stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראם נאראיאן

| --- | --- |

נאראיאן ב-2010
 לידה:  25 בדצמבר 1927 אודאיפור, ראג'סטן, הודו הבריטית הודו הבריטית
 פטירה:  9 בנובמבר 2024 (בגיל 96) 
 מוקד פעילות:  הראג' הבריטי, הודו 
 תקופת הפעילות:  1944–2013 (כ־69 שנים)
 סוגה:  מוזיקה הודית
 כלי נגינה:  xrbdh 
 צאצאים:  Brij Narayan, Aruna Narayan 
 פרסים והוקרה:  פדמה ויבהושן  Sangeet Natak Akademi Award  פאדמה שרי באמנויות  פדמה בהושן  Pandit Bhimsen Joshi Lifetime Achievement Award 
 
ראם נאראיאן (25 בדצמבר 1927 - 9 בנובמבר 2024), שהיה מוכר גם תחת התואר פנדיט, היה מוזיקאי הודי אשר הפך את השימוש בכלי הקשת ההודי סראנגי למוכר בעולם ככלי נגינה בהופעות סולו של מוזיקה הינדית קלאסית. נאראיאן היה נגן הסראנגי הראשון שזכה להצלחה בין-לאומית.
נאראיאן נולד ליד אודאיפור ולמד לנגן בסראנגי כבר בגיל צעיר. הוא למד אצל נגני סראנגי וזמרים, וכנער עבד כמורה למוזיקה וכנגן דרכים. תחנת הרדיו All India Radio מלאהור שכרה את נאראיאן כנגן ליווי לזמרים ב-1944. הוא עבר לדלהי בעקבות חלוקת הודו ב-1947, אך תסכולו מהיותו נגן ליווי ורצונו להיות במרכז הבמה גרמו לו להעתיק את מגוריו לבומביי בשנת 1949, כדי להשתלב בתעשיית הקולנוע ההודית.
בשנת 1956 הפך נאראיאן לאמן סולו ומאז ועד 2013 הופיע בפסטיבלי המוזיקה המרכזיים בהודו. הצלחתו של נגן הסיטאר ראווי שנקר במדינות מערביות סללה את דרכו של נאראיאן לפיתוח קריירה בין-לאומית. נאראיאן הקליט אלבומי סולו ויצא בסיבוב הופעות בין-לאומי ראשון בשנת 1964. לסיבוב זה, אשר כלל הופעות באירופה ובארצות הברית, הצטרף אחיו הבכור צ'אטור לאל, שהיה נגן טאבלה אשר ליווה גם את שנקר בהופעותיו בשנות החמישים. נאראיאן לימד תלמידים הודים וזרים, והופיע לעיתים קרובות מחוץ להודו עד שנות האלפיים. בשנת 2005 הוענק לנאראיאן אות הכבוד האזרחי השני בחשיבותו בהודו – אות פדמה וויבושן.
ראשית חייו

ראם נאראיאן נולד ב-25 בדצמבר 1927 בכפר אמבר (Amber) שליד אודאיפור בראג'סטאן. סבו של סבו, בגאג'י ביאוואט, היה זמר מאותו הכפר, והוא ואבי סבו של נאראיאן נהגו לשיר בחצר מלכות המהאראנה של אודייפור. סבו של נאראיאן, האר לאג'י ביאוואט, ואביו, נאטוג'י ביאוואט, היו חקלאים וזמרים. נאטוג'י ניגן בכלי הדילרובה, ולאמו של נאראיאן הייתה אהבה גדולה למוזיקה. שפת אמו של נאראיאן הייתה ראג'סטאנית, והוא למד הינדי ומאוחר יותר גם אנגלית. בסביבות גיל שש, מצא נאראיאן כלי סראנגי קטן שנשכח על ידי הגורו של המשפחה (שהיה גיניאולוג), ואביו לימד אותו לנגן בעזרת שיטת איצבוע אותה פיתח בעצמו. אף שאביו לימד אותו לנגן, האב דאג מהקשיים המלווים בפיתוח קריירה כנגן סראנגי והסטיגמות החברתיות המלוות בכך עקב הקשר של הכלי למוזיקת קורטיזונה. לאחר שנה, ביאוואט תיאם לבנו שיעורים עם נגן הסראנגי מחבוב קאן מג'ייפור, אך ביטל את השיעורים כאשר קאן התעקש כי נאראיאן יחליף את טכניקת האיצבוע שלו. אביו של נאראיאן עודדו לפרוש מבית הספר ולהקדיש עצמו לניגון הסראנגי.
בגיל עשר, למד נאראיאן את יסודות הדרופאד, הז'אנר הוותיק ביותר במוזיקה ההינדוסטנית הקלאסית, באמצעות שינון והעתקת הטכניקות של נגן הסראנגי אודאיי לאל מאודייפור, שהיה תלמיד של זמרי הדרופאד אלבאנדה וזאקירודין דגאר. לאחר מותו של אודאיי לאל, פגש נאראיאן בזמר מדאב פראסאד (במקור מלוקנאו), אשר נהג להופיע בחצר המלכות של מייהאר. יחד עם פראסאד, נאראיאן ביצע את הגנדה בנדאן, טקס הקבלה מסורתי בין מורה לבין תלמידו, שבו נאראיאן נשבע אמונים לפראסאד בתמורה לתמיכתו. הוא שירת את פראסאד ולמד ממנו לנגן בסגנון הקייאל, הז'אנר המרכזי במוזיקה ההינדוסטנית הקלאסית, אך חזר לאודייפור לאחר ארבע שנים כדי ללמד בבית ספר למוזיקה. פראסאד ביקר מאוחר יותר את נאראיאן ושכנעו לעזוב את מקום עבודתו ולהקדיש את זמנו לשיפור יכולותיו כמוזיקאי, אף כי משפחתו לא קיבלה בקלות את ויתורו על חיים יציבים. הוא התגורר יחד עם פראסאד ונסע עימו ברחבי הודו עד אשר פראסאד חלה וייעץ לו לעבור לחסות הזמר עבדול ואליד קאן בלאהור. בעקבות מותו של פראסאד בלוקנאו, נאראיאן ביצע את הגנדה בנדאן עם מורה נוסף, אך מהר מאוד עבר ללאהור ולא חזר על הטקס עם מורה אחר.
סגנון

סגנונו של נאראיאן היה אופייני למוזיקה הינדוסטנית קלאסית, אך בחירת כלי הנגינה שלו ככלי סולו והרקע שלו כתלמיד למורים מחוץ לקהילתו לא היו נפוצים בז'אנר. הוא הצהיר כי מטרתו היא לרצות את הקהל וליצור תחושה של הרמוניה, וכי הוא מצפה שהקהל יגמול לו בכך שיגיב לנגינתו.
הופעותיו של נאראיאן היו מורכבות מהאלאפ (alap) המדוד והמדיטטיבי (הקדמה לא-מטרית) ומהג'ור (jor) (ביצועים עם דופק) בסגנון הדרופאד, ולאחר מכן מקטע של גאט מהיר ומשוחרר יותר (קומפוזיציה עם דפוס קצבי שסיפק הטאבלה) בסגנון קיאל (khyal). הוא התנסה עם סגנון הג'האלה (jhala) (ביצועים עם דופק מהיר) שפותח על ידי בונדו קאן, אבל מצא כי הסגנון מתאים יותר לכלי פריטה וחדל לבצע את זה. מקטע הגאט כולל קטע אחד או שניים עם קומפוזיציות. כאשר מנגנים שני מקטעי גאט, הראשון נוטה להיות בקצב איטי או בינוני, והשני מהיר יותר; מקטעי הגאט מבוצעים בדרך כלל במקצב של 16 פעימות מחזוריות, הידוע כטינטאל (tintal). נאראיאן סיים לעיתים קרובות הופעות עם ראג'ים בסגנון טומרי (thumri) (ז'אנר פופולרי בסגנון קלאסי קליל), אשר נקראים מישרה (מסנסקריט: מעורב) מכיוון שהם מאפשרים נגינת תווים נוספים, או עם דון (dhun) (שיר המבוסס על מוזיקה עממית).
נאראיאן תרגל ולימד באמצעות מספר מוגבל של פאלטות, תרגילים בקנה מידה קטן ששימשו כהכנה לקראת ניגון כמות משתנה של תווים לכל קשת. מתוך הפאלטות נגזרו דפוסי תווים ארוכים בשם טאנים, אשר הכילו צורות מלודיות אופייניות ששימשו את נאראיאן לנגינה מהירה. הוא השתמש ביד שמאל שלו (יד האיצבוע) לראנים וכדי לנגן טווח מלודי מורחב, וביד ימינו (יד הקשת) עבור הדגשים קצביים. טכניקת האיצבוע של נאראיאן, תנוחת יד ימינו הנמוכה, שמירה על הקשת בזווית ישרה למיתר, והשימוש שלו באורך הקשת המלא היו יוצאי דופן בקרב נגני סראנגי.
נאראיאן היה מזוהה עם הקיראנה גראנה (האסכולה הסגנונית של קיראנה) בשל קשרו לעבדול ואליד קאן, אך סגנון הביצוע שלו לא תאם ישירות את האסכולה הזו. רוב יצירותיו של נאראיאן היו מרפרטואר השירה של מוריו ושונו והותאמו לסראנגי. הוא יצר יצירות מקוריות ובהופעותיו שיחק עם היצירות שלמד. נאראיאן נמנע מליצור ראגות חדשות, אבל פיתח ראגות משולבות, כולל חיבור בין נאנד לבין קדר ובין קאפי לבין מלחר.
בהופעותיו ובהקלטותיו נאראיאן השתמש בסראנגי שקיבל מאודאיי לאל ואשר הורכב במירוט בשנות העשרים או השלושים. הוא ניגן על מיתרי נבל מיובאים כדי לייצר צליל ברור יותר. נאראיאן התנסה עם שינויים בכלי שלו והוסיף מיתר רביעי, אך הסיר אותו עקב הגבלת הנגינה. בשנות ה-40 הוא החליף את מיתרו הראשון למיתר פלדה ומצא שקל יותר לנגן כך, אבל חזר להשתמש במיתרים עשויים ממעיים בלבד מכיוון שמיתר הפלדה שינה את הצליל.
תרומתו והכרה

נאראיאן העצים את מעמדו של הסראנגי לזה של כלי סולו מודרני בקונצרטים והפכו למוכר מחוץ לגבולות הודו, היה לנגן הסראנגי הראשון שזכה להצלחה בין-לאומית, וסלל את דרכו להצלחה מאוחרת יותר של סולטאן קאן. טכניקת האיצבוע הפשוטה של נאראיאן אפשרה גלישה (מינד) והשפיעה על סגנון הקונצרט המודרני של הסראנגי, בשל כך שסגנון נגינתו ויצירת הטונים שלו אומצו על ידי נגני סראנגי בהקלטותיו.
נאראיאן לימד באוניברסיטה האמריקאית לאמנויות המזרח ובמרכז הלאומי לאומנויות הבמה במומבאי בשנות השבעים והשמונים, ושם העניק את סדנת האמן הראשונה לכלי הסראנגי. נאראיאן לימד נגנים באופן פרטי, כולל בתו ארונה נאראיאן קאלה, נכדו הארש נאראיאן, ווואסנטי סריכאנדה. הוא גם לימד נגני סארוד, כולל בנו בריג' נאראיאן, וכן זמרים וכנר. ב-2002 לימד 15 תלמידים הודים, ובסך הכל יותר מ-500 תלמידים בארצות הברית ובאירופה למדו תחתיו. האלבום Indian music in performance: a practical introduction יצא לאור ב-1980 כשיתוף פעולה בינו לבין ניל סורל ותואר כ"אחת ההצגות הטובות ביותר בתרגול המוזיקה המודרנית של צפון הודו" על ידי הנס נויהוף ב-Musik in Geschichte und Gegenwart.
נאראיאן טען כי ההערכה לסראנגי ולו באה רק לאחר קבלת גושקפנא מהקהל המערבי. הוא ייחס את היעדרם של תלמידי סראנגי למחסור במורים מוסמכים ואמר כי ממשלת הודו צריכה לסייע בשימור כלי הנגינה. קרן הפנדיט רם נאראיאן במומבאי מעניקה מלגות לתלמידי כלי הנגינה. נאראיאן הצהיר כי היה ספקן לגבי הסיכויים כי הסראנגי ישרוד ואמר כי לעולם לא יפסיק לקדם את כלי הנגינה.
לנאראיאן הוענקו הפרסים הלאומיים פאדמה שרי ב-1976, פאדמה בהושאן ב-1991 ופאדמה וובהושן ב-2005. הפאדמה וובהושן, אות הכבוד האזרחי השני בחשיבותו בהודו, הוענק לו על ידי נשיא הודו עבדול קאלאם. נאראיאן זכה בפרס אקדמיית סאנגיט נטאק בראג'סטן לשנת 1974–1975, ובפרס אקדמיית סאנגיט נטאק הלאומי לשנת 1975, ומונה לידיד אקדמיית סאנגיט נטאק לשנת 1988–1989. הוענקו לו פרס קאלידס סמן מממשלת מאדהיה פרדש לשנת 1991–1992 ופרס אדיטה ויקראם בירלה קאלאשיקר פורסקאר לשנת 1999 על ידי פ.ג אלכסנדר, מושל מהראשטרה. הוא זכה בראטנה של ראגאסטאן לשנת 2013, בפרס מפעל חיים למוזיקה קלאסית בפרסי אקדמיית ג'יון סטאר למוזיקה הודית עולמית לשנת 2014 וכן הוענק לו פרס מפעל חיים על-שם פנדיט בימשן ג'ושי לשנת 2015–2016 בתחום המוזיקה הקלאסית על ידי ממשלת מהראשטרה. הסרט הביוגרפי Pandit Ramnarayan – Sarangi Ke Sang הוצג בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי של הודו ב-2007.
משפחה וחיים אישיים

נאראיאן ניהל יחסים קרובים עם אחיו הבכור, צ'אטור לאל, שלמד לנגן בטאבלה בעיקר כדי ללוות את הסראנגי של אחיו. לאל למד אצל מורי טאבלה בצעירותו, אך מאוחר יותר פנה לחקלאות. לאל ביקר את נאראיאן ב-1948 בדלהי לאחר שנאראיאן הפך לנגן סראנגי מקצועי, ונאראיאן שכנע את לאל לעבוד כנגן טאבלה בתחנת AIR המקומית. לאל הפך למוזיקאי מוערך, הופיע עם ראווי שנקר ועלי אכבר קאן בשנות החמישים ותרם לפופולריזציה של הטאבלה במדינות המערב. כאשר לאל נפטר באוקטובר 1965, נאראיאן התקשה להופיע ונאבק באלכוהוליזם, אך התגבר על ההתמכרות לאחר כשנתיים. נאראיאן סייע לארבעת ילדיו של אחיו לאחר מות אביהם. בנו של צ'אטור לאל, צ'ארנצ'יט לאל בייאווט, הוא נגן טאבלה שהופיע באירופה עם דודו.
אשתו של נאראיאן, שילה, שהייתה עקרת בית, הגיעה למומבאי בשנות החמישים ונולדו להם ארבעה ילדים. היא נפטרה בשנת 2001. בנו הבכור, נגן הסארוד בריג' נאראיאן, נולד ב-25 באפריל 1952 באודאיפור, ובתו ארונה נאראיאן נולדה ב-1959 במומבאי. היא הייתה האישה הראשונה שהופיעה בקונצרט סולו עם כלי הסראנגי, והיגרה לקנדה ב-1984. בן נוסף, שיב, צעיר בשנה מארונה, למד לנגן בטאבלה, והופיע באוסטרליה עם אביו. בנו של בריג' נאראיאן, הארש נאראיאן, מנגן בסראנגי. בשנת 2009 הופיע נאראיאן בתוכנית The Proms של ערוץ ה-BBC ברויאל אלברט הול בלונדון יחד עם ארונה, והוא ניגן בפסטיבל המוזיקה סוואי גנדאווה בעיר פון ביחד עם הארש.
נאראיאן היה הינדי והצהיר כי "מוזיקה היא הדת שלו", בטענה שאין גישה טובה יותר לאלוהות מאשר בתיווך המוזיקה.
נפטר ב-9 בנובמבר 2024. התגורר במומבאי.
כתבים

Sorrell, Neil; Narayan, Ram (1980). Indian music in performance: a practical introduction. Manchester University Press. ISBN 978-0-7190-0756-9.
Narayan, Ram (2009). एक सुर मेरा एक सारंगी का. New Delhi: Kitabghar Prakashan. ISBN 978-81-907221-2-4.
ארמון העיר, אודייפור, שבו ישבה מלכות המהאראנה של אודייפור
נאראיאן בשנת 1974
נאראיאן בהופעה בניו דלהי בשנות השמונים המאוחרות
נאראיאן בביצוע הקטע Raja Jog בפסטיבל שיראז לאמנויות באיראן בשנות השבעים (אורך: 10:07)
נאראיאן באוניברסיטת עמק התמז, סלואו, אנגליה, מאי 2007
נאראיאן בהופעה עם בתו ארונה (ראשונה מימין) ברויאל אלברט הול בלונדון, 2009
ג'ורג' בול

ערך זה עוסק במתמטיקאי אנגלי. אם התכוונתם לתת שר החוץ האמריקני בממשלם של קנדי וג'ונסון ושגריר ארצות הברית לאו"ם, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1815 לינקולן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 בדצמבר 1864 (בגיל 49) בולינטמפל, אירלנד 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 מקום קבורה:  קורק 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  מדליית קית' (1855)  המדליה המלכותית (1844) 
 בן או בת זוג:  מארי אברסט בול (11 בספטמבר 1855–?) 
 צאצאים:  אתל ליליאן וויניץ', מרגרט בול טיילור, מרי בול הינטון, אליסיה בול סטוט, לוסי אברסט בול 
 הערות:  על שמו מכתש Boole על הירח
 תרומות עיקריות
 ממציא האלגברה הבוליאנית ומייסד מדעי המחשב
 
ג'ורג' בּוּל (באנגלית: George Boole; 2 בנובמבר 1815 –  8 בדצמבר 1864) היה מתמטיקאי ופילוסוף אנגלי, מאבות הלוגיקה המודרנית ויוצר האלגברה הבוליאנית המהווה את יסוד מדעי המחשב.
ביוגרפיה

ג'ורג' בול נולד בלינקולן שבאנגליה ב-2 בנובמבר 1815, כבנה הבכור של משפחה דלת אמצעים. אביו, סנדלר במקצועו ומתמטיקאי חובב, הצית את עניין בנו במתמטיקה. משפחתו של בול לא יכלה לממן את השכלתו ועל כן לא זכה להשכלה פורמלית. הוא למד בכוחות עצמו לטינית ויוונית וכן שלט היטב, כבר בשנות העשרה לחייו, בצרפתית, באיטלקית ובגרמנית. לדבריו, הוא בחר להתמקד במתמטיקה משום שידו השיגה רק מעט ספרים, ומשום שספרי המתמטיקה הבטיחו לבעליהם את החזר הערך הרב ביותר לעמוד. בשל קשייה הכלכליים של משפחתו, שימש בגיל שש עשרה בלבד, כעוזר מנהל בבית ספר מקומי ובגיל תשע עשרה פתח וניהל בכוחות עצמו בית ספר שכזה, שהפך במהרה למקור הפרנסה העיקרי של משפחתו. בשנים אלה החל לפרסם מאמרים במתמטיקה, בתמיכתו ובעידודו של פ. ד. גרגורי שערך אז את כתב העת המתמטי של אוניברסיטת קיימברידג'. היו אלה בתחילה הצעות ייעול ושיפור צנועות למערכותיהם של לגראנג' ולפלס, אך בשנת 1844 זכה מאמרו "על שיטה כללית באנליזה" בפרס החברה המלכותית הבריטית והקנה לו פרסום רב. ב-1847 פרסם את ספרו המהפכני "על האנליזה המתמטית של תורת ההיגיון". בשנת 1849, עדיין בלא כל השכלה פורמלית, אך בסיועם של כמה מתומכיו, כאוגוסטוס דה מורגן, קיבל בול את משרת הפרופסור (הראשון) למתמטיקה ב-Queen's College שבקורק שבאירלנד, שם לימד חמש עשרה שנה, עד מותו. בשנת 1854 פרסם בול את ספרו העיקרי בתורת ההיגיון, "חקירה של חוקי החשיבה".
בשנת 1855 נשא לאישה את מרי אוורסט (אחייניתו של ג'ורג' איוורסט, האיש שעל שמו נקרא ההר, ומי שהפכה אחר כך לסופרת מצליחה, בעיקר בנושאי חינוך ילדים למתמטיקה). לזוג נולדו חמש בנות במהלך חייהם. אחת מהן, אתל, התחתנה עם וילפריד וויניץ', ולימים, לאחר מותו, ירשה את כתב יד וויניץ'. בשנת 1857 זכה מאמרו של בול על הסתברות לפרס החברה המלכותית של אדינבורו, והוא הפך גם לחבר בה. ב-1859 פרסם את מאמרו החשוב על משוואות דיפרנציאליות, הנלמד מאז ועד לתקופתנו.
ג'ורג' בול נפטר מדלקת ריאות ב-8 בדצמבר 1864 בבלינטמפל שליד קורק והוא קבור בקורק שבאירלנד.
תרומתו לתורת ההגיון

כבר בספרו המוקדם (1847) הניח בול את יסודות האלגברה הבוליאנית. הוא מדגים כיצד לתרגם היסקים אריסטוטליים מסורתיים למשוואות בוליאניות פשוטות ומסביר מדוע כל המסקנות התקפות מסורתית (ורבות אחרות, תקפות לא פחות) אינן אלא פתרונות פשוטים למשוואות שכאלה. בספר מוצגים לראשונה בהיסטוריה כמה ממונחי היסוד של תורת ההגיון המודרנית ובראשם יקום השיח, הקבוצה הריקה וכן המשלים של קבוצה. בעזרת מונחים אלה מרחיב בול משמעותית את תחום חלותה של הלוגיקה האריסטוטלית, אשר למעשה התיימרה לעסוק עד אז רק בשמותיהן של מהויות. למעשה, כדבריו במבוא לספר, ביקש בול להכריע ויכוח ער שנערך בימיו בין אלו שסברו שהלוגיקה המסורתית שונה עקרונית מן המתמטיקה (משום שעניינה, לכאורה, הוא מהויות ולא אקסטנסיות גרידא) ובין אלו שסברו שכל האמיתות המסורתיות אינן אלא אמיתות צורניות בסיסיות. בול כונן לראשונה בהיסטוריה מערכת היסקים אקסטנסיונאלית ובכך פטר את הלוגיקאי המסורתי משימוש באינטואיציות חוץ-לוגיות, בניסיון לשמור על תחומה של הלוגיקה. יחד עם ספרו של דה מורגן (שנתפרסם באותו החודש ממש) מהווה ספר זה את ההרחבה המשמעותית הראשונה של הלוגיקה המסורתית. ברטראנד ראסל ראה ספר זה כספר הראשון, הלכה למעשה, בתורת ההגיון והוא כינה את בול בתואר אבי הלוגיקה המתמטית. בספרו המאוחר (1854) מרחיב בול בעיקר על אפשרות יישומה של הלוגיקה שלו גם כתורת הסתברות וכן העניק נופך מלומד ועושר היסטורי ופילוסופי להישגיו המוקדמים.
עבודותיו השפיעו רבות על חוקרים שבאו בעקבותיו, ובהם אוגוסטוס דה מורגן, ויליאם סטנלי ג'בונס, צ'ארלס פירס, ארנסט שרדר, ברטראנד ראסל, קלוד שאנון נורברט וינר, ורבים אחרים. חלקם השלימו את הפיכתה של תורת בול לאלגברה הבוליאנית המודרנית (ג'בונס, פירס, שרדר, הנטינגטון) חלקם ראו בו מבשר ראשון של הלוגיקה המתמטית שאותה פיתחו (ראסל) וחלקם יישמו את ממצאיו לפיתוח תורות חדשות, כגון הקיברנטיקה (וינר, שאנון) ותורת האינפורמציה (שאנון).
תרומתו לתורת ההגיון > פרסים והנצחה

בשנת 1844 הוענקה לו המדליה המלכותית בתחום המתמטיקה על מאמרו "על השיטה הכללית לאנליזה".
תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת דבלין.
על שמו נקרא מכתש Boole הנמצא על הירח.
ב-2 בנובמבר 2015, ביום הולדתו ה-200, פורסם דודל לכבודו.
ראו גם

לוגיקה בוליאנית
לקריאה נוספת

MacHale D. George Boole His Life and Work, Boole Prees: Dublin
Bar-Am N. Extensionalism The Revolution in Logic, Springer.
Gerard O’Regan, Giants of Computing - A Compendium of Select, Pivotal Pioneers, Springer, 2013, pp. 47–52.
הערות שוליים

↑  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון ‏יום הולדתו ה-200 של בול, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית), 2 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275635105171  PLWABN: 9810547122405606  BIBSYS: 90506286  BNE: XX1165696  BnF: cb122540641 (data)  CANTIC: a10052549  CiNii: DA00031401  GND: 118661655  ISNI: 0000 0001 1061 4506  LCCN: n83144364  NDL: 00433839  NKC: ola2002153861  NLA: 35704306  NLG: 140286  NTA: 070300917  RERO: 02-A003024810  SELIBR: 326365  SNAC: w65d96k1  SUDOC: 028119339  Trove: 1050231  VIAF: 49282014   WorldCat (עם VIAF): 49282014
מריט רולן

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1944 וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 פטירה:  29 בינואר 2021 (בגיל 76) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בלשנות 
 מקום לימודים:  סורבון  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  אוניברסיטת רייס  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת בוקרשט 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 
מריט רולן (באנגלית: Merritt Ruhlen;‏ 10 במאי 1944 – 29 בינואר 2021) היה בלשן אמריקאי, שעבד על מיון שפות ועל מה שניתן ללמוד ממנו על מקורותיהם והתפתחותם של האדם המודרני. עבודתו של רולן, כמו גם של אחרים, נחשבת כחורגת מהזרם המרכזי בבלשנות ההיסטורית. רולן היה התומך העיקרי והמגן של גישתו של ג'וזף גרינברג למיון שפות.
ביוגרפיה

רולן נולד בשם פרנק מריט רולן ב-1944, למד באוניברסיטת רייס, באוניברסיטת פריז, באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ובאוניברסיטת בוקרשט. הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-1973 מאוניברסיטת סטנפורד, בהגשת דיסרטציה על ניתוח גנרטיבי של המורפולוגיה ברומנית. לאחר מכן עבד רולן מספר שנים כעוזר מחקר ב"פרויקט האוניברסלים" בסטנפורד, בניהולם של ג'וזף גרינברג וצ'ארלס פרגוסון.
מאז 1994 עבד רולן כמרצה לאנתרופולוגיה ולביולוגיה של האדם בסטנפורד ומנהל שותף, יחד עם מארי גל-מאן (ועד 2005, סרגיי סטרוסטין), בתוכנית לאבולוציית השפות במכון סנטה פה. מאז 2005, רולן כיהן במועצה המייעצת של פרויקט הגנוגרפיה וכפרופסור אורח באוניברסיטת סיטי בהונג קונג. רולן עבד עם ג'וזף גרינברג במשך שלושה עשורים וחצי והפך לתומך העיקרי של עבודתו ושיטותיו.
ספריו

רולן חיבר כמה ספרים העוסקים בשפות העולם ובמיונן.
"מדריך לשפות העולם" (A Guide to the Languages of the World) (1975) מספק מידע על המערכות הפונולוגיות ועל המיון של 700 שפות וכן רקע לבלשנים ולאלה שאינם. גרסה מורחבת מאוד של עבודה זו פורסמה ב-2005 באתר מכון סנטה פה.
"מדריך לשפות העולם, כרך א': מיון" (A Guide to the World’s Languages, Volume I: Classification) (1987) כולל מיון של שפות העולם, היסטוריה וניתוח של שיטת המיון הגנטי של שפות, והגנה על עבודתו הטקסונומית השנויה במחלוקת של ג'וזף גרינברג.
"מקור השפה: התחקות אחר התפתחות שפת האם" (The Origin of Language: Tracing the Evolution of the Mother Tongue ) (1994א) פונה לקהל הרחב וכולל תרגילים שמזמינים את הקוראים למיין את השפות בעצמם תוך שימוש בשיטתו של גרינברג, המכונה "השוואה המונית" (Mass Comparison) או "השוואה רב-צדדית" (Multilateral Comparison).
"על מקור השפות: מחקרים בטקסונומיה לשונית" (On the Origin of Languages: Studies in Linguistic Taxonomy) (1994ב). ספר זה בנושא דומה ועם כותרת דומה לספרו הקודם מאותה שנה, אך מיועד לבלשנים. רולן טוען בו, כי חלק מההנחות הרווחות בקרב בלשנים היסטוריים שגויות. אחת ההנחות האלה היא שהקריטריונים התקפים היחידים לקביעת משפחת שפות הם קשרי צליל מקבילים וקבועים בין שפות שונות, ושחזור הפרוטו-שפה שלה. לדברי רולן, צעדים אלה ניתנים לביצוע רק לאחר קביעת השיוך המשפחתי לפי שיטת המיון.
נושאי מחקר > גישה רב-תחומית

רולן עמד בחזית הניסיונות למצוא התאמה בין תוצאות המחקר הבלשני ההיסטורי ובין המדעים האחרים החוקרים את האדם, כמו גנטיקה וארכאולוגיה. בכיוון זה הוא עבד רבות עם הגנטיקאי לואיג'י לוקה קוואלי-ספורצה במשך שלושה עשורים ועם הארכאולוג קולין רנפרו במשך שני עשורים.[דרוש מקור]
נושאי מחקר > שיטות טקסונומיות

עיקר הביקורת על עבודתו של רולן מתמקדת בהגנתו על שיטת מיון השפות של ג'וזף גרינברג,[דרוש מקור] ששמה "השוואה המונית" או "השוואה רב-צדדית". השיטה כוללת השוואה בין נקודות מסוימות במורפולוגיה ובאוצר המילים הבסיסי של השפות הנחקרות, חיפוש קשרים בצלילים ובמשמעות, וגיבוש השערת מיון השפות על בסיס אלה. רולן טען כי מיון כזה הוא הצעד הראשון בשיטת הבלשנות המשווה, וכי ניתן לבצע את הפעולות האחרות של הבלשנות ההיסטורית – ובייחוד מציאת קשרי הצלילים ושחזור הפרוטו-שפה – רק לאחר שהשערת המיון נקבעה.
בעוד שהַנְס היינריך הוק, למשל, טוען כי רק שחזור לשוני מוכיח זיקה גנטית, וכי המשפחות ההודו-אירופית, האוּרלית, הדראווידית, האוסטרונזית, בנטו והיוטו-אצטקית הוכחו כולן על ידי שחזורים מוצלחים, לעומתו רולן חלק על כך: "ועם זאת, כל המשפחות הללו התקבלו בידי כל כמשפחות תקפות, לפני שמישהו כלל חשב לנסות לשחזר את הפרוטו-שפות. כדוגמה מביא רולן את ברתולד דלברוק (1842–1922), שטען כי המשפחה ההודו-אירופית הוּכחה עוד בימיו של הפילולוג הגרמני פרנץ בּוֹפּ, בתחילת המאה התשע-עשרה; הבסיס להוכחה זו היה "הצלבת מילים וצורות בעלות משמעות דומה". עם זאת, טענתו של רולן הופרכה על ידי ביל פּוֹזֵר ולַיְיל קמפבל.
רולן האמין שמיונן של שפות העולם נתמך על ידי מחקר גנטי של אוכלוסיות, שביצע הגנטיקאי לואיג'י לוקה קוואלי-ספורצה, אשר זיהה את התפוצה של גנים אנושיים מסוימים באוכלוסיות ברחבי העולם. הוא השתמש בראיות אלה לבניית עצים פילוגנטיים המציגים את ההיסטוריה האבולוציונית של אוכלוסיות אלה הטענה היא כי ממצאיו של קוואלי-ספורצה תואמים בצורה יוצאת דופן למיון השפות של רולן. הבלשנים המתנגדים לעמדתו של רולן גורסים, כי לא ניתן להשתמש בקישורים גנטיים לצורך הוכחת קישורים בלשניים.
העץ הפילוגנטי הזה ספג ביקורת מכמה בלשנים ואנתרופולוגים על בסיס מספר נקודות:
שהוא עושה שימוש סלקטיבי בשפות ובאוכלוסיות (למשל, מתעלם מדוברי השפות הסינו-טיבטיות הרבים בצפון סין);
שהוא מניח את קיומן של קבוצות-שפות שנויות במחלוקת, דוגמת "השפות האוסטריות" (Austric, קישור משפחתי בין השפות האוסטרונזיות והשפות האוסטרו-אסיאתיות) ו"שפות אמרינד" (קישור משפחתי בין כל השפות האמרינדיאניות);
ושכמה מקבוצות האוכלוסייה הכלולות בעץ מוגדרות לא על ידי הגנים שלהן אלא על ידי השפות שלהן, מה שהופך את הקישור לבלתי רלוונטי להשוואה בין הסתעפות גנטית ובלשנית – והיא אף טאוטולוגית.
נושאי מחקר > המאקרו-משפחה "אַמֵרינְד"

הדעה הרווחת בדבר מיון השפות בחצי הכדור המערבי היא שישנן משפחות שפות רבות באמריקה וכי חסרות ראיות קונקרטיות לזיקה גנטית. ג'וזף גרינברג פרסם את ההיפותזה המנוגדת, משפחת שפות "אַמֵרינְד" (Amerind) ב-1987 באחד מספריו החשובים, "השפה ביבשת אמריקה" (Language in the Americas). על פי ההשערה Amerind, כל שפות של צפון ודרום אמריקה, למעט שתי משפחות-השפות נָה-דֶנֶה ואסקימו-אָלֵאוּט, שייכות למאקרו-משפחה אחת. היפותזה זו הייתה אחת השנויות ביותר במחלוקת מאת גרינברג. רולן פרסם מאמרים של מחקרים התומכים בה ועדכן אותה בין השנים 1994–2007.
רולן הדגיש את החשיבות של תופעת האבלאוט המשולשת של התנועות i / u / a לסימון המין הדקדוקי זכר / נקבה / נייטרלי, בצורות כמו t'ina "בן" / t'una "בת" / t'ana (מילה נייטרלית לבן/בת), וכן של הדמיון בכינויי הגוף בשפות אמריקה השונות, בתבנית na "אני" / ma (גוף שני), שצוין לראשונה על ידי אלפרדו טרומבטי ב-1905. יש בלשנים שייחסו דפוס זה בכינויי הגוף לסיבות פילוגנטיות אחרות. רולן הפנה לראשיתו של הוויכוח הזה, ומביא ציטוט ממכתב אישי מאת הבלשן אדוארד ספיר לאנתרופולוג אלפרד קרובר מ-1918: "אם נרד לשורש הדבר, איך לעזאזל אתה מתכוון להסביר את ה-n "אני" האמריקאי הכללי אם לא באופן גנטי? זה מטריד, אני יודע, אבל אחרי הכול, (עוד) שמרנות בלתי-מחויבת היא רק התחמקות, לא? עוד צפויות לנו הַפְשָטוֹת גדולות."
דעותיהם של גרינברג ושל רולן על שפות יבשת אמריקה לא התקבלו בקרב הרוב המכריע של הבלשנים העובדים על שפות אלה.
נושאי מחקר > קוסונדה כשפה הודו-פסיפית

וייטהאוס, רולן ואחרים הגיעו למסקנה כי שפת קוּסוּנְדָה בנפאל שייכת למשפחת-העל המוּצַעַת של השפות ה"הודו-פסיפיות" ולא לקבוצת השפות הטיבטו-בורמיות או כשפה מבודדת (יחידה במשפחתה). הם מביאים כעדויות לכך:
במערכת כינויי הגוף האישיים,
כינוי גוף ראשון עצמאי המבוסס על /t/;
כינוי גוף שני עצמאי המבוסס על /n/ או /ŋ/;
כינוי גוף שלישי עצמאי המבוסס על /g/ או /k/;
חילופי תנועות בכינויי גוף ראשון ושני עצמאיים, שבהם /u/ מופיעה בצורות נושא ואילו /i/ בצורות שייכוּת (או מושא עקיף);
סופית השייכות /yi/-;
הבסיס העיצורי מורה גם על הנושא של הפועל;
כינויי רמז המבוססים על /t/ ועל /n/;
אוצר המילים הבסיסי.
הטבלה הבאה מציגה את הדמיון בין מערכות הכינויים של מספר שפות אשר נטען כי הן שייכות למשפחה ההודו-פסיפית.
| כינוי הגוף | קוּסוּנְדָה | שפות אנדמן> ג'וּ-וּוֹי | שפות אנדמן> בּוֹ | משפחת השפות העיקריות של צפון האי הַלְמָהֵרָה> גָלֶלָה | משפחת השפות של מרכז חצי-האי ראש ציפור> קָארוֹן דוֹרִי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אני | tsi (<*ti) | tui | tu-lʌ | to | tuo |
| שֶׁלִי | tsi-yi | tii-ye | ti-e | d͡ʒi "אני" |  |
| את/ה/ם/ן | nu | ŋui | ŋu-lʌ | no | nuo |
| שׁלך/ם/ן | ni-yi | ŋii-ye |  | ni "אותך" |  |
| הוא/היא | gina (השוו: gida, git | kitɛ |  | kitɛ | gao |
ההתנגדויות הבאות הועלו להצעה הטנטטיבית הזו:
קיומה של משפחת-העל ההודו-פסיפית שנוי במחלוקת;
כינויים ניתנים לשאילה בין שפות;
מקרי דמיון עשויים להיות מקריים או אקראיים;
לא ניתן להסיק יחסים לשוניים רק על סמך התכונות הפיזיולוגיות של הדוברים, וההצעה הזו ממשיכה בדרכה של הצעה ישנה יותר המבוססת לכאורה על כך;
הצגה מוטעית של הנתונים (לדוגמה, "kitɛ" בשפה ג'וּּ-וּוֹי [Juwoi] הוא למעשה כינוי הרמז "זה/זאת", שמעולם לא שימש ככינוי גוף אישי.)
נושאי מחקר > יֵנִיסֵיי – נָה-דֶנֶה

לדברי רולן, ממצאים בלשניים מצביעים על כך ששפות יֵנִיסֵיי, המדוברות במרכז סיביר באזור נהר יניסיי, קשורות באופן הדוק ביותר לשפות נָה-דֶנֶה במערב אמריקה הצפונית (כולל שפת חאידה במערב קנדה, בהסכמה עם אדוארד ספיר). ההיפותזה הזו נתמכת במחקרים נפרדים של היינריך ק' וֶרְנֶר ושל אדוארד ג' וַגְ'דָה (אך וג'דה דוחה את חברותה של שפת חאידה במשפחת שפות נָה-דֶנֶה). משמעות הדבר היא שמשפחת נָה-דֶנֶה מייצגת גל הגירה ספציפי של עמים מאסיה לעולם החדש, שהתרחש בין גל ההגירה של דוברי שפת פרוטו-אמרינד המשוערת, המוערכת לפני כ-13,000 שנה, לבין גל הגירה של דוברי אסקימו-אלאוט לפני כ-5,000 שנה. במקומות אחרים, רולן טען לקיומה של משפחת שפות בשם "דֶנֶה–קווקז".