stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל רוטרדם
מאפייני הנמל

מהלקוחות הבולטים בנמל רוטרדם הן התעשיות הפטרוכימיות, בנוסף מהווה הטיפול בסחורות משא במעבר, בעיקר במכולות, ענף חשוב. הנמל משמש נקודת מעבר מרכזית לסחורות בצובר ולסחורות ארוזות העושות דרכן בין יבשת אירופה לבין יעדים שונים בעולם. מרוטרדם מועברות סחורות לתוך יבשת אירופה באמצעות אוניות, דוברות נהר, רכבות או משאיות. מאז שנת 2007 פועל בין נמל רוטרדם לגרמניה קו רכבות משא מהירות (Betuweroute), על מסילה כפולה. ממערב לעיר רוטרדם פועלים בתי זיקוק גדולים אשר אספקת הנפט אליהם מגיעה במכליות נפט.
רציף EECV בנמל מאפשר גישה לאוניות בעלות שוקע של 24 מטר. מה שהופך אותו, לצד נמל פונטה דה מדירה (Ponta da Madeira) בברזיל, לאחד משני הנמלים היחידים בעולם שמאפשרים את עגינת ה-MS Ore Brasil, אוניית הצובר הגדולה בעולם, גם כאשר היא עמוסה. האונייה המובילה עפרות ברזל בין ברזיל לרוטרדם, מגיעה לנמל עמוסה עם שוקע של 23 מטר, במסלולה היא עוברת בים הצפוני בתעלה שאורכה 57 ק"מ (Eurogeul) אשר נחפרה במיוחד לאפשר גישה לנמל רוטרדם לאוניות עם שוקע גדול מ-20 מטר.
רבות מפעולות ההעמסה והפריקה בנמל המכולות ברוטרדם נעשות באופן אוטומטי, על ידי רובוטים. משאיות רובוטיות מיוחדות הן שמעבירות את המכולות לנקודות ההעמסה, או האחסנה, כשהן מונחות ברשת מגנטית שהונחה מתחת לפני הקרקע.
מפת הנמל

מפת נמל רוטרדם
סופרנובה G1.9+0.3

| --- | --- |
תמונה של  שארית הסופרנובה כפי שצולמה על ידי טלסקופ החלל צ'נדרה
תמונה של  שארית הסופרנובה כפי שצולמה על ידי טלסקופ החלל צ'נדרה
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קשת (על הגבול עם נושא הנחש)
 תאריך גילוי:  1985
 עלייה ישרה:  17ʰ 48ᵐ 45.4ˢ
 נטייה:  ‏06″ ‏10′ ‏27°‏-
 מאפיינים פיזיים
 מרחק:  25,000  שנות אור 7,664.95  פארסק
 קוטר:  1.3 שנות אור
G1.9+0.3 היא שארית הסופרנובה המוכרת הצעירה ביותר (מנקודת מבט של צופה מכדור הארץ) בגלקסיית שביל החלב. שארית הסופרנובה התגלתה לאחרונה על ידי שילוב נתונים מטלסקופ החלל צ'נדרה ומהמערך הגדול מאוד (VLA). מעריכים כי הקרינה מהסופרנובה הגיעה לכדור הארץ בערך בשנת 1868, כאשר העצם עצמו נמצא במרחק של כ-25,000 שנות אור מאיתנו. קודם לגילוי זה, שארית הסופרנובה הצעירה ביותר הייתה קסיופאה A, אשר הקרינה ממנה הגיעה לכדור הארץ בסביבות שנת 1667.
גילוי

G1.9+0.3 נצפתה לראשונה ב-1985, כמקור רדיו בהיר בתוך גלקסיית שביל החלב, באמצעות המערך הגדול מאוד (VLA). ב-2007 צולם המקור, שנחשד להיות שריד סופרנובה, על ידי טלסקופ החלל צ'נדרה והתוצאות הושוו לצילומים מ-1985. הבדלי הגודל אפשרו לאסטרונומים לחשב כי הסופרנובה ארעה סביב שנת 1868. ב-2008, תצפיות נוספות בעזרת ה-VLA אישרו כי שרידי הסופרנובה ממשיכים להתפשט במהירות גבוהה ואיפשרו לחשב את המהירות - כ-56 מיליון קמ"ש - 5% ממהירות האור.
אירוע הסופרנובה עצמו לא תועד על ידי אסטרונומים בזמן התרחשותו, מכיוון שהיא ממוקמת קרוב למרכז הגלקסיה ומוסתרת על ידי ענני אבק. רק תחילת התצפיות בגלי רדיו ורנטגן אפשרו לאסטרונומים לעבור מכשול זה ולהתחיל לחקור את המתרחש במרכז הגלקסיה. הגילוי פורסם במאי 2008 במסיבת עיתונאים של נאס"א.
נונאטאק הריסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°32′00″S 96°02′00″W﻿ / ﻿72.5333°S 96.0333°W﻿ / -72.5333; -96.0333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק הריסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק הריסון
 
נונאטאק הריסון או נונאטאק האריסון (באנגלית: Harrison Nunatak) הוא נונאטאק מכוסה שלג בחלק הדרום-מזרחי של האי ת'רסטון, שבאנטארקטיקה, בפסגות פאונדרז, ברכס הריטג' שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק ממוקם 7 קילומטרים דרומית לקרחון סאבג'.
היסטוריה > גילוי הנונאטאק

הנונאטאק התגלה מן האוויר, בטיסת מסוק שהמריא מאוניית צי ארצות הברית Burton Island במסגרת משלחת החקר לים בלינגהאוזן של צי ארצות הברית, בפברואר 1960 (הקיץ האוסטרלי של שנת 1960).
היסטוריה > מקור השם

שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות האנטארקטיים.
הנונאטאק נקרא על שמו של הנרי ט. הריסון, הבן (Henry T. Harrison, Jr.), שהיה מטאורולוג במשלחתו של ריצ'רד בירד לחקר אנטארקטיקה, בין השנים 1928–1930.
לקריאה נוספת

• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th: 1987, , Cambridge, England, P 401
• A.M. GRUNO, D. V. Kent, I. W. D. Dalzeil, , JOURNAL OF GEOPHYSICAL RESEARCH, VOL. 96, NO. Bll, PAGES 17,935-17,954, OCTOBER 10, 1991
סטאף

ערך זה עוסק במקל הלהטוטנות סטאף. אם התכוונתם לאתר הסטף בהרי ירושלים, ראו .
נערה אוחזת בשני מקלות סטאף, מנזנר, 1943, צולם על ידי אנסל אדמס
סטאף שייך לאומנויות הלהטוטנות. הסטאף הוא מקל באורכים שונים שמסובבים אותו בעזרת הידיים, ולעיתים משתמשים בשני מקלות בו זמנית (מקל אחד בכל יד). ניתן להשתמש בכל דבר כסטאף, החל ממקל של מטאטא וכלה במקלות מיוחדים שעשויים מחומרים קלים אך עמידים. ישנם גם, מקלות שניתן להבעיר באש. ישנם מספר סוגי סטאף, כגון: קונטקט סטאף, דרגון סטאף וספינינג סטאף.
ראו גם

דוויל סטיק
להטוטנות עם אש
קרקס
סטאק (גאולוגיה)

האיש הזקן מהוי,
 אורקני, סקוטלנד
סטאק הוא תצורת קרקע גאולוגית המורכבת ממדרון תלול ולעיתים עמוד סלע אנכי או כמעט אנכי, הנמצא בתוך הים בקרבת החוף. סטאקים נוצרים כאשר חלק מהכף מתבלה, ומותיר אחריו איון.
סטאקים נוצרים גם כאשר קשתות טבעיות קורסות בגלל תהליכים על-קרקעיים וכבידה, והם עשויים לקרוס או להתפורר ולהותיר אחריהם אי קטן שיכול להיבלע בזמן גאות ושפל. הים תוקף מרווחים קטנים ופותח אותם, והמרווחים הללו גדלים בהדרגה והופכים למערות קטנות. כאשר המערה חוצה את המפרץ נוצרת קשת. בליה נוספת גורמת לקשת לקרוס, וקריסה זו גורמת ליצירתה של ערימת של סלעים קשיחים העומדים במרחק קטן מהחוף, וערימה זו היא הסטאק. כמו כן, סטאקים נוצרים בעיקר על צוקי קירטון בגלל ההתנגדות הנמוכה לבליה. צוקים העשויים מסלעים חלשים יותר כגון חרסית נוטים לקרוס במהירות רבה שאינה מאפשרת את יצירת הסטאק, ואילו סלעים קשים יותר כגון גרניט מתבלים בדרכים שונות.
הסטאקים מהווים במקרים רבים אתרי קינון חשובים עבור עופות ימיים. חלקם מפורסמים כאתרי טיפוס צוקים.
ראו גם

רייניסדראנגר
נוירופיברומטוזיס

| --- | --- |

 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1112001 
 MeSH:  D017253
 סיווגים
 ICD-11:  LD2D.1 
 
נוירופיברומטוזיס היא מחלה אוטוזומלית דומיננטית.
נוירופיברומטוזיס היא מחלה גנטית (אוטוזומלית דומיננטית) מסוג תסמונת נוירוקוטנאי, הנגרמת ממוטציה או מהיעדר העתק של הגן NF1 או NF2, כשבהתאם נחלקת המחלה לשני סוגים: NF1 או NF2. הראשונה קלה יותר ושכיחה יותר (מקרה 1 לכל 3,600 לידות לערך מול 1 לכל 32,000 לידות). במהלך המחלה ישנם גידולים של רקמת העצב (נוירופיברומות) העלולים לגרום לנזק רב כשהם לוחצים על העצבים עצמם ועל רקמות אחרות. הפרעה זו משפיעה על כלל התאים של מערכת העצבים (תאי שוואן, מלנוציטים, פיברובלסטים ממקור עצבי).
היסטוריה

ג'וזף מריק, "איש הפיל" הנודע, אובחן בעבר כסובל מאלפנטיאזיס או מנוירופיברומטוזיס מסוג 1. אולם, כיום סוברים כי מריק סבל מתסמונת נדירה הקרויה בשם תסמונת פרוטאוס. עם זאת, הסברה הקודמת הביאה לתפיסה המוטעית שלפיה מחלת איש הפיל ונוירופיברומטוזיס הן אותה מחלה.
אבחון ותסמינים

אבחון המחלה מתבצע בהימצאות של שניים מתוך שבעת הקריטריונים הבאים:
כתמי "café au lait" ("קפה בחלב"), כתמים חומים בגון קפה על העור. הקריטריון לאבחנה דורש לפחות שישה כתמים, אחד מהם מעל 5 מ"מ בילדים או 1.5 ס"מ במבוגרים. הכתמים נוטים להיות עגולים כשהם קטנים וסגלגלים כשגדולים יותר, והם מופיעים בשנים הראשונות לחיים.
גידולים שפירים על העור ברחבי הגוף – נוירופיברומות (יותר משתי נוירופיברומות, מופיעות לרוב בעשור השני לחיים או נירופיברומאה פלקסיפורמית אחת לפחות).
גידול סביב עצב הראייה בתוך העין (גליומה אופטית)
הופעת שתי המרטומות של הקשתית לפחות (גידול שפיר שבו מופיעה צמיחה יתרה של רקמה), מופיע בעיקר בעשור השני לחיים.
פגיעה בהתפתחות העצמות.
נמשים באזור בית השחי והמפשעה.
קרוב משפחה מדרגה ראשונה שחולה במחלה זו.
בנוסף ניתן לחפש הימצאות של סימנים במוח, שיכולים להימצא על ידי בדיקה מתאימה (טומוגרפיה ממוחשבת, דימות תהודה מגנטית) וכן סימנים תומכים.
באופן עקרוני מקובל לאבחן את המחלה עד גיל שש, אולם פעמים רבות יש אבחון מאוחר שלה – 35% מהחולים מאובחנים בגילאי העשרה שלהם.
גנטיקה

באופן כללי, שכיחות הפגיעה בגן היא 0.02%, כאשר מעל מחצית מהמקרים הם מוטציות חדשות. הגן למחלה זו הוא על כרומוזום 17q, ואחראי על הגן ליצירת נוירופיברין. החלבון נוירופיברומין, המקודד על ידי הגן, הוא חלבון מדכא סרטן. הוא בעל תפקיד בבקרה על מסלול ה-Ras קינאז. המחלה גורמת להיחלשת חלבון זה, ועל ידי כך לגידול מהיר ורדיקלי של תאי המערכת העצבית. המוטציות בגן זה הן הטרוגניות מאוד; יש רמות חומרה שונות של המחלה.
ניתן לזהות את המחלה עוד בינקות, ואף ניתן לבצע בדיקה גנטית באשר לגן NF1 ו-NF2 על מנת לבדוק אם המחלה נמצאת בגוף הפציינט. ניתן לבצע בישראל בדיקה לזיהוי המוטציה ל-NF1 והיא כלולה בסל הבריאות.
השפעות בריאותיות

המחלה עלולה לגרום לפגיעות בשלד כגון עקמת, קומה נמוכה וקשיי למידה, ובמקרים קשים לעיוות קשה של הגוף ואפילו למוות. במערכת העצבים עלול להיות חוסר קוגניטיבי, אפילפסיה ונטייה לגידולים קרניאליים. בעיניים עלולה להופיע גליומה אופטית והמרטומה של הקשתית. במערכת האנדוקרינית עלולה להיות התבגרות מוקדמת מהרגיל, וקיימת נטייה ליתר לחץ דם.
המחלה נחשבת חשוכת מרפא, אך רבים חיים אתה בשלום באופן א־סימפטומטי, כלומר ללא סימנים קליניים המפריעים לחיות חיים שלמים ואיכותיים.[דרוש מקור]
ילדים עם NF1 מאופיינים בפרופיל קוגניטיבי ייחודי הבא לידי ביטוי בירידה קלה באינטליגנציה הכללית, הפרעות קשב וריכוז, קשיים בתפקודים חזותיים ובתפקודים שפתיים. קשיים אלו מובילים לאיכות חיים נמוכה, בשל ההתמודדות עם תסכול, הערכה עצמית נמוכה, חרדה ודיכאון, וקושי להגיע להישגים בהשכלה ותעסוקה.
ביאורים

↑  מחלות נוירוקוטנאיות הן מחלות המערבות את העור ואת מערכת העצבים.
הערות שוליים

↑  עמוד המרפאה הנוירוקוטנאית באתר בית החולים הדסה עין כרם.
↑  חוזר מנהל הרפואה קוד J0801, אוגוסט 2012
1 2 3 4 5 6 7  נורופיברומטוזיס מסוג 1, באתר בית החולים שניידר.
↑  נוירופיברומטוזיס - בדיקות גנטיות לאיתור נשאות למחלה, באתר מחלות גנטיות.
↑  מתחם אפילפסיה, באתר camoni.co.il.
↑  Yafit Gilboa, Sara Rosenblum, Aviva Fattal-Valevski, Naomi Josman, Application of the International Classification of Functioning, Disability and Health in children with neurofibromatosis type 1: a review, Developmental Medicine & Child Neurology
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565624805171  BnF: cb122691025 (data)  GND: 4171581-0  LCCN: sh85091121  LNB: 000332744  NDL: 00577300  NKC: ph1078701 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ניקולאי מיכאילוב

ניקולאי בוריסלאבוב מיכאילוב (נולד ב-28 ביוני 1988) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית בעמדת השוער. אביו של מיכאילוב הוא בוריסלאב מיכאילוב, שיאן ההופעות בנבחרת בולגריה אחרי סטיליאן פטרוב, וסבו הוא ביסר מיכאילוב ששימש בעבר כיו"ר ההתאחדות לכדורגל בבולגריה.
קריירת מועדונים

מיכאילוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לבסקי סופיה. ב-15 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר הוא בן 17 בלבד בהפסד 1–2 נגד אוקזר במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. בקיץ 2006 עלה עם המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון. למרות זאת, מיכאילוב עשה שגיאות רבות במשחקים והוא לא היה כל כך פופולרי בקרב האוהדים, שטענו כי הוא משחק בגלל הקשרים של אביו.
ביוני 2007, היה סגור כבר בפיורנטינה אך בסופו של דבר חתם בליברפול ל-3 שנים עם אופציה ל-3 שנים נוספות. ב-14 ביולי 2007 התברר כי מיכאילוב לא הצליח להשיג אישור עבודה בפרמייר ליג, לכן הוא הושאל לטוונטה אנסחדה לעונה אחת. אף על פי שלא שיחק במדי טוונטה, החליטה הקבוצה בקיץ 2008 להאריך את תקופת ההשאלה שלו עד אוגוסט 2009. ב-27 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–4 נגד ארסנל במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, 3 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד רודה. ב-5 בפברואר 2010 חתם רשמית במועדון. בעונת 2010/2011 הוא ביסס את מקומו בהרכב הפותח של המועדון. הוא היה שותף לעונת השיא של המועדון באירופה מקום 3 בשלב הבתים של ליגת האלופות, שהוביל את המועדון לשלב ההצלבה של הליגה האירופית והמועדון הודח ברבע הגמר על ידי ויאריאל. ב-23 בדצמבר 2011 זכה בפרס "השחקן הבולגרי של השנה".
בקיץ 2013 חתם בהלאס ורונה.
לאחר עונה לא מוצלחת, בה לא זכה להופיע בליגה אף לא פעם אחת, חתם מיכאילוב במרסין אידמניורדו מליגת העל הטורקית בה שיחק שלוש עונות.
בקיץ 2017 חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. בנובמבר 2018 חזר לקבוצת נעוריו לבסקי סופיה.
קריירה בינלאומית

במאי 2006 מיכאילוב ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית הבכירה שלו בהפסד 1–5 נגד סקוטלנד במסגרת גביע קירין. אף על פי שהציג יכולת טובה במועדונים בהם שיחק, הוא שימש לרוב כשוער שני בנבחרת, אך בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014 הוא הצליח לבסס את מעמדו כשוער ראשון בנבחרת.
תארים

לבסקי סופיה
ליגת העל הבולגרית: 2005/2006, 2006/2007
הגביע הבולגרי: 2004/2005
הסופר קאפ הבולגרי: 2005
טוונטה
ליגת העל ההולנדית: 2009/2010
מגן יוהאן קרויף: 2010, 2011
הגביע ההולנדי: 2010/2011
אישיים
השחקן הבולגרי של השנה: 2011
שוער השנה בהולנד: 2011
מועדון סיירה

| --- | --- |


 תחום:  איכות הסביבה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מטה הארגון:  סן פרנסיסקו 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 מייסדים:  ג'ון מיור
 חברים:  1.4 מיליון (נכון ל-2013)
 מנכ"ל:  מייקל ברון
 עובדים:  ~500
 תקופת הפעילות:  1892–הווה (כ־132 שנים)
 http://sierraclub.org
 
מועדון סיירה (באנגלית: Sierra Club) הוא ארגון איכות סביבה שורשי בארצות הברית. הוא נוסד ב-28 במאי 1892 בסן פרנסיסקו על ידי חוקר הטבע ואיש שימור הטבע והסביבה הסקוטי ג'ון מיור, שהיה נשיאו הראשון של הארגון.
המועדון הוא אחד מארגוני השימור הגדולים ביותר בעולם, ועוסק כיום בשידול של פוליטיקאים לקידום מדיניות ירוקה. בין המטרות שמנסה המועדון לקדם: שימוש באנרגיה מתחדשת, מלחמה בהתחממות העולמית, והפסקת השימוש בפחם. המועדון ידוע בכך שהוא תומך בפוליטיקאים הקרובים לדעותיו, ובמקרים רבים מבקשים מועמדים בבחירות המקומיות את תמיכתו במועמדותם. הוא תומך בדרך כלל במועמדים ליברליים בבחירות.
למועדון סיירה מעל למיליון חברים בסניפים המפוזרים בכל רחבי ארצות הברית, ומועדון סיירה קנדה מסונף אליו. המועדון מאורגן הן ברמה הארצית והן ברמה המקומית. המועדון מחולק לסניפים גדולים המייצגים שטחים גאוגרפיים גדולים, שבחלקם עשרות אלפי חברים. סניפים אלו מחולקים לקבוצות אזוריות, לקבוצות לנושאים מיוחדים, לוועדות ול"כוחות משימה". בעוד פעילות רבה מתואמת ברמה המקומית, המועדון הוא ארגון מאוחד. החלטות שהתקבלו ברמה הארצית עדיפות על החלטות מקומיות.
בנוסף לפעילות הפוליטית מארגן מועדון סיירה פעילויות נופש בטבע, והיה בעבר הארגון הבולט ביותר בתחום טיפוס הרים וטיפוס מצוקים בארצות הברית. חברי מועדון סיירה היו חלוצים בפיתוח "המערכת העשרונית של יוסמיטי" של טיפוס, והיו אחראים במידה רבה להתפתחות המוקדמת של טיפוס סלעים. חלק ניכר מפעילות זו התרחשה ברכס סיירה נבדה שעל שמו קרוי המועדון. מועדון סיירה אינו קובע תקנים לטיפוס הרים, אך הוא מארגן מדי פעם לחברים קורסים לאזורי טבע בראשיתיים, טיולים, ומבצעי טיפוס הרים.
משימה

המשימה המוגדרת של מועדון סיירה היא: ”לחקור, ליהנות, ולהגן על מקומות הבר על פני כדור הארץ, לפעול ולקדם שימוש אחראי במשאבי כדור הארץ ובמערכות אקולוגיות שלו. לחנך ולגייס את האנושות להגן על איכות הסביבה הטבעית והאנושית ולשקם אותה, ולהשתמש בכל האמצעים החוקיים ליישם מטרות אלו”.
ארגון

מועדון סיירה מנוהל בידי דירקטוריון שבו חברים 15 מתנדבים. מדי שנה נבחרים חמישה חברי דירקטוריון לתקופה של שלוש שנים, וכל חברי המועדון זכאים להשתתף בבחירת חברי הדירקטוריון. הנשיא נבחר מדי שנה על ידי הדירקטוריון מבין חבריו והוא מקבל מלגה קטנה. המנהל הכללי אחראי לניהול הפעילות השוטפת של הארגון והוא מקבל משכורת מהארגון. ב-20 בינואר 2010 הודיע המועדון שהמנהל הכללי החדש שלו הוא מייקל ברון (Michael Brune), לשעבר מרשת הפעולה למען יערות הגשם (Rainforest Action Network). ברון החליף בתפקיד את קרל פופ (Carl Pope) שהמשיך בתפקיד היושב ראש עד שפרש בנובמבר 2011.
על מנת להצטרף למועדון נדרש כל חבר לתרום תרומה חודשית על פי בחירתו החל מסכום מינימלי. נכון ל-2013 היו במועדון 1.4 מיליון חברים. כל חברי המועדון משויכים לסניפים (בדרך כלל ברמת מדינה, למעט קליפורניה) ולקבוצות מקומיות. במדינת קליפורניה יש 14 סניפים. לטיפול בנושאים ספציפיים מוקמים יחידות, ועדות וכוחות משימה הפועלים ברמה הלאומית או המקומית. מדיניויות נקבעות ברמה הרלוונטית, אבל לכל נושא יש למועדון מדיניות אחת בלבד.
בנוסף לחברים הפועלים במועדון כמתנדבים יש לארגון כ-500 מקבלי שכר. מרביתם עובדים במטה הלאומי בסן פרנסיסקו, וחלקם עובדים במשרד השדולה בוושינגטון ובמספר משרדים אזוריים או ברמת מדינה.
כל החברים מקבלים את כתב העת המגזין סיירה, דו-ירחון מהודר המתאר את פעולות המועדון ושם דגש על נושאים שונים בתחום איכות הסביבה. כל סניף מדפיס עלון חדשות או לוח זמנים של פעילויות, וכך נוהגות גם קבוצות מקומיות רבות. למועדון סיירה יש גם תוכנית רדיו שבועית בת חצי שעה המכונה רדיו מועדון סיירה.
היסטוריה > הקמה

העיתונאי רוברט אנדרווד ג'ונסון (Robert Underwood Johnson) עבד יחד עם ג'ון מיור על מסע תעמולה מוצלח במטרה ליצור את הפארק הלאומי יוסמיטי על שטח גדול בהרבה מהפארק המדינתי שהוקם במקום ב-1864. מסע התעמולה זכה להצלחה, והפארק הוקם ב-1890, הפארק הלאומי השני אחרי הפארק הלאומי ילוסטון שהוקם ב-1872. כבר ב-1889 עודד ג'ונסון את מיור ליצור "אגודה" שתעזור להגן על רכס הרי הסיירה נבדה, ופגישות מקדימות נערכו על מנת לתכנן את הארגון. בין המשתתפים בשלב התכנון המוקדם היו האמן ויליאם קיית (William Keith‏; 1911-1838), הגאולוג ג'וזף לה קונטה (1901-1823) והאיכתיולוג דייוויד סטאר ג'ורדן (David Starr Jordan‏; 1931-1851).
במאי 1892 עזרה קבוצה של פרופסורים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאוניברסיטת סטנפורד למיור ולעורך הדין וורן אולני (Warren Olney) לייסד את הארגון החדש שהתבסס כמודל על הארגון הוותיק יותר, מועדון הרי האפלצ'ים שפעל במזרח ארצות הברית. 182 החברים הראשונים שהצטרפו לאמנת מועדון סיירה בחרו במיור לנשיא הארגון, משרה בה החזיק עד מותו ב-1914.
בין המטרות הראשונות של המועדון היו לכונן את הפארקים הלאומיים: גליישר והר ריינייר, לשכנע את בית הנבחרים של קליפורניה להעניק את עמק יוסמיטי לממשל הפדרלי של ארצות הברית, ולהציל את עצי הסקוויה שעל חופי קליפורניה.
מיור נלווה לנשיא תאודור רוזוולט בסיורו ביוסמיטי ב-1903, ושנתיים אחר כך העביר בית הנבחרים של קליפורניה את עמק יוסמיטי ואת חורשת מריפוסה (Mariposa Grove) לממשל הפדרלי.
היסטוריה > מחלוקת הץ' הצ'י

בעשור הראשון של המאה ה-20 היה מועדון סיירה מעורב במחלוקת המפורסמת שנתגלעה בין שומרי איכות הסביבה לבין אלו שתמכו בניהול משאבי הסביבה לגבי הקמת מאגר הץ' הצ'י (Hetch Hetchy Reservoir). העיר סן פרנסיסקו סבלה במשך שנים משירות גרוע שניתן על ידי חברת מים בבעלות פרטית שדרשה מחירים גבוהים. ראש העיר ג'יימס פילן (James D. Phelan) שאף להקים חברת מים בבעלות העירייה. הוא החיה תוכנית ישנה לסכור את עמק הץ' הצ'י. הקש ששבר את גב הגמל היה הכישלון של חברת המים הפרטית לספק מספיק מים על מנת להילחם בשריפות שהחריבו את רוב העיר בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906).
גיפורד פינצ'ו, שעמד בראשות שירות היערות של ארצות הברית שניהל אז את הפארקים הלאומיים, תמך בהקמת סכר הץ' הצ'י. מיור עתר לידידו הנשיא רוזוולט, שלא יכול היה להתחייב כנגד הסכר, בהתחשב בפופולריות של רעיון הסכר בקרב תושבי סן פרנסיסקו (במשאל עם שנערך ב-1908 היה רוב מכריע, מעל ל-85%, בעד הסכר וחברת מים עירונית). מיור ועורך הדין ויליאם אדוארד קולבי (William Edward Colby 1964-1875) החלו במערכת תעמולה כנגד הסכר כשהם זוכים לתמיכה של שומרי איכות הסביבה ממזרח המדינה. בבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1912 נבחר וודרו וילסון, בין השאר הודות לתמיכה מסיבית של תושבי סן פרנסיסקו שזכו לתומך בדרישתם בבית הלבן.
החוק להקמת סכר הץ' הצ'י עבר בקונגרס ב-1913, ובכך הפסיד מועדון סיירה בפעם הראשונה במאבק חשוב. כפעולת תגמול תמך המועדון ביצירת שירות הפארקים הלאומיים ב-1916, שהוציאה מידי שירות היערות את הפיקוח על הפארקים. כמנהל הראשון של השירות החדש נבחר סטיבן מאתר (Stephen Tyng Mather‏; 1930-1867), חבר המועדון משיקגו וממתנגדי סכר הץ' הצ'י.
היסטוריה > שנות ה-20, ה-30 וה-40

במהלך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פעל מועדון סיירה בעיקר כארגון שהעניק שירותי נופש ושירותים חברתיים לחברי המועדון, ארגן טיולים בטבע, שיפר שבילי הליכה, ובנה בקתות נופש בהרי הסיירה נבדה. פעילות שתדלנית כללה מאמץ ממושך להרחיב את הפארק הלאומי סקוויה (מטרה שהושגה ב-1926) ועבודה שנמשכה שלושה עשורים להגן ולשמר את הפארק הלאומי קינגס קניון (הוקם ב-1940). ההיסטוריון סטיבן פוקס ציין "בשנות ה-30 היו מרבית שלושת אלפים חברי המועדון רפובליקנים בגיל העמידה".
הניו דיל גרם לרבים משומרי איכות הסביבה להצטרף לדמוקרטים, ורבים מהדמוקרטים הצטרפו לשורות שומרי איכות הסביבה. בין המנהיגים שהחיו מחדש את מועדון סיירה לאחר מלחמת העולם השנייה היו עורכי הדין ריצ'רד לאונרד (Richard Manning Leonard‏; 1993-1908) ובסטור רובינזון (Bestor Robinson‏; 1987-1898), צלם הטבע אנסל אדמס ודייוויד ברואר (David Brower‏; 2000-1912), לעתיד מנכ"ל המועדון.
ברואר היה בן 21 כשפגש את אדמס בעת שטייל בשביל בהרי הסיירה נבדה ב-1933. אדמס נתן את חסותו לקבלת ברואר כחבר במועדון מאוחר יותר באותה שנה, והוא צורף למערכת כתב העת "עלון מועדון סיירה" (Sierra Club Bulletin) ב-1935. לאחר מלחמת העולם השנייה חזר ברואר למשרתו בהוצאה לאור של אוניברסיטת קליפורניה, ומונה לעורך הראשי של "עלון מועדון סיירה" ב-1946.
היסטוריה > ארגון לאומי

ב-1950 היו במועדון סיירה כ-7,000 חברים, מרביתם בחוף המערבי. באותה שנה הוקם הסניף האטלנטי של הארגון, הסניף הראשון מחוץ לגבולות קליפורניה. דירקטוריון פעיל שהורכב ממתנדבים הפעיל את הארגון, כשהוא נעזר בצוות פקידים מצומצם. ברואר מונה למנכ"ל הראשון ב-1952, והמועדון החל להשיג את ארגוני שימור הסביבה הגדולים דוגמת חברת אודובון הלאומית (National Audubon Society), הפדרציה הלאומית לחיות הבר (National Wildlife Federation), חברת אזורי הטבע הבראשיתי (The Wilderness Society) וליגת אייזק וולטון (Izaak Walton League) שהפעילו סגל מקצועי במשך שנים רבות.
בשנות ה-50 זכה מועדון סיירה לתהודה לאומית במאבקו כנגד צמד הסכרים המתוכננים על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית על הנהר גרין, היובל העיקרי של חלקו העליון של נהר הקולורדו: בפארק אקו (Echo Park) ובהר ספליט (Split Mountain). שני הסכרים היו עתידים להציף יותר מ-180 קילומטרים של קניונים באזור המונומנט הלאומי דינוזאור (Dinosaur National Monument) במדינת יוטה המוגן על ידי הממשל הפדרלי על פי החלטת נשיא ארצות הברית. ברואר הוביל את המאבק כשהוא נסמך על תמיכתם של ארגוני שימור הסביבה האחרים. הרקע של ברואר בעולם הדפוס הוכח כמכריע. בעזרת של המו"ל אלפרד קנופף (Alfred Abraham Knopf, Jr.‏ 2009-1918), הבעלים של הוצאת קנופף (כיום בבעלות רנדום האוס) ותומך נלהב בשימור הטבע, יצא לאור במהירות הספר "זהו דינוזאור" (This Is Dinosaur), שנערך על ידי הסופר וולאס סטגנר (Wallace Earle Stegner‏; 1993-1909) ובו פרקים שנכתבו על ידי ברואר, קנופף ואחרים ותמונות מהאתר. הספר נשלח לכל אחד מחברי הקונגרס בתוספת איור של עמק הץ' הצ'י המוריק לפני הקמת הסכר ותמונות עדכניות מחופו הבוצי המכוער. בעקבות פעילותם של שתדלני מועדון סיירה הוסר אתר פארק אקו מחוק מיזם אגירת מי נהר הקולורדו כפי שאושר ב-1956. ניצחונו של מועדון סיירה במאבק נגד סכר פארק אקו גרם להכפלת מספר החברים במועדון.
עם זאת, ההסרה הושגה תוך הסכמה של לשכת הטיוב שלא לבנות שני סכרים אלו בתנאי שתוכל להקים את הסכרים האחרים המוצעים במסגרת המיזם, בנקיק פליימינג (Flaming Gorge Dam) ובקניון גלן מבלי שתהיה התנגדות לסכרים אלו. בפועל תמכו ברואר ומועדון סיירה בהרחבת הסכר בקניון גלן על מנת להוסיף למאגר את המים שהיו אמורים להיות מאחורי הסכר בפארק אקו. הדבר היחיד ממנו חששו שוחרי איכות הסביבה לגבי סכר קניון גלן היה שגובה פני המים במאגר המתוכנן אמור היה להציף את המונומנט הלאומי ריינבו ברידג' (Rainbow Bridge National Monument). ברואר שלא טייל בקניון גלן קודם להסכם הפשרה, התחרט אחרי שביקר במקום כשעבודות הקמת הסכר כבר עמדו להסתיים ותיאר זאת "כשגיאה הגרועה ביותר של הקריירה שלי" ו"החטא הגדול ביותר שביצעתי".
ההדים מפרשת פארק אקו הפכו את מועדון סיירה לארגון שימור סביבה לאומי, ותומכי שימור הסביבה החלו ליטול יוזמה במאבקים בתוכניות פיתוח של אזורי הבר. החל מ-1949 ארגן המועדון יחד עם חברת אזורי הבר כנסים הדו-שנתיים בשם "כנס אזורי הטבע הבראשיתי" (Wilderness Conference) שהיו כוח מניע חשוב במסע התעמולה שהוביל לחקיקת חוק אזורי הטבע הבראשיתי (Wilderness Act) ב-1964.
היסטוריה > סדרת ספרים

ב-1960 יזם ברואר הוצאה לאור של סדרת ספרים בפורמט גדול שכותרתה "זו היא האדמה האמריקנית" (This Is the American Earth), וב-1962 סדרה נוספת שכותרתה "שימור העולם הוא באזורי הבר" (In Wildness Is the Preservation of the World) עם תמונות צבע מרהיבות מעשה ידיו של אליוט פורטר (Eliot Furness Porter‏; 1990-1901). ספרי מתנה מהודרים אלו שהודפסו באמצעות חטיבת ספרי מועדון סיירה, הכירו לציבור נרחב את מועדון סיירה. בארבע השנים הראשונות נמכרו כ-50,000 עותקים והמכירות עלו על 10 מיליון דולר. ברואר החל להדפיס שני כותרים חדשים בפורמט של ספרי מתנה כל שנה, אבל לא כולם זכו להצלחה של "שימור העולם". אף שהספרים היו הצלחה בכך שהביאו את מועדון סיירה ואת נושא שימור אזורי הבר לידיעת הציבור האמריקני, הם גרמו הפסד כספי לארגון, כ-60,000 דולר מדי שנה לאחר 1964. הניהול הכספי של הארגון הפך לנושא למחלוקת בין הדירקטוריון של הארגון לבין ברואר.