stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דולר ברוניי
שטרות > סדרות 2004–2007 (פולימרים)

שטרות פולימרים הוצגו בשנת (2004) עקב מקרים גבוהים של זיוף שטרות. השטר של 100 דולר לסדרה זו זכה בפרס מדליית זהב על תכונות האבטחה שלה בפרס הדפוס הלאומי ה-22 באוסטרליה במאי 2005.
| 2004–2007 הערות פולימרים> תמונה.פני המטבע | 2004–2007 הערות פולימרים> תמונה.הצד השני | 2004–2007 הערות פולימרים> ערך.ערך | 2004–2007 הערות פולימרים> ממדים.ממדים | 2004–2007 הערות פולימרים> צבע מרכזי.צבע מרכזי | 2004–2007 הערות פולימרים> תיאור.פני המטבע | 2004–2007 הערות פולימרים> תיאור.הצד השני | 2004–2007 הערות פולימרים> תיאור.חלון שקוף | 2004–2007 הערות פולימרים> תאריך של.הדפסה | 2004–2007 הערות פולימרים> תאריך של.נושא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| </img> | </img> | 50 דולר | 158 x 75 מ"מ | תכלת וברונזה | חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי | שיחי יערות הגשם | צמחים שונים שונים של ברוניי | 15 ביולי 2004 יום הולדת 58 לחסנאל בולקיה | 15 ביולי 2004 יום הולדת 58 לחסנאל בולקיה |
| </img> | </img> | 100 דולר | 158 x 75 מ"מ | חום וכתום | חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי | האי צ'רמין | צמחים שונים שונים של ברוניי | 15 ביולי 2004 יום הולדת 58 לחסנאל בולקיה | 15 ביולי 2004 יום הולדת 58 לחסנאל בולקיה |
| </img> |  | 500 דולר | 175x81 מ"מ | ורוד | הסולטאן עומר עלי סיף א-דין השלישי | מסגד הסולטן עומר עלי סייפודיאן ובניין קרן הסולטאן חאג'י חסנאל בולקיה (ייאסאן) | צמחים שונים שונים של ברוניי | 2006 | 28 בדצמבר 2006 |
|  |  | 1000 דולר | 182x84 מ"מ | אפור וחום | חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי | בניין משרד האוצר בבנדר סרי בגוואן | צמחים שונים שונים של ברוניי | 2006 | 21 ביוני 2007 |
| </img> | </img> | 10,000 דולר | 180x90 מ"מ | זהב וירוק | חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי | בניין המועצה המחוקקת (הפרלמנט) בבנדר סרי בגוואן | צמחים שונים שונים של ברוניי | 2006 | 28 בדצמבר 2006 |
השטרות של 10,000 דולר סינגפורי ו-10,000 דולר ברוניי הם השטרות היקרים ביותר בעולם, בשווי 8,000 דולר נכון לספטמבר 2014 (שנמצאים רשמית במחזור). הם שווים פי שמונה מהערך הבא החשוב ביותר, שטר הפרנק השווייצרי (1063 דולר). החל מ-6 בנובמבר 2020, AMBD הודיעה כי תפסיק להדפיס שטרות של 10,000 דולר ברוניי כדי להפחית את הסיכון להלבנת הון. ברוניי עצרה את ההנפקה של 10,000 דולר ברוניי ונמצא בתהליך של משיכתו למחזור פעיל.
שטרות > סדרת פולימרים 2011

1 דולר – כחול (2011)
5 דולר – ירוק וצהוב (2011)
10 דולר – אדום, צהוב וחום (2011)
שטרות > שטרות זיכרון

25 דולר – סגול ובז' (1992)
20 דולר – צהוב (פולימר, 2007)
50 דולר – צהוב (פולימר, 2017)
50 דולר – צהוב (פולימר, 2017)
| שער חליפין נוכחי עבור BND |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD IDR
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD IDR
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD IDR
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD IDR
הערות שוליים

↑  Brunei-Singapore Currency Interchangeability Agreement
1 2 3 4  "Brunei History seen through its coinage". Brunei Times. אורכב מ-המקור ב-22 ביולי 2012. נבדק ב-25 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Brunei's currency notes before 1967". אורכב מ-המקור ב-8 בינואר 2014. נבדק ב-2 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Basic Commerce for Brunei Darussalam. p. 23.
↑  Basic Commerce for Brunei Darussalam. p. 22.
↑  Linzmayer, Owen (2011). "Brunei". The Banknote Book. San Francisco, CA: www.BanknoteNews.com. נבדק ב-21 באוגוסט 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Ministry of Finance, web.archive.org, ‏18 בדצמבר 2004
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏16 בפברואר 2008
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏16 בפברואר 2008
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏16 בפברואר 2008
↑  The Brunei Times (28 בדצמבר 2006). "Brunei issues new $10,000 bank note". אורכב מ-המקור ב-9 בפברואר 2008. נבדק ב-28 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2011-07-27
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2014-04-19
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2014-04-19
↑  "Brunei to cease issuing and circulation of biggest currency notes". The Edge Markets. 2020-11-07. אורכב מ-המקור ב-2020-11-13. נבדק ב-2021-01-31.
↑  Brunei new 1-, 5-, and 10-dollar notes confirmed, BanknoteNews.com. Retrieved 27 July 2011.
↑  Brunei's new notes contain Braille blunder, BanknoteNews.com. Retrieved 19 August 2011.
↑  Monetary Authority of Singapore (27 ביוני 2007). "Commemorating the 40th Anniversary the Currency Interchangeability Agreement". אורכב מ-המקור ב-3 ביולי 2007. נבדק ב-30 ביולי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Monetary Authority of Singapore (27 ביוני 2007). "Annex 1, Commemorating the 40th Anniversary the Currency Interchangeability Agreement" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-7 באוגוסט 2007. נבדק ב-30 ביולי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Monetary Authority of Singapore (27 ביוני 2007). "$20 Polymer Note to Commemorate 40 Years of the Currency Interchangeability Agreement". אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2007. נבדק ב-30 ביולי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Currency Interchangeability Agreement between Brunei Darussalam and Singapore Monetary Authority of Singapore (www.mas.gov.sg). Retrieved on 2017-07-06.
שטר של דולר מושבות המצרים משנת 1935
די אידישע שטימע

| --- | --- |

כותרת הגיליון ה-88 שראה אור ב-14 בנובמבר 1919.
 תדירות:  יומי
 סוגה:  ביטאונו של מרכז הציונים הכלליים בליטא
 עורך ראשי:  עו"ד לייב גרפונקל (עורך), מרדכי יטקונסקי (עורך אחראי);  עו"ד לייב גרפונקל; ‏ד"ר איסידור אלישיב ויצחק-אליעזר ליזרוביץ;‏ משה קליינמן; ‏ משה כהן; ‏ד"ר יעקב רובינסון וראובן רובינשטיין; ‏ראובן רובינשטיין (עורך ראשי), 1925–1940
 תאריכי הופעה:  21 ביולי 1919. – 1 באוגוסט 1940 (21 שנים)
 שפה:  יידיש; תוספות:  "מוסו גרסאס" (ליטאית, Mūsų garsas‏, 'קולנו', שבועון);  "הד ליטא" (עברית, דו-שבועון);  "די וועלט" ‏(יידיש, 'העולם', שבועון מצויר);  "דער יידישער קואופרטור" (יידיש, 'העובד היהודי  [של האגודה] השיתופית', כתב עת);  ‏"היינטיקע נייס"‏ (יידיש, 'חדשות היום', עיתון צהריים);  "עולם הילד" ‏ (עברית, מוסף); "פארנאכט" (יידיש, 'לפנות-ערב', עיתון ערב)
 מערכת:  קובנה, רח' לוקשיו 12 (‏ Lukšio gatvė 12)
 מדינה:  הרפובליקה הליטאית הראשונה
 
"די אידישע שטימע" (יידיש: "הקול היהודי"; בליטאית: Žydų balsas; באנגלית: The Jewish Voice) היה עיתון יומי ביידיש שיצא לאור בקובנה בין השנים 1919–1940. ראש וראשון לעיתונות היהודית ברפובליקה הליטאית הראשונה והעיתון היומי הציוני הראשון בליטא העצמאית.
התפתחות

הגיליון הראשון יצא ב-21 ביולי 1919 בעריכתו של העו"ד לייב גרפונקל, ובחתימתו לימים של מנהל "קרן היסוד" מרדכי יטקונסקי כעורך אחראי. הגיליונות הראשונים הופיעו בתנאי דפוס פרימיטיביים, בשני עמודים קטנים ובאותיות גדולות. לעיתים נדפס העיתון על נייר צבעוני בגלל חוסר נייר לבן. החדשות "האחרונות" היו מתורגמות בהתחלה מעלון גרמני שהיה אז הראשון שקלט חדשות רדיו מברלין. התשלום שנגבה עבור העיתון היה בפפניגים גרמנים - משרידי הכיבוש הגרמני של ליטא במלחמת העולם הראשונה. העיתון היה מופיע בצהריים עם תאריך של יום המחרת.
בשנות ה-20 הסתמנה תקופת התרחבות. העיתון גדל בכמות - 8 עמודים בכל יום, 12 עמודים בערבי שבתות וחגים, נרכשה מכונת רוטאציה, וצורפו תוספות קבועות: "הד ליטא" (עברית), "מוסו גרסאס" (ליטאית, 'קולנו'), ו"די וועלט" (יידיש, 'העולם'). אחר כך, בשנות ה-30 גם "היינטיקע נייס" (יידיש, 'חדשות היום' - מהדורת הצהריים), ו"פארנאכט" (יידיש, 'לפנות-ערב' - מהדורת הערב; ראו הסברים בתבנית שמשמאלכם). בנוסף, ב-1926 עשה "די אידישע שטימע" שותפות עם "פרימארגן", עיתון יידי שהופיע בריגה, לטביה, בעריכתם של ד"ר זאב וולף לצקי-ברטולדי וד"ר יעקב הלמן ובהוצאת המו"לים של העיתון הרוסי הגדול "סיוואדניה" ('היום'), והתוספת הפנימית של 4 עמודים שהודפסה בריגה, הייתה משותפת לשני העיתונים (השותפות נמשכה עד 1933). "די אידישע שטימע" הוציא במשך עשרים ואחת שנות קיומו שלושה גיליונות יובל מוגדלי יריעה ועשירי-תוכן: גיליון האלף ב-5 בינואר 1923 בשלושים עמודים; גיליון האלפיים ב-18 במאי 1926 (ה' בסיון תרפ"ו) בעשרים וארבעה עמודים (הרכב המערכת כפי שפורסם בגיליון זה היה: ראובן רובינשטיין, ד"ר יעקב רבינסון, נתן גרינבלאט-גורן, רפאל חסמן, אליעזר שבולת, זכריה שוסטר, ישראל ז'ופר, יוסף זימן, יצחק ליפשיץ, ז. מאכט, משה רבינוביץ והירש שקלרסקי); וגיליון 4 אלפים ב-13 בינואר 1933 (ט"ו בטבת תרצ"ג) בשלושים ושניים עמודים. המעבר למשכן החדש והמרווח ברחוב לוקשיו 12 (ראו תבנית משמאלכם) היה גם כן מבין ציוני הדרך בהתפתחותו.
הכיבוש הסובייטי וסופו של העיתון

בראשית יולי 1940, עם הכיבוש הסובייטי של ליטא, הודח ראובן רובינשטיין מהמערכת וכעבור חמישה ימים נאסר, ולאחר מכן הוגלה למחנה עבודה בוורקוטה (Воркута) שברפובליקת קומי. במקומו של רובינשטיין מונה כעורך של "די אידישע שטימע" וצהרונו "היינטיקע נייס", המהנדס פנחס למדנסקי, איש השמאל. ב-26 ביולי 1940, התמקמו המנהלה והמערכת של העיתון הפרו-קומוניסטי (מאז 1938) "פאלקסבלאט" ('עיתון העם') בבניין "די אידישע שטימע", ברחוב לוקשיו 12, שבו שכן גם הדפוס של העיתון. וב-1 באוגוסט 1940 נתבשרו קוראי "די אידישע שטימע" שזהו הגיליון האחרון של העיתון. למחרת, ערב סיפוחה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית לברית המועצות, כבר הופיע ה"פאלקסבלאט" לבדו. סוכני ה"פאלקסבלאט" המחודש חויבו מעתה ואילך לחלקו לכל מנויי "די אידישע שטימע" ו"היינטיקע נייס", ואילו סוכני שני העיתונים הסגורים חויבו להעביר ל"פאלקסבלאט" את רשימת המנויים שלהם.
דמוקרטיה טוטליטרית

דמוקרטיה טוטליטרית ("דמוקטטורה", או "אנרכו-מונרכיזם") היא מושג שטבע פרופסור יעקב טלמון בשנת 1952 עם צאתו לאור של ספרו "ראשיתה של הדמוקרטיה הטוטליטרית".
בספרו, מציג טלמון את ניתוחו ותפיסתו ההיסטורית בנוגע לאימת המשטרים הידועים לשמצה במאה ה-20. בעיניו,
חברה דמוקרטית שאינה מעניקה לאזרחיה פלורליזם תכונה לעיתים "דמוקרטיה טוטליטרית" או "דמוקטטורה". הפלורליזם מכבד את ריבוי הקולות האנושיים ואת ביטוייהם המגוונים, והוא אחד הערכים המרכזיים של הדמוקרטיה. משטר שאינו פלורליסטי, המאפשר זכות הצבעה לנתיניו אך לא נותן להם להשתתף בתהליך קבלת ההחלטות הדמוקרטי המסורתי - מדכא קבוצות שונות מבחינה כלכלית, חברתית, דתית ותרבותית מביא על פי רוב לתרעומת ואיבה, הן כלפי המשטר והן בין הקבוצות השונות בחברה.
ללא מתן פלורליזם במשטר דמוקרטי - לא מתאפשרת דמוקרטיה.
הדמוקרטיה הטוטליטרית נוסדה כאסכולה של תנועת הנאורות הצרפתית במאה ה-18 וינקה מתורת "הרצון הכללי" של ז'אן-ז'אק רוסו, ומכאן המשיכה להתקיים בגלגוליה השונים במשך העידן המודרני. היא באה לידי ביטוי במשטרים רודניים, כמו הדיקטטורה היעקובינית והקומוניזם הסובייטי והסטליניסטי.
האמונה בחופש והשאיפה לממשו באמצעות אסכולות חברתיות-מדיניות אוטופיסטיות (כמו קומוניזם) מתיישבות לכאורה עם שימוש באמצעי כפייה לצורך הגשמת הרעיון האוטופי. גישה זו מובילה ל"דמוקטטורה" והיא בלתי סובלנית בהשוואה לדמוקרטיה הליברלית. יש לציין כי המושג "דמוקטטורה" נוגד בעליל את מושג "הרצון הכללי".
הפילוסופיה של הדמוקרטיה

כפי שטלמון כותב, הפילוסופיה של הדמוקרטיה הטוטליטרית מבוססת על ראייה מ"למעלה-למטה" של החברה, כלומר שתהליכיים פוליטיים פנימיים נעשים מצד השלטון ורק לאחר מכן "מחלחלים" אל האזרחים - שהם בתמורה חותרים להשגת אמת פוליטית מוחלטת ומושלמת.
הפרט בעצמו לא יוכל להגיע לאמת זו באופן עצמאי; מוטלת עליו חובה ואחריות לסייע לבני ארצו להגיע לאותה אמת. יתר על כן, כל פעילות ציבורית או פרטית שאינה מקדמת או מזדהה עם מטרה כזו - אין לה תכלית מועילה, היא מבזבזת זמן ואנרגיות, ולכן נדרש למגר אותה.
לפיכך, מאמצים כלכליים וחברתיים, אשר נוטים לחזק את הקולקטיב נחשבים בעלי ערך, בעוד שחינוך ודת, הנוטים לחזק את הפרט - נתפסים כבלתי מועילים. "אתה לא יכול להיות אזרח ונוצרי בעת ובעונה אחת", אומר טלמון, בהתייחסו לטענותיו של רוסו, "על נאמנויות מתנגשות".
במאמרו "ההתקדמות במדעי החברה הסינית" (שיצא בשנת 2001), הפרופסור למדיניות ציבורית בסין, מאו שאלונג, נוקט בעמדה אחרת. הוא מניח שהדמוקרטיה הטוטליטרית, או מה שהוא מכנה "דמוקרטיה מוכוונת-שוויון", מבוססת על הרעיון החשוב כי החופש והזכויות המוחלטים של בני האדם אינם צריכים להיות כבני ערובה הכבולים למסורות "סטטיות" ולהסדרים חברתיים.
מאו מכיר בכך שלמונח "טוטליטרי" יש קונוטציה שלילית הקשורה אליו, כפי שג'ובאני ג'נטילה נהג לכנות את הממשל הפשיסטי האיטלקי בראשות מוסוליני. הוא תופס את תומכי הדמוקרטיה הליברלית ("הדמוקרטיה המערבית") כבעלי יחס שלילי למונח, המאמינים כי כוח (או "אלימות") אינו דרך ראויה להשגת מטרה, ולא משנה מהי ערכה של המטרה. הוא מעדיף את המושג "דמוקרטיה מוכוונת-חירות" כדי לתאר ישות פוליטית כזו.
הפילוסופיה של הדמוקרטיה > יסודות הטוטליטריות

על פי טלמון, הדמוקרטיה הטוטליטרית היא "הריבונות הטריטוריאלית הבלעדית". מתוקף תפקידה יש בידיה הכוח להפקיע וליטול; כלומר שברשותה היכולת והזכות לשלוט על הכל ועל כולם. לאור הכוח הזה, בהיעדר תמיכה מלאה מצד האזרחים בשלטון, הדמוקרטיה מחייבת דיכוי בכוח של כל יסוד אופוזיוני, מלבד מה שהממשלה מתירה או מארגנת. הדמוקרטים הליברלים, הרואים כוח פוליטי כהולך ומתפתח "מלמטה למעלה", דוחים באופן קטגורי את רעיון הכפייה כעיצוב הרצון הפוליטי מצד השלטון, זאת לעומת המדינה הדמוקרטית-טוטליטרית שרואה בו צורך מתמשך ונחוץ.
מדינה דמוקרטית-טוטליטרית אמורה למקסם את שליטתה על חיי אזרחיה באמצעות ההיגיון הכפול של הרצון הכללי (כלומר, "טובת הכלל") ושלטון הרוב. ניתן לטעון כי בנסיבות מסוימות, דווקא הפוליטיקה, הכלכלה והצבא מפרשים את הרצון הכללי בהתאם לאינטרסים שלהם.
אך שוב, ההכרח הוא להשיג את המטרה הכוללת - נירוונה פוליטית המעצבת את חזון התהליך המדיני-שלטוני, וכאן האזרח נדרש לתרום כמיטב יכולתו: הגנרל לא מתבקש להנחות את המחרשה, והאיכר לא מתבקש להנהיג את החיילים.
אזרחי מדינה כזו, על אף שאינם מודעים לחוסר האונים האמיתי שלהם, עדיין עשויים לתמוך בממשלתם. למשל, כאשר גרמניה החלה את מלחמת העולם השנייה הממשלה הנאצית קיבלה את תמיכתם של רוב הגרמנים, ורק כעבור זמן רב, לאחר שגרמניה החלה להפסיד במלחמה - התמיכה בהיטלר כורסמה והתפוררה. סטלין, שליט ברית המועצות, נערץ על ידי מאות מיליוני תושבי ברית המועצות, שיש מהם שלא שינו את דעתם כיום - אפילו לאחר שזוועותיו נחשפו - ומעמדו הפוליטי הבטיח שהרפורמות הכלכליות והפוליטיות שתכנן אכן יצאו לפועל.
ביקורת והרחבת המונח > רוסו

ספרו של טלמון עוסק בהפיכת מדינה שבה הערכים המסורתיים והאמונה הם המעצבים את תפקידה של הממשלה - תפקיד שבו התועלת החברתית מקבלת עדיפות מוחלטת. עבודתו היא ביקורת על רעיונותיו של רוסו, שרעיונותיו כאמור השפיעו רבות על המהפכה הצרפתית: ב"אמנה החברתית" טוען רוסו כי האינטרסים של היחיד ושל המדינה הם זהים, ובאחריות המדינה ליישם את "הרצון הכללי".
המינוח הפוליטי החדש של המונח "דמוקרטיה משיחית" נגזר אף הוא מעבודתו של טלמון:
"אכן, מנקודת מבט של אמצע המאה העשרים, ההיסטוריה של המאה וחמישים השנים האחרונות נראית כהכנה שיטתית להתנגשות בין הדמוקרטיה האמפירית והליברלית לבין הדמוקרטיה המשיחית הטוטליטרית, ומאידך גיסא נמצאת הדמוקרטיה המשיחית, שבה נוכח המשבר העולמי של היום."
ברוח דומה, הרברט מרקוזה, בספרו משנת 1964 "אדם חד-ממדי", מתאר חברה שבה לדבריו: "... ניתן להפוך את החירות לכלי רב עוצמה של שליטה... בחירה חופשית של אדונים אינה מבטלת את האדונים או העבדים."
ביקורת והרחבת המונח > ויליאם אנגדאהל

הסופר האמריקאי אנגדאהל הוסיף ממדים חדשים לניתוחה של הטוטליטריות. בספרו "דומיננטיות של הספקטרום: הדמוקרטיה הטוטליטארית וסדר העולם החדש", אנגדהל מדבר על הדחף האמריקאי להשגת הגמוניה גלובלית באמצעים צבאיים וכלכליים. לטענתו, יעדיה של ארצות הברית הובילו למצב תנאים פנימיים הדומים לטוטליטריות:
"... מוסד כוח שבמהלך המלחמה הקרה יצא מכלל שליטה וכעת מאיים לא רק על מוסדות היסוד של הדמוקרטיה, אלא גם על החיים על פני כדור הארץ, באמצעות הסיכון הגובר של מלחמה גרעינית שניגרר אליה בשוגג".
ביקורת והרחבת המונח > שלדון וולין

התאורטיקן הפוליטי וולין מנתח גם הוא את הסימביוזה של האינטרסים העסקיים והציבוריים שהתגלו לדעתו במלחמה הקרה כדי ליצור את הנטייה כפי שהוא מכנה "טוטליטריות מופנמת":
"תוך ניצול הסמכויות והמשאבים של המדינה, הטוטליטריות המופנמת משיגה את הדינמיקה שלה באמצעות שילוב עם צורות אחרות של כוח, כגון דתות אוונגליסטיות, ובראשן על ידי עידוד הקשר הסימביוטי בין הממשלה המסורתית לבין שיטת הממשל "פרטית" על ידי התאגיד העסקי המודרני. התוצאה היא לא מערכת של שותפים שווים ששומרים על זהותם, אלא מערכת המייצגת את קיומו של עידן כוח התאגידים."
במאמר שכותרתו "טוטליטריות מופנמת" שפרסם וולין ב"The Nation Magazine", הוא מצטט תופעות כגון היעדר מעורבות של האזרחים במסגרת פוליטית צרה (שלדעתו נגרמת עקב השפעת הכסף), הפרטת הביטחון הסוציאלי, הגדלות מסיביות בהוצאות צבאיות ומעקבים, כדוגמאות לדחיקת הציבור כלפי ממשלה "פרטית". השפעה תאגידית מפורשת באמצעות התקשורת, ומרומזת באמצעות הפרטת האוניברסיטה. יתר על כן, מכוני מחקר פוליטיים רבים סייעו בתהליך זה על ידי הפצת האידאולוגיה השמרנית. הוא קובע:
"כשכל היסודות יונחו במקום... מה שמונח על כף המאזניים, אם כן, הוא לא פחות מאשר הניסיון להפוך חברה חופשית וסובלנית לגרסה של המשטרים הקיצוניים של המאה הקודמת".
ביקורת והרחבת המונח > סלבוי ז'יז'ק

ז'יז'ק, הפילוסוף והסוציולוג הסלובני, מגיע למסקנות דומות בספרו "ברוכים הבאים למדבר של הממשי". הוא טוען שהמלחמה בטרור שימשה צידוק להשעיית חירויות האזרח בארצות הברית, בעוד שההבטחה לדמוקרטיה ולחופש הופצה בחו"ל כהצדקה הפוליטית לפלישה לעיראק ולאפגניסטן.
מאחר שהדמוקרטיות המערביות תמיד מצדיקות "מדיניות חירום" (מושג שנלקח מהתאוריה של קרל שמידט), הן נכשלות בתור תפקידן כמוקדים של סוכנות פוליטית יציבה.
ראו גם

דמוקרטיה מתגוננת
דמוקרטיה חלולה
דמוקרטיה לא ליברלית
הערות שוליים

↑  יעקב טלמון, Excerpts from the Origins of Totalitarian Democracy, http://rousseaustudies.free.fr/ReeditionTalmon.htm, ‏1955
↑  Herbert Marcuse, One-Dimensional Society, http://www.marcuse.org/herbert/pubs/64onedim/odm1.html, ‏1964
↑  ויליאם אנגדאהל, Full Spectrum Dominance, ‏edition.engdahl‏, 2009, עמ' 8
המטפיזיקה של המידות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עמנואל קאנט 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  פילוסופיה של המוסר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1785 
 
המטפיזיקה של המידות (בגרמנית: Die Metaphysik der Sitten) הוא חיבור פילוסופי מאוחר של עמנואל קאנט משנת 1797, העוסק בפילוסופיה של המוסר, פילוסופיה פוליטית ופילוסופיה של המשפט. החיבור מהווה פיתוח לתיאוריה המוסרית של קאנט. בחיבורו המוקדם יותר "הנחת יסוד למטפיזיקה של המידות", קאנט יצק את היסודות לתורת המוסר שלו, ובמרכזה הצו הקטגורי, והעמיק אותם ב"ביקורת התבונה המעשית". ב"המטפיזיקה של המידות" המאוחר יותר, קאנט ״פורט״ את הצו הקטגורי למערכת שלמה של חובות וזכויות, וחוקר את ההשלכות של התייחסות לאנושות כיצורים רציונליים במסגרת חובות.
מבנה הספר

החיבור מחולק לשני חלקים:
"תורת הזכות" (Rechtslehre) העוסק בזכויות, משפט וצדק, ובעצמו מתחלק ל"זכויות פרט" ול"זכויות ציבוריות".
"תורת המידות" (Tugendlehre) העוסקת במידות מוסריות, ומתחלקת ל"תורת מרכיבי האתיקה" ול"תורת מתודת האתיקה".
חוקרת קאנט, מרי ג'יי גרגור (אנ') פירשה שהחלוקה בספר היא ל"תורת הזכות", העוסקת בזכויות שיש לאנשים או שביכולתם לרכוש, ו"תורת המידה" עוסקת במידות שהם צריכים לרכוש.
החלק הראשון מבוסס על פרשנות רפובליקנית למקורותיה של הקהילה הפוליטית כחברה אזרחית וכינון המשפט הפוזיטיבי. החלק הראשון פורסם בנפרד בשנת 1797, והוא מהווה את אחת הדוגמאות האחרונות לרפובליקניזם הקלאסי בפילוסופיה הפוליטית. החלק הראשון הוא ההתייחסות הרחבה ביותר של קאנט לפרויקט השלום ולמערכת החוק להבטחת זכויות הפרט.
החלק השני מפתח את התיאוריה האתית של קאנט. קאנט מדגיש במיוחד את ההתייחסות לאנושות כאל תכלית בפני עצמה; למעשה חזרתו של קאנט מהניסוח השני של הציווי הקטגורי מאפשרים להסיק חובות. החובות מטופלות באופן אנליטי על ידי קאנט, המבדיל בין חובות כלפי עצמנו לבין חובות כלפי אחרים. החובות מסווגות כחובות מושלמות וחובות לא מושלמות. קאנט חושב שחובות לא מושלמות מאפשרות לבחור במקסימום. החובות המושלמות במקום זאת אינן קובעות בדיוק את מקסימום הפעולות.
קאנט מבחין בין "מידה" ו"זכות" מפני ש"תורת הזכות" מכילה זכויות כחובות מושלמות כלפי אחרים בלבד.
השפעה ותגובות

החיבור "המטפיזיקה של המוסר" אינו ידוע כמו עבודותיו הקודמות של קאנט בתחום המוסר: "הנחות יסוד למטפיזיקה של המידות" (1785) ו"ביקורת התבונה המעשית" (1788), אך זכה להתעיינות מחודשת.
הגל התנגד לרבות מהמסקנות אליהן הגיע הקאנט בחיבור זה, בראשון להבנת מערכת הנישואין כמבוססים על חוזה פורמלי.
יהודה מלצר קיבץ כמה מן המסקנות מעוררת המחלוקת ביותר שקאנט מעלה בחיבור זה:
נשים, משרתים וילדים הם רכוש; הומוסקסואליות היא רע שאי-אפשר להעלות על שפתינו; אוננות היא במובן מסוים רע חמור יותר מאשר רצח-עצמי; תינוקות "לא חוקיים" אפשר להרוג - הם אינם ראוים להגנתו של החוק; תרומת איברים אסורה; משרתים ונשים לא ראוים לבחור ולהיבחר; בשום אופן אין להתנגד לָראש החוקי של המדינה, גם לא בתואנה שהוא משתמש בכוחו לרעה...
תרגומים לאנגלית

Kant, Immanuel. The Metaphysics of Morals. Translated by Mary J. Gregor. Cambridge University Press, 1991. ISBN 0-521-30372-9.
Kant, Immanuel. The Metaphysics of Morals. Translated by Mary J. Gregor. Cambridge University Press, 1996. ISBN 0-521-56673-8ISBN 0-521-56673-8.
Kant, Immanuel. The Metaphysics of Morals. In Practical Philosophy. Edited by Mary J. Gregor. Cambridge University Press, 1996.
Translated by Anonymous (John Richardson), "Metaphysic of Morals divided into Metaphysical Elements of Law and of Ethics." 2 vols. (London [Hamburg]: William Richardson, 1799).
תרגומים לאנגלית > תרגומים של חלק א'

Kant, Immanuel. The Philosophy of Law: An Exposition of the Fundamental Principles of Jurisprudence as the Science of Right. Translated by W. Hastie. Edinburgh: T. & T. Clark, 1887; reprinted by Augustus M. Kelly Publishers, Clifton, NJ, 1974. [introduction and all of part I]
Kant, Immanuel. The Metaphysical Elements of Justice; Part I of the Metaphysics of Morals. 1st ed. Translated by John Ladd. Indianapolis: Bobbs-Merrill, 1965. [introduction and most of part I]
Kant, Immanuel. The Metaphysics of Morals. In Kant: Political Writings. 2nd enl. ed. Edited by Hans Reiss. Translated by H. B. Nisbet. Cambridge: Cambridge University Press, 1991. [selections from part I]
Kant, Immanuel. The Metaphysical Elements of Justice; Part I of the Metaphysics of Morals. 2nd ed. Translated by John Ladd. Indianapolis: Bobbs-Merrill, 1999. [introduction and all of part I]
Kant, Immanuel. Metaphysics of Morals, Doctrine of Rights, Section 43-section 62. In Toward Perpetual Peace and Other Writings on Politics, Peace, and History. Edited by Pauline Kleingeld. Translated by David L. Colclasure. New Haven: Yale University Press, 2006. [selections from part I, concerning public right]
תרגומים לאנגלית > תרגומים של חלק ב'

Kant, Immanuel, The Doctrine of Virtue. Translated by Mary J. Gregor. New York: Harper & Row Torchbooks, 1964; reprinted by the University of Pennsylvania Press, 1971.
Translated by James Wesley Ellington, in Ethical Philosophy. Indianapolis: Hackett, 1983 [1964]. [Part II]
Translated by John William Semple, "The Metaphysic of Ethics." Edinburgh: Thomas Clark, 1836; Reprint editions include 1871, ed. Henry Calderwood (Edinburgh: T. & T. Clark). [Introduction and portions of part II]
ראו גם

הנחת יסוד למטפיזיקה של המידות
ביקורת התבונה המעשית
לשלום הנצחי
הערות שוליים

↑  Manfred Riedel, Between Tradition and Revolution: The Hegelian Transformation of Political Philosophy, Cambridge 1984.
↑  קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט, הספר המלא באתר כותר, עמ' 55
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590322105171  GND: 4099258-5  VIAF: 302096755   WorldCat (עם VIAF): 302096755
שרטוט טכני

סטודנטים לאדריכלות בונים דגם של מבנה לפי שרטוט, בטכניון, חיפה, 1946.
אדריכל בעבודתו על לוח שרטוט. חיתוך עץ משנת 1893
מימין – שרטוט חתך של ברז כיבוי

משמאל – שרטוט של חזית ברז כיבוי
שרטוט טכני (ובקצרה שרטוט, גם סִרְטוּט) הוא מלאכת יצירת תרשימים דו-ממדיים מדויקים של עצמים לצרכים אדריכליים, הנדסיים או לצרכים טכניים אחרים. שרטוט יכול להיעשות בעזרת עפרונות או עטים על גבי נייר, אך נעשה לצרכים מקצועיים מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 בעזרת מחשב.
השרטוט הוא עזר תכנוני ועזר תקשורתי. חלק מפרטי השרטוט מובנים גם להדיוטות, אולם יצירת שרטוטים והבנה חד-משמעית של כל פרטיהם בזמן קריאתם מחייבת למידה של הנושא. שרטוט עשוי להכיל גם סימנים ייחודיים לתחום עבורו הוא נעשה – הוא יכול להכיל סימנים שברורים לעוסקים בהנדסת מכונות, הנדסת חשמל או אדריכלות. אולם, רוב עקרונות השרטוט משותפים לכל התחומים בהם נעשים שרטוטים.
אדם שמקצועו הוא שרטוט בלבד נקרא שרטט. מרבית האנשים העוסקים בשרטוט אינם שרטטים בלבד. מלאכת השרטוט נחשבת לידע בסיסי במקצועות טכניים רבים ובעלי מקצוע רבים אינם יכולים לעבוד בלי לשרטט או בלי לקרוא שרטוטים.