stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייכסבורגר
היסטוריה

ה-Kommissarische Reichsregierung המקורי (KRR, מגרמנית: ממשלה אימפריאלית זמנית) נוסד בשנת 1985 על ידי וולפגנג גרהרד גינטר איבל. התנועה דוגלת בתיאוריות קשר, אנטישמיות וגזענות. התנועה תוארה כנאו-נאצית באופייה, למרות שהאקונומיסט דיווח ב-2016 כי חסידי הרייכסבורגר "סופגים לעג אפילו מהנאו-נאצים". תומכים רבים של תנועת הרייכסבורגר הם גם מונרכיסטים התומכים בחידוש הקיסרות הגרמנית.
משרד הפנים הפדרלי של גרמניה הגיע למסקנה שרק חלק קטן מהתנועה הוא חלק מהמילייה הנאו-נאצי המאורגן (כ-5%). אף על פי כן, מכיוון שהתנועה דוחה את קיומה של הרפובליקה הפדרלית, חברי התנועה מפרים את הסדר החוקי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
מדריך של מדינת ברנדנבורג מגדיר את תנועת הרייכסבורגר כ"קיצונית" על פי ההגדרה של המשרד הפדרלי להגנת החוקה. לפי המשרד, המונח "קיצוני" (Extremist) מתייחס לעמדות ואידאולוגיות המכוונות נגד תנאי היסוד של דמוקרטיה מודרנית וחברה פתוחה, כמו זכותו של העם לבחור את ממשלתו באופן דמוקרטי. המשרד להגנת החוקה מגדיר את תנועת הרייכסבורגר כ"קבוצות ויחידים אשר, ממניעים שונים ועם הצדקות שונות, כולל [התייחסות] לרייך הגרמני ההיסטורי, דפוסי טיעון של תאוריות קשר או חוק טבע המוגדר בעצמו, דוחים את קיומה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה והמשפטים שלה. מערכת, שוללים את הלגיטימציה של הנציגים הנבחרים באופן דמוקרטי או אפילו מגדירים עצמם בשלמותם כמי שמחוץ למערכת המשפטית ולכן מוכנים לבצע הפרות של מערכת המשפט".
התנועה מאופיינת בדחיית הרפובליקה הפדרלית המודרנית של גרמניה, שלילת חוקיותה והלגיטימיות שלה, ושלילת הסמכות של הממשלות הפדרליות, המדינתיות והמקומיות בגרמניה. הרייכסבורגר מאמינים כי גבולות הקיסרות הגרמנית של 1932 או 1871 עדיין קיימים וכי הרפובליקה הפדרלית המודרנית של גרמניה היא "מבנה מנהלי שעדיין כבוש על ידי מדינות ההסכמה".
היסטוריה > אנטישמיות

לפי המשרד הפדרלי להגנת החוקה, חלק מקבוצות הרייכסבורגר מחזיקים בדעות אנטישמיות. דוגמה אחת היא ארגון "Geeinte deutsche Völker und Stämme", שהוצא אל מחוץ לחוק במרץ 2020: הוא מקדם את הרעיון שליהודים ולמוסלמים לא עומדות זכויות האדם וגם לא זכות הקניין.
בדרך כלל חברי הרייכסבורגר משתמשים בקודים אנטישמיים, כמו "אלה מהחוף המזרחי" או "הרוטשילדים". תיאוריות קשר אנטישמיות מושכות את האנשים בתנועת הרייכסבורגר מכיוון שהן מספקות הסבר פשוט על העולם על ידי חלוקת האנושות לחברים ולאויבים. קבוצה של אויבי העם אחראית למלחמות ולעוני.
חברות

באפריל 2018, שירות הביון הפנימי הגרמני, המשרד הפדרלי להגנת החוקה (BfV), העריך כי מספר החברים בתנועה גדל ב-80% במהלך השנתיים הקודמות, יותר ממה שהוערך קודם לכן, עם סך של 18,000 חסידים, מתוכם 950 סווגו כימנים רדיקלים. זו הייתה עלייה מההערכה של BfV מ-2016 של 10,000 חסידים והערכת 2017 של 12,600 חסידים. עם זאת, הגידול במספרים עשוי להיות מקושר לכך שיותר חברים בתנועה נודעו לרשויות, ולא לעלייה ממשית במספר החסידים. ההטרוגניות של התנועה וחלוקתה לקבוצות קטנות רבות שאינן תלויות זו בזו מקשה על הערכת מספר חברי הרייכסבורגר הפעילים.
חסידי הרייכסבורגר מפוזרים ברחבי גרמניה, אך מרוכזים בחלקים הדרומיים והמזרחיים של המדינה, במדינות ברנדנבורג, מקלנבורג-מערב פומרניה ובוואריה. ה-BfV העריך שיש 3,500 חברי רייכסבורגר בבוואריה וכ-2,500 בבאדן-וירטמברג.
חסידי התנועה נוטים להיות מבוגרים יותר, כאשר רובם בני 40–60 שנים וגילם הממוצע מעל 50. הרוב הם גברים וחלשים חברתית. קרן אמדאו אנטוניו, העוקבת אחר פעילות הימין הקיצוני בגרמניה, קובעת כי חסידי הרייכסבורגר "מבודדים לעיתים קרובות" ו"מנותקים לחלוטין מהמציאות". קצין נגד-הקיצוניות הגרמני הייקו הומבורג קובע כי התנועה היא מיזוג של ימניים קיצוניים ואיזוטרים, ומושכת אליה מאמיני תיאוריות קשר, בעלי בעיות כלכליות ו"אנשים שקצת מופרעים נפשית".
פעילויות

מעולם לא הייתה ספירה מהימנה של מספר חברי ה-KRR, אבל ה-KRR FAQ, רישום מקוון שמתוחזק על ידי משפטן גרמני, מפרט כ-60 אנשים או ארגונים הקשורים להפעלת KRR שונים. לכמה (אם כי לא לכולם) יש קשרים לקבוצות ימין קיצוני או נאו-נאצי. המשרד הפדרלי להגנת החוקה, הסוכנות הפדרלית לביטחון פנים של גרמניה, מפקח על הרייכסבורגר מאז נובמבר 2016, ושירותי הביטחון של מדינות בודדות עוקבים אחר פעילות הקבוצה במשך זמן רב יותר.
חלק מה-KRR מוכנים להנפיק, תמורת תשלום, מסמכים "רשמיים" כגון היתרי בנייה ורישיונות נהיגה, אשר חסידיהם עשויים לנסות להשתמש בהם בחיי היומיום. באחד המקרים, ה-KRR של וולפגנג אבל הוציא "היתר חפירה" למדינה לכאורה נסיכות סילנד, אשר גרמה לגברים לחפור חלקת אדמה באזור הרי ההארץ בחיפוש אחר חדר הענבר במשך שבועיים, עד שבעל הקרקע שכר שירות אבטחה פרטי כדי לגרש אותם. באופן דומה, בשנת 2002 ה-KRR של אבל "מכר" את אחוזת האקבורג, אחוזה בקליינמאצ'נוב דרומית לברלין שהייתה בבעלות הרייכספוסט (הדואר האימפריאלי) הגרמני (ולכן, לפי אבל, בבעלות ה-KRR שלו) לאחת משתי הממשלות המתחרות של סילנד, ובכך יצרה, לכאורה, מובלעת של סילנד בגרמניה.
חסידי KRR סירבו מדי פעם לשלם מיסים או קנסות, בטענה שלחוקים הקובעים עונשים כאלו אין בסיס חוקתי. בהליך השיפוטי שלאחר מכן הם מסרבים להכיר בבתי המשפט של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה כלגיטימיים. חלקם ממשיכים את פעילותם גם מחוץ למדינה. בשנת 2009, לאחר שהרשויות בשווייץ סירבו להכיר ב"רישיון הנהיגה של הרייך" של חסיד KRR גרמני, הוא ערער ללא הצלחה על התיק לבית המשפט העליון הפדרלי של שווייץ.
הארגון המקורי של וולפגנג אבל ממשיך לנסות לאכוף את סמכותו המוצהרת באמצעות ניסיונות הפחדה. לדברי אבל, "הממשלה" שלו הוציאה יותר מ-1,000 "צווי מעצר" נגד אנשים שהתעלמו ממסמכים שהוציא ה-KRR. צווים אלה מודיעים לנמען שברגע שממשלת הרייך תהיה בשלטון, הם יישפטו בעוון בגידה ממעלה גבוהה, שהעונש עליה הוא מוות. אבל גם הודה שבבעלותו מסוק ממשלתי צבוע בצבעים הלאומיים. כמה ניסיונות להעמיד לדין את אבל בגין איומים, התחזות לעובד ציבור וכדומה נכשלו מכיוון שלדברי התובעים הגרמניים, כל בתי המשפט מצאו שהוא לא שפוי מבחינה משפטית.
פעילויות > אלימות מצד פעילי רייכסבורגר

בשנת 2016, אדריאן אורזכה (גר'), רייכסבורגר שהתפרסם ב-1998 כשזכה בתחרות היופי "מר גרמניה", התנגד באלימות לפינויו מביתו ברודן. כשהגיעה המשטרה הגרמנית למקום היא נתקלה בקבוצה של כ-120 אנשים, ששהו בשטח של אורשאה וחמותו. אורשאה ראה את רכושו כחלק מ"מדינת אוּר" שהוכרזה על עצמה והניף את דגל הרייך הגרמני הישן מעל הבית. לאחר שניסיון פינוי ראשון נכשל, משטרת גרמניה חזרה עם צוות תגובה מיוחד למחרת. כשהחל הפינוי, אורשאה פתח באש ופצע שני שוטרים. הוא נורה והובהל לבית חולים. בשנת 2019 הורשע אורשאה בניסיון רצח ונידון ל-7 שנות מאסר.
באותה שנה, ליד נירנברג, רייכסבורגר ירה על יחידת תגובה מיוחדת של משטרת בוואריה כאשר ניסו להחרים את 31 כלי הנשק שלו. שלושה שוטרים נפצעו, ואחד מהם מת מאוחר יותר מפצעיו. החרמת הנשק באה בעקבות שלילת רישיון הנשק של הרוצח וסירובו החוזר ונשנה לשתף פעולה עם הרשויות המקומיות. הרשויות בגרמניה הביעו דאגה מההסלמה באלימות, והאירוע משך תשומת לב בין-לאומית. שרי ממשלת בוואריה קראו להגביר את המעקב אחר התנועה הימנית הקיצונית. ב-23 באוקטובר 2017 נידון הרוצח למאסר עולם.
ב-2014 בהוקסטר, נורדריין-וסטפאליה, בשנת 2014, קבוצת רייכסבורגר בשם "המדינה החופשית של פרוסיה" ניסתה להבריח נשק לגרמניה בניסיון ליצור מיליציה משלה. פשיטות משטרתיות מצאו מאגרים גדולים של אקדחים ותחמושת שנאגרו על ידי חסידי התנועה. בשנת 2018, המגזין הגרמני Focus דיווח כי חברי תנועת רייכסבורגר ניסו לבנות מיליציה חמושה לקראת "יום X" – "יום דמיוני של התחשבנות או התקוממות נגד ממשלת גרמניה".
באפריל 2022 ארבעה חברים בקבוצת רייכסבורגר בשם הפטריוטים המאוחדים (Vereinte Patrioten) נעצרו בשל תכנון להפיל את הממשלה. הם תכננו להרוס תחנות כוח וקווי חשמל באמצעות הפצצות כדי לגרום להפסקת חשמל ארצית כדי ליצור תנאים "דמויי מלחמת אזרחים". על פי החשד, שני חברים גם זממו לחטוף את שר הבריאות הגרמני קרל לאוטרבך.
האיחוד הפטריוטי

"האיחוד הפטריוטי" (Patriotische Union) או "המועצה" (Der Rat) הוא שמה של קבוצת רייכסבורגר ימנית קיצונית. המטרה היא להקים ממשלה סמכותנית בגרמניה שתמשיך את האימפריה הגרמנית של 1871. הקבוצה רצתה לעורר כאוס ומלחמת אזרחים בגרמניה ובכך להשתלט על השלטון במדינה. בין היתר, הבונדסטאג, הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני, היה אמור להיתפס בכוח הנשק ובהתחשב בכך שאנשים יהרגו.
האיחוד הפטריוטי > מטרות

הקבוצה רצתה להקים ממשלה חדשה ("מועצה"). מאז נובמבר 2021 הרשת תכננה מתקפה מזוינת על הבונדסטאג, כמו גם מעצרים פומביים של פוליטיקאים כדי לגרום לתסיסה ציבורית. האיחוד הפטריוטי הניח כי חלקים מרשויות הביטחון הגרמניות היו מגלים סולידריות עם הקבוצה, מה שהיה מביא להפלת הממשלה והקבוצה הייתה תופסת את השלטון.
האיחוד הפטריוטי > חברים

נטען כי היינריך רויס, אריסטוקרט גרמני, הוביל את הקבוצה והיה ראש המדינה המתוכנן שלה לאחר שתתפוס את השלטון.
הקבוצה, שכללה יותר ממאה איש, חולקה לתחומי אחריות. התובע הציבורי הפדרלי הכריז על 52 חשודים, ו-25 מהם נעצרו.
הכנופיה כללה גם כמה חברים לשעבר בפיקוד הכוחות המיוחדים (KSK), כולל סמל לשעבר בגדוד הצנחנים של הבונדסוור שהיה אמור להוביל את "הזרוע הצבאית" של הקבוצה. התובע הציבורי הפדרלי מתאר אותו, לצד היינריך רויס כ"מנהיג ראשי". הסמל אף ניסה לגייס שוטרים וחיילים לקבוצה.
עורכת דין ושופטת במדינת ברלין, בירגיט מלזק-ווינקמן, הוגדרה כ"שרת המשפטים" העתידית. מלזק-ווינקמן הייתה חברה בבונדסטאג הגרמני מ-2017 עד 2021 במפלגת הימין אלטרנטיבה לגרמניה ונעצרה ב-7 בדצמבר 2022.
בתנועה היו חברים גם רופאים, ולפחות אחד מהם היה יזם.
האיחוד הפטריוטי > ניסיון ההפיכה ב-2022

רשויות המשטרה הגרמנית חקרו את הקבוצה מאז אביב 2022. הקבוצה מורכבת גם מחלקים מתנועת Querdenker הקיצונית, קבוצה הטרוגנית של מפגינים ומכחישי קורונה. היינריך רויס, המכונה על ידי התנועה הנסיך היינריך ה-13, היה נקודת ההתחלה לחקירות, שבוצעו על ידי משטרת הפלילים הפדרלית. בנוסף, היו מעורבים כמה משרדי חקירות פליליות ממלכתיים והמשרד להגנת החוקה.
למעלה מ-3,000 שוטרים, כולל קציני יחידת GSG-9, חיפשו ביותר מ-130 אתרים ברחבי גרמניה, כולל בתים, משרדים ומתקני אחסון, אחת הפשיטות האנטי-קיצוניות הגדולות בתולדות המדינה. בו בזמן התבצעו חיפושים גם באזורים באוסטריה ובאיטליה. במהלך הפשיטות, שתואמו על ידי המשטרה הפדרלית, נעצרו 25 אנשים מתוך 52 חשודים כמעצבי הפיכת הימין קיצוני הקשורים לתנועת הרייכסבורגר. המעורבים במזימה החשודה כללו גם אנשי צבא ושוטרים פעילים. התובעים הצהירו כי העצורים תכננו הפלה מזוינת של ממשלת גרמניה והחוקה הדמוקרטית. קבוצת "האיחוד הפטריוטי" אספה מלאי של טלפונים לווייניים של אירידיום, מכשירים יקרים שיכולים לפעול גם אם רשת החשמל הייתה מושבתת. משרד התובע הפדרלי הכללי אמר: "החשודים שנעצרו שייכים לארגון טרור שנוסד עד סוף נובמבר 2021 לכל המאוחר ואשר שם לעצמו למטרה להפיל את הסדר המדינתי הקיים בגרמניה ולהחליפו בטופס משלו. של מדינה, אשר קווי המתאר שלה כבר גובשו".
בין חברי הקבוצה שנעצרו היה האריסטוקרט היינריך רויס (שמגדיר את עצמו "היינריך ה-13, הנסיך רויס מגרייץ"), צאצא בן 71 של בית רויס, בעל אחוזה בתורינגיה שבה נפגשה הקבוצה. עוד נעצרו כמה מחסידיו, וכן מפקד צנחנים לשעבר של הבונדסוור בן 69. כמו כן נעצרה בריגיט מלזק-וינקמן (אנ') חברת הבונדסטאג לשעבר מטעם מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה ושופטת בהווה.
קשרי המשטרה עם התנועה

ב-2016 התחדשו קריאות לנקיטת צעדים חמורים יותר נגד התנועה, לרבות שלילת היתרי נשק והחרמת כלי נשק, בעקבות צעדים משמעתיים נגד שוטרים הקשורים לכאורה לתנועה. ב-27 באוקטובר 2016, שוטר במשטרת בוואריה הושעה מתפקידו בגלל קשריו לאחד מאנשי תנועות הרייכסבורגר. טענות דומות הועלו גם נגד שוטרים במדינות אחרות בגרמניה.
רשימת קבוצות רייכסבורגר

להלן רשימה חלקית של KRR שזכו לסיקור תקשורתי.
Fürstentum Germania, שבסיסה בעבר בארמון קראמפר, נוסדה ב-2009, טוענת ל-300 חסידים.
Ur, שבסיסה באלסטראו. מנהיגה אדריאן אורשאה נפצע בקרב יריות עם המשטרה ב-2016.
NeuDeutschland, שבסיסו בוויטנברג. נוסדה בשנת 2012 וטוענת ל-3,500 חברים. מובלת על ידי "מלך גרמניה" המוכר על ידי עצמו, פיטר פיצק.
"האיחוד הפטריוטי" (Patriotische Union), קבוצת ימין שנחשפה ב-2022.
קהילת יהודי טעטש

המבנה בו שכן בית הכנסת של טעטש
משפחה יהודית בקהילת טעטש
בית העלמין היהודי בטעטעש
אנשי טעטש בפתח חנות הפרפומריה
קהילת יהודי טעטש (טיאצ'יב במחוז זקרפטיה באוקראינה המודרנית) שכנה בחבל מרמורש, בין העיר סיגט והעיר חוסט, החלה מהעשור השלישי של המאה ה-19. עד אז נאסרה ישיבת קבע של יהודים בעיר למעט יהודים בודדים בעלי מקצועות נדרשים. היהודים הראשונים הגיעו לטעטש מהיישובים הסמוכים לה - בעדעוולא (בדבליה (אנ')), ווערמעזיף (רוסקה פולה), רעמיט (רמץ (רומ')) וחבל גליציה. סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה הקהילה היהודית מנתה כ-2,500 תושבים, על פי מפקד ראשי בתי האב היהודים. השמדת יהודי הקהילה במהלך המלחמה התרחשה בשלבים, מי שלא החזיקו באזרחות הונגרית גורשו כבר ביולי 1941 לאוקראינה ונרצחו בידי הנאצים ועוזריהם המקומיים. לאחר כיבוש הונגריה בידי הגרמנים ב-1944 הוקם גטו בטעטש ורוכזו בו 8,000 יהודי העיר וסביבתה. אנשיו נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
תולדות יהודי הקהילה

ראשית ההתיישבות היהודית בטעטש מוטלת בספק. הקהילה היהודית בטעטש, לימים מרכז ליותר משלושים קהילות יהודיות בסביבה, הייתה קהילה צעירה יחסית, אף על פי שיהודים ישבו במחוז מרמרוש כבר בימי האימפריה הרומית.
לטעטש כ"עיר כתר חופשית" הייתה הזכות לסרב ליישב יהודים בתחום שיפוטה. סבורים שיהודים באו לאזור ב-1640 בערך ואחר כך באו גם פליטי גזירות ת"ח ות"ט מפולין. מסמך משנת 1690, שבו דרשו התושבים מהשלטונות את גירוש היהודים, משמש עדות ראשונה ליישוב יהודים במחוז. היהודים לא גורשו אבל הוגבלו בעיסוקיהם ובזכויותיהם.
במפקד שנערך ב-1728 במטרה להגביל את מספר היהודים בהונגריה, נרשם בטעטש רק היהודי יעקב ברקו ומשפחתו. במפקד של 1735 נרשם היהודי בנדיה ובני ביתו. ב-1746 כבר התגוררו שתי משפחות יהודיות בטעטש. ב-1768 לא תועד אף יהודי אחד בעיירה; הישיבה בטעטש באופן קבוע נאסרה על היהודים עד ראשית המאה ה-19. גם אז ניתנה הרשות לישיבת קבע רק ליהודים בודדים, כנראה בעלי מקצוע נדרשים. יש מצאצאי ילידי טעטש המעידים על אבות אבותיהם שהיו היהודים הראשונים שקבלו רשות לגור בטעטש בלי הגבלות זמן החל משנות ה-20 של המאה ה-19. היהודים הראשונים הגיעו לטעטש מהיישובים הסמוכים לה. בשנת ת"ר (1840) לערך נפתחו שערי טעטש בפני כל היהודים אשר רצו לגור בה. עד שנת 1940 היהודים יכלו להתגורר בטעטש בלא הגבלה.
יואל ליבוביץ, פיזיקאי וחוקר בכור האטומי ביוסטון, ארצות הברית, נולד בטעטש.
תולדות יהודי הקהילה > הגידול באוכלוסייה בין השנים 1830- 1930

בין השנים 1830–1930, נמצא שיש גידול מרשים בריכוז האוכלוסייה היהודית בטעטש. ב-1830 היו היהודים בטעטש פחות מחצי אחוז (0.4%) מכלל האוכלוסייה וב-1930 היו היהודים כבר מעל 20% מהאוכלוסייה הכללית. מכל חבל ארץ מרמורש, ריכוז האוכלוסייה היהודית בטעטש היה הגדול ביותר באחוזים. ניצול טעטש, יצחק גרשוני, ציין מזיכרונותיו שבשנת תרצ"ז (1937) ערכה הנהלת הקהילה בטעטש מפקד של ראשי בתי אב יהודים לצורך הטלת מס. באותו מפקד נמצאו קרוב ל-500 בתי אב. כלומר ערב מלחמת העולם השנייה היו בטעטש כ־2,500 נפשות. הגידול המשמעותי של האוכלוסייה לא היה רק כתוצאה מהריבוי הטבעי, אלא גם מזרם בלתי פוסק של יהודים מיישובים שונים שעברו לטעטש לאחר שנפתחו שעריה. אפשר לשער מה הביא יהודים לטעטש: אחד הגורמים הוא מיקומה הגאוגרפי של טעטש אשר שכנה בדרך המלך סמוך לקו מסילת הברזל הראשי של חבל מרמורוש ושל קרפטורוס. המיקום של טעטש העלה את קרנה בעיני השלטונות בכל הזמנים שקבעו אותה כמרכז מנהלי לכל יישובי הנפה. גורם נוסף היה האקלים המתאים לגידול תפוחי עץ. היה זה ענף חקלאי שהתפתח מאוד מאז שהיהודים התחילו לזרום לטעטש והוא היווה מקור פרנסה למשפחות רבות של יהודים בטעטש.
תולדות יהודי הקהילה > חילופי השלטונות באזור טעטש

לפני מלחמת העולם הראשונה הייתה טעטש תחת שלטון ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר המלחמה הייתה העיר תחת שלטון צ'כוסלובקיה. בתקופה שבין שתי המלחמות הוכרו היהודים בצ'כוסלובקיה כמיעוט לאומי בעל זכויות, ובמפקד של שנת 1930 הגדירו עצמם 1,431 (%94) מבין 1,525 יהודי טעטש כיהודים הן על פי הדת והן על פי הלאום. רק %6 הזדהו כיהודים על פי דתם בלבד. ב-1941 ישבו בטעטש 2,150 יהודים.
בשנת 1939, במסגרת חלוקת צ'כוסלובקיה, השתלטו האוקראינים על העיר ולאחר מספר חודשים היא עברה לשלטון הונגריה. באפריל 1944 נכנסו הנאצים להונגריה וטעטש עברה לשלטונם. אחרי מלחמת העולם השנייה הייתה טעטש בשלטון ברית המועצות. כיום היא חלק מאוקראינה.
תולדות יהודי הקהילה > מקורות הפרנסה והמסחר

היהודים הראשונים בטעטש הוגבלו בפרנסתם לארנדה (חכירת משק אחוזות), לבישול ומכירה של יין-שרף ומי-דבש. "מס הגולגולת" של המלכה מריה תרזה מ-1746 הכביד על היהודים. במחצית השנייה של המאה ה-19 בוטלו בהדרגה ההגבלות על עיסוקיהם והיהודים השתלבו בכלכלה. רוב יהודי טעטש והסביבה התפרנסו בדוחק כסוחרים זעירים, כבעלי מלאכה (חייטים, סנדלרים, נגרים, פחחים) וכשכירי יום. בתיהם וחנויותיהם שכנו ברחוב הראשי ובסמטאות הסמוכות לו. מצבם הכלכלי של אלו היה בינוני. רוב הבתים היו בנויים בעץ, מקצתם באבן. לרובם היו משקי עזר קטנים.
היהודים שמצבם הכלכלי היה מבוסס היו על פי רוב סוחרים בטקסטיל ובפירות. טעטש הייתה עשירה בבוסתני תפוחים אותם ייצאו; כ-50 בתי אב התפרנסו ממטעי תפוחי העץ שבסביבה. כמה יהודים היו בעלי אחוזות. לקראת סוף המאה ה-19 היו בבעלות יהודים בטעטש בתי חרושת לריבה, לעיבוד עץ, לכימיקלים, וללבני-בניין, טחנות קמח, שני בתי מלון, בתי אירוח קטנים, מסעדות, בתי מרזח ומזנונים.
בתקופת השלטון הצ'כי היו לנוער שאיפות לרכישת מקצוע, המקצועות שלמדו בטעטש היו בעיקר חייטות וסריגה במכונה. הגברים למדו חייטות והנשים תפירה. סריגה במכונה למדו הן הנשים והן הגברים.
בין שתי מלחמות העולם נמשכו קשרי המסחר עם החלק הרומני של מחוז מרמרוש, לרבות קיש-טעטש, שם ישבו כ-11 משפחות יהודיות.
ענף התחבורה (עגלות וכרכרות) וכל המוסדות הפיננסים, מלבד הבנק הממלכתי, היו בידי היהודים. בין בני הקהילה היו גם רופאים, עורכי-דין, רוקח אחד, כמה מהנדסים ופקידים. גם מנהל חברת החשמל במקום היה יהודי.
אחרי האמנציפציה של יהודי הונגריה (1867) השתלבו היהודים גם בחיי החברה והציבור בעיירה. ראש הקהילה, ישראל רוט, כיהן כסגן יושב ראש המועצה המקומית. סגנו, ר' בנימין שמולוביץ ישב במועצה המקומית כנציג הקהילה היהודית. בקבוצת הכדורגל המקומית היו צעירים יהודים.
תולדות יהודי הקהילה > רבני הקהילה

הרב יעקב קליין - רבה הראשון, מונה בשנת 1851. בהמשך עבר לכהן כרבה של בילקה. הוא היה בנו של הרב שמואל שמעלקא קליין, רבן של חוסט וסעליש ומחבר ספר "צרור החיים".
הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים (בין השנים תרכ"ד, 1864 - תרמ"ג, 1883) - בהמשך עבר לכהן כרבה של סיגט
הרב אליהו בצלאל טייטלבוים - כיהן כרב העיר במשך 45 שנה. אחיו של הרב הקודם, כיהן קודם לכן כרב בפאליען-ריסקווע.
הרב משה טייטלבוים - בנו של הרב הקודם, חלה ונסע מיד לאחר מינויו לאיטליה, שם נפטר בערך בשנת 1920
הרב מאיר גרינוולד - נישא ב-1928 לבתו של הרב הקודם ומונה תחתיו לרב העיר. אשתו וילדיו נספו בשואת יהודי הונגריה, הוא ניצל כעובד כפייה והתגורר בסוף ימיו בטורונטו (חתניו הם האדמו"ר מפאפא הרב יעקב יחזקיה גרינוולד והאדמו"ר מסקולען הרב ישעיה יעקב פורטוגל).
תולדות יהודי הקהילה > ראשי הקהילה

כבר בהיווסדה של הקהילה היהודית בטעטש, הייתה התארגנות של היהודים כקהילה. בכתב העת "יידשע שטימע" שהופיע במונקץ' יש עדות לבחירות לראשות והנהלת הקהילה. ראשי הקהילה דאגו לענייני הדת, הפרנסה והרווחה של יהודי טעטש.
תולדות יהודי הקהילה > זרמים ותנועות בקהילה

קהילת טעטש הייתה אורתודוקסית אך עם זאת רב גונית. חברי הקהילה נמנו על חסידים ומתנגדים, מסורתיים ומודרניים, תלמידי חכמים ומשכילים. מבחינה פוליטית הייתה הקהילה גם כן רב גונית, היו בה ציונים-אנשי המזרחי, אנשי הרבי מסאטמר והרבי ממונקץ' האנטי-ציונים וסוציאליסטים תומכי הבונד.
שפתם של חברי הקהילה הייתה יידיש, אבל רובם ידעו גם הונגרית, סלובקית ורותנית.
תולדות יהודי הקהילה > השירותים הדתיים בקהילה

שירותי הדת התרכזו בשורה של מבנים ב"חצר הקהילה". חצר זו הייתה מול בית הכנסת הגדול ושימשה גם כסמטת מעבר מהרחוב הראשי לרחוב פאטאפי, במיוחד לתושבים שגרו ברחוב פאטאפי ואשר רצו לקצר את דרכם. על כן נקראה החצר בפי רבים "דאס מקוה געסל" כלומר "סמטת המקוה". החצר כללה דירת שירות שבה גר אחד מעובדי הקהילה. הבית היה בנוי מעצים ומחימר בסגנון הבתים הראשונים שנבנו בטעטש. (בקיץ תש"ה הבית עדיין עמד אך הכל בתוכו היה הרוס). חוץ מדירה זו היה מבנה ארוך ובו מספר חנויות ששימשו כאיטליזים כשרים, בית שחיטה לעופות, מקוה טהרה, וכן מבנה לתלמוד תורה שלא הוקם.
בימי מלחמת העולם השנייה כאשר הגיעו יחידות של צבא הונגרי, השלטונות החרימו את המבנים של האיטליזים ושל תלמוד התורה על מנת לאכסן בהם חיילים
את המקוה הפכו השלטונות הסובייטים לבית מרחץ ציבורי.
בית הכנסת הגדול
בית הכנסת הגדול נמצא ברחוב הראשי של טעטש. הבניין בנוי מאבנים ובו אולם גדול וגבוה אשר בשטחו ניתן לשים 200 מקומות ישיבה לא בצפיפות. האולם הזה נקרא " בית הכנסת הגדול" ובו התפללו בשבתות וחגים מרבית אנשי הקהילה, הראב"ד, הדומ"צ, השוחטים ומרבית חברי הנהלת הקהילה. בימי חול התפללו בו בבוקר רק מניינים בודדים ואילו בערב התפללו בו כמעט כל אנשי הקהילה.
ליד האולם הגדול היו שני אולמות קטנים בהרבה ממנו- אחד מהאולמות נקרא "הבית כנסת הקטן" או "בית המדרש". בבית הכנסת הקטן התפללו בימי החול מניין אחרי מניין החל מהשעה שהיה מותר להתעטף בטלית ותפילין ועד לשעה 10 בבוקר. בשבתות וחגים התפללו בבית הכנסת הקטן בעיקר חסידי סיגט ובראשם האדמו"ר מטעטש הר"ר חיים טייטלבוים.
האולם הקטן השני שימש בשבתות וחגים כעזרת נשים לבית הכנסת הקטן ובימי החול שימש כמשרד של הנהלת הקהילה וכאולם ישיבות להנהלת ולמועצת הקהילה.
מעל לשני האולמות הקטנים- בקומה השנייה- היה אולם גדול אשר שימש כעזרת נשים לבית הכנסת הגדול. בין בית הכנסת הגדול לקטן ועזרת הנשים שלו, היה פרוזדור הנקרא ביידיש "פאלוש". בצידו הדרומי של הפרוזדור- חזית הבניין- ישנו שער הכניסה הראשי לבניין. גם בצד הצפוני של הפרוזדור היה שער ודרכו יצאו לחצר בית הכנסת.
כמו כן פעלו כבתי תפילה הקלויז של חסידי ויז'ניץ, בית הכנסת של חסידי אנטונינא, בתיהם של ר' ישראל וויס ור' קלמן קרמר ומועדונים של ארגונים ותנועות שפעלו בעיירה.
בבית המדרש התפללו חסידי סיגט וסאטמר והם יסדו שם חברת משניות. לחסידי ויז'ניץ היו קלויז וחברת משניות משלהם. בנוסף היו בעיירה כמה בתי תפילה בבתים פרטיים.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > מוסדות החינוך בטעטש

ה"חדר" כמוסד חינוכי היה קיים בטעטש רק כאשר היו בקהילה כבר כמה עשרות של יהודים. עד אז היו הילדים הולכים ל"חדרים" בקהילות רחוקות כמו ווערמעזיף. מרבית ילדי הקהילה למדו ב"חדרים".
היו משפחות אשר ה"חדר" נראה להם כמוסד חינוכי ישן ולא שלחו לשם את ילדיהם. מרביתן הביאו מלמדים פרטיים לילדיהם שלימדו אותם מספר שעות בכל שבוע בבתיהם.
מעטים היו שלא נתנו שום חינוך יהודי מסורתי לילדיהם (פחות מ-10 משפחות מתוך 500 משפחות יהודיות שהיו בטעטש ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה).
בסוף שנת ת"ש השלטון ההונגרי אסר על לימוד ב"חדרים".
בנוסף על הלימודים ב"חדר" היו הילדים לומדים בבית ספר ממלכי בהתאם לחוק חינוך חובה. בתקופת השלטון האוסטרו-הונגרי למדו בבית ספר הונגרי שהיה משותף ליהודים ולגויים. אולם לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר קרפטורוס סופחה לצ'כוסלובקיה, ניתנה ליהודים אפשרות להקים בתי ספר כללים עצמאיים והם בחרו להקים בית ספר כללי יהודי בשפה הגרמנית.
בגיל מבוגר יותר נשלחו הבנים ללמוד בישיבות כדוגמת רומניה (ישיבת ויז'ניץ), סלובקיה (ישיבת נייטרא וישיבת פרשבורג) והונגריה (ישיבת פאפא וישיבה בבודפשט).
הבנות התחנכו בבית ובבית הספר המקומי. חלקן למדו למודי יהדות במסגרת פרטית אחר הצהריים. בנות ממשפחות מבוססות נשלחו לפנימיות.
בית הספר "תלמוד תורה" פעל בראשות ר' יחזקאל ליבוביץ'. זמן מה הייתה גם ישיבה בטעטש בראשות הרב מאיר גרינוואלד. ערב מלחמת העולם השנייה ניהל ר' לייב גליק מעין ישיבה בנוסח ליטא.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > חברה קדישא

החברה עסקה כנהוג בקהילות ישראל ברכישת שטח האדמה לבית העלמין, בהחזקת בית העלמין ובטיפול בנפטרים כדי להביאם לקבר ישראל. הכנסות החברה קדישא היו מדמי חברות חד פעמיים בסכום גבוה עם כניסת החבר לחברה וממכירת קרקעות לקברים. חברות בחברה קדישא נחשב לכבוד רב.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > חברת ביקור חולים

חברה זו עסקה בעיקר באספקת תרופות ושירותי ריפוי לחולים נזקקים שלא עלה בידם לממן שירותים אלו. מקורות מימון החברה נסמכו על עודף ההכנסות של החברה קדישא.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > חברת תלמוד תורה

חברה זו פעלה בשני תחומים: לאפשר להורים דלי אמצעים לשלוח את ילדיהם ללמוד ב"חדר" ולשפר את תנאי הדיור של ה"חדרים" על ידי הקמת מבנה מיוחד ובו מספר חדרים מרווחים שבהם ישוכנו ה"חדרים". מימון החברה נבע מתרומות של בעלי אמצעים בקהילה ומשתי מגביות בשנה.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > חברת מתן בסתר

חברה זו עסקה במתן תמיכות קבועות למשפחות נזקקות אשר התביישו לבקש סעד בגלוי. לחברה זו היו תורמים קבועים החל מסכומים קטנים של כתר צ'כי בשבוע ועד סכומים גדולים יותר שנתרמו באירועים שונים.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > חברת מלביש ערומים

חברה זו עסקה בעיקר באספקת בגדים לחורף לילדים ממשפחות נזקקות. הכנסות חברה זו נבעו מקופות הצדקה שנקבעו בקירות בתי הכנסת בטעטש ומהכנסות העליות לתורה בתחילת השנה.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > חברת סנדקאות ועזרה ליולדות

חברה זו פעלה בעזרה ליולדות ממשפחות נזקקות, החל מהתשלום למיילדת ועד אספקת המצרכים והציוד הנדרש ליולדת והיילוד. כמו כן עזרה החברה בעריכת הסעודה שלאחר ברית מילה/הקידוש לבת.
תולדות יהודי הקהילה > מוסדות לשירותי חינוך, סעד, רווחה וחברה > מפעל ההזנה

כאשר יהודים רבים גויסו לצבא האוסטרו-הונגרי ומשפחותיהם נותרו ללא מפרנס, נפתח מפעל הזנה בו חולקו בימות החול במהלך החורף, ארוחות צהרים לילדים מחוסרי אמצעים.
מקורות המימון של מפעל זה נסמכו על מענקים ותרומות של מוסדות מקומיים.
מפעל ההזנה סייע ליהודים במהלך הכיבוש ההונגרי. ההונגרים הטילו גזרות קשות על היהודים - הם שללו רישיונות עסקים וגייסו יהודים למחנות עבודה. מפעל ההזנה היה צריך להתרחב ולתת עזרה לכל יהודי הקהילה. מפעל זה חזר לפעול במשך כמה חודשים לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה עד שירד מסך הברזל על קרפטורוס.
מפעל הצדקה הגדול ביותר היה "הקמחא דפסחא" בראשו עמד ר' ישעיה אלעזר שטאל אשר מסופר עליו שגם כאשר התנועה ברחובות העיר הייתה מוגבלת ומסוכנת, לא היסס לצאת מביתו לאסוף מצרכים עבור הנזקקים הרבים בעיר.
תולדות יהודי הקהילה > התנועה הציונית וארגונים פוליטיים

נראה כי ראשית התנועה הציונית היא לאחר מלחמת העולם הראשונה כפי שאנו רואים ביישובים אחרים במרמורש, וכי מי שהחלה מפעל זה הייתה הקרן הקיימת לישראל.
אנשי טעטש הצביעו בבחירות לקונגרס הציוני ופעלו בעיירה תנועות "אגדות עזרא", "השומר הצעיר" (מאדר תרצ"ב), "ויצו", "החלוץ" (מקיץ תרצ"ב), "הליגה למען ארץ ישראל העובדת" ו"המזרחי" (מטבת תרצ"ג).