רוק מתקדם בישראל
היסטוריה > שנות השישים ושנות השבעים: השיא > הזרם המרכזי (1968–1979)

בין 1968 ל-1970 היוו רוב המוזיקאים המוערכים והפופולריים ביותר במוזיקה המתקדמת הישראלית חלק חשוב באלבום מתקדם כלשהו, בלהקה (אזרחית או צבאית) או בהשתתפות באלבום סולו. רבים מהמוזיקאים האלה שיתפו בינם פעולה ליצירת הרכבים, בדרך כלל "חד פעמיים". שיא היצירה של קבוצת המוזיקאים הזו הגיע אחרי מלחמת יום כיפור, בסביבות 1974.
אלברט פיאמנטה הגיע מתחום הג'אז עם משיכה לסגנון חשמלי, עממי ואתני והקליט כבר מאמצע שנות ה-60. במהלך שנות ה-60 ובעיקר בסופן הוא ביצע קטעים עממיים בביצועים מתקדמים פסיכדליים-ג'אזיים ושיתף פעולה עם צביה אברבנאל בהקלטות מתקדמות של מוזיקה תימנית. בתחילת שנות ה-70 המשיך ל"סדנת הג'אז" שניגנו בסגנון אקוסטי יותר אך מורכב לא פחות, אך לקראת אמצע שנות ה-70 הוא חזר לסגנון חשמלי יותר והתעמק אף יותר במוזיקה עממית ובכלים אתניים.
החל מ-1968 הלהקות הצבאיות החלו להתנסות במוזיקה מורכבת וניסיונית. בין הלהקות הצבאיות המתקדמות בלטה להקת פיקוד מרכז, שבאלבומם מאותה שנה התעסקה במוזיקה מתקדמת וניסיונית במה שנשמע מעט כמו הטרופיקליה של אותה תקופה. הקטע "בכי תמרורים" היה אחד החדשניים באותה תקופה ובין הראשונים להתעסק עם פוליריתמיים מורכבים ושבירה של מקצבים, אחד הדברים שיעסיקו מאוחר יותר את המוזיקה המתקדמת הישראלית והעולמית ובייחוד את חבר הלהקה שם טוב לוי.
באותה שנה גם להקת הנח"ל התחילה להתעסק במוזיקה מתקדמת וניסיונית, מגמה שתגיע לשיאה ב-1972. חברי הלהקה באותה תקופה, אלון אולארצ'יק, דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר וגידי גוב, שמאוחר יותר יקימו יחד את להקת כוורת, הקימו בעודם בנח"ל הרכב טרום-כוורתי שהקליט ב-1971 ו-1972 מספר יצירות מתקדמות מהשאפתניות ביותר שנעשו באותה תקופה, אחת היצירות, "אופרת פוגי", נמשכה קרוב לחצי שעה וייתכן והייתה היצירה הארוכה ביותר באותה תקופה.
להקות צבאיות נוספות שנגעו בסגנון בצורה פחות משמעותית בין 1968 ל-1970 היו להקת פיקוד דרום ולהקת חיל הים.
להקת חיל התותחנים גם היא פנתה לסגנון המתקדם, עם אלבום מתקדם ראשון ב-1970. בין השותפים באלבום היו יוני רכטר על הקלידים ויוסי פיאמנטה על הגיטרה (ובנוסף להם חברי להקת אף אוזן גרון שנגעו מעט בסגנון גם כן בשלב מסוים) יוני רכטר הצטרף 3 שנים אחר כך, יחד עם יצחק קלפטר, ללהקת כוורת, הרכב הרבה פחות מתקדם והרבה יותר קליל מההרכב הקודם של סנדרסון, ואף על פי כן חברי הלהקה שמרו על נוכחות מתקדמת משמעותית בכל אלבום של הלהקה. להקה דומה אך ידועה פחות הייתה להקתו של עוזי חיטמן (מלהקת פיקוד מרכז גם כן), הפופולים.
כוורת התפרקה תוך 3 שנים, לאחר מכן המשיכו רוב המוזיקאים החברים בה לעסוק במוזיקה – אפרים שמיר הוציא אלבום מתקדם למדי עם אסתר שמיר, מאיר פניגשטיין הצטרף לאחד ההרכבים האהובים ברוק המתקדם הישראלי, זינגלה, וגידי גוב גם הוא הוציא אלבום סולו בשנות ה-70 שגם בו היו השפעות מתקדמות. יצחק קלפטר השתתף בעוד כמה הרכבים מתקדמים, ויוני רכטר נהיה לאחת הדמויות המשמעותיות במוזיקה המתקדמת בהמשך. לעומת זאת, דווקא דני סנדרסון, שהנהיג את ההרכב בתקופה הכי מורכבת שלו והמשיך לקריירת סולו מצליחה – לא חזר להתעסק בסגנון.
ב-1969 התפרקה שלישיית התאומים, להקת פופ פסיכדלי, ממנה יצאו שני מוזיקאים שהשפיעו על המוזיקה המתקדמת בישראל בצורה משמעותית – אושיק לוי היה הפופולרי ביניהם, שבאלבומיו, בעיקר השני והשלישי, אימץ סגנון פסיכדלי-מתקדם. השני היה פופיק ארנון, שהוציא אלבום אחד, בסגנון דומה אך מעט ניסיוני יותר, לא זכה להצלחה בזמן אמת אבל כיום מוערך וכנראה זכה למעמד של אלבום פולחן. על האלבום עבדו מוזיקאים משמעותיים בעולם המוזיקה המתקדמת – הצ'רצ'ילים, אלברט פיאמנטה ושלמה גרוניך.
ב-1971 וב-1972 עיבד גרוניך שני אלבומים מתקדמים ללהקות נוספות – להקת גייסות השריון וצוות הווי סיני (במשותף עם מתי כספי, כשאחד מחברי הלהקה היה שלמה יידוב איתו יעבוד מעט מאוחר יותר), וב-1971 הוציא אלבום בכורה מתקדם מהפכני ומוערך, שהיה השראה משמעותית למוזיקאים המתקדמים של אותה תקופה (אבנר קנר למשל, ציין אותו כהשפעה מוקדמת). בהמשך שנות ה-70, בין היתר, גרוניך היה שותף להרכבים משמעותיים בהיסטוריה המתקדמת הישראלית כמו "מאחורי הצלילים" יחד עם מתי כספי (שהוציאו אלבום אחד) ו"קצת אחרת" יחד עם שם טוב לוי ושלמה יידוב (שהוציאו אלבום אחד אך הותירו הקלטות רבות נוספות שלא יצאו לאור).
כספי עצמו היה יוצר קשה להגדרה. מצד אחד הוא לא היה חלק מובהק מזרם המוזיקאים המתקדמים וגם המוזיקה שלו הייתה שונה מהמוזיקה המתקדמת הנפוצה – המבנה של שיריו היה של שירים פשוטים ובדרך כלל קליטים. עם זאת, המלודיות שלו, ההרמוניות, ולעיתים גם העיבודים והמקצבים היו מורכבים במיוחד.
שם טוב לוי המשיך גם הוא להרכב משלו – "ששת", קצת אחרי שהקליט אלבום סולו ראשון. ששת הוציאו אלבום אחד שזכה להערכה גדולה והקליטו אלבום נוסף כפסקול לסרט "מסע אלונקות". ששת היוותה קרש קפיצה לקריירה של יוצרים "מיוחדים" ו"שונים" נוספים בין חברי הלהקה, כמו יהודית רביץ, שהוציאה אלבום סולו עם השפעות מתקדמות בסוף שנות ה-70. מאוחר יותר היא עברה למוזיקה קלה יותר, בדומה לשלמה יידוב שהוציא אלבום סולו מתקדם בסוף שנות ה-70 ועבר מאוחר יותר, בשנות ה-80, למוזיקה פשוטה.
יוני רכטר הקים עם אבנר קנר את "14 אוקטבות", הרכב נוסף שזכה להערכה גדולה. הם הקליטו אלבום אחד ומופע בשם "הכל זורם" שלא יצא מעולם. אבנר קנר עבר אל מאחורי הקלעים, אך הקליט את הקטע המתקדם "ברידג'". יוני רכטר הוציא שני אלבומי סולו מתקדמים בסוף שנות ה-70.
חברו ללהקת חיל התותחנים, יוסי פיאמנטה, המשיך גם הוא להרכב מתקדם משלו, "להקת פיאמנטה". בשנות ה-70 ההרכב הקליט אלבום שנגנז יחד עם סקסופוניסט הג'אז האמריקאי סטן גץ, ובאלבומיהם הבאים הם המשיכו ליצור מוזיקה חסידית-מתקדמת.
מישה סגל התחיל בתור מעבד ומלחין בסוף שנות ה-60, והוציא תקליטון עם כמה מההקלטות הכבדות ביותר בתקופה. בשנות ה-70, בעיקר בתחילתן, הוא הקליט מספר הקלטות בסגנון מתקדם שחלקן יצאו לרדיו בלבד או פורסמו בתקליטונים. יחד עם דניאל שליט, הוא יצר יצירות ששילבו בין מוזיקה קלאסית, רוק וג'אז.
הרכב משמעותי נוסף היה "הפלטינה". הפלטינה הוקמה לאחר פירוק להקת הברנשים של פיאמנטה, שליוותה את אריק איינשטיין. מתופף הברנשים אהרל'ה קמינסקי איחד מספר מוזיקאים מתחום הפופ והג'אז על מנת ליצור הרכב ליווי מחליף, שיצא לדרך עצמאית בסופו של דבר. הסגנון של הפלטינה היה מתקדם וחשמלי ומלא השפעות מתחום הג'אז – באלבומם הראשון הייתה גם השפעה פאנקית בולטת, ובאלבום השני השפעות קלאסיות. ההוצאה השלישית שלהם, שהוקלטה ב-1976, מאחדת בין הקלטות בסגנון אימפרסיוניסטי, בהשראת דביסי, להקלטות אקוסטיות יותר מהופעה חיה.
בנוסף לכך ליוותה להקת הפלטינה מוזיקאים נוספים, כגון את חוה אלברשטיין באחד מאלבומיה. האלבום בלט בצליל המתקדם שלו והיה תחילתה של מגמה שהתרחבה לקראת שנות ה-70, ובה מוזיקאים מוכרים מתחומים אחרים החלו להתקרב אל הצליל המתקדם, וליצור בעצמם מוזיקה מתקדמת – בדרך כלל גרסה קלה, קליטה ורכה יחסית של הסגנון. בין המוזיקאים שהיו חלק מהמגמה הזו היו רבים מתחום "מוזיקת השיער" כמו יזהר כהן וצביקה פיק, ואחרים מ"הליבה" של הפופ הישראלי, כמו שלום חנוך ואריאל זילבר, שחברו ביחד ליצור את אחד ההרכבים הפופולריים ביותר במוזיקה המתקדמת הישראלית, "תמוז". גם אלבומי הסולו של השניים שיצאו אחר כך בשנות ה-70 המאוחרות כללו השפעות מתקדמות, במיוחד אלה של זילבר, שגייס "פליטי" להקות מתקדמות כמו בודגוב וטוני בראוור ללהקת הליווי שלו "ברוש" (שבעצמם הקליטו מעט בסגנון מתקדם קל יותר בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80). מוזיקאים מוכרים נוספים שהתנסו בסגנון מתקדם קליל יותר היו דורי בן זאב ושלישיית אף אוזן גרון (הקטע שלהם "חגיגה" מ-1974 הוא הדוגמה הבולטת ביותר).
בעקבות ההתפתחות של עולם הפופ הקל יותר אל כיוון המוזיקה המורכבת יותר עלו מוזיקאים שהתעסקו בעיקר בשילוב בין הצליל הקל והקליט יותר למורכבות המוזיקלית של המוזיקה המתקדמת. בין המוזיקאים האלה היו נורית גלרון, שהוציאה שני אלבומים בסגנון בסוף שנות ה-70 (ומאוחר יותר עברה למוזיקה קלה יותר), אורי רווח שלא הוציא אלבום אך הקליט קטעים בסגנון אמנותי ומורכב, ההרכב שלישיית קצה השדה וההרכב שלישיית היהלום השחור (שבה היה חבר גם ריצ'רד פרץ, שהיה שותף לתחילת דרכו של אריק איינשטיין כמוזיקאי מתקדם יחד עם האיינשטיינים. עוד באלבום ניגן שם טוב לוי). בעקבות האופנה הזו קמה השלישייה "צליל מכוון" של שלושה מענקי הסגנון – שלמה יידוב (צוות הווי סיני, קצת אחרת), שם טוב לוי (קצת אחרת, ששת) ויצחק קלפטר (הצ'רצ'ילים, אחרית הימים, כוורת). המוזיקה שהם עשו התאימה לסגנון בכך שהייתה קלילה מאוד וההשפעות המתקדמות בה היו יחסית מעטות. הם הוציאו אלבום אחד ב-1979 שסימן את סופה של אחת התקופות הפורות ביותר במוזיקה המתקדמת בישראל.