stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב ניוזנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1932 הרטפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באוקטובר 2016 (בגיל 84) ראינבק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  יהדות, תרגום מעברית, translations from Aramaic, תרגום, מדעי היהדות, בלשנות עברית, תרגום לאנגלית 
 מקום לימודים:  לינקולן קולג'  Hall High School  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת הרווארד  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 מוסדות:  אוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי  אוניברסיטת ברנדייס  אוניברסיטת דרום פלורידה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 www.jacobneusner.com
 תרומות עיקריות
 יישום חקר הסוגים למחקר התלמוד והמשנה
 
יעקב (ג'ייקוב) ניוזנר (באנגלית: Jacob Neusner;‏ 28 ביולי 1932 – 8 באוקטובר 2016) היה חוקר יהדות אמריקאי. הוא נמנה בין המחברים שפרסמו הכי הרבה ספרים בהיסטוריה, כאשר חיבר וערך יותר מ-1,000 ספרים. ניוזנר נודע בייחוד בשל עמדתו כי אין לקבל את הנחת רציפותן או קדמוניותן של המסורות המובאות בספרות חז"ל, שרווחה רבות במדעי היהדות לפניו, וכי קיים פער משמעותי בין תקופת בית שני על כיתותיה, כמו הצדוקים, לבין חז"ל. שינוי הפרדיגמה שחוללה קביעתו אף נודע במחקר כ"מהפכה הניוזנריאנית." בנוסף לתרומתו, ספג ניוזנר ביקורת על נטייתו לפיצול-יתר וראיית כל חיבור קדום כמייצג השקפה דתית עצמאית, או "יהדויות" שונות.
ביוגרפיה

ניוזנר נולד בהרטפורד קונטיקט. הוא למד באוניברסיטת הרווארד, בבית המדרש לרבנים באמריקה (שם הוסמך לרבנות) ובאוניברסיטאות אוקספורד, וייל. הוא לימד באוניברסיטאות קולומביה, ברנדייס, דארטמות' קולג', אוניברסיטת בראון ואוניברסיטת דרום קליפורניה. ניוזנר היה חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. הוא היה חבר לכל החיים בקלייר הול באוניברסיטת קיימברידג'. הוא קיבל פרסים ותוארי כבוד רבים.
מחקר

ניוזנר היה חלוץ ביישום חקר הסוגים למחקר התלמוד והמשנה. הגישה לפניו הייתה ראיית הספרות הרבנית כתנועה דתית אחת שבה נוצרו טקסטים רבניים שונים. בניגוד לכך, ניוזנר רואה כל מסמך ככזה היכול להעיד על סוג היהדות שהיה מקובל במקום ובזמן בו נכתב המסמך. ספרו Judaism: The Evidence of the Mishnah  (יהדות - עדותה של המשנה, ספרית פועלים, 1987) מהווה  גילוי הדעת הקלאסי של יצירתו והוא הראשון מבין כתבים מקבילים על מסמכים אחרים מן הקנון הרבני.
שיטתו של ניוזנר הייתה לימוד מסמכים בנפרד, מבלי להכניס אותם להקשר מסוים בין מסמכים רבניים אחרים בני אותה תקופה או סוגה הובילה לסדרת מחקרים על הדרך בה היהדות יוצרת קטגוריות של הבנה ואיך אותן קטגוריות מתייחסות אחת לשנייה, גם כשהן מתגלות בדרכים מגוונות במסמכים רבניים נפרדים. ניוזנר סבר שהספרות התלמודית מושתתת על דרכי חשיבה פילוסופיות מובהקות.
ניוזנר תרגם לאנגלית מעט את הקאנון הרבני. מפעל זה פתח חלק גדול מן המסמכים הרבניים לחוקרים מתחומים אחרים במסגרת מדע הדתות שלא יודעים עברית וארמית וכן כאלה העוסקים בהיסטוריה של העת העתיקה, בתרבות ובמחק המזרח הקרוב. שיטת התרגום שלו מנסה להקל על הבנת זרם הטיעונים של הטקסט הרבני עבור אלה שלא מכירים את שיטת הטיעון הרבני.
מפעלו של ניוזנר היה מכוון לקריאה הומניסטית ואקדמית של הספרות הקלאסית היהודית. הוא עבר ממחקר הטקסט למחקר התוכן. הוא התייחס לדת בהקשר החברתי שלה, כמשהו שקבוצת אנשים עושה ביחד, ולא רק כאוסף של אמונות ורעיונות. ניוזנר ניסה להחיל את הכלים של מדעי הדתות על ספרות חז"ל
תרומתו לאקדמיה

בנוסף לפעילותו המחקרית היה ניוזנר מעורב בעיצוב לימודי מדעי היהדות ומחקרי הדתות באוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון די. סי.. הוא נתן חסות לכמה כנסים ולפרויקטים משותפים שמשכו אנשים בני דתות שונות לשיחה על נושאים ובעיות משותפות. מאמציו של ניוזנר יצרו כנסים וספרים על נושאים כמו: הבעיה של שונות בדת, דת וחברה, דת ותרבות חומרית, דת וכלכלה, דת ואלטרואיזם ודת וסובלנות.
ניוזנר כתב כמה ספרים בהם חקר את הקשר בין יהדות ודתות אחרות. בספרו A Rabbi Talks with Jesus (רב מדבר על ישו) שיצא ב- 1993 ותורגם לגרמנית, איטלקית ושוודית הוא מנסה לבסס מסגרת יציבה מבחינה דתית לדו-שיח יהודי-נוצרי. הספר זכה לשבחיו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ובכינוי "הרב החביב על האפיפיור. בספרו ישו מנצרת של בנדיקטוס השישה עשר הוא מתייחס לספרו של ניוזנר "כספר החשוב ביותר, ללא ספק, עבור הדיאלוג היהודי-נוצרי בעשור האחרון."
הוא גם שיתף פעולה עם חוקרים אחרים כדי ליצור השוואות בין יהדות ונצרות, כמו בספר The Bible and Us: A Priest and A Rabbi Read Scripture Together (התנ"ך ואנחנו: כומר ורב קוראים יחד בספרי הקודש) שיצא ב-1990 ותורגם לספרדית ופורטוגזית. הודות לשיתוף פעולה עם חוקרי אסלאם נוצר הספר World Religions in America: An Introduction (דתות עולם באמריקה: מבוא). (מהדורה רביעית יצאה ב-2009) שחוקר איך התפתחו דתות שונות בהקשר האמריקאי הייחודי. הוא כתב ספרי לימוד רבים וספרים כלליים על יהדות. שני הידועים ביותר הם: The Way of Torah: An Introduction to Judaism (דרך התורה: מבוא ליהדות, 2003) ו- Judaism: An Introduction (יהדות – מבוא, 2002). ספרים אלה תורגמו לפורטוגזית ויפנית.
במהלך כל הקריירה שלו יזם ניוזנר תוכניות לפרסום וערך סדרות ספרים. על ידי פרסום סדרות אלה הוא תמך וקידם את הקריירה האקדמית של עשרות חוקרים צעירים מרחבי העולם.
הערכה ביקורתית של יצירתו

למרות שניוזנר רב השפעה הרי חוקרים רבים בתחום העיסוק שלו ביקרו אותו .
חלק מן הביקורות הן על המתודולוגיה בה נקט והטענה היא שרבים מטיעוניו הם מעגליים או מהווים ניסיון להוכיח "הנחות שליליות" בשל מחסור בעדויות.. אחרות מתרכזות בקריאתו ובפרשנותו של ניוזנר את הטקסטים הרבניים כשהם מוצאים שהתיאור שלו מאולץ ולא מדויק.
השקפתו של ניוזנר שהפרושים בימי בית שני היו קבוצה כיתתית המרוכזת סביב "אחוות שולחן" וקיום מצוות הקשורות בטוהר המזון, ומתעניינת פחות בערכים יהודיים רחבים יותר או בנושאים חברתיים, ספגה ערעור וביקורת מצד אד סנדרס, שניאור זלמן צייטלין וחיים מקובי
חוקרים אחדים ערערו על הבנתו של ניוזנר את העברית והארמית הרבנית. הביקורת המפורסמת ביותר והנשכנית ביותר הייתה של שאול ליברמן על תרגומו של ניוזנר את הירושלמי. ליברמן כתב: "אדם מתחיל לפקפק באמינותו של המתרגם [ניוזנר]. ואכן אחרי קריאה ברפרוף של התרגום נדהם הקורא על ידי בורותו [של ניוזנר] בעברית רבנית, בדקדוק ארמית ומעל לכל -בכל הנושא שבו הוא עוסק" הוא מסיים את סקירתו: "אני מסיק במצפון שקט: המקום הראוי לתרגום האנגלי [של ניוזנר] הוא בפח האשפה".
לקריאה נוספת

דב שוורץ, כינור נשמתי: מוזיקה בהגות היהודית. רמת גן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2013.
מנחם הירשמן, "תורה לכל באי העולם" : זרם אוניברסלי בספרות התנאים ויחסו לחכמת העמים. רעננה, הקיבוץ המאוחד, 1999.
* Magid, Shaul. "Is It Time to Take the Most-Published Man in Human History Seriously?", Tablet online magazine, Aug. 23, 2016.
הערות שוליים

↑  יעקב ניוזנר בכתבה עליו ב- Huffington Post
↑  דב שוורץ,  כינור נשמתי : מוזיקה בהגות היהודית, עמ' 211
↑  מ. הירשמן "תורה לכל באי העולם" : זרם אוניברסלי בספרות התנאים ויחסו לחכמת העמים, עמ' 18
↑  The Pope's Favorite Rabbi בטיים מגזין
1 2  Shaye J. D. Cohen, "Jacob Neusner, Mishnah and Counter-Rabbinics," Conservative Judaism, Vol.37(1) Fall 1983 p. 48-63
1 2  Craig A. Evans, "Mishna and Messiah 'In Context'," Journal of Biblical Literature, (JBL), 112/2 1993, p. 267-289
↑  Saul Lieberman, "A Tragedy or a Comedy" Journal of the American Oriental Society, Vol.104(2) April/June 1984 p. 315-319
1 2 3  Hyam Maccoby, "Jacob Neusner's Mishnah," Midstream, 30/5 May 1984 p. 24-32
1 2  Hyam Maccoby, "Neusner and the Red Cow," Journal for the Study of Judaism (JSJ), 21 1990, p. 60-75.
1 2  John C. Poirier, "Jacob Neusner, the Mishnah and Ventriloquism," The Jewish Quarterly Review, LXXXVII Nos.1-2, July–October 1996, p. 61-78
1 2 3
E.P.Sanders, Jewish Law from Jesus to the Mishnah. Philadelphia, 1990.
1 2  Solomon Zeitlin, "A Life of Yohanan ben Zakkai. A Specimen of Modern Jewish Scholarship," Jewish Quarterly Review, 62, 1972, p. 145-155.
↑  Solomon Zeitlin, "Spurious Interpretations of Rabbinic Sources in the Studies of the Pharisees and Pharisaim," Jewish Quarterly Review, 62, 1974, p. 122-135.
1 2  Evan M. Zuesse, "The Rabbinic Treatment of 'Others' (Criminals, Gentiles) according to Jacob Neusner," Review of Rabbinic Judaism, Vol. VII, 2004, p. 191-229
1 2  Evan M. Zuesse, "Phenomenology of Judaism," in: Encyclopaedia of Judaism, ed. J. Neusner, A. Avery-Peck, and W.S. Green, 2nd Edition Leiden: Brill, 2005 Vol.III, p. 1968-1986. (Offers an alternative to Neusner's theory of "Judaisms.")
↑  Saul Lieberman, "A Tragedy or a Comedy" Journal of the American Oriental Society, Vol.104(2) April/June 1984 p. 315-319
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265796905171  PLWABN: 9810665067105606  BNE: XX997867  BnF: cb12023280m (data)  CiNii: DA00871876  GND: 119433532  ICCU: CFIV045600  ISNI: 0000 0001 2280 733X  LCCN: n79006628  LNB: 000032727  NDL: 00472228  NKC: jn19990006083  NLA: 35380859  NLK: KAC199620094  NTA: 068273215  SELIBR: 231853  SNAC: w6sj45hs  SUDOC: 028387198  VcBA: 495/157797  VIAF: 5462151778224318130008   WorldCat (עם VIAF): 5462151778224318130008
יעקב ניב

ערך זה עוסק במחנך וסופר. אם התכוונתם לסאטיריקן, ראו .
יעקב ניב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יעקב ניב (הלפרין) (נכתב גם הַלְפֶּרְן; 14 באפריל 1905 – 14 בספטמבר 1976) היה מחנך, סופר ומתרגם ישראלי, המפקח הראשי של זרם העובדים ומנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות.
ביוגרפיה

ניב נולד בשנת 1905 בסוויסלוץ' שבמחוז וולקוביסק בפולין, בן לדניאל הלפרין. בילדותו למד ב"חדר" ובבית מדרש וכן למד חשבון אצל מורה פרטי.
כשהיה בן 13 הוקם בעיירתו בית ספר עברי, והוא התבקש, בגילו הצעיר, ללמד בו חשבון ועברית.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד בכפר גלעדי, אולם משאלתו של אביו כי יהיה מורה לעברית עמדה לנגד עיניו, ועל כן פנה ללמוד בבית המדרש למורים בירושלים. במהלך לימודיו נקשר לחברי ועדת התרבות של ההסתדרות, ועם סיום לימודיו נענה לקריאת ההסתדרות והיה למורה בעמק יזרעאל.
בין השנים 1924–1934 היה מורה ומנהל במספר בתי ספר: במשך שש שנים לימד בבלפוריה, ומשנת 1930 בבית הספר בנשר.
בשנת 1934 התמנה כמפקח בזרם העובדים, מ-1937 כיהן כמפקח הראשי של הזרם, ומשנת 1942 פיקח על הזרם מטעם הוועד הלאומי, ושימש בתפקיד זה עד לפירוק החינוך הפועלי בשנת 1953. כמו כן, משנת 1941 ועד 1950 כיהן כמנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות.
בין השנים 1953–1960 היה חבר המזכירות הפדגוגית, וריכז מטעמה את הכיתות הטרום מקצועיות בשנת הלימודים תשי"ז. משנת 1960 כיהן כמפקח החינוך במחוז תל אביב של משרד החינוך והתרבות.
ניב כתב מספר רב של ספרים בתחום החינוך והפדגוגיה, ותרגם מאמרים מרוסית, יידיש ואנגלית. כן היה חבר מערכות "אורים" ו"אורים להורים" ופרסם מאמרים בתחום הספרות והפדגוגיה ב"הד החינוך", "דבר", "הפועל הצעיר", "מאזנים" ובכתבי עת נוספים.
חיים אישיים

בתו איֶלת (בתו מאשתו רבקה) נישאה לאִתיאל עמיחי, מפקד גדוד בפלמ"ח, ממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי, מפקד מחוז ירושלים, ראש הג"א והנספח הצבאי באפריקה, בדרגת אלוף-משנה. ב-16 בפברואר 1963 נהרגה בתו בתאונת דרכים עם בעלה ובתם בת החמש.
בהמשך אותה שנה זכה ניב בפרס החינוך של עיריית תל אביב, שחולק אותה שנה לראשונה, עבור מפעל חייו בשדה החינוך בישראל.
ניב נפטר בתל אביב בשנת 1976, בגיל 71. נקבר בבית העלמין קריית שאול. באותה השנה נוסד על שמו בית הספר "יעקב ניב" בחולון.
ספריו

ילדי שדה, עם איוריה של מקסה נורדאו, תל אביב: מסדה, תרצ"ז 1937.
ספורים לילדים, תל אביב: מסדה, 194?
לעבודה: לקראת האחד במאי, יחד עם ברוך ברנשטיין, תל אביב: ארגון עובדי המרכז לחנוך, ת"ש 1940.
בעקבי הצאן: פרקי קריאה לכתות הבינוניות, יחד עם ברוך ברנשטיין, תל אביב: המרכז לחנוך וארגון עובדי המרכז לחנוך, תש"א 1941.
קו לקו: פרקים בשאלות חינוך והוראה, תל אביב: אורים – המרכז לחינוך וארגון עובדי המרכז לחינוך, תש"ה 1945.
מפעלנו החינוכי, תל אביב: [חמו"ל], תש"ו 1945.
על השעור ומבנהו, תל אביב: אורים: המרכז לחינוך וארגון עובדיו, תש"ז 1947.
ממועד למועד: ספורים לילדים, ירושלים: קריית ספר, תש"ז 1947.
ביום חג: ספורים לילדים, ירושלים: קריית ספר, תש"ז 1947.
בזרם: מאמרים ורשימות בשאלות החינוך של זרם העובדים, תל אביב: אורים, תש"ט 1949.
כובשים צעירים, ירושלים: קריית ספר, תשי-?
ילדים בישראל, ירושלים: קריית ספר, 1950.
ללימוד החשבון בבית הספר, תל אביב: אורים – המרכז לחנוך וארגון עובדיו, תשי"ב–תשי"ג 1952.
הרצל: ספור לילדים, תל אביב: מועצת המורים והגננות למען הקרן הקיימת בישראל, 1955.
העבודה העצמית בלימוד, תל אביב: אורים, תשט"ז 1956.
לנו ולבנינו: בעיות משפחה וחברה בחינוך הילד, תל אביב: עם עובד, תשט"ז 1956.
הוראת הספרות: בבית-הספר היסודי, תל אביב: הסתדרות המורים העברים בישראל, תשט"ז 1956
בנינו לחינוך חקלאי: [הארה פדגוגית חברתית], תל אביב: המועצה הצבורית לחינוך חקלאי, תשט"ז 1956.
ילדים בכפר: ספורים לילדים, ירושלים: קרית-ספר 1957.
פעילות חינוכית חברתית בבית הספר: (אגרת למורה), תל אביב: מרכז הסתדרות המורים בישראל, תשי"ט 1959.
למסכת שלום עליכם: (הערות והארות), תל אביב: מועצת המורים למען הקרן הקימת לישראל, תשי"ט 1959.
ערך הקרן הקימת לישראל אתגר חינוכי, ירושלים: מועצת המורים למען הקרן הקימת לישראל, תשכ-?
הרצל: מאה שנה להולדתו: ספור לילדים, תל אביב: הוועד הארצי המאוחד – קרן קיימת לישראל–קרן היסוד, תש"ך 1960.
בני עמי, תל אביב: עמיחי, תש"ך 1960.
מדריך לחינוך חברתי, יחד עם אליהו בילס, תל אביב: תרבות וחינוך, תשכ"א 1961.
מדריך למנהל בית הספר היסודי, יחד עם אהרון דובניקוב, תל אביב: תרבות וחינוך – אורים מדור לספרים פדגוגיים, תשכ"ג 1963.
למורה בישראל, תל אביב: קרני, תשכ"ה 1965.
לאם ולאב בישראל, תל אביב: המנורה, תשכ"ז, 1967.
עם ילדינו בלימוד התנ"ך, תל אביב: תרבות וחינוך, תשכ"ט 1969.
בזרם החינוך, ירושלים: משרד החנוך והתרבות, תשל"ח 1978.
ספריו > בעריכתו

יד למורה: ספר עזר למורי הלשון העברית למבוגרים, יחד עם אליהו אפרת, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בישראל - המרכז לתרבות ולחינוך על יד הוצאת מ' ניומן, תשט"ו 1954.
משה הרשקו, הוראת החשבון בכיתה א’, תל אביב: אוצר המורה, תשכ"א 1961.
פרקי תנ"ך לכיתה ו: מלכים א, מלכים ב, פרקים בירמיהו, עזרא ונחמיה, יחד עם יוסף יעקבסון ועמנואל שחראי, תל אביב: ספרית מעריב, 1972.
ישראל - 25 למדינתנו, תל אביב: קרני, תשל"ג 1973.
בעת מלחמה, יחד עם אלכס זהבי, ירושלים: הסוכנות היהודית – עליית הנוער, תשל"ה 1974.
פרקי תנ"ך: חוברת עזר לכיתה ה, יחד עם עמנואל שחראי ויוסף יעקבסון, תל אביב: ספרית מעריב, 1975.
ספריו > בתרגומו

יונתן סוויפט, מסעי גוליבר: א. לארץ הגמדים; ב. לארץ הענקים, רמת גן: מסדה, תשכ"א 1961.
מרדכי אלפערסאן [=אַלפֶּרסון], מן העיר אל הכפר: מחזה מחיי היהודים בארגנטינה, ירושלים: משרד החינוך והתרבות – האגף לתוכניות לימודים – המרכז לטיפוח התודעה היהודית, תשל"ב 1972.
הערות שוליים

↑  מפקחים ומנהלי בית ספר דנים בשאלת הכיתות הטרום מקצועיות, דבר, 18 בספטמבר 1956
↑  אתיאל עמיחי, באתר "יזכור".
↑  אל"מ עמיחי, אשתו ובתו נספו בתאונה בחוף השנהב, דבר, 18 בפברואר 1963; מודעת אבל, דבר, 19 בפברואר 1963.
↑  יעקב ניב באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז.
↑  פרטי בית הספר "יעקב ניב", באתר משרד החינוך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305526005171  BnF: cb16597761j (data)  GND: 1130794008  ISNI: 0000 0001 1129 9149  SUDOC: 24531332X  VIAF: 29422119   WorldCat (עם VIAF): 29422119
ירדן אוזל

ירדן מלכה אוזל (נולדה ב-11 בפברואר 2001) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת החלוצה והכנף במכבי פנתרות אשדוד מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

אוזל החלה את הקריירה שלה בקבוצת הנערות של הפועל קטמון ירושלים, בשורותיה שיחקה בעונות 2015/16-2018/19, ועמה זכתה באליפות המדינה לנערות בעונת 2016/17, ובגביע המדינה לנערות בעונת 2018/19, כאשר היא כובשת צמד בגמר הגביע.
בעונת 2017/18 הצטרפה לאקדמיה לכדורגל בנות, שבזמנו החזיקה קבוצה בליגת העל לבוגרות. בעונה זו, השתתפה אוזל ב-14 משחקים בליגת העל במסגרת האקדמיה, ובעונה העוקבת ב-12 משחקים. במקביל במשך שתי עונות אלו התאמנה ושיחקה בקבוצת הנערות של הפועל קטמון ירושלים - שירה בנקי.
בעונת 2019/20, עברה אוזל לשחק במדי מכבי בנות עמק חפר, שם צברה 11 הופעות בליגת העל.
בעונת 2020/21 עברה אוזל לאס"א תל אביב, שם הופיעה 16 פעמים בליגת העל, 3 פעמים בגביע המדינה, ופעמיים בגביע אתנה, כאשר היא כובשת 3 פעמים בליגה, שער אחד בגביע המדינה, ושער בגביע אתנה.
בעונת 2021/22 חתמה אוזל במ.ס. קריית גת, ובחודש ינואר 2022, לאחר 9 הופעות ליגה ושער אחד (בנוסף לשער במוקדמות ליגת האלופות וכן 4 הופעות בגביע אתנה עם 4 כיבושים), עברה לשחק בהפועל מרמורק, שם סיימה את העונה עם 11 הופעות.
לקראת עונת 2022/23, חתמה אוזל בקבוצת לקטמיה מהליגה הראשונה בקפריסין, ובפברואר 2023 עברה להפועל קטמון ירושלים בליגת העל, המועדון בו החלה את דרכה בכדורגל. עד לסיום העונה כבשה אוזל 4 שערים ב-9 הופעות בליגה, ועוד שער אחד בשני משחקי גביע המדינה, כאשר הקבוצה מפתיעה ומסיימת במקום השני בליגה בעונת הבכורה שלה בליגה.
בינואר 2024 חתמה במכבי פנתרות אשדוד מהליגה הלאומית.
בנבחרת ישראל

אוזל הופיעה 5 פעמים במדי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 17, ו-4 פעמים במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 19.
ב-24 בפברואר 2021 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, בתבוסה 12:0 מול נבחרת איטליה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה 2021, ובהמשך אותה שנה שותפה פעם נוספת בהפסד לטורקיה 2–3.
הערות שוליים

↑  Rafi Gamish, קבוצות הנוער הירושלמיות - והפעם: מחזיקות גביע המדינה מקטמון, באתר כל העיר ירושלים, ‏2019-03-17
↑  פוסט הוולקאם עם חתימתה של אוזל בהפועל קטמון ירושלים, באתר www.instagram.com, ‏8 בפברואר 2023
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - שחקן נבחרת, באתר www.football.org.il
יואכים סימון

| --- | --- |

 לידה:  1919 
 פטירה:  1943 (בגיל 24 בערך) 
 מדינה:  גרמניה 
 
יואכים "שושו" סימון (Joachim "Schuschu" Simon‏, 12 בנובמבר 1919, ברלין – 27 בינואר 1943, בבית הסוהר בברידה) היה גרמני-יהודי, מהמדריכים המרכזיים ב"בית עליית הנוער" בלוסדרכט וממקימיה של המחתרת החלוצית בהולנד תחת הכיבוש הנאצי "קבוצת ווסטרוויל".
חוות ההכשרה באלגוט

סימון התקשה בעבודה בחוות אלגוט, שהייתה מרכיב כל כך חשוב בהוויה החדשה שלו. הוא נאלץ להתמודד בצורה קשה עם עבודה גופנית אף על פי שהיה לו חינוך ספורטיבי. חולשה ודיכאון מלידה היו בעוכריו, ואולי גם קואורדינציה לקויה. כאשר הצליח – שמח בעבודה ונהנה ממנה. כך היה כאשר קיבל באלגוט תפקיד של עגלון (ולא רק "נהג משנה", כמקובל). שוב ושוב העלה סימון את הרעיון של "בריחה קדימה", אל העבודה אצל איכר בודד. באלגוט התקיימה פעילות תרבותית לימודית אינטנסיבית ביותר. למדו עברית ב-3 חוגים (שושו לימד את "השלישי מלמעלה". היה זה החוג הראשון שלא נוהל בידי שליח מארץ-ישראל). יתרה מכך, בחווה באלגוט מצא ידיד אמת – קורט האנמן (Hannemann), ממנו לא נפרד עוד.
באביב 1938, עוד בטרם מלאה שנה לשהותו בחוות ההכשרה, והוא בן 18 הייתה תקווה למכסה של רישיונות עלייה ל״חלוצים״ מגרמניה. הואיל וכך עלתה תוכנית לשלוח גרעין עלייה גדול של "הבונים", שייסד קיבוץ חדש בארץ-ישראל. הרעיון לעלות לארץ-ישראל עם קבוצה גדולה מאלגוט משך את ליבו, ועם זאת הוא התלבט והעלה את הנימוק: "עוד לא למדתי כמעט כלום מבחינת העבודה המקצועית". בד בבד עם הרעיון לעלות ארצה, פנו אליו מהנהגת "הבונים" וביקשו לגייס אותו לפעולה מרכזית. הוא לא היה שותף קל, ולא כל החברים היו קלים לו. "רוב חברי ההכשרה באו אל התנועה רק ב־1933", כתב במכתביו לאחיו.
באחד הימים של ראשית חודש נובמבר 1938, דפקו על דלתו בלילה באופן פתאומי. היו אלה קולות גסים של גרמנים שפקדו על חברי ההכשרה להתאסף ברחבה שלפני הבית. (חברה הצליחה להגניב לו מעט בגדים חמים וספר תנ"ך זעיר). חבריו, חברי ההכשרה נדחסו למכוניות שהביאו אותם למחנה הריכוז בוכנוואלד. חודש ימים שהה יחד עם חבריו במחנה הריכוז. "לאחר ארבעה שבועות של היעדרות", בלשונו הקלילה הסביר ״שושו״ במכתב הראשון ששלח לאחר ששוחרר הם חזרו "בריאים ושלמים" (volling gesund und wohlbehalten), כי לצעירים "לא היה כל כך נורא". במכתבים שכתב לחברו ג׳אקומו לא סיפר על החוויה הקשה שעבר במחנה הריכוז. אולם, כעבור מספר שנים נודע ממכתביו לטוני אלמנתו של אביו, סיפר על תחושת האבל האופפת אותו כל אימת שקרבים ימי הזיכרון לאב. מכתבו האחרון לטוני נשלח מפאריס היה לרגל יום הולדתו של ״פריץ״ סימון שחל ב-15 בינואר, ובנוסף בירך אותה לחג המולד. "פריץ" היה אחד מכינויי המחתרת של סימון לזכר אביו.
תחושת אימה ליוותה אותו מאז שחרורו ממחנה הריכוז בבוכנוואלד. הוא נחרד כשהגיעו אליו הידיעות על כניסת הגרמנים לצ'כוסלובקיה. הוא הזדעזע לשמוע, על יחידות הס"ס והיחידות המבצעיות של הגרמנים, ועל הקמת מחנות ריכוז חדשים על ידי הגרמנים. הפחד והאימה הקשים שחש אם ייעצר שוב לא הרפו ממנו והוא חשש כי לא יצליח להימלט מהם שוב.
המעבר להולנד

זמן קצר לאחר השחרור ממחנה הריכוז, עבר עם חברים נוספים להולנד. כמו רוב חברי התנועה עבר, ל"הכשרת יחידים" (Einzelhachschara) אצל איכר הולנדי. בתחילה שמח לעבור, הכל נראה יפה וטוב מבחינתו: "האיכר נחמד מאוד, העבודה קשה, אך לומדים לעבוד, וזה דרוש כאוויר לנשימה". אולם, האיכר התאכזב מסימון ולאחר זמן קצר הפך לפחות נחמד וביקש מהנהלת המוסד שהייתה אחראית על הכשרת הבודדים – "ארגון דוונטר" (Deventer), להחליף את סימון. בקשתו של האיכר לא נענתה וסימון המשיך לעבוד אצלו, ובמשך הזמן החל היחס להשתפר כלפיו. עם זאת, סימון היה מודאג לגבי עתידו – הוא לא היה בטוח שיצליח להגיע לדרגת פועל בינוני. בערבים נהג ללכת אל בית העם של הכפר כדי ללמוד, כיוון שבבית האיכר לא היו לו תנאים לכך. לאיכר הוא נתן להבין, כי הוא מבקר נערה.
בחודש מארס 1939, מספר חודשים לאחר הגיעו להולנד, הכינו הפלגה מהולנד של אוניית המעפילים ״דורה״. הייתה זו פעם ראשונה בתולדות "עלייה ב'". רוב ותיקי ״החלוץ״ בהולנד היו בין העולים. אולם סימון, האנמן וחברים אחרים לא נכללו בין העולים לאנייה כיוון שעדיין לא צברו מספיק ותק בהכשרתם המקצועית. הקריטריונים לצבירת הוותק היו לפחות שנתיים של הכשרה רצופה במקום כתנאי לעלייה. הפלגת האונייה תוכננה לצאת באביב אלא שההפלגה נדחתה לקיץ, ובשל כך גם הוגדל מספר העולים. ל״שושו״ וחבריו היה סיכוי לעלות על הספינה, אך הוא בוטל. "דורה" הגיעה לחופי הארץ ב-12 באוגוסט, שבועיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. כך נסגרה בפניו ההזדמנות האחרונה לעלייה לארץ-ישראל.
ב-1 בספטמבר 1940 עבר ״שושו״ אל חוות ההכשרה הגדולה, "כפר העבודה", ה"וורקרדורפ" (Werkdrop), שהוקם בידי חברת ״עזרה יהודית״: ״העמותה לעבודה יהודית" (Stichting Joodse Arbeid) בשטח הייבוש שבצפון גרמניה. ״שושו״ גויס להדרכת אחת הקבוצות כדי ללמד את חניכי הקבוצה עברית (חברי הקבוצה לא היו צעירים ממנו בהרבה). ההדרכה התקיימה לאחר יום עבודה רגיל. הוא נאלץ לעזוב את משק האיכר ועזיבה זו והחזרה לחוות ההכשרה גרמו לו לעצב.
ב-10 במאי 1940 פלשו הגרמנים להולנד ו-4 ימים אחר כך (14 מאי 1940), נכנעה המדינה ו״שושו״ שעבד באותו הזמן במרכז ״החלוץ״ באמסטרדם, חש מחדש את הפחד והסיוטים שעבר במחנה הריכוז בוכנוואלד.
המעון בלוסדרכט

ביולי 1940, עבר ״שושו״ להדריך במעון המרכזי בלוסדרכט (Loosdrecht) שבהולנד. היה זה מעון כפרי ששכן במרחק כ-30 ק"מ מאמסטרדם, והוא שילב את עבודתו החינוכית במעון יחד עם פעילותו ב"החלוץ". ״שוש״ לא רצה לטפח אשליות של בניית עולם מדומה לחניכים – עולם מנותק מן הקורה בחוץ. בשל המצוקה הנפשית בה היה שרוי ותחושת חוסר המוצא, שלא יכול היה למחוק מתודעתוֿ. ככול שחלף הזמן הרגיש, שעתידו נעשה קודר ומטושטש יותר ויותר. לכן, החליט להתמקד בלימודים ובהדרכה ופעולותיו השפיעו מאוד עליהם. הוא לימד את כל המקצועות: עברית, היסטוריה יהודית וכללית, ידיעת ארץ-ישראל – "בשיטת יוספטל" וחקלאות. בסופו של דבר הפך לשמש כמנהלו של משק חקלאי והיה אחראי לכל.
העבודה בחלקת האדמה "הבריאה את ׳שושו׳ מבחינה גופנית ונפשית". המודעות לכוחו ולמגבלותיו, שאת ניצניה כבר גילה בתקופת נעוריו, לא הניחה לו, והיא הוסיפה וטלטלה אותו כל תקופת פעילותו בלוסדרכט, מפני שדווקא כאן הוא יכול היה לגלות את כוחו העיקרי. ״שושו״ חש בלבו בצער שאינו מצליח ליצור קשר אישי והדוק עם חניכיו, כפי שהיה רוצה וכפי שהם לסברתו זקוקים לו. היו ימים שהלין על כך כי חולשתו נמדדת דווקא בהיעדר סמכותיות. הוא סבור היה שאין אפשרות לרכוש את הסמכות הזו הדרושה לו כל כך. כל עוד נמשכה עבודתו, נמשכים היו גם לבטיו וחשיפת חולשותיו, אף על פי שידע היטב, ש"למעשה יש בעבודה שלי יותר הצלחה ממה שחושבים ורואים ברגע מסוים". לאורך כל הזמן קבל ״שושו״ על כך, שעבודתו החינוכית, ועסקנותו ב״החלוץ״ הרחיקה אותו מהעבודה הגופנית, שהייתה לא רק חובה מוסרית אלא גם צורך אישי עבורו.
בלוסדרכט, העלה את הצורך "להפסיק את הכל לזמן-מה וללכת פשוט לאיכר". לדעתו, אורח החיים שהוא מנהל הוא בלתי טבעי, ו"דוחה" אותו. וחשוב עוד יותר: הוא חשש שיאבד את מה שכבר השיג בתחום העבודה, ויצטרך להתחיל הכל מחדש.
משימות ההצלה ומותו

המכה האנושה ניחתה יהודי הולנד ביולי 1942. ב-5 בחודש קיבלו יהודי אמסטרדם את צווי ההתייצבות הראשונים, וב-15 החלו השילוחים השבועיים למחנה המעבר וסטרבורק, ומשם נשלחו מזרחה למחנות ההשמדה בפולין, בעיקר לאושוויץ.  לאחר הגירוש הראשון של יהודי הולנד ממחנה המעצר ווסטרבורק, הוחלט בישיבת מרכז ״החלוץ״ שהתקיימה בדוונטר, להוריד את חברי הקבוצה והחניכים למחתרת. באוקטובר 1942, עברו ״שושו״ סימון ועדינה אשתו שהייתה אף היא חברת מחתרת לבלגיה ומשם לצרפת בניסיונו לחפש דרכי מילוט לספרד ולשווייץ. בינתיים הוסתרו החניכים אצל האיכרים, ולאחר מכן כאשר נמצאו דרכי מילוט הבריחו אותם דרך בלגיה, צרפת לגבול הספרדי ולשווייץ.״שושו״ הצליח להביא 3 פעמים קבוצות לגבול של ארץ חופשית. הוא נתפס בדצמבר 1942, בדרכו מבלגיה להולנד כאשר היו ברשותו מסמכים מזויפים וכסף ונכלא. הוא הצליח להעביר מבית הכלא ידיעה שנתפס, וביקש שיודיעו לאשתו. לאחר יומיים הוא מת, קיימת סברה שהתאבד בכלא.
יואכים ״שושו״ סימון, נקבר בבית הקברות היהודי בעיר ברדה. לאחר שהסתיימה המלחמה הקימו חבריו על קברו מצבה וכתבו עליה: "נתן את נפשו על נפש חבריו וקיום העם בימי המחתרת".
לקריאה נוספת

יכין סימון שושו: מכתבים מימי השואה והמחתרת, הוצאת בית לוחמי הגטאות וקיבוץ גלעד, אדר תשכ"ג (1963).