stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ימת העבדים הגדולה

| --- | --- |
תצלום לוויין של ימת העבדים הגדולה וימת אתבסקה
תצלום לוויין של ימת העבדים הגדולה וימת אתבסקה
 מידע כללי
 מיקום:  הטריטוריות הצפון-מערביות שבקנדה קנדה
 סוג:  שריד של אגם קרחוני
 מידות
 שטח:  27,200 קמ"ר
 נפח:  1,580 קמ"ק
 גובה:  156 מטר מעל לפני הים  ()
 אורך מרבי:  469 ק"מ
 אורך:  480 קילומטר
 רוחב מרבי:  203 ק"מ
 רוחב ממוצע:  109 ק"מ 
 עומק מרבי:  614 מטר
 ‏עומק ממוצע:  41 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  הנהר סלב, הנהר האי והנהר טלטסון
 מקור לנהר:  נהר המקנזי
 ‏אגן ניקוז:  971,000 קמ"ר
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה
 אורך קו החוף:  3,057 ק"מ
 ערים:  ילונייף
 תקופת קיפאון:  מנובמבר ועד יולי
 תחלופת המים:  8 שנים
 קואורדינטות:  61°40′00″N 114°00′00″W﻿ / ﻿61.666667°N 114°W﻿ / 61.666667; -114
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ימת העבדים הגדולה(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ימת העבדים הגדולה(למפת הטריטוריות הצפון-מערביות רגילה) ילונייף היי ריבר אינוביק יוקון נונאווט ססקצ'ואן אלברטה קולומביה הבריטית ים בופורימת העבדים הגדולה(למפת הטריטוריות הצפון-מערביות מוגדלת) ילונייף היי ריבר אינוביק יוקון נונאווט ססקצ'ואן אלברטה קולומביה הבריטית ים בופורימת העבדים הגדולה
 
ימת העבדים הגדולה (באנגלית: Great Slave Lake, בצרפתית: Grand lac des Esclaves) היא הימה השנייה בגודלה בטריטוריות הצפון-מערביות שבקנדה (אחרי ימת הדובים הגדולה). עומקה המרבי הוא 614 מטרים, האגם העמוק ביותר באמריקה הצפונית. הימה משתרעת על שטח בן 27,200 קילומטרים רבועים בחלק הדרומי של הטריטוריות הצפון-מערביות, נתון המציב אותה במקום העשירי בעולם ברשימת הימות הגדולות ביותר. אורכה המרבי 469 קילומטרים ורוחבה המרבי 203 קילומטרים. מפלס המים של הימה שוכן 156 מטרים מעל פני הים. נפח המים בימה נע בין 1,170 קילומטרים מעוקבים, ל-1,580 קילומטרים מעוקבים ועד 2,088 קילומטרים מעוקבים, נתונים המציבים אותה בין המקום העשירי לשנים עשר ברשימת האגמים בעלי הנפח הגדול ביותר בעולם. ימת העבדים הגדולה קופאת חלקית בכל שנה, בין החודשים נובמבר ליוני.
יישובים השוכנים לחוף הימה כוללים את ילונייף, בירת הטריטוריות הצפון-מערביות, האי ריוור (Hay River), בהצ'וקו (Behchoko), פורט רזולושן (Fort Resolution), לוצלקה (Lutselk'e), שמורת האי ריוור (Hay River Reserve), דטאה (Dettah) ואנדילו (N'Dilo). היישוב היחיד לחופי הזרוע המזרחית של האגם הוא לוצלקה, כפריר ובו כ-350 תושבים, בעיקר ילידים בני צ'יפוויאן (Chipewyan) של אומת הדנה (Dene), ותחנה נטושה כיום של חברת מפרץ הדסון הקרויה פורט רליאנס (Fort Reliance). לאורך החוף הדרומי, מזרחית לנהר האי שוכנים מכרה פיין פוינט ועיירת הכורים פיין פוינט (Pine Point) הנטושים.
שם הימה

את השם "ימת העבדים הגדולה" העניקו בני שבט הקרי (Cree) בשפתם על שם בני הדנה (Dene), קבוצה אתנית אחרת של אינדיאנים (האומות הראשונות) שהימה נמצאת בשטחם. בני הקרי נהגו לפשוט על הדנה אויביהם ומדי פעם לקחת מהם עבדים, וקראו לדנה בשם שפירושו "עבדים" בשפת הקרי. החוקר האנגלי סמיואל הירן (Samuel Hearne‏; 1792-1745) שסייר באזור ב-1771 תרגם את שם שבט הדנה מקרי לאנגלית כ"סלבי" (אנ') וכן קרא את הימה על שמם כשמה בשפת הקרי.
היסטוריה

ילידים של אמריקה הצפונית היו המתיישבים הראשונים סביב חופי האגם לאחר שהסתיים עידן הקרח. ממצאים ארכאולוגיים חשפו כמה תקופות שונות של תרבויות במהלך ההיסטוריה. אלו כוללים תרבויות של פלאואינדיאנים פלאנו צפוניים (Northern Plano, לפני 8,000 שנים), שילד ארכאי (Shield Archaic, לפני 6,500 שנים), תרבות הכלים הקטנים הארקטיים (Arctic Small Tool Tradition, לפני 3,500 שנים), ותרבות הפצלים של טלתילאי (Taltheilei Shale Tradition, לפני 2,500 שנים). כל תרבות הותירה חותם מובהק בממצאים הארכאולוגיים בהתבסס על הסוג או הגודל של כלי האבן.
ימת העבדים הגדולה הופיעה על המפות שהכינו אירופאים במהלך התבססות נתיב המסחר בפרוות ממפרץ הדסון כלפי צפון מערב באמצע המאה ה-18. כאמור, השם "Slave Lake" (שתרגומו המקובל לשפות אחרות הוא "ימת העבדים") ניתן לימה על שמם של בני הקבוצה האתנית של בני הסלבי (Slavey), אחד משבטי האתבסקים שחיו על הגדה הדרומית של הימה באותה תקופה. השם הושפע מהתיעוב שחשו בני אומת הקרי (Cree) ליריביהם לאורך תקופה ארוכה. כיוון שהחוקרים הצרפתיים סחרו ישירות עם בני הקרי הם התייחסו לימה הגדולה כ"Grand lac des Esclaves".
החוקר וסוחר הפרוות סמיואל הירן האנגלי חקר את ימת העבדים הגדולה ב-1771 וחצה את הימה הקפואה, שבתחילה כינה את הימה "ימת אתאפוסקאו" (Lake Athapuscow), שם המשקף הגייה שגויה של דובר צרפתית לשם אתבסקה. בשנים 1897–1898 ערך צ'ארלס "באפלו" ג'ונס (Charles "Buffalo" Jones), חוואי, צייד ואיש שימור טבע אמריקני, מסע אל החוג הארקטי, במטרה ללכוד את כבש המושק. במהלכו חרפה החבורה שבהנהגתו בבקתה שבנתה בסמוך לימת העבדים הגדולה. מעלליו של ג'ונס כיצד הוא וחבורתו הרגו חבורה של זאבים רעבים בסמוך לימת העבדים הגדולה אומתו ב-1907 על ידי צמד סופרים שמצאו את שרידי החיות בסמוך לבקתה הנטושה.
ב-1934 גילו מחפשי זהב עורק של המתכת בזרוע הצפונית של ימת העבדים הגדולה, אירוע שהוביל לייסודה של העיירה ילונייף ב-1935 שעתידה להפוך לבירת הטריטוריה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נבנה כביש המתאים לכל עונות השנה סביב הצד המערבי של הימה, במקור הרחבה של כביש מקנזי (Mackenzie Highway), אבל כיום מכונה כביש ילונייף (Yellowknife Highway) או כביש מספר 3. ב-24 בינואר 1978 נפל קוסמוס 954, לוויין ריגול של ברית המועצות באזור. הלוויין שטס במכוון במסלול נמוך הכיל כור גרעיני שנועד לספק חשמל למערכות המכם של הלוויין. בנפילה התפרק הלוויין ושרידיו התפזרו על פני שטח נרחב. חלקים מהכור נפלו בקרבת ימת העבדים הגדולה. 90% מליבת הכור נתגלו ונאספו במבצע צבאי משותף לצבא קנדה וצבא ארצות הברית שקיבל את הכינוי "מבצע אור הבוקר" (Operation Morning Light).
גאוגרפיה

היובלים העיקריים המזינים את ימת העבדים הגדולה הם הנהרות האי (Hay River), סלב (Slave Rive) וטלטסון (Taltson Rive). נהר המקנזי מנקז את הימה. החוף המערבי של הימה מיוער, אבל החוף המזרחי וחופי הזרוע הצפונית הם דמויי טונדרה. החופים הדרומיים והמזרחיים נוגעים בקצה של השילד הקנדי. יחד עם ימות אחרות, דוגמת ימת הדובים הגדולה וימת אתבסקה, ימת העבדים הגדולה היא שריד מימת מקונל (Lake McConnel) הנרחבת שנוצרה לאחר נסיגת הקרחונים.
הזרוע המזרחית של ימת העבדים הגדולה זרועה באיים, והאזור הוא בתוך הפארק המוצע "הפארק הלאומי תאידנה ננה" (Thaydene Nene National Park). חצי האי פתי (Pethei) מחלק את הזרוע המזרחית למפרץ מקלאוד (McLeod Bay) בצפון ומפרץ כריסטי (Christie Bay) בדרום. הימה קופאת בחלקה בממוצע שמונה חודשים בשנה.
צורת החלק המערבי של הימה היא כשל קערה עמוקה יחסית על שטח של 18,500 קילומטרים רבועים ונפח של 596 קילומטרים מעוקבים. עומקו המקסימלי של החלק המרכזי הוא 187.7 מטרים ועומקו הממוצע הוא 32.2 מטרים. במזרח, מפרץ מקלאוד (62°52′N 110°10′W﻿ / ﻿62.867°N 110.167°W﻿ / 62.867; -110.167﻿ (McLeod Bay, Great Slave Lake)) ומפרץ כריסטי (62°32′N 111°00′W﻿ / ﻿62.533°N 111.000°W﻿ / 62.533; -111.000﻿ (Christie Bay, Great Slave Lake)) עמוקים הרבה יותר, כשהמקום העמוק ביותר נמדד במפרץ כריסטי, 614 מטרים. קרקעית הימה בנקודה זו שוכנת בעומק 458 מטרים מתחת לפני הים.
מדי חורף נסלל מחדש על פני הימה הקפואים כביש קרח המכונה כביש הקרח דטאה (Dettah ice road). הוא מקשר בין ילונייף, בירת הטריטוריות הצפון-מערביות, לדטאה, כפר דייגים קטן של אינדיאנים.
דרומית לימת העבדים הגדולה, בפינה נידחת של הפארק הלאומי ווד באפאלו, נמצא אתר הקינון הקיצי של אחרוני העגורים אמריקאיים, שנתגלה ב-1954.
גלריה

מעגן המטוסים הימיים של ילונייף על הימה
נקודת אוצינגי (הזרוע המזרחית) על הגבול המזרחי של הפארק הלאומי המוצע "הפארק הלאומי תאידנה ננה"
המפרץ הצפוני, ימת העבדים הגדולה
לקריאה נוספת

Canada. (1981). Sailing directions, Great Slave Lake and Mackenzie River. Ottawa: Dept. of Fisheries and Oceans. ISBN 0-660-11022-9
Gibson, J. J., Prowse, T. D., & Peters, D. L. (2006). "Partitioning impacts of climate and regulation on water level variability in Great Slave Lake." Journal of Hydrology. 329 (1), 196.
Hicks, F., Chen, X., & Andres, D. (1995). "Effects of ice on the hydraulics of Mackenzie River at the outlet of Great Slave Lake, N.W.T.: A case study." Canadian Journal of Civil Engineering. Revue Canadienne De G̐ưenie Civil. 22 (1), 43.
Kasten, H. (2004). The captain's course secrets of Great Slave Lake. Edmonton: H. Kasten. ISBN 0-9736641-0-X
Jenness, R. (1963). Great Slave Lake fishing industry. Ottawa: Northern Co-ordination and Research Centre. Dept. of Northern Affairs and National Resources.
Keleher, J. J. (1972). Supplementary information regarding exploitation of Great Slave Lake salmonid community. Winnipeg: Fisheries Research Board, Freshwater Institute.
Mason, J. A. (1946). Notes on the Indians of the Great Slave Lake area. New Haven: Yale University Department of Anthropology, Yale University Press.
Sirois, J., Fournier, M. A., & Kay, M. F. (1995). The colonial waterbirds of Great Slave Lake, Northwest Territories an annotated atlas. Ottawa, Ont: Canadian Wildlife Service. ISBN 0-662-23884-2
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Great Slave Lake, Northwest Territories
1 2 3  Great Slave Lake
1 2  Lake profile: Great Slave
↑  השם בעברית (ובשפות אחרות) הוא תרגום שגוי, ראו בפסקת שם הימה.
1 2  Over-Lake Meteorology and Estimated Bulk Heat Exchange of Great Slave Lake in 1998 and 1999
↑  מידע על תרבות זו אפשר למצוא ב-Northern Plano
↑  מידע על תרבות זו אפשר למצוא ב-Shield Archaic
↑  מידע על תרבות זו אפשר למצוא ב-Arctic Small Tool Tradition
↑  מידע על תרבות זו אפשר למצוא ב-Taltheilei Shale Tradition
↑  Jones
↑  Operation Morning Light
↑  Whooper Recount
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536969905171  GND: 4094089-5  LCCN: sh89000460  VIAF: 243456994   WorldCat (עם VIAF): 243456994 
כביש הקרח לדטאה בימת העבדים הגדולה
יששכר אונא

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1934 כ"ג באייר ה'תרצ"ד ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  11 באוקטובר 2021 (בגיל 87) 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע 
 מנחה לדוקטורט:  יגאל תלמי 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוקטובר 1964)  עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת מינסוטה  אוניברסיטת אוקספורד  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בת זוג:  עדנה ברקין (פלש)
 צאצאים:  יגאל אונא 
 תרומות עיקריות
 מודלים של גרעין האטום  שותף בעריכת כתבי איינשטיין והנגשתם
 
יששכר אונא (8 במאי 1934 – 11 באוקטובר 2021) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי התמחותו: פיזיקה גרעינית, תורת הקוונטים, היסטוריה של הפיזיקה המודרנית וחינוך פיזיקלי. אונא היה אחד המומחים העולמיים העוסקים בעריכת כתבי אלברט איינשטיין והנגשתם.
חיים אישיים

בשנת 1960 נשא לאישה את מלכה לבית גבירץ (נפטרה בשנת 1979) ונולדו להם שלושה ילדים: אוהד, נחמה ויגאל. בשנת 2018 מונה יגאל אונא לראש מערך הסייבר הלאומי של ישראל.
בשנת 1980 נשא לאישה את עדנה ברקין (פלש) אם לשני בנים. התגורר במודיעין.
אחיו, יכין אונא, היה דוקטור לפיזיקה תאורטית, עורך ומתרגם, ותרגם לעברית את כתבי איינשטיין.
ספרים

פיזיקת הקוונטים, הוצאת האוניברסיטה המשודרת (משרד הביטחון) (1993).
הפיזיקה של האנרגיה, הוצאת האוניברסיטה המשודרת (משרד הביטחון) (2002)
מבחר פרסומים

Order of Levels in the Shell Model and Spin of Be11, I. Talmi and I. Unna, Phys. Rev. Letters 4, 469-470 (1960).
Theoretical Interpretation of Energy Levels of Light Nuclei, I. Talmi and I. Unna, Annual Rev. of Nucl. Science 10, 353-408 (1960).
The Random Phase Approximation and the Separation of Collective Degrees of Freedom, I. Unna, in Spectroscopic and Group Theoretical Methods in Physics, 403-409, (North Holland Publ. Co., Amsterdam, 1968).
The Genesis of Physics at the Hebrew University of Jerusalem, Physics in Perspective 2(4), 336-380 (2000)
Einstein, Ehrenfest and the Quantum Measurement Problem (with Tilman Sauer), "Annalen der Physik (Berlin)" 525, pp. A15-A19 (2013)
Weizmann and Einstein, the Struggle for Academic Excellence, in "Dr. Haim Weizmann, Scientist and Science Statesman", The Israel National Academy of Sciences, (Jerusalem 2017).
Conferme della Supremazia della Meccanica Quantistica su quella Classica, in Annuario della Encyclopedia Scienza & Tecnica, 1986-7, pp. 37-40 (Mondadori, Milano, 1986
ראשיתה של הפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, בתוך "תולדות האוניברסיטה העברית" (בעריכת ש. כץ ומ. הד), כרך א', (הוצאת מאגנס,1997), עמודים 589–624.
נ. זלדס וי. אונא, יואל רקח והפיזיקה העיונית בירושלים בתוך "תולדות האוניברסיטה העברית" (בעריכת ח. לבסקי), כרך ג' (הוצאת מאגנס, 2000), עמודים 279–302
מבחר פרסומים > מבחר פרסומים פופולריים

אטומי, גרעין, האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים לכרכים א'-ט"ז (1969), 103–107.
רדיואקטיביות, האנציקלופדיה העברית, כרך ל' (1977), 529–541
חלקיקים קסומים, "מדע" כ"א (1977), 214–222.
סימטריה בטבע ושבירתה, "מדע" כ"ב (1978), 259–263.
חלקיקים אלמנטריים, האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים ב' (1983), 525–531.
אישור עליונותה של מכניקת הקוואנטים על המכניקה הקלאסית באנציקלופדיה האיטלקית למדע וטכנולוגיה (מונדדורי, מילאנו, 1986) [באיטלקית].
הגלקיק – מרכיב היסוד של החומר – חידות ופרדוקסים, "תהודה", עיתון למורי פיזיקה (מכון ויצמן למדע) חוברת 12(2), 3–14 (1987).
הפיזיקאים גנבו את האור מן המשוררים, "הד החינוך" 61(5), 5–7 (1967).
חוקי האנדרלמוסיה "מדע", 32, 12–17 (1988).
האם יש בפיסיקה עבר ועתיד?, מחשבות 61, אפריל 1991, עמ' 24–33.
הזמן בפיזיקת הקוואנטים, בספר "הזמן: פסיכואנליזה והיבטים אחרים" (בעריכת א. פרוני) 228–238 (2004).
אלברט איינשטיין – אבי החשיבה הקוואנטית, "גליליאו", 77, 18–26 (2005).
מבוא כללי ומבוא מדעי ל"אלברט איינשטיין – רעיונות ודעות", הוצאת מאגנס (2005).
לשמר את איינשטיין, "גליליאו", 125, 30–37 (2009).
מאמר פרופ' אלברט איינשטיין שחולל מיפנה בחשיבה האנושית, מעריב, 2 ביוני 1985
הערות שוליים

↑  אוסף הרב אביגדור אונא ומשפחתו - 277 The Central Archives for the History of the Jewish People Jerusalem (CAHJP)
↑  מרכז סידני מ. אדלשטיין להיסטוריה ופילוסופיה של המדע, טכנולוגיה ורפואה באוניברסיטה העברית בירושלים
↑  המדען העניו, מעריב, 9 באפריל 1984
↑  פרויקט מסמכי איינשטיין (EPP) במכון הטכנולוגי של קליפורניה
↑  יששכר אונא באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287537005171  ISNI: 0000 0000 4998 8102  LCCN: nr94013640  ORCID: 0000-0002-2291-5872  VIAF: 71272118   WorldCat (עם VIAF): 71272118
סיקסטוס השלישי

סיקסטוס השלישי (Sixtus III;‏ ? – 18 באוגוסט 440) היה אפיפיור בין 31 ביולי 432 לבין 18 באוגוסט 440. משמעות שמו היא "השישי" (בלטינית) או "הישר" (מיוונית). יום חגו הוא 28 במרץ.  בתקופת כהונתו בוצעו עבודות בנייה גדולות ברומא.
ביוגרפיה

סיקסטוס היה יליד רומא, והוא בלט בקרב אנשי הכמורה המקומיים.
היבחרותו לאפיפיור ב-432 לא הייתה הפתעה: סיקסטוס השלישי היה ממקורביהם של זוסימוס, בוניפקיוס הראשון ושל קודמו בתפקיד סלסטינוס הראשון. על אף שבצעירותו נטה אל הפלגיאניזם, הוא אימץ לבסוף את האורתודוקסיה הקתולית, לאחר חליפת מכתבים עם אוגוסטינוס.
עם מינויו לאפיפיור, הוא ניסה להשכין שלום בין קירילוס האלכסנדרוני והפטריאך יוחנן הראשון מאנטיוכיה. כמו כן, הגן על זכות השליטה של האפיפיור על איליריה, ועל מעמדו של ארכיבישוף סלוניקי כראש הכנסייה המקומית למול תביעותיו של פטריארך קונסטנטינופול.
סיקסטוס קשור לבנייתם של כמה מן המבנים הידועים בזמנו: הבזיליקה של סנטה סבינה בגבעת האוונטין הושלמה בתקופת כהונתו, והוא בנה גם את בזיליקת סנטה מריה מג'ורה, שהוקדשה למרים, אם האלוהים. ההקדשה למרים מצביעה על העובדה שסיקסטוס קיבל את החלטות הוועידה האקומנית של אפסוס, שדנה בטבעו האלוהי של ישו וננעלה ב-431. בוועידה עלתה השאלה האם מרים יכולה להיחשב למולידת האלוהים, או רק כאמו של ישו. הוועידה החליטה להעניק למרים את התואר היווני תאוטוקוס ("יולדת האלוהים"). ההקדשה של הכנסייה הגדולה ברומא למרים שיקפה החלטה זו.
היסטוריה עירונית ואזורית

היסטוריה עירונית ואזורית הוא תחום המחקר, הלימוד, והעיון הבוחן את ההיסטוריה של ההתיישבות האנושית, את תהליך העיור, ואת אופיים ההיסטורי של ערים, עיירות, כפרים, מבנים, שכונות ורחובות. הגישה בדיסציפלינה זאת היא לרוב רב-תחומית, וחוצה גבולות לתחומים נוספים כגון: היסטוריה חברתית, היסטוריה אדריכלית, היסטוריה עסקית, סוציולוגיה עירונית, גאוגרפיה עירונית, וארכאולוגיה. העיור והתיעוש היו נושאים פופולריים עבור היסטוריונים של המאה ה-20 הקשורים לעיתים קרובות למודל מודרניזציה מרומזת, או לשינוי של חברות מסורתיות כפריות.
ההיסטוריה של העיור מתמקדת בתהליכים המובילים להתרכזות אוכלוסיות קיימות ביישובים עירוניים לאורך זמן, ובהקשרים החברתיים, הפוליטיים, התרבותיים והכלכליים של ערים. רוב החוקרים העירוניים מתמקדים במטרופולין, עיר גדולה או חשובה, מבנים עתיקים או ישנים או רחובות בעלי אופן היסטורי בולט. ישנה הרבה פחות תשומת לב לערים קטנות, עיירות או לפרברים. עם זאת, ההיסטוריונים החברתיים מוצאים את הערים הקטנות באופן הרבה יותר קל להתמודדות מכיוון שהם יכולים להשתמש בנתוני מפקד כדי לכסות או לדגום את כלל האוכלוסייה שבהם.
בארצות הברית משנות ה-70 ועד לשנות ה-90 החלו רבות מ-המונוגרפיות המחקריות המשפיעות ביותר כאחת מ-140 עבודות הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד שנכתבו על ידי החוקרים ארתור שלזינגר האב (1888-1965) או אוסקר הנדלין (1915-2011). התחום צמח במהירות לאחר 1970 והפך מתחום מחקרי לתחום של לימוד ו-עיון לאחר שנת 2000 מה שהוביל חוקר בולט אחד: סטפן טרנסטרום שציין כי ההיסטוריה העירונית ככל הנראה עוסקת במחקר הערים, או עם תושבי עיר, או באירועים שהתרחשו בערים, עם עמדות כלפי ערים - מה שגורם לתהייה כי מה יש לא לתחום זה להציע ולעורר עניין.
ביוגרפיה עירונית ואזורית

ביוגרפיה עירונית ואזורית היא תת-מקצוע בתחום של: "היסטוריה עירונית ואזורית" המתעסקת בדרך כלל בתיעוד אישי (בדרך כלל תחום זה כולל גם מחקר אישי) המנסה לתעד בספרים או ביומנים מנקודת מבט אישית כולל ביקורת אישית על קשרי הגומלין בין גורמי הממסד השונים כגון: "פוליטיקה, דמוגרפיה, עסקים, תרבות, מגורים, וקבוצות אתניות. תחום זה בדרך כלל גם מתעד על פרויקטים עתידיים מתוכננים.
ראו גם

חקר עירוני
גאוגרפיה היסטורית
ההתפתחות העירונית של חיפה
החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני
החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי
טרסוס

| --- | --- |
סמל טרסוס

כנסיית פאולוס הקדוש בטרסוס
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  הים התיכון
 נפה:  מרסין
 ראש העיר:  האלוק בוזדואן (מפלגת העם הרפובליקאית)
 שטח:  1,983 קמ"ר
 גובה:  23 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  353,469 (2023)
  ‑ צפיפות:  178.2 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  36°55′00″N 34°54′00″E﻿ / ﻿36.916666666667°N 34.9°E﻿ / 36.916666666667; 34.9 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.tarsus.bel.tr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורטרסוס(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורטרסוס(למפת הים התיכון (מחוז) רגילה) אדנה אנטליה מרסין קהרמאנמרש אנטקיה אספרטה הים התיכון הים האגאי מרכז אנטוליה מז. א.  ד. מז. א. סוריה י.טרסוס(למפת הים התיכון (מחוז) מוגדלת) אדנה אנטליה מרסין קהרמאנמרש אנטקיה אספרטה הים התיכון הים האגאי מרכז אנטוליה מז. א.  ד. מז. א. סוריה י.טרסוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טרסוס (בטורקית: Tarsus; ביוונית: Ταρσός) היא עיר בנפת מרסין במחוז הים התיכון בדרום טורקיה השוכנת על גדות נהר טרסוס צ'אי (Tarsus Çay, בעת העתיקה "קינדוס"). העיר ממוקמת בצומת דרכים חשוב, בקצה המערבי של מישור צ'וקורובה (Çukurova), שהיווה את מרכזה של קיליקיה ההיסטורית. עד למאה ה-19 ניתן היה להגיע אל העיר גם באמצעות יובלי הנהר, אולם אלה הפכו לביצה. כיום לאחר שהביצה יובשה, שוב אין הדבר אפשרי.
גאוגרפיה

טרסוס ממוקמת 25 ק"מ מזרחית לעיר מרסין וכ-40 ק"מ מערבית לאדנה על הדרך הראשית שלאורך חופי הים התיכון, ובסמוך למקום בו זו נפגשת עם הדרך העולה צפונה לכיוון שערי קיליקיה אשר שימשו והמשמשים גם כיום כמעבר העיקרי דרך הרי הטאורוס. המרחק בין טרסוס לשערי קיליקיה הוא כ-40 ק"מ בלבד. העיר שוכנת כ-25 ק"מ מצפון לחופי הים התיכון והאקלים השורר בה הוא אקלים ים תיכוני אופייני.
היסטוריה

יכול שמקור שמה של העיר באליל הפגני "טרקו" והיא כונתה גם טרסיסי ואנטיוכיה על נהר קידנוס (יוונית Αντιόχεια του Κύδνου, לטינית Antiochia ad Cydnum) וכן יוליופוליס. לעיר היסטוריה רבת שנים המגיעה עד לתקופת האבן החדשה. יישוב התקיים בתל גזליקולה (Gözlükule) באופן רציף עד לתחילת תקופת הברונזה, אך כיום שוכן התל מתחת למבני העיר המודרנית והמידע אודותיו אינו רב. החתים שלטו בה במהלך האלף השני לפנה"ס, והיא נזכרה בשם "טרסיסי" במקורות אשורים בהקשר למסעות אסרחדון, שלמנאסר הראשון וסנחריב. לפי אגדה יוונית נקשר גם אשורבניפל למבנה בעיר המכונה "קבר אשורבניפל", אף שלא ידוע מה מקורו. סטראבון גרס שהעיר נוסדה על ידי תושבי ארגוס ולפי אגדה נוספת נחת במקום הסוס המעופף פגסוס ופצע את רגלו, ומכאן שמה של העיר "טר-סוס" (יוונית "כף רגל"). בין מייסדיה המיתולוגיים של העיר נזכרו גם פרסאוס וטריפטולמוס, בנה של האלה דמטר. יש שאף הציעו כי העיר היא תרשיש התנ"כית שאליה הפליג הנביא יונה. כך מתרגם "תרגום תהילים" לארמית, את הביטוי "אניות תרשיש" המוזכר בספר תהילים - "אלפיא דטרסיס".
חז"ל אף דרשו כי בגתן ותרש ממגילת אסתר באו מהעיר טרסיס וכך כתוב בתלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ג, עמוד ב': ”אמר רבי יוחנן: בגתן ותרש שני טרסיים הוו, והיו מספרין בלשון טורסי”.
סמוך לשנת 540 לפנה"ס נכבשה טרסוס על ידי הפרסים, וכשקיליקיה  הפכה ממדינת חסות למחוז רגיל בשנת 400 לפנה"ס לערך, שימשה העיר כבירתה. בשנת 333 לפנה"ס כבש אלכסנדר הגדול את טרסוס, ולאחר שהאימפריה שהקים התפרקה, נפלה בתחום הממלכה הסלאוקית. סטראבון הילל את העיר כמוקד תרבותי הלניסטי אשר התחרתה באתונה העתיקה ובאלכסנדריה, ובספרייתה היו 200,000 ספרים.
בשנת 67 לפנה"ס סיים גנאיוס פומפיוס מגנוס את תפקידו כקונסול ויצא במינוי מיוחד של הסנאט הרומי להילחם בשודדי הים ששרצו בים התיכון. הוא עקב אחריהם עד למעוז כוחם העיקרי בקיליקיה שבמזרח הים התיכון, ושכנע רבים מהם להיכנע לו בהבטחת חנינה. פומפיוס הפך את קיליקיה לפרובינקיה רומית שבירתה בטרסוס (Caput Ciliciae) וארגן מחדש את גבולותיה שכללו את כל החוף הדרומי של אנטוליה. לכבודו של יוליוס קיסר אימצו תושבי העיר את השם "יוליופוליס", וכאן נפגשו קלאופטרה השביעית ומרקוס אנטוניוס בשנת 41 לפנה"ס. בשנת 66 הוענקה לתושבי העיר אזרחות רומית.
השליח הנוצרי פאולוס נולד בטרסוס, ומכאן שמו המקורי "שאול התרסי". ייתכן כי כבר במאה ה-1 התקיימה בה קהילה נוצרית, אם כי בישוף ראשון מונה לעיר רק במאה ה-3, והבאים אחריו השתתפו בשנת 325 בוועידה האקומנית הראשונה בניקאה (ועידת ניקיאה הראשונה), ובוועידת אפסוס ב-431 שהייתה הוועידה האקומנית השלישית. במאה ה-10 ייסדו הארמנים דיוקסיה ארמנית בעיר, וזו עדיין קיימת, לצידו של הבישוף הכפוף לפטריארך אנטיוכיה.
הערבים השתלטו על טרסוס במאה ה-7 והחזיקו בה עד שנת 965 עת שבה לחזקת האימפריה הביזנטית. לאחר מכן נכבש האזור על ידי הסלג'וקים, הצלבנים ולבסוף היה לחלק מממלכת קיליקיה הארמנית. השליטה הבא בתור הייתה הנסיכות הבייליקית של רמזנאואולו (Ramazanoğlu), ולבסוף עברה העיר לשליטת האימפריה העות'מאנית. זו שלטה בה מ-1517 עד נפילתה, למעט למשך מספר שנים במאה ה-19 עת נכבשה על ידי אבראהים פאשא. בתקופה זו החל גידול כותנה במישורים שסביב העיר והיא שגשגה. עם זאת העיר ירדה מגדולתה ודלתת נהר הטרסוס צ'אי הפכה לביצה. לאחר הקמת טורקיה שבה העיר לצמוח. הביצות יובשו, הוקמו דרכים חדשות והעיר חוברה לרשת מסילות הרכבת.
העיר כיום

לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 353,469 תושבים, והיא מהווה מרכז מסחרי למישור בו היא שוכנת. בעיר תעשייה מפותחת הכוללת מיכון חקלאי, טקסטיל, עיבוד פירות, ייצור לבנים וקרמיקה.
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564201205171  GND: 4059084-7  LCCN: n80153067  MusicBrainz: 9b72e1a8-0ad0-4c22-922c-b6a3cb46ba00  NKC: ge371046  SUDOC: 11365474X  VIAF: 147680474   WorldCat (עם VIAF): 147680474
רגע קלפהולץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1907 רפובליקת פולין 
 פטירה:  11 בינואר 2007 (בגיל 99) 
 
רגע קלפהולץ (13 בדצמבר 1907 – 11 בינואר 2007) הייתה רופאה ישראלית, אשר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלה רומן קצר עם דוד בן-גוריון.