stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנליק הראשון, מלך אקסום
ארון הברית

על פי הכברה נגסט נתן שלמה המלך למנליק גם העתק של ארון הברית, אך לא ידע שבנו של צדוק הכהן החליף בין הארון האמיתי לבין העתק שלו. באמצע הדרך בחזרה לממלכתו, גילה מנליק שארון הברית שברשותו הוא ארון הברית האמיתי. בינתיים, גילה זאת גם שלמה המלך. בחוסר אונים פנה אז להתנחם בזרועות אשתו בת פרעה. בת פרעה, לפי הסיפור, ניצלה את מצוקת שלמה באותה עת ופיתתה אותו להתחיל לעבוד את אלילי מצרים. מנליק הגיע לאתיופיה עם הפמליה הגדולה שנשאה את ארון הברית ומאוחר יותר מנליק יזם מספר מערכות צבאיות עם הארון, שעליו נכתב ב'כברה נגסט':
איש לא כבשו. להיפך, כל אחד שתקף אותו נכבש
לאחר שנוכח ביכולות ארון הברית, החליט מנליק שהוא מסוכן מדי והפקיד אותו בידי קבוצת אנשים באי באגם טאנה. המסורת האתיופית מספרת שיהודי ביתא ישראל החזיקו בארון הברית עד לעלייתו של המלך האקסומי אזנה. בתקופת מלכותו התנצר המלך אזנה ויזם מספר מערכות צבאיות כנגד היהודים. ג'יימס ברוס מזכיר בספרו "המסע לגילוי מקורות הנילוס" כי בשנה זו התרחשה מלחמת אזרחים בין היהודים לבין הנוצרים. בעקבותיה, ניתקו עצמם יהודי אתיופיה מהממלכה והקימו את הממלכה היהודית בהרי סאמיאן ובדאמבייה, על פי המסורת האתיופית, המלך האקסומי אזנה ניצח את היהודים, לקח מהם את הארון ושיכן אותו בעיר בירתו אקסום, בכנסיית כנסיית גבירתנו מרים מציון. עד היום, טוענים הנוצרים האתיופים בלהט כי ארון הברית המקורי עודנו קיים ושוכן בתחומי ארץ אתיופיה. בכל אחת מהכנסיות האורתודוקסיות באתיופיה קיים כיום העתק של ארון הברית (הנקרא "טאבוט") אשר נשמר ב"קודש הקודשים" של הכנסייה ואינו פתוח לציבור. בכנסיית "מריה הקדושה מציון" מורשה רק אדם אחד בכל דור לחזות בארון הברית.
האריה מיהודה

האתיופים מייחדים מקום חשוב באתוס הלאומי והדתי שלהם לקשרם ההיסטורי לשלמה ולבני ישראל וכך הפך מוטיב האריה, סמל שבט יהודה, למרכיב חשוב בתרבות האתיופית ובעיקר בהקשר של שליטיה. קיסרי אתיופיה היו מכונים גם בשם התואר מוא אנבסה זה אם נגדה יהודה (ניצח האריה משבט יהודה) וכן הקיסר יוהאנס הרביעי נשא גם בתואר נגוס ציון (מלך ציון). האריה היה גם במשך שנים רבות סמלה של האימפריה האתיופית. השפעתה של מסורת זו חצתה גם את גבולות הנצרות האורתודוקסית האתיופית אל דת הראסטפארי שראתה בהיילה סלאסי את התגשמות נבואתו של מרקוס גרווי, כי לעם השחור יקום משיח באפריקה והוא יהיה מזרעם של דוד ושלמה. סמל נוסף שאומץ בנצרות האתיופית הוא המגן דוד, שרווח, לרוב בשילוב עם צלב ולעיתים אף סהר מוסלמי, בכנסיות, מנזרים ובאומנות אתיופית.
מנליק השני

ב-9 בנובמבר 1856 עלה לכס מלכי שאווה המלך סהלה מריאם שיירש את אביו היילה מאלכות בתור מלך שאווה. לאחר מכן הוכתר מלך זה, שהיה חלק מהענף השוואני לשושלת הסולומונית לקיסר אתיופיה בשנת 1889. הוא כונה בשם מנליק השני כדי לחזק את טענת השושלת למוצאה המקורי מהמלך שלמה וממלכת שבא.
הערות שוליים

↑  על פי רשימת קיסרי אתיופיה שהתפרסמה ב-1914 על ידי יורש העצר דאז ראס טפרי
↑  חוקרים רבים היום מתארכים את עליית קיסרות אקסום למאה הראשונה, מה שיצר בלבול והיו שתיארכו את שלטון מנליק הראשון למאה הראשונה. התאריך כאן הוא על פי המסורת האתיופית ולא על פי ממצאים ארכאולוגיים
↑  מחוז היסטורי באימפריה האתיופית וכיום חלק מאריתראיה, בירת אריתריאה אסמרה שוכנת במרכזו
↑  הציטוט מדברי האר"י הוסף לפירוש רש"י למלכים א', י', י"ג (רש"י על מלכים א י)
↑  ג'יימס ברוס, המסע לגילוי מקורות הנילוס, עמוד 399
↑  פירוש שמו, 'יכון המלך'.
↑  כברה נגסט, פרק 64
↑  ג'יימס ברוס, המסע לגילוי מקורות הנילוס, עמוד 408
↑  שמו של היילה סלאסי טרם הכתרתו היה "ראס" - שם תואר השווה לדוכס ו: "טפרי" נולד בשם טפרי מקונן
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מקדה | מלך אקסום  975 לפנה"ס - 950 לפנה"ס | הבא: חנאיון |
תיאור המפגש בין שני השליטים מהכברה נגסט
המקדש ביחא: חלק מהחוקרים טוענים כי נבנה לארון הברית.
הקפלה בה שוכן ארון הברית לפי האמונה הנוצרית האורתודוקסית האתיופית
מילווקי ברוארס

מילווקי ברוארס (באנגלית: Milwaukee Brewers) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר מילווקי, ויסקונסין. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של הנשיונל ליג.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1969 תחת השם סיאטל פילוטס, והצטרפה לליגה יחד עם שלוש קבוצות נוספות. בתחילה שיחקו הפילוטס בעיר סיאטל, אך קשיים כלכליים של הבעלים הביאו למכירתה ימים ספורים לפני פתיחת עונת המשחקים של 1971. הקבוצה שנמכרה לבאד זליג (לימים הקומישינר של ה-MLB) הוטסה למילווקי ושמה שונה לברוארס, כינוי שניתן לכבוד מבשלות הבירה באזור, ולקבוצות בייסבול קודמות שפעלו בעיר בעבר תחת אותו שם.
עד 1997 שיחקה הקבוצה באמריקן ליג, ואף העפילה לוורלד סיריס היחיד בתולדותיה ב-1982 בו הפסידה 3–4 לאלופת הנשיונל ליג דאז, הסנט לואיס קרדינלס. לפני עונת 1998 עברו הברוארס לנשיונל ליג, ומאז הם משחקים בבית המרכזי. הקבוצה לא זכתה להצלחה גדולה בעשורים האחרונים ומאז הזכייה ב-1982 ועד 2007 לא הצליחה להעפיל פעם נוספת לפלייאוף. בעונת 2008 הביאו הברוארס את המגיש סי.סי. סבטיה בטרייד של אמצע העונה, ופיטרו את מאמנם 12 משחקים בלבד לפני סיומה. צעדים אלו הביאו לזכייה בכרטיס לפלייאוף, לאחר שסיימו במקום השני בבית המרכזי במאזן 72–90.
היסטוריה > שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | באד זליג | בעלים | 1970–1998 | 2015 |
| 4 | פול מוליטור | בסיס שלישי | 1978–1992 | 1999 |
| 19 | רובין יונט | עוצר ביניים / מאמן | 1974–1993 | 1994 |
| 34 | רולי פינגרס | מגיש | 1981–1982, 1984–1985 | 1992 |
| 42 | ג'קי רובינסון | בסיס שני |  | 1997 |
| 44 | האנק ארון | ימין השדה | 1975–1976 | 1976 |
↑  ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר.
ממשלת אירלנד

בניין ממשלת אירלנד בדבלין
ממשלת אירלנד (באירית: Rialtas na hÉireann, באנגלית: Government of Ireland) היא הגוף המהווה את הרשות המבצעת של אירלנד.
חברי הממשלה

מבנה ממשלת אירלנד מוסדר ביסודו על ידי חוקת אירלנד. בראש הממשלה עומד הטישך (ראש הממשלה). סגן ראש הממשלה קרוי טנשטה והוא ממונה על ידי הטישך מקרב חברי הממשלה.
הממשלה חייבת לכלול לכל הפחות 7 חברים ולכל היותר 15 חברים, וזאת על פי החוקה. כל שרי הממשלה חייבים להיות חברי הפרלמנט האירי, האירכטס, שמתוכם שניים לכל היותר יכולים להיות חברי הסנאט האירי, הבית העליון והשאר חברי הדאל אירן, הבית התחתון. ראש הממשלה, סגנו ושר האוצר חייבים להיות חברי הדאל.
הטישך ממונה לתפקידו על ידי נשיא אירלנד על פי תמיכתו של הדאל אירן. הטישך מציג את מועמדויותיהם שאר חברי הממשלה, המאושרות על ידי הדאל והם ממונים על ידי הנשיא. שרי הממשלה מכונים לעיתים "שרי קבינט" בשונה מ"שרי מדינה" (שנקראו לפני 1977 מזכירים פרלמנטרים), שהם שרים זוטרים שהם לא חלק מהקבינט. כל אחד מהשרים אחראי בדרך כלל על אחד ממשרדי הממשלה. לעיתים ממונים שרים בלי תיק, אם כי הדבר לא נעשה מאז 1977.
בנוסף, עשויים להשתתף בישיבות הממשלה התובע הכללי, המצליף הראשי של הקואליציה וחלק מהשרים הזוטרים.
הנשיא

נשיא אירלנד הוא לא חבר בממשלה. חוקת אירלנד לא מגדירה את הנשיא כראש הרשות המבצעת. במקום זאת הוא מאציל את הסמכות הניהולית על הקבינט לטישך. בנוסף, לנשיא אין שיקול דעת בבואו למנות את הטישך, זוהי חובה חוקתית שעליו למלא. באופן דומה ממונים השרים, על פי המלצת הטישך ובאישור הדאל.
תקופת הכהונה

באופן רגיל, הממשלה מכהנת עד למינויו של טישך חדש על ידי הדאל אירן.
על הממשלה לקבל את אמון הדאל כדי להמשיך לכהן. במקרה שהטישך חדל לקבל את תמיכת הרוב בדאל, על הדאל להתפזר או שעל הטישך להתפטר מתפקידו. בסמכותו של הנשיא לפזר את הדאל על פי בקשת הטישך במקרה שזה איבד את אמון הדאל, אך לנשיא הזכות לסרב לבקשה כזו, ובכך הוא יכול לאלץ את הטישך להתפטר.
התפטרות הטישך כמוה כהתפטרות קולקטיבית של הממשלה. יחד עם זאת, במקרה כזה, על פי החוקה, הטישך והשרים ממשיכים למלא את תפקידיהם עד אשר תחל כהונתה של ממשלה חדשה. הנשיא יכול להורות לנשיא לפטר או לקבל את התפטרותו של שר מסוים. עם פיזורו של הדאל, השרים הם כבר לא חברי הפרלמנט ולפיכך פסולים לתפקידיהם. למרות זאת, סעיף בחוקה מאפשר להם להמשיך בתפקידיהם עד למינוי מחליפים.
סמכויות

הסמכות הניהולית של הממשלה כפופה למגבלות מסוימות:
אירלנד לא יכולה להכריז מלחמה או להשתתף במלחמה ללא הסכמת הדאל. יחד עם זאת, במקרה של פלישה לאדמת אירלנד, הממשלה יכולה לנקוט בצעדים הנחוצים להגנתה של המדינה.
חוזים ואמנות בינלאומיים חייבים להיות מאושרים על ידי הדאל.
הממשלה חייבת לפעול על פי החוקה.
לשרי הממשלה אחריות משותפת לפעולותיה. כל אחד מהשרים אחראי על פעולות משרדו. פעולות משרדי הממשלה מבוצעות בשם השרים, ובדרך כלל לשר יש מידע מועט על פרטי הפעולות הללו. מצב זה סותר את כללי המשפט המקובל שאדם שקיבל סמכות, לא יכול להאציל אותה. כלל זה מסביר את המשפט המצוין בתכתובות של משרדי הממשלה "השר הורה לי לכתוב...", גם אם השר מעולם לא ראה את המסמך המדובר.
כאשר אחד מתפקידי השרים מפסיק להתקיים (בשונה משינוי שם המשרד, דבר הקורה לעיתים קרובות יותר), סמכויותיו מועברות לשרים אחרים. המשרדים שבוטלו הם: משרד התקשורת, העבודה, הדואר והטלגרף, השירות הציבורי והאספקה, שאוחדו עם משרדים אחרים.
במקרה שהממשלה לא ממלאת את חובותיה על פי החוקה, היא עלולה לקבל הוראה מבית משפט על פי צו עשה. שרים שלא ממלאים את חובותיהם החוקתיות, עלולים להימצא אשמים בביזיון בית המשפט ואף להאסר.
היסטוריה

ממשלת אירלנד נוצרה על פי חוקת אירלנד משנת 1937, חוק השרים והמזכירים משנת 1924 ועל פי תיקונים לחוקה הכוללים הוראות מפורטות בנוגע למעמד ולתפקידי הממשלה באופן כללי. לממשלת אירלנד קדמה המועצה המבצעת של מדינת אירלנד החופשית שפעלה משנת 1922 ועד 1937.
כל הממשלות מאז 1989 הוקמו על בסיס תמיכה של קואליציה של שתי מפלגות או יותר. ממשלת הקואליציה הראשונה הוקמה ב-1948. הטישך תמיד היה חבר המפלגה הגדולה בקואליציה וכמעט תמיד מנהיג מפלגה זו, כשהיחיד מבין ראשי הממשלה שלא היה מנהיג מפלגתו היה ג'ון קוסטלו.
שרי הממשלה הנוכחית

ממשלת אירלנד הנוכחית החלה את כהונתה ב-17 בדצמבר 2022. שרי הממשלה הם:
| תפקיד | שם | מפלגה |
| --- | --- | --- |
| טישך (ראש הממשלה) | סיימון האריס | פינה גייל |
| טנשטה (סגן ראש הממשלה), שר החוץ, שר ההגנה | מיהאל מרטין | פיאנה פול |
| שר האוצר | מיהאל מקגארת' | פיאנה פול |
| שרת המשפטים | הלן מקנטי | פינה גייל |
| שר היזמות, המסחר והתעסוקה | סיימון קובני | פינה גייל |
| שר הבריאות | סטיבן דונלי | פיאנה פול |
| שרת החינוך | נורמה פולי | פיאנה פול |
| שר ההוצאה הציבורית והרפורמה | פאשל דונהיו | פינה גייל |
| שר השיכון, הממשל המקומי והמורשת | דארג אובריאן | פיאנה פול |
| שר החקלאות, המזון והדיג | צ'ארלי מק'קונלוג | פיאנה פול |
| השרה להגנה חברתית ולפתוח הקהילה החקלאית | הת'ר האמפריז | פינה גייל |
| שר ההשכלה הגבוהה, המחקר, החדשנות והמדע | סיימון האריס | פינה גייל |
| שר הסביבה, האקלים, התקשורת והתחבורה | אמון ראיין | המפלגה הירוקה |
| שרת התיירות, התרבות, האומנויות, הגיילטאכט, הספורט והמדיה | קתרין מרטין | המפלגה הירוקה |
| שר הילדים, השוויון, המוגבלויות, השילוב והנוער | רודריק אוגורמן | המפלגה הירוקה |
הערות שוליים

1 2 3  חוקת אירלנד, סעיף 28
↑  "Ministers and Secretaries Act, 1924 (Section 2 – Ministers to be corporations sole and to have certain powers.)". Attorney General of Ireland. 1924. Retrieved 22 January 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0371 6733
מנדאית

קערת השבעה כתובה במנדאית
מנדאית היא דיאלקט של הארמית, המשמש את המנדאים, דת גנוסטית שמאמיניה נמצאים בעיקר בתחומי עיראק ואיראן. הניב משתייך לענף המזרחי של הארמית המאוחרת, שזמנה הוא מהמאה הרביעית עד המאה השביעית לספירה, ושלב מודרני שלו קיים גם היום.
מאפייני המנדאית דומים לניבים האחרים של הארמית המאוחרת המזרחית, ארמית בבלית וסורית. היא שימשה כלשון ליטורגית ומצויים בידינו היום טקסטים בניב זה מן המאות הראשונות לספירה הכוללים לחשי השבעה, תפילות ופרקי הגות. הניב המודרני של המנדאית הוא ניב מדובר ויש בו קבוצה קטנה של דוברים, רובם בעיר אהוואז במחוז ח'וזסתאן באיראן ובסביבתה ומיעוטם בתפוצות. הניב המודרני מושפע רבות מן הפרסית.
למנדאית יש גם אלפבית מיוחד, הנקרא אלפבית מנדאי (אנ'). חוקר השפה הבולט ביותר במאה ה-19 היה תאודור נלדקה, ובמאה ה-20 היה רודולף מצוך (אנ').
לקריאה נוספת

אוהד אבודרהם, דקדוק המנדאית הקדומה, הוצאת האקדמיה ללשון העברית, 2022
Ethel S. Drower and Rudolf Macuch, A Mandaic Dictionary, Oxford 1963
Theodor Nöldeke, Mandäische Grammatik, Halle 1875
Rudolf Macuch, Handbook of classical and modern Mandaic, Berlin 1965
Rudolf Macuch, Zur Sprache und Literatur der Mandäer, Berlin 1976
Rudolf Macuch, Neumandäische Chrestomathie: mit grammatischer Skizze, kommentierter Übersetzung und Glossar, Wiesbaden 1989
מיק ברנרד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 
מיק ברנרד (באנגלית: Mick Barnard) היה הגיטריסט של להקת הרוק הבריטית, The Farm. הוא היה גם הגיטריסט של ג'נסיס לזמן מה, לאחר עזיבתו של הגיטריסט המקורי, אנתוני פיליפס, האירוע אשר בגללו ברנרד ידוע כחבר בג'נסיס.
פעילותו בג'נסיס

ההופעה האחרונה בהרכב של Trespass (פיטר גבריאל, טוני בנקס, אנתוני פיליפס, מייק ראת'רפורד וג'ון מייהו) היה ב-18 ביולי 1970, ולאחר מכן פיליפס עזב את הלהקה. מה-6 באוגוסט עד ל-17 בספטמבר 1970, הלהקה ניגנה כארבעה. לאחר מכן, מייהו הוחלף על ידי פיל קולינס, והלהקה ניגנה כארבעה עם קולינס מה-2 באוקטובר עד ה-23 באוקטובר. מיק ברנרד לאחר מכן הצטרף ללהקה. ההרכב שהורכב מגבריאל/בנקס/קולינס/ראת'רפורד/ברנרד ניגנו בהופעות מה-3 בנובמבר 1970 ל-10 בינואר 1971. הלהקה סה"כ ניגנה ב-30 הופעות, והופעה אחת בטלוויזיה. ברנרד לאחר מכן הוחלף על ידי סטיב האקט.
ברנרד הופיע עם הלהקה בטלוויזיה לערוץ ה-BBC בתוכנית שנקראה Disco 2. ההופעה צולמה ב-14 בנובמבר 1970. הצילום עכשיו אבוד.
טוני בנקס דיבר על ברנרד ובו אמר:
הוא היה בסדר, אבל לא חזק מספיק באמת. אני זוכר שאנחנו כבר עשינו מבחן בד לסטיב אך אנחנו עדיין עשינו חזרות עם מיק מה שלא היה נחמד מצדנו, ביצענו את החלק האחרון של "The Musical Box" והוא ניגן קטע קטן בגיטרה ואנחנו חשבנו שזה היה ממש טוב. אז כמה זמן לפני שבדיוק עמדנו לפטר אותו מהלהקה, הוא עשה משהו מאוד טוב.
מפל בוג'גלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אוגנדה ג'ינג'ה, אוגנדה
 קואורדינטות:  0°29′56″N 33°08′24″E﻿ / ﻿0.49888888888889°N 33.14°E﻿ / 0.49888888888889; 33.14
  (למפת אוגנדה מוגדלת) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט מפל בוג'גלי(למפת אוגנדה רגילה) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט מפל בוג'גלי he
 
מפל בוג'גלי (באנגלית: Bujagali Falls או Budhagali Falls) היה מפל מים ליד ג'ינג'ה שבאוגנדה, בנקודה שנהר הנילוס יוצא מאגם ויקטוריה, הנחשב לעיתים כמקור הנילוס. החל מנובמבר 2011, המפל הוצף על-ידי האגם שנוצר על ידי סכר בוג'גלי.
הסכר

משבר חשמל חריף השפיע על פרנסתם של מיליוני אוגנדים, ואיים על התפתחות המדינה. בתי חולים, בתי ספר, עסקים, ובתי מגורים סבלו ממחסור יומיומי בחשמל, אשר אתגרו את הצמיחה הכלכלית של אוגנדה בערך באחוז אחד של התוצר המקומי הגולמי במדינה. פרויקט בוג'גלי הוא תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 200 מגה-וואט על הנילוס של ויקטוריה באוגנדה, שנועד להתמודד עם משבר האנרגיה במדינה. הפרויקט תמך באסטרטגיית הפיתוח הרחבה של אוגנדה, המתמקדת בחלקה הגדול בשיפור אקלים ההשקעה, כדי לקדם צמיחה ולהפחתת עוני.
על הפרויקט הועלתה ביקורת שטענה שכוחו של הסכר היקר לא יענה על צורכיהם של הרוב המכריע של אוכלוסיית המדינה, יטביע מפל קדוש ויכול להזיק עוד יותר לאגם ויקטוריה, האגם הטרופי הגדול בעולם.
"הרוח" של הבוג'גלי

המפל מיוחס על ידי תושבי המקום כאתר הרוח, המכונה "רוח בוג'בלד", שמגנה על הקהילה על ידי ביצוע טקסים במפל. הרוח מגולמת באדם, ג'ג'אג'ה בודהאגאלי, שחי ליד המפל; הוא האדם השלושים ותשעה המגלם את הרוח.
ראו גם

תחנת הכוח ההידרואלקטרית בוג'גלי
מפלי ריפון
הערות שוליים

↑  http://internationalrivers.org/en/africa/bujagali-dam-uganda(הקישור+אינו+פעיל)
↑  Linaweaver, Stephen. "Uganda Debates Damming the Nile - Falling for AES's Plan?". International Rivers.org. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
אנשים השטים ברפסודות מתהפכים במפלי בוג'גלי.
רוח בוג'אגאלי
מיכאל ויק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1928 קניגסברג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  27 בפברואר 2021 (בגיל 92) שטוטגרט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה, ניו זילנד 
 השכלה:  בית הספר הגבוה למוזיקה הנס אייזלר 
 תפקיד:  גלטונגסיודה 
 פרסים והוקרה:  פרס אנדריאס גריפיוס (1989)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2016)  מדליית אוטו הירש (2005) 
 
מיכאל ויק (בגרמנית: Michael Wieck;‏ 19 ביולי 1928 – 27 בפברואר 2021) היה כנר וסופר גרמני. ספר הזיכרונות של ויק, Zeugnis vom Untergang Königsbergs (עֵד רְאִיָּה לנפילת קניגסברג, פורסם ב-1989. בו הוא מספר על הסבל שלו ושל משפחתו היהודית בחלקה תחת הנאצים ולאחר התבוסה הגרמנית תחת הסובייטים. סיפור זה תורגם לאנגלית בשנת 2003 תחת הכותרת A Childhood Under Hitler and Stalin: Memoirs of a Certified Jew, ובשנת 2004 – לרוסית בשם Закат Кёнигсберга (שקיעתה של קניגסברג). מהדורה רוסית מתוקנת יצאה לאור בשנת 2015.
פרסים

בשנת 2005 הוענק לוויק אות אוטו הירש - אות הוקרה שנתי שניתן לאנשים ששירתו את מטרת הפיוס היהודי-גרמני. הפרס נקרא על שמו של אוטו הירש, עורך דין ופוליטיקאי יהודי-גרמני משטוטגרט, שנכלא על ידי הנאצים ועונה למוות במחנה הריכוז מאוטהאוזן.
ב-17 בנובמבר 2016 הוענק לוויק עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. בהענקת הפרס בשמו של נשיא גרמניה יואכים גאוק, ראש עיריית שטוטגרט, פריץ קון, אמר כי בחייו וביצירתו, "ויק משלב מחויבות תרבותית, חברתית, פוליטית ומוזיקלית. המחויבות שלו לחברה פתוחה, סובלנית ושוויונית מרשימה."
לקריאה נוספת

הספד על מיכאל ויק בספר על יהודים פרוסיה המזרחית, 2021
הערות שוליים

↑  "Obituary of Michael Wieck". Jews in East Prussia. History and Culture Society. נבדק ב-3 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Michael Wieck, Zeugnis vom Untergang Königsbergs: Ein «Geltungsjude» berichtet (11990), Munich: Beck, 82005, (Beck'sche Reihe; vol. 1608), pp. 84seqq. מסת"ב 3-406-51115-5.
↑  "Personal items". Press. 18 בנובמבר 1961. p. 10. נבדק ב-25 בספטמבר 2021 – via PapersPast. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "OB Kuhn überreicht Bundesverdienstkreuz an Michael Wieck". Landeshauptstadt Stuttgart. נבדק ב-7 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429814805171  PLWABN: 9810630944305606  BnF: cb12952457k (data)  GND: 118961888  ISNI: 0000 0001 0907 6915  LCCN: n89663846  NTA: 177041293  SUDOC: 080184375  VIAF: 61678582   WorldCat (עם VIAF): 61678582
ממשלת איראן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  איראן 
 תחום שיפוט:  איראן 
 www.dolat.ir
 
ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: نظام جمهوری اسلامی ایران) היא הגוף השולט באיראן מאז המהפכה האיראנית ונפילת שושלת פהלווי בשנת 1979.
חוקת איראן אומצה במשאל עם לאחר מעשה, ובה נקבע כי המדינה תתנהל במודל הפרדת רשויות עם גוף חקיקה גוף שיפוט וגוף מבצע. על פי החוקה, המנהיג העליון הוא ראש המדינה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של איראן.
ממשלת איראן היא אחת משלוש ממשלות בעולם המשתמשות בתואר "הרפובליקה האסלאמית".
היסטוריה

הרפובליקה האסלאמית של איראן נוצרה זמן קצר לאחר המהפכה האיראנית. בתחילת ינואר 1978 החלו הפגנות גדולות במטרה להפיל את השאה מוחמד רזא פהלווי.
השאה נמלט מאיראן בינואר 1979, והאייתוללה ח'ומייני חזר בפברואר של אותה שנה לאחר תקופה ארוכה של גלות, והתקבל בטהראן על ידי מיליוני איראנים.
הקריסה הסופית של שושלת פהלווי התרחשה זמן קצר לאחר מכן, ב-11 בפברואר, כאשר צבא איראן הכריז על עצמו רשמית "נייטרלי", לאחר שכוחות גרילה וכוחות המורדים הכריעו כוחות נאמנים לשאה בקרבות רחוב ברחבי המדינה.
לאחר ניצחון המהפכה האיראנית, נערך משאל עם (אנ') על ידי ממשלת איראן הזמנית ב-30 וב-31 במרץ 1979 (10 ו-11 פארווארדין 1358), ובה נתבקשו התושבים להצביע כן או לא לרפובליקה אסלאמית.
תוצאות משאל העם הוכרזו זמן קצר לאחר מכן על ידי האייתוללה ח'ומייני ב-2 באפריל 1979, כאשר 98.2 אחוזים מאזרחי איראן הצביעו בעד רפובליקה אסלאמית.
החוקה החדשה, המבוססת חוקי האסלאם ותיאוקרטית מיסודה, הוקמה בדצמבר 1979, ובזאת הסתיימה תקופת המלוכה באיראן.
היסטוריה > חוקה

ב-2–3 בדצמבר 1979 אושררה חוקת הרפובליקה האסלאמית של איראן במשאל עם עממי. במשאל עם זה, 99.5 מהמצביעים האיראנים אישרו את החוקה.
עשר שנים מאוחר יותר, בקיץ 1989, הבוחרים האיראנים אישרו את התיקונים בחוקה של 1979 במשאל עם נוסף. החוקה כונתה "היברידית" ובעלת "אלמנטים תיאוקרטיים ודמוקרטיים". בעוד שסעיפים 1 ו-2 מקנים את הריבונות לאל, סעיף 6 "מחייב בחירות עממיות לנשיאות ולמג'לס, או לפרלמנט". עם זאת, כל ההליכים והזכויות הדמוקרטיים יישארו כפופים למועצת השומרים ולמנהיג העליון,
היסטוריה > חוקה > עקרונות

ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן היא באופן רשמירפובליקה תיאוקרטית. סעיף 2 של החוקה מסביר את העקרונות של ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן:
סעיף 2
הרפובליקה האסלאמית היא מערכת המבוססת על אמונה ב:
1. האל האחד (כאמור במשפט "אין אל מלבד אללה"), ריבונותו הבלעדית וזכותו לחוקק, והכורח להיכנע לפקודותיו; 2. ההתגלות האלוהית ותפקידה היסודי בקביעת החוקים; 3. החזרה לאלוהים בעולם הבא, והתפקיד הבונה של אמונה זו במהלך עלייתו של האדם אל האלוהים; 4. צדקת האל בבריאה ובחקיקה; 5. מנהיגות מתמשכת (אימאמה) והדרכה מתמדת, ותפקידה הבסיסי בהבטחת התהליך הבלתי פוסק של מהפכת האסלאם; 6. כבודו וערכו הנעלה של האדם, וחירותו יחד עם אחריות לפני אלוהים; שבו שוויון, צדק, עצמאות פוליטית, כלכלית, חברתית ותרבותית וסולידריות לאומית מובטחים על ידי פנייה ל: 1. 'אייג'יהאד של הפוקהא' מתמשך בעל כישורים הכרחיים, המופעל על בסיס הקוראן והסונה של המסומון, על כולם שלום; 2. מדעים ואומנויות והתוצאות המתקדמות ביותר של ההתנסות האנושית, יחד עם המאמץ לקדם אותן הלאה; 3. שלילה של כל צורות הדיכוי, הן גרימתו והכניעה אליו, והן של הדומיננטיות, הן הטלתו והן קבלתו.
היסטוריה > מנהיגים

המנהיג העליון של הרפובליקה האסלאמית של איראן הוא בעל הסמכות העליונה באופן רשמי באיראן. תפקיד זה נכתב בסעיף 5 של החוקהבהתאם לתפיסת שלטון חכם ההלכה המוסלמי. תפקיד זה ניתן לכל החיים.
על פי סעיף 110 של החוקה, המנהיג העליון אחראי לשרטט את המדיניות הכללית של הרפובליקה האסלאמית. בנוסף, המנהיג העליון הוא אחראי על הצבא. ורשויות המדינה (המחוקקת, המבצעת ומערכת המשפט) יפעלו תחת פיקוחו. לרפובליקה האסלאמית היו שני מנהיגים עליונים: האייתוללה רוחאללה חומייני, שמילא את התפקיד מהמהפכה האיראנית ב-1979 ועד מותו ב-1989, והאייתוללה עלי חמינאי, שכיהן בתפקיד מאז מותו של חומייני.
היסטוריה > בית מחוקקים

לבית המחוקקים של הרפובליקה האסלאמית של איראן יש שני חלקים: האספה המייעצת האסלאמית ומועצת השומרים.
ראו גם

רוחאללה ח'ומייני
פוליטיקה של איראן
הערות שוליים

↑  The Iranian Revolution, www.fsmitha.com
↑  Parvin Paidar (1997). Women and the Political Process in Twentieth-Century Iran. Cambridge University Press. p. 226. ISBN 9780521595728.
↑  Ibrahim Moussawi (16 בינואר 2012). Shi'ism and the Democratisation Process in Iran: With a focus on Wilayat al-Faqih. pp. Chapter Six. ISBN 9780863568312. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Thierry Coville (1994). L'économie de l'Iran islamique: entre l'Etat et le marché. Institut français de recherche en Iran. p. 46. ISBN 9782909961088.
↑  Canlı Maç İzle, macizle.britanniaca.com (ב־)
↑  Mahmood T. Davari (1 באוקטובר 2004). The Political Thought of Ayatollah Murtaza Mutahhari: An Iranian Theoretician of the Islamic State. Routledge. p. 138. ISBN 978-1-134-29488-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dilip Hiro (5 בספטמבר 2013). Iran under the Ayatollahs (Routledge Revivals). Routledge. ISBN 9781135043803. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Vijeya Rajendra; Gisela T. Kaplan; Rudi Rajendra (2003). Iran. Marshall Cavendish. pp. 29. ISBN 9780761416654. Iranian constitutional referendum, 1989.
↑  Roger Howard (ביוני 2004). Iran in Crisis?: The Future of the Revolutionary Regime and the US Response. Zed Books. p. 120. ISBN 9781842774755. {{cite book}}:  (עזרה)
מפגש משולש של ממשלת איראן, 2 ביוני 1987. יו"ר הפרלמנט האשמי רפסנג'אני (משמאל), הנשיא עלי ח'אמנאי (באמצע), וראש בית המשפט העליון מוסווי ארדבילי (מימין).
המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי
מפלגה ירוקה

מפלגה ירוקה היא מפלגה המבוססת על סביבתנות או קיימות, הישענות על דמוקרטיה שורשית, אי-אלימות, וצדק חברתי, כולל הזכויות של עמים ילידים. "ירוקים" מאמינים כי נושאים אלה קשורים באופן אינהרנטי לבריאות האקולוגית, החברתית והגופנית של בני אדם.
הגדרה

כל מפלגה, סיעה או פוליטיקאי יכול להיקרא "ירוק", אם הוא פועל למען נושאים סביבתיים. יש המשתמשים במונח גם כפועל - "ליירק" מועמד, מפלגה או עסק.
לעיתים מאמצות מפלגות ירוקות גם נושאים שאינם קשורים לאיכות הסביבה, כגון ושוויון וצדק חברתי, קבלת החלטות בקונצנזוס, ואי-אלימות. ירוקים כאלה מאמינים כי נושאים אלה קשורים באופן הדוק גם לאיכות הסביבה. ההצהרה המוכרת ביותר של הערכים הירוקים היא "ארבעת העמודים של המפלגה הירוקה" שאומצו על ידי מפלגת הירוקים הגרמנית מאז היווסדה ב-1979 - 1980.
יש אנשים שמבלבלים בין מפלגות ירוקות לבין גרינפיס, שהוא ארגון לא ממשלתי עולמי מוביל בתנועה האקולוגית. גם גרינפיס, בדומה למפלגות הירוקות, הוקם בשנות ה-1970, ויש לו גם כמה מטרות וערכים דומים, אבל הוא עובד בשיטות עבודה שונות, והוא אינו מאורגן כמפלגה.