stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ייס קולמן

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1985 (בן 39) אלבמה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 מקום לימודים:  University of Louisiana at Monroe  St. Frederick Catholic High School 
 http://www.chase-coleman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ייס קולמן (באנגלית: Chase Coleman; נולד ב-20 במרץ 1985) הוא שחקן, במאי ומוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

צ'ייס קולמן נולד בטסקלוסה אלבמה וגדל במונרו, לואיזיאנה. הוא למד בבית ספר גרייס האפיסקופלי וסיים את בית הספר התיכון הקתולי סנט פרדריק. במהלך שנתו השנייה בתיכון, הוא הפך לסולן של להקת "Crawl Space", להקת רוק מקומית של מונרו עד לסיום הלימודים.
לאחר התיכון, קולמן למד באוניברסיטת לואיזיאנה במונרו, והמשיך לתואר בשיווק עסקי. בזמן שהיה שם, הוא ניגן בלהקת רוק כבד בשם, "Fallstaff". עם זאת, זמן לא רב לאחר תחילת הקולג', קולמן החל להתעניין במשחק. הוא החל להופיע בתיאטרון הקהילתי של שטראוס ובתיאטרון של אוניברסיטת לואיזיאנה במונרו. במהלך שנתו הראשונה בקולג', הוא חתם בסוכנות הדוגמנים באטון רוז', "סטייג' 2000", לאחר שגויס על ידי סוכן הכישרונות רון רנדל.
קריירת משחק

קולמן זכה בתחרונות כישרונות בדאלאס. לאחר מכן גילתה אותו מנהלת הכישרונות סוזן שכטר והוא הוזמן לנסוע לניו יורק. בזמן שהותו בניו יורק, הוצע לקולמן את התפקיד של גארט באופרת הסבון הפופולרית לשעות היום, "לחיות את החיים". זמן לא רב לאחר שקיבל את התפקיד הזה, הוא קיבל הצעות רבות להישאר בניו יורק לצורך עבודת משחק מקצועית, ועבר לקורסים מקוונים כדי לסיים את התואר שלו. בשנת 2006 הוא חתם בחברת Suzelle Enterprises ו-Abrams Artists Agency. במהלך שהותו בניו יורק, הוא למד משחק בסטודיו HB ואצל ג'ניפר גלפר בכיתת המאסטר של היימרקט אנקס.
אחד התפקידים המוכרים ביותר של קולמן הוא גילומו של בילי ווינסלו בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה אימפריית הפשע, כמו גם בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה האישה הטובה, חוק וסדר: כוונה פלילית ואחת שיודעת. היו לו הרבה תפקידי כוכבים ותפקידי משנה במספר סרטים עצמאיים בהם "גלימה ופגיון", "Pop Up" ו-"Love Hunter". קולמן הופיע בתפקיד ראשי במחזה "החתונה האיטלקית הגאה שלי" שהוצג באוף ברודוויי.
בשנת 2010 זכה קולמן בפרס גילדת שחקני המסך על "ביצוע יוצא דופן של אנסמבל בסדרת דרמה", על תפקידו בסדרה אימפריית הפשע לאחר מכן לוהק לתפקיד ד"ר דיין סאליבן בסדרת האינטרנט, In Between Men. התפקיד הזה הוא שהביא את קולמן למועמדות לפרס אופרת הסבון בקטגוריית "שחקן המשנה הטוב ביותר בדרמה", ב-2011.
קולמן הקים את חברת ההפקות Bloodstone Productions ויצר את הסרט הקצר Into the Rose Garden שכתב, ביים וכיכב בו. לאחר מכן, בקיץ 2012, הוא כיכב בתור רוברט בפיילוט של סדרת הטלוויזיה האמריקאים, וכן עבד על צילומי עונה שנייה של הסדרה האינטרנטית In Between Men בסתיו אותה שנה.
בשנת 2014, קולמן לוהק לתפקיד איש הזאב, אוליבר, בסדרת הטלוויזיה המצליחה המקוריים, סדרת הספין-אוף הפופולרית של יומני הערפד. הוא שיחק תפקידו בתור בשנים עשר פרקים בסך הכל בין עונה ראשונה לעונה שנייה של הסדרה.
לאחר מכן, קולמן המשיך לעבוד על סרטים עצמאיים נוספים.
מאוחר יותר ב-2016, קולמן קיבל תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "אקווריוס".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד חוזר ב-14 פרקים באופרת הסבון צעירים חסרי מנוח.
מוזיקה

בשנת 2014 החל קולמן לנגן מוזיקה אקוסטית עבור הקהל; הוא סיקר מוזיקת מיינסטרים וכן שר שירים מקוריים שכתב.
מוזיקה > Mercy Mode

בינואר 2017 הקים קולמן, יחד עם החברים כריס וויבר ומיקה פרקר, את הלהקה, מרסי מוד. הסינגל הראשון שלהם, "Take It All", שוחרר ב-15 במרץ 2017 והוא זמין ב-iTunes, Spotify, אמזון ו-Google Play.
הערות שוליים

↑  "Chase Coleman talent". Stage 2000 official website. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2016. נבדק ב-20 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Randell, Ron. "Discoveries". Stage 2000 official website. נבדק ב-20 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, November 2018)
↑  Federico, Joseph. "Debonair Like Me: Chase Coleman". Debonair. אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2012. נבדק ב-20 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Helping the cause". Love Out Loud.com. נבדק ב-20 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cast of My Big Gay Italian Wedding". Big Gay Italian Wedding official website. אורכב מ-המקור ב-6 במרץ 2012. נבדק ב-20 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  CBS ‘The Young And The Restless’ Spoilers: Chase Coleman (Tanner Watts) Is Using His New Free Time To Write - Daily Soap Dish, Daily Soap Dish, ‏1 במרץ 2020
Mercy Mode בהופעה במועדון בוויסקי א גו גו בהוליווד.
קהילת המודיעין השווייצרית

קהילת המודיעין של שווייץ הוא מכלול של ארגונים לאיסוף מודיעין המופקדים על הגנת המדינה ואבטחת האינטרסים של שווייץ.
שירות הביון הפדרלי

ב-1 בינואר 2010 הוקמה סוכנות ביון חדשה בשווייץ, המאגדת שני ארגונים קודמים. שירות הביון הפדרלי (Nachrichtendienst des Bundes), שאך זה נוסד, מאגד את שירות הניתוח והמניעה לשעבר ואת שירות המודיעין האסטרטגי הקודם. הסוכנות היא ארגון ביון מודרני ורב עוצמה, המשתף כיום פעולה עם ארגוני ביון במדינות השכנות.
השירות משתף פעולה עם המחלקה הפדרלית להגנה האזרחית, הגנה וספורט, המחלקה הפדרלית למשפטים ומשטרה, המחלקה הפדרלית לעניינים כלכליים והמחלקה הפדרלית לענייני חוץ.
שירות הביון הצבאי

שירות הביון הצבאי (גרמנית: Militärischer Nachrichtendienst; צרפתית: Service de renseignement militaire; איטלקית: Servizio informazioni militare) היא סוכנות המודיעין הצבאי העיקרית של שווייץ.
שירות פיקוח התקשורת והדואר

שירות פיקוח התקשורת והדואר (צרפתית: Surveillance de la correspondance par poste et télécommunication, SCPT; גרמנית: Überwachung Post- und Fernmeldeverkehr, ÜPF; איטלקית: Sorveglianza della corrispondenza postale e del traffico delle telecomunicazioni, SCPT) זהו גוף מודיעין משטרתי בתוך המחלקה הפדרלית למשפט ומשטרה שמאז ינואר 2008 אחראי לתיאום וביצוע האזנות לבקשת מערכת המשפט השווייצרית ובהוראת רשויות החקירה.
צ'רי טיגו 5

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  צ'רי 
 אורך:  4,506 מ"מ 
 רוחב:  1,841 מ"מ 
 גובה:  1,740 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,610 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
צ'רי טיגו 5 (באנגלית: Chery Tiggo 5) הוא קרוסאובר קומפקטי, המיוצר על ידי צ'רי כחלק מסדרת המוצרים טיגו.
סקירה כללית

הצ'רי טיגו 5 הושק בנובמבר 2013 בתערוכת הרכב של גואנגזו 2013. מאוחר יותר הושק הצ'רי טיגו 5 בסין ב־28 בנובמבר, ומחירו מתחיל בסביבות 100,000 יואן ל־150,000 יואן. צ'רי טיגו 5 גדול יותר מצ'רי טיגו 3.
גלריה

צ'רי טיגו 5: מבט קדמי
צ'רי טיגו 5: מבט אחורי
צ'רי טיגו 5
צ'רי טיגו 5
קאווין X5
DR6
הערות שוליים

↑  "Chery Launches Tiggo5 in China". Chery International. 6 בדצמבר 2013. אורכב מ-המקור ב-16 בינואר 2014. נבדק ב-14 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chery Tiggo 5 debuts at the 2013 Guangzhou Auto Show".
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסיסקו דה גויה

.
| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1746 פואנדטודוס, ספרד 
 פטירה:  16 באפריל 1828 (בגיל 82) בורדו, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות שרטרז 
 לאום:  Aragonese people 
 מקום לימודים:  School of St. Thomas Aquinas of the Piarist Schools of Zaragoza  Real Academia de Nobles y Bellas Artes de San Luis  האקדמיה לאמנויות של מדריד 
 תחום יצירה:  ציור, תחריט 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה, רוקוקו 
 הושפע על ידי:  חוזה לוזאן, Joaquín Ibáñez de Jesús y María 
 יצירות ידועות:  המאחה העירומה, Portrait of Mariano Goya, the Artist’s Grandson, General José de Palafox on Horseback, The Second of May 1808, Portrait of Mariano Goya, the Artist's Grandson, Our Lady of the Pillar, Portrait of  Mariano Goya, Adoration of the Name of God, The last communion of St Joseph of Calasanz, המאחה הלבושה, סן ברנרדינו מסיינה מטיף לאלפונסו החמישי מאראגון, Caprichos, הכלב, שלושה במאי 1808, דיוקן של דון רמון סאטו, Regina Martyrum 
 בן או בת זוג:  ג'וספה באיאו 
 צאצאים:  Francisco Javier Goya Bayeu 
 חתימה:   
 
פרנסיסקו חוסה דה גויה אי לוסיאנטס (בספרדית: Francisco José de Goya y Lucientes; 30 במרץ 1746 –  16 באפריל 1828) היה צייר ואמן הדפס ספרדי.
ביוגרפיה

גויה נולד בפואנדטודוס (Fuendetodos) שליד סרגוסה וחי את רוב חייו במדריד. בגיל 14 היה שולייתו של אחד מחבריו האמנים של אביו. לאחר זמן נעשה עוזרו של פרנסיסקו באיו, צייר החצר במדריד. ב-1771 נסע גויה להשתלם באיטליה, ובאותה שנה החל ליצור פרסקות בבזיליקת אל פּילאר בסרגוסה. ב-1773 נשא לאישה את אחותו של באיו, יוזפה.
בשנת 1775 החל גויה לתכנן שורה של שטיחי קיר עבור משפחת המלוכה הספרדית, ובמשך 17 השנים הבאות יצר למעלה מ-50 ציורים שנועדו לשמש דגם למטרה זו. הציורים עסקו בחיי האצולה והעם ונטו לריאליזם. ב-1780 נבחר לאקדמיה המלכותית, והפך לצייר החצר של המלך קרלוס השלישי. לאחר מותו של קרלוס ובזמן שלטונו של קרלוס הרביעי היה גויה לצייר החצר הראשי ולמפורסם ביותר מכל ציירי ספרד. ציוריו של גויה התאפיינו בביקורת כלפי משפחת המלוכה. בתמונת פורטרט של משפחת המלוכה הוא צייר את קרלוס הרביעי ואת אשתו מריה לואיזה באופן לא מחמיא ולא ניסה לעדן את דמותה הגסה של המלכה. מבקר אמנות צרפתי מאותה תקופה העיר שהמלך והמלכה נראים בתמונה של גויה כמו "האופה מפינת הרחוב ואשתו לאחר שזכו בלוטו".
ב-1792 גויה לקה בחירשות (כיום סבורים שהסיבה לכך נעוצה בהרעלת עופרת מהצבעים שבהם השתמש). בתקופת החלמתו הממושכת הוא פנה לסדרת ציורים קטנים וביקורתיים, ברישום ובתחריטי נחושת. ב-1799 הוא הוציא לאור 80 תחריטים בשם "לוס קאפריצ'וס", שבהם תיאר "את מעשי האיוולת והטיפשות הרבים מספור, ומעשי המרמה והשקר שההרגל, הבורות והאינטרס האישי הפכו לדבר שבשגרה". התחריטים הוחרמו לאחר כמה ימים מפאת חשש השלטונות מביקורתו של גויה, והוא חי כמה שנים תחת איום האינקוויזיציה עד שלבסוף מסר את התחריטים לידי המלך.
לאחר שהחלים גויה ממחלתו פרשה עליו את חסותה הדוכסית מאלבה. שניים מהדיוקנים המוצלחים ביותר שצייר גויה ב-1795 וב-1797 מתארים את הדוכסית היפה שיש הסבורים שהייתה עבור האמן לא רק פטרונית אלא גם מאהבת. הדוכסית מאלבה לבושה בשמלת תחרה לבנה בפורטרט הראשון ובשמלה שחורה בפורטרט השני, לאות אבל על מות הדוכס, כאשר גויה הוזמן לבלות כמה חדשים באחוזתה שבדרום ספרד. באותו ציור הדוכסית עונדת שתי טבעות: באחת רשום "אלבה" ובשנייה "גויה" והיא מצביעה בידה למטה על החול היכן שרשום "solo Goya" ("רק גויה").
בשנת 1800 צייר גויה שתיים מיצירותיו המפורסמות ביותר: המאחה הלבושה והמאחה העירומה. בניגוד לדיעה הרווחת, אין זו דמותה של הדוכסית מאלבה אלא אחת מפילגשי ארמון המלוכה. עירום כפי שהופיע ב"מאחה העירומה" היה נדיר ולא מקובל באמנות הספרדית בתקופה שבה צויר. האינקוויזיציה חקרה את גויה בשל כך, ולא הענישה אותו. גויה תיעב את האינקוויזיציה ותיאר אותה בצורה בוטה מספר פעמים, כגון בציור בית הדין של האינקוויזיציה שצויר בין השנים בין השנים 1812–1819.
ב-1808 פלשו לספרד הכוחות הצרפתיים בראשות נפוליאון בונפרטה והדיחו את קרלוס הרביעי מכס המלכות. גויה נשאר צייר החצר, ותיאר את זוועות "מלחמת חצי האי" בתחריטים וביצירות "שניים במאי" ו"שלושה במאי". ב-1814 חזרו הספרדים לשלטון ופרננדו השביעי הניח לגויה לשמור על מקומו בחצר המלוכה.
בתקופת שלטון הדיכוי של פרננדו צייר גויה ציורים דתיים מאוד, ומצד שני תחריטים המגלים ציניות, פסימיות וייאוש. בעקבות התנגדותו לשלטון נאלץ לגלות מספרד ב-1824 ועקר לבורדו שבצרפת.
גויה קידם את התפתחות הציור לוויתור על פרטים וקווי מתאר לשם הדגשת צורה ואופי בעזרת אור וצל, מתוך שימוש מועט בצבעים. הוא הקדים בכך את האימפרסיוניסטים. לציוריו הייתה השפעה רבה על כמה מהתנועות החדשות בציור שבאו אחריו, ובמיוחד על מאנה.
גלריה

"סטורן טורף אחד מבניו", מתוך סדרת "הציורים השחורים" של גויה.
"תרדמת התבונה מולידה מפלצות" (El sueño de la razon produce monstruos). בין המפלצות המקיפות את האיש הישן מצויר שונר איברי הרובץ לימינו של החולם.
חצר המשוגעים
הקרבן לאל פאן 1771
דיוקן של יוספה באיו
בית בפרסום (1775)
השמשייה, 1777
האיש הקשור
קרלוס הרביעי ומשפחתו
משפחתו של הנסיך דון לואיס
דיוקן של מנואל גודוי
השלושה במאי 1808, 1814
, 1814, השני במאי 1808
'נשים אמיצות'
'הן אמיצות' - נשים נלחמות נגד חיילים
'זה נראה רע'
'וכך התרחש' - חיילים צרפתים בוזזים כנסייה ורוצחים כמרים
הדוכסית מאלבה
החלבנית של בורדו
La maja desnuda (המאחה העירומה), 1790-1800
המאחה הלבושה, 1802-1805.
המאחה הלבושה והמאחה העירומה, זו לצד זו במוזיאון הפראדו
ראו גם

הציורים השחורים
רומנטיקה
לקריאה נוספת

פרנסיסקו גויה 1746-1828, מאת: רוז-מרי הגן, הוצאת ספרי טאשן
צפון תימן

צפון תימן הוא כינוי לישות המדינית הרפובליקה הערבית התימנית (בערבית: الجمهورية العربية اليمنية) שהתקיימה בין השנים 1962–1990 וזו שקדמה לה - "הממלכה המותוואכלית התימנית" (ערבית: المملكة المتوكلية اليمنية), שהתקיימה בין השנים 1918–1962. שתיהן היו טריטוריה ריבונית במערב תימן המודרנית, בחלקו הדרומי-מערבי של חצי האי ערב.
מקור המונח

אף מדינה מעולם לא כונתה בשם "צפון תימן". את המונח טבעו ב-1967, עת הפדרציה של דרום חצי האי ערב זכתה בעצמאות מהרפובליקה העממית של תימן. עד אז, שתי המדינות כונו בשם "תימן". העובדה שתימן הייתה מחולקת לשתי ישויות מדיניות נפרדות העלתה את הצורך להפריד בין חלקה הדרומי של תימן (דרום תימן), שנקרא גם "תימן – עדן" לבין חלקה הצפוני (צפון תימן) שנקרא גם "תימן – צנעא", על שם ערי הבירה של השתיים.
היסטוריה

תימן נכבשה על ידי כוחות האסלאם במאה השביעית, והשתייכה לח'ליפות ראשידון ולאחר מכן לח'ליפות אומיה. עם התפוררות בית עבאס והתמוטטות השלטון המרכזי בח'ליפות, השתלטו על האזור אימאמים מזרם הזיידים, ובנו מערכת שלטונית שהחזיקה מעמד עד ימי העות'מאנים, שכבשו אותה לתקופה קצרה במאה ה-16, ומאוחר יותר שוב, במאה ה-19. החל מהמאה ה-11, נשלטה הטריטוריה בצפון תימן על ידי ח'ליפים סונים ממצרים. האימפריה העות'מאנית היא ששלטה בצפון תימן במשך רובה של המאה ה-19, בעוד דרום תימן נשלטה על ידי הבריטים מ-1832. מאוחר יותר כרתו הבריטים בריתות הגנה בינם לבין שליטים המקומיים.
בעקבות תבוסתה של האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה, זכתה ב-1918 צפון תימן (אז "הממלכה המותווכלית של תימן") בעצמאות ללא אלימות. האימאם מוחמד אל-בדר, מלך צפון תימן, הודח בהפיכה צבאית ב-26 בספטמבר 1962 (שנחשב כחג לאומי בתימן ונקרא "יום המהפכה") על ידי מורדים מקומיים שנעזרו לשם כך בצבא המצרי, שנשאר באזור עד פינויו ב-1967. נסיונותיהם של המלוכנים לחזור ולתפוס את השלטון עלו בתוהו.
ב-22 במאי 1990, לאחר כ-20 שנות עוינות, אוחדו שתי המדינות. צפון תימן, שהייתה רפובליקה, התאחדה עם דרום תימן, ששלטונה הושתת על עקרונות הקומוניזם לכדי רפובליקה ערבית מאוחדת – תימן.
ראו גם

תימן
דרום תימן
ערב הסעודית
עומאן
יהודי צפון תימן
פריץ דלית

אין תמונה חופשית
פריץ דלית (סאלברג) (27 באפריל 1910 – 21 בנובמבר 1973) היה רופא ישראלי, ממייסדי חיל הרפואה, ממקימי בית החולים הצבאי מספר 5, בתל ליטווינסקי, שהפך לבית חולים תל השומר,
מייסד ומנהלו הראשון של מכון הרנטגן בבית החולים תל-השומר.
קורות חיים

דלית נולד בפרנקפורט שבגרמניה, לאביו איזידור. לאחר סיום הגימנסיה על-שם גתה (אנ') התקבל ללימודי רפואה וסיימם בפרנקפורט. את עבודת הדוקטורט הגיש לאוניברסיטת ברן בשווייץ. ב-1937 קיבל את הדיפלומה. באותה שנה התחתן עם אלזה לבית דאהל (1913–2010). בשנת 1937 עלו בני הזוג לארץ ישראל. מספר שנים היה חבר קיבוץ שער הנגב (היום קיבוץ חפץ חיים). בשנת 1944 התחיל התמחות ברדיולוגיה בבית החולים בילינסון אצל פרופ' הנס סלינגר.
בשנת 1948 גויס לצה"ל, במלחמת העצמאות הוצב בבית החולים "שוויצר" בטבריה. היה ממקימי חיל הרפואה ובית החולים הצבאי מספר 5, בתל ליטווינסקי, שהפך לבית חולים תל השומר.
לפי דרישת דוד בן-גוריון עברת את שמו מסאלברג לדלית (שם משפחת רעייתו היה דאהל).
לאחר מלחמת העצמאות, מונה דלית למנהל המכון. הוא המשיך את שרותו בצה"ל עד שנת 1965, אז השתחרר בדרגת סגן-אלוף, אך המשיך לנהל את המכון כאזרח.
בשנות ה-60 דלית החליט שכל בכיר במכון יהיה אחראי על תחום הדמיה מסוים. הדמיה ב קרדיולוגיה, הדמיה בגסטרואנטרולוגיה, הדמיה בנוירולוגיה, הדמית דרכי השתן, והדמית פדיאטריה. בהמשך הונהגו בדיקות הארתרוגרפיה, (ה-CT הראשון הוכנס בשנת 1979).
באותה עת ניהל את ההוראה הרדיולוגית בשיתוף עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב במסגרת לימודי המשך של רפואה.
דלית היה בעל אוריינטציה מדעית, הוא נסע כל שנה לחו"ל כדי ללמוד וליצור קשרים עם רדיולוגים בחו"ל.
דלית ערך מחקר מקיף על המיקום השכיח ביותר להופעת הסתיידויות באאורטה (אבי העורקים). הייתה לו תאוריה שהסידן שוקע בlocus minoris resistentiae, המקומות בהן יש חולשה מרבית של הדופן, אזורים שמהם מניצים לאחר הלידה ענפים של עורקים מהאאורטה, וכן במקום של הדוקטוס ארטריוזוס. הוא גם ביצע ניתוחים באאורטות של בעלי חיים.
מתלמידיו ותלמידותיו: ד"ר אברהם שטרנברג, ד"ר נזים שהיין, שמונה למנהל מכון הרנטגן בבית החולים וולפסון, ד"ר ויקטור דויטש שכיהן כמנהל מכון הרנטגן בשיבא בשנים 1973–1979, פרופ' מאיה הרץ, שכיהנה כמנהלת מכון הרנטגן בשיבא בשנים 1979–1987, ד"ר זאן מיליטיאנו, פרופ' בנימינה מורג, ד"ר מנחם הירש שעבר למכון הרנטגן שנפתח בבית החולים סורוקה.
דלית חלה בדלקת של מסתמי הלב, אנדוקרדיטיס זיהומית. הוא נותח ב-יוסטון על ידי גדול מנתחי הלב בתקופה מייקל דבייקי, חזר לישראל, אך מת מאי-ספיקת לב בגיל 63, ב-1973.
השאיר אישה, אלזה ובן מיכאל דלית נקבר בבית הקברות קריית שאול
ראו גם

רדיולוגיה
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 169.
ילקוט הפרסומים, מינוי מומחים משפטיים ברנטגנולוגיה, שנת 1963 עמוד 643.
הערות שוליים

1 2  פריץ דלית באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  תולדות מכון הדימות בשיבא מאת פרופ' מאיה (מרג'ורי) הרץ.
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 315
↑  קברם של בני הזוג דלית
צופן העתיד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דוד פסיג
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2008
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת ידיעות אחרונות
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-482-414-9
 הספרייה הלאומית:  002631380
צופן העתיד הוא ספר מאת הפרופסור לחקר העתיד דוד פסיג. יצא לאור בישראל בשנת 2008. הספר מציג שש-עשרה תחזיות בתחומי החברה, הכלכלה הביטחון והזהות.
מבנה הספר

חלק ראשון: תיאור מקצוע העתידנות, עברו והתפתחותו, תחומי העיסוק שלו, היסוד הפילוסופי שלו ושיטות המחקר בו.
חלק שני: מתאר את גישת חקר העתידים הסבירים, וארבע תחזיות סבירות.
חלק שלישי: מתאר את גישת חקר העתידים האפשריים, וארבע תחזיות אפשריות.
חלק רביעי: מתאר את גישת חקר העתידים הפרועים, וארבע תחזיות פרועות.
חלק חמישי: מתאר את גישת חקר העתידים הרצויים, וארבע תחזיות רצויות.
תחזיות מהספר

מבחר תחזיות מהספר:
תחזיות מהספר > תסריטים סבירים (70%-60% סבירות שיתממשו)

בני דור המנהיגים של העשור השני והשלישי של המאה ה-21 יהיו מתקני עולם, והרגשות שיניעו אותם יהיו רוויי אשמה כבדה על כך שאבותיהם כמעט גרמו לקריסתן של מערכות חברתיות, פוליטיות, כלכליות, אקולוגיות ועוד.
בהתבסס על מחזורי המלחמות שהתקיימו באלפיים השנים האחרונות, צפויה בשנת 2020 מלחמה מכוננת שתעצב את המאה ה-21.
מדינת ישראל תהיה צד במלחמה כלל עולמית זו ויש ביכולתה להביא למלחמת הכרעה נוספת על רקע הסכסוך המקומי.
העשור השני של המאה ה-21 יהיה עשור מבטיח מבחינה כלכלית למדינת ישראל. סביר כי הצמיחה תעלה על 7%-5%. בסוף העשור תוכל מדינת ישראל להימנות עם 15-10 המדינות המפותחות בעולם.
הסולידריות בין הקבוצות בישראל תלך ותתפרק עד לשנת 2030. לא מן הנמנע כי יתרחשו גם אירועים שיתפסו בבחינת מלחמת אזרחים.
תחזיות מהספר > תסריטים אפשריים (50%-40% סבירות שיתממשו)

אפשר שמדינת הרווחה תקרוס עד לשנת 2020. במקומה יקומו מוסדות קהילתיים רבים.
פעילות הטרור בעולם מאורגנת במבנים ארגוניים מתוחכמים שיש ביכולתם לגבור ולנצח את המערכה נגדם. כדי שזה לא יקרה תצטרך החברה להחליט החלטות ערכיות קשות.
תעשיות העתיד אינן תעשיות של טכנולוגיה עילית (היי-טק) אלא תעשיות של מדעים עיליים (היי-סיינס), לשם כך דרושה אסטרטגיה שונה לתכנון תוכניות לימוד במוסדות להשכלה גבוהה.
אם אזרחי מדינת ישראל ימירו את הדמוקרטיה הייצוגית בדמוקרטיה הסכמית (קרי, מדינה דו-לאומית) הלבנוניזציה של ישראל תביא למצב קשה יותר מזה שרואים כיום בלבנון.
תחזיות מהספר > תסריטים פרועים (30%-20% סבירות שיתממשו)

תגרות רחוב וגילויי אלימות בין תושבי ערים מבוססות ובין תושבים של ערים כושלות בישראל.
בכל המדינות העוטפות את מדינת ישראל במעגל הראשון, השני והשלישי, חוץ מירדן, כבר החלו תהליכי התפוררות והן עלולות לקרוס. לכן יש לצפות לגלישת המונים ממדינות ערב מתמוטטות אל עבר גבולות ישראל המוכרים. הגבולות והחומות לא יעמדו בלחץ, וההסכמים בנוגע אליהם יופרו.
קבוצת טרוריסטים תצליח לייצר פצצת גרעין בינונית ותשתמש בה באחת מערי ארצות הברית.
ארצות הברית תנתק עקב כך את קשריה האסטרטגיים עם מדינת ישראל.
האוונגליסטים מפנים עורף לישראל מפני שיראו בה אשמה בעיכוב שיבתו של ישו.
עד סוף העשור השני של המאה ה-21 מחיר חבית הנפט עלול להאמיר ל-500 דולר. אם כך יקרה עלולה התרבות הישראלית להידרדר לרמת מורכבות נמוכה יותר – דבר שיעודד אליטות רבות לעזוב את הארץ.
בשנות ה-40 של המאה ה-21 תקום תנועה חזקה כנגד מוסדות הדת במדינת ישראל ותצליח לנתק את הקשר האינטגרלי בין דת למדינה. זו תהיה מהפכה שאינה ארגונית בלבד, אלא גם אנטי דתית ברוחה.
תחזיות מהספר > תסריטים רצויים

לקובעי המדיניות בישראל אין תפיסת ביטחון רצויה אלא רק תפיסת ביטחון שוטפת לכן יש סיכוי גדול כי מדינת ישראל תיכשל במערכה ביטחונית גדולה אם זו תתרחש בעשור הבא.
חסרונות השיטה הכלכלית הקפיטליסטית יתחילו לערער את מעמדה ברחבי תבל. חוסר ההוגנות הטמון בה עלול להתבטא בפרץ של מעשי אלימות קשים. האם תוכל ישראל להציע תיקונים משמעותיים לחולאי השיטה? מסתבר שיש למדינת ישראל תשתית ויסוד לעיצוב הגות כלכלית שתתרום לכלכלה העולמית.
אברהם בורג צודק בטענתו כי הציונות המדינית גמרה את תפקידה. ישראל צריכה להירתם להגדרה מחודשת של זכות קיומה – זכות המכונה ברית ייעוד. רק אם תתגייס המדינה למשימה חדשה זו כבר עכשיו, תבשיל ההגדרה ותתחיל לשאת פרי ב-2050.
יישוב הסכסוך עם הערבים יתאפשר רק בעוד כ-50 שנה, בעת שהייעוד הלאומי של העם היהודי יהיה מגובש ומקובל על הכול.
ראו גם

דוד פסיג
עתידנות
הערות שוליים

1 2  דוד פסיג, צופן העתיד, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2008, גב הספר
↑  שאלת מחקר, אנציקלופדיית ynet
פרנסיסקו דה אורייאנה

פרנסיסקו דה אורייאנה (בספרדית: Francisco de Orellana;‏ נפטר בנובמבר 1546) היה קונקיסטאדור ומגלה ארצות ספרדי. הוא השלים את הניווט הידוע הראשון לכל אורכו של נהר האמזונאס, אשר בתחילה נקרא "ריו דה אורייאנה". הוא גם הקים את העיר גואיאקיל באקוודור. אורייאנה נפטר במהלך משלחת שנייה באמזונאס.
רקע

אורייאנה, יליד טרוחיו (ישנם תאריכי לידה שונים, שנעים בין 1490 ל-1511), היה ידיד קרוב, ואולי גם קרוב משפחה של פרנסיסקו פיסארו, הכובש יליד טרוחיו של פרו. הוא נסע לעולם החדש (כנראה בשנת 1527). אורייאנה שירת בניקרגואה עד שהתגייס לצבא פיסארו בפרו בשנת 1533, שם תמך בפיסארו בעימותו עם דייגו דה אלמגרו (1538). לאחר הניצחון על אנשיו של דה אלמגרו, הוא מונה למושל אזור לה קולטה (שהורכב מחלקים משטחי אקוודור המודרנית) והקים מחדש את העיירה גואיאקיל, שהוקמה בעבר על ידי פיסארו.
חקירה ראשונה של נהר האמזונס

בשנת 1540 הגיע גונסאלו פיסארו לקיטו כמושל שהתמנה על ידי פרנסיסקו פיסארו, אחיו מאב. הוא יצא למשלחת לאתר את "ארץ הקינמון", שלדעתם אמורה להיות במזרח. אורייאנה היה אחד הסגנים של גונסאלו פיסארו במהלך משלחתו ב־1541 ממזרח לקיטו, אל פנים דרום אמריקה. בקיטו אסף גונסאלו פיסארו כוח של 220 ספרדים ו-4,000 ילידים, ואילו אורייאנה, בתור השני בפיקוד, נשלח חזרה לגואיאקיל כדי להביא עוד חיילים וסוסים. פיסארו עזב את קיטו בפברואר 1541 רגע לפני שהגיע אורייאנה עם 23 אנשיו וסוסיו. אורייאנה מיהר אחרי הכוח הראשי, ובסופו של דבר יצר איתם קשר במרץ. עם זאת, כאשר המשלחת עזבה את ההרים, 3000 ילידים ו-140 ספרדים מתו.
בהגיעו לנהר קוקה (יובל של נאפו), נבנתה ספינת בריגנית בשם "סן פדרו", כדי להעביר את החולים והאספקה. גונסאלו פיסארו הורה לו לחקור את נהר קוקה ולחזור לאחר שימצא את קצה הנהר. כאשר הגיעו למפגש עם נהר נאפו, אנשיו איימו במרד אם הם לא ימשיכו. ב־26 בדצמבר 1541 הוא הסכים להיבחר לראש המשלחת החדשה ולכבוש אדמות חדשות על שמו של המלך. אורייאנה (עם גספר דה קרבחל) ו-50 אנשים יצאו במורד הזרם כדי למצוא אוכל. הם לא הצליחו לחזור נגד הזרם.
אורייאנה חיכה לפיסארו, ובסוף החזיר שלושה אנשים עם מסר והחל בבניית בריגנית שנייה, "ויקטוריה". פיסארו חזר בינתיים לקיטו בדרך צפונית יותר, עם 80 אנשים חיים.
לאחר שעזב את אזור נאפו המשיך אורייאנה במורד הזרם לאמזונס. 49 האנשים החלו לבנות ספינה גדולה יותר לניווט בנהר. הם הגיעו ב־3 ביוני 1542 לבסוף לנהר האמזונס.
בקו אורך של כ-69° מערב, אורייאנה ואנשיו היו מעורבים בהתכתשות עם ילידי מאצ'יפארו ונרדפו במורד הזרם. כשהם ממשיכים במורד הנהר הם עברו ברציפות עד קו אורך 57°. שם הם נכנסו לשטח הפירה-טפויה.
נטען שהשם 'אמזונאס' נובע מקרב שפרנסיסקו דה אורייאנה לחם עם בני טפויה. נשות השבט נלחמו לצד הגברים, כמנהג השבט, ואורייאנה קרה לנהר על שם שם שבט האמזונות, הנשים הלוחמות במיתולוגיה היוונית. המאבק עם הנשים הלוחמות הדרום אמריקאיות התקיים כנראה ב־24 ביוני 1542 בזמן שאורייאנה התקרב לנהר טרומבטס, במפגש עם נהר מדיירה.
בערך בקו אורך 54° הם עצרו במשך 18 יום כדי לתקן את הסירות, ולבסוף הגיעו לים הפתוח ב־26 באוגוסט 1542, ובדקו אם הסירות כשירות לשייט בים. תוך כדי שייט לעבר אזור גיאנה המודרנית הסירה "ויקטוריה", שנשאה את אורייאנה וקרבחל, עברה דרומה סביב האי טרינידד ועצרה במפרץ פריה במשך שבעה ימים, והגיעה לבסוף לאי קובגואה ב־11 בספטמבר 1542. הסירה הראשונה, "סן פדרו" הפליגה צפונית לטרינידד והגיע לקובגואה ב־9 בספטמבר.