פרידריך אברט
מהפכת 1918–1919 > מהפכה

התוכניות של הממשלה הגרמנית החדשה נתקלה בקשיים כאשר עימות בין קצינים וצוותים על סיפון הצי הגרמני בווילהלמסבן ב-30 באוקטובר הוביל להשתלשלות אירועים, שהובילו למהפכה הגרמנית של 1918–1919 שהתפשטה בחלקים ניכרים מהמדינה. כנגד האפשרות שהמדינה תתדרדר לאנרכיה, דרשה ב-7 בנובמבר ה-SPD בראשותו של אברט השפעה רבה יותר בממשלה, הרחבת הפרלמנטריזם למדינת פרוסיה וויתור על כס המלוכה מצד הקיסר ובנו הבכור, יורש העצר וילהלם. אברט העדיף לשמור על מוסד המלוכה תחת שליט אחר, אך בשלב זה אמר לנסיך מקסימיליאן פון באדן, "אם הקיסר לא יתפטר, המהפכה החברתית היא בלתי נמנעת. אבל אני לא רוצה את זה, אני אפילו שונא את הרעיון כמו חטא." משמאל, הספרטקים (המונים כ-100 בברלין) וקבוצה של כ-80 עד 100 מנהיגי עבודים פופולריים מברלין המכונה "היישר למהפכה" (Revolutionäre Obleute) התכוננו למהפכה בבירה.
ב-9 בנובמבר הגיעה המהפכה לברלין כאשר החברות הגדולות ביותר נפגעו בשביתה כללית שהכריזו הספרטקיסטים והסוכנים המהפכניים, אך אשר נתמכה גם על ידי ה-SPD והאיגודים המרכזיים. 'מועצות פועלים וחיילים' הוקמו ובניינים חשובים נכבשו. כאשר ההמונים השובתים צעדו למרכז ברלין, ה-SPD, שחשש מאובדן השפעתו על המהפכה, הודיע כי הוא מתפטר מממשלתו של הנסיך מקסימיליאן.
בינתיים, הנסיך מקסימיליאן לא הצליח לשכנע את הקיסר וילהלם השני, שהיה במטה הצבא בספא, בלגיה, בצורך לוותר על כס המלוכה בפרוסיה בו חשב שיוכל להמשיך להחזיק. כשמקסימיליאן לא הצליח לשכנע אותו בחוסר המציאות של האפשרות לוותר על הכתר הקיסרי אך לא על כתר המלוכה בפרוסיה - החליט מקסימיליאן לפרסם באופן חד-צדדי ושיקרי כי הקיסר ויתר על שני התאריך וכי נסיך הכתר ויתר על זכות הירושה. זמן קצר לאחר מכן הגיעה הנהגת ה-SPD לקנצלר ואברט ביקש מהנסיך מקסימיליאן להעביר את הממשלה לידיו. לאחר ישיבה קצרה בקבינט התפטר מקסימיליאן מתפקיד הקנצלר והעביר אותו, באופן לא חוקתי, לידי אברט שהפך לקנצלר גרמניה ולראש ממשלת פרוסיה: בכך היה לסוציאליסט הראשון, לפוליטיקאי השני ולאדם השני ללא תואר אצולה אשר כיהן בתפקיד. אברט השאיר את הממשלה שהקים הנסיך מקסימיליאן ברובה ללא שינוי, אך מינה פעילי SPD לתפקיד שר המלחמה הפרוסי ולמפקד הצבאי באזור ברלין.
הפעולה הראשונה של אברט בתור קנצלר הייתה לפרסם סדרת הכרזות המבקשות מהאנשים להישאר רגועים, להישאר מחוץ לרחובות ולהשיב את השלום והסדר. ניסיון זה לא צלח. לאחר מכן אברט אכל ארוחת צהריים עם שיידמן ברייכסטאג, וסירב לדבר עם ההמונים שנאספו בחוץ כשהתבקש לעשות כן. עם זאת, שיידמן ניצל את ההזדמנות, והכריז על גרמניה כעל רפובליקה. אברט זעם ונזף בו מיד: "אין לך זכות להכריז על הרפובליקה!" כיוון שהתכוון להשאיר את ההחלטה על צורת השלטון במדינה בידי אספה לאומית נבחרת, אשר יכלה להחליט גם על חידוש מוסד המלוכה. אברט אפילו ביקש מהנסיך מקסימיליאן להמשיך כיורש עצר, אך נענה בסירוב.
כיוון שוילהלם השני לא התפטר בפועל ב-9 בנובמבר, גרמניה נותרה באופן חוקי מלוכה עד שהקיסר חתם על התפטרותו הרשמית ב-28 בנובמבר. אך בבוקר 10 בנובמבר כאשר וילהלם העביר את הפיקוד העליון של הצבא לפאול פון הינדנבורג ויצא לגלות בהולנד נותרה המדינה ללא ראש מדינה רשמי.
אחר הצהריים של 9 בנובמבר, ביקש בחוסר רצון מה-USPD למנות שלושה שרים לממשלה העתידית. עם זאת, באותו ערב כבשה קבוצה של כמה מאות מהפכנים את בניין הרייכסטאג וניהלה דיון מאולתר. הם קראו לבחירת 'מועצות חיילים ועובדים' ביום למחרת במטרה להרכיב ממשלה זמנית: מועצת נציגי העם (Rat der Volksbeauftragten). כדי לשמור על השליטה באירועים וכנגד הסנטימנט האנטי מהפכני של אברט, החליט שעליו לעשות קו-אופטציה למועצות הפועלים ולהצטרף כמנהיג המהפכה ובמקביל לשמש כראש הרשמי של הממשלה הגרמנית.
ב-10 בנובמבר הצליח ה-SPD בראשותו של אברט להבטיח שרוב מועצות העובדים והחיילים שנבחרו זה עתה הגיעו מקרב תומכיהם. בתוך כך, ה-USPD הסכים לעבוד איתו ולחלוק את השלטון במועצת נציגי העם, הממשלה המהפכנית החדשה. אברט מצא את עצמו במבוכה. הוא הצליח להביא את ה-SPD לשלטון, וכעת הוא היה במצב שאפשר לו לקדם רפורמות חברתיות בחוק ולשפר את חלקם של מעמד העובדים. עם זאת, בעקבות המהפכה, נאלצו הוא ומפלגתו לחלוק את השלטון עם מפלגות השמאל שלהן בז: הספרטקיסטים והעצמאים. אברט הודיע על ההסכם בין שתי המפלגות הסוציאליסטיות למועצות שהתאספו להוטים לחזית סוציאליסטית מאוחדת ואישר את צירופם של שלושה זוגות חברים, שבכל אחד מהם חבר אחד מ-SPD והאחר מ-USPD. אברט והוגו האס היו יושב-הראש המשותפים. באותו יום קיבל אברט שיחת טלפון מרמטכ"ל ה-OHL וילהלם גרונר, שהציע לשתף עמו פעולה. לטענת גרונר, הוא הבטיח לאברט את נאמנות הצבא בתמורה לדרישות מסוימות: מאבק נגד הבולשביזם, סיום למערכת מועצות החיילים והעובדים, אספה לאומית וחזרה למדינת חוק וסדר. דבר זה הוביל לתקשורת קבועה בין השניים שהיו מעורבים בשיחות טלפון יומיות על קו סודי, על פי גרונר. ההסכמים בין השניים נודעו כ"הסכמי אברט-גרונר".