stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורם המזרחי
הערות שוליים

↑  יורם המזרחי, [ משקפת שדה - טור שבועי 25.6.2005], אתר "קולמוסנט", "קללה שהפלתי על עצמי במו ידי, הכל תוצאת חלומות גבורה, סיפורי חברים שכבר זכו לענוד כנפי צנחן וסרטי פעולה מלהיבים, בראשם (איך לא?!) "סרט החובה" המלחמתי 'המטרה בורמה' בכיכוב הצדיק המנוח ארול פלין המתענג בחיק אללה וכמובן "חולות איבו ג'ימא" בניצוח סמל הנחתים ואליל זיכריות נעורי ג'והן ווין זצ"ל".
↑  יורם המזרחי, [ משקפת שדה - טור שבועי 25.6.2005], אתר "קולמוסנט", "טור' יורם המזרחי שטעה והתנדב לגדוד 890 ישר מחיי נועם של בטלן בן 16 מומחה "למשולש הירושלמי" ההיסטורי (רחוב המלך ג'ורג החמישי, רחוב בן-יהודה, רחוב יפו וחוזר חלילה) עם חניות ליד גלידה- מרכוס, קפה אלנבי או מלך- הפלפל. המ"פ המגייס, דוד 'טרזן' בן-עוזיאל, הזהיר 'שאצלי בפלוגה תרוץ עם מנשא-חי"ר עמוס ג'ריקנים', שהדי במרומים שלא ידעתי למה התכוון'."
↑  יורם המזרחי, [ משקפת שדה - טור שבועי 25.6.2005], אתר "קולמוסנט", "היום, לו אדרש לרוץ מאה מטרים בלבד יהיה צורך להזעיק ניידת טיפול נמרץ ואחריה רכב הלוויות. זה מה ששרד ממי שפעם היה רץ מאונס למרחקים ארוכים, כולל לווי צווחות גרון ניחר 'אחת שתיים שלוש מחלקה ארבע בראש' ושאר זיבולים ומעודדים שבגיל מסוים ומצב פסיכוטי של מעבר מילד אזרח לילד חיל -השתלט עלי עד כדי כך, שמישהי מנערות השכונה טענה 'אפילו הקול שלך השתנה ואתה מדבר לאט לאט' אין מה לעשות. היא לא הכירה את "טרזן" או מ"כ יוסי קולר ובוודאי שלא מי שהיה לידידי הקרוב רפאל איתן ז"ל".
↑  יורם המזרחי, [ משקפת שדה - טור שבועי 04.06.2007], אתר "קולמוסנט", "זה היה השלב בו טלפנתי לעמוס ואז מיהרתי לבניין ההסתדרות הכללית ברחוב שטראוס, שם פגשתי פנים מוכרות, חלקן מהזן המיוחד של 'אגדות הצנחנים' נשאלתי אם אוכל לנווט, דרך סמטאות מאה-שערים ובית-ישראל הישנה עד גדר הגבול מצפון למעבר מנדלבאום 'השבתי שאדע להוביל גם עם עיניים עצומות' כך ובחלוף שעות, נמצאתי בשכונת שמעון-הצדיק מול המושבה האמריקאית, בלב מטע זיתים שספג אש ארטילרית וירי נשק קל, מהומת מלחמה מהסוג בו נדמה ללוחם כאילו הוא צופה בסרט".
↑  נח זבולוני, הרב נסים שלל ממנהל משרד הדתות הרב כהנא סמכות להשיא, חרות, 23 בינואר 1964
↑  בעלה של הגיורת הגרמנית להגנת המנכ"ל ש.ז.כהנא, חרות, 27 בינואר 1964
↑  אורית כהן, קודם כל אני ישראלית, חדשות, 24 באפריל 1989
↑  לא נכון מחופתו, הצופה, 21 בינואר 1964
↑  טדי פרויס, מישדר מצויין על בעייה חסרת תיקווה, דבר, 14 באפריל 1977
1 2 3 4  בת-עמי המזרחי, המעביד שלי, סעד חדד, כותרת ראשית, 11 בינואר 1984
↑  סונדרס התעניין בסגן אלוף מזרחי ורעייתו, מעריב, 12 ביוני 1979
↑  "הודעתי לרס'ן חדד שאנו מפנים המובלעת ופרצנו בבכי", מעריב, 9 בדצמבר 1977
↑  יעקב ארז, מי אתה יורם המזרחי, מעריב, 4 בינואר 1980
↑  הכרטיס האבוד של וינגייט מדרום לבנון, מעריב, 29 ביוני 1980
↑  אסף רונאל, היום לפני 28 שנה: הכנסת מאשרת את  חוק סיפוח רמת הגולן, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2009
↑  שרית ישי לוי, השריף הגיע לביקור מולדת, חדשות, 6 במאי 1988
↑  אלי אלון, אפרו של יורם המזרחי יפוזר במטולה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 בדצמבר 2011
| מפקדי יחידת הקישור ללבנון  |
| --- | --- | --- |
| מפקדי אד"ל | בנימין בן אליעזר • יורם המזרחי • אפרים סנה • מאיר דגן • דוד מימון |  |
| מפקדי יק"ל | מאיר דגן • שלמה אליה • דני רוטשילד • דוד אגמון • זאב זכרין • מיכה טמיר • גבי אשכנזי • גיורא ענבר • אלי אמיתי • ארז גרשטיין • אלי אמיתי (ממלא מקום) • בני גנץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274374105171  ISNI: 0000 0000 2145 9874  LCCN: n80076749  VIAF: 50525925   WorldCat (עם VIAF): 50525925
יוהאן שובר

יוהאן שוֹבָּר (גרמנית: Johann Schober;‏ 14 בנובמבר 1874- 19 באוגוסט 1932) היה פוליטיקאי אוסטרי, משפטן, מפקד משטרת וינה, נשיא האינטרפול הראשון, שר חוץ ושלוש פעמים קנצלר אוסטריה ברפובליקה הראשונה.
קורות חייו > נעוריו ותחילת דרכו

שובר נולד בעיירה פֶרְג שבאוסטריה עילית כילד עשירי לפרנץ וקלרה שובר. ב-1894 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת וינה. ב-1898 החל בעבודתו כשוטר במשטרת וינה. בשנת 1913 היה מהחוקרים המובילים בחשיפתו של אוברסט (אלוף-משנה) אלפרד רדל, ראש מחלקה במודיעין הצבאי, כמרגל עבור רוסיה הצארית.
שובר התמנה לתפקיד מפקד משטרת וינה ב-25 ביוני 1918. במסגרת תפקידו דאג בנובמבר אותה שנה לשילוחו של הקיסר קרל הראשון ומשפחתו לגלות בשווייץ. שובר החזיק במשרה זו עד 1929, למעט בתקופות בהן שימש כקאנצלר וסגן קאנצלר.
קורות חייו > ממשלת שובר הראשונה

ב-21 ביוני 1921 התמנה לקאנצלר ושר החוץ. הממשלה שהקים הורכבה ברובה מפקידים בשירות המדינה ונתמכה על ידי המפלגה הנוצרית-סוציאלית ומפלגת גרמניה הגדולה.
ב-13 באוקטובר באותה שנה חתם שובר על "הפרוטוקול של וונציה" שבו הוחלט על ביצוע משאל עם בבורגנלנד לגבי מעמדה של העיר אודנבורג (שבו הוחלט מאוחר יותר על סיפוח להונגריה).
שובר שאף ליחסים דיפלומטיים ידידותיים עם הרפובליקה של צ'כוסלובקיה ולכן ב-16 בדצמבר באותה שנה חתם איתה בפראג על חוזה שבו הכירה כל מדינה בגבולות שכנתה. בחתימתו זו התעלם שובר מזכות ההגדרה העצמית של למעלה מ-3.5 מיליון הגרמנים תושבי צ'כוסלובקיה (בבוהמיה ובמוראביה), שרובם שאפו לאיחוד עם גרמניה ולא הכירו בזכות קיומה של צ'כוסלובקיה כמדינה עצמאית.
על רקע זה פרשה מפלגת גרמניה הגדולה מהקואליציה ושובר וממשלתו נאלצו להתפטר ב-26 בינואר 1922.
הממשלה והקאנצלר הבאים, ואלטר ברייסקי, כיהנו רק במשך יום אחד.
קורות חייו > ממשלת שובר השנייה

כבר ב-27 בינואר 1922 הצליח שובר להקים קואליציה חדשה שהורכבה שוב מפקידים בכירים ומשלושה שרים מהמפלגה הנוצרית-סוציאלית.
שובר כיהן גם כשר הפנים. הקואליציה התפרקה ב-24 במאי של אותה שנה משום שיוזמת הממשלה לגייס הלוואה חיצונית הוכשלה במועצה הלאומית על ידי הסוציאל-דמוקרטים ומפלגת גרמניה הגדולה.
קורות חייו > נשיא האינטרפול הראשון

בתפקידו כמפקד משטרת וינה הצליח שובר לערוך כנס בינלאומי ראשון מסוגו ללוחמה בינלאומית בפשע. הכנס נערך בווינה והשתתפו בו נציגים מ-15 מדינות באירופה, ארצות הברית, טורקיה ויפן. בסופו של הכנס, ב-10 בספטמבר 1923 נוסדה הרשות הבינלאומית לשיטור פלילי (International Criminal Police Commission שתקרא לימים האינטרפול) ושובר נבחר לנשיאה. הוא נשא בתפקיד זה עד מותו ב-1932. לשובר היו התכונות הנדרשות לתפקיד זה- הכשרה דיפלומטית, ניסיון ביחסים בינלאומיים וניסיון בהקמה וניהול שירות מודיעין משטרתי. הוא הקים שירות מודיעין משטרתי ב-1920, שמטרתו הייתה מעקב אחר גורמים פוליטיים לא רצויים (בעיקר קומוניסטים).
קורות חייו > התקוממות יולי 1927

כמפקד המשטרה היה אחראי לדיכוי בכוח של הפגנה אלימה של הפועלים והסוציאל-דמוקרטים ב-15 ביולי 1927.
ההפגנה החלה כצעדת מחאה לא אלימה על זיכויים בדין של שלושה חברי מיליציית ההיימווהר (Heimwehr) שנאשמו ברצח שני אזרחים. כאשר המפגינים הגיעו להיכל המשפט יצאה ההפגנה מכלל שליטה, המפגינים התבצרו במקום והציתו את המבנה.
שובר דרש לשלוח את הצבא לפיזור ההפגנה ומשנענה בשלילה, החליט לחמש את השוטרים ברובים והורה למשטרה לפתוח באש על המפגינים, שסירבו להתפנות מהמקום. התוצאה הייתה 89 הרוגים מקרב המפגינים ו-5 מקרב השוטרים ועוד כמה מאות פצועים.
התנהלותו של שובר בפרשה עוררה סערה ציבורית - הממשלה בראשות איגנץ זייפל הצדיקה את שובר וקראה לאירוע "הפיכת יולי" בעוד שחוגי השמאל כינו את שובר "רוצח הפועלים" ורבים, ביניהם הסופר והעיתונאי קרל קראוס, דרשו את התפטרותו.
קורות חייו > ממשלת שובר השלישית

ב-26 בספטמבר 1929 התמנה שובר בפעם השלישית לקאנצלר. הממשלה הורכבה משרים ללא שיוך מפלגתי ונתמכה על ידי 3 מפלגות: המפלגה הנוצרית-סוציאלית, מפלגת גרמניה הגדולה ו"איגוד האיכרים" (Landbund). ב-7 בדצמבר הועברה בפרלמנט פה אחד רפורמה בחוקה שהרחיבה את סמכויות הנשיא וקבעה שבחירתו תעשה בידי הציבור. ב-20 בינואר 1930 הצליח שובר לבטל את תשלום פיצויי המלחמה שנכפו על אוסטריה בתום מלחמת העולם הראשונה. צעד זה מיתן במעט את נזקי השפל הגדול מ-1929. ב-6 בפברואר חתמה הממשלה הסכם ידידות עם איטליה והסכם סחר עם גרמניה.
שובר נכשל בניסיונו לפרק מנשקן את המיליציות של השמאל- השוצבונד (Schutzbund) והימין-"היימווהר". על מנת להחליש את ההיימוואר גורש מנהיגו, וואלדמאר פאבסט, שהיה אזרח גרמני, מאוסטריה ב-15 ביוני 1930. התפטרותו של סגן הקאנצלר הנוצרי-סוציאלי, קארל וגוון, ב-25 בספטמבר גרם לפירוק הקואליציה ושובר וממשלתו נאלצו אף הם להתפטר.
קורות חייו > "גוש שובר"

בבחירות למועצה הלאומית בנובמבר 1930 הנהיג שובר את הרשימה המשותפת של מפלגת גרמניה הגדולה ו"איגוד האיכרים" שהשתתפה בקואליציה בהנהגתו של הקאנצלר אוטו אנדר. בממשלה זו כיהן כסגן הקאנצלר ושר החוץ. במרץ 1931 ניהל שיחות חשאיות עם שר החוץ הגרמני, יוליוס קורטיוס על מנת ליצור איחוד מכסים בין שתי המדינות. ב-19 במרץ נחתם החוזה, אולם הנושא הודלף לעיתונות. כיוון שאיחוד מכסים היווה הפרה של חוזה סן-ז'רמן וצעד זה התפרש כשלב ראשון באיחוד עם גרמניה התנגדו לו צרפת, איטליה וצ'כוסלובקיה. לכן נאלץ שובר בנאומו באוקטובר 1931 בפני חבר הלאומים להכריז שנושא זה ירד מן הפרק.
בממשלתו של קרל בורש, החל ב-20 ביוני 1931, כיהן שוב כסגן הקאנצלר ושר החוץ. בגלל לחץ גובר והולך עליו מצד הנוצרים-סוציאלים פרשו שובר ומפלגת גרמניה הגדולה מהקואליציה ב-27 בינואר 1932. בבחירות באפריל 1932 הפסידה גרמניה הגדולה את רוב מושביה לטובת המפלגה הנאצית. במאי סירב שובר להצטרף לקואליציה שניסה להקים אנגלברט דולפוס (מהמפלגה הנוצרית-סוציאלית).
יוהאן שובר הלך לעולמו באופן פתאומי ב-19 באוגוסט 1932, בגיל 57, ונקבר במקום הולדתו.
בווינה ובפרג נקראו רחובות על שמו.
לקריאה נוספת

Jacques Hannak: Johannes Schober. Mittelweg in die Katastrophe. Porträt eines Repräsentanten der verlorenen Mitte. Europa, Wien u. a. 1966
Rainer Hubert: Schober. "Arbeitermörder" und "Hort der Republik". Biographie eines Gestrigen. Böhlau, Wien u. a. 1990. ISBN 3-205-05341-9
Wilhelm F. Kroupa (Hrsg.): Festschrift zum 50. Todestag von DDDr. h. c. Johannes Schober. Freiheitliches Bildungswerk, Wien 1982
A. Wandruszka: Johann Schober. In: Friedrich Weissensteiner (Hrsg.): Die österreichischen Bundeskanzler. Österreichischer Bundesverl., Wien 1983
יוהאן שובר בשנת 1932 לערך
יאנוש קרקש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1913 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 באוגוסט 1996 (בגיל 83) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 פרופיל ב-IMDb
 
יאנוש קֶרֶקֶש (בהונגרית: Kerekes János; בודפשט, 18 באפריל 1913 – בודפשט, 16 באוגוסט 1996) היה מלחין ומנצח יהודי-הונגרי. כיום שמו נודע בעיקר כמלחין של האופרטה ההונגרית המצליחה ביותר בשנות ה-50 של המאה ה-20, "חנות הכלבו הממשלתית". הוא זכה בפרס פרנץ ארקל.
ביוגרפיה

קרקש למד קומפוזיציה באופן פרטי אצל לאו ויינר, הכשרתו כמנצח רכש במכללה למוזיקה בברלין כתלמידו של יוליוס פריבר בין השנים 1931 לבין 1933. בבירת גרמניה הוא שמע מדי יום את הקונצרטים של מיטב המנצחים בתקופתו, כמו אוטו קלמפרר. הוא נאלץ לעזוב את העיר בגלל השתלטות המפלגה הנאצית. בתחילת דרכו בהונגריה עבד כמלווה בפסנתר, הוא היה שותף קאמרי תכוף של הכנר והמלחין ההונגרי אמיל טלמני שחי אמנם בדנמרק משנת 1919, אך הופיע תכופות בהונגריה. מעונת 1936–1937 הוא קיבל משרת חונכות בבית האופרה של בודפשט. הוא גורש משם בשנת 1939 בגלל החוקים האנטי יהודיים ההונגריים המפלים. בשנת 1942 נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה של גברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא נשבה על ידי הכוחות הסובייטים של הצבא האדום שנכנסו לשטח הונגריה ונכלא במחנה שבויים בטימישוארה. שם ארגן להקה מחבריו האסירים. לאחר שחרור הונגריה, רק בשנת 1946 יכול היה לחזור לבית האופרה. הוא קודם למנצח וערך את הופעת הבכורה שלו עם האופרה של אנגלברט הומפרדינק "עמי ותמי" או במקור הגרמני הנזל וגרטל (Hänsel und Gretel). הוא עבד בעיקר ברפרטואר האיטלקי וניצח בעיקר באופרות קומדיות ובאופרטות. הוא פרש בשנת 1981. (בשנת 1998 הוענק לו לאחר מותו תואר חבר לנֶצח של בית האופרה). במקביל לעבודתו בתיאטרון, בין השנים 1952–1957, מילא תפקיד בימוי ב"אנסמבל האמנים הונבד". עם תחילת שידורי הטלוויזיה ההונגרית הוא ויתר על תפקידו זה כמנהל האנסנבל וקיבל על עצמו את תפקיד "מנהל ההטור המוזיקלי" של הטלוויזיה ההונגרית ובהמשך כהפך למנהל תוכניות המוזיקה הקלאסית עד 1976. הוא פיקח על תוכניות חינוכיות ותוכניות של דיוקנאות. במשך זמן מה הוא היה גם נשיא התאחדות המוזיקאים ההונגרית.
הוא יצר את הדור האחרון של מלחיני האופרטות ההונגרים יחד עם המלחינים פרנץ פרקש וסאבולץ' פנייש. בנוסף לארבע יצירות הבימתיות שלו, הוא חיבר כמה יצירות של אופרטת רדיו, ז'אנר שהיה פופולרי בשנות החמישים וה-60. הוא גם כתב כמה לחנים קצרים שהפכו ללהיטים.
עבודותיו > אופרטות

מלון פאלאס (1951) עם איבאן סנש ואישטוואן בקפי ועוד.
חנות כלבו ממשלתית (1952)
חרב ואהבה (1957)
האחראי לאושר (1957, אופרטת רדיו)
מגדלי מיילנד (1961, אופרטת רדיו)
שלגיה ושבעת הענקים (1964, אופרטת רדיו)
יופי הוא לא הכל (1967, אופרטת רדיו)
השקרן (1972)
צהוב-גרון והמשנה למלך (1977, אופרת רדיו)
עבודותיו > מוזיקת קולנוע

גברת דרי (1951, עם טיבור פולגאר)
האזור המערבי (1952)
חנות כלבו ממשלתית (1953, עם סאבולץ' פנייש)
הכיוון מקסיקו! (1968, טלוויזיה)
תתחתן, אוסטריה! (1970, טלוויזיה)
כמנצח

Heinrich Berté: Das Dreimäderlhaus
D'Albert: Hegyek alján
Donizetti: שיקוי אהבה
Farkas Ferenc: Csínom Palkó
Humperdinck: הנזל וגרטל
Kacsóh Pongrác: János vitéz
Kodály: הארי יאנוש
Carl Millöcker: Der Bettelstudent
Puccini: ג'אני סקיקי
Puccini: טורנדוט
Saint-Saëns: שמשון ודלילה
Johann Strauss d. S. : העטלף
Verdi: פלסטף
פרסים והוקרה

1953 – פרס פרנץ ארקל
1956 – אות הצטיינות עבור שירות מצטיין
1970 – פרס SZOT
1971 – פרס האמן המצטיין
מדליית העבודה, דרג זהב
מדליית למען הונגריה הסוציאליסטית
1998 – חבר לנצח של בית האופרה (לאחר מותו)
לקריאה נוספת

Gál György Sándor–Somogyi Vilmos: Operettek könyve. Az operett regényes története. Budapest, 1976. Zeneműkiadó. ISBN 9633301378
Brockhaus–Riemann zenei lexikon. Szerk. Boronkay Antal 2. köt. Budapest, 1985. Zeneműkiadó ISBN 963-330-540-3
Ki kicsoda a magyar zeneéletben? Szerk. Székely András. 2. kiad. Budapest, 1988. Zeneműkiadó. ISBN 9633306728
יהודה קטורזה

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1966 (בן 58)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2012 (כ־28 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 601  סגן מפקד עוצבת חירם  מפקד בית הספר להנדסה צבאית  קצין הנדסה של פיקוד המרכז  ראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה  ראש מטה פיקוד העורף  ראש חטיבה באגף התכנון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל תפעול בשופרסל  סמנכ"ל לוגיסטיקה במרכז הרפואי תל השומר
 
יהודה קטורזה (נולד ב-1 במאי 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד גדוד הנדסה 601, מפקד בית הספר להנדסה צבאית, ראש מטה פיקוד העורף וראש חטיבה באגף התכנון.
ביוגרפיה

קטורזה התגייס לצה"ל ב-1984 ושירת בחיל ההנדסה הקרבית. שימש מפקד מחלקת הנדסה, מפקד בסיס הטירונים החיילי, מפקד גדוד 601 וסגן מפקד עוצבת חירם. בשנת 2000 מונה למפקד בית הספר להנדסה צבאית, ב-2002 מונה לקצין הנדסה של פיקוד המרכז ובשנים 2004 עד 2006 עמד בראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה. באוגוסט 2007 מונה לראש מטה פיקוד העורף בדרגת תת-אלוף. ב-2010 מונה לראש החטיבה באגף התכנון האחראית על תוכנית ההתייעלות של צה"ל.
לאחר שחרורו ב-2012 מונה לסמנכ"ל התפעול של חברת שופרסל. באוקטובר 2014 התפטר מתפקידו והקים חברת ייעוץ להתייעצות פיננסית. בספטמבר 2017 מונה לסמנכ"ל לוגיסטיקה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר. במהלך כהונתו עמד בראש פרויקט הסבת חניון היולדות למחלקת טיפול נמרץ לחולי קורונה במהלך התפרצות המגפה בישראל.
בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לארבעה.
יאנוש רטמן

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1934 שארבוגארד, הונגריה 
 פטירה:  25 באפריל 2018 (בגיל 84) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1958) 
 
יאנוש רטמן (בהונגרית: Rathmann János; שארבוגארד, 13 בפברואר 1934 – 25 באפריל 2018) היה פילוסוף יהודי-הונגרי, גרמניסט ודוקטור למדעי הרוח וחבר באקדמיה ההונגרית למדעים. רטמן היה פרופסור אמריטוס.
ביוגרפיה

מעט ידוע על ילדותו, על קורותיו ועל הוריו בתקופת השואה.
ביוגרפיה > לימודיו

בין 1953 לבין 1958 למד פילוסופיה, גרמנית ורוסית, תחילה באוניברסיטת סגד, ולאחר מכן בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד. ב-1958 השיג תואר ותעודת הוראה בפילוסופיה ותואר בשפה וספרות גרמנית ב--1959 באוניברסיטת אטווש לוראנד, שניהם בהצטיינות. הוא השיג את התואר שלו במדעים (CSc/PhD) ב-1972, וב-1989 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה (DSc).
ביוגרפיה > יצירתו

יאנוש רטמן היה חוקר בעל שם בינלאומי של ההיסטוריה הרוחנית של תקופת ההשכלה, ההשפעה ההונגרית-גרמנית של התקופה. הוא התמחה בדמותם וביצירתם של יוהאן גיאורג האמאן ושל יוהאן גוטפריד הרדר. רטמן חקר ביסודיות את דמותו של הרדר לגבי ההונגריות. משנות התשעים ואילך התעניינותו פנתה לנושאי הנאורות האוסטרו-הונגרית. הוא חקר את המורים הפילוסופים הלותרנים דוברי הגרמנית בהרי ספש (Spiš), בעיקר יוהאן גנריש, כריסטיאן גנריש ואת הצעיר יותר יוהאן טופרצר ואת תפקידם בקבלת הפילוסופיה של עמנואל קאנט בזמנו בהונגריה.
יאנוש רטמן לימד גם בבית המדרש לרבנים בבודפשט (האוניברסיטה היהודית) וגם כתב מחקרים בנושאי יהודים ויהדות:
2004 - בית המדרש לרבנים בבודפשט המחלקה לתולדות התרבות היהודית: פילוסופיה של תרבות, תרבות אירופית במאה ה-20 ולאחר מכן (מ-2009) ההיסטוריה של הפילוסופיה האוניברסלית - הרנסאנס והתרבות היהודית, תולדות הפילוסופיה האוניברסלית - נאורות ותרבות יהודית.
2005 - בית המדרש לרבנים בבודפשט, בית הספר לדוקטורט: קריאת טקסטים של הוגים יהודים דוברי גרמנית
2010 - יאנוש רטמן: ירושלים, או על הכוח הדתי והאמונה היהודית / משה מנדלסון; ISBN 978-963-7052
2010 - János Rathmann: Hamann und Moses Mendelssohn, Periods, Trends, Oeuvres, MTA — ORZSE Jewish Cultural Studies Research Group., ISBN 978 - 963-88644-3-7
2009 - יאנוש רטמן: גתה על פילוסופיה והיסטוריה, פורסם בקלוז'-נאפוקה,
עבודותיו העיקריות

Idegen szavak a filozófiában:. Budapest: Nemzeti Tankönyvkiadó. 1996. ISBN 9631875148.
Zur Geschichtsphilosophie Johann Gottfried Herders (בהונגרית). Budapest: Akadémiai Kiadó. 1978. p. 136. ISBN 9630515849.
Herder eszméi a historizmus útján. Budapest: Akadémiai Kiadó. 1983. ISBN 9630531763.
Historizität in der Deutschen Aufklärung (בהונגרית). Frankfurt am Main: P. Lang. 1993. p. 175. ISBN 3631452519.
Herder eszméi, a historizmus útján. Budapest: Akadémiai Kiadó. 1983. p. 162. ISBN 9630531763.
Herder und Ungarn. 1979. p. 12.
Beiträge zur Geschichtsphilosophie J. G. Herders. 1971.
Történetiség a német felvilágosodásban. Budapest: Logos Kiadó. 2007. p. 171. ISBN 9789638159168.
פרסים והוקרה

Gottlob Frege-Medaille (Friedrich-Schiller-Universität Jena 1983)
Georg Forster-Medaille (Friedrich-Schiller-Universität Jena 1987)
- צלב כבוד של הרפובליקה של הונגריה דרגת זהב (2004)
Ehrenurkunde von der Deutsch-Ungarische Gesellschaft für Philosophie (2005)
"Living Legend" (International Biographical Center, Cambridge 2005)
הערות שוליים

↑  "Rathmann János". Magyar Tudományos Akadémia.
↑  "Dr. Rathmann János". Országos Rabbiképző – Zsidó Egyetem. אורכב מ-המקור (HTML) ב-2013-09-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527287305171  GND: 172343429  ISNI: 0000 0001 0893 3831  LCCN: n82239495  NKC: mzk2012686163  NTA: 069090696  SUDOC: 081315570  VIAF: 44430935   WorldCat (עם VIAF): 44430935 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאנוש רטמן".
יארד של אייל

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  כוס בירה 
 
יארד של אייל או כוס יארד (באנגלית: Yard of ale) היא כוס בירה גבוהה מאוד המשמשת לשתיית בסביבות 2.5 פיינט אימפריאלי (1 פיינט אימפריאלי=568 מ"ל), כלומר כ-1.4 ליטר של בירה, תלוי בקוטר.
הכוס היא בערך 1 יארד (91 סנטימטרים) באורך, מעוצבת עם כדור בולבוסי בתחתית, ופיר מתרחב, המהווה את רוב הגובה.
מקור הכוס ככל הנראה באנגליה של המאה ה-17, שם הכוס הייתה ידועה גם בשמות "כוס ארוכה", "יארד קיימברידג' (זכוכית)" ו"כוס אל" (אל - מידת אורך אנגלית). היא מזוהה באמצעות אגדה עם נהגי קווי מרכבות, אם כי שימשה בעיקר למטרות שתייה ולברכות מיוחדות.
שתיית כוס יארד מלאה בבירה מהר ככל האפשר היא משחק פאב (Pub Game) מסורתי. השתייה המהירה ביותר של יארד אייל בספר גינס שיאי עולם היא 5 שניות.
תיאור

הכוס היא בערך 1 יארד (91 סנטימטרים), מעוצבת עם מין כדור בתחתית ופיר מתרחב, המהווה את רוב הגובה. במדינות שבהן השיטה היא מערכת מטרית, הכוס עשויה להיות 1 מטר (1.1 יארד) . כיוון שהכוס כל כך ארוכה ובכל מקרה אין לה בדרך כלל בסיס שטוח ויציב, היא תלויה על הקיר כשהיא לא בשימוש.
היסטוריה

מקור הכוס כאמור באנגליה של המאה ה-17 וכוס כזו הייתה עדות לכישוריו של מנפח הזכוכית כמו גם של השותה ממנה. ג'ון אוולין מתעד ביומנו את השתייה הרשמית, אך החגיגית של יארד של בירה לכבוד ג'יימס השני, מלך אנגליה בברומלי בקנט (כיום דרום מזרח לונדון), 1685.
ניתן למצוא כוסות יארד תלויות על הקירות של כמה פאבים אנגליים, ויש מספר פאבים בשם The Yard of Ale ברחבי הארץ.
שימוש

שתיית כוס יארד מלאה בבירה היא כאמור משחק פאב מסורתי בבריטניה. לכמה מכללות עתיקות באוניברסיטת אוקספורד יש מסורות של שתיית בירה בכוס טנקארד (בערך 0.42 ליטר). ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר בוב הוק היה בעבר שיאן העולם בשתייה המהירה ביותר של יארד בירה, כששתה את בירה באחת עשרה שניות כחלק מהעונש המסורתי של מכללת אוקספורד.
בניו זילנד, שם הכוס מכונה "יארדי", שתיית כוס יארד מלאה בבירה מתבצעת באופן מסורתי ביום הולדת 21 על ידי האדם החוגג.
הערות שוליים

↑  Rabin, Dan; Carl Forge (1998). The Dictionary of Beer and Brewing. Chicago: Fitzroy Dearborn. ISBN 9781579580780. נבדק ב-2010-03-10.
↑  "Yard-of-ale glass (drinking glass) -- Britannica Online Encyclopedia". britannica.com. נבדק ב-2010-03-10.
↑  "The Yard of Ale : Our History". theyardofale.com. אורכב מ-המקור ב-2010-03-04. נבדק ב-2010-03-10.
↑  The Guinness book of records 1999. Guinness. 1998. p. 60. ISBN 9780851120706. נבדק ב-28 ביוני 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Suffolk Glass". suffolkglass.co.uk. נבדק ב-2009-09-26.
↑  Allan Seager (2004). A frieze of girls: memoirs as fiction. University of Michigan Press. p. 201. ISBN 0472089579. נבדק ב-28 ביוני 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Carbone, Suzanne (2003-12-03). "Spiffing leader? Just apply spit and polish". Melbourne: The Age. נבדק ב-2010-03-09.
↑  Bob Hawke (1994). The Hawke Memoirs. Heinemann. p. 28. ISBN 9780434313914. נבדק ב-28 ביוני 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Turning 21: doing a yardie – Birthdays and wedding anniversaries – Te Ara Encyclopedia of New Zealand". teara.govt.nz.
הפאב The Yard of Ale, סטרטפורד על האייבון
יאנוש שבק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1958 (בן 66) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 פרסים והוקרה:  פרס הספרות הנלור גרווה (1996) 
 
יאנוש שבק (בהונגרית: Sebeők János; בודפשט, 20 ביולי 1958) הוא סופר, מסאי, פובליציסט, פילוסוף, שחקן צהובונים אקסצנטרי חריג יהודי-הונגרי.
קורות חיים

יאנוש שבק נולד למשפחה יהודית, אמו הייתה אווה שבק, משוררת זוכת פרס אטילה יוז'ף. הוא אימץ את שמה, כשם במה, לכבודה. שבק מפרסם מאז 1967 (היה בן 9), תחילה שירים, אחר כך תשומת לבו הופנתה לפרוזה וכיום הוא מתעניין בעיתונאות ובפילוסופיה. ספרו הראשון הוא "קרב דרקון" (Sárkányviadal). עבודתו הבאה הייתה רומן בשם "מדיום", שהוא הספר היחיד המטפל בשטחים דוברי ההונגרית באובדן המגוון הביולוגי. לאחר מכן, הופיעה "הביוספירה של המורדים", בה הוא מנסה ליצור פילוסופיה חדשה שבמרכזה המורכבות. השורות הראשונות של הספר נכתבו ב-1989, בכלוב הפנדה של גן החיות והבוטני (בודפשט) שם יצר תנועה קצרת מועד לשימור טבע תחת הכותרת Voks Humana, human vote. הוא פרש ב-1991, ואז הופיע ב-1993 עם פנטזיה היסטורית (Hisztériumjáték). הוא ריכז את חיבוריו ופרסומיו לכרכים מספר פעמים, ומאז 2001 הטור שלו "אנציקלופדית האלף שלי" מתפרסם מדי שבועיים בטורים של היומון "מדיאר נמזט" (Magyar Nemzet).
ב-2003 השתתף בריאליטי האח הגדול VIP-1, וב-2003 עשה סנסציה גם כראפר עם אלבום סולו. בין 2003 לבין 2009 הופיע בקביעות בעולם הסלבריטאים ובצהובונים. בסתיו 2009, מונע ממניעים ארוכי טווח נסוג מעולם הסלבריטאים. מאז, הוא מקדיש את זמנו הפנוי ליצירת בסיס ידע אישי משלו. עד שזה יהיה מוכן, הוא רוצה להיות נוכח בתודעה הציבורית רק כעיתונאי.
עבודתו זכתה להכרה בפרס טיבור לישקה ב-1994 ובפרס גרווה ב-1996. שבק חבר באגודת הסופרים ההונגרית (MÚOSZ), מועדון ה-PEN ההונגרי וב"אגודה הלאומית של אמנים הונגרים" (MAOE).
עבודותיו > ספרים

קרב דרקון (רומן, ספרות 1980, 1984)
מדיום (רומן, סיפורת, 1988)
הביוספירה של המורדים או, ספר השמים החמישי ; בהתאמה János Pál; Kossuth, בודפשט, 1991
משחק היסטריה (פנטזיה, קוסות', 1993)
לאורך המגדל, עם שרשרת. כתבים מלוקטים ; Kairos, בודפשט, 2003
קם מהאדמה. הרומן של הפילוסוף המטורף מדור Big VIP-1 ; Kossuth, בודפשט, 2003
קרב דרקון ; תיקון שלישי; Cicero, בודפשט, 2003
אנציקלופדית האלף שלי 2001.10.06–2005.06.11. (מאמרים בעיתונים, פרסומים, Nemzet Lap- és Könyvkiadó, 2005)
עבודותיו > CD

Melorepp Sebeők (אלבום סולו, יוניברסל, 2006)
פרסים

פרס זהב – קטגוריית שירים, III. מפגש ארצי של סטודנטים סופרים ומשוררים סטודנטים, שארוואר (1974)
פרס הרמה של הוצאת ההספרות היפה (1981)
פרס טיבור לישקה (1994)
פרס גרווה (1996)
לקריאה נוספת

ספריו באתר libri
השולחן העגול
סופרים הונגרים בני זמננו 1945-1997
הערות שוליים

↑  Diákírók és Diákköltők Országos Találkozói, Sárvár - harmincszor (15. oldal) Életünk 45. évfolyam 9. szám - 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 103184767  ISNI: 0000 0000 3104 2327  LCCN: n88158990  VIAF: 37321987   WorldCat (עם VIAF): 37321987
יהודה קישון

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1914 פיוטרקוב טריבונלסקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  2 באוקטובר 1996 (בגיל 82) ישראל 
 שם לידה:  Yehuda Kuszinski 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 
יהודה קישון (קושינסקי) (1 בינואר 1914 – 2 באוקטובר 1996) היה לוחם בארגון הפרטיזנים המאוחד (פֿאַראײַניקטע פאַרטיזאַנער אָרגאַניזאַציע, פ-פ-או, FPO) בגטו וילנה, פעיל בתנועת הבריחה במסגרת קבוצת הבית"רים, פעיל בארגון יוצאי פיוטרקוב, חבר "המועצה להנצחה" וחבר פעיל במזכירות ארגון הפרטיזנים ומורדי הגטאות.