פסח סלבוסקי
עבודותיו

יצירותיו של סלבוסקי משלבות בין ציור מופשט ובין טכניקות פיסוליות תלת-ממדיות כגון אסמבלאז'. ציוריו מאופיינים באימפסטו כבד, במשיכות מכחול חופשיות ובשימוש במצעים שונים שמקבלים מימד של אובייקטים. בין נושאיו: תיאורי טבע דומם וציורים מופשטים. הוא הושפע מהאמנות הפיגורטיבית והמושגית בארצות הברית, ומידידו האמן משה קופפרמן אותו הכיר כשעלה לישראל. הוא החשיב את עצמו אמן "יהודי" ולאורך עשייתו האמנותית נדד בין "כאן" לבין "שם" - אמריקה מולדתו.
בעבודתו משנת 1995 "מי מפחד מאדום, צהוב וכחול", ניתן להבחין בהשפעה של האמנות האמריקאית של שנות ה-50 וה-60. העבודה היא מחווה לעבודותיו של בארנט ניומן, בהן לצבע תפקיד מעבר לציור ומכיל בתוכו תכונות מטאפיזיות. יצירה זו מורכבת מבד שנמתח על שתי מסגרות ריבועיות זהות, שהונחו זו על גבי זו בהסתה של 45 מעלות לקבלת כוכב מתומן, מכוסה בשכבות צבע המסמנות שלוש רצועות אנכיות מורכבות, שבסיסן אדום, צהוב וכחול. המרקמים בציור עבים וצבעי הייסוד עברו תהליך של מהילה וערבוב עם שכבות צבע תחתונות. עבודה זו מאזכרת את היצירה "כוכב"(1954) של האמן האמריקאי ג'אספר ג'ונס. הציור שמצויר על מצע לא קונבנציונלי נהיה לאובייקט עם מרקם רב שכבתי שמתעתע את הצופה.
בשנת 1996 הציג סלבוסקי את העבודה "איקונה בתערוכה הקבוצתית כל הג'ינס הזה" בגלריה שלוש, באוצרות מרי שק. בעבודה זו הוא צייר מעל ומתחת לבד ג'ינס שנפרש, נגזר, קופל ונבצע, בעוד שהג'ינס כמעט ואינו נראה כבמקור. הג'ינס הוא חלק מזיכרונותיו של סלבוסקי מהבית. סלבוסקי סיפר על עבודה זו: "בשבילי ג'ינס מסמל את הבית, את אמריקה. הכנסת ג'ינס בציור זה כאילו שאני מזמין את הציור הביתה".
סלבובסקי העניק חשיבות למשך העבודה בסטודיו, לפעולה וגם להפסקות הפעולה, וכך תיאר את תהליך היצירה: "...(העבודה) טמונה בלחכות יממה לפני ששבים ומניעים את המכחול על הבד; כל יום, חוץ משבת. ציירתי פס אחד. דע כי כאמן עתות העבודה שלך ועתות אי-העבודה שלך נותנות יחדיו גוף וצורה לזמן". פעמים שרבות חתם את שמו על העבודה וכך ציין עבורו שהעבודה גמורה.
הסטודיו של סלבוסקי היה מלא באובייקטים רבים ומגוונים, ששימשו אותו כתבניות לעבודה. האובייקטים היו רצופי מהמורות שמאתגרות את עשיית הציור, בהם שברי רהיטי עץ, מגוון בדים, חלקי מתכת ופרחים יבשים, ועליהם הפעיל מניפולציות שונות של הדבקה חיתוך, פירוק וניסור.
בעבודתו סלבובסקי השתמש רבות בקטעי משפטים אותם שמע באקראי בבתי קפה או משכניו. משפטים אלו פעלו ביצירתו כאלמנטים ויזואליים, וגם כביטוי להד הצליל המוזיקלי של המילה. בעבודות "זה החלום השלישי שאני זוכר" (2017) ו"יד של אישה" (אחרי 2010), ניתן לראות את השימוש במילה הכתובה על הציור. הוא ייחס חשיבות לפרשנותו של הצופה: "חשוב שזכויות הצופה, המתבונן, יהיו שוות לאלה של האמן"
ב-2019 זכה בפרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום. בנימוקי השופטים לבחירה נכתב כי "סלבוסקי הוא אמן הניגודים: יצירתו הייחודית אותה פיתח במשך 50 שנות יצירה אינה מתמסרת בקלות לקטגוריות מקובלות. יצירותיו נעות בין הפיסול לציור, בין אובייקט חסר צורה מוגדרת לציור דו־ממדי מסורתי. עבודותיו מעידות על אנינות טעם, תחכום וידע אך באותה נשימה על ישירות, נאיביות ופראיות פורעת סדר."
כתיבה
סלבוסקי כתב רבות על אמנות, ופרסם טור קבוע בכתב-העת "סטודיו" תחת הכותרת "אמן מקצועי". ב-1993 ראה אור ספרו הראשון "ההשראה חוזרת לתיקונה" בהוצאת בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, אותו הועיד לתלמידי אמנות. בהקדמתו לספר הוא כתב: "כאמן בעל השראה משהו מובע דרכך, אתה נותן לו צורה ואף על פי כן אין הוא אתה".
מוזיקה
סלבובסקי היה פעיל גם כמוזיקאי. למרות הניתוח שעבר במיתרי קולו, המוזיקה הייתה מרכזית בחייו. בשנותיו האחרונות הקים את אנסמבל "שלישיית אותו עולם" יחד עם אבי סבח ואבי קריכלי, שניהם אמנים-מוזיקאים. בהרכב זה ניכרה ההשראה שקיבל ממוזיקת הג'אז. בהופעות בירושלים ותל אביב השתתף פסח בהרכב בשירה, הקראה, הקשה ונגינה בחליל צד ובמסור.