stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכם ירושלים 1940
ההסכם

הגרסה הסופית של ההסכם הודפסה במכונת כתיבה בשפה העברית, בשני עמודים הכרוכים יחדיו בסרט משי אדום ובחותם שעווה עגול ומשונן, כדוגמת מסמך נוטריוני. המסמך נשמר וצילומו הובא בספרו של יוסף הלר "לח"י אידאולוגיה ופוליטיקה 1940 - 1949". הכותרת להסכם היא "הסכם ירושלים 1940". התאריך שנשא ההסכם הוא "15 לספטמבר, שנת 1940" ובמבוא להסכם נאמר כי תוקפו לתקופה של 10 שנים, עד 15 בספטמבר 1950.
במבוא להסכם "הממשלה האיטלקית" היא צד א' ואילו לח"י, שהיה מיעוט זעיר ביישוב, המוגדר כ"הממשלה היהודית הזמנית", הוא צד ב'. בגוף ההסכם מתוארות גרמניה הנאצית ובנות בריתה כ"המעצמות הקשורות" בצד ב'.
בהסכם 20 סעיפים. בפתיחת ההסכם מצהיר צד א' שהוא רואה את תחיית האומה העברית במולדתה ככורח היסטורי ואת ארץ ישראל כארץ עברית, ומכיר בזכותה המקודשת של האומה העברית להקמת המדינה העברית העצמאית. בהמשך מתחייב צד א' לסייע לצד ב' לחסל את הגולה היהודית על ידי העברת היהודים הנמצאים בארצות שבתחום השפעתו ו"מעצמות הקשורות בו", אל המולדת העברית. צד ב' מתחייב לסייע בארגון צבא עברי בארצות שבתחום השפעתו ובתחום השפעת המעצמות הקשורות בו. וצבא זה ייקח חלק פעיל בכיבוש הארץ. עם כיבוש הארץ היא תועמד תחת שלטונו של צד ב'. במדינה תונהג שיטת הקורפורטיזם שהייתה השיטה הכלכלית-חברתית של הפשיזם האיטלקי.
צד ב' מוותר על פי ההסכם על הקמת חיל אוויר וחיל ים ומסכים להישאר עם צי סוחר. וצד ב' מתחייב להגן על חופי המדינה היהודית וגבולותיה, ולשם כך יהפוך נמל חיפה לבסיס של הצי האיטלקי. צד ב' מצהיר כי הים התיכון הוא "ים איטלקי" שרק לצד א' הזכות המלאה לשלוט בו. העיר העתיקה בירושלים וכן כל המקומות הקדושים לנצרות יהיו בשלטון הוותיקן.
צד ב' רשאי יהיה על פי ההסכם לנהל את ענייני הפנים של המדינה היהודית כראות עיניו, אך בכל הקשור במדיניות החוץ הוא מתחייב לקבל מראש את מדיניות החוץ של צד א' והוא מתחייב להגיש את עזרתו המלאה לצד א'
צד א' מתחייב על פי הסכם להשיג את הסכמתן של מדינות ערב להקמת המדינה העברית וצד ב' מתחייב להגיש להן עזרה בצורת הדרכה לפיתוח אוצרות הטבע שלהן. כל הון שיוכנס למדינה היהודית יהיה הון איטלקי בלבד וכל הזיכיונות לניצול אוצרות הטבע של הארץ תהינה בידיים יהודיות או איטלקיות בלבד.
בסעיפיו האחרונים של ההסכם מתחייב צד א' ליצור קשרים פוליטיים ודיפלומטיים בין המדינות הקשורות בו לבין צד ב' ולהכיר בצד ב' כבאת הכח החוקית היחידה של האומה העברית וכגוף היחיד המוסמך לנהל את ענייני ההגירה היהודית, ואילו צד ב' ייחשב, לאחר חתימת ההסכם והסכמים מקבילים עם שאר המעצמות הקשורות בצד א', כ"צד לוחם" לצדו של צד א'.
בסיום ההסכם נאמר כי ההסכם טעון אישור מטעם ממשלת צד א' ושל "ראש הממשלה היהודית הזמנית" כשהכוונה היא לאברהם שטרן, וכי ההסכם ייכנס לתוקפו לאחר שייחתם על ידי שני הצדדים.
על אף שנתגבשה סופית טיוטתו של ההסכם הוא לא הגיע לידי חתימה. חביב כנען, חוקר תולדות היישוב, כתב כי הסיבה לכך הייתה שבשלב זה, בו ההסכם היה ראוי לחתימה, בא רוטשטיין בדרישה ששטרן ייפגש עם נציג ממשלת איטליה כדי לחתום עליו. שטרן מוכן היה לנסוע לפגישה, אולם חבריו התנגדו לנסיעתו לפגישה כזו והמשא ומתן הגיע לקצו.
יוסף הלר, חוקר תולדות לח"י, הסביר כי בסוף שנת 1940, לאחר מפלות איטליה בפלישה ליוון ובמערכה במדבר המערבי, איבד שטרן ככל הנראה את התקווה למימוש ההסכם, ואז המיר את איטליה הכושלת בגרמניה המצליחה. רצף האירועים אכן מראה כי מאז החל הלח"י בניסיונות ליצור קשר עם הגרמנים.
זהותו של צד ב'

הצד האיטלקי להסכם היה בדוי, לעומת זאת שטרן ביטא במשא ומתן את שאיפותיו וכוונותיו האמתיות לחבור למדינות הציר במלחמתן בבריטים. זאת הן בשל קרבתו האידאולוגית לאיטלקים והן משום שהם היו אויביו של האויב הבריטי. החוקרים מסכימים כי רוטשטיין לא יצר כל קשר עם האיטלקים ופעל כסוכן מדיח. חביב כנען גילה כי רוטשטיין פעל בתיאום עם ישראל פריצקר ממפקדי המש"י, שירות המודיעין של האצ"ל, והופעל על ידי אנשי אצ"ל על מנת להכפיש את אברהם שטרן ולהציג אותו ואת קבוצתו כגיס חמישי. זאת על רקע הפילוג באצ"ל ועל מנת למנוע פרישת חברים מהאצ"ל והצטרפותם ללח"י. למזימה הייתה לדברי כנען מטרה נוספת, לספק לבריטים הוכחה לכאורה על קשרי לח"י עם מדינות הציר. נתברר כי אכן היה לרוטשטיין גם מפעיל בריטי. בספרו "הבולשת חוקרת, ה-CID בארץ ישראל 1920-1948", המתבסס על מסמכי הבולשת הבריטית גילה ד"ר אלדד חרובי, מנהל הארכיון של מוזיאון הפלמ"ח, כי התרגיל היה פרי תכנונו של קצין מהבולשת בשם אטל (A.C. Eattell), שרוטשטיין נהג כבר קודם לכן לספק לו מידע. רוטשטיין פעל למעשה בשירותם של האצ"ל ושל הבריטים. על היותו של רוטשטיין סוכן כפול מעידה העובדה כי שנה קודם לכן, עוד בטרם נאסרה מפקדת האצ"ל, העלה כבר רוטשטיין את טענתו כי הוא עומד בקשר עם סוכני ריגול איטלקיים בפני אנשי המש"י, אך העניין לא הובא לדיון רציני.
זהותו האמיתית של מי שהתחזה להיות צד ב' להסכם, זה שערך את השינויים והתיקונים בהסכם והחזירו באמצעות רוטשטיין לשטרן, נתבררה גם היא לימים. יצחק ברמן, שהיה לימים יושב ראש הכנסת, גילה לחביב כנען כי מאחורי המגעים המדומים עמד האצ"ל, לאחר שפריצקר מסר לדוד רזיאל את טיוטת ההסכם שהביא לו רוטשטיין. לדברי ברמן:
מאוחר יותר הגיעה חשיפה ברורה יותר מצדו של ברמן. אלדד חרובי מספר:
במקביל הגיע כל המידע על ההסכם לידיעת הבריטים. במסמכים שעליהם התבסס חרובי בספרו הוא מצא כי כבר ב-1941 חשף אלן סונדרס, מפקד משטרת המנדט, פרטים אודות תרגיל העוקץ שביצע האצ"ל על שטרן וקבוצתו.
בסופו של דבר נודע גם ללח"י על הפח שטמנו להם אנשי האצ"ל, כעבור כשלוש שנים, הם הגיבו בנקמה. ב-3 בספטמבר 1943 הם רצחו בעשרות יריות תת-מקלע את ישראל פריצקר בצהרי היום ברחוב בתל אביב.
המגעים הבאים

לאחר שהסתיימה פרשת הסכם ירושלים הפנה לח"י את מאמציו ליצירת קשר עם מדינות הציר, אל גרמניה הנאצית. בסוף שנת 1940 יצא שליח מטעם לח"י, נפתלי לובינצ'יק, ללבנון, שהייתה נתונה באותה עת לשלטון וישי, משתף הפעולה עם הנאצים, כדי להיפגש בביירות עם הנציג הדיפלומטי הגרמני ורנר אוטו פון הנטיג והעלה בפניו הצעה לשתף פעולה עם הנאצים אם יבטיח היטלר את עצמאותה של פלשתינה יהודית. לובינצ'יק העלה את ההצעה על הכתב בתזכיר בשפה הגרמנית. עיקרי ההצעה היו:
הארגון יסייע לנאצים בפתרון שאלת היהודים על ידי פינויים לארץ ישראל בה תוקם מדינת היהודים בגבולותיה ההיסטוריים. לח"י יסייע לגרמניה בתחום המדיני, הצבאי ובאיסוף מודיעין בארץ ישראל. כמו כן יכשיר לח"י כוח אדם יהודי באירופה במסגרת יחידות צבא שתפעלנה לשם כיבושה של ארץ ישראל.
לח"י יבטיח לגרמניה שברית כזו תחזק את היסודות המוסריים של הסדר החדש הגרמני בעיני האנושות.
פון הנטיג הבטיח להעביר את התזכיר לשגרירות הגרמנית באנקרה בירת טורקיה ששלחה אותו למשרד החוץ בברלין, שם נגנז התזכיר ולובינצ'יק לא קיבל עליו תשובה.
בתום המערכה בסוריה ולבנון נתגלה לובינצ'יק על ידי הכוחות הבריטים בלבנון והועבר לארץ ישראל, נכלא בתא המעצר ולאחר מכן הוגלה למחנה הירוש אריתריאה שם נפטר ממחלה.
אחרי מעצרו של לובינצ'יק החליט לח"י כי יש לחדש את השליחות שנקטעה. בדצמבר 1941 יצא נתן ילין-מור בשליחות לח"י לסוריה כדי להגיע משם לטורקיה הנייטרלית, כדי ליצור קשר עם הגרמנים, ולשכנעם להושיט עזרה ללח"י במלחמתו באויב המשותף, בריטניה. ילין-מור השתמש בסיפור כיסוי לפיו הוא מתעתד לעבוד עבור קבלן יהודי מארץ ישראל שבנה ביצורים בשדות תעופה בסוריה ובלבנון. בעיר חלב יצר קשר עם מבריחי גבול שהיו אמורים להעבירו לטורקיה. אז הגיעה אליו הוראה מאברהם שטרן לדחות את צאתו כי בדעת שטרן לצרפו למפקדת לח"י כאחראי על מחלקת ההסברה. המודיעין הבריטי גילה את מקום הימצאו בינואר 1942, אסר אותו בעיירה ליד חלב, הביא אותו לארץ ישראל וכלא אותו במחנות מעצר עד שהצליח להימלט ב-1943.
לאחר שני ניסיונות אלה לא באו ניסיונות נוספים. לח"י מצא עצמו באותה עת במצב קשה, רבים מאנשיו נהרגו, נפצעו או נתפסו בידי משטרת המנדט. הוכרזו פרסים בסכומים גבוהים על ראשי מפקדיו והשיא הגיע ב-12 בפברואר 1942 עם תפיסתו של אברהם שטרן בתל אביב והריגתו על ידי קצין הבולשת ג'פרי מורטון. לח"י, לא זאת בלבד שאיבד את מייסדו והאיש שעמד בראשו, אלא שגלגל המלחמה התהפך אז ולאחר תבוסת הגרמנים בקרב אל עלמיין בנובמבר 1942 ובקרב סטלינגרד בפברואר 1943, לא הייתה ללח"י כבר כל תוחלת לנסות וליצור מגעים עמם וניסיונות אלה פסקו.
לקריאה נוספת

חביב כנען, מאתיים ימי חרדה, הוצאת "מול ארט", 1974, עמ' 41–43.
יוסף הלר, לח"י אידאולוגיה ופוליטיקה 1940–1949, הוצאת כתר,1989, עמ' 113–114.
אלדד חרובי, הבולשת חוקרת – ה-C.I.D. בארץ ישראל, 1920–1948, עמ' 174–175.
הערות שוליים

↑  יוסף הלר, לח"י אידאולוגיה ופוליטיקה 1940 – 1949, הוצאת כתר, 1980, עמ' 105.
↑  יוסף הלר, לח"י אידאולוגיה ופוליטיקה 1940 – 1949, הוצאת כתר, 1980, עמ' 113.
↑  חביב כנען, מאתיים ימי חרדה, הוצאת "מול ארט", 1974, עמ' 43.
↑  יוסף הלר, לח"י אידאולוגיה ופוליטיקה 1940 – 1949, הוצאת כתר, 1980, עמ' 114.
↑  חביב כנען, מאתיים ימי חרדה, הוצאת "מול ארט", 1974, עמ' 14
↑  אלדד חרובי, הבולשת חוקרת – ה-C.I.D. בארץ ישראל, 1920–1948, עמ' 175
המועצה הלאומית לרווחה ובריאות הציבור (שוודיה)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  שוודיה 
 תחום שיפוט:  שוודיה 
 סוכנות אם:  משרד הבריאות והרווחה 
 תאריך הקמה:  1913 
 מטה מרכזי:  סטוקהולם 
 www.socialstyrelsen.se
 קואורדינטות:  59°19′41″N 18°01′15″E﻿ / ﻿59.327928°N 18.020893°E﻿ / 59.327928; 18.020893
 he
 
המועצה הלאומית לרווחה ובריאות הציבור (בשוודית: Socialstyrelsen) היא סוכנות ממשלתית שוודית שנוצרה ממיזוג בין מועצת הבריאות הלאומית לבין מועצת הרווחה המלכותית בשנת 1968.
המועצה היא הרשות הלאומית המרכזית לשירותים חברתיים, בריאות הציבור, מניעת מחלות זיהומיות ושירותי בריאות. הדירקטוריון קובע נורמות על ידי מתן הוראות וייעוץ כללי לממשלת שוודיה. היא מקדמת חקיקה ופעילויות הנערכות על ידי עיריות, מועצות מחוזיות ורשויות מקומיות בנושאי בריאות. כמו כן המועצה מנפיקה תעודות רישום ל-17 קבוצות מקצועיות. אחריות נוספת היא הסטטיסטיקה הלאומית הרשמית בשירותים חברתיים, טיפול רפואי ובריאות ומחלות.
אנגיוגרפיה כלילית ורשם אנגיופלסטיה

מרשם האנגיוגרפיה הכלילית והאנגיוגרפיה השוודית (SCAAR) הוא מרשם ארצי בחסות המועצה המכיל נתונים רפואיים רלוונטיים על חולים עוקבים מ-29 בתי חולים בשוודיה בהם מבוצעים אנגיוגרפיה כלילית והתערבויות כליליות פרו-קתניות (PCI).
המרשם הוקם בשנת 1989 ולא תלוי במימון מהתעשייה. טכנולוגיית המידע פותחה על ידי מרכז המחקר הקליני של אופסלה. מאז 2001 SCAAR מבוסס אינטרנט, עם הקלטת נתונים באופן מקוון באמצעות ממשק רשת. נתונים מועברים בפורמט מוצפן לשרת מרכזי במרכז המחקר הקליני של אופסלה. כל המטופלים העוקבים שעברו אנגיוגרפיה כלילית או PCI בשוודיה רשומים במאגר זה אשר מספק הזדמנות ייחודית למחקרי תצפית פרוספקטיבית בתחום הקרדיולוגיה ההתערבותית.
ראו גם

משרד הבריאות והרווחה (שוודיה)
הסוכנות לבריאות הציבור (שוודיה)
המינהל הלאומי למלחמה בשחיתות (רומניה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רומניה 
 תאריך הקמה:  2002
 מנהל:  לאורה קודרוצה קובשי 
 מטה מרכזי:  בוקרשט
 www.pna.ro
 
המינהל הלאומי למלחמה בשחיתות (ברומנית: Direcţia Naţională Anticorupţie; בראשי תיבות: DNA), לשעבר, משרד התביעה למלחמה בשחיתות (ברומנית: Parchetul Naţional Anticorupţie) היא סוכנות ממשלתית ברומניה שמטרתה למנוע, לחקור ולהעמיד לדין עברייני שחיתות. המינהל עוסק במאבק בשחיתות הציבורית ובסמכותו לחקור את כל פקידי הממשלה והבכירים בממשל הרומני.
הסוכנות הוקמה בשנת 2002 על ידי פקודת החירום מס' 43/2002 של ממשלת רומניה. בהנחיית הממשלה. הוא נקרא בתחילה בשם "המשרד הלאומי למלחמה בשחיתות" (Parchetul Național Anticorupție) ומאוקטובר 2005 עד מרץ 2006 נקרא בשם "המחלקה הלאומית למלחמה בשחיתות", שניהם פעלו כארגונים אוטונומיים בעלי קשר לבית המשפט הגבוה לערעורים וצדק (אנ'). מודל הפעילות של הארגון שאב את השראתו מגופים מקבילים בספרד, נורווגיה ובלגיה. המינהל מנוהל על ידי ראש הארגון ולצידו תובע ו-2 סגנים, שמוצעים כמועמדים מטעם שר המשפטים (אנ') וממונים על ידי נשיא רומניה.
החל משנת 2013, המינהל חקר בהצלחה אלפי מקרים של שחיתות לאורך כל הקשת הפוליטית ונחשב לאחד הגופים האמינים בממשל הרומני.
הערות שוליים

↑  Direcţia Naţională Anticorupţie, INFOPOLITIC
↑  ORDONANȚĂ DE URGENȚĂ nr.43 din 4 april 2002 privind Parchetul Național Anticorupție
↑  http://www.pna.ro/about_us.xhtml
↑  עמית מאיר‏, הלוחמת האמיצה בשחיתות שעומדת במרכז פרשת הריגול ברומניה, באתר וואלה, 7 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 170002217  VIAF: 297006650   WorldCat (עם VIAF): 297006650 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומניה ובנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרי היינס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק ברכס הרים בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  675 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°34′00″S 146°20′00″W﻿ / ﻿77.566666666667°S 146.33333333333°W﻿ / -77.566666666667; -146.33333333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי היינס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי היינס
 
הרי היינס (באנגלית: Haines Mountains) הם רכס הרים מכוסה קרח, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
רכס ההרים משתרע לכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח, ואורכו 40 קילומטרים.
הרכס מהווה את הגדה הדרומית של קרחון האמונד.
ברכס מצויות פסגת אלכסנדר ופסגת ביואנג'ל.
גובהם של ההרים 675 מטרים מעל פני הים; והם ההר ה-4,785 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ההרים

רכס ההרים התגלה על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה בשנת 1934.
היסטוריה > מקור השם

ההרים נקראים על שמו של ויליאם ס. היינס (William C. Haines), מטאורולוג של משלחות בירד שנערכו בין השנים 1928- 1930 ו- 1933–1935.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| אתרים ברכסי פורד |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אסמן • דנפלד • היינס • מקיי • סארנוף • פוסדיק • פיליפס • קלארק |  |
| הרים | אלכסנדר • אקבלו • ביואנג'ל • ביטגוד • בירד • ברנהאם • ג'ון • ג'ונס • דאגלס • דרלינג • ואן וולקנברג • לוקהארט • מאליונה • סווארטלי • פייג' • קארבון • קולומבו • קופר • ריאה • ריצ'רדסון |  |
| מצוקים | ביילי |  |
| נונאטאקים | ברידינג • קיידי |  |
| מונוליתים | הבילבורד (לוח המודעות) |  |
| קרחונים | אוקס • ארתור • באלצ'ן • בויד • האמונד |  |
| מעברי הרים | ריס |  |
המנון הפיליפינים

| --- | --- |

 מדינה:  הפיליפינים הפיליפינים
 שפה:  טאגאלוג
 מילים:  חוזה פלמה
 לחן:  ג'וליאן פליפה
 תאריך מעמד רשמי:  1898 (לחן מקורי, נודע כ-Marcha Nacional Filipina) 1958 (מילים בפיליפינית)
 ‏האזנהקובץ:Lupang Hinirang instrumental.ogg‏Ⓘ‏
 
האדמה הנבחרת (בטאגאלוג: Lupang Hinirang) הוא ההמנון הלאומי של הפיליפינים.
שם ההמנון בגרסתו הראשונית בספרדית הוא: "Marcha Filipina Magdalo".
מילות השיר בספרדית נכתבו באוגוסט 1899 בידי חייל ומשורר צעיר בשם חוזה פלמה. ב-1938, תרגמו חבר הסנאט הפיליפיני קמילו אוסיאס ומרי א. ליין את מילות השיר לאנגלית. הוא אומץ כהמנון בעל מעמד רשמי בשם "המנון פיליפיני".
בזמן שלטונו של נשיא הפיליפינים רמון מגסייסיי, תורגם ההמנון לטאגאלוג - שפת אימו, על ידי חוליאן קרוז בלמסדה ואילדפונסו סנטוס. גרסה זו אומצה ב-6 במאי 1956 כהמנון לאומי בשם Lupang Hinirang.
ב-12 בפברואר 1998 חקקה ממשלת הפיליפינים חוק האוסר על שירת ההמנון בשפה אחרת מאשר טאגאלוג, אולם דוברי שפות פיליפיניות אחרות מביעים התנגדות כלפיו.
מילות השיר > הגרסה בספרדית מ-1899

Tierra adorada
Hija del sol de Oriente,
Su fuego ardiente
En ti latiendo está.
¡Tierra de amores!
Del heroísmo cuna,
Los invasores
No te hollarán jamás.
En tu azul cielo, en tus auras,
En tus montes y en tu mar
Esplende y late el poema
De tu amada libertad.
Tu pabellón, que en las lides
La victoria iluminó,
No verá nunca apagados
Sus estrellas ni su sol.
Tierra de dichas, del sol y amores,
En tu regazo dulce es vivir.
Es una gloria para tus hijos,
Cuando te ofenden, por ti morir.
מילות השיר > הגרסה באנגלית מ-1938

Land of the morning
Child of the sun returning
With fervor burning
Thee do our souls adore.
Land dear and holy,
Cradle of noble heroes,
Ne’er shall invaders
Trample thy sacred shores.
Ever within thy skies and through thy clouds
And o'er thy hills and sea
Do we behold the radiance, feel the throb
Of glorious liberty
Thy banner dear to all our hearts
Its sun and stars alight,
Oh, never shall its shining fields
Be dimmed by tyrants might!
Beautiful land of love, o land of light,
In thine embrace 'tis rapture to lie
But it is glory ever, when thou art wronged
For us thy sons to suffer and die.
מילות השיר > הגרסה הסופית בטאגאלוג

Bayang magiliw,
Perlas ng silanganan,
Alab ng puso
Sa dibdib mo’y buhay.
Lupang hinirang,
Duyan ka ng magiting,
Sa manlulupig
Di ka pasisiil.
Sa dagat at bundok,
Sa simoy at sa langit mong bughaw,
May dilag ang tula
At awit sa paglayang minamahal.
Ang kislap ng watawat mo’y
Tagumpay na nagniningning;
Ang bituin at araw niya,
Kailan pa ma’y di magdidilim.
Lupa ng araw, ng luwalhati’t pagsinta,
Buhay ay langit sa piling mo;
Aming ligaya na ‘pag may mang-aapi,
Ang mamatay nang dahil sa ‘yo.
ראו גם

דגל הפיליפינים
סמל הפיליפינים
הערות שוליים

↑  "Republic Act No. 8491 | GOVPH". Official Gazette of the Republic of the Philippines (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-11-25.
הר גודרים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  762 מ' 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל העליון
 רכס הרים:  הגליל העליון 
 קואורדינטות:  33°02′47″N 35°23′22″E﻿ / ﻿33.0463889°N 35.3894444°E﻿ / 33.0463889; 35.3894444
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הר גודרים(למפת אצבע הגליל רגילה) הר גודרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר גודרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר גודרים
 
הר גודרים הוא שלוחת הר הסמוכה להר אדיר והר סאסא שגובהה 762 מטר מעל פני הים, צפונית־מערבית ליישוב דוב"ב, בסמוך לגבול ישראל–לבנון. ההר קרוי על שם הגודרים שעסקו בהקמת גדר הצפון שעברה בסמוך.
מרבית השטח הוא שמורת טבע, השמורה מאופיינת בריכוז פרחי יקינתון רבים ועצי עוזרר חד- גלעיני ואפשר למצוא בו גם סחלבים. כמו כן את ההר חותך נחל צוער. במדרון המזרחי של ההר אפשר לראות עץ אלה אטלנטית ענקית.
על ההר גם נמצא גם כרם דובב וגדל בו זן ענבים הנקרא ארגמן שהוא הכלאה מקומית ולכן הוא זן ענבים ישראלי.
הפרויקט הקאמרי הישראלי

הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב קאמרי ישראלי. הפרויקט הקאמרי שם דגש על זהותו הישראלית והציב לו כיעד הן ביצוע רפרטואר ישראלי, כולל הזמנת יצירות חדשות ממלחינים ישראלים, והן הופעות באזורי פריפריה, שאינם נהנים מקונצרטים סדירים. במקביל מרבה ההרכב להופיע במרכז הארץ ובערים הגדולות. פעילותו כוללת גם העשרה למוזיקאים צעירים, בכיתות אמן, שיעורים ונגינה משותפת.
הרכבו הגמיש של הפרויקט הקאמרי מאפשר לו מגוון רפרטוארי רחב, החל בדואו ועד שישיות, שביעיות ויותר. הופעותיו כוללות לעיתים הסברים לקהל המאזינים. מאז הקמתו יצא הפרויקט הקאמרי לסיורי קונצרטים בארצות הברית ושיתף פעולה עם נגנים אורחים, בהם הצ'לן פיטר ויילי (חבר ברביעיית גוארנרי ובשלישיית בוזאר), הוויולן מייקל טרי (גם הוא מרביעיית גוארנרי), החלילן ג'ושוע סמית מתזמורת קליבלנד ועוד רבים. בפברואר 2012 הופיע ההרכב לראשונה בקרנגי הול בניו יורק. אלבום הבכורה של הפרויקט הקאמרי הישראלי, "אופוס 1", יצא בקיץ 2012 בחברת אזיקה רקורדס האמריקאית.
הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב הבית של מרכז האמנויות אלמא שבזכרון יעקב.
חברי ההרכב

חברי ההרכב הם מוזיקאים ישראלים, בוגרי בתי ספר למוזיקה מן השורה הראשונה, כמו בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטואר של פריז ואוניברסיטת ייל וזוכי תחרויות בינלאומיות, כגון תחרות צ'ייקובסקי, תחרות ג'ורג'ה אנסקו ותחרות הנבל הבינלאומית. הנגנים הקבועים בהרכב הם:
טיבי צייגר - קלרינט
איתמר זורמן, דניאל ברד - כינור
גיא בן ציוני - ויולה
מיכל קורמן - צ'לו
אסף ויסמן, יעל קרת - פסנתר
סיון מגן - נבל
הצוענייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנס הלס 
 תאריך יצירה:  1626? 
 טכניקה וחומרים:  צבעי-שמן על לוח עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  52 ס״מ 
 גובה:  58 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  MI 926 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר פריז שבצרפת
 
"הצוענייה" (1628) הוא ציור מאת הצייר ההולנדי פרנס הלס.
תיאור

הציור מתאר דיוקן של נערה צוענייה, המתוארת לבושה מחוך אדום מעל כותנת לבנה. תלבושת זו חושפת את החזה של הנערה. פניה של הנערה מחייכות. העובדה כי הנערה היא צוענייה, קבוצה אתנית שנרדפה באותה עת, אפשר להלס להציג אותה כדמות נערית ומינית גם יחד. התיעוד הראשון של הציור הוא במכירה שהתרחשה בפריז ב-18 במרץ 1782. כיום, הציור נמצא באוסף מוזיאון הלובר.
היהודים בין שתי מלחמות העולם

תמורות רבות חלו בעם היהודי בתקופה שבין שתי מלחמות העולם (כלומר בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה), בעקבות התבססות התנועה הציונית והתגברות האנטישמיות שבשרה את עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה.
מזרח אירופה > ברית המועצות

1917–1920:
קומוניזם צבאי – פוגרומים מקומיים בגלל מלחמת האזרחים ברוסיה בין הבולשביקים למתנגדי המהפכה. על אף שהאנטישמיות מוצאת מחוץ לחוק בברית המועצות הרדיפות נמשכות משום שהאנטישמיות מושרשת ברבים מתושבי האימפריה הרוסית לשעבר, ובפרט באוקראינה.
1921–1930:
ה"יבסקציה" והיישוב מחדש – היבסקציה (ЕвСекция) הייתה מחלקה במפלגה הקומוניסטית שעסקה בענייני יהודים. היא פעלה נגד כל התנועות היהודיות האחרות (הבונד, האוטונומיסטים, הדתיים המסורתיים והציונים). היבסקציה שאפה לעקור את הדת ו"התרבות הבורגנית" ולהחליפן בתודעה סוציאליסטית ויידישיזם קיצוני, ויזמה פעולות חינוך ותרבות לשם כך. לאלה נוספו חוקים נוקשים, שהורו על פירוק הקהילות והחרמת רכושן, איסור לימודי דת, סגירת בתי כנסת וישיבות, איסור לימוד עברית ואיסור פעילות פוליטית במסגרות האחרות. בעקבות מצבם הכלכלי הגרוע של מרבית יהודי ברית המועצות (מכיוון שרובם עסקו במסחר, שלפי השיטה הקומוניסטית הועבר לידי המדינה) שאף השלטון להעביר כמה שיותר יהודים לעבודה חקלאית והקים התיישבויות חקלאיות-יהודיות (חצי-האי קרים, בירוביג'ן).
1930–1939:
היבסקציה נסגרת (מחשד לפעילות פרו-יהודית), וכתוצאה הפעילות ליצירת התרבות הפרולטרית נחלשת. עם-זאת ההתיישבות החקלאית נמשכת ובירוביג'ן אף מוכרזת כאוטונומיה יהודית.
תרבות:
בעקבות פעילות השלטון הסובייטי והיבסקציה לחיזוק והגברת "התרבות היהודית הפרולטרית" על ידי השימוש ביידיש, אכן התחזקה התרבות והשפה בשנות ה-20. ברחבי ברית המועצות פעלו תיאטראות ביידיש, נכתבו ספרים (סיפורת, עיון) ועוד. ניסיונה של היבסקציה לבסס לאום יידישאי-סובייטי נכשל עקב היעדר התלהבות מצד האוכלוסייה, שהתחמקה ככל יכולתה מלשלוח את ילדיה לבתי-הספר החדשים (הוקמו כ-1,100) והעדיפה להיטמע בחברה הרוסית משהוסרו עליה הגבלות ההתיישבות והתעסוקה מימי הצארים. היידישיזם הסובייטי דעך בהדרגה כבר בשנות ה-30.
מזרח אירופה > ליטא

בתחילת התקופה נראה היה שהיהודים יקבלו אוטונומיה. בליטא, שבה עמד מספר היהודים על 150 אלף, הוקם משרד לענייני יהודים. הותר השימוש בעברית ויידיש במוסדות הממשלה, וניתנה אוטונומיה בחינוך. בעקבות הזכויות, הקימה יהדות ליטא בנק מרכזי ורשת בתי-ספר. המהפכה הפשיסטית שהתחוללה בליטא הביאה לחיסול האוטונומיה שבה זכו היהודים; המשרד לענייני יהודים נסגר, והשימוש הרשמי בעברית ויידיש הופסק. בתחום הכלכלי, המצב היה גרוע אף יותר: איכרים עניים (וליטא, מדינה חקלאית מובהקת, הייתה מלאה בהם) עברו לערים ועיירות שבהם התגוררו יהודים, ובניסיונם לעלות למעמד הבינוני נישלו את היהודים מעיסוקם במסחר ומלאכה. בשנות ה-30 נוספה לכך תעמולה אנטישמית שהגיעה מגרמניה הנאצית.
מזרח אירופה > הונגריה

כישלון המהפכה הקומוניסטית עלתה ליהודים במחיר כבד: בניגוד לרוח הליברליות ששררה בהונגריה לפני המלחמה, התעוררה שנאה עזה כלפי היהודים.
בפרעות שערכו "מדיארים מתעוררים" נרצחו 3,000 יהודים. לאחר הפרעות החלה פעולת
דיכוי פוליטי ונישול כלכלי כלפי היהודים. אף על פי שהיהודים מילאו תפקיד חשוב בכלכלה ההונגרית – במסחר, במלאכה, בשירות הציבורי ובמקצועות החופשיים – עשתה הממשלה ההונגרית כל שביכולתה כדי לגרום ליהודים לעזוב תחומים אלו.
בעקבות ההיחלשות הכלכלית של יהדות הונגריה נחלשו הפעילויות נגדם, אך הן גברו שוב בשנות ה-30 בהשפעת גרמניה הנאצית. קמו תנועות אנטישמיות רבות, התחדשו הפרעות ביהודים ונערכה תעמולה כבדה. הממשלה ההונגרית הידקה את קשריה עם גרמניה, וחוקקה חוקי אפליה קשים ביותר נגד היהודים (בעיקר בתחום הכלכלי). למרות כל-זאת, ואולי בעקבות זאת, נטמעו היהודים בחברה ההונגרית. הם דחו הצעות עזרה מארגונים יהודיים בחו"ל, התנגדו לציונות, והמשיכו בהתבוללות ונישואי התערובת.
מזרח אירופה > רומניה

במלחמת העולם הראשונה כבשה רומניה את בוקובינה וטרנסילבאניה – חבלי ארץ שאוכלוסייתם הורכבה ממיעוטים רבים, בהם 800 אלף יהודים. על אף שבסוף המלחמה חתמה רומניה על הסכם אשר מבטיח ליהודים שוויון-זכויות, בפועל לא ניתנו ליהודים זכויות בסיסיות. הגבלות הוחלו גם בתחום הכלכלי; הקהילות היהודיות נותקו מגופים כלכליים חשובים. בנוסף למדיניות זו, סבלו היהודים גם מפרעות שהשלטון התעלם מהם. בשנות ה-30 הושפעה רומניה, כמו מדינות רבות באזור, מהנאציזם בגרמניה, וקמו בה ארגונים אנטישמיים (כמו "התנועה הלגיונרית").
יהדות רומניה לא הייתה מאוחדת בדעתה לפתרון הבעיה. "איחוד יהודי רומניה", מחנה שואפי האינטגרציה, ניסה לשפר את מעמד היהודים באמצעות הסכמים פוליטיים. לעומתו, הלאומיים הקימו "מפלגה יהודית", ששאפה לקבלת אוטונומיה ליהודים.
מזרח אירופה > פולין

מצבה של יהדות פולין היה בין הקשים באירופה: שליש מתושביה של פולין היו בני-מיעוטים, כולל 3 מיליון יהודים. פולין אמנם התחייבה לשמור על זכויות המיעוטים ב"הסכם המיעוטים", אך לא שמרה על התחייבותה, במיוחד כלפי היהודים. הממשלה דיכאה את היהודים בעקבות לחץ ציבורי. מפלגת האנדקים סגרה מוסדות שונים בפני היהודים. מצב היהודים הוקל ב-1926 עם הקמת המשטר הרודני של פילסודסקי, אך לאחר זמן מה שבה האנטישמיות לפולין.
מצבם הכלכלי של היהודים לא היה פחות קשה ממעמדם החברתי והמשפטי: המדיניות הכלכלית של הממשלה (התערבות במשק, אפליית יהודים, הפסקת הסחר עם רוסיה) הביאה לבעיה כלכלית קשה ביותר על היהודים.