stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרה-מארי אמפר
קורות חייו > חייו האישיים בפריז

אמפר לא היה מאושר יותר בפריז. הוא היה בודד, ובהמלצת חבר הכיר אשה בשם פוטו (Potot), והציע לה נישואים. אולם אביה דרש בתמורה את כל הכסף שנותר לו, ו לאחר החתונה הסתבר שפוטו לא מעוניינת בילדים ולא רוצה כל מגע עם אמפר. פוטו הרתה, לאחר מכן גירשו אותו הפוטואים מהבית. ולאחר מכן נודע לו שנולדה לו בת. הזוג התגרש, הילדה הועברה להשגחתו, ואמו ודודתו הגיעו מכפרן כדי לטפל בה. כעבור 20 שנה התחתנה הבת עם קצין מצבא נפוליאון שהיה אלים, שיכור ומהמר, ושבילה זמן רב במוסדות גמילה.
בנו, ז'אן-ז'אק, הצליח מאוד בחייו המקצועיים. הוא היה היסטוריון, סופר וחוקר ארצות. היה חבר בקולז' דה פראנס, האקדמיה לספרות יפה, ובאקדמיה הצרפתית. הוא לא התחתן מעולם, לא היו לו ילדים וחי כעשרים שנה בהשפעתה של אשת החברה המפורסמת, ז'ולייט רקמייה.
קרנו המקצועית של אמפר עלתה, וב-1809 מונה פרופסור למכניקה ואנליזה באקול פוליטקניק. ב-1814 נבחר אמפר לקתדרת הגאומטריה באקדמיה הצרפתית, ובשנים 1819 ו-1820 לימד פילוסופיה בסורבון. ב-1824 נבחר לקתדרת הפיזיקה בקולז' דה פראנס. ב-1827 נבחר כחבר החברה המלכותית האנגלית וב-1828 כחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
במקביל, שימש כמפקח כללי של הסורבון ומתפקידו היה לבקר תיכונים ברחבי צרפת בחודשי הקיץ. בשנת 1836 הוא נפטר במרסיי במהלך אחת הביקורות הללו,  שם נקבר באדישות כללית.
תרומה מדעית > אלקטרודינמיקה

לאמפר היו תרומות בכמה תחומי מדעים ובפילוסופיה, אולם הוא ידוע בעיקר כמייסד מדע האלקטרודינמיקה. בשנת 1820 גילה כריסטיאן ארסטד שכאשר מניחים מצפן ליד תיל, מוסטת המחט של המצפן עם העברת זרם חשמלי. פרנסואה אראגו דווח על גילויו של ארסטד בספטמבר 1820 בפני חברי האקדמיה שקיבלו גילוי זה בסקפטיות רבה ובחוסר אמון, שהרי קולון הוכיח לכל עוד בשנות ה-80 של המאה ה-18 שלא יכול להיות קשר כלשהו בין חשמל למגנטיות. אמפר קיבל גילוי זה ללא פקפוק רב. הוא הבין שארסטד לא החשיב נכון את השפעת מגנטיות כדור הארץ, ובנה מכשיר ניסוי שנטרל השפעה זו ויכול היה למדוד את הכוח המופעל שנובע מהזרם החשמלי בלבד. עם מכשיר זה, שאמפר קרא לו גלוונומטר, יכול היה אמפר למפות את השדה המגנטי בסביבת תיל מוליך חשמל. אמפר הסיק שהתגובה היסודית באלקטרומגנטיות היא כוח הפועל בין שני חוטים מקבילים המעבירים זרמים חשמליים. הוא גם חישב את הכוח בין חוטים המסודרים בסליל. אמפר הציג את הניסויים והתאוריה שלו בשלוש הרצאות במרווחים של שבוע בין אחת לשנייה, כל זה שבועיים בלבד אחרי הצגת אראגו את גילויי אורסטד. בעצם, הציג אמפר תזה לפיה מגנטיות היא "חשמל בתנועה".
אמפר ביקש להבחין בין כוח אלקטרוסטטי, כפי שהוא כינה את כוח המשיכה/דחייה של "נוזלים חשמליים" במנוחה, לבין כוח אלקטרודינמי, האופייני לנוזלים חשמליים בתנועה בתוך מוליך. אמפר תמך בגישת שני סוגים של נוזלים חשמליים (חיובי ושלילי) שנעים בכיוונים מנוגדים, אולם היו כאלה, כגון בנג'מין פרנקלין, שתמכו בגישת החשמל כנוזל יחיד הזורם ממקום בו יש עודף למקום שבו יש מחסור.
אמפר החשיב את "כיוון זרימת החשמל" ככיוון תנועתו של הנוזל החיובי, והגדיר חוק פשוט שקובע את כוון סטייתה של מחט מגנטית - "חוק הבחור הקטן".
ב-25 בספטמבר 1820 הדגים אמפר באקדמיה הצרפתית את התופעה של שקילות בין זרם חשמלי לבין מגנט קבוע באמצעות סלילים שניתן היה להחליפם במגנטים ולקבל את אותן תופעות. בעיניו הייתה זן הוכחה לתאוריה שהמגנטיות בחומרים נובעת מזרמים חשמליים פנימיים לחומר במישור מאונך לציר המגנט. סליל שמתנהג כך כונה על-ידו "סולנואיד".
תרומה מדעית > אלקטרודינמיקה > הביקורת של פראדיי

למרות שפראדיי היה צעיר מאמפר ב-15 שנים, בעל מעמד נחות ממנו בהרבה במדע וחסר ידע מתמטי מעמיק, הוא היה בין הנסיינים הגדולים של התקופה ובעל מזג של חקירה אמפירית וספקנית יותר מאשר תאורטיקן כמו אמפר. בשנים 1821–1822 הוא פרסם ביקורת אנונימית בשם "סקיצה היסטורית של האלקטרו מגנטיות", בה תקף באופן כללי שיטות מחקר, בהן בניית תאוריה מוקדם מידי, המשטה בחוקרים ומעוותת את ממצאיהם. הנושא שבחר בו להדגים את גישתו הספקנית הייתה המדע הצעיר של האלקטרודינמיקה. הוא התייחס ברצינות רק לניצני התאוריה של אמפר בשבחו אותו באופן כללי אבל ביקר את הנקודות הבאות: הזרמים הנגדיים שמתנגשים בחוט, בעוד שבמקומות אחרים אצל אמפר החשמל זורם רק בכיוון אחד; ההנחה שזרם חשמלי הכרחי למגנטיות ולכן בהנחה של הזרמים המעגליים במגנטים; ובאופן כללי התנגד לשפע ההנחות הבלתי מבוססות. אמפר כנראה לא קרא את הביקורת הזו, ההתכתבות ביניהם החלה אחרי המאמר (החתום הפעם) בו פרדיי תיאר את הניסוי הסיבוב האלקטרומגנטי.
פרדיי תקף את גישת הכוח המרכזי של אמפר ותמך במבנה כוח מגנטי מעגלי וגם הצביע על מספר הבדלים בין סלילים למגנטים קבועים שאמורים היו להיות זהים בהתנהגותם לפי אמפר. הוא דרש הוכחה ישירה ל-"זרמים המולקולריים" שגורמים למגנטיות של מגנט קבוע, ולא על ידי מגנטיות.
בין השנים 1820 ל-1822 נאלץ אמפר לשנות כמה פעמים את ההסברים התאורטיים של התופעות. הוא טעה כאשר לא היה מוכן לשקול את הכוון השני של השקילות החשמלית-מגנטית: יצירת כוח חשמלי על ידי שינויים בשדה המגנטי, על אף שבניסוייו היו תופעות מעין אלה שהזניח או לא קיבל. ההשראות האלקטרומגנטית התגלתה ב-1831 על ידי פאראדיי. אמפר אומנם טען (ודי בצדק) שהיה זה הוא שגילה את ההשראות אך לא פרסם על כך מאמר. למעשה הוא צפה בתופעה, אך לא הבין אותה כהלכה.
תרומה מדעית > אלקטרודינמיקה > הארגון הסופי של התאוריה

אמפר שינה את גישתו. הוא ויתר על ניחושים פרועים ולא מבוססים - אם כי מבריקים לעיתים - והתרכז בביסוס הגישה המתמטית לאלקטרודינמיקה. לעבודה של הסדרת התאוריה, והמבנה החישובי שלה הוא הזדקק לכמה שנים, בהן היה טרוד בבעיות בריאותיות ומקצועיות. הוא פרסם את עבודתו המלאה ב"חיבור על התורה המתמטית של תופעות אלקטרודינמיות, שהוסקו באופן ניסויי" (1826). המסקנות העיקריות שלו המסכמות את הספר:
שני זרמים חשמליים גורמים לפעולת משיכה בין מוליכים כהם שנעים באותו כוון במקביל; הם דוחים אחד את השני כשנעים בכוונים מנוגדים.
משיכה או דחייה זו שונות לחלוטין מהכוחות המופעלים על ידי חשמל סטטי.
מגנט הוא אך אוסף של זרמים חשמליים הנוצרים על ידי חלקיקי הברזל באופן דומה לסוללה חשמלית.
אין הבדל בין שני הקטבים של מגנט למעט כך שאחד משמאל ואחד מימין לזרמים הפנימיים הגורמים למגנטיות.
עבודה זו זיכתה אותו באמירתו של מקסוול:
"החקירה הניסויית שבאמצעותה הקים אמפר את חוק הפעולה המכנית בין זרמים חשמליים היא אחד ההישגים המבריקים ביותר במדע. כל התאוריה והניסוי, נראים כאילו זינקו, מלאים וחמושים, ממוחו של "ניוטון החשמל". הוא מושלם בצורתו, ולא ניתנת לתקיפה בדיוק שלה, והיא מסכמת בנוסחה מתוכה ניתן להסיק את כל התופעות, ואשר חייבת תמיד להישאר הנוסחה היסודית של האלקטרודינמיקה."
ג'יימס קלרק מקסוול - חשמל ומגנטיות (1873)
תרומה מדעית > כימיה וכימיה פיזיקלית

בשני מאמרים - בשנים 1832 ו-1835, אמפר דן בתאוריה שנשקלה באותן ימים של התייחסות לחום כגל במקום תאוריית הקלוריק. הוא הבחין במתמטיקה השונה לגמרי שמתארת את התופעות הנ"ל (משוואה דיפרנציאלית מדרגה שנייה לגבי גלים, משואה דרגה ראשונה לפי פרנל) וניסה להתאים אחד לשנייה. הוא השתמש בגישה של שימור האנרגיה (vis viva) על ידי הבחנה בין תנועות האטומים לתנועות המולקולות. הוא ייחס למולקולות את תנועת הקול ואילו לאטומים את תנועת האור והחום.
ב-1815 ניסה אמפר לתת הסבר פיזיקלי לחוק בויל-מאריוט. הוא טען לקיום שלושה סוגי כוחות בין חלקיקי חומר: הלחץ, קלוריק (דחייה) וכוחות משיכה או דחייה שתלויים בחומארים השונים. הכוח הספציפי לכל חומר בא לידי ביטוי בטווחים קצרים ביותר, ולא כאשר החומרים בצורת גז. גישה זו לא הניחה פיזור מהירויות של מולקולות הגז, אולם אם בחישובי מקסול-בולצמן מניחים שלכל המולקולות אותה מהירות, התוצאה הסופית זהה, וזו הייתה גם התוצאה של אמפר. הוא גם גילה את היחס הקבוע בין מספר החלקיקים בגז מסוים והנפח שלו בטמפרטורה קבועה (מבלי שידע שאבוגדרו מצא אותו חוק שלוש שנים קודם לכך).
ב-1816 עבד אמפר תקופה לא קצרה על תאוריה גאומטרית של הרכבים כימיים, עבודה שהציג אותה לברטולה. בתאוריה זו נמצאו בעיות רבות והיא לא פורסמה.
אמפר תרם רבות בגילוי היסודות ההלוגניים כלור, פלואור ויוד.
תרומה מדעית > כימיה וכימיה פיזיקלית > פילוסופיה, מטפיזיקה, מיון מדעים

אמפר היה קתולי מאמין וכל חייו ניסה לשלב את אמונתו עם המדע. הפילוסופיה הרווחת בקרב האינטלקטואלים בני זמנו הייתה של קונדיאק ותלמידיו, שכונו "האידאולוגים" על ידי נפולאון. קבוצה זו האמינה שרק התחושות אמיתיות, ואילו המציאות החומרית וקיום האלוהים נתונים בספק. עמדה זו הייתה לצנינים בעיני אמפר, והוא חיפש אלטרנטיבה. היה בין הראשונים שגילה את קאנט בצרפת, ואף על פי שלפיו ניתן היה לשמור על אמונה באלוהים, הרגיש אמפר שההתייחסות של קאנט למרחב, זמן וסיבתיות גורמים לספקנות ביחס לקיום מציאות אובייקטיבית ברמה הכי בסיסית. כפי שאמפר פירש את קאנט, מרחב וזמן היו סוגות סובייקטיביות להבנה האנושית ואמפר כמתמטיקאי לא יכול היה לקבל זאת.
לכן הוא בנה את הפילוסופיה של עצמו. הוא התחיל מהרעיונות של מיין דה בירן התנגד לגישתו של יום שסיבתיות היא פשוט אוסף אירועים עוקבים בזמן. הוא בנה טיעון שסיבה "מסבירה" תוצאה והיא לא רק קודמת בזמן, על ידי דוגמה של תנועת יד. אני "רוצה" להזיז את היד, אני "מודע" לרצון שלי: לכן היד זזה. אמפר השתמש בדוגמה זו גם להוכיח קיום של עולם חיצוני: אם היד לא יכולה לזוז מכיוון שהיא תפוסה על ידי חפץ כלשהו, אזי אדם נהיה מודע לכוחות מחוץ לשליטתו. זאת ועוד, דוגמה זו מוכיחה את הקיום של החומר מכיוון שסיבה חיצונית זו חייבת להיות בלתי תלויה בתחושתנו אותה.
בעזרת טיעונים דומים אמפר הוכיח גם את קיום הנשמה ואת קיומו של האל.
גישה זו אפשרה לו לקבל גם את קיומו של האל וגם קיומה של מציאות אובייקטיבית. ההשפעה של קאנט עליו הייתה רבה, ולכן חילק אמפר את הידע לשתי רמות, התופעות (Phenomena) שנגישים לנו דרך החושים והדברים כשלעצמם (Noumena) העובדות האובייקטיביות שאינם נגישים לנו ישירות. ה-Noumena ידועים לנו על ידי הפעילות השכלית, שמניחה קיום גורמים חומריים שתכונותיהם יכולים להסביר תופעות. אנו גם יכולים לדעת מה היחסים בין שתי הקטגוריות האלו.
בהשתמשו ברעיונות אלה, כתב אמפר ב-1834 ספר על פילוסופיית המדע, "Essai sur la phylosophie des sciences", שהחשיב כהישג הגדול בחייו, ובו חילק את המדעים לפי "תופעות", "סיבות נואומניות" והקשר ביניהם. קרוב למותו ובספרו טען ששיטה זו מתאימה לכל המדעים ולכן משקפת את האמת.
ראו גם

יחידות מידה על שם אישים
הערות שוליים

↑  Acte de baptême d'André Ampère, 22 janvier 1775
↑  André-Marie Ampère, Considerations sur la théorie mathématique du jeu, Lyon Chez les frères Perisse, 1802
↑  L. Pearce Williams, Why Ampère did not discover electromagnetic induction, American Journal of Physics 54, 1986-04, עמ' 306–311 doi: 10.1119/1.14635
↑  André-Marie Ampère, Théorie des phénomènes électro-dynamiques, uniquement déduite de l'expérience, Méquignon-Marvis, 1826. (בצרפתית)
↑  Jaime Wisniak, Andre-Marie-Ampère – The Chemical Side, Educación Química 15, 2004-01-01, עמ' 166–176
↑  Seymour H. Mauskopf, The Atomic Structural Theories of Ampère and Gaudin: Molecular Speculation and Avogadro's Hypothesis, Isis 60, 1969-04, עמ' 61–74 doi: 10.1086/350449
↑  Andre-Marie Ampere, Essai sur la Philosophie des Sciences, Paris: Bachelier, 1838. (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257741505171  PLWABN: 9810606546605606  BIBSYS: 90600955  BNC: 000163554  BNE: XX1193285  BnF: cb12050947m (data)  CANTIC: a10040055  CiNii: DA01728062  GND: 118645048  ICCU: IEIV012821  ISNI: 0000 0001 1058 9312  LCCN: n85803043  LNB: 000204613  Léonore: 4885  NKC: ola2002113871  NLG: 156467  NTA: 069843074  RERO: 02-A006036166  RKD: 110491  SELIBR: 300446  SNAC: w62n53gd  SUDOC: 028694171  ULAN: 500535177  VIAF: 41858701   WorldCat (עם VIAF): 41858701
שאקיל מקיסיק

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1990 (בן 34) ארצות הברית סיאטל,  וושינגטון, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 מספר:  77
 דראפט:  לא נבחר, 2015
 קבוצות כשחקן
 2015   2015–2016   2016–2017   2017   2017–2018   2018–2019   2020–:  סקאבוליני פזארו   צ'אנגון לג' סאיקרס   יוזאק ספורטיף   גראן קנריה   אבטודור סראטוב   גזיאנטפ בסקטבול   אולימפיאקוס
שאקיל מקיסיק (באנגלית: Shaquielle McKissic; נולד ב-17 באוגוסט 1990) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
קריירה > סקאבוליני פזארו

לאחר שלא נבחר בדראפט 2015 חתם מקיסיק ב-סקאבוליני פזארו מליגת העל האיטלקית בכדורסל. לאחר חמישה חודשים בלבד, חתם מקיסיק בצ'אנגון לג' סאיקרס מליגת העל דרום קוראינית בכדורסל.
קריירה > צ'אנגון לג' סאיקרס

ב-7 בדצמבר 2015 חתם מקיסיק ב-צ'אנגון לג' סאיקרס שם העמיד ממוצעים של 16.1 נקודות.
קריירה > יוזאק ספורטיף

לאחר עונה מוצלחת בדרום קוריאה עבר מקיסיק ליוזאק ספורטיף הטורקית ששיחקה באותה עונה ב-ליגת העל הטורקית ששם סיימה במקום הארבעה-עשר ובליגת האלופות בכדורסל שם סיימה במקום השישי בשלב הבתים הראשון וירדה ליורופקאפ שם סיימה ברבע הגמר כשבשמינית הגמר ניצחה את מוניצ'יפל אוראדיה 164–180 (בסיכום שני המשחקים) וברבע הגמר הפסידה לנאנטר 167–192 (בסיכום שני המשחקים).
קריירה > גראן קנריה

ב-29 ביוני 2017 חתם מקיסיק בגראן קנריה הספרדית ששיחקה באותה העת בליגת העל הספרדית וביורוקאפ, ב-6 בדצמבר 2017 מקיסיק עזב את הקבוצה לאחר שהתעמת עם מאמנו לואיס קאסמירו. לאחר שעזב את הקבוצה היא העפילה ליורוליג לראשונה בתולדותיה.
קריירה > אבטודור סראטוב

שישה ימים לאחר שעזב את גראן קנריה (ב-4 בינואר 2018) חתם מקיסיק באבטודור סראטוב הרוסית ששיחקה אז בליגת ה-VTB ובליגת האלופות בכדורסל עד שהודחה וירדה ליורופקאפ. באותה עונה סיימה אבטודור סראטוב במקום החמישי ב-VTB עם 14 ניצחונות לעומת 10 הפסדים.
קריירה > גזיאנטפ בסקטבול

בקיץ 2018 חתם מקיסיק בגזיאנטפ בסקטבול ששיחקה אז בליגת העל הטורקית בכדורסל.
קריירה > בשיקטש

ב-5 ביולי 2019 חתם מקיסיק בבשיקטש הטורקית ששיחקה באותה עונה בליגת העל הטורקית ובליגת האלופות בכדורסל. באותה עונה הוא העמיד ממוצעים של 17.1 נקודות בכל המסגרות. באותה עונה בשיקטש הגיע לשלב 16 האחרונות של ליגת האלופות בכדורסל שם הפסידה 0–2 בסדרה נגד טורק טלקום. בליגת העל הטורקית הבוצה סיימה במקום השמיני עם 11 ניצחונות ו-12 הפסדים. ב-1 בפברואר 2020 עזב מקיסיק את בשיקטש.
קריירה > אולימפיאקוס

ב-10 בפברואר 2020 חתם מקיסיק באולימפיאקוס, שם הספיק לשחק 3 משחקי יורוליג בלבד. שבהם העמיד ממוצעים של: 13.7 נקודות, 2.0 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.0 חטיפות (ביורוליג). באותה עונה קבוצתו סיימה במקום ה-11 עם 12 ניצחונות ו-16 הפסדים. בעונתו השנייה בקבוצה (עונת 2020/2021) העמיד מקיסיק ממוצעים של: 10.7 נקודות, 2.3 ריבאונדים, 2.2. אסיסטים ו-1.5 חטיפות (ביורוליג). באותה עונה אולימפיאקוס סיימה במקום ה-12 עם 16 ניצחונות לעומת 18 הפסדים. העונה מקיסיק מעמיד ממוצעים של: 6.6 נקודות, 2.0 ריבאונדים, 1.2 אסיסטים ו-0.5 חטיפות.
From Genesis to Revelation

From Genesis to Revelation הוא אלבום הבכורה של להקת ג'נסיס. האלבום יצא לאור ב-7 במרץ 1969 על ידי דקה רקורדס בבריטניה ולונדון רקורדס בארצות הברית. האלבום הופק על ידי ג'ונתאן קינג שגילה את הלהקה ב-1967. בזמן זה, חברי הלהקה היו תלמידים בבית הספר צ'רטרהאוס. ג'נסיס בתקופה הזו כללה את פיטר גבריאל, טוני בנקס, מייק רות'רפורד ואנתוני פיליפס. האלבום נשאר עד היום תחת הזכויות של חברת Jonjo ולכן, השירים מהאלבום אינם מופיעים באלבום אוסף, בהופעה חיה או במארז תקליטורים.
באלבום זה שירי הלהקה לא היו בעלי רעיונות מרכזיים או סיפורים מהמיתולוגיה היוונית או סיפורים סוריאליסטיים. קינג רצה לעשות את האלבום כמין אלבום קונספט עם שירים שעוסקים בתנ"ך. האלבום הוקלט ב-1968 בחופשות מבית הספר ולאחר מכן, נוספו לאלבום כלי קשת וכלי נשיפה. מאוחרי גבם של הלהקה, הגיטריסט אנתוני פיליפס הגיב על זאת כך: "היו לנו המון ויכוחים בנוגע להפקה, ועל התוצאה הסופית. שנאתי את מה שיצא בסוף. הוסיפו לנו עיבוד של רביעיית מיתרים, בלי לשאול אותנו, ממש מאחורי גבינו. לא ידענו על זה כלום. הייתי מאוד מדוכדך. כל החברים שלנו שמעו את ההקלטות ושאלו אותנו 'איך הסכמתם שיעשו לכם דבר כזה?' לא ידענו מה לענות להם".
האלבום התאפיין בסגנון בארוק פופ, אולם Silent Sun התאפיין בפולק רוק. ב-1990, יצא דיסק בונוס לאלבום שכלל חומר מהאלבום שלא יצא וריאיון עם הלהקה הנמשך 21 דקות. השיר נכתב על ידי טוני באנקס ופיטר גבריאל והופק על ידי ג'ונתן קינג ששכנע את הלהקה לנגן מוזיקת פופ במקום רוק מתקדם. בהתאמה, לאחר שדרכיהן של ג'נסיס וקינג נפרדו, ג'נסיס עברו לרוק מתקדם שהוא הז'אנר בו הם רצו להתמקד מלכתחילה. קינג, שהיה מעריץ של להקת הבי ג'יז, הוא הסיבה שבאנקס וגבריאל כתבו את השיר בסגנון פופי.
תחת חוזה ההוצאות של הלהקה, הסינגל יצא לאור ב-22 בפברואר 1968 ולאחר שנה יצא לאור באלבום הבכורה של הלהקה From Genesis to Revelation. השיר, The Silent Sun, הוא שילוב בין פולק רוק ופופ רוק ואילו השימוש הכבד בכלי מיתר נותן לשיר תחושה רומנטית. הסגנון של אלבום זה לא דומה כלל לסגנון האלבום הבא של ג'נסיס, Trespass, אשר מאופיין ברוק מתקדם. השיר, כמו כל שירי האלבום From Genesis to Revelation, לא נכלל בשום אלבום הופעה או אלבום אוסף של הלהקה. הסינגל יצא מחדש ב-2006 ללא "בי-סייד".
עטיפת האלבום

עטיפת האלבום היא הדלה ביותר, בניגוד לאחרים שהיו עשירים בפריטים. העטיפה כוללת רקע שחור עם שם האלבום בסגנון כתיבה גותי.
רשימת השירים

Where the Sour Turns to Sweet - 3:16
In the Beginning - 3:47
Fireside Song - 4:20
The Serpent - 4:40
Am I Very Wrong? - 3:33
In the Wilderness - 3:33
The Conqueror - 3:42
In Hiding - 2:40
One Day - 3:22
Window - 3:35
In Limbo - 3:32
Silent Sun - 2:15
A Place to Call My Own - 2:00
חברי הלהקה

פיטר גבריאל - שירה, חליל
אנתוני פיליפס - גיטרה, שירה
טוני באנקס - עוגב, פסנתר, שירה
מייק רות'רפורד - גיטרת בס, גיטרה, שירה
ג'ון סילבר - תופים, שירה מלבד silent sun
כריס סטיוארט - תופים בשיר silent sun
הערות שוליים

↑  העמוד של ג'נסיס באתר "מתקדם"
| ג'נסיס |
| --- | --- | --- |
טוני בנקס • מייק ראת'רפורד • פיל קולינס
פיטר גבריאל • סטיב האקט • אנטוני פיליפס • ג'ון מיאהו • ג'ון סילבר • ריי וילסון
| אלבומי אולפן | From Genesis to Revelation • Trespass • Nursery Cryme • Foxtrot • Selling England by the Pound • The Lamb Lies Down on Broadway • A Trick of the Tail • Wind & Wuthering • ...And Then There Were Three... • Duke • Abacab • Genesis • Invisible Touch • We Can't Dance • Calling All Stations • Spot the Pigeon • 3 X 3 |  |
| אלבומי הופעה | Genesis Live • Seconds Out • Three Sides Live • Live/The Way We Walk, Volume One: The Shorts • Live/The Way We Walk, Volume Two: The Longs |  |
| אלבומי אוסף | Turn It On Again: The Hits • The Platinum Collection |  |
| סטים | Genesis Archive 1967-75 • Genesis Archive 2: 1976-1992 |  |
קטגוריה:ג'נסיס • פורטל:רוק • פורטל:פופ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 0a7225eb-7177-3cdc-92d8-23e8541831ee
כרונולוגיית מלחמת הכוכבים

צי חלליות המורדים טס אל עבר כוכב המוות, בקרב בכוכב יאבין.
מעריצים רבים של יקום מלחמת הכוכבים הבדיוני עוקבים אחר האירועים המתרחשים בסדרת הסרטים, בעזרת שיטת תאריכים הנקבעת על ידי הקרב בכוכב יאבין, אשר התרחש בסרט הרביעי בסדרה.
לפי השיטה, BBY הם ראשי התיבות של Before the Battle of Yavin (לפני הקרב בכוכב יאבין), ו-ABY הם ראשי התיבות של After the Battle of Yavin (אחרי הקרב בכוכב יאבין).
לפי כך, 50 BBY מתרחש לפני 5 ABY, ו-45 BBY יבוא אחרי 50 BBY, בדומה לספירת הנוצרים.
מדידת הזמן בגלקסיית "מלחמת הכוכבים"

מדידת הזמן ביקום "מלחמת הכוכבים" (הנמדד לפי זמן הסבב של הכוכב קורוסנט):
368 ימים = שנה אחת
60 דקות = שעה אחת
24 שעות = יום אחד
5 ימים = שבוע אחד
7 שבועות = חודש אחד
35 ימים = חודש אחד
10 חודשים + 3 שבועות חגיגה + 3 ימי חופש = שנה אחת
ציר הזמן של הסרטים והסדרות

32 BBY – פרק I: אימת הפנטום: 19 במאי 1999
22 BBY – פרק II: מתקפת המשובטים: 16 במאי 2002
22-19 BBY – מלחמת המשובטים: 3 באוקטובר 2008
19 BBY – פרק III: נקמת הסית': 19 במאי 2005
1-5 BBY – מלחמת הכוכבים: המורדים: 3 באוקטובר 2014
0 – רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים : 15 באוקטובר 2016
0 – פרק IV: תקווה חדשה: 25 במאי 1977
3 ABY – פרק V: האימפריה מכה שנית: 21 במאי 1980
4 ABY – פרק VI: שובו של הג'דיי: 25 במאי 1983
34 ABY – פרק VII: הכוח מתעורר: 17 בדצמבר 2015
ABY 34 – פרק VIII: אחרוני הג'דיי: 9 בדצמבר 2017
35 ABY – פרק IX: עלייתו של סקיווקר: 20 בדצמבר 2019
ראו גם

כרונולוגיית אווטאר: כשף האוויר האחרון
הערות שוליים

↑  השורדים - אובי וואן קנובי, יודה, הפדוואן קיילב דום/קיינן ג'ארוס; וכן אסוקה טאנו שפרשה מהמסדר
איתקה

ערך זה עוסק באי ביוון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
צפון איתקה
צפון איתקה
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מחוז האיים היוניים
 חבל ארץ:  האיים היוניים
 רשויות מוניציפליות ביחידה האזורית:  1. איתקה
 בירת היחידה האזורית:  את'י
 שטח:  117.8 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה האזורית:  3,231 (2011)
  ‑ צפיפות:  27 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  38°25′00″N 20°40′00″E﻿ / ﻿38.416666666667°N 20.666666666667°E﻿ / 38.416666666667; 20.666666666667 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.ithaki.gr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקומה של איתקה (מסומנת באדום) ביוון    החלוקה המנהלית של אתיקה לרשויות מוניציפליות. tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אִיתָקֶה (או אִיתָקָה, [במלעיל], ביוונית: Ιθάκη), הוא אי יווני בים היוֹני, סמוך לחוף יוון, המהווה, יחד עם מספר איים קטנים לא מאוכלסים, יחידה אזורית נפרדת במחוז האיים היוניים. שטח היחידה עומד על 117.8 קילומטרים רבועים, כאשר שטח האי עומד על 103 קמ"ר. אוכלוסיית היחידה, המרוכזת כולה באי איתקה בלבד, מונה 3,231 תושבים, נכון לשנת 2011.
האי שוכן לחופו הצפון-מזרחי של האי קפאלוניה, מדרום לאי לפקדה, ממערב לחופי אטוליה-אקארנאניה, ומצפון מערב למפרץ פטרס. את'י, בירת האי, ובירת היחידה האזורית, היא בעלת נמל טבעי מהגדולים בעולם.
איתקה מוכרת במיתולוגיה היוונית כמקום בו מָלַך אודיסאוס, גיבור האפוס "אודיסיאה".
מקור השם

קיימים מספר הסברים לשם האי. על פי טענה רווחת האי נקרא על שם הגיבור המיתולוגי, איתקוס. המילה היוונית אית'י (ithy), פירושה עליז בעוד שפירוש שם התואר אית'יס (ithys) ביוונית הוא ישר.
על פי השערה אחרת, מקור השם הוא פיניקי, והאי היה מושבה (Uitca) של הפיניקים בעבר.
האי אמנם מוכר בשם איתקה עוד מתקופות קדומות, אך שמות נוספים יוחסו אליו כגון:
במאה ה-7 לפנה"ס נקרא האי בשם נריקי (Nerikii).
בתקופה הרומית נקרא אוליסס
בתקופה הביזנטית נקרא האי איתקי ניסוס, ת'ראקוניסו, ת'אקו, ת'יאקו.
בימי הביניים ועד תחילת התקופה הוונציאנית נקרא האי במספר שמות - עמק האנשים הטובים (ואל די קומפרי, Val di Compare); פיקולה ספאלוניה ואנטיספאלוניה.
בתקופה הוונציאנית האי הוכר גם כתאקי (Teaki).
בתקופה הטורקית הוכר האי בשם פיאקי (Fiaki).
גאוגרפיה

האי איתקה שוכן לאורך חופו הצפון מזרחי של קפלוניה, האי הגדול ביותר בקבוצת האיים היוניים, ומופרד ממנו על ידי מיצר איתקה, מיצר ים שרוחבו המרבי עומד על 6 ק"מ, ואורכו עומד על 20 ק"מ. שטחו של איתקה עצמו עומד על כ-103 קמ"ר, ומבין שבעת האיים המרכזיים בקבוצת האיים היוונים, רק פאקסי קטן יותר בשטחו. האי מחולק לשני חלקים על ידי מפרץ מולו, החודר עמוק לתוך לב האי, ויוצר מצר יבשה באורך של כ-600 מטר המחבר בין צפון האי לבין דרומו. את'י, בירת האי והיחידה האזורית, והיישוב הגדול ביותר בהם, ממוקמת בחלק הדרומי של האי, על חוף מפרץ מולו.
מלבד האי איתקה, היחידה האזורית כוללת מספר איים לא מיושבים: ארקודי ואטוקוס, הממוקמים כ-9 ק"מ מצפון מערב לאי אטיקה, מצפון, ו-8 איים מתוך קבוצת איי אכינאדס, השוכנים בצמוד לחוף המערבי של אטוליה אקארנאניה.
תחבורה

באיתקה אין נמל תעופה וההגעה אליו נעשית באמצעות מעבורת, למשל מהאי קפלוניה.
היסטוריה

מקורם של האנשים שחיו באי במהלך התקופה הנאוליטית (3000-4000 לפנה"ס) אינו ידוע, אך על האי קיימים שרידי מבנים, קירות ודרך מאותה תקופה. שרידים אלו ואחרים מוכיחים כי היה קיים יישוב באזור ברציפות במהלך התקופה ההלניסטית המוקדמת. ב-2000-1500 לפנה"ס חלה נדידה של תושבים בתוך האי. המבנים והקירות שהתגלו מתקופה זו מעידים על כך שדרך החיים נותרה פרימיטיבית.
היסטוריה > התקופה המיקנית

במהלך התקופה המיקנית (1500-1100 לפנה"ס), עלתה איתקה לגדולה היסטורית. האי הפך לבירתן של המדינות הקפאלוניות אשר כללו את האיים הקרובים והיו אחת מהפדרציות החזקות באותה תקופה. בני איתקה נודעו כנווטים ומגלי ארצות אשר יצאו למסעות אל מחוץ לים התיכון.
הפואמות האפיות של הומרוס, האיליאדה והאודיסאה, מתארות את איתקה בתקופת הברונזה. יצירות אלו מתוארכות בין המאה ה-8 למאה ה-6 לפנה"ס, אך הן מבוססות על מיתוסים ושירים קדומים. התיאור של אודיסאוס ביצירות אלו מתאר במידה את המבנים הפוליטיים של התקופה.
בתום התקופה המיקנית, השפעתה של איתקה דעכה והיא נשלטה על ידי האי הסמוך לה.
היסטוריה > התקופה ההלניסטית

בראשית התקופה ההלניסטית הקורינתיים הזניחו את האי הקטן. יישוב עצמאי המשיך להתקיים בצפונו ובדרומו של האי. בצד הדרומי נוסדה העיירה אלאלקמונאה באזור אאתוס. ממצאים ארכאולוגיים רבים מתקופה זו, ובהם מטבעות שעליהם מוטבע שמה של איתקה ודמותו של אודיסאוס, מציגים את ההתפתחות ההיסטורית של האי.
אוכלוסיית האי השתנתה בהתאם לתקופות, לכיבושים ולשליטים שחלפו עליו ועל איי האזור. מספר התושבים באי עד התקופה הביזנטית מוערך כאלף נפשות. מרביתם חיו בחלקו הצפוני של האי. במהלך ימי הביניים הצטמצמה האוכלוסייה בעקבות פלישות פיראטים שאילצו את תושבי האי לעקור את מקום מושבם להרים.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית והוונציאנית

ב-1479 כוחות האימפריה העות'מאנית כבשו את האיים והניסו חלק ניכר מהאוכלוסייה המקומית. אלו שנותרו התיישבו בהרים על מנת להגן על עצמם מהעות'מאניים והפיראטים באזור. בחמש השנים שלאחר הפלישה העות'מאנית ניסו הטורקים והוונציאנים לפתור את הסכסוך על האיים באופן דיפלומטי. לבסוף הוכרע כי האיים שייכים לטורקים, ואלה שלטו עליהם בשנים 1484–1499. בשנים אלו בנו הוונציאנים את צי הספינות שלהם ובאמצעות סיוע ספרדי יצאו למלחמה כנגד העות'מאנים ב-1499. האירופאים ניצחו בקרבות לאחר הטלת מצור על איתקה ועל איים נוספים ומ-1500 עברו האיים לשליטה הרפובליקה של ונציה.
בהתאם לאמנה מ-1503, איתקה, קפאלוניה וזקינתוס היו בבעלות ונציאנית בעוד לפקדה נותרה בבעלות עות'מאנית.