stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל קולהאס (יעקב פינס)
תיאור

פינס יצר את הדפסים בטכניקה של חיתוך עץ, על לוחות עשויים עץ אדר. בנוסף, מספר עיטורים קטנים, המשמשים כעיטור לראש פרק או כוינייטה, נעשו בטכניקה של תחריט עץ על לוחות מעץ אשור (בוק). את אחד מן ההדפסים - "הפגישה עם מגדת-העתידות הזקנה" - יצר פינס בשתי גרסאות שונות, כשרק אחת מהן שובצה בספר. פינס בחר ביצירות להתרכז בתיאור מצבו הנפשי של קולהאס על חשבון תיאור האלימות, על ידי יצירה תיאורים מאופקים. גדעון עפרת תיאר בחירה זו כביטוי "להצנעת הרשע החזותי". אריאל הירשפלד מצא בהדפסיו של פינס ביטוי של "מודוס סימבולי", המהווה שילוב שבין ביטוי עממי-סמלי לבין השפעות האקספרסיוניזם.
בשנת 1953 יצאו העיטורים כספר בשם "מיכאל קולהאס, עם חיתוכי עץ מאת יעקב פינס" בהוצאת תרשיש ובמהדורה של 1200 עותקים. הספר הודפס בדפוס בלט בבית הדפוס "דפוס גולדברג", כשהוא מלווים את התרגום מגרמנית של מאיר חרטינר. משה שפיצר, מעצב הספר, בחר להשתמש בגופן מסוג "פרנק-ריהל" ועימד את הטקסט בגושים מיושרים ("בלוקים"). עיצוב חמור סבר זה שיקף את רוח הנובלה. בנוסף, שפיצר דאג לא להדפיס בעמודים מאחורי האיורים טקסט, על מנת לא להפריע לצפייה בהם. בספר זה הודפסו האיורים שיצר פינס מרפרודוקציות הקטנות מגודלם המקורי. זאת, פרט לשתי הוינייטות שבשער ובסיום הספר (הסוס הבריא והסוס הכחוש), שהודפסו מלוחות העץ המקוריים.  בנוסף לספר יצאה מהדורת אלבום ממספרת של חיתוכי-העץ, שהודפסה על ידי פינס באופן ידני, ואוגדה בתיקייה. ממהדורה זו הודפסו 25 עותקים.
בשנת 2003 הוציאה סדנת ההדפס ירושלים מהדורה מחודשת של הספר בפורמט של ספר אמן ובמהדורה של 60 עותקים. חיתוכי העץ הודפסו על ידי סידון רוטנברג מלוחות ההדפסה המקוריים במכבש ובגודלן המלא על גיליונות נייר בגובה 38 ס"מ, וברוחב 28 ס"מ. הטקסט, הכולל את התרגום העברי ואת הטקסט המקורי בגרמנית, הודפס בטכניקה של דפוס רשת על ידי איתן הורוביץ.
ב-7 ביולי 2004 נפתחה בסדנת ההדפס ירושלים תערוכה שהציגה את ספר האמן, את לוחות ההדפסה ואת הרישומים המקדימים שיצר פינס לעבודות. עותק של מהדורת "תרשיש" הוצג במוזיאון ישראל בתערוכה "דפוסים משתנים: מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר" (2015). מספר דפים מן הספר הוצגו בתערוכה "בגוף העץ: זוכי פרס פינס לגרפיקה ישראלית" (2017) בסדנת ההדפס ירושלים, במסגרת סדרת תערוכות מחווה לפינס.
רשימת האיורים

| שם | גודל לוח | טכניקה | סוג לוח | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דיוקן מיכאל קולהאס (עטיפת מגן) | גובה 22 ס"מ, רוחב 17.5 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| קולהאס נשען על חרבו (שער פנימי) | גובה 22 ס"מ, רוחב 17.5 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| נוף (עיטור ראש פרק) | גובה 4.5 ס"מ, רוחב 12.5 ס"מ | תחריט עץ | אשור |  |
| נוף (עיטור ראש פרק) | גובה 4.5 ס"מ, רוחב 12.5 ס"מ | תחריט עץ | אשור |  |
| סוס (וינייטה - פתיחה) | גובה 4 ס"מ, רוחב 6 ס"מ | תחריט עץ | אשור |  |
| סוס (וינייטה - סיום) | גובה 4 ס"מ, רוחב 6 ס"מ | תחריט עץ  (במהדורת 2003 בהדפס-רשת מן התחריט) | אשור |  |
| קולהאס נפגש עם טרונקה | גובה 22.1 ס"מ, רוחב 17.7 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| קבורת אשתו של קולהאס | גובה 22.1 ס"מ, רוחב 17.7 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| הצתת העיר | גובה 22.1 ס"מ, רוחב 17.7 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| קולהאס משחרר את כנופייתו | גובה 22.1 ס"מ, רוחב 17.6 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| באזיקים | גובה 22.1 ס"מ, רוחב 17.6 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| הפגישה עם מגדת-העתידות הזקנה | גובה 22 ס"מ, רוחב 18.1 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| על הגרדום | גובה 22 ס"מ, רוחב 17.6 ס"מ | חיתוך עץ | אדר |  |
| קולהאס אוחז בכידון (כריכה); במהדורת תרשיש בלבד | גובה 22 ס"מ, רוחב 13.4 ס"מ | חיתוך עץ | עץ לבוד |  |
הערות שוליים

↑  ראו: פרי להמן, מאירה, פינס: חיתוכי עץ, 2000-1942, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000, לוח 73.11
↑  ראו: עפרת, גדעון, "יעקב פינס: חשכת הקיום האנושי", באתר "המחסן של גדעון עפרת", 10 בספטמבר 2014
↑  ראו: ורדי, עדה, ספר שפיצר, הוצאת "מנגד", ירושלים - תל אביב, 2015, עמ' 213-202
↑  ראו: ורדי, עדה, דפוסים משתנים: מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015, עמ' 140-139
↑  ראו: ספרי אמן בסדנת ההדפס ירושלים, סדנת ההדפס ירושלים, 2011; וגם: עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015, עמ' 117
↑  ראו: ורדי, עדה, דפוסים משתנים: מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
↑  ראו: בגוף העץ: זוכי פרס פינס לגרפיקה ישראלית, סדנת ההדפס ירושלים
מוחמד החמישי מקלנטן

הסולטן מוחמד החמישי (במלאית: Sultan Muhammad V, בג'אווי: سلطان محمد ۏ; נולד ב-6 באוקטובר 1969) הוא סולטאן קלנטן שכיהן כיאנג די-פרטואן אגונג ה-15 (ראש המדינה) של מלזיה מדצמבר 2016 ועד ינואר 2019. הוא הוכרז לסולטן של קלנטן ב-13 בספטמבר 2010, כשהוא יורש את אביו, הסולטאן אסמאעיל פטרה, שלא היה כשיר לכהן עקב מחלה. הוא הוכרז למלך מלזיה ב-13 בדצמבר 2016. ברם, בצעד חסר תקדים, מוחמד החמישי היה למלך המלזי הראשון שוויתר על כס המלוכה, ב-6 בינואר 2019.
ביוגרפיה

הוא נולד כטנגקו מוחמד פאריס פטרה איבני טנגקו אסמאעיל פטרה באיסטנה באטו, קוטה בהרו, קלנטן והפך ליורש העצר של קלנטן ב-30 במרץ 1979, אך רשמית הפך ליורש עצר ב-6 באוקטובר 1985.
את ראשית חינוכו קיבל בבית סולטן איסמעיל ולאחר מכן בבית הספר אליס סמית שבקואלה לומפור. הוא עזב לבריטניה ללמוד בבית הספר אוקהם, ברוטלנד, אנגליה. לאחר מכן הוא למד בסנט קרוס קולג', שבאוקספורד וברכז אוקספורד למחקרים אסלאמים בתחום הדיפלומטי וסיים לימודיו בשנת 1991. הוא גם למד ביורון יוניברסיטי קולג', בלונדון, אונטריו, קנדה; בבית הספר הגרמני ליחסים בינלאומיים שבברלין, גרמניה; וכן בבית הספר האירופאי לעסקים, בלונדון, שבממלכה המאוחדת.
יורש העצר

במאי 2009, אביו, הסולטאן אסמאעיל פטרה, סבל משבץ חמור. הסולטן אסמאעיל פטרה אושפז בבית החולים מאונט אליזבת בסינגפור ומוחמד מונה לעוצרת ב-25 במאי בשל היעדרות ונבצרות השליט. ב-30 בספטמבר 2009, הוא שחרר את אחיו הצעיר ממועצת הירושה, הגוף שביכולתו לקבוע את סדר ירושת כס המלכות.
האח הצעיר, טנגקו פחרי הגיש קובלנה בבית המשפט העליון תוך שהוא מסרב להכיר בפיטוריו בחודש דצמבר 2009. בינואר 2010, בית המשפט העליון דחה את טענותיו של פחרי.
שלטונו > ההכתרה

ב-13 בספטמבר 2010, טנגקו מוחמד פארס פטרה הוכרז לסולטן ה-29 של קלנטן, בהתאם לסעיף 29A של חוקת המדינה הקובע כי במקרה שהסולטן כבר לא יכול להיות מלך ממונה לו ממלא מקום לתקופה. הוא אימץ לעצמו השם מוחמד החמישי. עם זאת, אביו, הסולטאן אסמאעיל פטרה, עתר לבית המשפט הפדרלי על מנת להכריז על מינויו כאקט לא חוקתי, כאשר הסולטן אסמאעיל פטרה עדיין מתאושש מהשבץ שספג ב-2009.
מוחמד החמישי נכח בפסגה ה-222 כנס השליטים בפעם הראשונה כחבר מלא באוקטובר 2010. השתתפותו סימנה את ההכרה במינויו כסולטן על ידי שליטים אחרים.
שלטונו > סגן היאנג די-פרטואן אגונג

הסולטן מוחמד החמישי נבחר לסגן יאנג די-פרטואן אגונג באוקטובר 2011. הוא שימש בתפקיד זה מ-13 דצמבר 2011 עד לבחירתו ליאנג די-פרטואן אגונג ב-13 בדצמבר 2016.
שלטונו > יאנג די-פרטואן אגונג

הסולטן מוחמד החמישי נבחר בכנס השליטים ב-14 באוקטובר 2016 להפוך יאנג די-פרטואן אגונג הבא, ראש המדינה של מלזיה. שלטונו החל ב-13 בדצמבר 2016, כשהוא נוטל את השלטון מידי עבדול חלים, הסולטן של קדה. הסולטן מוחמד החמישי הפך ליאנג די-פרטואן אגונג ה-15 במספר ב-24 באפריל 2017 בטקס שנערך באיסטנה נגארה, ילאן דוטה, שבקואלה לומפור. בגיל 47, הסולטן מוחמד החמישי הפך למנהיג הרביעי בצעירותו בתולדות מלזיה, לאחר סעיד פוטרה, מיזאן זאינאל אבידין ועבדול חלים.
כיאנג די-פרטואן אגונג, הוא החזיק אחריות מלאה בתור המפקד העליון של הכוחות המזוינים של מלזיה. החזיק גם באחריות מלאה, כמו קולונל ראשי של הגדוד הארטילרי המלכותי בצבא המלזי ולכן היה נוכח בכל פעילות הגדוד וטקסיו.
מוחמד החמישי היה גם דיקן אוניברסיטת מארה לטכנולוגיה (UiTM) ובאוניברסיטת ההגנה הלאומית של מלזיה (UPNM) מאז שנת 2017. הוא היה עמית כבוד בסנט קרוס קולג', אוקספורד ב-28 בפברואר 2018.
חייו האישיים

מוחמד החמישי היה נשוי לטנגקו זובאידה בינתי טנגקו נורודין מ-15 בנובמבר 2004. הם התגרשו ב-2008.
עם גירושיו, הוא היה ליאנג די-פרטואן אגונג הראשון בהיסטוריה של מלזיה לכהן ללא מלכה לצדו.
ב-22 בנובמבר 2018 בעודו עוזב את הארץ, דווח שמוחמד החמישי נישא לאוקסנה וייוודינה מהעיירה בארוויחה שברוסיה. וייוודינה היא זוכת תחרות היופי מיס מוסקבה ב-2015. אף שדבר החתונה כביכול פורסם בהרחבה במדיה חברתית, נכון לינואר 2019 לא יצאה כל הצהרה רשמית שאישרה או הכחישה את העניין.
הערות שוליים

↑  "Sultan Muhammad V, the people's ruler". Mysinchew. אורכב מ-המקור ב-2018-10-05. נבדק ב-2019-01-06.
↑  "Younger prince downplays talk of discord in Kelantan palace". The Star. 4 בינואר 2010. אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2010. נבדק ב-12 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kelantan royal 'tussle': Prince to know Friday". The Star. 27 בינואר 2010. אורכב מ-המקור ב-5 באפריל 2010. נבדק ב-13 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tengku Fakhry loses case against Regent". The Star. 30 בינואר 2010. אורכב מ-המקור ב-30 במרץ 2010. נבדק ב-13 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Soszynski, Henry. "KELANTAN". members.iinet.net.au. אורכב מ-המקור ב-2018-03-03. נבדק ב-13 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tuanku Muhammad Faris Petra is new Sultan of Kelantan". Sin Chew Daily. 13 בספטמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-2010-09-16. נבדק ב-22 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sultan Muhammad V Official Name of New Kelantan Sultan". Bernama. 22 בספטמבר 2010. נבדק ב-23 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Proclamation of Tuanku Muhammad Faris Petra As Sultan Unconstitutional, Says Former Sultan". Bernama. 20 בספטמבר 2010. נבדק ב-22 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  A. Letchumanan (21 בספטמבר 2010). "Kelantan's Tuanku Ismail wants court to declare him rightful Sultan". The Star. אורכב מ-המקור ב-23 בספטמבר 2010. נבדק ב-22 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Conference of Rulers welcomes Sultan Muhammad V". New Straits Times. Bernama. 14 באוקטובר 2010. אורכב מ-המקור ב-10 במאי 2011. נבדק ב-13 באפריל 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Pejabat Penyimpan Mohor Besar Raja-Raja – Senarai Timbalan Yang di-Pertuan Agong". www.majlisraja-raja.gov.my.
↑  "Kelantan Sultan will be new King". The Star. 14 באוקטובר 2016. נבדק ב-14 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Youngest Ruler selected". The Star Online. 15 באוקטובר 2016. נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Federal Constitution of Malaysia – Article 41
↑  "Kelantan's Sultan Muhammad V begins his reign as Agong". Free Malaysia Today. 13 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "St Cross College Welcomes His Majesty Sultan Muhammad V". ox.ac.uk. 27 בפברואר 2018. אורכב מ-המקור ב-2018-03-04. נבדק ב-13 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Proposal came as a surprise". www.thestar.com.my. 23 באוקטובר 2004. נבדק ב-13 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aina Nasa (16 באוקטובר 2016). "Having a consort not compulsory to become Yang di-Pertuan Agong, says expert". New Straits Times. נבדק ב-3 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  המלך התחתן עם מלכת יופי - והתפטר, באתר ynet, 6 בינואר 2019
↑  "Mahathir says can't confirm if Malaysian King has married, as widely reported on social media". The Straits Times. 30 בנובמבר 2018. נבדק ב-3 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
מואה הנבטית

מוֹאָה הנבטית, או חאן מואה, הייתה עיר נבטית באזור הערבה סמוך ליישוב צופר צפונית לפארן ודרומית למרכז ספיר. היא פעלה כתחנת מעבר בדרך הבשמים בממלכת הנבטים בתקופה הרומית. ביישוב היה  חאן וסביבו מרכז ציבורי. במקביל, התפתחה במקום חקלאות ענפה.  בפי הבדואים ששכנו באזור נקרא היישוב בשם "מוית עוואד". מחקר הממצאים הבוטניים שנמצאו באתר שנערך על ידי פרופ' מרדכי כסלו וד"ר אורית שמחוני, מהמעבדה לבוטניקה ארכאולוגית בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן מעלה השערות באשר לסיבה האמיתית לפריחת הערים על דרך הבשמים מבחינה חברתית וכלכלית.
חרבת מואה על רקע השמיים ושביל החלב.
מיקום היישוב

מואה הוקמה בצומת דרכים: הדרך האחת - מדרום לצפון, היא דרך הערבה, אשר נמשכה ממפרץ אילת בדרום ועד לים המלח בצפון והדרך השנייה - ממזרח למערב, היא קטע מדרך הבשמים שבין פטרה לחופה של עזה ורפיח. תחנות הדרכים החלו לפעול כבר בתקופה ההלניסטית אך עיקר פעולתם היה בתקופה הרומאית, כאשר גבר הביקוש לתבלינים ולבשמים לאור עליית רמת החיים באימפריה הרומית. הסחר הביא להתפתחות כלכלית של תחנות הדרכים.
ממצאים ארכאולוגיים

בשנת 1981 נערכו במקום חפירות על ידי רודולף כהן. במקום נמצא חאן דרכים עתיק ומצודה בגובה 2 מטר, השומרת על החאן, מקדש וחנות. כמו כן, מתקני חקלאות מדברית, הכוללים מעיין, בריכת אגירה מטויחת ושרידי אמת מים. אחד המתקנים המיוחדים באתר הוא בית בד יחיד מסוגו בארץ, להפקת שמן זית בסגנון רומאי.[דרוש מקור]
החאן

החאן הוא דוגמה לתחנת דרכים מהתקופה הנבטית התיכונה והוא כולל חצר פתוחה מוקפת חדרים ובית מרחץ. התחנה שימשה להעברת סחורות יקרות ערך כמו בשמים ותבלינים: מור, "קציעה", לבונה, פלפל וקינמון. הסחורות  הובלו  על גבי דבשות גמלים מחצרמוות  בדרום חצי האי ערב,  לחופי הים התיכון, בעיקר לנמל עזה, ומשם לארצות מעבר לים.
ממצאים בוטניים

הממצאים הבוטניים נשמרו במצב יבש היטב בשל הלחות הנמוכה והאקלים היבש. הממצאים שנמצאו היו גרעינים של צמחי תרבות וחלקם אפילו צמחי מותרות ועצים:
ממצאים בוטניים > צמחי התרבות

תמר - 900 גרעינים ו-16 פירות. ממצא סביר שכן התמר גדל באופן טבעי באזור. הזיהוי ברמה של זנים הראה שחלק מהזנים הם בעלי פרי קטן מיוחד, כנראה זני בר. זן אחד של זרעים זהה לתמרים שנמצאו במצדה. לא נמצאו זרעים של זנים מסורתיים, חלאווי וסיאני, בשל החרבת מטעי התמרים  בימי אדריאנוס הקיסר.
זית - 100 גרעינים. הזיהוי של הזיתים היה אפשרי שכן יש בארץ מטעי זיתים מלפני אלפי שנים. הרוב הוא זית נבאלי המתאים לכבישה ולהפקת שמן. נמצאו גרעינים מזן תוּפַאחי ושאמי, שבגלל גודל פירותיהם משמשים גם היום לקישוט ולנוי.
ממצאים בוטניים > צמחי מותרות

אפרסק - פרי חדש, הגיע מסין בדרך המשי. הוא דורש תנאי גידול מיוחדים, כמו קור ולא גדל במואה.
אגוזי המלך - 10 גרעינים. גדל בהרים ולכן ייבאו אותו.
ממצאים בוטניים > עצים

שיטת היאור - נמצאו 2 תרמילים. גדל במצרים ונחשב לעץ חשוב וגם קדוש. השימוש הוא לעיבוד עורות. למטרה זו ניתן היה להשתמש גם בקליפות של צמחים ובכל זאת ייבאו את שיטת היאור.
ארז הלבנון - עץ נדיר שהגיע עד כאן.
לסיכום, צמחים מיובאים למואה היו סוג זיתים, אפרסקים, אגוזי המלך ועצים
השערה על מקור העושר

בתחנת הדרכים מואה נמצאו מוצרי מותרות ששימשו את סוחרי המקום. לא הייתה להם בלעדיות בדרך הבשמים, שכן עשרה ק"מ צפונה מהם הייתה תחנת דרכים נוספת. ההסבר היחידי יכול להיות כישרונם המסחרי. החוקרים מאוניברסיטת בר-אילן סבורים כי הסוחרים שמו לב להשפעת רמת הלחות על משקל הסחורה: באביב, הם קנו תבלינים ובשמים בדרום חצי האי ערב, במקום בו הלחות 30% ולקראת סוף הקיץ, מועד שבו עדיין ניתן היה להפליג לרומא, מכרו את הסחורה בנמלי הים התיכון, היכן שהלחות הגיעה ל-70%. ההפרש במשקל בא לידי ביטוי בתמורה שהם השיגו. אולי זה המקור לעושרם של סוחרי מואה, שהתבטא ברכישת פירות וצמחי מותרות.
דוגמה לכך הייתה גם במאה ה-18 כאשר סוחרים אנגליים ניצלו את עובדת התפיחה של גרעיני החיטה בעת ההובלה של החיטה מהמזרח דרך כף התקווה הטובה לבריטניה. הגידול במשקל גרעיני החיטה עשה את ההובלה הארוכה לכדאית למרות זמן הנסיעה.
הערות שוליים

↑  הממצאים הוצגו בכנס ה-17, מחקרי יהודה ושומרון שנערך מטעם המכללה האקדמית יהודה ושומרון באריאל ביוני 2007
| דגל ישראל סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים | העיר העתיקה בירושלים וחומותיה • מצדה • העיר העתיקה בעכו • העיר הלבנה בתל אביב • מערות בית גוברין ומרשה בגבעות יהודה (בית גוברין ומרשה) • בית שערים |  |
| המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי | המרכז הבהאי העולמי: מקדש הבאב • אל-באהג'ה • בית הצדק העולמי |  |
| תלים מקראיים | תל מגידו • תל חצור • תל באר שבע |  |
| דרך הבשמים | עבדת • ממשית • חלוצה • שבטה • מואה הנבטית • חורבת קצרה • מצד נקרות • מצד גרפון • מצד סהרונים • מצד מחמל |  |
| נחל מערות | מערת תנור • מערת גמל • מערת הנחל • מערת הגדי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415913005171 
מואה
מיליובטיס

| מיליובטיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: טחנאים
משפחה:: טחניים
סוג:: מיליובטיס
שם מדעי
 Myliobatis ‏קיווייה, 1816

מיליובטיס (שם מדעי: Myliobatis; מילולית: "בטאי טוחן/מרסק") הוא סוג של דגי סחוס ממשפחת הטחניים, החיים לאורך מרבית הימים והאוקיינוסים למעט במרכז האוקיינוס השקט.
חלק מהמינים מגיעים עד לגודל של 1.8 מטר ומשקל של מעל 90 קילוגרם. הם בעלי גוף שטוח, סנפירי חזה רחבים וארוכים העוזרים להם לרחף במים, והם בעלי חוטם שפוף המשופע למעלה. הפה שלהם מצוי בתחתית גופם ובתוכו שיניים חזקות ושטוחות המיועדות למחוץ טרף קשה כמו צדפות או סרטנים. הטחנים משריצים צאצאים חיים, לרוב בין ארבעה לשבעה הניזונים מחלמון ביציהם בתוך גוף אמם ואז יוצאים לים.
לרוב הם חיים סביב קרקעית הים ומשתמשים בחוטמם כדי לרחרח ולהוציא טרף ממחבואו. הם אוכלים רכיכות שונות, סרטנים, חלזונות ים, תולעים ומדגים קטנים.
מיון

הסוג כולל 11 מינים קיימים:
טחן עיטי (Myliobatis aquila)
טחן קליפורני (Myliobatis californica)
Myliobatis chilensis
Myliobatis freminvillei
Myliobatis goodei
Myliobatis hamlyni
Myliobatis longirostris
Myliobatis peruvianus
Myliobatis ridens
טחן ניו זילנדי (Myliobatis tenuicaudatus)
Myliobatis tobijei
עוד מינים שנכחדו:
Myliobatis acutus
Myliobatis affinis
Myliobatis albestii
Myliobatis altavillae
Myliobatis altus
Myliobatis americanus
Myliobatis angustidens
Myliobatis angustus
Myliobatis arcuatus
Myliobatis bellardii
Myliobatis bilobatus
Myliobatis bisulcus
Myliobatis bothriodon
Myliobatis canaliculatus
Myliobatis colei
Myliobatis crassidens
Myliobatis dimorphus
Myliobatis dispar
Myliobatis dixoni
Myliobatis elatus
Myliobatis enormis
Myliobatis erctensis
Myliobatis fastigiatus
Myliobatis fraasi
Myliobatis frangens
Myliobatis funiculatus
Myliobatis gigas
Myliobatis girondicus
Myliobatis goniopleurus
Myliobatis granulosus
Myliobatis haueri
Myliobatis holmesii
Myliobatis intermedius
Myliobatis kummeli
Myliobatis lagaillardei
Myliobatis lateralis
Myliobatis leidyi
Myliobatis leognanensis
Myliobatis lepersonnei
Myliobatis llopisi
Myliobatis magister
Myliobatis marginalis
Myliobatis merriami
Myliobatis meyeri
Myliobatis micropleurus
Myliobatis microrhizus
Myliobatis miocenicus
Myliobatis mokattamensis
Myliobatis monnieri
Myliobatis moorabbinensis
Myliobatis mordax
Myliobatis moutai
Myliobatis nzadinensis
Myliobatis oweni
Myliobatis pachyodon
Myliobatis pachyrhizodus
Myliobatis pentoni
Myliobatis placentinus
Myliobatis plicatilis
Myliobatis prenticei
Myliobatis raouxi
Myliobatis rima
Myliobatis rivierei
Myliobatis rugosus
Myliobatis salentinus
Myliobatis semperei
Myliobatis sendaicus
Myliobatis serratus
Myliobatis sinhaleyus
Myliobatis stokesii
Myliobatis striatus
Myliobatis strobeli
Myliobatis testae
Myliobatis tewarii
Myliobatis toliapicus
Myliobatis transversalis
Myliobatis tumidens
Myliobatis undulatus
Myliobatis vicomicanus
Myliobatis wurnoensis
מוראלסרסל

| --- | --- |
סמל מוראלסרסלסמל מוראלסרסל

 מדינה:  ספרד ספרד
 קהילה אוטונומית:  מדריד
 ראש העיר:  חוסה מריה מורנו מרטין
 בירת העיירה:  מוראלסרסל 
 תאריך ייסוד:  1147
 שטח:  426 קמ"ר
 גובה:  284,65 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,124 (2023)
 קואורדינטות:  40°40′30″N 3°58′10″W﻿ / ﻿40.675°N 3.9694444444444°W﻿ / 40.675; -3.9694444444444 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.moralzarzal.es
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהמוראלסרסל(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהמוראלסרסל(למפת קהילת מדריד רגילה) מדריד מוסטולס פואנלברדה ארנחואס קולמנאר וייחו קסטיליה-לה מנצ'ה קסטיליה ולאוןמוראלסרסל(למפת קהילת מדריד מוגדלת) מדריד מוסטולס פואנלברדה ארנחואס קולמנאר וייחו קסטיליה-לה מנצ'ה קסטיליה ולאוןמוראלסרסל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוראלסרסל (בספרדית: Moralzarzal) היא עיירה במרכז ספרד, בקהילה האוטונומית של מדריד.
העיירה ממוקמת סמוך לרכס סיירה דה גואדראמה, במרחק של כ-47 קילומטר ממדריד הבירה.
העיירה נחשבת לנגישה מאוד מבחינה תחבורתית, עקב מערכת ענפה של כבישים וקווי אוטובוס רבים.
מיכה מייקסנר

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1958 (בן 66) עפולה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1985)  אוניברסיטת תל אביב (1991) 
 תפקיד:  מנכ"ל רכבת ישראל (2019-2023)
 
מיכאל (מיכה) מייקסנר (נולד ב־31 במרץ 1958) הוא איש ניהול ישראלי ואלוף־משנה במילואים, אשר כיהן כמנכ"ל רכבת ישראל.
ביוגרפיה

מייקסנר נולד ב־31 במרץ 1958 בעפולה.
בשנת 1985 סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון ושנה לאחר מכן המשיך לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, אותו הוא סיים ב־1991.
ביוגרפיה > קריירה

בין השנים 1996 ל-2000 כיהן כראש הרשות לפיתוח טנק המרכבה ולאחר מכן כראש מחלקת מערכות ממונעות ביחידה הטכנולוגית של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצה"ל. בספטמבר 2003 השתחרר מהצבא והחל לכהן כמנכ"ל חברת ייצור האוטובוסים "מרכבים". בתפקיד זה הוא כיהן במשך 12 שנים. החל מאפריל 2016 ועד סוף יולי באותה שנה שימש מנכ"ל קבוצת "חוד אסף תעשיות" שעיסוקה מחזור מתכות.
באפריל 2018 החל לכהן כמנכ"ל חברת "אימקו תעשיות", המפתחת, מתכננת ומייצרת מוצרים למערכות צבאיות ותעופתיות.
ביוגרפיה > קריירה > מנכ"ל הרכבת

ב־25 ביוני 2019 נכנס לתפקיד מנכ"ל רכבת ישראל.
במהלך כהונתו, הושם דגש על התקדמות פרויקט חשמול מסילות רכבת ישראל ונחנכו קווים חשמליים חדשים, אך התקדמות הפרויקט באה על חשבון פגיעה בשירות הנוסעים בלילות וגם בירידת תדירות הרכבות בשעות היום.
בחודש אפריל 2020, בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל בוצעה נסיעת המבחן החשמלית הראשונה במסילת איילון עד תחנת סבידור מרכז. עקב השבתת תנועת הרכבת בישראל ובהוראת שר התחבורה, בצלאל סמוטריץ', הואצו פרויקטים רבים לשדרוג תשתית המסילות ואף בוצע שיפוץ וניקיון בתחנות הרכבת במטרה לנצל את זמן המסילה הפנוי ככל האפשר תוך מניעת הפגיעה בציבור הנוסעים ברכבות.
בתקופתו החלה להתבצע התקנתה של מערכת איתות הרכבות המתקדמת בעולם – ETCS (אנ'). המערכת מאפשרת נסיעה בטוחה יותר וגם את הגדלת כמות הרכבות שניתן להעביר במסילה בכל שעה.
מייקסנר קידם תכנון ארוך טווח לרכבת ישראל ובמסגרתו הקמתן של המסילות המהירות בין המטרופולינים הגדולים בישראל (חיפה, תל אביב, ירושלים ובאר שבע).
בנובמבר 2022 מייקסנר היה שותף להסכם הפעלה חדש יחד עם משרד התחבורה ומשרד האוצר. באותה שנה פעל מייקסנר להעברת מרכז השליטה והבקרה של רכבת ישראל, משוא"ה, אל קומת מוקדי הרכבת בבניין ההנהלה בלוד, שכלל שיפורים טכנולוגיים לניהול תנועת הרכבות.
ב־14 במאי 2023 הודיע על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל הרכבת, לאחר שסירובו לאפשר מינויים פוליטיים עורר עליו את זעמה של מירי רגב וגרר כמה ניסיונות מצידה להדחתו. סיום תפקידו תוכנן להיכנס לתוקף ב-8 באוקטובר 2023, יום לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, ולמרות בקשת רשות החברות להאריך את כהונתו עד לסיומה בשל מצב החירום, יו"ר הרכבת משה שמעוני, שמונה על ידי השרה רגב, דרש את סיום תפקידו המיידי, זאת טרם אישורו של המנכ"ל החדש על ידי ועדת המינויים והממשלה.
חיים אישיים

מייקסנר נשוי ואב לשלושה, מתגורר בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  עידן יוסף, עידן חדש ברכבת: מייקסנר ינהל מהשבוע הבא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 ביוני 2019
↑  ליאת רון‏, לא יורד מהפסים: מנכ"ל רכבת ישראל בגובה העיניים, באתר וואלה, 5 בינואר 2022
↑  אסף זגריזק, תיעוד: התחנות ריקות - ומאות עובדים שוקדים על שדרוג הרכבת, באתר ynet, 10 באפריל 2020
↑  מור מלקר, ‏הרכבת הפכה ממקום מאיים למקום שאנשים מגיעים אליו בשמחה, באתר ‏מאקו‏, 27 באוגוסט 2020
↑  הסכם הפעלה חדש לרכבת ישראל עד לשנת 2026, בעלות של 16 מיליארד שקלים, באתר משרד התחבורה, ‏21 בנובמבר 2022
↑  יובל שדה, אחרי ניסיונות ההדחה של רגב והיו"ר: מנכ"ל הרכבת, מיכה מייקסנר, התפטר, באתר כלכליסט, 14 במאי 2023
↑  אודי עציון‏, מנכ"ל הרכבת מיכה מייקסנר התפטר, באתר וואלה, 14 במאי 2023
↑  אסף זגריזק, ‏בזמן המלחמה: דירקטוריון הרכבת מתעקש לסיים את העסקת המנכ"ל, באתר גלובס, 9 באוקטובר 2023
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
מיכה מייקסנר, אוגוסט 2022
מיכאל מילברגר

| --- | --- |

מילברגר עם המשוררת הפולנייה טרסה טומשיה (פול') בסטודיו שלו ברחוב בּוֹרוֹמה (Borromée) שברובע החמישה-עשר של פריז, 1997
 לידה:  31 בדצמבר 1922 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  18 בדצמבר 1997 (בגיל 74) איברי-סיר-סן, צרפת 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
מיכאל (מישל) מילבֶּרגר (בצרפתית: Michel Milberger; בפולנית: Michał Milberger; ברוסית: Михаил Мильбергер;‏ 31 בדצמבר 1922, ורשה, פולין – 18 בדצמבר 1997, איברי-סיר-סן, צרפת) היה פסל יהודי פולני-סובייטי-צרפתי שהתמחה בפיסול ריאליסטי של דמויות אנושיות, ובעיקר דיוקנאות ופרוטומות.