stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל בוטקין

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1839 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בפברואר 1914 (יוליאני) (בגיל 74) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין נובודוויצ'יה (סנקט פטרבורג) 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1858) 
 תחום יצירה:  ציור, אספנות, תולדות האמנות, גרפיקה, מצנט 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1863)  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1870)  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר הכתר  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1 
 
מיכאיל בוטקין (ברוסית: Михаил Боткин; ‏ 26 ביוני 1839 - 22 בינואר 1914) היה צייר, חרט, אספן אמנות, ארכאולוג ופילנתרופ רוסי. ואסילי בוטקין, הסופר, וסרגיי בוטקין, הרופא, היו אחיו.
חיים וקריירה

בוטקין נולד במוסקבה, בנם של אנה איבנובנה (פוסטניקובה) ופטר קונונוביץ' בוטקין, ממשפחת סוחרים שעסקו בסחר בתה. אמו נפטרה כשהיה בן שנתיים, וכשהיה בן ארבע עשרה, אביו נפטר, ואת חינוכו השלים אחיו הבכור ואסילי. בשנת 1856, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל פיודור זאביאלוב ופיודור ברוני. שנתיים לאחר מכן, הוא החליט לנסוע, ושהה מספר שנים בגרמניה, צרפת ואיטליה.
כשחזר ב-1863, הוא הציג שני ציורים בנושאים קלאסיים באקדמיה וזכה לתואר אקדמאי.[3] הוא גם קיבל את מסדר סטניסלאוס הקדוש, תואר שלישי (לימים תואר ראשון). בשנת 1870 הוענק לו מסדר אנה הקדושה, תואר שלישי (לימים תואר ראשון) ומסדר הכתר (פרוסיה) על עבודתו עם המכון הארכאולוגי הגרמני ברומא.
בשנת 1879, הוא הפך לחבר מועצת המנהלים באקדמיה וב-1882 כיהן בוועדה מלכותית שהוקדשה לשיקום קתדרלת הבשורה. שש שנים מאוחר יותר, הוא עזר לעצב את הביתן הרוסי בתערוכה הנורדית של 1888.
ב-1896 הפך לאוצר במוזיאון "החברה הקיסרית לעידוד האמנויות" ויועץ כמומחה לשחזור ציורי הקיר בקתדרלת סנט סופיה, נובגורוד ובמנזר מירוז'סקי בפסקוב. שנתיים לאחר מכן כיהן בוועדה שתכננה את שיפוץ ארמון מיכאילובסקי ויחד עם ניקולאי ליחצ'יוב כתב את הקטלוג הראשון לאוסף האמנות העתיק במוזיאון הרוסי.
בנוסף לפעילותו האמנותית, שימש בתפקידים אדמיניסטרטיביים בדירקטוריונים של בנק, בחברת הביטוח הראשונה של רוסיה ובקו ספינות קיטור. הוא גם היה חבר במועצת העיר של סנט פטרבורג.
אוסף האמנות שלו

ב-1882 הוא קנה אחוזה באי ואסילבסקי, בסנט פטרסבורג, שם שיכן את האוסף שלו בחמישה חדרים קטנים בעליית הגג. בימי ראשון היה האוסף פתוח לקהל הרחב, ללא תשלום. האוסף כלל מגוון רחב של חפצים, המשתרעים על פני כמה מאות שנים, ממקומות רבים ברחבי הים התיכון וכן מרוסיה. במהלך מסעותיו הרבים לאיטליה, הוא רכש ציורים נדירים של פינטוריצ'יו, סנדרו בוטיצ'לי, אנדריאה מנטניה ורבים אחרים.
בשנת 1917, אלמנתו הפקידה במוזיאון הרוסי שלושים ושתיים קופסאות אטומות של יצירות אמנות יקרות ערך במיוחד (ככל הנראה כדי להגן עליהן במהלך מלחמת העולם הראשונה) עם ההוראה שהן יהפכו לרכוש המוזיאון אם היא לא תחזיר אותן תוך שנה ממועד סיום המלחמה. היא מתה מאוחר יותר באותה שנה.
המוזיאון השתלט על האוסף לאחר המהפכה הרוסית, וחלק מיצירות האמנות והספרים הועברו למוזיאון הארמיטאז'. למעלה מ-200 פריטים מזהב נמכרו על ידי ממשלת ברית המועצות לאספנים באירופה ובארצות הברית, כביכול מהאוסף של בוטקין, אך האותנטיות שלהם הוטלה בספק על ידי מומחים, בהתבסס על ניתוח כימי של הפריטים.
הערות שוליים

↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 22.
↑  Semenova, Natalya; Delocque, André (11 September 2018). The Collector: The Story of Sergei Shchukin and His Lost Masterpieces
↑  БОТКИН Михаил Петрович (1839-1914), funeral-spb.narod.ru
↑  Александра Смоличכתב/ה, Александра Смолич amsmolich, Михаил Петрович Боткин и его коллекция, amsmolich.livejournal.com
1 2  Боткин Михаил Петрович, www.roerich-encyclopedia.facets.ru
↑  Helfenstein, Eva (et al.) Technical examination of enamels from the Botkin collection
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810585608105606  CiNii: DA0654115X  GND: 1025735846  ISNI: 0000 0000 8264 3472  LCCN: n87113987  NKC: js2017944494  SUDOC: 242149081  ULAN: 500105537  VIAF: 72900038   WorldCat (עם VIAF): 72900038
מיכאיל בונץ'-ברוייביץ'

| --- | --- |

מיכאיל בונץ'-ברוייביץ'
 לידה:  24 בפברואר 1870 מוסקבה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1858–1883)
 פטירה:  3 באוגוסט 1956 (בגיל 86) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  Alekseev military school  Konstantinovsky Surveying Institute 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1892–1919 (כ־27 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור  גנרל לייטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד החזית הצפונית ראש מטה השדה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים הרוסית
 עיטורים
 מסדר סנטה אנה, דרגה 2 (1910)  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3 (1914)  חרב הזהב של גבורה (1914)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1 (1915)  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה (1916)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1900)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2 (1906)  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4 (1913)  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1903)  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
מיכאיל דמיטרייביץ' בונץ'-ברוייביץ' (ברוסית: Михаи́л Дми́триевич Бонч-Бруе́вич; 24 בפברואר 1870 – 3 באוגוסט 1956) היה לוטננט גנרל ממוצא ליטאי בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על החזית הצפונית במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הצטרף לצבא האדום.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

בונץ'-בורייביץ' נולד במוסקבה ב-30 באוגוסט 1868, למשפחה שהשתייכה בעבר לאצולת הדוכסות הגדולה של ליטא. אביו היה מודד אדמות במקצועו, ולפיכך למד מיכאיל במכון קונסטנטינובסקי למדידות במוסקבה. לאחר מכן למד באקדמיית המטה הכללי וב-1892 הוצב ברגימנט הגרנדירים ה-12 של אסטרחאן. בהמשך אותה שנה הוא הועבר לרגימנט המשמר הליטאי שהוצב בוורשה. ב-1898 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ניקולייב והחל לפרסם מאמרים בעיתונות הצבאית. בהמשך הוא גם פרסם ספר הדרכה בטקטיקה ביחד עם הגנרל מיכאיל דרגומירוב. ב-6 בדצמבר 1907 הוא הועלה לדרגת פולקובניק ובאוקטובר 1908 מונה למפקד מבצר ליבאו. במרץ 1914 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-176 בצ'רניגוב.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הרגימנט של בונץ'-ברוייביץ' חלק מהארמייה השלישית ולחם עמה בקרב גליציה. ב-10 בספטמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. הוא הוצב במטה החזית הצפון-מערבית ובמסגרת תפקידו יזם פינוי של החיילים היהודים מקו החזית באשמת ריגול. בהמשך הועבר להחזית הצפונית. במקביל, במרץ 1916 הוא מונה למפקד חיל המצב בפסקוב. ב-29 באוגוסט 1917 הוא מונה למפקד החזית הצפונית עד 9 בספטמבר של אותה שנה.
לאחר מהפכת אוקטובר הפך בונץ'-ברוייביץ' לאחד הגנרלים הראשונים שנשבעו אמונים למשטר החדש. אחיו הצעיר ולדימיר היה פעיל בולשביקי בולט. במרץ 1918 מונה למנהל המועצה הצבאית העליונה, ולראש מטה השדה של המועצה הצבאית המהפכנית, ומילא תפקיד מרכזי בתחילת מלחמת האזרחים הרוסית בארגון הצבא האדום והגנת המדינה הסובייטית. חבריו לשעבר ששרתו כעת בצבא הלבן הכריזו עליו כעל מבוקש ובאחת הפעמים אף ערכו פשיטה על רכבת שהם חשדו שהוא נמצא בה. ב-1919 הוא פרש מהצבא והחל למלא תפקידים אזרחיים עבור הסובייט העליון. הוא נעצר ב-1923, אך שוחרר לאחר שראש האו.ג.פ.או. פליקס דזרז'ינסקי התערב למענו. ב-1925 הוא הקים וארגן את לשכת הצילום האווירי. הוא נעצר שוב בפברואר 1931, יחד עם קצינים לשעבר מהצבא הקיסרי אשר נחשדו כי קשרו קשר נגד המשטר הסובייטי, אך הוא שוחרר ללא שהוגש כנגדו כתב אישום. הוא שרד את הטיהורים הגדולים, והועלה לדרגת קומדיב (מפקד דיוויזיה) ב-1937. ב-1944 הוא הועלה שוב לדרגת גנרל לייטננט. הוא נפטר במוסקבה ב-3 באוגוסט 1956.
מוחמד דראמי

מוחמד דראמי (בדנית: Mohamed Daramy; נולד ב-7 בינואר 2002 בהבידוברה שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סטאד ריימס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים > פ.צ. קופנהגן

דראמי הגיע אל מחלקת הנוער של פ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית ממחלקת הנוער של הבידוברה. ב-2 בדצמבר 2018 ערך דראמי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 6-1 על הורסנס במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת 2018/2019. ב-31 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אסביירג בליגה. דראמי שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון למעלה משלוש עונות, בהן ערך 74 הופעות ליגה והבקיע 12 שערים. בעונת 2018/2019 זכה עם המועדון באליפות דנמרק.
קריירת מועדונים > אייאקס

ב-22 באוגוסט 2021 חתם דראמי באייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על זוולה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-18 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 9-0 על קמבור במסגרת המחזור החמישי בליגה.
קריירה בינלאומית

ב-1 בספטמבר 2021 ערך דראמי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, כשנכנס כמחליף בדקה ה-85 בניצחון 2-0 על נבחרת סקוטלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
תארים

אליפות דנמרק (1): 2018/2019
הערות שוליים

↑  FCK pønser på genistreg: Vil holde på guldfugl באתר BT, ‏ 9 בדצמבר 2018 (בדנית)
↑  Ajax and FC Copenhagen reach agreement for Mohamed Daramy באתר הרשמי של אייאקס, 22 באוגוסט 2021 (באנגלית)
מאסטרס וג'ונסון

ויליאם מאסטרס ווירג'יניה ג'ונסון (אנגלית: Masters and Johnson) היו זוג נשוי של חוקרים שהתפרסמו בשל מחקרם החלוצי בתחום מיניות האדם, ההתנהגות המינית האנושית והפרעות בתפקוד המיני.
המחקר של מאסטרס וג'ונסון, שנערך החל משנת 1957, תחילה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ולאחר מכן במכון עצמאי שהקימו, נערך בראשיתו באמצעות תצפיות בתנאי מעבדה בתהליכים ותגובות מיניות של 382 נשים ו-312 גברים, באמצעותן הוגדרו כ-10,000 מעגלים מלאים של תגובה מינית. ממצאיהם, בפרט בתחום של ההתעוררות המינית והאורגזמה הנשית, הובילו להפרכת תפיסות רבות שהיו מקובלות עד לאותה העת בנוגע למיניות הנשית.
מאסטרס וג'ונסון כתבו שני חיבורים שהפכו לקלאסיקה בתחום: "התגובה המינית האנושית" (1966) ו"חוסר ההתאמה המינית האנושית" (1970). ספריהם הפכו לרבי מכר ותורגמו לעשרות שפות. בשנת 1978 הם יסדו את "מכון מאסטרס וג'ונסון".
מחקרם בנושא המיניות בגיל הזקנה

מאסטרס וג'ונסון היו הראשונים שחקרו את התגובות המיניות של זקנים. הם גילו שכאשר בריאותם של אלה תקינה וכאשר יש להם בן או בת זוג בעלי עניין בנושא, לא קיים גיל מוחלט שבו נעלמות היכולות המיניות. אמנם הם ציינו שברבות השנים חל שינוי בתבנית התגובות המיניות אצל גברים ונשים - לדוגמה, לגברים מבוגרים לוקח זמן רב יותר להיות מגורים והם זקוקים בדרך כלל למגע ישיר יותר באברי המין, וגם בווגינה יש ירידה במהירות ובכמות של הסיכוך - אולם הם ציינו שגברים ונשים רבים מסוגלים בהחלט להגיע לעוררות מינית ולאורגזמה גם בשלהי שנות ה-70 לחייהם ומעבר לכך.
טיפולי המרה להומוסקסואלים

בין השנים 1968 ל-1977 הפעיל המכון של מאסטרס וג'ונסון תוכנית טיפול המרה של הומוסקסואלים להטרוסקסואליות. התוכנית דיווחה על 71.6 אחוזי הצלחה במהלך שש שנות טיפול. בתקופת המחקר שלהם הוגדרה הומוסקסואליות על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה כהפרעה פסיכולוגית. הגדרה זו בוטלה בשנת 1973, ופרסום תוצאות המחקר שש שנים מאוחר יותר ספג ביקורת על רקע זה. בשנת 2009, תומאס מאייר (אנ') פרסם ביוגרפיה על הזוג, בה כתב שוויריג'יניה ג'ונסון הסתייגה קשות מתאוריית ההמרה של מאסטרס וחשדה אף שמאסטרס פברק את תוצאות המחקר, ושעמית נוסף של מאסטרס חלק אף הוא על אמיתות הממצאים הללו וטען שמאסטרס לא שמר את נתוני המחקר שפורסם בספרו.
ביקורות על מחקריהם

לטענת שייר הייט, שחקרה גם היא את המיניות הנשית, מחקריהם של מאסטרס וג'ונסון התמקדו בהבנה כיצד יחידים מתייחסים לחוויה המינית והמשמעות שלה בעבורם. הייט ביקרה את מחקריהם של מאסטרס וג'ונסון על כך שלא לקחו בחשבון גישות תרבותיות. הייט גם קובעת ש-70% מהנשים שאינן מגיעות לאורגזמה באמצעות יחסי מין מלאים עם גבר, אך יכולות להגיע בקלות לאורגזמה באמצעות אוננות. חוקרת נוספת, אליזבת לויד, חלקה על הטענה של מאסטרס וג'ונסון שגירוי מספיק של הדגדגן בזמן המשגל יביא אישה לאורגזמה ושהיעדר תגובה כזו מהווה "כשל תפקודי מיני". לויד אינה חולקת על כך שקינסי ומאסטרס וג'ונסון תרמו רבות למחקר המיני, אולם לדעתה יש להבין את המבנה התרבותי והאישי של החוויה המינית, על מנת שהמחקר יהיה רלוונטי מחוץ לכותלי המעבדה.
מעבר לכך, חוקרים ביקרו גם את המתודולגיה המחקרית של מאסטרס וג'ונסון. פול רובינסון טען שמאחר שרבים ממשתתפי המחקר היו עובדים בתעשיית המין, סביר מאוד להניח שהיה להם ניסיון מיני עשיר יותר ושבאופן כללי גישתם כלפי המין הייתה נינוחה יותר. לטענתו, יש להתייחס לממצאיהם של מאסטרס וג'ונסון בזהירות משום שהמשתתפים אינם מהווים מדגם מייצג של האוכלוסייה הכללית. חוקרים אחרים טענו שמאסטרס וג'ונסון התעלמו ממשיכה בין בני אותו מין, עובדה המגבילה אף היא את הכלליות של המחקר שלהם. ביקורות נוספות התייחסו לעובדה שמאסטרס וג'ונסון ביצעו את מחקריהם בתנאי מעבדה, לאחר ש"הכינו" מראש את המשתתפים ויצרו עבורם אווירה נינוחה. גישה זו שונה מיחסי מין המתקיימים בפרטיות ובבית הפרטי של הנבדקים.
ביקורת נוספת שהושמעה תכופות נגד וירג'יניה ג'ונסון הייתה על כך שלמרות שמעולם לא השלימה את השכלתה האקדמית, היא לא תיקנה אנשים או עיתונאים שפנו אליה בתואר "ד"ר ג'ונסון".
בתרבות הפופולרית

בשנת 2013 עלתה סדרת טלוויזיה בשם "הסקס של מאסטרס" המתארת את מחקרם של הזוג מאסטרס וג'ונסון. הסדרה שודרה במשך 4 עונות עד 2016, בכיכובם של מייקל שין וליזי קפלן.
תרגום לעברית

ויליאם מאסטרס, וירג'יניה ג'ונסון בשיתוף עם רוברט לוין, קשר ההנאה, תרגם יגאל קמחי, הוצאת עם עובד, 1977.
ויליאם מאסטרס, וירג'יניה ג'ונסון, רוברט קולודני, מין ואהבה, תרגמה דורית לנדס, מינוח וייעוץ רפואי - אריאל אוקסהורן, הוצאת זמורה-ביתן, 1987.
הערות שוליים

↑  Federation of Feminist Women's Health Centers (FFWHC), A New View of a Woman's Body, Feminist Heath Press, 1991, עמ' 46, ISBN 978-0-9629945-0-0
↑  John Archer, Barbara Lloyd, Sex and Gender, Cambridge University Press, 2002, עמ' 85–88, ISBN 0521635330
↑  Masters, W.H.; Johnson, V.E., Homosexuality in Perspective, Bantam Books, 1979
↑  The story of Dr. William Masters and Virginia Johnson, YouTube
↑  Hite, Shere, The Hite Report: A Nationwide Study of Female Sexuality, New York, NY: Seven Stories Press, 2004, עמ' 512, ISBN 1-58322-569-2
↑  Shere Hite, On female sexuality in the 21st century, independent.co.uk, ‏30 באפריל 2006
1 2  Elisabeth Anne Lloyd, The case of the female orgasm: bias in the science of evolution, Harvard University Press, 2005, עמ' 21–53, ISBN 0-674-01706-4
↑  Robinson, P., The Modernization of Sex: Havelock Ellis, Alfred Kinsey, William Masters and Virginia Johnson, New York: Harper & Row, 1976
1 2  Hyde, J. S., DeLamater, J. D., & Byers, E. S., Understanding Human Sexuality, 5th edition, McGraw-Hill Ryerson, 2012
↑  Masters, W. H. & Johnson, V. E., Human Sexual Response, New YorkToronto;: Bantam Books, 1966
↑  Maier, Thomas, Masters of sex : the life and times of William Masters and Virginia Johnson, the couple who taught America how to love, New York: Basic Books, 2009
מסתם אבי העורקים

| --- | --- |

מסתם אבי העורקים
 שיוך:  מסתמי הלב, מסתם סהרוני, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (534) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  valva aortae 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.1.04.012 
 TA2 (2019):  3993 
 FMA:  7236 
 קוד MeSH:  A07.541.510.110 
 מזהה MeSH:  D001021 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0003501 
 
מסתם אבי העורקים (באנגלית: aortic valve) הוא מסתם בלב האדם הנמצא בין חדר שמאל לאבי העורקים. במהלך הסיסטולה של החדר השמאלי, הלחץ בחדר עולה, המסתם נפתח ודם זורם מחדר שמאל לאבי העורקים ומשם לגוף. בסוף הסיסטולה, כשהלחץ בחדר שמאל יורד, המסתם נסגר ומונע מעבר של דם לאבי העורקים. במסתם אבי העורקים תקין ישנם 3 כיסים, בעוד של-1-2% מהאוכלוסייה יש מום לב מולד והוא בעל 2 כיסים. כשהכיסים סגורים, במהלך הדיאסטולה, החלל שנוצר מעל הכיסים מכונה סינוס אבי העורקים (aortic sinus) או הסינוס על שם ולסלבה. מהכיסים יוצאים 2 עורקים כליליים - העורק הכלילי הימני והעורק הכלילי השמאלי.
הערכה של תפקוד המסתם מבוצעת על ידי האזנה בסטטוסקופ, אקוקרדיוגרפיה ומכשירי הדמיה שונים. המסתם תורם לרכיב A2 של קול הלב השני (S2) והוא אחד מארבעת מסתמי הלב ואחד משני מסתמי הכיסים בלב. המחלות העיקריות הקשורות לתפקוד לקוי של המסתם כוללות אי-ספיקת מסתם אבי העורקים והיצרות מסתם אבי העורקים. ניתוחים המבוצעים במסתם כוללים החלפה של המסתם או תיקון של המסתם. תיקון לרוב מבוצע באי-ספיקה ולעיתים בטיפול במפרצת באבי העורקים ובהיצרות מולדת של המסתם . החלפה של המסתם מבוצעת על ידי מסתם מלאכותי או על ידי מסתם ביולוגי שמקורו מן החי, לרוב של חזיר. אחד מהסיבוכים של אנדוקרדיטיס הוא פגיעה במסתם, אם כי זהו סיבוך יחסית נדיר. שמות הכיסים של המסתם משתנים ממקור למקור. לעיתים מכנים אותם כיס העורק הכלילי הימני, כיס העורק הכלילי השמאלי והכיס ללא עורק כלילי ולעיתים מכונים הכיס הימני, השמאלי והאחורי.
הערות שוליים

↑  Bayne, Edward J (8 בינואר 2016). "Bicuspid Aortic Valve: Background, Pathophysiology, Epidemiology". Medscape. נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hans-Joachim Schäfers: Current treatment of aortic regurgitation. UNI-MED Science, Bremen, London, Boston 2013, ISBN 978-3-8374-1406-6.
↑  Ho, SY (בינואר 2009). "Structure and anatomy of the aortic root". European Journal of Echocardiography. 10 (1): i3-10. doi:10.1093/ejechocard/jen243. PMID 19131496. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Last's anatomy, regional and applied (9th. ed.). Churchill Livingstone. 1994. p. 268. ISBN 044304662X.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294043105171  BnF: cb11998078k (data)  GND: 4142763-4  LCCN: sh85005867  TA98: A12.1.04.012 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מסתם אילאוצקלי

| --- | --- |

 שיוך:  ileocecal junction 
 מיקום אנטומי:  ileocecal junction 
 אספקה עורקית:  עורק המעי העקום והמעי הגס 
 ניקוז ורידי:  וריד אילאוקולי 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1179) 
 מזהים
 FMA:  15973 
 קוד MeSH:  A03.556.124.684.249.400 
 מזהה MeSH:  D007080 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0020880 
 
איור של המסתם האילאוצקלי
מסתם אילאו-צקלי או מסתם בוהין (בשמו הלטיני: Valva ileocaecalis) הוא מסתם, עשוי קפלים קרומיים, השוכן בנקודת המעבר מהמעי הדק למעי הגס, ומונע חזרת מזון מעוכל למחצה מן המעי הגס אל המעי הדק.
נקרא לעיתים על שמו של הבוטנאי והאנטומאי השווייצרי גספר בוהין שתיאר אותו בספרו. ולעיתים מסתם טולפ על שם ניקולאס טולפ (אנ') שתיאר אותו לראשונה.
לקריאה נוספת

ג'וליה אנדרס, תחושת בטן: הסיפור המדהים של מערכת העיכול, כנרת, זמורה-ביתן, 2016. פרק 2: מערכת העצבים של העיכול - המעי הגס.
מיקרוס MR-300

| --- | --- |

Mikrus MR-300
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Państwowe Zakłady Lotnicze (PZL)
 שנות ייצור:  1957–1960
 הרכבה:  פולין פולין
 אורך:  3,025 מ"מ
 רוחב:  1,350 מ"מ
 גובה:  1,300 מ"מ
 משקל:  472 ק"ג (ריק) (נוסעים+מטען 228 ק"ג)
 בסיס גלגלים:  1,850 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 2 פעימות, 296 סמ"ק, המפיק 14.5 כ"ס (הרכב הדלק: תערובת של 96% בנזין, 4% מינרל שמן)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  90 קמ"ש
 צריכת דלק:  4 ליטר ל-100 ק"מ
מיקרוס MR-300 (בפולנית: Mikrus MR-300) היא מכונית מיקרו, 2 דלתות, מתוכננת ל-4 נוסעים, אשר יוצרה על ידי חברת התעופה וייצור המטוסים הפולנית Państwowe Zakłady Lotnicze (PZL) - (באנגלית: Polish Aviation Works) בין השנים 1957–1960.
סך הכול יוצרו 1,728 יחידות.
מחיר היחידה בהשקה עמד על 120,000 זלוטי.
מאפייני "מיקרוס MR-300"

2 דלתות
4 נוסעים
שמשת צד קדמית (נהג) על מסילה - נפתחת אחורה על שטח של 50% משטח החלון
מנוע אחורי
מידות צמיגים: 4,40 * 10
גלגל רזרבי ממוקם לצד המנוע (מאחור, בצד ימין)
תמונות

מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300 - מבט לתא הנהג
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300
לוגו היצרן (Państwowe Zakłady Lotnicze" (PZL" על דגם "מיקרוס MR-300"
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300 - מבט ללוח הבקרה
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300
ראו גם

סיימאק
CWS T-1
PZInż לוקס-ספורט 403
FSM באסקיד
לקריאה נוספת

מיקרוס MR-300 - תמונות (.mikrus.net.pl)
הערות שוליים

↑  מיקרוס MR-300mikrus.net.pl
↑  דגם מיקרוס MR-300 - מפרט ומידות.mikrus.net.pl/artykuly/motor_59
↑  מיקרוס MR-300 - היסטוגרפיהhistografy.pl/mikrus-mr-300
↑  מיקרוס MR-300  auto-motor-i-sport.pl/testy/Mikrus-MR-300
ליברוויל

| --- | --- |
סמל ליברווילסמל ליברוויל

 מדינה:  גבון גבון
 מחוז:  אסטואר
 תאריך ייסוד:  1849
 גובה:  13 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  797,003 (2012)
 קואורדינטות:  0°23′N 9°27′E﻿ / ﻿.39°N 9.45°E﻿ / .39; 9.45
 אזור זמן:  UTC +1
 http://libreville.ga
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גבון מוגדלת) פורט-גנטיל אויים פרנסוויל טשיבאנגה מואילה מאקוקו גינאה המשוונית קמרון קונגו מפרץ גינאהליברוויל(למפת גבון רגילה) פורט-גנטיל אויים פרנסוויל טשיבאנגה מואילה מאקוקו גינאה המשוונית קמרון קונגו מפרץ גינאהליברוויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ליברוויל (בצרפתית: Libreville - "עיר חופשית") היא עיר הבירה של גבון והעיר הגדולה ביותר בה. בעיר מתגוררים 703,904 תושבים (2013). העיר נמצאת על נהר גבון לחוף מפרץ גינאה.
היסטוריה

הצרפתים כבשו את האזור ב-1839. ב-1846 הצרפתים לכדו ספינה ברזילאית שנשאה עבדים ושחררו אותה. בשנת 1848 העבדים ששוחררו הקימו את העיר וקראו לה "ליברוויל" - שמשמעותו בצרפתית הוא עיירה חופשית. בין השנים 1934 ו-1946 העיר הייתה הנמל העיקרי של אפריקה המשוונית הצרפתית. העיר הייתה המרכז של הקרב על גבון ב-1940.
עד עצמאות גבון העיר גדלה באיטיות ובעת קבלת העצמאות של גבון היו בה רק 32,000 בני אדם. סניף הבנק הראשון בה נפתח רק ב-1930. מאז העצמאות העיר גדלה במהירות ועכשיו יותר משליש מאנשי האומה מתגוררים בה.
בקרבת העיר התגלה לראשונה הנחש ביטס גבוני שהוא המין הגדול ביותר בסוג ביטיס, הצפע הכבד ביותר, בעל שיני הארס הארוכות ביותר ובעל כמות הארס הרבה ביותר בין כל הנחשים הארסיים.
כלכלה

עיקר כלכלת העיר מתבססת על מסחר בעץ.
תחבורה

בעיר נמצא שדה התעופה הבינלאומי ליברוויל, הגדול ביותר במדינה.
השכלה

בעיר נמצאת המכללה למנהל ובית הספר למשפטים היחידים בגבון.
ערים תאומות

סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה, סאו טומה ופרינסיפה
מיכל רביץ לוריא

מיכל רביץ לוריא (נולדה ב-21 באוגוסט 1986 בישראל) היא כדורגלנית עבר ישראלית ומאמנת נבחרת הנערות עד גיל 17 בהווה, שיחקה בתפקידים בלמת ומגנה. ייצגה את נבחרת ישראל בכדורגל נשים במשך מעל לעשור. שיחקה בקבוצות מכבי חיפה, מכבי חולון, אס"א תל אביב ומכבי חדרה. זכתה בדאבל המקומי שבע פעמים - עם מכבי חיפה ב-2002, עם מכבי חולון חמש שנים ברציפות, בשנים 2009–2005, עם אס"א תל אביב ב-2012 ובגביע המדינה עם מכבי חדרה ב-2015. שיחקה בליגת המכללות בארצות הברית והגיעה לרבע גמר אליפות NCAA2 עם מכללת UIW בשנת 2008. שיחקה באורט קריית ביאליק בנבחרת בית הספר אותה אימן אביה - איסר רביץ, זכתה בארבע אליפויות בתי ספר מתוכן נבחרה שלוש פעמים לשחקנית המצטיינת במשחק הגמר והשתתפה בשתי אליפויות עולם לבתי ספר באיטליה 2001 וסין 2004.
את קריירת האימון מיכל החלה בגיל 17 (2004) כמאמנת קבוצת טרום ב׳ בהכח אפק עם אביה. ב-2005 הייתה עוזרת מאמן מכבי צור שלום נערות ואורט קריית ביאליק. ב-2014 אימנה את נבחרת הכדורגל של מכללת וינגייט איתה זכתה באליפות במכללות. באותה שנה הקימה מחלקת נשים בכפר יונה (3 קבוצות) וב-2016 הקימה מחלקת נשים בפרדסיה (3 קבוצות) וקבוצת הבוגרות שלה אותה אימנה שיחקה בליגה הלאומית. ב-2019 מונתה לעוזרת מאמן נבחרת ישראל בוגרות ונערות עד גיל 17 והאקדמיה. ב-2021 מונתה למאמנת ראשית של נבחרת ישראל עד גיל 17 והשתתפה עם נבחרת זו בטורניר המכביה עד גיל 18 וזכתה במדליית הזהב.
מיכל אמא לגבע ושחף ונשואה לנדב לוריא
קריירה

בצעירותה עסקה רביץ לוריא בשחייה והייתה אלופת ישראל במקצועות הספרינטים ובנבחרת ישראל קדטים, לפני שעברה לשחק כדורגל. את הקריירה המקצועית שלה החלה במכבי חיפה, קבוצה אותה הקים אביה. עם מכבי חיפה זכתה בדאבל מקומי ב-2002, בגיל 16 בלבד. כאשר הקבוצה נסגרה כעבור שנה, עברה לשחק במכבי חולון. עם הקבוצה זכתה בדאבל בחמש עונות רצופות, החל מעונת 2004/2005 ועד עונת 2008/2009, וכן בגביע המדינה בעונת 2009/2010. במקביל, בין 2005 ל-2007, גם שיחקה בליגת המכללות בארצות הברית, ולכן השתתפה במספר מצומצם של משחקים במדי חולון. בעונת 2007/2008 נעדרה ממשחק במשך מספר חודשים בשל מחלה.
בקיץ 2011 עברה לאס"א תל אביב. בעונת 2011/2012 זכתה עם הקבוצה בדאבל המקומי. בעונה זו השתתפה עם הקבוצה בליגת האלופות לנשים, והיא עזרה לקבוצה לעבור את שלב הבתים הראשון, אך בשלב הנוקאאוט (32 האחרונות) הודחה הקבוצה על ידי טורס האיטלקית. בעונה שלאחר מכן זכתה עם הקבוצה באליפות, אך מליגת האלופות הודחה הקבוצה כבר בשלב הבתים. בקיץ 2013 עברה למכבי חדרה, עמה זכה בגביע המדינה בעונת 2014/2015. ב-2017 פרשה מכדורגל.
בגיל 15 זומנה לראשונה לנבחרת ישראל עד גיל 19. במדי הנבחרת ערכה מספר הופעות במוקדמות אליפות אירופה לנערות. בגיל 17 החלה לשחק גם במדי נבחרת ישראל הבוגרת. עם הנבחרת בין השאר זכתה במכבייה השתתפה במוקדמות גביע העולם 2015, מטורנירי המוקדמות המוצלחים ביותר שידעה נבחרת ישראל. שם הגיעה הנבחרת למקום הרביעי בביתה לאחר שצברה 12 נקודות, תוך שניצחה בחוץ את דנמרק.
בתיכון שיחקה מיכל באורט קריית ביאליק, נבחרת בית הספר מנתה שחקניות מובילות בכדורגל הישראלי כמו קארין סנדל, עדי שטיין, שירלי אוחנה, סיוון פחימה, נתי חג'ג' ועוד. עם אורט קריית ביאליק זכתה מיכל בארבע אליפויות בתי ספר, נבחרה לשחקנית המצטיינת בשלושה גמרים, השתתפה במכביה ובשתי אליפויות עולם לבתי ספר.
כמאמנת מיכל התחילה את דרכה בגיל 17 כשאימנה קבוצת טרום ב של הכוח אפק. בהמשך הייתה עוזרת מאמן בקבוצת הנערות של צור שלום ואורט קריית ביאליק. בשנת 2014 הקימה קבוצת ילדות ובוגרות בכפר יונה וב-2016 הקימה מחלקת נשים בהפועל פרדסיה. ב-2019 מונתה לעוזרת מאמן נבחרת הנשים הבוגרת, נבחרת הנערות עד גיל 17 ובאקדמיה למצוינות.
מירקו שונדוב

| --- | --- |

מירקו שונדוב
 לידה:  15 בינואר 1962 (בן 62) בראצ'ביץ', יוגוסלביה יוגוסלביה
 השכלה:  אוניברסיטת סרייבו 
 השתייכות:   צבא קרואטיה
 תקופת הפעילות:  1991–2020 (כ־29 שנים)
 דרגה:   גנרל זוברה
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של קרואטיה
 
מירקו שונדוב (בקרואטית: Mirko Šundov;‏ נולד ב-15 בינואר 1962) הוא גנרל קרואטי בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי הקרואטי בין השנים 2016–2020.