stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
חיל החפרים ו"קומנדו 51"

הראשונים שהתגייסו מקרב יהודי ארץ ישראל היו כמה אלפי צעירים שהצטרפו לחיל החפרים ( Auxiliary Pioneers), ליחידות ההנדסה השונות, לפלוגת תפעול הנמלים 1039 וליחידות אחרות כמו חיל הקשר, התובלה, התחזוקה, חיל האוויר ועוד. חיילים אלו שרתו בכוח עזר לצבא הלוחם במסגרת חיל החפרים, שעסק בין היתר בחפירת עמדות וביצורים, סלילת כבישים ופריצת דרכים, הנחת קווי מים ועוד שלל פעולות הנדסה ובינוי. היחידות שבהם היו חיילים יהודים השתתפו בלחימה בצרפת, ביוון ובאי כרתים. בשנת 1941, 1,500 מהם שנלחמו במערכה ביוון, נפלו בשבי הגרמנים עם כניעת הכוחות הברטיים, ורובם רוכזו במחנה STALAG XVIII שמוקם בסמוך לכפר וולפסברג שבאוסטריה. מרבית השבויים דוברי הגרמנית מבין מתנדבי ארץ ישראל נשלחו כעבור כשנה למחנות שבויים בשטחי פולין (ובמיוחד למחנה STALAG VIII-B שבקרבת העיר למסדורף, כיום וומבינוביצה שבשלזיה), שם הוחזקו כשבויים במחנות עבודה שכללו עבודת פרך במכרות פחם, כריתת יערות ועוד. לקראת תום המלחמה נשלחו בצעדות מוות לעבר גרמניה. כ-400 חיילים נהרגו במהלך הלחימה והשבי. מרבית השבויים שוחררו רק בשנת 1945, עם סיום המלחמה.
חיילי היישוב השתתפו גם בפעולות של הצבא הבריטי באריתריאה, בסוריה, בעיראק ובהגנה על מצרים. רק לאחר פרק זמן ניאותו הבריטים לשתף את בני היישוב ביחידות הלוחמות במסגרת של פלוגות הבאפס (כינויו של הגדוד המלכותי של קנט המזרחית). סיבת השילוב בגדוד קיים הייתה הרצון שלא להקים יחידה מיוחדת לאנשי היישוב. עד מהרה התברר כי גם במסגרת זו מעסיקים הבריטים את מתנדבי היישוב בתפקידי שמירה על מתקנים, שדות תעופה ומחנות שבויים. כן נתקבלו מתנדבי היישוב לפלוגות תובלה והנשים המתנדבות שירתו בחיל העזר לנשים. אחדים ממתנדבי היישוב התקבלו לשרת בחיל האוויר המלכותי ובצי המלכותי (הידועים מביניהם עזר ויצמן ואהרן רמז ששירתו כטייסים בחיל האוויר הבריטי והיו לימים ממפקדי חיל האוויר).
חלק מהחפרים גויסו באוקטובר 1940 ליחידת הקומנדו 51, שמנתה כ־360 לוחמים, יהודים וערבים, כ־60% מהם יהודים. היחידה, בפיקוד לויטננט קולונל הנרי קייטר, לחמה במדבר המערבי, ולאחר מכן במערכה במזרח אפריקה עד שפורקה באמצע 1941. לוחמי היחידה הצטרפו לאחר מכן ליחידות קומנדו אחרות כגון קבוצת החקירה המיוחדת.
התותחנים

שלוש יחידות של תותחנים הגנו על ארץ ישראל במלחמת העולם השנייה: הגונדה הראשונה, הסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית, גונדת תותחני החוף מס' 17, גדוד תותחני שדה 202 (202 Jewish Field Regiment RA). עיקר תפקידם היה להגן על מתקנים אסטרטגיים של הצבא הבריטי. למרות שהיו הפצצות על האוכלוסייה האזרחית, כמו שקרה בתל אביב ובחיפה, הרי ההגנה האווירית לא נועדה להגנה על האזרחים.
היחידה הראשונה, שהוקמה ב־7 בספטמבר 1939, מנתה 42 חיילים, ושמה היה גונדת תותחני החוף מס' 17. היא נועדה להגנת חופי ארץ ישראל. היא כללה 4 תותחי נ"מ 6 אינץ' שהוצבו 2 בבת גלים ו־2 בשפך הקישון. בסתיו 1941 מנתה הגונדה 7 תותחי נ"מ 6 אינץ' שהוצבו: 3 – על הכרמל בסטלה מאריס, 2 – בבת גלים ו־ 2 בקריית ים של היום, להגנה על בתי הזיקוק. בנוסף לכך: 2 תותחים דו־קניים 6 ליטראות שהוצבו על שוברי הגלים בכניסה לנמל חיפה להגנה מפני התקפות ימיות ועשרה זרקורים בקוטר 90 ס"מ.
בסתיו 1941 הוקמה היחידה השנייה של ארטילריה נגד מטוסים. היחידה מנתה בתחילה 81 חיילים ובהמשך הגיעה ל־300 חיילים. המתנדבים אומנו בתותחי 20 מ"מ איטלקיים ובמקלע כבד נ"מ "לואיס". סוללה תותחנים אחת צורפה לגדוד תותחנים בריטי בלבנון וסוריה, להגנת הנמל בטריפולי שבלבנון. נשקם היה: תותחי 75 מ"מ וזרקורים. הגונדה הארצישראלית הגנה על אזור חיפה, על תחנת הכוח בנהריים, על מפעלי ים המלח ועל שדות התעופה בתל נוף ורמת דוד. בשנת 1942 הוחלף הנשק לתותחי נ"מ חדישים 40 מ"מ תוצרת "בופורס". לקראת סוף 1943 עברה הגונדה – כולה ממוכנת – להגנה על האי קפריסין.
היחידה החשובה ביותר הייתה השלישית: בסתיו 1944 הוקם גדוד תותחני שדה 202. הוא מנה 600 חיילים, ביניהם היה אחד מבני משפחתו של הברון רוטשילד, אדמונד דה רוטשילד, יליד 1916 דור חמישי לשושלת רוטשילד הבריטית, אשר הקים ופיקד על סוללת תותחים בבריגדה היהודית, ועוד 300 חיילים בריטיים להשלמת התקנים. מבנה הגדוד וחימושו היה: 3 גונדות בנות 2 סוללות כל אחת (לכל גונדה מנ"א) סה"כ 24 תותחי שדה 25 ליטראות. מ־27 במרץ עד 15 באפריל 1944 סייע הגדוד לחי"ל בקרבות ההגנה על נהר סניו, בצליחתו ובמרדף אחרי נמלטים. ב־6 באוגוסט 1946 פורק החי"ל.
חיל הרגלים – הבאפס

בספטמבר 1940 הוקמה הפלוגה העברית הראשונה של חיל הרגלים בתוך הרגימנט האנגלי – Buffs (אנ') – הכינוי הרשמי של רגימנט Royal East Kent . שירותם של פלוגות עבריות של חיל רגלים סדיר בצבא הבריטי הייתה פריצת דרך חשובה לבניית כוח צבאי יהודי בארץ אף על פי שפלוגות אלו עסקו בעיקר בתפקידי אבטחה, שמירה וליווי שיירות. בסופו של דבר קמו 15 פלוגות רגלים יהודיות, וב־1942 הורכבו מפלוגות אלה שלושה גדודי הרגימנט הארץ ישראלי, ואלה היוו את המסד להקמת הבריגדה היהודית ב־1944.
הבריגדה היהודית

הנהגת היישוב דרשה ולחצה במשך כל שנות המלחמה להקים יחידה עברית לוחמת, כדוגמת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה. רק בשנת 1944, בהתהפך גלגל המלחמה ולקראת סופה הסכימו הבריטים להקים את "הבריגדה היהודית", או בשמה המלא "החטיבה היהודית הלוחמת", שמפקדה היה בריגדיר לוי בנימין, קצין יהודי בצבא הבריטי, וכל לוחמיה ומפקדיה היו מבני היישוב. החטיבה נלחמה בחזית האיטלקית וספגה אבדות והרוגים.
בסיום הלחימה עסקה הבריגדה בהצלת ניצולי השואה, שנקראו "העקורים", אשר נשארו ללא משפחות וללא קורת גג. במסגרת תנועת הבריחה, חיילי הבריגדה סייעו לעקורים להתארגן במחנות מעבר לקראת עלייתם לארץ ישראל. הם דאגו לארגון פעולות חינוך לילדים הניצולים ולפעולות תרבות למבוגרים, אשר ייקלו בעתיד את קליטתם בארץ ישראל.
רבים ממפקדי צה"ל במלחמת העצמאות רכשו את ניסיונם הקרבי והפיקודי במסגרת החטיבה.
צנחני היישוב

ביישוב היו ילידי ארצות מרכז אירופה, וטבעי היה שהצבא הבריטי ירצה להשתמש בהם למטרות חבלה ואיסוף מודיעין. המוסדות הלאומיים מצידם ראו בשליחתם לאירופה גם אפשרות ליצירת מגע עם היהודים בארצות האלה: הן לשם סיוע – אם כי מצומצם, והן לשם ארגון התנועה הציונית. היתרון של הנבחרים לשליחות היה ההיכרות עם השפות המקומיות וקודי ההתנהגות וחלקם גם נראו כמו בני הארצות הכבושות. 32 מתושבי היישוב הוכשרו והוצנחו באירופה. חנה סנש ושישה מחבריה נתפסו והוצאו להורג על ידי הגרמנים.
הצי המלכותי הבריטי

מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי היו יהודים מן היישוב העברי בארץ ישראל שהתגייסו לצי המלכותי הבריטי בשנת 1942, באמצעות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, כדי לתרום למאמץ הכולל במלחמה בגרמניה הנאצית וכדי לרכוש ידע בימאות. הימאים היו פזורים בכלי שיט ובמספנות הצי באגן הים התיכון, ומספר מועט מהם שירתו גם בצוללות, בטרפדות ובמשחתות. לצי המלכותי הבריטי התנדבו כ־1100 מבני היישוב, מתוכם 13 קצינים.
הצי המסחרי המגויס

מתנדבי היישוב לצי המסחרי הבריטי (אנ') המגויס לצי המלכותי הבריטי היו יהודים ארץ-ישראלים שפעלו ברובם דרך החבל הימי לישראל ובית הספר הימי של בית"ר. בניגוד לימאי הצי המלכותי, שהיו חיילים ולשם גיוסם נדרש מאמץ מדיני לפתוח את שערי הצי בפני מתנדבי היישוב, לא היו מגבלות ותנאים לקבלת ימאים לצי המסחרי. חלקם אף החלו עבודתם בצי הסוחר טרם פרוץ מעשי האיבה.
הרבנים הצבאיים

הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי (Jewish Chaplain) היו חלק מהיחידה של קציני דת בצבא הבריטי. תפקידם היה לספק לחיילים היהודים שירותי דת, חברה ותרבות, ולא רק בארץ ישראל, במזרח התיכון ובצפון אפריקה, אלה גם בארצות המזרח הרחוק וכמובן בעת הלחימה באירופה. הרבנים הגיעו מארץ ישראל ומקהילות חבר העמים הבריטי. הצבא הבריטי העניק כבוד לרבנים הצבאיים והעניק להם דרגות צבאיות בכירות, תנאי שירות נאותים, ובדרך כלל השתדל להענות לבקשותיהם. בתום המלחמה הרבנים הצבאיים פעלו בארגון הקשרים עם יהדות הפליטה, והגישו עזרה לקהילות המשתקמות ולריכוזי הפליטים במוצרי מזון כשר ובאביזרים דתיים. בסופו של דבר סייעו להם בעלייה לארץ ישראל.
ההווי הציבורי

חלק ניכר מהמתנדבים היהודים שהו בזמן המלחמה במצרים. לרוב, חיילים אלה שירתו בבסיסים עורפיים ויכלו לצאת בסוף יום העבודה ובסופי שבוע לערי מצרים. המקומות הפופולריים היו מקומות מושבם של הקהילות יהודיות בקהיר, באלכסנדריה ובאסמאעיליה. יותר מאוחר, עם כיבוש צפון אפריקה על ידי הבריטים, היו גם בטריפולי ובבנגאזי שבלוב. בתחילת המלחמה היו גם בביירות שבלבנון. במקומות אלה הוקמו מועדונים על ידי הקהילות היהודיות המקומיות בשיתוף עם הוועד למען החייל, ואליהם הגיעו צעירים וצעירות יהודים מקומיים. היכרויות אלה הביאו לעידוד העלייה לארץ מיוצאי הארצות האלה.
אחת הערים המרכזיות שבהן נפגשו החיילים והחיילות היהודים הייתה איסמעיליה, במרכז אזור תעלת סואץ, שבו היו מרוכזים בסיסים צבאיים גדולים. בניהול הקהילה המקומית ובעזרת הוועד למען החייל הוקם במקום מועדון. הקהילה המקומית באה לעזרת החיילים שחיפשו סביבה יהודית אוהדת. במיוחד הצטיינו המשפחות היהודיות בארגון סדר פסח, תוך הקפדה על כשרות המאכלים. הצבא הבריטי היה מוכן לספק את כל הדרוש לסדר של מאות חיילים. וכך, הבריטים קנו בהמות חיות רבות וארגנו בית מטבחיים מיוחד לחיילים. יין ומצות, הביא "הוועד למען החייל" מארץ ישראל. ההעברה הוסדרה באמצעות גיוס קרונות רכבת משא שהגיעו עם המטען מארץ ישראל למצרים. במקום נערך אחד ה"סדרים" הגדולים של החיילים היהודים שהיו במצרים.
אריה טבקאי היה עורך של עיתון "החייל העברי" שהיה יוצא לאור במצרים וחולק לחיילים היהודים.
חללים

מקרב מתנדבי היישוב בצבא הבריטי נפלו כ־800 חללים.
קרוב ל-200 חללים נפלו מפלוגות החפרים השונות, פלוגת תפעול הנמלים 1039, חיל ההנדסה, הקשר, התובלה, התחזוקה וחיל האוויר במהלך קרבות הבלימה ביוון וכרתים, וחלקם מונצחים באנדרטאות משרד הביטחון ובאתר יזכור. מרבית חללים אלו נפלו בחודשים אפריל–מאי ביוון וכרתים ומיעוטם בשנים שקדמו להם עת שרתו לאורך ציר הלחימה במדבר המערבי. בקרב הלוחמים שנפלו בשבי הנאצי בקלמטה ובכרתים נמנו כ־40 חללים, החל מימי השבי הראשונים במחנות המעבר ביוון דרך 4 שנות שבי ארוכות בפולין ובצעדות המוות.
חללי חיל החפרים קבורים במדבר המערבי וביוון, וחללי השבויים מהיחידות השונות קבורים ביוון ובפולין. הם מונצחים באנדרטאות בבתי העלמין הבריטיים באתונה ובקרקוב.
עם שובם דיווחו השבויים על חברים רבים נעדרים שאת שמותיהם לא יכלו לזכור או לדעת ולכן לא תועדו מעולם. הערכות מדברות על עשרות רבות ואולי אפילו מאות.
ההיסטוריון יואב גלבר טען כי כל סיכום מספרי של פרשת השבי, נתוני השבויים, החללים והבורחים יהיה בלתי-מדויק.
קבוצה נוספת הייתה מבין פלוגת ההובלה 462 שאנייתה, ארינפורה, טובעה בים התיכון בידי מטוסים גרמניים. באסון זה נספו 139 חיילים.
בבית הקברות הצבאי ברוונה שבאיטליה, קבורים 33 חללי הבריגדה היהודית.
חיילים אחרים נספו בין היתר בתאונות וקבורים, לפי המסורת הבריטית, באזורי הקרבות. בין השאר, במקומות הבאים:
במצרים: בהליופוליס, בקהיר ובסואץ
בצפון אפריקה: באל־עלמיין ובבנגאזי
באיטליה: בבתי הקברות הצבאיים – בארי, רומא, פירנצה ואנקונה
בשאר אירופה: בקרקוב שבפולין
ראו גם

היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה
בית הקברות הצבאי ברוונה
החיילים היהודים בחיל הספר העבר-ירדני
בסער
לקריאה נוספת

ספר ההתנדבות של יהודי א"י במלחמת העולם השנייה, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תש"ט-1949
יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, כרך א: ההתנדבות ומקומה במדיניות הציונית והיישובית, 1939–1942, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשל"ט-1979
יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, כרך ב: המאבק לצבא עברי, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"א-1981
יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, כרך ג: נושאי הדגל — שליחותם של המתנדבים לעם היהודי, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ג-1983
יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, כרך ד: בין בריטים, ערבים וגרמנים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשמ"ד-1984
שאול דגן, הבריגדה היהודית הגדוד השלישי, תל אביב: בהוצאת איגוד החיילים המשוחררים בישראל, 1996
יעקב ליפשיץ, ספר הבריגדה היהודית, תל אביב: הוצאת יבנה, 1947
דב קנוהל (עורך ראשי), בהתנדב עם – מתנדבים דתיים במלחמת העולם השנייה, איגוד החיילים המשוחררים בישראל, מורשת, הוצאת ספרים בע"מ, תל אביב, 1989 – הספר כולל למעלה מ־200 מכתבים וכתבות של החיילים כפי שנכתבו במועד התרחשותם
ענת גרנית-הכהן, אישה עברייה אל הדגל: נשות היישוב בשירות הכוחות הבריטיים במלחמת העולם השנייה, ירושלים ורמת אפעל: יד יצחק בן צבי והמרכז לחקר כוח המגן, 2011
מאמרים
יואב גלבר, מקומה של ההתנדבות לצבא הבריטי במדיניות הציונית והיישובית, 1942-1939, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1977.
יואב גלבר, ‏התגבשות רעיון ההתנדבות לצבא הבריטי בארץ ישראל ערב מלחמת העולם השנייה, קתדרה 3, פברואר 1977 (פרק מבוא)
מאירה יעקבא, ‏התיישבות חיילים בארץ-ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה, קתדרה 102, טבת תשס"ב, עמ' 158-123
מה זה להתנדב? אינסטינקט בסיסי של הישרדות (1946-1939), עת־מול, גיליון 205, יוני 2009, עמ' 33-30 (ריאיון עם שלמה שמיר)
ענת גרנית הכהן, מעשה נשי ועשייה לאומית, עת־מול, גיליון 205, יוני 2009, עמ' 21-18
ענת גרנית-הכהן, חשבון ציבורי או חשבון פרטי – מקרה מבחן: אימהות מהיישוב בכוחות הבריטים במלחמת-העולם השנייה, בתוך: מרגלית שילה, גדעון כ"ץ (עורכים), מגדר בישראל: מחקרים חדשים על מגדר ביישוב ובמדינה, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2011
אסף זלצר, שבעים שנה אחרי, עת־מול, גיליון 205, יוני 2009, עמ' 4-1
טלי שילו, "קום התגייס", עת־מול, גיליון 205, יוני 2009, עמ' 17-13
ביאורים

↑  "פלוגת רגלים 2" שבסוף ספטמבר 1942 צורפה לגדוד הראשון שפעל אחר כך במסגרת הבריגדה.
↑  מאחר שמדי הייצוג של הרגימנט של מזרח קנט נצבעו בצבע חום-צהוב ששמו באנגלית buff (לפי צבע של עור באפלו), נודעו אנשיו מאז, בכל מקומותיהם וכן הרגימנט עצמו בכינוי "The Buffs".זאת לפי הספר של שאול דגן, הבריגדה היהודית הגדוד השלישי, בהוצאת איגוד החיילים המשוחררים בישראל, תל אביב 1996.
↑  כמו טיסה במטוסים שהדבר היה בזמנו יוצא דופן
הערות שוליים

↑  בן גוריון, צבא יהודי (דצמבר 1941), באתר פרויקט בן-יהודה
↑  דב קנוהל עמוד 143
↑  אתר המוקדש לשבויי STALAG XVIII
↑  ראו: פלוגת רגלים 2, באתר איגוד החיילים המשוחררים בישראל.
↑  ניסיונות של ניצולים לחזור למקום מגוריהם הקודמים הסתיימו במפח נפש ולעיתים אפילו ברצח
↑  יואב גלבר, "השבויים הארץ ישראלים בשבי הבריטי", באתר יד ושם
| התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| כללי | התנדבות היישוב לצבא הבריטי • היישוב במלחמת העולם השנייה • הבריגדה היהודית • לוי בנימין - מפקד הבריגדה • הפלמ"ח • צנחני היישוב • מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי • שבויי היישוב במלחמת העולם השנייה • הרבנים הצבאיים • אות ההתנדבות |  |
| היחידות | פלוגת ההובלה 462 • פלוגת הנדסה 745 ("סולל בונה") • מתנדבי היישוב בחיל החפרים  •  מתנדבי היישוב בבאפס • הרגימנט הארץ-ישראלי • חיל העזר לנשים • פלוגת מובילי המים 148 • יחידת הקומנדו 51 • קבוצת החקירה המיוחדת |  |
| אתרים | פיוג'י • טרוויזיו • בריזיגלה • המערכה על נהר סניו • בית הקברות הצבאי ברוונה |  |
| אישים | משה שרת • יוסף אלמוגי • יצחק בן-אהרן • מרדכי מקלף • עזר ויצמן • חיים הרצוג • אהרן רמז • חיים לסקוב • מאיר זורע • שלמה שמיר |  |
ראו גם פורטל היישוב
מתנדבת מארץ ישראל בצבא הבריטי, מרץ 1942
צעדת התותחנים מהבריגדה בתל אביב – 1955
כומתתו של מאיר שפלר מקיבוץ מסילות, חייל ברגימנט הארטילריה המלכותי במלחמת העולם השנייה
ספר למתנדב היהודי לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה – 1939 – 1945
עלית קרייז

| --- | --- |

עלית קרייז
 לידה:  18 ביוני 1967 (בת 57) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
עלית קרייז (מימין) ואנטון מירטו (משמאל) במיצג Miss did it hurt when you fell down from heaven?
קרייז ומירטו במיצג Do you want this once again?
קרייז ומירטו במיצג Tights, הוצג בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן
עלית קרייז במיצג Tights
המיצג I would like to say sorry
המיצג Nonetheless still thinking, הוצג בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן
המיצג The future of death, ירושלים
עלית קרייז (נולדה ב-18 ביוני 1967) היא אמנית מיצג ושחקנית ישראלית-אנגלייה.
ביוגרפיה

עלית קרייז נולדה בלונדון וגדלה ברמת אפעל. אביה יליד ישראל ואמה ילידת וינה. התאהבה במשחק ותיאטרון כשלמדה בחוג דרמה של צביה הוברמן לקראת סוף בית הספר היסודי. לאחר שירותה הצבאי נקרתה, באופן מקרי, לחזרות של הצגתו של חנוך לוין להצגה "נכנע ומנוצח" (בה שחקו משה איבגי, ג'יטה מונטה, תחיה דנון ושמוליק לוי)
ונטלה חלק בתהליך החזרות כאחת מרקדניות הרקע, שלבסוף לא השתתפו בהצגה
כשהושלמה. אולם בעקבות היכרות מקרית זו עם חנוך לוין, ובעידודו, נרשמה ללמודים בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1988–1991). בכיתתה למדו בין השאר אודליה מורה-מטלון, אורנה בנאי, צחי גראד ושלמה פלסנר. הצגת הסיום של מחזור זה הייתה "נעורי ורדה'לה", פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של יובל זמיר, שבה שיחקה קרייז בתפקיד האמא.
בתום לימודיה שיחקה בתפקיד קלרה איינספורד היל בהצגה "פיגמליון", מאת ברנרד שו, בבימויו של טל רובינשטיין בתיאטרון הקאמרי (1991). ובמקביל שיחקה בשתי הצגות לנוער נגד סמים. ב-1992 שיחקה בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, בבימויו של לסלאו מרטין, בתיאטרון הבימה. ב-1993 שיחקה ב"כובע הקש האיטלקי" פרי עטו של אז'ן לביש, בבימויו של אהרון אלמוג, בתיאטרון חיפה. באותה שנה שיחקה בסרטי הקולנוע "זהר", בבימויו של ערן ריקליס ו"מנת יתר", בבימויו של שמואל אימברמן.
הופיעה והייתה שותפה ליצירה בהצגה "היידי בת זונה", מאת ובבימוי איילת רון
שהציגה לראשונה בפסטיבל עכו 1994 והייתה מהצגות הפרינג' הראשונות שרצו בבית ציוני אמריקה. היא שיחקה בתיאטרון הסימטה בהצגה "יונה וולך” מאת רון ישועה בבימויו של מיכאל וייגל.
ב-1995 עלית קרייז עברה לחיות בלונדון. הצגת הפרינג' הראשונה שבה שיחקה שם הייתה של מייקל אלמז' After Intimacy, שהייתה מבוססת על סרט. במשך שנתיים שיחקה במספר רב של הצגות פרינג' וoff west end, בין השאר בתיאטראות BAC ,Tricycle. אחר-כך הצטרפה לפרויקט The Warp, הצגה שארכה 24 שעות, בבימויו של איש התיאטרון המהפכני קן קמפבל (Ken Campbell). קרייז הופיעה על הבמה במשך 16 שעות רצופות. ההצגה חשפה 20 שנים מחייו הסוערות והמסועפות של אומן ופילוסוף היפי והחבורה שהתאגדה סביבו. בהצגה שחקו בין השאר נינה קונטי, בתו של טום קונטי, אלן קוקס, בנו של בריאן קוקס, בן בייטס בנו של אלן בייטס. החזרות להצגה נערכו בבית מלון לא פעיל במשך עשרה ימים כמעט ללא שינה כשכל יום נערמים דפים חדשים של טקסטים לשינון.
The warp נהפכה יותר מאוחר להצגת קאלט שהופיעה בגרסאות משתנות מדי שבועיים ב-London Bridge.
ב-1997 הצטרפה עלית קרייז לקבוצת הפרפורמנס ארט הוותיקה – People Show, אשר התחילה את דרכה האוונגרדית ב-1966. The people show משלבת אומנים מתחומים שונים, היוצרים מופעים רב תחומיים בחללי תיאטרון וחללים אלטרנטיביים, ועובדים ללא במאי. שמות הצגות הקבוצה הן מספורן ברצף יצירתן בסדר עולה. קרייז הייתה פעילה the people show במשך שבע שנים ויצרה עמם מופעים, ביניהם מופעי site specific.
ביוגרפיה > עבודות עצמאיות

פרט לעבודות הפרפורמנס עם אנטון מירטו, קרייז יצרה עבודות מיצג עצמאיות לתיאטרון תמונע.
אני רוצה לבקש סליחה
ביחד עם השחקנית אודליה מורה-מטלון חודש ועובד A2company: i would like to say sorry והותאם למציאות הישראלית.
חמש עשרה דקות מעכשיו
מיצג משותף עם האומנית מיכל דביר הבודק את יחסנו לגוף על פי קודים חברתיים מודרניים. במייצג זה הופיעה עלית כשהיא בחודש תשיעי להריונה.
My name is luca
מיצג החושף את הפחדים, הכאוס והאושר של אישה בהופכה לאם. בהשתתפות תינוקה, אז בן 3 חודשים.
Hey Britney
מאת ובבימוי יאיר ורדי: דיון במערכת היחסים בין פרפורמרית העומדת על במה חשופה לקהל שלה. העבודה מסרטטת וחושפת את הרצון האנושי לקשר, אהבה והערכה באמצעות במה, דרך העיניים של תרבות הפופ.
החל מאוקטובר 2012 היא משחקת ב"פרייבט קולקשיין", הצגתם של יאיר ורדי, נאוה צוקרמן וניצן כהן, בתיאטרון תמונע.
ביוגרפיה > משחק בטלוויזיה ובקולנוע והוראה

קרייז שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה Fugee Girl בערוץ 4 הבריטי, ובפיצ'ר (סרט עלילתי באורך מלא) :
Every” one is happy” אשר נכתב במשך שבוע אחד על ידי סיימון בופוי (Simon
Beaufoy), כותב התסריטים של הסרטים "ללכת עד הסוף" ו"נער החידות ממומביי" ובתפקיד אורח ב"ג'ייסון והארגונאוטים" של ערוץ הולמרק.
בישראל שיחקה בתפקידי אורח בכמה סדרות טלוויזיה: המיוחדת, אלכס בעד ונגד, גירושים נפלאים, חשופים.
בשנת 2009 שיחקה קרייז באחד מארבעת התפקידים הנשיים המרכזיים בסרטו של משה איבגי "וביום השלישי". היא גילמה את דמותה של שרה, חוקרת מס הכנסה קשוחה רודפת צדק. קרייז זכתה בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביחד עם שְלוש השחקניות המרכזיות האחרות: אפרת בן צור, הילה פלדמן וגל סלומון.
בלונדון עלית העבירה סדנאות במסגרות שונות, ביניהן: Young Vic Summer School
(youth), London School of Speech and Drama, Manchester Contact Theatre
(youth). Lilyan Baiilys (old people group), East London Dance, מוזיאון טייט מודרן.
בארץ, לימדה ב-2008 יצירה אישית בבית הספר "מנוע חיפוש" של איציק ג'ולי. כיום מלמדת קורס “אומנות תלויית מקום” בבית הספר מנשר לאמנות.
ב-2012 יצרה בשיתוף תלמידי המחלקה למשחק ותיאטרון מיצג, בשיתוף קהל, בשם Q לפסטיבל "תלוי במקום", אשר הוצג בקומת השרות בבית עיריית תל אביב-יפו.
ב-2013 יצרה בשיתוף תלמידי המחלקה למשחק ותיאטרון מיצג, בשיתוף קהל, בשם "דברים שרואים משם" לפסטיבל "תלוי במקום", אשר הוצג בקומה ה-12 בבית עיריית תל אביב-יפו.
עלית עובדת כמורה לתיאטרון בתיכון ע"ש יצחק בן צבי בקריית אונו.
ב-2023-2024 הציגה במוזיאון העיר עבודת סאונד השתתפותית בת 9 דקות בשם ״סימפוניה״.
פילמוגרפיה > במסגרת קבוצת A2 Company

| שנים | פרויקט | היכן הציג |
| --- | --- | --- |
| 2011 | Future of Death part VI | גלריית יפו 23, בצלאל, ירושלים |
| 2011 | future of death | צבע טרי: היריד לאמנות עכשווית, תל אביב |
| 2011 | and it went everywhere | WUK (Werkstatten und Kulturhaus), וינה, אוסטריה |
| 2009 | The future of Death part V | גלריית סטורי, לנקסטר |
| 2009 | The future of Death part IV | פסטיבל אוף לימיטס, דורטמונד, גרמניה |
| 2008 | About blindness/ to mean something once and not anymore | סטודיו לינברי, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. /FIRSTS, לונדון |
| 2008 | The future of Death part III | עיר הנשים בשיתוף עם גלריית קפליקה, ליובליאנה, סלובניה |
| 2008 | The future of Death part II | WUK (Werkstatten und Kulturhaus), וינה, אוסטריה. Viennese performance film screening, פורום התרבות האוסטרית, לונדון |
| 2008–2007 | Tights1/nonetheless still thinking | Wip (אגף הריקוד של גריניץ'), לונדון. סטודיו לינברי, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. /FIRSTS, |
| 2007 | She turned her head and looked | wip (אגף הריקוד של גריניץ'), The Place, Resolution, לונדון. Pour le moment toujours sans titre Parc de la Vilette (מלגת שהיה ל-3 חודשים), פריז. המכון לאמנות עכשווית (ICA), לונדון. |
| 2005 | The future of Death part 1 | Pour le moment toujours sans titre Parc de la Vilette (מלגת שהיה ל-3 חודשים), פריז. המכון לאמנות עכשווית (ICA), לונדון |
| 2004, 2006, 2010 | I would like to say sorry | LIFT Enquiry 04, בית בארג', מגדל אוקסו, לונדון. טראמווי, מיזם לאומי של אמנות חיה, גלאזגו. תיאטרון תמונע, תל אביב. |
| 2004 | Private view | אורחות של פסטיבל הפנטומימה הבינלאומי של לונדון |
| 2003–2000 | Do you want this once again? | Tabernacle Demeanor, מופע צדקה לארגון רופאים לזכויות אדם, לונדון. Oval House, Dance Ballads 2 (אוצרת יסמין ורדימון), לונדון. The place, Resolution. ICA, פסטיבל הפנטומימה הבינלאומי של לונדון |
| 2000–1999 2002, 2004 | Miss, did it hurt when you fell down from heaven | People Show, לונדון. Lion & Unicorn, הפסטיבל הבריטי לתיאטרון חזותי, לונדון. BAC, cutting edge of British Visual Theatre, לונדון. קומדיה, פסטיבל הדמיון, ברייטון. מחול יורקשייר, Jungerhunder, לידס. פלייס, תיאטרון רובין הווארד, לונדון |
פילמוגרפיה > בטלוויזיה ובקולנוע > בקולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | מנת יתר |  | שמואל אימברמן |  |
| 1993 | זהר | נרקומנית | ערן ריקליס |  |
| 1997 | Mia mikri istoria gia to gelio | תפקיד ראשי | איריני וסיליוטי | סרט יווני קצר, 12 דקות |
| 2000 | About Time 2 |  | מייק פיגיס | סרט בריטי קצר |
| 2000 | יאסון והארגונאוטים | כוהנת דת בכירה | ניק וילינג | סרט טלוויזיה אמריקאי בערוץ הולמרק, 180 דקות, בתקציב של 30 מיליון דולר |
| 2001 | Fugee Girl/ Everyone's Happy | טאשה, התפקיד הראשי | פרנסס ליאה | סרט טלוויזיה בערוץ 4 הבריטי, השתתף בפסטיבל סרטים בלונדון |
| 2011 | וביום השלישי | שרה | משה איבגי | זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ביחד עם אפרת בן-צור, הילה פלדמן וגל סלומון |
| 2015 | האיש שבקיר | אמא של שיר | יבגני רומן |  |
פילמוגרפיה > בטלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | אלכס בעד ונגד | אמא של אלכס | ערוץ הילדים | ליאורה קמינצקי |
| 2009 | גירושים נפלאים | מירי | yes | עופר ויצמן ואורן שקדי |
| 2009 | חשופים | דפנה | HOT | רני סער, תומר אבירם, יואב פז, דורון פז |
| 2012 | המיוחדת |  | ערוץ 2 | עודד רסקין ועמליה בוניאל |
| 2015 | ההפך (סרט) | אמא של איילת | הערוץ הראשון | עמיחי גרינברג |
הסנאט של קנדה

| --- | --- |
 מדינה:  קנדה קנדה
 סוג:  בית עליון של הפרלמנט הקנדי
 הרכב
 מספר מושבים:  105
 
      הקבוצה העצמאית (40)       המפלגה השמרנית (18)       הקבוצה הפרוגרסיבית (14)       קבוצת הסנאטורים (13)       לא מזוהים (9)       ריק (11)
 בחירות
 שיטת בחירות:  מינוי על ידי המושל הכללי, בהמלצת ראש הממשלה
 מנהיגים
 יושב ראש:  ג'ורג' פוריי, לא מזוהה
 נציג הממשלה:  מארק גולד, לא מזוהה
 מנהיג האופוזיציה:  דון פלט, המפלגה השמרנית
 משכן
 Centre Block 
 אתר אינטרנט
 www.sencanada.ca
 
הסנאט של קנדה (באנגלית: Senate of Canada ובצרפתית: Le Sénat du Canada) הוא הבית העליון של הפרלמנט של קנדה. הסנאט הוא אחד משלושת הגופים המרכיבים את הפרלמנט (יחד עם המלוכה הקנדית ובית הנבחרים הקנדי).
הרכב

בסנאט הקנדי חברים 105 סנטורים הממונים על ידי המושל הכללי של קנדה על פי עצתו של ראש ממשלת קנדה. מושבי הסנאט ניתנים על בסיס אזורי, כאשר כל אחד מארבעת האזורים העיקריים של קנדה מקבל 24 מושבים בסנאט, והיתרה ניתנת לאזורים הקטנים.
ארבעת האזורים העיקריים של קנדה להם 24 מושבים הם:
אונטריו
קוויבק
קנדה הימית – ניו ברנזוויק, נובה סקוטיה ואי הנסיך אדוארד
הפרובינציות המערביות – מניטובה, ססקצ'ואן, אלברטה וקולומביה הבריטית
האזורים הקטנים הם: ניופאונדלנד ולברדור וכן טריטוריות קנדה: יוקון, הטריטוריות הצפון מערביות ונונאווט.
סנטורים מכהנים עד הגיעם לגיל 75.