stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי דזיאלושיץ
הערות שוליים

↑  על פי תמצית הקונטרס בלשון הפולנית שפורסם בשנת 1958, בשם "חמישים שנות עבודה של הכבאים המתנדבים בדזיאלושיץ", כפי שהוא מופע בספר היזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיו של מ. רפאלי, בפרק "חובה להיזכר", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיו של משה רוזנק, בפרק "עם פרוץ מלחמת העולם השנייה", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  מסכת אבות פרק ה' משנה כ'
↑  על פי זיכרונותיו של ישראל דוב סקורה, בפרק "הייתה עיר וראו איננה עוד...", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיו של משה סלומון, בפרק "חזן העיר", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיו של ישראל דוב סקורה, שם
↑  על פי זיכרונותיו של הרב יהודה פרנקל, בפרק "לימוד תורה ומפעלי סעד", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיו של הרב יהודה פרנקל, שם
↑  על פי זיכרונותיו של יהושע ודובינסקי, בפרק "בית ספר "יבנה"", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זכרונותיו של ישראל דב סקורה, בפרק "הייתה עיר וראו איננה עוד..", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיהם של יוסף וברוך בלאט, בפרק "ראשית תקופת ההשכלה בעיר", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיו של דוד שלומי, בפרק "אי יהודי בים של גויים", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיו של דוד שלומי, שם
↑  על פי זיכרונותיו של מ. רפאלי, בפרק "חובה להיזכר", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
1 2  על פי זיכרונותיו של ד"ר משה בייסקי, בפרק "ימי השואה", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיהם של ד"ר משה בייסקי, בפרק "ימי השואה", ושל דב בייסקי, בפרק "מבשרי חזיתי את השואה", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיהם של ד"ר משה בייסקי, בפרק "ימי השואה", ושל מאיר זוננפלד, בפרק "בדזיאלושיץ ובמחנות", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
↑  על פי זיכרונותיהם של ד"ר משה בייסקי, בפרק "ימי השואה", ושל שלום שלמוביץ, בפרק "רוע הגזירה", מתוך ספר יזכור של קהילת דזיאלושיץ והסביבה
אשל מרובע

| אשל |
| --- | --- |
 אשל הפרקים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: אשליים
סוג:: אשל
מין:: אשל מרובע
שם מדעי
 Tamarix tetragyna Ehrenb ‏Bunge, 1852
אשל מרובע (שם מדעי: Tamarix tetragyna) הוא עץ קטן או שיח ממשפחת האשליים, הצומח בבתי גידול טבעיים לחים – הן בקרקעות מלוחות והן בקרקעות שאינן מלוחות. פריחתו מתרחשת מפברואר ועד דצמבר ועיקרה מפברואר עד אפריל. להרחבה, ראו בערכים אשליים ואשל.
אֵשְֶל מְרֻבָּע הוא עץ קטן, שגובהו 2 עד 4 מ', בעל גזע מפותל וסות (קליפה חיצונית) חומה-שחורה. הענפים מרובים דקים ונשירים שקצותיהם משתלשלים מטה. העלים יושבים (חסרי פטוטרת) ובעלי צורה מוארכת. הפרחים דו-מיניים ולבנים. מספר עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים הוא לרוב 4, ולעיתים רחוקות 5. כל פרחי האשכול נושאים ארבעה עמודי שחלה. הפרי הוא הלקט בן מגורה אחת. הזרע מסתיים במקור שעיר.
אשל מרובע דומה מאוד לאשל היאור בחזותו הכללית. אולם, לעומת אשל היאור, לאשל המרובע פרחים ורודים גדולים בערך פי שניים, אורכם 4 עד 6 מ"מ, ארבעה עמוד שחלה (מכאן שמו) ולא שלושה ו5 עלי כותרת ולא ארבעה. אולם, חשוב להדגיש שאין זה סימן מוחלט. בית גידולו של אשל מרובע הוא ביצות מלוחות בחבל הים תיכוני (מלחת נחל התנינים והנעמן) ומלחות בעלות אופק מים גבוה במדבר לאורך חופי ים המלח. עיקר הפריחה חלה בחודשים פברואר עד אפריל.
כל האיברים הירוקים של האשל מכוסים בלוטות המפרישות תמיסות מלוחות, שמתגבשות למלח ומקנות להם טעם מלוח.
תפוצה

בסוג אשל נכללים כ-57 עד 73 מינים, מתוכם 13 מינים גדלים בישראל ובסביבתה. תחום התפוצה הטבעי של הסוג משתרע על פני אפריקה, ארצות אגן הים התיכון ומשם לדרום אסיה ולאזורים הממוזגים שלה. מאידך, משרעת תפוצתו של אשל מרובע היא ים-תיכונית וסהרו-ערבית, ונפרשת מלוב, מצרים וסיני, דרך קפריסין, לבנון-סוריה, ירדן, ישראל וערב הסעודית ועד איראן. בישראל הוא גדל בנגב המרכזי, בדרום בקעת הירדן, במלחות שסביב ים המלח ועד צפון בקעת הירדן, וכן בעמק עכו ובשרון.
הערות שוליים

↑  אשל באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  אשל מרובע, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Geoffrey W. Bromiley, International Standard Bible Encyclopedia, Wm. B. Eerdmans Publishing, 1982, page 322
↑  Tamarix L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Tamarix L., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏4-6-2024
↑  Tamarix tetragyna, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏1-1-2025
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מכון וינגייט

ערך זה עוסק במכון הלאומי למצוינות בספורט של מדינת ישראל. אם התכוונתם למכללה השוכנת בשטח מכון וינגייט, ראו .
| --- | --- |

מכון וינגייט, צילום אוויר, 2013
מכון וינגייט, צילום אוויר, 2013
 sports institute
 על שם:  אורד צ'ארלס וינגייט 
 תקופת הפעילות:  1957–הווה (כ־68 שנים) 
 מייסדים:  עמנואל ארנסט סימון 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  יואב הלר
 מנכ"ל:  גיא אטיאס
 מיקום
 מיקום:  דואר מכון וינגיט נתניה, 42902 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°15′39″N 34°50′03″E﻿ / ﻿32.260833333333°N 34.834166666667°E﻿ / 32.260833333333; 34.834166666667
 מכון וינגייט
  (למפת נתניה מוגדלת) מכון וינגייט(למפת נתניה רגילה) מכון וינגייט(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון וינגייט(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון וינגייט
 
חזית מכון וינגייט, אפריל 1959
תחריט של מתעמלות על בניין המנהלה
הכניסה למכון וינגייט מכביש החוף
"בית הנבחרות" לאירוח ספורטאים במכון וינגייט
פסל "המתעמלת" של דניאל בהריר במכון וינגייט
פסל "השחיין" של דניאל בהריר במכון וינגייט
פסל שחקני כדורסל של דניאל בהריר במכון וינגייט
מכון וינגייט, המכון הלאומי למצוינות בספורט של מדינת ישראל, הוא מרכז אימונים של ענפי הספורט האולימפיים והפראלימפיים ומשמש כבית לאומי של איגודי הספורט, היחידה לספורט הישגי והיחידה לקידום ספורט נשים. המכון מספק את המעטפת לספורטאי ההישג של מדינת ישראל, לרבות פנימייה לטיפוח ספורטאים צעירים מחוננים, רפואת ספורט ומחקר, הכשרת מאמנים ומדריכים, לינה והסעדה, מתקני אימון וכיתות לימוד.
המכון, הקרוי על שם אורד צ'ארלס וינגייט, החל לפעול בשנת 1957 וחרת על דגלו "להוביל בעולם בידע, בתשתיות ובאימון לאיתור ולטיפוח ספורטאי עלית בראייה לאומית".
המכון נמצא בגבולה הדרום-מערבי של נתניה ובשטח שיפוטה אך לא קיימת דרך רגלית מסודרת או שביל אופניים המחברים בין העיר למכון, כשהכניסה אליו קיימת מכביש החוף בלבד, ומפרידים ביניהם נחל פולג ושביל ישראל - ללא מעבר גישה כלשהו.
היסטוריה

תושבי ארץ ישראל שבקשו לעבור הכשרה בהוראת חינוך גופני, טרם קום המדינה בימי המנדט הבריטי, נהגו לנסוע לשם כך לסקנדינביה ובפרט לדנמרק. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הדבר לא היה אפשרי ובשנת 1944 התקיים קורס ראשון להוראת חינוך גופני בארץ ישראל. קורס שני התקיים בשנת 1945 וקורס שלישי התקיים בצפון תל אביב מסוף שנת 1949 עד אוגוסט 1950. קורסים אלו נחשבו לצעדים בהקמת מכון וינגייט.
לאחר נפילתו של אורד צ'ארלס וינגייט במלחמת העולם השנייה, הוחלט בועד הלאומי להקים על שמו מוסד מרכזי לחינוך גופני בארץ ישראל, שמטרותיו הכשרת מורים לחינוך גופני, ארגון מחנות נופש לנוער ולעם, הכשרה גופנית לעולים ומחקר והסברה בשדה החינוך הגופני. המכון תוכנן לשמש מעין אוניברסיטה לחינוך גופני גבוה.
בתחילת 1947 דווח שלצורך הקמת המוסד הוקצה על ידי קהילת ציון אמריקאית והקרן הקיימת שטח של 40 דונם לצורך הקמת המכון באזור הרצליה ונתקבלה הבטחה לתרומה של 10,000 לירות מדרום אפריקה לצורך ההקמה. בסוף 1949 הוקם חבר נאמנים למכון, שכלל את יעקב דורי, עמנואל ארנסט סימון ואברהם קצנלסון. על תכנון המכון מונה האדריכל אריה שרון. ולמנהלו הראשון ומוביל הפרויקט התמנה ברוך בג. בעקבות השטח המצומצם שהוקצה למכון בהרצליה, הוחלט להעבירו לאזור נתניה ולהקימו על 200 דונם שהוקצו על ידי הקרן הקיימת ועוד 50 דונם שהוחלט להפקיע במועצת עירית נתניה בתחילת 1951. ראש עיריית נתניה עובד בן עמי הצטרף לחבר הנאמנים של המכון. אולם הקמת המכון התעכבה בגלל העדר כספים והעבודות החלו בסוף שנת 1953. בשלב ראשון הוקם האגף הראשי שכלל מכון מחקר, כיתות וספרייה. באוגוסט 1954 נחנך אולם הספורט של המכון שנבנה בכספי הקרן האמריקאית למוסדות בישראל.
המכון נפתח ב-7 באפריל 1957. בשנת 1959 הועבר לתחומו בית המדרש למורים לחינוך גופני שהיה במחנה יונה בתל אביב. במאי 1964 נחנך בית ד"ר א. ניסן למחקר בעיות החינוך הגופני מבחינה רפואית.
באוגוסט 1971 נפתחה במכון בריכה אולימפית. בשנת 1984 נחנכו במכון שני מבני פנימייה חדשים ומרכזיה פדגוגית. חלק ממבני המכון תוכננו על ידי צמד האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן.
בשנת תשמ"ט (1989) הוענק למכון פרס ישראל.
ביולי 2013 נחנכה במכון בריכה אולימפית חדשה אשר בדצמבר 2015 אירחה את אליפות אירופה בשחייה 2015 (בריכת 25 מטר).
מכון וינגייט אירח מספר פעמים את משחקי "אולימפיאדת הילדים" הישראלית שנוסדה ב-2008 ומתקיימת מדי שנה בהשתתפות אלפי ילדים.
ב-25–27 בספטמבר 2016 אירח המכון לראשונה את "המשחקים הלאומיים" של עמותת ספיישל אולימפיקס ישראל.
מנכ"ל המכון אמוץ בכר פעל להבראת המכון ושיפור המצב הכלכלי שלו. במרץ 2017 אושר בכנסת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ז-2017, המסדיר את פעילותו של מכון וינגייט. החוק נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2018 ובמסגרתו הפך המכון לתאגיד ממשלתי באחריות משרד הספורט.
ביולי 2018 נערכה אליפות העולם בלקרוס במגרשי המכון לצד פתיחתה וקיום הגמר באצטדיון נתניה.
גופים הפועלים בשטחי המכון

מכון וינגייט מרכז בתחומו מגוון של גופים הפועלים בתחום הספורט:
גופים הפועלים בשטחי המכון > גופים הפועלים מטעם מכון וינגייט

בית-הספר למאמנים ולמדריכים ע"ש נט הולמן במכון וינגייט - בית הספר למאמנים ומדריכים נוסד במכון וינגייט בשנת 1965 מטעם רשות הספורט. ואוחד לתוך המכון בשנת 1970. בית הספר מכשיר מאמנים, מדריכים, שופטים ואנשי מנהל ספורט, נופש פעיל ושיקום בכל תחומי הספורט והפעילות הגופנית. בית הספר מקיים גם קורסים בשלוחות חיצוניות בקריית מוצקין, ירושלים, גני תקווה, רמת גן וראשון לציון.
מרכז וינגייט ללימודי רפואה משלימה - המרכז מציע כ־30 קורסים בתחום הרפואה המשלימה אשר מקנים בסיומם תעודת הסמכה למקצוע מבוקש במגזר הפרטי ובמוסדות טיפוליים בהתאם לדרישות האיגודים.
בית הספר לפיזיותרפיה - בית הספר הוקם על ידי קופת חולים כללית באמצע שנות ה-60 והיה בית הספר השני לפיזיותרפיה בישראל. בשנת 1986 בית הספר היה מסונף לאוניברסיטת תל אביב. עד שנת 1980 העניק בית הספר תעודת גמר, והחל מאותה שנה העניק בית הספר לפיזיותרפיה לבוגריו תואר ראשון. בית הספר נסגר בשנת 1994.
כמו כן, כולל המכון מחלקות שונות, בהם:
המרכז לרפואת ספורט ולמחקר ע"ש ריבשטיין במכון וינגייט והיחידה לפיזיותרפיה - המרכז מתמקד בבדיקות כשירות של ספורטאים והקהל הרחב, כמו גם במחקר יישומי בתחום מדעי ההתנהגות ומדעי החיים. המחקרים וממצאיהם העמידו את מכון וינגייט בשורה הראשונה של מרכזי המחקר והרפואה בעולם.
המרכז הפדגוגי ע"ש טרנר - כולל בתוכו את הספרייה לחינוך גופני וספורט ע"ש מאיר מרט, ארכיון ע"ש צבי נשרי לתולדות החינוך הגופני והספורט בישראל, והיחידה האורקולית. ביולי 1974 הוחלט להקים בית לציון שנה לפטירתו של נשרי ולשכן בו את הארכיון של החינוך הגופני.
יד לאיש הספורט היהודי - נוסד כדי לכבד ולהעלות על נס ספורטאים וספורטאיות יהודים מכל רחבי תבל, שהגיעו להישגים יוצאים מהכלל בתחום הספורט בכל הזמנים.
אקדמיית וינגייט למצוינות בספורט במכון וינגייט - הוקמה במטרה לקדם כישרונות צעירים בספורט ולאפשר להם להגיע למיצוי מרבי של יכולתם.
יחידה לספורט הישגי - זרוע מבצעת של הוועד האולימפי שעוסקת בקידום וטיפוח ספורטאי ההישג הישראליים.
המחלקה להוצאה לאור ולעזרי לימוד.
בית הספר התיכוני הוקם ב-2024 עבור תלמידי אקדמיית וינגייט המתגוררים בפנימיית המכון ועד כה למדו בבתי ספר אזוריים מחוץ למכון.
גופים הפועלים בשטחי המכון > גופים שאינם שייכים למכון

המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט, הפועלת באופן עצמאי, אינה קשורה למכון וינגייט ובמשך שנים אף מסוכסכת עם המכון.
בה"ד 8 - בית הספר לכושר קרבי של צה"ל.
מערך הכושר הקרבי
ראו גם

מרכז הספורט הלאומי - תל אביב
המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט
מערך הכושר הקרבי
הערות שוליים

↑  שיחות מעריב - בגוף בריא נשמה בריאה, מעריב, 23 באוגוסט 1950
↑  אליעזר רואי, חיילים משוחררים רוכשים מקצוע, דבר, 17 בפברואר 1950
1 2  נתניה תהפך למרכז ספורט, חרות, 3 בינואר 1954
↑  מכון וינגייט לחינוך גופני, דבר, 18 בפברואר 1947
↑  מכון וינגייט - להוראה בחינוך גופני לחיילים משוחררים, חרות, 30 בנובמבר 1949
↑  מעט מהרבה - הוקם חבר הנאמנים, דבר, 30 בנובמבר 1949
↑  רבע מליון ל"י יושקעו במכון וינגייט, מעריב, 22 בינואר 1951
↑  ועדת לבון פגעה קשה בחינוך הגופני, על המשמר, 14 באוגוסט 1953
↑  נתניה -מוקם מכון וינגייט, דבר, 28 בדצמבר 1953
↑  מכון וינגייט יופעל בחודש אוגוסט, חרות, 8 במרץ 1954
↑  משוט בארץ, דבר, 25 באוגוסט 1954
↑  נשלמו שני בניינים במכון וינגייט, דבר, 12 בספטמבר 1954
נגמרה יציקת הגג במכון ע"ש וינגייט, על המשמר, 27 באוגוסט 1954
↑  על חוד הכידון, דבר, 7 באפריל 1957
נפתח המכון לחינוך גופני ע"ש וינגייט, דבר, 8 באפריל 1957
↑  מכון וינגייט ישמש מרכז לפיתוח הספורט ותרבות הגוף, דבר, 12 באפריל 1957
↑  גלעד רוזן וערן רזין, המרוץ אחר המכללה, דצמבר 2004, עמ' 44
↑  משה לרר, חצי יובל לביהמ"ד למורים ובר מצווה למכון וינגייט, מעריב, 22 במרץ 1970
↑  נחנך בית ד"ר א. ניסן במכון וינגייט, דבר, 29 במאי 1964
↑  דן גלעד, בריכה אולימפית - למכון וינגייט, דבר, 1 באוגוסט 1971
↑  שנתון הממשלה לשנת תשמ"ה, עמ' 228, בארכיון המדינה
↑  חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ז-2017, ס"ח 2621 מ-30 במרץ 2017
↑  אורן אהרוני, אליפות העולם בלקרוס יוצאת לדרך בישראל, באתר ynet, 24 ביוני 2018
1 2  Revue de l'Association canadienne pour la santé, l'éducation physique et la récréation, Vol. 44, pages 19-22
↑  100 מאמנים מתוצרת עצמית יעשירו את הספורט הישראלי, מעריב, 30 בנובמבר 1965
↑  אולם ראו:נחנך בית ד"ר א. ניסן במכון וינגייט, דבר, 29 במאי 1964, המדווח כבר שמאי 1964 על מוסד להכשרת מדריכים, מאמנים ושופטים. ולעומת זאת, ראו רשות הספורט אינה מתכוונת לשלוט, מעריב, 30 בינואר 1966 בו כתוב בינואר 1966 על פתיחה בשנה הבאה.
↑  טובה צדקה, עיסוי אינו ניסוי, דבר, 2 ביוני 1966
↑  דליה מזורי, מקצוע הפיזיותרפיה זקוק לטיפול נמרץ, מעריב, 20 בנובמבר 1986
↑  יוקם בית ע"ש צבי נשרי, דבר, 21 ביולי 1974
↑  ברוך דגון, מכון וינגייט - בית יוצר גם לספרות ספורטיבית, דבר, 16 במרץ 1975
↑  בג"ץ 6976/05 המכללה לחינוך גופני ע"ש זינמן במכון וינגייט בע"מ נ' משרד החינוך, התרבות,המדע והספורט ואחרים, ניתן ב־11 באוגוסט 2009, סעיף 9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311641605171  GND: 1085739643  ISNI: 0000 0001 0083 3078  LCCN: n50083107  NLA: 35741609  RERO: 02-A003979502  VIAF: 145612540   WorldCat (עם VIAF): 145612540
גלריית סמלי יצרני רכב

סמלו של יצרן רכב הוא מרכיב מרכזי במיתוג של מוצריו. הסמל מופיע על כל מכונית, בחזית המכונית ובצד האחורי שלה, ולכן יש לו נוכחות בולטת בכביש. לעיתים מופיע הסמל גם על גלגלי המכונית ועל ההגה.
בעיצוב הסמל ניכרות שיטות אחדות:
שם היצרן כמרכיב עיקרי של הסמל: סמלי פורד, לנצ'יה, ניסאן ועוד.
האות הראשונה של שם היצרן כמרכיב עיקרי של הסמל: סמלי הונדה, יונדאי, סוזוקי, טויוטה, דייהטסו, מאזדה ועוד.
ציור מופשט: סמלי אאודי, מיצובישי, מרצדס-בנץ ועוד.
ציור של בעל חיים: סמלי פיג'ו, פורשה, פרארי ועוד. סמלו של יצרן הרכב יגואר הוא בעל חיים תלת-ממדי.
בדרך כלל מודבק הסמל לפח של המכונית, או מחובר לגריל, אך לעיתים זוכה חזית המכונית לעיצוב כולל בהתאם לסמל היצרן.
כמקובל גם בענפים אחרים, לעיתים מחליף יצרן הרכב את סמלו. לעיתים מדובר בשינוי עיצובי זעיר, ולעיתים בהחלפה גמורה של הסמל.
תוכן עניינים: א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ט | י | ל | מ | ס | פ | ק | ר | ש
א'

Audi
Abarth
אאורוס
אוא"ז
אוטוביאנקי
אווטוואז
אופל
אורה (יצרנית רכב)
איווקו
אייווייס
אינוצ'נטי
אינפיניטי
איסוזו
אלפא רומיאו
אסטון מרטין
אקורה
אקספנג
ב'

בג'אג' אוטו
Bugatti
ביואיק
בנטלי
בנלי
ברבהאם אוטומוטיב
BMW
BYD
ג'

GAC Motor
גא"ז
GMC
ג'אומטרי
גולדן דרגון
ג'ילי
ג'יפ
ג'נסיס מוטורס
ג'נרל מוטורס
גרייט וול מוטורס
ד'

דאיהטסו
דאף (יצרן רכב)
דאצ'יה
דה טומאזו
דודג'
דיימלר-קרייזלר
DS אוטומובילס
ה'

האמר
הונגצ'י
הונדה
הייגר
הינדוסטן מוטורס
ו'

וולוו
ווקסהול מוטורס
וויה (Voyah) (אנ')
ויי (יצרנית רכב)
וינפסט (VinFast) (אנ')
ז'

זיל
זיקר (יצרנית רכב)
ט'

טאטא
טויוטה
טטרה
טנק (יצרנית רכב)
טסלה
י'

יגואר
יוטונג
יונדאי מוטור
ימה (Yema Auto) (אנ')
ל'

לאדה
LiAZ (מפעל האוטובוסים ליקינו) (אנ')
ליפמוטור
למבורגיני
למברטה
לנד רובר
לנצ'יה
לקסוס
לינק אנד קו
מ'

MG
מאגנטי מרלי
מאזדה
מוסקביץ'
מזראטי
מייבאך
מיצובישי
MINI
מקסוס (אנ')
מראשיה מוטורס
מרצדס-בנץ
נ'

ניסאן
ס'

סאאב
סאנגיונג
סובארו
סוזוקי מוטור
סטלנטיס
סיאט
סיטי טרנספורמר
סיטרואן
סמארט
סקודה
Seres (אנ')
Skywell (Skyworth Auto) (אנ')
פ'

פאבלובו
פולקסווגן
פולארסאן מכוניות
פולסטאר
פונטיאק
פורד
פורשה
פיאג'ו
פיאט
פיג'ו
פינינפארינה
פרארי
צ'

צ'נגן
צ'רי
ק'

קאדילק
קאמאז
קבוצת גא"ז
קוניגסג
קיה
קופרה
קורוס
קרייזלר
KAvZ (מפעל המשאיות קורגן) (אנ')
ר'

רנו
רולס-רויס
רימאק אוטומובילי
ש'

שברולט
עלווית

| עלווית |
| --- | --- |
 עלווית ירוקה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עלוויתיים
סוג:: עלווית
שם מדעי
 Phylloscopus ‏בויה, 1826

Phylloscopus maculipennis
Phylloscopus collybita
Phylloscopus inornatus
עלווית (שם מדעי: Phylloscopus) הוא סוג של ציפורים קטנות במשפחת הסבכיים, כאשר מספר חוקרים החליטו להגדיר אותם במשפחה עצמאית - Phylloscopidae, לצד הסוג Seicercus. צבען ירקרק צהבהב או חום זיתי בחלקן העליון, ולבן מלוכלך או צהבהב בחלק התחתון. בהשוואה לסבכיים אחרים, שירת העלוויות אינה מורכבת. המינים המקננים באזורים בעלי אקלים ממוזג הם בדרך-כלל מינים נודדים.
אלו הן ציפורים פעילות, הנעות ממקום למקום ללא הרף. הן מעדיפות לבלות בשטחים פתוחים יותר מאשר בצמחייה עבותה. הן נוהגות להיות בצמרות העצים כמו גם בשיחים נמוכים, שם עלוות הצמחים מסייעת בהסוואתן. מצחן הנמוך מבדיל בינן לבין השיחניות שצבען וגודלן דומה. הזוויגים דומים זה לזה והצעירים דומים לבוגרים. גם מיני העלוויות השונות דומים זה לזה ואחד מאמצעי ההבחנה ביניהם הוא שירתם.
מוצאו של השם המדעי Phylloscopus  הוא מיוונית; phyllon/φυλλον משמעו עלה ו-skopeo/σκοπεω משמעו מחפש. שם זה מצביע על התנהגותן האופיינית: הן נוהגת לצפות, לטפס ולנתר על עלוות הצמחים, להם היא דומה בצבעיה, כדי ללכוד חרקים. בעבר היו שני שמות עבריים לעלוויות: מנדלי מוכר ספרים העניק לה את השם ציפור העפאים, והחוקר ישראל אהרוני נתן לה את השם ירוקית.
רוב מיני העלוויות הם טריטוריאליים באזורים בהם הם חיים ובאלו שהם נודדים אליהם.
מיון

חוקר הטבע גילברט וייט היה מהראשונים למיין ולהבדיל בין המינים הדומים מאוד - עלווית חורף, עלווית אפורה ועלווית ירוקה באמצעות שירתן, כמפורט בספרו "תולדות הטבע של סלבור" מ-מ-1789.
הזואולוג הגרמני היינריך בואי תיאר את הסוג עלווית ב-1826 ככזה המכיל כ-50 מינים של ציפורים קטנות ממשפחת הסבכיים של העולם הישן הניזונים בעיקר מחרקים.
כיום הסוג מכיל כ-55 עד 60 מינים. במיון המסורתי הסוג נכלל במשפחת הסבכיים כאמור, אולם כיום מספר מחקרים תומכים בהעברתו למשפחה עצמאית, עלוויתיים (Phylloscopidae), שתכיל גם את הסוג Seicercus.
מיון > מינים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Phylloscopus laetus  Phylloscopus laurae  Phylloscopus ruficapilla  Phylloscopus budongoensis  Phylloscopus umbrovirens  Phylloscopus herberti  עלווית אפורה (Phylloscopus trochilus)  עלווית חורף קנרית (Phylloscopus canariensis)  עלווית חורף (Phylloscopus collybita)  Phylloscopus tristis  Phylloscopus brehmii  עלווית חומה (Phylloscopus sindianus)  עלווית  קטנה (Phylloscopus neglectus)  Phylloscopus bonelli  עלווית לבנת-בטן (Phylloscopus orientalis)  עלווית ירוקה (Phylloscopus sibilatrix)  עלווית כהה (Phylloscopus fuscatus)  Phylloscopus fuligiventer  Phylloscopus affinis  Phylloscopus occisinensis  Phylloscopus subaffinis  עלווית חומת-גחון (Phylloscopus griseolus)  Phylloscopus armandii  עלווית עבת-מקור (Phylloscopus schwarzi) |  Phylloscopus pulcher  Phylloscopus maculipennis  עלווית מלכילונית (Phylloscopus proregulus)  Phylloscopus chloronotus  Phylloscopus simlaensis  Phylloscopus kansuensis  Phylloscopus yunnanensis  Phylloscopus subviridis  עלווית צהובת-גבות (Phylloscopus inornatus)  עלווית לבנת-גבות (Phylloscopus humei)  Phylloscopus mandelli  עלווית צפונית (Phylloscopus borealis)  Phylloscopus examinandus  Phylloscopus xanthodryas  עלווית בלטית (Phylloscopus trochiloides)  Phylloscopus obscuratus  Phylloscopus viridanus  עלווית כפולת-פס (Phylloscopus plumbeitarsus)  עלווית הרים (Phylloscopus nitidus)  עלווית בהירת-רגל (Phylloscopus tenellipes)  עלווית סחלין (Phylloscopus borealoides)  עלווית גדולת-מקור (Phylloscopus magnirostris)  Phylloscopus tytleri  Phylloscopus occipitalis |  עלווית  מזרחית (Phylloscopus coronatus)  Phylloscopus ijimae  Phylloscopus reguloides  Phylloscopus claudiae  Phylloscopus goodsoni  Phylloscopus emeiensis  Phylloscopus davisoni  Phylloscopus ogilviegranti  Phylloscopus hainanus  Phylloscopus forresti  Phylloscopus cantator  Phylloscopus calciatilis  Phylloscopus ricketti  Phylloscopus cebuensis  Phylloscopus trivirgatus  Phylloscopus sarasinorum  Phylloscopus presbytes  Phylloscopus maforensis  Phylloscopus olivaceus  Phylloscopus makirensis  Phylloscopus amoenus  Phylloscopus xanthoschistos  עלווית קווקזית (Phylloscopus lorenzii מוכרת על-ידי רוב הרשימות כתת-מין של עלווית חומה) |  |
מיון > העלווית בישראל

בישראל נצפו 12 מיני עלוויות:
| שם | שם מדעי | תמונה/איור | סטטוס בישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| עלווית אפורה | Phylloscopus trochilus |  | חולפת מצויה למדי |
| עלווית חורף | Phylloscopus collybita |  | חולפת וחורפת מצויה למדי, מקננת מקומית בחרמון |
| עלווית לבנת-בטן | Phylloscopus orientalisi |  | חולפת מצויה, דוגרת נדירה ביותר |
| עלווית ירוקה | Phylloscopus sibilatrix |  | חולפת לא שכיחה וחורפת נדירה |
| עלווית צהובת-גבות | Phylloscopus inornatus |  | חולפת וחורפת נדירה אך קבועה |
| עלווית לבנת-גבות | Phylloscopus humei |  | חולפת וחורפת נדירה אך קבועה |
| עלווית כהה | Phylloscopus fuscatus |  | מזדמנת נדירה מאוד, כ-14 תצפיות עד היום |
| עלווית הרים | Phylloscopus nitidus |  | מזדמנת נדירה ביותר, כתשע תצפיות עד היום |
| עלווית מלכילונית | Phylloscopus proregulus |  | מזדמנת נדירה ביותר, שש תצפיות עד היום |
| עלווית עבת-מקור | Phylloscopus schwarzi |  | מזדמנת נדירה ביותר: תצפית אחת ב-1982 ועוד אחת ב-1991, שתיהן ב-7 אוקטובר |
| עלווית חומה | Phylloscopus sindianus |  | מזדמנת נדירה ביותר: תצפית אחת במרץ 1983, ועוד שני פרטים שנתפסו בטיבוע בדצמבר 2022 |
| עלווית צפונית | Phylloscopus borealis |  | מזדמנת נדירה ביותר: תצפית אחת בלבד בספטמבר 2018 |
הערות שוליים

↑  Terres, John K. (1980). The Audubon Society encyclopedia of North American birds. New York: Alfred A. Knopf, Inc. p. 1001. ISBN 0517032880.
↑  White, Gilbert (1887) [1789]. The Natural History and Antiquities of Selborne. London: Cassell & Company. p. 38–39. OCLC 3423785.
1 2  Alström, Per; Ericson, Per G.P.; Olsson, Urban & Sundberg, Per (2006): Phylogeny and classification of the avian superfamily Sylvioidea. Molecular Phylogenetics and Evolution 38(2): 381–397. doi:10.1016/j.ympev.2005.05.015
↑  Database of rarity records in Israel, israbirding
↑  עלווית צפונית, Phylloscopus borealis, באתר מרכז הצפרות הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545892205171
רחל בנגורה

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בת 69 בערך) י"ח בכסלו ה'תשי"ז תל אביב-יפו, ישראל 
 תחום יצירה:  מחול ותיפוף אפריקאי
 בן זוג:  סבולה בנגורה
 
רחל בנגורה (נולדה ב-22 בנובמבר 1956) היא כוריאוגרפית, מתופפת, אמנית רב-תחומית ישראלית והמנהלת האמנותית של להקת המחול האפריקאי-עכשווי 'בנגורה'.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב. בצעירותה, למדה בלט קלאסי אצל מיה ארבטובה בבית ספרה בתל אביב ולאחר מכן בבית הידידות ביפו. המשיכה למחול מודרני בסטודיו B בתל אביב ובמועדון הסמטה ביפו העתיקה.
קריירה

בשנת 1988 הפכה למתופפת.
בנגורה למדה תיפוף וריקוד אפריקאי בלונדון בבית הספר אודזידו ובארגון הראסטפארי "שנים עשר השבטים של ישראל". הופיעה בריקוד אפריקאי במופעים של מוזיקאים ממערב אפריקה כמו איוב אוגדה (אנ') (Ayub Ogada), אס אי רוג'י (S E Rogie (אנ')), דויד אולאדוני, רגי פארמר ועוד.
ב-1998 שהתה ולמדה בגמביה במתחם להקת הבלט האפריקאי Fatala, שם הכירה את בן זוגה, המאסטר האפריקאי סבולה בנגורה.
בשנת 2000, עברו השניים לישראל והתיישבו בפרדס חנה-כרכור, בה הקימו את להקת 'בנגורה' המתמחה בריקוד אפריקאי. באותה השנה כתבה מסה על "תולדות הבלט האפריקאי - ממעמקי היער לקדמת במת העולם".
ככוריאוגרפית יצרה עד היום כ-12 עבודות מחול שונות בנושא הבלט האפריקאי שהועלו על במות שונות, בהן תאטרון מחול ענבל, מרכז סוזן דלל והיכלי תרבות ברחבי הארץ.
יצירותיה של בנגורה מבטאות את אהבתה לאפריקה, וניזונות מהידע הרחב שלה ושל בן זוגה. השניים מנהלים להקת רקדנים ומתופפים הפועלת בישראל מזה 23 שנה, והם גם מאמנים, יוצרים ומלמדים יחד במרחב הכפרי שלהם בפרדס חנה-כרכור.
החל מ-2004 בנגורה מעלה יצירות מחול מקוריות המבוססות על תיפוף וריקוד מערב אפריקאי.
בשנת 2008 הקימה את המרכז הלימודי הראשון בישראל לתיפוף וריקוד מערב אפריקאי - בית בנגורה.
בשנת 2009 הופיעה עם אלפא בלונדי בפתיחת מרכז אפריקה באוניברסיטת בן-גוריון על שם תמר גולן.
בשנת 2016 הופיעה מול הנשיא דאז שמעון פרס בכנס קשרי חקלאות אפריקה-ישראל.
בשנת 2018 הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים.
בשנת 2022, המציאה טכניקת תיפוף וריקוד אפריקאי לפי רצף פיבונאצ'י. באותה השנה, זכתה בפרס קרן היוצרים העצמאיים ליצירה האישית "תוף לאינסוף".