ז'אן ז'ירו
קריירה > קומיקס מערבונים > אוכמניות (1974–1979)

הספר הראשון של "אוכמניות" נכתב על ידי שרלייה וצויר על ידי ז'ירו, ונשא את השם "Nez Cassé" (אף שבור). האמנות של ז'ירו בספר זה סימנה את תחילתו של סגנון חדש שפיתח בשם "מוביוס", אם כי את הספר הנ"ל, וגם הספרים הבאים בסדרה, נשאו את שם העט "גיר" ששימש את ז'ירו גם בתקופת פילוט. באותו הזמן עוד פרסמו שרלייה וז'ירו את "פורט נאוואחו" במגזין, במקביל ליצירת הקומיקס של אוכמניות. אך המצב לא נמשך זמן רב.
בשנת 1974 עזב ז'ירו את פילוט ואת הקומיקס של פורט נאוואחו בגלל סיבות שונות: הלחץ הרב שהציבה לו מערכת פילוט, התמלוגים המעטים שקיבל עבור יצירותיו ובעיקר מכיוון שרצה לחקור ולפתח את סגנונו האמנותי החדש שיצר, בשם "מוביוס". הוא ושרלייה המשיכו לכתוב את "אוכמניות" ולפרסם את ספריהם, אך בתדירות נמוכה יותר משום שז'ירו עבר להתגורר בארצות הברית. הסיבה שבגללה עבר ז'ירו לאמריקה הייתה הזמנתו של הקולנוען אלחנדרו חודורובסקי ליצור איתו את הגרפיקה לסרטיו בלוס אנג'לס לאחר שהתרשם מיכולותיו של ז'ירו. ז'ירו התלהב מההצעה, עבר לארצות הברית, ושימש כיועצו הגרפי של חודורובסקי בסרטי המערבונים שלו. בזמנים שבהם העבודה על הסרטים הופסקה, ז'ירו היה נלהב כל כך מהפרויקט שהוא האיץ את עבודתו על ספר אוכמניות החדש, "Angel Angel", והקדים את סיום העבודה המשוער בשבועות. בסוף שנת 1974 סיימו ז'ירו וחודורובסקי להפיק את הפרויקט עליו עבדו, והשניים נפרדו כל אחד לדרכו.
בסוף 1974 חזר ז'ירו לצרפת והחל ליצור רצועות קומיקס קומיות חדשות בשם מוביוס, אותן פרסם במגזין שהקים, "מטאל אירלאן". המגזין החל את דרכו בדצמבר 1974 וחולל מהפכה בעולם הקומיקס הצרפתי-בלגי. הוא היה מורכב מסוגים רבים של קומיקס, בהם אף קומיקס שיצר קרלוס קסטנדה אודות דמותו הבדיונית של דון חואן מאטוס, העובר הכשרה אצל בני שבט ילידים מקסיקנים כדי להפוך לשמאן. הקומיקס שפרסם קסטנדה במגזין הותיר רושם עצום ובלתי נשכח על ז'ירו, שכבר הרגיש זיקה רבה לעמים הילידים במקסיקו אותם פגש בשלוש הפעמים שביקר במדינה. עבודותיו של קסטנדה השפיעו עליו גם אמנותית, בעיקר שימושיו ב"פלשבקים" והצגת חלומות ככלי לקידום העלילה, אם כי ז'ירו לא היה מסוגל להשתמש בכלים הללו בסיפורי "אוכמניות". ההשפעה של קסטנדה על ז'ירו התחדשה רק עם מותו של שרלייה בשנת 1999, באמצע כתיבת הספר "Geronimo l'Apache", כאשר ז'ירו נאלץ לכתוב את המשך הספר. הוא רצה להכניס בסיפור אלמנטים שלמד מהקומיקס של "דון חואן מאטוס" אך עם זאת הוא לא הוציא את תוכניתו לפועל מסיבות שונות.
ז'ירו ניסה מספר פעמים לשכנע את שרלייה להכניס ל"אוכמניות" אלמנטים שהופיעו בסיפוריו של קסטנדה, אך שותפו השמרני, בן לדור קודם, לא ראה בעין יפה את האיורים הסוריאליסטים והמעברים ה'לא יציבים' שרצה ז'ירו לצייר. שרלייה לא הבין מה מנסה ז'ירו להשיג בתור "מוביוס", ולא הסכים לשתף פעולה - הוא התעקש להמשיך לכתוב בצורה הקבועה והקלאסית של הקומיקס. אף על פי כן, הוא מעולם לא ניסה לעצור את ז'ירו לכל הפחות, מכיוון שהבין כי אמן כמוהו זקוק מפעם לפעם ל"מקלחת נפשית". יתר על כן, שרלייה העריך מאוד את החידושים הגרפיים שז'ירו ניסה להעביר לקומיקס, ובייחוד בספר הבכורה "Nez Cassé", מה שהפך אותו בעיניו ל"אחד האמנים הגדולים בכל הזמנים במדיום הקומי".
האמן מישל רוז' (צר'), שבשנת 1980 יצר עם ז'ירו את הספר "La longue marche" ("הצעדה הארוכה"), ראה את היחסים בין שרלייה לז'ירו באור אחר, והעיד כי שרלייה היה נרגז מאוד מכך שז'ירו שכר עוזר, מחשש שזהו צעד מקדים לעזיבתו לטובת ניסויי האמנות של "מוביוס". בעוד שז'ירו שכר עוזר כדי להקל על עבודתו, שרלייה האמין כי אמן צריך להיות מסור באופן בלעדי ליצירתו, וראה בפעולותיו של ז'ירו זלזול ביצירה שהייתה למעשה שלו.
גם ז'ירו נאלץ להודות בהמשך חייו כי היחסים עם שרלייה היו מתוחים, וכי שרלייה ראה בעבודותיו הצדדיות של ז'ירו זלזול ואף "בגידה", אם כי ציין כי הסופר תמיד שמר על "ראש פתוח" בהקשר הזה. עמדתו לכאורה של שרלייה השפיעה לרעה על בנו פיליפ, שחשב על ז'ירו כנוכל, מה שגרם ליחסים שלהם להתדרדר במהירות לאיבה גלויה, לאחר מות אביו של פיליפ.