דניס נילסן
הערות שוליים

↑  "דניס נילסן: שמונה עובדות מצמררות בנוגע לרוצח הסדרתי הסקוטי", הרלד סקוטלנד, סוזן סווארבריק, 12 בספטמבר 2020; אורכב מהמקור ב-12 בספטמבר 2020.
↑  "הסופר שקיבל השראה מידי הרוצח הסדרתי נילסן", פרס אנד ג'ורנל, ג'יימי בוכאן, 29 בדצמבר 2009.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 40.
↑  אדיסון, 2003; עמוד 79.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 42.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 50.
↑  קופי, 2013; עמוד 42.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 57.
↑  קופי, 2013; עמודים 43-44.
↑  קופי, 2013; עמוד 44.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 60.
↑  קופי, 2013; עמוד 43.
↑  קופי, 2013; עמודים 47-48.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 61.
↑  קופי, 2013; עמודים 74-75.
↑  קופי, 2013; עמוד 72.
↑  מאסטרס, 1985; עמודים 66-67.
↑  קופי, 2013; עמודים 86-87.
↑  קופי, 2013; עמוד 138.
↑  קופי, 2013; עמוד 87.
↑  וואדל, 1993; עמוד 188.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 82.
↑  וואדל, 1993; עמוד 189.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 85.
↑  קופי, 2013; עמוד 140.
↑  "רוצח סדרתי אשר רצח 'לפחות' חמישה עשר גברים מת בבית הסוהר", פוליס פרופשיונל, ניק הדסון, 14 במאי 2018; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  וואדל, 1993; עמוד 190.
1 2  פרסוד, 1997; עמוד 21.
1 2 3  וואדל, 1993; עמוד 200.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 86.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 93.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 92.
↑  קופי, 2013; עמודים 147-148.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 94.
↑  "סיוט בלהות והצלחה מבלבלת", הגרדיאן, 5 בנובמבר 1983; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  מאסטרס, 1985; עמודים 95-96.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 122.
↑  קופי, 2013; עמוד 190.
↑  "סדרת פשע-אמיתי דוקומנטרית מבית נטפליקס המבוססת על האוטוביוגרפיה של דניס נילסן", אינדפנדנט, איזובל לואיס, 27 בינואר 2021; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  פורמן, 1992; עמוד 144.
↑  קופי, 2013; עמוד 235.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 132.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 119.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 108.
↑    Neil Tweedie, ‏Nilsen describes how he murdered his first victim, The Telegraph, 10 November 2006
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 120.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 112.
↑  וואדל, 1993; עמוד 194.
↑  פורמן, 1992; עמוד 134.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 109.
↑  פורמן, 1992; עמוד 137.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 117.
1 2  קופי, 2013; עמוד 200.
↑  קופי, 2013; עמוד 202.
↑  וואדל, 1993; עמוד 197.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 138.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 124.
1 2 3  קופי, 2013; עמוד 212.
↑  קופי, 2013; עמוד 220.
↑  וואדל, 1993; עמודים 196-197.
1 2 3  פורמן, 1992; עמוד 142.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 189.
↑  פרסוד, 1997; עמוד 16.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 123.
1 2  וואדל, 1993; עמוד 195.
↑    Lauren Davidson, ‏Would you buy the former flat of one of Britain's worst serial killers?, The Telegraph, 12 November 2015
↑  וואדל, 1993; עמודים 188-189.
↑  וואדל, 1993; עמוד 199.
↑  קופי, 2013; עמודים 221-222.
1 2  קופי, 2013; עמוד 224.
1 2 3  מאסטרס, 1985; עמוד 126.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 127.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 128.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 211.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 212.
↑  וואדל, 1993; עמוד 201.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 129.
↑  מאסטרס, 1985; 1985; עמוד 300.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 160.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 302.
↑  וואדל, 1993; עמוד 202.
↑  פורמן, 1992; עמוד 117.
↑  קופי, 2013; עמודים 15-16.
1 2 3 4 5  "דניס נילסן: הרוצח הסדרתי נפטר בבית הסוהר בגיל 72", תאגיד השידור הבריטי, 13 במאי 2018; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑    Professor David Bowen (Obituary), The Telegraph, 12 April 2011
1 2  פורמן, 1992; עמוד 119.
↑  פרסוד, 1997; עמודים 5-6.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 16.
↑  ווילסון, 1992; עמוד 130.
↑  פרסוד, 1997; עמוד 6.
↑  "חיפוש קודר אחר קורבנותיו של הרוצח מלונדון", הניו יורק טיימס, 12 בפברואר 1983; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 19.
↑  "הודאתו של דניס נילסן", ספריית הפשע, קתרין ראמסלנד; אורכב מהמקור ב-22 באוקטובר 2012.
1 2  פורמן, 1992; עמוד 150.
↑  "ציטוטים מאת דניס נילסן", גודרידס; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
1 2  קופי, 2013; עמוד 52.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 179.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 177.
1 2  פרסוד, 1997; עמוד 27.
↑  "הכנות קדם משפטיות", ספריית הפשע, קתרין ראמסלנד; אורכב מהמקור ב-22 באוקטובר 2012.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 201.
↑  "עשרים וחמש שנות מאסר נגזרו על נילסן", הטיימס, דייוויד ניקולסון, 5 בנובמבר 1983.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 219.
↑  קופי, 2013; עמוד 248.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 206.
1 2  מאסטרס, 1985; עמוד 202.
↑  פרסוד, 1997; עמוד 31.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 218.
↑  קופי, 2013; עמוד 258.
1 2  פרסוד, 1997; עמוד 34.
↑  קופי, 2013; עמוד 260.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 220.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 224.
↑  קופי, 2013; עמודים 266-267.
↑  "הרוצח הבודד שחיפש אחר טרמפיסטים צעירים", הטיימס, דייוויד ניקולסון, 5 בנובמבר 1983.
↑    Sir David Croom-Johnson (Obituary), The Telegraph, 25 November 2000
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 240.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 244.
↑  מאסטרס, 1985; עמודים 242-243.
↑  "נילסן מכחיש התקדמויות", ההרלד, 19 ביוני 1984, עמוד 5.
1 2 3  פרסוד, 1997; עמוד 37.
1 2  קופי, 2013; עמוד 276.
↑  "הרוצח הסדרתי דניס נילסן נפטר בבית הסוהר", סקיי ניוז, 13 במאי 2018; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
1 2  "התקבלה ההחלטה להמשיך בשידור ראיונו של נילסן", אינדפנדנט, פול מגראת', 28 בינואר 1993; אורכב מהמקור ב-19 במאי 2014.
↑  "צו איסור פרסום הוטל על ראיונו הטלוויזיוני של נילסן", אינדפנדט, מגי בראון, 20 בינואר 1993; אורכב מהמקור ב-19 במאי 2014.
↑  "השדרנים קיבלו בשמחה את החלטתו המפתיעה של בית המשפט", הגורדיאן, אנדרו קולף, 27 בינואר 1993.
↑  "רוצח המונים נלחם על זכותו להחזיק בפורנו מתוך הכלא", איוונינג סטנדרט, פול צ'סטון, 25 באוקטובר 2001; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  "רוצח סדרתי נלחם על גישתו לפורנוגרפיה הומוסקסואלית", אינדפנדנט, רוברט ורקייק, 26 באוקטובר 2001; אורכב מהמקור ב-15 בדצמבר 2008.
↑  "דיווח חדש לגבי חוק זכויות האדם: תיקונים והבהרות", אתר הפרלמנט הבריטי, דצמבר 2010; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  "נילסן נגד בית הסוהר פול סוטון", ביילי, 17 בנובמבר 2004; אורכב מהמקור ב-28 ביולי 2012.
↑  קופי, 2013; עמודים 75-76.
1 2 3  "החלטת משרד התובע המלכותי בנוגע לקורבנו הראשון של דניס נילסן", משרד התובע המלכותי, 6 בדצמבר 2006; אורכב מהמקור ב-27 במרץ 2015.
↑  וואדל, 1993; עמוד 154.
↑  "המוזיאון השחור: לאחר מאה וחמישים שנה, יזכה הציבור לראות את ממצאיו של מוזיאון הפשע המשטרתי", אינדפנדנט, ניק קלארק, פול פיצ'י, 25 בדצמבר 2014; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
1 2  "אוטוביוגרפיית הרוצח הסדרתי דניס נילסן חושפת וידויים חדשים מבעד לקבר", הטיימס, דיפש גדהר, 17 בינואר 2021; אורכב מהמקור ב-18 בנובמבר 2021.
↑  "חיי הנער שטבע", הוצאת רד דור; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  "חיי הנער שטבע", גודרידס; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  "הרוצח הסדרתי דניס נילסן נפטר בבית החולים יורק", יורק מיקס, 18 במאי 2018; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  "דניס נילסן: הרוצח הסדרתי נפטר לאחר ניתוח בבית החולים", תאגיד השידור הבריטי, 18 במאי 2018; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  "ההלוויה הסודית ושריפת הגווייה של הרוצח דניס נילסן עלו למשלם המיסים כ-3,300 לירות שטרלינג", פרס אנד ג'ורנל, בן הנדרי, 2 ביולי 2018; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
1 2  קופי, 2013; עמוד 208.
↑  "הרוצח הסדרתי דניס נילסן מתוודה על הרצח הראשון שביצע", איוונינג סטנדרט, 9 בנובמבר 2006; אורכב מהמקור ב-18 בינואר 2022.
↑  וואדל, 1993; עמוד 196.
↑  "תיאבון למוות", ספריית הפשע, קתרין ראמסלנד; אורכב מהמקור ב-29 בספטמבר 2012.
1 2  קופי, 2013; עמוד 209.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 146.
↑  פורמן, 1992; עמוד 141.
↑  קופי, 2013; עמודים 209-210.
↑  פורמן, 1992; עמוד 144.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 204.
↑  קופי, 2013; עמוד 229.
↑  קופי, 2013; עמוד 232.
↑  מאסטרס, 1985; עמוד 18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438855405171  GND: 119164418  ISNI: 0000 0000 7859 2668  LCCN: n85182232  MusicBrainz: dbf043ad-9a2e-401b-95d5-6e3d97bbe7aa  NTA: 072339853  VIAF: 6372349   WorldCat (עם VIAF): 6372349 
רפסודת המדוזה מאת תאודור ז'ריקו, 1819; בפינה השמאלית התחתונה ניתן לראות איש מבוגר המחזיק בזרועותיו בגופתו הרפויה של בחור צעיר, דימוי ששימש את נילסן ברבות מהפנטזיות המיניות שלו.
רחוב גני קראנלי, מוסוול היל, לונדון. נילסן התגורר בדירת סטודיו (עליית גג) בבית מספר עשרים ושלוש, שם רצח כמה מקורבנותיו ונעצר לאחר ששאריות גופות אשר הוריד באסלה סתמו את הצנרת והתגלו.