stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור פוריט, ברון פוריט
קריירה רפואית וצבאית

ב-1926 החל פוריט לעבוד כרופא בבית החולים סנט מרי שבלונדון. מאוחר יותר באותה שנה מונה להיות רופאו האישי של נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השמיני.
ב-8 במרץ 1940 גויס פוריט כקצין בדרגת לוטננט בגיס הרפואה המלכותי של הצבא הבריטי. הוא שירת בצרפת עד לפינוי צבאות בעלות הברית מדנקרק ולאחר מכן במצרים, שם טיפל בחיילים שנפצעו קשה במערכה בצפון אפריקה ומאוחר יותר במהלך הפלישה לנורמנדי. בפברואר 1943 קודם לדרגה קבועה של מייג'ור ומאוחר יותר באותה שנה קיבל דרגה זמנית של לוטננט קולונל ומינוי בפועל של קולונל. ב-18 בדצמבר 1943 מונה להיות יועץ רפואי בדרגת בריגדיר גנרל. הוא ויתר על תפקידו ועל דרגת הבריגדיר ב-1 בספטמבר 1945 ובאותה עת הוא כבר היה בעל דרגה קבועה של לוטננט קולונל. בספטמבר 1956 סיים פוריט את הקריירה הצבאית שלו וקיבל דרגת כבוד של קולונל בצבא המילואים (Territorial Army).
פוריט שימש כרופאו האישי של המלך ג'ורג' השישי מ-1946 ועד למותו של המלך ב-1952 ולאחר מכן כרופאה האישי של המלכה אליזבת השנייה עד 1967.
פוריט היה פעמיים נשיא האגודה הרפואית על שם ג'ון הנטר והחל מ-1960 הוא היה בו זמנית נשיא האגודה הרפואית הבריטית ונשיא קולג' הרופאים המלכותי של אנגליה, הראשון שהחזיק בשני התפקידים במקביל. ב-1966 הוא נבחר להיות נשיא החברה המלכותית לרפואה לתקופה של שנתיים, אך בתפקיד זה הוא כיהן שנה אחת בלבד עד ליציאתו לניו זילנד.
המושל הכללי של ניו זילנד

ב-1967 שב פוריט לניו זילנד כדי לכהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד לאחר שמונה לתפקיד על ידי המלכה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, קית' הוליאוק. פוריט היה יליד ניו זילנד הראשון שכיהן בתפקיד. תקופת כהונתו כמושל הכללי ציינה נקודת מפנה בהיסטוריה החוקתית של ניו זילנד. הוא ואלו שכיהנו אחריו בתפקיד היו כולם ניו זילנדים, אף על פי שאחד מקודמיו, ברנרד פרייברג, היגר עם משפחתו לניו זילנד בהיותו בן שנתיים.
במערכת הבחירות הכלליות של 1969 הצית פוריט ויכוח עם מועמד מפלגת הלייבור של ניו זילנד לפרלמנט, אדי איזבי, כאשר הוא טען בנאום לפני אגודת העזרה הרפואית של הצלב הדרומי כי מדיניות מדינת הרווחה היא "בלתי כלכלית".
מאוחר יותר עוררה גם אשתו של פוריט מחלוקת כאשר היא השיבה לשאלה על שכר שוויוני לנשים בציינה ש"אולי כאשר ניו זילנד, כמו הודו וישראל תבחר אישה לתפקיד ראש הממשלה, תבוא העת לסיים את פעולתה של התנועה לשוויון זכויות לנשים". בנאומו האחרון כמושל הכללי ביום ואיטנגי ב-1972, עורר פוריט מחלוקת עזה אף יותר בציינו ש"היחסים בין המאורים ללבנים טופלו כראוי באמצעות התהליך הביולוגי של נישואי תערובת".
פוריט היה חבר בבונים החופשיים ובתקופת כהונתו כמושל הכללי הוא היה הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של ניו זילנד.
עם תום תקופת כהונתו כמושל הכללי ב-1972 שב פוריט לאנגליה.
אותות כבוד

ב-1943 הוענק לפוריט התואר קצין במסדר האימפריה הבריטית. ב-1945 הוא קודם לתואר מפקד במסדר זה. בנובמבר 1947 הוענק לו התואר קצין בלגיון ההצטיינות של ארצות הברית. ב-1950 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1967 הוא הועלה לדרגת אביר מפואר במסדר זה. ב-1957 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-1970 הוא הועלה לדרגת אביר הצלב הגדול במסדר זה. ב-1957 הוענק לו גם התואר אביר במסדר ג'ון הקדוש.
ב-25 בינואר 1963 הוענק לפוריט התואר ברונט. ב-5 בפברואר 1973 הוענק לו התואר ברון פוריט.
על שמו של פוריט נקראו פארק באחד מפרברי העיר קרייסטצ'רץ' שבאי הדרומי ובית ספר בעיר נייפיר שבאי הצפוני.
הלורד פוריט מת בלונדון ב-1 בינואר 1994 בגיל 93. אשתו מתה ב-1998. בנו, ג'ונתון פוריט, הוא פעיל סביבה ידוע.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Arthur Porritt Olympic Results". sports-reference.com. Retrieved 15 October 2012.
1 2 3 4  Brett & Kate McKay (6 July 2010). "The Whole Man: 25 Men Who Cultivated Both Mind and Body". ArtofManliness.com. The Art of Manliness. Archived from the original on 9 July 2010. Retrieved 7 July 2010.
↑  Zealand. Olympics at Sport-Reference.com Sports Reference LLC. Accessed 25 October 2011.
↑  "The Story of The Commonwealth Games". Commonwealth Games Federation. Retrieved 26 June 2012.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 34830. p. 2229. 12 April 1940.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 36343. p. 461. 18 February 1943.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 37660. p. 3789. 19 July 1946.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 40888. p. 5483. 25 September 1956.
↑  VICE REGAL GRAND MASTERS – WHO AND WHY? kenthenderson.com.au
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 35908. p. 859. 18 February 1943
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 36917. p. 670. 1 February 1945.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 38122. p. 5352. 11 November 1947.
↑  The London Gazette: no. 38929. p. 2778. 8 June 1950.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 40960. p. 5. 1 January 1957.
↑  The London Gazette: no. 45110. p. 6039. 29 May 1970.
↑  The London Gazette: no. 40972. p. 229. 8 January 1957.
↑  The London Gazette: no. 42907. p. 909. 29 January 1963.
↑  The London Gazette: no. 45901. p. 1797. 8 February 1973.
↑  האתר האישי
| המושלים והמושלים הכלליים של ניו זילנד |
| --- | --- | --- |
| מושלים | הובסון • פיצרוי • גריי • גור בראון • בואן • ג'יימס פרגוסון • נורמנבי • רובינסון • המילטון גורדון • ג'רבויס • אונסלו • גלאזגו • רנרפלי • פלנקט • איזלינגטון • ליברפול |  |
| מושלים כלליים | ליברפול • ג'ליקו • צ'ארלס פרגוסון • בלדיסלאו • גולוויי • ניואול • פרייברג • נורי • קובהם • ברנרד פרגוסון • פוריט • בלנדל • הוליאוק • ביטי • ריבס • טיזרד • הרדי בויס • קרטרייט • סטיאננד • מטפארה • רדי • קירו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17070129k (data)  GND: 1027200583  ISNI: 0000 0000 4361 9760  LCCN: no2006024780  NKC: xx0219932  NTA: 071856285  SUDOC: 190511095  TePapa: 3286  UKPARL: ThUogoT6  VIAF: 36665306   WorldCat (עם VIAF): 36665306
אפנצל אינר-רודן

אפנצל אינר-רודן (בגרמנית: Appenzell Innerrhoden ‏האזנהקובץ:De-Appenzell-Innerrhoden.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מעשרים וששה הקנטונים של שווייץ, הוא שוכן בצפון-מזרח המדינה, ובירתו היא אפנצל. הקנטון הוא השני הכי קטן בשווייץ בשטח, והקטן ביותר בגודל האוכלוסייה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך המאות ה-9 וה-10 התחלפו רוב תושבי האזור, צאצאי תושבי רייטיה, בבני שבטים הטבטוניים, כחלק מגל הכיבוש של השבטים הגרמאניים שעבר על שווייץ באותה עת.
השם "אפנצל", שמוזכר לראשונה בשנת 1071, נוצר על בסיס הביטוי הלטיני abbatis cella, שפירושו "תא המנזר", על שם מנזר סנט-גאלן הסמוך אשר היה בעל השפעה גדולה על האזור. בתקופה זו היה תפקידו הגאו-פוליטי של המנזר קרוב לזה של עיר-מדינה או אציל פיאודלי, ותפקידיו כללו גם עניינים מנהליים, נוסף על אלו הדתיים. השפעת המנזר על האזור התגברה משמעותית החל מאמצע המאה ה-11.
בסביבות שנת 1360 נתגלעו סכסוכים בין האיכרים תושבי האזור למנזר, בעיקר סביב זכויות מרעה, מיסים ומעשרות שהועברו למנזר. בעקבות הסכסוך ניסו שני הצדדים במקביל להצטרף לברית השוואבית החדשה וכך לבצר את מעמדם ולהגן על זכויותיהם. בשנת 1377 צורפה אפנצל לברית, בתמיכת העיר קונסטנץ (כיום בגרמניה) והעיר סנט גאלן, יריבת המנזר. בתמיכת הברית, הפסיקו אנשי אפנצל לשלם חלק ניכר מהמיסים והמתנות שדרש ראש המנזר. כתוצאה מאיבוד מקור ההכנסה פנה המנזר אל בית הבסבורג, וב-1392 נחתם ההסכם ביניהם. בתגובה נכרתה בשנת 1401 ברית נוספת בין אפנצל לסנט גאלן.
ב-1513 הוקם קנטון אפנצל, אך בשנת 1597 הוא פוצל לשניים מסיבות של מחלוקת דתית, והוקמו אפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן.
חלוקה פנימית

הקנטון מחולק לשישה מחוזות, להם תפקיד מקביל לזה של רשות מקומית:
אפנצל, 5,771 תושבים
גונטן, 3,166 תושבים
אובראג, 2,081 תושבים. זוהי מובלעת מנותקת גאוגרפית משאר הקנטון
רותה, 1,867 תושבים
שלאט-הסלן, 1,451 תושבים
שבנדה, 1,135 תושבים
כלכלה

כלכלת הקנטון מבוססת ברובה על חקלאות, ובעיקר על גידול בקר לחלב והכנת גבינות, ביניהן הגבינה המקומית - גבינת אפנצלר הנפוצה בשווייץ. חלק ניכר מהמכוניות השכורות בשווייץ רשומות באפנצל אינר-רודן ונושאות לוחית רישוי שלה (AI), בגלל מיסים נמוכים יחסית על מכוניות בקנטון.
פוליטיקה

בירת הקנטון היא העיירה אפנצל. חוקת הקנטון התקבלה בשנת 1872.
זהו אחד משני הקנטונים בהם מונהגת דמוקרטיה ישירה ושיטת הלנדסגמיינדה. הצבעות על חוקים ותקנות לבחירת נושאי משרות השלטון והשופטים נערכות באספה כללית של כל התושבים הנערכת בכל חודש אפריל בכיכר המרכזית באפנצל. בדרך כלל משתתפים באספה כ-4,000 תושבים.
אפנצל אינר-רודן ידוע בשמרנותו: הוא הקנטון האחרון בו הוענקה זכות בחירה לנשים - רק ב-1991, בעקבות עתירה לבית המשפט הפדרלי, הותר לנשים להשתתף בבחירות. כמו כן זהו הקנטון בו הושגה התמיכה הגדולה ביותר (71%) לאיסור על בניית צריחי מסגדים בשווייץ.
"לנדסגמיינדה" - ההצבעה השנתית בכיכר באפנצל
בגתן ותרש

דימוי של בגתן ותרש זוממים את הריגת אחשוורוש, מתוך מגילת אסתר מאויירת שנוצרה בעיר פרארה שבאיטליה בשנת 1617. מאוספי הספרייה הלאומית
תיאור של בגתן ותרש על ידי אנטואן קארון
בִּגְתָן וָתֶרֶשׁ הן דמויות מקראיות המופיעות במגילת אסתר שזממו להרוג את המלך אחשורוש ומזימתם סוכלה על ידי מרדכי היהודי.
בסיפור המגילה

על פי המגילה, בגתן (מופיע גם בצורה הארמית: "בגתנא") ותרש היו שניים משומרי הסף של מלך פרס אחשוורוש. בגתן ותרש זממו לשלוח יד במלך (להרוג). מזימה זו סוכלה לאחר שנודעה למרדכי היהודי והוא הודיע על כך לבת דודו, אסתר המלכה, שהודיעה על כך למלך בשמו של מרדכי. בגתן ותרש נתלו, ומעשהו של מרדכי נכתב ב"ספר דברי הימים" של המלך.
זהו נוסח הסיפור במגילת אסתר פרק ב', פסוקים כא–כג:
בַּיָּמִים הָהֵם ומָרְדֳּכַי יֹשֵׁב בְּשַׁעַר הַמֶּלֶךְ קָצַף בִּגְתָן וָתֶרֶשׁ שְׁנֵי סָרִיסֵי הַמֶּלֶךְ מִשֹּׁמְרֵי הַסַּף וַיְבַקְשׁוּ לִשְׁלֹחַ יָד בַּמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרֹשׁ: וַיִּוָּדַע הַדָּבָר לְמָרְדֳּכַי וַיַּגֵּד לְאֶסְתֵּר הַמַּלְכָּה וַתֹּאמֶר אֶסְתֵּר לַמֶּלֶךְ בְּשֵׁם מָרְדֳּכָי: וַיְבֻקַּשׁ הַדָּבָר וַיִּמָּצֵא וַיִּתָּלוּ שְׁנֵיהֶם עַל עֵץ וַיִּכָּתֵב בְּסֵפֶר דִּבְרֵי הַיָּמִים לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ
במגילה אמנם מצוין שהיה "קצף" מסוים עליו קצפו בגתן ותרש, אך לא מצוין מדוע בדיוק ואיך זממו בגתן ותרש לשלוח יד במלך. על פי מדרש אסתר רבה פרשה ו' י"ג, בעצת אסתר המלכה, העביר המלך אחשוורוש אותם מתפקידם ומינה את מרדכי במקומם. בגתן ותרש ביקשו לנקום ולהרוג את המלך באמצעות ארס נחשים, ארס זבובים שישימו בכוס המשקה שלו או תחבולה אחרת. כך, קיוו, תיפול האשמה על מרדכי שמונה תחתם. לפי תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ג, עמוד ב', היו שניהם טרסיים (מהעיר טרסוס) ודיברו ביניהם בלשון טרסי. מרדכי, שהיה חבר בסנהדרין והכיר שבעים שפות, הצליח להבין את דבריהם ולומר לאסתר שתזהיר את המלך.
הערות שוליים

↑  (מגילת אסתר, ב' כא–כג).
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
בד"ץ יחוה דעת

בד"ץ יחוה דעת הוא בד"צ שהקים הרב דוד יוסף, והפועל על פי פסקי הרב עובדיה יוסף.
היסטוריה

גוף הכשרות הוקם בשנת 2020, כאשר מטרתו היא להעניק כשרות ע"פ שיטתו של הרב עובדיה יוסף עם דגש על תחומים בסיסיים כגון כשרות הסכינים ושוחטים יראי שמיים. ביוני 2020 החל הארגון לתת כשרות למשחטות.
ראשי הבד"צ

בנשיאות הארגון עומד הרב דוד יוסף, ובראשות הבד"ץ עומד הרב יורם בן סעדון. חברי הבד"צ הם הרב יצחק זר, הרב יאיר בקשי, הרב משה צאיג, הרב דניאל זיאת, הרב גולן אלוף והרב יוסף אסרף.
הערות שוליים

↑  החלה שחיטת העוף והבקר של בד"ץ 'יחוה דעת' > סוגרים שבוע, באתר סוגרים שבוע, ‏2020-06-18
↑  דרמה בעולם הכשרות: הרב דוד יוסף הקים בד"צ חדש, באתר "סרוגים", 5 במאי 2020
בד"ץ

ערך זה עוסק בהרכבי דיינים מוסמכים, אשר דנים ומכריעים בשאלות שנוגעות להלכה היהודית. אם התכוונתם לגופי כשרות (מהודרת) פרטיים, ראו .
בד"צ בבני ברק
בד"ץ (ראשי תיבות: בית דין צדק) הוא הרכב של דיינים מוסמכים שעורכים משפטים לפי המשפט העברי וכן מכריעים בשאלות שנוגעות להלכה היהודית. חלק מבתי הדין הם בתי דין לענייני ממון בלבד.
למעשה, ברוב הקהילות היהודיות מאז ומעולם מונה בית דין שבראשו עמד לעיתים קרובות רב העיר, ומכאן הכינוי ראב"ד - רב ואב בית דין. בקהילות חרדיות שונות כיום מכהנים שלושה דיינים כבד"ץ עצמאי מקומי.
מונח זה נמצא כיום גם בשימוש מושאל בשמותיהם של גופי כשרות מסחריים בישראל.
הבד"ץ במדינת ישראל

בד"ץ אינו בית דין רבני לפי חוקי מדינת ישראל, ומבחינת החוק הישראלי הוא יונק את סמכותו לשפוט רק מהסכמתם של בעלי הדין המתייצבים לפניו. לאחר שבעלי הדין חותמים על שטר בוררות בפני בית הדין, פסק הדין ניתן לאכיפה לפי הנוהל הקבוע בחוק הבוררות תשכ"ח-1968. בד"צים מסוימים, כגון זה של העדה החרדית, אינם מכירים בסמכות מדינת ישראל, ופסקי הדין אינם בעלי תוקף משפטי אלא הלכתי בלבד.
בתי דין צדק נודעים בישראל

בתי דין צדק נודעים היום בישראל הם:
בית הדין של העדה החרדית.
בית דין צדק בני ברק בראשות הרב נסים קרליץ. בית דין זה מפורסם, אך אינו מחזיק במערכת כשרות מזון.
בית הדין "יורה דעה" בראשות הרב שלמה מחפוד.
בית הדין שארית ישראל, הוקם ביוזמת הרב שך ועמד בראשו הרב חיים שאול קרליץ.
בית הדין של אגודת ישראל.
בד"ץ "בית יוסף" בנשיאות רבי עובדיה יוסף עד לפטירתו ובראשות בנו רבי משה יוסף. הבד"ץ קשור למפלגת ש"ס, אך אין ביניהם קשר עסקי
בית הדין מחזיקי הדת של חסידות בעלז.
בית הדין "חוג חתם סופר" בני ברק.
בית הדין "חוג חתם סופר" פתח תקווה.
בית דין רבני חב"ד.
כמעט כל בתי הדין שהוזכרו מפורסמים גם בגלל מערכות הכשרות שתחת פיקוחם. יוצא מכלל זה בית הדין של הרב נסים קרליץ, אחד הבולטים בישראל, שאין לו מערכת כשרות.
הערות שוליים

↑  טולי פירקש, ועדת האתיקה: לא הוכח קשר בין ש"ס לבד"צ בית יוסף, 25 בנובמבר 2009, באתר דתילי
אלכסיס קיווי

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1834 מקום הולדתו של אלכסיס קיווי, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 בדצמבר 1872 (בגיל 38) בית ההנצחה לאלכסיס קיווי, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Alexis Stenvall 
 מדינה:  פינלנד 
 שם עט:  Aleksis Kivi, A. Kiwi, A. Kivi, Aleksis Stenvall 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הלסינקי 
 שפות היצירה:  פינית 
 יצירות בולטות:  שבעה אחים, סנדלרי הכפר 
 תקופת הפעילות:  מ-1864 
 
אַלֶכְּסִיס קִיווי (בפינית: Aleksis Kivi; ‏האזנהקובץ:Fi-Aleksis Kivi.ogg‏Ⓘ‏, נולד אלכסיס סטנוול (Alexis Stenvall)‏; 10 באוקטובר 1834 - 31 בדצמבר 1872) היה סופר פיני שכתב את הרומן המשמעותי הראשון בשפה הפינית, Seitsemän veljestä ("שבעה אחים") בשנת 1870. הוא ידוע גם בזכות מחזהו סנדלרי הכפר (אנ') משנת 1864. אף על פי שקיווי היה בין המחברים המוקדמים ביותר של פרוזה ושירה בפינית, הוא עדיין נחשב לאחד הגדולים ביותר.
קיווי נחשב כסופר הלאומי של פינלנד ויום הולדתו, 10 באוקטובר, נחגג כיום הספרות הפינית (suomalaisen kirjallisuuden päivä).
ביוגרפיה

אלכסיס סטנוול נולד בכפר פלויוקי (אנ'), הדוכסות הגדולה של פינלנד. הוריו היו חייט הכפר אריק יוהאן סטנוול (Erik Johan Stenvall‏; 1798–1866) ואנה-קריסטינה המברג (Anna-Kristiina Hamberg‏; 1793–1863). לפני אלכסיס היו למשפחה כבר שלושה בנים, יוהאנס, עמנואל ואלברט. לאלכסיס הייתה גם אחות, אגנס, שמתה ב-1851 בגיל 13 בלבד.
ב-1846 עזב לבית הספר בהלסינקי, וב-1859 התקבל לאוניברסיטת הלסינקי, שם למד ספרות ופיתח עניין בתיאטרון. המחזה הראשון שלו היה קולרבו (Kullervo), המבוסס על סיפור טרגי מהאפוס קאלוואלה. הוא גם פגש את העיתונאי והמדינאי יוהאן וילהלם סנלמן (אנ') שהפך לתומך של קיווי.
במהלך לימודיו בבית הספר קיווי קרא ספרות עולמית מספרייתו של בעל הבית שלו, ובמהלך לימודיו באוניברסיטה, הוא ראה מחזות של מולייר ושילר בתיאטרון השוודי (אנ') בהלסינקי. לקיווי היו גם חברים כמו פרדריק סייניאוס (אנ') ואליאס לנרוט.
משנת 1863 ואילך הקדיש קיווי את זמנו לכתיבה. הוא כתב 12 מחזות ואוסף שירה. את הרומן "שבעה אחים (אנ')" (Seitsemän veljestä) כתב במשך עשר שנים. מבקרי ספרות, במיוחד הסופר והמשורר הפיני הבולט אוגוסט אלקוויסט (אנ'), פסלו את הספר, לפחות באופן נומינלי בגלל "גסות הרוח" שלו – התנועה הרומנטית הייתה אז בשיאה; אלקוויסט כתב גם "זו יצירה מגוחכת וכתם על שם הספרות הפינית". ידוע שאף מבקר אחר לא שנא את כתביו של קיווי כמו אלקוויסט, ובמקרה זה כמעט אפשר היה לכנות את המצב "רדיפה", אבל גם חברי התנועה הפנומאנית פסלו את התיאור שלו של חיים כפריים לא כל כך מוסריים שהיו רחוקים מנקודת המבט האידיאלית שלהם, והשתיינות המוגזמת של קיווי אולי דחתה את חלקם.
בשנת 1865 זכה קיווי בפרס המדינה על הקומדיה שעדיין מבוצעת לעיתים קרובות, סנדלרי הכפר (אנ') (Nummisuutarit). עם זאת, הקבלה הפחות נלהבת של ספריו עשתה את שלה והוא כבר התמכר לשתייה. התורמת העיקרית שלו שרלוטה לנקוויסט (אנ'), שאיתה חי קיווי בסיונטיו (אנ') בתקופה שכתב, לא הייתה יכולה לעזור לו לאחר שנות ה-60 של המאה ה-19.
בריאותו של קיווי הדרדרה לחלוטין בשנת 1870, כאשר התגורר במשכן פרנזן בטפנילה (אנ'), הלסינקי. הקריסה הואצה על ידי טיפוס הבטן והתקפי דליריום ובשנת 1871 הוא התקבל למרפאה החדשה, משם הועבר לבית החולים הפסיכיאטרי בלפינלהטי (Lapinlahti), הלסינקי. הרופא המטפל בו, א.ת.סאלן, אבחן מלנכוליה הנובעת מ"פגיעה בכבודו כסופר". על בסיס המסמכים הזמינים, הסיק הרופא הפיני קלה אקטה (אנ') שזה היה מקרה קלאסי של סכיזופרניה, שנגרמה בשל מצבי חרדה חמורים. עם זאת, הוצע גם כי ייתכן שמחלת הנפש של קיווי נגרמה על ידי מחלת ליים מתקדמת. קיווי מת בעוני בגיל 38 בטוסולה (אנ'), בביתו של אחיו אלברט ליד אגם טוסולה (אנ'). לפי האגדה, מילותיו האחרונות היו "אני חי" (בפינית: "Minä elän").
מורשת

בתחילת המאה ה-20 העלו הסופרים הצעירים וולטר קילפי (אנ') ואינו לינו את קיווי למעמד של אייקון לאומי. אינו לינו - ואחר כך גם ואינו לינה ווייו מרי (אנ') - הזדהו עם גורלו של קיווי כסופר.
בשנת 1936 נוסד פרס אלכסיס קיווי (Aleksis Kiven palkinto), שהוענק על תרומות לספרות פינית.
בשנת 1939 הוקמה אנדרטת אלכסיס קיווי (אנ'), פסל ברונזה של קיווי מאת ויינה אלטונן, מול התיאטרון הלאומי הפיני. רחובות רבים בערים ועיירות פיניות נקראו גם על שם קיווי, כמו אלכסיס קיוון קאטו בטמפרה.
בשנים 1995 עד 1996 כתב המלחין הפיני איינויוהאני ראוטאווארה (אנ') אופרה על חייו ויצירותיו של קיווי. ישנם שני סרטים של קיווי: "אני חי" (השם בפינית: "Minä elän") משנת 1946, בבימויו של אילמרי אונהו (אנ'); ו"חייו של אלכסיס קיווי" (השם בפינית: "Aleksis Kiven elämäme") מ-2002, כתב וביים יארי הלונן (אנ').
גלריה

הבית שבו נולד אלכסיס קיווי
הבית שבו אלכסיס קיווי מת
הפסל של אלכסיס קיווי בעיירת הולדתו
עמוד השער מגרסה מוקדמת של "שבעה אחים"
בול דואר מ-1934 לזכר קיווי
לקריאה נוספת

Robinson, Douglas, Aleksis Kivi and/as World Literature. Leiden and Boston: Brill, 2017.
הערות שוליים

↑  Aleksis Kivi, at the Encyclopædia Britannica
1 2 3 4 5 6  Sihvo, Hannes (2014). "Kivi, Aleksis (1834–1872)". The National Biography of Finland.
1 2  Liukkonen, Petri (2008). "Kivi, Aleksis (1834–1872)". Authors' Calendar.
↑  Aristoteleen kantapää: Aleksis ja August (in Finnish)
↑  IL: Helsinki aikoo myydä Aleksis Kiven entisen kodin – tältä se näyttää (in Finnish)
↑  Aleksis Kivi memorial cottage
↑  "Mitä Kivi sanoi kuolleessaan?" (בפינית). 13 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pääkkönen, Sirpa (7 באוקטובר 1999). "Kulttuuri: Miksi Suomessa jaetaan kaksi Kivi-palkintoa?". Helsingin Sanomat (בפינית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Aleksis Kiven muistopatsas : Wäinö Aaltonen – HAM" (בפינית). .hamhelsinki.fi.
↑  Niemelä, Jari (2013). "Kansalliskirjailija sai nimensä yhteen tärkeimmistä kaduista". Tammerkoski (בפינית) (2): 6–7.
↑  "Aleksis Kivi". Finnish Music Information Centre. אורכב מ-המקור ב-2007-10-10.
↑  "'Minä elän'". Elonet.
↑  "Aleksis Kiven elämä". Elonet.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285357405171  PLWABN: 9810579814905606  BIBSYS: 90080469  BNE: XX987891  BnF: cb120170339 (data)  CiNii: DA06219485  GND: 118723294  ICCU: CFIV015109  ISNI: 0000 0001 2102 1001  LCCN: n80146143  LNB: 000048305  MusicBrainz: 438bbf63-baae-4b71-aa7c-71736aaadb69  NDL: 00550185  NKC: mzk2002157030  NLG: 171688  NTA: 071439072  SELIBR: 193640  SNAC: w6z3208w  SUDOC: 028307461  Trove: 1045178  VIAF: 68941232   WorldCat (עם VIAF): 68941232
ארווין סאנצ'ס

ארווין סאנצ'ס (נולד ב-19 באוקטובר 1969 בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה) הוא כדורגלן עבר בוליביאני ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל אשר מאמן את קבוצת אוריינטה פטרולרו.
סאנצ'ס ידוע כאחד הכדורגלנים הבוליביאנים הגדולים בכל הזמנים. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1994.
ביוגרפיה

סאנצ'ס כונה פלאטיני, על שמו של מישל פלאטיני, שיחק את רוב הקריירה בליגת העל הפורטוגלית, שבה הבקיע 59 שערים ב-288 הופעות וב-13 עונות, שבהן שיחק בבנפיקה ליסבון ובבואבישטה.
סאנצ'ס החל את הקריירה במועדון דסטרוירס מעירו סנטה קרוס, ובהמשך עבר לבוליבר. בשנת 1990 עבר לבנפיקה ליסבון, אך ללא הצלחה רבה, ושיחק בהמשך כמושאל באשטוריל.
בשנת 1992 שוחרר מבנפיקה, וחתם בבואבישטה, שם הפך לשחקן חשוב ומוערך.
לאחר חמש עונות בבואבישטה, בהן הבקיע 25 שערים, חזר סאנצ'ס לבנפיקה ליסבון, ושוב לא התאקלם. הוא חזר לבואבישטה כעבור שנה בהשאלה, ולאחר מכן נרכש סופית על ידי הקבוצה.
בשנת 2001 היה סאנצ'ס חלק חשוב מהזכייה ההיסטורית של בואבישטה באליפות.
בשנת 2004, לאחר שקרע את הרצועה הצולבת, איבד סאנצ'ס מחשיבותו בבואבישטה, וחתם בליגה הבוליביאנית באוריינטה פטרולרו, שם שיחק עד לגיל 36. במשחקו האחרון, עלב סאנצ'ס בשופט במשחק מול בלומינג, והושעה לשנה וחצי.
נוסף על הקריירה העשירה של סאנצ'ס בפורטוגל, הוא ערך 57 הופעות בנבחרת בוליביה בכדורגל. סאנצ'ס הבקיע את שערה היחיד של בוליביה במונדיאל 1994 בהפסד 1–3 לנבחרת ספרד בכדורגל. זהו השער היחיד של בוליביה אי פעם במונדיאל. בנוסף, סאנצ'ס השתתף עם בוליביה בשישה טורנירים של קופה אמריקה ובגביע הקונפדרציות 1999, אליו הגיעה בוליביה לאחר שסיימה במקום השני בקופה אמריקה 1997.
לאחר פרישתו מכדורגל החל לאמן, תחילה בבואבישטה ולאחר מכן, בין השנים 2006 ו-2009 אימן את נבחרת בוליביה בכדורגל. הוא פוטר בעקבות הכישלון במוקדמות מונדיאל 2010. בהמשך אימן את אוריינטה פטרולרו ואת בלומינג הבוליביאניות.
בשנת 2015 חזר סאנצ'ס לאמן את בואבישטה.
ארווין סקלה

ארווין סקלה (באלבנית: Ervin Skela; נולד ב-17 בנובמבר 1976 בוולורה) הוא כדורגלן עבר אלבני ששיחק בעמדת הקשר. לזכותו של סקלה 75 הופעות במדי נבחרת אלבניה.
קריירה

הקריירה המקצוענית שלו בכדורגל החלה במועדון הצמרת האלבני פלמורטרי ולורה ומאוחר יותר בקבוצת אס קיי טירנה. בשנת 1995 עבר לשחק בגרמניה, בקבוצות אוניון ברלין (בין השנים 1995-1998), ארצגבירגה אווה (1998-1999) וקמניצר (1999-2000) לפני שעבר לשחק בוולדהוף מנהיים, שהחמיצה את העלייה לבונדסליגה בעונה שלאחר מכן בנקודה אחת בלבד. הוא עבר לשחק באיינטרכט פרנקפורט (2001-2004), ארמיניה בילפלד (2004-2005) ובקייזרסלאוטרן (2005-2006).
אחרי העונה המאכזבת ב-2005-2006 (ירידה לבונדסליגה השנייה), ארווין סקלה שוחרר מחוזהו בקייזרסלאוטרן, והצטרף למועדון האיטלקי אסקולי בהעברה חופשית. הוא חתם באיטליה לעונה אחת וערך את משחק הבכורה שלו באסקולי, ב-9 בספטמבר 2006. למרות זאת, סקלה לא הצליח לפרוץ להרכב הראשון של הקבוצה ושוחרר מיד לאחר תחילת מועד ההעברות של ינואר 2007, עת שחתם באנרגי קוטבוס מגרמניה לשנתיים וחצי. בקוטבוס הציג יכולת טובה ולאחר שנתיים בהן הבקיע 9 שערים עזר את הקבוצה ב-30 ביוני 2009. במשך חודשים רבים חיפש סקלה קבוצה, אך אף אחת מהקבוצות באחת מהליגות הבכירות באירופה לא גילו בו התעניינות ולכן לאחר ארבעה חודשים ללא קבוצה, נאלץ לחתום בטוס קובלנץ, קבוצת תחתית מהבונדסליגה השנייה. אך עזב את הקבוצה בפברואר 2011 לטובת מועדון הכדורגל של ווינדק, גרמניה. לאחר חודש בלבד בקבוצה, במרץ באותה שנה עבר לקבוצת ארקה גדיניה בעיר גדיניה שבפולין שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל.
ארווין סקלה זומן לראשונה לסגל נבחרת אלבניה בשנת 2000, בה רשם 75 הופעות בהן הבקיע 12 שערים.
אנטוניו סלנדרה

אנטוניו סלנדרה (באיטלקית: Antonio Salandra‏; 13 באוגוסט 1853 – 9 בדצמבר 1931) היה מדינאי איטלקי, ראש ממשלת איטליה מטעם המפלגה השמרנית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

סלנדרה נולד בעיר טרויה שבאיטליה. הוא סיים את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת נאפולי בשנת 1875 ולאחר מכן כיהן כפרופסור למִנהל באוניברסיטת רומא.
לאחר השביתה הגדולה שפקדה את איטליה בחודש מרץ 1914 נאלץ ראש ממשלת איטליה, ג'ובאני ג'וליטי, להתפטר מתפקידו. ג'וליטי, שעדיין נהנה מרוב גדול בפרלמנט, החליט להציע לסלנדרה את התפקיד, תוך שהוא מציע לו את תמיכתו הפוליטית. סלנדרה נענה להצעה ומונה לראש ממשלת איטליה.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה גרם לקרע בין סלנדרה לפטרונו הפוליטי ג'וליטי. בעוד ג'וליטי תמך בעמדה שעל איטליה להיות נייטרלית במלחמה, תמכו סלנדרה ושר החוץ שלו, סידני סונינו, בהצטרפות איטליה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. סלנדרה החליט על הצטרפות איטליה למלחמה, וזאת על אף שהרוב בפרלמנט האיטלקי התנגד לכך נחרצות. סלנדרה טען שהתערבות איטליה במלחמה תביא לסיומה המהיר. מהר מאוד נוכח סלנדרה בטעותו והבין שלמעט השגים מוגבלים ביותר, לא הביאה הצטרפותה של איטליה למלחמה לשינויים גדולים. באביב 1916, לאחר המתקפה האוסטרית המוצלחת בטרנטינו בקרב אסיאגו, אולצה ממשלתו של סלנדרה להגיש את התפטרותה למלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה התקרב סלנדרה לחוגי הימין הקיצוני באיטליה ואף הביע את תמיכתו בעליית בניטו מוסוליני לשלטון בשנת 1922. סלנדרה כתב מספר ספרים באיטלקית בנושאי כלכלה, מדינאות וחברה.