stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקופת האבות
"תקופת האבות" בראי המחקר הביקורתי > המחקר הביקורתי המודרני

נחום סרנה מדגיש כי סיפורי האבות אינם מתארים דמויות מיתיות אלא אדרבה: דמויות שגם נכשלו ושיש עליהן ביקורת, מה גם שסיפורי האבות מעוגנים היטב ברקע הריאלי של מסופוטמיה ושל כנען.
מאידך לדעת ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן "תקופת האבות" אינה תקופה היסטורית ממשית, שהתקיימה בזמן היסטורי מוגדר. תקופת האבות המקראית אמורה הייתה להיות מאות שנים לפני תקופת ההתנחלות וימי ממלכות ישראל ויהודה, שזמנן תקופת הברזל, כלומר בערך בתקופת הברונזה התיכונה. אולם סיפורי האבות משופעים, לדעתם, באנכרוניזמים ביחס לתקופתם המשוערת. כך למשל מופיעים בהם גמלים, שביותם והשימוש בהם אירעו רק בתקופת הברזל; סחורות מחצי האי ערב, שהסחר בהן בהיקף המתואר בסיפורי האבות התקיים בתקופת הברזל 2, בימי האימפריה האשורית; גם הפלשתים הנזכרים רבות בסיפורי האבות עלו על במת ההיסטוריה והגיעו לארץ ישראל רק בתקופת הברזל 1; ואילו העיר גרר, מושבו של אבימלך מלך פלשתים, הפכה לעיר של ממש רק בתקופת הברזל 2. אמנם בסיפורי האבות יש גם הדים לתקופת הברונזה במזרח הקדום, אולם גם הללו אינם באים מפרק זמן אחד במהלך תקופת הברונזה, ומכל מקום יש לתארך את זמן כתיבת הסיפורים לתקופה המאוחרת ביותר המשתקפת בהם, היינו תקופת הברזל 2 (תקופת המלוכה) או אחריה. מכל זה עולה, לדעתם, כי בסיפורי האבות לא משתקפת תקופה היסטורית אחת מוגדרת, אלא הם משקפים מסורות מפרק זמן ארוך של אלף שנים ויותר, וממילא "תקופת האבות" אינה תקופה היסטורית ממשית.
העמדה הרווחת אצל אלו הטוענים שניתן להצביע על תקופה מוגדרת שבה פעלו האבות היא שהאבות פעלו בתחילת האלף השני לפנה"ס (1550-2200). בין שלל הראיות שהובאו לטענה זו הוזכרו שמותיהם של אנשים וחלק מן המקומות שבהם פעלו האבות שמותאמים לעדויות שיש בידינו מתקופה זו; נדודים בין ארצות, כמו של תרח ושל אברם, היו מקובלים בתקופה זו; סגנון חיי האבות מתאים למתועד בכתבים שנמצאו במארי (שנחרבה על ידי חמורבי במאה השבע-עשרה לפנה"ס); השימוש בשם "אל" כשם פרטי מתאים לתקופה מוקדמת זו, ועוד. חלק מראיות אלו זכו לביקורות, והיום מתייחסים בחשד לתארוך מדויק שכזה.
אישים מתקופת האבות לפי הסיפור המקראי

אברהם ושרה
יצחק ורבקה
יעקב, לאה ורחל, והשפחות בלהה וזלפה
בני יעקב, שהם אבותיהם של שבטי ישראל
ראובן
שמעון
לוי
יהודה
יששכר
זבולון
דן
נפתלי
גד
אשר
יוסף
אפרים (בנו של יוסף, יסד שבט)
מנשה (בנו של יוסף, יסד שבט)
בנימין
דינה (בתו של יעקב, לא יסדה שבט)
ראו גם

התקופה הכנענית
כרונולוגיה של המקרא
הערות שוליים

↑  תיקון לתיארוך זה ראו בהשנים החסרות.
↑  יחזקאל קויפמן, תולדות האמונה הישראלית, כרך ב', ספר א', ירושלים-תל אביב, מוסד ביאליק - דביר, תש"ב, עמ' 32-1.
↑  לפי תיאור מלחמת ארבעת המלכים את החמישה אינ' עברית מהדורה ראשונה כרך ו' עמ' 254-255
↑  N. M. Sarna, Understanding Genesis, New York 1966, P. 81-85, ראו עוד אצל G. J. Wenham, Genesis 1-15, WBC, Waco, TX 1987, עמ' xxii, שגם במקומות שבהם הסיפור נראה כאגדה (לגנדה) יותר מאשר ביוגרפיה, הוא עדיין נטוע בתוך מרחב היסטורי ממשי של דמויות ריאליות
↑  ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן. ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. אוניברסיטת תל אביב. 2003, עמ' 53–63.
↑  ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן. ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. אוניברסיטת תל אביב. 2003, עמ' 53–55.
↑  וראה תגובה לטיעונים אלו במאמרו של יואל בן נון, היסטוריה ומקרא - הילכו שניים יחדיו?, על אתר ז', תש"ס, עמ' 45 והלאה
↑  כיום עמדה זו מקובלת פחות משהייתה מקובלת בעבר. יש שהקדימו
את תקופת אברהם על סמך חישובי השנים שנמסרים במקרא עצמו. כשירד יעקב
למצרים הוא היה בן 130 (בראשית מז, ט), כלומר מלידת אברהם ועד לירידת יעקב
למצרים עברו 290 שנה. לפני הנתון שנמסר בשמות יב, מ, ישראל ישבו במצרים
430 שנה. מיציאת מצרים ועד לבניית המקדש עברו 480 שנה (מלכים א ו, א).
המקדש נבנה בשנה הרביעית למלכות שלמה, כלומר סביב שנת 967 לפנה"ס.
בצירוף מספרים אלו עולה שאברהם נולד בשנת 2167 לפנה"ס, ושיצא מחרן לארץ כנען בשנת 2092. (דעות אלו ראו אצל קויפמן, תולדות האמונה הישראלית, כרך שני, עמ' 1 הערה 1. שם כתב על חשבונות אלו שהם פורחים באוויר. ראו עוד על עמדה זו ועל הסתייגות ממנה אצל N. M. Sarna, Understanding Genesis, New York 1966, עמ' 85-81)
↑  J. Bright, A History of Israel, Philadelphia: Westminster, 1972 (2nd edition).
↑  על סמך ההתאמה לתעודות שנמצאו בנוזי, הציע גורדון לתארך את תקופת האבות למאות הארבע-עשרה והחמש-עשרה לפנה"ס (C. H. Gordon, "Biblical Customs and the Nuzu Tablets", BA, 3 (1940), pp. 1-12.), ואילו בשל הקשרים לסיפורים ארמיים הציע הרמן לתארך את תקופת האבות לסביבות המאה השתים-עשרה לפנה"ס (S. Hermann, A History of Israel in the Old Testament Times (trans. by J. Bowden), Philadelphia 1975, עמ' 4)
תרשים - תולדות האבות והאמהות של האומה
קרקל

ערך זה עוסק בבעל חיים ממשפחת החתוליים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| קרקל |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: קרקל
מין:: קרקל מצוי
שם מדעי
 Caracal caracal ‏שרבר, 1776
תחום תפוצה


ראש של קרקל
קרקל בתוך הפארק הלאומי קרוגר, דרום אפריקה.
קרקל מהלך בגן חיות בפריז
ראש של קרקל
קָרָקָל מצוי (שם מדעי: Caracal caracal) הוא מין טורף בינוני במשפחת החתוליים מהסוג קרקל. בעבר הקרקל נחשב למין היחיד בסוג, אך לאחרונה כמה חוקרים הוסיפו לסוג את המין חתול זהוב אפריקני. הקרקל אולף על ידי האדם למטרות ציד באיראן ובהודו. הקרקל חי בטבע כ-12 שנים בממוצע, ובשבי הוא יכול להגיע עד 20 שנים.
תפוצה

הקרקל נפוץ בכל אפריקה, באסיה באזור הים הכספי, בצפון הודו, בארצות ערב ובישראל.
הקרקל שוכן באזורי מחיה מגוונים, אך בעיקר באזורים יבשים ביערות נמוכים ובסוואנות. תוחלת חייו היא עד 12 שנים בטבע ובממוצע כ-16 שנים בשבי. פעיל בעיקר בשעות הלילה. הוא זוהה לראשונה בישראל על ידי הזואולוג גיורא אילני.
נכון ל-2017, הקרקל מחולק כיום ל-3 תת-מינים:
אסיה ואפריקה -
קרקל דרום אפריקאי (Caracal caracal caracal) – נפוץ באפריקה הדרומית ובאפריקה המזרחית.
קרקל צפון אפריקאי (Caracal caracal nubicus) - נפוץ בצפון אפריקה ובמערב אפריקה.
קרקל אסייתי (Caracal caracal schmitzi) - נפוץ באסיה, מארצות ערב וישראל עד הודו.
מבנה גוף

אורך הגוף של הקרקל נע בין 55 ל-90 סנטימטרים, אורך הזנב נע בין 22 ל-34 סנטימטרים, הגובה עד הכתף הוא בין 38 ל-50 סנטימטרים. משקל הזכר הוא כ-10 קילוגרם בממוצע, ואילו משקל הנקבה הוא 7 קילוגרם בממוצע. משקל הקרקלים יכול להגיע ל-12 קילוגרם ואף יותר במקרים נדירים. תת-המינים האסייתים מעט קטנים יותר מאלו האפריקנים. הנקבות קטנות בצורה משמעותית מהזכרים, הגדולים מהן בשיעור של 25%.
הקרקל בעל פרווה צפופה אך קצרה, חומה-אדמדמה בסנטר, ולבנה באזור הצוואר והבטן. לקרקל פסים שחורים דקים מהעין לאף, ללא שפמונים.
הגוף ארוך, דק וגמיש בעל רגליים ארוכות. הגפיים האחוריות גדולות מהקדמיות. הזנב מהווה כשליש מאורך הקרקל.
האוזניים שחורות מבחוץ, דקות ומחודדות, מצויצות שיער באורך 4.5 ס"מ. סימן ההיכר המיוחד נתן לחיה את שמה: מהמילה הטורקית "קאראקל" שמשמעותה – אוזניים שחורות.
באזורים יבשים צבע הפרווה בהיר יותר, אחוז קטן מהקרקלים בישראל בעלי פרווה אפורה במקצת. למספר תת-מינים שיער עודף על כפות רגליהם המשמש להגנה מחום החולות.
מבנה גופו של הקרקל עוזר לו לקפוץ לגובה של 3 מטר וגם קרקל מבוגר יכול לרוץ כמו ברדלס צעיר.
תזונה

בארץ ישראל ניזון הקרקל בעיקר מחוגלות ומארנבות.
הקרקלים מתגנבים אל טרפם באיטיות. הם יתקפו מכרסמים שונים, ארנבות, איילים צעירים ושאר יונקים קטנים, לעיתים רחוקות יותר יצודו זוחלים וחרקים גדולים. הם ידועים במומחיותם בתפיסת עופות קטנים, על יד זינוק באוויר והכאת הטרף בכפות ידיהם.
רוב הטרף ניצוד על הקרקע, אולם נצפו מקרים בודדים בהם ניצוד הטרף על גבי העצים.
הקרקל קל תנועה וחסר פחד ולעיתים אף יתקוף חיה הגדולה ממנו בהרבה כחזיר בר.
התנהגות

הקרקלים האפריקאים פעילים בעיקר במשך הלילה, אולם יצודו בחודשי החורף אף בשעות הבוקר. הקרקלים האסייתיים פעילים בשעות בין ערביים ובזריחה. במשך היום הם מסתתרים בכוכים באדמה שננטשו בידי יושביהם, בצמחייה סבוכה ובנקיקי סלעים. הנקבות ההרות יימצאו על פי רוב במערות של דורבנים, שהן יחסית מרווחות ומוגנות מפני טורפים אחרים.
הקרקל שוכן קרקע אולם מצטיין בטיפוס על עצים, הוא כנראה המהיר מהחתולים הקטנים. הקרקל שומר על הטריטוריה שלו על ידי הטלת שתן. הוא מתקשר בקולות יללה חתוליים ('מְיַאוּ'), נהימות ולחישות, נשמעו גם קולות המזכירים שיעול. הוא חי על פי רוב ביחידות, אולם נצפו פרטים מגילאים שונים המתקבצים יחד למטרות שונות.
רבייה וגידול צאצאים

הקרקל הזכר חי בטריטוריה גדולה, המוקפת במספר טריטוריות קטנות של נקבות.
תקופת הרבייה אינה קבועה, ונקבה יכולה להזדווג עם 3 זכרים באותה תקופה. הנקבה תזדווג עם זכרים השווים לה פחות או יותר בגודלם ובגילם. הנקבות ממליטות 1–3 גורים לאחר תקופת עיבור של 69–71 יום.
בדומה לגורי חתולים, הגורים פוקחים את עיניהם לאחר 10 ימים ומתחילים ללכת קצת אחר-כך. החל מהחודש הראשון, האם מעבירה אותם ממחילה למחילה כל יום כדי לחמוק מטורפים. הם מתחילים לאכול בשר מהיום ה-45.
הצעירים מוסיפים למשקלם 21 גרם ביום, מגיעים לבגרות מינית תוך 16–24 חודשים אך עצמאיים לחלוטין כבר אחר 6 חודשים, ויכולים למצוא להם טריטוריה משלהם. הזכרים מרחיקים עד 90 ק"מ ממקום הולדתם, אך הנקבות נשארות בקרבת מקום ועל פי רוב חופפות הטריטוריות של אם ובתה.
שימור טבע

אוכלוסיית הקרקל נפוצה באזורים שונים בעולם ונתונה ללחצים שונים באזורים גאוגרפיים שונים. הקרקל נכחד בירדן ובכוויית ובסכנת הכחדה בפקיסטן, במרוקו ובחלקים אחרים של צפון אפריקה, ובחלקים מטורקמניסטן. עם זאת, על פי הרשימה האדומה של IUCN, אין חשש ממשי לאוכלוסייה בחצי האי ערב והמין נפוץ ויציב במרכז ובדרום יבשת אפריקה. כיוון שכך, הוא לא נחשב בסכנת הכחדה ממשית. בישראל, אוכלוסיות הקרקלים קטנות ובסכנת הכחדה, בעיקר בשל פגיעה באזורי המחיה שלהן והרס בתי הגידול הטבעיים.
פרטי הקרקל ניצודים בשל עורם ובשרם. הם מהווים אף סכנה למשקי החי ולכן צדים בהם, ידוע מקרה בו קרקל יחיד הרג 21 עיזים.[דרוש מקור]
בטורקמניסטן הקרקל מסווג כנדיר, ותת-מינים בצפון ודרום אפריקה וכן בחלקים באסיה נעשים נדירים עם הזמן בשל ריבוי ציד לא חוקי. ערכה המסחרי של פרוותם הוא נמוך. הקרקל מוגן מפני ציד במרוקו, תוניס ואלג'יריה, ובכל ארצות אסיה.
בתנ"ך

לדעתו של נתן סליפקין, יש לזהות את הקרקל עם ה"איים" או ה"ציים" המוזכרים בנביאים כחיות בר השוכנות בחורבות, כמו בישעיהו: ”וְרָבְצוּ שָׁם צִיִּים וּמָלְאוּ בָתֵּיהֶם אֹחִים וְשָׁכְנוּ שָׁם בְּנוֹת יַעֲנָה וּשְׂעִירִים יְרַקְּדוּ שָׁם. וְעָנָה אִיִּים בְּאַלְמנוֹתָיו וְתַנִּים בְּהֵיכְלֵי עֹנֶג וְקָרוֹב לָבוֹא עִתָּהּ וְיָמֶיהָ לֹא יִמָּשֵׁכוּ.” (ספר ישעיהו, פרק י"ג, פסוקים כ"א–כ"ב), הקרקל האסייתי מבקש מחסה בנקיקי סלעים וחורבות נטושות יכולות לספק לו בית גידול אידיאלי. לדעתו יש לפרש את המילים "וענה איים באלמנותיו" כמוסבות על צלילי קריאתו הייחודיים של הקרקל.
הערות שוליים

↑  קרקל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קרקל, באתר Animal Diversity
↑  קרקל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קרקל, באתר הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב
↑  "פעילי לילה - על אנשים וחיות אחרות", באתר רשות הטבע והגנים, 23 בספטמבר 2021
↑  נתן סליפקין, אנציקלופדיה של עולם החי בתורה וביהדות, כרך א, עמ' 198-200
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
| חתוליים |
| --- | --- | --- |
| חתולים קטנים | חתולים קטנים |  |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |   |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |   |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |   |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |   |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |   |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |   |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |   |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |   |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |   |
| חתולים גדולים | חתולים גדולים |   |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |  |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |  |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph451651
קרב עין ג'אלות

קרב עין ג'אלוּת היה קרב מכריע בתולדות ארץ ישראל, שנערך ביום שישי, 3 בספטמבר 1260 בשטח ארץ ישראל, סמוך למעין חרוד, בעמק יזרעאל המזרחי, בין הצבא הממלוכי לבין כוח צבאי מונגולי. הקרב הסתיים בניצחון ממלוכי מוחץ, שעצר זמנית את המשך ההתפשטות מערבה של המדינה האילח'אנית לחוף המזרחי של הים התיכון.
הרקע לקרב

בשנת 1251 הטיל הח'אן הגדול מונגקה (נכדו של ג'ינג'יס חאן) על אחיו הולגו חאן להמשיך את התפשטות האימפריה המונגולית מפרס לכיוון מסופוטמיה והחוף המזרחי של הים התיכון. ב-1258 כבש צבאו של הולגו את בגדאד, טבח באוכלוסיית העיר והוציא להורג את הח'ליף האחרון מבית עבאס אל-מסתעצם. התקדמות הצבא המונגולי גרמה לבריחה המונית של האוכלוסייה המוסלמית מסוריה דרומה. בינואר 1260 נפלה העיר חלב בידי המונגולים, ובמרץ נכבשה גם דמשק.
הולגו, שאמו ואשתו היו נוצריות נסטוריאניות, ניסה להתקרב אל הנוצרים במזרח התיכון, ולשתף איתם פעולה במלחמתו במוסלמים. הוא זכה לשיתוף פעולה של כוחות נוצריים מארמניה ומנסיכות אנטיוכיה שסייעו לו בכיבוש סוריה. אולם ממלכת ירושלים החדשה הקתולית, (שבאותה עת מרכזה היה בעכו) גילתה יחס חשדני כלפי הפולשים הברבריים מהמזרח. בין השאר, משום שנסיכות אנטיוכיה נאלצה לקבל על עצמה פטריארך יווני אורתודוקסי תחת השלטון המונגולי.
הכוח המרכזי שעמד למול המונגולים היה השלטון הממלוכי החדש במצרים. הולגו שלח משלחת לסולטאן קוטוז בקהיר בדרישה לכניעתו. בקרב הממלוכים היו רבים שתמכו בקבלת המרות המונגולית, אולם קוטוז, בתמיכת האמיר בַּיְבַּרְס, החליט להתמודד כנגדם בשדה הקרב. קוטוז הורה להוציא להורג את השליחים המונגולים ולהציג את ראשיהם בשערי קהיר. בעוד הממלוכים מתכוננים למלחמה, קיבל הולגו ידיעה על מותו של השליט העליון של האימפריה המונגולית, מונגקה חאן. בעקבות קבלת הידיעה מיהר הולגו לשוב מזרחה עם רוב צבאו, כדי להשתתף בקורילטאי (אספת ראשי השבטים באימפריה המונגולית), שעתידה הייתה לקבוע את יורשו של מונגקה. הוא השאיר אחריו בסוריה כוח בסדר גודל של טומן אחד (כ-10,000 חיילים) בפיקוד המצביא קיטבוקה (או כתבוגא) נויון.
על גודל הכוחות נכתב רבות במקורות שונים. הכוח המונגולי היה מורכב מהטומן, שהולגו השאיר אחריו בפיקודו של כתבגא, שתוגבר על ידי חיילות עזר מארמניה, אנטיוכיה וסוריה. רוב ההערכות לגבי גודלו של הצבא המונגולי נעות סביב 10,000 עד 12,000 חיילים, כאשר לפי המקורות הצבא הממלוכי כלל כ-15,000 חיילים. הגודל המרבי של הצבא הממלוכי היה 22,000 לוחמים בתקופה האיובית וכ-40,000 בתקופת שלטונו של ביברס (אחרי 1260 לספירה). הפרשים היוו בדרך כלל בין חצי לרבע מהרכב הצבא הממלוכי, בעוד שהצבא המונגולי הורכב ברובו המכריע מחיל פרשים. מבחינת המקורות, המתארים את השינויים שהתרחשו במספר הפרשים בצבא הממלוכי, עולה שבתקופת השלטון האיובי (עד 1250) כלל הצבא כ-10,000 פרשים, וצבאו של ביברס, שעלה לשלטון אחרי הקרב, כלל כ-16,000 פרשים. מכאן ניתן להעריך, שערב קרב עין ג'אלות היו לממלוכים כ-15,000 פרשים.
הצדדים היריבים ביקשו את תמיכת ממלכת ירושלים הצלבנית. ניתן היה להניח, שהצלבנים יעשו יד אחת עם המונגולים כנגד האויב המוסלמי המשותף, אך הם היו חשדניים כלפי המונגולים. אחד הגורמים לכך היה כיבוש העיר צידון על ידי המונגולים וטבח תושביה, כנקמה על מות אחיינו של המצביא המונגולי קיטבוקה, במהלך היתקלות בין כוח צלבני מאזור צידון, שפשט על כפרים מוסלמיים באזור שנכבש על ידי המונגולים, לבין כוח מונגולי. קוטוז שלח לעכו משלחת על מנת לבקש עזרה כנגד המונגולים. רוב ההנהגה הצלבנית תמכה בהענות לבקשה הממלוכית. אך בהשפעת המסדר הטבטוני, שחשש מבגידה מוסלמית, הוחלט לשמור על נייטרליות – אם כי נייטרליות אוהדת לצד ממלוכי.
השלכות הקרב

תבוסתם של המונגולים גרמה להתעוררות ההתנגדות המוסלמית בסוריה. עד מהרה נסו המונגולים אל מעבר לנהר הפרת, והמוסלמים נקמו בנוצרים על התנהגותם בעת השלטון המונגולי. היהודים יצאו כמעט ללא פגע, כי אף על פי שגם הם נהנו מהשלטון המונגולי, הם נזהרו לא לפגוע במוסלמים.
קוטוז החזיר את השליטים הקודמים לארצות ששוחררו מהשלטון המונגולי, וגמל גם לשותפיו הממלוכים בנחלות רבות. אולם הוא סירב לבקשתו של ביברס לקבל את השליטה על חלב. בתגובה, ב-24 באוקטובר, בדרכם חזרה למצרים, רצח ביברס את קוטוז, והפך לסולטאן. ביברס העביר את מרכז האסלאם לקהיר, ואף חידש את הח'ליפות בקהיר במקום בבגדאד. הוא ביסס את השלטון הממלוכי בארץ ישראל וסוריה, והחל לכבוש את ערי הצלבנים במישור החוף, ולהחריבן על מנת למנוע את חזרת הצלבנים דרך הים. כך, בעוד ביברס פיתח וביצר את פנים הארץ, מישור החוף נותר נטוש במשך מאות רבות. לבסוף נפלה עכו בידי יורשיו בשנת 1291, וממלכת ירושלים נפלה. נראה שבחירת הצלבנים לא לנצל את ההזדמנויות שנקרו בפניהם כתוצאה מההתנגשות בין המונגולים לממלוכים ולהישאר נייטרלים הייתה טעות היסטורית שהבטיחה את אובדנם (על פי פראוור).
המונגולים נותרו בפרס. מדי פעם ניסו לשוב לסוריה, אך לרוב ללא הצלחה. רק ב-1299 הצליחו המונגולים האילח'אנים להביס את הממלוכים בעיר חומס שבסוריה, והשתלטו על סוריה וארץ ישראל לכמה חודשים. אך באביב של שנת 1300 עזבו המונגולים את סוריה וארץ ישראל. מלבד תקופה קצרה (1400–1405) בה כבש טימור לנג המונגולי-טורקי את סוריה, ושלט גם על ארץ ישראל באמצעות וסאל, המשיכו הממלוכים לשלוט באזור עד לכיבוש העות'מאני במאה ה-16.
ראו גם

הצבא הממלוכי
הצבא המונגולי
המלחמה המונגולית-ממלוכית
השושלת הבחרית
הטקטיקה של חיל הפרשים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל
יואל רפל (עורך), תולדות ארץ ישראל
ראובן עמיתי פרייס, רעם פרסות הסוסים, מתוך "טבע וארץ"
ראובן עמיתי, "קרב עין ג'אלות – 3 בספטמבר 1260", בספר: אריה שמואלביץ' (עורך), זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007.
Amitai-Preiss, Reuven. “Ayn Jalut Revisited”, Tarih, Vol. 2 (1992), pp. 119–150.
Smith, John M, Jr. “Ayn Jalut: Mamluk Success or Mongol Failure?”, Harvard Journal of Asiatic Studies, Vol. 44 (1984), pp. 307–345.
קאי האברץ

קאי לוקאס האברץ (בגרמנית: Kai Lukas Havertz; נולד ב-11 ביוני 1999 באאכן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים > קריירה מוקדמת

האברץ נולד באאכן שבגרמניה, ושיחק כילד בקבוצות המקומיות אלמניה מאריהדורף ואלמניה אאכן. בגיל 11 החל לשחק בקבוצות הילדים והנוער של באייר לברקוזן. בשנת 2016 זכה במדליית פריץ ואלטר לכדורגלנים צעירים עד גיל 17.
קריירת מועדונים > באייר לברקוזן

ב-15 באוקטובר 2016 ערך האברץ את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של באייר לברקוזן, כאשר החליף את צ'ארלס ארנגיס בהפסד 1–2 לורדר ברמן. האברץ היה בן 17 שנים ו-126 ימים בהופעה זו, מה שהפך אותו לכדורגלן הצעיר ביותר בתולדות באייר לברקוזן בבונדסליגה עד אז, שיא שנשבר בשנת 2020 על ידי פלוריאן וירץ. ב-2 בנובמבר 2016 ערך האברץ הופעת בכורה בליגת האלופות בהפסד של לברקוזן 0–1 לטוטנהאם הוטספר, במסגרת שלב הבתים. בשמינית הגמר פתח האברץ בהרכב לברקוזן לראשונה בליגת האלופות בהפסד 2–4 לאתלטיקו מדריד, את משחק הגומלין החמיץ האברץ עקב מבחני בגרות בבית ספרו. ב-2 באפריל 2017 הבקיע האברץ בדקה ה-90 בתיקו 3–3 מול וולפסבורג, והפך למבקיע הצעיר ביותר של באייר לברקוזן בתולדות הבונדסליגה עד אז. במחזור הסיום של עונת 2016/2017 הבקיע האברץ צמד מול הרטה ברלין, ובסך הכל הבקיע ארבעה שערים ב-24 הופעות בעונת הבכורה שלו בבונדסליגה. עם זאת, הייתה זו עונה חלשה עבור קבוצתו באייר לברקוזן, שסיימה רק במקום ה-12 בבונדסליגה. בעונת 2017/2018 האברץ המשיך לתקוע יתד בקישור הקבוצה, יחד עם יוליאן בראנדט ולאון ביילי. ב-14 באפריל 2018, שבר האברץ את שיאו של טימו ורנר ככדורגלן הצעיר ביותר שערך 50 הופעות בבונדסליגה, כשעשה זאת בגיל 18 שנים ו-307 ימים. ואת עונתו השנייה בקבוצה הוא סיים עם 4 שערים ב-35 הופעות בכל המסגרות. העונה הבאה עונת 2018/2019 הייתה עונת הפריצה של האברץ. ב-20 בספטמבר 2018 כבש האברץ צמד בניצחון 3–2 על לודוגורץ רזגראד במסגרת שלב הבתים בליגה האירופית. שהיו שעריו האירופים הראשונים. וסיים את העונה כמלך שערי הקבוצה עם 17 שערים ב-34 הופעות בליגה. ו-20 שערים ב-42 הופעות בכל המסגרות. ואף הגיע למקום השני בהצבעות לפרס כדורגלן השנה בגרמניה אך הפסיד אותו ב-37 קולות למרקו רויס. ב-14 בדצמבר 2020, בגיל 20 שנה, שישה חודשים וארבעה ימים, הוא שבר עוד אחד מהשיאים של טימו ורנר, והפך לשחקן הצעיר ביותר שהגיע ל-100 הופעות בבונדסליגה, כשפתח בהפסד 0–2 של קבוצתו מול פ.צ. קלן. ואת עונתו האחרונה בלברקוזן עונת 2019/2020 סיים האברץ עם 18 שערים ב-45 הופעות בכל המסגרות מתוכם 4 שערים בליגה האירופית בעונה בה הודחה לברקוזן ברבע הגמר.
קריירת מועדונים > צ'לסי

ב-4 בספטמבר 2020 חתם האברץ לחמש שנים בצ'לסי מהפרמייר ליג. ששילמה עבורו ללברקוזן 80 מיליון אירו (כ-100 מיליון אירו לאחר בונוסים), ההעברה היקרה בתולדות הקבוצה עד אז, שגם הפכה את האברץ לשחקן הגרמני היקר בהיסטוריה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך האברץ ב-14 בספטמבר בניצחון 3–1 על ברייטון אנד הוב אלביון. ב-23 בספטמבר כבש האברץ שלושער ראשון בקריירה ואת שעריו הראשונים בצ'לסי בניצחון 7–0 על בארנסלי במסגרת גביע הליגה. את שער הבכורה בפרמייר ליג כבש ב-17 באוקטובר בתיקו 3–3 עם סאות'המפטון. והפך לחלק משמעותי בקבוצה גם בליגה וגם בליגת האלופות. ב-29 במאי 2021 כבש את שער הניצחון של צ'לסי בגמר ליגת האלופות במשחק שהסתיים בתוצאה 1–0 לצ'לסי על מנצ'סטר סיטי והביא לצ'לסי את גביע האלופות בפעם השנייה בהיסטוריה. ואת עונת הבכורה שלו בצ'לסי סיים עם 9 שערים ב-45 הופעות בכל המסגרות.
במשחק הסופר קאפ האירופי 2021 נגד מחזיקת הגביע בליגה האירופית, ויאריאל בישל האברץ את שער היתרון במשחק שהסתיים בתיקו 1–1 המשחק הלך לדו-קרב פנדלים ולמרות שהאברץ החמיץ את הפנדל שלו קבוצתו ניצחה וזכתה בגביע.
בפברואר 2022 זכתה צ'לסי בגביע העולם למועדונים לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 2–1 לאחר הארכה על פלמיירס מברזיל כשאת שער הניצחון בהארכה הבקיע האברץ. את עונתו השנייה בצ'לסי עונת 2021/2022 סיים האברץ עם 14 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות.
בעונתו השלישית במועדון חלה ירידה ביכולתו של האברץ, יחד עם שאר הקבוצה באחת העונות הרעות ביותר של צ'לסי שסיימה במקום ה-12 בליגה. האברץ סיים את העונה עם 9 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות.
קריירת מועדונים > ארסנל

ב-28 ביוני 2023 חתם האברץ בארסנל ששילמה עבורו לצ'לסי 75 מיליון אירו. ב-13 ביולי 2023 ערך האברץ בכורה במשחק ידידות נגד נירנברג, שבוע לאחר מכן ב-20 ביולי, כבש שער ראשון במדי הקבוצה במשחק ראווה שערכה ארסנל בארצות הברית נגד כוכבי ה-MLS והסתיים בתוצאה 5–0 לארסנל. ב-6 באוגוסט 2023 ערך האברץ הופעת בכורה במשחק רשמי במועדון בניצחון של ארסנל בפנדלים על מנצ'סטר סיטי במשחק מגן הקהילה. ב-12 באוגוסט 2023 ערך האברץ הופעת בכורה בליגה, בניצחון 2–1 על נוטינגהאם פורסט. ואת השער הראשון שלו במדי ארסנל, כבש האברץ ב-30 בספטמבר בניצחון 4–0 על בורנמות'. האברץ היה בין המצטיינים בקבוצה בעונה בה סיימה ארסנל במקום השני, עם 13 שערים ב-37 הופעות בליגה ו-14 שערים ב-51 הופעות בכל המסגרות.
קריירה בינלאומית > נבחרות צעירות

האברץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה עד גיל 16 ב-11 בנובמבר 2014, בניצחון 3–1 על צ'כיה במשחק ידידות. הוא נכלל בסגל נבחרת גרמניה לאליפות אירופה עד גיל 17 באזרבייג'ן בשנת 2016. וב-31 באוגוסט 2017 חזר האברץ להופיע בנבחרות הצעירות של גרמניה לאחר היעדרות של 15 חודשים, כשעלה מהספסל במשחק ידידות של נבחרת גרמניה עד גיל 19 נגד נבחרתה של שווייץ ומאוחר יותר הוא מונה לקפטן הנבחרת עד גיל 19.
קריירה בינלאומית > נבחרת בוגרת

ב-29 באוגוסט 2018 זומן האברץ לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של גרמניה. כשהמאמן יואכים לב הכליל אותו בסגל לקראת צמד המשחקים, האחד נגד צרפת בליגת האומות והשני נגד פרו למשחק ידידות ב-9 בספטמבר 2018, ערך האברץ את הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2–1 על פרו. האברץ נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר יורו 2020 לטורניר מונדיאל 2022 ולטורניר יורו 2024.