stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת סלבדור דה סרגוסה
החלק החיצוני של הקתדרלה > מגדל הפעמונים

מגדל הפעמונים תוכנן בסגנון הבארוק הרומי בשנת 1683 על ידי האדריכל האיטלקי ג'ובאני בטיסטה קונטיני כדי להחליף את מגדל מודחאר הישן. העבודות הסתיימו בשנת 1704.
קונטיני היה תלמידו של האדריכל קרלו פונטנה (אנ') והמגדל מחקה את סגנונו. מגדל הפעמונים הוא מגדל צר יחסית לרוחבו בגובה 90 מטר והוא מחזק את הסגנון של האדריכל פרנצ'סקו בורומיני של קווים גליים שמתגברים מהחלק התחתון המרובע המוצק ופונה לגימורים מפותלים וחינניים.
המגדל מורכב מארבע קומות: התחתונה, כבסיס, בנויה באבן והשאר בלבנים. אבן גיר שימשה לפרטי הנוי (כרכובים, מעקה, פסלים). רוחב הקומות פוחת בגובה, והתיאור שלהם הוא כדלקמן:
הבסיס, נמוך בגובהו, עשוי מאבני גזית עם דלת בתוך קשת עגולה.
החלק התחתון, שצורתו מרובעת, מגיע לגובה תקרת הספינות של הקתדרלה. הוא מודגש בלוחות מלבניות וכרטוש המסתיים בגמלון מחולק על ידי חלון עגול.
הקומה השנייה, שכבר עשויה מלבנים, היא ריבועית בחלקה עם פינות מעוגלות היוצרים פילסטרים טוסקניים. בשנת 1787 שולב בקומה שעון מוקף על ידי שתי דמויות מעשה ידי הפסל חואקין ארלי סולאנס (Joaquín Arali Solanas) המייצגות "זמן" ו"מוכנות".
הקומה השלישית מתומנת, עם פתחים צרים וחצי מעגליים לפעמונים וחצאי עמודים קורינתיים צמודים. בפינות ישנם פסלים של המעלות העיקריות, שנוספו מאה שנה מאוחר יותר, בשנת 1786, על ידי חואקין ארלי סולאנס.
הקומה האחרונה עם קישוטים המכונים בספרדית פלמרו (Flamero) הדומים ללהבה (מכאן שמם) בבסיס הקומה צמודים לחלונות וכרכוב עם כוכים קעורים. על קומה זו מונח צריח בולבוסי שעליו צריח שהולך ונעשה דק והמסתיים בצלב.
קונטיני מעולם לא ראה את העבודה המוגמרת, מכיוון שמעולם לא היה בסרגוסה.
החלק החיצוני של הקתדרלה > הכיפה

בשנת 1498 החל הארכיבישוף אלונסו דה אראגון בפרויקט להוסיף שתי ספינות לשלוש שכבר היו בלה סאו. עם זאת, המצב המדרדר של הכיפה דרש את הריסתה. ועדת מומחים בנושא, בראשות אנריקה אגאס, הציעה למועצה את הריסתה המיידית.
הכיפה הנוכחית נבנתה בין 1505 ל-1520. בתוכה משולבים הסגנונות המודחאריים והגותיים יחד עם קישוטים בסגנון הרנסאנס. מיטב האדריכלים באותה תקופה לקחו חלק בבנייתה.
הכיפה בנויה בשתי קומות, הראשונה מלבנית והשנייה בצורת מתומן. לקירות מבנה ועיטור מתקופת הרנסאנס, ובגומחות יש פסלים של קדושים אראגוניים. צלעות הכיפה מתחילות מכל זווית של התוכנית המתומנת ויוצרות כוכב בעל שמונה פינות.
בסופו של דבר זהו מרכיב בסגנון מודחאר, מכיוון שמערכת הקשתות השזורות בקמרון הכוכב מקבילה לקמרונות צלעות ולכיפות אחרות בספרד שמקור ההשראה של כולם בסופו של דבר הוא המסגד של קורדובה.
פנים הקתדרלה > הקישוט מאחורי המזבח הראשי

הקישוט מוקדש למושיע, והוא תואם את הקדשת הכנסייה בסרגוסה. הוא גולף באלבסטר צבעוני משנת 1434 עד 1480 על ידי אמנים שונים, ביניהם פרה ז'ואן, פרנסיסקו גומר והנס דה סאביה (או הנס פיט ד'אנסו). הקישוט יכול להיחשב כאחת היצירות המובילות של הפיסול הגותי האירופי והיצירה יקרת הערך ביותר של קתדרלה זו. גובהו 16 מטר ורוחב 10 מטרים.
היוזמה להקמתו הייתה של הארכיבישוף דלמאו דה מור, והוא העסיק פסלים ידועים, כמו פרה ז'ואן שעבד באותה תקופה בטרגונה. הוא היה האחראי על פיסול באלבסטר של החלק התחתון (בספרדית Sotabanco) של הקישוט מאחורי המזבח בחלסה (ספ') בין 1434 ל-1440, שהיה רב גוני. על בסיס זה מאמינים כי אותו אמן יצר יצירה מגולפת בעץ שהייתה סגור בדלתות. על הכן נמצאים לחלופין שלט האצולה של הארכיבישוף דלמאו ושלט האצולה של מועצת הקתדרלה. רצועת הרוחב מציגה סצנות מחייהם של קדושים מאראגון המופרדות על ידי קישוט של צמחים, שם, בחגיגות חשובות, מציבים את הפרוטומות המכילות את השרידים של סן ולרו, הקדוש המעונה ויסנטה ולאורנטיוס מרומא שנתרמו על ידי בנדיקטוס השלושה עשר.
הגוף העיקרי של קישוט המזבח, שנעשה בין 1441 ל־1445, מורכב משלוש רצועות אורך עם סצנות גדולות הבנויות מקישוט פיסולי גותי ראוותני. התבנית המקורית שונתה בשנת 1473 על ידי הפסל הגרמני הנס מסוואביה, שפיסל את גילופי האלבסטר הנוכחיים. הרצועה המרכזית מתארת את הערצת המלכים ושתי הרצועות הצדדיות את ההשתנות של ישו ועלייתו של ישו לשמים. להאנס מסוואביה לקח שש שנים לפסל את כל הסיפורים והוא גבה 150 גילדרים זהב עם השלמת כל אחת מהן. בשנת 1473 הוא חתם על חוזה חדש לעבודה של החלק העליון שיותר ממחציתו היה תפוס על ידי חופות גותיות גדולות.
פסל זה מת בטרם השלים את עבודתו ותלמידו היה צריך לסיים, הפסל חיל מורלנס הזקן, שגילף והזהיב את הדמויות והכין תא קטן מאחורי הקישוט מאחורי המזבח בו נשמרת הקופסה המכילה את שאריות האוכריסטיה לחלוקה למי שאינו יכול להגיע לטקס.
פנים הקתדרלה > לה פרוקייטה

הארכיבישוף לופה פרננדס דה לונה החל בבניית קפלת הקבורה שלו בסגנון מודחאר בשנת 1360 תחת הקדשתו של המלאך מיכאל, הידועה בכינויה "לה פרוקייטה". זהו חלל מלבני בקצה הקתדרלה ונבנה באפסיס המערבי ביותר במקום קפלה שהייתה פתוחה אל הטרנספט. נוצר חדר חדש כמו גם כנסייה קטנה שנועדה לשכן את קבר לופה דה לונה.
הבנייה בוצעה על ידי הבנאי הראשי מיגל דל סיירו, ואומנים של מודחאר מאראגון וסביליה עבדו במקום. עבודותיהם בקרמיקה מזוגגת ולבנים ברשת גאומטרית הפיקו את אחת מיצירות המופת של אדריכלות מודחאר באראגון, הקיר החיצוני של הפרוקיטה, אחת הדוגמאות הבולטות לסגנון זה. בפנים, מוארת בקושי על ידי חלונות צרים ומחודדים, המצבה מכוסה בגג מתומן, גם הוא בסגנון מודחאר, עשוי עץ מוזהב עם חרוזים ומוקרנס.
בצד שמאל, ארקוסוליום ממסגר את קברו של דון לופה דה לונה, שגולף באלבסטר בז'ירונה. כד האפר מכוסה בפסל שוכב של הארכיבישוף. צידי הסרקופג מפוסלים אף הם, בפמליה של דמויות שבראשם עומדים האפיפיור קלמנס השישי ופדרו הרביעי, מלך אראגון. בחזית גומחה הארקוסוליום ובצדדים, טקס ההלוויה של הקבורה מתקיים עם פסלים פרחוניים מוזהבים וצבעוניים במקורם עם רקע של זגוגית כחולה, כמו בקברי המלוכה במאוזוליאום של מנזר פובלט.
הפרוקייטה כולה שוחזרה בשנת 1936 על ידי פרנסיסקו אינייגס אלמץ' (Francisco Íñiguez Almech), שהשיב אותה למצבה המקורי מלפני השינויים מהמאה השמונה עשרה.
לקריאה נוספת

CORRAL LAFUENTE, José Luis (1998). Historia de Zaragoza. Zaragoza musulmana (714-1118). Zaragoza: Ayto. de Zaragoza-CAI. págs. 51-55 ISBN 84-8069-155-7.
CORRAL LAFUENTE, José Luis (coord.) (2000). La Seo del Salvador. Zaragoza: Librería General. ISBN 84-7078-212-6.
GONZÁLEZ VALLE, José Vicente (1999), «La recuperación de la música religiosa en Aragón», en Ars sacra, 9, marzo de 1999. ISSN 1136-5234
LOSTAL PROS, Joaquín y Arturo Ansón Navarro (2001). Historia de cuatro ciudades: Salduie, Caesaraugusta, Saraqusta, Zaragoza. Zaragoza: Ayuntamiento, Servicio de Cultura: Caja Inmaculada. ISBN 84-8069-225-1.
RINCÓN GARCÍA, Wifredo (1987). La Seo de Zaragoza. Editorial Everest. ISBN 84-241-4893-2.
ביאורים

↑  , retrochoir או גם retroquire ו-back-choir הוא המרחב שמאחורי המזבח המפריד בינו לבין הקפלה האחורית
↑  ישנה טענה שילד בשם זה בן 7 נחטף והוצא להורג למטרות טקסיות על ידי יהודים.[דרושה הבהרה] סיפור זה נחשב לעלילת הדם הראשונה בספרד, אך מכיוון שהתיעוד הראשון לסיפור זה הוא מ-1583, משערים שמדובר באגדה. בכל מקרה הוא לא הוכרז קדוש על ידי האפיפיור.
↑  ראו פרק ההיסטוריה על הרצח שלו שיוחס ליהודים אנוסים שתשעה מהם שילמו על כך בחייהם
הערות שוליים

↑  "Mudéjar Architecture of Aragon". UNESCO World Heritage Center.
↑  su aspecto original
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268086405171  GND: 4603445-6  LCCN: n83178965  SUDOC: 05659884X  VcBA: 494/80388  VIAF: 137246326   WorldCat (עם VIAF): 137246326 
הקישוט מאחורי המזבח
הקיר החיצוני בסגנון מודחאר של לה פרוקייטה
תוכנית הקתדרלה
קפלת סן ואלרו
הכיפה של קפלת סנטיאגו
קפלת סן בניטו
העוגב בבית המקהלה
שחף צהוב-רגל

| שחף צהוב-רגל |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: שחף
מין:: שחף צהוב-רגל
שם מדעי
 Larus michahellis ‏נאומן, 1840
תחום תפוצה


Larus michahellis atlantis
שחף צהוב-רגל (שם מדעי: Larus michahellis) הוא מין מהסוג שחף שבמשפחת השחפיים.
אורכו של שחף זה 52-68 ס"מ ומוטת כנפיו 120-155 ס"מ ומשקלו 550-1,600 גרם. שני המינים דומים אחד לשני. הם בעלי מקור בינוני עם בליטה אדומה בקצה. רגלי השחפים צהובים והכנפיים אפורות עם קצוות שחורים וגם הזנב שחור.
השחפים מעופפים בחופי אירופה, אסיה וצפון אפריקה ומחפשים מזון שנפלט אל החוף. הם גם צדים יצורים קטנים וחוטפים מזון לעופות אחרים ואף לשחפים אחרים.
תת-מינים

Larus michahellis michahellis
Larus michahellis atlantis
הערות שוליים

↑  שחף צהוב-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012430912405171
שנקרואיד

| --- | --- |

Haemophilus ducreyi גורם המחלה
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 מיקום אנטומי:  חלק מהעור 
 תסמינים:  primary affect, erosion, כיב, pimple, פאפולה, דלקת קשרירי הלימפה 
 טיפול:  צפטריאקסון  גנטמיצין  kanamycin (extract)  ציפרופלוקסצין  אריתרומיצין  אזיתרומיצין  סטרפטומיצין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/214737 
 DiseasesDB:  5563
 MeSH:  D002602
 MedlinePlus:  000635
 סיווגים
 ICD-10:  A57
 ICD-11:  1A90 
 
שנקרואיד (אנגלית:  Chancroid) היא מחלת מין מדבקת המאופיינת בנגעים מכאיבים באברי המין. המחלה מועברת ביחסי מין בלבד, והיא נגרמת מחיידק בשם Haemophilus ducreyi.
המחלה נפוצה בעיקר בארצות מתפתחות, בעיקר בתעשיית הזנות ולקוחותיה. במדינות מערביות היא נדירה מאוד - כאדם אחד חולה על כל שני מיליון. אם אין מטפלים בחולה, עלולה המחלה להגביר את סכנת ההידבקות בחשיפה לנגיף האיידס.
אופן ההדבקה

ההדבקה מתרחשת במגע ישיר בין פצע פתוח אצל הנגוע לעור הנדבק. מאחר שהנגעים מופיעים באברי המין בלבד, ההדבקה היא בדרך כלל במגע מיני.
תסמינים

התסמינים מופיעים אחרי תקופה של יום עד שבועיים מזמן ההדבקה, כגבשושית עדינה שהופכת תוך יום לכיב מכאיב.
גודל הכיבים עשוי להיות בטווח נרחב של בין 3 ל-50 מילימטר ויש להם גבולות ברורים וחדים, וצורתם לא אחידה.
אצל כחצי מהגברים שנדבקים מופיע כיב יחיד. אצל נשים מופיעים ארבעה כיבים או יותר, שכואבים פחות.
הכיבים מופיעים במקומות טיפוסיים - אצל גברים, בעיקר בעורלה או מאחורי העטרה בפין, ואצל נשים - בשפתיים הגדולות או הקטנות של הפות.
טיפול

הטיפול בשנקרואיד הוא במתן אנטיביוטיקה.
שמעיה (נביא)

שמעיה היה נביא בתקופה שלאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת, בתקופת רחבעם מלך יהודה ובתקופת ירבעם בן נבט מלך ישראל. יש שני אזכורים בלבד לנבואותיו במקרא. האחד נוגע למניעתו מרחבעם להילחם בממלכת ישראל לאחר פרישתם. השני קשור להחזרתו בתשובה את שרי ממלכת יהודה ואת רחבעם בעקבות מסע שישק.
שכנוע רחבעם ומניעת מלחמה בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל

לאחר מות שלמה, בנו רחבעם הלך לשכם כדי לקבל את הסכמת העם למלכותו על שבטי ישראל. שבטי ישראל פנו לרחבעם בדרישה שיקל את העומס מעליהם ולאחר שלא נענה לבקשתם הם מרדו בו. חלק מהמרד כלל גם התנגדות לתשלום המיסים והוביל לפגיעה באדרם גובה המס המלכותי.
רחבעם נס מודאג לירושלים בירתו וגייס 180,000 איש משבטי יהודה ובנימין (שהיו נאמנים למלכותו) כשמטרתו המוצהרת היא לדכא את המרד של יתר שבטי ישראל. בשלב זה פונה אלוהים אל שמעיה ומצווה עליו להעביר את נבואתו למלך:
וַיְהִי דְּבַר הָאֱלֹהִים אֶל שְׁמַעְיָה אִישׁ הָאֱלֹהִים לֵאמֹר. אֱמֹר אֶל רְחַבְעָם בֶּן שְׁלֹמֹה מֶלֶךְ יְהוּדָה וְאֶל כָּל בֵּית יְהוּדָה וּבִנְיָמִין וְיֶתֶר הָעָם לֵאמֹר.  כֹּה אָמַר ה' לֹא תַעֲלוּ וְלֹא תִלָּחֲמוּן עִם אֲחֵיכֶם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל שׁוּבוּ אִישׁ לְבֵיתוֹ כִּי מֵאִתִּי נִהְיָה הַדָּבָר הַזֶּה וַיִּשְׁמְעוּ אֶת דְּבַר יְהוָה וַיָּשֻׁבוּ לָלֶכֶת כִּדְבַר ה'
בעקבות נבואה זו לא יצאו לבסוף שבטי ממלכת יהודה למלחמה ביתר שבטי ישראל.
מסע שישק ותשובת שרי יהודה

במהלך מלכות רחבעם, מתואר כי התנהלות הפולחן הדתית בממלכה איננה לפי תורת ה' ועל כן יוצא שישק הראשון, מלך מצרים למסע כיבושים בארץ ישראל ובפרט עולה על ירושלים.
וַיְהִי כְּהָכִין מַלְכוּת רְחַבְעָם וּכְחֶזְקָתוֹ עָזַב אֶת תּוֹרַת יְהוָה וְכָל יִשְׂרָאֵל עִמּוֹ. 
וַיְהִי בַּשָּׁנָה הַחֲמִישִׁית לַמֶּלֶךְ רְחַבְעָם עָלָה שִׁישַׁק מֶלֶךְ מִצְרַיִם עַל יְרוּשָׁלָ‍ִם כִּי מָעֲלוּ בַּיהוָה.  בְּאֶלֶף וּמָאתַיִם רֶכֶב וּבְשִׁשִּׁים אֶלֶף פָּרָשִׁים וְאֵין מִסְפָּר לָעָם אֲשֶׁר בָּאוּ עִמּוֹ מִמִּצְרַיִם לוּבִים סֻכִּיִּים וְכוּשִׁים.  וַיִּלְכֹּד אֶת עָרֵי הַמְּצֻרוֹת אֲשֶׁר לִיהוּדָה וַיָּבֹא עַד יְרוּשָׁלָ‍ִם.
שמעיה פונה אל רחבעם ומביא בפניו את דבר ה':
וּשְׁמַעְיָה הַנָּבִיא בָּא אֶל רְחַבְעָם וְשָׂרֵי יְהוּדָה אֲשֶׁר נֶאֶסְפוּ אֶל יְרוּשָׁלַ‍ִם מִפְּנֵי שִׁישָׁק וַיֹּאמֶר לָהֶם כֹּה אָמַר ה' אַתֶּם עֲזַבְתֶּם אֹתִי וְאַף אֲנִי עָזַבְתִּי אֶתְכֶם בְּיַד שִׁישָׁק
בתגובה לנבואה זו של שמעיה, חוזרים שרי יהודה ורחבעם בתשובה. אלוהים נשמע לבקשתם וחס עליהם.
דברי שמעיה הנביא

נראה שלכותב ספר דברי הימים הייתה גישה לספר שכונה "דברי שמעיה הנביא":
וְדִבְרֵי רְחַבְעָם הָרִאשֹׁנִים וְהָאֲחַרוֹנִים הֲלֹא הֵם כְּתוּבִים בְּדִבְרֵי שְׁמַעְיָה הַנָּבִיא וְעִדּוֹ הַחֹזֶה לְהִתְיַחֵשׂ וּמִלְחֲמוֹת רְחַבְעָם וְיָרָבְעָם כָּל הַיָּמִים
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה מקראית, "שמעיה", כרך ח, עמ' 137
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513510605171
שמעי בן גרא

שמעי מקלל את דוד, חיתוך עץ מ-1860 מאת יוליוס שנור פון קרולספלד
שמעי בן גרא הוא דמות מקראית. איש משבט בנימין ומשפחת המלך שאול. בתנ"ך מסופר כי שמעי קילל וסקל באבנים את דוד כשזה עבר בעירו של שמעי - בחורים, בבורחו מפני אבשלום. שמעי קרא לעבר דוד: "צֵא צֵא אִישׁ הַדָּמִים וְאִישׁ הַבְּלִיָּעַל".
שמעי התכוון בדבריו בעיקר להריגת אבנר בן נר ולמותו של איש בושת, שר צבאו ובנו של שאול, בהתאמה.
ייתכן שעוינותו של שמעי לדוד נבעה מכך שהוא ראה בדוד את מי שהוריד את בית שאול מהשלטון. אבישי בן צרויה ביקש מדוד את הרשות להרוג את שמעי אך דוד סירב לכך. על פי המסופר במקרא, דוד ראה בעלבון שהוא סופג משמעי עונש משמים.
לאחר שצבאו של דוד ניצח את צבאו של אבשלום ועבר את הירדן במסעו חזרה לירושלים בקש שמעי את סליחתו של דוד על מעשהו. המקרא מספר ששמעי בא לפני דוד ועמו כאלף איש, דבר המלמד על חשיבותו של שמעי בקרב בני שבטו. גם כאן בקש אבישי בן צרויה ששמעי יענש על העלבונות שהטיח בדוד אך דוד סלח לשמעי. ייתכן שסיבת הסליחה לשמעי היה רצון של דוד לפייס את בני שבט בנימין. עם זאת בצוואתו של דוד לבנו שלמה, הוא מורה לדאוג לכך ששמעי יתחייב מיתה כעונש על מעשיו. הרמב"ם רואה במקרה זה הצדקה למתן עונש מוות למורד במלכות.
שלמה מלא אחר הוראת אביו. הוא מורה לשמעי לעבור לגור בירושלים ומצווה אותו שלא לצאת ממנה. כשלוש שנים ממלא שמעי אחר הצו שלא לעזוב את ירושלים ובכך הוא מונע משלמה את האמתלה אותה חפש על מנת להורגו. כעבור שלוש שנים יוצא שמעי לגת עקב בריחה של שני עבדיו לתחום ממלכתו של אכיש מלך גת. עקב מסעו זה מורה שלמה להורגו.
דמותו של שמעי בן גרא בספרות חז"ל

אצל חז"ל יש דעות שונות בנוגע לדמותו של שמעי בן גרא. בתלמוד הבבלי במסכת ברכות וכן במסכת גיטין נאמר ששמעי היה רבו של שלמה. עוד נמסר בתלמוד שכל עוד היה שמעי בירושלים, נמנע שלמה מלשאת נשים נכריות. לצד מקור זה המעלה על נס את דמותו של שמעי הרי שישנם גם מקורות אחרים ואף הפוכים.
במדרש רבה על מגילת קהלת מתואר שמעי כרשע. הוא נמנה שם יחד עם מלכי יהודה אחז ואמון הרשעים גם הם כמי שהאל לא הרגם, משום שעתיד היה לצאת מהם צאצא צדיק. על פי מדרש זה מרדכי היהודי הוא צאצא של שמעי בן גרא. בילקוט שמעוני על מגילת אסתר (סימן תתרנג) נאמר שהסיבה שדוד לא הרג את שמעי היא שהוא חזה ברוח הקודש שמרדכי עתיד לצאת משמעי.
במדרש שמואל (פרשה לב, ד) וילקוט שמעוני (סימן תתרנג) מושם הדגש דווקא על אשתו של שמעי. במדרשים אלו נאמר כי בזכותה של אשתו של שמעי בן גרא נצלו ישראל מעצתו של המן הרשע. המדרשים הללו מזהים את אשתו של שמעי בן גרא כאשה מבחורים שהטמינה את יונתן בן אביתר ואחימעץ בן צדוק כשנשלחו על ידי חושי הארכי לבשר לדוד על תוכניותיו של אבשלום.
על פי רש"י (ש"ב טז י) שמעי בן גרא היה ראש הסנהדרין.
לקריאה נוספת

אלישע שפי, הערך: שמעי בן גרא, לכסיקון מקראי, א-ב, (בעריכת: מנחם סוליאלי ומשה ברכוז), תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק ט"ז, פסוקים ה'–י"ג.
↑  ספר שמואל ב', פרק ב'–ג'.
↑  ספר שמואל ב', פרק ד'.
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א, עמ' 298.
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ט, פסוקים י"ז–כ"ד.
↑  ספר מלכים א', פרק ב', פסוקים ח'–ט'.
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ג', הלכה ח'
↑  ספר מלכים א', פרק ב', פסוקים ל"ו–מ"ו.
↑  מסכת ברכות, דף ח' עמוד א'
↑  מסכת גיטין, דף נט עמוד א
↑  מגילת קהלת, פרק ז', פסוק ט"ו.
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוקים ט"ו–כ"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511751505171  VIAF: 308281293   WorldCat (עם VIAF): 308281293
שמעון תמיר

שמעון (סיימון) תמיר
שמעון סיימון תמיר (נולד ב-20 באפריל 1950 ג' באייר ה'תש"י) הוא דובר המכללה האקדמית ספיר, חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע. מפיק סרטים ועיתונאי.
ביוגרפיה

תמיר נולד וגדל בקיבוץ הזורע בעמק יזרעאל, בן למייסדי הקיבוץ, ארנון ואלישבע תמיר (פישמן), למד בבי"ס יסודי הזורע, ב"ס תיכון: בוגר המוסד החינוכי 'שומריה' במשמר העמק, חניך תנועת הנוער השומר הצעיר.
תמיר הוא בוגר תואר ראשון BA במדע המדינה ותקשורת ובוגר תואר שני MA במדע המדינה (תקשורת פוליטית) של אוניברסיטת תל אביב. בנוסף, הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנות הבמה והקולנוע ובוגר קורס דירקטורים של המכללה האקדמית ספיר. כיום מתגורר בגבעתיים, נשוי ללידיה ואב לשני בנים.
ביוגרפיה > איש תקשורת

בשנת 1980 כיהן תמיר כמנכ"ל ובעלים בחברת הפקה לסרטים וסדרות. בתפקידו היה מפיק ועורך ראשי של סדרת טלוויזיה היסטורית "מבט – מידע באמצעות טלוויזיה" (13 פרקים), עורך ראשי של סרט עלילתי "ילדי סטלין" בבימוי נדב לויתן. במאי ומפיק של הסרטים דוקומנטריים על תנועת הלח"י: "הבריחה מלטרון" על בריחת יצחק שמיר וחבריו ממחנה המעצר בלטרון, ו- "ולא חזרנו לבסיס" על פעולת הטרור הכושלת בבתי המלאכה של הרכבת בחיפה. עורך ראשי, ובמאי בסדרת הסרטים "אישים דגולים ביהדות" (12 סרטים): בן-גוריון, לוי אשכול, משה דיין, גולדה מאיר, ארתור רופין, קפקא, יצחק גרינבוים, פנחס ספיר, ברל כצנלסון, יגאל אלון, ועוד. במקביל שימש בשנים אלה כמרצה במכללת ספיר לעריכה ובימוי קולנוע, במרכז צעירים דימונה ובגבעת חביבה שם לימד הוראת הפקה ובימוי סרטים.
בין השנים 1992–1996 ניהל את אגף הסברה, פרסום ותקשורת במפלגת העבודה. בתפקידו ניהל את מרכז המידע והיה אחראי על מחקר ותכנון, תקצוב, פלנינג, ועבודה מול משרד פרסום. בנוסף ניהל קמפיינים, הפצה תכנים בתקשורת ממוכנת, דיגיטלית, טלפונית, ובעל-פה (אירועים). ניהול מדיה כתובה ואלקטרונית בכל אמצעי התקשורת ומדיות הפרסומיות. כמו כן נמנה עם צוות ההפקה של ההפגנה הגדולה בה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין.
תמיר היה ראש צוות מיוחד בקמפיין הבחירות של מפלגת העבודה בראשותו של יצחק רבין והיה למנהל קמפיין השטח של מפלגת העבודה בבחירות 1996 שבהן התמודד שמעון פרס.
בשנת 1997 שימש כעיתונאי וכתב שטח וספורט אתגרי והיה לבעל טור קבוע בתחום התיירות בידיעות אחרונות וככתב בתחום הביטחוני במגזין בלייזר.
בשנת 2001 כתב את הספר: "טיולי ג'יפים", ספר מסלולי טיול בג'יפים בישראל. שיצא לאור בהוצאת מודן.
משנת 2003 מכהן כמנהל אגף תקשורת, שיווק ויחסי ציבור של המכללה האקדמית ספיר.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

בשירותו הסדיר שירת בסיירת שקד ולקח חלק במלחמת ההתשה ונלחם לאורך תעלת סואץ וחצי האי סיני. במלחמת יום כיפור היה מפקד צוות במיל' בחטיבת הטנקים 421 (חטיבת הצליחה) והשתתף בקרבות הנגד לחילוץ מוצב 'לקקן', קרבות ההגנה על מתחמי חמוטל וציונה. השתתף בקרב הצליחה במרחב סרפאום, פאיד, ק"מ 101.
במלחמת לבנון הראשונה היה סמ"פ במילואים בפלוגת סיור בחטיבת הטנקים 755.
כיום הוא משרת כסגן-אלוף במילואים.
ספריו

טיולי ג`יפים: טיול וטבע בישראל (2001)
תא שערה

| --- | --- |

 שיוך:  איבר קורטי 
 מיקום אנטומי:  שבלול 
 מוליך עצבי:  חומצה גלוטמית 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1057) 
 מזהים
 מזהה נרולוקס:  sao1582628662 
 
תא שערה
תא שערה הוא קולטן חושי הנמצא באדם במערכת שיווי המשקל, ובמערכת השמיעה. בעולם החי משמשים תאי שערה כקולטנים חושיים מכניים גם במערכות אחרות: למשל, במכרסמים משמשות שערות השפם (Whiskers) כמתמירים מכניים לחוש מגע ופענוח מרקמים מהסביבה, אם כי שם לא השערה עצמה היא במבצעת את ההתמרה החושית, אלא קולטנים מכניים המעצבבים אותה ומתרגמים את תנועותיה. תאי השערה באוזן הפנימית מבטאים תעלות יונים בעלות מנגנון פתיחה מכני באמצעותן מסוגל התא להתמיר את תנודת השערה לאות חשמלי. באוזן הפנימית, התא משדר אות אלקטרו-כימי בתגובה לתזוזה של נוזל בשבלול הנגרמת בעקבות פגיעת גלי קול בעור התוף, או בתגובה לתזוזת נוזל באיבר שיווי המשקל הנע יחד עם תזוזת האורגניזם.
אצל היונקים, תאי השערה במערכת השמיעה ממוקמים באיבר על שם קורטי (איבר השמיעה) על קרום בזילרי דק בתוך השבלול של האוזן הפנימית. המוח יכול להוות שליטה על תאי השערה ולשנות את פעילותם, ובאמצעות שינוי כימי הוא שולט על יכולות השמיעה.
סידור תאי השערה באוזן הפנימית

על הקרום הבזילרי מסודרים תאי השערה בארבע שורות:
שורה של תאי שערה פנימיים שאחראיים על העברת האות למוח.
שאר השורות מכילות תאי שערה חיצוניים שקשורים, בין היתר, להגברה קוכליארית.
הקצוות של תאי השערה נמצאים בתוך הקרום הטקטוריאלי.
מכול תא שערה יוצאות מספר שערות המחוברות זו לזו בחוטים דקים אל הנוזל שבאיבר הקורטי, הנוזל מהווה ריכוז גבוה של אשלגן.
תפקידם העיקרי של תאי השערה הוא לקלוט את גלי הקול ולהפוך אותם לאותות כימיים. האותות הכימיים הללו מועברים כאותות חשמליים במערכת העצבים.
הערות שוליים

↑  Mark F. Bear, Barry W. Connors, Michael A. Paradiso, Neuroscience: exploring the brain, 4. ed, Philadelphia: Wolters Kluwer, 2016, ISBN 978-0-7817-7817-6
שירותים פיננסיים PNC

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (2 בינואר 1990–PNC) 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
 חברות בנות:  בלאקרוק 
 מיקום המטה:  One PNC Plaza 
 ענפי תעשייה:  economics of banking, שירותים פיננסיים, מימון 
 מוצרים עיקריים:  מימון 
 מנכ"ל:  William S. Demchak 
 עובדים:  52,906 
  
 www.pnc.com
 
PNC Financial Services Group, Inc. (מסוגנן כ-PNC) היא חברת אחזקות בנקאית אמריקאית ותאגיד שירותים פיננסיים שבסיסה בפיטסבורג, פנסילבניה. חברת הבת הבנקאית שלה, PNC Bank, פועלת ב-27 מדינות ובמחוז קולומביה, עם 2,629 סניפים ו-9,523 כספומטים. בנק PNC נמצא ברשימת הבנקים הגדולים בארצות הברית לפי נכסים והוא אחד הבנקים הגדולים ביותר לפי מספר הסניפים, הפיקדונות ומספר הכספומטים.
החברה מספקת גם שירותים פיננסיים כגון ניהול נכסים, ניהול עושר, תכנון עיזבון, שירות הלוואות ועיבוד מידע. PNC הוא אחד המלווים הגדולים במנהל עסקים קטנים ואחד ממנפקי כרטיסי האשראי הגדולים ביותר. היא גם מספקת הלוואות מבוססות נכסים לחברות הון פרטיות ולחברות בשוק הביניים. PNC מפעילה את אחד מעסקי ניהול האוצר הגדולים והמארגנת המובילה השנייה בגודלה של סינדיקציות הלוואות מבוססות נכסים בארצות הברית. האריס ויליאמס ושות', חברת בת של החברה, היא אחת מחברות הייעוץ למיזוגים ורכישות הגדולות במדינה לחברות בעלות שוק בינוני. Midland Loan Services, חטיבה של PNC Real Estate שבסיסה באוברלנד פארק, קנזס ונוסדה בשנת 1991, מדורגת על ידי Mortgage Bankers Association בתור המנהלת השנייה בגודלה והשירות העיקרי של הלוואות בנקים מסחריים ומוסדות חיסכון.
מאז 1984, PNC ערכה את מדד מחירי חג המולד, אינדיקטור כלכלי הומוריסטי אשר מעריך את המחירים של הפריטים שנמצאו בשיר " The Twelve Days of Christmas ".
השם "PNC" נגזר מראשי התיבות של שתי החברות הקודמות של הבנק: Pittsburgh National Corporation ו-Providident National Corporation, שהתמזגו ב-1983. PNC Mortgage (לשעבר National City Mortgage) זוכה למימון המשכנתא הראשונה בארצות הברית ויש לה משרדים ברחבי הארץ.
גלריית תמונות

סניף בנק היסטורי, ממוקם בג'ורג'טאון, וושינגטון די. סי.
סניף PNC Bank, ממוקם במטה לשעבר של Riggs Bank בשדרת פנסילבניה, וושינגטון די. סי.
סניף בנק PNC, ממוקם בבניין ההיסטורי של בנק לאומי של וושינגטון, וושינגטון די. סי.
מגדל PNC Southgate לשעבר בסאות'גייט, מישיגן. PNC פינה את הבניין ב-2013.
טביעת הרגל של סניף PNC, נכון לנובמבר 2021
טביעת רגל תאגידית של בנק PNC
שנקראו צ'אוואן

שנקראו בהווראו צ'אוואן (במראטהית: शंकरराव भाऊराव चव्हाण;‏ 14 ביולי 1920 – 26 בפברואר 2004) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כראש השרים של מהאראשטרה וכשר הפנים, האוצר וההגנה של הודו.
ביוגרפיה

שנקראו בהווראו צ'אוואן נולד ב-14 ביולי 1920 בכפר פאיתן (אנ') שבמחוז אוראנגאבאד במדינת היידאראבד, הודו הבריטית (היום במהאראשטרה, הודו).
צ'אוואן למד עריכת דין וחקלאות, והיה מעורב בתנועת בטלו את החצר שפעלה נגד המונורכיה במדינת היידראבאד (אנ').
לאחר חוק ארגון מחדש של המדינות ב-1956 נכללה פאיתן במדינת בומביי הדו-לשונית, וצ'אוואן נבחר לאספה המחוקקת של בומביי וכיהן כסגן שר לענייני הכנסה בממשלת המדינה. עם פיצול מדינות בומביי למהאראשטרה וגוג'ראט ב-1960 מונה צ'אוואן לשר ההשקיה ואנרגיה בממשלת מהאראשטרה, וב-1962 מונה גם לשר לייצור חשמל עד 1967.
בפברואר 1975 מונה צ'אוואן לראש השרים של מהאראשטרה, תפקיד בו החזיק עד לתבוסת הקונגרס בבחירות במהאראשטרה במרץ 1977.
צ'אוואן נבחר לראשונה ללוק סבהה בבחירות ב־1980, בהן ניצח הקונגרס הלאומי ההודי בראשות אינדירה גנדי. צ'אוואן מונה לשר החינוך, תרבות ורווחה תרבותיות בממשלת אינדירה גנדי. באוגוסט 1981 מונה לשר התכנון וביולי 1984 היה לשר בלי תיק. באוגוסט 1984 מונה לשר ההגנה, תפקיד בו החזיק תחת אינדירה ורג'יב גנדי. בדצמבר 1984 מונה לשר הפנים בממשלת רג'יב גנדי.
באפריל 1986 שב צ'אוואן לכהן כראש השרים של מהאראשטרה. בעקבות כך התפטר מהלוק סבהה ונבחר למועצה המחוקקת של מהאראשטרה, הבית העליון של הפרלמנט במהאראשטרה. הוא כיהן בתפקיד עד יוני 1988, אז מונה לשר האוצר בממשלת רג'יב גנדי. צ'אוואן סיים את כהונתו כשר האוצר בצמבר 1989 בעקבות תבוסת הקונגרס בבחירות. בעקבות מינויו לשר האוצר נבחר ב-1988 לרג'יה סבהה, וכיהן כחבר בו עד 2002.
בבחירות ללוק סבהה ב-1991 ניצחה הקונגרס מונה צ'אוואן לשר הפנים בממשלת פ. ו. נרסימהה ראו. הוא כיהן בתפקיד עד להשבעת ממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-1996.
חיים אישיים

שנקראו נשא את קוסומאטי ב-1944, ונולדו להם בן אחד וחמישה בנות. בנו, אשוק צ'אוואן (אנ'), כיהן כראש השרים של מהאראשטרה.
הערות שוליים

1 2 3 4  8th Lok Sabha Members Bioprofile - Chavan, Shri S. B., באתר הלוק סבהה
↑  M. RAHMAN, Maharashtra CM S.B. Chavan keeps alive hope among Vasantrao Patil's followers, India Today, ‏14 באפריל 1986
↑  Narasimha Rao Government: The key cabinet ministers, India Today, ‏14 ביולי 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2461 5449  LCCN: n80078106  SUDOC: 120153858  VIAF: 28373298   WorldCat (עם VIAF): 28373298
שנינות

שנינות היא סוג של הומור אינטליגנטי, המתבטא ביכולת לבטא דברים חכמים ומשעשעים. כאשר נאמר על מישהו שהוא שנון, הכוונה היא לאדם שהתבטאויותיו משעשעות, והבנתן מצריכה תחכום ואינטליגנציה גבוהה.