stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד דורמר
קריירה > טלוויזיה

בטלוויזיה שיחק דונמר בסדרה "Hunted" של רשת הכבלים סינמקס, ובמיני-סדרה "Hidden" בערוץ BBC One. ב-2012 החל דורמר להופיע בתפקיד לורד בריק דונדריון הידוע בשם "לורד הברק" מנהיג האחווה ללא דגלים בעונה השלישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס". ב-2016 וב-2017 הופיע דורמר שוב בדמות דונדריון בעונות השישית והשביעית של הסדרה.
בסדרת האנימציה "Lily's Driftwood Bay" דיבב דורמר את האבא. הסדרה שודרה בערוץ ניק ג'וניור בבריטניה ובערוץ Sprout בארצות הברית.
ב-2014 החל דורמר לשחק בסדרה "רצח בדם קר" של רשת סקיי אטלנטיק בתפקיד השריף דן אנדרסן לצדם של סטנלי טוצ'י, מייקל גמבון, כריסטופר אקלסטון וסופי גראבול. הסדרה שודרה לראשונה ב-29 בינואר 2015. מקום ההתרחשות הוא בפורטיטיוד, עיירה בדיונית בצפון הארקטי. העונה השנייה של הסדרה שודרה ב-2017.
ב-2015 כיכב דורמר בדרמה "We're Doomed! The Dad's Army Story" של ה-BBC בתפקיד מפיק הטלוויזיה דייוויד קרופט. הדרמה הקומית מספרת את קורות יצירת הסדרה "הצבא של אבא" ומתארת את יחסיהם של קרופט וג'ימי פרי שהפכו לצמד מצליח של כותבי סדרות קומיות.
חיים אישיים

דורמר חי בבלפסט ונשוי לבמאית רייצ'ל או'ריורדן.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 |  | A Further Gesture | ג'ו |  |
| 2001 |  | Mapmaker | הארי הוסט |  |
| 2002 |  | The Escapist |  |  |
| 2002 |  | Puckoon | ארתור פדינגטון |  |
| 2005 |  | The Mighty Celt | רונן |  |
| 2005 | גברת הנדרסון גאה להציג | Mrs Henderson Presents | קומיקאי |  |
| 2006 |  | Middletown | נד |  |
| 2009 |  | Best: His Mother's Son |  | סרט טלוויזיה |
| 2009 |  | Pumpgirl | האמי |  |
| 2009 | חמש דקות של גן עדן | Five Minutes of Heaven | מייקל | הוצג בפסטיבל סאנדנס |
| 2009 | שעיר לעזאזל | Scapegoat | המספר | דיבוב |
| 2010 |  | Ghost Machine | טגרט |  |
| 2012 |  | Good Vibrations | טרי הולי | מועמדות לפרס IFTA לשחקן הטוב ביותר |
| 2012 |  | Jump |  |  |
| 2013 |  | 'S.L.R | מר ורמה | סרט קצר |
| 2013 |  | Dark Touch | הנרי |  |
| 2014 |  | '71 | איימון |  |
| 2014 |  | Shooting for Socrates | ארתור |  |
| 2014 |  | Hyena | ניק טיילור |  |
| 2015 |  | 11 Minutes | ריצ'רד מרטין |  |
| 2019 | טוגו (אנ') | Togo | ד"ר קרטיס וולך |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | חדר מיון | Casualty | ריק טומלינסון | בפרק "The Last Word" |
| 1992 |  | Soldier Soldier | קפטן דייוויד לוצ'נס | בפרק "A Man's Life" |
| 1993 | אינדיאנה ג'ונס הצעיר | The Young Indiana Jones Chronicles | אזרח | בפרק "Ireland, April 1916" |
| 2000 |  | Chihuahua |  | סרט קצר |
| 2003 |  | Holy Cross | שיימוס | סרט טלוויזיה |
| 2007 |  | My Boy Jack | קורפורל ג'ון או'לירי | סרט טלוויזיה |
| 2008 |  | Last Man Hanging | ג'יימס בראון | סרט טלוויזיה |
| 2010 |  | An Crisis | קייל ברייד | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2011 |  | Brendan Smyth: Betrayal of Trust | כריס מור | סרט טלוויזיה |
| 2011 |  | Justice | ג'ורג' | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2011 |  | Hidden | פרנק האנה | מיני-סדרה של ה-BBC |
| 2012 |  | Hunted | לואיס קונרוי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2013– | משחקי הכס | Game of Thrones | לורד בריק דונדריון |  |
| 2014 |  | Lily's Driftwood Bay | אבא | בפרק "Stop! Watch" |
| 2018-2015 | רצח בדם קר | Fortitude | דן אנדרסן | סדרת טלוויזיה; 3 עונות |
| 2015 |  | We're Doomed! The Dad's Army Story | דייוויד קרופט | סרט טלוויזיה |
| 2016 | המוסקטרים | The Musketeers | כריסטוף | בפרק "Brothers in Arms" |
| 2017 | רליק | Rellik | פקד גבריאל מרקהם | סדרת טלוויזיה |
| 2021-2020 | קוברה |  | פרייזר ווקר | תפקיד ראשי (עונות 2-1); 12 פרקים |
| 2021-הווה | המשמר | The Watch | קפטן סם וימאס | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2023 | אורות כחולים (אנ') | Blue Lights | ג'רארד "גארי" קליף | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 | התן | The Day of the Jackal | נורמן סטוק | 3 פרקים |
| 2025 | כנופיות לונדון | Gangs of London | קורנליוס קווין | תפקיד מרכזי בעונה השלישית |
| TBA |  | The Assassin |  | סדרה עתידית של אמזון פריים וידאו |
הערות שוליים

↑  "Richard Dormer- Playwright Dramatist". Doollee.com. אורכב מ-המקור ב-2015-09-23. נבדק ב-2015-08-01.
↑  "British Theatre Guide".
↑  Michael Billington. "Waiting for Godot, Theatre Royal, Bath | Stage". The Guardian. נבדק ב-2015-08-01.
↑  "Drum Belly (Modern Plays) Richard Dormer: Bloomsbury Methuen Drama". Bloomsbury.com. נבדק ב-2015-08-01.
↑  Drum Belly (Theatre Review)
↑  "Drum Belly". The Public Reviews. נבדק ב-2015-08-01.
↑  United Artists. "United Artists". נבדק ב-4 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bafta Film Awards 2014: NI writers nominated for Good Vibrations - BBC News". Bbc.co.uk. נבדק ב-2015-08-01.
↑  Anthony Quinn (2013-03-28). "Film review: Good Vibrations (15) - Reviews - Films". The Independent. נבדק ב-2015-08-01.
↑  "Empire's Good Vibrations Movie Review". Empireonline.com. נבדק ב-2015-08-01.
↑  Peter Bradshaw. "Good Vibrations – review | Film". The Guardian. נבדק ב-2015-08-01.
↑  Andrews, Kernan (2012-07-19). "Good Vibrations scoops Film Fleadh award". Advertiser.ie. נבדק ב-2015-08-01.
↑  "Hunted (2012– )". IMDb.com. נבדק ב-2015-08-01.
↑  "Hidden (2011)". IMDb.com. נבדק ב-2015-08-01.
↑  "'Game of Thrones' Announces Casting and Return Date for Season 3 [Comic-Con 2012] - /Film". Slashfilm.com. 2012-07-14. נבדק ב-2015-08-01.
↑  Lesley Goldberg (2014-01-23). "Stanley Tucci, Michael Gambon, Christopher Eccleston to Star in Sky's 'Fortitude'". Hollywood Reporter. נבדק ב-2015-08-01.
↑  Wagmeister, Elizabeth (19 בדצמבר 2014). "Pivot Sets Jan. 29 Premiere for Stanley Tucci Drama 'Fortitude'". Variety. נבדק ב-26 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "We're Doomed! The Dad's Army Story - review". Radio Times. 2015-12-22. נבדק ב-2015-12-23.
↑  Hurricane, the story of Alex Higgins, back in Belfast, BBC News, 8 January 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810582679705606  GND: 1060357267  ISNI: 0000 0001 3356 1638  LCCN: n2013040518  SUDOC: 193503573  VIAF: 304556459   WorldCat (עם VIAF): 304556459
זקי צ'ליק

מהמט זקי צ'ליק (בטורקית: Mehmet Zeki Çelik; נולד ב-17 בפברואר 1997) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת המגן הימני ברומא ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים

צ'ליק היה באקדמיית הנוער של בורסאספור משנת 2009 עד שעלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2015. באותה השנה, הוא הושאל לקבוצת קרקבייספור.
בעונה שלאחר מכן, הוא הצטרף לאיסטנבולספור. לאחר שהציג יכולת ברמה גבוהה, הוא זכה לזימון לנבחרת טורקיה בשנת 2018, חרף הימצאות הקבוצה בליגת המשנה הטורקית.
ב-8 ביולי 2018, צ'ליק חתם על חוזה לחמש שנים בליל מליגת העל הצרפתית. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, הוא ערך בניצחון הליגה 1–3 על סטאד רן ב-11 באוגוסט.
לאחר ארבע עונות בליל, צ'ליק עבר לרומא מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית

צ'ליק ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת טורקיה במהלך משחק ידידות מול נבחרת רוסיה ב-5 ביוני 2018, שנגמר בתוצאת תיקו אחת. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
תארים > קבוצתיים

אליפות צרפת (1): 2020/21
הערות שוליים

↑  זקי צ'ליק, הטורקי הבינלאומי, חותם בשורות ליל (בצרפתית)
↑  זקי צ'ליק משלים את מעברו לרומא
↑  Ryan DabbsContributions from Michael Yokhin last updated, Turkey Euro 2024 squad: Vincenzo Montella's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-09-21 (באנגלית)
| נבחרת טורקיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 סויונג'ו •  5 יוקושלו •  6 טופאן •  7 אינדר •  8 טוקוז •  9 קרמאן •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 מראש •  14 אנטליאלי • 15 קאבאק • 16 אונאל • 17 ב. יילמאז • 18 ר. יילמאז • 19 קקצ'י • 20 אומור • 21 קהבצ'י • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 אקטורקואולו • 25 מולדור • 26 דרבישואולו • מאמן: גונש |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 סויונג'ו •  5 יוקושלו •  6 טופאן •  7 אינדר •  8 טוקוז •  9 קרמאן •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 מראש •  14 אנטליאלי • 15 קאבאק • 16 אונאל • 17 ב. יילמאז • 18 ר. יילמאז • 19 קקצ'י • 20 אומור • 21 קהבצ'י • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 אקטורקואולו • 25 מולדור • 26 דרבישואולו • מאמן: גונש | טורקיה |
| נבחרת טורקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה | טורקיה |
בן סובק

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  ריק ריירדן 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דיסני, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 הוצאה בשפת המקור:  דיסני הייפריון וספרי פאפין
 תאריך הוצאה:  2013
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת גרף
 תאריך:  2017
 תרגום:  יעל אכמון
 סדרה
 ספר קודם:  "דם האולימפוס", "צל הנחש"
 הספר הבא:  "המטה של סראפיס"
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003544642
 
בן סובק (באנגלית: The Son of Sobek) הוא ספר פנטזיה משנת 2013 שנכתב על ידי ריק ריירדן. הספר מפגיש בין שתי דמויות מסדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים" והמשכה "גיבורי האולימפוס" עם דמויות מסדרת "משפחת קיין והאלים המצריים", ומתאר הרפתקה משותפת של פרסי ג'קסון וקרטר קיין.
הספר תורגם לעברית ב-2017 בהוצאת "גרף".
עלילה

לאחר ששמע על הפרעות קסומות באזור לונג איילנד, קרטר הולך לחקור את שמתרחש באזור. הוא נבלע במפתיע על ידי תנין אימתני, אך פרסי ג'קסון דוקר את התנין בישבן והוא מקיא את קרטר ובורח. לאחר מספר חילוקי דעות הקשורים למוצאן של שתי הדמויות - במהלכן נלחמו ג'קסון וקיין - הם נזכרים במפלצת, שכבר הגיעה לעיר ניו יורק והחלה לזרוע הרס. אז משער קיין כי מדובר בפטסוחוס, בנו של האל המצרי סבכ ("סובק" בהגיה אנגלית), ובשל כך בן אלמוות כל עוד הוא נושא לצווארו את קולר הזהב שלו. פרסי וקרטר מאחדים כוחות בניסיון להוריד את הקולר; בסופו של קרב הם מצליחים להביס את פטסוחוס ולהוריד ממנו את הקולר, והמפלצת הופכת חזרה לתנין תינוק.
פרסי וקרטר חושדים בכך שהקולר לא נענד על ידי התנין בטעות, אלא בגלל מישהו המעוניין בפגישתם - אולי מישהו שיודע שאיחוד כזה יוביל לאסון. בשל כך פרסי וקרטר נפרדים, וקרטר נותן לפרסי סימן, המאפשר לפרסי לקרוא לקרטר בכל עת שיחפוץ.
דמויות

פרסי ג'קסון - חצוי יווני ובנו של האל פוסידון
קרטר קיין - חרטום צעיר, ומארחו של האל הורוס. כל הספר מתרחש מנקודת מבטו של קרטר.
ספרי המשך

במאי 2014 יצא באנגלית ספר המשך הנקרא "המטה של סראפיס" (The Staff of Serapis) ועוסק באנבת' צ'ייס, חברתו של פרסי, ובסיידי קיין, אחותו של קרטר. ספר נוסף, שלישי בסדרת הספרים, בשם "הכתר של תלמי" (The Crown of Ptolemy), יצא בשפה האנגלית וגיבוריו הם אנבת', קרטר, סיידי ופרסי.
על כפיו יביא

| --- | --- |
 סינגל בביצוע רבקה זהר
 יצא לאור:  1969
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 כתיבה:  יורם טהרלב 
 לחן:  יאיר רוזנבלום 
 
"על כפיו יביא" הוא שיר ישראלי שנכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי יאיר רוזנבלום. הוא בוצע לראשונה על ידי הזמרת רבקה זהר בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 בעיבודו של אלכס וייס וזכה במקום הרביעי. לאחר מכן השיר הפך להיט וזכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל ושל גלי צה"ל. השיר נעשה אהוד מאוד בתרבות העברית הישראלית, זכה לביצועים רבים (בין השאר של עמיר בניון וזהבה בן), ומקובל לנגנו בימי זיכרון, חג ומועד.
יורם טהרלב אמר כי כתב את השיר לאחר שפגש נגר שהראה לו כיסא אליהו שנותר אצלו לאחר שלא מצא לו קונה.
תכנים ואמירות

נושאי השיר המחורז הם כוחה של האמונה וערכו של עמל כפיים בכינון החברה הישראלית בארץ ישראל במאה ה-20. שני אלו גם יחד, מהווים את התשתית לתרבות העברית והיהודית, לפי הדוגמאות שמביא הפזמונאי. ויתר על כן, על פי תוכני השיר, נמצאים הבונים, המכוננים ומסמני יעדיה של החברה דווקא בקרב הצנועים, או הדלים או הנחבאים אל הכלים.
השיר בנוי משלושה חלקים, ובכל אחד מהם מסופר על בעל מלאכה אחר, שלכאורה בטל ממלאכתו לאחר שנות עמל רבות: נגר, סנדלר ובנאי; אולם עולמם מלא ועשיר בציפייה להתגשמותם של הרעיונות הנשגבים והתממשותם של אירועים עתידיים וחזון הנביאים, שעליהם דובר בשלל מקורות המסורת היהודית אלפי שנים: בתנ"ך, בספרות חז"ל ובפילוסופיה היהודית לדורותיה; רעיונות ואירועים המתמצים, בין השאר, בחזרתו של אליהו הנביא, ביאת המשיח והקמת בית המקדש.
הפזמונאי מתאר את תנאי חייהם בצמצום של בעלי המלאכה; הן הנגר והן הסנדלר חיים ב"רחובנו הצר", בצריף, בבדידות ובהסתר:
ואת לבם ותודעתם ממלא חלום, שעליו הם שומרים בסוד, לבטא את אהבתם למסורת והאמונה היהודית באמצעות כושר היצירה הייחודי שניחנו בו ועמל הכפיים; הנגר חפץ "לבנות כיסא לאליהו" - מעין מהדורה מפוארת של כיסא אליהו הניצב בבתי כנסת, והסנדלר מבקש לתפור נעליים לאליהו הנביא מבשר הגאולה, ושניהם משתוקקים להעניק לו את החפצים פרי ידיהם עם חזרתו. טהרלב מגלה חיבה ומרומם את גיבורי שירו גם באמצעות בניין הפועל, כאשר הנגר (אינו) „מנגר” על משקל מנגן; ובאמצעות מטבע לשון, כאשר הסנדלר (אינו) מוציא את המרצע מהשק; ותאוריו מתכתבים עם הפסוק בספר ישעיהו: "מַה נָּאווּ עַל הֶהָרִים רַגְלֵי מְבַשֵּׂר מַשְׁמִיעַ שָׁלוֹם מְבַשֵּׂר טוֹב מַשְׁמִיעַ יְשׁוּעָה אֹמֵר לְצִיּוֹן מָלַךְ אֱלֹהָיִךְ", ובמילותיו של טהרלב: „על הרים ינוו רגלי המבשר”.
 בחלק השלישי מספר המשורר:
בהנחה שהבנאי החל לעבוד בגיל 14, הרי שגילו הוא כשמונים וחמש; וכל חייו עמל ובנה בחומרים ובכלים ממשיים, אותם מציב המשורר אך כאמצעים, בתודעתו של הבנאי, לבניין ירושלים המהותית, במילים:
טהרלב כתב על שירו שהוא מבטא תכנים מסורתיים ודתיים:
עם זאת, הנימה הפואטית, אינה מסורתית רגילה; היא מצמצמת לכאורה את דמותם של הגיבורים אנשי עמל ועבודה, על ידי תארים כגון "מוזר", "לגמרי לא צעיר" ואחרים, לפני שהיא מדגישה את גדלות רוחם, ובכך היא משתייכת, הן נושאית-ערכית והן צורנית-פואטית, לספרות שנוצרה במסגרת תנועת העבודה בארץ ישראל, מאז העלייה השנייה.
השיר בביצועה המקורי של רבקה זהר כולל ציטוט מוזיקלי מתוך "איזבל" של שארל אזנבור בקטע המעבר לפני הבית השלישי.
משמעות המקצועות בשיר

הנגר – הנגר פרש ממלאכתו, לא מתוך שיקולים כלכליים, אלא מפאת חלומו - לבנות כיסא לאליהו הנביא, המסמל את בוא המשיח. הנגר בשיר מבוסס על נגר אמיתי, יוצא צפון אפריקה, שאותו פגש טהרלב ב"גטו של רמלה", אשר סיפר לו על הכיסא שבנה לאליהו הנביא.
הסנדלר – הסנדלר, בדמותו, מאוד דומה לדמות הנגר, והשוני ביניהם מתבטא רק במקצועם. חלום הסנדלר הוא לתפור נעליים ל"רגלי המבשר". יורם טהרלב משתמש בביטוי המסמל את הגאולה הלקוח מתוך ספר ישעיהו (פרק נ"ב, פסוק ז'): ”מַה נָּאווּ עַל הֶהָרִים רַגְלֵי מְבַשֵּׂר מַשְׁמִיעַ שָׁלוֹם מְבַשֵּׂר טוֹב מַשְׁמִיעַ יְשׁוּעָה, אֹמֵר לְצִיּוֹן מָלַךְ אֱלֹהָיִךְ”.
הבנאי – בניגוד לבעלי המקצועות הקודמים העוסקים בבוא המשיח, הבית השלישי עוסק בגאולה הלכה למעשה: להניח את אבן הפינה לבית המקדש השלישי. ההבדל הנוסף בין הבנאי לבין קודמיו הוא שנגרות וסנדלרות הם מקצועות שהיו נפוצים בצפון אפריקה ובמזרח אירופה, אך הבנאי מזוהה עם חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל.
דירוג בעלי המקצועות בשיר

ניתן לדבר גם על הבדלים ביניהם, באופן שיוצר הדרגה:
הנגר – אינו עובד כלל. הוא רק חולם שבעתיד הוא יבנה כסא. הסנדלר - בחיי השגרה "המרצע בשק", אך בחלומו - "הוא חולם כי נעליים הוא תופר". הנעלה משניהם הוא הבנאי, שכפי המתואר בשיר "הוא בונה את העיר כבר שבעים שנה", כלומר: למרות זקנתו המופלגת, הוא עדיין בונה.
בהתאמה לכך - הנגר חולם להכין כיסא שעליו לכאורה אליהו יישב, ללא מעש. הסנדלר חולם שהוא מכין נעליים, "בן על הרים ינוו רגלי המבשר" כלומר: נעליים שבהן אליהו ילך על ההרים ויבשר את הגאולה. ושוב הנעלה משניהם הוא הבנאי, שעל-פי חלומו הוא יניח למקדש את אבן הפינה בעצמו.
ההבדל בולט במיוחד למדייקים במילות השיר: הנגר והסנדלר חולמים להביא מתנה לאליהו הנביא. אך הבנאי חולם שאליהו יביא לו את אבן הפינה ("על כפיו אותה יביא אליהו הנביא", ולא "לאליהו" כשני הראשונים) כדי שהוא יניח אותה למקדש.
הערות שוליים

↑  רוזנבלום השתמש בלחן זה גם בשיר מוקדם יותר "כיפה אדומה" שבוצע בידי דליה אורן בשנת 1967. בשנת 1965 הפזמון שימש ב-Isabelle, שירו של הזמר והפזמונאי הצרפתי שארל אזנבור.
↑  שרה אוסצקי-לזר, עשה לשירים כנפיים, הזמן הירוק, 1 באוקטובר 2009 ועפ"י כתבה של שי שלומי עם יורם טהרלב.
↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ב, פסוק ז'.
↑  יורם טהרלב, על כפיו יביא: מילים ודברים עליו, בארכיון האינטרנט מתוך האתר של יורם טהרלב.
1 2 3  דויד פרץ, ניתוח השיר יעל כפיו יביא, באתר "תרבות•il"
כיסא אליהו בבית הכנסת הגדול בעפולה
עודד תאומי

| --- | --- |

עודד תאומי, 2000
 לידה:  20 ביוני 1937 תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 פטירה:  1 במרץ 2019 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1944–2019 (כ־75 שנים)
 עיסוק:  שחקן
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
עודד תאומי ונינט דינר בסצנה מן הסרט "הם היו עשרה", 1960
עודד תאומי (20 ביוני 1937 – 1 במרץ 2019) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי, מגדולי השחקנים של התיאטרון הישראלי. שימש כמרצה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

תאומי נולד בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה. הוא דור שני לבמת התיאטרון: אביו, מאיר תאומי, היה שחקן תיאטרון "האוהל" שנרצח באירוע הידוע כרצח בגן הוואי ב-10 באוגוסט 1947, ודודו, יעקב טימן, היה שחקן תיאטרון "המטאטא". טימן אף דאג לשבץ את עודד אחיינו בתפקידי ילד בהצגות התיאטרון.
עודד תאומי שירת בצה"ל בלהקת פיקוד המרכז, ובשנת 1958 הצטרף לתיאטרון הקאמרי וגילם מאז עשרות תפקידים, רובם ב"קאמרי" אך גם בתיאטרון הבימה, בתיאטרון האוהל ובתיאטרון בית ליסין. במחזות השקספיריים הוא גילם את ז'אק ב"כטוב בעיניכם", את יאגו ב"אותלו", את ריצ'רד ב"ריצ'רד השלישי" ואת קוריולנוס. במחזות ידועים אחרים הוא היה ג'ון ב"אוליאנה", טריגורין ב"השחף", ד"ר אסטרוב ב"הדוד וניה", סליירי ב"אמדאוס", ד"ר סטוקמן ב"אויב העם", נילס בוהר ב"קופנהגן", וילי ברנדט ב"דמוקרטיה", פרופ' היגינס במחזמר "גבירתי הנאווה", סולנס ב"אלוף הבונים" ועוד. במחזאות העברית הוא גילם את ישראל קסטנר בהצגה "קסטנר", וכן שיחק ב"כנרת כנרת", "ערפל" ו"צור וירושלים".
בראשית שנות ה-70 השתתף גם בשני מופעים לילדים: במופע עם נעמי שמר שנקרא "נעמי שמר שרה לילדים ועודד תאומי עושה להם הצגות", שבו ביצע לראשונה את השיר "אלף בית", ולאחר מכן במופע עם חוה אלברשטיין בשם "חוה ועודד בארץ הקסמים". שני המופעים הועלו על גבי תקליטים.
במהלך שנות ה-70 העלה תאומי שלוש הצגות יחיד פרי עטו שעסקו בספיריטואליזם - "מעל ומעבר", "אותות ומופתים" ו"על החיים ועל המוות".
תאומי שיחק במספר סרטי קולנוע ישראליים, בהם: "חולות לוהטים", "הם היו עשרה", "חבורה שכזאת", "תעלת בלאומילך", "מרגו שלי", "המניע לרצח", "מבצע יונתן", "החוב" ו"סוף שבוע בגליל". הוא הנחה את סדרת הטלוויזיה לילדים "הספינה המזמרת" בשנת 1973, שיחק בסדרת הטלוויזיה "כתב פלילי". גילם בפרק "מסדר הזיהוי" מתוך הסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" אדם שנקלע במקרה למסדר זיהוי משטרתי ומואשם ברצח. השתתף בדרמות הטלוויזיה האמריקאיות "סיפורו של דוד" (1976), ו"אישה ושמה גולדה" (1982). בשנת 1996 שיחק תאומי את תפקיד המנצח וילהלם פורטוונגלר שנחשד בקשרים עם המפלגה הנאצית בהצגה שעלתה בתיאטרון הקאמרי. הופיע בתפקידים קטנים בסרטים האמריקאיים "The Long Shadow" מ-1992, "קוד אומגה" (1999) ו"מינכן" (2005).
ב-2007 כיכב במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שעלה בקאמרי וזכה לביקורות נלהבות. לכבוד יום הולדתו ה-70 נערכה הצגה חגיגית של המחזה בה הוקרן גם סרט קצר המתעד את פעילותו של תאומי על במת התיאטרון הישראלי.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ראשי לצד גילה אלמגור ומרים זוהר בסרט "ציפורי חול" בבימויו של אמיר וולף. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2015.
בשנת 2017 ערך תיאטרון הקאמרי מופע מחווה בעקבות הידרדרות במצבו הבריאותי של תאומי.
חיים אישיים

בשנת 2007 התגלה בגופו סרטן שלפוחית השתן, ממנו החלים.
רעייתו, חוה, נפטרה מלוקמיה ב-2012.
תאומי נפטר מדום לב בשנתו ב-1 במרץ 2019, בגיל 81. הותיר אחריו שתי בנות ונכדים. בתו אמירה תאומי היא מנכ"לית להקת המחול הקיבוצית, ובתו עינת תאומי היא פסיכולוגית קלינית בכירה בכללית.
פרסים והוקרה

בדצמבר 2008 קיבל את פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על מפעל חיים.
בשנת 2010 זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
בשנת 2017 זכה בפרס אריק איינשטיין לאמנים ותיקים
הצגות בהשתתפותו (רשימה חלקית)

מלאך האבן (1958)
הערב אימפרוביזיה (1958)
הסירוב (1959)
הלילה השנים עשר (1959)
מרי סטיוארט (1961)
סיפור גן-החיות (1961)
כנרת כנרת (1961)
קפטן קריוז (1962)
הזמנה לארמון (1962)
צ'יפס עם כל דבר (1964)
המהפכה והתרנגולת (1964)
בקט או כבודו של אלוהים (1967)
ביוגרפיה (1971)
הפקודה (1971)
השיבה (1972) - משחק ובימוי
כטוב בעיניכם (1973)
השחף (1974)
ביקור הגברת הזקנה (1974)
חיי קליגולה (1975)
קוריולנוס (1975)
דון קרלוס (1976)
מנהל הבית (1976)
אילוף הסוררת (1977)
הדוד וניה (1978)
כטוב בעיניכם (1978)
רביזור (1978)
מותו של סוכן (1979)
כל ילד טוב ראוי לקצת חסד (1979)
בגידה (1979)
הסוחר מוונציה (1980)
אותלו (1980)
טוב (1982)
אמדיאוס (1982)
שקרים (1984)
הסערה (1984)
קסטנר (1985)
חבלי משיח (1987)
לשבור את הצופן (1988)
הדיבוק (1988)
אדם (1989)
רחם פונדקי (1990)
אלוהים יודע (1991)
תמונות מחיי נישואים (1991)
ריצ'רד השלישי (1992)
מכתבי אהבה (1992)
שיינדלה (1993)
ביקור הגברת הזקנה (1994)
אוליאנה (1995)
המנצח (1996)
המורדים (1998)
אויב העם (1999)
קופנהגן (2001)
המלביש (2003)
דמוקרטיה (2004)
מי שחלם (2005)
ציפור שחורה (2006)
בדנהיים 1939 (2006)
מותו של סוכן (2007)
החגיגה (2008)
אוי, אלוהים! (2008)
אלוף הבונים (2010)
קומדיה של טעויות (2011)
ערי מדבר אחרות (2012)
פרוסט/ניקסון (2013)
פילמוגרפיה

בקולנוע
חולות לוהטים (1960)
הם היו עשרה (1960)
בעל החלומות (1962)
חבורה שכזאת (1962)
דליה והמלחים (1964)
שבת המלכה (1965)
המניע לרצח (1966)
תעלת בלאומילך (1969)
מרגו שלי (1969)
The Passover Plot‏ (1976)
מבצע יונתן (1977)
אישה ושמה גולדה (1982)
The Long Shadow‏ (1992)
סופר בוי (1998)
קוד האומגה (1999)
מינכן (2005)
החוב (2007)
סוף שבוע בגליל (2008)
מקבל ההחלטות (2010)
ציפורי חול (2016)
בטלוויזיה
קשר משפחתי (1988-1991)
סיפורים לשעת לילה מאוחרת (1991)
כתב פלילי (2005)
תמרות עשן (2011)
הערות שוליים

↑  יובל בן עמי, עכבר העיר, "אלוף הבונים": הכריזמה של עודד תאומי לא מספיקה, באתר הארץ, 21 במרץ 2011
↑  תיאטרון הבימה, תכניית ההצגה "ערי מדבר אחרות", הבימה, 10 בינואר 2013
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, עצוב, עצוב, עצוב - הבימוי של מיכה לבינסון וליהוק מצוין עד אחרון השחקנים, בראשות עודד תאומי הנפלא, הופכים את "מותו של סוכן" בקאמרי לחוויה עצומה , באתר הארץ, 8 בינואר 2007
ירמי עמיר, ‏מותה של אהבה - "מותו של סוכן" בתיאטרון הקאמרי " הדרמה הגדולה של ארתור מילר נולדה מחדש, באתר גלובס, 7 במאי 2007
↑  ציפי שוחט, עודד תאומי חוגג 70, באתר הארץ, 20 ביוני 2007
↑  אורי קליין, "ציפורי חול": קומדיה על שואה שלא הולכת עד הסוף, באתר הארץ, 14 במרץ 2016
אורון שמיר, עכבר העיר, "ציפורי חול": שורף מצחוק בנקודות הכואבות, באתר הארץ, 10 במרץ 2016
↑  מור דרעי, עכבר העיר, "באבא ג'ון" הוא הזוכה הגדול של האופיר, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2015
↑  ענת מידן, "הסרטן קטן עלי", "ידיעות אחרונות", 1 בפברואר 2008.
↑  אבישי מתיה, ‏עודד תאומי שבור ממות רעייתו ומודאג ממצב התיאטרון. ראיון, באתר מעריב אונליין, 26 ביוני 2013
↑  יאיר אשכנזי, שחקן הקולנוע והתיאטרון עודד תאומי מת בגיל 81, באתר הארץ, 1 במרץ 2019
↑  לירון זייד, ‏השחקן עודד תאומי הלך לעולמו, באתר ‏מאקו‏, 1 במרץ 2019
↑  מרב יודילוביץ', פרס מפעל חיים לעודד תאומי, באתר ynet, 26 בנובמבר 2008
רוני דורי, נעה דר ועודד תאומי בין זוכי פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2008
↑  טל פרי, ‏פרס מפעל החיים במסגרת פרסי התיאטרון יוענק לעודד תאומי, באתר גלובס, 9 במרץ 2011
↑  מיה אשרי, אלון אולארצ'יק, עודד תאומי ורוני סומק בין זוכי הפרס לאמנים ותיקים, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2017
↑  רחלה זנדבק, חידה אנגלית - 'לשבור את הצופן' - התיאטרון הקאמרי: תל־אביב, כותרת ראשית, 16 בספטמבר 1988
↑  "המלביש" מאת רונלד הארווד בתיאטרון הקאמרי. תרגום ובימוי: מיכה לבינסון, באתר הארץ, 6 באפריל 2003
↑  מיכאל הנדלזלץ, "פרוסט/ניקסון": פוליטיקה, טלוויזיה, תיאטרון, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2013
↑  גילי איזיקוביץ, עודד תאומי ואורי הוכמן לוהקו לעונה השנייה של "תמרות עשן", באתר הארץ, 5 בדצמבר 2010
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2009 - יהושע סובול | פרס התיאטרון הישראלי - פרס מפעל חיים 2010 - עודד תאומי | הבא: 2011 - יוסי גרבר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307129405171  GND: 1206607297  ISNI: 0000 0004 0286 3838  LCCN: no2001061493  MusicBrainz: a4ff2d24-b654-4c35-9cf6-f5d2e93e2dbc  VIAF: 299070293   WorldCat (עם VIAF): 299070293 
עודד תאומי, 2010
עבדולקאדיר אומור

עבדולקאדיר אומור (בטורקית: Abdülkadir Ömür; נולד ב-25 ביוני 1999 בצ'ארשיבאשי שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת האל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים

אומור גדל במחלקת הנוער של טרבזונספור. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הטורקית, ובסך הכל ערך 175 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 22 שערים. הוא זכה עם המועדון באליפות טורקיה, בגביע הטורקי ובסופר קאפ הטורקי.
ב-1 בפברואר 2024 חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בהאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-10 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לסוונסי סיטי במסגרת המחזור ה-31 בליגה לעונת 2023/2024.
קריירה בינלאומית

ב-30 במאי 2019 ערך אומור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בניצחון 2-1 על נבחרת יוון במשחק ידידות.
אומור נכלל בסגל נבחרת טורקיה לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא שיחק בטורניר.
תארים

אליפות טורקיה (1): 2021/2022
הגביע הטורקי (1): 2019/2020
הסופר קאפ הטורקי (1): 2022