stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרים וליצקר-פולק
ביוגרפיה

וליצקר-פולק נולדה בחיפה ללאה ודוד אשר. גדלה והתחנכה בבית הספר הריאלי בחיפה ובין השנים 1972–1973, שירתה כמש"קית ח"ן ת"ש וחינוך (במקביל) בחיל השריון. בשנת 1974, התקבלה ללימודים בטכניון, בו סיימה תעודת הוראה, תואר ראשון בביולוגיה בשנת 1978 תואר שני בהוראת הטכנולוגיה והמדעים בשנת 1989 ותואר דוקטור במדעים בשנת 1996. עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית פרופ' ראובן לזרוביץ, עסקה במניעה ראשונית של מחלות לב וכלי-דם ועבודת המאסטר בהנחיית פרופ' ראובן לזרוביץ וד"ר מיכל שמש, עסקה באפיון הקשרים שבין שליטה באופני שכילה פורמלית, לבין הישגים וקשיים בלמידת ביולוגיה בכיתה ט'. בין השנים 1997-1979 לימדה ביולוגיה (5 י"ל) בתיכון עירוני ה' בחיפה, בין השנים 1984–2010, הצטרפה לסגל האקדמי בטכניון, חיפה, בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה. בין השנים 1997–2000, שימשה כמרצה במכללת גורדון ובשנת 1997, הצטרפה לסגל המחקר וההוראה ולבעלי התפקידים במכללה האקדמית לחינוך אורנים עד פרישתה לגמלאות בשנת 2017.
וליצקר-פולק ריכזה במכון מופ"ת את הפורום הבין-מכללתי של ראשי יחידות למחקר וועדות מחקר במכללות בין השנים 2005-2007, ואת הפורום "מכללה מקדמת בריאות" בין השנים 2015–2016. בנוסף, היא ריכזה צוות חשיבה ופיתוח של חומרי למידה ומעבדה ממוחשבת (MBL) בנושא: "מזון ותזונה בהקשרים יומיומיים" באוניברסיטה העברית בירושלים.
החל משנת 2020, שימשה כרכזת התנדבות בתוכנית "עכשיו זה הזמן" להפגת בדידות בקרב ניצולי שואה עד שנת 2023.
תחומי המחקר של וליצקר-פולק הם בין היתר קידום בריאות וחינוך לבריאות במערכת החינוך, הוראת מדעים-ביולוגיה, הערכה חלופית ומוסדית, התפתחות מקצועית של מורים ותכנון לימודים.
תפקידיה במכללת אורנים

בשנת 1997, הצטרפה לסגל האקדמי ובין השנים 2000–2008, הייתה לראש הרשות למחקר ולהערכה. בין השנים 2016–2008 שימשה רקטורית המכללה. בשנת 2016, תפקדה כראש היחידה להערכת איכות אקדמית.
בין השנים 2003–2006, שימשה כראש צוות מחקר (מטעם הרשות למחקר והערכה באורנים) להערכת "תוכנית ברל"ב לקידום בריאות לכל" במערכת החינוך בחיפה. משנת 2005 ואילך, שימשה כמרצה בכירה.
תפקידיה במכללת אורנים > חברות בוועדות

2016-2000 - ועדת הקבע, מכללת אורנים
2003–2007 - הפורום הבין-מכללתי של ראשי יחידות למחקר וועדות מחקר במכללות, מכון מופ"ת
2008–2016 - הנהלת מכללת אורנים
2008–2016 - המועצה האקדמית, מכללת אורנים
2008–2017 - ועדת המינויים המכללתית, מכללת אורנים
2016–2019 - ועדת האתיקה של המחקר, מכללת אורנים
ועדת החינוך בכנסת: חברות בצוות מוסדות להכשרת מורים לעניין "יום המורה"
ועוד ועדות רבות נוספות.
תפקידיה כיו"ר

2013–2015 - יו"ר צוות הקוד האתי, מכללת אורנים.
2008–2011 - יו"ר ועדת תקשוב, מכללת אורנים.
2008–2016 - יו"ר ועדת הוראה, ועדת ספרייה, ועדת אקרדיטציה, הוועדה לקידום ההוראה, מכללת אורנים.
2000–2008 - יו"ר ועדת מחקר וקרן לקידום סגל (קל"ס), מכללת אורנים.
2000–2008 - יו"ר ועדת הכנס המדעי השנתי "מחקר, עיון ויצירה", מכללת אורנים.
2000–2007 - יו"ר ועדת המשוב על איכות ההוראה, מכללת אורנים.
פרסומיה > ספרי לימוד

וליצקר-פולק, מ', לבריאות מכל הלב: האחריות לבריאותך בידך. חיפה: המח' להוראת המדעים, הטכניון, וירושלים: האגף לתכ"ל במשרד החינוך ומל"מ, 2007.
וליצקר, מ', לבריאות מכל הלב, חיפה: המח' להוראת המדעים, הטכניון, וירושלים: האגף לתכ"ל במשרד החינוך ומל"מ, 2002.
וליצקר, מ', לבריאות מכל הלב – מדריך בסיסי למורה, חיפה: המח' להוראת המדעים, הטכניון, וירושלים: האגף לתכ"ל במשרד החינוך ומל"מ, 2002.
וליצקר, מ', מחקר חינוכי – הלכה למעשה. טבעון: מכללת אורנים, 2000.
וליצקר, מ', הערכה חינוכית כמנוף לשיפור הלמידה. חיפה: הטכניון, המחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים & טבעון: מכללת אורנים, 1999.
וליצקר, מ', מערכת הלב וכלי-הדם עם היבטים בריאותיים, חיפה: המח' להוראת המדעים, הטכניון, וירושלים: האגף לתכ"ל במשרד החינוך ומל"מ, מהדורות 1995,1994, 1998.
וליצקר, מ', האחריות לבריאותך בידך – מניעה ראשונית של מחלות לב וכלי-דם, חיפה: המחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים, הטכניון, 1993.
וליצקר, מ', גורמי סיכון למחלות לב וכלי-דם (עישון סיגריות, מתח נפשי והיעדר פעילות גופנית) – משימות לימודיות, הטכניון, 1996.
וליצקר, מ', המערכת החיסונית, חיפה: תיכון עירוני ה', 1992.
פרסומיה > מאמרים

וליצקר-פולק, מ' (2018). "היאבק-או-הימלט" בחיי היום-יום - סטרס ובריאות ומה שביניהם. דברים, 11, 46-21. טבעון, מכללת אורנים.
וליצקר-פולק, מ' ומשכית, ד' (2017). פיתוח סגל במכללות לחינוך – תפקיד יחידות המחקר. בתוך ר' זוזובסקי (עורכת), לספר מחקר – סיפורי החיים של יחידות המחקר במכללות לחינוך (עמ' 43–72). תל אביב: מכון מופ"ת.
Smith, K. & Welicker-Pollak M. (2008). What can they say about my teaching? Teacher educators’ attitudes to standardised student evaluation of teaching. European Journal of Teacher Education, 31(2), 203-214 (special issue on professional development of teacher educators).
וליצקר, מ' (2005). תאוריית "האינטליגנציות המרובות" - התוויית דרך לשיטות הוראה-למידה והערכה חלופית במוט"ב. בתוך ר' לזרוביץ והופשטיין, א' (עורכים), אוגדן מוט"ב (מדע וטכנולוגיה בחברה) (עמ' 71–84). חיפה: הטכניון, המח' להוראת המדעים, ורחובות: מכון ויצמן למדע, המח' להוראת המדעים, ירושלים: משרד החינוך, האגף לת"ל ומל"מ).
וליצקר, מ' (2005). גיוון בדרכי הוראה-למידה ליצירת סביבה תומכת למידה. בתוך ר' לזרוביץ והופשטיין, א' (עורכים), אוגדן מוט"ב (מדע וטכנולוגיה בחברה) (עמ' 85–106). חיפה: הטכניון, המח' להוראת המדעים, ורחובות: מכון ויצמן למדע, המח' להוראת המדעים, ירושלים: משרד החינוך, האגף לת"ל ומל"מ.
פרסומיה > דוחות מחקר הערכה חיצונית

וליצקר-פולק, מ' וחוף-נהור, ע', מודעות ודפוסי התנהגות בריאותיים בקרב פרחי הוראה ובני נוער, בעקבות למידת תוכנית לאורח חיים בריא, 2020.
וליצקר-פולק, מ', גולדנברג, ג' וקליבנסקי, ח', הטמעת פעילויות מכון מופ"ת בעבודת המכללות, 2008.
וליצקר-פולק, מ', גולדנברג, ג' וקליבנסקי, ח', תפיסות של מורי מורים במכללות את פעילות מכון מופ"ת, 2007.
וליצקר-פולק, מ', סביבה בית ספרית מקדמת בריאות בבתי ספר יסודיים הלומדים את התכנית 'בריאות לכל בחיפה' (ברל"ב), 2006.
וליצקר, מ', התנהגות בריאותית ותפיסת בריאות של תלמידי בית ספר יסודי הלומדים קידום בריאות, 2005.
ועוד פרסומים רבים.
חיים אישיים

וליצקר-פולק נשואה למאיר פולק משנת 2005 ולהם 4 ילדים (2 בנות מנישואיה הקודמים). מתגוררת בעיר חיפה.
ראו גם

מכללת אורנים
Serebro

| --- | --- |

 מקום הקמה:  מוסקבה 
 מוקד פעילות:  מוסקבה, רוסיה
 תקופת הפעילות:  2006–2019 2024
 סוגה:  דאנס-פופ, רוק, פופ רוק
 חברת תקליטים:  Monolit Records, קולומביה רקורדס   EMI
 פרסים והוקרה:  פרסי המוזיקה העולמית (2007) 
 Serebro.su
 חברות
 דריה קוזנצובה איגול וליולינה דיאנה רק
 חברות לשעבר
 מרינה ליזורקינה (2009–2006) ילנה טמניקובה (2006–2014)  אנסטסיה קרפובה (2014;2009–2013)  דריה שאשינה (2013–2016)  פולינה פבורסקייה (2014–2018)  אולגה סריאבקינה (2006–2019)  קטיה קישוק (2016–2019) טטיאנה מורגנובה (2018–2019) אירינה טיטובה (2019)  אליזבטה קורנילובה (2019) מריאנה קוצ'רובה (2019)
 
Serebro (ברוסית: Серебро, בעברית: כסף) היא להקת בנות פופ רוסי בת שלוש זמרות.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 2006 על ידי המפיק מקסים פדייב. שירים רבים בביצועה באנגלית וברוסית כיכבו תקופות ארוכות בראש מצעדי הלהיטים במספר מדינות, ובהן רוסיה, בריטניה, ארצות הברית, יפן ואיטליה. הלהקה זכתה במספר פרסים, ביניהם: הלהקה הטובה ביותר (2007, 2008), ההופעה הטובה ביותר (2007), האומנים שמכרו את מספר האלבומים הגדול ביותר (2007). ב-2007 התמודדה הלהקה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Song #1" וזכתה במקום השלישי.
ב-28 בנובמבר 2018 הודיעו בנות הלהקה שהן עוזבות את ההרכב בחודש פברואר 2019, ויהיה הרכב חדש ללהקה. ב-14 בפברואר 2019 הוכרזו שמות הבנות של הלהקה החדשה, בהרכב שכלל הופעה ראשונית. ב-30 באוקטובר 2019 החליט מקסים פדיב להקפיא את ההרכב.
בשנת 2024, הקבוצה התאחדה ודריה קוזנצובה, איגול וליולינה ודיאנה רק הפכו לחברים חדשים בצוות. ב-29 בנובמבר יצא הסינגל הראשון בהרכב המעודכן "Song #2".
חברות ההרכב לשעבר

מרינה ליזורקינה (ברוסית: Марина Лизоркина), נולדה ב-9 ביולי 1983. חברה בשנים 2009–2016. פרשה בשביל קריירת אמנות משלה.
ילנה טמניקובה (ברוסית: Елена Темникова), נולדה ב-18 באפריל 1985. חברה בשנים 2014–2016. פרשה בשביל קריירת סולו ועקב היריון.
אנסטסיה קרפובה (ברוסית: Анастасия Карпова), נולדה ב-2 בנובמבר 1984. חברה בשנים 2009; 2014–2013. פרשה בשביל קריירת סולו.
דריה שאשינה (ברוסית: Дарья Шашина), נולדה ב-1 בספטמבר 1990. חברה בשנים 2013–2016. פרשה בשל בעיות בריאותיות חמורות.
פולינה פבורסקייה (ברוסית: Полина Фаворская), נולדה ב-21 בנובמבר 1991. חברה בשנים 2018–2014. פרשה בשביל תיירות וקריירת סולו.
אולגה סריאבקינה (ברוסית: Ольга Серябкина), נולדה ב-12 באפריל 1985. חברה בשנים 2019–2006. פרשה בשביל קריירת סולו.
קטיה קישוק (ברוסית: Катя Кищук), נולדה ב-13 בדצמבר 1993.  חברה בשנים 2019–2016. פרשה עקב שינויים בהרכב.
טטיאנה מורגונובה (ברוסית: Татьяна Моргунова), נולדה ב-25 בינואר 1998. חברה בשנים 2019–2018. פרשה עקב שינויים בהרכב.
אירינה טיטובה (ברוסית: Ирина Титова), נולדה ב-22 בינואר 1997. חברה בשנים 2019. הועזבה על ידי המפיק.
אליזבטה "ליזה" קורנילובה (ברוסית: Елизавета Корнилова), נולדה ב-22 ביוני 2000. חברה בשנים 2019. פרשה עקב שינויים בהרכב.
מריאנה קוצ'רובה (ברוסית: Марианна Кочурова), נולדה ב-6 ביולי 1996. חברה בשנים 2019. פרשה עקב שינויים בהרכב.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2009: OpiumRoz
2012: Mama Lover
2016: сила трёх
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2010: Izbrannoe
2019: Chico Loco
2019: RMXS - EP
2024: LUML
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2024: 11
קרב מייסלון

חיילים סורים במייסלון
קרב מייסלון (בצרפתית: Bataille de Khan Mayssaloun, בערבית: معركة ميسلون; מכונה גם "קרב מעבר מייסלון") הוא קרב שנערך ב-24 ביולי 1920 בין כוחות הממלכה הערבית של סוריה לצרפתים, כ-20 קילומטר ממערב לדמשק. הקרב התרחש כחלק מהמאמץ הצרפתי להפיל מכיסאה את הממשלה הלאומנית עליה הכריז האשם אל-אתאסי תחת שלטונו של המלך פייסל.
רקע

ב-1 באוקטובר 1918, עם נסיגת העות'מאנים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, נכנס האמיר ההאשמי פייסל לדמשק בראש גדודי "צבא המרד הערבי" ובחסות הצבא הבריטי, שם הקים ממשלה ערבית סורית. במרץ 1920 הכריז הקונגרס הלאומי הסורי על עצמאותה של הממלכה הערבית של סוריה והכריז על פייסל מלך סוריה. אולם, עקב השיחות בין המעצמות בוועידת סן רמו, והסכם סייקס–פיקו הסודי בין צרפת לבריטניה, קיבלו הצרפתים מנדט על סוריה ולבנון מטעם חבר הלאומים, שפייסל וממשלתו סירבו להכיר בו. פייסל גם סירב להכיר בעצמאותה של "לבנון הגדולה" מ"סוריה הגדולה", שהוקמה בידי הצרפתים על שרידי פרובינציה אוטונומית שאוכלסה ברובה בנוצרים. כוחות הצבא הצרפתי יצאו מביירות בראשות הגנרל אנרי גורו, אליהם הצטרפו לבנונים מרונים, שלא רצו להצטרף לממלכת סוריה המוסלמית.
הקרב

המלך פייסל פקד על הצבא הסורי לא להתנגד למתקפה הצרפתית, אך שר ההגנה הסורי הגנרל יוסוף אל-עזמה (בתעתיק מדויק מערבית: יוסף אלעט'מה) התעקש לעמוד בראש כוחותיו אל מול המתקפה. הצרפתים הביסו בקלות את הכוחות הסוריים (שכללו כמה מאות חיילים של הצבא שהוקם בחופזה, ומתנדבים מקרב אזרחי דמשק שגויסו בבהילות). אל-עזמה נהרג בקרב, והצרפתים נכנסו לדמשק למחרת. גורו עלה לקברו של צלאח א-דין, בעט בקבר, ואמר "חזרנו, צלאח א-דין".[דרוש מקור] המלך פייסל הוגלה, והמרונים חגגו את ניצחון הצרפתים. הקרב סימן את תחילת העידן הקולוניאליסטי הצרפתי במזרח התיכון, ואחריו התרחשו מרידות נוספות בצפון סוריה ובדמשק.
בקרב מייסלון השתתפה גם יחידה של נשים בצבא הערבי של פייסל.
השפעה על התנועה הלאומית הפלסטינית

לאחר הקרב הכירה המנהיגות הערבית בארץ ישראל באי-היתכנות חזון "סוריה הדרומית" האוטונומית במסגרת סוריה הגדולה, ומוסא כאזם אל-חוסייני הצהיר: ”עתה, לאחר המאורעות האחרונים בדמשק, עלינו להנהיג שינוי מוחלט בתוכניותינו, סוריה הדרומית אינה קיימת עוד. על פלסטין עלינו להגן”.
מיתוס

קרב מייסלון הוא מיתוס סורי בן זמנו של מיתוס תל חי ומקביל לו בתוכנו, המשמר רגע טראומטי בהיסטוריה של סוריה בו הקריבו מעטים מול רבים - המערב הבוגדני, שלא קיים את הבטחותיו וכפה את מרותו על סוריה המתעוררת מן החנק העות'מאני. מן השפל וההשפלה התחיל מאבק בן רבע מאה לעצמאות סורית. בנות ערביות רבות, מאז ועד היום, נושאות את השם 'מייסלון'.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג', יחידה 6, עמ' 397
↑  אילן פפה, אצולת הארץ: משפחת אל-חוסייני, עמודים 231–232
| המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון |
| --- | --- | --- |
| הסכמים | הסכם סייקס–פיקו (1916) • ועידת סן רמו (1920) • הסכם אנקרה (1921) • הסכם ניוקומב-פולה (1923) • חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) • גבול טורקיה–סוריה • יום העצמאות של לבנון (1943) |  |
| ישויות פוליטיות | מנהלת שטחי האויב הכבושים • הממלכה הערבית של סוריה (1920) • יצירת לבנון הגדולה (1914–1920) • לבנון הגדולה (1920–1943) • מדינת דמשק (1920–1925) • מדינת חלב (1920–1925) • מדינת העלווים (1920–1936) • מדינת ג'בל א-דרוז (1921–1936) • סנג'ק אלכסנדרטה (1921–1938) • הפדרציה הסורית (1922–1925) • מדינת סוריה (1925–1930) • הרפובליקה הסורית הראשונה (1930–1946) |  |
| עימותים צבאיים | המרד העלווי של 1919 (אנ') • מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת (1920) • קרב מייסלון (24 ביולי 1920) • כיבוש דמשק (24 ביולי 1920) • מאורעות תל חי (1920) • מרד הנאנו (אנ') (1920–1921) • מלחמת טורקיה–צרפת (1920–1921) • המרד הסורי הגדול (1925–1927) • השביתה הכללית הסורית 1936 (אנ') • הפלנגות הנוצריות • צבא הלבאנט • המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה (1941) • משבר הלבנט (אנ') (1945) |  |
| נציבים עליונים | אנרי גורו (1920–1922) • רובר דה קה (צר') (1923–1922) • מקסים וגאן (1923–1924) • מוריס סראי (1924–1925) • אנרי דה-ז'ובנל (אנ') (1925–1926) • אנרי פונסו (אנ') (1926–1933) • דמיאן דה מרטל (אנ') (1933–1939) • גבריאל פואו (1939–1940) • ז'אן שיאפ (אנ') (1940) • אנרי פרנאן דנץ (1940–1941) • ז'ורז' קאטרו (1941–1943) • ז'אן הלו (צר') (1943) • איב שטאיינו (אנ') (1943–1944) • אטיין פול באינט (Étienne Paul Beynet, 1944–1946) |  |
| הנהגה מקומית  | האמיר פייסל בן חוסיין • הקונגרס הלאומי הסורי (1919–1920) • יוסוף אל-עזמה • סאלח אל-עלי • אדהם ח'נג'ר (אנ') • אבראהים הנאנו (אנ') • אליאס חויכ (אנ') • אמיל אדה • בשארה אל-ח'ורי • סולטאן אל-אטרש • עבד אל-רחמן שהבנדר (אנ') • חסן אל-חראט (אנ') • עיאש אל-חאג' (אנ') • אנטון סעאדה • שוכרי אל-קוותלי • האשם אל-אתאסי • הגוש הלאומי • זכי אל-ארסוזי • ריאד א-סולח |  |
פורטל צרפת צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543577105171  LCCN: sh85072156
אבישי חורי

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1992 (בן 32) באר שבע, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משורר וסופר
 שפות היצירה:  עברית
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית (2019)  פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית (2019)  פרס אקו"ם (10 בספטמבר 2024) 
 
אבישי חורי (נולד ב-5 באפריל 1992) הוא משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

אבישי חורי נולד וגדל בבאר שבע.
בילדותו למד במסגרות חינוך דתיות בדרום הארץ, ולאחר מכן למד והדריך במכינה הקדם-צבאית בית ישראל בירושלים.
בצבא שירת ככתב ועורך בעיתון במחנה. לאחר שחרורו טייל במזרח הרחוק, היה רועה צאן בחוות הר הרוח ועסק ברכיבה טיפולית.
החל משנת 2019 עוסק בעריכת תוכן בבית אבי חי ומנחה סדנאות כתיבה ואירועי תרבות.
יצירתו

חורי החל לכתוב בגיל צעיר, וטקסטים פרי עטו פורסמו לאורך השנים בעיתונות ובכתבי העת המרכזיים לשירה.
בשנת 2017 סיפורו "המילים של עופרה אורֵאו" זכה במקום השני בתחרות הסיפור הקצר של עיתון הארץ.
יצירתו > איך עושה תהום

בשנת 2018 יצא לאור ספר שיריו הראשון איך עושה תהום בעריכת טל ניצן ובהוצאת פרדס. הספר מציג מסע פואטי-אוטוביוגרפי העוסק בין היתר במשפחתו, בילדותו, בתהליכי יציאה בשאלה ובהשלמה עם זהות הומוסקסואלית.
הספר זכה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים (תשע"ט), בציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית (2019) ובפרס שר התרבות למשוררים בתחילת דרכם (2021).
השיר "דע", הפותח את הספר, הולחן על ידי שי צברי ואלון לוטרינגר, ובתחילת שנת 2021 יצא לרדיו כסינגל בביצועו של צברי.
שירים נוספים מהספר הולחנו על ידי האומנים אורי אלבוחר, ליאנדרו דומינגז ועומר קורן.
יצירתו > קראו לי אושר

ב-נובמבר 2021 יצא לאור ספר הפרוזה הראשון של חורי קראו לי אושר  בעריכת נוית בראל ובהוצאת פרדס.
יצירתו > מה שאיחרנו להציל

ב-10 בספטמבר 2024 זכה חורי בפרס לעידוד היצירה בתחום השירה של אקו"ם על ספר השירה השני שלו, מה שאיחרנו להציל, שיצא לאור כמה שבועות לאחר מכן בהוצאת לוקוס. את הספר ערכה טל ניצן.
ספרים

איך עושה תהום, פרדס, 2018
קראו לי אושר, פרדס, 2021
מה שאיחרנו להציל, לוקוס, 2024
הערות שוליים

↑  אבישי חורי (1992), באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  "הכתיבה היא כמו חרב ותחבושת", באתר מקור ראשון, ‏17 בפברואר 2019
↑   אבישי חורי, כמה היא שונאת מלים, יא אלוהים, באתר הארץ, 9 באפריל 2017
↑  איך עושה תהום, אבישי חורי, באתר פרדס הוצאה לאור
↑  רשימת הזוכים בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ט, באתר משרד התרבות והספורט, ‏29 בדצמבר 2019
↑  הפרס לשירה עברית לזכרה של נחמה ריבלין ז״ל לשנת 2019, באתר בית הנשיא, ‏17 בנובמבר 2019
↑  הוכרזו הזוכים בפרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית לשנת 2021, באתר משרד התרבות והספורט, ‏30 בינואר 2022
↑  לקראת אלבום שני: שי צברי מציג את "דע", באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2021
↑  אורי אלבוחר (ORI) - חתול | מילים: אבישי חורי, באתר YouTube, ‏9 בנובמבר 2020
↑  rewind, יוטיוב, ‏4 באפריל 2021
↑  קראו לי אושר, אבישי חורי, באתר פרדס הוצאה לאור
↑  פרס אקו"ם למפעל חיים יוענק למשורר רוני סומק, באתר ynet, 10 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419137305171  LCCN: no2019101101  MusicBrainz: 9c40b4ad-ea18-4b97-ae9c-c460a68c9b4d  VIAF: 393155103931276200371   WorldCat (עם VIAF): 393155103931276200371
בזיליקת הבית הקדוש

| --- | --- |

חזית הבזיליקה. מימין הארמון האילירי, משמאל הארמון האפוסטולי ומגדל הפעמונים, ובתווך, לפני הבזיליקה, המזרקה
 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה זוטרה, international shrine, קתדרלה קתולית, כנסיית רובע, מבנה דת 
 על שם:  מרים, אם ישו 
 מיקום:  לורטו 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1468
 תאריך פתיחה רשמי:  1468 
 אדריכל:  לואיג'י ונוויטלי, Giuliano da Maiano, ג'וליאנו דה סנגאלו, באצ'ו פונטלי, פרנצ'סקו די ג'ורג'ו מרטיני, Andrea Sansovino, דונטו ברמנטה, אנטוניו דה סאנגאלו, הבן, Marino di Marco Cedrino 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית, אדריכלות הרנסאנס 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  127 מ' 
 
 קואורדינטות:  43°26′27″N 13°36′39″E﻿ / ﻿43.44093°N 13.61092°E﻿ / 43.44093; 13.61092
 www.santuarioloreto.va
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבזיליקת הבית הקדוש(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבזיליקת הבית הקדוש(למפת מארקה רגילה) אנקונה פזארו פאנו אסקולי פיצ'נו סן בנדטו דל טרונטו סניגליה מצ'רטה יזי פרמו אברוצו לאציו אומבריה טוס. אמיליה-רומאניה ס"מ הים האדריאטי בזיליקת הבית הקדוש(למפת מארקה מוגדלת) אנקונה פזארו פאנו אסקולי פיצ'נו סן בנדטו דל טרונטו סניגליה מצ'רטה יזי פרמו אברוצו לאציו אומבריה טוס. אמיליה-רומאניה ס"מ הים האדריאטי בזיליקת הבית הקדוש
 
מראה כיכר המדונה מכיוון הבזיליקה. שני אגפיו של הארמון האפוסטולי מימין ומלפנים ובמרכז הכיכר המזרקה
הבזיליקה ומגדל הפעמונים מכיוון צפון-מזרח
תקריב של הכיפה ושל מגדל הפעמונים
לורטו מכיוון העמק שמצפון לה
בזיליקת הבית הקדוש (באיטלקית Basilica della Santa Casa) או היכל לורטו (Santuario di Loreto) היא בזיליקה קתולית בעיר לורטו בנפת אנקונה שבאיטליה, הידועה בשל בית מגורים השמור בה, והנחשב לפי המסורת לביתם של הבתולה ויוסף הקדוש בנצרת, אשר בו נתנה הבשורה למרים. הבזיליקה שוכנת בצפונה של העיר לורטו שחבה לה את קיומה. היא ניצבת על גבעה בגובה של כ-120 מטרים מעל פני הים, וצופה מזרחה אל הים האדריאטי המרוחק ממנה כ-3.5 ק"מ. המקום הוא יעד פופולרי לעלייה לרגל מאז המאה ה-14.
הכיכר

חזיתה המערבית של הבזיליקה פונה אל כיכר מוקפת מבנים, המכונה כיכר המדונה (Piazza della Madonna). הכיכר גובלת בארמון האפוסטולי שבנייתו החל ב-1498 בצידה הצפוני ובצידה המערבי, ובארמון האילירי בצידה הדרומי. בארמון האפוסטולי שוכן, בין היתר, "מוזיאון אוצרות בזיליקת הבית הקדוש" (Museo pinacoteca della Santa Casa); ואילו הארמון האילירי נבנה החל בשנת 1580, הוא שימש כמנזר ישועי וכיום הוא משמש כאכסניה לעולי רגל. במרכזה של הכיכר ניצבת מזרקה (1604-1614) ולידה ניצב פסלו של האפיפיור סיקסטוס החמישי מ-1587 שבימיו הושלמה בניית הבזיליקה. מגדל הפעמונים של הבזיליקה שוכן בפינה הצפון-מזרחית של הכיכר, ובו תשעה פעמונים. המגדל תוכנן על ידי לואיג'י ונוויטלי (Luigi Vanvitelli) ונבנה בין השנים 1750-1755.
הבזיליקה

הקמת המבנה החלה בשנת 1469 בסגנון גותי מאוחר על ידי האפיפיור פאולוס השני, לאחר שנרפא בדרך נס בבית הקדוש בעודו בישוף בשנת 1464. ההקמה הסתיימה בשנת 1587, והבזיליקה הוקמה כמבנה מבוצר, להוציא את החזית המזרחית בסגנון הרנסאנס. צורתה של הבזיליקה היא כשל צלב לטיני הנושא כיפה מתומנת גדולה במקום המצלב. שלוש הזרועות הקצרות מסתיימות בשווה.
החזית מחולקת לשלושה אגפים שבכל אחד מהם דלת בקומה הראשונה וחלון בקומה השנייה ומעליהם קרניז. בחלון האמצעי ניצב פסל בגודל טבעי של המדונה והילד. ארבעת העמודים התוחמים את שלושת האגפים ממשיכים מעלה מעל הקרניז. שני הקיצוניים מסתיימים בשעונים ובפעמון קטן, בעוד ששני האמצעיים, משני צדדיו של האגף המרכזי, תוחמים את הקומה השלישית שבה חלון גדול, ונושאים אנטבלטורה. שלוש דלתות הארד המעוטרות הקבועות בחזית, נוצרו בסוף המאה ה-16 לכבוד שנת היובל 1600.
בפנים הבזיליקה שלוש ספינות ולאורך שתי הספינות הצדדיות, שש קפלות בכל צד. חלקים שונים בחלל הבזיליקה מעוטרים בפרסקאות ורצפתה עשויה מפסיפס. הכיפה המרכזית מעוטרת בפרסקאות שצוירו בין 1890 ל-1907, ובשני צדדיו של הטרנספט שוכנים שני חדרי מלבושים שתקרותיהם מעוטרות בפרסקאות עשירים. בחדר המלבושים של מרקוס הקדוש נראים פרסקאות מהמאה ה-15 של שמונה מלאכים הנושאים סמלים של הפסיון ומתחתיהם שמונה נביאים. על תקרת חדר המלבושים של יוחנן הקדוש נראים שמונה מלאכים מנגנים, ולידם דמויות של ארבעת המבשרים ושל אבות הכנסייה. מתחת לאלה נראים פאולוס הקדוש בדרכו לדמשק וישו עם השליחים.
המדונה השחורה

"המדונה השחורה" (La Madonna Nera) המכונה גם "המדונה מלורטו" (La Madonna di Loreto) או "הבתולה הלורטית" (Vergine Lauretana), הוא פסל הבתולה בתוך הבית הקדוש. שמה נובע מצבעו השחור של הפסל שנגרם כתוצאה מעשן מנורות השמן והנרות. הפסל המקורי מהמאה ה-14 עלה באש בשריפה בשנת 1921, והפסל הקיים מ-1922 עשוי מעץ ארז הלבנון שנלקח מגני קריית הוותיקן. פסל המדונה השחורה מלורטו מופיע בכנסיות רבות נוספות ברחבי איטליה ומחוצה לה.
גלריה

הבזיליקה במאה ה-17
פרסקאות מלאכים ונביאים בכיפת חדר המלבושים של מרקוס הקדוש
ההיכל ובו הבית הקדוש
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי של העיר רייקה
↑  The Legend of Santa Casa
↑  אנציקלופדיה קתוליקה
↑  La Santa Casa
↑  The Holy House
↑  האתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007569930005171  BnF: cb13514920q (data)  GND: 4307060-7  ISNI: 0000 0001 2110 2506  LCCN: n97086763  SUDOC: 050491008  VIAF: 134963198   WorldCat (עם VIAF): 134963198
סיביר

| --- | --- |

ערבות סיביר המערביות, נהר וסיוגאן
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שטח:  13,100,000 קמ"ר
 קואורדינטות:  60°N 105°E﻿ / ﻿60°N 105°E﻿ / 60; 105 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   המחוז הפדרלי הסיבירי (אדום כהה), הגדרתו הגאוגרפית של חבל הארץ סיביר (כתום) והגדרתו ההיסטורית של חבל הארץ סיביר (חרדל)  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
.
סיביר (ברוסית: ‏Сиби́рьקובץ:Ru-Сибирь.ogg‏Ⓘ‏) הוא אזור גדול ברוסיה, הכולל את כל צפון יבשת אסיה. שטחו של חבל סיביר 13.1 מיליון קמ"ר והוא מהווה כ-77% משטחה של רוסיה. חבל סיביר גדול יותר מהמדינה השנייה בשטחה בעולם (קנדה). בסיביר חיים 33 מיליון תושבים, כ-23% מאוכלוסייתה של רוסיה.
גאוגרפיה

גבולות האזור הם הרי אורל במערב, האוקיינוס השקט במזרח, אוקיינוס הקרח הצפוני בצפון, ובדרום – האזורים ההרריים בצפון-מרכז קזחסטן, מונגוליה וסין. רוב האזור, מלבד הקצה הדרום מערבי, שייך לרוסיה. יש להבדיל בין האזור הגאוגרפי סיביר לבין האזור המנהלי הרוסי, אשר אינו "גולש" לקזחסטן ושגבולו המזרחי הוא נהר קולימה.
האקלים בסיביר הוא ממוזג יבשתי, עם הפרשי טמפרטורות חדים בין קיץ לחורף. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 25 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
באלפיים השנים האחרונות התגוררו בסיביר בעיקר עמים נוודים כגון השיונגנו, סקיתים, צ'וקצ'ים ואויגורים וכו'. סיביר מהווה חלק מרוסיה מאז כיבושה במחצית השנייה של המאה ה-16. בשל היותו אזור מבודד וקשה לחיים היה חבל סיביר מקום להגליית אסירים, הן בתקופת שלטון הצארים והן בתקופת השלטון הקומוניסטי (במסגרת גולאגים). כמו כן התגוררו בה ציידי פרוות שהגיעו מרוסיה.
אף על פי שסיביר מיושבת בדלילות (3 בני אדם לקמ"ר), בדרומה יש ערים גדולות, בהן נובוסיבירסק שבמטרופולין שלה מתגוררים כ-2 מיליון תושבים. ערים נוספות הן קרסנויארסק, ברנאול, אירקוטסק, קמרובו, נובוקוזנצק, אומסק, טומסק וטיומן.
בסיביר ישנם אוצרות טבע רבים: זהב, יהלומים, נפט, ברזל, פחם אבן ומתכות נדירות. לכן בתקופת השלטון הקומוניסטי החל פיתוח תשתיות ויישוב מאסיבי של סיביר.
בסיביר זורמים נהרות גדולים רבים: נהר האוב, נהר הלנה, הנהר אנגרה האמור והיניסיי.
בסיביר נמצא הכפר אוימיאקון מקום היישוב הקר ביותר בעולם מחוץ לאנטארקטיקה. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן רשמי הייתה C°‏ 71.2− (26 בינואר 1926) ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן לא רשמי היא C°‏ 81.2− (1916).
ראו גם

יהדות סיביר
הרכבת הטרנס-סיבירית
הערות שוליים

↑  ינון בן שושן, מינוס 71 מעלות: הכירו את היישוב הקר בעולם, באתר nrg‏, 28 בדצמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541357205171  PLWABN: 9810621830305606  BnF: cb11939827w (data)  GND: 4054780-2  LCCN: nb2018020107  NARA: 10045597  NKC: ge130802  SUDOC: 027333752  VIAF: 316732881   WorldCat (עם VIAF): 316732881 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.