מלחמת גאליה
רקע > הרפובליקה הרומית > פוליטיקה רומית פנימית בעת מסע כיבושיו של יוליוס קיסר

על אף הרפורמות של סולה המשיכו הרוחות לסעור ברומא, והחיים הפוליטיים הפכו אלימים יותר ויותר (דוגמה מפורסמת לכך היא קשר קטילינה). על רקע האלימות הגוברת והמחלוקות הסיעתיות בתוך המעמד השליט (הנוביליטאס) חברו שלושה פוליטיקאים רומאים בשנת 60 לפנה"ס ליצירת ברית הידועה בשם הטריומווירט הראשון. היו אלה גנאיוס פומפיוס מגנוס - המצביא המפורסם ביותר ברומא בעת כינון הטריומווירט, מרקוס ליקיניוס קראסוס - האיש העשיר ביותר ברומא ומי שדאג לממן את מסעי הבחירות של יוליוס קיסר, ויוליוס קיסר עצמו. לחיזוק הברית השיא קיסר את בתו יוליה לפומפיוס, ברית נישואין שנהגתה לצרכים פוליטיים אך הולידה אהבה גדולה בין בני-הזוג. הטריומווירט היה חסר כוח פוליטי רשמי, ונאלץ לפעול מאחורי הקלעים להשגת קולות בבחירות תומכיהם למשרות פוליטיות.
הברית הפוליטית עם הכוחות החשובים ברפובליקה הרומית הייתה בעלת חשיבות עליונה לקיסר. בשלב הראשון הבטיחה לו הברית את הקונסולאט של שנת 59 לפנה"ס, ובשלב השני את הפיקוד הצבאי הבכיר לו התאווה. בהמשך הבטיחה הברית את עורפו הפוליטי ברומא בזמן שנלחם בגאליה, מכיוון שאלמלא הברית יכול היה הסנאט להפסיק את מסע הכיבושים כרצונו. הברית הייתה בעלת עוצמה פוליטית רבה (כדבריו של סווטוניוס: דבר לא נעשה ברפובליקה בלי הסכמתם). עם זאת, שלושת הטריומווירים לא שלטו באופן מוחלט בפוליטיקה הרומית, והיה עליהם להמשיך ולטפח יחסים טובים גם עם פוליטיקאים זוטרים יותר.
לפני שקיבל את הפיקוד הצבאי בגאליה היה אמנם קיסר פוליטיקאי רומי חשוב מאוד, אך עדיין נזקק לניצחון צבאי גדול כדי לבסס את מעמדו בשורה הראשונה של דברי-ימי רומא. מעבר לרצונו לזכות במצעדי ניצחון (הוא ויתר על כבוד זה בשנת 60 לפנה"ס עם שובו מספרד, בשל חישובים פוליטיים), קיסר קיווה שהישׂג צבאי גדול ומרשים יעניק לו הון פוליטי יקר ערך, ימלא את קופתו, וייצר גרעין נאמן של חיילים, שיזכו לטובות הנאה חשובות הודות לקשר שלהם עם המצביא. כיוון שבמהלך המאה הראשונה החלו מצביאים מנצחים לחלק חלקות קרקע חקלאית לחייליהם בתום שירותם, לאות הוקרה על השירות הנאמן, הפכה תמיכת החיילים בפוליטיקה הרומית האלימה לחשובה לא פחות מההון הפוליטי שנצבר כתוצאה מהניצחון. בנוסף לכך, על אף שזכה מלכתחילה לפיקוד צבאי יוצא דופן של חמש שנים, התברר עם הזמן שיש צורך בהארכת הפיקוד כדי להשלים את כיבוש גאליה – משׂימה פוליטית שהצריכה מאמץ מרוכז ומתמשך.
למרות כוחו של הטריומווירט היו לקיסר אויבים פוליטיים בעלי עוצמה רבה. טריבון הפלבס פובליוס קלודיוס פולכר, בן החסות של קראסוס, ניסה לחזק את מעמדו על ידי התקפות על פומפיוס וכך היה עשוי להחליש את הברית ביניהם. קאטו הצעיר, נציגה הבולט של הסיעה השמרנית, התקיף את קיסר עוד בזמן היותו קונסול ברומא והחריף את התקפותיו כשקיסר היה עסוק במלחמה בגאליה.
אויביו הפוליטיים של קיסר ניסו לערער את הברית האסטרטגית בין קיסר לשני שותפיו ולפגוע במינוי שניתן לו, הודות לו יכול היה להמשיך במסע הכיבושים הנרחב. הסכנה הגדולה ביותר ארבה לקיסר בשנת 56 לפנה"ס, כאשר שני הקונסולים של אותה שנה – גנאיוס קורנליוס לנטולוס מרקלינוס ולוקיוס מארקיוס פיליפוס – ניסו למנות אדם אחר למושל גאליה טרנסאלפינה. כדי להתמודד עם האיום נפגשו הטריומווירים בלוקה בשנת 56 לפנה"ס והחליטו שקראסוס ופומפיוס ירוצו למשרת הקונסול. בחירתם הסירה את האיום שנשקף לקיסר. כמו כן הסכים הסנאט לשלם את שכרם של הלגיונות שגויסו ללא אישור מוקדם ממנו.
כדי לשמור על האינטרסים שלו, דאג יוליוס קיסר לרצות את שתי הקבוצות. מצד אחד דאגו בעלי בריתו, חבריו לטריומווירט, שלא יקום כוח פוליטי בעל השפעה שיש בו כדי לאיים עליו. הוא דאג לשלוח מקורבים נאמנים שיעשו נפשות עבורו בקרב הפוליטיקאים ואף ניסה לחזק את בריתו עם הטריומווירים האחרים. כך למשל שחרר את פובליוס, בנו של קראסוס, עם כוח פרשים גדול למען מסעו למזרח נגד האימפריה הפרתית. כדי לפייס את המוני העם, הפיץ קיסר בתדירות גבוהה בשורות אודות ניצחונותיו על ה"ברברים", שפורסמו בספרו "מלחמת גאליה". בספרו זה דאג לשבח את מעשיהם של הלוחמים הרומים שהגיעו מתוך דלת העם ובייחוד את הקנטוריונים, שגם הם לא נמנו עם העלית הרומית.
הטריומווירט נסדק בשנת 54 לפנה"ס עם מותה של יוליה, אשת פומפיוס. פומפיוס אהב אותה עד מאוד ומותה גרם לו צער רב. מותו של קראסוס בקרב חרן בשנת 53 לפנה"ס היווה מכה קשה נוספת לברית זו. אחרי מות יוליה החל פומפיוס להתרחק בהדרגה מיוליוס קיסר. סופה של הברית הגיע בפיצול בין קיסר לפומפיוס והתלקחות מלחמת אזרחים חדשה ברומא.