stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק ראוש
הערות שוליים

↑  Frederik Ruysch's Anatomical Dioramas.
↑  Kooijmans, L. (2004). De doodskunstenaar, de anatomische lessen van Frederik Ruysch. Amsterdam: Bert Bakker.
↑  "Hirschsprung Disease: Background, Pathophysiology, Epidemiology". 2017-01-08
1 2  Boer, Lucas; Radziun, Anna B.; Oostra, Roelof-Jan (2017). "Frederik Ruysch (1638–1731): Historical perspective and contemporary analysis of his teratological legacy". American Journal of Medical Genetics Part A. 173 (1): 16–41. doi:10.1002/ajmg.a.37663. PMC 5215407. PMID 27126916.
↑  Dohmen, J. (1982) Wetenschappelijke erediensten voor publiek. De anatomische lessen van Frederik Ruysch. In: 1632- 1982. 350 Jaar wetenschap in Amsterdam. Folia Civitatis, 9 januari 1982, nr. 19. p. 19.
↑  Israel, J.I (1995) The Dutch Republic: Its Rise, Greatness and Fall, 1477-1806, p. 907.
1 2  Hansen, Julie V. (December 1996). "Resurrecting Death: Anatomical Art in the Cabinet of Dr. Frederik Ruysch". The Art Bulletin. 78: 663–679.
↑  IJpma, Frank F.A.; Radziun, Anna; van Gulik, Thomas M. (September 2013). "'The anatomy lesson of Dr. Frederik Ruysch' of 1683, a milestone in knowledge about obstetrics". European Journal of Obstetrics & Gynecology and
↑  Knoeff, Rina (February 2015). "Touching anatomy: On the handling of preparations in the anatomical cabinets of Frederik Ruysch (1638–1731)". Studies in History and Philosophy of Science Part C: Studies in History and Philosophy of Biological and Biomedical Sciences. 49: 32–44.
↑  Kemp, Martin (1999). "Babes in bottles: the anatomical art of Frederik Ruysch". Nature. 399, no. 6731: 34.
↑  Driessen, J. (1996) Tsaar Peter de Grote en zijn Amsterdamse vrienden, p. 8.
↑  Driessen-Van het Reve, J.J. (2006) De Kunstkamera van Peter de Grote. De Hollandse inbreng, gereconstrueerd uit brieven van Albert Seba en Johann Daniel Schumacher uit de jaren 1711-1752. English summary, p. 338.
↑  Kapitel 6 Archived 2007-06-11 at the Wayback Machine.
↑  Fellows Details". Royal Society. Retrieved 10 May 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499090405171  PLWABN: 9810563944805606  BIBSYS: 2013800  BNE: XX1748037  BnF: cb135549974 (data)  Botanist: Ruysch  BPN: 11305580  CANTIC: a11515867  CiNii: DA14085023  DSI: 10437  GND: 11671235X  ISNI: 0000 0001 2095 6411  LCCN: n87885157  MGP: 112799  NKC: nlk20000091811  NLG: 243512  NTA: 069971986  RERO: 02-A003772834  RKD: 113097  SELIBR: 277400  SNAC: w6gz1rmc  SUDOC: 050821962  VcBA: 495/75570  VIAF: 14937238   WorldCat (עם VIAF): 14937238 
יאן ואן נאק, שעור באנטומיה של פרדריק ראוש, 1683
בנוצו גוצולי

| --- | --- |

דיוקן עצמי מתוך פרסקו תהלוכת האמגושים
 לידה:  1420 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  4 באוקטובר 1497 (בגיל 77 בערך) פיסטויה, איטליה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  הרנסאנס האיטלקי 
 הושפע על ידי:  פרה אנג'ליקו 
 יצירות ידועות:  Triumph of St. Thomas Aquinas, Deposition of Christ, קפלת האמגושים 
 צאצאים:  Alesso di Benozzo 
 
בנוצו גוצולי (באיטלקית: Benozzo Gozzoli; ‏ 1420, רפובליקת פירנצה – 1497, פיסטויה) היה צייר רנסאנס מוקדם במאה ה-15 תלמיד של פרה אנג'ליקו, הידוע בציורי קיר בטכניקת הפרסקו בקפלת האמגושים בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי העשירים בצבעים ובפרטים של נופים ואנשים, היה פעיל בעיקר בטוסקנה ויצר גם באומבריה וברומא.
בציורי קפלת האמגושים (אנ') בעיקר בתהלוכת האמגוש הצעיר משלב גוצולי דיוקנאות של בני תקופתו כמו בני משפחת מדיצ'י רכובים על סוסים ולבושים בפאר ובמיטב מחלצותיהם השמורים למלכים ופמליתם, בין הדיוקנאות הרבים בתוך השיירה הוא משלב גם דיוקן עצמי.
השיירה עוברת כשברקע נופים קסומים ופסטורלים הנקרים בדרכם כמו ציידים במרדף אחר צייד, טירות ועצים מלבלבים, שילוב של מציאות ודמיון, החיבור בין משפחת הבנקאים מזמינת העבודה (פיירו די קוזימו דה מדיצ'י (אנ')) והאמן, מרחיבה את מנעד הנושאים ופורצת דרך בעבודתו של גוצולי ובאמנות הציור.
עזר ללורנצו גיברטי במלאכת יצירת שער גן העדן.
עד שנת 1463 עבד גוצולי בסן ג'ימיניאנו על 17 סצנות מחייו של אוגוסטינוס במקהלת סנט אגוסטינו ועל פרסקו של סבסטיאן הקדוש (1464). בין 1469 ל־1485 הוא צייר את היצירה הרחבה ביותר שלו, סדרה של 25 ציורי קיר של סצנות מהברית הישנה עבור קמפו סנטו (בית הקברות), בפיזה.
הביוגרפיה של גוצולי נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
גלריה

תהלוכת האמגוש הצעיר בקפלת האמגושים בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי
תהלוכת האמגוש הבוגר בקפלת האמגושים בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי
תהלוכת האמגוש הקשיש בקפלת האמגושים בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי
בקפלת האמגושים בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי
בית הספר של תאגסטה - סצנה מחייו של אוגוסטינוס בכנסיית סנט אוגוסטין בסן ג'ימיניאנו
סצנה מחיו של פרנציסקוס מאסיזי בעיירה מונטה פאלקו
סבסטיאן הקדוש בדואומו של סן ג'ימיניאנו
המפגש ליד שער הזהב במוזיאון בנוצו גוצולי בקסטלפיורנטינו
הבציר והשכרות של נוח בקמפו סנטו
בניית מגדל בבל בקמפו סנטו
מהפכת סדום ועמורה בקמפו סנטו
סיפור הגר ואברהם בקמפו סנטו
העתק של סיפור יצחק ורבקה מקמפו סנטו
העתק חתונת יעקב ורחל מקמפו סנטו ברייקסמוזיאום
לקריאה נוספת

Cole Ahl, Diane, Benozzo Gozzoli, Yale University Press; 1st Edition, 1996.‏ ISBN 978-0300066999
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Benozzo Gozzoli, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278238505171  PLWABN: 9810629176905606  BnF: cb14974979f (data)  CiNii: DA07040794  GND: 118696831  ICCU: RAVV022861  ISNI: 0000 0001 1569 9529  KulturNav: b2b90201-b849-4ae8-956b-289e36d7f3b4  LCCN: n50059011  LNB: 000144575  NDL: 00511988  NKC: xx0020575  NLA: 35732289  NTA: 070514275  RKD: 33115  SELIBR: 315944  SNAC: w68d8k7n  SUDOC: 033238251  Trove: 1062371  ULAN: 500000246  VcBA: 495/4258  VIAF: 49498139   WorldCat (עם VIAF): 49498139
אלברט אקהאוט

| --- | --- |
 לידה:  1610 חרונינגן, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  1666 (בגיל 56 בערך) חרונינגן, הרפובליקה ההולנדית 
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית 
 
פירות טרופיים בברזיל, צייר אקהאוט 1641
אלברט אקהאוט (Albert Eckhout; ‏1616 – 1665) היה צייר בתור הזהב של הציור ההולנדי של דיוקנאות ודומם. רוב העבודות המיוחסות לו אינן חתומות. הוא היה בין האמנים האירופאים הראשונים שציירו סצנות מהעולם החדש. הוא היה בפמליית המושל הכללי ההולנדי בברזיל, יוהאן מאוריץ, נסיך נסאו-זיגן, שלקח אותו ואת הצייר הצרפתי פרנס פוסט לברזיל ההולנדית כדי שיוכלו לתעד את הנוף, התושבים, החי והצומח של המדינה.  אקהאוט מפורסם גם בזכות ציורי טבע דומם של פירות וירקות ברזילאים. ציוריו נועדו לקישוט בתים.
ביוגרפיה

אלברט אקהאוט היה בנם של אלברט אקהאוט ומרין רולף, נולד בחרונינגן, אך הכשרתו כאמן וכקריירה המוקדמת אינם ידועים.
יצירות

אקהאוט התרכז באנשים, בצמחים ובעלי החיים באזור כשהגיע לברזיל ההולנדית. הוא צייר שמונה תמונות אתנוגרפיים בגודל טבעי של תושבי ברזיל, שנים עשר של טבע דומם, וכמות גדולה של תמונות ילידים רוקדים. עבודות אתנוגרפיות אלה, שנעשו בין 1641 ל-1643 עבור מאוריץ, הועברו לאחר מכן לבן דודו של מאוריץ, המלך פרדריק השלישי מדנמרק, והן נשארו בקופנהגן עד היום. עבודותיו אמורות להיות התמונות הריאליסטיות הראשונות של שבטים ילידים בברזיל. אלכסנדר פון הומבולדט ראה את הציורים בשנת 1827, וכך גם הקיסר הברזילאי דום פדרו השני בשנת 1876, שניהם שיבחו את העבודות.
יצירות > אנשי הטאפויה

כשצייר את בני הטאפויה, מטרתו הייתה לדייק ככל האפשר על ידי הכללת צמחים שונים ברקע, כמו גם בעלי חיים מקומיים וזוחלים בקדמת התמונה. אחת היצירות האתנוגרפיות שלו היא אישה טאפואנית קניבלית העומדת ברוגע, אוחזת ביד אנושית כסל שלה, וכן ברגל אנושית. הסצנה משקפת את הסטראוטיפ האירופי של ילידים שנהגו בקניבליזם. דימויו של אקהאוט את אשת הטאפויה מופיע בעוד אחד מציוריו, "ריקוד טאפויה", המייצג ריקוד שביצעו שמונה אינדיאנים משבט הטאפויה, עם סגנון השיער האופייני להם, כובעיהם וחניתותיהם. הם נראים כמתכוננים לעימות עם אויב. תמונות אלה תאמו את הדימוי הסטריאוטיפי של האירופאים את הברזילאים הילידים.
יצירות > אפריקאים

ציוריו של אקהאוט של גבר ונשים האפריקאיים המנהלים סחר, ויוצרים ברית פוליטית עם המושל מאוריץ בחצר ביתו. ציורים אלה קשורים לאזור באפריקה בו זכו ההולנדים במספר הגדול ביותר של קשרים מסחריים במהלך המאה השבע-עשרה, גינאה ואנגולה. במהלך תקופה זו הקימו מרכזים של חברת הודו המערבית ההולנדית, וכן מבצרים בשני אזורים אלה בחוף מערב אפריקה. זאת מכיוון שההולנדים היו זקוקים למקור אמין של כוח אדם אפריקאי לעבודות במטעי הסוכר הברזילאים שלהם.
בציורו את האישה השחורה רואים דמות הניצבת ליד החוף ומחזיקה סלסלה עם פרי עץ פפאיה. דייגים מצוירים לאורך קו החוף, וספינות באופק. האישה חובשת כובע עם נוצות טווס ומכשיר לבן קטן, תחוב לאבנת במותניה. הילד העירום לצידה הוא ככל הנראה בנה, אם כי גוון העור של הילד הוא בהיר יותר מצבע העור של האישה. השרשראות הכפולות של הפנינים הלבנות וחרוזי האלמוגים האדומים שמתעקלים סביב צווארה חושפים את שדיה. הדגש על דימוי זה של מיניות, ופוריות מקבל חיזוק על ידי הסלסלה שלה העולה על גדותיה בשל הפרי הטרופי.
כשמסתכלים על דימויו של אקהאוט על הגבר השחור, כוחו של האדם ועוצמתו מודגשים על ידי המראה השרירי שלו והצורה הפאלית של עץ הדקל משמאלו. האיש אוחז בחרב טקסית המעוטרת בקליפה ורודה גדולה. לרגליו מונח ניב של פיל על האדמה. פריט הלבוש היחיד של האיש הזה, בדומה לדמותה של האישה האפריקאית, הוא חתיכת בד עם פסים כחול לבן העוטף את מותניו.
יצירות > המולטים

עד המאה השש עשרה, המונח מולטים (mulatto ) שימש בפורטוגל, ספרד, וברחבי הקולוניאליות שלהן, כדי לסווג אנשים שונים, לעיתים קרובות עבדים ואלה בעלי רקע גזעי מעורב, על בסיס צבע עורם.
בתמונתו של אקהאוט האיש המולטי זוקף את נשקו כשהוא ניצב בתנוחה של שלושה רבעים מול הצופה. אקהאוט הציב את האיש בסביבה חופית מול שמיים אפורים מעוננים עם שלוש אוניות אירופאיות הנראות באופק. האיש עומד על האדמה החולית, ממוסגר בשדה קני סוכר גבוה מימין ועץ פפאיה גדול משמאל. עורו בצבע חום בהיר, בהיר בהרבה מציוריו של אקהאוט את הילידים והאפריקאים. ההילה הבלתי נשלטת של שיער מקורזל וחום כהה צומחת מתוך ראשו כאשר עיניו החומות הבהירות מביטות אל הצופה בצורה בטוחה.
יצירות > ממלוקה

המושג mameluco הוא מונח שמשתמשים בו מעט מאוד בברזיל, אך כמו המולטים ניתן לייחס את מקורותיו לפורטוגזים במאה השש עשרה, לאחר הקמתם של המאחז הקולוניאלי בברזיל. הייצוג הראשון של ממלוקו הוא בגרסתו של דה בריי לתיאורו של הנס סטאדן את ברזיל.
בציורו של אקהאוט אשת ממלוקה שהוא צייר היא דמות חצי ברזילאית וחצי אירופאית אוחזת בסל. בתיאורו של אקהאוט נראית האשה בשמלה לבנה ואוחזת סל פרחים ביד אחת. ידה השנייה מרימה את שמלתה כדי לחשוף חלק קטן מהרגל שלה. לציור הזה היבטים רבים שהיו אופייניים לציוריו האחרים של אקהאוט מתקופתו בברזיל. שני חזירונים לרגלי האישה מראים את התעניינותו בחיי הטבע של ברזיל. בנוסף, הפרחים שהיא נושאת ושפע הצומח סביבה הם הדרך של אקהאוט לייצג את הפוריות בברזיל, למשוך תשומת לב לפוטנציאל הגידולים המוצלח שם.
בציור - האישה עומדת ומביטה ישר כשהיא משחקת בעיני הצופה. השפתיים מופנות מעט כלפי מטה בקצוות בהנחה שהיא בקרוב תפרוץ בחיוך מזמין. היא מלאה בתכשיטים עם שרשרת ועגילים תואמים. את התכשיטים משלים הכובע הקטן והירוק שלה, המעוטר בפנינים ופריחת עץ תפוז. שמלתה הלבנה הפשוטה, אך עם זאת, מעט מקומטת. דימוי זה של הממלוקה מתייחס לפוריות המושבה ואף יין פירות הקשיו המשכר ביותר, המיוצר מדי שנה על ידי הקבוצה האתנית הזאת.
תערוכה

בשנת 2002, באמצעות מבצע שיקום גדול, הועברו כל הציורים הידועים של אקהאוט חזרה לברזיל. זו הפעם הראשונה שהם הוצגו במדינה בה הם נוצרו מאז תחילת שנות הארבעים של המאה ה-17. כותרת התערוכה הייתה אלברט אקהאוט volta ao Brasil 1644-2002 (אלברט אקהאוט חוזר לברזיל). התערוכה הוצגה במכון ריקרדו ברננד ברסיפה, מבנה שהוקם בעיר בה התגורר מאוריץ בעיצומה של הקריירה שלו. שמונה תמונות דומם בתערוכה זו נועדו להיראות מנקודת מבט נמוכה ונועדו להיות תלויים בגובה כקישוט. בתערוכה הנוכחית מעולם לא חשבו לתלות את הציורים כמרכיב דקורטיבי.
הערות שוליים

↑  Francis A. Dutra, "Albert Eckhout" in Encyclopedia of Latin American History and Culture, vol. 2, p. 430. New York: Charles Scribner's Sons 1996.
1 2  Buvelot, Quentin (2003). "Albert Eckhout. Recife, Brasília and São Paulo". The Burlington Magazine. 145 (1198): 59–62.
↑  Dutra, "Albert Eckhout", pp. 430-31.
1 2 3 4  Brienen, Rebecca Parker (2006). Visions of savage paradise : Albert Eckhout, court painter in colonial Dutch Brazil. Amsterdam: Amsterdam University Press
↑  Buono, Amy. "Interpretative ingredients: formulating art and natural history in early modern Brazil". proquest.com. Retrieved 2017-03-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346901505171  BnF: cb12245988j (data)  BPN: 76273745  DSI: 2351  GND: 118938215  ISNI: 0000 0000 9866 5297  LCCN: nr91010561  NTA: 072660201  RKD: 25427  SELIBR: 356933  SUDOC: 146161599  ULAN: 500019675  VIAF: 66521873   WorldCat (עם VIAF): 66521873 
אשה טפויה, קניבלית. ציור של אקהאוט 1641
אשה אפריקאית ובנה, 1641
גבר אפריקאי בברזיל, ציור של אקהאוט 1641
דמות מולטי בברזיל, צייר אקהאוט 1641
אשה ממלוקה, בברזיל. ציור 1641
פיטר ואן בלומן

| --- | --- |
 לידה:  17 בינואר 1657 אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  6 במרץ 1720 (בגיל 63) אנטוורפן, ארצות השפלה האוסטריות 
 יצירות ידועות:  Italian Landscape, The riding school, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פיטר ואן בלומן, קרב פרשים, 1717
פיטר ואן בלומן (בהולנדית: Pieter van Bloemen, ידוע גם בשם סטנדארט; הוטבל 17 בינואר 1657 – 6 במרץ 1720) היה צייר פלמי. הוא היה צייר נוף מחונן וצייר גם בעלי חיים והצליח מאוד עם יצירותיו המתארות סצנות סוסים, בעלי חיים ושוק.
ביוגרפיה

פיטר ואן בלומן נולד באנטוורפן. הוא היה תלמידו של סיימון יוהנס ואן דוּ, על פי כמה היסטוריונים כבר מגיל 10. הוא הפך לחבר בגילדה המקומית סנט לוק בשנת 1674 בגיל 17. היו לו שני אחים צעירים שהיו גם הם ציירים: יאן פרנס ונורברט. בשלב מסוים הוא נסע לרומא. ייתכן בשנת 1674 או מאוחר יותר בשנת 1689. הוא היה בשנת 1684 בליון בחברת הציירים ההולנדים אדריאן ואן דר כבל וגיליס ווייניקס. אחיו יאן פרנס הצטרף אליו בליון.
דרך טורינו נסעו פיטר ויאן פרנס לרומא בשנת 1688 הם רשומים בקהילה של סנט' אנדרה דלה פראטה. בשנת 1690 הצטרף אליהם ברומא אחיהם הצייר השלישי נורברט. פיטר ויאן פרנס עשו כמה טיולים לנאפולי, סיציליה ומלטה. פיטר ויאן פרנס שיתפו פעולה גם בעבודותיהם, כאשר פיטר קיבל את תפקידו של צייר הדמויות ויאן פרנס צייר את הנוף.
פיטר הפך לחבר בבנטפוכלס (המקביל לארגון אמני הבמבוצ׳יאנטי) אגודה של אמנים הולנדים ופלמיים הפעילים ברומא. מקובל היה באגודה הזאת לתת לכל אחד מהחברים כינוי. כינויו של פיטר היה "סטנדארט" או באיטלקית "סטנדרדו". ההערכה היא כי ניתן לו הכינוי בהתייחס לנושאים שצייר באופן קבוע בתמונות מאירועים צבאיים.
פיטר חזר לאנטוורפן בשנת 1694 ונורברט עזב לאמסטרדם לפני 1724, בעוד יאן פרנס נשאר ברומא עד סוף ימיו.
פיטר הפך לדיקן הגילדה של סנט לוק באנטוורפן בשנת 1699.
הוא היה המורה של אחיו הצעירים יאן פרנס ונורברט וכן של פיטר ואן אקן ופרנס ואן אלטר.
הוא מת באנטוורפן.
יצירתו

ואן בלומן, היה צייר פורה. הוא היה במיטבו שצייר חיות, אם כי צייר גם מגוון רחב של סצנות נוף, ז'אנר, סוסים, צבא והיסטוריה. הוא המשיך את המסורת של החוג הבמבוציאנטי ואיטליזציה בציורי נוף של הקמפאניה הרומית המייצגים פונדקים, חורבות ובעלי חיים. חלק מציוריו משתייכים גם הם למסורת של 'הבמבוצ'אנטי' - קבוצה של אמנים הולנדים ופלמיים בעיקר הפעילים ברומא שיצירותיהם הקטנות תארו נושאים איזוטרים.
הוא היה ידוע במיוחד בזכות ציורי קבוצות בעלי חיים, אותם הציב בדרך כלל בקדמת היצירות שלו ולכן נראה כמרכז העניין העיקרי שלו.[6] מאפיינים מיוחדים בסגנונו היו תיאורו של קבוצות בעלי חיים כ"טבע- דומם" בנופים פתוחים ואיטלקיים המכילים כמה אנדרטאות עתיקות כדי להעביר את האווירה 'הרומית'. כמו כן עשה שימוש בצבעוניות רבה בתלבושות של הדמויות, כדי לעמידן בניגוד לצבעים האפרפרים והשחומים הקודרים יותר של העדרים והחורבות.
בגלל המיומנות המיוחדת שלו בציור סוסים, הוא הוזמן לעיתים קרובות לשתף פעולה ביצירותיהם של אמנים מקומיים אחרים. דוגמה לכך היא שיתוף הפעולה שלו עם בלתסאר ואן דן בושה על דיוקן הכולל סצנת קרב שנעשתה עבור הדוכס ממרלבורו כשביקר באנטוורפן לאחר קרב ראמיאי בשנת 1706. ואן דן בושה צייר את הדיוקן בעוד פיטר ואן בלומן צייר את הסוסים. היצירה ידועה כעת רק באמצעות העותק שצייר פיטר ואן בלומן בעצמו.
הוא גם עשה רישומים רבים המייצגים בעיקר נופים ורישומים של דמויות בעלי חיים.
הערות שוליים

1 2 3  Pieter van Bloemen at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
↑  Pieter van Bloemen at Hadrianus
1 2  Metropolitan Museum of Art, Flemish Paintings in the Metropolitan Museum of Art, p. 3-4
↑  Bloemen, Pieter van, "Plundering soldiers" at Jean Moust
↑  Hanns Gross, Rome in the Age of Enlightenment: The Post-Tridentine Syndrome and the Ancien Régime, Cambridge University Press, 22 Apr, 2004, p. 351
1 2  Italian Landscape with Cattle at the Victoria and Albert Museum
↑  Christine van Mulders and Alain Jacobs. "Bloemen, van." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 2 December 2014
↑  Edward Strachan, Roy Bolton, 'Russia & Europe in the Nineteenth Century', Sphinx Fine Art, 2008, p. 106-110
↑  The Duke of Marlborough and the Earl of Cadogan at Blenheim (Hochstadt) at Museums of the world
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555521605606  BnF: cb14959722q (data)  BPN: 46204527  GND: 1231261501  ISNI: 0000 0000 6659 8560  KulturNav: 01708878-330f-407a-a567-8622ac052e3c  LCCN: nr2001013793  NKC: xx0140173  RKD: 9136  SNAC: w6hq5fqd  SUDOC: 25319413X  ULAN: 500013733  VcBA: 495/160304  VIAF: 2740462   WorldCat (עם VIAF): 2740462 
פיטר ואן בלומן, הדוכס מלבורו בקרב בלנהיים, 1714
פיטר ואן בלאומן, פרש רוכב, מאחור.
הפיל הירוק

| --- | --- |

 בימוי:  Svetlana Baskova 
 הופק בידי:  Oleg Mavromatti, Svetlana Baskova 
 תסריט:  Svetlana Baskova 
 שחקנים ראשיים:  אנטולי אוסמולובסקי ולדימיר יפיפאנצב סרגיי פחומוב אלכסנדר מסלאייב 
 מוזיקה:  Pantera  איירון באטרפליי Atomic Rooster
 צילום:  Svetlana Baskova, Oleg Mavromatti 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  סופרנובה 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  1999 
 משך הקרנה:  86 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט ניצול, סרט ספלאטר, סרט אמנותי, סרט להט"בי 
 סרט הבא:  The Green Elephant 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפיל הירוק (ברוסית: Зелёный слоник) הוא סרט אימה ניצול פסיכדלי רוסי משנת 1999, בבימויה של סבטלנה בסקובה. הסרט הוקרן בבתי הקולנוע באופן מוגבל ברוסיה, מכיוון שהדימויים האלימים של הסרט ושפתו הגרפית גרמו לכך שלא ניתן היה להפיץ אותו כסרט מיינסטרים. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של רוטרדם בשנת 2005 והתוכנית העירה כי הסרט "דחוף עוד יותר בשל ההסלמה של המלחמה בצ'צ'ניה והפשע הגובר בתוככי הצבא הרוסי".
בסרט מככבים סרגיי פחומוב ו-ולדימיר יפיפאנצב, ועוקב אחר שני קצינים רוסים כלואים בתא כלא צבאי שחייבים להתמודד עם "בעיות חברתיות ופסיכולוגיות" בבידודם, דרך אכזריות ועינויים.
עלילה

שני גברים (שניהם קצינים זוטרים בצבא הסובייטי, בשנת 1986), המכונים "ברטישקה" (האח) ו"פויחוואשצ'יי" (המשוגע), מוחזקים בכלא צבאי. החדר שהם חולקים נראה כמו מרתף כהה עם צינור ביוב נוטף דרכו. אחד האסירים, "המשוגע", נראה הזוי ולא מפסיק לדבר. הוא מספר סיפורי עבר, שר את שיר הקרקס "הפיל הירוק", עושה שכיבות סמיכה, מעלה רעיונות מטורפים ואפילו מחקה אנפה בניסיון לעודד את חברו לתא "ברטישקה", מה שמוביל רק לכעס גדול יותר. הוא מקבל מכות אלימות מברטישקה הזועם, לפני שהוא מוצא מהתא על ידי הסוהר כדי לנקות קערת שירותים מלוכלכת בעזרת מזלג.
זמן מה לאחר מכן, לאחר שברטישקה נרדם, "המשוגע" עושה את צרכיו בצלחתם המשותפת לאכילה (מכנה אותה "לחם מתוק"), מורח צואה על בטנו וצורך חלק גדול ממנו. לאחר מכן הוא מציע צלחת עם הצואה לגבר השני מיד לאחר שהוא מתעורר, ומשגע אותו שוב. "המשוגע" אומר לו שהוא פשוט נותן לו אוכל לאכול יחד (מכיוון שלא ייתנו להם לאכול משהו), אך ברטישקה אומר לו בכעס לשטוף את עצמו במי הצינור המטפטפים ומאיים שהוא יהרוג אותו. הסוהר מגיע מהצעקות בתא, וגורר את ברטישקה הרותח החוצה לנקות את השירותים שוב. הקפטן מגיע לתא ומרצה ל"משוגע" על המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, ובמיוחד על שמותיהם ומספריהם של הספינות היפניות והאמריקאיות בפרל הארבור. הוא נוזף ב"משוגע" על תשובותיו הלא נכונות, ומורה לסוהר ללכת למזנון להכין כוס תה עבורו ועבור הקצין. הקפטן טועם ומעיר ש"יש לו טעם שתן", ושופך את תוכנו על ראשו של הסוהר. הוא מצווה לשמור על אחיזת הכוס בשיניים, ומורה לו ללכת ולהגיד לצוות המטבחים כי "תה מסוג זה לא ניתן לסבול, כלל." לאחר מכן הסוהר מכה את "המשוגע".
שתי הדמויות הראשיות נשלחו למרתף והושארו בבור, שם הקפטן משדל אותם למעשים משפילים שונים. הוא מוצא את הסוהר מרטיב במכנסיו, ומכה בשוט כדי לגרום לו לרקוד בזמן שהשניים נאלצים לשיר במהירות את שיר העם "יבלוצ'קו". ברטישקה נאבק לצאת מהבור, צורח ומתלהב מהנורמליות שלו, ואומר ל"משוגע" לתפוס חולדה בשבילו לאכול. הקפטן חוזר, ושואל את השניים על הצי היפני הצפוני.
הקפטן מאלץ את בקשותיו של ברטישקה למזון ומאלץ אותו לקיום יחסי מין אוראליים, דבר שברטישקה מתחנן ש"המשוגע" יקבל במקום זאת. לאחר מכן מכריח הקברניט את "המשוגע" לבצע מין אוראלי, תוך כדי מלמול שמות אוניות הובלה היפניות בפרל הארבור. מונע מטירוף זה, ברטישקה מכה את הקברניט בצינור, ונושך את פניו, לפני שהוא מבצע מעשה סדום וקורע את קנה הנשימה שלו. לאחר מכן הוא משחק עם קנה הנשימה של הקפטן המת כשהוא גורם ל"משוגע" המטורלל להכות אותו, מעמיד פנים שהוא חדק של פיל.
לאחר שהבין שרצח מישהו, ברטישקה מחליף את מדיו עם מדי "המשוגע" ומתאבד על ידי כריתת מפרקי ידיו. "המשוגע" מבכה אותו, בוכה לעזרה וממלמל על חוויותיו עם אמו. הסוהר מגיע למרתף מלא הדם, משתגע, מכריז על עצמו כאלוף-משנה ומבקש מ"משוגע" שילווה אותו כעד לחגיגות. הסוהר תולה את עצמו ונואם נאום, בעוד "המשוגע" דופק את כסאו, גורם לסוהר ליפול ולהיחנק מהחוט. לאחר מכן הוא מזלזל בגוויית הסוהר כשהוא קושר אותה עם החוט וקנה הנשימה של הקברניט. הוא משחק עם הגווייה, כשהוא ממשיך לשיר את "הפיל הירוק", לפני שהוא מתגלגל ונרדם.
בין סצנות ההרצאה והמרתף, הוצגו כמה סצנות בשחור-לבן על הסוהר בזמן שהוא אוכל את ארוחותיו ושותה. שם, הוא מתלונן על התנהלותם של "המשוגע" וברטישקה המשפיעים על יוקרת הצבא והוא מקלל את הקברניט בטענה שהוא יהפוך לאלוף-משנה. בקרדיטים מוצג הסוהר, מאלתר את מדיו כשהוא צורח ללא הרף "אני אלוף-משנה!".
שחקנים

סרגיי פחומוב בתפקיד המשוגע, הקצין הזוטר הראשון.
ולדימיר יפיפאנצב כברטישקה, הקצין הזוטר השני.
אלכסנדר מסלאייב כאלוף שנה, הסוהר.
אנטולי אוסמולובסקי כקפטן, ראש הכלא הצבאי.
אולג מאברומטי כקול הקפטן בפתיחת הסרט.
פסקול

פנטרה - "שחוט"
פנטרה - "השתמש בזרוע השלישית שלי"
איירון באטרפליי - "מיראז 'שלי"
אטומיק רוסטר - "שבע רחובות בודדים"
ביקורת

HorrorNews.net כתב ביקורת חיובית כללית לסרט, ובה נאמר כי "בסופו של דבר אנו מוצאים את עצמנו שואלים המון שאלות: על עצמנו, על הבמאי, על מסכי הטלוויזיה שלנו. מה בדיוק ראינו? מדוע האנשים האלה עשו את מה שראינו שהם עושים? מה כל זה אומר? אני לא יכול לענות על השאלות האלה, אבל אני יכול לומר לכם שזו חוויה שאני שמח שעברתי, ובהחלט הייתי מעוניין לבדוק יותר מהסרטים של סבטלנה בסקובה."
סרט זה נאסר להפצה בבלארוס.
סרט פולחן

הסרט צבר מעמד של סרט פולחן, בייחוד מאז 2010, בו ציטוטים מהסרט שימשו בשרתים מרובי משתתפים וטרולים באינטרנט. הוא גם הפך לנושא של קטעי וידאו שונים המיוצרים על ידי מעריצים ו-YouTube Poops.
אתחול

ב-5 בינואר 2017, פרסם ולדימיר יפיפאנצב בחשבון האינסטגרם שלו כי הוא החל לעבוד על גרסה מחודשת של הסרט, המכונה "מבצע ZS"‏ («Операция ZS»), בו הוא וסרגיי פחומוב ישובו לגלם את תפקידם.
הערות שוליים

↑  Sasz, Nele. ""Radical" Art in Russia, the 1990s and Beyond". ARTMargins. נבדק ב-19 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
1 2  "Green Elephant NN-2005". International Film Festival Rotterdam. 2009.
↑  Светлана Баскова «Клуб им. Дж. Рубина» (ארכיון)
↑  "Фильм зеленый слоник - кино не для всех | Зеленый слоник". אורכב מ-המקור ב-2013-03-13. נבדק ב-2013-02-15.
↑  "Film Review: The Green Elephant (1999)". HorrorNews.net. נבדק ב-19 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Интерфакс". נבדק ב-9 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Хартия'97". נבדק ב-9 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lurkmore". Lurkmore.to. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Life.ru". נבדק ב-9 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Российская газета". נבדק ב-9 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
סיימון יוהנס ואן דו

| --- | --- |
 לידה:  1630 אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  1677 (בגיל 47 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ציורי בארוק פלמיים 
 
סימון יוהנס ואן דו, נפילת שאול
סיימון יוהנס ואן דוּ (בהולנדית: Simon Johannes van Douw;‏ (בערך 1630 – אחרי 1677 לפני 1697)  היה צייר פלמי. עבודותיו נעות בין נופים לאיטליזציה, קרבות פרשים ועד מראות שוקי בקר וסצנות צייד. הוא עבד באנטוורפן, במידלבורג ורוטרדם.
ביוגרפיה

אין פרטים על מקום הולדתו של סיימון יוהנס ואן דו. ייתכן שהוא נולד באנטוורפן. לא ידוע אצל מי הוכשר כצייר. הוא הפך לחבר בגילדת סנט לוק באנטוורפן בשנת 1655. הוא התחתן עם יוהנה סולמאקרקר בשנת 1656. לא ברור אם היא הייתה קשורה לצייר הנוף יאן פרנס סולמקר. משנה זו היו לו גם תלמידים באנטוורפן.
ב־1 בנובמבר 1656 הוא היה חבר בגילדה במידלבורג. הוא היה פעיל שם עד ספטמבר 1657. משנת 1659 הוא תועד ברוטרדם. כאן הוא נקרא 'בורגר וצייר' כאשר היה מעורב במכירת בית בשנת 1666. הוא מתועד ברוטרדם עד שנת 1677. משנת 1666 הוא גם תועד באנטוורפן כך שנראה שהוא היה פעיל ברוטרדם ואנטוורפן בו זמנית. עבודתו האחרונה שתועדה היא משנת 1677. לא ידוע מתי או איפה נפטר.
בין תלמידיו פיטר ואן בלואמן וקרל פונטין.[3] בשנת 1664 הקים באנטוורפן בית ספר לציור סצנות קרב; בבית ספר זה היו מעורבים פיטר ואן בלואמן, פרנק וולק ופיטר ורפורטן.