stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט קרלייל
קריירה > קולנוע

קארלייל התחיל את הקריירה שלו בקולנוע בשנת 1991, בתפקיד ראשי בקומדיה של קן לואץ' "ריף ראף" ובתפקיד משני בדרמה "להיות אנושי" לצידו של רובין ויליאמס.
הוא זכה להכרה במסגרת הקולנוע הבריטי כאשר שיחק בדרמות "כומר" בתפקיד גראהם, המאהב של הכומר גרג; ו"לא אוהב אותך" בתפקיד פועל הבניין ניק קמרון. לאחר מכן זכה להכרה בינלאומית כאשר כיכב בתפקיד הראשי בדרמת הקאלט של דני בויל "טריינספוטינג", בתור פרנסיס "פרנקו" בגבי העצבני והאלים.
בשנת 1997 זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בקומדיה "ללכת עד הסוף", בה גילם את המובטל הגרוש גאז, שמקים עם חבריו מופע חשפנות רווחי. באותה שנה הוסיף גם הופעות מוצלחות בסרטים "שירה של קרלה", בתפקיד ג'ורג' לנוקס; ו"פנים" בדמות המאפיונר ריי.
ב-1999 הופיע בסרט "העולם אינו מספיק", מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בו גילם את דמותו של הטרוריסט הבוסני רנארד, שחוטף את אלקטרה קינג (סופי מרסו), בתו של איל הנפט אותו רצח. קרלייל המשיך והופיע בקולנוע הבריטי, כאשר שיחק לצידו של גיא פירס במותחן האימה התקופתי של אנטוניה בירד "רעב מוטרף" (Ravenous), העוסק בקניבליזם ומבוסס על סיפור אמיתי ועל מיתוס אינדיאני עתיק, ומתובל בהומור שחור, בו גילם את דמותו של קולונל אייבס; ובדרמה הספרותית של אלן פארקר "האפר של אנג'לה", בה גילם את דמותו של מלאכי, אביו האלכוהוליסט של הסופר האירי פרנק מק'קורט.
בשנת 2000 שיחק במותחן "החוף" בתפקיד דאפי המכור לסמים, לצד לאונרדו דיקפריו; ובדרמת הכדורגל "ג'ימי גרימבל" בתפקיד אריק, מאמן כדורגל. ב-2001 גילם את דמותו של הרוצח השכיר פליקס דה סוזה, לצידו של סמואל ל. ג'קסון, בקומדיית הפשע "טריפ 51". קרלייל השתתף גם בפנטזיית ההרפתקאות "אראגון" בתפקיד מכשף הצללים דרוזה, ובסרט האימה "28 שבועות אחרי", בו גילם את התפקיד הראשי, הניצול דון.
בשנת 2015 ביים את השחקנים הבריטים הוותיקים אמה תומפסון, ריי וינסטון וטום קורטני בקומדיית הפשע השחורה בה כיכב "עסק משפחתי" (The Legend of Barney Thomson), המבוססת על רב מכר של הסופר הסקוטי דאגלס לינדזי.
בשנת 2017 שב לגלם את פרנסיס בגבי בדרמה של דני בויל "טריינספוטינג 2", המשך לסרט משנת 1996.
בשנת 2019 הופיע בתפקיד קטן בסרט "יסטרדיי", בו שיחק את ג'ון לנון, שבמציאות האלטרנטיבית של הסרט חי וקיים כקשיש אלמוני.
קריירה > טלוויזיה

קרלייל זכה ב"פרס האקדמיה הסקוטית לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה" על שלוש הופעותיו בסדרת המשטרה "המפצח". לאחר מכן התפרסם בתפקיד השוטר הסקוטי היימיש מקבת' בסדרה "היימיש מקבת'", עליה היה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר. בשנת 2003 נבחר לגלם את דמותו של הצורר הנאצי אדולף היטלר במיני סדרה הקנדית "היטלר: עליית הרשע".
ב-2005 היה מועמד לפרס אמי עבור שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור סוחר הנשים סרגיי קרפוביץ' במיני סדרת הדרמה "הסחר האנושי".
ב-2008 שיחק בסרט הטלוויזיה "24: גאולה" בתפקיד קארל בנטון, חברו של ג'ק באואר (קיפר סאת'רלנד). קרלייל גילם במשך שנתיים את הדמות הראשית של המדען המבריק ניקולאס ראש בסדרה "סטארגייט יוניברס". בנוסף, שיחק בסרטה הביוגרפי של סמנתה מורטון "The Unloved" בתפקיד האב המכה.
החל מאוקטובר 2011 מגלם קרלייל את דמותו של עוץ לי גוץ לי ואת החיה מתוך הסרט "היפה והחיה" בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "עד עצם היום הזה" לצדם של ג'ניפר מוריסון, לאנה פרייה, ג'וש דאלאס ועוד.
חיים אישיים

קרלייל מתגורר בוונקובר עם אשתו האמנית אנסטסיה ושלושת ילדיהם.
פילמוגרפיה

צרחה שקטה (1990)
ריף ראף (1990)
להיות אנושי (1993)
כומר (1994)
לא אוהב אותך (1995)
טריינספוטינג (1996)
שירה של קרלה (1996)
ללכת עד הסוף (1997)
פנים (1997)
פלנקט ומקלין (1999)
רעב מטורף (1999)
העולם אינו מספיק (1999)
האפר של אנג'לה (1999)
החוף (2000)
ג'ימי גרימבל (2000)
סוף כל המלחמות (2001)
טריפ 51 (2001)
נישואין נוסח אנגליה (2002)
שחור ולבן (2002)
היטלר: עלייתו של הרשע (2003)
אתה מת (2004)
קלט האדיר (2005)
בית ספר לריקודים סלוניים ולנימוסים של גב' הוצקיס (2005)
אראגון (2006)
28 שבועות אחרי (2007)
הצפה (2007)
אבן הגורל (2008)
קיץ (2008)
הטורניר (2009)
עסק משפחתי (2016)
טריינספוטינג 2 (2017)
יסטרדיי (2019)
North of Normal‏ (2023)
The Performance‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

טאגרט (1990)
החשבון (1991)
לא אוהב אותך (1995) - סרט טלוויזיה של BBC
Human Trafficking‏ (2005)
סטארגייט יוניברס (2011-2009)
עד עצם היום הזה (2018-2011)
מלחמת העולמות (2019)
קוברה (2020-הווה)
ללכת עד הסוף (2023)
Toxic Town‏ (TBA)
הערות שוליים

↑  שמוליק דובדבני, "עסק משפחתי": התער לא חד, אבל חותך, באתר ynet, 16 באוגוסט 2016
↑  CBS מציגה: רוברט קרלייל בתפקיד היטלר, באתר ynet, 18 במאי 2003
| זוכי פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1952–1967 | רלף ריצ'רדסון (בריטי)/מרלון ברנדו (זר) (1952) • ג'ון גילגוד (בריטי)/מרלון ברנדו (זר) (1953) • קנת' מור (בריטי)/מרלון ברנדו (זר) (1954) • לורנס אוליבייה (בריטי)/ארנסט בורגניין (זר) (1955) • פיטר פינץ' (בריטי)/פרנסואה פרייה (זר) (1956) • אלק גינס (בריטי)/הנרי פונדה (זר) (1957) • טרוור הווארד (בריטי)/סידני פואטייה (זר) (1958) • פיטר סלרס (בריטי)/ג'ק למון (זר) (1959) • פיטר פינץ' (בריטי)/ג'ק למון (זר) (1960) • פיטר פינץ' (בריטי)/פול ניומן (זר) (1961) • פיטר או'טול (בריטי)/ברט לנקסטר (זר) (1962) • דירק בוגרד (בריטי)/מרצ'לו מסטרויאני (זר) (1963) • ריצ'רד אטנבורו (בריטי)/מרצ'לו מסטרויאני (זר) (1964) • דירק בוגרד (בריטי)/לי מרווין (זר) (1965) • ריצ'רד ברטון (בריטי)/רוד סטייגר (זר) (1966) • פול סקופילד (בריטי)/רוד סטייגר (זר) (1967) |  |
| 1968–היום | • ספנסר טרייסי (1968) • דסטין הופמן (1969) • רוברט רדפורד (1970) • פיטר פינץ' (1971) • ג'ין הקמן (1972) • וולטר מתאו (1973) • ג'ק ניקולסון (1974) • אל פצ'ינו (1975) • ג'ק ניקולסון (1976) • פיטר פינץ' (1977) • ריצ'רד דרייפוס (1978) • ג'ק למון (1979) • ג'ון הרט (1980) • ברט לנקסטר (1981) • בן קינגסלי (1982) • מייקל קיין / דסטין הופמן (1983) • היינג נגור (1984) • ויליאם הרט (1985) • בוב הוסקינס (1986) • שון קונרי (1987) • ג'ון קליז (1988) • דניאל דיי-לואיס (1989) • פיליפ נוארה (1990) • אנתוני הופקינס (1991) • רוברט דאוני ג'וניור (1992) • אנתוני הופקינס (1993) • יו גרנט (1994) • נייג'ל הות'ורן (1995) • ג'פרי ראש (1996) • רוברט קרלייל (1997) • רוברטו בניני (1998) • קווין ספייסי (1999) • ג'יימי בל (2000) • ראסל קרואו (2001) • דניאל דיי-לואיס (2002) • ביל מארי (2003) • ג'יימי פוקס (2004) • פיליפ סימור הופמן (2005) פורסט ויטאקר (2006) • דניאל דיי-לואיס (2007) • מיקי רורק (2008) • קולין פירת' (2009) • קולין פירת' (2010) • ז'אן דוז'רדן (2011) • דניאל דיי-לואיס (2012) • צ'ואיטל אג'יופור (2013) • אדי רדמיין (2014) • לאונרדו דיקפריו (2015) • קייסי אפלק (2016) • גארי אולדמן (2017) • רמי מאלק (2018) • חואקין פיניקס (2019) • אנתוני הופקינס (2020) • ויל סמית' (2021) • אוסטין באטלר (2022) ‏•‏‏ אדריאן ברודי (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428871605171  PLWABN: 9810602436005606  BIBSYS: 99000108  BNE: XX1300677  BnF: cb140131378 (data)  GND: 131467115  ISNI: 0000 0001 0921 6789  LCCN: no98086099  MusicBrainz: ad0595ac-7f68-4f8e-90ac-a7f0f4131530  NKC: xx0034112  NTA: 166202347  SNAC: w6vt2012  SUDOC: 05940972X  Trove: 1457672  VIAF: 85511307   WorldCat (עם VIAF): 85511307 
רוברט קרלייל ב-2009
רני רביב

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1969 (בן 55) רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 עיסוק:  כותב, עורך, עיתונאי, דובר
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  raviv1969
 https://www.raniraviv.com
 
רני (רן) רביב (נולד ב-28 בנובמבר 1969) הוא כותב ועורך ישראלי, ששימש ככותב הנאומים של ראשי ממשלת ישראל אהוד אולמרט, בנימין נתניהו ונפתלי בנט, כמפקד עיתון "במחנה" וכעורך המגזין "ליברל".
ביוגרפיה

רביב נולד וגדל ברמת השרון לאורה ולמנחם רביב (במקור רבין) ולו אח אחד. אביו, שהיה פדוי שבי פעמיים, היה חייל בצבא הבריטי ולאחר קום המדינה קצין השלישות של בה"ד 1.
מגיל צעיר התעניין רביב בעיתונות, בתקשורת ובפוליטיקה, ובהיותו בחטיבת הביניים יזם הוצאת עיתון שהפך לעיתון בית הספר, ושימש כעורכו הראשי. כמו כן, היה במשך שנתיים כתב נוער ב"מעריב לנוער".
בוגר המחזור הראשון של תיכון אלון ברמת השרון.
בשנת 1988 התגייס לצה"ל ושירת ככתב צבאי בשבועון "במחנה", בין היתר לצד יואב לימור, ג'קי חוגי, דב אלבוים, חן קוטס-בר ואלדד יניב. בשנת 1991 השתחרר מצה"ל והצטרף לרשת "ידיעות תקשורת" בתור סגן עורך המקומון "כל הדרום" ולאחר כחצי שנה מונה לעורך. בהמשך מונה לסגן עורך עיתון "במקום" – מקומון הערים ראשון לציון, רחובות ונס ציונה.
בשנת 1994 מונה לדובר עיריית גבעתיים, בתקופתו של ראש העיר אפי שטנצלר. הוא כיהן בתפקיד כשנתיים, ולאחריהן שב לתחום העריכה. בין השנים 1996–2000 שימש כעורך המקומון "חולון בת-ים" ובהמשך כעורך עיתוני השרון של הרשת.
בשנת 2001 הצטרף מחדש למערכת "במחנה", הפעם כעובד צה"ל, ושימש כעורך המגזין וכממלא מקום העורך הראשי.
בשנת 2004 מונה למפקד ועורך ראשי של "במחנה" וכיהן בתפקיד כארבע שנים, לרבות במהלך יישום תוכנית ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה. בהיותו בתפקיד זה השלים קורס קציני דוברות ולימים קיבל דרגת רב-סרן (במילואים).
בסוף 2006 מונה על ידי דוברת צה"ל מירי רגב לראש ענף תקשורת בחטיבת דובר צה"ל, אך לבסוף ויתר על התפקיד. בשנת 2008 מונה על ידי ראש אגף כוח האדם אבי זמיר לדובר האגף, ושירת בתפקיד זה כחמש שנים, תחת פיקודם של זמיר ושל אורנה ברביבאי.
בשנת 2013 מונה למפקד בית הספר הצבאי לתקשורת בחטיבת דובר צה"ל, האמון על הכשרות הדוברות היחידתיות והכלל-צה"ליות. במסגרת תפקיד זה שימש כמפקד קורס מש"קי דוברות שש פעמים.
בשנת 2016 סיים רביב את תפקידו, ומונה על ידי דובר צה"ל מוטי אלמוז לראש מדור אסטרטגיה בחטיבה, שלימים הפך למדור אסטרטגיה, מחקר ותכנון (אמ"ת). ביולי 2021 סיים רביב את שירותו כאזרח עובד צה"ל.
עוד בטרם שחרורו פתח רביב, באישור מפקדיו, עסק לכתיבה ולעריכה, ובכלל זה כתיבת נאומים – תחום בו עסק כשלושה עשורים באופן פרטי. במהלך השנים כתב רביב נאומים ותכנים נוספים לראשי ממשלות, לשרים, לראשי ערים ולבכירים במערכת הביטחון. עם פרישתו מצה"ל מונה לכותב הנאומים של ראש הממשלה נפתלי בנט ובמקביל, לעורך המגזין "ליברל", במקום רותם דנון.
חיים אישיים

רביב בזוגיות ואב לשלושה. מתגורר בהרצליה.
על דודתו, זהבה ברלינסקי (לבית רבין), אשתו של השחקן זאב ברלינסקי, נכתב השיר "עטור מצחך".
הערות שוליים

↑  אוהד סברדלוב, רני רביב מונה לעורך "במחנה", באתר nrg‏, 19 במאי 2004
↑  מירב קריסטל, אנחנו עיתון מטעם, אבל יצירתי, באתר ynet, 8 ביולי 2008
↑  ערן סויסה, רני רביב עוזב את "במחנה", באתר nrg‏, 2 ביולי 2008
↑  כמה מקבלים כותבי הנאומים של בנט לשנה?, באתר אייס, 28 ביוני 2021
↑  ציוץ של רביב בטוויטר, 22 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298438905171  VIAF: 299293614   WorldCat (עם VIAF): 299293614
פרסי בחירת הנוער 2013

| --- | --- |

 תאריך:  11 באוגוסט 2013
 מיקום:  קליפורניהיוניברסל סיטי, לוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  דארן כריס עם לוסי הייל
 מפיק:  פול פלאטרי • קלי ברוק • בוב ביין • מייקל בורג
 במאי:  מייקל דמפסי
 רשת שידור:    פוקס
 →2012 2014← פרסי בחירת הנוער
טקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2013 התקיים ב-11 באוגוסט 2013 באמפיתיאטרון גיבסון שבקליפורניה, שבאותה השנה נסגר והוסב למתקן באולפני יוניברסל, ושודר בערוץ פוקס. את הטקס הנחו השחקנים דארן כריס ולוסי הייל ולאורכו הופיעו האומנים וואן דיירקשן, פאראמור, פלורידה ג'ורג'יה ליין עם נלי ודמי לובאטו. בטקס זה הוענקו שלושה פרסים מיוחדים; השחקן והמנחה אשטון קוצ'ר קיבל את פרס Ultimate, האומן ניק ג'ונאס קיבל את פרס השראה מטעם Acuvue ואילו האומנית מיילי סיירוס קיבלה את פרס אייקון האופנה של Candie.
מספר המועמדויות הרב ביותר: הסרט "פיץ' פרפקט" - 10 מועמדויות
מספר הזכיות הרב ביותר: הסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק שני" - 8 זכיות
מועמדויות וזכיות > בחירת המוזיקה

| אומן | אומנית | להקה |
| --- | --- | --- |
|  ג'סטין ביבר ברונו מארס  פיליפ פיליפס  פיטבול  ג'סטין טימברלייק |  דמי לובאטו סלינה גומז  פינק  ריהאנה  טיילור סוויפט |  וואן דיירקשן ביג טיים ראש  פאן  מארון 5  דה וונטד |
| סינגל השנה - אומן | סינגל השנה - אומנית | סינגל השנה - להקה |
|  Beauty and a Beat - ג'סטין ביבר וניקי מינאז' Blurred Lines - רובין ת'יק ופארל ויליאמס  Feel This Moment - פיטבול וכריסטינה אגילרה  Locked Out of Heaven - ברונו מארס  Suit & Tie - ג'סטין טימברלייק וג'יי זי |  Heart Attack - דמי לובאטו Come & Get It - סלינה גומז  Cups - אנה קנדריק  I Knew You Were Trouble - טיילור סוויפט  We Can't Stop - מיילי סיירוס |  Live While We're Young - וואן דיירקשן Get Lucky - דאפט פאנק ופארל ויליאמס  I Love It - איקונה פופ וצ'רלי XCX  Love Somebody - מארון 5  Thrift Shop - מאקלמור וראיין לואיס ווואנז |
| אומן דאנס אלקטרוני | אומן ראפ/היפ-הופ | אומן אר אן בי |
|  דייוויד גטה Deadmau5  קלווין האריס  Kaskade  סקרילקס  Swedish House Mafia |  מאקלמור וראיין לואיס דרייק  ניקי מינאז'  פיטבול  קניה וסט |  ברונו מארס ביונסה  אלישיה קיז  מיגל  טריי סונגז |
| שיר אר אן בי/היפ-הופ | להקת רוק | שיר רוק |
|  Can't Hold Us - מאקלמור וראיין לואיס #Beautiful - מריה קארי  Diamonds - ריהאנה  Next to Me - אמילי סאנדיי  Started from the Bottom - דרייק |  פאראמור Awolnation  אימג'ן דרגונס  דה לומינירז  ממפורד אנד סאנז |  Radioactive - אימג'ן דרגונס Carry On - פאן  Gone, Gone, Gone - פיליפ פיליפס  Ho Hey - דה לומינירז  'Sail (שיר) - Awolnation |
| אומן קאנטרי | אומנית קאנטרי | להקת קאנטרי |
|  האנטר הייז ג'ייסון אלדין  לוק בריאן  אריק צ'ארץ'  בלייק שלטון |  טיילור סוויפט ג'אנה קראמר  מירנדה למברט  קייסי מוסגרייבס  קארי אנדרווד |  ליידי אנטבלום דה בנד פרי  פלורידה ג'ורג'יה ליין  ליטל ביג טאון  תומפסון סקוור |
| שיר קאנטרי | שיר אהבה | שיר פרידה |
|  We Are Never Ever Getting Back Together - טיילור סוויפט Boys 'Round Here - בלייק שלטון ופיסטול אניס  Crash My Party - לוק בריאן  Cruise - פלורידה ג'ורג'יה ליין  I Want Crazy - האנטר הייז |  Little Things - וואן דיירקשן Just Give Me a Reason - פינק ונייט רוס  Mirrors - ג'סטין טימברלייק  Treasure - ברונו מארס  The Way - אריאנה גרנדה ומק מילר |  "Come & Get It" - סלינה גומז "Done" - דה בנד פרי  "Stay" - ריהאנה ומיקי אקו  "We Are Never Ever Getting Back Together" - טיילור סוויפט  "When I Was Your Man" - ברונו מארס |
| פריצת השנה - אומן/אומנית | פריצת השנה - להקה | סיבוב ההופעות של הקיץ |
|  אד שירן קנדיס גלובר  אריאנה גרנדה  סיי  אמילי סאנדיי |  Emblem3 איקונה פופ  אימג'ן דרגונס  דה לומינירז  מאקלמור וראיין לואיס |  Take Me Home Tour - וואן דיירקשן Legends of the Summer Tour - ג'יי זי וג'סטין טימברלייק  The Moonshine Jungle Tour - ברונו מארס  The Mrs. Carter Show World Tour - ביונסה  Red Tour 2013 - טיילור סוויפט |
| הכוכב של הקיץ | הכוכבת של הקיץ | הלהקה של הקיץ |
|  ברונו מארס ג'יי זי  פיטבול  רובין ת'יק  ג'סטין טימברלייק |  סלינה גומז מיילי סיירוס  אריאנה גרנדה  פינק  ריהאנה |  מארון 5 דאפט פאנק  פלורידה ג'ורג'יה ליין  אימג'ן דרגונס  מאקלמור וראיין לואיס |
השיר של הקיץ: 
 We Can't Stop - מיילי סיירוס Blurred Lines - רובין ת'יק, פארל ויליאמס וטי. איי  Cruise - פלורידה ג'ורג'יה ליין ונלי  Get Lucky - דאפט פאנק ופארל ויליאמס  Treasure - ברונו מארס:
מועמדויות וזכיות > בחירת הספורט

| ספורטאי השנה | ספורטאית השנה |
| --- | --- |
 דייוויד בקהאם לברון ג'יימס  קולין קאפרניק  מייקל פלפס  שון וייט:  גבי דאגלס מליסה פרנקלין  אלכס מורגן  דניקה פטריק  לינדזי וון  סרינה ויליאמס
מועמדויות וזכיות > בחירת האופנה ושונות

| סקסי השנה | סקסית השנה | קומיקאי/ת השנה |
| --- | --- | --- |
|  הארי סטיילס ג'סטין ביבר  ליאם המסוורת'  טיילור לאוטנר  צ'נינג טייטום |  סלינה גומז מיילי סיירוס  מייגן פוקס  מילה קוניס  דמי לובאטו |  אלן דג'נרס ג'ימי פאלון  מליסה מקארתי  דניאל טוש  רבל וילסון |
| חיוך השנה | קובעת מגמת אופנה מטעם Candie | אייקון אופנה - אישה |
|  הארי סטיילס סלינה גומז  טיילור לאוטנר  דמי לובאטו  טיילור סוויפט |  מיילי סיירוס |  דמי לובאטו מיילי סיירוס  אריאנה גרנדה  ליאה מישל  אמה ווטסון |
| רשת חברתית | כוכב רשת | אישיות בטוויטר |
|  טוויטר פייסבוק  אינסטגרם  טמבלר  Vine |  סימורלי ראיין ביטי  דייב דייס  Kid President  הכבשה הצווחת |  ג'סטין ביבר ליידי גאגא  ברק אובמה  קייטי פרי  ריהאנה |
דניאל לפין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1959 (בן 65)  טורונטו, קנדה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל לַפִּין (נולד ב-25 באוקטובר 1959) הוא תסריטאי, מחזאי, מתרגם, במאי וסאטיריקן ישראלי.
ביוגרפיה

לפין נולד בטורונטו שבקנדה בשנת 1959 לפרופ' בן לפין ולעדה לבית אוירבך, בתו של המשורר והסופר אפרים אוירבך.
בשנת 1970 עלתה משפחתו לישראל.
למד בחוג לאמנות התיאטרון ובחוג לבלשנות באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

בשנת 1984 כתבו לפין ויוני להב את הקומדיה המוזיקלית "כולם היו בני חוץ מנעמי או חופי שווייצריה", אשר זכתה להצלחה ואף זכתה בפרס כינור דוד בשנת 1985. בין מחזותיו הנוספים של לפין: "הבית ברחוב שינקין" (1986) (עם יוני להב), "אני יודה ואחותו של הרמטכ"ל" (1992) (עם מיכאל גורביץ'), "המצליחים" (2006) (עם מיכאל גורביץ') ו"ארבע אימהות" (2021).
לפין עיבד ותרגם מספר מחזות, ביניהם "השוטר אזולאי" של אפרים קישון ו"להציל את איש המערות" מאת רוב בקר.
לפין היה תסריטאי בין היתר לתוכניות הטלוויזיה "יצפאן", "המופע של קושניר", "לילה גוב" ו"זהו זה!".
לפין יצר וכתב סדרה המבוססת על חייו כתסריטאי, "החיים זה לא הכל" בכיכובם של אבי קושניר וענת וקסמן. הסדרה עוסקת בין היתר בחוסר פרגון של המבקרים והזלזול של האנשים להם התסריטאי כותב. הסדרה זכתה להצלחה רבה ולביקורות טובות ממבקרי הטלוויזיה ושודרה במשך תשע עונות בין השנים 2001–2011 והייתה בין הסדרות המצליחות בישראל.
ב-2010 הגיש בגלי צה"ל את "ציפורי לילה מחפשות פואנטה" יחד עם רמי ורד.
ב-2012 עיבד לישראל (יחד עם גאיה וילדמן) את הסדרה "משפחה לא בוחרים", קומדיית מצבים המשודרת בערוץ 2 רשת, בכיכובם של יובל ינאי, נועה קולר ושלמה בראבא.
ב-2015 יצר, כתב וביים את הסדרה הקומית "פרודים" לזכיינית רשת בערוץ 2.
בשנת 2019 עלה בתיאטרון הבימה המחזמר שלפין כתב, "גבעת חלפון אינה עונה", המבוסס על הסרט בכיכובם של הגשש החיוור שכתבו אסי דיין (שגם ביים את הסרט) ונפתלי אלטר.
משנת 2020 משמש כתסריטאי ראשי בעונות האיחוד של "זהו זה!" בערוץ כאן 11.
בשנת 2021 עלתה ההצגה פרי עטו "ארבע אמהות" בתיאטרון בית לסין בבימויו של אילן רונן.
בשנת 2023 עלתה ההצגה פרי עטו, "בין קודש לחולון" בבית לסין. גם הצגה זו בבימויו של אילן רונן.
בנובנמר 2024 עלתה ההצגה פרי עטו "לשחרר את נחמה" בתיאטרון חיפה בבימויו של משה נאור.
חיים אישיים

לפין היה נשוי לבמאית התיאטרון והמרצה רימונה לפין. בתם, אביגיל לפין, בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון, שיחקה בסדרה "החיים זה לא הכל".
לפין נשוי בשנית לתסריטאית והבמאית גאיה וילדמן, ולהם שני בנים בשם אדם ועמנואל.
אזור חופשי מלהט"ב

אזורים חופשים מלהט"ב הם עיריות ואזורים בפולין אשר הכריזו על עצמם כאזורים שבהם לא רצויות "אידאולוגיות להט"ב", על מנת לאסור מצעד הגאווה, אירועים אחרים לשוויון זכויות להט"ב בפולין, הצגת תכנים ואירועי גאווה בשטחם. צעדים אלה נוצרו בעידוד מפלגת השלטון חוק וצדק וממשלת פולין וזכו לגינוי מצד האיחוד האירופי ומצד ערים ומדינות באיחוד האירופי שאף הפעילו מולן סנקציות כספיות.
החל מיוני 2020, כ-100 עיריות המקיפות כשליש מהמדינה, אימצו את ההצהרה שהביאו לכך שנקראו "אזורים חופשים מלהט"ב". אם כי מאז שנת 2021, מספר פרובינציות בהם לובלין, פולין קטן, שוויינטוקז'יסקיה, פודקרפצקיה וגמינות פולניות שונות ביטלו את ההצהרות בשטחן הן על ידי פסיקות בתי משפט והן על ידי החלטות מועצות העיר, לאחר שהאיחוד האירופי איים למנוע מהן מימון.
מפת פולין, בה מחוזות שהכריזו על עצמם כ-"אזור חופשי מלהט"ב" מסומנים באדום.‏‏‏ (לא מעודכן לספטמבר 2021)
רוב האזורים אשר אימצו את ההצהרה מיוצגים על ידי פוליטיקאים קתוליים שמרנים ממפלגות ימין-לאומניות או בעד פופוליזם ימני  אף על פי שההצהרות אינן ניתנות לאכיפה ובעיקר סמליות, הן מייצגות ניסיון לעודד דעה קדומה על אנשי להט"ב. שבועון החדשות הבריטי, האקונומיסט, תיאר את האזורים כ-"גימיק חסר משמעות מבחינה משפטית בעל השפעה מעשית של הכרזת עונה פתוחה על אנשי להט"ב". בדו"ח מדצמבר 2020, נציב מועצת אירופה לזכויות אדם קבע כי ההצהרות "רחוקות מלהיות רק מילים על הנייר, הצהרות ותקנות אלה משפיעות ישירות על חייהם של אנשי להט"ב בפולין".
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע הפרלמנט האירופי, ברוב של 463 נגד 107, בגינוי חריף של האזורים. ביולי 2020, פסקו בתי המשפט לעניינים מנהליים במחוז בגליביצה וראדום כי "אזורים חופשיים מלהט"ב שהוקמו על ידי הרשויות המקומיות באיסטבנה ובקלמוב בהתאמה, ריקנים ומדגישים את הפרת החוקה בעודם מפלים אנשי להט"ב החיים במחוזותיהן".
מאז יולי 2020, האיחוד האירופי שלל מימון מקרנות המבנה של הארגון לעיריות שאימצו את ההצהרות בשטחן בעודן מפרות את אמנת זכויות היסוד של האיחוד האירופי. פולין היא המדינה החברה היחידה בארגון שיש לה ביטול הסכמה למגילת זכויות היסוד, עליה חתמה עם צירופה לאיחוד האירופי בשנת 2004. בנוסף, ערים תאומות אירופאיות הקפיאו את שיתוף הפעולה שלהן עם העיריות הפולניות המדוברות בתגובה לאימוץ ההצהרות בשטחן. בשל הפרתם של החוק האירופי, כולל סעיף 2 לחוזה על האיחוד האירופי (הליך בהסכמי האיחוד האירופי המתיר להשעות זכויות מסוימות ממדינה חברה לאחר זיהוי הפרות בהתמדה את ערכי היסוד של הארגון בהם: כיבוד כבוד האדם, חופש, דמוקרטיה, שוויון, שלטון החוק, וזכויות מיעוטים), אזורים אלה נחשבים כחלק ממשבר שלטון החוק הפולני מאז 2015.
רקע

בפברואר 2019 חתם ראש העיר של ורשה, רפאל צ'אסקובסקי, על הצהרה התומכת בזכויות להט"ב, והודיע על כוונתו לפעול על פי הנחיות ארגון הבריאות העולמי ולשלב סוגיות הקשורות ללהט"ב בתוכניות הלימוד של שיעורי חינוך מיני בבתי הספר בעיר. פוליטיקאים ממפלגת חוק וצדק הביעו התנגדות לתוכנית זו, ומנהיג המפלגה ירוסלב קצ'ינסקי אמר כי הצהרתו של צ'אסקובסקי מהווה "מתקפה נגד המשפחות והילדים שלנו" וכי זכויות להט"ב הן "יבוא המאיים על פולין".
על פי הדיילי טלגרף, הכרזתו של צ'אסקובסקי הובילה לתגובה "זועמת ומגולפת" מאת פוליטיקאים שמרנים ותקשורת שמרנית בפולין, והצהרות "אזור חופשי מלהט"ב" עלו כתגובה. העיתון טען בנוסף עוד כי הממסד השמרני חושש מהשפעה ליברלית בקרב הציבור אשר עשויה להמעיט את כוחה של הכנסייה הקתולית בפולין לאחר שהירידה בנוכחות הכנסייה ועליית החילון במדינה הפעילו לחץ על העמדה השמרנית.
באוגוסט 2019 הצהיר הארכיבישוף של קרקוב, מרק ז'דרשבסקי בעת טקס להנצחת מרד ורשה כי "אידאולוגיית להט"ב היא כמו מכת קשת".
על פי הדיילי טלגרף החל משנת 2019, להיות הומוסקסואל מוצהר בעיירות קטנות ואזורים כפריים של פולין "כולל גבורה גופנית ונפשית גוברת" בשל מאמצי הרשויות הפולניות והכנסייה הקתולית להתנכל לאנשי להט"ב. אולם, התפיסות הציבוריות נעשו סובלניות יותר כלפי הומוסקסואליות בפולין במהלך השנים בעוד כי בשנת 2001, כ-41% מהפולנים הנסקרים קבעו כי "להיות הומו זה לא נורמלי ואסור לסבול אותם", אחוז אשר ירד ל-24% בשנת 2017, ו-5% מהנסקרים אשר סברו כי "להיות הומו זה נורמלי" בשנת 2001 גדלו ל-16% בשנת 2017.
מבחינה היסטורית, פולין הייתה מחולקת במשך שנים רבות ל-"פולין הראשונה" ו-"פולין השנייה" (אנ'), כאשר חלקה המערבי של המדינה היה מפותח יותר מבחינה כלכלית ותרבותית ומרוכזת בו עיקר הפעילות הפוליטית, בעוד החלק המזרחי מוגדר ככפרי ושמרני.
הצהרות

בחודשים ינואר ופברואר 2020 הכריזו המועצות המקומיות, גמינות ופרובינציות של כ-80 מחוזות בפולין, רובם בדרום-מזרח המדינה, על היותם "אזורים חופשיים מלהט"ב". אזורים אלו שייכים מבחינה היסטורית לחלק השמרני-מסורתי בפולין, ותופסים כשליש משטח המדינה. שני המסמכים שהוכרזו על ידי העיריות היו "אמנת השלטון המקומי לזכויות המשפחה", ו-"החלטה נגד אידאולוגיה להט"ב". שני המסמכים הללו סומנו בתקשורת כהצהרות על "אזורים חופשיים מלהט"ב". "אמנת השלטון המקומי לזכויות המשפחה" מתמקדת בערכי משפחה במדיניות חברתית ומתייחסת להתנגדות למשפחות חד מיניות בעקיפין, כגון הגדרת נישואים כקשר "בין גבר לאישה" בלבד. מפה אינטראקטיבית של פולין המסמנת את כל העיריות שקיבלו את אחת ההצהרות או את שתיהן, עם קישורים לטקסטי המקור שלהן, זמינה באינטרנט תחת הכותרת "Atlas of Hate" (אטלס של שנאה).
החל מאוגוסט 2019, כ-30 מועצות מקומיות הכריזו על ההצהרות בעוד כי מפברואר 2020, מועצות מקומיות המהוות כשליש מפולין הכריזו על עצמן באופן רשמי כנגד "אידאולוגיית להט"ב" או העבירו אמנות "תומכות במשפחה" בעודן מתחייבות להימנע מעידוד סובלנות או מימון ארגונים לא ממשלתיים הפועלים למען זכויות להט"ב בפולין.
הצהרות > פרובינציות

לובלין (ההצהרה בוטלה על ידי רשויות המחוז ב-27 בספטמבר 2021)
פולין קטן (ההצהרה בוטלה על ידי רשויות המחוז ב-27 בספטמבר 2021)
פודקרפצקיה (ההצהרה בוטלה על ידי רשויות המחוז ב-27 בספטמבר 2021)
שוויינטוקז'יסקיה (ההצהרה בוטלה על ידי רשויות המחוז ב-22 בספטמבר 2021)
לודז'
הצהרות > מחוזות

מחוז ביאליסטוק
מחוז ביילסקו-ביאלה
מחוז דמביצה
מחוז ירוסלב
מחוז קיילצה
מחוז קולבושובה
מחוז קרסניסטב
מחוז קרשניק
מחוז לסקו
מחוז לימנובה
מחוז לובאצ'וב
מחוז לובלין
מחוז לנצוט
מחוז לוביץ'
מחוז לוקוב
מחוז מיילץ
מחוז נובי טארג
מחוז אופוצ'נו
מחוז פשאסניש
מחוז פשיסחה
מחוז פולאווי
מחוז ראדום
מחוז רדזין פודלסקי
מחוז רווה מזובייצקה
מחוז ריקי
מחוז סותום
מחוז סווידניק
מחוז טרנוב
מחוז טטרה
מחוז טומשוב מזובייצקי
מחוז ויילון
מחוז ולושצ'ובה
מחוז זמושץ'
הצהרות > גמינות

גרומניק
איסטבנה (ההצהרה בוטלה על ידי פסיקת בית משפט)
ג'ורדנוב
קלוב (ההצהרה בוטלה על ידי פסיקת בית משפט)
קרשניק (ההצהרה בוטלה על ידי מועצת העיר באפריל 2021)
ליפינקי
לוסוסינה דולנה
ניביילטס
סירניקי (ההצהרה בוטלה על ידי פסיקת בית משפט)
סזרזיני
טרזבישוב
טוחוב
טושוב נרודובי
אוז'נדופ
זאקרובק
סקרנביצה
רדיחוביבפש
מדבקות

| --- | --- |

מימין: מדבקות "אזור ללא להט"ב" שצורפו לעיתון השמרני "גזטה פולסקה" לצד מדבקות "אזור ללא שנאה" אשר הופצו בתגובה מצד הארגון הפולני הקמפיין נגד הומופוביה 
העיתון השמרני, Gazeta Polska, צירף לגיליונותיו מדבקות "אזור ללא להט"ב". מדבקות אלו זכו לגינוי מגורמים פוליטיים רבים בפולין לצד שגרירת ארצות הברית במדינה גורג'ט מוסבכר. תומאש סאקיביץ', העורך הראשי של העיתון ציין כי "המצב מוכיח את טענתי כי להט"ב היא אידאולוגיה טוטליטרית".
בית המשפט המחוזי בוורשה הוציא צו ביניים שהורה לעצור את הפצת המדבקות עד להכרעת בית משפט. עם זאת, עורך העיתון דחה את פסק הדין וטען כי מדובר ב-"חדשות מזויפות וצנזורה" והצהיר כי העיתון "ימשיך להפיץ את המדבקות". העיתון המשיך בהפצתו אם כי בעקבות הצו שינה את הכיתוב, לנוסח "אזור נטול אידאולוגיה להט"ב".
הפצת המדבקות הובילה לפגיעה במעמדו של העיתון. בחודש יולי רשת התקשורת הפולנית, אמפיק, הגדולה במדינה, סירבה להפיץ את גזטה פולסקה לאחר הוצאת המדבקות. באוגוסט 2019 בוטל מופע שאורגן על ידי קהילת העיתון בגרסה האמריקנית אשר עתיד היה להתקיים ב-24 באוקטובר בקרנגי הול בניו יורק לאחר שתלונות רבות על ייחס העיתון לאנשי להט"ב הוביל לפרישתם של יוצרים ואמנים מהשתתפותו.