stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפובליקת נטאליה

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  רפובליקה דמוקרטית פרלמנטרית
 שפה נפוצה:  הולנדית, אפריקאנס
 עיר בירה:  פיטרמריצבורג
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה
 היסטוריה
 הקמה:  הטרק הגדול
 תאריך:  12 באוקטובר 1839
 פירוק:  סיפוח בריטי 12 במאי 1843
 תאריך  תאריך:  כיבוש סופי דצמבר 1845
 ישות קודמת:  ממלכת הזולו
 ישות יורשת:  מושבת נטאל מושבת נטאל
 שליטים בולטים:  אנדריאס פרטוריוס
 שטח בעבר:  כ-40,000 קמ"ר
 אוכלוסייה בעבר:  בין 1,000 ל-4,000 לבנים
 דמוגרפיה
 דת:  הכנסייה הרפורמית ההולנדית
 
רפובליקת נטאליה (בהולנדית: Republiek Natalia), הייתה מדינה עצמאית קצרת ימים שהתקיימה לקראת אמצע המאה ה-19 בשטחי דרום אפריקה של ימינו, באזור בו נמצאת היום פרובינציית קוואזולו-נטאל.
רפובליקת נטאליה הוקמה בשנת 1839 על ידי אפריקאנרים אשר הגיעו למקום ממושבת הכף במסגרת הטרק הגדול. כארבע שנים לאחר הקמתה, בשנת 1843 היא סופחה לבריטניה בתום מאבק בין הבריטים לתושבי הרפובליקה. מרבית תושבי הרפובליקה עזבו צפונה וחזרו לנדוד במרחב. רובם השתקעו לבסוף ברפובליקות האפריקאנריות שהוקמו בפנים הארץ במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 – הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית.
רקע

רפובליקת נטאליה הייתה הניסיון הממשי הראשון של האפריקאנרים להקים לעצמם מדינה עצמאית במסגרת הטרק הגדול. מוצאם של האפריקאנרים, השחקן הראשי בטרק הגדול, הוא במושבת הכף ההולנדית, אשר החלה את דרכה בקייפטאון בשנת 1652. האפריקאנרים הם צאצאיהם של המתיישבים ההולנדים שאכלסו את המושבה, שב-1806 הפכה סופית למושבה בריטית. למרות שבתחילה ניסה השלטון הבריטי החדש לרכוש את אמונם של האפריקאנרים, עד מהרה היחסים בין הצדדים עלו על שרטון. האפריקאנרים תפסו את השלטון הבריטי כרודני, וחשו געגוע לימי השלטון ההולנדי. עד מהרה החלו קולות של מרד להישמע בקרב האפריקאנרים במושבה, אך לנוכח כוחה העצום של האימפריה, הבינו האפריקאנרים שכל ניסיון לעימות ישיר עמה נידון לכישלון. ברם, הם החליטו שעזיבתה של המושבה היא מעשה בלתי נמנע.
בחודש ינואר 1832 האנגלי ד"ר אנדרו סמית והאפריאנרי וילם ברג, נשלחו על ידי מנהיגים אפריקאנרים ממושבת הכף לחקור את התאמתו של חבל נטאל להתיישבות אפריקאנרית עצמאית. עם חזרתם של סמית וברג אל המושבה מספר חודשים לאחר מכן, הם דיווחו שנטאל היא ארץ פורייה, רחבת ידיים וריקה יחסית מאוכלוסייה. כל זאת כאשר גם חופה הארוך לאוקיינוס ההודי הופך אותה למתאימה להקמת ישות מדינית עצמאית.
היסטוריה > ראשית ההתיישבות

לאחר שורה של דיונים פנימיים, בשנת 1835 יצאו ממושבת הכף משלחות ראשונת לתור את הארץ. בתחילה אנשי הטרק התמקדו בעיקר בהכנעת השבטים הילידיים בתחומי המדינה החופשית של ימינו ובצפונה של הארץ. עקב הצלחתם לקצור ניצחונות על חלק מהשבטים בשלהי שנת 1836, ההגירה ממושבת הכף מזרחה הפכה להמונית. בחודשים הבאים אלפי אפריקאנרים עזבו את שטחי מושבת הכף ונעו לכיוון צפון מזרח, אל השטחים שמעבר לנהר האורנג'. עם התעצמות ההגירה, החלו אפריקאנרים רבים פונים אל יישוב חבל נטאל, הרעיון המקורי של הטרק הגדול.
חלוץ ההתיישבות בנטאל היה פיט רטיף אשר משלחתו בת מאה האנשים עזבה את מושבת הכף בפברואר 1837. ב-6 באוקטובר אותה השנה יצא רטיף על גבי סוסו יחד עם עוד 15 רוכבים ו-4 עגלות משא לחקור את חבל נטאל. רטיף חזר למחנהו שבמרכז הארץ ב-2 בנובמבר, בהודיעו לאנשיו שהם יכולים להיכנס לאזור, מאחר שלהערכתו האזור נמצא מתאים להתיישבות. הוא יזם משא ומתן עם מלך הזולו, דינגאנה (אחיו למחצה של שאקה), ובאותו החודש אף הגיע לביקור אצלו בארמונו. בעת ביקורו השני של רטיף אצל דינגאנה, הסכימו אנשי הזולו להתיישבותם של האפריקאנרים בנטאל.
היסטוריה > נהר הדם

תוך שבועות ספורים הגיעו כמה מאות אפריקאנרים להתיישב בשטחי ממלכת הזולו. למרות אזהרות שונות, ב-28 בינואר 1838 יצא רטיף להיפגש עם דינגאנה מלך הזולו, בתקווה שיוכל לשאת ולתת עמו על גבולות קבע להתיישבות האפריקאנרית בנטאל. לאחר שסיכמו ביניהם את הנושא, הזמין דינגאנה את רטיף ואנשיו לחזות במסיבה והצגה מיוחדת של אנשי שבטו. עם כניסתם למקום, התבקשו האפריקאנרים להשאיר את נשקם מחוץ למתחם ההופעה כדי לכבד את המנהגים של הזולו, ואנשיו של רטיף כיבדו את הבקשה. באמצע ההופעה, התנפלו אנשיו של דינגאנה על האפריקאנרים ושבו אותם ואת בני לוויתם השחורים. רטיף ועוד כ-100 איש נטבחו כולם במה שיכונה לימים טבח משלחת רטיף. מייד לאחר הטבח, הורה דינגאנה להוציא להורג את כל האפריקאנרים שהתיישבו בעצת רטיף בתחומי ממלכתו בחבל נטאל, וכן להחרים את רכושם. 534 אנשים נהרגו, לרבות 185 ילדים ו-56 נשים.
הטבח של אנשי הזולו באנשיו של רטיף הותיר זעזוע עמוק וחרדה כבדה בקרב האפריקאנרים שייצאו לטרק הגדול. האפריקאנרים החליטו להשיב מלחמה ולצאת לנקמה. את מסע העונשין הובילו המנהיגים האפריקאנרים פיט אויס והנדריק פוטכיטר. שניהם הגיעו לנטאל, כל אחד עם כוח צבאי משלו. כשכל כוח מונה מעט יותר מ-150 לוחמים, ביום ה-9 באפריל 1838, כחודשיים לאחר הטבח במשלחת רטיף, פרץ הקרב, אשר יקבל לימים את השם קרב איטאלני (Italeni). אל מול צבאם הלא מאורגן, פגשו האפריקאנרים כוח זולו מאומן היטב ומתואם של כ-8,000 לוחמים במערכי אימפי. מצוידים בנשק חם הכוחות של אויס ופוטכיטר הצליחו להנחית מכות קשות על צבא הזולו, כאשר בקרב כוחותיהם שלהם נרשמו עשרה הרוגים בלבד. למרות זאת, נראה היה שהשגת ניצחון על צבא הזולו העצום בגודלו הוא משימה בלתי אפשרית. מעבר לכך, בין עשרת ההרוגים היה גם פיט אויס עצמו, דבר אשר העיב על מהלך הקרב. ברם, החליט פוטכיטר בעצת חייליו להורות על נסיגה, כאשר הקרב נתפס ככישלון.
לא מרוצים מחוסר ההצלחה להכריע את הזולו בקרב איטאלני, החלו האפריקאנרים שוקדים על תכנונו של קרב חדש כנגד הזולו. לפיקוד על הצבא האפריקאנרי נבחר המצביא הצעיר אנדריאס פרטוריוס. הצבא האפריקאנרי, אשר מנה כ-700 לוחמים חמושים בנשק חם ומצוידים בתותח, התמקם בעמדות הגנה על גדות נהר הבפאלו, סמוך לאתר בו נערך קרב איטאלני כשמונה חודשים קודם לכן. עם שחר ה-16 בדצמבר 1838, קרב נהר הדם (Bloedrivier). כוח זולו עצום בגודלו של 12,000 עד 21,000 לוחמים מצוידים בחניתות מסודרים במערכי אימפי החל לתקוף את הכוח האפריקנרי מכל עבריו. אל מול רעמי אש רוביהם של האפריקנרים, הזולו כשלו בכל ניסיון להתקרב אליהם. הקרב, אשר נערך בין שעתיים לשלוש שעות, הסתיים בתוצאה מכרעת יוצאת מגדר הרגיל. למעלה מ-3,000 אנשי זולו נהרגו ואף לא אחד מקרב האפריקאנרים. בנוסף, צבא הזולו נסג משדה הקרב וממלכת הזולו חדלה למעשה מכל תפקוד ריבוני. האפריקאנרים ראו בניצחונם בקרב כאות מבשר מהאל אל נכונות צעדיהם. הקרב נתן רוח גבית לטרק הגדול בכלל ולהתיישבות בנטאל בפרט.
היסטוריה > הקמת הרפובליקה והתבססותה

לאורך שנת 1839, לאחר ניצחון האפריקאנרים על הזולו בקרב נהר הדם בשנה הקודמת, הגיעו כמויות גדולות יחסית של אפריקאנרים להתיישב בחבל נטאל. למרות שלכאורה, ובמיוחד נכון היה הדבר בעקבות הכרעת הזולו, היה האזור אידיאלי עבור האפריקאנרים, אל מול עיניהם הם ראו ניצנים של קולוניזציה בריטית מוקדמת של האזור. האפריקאנרים היו חרדים מהאפשרות שמחירי הדמים ששילמו במלחמתם על נטאל יהיו לשווא. למרות זאת, הם החליטו לנצל את שעת הכושר, וב-12 באוקטובר 1830, הם הכריזו על הקמת רפובליקת נטאליה – מדינה אפריקאנרית עצמאית. מקימי הרפובליקה קיוו שבאמצעות דרך זו של קביעת עובדות בשטח הם יניאו את בריטניה מכוונתה להשתלט על האזור.
תושבי הרפובליקה החדשה ייסדו את העיר פיטרמריצבורג, בה הם קבעו את בירתם ושם הקימו את מועצת העם של נטאליה, הפרלמנט המקומי. היו בו 24 חברים, אשר ייצגו את בכירי האפריקאנרים ולכאורה היו אמורים לשמש כגוף השלטוני הבלעדי ברפובליקה. בראשות המועצה עמד כל פעם חבר אחר, אשר התחלף בתפקידו כל שלושה חודשים עם הבא אחריו בתור. עם זאת, לאנדריאס פרטוריוס, עטור ניצחון קרב נהר הדם, נשמר מקום בכיר יותר בהנהגה. בהתאם לחוקת הרפובליקה, עבור חקיקה משמעותיות לא הספיקה החלטת רוב של מועצת העם, אלא היה גם צורך בהעברתה באספה עממית, בה יכלו להשתתף כל אזרחי הרפובליקה. השיטה הפוליטית המסורבלת אשר האפריקאנרים כלל לא היו רגילים בה, הייתה בעוכריו של תהליך ביסוס הרפובליקה אשר היה נדרש לצורך הצלחתה. עוצמתה של בריטניה, והיעדר בסיס ממשי למדינה, דנו את הרפובליקה לכישלון כבר עם הקמתה. עם זאת, יעברו כמעט ארבע שנים עד שזו תגיע לקיצה.
במהלך שנת 1841, התגבר הלחץ הבריטי על רפובליקת נטאליה. הבריטים הבהירו לאנשי הרפובליקה כי בכוונתם להקים באזור מושבה בריטית. בהמשך, ניסו הבריטים להציע הצעות פשרה שונות לרפובליקה, אשר ישמרו סממנים של אוטונומיה לאפריקאנרים במסגרת השלטון הבריטי שיועד למקום. האפריקאנרים, בגיבוי החלטה של מועצת העם של הרפובליקה, סירבו לכל פשרה. על רקע קולות מלחמה אשר נשבו ברקע, הרפובליקה שלחה במרץ 1842 נציגים מטעמה לאמסטרדם, על מנת לנסות לקבל ערבויות לעצמאותה מצד הולנד. הם קיוו כי ממשלת הולנד תסייע באמצעות הפעלת לחוץ על בריטניה להימנע מעימות.
היסטוריה > קרב פורט נטאל

כחודש לאחר מכן, ב-1 באפריל 1842, שלחה האימפריה הבריטית ממושבת הכף אל עבר רפובליקת נטאליה כוח של 263 לוחמים בראשות הקפטן ט. ס. סמית. הם הגיעו בצעידה לפורט נטאל ללא כל התנגדות ב-4 במאי, כחודש לאחר צאתם. האפריקאנרים, אשר חששו שהכוח הבריטי מתכוון לכפות ריבונות בריטית באזור, החליטו לנסות לבלום אותם בכוח. אנדריאס פרטוריוס קיבץ כ-300 עד 400 לוחמים, ופנה אל פורט נטאל, דרבן של ימינו. כאשר הגיע לקרבת העיר הוא הקים מחנה זמני מחוצה לה. בליל ה-23 במאי, יצא סמית מהעיר עם כוחותיו, ובמתקפת פתע על הכוח האפריקאנרי שאף להנחית מכה מקדימה מכרעת. תקוותיו של סמית נכזבו, כאשר התברר לו שכוחותיו של פרטוריוס חזקים משחשב. הניסיון הבריטי נכשל, כ-50 לוחמים בריטים נהרגו או נפצעו, והכוח הבריטי נסג מוכה אל מחנהו.
ב-31 במאי 1842, הצבא האפריקאנרי בפיקודו של פרטוריוס הטיל מצור על המחנה הבריטי בפורט נטאל, והאפריקאנרים הכריזו על ניצחון. צבאו של סמית היה נצור בעיר כשהוא סובל מרעב כחודש, עד ל-26 ביוני. באותו היום, הגיע לנמל העיר ספינת המלחמה הבריטית סאות'המפטון (HMS Southampton 1820), כשעל סיפונה היה כוח תגבור גדול יחסית בראשות לוטננט קולונל א. ג. קולאט. עם הגעתה של התגבורת הבריטית לפורט נטאל, הכוח האפריקאנרי נסוג מהמקום לאחר שהובס בקרב על ידי הבריטים. ניצולי הכוח שבו אל פיטרמריצבורג, בירת הרפובליקה.
היסטוריה > הסיפוח לבריטניה ואחרית דבר

בחודשים הבאים שלאחר העימותים הצבאיים בפורט נטאל, ניסה הבריטי לוטננט קולונל קולאט ממקום מושבו בעיר לחדש את המשא ומתן עם האפריקאנרים על שילובם באימפריה הבריטית, אך לשווא. לבסוף, ב-12 בדצמבר 1842 הכריזה ממשלת בריטניה על סיפוח נטאל. ב-4 במאי 1843, כחמישה חודשים לאחר מכן, הוקמה באופן רשמי מושבת נטאל – מושבה קולוניאלית תחת הכתר הבריטי. עם זאת, האפריקאנרים בנטאל המשיכו ליהנות משלטון עצמי מסוים בפיטרמריצבורג בירתם גם כשנה לאחר מכן. מצב זה הסתיים בדצמבר 1845, אז נכנסו כוחות בריטיים לפיטרמריצבורג, ופירקו את מועצת העם של נטאליה כמו גם שאר מוסדות השלטון של הרפובליקה.
עד לסוף העשור, עזבו רוב האפריקאנרים בנטאל, אשר מנו כנראה כמה מאות משפחות בלבד, את המקום ופנו צפונה, נחושים להקים מדינה עצמאית חופשייה משלטון בריטי. איש הצבא הבריטי הארי סמית', אשר יהפוך בשנת 1847 למושל מושבת הכף, מעיד על ניסיונו לשכנע אפריקאנרים להישאר בשטחי המושבה הבריטית החדשה בנטאל. לפי עדותו, הם השיבו לו: "ידידנו הקולונל סמית', [עד הגעתכם] חיינו בשקט תחת ממשלה משלנו. [כעת,] נאמנותנו הוטלה בספק, אדמותינו נושלו מאיתנו, השחורים חיים בתוכנו. אלו הם הסיבות אשר מובילות אותנו לנטוש את הבתים שלנו, יבולינו, והגנים אשר נטענו במו ידינו, המצויים כאן. אנו עוזבים ומתכוונים לחפש לנו מולדת במדבר". כאשר הם עומדים במילתם, עם בואם של הבריטים עזבו תושבי הרפובליקה את נטאל. רובם נדדו לשטחי המדינה החופשית של ימינו. למעשה הייתה רפובליקת נטאל בסופו של דבר לא יותר מתחנת ביניים בטרק הגדול. מייסדיה נמנו על חברי הטרק, ועם כישלונה הם חברו על שאר צועדי הטרק והמשיכו בו.
ראו גם

היסטוריה של דרום אפריקה
הטרק הגדול
ממלכת הזולו
פיט רטיף
הערות שוליים

1 2  O. Ransford (1968), The Great Trek. The Afrikaner Debate
1 2 3 4 5  יהונתן אלשך, ההיסטוריה הפוליטית של דרום אפריקה, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 2014
↑  O. Ransford (1968), The Great Trek. Pillar of Smoke by Day.
↑  O. Ransford (1968), The Great Trek. Serpent In Eden.
↑  O. Ransford (1968), The Great Trek. The Great Murder.
1 2  O. Ransford (1968), The Great Trek. Blood River.
↑  Johan Carel, Voigt (1899). Fifty years of the history of the republic in South Africa (1795-1845). London: T. F. Unwin.
↑  Mackenzie, S.P (1997). Revolutionary Armies in the Modern Era: A Revisionist Approach. Routledge. pp. 74–75. ISBN 978-0-415-09690-4.
1 2 3 4 5 6 7  O. Ransford (1968), The Great Trek. Natalia.
1 2 3 4  "Natal". 1911 Encyclopædia Britannica, Volume 5. Cambridge University Press. p. 259.
1 2  "Natal". 1911 Encyclopædia Britannica, Volume 5. Cambridge University Press. p. 260.
| מדינות היסטוריות בדרום אפריקה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות ילידיות | ממלכת מפונגובווה (1075–1220) • ממלכת הזולו (1816–1879) |  |
| מושבות אירופאיות | חברת הודו המזרחית ההולנדית  מושבת הכף ההולנדית (1652–1806) • מושבת הכף  מושבת הכף הבריטית (1795–1910) מושבת נטאל מושבת נטאל (1843–1910) • מושבת טרנסוואל מושבת טרנסוואל (1902–1910) • מושבת נהר האורנג' מושבת נהר האורנג' (1902–1910) |  |
| הרפובליקות האפריקאנריות | הרפובליקות האפריקאנריות |  |
| הרפובליקות העיקריות | הרפובליקה הדרום אפריקאית הרפובליקה הדרום אפריקאית (1852–1902) • מדינת אורנג' החופשית מדינת אורנג' החופשית (1854–1902) |  |
| רפובליקות המשנה | הרפובליקה הדרום אפריקאית (1874–1875)  רפובליקת פוצ'פסטרום (1838–1848) • רפובליקת נטאליה רפובליקת נטאליה (1839–1843) • גריקואלנד מזרח גריקואלנד מזרח (1861–1879) רפובליקת סטלאלנד  רפובליקת סטלאלנד (1882–1883) • מדינת גושן  מדינת גושן (1882–1883) • ארצות הברית של סטלאלנד  ארצות הברית של סטלאלנד (1883–1885) הרפובליקה הדרום אפריקאית  הרפובליקה הקטנה (1876–1891) • הרפובליקה החדשה  הרפובליקה החדשה (1884–1888) • הקיסרות הגרמנית  רפובליקת אופינגטוניה (1885–1887) |  |
| דרום אפריקה העצמאית | דרום אפריקה העצמאית |  |
| מדינות כלל ארציות | דרום אפריקה (1910–1928)  איחוד דרום אפריקה (1961–1910) • דרום אפריקה (1928–1994)  דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד (1994–1948) דרום אפריקה  רפובליקת דרום אפריקה (החל מ-1961) |  |
עגלת משא רתומה לשוורים חוצה אפיק מים בעת הטרק הגדול
בני זולו תוקפים את האפריקאנרים בשטח ממלכתם, מייד לאחר טבח משלחת רטיף
ביתו המשוחזר של אנדריאס פרטוריוס בפיטרמריצבורג. בתים מעין אלו הקימו המתיישבים בעיר בעת שנות קיומה של רפובליקת נאטליה.
אנדריאס פרטוריוס בשנותיו המאוחרות
שכונת אגמים

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  אשקלון
 תאריך ייסוד:  שנות ה-10 של המאה ה-21
 קואורדינטות:  31°39′03″N 34°33′52″E﻿ / ﻿31.650721277723°N 34.564359507953°E﻿ / 31.650721277723; 34.564359507953
 שכונות נוספות באשקלון
  (למפת השפלה מוגדלת) שכונת אגמים(למפת השפלה רגילה) שכונת אגמים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת אגמים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת אגמים
 
שכונת אגמים היא שכונה בדרום העיר אשקלון שנבנתה בשנות ה-10 של המאה ה-21. השכונה החלה להתאכלס לראשונה בשנת 2015. שם השכונה נובע מהאגם המלאכותי הגדול בישראל באקו פארק שנפתח לציבור בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  "הדבר הגדול הבא: 7 שכונות שכדאי לכם להכיר". TheMarker. 2015-12-01.
↑  רום טל דן, אגם אשקלון: כל הפרטים על האגם המלאכותי החדש, באתר Visit2Israel, ‏2023-09-26 (באנגלית)
שבירה אטמוספירית

דיאגרמה שמראה את ההיסט בדמות השמש בזריחה ובשקיעה
שבירה אטמוספירית (באנגלית: Atmospheric refraction) היא סטייתן של קרני אור או גלים אלקטרומגנטיים אחרים מנתיב ישר כאשר הם מתקדמים דרך האטמוספירה, שנגרמת כתוצאה מהשינוי בצפיפות האוויר כפונקציה של הגובה מעל פני הים. שבירה זו נגרמת מהשינוי במהירות התקדמות האור דרך האוויר, שקטנה (מקדם השבירה גדל) עם הגידול בצפיפות. שבירה אטמוספירית בסמוך לקרקע היא הגורם לתופעת המיראז'. היא גורמת גם לעלייה או ירידה, כיווץ או מתיחה של הדמויות של עצמים מרוחקים, ומבלי לגרום בהכרח לתופעות מיראז'. אזורים טורבולנטיים באטמוספירה העליונה יכולים לגרום גם לנצנוץ. המונח "שבירה אטמוספירית" עשוי לשמש גם בהתייחס לשבירת גלי קול עקב השינוי במהירות הקול בגבהים שונים. כימות השבירה האטמוספירית הוא מרכיב חשוב הן במדידות מיקומים ארציות והן במדידות שמיימיות.
שבירת קרני אור מגרמי שמים גורמת להם להופיע גבוה יותר מעל האופק מאשר מיקומם האמיתי. בדומה לכך, שבירה ארצית גורמת לרוב לעצמים ארציים להופיע גבוה יותר ממיקומם האמיתי, אף על פי שבשעות אחר הצהריים האוויר שבסמוך לקרקע מתחמם ומתפשט (צפיפותו יורדת), כך שהקרניים מתעקלות למעלה וגורמות לעצמים להופיע נמוך יותר ממיקומם האמיתי.
שבירה אטמוספירית משפיעה לא רק על קרני אור נראה, אלא על כל סוגי הקרינה האלקטרומגנטית, אם כי במידה שונה. למשל, בספקטרום הנראה, הצבע הכחול מושפע יותר מהצבע האדום. אפקט זה עשוי לגרום לאור מגרמי שמיים להינפץ לספקטרום של צבעים בתמונות ברזולוציה גבוהה.
האטמוספירה שוברת את דמותו הסהרית של הירח כאשר הוא מעל האופק
כל אימת שמתאפשר, אסטרונומים יעדיפו לערוך את תצפיותיהם בשעות שבהן העצם הנצפה מופיע בנקודה הגבוהה ביותר שלו בשמים. למשל, אסטרונומים יעדיפו לא לערוך תצפית של כוכב שגובהו מתחת ל-20° מעל האופק. אם לא ניתן להימנע מתצפיות של עצמים בסמוך לאופק, ניתן לצייד טלסקופ אופטי במערכות שיפצו על עיוות התמונה הנגרם משבירה אטמוספירית. אם הנפיצה גם היא בעיה (במקרה של תצפיות בפס רחב וברזולוציה גבוהה), ניתן לשלב בטלסקופ אביזרים אופטיים (זוגות של מנסרות זכוכית) שיתקנו את השבירה האטמוספירית.
כיוון שמידת השבירה האטמוספירית היא פונקציה של גורמים רבים, בהם גרדיאנט טמפרטורה, טמפרטורה, לחץ ולחות (כמות אדי המים, שמשפיעה במיוחד על אורכי הגל שבאמצע תחום התת-אדום), כמות המאמץ הנדרשת לקיזוז מוצלח של השגיאות הנובעות משבירה אטמוספירית עשויה להיות מרתיעה. שבירה אטמוספירית עשויה אף להפוך לחמורה עוד יותר כאשר גרדיאנטי הטמפרטורה חזקים, או כאשר השבירה לא אחידה בגלל שהאטמוספירה הטרוגנית, כמו למשל כאשר טורבולנציה מתחוללת באוויר. זה גורם לתנאי ראות גרועים, כמו נצנוצים ועיוותים רבים של הצורה הנצפית של השמש מעט לפני השקיעה או קצת אחרי הזריחה.
היסטוריה

ההיסטוריה של חקר השבירה האטמוספירית מהווה הדגמה חשובה להתפתחות הקונספציה המדעית. להלן מובאת סקירה קצרה שלה.
היסטוריה > תאוריות יווניות מוקדמות

אריסטו (384–322 לפנה"ס) היה הראשון שקיבץ באופן שיטתי תצפיות אופטיות הקשורות לשבירה אטמוספירית, אם כי הוא לא ייחס אותן לשבירה כזו. ספרו "המטאורולוגיה" כולל את התיעוד המדעי הראשון של תופעת המיראז', ומכיל דיונים בתופעות הקשת בענן וההילה, כמו גם תיאורים של האפקטים הנגרמים מצפייה בעצמים מרוחקים שנמצאים בסמוך לקו האופק. אף על פי כן, בהסברו לתופעות אלו ניכר כי הוא ערבב בין גורמים שונים; למשל, הוא ייחס את תופעת אשליית הירח, שהיא תופעה פסיכולוגית גרידא, למקורות פיזיקליים בבסיסם. הראשון שכתב חיבור מתמטי "מסודר" על אופטיקה היה אוקלידס, אך תרומותיו נגעו בעיקר בחוקי הפרספקטיבה, ולא התייחסו כלל לשבירת אור.
המדען הראשון בעולם המערבי שהתייחס במפורש לשבירת אור היה ארכימדס (287–212 לפנה"ס), אשר קטע מכתביו, בו דן בבעיה של שינוי המיקום הנצפה של עצם כאשר הוא משוקע במים (עקב השתברות האור), השתמר. מן הקטע עולה כי הבין את עקרונות השבירה והדימות, ונטען גם שהדיאגרמה שלו מראה שהבין כי הדמות של עצם נקודתי משוקע נמצאת בדיוק מעל מיקום העצם המקורי, כלומר נמצאת על הקו שעובר דרך מיקום העצם ואנכי לקו שמפריד בין שני התווכים. לאפיון שנתן לאפקט ההשתברות של האור יהיה משקל חשוב בתאוריות יווניות מוקדמות על הסטת מיקומם הנצפה של גרמי שמים. עם זאת, אם ישנה התייחסות כלשהי של ארכימדס לשבירת אור הנגרמת על ידי האוויר עצמו, היא אבדה.
באנציקלופדיה הענפה שלו, פליניוס הזקן (23–79 לספירה) ציין תצפית "פרדוקסלית" של האסטרונום היפרכוס: ליקוי ירח שבו ניתן היה לצפות הן בירח והן בשמש, שהופיעו בכיוונים מנוגדים. מאוחר יותר, האסטרונום קלאומדס, בספרו "על התנועות הסיבוביות של הגופים השמימיים", הציע לראשונה הסבר לתופעת ליקוי הירח המוזר שנצפה על ידי היפרכוס, שקשר לראשונה בין הרעיון של שבירת אור על ידי האוויר שבאטמוספירה לתופעת ליקויי הירח הללו. כמו כן סיפק את ההסבר הנכון הראשון לתופעת ההגדלה של דמויות עקב שבירה. לבסוף, האסטרונום בן המאה ה-2 לספירה, תלמי, שעבודתו "אלמגסט" הייתה הבסיס לאסטרונומיה המערבית ב-1,000 השנים הבאות, ליטש לכדי שלמות את מודל השבירה האטמוספירית של העולם העתיק. כתביו מכילים אף רישומים מדויקים של זוויות שבירה כפונקציה של זוויות פגיעה, כך שקרוב לוודאי שהוא עמל רבות כדי לכמת את תופעת השבירה בצורה מתמטית, אך הדבר לא צלח בידו.
היסטוריה > תרומות ערביות

אבן סהל (אנ'), שפעל בבגדאד במאה ה-10, היה המתמטיקאי הראשון שניסח נכון את החוק שאנו מכירים היום כחוק סנל, אף שהוא לא ביטא אותו בעזרת סינוסים. החוק שניסח אבן סהל נשכח עד שבוטא שוב על ידי רנה דקארט ווילברורד סנל במאה ה-16.
להפצה ושימור הידע היווני על שבירה אטמוספירית בעולם הערבי תרם רבות המלומד אבן אל-היית'ם, בן זמנו של אבן סהל. תרומתו למדע השבירה הייתה בשימור התחום. בחלק מהמקרים הוא הרחיב ופיתח ידע שאחרים הציעו קודם לכן, בעיקר על בסיס המודל של תלמי, ובזכותו הידע הועבר לאירופה של ימי הביניים. מאוחר יותר, המלומד בן המאה ה-11 לספירה, אבן מועדח אל-ג'יאני (אנ') שפעל בספרד המוסלמית, הצליח לחשב את גובה האטמוספירה במודל של תלמי בעזרת אפקטים של שבירה אטמוספירית. תלמי עצמו נימק את אי רצונו לחשב את שבירת קרני האור באטמוספירה בהיעדר ידע על "עומק האוויר", כלשונו. אבן מועדח זיהה שמשך הזמן של תופעת הדמדומים עשוי לשמש מפתח לחישוב גובה האטמוספירה, ונקב בערך 86.3 קילומטרים לגובה זה, ערך קרוב מאוד לערך המודרני.
היסטוריה > העת החדשה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ויטלו (אנ'), מלומד ממוצא פולני-גרמני שרכש את השכלתו באוניברסיטת פדובה, כתב במאה ה-13 את הספר "פרספקטיבה", שעיקר חשיבותו בכך שהוא העביר את הידע של אבן מועדח אל-ג'יאני לאירופה. העבודות של ויטלו ואבן מועדח שלטו בידע האירופאי על אופטיקה ושבירה אטמוספירית במשך כ-400 שנה. עבודתו של ויטלו הודפסה בשנים 1535 ו-1572, ובשנת 1572 פרסם פרידריך ריזנר (אנ') מהדורה של הכתבים של אבן מועדח וויטלו.
האסטרונום הדני טיכו ברהה, הידוע בזכות תצפיותיו האסטרונומיות המדויקות והנרחבות, היה הראשון שפיתח ופרסם טבלאות לתיקון שיטתי של מקור השגיאה הנובע משבירת קרני אור באטמוספירה. הרישומים המדויקים שלו שירתו רבות את מחקריו של יוהאנס קפלר, שעבודתו על שבירה אטמוספירית מייצגת נקודת מפנה במחקר בנושא. קפלר היה הראשון שציין את העיוות האנכי בדמות של השמש כאשר היא בסמוך לאופק (כך שדמותה הופכת אליפטית), והתקרב מאוד להסבר כמותי מלא של אפקט נובאיה זמליה – מיראז' שגורם לכך שנראה כי השמש זורחת מוקדם ממה שצפוי. כמו כן, הוא  התמקד בשבירות אנומליות, והיה הראשון שניסה לספק להן הסבר.
המדען האנגלי אייזק ניוטון היה הראשון שניסח מודלים מתמטיים מדויקים עבור התאוריה של שבירה אטמוספירית, אותם פיתח במשך תקופה קצרה בשנת 1694. הוא חישב ופרסם שתי טבלאות שבירה אטומספירית מדויקות באותה שנה, המציגות את זווית השבירה הכוללת של קרני אור המגיעות מכוכבים בתלות בגובה הזוויתי שלהם בשמיים ובשלוש תקופות בשנה - קיץ, תחילת האביב, וחורף. טבלאות אלה היו לאמצעי עזר רב-ערך עבור אסטרונומים שנזדקקו "לתקן" את מיקומם הנצפה של גרמי השמיים, אולם, הוא לא פרסם את התאוריה שעמדה מאחוריהן, ומאמץ רב הושקע בידי מדענים אחריו בניסיון לזהות את השיטות והמשוואות בהן השתמש. הנחה פיזיקלית אחת שבה השתמש היא ש"כושר השבירה" של תווך גזי (ואוויר בפרט) - מעין מונח מעט מיושן המתאר את הגודל  n^{2}-1 (כאשר n הוא מקדם השבירה) - מצוי ביחס ישר לצפיפות הגז. בנוסף, הניח ניוטון תחילה (במודל הראשון) שצפיפות האוויר באטמוספירה יורדת ליניארית עם הגובה, ולאחר זמן מה תיקן את המודל כך שיתייחס לצפיפות אוויר המצייתת לחוק דעיכה מעריכי. הנחה פיזיקלית נוספת של המודלים שלו נשענה על המודל החלקיקי של האור, וקבעה שהתנע הזוויתי של חלקיקי האור ביחס למרכז כדור הארץ נשמר בעודם חולפים בשכבות האטמוספירה השונות. על בסיס הנחות אלו גזר ניוטון משוואה דיפרנציאלית המתארת את מסלול קרן האור באטמוספירה, אותה פתר ומן הפתרון חילץ את זווית ההסטה הכוללת של קרן אור המגיעה מכוכב מרוחק.
ראו גם

מיראז'
נצנוץ
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Waldemar H. Lehn and Siebren van der Werf, "Atmospheric refraction: a history", Applied Optics 44(27) (2005), pp. 5624-5636
↑  חיבורו האופטי המקורי של ארכימדס לא נשמר, אך קטע זה מצוטט על ידי תיאון מאלכסנדריה.
↑  Isaac Newton and the astronomical refraction
Waldemar H. Lehn,
↑  כתב היד המכיל את הניתוח המתמטי של ניוטון לבעיית השבירה האטמוספירית פורסם רק ב-1836.
↑  הנחה זאת נכונה מנקודת מבט מודרנית, משום שבגזים מקדם השבירה הוא בדרך כלל  n={\sqrt {\epsilon _{r}}} כאשר  \epsilon _{r} הוא המקדם הדיאלקטרי היחסי של הגז, כך שהנחה זו בעצם שקולה לטענה שהמניחות החשמלית  \chi _{E}=\epsilon _{r}-1 מצויה ביחס ישר לצפיפות הגז.
↑  הנחה זאת נשענה על הסברו של ניוטון לחוק סנל, לפיו במעבר בין שני תווכים בעלי מקדם שבירה שונה פועל על חלקיקי האור כוח בכיוון האנך למישור המפריד ביניהם. על אף שהנחה זאת מעוגנת בהסבר שגוי, היא מובילה לתוצאות זהות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4143250-2
שיטת החזקה

באנליזה נומרית שיטת החזקה היא שיטה למציאת קירוב לערך העצמי הכי גדול בערכו המוחלט של מטריצה ואת הווקטור העצמי המתאים לו. זוהי שיטה פשוטה למציאת ערך עצמי.
אף על פי שהשיטה מאפשרת למצוא רק קירוב לערך העצמי הגדול ביותר ולווקטור העצמי המתאים לו, היא שימושית מאוד בבעיות חישוביות. לדוגמה בהפעלתה על מטריצה דלילה של השכנויות או הקישורים באינטרנט, ניתן להשתמש בה לחישוב דירוג האתרים של גוגל, PageRank, וטוויטר עשתה שימוש בשיטה זו כדי להציג המלצות למשתמשים אחרי מי לעקוב.
תיאור השיטה

עבור מטריצה ריבועית  A בגודל  n\times n.
l_{i} יתכנס לערך העצמי הגדול ביותר בערכו המוחלט.
אם הערך העצמי הגדול ביותר של  A גדול ממש מכל שאר הערכים העצמיים (בערכם המוחלט, כולל ריבוי) אז הווקטור  v_{i} מתכנס לוקטור העצמי המתאים לערך העצמי הגדול ביותר.
קצב התכנסות

קצב ההתכנסות של השיטה תלוי בפער בין הערך העצמי הכי גדול לזה הבא אחריו.
הערות שוליים

↑  Ipsen, Ilse, and Rebecca M. Wills (5–8 במאי 2005). "7th IMACS International Symposium on Iterative Methods in Scientific Computing" (PDF). Fields Institute, Toronto, Canada. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Pankaj Gupta, Ashish Goel, Jimmy Lin, Aneesh Sharma, Dong Wang, and Reza Bosagh Zadeh WTF: The who-to-follow system at Twitter, Proceedings of the 22nd international conference on World Wide Web
שלמה אסבאג (השני)

הרב שלמה אסבאג השני (סביב ה'תק"ץ, 1830 - א' אדר א' ה'תרע"ו, מרץ 1906) היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20.