stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון טאקר מה זה גמור
שחקנים

ג'סי מטקאלף, בתור ג'ון טאקר
בריטני סנואו, בתור קייט ספנסר
אשנטי, בתור הת'ר סטרם
סופיה בוש, בתור בת' מקנטייר
אריאל קבל, בתור קרי שפר
פן בדג'לי, בתור סקוט טאקר
ג'ני מקארתי, בתור לורי ספנסר
פטסו-פסאנו, בתור טומי
קווין מקנולטי, בתור מאמן נבחרת הכדורסל
פטרישיה דרייק, בתור ויליאמס המורה לספורט
טיילור קיטש, בתור ג'סטין
אמבר בורקי, בתור ג'ניפר
מייגן אורי, בתור ג'יל
סמנת'ה מקלאוד, בתור הולי
שלאן סימנס, בתור המלצרית הבוכה
ניקול לה פלסה, בתור מולי
אמנדה קרו, בתור הנערה במסדרון
דבון ויגל, בתור נערת הכדורעף
אלף האמפריס, בתור המורה בריתוק
פולביו צ'צ'רי, בתור המורה לכימיה
קונור ווידוז, בתור תלמיד כיתה י' בחוף הים
פיפל אין פליינס, בתור עצמם (להקה)
ביקורת

הסרט זכה לביקורות שליליות וביקורות מעורבות; אתר הביקורות Rotten Tomatoes נתן ציון של 26% מתוך 100% בהסתמך על 93 מבקרים ואמר כי "קומדיית הנעורים הזו הלכה על הקטע החמוד בעוד שיכלה לעקוץ קצת יותר". אתר הביקורות Metacritic העניק ממוצע משוקלל של 41 מתוך 100 בהסתמך על 27 מבקרים והגיע למעמד של 'סרט עם ביקורות מעורבות' באתר. כתב מגזין TV Guide נתן לסרט ציון של 3 כוכבים מתוך 5 והציג עמדות בעד ונגד כאחד.
מועמדויות ופרסים

| שנה | טקס | קטגוריה | מועמדות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | פרסי בחירת הנוער | בחירת הקולנוע: סרט הקומדיה של הקיץ | ג'ון טאקר מה זה גמור | מועמדות |
| 2007 | פרסי בחירת הנוער | בחירת הקולנוע: שחקנית בסרט קומדיה | סופיה בוש | זכייה |
| 2007 | פרסי בחירת הנוער | בחירת הקולנוע: פריצת השנה - שחקנית | סופיה בוש | זכייה |
| 2007 | פרס ראזי | שחקנית המשנה הגרועה ביותר | ג'ני מקארתי | מועמדות |
מדיה ביתית

גרסת ה-DVD יצאה לחנויות ב-14 בנובמבר 2006, ובישראל גרסה כזו יצאה כשנה לאחר מכן (הסרט לא יצא אל מסכי הקולנוע).
הערות שוליים

↑  JOHN TUCKER MUST DIE (2006), http://www.rottentomatoes.com/, ארכיון
↑  John Tucker Must Die, http://www.metacritic.com/, ארכיון
↑  John Tucker Must Die, http://www.tvguide.com/, ארכיון
↑  John Tucker Must Die, http://www.dvdtalk.com/, פורסם ב-14 בנובמבר 2006
ג'ון טאונסנד הבן

ג'ון גיליס טאונסנד הבן (באנגלית: .John Gillis Townsend Jr;‏ 31 במאי 1871 –  10 באפריל 1964) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1903–1905, כמושל דלאוור ה-55 בשנים 1917–1921, וכסנאטור מטעמה בשנים 1929–1941.
ראשית חייו

ג'ון טאונסנד נולד בעיירה בישופוויל שבמרילנד, כבנם של ג'ון גיליס טאונסנד האב ומרדית' דוקס טאונסנד. הוא נשא לאישה את ג'ני קולינס, ולשניים נולדו שבעה ילדים. רעייתו נהרגה בתאונת דרכים ב-1919 בעת כהונתו כמושל.
קריירה עסקית

כאשר חוברה בישופוויל לרשת הרכבות, למד טאונסנד טלגרפיה ונשכר לעבודה בחברת הרכבות של פנסילבניה. עד מהרה הוא הבין את הצורך באדני רכבות, ופתח מנסרה לייצורם, והחל למכור אותם. ב-1896 הוא עבר עם משפחתו לסלביוויל שבדלאוור, שם הוא החל לעסוק בגידול תותים. עד מהרה הוא נודע כ"מלך התותים". לצורך ניהול יעיל יותר של עסקיו, הוא פתח בנק משל עצמו, חברת הנאמנות של בוליטמור, שהיה לבנק השני בגודלו במדינה. חברת טאונסנד עברה לעסקי בשר עוף, תירס וסויה. בערוב ימיו של טאונסנד הייתה החברה לאחד מעסקי החקלאות הגדולים והמגוונים ביותר בדלאוור. הוא המשיך בעסקיו גם לאחר שנכנס לפוליטיקה, ושב לנהל אותם כאשר פרש ממנה.
מושל ומחוקק בדלאוור

טאונסנד נבחר לבית הנבחרים של דלאוור וכיהן בו בשנים 1903–1905. כחבר בסיעתו של ג'. אדוארד אדיקס במפלגה הרפובליקנית, או כפי שנקראה, "הרפובליקנים של האיחוד". ב-1916 הוא נבחר כמושל דלאוור לאחר שהביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'יימס ה. יוז, עורך דין מדובר. הוא כיהן כמושל מ-16 בינואר 1917 ועד 18 בינואר 1921.
סנאטור

ב-1928 נבחר טאונסנד לסנאט של ארצות הברית לאחר שהביס את הסנאטור המכהן, תומאס פ. בייארד הבן, ונבחר לתקופת כהונה שנייה ב-1934 לאחר שהביס את חבר בית הנבחרים לשעבר, וילבור ל. אדמס מהמפלגה הדמוקרטית. ב-1940 הוא נוצח כאשר ניסה להתמודד לתקופת כהונה שלישית בסנאט על ידי הדמוקרט ג'יימס מ. טאנל.
בקונגרס ה-71 בשנים 1931–1933 שימש טאונסנד כיושב ראש ועדת הכללים והניהול של הסנאט. הוא גם היה חבר ועדת הר ראשמור ב-1939 וב-1940.
מותו

ג'ון טאונסנד הבן נפטר ב-פילדלפיה ב-10 באפריל 1964. הוא נטמן בבית הקברות רד מנס שבסלביוויל.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 237-238.
Carter, Richard B. (2001). Clearing New Ground, The Life of John G. Townsend Jr. Wilmington, Delaware: The Delaware Heritage Press
בנדיקטוס מנורסיה

| --- | --- |

פסל של בנדיקטוס מסביבות 1300
 לידה:  480 לערך נורסיה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  21 במרץ 547 מנזר מונטה קאסינו, האימפריה הביזנטית 
 חג:  11 ביולי, 27 במרץ, 11 ביולי, 21 במרץ 
 
בנדיקטוס מנורסיה (בלטינית: Benedictus Nursiae‏; 480 לערך – 547; פרוש השם בעברית: ברוך) היה נזיר שייסד את מסדר הבנדיקטינים ונחשב כמייסד הנזירות במערב אירופה. הוכתר כקדוש נוצרי על ידי הכנסייה בשנת 1220.
חייו

על חייו של בנדיקטוס יש רק מקור ראשוני אחד, החלק השני של הספר "דיאלוגים" (אנ') (Dialogi) שכתב גרגוריוס הראשון בשנת 593. זו אינה ביוגרפיה במובן המקובל של המילה אלא "ויטה", כלומר תיאור חייו של אדם על מנת להראות את קדושתו.
על פי הכתוב אצל גרגוריוס, בנדיקטוס נולד בנורסיה (אנ') (Nursia) שבמרכז איטליה למשפחה איטלקית מכובדת. הוא קיבל חינוך רומי והיה עד לאורח החיים המופקר של תושבי רומא. לנוכח מציאות זו וחוסר יכולתו לשנותה ובשל חששו לנשמתו נטש את לימודיו, מסר את כל רכושו ובעידוד והשגחת נזיר בשם רומנוס פרש לחיי נזירות ובדידות לאזור סוביאקו שבמרכז איטליה ושם התבודד במערה. עד מהרה יצא לו שם של קדוש ואנשים רבים הגיעו למערתו כדי לקבל ממנו עצות והדרכה רוחנית.
בהיותו במערה באה אליו קבוצת נזירים וביקשה שיהיה להם לאב מנזר. הוא הסכים רק אחרי שהסביר להם את דרכו הנוקשה והם הסכימו לחיות לפי דרכו. הדרך הסתברה כקשה להם מדי והוא חזר למערה. אולם לאט הגיעו נזירים שהיו מוכנים לדרישות הנוקשות ואיתם ייסד במונטה קאסינו את מנזר הבנדיקטינים ועמד בראשו עד מותו. בהמשך, הקים עוד 11 מנזרים, בכל אחד מהם אב מנזר וקבוצת נזירים קטנה (על פי המסורת עמד בראש 12 מנזרים שבכל אחד מהם 12 נזירים, כמספר השליחים תלמידי ישו). בשארית ימיו הדריך את הנזירים במנזרים שייסד, ועל פי הסיפורים העממיים המשיך לחולל ניסים. בשנת 547 מת ממלריה ונקבר ליד אחותו, הנזירה סכולסטיקה (אנ'), במונטה קאסינו.
בנדיקטוס נחשב כסנדק הספריות, עקב פעולותיו לשימור אוצרות ספרותיים נוצרים דתיים. בתקנון שחיבר, קבע כי נזיר חייב לדעת קרוא וכי עליו לקרוא את ספר תהילים כולו במחזוריות (לפירוט ראו תקנון בנדיקטוס).
המציאות הפוליטית בה חי ופעל

בנדיקטוס חי ברומא במאה ה-6, בזמן שתושביה היו מושפלים ומדוכאים עקב הכיבושים הברבריים, והאימפריה הלכה והתפוררה. בשנת 455 הוונדלים החריבו חלקים מאיטליה, וב-476 אודואקר המצביא הגרמני פלש לאימפריה. כשבנדיקטוס היה בן 9 האוסטרוגותים פלשו לאיטליה והקימו בה את ממלכתם. בתקופת חייו היו מלחמות רבות והביטחון האישי התערער. בנוסף, בתקופתו התערערו הקשרים האישיים, וקרבת הדם קשרה קבוצת אנשים מצומצמת יחסית למה שהיה נהוג בימי שגשוג האימפריה. יתר על כן, באיטליה הורע מצב הערים במאה החמישית בשל אובדן הנכסים שהיו לעשירים בפרובינקיות בגליה, באיבריה, ובצפון אפריקה.
תקנון הנזורה של בנדיקטוס

אחד מתקנוני המנזרים החשובים ביותר הוא התקנון שכתב בנדיקטוס. תקנון זה (Regula Benedicti) והתקנות הכתובות בו צוטטו פעמים רבות בתקנוני נזורה מאוחרים יותר.
התקנון כולל 73 פרקים קצרים, כולל הוראות הנוגעות לרוחניות (כיצד לחיות חיים נוצריים (Christocentric) נכונים) והוראות מנהלתיות (כיצד לנהל מנזר ביעילות).
כמחצית הפרקים מדברים על חובת הצייתנות והענווה ומה שנדרש לעשות כאשר אחד מחברי קהילת הנזירים אינו כזה.
יתרת הסעיפים מדברים על עבודת האל (Opus Dei), הנחיות פעולה לאב המנזר ודרכי ניהול המנזר. חלק מהנושאים אינם מכוסים בתקנון והושארו לטיפולו של אב המנזר מתוך הנחה שאב המנזר חכם ומנוסה ומסוגל להתמודד עם בעיות פשוטות או להסיק את המעשה הנדרש מהנחיות שבסעיפים אחרים.
בין היתר בתקנון בנדיקטוס דורש מהנזירים לקום בחצות לפעילויות דתיות, רעיון שמאוחר יותר התפשט ברחבי אירופה.
השפעה

ימי הביניים המוקדמים כונו "המאות הבנדיקטינים." באפריל 2008, האפיפיור בנדיקטוס ה-16 דן בהשפעה שהייתה לבנדיקטוס הקדוש על מערב אירופה. האפיפיור אמר כי "באמצעות חייו ופועלו הפעיל בנדיקטוס הקדוש השפעה מהותית על התפתחות הציוויליזציה והתרבות האירופית" ועזר לאירופה לצאת מ"הלילה האפל של ההיסטוריה" שלאחר נפילת האימפריה הרומית.
בנדיקטוס תרם יותר מכל אחד אחר לעליית הנזירות במערב. תקנונו היה המסמך הבסיסי לאלפי קהילות דתיות בימי הביניים. שלטון בנדיקטוס הקדוש הוא התקנון הנפוץ והמשפיע ביותר בשימוש על ידי מנזרים ונזירים, יותר מ-1,400 שנה לאחר כתיבתו.
בזיליקה נבנתה על מקום הולדתם של בנדיקטוס וסקולסטיקה במאה ה-14. חורבות ביתם המשפחתי נחפרו מתחת לכנסייה ונשמרו. רעידת האדמה ב-30 באוקטובר 2016 הרסה לחלוטין את מבנה הבזיליקה, והותירה רק את החזית הקדמית והמזבח עומדים.
לקריאה נוספת

אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 6, פרק ב, בנדיקטוס מנורסיה, עמ' 21–23.
הערות שוליים

↑  אורה לימור, ראשיתה של אירופה, כרך ג, יחידה 6, עמ' 21.
↑  La sorpresiva (y olvidada) manera en la que dormía la gente en la Edad Media, BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258433305171  PLWABN: 9810671691505606  BIBSYS: 90358236  BNC: 000040179  BNE: XX1719912  BnF: cb118911827 (data)  CANTIC: a10475564  GND: 118508911  ICCU: CFIV024830  ISNI: 0000 0004 5542 5858  LCCN: n79034826  LNB: 000196691  NDL: 00620349  NKC: jn19990000660  NLA: 35017288  NLG: 133289  NLK: KAC199701248  NSK: 000140357  NTA: 069532656  RERO: 02-A000018245  SELIBR: 176384  SNAC: w6pc370v  SUDOC: 027281264  Trove: 791855  ULAN: 500372052  VcBA: 495/15561  VIAF: 100179656   WorldCat (עם VIAF): 100179656
ג'ו ארפאיו

ג'וזף מייקל ארפאיו (באנגלית: Joseph Michael Arpaio; נולד ב-14 ביוני 1932) הוא השריף ה-36 של מחוז מריקופה שבאריזונה שכיהן במשך 24 שנים, מ-1993 עד 2017, עת הפסיד בבחירות לפול פנזון (אנ') ב-2016.
ביוגרפיה

ארפאיו נולד בספרינגפילד שבמסצ'וסטס להורים איטלקים. אמו מתה כשילדה אותו, והוא גודל בידי אביו, שהיה בעל מכולת. הוא עזר לאביו לנהל את חנותו עד לגיוסו לצבא ארצות הברית. עם שחרורו מהצבא ב-1954 נסע לוושינגטון הבירה שם עבר הכשרה משטרתית וב-1957 עבר ללאס וגאס שבנבדה.
ב-1992 נבחר לשריף מחוז מריקופה. הוא עבד כקצין משטרה בלאס וגאס במשך כחצי שנה בטרם מונה לסוכן מיוחד של הלשכה הפדרלית להתמכרות לסמים, שמאוחר יותר התמזגה אל המנהל לאכיפת הסמים. במהלך כהונתו בת 25 השנים במנהל, הוא הוצב בארגנטינה, טורקיה ומקסיקו, ועם השנים התמנה לראש סניף המנהל באריזונה.
ארפאיו מגדיר עצמו כ"שריף האמיץ ביותר באמריקה". החל מ-2005 נקט עמדה תקיפה נגד הגירה בלתי חוקית לארצות הברית. ב-2010, הצית את ההתנגדות העזה לחוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו, אשר סתר את פסיקות בית המשפט העליון של ארצות הברית. ארפאיו ידוע גם כתומך בתנועה אשר קידמה את הטענה הכוזבת כי הנשיא לשעבר ברק אובמה לא נולד בארצות הברית וב-2018 המשיך לטעון כי תעודת הלידה, אשר מצביעה על כך שאובמה נולד בארצות הברית, מזויפת. ארפאיו הורה לשכן מהגרים בלתי חוקיים באוהלים הנמצאים בתוך מתקני כליאה, בזמן בחוץ הטמפרטורה עולה על 40 מעלות צלזיוס ובפנים האוהל למעלה מכ-50 מעלות. בריאיון עיתונאי שהעניק ארפאיו למעריב ביוני 2012 שבח את טיפולה של ישראל בהסתננות מאפריקה אליה ואמר: "הייתי בישראל כמה פעמים. אני סומך עליכם שתדעו איך לנקות את הרחובות שלכם מהזבל הזה... ישראל מדינה קשוחה, אתם יודעים איך לפתור בעיות כשצריך, לא כמו ארצות הברית".
ב-2011 נודע כי ארפאיו הורה לפקודיו לעכב ועצור נהגים בעלי חזות לטינית בכבישי אריזונה, על סמך החשד כי הם מהגרים בלתי חוקיים. לפני כן, ב-2008 הגישה קהילת ההיספנים באריזונה תובענה ייצוגית נגד ארפאיו בגין פקודותיו אלו. בית המשפט המחוזי קבע כי ארפאיו מבצע אפיון גזעי (Racial Profiling) והורה לבטל את פקודותיו, אך ארפאיו המשיך לבצע זאת למעלה משנה וחצי. בחודש יולי 2017 הורשע בבזיון בית המשפט על כך שהפר את הוראותיו. ב-26 באוגוסט אותה שנה קיבל חנינה נשיאותית מהנשיא דונלד טראמפ.
ב-2018 הודיע על כוונתו להתמודד על המושב של אריזונה בסנאט של ארצות הברית בבחירות שתערכנה באותה שנה, שייתפנה עם פרישתו של הסנאטור ג'ף פלייק.
הערות שוליים

↑  שריף בארה"ב: "תעודת הלידה של אובמה - מזויפת", באתר וואלה, 18 ביולי 2012
↑  סופי טאטום, ג'ו ארפאיו: "תעודת הלידה של אובמה הינה 'מסמך מזויף', באתר CNN‏, 11 בינואר 2018 (באנגלית)
↑  צח יוקד, המלחמה בזרים של השריף מאריזונה, באתר nrg‏, 6 ביוני 2012
↑   השריף הכי קשוח באמריקה - כתבתה של קרן הלמן, סרטון  באתר יוטיוב
↑   רויטרס ו-AP‏, טראמפ העניק חנינה לשריף מאריזונה שהתעמר בקהילה ההיספנית, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2017
↑  אריק בנדר, ‏ארה"ב: השריף שקיבל חנינה מטראמפ ירוץ לסנאט, באתר מעריב אונליין, 9 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340481405171  PLWABN: 9810533381905606  ISNI: 0000 0000 3502 8493  LCCN: n96005663  VIAF: 16485086   WorldCat (עם VIAF): 16485086
גאהניט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  ZnAl2O4
 מערך קריסטלוגרפי:  איזומטרי
 צורת הגביש:  בדרך כלל אוקטהדרון
 צבע:  ירוק, כחול, צהוב, חום, אפור.
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  בדרך כלל אטום.
 פצילות:  אין
 שבירה:  קונכייתית
 קשיות:  7.5 עד 8 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.55 – 6.0
 שרטוט:  אפור
 מינרלים נלווים:  ספינל, קלציט, פרנקליניט ומספר סוגי גארנט
גאהניט הוא מינרל נדיר השייך לקבוצת הספינל. נוסחתו הכימית היא  ZnAl_{2}O_{4}. הוא מופיע בגבישים בצבעים ירוק, כחול, צהוב, חום או אפור. המינרל נתגלה לראשונה במכרה נחושת בעיירה פאלון (Falun) שבמחוז דלרנה בשוודיה, שם הוא מופיע בפגמטיטים ובסלעים מותמרים. המינרל נמצא גם במספר אתרים בארצות הברית.
הגאהניט תואר לראשונה ב-1807 ונקרא על שמו של יוהאן גוטליב גאהן מגלה המנגן.
ג'ף דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1975 (בן 49) מילפורד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת ואסר  בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה  אוניברסיטת דרום קליפורניה  Fairfield College Preparatory School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ף דייוויס (באנגלית: Jeff Davis; נולד ב-13 ביוני 1975) הוא מפיק ותסריטאי טלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה

דייוויס נולד בעיר מילפורד שבקונטיקט.
הוא עשה תואר ראשון בקולנוע במכללת ואסר ותואר שני בתסריטאות באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא עבד כמתכנת בטרם החל לעבוד בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
קריירה

בשנת 2003 יצר עבור רשת הטלוויזיה CBS את סדרת הטלוויזיה המצליחה "מחשבות פליליות". הסדרה כללה 15 עונות ו-324 פרקים ושודרה בשנים 2005–2020. במהלך העונה הראשונה הוא שימש גם כמפיק.
בשנת 2011 יצר והפיק עבור רשת MTV את סדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" שהייתה מבוססת על סרט בעל אותו שם משנת 1985. הסדרה כללה 6 עונות ושודרה בשנים 2011–2017.
הוא כתב סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט הנורווגי "Let the Right One In" (אנ'), אך היא לא הופקה לבסוף.
בשנת 2023 הוא יצר, הפיק וכתב את סדרת הנעורים העל-טבעית "Wolf Pack" עבור שירות הזרמת המדיה פרמאונט+.
חיים אישיים

דייוויס הוא הומוסקסואל מוצהר.
הערות שוליים

↑  Cardillo, Johnathan (2015-03-04). "Entrepreneurs: Jeff Davis, Creator of Criminal Minds & MTV's Teen Wolf". Huffington Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-05-23.
↑  Four join MTV's 'Teen Wolf' gang (אורכב 24.12.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Never Love A Wild Thing". Teenwolf.tumblr.com. 28 ביולי 2013. נבדק ב-31 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bricker, Tierney (17 באוגוסט 2012). "Teen Wolf Boss Talks Stiles and Derek's Popularity, Shipping and More". E! Online. נבדק ב-15 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moore, Debi (14 בדצמבר 2009). "Casting Update and More Plot Details on MTV's Teen Wolf Series". Dreadcentral.com. נבדק ב-31 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miska, Brad (17 במרץ 2015). ""Let the Right One In" Becomes A&E Series". Bloody-Disgusting.com. נבדק ב-17 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (2017-04-14). "TNT Not Proceeding With 'Let The Right One In' Pilot, Vampire Drama Shopped". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-05-23.
↑  Jeff Davis (2 ביולי 2014). "Dog Days of Summer: Teen Wolf Showrunner Jeff Davis Talks Season 4". The Huffington Post (ראיון). Interviewed by Savas Abadsidis. נבדק ב-2 ביולי 2015. {{cite interview}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4738092  BnF: cb162495957 (data)  ISNI: 0000 0001 1572 5539  LCCN: no2007158931  NDL: 001119616  NTA: 328247219  SUDOC: 176434313  VIAF: 63804574   WorldCat (עם VIAF): 63804574
ג'ורג' גסטון מרין

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1918 Chișineu-Criș, רומניה 
 פטירה:  25 בפברואר 2010 (בגיל 91) בוקרשט, רומניה 
 שם לידה:  Gheorghe Grossmann 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  משמרות 
 השכלה:  סורבון 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 פרסים והוקרה
 Star of the Socialist Republic of Romania, 1st class 
 
ג'ורג' (גאורגה) גסטון מרין (ברומנית: Gheorghe Gaston Marin;‏ 14 באפריל 1918 – 25 בפברואר 2010) היה פוליטיקאי, קומוניסט, רומני, יהודי בעל תפקידים רבים תחת גאורגה גאורגיו-דז' וניקולאה צ'אושסקו וד"ר לפיזיקה. מרין נולד בשם גאורגה גרוסמן (Gheorghe Grossmann) בChișineu-Criș, במחוז ארד. ב-1989 עלה לישראל, אך בשנותיו האחרונות חזר לבוקרשט, שם נפטר. מרין נקבר בבית הקברות החילוני, משמרות, פרדס חנה כרכור.
ביוגרפיה

נולד למשפחה יהודית, למד תחילה מתמטיקה ופיזיקה בסורבון (1936–38) והנדסת חשמל בגרנובל שבצרפת ( 1938-1941). כחבר המחתרת הצרפתית, קיבל את האחריות על דרום מערב צרפת במלחמת העולם השנייה. ביולי 1944 מרין הוביל את המרד במכרות טארן, אחד הצעדים הראשונים בשחרור צרפת מהכיבוש הנאצי. באוגוסט 1944 שחרר גסטון את העיר הצרפתית כארמו (Carmaux), ולקח בשבי 120 חיילים גרמנים. כמה ימים לאחר מכן שחרר את אלבי, בירת חבל טארן. בצרפת הכיר ונשא לאשה את בתו של מזכיר המפלגה הקומוניסטית בגרנובל.
ביוגרפיה > פעילותו ברומניה הקומוניסטית

כבר בשנים הראשונות של רומניה הקומוניסטית מרין התמנה למועצת השרים הרומנית בשנים 1945-1949 ולשר הכלכלה בשנים 1948-49; מרין היה חלק ממשלחת רומניה לוועידת השלום בפריס 1947. בין השנים 1949 ל-1954 היה גסטון מרין שר האנרגיה והחשמל, ולאחר מכן, עד 1965, נשיא ועדת התכנון. בשנים 1955-1966 כיהן כנשיא הוועדה הממלכתית לאנרגיה גרעינית (1962-1969), סגן נשיא מועצת השרים, וכן שר למטלורגיה, כרייה, כימיה, תחבורה ותקשורת, בינוי, תעשייה כימית והמסחר הלאומי.
ב-1963, לאחר שהשתתף בהלווייתו של ג'ון פ. קנדי, מרין כונן יחסים דיפלומטיים עם העולם המערבי, כולל ארצות הברית. עודדו את הצעדים הללו ממשלת ארצות הברית ונשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון ובעקבותיהם קיבלה רומניה מעמד של מדינה קומוניסטית מועדפת.
בין 1969 ל-1982 היה מרין נשיא ועדת התמחור.
ביוגרפיה > עלייה לישראל ומשפחתו

במהלך מלחמת העולם השנייה הוריו ואחותו גורשו לאושוויץ על ידי השלטון ההונגרי ששלט אז באזור. אביו נספה מיד עם הגיעו למחנה ההשמדה בתאי הגזים. אמו ואחותו סקרלט בת ה-20 נורו למוות. בצעירותו היה חבר במפלגת  פועלי ציון ובשנת 1989 עלה לישראל והתגורר בחדרה. בשנים האחרונות לחייו שב לבוקרשט ושם נפטר. הוא נקבר בישראל, בבית הקברות משמרות, הסמוך לפרדס חנה-כרכור.
גאורגה -יורי גרוסמן אב לשלושה ילדים: אליאנה בתו נישאה בצרפת וגרה בדיז'ון. אחותה ג'קי נישאה לצרפתי, ראדו אוסמן, עלתה לישראל וגרה בחדרה. בנו בכורו מינו פרופסור לפיזיקה ב-MIT, שנולד בצרפת, נפטר.
לקריאה נוספת

Gheorghe Gaston Marin, În serviciul României lui Gheorghiu-Dej. Însemnări din viață., Ed. Evenimentul Românesc, București, 2000.
בנק אלרן

| --- | --- |

הרחבה בחזית מגדל בית פסגות בתחילת שדרות רוטשילד, בו שכן "בית בנק אלרן" שנהרס
 נתונים כלליים
 מייסדים:  הרמן חיים אלרן
 תקופת הפעילות:  1934–1967 (כ־33 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב
 משרד ראשי:  שדרות רוטשילד 3
 
בנק אֶלֶרן (Ellern) היה בנק מסחרי ישראלי שנוסד בשנת 1934 על ידי משפחת בנקאים מעולי גרמניה, ופעל עד שנת 1967, אז השתלט בנק ישראל על עסקיו כתוצאה מעסקת מכירה כושלת שלו.
היסטוריה

בנק אלרן נוסד בשנת 1934 בארץ ישראל המנדטורית על ידי בני משפחת אלרן, שאביהם איגנץ אלרן (Ignaz Ellern) ייסד בנק בקרלסרוהה שבגרמניה ב-1881 ואמם קלרה הייתה ממשפחת הבנקאים פוֹיכְטְוַונגֶר. הבנק נוסד בימי העלייה החמישית, במקביל להקמתם של בנקים נוספים בידי עולי מרכז אירופה. לבנק נפתחו סניפים בתל אביב ובחיפה ובהמשך נפתח סניף בירושלים בבניין ג'נרלי. בשנת 1945 נפתח סניף של הבנק בנתניה ובשנת 1951 נפתח סניף ברמת גן. בשנת 1961 היו לבנק 16 סניפים. הבנק היה שותף לבניית בית מעריב בו שוכנה הנהלת הבנק. בשנת 1965 נפתח סניף של הבנק בכפר המכביה.
מנכ"ל הבנק היה הרמן אלרן ומנהלו היה דוד זיגפריד ברין. לקוחות הבנק היו בתחילה בעיקר עולים מגרמניה בני המעמד הבינוני. חתנו של הרמן אלרן, עורך הדין ברוך גרוס, תיאר את אופי הבנק: "בנק אלרן היה בנק מסחרי לפי מיטב המסורת של Merchant Banker. הוא לא שאף לקבל חשבונות עממיים אלא עסקיו היו מופנים לתעשיה, להשקעות ולמסחר ואלה שעסקו בכך היו לקוחותיו. הייתה לבנק מומחיות מיוחדת בניירות ערך ישראלים וזרים."
ביוני 1966 נחתם הסכם על מכירת הבנק לבעלים של בנק פוֹיכְטְוַונגֶר. המטרה המוצהרת הייתה למזג את הבנקים ולהיות לבנק הרביעי בגודלו בישראל, אולם באותה תקופה היה בנק פויכטוונגר על סף פשיטת רגל והמטרה הייתה, על פי ההערכות, לנסות לייצב את הבנק בעזרת מימון מבנק אלרן. ביצוע העסקה נתקל בקשיים על רקע חילוקי דעות לגבי תהליך העברת הבעלות, ולאחר מספר חודשים ודיונים בבית המשפט הושגו הסכמות סופיות על ההעברה. לאחר מספר חודשים, בינואר 1967, כאשר התבררו ממדי החובות של בנק פויכטוונגר ובנק ישראל לקח על עצמו את ניהול הבנק, הוזהר הציבור גם לגבי היציבות של בנק אלרן, אף שהבנק היה יציב והבעלים משכו ממנו רק מיליון לירות. הפרסום הביא לבריחה של לקוחות ופגיעה קשה בבנק.
בנק אלרן הוצע למכירה במכרז. תחילה היה נראה ששני המועמדים העיקריים לרכישת הבנק הם בנק התעשייה ובנק הפועלים, לאחר מכן עלה שמו של בן דונקלמן כמי שעומד לרכוש את הבנק, אך לבסוף רוב סניפי הבנק נמכרו לבנק לאומי, שלושה סניפים נרכשו בידי הבנק לחרושת ולמסחר וכן נמכר סניף אחד או יותר לבנק ברקליס. הבנק עצמו הועבר לפירוק שנמשך עד תחילת שנות ה-80.
במשפט של מנהלי בנק פויכטוונגר קבע בית המשפט המחוזי שעצם רכישת בנק אלרן לא הייתה עבירה, אולם קביעה זאת נהפכה על ידי בית המשפט העליון, שקבע עם זאת שהמוכרים של בנק אלרן לא היו מודעים למצב של בנק פויכטוונגר ולא עברו כל עבירה.
בית בנק אלרן

בינואר 1935 רכש בנק אלרן את בית שמואל טאג'יר בשדרות רוטשילד 3, שהיה המבנה הראשון בן שתי קומות שהוקם באחוזת בית, והפך אותו למטה הבנק. ב-21 מאי 1935 התקיים טקס חנוכת בית בנק אלרן. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נהרס המבנה ושטחו נכלל כיום ברחבה הגדולה בחזית מגדל פסגות. הרחבה והחניון הציבורי הוקמו על ידי חברת אפריקה ישראל כמטלה ציבורית בתמורה לזכויות בנייה נוספות.
הערות שוליים

↑  עשור לקיום בנק אלרן, המשקיף, 1 בפברואר 1944
↑  מפת תל אביב והסביבה שנערכה בשנת 1958 והודפסה ב- 1960 ע"י מחלקת המדידות, עם ציון מיקום 'בנק אלרן' (מס' 106 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  בנק אלרן בע"מ, דואר היום, 8 במאי 1935
↑  בנק אלרן בע"מ, דבר, 31 ביולי 1944
↑  בשנת 1946 עבר הסניף לבניין מצפה הסמוך. ראו: 
בנק אלרן בע"מ, דבר, 27 באוגוסט 1946
↑  סניף בנק אלרן בע"מ בנתניה, דבר, 25 באפריל 1945
נפתח סניף של בנק אלרן בנתניה, המשקיף, 28 ביוני 1945
↑  רמת גן, דבר, 8 באפריל 1951
↑  3 סניפים חדשים לבנק אלרן, חרות, 14 ביוני 1961
↑  מעריב נכנס לביתו, מעריב, 17 בפברואר 1957
↑  סניף בנק אלרן נפתח בכפר המכבייה, חרות, 25 באוגוסט 1965
↑  בנק אלרן בע"מ תל אביב, המשקיף, 2 ביוני 1939
בנק אלרן, חרות, 28 במאי 1952

בנק אלרן בע"מ, מעריב, 4 באפריל 1961
↑  מרדכי צבי, על מה המחלוקת בין "פויכטונגר" ל"אלרן"?, מעריב, 18 ביולי 1966
↑  ברוך גרוס, דרכי במשפט, תל אביב 2002, עמ' 91.
↑  ניתן צו מניעה נגד בנק אלרן, מעריב, 15 ביולי 1966
↑  נתפסו בכלכלתם, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2006
↑  השליטה על בנק אלרן תעבור לבנק פויכטוונגר, מעריב, 4 באוקטובר 1966
↑  מבקר המדינה בודק טיפולו של, מעריב, 5 בנובמבר 1967
↑  בנק אלרן יימכר על ידי מיכרז, מעריב, 12 בפברואר 1967
↑  אלרן יימכר במכרז פומבי, דבר, 13 בפברואר 1967
↑  בנק אלרן יימכר למליונר הקנדי דונקלמן, דבר, 20 בפברואר 1967
↑  דונקלמן הסתלק מכוונתו לרכוש את בנק אלרן, דבר, 27 בפברואר 1967
↑  בנק ישראל ינהל את אלרן, מעריב, 6 במרץ 1967
↑  בנק קרדיט הסתבך בקשיים, מעריב, 26 באפריל 1967
דניאל בלוך, כל עסקי בנק ישראל, דבר, 3 במאי 1967
בנק אלרן נרכש על ידי בנק לאומי, דבר, 17 באוגוסט 1967
↑  הבנק לחרושת ולמסחר מרחיב פעולותיו, דבר, 15 בדצמבר 1967
1 2  סקירה היסטורית מקיפה של בנק ברקליס-מרכנתיל, על ידי פירמת רו"ח זהר את זהר, עבור ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה
↑  MONEY SUPPLY, CREDIT, AND THE BANKING INSTITUTIONS, page 349
↑  ע"א 212/74 - שמעון גרינבוים נ' המפרק של בנק אלרן בע"מ
↑  בנק אלרן בערבון מוגבל, מעריב, 7 באוגוסט 1969
↑  יוסף צוריאל, ביהמ"ש העליון החמיר עונשם של מנהלי בנק פויכטוונגר, מעריב, 14 ביולי 1969
↑  שמואל תגר, בית תג'ר (בנק אלרן), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  הכביש המהיר לאחוזי הבנייה, באתר הארץ, 11 ביולי 2007
| בנק לאומי לישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה ופעילות | אוצר התיישבות היהודים • בנק אנגלו-פלשתינה • משבר מניות הבנקים • Pepper (אפליקציה) |  |
| מיזוגים | בנק אלרן • בנק קרדיט • בנק אגודת ישראל • הלוואה וחיסכון • בנק קופת עם • בנק אוניקו • בנק ערבי ישראלי |  |
| יושבי ראש | הופיין • פורדר • להמן • זקס • יפת • הורביץ • חת • זנבר • רף • ברודט • חאג' יחיא |  |
| מנהלים | ליבונטין • הופיין • ברט • להמן • יפת • בינו • ד. פרידמן • מאור • רוסק עמינח • ח. פרידמן |  |
בת הארץ (ספר)

| --- | --- |
כריכת הספר - בת הארץ, מהדורה מחודשת
כריכת הספר - בת הארץ, מהדורה מחודשת
 מידע כללי
 מאת:  אגנס סמדלי 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  Virago Press 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-86068-003-1
 
בת הארץ (באנגלית: Daughter of Earth ‏(1929)) הוא רומן אוטוביוגרפי של הסופרת והעיתונאית האמריקאית אנייס סמדלי. הרומן מתעד את שנות ילדותה הסוערת של מארי רוג'רס, מאבקיה ביחסים עם גברים (הן פיזית והן רגשית), וכן פעילותה עם המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית ומעורבותה בתנועה לעצמאות ההודית.