stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריאנה יואכים
ביוגרפיה

מריאנה פראגר גדלה בברלין. גאורג פראגר, אביה, היה עובד בניין. לאחר שסיימה את לימודיה בהצלחה עבדה כמטפלת בבית היתומים היהודי במרכז העיר ("גיפסשטראסה"). בקיץ 1940 נאלצה לוותר על מקצוע זה, ונדרשה על ידי הרשויות להתגורר ברטנוב שם הפכה לעובדת כפייה בחקלאות.
מריאן פראגר התחתנה עם היינץ יואכים ב־22 באוגוסט 1941. שני הוריה של מריאנה סווגו על ידי הרשויות כיהודים. חמה זוהה אף הוא כיהודי, אף על פי שחמותה הטרייה לא הייתה. בזמן נישואיהם היינץ היה גם עובד כפייה, ב"מחלקת היהודים" במפעל סימנס בברלין-שפנדאו. דרישת עבודת הכפייה של מריאנה יואכים עצמה החזירה אותה עד אז לברלין שם עבדה בברלין-ויטנאו במפעל "אלפרד טבס" שלפני המלחמה ייצרו חלקי רכב.
אחד מעמיתיו לעבודה של היינץ יואכים ב"מחלקת היהודים" בסימנס היה החשמלאי הרברט באום. בערך בזמן נישואיהם היינץ ומריאנה יואכים הפכו לחברים במה שכונה בשם "קבוצת באום", חוג עובדי כפייה החיים בברלין. רוב חברי הקבוצה היו יהודים צעירים ונטו פוליטית לצד השמאלי של המפה. כמה חברים חיו "במחתרת" - ללא רישום בעירייה - על מנת להקשות על הרשויות לעקוב אחריהם. בני הזוג יואכים חלקו דירה קטנה ליד רייקשטראסה ברובע פרנצלאואר ברג, ששימשה לעיתים קרובות לפגישות "הקבוצה האנטי-פשיסטית של פרנצלאואר ברג" ("Antifaschistischen Gruppe im Prenzlauer Berg Berlin" / AGiP) - שם שבאמצעותו זיהתה עצמה הקבוצה של באום. אף על פי שנושאי הדיון היו רחבים, אחד הדברים עליהם דנו החברים בעוצמה הולכת וגוברת היה כיצד מערערים את השלטון הנאצי.
"הפעולה הפוליטית" הידועה ביותר של קבוצת באום הייתה מתקפת הצתה שבוצעה ב־18 במאי 1942 נגד תערוכת "גן העדן הסובייטי בפארק לוסטגארטן שבברלין. מטרת התערוכה הייתה להדגים בפני העם את "העוני, האומללות, השפל והצורך" שהיו מאפייני החיים ביודאו-קומוניזם בברית המועצות". מתקפת ההצתה גרמה לנזק פיזי יחסית קטן לתערוכה, שנפתחה מחדש למחרת, אך לחדשות עליה הייתה השפעה מתמשכת יותר.
הרברט באום והיינץ יואכים נעצרו בעבודה ב־22 במאי 1942. בעקבות זאת נערכו מעצרים נוספים. לאחר קצת יותר משבועיים נעצרה מריאנה יואכים בביתה ב־9 ביוני 1942.
מכתבים הביתה

במהלך כליאתה, מריאנה יואכים הורשתה לשלוח ולקבל מכתב אחד בחודש. לא ברור אם זו הייתה העמדה לאורך תקופת הכליאה שלה, ולא ברור עד כמה היא מוגבלת במה שהותר לה לכתוב. המכתבים שכתבה להוריה מיום 15 בנובמבר 1942, 15 בדצמבר 1942, 17 בינואר 1943 ו-4 במרץ 1943 הועמדו לרשות האינטרנט על ידי מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די. סי. ושופכים אור על מצבה הנפשי של מריאנה יואכים במהלך הזמן ההוא. היא כתבה מכתב שני ב -4 במרץ 1943, הפעם להוריו של בעלה המנוח . בה תיארה את הגילוי כי היינץ כבר הוצא להורג - ב־18 באוגוסט 1942 - כ"מכת הגורל האכזרית" ("der schwerste Schicksalsschlag "). היא הודיעה לחותניה על הוצאתה להורג הצפויה והזכירה כי נשלחו אליה הדברים הנותרים. היא האמינה - נכון - כי להוריו של היינץ היה סיכוי טוב יותר לשרוד את הסיוט הנאצי מאשר להוריה שלה. "שלחתי את הדברים שלי לכתובת שלך, אמא יקרה [-המחותנת], כי אני לא יודעת כמה זמן עוד ההורים היקרים [שלי] עדיין כאן" ("Meinen Nachlass habe ich an Deine Adresse gehen lassen, liebe Mama, weil ich doch nicht weiss, wie lange meine lieben Eltern noch hier sind" ). במכתביה נראה כי הייתה מופתעת וחשה תחושת הקלה שהם (עדיין) לא נשלחו (למחנות).
הוצאה להורג וגורל משפחתה

מריאנה יואכים הוצאה להורג בעריפת ראש בבית הכלא פלצנזה בברלין ב-4 במרץ 1943. אחותה הצעירה, אילזה, הצליחה לברוח לאנגליה לפני המלחמה. מאוחר יותר במרץ 1943 גורשו הוריה גאורג וג'ני פראגר, לאושוויץ. משם הם הועברו למחנה הריכוז טרזינשטט ושם מתו. אביו של היינץ אלפונס יואכים, נפטר לקראת סוף שנת 1944 במחנה הריכוז זקסנהאוזן. אנה יואכים, אמו, של היינץ אשר לא סווגה כיהודייה, לעומת זאת, שרדה את המלחמה.
הערות שוליים

↑  Margot Pikarski: Jugend im Berliner Widerstand. Herbert Baum und Kampfgefährten. Militärverlag der Deutschen Demokratischen Republik, Berlin 1978. Page 138
1 2 3  Johannes Tuchel. "Festnahme und Ermordung". Station 14: Siegbert und Lotte Rotholz – Angehörige der Widerstandsgruppe Baum. Landesinstitut für Schule und Medien Berlin-Brandenburg (LISUM), Ludwigsfelde-Struveshof (Bildungsserver Berlin-Brandenburg). נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Avraham Atzili. "Marianne Joachim (née Prager)". Baum Gruppe: Jewish Women  ....  Biographical sketches. Jewish Women's Archive, Brookline MA. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maren Krüger (compiler) (7 בפברואר 2013). "Farewell letter, ink on paper". Jewish Museum Berlin. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marianne Joachim: November 05, 1921 - March 04, 1943". Gedenkstätte Deutscher Widerstand, Berlin. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Les jeunes femmes du groupe Baum  ....  Marianne Joachim (née Prager)". Yiddish pour tous. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Prof. Dr. Wolfgang Benz (9 באפריל 2005). "Jugend- und Studentenopposition  ...  Die Herbert-Baum-Gruppe  ....  Brandanschlag". Informationen zur politischen Bildung (Heft 243) - Jugend- und Studentenopposition. Bundeszentrale für politische Bildung, Bonn. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wolfgang Wippermann. "Die Berliner Gruppe Baum und der juedische Widerstand" (PDF). Beiträge zum Thema Widerstand 19. Gedenkstätte Deutscher Widerstand, Berlin. אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 במרץ 2016. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Soviet Paradise: An Exhibition of the Nazi Party Central Propaganda Office". Das Sowjet-Paradies. Ausstellung der Reichspropagandaleitung der NSDAP. Ein Bericht in Wort und Bild. Calvin College, Grand Rapids, MI. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Heinz Günther Joachim: 13. Dezember 1919 - 18. August 1942". Gedenkstätte Deutscher Widerstand, Berlin. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Herbert Baum: 10. Februar 1912 - 11. Juni 1942". Gedenkstätte Deutscher Widerstand, Berlin. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marianne Joachim letters". Accession Number: 2006.504.1 - Gift of the Estate of Ilse Kessler (thought to be the sister of Marianne Joachim, who survived the holocaust). United States Holocaust Memorial Museum. 1943. נבדק ב-10 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Maren Krüger (compiler) (4 במרץ 1943). "Farewell letter, ink on paper". Jewish Museum Berlin. נבדק ב-10 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Maren Krüger (compiler) (4 במרץ 1943). "Abschiedsbrief, Tinte auf Papier". Jüdisches Museum Berlin. נבדק ב-10 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ilse Kessler (born Prager), 1926 - 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1230608281  VIAF: 32161760315621642002   WorldCat (עם VIAF): 32161760315621642002
מפה טופוגרפית

מפה טופוגרפית של הר הגעש קיסקה באלסקה (בצפון האי). ניתן לראות במפה גם את קווי הגובה של קרקעית הים שמופתה באמצעות סונאר
במפה בולטים קווי הגובה (בצבע אדמדם) המאפשרים למשתמש המיומן לדמות לעצמו את צורת פני השטח
קטע ממפה טופוגרפית. קווי הגובה מסומנים ברווח אנכי של 100 מטר. כל תחום גבהים מצוין בצבע שונה
מפה טופוגרפית היא מפה המתארת את תבליט השטח. במפה טופוגרפית ביחד עם פרטי התבליט יופיעו פרטים נוספים כמו פרטי התכסית. במפות צבאיות הקרויות מפות שליטה, יופיעו מתחמים וצירים בעלי שמות קוד.
המפה הטופוגרפית חייבת להיות ערוכה בקנה מידה. משורטטים בה פרטים לגבי צורתו החיצונית של שטח מסוים, כמו נתוני תבליט, תכסית, גבהים ונקודות גובה אקראיות, תוך הקפדה על פרופורציה בין העצמים ותיאור גודל יחסי שלהם עד רמת פירוט של בניינים, תעלות מים, מערות, הרים ומעיינות וכדומה.
המפה הטופוגרפית הראשונה שייצגה הפרשי גובה בעזרת קווי-גובה (אנגלית: contour lines) שורטטה לראשונה בשנת 1774 כחלק מניסוי צ'יהליון למדידת מסת כדור הארץ בידי הקרטוגרף צ'ארלס הוטון (Charles Hutton). מפה שהשתמשה בקווקוו (אנגלית: Hatching; צרפתית: Hachure) לשם ייצוג כיוון ותלילות המדרונות, שורטטה בשנת 1799 בידי יוהאן גאורג להמאן (גר'). השיטה השנייה הפכה למקובלת ביותר לאורך המאה ה-19. במאה ה-20, בעקבות פיתוח שיטות מדעיות לסקר גאוגרפי, חזרה שיטת קווי הגובה לשימוש עיקרי. בעשורים האחרונים, עם המעבר למערכות GIS התרחב מאוד השימוש באפקטים נוספים, כדוגמת הצללה. לשם כך מחושבת מידת ההצללה שתיווצר על פני התבליט, כאשר הוא מוטל עליו אור ממקור פיקטיבי, אחד או יותר. באופן מסורתי, מקור אור יחיד מוצב בצפון-מערב המפה.
כיום, המפה הטופוגרפית משמשת לשימושים אזרחיים וצבאיים שונים, כמו התמצאות בשטח וניווט בו, וככלי עזר בהכנה של הנחת תשתיות. שימושים אזרחיים ובהם תיור, איכון, התמצאות, וככלי עזר לפעילות צבאית ולהנדסה אזרחית.
תבליט

התבליט מתייחס לצורתו הגאולוגית של כדור הארץ.
תבליט > צורות תבליט בסיסיות

הר או גבעה – אזור שכל כיווניו הכלליים הם כלפי מטה. יופיע במפה לרוב כקו סגור בעל צורה שקרובה לאליפסה או עיגול.
כיפה או פסגה – המקום העליון של ההר. יופיע במפה כעיגול סגור.
שלוחה – צלע ההר או הגבעה, (שטח שבו שלושה כיוונים יורדים וכיוון עולה אחד). מיוצג במפה כרצף של קווים גליים.
מכתש – בקע, ההפך מכיפה, (תוואי שבו כל הכיוונים עולים). יופיע במפה כעיגול או אליפסה.
גיא או ערוץ נחל ("ואדי", מערבית: وادي) – ההפך משלוחה, (שטח שבו שלושה כיוונים עולים וכיוון יורד אחד). מיוצג במפה בדומה לשלוחה, כרצף של קווים גליים, אך בכיוון הפוך לשלוחה.
אוכף – חיבור בין שני הרים או גבעות, (שטח שבו שני כיוונים עולים ושני כיוונים יורדים).
תבליט > צורות תבליט מורכבות

כיפה סמויה – כיפה שלא מופיעה במפה, מכיוון שהיא חוסה בצילה של כיפה גבוהה ממנה, והפרש הגבהים ביניהן פחות מקו גובה, (במפה של 1:50,000 פחות מ־10 מטרים), מה שלא מייחד לה קו גובה משל עצמה.
קו רכס – קו דמיוני המחבר את ההרים ביחד.
קו פרשת המים – קו רכס הגבוה ביותר באזור, שבו המים היורדים באזור מתפצלים לשני צדדיו, וזורמים לכיוונים מנוגדים.
אגן ניקוז – תחום המנקז לתוכו את כל הגאיות שבאזור.
קודקוד אגנים – כיפה ממנה ניתן לרדת לשלושה אגנים או יותר.
מזלג ואדיות – חיבור בין כמה ואדיות, בירידה מהם מגיעים לאותו מקום, אבל בעליה אפשר לטעות, ולהיכנס לוואדי הלא נכון ולהגיע למקום אחר מהמתוכנן.
תכסית

תכסית מוגדרת כעצמים המכסים את פני השטח. השינוי בעצמים אלו מהיר וקל יותר מאשר בתבליט. תכסיתי שטח נפוצים הם: נחל, שדה, חורשה, בית, עמוד חשמל, שביל עיזים, כביש, פסי רכבת. לעיתים תכסיתי שטח מפריעים בתנועה כמו נחלים, בתים או יערות עבותים.
בניווט מקובל להבחין בין תבליט לבין תכסית, ולהעדיף להסתמך על התבליט בבניית ציר ניווט. זאת משום שמפה בלתי מעודכנת עשויה שלא לתאום את פני השטח מבחינת התכסית בהסתברות גבוהה יותר מאשר מבחינת התבליט.
קנה מידה

קנה המידה של המפה ביחס לשטח, הוא גודל השרטוט במפה ביחס לגודלו האמיתי בשטח. ככל שקנה המידה יותר גדול יחסית לשטח, המידע במפה יכול להיות מפורט יותר, דבר המקל על תיאור דקדקני יותר של השטח והעצמים שבו, וכן על ההתמצאות והניווט למשתמש במפה. ישנם כמה גדלים מקובלים לקנה מידה של מפות טופוגרפיות. בדרך כלל בניווט טופוגרפי רגיל מקובל להשתמש במפות של 50,000, שבהן ס"מ אחד במפה שווה ל־50,000 ס"מ בשטח (דהיינו 500 מטר). אך ישנן מפות בקנה מידה של 1:25,000 ואף 1:10,000. לציבור הרחב מופצות מפות טופוגרפיות, בקנה מידה שונה (עד 1:25,000), וברמת פירוט שונה.
במדינות דיקטטוריות ובאזורים רגישים מבחינה ביטחונית יש הגבלות על קנה מידה (וכתוצאה מכך רמת הפירוט) ועל סימון של מתקנים ביטחוניים, במפות המופצות בציבור, וזאת על מנת להקשות על אנשים לא מורשים לבצע פעולות בשטח.
רשתות ישראל

בישראל נעשה כיום שימוש במפות טופוגרפיות בשלוש רשתות של מערכות יחוס:
רשת UTM האוניברסלית.
רשת ישראל הישנה (OID) (מופיעה במפות החדשות באדום),
רשת ישראל החדשה (NID) שנחשבת לחדשנית ומדויקת (מופיעה במפות החדשות בכחול).
מבחינה היסטורית רשת ישראל הישנה שהוקמה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, חושבה על פי אליפסואיד CLARK ובהיטל קסיני סולדנר והגיעה רק עד מצפה רמון. מחלקת המדידות הממשלתית (כיום מפ"י) הרחיבה את הרשת עד לאילת, אבל נמצאו ברשת זו פגמים רבים ולכן הוחלט לעבור לרשת חדשה שתהיה מדויקת יותר ואפשרויות הבלבול בה נמוכות. רשת ישראל החדשה מבוססת על היטל מרקטור רוחבי המבוסס על מרידיאן העובר דרומית לירושלים. לערכי ה־X וה־Y ניתנו ערכים חדשים, באופן שלא יהיה ניתן להחליף בין הצירים (Y מתחיל בין 1 ל־2 ו־X מ־3 עד 8) ולא יהיה ניתן להחליף בין ערכים של שתי הרשתות. הבעיה העיקרית במעבר לרשת זו היא מאות אלפי נקודות טרינגואלציה שקיימות בשטח ומתאימות לרשת הישנה. כיוון שלא ניתן ליצור מודל מתמטי פשוט להמרה בין שתי הרשתות בדיוק גבוה (מתחת ל-10 מ'), ההמרה המדויקת בין הרשתות אפשרית רק על ידי חישובי הפרשים. תוכנה להמרה מדויקת כזו נכתבה על ידי המרכז למיפוי ישראל וניתנת לרכישה.
מקרא

בכל מפה טופוגרפית יש מקרא של סימנים מוסכמים המסמלים עצמים במפה. בדרך כלל רוב הסימולים דומים בכל המפות. צבעים מוקצים לטיפוסי עצמים אופייניים, וסימנים מיוחדים מוקצים לעצמים שונים:
דרכים: שחור ואדום. כביש ראשי – קווים שחורים במילוי אדום. כביש סוג ב' – קווים שחורים במילוי אדום לבן לסירוגין. דרך סלולה – שני קווים שחורים מקבילים, דרך עפר – שני קווים מקבילים ומקווקווים ושביל עיזים – בקו אחד מקווקו. מסילת ברזל – קו שחור עבה. תחנת רכבת – מלבן לבן במילוי שחור על גבי הפס. קו מתח גבוה – קו שחור שמשולבים בו עיגולים לבנים.
מקורות מים. תכלת. נחל בקו תכלת. איתן – קווים רציפים. אכזב – קווים מקווקווים. מעין – נקודה כחולה. באר – נקודה מוקפת עיגול. בור – עיגול ריק. אגם – צורה סגורה בתכלת.
צורות שטח. בחום. קווי גובה – קווים חומים, מדרון תלול – קווים קצרים מקבילים. מצוק – סמל של מצוק. אדמת טרשים, אדמה חולית וסחף נחלים בסימולי חום שונים.
צמחייה: ירוק. ישנה הבדלה בין חורשה ובין מטעים של עצי פרי שונים (גפנים, זיתים ופרדסים).
מבנים: שחור. בניין – ריבוע שחור מלא. בנין הרוס – מסגרת ריבוע שחור. מגדל – נקודה מוקפת עיגול. כמו כן ישנם סימולים לתחנת שאיבה, למחצבה, לבית כנסת עתיק, מנזר, כנסייה ואף גדר אבנים.
קווי גובה

קו גובה במפה הוא קו שנקודת הגובה בו במפה היא שווה, קו גובה נסגר תמיד, בדרך כלל בצורה מעגלית לא סימטרית. קווי הגובה יכולים להשיק זה לזה (לדוגמה במצוק) אך הם לא יכולים לחצות זה את זה. הרווח בין קווי הגובה נקרא רווח אנכי שמיוצג ביחידות מטריות שלמות 1, 2, 5, 10 25, 50, בשטח מישורי משתמשים ברווח אנכי קטן ובשטח הררי משתמשים ברווח אנכי גדול, הרווח האנכי במפה הוא שיפוע ליניארי על אף שבשטח עצמו זה לא כך.
קווי גובה במפה משקפים את צורת התבליט וגובה העצמים כפי שהם בשטח, ונותנים מידע על תלילותו של השטח. קווי הגובה נותנים אפשרות להדמיה תלת־ממדית של השטח, במהלך הפוך ליצירתם. במפה של 1:50,000 כל קו גובה מציין רווח אנכי של 10 מטר, ואילו במפה של 1:100,000 כל קו גובה מציין רווח אנכי של 20 מטר. בכל מאה מטרים הקו מודגש יותר, וגובהו נרשם עליו. מדרון שתלילותו נמוכה מ-30° נקרא מדרון מתון, ותנאי התנועה בו נוחים, ואילו מדרון שתלילותו גבוהה מ־30° נקרא מדרון משופע, ותנאי התנועה בו לא נוחים.
נקודת גובה – נקודה ציון הגבוהה ביותר בשטח.
גובה מוחלט – גובה של נקודה בשטח יחסית לפני הים שנחשבים ל-0.
גובה יחסי – הגובה שבין נקודה אחת למשנייה. יש למדוד גובה יחסי על מנת ליצור קו ניווט יעיל, שאין בו עליות וירידות מיותרות, או כדי לדעת האם נקודה אחת איננה מסתירה צפייה מנקודה שנייה ומותירה "שטח מת" מאחוריה.
מספרי הגובה, של קווי הגובה במפה, כתובים ישר לכיוון העלייה והפוך לכיוון הירידה, וכך אפשר להבדיל בין כיפה למכתש ובין שלוחה לואדי.
שרטוט מפה טופוגרפית

שרטוט מפה טופוגרפית יכול להעשות בכמה דרכים שונות:
פוטוגרמטריה שבה מצולמים מהאוויר פני השטח, בתמונות נפרדות בחפיפה של 60% אחד מהשני, ולאחר מכן באמצעות חיתוך קרניים מעצמים זהים בתמונות החופפות יוצרים מפה. צילומים חופפים אלו גם מאפשרים לקבל מבט תלת־ממדי של השטח. (לסרטון),
טאכימטריה, (מדידה מהירה) היא שיטת מדידה ידנית שבה באמצעות מכשירי מדידה שונים מודדים מנקודה לנקודה את המרחק, והזווית האופקית והאנכית גם יחד. שיטה שהדיוק בה גדול מאוד, שנעשה בה שימוש בעיקר לצרכים ספציפיים ולא יצירת מפה שלמה.
מיפוי ממוחשב שנהוג כיום להשתמש בו כדוגמת DTM (מודל גבהים ספרתי) שבו יוצרים מודל גבהים באמצעות חישוב הגבהים וקווי הזרימה של הגאיות. יצירת מפת שטחים נראים באמצעות מדידת נראוּת מנקודות לנקודות אחרות עד שמגיעים לחישוב מפת קווי גובה. (לסרטון), ומיפוי באמצעות צילום לייזר.
הבסיס למפות הטופוגרפיות של ישראל הוכן באמצעים אנלוגיים, אך כיום עדכונן נעשה באמצעות מיפוי ממוחשב.
הגוף המרכזי האחראי על תחום זה בישראל הוא המרכז למיפוי ישראל (מפ"י).
ראו גם

טופוגרפיה
שביל נט
לקריאה נוספת

יסודות בקריאת המפה, מט"ח
הערות שוליים

1 2  פרסום מידע תעופתי פנים ארצי (פמ"ת) המפורסם על ידי מנהל התעופה האזרחית מכח הוראות תקנות הטיס (הפעלת כלי טיס וכללי טיסה), התשמ"ב–1981. מפות נתיבי טיסה (נתיבי התובלה הנמוכים ו-ATS) מהוות חלק בלתי נפרד מהפמ"ת
↑  לפי הבלשן יצחק אבינרי, את המילה העברית תבליט חידש הבלשן יצחק אפשטיין
↑  יצחק אבינרי, יד הלשון, יזרעאל, 1964, עמ' 194
↑  Laura Bliss, A Painstaking Remake of History's Earliest Elevation Map
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541319405171  BNE: XX524642  BnF: cb11958033s (data)  GND: 4322897-5  LCCN: sh85136074  LNB: 000233378  NARA: 10659123  NDL: 00573013 
מקרא של מפה טופוגרפית.
קווי גובה הם בעצם קווי היטל של עצם מתלת־ממד לדו־ממד. בדוגמה מגדל חלול בגובה 30 מטר, קווי הגובה החיצוניים מתונים ואילו קווי הגובה הפנימיים קרובים ותלולים.
משבר בין-לאומי

משבר בין-לאומי הוא מצב ביחסים בין-לאומיים בו חילוקי דעות, או התרחשויות בין שתי מדינות או יותר מעמיד אותן בסיכון למלחמה. מדובר בסכסוך חמור בין המדינות, אך ללא הפעלת אלימות בפועל. במשבר הבינלאומי יכולות להיות דרגות שונות של חומרה והמדינות יכולות להשתמש במגוון אמצעים כדי לאיים ולהרתיע את יריבותיהן. במשבר הבינלאומי סכנת המלחמה קרובה, אך אין הכרח שהוא ידרדר לאלימות, ישנן דרכים שונות לפתור משברים בין מדינות.
הגדרת תאורטית

משבר בינלאומי הוא שלב מכריע בסכסוכים בין מדינות. על פי הרמן מצב המשבר מתאפיין בשלושה תנאים:
במשבר קיים איום על יעד המדורג גבוה בסדר העדיפויות של מקבלי ההחלטות.
המשבר דורש החלטה בזמן מוגבל.
המשבר מפתיע את מקבלי ההחלטות.
משבר מתרחש כאשר אחד מן הצדדים מנסה לשנות את ההתנהגות של יריבו ומוכן להסתכן בשל כך. במשבר משתמשות המדינות בסוגים שונים של כוח מוגבל כמו: איומים, הנעת כוחות, "דיפלומטיה של ספינות תותחים" וחימוש מערכות נשק אסטרטגי כדי לנסות לגרום ליריב לסגת ראשון מעמדתו. יתרון שימוש במשבר על פני מתקפה צבאית היא היותו חסכוני בכוח, ועשוי להשיג הישגים ללא שפיכות דמים. יתרונו על פני דיפלומטיה הוא ממד האיום שבו, המדרבן את היריב לוותר. החיסרון העיקרי של משבר הוא החשש שהוא ידרדר למלחמה חמה, כפי שאכן קרה במשברים רבים.
משברים בינלאומיים היו נפוצים ביותר במאה ה-20. בין השנים 1918–1994 נמנו 412 משברים בינלאומיים שלא הגיעו לכדי מלחמה. המדינות שהרבו במיוחד ליזום משברים היו המעצמות הגדולות: ארצות הברית וברית המועצות, אולם בסכך הכל היו מעורבים במשברים יותר מ-850 מדינות.
התפתחות משבר

מדינות עשויות ליזום משבר כאשר הן סבורות שהן יכולות להשיג יעד מדיני בלא מלחמה ממשית. סיבה נוספת ליזום משבר היא הרצון לפתוח במלחמה, אך השאיפה שהיריב יהיה זה שיפתח באש ראשון. כך לדוגמה לפני מלחמת ששת הימים סגר גמאל עבד אל נאצר נשיא מצרים את מצרי טיראן כאשר הוא יודע שדבר זה יוביל את ישראל למלחמה. משברים יכולים להיווצר גם בטעות, בשל אירוע קטן שהופך לבעל משמעות אסטרטגית כמו למשל "תקרית הגרזן" בגבול בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית שהביא למשבר של מבצע פול באניין.
במהלך משבר בינלאומי מתקבלות החלטות חשובות בידי הדרג הבכיר ביותר של המדינאים בזמן קצר ולכן יש תחושה של אי ודאות לגבי התפתחות המשבר. משברים עשויים להתפתח למלחמה אך יכולים גם להיפתר בטרם יהפכו לאלימים באמצעות נסיגה של אחד היריבים או הסכם מדיני מהיר.
אסטרטגיות בעת משבר

בעת משבר קיימת חשיבות רבה ללחץ הפסיכולוגי על מקבלי ההחלטות של המדינה היריבה. הדבר נעשה באמצעות הצבת איום צבאי ממשי, אף אם אין כוונה אמיתית להשתמש בו. מדינות הנמצאות במשבר יכולות להיכנע לדרישות היריב, לנסות לפתור אותו בדרכים דיפלומטיות, לעיתים בתיווך של מעצמות, או לנקוט מדיניות של "הליכה על הסף". בניתוח מצבי משבר יש חשיבות רבה לתאוריות מתחום תורת המשחקים, לפיהן כל שחקן שואף למקסם את ההישגים שלו מן המשבר בנזק מזערי מצידו.
כאשר מתרחש משבר בין שתי מדינות בעלות נשק גרעיני, כמו למשל במשבר הטילים בקובה, קיימת חשיבות רבה במיוחד לפתור את המשבר בדרכי שלום ולא להיגרר למלחמה גרעינית, שכן מלחמה כזו תהייה הרסנית במידה קיצונית. תאוריות שונות פותחו כדי להציע פתרונות למצבי משבר גרעיניים.
רשימה חלקית של משברים בינלאומיים

תקרית פשודה (1898)
המשבר המרוקאי הראשון (1905)
משבר בוסניה (1908)
המשבר המרוקאי השני (1911)
האנשלוס (1938)
חלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה (1938)
משבר איראן (1946)
הסגר על ברלין (1948–1949)
משבר הטילים בקובה (1962)
ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973)
מבצע פול באניין (1976)
משבר בני הערובה באיראן (1979–1981)
אייבל ארצ'ר 83 (1983)
סיפוח חצי האי קרים (2014)
לקריאה נוספת

צ' קגלי וי' ויטקופף, הפוליטיקה העולמית - מגמות ותמורות (תרגום: חדוה ארליך, עריכה מדעית: אהרון קליימן), תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2002, עמ' 485–488.
י' הרכבי, מלחמה ואסטרטגיה, תל אביב: מערכות, 1990, עמ' 570–572.
הערות שוליים

↑  מאוזכר בספר הפוליטיקה העולמית - מגמות ותמורות, עמ' 485.
↑  הנתונים על פי הפוליטיקה העולמית - מגמות ותמורות, עמ' 486-487.
מרטיר (קומיקס)

| --- | --- |

מרטיר, כפי שהיא הופיעה על עטיפת החוברת Guardians of the Galaxy Vol.2 #12 ממאי 2009, אמנות מאת פול רבאנו.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Captain Marvel Vol. 5 #16 (ינואר 2004)
 הופעה אחרונה:  Guardians of the Galaxy Vol. 2 #24 (מרץ 2010)
 יוצרים:  פיטר דייוויד פול אזסטה
 מידע
 שם אמיתי:  פילא-וול
 כינויים:  מרטיר, קפטן מארוול, קוואזר
 סטטוס:  לא פעיל
 כוחות:  כוח-על, תעופה, מודעות קוסמית, ספיגת והקרנת אנרגיה
 חברה לשעבר בקבוצה:  שומרי הגלקסיה החזית המאוחדת
 דמויות קשורות
 משפחה:  מאר-וול (אב, מת) אליסיוס (אם) ג'ניס-וול (אח, מת) דורק VIII (אח למחצה)
 אויבים:  תאנוס, Maelstrom 
 
פילא-וול (באנגלית: Phyla-Vell) הייתה דמות בדיונית של גיבורת-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Captain Marvel Vol.5 #16 מינואר 2004 ונוצרה על ידי הכותב פיטר דייוויד והמאייר פול אזסטה. למשך השנים, היא נטלה את שמות הקוד קפטן מארוול, קוואזר ומרטיר.
שמה האמיתי נגזר מהמונח המדעי פילום, אחת מרמות המיון הטקסונומי לסיווג החיים. לשם השוואה, שמה של אחיה ג'ניס-וול נגזר מהמונח המדעי גנוס.
ביוגרפיה בדיונית

לאחר שג'ניס-וול - גיבור-העל החייזרי מגזע הקרי שהיה ידוע בכינוי קפטן מארוול - השמיד את יקום מארוול ויצר אותו מחדש, אחד מהשינויים החדשים בו היה קיומה של פילא-וול. התברר כי היא היצירה המלאכותית השנייה שנוצרה מהחומר הגנטי של מאר-וול והובאה לעולם בידי מאהבתו אליסיוס. במקור, עצם קיומה של פילא-וול עמד בסתירה עם סיפורים מוקדמים, אך העניין הוסדר לאחר מכן. היא לחמה בג'ניס-וול, שדעתו נטרפה עליו באותו זמן, מתוך מאמץ להחזיר אותו לשפיותו. בהמשך, היא מנסה לנטול את זהות "קפטן מארוול", אך אחיה מסרב לנטוש את הזהות.
ביוגרפיה בדיונית > השמדה

פילא-וול נראית לאחר מכן במהלך אירועי השמדה כשהיא מבקרת את קברה של אביה יחד עם מונדרגון. השתיים מותקפות בידי תאנוס, שחוטף את מונדרגון. היא מתחברת לנובה ולסטאר לורד, וביחד הם מובילים את הקרב האחרון נגד אניהילוס. אולם, אניהילוס ניצל ברגע האחרון בידי גל אנרגיה אותו שחרר גלקטוס. אותו גל אנרגיה הותיר רק את שלושת הגיבורים ואת אניהילוס כשורדים. במהלך הקרב, פילא-וול מצליחה להשיג את ידה על צמידי הקוונטים שאניהילוס גזל מקוואזר. בכך היא מחלישה אותו, ומאפשרת לנובה להביא לסופו של גל ההשמדה. היא מתאחדת מחדש עם מונדרגון, ומחליטה לנטול את זהותו של קוואזר.
הכרך החמישי של סדרת הסולו "קפטן מארוול" מרמז רבות כי פילא-וול היא לסבית. בהמשך, היא אף מודה כי היא נמשכת למונדרגון ומזמינה אותה להצטרף אליה לסיור בגלקסיה ספירלית, אולם השתיים נסחפות דרך שער בין ממדי.
ביוגרפיה בדיונית > השמדה: כיבוש - קוואזר

לפילא-וול הייתה מיני סדרת סולו משלה כקוואזר החדשה, ובה היא מתקשה ללכת בעקבותיו של גיבור-העל הקודם שכונה קוואזר. בנוסף, קשה לה ללכת בדרכי משפחת מאר-וול. המיני-סדרה מביאה בעיקר את דרכי ההתמודדות שלה עם כוחה החדש. היא עורכת מסע בעקבות ממצא בעל חשיבות לא רק לה אלא גם לסיפור עצמו. פילא-וול ומאהבתה מונדרגון עוקבות אחר קול שקורא להן להציל את האחד אשר יגאל את גזע הקרי מהתקפותיהם של הפלנקס. מתברר בהמשך, כי הקול שייך ל"אינטלקט העילאי" (Supreme Intelligence) מגזע הקרי. הן מוצאות את הפקעת בה חייו של אדם וורלוק מתחדשים. הפקעת נבקעת ופילא ומונדרגון מבקשות מוורלוק את עזרתו בהבסת הפלנקס. הסיפור ממשיך בקשת הסיפור המרכזית "השמדה: כיבוש".
ביוגרפיה בדיונית > שומרי הגלקסיה

בעקבות אירועי "השמדה", פילא-וול מצטרפת לקבוצת שומרי הגלקסיה החדשה. בזמן שהיא עוזרת לדראקס המשמיד לחפש אחר קאמי, ילדה מכדור הארץ שנלקחה לחלל לפני מלחמת ההשמדה, השניים נהרגים לכאורה בידי מנטור, מנהיג מושבת הטיטאנים. למעשה, הם מועברים לישות הקוסמית אובליביון. פילא-וול מאבדת את צמידי הקוונטים שלה, ומוצעת כקורבן לדרקון הירח. בתוככי הדרקון, היא עורכת עסקה בתמורה לחייה של מונדרגון אהובתה. הדרקון משחרר את שתיהן, ופילא-וול נראית לבושה בתלבושת חדשה בצבעי אדום-שחור המעוטרת בגולגולת והיא נושאת עימה חרב. הן חוזרות לעולם החיים, אך פילא סירבה להרחיב בנוגע לעסקה אותה ערכה לשחרורה של מונדרגון. בהמשך מתברר, כי היא הסכימה לשרת כאווטאר החדש של אובליביון.