stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן קיסר
הערות שוליים

↑  הרדאר, יהודה ובן קיסר מסבירים למה הם שונים לגמרי משימי ובן אל, באתר nana10‏, 17 באוקטובר 2017(הקישור אינו פעיל, 22.8.2021)
↑  BenKeysar (2016-07-29), מסיבה בחיפה - פרודיה פוקימון גו ♫ || Pokemon Go, נבדק ב-2017-11-03
↑  BenKeysar (2017-02-21), זהב - כל הלכלוך בחוץ, נבדק ב-2017-11-03
↑  BenKeysar (2017-10-01), Eve End Lear - Casanova (good aunt) | All the dirt out, נבדק ב-2017-11-03
↑  BenKeysar (2017-10-29), ספיישל 100K - כפתור כסף, נבדק ב-2017-11-03
↑  BenKeysar (2017-06-07), סטטיק ובן אל תבורי - טודו בום | קליפ מילולי, נבדק ב-2017-11-03
↑  בן קיסר x הוגה צ'אקה | Ben Keysar x Huga Chaka, נבדק ב-2021-03-11
רנה ריצ'רדס

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1934 (בת 90) ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  מחוז פוטנאם 
 גובה:  1.85 מטר
 יד חובטת:  שמאל
 פעילות כמקצוענית:  1977–1981 (כ־4 שנים)
 יחידים
 דירוג שיא:  20 (פברואר 1979)
 שיאי גראנד סלאם
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  יחידות: סיבוב שלישי (1979)   זוגות נשים: גמר (1977)   זוגות מעורבים: חצי גמר (1979)
 
רנה ריצ'רדס (באנגלית: Renée Richards, נולדה ב-19 באוגוסט 1934) היא אופתלמולוגית אמריקאית, סופרת, ושחקנית טניס מקצוענית לשעבר. בשנת 1975 עברה ריצ'רדס ניתוח להתאמה מגדרית. היא התפרסמה לאחר שבשנת 1976 אסרה עליה האגודה האמריקאית לטניס את ההשתתפות באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס כיוון שנולדה כזכר. היא ערערה לבית המשפט העליון של ניו יורק שפסק לטובתה שנה לאחר מכן, פסיקה שנודעה כציון דרך בתחום זכויות טרנסג'נדרים.
ביוגרפיה

ריצ'רדס נולדה בשם ריצ'רד רסקינד למשפחה יהודית בניו יורק וכאשר הייתה בת שש עברו הוריה לפורסט הילס. היא גדלה, לדבריה, כ"ילד יהודי טוב". מגיל צעיר היא הצטיינה בטניס, ודורגה במקום העשירי לנוער בשנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. היא הייתה הקפטן של קבוצת הטניס של בית הספר שלה (Horace Mann School) וזכתה בתארים שונים.
היא נרשמה ללימודים באוניברסיטת ייל, שם הרגישה לא בנוח עם יהדותה. היא שחקה במסגרת קבוצת הטניס של האוניברסיטה בתחילה לבד, ומאז שנת 1954 כקפטן הנבחרת. אחרי ייל התקבלה ריצ'רדס לבית ספר לרפואה של אוניברסיטת רוצ'סטר, ובהמשך התגייסה לצי האמריקני, שם הגיעה לדרגת לוטננט קומנדר (רס"ן). היא פיתחה קריירה בניתוח עיניים עם התמחות במקרים של פזילה. בשנת 1972 היא העפילה לגמר גביע הטניס לגברים מעל גיל 35.
מעבר מגדרי

באמצע שנות ה-60 טיילה ריצ'רדס באירופה כקרוס-דרסר, כאשר הייתה כוונה להיפגש בהמשך עם ז'ורז' בורו (Burou), גינקולוג מפורסם שפעל בקזבלנקה שבמרוקו, וזאת על מנת לעבור ניתוח להתאמה מגדרית. באמצע הטיול שינתה את דעתה, וחזרה כגבר לניו יורק שם נישאה לאישה והייתה אב לילד, ניקולס רסקין (כיום יוצר סרטים וסוחר מניות). ד"ר הארי בנג'מין הפנה אותה לאנדוקרינולוג רוברטו ק. גרנאטו (Granato) ובשנת 1975 היא עברה בהצלחה את הניתוח.
בשנת 1983, כתבה את האוטוביוגרפיה הראשונה שלה Serve: The Renée Richards Story שהיווה בסיס ליצירת הסרט הביוגרפי Second Serve (אנ') משנת 1986. בשנת 2007, כתבה את האוטוביוגרפיה השנייה שלה No Way Renee: The Second Half of My Notorious Life.
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
הערות שוליים

↑  Renée Richards Documentary Debuts at Tribeca Film Festival, TENNISPANORAMA, April 22, 2011
1 2  Renee Richards (9 בפברואר 2007). No Way Renee: The Second Half of My of My Notorious Life. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bob Wechsler. Day by day in Jewish sports history. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Jonny Geller. Yes, but is it good for the Jews?: a beginner's guide. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Noach Dzmura. Balancing on the Mechitza: Transgender in Jewish Community. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Richards, Renee, "Second Serve" (1983) New York : Stein and Day.
↑  The Second Half of My Life Talk of the Nation, February 8, 2007
↑  Jewish Women in America: A-L. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lindsay Parks Pieper (2012) Gender Regulation: Renée Richards Revisited, The International Journal of the History of Sport, 29:5, 675-690
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6721 9876  LCCN: n82131073  VIAF: 11198538   WorldCat (עם VIAF): 11198538
לינדזי וון

לינדזי קרולין קילדו-וון (באנגלית: Lindsey Caroline Kildow-Vonn; נולדה ב-18 באוקטובר 1984) היא גולשת אלפינית אמריקאית, אלופה אולימפית, אלופת עולם ו-4 פעמיים זכתה בגביע העולם הכללי (2008, 2009, 2010 ו-2012) שנייה בכל הזמנים.
וון זכתה ב-82 תחרויות בגביע העולמי (43 ירידה במורד, 28 ‏ סופר G ‏, 4 סלאלום ענק, 2 סלאלום, 5 משולב), זכתה ב-20 תארים בגביע העולם (גביע כדור בדולח), יותר מכל גולשת וגולש אחר בכל הזמנים, מהם 4 פעמים בגביע העולמי הכללי (2008 - 2010 ו-2012). היא זכתה 3 פעמים ב-3 תארים לעונה (2010, 2011, 2012), היא עלתה על דוכן המנצחות ב-137 תחרויות גביע העולמי והיא אחת משש גולשות בהיסטוריה שזכו בכל חמש תחרויות הגביע בעולמי.
בשנת 2010 זכתה וון בתואר ספורטאית השנה בעולם ובשנים 2009 ו-2010 זכתה בתואר ספורטאית השנה בארצות הברית.
ביוגרפיה

וון נולדה בשם לינדזי קרולין קילדו בסיינט פול שבמינסוטה. היא החלה לגלוש בסקי כבר בהיותה בת שנתיים. אביה, אלן קילדו, שהיה אלוף ארצות הברית לנוער בגיל 17 בשנת 1970 עד לפציעה בברכו בגיל 18, דחף אותה להצלחה בענף זה. בהמשך, היא התאמנה בהדרכתו של אריך סיילר.
בשנת 2023 פרשה וון לאחר שזכתה ב -82 תארים.
חייה האישיים

בשנת 2007, נישאה וון לתומס וון, גולש סקי אולימפי (מקום 9 באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)), אך הזוג הודיע שהחליט להתגרש בנובמבר 2011 והתגרש סופית ב-9 בינואר 2013.
ב-18 במרץ 2013 הודיעה וון שהיא יוצאת עם שחקן הגולף טייגר וודס, הזוג נפרד במאי 2015.
מנובמבר 2016 עד נובמבר 2017 הייתה בזוגיות עם קנאן סמית', עוזר מאמן ב-NFL.
דירוג עונה בגביע העולם

| עונה | גיל | כללי | סלאלום | סלאלום ענק | סופר G | גלישה במורד | משולב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | 17 | 93 | — | — | 35 | 41 | — |
| 2003 | 18 | 118 | — | — | — | 47 | — |
| 2004 | 19 | 30 | 38 | 45 | 26 | 14 | — |
| 2005 | 20 | 6 | 28 | 35 | 3 | 5 | 5 |
| 2006 | 21 | 5 | 9 | 49 | 4 | 2 | 3 |
| 2007 | 22 | 6 | 37 | — | 3 | 3 | 7 |
| 2008 | 23 | 1 | 32 | 13 | 6 | 1 | 2 |
| 2009 | 24 | 1 | 3 | 8 | 1 | 1 | 2 |
| 2010 | 25 | 1 | 14 | 28 | 1 | 1 | 1 |
| 2011 | 26 | 2 | 19 | 12 | 1 | 1 | 1 |
| 2012 | 27 | 1 | 20 | 2 | 1 | 1 | 1 |
| 2013 | 28 | 8 | — | 20 | 4 | 1 | — |
| 2014 | 29 | 68 | — | — | 25 | 36 | — |
| 2015 | 30 | 3 | — | — | 1 | 1 | — |
| 2016 | 31 | 2 | 43 | 18 | 3 | 1 | 5 |
| 2017 | 32 | 19 | — | — | 12 | 4 | — |
| 2018 | 33 | 10 | — | — | 9 | 2 | 10 |
הערות שוליים

↑   נדן פלדמן, מהר יותר, גבוה יותר – חולה יותר, באתר TheMarker‏, 17 בספטמבר 2024
↑  Elizabeth Leonard, Lindsey Vonn and Boyfriend Kenan Smith Split After a Year of Dating, People, November 07, 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810599145605606  GND: 1141397862  ISNI: 0000 0000 7785 4320  LCCN: n2010020491  NKC: osa2017967824  SUDOC: 202660079  VIAF: 120428271   WorldCat (עם VIAF): 120428271
אמירים (תוכנית מצטיינים במדעי הרוח)

| --- | --- |
סמל תוכנית אמיריםסמל תוכנית אמירים
 מוסד לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 פקולטה:  מדעי הרוח
 תעודת סיום:  תואר ראשון
 נושאי לימוד:  מדעי הרוח, שפה זרה,  כתיבה אקדמית
 היקף:  תואר ראשון דו-חוגי
 מלגה:  מלגת לימודים מלאה
 ראש התוכנית:  פרופ' אייל ג׳יניאו
 
תוכנית אמירים היא תוכנית תלת-שנתית לסטודנטים מצטיינים לתואר ראשון של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית, בהיקף של תואר דו-חוגי. התוכנית נלמדת בנוסף לתואר ראשון אחר בהיקף של תואר דו-חוגי לפחות. בתוכנית לומדים כ-25 סטודנטים כל שנה. התוכנית מיועדת לסטודנטים הצפויים להמשיך בלימודים לתארים מתקדמים, ונועדה להעניק להם כלים להצלחה בעולם האקדמי. את התוכנית הקימה ב-1989 פרופסור רות כ"ץ. ראש התוכנית עד 2024 היה פרופ' אייל ג'יניאו. כיום (2024) ראשת התוכנית היא פרופ' נורה בונה.
תוכנית הלימודים

הלימודים בתוכנית אמירים פרושים על פני שלוש שנים, וכוללים קורסים הבנויים במיוחד לתוכנית ומועברים על ידי מרצים מובילים מהאוניברסיטה העברית. הלימודים מתקיימים במתכונת מיוחדת הפתוחים רק לתלמידי התוכנית, ומועברים בקצב קריאה ולימוד גבוה בהרבה מהמקובל באוניברסיטה. קבוצת הלימוד הקטנה, המאפשרת לתלמידים לשאול שאלות ולהביע את דעתם, נועדה ליצור דיון פורה בין הסטודנטים - הבאים מתחומי לימוד שונים - למרצה. במהלך השיעורים נוכח מתרגל, לרוב בוגר התוכנית הלומד לתואר מתקדם, ועוזר למרצה בתחומים אדמיניסטרטיביים ואקדמיים. רוב השיעורים בתוכנית הם שיעורים מתחומים שונים במדעי הרוח, אולם לעיתים נלמדים שיעורים מתחומי מדעי החברה, מדעי הטבע ולעיתים אף מתחום המתמטיקה.
בסיום כל קורס נדרשים הסטודנטים להגיש עבודה מסכמת, הנדרשת לעמוד בסטנדרט גבוה בהרבה מהמקובל בלימודי התואר הראשון. חלק מן העבודות מורחבות להיקף של עבודות סמינריוניות, ולפחות אחת מהן מוגשת בשפה האנגלית.
המבנה המיוחד של תוכנית הלימודים, בו מושם דגש רב על כתיבה רהוטה ומנומקת, נועד להכין את הסטודנט להמשך דרכו כחוקר בתחום מדעי הרוח. בנוסף לתכנים הייחודיים של התוכנית, נדרש כל סטודנט המשתתף בהּ ללמוד שפה נוספת עד רמת מתקדמים, שמושגת בדרך כלל אחרי שנתיים של לימוד השפה באוניברסיטה.
תוכנית אמירים קיימת גם בבתי ספר יסודיים וחטיבת ביניים, כשהמטרות של התוכנית להעמיד בפני התלמידים המצטיינים אתגרים ומשימות המתאימים ליכולותיהם הגבוהות ולנטיותיהם האישיות.
ייחודה של התוכנית

ייחודה של תוכנית אמירים לעומת תוכניות לימודים אחרות באקדמיה הישראלית הוא במגוון הרחב במתכוון של נושאים הנלמדים בה. גישה זו באה על רקע מגמת ההתמחות וההתמקדות של מקצועות החקר האקדמיים, ונועדה להעניק לבוגר התוכנית זווית ראייה מחקרית רחבה. כך למשל, תלמיד לתואר מתקדם בהיסטוריה שלמד בתוכנית במסגרת לימודיו לתואר ראשון, מקבל כלים לניתוח תרבותי, ספרותי ופילוסופי שאינם נלמדים במסגרת תוכנית הלימודים הרגילה בהיסטוריה.
קבלה ומלגה

ההרשמה לתוכנית אמירים פתוחה למועמדים בעלי ציונים גבוהים מעל רף מסוים שהתקבלו ללימודי התואר הראשון באוניברסיטה העברית, או לסטודנטים שסיימו את שנת הלימודים הראשונה באוניברסיטה בהצטיינות. המועמדים לתוכנית מתבקשים לכתוב קטע טקסט קצר בו נדרשת הפגנה של רהיטות ויכולת ניתוח. לאחר מכן מזומן המועמד לוועדת קבלה הכוללת את סגל המרצים והמתרגלים של התוכנית. בוועדת הקבלה נדרש הסטודנט לענות על שאלות הנוגעות לקטע הכתיבה שהגיש ולנושאים כלליים אחרים. תשובת הוועדה נמסרת למועמד לקראת פתיחת שנת הלימודים.
כל הסטודנטים בתוכנית זכאים לפטור מלא משכר לימוד באוניברסיטה במשך שלוש שנות לימודיהם בתוכנית, שכולל הן את שכר הלימוד עבור קורסים בתוכנית והן את שכר הלימוד עבור הקורסים האחרים בתואר ראשון. בעבר קיבלו הסטודנטים בתוכנית מלגת קיום שנתית בסך 500 דולר.
מרצים ידועים בתוכנית

פרופ' ישראל אומן, חתן פרס נובל, לימד קורס בתורת המשחקים בשנת 2005
פרופ' אווה אילוז
ד"ר עמליה זיו
פרופ' אריאל הירשפלד
פרופ' רות פיין
פרופ׳ פולה פרדריקסן
פרופ׳ יובל נח הררי
פרופ׳ אלכסנדר יעקובסון
הערות שוליים

↑  אמירים תכנית הצטיינות | אודות, באתר האוניברסיטה העברית
↑  אתר תוכנית אמירים, נצפה ב-24.10.24
↑  אמירים תכנית הצטיינות | מסלול הלימודים, באתר האוניברסיטה העברית
מעוז עזריהו

| --- | --- |

 לידה:  ספטמבר 1955 (בן 69)
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, היסטוריה תרבותית
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הטכנית של ברלין
 מנחה לדוקטורט:  שולמית וולקוב
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה (1 ביולי 1998) 
 תרומות עיקריות
 הפוליטיקה של שִׁיוּם רחובות, תהליכי והליכי הנצחה בישראל ובגרמניה, היסטוריה תרבותית של העיר תל אביב ודימוייה בתרבות הישראלית
 
מעוז עזריהו (נולד בספטמבר 1955) הוא גאוגרף תרבותי, פרופסור מן המניין בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה באוניברסיטת חיפה, מכהן כראש מוסד הרצל לחקר הציונות. מחקריו מתמקדים בפוליטיקה של שיום רחובות, תהליכי הנצחה בישראל ובגרמניה, היסטוריה תרבותית של תל אביב ודימוייה בתרבות הישראלית.
ביוגרפיה

מעוז עזריהו נולד ברמת גן וגדל בנוה מונוסון, הוא למד בבית הספר תיכון עירוני ט' בתל אביב. במהלך שירותו הצבאי שימש כמורה למתמטיקה בתיכון צה"ל. מסלולו האקדמי החל בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1983 קיבל תואר מוסמך בבית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. עבודת המוסמך שלו דנה בסמלים של אחדות לאומית בגרמניה המזרחית, לאחריו שהה כתלמיד מחקר למשך שנתיים באוניברסיטה הטכנית של ברלין. עבודת הדוקטורט שכתב בהנחיית פרופ' שולמית וולקוב מבית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב חקרה סמלים פוליטיים במרחב הציבורי במזרח גרמניה תוך התמקדות בשינויים של שמות רחובות בברלין המזרחית. היא אושרה ב־1988. את הפוסט-דוקטורט עשה במכון פורטר לפואטיקה וסמיוטיקה, באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1991–1993 שימש כחוקר ראשי בפרויקט מחקר של המכון לחקר תודעה היסטורית באוניברסיטת תל אביב. עזריהו החל ללמד בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1993.
בשנת 2000 שימש כפרופסור אורח במכון ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. ב־2010 היה עמית בתוכנית שוסטרמן ללימודי ישראל באוניברסיטת ברנדייס. ב־2011 קיבל מינוי של פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה.
בין תפקידיו הציבוריים שימש כנציג האקדמיה במועצה המייעצת של מוזיאון הכנסת, חבר בוועדה המקצועית להקמת מוזיאון צבאי ממלכתי, חבר בוועדת השיפוט להקמת האנדרטה לניצחון הסובייטי במלחמת העולם השנייה בנתניה, חבר המועצה הציבורית של יד יצחק בן-צבי וחבר בחבר הנאמנים של קרן המרכז הגרמני לנכסי תרבות אבודים (גר'). כיום חבר בוועדת השיום של עיריית תל אביב -יפו.
עזריהו מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לבת.
מחקריו

תחומי המחקר של עזריהו עוסקים בסוגיות בגאוגרפיה התרבותית וההיסטורית של נופים ואתרים בישראל, ביחסי הגומלין בין דימויים, מיתוסים והבניית-מקום, בתפקודו של המרחב כמדיום נראטיבי, בהיסטוריה הפוליטית והתרבותית של הזיכרון הלאומי בישראל ובגרמניה, ובגאופוליטיקה של שיום מקומות ורחובות.
מחקריו > שיום רחובות וסמלים פוליטיים במרחב הציבורי במזרח גרמניה

מאמרו Street Names and Political Identity: The Case of East Berlin שהתפרסם בשנת 1986 נחשב לפורץ דרך בתחומו. הוא דן בהיסטוריה הפוליטית של שיום רחובות במזרח ברלין כביטוי של תופעה שלא נחקרה עד אז - הסבת שמות רחובות בתקופות של שינוי משטר. המאמר The Power of Commemorative Street Names
שהתפרסם ב־1996 הניח את היסודות למחקר הטופונימיה הביקורתית שבשנים האחרונות זוכה לפריחה בקרב חוקרים מדיסציפלינות שונות. ספרו הראשון של עזריהו Von Wilhelmplatz zu Thälmannplatz. Politische Symbole im Öffentlichen Leben der DDR 1945-1985 המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו נכתב ופורסם בגרמניה בעיצומם של התהליכים הפוליטיים לאיחודה מחדש של גרמניה.
מחקריו > פולחני מדינה – חגיגת העצמאות והנצחת הנופלים בישראל 1948–1956

ספר זה עוסק לראשונה בהיסטוריה הפוליטית והתרבותית של גיבוש דפוסים רשמיים של זהות לאומית במדינת ישראל, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בעיצוב חגיגות העצמאות וביסוס דפוסי הנצחת הנופלים במלחמת העצמאות בשנים הראשונות שלאחר הקמת מדינת ישראל. הספר מבוסס על חומרים ארכיוניים שלא נחשפו ועל דיווחים בעיתונות העברית, ודרכם מתחקה אחר הליכים של יצירת מסורות שיוצקות את המיתוס המכונן של מדינת ישראל בתבניות רשמיות של פולחני מדינה. חלקו הראשון של הספר מוקדש ליום העצמאות ומתמקד בקביעת יום העצמאות בלוח השנה, בעיצוב טקסיו של החג הלאומי, במצעדים הצבאיים ובניסיונות לעצבו בהתאם לדפוסים יהודיים מסורתיים. חלקו השני של הספר מוקדש להנצחת חללי מלחמת העצמאות. חלק זה מוקדש לקביעתו ועיצובו של יום הזיכרון לנופלים, בנייתם של בתי הקברות הצבאיים והקמת מצבות הזיכרון לזכר הנופלים במלחמת העצמאות.
מחקריו > תל אביב: העיר האמיתית – מיתוגרפיה היסטורית

ספר זה מציע דיון היסטורי, תרבותי וחברתי במארג המיתוסים של תל אביב המכוננים אותה בתרבות כעיר מיתית. הספר מתמקד בשלושה תארים של העיר שמגדירים את משמעותה במונחים של מהות: העיר העברית הראשונה, עיר ללא הפסקה והעיר הלבנה. בהמשך מתמקד הספר באתרים בעלי מעמד מיתי במרקם העירוני: חוף הים, רחוב דיזנגוף וכיכר רבין. בנוסף מתחקה הספר אחרי היסטוריית היריבות הסמלית בין הערים תל אביב וירושלים.
מחקריו > במותם ציוו – אדריכלות בתי הקברות הצבאיים בישראל: השנים הראשונות

ספר זה עוסק בהיסטוריה התכנונית והאדריכלית של בתי הקברות הצבאיים לחללי מלחמת העצמאות בשנים הראשונות למדינת ישראל. בתקופה זו התקבלה שורה של החלטות עקרוניות, שהביאו לגיבוש המאפיינים הרעיוניים, האדריכליים והתרבותיים שנתנו מענה לשאיפת המופקדים על המשימה ליצור 'דמות מיוחדת לבית קברות צבאי יהודי'. הספר דן בתחרות הפומבית לתכנון בתי קברות צבאיים שנערכה ב-1949 ובתוכנית של האדריכל אשר חירם. הספר מציע פרשנות למאפיינים הייחודיים של מבנה המצבה הצבאית, ומרחיב את הדיון בבית הקברות הצבאי בהר הרצל, שנועד מלכתחילה להיות 'בית הקברות המרכזי הלאומי של צבא הגנה לישראל', על האנדרטאות שנבנו בו וחלקת גדולי האומה.
מחקריו > על שם: היסטוריה ופוליטיקה של שמות רחובות בישראל

ספר זה מיישם את הפרדיגמה שמציע עזריהו לניתוח הגאופוליטיקה של שיום רחובות למחקר ההיסטוריה והפוליטיקה של שיום רחובות ביישובים שונים במדינת ישראל. הספר מציג ניתוח מקיף של שיום הרחובות ביישובים שונים: תל אביב, ירושלים, חיפה, באר שבע, אופקים, אום אל-פחם, כפר קאסם וכפר מנדא.
מחקריו > מיצוב הזיכרון

ספר זה הוא אסופה ממחקריו של עזריהו העוסקים במיצוב הזיכרון בישראל כתהליך המשלב תרבות, היסטוריה ופוליטיקה. הפרק הראשון הוא מעין הקדמה כללית שמתחקה אחר משמעות המלה זיכרון בעברית המקראית. שאר הפרקים הם היסטוריים. הפרק השני מוקדש לפועלו של דוד בדר, איש העלייה השנייה, שבשנות הארבעים למאה הקודמת פעל להקמת מצבות על קברים נשכחים של חלוצים שהשתכחו מלב. הפרק השלישי עוסק בקורות קביעתו של ד' באייר בלוח השנה הלאומי כיום הזיכרון לחללי מלחמת העצמאות. הפרק הרביעי עוסק בכינונו של בית הקברות על הר הרצל כבית הקברות הלאומי של מדינת ישראל. הפרק החמישי, דן בשאלת הנצחת החייל האלמוני בתולדות מפעל ההנצחה הציוני. הפרק החותם את האסופה מוקדש למצבות הזיכרון שנבנו בירושלים לאחר מלחמת ששת הימים.
מחקריו > המרחב כמדיום נרטיבי

ספר זה שנכתב בשיתוף Marie-Laure Ryan ו-Kenneth Foote מציע גישה פורצת דרך במחקר הדן בקשר בין מרחב ונרטולוגיה – כיצד המרחב מתפקד כמדיום סיפורי. בעוד הגישה המסורתית הניחה שהמרחב משמש רק כתפאורה לנרטיבים, מחקר זה טוען כי המרחב משרת תפקידים נרטיביים חשובים ומדגים זאת בכלים שונים, ביניהם שמות רחובות ומוזיאונים היסטוריים.
מחקריו > על הקו: מטריאסטה לארץ ישראל 1920–1940

ספר זה כולל ברובו צילומים היסטוריים וטקסטים שנלקחו מספרי זיכרונות או מעיתונות בני התקופה על חוויות מסעם בים של עולים יהודים שהפליגו מנמל טריאסטה לארץ ישראל בין שתי מלחמות העולם באניות החברה האיטלקית "לויד טריאסטינו". הספר מבוסס על תערוכה בנושא שהוצגה באוניברסיטת חיפה בשנת 2018 שעזריהו היה היוזם והאוִצֵר שלה.
מחקריו > שבויה בדימויה: קיצור תולדותיה וקווים לדמותה של מדינת תל אביב

הספר עוסק בכינונה של מדינת תל אביב כאפשרות גאו פוליטית ותרבותית בתקופת המדינה שבדרך ובוחן את תולדות בידולה מהיישוב הציוני וממדינת ישראל. הוא משרטט קווי מתאר לדיון בהיסטוריה התרבותית של דימויים ותדמיות, מטבעות לשון וקלישאות, תפיסות רעיוניות ותבניות אידאולוגיות, שאיפות ורחשי לב, שמבססים את מעמדה הייחודי של מדינת תל אביב במדינת ישראל ואת היותה היבט חיוני של המצב הישראלי.
ספריו

פולחני מדינה: חגיגות העצמאות והנצחת הנופלים, 1948-1956, שדה-בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת באר-שבע, 1995.
תל אביב: העיר ה (א)מיתית, שדה-בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת באר-שבע, 2005.
במותם ציוו: אדריכלות בתי הקברות הצבאיים בישראל: השנים הראשונות](בשיתוף מנשה שני), תל השומר: אגף משפחות והנצחה, משרד הביטחון, 2012.
על שם: היסטוריה ופוליטיקה של שמות רחובות בישראל, ירושלים: כרמל, 2012.
מקום לזיכרון: לתולדות כינונו של פנתיאון לאומי בבית הקברות הישן של תל אביב בתקופת הישוב, חיפה: קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2015.
מיצוב הזיכרון: אסופת מחקרים (א), חיפה: מוסד הרצל לחקר הציונות, אוניברסיטת חיפה, 2018
על הקו: מטריאסטה לארץ ישראל 1920-1940, חיפה: מוסד הרצל לחקר הציונות, אוניברסיטת חיפה, 2018.
שבויה בדימויה: קיצור תולדותיה וקווים לדמותה של מדינת תל אביב, הוצאת למדא האוניברסיטה הפתוחה, 2021
Von Wilhelmplatz zu Thälmannplatz: Politische Symbole im Öffentlichen Leben der DDR 1945-1985, Gerlingen: Bleicher Verlag, 1991.
Tel Aviv: Mythography of a City: Space, Place and Society Series, Syracuse: Syracuse University Press, 2006
Narrating Space / Spatializing Narrative: Where narrative theory and geography meet. Columbus, Ohio State University Press, (With Ryan Marie-Laure, Kenneth E. Foote), 2016.
An Everlasting Name: Cultural Remembrance and Traditions of Onymic Commemoration, De Gruyter Oldenbourg, 2021.
ספרים שערך

תל אביב חצי-יובל: אסופה תיעודית, (עם ארנון גולן ועמינדב דיקמן), ירושלים: כרמל, 2009.
Tel Aviv: The First Century. Vision, Myth and Reality, Indiana University Press (Editor with Ilan Troen), 2012
The Political Life of Urban Streetscapes: Naming, Politics and Place, London and New York: Routledge. (Editor with Reuben Rose-Redwood, Derek H. Alderman, 2017
Naming, Identity and Tourism, Newcastle: Cambridge Scholars Publishing (co-editos: Luisa Caiazzo and Richard Coates), 2020
ראו גם

מוסד הרצל לחקר הציונות
הערות שוליים

↑  Journal of Contemporary History 21, 581-604
↑  Environment and Planning D: Society and Space 14, 311-330.
↑   חנוך מרמרי, "שבויה בדימויה" חוטא בהתמקדות יתר במותג "מדינת תל אביב", באתר הארץ, 6 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312253305171  GND: 1055762183  ISNI: 0000 0001 1897 9876  LCCN: nr96000271  ORCID: 0000-0003-1834-4218  SUDOC: 144108992  VIAF: 76625554   WorldCat (עם VIAF): 76625554
רציפות (פילוסופיה)

המושג "רציפות" מתאר באופן אינטואיטיבי דבר מה שאין בו הפסקות וניתן לחלוקה אינסופית. מושג זה יכול לחול על המציאות הפיזיקלית (הנתפסת בחושים) ועל מושגים מופשטים.
 
מושג הרציפות מעלה בעיות תפיסה קשות, משום שהוא דורש למעשה תפיסה של אינסוף. סוגיית הרציפות מעסיקה אנשי מדע מאז העת העתיקה ועד ימינו.
מושג הרציפות במתמטיקה > העת העתיקה

רעיון הרציפות הופיע כבר בתחילת הפילוסופיה היוונית, אצל הפילוסוף אנכסגורס, אולם ההתמודדות העיקרית איתו נערכה על ידי מתמטיקאים. עם זאת, בעת העתיקה לא הייתה הבחנה ברורה בין מדע ופילוסופיה.
האסכולה הפיתגוראית פיתחה תורה שלמה סביב מספרים במאה החמישית לפני הספירה. הפיתגוראים האמינו כי המתמטיקה שלהם מתארת את העולם או שהיא זהה עם העולם. באותה עת, עסקו הפיתגוראים רק במספרים הנקראים כיום מספרים טבעיים (...1,2,3), ובשברים (מנה של שני מספרים טבעיים). הם נקלעו למבוכה כאשר ניסו לחשב את אורך היתר של משולש ישר-זווית שאורך כל אחד מניצביו הוא 1. אורך היתר במשולש זה הוא 2√. מספר זה אינו טבעי ואף אינו רציונלי (אינו ניתן להצגה כשבר). הפיתגוראים החליטו להתעלם ממספרים אלו, הנקראים כיום מספרים אי-רציונליים. כיום אנו יודעים שהישר הממשי (המכיל מספרים טבעיים, רציונליים ואי-רציונליים), הוא התגלמותה של הרציפות.
הפילוסוף זנון הציג התמודדות מעמיקה יותר עם הרציפות. מטרתו הייתה להוכיח את הטענה של רבו, פרמנידס, כי לא קיימת כלל חלוקה בעולם. לצורך כך ניסה זנון להראות באמצעות פרדוקסים כי גם חלוקה אטומית (בדידה) וגם חלוקה אינסופית (רציפות) מביאות לסתירות לוגיות. מנקודת מבט מודרנית, ניתן לסייג ולומר כי זנון הראה כי שתי צורות החלוקה הללו גורמות לקשיים אינטואיטיביים (בניגוד לסתירות לוגיות).
טענתו של זנון כנגד הרציפות הייתה כי כאשר מחלקים קו לאינסוף, יכולות להתקבל שתי תוצאות: האחת, שהקו מורכב מגדלים מאוד קטנים. השנייה, שהקו אינו מורכב מגדלים כלל. אם הקו מורכב מגדלים כלשהם, הרי שהוא לא רציף, אלא אטומי (בדיד). אם הקו אינו מורכב מגדלים כלל, אז כיצד הוא קיים? למרות שהפרדוקסים של זנון זכו לפתרונות מתמטיים כעבור כ-2,500 שנה, הקושי האינטואיטיבי נותר בעינו עד היום: כיצד ייתכן שאוסף נקודות חסרות גודל יוצר קו בעל גודל? כיצד ייתכן שיש מספרים שעצם הגדרתם היא תהליך אינסופי?
למרות הקושי האינטואיטיבי, כבר בתקופה זו פיתח ארכימדס חישוב המשתמש בחלוקה אינסופית, על מנת לחשב את שטח העיגול. ארכימדס הניח כי העיגול מכיל אינסוף משולשים צרים לאינסוף, ולכן אפשר לחשב את שטחו על בסיס הנוסחה לחישוב שטחו של משולש. ארכימדס הניח, אם כך, שניתן לעבוד עם המושג "קטן עד אינסוף", אולם טרם היו בידיו הכלים המתמטיים להגדיר זאת.