stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצין העיר

קצין העיר תל אביב
קצין העיר היה שמו של מוקד בו נמצאו נציגי צה"ל באזורים מקומיים (לרוב עירוניים) ברחבי הארץ. מוקד זה היווה גורם המספק מענה לכל שאלה או בעיה בה נתקלו החיילים החל מעת גיוסם. טיפול במלש"בים לעומת זאת היה בסמכות לשכת הגיוס.
בין העניינים שהיו באחריות של מוקד קצין העיר נכללו טיפול במצוקות נפשיות ותמיכה נפשית לחיילים, טיפול במשפחות כלואים, מתן מספרי טלפון צבאיים לאזרחים, מתן אישורים צבאיים רשמיים, ייעוץ בסיסי לגבי תנאי שירות, הארכת אישורי שהייה מחוץ לבסיס, מתן שירותי ייעוץ וסעד משפטי חינם לחיילים, איתור חיילים ומסירת הודעות חשובות כגון אזעקת חיילים במקרה של פטירת קרוב מדרגה ראשונה, והודעות נפגעים.
עד לשנות התשעים של המאה ה-20, סופק במוקדי קצין העיר גם שירות רפואי לחיילים שהיו בחופשה ונזקקו לטיפול רפואי. השירות הרפואי לחיילים בחופשה עבר במהלך שנות התשעים למרפאות אזוריות או מרחביות, באחריות חיל הרפואה. המרפאות החדשות כונו בטעות "מרפאות קצין העיר", דבר שגרם לבלבול אצל חיילים שפנו בשוגג ליחידות קצין העיר שלא סיפקו עוד שירות רפואי.
בשנת 2014 היו קיימים 12 קציני עיר ברחבי הארץ: אילת, אשקלון, באר שבע, חיפה, טבריה, ירושלים, נהריה, נתניה, עפולה, קריית שמונה, רחובות, תל אביב.
ב-2015 החליט ראש אכ"א, אלוף חגי טופולנסקי, על סגירת כל יחידות קציני הערים. משימותיהם, מלבד הודעות על נפגעים, הועברו לקצינת פניות הציבור (בראשי תיבות, "קפ"ץ"). מאז סגירת יחידות קציני הערים, אזרחים יכולים לקבל מענה טלפוני באמצעות מוקד קצינת פניות הציבור. הודעות למשפחות נפגעים נמסרות על ידי מודיעי נפגעים, והפעלתם היא באמצעות ראשי זירות נפגעים בחמ"ל הנפגעים של מנה"ק (מנהל הנפגעים וקציני הערים).
ראו גם

מערך הנפגעים וקציני הערים
לשכת הגיוס
נציבות קבילות החיילים
הערות שוליים

↑  צה"ל - אנשים ברשת - קצינת פניות הציבור, באתר דובר צה"ל
קרב רכס וימי

קרב רכס וימי (באנגלית: Battle of Vimy Ridge, בצרפתית: Bataille de la crête de Vimy, בגרמנית: Schlacht bei Vimy) היה קרב במערכה על העיר אראס, בירת מחוז פה-דה-קאלה שבצפון צרפת, במלחמת העולם הראשונה. הקרב התנהל בין 9 ל-12 באפריל 1917 בין הארמייה השישית הגרמנית לבין כוח קנדי-בריטי. בקרב זה לחמו לראשונה כל ארבע הדיוויזיות של הגיס הקנדי יחדיו, תחת פיקוד קנדי. הניצחון בקרב, ובפרט ההצלחה שהושגה על רקע כישלונות הפיקוד הבריטי בשנים הקודמות, תרמו לתחושת גאווה לאומית בקרב הלוחמים. לפיכך נחשב הקרב בהיסטוריוגרפיה של קנדה כמיתוס מכונן של הלאומיות הקנדית ו"לידת האומה הקנדית".
רקע

שנה קודם לקרב ניסו כוחות מדינות ההסכמה לפרוץ את הקווים הגרמניים בקרב על הסום ובקרב ורדן, ללא הצלחה ותוך מספר קורבנות עצום. לפיקוד הבריטי היה חשוב ביותר להשיג פריצה אסטרטגית בחזית המערבית על מנת להביא לסיומה של המלחמה ולהכנעתה של גרמניה.
לפני תחילת הקרב החזיק הצבא הגרמני (מאז אוקטובר 1914) קו ביצורים ברכס שולט בצפון החזית המערבית, כשמונה ק"מ צפונית לעיר אראס, ממנו היה ניתן לצפות למרחק של כעשרה ק"מ לכל כיוון וכמובן לשלוט באש על כל המרחב. היה ברור כי לכיבוש הרכס חשיבות אסטרטגית משום שיאפשר פריצה גם בדרום קו הביצורים בלא חשש מאש הצבא הגרמני מן הרכס השולט.
הכנות

אל אזור אראס הוזרמו בראשית 1917 שלוש ארמיות בפיקודו של פילדמרשל דאגלס הייג, מנגד ניצבו הארמייה השישית והארמייה השנייה של הצבא הגרמני. במסגרת ההכנות שלפני הקרב הוצאו טיסות סיור לצורכי מודיעין.
אל מול רכס וימי הוצבה הארמייה הראשונה שכללה את ארבע הדיוויזיות של הגיס הקנדי, דיוויזיית הרגלים הבריטית החמישית וכוחות ארטילריה. מתוך כ-170,000 הלוחמים היו 97,184 קנדים.
האזור מאופיין בקרקע גירנית רכה יחסית, לפיכך נחפרו באזור מנהרות רבות, הן לקישור בין הכוחות והן מנהרות-נפץ שנחפרו על ידי חיל ההנדסה הבריטי סמוך לקווי הביצורים הגרמניים, מתחת לפני הקרקע, אותן ניתן היה למלא בדינמיט ולפוצץ בבוא העת. גם הגרמנים חפרו מנהרות בצד שלהם, כולל מנהרות ממולכדות, למקרה שיתפסו בידי הבריטים, כפי שאכן קרה.
על מנת "לרכך" את ההגנה הגרמנית נעשה שימוש מאסיבי בארטילריה ובהפצצות מן האוויר. בין היתר נעשה בהכנות לקרב אחד השימושים המבצעיים הראשונים באיכון באמצעות קול, כלומר טיווח מדויק של תותחי האויב. 83% מהארטילריה הגרמנית הושמדה עוד בטרם הקרב. הגרמנים אף הם הפעילו ארטילריה כנגד הכוחות המתקבצים ואף הפעילו כנגד הכוח הבריטי-קנדי נשק כימי באמצעות פגזי-גז שיצרו עננים רעילים. לזירה הוזמן הטייס מנפרד פון ריכטהופן ("הברון האדום") ו"הקרקס המעופף" שלו כדי לספק "מטרייה אווירית" ולבלום את ההתקפות הבריטיות מן האוויר.
ההגנה הגרמנית

דוקטרינת ההגנה הגרמנית לאחר הקרב על הסום ניסתה להתבסס בדרך כלל על עומק ולא על החזקת קו קשיח. אולם, בתנאי הרכס הצר של וימי היה קשה ליישם דוקטרינה זו וההגנה התבססה על ביצורים, מנהרות וחדרים תת-קרקעיים ועל מכונות ירייה שפעלו כחומת-אש מול הכוח המסתער. כוח האדם שהחזיק באופן קבוע ברכס מנה שבעה גדודי חיל רגלים (כ-15,000 איש בנורמה, אך בפועל היו הגדודים בכוח מוקטן). כל גדוד היה אחראי על כקילומטר קו. כוחות עתודה חנו בעומק של כ-15 ק"מ מאחורי הקווים. כלומר היה מדובר בקו קשיח אך ללא עומק.
בקרב ניצב גדוד גרמני מוקטן (פחות מ-1,000 לוחמים) מול לפחות שני גדודים מסתערים (ובהם כ-1,000 לוחמים כל אחד).
המהלך ההתקפי הבריטי-קנדי > התכנון הטקטי

ההתקפה הקנדית תוכננה בקפידה על ידי מפקד הכוח, הלוטננט גנרל (רב-אלוף) הבריטי ג'וליאן בינג (Julian Byng) וסגנו, מי שהפך לאחר הקרב למפקד הכוח, ארתור קורי (Arthur Currie) שהיה למפקד הקנדי הראשון של הגיס הקנדי. הם הקפידו על תיאום בין הכוחות ועל הגדרת מטרות מדויקות ברמת המחלקה. הם וידאו הבנה של הפקודה ברמת החייל הבודד, כך שהמחלקה הייתה למעשה עצמאית לחתור להשגת המטרה, גם אם נהרגו קצינים, וגם אם נותק הקשר בינה ובין יתר הכוח. בכך נעקף מכשול מרכזי בקרבות השנים שחלפו. כמו כן התבססה בשל כך אחוות יחידה, אמון ואחריות אישית בקרב הגיס הקנדי, שייחדו אותו משאר הכוחות. התכנון התבסס על הסתערות חיל רגלים מהירה באופן חזיתי מול הרכס, תוך הסתייעות בארטילריה תלולת-מסלול (מרגמות והוביצרים לחיפוי מאחורי הכוח המסתער וסיוע טנקים מסוים (לדיוויזיה הקנדית השנייה הוקצו שמונה טנקים).
הדיוויזיות התפרשו לרוחב החזית שאורכה היה 6,400 מטר והוצגו להן קווי תקיפה ומטרה תוך שימוש בצבעים. הן הונחו להתקדם בדילוג ובמהירות, כך שמרכז הרכס יהיה בידי הכוח המסתער עד השעה 13:00 ביום תחילת ההסתערות, תוך שהם כולאים את הגרמנים בשוחותיהם. מאחורי הכוחות הוצבו תותחי הוביצר אשר ירו ללא הרף לפני הכוח המסתער.
המהלך ההתקפי הבריטי-קנדי > ההסתערות

הכוח החל לנוע ב-05:30 בבוקר 9 באפריל (חג הפסחא), מזג האוויר היה קר והרוח העיפה פתיתי שלג לכיוון הכוח הגרמני המגן. הכוח הקנדי נע מאחורי "מסך עשן" והרעשה ארטילרית עזה על קו הביצורים הגרמני שהחלה מכל הכלים מיד עם תחילת התנועה. מיד לאחר מכן פוצצו כוחות ההנדסה את המנהרות הממולכדות, תוך הרס חלק מהביצורים ועמדות התותחים הגרמניות והפעילו מטעני גז עצבים, שבסיוע הרוח הגיע לקווים הגרמניים וגרם לפגיעה פיזית ומוראלית. ההסתערות הייתה מלווה בכוח אש ניכר, כאשר לכל מחלקה צורף צוות מקלע לואיס לירי תוך כדי הסתערות ולחיפוי במהלך דילוג, וארטילריה קלה ליוותה את הכוחות המסתערים קו אחד מאחורי קו ההסתערות.
הגרמנים השיבו אש, אך לא היה בכוחם להסיג את תותחיהם, כיוון שהסתייעו לשם כך בסוסים ואלה נהרגו בהתקפת הגז. כתוצאה מכך חלפו הכוחות המסתערים על פני עמדות התותחים והמשיכו הלאה. פחות משעה לאחר תחילת ההתקפה דיווחו שלוש דיוויזיות קנדיות על השגת המטרות הראשונות שסומנו להן והמשיכו הלאה. רק התקפת הדיוויזיה הרביעית לא התקדמה כמתוכנן. הגנה גרמנית עיקשת מבוססת מכונות ירייה הפילה חללים רבים בקרב הכוח המסתער. כך נותר שיאו הצפוני של הרכס בידי הגרמנים עם תום היום הראשון לקרב, אם כי מרכז הרכס נכבש על ידי הכוח הקנדי בצהרי היום.
בבוקרו של יום המחרת החליפו בריגדות (חטיבות) מדיוויזיית חיל הרגלים הבריטית החמישית את אנשי הדיוויזיה הראשונה שתפסו את ה"קו האדום". הם הביאו לעזרת הדיוויזיה הקנדית השנייה כוח עזר מצבא צרפת וטנקים על מנת שזו תוכל להתקדם לעבר ה"קו הכחול". בצהרי היום ביססו הדיוויזיות הקנדיות את אחיזתן בקו הכחול ובקו החום.
התקפת הדיוויזיה הרביעית על פסגת הרכס (גבעה 145) חודשה אחרי הצהריים, למרות שבתחילה נהדפו הקנדים הם הצליחו עד הערב להסיג את הכוח הגרמני בזכות לחץ בלתי פוסק של גלי התקפה.
עד ערב 12 באפריל השיגו הכוחות הבריטים-קנדיים שליטה מוחלטת ברכס וטיהרו את כיסי ההתנגדות בהם התבצרו מגינים גרמניים. גם לאחר ההתבססות על הרכס הופעלו כנגד הכוח הכובש מנהרות ממולכדות שגרמו לאבדות, גם לאחר שהמשימה כביכול הושלמה.
לאחר הקרב

מניין ההרוגים מקרב הכוחות הקנדיים והבריטיים הגיע ל-3,598. מספר הפצועים היה כ-7,000. 4,000 חיילים גרמנים נלקחו כשבויים.
על תפקודו בקרב, ובעיקר על ההכנות המדוקדקות קיבל הגנרל קורי מאת המלך ג'ורג' החמישי תואר "אביר מפקד" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, שהקנה לו את הזכות להקדים את התואר "סר" לשמו. הגנרל ג'וליאן בינג זכה לתואר האצולה "ברון וימי". ארבעה חיילים קנדים שהשתתפו בקרב זכו לקבל את צלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר באימפריה הבריטית על גבורה מול פני אויב. שני עיטורי פור לה מריט הוענקו למפקדים גרמנים על ידי ממשלת פרוסיה.
מדו"ח בדיקה שדרש מפקד הכוחות הגרמניים, פאול פון הינדנבורג עלה כי כוחות העתודה חנו רחוק מדי ולא היו יעילים, כיוון שפיקוד הארמייה השישית התעלם מההתראות על ריכוז כוחות לקראת התקפה קרבה ולא קידם אותם. לפיכך כשל מפקד הארמייה השישית, לודוויג פון פלקנהאוזן, בביצוע דוקטרינת מגננת-העומק והודח מתפקידו. בגרמניה לא נתפס אובדן הרכס ככישלון עיקרי והם לא ניסו לכבשו מחדש, גם לא במהלך מתקפת האביב של 1918.
השפעת הקרב על הלאומיות הקנדית

למרות שהקרב, בעיני רוב הציבור הבריטי והעולמי, היה רק אחד מתוך מסכת קרבות אראס, לגבי הקנדים הייתה זו הפעם הראשונה בה פעלו ארבע דיוויזיות הגיס הקנדי ככוח יחיד, תחת פיקוד קנדי והצליחו להגיע להישגים לא מבוטלים. לדעת רוב ההיסטוריונים, בקרב הלוחמים נוצרה אווירה שהייתה למיתוס המכונן של הלאומיות הקנדית.
אנדרטת וימי

בשנת 1922 העניקה ממשלת צרפת לקנדה זכות שימוש בשטחי רכס וימי לצורך הנצחה. ב-1936 נחנכה האנדרטה העיקרית המציינת את 11,285 חללי קנדה במלחמת העולם הראשונה שנפלו בצרפת, בשטח שדה הקרב של וימי. האנדרטה הוקמה בשיא גובה הרכס, על גבעה 145 והיא בנויה מבמה התחומה בקיר אבן אדיר-ממדים (בגובה 7.5 מטרים) עליו חקוקים שמות כל הנופלים שבמרכזו קבר סמלי. מוטיבים רבים באנדרטה שואבים את רעיונותיהם מהשיר "בשדות פלנדריה". מעל הבמה מתנשאים שני עמודי אבן בגובה 30 מטר. אחד העמודים מעוטר בעלי אדר, המסמלים את קנדה, בעוד בן זוגו מעוטר בפלר דה ליס (חבצלת), המסמלת את צרפת, על מנת לציין את אחדות הגורל בין שתי הארצות. בנקודה הגבוהה ביותר ניצבת דמות אוחזת לפיד המסמלת את השלום. את העמודים עוטרות דמויות נוספות המסמלות צדק, חסד, אמת, ידע, תקווה, כבוד ואמונה. בבסיס העמודים ניצבת דמות של חייל קנדי גוסס, דמוי-צלוב המציינת את "רוח ההקרבה". לפני העמודים, פניה אל הקבר הסמלי ומבטה מופנה אל המבקר העולה במדרגות אל הבמה, ניצבת דמות אישה גדולה המרכינה את ראשה, זוהי "אמא קנדה" המבכה את בניה.
ב-9 באפריל 2007 (90 שנה לאחר הקרב) נחנכו מחדש האנדרטה והפארק שסביבה, הכולל גם בית קברות גדול ומנהרה משוחזרת, לאחר שיפוץ רחב היקף.
לקריאה נוספת

Barris, Ted (2007), Victory at Vimy: Canada Comes of Age, April 9–12, 1917, Toronto: Thomas Allen Publishers, ISBN 0887622534
Turner, Alexander (2005), Vimy Ridge 1917: Byng's Canadians Triumph at Arras, London: Osprey Publishing, ISBN 1841768715
הערות שוליים

↑  Cyril Falls, Military Operations - France and Belgium,1917: Vol I, The German Retreat to the Hindenburg Line and the Battles of Arras (London, 1940) (Official History)
↑  כתבה בערוץ CTV
↑  Vimy Ridge: 1917-1992, A Canadian Myth over Seventy Five Years
↑  Michael Boire, The Underground War:Military Mining Operations in support of the attack on Vimy Ridge, 9 April 1917
↑  Sir Arthur Currie: A Biography. Toronto: Methuen Pub. Co. 1985
↑  Strachan, Hew. The First World War. New York: Viking, 2003. OCLC 53075929 pp. 244-246
↑  דיווח בעיתון בן התקופה
↑  Constructing Memory:The Vimy Memorial
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539084805171  LCCN: sh85143382  NKC: ph690919 
שיירות אספקה בכפרים הרוסים בזירת הקרבות
התוכנית הטקטית
סיוע ארטילריה פילס דרך לכוחות הרגלים המסתערים
ירי מאחורי הכוחות
כוחות קנדיים על הרכס
חיילים קנדיים נחים בתוך ביצור גרמני לאחר טיהורו
קרייטון המרשים

קרייטון המרשים (באנגלית: The Admirable Crichton) הוא מחזה שכתב בשנת 1902 ג'. מ. בארי. על פי המחזה הזה נוצר סרט בריטי באותו שם, שהוקרן בישראל בשנת 1957 בשם אישיותו של מלצר.
בסרט כיכבו השחקנים קנת מור, סאלי אן האוס וססיל פארקר. לסרט זה היו עוד שתי גרסאות קודמות, משנת 1919 ומשנת 1934.
עלילה

הסרט הוא קומדיה בריטית במיטב הז'אנר, שגיבורה, מר קרייטון, הוא רב-שרתים בביתו הלונדוני של לורד לואם. הלורד סבור, שהחלוקה למעמדות בחברה הבריטית מלאכותית מעיקרה, אך בעיני קרייטון זו "התולדה הטבעית של חברה תרבותית". כאחראי העליון על הנהלת בית הלורד, הוא מקפיד על קלה כחמורה. כל בוקר נפתח במגש ארוחת הבוקר של הלורד, המובא מן המטבח שבמרתף בידי נערת שרת קטנה, עד לידי רב השרתים. זה מקפיד להגיש את עיתון הבוקר המקופל על המגש אל לחיו כדי לוודא, שהעיתון חומם כיאות לפני שיגיע לידי הלורד. עם זאת, מר קרייטון הרם והנישא מואיל לשבת, ברגעי הפנאי המעטים שלו, על המדרגות האחוריות עם אותה משרתת מטבח קטנה, לשיחת חולין חביבה.
מבין שלוש בנותיו של הלורד, שתיים מאורסות, כיאה וכנאה, לבני אצולה, אבל הצעירה שבשלוש מסתבכת בהפגנת סופראז'יסטיות, נעצרת ומובאת הביתה בחרפה. הלורד, הבנות וארוסיהן והאחות הבכירה, רואים חובה לעצמם להתרחק מן העיר, עד שיישכח הקלון. הפתרון הוא לצאת להפלגה ביאכטה המשפחתית, עם רב השרתים ועם המשרתת הקטנה, העולה לדרגת חדרנית לבנות הלורד. ההפלגה מתנהלת תחילה כשורה, אלא שאז פורצת סערה גדולה, האונייה טובעת והמשפחה עם אנשי הצוות יורדים אל סירות הצלה. רגע לפני שהסירה ניתקת מן האונייה הטובעת, מבחין מר קרייטון שאילייזה, המשרתת הקטנה, חסרה. הוא ממהר לרדת אל תאה ומוצא אותה ישנה שנת ישרים, כשהמים גואים והולכים סביב מיטתה. כשהוא חוזר לסיפון, עם הנערה המבוהלת בזרועותיו, הוא מגלה, שסירת הצוות, שבה אמורים היו לשוט, כבר התרחקה מן האונייה ואין להם בררה אלא להיכנס לסירת המשפחה האצילה, מה שאיננו נראה לו כלל וכלל.
אחרי שעות של שיט בלב ים, בלי צל של מושג לגבי מיקומם ובלי קשר עם סירת ההצלה השנייה, הם מגיעים לבסוף אל אי בודד. כאן מסתבר, שהיחיד שמחונן בכישורי הישרדות הוא רב השרתים החסון והפיקח. גם אם ארוסיהן של הבנות אינם מתפעלים מן הצורך להישמע להוראותיו, אין להם ברירה, אם הם רוצים לשרוד. אין ספק, סדר המעמדות השתנה.
עברו שנים אחדות, והנה הגיע בוקר יום השנה להגיעם אל האי. בהשכמת הבוקר יוצא כבוד הלורד מסוכת המטבח, מגש בידיו ועליו עיתון האי, על גבי קליפת עצים, ואותו הוא מקרב אל לחיו לוודא, שהוא מחומם כיאות. הוא עושה את דרכו אל סוכה מוגבהת, עולה במדרגות ומניח את המגש הערוך לפני מושל האי - הלא הוא מיודענו מר קרייטון.
מתברר לנו, שלא רק כאן השתנו סדרי עולם. מרי, האחות הבכירה, בלונדית קרירה ויהירה, אל-תגע-בי טיפוסית, מתאהבת ברב-השרתים שהיה למושל, ואילייזה הקטנה נשארת זנוחה וגלמודה. אלא שאז קורה הנס - אונייה עוברת לא הרחק, משואת האש המוכנה למקרה כזה מזעיקה אותה אל האי, ותושביו נפרדים ממנו, מי בשמחה ומי (מרי) בצער.
הלורד מציע לקרייטון משרה רמה יותר, אך קרייטון מסרב בתודה ומציג לפניו את שקית הפנינים, שדלה במשך השנים ממצולות הים.
מרי, אשת חברה מעשית, יודעת מה צפוי לה בלונדון. היא נפרדת בצער מאהובה, וזה חוזר לזרועות אילייזה הנאמנה שלו. סוף טוב, הכול טוב.
קרוב

ערך זה עוסק באלבום מוזיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קרוב הוא אלבומו השני של הזמר אהוד בנאי. האלבום יצא ב-1989, בשנה שבה יצא גם האלבום "תחת שיח היסמין".
אלבום זה של בנאי נחשב לבעל צליל יותר מזרחי ופחות רוקיסטי מאלבומו הראשון, "אהוד בנאי והפליטים". בין להיטי האלבום: "כולם יודעים", "רחוב האגס 1" ו"רוחות הצפון". מתוך האלבום התפרסם גם השיר "החזיון לפרנצ'סקו גויא", אותו ביצע בנאי בדואט עם יהודית תמיר.
רשימת השירים

כל המילים והלחנים: אהוד בנאי (מלבד "החיזיון לפרנצ'סקו גויא" - מילים פנחס שדה).
בקלטת: שירים 1–4 - צד א', שירים 5–9 - צד ב'.
משתתפים באלבום

עיבודים: אהוד בנאי ועובד אפרת.
משתתפים באלבום > נגנים

אהוד בנאי: גיטרות, מפוחית, גיטרה אקוסטית, תוף מרים, סיטאר, קולות.
עובד אפרת: גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, גיטרה בס, קלידים.
שפי ישי: פסנתר, קלידים.
ז'אן ז'אק גולדברג: תופים.
גיל סמטנה: גיטרה בס.
נועם הלוי: כלי הקשה.
יעקב פריבר: זארב (תוף פרסי).
יהודית תמיר: שירה, עיבוד קולי, קולות.
משתתפים באלבום > קרדיטים

טכנאי הקלטה ומעצב צליל: מני בז'רנו.
מיקס: יעקב מורנו.
עוזרי טכנאי: עמי איילי, ערן שפר.
הוקלט ובושל באולפני "די.בי.", מרץ 1989.
חיתוך: טים יאנג (סי.בי.אס. לונדון).
עיצוב עטיפה: איתן פימנטל.
צילום: דניאל חכים.
מפיקה: נוגה טל.
מפיק אחראי: זאב אולמן.
קרייזלר וליאנט VF

| --- | --- |

Chrysler Valiant VF, שנת 1969
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Dodge utility (גרסת טנדר)
 יצרן:  Chrysler Australia (אנ') (שם רשמי: "FCA Australia", שם מלא: "Chrysler Australia Ltd / FCA Australie")
 שנות ייצור:  1969–1970
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  קרייזלר וליאנט VE
 מודל אחריו:  קרייזלר וליאנט VG
 חברת אם:  קרייזלר
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,885 מ"מ (דגם סדאן, 4 דלתות)  5,075 מ"מ (דגם הרדטוף, 2 דלתות)  4,884 מ"מ (דגם טנדר)  4,986 מ"מ (דגם סטיישן)
 רוחב:  1,770 מ"מ (דגם סדאן, 4 דלתות)
 גובה:  1,397 (דגם סדאן, 4 דלתות)
 משקל:  1,338 ק"ג (דגם סדאן, 4 דלתות)
 בסיס גלגלים:  2,743 מ"מ (דגם סדאן, 4 דלתות)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 3,700 סמ"ק המפיק 145 כ"ס ב-4,400 סל"ד, יחס דחיסה 8.4:1  6 צילינדרים, 3,700 סמ"ק המפיק 160 כ"ס ב-4,400 סל"ד, יחס דחיסה 8.4:1  V8 צילינדרים, 5,210 סמ"ק המפיק 210 כ"ס ב-4,400 סל"ד, יחס דחיסה 9.2:1 (מנוע "V8 engine" (אנ'))  V8 צילינדרים, 5,210 סמ"ק המפיק 230 כ"ס ב-4,400 סל"ד (מנוע "V8 engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
קרייזלר וליאנט VF (באנגלית: Chrysler Valiant VF) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב קרייזלר אוסטרליה ("Chrysler Australia" (אנ')) (שם רשמי: "FCA Australia",שם מלא: "Chrysler Australia Ltd / FCA Australie"), חברת בת של קבוצת קרייזלר, אשר יוצר בין השנים 1969–1970. סך הכול יוצרו 52,944 יחידות.
תצורות "קרייזלר וליאנט VG"

4 דלתות - סדאן
2 דלתות - הרדטופ
5 דלתות - סטיישן
2 דלתות - טנדר
דגמי "קרייזלר וליאנט VF"

"Valiant sedan"
"Valiant hardtop"
"Valiant Safari wagon"
"Valiant Pacer sedan "
"Valiant Regal sedan"
"Valiant Regal hardtop"
"Valiant Regal Safari wagon"
"Valiant Regal 770 sedan"
"Valiant Regal 770 hardtop"
"Valiant Wayfarer utility"
מחירי "קרייזלר וליאנט VF"

(באוסטרליה, בשנת 1969)
2,568 דולר - דגם סדאן (Sedan)
3,628 דולר - דגם "Regal 770 Sedan"
2,898 דולר - דגם "Hardtop"
3,838 דולר - דגם "Regal 770 Hardtop"
3,598 דולר - דגם "VIP Sedan"
3,998 דולר - דגם "VIP V8 Sedan"
תמונות

"קרייזלר וליאנט VF"  - סדאן
"קרייזלר וליאנט VF" דגם "Pacer sedan"  - סדאן, 4 דלתות
"קרייזלר וליאנט VF" דגם "Pacer sedan"  - סדאן, 4 דלתות
"קרייזלר וליאנט VF"  - סדאן
"קרייזלר וליאנט VF" - 2 דלתות הרדטוף
"קרייזלר וליאנט VF"  - סטיישן, שנת 1970
"קרייזלר וליאנט VF"  - סטיישן
"קרייזלר וליאנט VF"  דגם "Pacer sedan" - מבט לתא הנהג
"קרייזלר וליאנט VF" - טנדר
"קרייזלר וליאנט VF" - טנדר
"קרייזלר וליאנט VF" - סטיישן
"קרייזלר וליאנט VF"  - טנדר
"קרייזלר וליאנט VF"  - 2 דלתות הרדטוף
ראו גם

קרייזלר
פלימות' ואליאנט
קרייזלר וליאנט SV1
קרייזלר וליאנט AP5
קרייזלר וליאנט AP6
קרייזלר וליאנט VG
קרייזלר וליאנט VH
קרייזלר וליאנט VJ
קרייזלר וליאנט VK
קרייזלר וליאנט צ'ארג'ר
הערות שוליים

↑  "קרייזלר וליאנט VF" - מפרט טכני uniquecarsandparts.com.au/valiant_vf_technical_specifications
↑  "קרייזלר וליאנט VF" chargerclubofwa.asn.au/production-detail.asp?iProductionID
↑  קרייזלר וליאנט סדרות ve_vf_vg / ראו  "קרייזלר וליאנט VF"  automobile-catalog.com/make/chrysler_australia/valiant
קיפריאנוס

| --- | --- |

 לידה:  200? קרתגו, האימפריה הרומית 
 הוצאה להורג:  14 בספטמבר 258 (בגיל 58 בערך) קרתגו, האימפריה הרומית 
 חג:  16 בספטמבר 
 
קיפריאנוס, או בשמו המלא, תַּסְקִיוּס קַיקִילְיוּס קִיפְּרִיַאנוּס (בלטינית: Thaschus Caecilius Cyprianus‏; נולד סביב שנת 210 – 14 בספטמבר 258) היה בישוף קרתגו וסופר נוצרי קדום (אנ') ממוצא ברברי, שרבות מיצירותיו הלטיניות שרדו. הוא מוכר כקדוש בכנסיות המערביות (אנ') והמזרחיות (אנ').
הוא נולד בסביבות תחילת המאה ה-3 בצפון אפריקה, אולי בקרתגו, שם קיבל חינוך קלאסי. זמן קצר לאחר שהמיר את דתו לנצרות, הוא הפך לבישוף בשנת 249. היה דמות שנויה במחלוקת במהלך חייו, כישוריו החזקים כמנהיג הקהילה הדתית, התנהלותו האיתנה בתקופת הכפירה הנובאטיאניסטית (אנ') והתפרצות מגפת קיפריאנוס (הקרויה על שמו בשל תיאורה). ובסופו של דבר מות קדושים בקרתגו ביסס את המוניטין שלו והוכיח את קדושתו בעיני הכנסייה.
הרטוריקה הלטינית המיומנת שלו הביאה לכך שהוא נחשב לסופר הלטיני הבולט של הנצרות המערבית עד הירונימוס ואוגוסטינוס.
ראשית חייו

קיפריאנוס נולד למשפחה ברברית פגנית (אפריקאית רומאית (אנ')) עשירה מתישהו בתחילת המאה השלישית. שמו המקורי היה תַּסְקִיוּס; הוא נטל את השם הנוסף קַיקִילְיוּס לזכרו של הכומר שלו הוא היה חייב את המרת דתו לנצרות. לפני שהמיר את דתו, הוא היה חבר מוביל באחווה משפטית בקרתגו, נואם, "טוען בבתי המשפט", ומורה לרטוריקה. לאחר "נעורים מתהוללים", הוטבל קיפריאנוס כשהיה בן שלושים וחמש, סביב שנת 245 לספירה. לאחר טבילתו, הוא נתן חלק מעושרו לעניי קרתגו, כיאה לאדם ממעמדו.
בימים הראשונים לאחר המרת דתו, הוא כתב את ה-Epistola ad Donatum de gratia Dei (בלטינית: "איגרת לדונאטוס על חסד אלוהים") ואת Testimoniorum Libri III (ספר עדות ג') שנצמדו למודלים של טרטוליאנוס, שהשפיע על סגנונו וחשיבתו. קיפריאנוס תיאר את המרה והטבילה שלו במילים הבאות:
כשעדיין שכבתי בחושך ובלילה קודר, נהגתי להתייחס לזה כקשה בצורה קיצונית ודורש לעשות את מה שהציעו לי רחמיו של אלוהים... אני עצמי הייתי מרותק לאינספור שגיאות בחיי הקודמים, שמהן לא האמנתי שאולי ניתן להיגאל, אז הייתי נוטה לקבל ללא עוררין את המידות הרעות שלי ולהתמכר לחטאי... אבל לאחר מכן, בעזרת מי הלידה החדשה, נשטף הכתם של חיי הקודמים הרחק, ואור מלמעלה, שליו וטהור, הוחדר לליבי המפויס... לידה שנייה שיקמה אותי להיות אדם חדש. ואז, בצורה מופלאה, כל ספק החל להתפוגג... הבנתי בבירור שמה שחי בתוכי לראשונה, משועבד למידות הרעות של הבשר, הוא ארצי ומה שבמקום זאת, רוח הקודש עשתה בתוכי היה אלוהי ושמימי.
בחירה שנויה במחלוקת לבישוף של קרתגו

זמן לא רב לאחר טבילתו הוסמך לדיאקון וזמן קצר לאחר מכן לכומר. מתישהו בין יולי 248 לאפריל 249, הוא נבחר לבישוף קרתגו, בחירה פופולרית בקרב העניים שזכרו את חסותו כבן מעמד הפרשים מיטיב. עם זאת, עלייתו המהירה בסולם הכהונה לא זכתה לאישורם של בכירי הכמורה בקרתגו, התנגדות שלא נעלמה במהלך כהונתו כבישוף.
זמן לא רב לאחר מכן, הקהילה כולה הועמדה למבחן בלתי רצוי. נוצרים בצפון אפריקה לא סבלו מרדיפות במשך שנים רבות; הכנסייה הייתה בטוחה ונרפית. בתחילת שנת 250 החלה רדיפת הנוצרים בתקופת דקיוס (אנ'). הקיסר דקיוס הוציא צו, שהטקסט שלו אבד, שבו הורה להקריב קורבנות לאלים ברחבי האימפריה הרומית. יהודים קיבלו פטור ספציפי מדרישה זו. קיפריאנוס בחר להסתתר, במקום להתמודד עם האפשרות שיוצא להורג. בעוד שכמה אנשי דת ראו בהחלטה זו סימן לפחדנות, קיפריאנוס הגן על עצמו באומרו שהוא ברח כדי לא להשאיר את המאמינים ללא רועה במהלך הרדיפה וכי החלטתו להמשיך להנהיג אותם, אם כי מרחוק, הייתה בהתאם לרצון האלוהי. יתר על כן, הוא הצביע על מעשי השליחים וישו עצמו: "ולכן ציווה אלוהים אותנו ברדיפה להסתלק ולברוח, ושניהם לימדו כי צריך לעשות זאת, והוא עצמו עשה זאת. כי כמו שניתן הכתר במחילה על כבוד אלוהים, ואי אפשר לקבלו אלא אם תבוא השעה לקבלו, מי שמציית למשיח מסתלק לזמן מה אינו מתכחש לאמונתו, אלא מחכה לזמן...".
מחלוקת בנושא המומרים

הרדיפה הייתה קשה במיוחד בקרתגו, לפי מקורות הכנסייה. נוצרים רבים התכחשו לדתם ולאחר מכן כונו "לאפסי (אנ')" (אלו שנפלו). הרוב קיבלו הצהרות חתומות (libelli) המאשרות שהקריבו קורבנות לאלים הרומיים כדי להימנע מרדיפות או החרמת רכוש. בחלק מהמקרים הנוצרים באמת הקריבו קורבנות, בין אם בעינויים ובין אם בדרך אחרת. קיפריאנוס הגדיר אותם פחדנים במיוחד ודרש מהם ומשאר הלאפסי לעבור חזרה בתשובה פומבית לפני שיתקבלו מחדש לכנסייה.
עם זאת, בהיעדרו של קיפריאנוס, חלק מהכמרים התעלמו מרצונותיו בכך שהחזירו את הלאפסי לקהילה עם מעט או ללא תשובה פומבית. חלק מהלאפסי הציגו מסמך חתום שני שהתיימר לשאת את חתימתו של קדוש מעונה או מוודה כלשהו, שלפי ההערכה הייתה לו היוקרה הרוחנית לאשר מחדש נוצרים בודדים. מערכת זו לא הייתה מוגבלת לקרתגו, אלא פעלה בחזית רחבה יותר, בשל אופייה הכריזמטי, היא היוותה בבירור אתגר לסמכות המוסדית בכנסייה, במיוחד לזו של הבישוף. מאות או אפילו אלפי לאפסים התקבלו מחדש בדרך זו בניגוד לרצונם המפורש של קיפריאנוס ורוב אנשי הכמורה הקרתגיים, שהתעקשו על חזרה בתשובה רצינית.
לאחר מכן פרץ קרע בקרתגו, כאשר המפלגה הלקסיסטית, בראשות בעיקר הכוהנים שהתנגדו לבחירתו של קיפריאנוס, ניסתה לחסום צעדים שננקטו על ידו במהלך תקופת היעדרותו. לאחר ארבעה עשר חודשים, חזר קיפריאנוס לדיוקסיה ובמכתבים שהופנו לבישופים צפון אפריקאים האחרים הגן על כך שעזב את תפקידו. לאחר שהוציא מסה, "De lapsis" (על הנופלים), הוא כינס מועצה של בישופים צפון אפריקאים בקרתגו כדי לשקול את הטיפול בלאפסי, ואת הפילוג לכאורה של פליקיסימוס (Felicissimus‏; 251). קיפריאנוס נקט במסלול ביניים בין חסידיו של נובאטוס מקרתגו, שהיו בעד קבלת פני כולם בתשובה מועטה או ללא תשובה, לבין נובטיאנוס מרומא (אנ'), שלא לאפשר לאף אחד מאלה שהמירו דתם להתפייס. המועצה בעיקר צידדה בקיפריאנוס וגינתה את פליקיסימוס לאף על פי ששום פעולות שנקטה אותה מועצה לא שרדו.
הפילוג נמשך כאשר הלקסיסטים בחרו באחד פורטונטוס (Fortunatus) לבישוף מתחרה לקיפריאנוס. במקביל, המפלגה הקפדנית ברומא, שסירבה לפיוס עם כל אחד מהלאפסי, בחרה בנובטיאנוס לבישוף של רומא כמתחרה לאפיפיור קורנליוס. הנובאטיאניסטים (אנ') גם הבטיחו את בחירתו של אחד בשם מקסימוס (Maximus) לבישוף מתחרה משלהם בקרתגו. כעת מצא את עצמו קיפריאנוס תקוע בין לקסיסטים לקפדנים, אך הקיטוב הדגיש את העמדה הנחרצת אך המתונה שאימץ קיפריאנוס וחיזק את השפעתו על ידי שחיקה של מספר מתנגדיו. יתרה מכך, מסירותו בזמן מגפה גדולה ורעב זכתה לתמיכה עממית נוספת.
קיפריאנוס ניחם את אחיו על ידי כתיבת ה-De mortalitate ("על בני תמותה") שלו וב-De eleemosynis ("על הצדקה") שלו קרא להם לצדקה פעילה כלפי העניים ונתן דוגמה אישית. הוא הגן על הנצרות והנוצרים ב-apologia Ad Demetrianum ("התנצלות לדמטריאנוס"), נגד דמטריוס (Demetrius), והעלה טענות שכנגד לטענות פגאניות שהנוצרים הם הגורם לאסונות הציבוריים.