stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריונות מינית
מחקרים ונתונים

במחקר שנערך בשנת 2001 בהשתתפות נוער בכיתות ז'- יב' עלה כי כ-35% מהבנות וכ-28% מהבנים עברו לפחות מקרה אחד של הטרדה עם היבט מיני במהלך השנה. בנוסף, עלה כי על אף ששני המינים מוטרדים, קיים הבדל ביניהם בסוג ההטרדה ואופן התרחשותה, ובגיל שבו אירעה.
נראה כי אחוזי הפגיעה בקרב נערים ונערות דומים יחסית, אך ניתן לראות דפוסי פגיעה ברורים יותר בבית הספר נגד בנות: בנים המשמיעים הערות וכופים מגע לא רצוי באופן ספונטני נגד נערות. כלפי בנים, דפוסי הפגיעה הם בעיקר מילוליים: שימוש בכינויים המרמזים על היעדר גבריות כפי שנתפסת על ידי נוער.
ממחקרים שנערכו בישראל עולה כי בנים ובנות אינם מזהים תשומת לב שאינה רצויה כהטרדה מינית, ואינם מבחינים בין התנהגויות נורמטיביות לבלתי נורמטיביות.
ממחקרים שנערכו בישראל בקרב מורים בנושא התמודדות עם הטרדות ובריונות מינית בבתי הספר, עולה כי קיימת עמימות לגבי ההגדרה של המעשים וקיומם במרחב בית הספר: פחות מ-3% מהנשאלים ענו כי הם רואים בהטרדה מינית והתנהגות סקסיסטית ביטוי לאלימות בבתי ספר; רק כ-37% מהנשאלים העידו כי דיווחו על מקרים כאלו; רק 36% מהנשאלים העידו כי הם יודעים על קיום מדיניות בית ספרית בנושא הטרדות מניות; ורק כ-3% מהנשאלים היו בקיאים בפרטיו של חוזר המנכ"ל בנושא. במחקר אחר שנערך בקרב מורים, כ-75% מהנשאלים לא היו מודעים לקיומה של מדיניות בית ספרית לטיפול באלימות מינית.
במחקר שנערך בנושא בריונות מינית ברשת, עלה כי כ-30% בקרב בני הנוער מציינים כי נשלח אליהם חומר מיני באינטרנט, כ-50% קיבלו הערות מילוליות מיניות באינטרנט וכ-60% נחשפו לפורנוגרפיה באינטרנט. במחקר אחר עלה כי 19% מהצעירים המשתמשים באינטרנט מהווים מטרה לשידול מיני בכל שנה. להבדיל מניצול מיני במרחב הפיזי, אשר מתרחש לרוב על ידי דמות מוכרת, הניצול המיני המתרחש ברשת מאופיין בכך ש-97% מההטרדות נעשות על ידי זרים וכ-99% מהקרבנות הם ילדים בגילאי 13–17 בלבד.
השלכות על הקורבנות

קורבנות של בריונות בכלל ובריונות מינית בפרט עלולים להגיע לכדי מצוקה פסיכולוגית הבאה לידי ביטוי בשינויי התנהגות קיצונים, כגון דיכאון, התבודדות או תוקפנות, וכן ברגשות עזים של אשמה ושנאה עצמית ובתפיסות מזיקות בנוגע לגוף ולזהות המגדרית או המינית. נערים ונערות שחוו בריונות מינית נוטים להתאפיין בביטחון עצמי נמוך, חוסר אמון בסביבה, חרדות חברתיות ואחרות ופגיעה בבריאות הפיזית המתבטאת בכאבים ומחושים פסיכוסומטיים כמו כאבי ראש חזקים, כאבי בטן ונדודי שינה. כמו כן, הם נוטים לדפוסים של התנהגות מסכנת כמו שימוש מופרז באלכוהול, שימוש בחומרים מאלחשים כמו סמים, היעדרות ממושכת מבית הספר, פגיעה עצמית וביטויים של אובדנות. במקרים רבים קורבנות הבריונות המינית מגיעים לכדי אשפוזים במוסדות פסיכיאטריים ומפתחים תלות בתרופות ובעזרים חיצוניים כדי להצליח לתפקד בחברה באופן יומיומי. לעיתים התופעות שמתעוררות אצל נערות ונערים בעקבות בריונות מינית ברשת או במרחב הפיזי חזקות ומשמעותיות כל כך, עד שהן שקולות לתופעות שמתעוררות אצל קורבנות אונס.
בריונות מינית מתרחשת פעמים רבות בתוך כותלי המוסד הלימודי עצמו, ובמקרים אלה קורבן הבריונות הופך פגיע יותר. כאשר מקום הפגיעה הוא בית הספר, מקום אליו מחויב הקורבן להגיע בכל יום ולפגוש את המטרידים פעם אחר פעם, מתאפשר ביצוע של הפגיעה באופן חוזר ופומבי. פגיעה מינית אשר מתרחשת באופן פומבי עלולה להיות בעלת השלכות מזיקות וקשות יותר מאשר פגיעה שנעשית באופן פרטי וחבוי: בגילאי העשרה, ההשפלה הפומבית גורמת נזק רב למוניטין של הנער או הנערה, פוגעת בכבוד ובמעמד החברתי, מעוררת שמועות שיש להילחם איתן, מערערת את הדימוי העצמי ועוד.
ביטויים של בריונות מינית נוטים להיתפס כמעשי קונדס או כמעשים הומוריסטיים. מסיבות אלה ואחרות התופעה לא זוכה תמיד לטיפול והתייחסות, ודבר זה מאפשר לה להמשיך להתקיים ואף להיתפס כנורמטיבית. מצב זה מוביל לערעור תחושת הביטחון אצל ילדים וילדות בבתי הספר, ולחוסר אונים שלהם ביחס לאפשרות להילחם נגד התופעה ולהתמודד עם הבעיה.
בריונות מינית ברשת מאופיינת באנונימיות של הפוגע, דבר המקשה על חשיפתו. בנוסף, בפגיעה וירטואלית הנפגע אינו יכול להימלט מן הפגיעה, ואינו יכול לדעת מהו היקף ההפצה של התוכן הפוגע או לשלוט בהפצתו. זאת ועוד, בדרך כלל התכנים אשר מועלים לרשת האינטרנט אינן מוסרים ממנה, כך שהתוכן הפוגע מצוי בה לעד. כל אלה גורמים לכך שהנפגע מתקשה להגן על עצמו, נותר חשוף, ונתון לחסדי החברה.
התופעה של אלימות מינית בבתי הספר משליכה גם על היחס לנשים בחברה ועל ממדי האלימות נגד נשים: כאשר אין מענה הולם לבעיית ההטרדות והבריונות המינית, והן הופכות חלק מהנורמה המקובלת בבתי הספר, בני נוער (ונערות בפרט) לומדים כי אין להם למי לפנות על מנת להפסיק תופעות מעין אלה. יתרה מזאת, הבריונים התוקפים לומדים כי הם יכולים להמשיך ולנהוג באלימות.
בגיל ההתבגרות לומדים שני המינים איך להתייחס לבני המין השני, מתחילות להתעצב הזהות המינית והנטייה המינית ומתרחשת הלמידה של נושאי האינטימיות והמין. כאשר באותן שנים מתרחשת בריונות מינית, הפגיעה היא ארוכת טווח ועלולה להיחרט בזהות הקורבן.
בריונות מינית כלפי צוות לימודי פוגעת באיכות תפקודו. כאשר מורות מוטרדות, הן עלולות לחוש אי נוחות, מתח וחשש, נפגעת יכולתם לתפקד ולמצות את כישוריהן ולשמש כדמות סמכות אל מול תלמידיהן.
ראו גם

בריונות
הטרדה מינית
אלימות מינית
הערות שוליים

↑  בריונים וקרבנות בבית-הספר, באתר בין הצלצולים
↑  ארגון המורים בבריטניה מגדיר בריונות מינית כך: ”התנהגות, שפה מילולית או דעות המבטאות אפליה ממוסדת, שיטתית ומקיפה המבוססת על ראיה סטראוטיפית של תפקידים גבריים ונשיים” (איגוד המורים הבריטי, מדיניות איגוד המורים להתמודדות ומניעת בריונות והטרדות מיניות).
1 2 3 4 5 6 7  איגוד המורים הבריטי, מדיניות איגוד המורים להתמודדות ומניעת בריונות והטרדות מיניות (ארכיון)
1 2  רועי גולדשמידט, אלימות וירטואלית בקרב בני נוער, מרכז המחקר והמידע של כנסת ישראל
↑  פגיעה מינית והאינטרנט: קבוצת השווים כשומרי סף או שומרי שתיקה, באתר cms.education.gov.il
↑  התעללות בפייסבוק: תופעת הבריונות של בני הנוער, באתר mako
↑  "אושר: עד 5 שנות מאסר למפיץ תמונות מיניות". ynet. 2014-01-06. נבדק ב-2016-03-04.
1 2 3 4  אלימות מינית בבתי ספר בישראל
1 2 3  פרופ' ענת זוהר, מבט על הטרדות מיניות בבתי הספר בישראל, מבט על פעילות מרכזי הסיוע בקרב ילדים ובני נוער במערכת החינוך בישראל
↑  ילדים ישראלים גולשים: מחקר בנושא הרגלי הגלישה של נוער בישראל
↑  ד"ר טלי היימן, ד"ר דורית אולניק שמש, ד"ר סיגל עדן, אלימות ופגיעות ברשת האינטרנט: מאפיינים, דפוסים, גורמי סיכון וגורמים מגנים בקרב ילדים ובני נוער., דוח מחקר למשרד החינוך
↑  Neil Duncan, Bullying Experiences and Discourses of Sexuality and Gender, Routledge, 2013
↑  לי ירון, כולם ראו אותי בוואטסאפ, החיים שלי נגמרו, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 31 באוגוסט 2015
↑  בטיפולנט, מגזין בטיפולנט – מיניות בגיל ההתבגרות, באתר www.betipulnet.co.il
קובלט אייר

קובלט אייר הייתה חברת תעופה שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, קפריסין. החברה החלה את פעילותה ב-7 ביולי 2016 עם טיסה מלרנקה לאתונה. זוהי חברת התעופה הקפריסאית השנייה שהוקמה (אחרי Tus Airways) מאז פירוק חברת התעופה קפריסין איירווייז ב-2015.
החברה הפעילה מספר טיסות שבועיות בין נמל התעופה בלרנקה לנמל התעופה בן-גוריון.
ב-17 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על הפסקה של טיסותיה לצמיתות עקב פשיטת רגל.
ב-4 בנובמבר 2018 פורסם כי בית המשפט הקפריסאי נענה לבקשתה של חברת וירג'ין אטלנטיק להחזיר לקובלט אייר את רישיון ההפעלה שלה.
בקשתה של וירג'ין תידון בבית המשפט הגבוה בקפריסין, ואז יוחלט האם לאשר באופן סופי את החזרת הרישיון לקובלט אייר או לאשרר את החלטת רשות התעופה לשלול אותו. ב-5 בנובמבר, יום הדיון בבית המשפט, חזרה בה וירג'ין אטלנטיק מהצעתה לקנות את החברה, צעד שהוביל את בית המשפט לשלול פעם נוספת את רישיון ההפעלה של קולבט אייר.
היסטוריה

ב-14 ביוני 2016 החלה חברת התעופה במכירת כרטיסים דרך אתר האינטרנט שלה לטיסות בין לרנקה לדבלין, אתונה, הרקליון, סלוניקי, לונדון ומנצ'סטר. החברה תכננה להפוך את לרנקה לבסיס טיסות ישירות לסין החל מ-2017.
מטוס האיירבוס A320 הראשון של החברה הגיע באפריל 2016, והחברה ביצעה טיסת ניסוי ראשונה ב-18 במאי 2016 מלרנקה להרקליון.
ב-17 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על סיום פעילותה, וכל טיסות החברה בוטלו.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה, נכון למועד סגירת החברה באוקטובר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 2 | — | — | 144 | 144 |  |
| איירבוס A320-200 | 4 | — | 12 | 144 | 156 |  |
| סה"כ | 6 | — |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Leonidou, John (2016-03-02). "First Cobalt Air flights in June". אורכב מ-המקור ב-2016-04-04. נבדק ב-2 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  דוד אדלר, חברת "קובלט אייר" הפסיקה את כל טיסותיה. passportnews. ‏17 באוקטובר 2018
↑  "פליק פלאק לאחור: הוחזר הרישיון לקובלט אייר - Passportnews". Passportnews. 2018-11-04. נבדק ב-2018-11-06.
↑  Virgin withdraws Cobalt legal bid, ATL suspended again, ch-aviation (באנגלית)
↑  "Cobalt fleet".
ניהאד דביט

| --- | --- |

 לידה:  1968 רמלה, ישראל 
 פטירה:  15 בינואר 2024 (בגיל 56 בערך) רמלה, ישראל 
 
האמנים ניהאד דביט ורות הורם
האמנים ניהאד דביט ורות הורם ביצירת הפסל "חלומו של זית"
ניהאד דביט (1968 – 15 בינואר 2024) היה פסל ישראלי.
ביוגרפיה

דביט היה בן למשפחה ערבית-נוצרית מסועפת ובעלת שורשים ביפו וברמלה. מגיל צעיר היה אתאיסט.
הוא למד והתחנך בין השאר בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים. בגיל 19 זכה למלגת לימודים בבית הספר הגבוה לאמנויות בסופיה, בולגריה. שם רכש הכשרה אקדמית כפסל. בעת שהותו שם פתח וניהל מסעדה בשם "רמלה".
בגיל 27 הגיע ליוון, שם הסתבך בסמים, הועמד לדין, הורשע וישב שש שנים בכלא היווני.
בגיל 33 השתחרר מהכלא, שב לרמלה, רכש בית ישן בעיר העתיקה, שיפץ אתו והפך אותו גם לסדנה לאמנות. בהמשך התחתן, התגרש, ונישא בשנית לאשה מוסלמית.
אחד מתווי ההיכר המובהקים המאפיינים את עבודתו הם פסלי עצי הזית שהוא יצר. עצי הזית היו קרובים ללבו של דביט, כסמל מובהק בן אלפי שנים לנוף הים-תיכוני שבתוכו צמח, וכסמל לשלום במזרח התיכון ובעולם. דביט יצר מאות רבות של עצים, כל אחד מהם ייחודי ושונה מהאחרים. העצים עשויים חוטי ברזל ונחושת, בגדלים שונים - מגודל טבעי ועד לעצים זעירים. הגדולים שבהם מוצבים כפסלי חוצות.
דביט יצר בשנים האחרונות לחייו בעיקר פסלי ברזל. פסליו נרכשו על ידי אספני אמנות מישראל וממדינות אחרות. פסליו הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות, בין השאר ביפו, ברמלה, בירושלים ובקיבוץ ניר עוז, ובתערוכת אמנות קבוצתית, המוקדשת לעץ הזית בגלריה של האוניברסיטה המורמונית בהר הזיתים בירושלים.
ביוגרפיה > חלומו של זית

"חלומו של זית" הוא פסל של עץ זית שנוצר בשיתוף פעולה בין רות הורם לניהאד דביט. הפסל מוצב בכיכר וינגייט בירושלים, במקום המהווה פרשת דרכים בין היישוב היהודי, הערבי והנוצרי-מנדטורי. הפסל נוצר כמיזם עבור קרן "ראות ורעות" בירושלים, התומכת בין השאר באמנים עם נכות ראייה (רות היא אמנית בעלת מגבלת ראייה).
דביט עבד ויצר ברמלה. היה נשוי ואב לשלוש בנות ובן.
נפטר בפתאומיות בביתו בעיר רמלה ב-15 בינואר 2024.
יצירות עיקריות

כנסיית טרה סנטה ברמלה
פסל סוס מתכת של דביט ברמלה, ליד המנזר הפרנצסקני.
פסלו של דביט, אשה בהריון, ברמלה.
פסל של ניהאד דביט בכיכר ברמלה.
עץ זית ממתכת בפינת הרחובות הואדי וקיסריה בחיפה.
"חלומו של זית" מוצב בכיכר וינגייט בירושלים.
דגם הפסל "חלומו של זית" הפסל נוצר בשיתוף פעולה בין רות הורם לניהאד דביט.
הערות שוליים

↑  אילנה שטוטלנד, ‏יד הברזל: האמן ניהאד דביט מספר על ההסתבכות שהובילה אותו לכלא, באתר מעריב אונליין, 24 בדצמבר 2015
↑  רות וניהד: 'חלומו של זית', באתר יוטיוב, 29 באוגוסט 2017
↑
קונפדרציה

קוֹנְפֶדֶרַצְיָה או תַאֲחִיד היא צורה מסוימת של פדרציה, שבה לישויות החברות יש מידה רבה יותר של אוטונומיה ועצמאות ביחס לשלטון הפדרלי המרכזי.
קונפדרציה היא התחברות של מספר מדינות בתחום מסוים. מכאן נובע שלקונפדרציה אין שטח ואין אזרחים, זאת בניגוד לפדרציה שכוללת שטחן של מספר מדינות ושמעניקה אזרחות המשותפת לכולן (דוגמאות בולטות לפדרציה הן ארצות הברית וגרמניה).
דוגמאות לקונפדרציות

הדוגמאות לקונפדרציות הן מעטות, משום שמדובר במבנה משטר חלש ולא-יציב, הגובל בברית של מדינות עצמאיות. דוגמאות לקונפדרציות הן הקונפדרציה של השושלת הבויהית ששלטה באזור בגדאד בין אמצע המאה ה-10 לאמצע המאה ה-11, ובתקופה יותר מאוחרת ניתן למצוא את ארצות הברית מיסודה ב־1776 ועד לכניסת תוקף חוקתה ב־1789, ולאחר מכן קונפדרציית מדינות הדרום שפרשו מארצות הברית בשנת 1861. בנוסף, הקונפדרציה הגרמנית בין השנים 1866-1815, קונפדרציית "סרביה ומונטנגרו" שהתקיימה כשריד האחרון ליוגוסלביה ופורקה ביוני 2006, ויש המחשיבים גם את שווייץ ובלגיה כקונפדרציות. ניתן גם לומר כי האיחוד האירופי בצורתו הנוכחית הוא צורה מסוימת של קונפדרציה, ועם הקמתו, שש המדינות המייסדות הגדירו את הרעיון כקונפדרציה. אפשר להגדיר את ישראל לפני תקופת שאול כקונפדרציה, אך הגדרת הממשל של ישראל באותו הזמן אינו ברור בגלל חוסר במידע על ישראל באותו הזמן.
רעיון הקונפדרציה עלה בשנות ה-50 כפתרון לחלוקת גרמניה בין מזרח גרמניה למערב גרמניה.
בישראל

בשנת 1948, הציע נחום גולדמן נשיא הקונגרס היהודי העולמי קונפדרציה בין מדינת ישראל למדינות ערב כפתרון להשגת שלום אזורי. גולדמן העלה שוב את הרעיון בשנת 1958, בשנת העשור למדינת ישראל. בשנת 1960 הציע יושב ראש הליגה הערבית שתוקם קונפדרציה בין מדינות ערב. כשנשאל על האפשרות שישראל תצטרף לקונפדרציה ערבית, ביוני 1960, הודיע ראש הממשלה דוד בן-גוריון שאינו שולל אפשרות כזאת כשייכון השלום. לעומת זאת שרת החוץ גולדה מאיר ביקרה את הצעת גולדמן, ואת העובדה שאינו גר בישראל בעצמו, אך מעלה הצעות שלום.
ב-1966 העלה משה דיין את רעיון הקונפדרציה כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, במסגרת ההצעה תקום קונפדרציה בין ישראל, ירדן וישות פלסטינית אוטונומית בגדה המערבית. באוגוסט 1974 הציג אלימלך-שמעון רימלט, יושב ראש המפלגה הליברלית שהייתה אז חלק מהליכוד, תוכנית מדינית לקונפדרציה כלכלית בין ירדן לישראל. בינואר 1977 העלה שוב שר הביטחון שמעון פרס את הרעיון לקונפדרציה בין ישראל, ירדן וישות פלסטינית. מאז עלה רעיון הקונפדרציה בקביעות כפתרון ליישוב של הסכסוך הישראלי־פלסטיני. צמיחתו של הרעיון מונעת משתי הנחות עבודה עיקריות: האחת, הערבובייה היחסית שבה מתקיימות האוכלוסיות שבין הירדן לים פוגעת בהיתכנות של פתרון שתי המדינות. לשיטתם של המצדדים בפתרון זה, ישראל לא תוכל לפנות את 30 אלף המשפחות החיות בהתנחלויות המבודדות ולקלוט אותן בישראל. השנייה, פתרון שתי המדינות אינו יכול להוביל לסיום הסכסוך, בשל הזיקה שיש לכל אחד משני הצדדים לכל שטחי הארץ, ובשל הצורך והזכות של כל אחד משני הצדדים לנוע ולהתיישב בכולה. אחרים שוללים את הרעיון שאינו ישים לטענתם.
בשנת 2015 הסכים נשיא המדינה ראובן ריבלין לרעיון הקונפדרציה כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, לאחר שבמשך עשרות שנים היה מתומכי רעיון ארץ ישראל השלמה.
כחלק מתוכנית "עסקת המאה" הוצע לפלסטינים על ידי ממשל טראמפ קונפדרציה עם ירדן. ב-24 באפריל 2019 פורסמה הכחשה מצד ג'ייסון גרינבלט, שליחו של נשיא ארצות הברית למזרח התיכון, בה נאמר כי אין תוכנית להקמת קונפדרציה של ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית.
ראו גם

פדרציה
הערות שוליים

↑  תַאֲחִיד במילון מדע המדינה (תשפ"ב), 2022, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  קונפדרציה של שש מדינות צבא אירופה, שערים, 13 במאי 1953
↑  אוטו גרוטוול מציע כינון קונפדרציה, על המשמר, 28 ביולי 1957
↑  קונפדרציה של שני חלקי גרמניה, קול העם, 28 ביולי 1957
↑  פתרונו של נ.גולדמן: ישראל בתוך קונפדרציה ערבית, הַבֹּקֶר, 6 באוגוסט 1958
↑  "הליגה" יוזמת קונפדרציה ערבית ל־74 מיליון נפש, למרחב, 23 במרץ 1960
↑  קונפדרציה ערבית מציע מזכיר החבר, הארץ, 24 במרץ 1960
↑  כשייכון השלום, אפשר לכונן "קונפדרציה ישראלית־־ערבית", למרחב, 19 ביוני 1960
↑  ג.מאיר משיבה ל"עצות" גולדמן על השתלבות באזור, דבר, 9 באוגוסט 1961
↑  אלי ניסן, אבן שולל רעיון הקונפדרציה של דיין, דבר, 27 בדצמבר 1966
↑  רימלט מציע קונפדרציה כלכלית בין ישראל לירדן, מעריב, 19 באוגוסט 1974
↑  פרס מציע קונפדרציה של ישראל, הגדה וירדן, מעריב, 10 בינואר 1977
↑   גבריאל מוקד, למה קונפדרציה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2017
↑   אורי אבנרי, קונפדרציה היא הפתרון הנכון והיחיד, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2015
↑   מירון רפופורט, לא שתי מדינות ולא סיפוח, קונפדרציה, באתר הארץ, 1 בינואר 2017
↑   שלמה אבינרי, קונפדרציה אינה הפתרון. אין דבר כזה בעולם, באתר הארץ, 15 בפברואר 2018
↑   שאול אריאלי, קונפדרציה היא אסון, באתר הארץ, 7 בפברואר 2019
↑  מעריב אונליין, ‏הנשיא: "תומך בקונפדרציה בין שתי מדינות", אלקין: "זה לא ישים", באתר מעריב אונליין, 4 בדצמבר 2015
↑   רוגל אלפר, הבשורה על פי ריבלין: קונפדרציה אחת לשני עמים, באתר הארץ, 13 באפריל 2016
↑   רוית הכט, ריבלין ניצח את שתי המדינות, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2015
↑  איתמר אייכנר, אבו מאזן: "צוות של טראמפ הציע להקים קונפדרציה עם ירדן", באתר ynet, 2 בספטמבר 2018
↑  גילי כהן, ג'ייסון גרינבלט: "קונפדרציה עם ירדן אינה כלולה בעסקת המאה", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4182626-7  HDS: 027472  LNB: 000178751
וורונז'

ערך זה עוסק בעיר ברוסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
וורוֹנֶז' (ברוסית: Воронеж; נהגה וַארוֹנֶז' ולפעמים וַארוֹנֶשׁ) היא עיר גדולה בדרום-מערב רוסיה, בקרבת הגבול עם אוקראינה. העיר ממוקמת על גדות הנהר וורונז' (ומכאן שמהּ) ומהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי ובירתו של מחוז וורונז'.
היסטוריה > ייסוד והתפתחות

העיר הוקמה כמבצר בסביבות שנת 1571 על ידי סמיון פיודורוביץ' סאבורוב שנשלח לבצר את אחיזתו של הצאר באזורי הספר. המבצר הותקף כמה פעמים וב-1590 הועלה באש על ידי קוזאקים מאוקראינה, אך ב-1594 שוקם המקום מחדש. לא קיים בארכיוני רוסיה צו על הקמת העיר ומייחסים את תאריך הקמת העיר ל-1 במרץ 1586 כאשר האציל הבויאר ניקיטה רומנוביץ' יורייב נשלח לייסד חיל מצב. אם כי קיימים מסמכים המתארים את העיר החדשה וורונז' עוד משנת 1585. רשמית תאריך הקמת העיר מתייחס להקמתו של מבצר וורונז'.
בשל היות העיר על גדת הנהר, התפתחה בה תעשייה של בניית אוניות והצאר פיוטר הגדול פעל להקמת האדמירלות של וורונז' (Воронежское адмиралтейство). ב-20 באוקטובר 1696 הדומה הבויארית אישרה להקים צי קבע צבאי ברוסיה (ויום זה נחשב לתאריך הקמת הצי הרוסי). עד 1711 בנו מספנות העיר 215 ספינות. ב-1725 הפכה וורונז' לפלך ובירת פלך וורונז'.
העיר הייתה במצב מלחמה כמה פעמים: עקב מלחמת 1812 ועקב מלחמת קרים בשנת 1855. העיר ידעה לא מעט פורענויות לרבות התפרצות מגפת כולרה ורעב כבד שפשט בשנת 1833, שהייתה שנת בצורת. מושל העיר, בגיצ'ב, פעל באותה העת להזרמת כספים רבים לצורך סיוע לעיר והעיר וקמה וכבר ב-1853 נערך בה יריד חקלאי.
ב-1912 הוקם מוסך לרכבות בעיר, שהיווה את הבסיס להקמת מפעל שיפוץ הקרונות של וורונז' (Воронежского вагоноремонтного завода) ושנה אחר כך הוקם המוסד הראשון להשכלה גבוהה, המכון לחקלאות על שם פיוטר הגדול (יום האוניברסיטה הממלכתית לחקלאות של וורונז' על שם הקיסר פיוטר הגדול, Воронежский государственный аграрный университет имени Императора Петра I). באוגוסט 1914 העיר הפכה לחברה באיגוד הערים וזכתה בשל כך לסיוע רב לחיילי העיר ששבו מהחזית במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > רוסיה המהפכנית

ב-1905 פרץ פוגרום חמור בהיקפו בעיר, ובאותה שנה אירעו הפגנות גדולות ורבים מתושבי העיר מחו נגד השלטונות, אך אלה דוכאו ביד קשה. באפריל 1908 גל המהפכנות וההתנגדות לשלטון הצאר הכה גם בעיר, ופעילים סוציאליסטים מהפכנים השליכו פצצה לעבר מרכבתו של מושל העיר, ביביקוב, שעקב כך נפצע ברגלו ובידו ורעייתו נפצעה אף היא.
בשנים 1915–1916 ידעה העיר עלייה חדה במחירי הצריכה ולאחר מהפכת פברואר 1917, מושל העיר, יירשוב ניסה להרגיע את הרוחות בעיר ובמרץ 1917 המושל הודח מתפקידו ולאחר נובמבר 1917 חיל המצב של העיר השתלט על העיר ולמושל מונה מויסייב הסוציאליסט.
ב-1918 הוקמה אוניברסיטת יורייב, שהיוותה בסיס להקמת האוניברסיטה הממלכתית של וורונז'. ב-1930 הוקם הטכניון של העיר שכונה המכון לטכנולוגיה, כימיה וחקלאות. באותה שנה הוקם גם נמל תעופה צבאי לשימושה של בריגדה 11 שהפעילה מפציצים אסטרטגיים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בקיץ 1942 נכבשה העיר על ידי הארמייה השנייה של הונגריה והארמייה השנייה של הוורמאכט במטרה לשמש בסיס יציאה לסטלינגרד ונקודה אסטרטגית לשליטה במרחב הנהר. שנה לאחר מכן ניטשו קרבות קשים בחזית העיר בין הצבא האדום לכוחות הנאציים וההונגריים המשולבים. ב-23 בינואר 1943, במסגרת מבצע סטורן קטן, כבשו הכוחות הרוסיים את העיר והצהירו על שחרורה. הארמייה ההונגרית השנייה הושמדה כמעט לחלוטין וחדלה מלהתקיים ככוח לוחם.
היסטוריה > תקופת המלחמה הקרה

שיקום העיר לאחר מלחמת העולם השנייה הושלם בשנת 1950 מששוקמו רבים ממבני העיר. ב-1954 החלו שידורי טלוויזיה וב-1960 נוסדה תחבורת החשמליות (טרולייבוסים).
החל מסוף שנות ה-50 התפתחה תעשיית מטוסים ענפה וב-1968 נבנה במפעל התעופה של העיר מטוס הטופולב Tu-144, שהיה אחד מראשוני מטוסי הנוסעים העל-קוליים בעולם והושווה למטוס הקונקורד הצרפתי בשל הדמיון הרב. באוקטובר 1977 נבנה מטוס האיליושין Il-86 והחל מ-1993 מפעל המטוסים בעיר מייצר באופן סדרתי את מטוס הנוסעים איליושין Il-96.
ב-1972 הוקם מתקן התפלת המים של העיר וכן הוקם נמל התעופה הבינלאומי וורונז'. מאז 1983פועלת סמוך לעיר תחנת כוח אטומית.
היסטוריה > רוסיה הפדרלית

לאחר התפרקות ברית המועצות התרחשו שינויים רבים בעיר. החברות התעשייתיות הגדולות בעיר נקלעו לקשיים כלכליים וניסו להתייעל ותחזוקת המשאבים והתחבורה העירונית התדרדרה מאוד, עד בשנת 2009 הופסקה כליל תנועת החשמליות בעיר.
מאז 2010 ממשלת מחוז וורונז' מפתחת את בנייתו של פארק התעשייה "מאסלובסקי" ובספטמבר 2011 נפתח המרכז הגלובלי לייעול רשתות של חברת Siemens Networks.
בדצמבר 2012 העיר הפכה לעיר ה-15 מספר ברוסיה שמתגוררים בה למעלה ממיליון תושבים.
כלכלה

כלכלת העיר מגוונת מאוד ומתמקדת בייצור מכונות, בעיקר ייצור מטוסים, כשהחברה המייצרת היא חברת המניות של וורונז' לייצור מטוסים (Воронежское акционерное самолётостроительное общество), המייצרת מטוסי נוסעים עבור חברת איליושין.
מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החברה מייצרת מנועי בעירה עבור טילי חלל, בהזמנת רוסקוסמוס. וורונז' מהווה למרכז הכלכלי של מחוז וורונז', ולאחד ממרכזי הכלכלה הגדולים ברוסיה.
בעיר פעילים סניפים רבים של בנקי המסחר הגדולים, לרבות בנק אלפא, הסניף המקומי של סברבנק, סטארבנק, רייפייזנבנק, יוניאסטרום בנק, יוניקרדיט בנק ואחרים.
כלכלה > התעשייה

אף שלאחר התפרקות ברית המועצות התפוקה התעשייתית של העיר צנחה עשרות אחוזים, אם כי לאחר רפורמה משמעותית בכלכלה, תעשיית המזון בעיר נחשבת לענפה למדי.
העיר, כאמור לעיל, נחשבת לאחד ממרכזי ייצור המטוסים ברוסיה ופועלים בה מפעלים וחברות ייצור מכונות כדוגמת חברת המניות של וורונז' לייצור מטוסים (VASO), מפעל וודמאש לייצור רכיבים למערכות מים, וורונז'סטאלמוסט לבניית גשרים, מפעל יקום הקרונות של וורונז' (ואגונורמאש), המפעל לתעשיות כימיות ואחרים.
תחבורה

וורונז' היא המרכז התחבורתי של מחוז וורונז' ובה מערכת תחבורה מגוונת לרבות תחבורת אוטובוסים ורכבות ובסמיכות לתחומי העיר פועל נמל התעופה הבינלאומי מאז 1995 רכבת בין עירונית ועד 2009 פעלה בה גם רשת טרולייבוסים.
באוגוסט 1866 הוקמה מסילת הברזל קוזלוב-וורונז' ומאז 1868 פועלת רכבת מהעיר למוסקבה. תחנת הרכבת וורונז'-1 פעילה מאז ינואר 1868. בעיר פועלות סך הכל שתי תחנות רכבת, השנייה היא תחנת הרכבת "וורונז' 2 קורסקי".
בתחומי העיר חוצה כביש M4 דון הפדרלי וכביש A144 המחבר את העיר בין קורסק לסראטוב. בעיר שתי תחנות אוטובוסים מרכזיות, התחנה המרכזית והתחנה שעל הגדה שמאלית של נהר דון. ישנה גם תחנת אוטובוס המחברת את העיר עם נמל התעופה, בדרום מערב העיר.
סמוך לכפר צ'רטוביצה, כ-5 ק"מ מגבולות העיר ממוקם נמל התעופה וורונז'. מאז 1995 זהו נמל תעופה בינלאומי וממנו יוצאות טיסות סדירות למוסקבה, סנקט פטרבורג, סוצ'י, אנאפה, יקטרינבורג, נורילסק, סראטוב, מינכן, וארנה ולרנקה. סמוך למפעלי המטוסים בעיר ישנו גם שדה תעופה ניסיוני, שדה התעופה פרידאצ'ה, המשמש לניסוי מטוסי נוסעים שיוצאים את קווי הייצור. סמוך לשכונה הסובייטית בעיר ממוקם שדה התעופה הצבאי בלטימור (שבעבר כונה "וורונז'-B"), המשמש את חיל האוויר הרוסי.
התחבורה הציבורית בעיר כוללת בעיקר אוטובוסים ומוניות שירות ועד 2009 פעלה בה גם מערכת טרולייבוסים. מערכת התחבורה הציבורית בעיר סופגת ביקורת רבה בשל חוסר יעילותה ובעיקר בשל היעדר תחבורה יעילה שתשרת את מיליון תושבי העיר.
יהדות וורוניז׳

יהודים לא הורשו להתגורר בעיר עקב מיקומה מחוץ לתחום ההתיישבות המותר ליהודים באימפריה הרוסית. ראשוני היהודים הופיעו בעיר במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1902 נבנה בעיר בית כנסת. בשנת 1937 נסגר בית הכנסת על ידי השלטונות והוסב למחסן בדים, ומאז התנהלו עיקר חיי הקהילה התנהלו במחתרת. לאחר נפילת מסך הברזל חודשו חיי הקהילה בעיר ובית הכנסת הושב לידי הקהילה. כיום פועלת בעיר קהילה יהודית  שמקיימת מניין מדי יום, תפילות וסעודות בשבתות וחגים, גן ילדים ובית ספר בימי ראשון, פעילות חסד, תרבות, לימודי השפה העברית ועוד.
בשנת 1994 שהו בעיר משה שלו ואורי אורלב. שני תלמידים מישיבת הר עציון. במהלך שהותם הם גיבשו את הקהילה היהודית, ביצעו מחקר ביחס לקברות שבבית הקברות היהודי, פיתחו את המרכז הקהילתי ליהודי וורונז' והקימו את התשתית על גבה נבנתה במהלך השנים הזהות היהודית של קהילת יהודי וורנז'
קתדרלת בלאגובשצ'נסק
תחנת הרכבת וורונז'-1
כביש 232

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  כביש עוטף עזה
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  80 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  שדרות
 נקודת התחלה:  מסוף כרם שלום
 נקודת סיום:  צומת אשכולות
 
 קואורדינטות:  31°28′32″N 34°32′06″E﻿ / ﻿31.4755°N 34.535111111111°E﻿ / 31.4755; 34.535111111111
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) כביש 232(למפת מערב הנגב רגילה) כביש 232(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 232(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 232  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 232 הוא כביש אורך אזורי בנגב המערבי. כביש זה הוא הארוך שבכבישים האזוריים בישראל. הכביש נמתח לאורך 80 ק"מ ממפגשו עם כביש 10 (כביש הגבול המערבי) שבסמוך למסוף כרם שלום בגבול עם מצרים ורצועת עזה - עד לצומת אשכולות שעל כביש 4, בסמוך לניצנים וחולות ניצנים. כביש זה מהווה כביש גישה לרבים מיישובי עוטף עזה, בהם יישובי המועצה האזורית אשכול.