi et suis haeredibus masculis et suis assignatis quibuscumque ("לו וליורשיו הגברים ולנאמניהם").
הקריירה שלו הייתה מאבק ארוך על השלטון ועל האינטרסים של משפחתו, שהשיקולים הלאומיים היו כפופים לו לחלוטין. הוא מת ב-22 בינואר 1557 בטירת טנטלון, סקוטלנד, משושנה. הוא נקבר באברנתי, פרת'שייר, סקוטלנד.
משפחתו

מאת מרגרט טיודור נולדה לו מרגרט, ילדתו הלגיטימית היחידה שנותרה בחיים, שנישאה למתיו סטיוארט, הרוזן הרביעי מלנוקס, והייתה אמו של הנרי סטיוארט, לורד דרנלי שהיה בעלה השני של מרי, מלכת הסקוטים.
אנגוס האריך ימים לאחר בתו הבלתי חוקית ג'נט דאגלס שמתה בסביבות 1552. ג'נט התחתנה עם פטריק רות'בן, הלורד השלישי של רות'בן והביאה לעולם כמה ילדים ואת הענף הראשי של רות'בן. לאנגוס היה גם בן לא חוקי ג'ורג' דאגלס, שהפך לבישוף של מוריי.
מאחר שבנו הלגיטימי היחיד, ג'יימס דאגלס, מאשתו מרגרט מקסוול מת צעיר, ירש אותו אחיינו דייוויד, בנו של ג'ורג' דאגלס מפיטנדריך.
עובר ירך אמו

איור של עובר ברחם אמו.
עובר ירך אמו הוא כלל תלמודי, לפיו עובר נחשב כחלק מגוף אמו ואין להחשיבו כגוף נפרד. משמעות הביטוי היא שעובר שווה במעמדו לירך אמו, כלומר כאילו היה איבר מאיבריה. הכלל נתון במחלוקת בין רבי יוחנן הסובר שעובר אינו נחשב לחלק מאמו, ובין רבא הפוסק שעובר ירך אמו. בפסקאות שלהלן יובאו מקרים שבהם פסק ההלכה תלוי בשאלה זו.