stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ירפות (להקה)
הערות שוליים

1 2  דודי פטימר, ‏"ג"ירפות" חוזרים לימים הפרועים, לסירובים מחברות התקליטים ולתקופות הקשות, באתר מעריב אונליין, 12 בינואר 2019
↑  "ג'ירפות - כהנא ונסראללה במהלך מלחמת לבנון השנייה", באתר YouTube
↑  "ג'ירפות - מדוע לא בחרו בג'ירפות להופיע בפני האפיפיור", באתר YouTube
↑  איתי שטרן, דיסק השנה?, באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2006
↑  ניר כהן, תנו לי גג, באתר MOOMA,‏ 14 באוגוסט 2006
↑  בן שלו, אין כמו הבית, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2006
↑  אייל דסקל, בעלות של כוס בירה: הג'ירפות והיהודים בהאנגר 11, באתר nrg‏, 30 בנובמבר 2008
↑  "ג'ירפות - אין כניסה לפילים בהופעה", באתר YouTube
↑  "ג'ירפות - דפני דפני", באתר YouTube
↑  ג'ירפות וגלעד כהנא: "צריך לסגור את השאלטר", באתר ynet, 29 בינואר 2013
↑  שגיא בן נון‏, "שומר על פשטות": הרגע שבו חוה אלברשטיין ריגשה את אהוד בנאי, באתר וואלה, 31 במאי 2018
↑   אינדינגב: העוצמה של שני פלג, הרוקיינטלי של בראונר כנרות, ההמולה של חאסי, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302866005171  MusicBrainz: 8ae967b0-34de-43c8-bae1-8d0773b80970  VIAF: 156481480   WorldCat (עם VIAF): 156481480
ג'ורג' פטון (עורך דין)

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1856 צ'ארלסטון, וירג'יניה, ארצות הברית  
 פטירה:  10 ביוני 1927 (בגיל 70) סן מרינו, קליפורניה, ארצות הברית  
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קליפורניה 
 השכלה:  המכון הצבאי וירג'יניה 
 תפקיד:  mayor of a place in California 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 בן או בת זוג:  Ruth Wilson (1884–?) 
 
ג'ורג' סמית' פטון (באנגלית: George Smith Patton;‏ 30 בספטמבר 1856 – 10 ביוני 1927) היה עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי ששימש כפרקליט המחוזי של מחוז לוס אנג'לס וראש העיר הראשון של סן מרינו, קליפורניה.
פטון היה בנם של סוזן תורנטון גלסל וג'ורג' ס. פטון האב, קולונל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. אמו עברה לקליפורניה לאחר שאביו נהרג במהלך המלחמה, ופטון התחנך בלוס אנג'לס. הוא חזר לווירג'יניה כדי ללמוד במכון הצבאי של וירג'יניה, שם סיים את לימודיו ב-1877. לאחר שלמד משפטים במשרד של דודו, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק בכך בלוס אנג'לס. הוא כיהן במשרדים מקומיים כולל חבר מועצת בית הספר. הוא נבחר לתובע המחוזי ב-1887.
פטון התחתן עם בתו של בנג'מין דייוויס וילסון, אחד האנשים העשירים בקליפורניה, ועבר עם משפחתו לאחוזת סן גבריאל בשם לייק ויניארד. הוא היה פעיל בפוליטיקה בתור דמוקרטי ועשה מרוצים לא מוצלחים לקונגרס בשנים 1894 ו-1896. כאשר סן מרינו התאגדה כעיר נפרדת מסן גבריאל, הוא נבחר לראש העיר הראשון של סן מרינו, תפקיד שמילא בין השנים 1913 עד 1922 ו-1922 עד 1924. ב-1916 הוא היה המועמד הדמוקרטי לסנאט האמריקאי.
כידיד ותיק של הנרי א. הנטינגטון, בשנת 1902 הפך פטון למנהל בחברת פיתוח הנדל"ן של הנטינגטון, ומילא תפקיד מרכזי בפיתוח עמק סן גבריאל ואזורים אחרים בדרום קליפורניה. הוא מת בסן מרינו ב-1927, ונקבר בבית הקברות סן גבריאל בסן גבריאל. פטון היה אב לשני ילדים, כולל הגנרל ג'ורג' ס. פטון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פטון נולד בשם ג'ורג' ויליאם פטון בצ'ארלסטון, וירג'יניה המערבית (אז וירג'יניה) ב-30 בספטמבר 1856. הוריו של פטון היו ג'ורג' ס. פטון האב וסוזן תורנטון גלסל.
אביו של פטון שירת בצבא הקונפדרציה והגיע לדרגת קולונל כמפקד רגימנט הרגלים ה-22 של וירג'יניה.  לפי כמה דיווחים, הוא הומלץ לדרגת בריגדיר גנרל, אך נהרג בקרב אופקון (הקרב השלישי על וינצ'סטר) לפני שקודם בפועל.  אחיו וולר ט. פטון, דודו של פטון, היה לוטננט קולונל בצבא הקונפדרציה, ופיקד על רגימנט הרגלים ה-7 של וירג'יניה עד שנפצע בקרב גטיסברג ומת מספר שבועות לאחר מכן.
אמו של פטון עברה לקליפורניה עם ארבעת ילדיה ב-1866 כדי לגור ליד אחיה, אנדרו גלסל, ולאחר מכן היא נישאה ליו סמית', שותפו של גלסל במשרד עורכי הדין Glassell & Smith. פטון גדל ללכת בדרכו של אביו ובשנת 1868, הוא בחר לשנות את שמו האמצעי מוויליאם לסמית', שמו האמצעי של אביו.
ביוגרפיה > חינוך

פטון התחנך בבתי הספר הציבוריים של לוס אנג'לס. בשנת 1873, הוא חזר לווירג'יניה כדי להתחיל ללמוד במכון הצבאי של וירג'יניה, תוך ניצול מלגה שהוצעה לבניהם של קציני הקונפדרציה שמתו בשירות. הוא סיים את לימודיו ב-1877, והיה חבר באחוות ביתא תטא פי ובמעמד הוולדיקטור.
ביוגרפיה > קריירה

פטון התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1880 ועסק בלוס אנג'לס כחבר במשרד עורכי הדין של משפחתו, שכעת שונה ונקרא על שם גלסל, סמית' ופטון. לפי כמה מקורות, הוא שימש כפרקליט העירייה הראשון של פסדינה,
ב-1882, פטון נבחר למושב במועצת החינוך של לוס אנג'לס והוא שימש כמזכיר המועצה. פטון גם הפך פעיל במשמר הלאומי של קליפורניה, ומונה למפקח של הבריגדה הראשונה בדרגת מייג'ור.
בינואר 1887, הוא הפך לתובע המחוזי של מחוז לוס אנג'לס והוא שירת עד שהתפטר באפריל 1887 בגלל בריאות לקויה.
משפחת פטון עברה מאוחר יותר ללייק ויניארד, אחוזה גדולה בסן גבריאל, קליפורניה, שם גידלו תפוזים, הפעילו יקב וגידלו יבולים אחרים.
בשנת 1894, פטון היה המועמד הדמוקרטי לבית הנבחרים של ארצות הברית מהמחוז השישי של קליפורניה והפסיד לרפובליקני ג'יימס מקלקלאן.   ב-1896 הוא היה מועמד למועמדות הדמוקרטית במחוז השישי. לאחר שהוא ומועמד אחר היו שווים בכמה קלפיות, שניהם פרשו לטובת בחירת פשרה, הארי וו. פטון (ללא קשר).
פטון היה חבר ותיק ושכן של איש העסקים הנרי א. הנטינגטון. החל משנת 1902, פטון עבד כמנהל בחברת פיתוח הנדל"ן של הנטינגטון, שהייתה אחראית על בנייה והתיישבות בחלק גדול מעמק סן גבריאל, והשתרעה ברחבי דרום קליפורניה.
בשנת 1913 התאגדה העיר סן מרינו בנפרד מסן גבריאל, ופטון נבחר לראש העיר הראשון של סן מרינו. הוא שירת מאפריל 1913 עד אפריל 1922, ושוב מאוקטובר 1922 עד אוגוסט 1924.
פאטון היה המועמד הדמוקרטי לסנאט האמריקאי ב-1916 מקליפורניה. בהתמודדות כשמרן המתנגד לזכויות הבחירה לנשים ולרפורמות אחרות, הפסיד פטון ב-7 בנובמבר 1916 בבחירות הכלליות למושל היירם ג'ונסון, רפובליקני פרוגרסיבי.
ביוגרפיה > משפחתו

בשנת 1884, פטון התחתן עם רות וילסון, בתו של בנג'מין דייוויס וילסון, בעל קרקעות, איש עסקים ופוליטיקאי בולט, ומרגרט (הרפורד) וילסון. נולדו להם שני ילדים, גנרל ג'ורג' ס. פטון ואן וילסון "ניטה" פטון (1887–1971).
ביוגרפיה > מותו

ב-10 ביוני 1927, מת פטון בביתו לייק ויניארד בסן מרינו.  הוא נקבר בבית הקברות סן גבריאל בסן גבריאל, קליפורניה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Glenn, Justin (2014). The Washingtons: A Family History. Vol. 5 (Part One). El Dorado Hills, CA: Savas Publishing. pp. 326–327. ISBN 978-1-940669-30-4.
1 2 3  "George S. Patton". joincalifornia.com. נבדק ב-16 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Steven McGroarty,  Los Angeles from the Mountains to the Sea, Volume 2, pages 391-392
↑  Earle Rice, George S. Patton, 2009, page 24
↑  Terry Lowry, 22nd Virginia Infantry, 1988, page 75
↑  Michael Keane, Patton: Blood, Guts, and Prayer, 2012, page 84
↑  The Virginia Magazine of History and Biography, Notes and Queries, Volume 27, January 1919, page 75
1 2 3 4 5  Spalding, William A. (1931). History and Reminiscences, Los Angeles City and County. Vol. III. Los Angeles, CA: J. R. Finnell & Sons. pp. 203–204 – via HathiTrust.
↑  "Los Angeles County District Attorney's Office: George S. Patton (1886-1887)". da.co.la.ca.us. אורכב מ-המקור ב-16 באוגוסט 2019. נבדק ב-16 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Los Angeles County District Attorney's Office". da.lacounty.gov. נבדק ב-16 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "November 6, 1894 General Election". 6 בנובמבר 1894. נבדק ב-16 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Minneapolis Journal, The Journal Almanac and Political Handbook for 1896, 1896, page 354
1 2  William B. Friedricks, Henry E. Huntington and the Creation of Southern California, 1992, pages 58-59
1 2  "San Marino". sanmarinohistoricalsociety.irg. נבדק ב-16 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "George S. Patton: candidate for U.S. Senate". Berkeley Daily Gazette. (California). (advertisement). 21 באוקטובר 1916. p. 4. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "November 7, 1916 General Election". joincalifornia.com. 6 בנובמבר 1916. נבדק ב-16 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alden Hatch,  General George Patton: Old Blood and Guts, 2006, page 63
↑  Dodd, Mead and Company (New York), The New International Year Book, 1917, page 108
↑  Charles D. Willard, California Outlook magazine, Woman's Inherent Right to the Ballot: An Answer to George S. Patton's Argument Against Equal Suffrage, October 7, 1911, page 7
↑  Nellie Van de Grift Sanchez, California and Californians, Volume 4, 1930, page 302
↑  San Gabriel Cemetery Association, Burial Record, George Smith Patton (1856-1927) (אורכב 19.07.2014 בארכיון Wayback Machine), retrieved July 1, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n94049307  VIAF: 78008639   WorldCat (עם VIAF): 78008639 
אן וילסון "ניטה" פטון, בתו של ג'ורג' ס. פטון
סולראדג' טכנולוגיות

| --- | --- |


מתקן של החברה על גג בגרמניה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נאסד"ק: SEDG
 בורסה:  נאסד"ק (מרץ 2015–SEDG) 
 מייסדים:  גיא סלע, ליאור הנדלסמן, יואב גלין, מאיר אדסט, עמיר פישלוב
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים)
 מיקום המטה:  הרצליה 
 משרד ראשי:  הרצליה
 ענפי תעשייה:  אנרגיה סולארית, אלקטרוניקה, שבבים, מערכות הספק, פתרונות ענן, Big Data
 מוצרים עיקריים:  מערכות למיצוי ההספק של מתקני אנרגיה סולארית, מערכות לניטור ובקרה על מתקני אנרגיה סולארית
 שווי שוק:  862.30 מיליון דולר (23 בדצמבר 2024)
 הכנסות:  3.1 מיליארד דולר (2022)
 רווח תפעולי:  441 מיליון דולר (2022)
 רווח:  351 מיליון דולר (2022)
 יו"ר:  נדב צפריר
 מנכ"ל:  שוקי ניר
 עובדים:  5,633 (2024)
  
 האתר הרשמי
 
סולראדג' טכנולוגיות בע"מ (באנגלית: SolarEdge Technologies) היא חברת היי-טק ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור מערכות למיצוי ההספק של מתקני אנרגיה סולארית פוטו-וולטאים, ובמערכות לניטור ובקרת ביצועים. סולראדג', שהוקמה כחברת סטארטאפ ב-2006, היא כיום חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בנאסד"ק. החברה נחשבה אחת מההצלחות הגדולות של ההייטק הישראלי לאחר שעברה את כל השלבים מחברת הזנק ועד לחברה ציבורית הנסחרת בשווי של מעל 18 מיליארד דולר, אך בשנים 2023–2024 חלה ירידה ניכרת בשווי השוק שלה, בשיעור של 97 אחוזים עד ל-874 מיליון דולר בנובמבר 2024.
היסטוריה

סולראדג' הוקמה בשנת 2006 על ידי חמישה יוצאי היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין: גיא סלע, ששימש כמנכ"ל ויו"ר; ליאור הנדלסמן, סמנכ"ל שיווק ואסטרטגיית מוצר; יואב גלין, סמנכ"ל פיתוח; מאיר אדסט, סמנכ"ל לטכנולוגיות ליבה; ועמיר פישלוב, מנהל ארכיטקטורת תוכנה. החברה קיבלה מימון ראשוני של 10 מיליון דולר ממספר קרנות הון סיכון.
בשנת 2008 השלימה סבב גיוס הון שני בהיקף של 23 מיליון דולר. קרן ההון סיכון ורטקס בניהול יורם אורון הובילה את הגיוס לצד המשקיעים הראשונים של החברה, הקרנות ג'נסיס, וולדן ואופוס קפיטל.
רכישות ומיזוגים

במאי 2018 רכשה, תמורת 41 מיליון ש"ח, את חברת "גמאטרוניק" הממוקמת בהר חוצבים שבירושלים ומפתחת מערכות אל-פסק. "גמאטרוניק" הוקמה בשנת 1970 על ידי יוסי גורן.
באוקטובר 2018 רכשה 75% ממניותיה של חברת קוקאם (Kokam) הדרום קוריאנית, שעוסקת בייצור סוללות ליתיום־יון המיועדת למערכות אגירת אנרגיה וכלי רכב חשמליים, תמורת 88 מיליון דולר. החברה השלימה את הרכישה לבעלות של 100% במהלך 2019.
בינואר 2019 רכשה תמורת 77 מיליון דולר במזומן ובמניות את החברה האיטלקית S.M.R.E, שמפתחת מערכות הנעה לרכב חשמלי (כולל תיבות הילוכים, סוללות, מטענים ותוכנות לכלי רכב חשמליים). החברה השלימה את הרכישה לבעלות של כמעט 100% במהלך 2019.
משרדים

מטה החברה ממוקם בהרצליה פיתוח. ב-2021 חתמה החברה עם קבוצת עזריאלי על הסכם לפיו יוקם קמפוס החברה ברמת השרון מצפון לסינמה סיטי. הקמפוס יכלול 38 אלף מ"ר בנוי ו-950 מקומות חנייה על שטח בגודל 16.5 דונם. הסכם השכירות הוא ל-15 שנה עם אפשרות להארכה.
הערות שוליים

↑  עדיאל איתן מוסטקי, אחרי התרסקות המניה: שוקי ניר מונה למנכ"ל סולאראדג', באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2024
↑  שלמה גרינברג, המתנה האדירה שהעניקה מהפכת הטכנולוגיה לישראל, ולמה סולאראדג' מעניינת?, באתר ביזפורטל, 1 בפברואר 2020
↑  גיא גרימלנד, להפוך אנרגיית חשמל המופקת מהשמש ליעילה יותר: הסטארט אפ סולאראדג' גייס 10 מיליון דולר מג'נסיס פרטנרס, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2007
↑  גיא גרימלנד, חברת הקלינטק הישראלית סולאר-אדג' גייסה 23 מיליון דולר, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2008
1 2 3   מצגת משקיעים על החברה באתר המשקיעים של סולראדג'
↑  טלי ציפורי, ‏SolarEdge גייסה 126 מיליון ד' וקפצה לשווי של 802 מ' ד', באתר גלובס, 23 במרץ 2015
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏כולם מרוויחים בסולאראדג': שווי החברה זינק ל-2.4 מיליארד ד', באתר גלובס, 16 באפריל 2015
↑  SolarEdge Announces Fourth Quarter and Full Year 2019 Financial Results, SolarEdge Technologies, Inc. (באנגלית)
↑   יורם גביזון, 30% בשלושה ימים: נגיף הקורונה אינו מדביק את קצב הצמיחה של סולאראדג', באתר TheMarker‏, 23 בפברואר 2020
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏מנכ"ל סולאראדג': "מאמין שאתגבר על הסרטן", באתר גלובס, 21 בנובמבר 2017
↑  צלי גרינברג, מנכ"ל סולאראדג', גיא סלע, פורש בשל בעיות בריאות, באתר כלכליסט, 22 באוגוסט 2019
↑  איתי שיקמן, "תרומה אין-סופית למודיעין": איש הצללים שהלך לעולמו בגיל 54, באתר ynet, 29 באוגוסט 2019
↑  yochais, האופק החדש של סולאראדג': UPS, ניהול אנרגיה ורכב, באתר Techtime - חדשות אלקטרוניקה והייטק
↑  אור צרפתי, בתוך שנה הפכה סולאראדג' לחברה הישראלית הגדולה בנאסד"ק, באתר ביזפורטל, 6 בינואר 2021
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏עם רוח גבית מהבחירות בארה"ב: סולאראדג' הפכה לישראלית הגדולה בוול סטריט, באתר גלובס, 7 בינואר 2021
↑  ליאור הנדלסמן עוזב את סולאר-אדג', באתר TechTime‏, 16 ביולי 2020
↑  סופי שולמן, סולאראדג' עושה היסטוריה: נכנסת למדד S&P 500, באתר כלכליסט, 4 בדצמבר 2021
↑  "SolarEdge Technologies Stock Plunges on Customer Bankruptcy".
↑  אלמוג עזר, סולאראדג' מפטרת 900 עובדים, 550 מהם בישראל, באתר כלכליסט, 21 בינואר 2024
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏המנכ"ל שהביא את סולאראדג' לצמרת, ואז גם לתחתית, פורש, באתר גלובס, 26 באוגוסט 2024
↑  רוי שיינמן, סולאראדג' ממשיכה ליפול - וההנהלה ממשיכה להרוויח, באתר ביזפורטל, 30 באוגוסט 2024
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏עוד צעד התייעלות: סולאראדג' סוגרת את חטיבת אחסון האנרגיה, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2024
↑  עדיאל איתן מוסטקי, אחרי התרסקות המניה: שוקי ניר מונה למנכ"ל סולאראדג', באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2024
↑  שלומית לן, ‏יש גם אקזיטים עצובים: הסיפור של התעשיין יוסי גורן, באתר גלובס, 26 במאי 2018
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏מניית סולאראדג' מתאוששת בעקבות רכישה של ספקית סוללות קוריאנית ב-88 מיליון דולר, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2018
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏סולאראדג' ממשיכה להתרחב: רוכשת שליטה ב-SMRE האיטלקית תמורת 77 מיליון דולר, באתר גלובס, 7 בינואר 2019
מייסדי החברה באירוע ההנפקה בנאסד"ק
מייסדי סולאראדג' בימיה הראשונים
מטה סולראדג' בהרצליה
אודי גל

ראש הממשלה, אהוד אולמרט, נפגש עם הטניסאית שחר פאר וגולש הרוח, אודי גל, במשרד ראש הממשלה בירושלים, 13 בפברואר 2007
אודי גל (נולד ב-11 ביוני 1979 בתל אביב) הוא שייט ישראלי אשר התחרה במפרשית מדגם 470. לאורך הקריירה התחרה גל כשותפו של גידי קליגר, כאשר גל שימש כאיש הצוות וקליגר ההגאי.
קריירה ספורטיבית

גל החל להתאמן כבר בגיל צעיר במסגרת אגודת הפועל תל אביב, והתחרה במפרשיות מדגם 420, המקובל בגילאי נוער, יחד עם קליגר. ב-1996 זכו השניים באליפות אירופה לנוער, ובמקום השני באליפות העולם. הם המשיכו להתחרות יחדיו בדגם 470, וגם בו הגיעו להישגים: אליפות אירופה לנוער ב-1998 ו-1999, מקום שני באליפות העולם לנוער ב-1999 ובמקום הראשון באליפות העולם לנוער בשנת 2000. באותה שנה התמודדו לראשונה גם באליפות העולם לבוגרים, והגיעו למקום השמיני.
בעשור הראשון של המאה ה-21, המשיכו להתבלט בתחרויות השונות. בשנת 2001 זכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן זכו במקום הרביעי באליפות העולם בקליארי, ובאליפות אירופה הגיעו למקום השמיני. בשנת 2003 זכו במקום החמישי באליפות העולם בקדיס, אך הגיעו רק למקום ה-33 באליפות אירופה.
באולימפיאדת אתונה סיימו במקום ה-13, המאכזב מבחינתם, אך לאחר מכן שבו והגיעו להישגים בזירה הבינלאומית: מדליית כסף באליפות אירופה ב-2005, מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-2006 וב-2008, ומקום רביעי בזו שנערכה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג שוב השיגו תוצאה מאכזבת, כשסיימו במקום ה-14 בתחרות שנערכה בעיר צ'ינגדאו.
בשנת 2009 החליט גל על פרישה בשל הירידה בתגמול הכספי שקיבל מהוועד האולימפי בישראל. שותפו של גל, גידי קליגר, החל להתחרות ביחד עם בן-זוג חדש. מאז פרישתו עובד גל כמאמן שיט. בשנת 2013 מונה למאמן נבחרת השיט של סין.
בינואר 2016 מונה למאמנם של הצוות הישראלי אייל לוין ודן פרויליך, שבהמשך הבטיחו את השתתפותם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). במהלך המשחקים האולימפיים חשף גל תקרית בין המשלחת הישראלית לבין המשלחת הלבנונית שסירבה לאפשר לישראלים לעלות על האוטובוס שהיה מיועד להביאם אל טקס הפתיחה של המשחקים.
קריירה ספורטיבית > שימוש בתרופה אסורה

ביוני 2008, מספר שבועות לפני אולימפיאדת בייג'ינג, התגלו אצל גל עקבות של סטרואיד אנאבולי בשתי בדיקות שתן, במסגרת בדיקות שגרתיות לגילוי סמים אסורים לשימוש בספורט. לדבריו, מדובר בשאריות של התרופה פינסטריד נגד התקרחות.
בעבר הושעו מספר ספורטאים על שימוש בתרופה זו, שאסורה לספורטאים, כי השימוש בה יכול לשמש גם כהסוואה לשימוש בסטרואידים אנאבוליים. בסופו של דבר החליט איגוד השיט להסתפק בנזיפה בגל, ולאחר שאיגוד השיט הבינלאומי אישר את ההחלטה, הוא השתתף בכל זאת באולימפיאדה.
חייו האישיים

גל למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב והוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה. הוא שירת במעמד של ספורטאי מצטיין בחיל הים, ושימש כיושב ראש ועד הספורטאים האולימפיים.
הערות שוליים

↑  שירי אלג'ם, ‏חוזר למולדת: אודי גל יאמן את לוין ופרויליך, באתר ערוץ הספורט, 2 בינואר 2016
↑  נדב צנציפר ואורן אהרוני, ריו, סערה לפני הטקס: "הלבנונים מנעו מהישראלים לנסוע באוטובוס", באתר ynet, 6 באוגוסט 2016
↑  משה סידי ונדב צנציפר, חשש: חומרים אסורים התגלו אצל אודי גל, באתר ynet, 16 ביוני 2008
↑  סער הס, גל וקליגר מתרחקים מבייג'ינג: גם הבדיקה השנייה חיובית, באתר ynet, 19 ביוני 2008
↑  דני בורשבסקי‏, גל צפוי להשתתף באולימפיאדה, באתר וואלה, 30 ביוני 2008
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת אתונה (2004)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • נילי אברמסקי • אסף בימרו • אירנה לנסקי • היילה סטאין |  |
|  ג'ודו | אודי וקס •  אריק זאבי • גל יקותיאל • מיכל פיינבלט • יואל רזבוזוב |  |
|  היאבקות | יורי יבסייצ'יק • יאשה מנשרוב • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות מכשירים | פבל גופמן |  |
|  התעמלות אמנותית | קטיה פיסצקי |  |
|  טאקוונדו | מאיה ערוסי |  |
|  טניס | יוני ארליך • אנה סמשנובה • אנדי רם |  |
|  טניס שולחן | מרינה קרבצ'נקו |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קיאק | רועי ילין • לריסה פסחוביץ' • מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  שחייה | ורד בורוכובסקי • אניה גוסטומלסקי |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | ורד בוסקילה • אודי גל •  גל פרידמן • לי קורזיץ • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
השושלת האיובית

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  סולטאני
 שפה נפוצה:  כורדית, ערבית
 עיר בירה:  קהיר
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה, אפריקה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1171
 פירוק:   
 תאריך:  1254
 ישות קודמת:  פאטימים
 ישות יורשת:  הסולטנות הממלוכית
 דמוגרפיה
 דת:  אסלאם
 כלכלה
 מטבע:  הדינאר
 
השושלת האַיוּבִּית (בערבית: الأيوبيون – al-Ayyūbīyūn; בכורדית: ئەیووبیەکان, Eyûbiyan) הייתה השושלת המייסדת של סולטנות מצרים שהקים צלאח א-דין ב-1174 לאחר חיסולה של השושלת הפאטמית. מדובר במשפחת שליטים מוסלמים סונים ממוצא כורדי שפעלה במאות ה-12 וה-13 ובשיאה שלטה על מצרים, סוריה, צפון עיראק, חלקים מארץ ישראל, ערב הסעודית ותימן. מייסד השושלת היה אַיוּבִּ, ונציגה המפורסם ביותר היה צלאח א-דין, נכדו של איוב.
האימפריה האיובית התקיימה מרבית שנותיה כקונפדרציה של נסיכויות מקומיות, אשר בראשן עמדו שליטים איובים. לנסיכים המושלים המקומיים הייתה אוטונומיה שלטונית מסוימת בתחומם, והם נשבעו אמונים לסולטאן המרכזי – לרוב היה השליט המבוגר מבני השושלת – שישב במצרים. התערבותו של הסולטאן בענייני הפנים של הנסיכויות השונות הייתה אחד מבין הגורמים לפריצתם של מאבקי פנים רבים.
עליית השושלת האיובית

נור א-דין, שליט מהשושלת הסלג'וקית, ירש מהאמירות של אביו זנגי ב-1146 את העיר חלב וסביבותיה. הוא שאף להרחיב את גבולות אמירותו ולדחוק אל מחוץ לגבולות המרחב את הצלבנים. לשם כך קרא נור א-דין לאחדות מוסלמית, שסייעה לו גם בהגדלת כוחו הצבאי והכלכלי, ותוך שימוש בתעמולה דתית אדירה, הצליח לספח בהדרגה מדרום את דמשק וממזרח את ג'זירה. היעד שהציב לעצמו אז היה כיבוש מצרים הפאטימית, שהשלטון בה נחלש כתוצאה מסכסוכים פנימיים. הצלבנים, שחששו מאיחוד בין סוריה למצרים שיוביל לכיתורם, פשטו מדי פעם על מצרים, ובכך סיפקו לנור א-דין שעת כושר לה נזקק להגשמת תוכניתו. באמצעות פשיטות אלה, הצליחו הצלבנים להשתלט על קהיר, ובתגובה – קראו השליטים הפאטימים לנור א-דין לחוש לעזרתם. הסורים נתקבלו במצרים כמשחררים, וראש צבאו של נור א-דין, שירכוה, בן למשפחה כורדית, מונה לווזיר של הח'ליפה הפאטימי. במות הווזיר שירכוה ב-1169 ירש אותו בן אחיו, צלאח א-דין. נור א-דין, שהשפעתו במצרים הלכה וגדלה, הדיח לבסוף את הח'ליפה הפאטימי, ומינה ב-1171 את צלאח א-דין לנציב מצרים.
עליית השושלת האיובית > שירכּוה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עליית השושלת האיובית > צלאח א-דין

עם מותו של נור א-דין ב-1174 ועליית בנו הקטין א-צאלח איסמעיל אל-מלכ לשלטון, התפוררה האחדות המוסלמית אותה גיבש. צלאח א-דין החל כבר בימי נור א-דין לבסס לעצמו מעמד עצמאי, וניצל את הנסיבות החדשות שנוצרו: הוא מרד בשלטון בנו הקטין של נור א-דין, והחל לאחד מחדש את חלקי ממלכתו המתפוררת של נור א-דין. צלאח א-דין, בדומה לנור א-דין, גייס לטובת פעילותו תעמולה דתית נמרצת שקראה לאחדות מוסלמית כנגד הצלבנים. בתעמולתו הדגיש לראשונה את חשיבות ירושלים וקדושתה לאסלאם, ואת החובה לשחררה מידי הצלבנים.
צלאח א-דין הפך את מצרים למרכז השלטוני של השושלת האיובית, ולבסיס ממנו יצא למלחמותיו בצלבנים. הוא שאף להרחיב את גבולות ממלכתו לשטחי ארץ ישראל וסוריה במטרה להבטיח למצרים מרחב הגנה קדמי מצפון-מזרח. במקביל, הצליח צלאח א-דין להשתלט גם על צנעא שבתימן, והעמיד שם שליטים מבני משפחתו שהצליחו, לימים, להכיל בתחום שלטונם גם את העיר החשובה מכה.
צלאח א-דין הכריע לבסוף את הצלבנים בקרב קרני חיטין ב-1187, ובעקבותיו נפלה גם ממלכת ירושלים בקלות לידי האיובים. אירוע טראומטי זה הוביל לפתיחת מסע הצלב השלישי, במהלכו הצליחו הצלבנים לכבוש רצועת חוף מצור עד יפו, עם מעבר יבשתי צר לרמלה וללוד, אך הניסיונות לכבוש את ירושלים בחזרה כשלו. ב-1192 הגיע צלאח א-דין להפסקת אש עם הצלבנים, וכשנה אחר כך הוא נפטר.
מסע הצלב השלישי דלדל את אוצר ממלכתם ואבדותיהם בנפש היו כבדות, לכן העדיפו האיובים משלב זה להימנע ככל האפשר מלחימה בצלבנים. הם ניסו לסיים את המאבק עמם באמצעים דיפלומטיים, גם במחיר ויתורים טריטוריאליים. במשך כשלושה עשורים שרר שקט יחסי בין שני המחנות: התמיכה האירופית במסעות הצלב פחתה והצלבנים לא יצאו למתקפות מערי החוף שבהן התבססו.
המאבק על השליטה בים התיכון

אחת ההשפעות של מסעי הצלב על הצד המוסלמי הייתה ללא ספק על הצי של מצרים. אחרי האימפריה הביזנטית דורגה מצרים בתור הכוח הימי החזק ביותר בים התיכון. עוד בטרם הסתיימו מסעי הצלב הושמד הצי המצרי לחלוטין ואיבד את ההגמוניה שלו בים התיכון.
המאבק על השליטה בים התיכון > ירידת כוחם של הפאטימים

רק מעט נותר מכוחה הימי של המדינה: בשנת 1152 השיטה השושלת הפאטימית (שקדמה לשושלת האיובית) באגן הים התיכון ציר התקפי של שבעים נושאות מפרש, ואילו בשנת 1155 נותרו אניות מועטות עם צוותים המחופשים לצלבנים.
בתוך האירועים האלה, הוביל צלאח א-דין למצב חדש ופיתח את הצי המלחמתי. ניתן לחלק את מהלך האירועים לשלושה פרקי זמן עיקריים:
שנות המשבר, שנמשכו מעלייתו של צלאח א-דין לשלטון ב-1169 ועד לשנת 1179.
המתקפה הגדולה (1179–1187) שנת המבצעים הצבאיים המוצלחים ביותר של הצי המצרי נגד כלי השייט של הצלבנים.
האסון – שנבע מההתפתחויות מהותיות בצי המלחמתי בתקופה 1187–1191 ובמיוחד בגלל ההשפעה של מסע הצלב השלישי (1189–1191).
המאבק על השליטה בים התיכון > המלחמה בים בתקופתו של צלאח א-דין

מבחינת הרקע המשפחתי שלו, עולה כי צלאח א-דין לא חונך על מסורות ימיות. עם זאת מסעות הקרב שלו במצרים הדגימו בפניו את החשיבות של הגנה ימית ושל תמיכה ימית במלחמה באזורי החוף. לקח מר במיוחד היה המצור על אלכסנדריה בשנת 1167.
היה ברור לו שאסטרטגיה מלחמתית נגד הצלבנים במצרים מחייבת כוחות ימיים חזקים. מצד שני לצלבנים היה חשוב למגר את הצי האיובי בעודו באבו.
במשך שש שנים (1167 – 1173) הצליח צבאו של צלאח א-דין לסכל מתקפות של ציים ביזנטיים ונורמנדיים שאף ניסו לחדור למצרים דרך הנילוס.
המאבק על השליטה בים התיכון > בנייה מחדש של הצי האיובי במצרים

הקיסר הביזנטי בקיץ של שנת 1177 תכנן ביחד עם הצלבנים בממלכת ירושלים עוד כיבוש והפנה את ציו נגד צלאח א-דין. אך בינתיים תהליך הבנייה מחדש של הצי המצרי עבר בלי הפרעה. באביב 1179 הצי המצרי היה מוכן לפעולה. מספר הספינות המדווח הכפיל את עצמו באותה שנה. אם מביאים בחשבון שבעקבות האסון הצי של השושלת הפאטימית שקדמה לשושלת האיובית לא עלה על 75 אניות קרב הרי נראה כי בשנת 1179 הצלח הצי המצרי להחזיר לעצמו את כוחו המבצעי הקודם.
צלאח א-דין היה נחוש בדעתו להשיב את הצי המצרי לגדולתו, והוא התקדם בשאיפותיו בדרך הדרגתית ושיטתית.
לאחר שקבע צלאח א-דין משכורות לספניו והעלה את שכרם הוא התחיל לצבור חומרי בנייה. הוא סיכם על חוזים מסחריים עם מדינות סחר באיטליה העניק להם זכויות יתר וזיכיונות בתנאי שהם יספקו לו ברזל, קורות עץ ושעווה.