stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בטונג זנב-מברשת
תפוצה וסביבת מחיה

הבטונג המברשתני אנדמי לאוסטרליה. עד אמצע המאה ה-19, הוא היה נפוץ מאוד ביבשת וכיסה כ-60% משטחה; טווח התפוצה כלל את מרבית אוסטרליה המערבית ואוסטרליה הדרומית, צפון-מערב ויקטוריה, דרום הטריטוריה הצפונית, רצועה צרה לאורך מרכז ניו סאות' ויילס (ייתכן שגלשה גם לדרום קווינסלנד), וכן את איי סנט פרנסיס ואיי סנט פיטר בחוף הדרומי. תפוצת הבטונג התכווצה בהדרגה לתוך מערב ומרכז אוסטרליה עד תחילת המאה ה-20 בעקבות אובדן בית גידול ותחרות על מקורות מזון עם ארנבונים וצאן, ומשם חוסלה במהירות על ידי השועל האדום וחתול הבית עד שבשנות ה-70 נותרו רק 4 אוכלוסיות מפוצלות בדרום-מערב היבשת (דריינדרה, טוטנינג, קינגסטון ופרופ).
בשנת 1975, רשויות השימור האוסטרליות הקימו מושבה שבויה בפארה וירה מבטונגים שנלקחו מגן החיות של פרת' במטרה להשיב מהן פרטים לטבע. קבוצות ראשונות שוחררו בין 1979 ל-1983 לאיים הבאים: אי הציפורים, האי A במפרץ ונוס, האי סנט פרנסיס, האי סנט פיטר והאי וודג'. בחלק מהאיים הם לא שרדו בשל נוכחות שועלים וחתולים. בין 1995 ל-2005, נעשו ניסיונות להשיב בטונגים לטבע במערב ודרום אוסטרליה ובניו סאות' ויילס באזורים הבאים: הפארק הלאומי עמק אבון, שמורת הטבע צפון קרלגרין, שמורת הטבע בויאגין, יער יולימאר, יער באטלינג, מקלט סקוטיה ומקלט קראקמיה. במרבית המקומות, ההשבה לטבע נכשלה לטווח הבינוני-ארוך, והאוכלוסיות שבהם לא התאקלמו היטב ונותרו במספרים דלילים. בין 2010 ל-2012, הבטונג המברשתני הוכנס למספר איים אקולוגים מגודרים בחגורת החיטה במערב היבשת: פארק וויטמן, מקלט פארופ ומקלט וואדרין; האוכלוסיות באיים האקולוגים שגשגו בשל היותן מוגנות מפני טורפים פולשים, ולאור ההצלחה רשויות השימור האוסטרליות מתכננות להשיב את הבטונג לאזורים נוספים בטווח התפוצה ההיסטורי (מדבר גיבסון למשל).
בית הגידול הנוכחי של הבטונג המברשתני מורכב מחורש ים-תיכוני, יער סקלרופילי פתוח ויער אקליפטוס, עם פסיפס של בתה סבוכה ונמוכה וכיסי עשב צפופים מהמינים עשב וולבי, עשב כפתורי ועשב ציצה וכן הצמח הרעיל גסטרולוביום שמכיל בתוכו נתרן פלואורו-אצטט. בעבר, הבטונג אכלס מגוון רחב של בתי גידול ביבשת, והיה נפוץ גם במישורים צחיחים ובדיונות עם שיחים דלילים וכדורי ספיניפיקס. הוא נחשב לסובלני יותר כלפי שינויים בבית גידולו לעומת מינים אחרים.
אקולוגיה > התנהגות

הבטונג המברשתני הוא יונק סוליטרי פעיל לילה שמבלה את שעות היום במנוחה; בניגוד לבטונגים אחרים שיוצאים לתור אחר מזון רק לאחר השקיעה, מין זה יוצא לפעילות כבר בשעות הדמדומים, אך הוא חוזר לקן לפני עלות השחר. הבטונג בונה קן כיפתי בשקע רדוד שחפר מתחת לשיח, ויוצר חלל במרכזו. הקן מורכב מדשא, קליפות, זרדים, עלים וכל חומר צמחי אחר שבהישג ידיו, קוטרו 20X20 סנטימטרים ומשקלו כ-500 גרם. הבטונג מסוגל לגלגל את זנבו הגמיש כחבל כדי לשאת חומרי קינון למיקום המיועד. אף על פי שהבטונג בונה לעצמו מספר קינים, רק אחד מהם משמש כקן בלעדי שעליו הוא מגן בקנאות, ואילו השאר משמשים בעיקר למחסה אקראי.
כאשר הבטונג מופרע בתוך קינו, הוא מזנק ממנו במהירות עם גב מקומר ומשמיע תוך כדי רעש חזק הדומה לנפיחה. במהלך הריצה הקופצנית, הבטונג משתמש בתנועה דו-רגלית לחלוטין, כשהגפיים צמודות לחזה, הראש נטוי קדימה, והזנב מתוח לאחור בתור שיווי משקל. הטורפים העיקריים של הבטונג הם עיט מחודד-זנב והדינגו, וכן דורסי לילה, פיתון השטיחים, כוח החולות, פראנטי וטורפים פולשים שהובאו ליבשת על ידי האדם. חוקר טבע שביקר בשנת 1924 באי סנט פיטר, ציין ביומניו שהבטונג נוהג לפקוד את הגינות והחצרות בתורו אחר ירקות ושאריות מזון, וכי הוא מתנהג בטבעיות בנוכחות האדם ואינו נרתע ממנו.
הבטונג חי בשטח מחיה קבוע שגודלו 20–48 דונם הכולל מספר קינים ואזורי האכלה, אך מתוכם רק 4–6 דונם שסביב הקן המרכזי נחשבים לבלעדיים, והזכר או הנקבה מפגינים אגרסיביות רבה כלפי בני אותו הזוויג שנכנסים לתוכו ומגרשים את הפולש באלימות. שטחם של הזכרים גדול משל הנקבות. הבטונג חופר באדמה באינטנסיביות במהלך חיפושיו אחר מזון, ובלילה אחד הוא מותיר אחריו 38–115 חפירות. בדרך זו, כל פרט עשוי להזיז בשנה אחת עד 6 טון אדמה. החפירות הרבות של הבטונג הופכות אותו למהנדס סביבה מקומי אשר משפר את ספיגת המים באדמה ויוצר בעקיפין מיקרו-טופוגרפיה מתאימה לזרעים שונים.
אקולוגיה > תזונה

בדומה למיני הפוטורו ולמינים אחרים בסוגו, הבטונג המברשתני הוא אוכל פטריות. אף על פי שהוא ניזון גם מפקעות, זרעים, חרקים ושרף של שיח האמו (Hakea laurina), עיקר התזונה מורכבת מכמהין, שאותן הוא מאתר באמצעות חוש הריח וחפירה עם טפריו הקדמיים והארוכים. הפטריות מהוות מקור חשוב לליפיד ויסודות קורט, אך חסרות חומצות אמינו מסוימות דוגמת הליזין; כדי למלא את החסר, בתהליך עיכול ארוך בקיבה ובמעי הדק, תוצרי הלוואי שנפלטים מפירוק הפטריה על ידי החיידקים ותסיסת ציסטאין ומתיונין, מספקים לגוף את החלבונים הנדרשים.
הקיץ והסתיו האוסטרליים הגשומים, מספקים לבטונג מגוון רחב של כמהין שמתוכן נצרכים לפחות 24 מינים. במהלך הקיץ, מינים מהסוג מזופליה (Mesophellia - כמהין מדומה) מהווים חלק עיקרי מהתזונה; הבטונג נמנע מהשכבה החיצונית הקשה של המזופליה, ואוכל בעיקר את הליבה הרכה. במהלך החורף השחון, הבטונג עשוי לפצות על המחסור בכמהין באמצעות אכילת צמחים עשבוניים ופטריות רגילות. בעבר, הבטונג מילא ככל הנראה תפקיד חשוב בהפצת נבגי הפטריות והכמהין ברחבי היבשת.
מלבד פטריות, מקור מזון בולט נוסף, הוא זרעיו הגדולים של עץ האלמוג האוסטרלי (Santalum spicatum); הבטונג נוהג ללעוס את הזרעים הללו לעיתים קרובות, וכן להטמין אותם בחפירות רדודות באדמה לצריכה מאוחרת. במקרים רבים, הזרעים נעזבים ונובטים, כך שהבטונג ממלא תפקיד חשוב בהפצת העץ. בטונגים שהובאו לאיים בחופי דרום אוסטרליה, ניזונו בעיקר מפקעות, שורשים, זרעים, עלים וחיפושיות, שברובם לא נצרכו על ידי הבטונגים היבשתיים. הדבר מצביע על הסתגלות מסוימת של הבטונג למזון הזמין. הבטונג המברשתני אינו זקוק למים ומקבל את הלחות הנדרשת ממזונו. מאפיין זה איפשר לו להתקיים בעבר במדבריות האוסטרלים הצחיחים.
אקולוגיה > מחזור חיים

הבטונג המברשתני הוא יונק פוליגמי שמסוגל להתרבות בכל עונות השנה כאשר התנאים הסביבתיים נוחים. לאחר תקופת היריון של 18–21 ימים, נולד גור זעיר שמבלה בכיס במשך 98 ימים. הגור מתלווה לאימו וממשיך לינוק ממנה גם לאחר עזיבת הכיס, עד שלידת גור נוסף גורמת לאם למנוע ממנו לינוק. לאחר הגמילה הגור שוהה לצד אימו מספר חודשים, עד שהיא מכריחה אותו לעזוב את האזור.
הבטונגית מסוגלת לעכב את התפתחות העובר עד שהגור הקודם יעזוב את הכיס, כך שהיא נמצאת רוב הזמן בהיריון. הזכר והנקבה מגיעים לבגרות בגיל 6 חודשים, וההמלטה הראשונה של הנקבה מתרחשת בגיל 170 יום. לאחר מכן, היא ממליטה גור נוסף כל 3.5 חודשים למשך שארית חייה.
תוחלת החיים של הבטונג המברשתני: 6-4 שנים בטבע, עד 18 שנים בשבי.
מצב

כאמור, הבטונג המברשתני היה מין נפוץ מאוד באוסטרליה. בתחילת המאה ה-20, טווח התפוצה הרחב שלו התכווץ במהירות לכדי שרידי אוכלוסיות המפוזרות על פני שטח נרחב, וגם הן נעלמו לבסוף. עד שנות ה-70, המין נעלם ממזרח ומרכז אוסטרליה, ונותר רק בדרום-מערב היבשת. היעלמותו של המין מרחבי היבשת, מיוחסת לשילוב של מספר גורמים: פינוי יערות עבור שטחי חקלאות, רעיית עדרי צאן ובקר, וצמצום מקורות המזון על ידי הארנבונים. לטורפים הפולשים - שועל אדום וחתול הבית, הייתה את ההשפעה המזיקה ביותר על הבטונג, והם גרמו להכחדתו מכיסים מבודדים ומהמדבריות.
תוכנית השימור הראשונה עבור הבטונג המברשתני הוקמה ב-1991, והיא התמקדה בעיקר בהשבה לטבע לאזורים שנוקו משועלים. ההצלחה של התוכנית הייתה אמנם מוגבלת, אך בכל זאת האוכלוסיות המקוריות גדלו במהירות בשנים הבאות תודות לקצב הרבייה הגבוה של המין, ורשויות השימור האוסטרליות הסירו אותו מרשימת המינים המאוימים לאחר שהאוכלוסייה הגיע ל-250,000 פרטים בשנת 1999.
בסוף 2001, התרחשה צניחה חסרת תקדים במספריו שהגיעה לשיעור 90-70% מהאוכלוסייה תוך מספר שנים, דבר שהוביל את הרשימה האדומה של IUCN לסווג אותו כמין בסכנת הכחדה חמורה (CR); הירידה הפתאומית מיוחסת להתפרצות מחלה אפיזוטית (טפילים בדם ככל הנראה) ולטריפה על ידי חתולים שאוכלוסייתם פרחה בעקבות צמצום אוכלוסיית השועל האדום באמצעות פתיונות וירי. אי הצתת שריפות מבוקרות בסביבת המחיה שלו, היה גורם משני שהוביל להתיישנות הצמחייה ולצמצום משאבי המזון, ואולי גם פגיעה של כימשון הקינמון (Phytophthora cinnamomi) בפטריות ובכמהין. בעקבות המצב החמור, הוקמה תוכנית התאוששות חדשה. התוכנית כללה פרויקט מחקר ענק של עשרות גופים באוסטרליה אודות הגורמים לירידה, חיסול שועלים וחתולים, שיפור המגוון הגנטי של הפרטים שהושבו לטבע, שמירה על מושבות שבויות, ושחרור לאזורים נוספים שנוקו מטורפים פולשים.
למרות כל הפעולות, אוכלוסיית המין ממשיכה לרדת אך לא בקצב מהיר כבעבר. בשנת 2010 האוכלוסייה העולמית הייתה 33,000 פרטים ונכון לשנת 2016 היא נאמדת בסביבות 18,000-12,000 פרטים. רשויות השימור שוקדות על פתרונות למיגור החתולים הפראיים שנחשבים כגורמים לירידה, וכן נעשים מחקרים לאיתור מחלות אצל הבטונג.
לקריאה נוספת

Wayne, Adrian F., et al. "Sudden and rapid decline of the abundant marsupial Bettongia penicillata in Australia." Oryx 49.1 (2015): 175-185.
Smith, A., et al. "Trypanosomes in a declining species of threatened Australian marsupial, the brush-tailed bettong Bettongia penicillata (Marsupialia: Potoroidae)." Parasitology 135.11 (2008): 1329-1335.
Marlow, Nicola J., et al. "Cats (Felis catus) are more abundant and are the dominant predator of woylies (Bettongia penicillata) after sustained fox (Vulpes vulpes) control." Australian Journal of Zoology 63.1 (2015): 18-27.
Priddel, David, and Robert Wheeler. "An experimental translocation of brush-tailed bettongs (Bettongia penicillata) to western New South Wales." Wildlife Research 31.4 (2004): 421-432.
Garkaklis, Mark J., John S. Bradley, and R. D. Wooller. "The effects of woylie (Bettongia penicillata) foraging on soil water repellency and water infiltration in heavy textured soils in southwestern Australia." Australian Journal of Ecology 23.5 (1998): 492-496.
הערות שוליים

↑  בטונג זנב-מברשת באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284616005171 
בטונג מברשתני אוכל זרעים.
בית גידול אופייני לבטונג המברשתני.
בטונג זנב-מברשת (במרכז), מלקט מזון לצד וולבי ארנבי אדמוני ובנדיקוט חום דרומי.
בטונג מברשתני תר אחר מזון בלילה.
זוג בטונגים צעירים נחים.
איור של בטונג מברשתני נושא חומרי קינון באמצעות זנבו.
בנג'מין הריסון החמישי

ערך זה עוסק במושל וירג'יניה ומחותמי הכרזת עצמאות של ארצות הברית. אם התכוונתם לנינו, נשיא ארצות הברית, ראו .
בנג'מין הריסון החמישי (באנגלית: Benjamin Harrison V;‏ 5 באפריל 1726 – 24 באפריל 1791) היה מושל וירג'יניה ומחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
ביוגרפיה

הריסון נולד בווירג'יניה למשפחה אמידה. סבו, רוברט קרטר, כיהן בשנת הולדתו כמושל המושבה. הריסון למד לימודים קלאסיים וסיים את לימודיו האקדמיים בוויליאמסבורג. בין השנים 1749–1775 הוא כיהן בין השנים 1756–1758, ובשנית בין 1766–1776 הוא נבחר לנציג מחוז סארי ומחוז צ'ארלס סיטי (בהתאמה) בבית הנבחרים של וירג'יניה.
בשנים 1774–1777 הוא נבחר לציר מטעם וירג'יניה בקונגרס הקונטיננטלי, שחבריו חתמו על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. כיו"ר ועדת הבית הוא שהכריז רשמית על עצמאות הקולוניות האמריקאיות מהשלטון הבריטי. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה וכיהן בו בין 1776 - 1782 ובשנית בין 1787–1791, כשבשנים 1778 - 1782 שימש כיו"ר הבית.
כמושל וירג'יניה כיהן הריסון בין השנים 1782 - 1784. מחוז הריסון במערב וירג'יניה נקרא על שמו בשנת 1784, עוד בחייו.
הריסון נישא לאליזבת באסט ונולדו לו שבעה ילדים. בנו הצעיר, ויליאם הנרי הריסון, כיהן כנשיא ארצות הברית. גם נינו, בנג'מין הריסון, כיהן כנשיא.
ג'ודי צ'מברלין

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1944 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בינואר 2010 (בגיל 65) ארלינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Judith Rosenberg 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון מידווד, ברוקלין
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 בן זוג:  רוברט צ'מברלין, טד צ'בסינסקי, הווארד קאן, מרטין פדרמן
 צאצאים:  ג'ולי צ'מברלין
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  Distinguished Service Award of the President of the United States
 {{URL|http://www.power2u.org/judi-tribute-book.html}}
 
ג'ודי צ'מברלין (באנגלית: Judi Chamberlin;‏ 30 באוקטובר 1944 – 16 בינואר 2010) הייתה פעילה אמריקאית, מנהיגה, מארגנת, נואמת ומחנכת בתנועת הניצולים הפסיכיאטריים. הפעילות הפוליטית שלה באה בעקבות הכליאה הכפויה שלה במתקן פסיכיאטרי בשנות ה-60. היא הייתה המחברת של האימרה "בכוחות עצמנו: חלופות למערכת בריאות הנפש בפיקוח המטופל", שהוא טקסט יסוד בתנועת מצעד השגעון.
ביוגרפיה

ג'ודי צ'מברלין נולדה כג'ודית רוזנברג בברוקלין ב-1944. היא הייתה בתם היחידה של הרולד ושירלי ג'ף רוזנברג. מאוחר יותר שינתה המשפחה את שמה ל-רוס. כשהייתה ילדה צעירה עבד אביה במפעל ולאחר מכן עבד כמנהל בתעשיית הפרסום. אמה הועסקה כמזכירת בית ספר. צ'מברלין סיימה את לימודיה בתיכון מידווד בברוקלין. לאחר סיום הלימודים, לא רצתה ללמוד בקולג' ובמקום זאת החלה לעבוד כמזכירה.
ניסיון פסיכיאטרי

יש עוולות ובעיות אמיתיות כאשר כל היבטי החיים נשלטים – מתי לקום, לאכול, להתקלח – וכימיקלים מוכנסים לגופנו בניגוד לרצוננו.
בשנת 1966, בגיל עשרים ואחת כשהייתה נשואה טרייה, עברה צ'מברלין הפלה, ונכנסה לדיכאון חמור. בעקבות ייעוץ פסיכיאטרי, היא חתמה על כניסה מרצון למתקן פסיכיאטרי כמטופלת. עם זאת, לאחר מספר אשפוזים מרצון היא אובחנה כחולת סכיזופרניה והועברה בעל כורחה למחלקה פסיכיאטרית בבית החולים מאונט סיני במדינת ניו יורק לתקופה של חמישה חודשים.
כמטופלת בניגוד לרצונה, היא הייתה צפתה וחוותה מגוון של התעללויות. חדרי בידוד ומחלקות חסינות, אשר שימשו עבור חולים המביעים התנגדות, גם כאשר צורות ההתנגדות שלהם היו לא אלימות. התרופה הפסיכיאטרית שניתנה לה גרמה לה לתחושת עייפות והשפיעה על זיכרונה. כמטופלת בעל כורחה היא לא הצליחה לעזוב את המתקן והפכה, לדבריה, "אסירה של המערכת". הפגיעה בחירויותיה האזרחיות, שחוותה כאסירה סיפקה את הדחף לפעילותה כחברה בתנועת הניצולים הפסיכיאטרית.
אקטיביזם

זוכר בעבר ב-MPLF?
הצבתם שלט על קיר המשרד שאומר 'תפסיקו עם הדיכוי הפסיכיאטרי עד יום שלישי'. זה מה שאני רוצה. סיימו את הדיכוי הפסיכיאטרי עד יום שלישי.
לאחר שחרורה החלה צ'מברלין להיות מעורבת בתנועת זכויות החולים הפסיכיאטריים המתהווה. בשנת 1971 היא הצטרפה ל-חזית שחרור חולי נפש (Mmental Patients Liberation Front – MPLF) שבסיסה בבוסטון. היא גם התחברה למרכז לשיקום פסיכיאטרי באוניברסיטת בוסטון. השתייכותה למרכז זה הקלה על תפקידה בהקמת ה-Ruby Rogers Advocacy & Drop-In Center, שהם מוסדות לעזרה עצמית המאוישים על ידי מטופלים פסיכיאטריים לשעבר. צ'מברלין ייסדה ואחר כך ניהלה את נושא החינוך במרכז הלאומי להעצמה. גם המרכז הלאומי להעצמה הוא ארגון בניהול מטופלים לשעבר המספק מידע, סיוע טכני ותמיכה למשתמשים ולניצולים של המערכת הפסיכיאטרית. בהצהרת המשימה שלה היא מצהירה כי כוונתה היא "לשאת מסר של החלמה, העצמה, תקווה וריפוי לאנשים שסומנו עם מחלת נפש". צ'מברלין הייתה גם מעורבת באגודה הלאומית להגנת זכויות והסברה והייתה מנהיגה משפיעה בתנועת מצעד השיגעון.
צ'מברלין פגשה את דייוויד אוקס ב-1976, כשהיה המנכ"ל של ארגון נפש חופשית בינלאומית (MindFreedom International). שניהם היו חברים בחזית לשחרור חולי נפש. מאוחר יותר היא הפכה לחברת מועצת המנהלים של נפש חופשית בינלאומית, ארגון גג של כמאה קבוצות שורשיות העוסקות בקמפיין למען זכויות האדם של אנשים שתויגו "חולי נפש".
בשנת 1978 יצא לאור ספרה "בכוחות עצמנו: חלופות נשלטות על ידי מטופל למערכת בריאות הנפש". הספר הפך לטקסט הסטנדרטי של תנועת הניצולים הפסיכיאטרית, ובו טבעה צ'מברלין את המילה "מנטליזם". היא השתמשה במילה "מנטליזם" גם בפרק של ספר בשנת 1975.
צ'מברלין הייתה שותפה מרכזית לדו"ח של המועצה הלאומית לענייני מוגבלות "מפריבילגים לזכויות: אנשים המסומנים עם מוגבלויות פסיכיאטריות מדברים בעד עצמם", שפורסם בשנת 2000. הדו"ח טען שחולים פסיכיאטריים צריכים ליהנות מאותן זכויות אדם בסיסיות כמו אזרחים אחרים וכי (נכון לשנת 2000) הרשאות למטופלים, כגון היכולת ללבוש את הבגדים שלהם, לצאת מגבולות מתקן פסיכיאטרי או לקבל מבקרים, מותנות בהתנהגות טובה במערכת הפסיכיאטרית במקום לראות זאת כזכויות יסוד.
צ'מברלין נבחרה כיו"ר משותפת של הרשת העולמית של משתמשים וניצולי פסיכיאטריה (WNUSP) בוועידת ההשקה ובעצרת הכללית בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה בשנת 2001, וכיהנה בתפקיד זה עד האספה הכללית הבאה ב-2004. במהלך תקופה זו היא גם כיהנה בפאנל המומחים שייעץ לכתב המיוחד של האו"ם בנושא מוגבלות, מטעם WNUSP בתפקידו כארגון לא ממשלתי, המייצג ניצולים פסיכיאטריים.
חיים אישיים

נישואיה לרוברט צ'מברלין, טד צ'בסינסקי והווארד קאן הסתיימו בגירושים. את צ'מבסינסקי, אף הוא חבר ותיק בתנועת הניצולים הפסיכיאטריים, פגשה צ'מברלין ב-1971 במפגש הראשוני של פרויקט שחרור חולי נפש בניו יורק. מ-2006 ועד מותה, בן זוגה של צ'מברלין היה מרטין פדרמן. יש לה בת אחת, ג'ולי צ'מברלין, ושלושה נכדים, אדוארד, קייל וויויאן.
מותה

צ'מברלין מתה ממחלת ריאות כרונית בביתה בארלינגטון, מסצ'וסטס ב-16 בינואר 2010.
מאמרים שפורסמו

צ'מברלין, ג'ודי (1978). "פרק חמישי: כשאנשים משתגעים". בכוחות עצמנו: חלופות נשלטות על ידי מטופל למערכת בריאות הנפש. New York: האוורת' פרס. ISBN 080155523X. אורכב מ-המקור ב-2016-03-07. נבדק ב-2013-12-04.
צ'מברלין, ג'ודי (1990). "תנועת המטופלים לשעבר: איפה היינו ולאן אנחנו הולכים" (PDF). כתב העת של נפש והתנהגות. 11 (3&4): 323–336. אורכב מ-המקור (PDF) ב-27 יולי 2011.
צ'מברלין, ג'ודי (1993). 'חוויות ומטרות של תנועת העזרה העצמית בצפון אמריקה' (עמ' 300–317). בתוך: קרסטין קמפקר / פיטר להמן (עורכים), במקום פסיכיאטריה. ברלין: הוצאת אנטי פסיכיאטרית. מסת"ב 3-925931-07-4
צ'מברלין, ג'ודי (1995). "בריאות הנפש: בחירה וכבוד". המגזין של ארגון הבריאות העולמי. 48 (5): 16–17.
צ'מברלין, ג'ודי; רוג'רס, א. סאלי; אליסון, מרשה לנגר (1996). "תוכניות לעזרה עצמית: תיאור מאפייניהן והחברים בהן" (PDF). כתב עת לשיקום פסיכיאטרי. 19 (3): 33–34. doi:10.1037/h0101293. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 באוקטובר 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
צ'מברלין, ג'ודי (1997). "הגדרת עבודה של העצמה" (PDF). כתב עת לשיקום פסיכיאטרי. 20 (4): 43–46. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 אוקטובר 2012.
רוג'רס, א. סאלי; צ'מברלין, ג'ודי; אליסון, מרשה לנגר; כראן, טים (1997). "סולם בנוי צרכני למדידת העצמה בקרב משתמשי שירותי בריאות הנפש". שירותי פסיכיאטריה. 48 (8): 1042–1047. doi:10.1176/ps.48.8.1042. PMID 9255837.
צ'מברלין, ג'ודי (1998). "הודאות של מטופל שאינו תואם" (PDF). כתב עת לשירותי סיעוד פסיכו-סוציאליים ובריאות הנפש. 36 (4): 49–52. doi:10.3928/0279-3695-19980401-17. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 באוקטובר 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
צ'מברלין, ג'ודי (1998). "זכויות אזרח ונכות פסיכיאטרית" (PDF). כתב עת לשיקום פסיכיאטרי. 21 (4): 405–408. doi:10.1037/h0095282. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 אוקטובר 2012.
צ'מברלין, ג'ודי (2004). הקדמה ל: Peter Lehmann (עורך), Coming off Psychiatric Drugs: גמילה מוצלחת מתרופות נוירולפטיות, נוגדי דיכאון, ליתיום, קרבמזפין ותרופות הרגעה (עמ' 11–13). ברלין / יוג'ין / שרוסברי: פיטר להמן הוצאה לאור. מסת"ב 978-0-9788399-0-1. E-Book in 2018.
צ'מברלין, ג'ודי (2014). פּרוֹלוֹג. פיטר להמן ואנה עמנוילידו – (עורכים), יציאה מתרופות פסיכותרופיות – חוויות של הפסקת תרופות נוירולפטיות, נוגדי דיכאון, מייצבי מצב רוח, ריטלין ותרופות הרגעה בהצלחה (עמ' 16–21). מהדורה שנייה מתוקנת ומשופרת.מסת"ב 978-960-8263-81-9.
פרסים

1992: פרס השירות המכובד של נשיא ארצות הברית, המועצה הלאומית לנכים.
1992: פרס ההסברה הלאומי של דייוויד ג'יי וייל, האגודה לבריאות הנפש של מינסוטה.
1995: פרס נ. ניל פייק לשירותים לאנשים עם מוגבלויות, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון
ראו גם

הפרעה נפשית
פסיכיאטריה
אנטי פסיכיאטריה
חוק טיפול בחולי נפש
מחויבות בלתי רצונית
חוק שיקום נכי נפש בקהילה
ארגון מל"מ – מתמודדים למען מתמודדים
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה
ג'ק ג'ורג'

| --- | --- |
 לידה:  13 בנובמבר 1928 פיטסבורג שבפנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  30 בינואר 1989 (בגיל 60) Lee, ארצות הברית 
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.91 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת לה סאל
 דראפט:  בחירה מספר 102, 1953 פילדלפיה ווריורס
 קבוצות כשחקן
 1953–1959   1959–1961:  פילדלפיה ווריורס   ניו יורק ניקס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1956)   בחירה לחמישייה השנייה של העונה (1956)   2 בחירות למשחק האולסטאר‏ (1956, 1957)
 
ג'ון אדווין "ג'ק" ג'ורג' הבן (באנגלית: .John Edwin "Jack" George, Jr; ‏13 בנובמבר 1928 – 30 בינואר 1989) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1953–1961. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.2 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה

ג'ורג' נולד בפרוורי העיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ובין השנים 1949–1951 למד באוניברסיטת לה סאל שבפילדלפיה.
בדראפט ה-NBA 1953 נלקח ג'ורג' בבחירה ה-102, על ידי פילדלפיה ווריורס. בעונתו השלישית בליגה, 1955/1956, השתתף במשחק האולסטאר, נבחר לחמישייה השנייה של העונה וסייע לפילדלפיה לזכות באליפות ה-NBA השנייה בתולדותיה. לאורך סדרת הגמר, בה גברו הווריורס על פורט ויין פיסטונס בתוצאה 4–1, קלע ג'ורג' 13.6 נקודות ומסר 6.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
בינואר 1959, לאחר כ-5 עונות וחצי בפילדלפיה, הועבר ג'ורג' בטרייד לניו יורק ניקס. כשנה לאחר מכן שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 32.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ג'ורג' ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1953, באתר basketball-reference.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ק גאלוויי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במאי 1947 (בן 77) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ק גאלוויי (באנגלית: Jack Galloway; נולד ב-14 במאי 1947) הוא שחקן בריטי.
בטלוויזיה הופיע גאלוויי בסדרות כגון "מקנזי", "ראש העיר קסטרברידג'", "ברז'ראק", "המפקח מגרה", "The Paradise Club", ו-"Blackbeard". תפקידיו בסרטי קולנוע כוללים את "גשר אחד רחוק מדי" (1977), "Dirty Weekend" (מ-1993), "גברת דאלוויי" (1997), "נאמנות זרה" (2004), "A Reel Life" (מ-2015), ו-"Speed Love" (מ-2016). עוד שיחק גאלוויי בפרק "Murder at the Vicarage" מתוך סדרת סרטי "מיס מארפל".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 |  | Play for Today | ג'וק | בפרק "The General's Day" |
| 1972 |  | ITV Sunday Night Drama | סיד | בפרק "The Web" |
| 1973 | מלחמה ושלום | War & Peace | סוהר | בפרק "Of Life and Death" |
| 1973 |  | The Rivals of Sherlock Holmes | כתב | בפרק "The Missing Q.C.s" |
| 1973 |  | The Protectors | ג'ספר (סטודנט) | בפרק "Dragon Chase" |
| 1975 |  | Churchill's People | סר אנדרו ממוריי | בפרק "The Wallace" |
| 1975 | מול פלנדרס | Moll Flanders | אנדרו בולן | סרט טלוויזיה |
| 1976 |  | John Macnab | ג'וניוס בנדיקוט | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1977 | גשר אחד רחוק מדי | A Bridge Too Far | טוראי וינסנט |  |
| 1978 | ראש העיר קסטרברידג' | The Mayor of Casterbridge | דונלד פרפרי | מיני-סדרה |
| 1979 |  | ITV Playhouse | חייל סקוטי | בפרק "I'm a Dreamer Montreal" |
| 1979 | הנרי הרביעי, חלק ראשון | Henry IV Part I | פוינס | סרט טלוויזיה |
| 1979 | הנרי הרביעי, חלק שני | Henry IV Part II | פוינס | סרט טלוויזיה |
| 1979 |  | BBC2 Playhouse | ליאו וילה | בפרק "Speed King" |
| 1980 | מקנזי | Mackenzie | רוברט מקנזי | סדרת טלוויזיה |
| 1981 |  | Codename Icarus | אנדי ראת'רפורד | סדרת טלוויזיה |
| 1984 | דוקטור הו | Doctor Who | ג'וזף וילו | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1984 |  | Under the Volcano | מלקולם לאורי | סרט טלוויזיה |
| 1985 |  | The Mistress | לוק | סדרת טלוויזיה |
| 1986 |  | If Tomorrow Comes | ויטקמפ | מיני-סדרה |
| 1986 |  | Foreign Body | הילרי פייק |  |
| 1986 | מיס מארפל | Agatha Christie's Miss Marple | ביל ארצ'ר | The Murder at the Vicarage |
| 1987 |  | Drummonds | אלכס לוסון | בפרק "Labour of Love" |
| 1987 | שלושה למעלה, שניים למטה | Three Up Two Down | סטנלי | בפרק "Jailhouse Shock" |
| 1987 | תהפוכות מלחמה | Fortunes of War | רוס | מיני-סדרה |
| 1981, 1988 | ברז'ראק | Bergerac | אלן האלווס / בובי קרנגי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1988 |  | No Frills | טום | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1989 | גריינג' היל | Grange Hill | מר אולדרידג' | סדרת טלוויזיה |
| 1989 |  | Countdown to War | מקדולנד | סרט טלוויזיה |
| 1990 |  | The Paradise Club | בלש ג'ק נסביט | סדרת טלוויזיה |
| 1990 | טגארט | Taggart | ניל גאלגר | בפרק "Rogues' Gallery" |
| 1991 | חדר מיון | Casualty | ג'ף דריידן | בפרק "Sins of Omission" |
| 1992–1993 | המפקח מגרה | Maigret | המפקח ז'נבייה | סדרת טלוויזיה |
| 1993 |  | Dirty Weekend | דייוויד |  |
| 1994 |  | Highlander | פיטר ולס |  |
| 1994 |  | Chandler & Co | סטיבן הדסון | בפרק "Wild Justice" |
| 1996 | סיפורי המסתורין של רות רנדל | The Ruth Rendell Mysteries | אנתוני לואיס | בפרקים "Heartstones" |
| 1996 |  | Victory | שחקן ביליארד ראשון |  |
| 1997 | בית הקרח | The Ice House | פדי קלארק | מיני-סדרה |
| 1997 | גברת דאלוויי | Mrs Dalloway | סר הארי אודלי |  |
| 1998 |  | Supply & Demand | גארת' פיטרס | בפרק "Golden Goose" |
| 1998 |  | Parting Shots | עיתונאי טלוויזיה |  |
| 1999 |  | Life Support | ד"ר קרילי | בפרק "Soul and Conscience" |
| 2003 | פוארו | Poirot | מרסדן | בפרק "Sad Cypress" |
| 2004 |  | A Different Loyalty | פיטר לואיס |  |
| 2006 |  | Blackbeard: Terror at Sea | קפטן צ'ארלס ויין | סרט טלוויזיה |
| 2016 |  | Speed Love | ריצ'רד |  |
| 2018 |  | A Reel Life | דיק בירד |  |
הערות שוליים

↑  "Jack Galloway | TV Guide". TVGuide.com (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061953629  VIAF: 311672755   WorldCat (עם VIAF): 311672755
ג'ון פלנגן

ג'ון ג'וזף פלנגן (באנגלית: John Joseph Flanagan;‏ ב-9 בינואר 1873 – 3 ביוני 1938) היה אתלט אמריקאי, 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי ושיאן עולם ביידוי פטיש.
פלנגן השתייך לקבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הליוויתנים האירים".