stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב קורסק
מבצע מצודה > פעולות מקדימות

הזמן הרב שחלף בין תחילת התכנון של מבצע "מצודה" לבין פתיחת המתקפה הגרמנית, איפשר לגרמנים לתגבר את הכוחות התוקפים ב-200 טנקים מדגם פנתר, כ-130 טנקי טיגר ו-90 משחיתי טנקים מדגם פרדיננד (שהצטיינו בעובי השריון שלהם). כוח הלופטוואפה, שנועד לסייע להתקפה, תוגבר ב-79 מטוסי תקיפה חדישים מדגם הנשל 129 (Henschel Hs 129).
מועד פתיחת המתקפה הגרמנית נדחה מספר פעמים, עד שב-1 ביולי ניתנה הפקודה לפתוח במתקפה בבוקר 5 ביולי. למחרת היום העביר המרשל אלכסנדר ואסילבסקי אזהרה למפקדי החזיתות הסובייטיות שנועדו לקחת חלק במערכה, ניקולאי ואטוטין, קונסטנטין רוקוסובסקי ואיבן קונייב כי המתקפה הגרמנית תונחת בין 3 ביולי ו-6 ביולי. רשתות הביון הסובייטיות הזינו את הפיקוד הצבאי במידע מועיל בדבר ההכנות למתקפה מזה חודשים.
ארמיית הפאנצר הרביעית החלה במתקפה מקדימה על קו מוצבי החוץ של ארמיית המשמר ה-6 בדרום מבלט קורסק כבר בשעות אחר הצהריים של 4 ביולי, כדי לתפוס שטחים שולטים לפני תחילת המתקפה העיקרית. הקו מוקם על שורת גבעות נמוכות, ששלטו על אזורי ההערכות של הגרמנים. יחידות חרמ"ש משלושת הקורפוסים של הארמייה, תקפו את העמדות הסובייטיות בסיוע ארטילריה ומפציצי צלילה, אך נתקלו בהתנגדות קשה ובשדות מוקשים עמוקים, והצליחו להשתלט על חלק מיעדיהם רק בשעות הלילה המאוחרות. המתקפה המקדימה הבהירה לפיקוד חזית וורוניז', שהמתקפה הגרמנית העיקרית תונחת על חזיתה של ארמיית המשמר ה-6.
לאחר שהפיקוד הסובייטי קיבל ידיעות על המועד המדויק של פתיחת המתקפה הגרמנית (שעה 03:00 לפי שעון גרמניה ב-5 ביולי) הוא החליט להקדים רפואה למכה, ולהנחית שורת מהלומות ארטילריות ואוויריות, שהוכנו מראש, על הכוחות הגרמניים מסביב לבליטת קורסק. המטרה הייתה לעכב ולשבש ככל האפשר את המתקפה הגרמנית, להחליש את הכוחות התוקפים ולגרום להם אבדות, באמצעות תקיפת ריכוזי כוחות קרקע באזורי ההערכות להתקפה, סוללות ארטילריה ושדות תעופה קדמיים של הלופטוואפה.
המהלומה הסובייטית המקדימה החלה בשעה 02:20 והשתתפו בה כ-3,000 קני ארטילריה. בחזיתו של רוקוסובסקי התרכזה הארטילריה הסובייטית בשיבוש ההכנה הארטילרית הגרמנית. כ-80 אחוז מהפגזים שנורו כוונו כנגד עמדות הארטילריה הגרמנית, והמקורות הסובייטיים טוענים שהצליחו לשתק או לפגוע קשות בכ-50 מתוך 100 סוללות הארטילריה שנפרסו בגזרה זו. כתוצאה מכך, כאשר נפתחה המתקפה הגרמנית בצפון, היחידות התוקפות לא קיבלו מספיק סיוע ארטילרי ולוח הזמנים של המתקפה שובש.
בחזיתו של ואטוטין הייתה המהלומה הארטילרית המקדימה פחות יעילה, משום שכוונה בעיקר נגד כוחות הקרקע הגרמניים באזורי ההערכות שלהם. האחרונים עדיין נמצאו בחפירות הממוגנות שלהם, ולכן ספגו אבדות קלות בלבד מאש הארטילריה הסובייטית. גאורגי ז'וקוב מודה בזכרונותיו, שהמהלומה המקדימה הסובייטית בגזרה זו לא הוכנה כראוי. אש הארטילריה לא כוונה במקרים רבים למטרות ספציפיות, אלא למטרות שטח כלליות, בגלל מחסור במידע מודיעיני מדויק, ולכן הייתה פחות יעילה ממה שקיוו המתכננים הסובייטים, ולא הצליחה לדחות באופן משמעותי את תחילת המתקפה הגרמנית. בנוסף לכך, ההתקפה המקדימה של חיל האוויר הסובייטי על שדות התעופה הגרמניים הקדמיים נכשלה בהשגת יעדיה, משום שהגרמנים הספיקו להזניק את מטוסיהם לאוויר לפני פתיחת המהלומה האווירית הסובייטית. הגרמנים טענו, שבקרב האווירי שהתפתח, הם הצליחו להפיל 120 מפציצים סובייטיים.
נחיתת בעלות הברית בסיציליה

ב-10 ביולי, בעוד המתקפה הגרמנית על בליטת קורסק בעיצומה, נחתו כוחות אמריקאים ובריטים בסיציליה במסגרת "מבצע האסקי". ב-13 ביולי זימן היטלר למפקדתו את מפקדי שתי קבוצות הארמיות שהשתתפו במתקפה, גינטר פון קלוגה ואריך פון מאנשטיין, והודיע להם שהוא מתכוון לבטל את המשך מבצע מצודה, משום שהוא זקוק לעתודות זמינות למקרה שאיטליה תוצא מהמלחמה כתוצאה מהנחיתה בסיציליה. קלוגה הסכים איתו, שאי אפשר להמשיך במבצע במצב שנוצר (כזכור, הצבא האדום החל במתקפת נגד בגזרתו יום קודם לכן), אולם מאנשטיין, מפקד הזרוע הדרומית של המבצע, טען שאסור להפסיק את המבצע לפני שיובסו העתודות הניידות שהטילו הסובייטים למערכה בגזרתו. היטלר לא קיבל את דעתו, אך אישר לו לדחות את נסיגת כוחותיו במספר ימים.
יש הרואים בשימוש שעשה היטלר בנחיתה בסיציליה תירוץ, שאיפשר לו לבטל את המשך מבצע מצודה מבלי להודות בכישלון המתקפה הגרמנית. הם טוענים שב-13 ביולי כבר היה ברור שלא ניתן להשיג את יעדי המבצע, ולכן לא היה טעם להמשיך במתקפה בבליטת קורסק, שגם כך עלתה לצבא הגרמני במחיר יקר מאוד. הזרוע הצפונית של מתקפת המלקחיים הגרמנית כבר לא הייתה קיימת למעשה, והצבא האדום כבר החל במתקפת הנגד שלו מצפון לבליטה. בגזרה הדרומית, נכשלו כל מאמצי הכוחות הגרמניים לפרוץ דרך מערך ההגנה הסובייטי העמוק, וניסיון להמשיך בהתקפה רק היה גורם לאבדות נוספות ללא תועלת.
הצבא האדום עובר למתקפה

לאחר בלימת המתקפה הגרמנית על בליטת קורסק, עבר הצבא הסובייטי למתקפה, בהתאם לתוכניות שהוכנו מראש על ידי הסטאבקה. מצפון לבליטת קורסק, החלה המתקפה הסובייטית (מבצע קוטוזוב) כבר ב-12 ביולי, בהשתתפות חזית בריאנסק והאגף המערבי של החזית המערבית. לאחר פריצת קו הביצורים הגרמני, התקדמו כוחות החזית המערבית במהירות מכיוון צפון, ואיימו לכתר את הכוחות הגרמניים בבליטת אוריול. אולם ארמיית הפאנצר השנייה והארמייה התשיעית הצליחו להיערך מחדש ולבלום את התקדמות הטנקים הסובייטיים בסיוע מסיבי של חיל האוויר הגרמני. התקדמות כוחות הצבא האדום הואטה, ולא עלתה על מספר קילומטרים ליום. העיר אוריול נכבשה רק ב-5 באוגוסט, וב-18 באוגוסט השלים הצבא הגרמני את נסיגתו מבליטת אוריול, וקו החזית התייצב כ-25 ק"מ ממזרח לבריאנסק.
לפי תוכנית הפיקוד הסובייטי העליון, המתקפות מצפון ומדרום לבליטת קורסק נועדו להתבצע בעת ובעונה אחת. אולם שתי החזיתות, שנועדו לבצע את ההתקפה בדרום – חזית וורונז' וחזית הערבה – ספגו אבדות כבדות במהלך הדיפת המתקפה של קבוצת ארמיות דרום על בליטת קורסק. ז'וקוב וואסילבסקי שכנעו את סטלין לדחות את פתיחת מבצע רומיאנצב במספר שבועות, כדי לאפשר לשתי החזיתות להשלים את אבדותיהן, ולהכין את המתקפה בצורה אופטימלית. צפיפות הארטילריה בגזרה בה הונחתה המהלומה הסובייטית העיקרית הייתה חסרת תקדים, והגיעה ל-250 קני ארטילריה לק"מ של חזית. כאשר נפתחה לבסוף המתקפה הסובייטית ב-3 באוגוסט, הצליחו הכוחות הסובייטיים להבקיע את מערך ההגנה הגרמני כבר ביום הראשון למתקפה. חזית הערבה כבשה את העיר בלגורוד ב-5 באוגוסט וכוחותיה התקדמו דרומה לאורך הכביש לחרקוב, בעוד חזית וורונז', שתקפה ממערב לה, התקדמה במהירות לכיוון דרום ודרום מזרח וכבשה את העיר בוגודוכוב (Bohodukhiv) ב-7 באוגוסט. הכוחות הסובייטיים הגיעו עד למרחק קצר מחרקוב, ואיימו לכתר את הכוחות הגרמניים שהחזיקו בעיר. בשלב זה הנחיתה קבוצת ארמיות דרום שורת התקפות נגד חזקות על ראשי החץ הסובייטיים ממזרח לחרקוב. כוחות חזית וורונז' נסוגו במספר גזרות, אך לאחר שקיבלו תגבורות, הצליחו לבלום את המתקפה הגרמנית, ולחדש את התקדמותם. ב-23 באוגוסט שוחררה חרקוב לאחר קרבות קשים והחזית התייצבה מדרום לעיר ועל קו נהר פסל במערב. בהיסטוריוגפיה הסובייטית מסמן תאריך זה את נקודת הסיום של המערכה סביב בליטת קורסק.
הצבא הגרמני בחזית המזרחית נחלש מאוד בעקבות האבדות שספג במהלך קרב קורסק, והמתקפות הסובייטיות שבאו בעקבותיו. במענה לכך הורה הפיקוד הגרמני על נסיגה כללית לקו נהר הדנייפר, תוך ניהול קרבות מאסף, בתקווה שיוכל להקים קו הגנה "בלתי עביר" בגדה המערבית של הנהר. כוחות הצבא האדום, התקדמו בחזית רחבה מסמולנסק בצפון עד לים אזוב בדרום, ועד סוף ספטמבר 1943 הגיעו לקו נהר הדנייפר כמעט לכל אורכו, ואף הצליחו לתפוס מספר רב של ראשי גשר מעבר לנהר. בראשית נובמבר הצליחה החזית האוקראינית הראשונה, בפיקודו של ואטוטין, לפרוץ מראש גשר מצפון לקייב ולכבוש את העיר ב-6 בנובמבר. עד סוף השנה הצליח הצבא הסובייטי לשחרר את כל שטח אוקראינה ממזרח לנהר הדנייפר, ולהשתלט על שטחים נרחבים בגדה המערבית של הנהר. בפעם הראשונה מאז תחילת המלחמה נגד גרמניה הנאצית, הוכיח הצבא הסובייטי את יכולתו לנהל מתקפה רחבת היקף בכל עונות השנה (ולא רק בחורף), ולהתמודד בהצלחה עם התקפות הנגד של הכוחות הניידים הגרמניים.
אבדות הצדדים היריבים

קשה לתת הערכה מדויקת של אבדות הצדדים היריבים במהלך קרב קורסק. ראשית, יש בעיה של קביעת התיחום בזמן ובמרחב של הקרב. בברית המועצות המונח "קרב קורסק" התייחס לא רק למתקפה הגרמנית על בליטת קורסק, אלא גם למתקפות הסובייטיות שנערכו בעקבותיה מצפון ומדרום לבליטה – מבצע קוטוזוב ומבצע רומיאנצב – ולפרק הזמן שבין 4 ביולי ל-23 באוגוסט 1943. הגרמנים, לעומת זאת, מתייחסים רק לפרק הזמן בו נמצאו כוחותיהם (לפחות קבוצת ארמיות דרום) במתקפה (4–16 ביולי), אף על פי שנסיגת כוחותיו של מאנשטיין מבליטת קורסק הסתיימה רק ב-23 ביולי. שנית, הנתונים לגבי אבדות הצבא האדום והוורמאכט במהלך הקרב אינם חד משמעיים, ולכן קיימות מחלוקות בין החוקרים השונים של הקרב, הן במערב והן בברית המועצות לשעבר, לגבי חומרת האבדות של הצדדים היריבים.
ההערכות ביחס לאבדות הצד הסובייטי במהלך הקרב בשטח בליטת קורסק (4–23 ביולי) נעות בין 178 ל-235 אלף נפגעים (הרוגים, פצועים ונעדרים, כולל שבויים). אבדות הצבא האדום בציוד כללו 1,600–1,900 טנקים ותותחים מתנייעים, ו-459–1,000 מטוסים. ההערכות ביחס לאבדות הצד הגרמני בימים 4–16 ביולי (השלב ההתקפי של קרב קורסק) הן 50–57 אלף נפגעים, 252–323 טנקים ותותחי סער שהושמדו לחלוטין, ו-159 מטוסים שהופלו.
אין מחלוקת על העובדה שאבדות הצבא האדום במהלך קרב קורסק היו כבדות במידה ניכרת מאבדות הכוח הגרמני התוקף. אולם נוכח העובדה שהצבא האדום לחם בקרב מגננה מתוכנן היטב, בתנאים אופטימליים מבחינתו, יחס אבדות של 4:1 או 5:1 (כשמדובר בטנקים ובמטוסים) לטובת הצד הגרמני נראה בלתי סביר. הסבר אפשרי לפער העצום בין אבדות הצדדים היריבים, לפחות בכלי רכב משוריינים (טנקים ותותחי סער), ניתן למצוא בעובדה שהגרמנים מתייחסים רק לכלים שהושמדו לחלוטין, בעוד שבצד הסובייטי מדובר על כלל הטנקים שנפגעו, שחלקם תוקנו והוחזרו לשימוש לאחר הקרב.
לפי המקורות הגרמניים, ב-13 ביולי מספר הטנקים ותותחי הסער המבצעיים בשלוש הארמיות שהשתתפו במתקפה, ירד ב-1,612 בהשוואה למספר הכלים המשוריינים שעמדו לרשותן ב-4 ביולי, ערב פתיחת קרב קורסק. כלומר, למעלה מ-60 אחוז מהכלים המשוריינים הגרמניים נפגעו במהלך תשעת הימים הראשונים של הקרב. יש לזכור, שמספר זה אינו כולל כלים רבים, שנפגעו קלות ותוקנו במהלך הקרב, וכן תגבורות שנשלחו לכוחות התוקפים במהלך הקרב. הגרמנים מודים ש-323 כלים משוריינים שלהם הושמדו לחלוטין, אך אינם מספקים נתונים לגבי גורלם של יתר הכלים, שנפגעו בדרגות שונות של חומרה. סביר להניח שחלקם הוחזרו לשירות מבצעי תוך פרק זמן קצר יחסית, אך מאות טנקים ותותחי סער הוצאו מקו החזית והושבתו למשך חודשים ארוכים לצורך תיקונים. עובדה זו משתקפת בירידה החדה שחלה באחוז הטנקים ותותחי הסער הכשירים לשירות בחזית המזרחית החל מיולי 1943. יש לזכור גם ששדה הקרב נותר בסופו של דבר בשליטה סובייטית לאחר נסיגת הכוחות הגרמניים מבליטת קורסק, ולכן הצבא האדום יכול היה לחלץ ולתקן לא מעט טנקים שנפגעו במהלך הלחימה, בעוד הגרמנים השאירו מאחור כלים משוריינים שנפגעו באופן קשה.
ראיה נוספת לחומרת האבדות שספגו הכוחות הממונעים הגרמנים במהלך קרב קורסק ניתן למצוא בעובדה, שכאשר הצבא הסובייטי עבר להתקפה מצפון ומדרום לבליטת קורסק, זמן קצר לאחר מכן, הכוחות הניידים שנותרו לקבוצת ארמיות מרכז ולקבוצת ארמיות דרום לא היו מסוגלים לבלום את המתקפות הסובייטיות, ולעבור למתקפת נגד (כפי שעשו פעמים רבות בעבר), והפיקוד הגרמני הורה על נסיגה כללית של כוחותיו לקו הדנייפר.
ראו גם

סמיון קריבושיין
לקריאה נוספת

ויליאם ל. שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1976
אלן קלארק, מבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1979
אלכסנדר ורט, רוסיה במלחמה 1941–1945, הוצאת מערכות, 1968
גאורגי ק. ז'וקוב, זכרונות המרשל ז'וקוב, הוצאת מערכות, 1982
ריצ'רד אוברי, מלחמתה של רוסיה, הוצאת דביר, 2001
פרידריך וילהלם פון מלנתיין, קרבות שריון (הוצאת מערכות, 1960)
ספרות מחקר באנגלית
Barbier M.K. KURSK: The Greatest Tank Battle, Amber Books, 2013
Dalecky William J. Battlefield Air Interdiction By The Luftwaffe At The Battle Of Kursk – 1943, Pickle Partners Publishing, 2014
Glantz david.m (1986), Soviet defensive tactics at kursk, july 1943, U.S army command and general staff college
Glantz & House. The battle of Kursk, university of Kansas press, 2004
Healy Mark. Zitadelle: The German Offensive Against the Kursk Salient 4–17 July 1943, The History Press, 2010
Jacobsen, Hans Adolf and Jürgen Rohwer. Decisive battles of World War II; the German view. New York, NY: Putnam, 1965
Showalter Dennis. Armor and Blood: The Battle of Kursk: The Turning Point of World War II Random House, 2013
Zamulin Valeriy. Demolishing the Myth: The Tank Battle at Prokhorovka, Kursk, July 1943: An Operational Narrative, Helion Pub, 2011
הערות שוליים

↑  בשלוש החזיתות הסובייטיות שהשתתפו בקרב קורסק, כולל "חזית הערבה" (שהוחזקה בעתודה ממזרח למבלט קורסק), וכוחות שלא נטלו חלק פעיל במערכה.
↑  לא כולל כוחות שלא השתתפו באופן פעיל במתקפה הגרמנית.
↑  הנתונים מתייחסים לתאריכים 5–23 ביולי 1943.
↑  הנתונים מתייחסים רק לשלב האופנסיבה הגרמנית של קרב קורסק, 5–16 ביולי 1943.
↑  Kasdorf, Bruno (2000). The Battle of Kursk – An Analysis of Strategic and Operational Principles. U.S. Army War College., p.12
↑  רוברטס, אנדרו. סערת המלחמה: היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה, הוצאת דביר, 2011. עמ' 376
↑  David M. Glantz Jonathan M. House. When Titans Clashed. University Press of Kansas, 1995, p.93
↑  רוברטס, עמ' 376
↑  רוברטס, עמ' 380
↑  Healy, Mark. Kursk 1943 The Tide Turns In the East, Osprey Publishing, 1992, pp.101–11
1 2  רוברטס, עמ' 378
↑  אורגיל, דאגלס. הטנק: עיונים בתולדות הטנק ובהתפתחותו, הוצאת מערכות, 1980. עמ' 182–183
1 2  Glantz & House, עמ' 96
↑  Zloga, Steven J. Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two. Weidenfeld & Nicholson military 1984, p.166
↑  הארמיות ה-60 וה-65 מהחזית המרכזית והארמייה ה-38 מחזית וורונייז', שהוצבו בחלק המערבי של בליטת קורסק, וכן חלק מהארמיות של חזית הערבה, לא השתתפו באופן פעיל בקרב קורסק, או מילאו בו תפקיד שולי בלבד.
↑  דיוויזיית גרוסדויטשלנד מקורפוס הפאנצר ה-48, ושלוש הדיווזיות של קורפוס הפאנצר ס"ס ה-2 היו דיוויזיות פאנצרגרנדיר, כלומר דיוויזיות ממונעות, אך בניגוד למקובל בצבא הגרמני, הן כללו יותר טנקים ותותחי סער מהתקן הרגיל של דיוויזיות הפאנצר בתקופה הנדונה.
↑  Glantz & House, עמ' 97
↑  גאורגי. ק. ז'וקוב, זכרונות המרשל ז'וקוב (הוצאת מערכות, 1982), עמ' 339
↑  Glantz & House, עמ' 96
↑  d.glantz, soviet defensive tactics at kursk
↑  Thomas Jentz & Hillary Doyle. Tiger I Heavy Tank 1942-45, Osprey New Vanguard, p.24
↑  רוברטס, עמ' 385
↑  Kasdorf, עמ' 16
↑  רוברטס, עמ' 382
↑  Glantz & House, עמ' 98
↑  Glantz & House, עמ' 99
↑  Krivosheev, Grigoriy (1997). Russia and the USSR in the Wars of the 20th Century: Loss of Armed Forces: Statistical Study, Moscow: Olma Press
↑  Glantz.d.m:House.j, The battle of Kursk, university of Kansas press, 2004, pp.275–276
↑  אחוז הכלים המבצעיים מתוך כלל כלי הרכב המשוריינים הגרמניים בחזית המזרחית, ירד מכ-90 אחוז ביוני 1943 לכ-50 אחוז בסוף יולי ולכ-40 אחוז בסוף אוגוסט. ראו, S.H.Newton, Kursk – The German View (2002), p.413
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548475405171  LCCN: sh85073485  NKC: ph117692 
המערכה על בליטת קורסק (4 ביולי – 1 באוגוסט 1943). האזורים המסומנים באדום, הם השטחים שנכבשו על ידי הגרמנים בשטח הבליטה עד 16 ביולי. בחלק העליון של המפה (בצבע כחול) ניתן לראות את השטח שנכבש על ידי הסובייטים בשלב הראשון של מתקפת הנגד על בליטת אוריול הגרמנית
טנק פנתר בחזית המזרחית
תוכנית המתקפה הגרמנית בקווים כלליים, והערכות כוחות העתודה הסובייטיים ממזרח לבליטת קורסק
טנקי הטיגר הגרמנים, שימשו כחוד החנית במתקפה הצפונית
טנק טיגר וחיילים מקורפוס הפאנצר אס אס השני בפעולה במהלך קרב קורסק
המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של בליטת קורסק, 5–16 ביולי 1943
מגדל פעמונים בפרוחורובקה לזכר הניצחון של הצבא האדום בקרב קורסק
המערכה בגזרה הדרומית של בליטת קורסק, ומתקפת הנגד הסובייטית באזור חרקוב (מבצע "רומיאנצב")
השינויים בקווי החזית באזור בליטת קורסק בין 5 ביולי ל-23 באוגוסט 1943
אינפיניטי LE

| --- | --- |

Infiniti LE
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אינפיניטי
 שנות ייצור:  2012 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  יפן יפן
 חברת אם:  ניסאן
 אורך:  4,735 מ"מ
 רוחב:  1,806 מ"מ
 גובה:  1,486 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,700 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי המפיק 134 כ"ס
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון
 טווח נסיעה:  160 ק"מ
אינפיניטי LE (באנגלית: Infiniti LE) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית סלון המוגדרת כמכונית חשמלית, אשר הוצגה על ידי חטיבת הרכב אינפיניטי (באנגלית: Infiniti), חטיבה של יצרנית הרכב ניסאן (Nissan Motor Company Ltd) היפנית בשנת 2012.
"אינפיניטי LE"

"אינפיניטי LE" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בניו-יורק ("New York International Auto Show" (אנ')) בשנת 2012.
4 דלתות סדאן.
4 מושבים.
סוג הנעה: הנעה קדמית 4x2.
סוללת ליתיום יון מוצבת מתחת לתא הנוסעים.
טווח נסיעה: כ-160 ק"מ.
מאפיין מרכזי של ה-"אינפיניטי LE" הוא טעינה אלחוטית אינדוקטיבית. ניתן להטעין את הרכב על ידי חנייתו מעל נקודת טעינה הממוקמת ברצפה, במקום לחבר לשקע חשמל. עם זאת, ניתן לטעון את ה-"אינפיניטי LE" גם באמצעות המטען המהיר CHAdeMO DC50kW שלה.
מקדם גרר - 0.25 (סיפון אחורי מוגבה, בדגם הורכבו ספוילר קדמי וספוילרים צדדיים).
תמונות

"אינפיניטי LE"
"אינפיניטי LE"
"אינפיניטי LE"
"אינפיניטי LE"
"אינפיניטי LE"
"אינפיניטי LE"
ראו גם

אינפיניטי אסנס
אינפיניטי J30
אינפיניטי Q40
הערות שוליים

↑  "אינפיניטי LE" motortrend.com/news/2012-new-york-infiniti-le-concept-first-look
↑  "אינפיניטי LE" caranddriver.com/news/a15120214/infiniti-le
↑  "אינפיניטי LE" greencarreports.com/news/infiniti-le-concept
↑  "אינפיניטי LE" .myelectriccarforums.com/infiniti-le-electric-vehicle-on-hold-indefinitely
צ'אנה סטאר S460

| --- | --- |

Chana Star S460
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Changan Automobile (אנ') (שם רשמי: Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd)
 שנות ייצור:  2012–2015
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 סיווג:  מיניוואן קטן
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 אורך:  3,995 מ"מ
 רוחב:  1,645 מ"מ
 גובה:  1,910 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,605 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.0 ליטר (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1.3 ליטר (מנוע בנזין)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
"צ'אנה סטאר S460"
צ'אנה סטאר S460 (באנגלית: Chana Star S460) הוא מיניוואן קטן, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית (חברה ממשלתית) Changan Automobile (אנ') (שם רשמי: Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd, שם בסינית: 重庆长安汽车股份有限公司) אשר יוצר בין השנים 2012–2015 בסין.
מטה ומפעל היצרן ממוקם במחוז צ'ונגצ'ינג בדרום-מערב סין.
"צ'אנה סטאר S460"

5 דלתות (דלתות אחוריות - דלתות הזזה).
מנוע מרכזי.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מנוע בנזין.
מחיר היחידה מדגמי "צ'אנה סטאר S460" נע בין 35,500-47,900 רנמינבי (2012, בסין).
ראו גם

מיניוואן
צ'אנה סטאר 9
צ'אנה X70A
צ'אנה CX70
צ'אנגן CM8
צ'אנגן CS15
צ'אנגן CX20
צ'אנג'ה Q7
צ'אנגן אלסווין V3
צ'אנגן Raeton CC
צ'אנגן CS35
צ'אנגן CS35 Plus
צ'אנגן CS85
צ'אנגן CS95
צ'אנגן ג'ויס
הערות שוליים

↑  היצרנית Changan globalchangan.com/about_us
↑  "צ'אנה סטאר S460" (בסינית) autohome.com.cn/2604
↑  "צ'אנה סטאר S460" (בסינית) autohome.com.cn/advice
סייפה טיבה

| --- | --- |

Saipa Tiba בתצורה 4 דלתות סדאן
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  SAIPA Tiba 211 (דגם האצ'בק 5 דלתות)
 יצרן:  "SAIPA" (אנ') (שם מלא: "Saipa Motor Corporation")
 שנות ייצור:  2009 – הווה
 הרכבה:  איראן איראן
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 פלטפורמה:  "S81"
 אורך:  4,117-4,005 מ"מ
 רוחב:  1,635 מ"מ
 גובה:  1,414 מ"מ
 משקל:  1,023-1,013 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,410 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,497 סמ"ק המפיק 80 כ"ס ב-5,200 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 צריכת דלק:  5.6 ליטר ל-100 ק"מ (דרך בינעירונית)  7.2 ליטר ל-100 ק"מ (בעיר)
 מעצב:  Italdesign Giugiaro (אנ') (חברת עיצוב והנדסה שבסיסה במונקאליירי, איטליה)
סייפה טיבה (באנגלית: Saipa Tiba) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיראנית SAIPA (אנ') (שם מלא: "Saipa Motor Corporation"), אשר מיוצרת משנת 2009
"סייפה טיבה"

דגם "סייפה טיבה" שהוצג לראשונה בתערוכת הרכב בטהראן בדצמבר 2008 היה קרוי "Miniature" (תצורה 5 דלתות האצ'בק). הדגם מבוסס על המכניקה של המכונית מתוצרת קוריאה הדרומית "KIA Pride" (אנ'), אך עם שיפורים נרחבים מבחינת תזוזה, הפחתת משקל ועמידות
דגם "סייפה טיבה" 4 דלתות סדאן הוצג לראשונה בספטמבר 2010.
תצורות: 5 דלתות האצ'בק, 4 דלתות סדאן
מנוע בנזין קדמי 1.5 ליטר
סוג הנעה: הנעה קדמית
דגמי "סייפה טיבה" עוצבו על ידי Italdesign Giugiaro (אנ') (חברת עיצוב והנדסה שבסיסה במונקאליירי, איטליה)
מחיר היחידה: פחות מ-7,000 דולר
בייצור דגמי "סייפה טיבה" נוצלו שירותיהם של כ־122 יצרנים מקומיים ויוצרו כ־810 חלקים
"סייפה טיבה" נמכרת באוקראינה מאז 2012
מאפייני הבטיחות של המכונית: כרית אוויר של הנהג והנוסע ו- ABS ("מערכת למניעת נעילה בבלימה") הותקנו בדגמי הבסיס
אבזור: נגן CD, טכנולוגיה נגד גניבה, מיקום מושב הניתן להתאמה אישית וזווית תאורה קדמית וחלונות קדמיים אוטומטיים. לצד אביזרים אחרים כגון חלונות אחוריים אוטומטיים, בקרת אקלים אוטומטית, חישוקי אלומיניום ושלט רחוק ניתן להזמין במהלך הרכישה
גלריה

"סייפה טיבה", 5 דלתות האצ'בק
"סייפה טיבה", 5 דלתות האצ'בק
"סייפה טיבה", 5 דלתות האצ'בק
"סייפה טיבה", 4 דלתות סדאן
"סייפה טיבה"
ראו גם

Saipa Quick
הערות שוליים

↑  סייפה טיבה bestsellingcarsblog.com/2015/06/iran-may-2015-saipa-tiba-spectacularly
↑  סייפה טיבה dbpedia.org/page/Saipa Tiba
↑  איראן חושפת את "טיבה" לרכב מקומי (דגם 4 דלתות סדאן, 5 בספטמבר 2010 payvand.com/news/10/may/1098
↑  "סייפה טיבה" 4 דלתות סדאן iran-tejarat.com/CarDetail/2110
↑  סייפה טיבה באוקראינה (ברוסית) saipa.ua/news/vstrechayte-avtomobili-saipa-tiba
פונטיאק פאתפיינדר

| --- | --- |
Pontiac Pathfinder, שנת 1957
Pontiac Pathfinder, שנת 1957
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פונטיאק
 שנות ייצור:  1953–1958
 הרכבה:  קנדה קנדה
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 מרכב:  2 דלתות סדאן, 4 דלתות סדאן, 4 דלתות סדאן, 2 דלתות סטיישן, 4 דלתות סטיישן
 מפרט טכני
 מנוע:  8V צילינדרים, 4.6 ליטר
פונטיאק פאתפיינדר (באנגלית: Pontiac Pathfinder) היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בקנדה בין השנים 1953–1958 (משנת המודל 1954).
תצורות

2 דלתות - סלון.
4 דלתות - סלון.
2 דלתות - סטיישן (6 נוסעים).
4 דלתות - סטיישן (6 נוסעים).
3 דלתות - מסחרית.
נתונים

יוצרו 5,512 יחידות, מתוכן 1,383 יחידות בתצורה מסחרית.
שלדת הרכב התבססה על שלדת שברולט.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
תמונות

"פונטיאק פאתפיינדר", 4 דלתות, שנת 1955
"פונטיאק פאתפיינדר", 4 דלתות, שנת 1955
"פונטיאק פאתפיינדר", 3 דלתות - מסחרית
"פונטיאק פאתפיינדר", 2 דלתות, שנת 1958
ראו גם

פונטיאק
ג'נרל מוטורס
פונטיאק קסטום טורפדו
פונטיאק אקזקיוטיב
פונטיאק קסטום S
פונטיאק סאן-פייאר
פונטיאק סולטיס
פונטיאק לה מאנס
פונטיאק בונוויל
פונטיאק ונטורה
פונטיאק טמפסט
הערות שוליים

↑  "פונטיאק פאתפיינדר", שנת 1958 - ברושור oldcarbrochures.com/static/Canada/1958%20Pontiac
↑  "פונטיאק פאתפיינדר", 2 דלתות hemmings.com/magazine/hcc/2016/11/An-Exercise-in-Patience---1953-Pontiac-Pathfinder-De-Luxe
↑  "פונטיאק פאתפיינדר", סטיישן - ברושור oldcarbrochures.com/static/Canada/1958%20Pontiac%20Brochure
↑  "פונטיאק פאתפיינדר" - מסחרית, שנת 1953 hemmings.com/blog/2014/11/20/hemmings-find-of-the-day-1956-pontiac-pathfinder-sedan-delivery
↑  "פונטיאק פאתפיינדר" - מסחרית, שנת 1958 leadfootmusclecars.com/vehicles/729/1958-pontiac-pathfinder
ג'נט אוונס

ג'נט אליזבת אוונס (באנגלית: Janet Elizabeth Evans; נולדה ב-28 באוגוסט 1971) היא שחיינית אמריקאית. היא אלופה אולימפית (סיאול 1988 וברצלונה 1992), אלופת עולם (פרת' 1991 ורומא 1994) ושיאנית עולם. שעיקר הישגיה במשחים למרחקים ארוכים.
אוונס החזיקה בשיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי במשך 20 שנים ו-147 ימים, הזמן השני הארוך ביותר ששחיין או שחיינית החזיקו בשיא עולם במשחה, אחרי וילי דן אודן מהולנד (במשחה ל-100 מטר חופשי במשך 22 שנים ו-227 ימים), במשחה ל-1500 מטר חופשי במשך 19 שנים ו-321 ימים, הזמן שלישי ובמשחה ל-400 מטר חופשי החזיק מעמד 18 שנים ו-143 ימים, הזמן החמישי בהיסטוריה.
אוונס ניחנה בסגנון ייחודי בשחיית החתירה כשל "טחנת רוח".
ביוגרפיה

אוונס נולדה בפולרטון, קליפורניה, וכבר בתור ילדה הגיעה להישגים מרשימים בשחייה. בגיל 11 היא החזיקה בכמה שיאי גילאים ארציים למשחים ארוכים. היא למדה בתיכון אל דוראדו בפלסנטיה, קליפורניה ואחר כך באוניברסיטת דרום קליפורניה. היא שחתה עבור אוניברסיטת סטנפורד בשנים 1990 ו-1991, אך בגלל חוקים חדשים (מי שהתאמן יותר מ-20 שעות שבועיות, נמנעו לימודיו) נאלצה לעזוב על מנת להתאמן למשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה > 1987

באליפות ארצות הברית ששימשה את המבחנים האמריקאים לאליפות הפאן פסיפיק בשחייה ונערכה בקלוביס, קליפורניה בסוף יולי זכתה אוונס בשתי מדליית זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:22.44 דקות, שיפור לשיא בן 9 השנים של טרייסי ויקהאם מאוסטרליה (8:24.62 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשלושה שבועות ונשבר באליפות אירופה שנערכה בשטרסבורג על ידי אנקה מורינג ממזרח גרמניה (8:19.53 דקות). במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 16:00.73 דקות, שיפור לשיא העולם בן 8 השנים של קים לינהאן בת ארצה (16:04.49 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בבריזביין אוסטרליה באמצע אוגוסט היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.32 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:44.99 דקות. מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:33.11 דקות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה באורלנדו, פלורידה ב-20 בדצמבר היא קבעה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:05.45 דקות, שיפור לשיא העולם בן 9 שנים ו-4 חודשים של טרייסי ויקהאם (4:06.28 דקות).
ביוגרפיה > 1988

בתחרות שנערכה באורלנדו ב-22 במאי 1988 זכתה אוונס במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:17.12 דקות, שיפור לשיא בן שבעת החודשים של אנקה מורינג.
באולימפיאדת סיאול (1988), זכתה אוונס בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אמריקה חדש של 4:37.76 דקות, לפני נומי לונג מרומניה (4:39.46 דקות) ודניאלה הונגר ממזרח גרמניה (4:39.76 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:03.85 דקות, לפני הייקה פרידריך ממזרח גרמניה (4:05.94 דקות) ואנקה מורינג (4:06.62 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 8:20.20 דקות, לפני אסטריד שטראוס ממזרח גרמניה (8:22.09 דקות) וג'ולי מקדונלד מאוסטרליה (8:22.93 דקות).