stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיכאון סב לידתי
השפעות > השפעות על העובר > השפעות ביוכימיות

השפעות ביוכימיות מאופיינות בשינויים במערכת העצבים של העובר בעקבות שינויים הורמונליים אצל האם ההרה. במצב של דיכאון וחרדה האם מפרישה יותר קורטיזול מהרגיל. דבר זה גורם לפגיעה בהתפתחות העובר ומגדיל את הסיכון ללידה מוקדמת. כתוצאה מכך, הילד עלול לסבול מבעיות קוגניטיביות והפרעות חרדה. ילדים אלה עלולים גם לפתח בעיות שינה.
השפעות > השפעות על העובר > השפעות התנהגותיות

השפעות התנהגותיות יכולות להתבטא בהפרעת החצנה (אנ'), הפרעת קשב וריכוז (ADHD) והפרעת התנגדות (ODD). קיים גם חשש לירידה מסוימת ברמת ה-IQ. קיים גם קשר מסוים בין דיכאון קדם לידתי לאוטיזם, אף על פי שלא ניתן לקבוע בוודאות אם הגורם העיקרי הוא הדיכאון עצמו או נטילת תרופות אנטי דיכאוניות על ידי האם במהלך ההריון.
השפעות > השפעות על העובר > השפעות אפיגנטיות

השפעות אפיגנטיות נוצרות בשל שינויים באופן ביטוי של גנים בעובר. בנשים שאובחנו כסובלות מדיכאון קדם לידתי, נמצא כי חלו שינויים גנטיים בדגימת רקמות שנלקחו מדם טבורי, שלא היו קיימים אצל האם (שינוי בגן מסוג NR3C1 שאחראי על קידוד קולטן גלוקוקורטיקואיד בגוף). שינויים אלו באו לידי ביטוי בצורה מוחשית בפעילות מוגברת והפרשת יתר של קורטיזול בתגובה לבדיקה שבחנה מצבי לחץ בתינוקות.
השפעות > השפעות על הילד

דיכאון לאחר הלידה שאינו מטופל עלול להשפיע לרעה על התפתחות הילד. דבר זה יכול להתבטא בעיכוב שפתי בעיות ביצירת הקשר בין התינוק לילד, בעיות התנהגות, בכי ועצבנות, בעיה בצמיחה לגובה והשמנה בקרב פעוטות וקשיים בהתמודדות עם לחץ והסתגלות לבית הספר.
השפעות > השפעות על האישה

דיכאון סב לידתי פוגע בבריאותה הנפשית של האישה. הדיכאון עלול לפגוע בתפיסה העצמית של האם ולגרום לה לחוש אשמה ובושה. סיכון נוסף בקרב אמהות הסובלות בדיכאון לאחר לידה הוא אובדנות. אובדנות מופיעה בשכיחות גבוהה יותר אצל נשים שצרכו אלכוהול או עישנו או שהייתה להן היסטוריה של הפלות. אובדנות במהלך השנה שלאחר הלידה נמצאה קשורה להפרעת דיכאון מז'ורי, אפיזודה דיכאונית חוזרת וגיל צעיר של היולדת.
השפעות > השפעות על המשפחה

דיכאון סב לידתי פוגע בבן הזוג ובילדים הנוספים בבית. יש הטוענים כי דיכאון סב לידתי יכול להופיע גם אצל גברים. בחמש השנים הראשונות, לאחר שנולד להם ילד, בקרב 10% מהגברים יתפתח דיכאון. בקרב הגברים דיכאון של גברים יהיה קשור לתשומת לב נמוכה יותר לבריאות התינוק, וליחסים זוגיים ומשפחתיים פחות טובים.
דיכאון סב לידתי בישראל

על פי נתוני משרד הבריאות שכיחות המחלה בישראל בקרב נשים נעה בן 10% ל-15% מהנשים ההרות והנשים לאחר לידה. האומדנים מהעולם גבוהים במקצת ונעים בין 13% ל-19% מכלל הנשים ההרות והנשים לאחר לידה. כלומר, כ-26,000 אימהות חוות דיכאון לאחר לידה, מדי שנה בישראל. קיים פער בנתונים המספריים לגבי נשים החוות דיכאון סב לידתי, בין קופות החולים, למשרד הבריאות, הנובע כנראה מהגדרות מעט שונות.
בשנת 2014, קבע משרד הבריאות נוהל לאיתור נשים החוות דיכאון סב לידתי. האיתור מתבצע באמצעות מבחן אדינבורו אותו יש להעביר פעמיים. פעם ראשונה בתקופת ההיריון, החל מן השבוע ה-26 להריון ובפעם השנייה ארבעה עד תשעה שבועות לאחר הלידה. האחריות על העברת השאלון נחלקת בין טיפות החלב של משרד הבריאות לבין טיפות החלב או מרפאות בריאות האישה בקופות החולים. משנת 2015, הונחו טיפות החלב להעביר דו"ח המציג עמידה ביעדי העברת השאלון. היעד שנקבע לשנת 2023 עומד על 90%.
בתחום המניעה נעשות פעולות הסברה באמצעות חומר פרסומי, שמופק על־ידי משרד הבריאות וקופות החולים. בויצו הוקם פורום ארגונים ופעילות חברתיות, המייצג קהילות ומגזרים, לצד נשות רפואה. פורום זה נועד להעלות את המודעות לדיכאון הסב לידתי.
בישראל פועלת החל משנת 2002 תוכנית "אם לאם בקהילה" המספקת לאימהות לאחר לידה תמיכה על ידי אימהות מנוסות, בין השאר לצורך התמודדות עם קשיים ויצירת רשת תמיכה קהילתית. הפעילות מתקיימת באמצעות הרשויות המקומיות, לרוב בשיתוף עם יועצות לקידום מעמד האישה ביישוב.
נושא הדיכאון הסב לידתי עלה בוועדת האימהות של הביטוח הלאומי (2018), במטרה לבחון את דרכי הסיוע של מוסד זה. במוסד לביטוח לאומי אין דיווח ספציפי על נשים שחוות דיכאון סב לידתי, בגלל העדר מידע.
איתור

זיהוי מוקדם של נשים בסיכון גבוה יותר לדיכאון סב לידתי יכולה לסייע בהתמודדות איתו. נין לאתר נשים אלה באמצעות סקירה מקדימה של אוכלוסיית הנשים ההרות בקופות החולים או טיפות החלב. ניתן להיעזר בשאלוני אבחון כמו EPDS או שאלון בק (BECK).
איתור מוקדם והתערבות משפרים את הפרוגנוזה של רוב הנשים. חלק גדול מהמניעה היא על ידי יידוע אודות גורמי הסיכון, וגורמים מהמערכת הרפואית יכולים לשחק תפקיד מרכזי באיתור וטיפול בדיכאון לאחר לידה. הרופא צריך לבחון אם הנשים שבטיפולו נמצאות בסיכון מוגבר לדיכאון לאחר לידה. כמו כן, התעמלות ותזונה נכונה יכולה לסייע במניעת דיכאון לאחר לידה ודיכאון בכלל. בארצות הברית, איגוד הרופאים המיילדים והגינקולוגים ממליץ כי במפגש המעקב הראשון בהריון יערך ריאיון לבחון אם יש דיכאון, האם יש גורמי לחץ משמעותיים, מהן מערכות התמיכה של האישה ואם ההריון מתוכנן. עם זאת, המלצות אלו אינן מיושמות בימינו באופן עקבי מספיק.
מניעה והתמודדות

ישנן כמה המלצות למניעה והתמודדות עם דיכאון לאחר לידה. לפני הלידה ומיד אחריה, כדאי להימנע משינויים גדולים בחיים שיגרמו ללחץ נוסף לזה של הלידה. לאחר הלידה מומלץ:
לנוח כמה שאפשר ולישון בזמנים בהם התינוק ישן
לא לנסות לעשות הכל לבד, לבקש סיוע מבן או בת הזוג, חברים ובני משפחה
להקדיש זמן לפנאי, ליציאה מהבית, לבילוי עם חברים או עם בן או בת הזוג
לשוחח עם אחרים על הרגשות שחשים
ללמוד מניסיונן של אמהות אחרות
אם חשים קושי משמעותי, רצוי להצטרף לקבוצת תמיכה או לפנות לקבלת עזרה מקצועית מרופא המשפחה
במהלך תקופת הדיכאון, אפשר לבקש מאדם אחר לטפל בתינוק
טיפול

הטיפול בדיכאון לאחר לידה מתחיל בהערכה רפואית, על מנת לשלול בעיות רפואיות ופסיכולוגיות אחרות (תת פעילות של בלוטת התריס למשל). טיפולים אפשריים הם טיפול קוגניטיבי התנהגותי, טיפול תרופתי במידת הצורך, ביקורי בית, הקפדה על תזונה נכונה ודפוס תקין של שינה.
טיפול > טיפול תרופתי

הטיפול התרופתי העיקרי כולל תרופות נוגדות דיכאון, בעיקר מסוג SSRI. תרופות אלה ניתנות רק לעיתים רחוקות מהחשש להשפעות מזיקות על התפתחות העובר בהווה ובעתיד. בשנת 2019 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי תרופה בשם ברקסנולון (Brexanolone) לטיפול בדיכאון לאחר לידה אצל נשים. התרופה היא אנלוג של החומר Allopregnanolone (אנ'), המצוי באופן טבעי במוח, שרמתו יורדת לאחר הלידה. בדיקת דם יכולה לזהות אם הדיכאון קשור לירידה בהורמונים של בלוטת התריס. במקרים כאלה, ניתן לתת טיפול תרופתי מותאם.
טיפול > טיפול פסיכולוגי

הטיפול הפסיכולוגי (CBT) טיפול קוגניטיבי התנהגותי, ניתן במסגרת קופות החולים או באופן פרטי. לאור המודעות הרבה בנושא, קיימים מענים פרטיים רבים המתמקדים בדיכאון הסב לידתי.
הסתייעות באנשי מקצוע מתחום הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית, הנחיית הורים ואחרים. קיים ניסיון לטיפול באמצעות פסיכותרפיה בין-אישית (IPT), שהוכח כיעיל יותר משיטות אחרות - כמו סדנאות חינוך להורים - במניעת וצמצום התפרצויות של דיכאון שלאחר לידה, אך לא הראה שינוי רב בהשפעות שליליות של דיכאון קדם-לידתי על האם והתינוק.
ראו גם

דיכאון קליני
גישות אבולוציוניות לדיכאון לאחר הלידה
פסיכוזה שלאחר לידה
לקריאה נוספת

מיכל וברוך פינקלשטיין, מותר לדבר על זה, מדריך למניעת דיכאון אחרי לידה איתורו והטיפול בו. הוצאת ש.זק, 2011
אורלי שריד, דורית סגל-אנגלצ'ין, ג'ולי צוויקל (עורכות). פסיפס גופנפש: בריאות נשים בישראל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010
קארה אייקן, התמודדות עם דיכאון אחרי לידה: בבית, איש אינו שומע את צעקתך, הוצאת אח, 2006
העולם הזה

ערך זה עוסק בשבועון חדשות ורכילות ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
"בלי מורא, בלי משוא פנים"

 תדירות:  שבועון
 סוגה:  שבועון חדשות ורכילות
 מייסד:  אורי קיסרי
 עורך ראשי:  אורי אבנרי 1950–1990
 תאריכי הופעה:  1937–1993 (כ־56 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  תל אביב
 תפוצה:  25,000 עותקים בשבוע בשנות ה-60
 מדינה:  ישראל
 thisworld.online
 
חיילים קוראים את השבועון "העולם הזה", במועדון החייל בתל אביב, 1948
"העולם הזה" היה שבועון חדשות ורכילות ישראלי בעל סממנים רדיקליים, שיצא לאור בשנים 1937–1993.
היסטוריה > ראשיתו

השבועון נוסד בשנת 1937 על ידי העיתונאי אורי קיסרי, ונקרא בראשיתו "תשע בערב". בשנת 1946 שונה שם השבועון ל"העולם הזה". תחת עריכתו של אורי קיסרי התרכז השבועון בצד הקל והמבדר של החיים, וסיסמתו הייתה: "הבמות והחיים, דופק הזמן, הומור וסאטירה, השעשועים והלחם". הוא עסק בעיקר בענייני תרבות, אמנות, אופנה, כלל שפע של צילומים, והוטבע בו חותמו האישי של קיסרי הפרנקופיל. בהתקרב מלחמת העצמאות, כאשר העניינים המדיניים והצבאיים עמדו במרכז התעניינותו של הציבור וזכו לכיסוי נרחב בשבועון "דבר השבוע", מבית ההוצאה של העיתון "דבר", הלכה ופחתה תפוצתו של "העולם הזה".
היסטוריה > "העולם הזה" בעריכת אורי אבנרי

בשנת 1950 רכשו אורי אבנרי ושלום כהן את "העולם הזה", וכעורכים משותפים הביאו אותו לתפוצה רחבה. ברכישה השתתף גם נחום איתן, אשר מכר את חלקו בשבועון בסוף שנות החמישים. הסופר מידד שיף סייע לאבנרי ולכהן בעיצובו התוכני של השבועון והיה מעורכיו הראשונים. "העולם הזה" בעריכת אבנרי וכהן הפך לשם דבר, לטוב ולרע, בעיתונות הישראלית, וסיסמתו הייתה "בלי מורא, בלי משוא פנים".
מאפייניו העיקריים של העיתון בתקופה זו:
מאבק לאומי ופוליטי ב"ממסד" כעיתון לוחם וחוקר, שאותו ניהל בשלושה מישורים עיקריים:
במישור הלאומי – הטפה לדו-קיום עם ערביי ישראל ולהשתלבות בסביבה ("במרחב" - כלשונו), תוך מאבק לביטול  הממשל הצבאי וכנגד הפקעת אדמות ערבים, ולהקמת מדינה פלסטינית.
במישור הפוליטי - מאבק כנגד שלטון מפא"י, ונגד חסידיו ועוזריו של דוד בן-גוריון: משה דיין, שמעון פרס, טדי קולק ואחרים, שאותם כינה "צעירי בן-גוריון". חשיפת שחיתויות ותמיכה ביריבי בן-גוריון, כמו בפרשת קסטנר ובפרשת לבון.
במישור הממלכתי – מאבק בשירותי הביטחון (שנקראו באותם ימים "שין בית", ועצם עובדת קיומם נחשבה לסודית), שאותם כינה "מנגנון החושך", מאבק כנגד חקיקת חוק איסור לשון הרע וכנגד הצנזורה.
סגנון ופורמט של עיתונות צהובה :
חלק ניכר של השבועון הוקדש לפרסום סנסציות, סיפורי מין, רכילות זולה וצילומי עירום – כשהם מוכתרים בכותרות שמנות, כמיטב הצהובונים שהופיעו בעולם המערבי – דבר יוצא דופן בישראל הפוריטנית של אותם ימים, אך לא ראשוני שכן לעיתון קדם "עיתון מיוחד", העיתון העברי הראשון שעסק בנושאים "צהובים" בעריכתו של אלכסנדר זאובר. עיתון זה נסגר ב-1953, ואת מקומו תפס "העולם הזה".
בשנת 1959 החל "העולם הזה" לצאת בפורמט של שני שערים – שער קדמי, שכלל בעיקרו סנסציות פוליטיות, ושער אחורי, שהוקדש לסיפורי מין (בעיקר בקרב דתיים או חיילים), וסיפורי רכילות בעלי אופי חצי-פורנוגרפי. הסיפורים היו מלווים בכותרות שמנות כדוגמת: "הווידוי המזעזע של תלמידת תיכון דתית בת 15: 'כך הודחתי לזנות'", מלווה בצילום של נערה חצי עירומה שמלבן שחור מכסה את עיניה.
מאפיינים אלה של השבועון הביאה ליחס אמביוולנטי כלפיו מצד הציבור הישראלי. למרבית הציבור היה השבועון בבחינת מוקצה מחמת מיאוס, ורבים אחרים ראו בו מקור למידע חשוב שהעיתונות הממוסדת העדיפה להסתירו. בממסד ובעיתונות נהגו שלא לקרוא לשבועון בשמו, אלא לכנותו בשם "השבועון המסוים". העיתון נקנס בסכום של 160 לירות, בשנת 1957, לאחר שפרסם את שמה של קטינה שהעידה במשפט ב"עבירה נגד המוסר".
בשיאו, באמצע שנות ה-60, הגיע השבועון לתפוצה שעלתה על 25,000 עותקים, מה שהעמיד אותו כשבועון השני בתפוצתו – אחרי "דבר השבוע"; ומאחר שחלק ניכר מתפוצתו של האחרון נכפתה על העובדים על ידי הממסד ההסתדרותי של מפא"י, הרי שתפוצתו האפקטיבית של "העולם הזה" נחשבת כגדולה אף יותר.
השבועון היה פופולרי בעיקר בקרב האליטות החברתיות בישראל, כולל תושבי הערים הגדולות, פוליטיקאים ופקידי ממשל (שבדקו אם הושמצו בו, ולעיתים אף הדליפו לו אינפורמציה על מנת לנגח בה את יריביהם), ואפילו בקרב צעירים תושבי קיבוצים.
עיתונאי "העולם הזה" אהרן בכר אמר ב-1968: "אין אולי עיתון בארץ שחיוב ושלילה מתרוצצים בו בצורה כל-כך קיצונית. "העולם הזה" מילא תפקיד ציבורי ראשון במעלה בשבירת קשר השתיקה סביב נושאים שהשלטון החליט כי השתיקה יפה להם, אך אותה שעה עצמה מילא תפקיד לא קטן בגיבוש הווי חברתי מסוים ובהפיכת רחוב דיזנגוף לסמל של ישראל... הוא המציא סגנון עיתונאי חדש, מקורי ותוסס, אך הפך ברבות הימים לשבועון הכתוב בחלקו בשפת נערות מספרה".
היסטוריה > ימיו האחרונים וסגירתו

בסוף שנות ה-80, כשתפוצת העיתון ירדה לכמה אלפים בודדים בשבוע, עמד "העולם הזה" בפני פשיטת רגל והוצע למכירה. לדבריו של אבנרי, "העולם הזה" נפל קורבן להצלחתו שלו ולכך שרבים מן המאפיינים שייחדו אותו בתחילתו אומצו בידי העיתונות הישראלית בכללה, וכן נפגע – כמו יתר העיתונות הכתובה – מן התחרות הגוברת עם הטלוויזיה.
בינואר 1989 איש העסקים אריה גנגר, מקורבו של אריאל שרון, נכנס לשותפות בעיתון, שרכש 50% ממנו תמורת הזרמת מיליון שקל. במאי 1989, החל העיתון לצאת בפורמט חדש, כמגזין צבע מודרני, אולם תוך מספר שבועות נתגלו חילוקי דעות בין אבנרי לגנגר.
במרץ 1990 הציע גנגר לאבנרי לרכוש את מחצית הבעלות שעוד החזיק, והעסקה הושלמה במאי. ביוני 1990 מונה לעורך רפי גינת, במקום אבנרי שעזב.
בתקופה של גנגר נקט העיתון בקו ה"צהוב" והסנסציוני, ובתחילה עלתה תפוצתו. בין גילוייו ניתן למנות את חשיפת המשבר בנישואיו של הזמר והמלחין מתי כספי, הידרדרותה לסמים של רבקה זהר, סכסוכו של אריה דרעי עם אשתו של הרב עובדיה יוסף ואת ניסיונו של הרמטכ"ל משה לוי בשלהי כהונתו למנוע את מינויו של דן שומרון כמחליפו, בשל השמועות ששומרון הוא הומוסקסואל. מבחינה פוליטית הכניס גנגר שינוי חד בעמדתו של העיתון שזוהה עם עמדות השמאל בתחילה, והדבר התבטא במיוחד במאמרים שכתב בו באופן קבוע בעל הטור מאיר ליפשיץ המזוהה עם הימין הקיצוני והעיתונאי אורי דן, ששימש מספר שנים קודם כיועץ התקשורת של שר הביטחון אריאל שרון. על אורי אבנרי נמתחה ביקורת מצד הקרובים אליו פוליטית על כך שמכר את העיתון לאיש ימין, ונתן זך שערך את מדור הספרות, עזב את העיתון במחאה.
ביולי 1992, לאחר ש"העולם הזה" סבל מהפסדים מתמשכים, העביר גנגר את השליטה לגינת (תמורת רווחים עתידיים). בתחילת 1993 פרש גינת מהשבועון והעביר את הבעלות בו לקבוצת "מוניטין תקשורת", המוציא לאור של העיתון "גלובס". בימיו האחרונים נערך העיתון בידי רינו צרור, והוא צורף כמוסף שבועי לעיתון "גלובס", וב-1993 נסגר סופית.
ארכיון "העולם הזה"

ארכיון "העולם הזה", ובו מאות אלפי תצלומים ותשלילים, שמור בארכיון עיתון "ידיעות אחרונות", בית אריאלה והספרייה הלאומית. מיד לאחר מותו של אבנרי ב-2018, הועלו לרשת מעל 2,000 גיליונות סרוקים של המגזין באופן שמאפשר חיפוש. כבר מספר שנים לפני מותו של אבנרי, כמה מחבריו ניסו לשכנע את ארנון מוזס, מו"ל "ידיעות אחרונות" ובעל הזכויות על "העולם הזה", לאפשר את הקמתו של ארכיון מקוון, הוא לא נענה לבקשה, אך הארכיון הועלה לבסוף לרשת ללא הסכמתו. ביוני 2019, ירד האתר מהרשת לאחר שחווה כמה בעיות טכניות. לאחר שנה עלה האתר שוב לאחר שעבר שדרוג.
יחסי "העולם הזה" עם הממסד ועם הקהילה העיתונאית

"העולם הזה" היה, כאמור, עיתון אנטי-ממסדי מובהק, שהעלה את חמתו של השלטון עד כדי "מלחמה" גלויה וסמויה ביניהם. גם הממסד העיתונאי ראה בו חריג, ולרבים ממנו שימש "העולם הזה" כנקודת ייחוס וכאמת המידה המגדירה מהי "עיתונות רעה", הן מבחינה עיתונאית-מקצועית והן מבחינה ציונית-ערכית. למרות זאת, התקיים מתחת לפני השטח שיתוף פעולה מסוים בין השבועון לבין גורמים בממסד ובקהילה העיתונאית. שיתוף הפעולה נבע, בין היתר, מהרקע המשותף של עיתונאי "העולם הזה" ושל עיתונאים אחרים ואנשי ממסד. מקורותיו של העיתון הגיעו במקרים רבים מגורמים פוליטיים שלטוניים ואופוזיציונרים, שנעזרו בו כ"מגבר" לפרסום ידיעות המקדמות את סדר היום האישי שלהם, או כדי לפגוע ביריביהם. גם רבים מעיתונאי הזרם המרכזי נהגו להדליף לשבועון ידיעות שנפסלו לפרסום בעיתוניהם, אך בחושיהם העיתונאיים ביקשו לפרסמם לטובת זכות הציבור לדעת. כך, לדוגמה, כש"ידיעות אחרונות" נזהר שלא לבקר את יוסף אלמוגי, הדליפו עיתונאי העיתון מידע שלילי עליו ל"העולם הזה". כך גם כשב-1955 יצא "העולם הזה" בהתקפה על עזריאל קרליבך, מייסדו ועורכו של "מעריב", הועבר מידע זה לעיתון על ידי עיתונאים ומקורבים למשפחת מוזס. "העולם הזה" לא שותף בפגישות שהיו לעורכי העיתונים עם גורמי ביטחון, כשהללו ביקשו למנוע פרסום ידיעות רגישות. למרות זאת, אותן ידיעות הודלפו ל"העולם הזה", והוא נהג לפרסמן על פי שיקול דעתו. הדבר חייב הן את גורמי הביטחון והצנזורה הצבאית, והן את העיתונות הממסדית, לבחון מחדש את אמות המידה למה שהוגדר כ"פרסום רגיש", ובמקרים רבים רוככו כתוצאה מכך הקריטריונים לפרסומים שכאלה.
השפעות מהשבועון "טיים"

את המתכונת שקבע אורי אבנרי לשבועון הוא שאב מהשבועון האמריקאי "טיים", שעמו היו לו קשרי שיתוף פעולה: פתיחתו באיגרת אישית של העורך ("קורא יקר"), חלוקתו למדורים, ואפילו טביעת מונח עברי, "המרחב", למדור העוסק בענייני האזור – המקבילה למונח "The Hemisphere", שבו נקרא מדור דומה בשבועון "טיים" העוסק בעניינים אזוריים של ארצות הברית ושכנותיה.
"העולם הזה" גם נהג לתרגם מילים שהיו מקובלות בעיתונות העולמית אך לא היו קיימות עדיין בעברית. מתחדישיו ידועות המילים: אלתור, מחזמר, יומון, חללית, ח"כ (חבר כנסת), דוחות (כצורת הריבוי של ראשי התיבות דו"ח) ואחרות, שרבות מהן אומצו על ידי הציבור הרחב, ואף בתחנת "קול ישראל" השמרנית מבחינה לשונית. בדומה לשבועון "טיים", ניסה אבנרי ליצור לעיתונו סגנון לשוני אחיד, שאחד המרכיבים הייחודיים בו היה הניסיון להימנע מהשימוש בוי"ו החיבור.
רעיון נוסף השאוב מ"טיים" הוא בחירת איש השנה. מדי תחילת שנה עברית היה אבנרי בוחר כאיש השנה את מי שלדעתו השפיע ביותר על השנה החולפת, לחיוב או לשלילה. הגיליון שבו הופיע איש השנה הוקדש רובו ככולו לאישיות שנבחרה. הוא נפתח במאמר מקיף של אבנרי על האיש שנבחר, הביוגרפיה שלו, עמדותיו ודעותיו. בהמשך הובא ניתוח אירועי השנה שחלפה ושורת כתבות על אנשי השנה בתחומי החיים השונים בישראל ומחוצה לה. בין היתר הופיעו כאנשי השנה בעיתון: משה דיין, ישראל קסטנר, גמאל עבד אל נאצר ואריה דרעי. אריאל שרון נבחר שלוש פעמים להיות איש השנה.
כותבים ב"העולם הזה"

בתחילת שנות השבעים פעלה בשבועון "חבורת זוארץ", שכללה את ב. מיכאל, חנוך מרמרי, קובי ניב, אפרים סידון, ואלי תבור וכתבה את המדור הסאטירי "zoo הארץ".
שיטת חניכת הכתבים שהייתה מקובלת ב"העולם הזה", ואחר כך אומצה במובנים מסוימים על ידי "העיר" ו"חדשות": שכירת כתבים צעירים מאוד בשכר נמוך מאוד, כשהשלמת התשלום היא חניכה בכתיבה עיתונאית ותחקיר עיתונאי על ידי אורי אבנרי, שהיה עורך קפדני מאוד. אבנרי הקפיד מאוד על עמידה בתקציב העיתון, מה שסייע לו לשרוד, אך גרם לכך שהעולם הזה היה סוג של תחנת מעבר או אולפנא לעיתונאים מתחילים. עיתונאים שבית גידולם היה "העולם הזה" והפכו לימים להיות מהבולטים בכותבים בעיתונות בישראל הם: אורי דן, סילבי קשת, אהרון בכר, נתן זהבי, אורי אלוני, מנחם שיזף, ענת סרגוסטי ונעים גלעדי (ערך את השבועון במהדורה הערבית שלו).
"רחל המרחלת", טור הרכילות של "העולם הזה", נכתב בדרך כלל על ידי העיתונאים השונים בעיתון, על-פי מידע שהביאה שולה תבור. בזמנו נחשב טור זה לאחד ממאפייני העיתונות הצהובה ב"העולם הזה", אך ברבות השנים הפך מודל לטורי הרכילות בעיתונות הישראלית.
בשנותיו הראשונות של העולם הזה עוטר כל שבוע המאמר השבועי העיקרי של אורי אבנרי באיור סימבולי שצויר בידי צייר צעיר בשם שמואל בק. לימים היה בק לאמן בינלאומי נודע. כמו כן, את המדור של חבורת "זוארץ", "זו ארץ זו", איירו ועיצבו דיק קודור, שכיום עושה אנימציות לתוכניות טלוויזיה וסרטים מצליחים בארצות הברית, ודודו גבע, שכתב ואייר בשנים מאוחרות יותר מדורים לעיתונים ועשרות ספרים. גבע נחשב לאחד מיוצרי הקומיקס והאיור החשובים בישראל.
לקריאה נוספת

שלום כהן, העולם הזה, הוצאת טפחות, 1972
דן מרגלית, ראיתי אותם, זמורה ביתן, 1997
ניצה אראל, העולם הזה כצומת תרבותי-פוליטי בזירה הציבורית של ישראל (1950–1965), עבודה לתואר דוקטור באוניברסיטת תל אביב, 2002
ניצה אראל, 'בלי מורא בלי משוא פנים' - אורי אבנרי והעולם הזה, הוצאת מאגנס, 2006
המתקפה המצרית ב-8 במרץ 1969

ארטילריה מצרית
המתקפה המצרית ב-8 במרץ 1969 הייתה מתקפה רחבה ואינטנסיבית כנגד כוחות צה"ל בסיני שבעיני רבים סימנה את תחילתה של מלחמת ההתשה. מטרת המתקפה הייתה כיבוש חלקים מחצי האי סיני. המתקפה נשתבשה ביומה השני עקב הריגת רמטכ"ל צבא מצרים הגנרל עבד אל-מונעם ריאד באש צה"ל.
רקע

במלחמת ששת הימים נחל צבא מצרים תבוסה מוחצת, כאשר בסדרה של קרבות בזק כבש צה"ל ממצרים את חצי האי סיני. לאחר המלחמה נפרשו כוחות צה"ל בבסיסים המצריים במרחבי סיני והקימו מערך של מוצבים חדשים לאורך הגדה המזרחית של תעלת סואץ (שנקראו לימים קו בר-לב). לאחר המלחמה מיהרה מצרים לשקם את צבאה בסיוע סובייטי נרחב. ככל שנתשתקם הצבא המצרי ובנה מערך בצידה המערבי של תעלת סואץ כך נתרבו תקריות האש ביוזמה מצרית. תקריות האש בהדרגה שינו את פניהן והפכו מתקריות ירי נק"ל ביוזמה מקומית לתקריות מתוכננות ביוזמה מצרית בכירה יותר. בחלוף החודשים ובמקביל להתעצמות הצבאית הצהיר נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר כי בכוונתו לשחרר את סיני בכוח. על אף שהצבא המצרי לא השלים את שיקומו, נדחף במידת מה נאצר ליזום פעולות התקפיות בלחץ העם כפי שבא לידי ביטוי בהפגנות פברואר 1968.
תוכנית המבצע

לאחר הסלמה הדרגתית החליטה מצרים לפתוח במתקפה רחבה ואינטנסיבית כנגד כוחות צה"ל שבצידה המזרחי של התעלה ב-8 במרץ. המתקפה תוכננה להתבצע בשלבים:
שלב א' - ריכוך ארטילרי. בשלב זה יופגזו ביצורי צה"ל לאורך התעלה.
שלב ב' - לאחר ריכוך המוצבים הישראלים ובחסות הפגזה ארטילרית יצלחו את התעלה כוחות קומנדו מובחר על גבי סירות ויתקפו את המוצבים הישראלים.
שלב ג' - מבצע צליחה של יחידות יבשה גדולות שיכבשו שטחים סמוכים לתעלה.
המתקפה המצרית

בבוקר 8 במרץ חדרו מטוסי מיג 21 למערב סיני. כנגדם הוזנקו מטוסי ירוט ישראלים. בקרב אוויר הופל בשעה 11:20 מטוס מיג 21 מצרי וטייסו נשבה. בשעה 17:30 כמתוכנן פתחו המצרים בהפגזה כבדה על מוצבי צה"ל לאורך כל תעלת סואץ. ההפגזה הייתה אינטנסיבית והונחתו בתוך זמן קצר כ-40 אלף פגזים. בהפגזה נהרגו ארבעה חיילי צה"ל ונפצעו 14 חיילים, אחד מן ההרוגים היה טייס מטוס פייפר שהופל בטיל SA2. בתגובה פתחו כוחות צה"ל בהפגזה ארטילרית ובירי טנקים לעבר מטרות בגדה המערבית של התעלה. בשעה 20:10 הפגיז צה"ל את בתי הזיקוק בעיר סואץ והבעירם. ביום השני למתקפה בעוד נמשכת ההפגזה הכבדה ירו כוחות צה"ל רקטת זאב ניסיונית לעבר מוצב קדמי באזור שבין אסמאעיליה לבין פורט סעיד שבו שהה באותו הזמן הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-מונעם ריאד. הרמטכ"ל המצרי ומספר קצינים מצרים בכירים נוספים נהרגו במקום. הריגת הרמטכ"ל המצרי שיבשה את מהלך הקרב המתוכנן ומכאן נמשכה פעילות ההפגזה בלבד מבלי לשלב את כוחות החי"ר ומבלי ליישם את שלבי המבצע הבאים.
תוצאות המתקפה

הריגת הרמטכ"ל המצרי שיבשה את המתקפה המצרית.
בהלווית הרמטכ"ל השתתפו כמיליון איש שקראו בזעם לנקמת דמו ודרשו פתיחה במלחמת שחרור כנגד ישראל.
לאחר מותו של ריאד הגבירה מצרים את המתקפות על כוחות צה"ל בקו בר-לב בעיקר באמצעות הפגזות שנמשכו בחודשים מרץ, אפריל, מאי ושיאן היה ביוני 1969.
הפגזת מתקני הזיקוק בסואץ יצר מחסור בדלק במצרים.
לקריאה נוספת

מוסטפא כבהא, חרב אל-אסתנזאף: מלחמת ההתשה בראי המקורות המצריים, אפעל: יד טבנקין, מכון ישראל גלילי לחקר מדיניות ההתיישבות, הביטחון והחוץ; אוניברסיטת תל אביב, 1995, עמ' 84–85
פסח מלובני, הארטילריה המצרית במלחמת ההתשה, תמיד תותחן, ספטמבר 2021, עמ' 52–56
הערות שוליים

↑  אלי לנדאו, מתקני הנפט המצריים ליד התעלה עדיין בוערים, מעריב, 9 במרץ 1969
↑  אלי לנדאו, שותק השייט המצרי במפרץ סואץ, מעריב, 10 במרץ 1969
דיסקוגרפיה של דה ויקנד

| דיסקוגרפיה של דה ויקנד |
| --- | --- |
  דה ויקנד בהופעה בסיאטל, 2015
 אלבומי אולפן ↙:  5
 אלבומי אוסף ↙:  3
 מיני-אלבומים ↙:  1
 סינגלים ↙:  67
 מיקסטייפים ↙:  3
הזמר והפזמונאי הקנדי אייבל מקונן טספיי, הידוע בשם הבמה דה ויקנד, הוציא חמישה אלבומי אולפן, שלושה מיקסטייפים, מיני-אלבום אחד ושלושה אלבומי אוסף, Trilogy, שיצא בשנת 2012 וכולל את שלושת המיקסטייפים שלו (House of Balloons,‏ Thursday‏ ו-Echoes of Silence), The Weeknd in Japan, שיצא בשנת 2018, אוסף סינגלים שיצא באופן בלעדי ביפן, ו-The Highlights, שיצא בשנת 2021 והוא כולל מספר להיטים של הזמר. הוא הוציא את אלבומי האולפן Kiss Land‏ (2013), Beauty Behind the Madness‏ (2015), Starboy‏ (2016), After Hours‏ (2020) ו-Dawn FM‏ (2022), וגם את המיני-אלבום My Dear Melancholy‏ בשנת 2018. הוא הוציא 67 סינגלים, כולל 20 כאמן אורח.
אלבומים > אלבומי אולפן

| שם | פרטים | מיקומי שיא> קנדה | מיקומי שיא> אוסטרליה | מיקומי שיא> דנמרק | מיקומי שיא> צרפת | מיקומי שיא> גרמניה | מיקומי שיא> הולנד | מיקומי שיא> ניו זילנד | מיקומי שיא> שוודיה | מיקומי שיא> בריטניה  | מיקומי שיא> ארצות הברית | מכירות | תארים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiss Land |  יצא לאור: 10 בספטמבר 2013  חברת תקליטים: XO, ריפבליק  פורמטים: תקליטור, תקליט, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה | 2 | 30 | 6 | 93 | 93 | — | 52 | 60 | 12 | 2 |  |  MC: זהב  BPI: כסף  RIAA: זהב |
| Beauty Behind the Madness |  יצא לאור: 28 באוגוסט 2015  חברת תקליטים: XO, ריפבליק  פורמטים: תקליטור, תקליט, הורדה דיגיטלית, סטרימינג, קלטת שמע | 1 | 1 | 2 | 6 | 7 | 2 | 2 | 1 | 1 | 1 |  ארצות הברית: 1,230,000  עולמי: 3,600,000 |  MC:‏ 5× פלטינה  ARIA:‏ 2× פלטינה  BPI: פלטינה  BVMI: זהב  IFPI DEN:‏ 3× פלטינה  IFPI SWE: פלטינה  RIAA:‏ 4× פלטינה |
| Starboy |  יצא לאור: 25 בנובמבר 2016  חברת תקליטים: XO, ריפבליק  פורמטים: תקליטור, תקליט, הורדה דיגיטלית, סטרימינג | 1 | 1 | 1 | 10 | 10 | 3 | 5 | 1 | 5 | 1 |  ארצות הברית: 484,000 |  MC:‏ 3× פלטינה  ARIA: פלטינה  BPI: פלטינה  BVMI: זהב  IFPI DEN:‏ 4× פלטינה  IFPI SWE:‏ 2× פלטינה  RIAA:‏ 3× פלטינה  SNEP:‏ 2× פלטינה |
| After Hours |  יצא לאור: 20 במרץ 2020  חברת תקליטים: XO, ריפבליק  פורמטים: תקליטור, תקליט, הורדה דיגיטלית, סטרימינג, קלטת שמע | 1 | 1 | 1 | 2 | 5 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |  ארצות הברית: 547,700 |  MC:‏ 2× פלטינה  BPI: זהב  IFPI DEN: פלטינה  RMNZ: פלטינה  SNEP: זהב |
| Dawn FM |  יצא לאור: 7 בינואר 2022  חברת תקליטים: XO, ריפבליק  פורמטים: תקליטור, תקליט, הורדה דיגיטלית, סטרימינג, קלטת שמע |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
"—" מסמל אלבום שלא דורג.