stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב לייפציג
מהלך הקרב > צבאות הקואליציה סביב נפוליאון > הקרב בלינדנאו

בחזית המערבית, הקורפוס הרביעי הצרפתי בפיקודו של ברטראן הדף לבסוף את הקורפוס האוסטרי השלישי בפיקודו של גיולאי מלינדנאו. פעולה זו הסירה את הכיתור שכוחות בעלות הברית ביצעו קודם לכן נגד הגראנד ארמה, ופינתה את הדרך לנסיגתו שהתרחשה מאוחר יותר למחרת.
מהלך הקרב > צבאות הקואליציה סביב נפוליאון > גרמנים פרו-נפוליאון עורקים לקואליציה

במהלך הלחימה ערקו 5,400 סקסונים מהקורפוס השביעי של גנרל ריינייה לקואליציה, במיוחד לצבא הצפון של ברנדוט בשל ההערכה שהסקסונים גילו למרשל הצרפתי לשעבר. ארבע שנים קודם לכן, ברנדוט, בעודו היה מרשל האימפריה, פיקד על כל הקורפוס הסקסוני התשיעי במהלך קרב וגראם, שם התנהגותו המתונה והאדיבה כלפיהם בשבועות שלפני כן, יחד עם צו שכיום שנוי במחלוקת שהילל את אומץ לבם לאחר הקרב, חיבב מאוד את ברנדוט עליהם. בתחילה, קצינים צרפתים ראו בהסתערותם של הסקסונים לעבר הפרוסים המתקדמים כהתקפה, אך הבגידה התבררה כאשר ראו את הסקסונים מבקשים מהפרוסים להצטרף אליהם להתקפה הממשמשת ובאה. ריינייה עצמו היה עד לכך, והוא גייס את הסקסונים הנותרים שעמדו לרשותו, אך ללא הועיל, כי גם הפרשים של וירטמברג ערקו מהצרפתים, ואילצו את הקו הצרפתי בפאונסדורף לסגת לאחור.
מהלך הקרב > צבאות הקואליציה סביב נפוליאון > הגראנד ארמה מתחיל לסגת

הקרב במהלך היום של 18 באוקטובר היה קרב של התשה. הכוחות הצרפתיים החזיקו בעמדותיהם, אך נשחקו והתרוקנו בהתמדה על ידי התקפות עזות ומתעצמות של בעלות הברית לאורך היום. לתותחנים הצרפתים נותרו רק 20,000 פגזים. מאוחר יותר באותו לילה, נפוליאון התייחס לקרב כעל מקרה אבוד. בשלב זה, הוא קידם את פוניאטובסקי לדרגת מרשל האימפריה, הזר היחיד מבין כל המרשלים שלו שקיבל תואר זה, והאחרון נשבע כי יילחם עד העמדה האחרונה, וכך עשה. לאחר מכן, הקיסר החל לתכנן את הנסיגה עבור הגרנד ארמה מערבה מעבר לנהר האלסטר.
במהלך הלילה נצטווה הצבא הצרפתי לסגת בשקט מקונביץ, פרובסטהיידה, שטוטריץ, פולקמנסדורף וראודניץ, כדי לחצות את הנהר דרך לייפציג והגשר היחיד בנהר. אלה בלינדנאו היו אמורים לעבור לוויסנפלס. משמר עורפי חלש החזיק את הכפרים על מנת להסתיר את הנסיגה, וכוחות תמיכה הוצבו בפרברים החיצוניים ליד טחנות הרוח וליד חומות העיר. הגן וקירות בית הקברות שליד שער גרימה היו מנוקבים בפרצות וכן השערים עצמם. לוחמי חי"ר קל הוצבו בבתי החווה, בסבך, בפארקים ובכל מקום אפשרי. לייפציג הייתה אמורה להיות מוחזקת על ידי הקורפוס השביעי של ריינייה, הקורפוס השמיני של פוניאטובסקי והקורפוס ה-11 של מקדונלד. הם נצטוו להחזיק בו יום או קצת יותר, כדי לאפשר לשאר הצבא, הארטילריה והציוד שלו מספיק זמן להתפנות. עמדות הפרשים המקדימות של בעלות הברית קיבלו הוראה לתקוף ללא הפוגה את עמדות הצרפתים הקדומניות במהלך הלילה כדי לקבוע אם הצרפתים מנסים לסגת או לא. עם זאת, הם לא הבינו שהצרפתים, למעשה, נסוגים מאזור הקרב. לפיכך, הפינוי נמשך לאורך כל הלילה.
מהלך הקרב > 19 באוקטובר

לבעלות הברית נודע על הפינוי הצרפתי רק בשעה 7:00 בבוקר 19 באוקטובר. זמן קצר לאחר מכן בין השעות 8:00-9:00 בבוקר הם פתחו בהתקפה בקנה מידה מלא מצפון, דרום ומזרח נגד הצרפתים הנסוגים. אבל הם נעצרו בלייפציג בגלל פעולת המשמר האחורי שהגן מרחוב לרחוב, על ידי 30,000 חייליו של מרשל אודינו. כשהרוסים והפרוסים נכנסו לעיר דרך שערי האלה וגרימה הם נפלו על בריקדות ובתים מלאים בחיילים צרפתים. אזרחים הסתתרו בזמן שהקרב העירוני העקוב מדם השתולל ברחבי העיר.
נסיגתו של נפוליאון נמשכה בצורה חלקה עד שעות אחר הצהריים המוקדמות, כאשר הגנרל דולאולוי, שהופקד להרוס את הגשר היחיד מעל האלסטר, האציל את המשימה לקולונל מונפורט. לאחר מכן העביר הקולונל את האחריות הזו לרב-טוראי, שלא היה מודע ללוח הזמנים שתוכנן בקפידה. הרב"ט הצית את הפתילים בשעה 1:00 אחר הצהריים בעוד הגשר עדיין עמוס בכוחות צרפתים נסוגים והכוח האחורי של אודינו עדיין היה בלייפציג. הפיצוץ והבהלה שבעקבותיה גרמו לתקיפה שהביאה למותם של אלפי חיילים צרפתים ולכידה של 30,000 אחרים. גם אודינו וגם מקדונלד הצליחו לחצות את הנהר בשחייה, אולם פוניאטובסקי, שנפגע מפצעיו, טבע כמו רבים אחרים בזמן שניסה לחצות את הנהר.
תוצאות הקרב

האבדות בשני הצדדים היו עצומות; 80,000 - 110,000 הרוגים או פצועים בשני הצדדים. כוחותיו של נפוליאון קטנו בכ-38,000 חיילים, כוחות הקואליציה לכדו כ-15,000 חיילים צרפתים, 21,000 פצועים או חולים, 325 תותחים ו-28 נסים, דגלים ועיטים וכן את מלך סקסוניה אשר נלכד בשבי. בין ההרוגים היה גם המרשל הפולני יוזף פוניאטובסקי, אחיינו של מלך פולין, 15 גנרלים צרפתיים נהרגו ו-31 נפצעו.
מתוך סך של 362,000 חיילים, ספגו כוחות הקואליציה אבדות בשיעור של 54,000 הרוגים ופצועים.
תבוסת צרפת בקרב סימלה את קיצה של שליטת הקיסרות הראשונה בגדה המזרחית של הריין והובילה את המדינות הגרמניות המשוחררות לקראת איחודן. כוחות הקואליציה ניצלו את הניצחון ופלשו לאדמת צרפת. בשנת 1814 נפוליאון אולץ לוותר על כסאו והוגלה אל האי אלבה.
מורשת

בשנת 1913 הוקמה בשטח שבו התרחש הקרב אנדרטה להנצחתו.
הערות שוליים

1 2 3 4  ערקה משורותיו של נפוליאון לשורות הקואליציה ב-18 באוקטובר 1813.
| קרבות במלחמות הנפוליאוניות (מחולקים לפי הקואליציות האנטי-צרפתיות) |
| --- | --- | --- |
| ראשונה | קרב ורדן • קרב ואלמי • קרב ז'מפ • המלחמה בוואנדה • קרב נירווינדן • קרב פלרוס • קרב ההר השחור • קרב כף סנט וינסנט |  |
| שנייה | קרב הפירמידות • קרב הנילוס • קרבות בארץ ישראל • קרבות איטליה • הקרב על שטוקכך • קרב קופנהגן • קרב הוהנלידן • קרב מרנגו |  |
| שלישית | גרנד ארמה • קרב כף פיניסטרה • מערכת אולם • קרב טרפלגר • קרב אולם • קרב דורנשטיין • קרב אוסטרליץ |  |
| רביעית | קרב ינה-אאורשטדט • מרד פולין הגדולה • קרב אילאו • המצור על דנציג • קרב היילסברג • קרב פרידלנד • קרב קופנהגן |  |
| חמישית | קרב אבנסברג • קרב לנדסהוט • קרב אקמיהל • קרב אספרן-אסלינג • קרב וגראם |  |
| שישית | קרב סלמנקה • הפלישה לרוסיה • (קרב סמולנסק • קרב בורודינו • קרב ברזינה) • המערכה בגרמניה • (קרב ליצן • קרב באוצן • קרב דרזדן • קרב לייפציג) • קרב ויטוריה • מערכת ששת הימים • קרב פריז |  |
| שביעית | קרב קאטר ברה • קרב ליגני • קרב ווטרלו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563036305171  GND: 4132970-3  KulturNav: ba0b6cc8-9349-4691-a39e-dbb12c6bc2ca  LCCN: sh85075916  NDL: 00567365  NKC: ph456970 
נפוליאון ופוניאטובסקי בלייפציג, מאת ינואר סוכודולסקי
אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה והמפקד העליון של צבאות הקואליציה
קרל פון שוורצנברג מאוסטריה, המפקד העליון של צבאות הקואליציה
סקירה כללית של שדה הקרב
פעולות החל מ-16 באוקטובר
חיילים צרפתים חסים על חייו של החייל הרוסי לאונטיי קורנו בשל אומץ ליבו
חי"ר צרפתי מגן על מתרס נגד התקפה פרוסית
המתקפה האחרונה של פוניאטובסקי בלייפציג, מאת ריצ'רד קאטון וודוויל
פעולות החל מ-18 באוקטובר
כוחות של הגדוד ההונגרי ה-19 נלחמים בחיל רגלים צרפתי
חיילים צרפתים בעימות עם בשקירים וקוזקים
חיילים שוודים מסתערים על לייפציג
נסיגת נפוליאון ב-19 באוקטובר 1813, מראה את פיצוץ הגשר
אנדרטת קרב האומות שהוקמה לציון 100 שנים לקרב
מאוסוניה

| מאוסוניה |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון, 110–93 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
סדרה:: צלקנתאים
משפחה:: Mawsoniidae
סוג:: מאוסוניה
מינים
 Mawsonia brasiliensis  Mawsonia gigas  Mawsonia lavocati  Mawsonia minor  Mawsonia libyca  Mawsonia soba  Mawsonia tegamensis  Mawsonia ubangiensis
שם מדעי
 Mawsonia ‏וודוורד, 1907

מאוסוניה (שם מדעי: Mawsonia) הוא סוג של דג נכחד ממשפחת הלטימריים, אשר התקיים בתור הקרטיקון מלפני 93–110 מיליון שנה. דג זה היה קרובם של דגי הלטימריה המודרניים, והוא התגלה בממצאים במרוקו, תוניסיה, אלג'יריה בקמרון, ובכמה חפירות בברזיל. הדג תואר לראשונה ב-1907.
דג זה היה הגדול בבני סדרת הצלקנתאים מעולם, כנראה לצד הטרכימטופון. הוא הגיע לאורך של 4 מטרים ויש הטוענים של-6 מטרים ולמשקל של מעל 1 טון. הדג היה בעל סנפירים בשרניים מאוד, אשר התאימו גם לתנועה על הקרקעית, ובעל לסת גדולה ושרירית. הלסת העליונה שלו יכלה להיפתח מעלה וכך לבלוע טרף רחב יחסית. המזון העיקרי של דג זה היה כנראה דגים ודיונונים.
למרות גודלו העצום נראה שהוא שימש טרף עיקרי לטורפים גדולים כמו הסרקוסוכוס, דמוי-תנינאי ענק והספינוזאורוס, גדול הדינוזאורים הטורפים מעולם שהיה מצויד בלסתות וטפרים גדולים מספיק ללכידתו והריגתו.
מאובן שלד של מאוסוניה
דינוצפאליה

| דינוצפאליה |
| --- | --- |
 טיטנופוניוס
תקופה
פרם, 270–260 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
סדרה:: תראפסידה
תת־סדרה:: דינוצפאליה
שם מדעי
 Dinocephalia ‏סיילי, 1894

פרטי מוסצ'ופס
דינוצפאליה (שם מדעי: Dinocephalia) היא קבוצה גדול של זוחלים קדומים בני סדרת התראפסידה אשר דמו במראם לארכוזאורים מפחידים כמו דינוזאורים. הם חיו רק באמצע תקופת הפרם לפני 260–270 מיליון שנה ברחבי העולם בתוך היבשת הקדומה פנגיאה, בין השאר בדרום אפריקה, זימבבואה, רוסיה, סין, ברזיל וטנזניה.
הגדול שבבני הקבוצה היה הטאפינוצפלוס (Tapinocephalus), אוכל צמחים משוריין בעל "קסדה" על ראשו. הוא הגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל 1–2 טונות. חלק מהמינים היו אוכלי כל או אוכלי בשר כמו האנטאוזאורוס שהגיע לאורך 5–6 מטר ולמשקל 600–700 ק"ג והטיטנופוניוס שהגיע לאורך 5 מטרים.
המאפיין החשוב של רוב המינים הוא מבנה הגולגולת הנוקשה שלהם שהייתה לעיתים בעלת "יבלות" גדולות כמו אצל האסטמנוסוכוס והסטירקוכפלוס (Styracocephalus) שדמו לחזיר יבלות גדולים. הם היו בעלי גפיים מגושמים יחסית וגוף מכוסה קשקשים גדולים.
מיון

סוג Eccasaurus
סוג Pelosuchus
סוג Tappenosaurus
משפחה Estemmenosuchidae
משפחה Phreatosuchidae
משפחה Phthinosuchidae
משפחה Rhopalodontidae
קבוצה Anteosauria
משפחה Anteosauridae - בה האנטאוזאורוס והדוליוזאוריסקוס
משפחה Brithopodidae
משפחה Deuterosauridae
קבוצה Tapinocephalia
סוג Dimacrodon
משפחה Driveriidae
משפחה Mastersoniidae
משפחה Styracocephalidae
משפחה Tapinocephalidae
משפחה Titanosuchidae
טוקסוצ'לוס

| טוקסוצ'לוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 85–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: Toxochelyidae
סוג:: טוקסוצ'לוס
מינים
 T. latiremis  T. moorevillensis
שם מדעי
 Toxochelys ‏קופ, 1873

טוקסוצ'לוס (שם מדעי: Toxochelys) הוא סוג נכחד של צב אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון בימים שסביב אמריקה הצפונית שלפני 85 עד 66 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בתצורות ניובררה (אנ') במערב קנזס והוא תוארו בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1873.
מאפיינים

צב זה דמה במראהו לצבים הימיים המודרניים אך השתייך לקבוצה אחרת נכחדת והיה קרוב לסוג Ctenochelys, אשר כמה ממיניו נחשבו בעבר לשייכים לסוג זה. שני הסוגים בעלי מאפיינים המזכירים מחד צבים ימיים ומצד שני צבים שוכני יבשה שהחלו לעבור למים.
הצב הגיע לאורך של שני מטרים והיה בעל גפיים דמויי-סנפירים רחבים ומקור קרני חזק. העצמות כוסו בשכבה רכה דמוית עור על השריון שנועדה לסייע בתנועה מיימית והייתה דומה מעט למבנה השריון של הצב הגילדי.
ככל הנראה הצב הקדום חי לאורך החופים וניזון מצמחי ים ומחסרי חוליות ימיים. הוא עצמו נטרף לעיתים בידי כרישים ומוזאזאורים ששכנו בימים. דבר זה נרמז מסימני נשיכה על עצמות רבות של הצבים.
מרכזית המפרץ

| --- | --- |

מרכזית המפרץ, דצמבר 2020
 תקופת הפעילות:  מסוף האוטובוסים: 1 בינואר 2002 המסוף המחודש: 1 ביולי 2018 – הווה
 מיקום:  צ'ק פוסט, חיפה
 אתרים סמוכים:  צ'ק פוסט, קניון לב המפרץ, תחנת הרכבת מרכזית המפרץ
 שירות אוטובוסים:  צפון ישראל, מספר קווים לדרום ומרכז ישראל, קווים עירוניים
 קואורדינטות:  32°47′38″N 35°02′13″E﻿ / ﻿32.793922°N 35.036956°E﻿ / 32.793922; 35.036956
  (למפת חיפה מוגדלת) מרכזית המפרץ(למפת חיפה רגילה) מרכזית המפרץ(למפת הגליל המערבי רגילה) מרכזית המפרץ(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מרכזית המפרץ
מרכזית המפרץ היא המרכז התחבורתי הגדול ביותר בישראל, אשר משרת את תושבי מטרופולין חיפה והיישובים בסביבתה. היא ממוקמת באזור מסחר ליד כביש 75 וצומת קישון שבצ'ק פוסט במזרחה של העיר חיפה. המרכזית משלבת מגוון רחב של כלי תחבורה: אוטובוסים עירוניים, אוטובוסים בין עירוניים, מטרונית, רכבת ישראל (בתחנת הרכבת מרכזית המפרץ) ורכבלית לכיוון הטכניון ואוניברסיטת חיפה. בעתיד תשרת גם רכבת קלה לנצרת.
מתחם מרכזית המפרץ החדשה נפתח ב-1 ביולי 2018 אך בוצעו במתחם עבודות נוספות גם בשנת 2019.
מבנה

במתחם מספר אזורים:
קניון לב המפרץ
רציפי קו החוף של תחנת הרכבת מרכזית המפרץ.
מתחם המרכזית החדש המשרת אוטובוסים בין עירוניים בקומה 1
רציף הרכבת של קו העמק הנמצא בקומה 2 של המתחם.
רציפים המשרתים אוטובוסים עירוניים מחוץ למבנה הסגור.
רציף המטרונית.
תחנת הרכבלית
קניון לב המפרץ נמצא בצפון המתחם, צמודים אליו רציפי הרכבת של קו החוף (בין תחנות חיפה מרכז – השמונה וחוצות המפרץ).
דרומית לקניון לב המפרץ נמצא המתחם המרכזי כאשר בקומה השנייה שלו נמצא רציף מסילת העמק (בין תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע לתחנת חיפה מרכז – השמונה), בקומה הראשונה נמצאים רציפי האוטובוסים הבין עירוניים. מחוץ למבנה ומזרחית לו נמצאים רציפי המטרונית ורציפי האוטובוסים העירוניים המשרתים את תושבי חיפה, נשר והקריות ותחנת הרכבלית. יש חיבור בין הקומה השנייה של המרכזית לבין הקניון באמצעות גשר להולכי רגל.
בדצמבר 2019 נפתח גשר הולכי רגל נוסף המחבר בין רציפי תחנת הרכבת "קו החוף" לרציף "קו העמק", כך שניתן לעבור ישירות מאזור האוטובוסים לתחנת הרכבת ללא מעבר דרך הקניון.
זוהי תחנת הרכבת הראשונה בישראל המשרתת שתי מסילות נפרדות (קו החוף וקו העמק).
מבנה > שטחי מסחר בתחנה

עם פתיחתה של התחנה החדשה, נמתחה ביקורת ציבורית, כנגד החלטת מינהל הדיור הציבורי במשרד האוצר שלא לאפשר הפעלת שטחי מסחר במרכזית המפרץ החדשה. הסיבה לכך היא לחצים שהופעלו על ידי הנהלת קניון לב המפרץ, אשר ביקשה להימנע מיצירת תחרות מסחרית, באמצעות הטלת ווטו אפילו על האפשרות של פתיחת בית קפה, או הצבת מכונות שתייה אוטומטיות.
מבנה > חניה

לתחנת הרכבת אין מגרש חניה בחינם. בקיץ 2023 הפכה עיריית חיפה את החניון על דרך יגאל ידין ממערב לתחנה לחניון בתשלום.
היסטוריה > תחנת האוטובוסים

התחנה נפתחה ב-1 בינואר 2002 כחלק משינוי מערך האוטובוסים בחיפה, במבנה פתוח שבו כ-20 רציפים.
התחנה הוקמה כחלק מהשינוי במערך האוטובוסים בחיפה אשר כלל גם את הקמת מרכזית חוף הכרמל כשנה וחצי מאוחר יותר. השינוי נועד לחסוך בזמני הנסיעה תוך צמצום כמות האוטובוסים הנכנסים אל העיר. לפני פתיחת מרכזית המפרץ, התחנה המרכזית הוותיקה של חיפה בבת גלים שימשה כתחנה סופית לכל הקווים המחברים את העיר עם יישובי צפון ישראל, פרט לנסיעות מסוימות בשעות השיא ובשבתות שהתחילו והסתיימו בהדר הכרמל.
במסגרת השינוי בוטלה הכניסה של כל הקווים האלה לחיפה, והם קוצרו עד מרכזית המפרץ. במקומם הופעלו קווים עירוניים חדשים, שעימם יכולים הנוסעים להמשיך לשכונות השונות של חיפה. כמו כן הופעלה לראשונה בחיפה שיטת כרטיסי המעבר, שאיפשרה נסיעה בכמה קווים עירוניים בתוך חיפה בעלות של נסיעה אחת, והביאה לכאורה להוזלת עלויות הנסיעה. כך, למשל, מחיר הנסיעה מנשר להדר ולעיר התחתית ירד. עבור הנוסעים מצפון להדר והעירה הדבר הוסיף צורך בהחלפת אוטובוס נוספת, אך עבור הנוסעים לנווה שאנן ולכרמל השינוי שיפר את מסלול הנסיעה, שכן במקום החלפת אוטובוס בהדר או במרכזית בת גלים, כעת ההחלפה מתבצעת כבר בכניסה לחיפה.
בסוף שנת 2012 החלה חברת יפה נוף בהקמת טרמינל חדש שבנייתו הסתיימה ביולי 2018. טרמינל זה משתרע על פני שטח של 12,000 מ"ר, ועלות הקמתו הייתה כ-300 מיליון ש"ח. התחנה מחולקת לשני אגפים: באגף הצפוני בן שתי הקומות שוכנים רציפי האוטובוסים הבין-עירוניים ורציפי המטרונית בקומה הראשונה, ובקומה השנייה פועלת שלוחה של תחנת הרכבת עבור רכבות מסילת העמק. האגף הדרומי משרת את קווי האוטובוס העירוניים ומעוצב כטרמינל פתוח.
היסטוריה > תחנת הרכבת

התחנה הוקמה בשנת 2001 בשיתוף רכבת ישראל ובמימון מלא של יזמים פרטיים, ונקראה "תחנת הרכבת לב המפרץ" על שם קניון לב המפרץ (כיום "סינמול") הסמוך לה, בעלי השליטה ומתכנניה התבקשו לעצב את מעבר הנוסעים כך שיעבור בתוך הקניון. זוהי התחנה הראשונה שהוקמה בשיטה זו (בעקבותיה הוקמה התחנה הסמוכה – תחנת הרכבת חוצות המפרץ – גם היא בשיטה דומה). התחנה החלה בפעילותה ב-8 בספטמבר 2001.
בתחנה שני רציפי צד המחוברים ביניהם במעבר עילי. ניתן להיכנס ולצאת מן התחנה דרך המעבר העילי, המחובר לאולם נוסעים קטן שנמצא בתוך מרכז הקניות. במעבר זה על הולכי רגל לעבור דרך הקניון. בסוף שנת 2016 נפתחה יציאה נוספת מן התחנה בקצה הדרומי של רציף 1 המגיעה ישירות למסוף האוטובוסים מרכזית המפרץ.
בשנת 2002 נפתח בסמוך מסוף האוטובוסים שממנו יוצאים קווי האוטובוס לצפון ותנועת הנוסעים בתחנת הרכבת גדלה.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת במרכז חיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל, רק ב-14 באוגוסט, יומיים לאחר תום המלחמה, חודשה תנועת הרכבות לתחנה וממנה.
ב-3 ביולי 2018, בעקבות שדרוגו של מרכז התחבורה שונה השילוט בתחנה המקורית ל"מרכזית המפרץ – קו החוף" ונפתח רציף החדש המשרת את מסילת העמק הנקרא "מרכזית המפרץ – קו העמק".
היסטוריה > בניית מרכזית המפרץ החדשה

פרויקט מרכזית המפרץ החדשה יצא לדרך ביולי 2015 והתחנה החדשה נחנכה ביוני 2018 ונפתחה לציבור ב-1 ביולי 2018.
במהלך בניית המרכזית החדשה, בשלב הראשון הוסטה התחנה הקיימת כ-300 מטרים לכיון מזרח אל עבר כביש 4 והתרחקה ממסילת הרכבת.
בשלב השני הוקם בניין בעל שתי קומות ושני גשרים אשר ממוקם מתחת לכביש 75 מערב, כאשר הגשר הראשון לכיון מערב מחובר לחניון כלי רכב עתידי והגשר השני לכיוון דרום מתחבר לתחנת הרכבת מרכזית המפרץ הממוקמת בכיוון דרום-מזרח מן התחנה המרכזית.
מספר חודשים לאחר פתיחת המרכזית נחנך גשר הולכי הרגל אשר מחבר את הקומה השנייה של המרכזית עם קניון לב המפרץ.
בדצמבר 2019 נחנך גשר המחבר את רציפי תחנת הרכבת, אשר מאפשר מעבר לרציפי "קו החוף" ו"קו העמק" ישירות מתוך המרכזית ללא מעבר דרך הקניון. הגשר נחנך ב-19 בדצמבר 2019.
באפריל 2022 נפתחה בחלק הצפון מזרחי של מרכזית המפרץ תחנה A של הרכבלית.
ב-3 במרץ 2025, בזמן מלחמת חרבות ברזל, נרצח גבר וארבעה נפצעו בפיגוע דקירה בשטח התחנה.
תוכניות פיתוח עתידיות > בתחנת הרכבת

החל משנת 2018 מבצעת רכבת ישראל עבודות להארכת רציפים 1 ו-2 במסילת החוף.
בעתיד מתוכנן לקום רציף נוסף לקו החוף ובעתיד הרחוק תת"ל 65 יתווספו שתי מסילות מהירות לקו החוף.
תוכניות פיתוח עתידיות > הרכבת הקלה לנצרת

הפרויקט הוא מסילת רכבת קלה שתחבר בין חיפה לנצרת ונוף הגליל ותשפר את הנגישות של "גוש נצרת" למפרץ חיפה בתחבורה מסילתית, ומשם, בשילוב יתר אמצעי התחבורה הקיימים, ליתר חלקי מדינת ישראל.
שירות בתחנה > מטרונית

המטרונית מופעלת על ידי חברת סופרבוס. בתחנה עוברים 4 מתוך 5 קווי המטרונית.
| קו | סימול | אורך | ערים בהן עובר | שנת פתיחה | מסלול | מספר התחנות | תדירות | זמן נסיעה משוער מקצה לקצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הקו האדום | קו 1 | 25 ק"מ | קריית מוצקין, חיפה | 2013 | ממרכזית הקריות (בצפון קריית מוצקין), דרך כביש 4, שד' ההסתדרות, מרכזית המפרץ, העיר התחתית של חיפה ועד מרכזית חוף הכרמל | 38 | 4-8 דקות בשעות השיא (6:00-20:00), 10-20 דקות בשעות הלילה 20:00-05:00 (פעיל 24/7) | 65 דקות |
| הקו הכחול | קו 2 | 18 ק"מ | קריית אתא, חיפה | 2013 | מקריית אתא, דרך כביש 4, שד' ההסתדרות, מרכזית המפרץ, והעיר התחתית של חיפה אל המרכז הרפואי רמב"ם ותחנת הרכבת חיפה בת גלים | 33 | 6-10 דקות בשעות השיא, 12-30 דקות בשעות השפל (לא פעיל בלילות ובשבתות) | 52 דקות |
| הקו הירוק | קו 3 | 16 ק"מ | קריית ים, קריית שמואל, חיפה | 2013 | ממרכזית הקריות, דרך קריית ים, קריית חיים, קריית שמואל, שד' ההסתדרות, מרכזית המפרץ לרחוב הנביאים בהדר הכרמל, חיפה | 30 | 10 דקות בשעות השיא, 12-60 דקות בשעות השפל (לא פועל בלילות ובשבתות) | 50 דקות |
| הקו הסגול | קו 4 | 21 ק"מ | קריית מוצקין, חיפה | 2022 | ממרכזית הקריות (בצפון קריית מוצקין), דרך כביש 4, שד' ההסתדרות, מרכזית המפרץ, דרך המנהרות, דרך גרנד קניון ועד מרכזית חוף הכרמל | 23 | 6-10 דקות, (פועל משעות הבוקר המוקדמות עד שעות הלילה המאוחרות) | 28~ דקות |
שירות בתחנה > רכבלית

הרכבלית מופעלת על ידי חברת כבל אקספרס מקבוצת עפיפי אשר משותפת ל"נתיב אקספרס" וחברת ‏Bursa Teleferik (אנ') הטורקית.
| קו | מפעילה | אורך הקו | מסלול | תחנות | תדירות | משך הנסיעה מקצה לקצה | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 | כבל אקספרס | 4.4 ק"מ | מרכזית המפרץ - הטכניון - אוניברסיטת חיפה | 6 כרגע, 3 תחנות מתוכן פתוחות לנוסעים | 15 שניות | 19 דקות | פועל במשך כל שעות היממה |
ראו גם

מרכזית חוף הכרמל
מרכזית בת גלים
הרכבת הקלה חיפה–נצרת
רכבלית
צומת קישון
תחנת הרכבת מרכזית המפרץ
תחנת הרכבת חוצות המפרץ
הערות שוליים

↑  משה כהן, ‏יותר מ-20 מיליון נוסעים בשנה: נפתחה התחנה המרכזית הגדולה במדינה, באתר מעריב אונליין, 1 ביולי 2018
↑  מיכל גרובר, מחנים את הרכב ועולים לרכבת? מעכשיו תצטרכו לשלם, באתר חי פּה, 9 באוגוסט 2023
↑  אדי גל, 200 מיליון שקל מושקעים בהקמת מרכזית המפרץ, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 29 בנובמבר 2012
↑  יגאל חי, מרכזית המפרץ החדשה תיחנך ביום רביעי, באתר כלבו – חיפה והצפון, 31 במאי 2018
↑  באישון ליל: כך הונף הגשר המחבר את תחבורת המפרץ • צפו - ביזנעס, באתר web.archive.org, ‏2020-06-07
↑  שושן מנולה, נחנך הגשר המחבר בין הרציפים במרכזית המפרץ, באתר כלבו – חיפה והצפון, 19 בדצמבר 2019
↑  ליאור אל-חי, רון קריסי, אור הדר, גבר נרצח ו-4 נפצעו בפיגוע דקירה בחיפה, בהם שניים במצב קשה; המחבל חוסל, באתר ynet, 3 במרץ 2025
תרשים התחנה
חניון מרכזית המפרץ ממערב לתחנת הרכבת, חניון בתשלום
מרכזית המפרץ טרם השיפוץ
הרציפים לקווים הבינעירוניים בתחנה המרכזית טרם השיפוץ
מרכזית המפרץ מכיוון תחנת הרכבת, דצמבר 2020
מרכז התחבורה מרכזית המפרץ בבנייה, אפריל 2017
מרכזית המפרץ בבנייה, אפריל 2017
תחנת הרכבלית בקצה מרכזית המפרץ ורציפי הרכבת של קו העמק, דצמבר 2020
רציפי האוטובוסים הבין-עירוניים בתחנה החדשה
מרכזית המפרץ החדשה מבט אל פנים התחנה


הרכבלית בחיפה
חסן השני, מלך מרוקו

מולאי חסן השני (בערבית: الْحسْنُ الثاني بْن مُحَمَّدُ بْن يوسف بْن الْحسْنِ بْن الشَّرِيفِ بْن عَلِيُّ الْعَلَوِيِّ, בצרפתית: Moulay Hassan II, בברברית: ⵍⵃⴰⵙⴰⵏ ⵡⵉⵙ ⵙⵉⵏ;‏ 9 ביולי 1929 – 23 ביולי 1999) היה מלך מרוקו בשנים 1961–1999, והמלך העשרים ואחד בשושלת העלווית המולכת במרוקו מאז אמצע המאה ה-17. הוא אביו של מלך מרוקו הנוכחי מוחמד השישי ובנו של מוחמד החמישי, מלך מרוקו העצמאית הראשון. שלטונו של חסן השני ראה תמיכה מרוקאית בגוש המערבי אשר כלל שימוש במשטר כוחני במטרה להכניע כל אופוזיציה אפשרית לשלטון המלוכני.
דרך מלחמת החולות הביסה מרוקו את שכנתה אלג'יריה במהלך מאבק מזוין, ומאוחר יותר כבשה צבאית את רוב שטחי סהרה המערבית במהלך מלחמת סהרה המערבית, אך לא הצליחה להשיג הכרה בינלאומית בשליטתה על השטח. רוב הפיתוח של הצבא נעשה על ידי חסן השני, שהיה המפקד העליון של הכוחות המזוינים. חסן השני נחשב לאחד השליטים המובילים באפריקה בתקופה שלאחר הקולוניאליזם האירופאי ביבשת.
חסן פעל במהלך שלטונו להשיג לגיטימציה שלטונית דרך מוסדות הדת ובו בזמן פיקח על כוחם. כמו כן פעל לחזק את מעמדה של ממלכתו ביחס לליגה הערבית והליגה המוסלמית. המשטר הכוחני שהנהיג הוביל לעיתים להתנגדות חריפה מצד פלגים אופוזיציונרים, מה שגרם לסדרת ניסיונות התנקשות בחייו אשר כולם נכשלו. לקראת סוף שלטונו שחרר חסן את חלק ממושכות השלטון במטרה להביא לסיום הדרגתי של המשטר האוטוקרטי ולהעלות את האהדה האזרחית כלפיו.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

חסן השני נולד ברבאט, מרוקו הצרפתית בשנת 1929. בנו של מוחמד החמישי, סולטאן מרוקו ורעייתו הראשונה, ללה עבלה בנת טאהר. לחסן השני היו חמש אחיות (ללה פאטמה א-זהרא, ללה עאישה, ללה אמינה, ללה מליכה וללה נזהה) ואח אחד (עבדאללה בן מוחמד). עוד מצעירותו הוא הוכתר בידי אביו בתור יורש העצר וקיבל הכנה לקראת מחויבויות השלטון אותו צפוי היה לרשת לאחר אביו.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות > חינוך מערבי

חסן קיבל חינוך מודרני בבית ספר תיכון ברבאט, שם למד לצד צעירים בני גילו שנבחרו ללמוד הודות לאמידות ביתם וליכולותיהם האישיות מכל האזורים במדינה. לימודיו כללו ערבית וספרות, אך גם תוכנית הלימודים הרגילה של בית ספר מודרני אשר הוחדרה ללימודים במרוקו בידי הרשויות הצרפתיות; בנוסף, הוא קיבל הכשרה אישית ששולמה מהאוצר המדיני על ידי המלך מוחמד החמישי. בין חבריו לספסל הלימודים ברבאט היה אל-מהדי בן ברכה (אשר מאוחר יותר הפך לאחד מיריביו הפוליטיים העיקריים). מאוחר יותר רכש השכלה מערבית כאשר עבר אל הרפובליקה הצרפתית השלישית. חסן סיים לימודי תואר שלישי במשפטים באוניברסיטת בורדו בצרפת. את החלק הראשון בלימודים אלו רכש חסן השני באימפריאל קולג', הממוקמת בלונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
בית המלוכה המרוקאי פעל מתחת לשולחן בהתרסה לשלטון צרפת של וישי שהיה בפועל משטר חסות בהשפעתה של גרמניה הנאצית ועל כן קיבל בחום את הכוחות ש"שחררו" את מרוקו במהלך מבצע לפיד בנובמבר 1942. חסן היה בן 13 בלבד בשנת 1943, אך זכה לפגוש את מנהיגי בעלות הברית במהלך ועידת קזבלנקה במסגרת מלחמת העולם השנייה, עת פגש בנשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת הממלכה המאוחדת, וינסטון צ'רצ'יל.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות > מאבק העצמאות מול צרפת

לאחר מלחמת העולם השנייה התערער מעמדה הבינלאומי של הרפובליקה הצרפתית הרביעית בעוד מאבקים פוליטיים קרעו את הסמכות הריכוזית ואפשרו את עלייתן של התנגדויות עממיות להמשך השלטון מצד הנתינים הקולוניאלים ברחבי המושבות. עם אירועי מלחמת העצמאות של אלג'יריה פרצו מרידות ומחאות רבות גם במרוקו שנאבקו למען עצמאות הממלכה מידי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית. חסן פעל רבות, ביחד עם אביו מוחמד החמישי, לשחרור ארצו משלטון החסות הקולוניאליסטי הצרפתי. בין השנים 1955–1953 הוגלתה משפחת המלוכה על ידי הצרפתים לקורסיקה בעוד מוחמד החמישי עצמו הוגלה למדגסקר (שהייתה גם כן מושבה צרפתית באותה העת). חסן היה היחיד מבני המשפחה שהלך אחרי אביו לגלות במדגסקר.
הניסיון הצרפתי להרגיע את התסיסה האזרחית במושבות האפריקאיות לא צלחה וכמעט כל מושבותיה באפריקה הכריזו על עצמאותן במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1956 הכריז בית המלוכה המרוקאי על עצמאות המדינה ושנה מאוחר יותר החליף מוחמד החמישי את תוארו המלוכני מזה של סולטאן לזה של מלך מרוקו, פעולה שנועדה להראות מודרניזציה בממשל המרוקאי. לאחר שובם מהגלות, מונה חסן בשנת 1956 על ידי אביו לראש המטה הכללי של הצבא המלכותי של מרוקו.