stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרי פולברוק
ספרים שפרסמה

בספרה "Piety and Politics: Religion and the rise of Absolutism in England, Wurttemberg, and Prussia" (1983) פולברוק מציגה ניתוח היסטורי ותאורטי חדש של דת ופוליטיקה באירופה המודרנית הקדומה. פולברוק מבצעת ניתוח השוואתי-היסטורי שיטתי של התרומות השונות מאוד של התנועות הפוריטניות והפטיסטיות להצלחתו או לכישלונו של השלטון האבסולוטי באנגליה, וירטמברג ופרוסיה.
הספר "A concise history of Germany" (1990) מספק מדריך ברור ואינפורמטיבי לפיתולי הסיפור של האדמות והעמים הגרמניים מימי הביניים המוקדמים ועד ימינו.
"The two Germanies, 1945-1990: problems of interpretations", יצא לאור בשנת 1992.
"Citizenship, nationality and migration in Europe" (1996) בוחן כיצד התפתחו מושגי אזרחות במדינות שונות ובהקשרים משתנים. הוא בוחן את הקשר בין רעיונות האומה, אופני אזרחות וטיפול במהגרים. האוסף מאמץ גישה רב תחומית ובינלאומית, ומאגד מומחים מכמה תחומים, כולל לימודי פוליטיקה, היסטוריה, משפטים וסוציולוגיה.
"German history since 1800" (1997).
ספרה "German national identity after the Holocaust" (1999) מתבסס על מגוון רחב של חומרים ומספק ניתוח ברור של מחלוקות מרכזיות, אירועים ודפוסים של תודעה היסטורית ולאומית במזרח ומערב גרמניה בעומק שווה.
Europe since 1945" (2000)"; ספר זה מפרש את המגמות, ההתפתחויות והנושאים שהיו בעלי חשיבות מרכזית במזרח ומערב אירופה במחצית השנייה של המאה העשרים.
"Representing the German Nation: history and identity in twentieth-century Germany" (2000) הוא אוסף מאמרים העוסק בסוגיות של ייצוג, פרשנות וזהות בגרמניה של המאה העשרים.
"Historical theory" (2002).
הספר "The people's state: East Germany society from Hitler to Honecker" (2008) מספק מבט לתוך חיי היום יום בדיקטטורה של מזרח גרמניה.
"Power and society in the GDR, 1961-1979" (2009).
"Dissonant lives: generations and violence through the German dictatorships" (2011).
זוכה פרס ארנסט פרנקל לשנת 2012, "A small town near Auschwitz: ordinary Nazis and the Holocaust" מספר על אירועים בעיר בשם בדזין שנמצאת ליד אושוויץ שדרכה עברו 85,000 יהודים בדרכם למחנה ההשמדה.
"Becoming East German: socialist structures and sensibilities after Hitler" (2013).
בספרה "A history of Germany 1918-2014: the divided nation" (2014) מציגה פולברוק את נושאי המפתח של ההיסטוריה הגרמנית של המאה ה-20, ועוקבת אחר המתחים החברתיים, התרבותיים והפוליטיים בגרמניה מאז 1918.
"Reckonings: Legacies of Nazi persecution and the Quest for Justice" (2018); מועמד לפרס קנדיל לספרות היסטורית וזוכה פרס וולפסון להיסטוריה לשנת 2019, 'Reckonings' הוא מחקר המשפיע על מורשת השואה, ובוחן עד כמה הובאו לדין רודפים נאצים, וכיצד התפתחו מיתוסים של צדק בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  Fulbrook, Mary 1951- (Mary Jean Alexandra Fulbrook) | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
1 2  Europian Studies Harvard - Mary Fulbrook
↑  UCL, mary-fulbrook, SELCS, ‏2019-04-12 (באנגלית)
↑  The Ernst Fraenkel Prize, The Wiener Holocaust Library (באנגלית בריטית)
↑  https://tau-primo.hosted.exlibrisgroup.com/primo-explore/search?query=any,contains,mary%20fulbrook&tab=default_tab&search_scope=TAU_Blended&vid=TAU&mfacet=rtype,include,books,1&mfacet=lang,include,eng,1&mfacet=creator,include,Fulbrook,%20Mary,2&lang=en_US&mode=Basic&offset=0&came_from=pagination_2_1, tau-primo.hosted.exlibrisgroup.com (באנגלית)
↑  Here Design, Recognising & rewarding the best history writing, Cundill Prize, ‏2021-11-11 (באנגלית)
↑  Mary Fulbrook wins Wolfson History Prize 2019 for revelatory Holocaust study 'Reckonings', The Wolfson History Prize, ‏2019-06-11 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261307605171  PLWABN: 9810654567505606  BIBSYS: 90359147  BNE: XX1175494  BnF: cb120300858 (data)  CANTIC: a12150241  CiNii: DA05760511  GND: 133065669  ICCU: BVEV012596  ISNI: 0000 0001 0902 0014  LCCN: n83022285  LNB: 000010454  NDL: 01008181  NKC: jn19990002494  NLA: 36133372  NTA: 069723753  ORCID: 0000-0002-7029-8506  SUDOC: 02847208X  VIAF: 54162915   WorldCat (עם VIAF): 54162915
מריה בשקירצבה

| --- | --- |
בשקירצבה, 1878
בשקירצבה, 1878
 לידה:  24 בנובמבר 1858 גברונטסי, האימפריה הרוסית
 פטירה:  31 באוקטובר 1884 (בגיל 25) פריז, צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 לאום:  האימפריה הרוסית
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  כותבת יומן, ציירת ופסלת
 זרם באמנות:  ריאליזם
 הושפעה על ידי:  טוני רובר-פלורי 
 יצירות ידועות:  The artist's sister-in-law 
 חתימה:   
 
מריה קונסטנטינובנה בשקירצבה (ברוסית: Мари́я Константи́новна Башки́рцева‏; 24 בנובמבר 1858 - 31 באוקטובר 1884) הייתה כותבת, ציירת ופסלת אוקראינית.
ביוגרפיה ודרכה באמנות

מריה בשקירצבה נולדה בכפר באימפריה הרוסית באזור גברונטסי, סמוך לפולטבה (היום בשטח אוקראינה), למשפחת אצולה עשירה. הוריה נפרדו כאשר הייתה צעירה ועיקר שנות ילדותה ונעוריה הייתה מחוץ למולדתה לצד אמה במקומות שונים ביבשת אירופה. היא התגוררה תקופות ארוכות יותר בגרמניה ובריביירה הצרפתית, שלאחריהן התיישבה משפחתה בפריז. חינוכה היה בידי מורים פרטיים וכשרונה המוזיקלי התגלה בגיל צעיר, אולם עקב מחלה לא הצליחה לפתח קריירה בתחום הזמרה לאחר שמיתרי קולה נפגעו. בנחישותה להיות אמנית החלה ללמוד ציור בצרפת בסטודיו של הצייר טוני רובר-פלורי ובאקדמיה ז'וליאן. האקדמיה הייתה במאה ה-19 אחד המוסדות הבודדים אשר קיבלו נשים לשורותיו, והיה בה ריכוז של תלמידות לאמנות מכל רחבי אירופה וארצות הברית. במהלך חייה הקצרים יצרה בשקירצבה אוסף יצירות בולטות באיכותן אף שאין בהן פריצת דרך אמנותית. בשנת 1880 הציגה לראשונה תערוכה בפריז בסלון, התערוכה השנתית היוקרתית של האקדמיה לאמנויות היפות ומאז שלוש פעמים נוספות עד מותה.
ציוריה הבולטים של בשקירצבה הם:
"המפגש", פורטרט של ילדי משכנות העוני של פריז. ציור זה מוצג במוזיאון ד'אורסה).
"בסטודיו", בו מתוארים חבריה הציירים בעבודתם.
פורטרט בצבעי פסטל של בת דודתה, עליו זכתה בציון לשבח.
אף שבתקופת מלחמת העולם השנייה הושמדו רבות מיצירותיה על ידי הנאצים, לפחות 60 ציורים שרדו. בשנת 2000 התקיימה בארצות הברית תערוכה נודדת בשם "התגברות על כל המכשולים: הנשים של האקדמיה ז'וליאן", בה נכללו יצירותיה של בשקירצבה וחברותיה ללימודים.
כציירת, קיבלה בשקירצבה השראה מידידה הצייר, ז'ול באסטי-לפאז' ומהערצתו לציור הריאליסטי. בעוד באסטי-לפאז' התמקד ביצירתו בנוף הטבעי, בשקירצבה פנתה לתיאור הנוף העירוני. היא כתבה: "אינני אומרת דבר על השדות כיוון שבאסטי-לפאז' מולך עליהם כשליט בלעדי; אולם לרחובות... עדיין אין אדון." אתרע מזלם של שני אמנים אלה והם הלכו לעולמם באותה שנה - באסטי-לפאז' מת מסרטן לאחר מספר שנים בהן סבל מהמחלה, וביומנה מתארת בשקירצבה את ביקוריה אצל הצייר הנוטה למות.
בשקירצבה חלתה בשחפת בגיל 16, ומתה מהמחלה בגיל 25. במהלך חייה הספיקה להתבלט כאינטלקטואלית בקהילייה התרבותית בצרפת. באקדמיה ז'וליאן אימצה תפיסות פמיניסטיות שנחשבו אז לרדיקליות. דעותיה נגועות במיזאנדריה ופורסמו בעיתון פמיניסטי בפריז בשנת 1881 תחת שם עט. אחת מאימרותיה המצוטטות ביותר היא: "הבה נאהב כלבים, הבה נאהב רק כלבים! גברים וחתולים הם יצורים לא ראויים."
מתה בפריז בשנת 1884, ונקברה בבית הקברות של פאסי ברובע השישה-עשר במאוזוליאום שבו קבורים בני משפחתה. מבנה קברה מדמה סטודיו של צייר, והוכרז כאתר היסטורי על ידי ממשלת צרפת.
סתיו, 1883
המפגש, 1884
המטריה, 1883
אביב,  1884 לערך
יומנה

בגיל 13 החלה בשקירצבה לכתוב יומן אישי, שיצא לאור לאחר מותה בצרפת במספר כרכים, ותורגם לשפות רבות. בחלקו הראשון היא מספרת את סיפור התבגרותה, ולקראת סופו היא מתארת את מאבקה במחלת השחפת.
היומן זכה לפרסום ולשבחים. בשקירצבה מיטיבה להתבטא בו, ויש בו הן עיסוק בחייה האישיים והן בביקורת על החברה הבורגנית של צרפת. בין השאר כתבה ביומן: "אם לא אמות צעירה, אני מקווה להיות אמנית דגולה, אבל אם אמות צעירה, אני מתכוונת לפרסם יומן זה, אשר אינו יכול שלא להיות מעניין."
יומניה של בשקירצבה נפרסו על פני 105 מחברות בכתב ידה. הם פורסמו לאחר מותה, החל משנת 1887. זה היה היומן השני של אישה שפורסם עד אז בצרפת. הספרים זכו להצלחה מסחרית, ותורגמו למספר שפות. בין השאר זכו לשבחים מפי ראש ממשלת בריטניה ויליאם גלאדסטון, הסופר הבריטי ג'ורג' ברנרד שו והמשורר הרוסי ולרי בריוסוב. סיפור חייה היווה השראה למספר מחזות וסרטים, ויומנה של בשקירצבה הוזכר כמקור להשראה על ידי סופרות רבות, בהן קתרין מנספילד ואנאיס נין.
מריה בתניה

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1946 (בת 78) סָנְטוּ אָמָרוּ דָה פוּרִיפִיקָסָאוּ, באהיה, ברזיל
 שם לידה:  מָרִיה בֶתָנִיה וִיאָנָה טֶלֶז וֶלוֹזוּ
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפדרלית של בהיה 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  מוזיקה פופולרית ברזילאית
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית ברזילאית, איטלקית, ספרדית 
 כלי נגינה:  זמרה, זמרת-יוצרת
 חברת תקליטים:  RCA 
 בן או בת זוג:  אוגוסטו בואל Fábio Jr. 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2005)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (2019)  עיטור מסדר הנסיך אנריקה בדרגת מפקד (18 באוגוסט 1997)  Prêmio da Música Brasileira 
 www.mariabethania.com.br
 פרופיל ב-IMDb
 
מָרִיָּה בֶּתָנִיָּה וִיאָנָה טֶלֶז וֶלוֹזוּ (בפורטוגזית: Maria Bethânia Viana Teles Veloso; נולדה ב-18 ביוני 1946 בסָנְטוּ אָמָרוּ דָה פּוּרִיפִיקָסָאוּ שבבאהיה, ברזיל) היא זמרת ברזילאית.
בתניה, אחותו הצעירה של קייטנו ולוזו, נחשבת לאחת מגדולות הזמרות של המוזיקה הפופולרית הברזילאית (MPB). היא נמנית עם הזמרות המצליחות ביותר בתולדות ברזיל מבחינה מסחרית ושירתה מתאפיינת באיכות מוזיקלית גבוהה.
עם קול הקונטראלטו העשיר והעמוק שלה, היא הייתה בין ראשוני האמנים בברזיל אשר שילבו בהופעותיהם זמרה יחד עם דרמה ושירה. שילוב זה, לצד אימוץ מאפיינים מובהקים של מסורת ברזילאית, מקנה לביצועיה אופי לירי, ומושך אליה קהל נאמנים רחב.
בקרב הקהל הישראלי היא אינה זוכה להכרה ולפופולריות לה זוכה גל קוסטה, וזאת על אף שהקריירות שלהן הצטלבו לא פעם ולמרות שהן זוכות לרמות דומות של הערכה וכבוד בקרב הקהל הברזילאי.
קריירה

מריה בתניה החלה את דרכה בהשתתפות בהצגות חובבים עם אחיה קייטנו ועוד שלושה אמנים ילידי באהיה - גל קוסטה, ז'ילברטו ז'יל וטוֹם זֶה, תחילה בסלבדור ומאוחר יותר בריו דה ז'ניירו וסאו פאולו. חבורה זו היוותה אחד מגרעיני תנועת הטרופיקליה, אשר מרדה במוסכמות (ברקע הסוער של שנות ה-60 ובצל המשטר הדיקטטורי) והטיפה לחזרה לתרבות ברזילאית שורשית (קרבה לטבע וחיי שלווה ופשטות). להיטה הראשון היה "קארקרה" (Carcará - סוג של בז), שיר מחאה. בהמשך הוציאה תקליט בו שרה משיריו של נואל רוזה, אחד המלחינים החשובים בברזיל של ראשית המאה ה-20. בעקבות סיבובי הופעות מצליחים זכתה להכרה ולהערכה רבה.
בראשית שנות ה-70, בחלוף עשר שנות קריירה, חברה לתקופה קצרה לשותפיה הוותיקים מבאהיה (קייטנו, גל וז'יל, ללא טום זה) בלהקה בשם "דוֹסֶס בָרְבָרוֹס" (Doces Bárbaros - ברברים מתוקים). חיבור זה, שניחן באופי היפי מובהק, הוליד הופעה ותקליט (אשר הוקלט בעת הופעה) הנחשב בעיני רבים ליצירת מופת.
בשלהי שנות ה-70 הגיעה בתניה לשלב בשלות בקריירה, וסיגלה לעצמה סגנון מסורתי יותר. איכותה המוזיקלית וחבירתה למיטב האמנים הברזילאים המשיכו להקנות לה הצלחה רבה. בשנת 1978 הייתה לזמרת הברזילאית הראשונה שמכרה יותר ממיליון עותקים של אלבום אחד - "אליבי" (Álibi).
בשנות ה-80, תקליטים נוספים - "מֶל" (Mel - דבש) ו"טָלִיזמַן" (Talismã - קמיע) - זכו למידה דומה של הצלחה. באותה התקופה, עבדה בתניה אף על פרויקטים נוספים, כגון תקליטה "סיקלו" (Ciclo - מחזור), אשר גם בהם הפגינה חדשנות ומקוריות, אך אלה זכו למידה פחותה יותר של הכרה.
בשנות ה-90 חגגה בתניה 25 שנות קריירה עם אלבום שבו אירחה רבים מאמני ה-MPB הנודעים. אלבום נוסף, "השירים שחיברת עבורי" (As canções que você fez pra mim. בתעתיק עברי "אָס קָנְסוֹאֶס קֶה ווֹסֶה פֶז פְרָה מִין"), נמכר אף הוא ביותר ממיליון עותקים ותורגם לשפה הספרדית.
בראשית שנות ה-2000 התנתקה בתניה מחברות התקליטים הגדולות ועברה לעבוד עם חברה עצמאית בשם "בִיסְקוֹאִיטוּ פִינוּ", ובאמצעותה החלה גם לשלוח ידה בעבודות בהיקפים מסחריים פחות. באותה התקופה עסקה גם בעבודות הפקה וכן בבימוי מוזיקלי עבור מספר זמרים (בהם אחיה קייטנו וכן הזמרת אלסיונה). בשנת 2005 הופק סרט דוקומנטרי על הקריירה של בתניה - "מוזיקה היא בושם" (Música é Perfume - "מוזיקה אֶה פֶרפוּמֶה").
בתניה זכתה במספר פרסים הן בברזיל והן מחוצה לה. בשנת 2006 זכתה בפרס טִים למוזיקה (Prêmio TIM de Música, פרס חשוב בברזיל עבור אמני MPB) בקטגוריות של הזמרת, האלבום, וה-DVD הטובים. היא זכתה שוב בפרס בשנת 2007 (הפעם יחד עם מריזה מונטה) בקטגוריות של הזמרת, האלבום, השיר והפרויקט הגרפי הטובים.
הערות שוליים

↑  עם למעלה מ-30 אלבומים ויותר מ-26 מיליוני עותקים שנמכרו, בתניה מדורגת שלישית בין הזמרות הברזילאיות, אחרי ריטה לי (55 מיליון עותקים) ושושה (30 מיליון עותקים).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401214605171  BIBSYS: 9050347  BNC: 000742182  BNE: XX1327207  BnF: cb13891477r (data)  CANTIC: a19921883  GND: 131653792  ICCU: MODV152416  ISNI: 0000 0000 7985 0809  LCCN: n83127205  MusicBrainz: b3998c06-04e6-4b1d-bd2a-d5b83572ae7b  NKC: xx0146568  NSK: 000069474  NTA: 096365250  RERO: 02-A006096126  SUDOC: 079822959  VIAF: 17406827   WorldCat (עם VIAF): 17406827
מפרץ סן דייגו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר אוטיי 
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  32°38′53″N 117°11′28″W﻿ / ﻿32.64805°N 117.19116°W﻿ / 32.64805; -117.19116
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ סן דייגו(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ סן דייגו
 
מפרץ סן דייגו וגשר קורונאדו בלילה. מבט מהאי הארבור.
תצלום לוויין. במרכז ניתן לראות את מפרץ סן דייגו וסביבו את מטרופולין סן דייגו-טיחואנה.
מפרץ סן דייגו (באנגלית: San Diego Bay) הוא מפרץ הממוקם בחופה הדרום מערבי של מדינת קליפורניה שבארצות הברית, בסמוך לעיר סן דייגו.
גאוגרפיה

אורכו של המפרץ 19 ק"מ ורוחבו 3 ק"מ ולחופיו מצויות הערים סן דייגו, נשיונל סיטי, צ'ולה ויסטה, אימפריאל ביץ' וקורונדו.
המפרץ מהווה נמל טבעי, ואחד הנמלים הטבעיים הטובים ביותר בחופה המערבי של צפון אמריקה. מסיבה זו יושב האזור על ידי מתיישבים ספרדים כבר בשנת 1769, והנמל שהוקם, ונקרא נמל סן דייגו פעיל עד ימינו ומהווה אחד הנמלים העיקריים בחוף המערבי של ארצות הברית - יותר משלושה מיליון טונות של מטען עוברים בנמל מדי שנה, וכן למעלה מיליון נוסעים עוברים דרכו מדי שנה. הנמל משמש את צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
רצועת חוף צרה הנקראת סילבר סטראנד (רצועת הכסף), מפרידה בין המפרץ לבין האוקיינוס השקט. בקצה הצפוני של רצועת החוף, באתר הנקרא נורת' איילנד (האי הצפוני), ממוקם שדה תעופה של צי ארצות הברית, ובבסיס זה עוגנות מספר נושאות מטוסים. סביב המפרץ מצויים מספר בסיסים נוספים של הצי ובהם תחנת הצי סן דייגו, בסיס הצי נקודת לומה, בסיס הצי האמפיבי קורונדו ונקודת באלאסט (בסיס המשמש נמל לצוללות גרעין).
על גדת המפרץ ממוקם שדה התעופה הבינלאומי סן דייגו, וכן המספנות של חברת הפלדה ובניית הספינות הלאומית (National Steel and Shipbuilding Company או בקיצור NASSCO).
גשר סן דייגו-קורונדו שנבנה בשנת 1969 חוצה את המפרץ.
בחלקו הצפוני של המפרץ מצויים מספר אתרי נופש, ובחלקו הדרומי, הרדוד, ברכות אידוי לאיסוף מלח.
המפרץ, שהיה בעבר שטח מקסיקני, הפך לשטח של ארצות הברית בעקבות הסכם גוודלופ-הידלגו אשר סיים את מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנת 1848.
מרי פופינס

ערך זה עוסק בדמות הספרותית מרי פופינס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

ג'ולי אנדרוז כמרי פופינס, מתוך סרט הקולנוע "מרי פופינס" משנת 1964.
 שם ספר:  "מרי פופינס"
 שם סרט:  "מרי פופינס"
 הופעה ראשונה:  "מרי פופינס"
 יוצרים:  פמלה לינדן טרוורס
 גילום הדמות:  ג'ולי אנדרוז ואחרים
 דיבוב בשפה העברית:  עדי קוזלובסקי, נינט טייב וטלי אורן
 מידע
 מין:  נקבה
 מקצוע:  אומנת
 אזרחות:  אנגליה
 דמויות קשורות
 משפחה:  מר טוויגלי אלברט
 חברים:  ברט
מרי פופינס (באנגלית: Mary Poppins) היא דמות שיצרה פמלה לינדן טרוורס, המופיעה בשמונה ספרים ובסרטי קולנוע של וולט דיסני ב־1964 וב־2018.
ספרי מרי פופינס זכו להצלחה רבה ותורגמו לשפות רבות, אך הסרט של וולט דיסני באמצע שנות השישים הוא שפרסם את הדמות ברחבי העולם כולו. רק בגיל 80 גילתה טרוורס שאת הרעיון לאומנת מעופפת קיבלה מסיפור שהמציאה בילדותה, כדי להעלים את הבהלה והנטישה שחשה כאשר אמה יצאה מהבית בהכרזה שהיא הולכת לעבור לגור במדינה אחרת.
אודות הדמות

מרי פופינס היא אישה מסתורית בעלת כוחות קסם שנכנסת לבית משפחת בנקס בסמטת עץ הדובדבן 17, לונדון, למלא תפקיד של אומנת לילדי המשפחה, ומאז הגעתה דבר במשפחה אינו כפי שהיה טרם הגעתה. מאיירת הספרים הראשונים הייתה מרי שפארד(אנ'), בתו של מאייר הספר פו הדב, ארנסט שפארד.
הספר וספרי ההמשך

בשנת 1934 יצא לאור הספר הראשון בסדרת ספרי "מרי פופינס", אותו כתבה טרוורס בזמן שהחלימה ממחלה. לאור הצלחת הספר פנתה טרוורס לכתוב סדרה של ספרי "מרי פופינס", דבר בו השקיעה את כל חייה. ספרי הסדרה הם:
מרי פופינס (1934)
מרי פופינס חוזרת (1935).
מרי פופינס פותחת את הדלת (1944).
מרי פופינס בגן הציבורי (1952).
מרי פופינס מ-A עד Z ספר לימוד לילדים (1963).
מרי פופינס במטבח ספר בישול עם סיפור (1975).
מרי פופינס בשדרת עץ הדובדבן (1982).
מרי פופינס והבית השכן (1989).
המשוררת דליה רביקוביץ הייתה הראשונה שתרגמה את "מרי פופינס" לעברית בשנת 1961. היא העמידה תרגום פיוטי בשפה מהודרת ואף עברתה את שמות הילדים לחנה ומיכאל.
בשנת 2018 תרגמה גילי בר-הלל את "מרי פופינס" תרגום נוסף אשר בו התפרסמו לראשונה בעברית שני פרקים נוספים. האחד הוא "יום שלישי הרע" והשני נקרא "גברת קודי"- פרק שהושמט מתרגומה של רביקוביץ.
הסרטים

בשנת 1964 קיבלו אולפני דיסני את הזכויות להפיכת הספר לסרט לאחר ניסיונות מרובים שהחלו כבר בשנת 1948, וכך התפרסמה בכל רחבי העולם הדמות החמה והאוהבת של האומנת שבאה עם הרוח.
את תפקיד מרי פופינס שיחקה ג'ולי אנדרוז שזכתה על התפקיד בפרס האוסקר הראשון שלה. הסרט זכה ב-4 פרסי אוסקר נוספים. עם סיום הפקת הסרט קיבל הבמאי רוברט וייז חשיפה בלעדית מוולט דיסני לחומרים המצולמים. חשיפה זו הובילה אותו ללהק את אנדרוז לסרט "צלילי המוסיקה".
הסרט המוזיקלי של דיסני נחשב ליצירת מופת, אך טרוורס לא התלהבה מהפרשנויות של ספרה וטענה שדיסני לא הבין ואף פירש לא נכון את הדמויות והרס את הסיפור. באולפני דיסני, לעומת זאת, טענו שבזמן הצילומים הייתה טרוורס שחצנית, שתלטנית וחסרת כל הומור, מה שהפך את העבודה איתה לקשה מאוד. תהליך עשיית הסרט, והמתח ששרר בין טרוורס לדיסני ואנשיו, הוא הבסיס לסרט "להציל את מיסטר בנקס".
בשנת 2018 יצא סרט ההמשך 'מרי פופינס חוזרת' למסכי הקולנוע בבימויו של רוב מרשל.
בסרט "המשאלה" שיצא בשנת 2023 היא אוזכרה בתור אחד המשאלות שהושמדו בסרט.
המחזמר

בשנת 2004 הועלה המחזמר מרי פופינס על במות לונדון. המחזמר הצליח מאוד וזכה בתשע מועמדויות לפרס אוליבייה. בשנת 2006 הועלה המחזמר בהפקת דיסני גם על במות ברודוויי. המחזמר היה מועמד לשבעה פרסי טוני וזכה באחד (על עריכה מוזיקלית).
במהלך שנת 2019 עתידה לעלות בתיאטרון הבימה גרסה בעברית, עיבוד של גרסת 2006.
הערות שוליים

↑  שיר לב-ארי, שובה של המטריה, באתר ישראל היום, 22 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563734805171  BIBSYS: 8001185  BnF: cb15749656b (data)  LCCN: no2017060962  MusicBrainz: b1c42aec-cdbe-4dc7-b2d5-24998f46e152  SELIBR: 330658  VIAF: 316445677   WorldCat (עם VIAF): 316445677
מרי פוטה

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1872 גילפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בינואר 1968 (בגיל 95) גילפורד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Hubbard Foote 
 מקום לימודים:  בית הספר ייל לאמנות  Académie Carmen 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפעה על ידי:  ג'ון סינגר סרג'נט, פרידריק ויליאם מקמוני 
 בן או בת זוג:  פרידריק ויליאם מקמוני  ארנסט האנפשטנגל 
 
מרי פוטה (באנגלית: Mary Foote;‏ 1872–1968) הייתה ציירת ועורכת אמריקאית של רשימות העיון של קרל יונג. כאמנית היא חיה ועבדה בכיכר וושינגטון בניו יורק, בפריז ובפקין. משנת 1928 עד שנות החמישים התגוררה בציריך ויצרה ופרסמה את הרשימות של קרל יונג עד מלחמת העולם השנייה. היא חזרה לארצות הברית בשנות החמישים ובילתה את שנותיה המאוחרות יותר בקונטיקט, שם נפטרה.
ראשית חייה

מרי פוטה הייתה בתם של צ'ארלס ספנסר פוטה (1837–1880) וחנה האברד פוטה (1840–1885). היא נולדה בגילפורד, קונטיקט, כמו גם אחותה הצעירה, מרגרט פוטי הולי, שהפכה גם היא לאמנית. לאחר שהבנות התייתמו, גודלה מרגרט על ידי דודתה, הרייט פו הולי ובעלה, בוושינגטון הבירה. מרי נלקחה על ידי דודה שגרה בהרטפורד, קונטיקט לאחר שהפכה ליתומה בגיל 13.
בת דודה הייתה לילי ג'ילט פוטה, שהייתה אומנת לילדיו של מארק טוויין. במשך תקופה מסוימת גרה מרי פוטה במשק הבית של מרק טוויין (סמואל ל. קלמנס) והייתה חברה עם סוזי קלמנס.
קריירה > אומנות

החל משנת 1890 למדה אמנות בבית הספר ייל לאמנות. בשנת 1894 הוענק לפוטה פרס אליס קימבול האנגלי, שתמך בנסיעות הקיץ של אמנים. היא קיבלה פרס נוסף, של ויליאם וירט ווינצ'סטר, מימן שנתיים של לימודים באירופה, והוענק לפוטה בשנת 1897. הוא נחשב ל"פרס הגדול מסוגו" בארצות הברית באותה תקופה.
מרי פוטה נסעה לפריז, צרפת ולמדה אצל ג'ון סינגר סרג'נט. היא הייתה תלמידה של פרדריק מקמוניז באקדמיה כרמן בפריז ובז'יברני. הגנים שם, הפכו לנושא של רבים מציוריה. חבריה כללו את פטרונית האומנות מייבל דודג', הרקדנית איזדורה דאנקן, הסופר הנרי ג'יימס, הסופרת גרטרוד שטיין, הצייר ג'יימס אבוט מקניל ויסלר והציירות אלן אמט ראנד וססיליה בו.
בשנת 1901 היא חזרה לניו יורק כדי להקים סטודיו בכיכר וושינגטון, שם התפרנסה מעבודות ציורי הדיוקן שלה. רשימת הלקוחות שלה כללו את כל הידוענים של זמנה בתחום האמנות והתרבות. פוטה ציירה מגוון רחב של נושאים, כולל דיוקנאות, דמויות, פרחים ונופים.
עבודותיה הוצגו באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, יחד עם עבודותיהם של רוברט אנרי, ססיליה בו, אדמונד צ'ארלס טרבל ואמנים ידועים אחרים. עבודתה תוארה כך:
מרי פוטה שלחה כמה בדים משובחים, שהמדהים שבהם, אולי, הוא זה של "גברת ג'ון קרפנטר" - עם כובע כחול ומעיל אדום, ואיזון צבעים מצוין עם ציור הספר, הכוס והתחתית על השולחן. דיוקנה של ה"גברת הרמן קובבה" הראתה דוגמה לדמות עדינה, שהערך הצבעוני של השרשרת הוורודה ביחס לגווני הגוף מבטאים אושר."
בתערוכת הארמורי בשנת 1913, היא הציגה את הציור "הגברת הזקנה".
פוטה חיה ועבדה בפקין שבסין החל מדצמבר 1926 לתחילת 1927.
במהלך שנות העשרים היא שיתפה את הסטודיו שלה עם המורה שלה מצרפת, פרדריק מקמוניס וקיימה איתו מערכת יחסים אישיים ונכנסה לדיכאון עמוק לאחר שהסתיימה מערכת היחסים איתו. היא ביקשה טיפול אצל סמית אלי ג'ליף, ובשנת 1927 סגרה את הסטודיו שלה. אחד מחבריה, רוברט אדמונד ג'ונס, מעצב במה בניו יורק, היה מטופל של קרל יונג וטוני וולף. הוא יעץ לפוטה, שתוארה כנוירוטית, ללכת אליהם לטיפול בציריך, שווייץ.
קריירה > קרל יונג

לאחר שסגרה את הסטודיו שלה, פוטה נסעה לציריך לראות את הפסיכותרפיסט השווייצרי קרל יונג. החל משנת 1928 עבדה אצל יונג, תחילה תמללה את ימי העיון שלו וערכה את ניסוחם האנגלי של כתבי יונג, ואז הפיצה את העותקים למשתתפי ימי העיון. רשימותיה הפכו לבסיס לכתבים שהתפרסמו בשנת 1976. המזכירה והעוזרת שלה משנות השלושים של המאה העשרים ועד לסדרת הסמינרים שהסתיימה במלחמת העולם השנייה הייתה אישה אנגלית, הגברת אמילי קופל, שהייתה נשואה לגבר משווייץ. העבודה שולמה על ידי מנויים.
בשנות השלושים של המאה הקודמת, היה לפוטה קשר סודי עם איש העסקים הגרמני המשכיל מהרווארד ארנסט האנפשטנגל. היא חזרה לקונטיקט זמן קצר לפני מותה. בהספד שלה כינו אותה כ"מזכירתו של יונג ".
היא תוארה גם כאישה גבוהה ואלגנטית. מרי מלון, אשתו של פול מלון, אמרה עליה, "יש לה סגנון נהדר. ממנה תלמד על מערכות היחסים הרגשיים בין האנשים שפגשה. היא מאוד שברירית."
אחרית ימיה

בשנות החמישים שבה פוטה לקונטיקט. היא נפטרה ב־28 בינואר 1968 ונקברה בבית העלמין בגילפורד, קונטיקט. [2] [20]
עבודותיה נמצאות בספריית אוניברסיטת ייל.
הערות שוליים

↑  Jules Heller, Nancy G. Heller, North American Women Artists of the Twentieth Century: A Biographical Dictionary, Routledge, 2013-12-19, ISBN 978-1-135-63889-4. (באנגלית)
1 2  John Pence Gallery - Mary Foote, johnpence.com
↑  Intimate Circles | Mary Foote, brbl-archive.library.yale.edu
↑  William McGuire, Bollingen: An Adventure in Collecting the Past, Princeton University Press, 1989-10-21, ISBN 978-0-691-01885-0. (באנגלית)
↑  Deirdre Bair, Jung: A Biography, Little, Brown, 2004-11-09, ISBN 978-0-316-15938-8. (באנגלית)
↑  C. G. Jung, Dream Analysis 1: Notes of the Seminar Given in 1928-30, Routledge, 2013-10-28, ISBN 978-1-134-72198-6. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb177893616 (data)  ISNI: 0000 0000 6705 7627  LCCN: n78084806  SNAC: w6mk9s5f  SUDOC: 232279500  ULAN: 500053404  VIAF: 36309464   WorldCat (עם VIAF): 36309464 
מרי פוטה, דיוקן של גברת ווסטר, 1898
מרי פוטה, ילדה אסייתית עם בובה
מרי פוטה, אשה עם לוונדר