stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חבר פבר
ביוגרפיה

גרשון אינבינדר נולד במשפחה של סוחרי יערות, זכה לחינוך דתי מסורתי. כשהיה בן 17 יצא לאודסה, להשלים לימודיו בישיבה גבוהה. עם פרוץ המהפכה באוקראינה ועם מלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה, נמלט לרומניה. לאחר זמן קצר, בשנת 1923, היגר לאמריקה, והשתקע בניו יורק. שנים רבות ישב בניו יורק ושם פרחה כתיבתו לילדים ביידיש. היה מורה ומחנך בבתי ספר יהודיים ביידיש, ועבר ללוס אנג'לס.
מראשית כתיבתו אימץ לו את שם העט ההומוריסטי "חבר פבר", הלקוח מזמר יידיש עממי במזרח אירופה, השם הוא משחק מילים המושך את האוזן של הקוראים הצעירים. סיפוריו הקצרים נדפסו ברוב עיתוני היידיש לצעירים, באמריקה, במזרח אירופה ובארגנטינה. הוא כתב שירה וסיפורת לילדי הגיל הרך, בד בבד עם רומנים למבוגרים, שאחדים מהם תורגמו לאנגלית. כמו הרומן "ברונזוויל" (Brownsville), לוס אנג'לס, 1976.
חבר פבר פרסם כחמישה עשר כרכי שירה וסיפורת לילדים. שירים בודדים משלו תורגמו לעברית בידי לוין קיפניס. אך אף אחד מספריו לא תורגם לעברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272064105171  LCCN: n92047279  VIAF: 45234874   WorldCat (עם VIAF): 45234874
חיל הנשים של צבא ארצות הברית

חיילות חיל הנשים של צבא ארצות הברית מפעילות מכשירי טלפרינטר בבריטניה בימי מלחמת העולם השנייה
חיל הנשים של צבא ארצות הברית (באנגלית: Women's Army Corps) היה זרוע השירות לנשים של צבא ארצות הברית, אשר פעלה בשנים 1942 עד 1978.
חיל הנשים במלחמת העולם השנייה

החיל הוקם חצי שנה לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, ב-15 במאי 1942. הוא הוקם תחת השם חיל-עזר הנשים של צבא ארצות הברית (Women's Army Auxiliary Corps), שם שהוסב לשמו הקבוע האמור בשנה שלאחר מכן. המפקדת הראשונה של החיל הייתה קולונל אובטה קאלפ הובי (בשנים 1942–‏1944).
כ-150,000 נשים שירתו בחיל במהלך מלחמת העולם השנייה. הן היו הנשים הראשונות – למעט אחיות – ששירתו בצבא ארצות הברית. גיוס הנשים היה תוצאה של צורך, שנבע ממחסור בכוח אדם גברי, ואשר התגבר על הדעות השמרניות ששררו בעניין זה בצמרת הצבא ובקרב הציבור הרחב בארצות הברית. בעוד שמרבית הנשים שירתו בתחומי ארצות הברית, הרי כ-12,000 מהן נשלחו אל מעבר לים – לזירה האירופית, איטליה, זירת צפון אפריקה וגינאה החדשה.
נשים שירתו במגוון תפקידים טכניים ואדמיניסטרטיביים, ובכלל זה חזאות מזג אוויר, פיקוח טיסה, מכונאות רכב ומטוסים, אלחוט וטלפנות, הצפנה, צילום ותפקידים בחיל הרפואה. ההערכה היא שגיוס הנשים לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה שחרר כוח אדם גברי כדי איושן של שבע דיוויזיות לוחמות. 639 עיטורים הוענקו במלחמת העולם השנייה לקצינות וחיילות חיל הנשים.
גנרלים רבים רצו בשירות של חיילות רבות יותר ואף הציעו להנהיג גיוס חובה שלהן, רעיון שנדחה על ידי משרד המלחמה של ארצות הברית מחשש להתנגדות עזה בקונגרס ובציבור. גנרל דגלס מקארתור כינה את חיילות חיל הנשים כ"חיילים הטובים ביותר שלי", וציין שהן עבדו קשה יותר מן הגברים, התלוננו פחות מהם והיו ממושמעות יותר. גנרל דווייט אייזנהאואר צוטט כמי שאמר ש"תרומתן מבחינת יעילות, כישרון, מורל והתמדה איננה ניתנת למדידה".
במהלך מלחמת העולם השנייה קיימו גם הצי האמריקני ומשמר החופים יחידות נשים משלהן, שנקראו Women Accepted for Volunteer Emergency Service) WAVES)(אנ') ו-SPARS(אנ'), בהתאמה. כמו כן התקיים הארגון האזרחי שנקרא טייסות שירות חיל האוויר אשר הטיס מטוסים צבאיים עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית.
לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה צומצמה פעילות חיל הנשים, שקיומו נתפס כפעולת חירום של ימי המלחמה. הגיוס לשורותיו הופסק ובסיסי ההדרכה שלו נסגרו. ב-1946 החל צבא ארצות הברית בארגון חיל הנשים כחיל קבוע במסגרתו, והחקיקה הנחוצה נתקבלה בקונגרס ב-1948.‏
בימי מלחמת קוריאה שירת 20% מכוח האדם של החיל מחוץ לגבולות ארצות הברית, בעיקר באירופה וביפן (מעטות שירתו בקוריאה עצמה). במהלך מלחמת וייטנאם היו נשות חיל הנשים מוצבות בווייטנאם בשנים 1966 – 1973. ב-1967 בוטל האיסור החוקי על קידום נשים לדרגות בכירות (אלוף-משנה ומעלה (לדרגה זו הגיעה רק מפקדת חיל הנשים)). ב-1970 קודמה הקצינה הראשונה לדרגת גנרל (דרגת תת-אלוף (Brigadier General)).
תהליך רב-שנתי מתמשך של פתיחת תפקידים צבאיים בפני נשים ושילובן ביחידות בצד גברים הביא לפירוק חיל הנשים של צבא ארצות הברית בשנת 1978 (אז שירתו בחיל כ-53,000 נשים ועוד 25,000 נכללו בכוחות המילואים שלו). מאז ואילך שירתו נשים בצדם של הגברים ביחידות ובזרועות השונות של הצבא, אם כי הן לא הורשו להשתתף במצבי לחימה. איסור זה הוסר בשנת 1994 על ידי שר ההגנה האמריקני לס אספין (Les Aspin). באותה עת היו 67% מהתפקידים (Positions) בצבא פתוחים לנשים. סמוך לכך (ב-1993) היוו נשים 12.5% מכלל אנשיו של הצבא. ב-2009 עמד שיעור זה על 15.5%.
ראו גם

שירות נשים בצה"ל
חיל נשים הישראלי
הערות שוליים

↑  להשוואה, במלחמת העולם השנייה שירתו במדים בסך הכל כ-12 מיליון אמריקנים.
↑  Women in the U.S. Army Timeline, באתר ARMY.MIL
1 2 3 4  History of Women in the U.S. Army, באתר ARMY.MIL
↑  Today's Woman Soldier in the U.S. Army, באתר ARMY.MIL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269265305171  BIBSYS: 97050158  CiNii: DA17421783  LCCN: n83139952  NARA: 10476698  SNAC: w6fg4k98  VIAF: 157144114   WorldCat (עם VIAF): 157144114
חיל הנשים

ערך זה עוסק בחיל הנשים בצה"ל. אם התכוונתם לפירושים אחרים, ראו .
| --- | --- |
 תג החיל ההיסטורי, דגל החיל
תג החיל ההיסטורי, דגל החיל
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  ההגנה ההגנה צה"ל צה"ל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1947–2001 (כ־54 שנים) 
 פיקוד
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
חיילות בחיל נשים צועדות ברחוב אלנבי בתל אביב במצעד "יום המדינה" בשנת 1948
טירוניות עם רובים צ'כיים, צריפין, אוקטובר 1954
חיילות צהל צועדות במצעד לכבוד חגיגות ה-30 למדינת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, 11 במאי 1978
חיל נשים (בר"ת: ח"ן) היה חיל צה"לי שהתקיים עד שנת 2001, שתחום אחריותו היה טיפול ספציפי בחיילות צבא ההגנה לישראל. תפקידיו היו קליטת החיילות, אימונן בהכשרה או טירונות, ושיבוצן ביחידות צה"ל השונות. במהלך שירותן היה החיל אחראי על שירותים שונים לחיילות על ידי יחידות ח"ן שפעלו ביחידות. הח"ן גם הפעיל בנות כמורות-חיילות באזורי פיתוח ושכונות עולים בישראל. מאמצע שנות ה-90 החל הח"ן בהדרגה להעביר את סמכויותיו למפקדי היחידות. יחידת המורות החיילות הועברה אל חיל החינוך.
בשנת 2001 הורה הרמטכ"ל רב-אלוף שאול מופז על ביטול הח"ן. כתוצאה מכך פורקה מפקדת קצינת חיל נשים ראשית (מקחנ"ר), והוקם גוף יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים (יוהל"ן; ומאז פברואר 2016 - יוהל"ם). תפקידיו העיקריים של גוף זה כיום סובבים סביב שמירת זכויות החיילות, קידומן לתפקידים שונים, מתן ייעוץ וכיוצא באלה.
היסטוריה

החיל הוקם רשמית בעיצומה של מלחמת העצמאות ב־26 במאי 1948, אך שורשיו עמוקים. נשים שירתו בהגנה, בפלמ"ח, באצ"ל ובלח"י. במלחמת העצמאות שירתו נשים כקשריות, נהגות-אמבולנסים, חובשות, רופאות, קצינות-מודיעין, קצינות-תותחנים וגם לוחמות. הן ליוו שיירות במשוריינים והשתתפו בהגנת היישובים. כאשר הוקם חיל נשים הציע דוד בן-גוריון את השם חע"ן (חיל עזר נשים), ולבסוף התקבל השם ח"ן. יעודו של הח"ן היה לשחרר מספר מרבי של גברים לתפקידים קרביים במילוי תפקידים מנהליים ומקצועיים ותפקידי שירות. ייעוד נוסף היה לתרום לגיבוש רוח היחידה, טיפול בחייל כפרט (כמורות וקצינות-סעד) וקידום אופיו המיוחד של צה"ל כצבא קולט ומחנך עליה, אבל קשת התפקידים של ח"ן התרחבה והיא כללה צורות שונות של הוראה לבעור הבערות בישובי-עולים, להדרכת נוער ולאימון מבוגרים בישובי-ספר.
קצינות ח"ן ראשיות לדורותיהן

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|        שם | תקופת כהונה כקחנ"ר | הערות |
| סא"ל מינה בן צבי | 1947 - 1949 |  |
| אל"ם שושנה ורנר | 1949 - 1952 |  |
| אל"ם שושנה גרשונוביץ | 1952 - 1959 |  |
| אל"ם דינה ורט | 1959 - 1964 |  |
| אל"ם סטלה לוי | 1964 - 1970 | לימים חברת הכנסת מטעם ד"ש |
| אל"ם דבורה תומר | 1970 - 1973 | האל"ם הראשונה בצה"ל מחוץ למסגרת הח"ן |
| אל"ם רות מושכל | 1973 - 1975 | לימים חברת מועצת עיריית חולון |
| אל"ם דליה רז | 1975 - 1982 | לימים חברת מועצת עיריית חיפה |
| תא"ל עמירה דותן | 1982 - 1987 | האישה הראשונה בעלת דרגת תת-אלוף בצה"ל, לימים חברת הכנסת מטעם קדימה |
| תא"ל חדוה אלמוג | 1987 - 1991 | לימים מזכ"ל נעמת |
| תא"ל יהודית בן נתן | 1991 - 1994 | מניחת התשתית לבג"ץ אליס מילר, לימים מנהלת כפר הנוער עיינות |
| תא"ל ישראלה אורון | 1994 - 1997 | לימים סגנית ראש המועצה לביטחון לאומי |
| תא"ל אורית אדטו | 1997 - 2000 | נציבת שב"ס הראשונה |
| תא"ל סוזי יוגב | 2000 - 2003 | הקחנ"ר האחרונה והיוהל"ן הראשונה |
ראו גם

שירות נשים בצה"ל
יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר
חיל הנשים של צבא ארצות הברית
הערות שוליים

↑  הוכרז רשמית על ביטול חיל הנשים, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2001
↑  זאב שיף, איתן הבר, (עורכים), אריה חשביה, (עורך משנה), "לקסיקון לביטחון ישראל", זמורה, ביתן, מודן הוצאה לאור, 1976, עמודים 216-217.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008713278605171  LCCN: nr90023894  VIAF: 134132791   WorldCat (עם VIAF): 134132791
זיקית מלגשית ענקית

| זיקית מלגשית ענקית |
| --- | --- |
 זיקית מלגשית ענקית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: זיקית מזלג
מין:: זיקית מלגשית ענקית
שם מדעי
 Furcifer oustaleti ‏Mocquard, 1894
תחום תפוצה


זיקית מלגשית ענקית או זיקית ענק (שם מדעי: Furcifer oustaleti) היא מין של זיקית גדולה החיה במדגסקר, אך נמצאת גם בקניה כמין פולש.
זוהי הגדולה שבזיקיות, ואורכה עד 68 ס"מ. היא בעלת גוף ירוק משובץ מעט בלבן וקצוות ראשה וגבה חומים. הראש גדול ובעל אף בולבוסי קצר ונוקשה.
הזיקית חיה בין ענפי העצים ביערות מדגסקר, ונפוצה בכל רחבי האי ומצויה גם בערים ובכפרים.
תזונה

כמו רוב הזיקיות, טרפה מורכב בעיקר מחרקים מעופפים כמו חגבים, גמלי שלמה, פרפרים ועשים, שחלקם נחשבים כמזיקים לאדם. בשל הדברתה את המזיקים, זיקית זו נחשבת במדגסקר לחיה חיובית. זיקית זו גדולה מאוד וטריטוריאלית, ולכן היא טורפת גם זיקיות מסיגות גבול. הטרף מתבצע באמצעות לשון גדולה ושרירית.
זכר לוכד חרק - שלב 1
זכר לוכד חרק - שלב 2
זכר לוכד חרק - שלב 3
זכר לוכד חרק - שלב 4
ראו גם

הפארק הלאומי מרוג'ג'י
הערות שוליים

↑  זיקית מלגשית ענקית באתר הרשימה האדומה של IUCN
חורומי

רקדן גאורגי רוקד חורומי בפני מלחים מהצי האמריקני
חוֹרוּמי (בגאורגית: ხორუმი) הוא ריקוד מלחמה מסורתי, שמקורו במחוז אג'ריה שבדרום-מערב גאורגיה.
הריקוד במקורו בוצע על ידי מספר קטן של גברים (עד 10). במרוצת השנים הורחב ובגרסת החורומי העכשווית יכולים לרקוד כשלושים עד ארבעים רקדנים (גברים). אף על פי שמספר המשתתפים השתנה, צורת הריקוד נותרה כפי שהייתה.
הריקוד מתאר את חיי הלוחם הגאורגי של המאות שקדמו. הריקוד מתחיל בפרלוד בו מספר רקדנים (בלבוש לוחמים) המחפשים אחר האויב כדי לתקוף אותו. לאחר מכן הם מזמינים את האויב לשדה הקרב. הריקוד כולל בתוכו חיפוש, מלחמה וחגיגת ניצחון על אויב, ומתאר אומץ-לב והלל לרוח הקרב של החיילים הגאורגים. לאור ההיסטוריה של גאורגיה, ריקוד החורומי נועד להזכיר כי על מנת לאפשר שלום יש להיות נכונים להילחם.
טבורבור

| --- | --- |

התפרצות טבורבור ב-2008
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי
 גובה:  223 מטרים
 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 מיקום:  מזרח בריטניה החדשה, פפואה גינאה החדשה
 מספר הר געש:  =0502-14
 התפרצות אחרונה:  2010
 קואורדינטות:  4°16′16″S 152°12′11″E﻿ / ﻿4.271°S 152.203°E﻿ / -4.271; 152.203
  (למפת פפואה גינאה החדשה מוגדלת) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט טבורבור(למפת פפואה גינאה החדשה רגילה) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט טבורבור
התפרצות הר טבורבור בפברואר 2009
הר טַבוּרְבוּר (באנגלית: Tavurvur) הוא הר געש שכבתי פעיל במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה. ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המזרחיים של הקלדרה. ההר ידוע בהתפרצויותיו התכופות שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה.
היסטוריה

ב-1937 נהרגו 507 תושבים מהתפרצות טבורבור והר הגעש וולקן, לוע המצוי על השוליים המערביים של קלדרת רבאול. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.
בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש. ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בעת ובעונה אחת וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי. עמוד האפר מטבורבור הגיע לגובה של 6 ק"מ, אם כי גובהו הממוצע היה 2-1 ק"מ. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו.
הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.
ב-25 בינואר 2005 התפרץ טבורבור שוב, התפרצות שנמשכה עד נובמבר אותה שנה. בהתפרצות זו פעלו שני לועות משנה שכל אחד פלט טפרה בגוון שונה.
ב-7 באוקטובר 2006 שוב התפרץ טבורבור, והתפוצצות הראשונית גרמה לניפוץ זגוגיות במרחק 12 קילומטרים משם ושילח עמוד אפר לגובה של 18 קילומטרים. אם כי למזלם של התושבים הרוח הרחיקה את האפר מרבאול.
הערות שוליים

↑  Rabaul
↑  היסטוריה של התפרצויות
↑  אתר Global Volcanism Program
↑  אתר Global Volcanism Program
↑  אתר Global Volcanism Program
↑  אתר Global Volcanism Program
↑  Winds soften erupting volcano's impact
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315528329   WorldCat (עם VIAF): 315528329
טבח (סרט, 2010)

| --- | --- |
 בימוי:  אנדריי קודיננקו
 שחקנים ראשיים:  דמיטרי מילר אנדריי נזימוב מריה קורדנביץ' פולינה סירקינה סבטלנה זלנסקובסקאיה
 מדינה:  בלארוס, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית 
 חברת הפקה:  בלארוספילם
 הקרנת בכורה:  2010 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, בלארוסית, פולנית 
 סוגה:  ספרות על־טבעית, מיסטיציזם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טֶבַח הוא סרט עלילתי בלארוסי בבימויו של אנדריי קודיננקו. זהו סרט האימה הבלארוסי הראשון.
עלילת הסרט מתרחשת על אדמות בלארוס בשנות ה-60 של המאה ה-19, לאחר הדיכוי האכזרי של מרד קונסטנטין קלינובסקי בשנים 1863–1864. התסריט מבוסס על הרומן "לוקיס" מאת פרוספר מרימה על דוב זאב ומוטיבים של אגדות בלארוסיות ישנות. מרבית הסרט צולם בארמון סביטאפולק-צ'טרוורטינסקי ובמתחם הפארק בכפר ז'לודק (במחוז שצ'וצ'ינסקי, מחוז הורדנה).
עלילה

בשנות השישים של המאה ה-19 בבלארוס (בשטח הצפון-מערבי של האימפריה הרוסית), דוכאה באכזריות התקוממות לאומית. נוצרת אווירה של פחד ויגון, אחוזות אבות מועברות לבעלים החדשים.
ניקולאי קזנצב, צעיר שמתכוון ללמוד אמנות יפה באיטליה, מגיע לאחוזתו המסתורית של הרוזן ולדימיר פזורקביץ', עם משרתו גרישקה. אך אין לו אמצעים, הוא מחליט לנסות להמר. מטרת ההרפתקה למכור ספרים ישנים ולטייל באיטליה, ללמוד אמנות יפה. לאחר שהציג את עצמו כפרופסור, קזנצב מעמיד פנים שהוא לומד את הספרייה הנרחבת של הרוזן, ובאותה עת הוא מצליח להתקרב לכלתו של פזורקביץ', אנה היפה, ויש לו רגשות רציניים כלפיה.
עם זאת, האירועים המוזרים המתרחשים באחוזה גורמים לאורח לחוות אירוע מיסטי ונורא, והוא הופך להיות עד ומשתתף בטרגדיה שמתרחשת לאחר הגעתו של רוכש האחוזה, הגנרל בלוזרסקי. התושבים המקומיים חוששים מאוד מהגנרל והם מתפללים לדוב שיציל אותם. ברם, הרוזן מנסה לשבור את הקשר העתיק בין כדור הארץ לבין תמצית החיה, הדוב שאליו הם מתפללים. האהבה לשכנה אנה מובילה אותו להחלטה למכור את האחוזה ולעזוב איתה ממקומות אלה. הרוזן רק רוצה דבר אחד - להפוך לגבר כדי להיות עם אנה.
שחקנים ודמויות

דמיטרי מילר - ולדימיר פזורקביץ'
אנדריי נזימוב - ניקולאי קזנצב
מריה קורדנביץ' - אנה
פולינה סירקינה - ורקה
סבטלנה זלנקובסקאיה - אוסטרובסקאיה
סרגיי ז'ורבל - אוסטרובסקי
ויאצ'סלב פאבליוט - משרת
איוון מצקביץ' - בוכארין, צייד
אלכסנדר קשפרוב - הגנרל
סרגיי ולסוב - גרישקה
אולג גרבוז - פאן סוקול
אלכסיי סנצ'ילו - בנו של הגנרל
אוקסנה לסנאיה - הרוזנת
טבורית המאגר המרכזי לדם טבורי

טבורית המאגר המרכזי לדם טבורי בע"מ היא חברה ישראלית פרטית העוסקת באיסוף, שימור וביטוח דם טבורי עבור משפחות. החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי אמנון פלץ וד"ר אריה גניגר. משרדי החברה ממוקמים ברמת השרון. מנות הדם הטבורי שמורות בבנק דם טבורי במרכז הרפואי שיבא תל-השומר. בראש החברה עומדים מר אמנון פלץ, המנכ"ל, וגב' טלי פלץ, סמנכ"ל שיווק. פרופ' ארנון נגלר מנהל את בנק הדם הטבורי בשיבא תל-השומר ועומד בראש הוועדה המדעית של טבורית המורכבת ממומחים בתחומי הבריאות והביטוח. טבורית היא בנק הדם הטבורי הגדול ביותר במדינת ישראל עם עשרות אלפי מנות שמורות.
טבורית פועלת באישור משרד הבריאות בכפוף ל חוק הדם הטבורי (2007). בנק הדם הטבורי של שיבא תל-השומר מוסמך ומפוקח על ידי ארגונים בינלאומיים בתחום תאי הגזע והדם הטבורי: AABB, FACT Net-Cord, NMDP ועוד.
פוליסת ביטוח תאי גזע ייחודית

פוליסת הביטוח של טבורית נועדה לספק מענה פיננסי נרחב בעת הצורך בטיפול רפואי באמצעות תאי גזע. הפוליסה רשומה כפטנט בארצות הברית.
פעילות בינלאומית

לטבורית פעילות ענפה בעולם. בין השנים 2005 ל-2010 פעלה החברה בשיתוף עם קונצרן הביטוח השווייצרי סוויס רה, ומשנת 2012 לטבורית שיתוף פעולה עם חברת הביטוח הבריטית Lloyds המשווקת את פוליסת הביטוח של החברה באנגליה, ספרד, קפריסין ועוד. כמו כן, טבורית מייעצת בתחום ביטוח דם טבורי לבנקי הדם הטבורי הגדולים בעולם – CBR, China Cord Blood Corporation; ולארגון עולמי של בנקי דם טבורי Cord Blood Association.
הרפובליקה הסלובקית הראשונה

הרפובליקה הסלובקית הראשונה (בסלובקית: Prvá Slovenská republika) אשר נודעה גם בשם המדינה הסלובקית (Slovenský štát) הייתה מדינת חסות של גרמניה הנאצית בין ה-14 במרץ 1939 וה-4 באפריל 1945. החלק הסלובקי של צ'כוסלובקיה הכריז על עצמאותו יום לפני ההשתלטות הגרמנית על בוהמיה ומוראביה. הרפובליקה הסלובקית שלטה ברוב השטחים שבהם קיימת כיום סלובקיה מלבד חלקיה הדרומיים שנמסרו להונגריה בשנת 1938. זו הייתה הפעם הראשונה שסלובקיה הייתה מדינה עצמאית רשמית.
הרפובליקה הסלובקית נמשלה על ידי משטר חד-מפלגתי של מפלגת העם הסלובקית. סלובקיה שיתפה פעולה עם גרמניה הנאצית וחיילים סלובקיים השתתפו בכיבוש פולין בספטמבר 1939 ובמבצע ברברוסה בשנת 1941. בשנים 1942–1945 גורשה מרבית האוכלוסייה היהודית בסלובקיה למחנות השמדה בפולין. לאחר פעולות מחאה אנטי-נאציות של פרטיזנים סלובקים גרמניה סיפחה אליה את סלובקיה, והסיפוח עורר התקוממות סלובקית גדולה נגד הגרמנים. הרפובליקה נכבשה על ידי ברית המועצות בשנת 1945, ושטחיה צורפו שוב לצ'כוסלובקיה.
שם

שמה הרשמי של המדינה היה "המדינה הסלובקית" (Slovenský štát) מ-14 במרץ עד ל-21 ביולי בשנת 1939 (יום אימוץ חוקת סלובקיה). לאחר מכן שונה שמה ל"הרפובליקה הסלובקית" (Slovenská republika), ומכונה לעיתים כ"הרפובליקה הסלובקית הראשונה" (Prvá Slovenská republika), כדי להבדיל בינה ובין סלובקיה של ימינו.
הקמה

לאחר ועידת מינכן בשנת 1938, סלובקיה השיגה אוטונומיה בצ'כוסלובקיה, אך העבירה את שטחיה הדרומיים להונגריה בעקבות בוררות וינה הראשונה. בזמן שהקנצלר הנאצי אדולף היטלר התכונן לפלוש לבוהמיה ומוראביה, היו לו תוכניות אחרות עבור סלובקיה. הגרמנים בתחילה קיבלו מידע מוטעה מההונגרים כי סלובקיה רוצה להצטרף להונגריה. גרמניה החליטה להפוך את סלובקיה למדינת הבובה שלה, ולמקם בתוכה בסיסים צבאיים עבור הפלישה לפולין.
ב-13 במרץ 1939, היטלר הזמין את יוזף טיסו (לימים נשיא וראש ממשלת סלובקיה) לברלין ודחק בו להכריז על עצמאותה של סלובקיה. הוא הוסיף כי אם יסרב, לא תהיה לגרמניה שום עניין בגורל המדינה. במהלך השיחה, יואכים פון ריבנטרופ, שר החוץ הגרמני לשעבר, העביר להיטלר דו"ח האומר כי כוחות הונגרים מתקרבים לגבולם עם סלובקיה. יום למחרת סלובקיה הכריזה על עצמאותה.
הצבא הסלובקי > המלחמה עם הונגריה

ב-29 במרץ 1939, הונגריה, אשר כבשה את מחוז זקרפטיה מידי צ'כוסלובקיה, תקפה את סלובקיה משם בעזרת צבאה הגדול, שבזכותו השיגה שטח בגודל 1,697 קמ"ר, ו-70,000 תושבים מהמדינה החדשה.
הצבא הסלובקי > הכוחות הסלובקים בלחימה בפולין

סלובקיה הייתה מדינת הציר היחידה, חוץ מגרמניה, שהשתתפה בכיבוש פולין. כאשר תכנן הוורמאכט הגרמני את הפלישה לפולין, הוא ביקש את עזרת סלובקיה. משום שהצבא הסלובקי היה קיים רק חצי שנה, הוא הקים קבוצת לחימה קטנה, אשר כללה מעט חיילים. הקבוצה הצליחה לעבור את נובי סונץ' ומעבר דוקלה, ולאחר מכן כמעט להגיע אל דמביצה ולטרנוב.
הצבא הסלובקי > הכוחות הסלובקים בלחימה בברית המועצות

הצבא הסלובקי השתתף במלחמה בחזית המזרחית, נגד ברית המועצות בשנים 1941–1945. הכוח שנשלח לברית המועצות כלל 45,000 חיילים, זמן קצר לאחר הפלישה הגרמנית. המשלחת שנשלחה לתקוף במזרח צורפה לארמייה ה-17 הגרמנית, ולאחר מכן הועברה לידי פיקוד גרמני ישיר. יחידה זו נלחמה עם הארמייה ה-17 עד יולי 1941, בעיקר במערכה באומן.
עד שנת 1942 המשלחת המשיכה לתקוף בברית המועצות, ובשנת 1944 פורקה מכיוון שנחשבה ללא פעילה.
הצבא הסלובקי > המרד הסלובקי

ב-29 באוגוסט 1944, המרד הסלובקי פרץ בבאנסקה ביסטריצה תחת פיקודו של יאן גוליאן נגד משטרו הדיקטטורי של יוזף טיסו. המורדים כבשו חלקים גדולים במזרח ובמרכז סלובקיה בעזרת צבא אשר כלל 78,000 חיילים (18,000 בתחילת המלחמה). לאחר חודשיים של לחימה הצליח הצבא הגרמני לדכא את המרד, לאחר שחלק גדול מן החיילים הוצאו להורג, כולל גוליאן בעצמו.
למרות ניצחנו של הצבא הגרמני ופירוקו של המרד, פעולות המרד המשיכו עד הקרב על ברטיסלאבה בשנת 1945.
יחסי חוץ > גרמניה הנאצית

מההתחלה, סלובקיה הייתה תחת השפעה גרמנית רבה. הסכם הגנה בין המדינה הסלובקית לבין גרמניה הנאצית נחתם ב-23 במרץ 1939, הנותן להיטלר שליטה חלקית על מדיניות החוץ, הכלכלה והצבא של סלובקיה. הוורמאכט הקים באוגוסט 1939 את מה שמכונה "אזור ההגנה" במערב סלובקיה, שלמעשה היה אזור שממנו יכול היה לתקוף את פולין מספר חודשים לאחר מכן.
יחסי חוץ > ברית המועצות

ב-6 בדצמבר 1940 נחתם הסכם הסחר והניווט הסובייטי–סלובקי. ביוני 1941 הצטרפה סלובקיה למבצע ברברוסה ולפלישה לברית המועצות.
יחסי חוץ > הונגריה

הבעיה הקשה ביותר במדיניות החוץ של הרפובליקה הסלובקית הייתה הונגריה, אשר סיפחה לעצמה שליש משטח סלובקיה לאחר בוררות וינה הראשונה. במשך שנים ניסתה סלובקיה לשנות את ההסכמים על השטחים שניתנו להונגריה, אך גרמניה לא אפשרה לה זאת.
יחסי חוץ > פולין

היחסים בין המדינות נותקו לאחר השתתפותה של סלובקיה בפלישה לפולין. אחרי הפלישה התרחבה הרפובליקה הסלובקית וכללה חלקים מפולין.
מאפיינים > דמוגרפיה

2.6 מיליון נפשות חיו בתוך גבולות סלובקיה בשנת 1940, אשר 85% מהם הכירו בעצמם כסלובקים. המיעוטים בסלובקיה כללו: גרמנים (4.8% מכלל האוכלוסייה), צ'כים (2.9%), רוסינים (2.6%), הונגרים (2.1%), יהודים (1.1%) ורומנים (0.9%). 75% מהאוכלוסייה הייתה קתולית. בבירת המדינה לשעבר, ברטיסלאבה, התגוררו כ-130,000 אנשים.
מאפיינים > שיתוף הפעולה עם הנאציזם

הרפובליקה הסלובקית הראשונה הייתה מדינה טוטליטרית אשר הנאציזם הגרמני היה חלק ממנה. היסטוריונים רבים הכירו במדינה לשעבר כמדינת פשיזם קלריקלי. הממשלה הסלובקית תמכה גם באנטישמיות ופרסמה מספר חוקים האוסרים על היהודים להשתתף בחיי הציבור ושלחה רבים למחנות הריכוז בפולין .
השואה בסלובקיה

זמן קצר לאחר עצמאותה של הרפובליקה הסלובקית, החלה המדינה לתקוף את היהודים ולגרש אותם למחנות הריכוז וההשמדה. היהודים שנותרו בסלובקיה חויבו לשאת את הטלאי הצהוב על בגדיהם, וסבלו מרדיפות על ידי המשטר. באוקטובר 1941 גורשו מברטיסלאבה כ-15,000 יהודים.
סלובקיה הייתה אחת מהמדינות שהסכימה לפתרון הסופי הגרמני ולגרוש כל יהודיה. רוב היהודים שחיו ברפובליקה הסלובקית גורשו לאושוויץ-בירקנאו. גירוש היהודים מסלובקיה החל ב-25 במרץ 1942 אך נעצר באוקטובר אותה השנה 58,000 יהודים כבר גורשו לאושוויץ. גירוש יהודי סלובקיה התחדש בספטמבר 1944 כאשר הצבא הסובייטי הגיע לגבול סלובקיה והתרחש המרד הסלובקי . כתוצאה מאירועים אלה החליט הוורמאכט לפלוש לסלובקיה במקביל לפלישה להונגריה במרץ 1944. במהלך הכיבוש הגרמני גורשו כ-11,000-13,500 יהודים  וכ-5,000 נכלאו. הגירושים נמשכו עד הקרב על ברטיסלאבה באפריל 1945.
סופה של סלובקיה

לאחר המרד הסלובקי באוגוסט 1944, כבשו הגרמנים את המדינה. במרץ 1945, בעזרת כוחות רומנים וצ'כוסלובקים הצליח הצבא הסובייטי לכבוש את סלובקיה מידי הגרמנים. שטחי סלובקיה לשעבר הועברו לצ'כוסלובקיה במאי 1945.
הרפובליקה הסלובקית הראשונה חדלה מלהתקיים ב-4 באפריל 1945 כאשר הצבא האדום כבש את ברטיסלאבה. חברי הממשלה הסלובקית נמסרו לידי שלטונות צ'כוסלובקיה ולאחר מכן הוצאו רובם להורג באשמה של שיתוף פעולה עם האויב.
ראו גם

יוזף טיסו
יהדות סלובקיה
המרד הסלובקי
בוררות וינה הראשונה