stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בודה (מיתולוגיה)
ביתא ישראל

החל מהמאה ה-15 ואילך נושלו ביתא ישראל מאדמותיהם על ידי הקיסרים האתיופים ובמקביל לכך החלו היהודים יותר ויותר לעסוק במלאכות שאינן קשורות למלאכת האדמה לרבות בנפחות וקדרות. במאות ה-17 וה-18 רובם המוחלט של בעלי מלאכות אלו באימפריה האתיופית ובעיקר בשטחים האמהרים והתגרים היו יהודים. העובדה שביתא ישראל היו יהודים אף החמירה את התפיסה כלפיהם כבודה. היהודי שהוא הבודה תואר כיצור אשר גרם לצליבתו של ישו והנוצרים החבשים ראו במצבם הירוד של היהודים כבודה כהוכחה לכך שהם נבחרי האל. הנוצרים גם ייחסו למנהג הקרבת הקורבנות, בעיקר קורבן הפסח של ביתא ישראל כטקס שנתי המסמל את צליבתו של ישו, והנפח היהודי סימל את האדם אשר היה מעורב בהכנת המסמרים לצליבתו. כמו כן הואשמו בהוצאת גופות של נוצרים מתוך קברים כאשר הללו מחופשים לצבועים למען טקסים דתיים. על מצבם של היהודים והשלכותיה של אמונה זו מדווח הנוסע ג'יימס ברוס:
הפלשים נמצאים בסכנה גדולה, אם אפשר. כל חבשי תמיד האמין, שצחנת הצבועים המציפה כל לילה את העיר גונדר, מגיעה מהפלשים השוכנים בהרים שליד, כאשר הם משנים את צורת באמצעי כישוף. אפילו הגלה עם ברברי וזר, העוין לחבשים, ונבדל מהם בשפתו ובדתו, מסכים עמם באפשרות הכישוף, הגורמים למחלות ומוות ממרחקים, הריסת הקציר, זיהום מקורות המים, וביכולתם להתרבות בכך שהם הופכים אנשים לכמוהם
לקריאה נוספת

הגר סלמון, 'ביתא ישראל' ושכניהם הנוצרים באתיופיה: ניתוח תפיסות מרכזיות ברמות שונות של גילום תרבותי, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, האוניברסיטה העברית, 1993
Hagar Salamon, The hyena people: Ethiopian Jews in Christian Ethiopia, University of California Press, 1999, ISBN 0520219015
Dena Freeman & Alula Pankhurs (Editors), Peripheral People: The Excluded Minorities of Ethopia, C. Hurst & Co. Publishers, 2003, ISBN 9781850656562
הערות שוליים

↑  בספרות המחקרית על אתיופיה אוכלוסיות אלו מכונות "אוכלוסיות שנדחפו לשוליים" (Marginalized people) (אנ') או "אוכלוסיות פריפריליות" (Peripheral People) ומתוארות על פי רבים כקאסטות.
1 2  הגר סלמון, 'ביתא ישראל' ושכניהם הנוצרים באתיופיה: ניתוח תפיסות מרכזיות ברמות שונות של גילום תרבותי, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, האוניברסיטה העברית, 1993, עמ' 80
↑  סלמון, עמ' 78
1 2  סלמון, עמ' 79
↑  במאי 2009 תועד מקרה של צעירה עולה מהפלאסמורה שטענה כי יהודים (מביתא ישראל) "אכלו אותה". ראו: צעירה: "יהודים כישפו אותי".
↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 111
↑  Quirin, p. 126
↑  Quirin, p. 141-145
↑  סלמון, עמ' 81
בודאניב

בודאניב (באוקראינית: Буданів; בפולנית: Budzanów, נהגה: בוּדזאנוב; ברוסית: Буданов, נהגה: בודאנוב; ביידיש: ביזינעוו, בודזאנוב, בוזניב, בודזאנאוו או בודזאנאב) הוא כפר במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב בודאניב, השוכן על שתי גדותיו של נהר סרט, נזכר לראשונה בשנת 1549, עת הוענקו לו זכויות עירוניות. לצדו נבנתה טירה, אשר נהרסה לאורך השנים בפשיטות המונגולים, הקוזקים והטורקים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב בשל קרבתו לחזית הלחימה, וחלקו הגדול הועלה באש. כמו כן, מעמדו העירוני של היישוב ניטל ממנו.
יהודי בודאניב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבודאניב הוא מראשית המאה ה-17, ומראשית המאה ה-18 פעלה במקום קהילה עצמאית. בשלהי המאה ה-18 כיהן בקהילה הרב דוד שלמה אייבשיץ.
בסוף המאה ה-19 נמנו ביישוב 1,887 יהודים, מתוך 4,661 תושבים. בקהילה פעלו חסידויות שונות, והיא נחשבה לענייה ביחס לקהילות אחרות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי היישוב, ובית הכנסת ובית המדרש שבכפר הועלו באש בידי הרוסים. בסוף המלחמה פרעו ביהודי היישוב קבוצותיו של סימון פטליורה, תוך אונס נשים, ובקיץ 1919 פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול, תוך התעללות ביהודים חרדים. כתוצאה מכך, עזבו את היישוב רבים מיהודיו. בין מלחמות העולם כיהן ביישוב הרב אורי-שרגא באב"ד (נספה בשואה).
ארגונים ציוניים פעלו ביישוב משנת 1902, ובשנות העשרים והשלושים פעלו במקום סניפי הציונים הכלליים, פועלי ציון והרוויזיוניסטים. תנועת הנוער המרכזית ביישוב הייתה גורדוניה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו ביישוב למעלה מ-1,200 יהודים.
יהודי בודאניב > בשואה

עם כניסת הצבא האדום ליישוב, ב-17 בספטמבר 1939, המוסדות היהודיים בו נסגרו, ועסקי היהודים הולאמו. עם פרוץ מבצע ברברוסה, ביוני 1941, גויסו גברים יהודים מהכפר לצבא האדום, והוצאו מהיישוב. עם נסיגת הסובייטים, רצחו איכרי הסביבה האוקראינים את יהודי הכפרים שבסביבת היישוב, ובבודאניב עצמה נערכה ביזה של חנויות היהודים.
ב-2 ביולי 1941 נכנסו לבודאניב הגרמנים, והמשטרה האוקראינית, שקיבלה שליטה במקום, לקחה יהודים לעבודות כפייה שונות, ובהן קבורת הנרצחים באזור. כמו כן, נערכה ביזה בבתי היהודים. באותו חודש הוקם ביישוב יודנרט בראשות פייביש איינלגר, אשר נצטווה למסור לגרמנים תשלומי כופר גבוהים, חפצי ערך וזהב, ולספק יהודים לעבודה כפייה במחנות עבודה שונים ובאזור היישוב. בנוסף, יהודי היישוב חויבו בנשיאת סרט עם מגן דוד על זרועם, ובתליית מגן דוד בשערי בתיהם.
באוקטובר 1942 צוו יהודי היישוב לעבור תוך שלושה ימים לגטו טרמבובלה, והרכוש המועט שלקחו עמם לדרך נלקח מהם על ידי אוקראינים. במקביל, נבזזו בתי היהודים המגורשים, בתי התפילה ביישוב פורקו, ומצבות בית העלמין היהודי נלקחו לריצוף רחובות הכפר. רוב יהודי הכפר הועברו מהגטו למחנות ההשמדה, ונספו בהם. כ-200 יהודים שהצליחו להימלט, ולשוב לבודאניב, נרצחו בידי שוטרים אוקראינים.
כ-17 יהודים מהכפר שרדו את השואה במקומות מסתור, וכ-50 שרדו לאחר שנמלטו לתוככי ברית המועצות.
אנדרטה לזכר יהודי בודאניב שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
ברוניי במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
ברוניי
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  BRU
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
ברוניי משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער ברוניי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של ברוניי למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה וסיף. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים.
ראו גם

ברוניי במשחקים האולימפיים
ברוניי במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
בראיי

"בראיי..." (בפרסית: "برای"; "בשביל..." או "למען...") הוא שיר מחאה משנת 2022, פרי יצירתו של הזמר שרווין האג'יפור, בהשראת מותה של מהסא אמיני והמחאה הנרחבת באיראן בעקבותיו.
רקע והפקה > מילים

לאחר מותה של מחסה אמיני ותחילת המחאה באירן, החלה תופעת רשת (בפרט בטוויטר) שבה הסבירו המשתמשים את הסיבות מבחינתם לרצון לשינוי משטר, ואת נימוקיהם הם פתחו במילה בראיי ("בשביל" או "למען").
בניסיון ללכוד את הרגע כתב חג'יפור כל בית בשיר על סמך ציוץ כלשהו. הטקסט שהתקבל נוגע במספר נושאים הזקוקים לשינוי, ובכלל זה: העדר שביעות רצון מהחיים, זכויות נשים, זכויות ילדים, זכויות הפליטים, זכויות בעלי חיים, דאגות סביבתיות, מיתון ועוני, תאוקרטיה ואיסורים חברתיים ודתיים מיושנים, מיליטריזם שחיתות פוליטית, שחיתות מקומית, חופש הביטוי והעוינות של הממשלה כלפי מדינות אחרות.
רקע והפקה > קליפ

הקליפ הוקלט במצלמה נייחת בסגנון דיוקן-סלפי בחדר. בסרטון הופיעו צילומי מסך חתוכים המתארים את הציוצים המקוריים מסונכרנים עם הבתים הקשורים, תוך מתן קרדיט למחברים.
השפעה > הוצאת השיר ומעצרו ושחרורו של חאג'יפור

בראיי פורסם לראשונה ב-28 בספטמבר 2022, בחשבון האינסטגרם של שרווין חג'יפור. הוא הפך ללהיט מיידי ולהמנון הלא רשמי של ההתקוממות. תוך פחות מ-48 שעות זכה השיר לכ-40 מיליון צפיות עד שהוסר מהפלטפורמה בעקבות מעצרו של חג'יפור על ידי השלטונות ב-29 בספטמבר.
חג'יזאדה שוחרר בסופו של דבר בערבות ב-4 באוקטובר 2022.
השפעה > תגובות

השיר היה בשימוש אינספור פעמים במהלך התכנסויות, מבתי ספר ואוניברסיטאות ועד רחובות, הן ברחבי אירן והן ברחבי העולם. הוא הופץ במדיה החברתית ובערוצי טלוויזיה ובתחנות רדיו זרות. השיר שימש גם כרקע לכמה צורות אחרות של אמנות כמו עבודות וידאו, עיצוב גרפי ואמנות מיצג.
"בראיי" הוא מוזיקת הרקע בסרטון שבו ידוענים כמו אוליביה קולמן, בריאן קוקס, קייט בקינסייל, פז וגה, ג'יימס קרומוול, וויליאם ג'קסון הארפר, בראדלי ויטפורד, ג'סי וויליאמס, קטרינה באלף וג'וליה לואי-דרייפוס יחד עם מספר אמנים איראנים, כולל נזאנין בוניאדי, דיברו על מותה של מהסה אמיני.
ב-4 בנובמבר 2022, השרירן האיראני, סעיד נורוזי, בחר ב"בראיי" כמוזיקה המלווה שלו בזמן שהתחרה בתחרות שאורגנה על ידי הפדרציה האוסטרית לפיתוח גוף וספורט (ABPF). הוא סיים שני בתוצאות הסופיות.
השפעה > הגראמי

ב-10 באוקטובר 2022 דיווח וראייטי ששיר המחאה קיבל כמעט 100,000 הגשות לקטגוריה חדשה בטקס פרסי הגראמי לשירים הקשורים בשינוי חברתי.
השפעה > גרסאות כיסוי

לשיר נעשו גרסאות כיסוי על ידי מספר אמנים ובשפות שונות כגון איטלקית, גרמנית, אנגלית וצרפתית.
"עבור אישה, חיים, חירות" מאת רנה מנצור (באנגלית). ב-4 בנובמבר 2022, רנא מנצור הוזמנה לבצע את הגרסה שלה לשיר בסיום העונה ה-12 של "דה ווייס גרמניה", בסולידריות עם המפגינים האיראנים. לאחר מחיאות כפיים שנמשכו כמעט 2 דקות הפנתה מנצור את תשומת הלב למעצרו הפוליטי של הראפר האיראני טומאג' סאלחי באיראן.
ב-29 באוקטובר 2022 "בראיי" בוצע על ידי קולדפליי בקונצרט שלהם באצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי בבואנוס איירס והוא שודר במקביל בשידור חי ב-3,400 בתי קולנוע ב-81 מדינות. לפני שהזמין את גולשיפתה פראהאני לבמה לתמוך בשירה, הסביר כריס מרטין, הזמר המוביל של הלהקה, את משמעותו של השיר וביטא את תמיכת הלהקה במאבקם של האיראנים לחירות.
ניתוח

במאמר שפרסם הלוס אנג'לס טיימס ב-12 באוקטובר 2022, נחקר כיצד השיר הפך "להמנון לנשים, לחופש וחיים רגילים". נהיד סיאמדוסט מאוניברסיטת טקסס באוסטין והמחבר של "פסקול המהפכה: הפוליטיקה של המוזיקה באיראן" השווה את השימוש בשירים בהפגנות העבר לזה של "בראיי" וקבע כי "לא הייתה התקוממות אחרת שזוהתה עם שיר אחד", וציין שזהו שיר שמושמע על ידי מוזיקאי אחד, אבל "נכתב על ידי האנשים כולם".
ראו גם

אי איראן
ההפגנות באיראן (2022)
הערות שוליים

↑  "'Woman, life, freedom': L.A. protest over Iran draws thousands". Los Angeles Times (באנגלית). 2022-10-01. נבדק ב-2022-10-03.
↑  "Solidarity of international artists with protesters in Iran". BBC Persian. 30 בספטמבר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shervin is released on bail". خبرگزاری آنالوتی. 4 באוקטובר 2022. נבדק ב-5 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Olivia Colman and Ariana DeBose join celebs speaking out against Mahsa Amini's death". MEAWW. 1 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saeed Norouzi wins silver with Shervin's "Baraye"". Azam Ali & Niyaz. 4 בנובמבר 2022. נבדק ב-5 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Protest Song for Mahsa Amini, Who Died in Iranian Police Custody, Receives Nearly 100,000 Submissions for New Grammy Award". Variety. 10 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emily Schrader - Shervin Hajipour Baraye". Fra.Gile dj. 2 באוקטובר 2022. נבדק ב-5 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "baraye - ITAY BENDA". Fra.Gile dj. 4 באוקטובר 2022. נבדק ב-5 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fra.Gile - Per le donne, la vita e la libertà (baraye - Shervin Hajipour)". Fra.Gile dj. 15 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "gli Scappati di cAsa - Baraye (Shervin Hajipour Italian Cover)". gli Scappati di cAsa. 24 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Baraye – Für die Freiheit Lisa Wahlandt". Lisa Wahlandt. 13 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "For Women, Life, Freedom, Baraye Iran by oiammusic". Canada Media. 4 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Baraye Azadi". Sons Ancash Production. 10 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rana Mansour Sings to Support Iranian Women". VOA. 8 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rana Mansour singt "Baraye" - die Hymne der iranischen Revolution 2022". The Voice of Germaby. 4 בנובמבר 2022. נבדק ב-5 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Coldplay perform Iranian protest song Baraye by arrested singer". The Guardian. 31 באוקטובר 2022. נבדק ב-3 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How 'Baraye,' a song about Iran's protests, became an anthem for women, freedom and an ordinary life". Los Angeles Times. 12 באוקטובר 2022. נבדק ב-7 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: – | פרס גראמי לשיר הטוב ביותר לשינוי חברתי   2023: "בראיי" – שרווין האג'יפור | הבא: 2024: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 34893d74-06bb-4c40-9453-0c9200f30480
בלה שומודי

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1868 הלאשטו, הונגריה 
 פטירה:  17 בפברואר 1920 (בגיל 51) אויפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Steiner Béla 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 
בלה שומודי או שומוג'י (במקור עד 1890 שטיינר, בהונגרית: Somogyi Béla; הלאשטו, 16 במאי 1868 – אויפשט, 17 בפברואר 1920) היה מורה, סופר, מתרגם, עיתונאי יהודי-הונגרי היה העורך של העיתון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית נפסבה (קול העם), חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט) שומודי נרצח על ידי יחידות הטרור הלבן (בהונגריה המונח שימש בתקופת אוגוסט 1919 – דצמבר 1921 את יחידות החיסול החמושות הלא צבאיות בידיעה ואפילו בפיקוד המפורש של ההנהגה הבכירה, כמו משרד ההגנה) בגין כתיבתו העיתונאית של שומודי, בה תקף יחידות ימין קיצוני אלה.
קורות חיים

שומודי נולד במערב טרנסדנוביה בכפר הונגרי קטן שמספר תושביו לא עלה על 100. הוא למד במכללה להכשרת מורים כמה קילומטרים מכפר הולדתו בצ'אקובץ שנמצאת היום בקרואטיה, על הגבול עם הונגריה (אז האימפריה האוסטרו-הונגרית). בשנת 1893 הפך למורה במערכת החינוך הממלכתית בוישאו דה סוס בטרנסילבניה, היום ברומניה, אז הונגריה באימפריה האוסטרו הונגרית. מאמריו הראשונים הופיעו בשם הבדוי שוּהוֹגוֹ בעיתון נפסבה בשנים 1895–1896. בשנת 1897 עבר לבודפשט. הוא הפך אז לעורך של נפסבה במשך שמונה חודשים בשנים 98–1897, אך נאלץ לעזוב את העיתון בגלל מחלוקת בתוך המפלגה. לאחר מכן קיבל עבודה שוב כמורה בבית ספר יסודי פרברי. בינתיים, קיבל הסמכה להוראה גם בבתי ספר תיכוניים ולימד בבית ספר ריאלי ולאחר מכן במסחרי. משנת 1903 היה כתב חיצוני בנפסבה ולאחר שהעיתון הפך לעיתון יומי בשנת 1905 הפך לחבר מערכת קבוע. במקביל יזם את הקמת "ארגון המורים" באיגוד מקצועי ובשנת 1906 ערך את העיתון "עידן חדש" שהיה איתון האיגוד המקצועי של המורים. הוא נבחר לנשיא התאחדות המורים ההונגרית (MTSZE) שהוקמה באותה שנה. התקנון של האיגוד (MTSZE) לא אושר על ידי השר הרוזן אלברט אפוני, כתוצאה מכך שומודי הפסיק לזמן מה את הופעת עיתון האיגוד, אך בשנת 1910, לאחר שהתקנות אושרו על ידי שר החינוך באותה התקופה, העיתון שוב הופיע בעריכת זולטאן ציגאני, ושומודי היה המו"ל. שומודי היה מזכיר מדיני (סגן שר) לחינוך ציבורי בממשלת מיהאי קארואי שהוקמה אחרי מהפכת החרציות והיה חבר בקואליציה האזרחית-הסוציאל-דמוקרטית. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית לא לקח חלק בשלטון (רשות מבצעת) בגלל הסתייגותו הרעיונית. הוא מתח ביקורת על הדיקטטורה של הפרולטריון כחבר "האספה הלאומית של המועצות" ברפובליקה, למעשה הפרלמנט. לאחר נפילת הרפובליקה ערך את העלונים הסוציאל-דמוקרטיים, ומספטמבר 1919 הפך לעורך האחראי של היומון נפסבה.
רציחתו

בגלל מאמריו נגד הטרור הלבן, שני קצינים ביחידת אוסטנבורג לקחו אותו מהמערכת יחד עם חבר מערכת אחר, בלה בצ'ו, הם נרצחו צפונית לבודפשט וגופותיהם הושלכו לדנובה. העוצר של הונגריה מיקלוש הורטי וגם ראש הממשלה סיווגו את הרצח כמעשה של יחידים. העבריינים לא הועמדו לדין, אם כי המשטרה פתרה את התיק במלואו. ברציחות ניתן לקבוע גם את אחריותו של עוצר הונגריה, מיקלוש הורטי.
ביום 29 באפריל 1944 הוציאה ממשלת הונגריה תקנה האוסרת קריאת/מכירת/הצגת יצירותיהם של סופרים/משוררים/מחזאים הונגרים-יהודים על פי רשימת סופרים אסורים שפורסמה כנספחת לתקנה (118 יוצרים) וכן איסור קריאת/מכירת/הצגת יצירותיהם של סופרים זרים-יהודים שתורגמו להונגרית והופיעו אף הם בנספח של התקנה (34 יוצרים). שמו של בלה שומודי נכלל ברשימה.
משפחתו

בתו יולן שומודי (1902-1991) הייתה אשתו של לאיוש הטווני.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. בלה שומודי.
לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar zsidó lexikon. 1929.
אינדקס ביוגרפי הונגרי. בלה שומודי. Somogyi Béla. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum. Hozzáférés ideje: 2016. március 23.
Kenessei András: A nyomozást abbahagyni!. A Somogyi-Bacsó ügy. Budapest, 1981, Gondolat.
Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Bp., Szerző, 2005.
R. Gilicz Márta: Ifjúságunk példaképei. Válogatott bibliográfia a magyar munkásmozgalom nagy harcosairól. Bp., Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár, 1965.
Kioltott fáklyák. Emlékezések a Fehér terror pedagógus áldozatairól. Szerk. Bihari Mór és mások. Bp., Tankönyvkiadó, 1963.
Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Bp., Akadémiai Kiadó, 1993-.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. Bp., 1891-1914. Hornyánszky Viktor
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
Révész Mihály: Somogyi Béla élete és munkássága. Bp., 1925.
Sós Endre: Három mártír. Bp., 1945.
Szinai Miklós: Ki lesz a kormányzó? A Somogyi-Bacsó gyilkosság háttere. Bp., 1988.
Prónay Pál: A határban a Halál kaszál. Fejezetek Prónay Pál feljegyzéseiből. Budapest, 1963, Kossuth Könyvkiadó.
HU BFL - VII.18.d - 05/0059 - 1920
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1890. évi 21699. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1890. év 11. oldal 6. sor.
1 2  Grek Imre: Major István születésének 80. évfordulójára. A Hét, 12. évf. 49. sz. (1967) 20. o.
↑  Nyugat: Ma 98 éve gyilkolták meg Somogyi Bélát
↑  התקנה במדויק וכל השמות שמופיעים בה
↑  Somogyi Jolán. Magyar főnemesség genealógiája. Petőfi Irodalmi Múzeum. Hozzáférés ideje: 2016. március 23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276894305171  GND: 119412462  ISNI: 0000 0000 2712 5437  LCCN: n88082700  VIAF: 52498432   WorldCat (עם VIAF): 52498432
ברוך סולובייצ'יק

| --- | --- |
הרב ברוך סולובייצ'יק
הרב ברוך סולובייצ'יק
 לידה:  20 במאי 1953 (בן 71) ו' בסיוון ה'תשי"ג לוגאנו, שווייץ
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 השתייכות:  ליטאים
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת תורת זאב
 רבותיו:  הרב שמואל רוזובסקי  הרב אהרן לייב שטיינמן
 אב:  משה סולובייצ'יק (ציריך) 
 
הרב ברוך סולובייצ'יק (בכתיב יידי: סאלאווייציק,  נולד ב- ו' בסיוון ה'תשי"ג, 20 במאי 1953) הוא ראש ישיבת תורת זאב בבית שמש, חבר נשיאות ועד הישיבות וכיהן כחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בעיר לוגאנו שבשווייץ לרבקה ולרב משה סולובייצ'יק שכיהן שם כראש ישיבה. למד בישיבת לוצרן בשווייץ ולאחר מכן בישיבת פוניבז שם הפך לתלמידו של הרב שמואל רוזובסקי. נשא את שרה יהודית, בתו היחידה של הרב חיים סרנא, ראש ישיבת חברון גאולה. כבחור כיהן כר"מ בישיבת לוצרן בשווייץ לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת מהרי"ל ולאחר מכן מונה לר"מ בישיבת חברון גאולה.
בשנת ה'תשס"ג הקים את ישיבת תורת זאב בירושלים, כשמקורבו איל ההון הצרפתי רפאל הררי לקח על עצמו את עלויות הקמת הישיבה ואחזקתה. לאחר פטירת חמיו קיבל את השליטה בישיבת חברון גאולה עד לסגירתה.
נחשב למקורבו של הרב אהרן יהודה לייב שטינמן. בשנת ה'תשע"ה מונה לחבר הנהלת ועד הישיבות, ובשנת ה'תשע"ו מונה לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים. ביולי 2019 פרש מהוועדה עקב חילוקי דעות עם הנהלת המפלגה. עם זאת, הוא המשיך להשפיע רבות על הפוליטיקה העירונית בירושלים.
בשנת תש"פ עברה ישיבתו לבית שמש ברמה ג'.
חיים אישיים

מתגורר בבית שמש סמוך לישיבתו אב ל-15 ילדים. חתנו הרב דוד דויטש הוא ר"מ בישיבת כנסת יצחק בחדרה.
הערות שוליים

↑  ישראל כהן, ‏פרופיל מיוחד: אלו החברים החדשים של 'ועד הישיבות', באתר כיכר השבת, 9 בנובמבר 2014
↑  חדש בירושלים: הוקמה ועדת רבני 'דגל התורה' לענייני העיר, באתר בחדרי חרדים
↑  סוער ב'דגל' הירושלמית: ההתערבות, הקרבות והאיום בהתפטרות, באתר בחדרי חרדים, 15 ביולי 2019
↑  אלון לוי, המושל בסתר: תכירו את הרב שמשפיע על חייהם של מאות אלפי ירושלמים, באתר mynet‏ ירושלים, 6 ביולי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399174505171  VIAF: 83156675116133581079   WorldCat (עם VIAF): 83156675116133581079
בניין אביחיל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית חולים לשעבר, בניין משרדים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1863
 תאריך פתיחה רשמי:  1863 
 אדריכל:  מרטין איוואנוביץ' אפינגר 
 מידות
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°13′24″E﻿ / ﻿31.780405°N 35.223337°E﻿ / 31.780405; 35.223337
  (למפת ירושלים מוגדלת) בניין אביחיל(למפת ירושלים רגילה) בניין אביחיל(למפת הרי ירושלים רגילה) בניין אביחיל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בניין אביחיל
 
חזית המבנה המזרחית (החזית הראשית של המבנה). באמצע הגמלון, סמל החברה הארצישראלית האורתודוקסית הקיסרית
בניין אביחיל, 1936
מפת בניינים ההיסטוריים השייכים למגרש הרוסי
בניין אביחיל הוא מבנה המהווה חלק מקריית עיריית ירושלים. המבנה נמצא בכיכר ספרא 13, בסמוך לרחבת הדקלים שבכיכר, ולמול בניין בנק לאומי.
בית החולים הרוסי

המבנה נבנה בשנת 1863 כבית חולים עבור הצליינים הרוסים אשר עלו לרגל לארץ. המבנה, שנקרא אז "בית החולים הרוסי" תוכנן על ידי האדריכל מרטין איוואנוביץ' אפינגר והיה חלק ממבני מגרש הרוסים. בבית החולים היו 54 מיטות אשפוז, והיה זה בית החולים הראשון מחוץ לחומות העיר העתיקה.
בית החולים סיפק אוהל מרפאה אשר ליווה את הצליינים הרוסים במסעותיהם ברחבי הארץ, בדרכם לאתרים נוצריים שונים.
עם תחילת המנדט הבריטי נמסר בית החולים לצלב האדום האמריקני, שטיפל באוכלוסייה האזרחית. מאוחר יותר הפך לבית חולים צבאי, ובהמשך, עם הקמת הבריטים בתי חולים ממשלתיים ברחבי הארץ, הפך אף הוא לבית חולים הממשלתי של ירושלים, ונודע בשמו באותה העת כ"בית החולים הממשלתי". אחד השוהים המפורסמים בבית החולים היה הארכאולוג פלינדרס פיטרי. באוקטובר 1940 אושפז פיטרי בבית החולים בעקבות התקף קשה של מלריה. הוא החלים, אבל נשאר חלש והושאר להשגחה רפואית עד פטירתו ביולי 1942.
לאחר מלחמת העצמאות הפך לבית חולים של צה"ל, וניתן לו השם ל"אביחיל". כמו כן הבניין שימש את מעבדות בית החולים הדסה.
קריית עיריית ירושלים

במסגרת התוכניות להקמת קריית עיריית ירושלים הוצעו מספר תוכניות להרוס את המבנה. לבסוף הוחלט לשמר את המבנה בשל ייחודו הארכיטקטוני וחשיבותו ההיסטורית, והוחלט להרוס רק את האגף האחורי של המבנה (הפונה לרחוב יפו) ולבנות בניין משרדים בן שש קומות שתוכנן על ידי האדריכלים פטר בוגוד ויוניס פיגרדו.
עם הקמת קריית העירייה, ושיפוץ הבניין, התנגדו עובדי העירייה לעבוד במבנה בטענה שהמבנה רדוף רוחות רפאים וכי המבנה מקולל.