stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון לאמנות האסלאם
מכירת פרטים מאוסף המוזיאון

המוזיאון לאומנות האסלאם העמיד למכירה בבית המכירות סותבי'ס 268 פריטים מאוסף המוזיאון. המכירה תוכננה לאוקטובר 2020, ונדחתה לנובמבר באותה השנה. המוזיאון לאמנות האסלאם טען כי הוא גוף פרטי ועל כן לא דיווח למשרד התרבות על כוונת המכירה. הדבר נודע מראיון עיתונאי של גואל פינטו עם מנכ"ל המוזיאון נדים שיבאן. בעקבות הראיון טען המוזיאון, שכל המוצגים שבחזקתו שייכים לקרן הרשומה בליכטשנטיין, ולה הועברה הבעלות עליהם במהלך שנות ה-90, כאשר העמותה שניהלה את המוזיאון פורקה. הדברים חוללו סערה ציבורית וקריאות לחשיפת תנאי ההקדש שהותירה אחריה הנדבנית ורה סולומונס. הפריטים שהוצעו למכירה כללו שעונים מהאוסף של דייוויד סלומונס, כתבי יד נדירים (וביניהם דפי קוראן), שטיחים, כלי נשק ועוד. בעקבות הסערה הציבורית, שר התרבות, חילי טרופר והיועץ המשפטי לממשלה, מתחו ביקורת חריפה על הכוונה למכור את הפריטים. הנשיא ראובן ריבלין קרא למצות את הכלים המשפטיים והבינלאומיים כדי לעצור את המכירה. בית המכירה סותביס דרש 1.4 מיליון פאונד כפיצוי על ביטול המכירה. כפשרה, סוכם עם משרד התרבות כי תתאפשר מכירה של מספר מצומצם של פריטים. ב-18 בנובמבר 2020, עתרה עמותת השבה – הפורום לאיתור והשבת יצירות אמנות שנבזזו בשואה (בג"ץ 7847/20) נגד המכירה, בטענה, שרשות העתיקות והמוזיאון עברו על חוק העתיקות כשאפשרו את הוצאת הפריטים ממדינת ישראל והעברתם למכירה. בית המשפט קיבל את העתירה, וביקש מהצדדים להגיע לפשרה. לבסוף, הושג הסכם בחסות קרן אל-ת'אני, השייכת לבן דודו של אמיר קטר. הקרן פיצתה את בית המכירות סותבי'ס על ביטול המכירה הפומבית של פריטים מהמוזיאון. בתמורה, כד כסף, שמתוארך לסוף המאה ה-11 הושאל לתצוגה בתערוכה של אוסף הקרן בפריז. מנהל המוזיאון, נדים שיבאן, פרש מתפקידו עם סיום הפרשה..
בחודש מרץ 2022 חזרו פרטי האוסף, שהועמדו למכירה, למוזיאון לאמנות האסלאם שבירושלים.
הערות שוליים

↑  יד ל.א. מאיר, מוזיאון לאמנות האסלאם (1994) (1994( L.A. MAYER MUSEUM FOR ISLAMIC | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
↑  http://www.islamicart.co.il/About/story.asp
↑  שוד השעונים הגדול: 43 שעונים נמצאו בצרפת
↑  המכירה הפומבית של המוזיאון לאמנות האסלאם נדחתה, באתר ynet, 26 באוקטובר 2020
1 2   נעמה ריבה, בית המכירות הבריטי הודיע על דחיית מכירת הפריטים מאוסף מוזיאון האיסלאם, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2020
↑  עידית עמיחי, פרטים חדשים על המכירה של מוזיאון האסלאם: "לא זכור מקרה כזה בעולם, גם בהיקף וגם בחוסר השקיפות" | בית לאמנות ישראלית, באתר לימודי אמנות, קורסים באמנות, לימודי אוצרות | בית לאמנות ישראלית, ‏2020-10-21
↑  Select Works from the L.A. Mayer Museum for Islamic Art | Jerusalem, אתר סותבי'ס
↑  הנשיא ריבלין: להשאיר בישראל את נכסי המוזיאון לאומנות האסלאם - חדשות בארץ, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד, ‏25/10/20
↑  יעל פרידסון אילנה קוריאל, מכירת סותביס של מוזיאון האיסלאם מגיעה לבג"ץ, באתר ynet, 16 בנובמבר 2020
↑   נעמה ריבה, מייסדת מוזיאון האסלאם רצתה שפריטי האוסף יישארו בירושלים, כפי שעולה מעדויות, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2020
↑  יעל פרידסון, הסכם פשרה בסאגת מוזיאון האסלאם: המכירה הפומבית תבוטל, קרן בבעלות קטארית תפצה את סותבי'ס, באתר ynet, 10 במרץ 2021
↑   נעמה ריבה, פתרון בפרשת מוזיאון האסלאם: משפחה קטארית תפצה את בית המכירות, הפריטים יוחזרו, באתר הארץ, 9 במרץ 2021
↑   משה גלעד, אחרי פרשת המכירה לסותביס: מנהל מוזיאון האסלאם נדים שיבאן פורש, באתר הארץ, 16 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269913005171  ISNI: 0000 0001 2342 1471  LCCN: nr2001016097  VIAF: 138918094   WorldCat (עם VIAF): 138918094 
שעונים מתצוגת המוזיאון
ורד טוכטרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוקטובר 1970 (בת 54) ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 פרסים והוקרה:  פרס גפן לסיפור המד"ב או הפנטסיה העברי המקורי הטוב ביותר (2010)  פרס גפן לספר המד"ב או הפנטזיה המקורי הטוב ביותר (2003) 
 
ורד טוכטרמן (נולדה ב-24 באוקטובר 1970) היא סופרת ומתרגמת ישראלית בסוגת המדע הבדיוני והפנטזיה וכלת פרס גפן לשנת 2003.
קורות חיים

ורד טוכטרמן נולדה בארגנטינה וגדלה בחיפה. למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וב"א כללי מאוניברסיטת חיפה. למדה 4 שנים של לימודים מתקדמים (מסלול ישיר לדוקטורט, מחקר, פסיכולוגיה, פיזיולוגית-אבולוציונית) אבל לא השלימה את לימודיה.
עורכת מייסדת (בדימוס) של כתב העת "חלומות באספמיה", כתב עת ישראלי למדע בדיוני ולפנטזיה. ערכה אותו מהקמתו בשנת 2002 ועד שפרשה בשנת 2007. החליף אותה סופר המדע הבדיוני ניר יניב.
במסגרת זו הרימה בשנת 2006 (לקראת כנס אייקון 2006, שנושאו היה חלומות) פרויקט בשם "חלום בהקיץ"

- פרויקט כתיבה שיתופי בתחום המדע הבדיוני, שהניב סיפורים רבים.
ספרה "לפעמים זה אחרת", שיצא לאור בשנת 2002 בהוצאת אופוס, הוא קובץ סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה שעוסקים במגוון נושאים וסגנונות. הספר זכה בפרס גפן לשנת 2003, השנה הראשונה שבה הייתה קטגוריה לספרי מקור.
בנוסף, פרסמה סיפורים קצרים רבים באכסניות שונות בארץ (פרסום מקוון: מגזין האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, "בלי פאניקה"; בדפוס: חלומות באספמיה, המימד העשירי, סיפור אחד באנתולוגיה "שם יש שושנים" בעריכת הגר ינאי, שהוקדשה לכתיבה אירוטית של נשים) וכן שלושה סיפורים שתורגמו לשפות זרות (באנגלית, "לצוד חדקרן" שהופיע בדפוס בגיליון דצמבר 2003 של Fantasy and Science Fiction, בצרפתית, "מחר הוא היום הראשון של שארית חייך", שהתפרסם בדפוס באנתולוגיה Utopiae של כנס Utopiales 2005 שבו גם השתתפה, ו"נוכחים נפקדים", שהתפרסם באופן מקוון במגזין הרשת הארגנטינאי Axxon בשנת 2005).

סיפורים שלה בעברית מצויים במגזין הרשת "בלי פאניקה", המגזין המקוון של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, ב-ynet וב-nrg.
בשנת 2010 זכתה בפרס גפן על סיפורה הקצר "דוקטור ווטסון ומר הולמס – או פרשת הקללה של בית פנינגטון".
בשנת 2011 ראה אור בהוצאת יניב ספרה "דם כחול", המספר על בחורה המגשימה את חלומה לפגוש ערפדים.
בשנת 2017 ראה אור באותה הוצאה ספר ההמשך, "אבן ירח", הממשיך עלילתית את "דם כחול".
אחיה, אביאל טוכטרמן, היה אדריכל, סופר ופעיל בקהילת המדע הבדיוני הישראלית, ונפטר בשנת 2016 ממחלת הסרטן. לאחר מותו זכה בפרס גפן.
ספרים שתרגמה

שערי אנוביס / טים פאוורס (אופוס, 2000; פרק מתוך הספר)
עליית אנדימיון (הקנטוס של היפריון 4) / דן סימונס (אופוס, 2002; פרק מתוך הספר)
הזדמנות אחרונה / טים פאוורס (אופוס, 2002; פרק מתוך הספר)
קורליין / ניל גיימן (אופוס, 2003; פרק ראשון)
אנשי הכבשן / דייוויד ברין (מודן, 2004)
צל המענה, כרך ראשון של ספר השמש החדשה/ ג'ין וולף (אופוס, 2003; פרק מתוך הספר)
טופר המפשר, כרך שני של ספר השמש החדשה / ג'ין וולף (אופוס, 2004; פרק מתוך הספר)
בחיפוש אחר שפינוזה / אנטוניו דמאסיו (אופוס, 2005, מדע פופולרי)
סיפורי ארץ הגוועת כרך 1+2 / ג'ק ואנס (אודיסיאה, 2004; פרק מתוך הספר)
מזיגת הכהה / טים פאוורס (אופוס, 2005; פרק מתוך הספר)
סיפורי ארץ (ה)גוועת כרך 3+4 / ג'ק ואנס (אודיסיאה, 2006; פרק מתוך הספר)
בני אנאנסי / ניל גיימן (אופוס, 2006).
ג'ונתן סטריינג' ומר נורל / סוזנה קלארק (ינשוף וכתר, 2007; פרק מתוך הספר)
כשבודהא בכה / רוקו לו בוסקו (אופוס, 2007, רומן היסטורי ניו אייג'י על מלחמת האזרחים בקמבודיה).
גנבת הספרים / מרקוס זוסאק (אופוס, 2007; מתוך הספר).
שלושה ימים עד דלא היה / טים פאוורס (אופוס, 2008) פרק מתוך הספר (אורכב 04.05.2015 בארכיון Wayback Machine)
טבעת הטורקיז / גרייס טיפאני (אופוס, 2008, עיבוד מודרני ל"הסוחר מוונציה" של ויליאם שייקספיר)
לא יותר מיום יומיים / טוני ויגוריטו (אופוס, 2008)
דברים שבירים / ניל גיימן (אופוס, 2008)
בין-עולם / ניל גיימן ומייקל ריבס (אופוס, 2008)
לאוויניה / אורסולה ק' לה גווין (אופוס, 2009)
גוף מארח / סטפני מאייר (אופוס, 2009)
הכחול / מרי מקאלום (אגס, 2009; פרק מתוך הספר)
ג'וליאן קומסטוק / רוברט צ'ארלס וילסון (גרף, 2011; פרק מתוך הספר(הקישור אינו פעיל))
מחשבות נסתרות / גיא חסון (יניב הוצאה לאור, 2012)
מהומה רבה על לא דוור / טרי פראצ'ט (אופוס, 2013)
אנטוליאן איגל

אנטוליאן איגל הוא תרגיל הדגל של חיל האוויר הטורקי לאימון בלוחמה אווירית. התרגיל מתקיים במטווח קוניה הסמוך לבסיס חיל האוויר בקוניה השוכן במרכז אנטוליה, כ-250 ק"מ מדרום לאנקרה, טורקיה. התרגיל כולל קרבות אוויר, תקיפות קרקע עם תחמושת חיה, משימות דיכוי הגנה אווירית ותדלוק אווירי. התרגיל מבוסס על תרגיל הרד פלאג האמריקני.
התרגיל הראשון מסוג זה נערך ב-16 ביוני 2001 ונמשך 13 ימים. בתרגיל השתתפו חילות האוויר של ישראל, טורקיה, ארצות הברית ונאט"ו. חיל האוויר הישראלי שלח לתרגיל עשרה מטוסי F-16 משלוש טייסות קרב, מסוקי UH-60 בלק הוק ("ינשוף"), מטוסי C-130 הרקולס ("קרנף"), מטוס בואינג 707 ("ראם") לתדלוק אווירי, סוללת נ"מ ונציגים של היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669). הכוחות התאמנו מעל מישורי אנטוליה סמוך לגבולות סוריה, איראן ועיראק.
מאז התרגיל הראשון נערכו מספר תרגילים נוספים. בסוף חודש נובמבר 2005 נשלחו שש טייסות ישראליות לטורקיה על–מנת להשתתף בתרגיל נוסף. הכוח הישראלי כלל מטוסי F-16 מדגמי A ו-B ("נץ") ו-F-16I ("סופה") ומסוקי UH-60 בלק הוק ("ינשוף"). מלבד הכוח הישראלי, השתתפו בתרגיל גם טייסים טורקים שטסו במטוסי F-5 ו-F-4 פנטום, וטייסים בלגים ואמריקניים שהטיסו מטוסי F-16 מדגמי C ו-D. בנוסף, השתתפו מטוסי תדלוק וגם מטוס בקרה של נאט"ו מסוג בואינג E-3 סנטרי .
באוקטובר 2009 ביטלה טורקיה את השתתפותו של חיל האוויר הישראלי בתרגיל במחאה על פעולותיו ברצועת עזה במהלך מבצע עופרת יצוקה. כתוצאה מכך, ביטלו חילות האוויר של ארצות הברית, איטליה ויוון אף הן את השתתפותן בתרגיל. בעקבות כך הודיע שר החוץ הטורקי, אהמט דבוטוגלו, כי הוא מקווה שיימצא פתרון למשבר שנוצר בין שתי המדינות, וכי ביטול השתתפות חיל האוויר הישראלי הוא בגלל המתקפה הישראלית על עזה, על אף שקודם לכן הודיע משרד החוץ הטורקי כי ביטול השתתפותה של ישראל בתרגיל כרוך בגורמים טכניים בלבד. ראש הממשלה הטורקי, רג'פ טאיפ ארדואן, הודיע כי "אינו יכול לתת למטוסים שהפציצו בעזה לטוס בשמי טורקיה" וכי "זהו רצון העם". טורקיה החליטה בעקבות הפרשה להפוך את התרגיל מאירוע בינלאומי ללאומי בלבד. כתחליף לתרגיל הטורקי, ייסד חיל האוויר הישראלי בשנת 2013 תרגיל בינלאומי בשם "דגל כחול", המתקיים מדי שנתיים.
ראו גם

רד פלאג
טופ גאן
גרין פלאג
מייפל פלאג
דגל כחול
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, טורקיה ביטלה השתתפות ישראל בתרגיל אווירי, באתר ynet, 11 באוקטובר 2009
↑  אמיר בוחבוט, טורקיה ביטלה השתתפות חיל האוויר בתמרון השנתי, באתר nrg,‏ 11 באוקטובר 2009
↑  אור הלר, טורקיה ביטלה תמרון אווירי משותף עם ישראל, חדשות 10 באתר nana10,‏ 11 באוקטובר 2009
↑  שר החוץ הטורקי: התרגיל בוטל בגלל עזה, באתר ynet, 12 באוקטובר 2009
↑  שר החוץ הטורקי: מקווה לחזור לדיאלוג עם ישראל בערוצים דיפלומטיים, חדשות 2, 12 באוקטובר 2009
↑  ר"מ טורקיה על ביטול התרגיל: זה היה רצון העם, באתר ynet, 14 באוקטובר 2009
↑  טורקיה החרימה את ישראל - התמרון הבינלאומי בוטל, חדשות 2, 11 באוקטובר 2009
לינדה לינגל

לינדה לינגל - 2010
לינדה לינגל (באנגלית: Linda Lingle; נולדה ב-4 ביוני 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית-יהודייה, שכיהנה כמושלת ה-6 של מדינת הוואי בארצות הברית, מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 2002 עד 2010. המושלת היהודיה השנייה בהיסטוריה של ארצות הברית.
לפני בחירתה למושלת, כיהנה לינגל כראש מועצת מחוז מאווי שבהוואי (County Mayor) וכיושבת ראש המפלגה הרפובליקנית של הוואי.
קורות חיים

לינגל נולדה ב-1953 בסיינט לואיס שבמיזורי, ילדה שנייה מתוך שלושת ילדיהם של זוג יהודים, מילדרד וריצ'רד קאטר. אביה היה רוקח, שהפך לאחר מכן לסוחר מכוניות. בגיל 12 עברה משפחתה להתגורר בדרום קליפורניה וזמן קצר אחר כך, ב-1965 התגרשו ההורים ולינגל גדלה אצל סבה וסבתה, יהודים יוצאי פולין. היא סיימה את בית הספר התיכון בירמינגהם, שבעמק סן פרננדו בלוס אנג'לס וב-1975 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת המדינה של קליפורניה (להבדיל מאוניברסיטת קליפורניה), שבנורת'רידג', בעמק סן פרננדו, לוס אנג'לס.
עם סיום לימודיה עברה, בעקבות אביה, להונולולו שבהוואי. האב הצטרף שם לעסק מכירת המכוניות של אחיו ואילו לינגל החלה לעבוד כדוברת איגוד נהגי המשאיות (הטימסטרס) ועובדי המלונות וערכה את העלון שלהם. לינגל עברה לאחר מכן לאי מולוקאי שבהוואי, שם הקימה וערכה את "מולוקאי פרי פרס", עיתון קהילתי שזכה להצלחה רבה.
לינגל התגרשה פעמיים ואין לה ילדים. ב-1972, כשהייתה עדיין תלמידת קולג' נישאה לבעלה הראשון, צ'ארלס לינגל. שלוש שנים אחר כך, ב-1975, כשעזבה את קליפורניה להוואי, התגרשה, אף כי שמרה בהמשך על שם נישואיה אלה. ב-1986 נישאה בשנית, לעורך דין ממחוז מאווי בשם ויליאם קרוקט. נישואין אלה החזיקו מעמד 11 שנה עד 1997, עת התגרשו השניים, במהלך כהונתה כראש מחוז מאווי.
קריירה > פוליטיקה מחוזית

ב-1980, בהיותה בת 27, סגרה לינגל את עיתונה ונבחרה למועצה המחוזית של מחוז מאווי. היא כיהנה במועצה זו במשך חמש קדנציות בנות שנתיים כל אחת. בשש השנים הראשונות הייתה נציגת האי מולוקאי, ובארבע האחרונות נציגת המחוז כולו.
ב-1990 התמודדה על משרת ראש מועצת מחוז מאווי, מול אלמר קרבלו הדמוקרטי, לשעבר ראש מחוז מאווי ויו"ר בית המחוקקים של הוואי. לינגל בת ה-37 ניצחה, ובכך הייתה לראש מועצת המחוז הצעירה ביותר עד אז, וכן האישה הראשונה בתפקיד. בבחירות שהתקיימו ב-1994 היא ניצחה בשנית.
במהלך כהונתה כראש מועצת מחוז מאווי, יישמה לינגל בהצלחה תוכנית תקצוב על בסיס ביצועים (PBB, performance-based budgeting), דבר שזיכה אותה בפרס הצגת התקציב המצטיין מטעם "התאחדות מנהלי הכספים הממשלתית של ארצות הברית וקנדה" (GFOA), במשך ארבע שנים רצופות. לינגל גם הצליחה למשוך למחוז מספר גדול של תיירים בתקופת שפל בענף התיירות והגידול במספר מקומות העבודה במחוז מאווי תרם לפופולריותה.
קריירה > מרוץ 1998 לתפקיד המושל

ב-1998 נבחרה לינגל כמועמדת המפלגה הרפובליקנית של הוואי לתפקיד מושל המדינה, אך הפסידה למול המושל הדמוקרטי המכהן, בבחירות הצמודות ביותר בהיסטוריה של הוואי. ההפרש ביניהם עמד על 5,000 קולות, שהיוו כאחוז אחד מסך קולות המצביעים. המפלגה הדמוקרטית של הוואי הואשמה אז, אף שלא היו הוכחות לכך, כי הריצה קמפיין של שמועות, על פיהן לינגל היא לסבית, וכי עקב היותה יהודייה היא תבטל את חג המולד כחג של מדינת הוואי.
קריירה > יו"ר המפלגה הרפובליקנית של הוואי

לאחר הפסדה הצמוד במרוץ למישרת מושל, נבחרה לינגל ליושבת ראש המפלגה הרפובליקנית של הוואי, וכיהנה בתפקיד משנת 1999 עד 2002. במדינה בה המפלגה הדמוקרטית שלטת באופן עקבי, הרפורמות הפנימיות שלינגל הובילה, הביאו לבחירתם של חברים רפובליקנים לשני בתי המחוקקים של הוואי. בשיא ההצלחה, איישו הרפובליקנים 19 מתוך 51 המושבים בבית המחוקקים של הוואי. כמו כן, חל גידול במספר חברי המפלגה עקב הצטרפותם של צעירים רבים, ונעשה מיתוג מחדש למפלגה תחת השם "המפלגה הרפובליקנית החדשה של הוואי".
קריירה > בחירות 2002 לתפקיד המושל

הפופולריות של לינגל בקרב תושבי הוואי הלכה וגדלה, ולא רק בקרב חברי מפלגתה. לקראת בחירות 2002 למושל הוואי, היא מונתה שוב כמועמדת המפלגה, כשלמולה הציבו הדמוקרטים את סגנית המושל הקודם, מייזי הירונו (לימים סנאטורית). היה זה המקרה הראשון בהוואי ואחד הראשונים בארצות הברית כולה, בו שתי נשים היו המועמדות המרכזיות למשרת מושל. מצעה של לינגל ביקר את פעילויות השלטון הדמוקרטי בארבעים השנים האחרונות בהוואי. המצע גם שם דגש על ההבדלים בין המסר של לינגל לבין מסרים רפובליקנים ישנים ושמרנים יותר.
לינגל זכתה בבחירות, כשלצידה סגנה, ג'יימס איונה, שופט ממדינת הוואי ובן מיעוטים. בחירתה למושלת הוואי היוותה ציון דרך במספר תחומים: היא האישה הראשונה שנבחרה לכהן כמושלת הוואי, הרפובליקנית הראשונה שנבחרה לתפקיד מאז 1962, היהודיה הראשונה שכיהנה כמושלת הוואי, הראשונה מבין המושלים הגרושה פעמיים וכמו כן המושלת הראשונה ללא ילדים - מחזה נדיר בארצות הברית, בה ערכי המשפחה הם נושא מרכזי בכל מערכת בחירות. בנוסף, היא האישה היהודיה השנייה שנבחרה כמושלת של מדינה בארצות הברית.
קריירה > מושלת הוואי

כמושלת הוואי, חזרה לינגל ושחזרה שוב את הצלחתה בניהול פיננסי נבון כפי שעשתה בתפקידה הקודם כראש מחוז מאווי. היא הצליחה להביא את הוואי לעודף תקציבי של 270 מיליון דולר, לעומת גירעון שעמד על 250 מיליון דולר בעת היבחרה. כמו כן, נזקפה לזכותה ירידה ניכרת באחוזי האבטלה במדינה. בעניינים אחרים, לינגל חתמה על חוק הפסילה השלישית (עבירה שלישית מחייבת עונש מאסר בפועל כבד יותר), ועל חוק להקמת אתר אינטרנט למעקב ופרסום ברבים של פעילות עברייני מין, כולל כאלה שכבר ריצו את עונשם. מידע זה זמין כיום לציבור באתר האינטרנט המתאים. לינגל גם שאפה לפצל את מועצת החינוך המדינתית לשבע מועצות בתי ספר מקומיות, אך בכך נכשלה.
לאורך תקופת כהונתה, נהנתה לינגל באופן עקבי מאחוזי תמיכה בסביבות ה-70%, אולם לא הצליחה להרחיב את הפופולריות שלה כך שתחול גם על מפלגתה, במדינת הוואי, שהיא דמוקרטית באופן מסורתי. בבחירות אמצע הקדנציה, ב-2004 היא הקדישה מאמץ רב לסייע למועמדי מפלגתה הרפובליקנים לבתי המחוקקים של הוואי. הדמוקרטים נהנו מרוב מיוחס ברשות המחוקקת, והיא ניסתה להכניס מספיק נציגים רפובליקנים, כך שהדמוקרטים לא יוכלו לבטל וטו שלה. לינגל נכשלה במאמציה אלה והמועמדים הרפובליקנים לבתי המחוקקים של הוואי, לא רק שלא עלו, הם אף איבדו חמישה מושבים והגיעו למספר מושבים כמעט חד-ספרתי.
לינגל גם כיהנה במקביל כממלאת מקום יושב ראש הוועדה של המפלגה הרפובליקנית, שהתכנסה בניו יורק ובחרה את הנשיא ג'ורג' וו. בוש כמועמד לתקופת כהונה שנייה כנשיא. בהמשך לכך היא ניסתה לסייע גם למערכת הבחירות שלו, לקדנציה השנייה, למול המועמד הדמוקרטי ג'ון קרי. המועמדים הרפובליקנים לנשיאות לא ניצחו בהוואי מאז המירוץ השני של רונלד רייגן בשנת 1984 ובסופו של דבר גם היא נכשלה במאמץ זה וקרי ניצח בהוואי, אף שהפסיד בארצות הברית כולה.
על אף חולשתה לכאורה של לינגל בעזרה למפלגתה בבחירות 2004, בבחירות 2006 למושלות הוואי היא ניצחה שוב. היא כיהנה בסופו של דבר שתי קדנציות מלאות כמושלת, עד 2010. המועמד שהמפלגה הדמוקרטית הציבה מולה ב-2006 היה רנדי איווסה, סנאטור לשעבר בבית המחוקקים של הוואי, אשר תקף אותה בין השאר גם על קרבתה לנשיא בוש (הבן), שהפופולריות שלו הייתה בשפל באותה שנה. לינגל זכתה בניצחון כנגד איווסה, בהפרש הקולות הגדול ביותר בהיסטוריה של הוואי, 63% למול 35% ליריבה הדמוקרטי.
ב-2008 נשאה לינגל נאום מרכזי בוועידת המפלגה הרפובליקנית, שבחרה בג'ון מקיין כמועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית.
מי שירש את תפקיד מושל הוואי בינואר 2011, במקום לינגל היה הדמוקרט ניל אברקרומבי. יחד עמו נכנס לתפקיד סגן המושל, במקום ג'יימס איונה סגנה של לינגל, בריאן שץ, יהודי אף הוא. כך נשמר ייצוג יהודי בצמרת ממשל הוואי, מדינה בה היהודים מהווים פחות מאחוז אחד מהאוכלוסייה.
קריירה > המרוץ לסנאט ב-2012

לינגל הייתה המועמדת הרפובליקאית לסנאט ארצות הברית מטעם הוואי בבחירות של שנת 2012. היא הפסידה למועמדת הדמוקרטית מייזי הירונו כשקבלה כ-37.4% מהקולות לעומת 62.6%.
עמדות פוליטיות

לינגל היא ליברלית יחסית מבחינה חברתית, במפלגה הרפובליקנית השמרנית בדרך כלל. היא חברה בין השאר בארגון הקרוי "רשימת משאלות הלב" (The Wish List), שמטרתו איסוף תרומות למערכות הבחירות של מועמדות רפובליקניות התומכות בזכות נשים לבחירה בהפלה מלאכותית (pro-choice). כמו כן, היא חברה בארגון "הרוב הרפובליקני למען בחירה", שגם הוא בעל דעות ליברליות יחסית בתחום זה. בנוסף, היא גם נגד עונש המוות, עמדה יוצאת דופן אף היא, במפלגה הרפובליקנית.
מאידך, בתקופת כהונתה כמושלת, בעקבות מעצרם של ארבעה מורים בהוואי בעוון שימוש בחומרים אסורים, היא פעלה להוספת סעיף מיוחד לחוזי המורים, האוסר עליהם לעשן סמים.
יחסה לישראל וליהדות

לינגל גדלה וחיה עד גיל הקולג', בסביבה שהייתה בעיקרה יהודית. היא נחשבת כיום כמקורבת לתנועת חב"ד, מקפידה על לימוד פרשת השבוע, מכשירה את מטבחה לפסח ומציינת גם את כל יתר החגים היהודיים. עם השבעתה לכהונתה השנייה כמושלת, הוזמן לטקס רב מטעם חב"ד, על מנת לברך את ממשלה, ובמהלך שתי תקופות כהונתה כמושלת, היה מקובל בבית הממשל, לערוך "סדר" מידי פסח, להדליק חנוכיה מידי חנוכה ולקבל עבורה מדי יום ששי משלוח מיוחד של חלה לשבת.
לינגל ידועה באהדתה לישראל והיא גם דוברת מעט עברית. במרוציה לכהונת מושלת הוואי היא נתמכה בצורה משמעותית על ידי שלל ארגוני הלובי היהודי ואף מספר גורמים מהלובי הישראלי, בין הארגונים המרכזיים שהביעו בה תמכה היו איפא"ק, הקואליציה היהודית הרפובליקנית" ואף אנשי חב"ד עבדו קשה כדי לסייע לה, התרימו למענה כספים וביום הבחירות הסיעו בוחרים לקלפיות. לינגל מצידה הציבה את יהדותה ואת מדינת ישראל במרכז מסע הבחירות שלה. לדבריה, "בזכות יהדותי הצלחתי ליצור קשרים עם קבוצות אתניות שונות". בנוסף, היא סיפרה שהיא תורמת כסף בכל שבוע "לנטיעת עצים בישראל", וכי לדעתה "ישראל היא נמל מבטחים, לשם יוכלו יהודים להגיע בעת צרה". בראיונות לעיתונות המקומית היא השוותה בין תושבי הוואי, שסבלו מההתקפה על פרל הארבור, לבין הישראלים הנפגעים מהטרור הערבי, קראה לנשיא האמריקאי לספק לישראל ציוד צבאי כדי להבטיח את עליונותה הצבאית, ודיברה בגעגועים על סבתה, יהודייה פולנייה שהגיעה בתחילת המאה ה-20 לארצות הברית ולא יכלה ללמוד בבית ספר כי נאלצה לעזור לפרנסת המשפחה.
לינגל קיבלה מכתבים אנטישמיים, בנוסח "לכי הביתה יהודייה, הסתלקי מהוואי", לצד האותיות אס-אס ודואר שנאה אחר, לרבות איומים על חייה. בניגוד לתגובותיה בעת מערכת הבחירות הראשונה שלה, והכושלת, לכהונת המושלת, ב-1998, ב-2002 היא לא הסתירה את המכתבים אלא ערכה מסיבת עיתונאים ויצאה עם זה לתקשורת. "באותו רגע השנאה פסקה", לדבריה.
לינגל ביקרה בישראל מספר פעמים, בין השאר ב-2004 כשעמדה בראש משלחת מחוקקים ופוליטיקאים אמריקאים בכירים וב-2008, כשהשתתפה במשלחת הנשיא בוש (הבן), שביקרה בישראל לרגל יום העצמאות ה-60 למדינה.
ראו גם

יהדות הוואי
הערות שוליים

↑  מאמר מערכת, לא צריך להתעלם מההאשמה המכפישה כנגד לינגל, הונולולו סטאר בוליטון, 2 במרץ 1999
↑  ידידי חב"ד ידברו אצל הרפובליקנים, לא בדמוקרטים, חב"ד און ליין, כ"ו אב ה'תשס"ח
↑  הוועידה הרפובליקנית: בוש וג'וליאני ינאמו, עיתון עיתון מעריב, ראשי-חדשות-בחירות בארצות הברית, 21 באוגוסט 2008
↑  אבי שרייבר, דידן נצח בהוואי, שטורעם - כל חב"ד יודעת, חדשות-בארץ ובעולם, י"ז חשון תשס"ז
↑  חב"ד רכשה בניין ראשון במנהטן; 12 וחצי מיליון, חב"ד און ליין, יום שישי, ט"ו כסלו ה'תשס"ו
↑  מושלת הוואי החדשה יהודיה אוהבת ישראל, מגזין Iwomen, 8 בנובמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197248544  LCCN: no2022110882  SNAC: w6p08zz6  VIAF: 6749157162106478980001   WorldCat (עם VIAF): 6749157162106478980001
פישוט ניהולי

פישוט ניהולי היא שיטה, המתרכזת בהעברת מידע ללקוח בדרך קצרה ויעילה ובשפה המובנת לו. במדינות רבות בעולם, מונהגת שיטה זו על ידי הממשלה או המחוקק ובמקומות אחרים היא נתמכת על ידי ארגוני צרכנים. המגמה מוכרת בעולם בשמות שונים כגון  Administrative Simplification, או Plain English  ובישראל – "דבּר פשוט" .
מרכיבי הפישוט הניהולי

פישוט ניהולי עוסק בשני רכיבי שירות עיקריים: תהליכים ושפה.
מרכיבי הפישוט הניהולי > תהליכים

על פי עקרונות התפיסה, יש לצמצם את תהליכי השירות למינימום הכרחי, תוך שאיפה למיידיות במתן השירות. קיצור משך זמן מתן השירות (Lead Time), והקטנת מספר המגעים בין נותן השירות למקבלו מתבצעים תוך שימוש בטכניקות שיפור מעולם ניהול האיכות.
מרכיבי הפישוט הניהולי > שפה

השפה בה ניתן השירות היא שפת הלקוח, שמשתמשת מעט ככל האפשר במונחים מקצועיים או בעגה הנהוגה אצל נותן השירות. שפה ההולמת את תפיסת הפישוט הניהולי, היא פשוטה, שעל מנת להבינה אין צורך בסיוע של גורם מתווך (סוכן, עורך דין וכדומה) או בידע מוקדם אודות השירות הניתן.
הגורמים להתפתחות הפישוט הניהולי

ההתפתחות המואצת של תפיסת הפישוט הניהולי קשורה לגישה הגוברת בבתי המשפט לפיה האחריות על אי הבנת חוזה שירות מסובך אינה חלה על הלקוח, אלא על הארגון המנסח. גם ארגונים מסחריים, שנטו בעבר לנסח את הסכמי השירות, חוזי ההתקשרות והספרות הטכנית שלהם באופן מסובך ומורכב (בין השאר מתוך מחשבה, שכך יהיו מוגנים משפטית), החלו להכיר בתועלת הכלכלית של אימוץ גישת הפישוט הניהולי. הגישה מייעלת את התפעול על ידי חיסכון בהוצאות ישירות (בזבוז כח אדם, הקמת מערכת בקרה מורכבת ומיותרת, ניפוח המחלקות המשפטיות) ועקיפות (תשלום פיצוי ללקוחות, אובדן מוניטין).
דוגמאות מרחבי העולם

קיימות דוגמאות רבות להתפתחות הפישוט הניהולי בעולם. בארצות הברית הוציאה רשות ניירות הערך (SEC) ספר הנחיות בנושא. משרד הבריאות האמריקאי הקים מערך דרישות והנחיה לפישוט Administrative Simplification in the Health Care Industry. כמו כן יזם המשרד את "החוק לפישוט ניהולי 104-191" (HIPAA -  Administrative Simplification Act — Public Law 104-191‏).
בבריטניה הקים הממונה על שוק ההון (FSA) גוף שתפקידו פיקוח על פשטות השפה והשירות של החברות הפיננסיות המפוקחות – MoneyMadeClear. כבר ב-1979 הוקמה בבריטניה חברה פרטית (The Plain English Campaign) הפועלת לפישוט תהליכי שירות ושפה, ולהצבת תקן פישוט מוכר (The Crystal Mark)‏. לקוחות החברה מונים כיום 70,000 ארגוני שירות ו-16,500 מהם נושאי תו התקן.
הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) הוציא מסמכי הנחיה בנושא אסטרטגיה לאומית לפישוט ניהולי, שמטרתה קיצוץ הבירוקרטיה, הפחתת הדרישות המופנות לאזרח, הפחתת מספר הטפסים והקטנת מורכבותם.
מדינות אירופה (לדוגמה: איטליה, הולנד) וגופי המינהל של השוק האירופי גם הם ניסחו חוקים והנחיות שונים לפישוט ניהולי במערכות השלטון כחלק מן השמירה על זכויותיו הבסיסיות של האזרח מקבל השרות.
בישראל הוקם ב-2008  מיזם "דבּר פשוט" (בשיתוף ידע עם The Plain English Campaign הבריטית), הפועל לפישוט תהליכים ושפה בקרב ארגונים מסחריים, גופים פיננסיים ומשרדי ממשלה.
הערות שוליים

↑  דוגמה לניסוח מסורבל של מסמך שבו הוטלה אחריות משפטית על החברה.
↑  ספר הנחיות בנושא הפישוט הניהולי של הרשות לניירות ערך בארצות הברית
↑  החוק לפישוט ניהולי של משרד הבריאות האמריקאי
↑  The crystal mark
פרויקט מסלול (ישראל)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Project Runway (ארצות הברית)
 סוגה:  תוכנית מציאות
 בימוי:  אליאב לילטי עורך ראשי: רועי עוז-פרבשטיין הפקה: יולי אוגוסט
 מנחים:  שירז טל
 משתתפים:  ראה רשימה
 זוכים:  אלון ליבנה
 פרסים:  חנות לשנה, פרס כספי ותצוגת אופנה בלוס אנג'לס
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 אורך פרק:  90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת
 תקופת שידור מקורית:  17 ביוני 2009 - 3 באוקטובר 2009 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
פרויקט מסלול היא הגרסה הישראלית לתוכנית המציאות האמריקאית "פרויקט מסלול", שעוסקת בעיצוב אופנה. התוכנית עלתה לשידור ב-17 ביוני 2009, בערוץ 2, ושודרה על ידי הזכיינית "רשת" במשך עונת שידור אחת. מנחת התוכנית הייתה שירז טל. לאחר שידור הפרק הראשון, ספגה התוכנית ביקורות מעורבות בתקשורת, והפרק אף זכה לרייטינג נמוך יחסית.
בין האורחים בתוכנית היו בר רפאלי, ריטה, חנה לסלאו, אלי אילדיס, מירי נבו.