stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'רבת דווארה
זיהוי האתר > אתר ישראלי

פינקלשטיין הציע שלוש אפשרויות לתיאור האתר:
האתר נבנה על ידי שאול במהלך מלחמותיו בפלשתים באזור בנימין וניטש לאחר הניצחון
האתר נבנה בעקבות ניצחונו של שאול על הפלשתים כדי לבסס את שלטונו באזור
האתר נבנה על ידי הפלשתים על מנת לבסס את שלטונם על חבל ההר וניטש לאחר תבוסתם
לטענתו, האתר אינו יכול להיות פלשתי משום שלא נמצאו בו כלים פלישתיים (פרט לספל עם ראש אריה) ומשום שהוא נבנה לפני חדירת הפלשתים להר, ואין סיבה שאתר עם מאפיינים מורכבים כאלה יקום על ידי שאול לאחר המלחמה כי לא יהיה בו צורך. עם כך סבר פינקלשטיין כי האתר נבנה על ידי שאול כבסיס בזמן המלחמה נגד הפלשתים. תיאור זה מתאים למיקומו המבודד של האתר ולביצוריו המשמעותיים. הוא גם מספק סיבה לעזיבתו במאה ה-10 לפנה"ס, כאשר עברה ליבת היישוב למרכז ההר ולשפלה, ולא היה יותר צורך באתר מבודד ללא בסיס כלכלי. בכל זאת מעלה פינקלשטיין את השאלה, אם היה האתר ישראלי, מדוע הפלשתים אפשרו לו להתקיים? אברהם פאוסט תומך בהצעתו של פינקלשטיין, אך נמנע לקשר את האתר ישירות לשאול, שכן אין שום עדות מובהקת לכך ששאול אחראי או לא לבניית האתר.
הוצעו בעבר מספר אפשרויות לזיהוי של האתר עם מקום מקראי, בהן "בית-אוֶן" המוזכר בספר יהושע. נדב נאמן זיהה את בית-אוון עם אתר הפולחן בבית אל. פינקלשטיין הציע לזהות את האתר עם "גילגל" בו חנה שאול על פי הנרטיב המקראי. לדעת חוקרים מסוימים, השם "גילגל" הוא שמם של שלושה עד שבעה אתרים שונים. השם מתאים לצורת האתר ומיקומו. כל האתרים שזוהו כ"גילגל" נמצאו או במדבר או בספר המדבר, היכן שאתרי מתחם מעגליים כמו ח'רבת דווארה נפוצים. עם זאת, הממצאים באתר אינם מספקים כדי לאמת בוודאות את הצעה זאת.
זיהוי האתר > אתר פלשתי

מנגד, נדב נאמן שולל את הזיהוי עם אתר ישראלי ודווקא מזהה אותו כאתר פלשתי שנבנה על מנת לבסס את שלטונם על האזור. כאמור לעיל, נאמן התנגד לקביעה של פינקלשטיין כי האתר התקיים למשך כמאה שנים. עוד טען נאמן כי שבר החרס המציג פנים של אריה הוא עדות ממשית לנוכחות פלשתית באתר. ובכל מקרה, לדעתו מחסור בכלים פלשתיים אינו שולל את הקמת האתר ביוזמה פלשתית (בדומה לבסיסים אשוריים שהוקמו בתקופות מאוחרות יותר ובהם לא נמצאו כלים מהסגנון האשורי). מיקומו של האתר מעלה בעיה נוספת. לדעת נאמן, אילו הישראלים היו בונים מצודה כחלק מהמאבק בפלשתים, הם היו עושים זאת בצידו המערבי של ההר, המשקיף לכיוון ארץ הפלשתים, ולא בצידו המזרחי, המשקיף לעבר הירדן.
על אף שנאמן הטיל ספק במהימנותו של הנרטיב המקראי, הוא הפנה לפסוק מספר שמואל, המספר כי כאשר ניצחו שאול ויונתן את הפלשתים במכמש, אנשים "עברים" שהיו לצד הפלשתים ערקו לטובת שאול ויהונתן. נאמן הציע שבח'רבת דווארה יישבו שכירי חרב (אולי אותם "עברים" הם קבוצות פורעי חוק המתוארות במקורות חוץ-מקראיים כ"עפירו") שנשכרו על ידי הפלשתים על מנת לשלוט על לשלוט על האזור, להתנכל ליישובים הכבושים ולאבטח את הדרך מן ההר לבקעת הירדן דרך יריחו. ייתכן כי הספל עם פרצוף האריה היה שייך למפקדם הפלשתי. אותם שכירי התקיימו על חשבון תושבי הסביבה הכבושים ולכן באתר אין עדות לפעילות חקלאית. לאחר ניצחון הישראלים על הפלשתים, לא היה לישראלים כל צורך באתר ולכן הוא ניטש. הצעה זאת מסבירה מדוע באתר רק פריט אחד המקשר אותו לפלשתים, ומוצא עדות בנרטיב המקראי המתאר תושבים מהמקום שמשתפים פעולה עם הפלשתים.
זיהוי האתר > אתר יהודאי

סברה נוספת הוצעה בעקבות התגליות בחורבת קייאפה, עיר מבוצרת בעמק האלה שהתקיימה באותו הזמן של האתר בח'רבת דווארה. את העיר מזהים מנהלי החפירה יוסף גרפינקל וסער גנור כאתר יהודאי. החוקרים הציגו קווי דמיון בין שני האתרים: שניהם יישובים מבוצרים מהמאה ה-10 לפנה"ס ושניהם נבנו על סלע יסוד ולא על חורבות יישוב קודם. לכן מציעים החוקרים כי האתר בח'רבת דווארה הוא למעשה מצודה יהודאית, המהווה את גבולה המזרחי של ממלכת יהודה, בעוד חורבת קייאפה מהווה הגבול המערבי. זיהוי זה מתבסס על העמדה הרווחה במחקר, כי אין עדות לקיום ממלכת ישראל המאוחדת וכי ממלכת יהודה וממלכת ישראל הצפונית  התקיימו במקביל מראשיתן. נאמן לעומת זאת, הציע לזהות את חורבת קייאפה כאתר כנעני, אותו כבש מלך גת הפלשתית ולאחר מכן כבש את אזור ההר ובמסגרת הכיבוש הוקם המאחז הפלשתי בח'רבת דווארה, על סמך הנרטיב המקראי.
הערות שוליים

↑  Finkelstein (1990), p. 163
↑  עמיחי מזר, דוד עמית, צבי אילן, 'דרך הגבול' שבין מכמש ליריחו וחפירות חורבת שילחה, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה יז, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1983, עמ' 237
↑  Finkelstein (1990), p. 165
↑  Finkelstein (1990), p. 166
↑  Finkelstein (1990), p. 196
↑  Finkelstein (1990), pp. 166–175
↑  Finkelstein (1990), pp. 176–192
↑  Moshe Sadeh (1990), "Animal Remains from Khirbet Ed-Dawwara", Tel Aviv, 17(2), p. 209
↑  Finkelstein (1990), p. 195
↑  Na'aman (2012), pp. 1–2, 4
1 2  Finkelstein (1990), pp. 201–203
↑  Finkelstein (1990), pp. 198–199
↑  Settlement Patterns and State Formation in Southern Samaria and the Archaeology of Saul, in: C. S. Ehrlich/M.C. White, Saul in Story and Tradition (Tübingen), p. 32.
↑  Finkelstein (1990), pp. 203–205
↑  Na'aman (2012), pp. 3–5
↑  שמואל א פרק יד, פסוק כא
↑  Na'aman (2012), pp. 5–7
↑  Garfinkel Y, Streit K, Ganor S, Hasel MG (2012), State formation in Judah: biblical tradition, modern historical theories and radiometric dates at Khirbet Qeiyafa. Radiocarbon 54(3–4): p. 368
↑  Na'aman (2012), p. 5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524034305171  VIAF: 316602932   WorldCat (עם VIAF): 316602932 
קנקן מטיפוס "שפת צווארון"
זליג ראובן בנגיס

| --- | --- |

1938
 לידה:  16 ביוני 1864 י"א בסיוון ה'תרכ"ד שניפישוק, ליטא 
 פטירה:  21 במאי 1953 (בגיל 88) ז' בסיוון ה'תשי"ג ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום פעילות:  מזרח אירופה, ארץ ישראל.
 תקופת הפעילות:  ?–1953 
 השתייכות:  גאב"ד העדה החרדית
 רבותיו:  הנצי"ב מוולוז'ין
 תלמידיו:  הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב ישראל גרוסמן
 חיבוריו:  לפלגות ראובן, חידושי הגרז"ר
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת אהל משה
 
רבי זליג ראובן בֶּנְגִיס (בענגיס; י"א בסיוון ה'תרכ"ד, 15 ביוני 1864 - ז' בסיוון ה'תשי"ג, 21 במאי 1953) כיהן כרב בבלארוס ולאחר מכן גאב"ד העדה החרדית בירושלים. מחבר סדרת הספרים לפלגות ראובן.
תולדותיו

נולד בעיירה שניפישאק הסמוכה לווילנה שבליטא לרבי צבי הירש בנגיס. כבר בנערותו הוא משך את תשומת לבם של גדולי תורה, וכונה "העילוי משנישיפאק". בגיל שבע-עשרה, משידע את הש"ס הבבלי על בוריו, הגיע ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד אצל רבו המובהק, הנצי"ב, שכינהו ש"ס חי, ואצל רבי חיים הלוי סולובייצ'יק. בוולוז'ין הוא נחשב לאחד מבחירי הלמדנים, והוא חנך את רבי איסר זלמן מלצר הצעיר לבקשת הנצי"ב.
רבי זליג ראובן בנגיס קיבל סמיכה לרבנות מהנצי"ב, מרבי יצחק אלחנן ספקטור ומהרב שלמה הכהן מווילנא (ה"חשק שלמה"). הוא נשא את אסתר אסנא בתו של רבי חיים צבי ברוידא שכיהן ברבנות של נמוקשט, שווקשנה וזאגר ישן. לאחר פטירתה בשנת תרצ"א, נשא את רייזל זלאטע בת יוסף כלב זיו.
בשנת ה'תרנ"ד (1894) התמנה לרב ואב בית דין בבדאקי שבפלך הורדנה עד לשנת ה'תרע"א (1912). לאחר מכן שימש ברבנות בקלווריה עד לשנת ה'תרצ"ח (1938). בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בסמולנסק ומילא את מקומו של הרב אברהם ברוך סולובייצ'יק שנפטר באמצע המלחמה. בנו היחיד, הרב שמעון זאב, כיהן תחתיו בקלווריה.
בשנת תרצ"ח עלה לארץ ישראל כדי לכהן כראב"ד העדה החרדית בירושלים. שימש גם כנשיא ישיבת "אהל משה". לאחר פטירתו של הרב יוסף צבי דושינסקי בי"ד תשרי ה'תש"ט מונה תחתיו לגאב"ד העדה החרדית, עד למותו.
רבי זליג ראובן בנגיס נפטר בז' בסיוון ה'תשי"ג, 21 במאי 1953 ונקבר בהר המנוחות.
אישיותו ודרכו התורנית

רבי זליג ראובן בנגיס היה שקדן עצום, סיני ועוקר הרים, תקיף בדעתו, ודרשן מופלא. בנוסף לבקיאות מדהימה בש"ס ומפרשיו, בפוסקים, ובספרי התנ"ך, היה בקיא במאות ספרים על הש"ס. באותה מידה היה חריף, וספריו גדושים בחידושים בכל מקצועות התורה, כמו גם בדברי אגדה. על אף כישרונותיו, היה עניו, בעל מזג טוב ורוח עדינה, התהלך עם כל אדם כאח, והשתדל להנעים לכל בדבריו.
ספריו "לפלגות ראובן" מסודרים באופן יוצא דופן, וכוללים בעיקר "הדרנים" לסיומי מסכתות, המחברים בין תחילת המסכת לסופה ובינה לבין המסכת הבאה. הוא עשה זאת להראות סגולת התורה, שנאמר בה יקרה היא מפנינים, שמלבד יוקר כל חידוש או דבר הלכה כשלעצמה, כשמצרפים הרבה עניינים ביחד על-ידי פלפולים וסברות ישרות, יש להם מעלה יתירה במה שהם נראים יחד בפנים חדשות יפות. החלקים הראשון והשני זכו להסכמות מרבי דוד פרידמן מפינסק-קרלין ומרבי חיים סולובייצ'יק. ספריו עוררו בזמנו התפעלות והערכה, וקנו לו שם עולם. אולם בסוף ימיו, ספריו כבר לא היו נפוצים בישיבות, אם כי אינם כתובים על סדר דפי הש"ס, אם כי כתובים בדרך הפלפול הישנה הדורשת בקיאות בש"ס, אם כי לא כל אחד יכל לסבול את אריכותם או את גודל חריפותו ופלפולו הזך.
רבי זליג ראובן בנגיס סיים את הש"ס לכל הפחות מאה פעמים ואחד. בירושלים, בעת היותו עסוק בצורכי ציבור יומם ולילה, במיוחד שמח בסיום הש"ס שלמד ברגעים ובשניות ההמתנה לאירועי מצוות אליהם הוזמן. אף על פי שכיהן בעדה החרדית, השקפת עולמו לא הייתה קנאית[דרוש מקור]. עם זאת, בהיותו גאב"ד העדה החרדית הוצא על ידה האיסור להשתתף בבחירות, וכן היה מהלוחמים הבולטים נגד חילול שבת ונגד גיוס בנות לצה"ל.
לזכרו הקים הרב מרדכי צבי שיינברגר ישיבה בירושלים הנושאת את שם ספרו: "לפלגות ראובן" (כיום ישנו כולל בבניין הישיבה[דרושה הבהרה]), וכן הוקם לזכרו כולל "ר' זליג ראובן" בבית וגן.
אחיו: רבי אידל בנגיס, מו"צ בליבוי. רבי משה אהרן בן דעת (בנגיס, בנדס), חתנו של רבי בן ציון שטרנפלד ורבה האחרון של העיר בילסק. נספה בשואה.
מתלמידיו

רבי איסר זלמן מלצר
רבי שלמה זלמן אוירבך
רבי יוסף שלום אלישיב
רבי ישראל גרוסמן
רבי שמואל צבי הלוי וויטשיק
ספריו

לפלגות ראובן חלק ראשון - על סיום הש"ס וסדר מועד, פיעטרקוב תרס"ו
לפלגות ראובן חלק שני - על סדר נשים, בילגוריה תר"ע
לפלגות ראובן חלק שלישי - על סדר נזיקין, פיעטרקוב תרע"ד
לפלגות ראובן חלק רביעי - על ספר קודשים ומסכת נידה, ברלין תרפ"ד
לפלגות ראובן חלק חמישי -  על ש"ס משנה, קיידאן תרצ"ב
לפלגות ראובן חלק שישי - על הרי"ף והר"ן מסכת חולין, חידושי ש"ס, ירושלים ת"ש
לפלגות ראובן חלק שביעי - חידושי ש"ס, ירושלים תש"י
לפלגות ראובן: חידושי אגדה, ירושלים: תשכ"ז - תשכ"ט
חידושי הגרז"ר - ליקוט מכתב ידו ומספריו "לפלגות ראובן" על סדר עניינים בש"ס. בהוצאת מכון ירושלים ירושלים, ה'תשמ"א - תשנ"ג.
לפלגות לעד - הגהות וחידושים על מסכת ברכות, ודרשות על חנוכה, אגרות ומכתבים מגאוני ומאורי הדור מדורות שעברו
חידושים נוספים פרסם מעת לעת בקבצים תורניים.
לקריאה נוספת

קונטרס "יחי ראובן", ישורון, חלק יב, ניסן תשס"ג, ע' קמט - רנד, ניו-יורק ירושלים.
הרב בצלאל לנדא, תולדות הגאון רבי זעליג ראובן בענגיס זצ"ל, חידושי הגרז"ר בענגיס זצ"ל, חלק ראשון, ע' 22-15, מכון ירושלים תשד"מ.
הרב אהרן בן-ציון שורין,  קשת גבורים, חלק ראשון, ע' 43-40, ירושלים: מוסד הרב קוק תשס"ב.
הערות שוליים

↑  שבשל גילו הצעיר הלא הסכים שתלמידיו יכנוהו רבם.
↑  פעם תיאר את מעמדו בישיבת וולוז'ין: "אני הייתי נקרא עילוי, ר' איסר זלמן (מלצר) היה נקרא חצי עילוי, ור' ברוך בער (לייבוביץ) היה נקרא רבע עילוי" (הרב שלום גריי).
1 2 3 4  שלום גריי, תולדות הגאון רבי זעליג ראובן בענגיס זצוק"ל, ישורון יב, ניסן תשס"ג, עמ' קנ-קצח
↑  משלי ג, טו
↑  לפי רבי שלמה זלמן אוירבך
↑  שלמה יוסף זוין, מן הספרות התלמודית, הצופה 221 (237), תרצ"ח (1938), עמ' 8
↑  לפי רבי יצחק יעקב ווייס
↑  'מקטוביץ' ועד ה' אייר', צבי וינמן.
↑  במהדורה המופיעה כאן בתחילתה, מודפסים תולדות המחבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297423205171  GND: 1053384645  ISNI: 0000 0001 0798 2076  LCCN: n85173799  NTA: 303350105  VIAF: 26042854   WorldCat (עם VIAF): 26042854
חוק ההסדרים

ערך זה עוסק בחוקים העוסקים במגוון רחב של נושאים שהממשלה מעוניינת לקדם באמצעות תיקוני חקיקה. אם התכוונתם לחוק להסדרת מעמדם של אלפי בתים בהתנחלויות, ראו .
חוק ההסדרים הוא שם מקוצר לאיגוד של תיקוני חקיקה שממשלת ישראל מגישה לחקיקה בכנסת, כמעט מדי שנה מאז 1985, העוסק במגוון רחב של נושאים שהממשלה מעוניינת לקדם. חלק מהסעיפים הכלולים בו נועדו להקטין את ההוצאה התקציבית לשנה אליה הוא מתייחס, אך חלקם נועדו לקדם רפורמות במשק, כגון הפרטות וצעדים אחרים התואמים את עקרונות הליברליזם הכלכלי, להם משמעויות ארוכות טווח, ולעיתים תוך ביטול חוקים שונים שהכנסת חוקקה. על השימוש בחוק ההסדרים למטרות ארוכות טווח נמתחה ביקורת לאורך השנים.
הדיונים בחוק ההסדרים נערכים בדרך כלל במקביל לדיונים בחוק התקציב, וזאת משני טעמים עיקריים: ברמה ההצהרתית, הממשלה טוענת כי החוק נועד לאפשר את יישום מדיניותה הכלכלית כפי שהיא מתבטאת בתקציב. באופן מעשי, מאחר שלפי סעיף 36א לחוק-יסוד: הכנסת, אי אישורו של תקציב המדינה מוביל לפיזור הכנסת והקדמת הבחירות, הבאתו של חוק ההסדרים לאישור הכנסת ביחד עם חוק התקציב מבטיחה את אכיפתה של המשמעת הקואליציונית גם לגבי חוק זה.
שם החוק

השם "חוק ההסדרים" הוא השם הנפוץ לחוק זה, והוא מהווה קיצור לשמו המלא – "חוק הסדרים במשק המדינה", אם כי בשנים שונות הובא החוק גם בשמות אחרים, כגון "חוק המדיניות הכלכלית" או "חוק להגברת הצמיחה והתעסוקה ולהשגת יעדי התקציב". לאורך השנים יש נטייה להפריד את החקיקה למספר חוקים, אשר אמצעי התקשורת, וכך גם מרבית הציבור, מתייחסים אליהם כאל חוק אחד.
התפתחות חוק ההסדרים לאורך השנים

חוק ההסדרים הראשון אושר בכנסת ה-11 בקיץ 1985, לאחר שהוגש ביוזמת ראש הממשלה שמעון פרס ושר האוצר יצחק מודעי, במסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. בתחילה, אישרה הממשלה את סעיפי החוק כתקנות שעת חירום, לאחר שאף היועץ המשפטי לממשלה יצחק זמיר קבע כי ”הממשלה צריכה להיות משוכנעת שאנחנו בשעת חירום כלכלית ושעת חירום כלכלית מצדיקה תקנות שעת חירום. ואם הממשלה כך משוכנעת, הסמכות נתונה לה... אני באופן אישי סבור שהמשק נמצא לפני אסון כלכלי”.
שמו של חוק ההסדרים הראשון וסעיף 1 בו מציינים את ייעודו: קביעת "הסדרים לשעת החירום שבה מצוי משק המדינה".
בעוד שחוק ההסדרים הראשון עסק כולו בנושאים הקשורים בתקציב המדינה לשנת 1986, בהמשך, ובמיוחד לאחר נפילת ממשלת האחדות ב-1990, החלה הממשלה להכניס במסגרת הצעת החוק יוזמות שונות הקשורות בקידום מדיניותה, הכלכלית ושאינה כלכלית.
בשלהי 1994 משכה הממשלה את חוק ההסדרים במהלכה של הקריאה השנייה, שמא לא יעבור ללא הסתייגותם של חברי הכנסת אלי דיין ורפאל אדרי בקשר ליום לימודים ארוך, והתקציב לאותה שנה אושר ללא חוק זה.
בשנים 2002 ו-2003 יזמה הממשלה הצעות חוק הדומות במהותן לחוק ההסדרים ובנוסף לו – חוק תוכנית החירום הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2002 ו-2003) וחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004). הצעות אלה נדונו במהלך השנה ובמנותק מתקציב המדינה.
בשנים 2006 ו-2009 חוקק חוק ההסדרים באמצע השנה, לאחר הקמת הממשלות בעקבות הבחירות לכנסת ה-17 וה-18, בהתאמה.
התפתחות חוק ההסדרים לאורך השנים > צמצום השימוש בחוק ההסדרים

במהלך כהונתה של הכנסת ה-15 דנה ועדת חוקה, חוק ומשפט בהצעתו של חבר הכנסת חיים כץ, לתיקון חוק יסוד: משק המדינה. לפי ההצעה, חוק הסדרים יהיה חייב לכלול רק נושאים הקשורים ישירות לתקציב, תוקף הוראותיו יוגבל לשנה אחת וסעיפים בו המתקנים חוקים קיימים יידונו בוועדה שבה נדונו אותם חוקים. ההצעה אושרה בקריאה ראשונה חרף התנגדות הממשלה, אך הכנסת התפזרה בטרם הסתיימו הדיונים בה, ובכנסת ה-16 היא לא קודמה עוד. הצעות חוק ברוח זו הוגשו מאז, אך אף אחת מהן לא קודמה.
בתחילת המאה ה-21 חלה התפתחות בהליך אישור חוק ההסדרים, שבאה למצוא איזון בין הרצון לאפשר לממשלה לקדם את מדיניותה הכלכלית, התקציבית והמשקית, לבין הצורך לקיים דיון רציני בשינויי החקיקה בכנסת. תהליך זה כולל סינון שעושה היועץ המשפטי לממשלה לנושאים שיועלו לדיון בישיבת הממשלה על התקציב.
בשנת 2006 פרסמה היועצת המשפטית לכנסת, נורית אלשטיין, חוות דעת ובה הציעה מנגנונים לקביעת החלקים בחוק ההסדרים שיש להעביר למסלול חקיקה רגיל. לפי חוות הדעת, יש לבחון לגבי כל סעיף האם מתקיימת בינו לבין הצעת התקציב לאותה שנת כספים זיקה ישירה והכרחית בכפוף לתכליתו של החוק אותו הוא מתקן. בחינת הזיקה תיעשה באמצעות מבחני משנה משפטיים וכלכליים.
בשנה שבה הוצגה חוות הדעת, השימוש בה היה מוגבל יחסית, אך במהלך הדיונים בהצעת חוק ההסדרים של שנת 2008, נעשה בה שימוש נרחב יותר. הצעת חוק ההסדרים לשנה זו הייתה, חרף הביקורת הציבורית, רחבה בהיקפה מקודמותיה. עם זאת, בניגוד לשנים קודמות, בשנה זו נאבקו יושבת ראש הכנסת דליה איציק ויו"ר ועדת הכנסת דוד טל ביוזמות האוצר, והצליחו להביא לקיצוץ משמעותי במספר הסעיפים שיידונו בסופו של דבר במסגרת הדיונים בהצעת החוק. בסופו של דבר, מנה נוסח הצעת החוק שהונח על שולחן הכנסת לקריאה שנייה ושלישית 23 סעיפים בלבד, מתוך 136 סעיפים שאושרו בקריאה ראשונה. עם זאת, גם בחוק זה נכללו סעיפים שונים שאינם קשורים בתקציב, כגון הסעיף האוסר על קופות החולים להציע תרופות מצילות ומאריכות חיים במסגרת הביטוח המשלים.
בניגוד למגמת הצמצום, חוק ההסדרים לשנים 2009 ו-2010 הוא הגדול ביותר אי פעם. הצעת החוק השתרעה על פני כ-370 עמודים והכילה 268 סעיפים, מתוכם אושרו 185, מספר שלבדו גבוה יותר מכל הצעה שהוגשה אי פעם. בהצעת החוק נכלל גם פרק שאינו יוזמה של משרד האוצר. פרק זה, "שיפור זכויות עובדים", הוכנס להצעת החוק כתוצאה מהסכמות בין הממשלה לבין ההסתדרות. שנה אחר כך, בסוף 2010, יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין סירב להביא את תקציב המדינה להצבעה, אם חוק ההסדרים לא יקוצץ משמעותית, לדבריו:” "חוק ההסדרים למעשה שולל את האפשרות של הכנסת לבצע את תפקידה משום שיכולתה לפקח על הממשלה עוברת מן העולם. התקציב הפך נספח לחוק ההסדרים. זה לא דמוקרטי"”.
התפתחות חוק ההסדרים לאורך השנים > הרחבת חוק ההסדרים

במהלך העשור השני של המאה ה-21, חוק ההסדרים נחקק יחד עם העברת תקציב דו שנתי. לכן, הוא נחקק כל שנתיים.
חוק ההסדרים לשנים 2009 ו-2010 גדל לכדי 126 עמודים. זה היה השיא למשך כמה שנים עד שהועבר חוק של 210 עמודים ב-2015, ו-266 עמודים ב-2016.
תוכני חוק ההסדרים

מטרת החוק מוצגת בסעיף הראשון שלו, שנוסחו השבלוני מודגם בחוק לשנת 2006: ”חוק זה בא לתקן חוקים שונים, לדחות את תחילתם של חוקים, לבטל חוקים וכן לקבוע הוראות נוספות במטרה להשיג את יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2006”.
חוק ההסדרים מכיל בראש ובראשונה סעיפים הבאים להקטין את ההוצאה התקציבית לשנה אליה הוא מתייחס. בחוק ההסדרים לשנת 2008, למשל, הוראה הקובעת כי תקציב הקרן לקליטת חיילים משוחררים יוגדל ב-50 מיליון ש"ח, ולא ב-80 מיליון ש"ח, כפי שקובע חוק קליטת חיילים משוחררים. בחוק ההסדרים לשנת 2006 נקבעו הוראות לעניין גובה הארנונה בשנה זו.
סעיפים אחרים בחוק ההסדרים עניינם קיצוץ בתקציב הנוגעים למספר שנים, ולא רק לשנה אליה הוא מתייחס. למשל, הצעת חוק ההסדרים לשנת 2006 כוללת הוראה לשינוי עדכון קצבאות הילדים עד שנת 2009.
חוק ההסדרים שימש גם כלי מרכזי לדחייה או לביטול של חוקים בעלי השלכה תקציבית ניכרת. כך, למשל, בהצעת חוק ההסדרים של שנת 2008, הוצע לבטל את החוק שאושר ביולי 2007, ושקבע כי חוק לימוד חובה יוחל עד כיתה י"ב. לעיתים, כפשרה, נקבע כי חוק כזה לא יבוטל, אלא שמועד תחילתו יידחה. תחילתם של כמה מחוקים אלה נדחית כמעט בכל חוק הסדרים למשך שנים רבות. דוגמה מובהקת לכך היא החוק להקמת בית חולים באשדוד. חוקים נוספים שתחילתם נדחתה פעם אחר פעם במסגרת חוק ההסדרים כוללים את חוק יום חינוך ארוך וחוק השאלת ספרי לימוד. השימוש בחוק ההסדרים ככלי לביטול ודחיית תחולת חוקים הצטמצם מאז שהוסף התיקון לחוק יסוד: משק המדינה, הקובע כי לחקיקה תקציבית (היינו: חקיקה שעלותה למעלה מ־5 מיליון ש"ח) דרוש רוב של 50 חברי כנסת.
לצד הסעיפים בחוק ההסדרים שבאים לתקן הוראות חוק הנוגעות להוצאה תקציבית, משמש חוק ההסדרים גם לשינויים מבניים ורפורמות משקיות שאינם קשורים בהכרח להוצאה תקציבית באופן ישיר. בחוק ההסדרים של 2006, למשל, נערכה רפורמה במשק המים, שבמסגרתה הפכה נציבות המים לרשות הממשלתית למים ולביוב, ותפקידיה, סמכויותיה והמבנה שלה שונו. בחוק ההסדרים של 2005 בוצעה רפורמה במערך רישיונות הרדיו האזורי. על חשיבותו של חוק ההסדרים למשרד האוצר, ככלי ליישום רפורמות במשק, ניתן ללמוד מדברים שאמר בכיר באוצר על מדיניות משרדו, ולפיהם, "מה שחשוב באמת זה חוק ההסדרים. שם מעבירים את כל הרפורמות שהאוצר רוצה ומכניסים את כל התיקונים".
לעיתים, חוקי ההסדרים מכילים סעיפים שהקשר בינם לבין התקציב הוא אפסי. כך, למשל, כלל חוק ההסדרים של 2007 סעיף העוסק בסמכותו של שר השיכון להרחיב מתחמים של פינוי-בינוי, ואילו בהצעת החוק של 2008 נכללו סעיפים שנועדו להסדיר טכנית את ההחלטה לבטל את משרד הדתות, שהתקבלה ויושמה ארבע שנים קודם לכן.
הסדרים מסוימים מובאים אך ורק בהצעות חוק ההסדרים למיניהן, והממשלה כלל לא מנסה ליזום אותם בהליך של חקיקה רגילה. דוגמאות לכך ניתן למצוא ברפורמות שונות שהממשלה מנסה ליזום במועצות הדתיות, או בצמצום סמכויותיה של הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים, מהלך שהממשלה ניסתה לקדם בכמה חוקי הסדרים, והוא צלח בסופו של דבר בחוק ההסדרים של 2006.
בניגוד לרושם המתקבל מהפרסומים בתקשורת הישראלית, לא כל הוראות חוק ההסדרים הן בגדר "גזירות", וחלקן כוללות גם הטבות לציבור. דוגמה לכך היא ההצעה לאפשר גם לעולים שאינם זכאי חוק השבות, הכוונה היא לקהילת בני הפלאשמורה, ליהנות מזכויות עולים אחרים, כמופיע בהצעה לשנת 2006. בחוק ההסדרים של שנת 2008 בוטל מס המעסיקים.
הליך חקיקתו של חוק ההסדרים > הכנת הצעת החוק בממשלה

הכנת הצעת חוק ההסדרים בממשלה מתבצעת בהליך מקוצר לעומת הליכי החקיקה הרגילים. בטרם הכנת הצעת החוק, הממשלה מקבלת שורה של החלטות עקרוניות לגבי הנושאים שאותם היא מעוניינת לכלול בתוכה. לאחר מכן, משרד האוצר מגבש את נוסח הצעת החוק ומביא אותו לאישורה של ועדת שרים מיוחדת. זאת, בניגוד לחקיקה ממשלתית רגילה, שבאה בדרך כלל ביוזמת המשרד הממונה על יישום החוק, ולאחר התייעצות עם יתר משרדי הממשלה מובאת לאישורה של ועדת השרים לענייני חקיקה. להליך החקיקה המקוצר בממשלה מספר השלכות, כמפורט להלן.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג בחן בדו"ח שנתי 53ב, שהוגש בשנת 2003, את עבודת המטה של משרד האוצר לקראת הגשת הצעת חוק ההסדרים. המבקר מצא כי במקרים רבים משרד האוצר מביא הצעות החלטה רבות המאושרות כמקשה אחת, ולעיתים ללא כל התייעצות עם המשרד הממשלתי הנוגע בדבר. הוא אף מצטט פנייה של היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, לשר האוצר, שבה הלין על כך ש"אישור הממשלה ניתן במסגרת דיוני התקציב, בשעה שעשרות רבות של הצעות החלטה מובאות בפני שרי הממשלה בעת ובעונה אחת. הצעות ההחלטה מופצות לשרים ימים ספורים בלבד לפני ישיבת הממשלה... ככל הנראה, לא רק מתוך אילוץ (אף כי אין חולק על כך שאנשי האוצר מקדישים עבודה רבה, תוך לחץ זמן, להכנת ההצעות), אלא כתוצאה ממדיניות לפיה אין זה רצוי שהצעות ההחלטה יגיעו לידי השרים ויועציהם יותר מימים אחדים לפני הדיון...".
חברת הכנסת שלי יחימוביץ' ועוזרה הפרלמנטרי עמית בן צור מתחו אף הם ביקורת על הליך אישור הצעת החוק בממשלה:
שורש הרע והבסיס החוקי (לכאורה) לחוק ההסדרים מתרחש עוד קודם שנכתב החוק, כאשר הממשלה מאשרת בתוך כמה שעות מאות רבות של הצעות "מחליטים", כפי שעשתה השנה באוגוסט. תהליך ההצבעה הוא חפוז, היסטרי, רצוף לחץ ואיומים, ובעיקר לוקה בחוסר אחריות מחפיר כיוון שהשרים סובלים מבורות קשה, ואינם יודעים ואינם מסוגלים לדעת על מה הם מצביעים. לאמיתו של דבר הכנסת זוכה לחסד שהשרים לא זוכים לו: לח"כים יש כמה חודשים ללמוד את החוק. לשרים היו חמישה ימים בלבד.
העובדה שאת הצעת החוק יוזם משרד האוצר ולא המשרד הממשלתי הממונה על יישומו מביאה לעיתים לאבסורד – אף נציגי הממשלה עצמם מביעים את התנגדותם לסעיפים שונים בהצעת החוק. דוגמה למקרה כזה ניתן למצוא בדיון שקיימה ועדת הפנים והגנת הסביבה בסעיף בחוק ההסדרים לשנת 2007, שעסק בעובדים זרים בתחום הסיעוד. נציג משרד הפנים, שנכח בדיון, טען כי משרד האוצר הציע את ההצעה שלא על דעתו של משרד הפנים, וכי הדבר נודע רק במקרה.
הליך חקיקתו של חוק ההסדרים > הדיונים בוועדות הכנסת

עד 1998 נדונו כל סעיפי חוק ההסדרים בוועדת הכספים. לקביעת הוועדות שדנות בסעיפיה השונים של הצעת חוק ההסדרים משמעות מכרעת. כבר בשנת 1987 הביעה חברת הכנסת אורה נמיר את מורת רוחה מכך שסעיף בחוק ההסדרים המתקן את חוק הביטוח הלאומי הועבר לדיון בוועדת הכספים, וציינה כי
חוק הביטוח הלאומי, על-פי תקנון הכנסת, שייך רק לוועדת העבודה והרווחה. יתירה מזאת, לא בתמימות חוק זה הועבר לכאן ורוצה להיות מועבר כמקשה אחת לוועדת הכספים. נאמר לנו בוועדת העבודה והרווחה, שנקעה נפשו של משרד האוצר מהוויכוחים עם ועדת העבודה והרווחה בנושא של חקיקה הקשורה לביטוח הלאומי... הדבר נאמר לי על ידי אנשים מאוד בכירים במשרד האוצר, שעם ועדת הכספים ועם יו"ר ועדת הכספים הרבה יותר קל להם לסגור עסקות ולגמור עניין
בשנת 1998 נתן היועץ המשפטי לכנסת, צבי ענבר, חוות דעת לפיה בסמכותה של ועדת הכנסת לחלק את הצעת החוק בין ועדות שונות. מאז, מקובל שוועדת הכנסת מפזרת פרקים שונים מתוך חוק ההסדרים בין ועדות הכנסת הרלוונטיות, כך שבניגוד לעבר לא כל הדיון מתקיים בוועדת הכספים. עם זאת, תיקון אמיתי לבעיה שהעלתה חברת הכנסת נמיר לא הובא. במקומות שבהם הממשלה סבורה כי יושב ראש של ועדה פלונית עלול שלא לקדם סעיפים בהצעת החוק שהועברו אליה, היא תשתמש ברוב הקואליציוני שיש לה בוועדת הכנסת על מנת להעביר את הדיונים לוועדת הכספים, הנוחה לה יותר.
הצעת החוק של חבר הכנסת חיים כץ, שהוזכרה לעיל, הייתה אמורה להביא לכך שסעיפי חוק ההסדרים יידונו בוועדה שבה נדונו החוקים אליהם הם מתייחסים, אך כאמור, הצעת חוק זו לא קודמה.
במהלך הדיונים בוועדות, חלק מסעיפי הצעת החוק יורדים מסדר היום ואינם מופיעים בסופו של דבר בנוסח הסופי של החוק. בחלק מהמקרים, הדבר נעשה כתוצאה ממהלך הדיונים בוועדות, אך במקרים רבים מדובר בפשרות פוליטיות שמושגות מחוץ לכותלי הוועדות, לעיתים עוד בטרם החלו הדיונים. במקרים רבים, כתוצאה מפשרות אלה, הוועדות מלכתחילה לא דנות בסעיפים מסוימים. נוהג זה של משא ומתן, גורם לכך שהאוצר נוהג להכניס בהצעות החוק סעיפים רבים שאין לו כל כוונה להביא לחקיקתם, והם נועדו רק כדי שניתן יהיה לשאת ולתת עליהם, ולהותיר בנוסח הסופי של החוק את הסעיפים שחשובים לו באמת. הסעיפים שמוכנסים להצעת החוק על מנת שניתן יהיה להוציאם מכונים "עזים". עדות לנוהג זה ניתן למצוא בדבריו של בכיר במשרד האוצר: "זה נכון שבוועדת הכספים ובמליאה כמה מהדברים נופלים, אבל בדיוק בגלל זה כבר בהתחלה חוק ההסדרים מלא ברפורמות – גם כאלה שאין כל כוונה להעביר".