stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסלאם סוני
ההלכה הסונית > אסכולות ההלכה הסוניות: (מד'אהב مذاهب)

המחלוקת בין בעלי הדעה לבעלי החדית באה לידי ביטוי בייסוד ארבע אסכולות ההלכה הסוניות:
האסכולה החנפית, על שם אל-נעמאן אבן ת'אבת אבו חניפה - האסכולה שמאמצת במידה הרבה ביותר את החשיבה השכלית העצמאית. נחשבת למתונה ומתקדמת יותר ביחס לאחרות, אך מאמצת מספר תפיסות מחמירות בתחום הנישואין. נכון לכתיבת שורות אלו, זוהי האסכולה הרחבה ביותר באסלאם הסוני.
האסכולה המאלכית, על שם מאלכ אבן אנס - דוגלת בצמצום עקרון ה'איג'מאע' לחכמי אל-מדינה שבדורות הראשונים בלבד. מתירה שימוש בשכל במקרה הצורך.
האסכולה השאפעית, על שם מוחמד אבן אידריס אל שעאפי - נוטה ל"בעלי המסורת" ומסתייגת מהשימוש בשכל, אך נודעת בשימוש פשרות הלכתיות רבות.
האסכולה החנבלית, על שם אחמד אבן חנבל - האסכולה המחמירה והקיצונית ביותר. נוהגת על פי "בעלי המסורת" בלבד ומתנגדת בכל תוקף להפעלת שקול דעת בפסיקת ההלכה. עוסקת רבות בתאולוגיה, ובעלת השפעה רבה בתחום זה על התאולוגיה הסונית עד ימינו.
בקרב הסונים בישראל האסכולות הנפוצות ביותר הן החנפית והשאעפית.
עם השנים פחת כוחה של המחשבה העצמאית לטובת ההצמדות למסורת, עד שבמהלך המאה העשירית "ננעלו שערי ה'איג'תיהד'" (המאמץ השכלי)- נקבע כי אין עוד מקום לשימוש במחשבה העצמאית בפסיקת ההלכה באסלאם הסוני. במקום ה'איג'תיאד' נעשה שימוש ב'תקליד' (חיקוי) - הליכה בתלם ארבע אסכולות ההלכה האורתודוקסיות הסוניות, ללא אפשרות לחדש חידושים הלכתיים.
לקראת סוף המאה השלוש עשרה הושלם באופן מלא תהליך התגבשותן של ארבע האסכולות, נקבע כי רק הן בעלות תוקף הלכתי באסלאם הסוני והוענקה לכולן אותה מידה של לגיטימיות. עם זאת, יש המצביעים קיומם בפועל של זרמים אחרים באסלאם הסוני כגון עת'רים, סלאפים, וואהבים ואחרים.
האסלאם הסוני הפונדמנטליסטי

החל משלהי המאה ה-19 ועד היום עובר עולם ההלכה הסוני שינויים משמעותיים. בעקבות כניסתם של שלטונות זרים והיחשפות מוגברת לעולם מערבי, ה'שריעה' המוסלמית הולכת ונדחקת בפני חקיקה מערבית-חילונית. בשלב הראשון החקיקה החילונית נועדה כדי להשלים את ה'שריעה' בנושאים כגון מסחר ופלילים, ולא לבוא על חשבון ההלכה המסורתית. אולם, עם השנים גבר כוחה של זו החילונית עד כדי השפעה על תחומי יסוד באסלאם כשבראשם דיני נישואין וגירושין.
השינויים הללו בתחום המשפט המוסלמי היו ועודן אחד הגורמים המשמעותיים ביותר לעלייתן של תנועות סוניות קיצוניות במאה השנים האחרונות. לטענתם, מקום ההלכה המוסלמית הסונית נמצא כיום בשפל חסר תקדים. הם קוראים לשיבה אל האסלאם הקדום וחותרים להקמת שלטון הלכתי טהור. הארגונים הפונדמנטליסטים, כגון האחים המוסלמים אל-קאעידה ודאע"ש, צמחו במדינות רבות בעולם המוסלמי בדגש על מדינות המזרח התיכון. על אף היותם מיעוט, נחלו הארגונים לא מעט הצלחות פוליטיות ודתיות בקרב הקהילות הסוניות, לא פעם תוך הפעלת אלימות רבה. ניכר כי לאחר מאות שנים של יציבות שלטונית ודתית, האסלאם הסוני נמצא כיום בעיצומה של התעוררות דתית וחברתית שתוצאותיה יתגלו רק בעתיד.
ג'ורג' וייטינג פלאג

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1816 ניו הייבן, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בינואר 1897 (בגיל 80) ננטקט, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קונטיקט 
 בן או בת זוג:  Louisa Henriques 
 
ג'ורג' וייטינג פלאג (באנגלית: George Whiting Flagg‏; 26 ביוני 1816 – 5 בינואר 1897) היה צייר אמריקאי של סצנות היסטוריות ותמונות ז'אנריות. הוא היה ממשפחה של אמנים בולטים.
ראשית חייו

פלאג נולד ב-26 ביוני 1816 בניו הייבן, קונטיקט. הוא היה אחד משבעה ילדים שנולדו לראש עיריית ניו הייבן הנרי קולינס פלאג ומרתה (לבית ווייטינג) פלאג. שני האחים פלאג למדו ציור אצל דודם וושינגטון אלסטון.
דרך אחותו רחל ובעלה הראשון אברהם, הוא היה דוד של אליס קלייפול גווין, שנישאה לקורנליוס ואנדרבילט השני בשנת 1867. באמצעות אחיו ג'ארד, הוא היה דודו של האדריכל ארנסט פלאג.
קריירה

עבודתו המוקדמת של ג'ורג' וייטינג פלאג כללה את הילד המאזין לסיפור, צעיר יווני, ויעקב ורחל ליד הבאר.
ג'ורג' זכה בחסותו של לומן ריד, סוחר ואיש עסקים מניו יורק, שבאמצעותו בילה שלוש שנים בלימודים באירופה, ולאחר מכן התגורר במשך שש שנים בלונדון.
ציורו המוקדם של ג'ורג' פלאג, "ליידי ג'יין גריי מתכוננת להוצאתה להורג", הפך אותו לצייר מפורסם. אולם תהילתו דעכה במהירות, מכיוון שהציור ההיסטורי הפך אופנתי בהדרגה.
בין יצירותיו הידועות ביותר יש להזכיר את "עולי הרגל"; "הנחת הכבל האטלנטי", "וושינגטון מקבל את ברכת אמו", שנחרט לעיתים קרובות. "השומרוני הטוב" ו"קולומבוס והביצה" (1867). חלק מציוריו צוירו בעודו גר בלונדון.
בשנת 1851 נבחר ג'ורג' ויטינג פלאג לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב.
חיים מאוחרים

בהמשך חייו, ג'ורג' פלאג למד תאולוגיה אך בסופו של דבר חזר לציור, בעיקר דיוקנאות, במהלך שנותיו המאוחרות.
פלאג התגורר בביתו ברחוב וסטמינסטר 12, באי ננטקט במסצ'וסטס.
עד מותו בשנת 1897. הוא המשיך לצייר בסטודיו קטן ליד הבית. מעל האח בחדר השינה בקומה העליונה, פלאג שמר על עבודתו בשם "מי שממהר להיות עשיר לא היה תמים".
ב-14 בפברואר 1849 נישא פלאג ללואיזה הנריקס. יחד הם היו הורים לארבעה ילדים,
ג'ורג' פלאג נפטר ב-5 בינואר 1897 בננטקט, מסצ'וסטס.
הערות שוליים

↑  "DEATH LIST OF A DAY.; Morris Hirsch". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1897-01-12. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-05-31.
1 2 3  Hannan, Caryn (2008). Connecticut Biographical Dictionary. State History Publications. p. 283
↑  "MRS. VANDERBILT SR. DIES IN HOME AT 89; Widow of Financier, Long III Was a Leader in Brilliant Era of New York Society. DAUGHTERS AT BEDSIDE Her Life Was Unostentatious, Devoted to Her Family and Private Charities. SOCIETY LEADER OF A GENERATION AGO AND HER HOME THEN. MRS. VANDERBILT DIES IN HOME HERE". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1934-04-23. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-05-31.
↑  Flagg, Ernest (2013). Flagg's Small Houses: Their Economic Design and Construction, 1922. Courier Corporation. p. 97
↑  Powell, Dara L. D.; Szápáry, Anthony (1986). The Flagg Family: An Artistic Legacy and the Provenance of a Collection: Essay and Catalogue by Dara L.D. Powell ; Introduction by Countess Anthony Szápáry. Milwaukee, WI: Burton & Mayer,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6707 3221  LCCN: nr99030572  RKD: 105620  SNAC: w62z2qdx  ULAN: 500021684  VIAF: 56533810   WorldCat (עם VIAF): 56533810 
ג'ורג' פלאג, ליידי ג'יין גריי לפני הוצאתה להורג
ערוך השולחן

ערך זה עוסק בספר ערוך השולחן. אם התכוונתם לספרו של רבי יוסף קארו, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יחיאל מיכל הלוי אפשטיין 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות תורנית 
 נושא:  הלכה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1884 
 
הרב יחיאל מיכל אפשטיין
ספר ערוך השולחן נתחבר על ידי הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, רב ואב בית דין בקהילת נבהרדק (נובהרדוק), במתכונת ספרי ההלכה שנתחברו לפי סדר סימני השולחן ערוך. ערוך השולחן נכתב לכל ארבעת חלקי השולחן ערוך.
נכדו, הרב מאיר בר-אילן, כותב בספרו 'מוולוז'ין עד ירושלים', שסבו רבי יחיאל מיכל, נהג לכתוב את ספרו תוך כדי ישיבות בית הדין. דבר שהתאפשר עקב בקיאותו הרבה ויכולתו לבצע מספר פעולות בו זמנית.
שם הספר

ישנה סברה ששם הספר "ערוך השולחן" מבוסס[דרוש מקור] על לשון המקרא בישעיה "עָרֹךְ הַשֻּׁלְחָן צָפֹה הַצָּפִית אָכוֹל שָׁתֹה קוּמוּ הַשָּׂרִים מִשְׁחוּ מָגֵן", ומכאן שהמילה "ערוך" מנוקדת בחולם אולם, במהדורה הראשונה כתב המחבר עצמו בתעתיק הרוסי של השם את המילה "ערוך" בשורוק, ובכך רומז לשם ספר ההלכה "שולחן ערוך". ייעוד הספר "ערוך השלחן" דומה למטרת ספר התשתית של ה"שולחן ערוך" - ה"בית יוסף" - לפסוק ולסדר את ההלכה הנוהגת בזמן הגלות כולה מן המשנה והתלמוד ועד הדיונים של הפוסקים האחרונים. בכך, שם הספר רומז למגמתו להיות "שולחן ערוך" מעודכן.
כתיבת הספר

ערוך השולחן יצא לאור ברובו בוורשה/פיוטרקוב בחיי המחבר, בין השנים תרמ"ד-תרס"ח (1884 - 1908), לאחר שהגיע לנבהרדק. הפירוש לחלק חושן משפט נכתב ונדפס ראשון, ולכן הקדמתו של המחבר מופיעה בתחילת חלק זה של החיבור. חלקים של הספר הודפסו לאחר מותו, ומספר חלקים של הספר לא הובאו לדפוס מעולם, וככל הנראה אבדו.
באותה תקופה נכתב גם ספר המשנה ברורה (שלפעמים אף מובא בדבריו של הראשון). ההבדל הגדול בסגנונם של שני החיבורים הוא שהמשנה ברורה נכתב כפירוש רצוף ללשון השולחן ערוך עצמו (אולם רק לחלק אורח חיים), ואילו בערוך השולחן, במקום פירוש צמוד לטקסט, לכל סימן יש מאמר שעומד בפני עצמו. ולפי הדברים שנדפסו בשער הספר:
בו יבואר כל הדינים וההלכות הכתובים בשולחן ערוך... עם כל הדינים המפוזרים בספרי האחרונים. וכל דין ודין בארתי במקומו בטעמו בעזרת השם יתברך, על פי הצעות וראיות מגדולי הפוסקים. והכל בלשון צח וקל, ובסדר נכון, כאשר תחזינה מישרים הלומד בפנים הספר
הספר מיוחד בכך שבכל סימן המחבר מפרט את יסודי הדינים מהגמרא וחלק מהראשונים.
פסיקה ומנהג

שיטת הפסיקה ההלכתית והמנהגים שבספר ערוך השולחן משקפים היטב את הנורמות של קהילות ליטא במיוחד, והמתנגדים במזרח אירופה בכלל, בסוף המאה ה-19. לעיתים מזכיר המחבר את מנהגי החסידים, אבל רק בתור "יש נוהגים", ולא כעיקר בהלכה או במנהג.
מנהגי פולין (ואף של המתנגדים שם) משתקפים פחות בספר. ההבדל הגדול שבינו לבין ספר הפסק הגדול שנכתב בליטא באותו זמן - המשנה ברורה, אינו בתחום המנהג אלא בשיטת הפסיקה דווקא. המשנה ברורה נטה להחמיר בנושאים רבים על מנת לצאת ידי כל השיטות השונות, ואף כאשר פסיקה כזו נוגדת את המנהג שהיה מקובל במשך דורות. לעומת זאת, בערוך השולחן הנטייה הכללית היא להצדיק את הפסיקה שהייתה מקובלת בקהילות, ולמצוא תמיכה למנהגים המקובלים אצלן.
ערוך השולחן לעומת המשנה ברורה

הספר ערוך השולחן היה עד השואה פופולרי מאוד בקהילות אשכנז, נדפס פעמים רבות, ובתור ספר פסיקה הוא נחשב כבר סמכא חשוב ביותר. בתקופה שלאחר השואה גברה השפעתו של המשנה ברורה בקרב הישיבות הליטאיות, וזו ביטלה כמעט לחלוטין את השפעתו של הערוך השולחן בתור ספר פסיקה בסיסי. פסקי המשנה ברורה אף הצליחו לעקור פסיקות ומנהגים רבים של מסורת קהילות המתנגדים במזרח אירופה, שהיו מקובלים עד תקופת השואה, ואשר נכתבו במקומות רבים בערוך השולחן.
עם זאת, היו פוסקי הלכה גם בתקופה שלאחר השואה (בעיקר בארצות הברית) שהמשיכו לייחס חשיבות בפסיקה לערוך השולחן, ביניהם הרב משה פיינשטיין והרב יוסף דב סולובייצ'יק, והיו אף כאלו שהביעו את דעתם במפורש על עדיפותו של ערוך השולחן בפסיקה על המשנה ברורה, ביניהם הרב יוסף אליהו הנקין, והרב בנימין זאב בנדיקט.
הרב הנקין העדיף את ערוך השולחן מבחינת "הלכתא כבתראי", כלומר, שבעל ערוך השולחן הספיק לקרוא את הכתוב במשנה ברורה ובכל אופן פסק אחרת. אולם יש הסתייגות חלקית (ישורון כרך ל"ג עמ' תל"ב) מכך שנראה שהיה לפני המחבר רק את חלקים א' וג' של משנה ברורה - העוסקים בהלכות תפילה ובהלכות ושבת, ואילו ביתר הלכות חלק אורח חיים אינו מזכירו. הרב בנדיקט ציין בעשרות שיעורים שלו, את העדיפות של ערוך השולחן על פני "משנה ברורה" בכך שבעל ערוך השולחן פסק בכל חלקי השולחן ערוך, ואילו מחבר המשנה ברורה רק בחלק אורח חיים, בעל ערוך השולחן פסק גם מעבר לארבעת חלקי השו"ע וחיבר ספר בשם ערוך השולחן העתיד בו הוא פוסק כמעט בכל ההלכות שלא נכללו בשו"ע של ר' יוסף קארו ובזה הוא דומה לרמב"ם שפסק בכל התורה כולה.
כיום, נדחקה בארץ ישראל פסיקתו של ערוך השולחן, מפני פסיקת המשנה ברורה והחזון איש, וחלק מזה נבע גם מדברי החזון איש "ההוראה המקובלת מפי רבותינו אשר מפיהם אנו חיים כמו מרן הבית יוסף, המגן אברהם והמשנה ברורה, היא הוראה מקוימת כמו מפי סנהדרין בלשכת הגזית", אך בארצות הברית (כמו גם אצל העולים ממנה לארץ) עדיין יש לו השפעה רבה, בעקבות יחסם של הפוסקים הבולטים שם (שהוזכרו לעיל), אם כי גם שם מעמדו של ה"משנה ברורה" מרכזי. בשנים האחרונות ישנה חזרה מסוימת גם בארץ ישראל לספר, כפי שניתן לראות מהוצאת המהדורות החדשות, וניתן לראות פוסקים בני דורנו כמו הרבנים דב ליאור, נחום אליעזר רבינוביץ', ויהודה הרצל הנקין שנשענים על פסיקותיו.
מהדורות

המהדורה המקורית החלה לצאת לאור עוד בחיי המחבר, כאשר בדרך כלל הודפסו חוברות שכללו רק כמה עשרות סימנים בכל אחת. החוברות הראשונות היו על חציו הראשון של חלק חושן משפט, בשנת תרמ"ד (1884), ובשנת תרנ"ג (1893) יצא לאור חלקו השני של חושן משפט בכרך אחד. החל משנת תרנ"ז (1897) החלו לצאת לאור החלקים של חלק יורה דעה, והחל מתרס"ה (1905) חלקי אבן העזר ואורח חיים. לאחר פטירת המחבר בשנת תרס"ח (1908) עברו כתבי היד שטרם נדפסו לאחריותה של בתו בריינה וולאברינסקי, על פי צוואת המחבר. בעזרת בנה, נכדו של המחבר המשיכה הוצאתם לאור של חלקים שעוד לא נדפסו, כמו גם מהדורות חדשות של חלקים ישנים. על פי הקדמתה להוצאה חמישית של הכרך על הלכות ייבום וחליצה בשנת 1931, בידיה היו כתבי היד של חלקים שטרם נדפסו: שלושה חלקים לחלק יורה דעה, וחלק אחד לאבן העזר, כמו גם חלק שני לחיבור "אור לישרים" על ספר הישר של רבינו תם. למרות רצונה, חלקים אלו לא הודפסו על ידיה מאוחר יותר, ולא ידוע מה עלה בגורלם (להוציא חלק אחד שיצא לאור בראשית שנות התשעים של המאה ה־20 על ידי משפחת בר-אילן). ערוך השולחן העתיד יצא לאור על ידי נכדו של המחבר, הרב מאיר בר-אילן ועל ידי מוסד הרב קוק החל משנת תרצ"ח (1938).
במשך יותר ממאה שנה מהדורות ערוך השולחן שהודפסו (שכללו בכרך אחד את כל החוברות שהודפסו בזמנים שונים, על פי סדר השולחן ערוך) היו מהדורות צילום.
בשנת תשס"ו (2006) יצאה לאור מהדורת עוז והדר, שהיא במתכונת של המהדורה המקורית, אך אינה מהדורת צילום. במהדורה זו בוצע פיענוח ראשי תיבות ופיסוק חלקי, הוספת פסקי המשנה ברורה בחלק אורח חיים, הקדמה מפורטת על חיי המחבר, וכן נדפסו בסופו ציונים שרשם האדמו"ר מגור בעל פני מנחם.
במהדורה הזאת נוסף ג"כ "דרשות קול בן לוי" של המחבר, בעניינים כלליים כגון לימודי חול ועוד.
חלקים חסרים > יורה דעה

בערוך השולחן על יורה דעה, חסרים שני חלקים גדולים במהדורה המקורית שיצא בחיי המחבר, וכמו כן במהדורות הצילום הנפוצות שנעשו ממנה:
הלכות יין נסך, עבודת כוכבים, ריבית, וחוקות העכו"ם (סימנים קכ"ג עד קפ"ב; לאחר הלכות הכשר וטבילת כלים, ולפני הלכות נידה)
הלכות נדרים ושבועות (סימנים ר"ג עד רל"ט; לאחר הלכות נידה ומקוואות, ולפני הלכות כיבוד אב ואם)
ביחד חסרים 96 סימנים במהדורות המודפסות, מתוך 403 סימנים ביורה דעה.
כתב ידו של המחבר להלכות נדרים ושבועות נמצא בעזבונו אצל צאצאיו — משפחת בר-אילן בארץ — והובא לדפוס על ידי הרב שמחה פישביין בשנת תשנ"ב. וכך כתב פישביין בפתיחה למהדורתו:
חלק זה על "הלכות נדרים" נכלל במהדורה החדשה של "עוז והדר", שיצאה לאור בשנת תשע"ה, מתוקנת ע"פ כתב היד של המחבר, ובתוספת תיקונים רבים על המהדורה הקודמת.
הלכות יין נסך, עבודת כוכבים, ריבית, וחוקות העכו"ם עדיין חסרות, שהם 60 סימנים.
חלקים חסרים > אבן העזר

בערוך השולחן על אבן העזר, חסרה חטיבה אחת גדולה של הלכות, דהיינו הלכות כתובות (אבן העזר סימנים ס"ו-קי"ח, לאחר הלכות קידושין ולפני הלכות גיטין). בשולחן ערוך אבן העזר חסרים אפוא 53 סימנים מתוך 178.
ערוך השולחן העתיד

מאחר שערוך השולחן נכתב על פי סדר ה"שולחן ערוך", הוא עוסק כמוהו במצוות התקפות בזמן הזה בלבד, ונעדרים ממנו נושאים רחבים של דינים התלויים בארץ ישראל ובבית המקדש, כמו זרעים, קדשים, טומאה וטהרה, נזירות, ערכין וחרמין, סנהדרין, ממרים, מלכים, שקלים וקדוש החודש.
נושאים אלו נכנסו לספרו הבא של הרב אפשטין - ערוך השולחן העתיד, שחלקו יצא לאור בשנים תרצ"ח-תש"ו (1938-1946) בתל אביב. מאוחר יותר (החל משנת תשכ"ב 1962) הוציא מוסד הרב קוק את הספר מחדש, כולל חלקים שלא הודפסו קודם לכן. בשנת ה'תשס"ג יצאה לאור מהדורה חדשה, שבחלקה היא הדפסה חוזרת של כרכים שהודפסו בעבר, ובכרכים מסוימים זו הדפסה חדשה.
הספר מחולק לארבעה חלקים:
זרעים - שבו מבוארות הלכות מצוות התלויות בארץ
קדשים - שבו מבוארות הלכות מקדש וקודשיו
טהרות - שבו מבוארות הלכות טומאה וטהרה
ליקוטים - שבו מבוארות הלכות נזירות, ערכין וחרמין, סנהדרין, ממרים, מלכים, שקלים וקידוש החודש
לקריאה נוספת

הרב איתם הנקין, תערך לפני שלחן, הוצאת מגיד, התשע"ט (2018).
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק כ"א, פסוק ה'
↑  ראו שמואל קלמן מירסקי, "ספרי חוקים - ספרי לימוד", שנה בשנה ה'תשכ"ו עמ' 209.
↑  איתם הנקין, תערוך לפני שלחן, עמ' 233.
↑  שו"ת בני בנים לרב יהודה הרצל הנקין, חלק שני סימן ח.
↑  קובץ אגרות חזו"א חלק ב' איגרת מ"א
↑  צילום דברי הבת בראשית אחד מחלקי ערוך השולחן שיצא במהדורה מחודשת ב־1931
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572300005171  VIAF: 317130665   WorldCat (עם VIAF): 317130665
המנגליסטים

| --- | --- |

 בימוי:  יוסי מדמוני, דוד אופק 
 תסריט:  יוסי מדמוני, דוד אופק, ליאור שפר 
 שחקנים ראשיים:  ויקטור עידה דאנה איבגי גילי סער יגאל עדיקא ישראל ברייט ריימונד אבקסיס מכרם ח'ורי עלי סלימאן 
 צילום:  שי גולדמן 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2003 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המנגליסטים הוא סרטם של יוסי מדמוני ודוד אופק, צלם שי גולדמן ותמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט יצא לבתי הקולנוע בשנת 2003.
"המנגליסטים" מספר את סיפורה של משפחה ישראלית ממוצא עיראקי שאינה מצליחה להכות שורש אמיתי בישראל.
הסרט זכה בפרס התסריט בפסטיבל מר דל פלאטה (ארגנטינה), פרס הסרט הזר בפסטיבל יוסטון, פסטיבל וושינגטון ובפסטיבלים רבים נוספים, והשתתף בעשרות רבות של פסטיבלים. בנוסף היה מועמד לפרס אופיר.
עלילה

הסרט נפתח בחגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, שמשפחת עידה מתכוננת לחגיגה. בעוד הבשר נצלה על האש, חוזר הסרט אחורה בזמן, לסיפורים של כל אחד מבני המשפחה, שמשתלבים אלה באלה. הוא כולל ארבעה סיפורים של כל אחד מבני המשפחה, כשכל סיפור מאיר את שאר הסיפורים באור חדש. אבי המשפחה חיים, יוצא לניו יורק על מנת למצוא ידיד נעורים מתקופת המחתרת הציונית בעיראק, בעוד אשתו נעימה, מחדשת קשר עם אהוב נעוריה מבגדאד. גם בני הדור השני, הילדים תקווה ואלי מייצגים הוויה של תלישות כשהכמיהה לצאת מישראל ו"לעשות את זה" בחוץ לארץ היא שמפעילה אותם.
הסרט מציג את החברה הישראלית-מזרחית כחברת מהגרים שעברה מול ארץ המוצא אינו פתור, ולכן אינה יכולה להכות שורש אמיתי בישראל.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
ויקטור עידה: חיים
ריימונד אבקסיס: נעימה
מכרם ח'ורי: עזרא
ישראל ברייט: אלי
דאנה איבגי: תקווה
גילי סער: רחל / הדס
יגאל עדיקא: גדעון
הערות שוליים

↑  דוד שליט, ‏עוקף קהל, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2002
↑  המנגליסטים, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2002
חיים ישראל אייז

| --- | --- |

 לידה:  1876 איסטריק
 פטירה:  1943  (בגיל 67 בערך) ציריך
 מקום קבורה:  ציריך
 מדינה:  שווייץ 
 מקום פעילות:  ציריך
 תקופת הפעילות:  1901 – 10 בנובמבר 1942 (כ־41 שנים) 
 תחומי עיסוק:  ממקימי אגודת ישראל   איש עסקים
 בת זוג:  אדל האללעס
 צאצאים:  אברהם אריה, יעקב, דוד, מרים הענטשא, יוסף, אסתר, רחל, בנימין
 
 פרסים והוקרה:  Virtus et Fraternitas Medal 
 
הרב חיים ישראל אייז (1876–1943) היה רב ופוליטיקאי יהודי פולני, ממקימי אגודת ישראל ומעסקניה הבולטים. חי בשווייץ והיה פעיל מרכזי בהצלת יהודים בתקופת השואה.
נולד בשנת ה'תרל"ו (1876) באיסטריק שבגליציה. היה היחיד מעשרת ילדי משפחתו ששרד מגפה של מחלת הדיפטרייה שבאותה עת לא היה לה מרפא.
ר' חיים ישראל הגיע לשווייץ הנייטרלית בהיותו איש צעיר וקבע את מושבו בעיר ציריך בה הפך לאיש עסקים מצליח.
מפעל ההצלה של הרב חיים ישראל אייז

אייז היה בין הראשונים שקיבלו תיאור מפורט ומדויק על המתרחש בארצות הכיבוש הנאצי. הוא קיבל וארכב מאות מכתבים המתארים את הסבל בגטאות ובמחנות ההשמדה.
מתוך המכתבים עולה תמונה מפורטת של המערכת אותה הפעיל: שליחים בארצות הכבושות, רשת של "סייענים" בצלב האדום ואנשי קשר בשגרירויות הזרות בברן.
התרומה החשובה ביותר של ארכיון המכתבים היא בביסוס דעה של היסטוריונים, כי עסקנים חרדים היו המובילים בשבירת החשיבה ה"מקובלת", שטענה כי אסור לפעול בדרכים שאינן חוקיות ו"להרגיז את הגויים".
כשהחלו להגיע מאירופה תיאורי הרעב והמחסור, העביר חיים ישראל כספים לידיד בליסבון, וזה היה רוכש המוצרים האלה שהיו יקרי המציאות בזמן המלחמה (קקאו, קפה, סוכר, תה וסרדינים) ומעבירם לתעודתם. מוצרים אלה יכלו היהודים להחליף בכמויות גדולות של קמח ותפוחי אדמה.
את המזון שרכש היה חיים ישראל מעביר לז'נבה, שם היו לו קשרים טובים עם יו"ר הצלב האדום. אנשי הצלב האדום הבינלאומי היו מעבירים את חבילות המזון לסניפם בגרמניה, וזה היה מחלק את החבילות לנמענים. חיים ישראל היה עושה מאמץ מיוחד כדי לאפשר ליהודי הגטו לקיים מצוות כהלכתן. לשם כך היה שולח ארבעה מינים, מצות ויין בעבור ארבע כוסות.
את משלוחי המזון מימן לעיתים קרובות מכיסו, וחלק גדול מהונו הוקדש למטרה זו.
המצאתו הגדולה של חיים ישראל הייתה כשיצר קשר עם הקונסול של פרגוואי ושל אל סלוודור על מנת שינפיק תעודות זהות ודרכונים דרום אמריקאיים ליהודי הגטו בפולין. לשם כך נעזר גם בקונסול פולין, קונסטנטי רוקיצקי. כך הונפקו אלפי תעודות דרום אמריקאיות, ונשלחו בידי שליחים שונים או באמצעות הדואר ליעדם. בצורה זו זכו היהודים בעלי התעודות ליחס מועדף, ונעצרו במחנות מיוחדים לנתינים זרים, המפורסם שבהם הוא מחנה ויטל. אף על פי שרבים מבעלי התעודות לא זכו להינצל, בזכות תעודות אלה הציל אייז יהודים רבים ממוות.
הקמת אגודת ישראל

ר' חיים ישראל אייז היה בין מקימי תנועת אגודת ישראל העולמית, בשנת 1912, ומפעיליה המרכזיים. הוא לא הירבה להופיע בוועדות או אסיפות, אלא פעל בעיקר מאחורי הקלעים וכל החלטה שהובאה לפני הנשיאות זכתה קודם לכן לאישורו. הוא ריכז תחת ידיו גם את ניהול קרנות הצדקה של אגו"י.
בימי מלחמת העולם הראשונה הקים מערכת להעברת מידע על מקומם וצורכיהם של הפליטים היהודים הרבים, ודאג למחסורם.
בציריך הוציא לאור את עיתון "הדרך", וכתב הוא עצמו את המאמרים ודאג להדפסתם ושליחתם. משווייץ הוא ניהל את מערכותיה של היהדות החרדית בא"י, שבאותה עת עמד בראשה הרב חיים זוננפלד. הוא הביע את דעתו בצורה נחרצת בכל הסוגיות שעמדו על סדר היום הציבורי. הוא כתב בקביעות בעיתון של אגודת ישראל בשם "קול ישראל" שיצא לאור בירושלים, בשבועון דרכנו, וביומון דאס יודישע טאגבלאט שיצאו לאור בפולין.
כמטרה עיקרית לחיציו שימשה תנועת המזרחי, אליה השתייך בעצמו בצעירותו. הוא לעג לאנשי המזרחי על כך שלא מלמדים לבניהם תורה, אלא יש להם "דת" אחת: "דת העבודה". הוא גם טען שהסתפחות המזרחי לציונות היא בעבור בצע כסף. כמו כן ביקר את החינוך החילוני בארץ ישראל, ועל בוגרי חינוך זה כתב כי " בטוח הנני שלא יגדלו לאפיקורסים, אחרי כי אינם יודעים אף ידיעה כל שהיא מתורת הקודש כדי לכפור בה, מגודלים המה ל'עמי הארץ'..."
נכדיו וניניו של הרב חיים ישראל אייז כולם הולכים בדרכו, יש לו אף נכדים בארץ ישראל חתני בנו הרב יוסף אייז, ואף מכהנים כראשי ישיבות כמו הרב אפריים מילר ראש ישיבת משך חכמה בבני ברק והרב חיים ישראל הערץ ראש ישיבת יד הלוי וחתנו של ראש ישיבת בריסק הרב אברהם יהושוע סאלאוויציק. ועוד.
הערות שוליים

↑  על מחנה ויטל, באתר יד ושם.
↑  משה פראגר, זכרונות פון "דאס אידישע טאגבלאט", אידישע ווארט 304.1, נוי יורק, אייר–סיון תשנ"ב, עמ' 73, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312670205171  PLWABN: 9810636341105606  GND: 132204738  ISNI: 0000 0000 2833 1400  VIAF: 18378075   WorldCat (עם VIAF): 18378075
31 ביולי

31 ביולי הוא היום ה-212 בשנה (213 בשנה מעוברת), בשבוע ה-32 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 153 ימים.
נולדו

1143 – ניג'ו, קיסר יפן (נפטר ב-1165)
1396 – פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה מ-1419 (נפטר ב-1467)
1526 – אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (נפטר ב-1586)
1527 – מקסימיליאן השני, מלך בוהמיה משנת 1562, מלך הונגריה משנת 1563 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1564 (נפטר ב-1576)
1598 – אלסנדרו אלגארדי, פסל איטלקי (נפטר ב-1654)
1882 – איתמר בן-אב"י, בנו של מחיה השפה העברית אליעזר בן-יהודה והילד העברי הראשון (נפטר ב-1943)
1904 – אלפונס הימלרייך, צלם ישראלי יליד גרמניה (נפטר ב-1993)
1912 – מילטון פרידמן, חתן פרס נובל לכלכלה 1976 (נפטר ב-2006)
1914 – לואי דה פינס, שחקן וקומיקאי צרפתי (נפטר ב-1983)
1918 – פול בויר, ביוכימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה (נפטר ב-2018)
1919 – פרימו לוי, סופר יהודי איטלקי וכימאי (נפטר ב-1987)
1924 – אברהם יכין, צייר ופסל ישראלי (נפטר ב-2020)
1925 – חיים טאוב, כנר ומורה ישראלי (נפטר ב-2024)
1926 – נח קליגר, עיתונאי, איש ספורט וסופר ישראלי, ניצול מחנה ההשמדה אושוויץ, שהתמחה בנושא השואה (נפטר ב-2018)
1928 – אמל נסראלדין, פוליטיקאי דרוזי-ישראלי (נפטר ב-2025)
1929 – חוסה סנטמריה, כדורגלן אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם, ומאמן כדורגל, שאימן בין היתר את נבחרת ספרד בטורניר מונדיאל 1982
1929 – דון מארי, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-2024)
1929 – לין ריד בנקס, סופרת בריטית (נפטרה ב-2024)
1931 – קני בורל, גיטריסט ומלחין מוזיקת ג'אז
1932 – ג'ון סרל, פילוסוף אמריקאי
1936 – עוזי יאירי, מפקד סיירת מטכ"ל ומפקד חטיבת הצנחנים (נהרג ב-1975)
1937 – נתן שחר, מוזיקולוג, מעבד, מלחין ומנצח מקהלות ישראלי (נפטר ב-2021)
1938 – רוברט סטורואה, במאי תיאטרון גאורגי-סובייטי
1939 – אקיס צוחאדזופולוס, פוליטיקאי יווני (נפטר ב-2021)
1939 – מתילדה כהן-סראנו, סופרת, חוקרת ומשוררת ישראלית (נפטרה ב-2024)
1941 – ג'ורג' קנאזע, פרופסור, מופקד הקתדרה לחקר ולטיפוח השפה והספרות הערבית על שם בן-חביב בחוג לערבית ושותף לקתדרה של אונסק"ו לדיאלוג בין תרבותי באוניברסיטת חיפה (נפטר ב-2021)
1944 – ג'רלדין צ'פלין, שחקנית אמריקאית
1949 – אצ'י שטרו, בסיסט ישראלי ומפיק סרטים הוליוודי
1951 – נתן כהן, מוזיקאי ישראלי
1952 – פיי קלרמן, סופרת אמריקאית
1954 – ענת רפאלי, פרופסור ישראלית לתעשייה וניהול
1957 – יהודה דרעי, רבה הראשי של באר שבע וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל (נפטר ב-2024)
1962 – וסלי סנייפס, שחקן
1962 – משה פייגלין, חבר הכנסת התשע עשרה מטעם "הליכוד", סגן יושב ראש הכנסת, מייסד תנועת "זו ארצנו"
1962 – אילן שס, מוזיקאי, מלחין, עורך מוזיקאי, מנהל אמנותי ומנחה ישראלי
1964 − סי. סי. קאץ', זמרת גרמנייה
1965 – ג'יי קיי רולינג, סופרת בריטית מחברת ספרי הארי פוטר
1973 – שרון פרנס, שחקן ודוגמן ישראלי
1973 – רינת גבאי, זמרת, מוזיקאית, מלחינה, כותבת, מדבבת ושחקנית ישראלית
1973 – אורת בש, שחיינית ורוכבת אופניים ישראלית
1975 – סייד קשוע, עיתונאי, תסריטאי, סופר ופובליציסט ערבי-ישראלי
1976 – שי טובלי, מורה רוחני, מרצה, סופר ועיתונאי
1981 – דוד חכם, שדרן רדיו ישראלי חרדי
1983 – ליאור פריד, תסריטאי ופרסומאי ישראלי
1986 – יבגני מלקין, שחקן הוקי קרח רוסי
1989 – ויקטוריה אזרנקה, טניסאית רוסייה
1990 – טל שמאי, חזאי ומגיש תחזית בחדשות 10
1993 – בנצי מושל, כדורגלן ישראלי