stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכבות האש
עלילה

1919: הרולד אברהמס (בן קרוס), מתחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. אברהמס סובל מאנטישמיות מהצוות באוניברסיטה. הוא מתחרה בריצת חצר מסורתית באוניברסיטה - ריצה מסביב לחצר תוך הזמן שלוקח לשעון לצלצל 12 צלצולים, והופך להיות הראשון מזה 700 שנה אשר מצליח להשלים את הריצה בזמן הנקוב. עם הזמן גורף אברהמס הצלחות בתחרויות לאומיות שונות. באותה תקופה הוא מתאהב בזמרת הסופרן, סיביל (אליס קריגה).
אריק לידל (איאן צ'ארלסון) הוא סקוטי, בן למיסיונרים שנולד בסין, שוהה בסקוטלנד. אחותו האוהבת, ג'ני (שריל קמפבל), אינה רואה בעין יפה את תוכניותיו של לידל להמשיך ולהתאמן בריצה תחרותית אולם לידל רואה בכך שליחות מיסיונרית להאדרת האל, בטרם ימשיך את תוכניותיו ויחזור לסין.
בפעם הראשונה שאברהמס ולידל מתחרים לידל מנצח את אברהמס. אברהמס לוקח את זה קשה מאוד, אולם סם מוסאביני (איאן הולם), מאמן מקצועי שאברהמס פנה אליו קודם לכן מציע לו שייקח אותו כדי שיוכל לשפר את הטכניקה שלו. צעד זה מושך ביקורת מהנהלת האוניברסיטה. הם טוענים שזהו מעשה לא ראוי להעסיק מאמן מקצועי וכי עליו לגשת לנושא כחובבן. אברהמס מבהיר להם שהוא אכן חובבן, אך יודע שהישגים טובים משיגים על ידי עמל קשה ושהשאיפה להידמות כמי שמצליח ללא עמל היא אחיזת עיניים. הוא מבין כי הביקורת שלהם היא כיסוי לאנטישמיות והתנשאות, ועומד על שלו.
כשאריק לידל מפספס בטעות בעקבות אימוני הריצה שלו תפילה בכנסייה נוזפת בו ג'ני ומאשימה אותו כי שוב הוא אינו דבק אך ורק באלוהים. אריק אומר לה שאף על פי שהוא מתכוון בסופו של דבר לחזור לשליחות בסין, הוא מרגיש השראה אלוהית בעת שהוא רץ. הוא אומר, "אני מאמין כי אלוהים בראני לתכלית זו. הוא עשני אצן, ובמרוצתי חש אני את חסדו".
לאחר שנים של אימוני ריצה מתקבלים השניים לייצג את בריטניה הגדולה במשחקים האולימפיים של שנת 1924 המתקיימים בפריז. יחד איתם מתקבלים גם חבריו של אברהמס מקיימברידג': לורד אנדרו לינדזי (נייג'ל הייברס), אוברי מונטגיו (ניקולאס פארל) והנרי סטולרד (דניאל גרול).
בעת ההפלגה מלונדון לפריס נודע ללידל כי המוקדמות לריצת ה-100 מטר יהיו ביום ראשון. הוא מסרב לחלל את השבת הנוצרית בכך שישתתף במירוץ, למרות הלחץ הכבד מצדו של נסיך ויילס והוועד האולימפי הבריטי. לדבריו, אמונתו הפרסביטריאנית (כנסייה שהדגישה את חובת המנוחה ביום למן המאה ה-17) אינה מתירה לו להשתתף בריצה ביום זה.
בסופו של דבר לורד אנדרו לינדזי, זוכה מדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות, מציע את מקומו בריצת 400 המטר ללידל. לידל מסכים להצעה בהכרת תודה, והתעקשותו על אמונתו הדתית יוצרת כותרות ברחבי העולם.
לידל נושא דרשה בכנסייה של סקוטלנד בפריז, ומצטט מישעיהו (מ', ל"א):
וְקוֹיֵ ה' יַחֲלִיפוּ כֹחַ, יַעֲלוּ אֵבֶר כַּנְּשָׁרִים; יָרוּצוּ וְלֹא יִיגָעוּ, יֵלְכוּ וְלֹא יִיעָפוּ.
אברהמס מנוצח על ידי רצי ארצות הברית במירוץ 200 המטר. הוא יודע כי ההזדמנות האחרונה שלו למדליה תהיה בריצת 100 המטרים. הוא מתחרה במירוץ, וזוכה במדליית זהב אולימפית.
לפני המירוץ של לידל, מאמן הקבוצה האמריקאית מתייחס בזלזול לסיכויו של לידל להשיג תוצאה ראויה במירוץ 400 המטר. למרות זאת, לידל מביס את האמריקאים וזוכה אף הוא במדליית זהב.
המשלחת הבריטית חוזרת הביתה כמנצחת. הטקסט של המסך מספר כי אברהמס התחתן עם סיביל וכי אריק לידל המשיך לעבודה מיסיונרית בסין, שם מת בשנת 1945 בידי היפנים.
שחקנים

בן קרוס - הרולד אברהמס, סטודנט יהודי באוניברסיטת קיימברידג'.
איאן צ'ארלסון - אריק לידל, בנם של סקוטים שנמצאים בשליחות מיסיונרית בסין.
ניקולס פארל - אוברי מונטגיו, אצן וחברו של הרולד אברהמס.
נייג'ל הייברס - לורד אנדרו לינדזי, סטודנט בקיימברידג' שהשתתף כאצן באולימפיאדה. דמותו מבוססת באופן חלקי על דמותו של דייוויד ססיל ודאגלס לאו.
איאן הולם - סם מוסאביני, המאמן הבריטי.
ג'ון גילגוד - ראש טריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
לינדזי אנדרסון - ראש קולג' גונוויל וקאיוס באוניברסיטת קיימברידג'.
אליס קריגה - סיביל גורדון, ארוסתו של אברהמס (ארוסתו האמיתית הייתה סיביל אברס).
סטרואן רוג'ר - החבר של לידל ומאמן ריצה.
נייג'ל דוונפורט - לורד בירקנהד, חבר בוועד הבריטי האולימפי שייעץ לאתלטים.
פטריק מאגי - לורד קדוגן, יושב ראש הוועד הבריטי האולימפי שלא ראה בעין יפה את החלטתו של לידל.
דייוויד ילנד - נסיך ויילס שניסה לשנות את דעתו של לידל לגבי ריצה ביום ראשון.
שריל קמפבל - ג'ני לידל
הפקה > תסריט ובימוי

המפיק, דייוויד פטנאם, חיפש סיפור בסגנון של אדם לכל עת (1966), המתאר אנשים שהולכים בעקבות מצפונם, וחשב כי עלילה שתעסוק בספורט תספק הזדמנויות טובות כדי לבטא רעיון זה. הוא גילה את סיפורו של אריק לידל במקרה, עת קרא ספר עיון על האולימפיאדה בשעה שהיה מרותק בבית שָֹכוּר בלוס אנג'לס, חולה שפעת.
התסריטאי, קולין וולנד, שהוזמן על ידי פטנאם, ערך מחקר רציני עבור התסריט זוכה האוסקר שלו. בין היתר הוא פרסם בעיתונות לונדון כי הוא מחפש אנשים הזוכרים את אירועי אולימפיאדת 1924. נוסף לכך הוא הלך לארכיון הסרטים הלאומי עבור תמונות וסרטים מהמשחקים האולימפיים וראיין כל מי שהיה קשור לאירועים והיה עדיין בחיים. וולנד החמיץ את אברהמס שמת ב-14 בינואר 1978, אך השתתף בטקס לזכרו שנתן לו השראה לסצנת הפתיחה והסיום. בנו של אוברי מונטגיו ראה את הפרסומים שלו בעיתונות ושלח לו העתקים של המכתבים שאביו שלח לביתו, אשר נתנו לוולנד חומר עבור החיבור הנרטיבי בסרט. פרט לשינויים בברכות הפתיחה של המכתבים ששונה מ-"Darling Mummy" ל-"Dear Mum", והשינוי בין אוקספורד לקיימברידג', כל הציטוטים ממכתביו של מונטגיו הם מקוריים.
התסריט המקורי של וולנד כולל מלבד אריק לידל והרולד אברהמס גיבור שלישי - דאגלס לאו, שזכה במדליית זהב בריצת 800 מטר באולימפיאדת 1924, שהוצג כספורטאי אריסטוקרטי ומיוחס. זה האחרון סירב להיות קשור אל הסרט באיזושהי דרך, ולפיכך דמותו הוחלפה בדמות הבדיונית של לורד אנדרו לינדזי.
איאן צ'ארלסון כתב בעצמו את נאומו של לידל לקהל לאחר תחרות הריצה בין סקוטלנד לאירלנד. צ'ארלסון, שלמד תנ"ך באינטנסיביות לקראת ביצוע תפקידו אמר לבמאי, יו הדסון, כי הוא מרגיש שהנאום בתסריט מתחסד ואינו אותנטי או מעורר השראה. הדסון וולנד נתנו לו לכתוב בעצמו את הנאום במקום הנאום המקורי בתסריט.
הסרט שהוקרן בארצות הברית שונה מעט. סצנה קצרה בה משחקים אברהמס, לידל, מונטגיו ושאר חברי המשלחת הבריטית קריקט לפני תחילת המשחקים האולימפיים הופיעה בסרט המקורי מיד בתחילתו. בסרט בגרסה האמריקאית נמחקה הסצנה הזו כדי למנוע את דירוג הסרט בדרגת G (מתאים לכל הגילאים) על ידי מערכת הדירוג של איגוד הסרטים של אמריקה מה שעלול להוריד מההכנסות בקופות. במקום זאת הופיעה סצנה בה מופיעים אברהמס ומונטגיו בתחנת הרכבת של קיימברידג' ופוגשים שני ותיקים ממלחמת העולם הראשונה שמשתמשים במילה "שיט", מתוך מטרה להשיג לסרט דירוג של PG (מומלץ ליווי הורים).
פטנאם בחר את יו הדסון, במאי סרטים פרסומיים ודוקומנטריים שמעולם לא ביים סרט עלילתי, לביים את מרכבות האש. הדסון ופטנאם הכירו זה את זה מאז שנות ה-60 עת היה פטנאם מנהל בחברת פרסום והדסון ביים סרטים עבור משרדי פרסום.
מוזיקת הסרט

אף על פי שעלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-20, מוזיקת הסרט זוכת פרס האוסקר שהולחנה על ידי ואנגליס משתמשת בסאונד אלקטרוני, עם הדגש חזק של סינתיסייזר ופסנתר יחד עם כלים אחרים. שימוש במוזיקה מודרנית לסרט תקופתי היה יוצא דופן מהדרך המקובלת לסרטים תקופתיים אחרים בהם בדרך כלל נשמעה מוזיקה המנוגנת על ידי תזמורת. מוזיקת הסרט הפכה בהמשך לאייקונית ונעשה בה שימוש בסרטים ובתוכניות טלוויזיה אחרות, בדרך כלל במהלך קטעי תנועה מואטת.
ואנגליס, מלחין מוזיקה אלקטרונית יוונית, חי בלונדון אליה עבר מפריז מאז שנת 1974. הבמאי יו הדסון הכיר אותו בעקבות שיתוף פעולה שלהם בסרטים תיעודיים ופרסומות שזה האחרון ערך, והתרשם במיוחד מאלבומיו "Opéra sauvage" ו-"China".‏ הדסון נימק את הבחירה בוואנגליס ובמוזיקה מודרנית דווקא משום שלדבריו "ידעתי שאנחנו צריכים משהו שיהיה אנכרוניסטי לתקופה כדי לתת תחושה של מודרניות. זה היה רעיון מסוכן אבל הלכנו עם זה, במקום לתת מוזיקה סימפונית תקופתית." לפסקול הייתה משמעות אישית לוואנגליס: לאחר הלחנת מוזיקה אייקונית זו הוא אמר לפנטם, "אבי היה אצן, והמוזיקה הזו היא שיר הלל עבורו".
הבחירה המקורית של הדסון למוזיקת הנושא של הסרט ומוזיקת סצנת הריצה על החוף היה לחן של ואנגליס משנת 1977, "L'Enfant", מתוך אלבומו "Opera Sauvage". ואנגליס שכנע את הדסון כי הוא יכול להלחין מוזיקה טובה יותר עבור מוזיקת הנושא של הסרט. כשהוא השמיע את מוזיקת "מרכבות האש" להדסון הוסכם כי לחן זה ללא ספק טוב יותר. L'Enfant כן הוכנס בסופו של דבר לסרט: כאשר הספורטאים מגיעים לפריז ונכנסים לאצטדיון, תזמורת כלי נשיפה צועדת ותחילה היא מנגנת את היצירה. L'Enfant היה לימים שיר הנושא של הסרט "שנה בצל הסכנה".
חלקים מסוימים מהמוזיקה של ואנגליס בסרט לא הוכנסו לאלבום הפסקול של הסרט. אחד מהם הוא מוזיקת הרקע למירוץ של לידל בהרי סקוטלנד. יצירה זו היא גרסה של מוזיקת הנושא שמופיעה בגרסה המקורית שלה באלבומו של ואנגליס משנת 1979, "Opéra sauvage". גרסאות אחרות מופיעות באלבומים אחרים של ואנגליס, "Themes",‏ "Portraits" ו-"Odyssey: The Definitive Collection", אולם באף אחד מהם לא מופיעה הגרסה הנשמעת בסרט.
הסרט משלב גם יצירה מסורתית מוכרת: ירושלים, מושר על ידי מקהלה בריטית בלווייתו של הרולד אברהמס, ב-1978. השיר שנכתב במהלך מלחמת העולם הראשונה והפך להיות ל"המנון הלא רשמי של בריטניה" נשמע בסרט ששמו נכתב בהשראתו. בסרט מופיעים המנונים ומזמורים בריטים מסורתיים אחרים.
מנגינת הנושא של הסרט נבחרה לשמש במסגרת אירועי אולימפיאדת לונדון (2012). היא נוגנה בטקס הפתיחה של האולימפיאדה ובכל אחד מטקסי חלוקת המדליות בה.
ליהוק

במאי הסרט, יו הדסון (אנ') רצה ללהק לתפקידים הראשיים בסרט שחקנים צעירים ולא מוכרים ולגבות אותם בשחקנים ותיקים כמו ג'ון גילגוד, לינדסיי אנדרסון ואיאן הולם בתפקידי המשנה. הדסון, ופטנאם, המפיק, בילו חודשיים בחיפוש עקר אחר שחקן שיגלם את דמותו של אריק לידל. לאחר שראו את שחקן התיאטרון הסקוטי איאן צ'ארלסון מגלם את דמותו של פייר במחזה פיאף שהעלתה הלהקה השייקספירית המלכותית ידעו השניים שזה האיש שהם מחפשים. קודם לכן שמע צ'ארלסון על הסרט מאביו והשתוקק למלא את התפקיד שחש שמתאים לו "כמו כפפה ליד".
בן קרוס, המגלם את הרולד אברהמס התגלה בעת שגילם את דמותו של בילי פליין בשיקגו. קרוס אמר כי הוא היה קרוב לדמעות בשעה שקרא את תסריט הסרט.
פוקס המאה ה-20, שנתנה כחצי מתקציב הסרט תמורת זכויות ההפקה מחוץ לצפון אמריקה, התעקשה ללהק 2 שחקנים מוכרים מארצות הברית. כך שלשני תפקידים קטנים של 2 רצים אמריקאים המתחרים באולימפיאדה מילאו שמות גדולים מהתקופה ההיא: בראד דייוויס שכיכב באקספרס של חצות (גם הוא הפקה של פטנאם) ודניס כריסטופר.
כל השחקנים המגלמים רצים עברו 3 חודשים של אימון אינטנסיבי תחת פיקוחו של המאמן הידוע טום מק-נאב. הכשרה זו תרמה בין השאר ליצירת קשר ותחושת אחווה בין השחקנים.
לוקיישנים

סצנת החוף המפורסמת בה גם מושמעת מוזיקת הנושא של הסרט צולמה בווסט סנדס, סט. אנדרוס. כל הסצנות של קיימברידג' צולמו למעשה באיטון קולג' משום שקיימברידג' סרבה לאשר צילומים בשטחה מחשש להזכר בסרט כאנטישמית. מאוחר יותר, לאור ההצלחה המסחררת של הסרט, הצטערה הנהלת האוניברסיטה על ההחלטה.
מבנה עיריית ליברפול שימש לסצנות בשגרירות הבריטית בפריז. האצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר יוצג בידי "The Oval Sports Centre", בבינגטון, מרזיסייד. מסוף המעבורת בוודסייס, מרזיסייד שימש עבור סצנות ההפלגה בדובר. קטעי תחנות הרכבת צולמו במוזיאון הרכבת הלאומי ביורק. הסצנה בה מוצגת אופרת הסבוי המיקדו צולמה בתיאטרון סבוי עם חבריה של "D'Oyly Carte Opera Company". ארוחת הערב בין סיביל לבין הרולד צולמה ב-"Café Royal Oyster Bar" באדינבורג.
מועמדויות וזכיות

| פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
פרס אוסקר: 
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר | דייוויד פטנאם | זכייה |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר | קולין וולנד | זכייה |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר | מילנה קנונרו | זכייה |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר | ואנגליס | זכייה |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר | יו הדסון | מועמדות |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר | איאן הולם | מועמדות |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר | טרי רולינגס | מועמדות |
פרס באפטא: 
| פרס באפטא | פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר | דייוויד פטנאם | זכייה |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר | יו הדסון | מועמדות |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר | קולין וולנד | מועמדות |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר | נייג'ל הייברס | מועמדות |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר | איאן הולם | זכייה |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר | טרי רולינגס | מועמדות |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר | מילנה קנונרו | זכייה |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר | דייוויד ווטקין | מועמדות |
| פרס באפטא | פרס באפט"א למוזיקת סרט הטוב ביותר | ואנגליס | מועמדות |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לפסקול סרט הטוב ביותר | קליב ווינטר, רול רואו, ג'ים שילדס | מועמדות |
| פרס באפטא | פרס באפט"א לעיצוב הפקה הטוב ביותר | רוג'ר הול | מועמדות |
משפחת אלפרון

משפחת אלפרון היא אחת ממשפחות הפשע הידועות בישראל, שהתפרסמה בעיקר בזכות מעורבותה בעולם התחתון ובפעילויות פליליות מגוונות. המשפחה הוקמה על ידי חיים וקמילה אלפרון שעלו ממצרים לישראל בשנת 1947 והתיישבו בגבעת שמואל. חמשת ילדיהם - יעקב, ניסים, מוסא, אריה וזלמן - הפכו לדמויות מפתח בעולם הפשע הישראלי.
המשפחה הייתה מעורבת בעסקי סחיטה, סחר בסמים והפעלת כוח אלים, וכן הייתה ידועה בסכסוכים אלימים עם משפחות פשע אחרות, כולל משפחת אברג'יל ומשפחת אוחנה. במהלך השנים, בני המשפחה חוו ניסיונות חיסול רבים, אשר לא מנעו מהם להמשיך בפעילותם הפלילית.
בני המשפחה > יעקב אלפרון

יעקב אלפרון, הידוע בכינויו "יענקל'ה", נולד בשנת 1955 והפך לדמות מרכזית במשפחת הפשע. יעקב התפרסם בזכות מעורבותו בסכסוכים עם משפחות פשע אחרות ובשל ניסיונות החיסול הרבים שנעשו עליו. בשנת 2008, יעקב נרצח בפיצוץ מכוניתו בתל אביב, רצח שהפך לאירוע בולט בעולם הפשע הישראלי. יעקב נודע כאדם כריזמטי וקשוח, אשר השתמש בכוחו ובקשריו כדי לשלוט בעסקי המשפחה.
בני המשפחה > ניסים אלפרון

ניסים אלפרון, אחד מראשי העולם התחתון בישראל, נודע בכינויו "שורד סדרתי" לאחר ששרד תשעה ניסיונות חיסול. ניסיונות החיסול כוללים פיצוצים וירי, האחרון שבהם היה בשנת 2013 בתל אביב. ניסים היה דמות מרכזית במשפחת אלפרון והיה מעורב בעסקי המשפחה הפליליים במשך שנים רבות. בשנת 2021 נפטר ניסים ממחלת הסרטן בגיל 68, כשהוא מותיר אחריו שישה ילדים.
בני המשפחה > מוסא אלפרון

מוסא אלפרון, אחד מהאחים הבולטים במשפחת אלפרון, היה מעורב בעולם הפשע הישראלי מאז שנות ה-70. הוא היה חלק מעסקי המשפחה, שכללו סחיטה, סחר בסמים ואלימות. מוסא ניצל מניסיון חיסול בשנת 1995, שבו איבד את רגלו בעקבות פיצוץ מטען חבלה ברכבו. לאחר האירוע, הוא החליט לעזוב את עולם הפשע ופנה לעסקים לגיטימיים, כולל ניהול עסק להמרת מטבעות. בשנת 2015 נפטר מוסא בביתו בגבעת שמואל, ככל הנראה מאירוע לבבי או ממחלה, ללא חשד לפלילים.
בני המשפחה > אהובה אלפרון

אהובה אלפרון, אלמנתו של יעקב אלפרון, הפכה לדמות מוכרת בתקשורת לאחר רצח בעלה בשנת 2008. היא ניהלה מאבק ציבורי נגד אלימות ופשיעה, תוך שהיא מנסה לשמור על ילדיה מפני גורל דומה לזה של בעלה. אהובה הופיעה במספר ראיונות בתקשורת, בהם סיפרה על חייה לצד יעקב ועל ניסיונותיה להגן על משפחתה. במאי 2010, אהובה ניסתה להתאבד באמצעות גלולות שינה, אך פונתה במצב קל לבית החולים ולא נשקפה סכנה לחייה. היא התלוננה כי המשטרה רודפת את בני משפחתה מאז רצח בעלה.
בני המשפחה > דרור אלפרון

דרור אלפרון, בנו הבכור של יעקב אלפרון, נחשב לבן ממשיך במשפחת אלפרון. הוא נחשד והורשע במספר עבירות פליליות, כולל סחיטה, תקיפות אלימות, והצתות. דרור נעצר ונכלא מספר פעמים, אך המשיך בפעילות פלילית לאחר שחרורו. הוא נעצר שוב בפרשה שבה היו מעורבים אחיו אלעד ועומר, והמשטרה חושדת כי היה מעורב בגביית דמי חסות והצתות של בתי עסק.
בני המשפחה > אלעד אלפרון

אלעד אלפרון, בנו של יעקב אלפרון, גדל ברעננה ולמד בבית הספר התיכון 'אביב', שם סיים את לימודיו עם תעודת בגרות וציונים גבוהים. הוא תכנן ללמוד מנהל עסקים ושירת בצבא כמאבטח מתקנים ולאחר מכן כנהג בבסיס פלמחים. לאחר שחרורו מהצבא, ניסה לפתוח עסק אך הסתבך בפעילות פלילית. אלעד נחשד בגביית דמי חסות, הצתת בתי עסק, איומים ותקיפות. הוא ואחיו דרור ועומר נעצרו מספר פעמים על עבירות אלו.
במהלך השנים, אלעד הפך לדמות מרכזית בעולם הפשע של משפחת אלפרון. על פי החשד, הוא היה מעורב בהצתת בתי עסק, תקיפת אנשים וגביית דמי חסות מבעלי עסקים. המשטרה מעריכה כי אלעד היה הרוח החיה במבצעי הפרוטקשן והאלימות שביצעה הכנופיה. בפרשה אחת, אלעד ושותפיו חשודים בהצתת שתי מאפיות באזור התעשייה בכפר סבא והצתת כלי רכב שבעליהם היו חייבים כסף.
בנוסף לפעילות הפלילית, אלעד גם עוסק בגישורים ובוררויות בין עבריינים ואנשי עסקים. למרות מאמציה של אמו, אהובה, לשמור עליו מחוץ לעולם הפשע, אלעד המשיך לפעול בתחום זה והפך ליעד מודיעיני של משטרת ישראל.
בני המשפחה > עומר אלפרון

עומר אלפרון, אחיהם של דרור ואלעד, היה מעורב גם הוא בפעילות פלילית יחד עם אחיו. עומר נעצר מספר פעמים בחשד למעורבות בפשעים, כולל תקיפת שוטרים, הצתת בתי עסק וגביית דמי חסות. הוא נעצר יחד עם אחיו דרור ואלעד בפרשה שבה נחשדו בשלל עבירות אלימות. עומר, כמו אחיו, ניסה להתרחק מעולם הפשע, אך המשיך להיתפס שוב ושוב בפעילויות פליליות.
הערות שוליים

1 2  מאיר תורג'מן,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'העבריין ניסים אלפרון, ששרד 9 ניסיונות חיסול, הלך לעולמו, באתר ynet, 6 במאי 2023
↑  אלון חכמון,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏מוסא אלפרון הלך לעולמו: "הצליח לחלץ עצמו מעולם הפשיעה והפך לסמל", באתר מעריב אונליין, 22 בנובמבר 2015
↑  איילה חננאל ואריאל נוי‏, "אהובה אלפרון ניסתה להתאבד בביתה ברעננה", באתר וואלה, 8 ביוני 2010
1 2 3  שמעון איפרגן,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏לאן נעלמו הילדים של ראש ארגון הפשע יעקב אלפרון?, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2022
1 2  שמעון איפרגן,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'‏האלפרון התחתון, באתר ‏מאקו‏, 14 בדצמבר 2017
2017 בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2017  בטלוויזיה |  |
< · 2015 · 2016 — 2017 — 2018 · 2019 · >
כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-20 · כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-21 · פורטל הטלוויזיה
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2017 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
9–13 במאי – תחרות האירוויזיון התקיימה בקייב שבאוקראינה. בתחרות זכתה פורטוגל, עם השיר "Amar pelos dois", אותו ביצע הזמר הפורטוגזי סלבדור סובראל.
14 במאי – רשות השידור נסגרה והפסיקה את שידוריה בהתאם לחוק השידור הציבורי.
15 במאי – החלו שידורי תאגיד השידור הישראלי (אשר מוכר בעיקר תחת המותג "כאן"), אשר החליפו את שידורי רשות השידור.
1 בנובמבר – ערוץ 2 הישראלי התפצל והחליפו אותו שלושה ערוצים מסחריים - קשת 12, רשת 13 וערוץ עשר. ערוץ 10 נאלץ לשנות את שמו בעקבות ההחלטה ובחר למתג את עצמו כ"עשר".
סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-2017

בארצות הברית
| תאריך שידור הפרק האחרון | שם הסדרה | רשת השידור | שנת עלייה לשידור | סטטוס | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 בינואר | רגולר שואו | Cartoon Network | 2010 | הסתיימה |  |
| 28 במרץ | בונז | פוקס | 2005 | הסתיימה |  |
| 29 במרץ | דאק דיינסטי | A&E | 2012 | הסתיימה |  |
| 17 באפריל | מרוששות | CBS | 2011 | בוטלה |  |
| 20 במאי | סמוראי ג'ק | Adult Swim | 2001 | הסתיימה |  |
| 26 ביולי | קסם של הורים | Nicktoons | 2001 | בוטלה |  |
| 8 באוקטובר | אפיזודס | Showtime | 2011 | הסתיימה |  |
| 14 בנובמבר | מינדי | Hulu | 2012 | הסתיימה |  |
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
25 בינואר – ג'ון הרט, שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי (נולד ב-1940)
25 בינואר – מרי טיילר מור, שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב, שישה פרסי אמי ופרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים (נולדה ב-1936)
27 בינואר – עמנואל ריבה, שחקנית טלוויזיה וקולנוע (נולדה ב-1927)
23 במרץ – מאיר איינשטיין, שדרן ספורט (נולד ב-1951)
23 במאי – רוג'ר מור, שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי (נולד ב-1927)
9 ביוני – אדם וסט, שחקן אמריקאי אשר ידוע בעיקר בתפקידו כבאטמן בעיבוד הטלוויזיוני של באטמן משנות ה-60 (נולד ב-1928)
15 ביולי – מרטין לנדאו, שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקני (נולד ב-1928)
30 בספטמבר – מונטי הול, מנחה שעשועוני טלוויזיה (נולד ב-1921)
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חיים וסרצוג

רבי חיים וסרצוג (מוכר בשם ר' חיים פיליפובר ובכתיב יידי: חיים פיליפאווער; נפטר בח' באדר ה'תרכ"ה, 6 במרץ 1865) היה רב וראש ישיבה ליטאי שהתפרסם בכך שהיה מיקל בהלכה.
ביוגרפיה

נולד לרב שמשון וסרצוג בפלונסק למד בצעירותו בקוכרי בבית הכנסת של ר' זלמן פוזנר, עמו למד בתקופה זו ישראל יהושע טרונק. הוא התפרסם כעילוי. כיהן כרבן של צ'נסטוחובה, רייגרוד, פיליפובה (אנ') (שבה התפרסם מאוד וכינויו על שמה "פיליפובר" דבק בו), סרהיי (אנ') ווישטיניץ. הוא היה נחרץ בדעותיו ההלכתיות, ונטה להקל בפסיקותיו ככל שיכול, לפעמים גם כנגד אוטוריטות הלכתיות כמו הרמ"א. בשל כך חפצו רבנים אחדים, כמו רבי יצחק אייזיק חבר רבה של סובאלק שהייתה העיר המרכזית שחלשה על עיירת מגוריו פיליפובה, וכנראה גם רבי משה יצחק אביגדור להחרימו. ואולם בשל אורח חייו הסגפני והערכתו כירא שמים ולמדן מופלג, לא רצו לפגוע בכבודו ונמנעו מלנקוט בסנקציות כלשהן נגדו, בעיקר בהשפעת רבי לייבל'ה קובנר.
הוא שימש מודל לרב מיקל ברומן "הדת והחיים" של ברודס.
הוא היה מתנגד חריף לחסידות, ובמקורות אחדים הוא מוצג בשל כך כמשכיל.
כנראה חיבר כמה ספרים אולם הם נותרו בכתב יד, ט"ף שפירא כתב הקדמה לספר השו"ת שלו "נשמת חיים" הכולל גם חידושים לסוגיות הש"ס.
מתלמידיו, רבי משה ויסטיניצר, אליעזר רמברג.
ר' חיים וסרצוג (פיליפובר) נפטר בוישטיניץ בח' באדר ה'תרכ"ה, 6 במרץ 1865.
הערות שוליים

↑  על שם עיר רבנותו, פיליפובה. לפני בואו לפיליפובה כונה ר' חיים רייגרודר
↑  פלוצק - תולדות קהילה עתיקת יומין בפולין, תל אביב תשכ"ז; עמ' 49.
↑  מתוך הקדמת המביא לבית הדפוס,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'ספר "אוזני יהושע", ירושלים תרע"ד, באתר היברובוקס: ”בסוף המאה החולפת נתפרסמו לתהלה שני צעירים מפלך סטריקוב אשר בארץ פולין בתור „עלויים” נפלאים... ושם השני היה ר' חיים פיליפובר הליטאי. אך בעוד אשר לשני האירה ההצלחה את פניה ונתמנה לרב...”.
↑  דוד מתתיהו ליפמן, לתולדות היהודים בקובנה, עמ' 226 ואילך.
↑  ראו: ליטע, א, עמ' 1381.
↑  דור רבניו וסופריו ה, עמ' 52.
↑  יהודה הכהן וויסטינעצקי,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'פרעראשליע בפאלען, המגיד, 15 במרץ 1865.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיים וסרצוג".
בעלבכ

בַּעַלְבַּכּ (בערבית: بعلبك, בהגייה לבנונית: בַּעַ֫לְבַּכּ, בַּעַ֫לְבֶּכּ וגם בַּ֫עְלַבַּכּ; ביוונית עתיקה: Ηλιούπολης, הליופוליס) היא עיר בלבנון השוכנת בבקעת הלבנון, בקרבת הגבול הסורי, בגובה 1,170 מטר מעל פני הים. העיר נמצאת על השבר הסורי אפריקני סמוך לקו פרשת המים שבין נהר הליטני, הזורם דרומה ובין נהר האורונטס, הזורם צפונה.
בעלבכ היא בירתו של מחוז בעלבכ־אלהרמל, ומשמשת כמרכז השלטוני והכלכלי של צפון בקעת הלבנון. היא משמשת גם כמרכז לגידול ולשיווק חשיש וכמעוז החזבאללה. אוכלוסיית העיר שהוערכה בשנת 2008 ב־81,052 איש, היא ברובה שיעית.
שחזור מתחם המקדשים בבעלבכ: מקדש יופיטר בתווך, משמאל מקדש בכחוס ובקדמת התמונה הפרופילאה ושתי החצרות
העיר ידועה במתחם המקדשים שבה, שהוקם על ידי הרומאים בין המאה ה־1 למאה ה־3, ובזכותם הוכרזה בשנת 1984 כאתר מורשת עולמית.
אטימולוגיה

מקור שם העיר הוא בימי הפיניקים ובצירוף שמו של האל בעל עם שם המקום "בקע", כלומר "אדון הבקע". ייתכן כי "בקע" היא בקעה או ארץ, אך, לפי גרסה אחרת, משמעותה של המלה היא "עיר". בתקופה ההלניסטית והרומית כונתה העיר בשם "הליופוליס", כלומר "עיר השמש". בעל בכ זוהתה כ"בעל גד", ששכנה בשטח הצפוני ביותר שכבש יהושע בן נון. כך טענו חוקר ארץ ישראל הרב ישראל־זאב הורוביץ, זאב וילנאי וכך פירש גם יהודה קיל ב"דעת מקרא", אולם כיום מזוהה המקום עם אתר דרומי יותר, אולי עם זה של בניאס. שם זה מורכב משמו של הבעל, וגד, אלוהי המזל:
"וַיִּקַּח יְהוֹשֻׁעַ אֶת כָּל הָאָרֶץ הַזֹּאת, הָהָר וְאֶת כָּל הַנֶּגֶב וְאֵת כָּל אֶרֶץ הַגֹּשֶׁן, וְאֶת הַשְּׁפֵלָה, וְאֶת הָעֲרָבָה; וְאֶת הַר יִשְׂרָאֵל, וּשְׁפֵלָתֹה. מִן הָהָר הֶחָלָק, הָעוֹלֶה שֵׂעִיר, וְעַד בַּעַל גָּד בְּבִקְעַת הַלְּבָנוֹן, תַּחַת הַר חֶרְמוֹן; וְאֵת כָּל מַלְכֵיהֶם לָכַד, וַיַּכֵּם וַיְמִיתֵם."
כדי להבדילה מהליופוליס המצרית, נקרא "הכס הטיטולרי" (Titular see) שבעיר "Heliopolis in Phoenicia".