stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד הכהן (רד"ך)
ביוגרפיה

נולד כנראה בקורפו, כנראה אחרי שנת ה'רכ"ה (1465). על אביו רבי חיים הכהן לא ידועים פרטים כלשהם מלבד היותו תלמיד חכם.
בתחילת דרכו למד בישיבה מקומית בקורפו שבראשה עמד הרב יוסף פיצ'ו; הוא למד גם אצל הרב שלמה ב"ר שמואל בארטה, חמיו של הרב בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; בתקופה מאוחרת יותר למד בפאדובה אצל רבי יהודה מינץ.
משרתו הרבנית העיקרית, על שמה התפרסם בעולם היהודי ("הרד"ך מקורפו"), הייתה רבנות עיר הולדתו קורפו, בה החזיק עשרות שנים. בקורפו, במקביל לרבנותו עמד בראש ישיבה. מיקומה של קורפו הציב אותו על פרשת דרכים בין הקהילות היהודיות הגדולות באיטליה, ובין אלו שבטורקיה, ובגלל קרבתו וידידותו עם גדולי רבני התקופה, נקרא לעיתים להכריע במחלוקות הלכתיות שעלו על הפרק. בתשובה ידועה שלו, שנדפסה ראשונה בספר השו"ת "תשובות רד"ך", הוא נדרש להכריע בנושא מסוים בהלכות סת"ם שהיה שנוי במחלוקת בין הרב אברהם מינץ מוונציה[דרושה הבהרה], בנו של רבו מהר"י מינץ; ורבני סלוניקי: רבי יעקב בן חביב ובנו רבי לוי בן חביב, והרב אברהם טריבש צרפתי.
אחרי קורפו, שימש ברבנות העיר היוונית פטרס בירת אכאיה, שהייתה נתונה אז תחת שלטון עות'מאני. בעיר זו נוצר קשר בינו לבין הרב משה אלשקר, עמו עמד בקשרי מכתבים כבר בתקופת קורפו. חילופי מכתבים אלו נמשכו גם כאשר עקר מהר"ם אלשקר בשנת 1522 מפטרס ועבר לגור בקהיר שבמצרים.
כאחד מגדולי פוסקי זמנו, הרבה רד"ך לפרסם תשובות הלכתיות בנושאים שעמדו על הפרק. בין מכותביו ניתן למנות אישים ידועי שם כמו: רבי בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; רבי יוסף טאיטאצאק; רבי אליהו מזרחי ואחרים. בין תלמידיו נודעו: רבי שמואל קלעי, ורבי דוד ויטאל, חתנו של רד"ך, ומחבר הספרים "כתר תורה" ו"מכתם לדוד". הרד"ך היה מיראי ההוראה, דבר שהתבטא בתשובותיו באריכותם ופלפולם והפיכת הסברות מצד לצד במהלך משאו ומתנו ההלכתי עד הגעתו למסקנה.
בשנת ה'רנ"ב (1492), עם גירוש ספרד, נזקק רד"ך לשאלות הלכתיות רבות שעלו בעקבות אירועי הגירוש. בחלק מתשובותיו הוא תוקף בחריפות חלק מהאנוסים שנשארו בספרד משיקולי ממון.
בערוב ימיו התגורר בעיר אדריאנופולי, ובה נפטר בשנת ה'ר"צ (1530).
בנו רבי חיים הכהן, וחתנו רבי דוד ויטאל, הכינו לדפוס את ספר השו"ת שלו, הכולל פסקי הלכה במגוון נושאים. הספר נדפס בקושטא רצ"ז-רצ"ח, וזכה למספר מהדורות. הוא מצוטט רבות בספרות הפוסקים.
הערות שוליים

↑  שנת ומקום הלידה משוערים. מאיר בניהו, רבי דוד ב"ר חיים הכהן, בתוך: תשובות שאלות הרד"ך, ירושלים, תשמ"ח (ראו "קישורים חיצוניים").
↑  חתנו זה, העיר לו לימים על שחלק בצורה בוטה על פסק הלכה של חמיו: ”אחד מהם נבחר בתורה, מורי חמי מהר"ר שלמה ז"ל בכמהר"ר שמואל... וגם ממנו תורה קיבלת... וכבוד תורתך יצאת מהיושר ובזית אותו...”. שו"ת בנימין זאב, סימן רמז.
גמר ליגת האלופות 2022

גמר ליגת האלופות 2022 היה המשחק האחרון בעונת 2021/2022, העונה ה-67 של טורניר הכדורגל הבכיר באירופה שמאורגן על ידי אופ"א והעונה ה-30 מאז ששמה שונה מ"גביע אלופות המועדונים האירופי" לליגת האלופות. המשחק הסתיים בניצחון 1–0 של המועדון הספרדי ריאל מדריד על המועדון האנגלי ליברפול, וריאל מדריד זכתה בגביע בפעם ה-14 בתולדותיה. כאלופה, השתתפה בסופר קאפ האירופי נגד איינטרכט פרנקפורט, שניצחה בגמר הליגה האירופית 2022.
המשחק התקיים בסטאד דה פראנס, סן-דני, צרפת, ב-28 במאי 2022. זו הפעם השלישית ששתי קבוצות אלו נפגשו בגמר ליגת האלופות או גביע אירופה לאלופות, לאחר 1981 (שאף הוא נערך בפריז ובו ניצחה ליברפול) ו-2018 (בו ניצחה ריאל מדריד).
זה היה הגמר הראשון מאז 2019 ששוחק בנוכחות קהל מלא, לאחר שמשחקי הגמר ב-2020 ו-2021 הושפעו ממגפת הקורונה.
לאירוח הגמר נבחר במקור אצטדיון אליאנץ ארנה במינכן, גרמניה, אך לאחר שגמר 2020 הועבר לליסבון, שאר משחקי הגמר הוזזו בשנה אחת, וכך גזפרום ארנה שבסנקט פטרבורג, רוסיה, שהיה אמור לארח את גמר 2021, נבחר לארח את גמר 2022. בפברואר 2022, בעקבות המשבר האוקראיני-רוסי המתמשך, הודיעה אופ"א כי תשקול להעביר את הגמר. לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, ב-24 בפברואר קיימה אופ"א ישיבה יוצאת דופן של הוועד המנהל על מנת לבטל את האירוח הרוסי למשחק הגמר באופן רשמי. יממה לאחר מכן הודיעה אופ"א כי הגמר יתקיים בסטאד דה פראנס שבסן-דני, צרפת, בפעם השלישית בהיסטוריה של האצטדיון, לאחר שאירח גם משחקי הגמר ב-2000 ו-2006.
בחירת האצטדיון המארח

ב-28 בספטמבר 2018 הושק הליך הגשת המועמדות עבור ערי אירופה לאירוח גמר ליגת האלופות, גמר הליגה האירופית וגמר ליגת האלופות לנשים לשנת 2021.
אופ"א הודיעה ב-1 בנובמבר 2018 כי שני אצטדיונים הביעו עניין לארח את גמר ליגת האלופות לשנת 2021 וב־22 בפברואר 2019 שני האצטדיונים הגישו את מועמדותם במועד האחרון.
האצטדיון המארח נבחר על-ידי הוועד המנהל של אופ"א במהלך ישיבה בליובליאנה שבסלובניה ב-24 בספטמבר 2019, בה נבחרו גם האצטדיונים המארחים למשחקי גמר ליגת האלופות 2022 ו-2023.
| מדינה | אצטדיון | עיר | קיבולת | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה גרמניה | אליאנץ ארנה | מינכן | 70,000 | אירח את גמר ליגת האלופות 2012 ומשחקים במונדיאל 2006 ויורו 2020 |
| רוסיה רוסיה | גזפרום ארנה | סנקט פטרבורג | 67,800 | אירח משחקים בגביע הקונפדרציות 2017, מונדיאל 2018 ויורו 2020 |
בספטמבר 2019 הוכרז שגזפרום ארנה נבחרה לארח את משחק גמר ליגת האלופות 2021, כאשר אליאנץ ארנה תארח את גמר ליגת האלופות 2022 ואצטדיון ומבלי יארח את 2023. ב-17 ביוני 2020 הודיעה אופ"א כי בשל מגפת הקורונה באירופה, כל מיקומי הגמרים יידחו בשנה, וכתוצאה מכך גזפרום ארנה יארח את גמר ליגת האלופות 2022.
ב-25 בפברואר 2022 הודיעה אופ"א בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה כי גמר ליגת האלופות שהיה אמור להיערך בגזפרום ארנה יעבור לסטאד דה פראנס בפריז.
הקבוצות

| מועדון | הופעות קודמות בגמר (בכתב מודגש: זכיות) |
| --- | --- |
אנגליה ליברפול: 9 (1977, 1978, 1981, 1984, 1985, 2005, 2007, 2018, 2019)
ספרד ריאל מדריד: 16 (1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1962, 1964, 1966, 1981, 1998, 2000, 2002, 2014, 2016, 2017, 2018)
רקע

עבור ליברפול, היה זה גמר ליגת האלופות/גביע אירופה העשירי שלה. היא זכתה בעבר בשישה גמרים (1977, 1978, 1981, 1984, 2005 ו-2019) והפסידה בשלושה (1985, 2007 ו-2018). יהיה זה הגמר הרביעי עבור המאמן יורגן קלופ, לאחר הפסדו עם בורוסיה דורטמונד ב-2013 ושני הגמרים אליהם הגיע עם ליברפול (2018 ו-2019). בנוסף, ליברפול שיחקה בגמר אחד של גביע אירופה למחזיקות גביע, ב-1966 בו היא הפסידה לבורוסיה דורטמונד, ובארבעה גמרים של הליגה האירופית, ניצחה בשלושה (1973, 1976 ו-2001) והפסידה באחד (2016, עם קלופ כמאמן).
ריאל מדריד שיחקה בגמר ליגת האלופות/גביע אירופה ה-17 שלה, הראשון מאז זכייתה ב-2018 מול ליברפול. בסך הכל ריאל מדריד ניצחה בשלושה עשר גמרים (1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1966, 1998, 2000, 2002, 2014, 2016, 2017 ו-2018), הכי הרבה בהיסטוריה, והפסידה בשלושה (1962, 1964 ו-1981). עבור
קרלו אנצ'לוטי יהיה זה גמר ליגת האלופות החמישי שלו, לאחר שזכה עם מילאן ב-2003 ו-2007 והפסיד ב-2005, ולאחר שזכה בגמר 2014 בתקופתו הראשונה בריאל מדריד. בנוסף היא שיחקה בעבר בשני גמרי גביע אירופה למחזיקות גביע והפסידה בשניהם (1971, 1983), ובשני גמרי גביע אופ"א וזכתה בשניהם (1985, 1986).
הייתה זו הפעם הראשונה בה שתי קבוצות נפגשות בפעם השלישית בגמר אירופי. בגמר גביע אירופה 1981 שנערך בפארק דה פראנס שבפריז ניצחה ליברפול 1–0, ובגמר ליגת האלופות 2018 שנערך במרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי שבקייב גברה ריאל מדריד 3–1. זהו גם הגמר השלישי של קרלו אנצ'לוטי מול ליברפול, לאחר 2005 (בו הפסיד) ו-2007 (בו ניצח). הוא גם הפסיד לליברפול ב1984 כשחקן רומא. זוהי הפעם השישית בה קבוצה אנגלית פוגשת קבוצה ספרדית בגמר ליגת האלופות, לאחר ליברפול וריאל מדריד ב-1981 ו-2018, וברצלונה שניצחה את ארסנל ב-2006 ומנצ'סטר יונייטד ב-2009 ו-2011.
מלבד המפגשים בגמר, ליברפול וריאל מדריד נפגשו 6 פעמים במסגרת ליגת האלופות. ליברפול ניצחה את שני משחקי שמינית הגמר בעונת 2008/2009 (1–0 בחוץ ו-4–0 בבית), ריאל מדריד ניצחה את שני המשחקים בשלב הבתים של עונת 2014/2015 (3–0 בחוץ ו-1–0 בבית). ברבע הגמר של עונת 2020/2021 ריאל מדריד ניצחה את ליברפול 3–1 בבית וסיימה בתיקו מאופס בחוץ, שהספיק לה כדי להעפיל לחצי הגמר. בסך הכל, בשמונת המשחקים הישירים ביניהן, ריאל מדריד ניצחה בארבעה וליברפול בשלושה, בעוד משחק אחד הסתיים בתיקו. בשמונה מפגשים אלו, יחס השערים עומד על 10:8 לטובת ריאל מדריד.
מהלך המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 במאי 2022   22:36 | אנגליה ליברפול | 0–1 | ספרד ריאל מדריד | סטאד דה פראנס, פריס צופים: 75,000 שיפוט: קלמנט טורפין (צרפת) |
| 28 במאי 2022   22:36 |  | (סיקור) | ויניסיוס  59' | סטאד דה פראנס, פריס צופים: 75,000 שיפוט: קלמנט טורפין (צרפת) |
מהלך המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              ליברפול :               ריאל מדריד
מהלך המשחק > שופטים

שופט: צרפת קלמן טורפין
 קוונים: צרפתניקולא דנוס, צרפת סיריל גרינגור
 שופט רביעי: צרפת בנואה בסטיאן 
 שופט וידאו: צרפת ז'רום בריסאר
שופט וידאו שני:צרפת ווילי דלאז'ו, שופט וידאו לנבדל: איטליה מסמליאנו איראטי
שופט וידאו תומך: איטליה פליפו מלי
ראו גם

עונת 2021/2022 בליגת האלופות
גמר הליגה האירופית 2022
גמר הקונפרנס ליג 2022
הערות שוליים

↑  UEFA competitions to resume in August, UEFA.com, ‏17 June 2020
↑  Uefa could strip Russia of Champions League final over Ukraine crisis, The Guardian, ‏22 February 2022
↑  UEFA calls extraordinary meeting of the Executive Committee, UEFA.com, ‏24 February 2022
↑  Decisions from today’s extraordinary UEFA Executive Committee meeting, UEFA.com, ‏25 February 2022
↑  "11 associations interested in hosting 2021 club finals". UEFA. 1 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "9 associations bidding to host 2021 club finals". UEFA.com. 22 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  UEFA competitions to resume in August באתר הרשמי של אופ"א, 17 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  בעקבות המצב: גמר ליגת האלופות יערך בפריז, באתר ערוץ הספורט, 25 בפברואר 2022
↑  MATCH PRESS KITS
↑  המשחק היה אמור להיערך בשעה 22:00 שעון ישראל, אך נדחה ל-22:36 עקב בעיות אבטחה בכניסת האוהדים לאצטדיון.
| משחקי גמר גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 |  |
| ליגת האלופות | 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
דינר שווייצרי

דינר שווייצרי (בערבית: دينار سويسري) הוא כינוי למטבע שהיה מקובל בכורדיסטן העיראקית בין מלחמת המפרץ (1991) למלחמת עיראק (2003). באותן שנים נהנה חבל כורדיסטן מאוטונומיה בחסות הגנתה הצבאית של ארצות הברית, והקשר בין החבל לבין השלטון העיראקי המרכזי בבגדאד היה רופף מאוד. ה"דינר השווייצרי" לא הונהג באופן רשמי, אלא הפך מטבע עצמאי עקב סירובם של הכורדים להכיר בשטרות הכסף החדשים שהנפיק הבנק המרכזי העיראקי עקב העיצומים הכלכליים על עיראק (איכותם של השטרות שהודפסו בעיראק הייתה ירודה יחסית לשטרות שהודפסו בבריטניה). הכורדים התעקשו להמשיך להשתמש בשטרות הישנים שבוטלו בשאר חלקי עיראק. מקור שמו של המטבע לא ברור, יכול להיות שהוא ניתן לו בגלל ששווייץ הייתה מקור ההדפסים ששימשו לייצורו.
ערכו של ה"דינר השווייצרי" נשמר, בניגוד למטבע בשאר חלקי עיראק שאיבד מערכו במהירות עקב העיצומים הכלכליים. כיוון שה"דינר השווייצרי" התפצל מהדינר העיראקי, ערכו בתחילת השימוש בו היה שווה לערך הדינר העיראקי. עם הנפקת שטרות כסף חדשים ב-15 באוקטובר 2003, עקב הפלת שלטון סדאם חוסיין והנהגת הממשל הזמני בחסות הקואליציה בראשות ארצות הברית, הוחלפו שטרות ה"דינר השווייצרי" לפי שער של 150 דינר עיראקי כנגד דינר שווייצרי אחד.
ה"דינר השווייצרי" לא הונפק על ידי בנק מרכזי כלשהו ולא היה נתון לכל פיקוח. כמו כן לא היה שום גוף שהתחייב לכבד אותו או לשלם תמורתו במטבע אחר. הבנק המרכזי העיראקי שהיה אחראי להנפקת השטרות מלכתחילה, הכריז עליהם כבטלים וחדל לכבד אותם. ערכו נבע מתוך מוסכמה חברתית בתוך הקהילה הכורדית של צפון עיראק. זהו מקרה נדיר שבו ערכו של מטבע נובע אך ורק ממוסכמה חברתית ללא כל גיבוי אחר, ולדעת חלק מהכלכלנים זהו יוצא מן הכלל שמעיד על הכלל - האפשרות לבסס מטבע על מוסכמה חברתית בלבד מעידה על כך שזהו הבסיס העיקרי לתפקוד מערכת פיננסית, וכי הגיבוי הבנקאי או הממשלתי הוא משני ביצירת ערך המטבע.
בסופו של דבר הוכר ה"דינר השווייצרי" באופן רשמי על ידי הממשל הזמני בעיראק, אולם לא כהילך חוקי, אלא במסגרת החלפת כל שטרות הכסף בעיראק בשטרות חדשים, ללא דמותו של סדאם חוסיין. הכרה זאת באה לידי ביטוי בקביעת שער רשמי ל"דינר השווייצרי" מול הדינר העיראקי והתחייבות להחליף את השטרות ה"שווייצריים" בשטרות החדשים.
הערות שוליים

↑  http://people.ischool.berkeley.edu/~hal/people/hal/NYTimes/2004-01-15.html
דוד אוהנסיאן

| --- | --- |

דוד אוהנסיאן (שנות ה-40 של המאה ה-20)
 לידה:  1884 קוטאהיא, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1952 (בגיל 68 בערך) ביירות, לבנון 
 לאום:  ארמני
 תחום יצירה:  קדרות
 
קירמיקה של דוד אוהנסיאן בבית אות המוצר הירושלמי
דוד אוהנסיאן (בארמנית: Davit Ohannessian; ‏1884 – 1952) היה אמן אריחי קרמיקה ארמני, יליד האימפריה העות'מאנית, הנחשב לאבי אמנות הקרמיקה הארמנית בירושלים.
ביוגרפיה

אוהנסיאן נולד בשנת 1884 בכפר הארמני מורדקאי שבמזרח אנטוליה, וגדל בעיר אסקישהיר. בהיותו בן 14 נפטר אביו והוא עזב את לימודיו כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בנעוריו הצטרף לסדנת קרמיקה בבעלות ארמנית בקוטהיה. בגיל 23 ייסד סדנת קרמיקה בשותפות עם אמנים נוספים, שם התמחה ביצירות מונומנטליות ובשחזור אריחים בסגנון המסורתי של איזניק. לצד עבודות פרטיות רבות ביצע אוהנסיאן גם עבודות ציבוריות גדולות כגון אריחים לקבר הסולטאן ראשיד הרביעי ולבית הדואר המרכזי באיסטנבול, עבודות שימור ב"מסגד הירוק" בעיר בורסה וכן עבודות שימור במתחם המקודש במכה.
בזמן רצח העם הארמני במלחמת העולם הראשונה גלו בני המשפחה לעיר חַלַבּ שבסוריה, שם פגש אוהנסיאן את מארק סייקס, דיפלומט בריטי שהעסיק את אוהנסיאן בעבר. סייקס השיג עבור אוהנסיאן הזמנה לשיקום אריחי הקרמיקה שעיטרו את כיפת הסלע שנוצרו במהלך המאה ה-16. אוהנסיאן הביא מקוטהיה קבוצת אמנים ובהם נשאן בליאן ומגרדיץ' קרקשיאן, בעזרתם ייסד את הסדנה שנקראה "אריחי כיפת הסלע".
בשנת 1920, לאחר שהופסקו עבודות השחזור בהר הבית בשל מחסור בכספים, העביר אוהנסיאן את הסדנה למבנים ב"ויה דולורוזה". בשנת 1922 עזבו בליאן וקרקשיאן את הסדנה והקימו סדנה עצמאית שנקראה "Palestine Pottery" בדרך שכם. במשך השנים עבדו בסדנה של אוהנסיאן אמנים ארמנים רבים. בין האמנים גם קבוצה של יתומים ארמנים שהובאו מטורקיה. בין העבודות העיקריות שיצר היו אריחים למלון "אמריקן קולוני", למרפאות החוץ של בית החולים סנט ג'ון, אריחים לבית הארחה של כנסיית סנט אנדרוז, "בית המזרקה" ב"מוזיאון רוקפלר", שלטי רחובות בעיר העתיקה ירושלים, שלטים על מצודות טגארט ביניהם שלט חזית תחנת המשטרה המנדטורית תרשיחא ושלט על תחנת המשטרה המנדטורית ברחובות ועוד. הסדנה פעלה עד שנת 1948. אוהנסיאן נפטר בביירות בשנת 1952.
גלריה

בית המזרקה במוזיאון רוקפלר, שנות השלושים של המאה ה-20
שלט בחזית תחנת משטרת מעלות-תרשיחא עם חתימת האמן בשוליים מימין למטה
לקריאה נוספת

Sato Moughalian, Feast of Ashes: The Life and Art of David Ohannessian
כנען-קדר, נורית, הקרמיקה הארמנית של ירושלים, שלושה דורות, 1919–2000, יד יצחק בן-צבי, 2002
שלו-כליפא, נירית, "דוד אוהנסיאן וסדנת 'אריחי כיפת הסלע' 1919–1920", בתוך: כנען-קדר, נורית; עובדיה, אשר (עורכים), אמנות ואומנות, זיקות וגבולות, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2003, עמ' 145–162
דויטשה בונדסבאן

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  7 בספטמבר 1949 – 31 בדצמבר 1993 (44 שנים) 
 חברות בנות:  Nuremberg railway division  Stuttgart railway division  Karlsruhe railway division  Munich railway division  Frankfurt railway division 
 מיקום המטה:  פרנקפורט 
 ענפי תעשייה:  תחבורה מסילתית 
 
דויטשה בונדסבאן (בגרמנית: Deutsche Bundesbahn; הרכבת הפדרלית הגרמנית) היא חברת הרכבות הממשלתית שהוקמה ברפובליקה הפדרלית של גרמניה (FRG) ב-7 בספטמבר 1949 כיורשת הדויטשה רייכסבאן גזלשאפט (DRG). הדויטשה רייכסבאן המשיכה לשמש כחברת הרכבות הממלכתית של גרמניה המזרחית עד לאחרי איחוד גרמניה, כאשר החברות התמזגו על מנת ליצור את דויטשה באן, אשר הוקמה ב-1 בינואר 1994.
רקע

לאחר מלחמת העולם השנייה, הממשלות הצבאיות של בעלות הברית באזורי הכיבוש בגרמניה היו דה-פקטו הגופים האחראים לניהול הרכבת הגרמנית בשטחי השליטה שלהם.ב-10 באוקטובר 1946, הרכבת שבשליטת הבריטים והאמריקאים אורגנה מחדש והפכה לחברת Deutsche Reichsbahn im Vereinigten Wirtschaftsgebiet (הרכבת הקיסרית הגרמנית הרכבת באזור הכלכלי המאוחד), בעוד ב-25 ביוני 1947, הפרובינציות שתחת הכיבוש הצרפתי יצרו את חברת Südwestdeutsche Eisenbahn. עם היווצרות גרמניה המערבית, חברות הרכבות התאחדו תחת חוק הרכבת הפדרלית (Bundesbahngesetz) שאושרר ב-13 בדצמבר 1951. הרכבת חבל הסאר צורפה למערך מסילות הברזל ב-1 בינואר 1957.
ארגון

דויטשה בונדסבאן הייתה חברה בבעלות המדינה, תחת שליטת Bundesverkehrsministerium (משרד התחבורה הפדרלי).המטה שכן בפרנקפורט בשנת 1985 היא הייתה החברה השלישית בגודלה בגרמניה המערבית, עם כוח עבודה של 322,383 עובדים. החברה הפעילה כוח משטרה מיוחד בשם משטרת הרכבות (Bahnpolizei).
מאחר שמערב ברלין הייתה מוקפת בשטח גרמניה המזרחית, שירותי הרכבת המקומיים למרחקים ארוכים ולשאר חלקי העיר סופקו באופן בלעדי על ידי הדויטשה רייכסבאן, למרות שהדויטשה בונדסבאן הפעילה מסוף כרטיסים ב-Hardenbergstraße ליד תחנת הרכבת המרכזית במערב ברלין (Zoologischer Garten).
ראו גם

דויטשה באן
המברק המודיע על הקמת דויטשה בונדסבאן
די ארצטה

| --- | --- |

מימין לשמאל: פארין, בלה ורודריגו, 2012
 מקום הקמה:  ברלין 
 מוקד פעילות:  ברלין המערבית, הרפובליקה הפדרלית הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1982–1988, 1993
 סוגה:  פאנק רוק, פופ פאנק, רוק אלטרנטיבי
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס
 www.bademeister.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 פארין אורלאוב בלה ב. רודריגו גונזלס
 חברים לשעבר
 Sahnie Hagen Liebing 
 
די אֶרְצְטֶה (בגרמנית: Die Ärzte, "הרופאים"; בסמליל הרשמי מופיע האומלאוט עם שלוש נקודות) היא להקת פאנק רוק גרמנית. מאז היווסדה מכרה כשבעה מיליון תקליטים בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. ארבעה מאלבומיהם דורגו כאלבום זהב ושישה כפלטינה.
היסטוריה

הלהקה נוסדה ב-1982 במערב ברלין על ידי הסולן יאן אולריך מקס פטר (Vetter), הידוע בשם הבמה שלו "פארין אוּרלַאוּבּ" (Farin Urlaub – משחק מילים על "צא לחופשה" בגרמנית, Fahr in Urlaub), המתופף, הנגן והזמר דירק אלברט פֶלזֶנהַיימֶר, "בֶּלָה ב.", והבסיסט האנס רוּנגֶה. ב-1983 יצא המיני-אלבום הראשון שלהם, "...Uns geht's prima" (הולך לנו מצוין...). כעבור זמן מה הם חתמו על חוזה עם קולומביה רקורדס שערכה את האלבום המלא הראשון שלהם, Debil (דביל), וזה הופץ ב-1984. במהלך שנות ה-80 פרש רונגה, וב-1988 התפרקה הלהקה סופית. פארין ובלה החליטו על איחוד מחדש ב-1993 וצירפו את הבסיסט יליד צ'ילה אלברטו גונזלס. באותה שנה הם הוציאו את האלבום "Die Bestie in Menschengestalt" (החיה בצלם אדם), בו נכלל השיר "Schrei nach Liebe" (צרחה לאהבה) שהביע מסר אנטי-גזעני אל מול התחזקות הימין והפך לאחת מיצירותיהם הידועות. הוא זכה לביצועים נוספים על ידי הרכבים כמו די טוטן הוזן. ב-1998 הופץ שירם "Männer sind Schweine" (גברים הם חזירים), הנחשב למצליח ולמפורסם ביותר שלהם. הוא הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים של גרמניה, אוסטריה ושווייץ גם יחד. לאחר סדרה של סיבובי הופעות החליטה הלהקה לקחת פסק זמן ולעולם לא לבצע את "גברים הם חזירים" שוב. ב-2003, בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, הם זכו בפרס להרכב הגרמני המצליח ביותר. כמו כן, זכו בארבעה פרסי אקו של התאחדות חברות התקליטים הגרמניות.
אלבומים

1984: Debil
1985: Im Schatten der Ärzte
1986: Die Ärzte
1988: Das ist nicht die ganze Wahrheit
1993: Die Bestie in Menschengestalt
1995: Planet Punk
1996: Le Frisur
1998: 13
2000: Runter mit den Spendierhosen, Unsichtbarer!
2003: Geräusch
2005: Devil
2007: Jazz ist anders
2012: auch
דארון מאלכיאן

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1975 (בן 49) הוליווד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  הוליווד, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מקום לימודים:  Rose and Alex Pilibos Armenian School, תיכון גלנדייל 
 עיסוק:  מוזיקאי, כותב, מלחין, גיטריסט
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי הארד רוק הארדקור פאנק מטאל אלטרנטיבי הבי מטאל
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  ארמנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרת בס
 חברת תקליטים:  American Recordings Columbia Records EatUrMusic
 System Of A Down Scars On Broadway
 פרופיל ב-IMDb
 
דארון ורטן מאלכיאן (באנגלית: Daron Vartan Malakian; נולד ב-18 ביולי 1975) הוא נגן גיטרה, כותב וזמר בלהקת הרוק מטאל "סיסטם אוף אה דאון". היה פעיל בכתיבה של רוב השירים של הלהקה. בתקופת הפגרה של סיסטם אוף אה דאון היה ועדיין סולן וגיטריסט הלהקה "Scars On Broadway".
מאלכיאן נבחר 4 פעמים לגיטריסט הטוב ביותר של השנה על ידי המגזין "Metal Edge". הוא מנגן בגיטרת Ibanez מדגם 'ICEMAN' שיוצרה במיוחד עבורו, וכן בגיטרה גיבסון-SG.
שנותיו הראשונות

נולד ב-18 ביולי 1975 בהוליווד, בקליפורניה שבארצות הברית. הוא בן יחיד להורה ממוצא עיראקי-ארמני (ורטן מאלכיאן) ולאם ממוצא איראני-ארמני (זופור מאלכיאן). כבר מגיל צעיר הוא נמשך לז'אנר ההבי מטאל: דודו הרחוק הביא לו דיסק של להקת ההארד רוק הידועה Kiss כשהיה בן 4, וכבר מאז מאלכיאן התחבר לז'אנר הזה של המוזיקה. מאלכיאן החל לשמוע אמנים כגון: ואן היילן, איירון מיידן, ג'ודס פריסט, מוטורהד, אוזי אוסבורן ורבים אחרים. הוא תמיד רצה לנגן בתופים, אך הוריו קנו לו גיטרה במקום בטענה ש"אתה לא מסוגל להפסיק לנגן". עם חלוף השנים מאלכיאן האזין למוזיקה "כבדה" יותר, וכבר כשהיה נער האזין ללהקות מטאל אגרסיביות כגון: סלייר, ונום, מטאליקה, פנטרה, ספולטורה וקניבל קורפס. בגיל 17 החל לשמוע את להקת הביטלס ואת פיטר, פול ומרי, וטען שלהקות אלו השפיעו עליו מאוד כהיותו כותב.
מאלכיאן הצטרף לבית ספר הנמצא ב"ארמניה הקטנה", שבהוליווד, שם הכיר את סרג' טנקיאן ושאבו אודאג'יאן (בהמשך חבריו ללהקה System Of A Down) אשר למדו גם כן באותו בית הספר, אך היו בשכבות שונות, כתוצאה מפערי הגילאים.
מאלכיאן מגדיר את עצמו כמעריץ מושבע של להקת סלייר, וחברו שאבו אודאג'יאן נהג ללבוש חולצות של הלהקה בהופעות חיות.
במהלך ילדותו היה מאלכיאן למעריץ של קבוצת ההוקי לוס אנג'לס קינגס, כפי שניתן להבחין בו בקליפ לשיר 'Toxicity' של System Of A Down, יש לו אוסף אובססיבי של פרטי הערצה לקבוצה בבית.
System Of A Down

ב-1993 פגש מאלכיאן את סרג' טנקיאן בזמן ששניהם השתמשו באותו סטודיו להקלטות, אך עם להקות שונות. סרג' ניגן בקלידים בלהקתו, ומאלכיאן היה הזמר הראשי בלהקה האחרת. שתי הלהקות חברו והקימו יחד להקה הנקראת "Soil", וכך הכירו את שאבו אודאג'יאן. הלהקה לא החזיקה זמן רב, ובשלב מאוחר יותר התפרקה. מאלכיאן וטנקיאן החליטו להקים ביחד להקה חדשה, אליה צירפו את שאבו. בסופו של דבר הם החליטו על השם "System of a Down", בעקבות שיר שמאלכיאן כתב. שמו של השיר היה "Victims of a Down", אך שאבו האמין שעדיף להחליף את המילה 'Victims' במילה 'System' תמשוך קהל רחב יותר, ונוסף על כך הם היו מעוניינים שאלבומי הלהקה יהיו בצמוד ללהקת סלייר. בשלב מאוחר יותר הם צירפו ללהקה את המתופף Andy Khachaturian, אך נאלצו להחליפו כתוצאה מפציעה בידו במתופף העכשווי ג'ון דאלמיאן.
מאלכיאן הפיק את אלבומי System Of A Down עם המפיק הנודע ריק רובין.
ב-2003 שיחק מאלכיאן יחד עם מספר כוכבי תקשורת במשחק בייסבול מתוקשר בהוליווד. לאחר מכן מאלכיאן כתב על החוויה שיר בשם "Old School Hollywood" מהאלבום 'Mezmerize', ובו הוא מציג את החוויה כמגוחכת ומבזה. לאחר השיר המדובר קיים באלבום שיר נוסף הנוגע בהוליווד הנקרא: "Lost In Hollywood", אך לא ידוע אם שיר זה (שגם סוגר את האלבום) קשור בהכרח לאותה החוויה.
באחד מהראיונות של הלהקה מאלכיאן הצהיר שהלהקה לא עוקבת אחר אף אחד:
"הרבה מהלהקות נוטות לעקוב אחר הלהקה קורן. אנחנו לא אחת מאותן הלהקות שמביעות כבוד ל'קורן' רק משום שהיא מקורית. אני חושב שזה פשוט בושה שכל כך הרבה אנשים הרגישו צורך לחקות את זה. כולם אומרים לנו שיש לנו את המוזיקה האינדיבידואלית שלנו. אני חושב שיש לנו מספיק אמון במעריצים שלנו מכל סיבובי
ההופעות בעולם, במשך כל כך הרבה שנים, דבר המאפשר לנו לדעת שהם מצפים מאיתנו למשהו אחר, וזה דבר מצוין, המשאיר לנו את הדלת פתוחה להגיע לכל מקום שנרצה".
System Of A Down > פרסים

2006: System Of A Down זכו בפרס הגראמי הראשון שלהם כלהקת הארד רוק - על ביצועם של השיר "B.Y.O.B."
2006: System Of A Down זכו בפרס "MTV - MTV Good Woodie Award" על השיר "Question!".
2006: System Of A Down הגיעו למקום ה-14 ברשימת "40 שירי המאטל הטובים" עם שירם "Toxicity".
2007: System Of A Down התמודדו שוב על פרס גראמי על ביצועו של השיר "Lonely Day".
Scars On Broadway

Scars on Broadway (בתרגום חופשי: "צלקות בברודוויי") היא להקת רוק/מטאל אמריקאית שייסד מאלכיאן. בשנת 2006, כאשר System Of A Down הכריזו רשמית על פגרה- מאלכיאן פנה אל הפרויקט המדובר (אשר היה פעיל במידת מה כפרויקט עצמאי בלבד) .
האלבום של Scars on Broadway הופק ונכתב במלאו על ידי דארון מאלכיאן.
הופעתם החיה הראשונה (הבאה לקדם את אלבום הבכורה) הייתה ב-11 באפריל 2008 בלוס אנג'לס.
דארון מאלכיאן מייחס את האלבום לז'אנר הרוק. באחד הראיונות נשאל מה תהיה המגמה המוזיקלית של הופעות הבכורה של האלבום והוא השיב: "סביר להניח שזה יהיה משהו אלקטרוני, מעורבב עם הסגנון האמריקאי-מסורתי. תהיה גם השפעה של הת'ראש מטאל, דת' מטאל, בלאק מטאל ודום מטאל. [...] גם כשהמוזיקה פורצת החוצה, המבנה נשאר יציב, ממש כמו המוזיקה של System Of A Down".
בראיון שנערך בשלבים מתקדמים יותר, מאלכיאן הצהיר שהמוזיקה באלבום הבכורה Scars on Broadway מושפעת גם מאמני רוק קלאסי כגון דייוויד בואי, בריאן אינו, וניל יאנג. הוא ציין גם שבניגוד מטכניקת הכתיבה שלו ב-System Of A Down, אשר הייתה מאוד מעורפלת, טכניקת הכתיבה שלו ב-Scars on Broadway יותר מבוססת, בהשראת ניל יאנג ודייוויד בואי.
Dictator
ב-20 ביולי 2018 הוציא לאור אלבום נוסף של Scars on Broadway בשם Dictator אותו הפיק לגמרי לבד ואף ניגן לבד על כל הכלים.
חייו האישיים

מאלכיאן מתגורר בגלנדייל שבקליפורניה בביתו הפרטי. יש לו קשרים עם איראן ועם עיראק מכיוון שהוריו נולדנו במדינות אלו והוא אף ביקר שם. כמו כן, מאלכיאן מרגיש שייכות למוצאו האתני הארמני, ולארמניה. מוצאם של הוריו. לא פעם הוא התבטא בעד ההכרה ברצח העם הארמני, ואף הקדיש לכך מספר התבטויות בהופעות חיות של סיסטם אוף אה דאון. יש לו אוספים הכוללים: נרות, שטיחים פרסיים, כלי נגינה רבים, נרגילות וגולגולות.