stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גראבן
גראבנים ידועים

בקעת הירדן
בקעת בית נטופה
עמק המוות בארצות הברית.
עמק הריין מצפון לבזל בשווייץ.
גרש בודקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1918 מוראפה, הרפובליקה העממית של אוקראינה 
 פטירה:  4 ביולי 1977 (בגיל 59) אקדמגורודוק, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ברית המועצות
 מקום קבורה:  Yuzhnoye Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  איגור תם, איגור קורצ'טוב 
 מוסדות:  מכון קורצ'טוב  Budker Institute of Nuclear Physics  אוניברסיטת נובוסיבירסק 
 תלמידי דוקטורט:  Spartak Belyaev, Eduard Kruglyakov, Nikolay Dikansky, Aleksandr Skrinsky, Vasily Parkhomchuk 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  פרס לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור לנין  פרס הפדרציה הרוסית 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 מחקר בתחום מאיצי חלקיקים וכורים גרעיניים.
 
גרש (הרש) איצקוביץ' בודקר (באנגלית: Gersh Itskovich Budker;‏ ברוסית: Герш Ицкович Будкер;‏ 1 במאי 1918 -  4 ביולי 1977) היה פיזיקאי יהודי רוסי - סובייטי (מצאצאיו של שמשון מאוסטרופולי), שעסק בפיזיקה גרעינית.
קורות חיים

בודקר התקבל כ"חבר בהתכתבות" לסניף הסיבירי של האקדמיה הרוסית למדעים, האקדמיה הלאומית של רוסיה (אז ברית המועצות), ב-28 במרץ 1958, וב-26 ביוני 1964 קיבל תואר "אקדמאי" בלימודי פיזיקה גרעינית, לאחר שלמד בסניף האקדמיה שבסיביר.
ב-1959 הקים את המכון לפיזיקה גרעינית באקדמגורודוק (Akademgorodok) שברוסיה, והיה למנהלו הראשון של המכון. לאחר מותו, נקרא המכון על שמו, ושמו שונה ל"מכון בודקר לפיזיקה גרעינית".
בשנת 1967 זכה בפרס לנין
הוא נפטר בגיל 59 באקדמגורודוק מהתקף לב.
חייו ועבודתו המדעית הונצחו באוסף כתבים מאת עמיתיו למחקר, בהם פיוטר קאפיצה, לב לנדאו ואנדריי סחרוב, ולאלו מתווספים שני חיבורים מאת בודקר עצמו. אוסף הכתבים אודות חייו "G. I. Budker: Reflections & Remembrances" (ג"א בודקר: מחשבות וזיכרונות) פורסם ב-1988.
גוריונוב SG-43

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מודל כלי ירי 
 תכנון:  Peter Maksimovich Goryunov 
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות 
 יצרן:  מפעל דגטיאריוב, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מעצב:  Peter Maksimovich Goryunov 
 תקופת השימוש:  1943–1968 (כ־25 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת האזרחים הסינית, החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, מלחמת וייטנאם 
 מידע טכני
 קליבר:  7.62×54mmR 
 
SGMB גרסה של המקלע על רק"מ סיור מסוג BRDM-1
גוריונוב SG-43 (ברוסית: Горюнов СГ-43), מקלע בינוני סובייטי שפותח בזמן מלחמת העולם השנייה על ידי פיוטר גוריונוב. בארץ לפעמים נקרא בטעות "גוריאנוב".
המקלע נכנס לשירות בצבא האדום בשנת 1943 והוא התאפיין בין היתר בקנה מקורר אוויר והתקן נשיאה על כן המצויד בזוג גלגלים. המקלע פותח כתחליף למקלע מקסים אשר היה באותו זמן בשירות הצבא האדום. בשנת 1942 החל הפיתוח של המקלע במטרה לפתח "מקלע כבד נייד המותקן על כן (עגלה) המוזן בקליעי רובה סטנדרטיים".
בתחילת 1943 נוצר אב הטיפוס הראשון ובמרץ של אותה שנה כבר הוצא המקלע לבדיקות צבאיות. כעבור כחודש וחצי, נכנס לשירות בצבא האדום. המקלע יוצר עד סיום המלחמה. לאחר המלחמה, אחרי ששופר הוא יוצר תחת השם SGM (ה-M מייצגת את המילה модернизированный שפירושה משופר) והיווה את המקלע הכבד הנייד המרכזי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות עד שהוצא משירות באמצע שנות השישים (ייצורו הופסק ב-1961) והוחלף על ידי ה-PKS - גרסה של ה-PK שמותקנת על כן (ללא גלגלים).
ה-SG-43 זכה לייצוא המוני ושווק למדינות רבות ביניהן: קוריאה הצפונית, מדינות דרום מזרח אסיה (כדוגמת וייטנאם) ואחרות, בנוסף, סין יצרה העתק של המקלע תחת השם Type 53.
Type 53 הגרסה הסינית של המקלע
גרסאות

SG 43 (רוסית: СГ-43) - הגרסה המקורית של המקלע משנת 1943.
SGM (רוסית: СГМ) - גרסה משופרת של המקלע שיוצרה לאחר מלחמת העולם השנייה.
SGMT (רוסית: СГМТ) - גרסת המקלע המותקנת על טנקים.
SGMB (רוסית: СГМБ) - גרסת המקלע המותקנת על נגמ"שים.
נתונים טכניים

עקרון הפעולה של המקלע התבסס על רתע הקליע מפליטת הגזים לאחר הירי, ושרשיר הקליעים שלו, בניגוד למקלע ה"מקסים", היה מתכתי והוא יוצר והתאים גם למקלעי PK ו-PKM .
ה-SG-43 נחשב למקלע הכבד הנייד הראשון שהשתמש בשרשיר מתכתי של קליעי 7.62 שיוצר על ידי ברית המועצות. המקלע נחשב כעצמתי ואמין אך חסרונו התבטא בחוסר התמרון שלו שנגרם ממשקל הכן בעל הגלגלים, המיגון (שריון) וממדיו הגדולים.
נתונים טכניים > מאפיינים

קליבר: מ"מ 7.62x54
קצב ירי: 500-700 קליעים לדקה
מהירות לוע התחלתית: 800 מטר/שנייה
טווח כוונות: 1.1 ק"מ
אורך: 1150 מ"מ- גוף, 720 מ"מ- קנה
משקל (ללא קליעים): 13.8 ק"ג (41 ק"ג על כן ללא קליעים)
קיבולת הצרור: 250 או 200 קליעים
ראו גם

PK
נגמ"ש
גורילה מזרחית

| גורילה מזרחית |
| --- | --- |
 נקבת גורילה מזרחית עם גורה
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
סוג:: גורילה
מין:: גורילה מזרחית
תת-מינים
 גורילת השפלה המזרחית גורילת הרים
שם מדעי
 Gorilla beringei ‏מטשי, 1903
תחום תפוצה
תפוצת הגורילה המזרחית

גורילה מזרחית (שם מדעי: Gorilla beringei) היא המין הגדול ביותר בסוג גורילה וכן במשפחת ההומינידיים ובסדרת הפרימטים.
המין מתחלק לשני תת-מינים – גורילת השפלה המזרחית (Goriila beringei graueri) עם אוכלוסייה המונה 5,000 פרטים, והנדירה שבגורילות – גורילת הרים (Gorilla beringei beringei) עם אוכלוסייה המונה כ-700 פרטים.
ישנה אוכלוסיית גורילות הרים בפארק הלאומי בווינדי שבדרום אוגנדה, אותה שוקלים לסווג כתת-מין נוסף.
הגורילה המזרחית חיה ביערות אגן קונגו ומרכז אפריקה – המדרונות הוולקנים של רואנדה, מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ויער בווינדי שבדרום אוגנדה.
במהלך היום הגורילות בעיקר אוכלות, בלילה הן בונות קנים על ידי קיפול מעל הצמחייה, בדרך כלל על הקרקע.
כמו שאר הגורילות, הגורילה המזרחית היא צמחונית וניזונה מעלים ופירות.
תיאור פיזי

לגורילה המזרחית יש ראש גדול, אף שטוח ונחיריים גדולים, חזה רחב וזרועות ארוכות.
הפנים, כפות הידיים, כפות הרגליים והחזה קירחים, והפרווה שחורה בעיקר, אך מרגע שהגיעו לגיל מסוים- לזכרים ישנו מעין "אוכף" כסוף על גבם ולכן הם נקראים כסופי גב (Silverbacks).
קיימים הבדלים במראה הפרווה בין שני תת-המינים:
לגורילת השפלה המזרחית יש פרווה קצרה יותר, עבה יותר, שחורה עמוקה.
לגורילות ההר יש פרווה המזכירה צבע כחול כהה.
כמו כן ישנם הבדלי גודל בין שני תת-המינים- גורילת השפלה מעט גדולה יותר מגורילת ההרים והזכרים שבשני המינים גדולים יותר מהנקבות ומשקלם נע בין 140–205 ק"ג וגובהם 1.7 מטרים בעמידה, כשהם בוגרים. משקלה הממוצע של נקבת גורילת השפלה המזרחית נע בין 90–100 ק"ג, וגובהה בעמידה עומד על 1.5 מטרים.
מצב שימור

הגורילה המזרחית נדירה יותר מהגורילה המערבית אם כי מאוימת פחות.
האיומים העיקריים על הגורילה המזרחית הם צייד למטרות מזון והעמקת החקלאות לתוך היער, מה שגורם להרס בית הגידול הטבעי שלה.
בחלק מהשמורות הלאומיות ישנה תוכנית תיירות של צפייה בגורילות, ולה יתרונות וחסרונות – מצד אחד התיירות מובילה למודעות סביבתית והכנסות כספיות לתושבים, ומצד שני היא גורמת להפרעה בהתנהגות הטבעית של הגורילות.
הגורילות המזרחיות נדירות ביותר בגני החיות, וגן החיות היחיד שנמצא מחוץ לאזורי המחיה הטבעיים של הגורילות בו נמצאים פרטים הוא גן החיות של אנטוורפן, בו חיות שתי נקבות בוגרות. בקונגו ישנם גופים המחזיקים את הגורילות שהוחרמו מציידים לא חוקיים.
הערות שוליים

↑  גורילה מזרחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579390205171
ג'סמין קמאצ'ו-קווין

ג'סמין קמאצ'ו-קווין (באנגלית: Jasmine Camacho-Quinn; נולדה ב-21 באוגוסט 1996) היא אתלטית פוארטו ריקנית. האלופה האולימפית (טוקיו 2020), השיאנית האולימפית (12.26 שניות) וסגנית אלופת העולם (בודפשט 2023) בריצת 100 מטר משוכות.
ביוגרפיה

קמאצ'ו-קווין נולדה וגדלה בלאדסון, דרום קרוליינה, ארצות הברית בת להורים אתלטים מצטיינים. היא למדה באוניברסיטת קנטקי.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה קמאצ'ו-קווין בריצת 100 מטר משוכות במ'ום 22 לאחר שנפסלה לאחר שנתקלה במשוכה במהלך ריצתה. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 12.70 שניות ועלתה שלישית לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2021

במסגרת ליגת הזהב שנערכה ברומא, איטליה ב-10 ביוני 2021 היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 12.38 שניות.
ביוגרפיה > 2021 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה קמאצ'ו-קווין במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.37 שניות, לפני קנדרה הריסון מארצות הבריצת (12.52 שניות) ומגן טאפר מג'מייקה (12.55 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש של 12.26 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכתה במדליית ארד בתוצאה של 12.229 שניות, אחרי טובי אמוסן מניגריה (12.06 שניות) ובריטני אנדרסון מג'מייקה (12.224 שניות).
ביוגרפיה > 2023 > סגנית אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית כסף בתוצאה של 12.44 שניות, אחרי דניאל ויליאמס מג'מייקה (12.43 שניות) ולפני קנדרה הריסון מארצות הברית (12.46 שניות).
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר משוכות: 12.26 שניות (2021) שיא אולימפי
ריצת 100 מטר: 11.22 שניות (2020) שיא פוארטו ריקו
ריצת 200 מטר: 22.45 שניות (2020)
ג'סמין מור

ג'סמין מור (באנגלית: Jasmine Moore; נולדה ב-1 במאי 2001) היא אתלטית אמריקאית, זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) בקפיצה משולשת. מתחרה גם בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

מור נולדה בגרנד פריירי שבטקסס, ארצות הברית.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום 23 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.76 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום 13 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.60 מטר, ובמקום 13 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.24 מטר.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.54 מטר, ובמקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.54 מטר.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.15 מטר.
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.67 מטר, אחרי תיאה לפונד מדומיניקה (15.02 מטר) ושניקה ריקטס מג'מייקה (14.87 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה משולשת: 15.12 מטר (2023)
קפיצה לרוחק: 7.03 מטר (2023)
דזפול (טיל)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל בליסטי לטווח בינוני
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 מאפיינים כלליים
 משקל:  1.5 טון
 ממדים
 אורך:  12 מטר
 קוטר:  68 ס"מ
 ביצועים
 מהירות:  מאך 7
 טווח:  1000 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  600–700 ק"ג
 
דזפול (בפרסית: دزفول) הוא טיל בליסטי לטווח בינוני שפותח על ידי איראן ונחשף בפברואר 2019 במפעל טילים תת-קרקעי. הכוחות המזוינים של איראן אמרו כי לטיל יש טווח של למעלה מ-1,000 קילומטרים.  הטיל נושא ראש נפץ של 600 או 700 ק"ג ויש לו CEP (מדד המתאר מידת דיוק של אמצעי לחימה) של 5 מטרים. הטיל יכול להגיע למהירות של מאך 7.  בריגדיר גנרל אמיר עלי ח'אג'יזאדה אמר כי מדובר בשדרוג לדגם הישן יותר של זולפיקאר, שהיה בעל טווח של 700 קילומטרים.
ראו גם

פאתח-110
זולפגאר (טיל)
חאג' קאסם (טיל)
רשימת הציוד הצבאי המיוצר באיראן
מדע וטכנולוגיה באיראן
ראאד-500 (טיל)
הערות שוליים

↑  "Report: Iran Inaugurates Medium-Range Ballistic Missile". New York Times (באנגלית אמריקאית). Associated Press. 2019-02-07. ISSN 0362-4331. אורכב מ-המקור ב-2019-02-09. נבדק ב-2019-02-08.
↑  "L'Iran dévoile un nouveau missile de croisière d'une portée de 1.000 km". LExpress.fr (בצרפתית). 2019-02-07. נבדק ב-2019-02-08.
↑  "Dezful Short-Range Ballistic Missile | MilitaryToday.com". www.militarytoday.com. נבדק ב-2023-08-10.
↑  "Iran unveils new Dezful ballistic missile". The Defense Post (באנגלית אמריקאית). 2019-02-07. נבדק ב-2019-02-08. The surface-to-surface missile – called Dezful – is an upgrade on the older Zolfaghar model that had a range of 700 km (435 miles), aerospace commander Brigadier General Amirali Hajizadeh said.
גשר ואסקו דה גאמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר מעוגן כבלים, מורשת תרבותית, גשר, ויאדוקט, reinforced concrete bridge 
 שימוש:  כביש
 על שם:  ואסקו דה גאמה 
 מיקום:  ליסבון
 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1995–1998 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  29 במרץ 1998 
 מבנה:  גשר מיתרים
 חומרי בנייה:  בעיקר בטון
 עלות:  1.1 מיליארד דולר אמריקאי
 אדריכל:  ארמנדו ריטו
 מידות
 אורך:  12,345 מטר
 גובה:  155 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  81 
 מִפְתָּח מרבי:  420 מטרים
 קואורדינטות:  38°45′32″N 9°02′19″W﻿ / ﻿38.7589°N 9.0387°W﻿ / 38.7589; -9.0387
  (למפת פורטוגל מוגדלת) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי גשר ואסקו דה גאמה(למפת פורטוגל רגילה) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי גשר ואסקו דה גאמה
 
הגשר בערפילי בוקר
גשר ואסקו דה גאמה או גשר ואשקו דה גאמה (בפורטוגזית: Ponte Vasco da Gama) הוא גשר מיתרים החוצה את נהר הטז'ו ומקשר בין צפונה של העיר ליסבון לבין אזור אלקושטה בפורטוגל. הגשר, שנחנך ב-1998, הוא הארוך ביותר באירופה ואורכו הכולל, 17.185 קילומטרים, כולל 11.5 קילומטרים על עמודים ו-4.8 קילומטרים של גשר מיתרים.
הגשר, הנקרא על שם מגלה הארצות ואסקו דה גאמה, הושלם ביובל ה-500 לגילוי המעבר הימי סביב כף התקווה הטובה המאפשר מסע ימי בין אירופה להודו.
תיאור הגשר

רוחב הגשר כ-30 מטר ועליו שישה נתיבים לכלי רכב. בעתיד, אם יהיה צורך בכך, יש תוכנית להתאים על הרוחב הנוכחי 8 נתיבים.
לגשר מספר מקטעים:
כביש גישה צפוני שאורכו 488 מטרים, ב-11 מקטעים
גשר עמודים יבשתי בן 12 מקטעים שאורכו 672 מטרים, מעל האזור בו התקיימה תערוכת אקספו 98
גשר מיתרים באורך כולל של 829 מטרים. הוא מכיל שלושה מקטעים - שני מקטעים צידיים שאורכם 203 מטרים כל אחד, ומקטע מרכזי שאורכו 420 מטרים. גובה העמודים המחזיקים את המיתרים - 150 מטרים, והם עשויים בטון. גובה כלי השיט המסוגלים לעבור מתחת מקטע זה - 45 מטרים.
גשר עמודים מרכזי שאורכו כ-6.35 ק"מ, המורכב מ-80 מקטעים שאורך כל מקטע 78 מטרים. הקטע המרכזי נמצא בגובה של פחות מ-14 מטר מעל פני הים.
גשר עמודים דרומי שאורכו 3.895 ק"מ - המורכב מ-84 מקטעים שאורך כל אחד 45 מטרים.
כביש גישה דרומי שאורכו 3.895 ק"מ
הקמת הגשר

ליסבון יושבת על הגדה הצפונית של שפך הטז'ו, שהיווה מכשול מפני הגעה של תושבי הגדה הדרומית אל העיר. בשנת 1966 הוקם גשר 25 באפריל באורך של 1013 מטרים מעל הקטע הצר ביותר של הטז'ו בקרבת ליסבון. עם השנים, עומס התנועה על הגשר היה לבלתי נסבל ובשנת 1992 החליט המשרד לעבודות ציבוריות, תחבורה ותקשורת להקים גשר נוסף מעל הטז'ו, לאחר שהאופציה לחפירת מנהרה נשללה. שלוש חלופות נבחנו, והמזרחית ביותר, והארוכה ביותר שבו רוחב הנהר מעל 10 קילומטרים, נבחרה. ביולי 1992 אישרה הממשלה את התוכנית ובסוף 1994 היא אושרה בידי הקרנות המבניות של האיחוד האירופי. הגשר אושר למרות מחאות של ארגוני סביבה שהזהירו מפני פגיעה בציפורים מקננות ודגים.
בשנת 1994 נבחר קונסורציום שכלל חברות פורטוגליות (50.4%), חברה צרפתית (24.8%) וחברה בריטית (24.8%) להקמת הגשר. מימון הגשר כלל 319 מיליון אירו מענקים של הקרנות המבניות של האיחוד האירופי, 299 מיליון אירו בהלוואה של האיחוד האירופי, 50 מיליון אירו מהכנסות צפויות של גשר 25 באפריל, בהנחה שדמי המעבר עליו יועלו כדי לממן את הגשר החדש, 164 מיליון אירו תמיכה של ממשלת פורטוגל ו-66 מיליון אירו של המשקיעים. עלות הקמת הגשר הייתה 897 מיליון אירו (1.1 מיליארד דולר אמריקאי), מתוכם 644 מיליון אירו לעבודות הבנייה והשאר - לפיצויים והוצאות אחרות. על פי החוזה להקמת הגשר, ניתנה לקונסורציום בלעדיות על כל מעברי הטז'ו באזור ליסבון לתקופה של כ-33 שנים. בתחילה הייתה כוונה להעלות את דמי השימוש בגשר 25 באפריל באופן משמעותי ולבטל את המעבר חינם בחודש אוגוסט, אולם לאחר מחאות חריפות הסכימה הממשלה לבטל את העלאת המחירים ולשלם את ההפרש מכספי משלם המיסים.
עבודות הקמת הגשר החלו בפברואר 1995 והגשר נפתח לתנועת כלי רכב ב-29 במרץ 1998, זמן קצר לפני פתיחת תערוכת היריד העולמי אקספו 98. על הקמת הגשר עמלו כ-3,300 עובדים במשך תקופה של 18 חודשי הכנה ולאחריהם 18 חודשי בנייה.
על מנת שהגשר יוכל לעמוד בפני רעידות אדמה עוגנו יסודות הגשר העמוקים ביותר 95 מטרים מתחת לגובה פני הים.
אגרה

הגשר הוא כביש אגרה מתוך כוונה שהאגרה תחזיר את עלויות הבנייה. המחיר ב-2014 לרכב פרטי היה 2.65 אירו לנסיעה מדרום לצפון. מצפון לדרום לא נגבית אגרה.
הערות שוליים

↑  Bridge Engineering Handbook
↑  Vasco da Gama Bridge, A View On Cities
↑  Handbook of Environmental Impact Assessment: Volume 2: Impact and Limitations, page 336
↑  The Lusoponte Concession: Case Study, pages 5-6
↑  Procurement and Financing of Motorways in Europe, pages 159-160
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554343605171  VIAF: 234772704   WorldCat (עם VIAF): 234772704 
מבט על הגשר מראש מגדל ואסקו דה גאמה
גרג אוסטין

| --- | --- |

אוסטין, 2017
 לידה:  2 באוגוסט 1992 (בן 32) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 פרופיל ב-IMDb
 
גרגורי פול "גרג" אוסטין (באנגלית: Gregory Paul "Greg" Austin; נולד ב-2 באוגוסט 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי, שנודע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרה "ציידים" ובסדרת הטלוויזיה "Class".
ביוגרפיה

אוסטין גדל בבורנמות' באנגליה, ולו שלוש אחיות. לפני שהפך לשחקן, הוא היה רקדן. אוסטין למד מחול מודרני, בלט, וסטפס. בזכות כישוריו בריקוד התקבל לתיאטרון מוזיקלי. לאחר מכן, למד ב-"ArtsEd" בלונדון, שם סיים  תואר ראשון בתיאטרון בשנת 2013.
קריירה

בין השנים 2014 עד 2016 גילם את גורדון סלפרידג' הצעיר בסדרת הטלוויזיה מר סלפרידג' של רשת ITV, תפקיד שקיבל עוד לפני שסיים את התואר בתיאטרון. הוא הופיע גם כרופוס ברטון בפרק אחד של "חוק וסדר: בריטניה".
בשנת 2015 הופיע אוסטין בסרט הקצר "Into the Surf".
בשנת 2016 לוהק לספין-אוף של הסדרה "דוקטור הו", בשם Class.
בשנת 2017 הוא כיכב בפרסומת למסטיק של חברת של ריגלי והופיע בסדרה "Endeavour" בתפקיד רופוס ברטון.
בשנת 2018 ו-2020 קריין במספר קלטות שמע. לאחר מכן הוא הופיע לזמן קצר בסדרת הטלוויזיה הבריטית, "Humans" בערוץ 4.
בשנת 2019 הוא שיחק בתפקיד אורח בסרט "Summer of Rockets" של סטיבן פוליאקוף, שהוקרן לראשונה ב-BBC ב־22 במאי 2019.
בשנת 2020, הוא שיחק תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ציידים", המשודרת בפריים וידאו.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | חוק וסדר: בריטניה | רופוס ברטון | תפקיד אורח (פרק אחד) |
| 2014–2016 | מר סלפרידג' | גורדון סלפרידג' | תפקיד ראשי (30 פרקים) |
| 2016 | Class | צ'רלי סמית' | תפקיד ראשי (8 פרקים) |
| 2018 | אנדוור | קיט האצ'נס / רופוס ברטון | תפקיד אורח (2 פרקים) |
| 2018 | אנושיים | רולנד | תפקיד אורח (פרק אחד) |
| 2019 | Summer of Rockets | אנתוני שו |  |
| 2020–הווה | ציידים | טרוויס לייך | תפקיד ראשי (10 פרקים) |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | גיבוי |  | סרט קצר |
| 2015 | Into the Surf | סבסטיאן | סרט קצר |
| 2019 | אחרי המלחמה | פרדי |  |
פילמוגרפיה > קלטת שמע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018–2020 | Class | צ'רלי סמית' | 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  Traverso-Madden, Olivia (19 בנובמבר 2016). "Stars of Doctor Who teen spin-off 'Class' discuss their popular onscreen relationship". Attitude. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Barbar, M (20 בינואר 2016). "Greg Austin, Gordon Selfridge in ITV's Mr Selfridge, grew up in the Bournemouth area". Blackmorevale. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, January 2020)
1 2  Stanton-Humphreys, Robyn (19 בנובמבר 2016). "Greg Austin – Back in Class". 1883 Magazine. אורכב מ-המקור ב-23 ביוני 2017. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gill, James. "Who are the stars of new Doctor Who spin-off Class?". Radio Times. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Actors – Greg Austin". אורכב מ-המקור ב-2018-10-17. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jeffery, Morgan (21 באוקטובר 2016). "Exclusive: Class star Greg Austin says Peter Capaldi is a "genius madman" – and reveals his hopes for a series 2". דיגיטל ספיי. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Axed Doctor Who spin-off Class to return for audio series". Radio Times.
↑  "News - Jonathan Arun Group". jag-london.com.
גטו סוסנוביץ

גטו סוסנוביץ היה גטו יהודי שהוקם בעיר סוסנוביץ שבמחוז שלזיה עילית בפולין הכבושה בתקופת השואה.
גירוש יהודי גטו סוסונוביץ על ידי חיילים גרמנים
.
היסטוריה

לפני מלחמת העולם השנייה חיו בסוסנוביץ כ-30,000 יהודים, שהיוו כ-20% מאוכלוסיית העיר. לאחר הכיבוש הגרמני גרשו הנאצים לסוסנוביץ את היהודים מהקהילות הקטנות שבסביבתה, בשיאו היו בגטו כ-45,000 איש. סוסנוביץ ובנדין הסמוכה הפכו לעיירות מרכזיות באזור זגלמביה שעדיין היו מיושבות על ידי יהודים.
העיר, הממוקמת על הגבול בין פולין לגרמניה לפני המלחמה, נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בימים הראשונים של הפלישה לפולין בספטמבר 1939. יהודים מקומיים רוכזו באופן מיידי והחל מסע הוצאות להורג ראשונות. זמן קצר לאחר מכן, הוקם הגטו. ב-9 בספטמבר, נשרף בית הכנסת הגדול בסוסנוביץ.
בגטו הוקמו יודנראט בראשותו של משה מרין וכן משטרה יהודית. בחודשים הראשונים של שנת 1940 נוצר בסוסנוביץ "המשרד המרכזי של המועצות היהודיות בשלזיה עילית" בראשותו של מרין, שייצג כ-45 יישובים. בהמשך הפך מרין לידוע לשמצה כ"דיקטטור של היהודים" באזור זגלמביה, כשבכוחו לקבוע חיים או מוות של היהודים המקומיים. בסוסנוביץ הוקם מחנה עבודה מקומי ובו סדנאות שונות, תחת פיקוחם של הגרמנים. למחנה עבודה זו הובאו יהודים מיישובי הסביבה למשל מסלווקוב.
מאז הוקם הגטו, החלו יהודים להישלח למחנות עבודה והשמדה במעין 'טפטוף' קבוע. בסוף אפריל 1942 נשלח צו התייצבות ליהודי הגטו, אלפי יהודים, בינייהם נטולי משפחות עבודה, זקנים ומשפחות מרובות. למתייצבים נאמר שיעד הגירוש הוא טרזין, בעוד שיעד הגירוש היה אושוויץ.
ב-10 במאי 1942 התרחש מועד גירוש נוסף לאושוויץ. מעטים מהמועמדים לגירוש התייצבו, ולפיכך הגסטאפו, בסיוע המשטרה היהודית והיודנרט הוביל לתפיסת יהודים נוספים. בשילוחים שהתרחשו בשנת 1942 בחודש מאי גורשו 1500 יהודיים, וביוני גורשו 2000 יהודיים. ב-12 באוגוסט 1942 בוצעה סלקציה המונית בגטו. תושבי הגטו נקראו להירשם. בפועל התרחשה סלקציה לקראת גירוש. כ-22,000 מיהודי סוסנוביץ' התייצבו למפקד, וכ-4,000 יהודים גורשו לאושוויץ.
ב-15 במרס 1943 הושלמה העברת התושבים הפולנים מגטו שרודולה והחלו להעביר את יהודי סוסנוביץ לגטו זה. מאוקטובר 1942 עד ינואר 1943 הגטו הועבר למחוז סרודאלה הגובל בגטו בנדין. בשלב זה, כ-13,000 יהודים עדיין חיו בסוסנוביץ. אלפי יהודים גורשו מהגטו לאושוויץ ביוני 1943. הגטו חוסל חודשיים לאחר מכן, בחודש אוגוסט, וכמעט כל היהודים שנותרו בו גורשו גם כן לאושוויץ. כמה מאות יהודים נותרו בגטו שרודאלה, שחוסל בינואר 1944.
פעילות מחתרתית בגטו סוסנוביץ אורגנה על ידי תנועות הנוער הציוניות גורדוניה והשומר הצעיר. במהלך הגירוש הסופי באוגוסט 1943, הארגון היהודי הלוחם (אי"ל) בבנדין וסוסנוביץ קיים מרד נגד הגרמנים, כאקט אחרון של התרסה, אך הוא לא צלח, ומרבית הלוחמים היהודים נהרגו מול הכוחות הגרמניים העדיפים.
התנגדותם של תושבי הגטו מונצחת באחד מרחובותיה של סוסנוביץ, הנושא את השם "רחוב גיבורי הגטאות".
הערות שוליים

1 2  סוסנובייץ (Sosnowiec), באתר יד ושם
גשר ווטרלו

ערך זה עוסק בגשר בלונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  box girder bridge, גשר, girder bridge, Zone 3 A road 
 על שם:  קרב ווטרלו 
 כתובת:  לונדון 
 מיקום:  למבת' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  Metropolitan Board of Works 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1945
 תאריך פתיחה רשמי:  1945 
 חומרי בנייה:  גרניט 
 אדריכל:  גילס גילברט סקוט 
 מידות
 אורך:  381 מ' 
 רוחב:  24.5 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  71 מ' 
 קואורדינטות:  51°30′31″N 0°07′01″W﻿ / ﻿51.508611111111°N 0.11694444444444°W﻿ / 51.508611111111; -0.11694444444444
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגשר ווטרלו(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגשר ווטרלו(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיגשר ווטרלו(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיגשר ווטרלו
 
גשר ווטרלו (אנגלית: Waterloo Bridge) הוא גשר מעל הנהר תמזה במרכז לונדון. הגשר, הנמצא בין גשר בלקפריירס וגשר הנגרפורד, קרוי על שם קרב ווטרלו שנערך בשנת 1815.
הגשר מקשר בין אזור סאות' בנק בדרום (בו מצויים אולם הפסטיבלים המלכותי, תחנת ווטרלו, אולם המלכה אליזבת, התיאטרון הלאומי המלכותי ותיאטרון הסרטים הלאומי המצוי ישירות מתחת לגשר), לרציף ויקטוריה, הסטרנד ואזור אלדוויץ' (בקרבת בית סומרסט) בצפון.
היסטוריה

הגשר הראשון במיקום זה תוכנן על ידי ג'ון רני ונפתח לציבור בשנת 1817 כגשר אגרה. גשר זה היה בנוי גרניט וכלל תשע קשתות, שקוטר כל אחת היה 36.5 מטרים (120 רגל), ואורכו הכולל היה 748.5 מטרים (2,456 רגליים).
בעת בנייתו נקרא הגשר "גשר הסטרנד", ועם חנוכתו שונה השם לשמו הנוכחי. הגשר הולאם בשנת 1878 והועבר למחלקת העבודות המטרופולינית אשר הפסיקה לגבות אגרות מעבר בגשר. מחלקת העבודות גילתה כי הגשר אינו יציב, והחלה בעבודות לחיזוק הגשר.
הגשר צויר על ידי אימפרסיוניסטים רבים ובהם קלוד מונה הצרפתי וג'ון קונסטבל האנגלי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 גברה אי יציבותו של הגשר, ומועצת מחוז לונדון החליטה על הריסתו והחלפתו בגשר חדש שתוכנן על ידי סר גיילס גילברט סקוט. הגשר נפתח לתנועה באופן חלקי בשנת 1942 והושלם בשנת 1945. גשר זה היה היחיד שבין גשרי התמזה שנפגע על ידי הפצצות הלופטוופה במסגרת הבליץ במהלך מלחמת העולם השנייה. מאחר שהגשר נבנה במהלך המלחמה, משערים שמרבית בוני הגשר היו נשים, עובדה המסבירה את הכינוי שדבק בגשר באותה עת - "גשר הנשים" ("the women's bridge"), אף שעל פי מסמכים מאותה תקופה לא עולה שמספר הנשים שעבדו עלה על מספר הגברים. גשר זה נבנה על ידי חברת פיטר לינד ושות', והיה עשוי מאבן פורטלנד שהובאה מדרום-מערב אנגליה. אבני הגרניט של הגשר המקורי נשלחו כמתנה למדינות שונות של חבר העמים הבריטי.