stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ננמדי אזיקיווה
קריירה פוליטית > לאחר הנשיאות

ב-1966, אירעה הפיכה, הממשלה הופלה וראש הממשלה בלווה ומספר פקידים רשמיים חשובים אחרים נרצחו. באותה עת אזיקיווה היה בחו"ל ולכן נשאר בחיים. מי שהנהיג את ההפיכה היה גנרל ג'ונסון אגויי אירונסי (Johnson Aguiyi-Ironsi) מקבוצת האיגבו ומכיוון שאזיקיווה, אשר היה בעצמו משבט האיגבו, היה המנהיג הפוליטי הבכיר היחיד שלא נרצח, תושבי הצפון הסיקו כי ההפיכה הייתה חלק ממזימה של שבט האיגבו ליטול פיקוד על ניגריה ולשלוט בעושרה בעבור עצמם. לאחר מכן, התרחש טבח כללי של אנשי האיגבו שחיו בצפון. אנשי האיגבו שיכלו להימלט, נסו למחוז המזרחי של הדרום.
אזיקיווה שזמן רב עודד חיפוש אחר מחצבים, ובאופן מקרי נמצא נפט במזרח בזמן זה, ביקש ממנהיגי האיגבו לחלוק הון זה עם האומה. מנהיגי האיגבו באותה תקופה, כגון קולונל אוג'וקוו (Chukwuemeka Odumegwu Ojukwu), היו במצוקה כה גדולה עקב ההרג הרב של אנשי האיגבו בצפון ועקב חוסר היכולת של הממשלה הפדרלית להגן על בני שבטם. בעקבות כך בני שבט האיגבו סירבו לבקשתו של אזיקיווה לחלוק בהכנסות הנפט ובמקום, הם ניתקו יחסים עם אזיקיווה והקימו מדינה עצמאית, ביאפרה. עצתו לשלום של אזיקיווה לא התקבלה, דבר שהוביל לטרגדיה של מלחמת אזרחים הקרויה מלחמת ביאפרה.
במשך חלק מתקופת המלחמה, אזיקיווה בודד את עצמו בביתו בנסוקה (Nsukka) והקדיש את עצמו לעיתונאות וכתיבה.
ב-1967 הצטרף אזיקיווה לממשלת ביאפרה ועבד בחו"ל למען קבלת הכרה במדינת ביאפרה. הוא אף חיבר את ההמנון הלאומי שלה ושימש כיועץ בכיר לשלטונה. לאחר מספר שנים התבהר כי התנתקות ביאפרה מניגריה נכשלה. מנקודה זו ואילך, אזיקיווה עבד למען איחוד מחדש ופיוס לאומי וב-1969 חזר והצטרף לתומכי הממשלה המרכזית בניגריה. הוא נשאר בחו"ל עד 1972 וכשחזר מונה לכהן כנשיא של אוניברסיטת לגוס (Lagos University). ב-1979 הסדר הושב ואזיקיווה נכנס לזירה הפוליטית כמועמד לנשיאות אך שהו שאגארי (Shehu Shagari) זכה בבחירות והביס אותו.
כתיבתו של אזיקיווה

אזיקיווה וחברו לנגסטון יוז (Langston Hughes) האפרו-אמריקאי היו בוגרי אוניברסיטת לינקולן ומשתפי פעולה בתחום הספרות. במשך 30 שנות חברותם, היו השניים מנהיגי הדיון על מעמד השחורים במאה ה-20. אזיקיווה ויוז חלקו במשותף יותר ממה שאי פעם נראה ביחסים בין האליטה האפריקאית והאפרו-אמריקנית.
הקשר המיוחד שלהם התבסס ככל הנראה על דמיון יוצא דופן בחייהם המוקדמים של השניים, במאבקים שנתקלו בהם בחייהם הבוגרים ובזווית הראיה היצירתית שחלקו.
אזיקיווה וזיק נאלצו להתמודד עם אתגרי חייהם הקשים בשלב מאוד מוקדם. ההורים של שניהם התגרשו בילדותם והם נאלצו לעבור ממקום למקום מספר רב של פעמים מכורח הנסיבות. בנוסף, שניהם הסתכסכו עם אביהם ועוני וייאוש פקדו את חיים המוקדמים.
כמו כן, הדמיון במבנה ובשפה של השירים שלהם מעיד על החזון המשותף שלהם. אזיקיווה כתב את שיריו הראשונים עוד בימיו הראשונים בתיכון. התיכון בו למד בלגוס, הוקם על ידי מיסיונרים לבני-עור ולימדו בו מורים לבני-עור. שירו הראשון שנקרא גם "My First Poem", נכתב בהשראת חוויה מזעזעת שחווה ממורה לבן-עור שהתאכזר לילדי בית הספר.
אזיקיווה למד את עקרונות הכתיבה הבסיסיים מג'ון מ. סטיוארט, משורר בריטי צעיר אשר היה לו קשה להתחבר לשיריו המרכזיים כי טען שההיסטוריה של אנגליה לא יכולה להוות השראה לאנשים כמוהו. לעומת זאת, אזיקיווה התחבר לשירים האמריקאים מפני שהם מייצגים עמדה חזקה נגד אי-צדק ודיכוי בימי העבדות.
שיריו של אזיקיווה אופיינו באי הצדק שבגזענות ובפריחה האמנותית שהתרחשה באפריקה ובארצות הברית. כתיבתו ייצגה את ראייתו הפוליטית ואת עשייתו למניעת אי-צדק.
יש הראו בשירו של אזיקיווה, "Land of the Rising Sun", כהמנון ביאפרה וכאמצעי להרמת המורל עבור הקצינים הלוחמים, הכוחות הלוחמים ושאר העם. בנוסף, בתקופת הקמתה של ביאפרה ניכר שינוי בכתיבתו של אזיקיווה. שיריו בתקופה זו נכתבו על מחויבות חברתית, אמונה ותקווה.
מכיוון שאוסף השירים הראשון של אזיקיווה התפרסם רק בשנת 1977, יותר מ-40 שנה לאחר שעזב את ארצות הברית, הוא לא זכה לתהילה ראויה על כתיבתו.
מורשת

אזיקיווה מת לאחר מחלה ארוכה באנוגו, בבית החולים הלימודי שבאוניברסיטת ניגריה ונקבר בביתו שבאוניטשה, ניגריה. נערכה לכבודו הלוויה ממלכתית תחת ממשלתו של גנרל סאני אבאצ'ה (Sani Abacha), וגופתו נקברה בתום כמעט שבועיים של טקסים לאומיים ברחבי ניגריה. מוסדות שנקראו על שמו של אזיקיווה כוללים את שדה התעופה הבינלאומי על שם ננמדי אזיקיווה באבוג'ה (Abuja), אצטדיון ננמדי אזיקיווה באנוגו, אוניברסיטת ננמדי אזיקיווה באוקה (Awka), מרכז העיתונות ננמדי אזיקיווה בלגוס. בנוסף, קיימת שדרה על שמו בדאר-א-סאלאם בטנזניה והדיוקן שלו מופיע על שטר ה-500 של ניגריה.
הישגים

ב-1960, כאשר ייסד את אוניברסיטת ניגריה, מונה אזיקיווה למועצה המלכותית על ידי המלכה אליזבת השנייה. ב-1980 הוענק לו אות הכבוד הגבוה ביותר של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה (GCFR- Grand Commander of the Federal Republic). במהלך חייו קיבל 14 תארים של כבוד מאוניברסיטאות ניגריות, אמריקאיות וליבריות.
ספורט

אזיקיווה היה מעורב בהרבה ענפי ספורט במהלך חייו ואף הגיע להישגים מכובדים ברובם.
בין התארים שקיבל היו: אלוף מכללת סטורר (Storer College) באגרוף (1925–1927), אלוף קפיצה לגובה של אוניברסיטת הווארד (1926), אלוף מקצה חתירה לאחור ומקום שלישי במקצה שחייה חופשית של אוניברסיטת הווארד (1928), קפטן נבחרת הכדורגל של אוניברסיטת לינקולן (1930), זכה במדליית ארד במרתון ריצ'מונד (1931), זכה במדליית זהב בריצות 1000 יארד, מייל אחד ושלושה מיילים בניו יורק (1932), זכה בגביע הכסף במרוצי חצי מייל ומייל אחד בקונקטיקוט (1933), התמודד בתחרות טניס (1938), ובנוסף, קבוצת השחייה שבה השתתף זכתה בתחרות 50 יארד שחייה חופשית בלגוס (1939).
מלבד תארים אלו, אזיקיווה הקים את "Zik's Athletic Club" שהיה מועדון לקידום אתלטיקה, אגרוף, קריקט, כדורגל, שחיה וטניס.
עבודות שכתב

Zik (1961)
My Odyssey: An Autobiography (1971)
Renascent Africa (1973)
Liberia in World Politics (1931)
One Hundred Quotable Quotes and Poems of the Rt. Hon. Dr. Nnamdi Azikiwe (1966)
Political Blueprint for Nigeria (1943)
Economic Reconstruction of Nigeria (1943)
Zik: A Selection of the Speeches of Dr. Nnamdi Azikiwe (1961)
Assassination Story: True or False? (1946)
Before Us Lies the Open Grave (1947)
The Future of Pan-Africanism (1961)
The Realities of African Unity (1965)
Origins of the Nigerian Civil War (1969)
I Believe in One Nigeria (1969)
Peace Proposals for Ending the Nigerian Civil War (1969)
Dialogue on a New Capital for Nigeria (1974)
Creation of More States in Nigeria, A Political Analysis (1974)
Democracy with Military Vigilance (1974)
Reorientation of Nigerian Ideologies: lecture on 9 December 1976, on the eve of the launching of the UNN Endowment Fund (1976)
Our Struggle for Freedom; Onitsha Market Crisis (1976)
Let Us Forgive Our Children. An appeal to the leaders and people of Onitsha during the market crisis (1976)
A Collection of Poems (1977)
Civil War Soliloquies: More Collection of Poems (1977)
Themes in African Social and Political Thought (1978)
Restoration of Nigerian Democracy (1978)
Matchless Past Performance: My Reply to Chief Awolowo's Challenge (1979)
A Matter of Conscience (1979)
Ideology for Nigeria: Capitalism, Socialism or Welfarism? (1980)
Breach of Trust by the NPN (1983)
History Will Vindicate The Just (1983)
ציטוטים ידועים

"יש שפע של מקום בפסגה כי מעט מאוד אנשים נוטים לטייל מעבר לשביל הממוצע. וכך, נראה שרובנו מסתפקים בלהישאר בתוך גבולות הבינוניות". – מתוך My Odyssey, No. 5.
"שליחותי הבוערת על כדור הארץ הסתיימה ועבודת חיי העיקרית באה לסופה. המדינה שלי חופשייה כעת, וזהו כבוד עצום בשבילי להיות ראש הממשלה הראשון שהוא יליד המקום. מה עוד אדם יכול לבקש?" בדוברו על עצמאות ניגריה ב-1 באוקטובר 1960.
ראו גם

היסטוריה של ניגריה
פאן-אפריקניות
זיקיזם (Zikism)
הלאומניות האפריקאית (African Nationalism)
מפלגת ה-NCNC (National Council of Nigeria and the Cameroons)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  חזן, נ., השמשוני-יפה, נ., & קרן, א. (2002). צמיחת המדינות החדשות באפריקה: קולוניאליזם ודה-קולוניזציה באפריקה. האוניברסיטה הפתוחה. Retrieved from
http://olvreader.sefereshet.org.il/Olive/OTB/OpenU/?href=C10206/2012/01/02&usticket=Z3Vlc3Q&ticket
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Nnamdi Azikiwe. (n.d.).
https://www.revolvy.com/main/index.php?s=Nnamdi%20Azikiwe&item_type=topic
1 2 3 4 5 6 7  Browne, D. L. (2013). Nnamdi Azikiwe. Salem Press Biographical Encyclopedia. Salem Press. Retrieved from http://w3.bgu.ac.il/lib/customproxy.php?url=http%3A%2F%2Fsearch.ebscohost.com%2Flogin.aspx%3Fdirect%3Dtrue%26db%3Ders%26AN%3D88802049%26lang%3Dhe%26site%3Deds-live%26scope%3Dsite
1 2  Brown, W. O. (1959). JAMES S. COLEMAN. Nigeria: Background to Nationalism. Pp. xiv, 510. Berkeley and Los Angeles: University of Califor nia Press, 1958. $7.50. The ANNALS of the American Academy of Political and Social Science, 323(1), 171–172. https://doi.org/10.1177/000271625932300133
1 2  Obiwu. (2007). The Pan-African Brotherhood of Langston Hughes and Nnamdi Azikiwe. Dialectical Anthropology, 31(1), 143–165. https://doi.org/10.1007/s10624-007-9029-2
1 2 3 4 5  Sklar, R. L. (2004). Nigerian Political Parties: Power in an Emergent African Nation. Africa World Press. Retrieved from https://books.google.co.il/books?id=Oi0aVR4YkmUC
↑  Mngomezulu, B. R. (2012). Politics and Higher Education in East Africa: (From the 1920s to 1970). Sun Media. Retrieved from https://books.google.co.il/books?id=7LCe5nZnsZAC
1 2 3 4  NATIONAL HERO: Dr. Nnamdi Azikwe Full Biography,life History And Heroic Works - Nairaland / General - Nairaland. (n.d.). http://www.nairaland.com/2639626/national-hero-dr-nnamdi-azikwe
↑  Penn’s Heads of State or Government Roster of Alumni, Faculty, and Trustees of the University of Pennsylvania. (n.d.).
http://www.archives.upenn.edu/people/notables/political/pennheads.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381580705171  GND: 120008270  ISNI: 0000 0000 8210 8154  LCCN: n50029827  NTA: 070244790  SNAC: w6ks732t  VIAF: 27891207   WorldCat (עם VIAF): 27891207
המרכז לבריאות הנפש שער מנשה

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: מנשה
גובה ממוצע: ‎38 מטר
תאריך ייסוד: 1949
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 520 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) שער מנשה(למפת הכרמל רגילה) שער מנשה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שער מנשה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שער מנשה32°26′51″N 35°00′53″E﻿ / ﻿32.4473997315172°N 35.0147210468867°E﻿ / 32.4473997315172; 35.0147210468867  heמפת היישובים של מועצה אזורית מנשה באדום - שער מנשה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;

סמלילו הקודם של בית החולים
המרכז לבריאות הנפש שער מנשה הוא בית חולים פסיכיאטרי בקרבת פרדס חנה-כרכור. בית חולים זה הוא המוסד הרפואי הגדול ביותר בישראל לפגועי נפש. מטופלים בו מבוגרים מגיל 18 ומעלה. מנהלת בית החולים היא ד"ר שירלי פורטוגז.
פעילות בית החולים

בית החולים שער מנשה מתפרס על שטח של 740 דונם. הוא מספק שירות לאזור עמק חפר וואדי עארה. גבולות האזור לו ניתן השירות הם מצומת הרוא"ה בדרום ועד טירת כרמל בצפון, מחוף הים במערב ועד גבולות טבריה במזרח. בית החולים מספק שירותי אשפוז לכל סוגיו כולל 12 מחלקות אשפוז, חדר מיון, מתקן ביטחון מרבי (מתקן ארצי), פסיכוגריאטריה וכן שירותי מרפאה הניתנים במרפאת עירון הצמודה לבית החולים, במרפאת אום אל-פחם הממוקמת במבנה מרפאת שירותי בריאות כללית ובמרפאת שירותי בריאות כללית בחדרה בהן הטיפול ניתן באמצעות ועידת וידאו.
בית החולים מספק שרותי דיור למטופלים משוקמים ולניצולי שואה בהוסטל כוללני "בית לחיים" והוסטל ניצולי השואה, הנמצאים בשטח בית החולים. לבית החולים פונים ומופנים כ-2,500 חולים לשנה, מהם מתאשפזים כ-65%. מספר מיטות האשפוז הוא 420, מספר מיטות הדיור - 200. בית החולים מסונף לפקולטה לרפואה של הטכניון שבחיפה, ובו לומדים סטודנטים לרפואה בשנים הקליניות של הכשרתם. בנוסף, בית החולים משתף פעולה עם אוניברסיטת בר-אילן בהדרכת סטודנטים לקרימינולוגיה בשנים הקליניות. סטודנטים לסיעוד ועבודה סוציאלית מקבלים הכשרתם בבית החולים.
מחלקות ומרפאת בית החולים מוכרות להתמחות לשם קבלת מומחיות בתחום הפסיכיאטריה והפסיכולוגיה, רופאי בית החולים ופסיכולוגים משתתפים כבוחנים לשם קבלת מומחיות בפסיכיאטריה או פסיכולוגיה קלינית, בהתאם. במסגרת בית החולים ניתנים טיפולים פסיכיאטריים ופסיכולוגיים, בהם: טיפולים תרופתיים, טיפול בנזעי חשמל, טיפולים משפחתיים וקבוצתיים. כן מתקיימים ריפוי בעיסוק בתחומים כמו נגרות וגינון, וטיפולים שיקומיים, לרבות כאלה המוכוונים לתסמונות בזיקנה.
בבית החולים קיים אגף לביטחון מרבי, המשמש כמתקן ארצי, הכולל גם שיקום. המרכז מטפל בחולים מכל רחבי הארץ עם צווי אשפוז מטעם בתי המשפט ובחולים המסווגים כאלימים במיוחד. החטיבה כוללת 5 מחלקות. 4 מחלקות אשפוז סגורות ומחלקה שיקומית פתוחה. רמת הביטחון הסביבתי בחטיבה הסגורה היא מהגבוהות ביותר. יחודו של המרכז בפיתוח שיטות לטיפול בחולה האלים, ובמתן חוות דעת רב מקצועיות הכוללות היבטים פסיכיאטרים, פסיכולוגים וקרימינולוגים. במתקן זה מאושפזים 128 חולים, ולאחר איזון במצבם, הם עוברים למחלקות השיקום (72 מיטות) לשם הכנתם ליציאה לקהילה.
תולדות המקום

ראשיתו של המקום כ"מנחת עין שמר" - שדה תעופה בימי המנדט הבריטי. עם קום המדינה הוא נכבש על ידי צה"ל ושימש עמדה קדמית באזור. לאחר שוך הקרבות באזור, הוסב למחנה עולים גדול בשם "עין שמר", שכלל שלושה מחנות משנה. המחנה קלט חלק מהעולים מתימן במבצע על כנפי נשרים. בתחילת 1950 הוסב שם המחנה ל"שער מנשה". בפברואר 1950 התמוטט חדר האוכל במחנה מפאת הגשמים וארבעה עולים מתימן נהרגו.
בתחילה שהו במחנה עולי תימן. לאחר מכן שוכנו בו עולים ממזרח אירופה ומסין. במרץ 1951 החל המחנה לקלוט עולים מעיראק. במקביל, הוקם במקום כפר לקשישים, אשר עם פינוי אוכלוסיית מחנה העולים התרחב לכ-1000 נפש ונפתח רשמית ב-1953. במקום התקיים גן ירק ופרדס בו עבדו הקשישים. בנוסף לכך אימצו תושבי הכפר יחידה צבאית. בסוף 1960 היו במקום כ-1500 קשישים ליד הכפר התקיים בית חולים לקשישים סיעודיים, אשר התמחה בטיפול בבעיות פסיכיאטריות של קשישים. ליד בית החולים התקיים מאז 1952 בית ספר לאחיות שבוגרותיו עבדו במוסדות מלב"ן.
בתחילת 1961 הוחלט על סגירת כפר הזקנים באופן מדורג והסבת המקום לבית חולים פסיכיאטרי, עד שנת 1965. במקביל לסגירת כפר הזקנים והקמת בית החולים הפסיכיאטרי, בית הספר לאחיות הרחיב את פעילותו, תוך התמחות בפסיכיאטריה.
ביקורת על ההתנהלות

בשנים האחרונות נשמעה ביקורת מצד משפחות של מטופלים, על פרקטיקה של קשירות ובידודים בבית החולים הפסיכיאטרי. ביזמת משרד הבריאות הוקמה ועדה שתפקידה לתת המלצות בנוגע לנושא.
ג'ים קופר

ג'יימס הייז שופנר קופר (באנגלית: James Hayes Shofner Cooper; נולד ב-19 ביוני 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי. במשך עשרים שנה מאז 2003 ייצג את מחוז הקונגרס החמישי, השוכן במרכז טנסי ובסיסו בעיר הבירה נאשוויל. קופר, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג בעבר את מחוז הקונגרס הרביעי של טנסי בבית הנבחרים האמריקאי בשנים 1983–1995, אך פרש ב-1994 כדי להתמודד – ללא הצלחה – על מקום בסנאט. הוא היה החבר הוותיק ביותר במשלחת טנסי לקונגרס של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  מרשה סמית', ROGERS, COOPER REJECT GOLD PLATING OF SPACE CORPS, באתר SpacePolicyOnline.com‏, 27 בספטמבר 2018 (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, טראמפ הודיע על הקמת "כוח חלל" אמריקני: "חיוני לביטחון", באתר ynet, 21 בדצמבר 2019
↑  שון או'קיי וזכארי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  קימברלי קרואסי וג'ונתן מאטיס, Democratic Rep. Cooper retiring after GOP redraws district, באתר AP‏, 26 בינואר 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007135102  SNAC: w6tm9q11  US Congress: C000754  VIAF: 66262161   WorldCat (עם VIAF): 66262161
כאילו כאן

"כאילו כאן" הוא סינגל של בועז מעודה משנת 2008.
הפזמון ייצג את ישראל בתחרות אירוויזיון 2008 שנערכה בבלגרד בירת סרביה.
כבר בשנת 2004 חוברו מילות הפזמון על ידי דנה אינטרנשיונל ומנהלה האישי שי כרם ואילו הלחן שפורסם בעבור קדם-אירוויזיון 2008 הולחן על ידי אינטרנשיונל לבדה, ונבחר מתוך חמישה פזמונים שכולם בביצועו של מעודה, לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון ב-2008. מאז בחירת הפזמון כמייצג את ישראל ועד להופעה באירוויזיון, הוא עבר שינויים רבים במבנהו ובצורת הגשתו ובין היתר שונה שמו ל-"The Fire in Your Eyes" ("האש בעינייך"). הפזמון כתוב ברובו בעברית, וכולל בית אחד באנגלית.
בחצי הגמר הראשון של התחרות ביצע מעודה את הפזמון והגיע למקום החמישי, עם 104 נקודות, שהקנה לו השתתפות בגמר. בתחרות הגמר הגיע הפזמון למקום התשיעי, עם 124 נקודות.
אלייז'ה האנט מילס

אלייז'ה האנט מילס (באנגלית: Elijah Hunt Mills‏; 1 בדצמבר 1776 – 5 במאי 1829) היה פוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מילס נולד ב-1 בדצמבר 1776 בצ'סטרפילד, מסצ'וסטס. הוא התחנך על ידי מורים פרטיים וסיים את לימודיו בוויליאמס קולג' ב-1797. מילס למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בנורת'המפטון, מסצ'וסטס.
ביוגרפיה > קריירה

הוא היה התובע המחוזי של מחוז המפשייר, מסצ'וסטס, ופתח את בית הספר למשפטים של נורת'המפטון ב-1823. מילס היה גם חבר מייסד של האגודה האמריקאית לעתיקות בשנת 1812.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס (1811–1814). מילס נבחר כפדרליסט לבית הנבחרים של ארצות הברית (4 במרץ 1815 – 3 במרץ 1819). ב-1819 חזר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס, שם הפך ליושב ראש הבית ב-1820. הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1820 כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של פרנטיס מלן. מילס נבחר מחדש וכיהן מ-12 ביוני 1820 עד 3 במרץ 1827. הוא היה מועמד לא מוצלח לבחירה מחדש ב-1826. הוא פרש מהחיים הציבוריים עקב בריאות לקויה.
מילס מת ב-5 במאי 1829 בנורת'המפטון, ונקבר בבית הקברות ברידג' סטריט. אלמנתו מתה בקיימברידג' ב-9 בפברואר 1871.
חיים אישיים

מילס היה נשוי לראשונה לשרה האנט (1780–1802), בתם של ד"ר אבנעזר האנט ושרה (לבית ברדיש) האנט, ב-16 במאי 1802. שרה מתה כמה חודשים לאחר מכן ב-2 באוקטובר 1802. מילס התחתן מאוחר יותר עם הארייט בלייק (1780–1871), בתם של הסוחר ג'וזף בלייק ודבורה (לבית סמית') בלייק. עם אשתו השנייה, מילס היה אב לשבעה ילדים, כולל:
הלן סופיה מילס (1806–1844), שנישאה לצ'ארלס פלפס הנטינגטון.
שרה האנט מילס (1808–1887), שנישאה לפרופסור בנג'מין פרס, אביו של צ'ארלס סנדרס פרס.
אלייז'ה האנט מילס הבן (1810–1830), שמת רווק בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
צ'ארלס הנרי מילס (1813–1872), סוחר שנישא לאנה קבוט לואל דווייט (1818–1880), בתו של אדמונד דווייט.
ויליאם קילבי מילס (1815–1855), נכה ב-20 השנים האחרונות לחייו; הוא מת לא נשוי.
הרייט בלייק מילס (1818–1892), שנישאה לאדמירל צ'ארלס הנרי דייוויס.
ג'ורג' פרנסיס מילס (1821–1829), שמת צעיר.
חיים אישיים > צאצאים

דרך בתו הרייט, הוא היה סבא של אנה קבוט מילס דייוויס, שנישאה לסנטור האמריקני הנרי קבוט לודג'. אחד מבניהם, המשורר ג'ורג' קבוט לודג', היה אביהם של הסנאטורים האמריקנים הנרי קבוט לודג' הבן וג'ון דייוויס לודג'.
הערות שוליים

↑  Members | American Antiquarian Society, www.americanantiquarian.org
1 2 3 4 5 6 7 8  Dwight, Benjamin Woodbridge (1871). The History of the Descendants of Elder John Strong, of Northampton, Mass (באנגלית). J. Munsell. pp. 1481–1483. נבדק ב-23 בנובמבר 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr93000885  SNAC: w6hd8fg9  US Congress: M000774  VIAF: 12175545   WorldCat (עם VIAF): 12175545
צפוף באוזן

ערך זה עוסק באלבום של להקת כוורת. אם התכוונתם לרעש ממושך באוזן, ראו .
העטיפה האחורית
צפוף באוזן הוא אלבומה השלישי והאחרון של להקת הרוק הישראלית כוורת, שיצא בשנת 1975. האלבום, שהופק בידי אברהם דשא וחברת הד ארצי, זכה להצלחה גדולה ורחבה ביותר בזכות להיטיו "היא כל כך יפה" ,"מדינה קטנה" ,"גוליית" ו"שיעור מולדת".
האלבום מכיל אלמנטים של רוק מתקדם, ג'אז ורוק קל, ומכר יותר מ-30 אלף עותקים ברחבי ישראל.[דרוש מקור]
רקע

לאחר הצלחתה העצומה של כוורת עם האלבומים "סיפורי פוגי" ו"פוגי בפיתה" החליטה הלהקה לשנות את אופן העבודה על אלבומה הבא. בניגוד לשני האלבומים הראשונים, שהתבססו בעיקר על שיריו של דני סנדרסון, נטלו באלבום זה חלק כל חברי הלהקה וכל שיר נבחן בנפרד ונבחר (או נדחה) על ידי הצבעה. העבודה על האלבום נמשכה שישה חודשים כשהלהקה שהתה יחד בקיבוץ גבעת חיים.
חברי הלהקה השונים נטו לסגנונות מוזיקליים שונים והכניסו השפעות חדשות אל תוך סגנונה המוכר. יוני רכטר, לדוגמה, נטה לרוק מתקדם ואף היה חבר באותה תקופה בהרכב ארבע-עשרה אוקטבות בעוד שאפרים שמיר ואלון אולארצ'יק נטו לג'אז. התוצאה יצרה את האלבום הרב גוני ביותר של הלהקה, אולם דווקא בגלל שיתוף פעולה רחב זה איבדה הלהקה את סגנונה המוזיקלי המובהק, דבר שהיה בין הגורמים לפירוק הלהקה לבסוף, בשנת 1976.
שירי האלבום

מתוך 14 שירי האלבום, רק שניים חוברו על ידי סנדרסון באופן בלעדי - "האיש הכי מהיר" ו"אינספקטור פיקח" - שהציגו את סגנונו המוכר הכולל רוק מלודי והומור נונסנס. הומור המשיך לבלוט גם בשירים אחרים באלבום, ביניהם "גוליית", פרודיה על סיפור תנ"כי, "לו לו", "טנגו צפרדעים" ועוד.
השיר "העולם שמח" הולחן בסגנון הסמבה, סגנון שהתחיל להפוך לפופולרי בארץ באותה תקופה והתבסס על מעברים שבוצעו בהופעות. את השיר "שיעור מולדת" הלחין אפרים שמיר עוד כנער למילים בפולנית, והפזמונאי עלי מוהר חיבר מילים בעברית עבור האלבום. שיר זה, יחד עם שירים שקטים נוספים באלבום כמו "היא כל כך יפה" ו"מדינה קטנה" לא התקבלו באהדה על ידי הקהל שציפה לשירים קצביים ולהומור, אך ברבות השנים הפכו לאהובים ביותר מבין שיריה של כוורת.
את העטיפה האחורית של האלבום אייר יוסי אבולעפיה. העטיפה מציגה קולאז' של דמויות מתוך שירי האלבום, בסגנון האיורים של טרי גיליאם ומונטי פייתון.
קבלת האלבום

מהאלבום נמכרו 30,000 עותקים, כמות שהייתה משמעותית באותה התקופה אך נמוכה ביחס לאלבומיה הקודמים של הלהקה. הופעות הלהקה שעברו שינויים וחידושים התקבלו אף הן בהצלחה פחותה מזו שהייתה להופעה הקודמת. למרות זאת מעמדה הייחודי בציבור נשמר ובסוף שנת תשל"ה ותשל"ו זכתה הלהקה בפעם השלישית והרביעית ברציפות הן בתואר "להקת השנה" של קול ישראל וגלי צה"ל. וגם השירים שיצאו מהאלבום למצעדים היו במקומות הראשונים בשני המצעדים.
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק (למעט היכן שמצוין אחרת).
| צפוף באוזן> מס' | צפוף באוזן> שם | צפוף באוזן> מילים | צפוף באוזן> לחן | צפוף באוזן> משך | צפוף באוזן>  | צפוף באוזן>  | צפוף באוזן>  | צפוף באוזן>  | צפוף באוזן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | גוליית  |   | דני סנדרסון | 3:24 |  |  |  |  |  |
| 2. | שיר מלחים  |   | דני סנדרסון | 3:22 |  |  |  |  |  |
| 3. | מדינה קטנה  | דני סנדרסון | דני סנדרסון ויוני רכטר | 3:08 |  |  |  |  |  |
| 4. | טנגו צפרדעים  |   | דני סנדרסון ויצחק קלפטר | 3:50 |  |  |  |  |  |
| 5. | אינספקטור פיקח  | דני סנדרסון | דני סנדרסון | 2:11 |  |  |  |  |  |
| 6. | שיעור מולדת  | עלי מוהר | אפרים שמיר | 3:09 |  |  |  |  |  |
| 7. | העולם שמח  |   | אפרים שמיר | 3:32 |  |  |  |  |  |
| 8. | האיש הכי מהיר  | דני סנדרסון | דני סנדרסון | 3:21 |  |  |  |  |  |
| 9. | שיר הטמבל  | כוורת | יצחק קלפטר | 2:31 |  |  |  |  |  |
| 10. | לך ספר לסבתא  |   | דני סנדרסון ויצחק קלפטר | 3:11 |  |  |  |  |  |
| 11. | היא כל כך יפה  | דני סנדרסון | יצחק קלפטר | 3:14 |  |  |  |  |  |
| 12. | לו לו  |   | דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק | 3:30 |  |  |  |  |  |
| 13. | סוף ההצגה הלילה  | אלון אולארצ'יק ויוני רכטר | יוני רכטר | 0:48 |  |  |  |  |  |
| 14. | ככה היא באמצע  | דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מנחם זילברמן | אפרים שמיר ויצחק קלפטר | 4:47 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 43:58 |  |  |  |  |  |
| בונוסים> מס' | בונוסים> שם | בונוסים> מילים | בונוסים> לחן | בונוסים> משך | בונוסים>  | בונוסים>  | בונוסים>  | בונוסים>  | בונוסים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. | צפוף באוזן - הקדמה תזמורתית  |   | דני סנדרסון | 5:27 |  |  |  |  |  |
| 16. | אפצ'י (פרודיה על לו יהי של נעמי שמר)  |   | דני סנדרסון | 0:16 |  |  |  |  |  |
| 17. | מה אתה רואה (פרודיה על "מדרום תיפתח הטובה" של להקת פיקוד הדרום) (אלתור חי)   |   |   | 0:42 |  |  |  |  |  |
| 18. | טרזן (אלתור חי)   |   |   | 1:51 |  |  |  |  |  |
| 19. | מחכים לשולה  | דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק | דני סנדרסון | 2:50 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 55:04 |  |  |  |  |  |
חברי הלהקה

דני סנדרסון - גיטרה חשמלית, שירה
אלון אולארצ'יק - גיטרה בס, שירה
גידי גוב - שירה, כלי הקשה
אפרים שמיר - גיטרות, שירה
יצחק קלפטר - גיטרה חשמלית, שירה
יוני רכטר - קלידים, פסנתר, שירה, עיבוד מיתרים וניצוח
מאיר פניגשטיין - תופים (חוץ מב"העולם שמח"), דקלום ושירה כ"פוגי"
משתתפים נוספים

אהרלה קמינסקי - תופים ב"העולם שמח"
נגני התזמורת הפילהרמונית - כלי מיתר וקשת
אברהם דשא פשנל - מפיק
טומי פרידמן - טכנאי הקלטה (אולפני טריטון)
משתתפים נוספים > הסבה לתקליטור

מפיקים: דני סנדרסון וחיים שמש.
עוזרת הפקה: הדס שוקי.
המרות: אולפני "רולי", יוני 1989.
מיקס מחודש: יעקב מורנו, טכנאי; עמי איילי, עוזר טכנאי. אולפני "המון", יוני 1989.
עריכה אנלוגית: יהודה זייתון ורזי בן עזר, אולפני "סיגמא", יוני 1989.
עריכה דיגיטלית: בן ברנפלד, ה.מ. אקוסטיקה, יולי 1989.
עדכון גרפי: רפי דייגי (על-פי עטיפה מקורית).
תודות: אברהם דשא פשנל, דורית לנץ, יאיר ניצני.
סה"כ תזמון תקליטור: 55:07.
הערות שוליים

↑  יואב קוטנר, למרות הכל (ראה קישורים חיצוניים)