stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחמיה דגן
קריירה צבאית > בחיל האוויר

ב-1963 נכנס דגן לשירות קבע לאחר שהסכים לעבור הסבה לטייס מסוקים, לאחר שצי המסוקים של צה"ל גדל ולא היו די טייסים. הוא השתתף במשלחת צה"ל לגרמניה המערבית שנסעה ללמוד להטיס מסוקים. ב-1965 יצא לצרפת יחד עם שלושה קצינים נוספים, בהם חיים נווה, לקלוט את מסוקי התובלה סופר פרלון. עם חזרתם לישראל הקימו את טייסת 114, "טייסת הסופר פרלון", בה שימש דגן כקצין מבצעים.
ב-20 בפברואר 1967 השתתף כטייס משנה ונווט במבצע ירגזי, בו נשלח כוח של סיירת מטכ"ל לעומק מצרים במשימת איסוף מודיעין. הצלחת המשימה הביאה להענקת עיטור המופת לאנשי צוות המסוק, כשדגן צוין על "אחריות, דיוק, כושר התמצאות ויכולת מרביים שתרמו להצלחתה המלאה של המשימה".
במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה השתתף דגן בפעולות רבות של הובלה וחילוץ. באוקטובר 1968 השתתף במבצע הלם, כמפקד המסוק שהוביל פצצה שהונחה על גשר קינא שעל נהר הנילוס והסבה לו נזקים כבדים באפריל 1969 השתתף במבצע בוסתן 22 להנחתת כוחות סיירת צנחנים בעומק מצרים ובאוקטובר 1969 במבצע תרנגול 5ב של סיירת מטכ"ל לחטיפת שבויים מצרים.
במאי 1969 יצא לארצות הברית בראש משלחת לקליטתם בחיל האוויר של מסוקי CH-53 סי סטאליון ("יסעור"). עם שובו לישראל מונה למפקד גף יסעורים בטייסת 114. בדצמבר 1969 השתתף במבצע תרנגול 53 כמפקד אחד משני מסוקי היסעור שנשלחו "לחטוף" את תחנת המכ"ם המצרית מראס ע'אריב. בהגעה למקום התברר כי קרון המבצעים שוקל 4.3 טון, גבוה משמעותית מהמשקל המקסימלי המותר לנשיאת המסוק. אף על פי כן החליט דגן להרים את הקרון ולטוס לאט ובגובה נמוך, במהלך הטיסה הושבתה אחת מהמערכות ההידראוליות, ודגן הנחית את היסעור מיד לאחר חציית הגבול.
ב-15 במרץ 1970 הטיס כוח צנחנים מגדוד 890 בפיקודו של יצחק מרדכי לעומק סוריה, במבצע שכונה "מלכה 30" תקפו הצנחנים במרגמות בסיס צבאי צפונית-מזרחית לדמשק. ב-30 ביוני 1970 פיקד על מסוק החילוץ שנשלח לחלץ תחת אש כבדה, נווט מטוס F-4 פנטום שהופל מירי נ"מ במהלך משימת תקיפה בחזית המצרית.
עם סיום מלחמת ההתשה הקים את טייסת 118, טייסת מסוקי יסעור.
במהלך מלחמת יום הכיפורים שירת כראש ענף משולבים במטה חיל האוויר והיה אחראי על פעילות מסוקי הסער. לאחר המלחמה קודם לדרגת אלוף-משנה והקים את יחידת התלס"ם (תובלה, סער ומסוקים). מבחירתו, עבר הכשרה מלאה בחיל השריון על מנת ללמוד את המערך וצרכיו. בתקופת כהונתו אירע אסון הנ"ד ועל מפקדת התלס"ם נמתחה ביקורת בוועדת חקירת האסון בנושא הוראות האימונים.
ב-1979 מונה למפקד בסיס פלמחים, בו נקלטו בתקופתו שתי טייסות המסוקים "טייסת החרב המתהפכת" ו"טייסת הקוברות הראשונה".
לאחר ארבע שנים קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקדה הראשון של היחידה לשיתוף פעולה, יחידה שהתבססה על התלס"ם ונקבע שתעסוק בתכנון ובשליטה במשימות שיתוף פעולה בין חיל האוויר לחילות היבשה.
קריירה צבאית > קצין חינוך ראשי

ב-1985 מונה לקצין חינוך ראשי. בתקופתו נוסד פרויקט "תרבות יום א'" במסגרתו יוצאים חיילי צה"ל למופעי תרבות, וניתן מעמד מיוחד למוזיקאים מצטיינים בשירות הסדיר, כמו כן התבטא נגד פטור מגיוס של בני ישיבות. דגן השתחרר מצה"ל ב-1988, אך המשיך להטיס טיסות מבצעיות עד 1996, בהיותו בן 56.
פעילות ציבורית לאחר שחרורו מצה"ל

בשנת 2002 הוא מונה לתפקיד יו"ר האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל והוא מכהן כיו"ר הוועד המנהל של מרכז סוזן דלל למחול בתל אביב.
דעותיו

במהלך האינתיפאדה השנייה מתח ביקורת על החיסולים הממוקדים שמבצע צה"ל באמצעות חיל האוויר וציין שטייסים עלולים לאבד אמון במפקדיהם.
במהלך המחאה נגד הרפורמה המשפטית עורר דגן סערה עקב התבטאויות בנושא מלחמת אזרחים ושפיכת דם בהקשר המאבק נגד הרפורמה ואנשי הימין הפוליטי בישראל. דבריו צוטטו בכלי תקשורת רבים תוך הדגשת היותו בכיר לשעבר בצה"ל.
ספרו

בשנת 2023 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "לטוס נמוך לראות רחוק" בהוצאת "ידיעות ספרים".
הוקרה

בעל עיטור המופת, פברואר 1967
ספרו "לטוס נמוך לראות רחוק" זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית 2023
הערות שוליים

↑   איך זה ללמוד להיות טייס מסוקים בגרמניה 18 שנה אחרי השואה? מספר תא"ל מיל. נחמיה דגן על הכשרתו שם, כתבה  באתר יוטיוב
↑  אבינעם מיסניקוב, אות המופת לצוות מסוק צירעה, אתר מרחב אווירי
↑  מבצע הלם, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  חנן גרינווד, "סירבתי להיכנע והמשכתי.., באתר ישראל היום, 26 בדצמבר 2019
↑  טל זגרבה, "אתה לא חושב על המדינה. אתה רוצה להוכיח שאתה מסוגל", במחנה, 18.12.09
↑  תא"ל (מיל') ד"ר דני אשר, ‏בסיס המרגמה נשאר בשטח, מבט מל"מ 45, יוני 2006, עמ' 21
↑  הנווט, דוד יאיר, מוצא מסתור בשטח, ומחולץ במבצע נועז, באתר חיל האוויר הישראלי, 30 ביוני 1970;
מירב הלפרין, אהרון לפידות, חליפת לחץ - דפים בספר הטיסות של חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, הפרק "ידעתי שתבואו", עמ' 95–99
↑  דנה ויילר-פולק‏, 37 שנה אחרי: תיק חקירת אסון הנ"ד נחשף לראשונה, באתר וואלה, 4 במאי 2014
↑  הוקמה היחידה לשיתוף פעולה, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 באפריל 1984
↑  רלף בנימין נוברגר, דת, מדינה ופוליטיקה, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 111
↑  עמנואל רוזן, פורש תא"ל נחמיה דגן קצין חינוך ראשי, מעריב, 16 ביוני 1988
מינויים בצה"ל, מעריב, 30 בספטמבר 1988
↑  מתי צריך להפסיק לטוס? שוש ונחמיה דגן מספרים על ההחלטה הקשה של נחמיה
↑  תת-אלוף (במיל.) נחמיה דגן מונה ליור האגודה למניעת אלכוהוליזם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 באוקטובר 2002
↑   יאיר אשכנזי, למה שלושה אנשים מנהלים כבר יותר מ-20 שנה את המחול הישראלי?, באתר הארץ, 9 באפריל 2016
↑  עמוס הראל, לעומת הקסבה בחברון, ג'נין היתה משחק ילדים, באתר הארץ, 19 ביוני 2003.
↑  נחמיה דגן: טייסים עלולים לאבד אמון במפקדיהם, באתר הארץ, 15 ביוני 2003
↑  בכיר לשעבר בחיה"א מזהיר: "אם נבין שהחלופה היא חורבן הבית - נלך למלחמת אזרחים", באתר מעריב אונליין, 6 ביוני 2023
↑  סרן נחמיה דגן, באתר www.gvura.org
↑  טקס הענקת פרס יצחק שדה לשנת תשפ"ג,2023, נבדק ב-2024-03-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012196441005171  VIAF: 8578167807323218130001   WorldCat (עם VIAF): 8578167807323218130001
מתי גולן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 בדצמבר 1936
 פטירה:  9 במרץ 2022 (בגיל 85) רם און, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  1966–2022 (כ־56 שנים)
 מעסיק:  הארץ, גלובס, טלגרף, רשות השידור
 
מתי גולן (6 בדצמבר 1936 – 9 במרץ 2022) היה סופר, עיתונאי, מחזאי, עורך, בעל טור, פובליציסט ואיש תקשורת ישראלי. זוכה אות אביר איכות השלטון לשנת 2003 .
ביוגרפיה

גולן נולד בישראל. היה בוגר הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך כעורך דין בתחילת 1966.
קריירה מקצועית > קריירה עיתונאית

בשנים 1969–1978 שימש כתב ופרשן מדיני של העיתון "הארץ".
קריירה מקצועית > דיפלומט

בשנים 1978–1980 שימש ציר הסברה בשגרירות ישראל בקנדה.
קריירה מקצועית > חזרה לארץ ולקריירה העיתונאית

עם חזרתו לישראל מונה לראש מערכת "הארץ" בירושלים, ובשנים 1982–1988 היה עורך המשנה של "הארץ" תחת המו"ל והעורך הראשי גרשום שוקן. בשנת 1988 מונה לעורך הראשי של העיתון הכלכלי "גלובס". בתחילת 1992 הוחלף על ידי אדם ברוך בתפקיד העורך, ונשלח להקים מהדורה אנגלית של העיתון בניו יורק. שחזר מניו-יורק עם תוכנית עסקית, הודיע לו המנכ"ל והמו"ל חיים בר און שהעיתון החליט להשקיע בזיכיון לערוץ 2 ולא בעיתון בניו-יורק. במקביל באותה עת פנתה אליו קבוצת משקיעים בהצעה שיערוך עיתון כלכלי חדש בשם "טלגרף". "גלובס" מצידו הגיש תביעה נגד גולן בבית הדין לעבודה, בטענה שעדיין היה מקושר בחוזה לעיתון, ולאחר שנדחתה הגיש גם עתירה לבג"ץ והפסיד. גולן שימש עורכו הראשי של "טלגרף" בשנים 1993–1996.
בשנת 1990 הועמד לדין יחד עם עוד שלושה עיתונאים, בטענה להפרת חוק אימוץ ילדים, עקב פרסום פרטים מזהים של ילד מאומץ ואמו, ויצא זכאי.
מאז 1996 היה גולן בעל טור פובליציסטי קבוע בעיתון "גלובס", עד לפיטוריו בשנת 2019. לאחר פיטוריו תבע את העיתון, בטענה שפוטר מסיבות פוליטיות.
קריירה מקצועית > מגיש תוכניות רדיו

גולן הגיש את תוכנית הרדיו "דוקומדיה" ברשת ב' של קול ישראל, שעסקה בביקורת אמצעי התקשורת, ובהמשך הגיש וערך את תוכנית הטלוויזיה "דוקומדיה, ביקורת התקשורת" בערוץ 1.
ביוני 2003 אירח גולן ב"דוקומדיה, ביקורת התקשורת" אם שכולה, שמתחה ביקורת על קטעים אחדים בתוכנית הרדיו "שי ודרור" שעסקו בפיגוע שבו שכלה את בתה בת השבע, ושלדבריה היו פוגעניים ולא דברי סאטירה. שי גולדשטיין ודרור רפאל סירבו לבוא לאולפן כדי להגיב, וגולן החליט לפעול כמוהם (בדרך שבה הם נוהגים להתקשר באופן בלתי מתוכנן לאישים שונים) ולהתקשר לבקש את תגובתם. השניים התחמקו מלענות לשיחות הטלפון שלו, וגולן מתח עליהם ביקורת בתוכניתו ואמר כי "ברגע שהם ניתקו את השיחה הם איבדו את זכותם המוסרית לטלפן לאנשים אחרים". בעקבות זאת, כבר באותו היום החלו שי ודרור לפעול באופן שבית המשפט הגדיר: "מסע צלב של נקם והתחשבנות" נגד גולן, שנמשך במשך שמונה תוכניות רדיו רצופות, במהלכן הכפישו שי ודרור את גולן. גולן הגיש נגדם תביעת דיבה, ובפסק הדין חויבו שי ודרור וחברת ההפקה שלהם לשלם לו פיצוי בסך 60,000 ש"ח.
קריירה מקצועית > כתיבת מחזות

בשנת 1973 שימשו ראיונות שערכו גולן ודן מרגלית בסיס למחזה שהמחיז אילן רונן, "משהו על ירושלים - עיר אחת", והועלה בתיאטרון החאן.
גולן כתב בעצמו מחזות אחדים: "הדלפה" הועלה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1989, ו"ערפל", על פרשת צאלים ב', הועלה בתיאטרון בית ליסין בשנת 1997.
בשנת 2001 העלה התיאטרון הקאמרי את המחזה "אטום" פרי עטו של גולן, המתאר תרחיש אפוקליפטי שבמרכזו השתלטות חרדים קיצוניים על המדינה והובלתה לאבדון במטרה לקרב את ביאת המשיח. המחזה ספג ביקורת חריפה מצד המגזר החרדי והדתי ומצד צופים אחרים, כמו דן מרגלית שכתב "לראשונה נטשתי בזעם הצגת תיאטרון בטרם ירד עליה המסך. לעומת מה שנראה ב'אטום' מחווירות עלילות הדם המקוריות".[דרוש מקור] הביקורת הובילה לדיון בעניין בכנסת. בעקבות הלחץ הציבורי הורד המחזה מבמת "הקאמרי" לאחר שמונה שבועות. בכמה מקרים נוספים נמתחה על גולן ביקורת בעניין יחסו לחרדים ולאמונה היהודית.
פרסים

1973 פרס סביסלצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית.
2003 אביר איכות השלטון
חיים אישיים

גולן היה נשוי לניצה ולהם 2 ילדים, בהמשך נישא לנילי. הם התגוררו במושב רם און.
גולן נפטר ב-9 במרץ 2022 בגיל 85, והובא למנוחות בבית העלמין של רם און .
ספריו

אלבום מצעד צה"ל / המערכת - מתי גולן ... [ואחרים]. תל אביב: מול-ארט, תשל"ג 1973.
נתיבם של חניכים, ירושלים: יסודות-ארגון מוסדות חינוך של הנוער הציוני, תשל"ה 1975.
השיחות הסודיות של הנרי קיסינג'ר, ירושלים: שוקן, תשל"ו 1976. להוצאתו לאור של ספר זה קדם עימות של גולן עם הצנזורה הצבאית, שתחילה פסלה את פרסום הספר.
פרס, ירושלים ותל אביב: שוקן, תשמ"ב 1982. (ביוגרפיה)
רופא: משה רחמילביץ', תל אביב: זמורה, ביתן, תשמ"ט 1989.
ההדלפה, תל אביב: אור-עם, תשמ"ט 1989.
כסף תמורת דם: יהדות אמריקה נגד מדינת ישראל, תל אביב: הוצאת כנרת, 1992.
הערות שוליים

↑  שמואל דקלו, ‏מתי גולן נבחר לאביר איכות השלטון בשנת 2003, באתר גלובס, 13 באפריל 2003
↑  איש התקשורת מתי גולן נפטר בגיל 85, באתר חדשות 13, 9 במרץ 2022
↑  75 עו"ד יוסמכו היום, דבר, 28 בפברואר 1966
↑  מתי גולן יפרוש מתפקידו ב'הארץ', מעריב, 29 במרץ 1988
↑  עמירה שגב, עובר לוול-סטריט, חדשות, 27 במרץ 1992
↑  אביבה לורי, העתיד נראה ורוד, חדשות, 16 באפריל 1993
↑  נפתח משפטם של ארבעה עתונאים: נאשמים בפרסום פרטים מזהים של ילד מאומץ ואמו, מעריב, 31 במאי 1990;
אורי אבנרי ומתי גולן זוכו מהפרת חוק האימוץ, מעריב, 3 בינואר 1991
↑  אורן פרסיקו, פוגעני, מאכזב, משפיל ומעליב, באתר העין השביעית, 13 במאי 2019
↑  ענת רואה, מתי גולן מאשים את גלובס ב"השתקה פוליטית", באתר כלכליסט, 13 במאי 2019
 נתי טוקר, "גרם נזק תדמיתי ועסקי": מתי גולן תובע מ"גלובס" 1.2 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2019
↑  אורן פרסיקו, מתי גולן ינסה לשכנע את ביהמ"ש כי פוטר מ"גלובס" מסיבות פוליטיות, באתר העין השביעית, 21 בדצמבר 2019
↑  א 3148/03 מתי גולן נגד שי גולן, דרור רפאל ומטר פלוס, ניתן ב-9.5.2007 
נורית רוט, שי גולדשטיין ודרור רפאל חויבו לשלם למתי גולן 60 אלף שקל בגין לשון הרע, באתר הארץ, 17 במאי 2007
↑  "אנו תובעים שהמחזה ישקף נאמנה את החומרים שהבאנו", דבר, 23 ביולי 1973;
יהודית ליבנה, עיר אחת - אמיתות הרבה, דבר, 2 באוגוסט 1973
↑  תלמה אדמון, ההדלפה, מעריב, 6 בינואר 1989;
אליקים ירון, שיעור בעתונות צהובה, מעריב, 27 בינואר 1989;
כרזת המחזה "הדלפה", באתר הספרייה הלאומית
↑  מרב יודילוביץ', כבוד הרב ראש הממשלה, באתר ynet, 2 בדצמבר 2001
לירון מרוז‏, החרדים נגד מתי גולן, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2001;
צופה בתיאטרון הקאמרי: ההצגה מסיתה לרצח דתיים, באתר ערוץ 7, 25 בנובמבר 2001
↑  ישיבה מאתיים וחמישים ושלוש של הכנסת החמש עשרה יום ד', 28 בנובמבר 2001
↑  מתי גולן, ‏המחזה "האנטישמי" שלי, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2015;
 ירידת המחזה "אטום" חדשות רוטר נט
↑  מנכ"ל 'ביג בן טורס' שמואל פלדמן מאיים בתביעה משפטית, אתר 'בחדרי חרדים', 19 ביולי 2009;
שי הורוויץ, שלום 'גלובס', לא להתראות מתי גולן, בחדרי חרדים, 20 ביולי 2009;
ד"ר מנחם חיים ברייר, סגן מנהל המרכז הרפואי מעיני הישועה, מחאה על טור של גולן בגלובס באתר רדיו קול חי 4 בנובמבר 2015
↑  הוענק פרס סביסלוצקי, דבר, 13 בדצמבר 1972
חולק הפרס ע"ש שמואל סביסלוצקי ז"ל, מעריב, 15 במרץ 1973
↑  סמדר שיר, "אני מקווה מאוד שמנחם גולן מחכה לאבא בשער גן עדן ומחתים אותו על סרט מתיחות" במוסף 7 ימים, ידיעות אחרונות, עמוד 49, 30 באוקטובר 2020
↑  הצנזור הראשי דחה בקשת גולן לקבל ספרו כדי לתקנו, דבר, 5 ביוני 1975
;הצנזורה אישרה הספר של גולן, מעריב, 9 ביולי 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261698205171  PLWABN: 9810555360705606  BIBSYS: 90218027  BnF: cb126095392 (data)  CiNii: DA07156493  GND: 1248733711  ISNI: 0000 0000 8163 6377  LCCN: n81126153  NDL: 00441128  NKC: uk2011651312  NLA: 35130384  NTA: 071209727  RERO: 02-A003305085  SUDOC: 07992008X  VIAF: 90771243   WorldCat (עם VIAF): 90771243
סטיבן פלאוט

| --- | --- |

 לידה:  מרץ 1951 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בינואר 2017 (בגיל 65) חיפה, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת טמפל 
 מוסדות:  האוניברסיטה המרכז-אירופית  אוניברסיטת חיפה 
 
סטיבן (אליעזר) פְּלַאוּט (1951 – 17 בינואר 2017) היה פרופסור חבר לכלכלה ומנהל עסקים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת חיפה, פובליציסט ופעיל ציבורי.
ביוגרפיה

פלאוט נולד בפילדלפיה למשפחה יהודית, בבית ציוני-קונסרבטיבי. ב-1981 עלה עם משפחתו לישראל.
פלאוט קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, תואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת פרינסטון. ההתמחות שלו בתואר הייתה כלכלה עירונית ובינלאומית, ולאחר מכן התמחה בתחום המימון, ובמקביל עבד בבנק הפדרלי. לאחר מכן לימד באוניברסיטאות שונות, כגון הטכניון, אוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת קליפורניה באירווין, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נאנט בצרפת.
פלאוט חלה בסרטן הכליה בשנת 2000 והתאושש. בשנת 2002 פרסם ספר בשם "The Scout" על התמודדותו עם המחלה. בשנת 2011 התגלה אצלו גידול סרטני ליד הריאה, והוא טופל והתאושש חלקית. פלאוט נפטר ב-17 בינואר 2017. הותיר אחריו אישה, פנינה, ושלושה ילדים.
פעילות ציבורית

פלאוט נמנה עם מייסדי אתר האינטרנט "isracampus", המנהל מעקב אחר פעילותם של אנשי אקדמיה בישראל, שלדברי מנהלי האתר חותרים במסווה של חופש אקדמי תחת קיומה של מדינת ישראל. כתבות וטורים שלו התפרסמו לעיתים קרובות בעיתונים ובכתבי עת בשפה האנגלית.
במאמר של פלאוט מ-2001, נכתב בתגובה לעמדותיו של ד"ר ניב גורדון ולאחר ביקורו אצל יאסר ערפאת במוקטעה, שהיה בניגוד לצו אלוף, כי גורדון "שואף להיות יודנראט". גורדון תבע את פלאוט בגין הוצאת דיבה, ופלאוט חויב בתשלום פיצוי בסך 10,000 ש"ח.
הערות שוליים

↑  אריאלה איילון, הניצחון של סטיבן, באתר ynet, 24 במרץ 2016
↑  Former Philadelphian, University of Haifa Professor Steven Plaut Dies at 65 - Jewish Exponent, ‏19 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  מי אנחנו
↑  ענת ברשקובסקי, אנשי אקדמיה: תכירו את המרצים ה"פוסט ציונים", באתר ynet, 19 באוקטובר 2006
↑  מאמרים, תיקים באפלה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 בדצמבר 2006
↑  ע"א 1184/06 ע"א 1196/06 פרופ' סטיבן פלאוט נ' ד"ר ניב גורדון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266525005171  BnF: cb12521252r (data)  ISNI: 0000 0000 8101 1713  LCCN: n82219754  NTA: 070691622  SUDOC: 082215278  VIAF: 22250492   WorldCat (עם VIAF): 22250492
נמרוד מימון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בן 57 בערך)
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 התמחות:  רפואה פנימית, מחלות ריאה
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  סגן מנהל בית החולים סורוקה
 מחלקות ובתי חולים:  מנהל מחלקה פנימית ב' במרכז הרפואי סורוקה  יו"ר החטיבה הפנימית בסורוקה (מיוני 2021)  ראש תוכנית ״מגן אבות ואמהות״ - למתן מענה למשבר הקורונה בבתי האבות, המוסדות הסיעודיים, בתי הדיור המוגן והבתים לתשושים
 
נמרוד מימון (יליד 1968) הוא מומחה ברפואה פנימית ובמחלות ריאה, מנהל המחלקה פנימית ב' במרכז הרפואי סורוקה (משנת 2013), יו"ר החטיבה הפנימית בסורוקה (מיוני 2021) ופרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כסגן מנהל בית החולים סורוקה (פברואר 2012). במאי 2020 מונה על ידי ראש הממשלה ושר הבריאות לעמוד בראש תוכנית "מגן אבות ואמהות" למתן מענה למשבר הקורונה בבתי האבות, המוסדות הסיעודיים, בתי הדיור המוגן והבתים לתשושים.
מתחומי עיסוקיו ומחקריו של מימון : מחלות ריאה חסימתיות, הפרעות שינה.
קורות חיים

בין השנים 1990–1997 למד מימון רפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בין השנים 2002–1998 התמחה ברפואה פנימית במחלקה פנימית ה' במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה. מימון בעל תואר מוסמך בניהול מערכות בריאות.
בין השנים 2003–2005 התמחה ברפואת ריאות באוניברסיטת טורונטו, באונטריו שבקנדה. בשנת 2004 השתלם ב"ברונכוסקופיה התערבותית" באוניברסיטת מונטריאול, בקוויבק שבקנדה.
בשנת 2008 השתלם בנושא של "מבחני מאמץ משולבים" (לב-ריאה) באוניברסיטת UCLA, בעיר לוס-אנג'לס, במדינת קליפורניה שבארצות הברית. בשנת 2011 השתלם באפידמיולוגיה של רפואה סביבתית באוניברסיטת לונדון שבבריטניה.
מפברואר 2012 מימון כיהן כסגן מנהל בית החולים סורוקה. מימון שימש רופא במכון לרפואת ריאות בבית החולים סורוקה.
משנת 2013 מנהל מחלקה פנימית ב' בבית החולים סורוקה
מימון מלמד וחוקר בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון, בדרגת פרופסור.
ביוני 2021 מונה מימון ליושב ראש החטיבה הפנימית בבית החולים סורוקה.
קורות חיים > המלחמה בנגיף הקורונה

בתקופת התפרצות נגיף הקורונה בישראל המחלקה שמנהל מימון שמשה כמחלקת קורונה ב׳ - מחלקה נשימתית שבה אושפזו מטופלים עם תסמיני קורונה.
במאי 2020, עם התפרצות משבר בתי האבות, הוביל מימון ביחד עם ראש עיריית באר שבע רוביק דנילוביץ' ועם דיקן הפקולטה למדעי הבריאות הפרופ' עמוס כץ, באוניברסיטת בן-גוריון הקמת חדר מלחמה (חמ״ל) לתכלול הטיפול בבתי האבות באזור הדרום.
בתחילת מאי 2020 מונה מיימון לעמוד בראש תוכנית "מגן אבות ואמהות", תוכנית העוסקת במשבר הקורונה בבתי אבות ומוסדות סיעודיים. מימון מונה על ידי שר הבריאות יעקב ליצמן וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. מימון החליף את הפרופ' רוני גמזו שסיים את תפקיד הפרויקטור המיוחד לנושא.
משפחה

מתגורר בלהבים, נשוי לד”ר מיכל מימון, רופאת ילדים, מומחית ברפואה דחופה בילדים ומנהלת חדר מיון ילדים, בבית החולים ‘סורוקה. לזוג ארבעה ילדים.
מפרסומיו

ממחקריו של מימון באתר PubMed
מפרסומיו > פרסומים נבחרים

Maimon N, Heimer D. "Crazy paving". Canadian Medical Association Journal. Epub 2010 June 14.
Maimon N, Hanly PJ. Does Snoring Intensity Correlate with the Obstructive Sleep Apnea Severity. Journal of Clinical Sleep Medicine. 15;6 (5): 475-8. 2010.
Maimon N, Peter L, Narinder P, Hwang D, Marras TK, Keshavjee S, Chan CKN. Tracheobronchial Involvement as a Sole Manifestation of Relapsing Polychondritis. Journal of Bronchology. 17 (1) 5-10. 2010.
Scharf SM, Maimon N, Simon-Tuval T, Bernhard-Scharf BJ, Reuveni H, Tarasiuk A. Sleep Quality Predict Quality of Life in Chronic Obstructive Pulmonary Disease. Int J COPD. 2011:6 1-12.
הערות שוליים

↑  נמרוד מימון מומחה לרפואה פנימית ומחלות ריאה ההסתדרות הרפואית בישראל, האיגוד הישראלי לרפואה פנימית, האיגוד הישראלי לרפואת ריאות
↑  פרופ' מימון מונה לראש תוכנית ״מגן אבות ואמהות״ חדשות ומחקרים בסורוקה / סורוקה
↑  ד"ר נמרוד מימון מונה לאחרונה לתפקיד סגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה חדשות ומחקרים בסורוקה, 6 בפברואר 2012
↑  פרופ' נמרוד מימון מנהל פנימית ב' אתר המרכז הרפואי סורוקה
↑  פרופ' נמרוד מימון / סגל אקדמי הפקולטה למדעי הבריאות / אוניברסיטת בן-גוריון
↑  סורוקה - פרופ' נמרוד מימון יו"ר החטיבה לרפואה פנימית כל הזמן, ישראל חבר, 9 ביוני 2021
↑  מירב ארד, פרופ נמרוד מימון יעמוד בראש תוכנית מגן אבות ואימהות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 במאי 2020
↑  מגן אבות ואמהות משרד הבריאות
↑  עמיר קורץ, פרופ' נמרוד מימון מונה לאחראי על משבר הקורונה בבתי אבות ומוסדות סיעודיים, באתר כלכליסט, 7 במאי 2020
↑  אין תרופה לאהבה עיתון שבע – Sheva, ליאור לרנר, 14 בפברואר 2019
סלים אידריס

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בן 68 בערך) מחוז דרעא, סוריה 
 מדינה:  סוריה 
 השתייכות:  הצבא הסורי, הצבא הסורי החופשי 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 דרגה:  בריגדיר גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בסוריה 
 
סלים אידריס (בערבית: سلیم ادریس; נולד ב-1957 בחומס) הוא איש צבא סורי והרמטכ"ל לשעבר של המועצה הצבאית העליונה של הצבא הסורי החופשי.
נבחר לרמטכ"ל המועצה הצבאית של הצבא הסורי החופשי ב-15 בדצמבר 2012. תחת הנהגתו זכתה המועצה שבראשה עמד להכרה בינלאומית רחבה, כמו כן פעל על מנת לנטרל אלמנטים המזוהים עם אל-קאעידה בשורות המורדים. לפני עריקתו וחבירתו למורדים במשטר אסד היה קצין בצבא סוריה בדרגת עמיד (בריגדיר גנרל). סיים את תפקידו באופן רשמי ב-16 בפברואר 2014.
אידריס הוא פרופסור להנדסת חשמל בהכשרתו. הוא דובר כחמש שפות, כולל אנגלית.
הערות שוליים

↑  בצל החשש מנשק כימי: מפקד מוסכם למורדים בסוריה, באתר וואלה, 8 בדצמבר 2012
↑  גנרל צבא סוריה החופשי מתכנן להקים צבא מתון יותר מ"חזית הסיוע", באתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 24 באפריל 2013
↑  פזית רבינא, גם בהפיכה הזאת יזכו האחים המוסלמים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בדצמבר 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סולאיר אנרגיות מתחדשות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  סלאר
 מייסדים:  פאולה ואלון שגב
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 משרד ראשי:  רחובות
 ענפי תעשייה:  ייצור חשמל ממקורות אנרגיה מתחדשת
 שווי שוק:  591 מיליון ש"ח (11 בפברואר 2025)
 הכנסות:  47.7 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  הפסד של 11.5 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  הפסד של 29.2 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  262 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  1.27 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  פאולה שגב
 מנכ"ל:  אלון שגב
  
 https://www.solaer.co.il/
 
סולאיר אנרגיות מתחדשות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת במיזמים לייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת, מתקני אגירת אנרגיה והתפלת מים. החברה פועלת מאז 2009 בישראל ומחוצה לה (ספרד, איטליה, פולין וצ'ילה).
תרומה לקהילה

בתחילת 2022 תרמה החברה להקמת יחידת סולאיר המלווה 10 צעירים עם צרכים מיוחדים מבית אקשטיין "יד רמב"ם" לתקופה של 5 שנים, במסגרת תוכנית "גדולים במדים".
הערות שוליים

1 2 3 4 5  סולאיר אנרגיות מתחדשות בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  By JERUSALEM POST STAFF, Israeli company Solaer Renewable Energies launches project in Spain, The Jerusalem Post, ‏15 בפברואר 2022
↑  איציק וולף, סולאיר הישראלית תקים מתקן התפלה לתעשיה המכרות בצילה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בספטמבר 2022
↑  Aviv Levy, Solar energy co Solaer files to raise NIS 150m in TASE IPO, Globes
1 2   שלי אפלברג, עוד אנרגיה ירוקה בבורסה: סולאיר הנפיקה לפי שווי של 600 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 4 בפברואר 2021
↑  עומרי כהן, ‏חברת האנרגיה המתחדשת סולאיר מגייסת 60 מיליון שקל, באתר גלובס, 14 ביוני 2021
↑  גולן חזני, הפרויקט של סולאיר בספרד יוצא לדרך: מתחברת לרשת הולכת החשמל, באתר כלכליסט, 8 בפברואר 2022
↑  חברת "סולאיר אנרגיות מתחדשות" מחברת את הפרויקט הראשון שלה בחבל סרגוסה בספרד. - כל ישראל בעסקים, באתר כל ישראל בעסקים, ‏10 בפברואר 2022
↑  תחנת הכוח 'אליזסראן' מתחברת | צפי הכנסות: 19 מ' ש"ח, באתר ביזנעס, ‏10 בפברואר 2022
↑  יובל אזולאי, סולאיר משקיעה 1.5 מיליארד דולר בצ'ילה וחולמת על הכפלת ההכנסות פי 21, באתר כלכליסט, 4 בספטמבר 2022
↑  איציק וולף, סולאיר רכשה זכויות בפרויקטים בדרום איטליה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 ביולי 2021
↑  סולאיר אנרגיות מוכרת פרויקט באיטליה בשווי כ-32 מיליון אירו, באתר אייס, 27 בספטמבר 2023
↑  לי סיביליה‏, סולאיר אנרגיות מתחדשות גייסה 80 מיליון שקל מגופי השקעות, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2023
↑   יורם גביזון, סולאיר במזכר הבנות עם חברה בינלאומית על הקמת פרויקט ב-1.5 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2023
↑  1.5 מיליארד דולר יגויסו עבור סולאיר: זה הפרויקט הענק שלה, באתר אייס, 29 בינואר 2024
↑  ynet, גדולים במדים, באתר ynet, 29 במרץ 2022
סטפן גראייק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 בדצמבר 1915 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 ביוני 2008 (בגיל 92) ישראל 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 
קברו של שלום סטפן גראייק בבית העלמין בהרצליה
שלום סטפן גרָאיֶיק (בפולנית: Stefan Grajek;‏ 15 בדצמבר 1915 - 13 ביוני 2008) היה מלוחמי מרד גטו ורשה.