stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה הקיץ האלטרנטיבי
עקרונות הפרויקט

מרחב בטוח: השאיפה היא ליצור ביטחון לאנשים בעלי מראה, מין, או דעה שונים. שאיפה זו מחייבת יצירת סביבה חברתית אשר מאפשרת חופש לפרטים שבתוכה, אך עם זאת פועלת להגן עליהם מפגיעה. עיקרון זה מחייב מציאת דרכי התמודדות עם בעיות הנוצרות כאשר פוגעים בתחושת הביטחון האישי.
אחריות חברתית: מטרה זו מושגת על ידי העצמה וחיזוק האמונה בכוח וביכולת של החניך, על ידי חשיפה לידע חברתי והנגשתו לבני-הנוער, ונוסף לכך תהליך של עיבוד הידע ושיחה עליו.
רדיקליות: רדיקליות פירושה הסתכלות לעומק וחשיבה על יסודות החשיבה עצמה והמבנה החברתי שאנחנו חיים בו. הרדיקאליות של המחנה באה לידי ביטוי בשיח על תכנים אשר שמים בספק הנחות יסוד בחברה, בשילוב וחיבור בין נושאים חברתיים שונים, בחיבור בין האישי והפוליטי, ובשיח אשר מאפשר, מכבד ואף מעודד את כולם להביע ביקורת ולערער על הנחות יסוד.
שקיפות: שקיפות בקשר למטרות ועקרונות המחנה. שקיפות זו צריכה להתקיים גם בתוך הצוות וגם בין הצוות לחניכים.
ביקורת בונה: עידוד החניכים להיות ביקורתיים, אך לא לשם הענשה עצמית, אלא מתוך לקיחת אחריות חברתית. יצירת מרחב המאפשר ביקורת כלפי הצוות והתנהלות הפרויקט.
מגדל מילאד

| --- | --- |
מגדל מילאד
מגדל מילאד
 מידע כללי
 סוג:  landmark, מגדל תצפית, communication tower, אטרקציה תיירותית 
 שימוש:  מגדל תקשורת, תצפית, בית מלון, מרכז כנסים ומסעדה
 כתובת:  טהראן
 מיקום:  מחוז 2 
 מדינה:  איראן איראן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2000–2007 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  7 באוקטובר 2008 
 חומרי בנייה:  בטון מזוין 
 אדריכל:  מוחמד רזה חפזי
 מידות
 גובה:  435 מטר
 שטח:  12,000 מ"ר 
 גובה מעל פני הים:  1,436 מ' 
 קומות:  12 
 קואורדינטות:  35°44′41″N 51°22′31″E﻿ / ﻿35.744611111111°N 51.375333333333°E﻿ / 35.744611111111; 51.375333333333
 miladtower.tehran.ir
  (למפת טהראן מוגדלת) מגדל מילאד(למפת טהראן רגילה) מגדל מילאד
 
מגדל מילאד (ידוע גם כבורג'-דואר מילאד, בפרסית: برج میلاد) הוא מגדל תקשורת מרכזי בטהראן, שבאיראן. המגדל הוא הגבוה ביותר באיראן והשישי בגובהו בעולם. המגדל, שנבנה ב-2007, ממוקם בין השכונות שרק א-גרב וגישה וגובהו הוא 435 מטרים.
המגדל הוא חלק מהסחר הבינלאומי ומרכז קונגרסים. קיימות בו גם מסעדות מילאד תקשורת ויש בו גם מצפור עם נוף פנורמי של טהראן, מלון חמישה כוכבים, מרכז כנסים, ומרכז סחר עולמי.
המתחם כולל שטח חניה של 27,000 מטר מרובע, מרכז מסחר וספרייה מיוחדת.
למגדל יש בסיס מתומן, המסמל את האדריכלות הפרסית המסורתית.
מחוז מנבי

מחוז מנבי (הגייה ספרדית: manaˈβi) הוא מחוז ברפובליקת אקוודור. בירתה היא פורטובייחו. הפרובינציה נקראת על שם אנשי מנאבי.
היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית, מחוז מנבי היה מקום מושבן של האימפריות מנאטה וקארה. אימפריית המאנטה הייתה ממוקמת בדרום (סביב מה שהם כינו Jocay, מאנטה של היום). אימפריית הקארה הייתה בצפון המחוז, והתרחבה לתוך מחוז פיצ'יצ'ה של היום. בני שבט המאנטה, שהאימפריה שלהם התקיימה מסביבות שנת 500 לספירה ועד הקונקיסטה (בסביבות 1535), היו יורדי ים שהגיעו על גבי רפסודות גדולות לפרו ופנמה של ימינו. נמצאו תיעודים להגעה אף למקסיקו וצ'ילה.
היסטוריה > הכרזה על עצמאות

באוקטובר 1820 ערי מחוז מנבי של ימינו הכריזו בהדרגה על עצמאותן, ולאחר מכן הפכו לחלק מקולומביה הגדולה. ב-2 באוגוסט 1822, סימון בוליבר ייסד את מחוז פורטובייו של אקוודור של היום, של קולומביה הגדולה. אבל זה נשלט מגואיאקיל. עם קבלת החוק על החלוקה הטריטוריאלית של קולומביה רבתי מ-25 ביוני 1824, נוצר למעשה מחוז מנבי, שכלל את הקנטונים פורטובייחו, מונטקריסטי וג'יפיג'פה. כמו מחוז גואיאס, היא הייתה שייכת למחלקת גואיאקיל. המחוז כחלק מאקוודור עם הכזרתה על עצמאותה.
ב-1878 עברו שתי הקהילות והקנטונים הנוכחיים של אטקאמס ומוייזנה למחוז אזמרלדס.
מחוז מנבי כולל כיום 22 קנטונים ו-55 קהילות כפריות.
דמוגרפיה

קבוצות אתניות במחוז נכון למפקד האוכלוסין באקוודור משנת 2010:
מסטיסים 69.7%
מונטוביו (אנ') 19.2%
אפרו-אקוודורים (אנ') 6.0%
לבנים 4.7%
ילידים (אנ') 0.2%
אחר 0.3%
כלכלה

כלכלת מנבי, שהוא מחוז חוף הממוקם במערב אקוודור, מושתת על עיבוד של משאבי טבע ומוצרים אורגניים המצויים בשפע באזור. המסחר במנבי כולל גידולי קקאו, בננות, עצי אצולה, כותנה ופירות ים. כמו כן ישנם גידולים של פירות טרופיים דוגמת פפאיה ואננס. באזורים הצפוניים של המחוז ישנו עיסוק בדייג ובגידול שרימפס.
במנבי נמצא הנמל הלאומי של אקוודור ובסיס לצי של צבא אקוודור. בעבר היה בה גם בסיס צבאי אמריקאי.
הערות שוליים

↑  FASCÍCULO PROVINCIAL MANABÍ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb123455111 (data)  GND: 4217589-6  MusicBrainz: aa4dd74d-e64c-42dc-8fcc-799b19ad83db
מארב

ערך זה עוסק בטקטיקה צבאית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איור מ-1909 של הצייר ארתור דייוויד מקורמיק, המציג מארב של לוחמים אפגנים ללוחמים בריטים של חברת הודו המזרחית הבריטית הצועדים בין ההרים במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה.
מארב צבאי הוא צורת קרב צבאית בה הצד התוקף משתמש ביתרון שבהסתתרות או באלמנט ההפתעה כדי לתקוף את הצד השני באופן לא צפוי. צורת קרב זו מעניקה יתרון לכוח התוקף (ברוב צורות הקרב האחרות היתרון נמצא בצד הכוח המגן) כיוון שהוא בוחר את זמן ההתקפה ואת תנאי השטח הנוחים לו. מארב יכול להתקיים במהלך מתקפה (על ידי משיכת כוח מתגונן לתוך שטח בו ממתין לו מארב) או במהלך מגננה. מארבים יכולים להתבצע ביבשה, בים, ומאז ראשית התעופה גם באוויר. מארב הוא צורת הקרב המועדפת בלוחמת גרילה.
המארב היה בשימוש לאורך כל ההיסטוריה, החל בציד בתקופה הפרה-היסטורית, עבור בלוחמה העתיקה וכלה בלוחמה המודרנית. המארב אינו משמש רק למלחמה, גם כוחות משטרה מבצעים מארבים (כגון מארב לעברייני תנועה). ישנם בעלי חיים טורפים רבים התופסים את מזונם באמצעות מארב.
ביצוע מארב > תכנון

מודיעין, בין אם נקודתי על תנועת אויב ובין אם על שגרתו, עשוי לתרום רבות להצלחת המארב. היתרון ממנו נהנה הכוח האורב מאפשר לקיים יחס קטן, יחסית לצורות קרב אחרות, בין התוקף (האורב) למתגונן (המופתע). עם זאת, בתכנון מארב עדיין השאיפה היא ליתרון מספרי מהותי של הכוח האורב על הכוח המתגונן, על מנת להימנע ממצב בו הכוח המתגונן מצליח להפוך את הגלגל, ולהשמיד או לפחות להבריח את הכוח האורב.
בחירת מקום המארב לוקחת בחשבון את שני הנתונים הראשונים. ישנם מצבים בהם נתיב התנועה של האויב ודאי או קרוב לוודאי (כמו בתנועה במעבר הכרחי בין הרים) ומצבים בהם לא ניתן לחזות בדיוק את נתיב תנועת האויב. במקרה של נתיב ודאי ייבחר מקום המארב במקום בו האויב נמצא חשוף ביותר ואילו האורבים מוסתרים ביותר. במקרה של נתיב לא ידוע, יבחר מקום המארב על פי ניתוח הסתברותי של תנועת האויב הצפויה, תוך "הקרבה" מסוימת של המסתור של המארב לצורך שיפור יכולת התצפית שלו.
במקרים של נתיב ודאי ניתן אף לקבוע מראש את המיקום של הכוחות האורבים ואף לבצע חלוקת גזרות ירי מראש.
ביצוע מארב > הכנה

כניסת כוח למארב צריכה להיות מוסתרת מעיני האויב. פריסת כוח לקראת מארב כוללת הטמנת מלכודות אם תוכננו, הכנת עמדות ועמדות חלופיות, הצבת הכוח בעמדות, הסוואתו. לאחר שהכוח ממוקם מחולקות גזרות הירי והכוח ממתין לאויב הצפוי. משך ההמתנה תלוי במודיעין על האויב, עשוי להמשך בין מספר דקות (במקרה של מודיעין מדויק) עד מספר ימים. על הכוח האורב לשאת אספקה לתקופת ההמתנה, שכן תספוקו מבחוץ עלול לחשוף את המארב.
ביצוע מארב > ביצוע

הפעלת מארב מתחילה בירי ופיצוץ חומרי הנפץ (אם הוכנו מבעוד מועד), באופן שיפגע ככל האפשר בכוח המותקף, או הסתערות על האויב (במארב מזנק). המארב מופעל כאשר האויב מגיע אל גזרות הירי שתוכננו מראש, תוך ניסיון לגרום כמה שיותר פגיעות באויב. אם כוחות האויב אינם מושמדים בתוך זמן קצר, מפקד המארב יעריך מתי התנגדותם נחלשה מספיק על מנת לבצע הסתערות סופית שתוודא את השמדתם או כניעתם.
סוגי מארבים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מארב ציר - שיטת מארב בה הכוח התוקף מפוצל לשני חלקים כאשר כל צוות יושב בצד אחר של נתיב התנועה של האויב מוסווה היטב, בנקודה בה הציר נשלט היטב ממיקום המארב. על פי אות מוסכם, הכוח תוקף את הצד המתגונן עד להיחלשות משמעותית, ואז מסתער ומכתר את הצד המתגונן המופתע משני צדדיו. בדרך כלל תחילת ההתקפה תתמקד בקצוות הקדמי והאחורי של הכוח המתגונן, על מנת למנוע ממנו לסגת או להמשיך ולהתקדם.
מארב צלפים - צלפים (ולעיתים גם קלעי סער) מתמקמים בעמדה מוסווית החולשת על שטחי מפתח, ומחכים שהאויב יחשוף את עצמו, ואז יפגעו בו באמצעות ירי צליפה מדויק מרחוק.
מארב נ"ט - מארב שמבוצע על ידי חי"ר או יחידות סיור מהירות כנגד יחידות רכובות, ובפרט יחידות מבוססות רק"מ. המארב מנצל את העובדה שליחידות רק"מ יכולת תצפית מוגבלת, ואינן יכולות להסתתר. המארב מתבצע על ידי ירי מטח של טילי נ"ט מטווח ממנו קשה מאוד לרק"מ לזהות את האורבים. שיטה נוספת היא הצבה של משגרי נ"ט או תול"רים על גבי רכבי סיור מהירים אשר משנים את מיקומם לאחר כל ירי. בדרך כלל לאחר מטח אחד או שניים הכוח האורב ינתק מגע שכן עצם זיהוי מקור הירי מעמיד את הכוח האורב בסכנת השמדה.
מארב כוכב
מארב ארטישוק
מארב טק"א
מארב מזנק
קרבות מארב מפורסמים

קרב קדש
קרב סלמיס
קרב יער טויטובורג
קרב ואדי מבעוק
המארב לחטיבה 25 המצרית
מבצע רימון 20
התמודדות עם מארב

בכל פעילות צבאית עיקרית, אם במהלך לחימה ואם בפעילות ביטחון שוטף, ההנחה היא כי האויב ינסה לטמון מארבים. היקלעות למארב היא המצב הקשה ביותר שכוח צבאי עשוי להגיע אליו, ולכן ננקטות פעולות רבות להתמודדות עם אפשרות זו.
התמודדות עם מארב > פעולות מנע

הדרך המועדפת היא למנוע את המצב בו כוח יקלע למארב. דרך הפעולה כוללת מספר שיטות עיקריות:
מניעה - בעת לחימה, ינסה כל אחד מהצדדים הלוחמים להסתיר את תנועת כוחותיו, ולמנוע מהצד השני מודיעין באשר לתנועה מתוכננת. בפעילות בט"ש, הכרוכה בתנועה רבה לאורך צירים ידועים מראש הכוללת סיורים, העברת אספקה, שינוע כוחות וכדומה, לא ניתן למנוע לחלוטין מהאויב מודיעין על תנועת הכוחות, אך ניתן לצמצם אותו.
הטעיה נועדה לגרום לאויב להניח מארבים במקומות ובזמנים לא נכונים. דרך לעשות זאת היא שינוי תכוף של נתיבים וזמנים ("שבירת שגרה"), ובניית משימות כך שלא ניתן יהיה לצפות מראש את השלבים בהן.
איתור - בדיקה מראש, באמצעות ניתוח פני השטח, מאפשרת לזהות זירות מתאימות למארבים. האיתור מתמקד בתצפית למקומות אלו או אף סיור אליהם על מנת לגלות מראש מארבים או הכנות שמתבצעות למארבים.
ייזום מתבצע תוך כדי תנועה על ידי ירי אקראי לשטחים שולטים על ציר התנועה, באותן הזירות שאותרו באמצעות ניתוח פני השטח. המטרה בירי זה היא לגרום לכוח שהציב מארב לחשוב שהתגלה, ולפעול שלא בהתאם לתוכנית המארב ובטרם זמן.
מבנה - תנועת הכוח מתבצעת באופן שימנע עד כמה שאפשר פגיעה בחלק גדול ממנו בו זמנית. כאשר מדובר בכלי רכב בודד כמובן שאין אפשרות כזאת, אך כל כוח שמורכב משני חלקים או יותר ינוע כאשר חלקיו השונים מרוחקים זה מזה במידה מספקת.
גיבוי הוא כוח שנמצא בכוננות בעת תנועה מבצעית של כוח אחר, על מנת לסייע לו באם יקלע למארב או לכל קרב אחר. ככל שהסיכוי לקיום מארב מוערך כגדול יותר, יכיל כוח הגיבוי אמצעים רבים ומגוונים יותר (למשל סוללת ארטילריה או מסוק קרב בכוננות)
התמודדות עם מארב > ניהול קרב

המציאות היא שלא כל המארבים מצליחים, וניהול נכון של ההגנה עשוי להציל את הכוח שנקלע למארב, ובנסיבות מסוימות אף להפוך את הגלגל ולהפוך את הטורף לנטרף. כוח יכול להבין שנקלע למארב עוד בטרם המארב הופעל. ישנם סימנים מובהקים לקיומו של מארב: זיהוי חסימה על ציר, שינוי בנוף, רעש מתכתי, אירועים או עצמים חריגים בנתיב התנועה - כל אלה מעידים על אפשרות קיומו של מארב. הפעולה הראשונה אותה יכול לעשות מפקד כוח שחושד כי נכנס למארב, היא לנהוג כאילו המארב כבר הופעל, ובכך להרוויח זמן יקר ולחסוך באבידות.
הפעולה הראשונה שכוח צבאי עושה בכניסה למארב תלויה מאוד בסוג הכוח - רגלי, רכוב, ימי או אווירי.
כוח רגלי שנכנס למארב ישתטח על מנת לצמצם במהירות את היכולת לפגוע בו, וינסה לזהות את מקורות הירי על מנת לתפוס מחסות יעילים. במקביל ידווח הכוח לדרג שמעליו כי נתקל בירי ואת מיקומו. מפקד הכוח יבצע הערכת מצב מהירה, שעיקרה כיווני הירי ועוצמתו, טווח לאויב, ומצב הכוח שבפיקודו (הרוגים ופצועים). בהתאם להערכת המצב יפעיל את הכוח שבפיקודו באחת מהאפשרויות הבאות:
נסיגה - תוך חיפוי, או בריחה.
ניהול קרב הגנה או השהייה - במקרים בהם מצב הכוח סביר והערכת המפקד כי יוכל להחזיק מעמד עד להגעת תגבורת.
כניעה - כאשר המצב "אבוד", על מנת לנסות והציל את שארית אנשיו ממוות.
כוח רכוב לא יכול לצמצם במהירות את פגיעותו, ולכן התגובה המיידית היא היחלצות מהירה לאחור, ובכך לצאת משטח ההריגה. כאשר זה לא ניתן לביצוע, הפניית חזיתות הרכבים אל מקורות הירי ובכך להגדיל את המיגון על הרכבים (חזיתות של רק"מ מוגנות יותר משאר חלקיו, אך גם ברכבים שאינם ממוגנים המנוע הנמצא בחזית מספק מיגון מסוים).
מחנה הפליטים שתילה

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 קואורדינטות:  33°51′46″N 35°29′54″E﻿ / ﻿33.86285°N 35.498380555556°E﻿ / 33.86285; 35.498380555556 
 he
 
מחנה הפליטים שתילה (בערבית: مخيم شاتيلا; תעתיק מדויק: מח'ים שאתילא) הוא מחנה פליטים פלסטינים בפרוורה הדרומי של ביירות, בירת לבנון. נכון לשנת 2017, רוב הפליטים במחנה הם ממוצא סורי שנמלטו ממלחמת האזרחים בסוריה.
המחנה הוא אחד המוקדים בו התבצע טבח סברה ושתילה בספטמבר 1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה. המחנה גם מילא תפקיד חשוב במלחמת המחנות בשנים 1985 ו-1987.
היסטוריה

המחנה הוקם על ידי סוכנות אונר"א בשנת 1949.
מאז שהגיע אש"ף לביירות ב-1970, היה המחנה אחד מבסיסי התמיכה בו. בזמן מלחמת לבנון הראשונה ב-1982, כשליש מתושבי סברה ושתילה היו שיעים עניים, שבאו מהכפרים הסמוכים וקנו את דירותיהם מידי פלסטינים שעברו לשכונות טובות יותר בעיר. במהלך המלחמה ספג שתילה הפצצות רבות מידי כוחות צה"ל. בעת התקדמותו של צה"ל למערב העיר, בני הברית הפלנגיסטים של צה"ל ערכו סדרה של התקפות על מחנות סברה ושתילה. כתוצאה מההתקפות נהרגו בין 700 ל-3500 אנשים, רובם לא חמושים. ישראל החלה לעזוב את ביירות מעט לאחר פרסום הטבח. הגנת המחנות הופקדה בידי איטליה, אך אלו עזבו עקב התקפות על כוחות שמירת השלום. כתוצאה מכך, הגנת המחנות הופקדה בידי ארגון אמל השיעי.
שני מעשי טבח נוספים נערכו במחנה לאחר נסיגת ישראל מלבנון.
גאוגרפיה ודמוגרפיה

מחנה שתילה ממוקם מדרום לביירות. במקור הוא אכלס כמה מאות פליטים שמקורם באזור הגליל וצפון ארץ ישראל. עם השנים גדל לכמות של מעל 12,000 פליטים פלסטינים. רבים מאותם פליטים חיים מחוץ למחנה בפועל, ובמחנה חיים גם תושבים לא-פלסטינים. שטחו של המחנה הוא כקילומטר רבוע, ומשום כך הוא בעל צפיפות אוכלוסין רבה ביותר. נכון לדצמבר 2003 חיו במחנה 12,235 פליטים. על פי מפקד האוכלוסין הלבנוני, נכון ל-2017 מונים הפליטים מסוריה כ-57.7% מתושבי המחנה.
שירותים ציבוריים

אונר"א מפעילה מרכז בריאות אחד ושני בתי ספר יסודיים בתוך המחנה. ארגונים לא ממשלתיים אחרים פועלים במחנה, כגון הצלב האדום הפלסטיני, ארגון סעד נורווגי ואחרים.
הערות שוליים

1 2  תומאס פרידמן, מביירות לירושלים, עמ' 141
↑  כמה "פליטים" פלסטינים יש בלבנון?, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526514505171  LCCN: n2008065120  VIAF: 143296010   WorldCat (עם VIAF): 143296010 
תהלוכת זיכרון לטבח, 2003
מגדל מדריד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 מיקום:  מדריד 
 מדינה:  ספרד 
 בעלים:  Metrovacesa 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1954
 תאריך פתיחה רשמי:  15 באוקטובר 1957 
 אדריכל:  חוליאן אוטמנדי מאצ'ימבארנה 
 מידות
 גובה:  142 מ' 
 קומות:  36 
 קואורדינטות:  40°25′28″N 3°42′44″W﻿ / ﻿40.424444444444°N 3.7122222222222°W﻿ / 40.424444444444; -3.7122222222222
  (למפת מדריד מוגדלת) מגדל מדריד(למפת מדריד רגילה) מגדל מדריד
 
מגדל מדריד
מגדל מדריד (בספרדית Torre de Madrid) הוא גורד שחקים במדריד, בירת ספרד.
מגדל מדריד, הממוקם בפלאסה דה אספניה, מתנשא לגובה של 142 מ' ב-36 קומות והוא גורד השחקים השישי בגובהו במדריד. בנייתו של המגדל הושלמה בשנת 1957 והוא הפך מאז לאחד מסימני ההיכר של מדריד. המגדל תוכנן על ידי האדריכל חוליאן אוטמנדי, שתכנן יחד עם אחיו את בניין ספרד הסמוך. בעת פתיחתו, היה המגדל לגבוה באירופה ושמר על תוארו עד לבנייתו של מגדל הדרום בבריסל, בלגיה ב-1967.
מיכאל ברקוביץ

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1865 בוריסלב, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 במאי 1935 (בגיל 70) ביילסקו, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה 
 
מיכאל ברקוביץ (לעיתים מיכל; בכתיב יידי: בערקאָוויטש; בכתיב לועזי: Michael Berkowitz; ז' בשבט תרכ"ה, 3 בפברואר 1865, בוריסלב / דרוהוביץ' – י"ח באייר תרצ"ה, 18 במאי 1935, בילסקו, פולין) היה מחנך, עיתונאי, וסופר, מראשוני התנועה הציונית ומתרגמו העברי הראשון של הרצל.
מכתביו

Michael Berkowicz, Vätererbe und Zukunftshoffen, Bielsko: Stanislawow: Drukarnin "Grafika", 1938.
מכתביו > ממאמריו

'ספרי הנביאים בצורתם הראשונה', הצפירה, 1896, גל' 70, 71, 75, 88, 100 – על ספרו של מורו פרופ' דוד צבי מילר בשם זה ('די פראָפֿעטען אין איהרער אורשפרינגליכען פֿאָרם', וינה: 1895), על החוקים שבבניין פסוקי הנבואה, שתרם גם הוא לחיבורו
מכתביו > מתרגומיו

תיאודור הרצל, מדינת היהודים, ורשה: תושיה, 1896.
מחנה הפליטים של קאלה

מחנה הפליטים של קאלה היה מחנה פליטים הממוקם בעיר קאלה שבצפון צרפת. במחנה, אשר מכונה "הג'ונגל" בשל התנאים הקשים ששררו בו והעדר אכיפה מצד גורמי הביטחון, חיו כ-7,000 פליטים. בהיותה נקודת מעבר חשובה בין צרפת ואנגליה, הפכה קאלה, הממוקמת על גדות מצר דובר, למוקד של ניסיונות הגירה בלתי חוקיים לאנגליה. בין המהגרים שחיו במחנה היה ניתן למצוא פליטים ומבקשי מקלט מאפגניסטן, דארפור, סוריה, עיראק ואריתריאה.
המחנה הוקם בעקבות סגירת מחנה "הצלב האדום" בעיירה סנגאט הסמוכה לקאלה בשנת 2002, והוא הפך לסמל של מאבק אירופה בהגירה הלא חוקית לגבולותיה. המחנה, אשר היו ניסיונות רבים לסגרו במהלך השנים, היה אף נושאו של הסרט התיעודי "Welcome", שזכה לחשיפה רבה.
ה"ג'ונגל"

בשנת 1999, הוקם על ידי ארגון "הצלב האדום" מחנה הפליטים בעיר בשם "סנגאט" (Sangatte). בנובמבר 2002, נסגר המחנה בעקבות הסכם שנחתם בין בריטניה לצרפת. בעקבות התגברות זרם הפליטים, אשר התרכז באזור העיר, בניסיונותיהם להגיע לאנגליה השכנה דרך תעלת למאנש, ולאחר סגירת מחנה "סנגאט", החל להיבנות בשנת 2002 מחנה פליטים מרכזי בפאתיה הצפוניים של העיר, מזרחית לנמל.
עם השנים גדלה אוכלוסיית המחנה בצורה משמעותית, מ-4,500 איש ביוני 2016 לכ-7,000 איש, נכון לספטמבר 2016. תנאי המחיה במחנה קשים, כאשר הפליטים גרים בצפיפות ובדוחק באוהלים ומבנים ארעיים. עם זאת, ובניגוד לריכוזי הפליטים האחרים בעיר, קיימת במחנה גישה לחשמל, למים זורמים ולשירותים.
ה"ג'ונגל" > ניסיונות לסגירת המחנה

ב-22 בספטמבר 2009, פשטו כוחות הביטחון הצרפתיים על המחנה ועצרו כ-278 מהגרים. במסגרת הפינוי נהרס חלק גדול מן המחנה. לאחר הפינוי ציין שר ההגירה הצרפתי אריק בסון, כי המחנה מהווה בסיס לסחר בבני אדם ואין לראות בו כמחנה הומניטרי.
ב-28 במאי 2014, התבצעה פשיטה נוספת של משטרת צרפת על המחנה ופינתה כ-650 פליטים כמו גם ציוד רב שהיה במקום. במהלך הפשיטה, ערכו השוטרים חיפושים בתוך האוהלים ומתחת ליריעות שהמהגרים ישנו עליהן לפני שאטמו את המחנה ואסרו את הכניסה אליו בטענה כי במקום יש התפרצות סקביאס.
ב-29 בפברואר 2016, פרצו עימותים במחנה, לאחר שהרשויות בצרפת החלו בפירוק צריפי המגורים שבחלקו הדרומי, בעקבות הוראה של בית המשפט. צו בית המשפט בהקשר זה לא כלל את המבנים "הציבוריים" במחנה, שמשמשים את הפליטים כבתי תפילה, בתי ספר וספריות. במהלך המהומות התלקחו חלק מהמבנים כתוצאה מרימוני גז מדמיע שנזרקו על ידי כוחות הביטחון בעוד אחרים הוצתו על ידי תושבי המחנה, כמחאה על הליך הפינוי. למחרת, התחדשו העימותים והתפשטו לאזור הכביש המהיר המוביל לנמל קאלה, אשר נחסם על ידי הפליטים.
בתגובה לפינוי המחנה הודיע ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל" כי ממשלות צרפת ובריטניה צריכות לקחת אחריות על הפליטים שפונו. בין היתר נאמר כי על ממשלות אלו לאפשר גישה לתהליכי הגשת בקשת מקלט בצרפת וויזות לבריטניה.
ב-5 בספטמבר 2016, נחסם הכביש המוביל לנמל קאלה כחלק ממחאה של תושבי האזור שקראו לסגירת מחנה הפליטים. בעקבות המחאה הודיע שר הפנים של צרפת ברנאר קזנב כי הממשלה תפעל לסגירת מחנה הפליטים מוקדם ככל האפשר. עוד הודיע קזנב, כי המחנה יתוגבר בכ-200 שוטרים נוספים שיסייעו בשמירה על הסדר וכי בהמשך ייבנו מקלטים ומקומות מחסה לפליטים שיפונו מהמחנה.
ה"ג'ונגל" > הריסת המחנה

ב-25 באוקטובר 2016, החל פירוק המבנים והאוהלים שבמחנה, במסגרתו פונו כ-3,100 מתושביו למרכזי סיוע ומחנות אחרים ברחבי צרפת.
לאחר סגירתו, הוקם המחנה מחדש כאשר זרם הפליטים המשיך להגיע לאזור. פליטים רבים המשיכו להסתנן דרכו אל תוך גבולות בריטניה, בעיקר בעזרת נהגי משאיות שעברו באזור. הניסיונות לפנות את המחנה המשיכו, ובשנים 2017–2018, לאחר שהמחנה פונה, הכריזו הרשויות על המקום כשמורת טבע ופארק לחיות בר. ב-CNN דווח שהאתר ששימש מחנה לפליטים הופך למקלט לציפורים נודדות. ארוגנים לסיוע וזכויות אדם טענו שהרשויות משתמשות באופן ציני בהגדרת השטח כאתר לשימור חיות בר במטרה למנוע התיישבות מחדש של פליטים באזור. באוקטובר 2021 דוח של ארגון משמר זכויות האדם טען שבאזור נמצאים עדיין כ-2,000 פליטים, בכללם מאות ילדים ללא ליווי מבוגרים, שחיים באזורים המיוערים בסביבה, מחסנים נטושים ותחת גשרים.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, צרפת הרסה את מחנה המהגרים הלא חוקיים "הג'ונגל" שליד קאלה ועצרה את דייריו, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2009
↑  צרפת הציבה אולטימטום למבקשי מקלט המתבצרים בכנסייה בקאלה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2002
1 2  France to dismantle remaining Calais jungle 'in one go, AlJazeera.com, September 6, 2016
1 2   משטרת צרפת שוב פשטה על מחנה המהגרים "ג'ונגל", באתר הארץ, 28 במאי 2014
↑   גרדיאן, משטרת מקדוניה ירתה גז מדמיע לעבר פליטים שרצו לגבולה עם יוון, באתר הארץ, 29 בפברואר 2016
1 2   מחאה ופינוי בכוח במחנה הפליטים בקאלה, יממה לאחר עימותים אלימים, באתר הארץ, 1 במרץ 2016
↑  חדר החדשות, צרפת: אזרחים חוסמים כביש המוביל לנמל בקאלה בדרישה לפנות מחנה פליטים במקום, באתר רשת ב', 5 בספטמבר 2016.
↑  עמית ולדמן, ‏סופו של ה"ג'ונגל": החלה הריסת מחנה המהגרים בדרום צרפת, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2016
↑  Melissa Bell, "Former Jungle camp becomes home for migrant birds", CNN, July 26 2017
↑  Diego Jenowein, "With refugees evicted, France’s ‘Calais Jungle’ is now a nature preserve", Global Voices, August 7 2018
↑  Hanna Rullman, "Fort Vert: Nature conservation as border regime in Calais", Statewatch, February 2020
↑  Human Rights Watch, "Enforced Misery: The Degrading Treatment of Migrant Children and Adults in Northern France", October 7 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 243195160   WorldCat (עם VIAF): 243195160
מישור עמיעז

מישור עמיעז סמוך לנחל פרצים
חניון לילה במישור עמיעז
מטיילים במישור עמיעז
מישור עמיעז הוא מישור הממוקם בדרום מדבר יהודה בין הר סדום ממזרח למצוק ההעתקים ממערב. קרקע המישור מורכבת מסלעי חוואר הלשון. השטח בגובה של כ-350 מטר מתחת לגובה פני הים.
במרכז המישור מצויים קניון נחל פרצים ומערת הקמח (הסגורה כיום למבקרים), ובדרומו נחל אשלים.
במישור קיימים מסלולים רבים אשר ברובם עבירים לכל כלי רכב, והמקום מושך מטיילים בעיקר בלילות ירח. בנוסף ישנם מסלולי רכיבה לאופניים, וחניון לילה חינמי המאפשר לינה בשטח. אין באזור מים זורמים ותשתיות אחרות.
במלחמת העצמאות נסלל במישור עמיעז מסלול נחיתה באורך כ-850 מטר וברוחב 42 מטר, אשר היה מסלול הנחיתה הנמוך ביותר בעולם (כ-365 מטר מתחת גובה פני הים) ועליו נחתו מטוסים קלים מטייסת ייעודית שנקראה "גף 35" (בעיקר מטוסים מסוג נורסמן) כדי להעביר אספקה לנצורי סדום
הערות שוליים

↑  יואב קווה, לטעום את ההר, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2005
↑  המעופפים הראשונים אדי קפלינסקי. עמוד 95 (108 אלקטרוני)
↑  אשת חיל עבריה ניר מן, ירושלים תש"ע, עמוד 237–250
↑  קרבות מלחמת העצמאות עמוד 189, 219.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316571405171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאיל דמיטרייב

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1947 (בן 77) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה 
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 עיטורים
 עיטור אות הכבוד  עיטור הידידות (רוסיה)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  Stolypin Medal, 2nd class 
 
מיכאיל ארקדייביץ' דמיטרייב (ברוסית: Дми́триев Михаи́л Арка́дьевич; נולד ב-25 באפריל 1947, מוסקבה) הוא איש צבא רוסי אשר שימש כראש השירות הפדרלי לשיתוף פעולה צבאי-טכני של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית (בין התאריכים 9 באפריל 2004–24 במאי 2012).
בוגר המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים במוסקבה של משרד החוץ של ברית המועצות בשנת 1970.
לאחר שסיים את לימודיו במכון, עד שנת 1991 שירת בק.ג.ב. של ברית המועצות, ואז עד שנת 2000 עבד בשירות הביון הרוסי, כולל כראש המחלקה למידע וניתוח. באוגוסט–נובמבר 2000 הוא היה סגן שר התעשייה, המדע והטכנולוגיה של הפדרציה הרוסית.
מאז 13 בנובמבר 2000 עבד במשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית תחילה כסגן שר ואז מ-28 בדצמבר 2000 עד 9 באפריל 2004, כיו"ר הוועדה לשיתוף פעולה צבאי-טכני עם מדינות זרות ומאז דצמבר 2012 שימש כיועץ לשר ההגנה.
מיכאל בריצ'ר

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 במרץ 1925 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  16 בינואר 2022 (בגיל 96) מונטריאול, קנדה 
 ענף מדעי:  יחסים בינלאומיים
 מקום מגורים:  קנדה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל
 מוסדות:  אוניברסיטת מקגיל
 פרסים והוקרה:  פרס לאון גרין (2000)  עמית החברה המלכותית של קנדה  מלגת גוגנהיים 
 
מיכאל בריצ'ר (באנגלית: Michael Brecher;‏ 14 במרץ 1925 – 16 בינואר 2022) היה מדען יהודי-קנדי שהתמחה ביחסים בינלאומיים. ממניחי היסודות האקדמיים לחקר מדיניות החוץ של ישראל.
ביוגרפיה

בשנת 1946, לאחר שסיים לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת מקגיל, החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת ייל.
בריצ'ר הגיע לארץ ישראל באניה מאיטליה בספטמבר 1949.
התגורר בקיבוץ בישראל כחצי שנה עד ונישא לאווה לבית דנון.
לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. הגיע לראשונה ב-1951 עם רעייתו להודו בטיסה מישראל דרך פקיסטן.
סיים תואר דוקטור באוניברסיטת ייל בשנת 1953.
כיהן כפרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קנדה משנת 1954 ועד למותו. בסוף 1960, חזר שוב לישראל. כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1970–1974 ועסק בחקר מדיניות החוץ של המדינה בתקופה שבין מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
מחקרו הראשון על מדיניות החוץ הישראלית, שהופיע בשנות השבעים, נחשב לבסיסי בתחום מחקר מדעי זה, בשל שימושו החדשני בשיטות מחקר שפותחו בחקר היחסים הבינלאומיים, בשל התבססותו על מקורות רבגוניים ועשירים ובשל הדיון המקיף והמעמיק בהתהוות מדיניות החוץ הישראלית. בריצ'ר חקר את התפתחות מדיניות החוץ במערכת הבין–לאומית הדו–קוטבית שהתפתחה משנת 1947 במסגרת המלחמה הקרה.
ביוגרפיה > משפחתו

גם שני אחיו של מיכאל בריצ'ר כיהנו כפרופסורים באוניברסיטת מקגיל. אירוינג בריצ'ר היה פרופסור לכלכלה וג'ו (יוסף) בריצ'ר, כאחיו מיכאל, פרופסור למדע המדינה.
רעייתו נפטרה ב-2004.
מיכאל בריצ'ר נפטר בשנתו בביתו שבמונטריאול, ב-16 בינואר 2022, בגיל 96.