stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקהילה הבהאית באוסטרליה
הערות שוליים

↑  Hassall, "Outpost of a World Religion’: The Bahaá Faith in Australia 1920–47", p. 318
↑  Baha'i
1 2 3  Hassall, "Outpost of a World Religion’: The Bahaá Faith in Australia 1920–47", p. 318.
↑  Hassall, "Outpost of a World Religion’: The Bahaá Faith in Australia 1920–47", p. 319.
↑  Hassall, "Outpost of a World Religion’: The Bahaá Faith in Australia 1920–47", p. 320.
↑  Australia: History of the Bahá'í Faith
↑  Hassall, "Outpost of a World Religion’: The Bahaá Faith in Australia 1920–47", p. 328.
↑  Hassall, "The Baha'i Faith in Australia 1947–1963" ,p. 564
1 2 3  Hassall, "The Baha'i Faith in Australia 1947–1963", p. 565
↑  Hassall, "The Baha'i Faith in Australia 1947–1963", p. 567
↑  Australia: History of the Bahá'í Faith
↑  Australia: History of the Bahá'í Faith
↑  Australia: History of the Bahá'í Faith
1 2 3  Hassall, "The Baha'i Faith in Australia 1947–1963", p.576.
↑  Engaging in social and economic development
↑  Participating in public discourse
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
התמנון האיטר

| --- | --- |
 סינגל בביצוע כוורת, תזמורת קול ישראל בערבית
 יצא לאור:  1974 
 סוגה:  קטע כלי 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.14 דק' 
 לחן:  דני סנדרסון 
 
"התמנון האיטר" הוא רצועה מוזיקלית אינסטרומנטלית המופיעה באלבומה השני של להקת כוורת שיצא בשנת 1974.
סנדרסון שהיה חבר בלהקת "השניצלים" עם אלון אולארצ'יק בשנת 1972, התעניין במוזיקה ערבית. "השניצלים" הקליטו את הקטע האינסטרומנטלי בסגנון ערבי. לימים הקליטה להקת כוורת את הקטע עם תזמורת קול ישראל בערבית בניצוחו של זוזו מוסא.
לימים סיפר סנדרסון לעיתון הארץ:
באתי לקול ישראל, ופתאום שמעתי מאחד הצריפים מוסיקה ערבית, שמאוד משכה אותי באותה תקופה. במובנים מוזרים היא היתה מאוד דומה בעיני לרוקנרול ובעיקר לבלוז. אז דפקתי על הדלת של הצריף, וכשנכנסתי ראיתי 20 גברים שבראשם עמד זוזו. אמרתי לו שכתבתי יצירה שמושפעת ממוסיקה ערבית והוא אמר 'תביא סקיצה'. זה מראה איזה איש פתוח הוא היה. לא הכירו אותי אז. הוא היה יכול לזרוק אותי קיבינימט
כשחיפשו חברי הלהקה שם היה זה סנדרסון שהציע גם את השמות "כוורת" או "התמנון האיטר".
הערות שוליים

↑  בן שלו, זוזו מוסא היה לשם נרדף לתזמורת קול ישראל בערבית, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2011
↑  התמנון האיטר – מילים וביצועים | סנדרסון, דני, 1950- מלחין | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
המסכה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  המסכה 
 בימוי:  צ'אק ראסל 
 הופק בידי:  בוב אנגלמן
 תסריט:  מייק וורב 
 עריכה:  ארתור קובורן 
 שחקנים ראשיים:  ג'ים קארי (Stanley Ipkiss) בן שטיין (Dr. Alfred Neuman) אמי יסבק (Peggy Brandt) Max (Milo) פיטר גרין (Dorian Tyrell) ריצ'רד ג'ני קווין גרוויו קמרון דיאז ננסי פיש Orestes Matacena ג'ולי פישר טים בגלי רג קתי פיטר ריגרט בלייק קלארק דניס פורסט 
 מוזיקה:  רנדי אדלמן 
 צילום:  ג'ון ר. לאונטי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה, Dark Horse Entertainment 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בנובמבר 1994 
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט קומדיה, סרט גיבורי-על, סרט מאפיה 
 תקציב:  23 מיליון דולר
 הכנסות:  $351,583,407
 הכנסות באתר מוג'ו:   mask
 פרסים:  Sitges Film Festival best special effects award 
 סרט הבא:  המסכה חוזרת
 דף הסרט ב־IMDb
 
המסכה (באנגלית: The Mask) הוא סרט קולנוע אמריקני מסוגת הפנטזיה והקומדיה. הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1994, מבוסס על סדרת קומיקס בשם זהה. הסרט הופק על ידי בוב אנגלמן, בוים בידי צ'אק ראסל והיה לשובר קופות.
עלילת הסרט עוקבת אחרי סטנלי איפקיס (ג'ים קארי), פקיד בנק טוב לב וחלש אופי שחייו משתנים לאחר שהוא מוצא מסכה ישנה ומסתורית, שכאשר הוא עוטה אותה על פניו הוא זוכה לכוחות על-טבעיים שמתבטאים ביכולתו לגרום למציאות להתנהג כמו סרטים מצוירים כגון הלוני טונס. איפקיס מנסה לנצל כוחות אלה כדי להשיג כסף, כבוד ואת הבחורה בה חפץ – הזמרת טינה קרלייל (קמרון דיאז, בתפקידה הקולנועי הראשון), זוגתו של דוריאן טיירל, גנגסטר מקומי (פיטר גרין). עד מהרה הוא מוצא עצמו מטרה הן של המשטרה והן של אנשי הפשע המאורגן.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית אפקטים מיוחדים לשנת 1994. קארי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר".
לסרט יצא פסקול הכולל 12 שירים ונקרא "המסכה: מוזיקה מסרט הקולנוע".
ב-2005 יצא סרט המשך בשם "המסכה חוזרת" ללא צוות השחקנים המקורי, חוץ מהופעת האורח של ד"ר ניומן בתחילת הסרט. הסרט זכה לביקורות קוטלות והיה כישלון מסחרי.
הפיגוע בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  25 בינואר 2002
 מקום:  תל אביב, ישראל
 מטרה:  אוכלוסייה אזרחית
 קואורדינטות:  32°03′37″N 34°46′43″E﻿ / ﻿32.0603°N 34.7786°E﻿ / 32.0603; 34.7786
 סוג:  פיגוע התאבדות
 נשק:  חגורת נפץ
 הרוגים:  0
 פצועים:  24 אזרחים
 מבצע:  הג'יהאד האיסלאמי
 he
 
הפיגוע בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב בשנת 2002 היה פיגוע טרור שהתרחש ב-25 בינואר 2002, בו מחבל מתאבד פלסטיני פוצץ את עצמו בתל אביב שבישראל, וגרם לפציעתם של 24 אזרחים.
לאחר הפיגוע הארגון האיסלאמיסטי הפלסטיני הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לפיגוע.
רקע

בשבוע שלפני הפיגוע הפיגוע כוחות צה"ל התנקשו בארבעה מבכירי הזרוע הצבאית חמאס גדודי עז א-דין אל-קסאם במהלך פשיטה על המחבוא שלהם בשכם.
ב-24 בינואר 2002 בפעולה, בה היה מעורב מסוק ישראלי, חוסל ברצועת עזה מנהיג גדודי עז א-דין אל-קסאם באכר חמדאן, אשר לטענת גורם ביטחוני ישראלי היה אחראי ל"עשרות פיגועי טרור שבוצעו נגד אזרחים וחיילים ישראלים ב-24 בינואר 2002 ברצועת עזה".
הפיגוע

בשעה 11:15 ב-25 בינואר 2002 פוצץ עצמו מחבל מתאבד פלסטיני אשר נשא על גופו מטען חבוי שהיה מלא ברסיסים במדרחוב הומה אדם בסמוך לתחנה המרכזית הישנה של תל אביב.
לפחות 24 בני אדם נפצעו בפיגוע. שלושה מהם נפצעו באורח אנוש, ארבעה נפצעו באורח בינוני והיתר נפצעו באורח קל.
המפגעים

ארגון הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לביצוע הפיגוע בהצהרה שהארגון מסר לתחנת הטלוויזיה הלבנונית אל-מנאר. בהצהרה זו הארגון ציין שהמחבל המתאבד היה ספוואט עבדורחמן ח'ליל בן ה-17, תושב הכפר בית וזן.
מיד לאחר הפיגוע מצאו כוחות משטרת ישראל במקום הפיגוע רובה סער מסוג AK-47 נטוש והצליחו לתפוס את מחבל נוסף, אשר לפי החשד הייתה אמור להשתמש ברובה הסער על מנת להגדיל את מספר הנפגעים בפיגוע. על פי הדיווחים, המחבל השני, שהיה משכם, נשא עימו קוראן בו היה כתוב התאריך של הפיגוע ומקום הפיגוע.
אחרית דבר

בתגובה לפיגוע במהלך שעות הלילה תקף מטוס F-16 ישראלי את מטה כוחות הביטחון הפלסטיני ברצועת עזה. בנוסף, מטוס ה-F-16 ירה שני טילים לעבר בנייני הביטחון הלאומי הפלסטיני בעיר טולכרם. לפי גורמים פלסטינים שני פלסטינים נפצעו במתקפה בטולכרם.
במרץ 2002 הערבי-הישראלי נאצר פחמי, שהיה באותה העת תושב העיר טירה, נשפט בבית המשפט השלום בכפר סבא, על כך שאיפשר למבצעי הפיגוע בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב ב-2002 להישאר בביתו עד שהגיעו לביתו אדם ברכב אשר הסיע אותם למקום הפיגוע, וכמו גם על כך שסיפק להם עצות כיצד הם יוכלו להימנע מלהיתפס. פחמי הודה באישומים ונידון לשלוש שנות מאסר ושנה על תנאי.
ראו גם

פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2002
הערות שוליים

↑  "Pittsburgh Post-Gazette - Google News Archive Search". נבדק ב-16 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  המדרחוב המקולל: 6 פיגועים ב-4 שנים, באתר ynet, 17 באפריל 2006
↑  "Israel Strikes After Bomb". Sky News. נבדק ב-16 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  איתי רפופורט ורענן בן צור, עונשי מאסר לערבים ישראלים המעורבים בטרור, באתר ynet, 12 במרץ 2003
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
ואז את תראי

"ואז את תראי" הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הפזמונאים והמפיקים המוזיקליים הישראלים דולי ופן ביחד עם הזמרים דיקלה ועידן חביב, בשיתוף הנגן מארק אליהו. השיר יצא לאור ב-19 במאי 2020, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של הצמד, "חלק א'".
עם יציאתו, הגיע השיר אל המקום השמיני במצעד השבועי של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות. השיר הוא מעין בלדת פופ, שלדברי רם וחזות, נכתב כ"תפילה לאופטימיות ואושר אינסופי". בשיר מנגן מארק אליהו בכלי הקשת הפרסי קמנצ'ה.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר, בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של דולי ופן ב-19 במאי 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. בקליפ ניתן לראות את מבצעי השיר בחליפות שחורות על נוף מדברי שרים את מילות השיר, בעוד משתתפות הקליפ הנוספות, סבתא ונכדתה, לבושות בחליפות לבנות, תוך שהן רוקדות לצלילי השיר.
תוך פחות משבוע, צבר הקליפ למעלה מ-300 אלף צפיות. נכון לפברואר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17.5 מיליון.
ביקורות

מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה, תוך ששיבח את הופעת סולו הקמנצ'ה של מארק אליהו בשיר, וטען כי נוכחתו של אליהו בשיר אף יותר משמעותית נוכחות מבצעיו. כמו כן, ביקר חרסונסקי את מילות השיר ואמר כי "מגמת הרגשנות נשענת על טקסט סתמי". דודי פטימר סקר את השיר אף הוא, תוך שתיאר את השיר כ"שילוב קולות נהדר" ואמר כי "הבלדה המעצימה ומלאת האופטימיות שזוכה לביצוע נוגה והרמוני מאוד בין דיקלה לחביב שמביאים משהו חדש ומרענן מהרפרטואר האישי שלהם וזה טוב עבורם".
במאקו נכתב על השיר כי "מדובר בהפתעה של ממש ובחיבור מפתיע ומרגש". בפרוגי תואר השיר כ"שיתוף פעולה ענק" ונכתב כי "הקול הרך והנוגע שלו [עידן חביב] בשילוב עם הקול החודר לנשמה של דיקלה יוצרים שיר שאי אפשר להישאר אדישים אליו".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 4 |  |
|  ישראל | כאן גימל | 9 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 15 |  |
הערות שוליים

1 2 3  דולי ופן עם דיקלה ועידן חביב - ואז את תראי, באתר ‏מאקו‏, 19 במאי 2020
↑  niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group
1 2  מוזיקה - שיתוף פעולה ענק: עידן חביב מהישרדות משתף פעולה בשיר חדש, באתר פרוגי, ‏2020-05-19
1 2 3   דולי ופן - ואז את תראי (עם דיקלה, עידן חביב ומארק אליהו), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:15)
1 2  ואז את תראי, באתר יוסמיוסיק, ‏2020-05-21
↑  דודי פטימר, ‏חם באוזן: איתי לוי וספיר סבן מפספסים, דיקלה ועידן חביב בשת"פ מפתיע, באתר מעריב אונליין, 20 במאי 2020
| דולי ופן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | חלק א' • צעירים לנצח |  |
| סינגלים | "אח שלי מתחתן" • "מאושרים" • "תרוצי אליו" • "ואז את תראי" • "את יודעת אמא" • "שמור עליי" • "על מה בנות חושבות בלילה" • "השמיים נעולים" • "בוקר טוב עולם" • "להאמין" • "אלבי" • "בשבילך" • "מנגלים" • "צעירים לנצח" • "מספיק טוב" • "עזוב אותי מטכנו" • "שחרר אותי" • "לאהוב אותך כל יום" |  |
| דיקלה |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אהבה מוסיקה • עולם • ארלוזורוב 38 • ואם פרידה • סיפור אופטימי • חופשייה |  |
| חברות תקליטים | הד ארצי • התו השמיני • הליקון |  |
קטגוריה (אלבומים • שירים)
| דיקלה – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| אהבה מוסיקה | "בוקר טוב" • "בוחרת להיות" • "אהבה מוסיקה" • "אהבתך" • "תבלינים" |  |
| עולם | "עולם" • "בונבוניירות" • "תראי" • "געגועים" |  |
| ארלוזורוב 38 | "לבכות" • "מזל" • "חולת אהבה" |  |
| ואם פרידה | "ואם פרידה" • "בסמה" • "שבע בערב" • "Here Comes the Rain Again" • "אין עוד אהבה כזאת" • "יהיה לנו טוב" • "קופנגן" |  |
| סיפור אופטימי | "הוא כותב לי מאמי" • "אל תלך" • "בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)" • "מסקרה שחורה" |  |
| חופשייה | "אתי" • "תודה" • "פסנתר לבן" • "הו ליבי" • "שבועיים" • "רק תגיד" |  |
| השתתפות בסינגלים | "איפה בעולם" • "מחמל נפשי" • "ואז את תראי" |  |
| סינגלים אחרים | "ביי ביי" • "ואולי" • "כל הפרפרים" • "לא מתנצלת" • "אבא" • "לבד" • "Bring Them Home" |  |
| סינגלים שיווקיים | "בשביל אהבתה" • "Confide in Me" • "כמו צמח בר" |  |
הקהילה הבהאית בדרום אפריקה

הקהילה הבהאית ברפובליקת דרום אפריקה נוסדה בשנת 1911, ונכון לשנת 2009 מונה כ-21,800 מאמינים בכל מחוזות המדינה.
היסטוריה מוקדמת

נוכחותה של הדת הבהאית בדרום אפריקה החלה בשנת 1911, אז התקיימו מפגשים קהילתיים בקייפטאון, אחת משלוש ערי הבירה של המדינה.
שנה לאחר מכן, בני הזוג פראטאס, מאמינים בהאים תושבי מיוזנברג שפגשו את עבד אל-בהאא, מנהיגה השני של הקהילה הבהאית העולמית, שבו למדינה מניו יורק והיוו את הבסיס לקהילה ההבהאית במדינה.
לאחר מותו של עבד-אל בהאא בשנת 1921, החלו לעבור מאמינים בהאים לדרום אפריקה, ובשנת 1925 הוקמה בפרטוריה האספה הבהאית המקומית הראשונה במדינה; האספה פורקה בשנת 1931. בשנת 1929 הוקמו קהילות נוספות בכף המערבי ובאזור יוהנסבורג. בשנותיהם הראשונות, המאמינים הבהאים לימדו בעיקר את האוכלוסייה הלבנה, שנטתה לראות באמונה הבהאית מעין פילוסופיה.
בשנים לאחר מכן הייתה נסיגה בנוכחות הבהאית במדינה. בשנת 1937 שתי מאמינות אמריקאיות, לולי מת'יוס ואופליה קורס, ניסו להחיות את הקהילה הבהאית בדרום אפריקה אך נחלו כישלון ועזבו במהרה, כך שנותרה במדינה מאמינה אחת: אגנס קארי, עובדת סוציאלית שזכתה לתואר "אם הבהאים של דרום אפריקה".
בשנת 1949, רג'ינלד טורווי, דרום אפריקאי מליידיברנד, שב למדינה מאנגליה שם הצטרף לאמונה הבהאית. טורווי לא היה מודע לקיומה של קארי, לכן חי שלוש עשרה שנים כמאמין בודד. על סבלנותו, מסירותו ושירותיו לקהילה בשנותיו האחרונות, קיבל את התואר "אבי הבהאים של דרום אפריקה".
מסע עשר השנים

בשנת 1953 שוגי אפנדי, מנהיגה השלישי של הדת הבהאית, השיק את המאמץ המתואם העולמי הראשון להרחבת האמונה הבהאית, "מסע עשר השנים" ("the Ten Year Crusade"). מטרת המאמץ הייתה לפתח את מוסדות המרכז הבהאי העולמי, להתבסס במדינות בהן האמונה כבר נוכחת ולהפיצה במדינות נוספות.
כתוצאה מכך, בשנת 1953 הגיעו שלושה עשר חלוצים לדרום אפריקה, ובסך הכל בשנים לאחר מכן הגיעו שישים וחמישה חלוצים נוספים, וחלקם התיישבו במדינה לצמיתות. בעקבות הוראותיו של אפנדי, ריכזו החלוצים את עבודת ההוראה שלהם באוכלוסיות שחורים וצבעוניים (Coloured) במדינה. במהלך השנים הבאות הצטרפו לאמונה הבהאית אזרחים מכמה קבוצות אתניות כגון זולו, צואנה (אנ'), קוסה וסוטו.
עד שנת 1956 האמונה הבהאית התבססה ב-15 מדינות בדרום יבשת אפריקה, וכן בסנט הלנה ובאיים באוקיינוס ההודי. בשנה זו האספה הרוחנית של הבהאים בדרום ומערב היבשת נבחרה כגוף המנהלי של המאמינים באזור גאוגרפי זה. לאחר מות שוגי אפנדי ובחירת בית הצדק העולמי, הוקמו אסיפות לאומיות במדינות השונות.
האמונה הבהאית תחת האפרטהייד

תחת משטר האפרטהייד התקיימה מדיניות הפרדה גזעית שהונהגה בדרום אפריקה בשנים 1948–1994 והעניקה זכויות יתר לאנשי המיעוט הלבן על פני שחורים ובני תערובת.
מדיניות האפרטהייד מנוגדת לאמונה הבהאית ובפרט לעקרון אחדות המין האנושי. לכן, בשנים אלה, הן מאמינים בהאים והן המוסדות המנהליים של הקהילה הבהאית בדרום אפריקה היו נתונים במעקב של שירות המשטרה של דרום אפריקה, זאת בשל השילוב הגזעי שאפיין את הקהילות הבהאיות ופעילותן. למרות זאת במסגרת הניגוד בין עקרונות הקהילה והמדינה, הקהילה הבהאית לא התנגדה אקטיבית לשלטון האפרטהייד מפני שמעורבות בפוליטיקה מפלגתית והתנגדות למשטר אסורות על ידי בהאא אללה.
במקרה של איסור פעילות בין-גזעית, במקום לפצל את המוסדות האדמיניסטרטיביים של הקהילה לפי קבוצות באוכלוסייה, הוחלט להגביל את החברות בגופי המנהל למאמינים שחורים, שהיו מרבית חברי הקהילה. לפי אפנס סן, מאמין בהאי דרום-אפריקאי, אשתו והוא פחדו תחילה שלאנשים הלבנים יש תוכניות להרוג אותם; פחד זה נעלם כשהם הצטרפו לקהילה הבהאית, אך הם נאלצו להיזהר מלפגוש אותם בגלל חששותיהם ממעקב המדינה.
ניסיונות הקהילה הבהאית לשמור על אחדות בין-גזעית הפריעו לא פעם למעמדם החברתי של המאמינים. לעיתים קרובות, בהאים מהגזע הלבן היו מנודים מקבוצות חברתיות לבנות, ואילו בההאים שחורים ספגו גינויים מאזרחים שחורים על הפסיביות שלהם במאבק הפוליטי לשוויון. מתיחות זו הביאה אף להוצאה להורג של ארבעה מאמינים בהאים במוקדי פולחן של הקהילה במדנצאנה (אנ') ובאומטטה (אנ').
פעילות חברתית לאחר תקופת האפרטהייד

לאחר תום האפרטהייד, הקהילה הבהאית הייתה מעורבת בשלל פרויקטים חברתיים במדינה. דוגמה לכך היא המעורבות של מעל מאה מאמינים בהאים דרום-אפריקאים בארגון והוצאה לפועל של מפגש של פרלמנט הדתות העולמי, שהתקיים במדינה בשנת 1999.
בהתייחס לגזענות, הקהילה המקומית הדגישה מסרים המאפיינים את האמונה הבהאית בנוגע לאחדות האנושות וביטול הגזענות:
"המציאות היא שיש רק את המין האנושי האחד. אנחנו עם יחיד, המאכלס את כדור הארץ, משפחה אנושית אחת המחוברת יחד בגורל משותף, ישות אחת שנוצרה מאותו חומר, מחויבת 'להיות אפילו כנשמה אחת'.
ההכרה במציאות זו היא התרופה נגד גזענות, שנאת זרים וחוסר סובלנות על כל צורותיה. זה צריך, בהתאם, להיות העיקרון המנחה מאחורי הדיונים, הדיונים והתפוקה הסופית של הוועידה העולמית נגד גזענות."
בנושא מחלת האיידס, למשל, הקהילה הבהאית המקומית הדגישה את הקשר בין המחלה לאי-שוויון מגדרי וגינתה את תופעות האשמת הקורבן והסטיגמטיזציה עמה מתמודדים החולים בנגיף ה-HIV:
"מנהיגים דתיים ואנשי אמונה נקראים גם להגיב באהבה ובחמלה לסבל האישי העז של אלה שנפגעו ישירות או בעקיפין ממשבר האיידס. עם זאת, נטייה של החברה כולה לשפוט ולהאשים את הסובלים, מאז הופעת מחלה זו, חנקה את החמלה כלפי קורבנותיה. הסטיגמטיזציה שלאחר מכן של אנשים הלוקים ב-HIV/איידס עוררה רתיעה עמוקה של אנשים נגועים לפנות לטיפול ושל חברות לשנות גישות ופרקטיקות תרבותיות הנחוצות למניעה וטיפול במחלה. שיפוטים כאלה יכולים להתבטא במיוחד בקהילות דתיות הנאבקות לשמור על סטנדרט גבוה של התנהגות אישית."
כמו כן, פרסמה הקהילה הצהרות, על בסיס כמעט שנתי, בנושאים נוספים כגון: חוקה, חינוך, שגשוג האנושות, עונש מוות והפסקת הריון, זאת במסגרת המשרד הבהאי לענייני ציבור (BOPA), המייצג את הקהילה באמצעי התקשורת ובחברה האזרחית.
הקהילה הבהאית בדרום אפריקה כיום

הקהילה הבהאית בדרום אפריקה ציינה בשנת 2003 יובל לקיומה. במסגרת המועד, התקיימו חגיגות במספר אתרים במדינה.
מבחינה דמוגרפית, נכון ל-2009 מספר המאמינים הבהאים במדינה הוא כ-21,800 מאמינים, המהווים כמחצית האחוז מהאוכלוסייה הכללית במדינה. המאמינים פרוסים על פני כל המחוזות במדינה, וחיים בסביבות עירוניות וכפריות כאחד. לצד זאת, לא קיימים במדינה מקדשים דקורטיביים ובתי תפילה בהאים, למעט המרכז הבהאי הלאומי ברנדבורג (אנ').
הערות שוליים

1 2 3  The Independent Forum for Faith and Media, IFFM E-Booklet Series on Religions in South Africa, Vol. 2: The Bahá’í Faith, 2012, retrieved on March 20, 2024
1 2  Religious Intelligence, Country Profile: South Africa, 2009, retrieved on March 20, 2024.
1 2 3 4 5  Bahá’í Community of South Africa, History of the Bahá’í Faith in South Africa, retrieved on March 20, 2024.
↑  Anthony A. Lee, The Baha'i Faith in Africa, (Brill: Leiden, 2011), p. 65.
1 2 3  Robert H. Stockman and Will C. van den Hoonaard, Sub-Saharan Africa, in Robert H. Stockman (eds.), The World of the Bahá'í Faith (Routledge: London, 2021), p. 623.
1 2 3 4 5 6 7  Bahá’í Library Online, Progress of the Bahá'í Faith in South Africa since 1911, retrieved on March 20, 2024.
1 2 3  Bahá’í World News Service, Generation expresses gratitude, retrieved on March 20, 2024.
↑  Shoghi Effendi, Messages to the Bahá’í World: 1950–1957, (US Bahá’í Publishing Trust: 1971).
↑  Bahá’í Topics, Statement to the Truth and Reconciliation Commission, retrieved on March 20, 2024
↑  Bahá’í Faith South Africa, The History of the Bahá’í Faith in South Africa: A Growing Community, 2014,  retrieved on March 20, 2024
↑  One Country, In South Africa, the world's religions gather for dialogue and action, 1999,  retrieved on March 20, 2024
↑  Statement Library, One Same Substance: Consciously Creating a Global Culture of Unity, August to 7 September 2001, retrieved on March 20, 2024.
↑  The Bahá’í Faith South Africa, Statement on HIV/AIDS and Gender Equality, 31 August to 7 September 2001, retrieved on March 20, 2024.
1 2  James Bishop, The Dimensions of the Bahá’í Religion in South Africa, September 21, 2020, retrieved on March 20, 2024.
↑  Alan Woodhurst, Bahá’í Activities in South Africa, 2004, retrieved on March 20, 2024.
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
הסתדרות הרוקחים בישראל - ענף בתי מרקחת

סמליל העמותה
הסתדרות הרוקחים בישראל – ענף בתי המרקחת היא עמותה המאגדת בעלי בתי מרקחת פרטיים בישראל ומונה כ-500 חברים. אופי העמותה הוא אל-לאומי ואל-מפלגתי. העמותה קיימת בתצורות התארגנות שונות כמאה שנה, מעת שהחלו רוקחים בארץ ישראל להתארגן בתחילת המאה ה-19 לעבודה משותפת וטיפול מאורגן בעניינים הכלכליים, המדעיים והרוחניים של מקצוע הרוקחות.
היסטוריה

בשנת 1919 יסד הרוקח זאב אורבוך את "הסתדרות הרוקחים הארצישראליים".. בשנות העשרים של המאה ה-20 התקיימו זו לצד זו "אגודת הרוקחים" ו"אגודת העובדים בבתי המרקחת". הסתדרות הרוקחים קבעה את שעות פתיחת בתי המרקחת ואת תורנויות בתי המרקחת בשעות הלילה. בוועידה בחיפה בשנת 1929 ביקשה הסתדרות הרוקחים לקבוע מחירים אחידים לתרופות ולאסור על תחרות בין בתי המרקחת כדי לא לפגוע באיכות המקצוע. נושא קביעת המחירים עורר פולמוס רחב בעיתוני התקופה. בשנת 1935 התאגדו עובדי בתי המרקחת כענף באגודת עובדי הרפואה. באוקטובר 1938 אישרה ממשלת המנדט הבריטי את "הסתדרות הרוקחים המוסמכים העברים בארץ ישראל" שבה יכולים להיות חברים רוקחים מוסמכים ובוגרי בתי ספר לרוקחות.