stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגפת הכולרה הראשונה
מגפת הכולרה האסייתית הראשונה > התפשטות המגפה לדרום-מזרח ומזרח אסיה (1820-1822)

בחודש מרץ 1820 התפשטה המגפה לאזור האי סומטרה שבאינדונזיה, ולחצי האי המלאי באזור מלזיה וסיאם. למלזיה חדרה הכולרה דרך העיר ג'ורג' טאון שבמדינת פננג מהודו ומשם החלה להתפשט צפון-מערבה דרך מחוז סוֹנְגְקְהְלָה שבסיאם, לאורך נהר צ'או פראיה, כשהעיר הראשונה שהושפעה מן המגפה הייתה סָייבּוּרִי (Saiburi). פליטים רבים נושאי כולרה שהחלו להימלט ממחוז סמוט פרקן הפיצו את המחלה, בחודש מאי אותה השנה, לבירה בנגקוק. בבנגקוק גרמה המגפה למותם של כ-30,000 בני אדם, כחמישית מתושבי העיר. בהלה גדולה אחזה בתושבי העיר, דבר שהוביל את המלך ראמה השני לצאת בקריאה לתפילות המוניות ולשחרור אסירים ובעלי חיים כלואים. מבחינה רפואית סיאם לא הייתה ערוכה כלל לאסון בקנה מידה שהתרחש (רפורמה נרחבת בוצעה בעקבות המגפה שהובילה להכנסת הרפואה המערבית למדינה). באפריל 1821 נחלשה עוצמת המגפה בסיאם עם התקדמותה לעבר וייטנאם.
בחודש ספטמבר 1820 הגיעה המגפה למנילה שבפיליפינים. מקרי הכולרה הראשונים נצפו ב-4 באוקטובר לאורך נהר פָּסִיג (Pasig). בפיליפינים נפוצה השמועה כי הנתינים הזרים הם אלה שהפיצו את המגפה בקרב תושבי האיים על ידי זיהום מקורות המים כדי להרוג כמה שיותר מקומיים ולהשתלט על המדינה. כתוצאה מכך במנילה ובקוויט יצא המון משולהב לרחובות והחל לתקוף נתינים זרים. במהומות נרצחו 28 אירופאים ומספר סינים. כעבור יומיים, בעקבות התערבות הרשויות, פסקו המהומות.
באפריל 1821 התפשטה המגפה לג'אווה ובורנאו שבאינדונזיה, מלזיה וברוניי. לג'אווה חדרה הכולרה מהודו דרך נמל סֶמַרַנְג. ב-27 באפריל התפשטה לג'קרטה ומשם ליתר מחוזות האי. אף על פי שלקראת החורף של אותה השנה נעלמה הכולרה כמעט לחלוטין מג'אווה, היא התפרצה מחדש לסירוגין מספר פעמים במהלך השנים 1822-1824.
במהלך אותה השנה הגיעה המגפה גם לגואנגג'ואו שבסין, ככל הנראה מבנגקוק, ולשתי ערי נמל נוספות: וֶנְגְגַ'אוּ (Wenzhou) ונִינִגִּבּוֹ (Ningbo). בשנת 1821 הצליחה המגפה להתפשט לתוך עמק ינגצה, ושנה מאוחר יותר כל צפון סין ומונגוליה הושפעו מהכולרה והמגפה הגיעה לשערי בייג'ינג. בצפון התפשטה המגפה עד לעיר הגבול קְיָאחְטָה (Kyakhta) שברפובליקת בוריאטיה.
בסוף יולי 1821 התפשטה המגפה לפיונגיאנג שבקוריאה מאזור מנצ'וריה שבסין. באוגוסט הגיעה לסיאול ולקראת סוף ספטמבר כל חצי האי הקוריאני היה נגוע בכולרה. לקראת החורף ירדו ממדי התחלואה, אולם הכולרה חזרה פעם נוספת לקראת חודש אפריל 1822.
מקוריאה וסין חצתה המגפה את ים סין המזרחי ומצר קוריאה והגיע לנמל נגסאקי שביפן בשנת 1822 (חוקרים אחרים משערים שהמגפה הגיע ליפן מג'אווה). מנגסקי התפשטה הכולרה בכל רחבי האי קיושו, למחוז נָגָאטוֹ (Nagato) שבהונשו ובאמצעות נתיבי המסחר בים הפנימי סטו לאוסקה. המגפה הגיע עד לשערי קיוטו, אולם לא התפשטה מעבר להָאקוֹנֶה (Hakone), ככל הנראה הודות לשטח ההררי של האזור והגעת עונת החורף. חוקרים מעריכים שאם המגפה הייתה מגיעה בחודשי הקיץ, ולא לקראת הסתיו כפי שקרה במציאות, היא הייתה מספיקה להתפשט הרבה יותר ממה שהספיקה בפועל. יפן היוותה את גבול תפוצתה המזרחית של המגפה.
מגפת הכולרה האסייתית הראשונה > התפשטות המגפה לדרום-מערב אסיה (1821-1823)

בשנת 1821 הביאו החיילים הבריטים, שהגיעו ממומבאי, למסקט שבעומאן יחד עמם את הכולרה לחצי האי ערב. במסקט לבדה נפלו 10,000 תושבים קורבן למחלה. בהמשך אותה השנה החלה המגפה להתפשט צפונה ומזרחה; בנתיב אחד התקדמה הכולרה לעבר בחריין ולעיר הנמל הפרסית בנדר עבאס. באוגוסט אותה השנה הגיעה המגפה למחוז בושהר ולערים כַּזֶרוּן (Kazerun) ושיראז, ומשיראז היא התקדמה לעבר טהראן. בין השנים 1822-1823 הגיעה כולרה לעיר ראשת לחופו הדרומי של הים הכספי. בנתיב השני, בשנת 1821, הגיעה המגפה לעיר בצרה שבעיראק ומשם במעלה הנהרות שט אל-ערב וחידקל לבגדאד. לקראת חורף אותה השנה ירדו ממדי התחלואה באזור, אולם לקראת אביב 1822 פרצה הכולרה מחדש בכל אזור מסופוטמיה ואנטוליה. לאחר הניצחון הפרסי בקרב ארזורום על האימפריה העות'מאנית (1821) פשטה מגפת הכולרה בקרב הצבא הפרסי שבדרכו חזרה לפרס הפיץ אותה בעיר חוֹי (Khoy). משם התפשטה המגפה לתבריז ולטביליסי שבתחומי האימפריה הרוסית.
בראשית חודש נובמבר 1822 ובשנת 1823 הגיע המגפה לשערי חלב שבסוריה ולאיסקנדרון שבתחומי האימפריה העות'מאנית, בהתאמה. ביוני 1823 דווחו קורבנות גם בערים אנטקיה ולטקיה וכן בערי חוף נוספות בלבנט. מאמצים כבירים הושקעו על ידי השלטונות כדי למנוע מהמגפה להגיע למצרים.
מגפת הכולרה האסייתית הראשונה > התפשטות המגפה לאסטרחן ולמזרח אפריקה (סתיו 1823)

המגפה הגיעה לעיר הנמל אסטרחן בספטמבר 1823 באמצעות סוחרים מראשת שבפרס ומטביליסי. התפרצות הכולרה באסטרחן לא נמשכה זמן רב שכן מזג האוויר הקר מהרגיל של חורף 1823-1824 קטל את חיידקי ה-Vibrio cholerae במקורות המים של האזור. אסטרחן היוותה את קצה גבול תפוצתה הצפון-מערבי של המגפה תודות לשילוב מאמצי הרשויות בעיר להטיל הסגרים ומזג האוויר החורפי שהגיע.
בערך באותו הזמן דווחו מקרי כולרה גם בזנזיבר ובמאוריציוס שבמזרח אפריקה, לשם התפשטה המגפה באמצעות נתיבי המסחר הימיים מעומאן וממומבאי. איים אלה היוו את קצה גבול תפוצתה הדרום-מערבי של המגפה.
מגפת הכולרה האסייתית הראשונה > העלמות המגפה (חורף 1824)

בעקבות מזג האוויר הקר מהרגיל ששרר בחורף 1823-1824 מתו חיידקי הכולרה במרבית מקורות המים המזוהמים, דבר שקטע את המשך התפשטות המגפה אל מעבר לים הכספי ולתוך אירופה. כתוצאה מכך ירדו רמות התחלואה במדינות המודבקות בצורה משמעותית.
כיום מעריכים כי לצבא הבריטי ולסוחרים בנתיבי המסחר היבשתיים והימיים וכן לעולי הרגל הרבים היה תפקיד מכריע בהפצת הכולרה ברחבי יבשת אסיה. בעוד שעולי הרגל ההינדים הפיצו את הכולרה בקנה מידה מצומצם ברחבי תת-היבשת ההודית, היו אלה בעיקר הצבא הבריטי והסוחרים שהפיצו אותה אל מחוץ לגבולות המדינה.
בטרם עידן האנטיביוטיקה האמצעים היחידים שעמדו לרשות המדינות המודבקות היו ניסיונות להטיל הסגרים (קרנטינה), לאזן את ארבעת הליחות בגוף, להקיז דם ולשנות את תפריט התזונה של החולים. טיפולים אלה לא עזרו בעצירת המגפה ובריפוי החולים ומספר הקורבנות רק הלך והאמיר. כיום לא ניתן לקבוע בוודאות את המספר המדויק של הקורבנות (במהלך המגפה לא בוצע תיעוד שיטתי ומסודר של החולים והקורבנות), אף על פי כן חוקרים מעריכים כי המספר הגיע למאות אלפים, אם לא להרבה יותר.
מדינות רבות ביבשת אסיה הפכו בעקבות המגפה, בדומה להודו, אנדמיות לכולרה. מצב זה הוביל להתפרצויות רבות נוספות של המחלה, בקנה מידה אזורי ומגפתי, במרוצת המאות ה-19 וה-20.
ראו גם

כולרה
Vibrio cholerae
לקריאה נוספת

George Childs Kohn. Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present (3rd ed.). Facts on File, 2007, ISBN 978-0816069354
הערות שוליים

↑  ‏Cholera's seven pandemics.
1 2 3 4  George Childs Kohn, pp. 14-15.
↑  Richard A. Finkelstein. Chapter 24: "Cholera, Vibrio cholerae O1 and O139, and Other Pathogenic Vibrios". Medical Microbiology (4th ed.), University of Texas Medical Branch at Galveston, 1996, ISBN 0-9631172-1-1. PMID 21413330.
1 2 3 4 5  Jo N. Hays. Epidemics and Pandemics: Their Impacts on Human History. ABC-CLIO, 2005, p.193. ISBN 978-1851096589.
1 2  Jo N. Hays. Epidemics and Pandemics: Their Impacts on Human History. ABC-CLIO, 2005, p.195. ISBN 978-1851096589.
↑  Singleton FL, Attwell R, Jangi S, Colwell RR. (1982). Effects of temperature and salinity on Vibrio cholerae growth. Applied and Environmental Microbiology. Nov;44(5):1047-58. PMID 6295276.
↑  Sack DA, Sack RB, Nair GB, Siddique AK. (2004). Cholera. The Lancet. Jan 17;363(9404):223-33. PMID 14738797.
↑  Susan R. Holman. Beholden: Religion, Global Health, and Human Rights. Oxford University Press, 2015, p.37. ISBN 978-0199827763.
1 2 3  George Childs Kohn, pp.170-171
↑  Dhiman Barua, William B. Greenough III. Cholera. Springer, 1992, p.8. ISBN 978-0306440779.
↑  George Childs Kohn, p.400.
↑  George Childs Kohn, p.305.
↑  George Childs Kohn, p.187.
↑  George Childs Kohn, p.71.
↑  George Childs Kohn, pp.222-223.
↑  George Childs Kohn, p.207.
↑  George Childs Kohn, p.297.
↑  George Childs Kohn, p.391.
↑  George Childs Kohn, pp.21-22.
↑  Jo N. Hays. Epidemics and Pandemics: Their Impacts on Human History. ABC-CLIO, 2005, p.194. ISBN 978-1851096589.
↑  Jo N. Hays. Epidemics and Pandemics: Their Impacts on Human History. ABC-CLIO, 2005, p.197. ISBN 978-1851096589.
התפשטות הכולרה ברחבי תת-היבשת ההודית בין השנים 1817-1818 (A - גֶ'סוֹר, B - קולקטה, C - אללהאבאד, D - מומבאי)
התפשטות הכולרה ברחבי דרום-מזרח ומזרח אסיה בין השנים 1820-1822
התפשטות הכולרה ברחבי דרום-מערב אסיה ומזרח אפריקה בין השנים 1821-1823
סיטאגליפטין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 (R)-4-oxo-4-[3-(trifluoromethyl)-5,6-dihydro[1,2,4]triazolo[4,3-a]pyrazin-7(8H)-yl]-1-(2,4,5-trifluorophenyl)butan-2-amine
 שמות מסחריים בישראל
 Januvia, כמו כן התרופה קיימת כרכיב בתכשירים משולבים עם מטפורמין: Januet, Januet XR
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C16H15N5F6O 
 מסה מולרית:  407.314
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  87%
 מטבוליזם:  התרופה לא עוברת פירוק משמעותי אבל מפורקת חלקית בכבד על ידי האנזימים CYP 2C8, 3A4
 זמן מחצית חיים:  12.4 שעות
 הפרשה:  87% מופרש בשתן (ללא שינוי או כתוצרי פירוק) והיתר בצואה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופה המחייבת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון B 
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  A10BH01 
 מספר CAS:  486460-32-6
 PubChem:  4369359
 ChemSpider:  3571948
 
סיטאגליפטין (Sitagliptin נמצאת במותגים המסחריים ג'נוביה Januvia, סיטגליפטין, סיטאר פלוס, סיטמט-אבניר, ג'נואט, סטגלוז'ן) היא תרופה לטיפול בסוכרת, אשר אושרה לשימוש בשנת 2006, והיא התרופה הראשונה ממשפחת התרופות מעכבי האנזים Dipeptidyl Peptidase IV (הנקרא בקיצור DPP-IV). כיום המשפחה הזאת מונה כ-10 תרופות, כאשר ארבע מהן משווקות בישראל. 
מחלת הסוכרת היא מחלה כרונית שאחראית כיום לתחלואה ניכרת וגוברת בעולם המערבי. המחקר על מחלת הסוכרת הביא בשנים האחרונות להופעתן של תרופות חדשות עם מספר מנגנוני פעולה שונים. אחת מהתרופות החדשות היא סיטאגליפטין.
יתרונות התרופה בטיפול בסוכרת היא נטילה פומית של התרופה, שילוב אפשרי עם מטפורמין ותרופות אחרות לטיפול בסוכרת והשפעה נייטרלית על המשקל. הוספה של סיטאגליפטין לתרופה אחרת גורמת לירידה ברמות המוגלובין מסוכרר בדומה להוספת תרופה ממשפחת הסולפוניל-אוראה אך עם פחות עלייה במשקל ופחות הופעת היפוגליקמיה בהשוואה לסולפוניל-אוראה..
במחקרים קליניים שנעשו על התרופה, סיטאגליפטין הראתה יעילות בהורדת רמות המוגלובין מסוכרר ורמות גלוקוז בדם לאחר צום או לאחר שעתיים מהארוחה, גם כשניתנה כתרופה לבד (מונותרפיה) וגם כאשר ניתנה בשילוב עם עוד תרופות. מוות (מכל-סיבה-שהיא) התרחש ב-547 חולים בקבוצת סיטגליפטין (7.5%, 2.48 ל-100 שנות אדם) וב-537 בקבוצת הפלסבו (7.3%, 2.45 ל-100 שנות אדם) הבדל שאינו משמעותי סטטיסטית (יחס סיכון בניתוח לפי-כוונה-לטפל: 1.01, מרווח ביטחון של 95%: 0.9 עד 1.14, P = 0.88).
מנגנון הפעולה

הורמון מסוג אינקרטין הוא הורמון שמופרש מהמעי בתגובה למזון (בעיקר פחמימות) שמגיע למעי. האינקרטינים מגרים הפרשת אינסולין ותורמים להפרשת אינסולין כתלות ברמות הגלוקוז בדם. קיימים מספר הורמונים אינקרטיניים והידועים בהם הם GIP ו-GLP-1. זמן מחצית החיים של GLP-1 הוא קצר מאוד משום שהוא עובר פירוק על ידי האנזים DPP-IV. 
סיטאגליפטין מעכב את פעילות האנזים DPP-IV  ובכך מאריך את משך הפעילות של האינקרטינים ועוזר לאזן את רמות הגלוקוז בדם.
התוויות נגד ואזהרות

אין להשתמש בתרופה סיטאגליפטין אם:
קיימת רגישות יתר לסיטאגליפטין או לאחד מהמרכיבים בתכשיר.
המטופל סובל מקטואצידוזיס
יש להיזהר בשימוש בסיטאגליפטין במצבים הבאים:
מחלת כבד - במצב חמור מומלץ להימנע משימוש מאחר שהתרופה לא נחקרה במטופלים אלו
מחלות כליה - נדרשת התאמת מינונים
תופעות לוואי

לכל תרופה קיימות תופעות לוואי שחלקן איננו קשור לפעילותה הפרמקולוגית של התרופה (למשל - תגובה אלרגית) וחלקן קשורות בפעילותה הפרמקולוגית:
סוכר נמוך בדם (היפוגליקמיה) יכול להופיע אצל עד 1 מתוך 10 אנשים שנוטלים את התרופה, ובמיוחד נוטלים אותה יחד עם תרופה אחרת כגון סולפונילאוריאה או אינסולין. סימנים ותסמינים של סוכר נמוך בדם עלולים לכלול: כאב ראש, נמנום, חולשה, סחרחורת, בלבול, רגזנות, רעב, דופק מהיר, הזעה, תחושת מתח.
בעיות בכליות, מופיעות בשכיחות שאינה ידועה ומצריכות לפעמים דיאליזה.
תופעות הלוואי הנפוצות ביותר של סיטאגליפטין כוללות: זיהום בדרכי הנשימה העליונות, אף סתום או נוזל וכאבי גרון וכאב ראש. לסיטאגליפטין טבע יכולות להיות תופעות לוואי נוספות ,כולל: מחלת ריאות אינטרסטיציאלית, אי נוחות בבטן, שלשול, עצירות או הקאה; דלקת מפרקים ניוונית, כאבי שרירים, כאב בזרוע או ברגל וכאבי גב, גירוד, בצקות היקפיות ודווח גם על נפיחות של הידיים או הרגליים - כאשר התרופה ניטלת עם מטפורמין ורוזיגליטזון.
עוד תופעות לוואי חמורות בהקשר לסיטאגליפטין כוללות:
תופעות לוואי > דלקת בלבלב

דלקת חריפה של הלבלב (פאנקריאטיטיס) היא תופעת לוואי נדירה אך עלולה להיות חמורה ולהוביל למוות. יש לעקוב אחרי המטופל שנוטל את התרופה ולעקוב אחרי סימנים של דלקת בלבלב. דלקת בלבלב מתאפיינת בכאב חמור באזור הבטן שאינו חולף. הכאב יכול להקרין גם לאזור הגב ולעיתים גם להיות מלווה בהקאה.
תופעות לוואי > השפעה לבבית

מחקרים שנעשו על התרופה סאקסאגליפטין ואלוגיפטין, שהן תרופה מאותה משפחה של סיטאגליפטין, הראו כי בקבוצת המטופלים שנטלה תרופות אלו נצפתה עלייה בשיעור האשפוזים על רקע אי ספיקת לב. לפיכך ה-FDA דרש מחברות התרופות לבדוק את הנתונים עבור כל התרופות ממשפחת מעכבי ה-DPP-IV, כולל סיטאגליפטין.
כפי הנראה, שלסיטאגליפטין אין השפעה לרעה על הלב, ומתן של התרופה לא העלה סיכון להחמרת התפקוד הלבבי או אשפוזים על רקע אי ספיקת לב..
תופעות לוואי > רגישות יתר

מתן של מעכבי האנזים DPP-IV, כולל סיטאגליפטין, היה כרוך בהופעת תגובות אלרגיות אשר עלולות להיות חמורות. השכיחות שאינה ידועה. הן כוללות: פריחה, סרפדת (כתמים בולטים אדומים על העור) ונפיחות הפנים, השפתיים, הלשון והגרון, אשר עלולה לגרום לקשיים בנשימה או בבליעה (אנגיואדמה).  גם תגובה בעור שנקראת פמפיגוס עלולה להצריך טיפול בבית חולים וכן תגובה אנאפילקטית, ווסקוליטיס. תופעות לוואי אלו גם התרחשו במטופלים שנטלו מעכבי ACE או תרופות ממשפחת ה-ARB ורגישות יתר יכולה להתבטא גם ברגישות לשתי התרופות.
תופעות לוואי > כאב חמור עד כדי נכות

בשנת 2015, הוסיף ה-FDA אזהרה חדשה לגבי סיכון לכאבי מפרקים "חמורים וגורמי נכות" לתוויות של כל מעכבי האנזים DPP-IV. בנוסף לסיטאגליפטין, גם מעכבי DPP-IV אחרים כגון לינגליפטין (טרג'נטה), סקסגליפטין (אונגליזה) ואלוגליפטין חייבים לשאת גם את תווית האזהרה.
תכשירים בישראל המכילים סיטאגליפטין

השם המסחרי הוותיק של סיטאגליפטין בישראל הוא Januvia, והיא קיימת כטבליות במינונים הבאים:
100 מ"ג
50 מ"ג
25 מ"ג
המינונים הנמוכים מיועדים לחולים בהפרעות בדרגות שונות של תפקוד כלייתי. 
מאחר שסיטאגליפטין מופרש בעיקר בשתן, הרמות שלו עלולות להצטבר בדם במצבים של מחלות כליה ולשם כך נדרשת התאמת מינונים למטופלים אלו.
תכשירים בישראל המכילים סיטאגליפטין > תכשירים משולבים עם מטפורמין

מאחר שמטפורמין מהווה כיום את טיפול הבחירה בסוכרת, קיימים תכשירים המשלבים סיטאגליפטין יחד עם מטפורמין. תכשירים אלו נועדו לשפר הענות לטיפול התרופתי. השם המסחרי הוותיק ביניהם הוא ג'נואט Januet.
הערות שוליים

↑  חברת מרק שארפ ודוהם, ג'נוביה - עלון לצרכן, באתר משרד הבריאות - מאגר התרופות, ‏10/2015
↑  http://www.fda.gov/NewsEvents/Newsroom/PressAnnouncements/2006/ucm108770.htm
↑  Giuseppe Derosa et al. Sitagliptin in type 2 diabetes mellitus: Efficacy after five years of therapy. Pharmacological Research 100 (2015) 127–134
↑  Plosker GL. Sitagliptin: a review of its use in patients with type 2 diabetes mellitus. Drugs. 2014 Feb;74(2):223-42. doi: 10.1007/s40265-013-0169-1.
↑  Jennifer B. Green, M. Angelyn Bethel, Paul W. Armstrong, John B. Buse, Effect of Sitagliptin on Cardiovascular Outcomes in Type 2 Diabetes, New England Journal of Medicine 373, 2015-07-16, עמ' 232–242 doi: 10.1056/NEJMoa1501352
↑  Miller SA and St. Onge EL. Sitagliptin: A Dipeptidyl Peptidase IV Inhibitor for the Treatment of Type 2 Diabetes. Ann Pharmacother 2006;40:1336-43
↑  טבע ישראל בע"מ , רחוב דבורה הנביאה 124 ,תל אביב, עלון לצרכן - סיטאגליפטין טבע, באתר מאגר התרופות - משרד הבריאות, ‏11/2022
↑  Karagiannis T et al. Safety of dipeptidyl peptidase 4 inhibitors: a perspective review. Ther Adv Drug Saf. 2014 Jun;5(3):138-46. doi: 10.1177/2042098614523031.
↑  Scirica BM, Bhatt DL, Braunwald E, et al. Saxagliptin and cardiovascular outcomes in patients with type 2 diabetes mellitus. N Engl J Med 2013;369:1317-26
↑  White WB, Cannon CP, Heller SR, et al. Alogliptin after acute coronary syndrome in patients with type 2 diabetes. N Engl J Med 2013;369:1327-35.
↑  Green, JB et al. Effect of Sitagliptin on Cardiovascular Outcomes in Type 2 Diabetes. N Engl J Med 2015;373:232-42. DOI: 10.1056/NEJMoa1501352
↑  Gosmanov AR and Fontenot EC. Sitagliptin-associated angioedema. Diabetes Care. 2012 Aug;35(8):e60. doi: 10.2337/dc12-0574.
↑  Desai S et al. Sitagliptin-associated drug allergy: review of spontaneous adverse event reports. Arch Intern Med. 2010 Jul 12;170(13):1169-71. doi: 10.1001/archinternmed.2010.188
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טבליות ג'נוביה המכילות סיטאגליפטין במינון של 100 מ"ג, תכשיר המשווק בישראל על ידי חברת MSD
שרווד אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1876 קמדן, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במרץ 1941 (בגיל 64) קולון, פנמה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Round Hill Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויטנברג 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה 
 יצירות בולטות:  Winesburg, Ohio 
 בן או בת זוג:  Tennessee Mitchell Anderson (1916–1924)  Eleanor Gladys Copenhaver 
 חתימה:   
 
שרווד אנדרסון (באנגלית: Sherwood Anderson;‏ 13 בספטמבר 1876 – 8 במרץ 1941), סופר אמריקאי שנודע בעיקר בסיפוריו הקצרים. היה מחלוצי המודרניזם והשפיע רבות על הספרות האמריקאית של המאה ה-20.
שנים ראשונות

אנדרסון נולד בקמדן, אוהיו, והיה הילד השלישי בין שבעה אחים. בעיות משפחתיות כגון אלכוהוליזם ומצוקה כלכלית הביאו את אנדרסון לנטוש את בית-הספר בגיל 14 ולעבוד בעבודות מזדמנות.
הוא עבר לשיקגו בעקבות אחיו ועבד בעבודות פשוטות. ב-1898 גויס לצבא ארצות הברית והוצב בקובה בזמן מלחמת ארצות הברית–ספרד, אולם לא השתתף בקרבות. ב-1900 השתחרר והחל ללמוד באוניברסיטת ויטנסברג בספרינגפילד, אוהיו. לאחר הלימודים מצא עבודה ככתב בעיתון בשיקגו. ב-1904 נשא לאישה את קורנליה ליין, בת למשפחה מבוססת. 
הזוג התגורר בקליבלנד והוליד 3 ילדים. בזמן זה פיתח אנדרסון עסק להזמנות-דואר. בנובמבר 1912 נעלם אנדרסון למשך ארבעה ימים, בסופם חזר וסיפר כי עבר התמוטטות עצבים. הוא תיאר זאת כ"בריחה מהקיום החומרני שלי". לימים זכה להערצת עמיתיו על מאורע זה.
ב-1914 התגרש ונשא את טנסי מיטצ'ל. באותה שנה יצא לאור ספרו הראשון, "בנה של ווינדי מקפרסון."
שנה לאחר מכן החל את כתיבת מחרוזת הסיפורים שעתידה להיות עבודתו המפורסמת ביותר, "וינסבורג, אוהיו" (Winesburg, Ohio), שראתה אור בשלמותה ב-1919.
וינסבורג, אוהיו

על אף שכתב כמה רומנים שאותם החשיב יותר מסיפוריו, דווקא סיפוריו הקצרים נודעו לתהילה. במחרוזת אודות הטיפוסים המאכלסים עיירה קטנה ונידחת בדרום-מזרח אוהיו בשם וינסבורג, היטיב לתאר דמויות שוליים כפריות, לעיתים נבערות, לרוב כושלות, וכמעט תמיד כמהות ליחס אנושי חם, שבדרך-כלל אינו בנמצא. אנדרסון אינו נופל לרומנטיזציה ועומד על האכזריות והייאוש שבחיי הספר האמריקאי של סוף המאה ה-19. גיבוריו, אם אמנם גיבורים הם, שקועים בחלומות וביחסי אי-הבנה עם הבריות הסובבות אותם.
ניתן לשייך את אנדרסון לזרם המודרניזם, שזיעזע את יסודות הכתיבה הוויקטוריאנית המקובלת. כתיבתו השפיעה על רבים, ביניהם ת"ס אליוט, ארנסט המינגוויי, תומאס וולף, ג'ון סטיינבק, ויליאם סארויאן, ואף עמוס עוז.
בספרו סיפור על אהבה וחושך עוז מעיד כי קובץ סיפוריו של אנדרסון חולל מפנה בהשקפה הספרותית שלו וחילץ אותו ממלכוד בו היה נתון: "במרכז כל אחד מן הסיפורים עניינים ובני אדם שהייתי בטוח כי הם נמצאים הרבה מתחת לכבודה של הספרות מתחת לסף הקבלה המינימלי שלה", כתב עוז (עמ' 545).
הספר 'וינסבורג, אוהיו', יצא לאור בעברית בשנת 1959 בהוצאת עם עובד, בתרגום אהרן אמיר. מהדורה מחודשת יצאה לאור בשנת 2010 בהוצאת פן - ידיעות ספרים, בתרגום רחל פן.
תקופת הרומנים

מ-1920 החל אנדרסון לפרסם רומנים באופן קבוע. ב-1924 עבר לניו אורלינס ואירח בביתו סופרים רבים ועודד את כתיבתם, ביניהם ויליאם פוקנר, קארל סנדבורג, אדמונד וילסון ועוד. ספרו "נישואין רבים" ("Many Marriges") שראה אור ב-1923 הוכתר על ידי פ.ס. פיצג'רלד כרומן הטוב ביותר שלו. נאמן לרומן שכתב, התגרש אנדרסון ונשא לאישה שלישית את אליזבת פראל, ממנה התגרש ונשא בסוף שנות ה-20 את אלינור קופנהאבר, איתה יצא למסעות רבים. הוא הקדיש לה את הרומן "מעבר לתשוקה" שראה אור ב-1932 ככלל, נחשבת יצירתו המוקדמת של אנדרסון כפורצת דרך ומלאה חיוניות, כאשר הספרים האחרונים שיקפו ירידה ברורה. אנדרסון נפטר מצפקת בפנמה, לאחר שבלע בטעות קיסם שיניים. בן 64 במותו.
סך-הכל פרסם אנדרסון 13 ספרים.
ספריו בעברית

וינסבורג, אוהיו, תרגם אהרן אמיר, ספריה לעם, הוצאת עם-עובד, 1959. תרגום חדש של רחל פן, הוצאת פן וידיעות ספרים, 2010.
צחוק אפל, תרגם אהרן אמיר, הוצאת כתר, 1979.
האישה האחרת, תרגמה סמדר גונן, נהר ספרים, 2024.
הערות שוליים

↑   מאיה בקר, סקס אוקראיני, לילה במעצר ויובל נח הררי – ספרים חדשים שכדאי לבדוק, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278317005171  PLWABN: 9810690439605606  BIBSYS: 90059211  BNC: 000035876  BNE: XX831628  BnF: cb11888762r (data)  CANTIC: a11445877  CiNii: DA00520907  GND: 118502832  ICCU: CFIV100266  ISNI: 0000 0001 0889 3083  LCCN: n79045519  LNB: 000063159  MusicBrainz: b989bb57-3e62-4e79-93ae-ab51ea96a8ae  NARA: 10582094  NDL: 00431489  NKC: jn20000600208  NLA: 35006692  NLK: KAC199600742  NSK: 000058341  NTA: 069143471  RERO: 02-A002928576  SELIBR: 230075  SNAC: w6cz389c  SUDOC: 026685906  Trove: 787186  ULAN: 500340152  VcBA: 495/85993  VIAF: 39372890   WorldCat (עם VIAF): 39372890
צ'ואן הא

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 53 בערך) גוויג'ואו, הרפובליקה העממית של סין 
 ענף מדעי:  chemical biology 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של סין  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  סטיבן ג'. ליפארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו 
 פרסים והוקרה:  פרס וולף לכימיה (2023)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2014) 
 
צ'ואן הא (נולד ב-1972)  הוא ביולוג כימי אמריקאי ממוצא סיני, פרופסור מצטיין על שם ג'ון טי וילסון באוניברסיטת שיקגו וחוקר של המכון הרפואי הווארד יוז. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו בגילוי ופענוח מתילציה של RNA הפיך בוויסות ביטוי גנים לאחר שעתוק.
חינוך

הא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של סין בשנת 1994 עם תואר ראשון בכימיה. לאחר הדוקטורט שלו בהכשרה תחת סטיבן ג'יי ליפארד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, הוא עבד תחת גרגורי ל. ורדין כעמית פוסט-דוקטורט של דיימון רוניון באוניברסיטת הרווארד. הוא הפך לחבר סגל במחלקה לכימיה באוניברסיטת שיקגו בשנת 2002.
מחקר

בשנת 2010, הוא הציע ששינויים ב-RNA יכולים להיות הפיכים ועשויים להיות להם תפקידים רגולטוריים מקבילים לשינויים הפיכים של DNA וחלבונים. הוא ועמיתיו גילו לאחר מכן את ה-RNA demethylase הראשון שהופך באופן חמצוני את המתילציה של N6-methyladenosin ב-RNA שליח יונקים (mRNA) בשנת 2011. קיומו של m6A ב-mRNA התגלה ב-1974 הן ב-mRNA איקריוטי והן ב-mRNA; עם זאת, המשמעות הביולוגית והתפקיד התפקודי לא היו ידועים לפני עבודתו. מתילציה זו היא השינוי הפנימי הנפוץ ביותר ב-mRNA של יונקים. בשנת 2012, שני מחקרים בלתי תלויים דיווחו על מיפוי של m6A בתאים ורקמות יונקים, שחושפים דפוס תפוצה ייחודי. הוא ועמיתיו לעבודה זיהו ואפיינו את חלבוני הקורא הישיר עבור m6A, אשר משפיעים על היציבות ויעילות התרגום של m6 A-modified mRNA, ומבהירים את התפקידים התפקודיים של מתילציה של mRNA. הקבוצה שלו גם טיהרה את קומפלקס המתילטרנספראז שמתווך מתילציה זו.
כבוד ופרסים

2003: פרס הלימודים סרל
2005: פרס בקמן לחוקרים צעירים
2017: פרס פול מרקס לחקר הסרטן
2019: הרצאות בביולוגיה כימית של ACS
2023: פרס וולף לכימיה
הערות שוליים

↑  "Chuan He". Arnold and Mabel Beckman Foundation. נבדק ב-1 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2017 Prize Winners". Memorial Sloan Kettering Cancer Center. נבדק ב-12 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wolf Prize in Chemistry 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317890905171  ISNI: 0000 0004 5852 1829  LCCN: n2015191409  ORCID: 0000-0003-4319-7424  SUDOC: 188522158  VIAF: 884144647702871270418   WorldCat (עם VIAF): 884144647702871270418
עכברת

| --- | --- |

חיידקים מהסוג Leptospira כפי שנראים דרך מיקרוסקופ שדה אפל
 שמות נוספים:  לפטוספירוזיס, מחלת וייל
 תחום:  מחלות זיהומיות
 מיקום אנטומי:  אנדותל 
 שכיחות:  היארעות כלל-עולמית של 873,000 מקרים בשנה
 סיבות:  חיידקים מהסוג Leptospira
 תסמינים:  טווח הסתמנות מגוון, החל ממחלה דמוית שפעת ועד לתסמונת וייל – דימומים, צהבת ואי ספיקת כליות – או דלקת קרום המוח
 אבחון:  סרולוגיה, ביולוגיה מולקולרית, מיקרוסקופיה
 טיפול:  אנטיביוטיקה
 מניעה:  הפחתת חשיפה להפרשות בעלי חיים ומקורות מים מזוהמים, חיסון לבעלי חיים
 סיבוכים:  סיבוכי דימום, אי ספיקת כליות, אי ספיקת כבד ודלקת קרום המוח
 פרוגנוזה:  החלמה בשיעור גבוה שיעור תמותה של 48,600 בשנה
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  220563 
 DiseasesDB:  7403
 MeSH:  D007922
 MedlinePlus:  001376
 OMIM:  607948
 סיווגים
 ICD-10:  A27
 ICD-11:  1B91 
 
עכברת (מוכרת גם בעיקר בשם "לפטוספירוזיס" וגם בשם "מחלת וייל" בעבר נודעה בשם: "קדחת הבוץ") היא מחלה זיהומית זואונוטית שנגרמת על ידי חיידקים סלילוניים מהסוג Leptospira (ומכאן השם "לפטוספירוזיס") שנישאים בעיקר על ידי חולדות ועכברים (ומכאן השם "עכברת") ועלולים לעבור לבני אדם. סימנים ותופעות לוואי של המחלה יכולים לנוע בין תסמינים קלים לקשים במיוחד: כאב ראש, כאבי שרירים, וחום; עד דימום מהריאות (תסמונת דימום ריאתי חמורה), אי ספיקת כליות וכבד, או דלקת קרום המוח.
תפוצת המחלה היא כלל עולמית, אולם היא שכיחה בעיקר באזורים הטרופיים של כדור הארץ, ופוגעת במגוון רחב של בעלי חיים (כמעט כל מיני היונקים רגישים למחלה). עכברת היא מחלה מחויבת בדיווח למשרד הבריאות ולשירותים הווטרינריים.
המחלה תוארה לראשונה על ידי הרופא הגרמני אדולף וייל בשנת 1886, ומחולל המחלה, החיידק Leptospira icterohaemorrhagiae, תואר לראשונה בשנת 1915 על ידי הבקטריולוגים היפנים ריוקיצ'י אינאדה ויסושי אידו.