stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף יהלום
מחקריו > שפת השיר של הפיוט הארץ-ישראלי הקדום

בספר זה בוחן יהלום את הלשון המיוחדת לפיוט שאין מאחוריה לשון דיבור חיה ותוססת, והיא בכל זאת יצירתית באופן בלתי רגיל ובעלת סימני היכר מובהקים של עשייה לשונית המאפיינת התפתחות חיה. ההתרוצצות הסגנונית אופיינית ביותר לשימוש בבנייני הפועל. כך במקום שפעלים עומדים דורשים, על פי הארמית ולשון חכמים המאוחרת, צורות רפלקסיביות ('יתמעט') ואילו לשון המקרא מסתפקת בצורות הקל ('יִמעט') עומד הפייטן המבקש לא רק לציין את הטרנסיטיביות של הפועל, אלא גם להביע זאת בצורה מסוגננת. על פי המהלך המשולב הזה מתאר יהלום את היווצרותן של צורות הפאסיב שאינן מציינות בפיוט רפלקסיביות כי אם את המשמעות העומדת בלבד ('יומעט'). בפיוט עשתה העברית לראשונה וכבר על אדמת ארץ ישראל צעד המאפיין את דרכה גם בהמשך תולדותיה, היא הייתה ללשון הביטוי הרגשי, לשון השיר האקספרסיבית והאקסטאטית במעבר מהשימוש הטבעי בה אל השימוש בה כלשון כתובה במרכזי היצירה בגולה.
מחקריו > פיוטי שמעון בר מגס

בספר זה כינס יהלום לראשונה על פי קטעי גניזה את שרידי יצירותיו של אחד מפייטני ארץ ישראל הקדומים אשר פעל לפני כיבושי האסלאם, רבי שמעון הכהן בר מגס. קטעי פתיחה מיצירותיו של הפייטן נודעו בעיקר על פי פזמונים מאוחרים קצרים אשר הוצמדו לקטעי פתיחה מקוטעים של פיוטי בר מגס בקהילות מצרים בתקופה שאחר כיבושי האסלאם; אבל במקור כתב הפייטן מחזור שלם של קדושתאות לכל מאה וחמישים השבתות של הקריאה הארץ ישראלית התלת שנתית, כאשר כל קדושתא הייתה מורכבת משמונה פיוטים לפחות, ובסך הכול (עם פיוטי החגים) כאלף וחמש מאות יצירות שיר. מהדורה זו כינסה, בצירוף מבוא על הפייטן ואופי יצירתו, את שרידי המחזור הגדול הזה שנתגלו בגניזה.
מחקריו > כתאב אלדרר

כתאב אלדרר (ספר פניני המוּסרים ושבחי הקהלים) אשר ראה אור בירושלים בשנת תשס"ט על ידי מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, יד יצחק בן-צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים, הוא הספר האחרון שהספיק המשורר והמתרגם העברי הפורה, יהודה אלחריזי (1165–1225), לכתוב ולערוך באחרית ימיו בעיר חלב, שם נפטר. בספרו זה הוא מכנס את היבול הספרותי שנבע ממפגשיו עם מנהיגיהן היהודיים של למעלה מארבעים קהילות המזרח בהן ביקר, מאלכסנדריה שבמצרים ועד בצרה שבעיראק.
אלחריזי אשר נודע בקסטיליה כמשורר עברי, עבר לפרובאנס ופעל שם בעיקר כמתרגם מן הערבית בשירות המשכילים העבריים המקומיים. כיוצר ערבי מקורי הוא נתגלה פתאום בעשור האחרון של חייו, במזרח. במקום שפטרוניו היהודים לא נזקקו לשירותיו כמתרגם מן הערבית, הוא מצא את עצמו מגיש להם ולפטרוניו המוסלמים כאחד שירי שבח ערביים.
בספר הזה מכונסים מתוך השרידים של קטעים המפוזרים כיום בין פטרבורג במזרח וניו-יורק במערב סיפורי מסעותיו של אלחריזי בפרוזה מחורזת וכמאה שירים שפיזר בדרך. בראש ספרו בחר אלחריזי להציב, מלבד את דברי הפתיחה לחיבור כולו, את אחת עשרה הקצידות האלוהיות, שירי אמונה מופלאים הנותנים לחיבור כולו צביון רוחני מיוחד. את כל זה מגיש יהלום יחד עם שותפיו (הפרופסורים י' בלאו וי' ינון-פנטון) מלבד בלשון המקור הערבית-יהודית גם בתרגום עברי ואנגלי.
מחקריו > ספר תחכמוני

ספר תחכמוני או מחברות הימן האזרחי מורכב מחמישים פרקים, ממיטב הסיפור העברי בימי הביניים, פרי יצירתו הבשלה של המספר והנוסע הגדול יהודה אלחריזי. את הספר ההדיר בצירוף מבוא, פירושים ומפתחות יוסף יהלום יחד עם תלמידו פרופסור נאויה קצומטה.
הספר ראה אור בירושלים בשנת תש"ע בהוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח של יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא מקיף 687 עמודים ועוד 55 עמודים באנגלית בפורמט גדול. עוד מצורפים לספר שמונה לוחות של תמונות צבעוניות המתארות סצנות מתוך סיפורים מקבילים של גדול בעלי המקאמה הערביים, אלחרירי, שאלחריזי הלך בעקבותיו. המהדורה מתייחסת באופן מפורט למקבילות בין שני המספרים, הערבי והעברי. היא מבוססת על כתב יד המחזיק נוסח קדום יחסית של הספר שעזב את המזרח לפני שחזר אלחריזי לחלב ממסעו לבגדאד ולואסט והשתקע בה. המהדורה עוקבת אחרי השינויים שהכניס המחבר בספרו בעקבות מערכת יחסיו המתפתחת עם יהודי המזרח ומתעדת אותם.
בכל אחד מחמישים פרקיו של הספר המספר פוגש את הגיבור ומתוודע אל מעשי הקונדס המבדחים שלו שהם לפעמים גם רציניים באופן תהומי. את כל זה מספר לנו אלחריזי בפרוזה מחורזת מקסימה ובפסוקים המוצאים לעיתים קרובות מהקשרם המקורי תוך שהם משרתים באופן מופלא את ההקשר החדש ואת הנרטיב הרענן תמיד. המפגש הקבוע בין שתי הדמויות מסתיים בכל פרק מפרקי הספר בפרידה שרק היא מאפשרת בעצם את המפגש המחודש המתרחש בפרק שאחר כך. מה שמשתנה בין פרק לפרק, מלבד עצם הסיפור, הוא הנוף הגאוגרפי, מקום המפגש. עצם ההצגה של הסיפור התרחשה כנראה במקום קבוע שעל שמו נקרא הז'אנר כולו בערבית, כור מחצבתו, מקאמה.
מחקריו > יוצרות רבי שמואל השלישי

מחקר מקיף של יהלום, יחד עם תלמידו נאויה קצומטה מאוניברסיטת קיוטו, עסק בפיוטיו של רבי שמואל בן הושענא, המכונה רבי שמואל השלישי. רבי שמואל בן הושענא היה בעל תפקיד בהנהגת ישיבת ארץ ישראל במפנה המאה ה-11, וככזה הייתה לו השפעה גם על יהודי מצרים והארצות הסמוכות. רבי שמואל בן הושענא חיבר מחזור יוצרות לכל פרשיות השבוע, מערכת יוצר אחת לכל פרשה. מחזור יוצרותיו זכה לתפוצה עצומה במזרח בתקופתו, והתגלה כמעט בשלמותו בגניזת קהיר. יהלום וקצומטה ההדירו את פיוטיו של רבי שמואל מכתבי היד מן הגניזה, והוסיפו להם ביאור. הספר יצא לאור בשנת תשע"ד בהוצאת מכון בן-צבי, וכולל גם מבוא ליצירתו של רבי שמואל השלישי. בנוסף לכך, פרסם יהלום מספר מאמרים בכתבי עת מדעיים החוקרים היבטים שונים ביצירתו של השלישי.
מחקריו > עבודתו העכשווית

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עבודתו הגדולה של יהלום אמורה לכלול הוצאה מדעית של דיוואן יהודה הלוי, כחמש מאות שירים, על פי המהדורה הימי-ביניימית של חייא הקהירי. ספרו שירת חייו של ר' יהודה הלוי כבר מבוסס על המהדורה המדעית שבהכנה.
ספריו

קטעי הגניזה של פיוטי יניי, מהדורת פקסימיליה, ערוכה עם מפתחות ומבוא: המסירה העתיקה של הפיוטים בגלגוליה, ירושלים תשל"ח, 200 + 40 עמ' מבוא
פיוטי שמעון בר מגס, מלוקטים מתוך כתבי הגניזה ויוצאים לאור בצירוף חילופי נוסח וביאורים עם מבוא, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ד, 312 + VI עמ'.
מחזור ארץ-ישראל: קודקס הגניזה, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים תשמ"ז, 96 + מב עמ'.
שפת השיר של הפיוט הארץ-ישראלי הקדום, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים תשמ"ח, 218 עמ'.
אוצר המוושח העברי בימי הביניים, אקדמון, ירושלים תשנ"א, 551 עמ'.
Ottoman Melodies – Hebrew Hymns: A 16th Century Cross-Cultural Adventure, Hungarian Academy, Budapest 1995, 208 pp (with A. Tietze).
אז באין כול: סדר העבודה הארץ-ישראלי הקדום ליום הכיפורים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים תשנ"ז, 220 עמ'.
Palestinian Vocalised Piyyut Manuscripts in the Cambridge Genizah Collections, Cambridge University Press 1997, 187 pp. + 16 plts.
שירת בני מערבא: שירים ארמיים של יהודי ארץ-ישראל בתקופה הביזנטית, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשנ"ט, 384 עמ' + vi pp.. (עם מ' סוקולוף).
פיוט ומציאות בשלהי הזמן העתיק, הוצאת הקיבוץ המאוחד ויד יצחק בן-צבי, תל אביב תש"ס, 301 עמ'.
פרקים בתורת השיר לאלעזר בן יעקב הבבלי, מכון בן-צבי, ירושלים תשס"א, 185 + X עמ'.
מסעי יהודה: חמישה פרקי מסע מחורזים לאלחריזי, מהדורת יוסף יהלום ויהושע בלאו, מכון בן-צבי, ירושלים תשס"ג, 291 + XIII עמ'.
Avodah: An Anthology of Ancient Poetry for Yom Kippur, (with M.D. Swartz), Pennsylvania 2005, 390 pp.
לאות זיכרון: מחקרים בשירה העברית ובמורשת ישראל, ספר זיכרון לאהרון מירסקי, ביחד עם אפרים חזן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2006.
שירת חייו של ר' יהודה הלוי, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים תשס"ח, 187 עמ'. (הספר בקטלוג ULI)
ליבבתיני: מחברות אוהבים מימי הביניים, הוצאת כרמל, ירושלים תשס"ח, 268 עמ'.
כתאב אלדארר – והוא ספר פניני המוסרים ושבחי הקהלים מאת יהודה אלחריזי, ההדירו יהושע בלאו, יוסף יהלום ויוסף ינון-פנטון, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2009.
תחכמוני, יהודה אלחריזי. ההדירו יוסף יהלום ונאויה קצומטה, יד יצחק בן-צבי, 687 עמ'+iv ‏2010.
יוצרות רבי שמואל השלישי, ההדירו יוסף יהלום ונאויה קצומטה, מכון בן צבי, ירושלים תשע"ד.
שורשי שירת הקודש / יוסף יהלום ; עריכת לשון: יהושע גרינברג. ירושלים : הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס – האוניברסיטה העברית, תשע"ט 2019.
* , Carmel, Jerusalem 2020 (with Naoya Katsumata and Gabriel Wasserman).
ספר יובל לכבודו

Giving a diamond, essays in honor of Joseph Yahalom on the occasion of his seventieth birthday, edited by Wout van Bekkum and Naoya Katsumata, Leiden: Brill, 2011.
התפשטות קרקעית הים

גיל הקרום האוקייני: הרצועות האדומות בתמונה הן הצעירות ביותר
הגשר מעל בקע אאולפגיאו (Álfagjá) באיסלנד – הגבול בין הלוח האירו-אסייתי ללוח הצפון אמריקאי
התפשטות קרקעית הים היא תהליך גאולוגי המתרחש ברכסים מרכז אוקייניים, בהם נוצר קרום אוקייני חדש. מקטעי הקרום החדשים נוצרים מהתגבשות מאגמה, ובהדרגה הם מתרחקים מן הרכס - עת נוצרים שני מקטעי לוחות טקטוניים צעירים המתרחקים זה מזה. דוגמה לכך ניתן לראות ברכס המרכז-אטלנטי, שחלקיו הגלויים מצויים לאורך איסלנד.
אף שהתפשטות קרקעית הים מוסיפה סלעים חדשים, נשאר שטח הפנים של כדור הארץ יציב. זאת, משום שבמקביל להיווצרות הקרום האוקייני החדש מוחסרים קטעי קרום אחרים בגבול סגירה – נקודת מגע בין שני לוחות בה חודר לוח אחד מתחת ללוח אחר, או שהם מתנגשים זה בזה ויוצרים רכס הרים בתהליך הנקרא אורוגנזה. קיזוז שטח זה אינו מתרחש דווקא בשולי לוחות המתארכים, אלא בקנה-מידה עולמי: בעוד אוקיינוס אחד מתרחב כתוצאה מהיווצרות קרום חדש, אחר עשוי להצטמצם ואף להיסגר לחלוטין. לדוגמה, הרכס המרכז-אטלנטי גורם להתרחבותו של האוקיינוס האטלנטי, אך לא מתקיימת בשוליו הפחתה משמעותית. הפחתה כזו קיימת בטבעת האש בשולי האוקיינוס השקט ומתבטאת בין היתר בקשתות איים דוגמת יפן ובקשתות געשיות דוגמת האנדים.
גילויו של תהליך זה היווה הסבר אפשרי לתאוריית נדידת היבשות והוביל להתפתחותה של טקטוניקת הלוחות.
מחקר > מאובנים ויבשות נודדות

הימצאותם של מאובנים זהים בשכבות גאולוגיות משני צדי אוקיינוסים הוסברה בעבר בקיומם של גשרים יבשתיים, עליהם עברו בעלי חיים וצמחייה בין יבשת ליבשת. המדען הגרמני אלפרד וגנר לא קיבל הסבר זה, ובשנת 1912 הציע תאוריה לפיה אותן יבשות – הנראות קבועות במקומן – נודדות זו הרחק מזו. וגנר נשען לא רק על מאובנים אלא גם על עדויות הנוגעות לאקלים ולמבנים גאולוגיים. הוא מצא דמיון בין רכסי הרים באפריקה ובאמריקה הדרומית, ושדות פחם באירופה שתאמו שדות דומים באמריקה הצפונית. בנוסף הסתייע וגנר בזואוגאוגרפיה ובביוגאוגרפיה של אלפרד וולאס.
וגנר הבחין כי מאובני מזוזאורוס וליסטרוזאורוס נמצאו במקומות המופרדים באמצעות אוקיינוסים. בהניחו כי בעלי חיים אלה לא היו מסוגלים לשחות מרחק כה רב, הסיק שהם חיו פעם על יבשת אחת שהתפצלה. בשנת 1915 התפרסם ספרו "מקור היבשות והאוקיינוסים" (Die Entstehung der Kontinente und Ozeane), בו נכלל רעיון קיומה של יבשת-על גדולה, ובמהדורות מאוחרות יותר אף העניק לה שם: פנגיאה. עם השנים התרחבו מהדורות הספר וכללו ראיות נוספות, ובמהדורה האחרונה שפורסמה זמן קצר לפני מותו נטען כי ככל שאוקיינוסים רדודים יותר, כך הם צעירים יותר מבחינה גאולוגית. התאוריה של וגנר הסבירה בין היתר את היווצרותם של הרכסים הגדולים דוגמת ההימלאיה והאלפים, אך לבד מתמיכתו של הגאולוג הדרום אפריקאי אלכסנדר די-טואה (Alexander du Toit‏, 1878–1948), נדרשו עשרות שנים כדי שרעיון תנועתן של היבשות יתקבל בהרחבה בחוגים מדעיים, בעיקר מאחר שלא הציג מנגנון הגורם לתנועה.
מחקר > מקור חום

לאחר שגילה פייר קירי בשנת 1903 כי חומרים רדיואקטיביים משחררים חום, נעשו כמה ניסיונות לקשור את הרדיואקטיביות למקור חום בכדור הארץ. בשנת 1910 החל הגאולוג הבריטי ארתור הולמס (Arthur Holmes‏, 1890-1965) לחקור את הקרינה הטבעית בסלעים, וחיפש את המנגנון המוליך את החום מפנים כדור הארץ אל פני השטח. הוא סבר כי המנגנון היעיל ביותר יהיה מערבָּל (קונווקציה, Convection) – העברת חום באמצעות תנועה אנכית מאזור קר לאזור חם, כפי שהציע הגאולוג והגאופיזיקאי האנגלי אוסמונד פישר (Osmond Fisher‏, 1817-1914) בשנת 1881. פישר תיאר מנגנון בו בכוכב לכת נוזלי עולים זרמי הערבול אל מתחת לאוקיינוסים וליבשות, והולמס חזר עליו בשנת 1928 ואף הוסיף הסברים משלו. הוא טען כי החום העודף נפלט מכדור הארץ באמצעות תנועה מחזורית של חומר בשכבות פנימיות מוצקות, וכי תנועה זו יוצרת זרמי ערבול חמים. הולמס תיאר זרימת חום רבה כלפי מעלה, הפחתת לחץ, התכת סלעים ופליטת החום ב"תפיחוֹת" המרכז אוקייניות, וכן זרימה חוזרת מתחת לגאוסינקלינות.
התאוריה של הולמס התקבלה בהרחבה בבריטניה אולם נדחתה במקומות אחרים. גם כאשר התקבל רעיון התפשטות קרקעית הים בשנות ה-60 של המאה ה-20 – ברוב המקרים התעלמו לחלוטין מתרומתו. בשנות ה-60 של המאה ה-20 התגלה כי מהירות זרמי הערבול תואמת את מהירות התפשטות קרקעית הים – כ-5 ס"מ בשנה, כפי שהעריך הולמס בשנת 1928. עם זאת, טרם נקבע כיצד ומדוע מתרכז החום באזורים מסוימים ליצירת זרמי הערבול.
מחקר > חקר קרקעית הים

הארי הס, שכיהן כפרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון, התגייס לצי האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה והחל בשירות פעיל בשנת 1941, לאחר המתקפה על פרל הארבור. בעת שפיקד על נחתת השתמש במכשיר סונאר למדידת עומק קרקעית האוקיינוסים, ששימש את הס למטרות צבאיות וגאולוגיות כאחת – מיפוי קרקעית הים. במדידותיו גילה הס שקעים אוקייניים שעומקם נמדד בקילומטרים, וגוּיוֹ – הרי געש תת-ימיים שפסגותיהם הסחופות נמצאו מתחת ל-2 קילומטרים של מים.
מחקרים דומים נערכו על ידי האוקיינוגרף והגאופיזיקאי האמריקאי רוברט סינקלר דיץ (Robert S. Dietz‏, 1914–1995), שסקר את קרקעית האוקיינוס השקט ובעיקר את הגאומורפולוגיה שלה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. בין היתר חקר את איי אמפרור – שרשרת איים געשיים הנמתחת מאיי הוואי ומסתיימת בקמצ'טקה, ובה ראה עדות לנדידת היבשות. למנגנון הגורם לתנועה קרא דיץ "התפשטות קרקעית הים", והעיד כי הוא רואה בו כינוי "מגושם".
מחקר > ראיות מדעיות

בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו להתגלות דפוסים מגנטיים חריגים בקרקעית האוקיינוסים. הקרום האוקייני הבזלתי מכיל מגנטיט ומתעד שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ באמצעות חילוף בין רצועות של קיטוב נורמלי וקיטוב הפוך המקבילות לרכסים המרכז אוקייניים.
מידע נוסף התקבל מקידוחים שנערכו במסגרת חיפושי נפט. ליבות סלע שנקדחו מאזורים שונים באוקיינוסים תוארכו והראו גילים הולכים וגדלים ככל שגדל המרחק מן הרכסים המרכז אוקייניים.
תרומה אחרת התבטאה במחקרם של קיו ודאטי והוגו בניוף על תפוצתן של רעידות אדמה בעולם, שהניבה בין היתר את הגדרתו של אזור ודאטי-בניוף כרצף של מוקדים סייסמיים באזורי הפחתה. מעבודתם של שני החוקרים עולה רצף של מוקדים כאלה, המצייר את קווי המתאר של לוחות טקטוניים גם לאורך "הבקע העולמי הגדול".
בשנת 1953 התגלה "הבקע העולמי הגדול" – שרשרת הרים תת-ימיים באורך כולל של 80,000 ק"מ שבמרכזה בקע, ממנו עולה מאגמה ויוצרת קרום אוקייני חדש.
מחקר > ביסוס התאוריה

לאור הגילוי בחן הס את מדידותיו משנים קודמות. בשנת 1960 הציג את התפשטות קרקעית האוקיינוסים כנוצרת באמצעות התפרצות געשית ברכסים המרכז אוקייניים. במאמר "היסטוריה של אגנים אוקייניים" (History of Ocean Basins)‏ שפרסם הס בשנת 1962 פירט את התאוריות והתגליות עליהן התבסס והציג את המנגנון המלא המניע את היבשות: זרמי הערבול במעטפת.
בשנת 1960 פורסם במגזין Nature מאמרו של דיץ "Continental and Ocean Basin Evolution by Spreading of the Sea Floor", בו תיאר מנגנון היוצר קרום אוקייני חדש ברכסים מרכז אוקייניים. למאמר זה הייתה השפעה רבה על הגאולוג הקנדי ג'ון טוזו וילסון – שקודם לכן כתב כי נדידת יבשות אינה אפשרית. וילסון החל לחקור את מקורם של איי הוואי, ובשנת 1963 הסביר את היווצרותם באמצעות זרמי הערבול והתפשטות קרקעית הים.
עבודתם של הס ודיץ התנהלה במקביל ללא שידעו זה על מחקרו של זה, אולם הסבירה את התצפיות השונות והיוותה בסיס לתאוריית טקטוניקת הלוחות.
תהליך ההתפשטות

קיימת הסכמה בין מדענים כי הגורם המניע את התפשטות קרקעית הים ואת תזוזת הלוחות הוא תנועת החום במעטפת כדור הארץ.
התפשטות קרקעית הים מתחילה בדרך-כלל בהתחממות של בסיס הקרום היבשתי, הגורמת לו להיות פלסטי, לאבד מצפיפותו ולהתרומם ככיפה. חלקו העליון של הקרום הקמור נמתח ונסדק, והסדקים גדלים בהדרגה והופכים לבקעים. מתיחתו וסדיקתו של הקרום יוצרים מרכז התפשטות – הגבול בין שני לוחות טקטוניים מתרחקים בעדו חודרת מאגמה. המאגמה נקרשת בשולי הבקע לסלעים געשיים על פני השטח ולסלעים פלוטוניים בתת-הקרקע. התמשכות הביקוע לשולי היבשת מאפשרת את חדירתם של מי ים לתוך הבקע, המתפתח כאוקיינוס צעיר ובו רכס מרכז אוקייני. הקרום האוקייני החדש הנוצר במרכזי ההתפשטות חם יותר וצפוף פחות מקרום אוקייני ותיק ממנו, ולכן יוצר על קרקעית האוקיינוס תבליט מאורך בדמות רכס מרכז אוקייני.
מערכת הביקוע האופיינית הנוצרת במקרה כזה היא צומת משולש – מפגש של שלושה בקעים שהזווית הממוצעת ביניהם 120 מעלות. במערכת כזו מתמזגים שניים מהבקעים לעמק ביקוע ובשלישי נוצר בקע כושל שאינו מתפתח לאוקיינוס.
דוגמה עכשווית לתהליך כזה ניתן לראות במשולש עפר בשבר הסורי-אפריקאי. צומת משולש זה מורכב מים סוף ומפרץ עדן שהתחברו לעמק ביקוע המתפתח לאוקיינוס צעיר, ומבקע כושל המשתרע במזרח אפריקה, דרומית למשולש. גאולוגים מעריכים כי בבקע הכושל יתפתח מרכז התפשטות נוסף, אליו יחדרו מי האוקיינוס ההודי ויהפכו את קרן אפריקה לאי המופרד מאפריקה באמצעות אוקיינוס עתידי.
המשך התפשטות קרקעית הים דוחקת את הקרום הצעיר לצדדים באמצעות קרום צעיר יותר הנוצר ברכס המרכז אוקייני. הגבול בין הקרום היבשתי לקרום האוקייני משני צדי הבקע הופך לשולי יבשה סבילים, ועל הקרום האוקייני מצטברים סלעי משקע ימיים.
תהליך ההתפשטות > געשיות וטקטוניקה

הגעשיות הפעילה הראשונית במרכזי ההתפשטות נובעת מפעולתן של תימרות מעטפת, אולם לאחר הביקוע היא סבילה ומושפעת מהפחתת לחץ במעטפת ומהסרת הכיסוי הליתוספירי הפרוש מעליה.
התפשטות קרקעית הים לאורך רכסים מרכז אוקייניים אינה בהכרח רציפה. שלבי הביקוע עשויים להתרחש בהדרגה וליצור כמה מרכזי התפשטות התחומים באמצעות העתקי חילוף הניצבים להם. מקטעי התפשטות אלה משקפים שבירה בהולכה הגעשית המזינה את געשיות הרכס: מקטעים רדודים ורחבים מייצגים געשיות פעילה, ואילו מקטעים צרים ועמוקים מייצגים געשיות סבילה או נעדרת. מקטעים שהתרוממו מעל פני הים – דוגמת דרום איסלנד, מרכז העתק גלאפגוס ומקטע הרכס המרכז-אטלנטי ליד האיים האזוריים – מייצגים חריגות הקשורות ישירות להשפעתן של תימרות מעטפת סמוכות.
הקצב הממוצע של התפשטות קרקעית הים באזורים שונים מגוון:
תנועה איטית יחסית של פחות מ-2.5 ס"מ לשנה מתקיימת בגבולות פתיחה הנשלטים על ידי מערכת העתקים ותנועה טקטונית ומתרחשת בהם פליטה געשית מועטה
תנועה מהירה יחסית של יותר מ-15 ס"מ לשנה מתקיימת בגבולות פתיחה הנשלטים על ידי געשיות ומתרחשת בהם פליטה געשית מרובה
תהליך ההתפשטות > מיחזור קרקעית הים

הסלעים הנוצרים במרכזי ההתפשטות מתקררים עם הזמן וצפיפותם הולכת וגדלה. עם היווצרותם של סלעים חדשים נדחקים הסלעים הוותיקים ממרכזי ההתפשטות אל שולי האוקיינוס, ההופכים לשולי יבשה פעילים במפגשם של שני לוחות טקטוניים. בשוליים פעילים כאלה מתרחשים הפחתה, רעידות אדמה, געשיות ואורוגנזה ונוצרים קשתות איים, קשתות געשיות, שקעים אוקייניים ורכסי הרים.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
משטח בזלת נרחב
נקודה חמה
סלע געשי
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
Encyclopedia of Volcanoes, Academic Press, 1999, ISBN 0-12-643140-X
Alexander E. Gates, A to Z of Earth Scientists, Facts on File Scientific Library, 2003, ISBN 0-8160-4580-1
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of Geology, כרך 2, עמ' 188
↑  Encyclopedia of Volcanoes, עמ' 31
↑  גאוסינקלינה – מונח ארכאי לאגן השקעה באוקיינוס
↑  Encyclopedia of Volcanoes, עמ' 32
1 2 3 4 5  This Dinamic Earth
↑  A to Z of Earth Scientists, עמ' 117
↑  ביוגרפיה של הארי הס
↑  A to Z of Earth Scientists, עמ' 73
1 2  Earth, Sea, and Sky: Life and Times of a Journeyman Geologist, עמ' 16
↑  The Great Global Rift
↑  הארי הס, History of Ocean Basins, 1962
↑  Continental and Ocean Basin Evolution by Spreading of the Sea Floor
↑  A Possible Origin of the Hawaiian Island – מאמרו של ג'ון טוזו וילסון משנת 1963
↑  Earth, Sea, and Sky: Life and Times of a Journeyman Geologist, עמ' 15
↑  עמק ביקוע – עמק צר וארוך הנוצר לאורך בקע
↑  שולי יבשה סבילים – גבול בין קרום יבשתי וקרום ימי השייכים לאותו לוח
↑  שולי יבשה פעילים – גבול בין קרום אוקייני של לוח אחד וקרום יבשתי של לוח שני
נתיבי מאובנים לאורך היבשות
חתך בכדור הארץ – זרמי הערבול
שרשרת איי הוואי ואיי אמפרור
רצועות קיטוב מגנטי בקרום אוקייני
אזורים מועדים לרעידות אדמה
היווצרות אוקיינוס צעיר: העתק – עמק ביקוע – רכס מרכז אוקייני – אוקיינוס
משולש עפר
אנימציה המדגימה את התפשטות קרקעית הים ברכס מרכז אוקייני
יחיאל קארה

| --- | --- |

יחיאל קארה, 1995
 לידה:  22 בינואר 1945 (בן 80) ח' בשבט ה'תש"ה צנעא, תימן
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל
 הערות:  ראש המדור לספרות הגאונים של  מפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית
 תרומות עיקריות
 בעברית: לשון חכמים ועברית מקראית. ארמית. מסורות של יהדות תימן
יחיאל קארה (נולד ב-ח' בשבט ה'תש"ה, 22 בינואר 1945, תימן) הוא בלשן ישראלי, חוקר לשון חכמים והלשון הארמית. כיהן כראש המדור לספרות הגאונים במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית. עורך ועורך לשוני של עשרות ספרים בתחומים שונים.
ביוגרפיה

יחיאל נולד בצנעא, בירת תימן ב־22 בינואר 1945, בן בכור למאיר ואורה, אח לחיים ויונה. בשנת 1949 עלתה המשפחה לישראל וקבעה את מקום מגוריה בשכונת הקטמונים בירושלים. בבית הספר היה תלמיד מצטיין, "דילג" כיתה, ואת לימודיו בבית הספר התיכון ע"ש רא"ם ליפשיץ סיים כבר בגיל 17. עד שהגיעה העת להתגייס, למד מדעי הטבע בסמינר למורים.
בשנת 1963, החל בשירות סדיר בחיל השריון, שירת גם בקבע במהלכה לקח חלק בלחימה במלחמת ששת הימים. הוא שוחרר לאחר המלחמה. עם שחרורו מהצבא, החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים גאוגרפיה ולשון עברית. בשנים 1968–1970 במקביל ללימודיו, גויס לשירות מילואים פעיל בגזרת חבל עזה. בשנת 1973, בעודו בשירות מילואים, לחם במלחמת יום הכיפורים ונפצע באוזנו מהפגזות בסיני.
בשנת 1971, בעוד הוא סטודנט, החל יחיאל לעבוד באקדמיה ללשון העברית. במקביל לימד באוניברסיטה העברית, ובהמשך גם באוניברסיטת חיפה. בשנת 1974 קיבל תואר מוסמך ולאחריו המשיך בכתיבת עבודת הדוקטורט שלו: "כתבי היד התימניים של התלמוד הבבלי - מחקרים בלשונם הארמית" בהנחיית פרופסור שלמה מורג, שאותה סיים בשנת 1983.
בשנת 1975 פגש את אנלי, עולה חדשה מרומניה שהחלה לעבוד כספרנית בספרייה הלאומית, הם נישאו בשנת 1977 בירושלים. כשנה לאחר חתונתם עברו להתגורר בשכונת הגבעה הצרפתית. נולדו להם שתי בנות והוא סב לשישה נכדים. הוא מתגורר עם רעייתו אנלי בירושלים.
בשנת 1992 נסע יחיאל לחצי שבתון, שהחל בקופנהגן והסתיים בקיימברידג', אנגליה, שם חקר את גניזת קהיר. עם שובו, התמסר לעבודתו באקדמיה ללשון העברית, ושימש בה במשך שנים רבות כראש המדור לספרות הגאונים.
ביוגרפיה > פעילותו האקדמית

כתבי היד התימניים של התלמוד הבבלי, מחקרים בלשונם הארמית, עדה ולשון י, ירושלים תשמ"ד (1984), מבוסס על עבודת הדוקטור בהדרכת שלמה מורג, 352 עמ', כולל מפתחות.
כתב יד אנלאו 271 למסכת פסחים, הכתיב והפועל השלם, עבודה לקבלת התואר מוסמך, בהדרכת שלמה מורג, האוניברסיטה העברית, ירושלים תשל"ו (1976), 147 עמ'.
פניני ערב, מבחר פתגמים ומטבעות לשון בערבית הארצישראלית, כולל מקבילות מן הספרות העברית, הוצאת משרד הביטחון, ירושלים תשנ"ג (1993), 370 עמ', כולל מפתחות.
ארמית בבלית במסורת תימן, שם העצם, מבוסס על מחקר משותף עם שלמה מורג, במימון האקדמיה הלאומית למדעים, עדה ולשון כד, הוצאת מאגנס, ירושלים תשס"ב (2002), 409 עמ', כולל מפתחות.
תלמוד בבלי מנוקד לפי מסורת אשכנז, ניקוד התלמוד ורש"י והתוספות, מסכתות ברכות עד מכות, ירושלים תשס"ה (2005) ואילך, קביעת שיטת הניקוד ופיקוח על ביצוע הניקוד והגהתו.
אגדה של כפר, כרך ב, אגדות הכפרים ממורדות הגליל ומרחבי העמקים, יורם מירון, יחיאל קארה, ריאד כבהא וראפע אבו ריא, תרגום ועריכה, הוצאת מינרוה, ירושלים תשע"ג (2012), 292 עמ', כולל מפתחות.
הזז, מן היישוב ומן היער, עיונים בלשון הרומן "ביישוב של יער" מאת חיים הזז, בידי ברכה דלמצקי-פישלר בהשתתפות יחיאל קארה, סדרת אסופות ומבואות בלשון, יב, בעריכת משה בר-אשר, הוצאת האקדמיה ללשון העברית, ירושלים תשע"ז (2017), 357 עמ', כולל מפתחות.
שירת יהודי חבאן, יחיאל קארה, סעדיה מעטוף ויעל שי, המרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים (מוכן לדפוס).
Michael Rose and Yechiel Kara, Hebrew for Beginners, Jerusalem 2009, 251 pp.