stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חשופים בצריח
הערות שוליים

↑  אייל זמיר, הספר שלי: "חשופים בצריח" מאת שבתי טבת, אתר צה"ל, ‏ 12.06.2017.
1 2 3 4 5  נטע הלפרין, חשופים למבחן הזמן, באתר ישראל היום, 1 ביוני 2017
↑   אלוף בן, "חשופים בצריח": הספר הטוב ביותר שנכתב על צה"ל, באתר הארץ, 7 ביוני 2017
1 2 3 4  אלון גן, חשופים בצריח ושיח לוחמים כצירי זהות מתפצלים, ישראל 13, 2008
↑  מאיה פולק, 50 שנה אחרי, סערת "חשופים בצריח" קמה לתחייה, באתר nrg, באתר מקור ראשון, 23 ביוני 2017
↑  חשופים בצריח - מחודש, אתר כנרת זמורה ביתן
↑  עמותת יד לשריון גאה להציג את מהדורת היובל של רב המכר הגדול של מלחמת ששת הימים : " חשופים בצריח" מאת חתן פרס ישראל שבתי טבת, באתר פארק לטרון, 18 במאי 2017
↑  גל פרל פינקל, מרוב שהתאהבנו בצה"ל של "חשופים בצריח", התעלמנו מסימני ההתראה, באתר זמן ישראל, 12 ביוני 2020.
1 2 3  רפי מן, מנפץ ומרומם, באתר העין השביעית, 15 בנובמבר 2014
↑  ליאור יעקבי ויריב פלג, שלושה שבועות של פחד, באתר ישראל היום, 1 ביוני 2017
↑  אביחי בקר, האיש והאגדה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2005
↑  יהושע בריינר‏, חשופים בצריח: המדינה דורשת מיליונים מאתר לטרון, באתר וואלה, 5 בינואר 2011
↑    יגאל סרנה, חשוף בצריח, באתר "ידיעות אחרונות", 27 באוקטובר 2016
↑  גדעון אלון, הח"כים מתלוננים: נשארנו חשופים בצריח, באתר וואלה, 21 ביולי 2003
↑  נופר ישי קרין, חשופים בצריח-ההורים בעיני המטפלים (2004)
תקיפת שגרירות ישראל במצרים (2011)

תקיפת שגרירות ישראל במצרים התרחשה ב-9 בספטמבר 2011, כאשר אלפי מפגינים מצרים פשטו על בניין השגרירות הישראלית בגיזה שבמצרים לאחר שמוטטו את קיר הביטחון מבטון שהקיף את הבניין.
ששה מאנשי השגרירות, ששהו בעת התקיפה בחדר מאובטח בבניין השגרירות, פונו בהמשך מהמקום על ידי יחידת קומנדו מצרית, לאחר התערבותם האישית של נשיא ארצות הברית ברק אובמה ומזכיר ההגנה של ארצות הברית לאון פאנטה.
בעקבות התקיפה הוטסו 85 אנשי צוות השגרירות ובני משפחותיהם חזרה לישראל בעוד שסגן השגריר הישראלי נשאר בקהיר. בעקבות התקרית הכריז צבא מצרים על מצב כוננות.
רקע

במהלך 2011, היחסים בין ישראל ומצרים הידרדרו באופן חמור לאחר ההפיכה במצרים והדחתו של נשיא מצרים חוסני מובארכ והגיעו לנקודת השפל הנמוכה ביותר[דרוש מקור] מאז נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979. חוסר היציבות הפוליטית במצרים הוביל לכך שהגבול בין ישראל למצרים הפך לאזור של עימות וחוסר יציבות עקב פעילות מיליטנטית מוגברת בחצי האי סיני, ובמקביל להתגברות של פעולות מחאה חריפות נגד ישראל ברחובות מצרים.
במהלך 18 באוגוסט 2011 חוליית מחבלים חמושה חצתה את הגבול ישראל-מצרים, כ-12 ק"מ מצפון לאילת, וביצעה סדרת פיגועים בחלקה הדרומי של ישראל בהם הצליחה לרצוח שמונה ישראלים. בחילופי האש בין כוחות צה"ל למחבלים אשר התקיימו במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצרים וכן חייל צה"ל ולוחם ימ"מ. מותם של החיילים המצרים מהאש הישראלית הצית גל של הפגנות מחאה חריפות מול השגרירות הישראלית בגיזה. במהלך הפגנה ב-20 באוגוסט 2011 הצליח מפגין מצרי לטפס על חזית בניין השגרירות הישראלית בגיזה ולהסיר את דגל ישראל שהתנוסס על הבניין.
בעקבות המתיחות, השלטונות במצרים שקלו אף להחזיר את השגריר המצרי בתל אביב למצרים. בסופו של דבר ישראל התנצלה בפומבי על הריגתם בשוגג של החיילים המצרים במהלך חילופי האש. אף על פי כן, השלטונות במצרים מסרו בתגובה כי ההתנצלות של ישראל לא מספיקה.
התקיפה

ב-9 בספטמבר 2011 החלו להתאסף מאות מפגינים מצריים מחוץ לשגרירות הישראלית. בסביבות השעה 18:30 החלו המפגינים לנסות להפיל את קיר הביטחון שהקיף את הבניין באמצעות פטישים ואיל ניגוח. קיר ביטחון זה, עשוי הבטון, הוצב מחוץ לבניין השגרירות הישראלית בעקבות מחאות אינטנסיביות שהתקיימו מול בניין השגרירות במהלך אוגוסט 2011.
התקיפה > התקיפה על בניין השגרירות

בשעה 00:30 במהלך יום שבת, 10 בספטמבר 2011, אלפי מפגינים מצרים הצליחו למוטט את קיר הביטחון. בסביבות השעה 01:00 בלילה המפגינים הצליחו להיכנס ללובי של הבניין ומשם ההמון פרץ לשאר חלקי הבניין. המפגינים בזזו את בניין השגרירות הישראלית וזרקו פריטים שונים, בהם מסמכים, מחלונות הבניין אל הרחוב ההומה. רבים מהמסמכים נסרקו וזכו בהמשך לניתוחים וביקורות במדיה המצרית. במקביל, במהלך התקיפה, מספר אנשי צוות של השגרירות הישראלית שהו בתוך בניין השגרירות בתוך חדר מאובטח, בעוד שרק דלת הפלדה של החדר חצצה בין הפורעים לאנשי השגרירות.
בכל אותה העת, ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ובכירים ישראלים נוספים צפו במתרחש בזמן אמת באמצעות מצלמות המעקב שהותקנו ברחבי בניין השגרירות.
דובר משרד החוץ הישראלי יגאל פלמור העריך כי קרוב ל-3,000 מפגינים השתתפו בהריסת קיר הביטחון.
התקיפה > חילוץ אנשי צוות השגרירות ודעיכת המהומות

מיד לאחר שהמפגינים חדרו לבניין לשגרירות, פנה שר הביטחון הישראלי אהוד ברק למזכיר ההגנה האמריקני לאון פאנטה וביקש את סיועו בהצלת אנשי השגרירות. בעקבות כך, הפעילה ארצות הברית לחץ על גורמים בכירים במצרים שיפעלו כדי להגן על הדיפלומטים הישראלים. בכיר ביטחוני מצרי ציין לאחר האירוע כי יחידת הקומנדו המצרית נשלחה לשגרירות רק לאחר שהשגריר הישראלי יצחק לבנון שוחח בטלפון עם חבר אנונימי במועצה הצבאית השלטת של מצרים, וביקש ממנו להסדיר את פינויים הבטוח של עובדי השגרירות הישראלית. רק לאחר התערבות הממשל האמריקאי שלחו השלטונות המצרים כוחות קומנדו מצריים אל תוך בניין השגרירות, שהצליחו להוציא בבטחה את ששת הישראלים.
בשעה 2:40 בלילה, שגריר ישראל במצרים, כ-85 דיפלומטים ישראלים נוספים ובני משפחותיהם הגיעו לשדה התעופה והוטסו ממצרים. רק סגן השגריר הישראלי נשאר במצרים, ועבר לשהות בבניין שגרירות ארצות הברית במצרים. ההפגנה וביזת הבניין נמשכו עד לשעות הבוקר המוקדמות כאשר מפגינים רבים הבעירו צמיגים והעלו מספר ניידות משטרה מצריות באש. כוחות המשטרה הצליחו בסופו של דבר לשים קץ למהומות ולפזר את אלפי הפורעים באמצעות גז מדמיע ויריות אזהרה באוויר. בסיכומו של יום האירועים, דווחו המצרים על קרוב לאלף פצועים ושלושה הרוגים מבין המתפרעים.
לאחר האירוע שיבחו ראש הממשלה נתניהו וראש המוסד לשעבר אפרים הלוי את פעולותיו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, אשר סייע לוודא כי אנשי השגרירות יפונו מהבניין בשלום.
אחרית דבר

בעקבות האירוע, הצבא המצרי הכריז על מצב כוננות במדינה.
בבוקר יום שבת, 10 בספטמבר, המועצה הצבאית השלטת במצרים דחתה את בקשות ההתפטרות שהוגשו בעקבות האירוע על ידי ראש ממשלת מצרים עיסאם שרף ומספר שרים מצריים – בקשות אלו הוגשו בשל כך שאלו כשלו בהתמודדות עם הפרעות.
יום לאחר ההתקפה על בניין השגרירות הותקפה גם קבוצת עיתונאים שהגיעה לזירת המהומות. העיתונאים הותקפו על ידי קבוצת מפגינים שעדיין שהתה בקרבת זירת המהומות. שני עיתונאים הופלו לקרקע ונרמסו, אך הם הצליחו בהמשך לברוח לרכבם ולסגת מהמקום בעוד המפגינים יידו אבנים לעברם.
בעקבות האירוע הצהיר שר ההסברה המצרי אוסאמה הייכל כי מצרים עדיין מחויבת לכל האמנות הבינלאומיות אשר עליהן חתומה מצרים, והוסיף כי מצרים מחויבת לשלומם של כל הדיפלומטים הזרים השוהים במצרים. בנוסף, הייכל ציין כי מצרים תנקוט בשורה של צעדים על מנת להבטיח כי לא יתרחשו מהומות נוספות.
במסיבת עיתונאים שנערכה בערב של 10 בספטמבר הדגיש נתניהו את הצורך לשמור על היחסים האסטרטגיים של ישראל עם מצרים, אשר חיוניים ליציבות האזור. בנוסף, נתניהו הודה ליחידת הקומנדו המצרית על כך שמנעה אסון. הוא הצהיר כי הסכם השלום עם מצרים לא יפגע למרות המחאות האלימות.
בתקשורת ובתרבות

ב-24 באפריל 2018 שידרה כאן 11 את הסרט "דלת ברזל אחת" העוסק באירועים במסגרת התוכנית זמן אמת בהשתתפות שר ההגנה האמריקני לשעבר ליאון פאנטה וראש הממשלה בנימין נתניהו. יומיים לאחר מכן קשת שידרה את סרטו של העיתונאי יואב לימור "נצורים בקהיר" שכלל תיעוד בלעדי ממצלמות האבטחה.
סדרת הדרמה "תחריר" שצולמה בשנת 2023 עוסקת באירועים אלו. את הסדרה כתבו אריאל בנבג'י ושלמה משיח והיא משודרת ביס. בסדרה מככבים, בין השאר, מאור שוויצר ויעל אלקנה.
הערות שוליים

↑  ברק רביד, שגריר ישראל במצרים, העובדים ובני משפחותיהם פונו בטיסה מיוחדת, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2011
↑  רועי נחמיאס, "ראש ממשלת מצרים הציע להתפטר - ונדחה", באתר ynet, 10 בספטמבר 2011
↑  מצרים: נעמיד לדין את המתפרעים באזור שגרירות ישראל, באתר ynet, 10 בספטמבר 2011
↑  רן בוקר, תצטלם סדרה חדשה על אירועי הכאוס בשגרירות ישראל בקהיר, באתר ynet, 10 ביולי 2023
↑  "מצלמים בתקופה הכי מורכבת": הסדרה שחוזרת למצור על השגרירות בקהיר, באתר חדשות 13, 18 בפברואר 2024
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור השני של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | תקיפת שגרירות ישראל במצרים (9 בספטמבר 2011) • הפיגועים נגד הדיפלומטים הישראלים בהודו ובגאורגיה (13 בפברואר 2012) • פיגוע הירי בטולוז (11 במרץ 2012) • הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס (18 ביולי 2012) • פיגוע ההתאבדות באיסטנבול (מרץ 2016) (19 במרץ 2016) • התקרית בשגרירות ישראל בעמאן (23 ביולי 2017) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
מפגינים מצרים מניפים דגלים פלסטינים מול השגרירות הישראלית במצרים בעת שהם שורפים את דגל ישראל, 15 במאי 2011
מצפור מלכיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  נקודת תצפית 
 כתובת:  מלכיה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  33°05′52″N 35°30′49″E﻿ / ﻿33.0976446°N 35.5136336°E﻿ / 33.0976446; 35.5136336
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מצפור מלכיה(למפת אצבע הגליל רגילה) מצפור מלכיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפור מלכיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפור מלכיה he
 
מצפור מלכיה הוא נקודת תצפית בגליל העליון, הצופה על עמק קדש, רמת הגולן, החרמון והאזור כולו. המצפור ממוקם ליד קיבוץ מלכיה ומשמש כאתר הנצחה לקרבות הקשים שהתחוללו באזור במהלך מלחמת העצמאות. מצפור מלכיה מהווה נקודת עניין ייחודית, המחברת בין הנוף המרהיב להיסטוריה של המקום, ומאפשרת למבקרים להכיר מקרוב את מורשת הקרבות ואת חשיבותה האסטרטגית של מלכיה.
תיאור המקום

המצפור נבנה במטרה להנגיש את סיפור הקרבות על מלכיה לקהל הרחב. מהתצפית ניתן לראות את בקעת קדש, את קרן נפתלי, מצודת ישע (נבי יושע), עמק החולה, רמת הגולן, ומעבר לה – את החרמון. המצפור כולל רחבת עץ גדולה עם שתי נקודות נוף, שבהן מפות המציגות את האתרים הנשקפים מהמקום. במקום הותקנה משקפת גדולה, דרכה ניתן לצפות ביישובים והנקודות הגאוגרפיות הסובבות, כגון רמת עלמה, מחניים, כפר הנשיא, משמר הירדן ועוד.
היסטוריה

הכפר מלכיה, יישוב ערבי ששכן על ציר תנועה מרכזי, היה יעד אסטרטגי במהלך מלחמת העצמאות, בשל חשיבותו לשליטה על נתיבי תנועת הכוחות. במסגרת הקרבות באזור, שנחשבו למשמעותיים במאבק על רכס ההרים, נדרשו כוחות הפלמ"ח להשתלט על הכפר כדי למנוע תנועת אויב ולבסס עמדת כוח. אף שהלוחמים היו תשושים מקרבות קודמים וסבלו ממחסור במזון ובמים, הם הצליחו לכבוש את היישוב לאחר מאבק קשה ואבדות רבות. לאחר שהכפר היה במשך כחמישה חודשים בשליטת כוחות ערביים, נפלה מלכיה לידי הפלמ"ח, מהלך שהיווה נקודת ציון חשובה במערכה באזור. ממצפור סמוך ניתן לצפות על בקעת קדש, ששימשה כנתיב נסיגה לכוחות הפלמ"ח לאחר הקרבות.
הנצחה

במרכז המצפור מוצבת תחנת שמע, בה נשמע קולה של אורה ערמוני, חברת קיבוץ מלכיה, המספרת על תולדות המקום והקרבות שהתחוללו בו. ההסבר ניתן בעברית ובאנגלית. בנוסף, בסמוך לשביל הגישה למרפסת התצפית מוצבות אנדרטאות לזכר חללי הקרבות במלכיה. בעבר, נערכו במקום טקסי יום הזיכרון של הקיבוץ.
הקמת המצפור

המצפור הוקם ביוזמת קיבוץ מלכיה, ובסיוע גופים רבים, בהם המועצה האזורית גליל עליון, מחלקת ההנצחה במשרד הביטחון, משרד התיירות, משרד החקלאות, חברת "מקורות", "מי גולן" וקרן קיימת לישראל (קק"ל), אשר גם מתחזקת את האתר.
הערות שוליים

↑  מצפור מלכיה, באתר למטייל
1 2 3  מצפור מלכיה, באתר קרן קיימת לישראל
↑  ליאת שניידר, ‏מסע בעקבות הפלמ"ח, תערוכת אומנות ופארק אתגרי: הטיולים והאטרקציות לסוכות, באתר מעריב אונליין, 6 באוקטובר 2022
סרטנים נזירים

| סרטנים נזירים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
על־מחלקה:: Multicrustacea
מחלקה:: סרטנים עילאיים
סדרה:: מעשירי רגל
תת־סדרה:: Pleocyemata
על־משפחה:: סרטנים נזירים
שם מדעי
 Paguroidea ‏לטריי, 1802

סרטנים נזירים (שם מדעי: Paguroidea) היא על-משפחה של סרטנים מסדרת מעשירי רגל. הוא נולד ללא קונכייה, ואותה עליו להשיג בכוחות עצמו: לעיתים ימצא קונכייה ריקה, ולעיתים יהרוג דייר על מנת לקחת את קונכייתו (יכול להיות חילזון או סרטן אחר). תהליך זה יכול להתרחש גם כשהסרטן מוצא קונכייה טובה יותר או כשהוא מרגיש צפיפות בקונכייה הקיימת שלו.
לסרטן הנזיר צבת אחת גדולה ואחת קטנה במקצת. הוא משתמש בצבת הגדולה כמגן כאשר הוא נכנס לקונכייה כדי להתגונן מטורפים (למעשה הצבת משמשת כמעין "מכסה"). בין המינים השונים ניתן למצוא מינים יבשתיים, אך רוב המינים שוכנים במים.
כדי להתגונן מתנאי סביבת חייו (הים) הסרטן הנזיר מבלה את רוב שעות יומו בתוך מחילה קרירה ויוצא בשעות הערב הקרירות.
החלפת קונכייות

כאשר סרטן הנזיר גדל והקוכייה שלו קטנה מדי או שהקונכייה שלו פגומה או שבורה הוא צריך להחליף את הקונכייה שלו.
סרטן הנזיר מחפש קונכייה חדשה שמתאימה לגודלו ולהגנתו, תוך התחשבות בצורתה, גודלה ומשקלה. במהלך התהליך, הוא עשוי לבדוק מספר קונכיות לפני שיבחר את המתאימה ביותר. לעיתים, סרטני נזיר רבים מתכנסים סביב קונכייה גדולה אחת ועורכים "שרשרת מעבר", בה כל סרטן מתקדם לקונכייה מעט גדולה יותר מזו שברשותו. ההחלפה קריטית להישרדותם, שכן הקונכייה מגנה על גופם הרך מפני טורפים ופגיעות. לעיתים במקומות בהם יש פחות קונכייות, סרטני הנזיר נעמדים במין תור מול קונכייה גדולה ומחכים שכל אחד יבדוק האם הקונכייה מתאימה לו או לא.
השפעת האדם על סרטני הנזיר

כאשר אין לסרטני נזיר קונכייה זמינה בגלל התערבות אנושית, כמו איסוף קונכיות מהחוף להנאה או למטרות מסחר, הם נאלצים לחפש פתרונות חלופיים. במקרים רבים, סרטנים משתמשים בפסולת אנושית, כגון פקקי בקבוקים, מנורות, חתיכות פלסטיק, או כלים שבורים, כדי להגן על גופם הרך. בעוד שפסולת זו עשויה להוות תחליף זמני, היא לא מספקת את ההגנה והבידוד הדרושים, ולעיתים אף מסכנת את הסרטנים. תופעה זו משקפת את ההשפעה ההרסנית של זיהום ימי והפרת האיזון האקולוגי על מינים ימיים.
אם סרטן הנזיר מת משום שהוא נכנס לפסולת אנושית במקום קונכייה ימות, ימות עוד הרבה אחרים, משום שכשסרטן הנזיר מת הוא משחרר פורמונים ואז הסרטנים האחרים באים בדרך כלל לבדוק האם הקונכייה שהייתה על הסרטן נזיר שמת כרגע מתאימה להם, אם היא מתאימה להם, הם לוקחים אותה. כשסרטן מ בגלל הפסולת האנושית סרטן אחר גם בא לבדוק אותה ומת גם הוא בגללה.
משפחות

Coenobitidae - בה סרטן הקוקוס
Diogenidae
Paguridae
Parapaguridae
Parapylochelidae
Pylochelidae
Pylojacquesidae
סרטני נזיר יבשתיים וימיים > סרטני נזיר ימיים

חיים במים לאורך כל חייהם וניתן למצוא אותם בשוניות אלמוגים, אגני גאות, וסביבות ימיות אחרות. הם תלויים לחלוטין במים לנשימה ולחיים, ומחליפים את קונכיותיהם בסביבה הימית.
סרטני נזיר יבשתיים וימיים > סרטני הנזיר היבשתיים

חיים מחוץ למים אך זקוקים לגישה קבועה למים מלוחים ולמים מתוקים כדי לשמור על לחות הזימים ולבצע תהליכים פיזיולוגיים חיוניים. סרטנים אלו מבלים את רוב זמנם על החוף, מתחפרים בחול או מסתתרים בין סלעים, וניזונים מפסולת אורגנית וצמחים. בניגוד לסרטנים ימיים, הם נושמים אוויר ומשתמשים בקונכיות ריקות כהגנה גם על היבשה.
הערות שוליים

↑  "Plastic pollution has killed half a million hermit crabs, study says" (באנגלית בריטית). 2019-12-05. נבדק ב-2025-01-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557902905171  GND: 4151406-3  LCCN: sh85060411  NDL: 00574178  NKC: ph225446 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סרטן נזיר מסוג אלקטריק בלו
קרב שלושה עשר הצדדים

קרב שלושה עשר הצדדים, הידוע גם כקרב צ'אקירמאוט, היה הקרב המשמעותי האחרון בתהליך עלייתו של ג'ינגיס חאן ואיחוד השבטים המונגולים. הקרב התרחש בשנת 1204 בין כוחותיו של טמוג'ין (לימים ייקרא ג'ינגיס חאן) ובין כוחות קואליציה משולבת בהנהגת שבט הניימאנים, שבט עוצמתי ששכן במערב מונגוליה, וג'אמוקה, יריבו הגדול של טמוג'ין במהלך איחוד השבטים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ לטמוג'ין ועלייתו כשליט הבלתי-מעורער של הרמה המונגולית.
רקע > ג'ינגיס חאן

בשנת 1162, טמוג'ין (Temüjin) נולד למשפחת בורג'יגין שהייתה חלק מקונפדרציית החמאג מונגול, אחת מקונפדרציות השבטים המונגולים החזקות ביותר. כשהיה בגיל 9, אביו של טמוג'ין, יסוגיי, הורעל על ידי שבט טטרי יריב ומצא את מותו שלושה ימים אחרי. יסוגיי השאיר מאחוריו שתי אלמנות ושבעה ילדים, כולל טמוג'ין. לאחר מותו של יסוגיי, קונפדרציית החמאג מונגול נטשה את טמוג'ין ואת משפחתו. מעתה, המשפחה חיה בעוני והתקיימה על פירות, דגים וחיות קטנות שטמוג'ין ואחיו צדו. לאחר מות האב, בנו הביולוגי הראשון הופך לראש המשפחה, כראוי במסורת המונגולית של הסטפה. ראש המשפחה החדש היה בגטר, שהיה אחיו למחצה של טמוג'ין והיה גדול ממנו רק בקצת. עד מהרה, בגטר החל להתבריין לטמוג'ין ואל אחיו הביולוגי הצעיר יותר, קאסאר (Khasar). באחת מהפעמים בה בגטר חטף לטמוג'ין וקאסאר דג שדגו בעצמם, טמוג'ין וקאסאר פעלו ביחד ורצחו את בגטר, מה שהפך את טמוג'ין לראש המשפחה.
מעט אחרי רצח בגטר, בשנת 1177, שבט הטאיצ'יוד, השבט שנטש את משפחתו של טמוג'ין והיה חבר בקונפדרציית החמאג מונגול, פשט על המחנה של משפחת בורג'יגין וחטף את טמוג'ין, לכאורה כדי להעניש אותו על שעבר על מעשה אסור והרג את אחיו הבכור בשטחם. טמוג'ין הצליח לברוח בתוך מספר חודשים ואחרי שברח מהשבי נישא לבורטה, ילדה משבט החונגיראד (Khongirad) בשנת 1178. מעט לאחר נישואיהם של טמוג'ין ובורטה, כוחות של שבט המרקידים, אחד מהשבטים המונגולים העוצמתיים, פשט על המחנה וחטף את בורטה. טמוג'ין גייס את עזרתם של בן בריתו טוגרול חאן, שהיה ראש שבט הקרייטים, וחברו הטוב ג'אמוקה, שהיה אח-בדם שלו והח'אן של שבט משלו, על מנת להשיב את בורטה. טוגרול חאן וג'אמוקה הסכימו לעזור לטמוג'ין ללא היסוס. הם גייסו צבא וביצעו פשיטה על שבט המרקידים בשנת 1178, הפשיטה הראשונה בחייו של טמוג'ין. הפשיטה הסתיימה בהצלחה ובורטה שוחררה. לאחר שחרור בורטה, טמוג'ין שילב את השבט הקטן שלו עם השבט הגדול יותר של חברו ג'אמוקה. ג'אמוקה היה אח־בדם של טמוג'ין, מעין שבועת חברות חזקה בין שני אנשים או יותר שאין ביניהם קשר דם.
לאחר שנה וחצי, לערך, בה חי טמוג'ין עם חברו ג'אמוקה, השניים הסתכסכו ביניהם וטמוג'ין נפרד ממנו עם חסידיו בשנת 1181. אותו קרע בחברות של טמוג'ין וג'אמוקה עתיד להתפתח לתוך שני עשורים ויותר של יריבות בין שניהם, כשכל אחד מהם עלה בכוחו כלוחם מונגולי וראש שבט מוביל. בין השנים 1203-1181, טמוג'ין יביס שבט אחר שבט וקואליציות שנבנו נגדו על ידי ג'אמוקה. טמוג'ין הוביס באותו טווח שנים את המרקידים, הטטרים, טאיצ'יוד, ג'ורקינים וקרייטים, יחד עם פשיטות על שבטים אחרים.
רקע > הניימאנים

בשנת 1198, הח'אן של הניימאנים נפטר, ולפני מותו הוא חילק את השבט בין שני בניו, בוירוק וטאיאנג. בשנים 1203-1202 בוירוק חאן הובס על ידי טמוג'ין, אולם טאיאנג חאן נותר בראש אחד השבטים החזקים ביותר, במערב הרמה המונגולית.
בשנת 1203, טוגרול חאן, שהיה בן בריתו של טמוג'ין, בגד בו לטובתו של ג'אמוקה. טוגרול חאן בגד בו כשתקף את טמוג'ין בזמן שהיה בדרכו לחתונה מתוכננת בין בנו של טמוג'ין, ג'וצ'י, ואחת מבנותיו של טוגרול חאן. טוגרול ניסה לרצוח אותו, אולם לאחר קרב שנודע כ"קרב חולות חלחלג'יד", טמוג'ין גבר עליו ונסג בהצלחה. לאחר אותו קרב, טמוג'ין נסג מזרחה עם מספר קטן של חסידים, ותוך מספר שבועות חזר עם צבא לעבר המחנה הקרייטי של טוגרול חאן ופשט עליו. תוך שלושה ימים טמוג'ין וצבאו הכריעו את הקרב עם הלוחמים הקרייטים. טוגרול חאן נסג אל הטריטוריה של הניימאנים, אולם הוא נהרג על ידי חייל ניימאני שלא האמין לזהותו. ג'אמוקה גם כן נסג עם חסידיו המצטמצמים לניימאנים ואיחד איתם כוחות נגד טמוג'ין. הצטרפו אליהם מספר שבטים קטנים יותר, ויחד הם הרכיבו קואליציה גדולה שנועדה להביס את טמוג'ין.
תוצאות הקרב

הניימאנים סבלו מתבוסה קשה, וטמוג'ין הכריע שבטים רבים שנכנעו בפניו וחיילים רבים הצטרפו לשורותיו. לאחר הקרב, טמוג'ין היה השליט הבלתי-מעורער של הרמה המונגולית. הוא כבש את שלושת השבטים החזקים ביותר, הטטרים, קרייטים וניימאנים, ואף אחד לא יכל לערער עליו.
ברגע המכריע ביותר של הקרב, ג'אמוקה נטש את הניימאנים וברח ליער עם מספר מצומצם של חסידים. טאיאנג חאן נפצע באמצע הלחימה, ומת זמן קצר לאחר מכן. קוצ'לוג, בנו של טאיאנג חאן, הצליח לברוח מערבה עם מספר קטן של חסידים לעבר נהר האירטיש. נאמר כי טוקטואה בקי, ראש שבט המרקידים, נלחם היטב בקרב אך הוא הצליח לברוח בזמן.
ג'אמוקה, לאחר הקרב, הפך למנודה. לא נותר שבט כלשהו שאצלו יכל למצוא מחסה מטמוג'ין. הוא חי עם מספר קטן של חסידים, איתם הוא צד חיות פרא וכבשים. כשנה לאחר הקרב, בשנת 1205, קומץ החסידים של ג'אמוקה בגד בו, והם מסרו אותו לטמוג'ין. טמוג'ין האשים את החסידים בכך שבגדו בג'אמוקה, ובמקום להעניק להם תגמול הוא הוציא אותם להורג באופן מיידי מול ג'אמוקה. טמוג'ין הציע לג'אמוקה להתאחד איתו פעם נוספת, למרות העוינות ששררה ביניהם כבר מעל ל-20 שנה. אולם ג'אמוקה אמר כי הם לעולם לא יוכלו לסמוך עוד אחד על השני, וביקש למות במוות אצילי, ללא שפיכת דם. טמוג'ין קיבל את בקשתו והוציאו להורג על ידי שבירת גבו, ועל פי מקורות אחרים על ידי חנק.
בשנת 1206 התכנס קורילטאי (אספה של ראשי שבט מובילים) שבו הוכרז טמוג'ין כ"ג'ינגיס חאן" שפירושו "גדול השליטים" או "השליט העולמי". הוא הכריז על האומה המונגולית כמאוחדת תחת שלטונו, ונוסדה האימפריה המונגולית.
לקריאה נוספת

.Sverdrup, Carl Fredrik (2017), he Mongol Conquests: The Military Operations of Genghis Khan and Sube'etei, Helion & Company Limited
Genghis Khan and the making of the modern world, Jack Weatherford, (2004), New York : Crown
May, Timothy (2016). The Mongol Empire: A Historical Encyclopedia. Vol. 2. ABC-CLIO מסת"ב 9781610693400
The Cambridge History of China: Volume 6, Alien Regimes and Border States, 907-1368, Denis C. Twitchett (1978), Cambridge University Press
ביאורים

1 2  למרות השם הזהה, זה היה אדם אחר מאשר קובלאי חאן.
↑  זה לא ברור מדוע ג'אמוקה נטש אותם. ההיסטוריה הסודית לא מציינת שום מניע שהיה לו.
סיבה מקובלת היא שג'אמוקה נטש אותם כשראה את מורלו של טאיאנג חאן ירוד כל כך ולא האמין שיוכלו לנצח.
↑  שבטים שכללו את: Jadaran, Qatagin, Salji’ut, Dorben,Tayici’ut, Onggirat, ועוד אנשים שונים שהיו בצידו של ג'אמוקה ונכנעו באותו זמן.
הערות שוליים

1 2  Mongol Warrior 1200–1350, Osprey Publishing
1 2 3 4 5 6 7  Carl Fredrik Sverdrup, The Mongol Conquests The Military Operations Of Genghis Khan And Sübe’etei, Helion & Company Limited, 2017, עמ' 83
↑  Leo Saini, How Genghis Khan Became the Most Feared Ruler in the World, Medium, ‏2020-06-11 (באנגלית)
↑  May, Timothy, he Mongol Empire: A Historical Encyclopedia. Vol. 2. ABC-CLIO, 2016, עמ' 79
↑  Jack Weatherford, Genghis Khan and the Making of the Modern World, 2004, עמ' 18-19
↑  Mote, F. W., Imperial China: 900–1800, 2003, עמ' 415-416
↑  ДОКУМЕНТЫ->МОНГОЛИЯ->СОКРОВЕННОЕ СКАЗАНИЕ МОНГОЛОВ->ПУБЛИКАЦИЯ С. А. КОЗИНА 1941 Г.->ГЛАВЫ I-III, www.vostlit.info
↑  Mote, F. W., Imperial China: 900–1800, 2003, עמ' 419
1 2 3  Jack Weatherford, Genghis Khan and the Making of the Modern World, 2004, עמ' 20-25
↑  Carl Fredrik Sverdrup, The Mongol Conquests The Military Operations Of Genghis Khan And Sübe’etei, Helion & Company Limited, 2017, עמ' 42
↑  Lane, George (2018-01-25). A Short History of the Mongols (באנגלית). Bloomsbury Publishing. ISBN 9781786733399.
↑  Urgunge Onon (ע), 3, The Secret History of the Mongols: The Life and Times of Chinggis Khan, עמ' 93
↑  Urgunge Onon (ע), The Secret History of the Mongols: The Life and Times of Chinggis Khan, עמ' 93
↑  Jack Weatherford, Genghis Khan and the Making of the Modern World, 2004, עמ' 39
↑  Carl Fredrik Sverdrup, The Mongol Conquests The Military Operations Of Genghis Khan And Sübe’etei, Helion & Company Limited, 2017, עמ' 59-60
↑  Temujin in the Last Years of the 12th century: 1197-1200, נבדק ב-2023-01-31
↑  Denis C. Twitchett, The Cambridge History of China: Volume 6, Alien Regimes and Border States, 907-1368, Cambridge University Press, 1978, עמ' 341
↑  Sverdrup, Carl Fredrik, The Mongol Conquests: The Military Operations of Genghis Khan and Sube'etei, Helion & Company Limited, 2017, עמ' 79
1 2 3 4 5  Carl Fredrik Sverdrup, The Mongol Conquests The Military Operations Of Genghis Khan And Sübe’etei, Helion & Company Limited, 2017, עמ' 81
1 2 3 4 5 6 7 8  The Naiman War, World history
1 2 3 4  Denis C. Twitchett, The Cambridge History of China: Volume 6, Alien Regimes and Border States, 907-1368, Cambridge University Press, 1978, עמ' 342
↑  Jack Weatherford, Genghis Khan and the making of the modern world, 2004, עמ' 61
1 2  The Secret History of Mongols_CLEAVES translation.pdf, עמ' 123-124
1 2 3 4  Battle of Chakirmaut 1204, The Map Archive (באנגלית בריטית)
↑  Urgunge Onon (ע), The Secret History of the Mongols: The Life and Times of Chinggis Khan, עמ' 284
1 2 3 4 5 6  Jack Weatherford, Genghis Khan and the Making of the Modern World, 2017, עמ' 62-64
↑  Lange, Brenda, Genghis Khan, 2003, עמ' 52
↑  History Bot, The Battle of Chakirmaut: Genghis Khan Conquers Mongolia | World History (באנגלית אמריקאית)
↑  Brent, Peter Ludwig, Genghis Khan, McGraw-Hill, 1976, עמ' 47
↑  Rossabi, Morris (2012). The Mongols: A Very Short Introduction (באנגלית). Oxford University Press. p. 17. ISBN 978-0-19-984145-5.
מאיר הרמן

מאיר הרמן (1913 – י"ז באייר ה'תשנ"ה, מאי 1995) היה ראש המועצה המקומית נס ציונה בשנים 1978–1983.