ויליאם פרי
מזכיר ההגנה > תקציב ההגנה

כמו אצל כל מזכירי ההגנה, הכנתו של תקציב ההגנה והעברתו בקונגרס הייתה אחת ממטלותיו החשובות של פרי. הבעיה כיצד להתמודד עם מחסורים רחבים צפויים בתקציב ההגנה בין השנים 1995–2000, סוגיה שהחלישה את מעמדו של קודמו בתפקיד של פרי, לס אספין, והובילה להתפטרותו, נמשכה גם עם כניסתו של פרי לתפקיד. מיד כאשר הוא הגיש את הצעת התקציב שלו לשנת 1995, שהוגדר כ"תקציב שלאחר המלחמה הקרה", ציין פרי שמחלקת ההגנה זקוקה לעוד כמה שנים של צמצום ושתשתיותיה צריכות גם הן להתייעל. הצעת התקציב, הוא אמר, השומרת על כוח בעל מוכנות ללחימה, מוכוונת לתוכנית התייעלות (כולל תוכנית רצינית למחקר ופיתוח), מניעה תוכנית לניהול העסק באופן שונה (רפורמות בתחום הרכש), ומובילה להשקעה מחדש של התקציב המתפנה בכלכלת ארצות הברית.
פרי הגיש הצעה של 252.2 מיליארד דולר לשנת התקציב 1995, כולל הוצאות על מספר רב של מערכות נשק, כמו נושאת מטוסים חדשה, שלוש סיירות מצוידות במערכת הנשק הימית "אגיס" ושישה מטוסי תובלה בואינג C-17 גלובמאסטר III. התקציב שיקף הפחתה צפויה נוספת של 85,500 איש בכוחות המזוינים הפעילים, והשארתם בשירות של 1.52 מיליון איש. בסופו של דבר אישר הקונגרס תקציב של 253.9 מיליארד דולר, כ-2 מיליארד דולר יותר מהתקציב של 1994, אך למעשה קיצוץ של 1.2% במונחים ריאליים.
בפברואר 1995 הגיש פרי הצעת תקציב של 246 מיליארד דולר לשנת התקציב 1996. הצעה זו הפכה לנושא למחלוקת במהלך אותה שנה בהקשר למסמך "החוזה עם אמריקה" (Contract with America) של נציגי הקונגרס הרפובליקנים, מאמציהם להוציא יותר על הגנה בהשוואה לשאיפות הממשל, והצורך המתמשך לצמצום הגרעון התקציבי. פרי הזהיר את הקונגרס בספטמבר בנוגע לאפשרות שהנשיא קלינטון יטיל וטו על חוק תקציב ההגנה לשנת 1996 בשל העובדה שהקונגרס הוסיף 7 מיליארד דולר על ההוצאה הכוללת, בעיקר עבור מערכות נשק שמחלקת ההגנה לא הייתה מעוניינת בהן ובשל ההגבלות על מבצעים מתוכננים שהקונגרס הוסיף לנוסח החוק. שלושה חודשים מאוחר יותר הוא המליץ שהנשיא יטיל וטו על החוק. כאשר בסופו של דבר יישבו הקונגרס והממשל את המחלוקת על התקציב, אושר למחלקת ההגנה תקציב של 254.4 מיליארד דולר, סכום קטן במעט מזה של 1995, אך נמוך ב-2% ממנו במונחים ריאלים.
שאלת מערכת ההגנה הלאומית בלטה במיוחד במאבקים שניהל פרי על התקציב. אספין הכריז על ביטולה של יוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים"), אך תומכים ותיקים בה, בקונגרס ומחוצה לו, קראו להחייאתה, בעיקר כאשר התנהלו הדיונים על תקציב ההגנה. פרי דחה את הקריאות להחייאת היוזמה, בטענה שהתקציב שהוקצה עבורה ישמש למטרות ראויות יותר כמו הגנות נגד טילים בשדה הקרב ולמודרניזציה של הכוחות. הוא גם טען שארצות הברית לא ניצבה באותה עת בפני איום של ממש ושאם המערכות ייבנו ויושמשו, הדבר יסכן את היחסים עם רוסיה. פרי חפץ להמשיך לממן את עבודות הפיתוח של מערכת לאומית, כך שאם יתעורר הצורך, ארצות הברית תוכל לבנות אותה ולהפוך אותה למבצעית בתוך שלוש שנים. בראשית שנת 1996 חתם הנשיא קלינטון על תקציב ההגנה לאותה שנה רק לאחר שהקונגרס הסכים למחוק ממנו את המימון למערכת הגנה לאומית נגד טילים.
זמן קצר לפני הגשת תקציב 1997 במרץ 1996, הזהיר פרי שארצות הברית עלולה לוותר על האסטרטגיה של מוכנות של הכוחות המזוינים לשני עימותים אזוריים ראשיים, אם יוטל עליהם קיצוץ נוסף. תוכנית ההתחדשות החמש-שנתית שהגיש פרי במרץ 1996 שיקפה את הנחות היסוד שלו שתקציב ההגנה לא יפחת בשנת 1997 ואף יגדל. התוכנית אף מימשה חסכון משמעותי מקיצוצים בתשתיות, בעיקר סגירתם של בסיסים צבאיים. חיסכון נוסף הגיע מביטול פעולות סיוע רבות והתחדשות של מערכת הרכש הביטחונית.
עבור שנת התקציב 1997 הגיש ממשל קלינטון הצעת לתקציב הגנה בגובה של 242.6 מיליארד דולר, כ-6% פחות בהתאמה אינפלציונית בהשוואה לתקציב של השנה שקדמה לה. הצעת התקציב דחתה את תהליך ההתחדשות בשנה אחת, אף על פי שקודם להן נאמר מטעם הממשל שהוא ימליץ להגדיל את המימון עבור כלי נשק ומערכות ציוד חדשים בשנה זו. ההצעה כללה מימון רחב למבצעי מגירה צבאיים, שבשנה הקודמת מומנו באמצעות תקציבי השלמה. גידול ריאלי צנוע בתקציב ההגנה לא יתרחש עד שנת התקציב 2000, במסגרת תחזיות שש-שנתיות של מחלקת ההגנה. במהלך אותה תקופה יגדל תקציב הרכש מ-38.9 מיליארד דולר בשנת 1997 ל-60.1 מיליארד דולר בשנת 2001. בנוגע לתקציב 1997, אישר הקונגרס בסופו של דבר 244 מיליארד דולר, כולל מימון לכמה מערכות נשק שממשל קלינטון לא היה מעוניין בהן.
אף על פי שהוא לא היה סבור כך קודם לכן, האמין פרי בראשית 1997 שהאפשרות להתחדשות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית היא סבירה גם על בסיס תקציב פדרלי מאוזן. פרי דחף לקיומו של סדר כוחות של קצת פחות מ-1.5 מיליון איש כמינימום ההכרחי לשמור על תפקידיה העולמיים של ארצות הברית. קיצוצים נוספים בתקציב ההגנה לאחר 1997 יצריכו הקטנות בגודל הכוחות ויהיה זה בלתי אפשרי שארצות הברית תמשיך להיות מעצמת-על.