stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביריאני
הערות שוליים

↑  Pratibha Karan, Biryani, Random House India, 2017-07-24, ISBN 978-81-8400-254-6. (באנגלית)
↑  Food racism: Biryani to target Muslims?, www.dailyo.in
↑  The curious case of potato in Kolkata biryani and how the British fed us a lie, Hindustan Times, ‏2020-04-21 (באנגלית)
↑  Everything you want to know about biryani, Hindustan Times, ‏2010-02-27 (באנגלית)
↑  Kris Dhillon, The New Curry Secret, Little, Brown Book Group, 2013-01-31, ISBN 978-0-7160-2352-4. (באנגלית)
↑  E. M. (Elizabeth M.) Collingham, Curry : a tale of cooks and conquerors, Oxford ; New York : Oxford University Press, 2006, ISBN 978-0-19-532001-5
↑  Post Author: viralvideos, 9 Easy Chicken Biriyani Recipe And Dum Biriyani Preparation, Viral Vidos, ‏2018-01-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Other Hyderabadi Biryani With a 300-Year-Old Past, NDTV Food (באנגלית)
↑  Kumar, K. C. Vijaya (2013-03-16). "In search of Bhatkal Biryani". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2021-11-06.
↑  Of biryani, history and entrepreneurship, www.rediff.com
↑  Nath, Parshathy J. (2016-06-23). "All the way from Karaikudi". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2021-11-06.
↑  Mydans, Seth (1987-07-08). "FOR A SECRET STEW RECIPE, TIME IS RUNNING OUT". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-11-06.
↑  "Biryani bistro". The Hindu (בIndian English). 2010-03-11. ISSN 0971-751X. נבדק ב-2021-11-06.
↑  Nikita Mandhani, 10 Cities in India for the Food Lover’s Soul, www.india.com (באנגלית)
↑  Pratibha Karan, Biryani, Random House India, 2017-07-24, ISBN 978-81-8400-254-6. (באנגלית)
אשרם במדבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית מלון 
 מיקום:  הערבה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2002
 תאריך פתיחה רשמי:  2002 
 
 קואורדינטות:  30°10′35″N 35°01′00″E﻿ / ﻿30.176472222222°N 35.016694444444°E﻿ / 30.176472222222; 35.016694444444
 www.desertashram.co.il
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) אשרם במדבר(למפת דרום הנגב רגילה) אשרם במדבר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשרם במדבר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשרם במדבר he
 
שלט בכניסה לאשרם במדבר
הטוטם באשרם במדבר
המדבר באשרם במדבר





אשרם במדבר היה מרכז רוחני ובית הארחה ביישוב שיטים שבישראל שפעל ברוח אושו. במקום התקיימו מגוון מדיטציות מדי יום מבית אושו, מדיטציות הנוגעות בצ'אקרות כמרכזי אנרגיה בגוף ויוגה.
המרכז והמדיטציות הופעלו והדרכו על ידי חברי הקהילה שחיה במקום.
בין היתר האשרם במדבר תיפקד כבית הארחה ומתחם קמפינג בשוטף, ובנוסף אירח גם סדנאות ריטריט וחקירה עצמית, פסטיבלים ותוכנית WOMP - (Work as Meditation Program) מבית היוצר של אושו.
אשרם במדבר הוקם בערבה, במקום בו שכנה בעבר היאחזות הנח"ל שיטים, כ-80 קילומטר צפונית לאילת וכ-70 קילומטר דרומית למצפה רמון, על כביש 40.
היסטוריה

האשראם הוקם בשנת 2002 על בסיס היאחזות הנח"ל שיטים שפורקה. מקימיו היו רפיק ידידיה וחבריו ששבו לפני כן משהות באשרם בפונה שבהודו. המקום התנהל כקומונה, כענף של קיבוץ סמר שבערבה. הגרעין המייסד עזב את המקום עם השנים והמשיכו להתגורר במקום כ-30 תושבים קבועים. המקום נחשב לאחד המקומות הרוחניים הוותיקים שפעלו בישראל. בשנת 2020, בצמוד לפרוץ מגפת הקורונה, הופסקה פעילות המקום כמרכז רוחני.
הקהילה

באשרם במדבר חיה קהילה אשר מונה כ-30 חברים שניהלה חיי קומונה המדגישה את חשיבות המדיטציות, המודעות, האהבה, החגיגה, האומץ והיצירתיות.
חברי הקהילה הפעילו את האשרם כבית הארחה בשוטף, הדריכו את תוכנית ה-WOMP, וגם את המדיטציות שהתקיימו במקום מדי יום שהיו פתוחות לכל מי שנמצא באשרם באותה עת. רוב חברי הקהילה החזיקו שמות מהבודהיזם בשפת הסנסקריט.
פעילויות

במקום היה בית הארחה הכולל חדרי אירוח, מאהל בדואי ומתחם קמפינג. האשרם כלל מטבח מרכזי על טהרת הצמחונות, אולמות סדנאות ופינת חי.
באשרם התקיימו הפעילויות הבאות:
שתי מדיטציות ביום מבית אושו וכן מדיטציות הנוגעות בצ'אקרות כמרכזים אנרגטיים בגוף, המודרכות על ידי חברי הקהילה.
תוכנית הנקראת (WOMP - (Work as Meditation Program שהציעה טעימה מאורח החיים של הקהילה הכוללת 2 מדיטציות ביום, שילבה עבודה כמדיטציה ונתנה טעימה מחיי הקומונה של האשרם.
סדנאות בנושאי מדיטציה והעידן החדש שהתקיימו ברוב סופי השבוע.
פסטיבלים שונים שהתקיימו לאורך השנה. בהם פסטיבל זורבה הבודהה שנערך מדי שנה פעמיים בשנה (בסוכות ובפסח) מאז הקמת האשרם, "פסטיבל פשוט" הנערך משנת 2003, פסטיבל שאקטי בעבר, ופסטיבלים נוספים כמו פסטיבל אימג’ן, פסטיבל הג’רני ועוד.
תחקיר פוליטיקלי קוראת

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 2022 פרסמה קלי רוזן תחקיר באתר האינטרנט "פוליטיקלי קוראת", בו הובאו עדויות על הטרדות מיניות, אלימות וניצול מצד מנהלי האשרם דניאל נצר ('שרדהה') ורן שרפמן ('עוטסב') בין מנחים ומטפלים אחרים. בתחקיר נטען כי נצר ושרפמן ניהלו את האשרם עם מאפיינים כיתתיים ורדו בחיי נשים וגברים, וכן נערות ונערים שעבדו תחתיהם במקום. בשני חלקי הכתבה הועלו האשמות על ניצול מיני, השפלות קבוצתיות, אלימות מילולית ואף ניצול כלכלי.
הערות שוליים

↑  דפנה טלמון, אשראם כחול-לבן, באתר ynet, 30 בספטמבר 2002
↑  טלי חרותי-סובר, קבוצת תמיכה: החיים בקומונות בישראל, באתר ynet, 26 באפריל 2006
↑  אליען לזובסקי, עושים רוח: שבוע בתוככי הסצנה הרוחניקית של פסטיבל "פשוט", באתר nrg‏, 19 בספטמבר 2009
↑  פוסט שינוי מנהלות, בעמוד הפייסבוק של שיטים, 14 בינואר 2022
↑  דניאלה ברכה, הבודהה ירד לנגב, באתר ערב, 13 באוקטובר 2014
↑  זיו ריינשטיין‏, נכנסים רק עם בת זוג: מה קורה בפסטיבל העירום של ישראל?, באתר וואלה, 10 בספטמבר 2015
↑  קלי רוזן, אשרם במדבר: על חלום ושברו, באתר פוליטיקלי קוראת, 30 באוגוסט 2022
↑  קלי רוזן, אשרם במדבר: חלק שני | פוליטיקלי קוראת | קלי רוזן, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏2022-08-31
מכבי אשקלון

מכבי אשקלון היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר אשקלון, אשר משחקת בליגה ג'.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1962 על ידי דני אביוב וויליאם שמעוני ושיחקה בעיקר בליגות הנמוכות. בעונת הבכורה של הקבוצה היא עלתה לליגה ב', אז הליגה השלישית. בעונה שלאחר מכן הקבוצה ירדה חזרה לליגה ג'. הקבוצה חזרה לליגה ב' בעונת 1969/1970, ואחרי שלוש עונות ירדה שוב לליגה ג' בסוף עונת 1971/1972. בעונת 1975/1976, הקבוצה חזרה לליגה ב', שהפכה בסוף העונה לליגה הרביעית בעקבות הקמתה של הליגה הארצית כליגת המשנה. הקבוצה שיחקה בליגה זו עד עונת 1983/1984, שבסיומה ירדה לליגה ג'.
בשנות התשעים הקבוצה החלה תקופת הצלחה ועלתה לליגה א', אז הליגה השלישית, בעונת 1997/1998. בסוף עונת 1998/1999, בה הקבוצה הייתה מקום אחד מהעלייה לליגה הארצית, שהייתה אז הליגה השנייה, ליגה א' הפכה לליגה הרביעית והליגה הארצית הפכה לליגה השלישית, בעקבות הקמתה של ליגת העל. בעונת 1999/2000 הצליחה הקבוצה לעלות לליגה הארצית. בעונת 2000/2001, העונה הראשונה והיחידה עד כה בה שיחקה בליגה מקצוענית, העפילה הקבוצה לגמר גביע הטוטו של הליגה הארצית לאחר שבשלב חצי הגמר ניצחה בתוצאה 4–5 בבעיטות הכרעה את היריבה העירונית הפועל אשקלון, אחרי שהתוצאה הייתה 3–3 בתום הארכה. במשחק הגמר עצמו, שנערך ב־7 בנובמבר 2000 באצטדיון העירוני בבת ים, הפסידה הקבוצה למכבי כפר כנא בתוצאה 2–0. בהמשך אותה עונה למכבי אשקלון היה הפרש שערים טוב יותר מהפועל נצרת עילית במאבק על ההישארות בליגה, אך בעקבות הפחתת שתי נקודות בגלל הפרה בכללי התקציב, ירדה הקבוצה לליגה א'. הקבוצה התפרקה במהלך קיץ 2001, בעקבות חוב של למעלה מ־2,000,000 שקלים.
במהלך חמש השנים האחרונות לפני פירוק הקבוצה, עד מרץ 2001, מאמנה היה שחקן הפועל תל אביב בעבר, מוריס ז'אנו.
בשנת 2015 הקבוצה הוקמה מחדש על ידי מני יאסו. כיום (2024) היא משחקת בליגה ג' דרום.
בשנת 2018 הוקמה מחלקת נוער של הקבוצה.
מחלקת הנוער

מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל מכבי אשקלון אחראית על פיתוח שחקני הכדורגל הצעירים במועדון. המחלקה מעניקה הכוונה והדרכה לשחקנים צעירים, במטרה לפתח את כישוריהם ולהכשירם לכדורגל תחרותי.
מחלקת הנוער של מכבי אשקלון מעניקה שני מסלולים לשחקני הכדורגל, מסלול האקדמיה - בית הספר לכדורגל ומסלול תחרותי (ליגה) במסגרת ההתאחדות לכדורגל בישראל.
מחלקת הנוער של מכבי אשקלון נחשבת כיום למובילה בתחומה בעיר אשקלון וידועה במחויבותה לפיתוח כישרונות צעירים, והביאה למספר שחקנים בולטים שהמשיכו לשחק כדורגל מקצועני. המחלקה מאוישת על ידי מאמנים מנוסים אשר מסורים לסייע לשחקנים צעירים למצות את הפוטנציאל שלהם.
את קבוצות הילדים הראשונות בעיר הקים אלי מלכה. ההישג הגדול היה עלייה לליגה השנייה וניצחון בדרבי על הפועל אשקלון. שחקנים ידועים של הקבוצה יוסי סימן טוב, מונדי כחלון, פנחס בואצ'י, שלומי גלבר, יורם רובל ועוד.
בעונת 1975/1976, קבוצת הנוער עלתה לראשונה לליגה המחוזית (ליגת העל לנוער היום). מאמן הקבוצה היה סולינו סבן, קפטן הקבוצה היה איציק אקריש ומנהל הקבוצה היה פאול מרקוביץ'.
תארים והישגים

גביע הטוטו לליגה הארצית:
סגנות: 2000/2001
הערות שוליים

↑  נקודה אחת קבעה..., באתר מעריב, ‏4 ביולי 1963
↑  למכבי אשקלון הופחתו שתי נקודות והיא תרד לליגה א', באתר הארץ, 25 במאי 2001
↑  מוריס ז'אנו פוטר ממכבי אשקלון, באתר וואלה, 3 במרץ 2001
סוכנות ביון ההגנה

.
| --- | --- |


 מחויבים למצוינות בהגנת האומה
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1 באוקטובר 1961 
 מנהל:  ג'פרי קראוס
 מטה מרכזי:  הבסיס המשותף אנקוסטיה-בולינג, וושינגטון די. סי.
 http://www.dia.mil
 
סוכנות ביון ההגנה (באנגלית: The Defense Intelligence Agency, בראשי תיבות: DIA מילולית: סוכנות מודיעין ההגנה) היא סוכנות הריגול הצבאית של ארצות הברית, הכפופה למחלקת ההגנה של ארצות הברית. הסוכנות הוקמה ב-1 באוקטובר 1961 על ידי הנשיא ג'ון פ. קנדי בהמלצת מזכיר ההגנה, רוברט מקנמארה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עד להקמת ה-DIA, שלוש מחלקות צבאיות (מודיעין הצי, מודיעין חיל האוויר ומודיעין הצבא) עסקו באיסוף, ייצור והפצת מודיעין לשימוש הזרוע שלהן בלבד. הדבר גרם לעבודה כפולה ויקרה, שהייתה לא יעילה וחסרת תיאום.
מבנה

ה-DIA כוללת שורת מנהלות האחראיות לאיסוף מודיעין צבאי בדרכים שונות, בהן:
מנהלת המודיעין האנושי (DH, Directorate for Human Intelligence) - אחראית לאיסוף משאבים מודיעיניים באמצעות יומינט.
מערך נספח ההגנה
מנהלת מודיעין אותות ואמצעים ואיסוף טכני (DT, Directorate for MASINT and Technical Collection) - אחראית לפיקוח מכ"מים, מודיעין כימי וביולוגי וביון גרעיני.
מנהלת הניתוח (DI, Directorate for Analysis) - אחראית לניתוח התפתחות פוליטיות במדינות זרות העלולות להשפיע על ארצות הברית ואינטרסיה מעבר לגבול. מקבילה לחטיבת המחקר של אגף המודיעין בישראל.
המרכז הלאומי לביון רפואי, פורט דטריק, מרילנד
מרכז מודיעין החלל והטילים, האנטסוויל, אלבמה
כוח המשימה המודיעיני המשולב למלחמה בטרור
מנהלת מודיעין המטות המשולבים (J2, Directorate for Intelligence Joint Staff) - אחראית לייעוץ ותמיכה בראשי המטות המשולבים לצורך איסוף מודיעין צבאי זר ותכנון המלחמה.
המרכז לתיאום מבצעי ביון הגנתיים (DJ, Defense Intelligence Operations Coordination Center) - אחראית למודיעין אסטרטגי, טקטי ומבצעי.
מכללת מודיעין ההגנה הלאומית.
מרכז ניתוח ביון ההגנה, בסיס האוויר בולינג, וירג'יניה.
מנהלי הסוכנות

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| ג'וזף קרול | אוקטובר 1961 | ספטמבר 1969 |
| דונלד ו' בנט | 1969 | אוגוסט 1972 |
| וינסנט פ' דה פויקס | 1972 | ספטמבר 1974 |
| דניאל א' גראהם | 1974 | דצמבר 1975 |
| סמואל ו' וילסון | מאי 1976 | אוגוסט 1977 |
| יוג'ין פ' טיי | ספטמבר 1977 | אוגוסט 1981 |
| ג'יימס ויליאמס | ספטמבר 1981 | ספטמבר 1985 |
| לאונרד ה' פרוטס | אוקטובר 1985 | דצמבר 1988 |
| הארי א' סויסטר | 1988 | ספטמבר 1991 |
| דניס מ' נייגי | ספטמבר 1991 | נובמבר 1991 |
| ג'יימס קלאפר | נובמבר 1991 | אוגוסט 1995 |
| קנת מיניהאן | 1995 | פברואר 1996 |
| פטריק מ' יוז | 1996 | יולי 1999 |
| תומאס ר' וילסון | 1999 | יולי 2002 |
| לוואל א' ג'ייקובי | 2002 | נובמבר 2005 |
| מייקל ד' מאפלסז | 2005 | מרץ 2009 |
| רונלד ברגס | 18 במרץ 2009 | מרץ 2012 |
| מייקל ט' פלין | 2012 | 2014 |
| וינסנט סטיוארט | 2015 | אוקטובר 2017 |
| רוברט אשלי | אוקטובר 2017 | 2020 |
| סקוט ברייר | 2020 | 2024 |
ראו גם

הסוכנות לביטחון לאומי
קהילת המודיעין האמריקנית
מנהל המודיעין הלאומי
מחלקת ההגנה האמריקנית
אגף המודיעין(אמ"ן), המקבילה הישראלית
מודיעין ההגנה, המקבילה הבריטית
המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי, המקבילה הרוסית
הערות שוליים

↑  עמי רוחקס דומבה, מודיעין אמריקאי? ארצות הברית למדה על שיגור הסקאד לעבר סעודיה מטוויטר, "ישראל דיפנס", ‏ 03.08.2015.
| קהילת המודיעין האמריקאית |
| --- | --- | --- |
| מחלקת ההגנה | DIA (מודיעין צבאי) •  NSA (מודיעין אותות) • ONI (ביון ימי) • משרד הסיור הלאומי (ביון לוויינים) • הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (מיפוי מדיעיני) • חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית (מודיעין אווירי)  •  משרד מודיעין חיל-הנחתים • משרד מודיעין הצבא • מודיעין משמר החופים  • מרכז מודיעין החלל הלאומי (מודיעין חלל) |  |
| הקבינט של ארצות הברית | לשכת החקירות הפדרלית (FBI) • משרד DEA למודיעין לביטחון לאומי (ONSI)  •  הלשכה למודיעין ומחקר (INR)  • המשרד לטרור ומודיעין פיננסי (TFI)  • משרד המודיעין והמודיעין הנגדי (OICI)  • משרד המודיעין והניתוח (I&A) |  |
| משרד ראש המודיעין הלאומי | המרכז הלאומי למלחמה בטרור • המרכז הלאומי למלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית וביו-ביטחון • המרכז הלאומי לסיכול מודיעין נגדי וביטחון • מרכז אינטגרציה לאיומי סייבר |  |
| משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית | היועץ לביטחון לאומי • היועץ לביטחון המולדת • המועצה לביטחון לאומי • המועצה לביטחון מולדת |  |
| פיקוח ובקרה | ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית • ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269258805171  BIBSYS: 13029487  GND: 1082898-9  ISNI: 0000 0004 0377 7608  LCCN: n79151208  NLA: 35566206  NLK: KAB201809161  SUDOC: 227589580  VIAF: 153598438   WorldCat (עם VIAF): 153598438
אמיל קרלסן

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1848 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  2 בינואר 1932 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קונטיקט 
 תחום יצירה:  ציור נוף 
 הושפע על ידי:  כריסטיאן בלאש 
 
סורן אמיל קרלסן (באנגלית: Emil Carlsen;‏ 19 באוקטובר 1853 - 2 בינואר 1932) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שהיגר מדנמרק. הוא התפרסם בציור הטבע הדומם שלו. בהמשך הקריירה שלו הרחיב קרלסן את מגוון הנושאים וצייר גם נופים. במשך יותר מארבעים שנה היה קרלסן מורה מבוקש בשיקגו, סן פרנסיסקו וניו יורק.
ביוגרפיה

אמיל קרלסן נולד וגדל בבירת דנמרק בקופנהגן למשפחה אומנותית. אמו הייתה ציירת, הוא למד ארכיטקטורה באקדמיה המלכותית בקופנהגן במשך ארבע שנים ואז היגר לארצות הברית בשנת 1872, והתיישב בשיקגו.
עבודתו הראשונה הייתה כעוזר אדריכל והוא למד אצל האמן הימי הדני לוריץ הולסט. הולסט חזר לדנמרק, והשאיר את הסטודיו שלו לקרלסן. הוא התקדם במהירות ומונה למורה הראשון לציור באקדמיה לעיצוב בשיקגו. קרלסן חיפש הכשרה נוספת ויצא לפריז בשנת 1875, שם למד אצל הצייר הצרפתי ז'אן-בטיסט סימאון שארדן. כשחזר לארצות הברית הקים סטודיו בניו יורק והחל לצייר טבע דומם שהזכירו מעט את אלה של שרדן. עם זאת, קרלסן התקשה למכור את עבודותיו ורק לאחר שעבר לבוסטון הייתה לו תקופה קצרה בה קצר הצלחה במכירת יצירותיו.
הוא חזר לניו יורק ושוב נאבק למכור את ציוריו. בשנת 1879 ערך מכירה פומבית כדי להקל על מצבו הכלכלי, אך בסופו של דבר מכר רק כמה ציורים. המצב אילץ אותו לוותר על הסטודיו ולהמשיך בעבודת החריטה איתה מצא הצלחה מסוימת למרות התסכול שלו על חוסר הצלחתו לצייר במשרה מלאה.
בשנת 1884 הוא חזר לאירופה, כשהוא מצייר תמונות פרחים עבור הסוחר, תרון ג'יי בלקסלי, כדי לתמוך בלימודיו. בסופו של דבר הפנה עורף לציור פרחים יפים. בשנת 1885 התקבלו שתי עבודותיו לסלון הפריזאי.
כשחזר לניו יורק פתח סטודיו ברחוב 57. וכשעדיין התקשה למכור ציורים הוא עבר לסן פרנסיסקו. שם בין 1887 ל-1889 מילא תפקיד מנהל בית הספר לעיצוב בקליפורניה. הוא התיידד עם ארתור פרנק מת'יוס, שלימד בבית הספר לעיצוב והיה הדמות המובילה בתנועת האמנויות והאומנויות באזור המפרץ.
לאחר מכן עבר ללמד באופן פרטי בליגת הסטודנטים לאמנות בסן פרנסיסקו עד שנת 1891. באותן שנים השפיע על מספר סטודנטים צעירים, ביניהם היו מרי אוולין מק'קורמיק וגיא רוז, שהפכו שניהם למובילים בקרב האימפרסיוניסטים האמריקאים. בשנת 1891, מעט לפני עזיבתו, יצר קרלסן סערה בכך שהצהיר בגלוי באחד העיתונים המובילים בסן פרנסיסקו כי חינוך לאמנות מבוזבז על נשים שהן תלמידות נחותות ללא ביטחון עצמי, והן צפויות בעתיד להנשא ולהפוך למורות בבית ספר. ארתור מת'יוס פרסם דחייה נמרצת לדבריו מה שעורר דיון נוסף.
ביוגרפיה > חזרה למזרח

קרלסן עבר מקליפורניה לחוף המזרחי בשנת 1891 והחל בקריירה ארוכה של הוראה. הוא לימד באקדמיה הלאומית לעיצוב, בליגת הסטודנטים לאמנות, ובאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. בהדרגה, דרך יחסיו עם ציירים ומורים אחרים בניו יורק, כמו ג'ון הנרי טוואצ'טמן וג'וליאן אלדן וייר, הוא החל להתעניין בציור נופים. קרלסן הושפע מביקור בקונטיקט בראשית המאה העשרים אצל חברו ג'וליאן אלדן וייר. המקום הפך ל"חוות וייר" המפורסמת, בה ציירו אימפרסיוניסטים אמריקאים רבים נוף פתוח. קרלסן אף רכש בית בפאללס וילג', קונטיקט, בשנת 1905 והוא ומשפחתו בילו שם את מרבית זמנם כאשר לאמיל קרלסן לא היו מחויבויות הוראה בניו יורק. פאלאס וילג' נמצא בשולי ברקשייר, וקרלסן צייר את יערות הרי ברקשייר.
אף על פי שנחשב לאחד הציירים האמריקאים המוערכים ביותר, קרלסן נאבק כלכלית במשך העשורים הראשונים של הקריירה שלו. גלריית מקבת בניו יורק הייתה הגלריה הראשונה שהתמחתה בעבודתם של אמנים אמריקאים. לאחר שהצטרף קרלסן לגלריה, שייצגה רבים מאומני האימפרסיוניזם האמריקני, מכירותיו השתפרו ולראשונה הצליח לחיות בנוחות ללא לחץ כלכלי מתמיד. היו לו תערוכות יחיד במקבת ב-1912, 1919 וב-1921 וב-1923.
קרלסן קיבל את פרס סמואל ט. שו באקדמיה הלאומית לעיצוב.
אמיל קרלסן היה מורה מבוקש והצורך הכספי הניע אותו ללמד יותר ממה שרצה, על חשבון הזמן שהקדיש לציור. בין תלמידיו הייתה המיניאטוריסטית רוזה הופר ואן ברמר.
משפחתו

אמיל קרלסן התחתן עם לואלה מרי רובי בשנת 1896 ובני הזוג עברו להתגורר בסטודיו שלו ברחוב 59, שם הם גרו בשארית חייהם. נולד להם ילד יחיד, דינס קרלסן בשנת 1901. אמו לימדה אותו מקצועות לימודיים ואביו הנחה אותו באמנות. דינס קרלסן החל את קריירת האמנותית שלו בשנת 1914, כשהציג טבע דומם באקדמיה הלאומית לעיצוב כשהיה בן שלוש עשרה. דינס קרלסן הפך לחבר באקדמיה הלאומית בשנת 1922, כשהיה בן 21, ואקדמאי מלא בשנת 1942.
דינס קרלסן הציג לצד אביו בגלריות גרנד סנטר בניו יורק. היו לו שלוש תערוכות יחיד בגלריה ההיא. לאחר שנפטר דינס קרלסן בשנת 1966, גלריות גראנד סנטרל ערכו תערוכה רטרוספקטיבית כפולה לכבוד שני האמנים.
הערות שוליים

↑  The Art of Emil Carlsen, 1853–1932, Exhibition Catalog, Wortsman Rowe Art Galleries, San Francisco, California, 1975
↑  Soren Emil Carlsen", American Art from the Dickie Collection, Dayton Art Institute, 1997, p. 40-41
↑  Weir Farm National Historic Site (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
↑  William H. Gerdts, American Impressionism, Cross River Press, 1984
↑  Several Carlsen exhibition catalogs, libmma.contentdm.oclc.org (ארכיון)
↑  Dale T. Johnson, American Portrait Miniatures in the Manney Collection, Metropolitan Museum of Art, 1990, ISBN 978-0-87099-597-2. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6705 5517  LCCN: n85141186  RKD: 15432  SNAC: w61k07q9  SUDOC: 185005802  ULAN: 500005813  VIAF: 33432533   WorldCat (עם VIAF): 33432533 
אמיל קרסן, דגים וקערת נחושת, 1894
אמיל קרסן, טבע דומם עם דגים, 1882
אמיל קרסן מבט על קרונבורג, 1871
אמיל קרסן, טבע דומם עם ורדים צהובות, 1880/1890
האסלאמיזציה של איראן

האסלאמיזציה של איראן התרחשה כתוצאה מהכיבוש המוסלמי של פרס. זה היה תהליך ארוך שבמהלכו רוב האוכלוסייה עזבה את הדת הזורואסטרית וקיבלה את האסלאם, על אף שתחילה דחתה אותו לתקופה ארוכה. מצד שני, איראנים שמרו על מסורות קדם-אסלאמיות מסוימות, כולל שפתם ותרבותם, והתאימו אותם לקודים איסלאמיים. לבסוף, שני המנהגים והמסורות הללו התמזגו בזהות ה"אסלאמית איראנית".
האסלאמיזציה של איראן הביאה לתמורות עמוקות במבנה התרבותי, המדעי והפוליטי של החברה האיראנית: פריחת הספרות, הפילוסופיה, הרפואה והאמנות הפרסית הפכו למרכיבים עיקריים בתרבות המוסלמית שהתגבשה. שילוב מורשת של אלפי שנות ציוויליזציה והיותה על "צומת דרכים בין תרבויות גדולות", תרמו לכך שפרס התייצבה בחזית מה שהגיע לשיאו כ"תור הזהב של האסלאם".
התרבות האיראנית אחרי האסלאם > מדיניות פרסית לאחר הכיבוש האיסלאמי

לאחר הכיבוש האיסלאמי של האימפריה הסאסאנית, במהלך שלטון בן 90 שנה של בית אומיה, ניסו הכובשים הערבים לכפות את הערבית כשפתם העיקרית של העמים הכבושים בכל רחבי האימפריה שלהם. אל-חג'אג' בן יוסף לא היה מרוצה מהשכיחות של השפה הפרסית במועצת השלטון והורה להחליף את השפות הרשמיות של הארצות הנכבשות בערבית, לפעמים בכוח.
תיאורים של דיכוי אלים של התרבות הפרסית תחת האומיים עלו על הכתב כמאתיים או שלוש מאות שנים לאחר נפילתם, בכתביו של אבו אל-פרג' אל-איספהאני ואבו רייחאן אל-בירוני.
עם זאת, לאחר שלטון האומיים, איראן והחברה האיראנית בפרט עברו שושלות שהעניקו לגיטימציה לשפות ומנהגים פרסיים, במקביל לעידוד האסלאם. יתרה מזאת, הייתה אינטראקציה הדוקה בין מנהיגים פרסיים וערבים, במיוחד בעקבות השושלת הסאמאנית שקידמה את הפרסית לתחייה יותר מאשר הבֻּוַיְהִים והצפארים, תוך שהם ממשיכים להשתמש בערבית במידה משמעותית.
התרבות האיראנית אחרי האסלאם > מדיניות איסלאמיזציה

במהלך תקופת בית עבאס המָוָאלי קיבלו זכויות משמעותיות והתרחש מעבר בתפיסה הפוליטית מזו של אימפריה ערבית לאימפריה מוסלמית, ובשנת 930 נחקקה דרישה המחייבת את כל הפקידים של האימפריה להיות מוסלמים. שתי התקופות התאפיינו גם בהגירה משמעותית של שבטים ערבים החוצה מחצי האי ערב לשטחים החדשים.
לאחר כיבוש פרס הציעו המוסלמים סובלנות דתית יחסית ויחס הוגן לאוכלוסיות שקיבלו את השלטון האסלאמי ללא התנגדות.[דרוש מקור] עם זאת, באיראן זה קרה רק בשנת 650 כאשר דוכאה ההתנגדות המקומית.[דרוש מקור] המרה לאסלאם, שהציעה יתרונות מסוימים, התרחשה מהר למדי בקרב האוכלוסייה העירונית אך לאט יותר בקרב האיכרים. רוב האיראנים לא הפכו למוסלמים עד המאה ה-9. לבעלי קרקעות שהומרו ללא התנגדות לאסלאם הוצעו יותר אדמות. לאחר שהוכרו למעשה כבני-חסות תחת הראשידון, בתנאי תשלום שנתי של הג'יזיה, הזורואסטרים הושארו לנהל את עצמם, אולם נוהג זה היה שונה מאזור לאזור.
לפני הכיבוש, הפרסים היו ברובם זורואסטרים. ההיסטוריון אל-מסעודי, ערבי שנולד בבגדד, אשר כתב רבות על הגיאורפיה וההיסטוריה במאה ה-10 מתעד כי לאחר הכיבושים:
זורואסטריות, באותה תקופה, המשיכה להתקיים בחלקים רבים באיראן. לא רק במדינות שנכנסו לשליטה מוסלמית מאוחר יחסית, אבל גם באזורים שהפכו למחוזות באימפריה מוקדם יותר. כמעט בכל המחוזות האיראניים, מקדשי אש המשיכו להיות בנמצא.
ההצהרה הכללית הזו של אל-מסעודי נתמכת במלואה על ידי הגאוגרפים של ימי הביניים שמזכירים מקדשי אש ברוב הערים האיראניות.
כמו כן, האסלאם התקבל בקלות על ידי זורואסטרים שהועסקו בתפקידים תעשייתיים ובעלי מלאכה מכיוון שלפי התפיסה הזורואסטרית, מקצועות שעירבו שימוש באש הפכו אותם לטמאים. יתרה מזאת, המיסיונרים המוסלמים לא נתקלו בקושי להסביר את העקרונות האסלאמיים בפני הזורואסטרים, שכן היו הרבה קווי דמיון בין הדתות. לדברי תומאס ווקר ארנולד, אללה והשטן איבליס היו דומים מאוד לדמויות הדת הזורואסטרית. לעיתים במאמצם להמיר פרסים, מנהיגים מוסלמים עודדו את השתתפותם בתפילה המוסלמית תוך הבטחת כסף ואיפשרו להם לדקלם את הקוראן בפרסית במקום בערבית כך שיהיה מובן לכולם. מאוחר יותר הסאמאמנים, ששורשיהם נבעו מהאצולה התיאוקרטית הזורואסטרית, הפיצו את האסלאם הסוני ואת התרבות האיסלמו-פרסית עמוק בלב מרכז אסיה. התרגום השלם הראשון של הקוראן לפרסית התרחש בתקופת שלטון הסאמאנים במאה ה-9.
התרבות האיראנית אחרי האסלאם > שעוביה ומדיניות הפרסיזציה

למרות שהפרסים אימצו את דת כובשיהם, לאורך מאות שנים הם פעלו כדי להגן ולהחיות את שפתם ותרבותם הייחודית, תהליך המכונה פרסיזציה. במאמץ זה השתתפו גם ערבים וטורקים.
במאות ה-9 וה-10, נתינים לא-ערבים תחת בית אומייה יצרו תנועה בשם שעוביה בתגובה למעמדם הפריווילגי של ערבים באימפריה ביחס לאלו שאינם ערבים. מרבית העומדים מאחורי התנועה היו פרסים, אך יש בתיעודים שלה התייחסויות למצרים, לברברים ולארמים. תוך ביסוס רעיונותיה על מושגים איסלמיים של שוויון בין גזעים ולאומים, התנועה עסקה בעיקר בשימור התרבות הפרסית והגנה על זהות פרסית, אם כי בהקשר מוסלמי. זו הייתה תגובה לערביות הגוברת של האסלאם במאות הקודמות. ההשפעה הבולטת ביותר של התנועה הייתה הישרדותה של השפה הפרסית עד ימינו.
השושלת הסאמאנית הייתה השושלת הראשונה במלואה ששלטה באיראן מאז הכיבוש המוסלמי, והובילה את תחיית התרבות הפרסית. המשורר הפרסי החשוב הראשון לאחר בואו של האסלאם, רודכי, נולד בעידן זה וזכה לשבחים מהשליטים הסאמאנים. הסאמאנים חידשו גם פסטיבלים פרסיים קדומים רבים. ממשיכי דרכם, הע'זנווים, שהיו ממוצא אפגני, הפכו גם הם לתורמים בהחייאת הפרסית.
השליטים הבויהים השיעים אימצו גישה דומה בעניין זה. הם ניסו להחיות רבים מהמנהגים והמסורות הסאסאניות. הם אפילו אימצו לשליטיהם את התואר הפרסי הקדום שאהנשה (מלך המלכים).
לאחר עליית השושלת הספוויית, הפכה השיעה התריסרית לדת הרשמית במדינה והוטל על רוב האוכלוסייה האיראנית לאמץ את הדת הזו.