stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עין נשוט
ארכאולוגיה

האתר נחקר לראשונה בשנות השמונים של המאה ה-19 בידי החוקר גוטליב שומכר, אשר העלה את הסברה כי במקום שכן כפר בשם דיר ראהיב. אך כאשר מעוז סקר את השרידים במקום, הוא טען שהממצא במקום, הוא לא מאוחר יותר מהתקופה הביזנטית.
במרכז החורבה שרידי בית כנסת קדום, שגודל אולם התפילה בו הוא 10 מטרים על 11 מטרים, ואשר נותרו בו ספסלים, עמודים וכותרות מעוטרות, שבחלקן מופיעה מנורה בעלת תשעה קנים. שרידי ארון קודש נתגלו בצדו הדרומי של המבנה, לכיוון ירושלים. כמו כן נתגלו במקום שרידי פסל לביאה, קורת אבן מעוטרת בתבליט זר ובכתובת ארמית: "אבון בר יוסה", חלקי משקוף עם עיטורי זר, אמפורות ואף גפן. אבנים מעוטרות נמצאו גם בשרידי הכפרים הסמוכים עין סמסם וא-דנקלה, על אחת מהן נתגלה תבליט אדם הנושא ידיו בתפילה, ומצדדיו אריות ונשרים.
החוקרים משערים שבית הכנסת הוקם במאה החמישית לספירה, שופץ במאה השישית לספירה והמשיך להתקיים עד המאה השביעית לספירה, אז ניטש הכפר לחלוטין ולא יושב יותר. מטמוני מטבעות נמצאו מתחת לרצפת בית הכנסת. לצד בית הכנסת, בולטים בחורבה גם שרידי בתי בד קדומים. בית הבד אחד נחשף בדרום הכפר ובית בד שני נחשף במלואו צפון מזרחית לבית הכנסת, במהלך חפירה לימודית שנערכה במקום בשנת 2017.
מדרום לשרידי הכפר, בצידו השני של נחל משושים, נחשף בעת הקמת מתקן צבאי, בית הקברות של הכפר ובו קברים חצובים בסלע. בין הממצאים היו גם שני מכסי קבורה עליהם  כתובות בארמית וביוונית. על מכסה אחד היה כתוב:
"שמעון בר אבון בר שנין כו"
כלומר הכתובת על המכסה היא: שמעון בן אבון בן עשרים ושש.

על המכסה השני הייתה כתובת ביוונית:
ZANNEOY ET O
פירוש הכתובת הוא: יוסה זננו בן שבעים.
שרידי בתי כנסת נוספים מאותה התקופה נתגלו גם בחורבת אחמדיה, כקילומטר מדרום מזרח לאתר, ובחורבת דביה, כשלושה קילומטרים ממזרח לאתר.
לקריאה נוספת

חנה ודוד עמית, מראי מקום - לטייל עם המקורות בצפון הארץ, הוצאת יד יצחק בן-צבי, עמ' 221-217.
דפנה וערן מאיר, בתי כנסת קדומים ברמת הגולן, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים התשע"ג, עמ' 63-52.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  גיליון 132 לשנת 2020חורבת עין נשוט, באתר www.hadashot-esi.org.il
1 2 3 4 5 6 7 8  אתר הסקר הארכיאולוגי של ישראל, באתר survey.antiquities.org.il
נתרן תת-כלורי

| --- | --- |
 
 שם סיסטמטי:  Sodium hypochlorite
 שמות נוספים:  אקונומיקה (בתמיסה מיימית מהולה), מספר או"ם 1791
 כתיב כימי:  NaClO 
 מסה מולרית:  74.44 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן
 מספר CAS:  7681-52-9
 צפיפות:  1.07 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל
 מסיסות:  23.9 גרם ב-100 מ"ל מים ב 0°C
 טמפרטורת היתוך:  18 °C   291.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  101 °C   374.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −350.4 קילוג'ול למול
 NFPA 704:       0 OX 2 1 
 הערה כללית:  מתפרק בחימום
 
נתרן תת-כלורי (מבנה כימי:  {\ce {NaOCl}}) הוא תרכובת כימית המשמשת להלבנה, חיטוי וניקוי. הוא המלח של  {\ce {HOCl}} (חומצה היפוכלורית).
ייצור

ניתן לקבל נתרן תת-כלורי בתגובת דיספרופורציונציה של כלור גזי עם תמיסה קרה של נתרן הידרוקסידי:
 {\ce {Cl2 +2NaOH -> NaOCl + NaCl + H2O}}.
בתעשייה מפיקים את שני חומרי הגלם, כלור גזי ונתרן הידרוקסידי, באותו תהליך אלקטרוכימי, תהליך כלור-אלקלי. על ידי אלקטרוליזה של תמיסת נתרן כלורי במים, נתרן הידרוקסידי שוקע על הקתודה:
 {\ce {2Na+ + 2H2O + 2e- -> H2 + 2NaOH}}, וכלור גזי משתחרר מהאנודה:
 {\ce {2Cl- -> Cl2 + 2e-}}.
כדי לקבל נתרן תת-כלורי מבצעים את התהליך בהפרדה מינימלית בין האנודה לקתודה.
את התמיסה מקררים מתחת ל 40°C כדי למנוע היווצרות נתרן כלורט NaClO3, והיא בסיס חלש. התמיסה תכיל תמיד גם מלח בישול הנוצר בתהליך.
.
ריכוזים ושימושים

לשימוש ביתי משתמשים בתמיסות מהולות של 3-6% (המוכרות בשם המסחרי אקונומיקה). לחיטוי מים ולטיפול בשפכים משווקות תמיסות של 12-15%. לחיטוי בריכות שחייה וטיפול במכלי מים משווק גם מלח הסידן Ca(OCl)2 כטבליות מוצקות המכונות HTH ומכילות כ-30% כלור פעיל.
סכמה של תא הממברנה האלקטרוכימי להפקת נתרן תת-כלורי מתמיסת מלח בישול. באנודה (A) יוני כלוריד -Cl מתחמצנים לכלור גזי Cl2 הממברנה הסלקטיבית B מאפשרת ליוני הנתרן +Na לעבור לצד השני של התא אך לא ליוני כלוריד או הידרוקסיד. בקתודה (C) מים מחוזרים להידרוקסיד וגז מימן. התוצאה היא אלקטרוליזה של תמיסת NaCl לגז כלור ונתרן הידרוקסידי המגיבים לתת את התוצר
טירת כרמל

טִירַת כַּרְמֶל היא עיר במחוז חיפה בישראל. העיר ממוקמת בין המורדות המערביים של הר הכרמל לבין הים התיכון, דרומית לחיפה וסמוך לכביש 4. לטירת כרמל גבול עם המועצה האזורית חוף הכרמל ועם פארק הכרמל, נוסף על גבולותיה עם חיפה, ולה רצועת חוף שאורכה 2.5 ק"מ.
היסטוריה

בתקופה הצלבנית התקיים בתחומי טירת כרמל, כפר נוצרי בשם סנט ג'ון דה טירה (St John De Tīra).
בתקופה העות'מאנית התפתחה במקום העיירה הערבית א־טירה (الطيرة), או טירת אל־לוז (طيرة اللوز, טירת השקדים).
בשנת 2017 נחשף מכלול ארכיטקטוני שהתקיים כמעט ברציפות כ־1,700 שנה, החל בתקופה הרומית וכלה בעת החדשה וכן נמצאו מטבעות, כלי חרס, צמידי זכוכית וממצאי מתכת המעידים כי באזור התקיים יישוב מפותח כבר מהמאה השלישית לפני הספירה (התקופה התלמית).
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596 מופיע הכפר עם 52 בתים ו־286 תושבים.
חלק מהאדמות שהיו שייכות לתושבי הכפר, נמכרו בסוף המאה ה-19 לטמפלרים הגרמנים לצורך הקמת המושבה "נויהרטדורף".
בסקר הכפרים בשנת 1945 שערכה ממשלת המנדט, היו בעיירה 5,270 תושבים, 5,240 מוסלמים ושלושים נוצרים.
תושבי העיירה א־טירה השתתפו באופן פעיל מאוד בהתקפות על היישוב היהודי והתחבורה באזור במאורעות (משנת 1929 עד 1948). במלחמת העצמאות הותקפה העיירה שלוש פעמים. לראשונה ב־12 בדצמבר 1947 התקיף האצ"ל את הכפר. הוא הרג 13 אנשים, פוצץ בית על יושביו וגרם נזק לכמה בתים נוספים. בין ההרוגים היו גם שני ילדים. בפעם השנייה – בין 22 ל־25 באפריל 1948, במהלך הקרב על חיפה, נערכה התקפה רחבה על טירה, בד בבד עם המתקפה של כוחות ההגנה על חיפה. לאחר ההתקפה הציע צבא ההצלה להעביר משפחות לירדן. ב־23 באפריל 1948 הופיעו גם סירות מהים והציעו את שירותיהן להעברת משפחות לחופי לבנון. אכן מספר קטן של אנשים עזב, ובשלב זה עוד נותרו בכפר כמה מאות תושבים.
העיירה נכבשה לבסוף בידי צה"ל ב־16 ביולי 1948, בקרבות עשרת הימים שבין שתי ההפוגות. בתקופה זו התבצרו בכפר כ־700 חיילים עיראקיים מצוידים בנשק רב, בתחמושת ובמכוניות משוריינות שהשאירו אחריהם הבריטים. ההתקפה נערכה לאחר שהעיירה סירבה למסור את נשקה ולהסגיר את החיילים הזרים, ענתה ביריות אל הכביש והתקיפה כמה פעמים את מחנות הצבא הסמוכים של ההגנה. בהתקפה הזו, שבה נכבשו גם כפר לאם ואל-סרפנד, נעשה שימוש בפעם הראשונה בספינות מלחמה שהפגיזו את א־טירה מהים. התושבים האחרונים שעדיין היו בעיירה גורשו לכיוון ג'נין, שכם וטולכרם, וחלקם נלקחו בשבי. תוך כדי הקרב נהרג חייל צה"ל אחד ונפצע חייל נוסף, ובקרב תושבי טירה והחיילים העיראקיים ששהו בו היה מספר גדול של הרוגים, פצועים ושבויים.
היסטוריה > הקמת טירת כרמל

בסוף 1948 הוחלט לשכן עולים בבתי א־טירה הנטושים. בתוך חודשים ספורים שכנו בהם 700 משפחות, כ־2,900 נפש בסך הכול. חלקם החלו לעבד את אדמות העיירה, ואחרים השתלטו על חנויות ובתי מלאכה נטושים. בית הספר של א־טירה, שנבנה בתקופת המנדט, החל לשמש את התושבים החדשים. העולים שיושבו בעיירה היו בתחילה בעיקר יוצאי בולגריה, פולין, טורקיה וצ'כוסלובקיה. הבחירות הראשונות למועצה המקומית (אז תחת השם "ועד הכפר טירה") נערכו ב־13 ביוני 1950, ומפלגת מפא"י זכתה בהן ברוב.
נוסף להתיישבות בבתי העיירה הוקמו בשטח המישורי שממערב שתי מעברות לשיכון אלף משפחות – "מעברת טירה צפונית" ו"מעברת טירה דרומית". היישוב חובר לרשת החשמל בספטמבר 1950, אך סבל מבעיות בהספקת המים.
ב־1953 כבר גרו במקום 17,000 תושבים.
במרץ 1951 הוקמה המועצה המקומית טירת הכרמל, שבה היו חברים חברי הוועד שנבחרו ביוני 1950, ובראשה עמד משה אידלמן, שמילא את תפקידו בהתנדבות.[דרוש מקור] באפריל 1953 התקיימו בחירות ראשונות למועצה ואברהם טיומקין נבחר לשמש כראשה. בשנת 1954 סופחו שתי המעברות לשטח המוניציפלי של טירת כרמל.
טירת כרמל הוכרזה כעיר בשנת 1992.
ביוני 2012 אושרה תוכנית מתאר לשכונת החותרים, על אדמותיו החקלאיות של הקיבוץ בשם זה, בה על פי התכנון יוקמו קרוב ל־2,200 יחידות דיור, פארק שכונתי, אצטדיון כדורגל ואזור היי-טק.
בשנת 2013 הוטמן קו מתח גבוה בפאתי העיר, פעולה שאפשרה ייזום של עשרות פרויקטי בנייה חדשים הצפויים להכפיל את מספר תושבי העיר לעומת מספרם בשנה זו.
בשנת 2016 נחתם "הסכם גג" בין משרד האוצר לעיריית טירת כרמל, ולפיו היישוב צפוי להכפיל את מספר תושביו בתוך חמש שנים.
בינואר 2017 הושלמו העבודות לפינוי המתחם הראשון של בסיס מרכז ההובלה של צה"ל שנמצא סמוך לעיר. על שטחו ייבנו כ־4,000 יחידות דיור חדשות.
במאי 2019 אושרה הקמתה של שכונת מגורים נוספת בעיר, הצפויה לכלול כ־550 יחידות דיור חדשות. נוסף לכך יורחב פארק הכרמל.
באוגוסט 2023 אושרה תוכנית מתאר הכוללת תוספת של כ-12,000 יחידות דיור שייתנו מענה להיקף אוכלוסייה של למעלה מ-86,000 תושבים, בנוסף להקצאת חוף ים.
בעיר שוכן המרכז לבריאות הנפש "מעלה הכרמל", בית חולים פסיכיאטרי ממשלתי.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בטירת כרמל 32,587 תושבים, מתוכם 32,295 תושבי ישראל (מקום 70 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+2.2% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 73.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,532 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
ראשי המועצה והעירייה

משה אידלמן: מרץ 1951 – אפריל 1953. ראש המועצה הממונה הראשון
אברהם טיומקין: אפריל 1953 – אוגוסט 1954. ראש המועצה הנבחר הראשון
יוסף אסלן: אוגוסט 1954 – אוגוסט 1959
עזרא לניאדו: דצמבר 1959 – דצמבר 1965, אוגוסט 1968 – מרץ 1969
נסים חונן: יולי 1969 – נובמבר 1969
כרמל אליאש: נובמבר 1969 – מאי 1973
אברהם אלקלעי: יוני 1973 – פברואר 1974
יונה ברזני: נובמבר 1974 – פברואר 1976
כדורי אהרון: אפריל 1976 – דצמבר 1978
אוני ארבלי: דצמבר 1965 – יולי 1969; פברואר 1974 – מאי 1974; פברואר 1976 – אפריל 1976; דצמבר 1978 – דצמבר 1983
ראובן בינר: דצמבר 1983 – נובמבר 1993
אריה טל: נובמבר 1993 – נובמבר 2003; ינואר 2009 – 2024
אריה פרג'ון: נובמבר 2003 – ינואר 2009
דודו כהן: מרץ 2024 – הווה
בית תנחום, בית הכנסת לעולי קווקז

ב־2003 נחנך בטירת כרמל בית הכנסת לעולי קווקז "בית תנחום", שנקרא על שם אבי התורמים להקמתו. זהו אחד מבתי הכנסת המפוארים ביותר בישראל מבחינת העיצוב האמנותי: עבודות עץ מגולפות, נברשות מצופות זהב, חלונות ויטראז', עבודות פסיפס רבות, שיבוץ הקירות באבני חן, ארון קודש מהודר ועוד. במקום נמצא גם מוזיאון ליהודי קווקז. בית הכנסת הוא אטרקציה תיירותית בטירת כרמל ונערכים בו סיורים מודרכים.
בתרבות

עלילת הסדרה הקומית "שנות ה־80" בכיכובו של שלום אסייג שנולד בעיר, מתרחשת בטירת כרמל. עם זאת, הסדרה לא צולמה בעיר.
ערים תאומות

גרמניה מונהיים אם ריין (אנ'), גרמניה (מ־1989)
צרפת מורפה, צרפת (מ־1995)
הונגריה וספרם, הונגריה (מ־1997)
אזרבייג'ן שמאחי, אזרבייג'ן (מ־2017)
אנציקלופדיה אאוריקה

| --- | --- |

 סוג:  אנציקלופדיה אינטרנטית
 בשיתוף עם:  סטיפס
 סלוגן:  "האנציקלופדיה של הסקרנות"
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים)
 מייסדים:  נדב דפני
 מנכ"ל:  נדב דפני
 בעלות:  נדב דפני - אינטרנט ותוכנה בע"מ
 שירותים עיקריים:  אנציקלופדיה
 הרשמה:  חינם
 שפות תכנות:  ASP.NET
 https://eureka.org.il/
 
אנציקלופדית אאוריקה (או אאוריקה!) היא אנציקלופדיה אינטרנטית לילדים ונוער הכוללת תוכן, בליווי סרטונים, מדיה ואתגרים יומיים להרחבת הידע והסקרנות.
אאוריקה נוסדה על ידי ד"ר נדב דפני ומוגדרת כ"אנציקלופדיה של הסקרנות". מטרתה להיות מקור ידע כללי לצעירים וכלי לימודי מבוסס תופעות, ולא רק נושאים. כך ניתן ללמוד בעזרתה  בדרך רב-תחומית, המפתחת הבנה מעמיקה של הידע האנושי, המחברת בין תחומים רבים של דעת ויצירה אנושית ויוצרת לומד מעמיק ובעל הבנה הוליסטית.
היסטוריה

האתר נוסד בשנת 2015 על ידי ד"ר נדב דפני. שמו של האתר לקוח מאמרתו המפורסמת של ארכימדס, אאורקה, המיוחסת לו לאחר גילוי חוק הציפה שעל שמו.
אאוריקה פונה בעיקר לילדים בני 9-13, מטרת האנציקלופדיה היא ללמד ולהנגיש תוכן איכותי ומעניין לילדים, באמצעות הצגת ערכים קצרים, המלווים בתמונות וסרטוני וידאו, כשבחלק מהערכים משולבים גם משימות ולמידה מתוך ניסוי וטעיה. נכון ל-2025, ישנם באאוריקה מעל ל-5,000 ערכים. בנוסף, המשתמשים גם יכולים לשאול שאלות ולקבל תשובות באימייל ממומחים ומבוגרים מתנדבים בעלי ידע המכונים "אאוריקנים".
היסטוריה > האקדמיה הצעירה

למשתמשים הרשומים באאוריקה יש צבירת נקודות שעל פיהם מתקדמים המשתמשים בדרגות ב"סגנון אקדמאי". את הנקודות צוברים על ידי מענה תשובות ב"אתגר היומי", ומעל דרגת "מועמדת לתואר" מתחילים המשתמשים לכתוב ערכים בכוחות עצמם.
קישורים לחיצוניים

אתר האינטרנט הרשמי של אנציקלופדיה אאוריקה
סרטון הדרכה - מאגר השאלות והתשובות הדיגיטלי אאוריקה, סרטון בערוץ "משרד החינוך", באתר יוטיוב (אורך: 02:30)
ראו גם

סטיפס
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיות ומילונים » Brookdale ברוקדייל, באתר Brookdale ברוקדייל
↑  אאוריקה – האנציקלופדיה של הסקרנות, באתר פורטל מס"ע
↑  רעות שמרקוביץ', בממ"ד, מול המחשב: איזה אתרים טובים לילדים?, באתר ynet, 22 ביולי 2014
↑  מהן פעילויות אאוריקה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  אודות אאוריקה
↑  אפרת מעטוף, אאוריקה! | ילדים מגלים את העולם, באתר כלים קטנים גדולים | האנציקלופדיה של הכלים הדיגיטליים לעולם החינוך | בעריכת אפרת מעטוף, ‏2014-05-23
↑  מהי האקדמיה הצעירה של אאוריקה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  אקדמיית אאוריקה, באתר eureka.org.il
זהבה בן

| --- | --- |

זהבה בן ב-2018
 לידה:  8 בנובמבר 1968 (בת 56) י"ז בחשוון ה'תשכ"ט באר שבע, ישראל
 שם לידה:  זהבה בניסטי
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  דיכאון • טורקית • ערבית מזרחית • ים תיכונית • מוזיקה מרוקאית • זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הליקון • אי. ג'י. הפקות • NMC רותם הפקות • MCI • מתנה הפקות
 שיתופי פעולה בולטים:  עידן רייכל, אלון אולארצ'יק, יהודה אליאס, מרגלית צנעני, אמיר בן דוד, דודו אהרון, זאב נחמה
 
זהבה בניסטי-רוזן (המוכרת בשם זהבה בן, נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
בן נחשבת לאחת מחלוצות המוזיקה המזרחית והמוזיקה המרוקאית בישראל. שירים רבים שלה היו ללהיטים (בהם: טיפת מזל וחיים שלי), ושניים מאלבומיה נכנסו לרשימת האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. זוכת האח הגדול עונה 11.
ביוגרפיה

נולדה בשם זהבה בניסטי להורים שעלו ממרוקו, וגדלה בשכונה ד' בבאר שבע ולה שבע אחיות ושני אחים.  יש לה אחות תאומה-זהה, הזמרת אתי לוי.
אביה, שמעון, היה בעברו מוזיקאי במרוקו, והשפיע עליה רבות. לבן הייתה אחות, מסודי, שנפטרה בשנת 1991 כתוצאה מדום לב שנגרם כתוצאה משימוש במנת יתר.
בצעירותה, החלה בן להופיע באירועים משפחתיים ובפאבים (לעיתים הופיעה בתשלום).
בן, בניגוד לאחותה אתי, לא שירתה בצה"ל מטעמי הכרה דתית.
חיים אישיים > משפחתה

בין השנים 1997– 2001 בן הייתה נשואה לאסף רוזן, כדורגלן העבר של עירוני הוד השרון, ולשניים ילד אחד בשם בן רוזן שנולד ב-1998.
ב-2018 סיפרה בראיון כי שמה בתעודת הזהות הוא זהבה רוזן, וששם המשפחה בן הוא שם במה שמהווה קיצור של שם משפחתה המקורי, בניסטי.
בן מתגוררת בראשון לציון.
חיים אישיים > הידרדרות והשתפרות במצבה הכלכלי

בשנת 2003 הידרדר מצבה הכלכלי של בן. לטענתה, מנהליה השונים לקחו את כל כספה לאורך השנים ורימו אותה, אבל היא לא הייתה מודעת לכך. ביולי 2005 נערכה הופעת צדקה מיוחדת לכבודה, בהשתתפות אמנים מובילים, אבל גם שם רוב כספי המופע נגנבו לפני שהגיעו לידיה.
בשנים 2020- 2021 השתתפה בתוכנית המציאות "האח הגדול" וזכתה בה במקום הראשון ובפרס של מיליון ש"ח. לאחר התוכנית השתתפה גם בקמפיינים ושימשה כפרזנטורית לכמה חברות, הצליחה לכסות את חובותיה וגם לרכוש דירה בראשון לציון.
חיים אישיים > מערכת היחסים עם אתי לוי

מערכת היחסים בין בן לאחותה אתי לוי סוקרה תקשורתית בצורה נרחבת, כשחוותה עליות ומורדות, לרבות כמה סכסוכים ארוכים. כך, למשל, בשנת 2005 הגיעה לוי לתמוך באחותה, לאחר עשר שנות סכסוך, בתוכנית מיוחדת של "שישי בגאון", שהוקדשה לבן לאחר בעקבות המצב הכלכלי הקשה אליו נקלעה. עם זאת, לוי הסתייגה מחידוש הקשר עם בן בריאיון ל-ynet שנערך לאחר מכן. בנוסף, אחד המוטיבים המרכזיים בפרקיה הראשונים של התוכנית "חי בלה לה לנד", שבה השתיים השתתפו, היה הסכסוך ביניהן והתמודדותן עם כך לנוכח הצטרפותה של לוי לתוכנית מבלי ידיעתה של בן. בהמשך התוכנית הן השלימו, אך זמן קצר לאחר השידור, לוי הסתייגה בשנית מחידוש הקשר בריאיון לישראל היום.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי אולפן 1989: טיפת מזל  1990: איזה מין עולם  1991: אינתא עומרי  1992: גשם בוכה  1993: דרך הגורל  1994: מביטה קדימה  1995: תעצרו את העולם  1997: כוכב אחד לבד  1998: חסידה צחורה  1998: הביתה לחזור  2000: מלך אמיתי  2002: בתוך הלב  2003: בית אבי  2004: זהבה בן  2007: ללכת עם האור  2011: לילות בבית:  אלבומי אוסף 1992: טיפת מזל  1993: זהבה בן שרה שירי ילדים / הבובה זהבה  1993: זהבה בן בלהיטי זהב  1996: אינתה עומרי – שרה בערבית  1996: זהבה בן שרה בערבית 2  1998: זהבה בן שרה זהר ארגוב  2001: דואטים  2002: גרסאות לרוז  2002: להיטי סופר זהב  2002: להיטי סופר זהב 2  2002: זהבה בן שרה זוהר ארגוב – הפרח בגני  2003: מבחר משירי זוהר ארגוב – להיות אדם  2003: האוסף המשולש  2004: אוסף להיטים  2006: זהבה בן – המיטב  2006: אינתא עומרי  2006: המיטב  2009: המובחרים
הערות שוליים

1 2 3  יעל געתון‏, זהבה בן: "ברור שאני תומכת בנתניהו, איזו שאלה? הוא אדם אציל", באתר וואלה, 24 בינואר 2018
↑  יואב בירנברג, דאגתי לכל העולם, ואת זהבה שכחתי, באתר ynet, 2 באפריל 2004
↑  דודי פטימר, ‏זהבה בן: "לא התחברתי למונח 'זמרת דיכאון' ולקיטלוג שזה עשה לי לתדמית", באתר מעריב אונליין, 4 באוגוסט 2018
↑  מורן כץ, הסוד של ויקטוריה, באתר nrg‏, 6 בפברואר 2006
1 2    אבי שושן, "אני רוצה עוד ילד בגיל 49. רואה את עצמי הולכת לבנק הזרע", באתר "ידיעות אחרונות", 14 בספטמבר 2017
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  עמוס אורן, מכירות דיסקים בפסח: סיפוק מהול בדאגה, באתר ynet, 8 באפריל 2002
↑  תרבות ובידור נענע10, האהבה הגדולה של מרגול וזהבה בן, באתר nana10‏, 13 בנובמבר 2013
↑  קול הנשמה - שרים עפרה חזה (באנגלית), נבדק ב-2019-01-11
↑  רן בוקר, זהבה בן זכתה ב"האח הגדול", באתר ynet, 22 במרץ 2021
↑  המצעד השבועי, שבוע 04, 2021, באתר מדיה פורסט ישראל
↑  בר זגה, דיוות: נונו, יאיר לפיד וכוכבי "קופה ראשית" בערב מחווה לדנה אינטרנשיונל, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 28 באוגוסט 2022
↑  יפעת הללי אברהם, ‏הבן של זהבה בן התגייס, באתר ‏מאקו‏, 8 באוגוסט 2017
↑  דניאל שירין, צפו: הבן של זהבה בן נפרד מאמו, באתר ישראל היום
↑  שוש מולא, הכסף שנאסף למען זהבה בן - נעלם, באתר ynet, 18 ביולי 2005
↑  ערן סוויסה, זהבה לא מעניינת אותי, באתר ynet, 2 בפברואר 2005
↑  גיל משעלי, סיבוב שלישי: אתי לוי פותחת פה, באתר ישראל היום, 3 באוגוסט 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293134005171  BnF: cb14038226h (data)  ISNI: 0000 0000 7841 3906  LCCN: no99043345  MusicBrainz: bb4f3a1b-ab07-43ed-9339-06ce0435c3bd  VIAF: 97392551   WorldCat (עם VIAF): 97392551 
זהבה בן, 2009
הצוללות מסדרת אסטיוט

| --- | --- |

צה"מ אמבוש (S120) 
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת גרעינית
 צי:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  הצוללות מסדרת טרפלגר
 סדרה עוקבת:  סדרת AUKUS
 אוניות בסדרה:  5 (+2 בבניה)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  BAE סיסטמס
 הושקה:  8 ביוני 2007
 תקופת הפעילות:  27 באוגוסט 2010 – הווה (14 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  7,000-7,400 טון על פני המים,  7,400-7,800 טון מתחת לפני המים
 אורך:  97 מטר
 רוחב:  11.3 מטר
 שוקע:  10 מטר
סדרת הצוללות אסטיוט (באנגלית: Astute-class submarine) היא סדרה של 5 צוללות צי גרעיניות (SNN) של הצי המלכותי הבריטי.
צוללות האסטיוט הן צוללות התקיפה (צוללות צי) העיקריות של הצי המלכותי הבריטי ומהוות כמחצית מכלל שירות הצוללות של הצי המלכותי, הן הוכנסו לשירות בהדרגה החל משנת 2010 כתחליף לצוללות מסדרת טרפלגר (שנמצאת בשירות הצי מאז 1983). נכון לתחיל 2024, מתוך שבעה צוללות שהוזמנו, ארבעה הוכנסו לשירות מבצעי, אחת נמצאת בשלבי קליטה (צה"מ אנסון) ושתיים נוספות בשלבי בנייה (צה"מ אגממנון וצה"מ אגינקורט), כאשר עד סוף 2026 עתידות כלל הצוללות להיכנס לשירות מבצעי במקביל להוצאה משירות של צוללת הטרפלגר האחרונה (צה"מ טריומף).
מפרט

מפרט כללי:
הדחק - 7,000-7,400 טון על פני המים, 7,400-7,800 טון מתחת לפני המים
צוות - 98 אנשי צוות, אפשרות להכיל עד 109 אנשי צוות
טווח מבצעי - ברמה הטכנית לצוללת טווח בלתי מוגבל, אך כוללת אספקה ל-90 ימים בלבד
הנעה:
כור גרעיני רולס-רויס PWR 2 ליבה H עם מערכת סילון ימי
מנועי סולר 600 קילוואט MTU
חימוש:

הצוללות כוללות שישה צינורות לשיגור של עד 38 טורפדו ו/או טילי שיוט:
טורפדו "ספירפייש" 21 אינץ' (533 מ"מ)
טיל שיוט BGM-109 טומהוק
מערכות:
סונאר תאלס 2076
סונאר אטלס DESO 25
2 תרנים אופטים תאלס CM010
צוללות הסדרה

| שם | ציון הצי | תחילת בנייה | הושקה | הוכנסה לשירות | מצב כיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צה"מ אסטיוט | S119‏ | 31 בינואר 2001‏ | 8 ביוני 2007‏ | 27 באוגוסט 2010  | בשירות פעיל |
| צה"מ אמבוש | S120‏ | 22 באוקטובר 2003‏ | 6 בינואר 2011‏ | 1 במרץ 2013  | בשירות פעיל |
| צה"מ ארטפול | S121‏ | 11 במרץ 2005‏ | 17 במאי 2014‏ | 18 במרץ 2016  | בשירות פעיל |
| צה"מ אודיישוס | S122‏ | 24 במרץ 2009‏ | 28 באפריל 2017‏ | 3 באפריל 2020  | בשירות פעיל |
| צה"מ אנסון | S123‏ | 13 באוקטובר 2011‏ | 20 באפריל 2021‏ | 31 באוגוסט 2022  | בשירות פעיל |
| צה"מ אגממנון | S124‏ | 18 ביולי 2013‏ | 3 באוקטובר 2024 | - | הושקה, צפויה להיכנס לשירות בסוף 2025 |
| צה"מ אכילס | S125‏ | 18 במאי 2018‏ | - | - | בבניה, צפויה להיכנס לשירות בסוף 2026 |
ראו גם

שירות הצוללות של הצי המלכותי
הצוללות מסדרת ואנגארד
צה"מ אסטיוט (S119) חוזרת לנמל הבית שלה בבסיס הצי המלכותי קלייד
בלד א-שייח'

| --- | --- |

בית בשכונת תל חנן שנותר על כנו מתקופת הכפר בלד א-שייח'
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז חיפה
 נפה:  נפת חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-19
 שטח:  9,849 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  אפריל 1948
 יישובים יורשים:  שכונת תל חנן בנשר
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  4,120 (1945)
 קואורדינטות:  32°46′24″N 35°02′32″E﻿ / ﻿32.7734464°N 35.0422668°E﻿ / 32.7734464; 35.0422668
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) בלד א-שייח'(למפת חיפה רגילה) בלד א-שייח'(למפת הגליל המערבי רגילה) בלד א-שייח'(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בלד א-שייח'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שרידי אוטובוס שהסיע נוסעים יהודים ונשרף בפעולת טרור בבלד א-שייח'
קבר בבית הקברות המוסלמי, כיום בשכונת תל חנן. קברו של שייח' עבדאללה א-סהלי. היה שייח' דרווישי, איש דת סופי שחי בתחילת המאה ה-16
קבר בבית הקברות המוסלמי הנמצא בשכונת תל חנן. ליד הקבר מצבה שכתוב עליה "זהו קברו של סבע אלחאג' פצ'ל קרמאן ז"ל, נפטר ב-4 בג'מאדא אלת'אני 1352, 23 בספטמבר 1933.
בָּלְד א-שייח' (בערבית: بلد الشيخ) היה כפר ערבי במפרץ חיפה, בגבול עמק זבולון והכרמל, כ-6 קילומטרים דרומית-מזרחית לחיפה. בימי המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת חיפה שבמחוז חיפה. בלד א-שייח' קרויה על שמו של השייח' הסופי עבדאללה א-סהלי, שהיה חוכר מיסים של השלטון העות'מאני באזור במהלך המאה ה-16. קברו של השייח' שוכן בשכונת תל חנן. מושבו של הכפר לצד הכביש מחיפה לג'נין ולנצרת, שהוביל גם לטבריה ולגליל, ולצד מסילת רכבת העמק מיצבו את הכפר כנקודת חיכוך עם היישוב ושלטונות המנדט הבריטי. עם תחילת מלחמת העצמאות, דצמבר 1947, החלה עזיבה של תושבי הכפר והוא התרוקן מתושביו לאחר המתקפה של ארגון "ההגנה".
את בתי הכפר שנותרו שלמים אכלסו עולים חדשים ובשנת 1948 הוכרז היישוב העירוני תל חנן על שם חנן זלינגר שנפל בפעולת "ההגנה" בכפר. משנת 1952 תל חנן היא שכונה בתחום שיפוטה של המועצה המקומית נשר, ומשנת 1995 שכונה בעיר נשר.
היסטוריה

בלד א-שייח' קרויה על שמו של השייח' הסופי עבדאללה א-סהלי, שהיה חוכר מיסים של השלטון העות'מאני באזור במהלך המאה ה-16. באזור נמצאו שרידים שניתן לשייכם לתקופות הביזנטית והממלוכית. הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם עבר בכפר בשנת 1816. התייר האנגלי ויליאם ג'ון וודקוק ביקר בכפר בשנת 1848. הוא מספר בספרו שתושבי הכפר לא שילמו מיסים בזכות שייח' שהיה חביב על הסולטאן, אך נדרשו לארח בכפרם עוברי אורח, משימה שלדבריו הם לא מלאו באדיקות. הוא גם מתאר כוורות בוץ רבות בצורת פירמידה שראה בכפר.
בשנת 1904 נבנתה בכפר תחנה של רכבת העמק, וב-14 באוקטובר 1913 נחנכה שלוחה חדשה, עוקפת חיפה, מהכפר לעכו. בין השנים 1907–1908, סייר בכפר אברהרד פון מילינן. בספרו שיצא בשנת 1908 הוא מציין שהכפר מנה 350 תושבים. מסגד הכפר, שלהערכתו נבנה במאה ה-18, היה במעלה הכפר. נזכרת גם אכסניה לאירוח עוברי אורח מוסלמים ובית ספר ללימוד קוראן. בנוסף ציין שתושבי הכפר קיצוניים באמונתם ולא קיבלו בסבר פנים יפות אורחים אירופאים.
בלד א-שייח' נזכרת פעמיים בתיאור כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה על ידי חיל המשלוח המצרי (1916). בפעם הראשונה, כוח עות'מאני בלם בבלד א-שייח' את התנועה של משלחת בריטית אשר נעה אל חיפה, על סמך מידע שגוי שהעיר פונתה. בפעם השנייה, למחרת, כוח קטן נע במעלה הכרמל בנחל קטיע (היום בפארק נשר), הגיע אל כרמלהיים והשתלט על סוללות התותחים אשר הוצבו שם, במקביל להסתערות הפרשים המרכזית, לא הרחק מצומת הצ'ק פוסט.
אנשי גדוד שומריה נטו אוהלם בפאתי הכפר במחצית השנייה של 1920, תוך הסתייעות בערביי המקום. ב-1923 פעלה בכפר מסעדה שהאכילה את הפועלים שבנו את מפעל המלט 'נשר'.
תושבי הכפר עסקו שנים רבות בחקלאות, ובעקבות הקמת מפעלי תעשייה רבים באזור חיפה הפכו רבים מתושביו לפועלים, הכפר התבסס וגדל והפך במחצית הראשונה של המאה ה-20 לכפר הערבי הגדול באזור. רבים מפועלי המחצבה בנשר, שהיו ערבים, התיישבו עם משפחותיהם בצריפים בכפר, בסמיכות למקום עבודתם.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 מספר תושבי הכפר היה 747 נפשות כולל שבטים בדואים קטנים בסביבת הכפר, ו-144 בתים. על פי סקר הכפרים 1945 שנעשה בשנת 1945, הכפר השתרע על פני 9,849 דונם (טורקי), ומנה 4,120 נפשות.
ערב מלחמת העצמאות בשנת 1948, התגוררו בכפר כ-5,000 תושבים.
בשטח הכפר נמצא מבנה קברו של השייח' עבדאללה א-סהלי. לצד השייח' קבורים גם שני בניו.