stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיר גלבע
ספרי השירה של אמיר גלבוע

לאות: שירים (תל אביב, ארחה, 1942).
שבע רשויות (מרחביה, ספרית פועלים, 1949)
שירים בבקר בבקר (תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1953).
אמיר גלבע: מבחר שירים ודברים על יצירתו - בעריכת דן צלקה (תל אביב, מחברות לשירה, 1962).
שלשה שערים חוזרים - לקט שירים (תל אביב : עם עובד, 1963)
כחולים ואדומים (תל אביב, עם עובד, 1963).
רציתי לכתוב שפתי ישנים (תל אביב, עם עובד, 1968).
קטף: שירים מכאן ומכאן (תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1971).
אילה אשלח אותך (תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1972).
הכל הולך: רישומים יומניים בעונה מאוחרת (תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1985).
שירים - לקט בשני כרכים (תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1987).
כל השירים - שני כרכים (תל אביב, הקיבוץ המאוחד 1994).
הכל הולך: רישומים יומניים בעונה מאוחרת (תל אביב, קשב לשירה, 2006).
הנה ימים באים: שירים 1942-1946 - שירים גנוזים מעזבונו (תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2007).
לקריאה נוספת

שמואל קליין ונעמה שקד (עורכים), "משיב הרוח" כ"א; גיליון מחווה לאמיר גלבע ויוסף צבי רימון, קיץ ה'תשס"ו 2006. בגיליון מספר מאמרים על חייו ושירתו.
שירו האידאולוגי של אמיר גלבוע "כי אז אצעק" בהשוואה לשירו של ברטולד ברכט "אגדה מודרנית", מאת חיים זכאי, נדפס במבית ומחוץ, תשנ"ו 1996.
"אם יראוני אבן": על אמיר גלבע ו"כחולים ואדומים", מאת אהרון קומם, נדפס במאזנים, נ"ח, 5, תשמ"ה 1985. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"אחינו! האדמה בוערת!" "עם בני עמי" וזיקותיו לשירת אמיר גלבע, מאת יאיר צורן, נדפס במאזנים, ע"ט, תשס"ה 2005. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
על שני שירים של אמיר גלבוע, זרעים של עופרת; הולדת; מאת יוסף האפרתי, נדפס בעכשיו, 64, 1996.
"הנה ימים באים": על ספר גנוז של אמיר גלבע, מאת חגית הלפרין, נדפס ברחוב, 2, 1995.
אמיר גלבע - רקוויאם: הכול הולך, שירים, מאת נילי כרמל-יונתן, נדפס בידיעות אחרונות, 1985.
החיים, האצילות: עיונים בשירת אמיר גלבע, מאת אידה צורית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988.
אמיר גלבע: מונוגרפיה, מאת הלל ברזל, הוצאת ספריית פועלים, 1985.
שירת ארץ ישראל: מהפכות צורניות (פרק על שירת אמיר גלבע), מאת הלל ברזל, הוצאת ספריית פועלים, 2007.
הוא בא בדמיוני - מלים אחדות על אמיר גלבוע, מאת חנוך ברטוב, לגדול ולכתוב בארץ ישראל,כנרת זמורה ביתן דביר, 2007.
חמוטל בר יוסף, ארבעה שירים של אמיר גלבוע, טעמי הקריאה, צבעונים 2006, עמ' 80-70
חמוטל בר יוסף, כל שירי אמיר גלבוע, טעמי הקריאה, צבעונים 2006, עמ' 100-92
הערות שוליים

↑   גילי איזיקוביץ', למה נשכח המשורר הגדול אמיר גלבע?, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2017
↑  לקסיקון הספרות העברית החדשה, אמיר גלבע (1917–1984)
↑  רחל ויסבורד, בימים האחרים: תמורות בשירה העברית בין תש״ח לתש״ך (האוניברסיטה הפתוחה: 2002), עמ' 192
↑  אמיר גלבוע, חגית הלפרין, אילן ברקוביץ (ע), נספח: ציר הזמן והמקומות שבהם נכתבו שירי "הנה ימים באים", הנה ימים באים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007, עמ' 171-2. (בעברית)
↑   חגית הלפרין, גבריאלה (גבי) גלבֹּע (2022-1928), רעייתו של המשורר אמיר גלבע, באתר הארץ, 16 במרץ 2022
↑  אופיר מינץ-מנור, "אז רב נסים הפליאונו בלילה של עם: שירת אמיר גלבוע וספרות הפיוט", דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות 2002.
↑  סופרים עברים בדורות האחרונים, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  אמיר גלבע - שייך לסדרה סופרים עברים בדורות האחרונים - עיצוב: גליה לרך, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  חנן חבר, "על הדם ועל האור", באתר הארץ, 19 ביוני 2007
↑  הנה ימים באים, שירים: 1942 - 1946 בעריכת חגית הלפרין, הקיבוץ המאוחד 2007
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חיים הזז | פרס ביאליק לספרות יפה  1971 | הבא: אברהם רגלסון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261596505171  PLWABN: 9810573675805606  BIBSYS: 90237477  BnF: cb12546764r (data)  GND: 118942344  ISNI: 0000 0001 1042 4665  LCCN: n80045075  MusicBrainz: b402b22f-6693-45d0-afd9-2adde8a04f1e  NKC: xx0200421  NLA: 36523614  NSK: 000354110  NTA: 070352496  SUDOC: 141668059  Trove: 1271534  VIAF: 19791822   WorldCat (עם VIAF): 19791822
בז חופים

| בז חופים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
משפחה:: בזיים
סוג:: בז
מין:: בז חופים
שם מדעי
 Falco eleonorae ‏Gené, 1839
תחום תפוצה


בז חופים על ענף
ביצי בז החופים
בז חופים (שם מדעי: Falco eleonorae) הוא עוף דורס קטן מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים. נפוץ ביבשות אירופה, אסיה ואפריקה ובעיקר בים התיכון. בז חופים בישראל נחשב לעוף נדיר. בתי גידולו האופייניים הם מצוקים וחופים בקרבת הים. לעיתים קרובות הוא מקנן במושבות הממוקמות באיים סלעיים.
מקור השם

השם המדעי של בז החופים הוא Falco eleonorae לזכר אליאונור די-ארבוראה ששלטה בסרדיניה בסוף המאה ה-14. די-ארבוראה חוקקה חוקים המגנים על בזים וניצים, כולל איסור "גנבת" גוזלים בעונת הקינון של הבז.
תיאור

בז החופים הוא דורס קטן ממדים, אורכו 42 ס"מ ואורך מוטות כנפיו 95 ס"מ. משקלו של בז החופים הבוגר יכול להגיע לכ-400 גרם. צבעי גופו כהים למדי וחזהו צבוע בצבע חום. כנפיו ארוכות במיוחד (כאשר הוא עומד במקום נראה שכנפיו מגיעות עד לסוף זנבו) וצבען חום-שחור.
לבז החופים שני מצבים בהם הוא יכול להופיע, גוף אדמדם ולחי לבנה (70%) לעומת זאת ישנם בזי חופים בעלי צבע חום כהה (30%).
הבז הצעיר מנוקד כולו, שולי הנוצות בגבו בהירים, כיפה בהירה למדי בראשו ולחיים בצבע קרם.
בית גידול ותפוצה

בז החופים מקנן באיים ומצוקים בים התיכון, מהאיים הקנריים, מרוקו, יוון וקפריסין. האוכלוסייה ברובה נמצאת בחורף במדגסקר ומעטים גם במזרח אפריקה.
בשנים האחרונות נרשמה ירידה באוכלוסייה המקננת. בזי החופים נחשבים היום - "נדירים" ברמה האירופית אך לא בכל העולם.
העובדה שהאוכלוסייה המקננת של בז החופים מרוכזת במספר קטן יחסית של מושבות, גורמת לכך שפגיעה במושבה מסוימת היא בעלת משמעות גדולה מאוד, יחסית, בעיקר לנוכח העובדה כי בזי חופים נאמנים מאוד לאתרי קינון ספציפיים.
בז חופים בישראל

בישראל נחשב בז החופים לעוף נודד נדיר, וניתן לראותו בקיץ בעיקר בצפון הארץ ובמרכז.
בקיץ 2021, נצפו מספר גדול מהרגיל של בזי חופים ותועדו בפעילות קבועה, בעיקר במעופי ציד מעל היער המפותח של הר מירון.
צורת הנדידה

מסלול הנדידה של בז החופים התגלה לאחרונה בניגוד להשערות קודמות, הוכח על ידי לוויין טלמטריה שמסלולו עובר ביבשת אפריקה. חוקרים ספרדיים וגרמנים הוכיחו בעזרת לוויין העוקב אחר חיות כי הוא נודד ביבשה דרך מדבר סהרה, משם ליערות גשם עד שמגיע קניה ולמוזמביק. המרחק הכולל שהוא עובר הוא כ-9,000 ק"מ לכיוון.
תזונה

בז החופים ניזון בעיקר מחרקים ולעיתים בעת נדידה, תעופה ודאייה הוא תופס ציפורים קטנות, מוריד מהן את הנוצות ואוכל אותן.
רבייה

בז החופים מתרבה בעונת הסתיו ומטיל כארבע ביצים. בעונה זו ישנה נדידה רבה של ציפורים לאזור קינונו לכן מנצל זאת הבז ונעזר בציפורי שיר בגידול צאצאיו. בנוסף, ציפורים נודדות רבות מתקשות לעוף וכך בז החופים יכול לצוד אותן במהירות וללמד את הצאצאים שלו לצוד. מיד עם תום גידול הגוזלים ופריחתם מן הקן, יוצאים הבוגרים ולאחריהם הצעירים לנדידה לפני הגעת החורף. זהו גם אחד המינים האירופאים האחרונים שהתגלו למדע.
ראו גם

בז
הערות שוליים

↑  בז חופים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  אתר הצפרות הישראלי
1 2  תצפית
1 2  דיסקוס הגליל
↑  תופעה מסתורית: מספר חריג של בזי חופים בשמי הר מירון, באתר ynet, 14 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540852005171  BnF: cb15589784b (data)  GND: 4358760-4  LCCN: sh85042521
מריאן גולד

| --- | --- |

מריאן גולד בשנות ה-80
 לידה:  26 במאי 1954 (בן 70) הרפורד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Hartwig Schierbaum 
 שם במה:  Marian Gold 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 סוגה:  סינת'-פופ • גל חדש
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ 
 מספר צאצאים:  7 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריאן גולד בשנות ה-80
מריאן גולד (בגרמנית: Marian Gold; נולד ב-26 במאי 1954) הוא זמר ופזמונאי גרמני, שידוע כסולן של להקת הסינת'-פופ הגרמנית אלפאוויל.
שנותיו הראשונות

גולד נולד ב-26 במאי 1954 בהרפורד, אז במערב גרמניה. בברלין הקים את להקת "צ'ינצ'ילה גרין" בסוף שנות השבעים, שכללה גם את עמיתו באלפאוויל לעתיד ברנהרד לויד.
אלפאוויל

בשנת 1982 הוא הצטרף ללויד ופרנק מרטנס בלהקת Forever Young, שהפכה לאלפאוויל. בין השירים הידועים של אלפאוויל הם: "Forever Young", "Big in Japan", "Sounds Like a Melody", "Dance with Me" ו-"Jerusalem". הוא ידוע בזכות קול הטנור שלו. יצירותיו הן בשפה האנגלית, והדבר תרם להצלחה הניכרת של אלפאוויל בבריטניה ובארצות הברית בשנות השמונים.
הוא החבר המייסד היחיד שנותר בלהקה, שאלבומה האחרון Strange Attractor יצא בשנת 2017.
סולו

אלבום הסולו הראשון של גולד, So Long Celeste, יצא בשנת 1992. באלבום נכללו גרסאות כיסוי ל-"The Shape of Things to Come" (במקור של The Headboys) ו-"One Step Behind You".
אלבום הסולו השני שלו, United, יצא בשנת 1996.
חיים אישיים

בסוף שנות השמונים התגורר גולד במינסטר עם אשתו לשעבר מנואלה.
לגולד שבעה ילדים מארבע נשים שונות.
מירה שדות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 (בת 86 בערך) צ'רנוביץ, ממלכת רומניה 
 תחום יצירה:  קדרות
 
מירה שדות (נולדה ב-1939) היא אמנית קרמיקה ישראלית.
ביוגרפיה

מירה שדות נולדה בצ'רנוביץ, רומניה (כיום באוקראינה) בשנת 1939. בשנת 1946 עלתה לארץ ישראל.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 למדה בסמינר אורנים. שם, נחשפה לראשונה לקדרות בשעוריה אצל חנה חר"ג צונץ. באותה עת התגוררה בקיבוץ גונן ושימשה כמורה לאמנות בבית-הספר האזורי בכפר בלום. בשנת 1969 עברה להתגורר בראש פינה. בשנת 1972 עברה להתגורר בירושלים, שם נרשמה ללימודים במחלקה לעיצוב קרמי בבצלאל. במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 עברה להתגורר במושב טל שחר.
בין השנים 2000-1984 שימשה כמרצה במחלקה לעיצוב קרמי בבצלאל. שם לימדה קדרות, שריפות מיוחדות ופיתוח זיגוגים. חיברה את הספרים "בטיחות בעיצוב הקרמי" (1990) ו-"פרקים בתולדות העיצוב הקרמי" (1994) בהוצאת בצלאל.
בשנת 2005 נפטר בנה תור שדות.
השכלה

1962-1960 המכון לאמנות, אורנים, טבעון
1965-1962 המחלקה לקדות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1970-1966 תולדות האמנות, האוניברסיטה העברית
תערוכות יחיד וזוגיות

1995 "מירה שדות: תערוכת רישומי", בית האמנים, ירושלים
2015 "אם בורחת מבשורה", בית יד לבנים, רחובות (עם שרה אינסלר)
2024 "נשיקה מהתנור: מירה שדות", בית בנימיני, תל אביב-יפו
גלריה

יד לטייס תור שדות (2010), בית יד לבנים, רחובות
יד לטייס תור שדות (2010), בית יד לבנים, רחובות
גומצן שטיינגר

| גומצן שטיינגר |
| --- | --- |
 גומצן שטיינגר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: גומצן
מין:: גומצן שטיינגר
שם מדעי
 Trimeresurus stejnegeri ‏שמידט, 1925

גומצן שטיינגר (שם מדעי: Trimeresurus stejnegeri) הוא מין של נחש ארסי מתת-משפחת צפעוני גומה שתחום תפוצתו הוא בדרום-מזרח אסיה. לגומצן זה קיימים שני תת-מינים מוכרים.
אטימולוגיה

האפיתט (stejnegeri) מנציח את לאונרד שטיינגר (Leonhard Hess Stejneger‏; 1851–1943) הרפטולוג אמריקני יליד נורווגיה שפעל במסגרת מוסד הסמית'סוניאן מעל ל-60 שנים.
תיאור

גומצן שטיינגר הוא נחש קטן עד בינוני, דק וארוך עד למקסימום של 90 סנטימטרים, הכוללים זנב באורך 14.5 סנטימטרים. ראשו משולש, צווארו דק, עיניו אדומות ויש גומת חישה בין העיניים לנחיריים. גב הגומצן הוא בגוון ירוק בהיר עד כהה, וגוון הגחון הוא ירוק בהיר עד לבנבן, השניים מופרדים על ידי פס דו צבעי בכתום או בחום (מלמטה) ולבן (מלמעלה) (זכרים) או רק דו צבעי או לבן (נקבות), הכולל את כל שורת הקשקשים הקיצונית וחלק מהשורה השנייה. הזנב הוא בגוון אדום לבנה. לזכרים יש זוג המיפניס (hemipenis, "פלג-פין" במונחים האקדמיה) קצרים וקוצניים מעבר לנקודת ההתפצלות.
בתי גידול ותפוצה

הגומצן חי במגוון בתי גידול וסביבות, מיערות משניים בגובה נמוך ועד אזורים הרריים בגובה 2,000 מטרים.
הוא מצוי באסאם (הודו) ונפאל דרך מיאנמר, תאילנד ולאוס לסין (גואנגשי, גואנגדונג, האינאן, פוג'יין, ג'ג'יאנג, יונאן) וטאיוואן.
אורח חיים

הגומצן פעיל הן ביום והן בלילה, אבל עיקר פעילותו בלילה. עיקר מזונו הם צפרדעים, לטאות, ציפורים, עכברים וצרצרים, כאשר עיקר התזונה מבוססת על צפרדעים. ההפריה מתרחשת בסתיו ומהביצים בוקעים בקיץ שנה אחר-כך בין 2 ל-15 נחשים צעירים שאורכם כ-26 סנטימטרים. הם מגיעים לבגרות מינית אחרי שנה וחצי.
ארס

ארס גומצן שטיינגר הוא המוטוקסין חזק. הפצע מרגיש בדרך כלל כואב ביותר, כאילו הוא נצרב בברזל חם, והכאב לא שוכך עד 24 שעות לאחר ההכשה. תוך מספר דקות מרגע ההכשה הבשר שמסביב מת והופך שחור, ומדגיש את פצעי ההכשה. אתר הפצע מתנפח במהירות והעור והשרירים הופכים לשחורים בגלל נמק. גודל האזור שעובר נמק תלוי בכמות הארס המוזרק ובעומק ההכשה.
תת-מינים

| תת-מינים | מזהה הטקסון | שם עממי | תחום תפוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| Trimeresurus stejnegeri chenbihuii | Er-mi Zhao, 1997 | צפעון גומה צ'ן | סין, האינאן: על הר דְיָאולְווֹ בגובה 225–290 מטרים (נפת לִינְגְשְׁווֵי) ועל הר ווּגְ'ה בגובה 500 מטרים (נפת צְ'יוֹנְגְג'ונְג) |
| T. s. stejnegeri | שמידט, 1925 | צפעון גומה שטיינגר | סין (במזרח סצ'ואן, גוויג'ואו, חוביי, אנחווי, ג'יאנגסו, ג'ג'יאנג, ג'יאנגשי, חונאן, פוג'יין, גאנסו, גואנגדונג, יונאן וגואנגשי), טאיוואן ווייטנאם |
לקריאה נוספת

Creer S, Malhotra A, Thorpe RS, Chou WH (2001). "Multiple causation of phylogeographical pattern as revealed by nested clade analysis of the bamboo viper (Trimeresurus stejnegeri) within Taiwan". Molecular Ecology 10 (8): 1967-1981.
Malhotra, Anita; Thorpe, Roger S. (2004). "Maximizing information in systematic revisions: a combined molecular and morphological analysis of a cryptic green Pit Viper complex (Trimeresurus stejnegeri)". Biological Journal of the Linnean Society 82 (2): 219.
Parkinson CL (1999). "Molecular systematics and biogeographical history of Pit Vipers as determined by mitochondrial ribosomal DNA sequences". Copeia 1999 (3): 576–586.
Peng G, Fuji Z (2001). "Comparative studies on hemipenes of four species of Trimeresurus (sensu stricto) (Serpentes: Crotalinae)". Amphibia-Reptilia 22 (1): 113-117.
Karl Patterson Schmidt (1925). "New Reptiles and a New Salamander from China". American Museum Novitates (157): 1-5. ("Trimeresurus stejnegeri, new species", p. 4).
Tu M-C et al. (2000). "Phylogeny, Taxonomy, and Biogeography of the Oriental Pit Vipers of the Genus Trimeresurus (Reptilia: Viperidae: Crotalinae): A Molecular Perspective". Zoological Science 17: 1147–1157.
הערות שוליים

↑  גומצן שטיינגר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Trimeresurus stejnegeri
↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. ISBN 978-1-4214-0135-5. (Trimeresurus stejnegeri, pp. 252-253).
גומצן שטיינגר, צולם על המדרון הדרומי של הר דאגו בפארק הלאומי יאנגמינגשאן
חפרפרת גדולה

| חפרפרת גדולה |
| --- | --- |
 חפרפרת גדולה מתה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
סוג:: Mogera
מין:: חפרפרת גדולה
שם מדעי
 Mogera robusta ‏נרינג, 1891
תחום תפוצה


חפרפרת גדולה (שם מדעי: Mogera robusta) היא מין של יונק במשפחת החפרפרתיים. תחום התפוצה של החפרפרת הוא: סין, צפון קוריאה, דרום קוריאה ורוסיה.
החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים וזחליהם אך גם מתולעי אדמה, עכבישים, רכיכות ואפילו בעלי חוליות קטנים.
הערות שוליים

↑  חפרפרת גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'מבון-חמאה

| --- | --- |
 ז'מבון-חמאה עם שינקן
 
 מאכלים
 סוג:  כריך נקניק חזיר 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  שינקן, בגט, חמאה 
 
מקרה מיוחד של ז'מבון-חמאה עם ז'מבון מיובש מיושן. (באיטלקית:prosciutto crudo)
כריך ז'מבון-חמאה (שינקן-חמאה) (בצרפתית: Jambon-beurre) או לפעמים רק "פריזאי" הוא כריך המורכב מחצי באגט שבו נמרחה חמאה והונחו פרוסות של שינקן מבושל, הנקרא גם "שינקו לבן" (באיטלקית: prosciutto cotto) ולעיתים מוגש עם חמוצים.
מאפיינים

מחקר שבוצע על ידי המכון לגסטרונומיה של פריז איפשר להתחקות אחר מקורו של ז'מבון-חמאה ובמיוחד למצוא את האדם מאחורי הכריך הזה. לפיכך היה זה השף קונדיטור הידוע בשם דה קאבל שהיה הראשון שהעלה את הרעיון להניח פרוסת ז'מבון (שינקן) על באגט עם חמאה כבר ב-1867.
הכריך נאכל לעיתים קרובות לארוחת בוקר, זהו האבטיפוס של הארוחה הפופולרית שפועלים צרפתים הזמינו באופן מסורתי בביסטרו לארוחת צהריים, או שהם צרכו בפיקניקים. ככזה, זוהי הארוחה הנצרכת ביותר בצרפת, המדינה היחידה שבה נתח השוק של הכריך הזה אינו יורד בהשוואה לזה של ההמבורגר. בשנת 2009, הצרפתים קנו 830 מיליון ז'נבון-חמאה בשנה, או יותר מ-2,2 מיליון ליום, המייצג 72 אחוזים מסך הצריכה הלאומית של "כריכי באגט" למיניהם, והם מכסים 64 אחוזים מסך צריכת הכריכים בצרפת.
בשנת 2017, לראשונה בצרפת, מכירות ההמבורגרים עלו על אלו של ז'מבון-חמאה.
גרסאות

הוספת צ'יפס לכריך ז'אנבון-חמאה יכולה להפוך אותו לכריך אמריקאי .
תוספת של חסה טרייה יכולה להפוך אותה לכריך פריזאי.
תוספת של גבינה, ירקות חיים ומיונז הופכת אותו לכריך דגובר בבלגיה דוברת הצרפתית.
הוספת עגבנייה יכולה להוסיף עוד טעם.
התוספת של נקניקיית פרנקפורטר הופכת אותו לכריך וורסט.
מידע תזונתי

הכריך מספק בסביבות 400 קלוריות בסך הכל, עבור צפיפות קלורית של 285 קלוריות ל-100 גרם, ערכים אלו משתנים בהתאם ליצרן ולמשקל הכריך. התוכן המרכיב מתחלק במיוחד כדלקמן:
קלוריות : 285 קק"ל / 100 גרם כריך
שומנים : 11,5/ 100 גרם כריך
פחמימות : 33,7/ 100 גרם כריך
חלבונים : 9,93 / 100 גרם כריך
הערות שוליים

1 2  "En France, le jambon-beurre terrasse le hamburger". nouvelobs.com..
↑  "Le burger détrône pour la le jambon-beurre". L'Essentiel..
↑  "Alimentation : le jambon-beurre est-il un choix stratégique ?". francetvinfo.fr..
↑  "Sandwich baguette, jambon, beurre". ciqual.anses.fr. Table de composition nutritionnelle des aliments Ciqual 2020..
חפרפרת גאנסו

| חפרפרת גאנסו> מצב שימור |
| --- | --- |
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: חפרפרות אמריקניות
שבט:: Scalopini
סוג:: Scapanulus 
מין:: חפרפרת גאנסו 
שם מדעי
 Scapanulus oweni ‏תומאס, 1912
תחום תפוצה


חפרפרת גאנסו (שם מדעי: Scapanulus oweni) הוא סוג ומין יחיד האנדמי לגאנסו, סין, ונמצא במשפחת החפרפרתיים. חפרפרת זו היא החברה היחידה בתת-משפחת חפרפרות אמריקניות שלא חיה בצפון אמריקה. החפרפרת אוכלת בעיקר חרקים ואורכה 10-13סנטימטרים עם זנב שאורכו 3.5-4סנטימטרים.
הערות שוליים

↑  חפרפרת גאנסו באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חפרפרת חדף

| חפרפרת חדף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: Uropsilinae
סוג:: חפרפרת חדף
שם מדעי
 Uropsilus ‏מילנה-אדוארד, 1871

חפרפרת חדף (שם מדעי: Uropsilus) הוא סוג של יונק קטן ממשפחת החפרפרתיים האנדמיים ליערות של סין, מיאנמר ווייאטנאם. סוג זה הוא היחידי מתת-המשפחה Uropsilinae.
חפרפרות אלה מזכירות מעט חדפים, ומכאן קיבלו את שמם. הן בעלות חוטם ארוך וצר ועיניים קטנות מאוד. לעומת רוב החפרפרות הן לא מתמחות בחפירה וחיים במנהרות. הן גם בעלות זנב ארוך שנעדר אצל שאר החפרפרות.
אורכם הממוצע הוא בין 6 ל-9 ס"מ.
מינים

חפרפרת חדף של אנדרסון (Uropsilus andersoni)
חפרפרת חדף גראסיל (Uropsilus gracilis)
חפרפרת חדף סקרנית (Uropsilus investigator)
חפרפרת חדף סינית (Uropsilus soricipes)
חפרפרת חדף שוות-שיניים (Uropsilus aequodonenia)
הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 סוכנות אם:  ממשלת רוסיה 
 סוכנות בת:  Clinical Hospital No 122 named after. L.G.Sokolova 
 תאריך הקמה:  1947 
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 fmba.gov.ru
 
הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית (ברוסית: Федеральное медико-биологическое агентство, בקיצור ФМБА России) הוא המכון הלאומי לבריאות הציבור של הפדרציה הרוסית, הפועל בתור המרכז למניעת מחלות נגיפיות. הסוכנות היא סוכנות פדרלית הנמצאת תחת אחריות ממשלת הפדרציה הרוסית ומשרדיה ממוקמים בכביש וולווקולמסק, במוסקבה.
הסוכנות עוסקת במחקר ביו-רפואי לצורך
פיתוח דרכי הטיפול והמניעה של מחלות מידבקות, מחלות אלרגיות וחיסוניות. הסוכנות נוטלת חלק משמעותי בטיפול במגפת הקורונה ברוסיה ובסיוע לגופים העוסקים במחקר ומציאת תרופה וחיסון לקורונה.
בראשות הסוכנות עומדת משנת 2020 ורוניקה סקבורצובה.
היסטוריה

הסוכנות נודעה בעבר בשם המינהל הפדרלי לעניינים ביו-רפואיים וחיצוניים עד 11 באוקטובר 2004, כששמה שונה לשם הנוכחי. בתקופת המשטר הסובייטי, מאז 1947, נודעה בשם המינהל הראשי השלישי במשרד הבריאות. בעוד שבמהלך השלטון הצארי, במיוחד מאז 1802, משטרת המגפות והמחלקה הרפואית במשרד הפנים היו אחראים לתפקידים אלה.
כיום, מטרתה העיקרית היא שמירה על בריאות ובטיחות הציבור באמצעות בקרה ומניעה של מחלות, פציעות ונכות. הסוכנות ממקדת תשומת לב לאומית בפיתוח ויישום שיטות בקרה ומניעה של מחלות ומתמקד במיוחד במאבק במחלות זיהומיות, פתוגנים הנישאים במזון, בריאות סביבתית, בטיחות ובריאות תעסוקתית, קידום בריאות, מניעת פציעות ופעילויות חינוכיות שנועדו לשפר את בריאותם של אזרחי רוסיה. בנוסף, הסוכנות חוקרת ומספקת מידע על מחלות לא זיהומיות והיא גם אחראית על בנק הדם הרוסי.
במהלך הטיפול במגפת הקורונה ברוסיה, הסוכנות פיתחה נוגדן לנגיף שניסויים קליניים בו החלו בדצמבר 2020.
מבנה

מרכז הדם של הסוכנות
יחידת תברואה מרכזית רפואית מספר 1, האחראית על מתן עזרה רפואית לעובדי נמל החלל בייקונור.
המינהל לבדיקה ובקרה על מגפה וביטחון תברואתי
מנהלת ארגון מחקרי מדע
הלשכה הראשית למומחיות רפואית וחברתית
רוספלזמה - מרכז מדעי לרפואה רוסית לפלזמה בדם.
המינהל לרפואת ספורט
בקרה מיוחדת
מינהל כוח אדם וליווי משפטי
המינהל לארגון מחקר
תכנון וניהול פיננסי
מינהל הלוגיסטיקה
המינהל לפיקוח ובקרה בתחום הבטחת רווחה סניטרית ואפידמיולוגית
המינהל לבריאות ורפואה תעשייתית
מינהל ארגון שירותי הדם
ראו גם

השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, המקבילה האמריקאית
המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות (ארצות הברית)
המרכז המדעי הממלכתי לווירולוגיה וביוטכנולוגיה
מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים
שבלולים

| שבלולים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: שבלולים
סדרה:: שבלולים
סדרות
 שבלולי יבשה  שבלולי מים  שבלולי ים
שם מדעי
 Pulmonata ‏קיווייה, 1814

חלזון אפריקאי ענק
מבט מזוויות שונות על הקונכייה של דרחול השיח
חשופית - שבלול חסר קונכייה
שני שבלולים על גבעול
שבלולים, או חלזונות ריאתיים (שם מדעי: Pulmonata), הם בעלי חיים במחלקת חלזונות (מערכת הרכיכות) שמאופיינים בכך שהם חלזונות הנושמים אוויר באמצעות מבנה דמוי ריאה ולא באמצעות זימים. במשך שנים הם נחשבו לתת-מחלקה, אך לאחרונה נמצא שהם לא קבוצה טבעית (ענף, clade) אלא אוסף של מספר ענפים. השבלולים חיים בעיקר ביבשה, אך גם במקווי מים מתוקים וחלק קטן - גם בים. רובם בעלי קונכייה גירנית קשיחה ובולטת, אך ישנם מספר משפחות ומינים בהם הקונכייה התנוונה (ואלה מכונים חשופיות). במיון הטקסונומי הלינאי יש בקבוצה זו שלוש סדרות:
שבלולי יבשה Stylommatophora - הסדרה הגדולה והעיקרית. רוב מיניה חיים ביבשה.
שבלולי מים Basommatophora
שבלולי ים Archaeopulmonata
אנטומיה

גוף החילזון מורכב משלושה חלקים עיקריים:
ראש – הראש נושא את הלוע ואת אברי החישה. אברי החישה הם למעשה שני זוגות משושים וזוג לחיים עשיר בקולטנים המכסה את הלוע. הראש מצויד בלסתות חזקות וחסרות שיניים, לשון מחוספסת מכוסה במאות שיני גריסה וטחינה הנקראת "מגרדת".
רגל – הרגל היא איבר התנועה. יש לה סוליה שטוחה ושרירית המצופה באפיתל המפריש ריר דביק. ריר זה מתקרש במגע עם אוויר ומהווה קרום חלק המגן על הסוליה בזמן התנועה. הרגל השרירית מאפשרת לחילזון להיאחז ולהיצמד למשטחים חלקים (בשילוב עם הריר אותו הרגל מפרישה), לזחול ולשחות (תלוי במין).
שק קרביים – שק הקרביים מכיל את רוב אברי החילזון, כלומר את מערכת הרבייה, מערכת העיכול, מערכת הנשימה, את עיקר מערכת ההובלה והעצבים. הפתחים לרוב מערכות אלה נמצאים ברגל לצד הראש. את שק הקרביים עוטף קפל עור עשיר בבלוטות הנקרא גלימה. הגלימה מפרישה חומר רירי מקריש ההופך בהמשך לקונכייה.
אנטומיה > הקונכייה

את גוף החילזון עוטפת הקונכייה, שהיא מבנה קשיח וחיוני עבור החילזון. הקונכייה מגנה מפני טורפים ומהווה מסתור מפני יובש בהיותה בלתי חדירה כמעט למים. הקונכייה ספירלית-בורגית ועשויה מחומר קרני (המורכב מסידן). בחלק מהמינים הקונכייה נתיישרה או נעלמה כליל.
הקונכייה מורכבת משלוש שכבות:
השכבה החיצונית – השכבה העליונה הדקה העשויה קונכיולין, חומר אורגני דמוי כיטין. השכבה החיצונית מגנה על השכבה האמצעית מפני חומצות, בהן החומצה הפחמתית המצויה בגשם.
השכבה האמצעית (פריזמות) – היא השכבה העיקרית ומורכבת בעיקר מסידן פחמתי.
השכבה התחתונה (שכבת דר) – מורכבת מחומר אורגני אותו מפרישות בלוטות בגלימה. השכבה מסודרת בצורת גבישים המעניקה לפנים הקונכייה את צבעה וברקה.
עובי הקונכייה מושפע מהאזור בו חי החילזון. חלזונות החיים בסביבה גירנית הם בעלי קונכיות עבות יותר, לעומת חלזונות החיים בסביבה לא גירנית. ישנם מינים של חלזונות, הנקראים חשופיות, בהם הקונכייה התנוונה כמעט לגמרי ואף נעלמה. החשופיות יכולות להתקיים גם בסביבה חסרת סלעי גיר ולהתחפר עמוק יותר באדמה, אך מאידך פגיעות יותר למזג האוויר ולכן לא יכולות להתקיים בתנאי יובש וחום שבהם חלזונות אחרים, בעלי קונכייה מתאימה, יכולים לעמוד.
קונכייה ספירלית שטוחה יחסית של שבלול מהמין Chloraea limansauensis
מבט ממספר זוויות על קונכייה ספירלית של שבלול מהמין Arianta arbustorum
קונכייה מגדלית בצורת חרוט בורגי של חלזון מהמין Turritella communis
קונכייה ימנית וקונכייה שמאלית של Neptunea angulata
אנטומיה > מערכת הנשימה

מערכת הנשימה אצל השבלולים מורכבת מריאה ופתחה הנקרא פנוימוסטום. הפנוימוסטום נסגר ונפתח לסירוגין, ובאותו הזמן חלל הריאה גדל וקטן, וכך נעשה חילוף הגזים בחילזון. הריאה מוקפת בכלי דם רבים הקולטים את החמצן שנכנס לריאה, ופולטים את הפחמן הדו-חמצני לחלל הריאה. החילזון שולט בפתיחה ובסגירה של הפנוימוסטום, וכך מונע איבוד מים. המקבילה להמוגלובין - חלבון נושא חמצן - אצל החלזונות היא חלבון ההמוציאנין, שבמקום ברזל מכיל נחושת.