stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשות התקשורת הפדרלית
מבנה ארגוני של הרשות > ענפי הרשות > מטות

המטה לשיפוט חקיקתי. מטה האחראי על ביצוע שימועים שהרשות הורתה על קיומם.
המטה להזדמנויות עסקיות. המטה מקדם שוויון הזדמנויות לגופים קטנים, או המנוהלים על ידי מיעוטים או נשים.
מטה ההנדסה והטכנולוגיה. המטה מייעץ לוועדה בכל הקשור לעניינים הנדסיים וטכנולוגיים.
מטה לייעוץ כללי. המטה משמש כגוף המייעץ הראשי לוועדה.
מטה לפיקוח כללי. המטה ממליץ על מדיניות למניעת הונאות בפעילות הסוכנות.
מטה לנושאים חקיקתיים. המטה משמש כגוף מקשר לקונגרס האמריקאי.
מטה לניהול הסוכנות. המטה מטפל בניהול הרשות וכולל את ניהול תקציב הרשות, כוח אדם, חוזים וכו'.
מטה ליחסי מדיה. המטה אחראי על הודעות לתקשורת.
מטה לארכוב מידע. המטה מפקח על הפצות וקבלות מידע מהציבור ואליו.
המטה לתכנון אסטרטגי. משמש כ"מוח" מאחורי הרשות.
מטה לשוויון הזדמנויות. המטה אחראי לשוויון תעסוקתי ברשות.
ביקורות

ביקורות כנגד הרשות הושמעו, בין היתר, בשל אי פרסום דוחות. ב-2003 נערך מחקר בנושא דה-רגולציה של תעשיית הרדיו, אך לא פורסם. ב-2004 הורתה הרשות על השמדת כל העותקים של דו"ח פנימי שעסק בהטייה תקשורתית של גופי חדשות.
בפרק PTV, בעונה הרביעית של הסדרה איש משפחה, ישנה התייחסות ביקורתית לרשות על האופן בו היא מגזימה בנושאי צנזורה.
ראו גם

רשות התקשורת הבריטית
פול אוניל

פול הנרי אוניל (באנגלית: Paul Henry O'Neill‏; 4 בדצמבר 1935 – 18 באפריל 2020) היה מזכירהּ ה-72 של מחלקת האוצר של ארצות הברית בראשית שנות הקבינט של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, מינואר 2001 עד לשלהי דצמבר 2002. בחודש זה הוא פוטר מתפקידו נוכח חילוקי דעות עם הממשל. טרם כהונתו כמזכיר האוצר היה אוניל יושב הראש של מכון ראנד והמנהל הכללי של תאגיד אלקואה (Alcoa), יצרנית האלומיניום השמינית בגודלה בעולם.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

אוניל נולד בסנט לואיס שבמיזורי, בנם של גיינולד אלזי (אירווין) וג'ון פול אוניל, סרג'נט בצבא ארצות הברית. אביו  של אוניל טען ששורשי המשפחה בסקוטלנד וכי אינו יודע היכן נמצאת משפחתו המורחבת מעבר לכך. אולם, זמן רב לאחר מות אביו נוכח פול לדעת ששורשיו למעשה הולנדיים, ושמו במקור היה פייט קלפסטרמן, אם כי לא ידוע מדוע אבי המשפחה שיקר בנוגע למוצא המשפחה. בשל הקריירה הצבאית של אביו, משפחתו של אוניל נאלצה להחליף מגורים פעמים תכופות. אוניל ומשפחתו התגוררו באילינוי, בניו מקסיקו, באלסקה ואף בהוואי.
כנער, אוניל עבד במשרות חלקיות בהן מחלק עיתונים וחנוון בחנות נוחות. ב-1954 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של אנקורג' שבאלסקה. באותה התקופה התגורר בבסיס צבאי ביחד עם הוריו. אוניל השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו, ולאחר מכן — ב-1961 — המשיך ללמוד כלכלה באוניברסיטת קליירמונט השוכנת גם היא בקליפורניה. לאוניל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת אידיאנה בלומינגטון.
אוניל החל את שירותו הציבורי כאנליסט מערכות מחשוב ברשות לענייני חיילים משוחררים, שם עבד בשנים 1966-1961. ב-1967 הצטרף למשרד הניהול והתקציב, וכיהן כסגן מנהל המשרד בשנים 1977-1974.
ביוגרפיה > במגזר הפרטי

לאחר שהנשיא ג'רלד פורד הפסיד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976, אוניל מילא תפקיד בכיר בחברה "אינטרנשיונל פייפר" בעיר ניו יורק. בשנים 1985-1977 היה סגן נשיא בחברה זו המהווה חלק מתעשיית הנייר, ומסיום כהונתו כסגן נשיא נעשה נשיא החברה עד לשנת 1987. ב-1989 פנה אליו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש והציע לו את תפקיד מזכיר ההגנה של ארצות הברית. אוניל אמנם סירב, אך המליץ על דיק צ'ייני לתפקיד. לאחר מכן הסכים להיות חברה בקבוצה מייעצת לנשיא בענייני חינוך ביחד עם למאר אלכסנדר, הסנאטור מטנסי לשעבר ביל ברוק וריצ'רד ריילי, לימים מזכיר החינוך של ארצות הברית.
משנת 1987 עד 1999 היה יו"ר ומנכ"ל ענקית התעשייה אלקואה שבפיטסבורג, וב-2000 פרש מהחברה. בתחילת כהונתו נתקל אוניל בהתנגדות משמעותית של מועצת המנהלים עקב עמדתו בנושא בטיחות וגיהות בתעסוקה. שווי השוק של החברה עלה מ-3 מיליארד דולר אמריקני ב-1986 ל-27.53 מיליארד דולר בשנת 2000, בעוד שההכנסה נטו עלתה מ-200 מיליון דולר ל-1.448 מיליארד דולר. ב-1988 הצטרף אוניל למכון ראנד כחבר דירקטוריון וב-1997 נבחר ליושב ראש מועצת המנהלים של המכון. הוא התפטר מתפקיד זה לאחר שמונה למזכיר האוצר, אך מונה שוב לדירקטוריון זה ב-2003 לאחר שעזב את הממשל.
ביוגרפיה > מזכיר האוצר

בינואר 2001 מונה אוניל למזכיר האוצר של ארצות הברית בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש אשר הושבע לתפקידו זה עתה. הוא חרת על דגלו זהירות פיסקלית, הגברת התפוקה ונוסף על כך עידוד עובדים עם מיסוד רשת ביטחון למשרתם. בתור מזכיר האוצר הוא חלק על "מדיניות הדולר החזק", על נאומים טקסיים ועל מניעות של קריסות פיננסיות גדולות, אלא העדיף ניהול סיורים אישיים במפעלים אמריקאים וצמצום אורך הצהרותיהם הכתובות של שרי האוצר של מדינות ה-G7. אוניל גם הנהיג את מחלקת האוצר של ארצות הברית בימי המיתון בעשור הראשון של המאה ה-21 ובפיגועי 11 בספטמבר. ראשית הוא סייע באישור חבילת קיצוצי המס הראשונה תחת ממשל בוש אך התנגד בתוקף לשנייה. הוא הוסיף להיקלע לחילוקי דעות נוספים בנוגע להחלטת הנשיא להטיל מכס על פלדה מיובאת, כמו גם על נקיטת פעולות הבית הלבן נגד קובה.
אוניל סייע לארגנטינה, ברזיל וטורקיה בקבלת הלוואות מקרן המטבע הבינלאומית אך התנגד להעניק להן סיוע כלכלי נוסף. לא פעם התבטאה ההתנגדות אליו במעשים פיזיים. לראיה, במהלך ביקור שערך בבואנוס איירס הושלכו ביצים על שיירת המכוניות שלו לאחר שקבע כי לארגנטינה ”אין תעשייה שניתן לדבר אליה.” עם זאת, הוא גם עודד את הממשלות הנזקקות לסיוע להגדיל מענקים שניתנו להן בידי הבנק העולמי ולהפסיק את התמיכה הכספית בטרור. במאי 2002 הוא ביקר באפריקה עם המוזיקאי בונו כדי להפנות תשומת לב לעיני היבשת. במהלך כהונתו, הוא היה ידוע בישירות שהפגין, שבסופו של דבר עלתה לו בתפקידו הבכיר בדצמבר 2002. גם ממשלת ברזיל הביעה את מחאתה נגד אוניל לאחר שהוא דאג בפומבי שכספים שהולוו למדינות אמריקה הלטינית ייעלמו בחשבונות בנק בשווייץ.
העיתונאי רון סוסקינד ראיין את אוניל בהרחבה על כהונתו בממשל בוש, מה שאִפשר לו גישה לכמות גדולה של תיעוד. ב-2004 הוא הוציא לאור את הספר "מחיר הנאמנות", ובו סקירת כהונתו הקצרה יחסית של אוניל בממשל בוש. הספר מגולל רבים מחילוקי הדעות והסכסוכים שהיו לאוניל עם ממשל בוש. הספר מפרט גם את ביקורתו של אוניל על המדיניות הפיזיקלית של הממשל. אוניל גרס כי בוש נראה כמי שאינו שואל שאלות וחסר סקרנות, וכי מלחמת עיראק תוכננה החל מהישיבה הראשונה של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית זמן קצר לאחר תחילת הכהונה של הממשל. בישיבת הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' ווקר בוש ציין אוניל כי השאלה שעמדה לדיון אינה הייתה "האם עלינו לתקוף את עיראק?" אלא "כיצד נוכל לתקוף את עיראק?". אוניל ראה בכך הפרה של ערבויות קודמות שנתן בוש כמועמד לנשיאות לפיהן יימנע מ"בניית אומות" במהלך תקופת כהונתו.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו בממשל

לאחר שהודח מתפקיד מזכיר האוצר, התמנה אוניל ליועץ מיוחד עבור קבוצת בלאקסטון. במקביל הוא גם פעל כאנג'ל בצוותא עם בנו, פול אוניל ג'וניור, בשירות החברה קיוספט טכנולוגיות בע"מ (.Qcept Technologies Inc) ב-2004. בשנת 2005 ייסד חברת ייעוץ אסטרטגי בשם "ואליו קאפצ'ר" (Value Capture), המייעצת למוסדות בריאות בהפחתת ההוצאות וכן בהגברת הבטיחות של המטופלים.
ב-2006 הוא פרסם את תוצאות המחקר שערך בין השנים 2005-2003 בבית החולים הכללי אלגייני שבפיטסבורג יחד עם צוות רופאים בראשות ריצ'רד שאנון, בכתב העת הרפואי של הארגון "ג'וינט קומישן" לענייני איכות ובטיחות מטופלים. המחקר הצביע על ירידה בזיהומים הרפואיים באמצעות צוות המתאם מניעת זיהומים במחזור הדם. הוא גם הצטרף לחברת PRHI כמנכ"ל שלה באוקטובר 2003, ובפברואר אותה שנה מונה לנאמן במועצת המנהלים של המרכז הרפואי באוניברסיטת פיטסבורג. עם זאת, בספטמבר 2004 עזב תפקיד זה בשל סירוב המרכז הרפואי להצטרף למיזם הפועל למיגור מקרי רשלנות רפואית בבתי חולים. במהלך כהונתו נתגלעו לא פעם חילוקי דעות בינו לבין מנכ"ל המרכז הרפואי ג'פרי רומוף, והתנגד גם לכוונותיו למנוע טיפול רפואי למבוטחי חברת הביטוח הרפואי "היימארק" (Highmark) ב-2019.
ב-16 באוקטובר 2007, במסגרת מאמר דעה שפרסם בעיתון "הניו יורק טיימס", התאונן אוניל על חוסר הרצון של הפוליטיקאים להתייחס לרפורמה מקיפה במערכת הבריאות של ארצות הברית. במאמר הדעה הוא הציע לחייב את הרופאים ובתי החולים לדווח על רשלנות רפואית תוך 24 שעות, כמו גם להעביר תביעות רשלנות רפואית מבתי המשפט האזרחיים לגוף עצמאי חדש. אוניל הוסיף לכתוב כי על הרפורמה המיוחלת במערכת הבריאות לכסות את כל הסוגיות הבעיות, בהן כיסוי ביטוח רפואי, עלויות כלכליות רפואיות, איכות הטיפול וטכנולוגיית המידע.
באפריל 2016 נמנה בין שמונת מזכירי האוצר לשעבר שקראו לממשלת בריטניה להישאר באיחוד האירופי לקראת משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד. ביוני 2019 הוענקה לו המדליה לשירות ציבורי מכבוד ע"ש ג'רלד פורד מטעם "הקרן הנשיאותית ג'רלד פורד". אוניל נפטר בביתו שבפיטסבורג ב-18 באפריל 2020 בגיל 84, כתוצאה מסרטן הריאה.
הערות שוליים

↑  רבקה לאנג, Bush Sought 'Way' To Invade Iraq?, באתר 60 דקות, 9 בינואר 2004 (באנגלית)
↑  ג'יימס ר. הגרטי, Paul O’Neill, Former Treasury Secretary and Alcoa CEO, Dies, באתר וול סטריט ג'ורנל, 18 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  כריס ב. מאמולה, Paul H. O'Neill, former Treasury Secretary and Alcoa giant, dies at 84, באתר Pittsburgh Post-Gazette‏, 18 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  ג'יימס דובק, Former Treasury Secretary Paul O'Neill Dies At 84, באתר NPR‏, 18 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  Profile: Paul O'Neill, באתר הגרדיאן, 6 בדצמבר 2002 (באנגלית)
↑  Ron Suskind, The Price of Loyalty: George W. Bush, the White House, and the Education of Paul O'Neill, Simon and Schuster, 2004, עמ' 12, ISBN 9780743255462
↑  סוכנויות הידיעות, פול אוניל ימונה לשר האוצר האמריקאי, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2000
↑  ארה"ב אינה נוקטת מדיניות של דולר חזק, באתר ynet, 16 בפברואר 2001
↑  סימון קנדי וברנדן מארי, Paul O’Neill, Former Treasury Chief and Alcoa CEO, Dies at 84, באתר בלומברג, 19 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  נפתחו הבנקים באורוגוואי; אוניל תומך בסיוע לברזיל, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2002
↑  ויל דנהאם, Former U.S. Treasury Secretary and Iraq war critic Paul O’Neill dies at 84: WSJ, באתר רויטרס, 18 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  אריאנה פרימן, Former Treasury Secretary Paul O'Neill has died at age 84, באתר CBS News‏, 18 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  מרטין קרוטסינגר וטום טודט, Former Treasury Secretary Paul O’Neill dies at age 84, באתר AP‏, 18 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  פאטי טסקרלה, Newest role for O'Neill that of angel investor, באתר Pittsburgh Business Times‏, 10 במאי 2004 (באנגלית)
↑  Former U.S. Secretary of the Treasury Paul O'Neill Elected as University Director and Member of the Executive Committee of the University of Pittsburgh Medical Center Board of Directors, באתר אוניברסיטת פיטסבורג, 20 בפברואר 2003 (באנגלית)
↑  פול אוניל, A Health Care Bargain, באתר הניו יורק טיימס, 16 באוקטובר 2007 (באנגלית)
↑  Staying in EU 'best hope' for UK's future say ex-US Treasury secretaries, באתר BBC News‏, 20 באפריל 2016 (באנגלית)
↑  פטריק סנטר, Former Secretary of the Treasury Paul H. O’Neill receives Gerald R. Ford Medal, באתר WGVU-FM‏, 5 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  מאט שודל, Paul H. O’Neill, treasury secretary and critic of George W. Bush administration, dies at 84, באתר וושינגטון פוסט, 19 באפריל 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14558668t (data)  GND: 129259799  ISNI: 0000 0001 1471 6593  LCCN: n93091731  NARA: 10575428  NTA: 263441725  SNAC: w64c93n1  SUDOC: 080560377  VIAF: 45376799   WorldCat (עם VIAF): 45376799 
דיוקנו של אוניל במחלקת האוצר
אוניל לוחץ את ידו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בקרמלין, יולי 2001
תמונה של אוניל
גמר גביע המדינה בכדורגל 1982

גמר גביע המדינה בכדורגל 1982 התקיים באצטדיון רמת גן ברמת גן ב-19 במאי 1982, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 1981/1982 היא הפועל יהוד, שניצחה במשחק את הפועל תל אביב בתוצאה 0:1 בתום 90 דקות. הייתה זו המהדורה ה-44 של גביע המדינה, וה-29 מאז קום המדינה.
עבור הפועל יהוד הייתה זו ההופעה ההיסטורית הראשונה והיחידה בגמר גביע המדינה בכדורגל, כאשר זה נחשב להישג הכי גדול של הקבוצה עד היום. כאשר ההישג לפני כן היה זכייה בגביע הכ"ה לליגת המשנה (ב-1973) והעפלתה לליגה הבכירה בישראל ב-1976. הפועל לוד הגיעה לגמר לאחר 6 משחקים במפעל, כאשר ב-2 מהם ניצחה בתום 90 דקות, וב-2 מהם נאלצה לעשות משחק חוזר לאחר תיקו בתום 90 דקות. הפועל לוד הגיעה לגמר עם מאזן שערים של 6-1 לטובתה, כאשר היא מציגה ממוצע שערים של שער אחד למשחק, וספיגה אחת בלבד.
מנגד עבור הפועל תל אביב הייתה זו ההופעה ה-13 שלה בגמר. זוהי למעשה הייתה ההופעה השנייה ברצף של הקבוצה בגביע המדינה, אחרי שבניסיון הקודם בשנה הקודמת היא הפסידה בגמר 1980/1981 4:3 לבני יהודה תל אביב בדו-קרב פנדלים (מה שלמעשה השימוש הראשון בדו-קרב הפנדלים בגמר גביע המדינה).
הפועל תל אביב הגיעה לגמר לאחר 4 משחקים במפעל, כאשר ב-3 מהם ניצחה בתום 90 דקות, ובאחד מהם סיימה בתיקו בתום 90 דקות והארכה, וניצחה רק בתום דו-קרב פנדלים 3:5 את הפועל באר שבע, כאשר היא עם מאזן שערים כולל של 8-3 לטובתה, כאשר היא מציגה ממוצע שערים של 2 שערים למשחק.
הדרך אל הגמר

| הפועל יהוד> יריבה | הפועל יהוד> תוצאה | סיבוב | הפועל תל אביב> תוצאה | הפועל תל אביב> יריבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בית"ר רמלה | 1–2 | 32 האחרונות | 1–0 | הפועל בית שמש |
| מכבי תל אביב | 0–0ה | שמינית הגמר | 2–0 | בית"ר תל אביב |
| מכבי תל אביב | 0–2 (חוזר) | שמינית הגמר | 2–0 | בית"ר תל אביב |
| מכבי חיפה | 0–0ה | רבע הגמר | 3–1 | מכבי פתח תקווה |
| מכבי חיפה | 0–1 (חוזר) | רבע הגמר | 3–1 | מכבי פתח תקווה |
| בית"ר ירושלים | 0–1 | חצי הגמר | 2–2ה (5–3 פ) | הפועל באר שבע |
הדרך אל הגמר > הפועל יהוד

הפועל יהוד הגיעה לגמר בתור מתמודדת בתחתית הליגה הלאומית בעונת 1981/1982 (סיימה במקום ה-13 בעונה זו, 2 נקודות בלבד מעל הקו האדום).
בסיבוב ז' אירחה הפועל יהוד את קבוצת בית"ר רמלה, באצטדיון יהוד, לעיני כ-500 צופים, וניצחה אותה 1:2, לאחר שבית"ר כבר עלתה בדקה ה-9 ליתרון משער של אריה צפניה, אולם יהוד השוותה בדקה ה-40 מרגליו של משה רומנו הוותיק. במחצית השנייה הורחק מאיר סבג מבית"ר רמלה, ויהוד תרגמה את היתרון המספרי לשער ניצחון בדקה ה-85 מראשו של פנחס דרורי, שהבקיע את השער השני לזכות קבוצתו יהוד, שניצחה 1:2 והעפילה לשלב שמינית הגמר
בשמינית הגמר פגשה יהוד את מכבי תל אביב ממרכז טבלת הליגה הלאומית באותה העונה. המשחק הראשון התקיים באצטדיון בלומפילד, לעיני כ-1,000 צופים והסתיים בתוצאה 0-0, שאילץ את שני הקבוצות להיפגש למשחק חוזר, באצטדיון ביהוד. במשחק החוזר הבקיע ישראל ששון בדקה ה-49 את הראשון ליהוד, ובדקה ה-90 השלים שלום רוקבן את תוצאת המשחק 0-2 להפועל יהוד שעלתה לרבע הגמר, לעיני 2,000 צופים.
ברבע הגמר פגשה יהוד את מכבי חיפה ממרכז טבלת הליגה הלאומית באותה העונה. המשחק הראשון שהתקיים באצטדיון קריית אליעזר הסתיים בתיקו 0:0 משמים שהכריח את שני הקבוצות להיפגש למשחק חוזר באצטדיון ביהוד ארבעה ימים מאוחר יותר. המשחק החוזר שהיה צמוד סיים מחצית ראשונה של 0-0 לעיני כ-3,000 צופים שהגיעו למשחק, במחצית השנייה עלתה יהוד ליתרון משער של יעקב אז'ובל בדקה ה-58, לאחר שמשה שבת הגביה קרן, שלום רוקבן קלט ומסר פס קצר לאז'ובל שמקרוב הכניע את אבי רן. בדקה ה-60 ספגו חלוץ מכבי חיפה אלי מיאלי ומגן הפועל יהוד הרצל שאול, כרטיסים אדומים לאחר ששאול פגע במיאלי ללא כדור ומיאלי החזיר לו. בהמשך המשחק לא התפתח לרמה גבוהה והתוצאה נותרה בעינה 1-0 ליהוד, כאשר יהוד התקדמה לשלב חצי הגמר.
בחצי הגמר הנייטרלי באצטדיון רמת גן, פגשה יהוד את בית"ר ירושלים מהחלק העליון של טבלת הליגה הלאומית באותה העונה. המשחק לא התעלה לרמה גבוהה והפועל יהוד הצליחה לנטרל את רוב כוכביה של בית"ר יצחק ג'אנו, אורי מלמיליאן ויוסי אברהמי בדקה ה-32 בניגוד למהלך המשחק, כידרר שלום רוקבן והצליח להוציא כדור שניתז מהגנת בית"ר ישירות לשחקן הצעיר פנחס דרורי שממצב נוח בעט פס שטוח אל רשתו של יוסי מזרחי וקבע 1:0 יקר להפועל יהוד על בית"ר ירושלים. במחצית השנייה ניסתה בית"ר להבקיע שער ולהשוות את המשחק ללא הועיל, והמשחק נגמר בתוצאה 0:1 ובניצחון יקר של הפועל יהוד, שלקח אותה לגמר גביע המדינה בפעם הראשונה והיחידה במעמד גמר גביע המדינה, לעיני כ-38 אלף צופים.
הדרך אל הגמר > הפועל תל אביב

הפועל תל אביב מגיעה לגמר בתור קבוצת צמרת בטבלה בעונת 1981/1982 (סיימה במקום החמישי בעונה זו).
בסיבוב ח' התארחה הפועל תל אביב במגרשה של הפועל בית שמש, בה ניצחה הפועל תל אביב 1:0 משער של מגן הקבוצה נמרוד דרייפוס בדקה ה-63.
בשמינית הגמר התארחה הפועל תל אביב אצל בית"ר תל אביב, וניצחה 2:0 משערים של מוריס ז'אנו (בדקה השביעית) וג'ימי טורק שהשלים את תוצאת המשחק בדקה ה-89.
ברבע הגמר התארחה הפועל תל אביב אצל מכבי פתח תקווה, אותה ניצחה 3:1 משערים של שבתאי לוי (16), אלי כהן (80) ומוריס ז'אנו ש-2 דקות לאחר שערו של כהן השלים את תוצאת המשחק.
בחצי הגמר הנייטרלי באצטדיון רמת גן פגשה הפועל תל אביב את הפועל באר שבע שהייתה בחלק העליון של טבלת הליגה הלאומית דאז, והמשחק שהתחיל כאשר הפועל באר שבע הובילה משער מרהיב של שלום אביטן מבעיטת עונשין מ-30 מטר, כבר בפתיחת המשחק. המשחק המשיך להארכה לאחר שהפועל תל אביב השוותה ל1:1 משער של שבתאי יחבס בדקה ה-77.
לאחר מכן בהארכה שוב הפועל באר שבע עלתה ליתרון בדקה ה-95 משער של רפי אליהו, אולם הפועל תל אביב השוותה פעם נוספת משער של יעקב אקהויז בדקה ה-110. המשחק הסתיים בתוצאה 2:2 והלך לדו-קרב פנדלים, בו כל השחקנים הכניסו את הפנדל שלהם, עד אשר החמיץ רפי בן-חמו מהפועל באר שבע את הבעיטה שלו ושחקני הפועל תל אביב שלא החמיצו סיימו את הדו-קרב בפנדל של מוריס ז'אנו שקבע 3:5 להפועל תל אביב, שחגגה ניצחון והעפלה שנייה ברציפות, ומספר 13 בהיסטוריה שלה לגמר גביע המדינה, לעיני כ-40 אלף צופים בחצי הגמר.
סיכום מהלכי המשחק > מחצית ראשונה

משחק הגמר נפתח לעיני כ-20 אלף צופים באצטדיון רמת גן הנייטרלי.
בפתיחה תקפה הפועל תל אביב את שערה של הפועל יהוד, כאשר בדקה השישית מוריס ז'אנו מצא את עצמו חופשי ליד שער היריבה, אך שוער יהוד אריה חביב הדף את בעיטתו החוצה בדקה ה-12 גילי לנדאו פרץ במהירות מהצד השמאלי, חדר לתוך רחבת יהוד, והעביר את הכדור אחורה למשה סיני שבעט לעבר השער אולם חביב עדיף שוב.
בדקה ה-25 התרומם רפעת טורק לכדור עונשין ממצב טוב, אולם נגח החוצה.
בדקה ה-40 פרץ שוב גילי לנדאו והסתנן לתוך רחבת יהוד, אך שוב שוערה של יהוד אריה חביב, במשחק טוב, הדף את התקפת היריבה.
לאחר מכן שלום רוקבן באחת ההתקפות של יהוד במחצית, העלה כדור שהגיע לפי השער של הפועל תל אביב, אולם יוסי יחיא מקבוצתו בעט חלש מידי.
סיכום מהלכי המשחק > מחצית שנייה

בדקה ה-55 הוכשל שלום רוקבן כ-30 מטר משערה של הפועל תל אביב. הוא עצמו בעט את הכדור - כדור מסובב שעשה את דרכו אל שוערה של הפועל תל אביב אריה בז'רנו שניגש אל הכדור וניסה לקלוט אותו, אולם הכדור בלבל אותו וחמק מידיו אל מעבר לקו השער, בז'רנו ניסה להציל אולם היה מאוחר מידי והשופט קבע מיידית 0:1 להפועל יהוד בגמר גביע המדינה.
החל מדקה זו ניסתה הפועל יהוד למשוך זמן כמה שיכלה. והפועל תל אביב מצידה תקפה, אולם מיעטה לבעוט וליזום מהלכים מתוכננים ואפשרה ליהוד לשמור על התוצאה עד לתום המשחק.
לאחר מספר דקות של תוספת זמן שרק השופט מנחם אשכנזי לסיום המשחק, והפועל יהוד זכתה בגביע הראשון והיחיד בהיסטוריה שלה.
משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 במאי 1982 | הפועל יהוד | 0:1 | הפועל תל אביב | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 20,000 שיפוט: מנחם אשכנזי |
| 19 במאי 1982 | שלום רוקבן  55' | (סיקור) |  | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 20,000 שיפוט: מנחם אשכנזי |
משחק הגמר > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              הפועל יהוד :               הפועל תל אביב
הערות שוליים

↑  אורי שטרק, משחקי גביע/סוף, דבר, 21 בפברואר 1982, ש. קרודו
↑  משחק:20-03-1982 מכבי תל אביב נגד הפועל יהוד - גביע המדינה, מכבי-פדיה
↑  משחק:23-03-1982 הפועל יהוד נגד מכבי תל אביב - גביע המדינה, מכבי-פדיה
↑  מכבי חיפה - הפועל יהוד, רבע גמר גביע המדינה 1981/1982, אתר ההיסטוריה של מכבי חיפה
↑  ברונר שמאי, רוקבן "גנב ההצגה" אך לא את הגמר, דבר, 6 במאי 1982
↑  ברונר שמאי, המצטיין בקבוצת באר-שבע החמיץ בעיטת 11 מ', דבר, 6 במאי 1982
אדם (סרט)

| --- | --- |
 שחקנים ראשיים:  שמוליק קראוס אילן דר 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1973 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אדם הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1973. זהו סרט אימה ומסתורין עם אלמנטים של מותחן פסיכולוגי.
את הסרט הפיק וביים איש העסקים יונה דאי, שהיה הבעלים של קפה נגה בתל אביב. דאי אף כתב את התסריט ביחד עם בת זוגו אלימה דאי. זהו סרטו היחיד. צלם הסרט הוא אמיל קנבל ואת הפסקול כתב מישה סגל.
הכוכב הראשי הוא שמוליק קראוס, שגם כתב והלחין את שיר הנושא "זה קורה" (שהפך מאוחר יותר ללהיט גדול בפי אריק לביא).
עלילה

ד"ר דן אדם הוא רופא מנתח, בעל כסף, יוקרה ומעמד חברתי, אך עם זאת מרגיש לא מסופק מחייו. הוא מפתח עימות פילוסופי עם הפסיכולוג שלו בנוגע לטבע האדם. העימות מסלים כאשר אשתו של הפסיכולוג אבישר נכנסת לסיפור.
במהלך הסרט מתגלה ד"ר אדם כאיש בעל הפרעות נפשיות שאינו מבין את מהות החיים, למרות היותו רופא בכיר בבית החולים, המציל חיי אדם.
ד"ר אדם יורד לחייו של ד"ר אבישר. חוקרי משטרה חוששים שד"ר אדם עלול לרצוח אותו. כשד"ר אבישר עולה על זהותו הוא עוקב אחריו והשניים נפגשים. השניים עולים על סירת המנוע של ד"ר אדם, ומפליגים אל שטח מרוחק מהחוף, לעימות הסופי.
הסרט מציג סצנות סקס ואלימות. הוא כולל פגיעה בבעלי חיים, שאינה מדומה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
שמוליק קראוס: ד"ר דן אדם
אילן דר: ד"ר אבישר
שלמה וישינסקי: שלמה (שומר על ד"ר אבישר המאויים בידי אדם)
יהודה פוקס: דוקטור (חברו של ד"ר אבישר)
איריס דוידסקו: רות, אשתו של ד"ר אדם
שמוליק עצמון: קצין בכיר במרחב המשטרה, מפקד צוות החקירה
מוטי בהרב: 
גד קינר: איש האזנות הסתר במשטרה
אריאל פורמן: איש משטרה (חברו של ד"ר אבישר)
לאו יונג: מפקד המרחב במשטרה
ליאורה רמון: מזכירתו של ד"ר אדם
לקריאה נוספת

עידו רוזן. "שתיקת הצברים: איך ומדוע הפסיק הקולנוע הישראלי לפחד מסרטי אימה". פס יצירה 6 (2014): 37–54.
עידו רוזן. פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017.
נאנסי

ערך זה עוסק בעיר בצרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| --- | --- |
סמל נאנסיסמל נאנסי

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  גראנד אסט
 מחוז:  מרט ומוזל
 ראש העיר:  André Rossinot (מ-1983)
 שטח:  15.01 קמ"ר
 גובה:  212 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  104,387 (1 בינואר 2022)
  ‑ במטרופולין:  331,363 (1999)
  ‑ צפיפות:  6,902 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  48°41′25″N 6°11′00″E﻿ / ﻿48.69028°N 6.18333°E﻿ / 48.69028; 6.18333
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.nancy.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי נאנסי(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי נאנסי(למפת גראנד אסט רגילה) שטרסבורג מילוז מץ אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה א. דה פ.  או-דה פראנס  בלגיה לוקס. גרמניה שווייץנאנסי(למפת גראנד אסט מוגדלת) שטרסבורג מילוז מץ אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה איל דה פראנס  או-דה פראנס  בלגיה לוקסמבורג גרמניה שווייץנאנסי   (למפת נאנסי מוגדלת) נאנסי(למפת נאנסי רגילה) נאנסי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נאנסי (בצרפתית: Nancy) היא עיר בחבל גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת. משמשת בירת מחוז מרט ומוזל. בעיר גרים כ-104,885 תושבים (נכון ל-2018).
היסטוריה

הסימנים המוקדמים ביותר להתיישבות בעיר הם משנת 800 לפנה"ס. המתיישבים הראשונים נמשכו לאזור ככל הנראה בשל ברזל שהיה קל יחסית לחציבה במקום, ונקודת מעבר רדודה בנהר מרט שבה היה קל יחסית לצלוח אותו. ב-1050 בנה במקום ז'ראר, דוכס לורן, עיירה מבוצרת שנקראה אז נאנסיאקום.
במאה ה-13 נבזזה העיר על ידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובהמשך נבנתה מחדש מאבן, ככל שגברה חשיבותה כבירת דוכסות לורן. שארל הראשון, דוכס בורגונדיה הובס ונהרג בקרב נאנסי ב-1477.
אחרי מותו ב-1766 של סטניסלאב לשצ'ינסקי, שהיה דוכס לורן מ-1738 ולפני-כן מלך פולין, הפכה הדוכסות לפרובינציה צרפתית, שנאנסי נותרה בירתה. כשנוצר חבל לורן במחצית המאה ה-20, הוחלפה הבירה במץ.
ב-1790, במהלך המהפכה הצרפתית, התרחש בנאנסי מרד, ולאחר שהוטל מצור על העיר, המורדים נורו או נעצרו.
במלחמת העולם השנייה נכבשה נאנסי על ידי המשטר הנאצי. העיר שוחררה על ידי הארמייה השלישית של ארצות הברית בספטמבר 1944, בקרב נאנסי, במהלך המערכה בלורן.
יהודי נאנסי

בשנת 1286 רכשו יהודים בית קברות בכפר הסמוך לנאנסי, לקסו Laxou (החל מהמאה ה-20 הוא הפך לאחד הרבעים של העיר נאנסי). יישוב יהודי בעיר עצמה התקיים בנאנסי מאמצע המאה ה-14 ועד לגירוש היהודים מדוכסות לורן בשנת 1477. הקהילה התחדשה זמנית באמצע המאה ה-16, ולאחר מכן חדלה להתקיים עד ראשית המאה ה-18 תחת הדוכסות של לאופולד דוכס לוריין.
בשנת 1790 נחנך בית הכנסת של קהילת יהודי נאנסי. בעקבות המהפכה הצרפתית, בשנת 1808 תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה הראשון הוקמה הקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי צרפת, מנתה הקהילה היהודית בנאנסי כ־3,800 נפש. בזכות אדוארד ויגנרון, ראש שירות הזרים בתחנת המשטרה המרכזית בנאנסי, סגנו פייר מארי ואנשיהם חולצו יותר מ־350 מתוך 385 היהודים שאוימו ישירות בעיר נאנסי במסגרת האקציה הראשונה שערכו הנאצים בעיר. על כך העניק יד ושם לכל אחד מהם את אות חסיד אומות העולם.
החל מ-2020 רב העיר הוא החזן והזמר הרב שמואל שפירו.
אתרי תיירות

הכיכר המרכזית בעיר, כיכר סטניסלאס (על שם סטניסלאב לשצ'ינסקי), וכן הכיכרות הסמוכות לה, כיכר קרייר וכיכר אליאנס, הוכרו ב-1983 כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
ערים תאומות

הממלכה המאוחדת ניוקאסל על הטיין, הממלכה המאוחדת (מ־1954)
בלגיה לייז', בלגיה (מ־1954)
גרמניה קרלסרוהה, גרמניה (מ־1955)
איטליה פדובה, איטליה (מ־1964)
יפן קנאזוואה, יפן (מ־1973)
ישראל קריית שמונה, ישראל (מ־1984)
פולין לובלין, פולין (מ־1988)
ארצות הברית סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית (מ־1991)
ארצות הברית לה קרוס, ויסקונסין, ארצות הברית
ראו גם

קהילת יהודי נאנסי