stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת רדזיוויל
הערות שוליים

1 2 3  אדם טלר, כסף, כוח והשפעה: היהודים באחוזות בית רדזיוויל בליטא במאה הי"ח, עמ' 27
↑  שלמה מימון, חיי שלמה מימון: כתוב בידי עצמו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמ' 68-67
↑  אדם טלר, כסף, כוח והשפעה: היהודים באחוזות בית רדזיוויל בליטא במאה הי"ח, עמ' 43-54
↑  אדם טלר, כסף, כוח והשפעה: היהודים באחוזות בית רדזיוויל בליטא במאה הי"ח, עמ' 184
↑  האחים שמואל ויוסף-גדליה (גדל) בן יצחק סג"ל איצקוביץ' חכרו אחוזות נרחבות בין השנים 1738–1745 והיו כעין "יהודי חצר" של משפחת רדזיוויל. ראו טלר 89-127
↑  אדם טלר, כסף, כוח והשפעה: היהודים באחוזות בית רדזיוויל בליטא במאה הי"ח, עמ' 249
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: js2005269364  VIAF: 84243236   WorldCat (עם VIAF): 84243236 
מיקולאי קשישטוף רדזיוויל, 1566
בוגוסלב רדזיוויל (1620–1669)
קרול סטניסלב רדזיוויל השני, 1767
נג'קמראש

| --- | --- |
סמל נג'קמראשסמל נג'קמראש
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת מזקובאצ'האזה
 שטח:  43.07 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,146 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°28′00″N 21°07′00″E﻿ / ﻿46.466666666667°N 21.116666666667°E﻿ / 46.466666666667; 21.116666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://nagykamaras.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נג'קמראש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נג'קמראש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נג'קמראש (בהונגרית: Nagykamarás) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בנג'קמראש נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,842 תושבים, ובשנת 2021 רק 1,146 תושבים.
הכפר בנוי על חורבות כפר ישן בשם קמראש (Kamarás) והוא מוזכר בשמו החדש במסמכים משנת 1403.
יהודי נג'קמראש

יהודים ישבו בנג'קמראש במאה ה-19.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 40 | 1,749 |
| 1910 | 7 |  |
| 1920 | 3 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת מזקובאצ'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מזקובאצ'האזה • בטוניה • מדגיישג'האזה • מזהגייש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה |  |
מערת אקאין

הכניסה למערה ב-2004
מערת אקאין (בספרדית: Cueva de Ekain, בבסקית: Ekaingo leizea) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית דבה (ספ') בקהילה האוטונומית חבל הבסקים בצפון ספרד. מערת אקאין היא חלק מהאזור הפרהיסטורי של אירופה האטלנטית (אנ'), והתגלו בה ציורי מערות המשויכים לתרבות המגדלנית של התקופה הפלאוליתית העליונה. ביולי 2008 נכללה המערה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
מיקום ומקור השם

מערת אקאין שוכנת בגבעה באותו שם, במועצה העירונית דבה ובעמק גולציבר (Goltzibar), נחל השייך לאגן הניקוז של הנהר אורולה (אנ'), כ-1,500 מטרים מהעיירה ססטואה (Zestoa). הנחלים גולציבר ובליוסורקה (Beliosoerreka) מתמזגים מול פתח המערה ויוצרים את הנחל ססטריין (Sastarrain), הזורם לאורולה הסמוך.
בהתחשב בשבריריות הציורים וכדי להבטיח את שימורם, הוקם בססטואה בסמוך למיקום המערה המקורית העתק מדויק של המערה והציורים במבנה המכונה אקאינברי (Ekainberri), "אקאין החדשה" בבסקית.
גילוי המערה וחקירתה

המערה התגלתה בשנת 1969 על ידי רפאל רסזבל (Rafael Rezabal) ואנדוני אלביסורי (Andoni Albizuri), חברים בארגון תרבותי בסקי שחיפשו שרידים ארכאולוגיים. ב-1 ביוני 1969 הם מצאו את הכניסה למערה, וגילו את גלריית הציורים לאחר שפרצו דרך פרוזדור קטן וסילקו כמה סלעים שחסמו אותו.
המחקרים הראשונים בוצעו על ידי חוסה מיגל דה ברנדיאראן (José Miguel de Barandiarán) וחסוס אלטונה (Jesús Altuna), אשר פרסמו את מסקנותיהם בסוף אותה שנה. החפירות הארכאולוגיות שנערכו בכניסה למערה הביאו לאימות קיומו של אתר פרהיסטורי. האתר נחפר ונחקר בין 1969 ל-1975, במשך 6 עונות חפירה שנערכו על ידי האגודה למדע על שם ארנסדי במימון המועצה המחוזית גיפוסקואה. שלוש העונות הראשונות בוצעו בניהולו של חוסה מיגל דה ברנדיאראן. בממצאים המאוחרים יותר נמצאו שרידים המעידים על מגורים במערה בתקופות שונות, וכן על כך ששימשה למגורים של דוב המערות. הרחבה של המחקרים בוצעה בשנת 1978.
בשנת 1984 פורסמו כל המחקרים שבוצעו עד אז באתר והציורים.
הציורים סווגו כשייכים לתקופת התרבות המגדלנית של התקופה הפלאוליתית העליונה, ובאיכות יוצאת דופן, בדומה לאלו של מערת אלטאמירה או מערת לאסקו. ביולי 2008 הוכרז המתחם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מחקרים > שכבות

חפירות ארכאולוגיות מצביעות על שרידים מהתקופה הפלאוליתית העליונה עם עדויות לתרבות השטלפרונית (אנ'). שכבה X תוארכה בגיל העולה על 30,600 שנה. בשכבה IX ישנם מספר רב של שרידי דובי מערות ושרידים השייכים לתרבות האוריניאקית. בשכבה VIII כבר אין שרידים של דובי מערות, ונמצאו כמה פריטים לא משמעותיים של כלי אבן.
בשכבה VII, השייכת לתרבות המגדלנית התחתונה, יש עדויות אמינות לנוכחות אנושית. הן ממוקמות בלובי המערה ומורכבת מארבעה מבני מגורים. ישנם שרידים רבים של מזון ועיבוד חפצים, הן מאבן והן מעצמות. ממחקר שרידי המזון ניתן להסיק כי המגורים היו בקיץ (שרידי המזון מעידים על תזונה המבוססת על עופרים ואיילים, מכיוון שלא היו שרידי בעלי חיים בני 6 לעשרה חודשים, לפי ההערכה, לא שהו במקום בחורף).
שכבה VI, המתוארכת ל-12,050 שנה ושייכת גם היא לתרבות המגדלנית התחתונה, מצאו צלצלים אופייניים מאותה תקופה ועדויות להתמחות בציד יעל איברי, מין שחי בהר הסמוך. המגורים בחדר היו עדיין זמניים. בין הממצאים בשכבה זו בולטת לוחית אבן חול שעליה חרוטה יעל איברי, אייל וסוס. אלמנט זה נמצא בשבעה חלקים מפוזרים והוא בן 12,000 שנה.
השכבות העליונות הן כבר מתקופת התרבות האזילית (אנ') בה היו מנהגים ואורח חיים שונים.
מחקרים > המערה והציורים

מערת אקאין מורכבת ממספר חדרים וגלריות, שלכל אחד מהם מאפיינים משלו והם נקראים בהתאם. בסך הכול נמצאו 70 דמויות מפוזרים בין הגלריות השונות. 64 מהדמויות מצוירות והשאר חרותות. מספר הדמויות תלוי בשאלה האם כמה שורות המקושרות אליהם נכללים או לא. כ-58% מהדמויות הם סוסים, החיות המיוצגות ביותר אינן המשמשות ביותר להזנת מי שהתגורר במערה, על פי ממצאי החפירות.
ישנן שלוש קבוצות שיש בהן יותר מחמש דמויות, והסוסים המצוירים תואמים למין הסוס שהיה בשלהי התקופה הפלאוליתית, עם רעמה קצרה וזקופה, כתמים בצוואר, בטן בהירה בגב ופסים על הגפיים והצוואר.
הציורים נצבעו בשחור ובאדום, השחור מיוצר מפחם או מנגן והאדום מגיע מלימוניט, מינרל המכיל תחמוצת ברזל.
מחקרים > המערה והציורים > הכניסה וארדיבידה

הכניסה המקורית למערה עוצבה כקשת בגובה של 1.20 מטר ורוחב 2.30 מטר בבסיס. לאחר חציית שטח צר, הקמרון מתרומם ומאפשר למבוגר להישאר זקוף. הגלריה שנפתחת בכניסה מכונה ארדיבידה (Erdibide), יש בה זקיפים והיא נמתחת לאורך מדרון מתון מעט צר. בגלריה זו נמצא הציור הראשון, 6 מטרים מתחילתה, קו שחור. בהמשך יש ראש סוס גדול, שנמצא 50 מטרים מהכניסה למערה (הגדול ביותר הקיים במערה) הנמצא בנקודה אסטרטגית ממנה ניתן לראות גוש אבן הדומה לראש סוס. (גוש זה נמצא בחדר המכונה ארדיאלדה (Erdialde)). הראש המצויר עשוי בשחור ומופנה ימינה. קווי המתאר צבועים במנגן, שהופך כהה יותר בלסתות. הצדעיים ותחילת הרעמה בהירים יותר. העין והאוזניים מסומנים היטב.
מחקרים > המערה והציורים > חדר זלדי

חדר זלדי (Zaldei) הוא החדר החשוב ביותר במערה מכיוון שלוח הסוסים הגדול נמצא בו. משני הצדדים יש שתי קבוצות של דמויות בהן רובם סוסים, שני ביזונים מפנים את מקומם, כל אחד על קיר. נראה כי הסוסים תואמים את אלה שאכלסו את האזור באותה תקופה, עם שיער ישר (המיוצג על ידי סדרה של קווים אנכיים וקצרים), צבע שונה בין אזור הגב והגחון ופסים על הגפיים.
לוח הסוסים הגדול שבקיר הימני מורכב מ-18 דמויות מתוכן 11 סוסים. 15 מהחיות פונות שמאלה, לעבר "מאורת הדוב" שנמצאת ב"חדר ארצי". הדמויות אינן חופפות ומיוצגות בדרכים שונות, לחלקן מתווה שחור, באחרות חלק מהגוף צבוע בשחור, אחרות מיוצרות בשחור ואדום ואחרות חרותות. הצבע השחור הוא פחם עץ.
על הקיר השמאלי 8 סוסים הפונים ימינה, גם הם לעבר "מאורת הדוב".
דמויות הביזון מנצלות את שולי הסלע הטבעיים המשלימים את הגוף. שוליים אלו יוצרים את קו הגב ואת הזנב.
מחקרים > המערה והציורים > חדר ארצי

בחדר ארצי (Artzei) בחדר ממוקמת "מאורת הדוב", זו במה שעל גבי תקרה נמוכה, מוסתר מהעין, מצוירים כמה דובים הדומים לאלו שבימינו. הדובים צבועים בשחור באמצעות מנגן (יחד עם ראש הסוס הגדול, הם הדמויות היחידות שנעשו עם מנגן).
נראה כי חדר זה הוא הנקודה המרכזית של המקום הקדוש מאחר שרוב הסוסים, כולם מחדרי זלדי ואזקנזלדי (Azkenzaldei), פונים לכיוון זה.
מחקרים > המערה והציורים > גלריה אונצי

אורכה של גלריה אונצי (Auntzei) 15 מטרים ורוחבה 2 מטרים, ללא יציאה. במקום זה יש כמה דמויות של בעלי חיים, 2 איילים, 4 עזים ואלתית אחת. בגלריה זו נותרו שרידים של דובי המערות.
האיילים מהווים קבוצה קטנה בה מיוצגים הדמויות בחריתה ולא בצביעה (הם הדמויות היחידות החרותות במערה בלבד). האיילים כוללים את הראש, כאשר הקרניים מיוצגים מלפנים ופרטי האוזן, האף והעין, הצוואר, כל הגב והאחוריים.
האלתית מצוירת בצללית מלאה עם פה, זימים, סנפירים וקו הרוחב, סנפירי גב נראים פחות. לצורך מימוש העין וסנפיר הגב, נעשה שימוש באלמנטים בקיר. הצללית, באורך 55 סנטימטרים, פונה אל פנים הגלריה, וצבועה בשחור.
ישנן שתי דמויות עזים בשני הקירות, אחת מהן מציגה את הראש, המדגיש את הקרניים הנראות מהפרספקטיבה הקדמית, את הצוואר ואת תחילת קו הגב. על הקיר הנגדי מתוארת דמות עז באורך 20 סנטימטרים המתוארת כשהיא שוכבת ופונה שמאלה. היא צבועה בשחור כולל הגוף.
מחקרים > המערה והציורים > חדר ארדיאלדה

חדר ארדיאלדה (Erdialde) הוא הגדול ביותר במערה כולה, ובתוכו גוש האבן הדומה לסוס (ההערכה שזו יכולה להיות הסיבה שבגללה המערה נבחרה כמקדש לסוסים). בתחתית גוש סלע זה ועל הקיר האחורי יש שתי דמויות מצוירות, סוס וביזון.
מחקרים > המערה כמקדש

מערת אקאין תוארה כמקדש, מכיוון שהדמויות רחוקות מהכניסה ומבלי לראות אור שמש בכל עת. היא מחולקת לשלושה אזורים נפרדים, בהם יש לגוש הסלע המייצג סוס ולקן הדוב משמעות מיוחדת.
ההערכה היא שהמערה לא הייתה מיושבת בתקופה בה נעשו הציורים.
מחקרים > האם הם ציירו את בעלי החיים שאכלו?

מחקירה מקיפה של האתרים עולה כי מטרת האמנות לא הייתה ציד, מכיוון שאין קשר ישיר בין בעלי החיים המצוירים לבין שרידי המזון שנחשפו במקומות בהם התגוררו. במערות מסוימות, דוגמת אקאין, נמצא שאף על פי שסוסים הם הנושא השכיח ביותר בציורים, דווקא האייל בתקופות מסוימות, והעז לאחר מכן, היו המינים הניצודים ביותר.
תגליף הציפור

בחפירות שנערכו בשנת 2008 בראשות חאווייר אלטונה, נמצאה היצירה המכונה "מתאר הציפור המגולף", שהיא גילוף מתאר של ציפור העשויה מעצם צלע שור הבר או ביזון שקודם לכן הוכנה. היא גם נשרפה בעדינות מה שהעניק לה גוון חום עד שחור. הוא תוארך, באמצעות עצם אחרת שנמצאה לצדו, לאמצע תרבות מגדלנה.
ייצוג של ציפור הוא דבר יוצא דופן מכיוון שרוב התגליפים מאותה תקופה המיוצגים באזור קנטבריה, הרי הפירנאים ואקיטן הם בעיקר של סוסים, עזים, ביזון ואיילים, וישנם גם כמה דגים. הם נוצרו מעצם הלשון של סוסים ויש להם חור על מנת לשמש כתליון. לחתיכה זו אין נקבים והיא עשויה מצלע. גם צורת הייצוג בפרספקטיבה מפותלת, כדי לגרום לה להיראות כמו שתי כנפיים, היא יוצאת דופן.
שלא כמו יונקים, קשה מאוד לייצר פרופיל של ציפורים הנמצאות כל הזמן בתנועה. הציפור המיוצגת ביצירה זו היא בתנוחה של צלילה, כאילו מדובר בשלדג. אך לא ידוע אם זה מה שנועד התגליף לייצג או אם זה כך מכיוון שלא ניתן היה לגלף כנפיים פרושות לרווחה על הצלע. האורך הכולל של היצירה, מראש הציפור לזנב, הוא 66.2 מילימטרים ורוחב של 19 מילימטרים בין הכנפיים ועובי של 3.3 מילימטרים. הייצוג של הציפור נעשה בפרספקטיבה מעוותת, הראש נראה בפרופיל ואילו הגוף נראה ממישור קדמי רואה את שתי הכנפיים בו זמנית. הדמות מיוצגת על ידי הגב והגב במקום קווי המתאר בצדדים.
ההעתק של מערת אקאין
שלד של דוב המערות מההעתק של מערת אקאין
קבוצת בעלי החיים בלוח הגדול של מערת אקאין
העתק של קבוצת בעלי החיים בלוח הגדול של מערת אקאין
נג'סנאש

נג'סנאש (בהונגרית: Nagyszénás) הוא כפר גדול בנפת אורושהאזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בנג'סנאש נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 6,031 תושבים, ובשנת 2023 רק 4,416 תושבים.
היישוב הוא בן מעל ל-900 שנה והוא מוזכר ממסמכים משנת 1403.
יהודי נג'סנאש

יהודים ישבו בנג'סנאש במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 7 | 2,835 |
| 1910 | 20 |  |
| 1920 | 23 |  |
| 1930 | 15 |  |
| 1941 | 6 | 4,824 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי נג'סנאש שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת אורושהאזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | אורושהאזה • טוטקומלוש • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר |  |
מפרצון ניקולוב

| --- | --- |

מפת האי סמית'. מפרצון ניקולוב מצוי בצידו   הימני של הרביע האמצעי בשורה התחתונה של רביעי המפה.
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°58′00″S 62°25′10″W﻿ / ﻿62.96666667°S 62.41944444°W﻿ / -62.96666667; -62.41944444
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון ניקולוב(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון ניקולוב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון ניקולוב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון ניקולוב
 
מפרצון ניקולוב (באנגלית: Nikolov Cove; בבולגרית: залив Бръшлян) הוא מפרצון בחוף הדרום מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
המפרצון נפתח אל מצר בויד.
רוחב פתחו של המפרצון 950 מטרים; אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 500 מטרים.
קרחון אובץ' נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון ממוקם צפונית-מזרחית לנקודת וליקאן; ודרומית-מערב לנקודת רזדל.
המפרצון ממוקם 12 קילומטרים דרומית- מזרחית לכף סמית'.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המפרצון

המפרצון מופה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2009 ובשנת 2017.
היסטוריה > מקור השם

המפרצון נקרא על שם טודור ניקולוב, שהיה אחד מיוזמי משלחת החקר הבולגרית הראשונה לאנטארקטיקה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  הגאזט האנטארקטי הבולגרי
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
הצד הדרום מזרחי של האי סמית', מבט ממצר אוסמר
מרד נט טרנר

חיתוך עץ המתאר את המרד
מרד נט טרנר (או מרד סאות'המפטון) היה מרד העבדים הנודע ביותר בתולדות ארצות הברית, וההתקוממות הראשונה שבמהלכה נהרגו לבנים ששיעבדו עבדים שחורים. המרד פרץ בווירג'יניה והתפשט למחוזות הסמוכים. המרד הונהג על ידי נט טרנר, עבד שחור שחלם כי אלוהים הועידו להנהיג מרד עבדים שחורים נגד אדוניהם הלבנים, כמו שמשה הציל את בני ישראל מהעבדות במצרים. במהלך המרד יצאו עבדים עם כלי עבודה כדי להרוג ולהילחם במי ששיעבדו אותם.
המרד פרץ בווירג'יניה ב-21 באוגוסט 1831 ונמשך כמעט יומיים, עד ה-23 באוגוסט 1831. הוא הביא למותם של כשישים משעבדים לבנים ולפחות מאה שחורים. זהו המספר הגדול של ההרוגים בהתקוממות שהתרחשה לפני מלחמת האזרחים האמריקנית בדרום ארצות הברית, לפחות במונחים של הרג אדונים לבנים. התומכים של נט טרנר במרד הגיעו ברובם מסאות'המפטון קאונטי, וירג'יניה. טרנר נתפס, נידון למוות ונתלה. בעקבות המרד הוצאו להורג 56 שחורים שהואשמו בחטא להיות חופשיים ובהצטרפות למרד העבדים של טרנר. מאתיים שחורים הוכו ונרצחו על ידי מיליציות של תושבים לבנים שהגיבו באלימות למרד הגדול.
דמותו של טרנר

נתנאל "נט" טרנר (1800–1831) היה עבד אמריקאי שחור אשר הוביל את מרד עבדים הגדול בהיסטוריה של עבדים מורדים. נט טרנר קיבל את שמו מבעל החווה, בנג'מין טרנר, בהתאם לנוהג המקובל על פיו בעלי העבדים כינו את העבדים בשם משפחתם כהצהרה לשייכותם לאותו מחזיק עבדים, זאת על אף שלא ידוע האם בשם זה זוהה בתוך קהילת העבדים. טרנר ידע מעט על הרקע של אביו, שככל הנראה נמלט מחוות העבדים כאשר טרנר היה נער צעיר. הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב והיו לו "התגלויות" בהן ציווה עליו האל לשחרר את העבדים השחורים. הוא הרבה לצום ולהתפלל וטען שהוא רואה חזיונות אלוהיים ואלה השפיעו עליו רבות. בשל החזיונות, שאחרים ראו כמסרים מאלוהים, נקרא טרנר "הנביא" (PROPHET) בידי חבריו השחורים ואף בידי כמה לבנים ממעמד נמוך. הוא נתן שיעורים בלימודי תנ"ך ואף הטביל אנשים לנצרות. התחזקות רוחנית זו באה לידי ביטוי ב-12 במאי 1828, כאשר טרנר היה בשדות העבודה ושמע קול מדבר אליו:
"And on the 12th of May, 1828, I heard a loud noise in the heavens, and the Spirit instantly appeared to me and said the Serpent was loosened, and Christ had laid down the yoke he had borne for the sins of men, and that I should take it on and fight against the Serpent, for the time was fast approaching when the first should be last and the last should be first."
באשר לדמותו הפיזית של טרנר אין מידע רב, אולם מקובל לחשוב כי ישנן ראיות חזקות לכך שאדם מסוים צייר תמונת דיוקן שלו בזמן שטרנר ישב בתא האסירים וחיכה למשפט ולהוצאתו להורג. המסמך המקרב אותנו הכי הרבה לידיעה כיצד נט טרנר נראה הוא הודעת פרס על ראשו של טרנר אשר התפרסמה על ידי מושל וירג'יניה, ג'ון פלויד, ומתארת אותו כדלקמן:
" הוא בן 30–35, משקלו כ-73 ק"ג וגובהו כ-170 סנטימטרים. הוא בעל צבע עור יותר בהיר מהשחור הרגיל, אך לא מולטי, כתפיים רחבות, אף פחוס גדול, עיניים גדולות, רגליים שטוחות רחבות, ברכיים קרובות אחת לשנייה, הולך נמרץ ופעיל, שיער דק מאוד על החלק העליון של הראש, אין לו זקן, אלא על השפה העליונה והחלק עליון של הסנטר, צלקת באחת מרקותיו, גם אחת על עורפו, וגם על אחת מהעצמות של זרועו הימנית, בסמוך לפרק כף היד, כנראה ממכה שקיבל".
דמותו של טרנר > לקראת המרד

ב-11 בפברואר 1831 אירע ליקוי חמה במדינת ווירג'יניה. טרנר ראה בכך אות משמיים כי ידו של גבר שחור הגיעה עד לשמש ומכסה אותה. טרנר האמין שזהו סימן אלוהי והחל מתכונן לקראת מרד נגד בעלי העבדים. המרד תוכנן בתחילה עבור 4 ביולי 1831 – יום העצמאות של ארצות הברית, אך נדחה לאחר דיון נוסף בינו וחסידיו, משום שחלק מהם היו חולים. כחצי שנה לאחר ליקוי החמה, בחודש אוגוסט, התרחש אירוע שמשי נוסף. טרנר ראה בכך אות נוסף וסופי, ושבוע לאחר מכן ב-21 באוגוסט 1831 פרץ המרד.
דמותו של טרנר > המרד

ביום ראשון ה-21 באוגוסט 1831 פתח טרנר במרד לצד כמה ממאמיניו ונאמניו הקרובים ביותר. המורדים עברו מבית לבית, שחררו עבדים והרגו את בעלי העבדים, ובחלק מהמקרים גם אנשים לבנים שנקרו בדרכם. טרנר עצמו התוודה רק על הרג של אישה אחת. מספר המורדים שהשתתפו בפועל נע בין שישים לשמונים שחורים משועבדים וחופשיים. המרד עצמו היה קצר ונמשך פחות מיומיים, אך בכל זאת הצליח לעורר אימה ופחד עד כדי פאניקה כללית בקרב תושבי האזור. בתחילה השתמשו המורדים בסכינים, גרזנים, ובמכשירים קהים כנשק. המורדים השחורים דילגו על כמה בתים כי טרנר האמין שחלק מהתושבים הלבנים העניים לא ראו את עצמם טובים יותר מהשחורים. טרנר גם חשב שמהפכה אלימה יכולה להבליט את יחסם של בעלי העבדים הלבנים לאכזריות הטבועה בעבדות. לדיכוי המרד הופעל חוק ההתקוממות 1807.
דמותו של טרנר > לכידתו של טרנר

עד לשעת צהריים של ה-23 באוגוסט המרד דוכא ורוב המורדים נהרגו, נתפסו או פוזרו על ידי כוח מיליציה מקומי. טרנר עצמו היה היחיד שהצליח לחמוק מלוכדיו עד ל-30 באוקטובר. הוא נתפס לבסוף על ידי חוואי מקומי בשם בנג'מין פיפס. ב-5 בנובמבר 1831, נשפט טרנר על "קשירת קשר למרד וביצוע מרד", הורשע ונידון למוות. טרנר נתלה ב-11 בנובמבר בג'רוסלם (כיום קורטלנד), וירג'יניה. על מנת לעורר אימה ופחד בקרב שאר העבדים, לאחר שמת בתלייה, ראשו נכרת וגופתו בותרה לארבעה חלקים. בתקופה שלאחר המרד היו 45 עבדים, כולל טרנר, וחמישה שחורים חופשיים שנשפטו על התקוממות ופשעים הקשורים לכך בסאות'המפטון. מתוך 45 העבדים שנשפטו: 15 זוכו ו-30 הורשעו, מתוכם 18 נתלו, ואילו 12 קבלו רחמים ונמכרו מחוץ למדינה.
בזמן שטרנר המתין למשפט, עורך דין מקומי בשם תומאס ראפין גריי ביקש לראיין אותו ולפרסם את "הווידויים של נט טרנר".
"בעת מאסרו, בהיתר של רב הסוהרים, הורשתי לבקרו כחפצי, ומשהתברר לי כי הוא נכון להודות מרצונו הטוב באחריותו הגמורה לרעיון, לארגון ולביצוע מעשי התקוממות של עבדים, אשר הוא הגה אותם ועמד בראשם, גמרתי בדעתי, לשם סיפוק סקרנות הקהל, להעלות את דבריו על הכתוב ולהוציאם לאור מבלי לשנות כמעט מאומה מלשונו".
עבודה זו של תומאס גריי היא המסמך ההיסטורי העיקרי וכמעט היחידי בנוגע לטרנר ולמרד שהנהיג. בסיכום האירוע, המדינה הוציאה להורג 56 עבדים שחורים, שהיו חשודים במעורבות במרד, במידה כלשהי. בנוסף, קרוב למאתיים שחורים, הוכו, עונו ונהרגו בשל המרד, ללא שום קשר ישיר לטרנר עצמו או למרד.