stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי ניימן
קורות חיים

מרדכי ניימן נולד בט"ו באב תקצ"ד בטולצ'אה, רומניה. הוא התייתם מאמו בגיל צעיר מאוד, ומאביו כשהגיע לבר-מצווה. הוא למד ב"חדר" ומפי מלמדים יודעי תורה, ובעודנו עלם צעיר היה בקי בש"ס ופוסקים ובכל מכמני הספרות העתיקה. השכלתו זו תרמה לכמיהתו לארץ ישראל.
ביוזמת מרדכי ניימן וחבריו נוסד בגאלאץ ועד חובבי ציון.
בן חמישים ושתים שנה היה ניימן בבואו ארצה בא' בתמוז תרמ"ה, 14 ביוני 1885. נוסף לבני ביתו הביא עמו עוד קבוצת צעירים, ששיכנעם לעלות ארצה על-מנת ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל.
כשסיימו את לימודיהם במקוה ישראל נשלחו לשם השתלמות בבית ספר חקלאי גבוה באלג'יר. לאחר מכן 
קנה ניימן נחלה בעקרון (היא מזכרת בתיה) והתיישב בה. בעקבותיו הלכו עוד שש משפחות עולים מרומניה. בהמשך השתלם גם בתהליך גידול טוואי המשי, ענף שהתפתח בראש פינה ובראשון לציון.
בשם מושבתו השתתף מרדכי ניימן ביסוד "התאחדות המושבות" בשנת תר"ס. בשנת תרס"ג (1903) היה נציג מושבתו בכנסייה הארצישראלית בזכרון יעקב.
למרדכי ניימן היו שבעה בנים ושלוש בנות. בתו מינצה פוקס נישאה בשנת 1889 לאיש גדרה בנימין פוקס, חבר תנועת ביל"ו; נכדתו תמר פלר (1888–1937) נישאה למורה יצחק פלר. בתו רחל נישאה למורה והלשונאי יהודה גור, מחבר "מילון גור".
דוד ניימן נישא לברכה קוצ'רסקי והיה מהמייסדים של כפר אהרון, המושבה שהפכה לשכונה בדרום נס ציונה.
על שמו של ניימן נקרא רחוב במזכרת בתיה.
הערות שוליים

↑  תעשיית המשי של ראש פינה, מתוך "קתדרה", באתר "סנונית".
↑  מרדכי ניימן באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  מילון הרחובות של מזכרת בתיה
מיצובישי סברין

| --- | --- |

Mitsubishi Savrin, דור שני
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  China Motor Corporation (אנ') (CMC) בשותפות מיצובישי מוטורס (דור ראשון, דור שני)  Soueast (אנ')(שם מלא: South East (Fujian) Motor Co., Ltd) (דור ראשון)
 שנות ייצור:  1968 – 1986
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין (דור ראשון)  טאיוואן טאיוואן (דור ראשון, דור שני)
 מודל קודם:  Mitsubishi Chariot (אנ')
 חברת אם:  קבוצת מיצובישי
 סיווג:  מיניוואן
 אורך:  4,700 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 רוחב:  1,780 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 גובה:  1,690 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 משקל:  1,640 ק"ג (דגם מנוע 2.4 ליטר המשודך לתמסורת חצי אוטומטית, דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,780 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,997 סמ"ק (דור ראשון, דור שני)  4 צילינדרים, 2,360 סמ"ק, המפיק 170 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 10.5:1, מנוע "מיצובישי" מסדרה "MIVEC" (אנ') מסוג "Mitsubishi 4B1 engine" (אנ') דגם מנוע "4B12" (דור ראשון, דור שני)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת חצי-אוטומטית - 4 מהירויות מתוצרת "מיצובישי" מסוג "INVECS" (אנ')
מיצובישי סברין (בסינית: 新三代改款上市 , באנגלית: Mitsubishi Savrin) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית China Motor Corporation (אנ') (CMC) אשר יצרה ומכרה את דגמי "מיצובישי סברין" בשותפות עם התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, בין השנים 2001 – 2014 בטאיוואן.
בנוסף לייצור בטאיוואן, הדור הראשון מהדגם יוצר בעיר פוג'ואו בסין על ידי יצרנית הרכב הסינית Soueast (אנ') (שם מלא: South East (Fujian) Motor Co., Ltd), חברה בבעלות, בשיתוף פעולה (joint venture) של 3 חברות: "China Motor Corporation" (אנ') 25%, חברת "Fujian Motors Group" (אנ') 50%, וקונצרן הרכב היפני מיצובישי מוטורס 25%.
היצרן "China Motor Corporation"

החברה הוקמה ביוני 1969 וחתמה על חוזה שיתוף טכנולוגי עם מיצובישי מוטורס בשנה שלאחר מכן. ב-12 בדצמבר 1973 "CMC" פתחה את מתקן הייצור הראשון שלהם ביאנגמי (אנ'). תחילת ייצור הרכב היה בקצב של 300 כלי רכב בחודש, אך בזכות הצמיחה המהירה ופיתוח מתקן צביעה מתקדם, ייצר המפעל את 100,000 הרכבים שלו בשנת 1983.
במקור "China Motor Corporation" ייצרה רק כלי רכב מסחריים, אך מאז הרחיבו את פעילותם, והפיקו יותר ממאה אלף כלי רכב בשנה. נכון לעכשיו החברה מפעילה שלושה מפעלי ייצור.
בשנת 2005 קיבלה החברה אישור מממשלת סין, וחתמה על הסכם עם "דיימלר קרייזלר" לייצור מיניוואנים לשוק היבשת.
13.97 אחוז מהחברה בבעלות מיצובישי. כל הדגמים של "CMC" הם ממוצא מיצובישי מוטורס, המותאמים להתאמה לשוק הטאיוואני.
דורות "מיצובישי סברין"

דור ראשון - יוצר בין השנים 2001–2004.
דור שני - יוצר בין השנים 2004–2014.
"מיצובישי סברין"

5 דלתות.
7 מושבים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
תמונות

"מיצובישי סברין", דור ראשון
"מיצובישי סברין"
"מיצובישי סברין"
"מיצובישי סברין"
"מיצובישי סברין"
"מיצובישי סברין"
"מיצובישי סברין"
"מיצובישי סברין", דור שני
ראו גם

מיצובישי מוטורס
הערות שוליים

↑  "מיצובישי סברין" researchgate.net/figure/The-specification-of-TAIWAN-iTS-1-MITSUBISHI-SAVRIN-24
↑  היצרן ChinaMotor Corporation web.archive.org/web/20060528071116
↑  "מיצובישי סברין" (בגרמנית) dbpedia.org/page/Mitsubishi_Savrin
↑  "מיצובישי סברין" - תמונה flickr.com/photos
מנדלה

ערך זה עוסק בתבנית בתוך עיגול. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מנדלה טיבטית מהמאה ה-19
הדלאי לאמה ונזירים טיבטיים מכינים מנדלה העשויה מחול צבעוני
מנדלת חול טיבטית
מַנְדָּלָה (בסנסקריט: मण्डल) היא סמל גאומטרי, לרוב סימטרי, המורכב מסמלים רבים. במספר דתות מתת-היבשת ההודית וממזרח אסיה מנדלות משמשות לשימושים מיסטיים ומדיטטיביים.
משמעות

פירוש המילה מנדלה בסנסקריט הוא "מעגל" או "מרכז".
ציורים הדומים למנדלה הופיעו בכמה תרבויות בעולם, ללא קשר ביניהן, למשל ביבשת אמריקה ובדרום אסיה. מַנְדָּלָה מסמלת את היקום ואת נפש האדם בכל הדתות שמקורן בתת-היבשת ההודית. ברוב ציורי המנדלה יש מרכז משמעותי, וממנו מצוירים הקשרים של הארה או מאפיינים של בודהיסטווה. בנוסף יצויר לרוב צלב, המחלק את המנדלה לארבעה חלקים.
ישנן תרבויות, בהן המנדלה מייצגת את המערכת שעל בסיסה מתקיימת ויזואליזציה של המדיטציה. בנוסף לכך היא מסמלת מקום מקודש וסגור, טוטאליות, את המיקרוקוסמוס, אינטליגנציה קוסמית ואינטגרציה. המנדלה מייצגת את רוח הקוסמוס ואת קיום העולם. הריבועים, שמופיעים בה לסירוגין, מייצגים עקרונות דואליים, אך גם משלימים של היקום, את שחזור הבריאה, ועלייתה של הנשמה לשמיים. כמו כן, הם מייצגים את מרכז הכוח, שמותיר את האזור מאובטח מהשפעות עוינות. מרכז זה מתפקד כשמש או כאמצעי לכניסה לשמיים.
צורת המנדלה מורכבת מחמש נקודות עיקריות: האחת במרכז, וארבע האחרות מסתובבות סביבה - משמאלה, מימינה, מעליה ומתחתיה. המרכז הוא סמל לאגו, שסובב סביב עצמו בזמן ובחלל. חמש נקודות אלו מייצגות, בין השאר, חמישה אלמנטים, הקשורים באישיותו של האדם, או את חמשת בודהות. בנוסף הן מייצגות בהינדואיזם את חמש ה'משפחות', המקבילות לחמש הפנים של שיווה: המערב - לבן ,Sadyojāta (שם של שיווה, בריאה): צפון - צהוב ,Vāmadeva (שימור); דרום - שחור ,Aghora (התפרקות/התחדשות); מזרח - אדום ,Tatpuruṣa (הסתרת החסד); המרכז - ירוק, הפנים של Īśāna (גילוי החסד, הכוח היצירתי).
בתכנון מקדשים הינדואים מקובל לבנותם כמנדלה, ומסמל את היקום ברמות שונות. כמו כן, במבנה שערים או דלתות לארבע נקודות חשובות, המקבילות למספר הנקודות הקיימות סביב מרכז המנדלה.
המנדלה בטיבט מצוירת בעזרת גרגרי חול צבעוניים.
גם ביהדות ניתן למצוא רמז למקור זה:
אין לך עיגול בעולם שאינו נעשה מתוך נקודה אחת העומדת באמצע...ונקודה זו העומדת באמצע נוטלת כל האור ומאירה לגוף ונאור הכול
.
המנדלה בציורי ילדים

פעמים רבות, אצל ילדים וכן אצל אלו שאינם מתחילים את הציור בעזרת רישום, ציורים יתחילו בנקודת מרכז וממנה ייצאו לצדדים. ממשילים זאת לנפשו של האדם עצמו, בה יש מרכז וממנו מסתעפת התודעה.
אבחון וטיפול באמצעות מנדלה

המנדלה משמשת כאמצעי התערבות טיפולי וכלי אבחוני בתחום הטיפול באמנות. את השימוש הראשוני במנדלה ככלי טיפולי מייחסים לקרל גוסטב יונג (אבי הפסיכולוגיה האנליטית), שהתנסה ביצירתה בעצמו כחלק מתהליך טיפול עצמי, מתוך תפיסה שהמנדלה היא חלק מקבוצת סמלים וארכיטיפים מהם ניזון הלא מודע האישי והקולקטיבי שנמצאים בבסיס הקיום הנפשי האנושי.
יונג ראה במנדלה ייצוג של ארכיטיפ העצמי, וכלי להשגת שלמות של האישיות. העיגול התוחם את המנדלה מסמל את גבולות העצמי והאזור שמחוץ למנדלה מייצג את הסביבה והעולם שבחוץ.
המנדלה נועדה לסייע בטיפול במצבים פסיכולוגים, בתסמינים והפרעות. מחקרים שונים מראים שניתן להיעזר במנדלה ככלי טיפולי, מתוך מחשבה שזו יכולה לספק הבנה פסיכולוגית ונפשית של מטופלים, ולהוסיף מקור הבנה והדרכה בטיפול. רבים מהמטפלים באמנות רואים במנדלה כלי יסודי למודעות עצמית, פתרון קונפליקטים, וכלי תשתיתי לטכניקות טיפול אחרות במגוון מצבים.
שימושים נוספים

המנדלה יכולה להיות אמצעי אמנותי בציור או באמצעות תבנית מוכנה לצביעה, כביטוי של יצירה אישית. בנוסף, משמשת המנדלה ככלי במצבים שונים:
בטקסי תפילה.
באימון בריכוז ובסבלנות. כפי שמתורגל על ידי נזירים בטיבט. במקרים אלו המנדלה תהיה מורכבת מחול ותפורק בתום העשייה.
במדיטציה.
ראו גם

גלגל (בודהיזם)
קולאם
לקריאה נוספת

אוריאל זוהר, "המנדלה - כלי עבודתו של האמן הטיבטי לעיצוב דמותו", נפש רבעון לפסיכולוגיה, לטיפול, לטיפוח רגשי ולחינוך יצירתי, אוניברסיטת חיפה, 2004, מס' 18-17, עמ' 71-65
אורית גוטממכר לוי, נשמה יהודית: ספר צביעה לשלווה פנימית, אהבה, שמחה ואמונה, הוצאת מטר, 2016
הערות שוליים

↑  .Cooper, J.C. (1987). An Illustrated Encyclopedia Of Traditional Symbols. Thams and Hudson
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548333305171  BnF: cb135162804 (data)  GND: 4125841-1  LCCN: sh85080410  NDL: 00567436  NKC: ph122606
מיליצה, נסיכת סרביה

| --- | --- |

 לידה:  1335? 
 פטירה:  11 בנובמבר 1405 (בגיל 70 בערך) ליובוסטיניה, דספוט סרביה 
 מדינה:  סרביה המורבית 
 מקום קבורה:  ליובוסטיניה 
 בן או בת זוג:  לזר חרבליאנוביץ' 
 
מיליצה, נסיכת סרביה, באיקונין במנזר ליובסטיניהכיתוב תמונה
מיליצה חרבליאנוביץ', לבית נמאניץ' (בסרבית: Милица Хребељановић‏; סביבות 1335 - 11 בנובמבר 1405), ידועה במסורת העממית הסרבית כ"צאריצה מיליצה" (הקיסרית מיליצה) או "קְנֶגיניה מיליצה" (הנסיכה מיליצה), הייתה נסיכה סרבית מענף צדדי של שושלת נמאניץ', אשתו של השליט הסרבי לזר חרבליאנוביץ'.
הוכרזה לקדושה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. חיברה, בין היתר, "תפילה של אם" (Молитва матере) ושיר קינה על מות בעלה ("חתן אלמנותי" - Удовству мојему женик)
ביוגרפיה

לפי מסורות סרביות, ייתכן כי מזויפות על ידי כרוניקות מאוחרות מיליצה נולדה כבתו של הנסיך ורטקו נמאניץ' (שנודע בשירה האפית הסרבית כ"יוג בוגדאן") שהיה בן נינו של ווּקן נמאניץ' מענף שולי של שושלת נמאניץ'. התחתנה, אולי בסביבות שנת 1553 עם הנסיך לזר חרבליאנוביץ'.
אחרי מות בעלה בקרב קוסובו ב-1389 שלטה מיליצה בסרביה כעוצרת עד שנת 1393 כשבנה, סטפאן לזרביץ' חרבליאנוביץ' הגיע לפרקו והפך לשליט גם בפועל. הזיכרון הקולקטיבי של העם הסרבי שמר את זכרה כמנהיגה חכמה ואמיצה בעת תקופה רגישה. התמודדה עם מות בעלה בשבי העות'מאני ונאלצה להשיא את בתה מילֶבה (או אוליברה דספינה) עם הסולטאן הטורקי באיזיט שהיה אחראי ב-1389 להוצאתו להורג של בעלה
בסביבות שנת 1390 הקימה מיליצה את מנזר ליובוסטיניה על יד טרסטניק, ובסביבות 1393 פרש לחיי נזירות באותו מנזר תחת השם "יבגניה" (Јевгенија) ומאוחר יותר כ"אם המנזר יפרוסינה" (Јефросина).
היא מימנה את תיקון מנורת הכורוס של מנזר דצ'אני.
לצורך מו"ם עם הסולטאן בייזיט, בתור "הנזירה יבגניה" יחד עם הנזירה יבפמיה, (ששמה הקודם היה וסיליסה מסרס) נסעה בשנת 1398–1399 לחצרו של באיזיט בסרס.
ב-1403 הגיעה שוב לעיר סרס כדי לבקש מהסולטאן תמיכה בבנה סטפאן לזרביץ' בעימות עם בני ברנקוביץ'.
מיליצה נקברה במנזרה, ליובוסטיניה. היא הוכרזה קדושה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
נודעה גם כמשוררת.
צאצאיה

עם הנסיך לזר היו לה 3 בנים ו-5 בנות:
צאצאיה > בניה

דוברובוי- מת אחרי לידתו
סטפאן לזרביץ', דספוט סרביה
ווק לזרביץ'
צאצאיה > בנותיה

ילנה לזרביץ', התחתנה עם ג'וראג' השני באלשיץ' ואחר כך עם הדוכס הגדול של הום, סנדל חראניץ' קוסאצ'ה
מרה לזרוביץ', התחתנה עם ווק ברנקוביץ'
דראגאנה של סרביה, התחתנה עם הצאר הבולגרי איוואן שישמן
תאודורה לזרביץ'
מילֶבה או אוליברה לזרביץ', הייתה תחת השם דספינה אחת מנשותיו של הסולטאן העות'מאני בייזיט הראשון
שיריה ותפילותיה

הנסיכה מיליצה כתב מספר תפילות ושירים דתיים.
"תפילה של אם שנכתבה ככל הנראה בשנת 1397 בעוד שהתה עם בניה במנזר דצ'אני
חתן אלמנותי- קינה ללזר - משקפת את כאבה ובדידותה אחרי מות בעלה
על אף עיצובו כשיר כנסייתי, יש בו צביון אישי וגוונים ליריים מעבר למה שמקובל בהמנונים הכנסייתיים.
במדיה האומנותית > קולנוע

דמותה מופיעה בסרט הסרבי Бој на Косову "קרב קוסובו" (1989)
לקריאה נוספת

John van Antwerp Fine jr. Late Medieval Balkans:A Critical Survey from the Twelfth Century to the Ottoman Conquest, The Michigan University Press, 1994
הערות שוליים

↑  J.A.Fine ע' 526
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810684864905606  GND: 131684922  VIAF: 28209913   WorldCat (עם VIAF): 28209913 
מנזר ליובוסטיניה
מרסל אלכסנדר ברטראן

| --- | --- |
מרסל אלכסנדר ברטראן
מרסל אלכסנדר ברטראן
 לידה:  2 ביולי 1847 former 11th arrondissement of Paris, צרפת 
 פטירה:  13 בפברואר 1907 (בגיל 59) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  גאולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  אקול פוליטקניק (1869)  בית הספר הלאומי הגבוה למכרות (1873) 
 מוסדות:  Chemins de fer de l'Est (1877–1878)  Établissement thermal de Luxeuil-les-Bains (1873–1877)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (9 ביוני 1902)  אביר בלגיון הכבוד (7 ביולי 1885)  Petit d'Ormoy, Carriere, Thebault Award (1893)  Prix François-Fontannes (1889)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  מטילדה מסקאר 
 צאצאים:  קלייר ברטראן 
 מספר צאצאים:  5 
 תרומות עיקריות
 מחקריו על אורוגנזה
 
מרסל אלכסנדר ברטראן (בצרפתית: Marcel Alexandre Bertrand;‏ 2 ביולי 1847 – 13 בפברואר 1907) היה גאולוג צרפתי.
חייו ועבודתו

ברטראן, בנו של המתמטיקאי ז'וזף ברטראן, נולד בפריז ב-1847 והחל את לימודיו באקול פוליטקניק ב-1867. שנתיים אחר כך למד באקול דה מין (École Nationale Supérieure des Mines de Paris - בית הספר למהנדסי מכרות, המשתייך לגרנד אקול והיום מכשיר מהנדסי תעשייה). עם סיום לימודיו עבד בכמה משרות במזרח צרפת, והחל ב-1877 הוא הצטרף למיזם המיפוי הגאולוגי של צרפת. בתפקידו זה ביצע מיפוי גאולוגי של אזורים בפרובאנס, בהרי היורה ובאלפים. ב-1886 הוא קיבל משרת פרופסור לגאולוגיה ב"אקול דה מין" שבו הוכשר. ב-1896 הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית למדעים במקומו של לואי פסטר שמת שנה קודם לכן.
ברטראן הוא בין האבות המייסדים של הטקטוניקה המודרנית. תרומותיו העיקריות היו "תאוריית הגל" בתחום האורוגנזה (היווצרות ההרים) והשערת הגלישון. ברטראן הקדיש שמונה שנים לחקר הסטרטיגרפיה של הרי היורה בתחום צרפת. ממחקריו עלה הצורך למצוא מנגנון שיסביר את נוכחותם של "פגמים", "ליקויים" ו"עיקומים" שנמצאו בהרים סמוך לבזאנסון. ממחקר דומה בהעתק גלרוס הסיק ברטראן כי מדובר בהעתק הפוך שהסיט את המסלע ב-40 קילומטרים, והניח כי מנגנון זה יצר את האלפים. את תוצאות מחקריו פרסם ב-1884 במאמר "דיווח על מבנה האלפים של גלרוס ואגן הפחם הצפוני".
לגלישונים קרא ברטראן "Nappe" – (בצרפתית: מפת שולחן), לתופעה עצמה - Nappe de charriage, ופיתח את התפיסה לפיה הן נוצרות בתהליכי קימוט והעתקה. תאוריית הגל שלו תיארה בנייה של קמטים מאסיביים של קליפת כדור הארץ הנמשכים על פני עידנים גאולוגיים רציפים הקרויים תקופות האורוגנזה הקלדונית, ההרציניאנית, והאלפינית. מאוחר יותר הוא הוסיף את התקופה ההורוניאנית שהתרחשה בעידן הפרקמבריון.
ב-1886 זכה ברטראן בפרס ואיאן (Prix Vaillant) מטעם האקדמיה למדעים של צרפת. ב-1888 זכה ברטראן בפרס פונטאן (Fontannes) מטעם החברה הגאולוגית של צרפת (Société géologique de France). ב-1890 זכה שוב בפרס ואיאן, וב-1893 בפרס פטי ד'אורמואה (Petit d'Ormoy).
ברטראן נישא ב-1886 למטילדה מסקאר (Mascart Matilda) בתו של הפיזיקאי אֶלֶתֵר מסקאר (Éleuthère Mascart). לזוג נולדו חמש בנות. הבכורה, ז'אן (Jeanne), נהרגה לנגד עיניו במפולת סלעים ב-1900, בהיותה בת 13, והוא התקשה להתאושש מהמהלומה. מרסל ברטראן נפטר בפריז ב-1907, ארבעה חודשים לפני הגיעו לגיל 60.
הערות שוליים

↑  סקירה היסטורית של חקר גלישונים
↑  Rapports de structure des Alpes de Glaris et du bassin houiller du Nord" ,Société Géologique de France Bulletin. 3 12: 318–330.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15290705q (data)  CANTIC: a11410747  GND: 116166916  ISNI: 0000 0000 8369 794X  LCCN: n88667086  Léonore: 32286  NKC: ola2002153012  SUDOC: 070418527  VIAF: 32296865   WorldCat (עם VIAF): 32296865
מרסל-ברונו גנסול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוקטובר 1880 מונפלייה, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת 
 פטירה:  30 בדצמבר 1973 (בגיל 93) פריז, צרפת צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול נאוואל 
 השתייכות:  הצי הצרפתי 
 דרגה:  אדמירל
 פעולות ומבצעים
 השמדת השייטת הצרפתית במרס אל כביר 
 עיטורים
 קצין גבוה בלגיון הכבוד 
 
מרסל-ברונו גנסול (בצרפתית: Marcel-Bruno Gensoul;‏ 12 באוקטובר 1880 – 30 בדצמבר 1973) היה אדמירל צרפתי.
ביוגרפיה

גנסול נולד במונפלייה ב-12 באוקטובר 1880. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פיקד על Force de Raid, שבסיסו בברסט עד שביתת הנשק ב-22 ביוני 1940. לאחר מכן, הכוח הועבר למרס אל כביר בצפון אפריקה הצרפתית.
גנסול היה מעורב לאחר מכן במשא ומתן עם האדמירל הבריטי ג'יימס סומרוויל, שהגיע לשיאו בהפצצה ובהתקפה על מרס-אל-כביר ב-3 ביולי 1940. התקפת הצי המלכותי הותירה בסך הכל 1,295 מלחים צרפתים הרוגים. חודש לאחר מרס אל-כביר, באוגוסט 1940, גנסול תגמל את שטרסבורג וצוותה בצלב המלחמה על שהצליחו להימלט מהבריטים. גנסול מעולם לא הגיב על האירועים הללו. גנסול מת בביתו ברובע החמישי של פריז ב-30 בדצמבר 1973.
הערות שוליים

↑  "Marcel-Bruno Gensoul is Dead; Defied Churchill on Fleet in '40". The New York Times. 1974-01-05. נבדק ב-19 בנובמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lasterle, Philippe (ביולי 2003). "Could Admiral Gensoul Have Averted the Tragedy of Mers el-Kebir?". The Journal of Military History. נבדק ב-19 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11968063x (data)  GND: 1284308952  ISNI: 0000 0003 5732 1887  Léonore: 159568  SUDOC: 027693015  VIAF: 196937265   WorldCat (עם VIAF): 196937265
מסדר גיזת הזהב

שרשרת השייכות למסדר. מוצג בשאצקאמר (Schatzkammer בגרמנית: חדר האוצרות) בווינה
פיליפ הטוב, דוכס בורגונדיה עונד את השרשרת בדיוקן מאת רוחיר ון דר ויידן (1450 לערך)
דוכס ולינגטון עונד את השרשרת, הפרוטסטנטי הראשון במסדר
דוגמה לשילוב אות המסדר בשלט אצולה
מסדר גיזת הזהב (בצרפתית: Ordre de la Toison d'Or; בהולנדית: Orde van het Gulden Vlies; בספרדית: Orden del Toisón de Oro; בגרמנית: Orden vom Goldenen Vlies) הוא מסדר אבירות שנוסד ב-1430 בעיר ברוז' על ידי פיליפ הטוב, דוכס בורגונדיה. במסדר יכלו להיות חברים מספר קבוע של אבירים (בעת ייסודו 24 ולאחר מכן עלה המספר) ובראשו עמד הריבון (הדוכס ולאחר מכן המלך), דבר שהפך אותו למסדר הגבוה ביותר בתחום השליטה (הדוכסות או הממלכה, בהתאמה). בהמשך, כאשר ירש בית הבסבורג את הדוכסות, עבר המסדר לראשות בית הבסבורג, ובעקבות מלחמת הירושה הספרדית התפצל המסדר לשניים: מסדר גיזת הזהב הספרדי ומסדר גיזת הזהב האוסטרי. הקדוש המגן של המסדר הוא אנדראס הקדוש.
המסדר עד הפיצול

לרגל נישואיו עם איזבלה מאביז, נסיכת פורטוגל, החליט פיליפ הטוב לייסד מסדר אבירים במתכונת דומה לזו של מסדר הבירית הבריטי. עם ייסודו של המסדר נקבע מספר חבריו ל-24 (לא כולל הריבון), ב-1433 הועלה המספר ל-30 וב-1516 הועלה שוב המספר ל-50. פירוש המספר הקבוע הוא שרק מוות או הדחה של חבר מאפשרת כניסת מועמד אחר.
ייחודו של המסדר מכל שאר המסדרים בא לידי ביטוי בזכויות המיוחדות לו. המלך התייעץ עם אביריו בהחלטות גורליות, כולל יציאה למלחמה. האבירים התחייבו לפתור סכסוכים בינם לבין עצמם במסגרת המסדר. בכל כינוס של המסדר נסקרו מעשיהם של האבירים בתקופה שחלפה והוטלו עונשים על התנהגות בלתי הולמת, גם המלך עצמו לא היה פטור מהליך זה. מעשי גבורה ואבירות, מאידך, זכו לתיעוד מפורט מאת הכרוניקנים. היה ביכולתם של חברי המסדר לבקש להישפט על ידי עמיתיהם למסדר במקרי האשמתם באשמות בגידה או כפירה. אם עמד אביר למשפט, לא נעצר בטרם ניתן לו פסק דין, אלא היה נתון במשמרתם המכובדת של עמיתיו למסדר. מאסרו של אביר היה חייב בחתימתם של שישה מעמיתיו על מנת לקבל תוקף חוקי. על האבירים, פרט למלך, נאסר להיות חברים בשום מסדר אחר.
אל המסדר התקבלו רק אצילים שהוכיחו דבקות ללא רבב בנצרות הקתולית, וכך הפך למעוז קתולי בעת הרפורמציה.
סמל המסדר היה עור כבש מוזהב ואביריו ענדו אותו כתליון על גבי ענק זהב שחוליותיו מעוצבות בצורת האות B (המסמלת "בורגונדיה"). בחיבורים בין החוליות שובצו אבני חלמיש, סמלו של פיליפ. מוטו המסדר, "Pretium Laborum Non Vile" (בלטינית: אין גמול רע על עשייה טובה), היה חרוט מלפנים והמילים "Non Aliud" (בלטינית: אין אחר) מאחור, לאמור, המסדר הוא מסדר האבירים היחיד אליו שייך האביר. במקור מרמז שם המסדר לסיפור גיזת הזהב מן המיתולוגיה היוונית, אך בישוף שמונה לנשיא המסדר על ידי פיליפ הציע לקשר את השם לגיזת הצמר שמצא גדעון בן יואש, שבנצרות מסמלת את התעברות הבתולה מרוח הקודש - וכך הרחיק את המסדר משמו הפגאני.
לחברי המסדר ניתנו שמות טקסיים שציינו תפקידים אותם ביצעו בפגישותיהם. כך למשל היו תפקידי נשיא המסדר, גזבר, מזכיר, הממונה על הטקס, כרוז, עוזרי כרוזות (שכונו בשמות כגון "הר המלך" - Montreal, "אבן צור" - Fusil ושמות נוספים הקשורים לעולם הסמלי של רומן הוורד) וראש עוזרי הכרוזות שנשא בכינוי "גיזת הזהב".
ב-5 בינואר 1477 מת שארל האמיץ, דוכס בורגונדיה ללא יורש. ב- 18 באוגוסט של אותה שנה בתו, מארי, דוכסית בורגונדיה נישאה למקסימיליאן אשר ב- 1487 הפך למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג, וכך ירש בית הבסבורג את דוכסות בורגונדייה ובאופן מסורתי הציב בראשו את ראש בית הבסבורג. מלכי הבסבורג כיהנו כמלכי ספרד עד 1700, אז ירש את כתר ספרד פליפה החמישי. שהיה מבית בורבון. עקב כך פרצה מלחמת הירושה הספרדית. תוצאה משנית של התפתחות זו הייתה פיצול המסדר למסדר אוסטרי ומסדר ספרדי. בכל מקרה, כתבי ההאמנה של שני המסדרים ותכתובתם הרשמית נותרה בשפה הצרפתית.
המסדר הספרדי

המסדר הספרדי נקלע לבעיה כאשר העניק אבירות לנפוליאון בונפרטה ולאחיו ז'וזף, בעוד לואי סטאניסלא זאבייה, רוזן פרובאנס היה חבר במסדר אף הוא, דבר שגרם לאחרון להחזיר את שרשרת-המסדר שלו במחאה. חברות במסדר הוענקה גם לפילדמרשל הבריטי דוכס ולינגטון, ובכך היה הוא לפרוטסטנטי הראשון שהיה חבר המסדר. ראמה התשיעי, מלך תאילנד היה ללא-נוצרי הראשון שזכה לחברות במסדר.
בשנות הרפובליקה הספרדית השנייה, 1931–1936, ובתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, 1939–1975, החזיק בית בורבון הספרדי בראשות המסדר. כיום עומד בראש המסדר הספרדי פליפה השישי, מלך ספרד.
המסדר האוסטרי

המסדר האוסטרי לא עמד בפני בעיות פוליטיות ודתיות כמו המסדר הספרדי ונותר בחזקה קתולית. בעיית היותה של מריה תרזה ראש השושלת, אך מנועה מלהיות ראש המסדר בשל היותה אשה, נפתרה על ידי מינוי בעלה פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כראש המסדר.
עם התמוטטות המשטר המלוכני באוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה דרש אלברט הראשון, מלך הבלגים את ראשות המסדר בעת ועידת השלום בפריז (1919), כיורש שטחי דוכסות בורגונדיה ההיסטורית. אך אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ערער על דרישה זו ודרש שראשות המסדר תשמר על ידי עמיתו האוסטרי המודח, קרל הראשון, קיסר אוסטריה. ואכן, המסדר מתקיים עד ימינו בראשות צאצאי קרל הראשון לבית הבסבורג.
הערות שוליים

↑  ספר שופטים, פרק ו', פסוקים ל"ז–מ'
1 2  יוהאן הויזינחה, סתיו ימי הביניים, הוצאת כרמל 2009 עמוד 145
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266262805171  BnF: cb120734043 (data)  GND: 1705599-4  ISNI: 0000 0001 2188 7219  LCCN: n82120497  LNB: 000204466  NKC: jcu2010596647  NLA: 35554350  SELIBR: 214561  SUDOC: 02902062X  Trove: 994112  VcBA: 494/8920  VIAF: 153630848   WorldCat (עם VIAF): 153630848
מנדריזיו

מנדריזיו (באיטלקית: Mendrisio) היא עיירה בקנטון טיצ'ינו, שווייץ.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מנדריזיו אירחה את אליפות העולם באופני כביש פעמיים: ב-1971 וב-2009.
גאוגרפיה

העיירה נמצאת כ-36 ק"מ מבירת הקנטון טיצ'ינו, בלינצונה, וכ-168.5 ק"מ מבירת שווייץ, ברן.
תנועה ותחבורה

העיירה נמצאת ליד הכביש הלאומי מס' 2, וכביש E35. בנוסף, העיירה נמצאת ליד תחנת הרכבת מנדריזיו (אנ') ותחנת הרכבת מנדריזיו סן מרטינו (אנ').
אקלים

| אקלים במנדריזיו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במנדריזיו> ינואר.5.-1.82.8 | אקלים במנדריזיו> פברואר.7.-1.120.1 | אקלים במנדריזיו> מרץ.12.2.137.9 | אקלים במנדריזיו> אפריל.17.6.234.7 | אקלים במנדריזיו> מאי.20.9.271.7 | אקלים במנדריזיו> יוני.25.13.245.4 | אקלים במנדריזיו> יולי.28.14.204.9 | אקלים במנדריזיו> אוגוסט.27.14.256.9 | אקלים במנדריזיו> ספטמבר.23.11.174.3 | אקלים במנדריזיו> אוקטובר.17.8.226.8 | אקלים במנדריזיו> נובמבר.11.4.319.2 | אקלים במנדריזיו> דצמבר.6.0.118.8 | אקלים במנדריזיו> שנה.16.5.6.6.2,393.5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: וורלד וות'ר
הערות שוליים

1 2  Mendrisio (Distretto di Mendrisio, Ticino, Switzerland) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
1 2  Mendrisio, Mendrisio (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Station Mendrisio | SBB, www.sbb.ch (באנגלית)
↑  Station Mendrisio S.Martino | SBB, www.sbb.ch (באנגלית)
↑  Mendrisio Monthly Climate Averages, WorldWeatherOnline.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566945905171  BnF: cb12444354p (data)  GND: 4325165-1  HDS: 002234  LCCN: n83025515  MusicBrainz: 727dd639-3eee-495c-b486-ab35465b0718  NKC: ge958014  VIAF: 134902028   WorldCat (עם VIAF): 134902028 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרסל אליקים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 פלובדיב, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  מרץ 2013 (בגיל 92 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  רפואה פנימית, קרדיולוגיה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סופיה  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת פנסילבניה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל  יקיר ירושלים 
 צאצאים:  אלון אליקים 
 
מרסל אליקים (1921 - מרץ 2013) היה רופא ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשס"א (2001). זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 1998.