כל הדתות הן אחת
תוכן

כאשר מנתחים את כל הדתות הן אחת חשוב לזכור כי התמונות אינן בהכרח תיאורים מילוליים של הטקסט; "ההצעות הפילוסופיות [...] מציעות מעט דימויים חזותיים או אפילו עצמים עם שם. תכונות אלה עשויות לקבוע את העצמאות היחסית של רבים מהעיצובים המלווים את הטקסט. הקישורים הם נושאיים ומטאפוריים, לא ישירים ומילוליים."
| מספר | תמונה | טקסט | תיאור | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לוח 1 (ציור השער) |  |   קולו של האחד  הבוכה בישימון | צמחייה ללא תיאור מקיפה את הטקסט בשני הצדדים ובתחתית הטקסט. בתמונה הראשית, גבר עירום ממותניו ומעלה, יושב על אבן גדולה, ופונה לימין. הרקע מלא בגזעי עצים ובעלים. | הביטוי "קולו של האחד הבוכה בישימון" לקוח מהברית החדשה, בה הוא מופיע בכל אחת מהבשורות: מתי 3:3, מרקוס 1:3, לוקאס 3:4 ויוחנן 1:23. בכל ארבע הבשורות, הביטוי נאמר על ידי הנביא ישעיהו כדי לתאר את יוחנן המטביל. לכן, מוצע שיוחנן הוא הדמות שבציור, מטיף בישימון אותו מסמלים, העלווה וגזעי העצים. בסוף המאה השמונה עשרה, היה נהוג להוסיף את דיוקן האמן לציור השער של הטקסט. כך שבאמצעות תיאורו את יוחנן המטביל במקום את עצמו, בלייק מרמז שהוא רואה עצמו כממשיך המסורת הנבואית של יוחנן. לפיכך, הישימון משמש כמטאפורה לעידן הנאורות אשר בלייק יצא כנגדו.  |
| לוח 2 (עמוד השער) |  |   כל  הדתות  הן  אחת | הציור מתאר אדם זקן, שידיו מונחות על ספר פתוח. מאחוריו ולשמאלו מתואר מלאך, אשר ידו השמאלית מונחת על כתפו של האדם הזקן. ידו הימנית של המלאך מונחת על לוח גדול, בעל קשת כפולה, הנושא את הכותרת ”כל הדתות הן אחת”, כאשר המילים חרותות באצבע על הלוח. | עקב החלק העליון בעל הקשת הכפולה, הלוח מהווה זכר לשני לוחות הברית של עשרת הדיברות ולכן האדם הזקן עשוי לתאר נביא תנ"כי. אם הלוח אכן מייצג את לוחות הברית, העובדה שהכותרת של בלייק מחליפה את הטקסט המקורי היא בעלת משמעות רבה ביותר. בלייק בחר להעביר ביקורת על עשרת הדיברות ביצירות מאוחרות יותר, כמו "נישואי העדן והשאול" (1790), "ספר יורייזן" (1794), "ספר לוס" (1795) ו"שירו של לוס" (1795). גם כאן, ביצירה הזו, קיימת אותה נטייה ביקורתית, כשבלייק מוחק, פשוטו כמשמעו, את התוכן המקורי של הלוחות, בתוכן המשקף את מערכת האמונות שלו. המלאך מחבק את האדם הזקן בידו השמאלית ואת הלוחות בידו הימנית, ולפיכך מוצע שבלייק האמין באיחוד רוחני בין הנביא (בלייק עצמו) והטקסט המכונן של הנצרות המסורתית".  |
| לוח 3 (הטיעון) |  | הטיעון    כיוון שהדרך האמיתית לדעת היא  באמצעות הניסיון, היכולת האמיתית  לדעת חייבת להיות יכולת לחוות דברים,  שמאפשרת להתנסות וביכולת זו אני עוסק. | בחלק העליון של הלוח, גפנים מקיפים את "הטיעון". בציור הראשי, גבר שוכב על הקרקע, ראשו שעון על ידו הימנית, דשא צומח מתחת לרגליו ומאחורי הדשא נראה מה שעשוי להיות כבסיס של גבעה או צוק. | יציבת הדמות מעידה על המלנכוליה שהיא שרויה בה. נדמה שהטקסט מהווה הצהרת עקרונות של חסידי האמפיריציזם, כפי שהובן על ידי ג'ון לוק, אייזק ניוטון ובמיוחד פרנסיס בייקון. ב-1808, בלייק העיר במסגרת הכרך הראשון של "עבודותיו של סר ג'ושוע ריינולדס", אשר נערך על ידי אדמונד מאלון וכתב "בייקון אומר שכל דבר חייב להיעשות דרך הניסיון".  |
| לוח 4 (עיקרון ראשון) |  | עיקרון ראשון    העיקרון אומר  שה"גאון הפואטי" הוא האדם  האמיתי. העיקרון אומר גם  שהגוף או צורתו החיצונית  של האדם נובעת מה"גאון  הפואטי". כמו כן, העיקרון  אומר שצורתם של כל הדברים  נובעת מ"גאונותם", אשר  כונתה על ידי הקדמונים  מלאך/רוח/שד. | גפן משתרעת לאורך תחתית הלוח, מתחת לטקסט. מעל לטקסט, גבר זקן יושב בינות לעננים, זרועותיו מתוחות לשמאל ולימין, כל יד מונחת על ענן. | כיוון שזהו הלוח בו בלייק מציג לראשונה את מושג "הגאון הפואטי", הדמות הנמצאת בינות לעננים עשויה להיות האנשה של המושג. דייוויד בינדמן מפרש אותו כ”צורתם האנושית של רוח או שד, היושב לו בינות לעננים”. מבחינה נושאית, לוח זה מערער את הצהרת העקרונות המעין-אמפיריציסטית של הלוח הקודם, ומציע שצורתו החיצונית של האדם נובעת למעשה מה"גאון הפואטי" הפנימי, לא מחוויות חושיות. העננים שבלוח זה עוצבו באמצעות תצריב קו לבן.  |
| לוח 5 (עיקרון 2 ד) |  |   עיקרון 2ד   כיוון שכל בני האדם  דומים בצלמם החיצוני,  לכן (עם אותו מגוון אינסופי)  כל בני האדם דומים  ב"גאונותם הפואטית". | מתחת לטקסט, ניתן לראות עדר כבשים רועות. בצד הימני של הטקסט עומד עץ דקל קטן. בצד שמאל, עץ דקל גדול יותר משתרע עד לחלק העליון של הלוח, ומפיץ את ענפיו בינות שתי דמויות, אשר נראות כעירומות, שוכבות על הקרקע, זו לצד זו. | עקב היציבה של הדמויות בציור, אפשרי שהדמות שברקע נמצאת בתהליך של היווצרות מתוך הדמות שבקדמת הציור. אם זה אכן כך, הציור יכול להיחשב כתיאור מטאפורי ללידת חוה מצלעו של אדם, כמתואר בספר בראשית, פרק ב', פסוקים כ"א - כ"ב. בינדמן גם מציע בתור פרשנות, שהאנשים בציור הם אדם וחווה וטוען שהכבשים בתחתית הלוח ממחישות את הטענה ש"כולם דומים" ו"אדם וחווה" ממחישים את "המגוון האינסופי". באופן דומה, אם הציור אכן מתאר את חווה הנוצרת מתוך אדם, הציור קשור מבחינה נושאית ל"כל הדתות" בכללותו; ציור של 'הצורה החיצונית' המקורית של האנושות הוא תיאור מתאים עבור יצירה המדגישה את אחדות כל הצורות, הפיזיות והדתיות, אשר יש להן מקור משותף. רוברט נ. אסיק משער שעץ הדקל, כ"סמל מסורתי לנצחיות וגמישות, עשוי לסמל את ההתחדשות המתמדת של אותן צורות טבע בסיסיות".  |
| לוח 6 (עיקרון 3ד) |  | עיקרון 3ד  אף אדם איננו יכול לחשוב, לכתוב  או לדבר מלבו ללא חובתו  להתכוון לאמת.  לכן, כל כתות הפילוסופיה  הן מ"הגאון הפואטי"  ומותאמות לחולשותיו  של כל פרט. | בתחתית הטקסט, האות האחרונה של המילה האנגלית "every", בשורה האחרונה, מתרחבת לשוליים התחתונים בדומה לגפן. לאורך השוליים הימניים ישנה עוד גפן המתרחבת לפרח. הציור הראשי מתאר גבר זקן יושב על כיסא, כותב בספר על ברכיו. מאחוריו יושב עוד אדם, גם הוא מחזיק בספר על ברכיו, ממנו הוא קורא. | שני הגברים עשויים לתאר את "כתות הפילוסופיה" המוזכרות בטקסט. אם העצמים שמשאלם הם עמודים, הציור עשוי לתאר את יוון העתיקה או את רומא, אשר רמז נוסף בציור לכך, עשוי להימצא בעובדה שמשענת הכיסאות היא מקושתת. ולכן, התמונה מתארת את יסודותיה של הפילוסופיה העתיקה. משענות הכיסאות עוצבו באמצעות תצריב קו לבן.  |
| לוח 7 (עיקרון 4). |  |   עיקרון 4  כיוון שאף אדם  איננו יכול לגלות  את הבלתי ידוע, בתורו אדמה מוכרת,  כך מידע שכבר נרכש  אף אדם איננו יכול לדעת יותר.  לכן קיים "גאון פואטי" חובק עולם. | גפנים גדלות מעל, מתחת ולשמאל הטקסט. בתמונה הראשית, בחלקו העליון של הלוח, אדם הולך לכיוון צד ימין, אוחז מקל הליכה בידו. | איבס, אסיק וויסקומי טוענים שביחס לעיקרון זה, בלייק קיבל כנראה השראה, מספרו של סמואל טיילור קולרידג', "ביוגרפיה ליטרריה" ("ביוגרפיה ספרותית") אשר בו קולרידג' יצא כנגד האסוציאניזם של דייוויד הארטלי ולמען עליונות הדמיון הפואטי.האדם שבציור עשוי לתאר את הנווד המוזכר בטקסט, בעוברו דרך "ארץ ידועה". פיטר אקרויד מציע שאדם זה הוא בלייק עצמו, המנסה לנדוד ברחבי האדמה הבלויה, המסמלת את אופן המחשבה העכשווי, מבחינה פילוסופית ותאולוגית. בלייק השתמש מאוחר יותר באותו ציור, בלוח מס' 14 השייך ליצירה "למען הילדים: שערי גן העדן" (1793). הגבעות שברקע הציור עוצבו באמצעות תצריב בקו לבן.  |
| לוח 8 (עיקרון 5) |  | עיקרון 5     דתות כל האומות  נגזרות  מתפיסתה השונה של כל אומה  את "הגאון הפואטי"  אשר בכל מקום  מכונה "רוח הנבואה". | גפנים מפרידות בין הכותרת והשורה הראשונה של הטקסט ומתפשטות מהשורה האחרונה לתוך הציור שמלמטה. מעל הכותרת, קבוצה של דמויות זעירות, כנראה ילדים, מביטות אל דמות גדולה יותר הישובה על כיסא בצד ימין. נראה שמדובר בדמות גבר, הרכון אל מול הילדים. הדמויות מתגלות כשהן בתוכו של אוהל גדול. מתחת לטקסט, גבר עירום פונה לכיוון שמאל, אף על פי שהוא נראה כמסתכל בכיוון מעלה. הוא אוחז בידיו נבל גדול ממדים. | הדימוי של הילדים הוא כנראה תיאור של הוראה דתית, ומכאן הנחלת הידע של "דתות כל האומות". הדמות שמתחת לטקסט עשויה להיות זו של בארד, אשר מייצג אם כן את "רוח הנבואה". בינדמן משער שהדמות עשויה לייצג את "אחדות הזמן והמרחב". הביטוי "רוח הנבואה" לקוח מ"חזון יוחנן", פרק י"ט, פסוק י', בו הרוח מזוהה עם התגלותו של ישו: ”וָאֶפֹּל לְרַגְלָיו לְהִשְׁתַּחֲוֹת לוֹ וַיֹּאמֶר אֵלַי רְאֵה אַל־תַּעֲשֶׂה־זֹּאת עֶבֶד אֲנִי כָּמוֹךָ וְחָבֵר לְּךָ וּלְאַחֶיךָ אֲשֶׁר עֵדוּת יֵשׁוּעַ בְּפִיהֶם הִשְׁתַּחֲוֵה לֵאלֹהִים כִּי עֵדוּת יֵשׁוּעַ הִיא רוּחַ הַנְּבוּאָה׃” כיוון שכך, בלייק משווה את "הגאון הפואטי" לרוח הנבואה. אם כן, בלייק מעניק תוקף תנ"כי עתיק לתאוריה שלו; "הגאון הפואטי" מהווה למעשה הוכחה להתגלות ישו.  |
| לוח 9 (עיקרון 6) |  |   עיקרון 6    הברית הישנה והחדשה  מהוות נגזרת מקורית  מ"הגאון הפואטי".  דבר זה מהווה למעשה  את כורח המציאות  משום טבעה המוגבל  של החוויה הגופנית. | מעל הטקסט, ישנם שני לוחות אבן בעלי כתב בלתי קריא על כל אחד מהם. מתחת לטקסט, דמות (אשר עשויה להיות גבר או אישה) בגלימה ארוכה הולכת לכיוון ימין. זמן ההתרחשות כנראה הוא במהלך הלילה. | הלוחות מייצגים כנראה את "הברית הישנה והחדשה" המוזכרות בטקסט. הדמות עשויה להיות האנשה של "טבעה המוגבל של החוויה הגופנית". מבחינה נושאית, בלייק טוען שהסמכות האלוהית של התנ"ך מהווה ביטוי מקורי ל"שכל הפואטי"; כל סמכות שכזו, המצויה בתנ"ך, מצויה בו אך ורק עקב ההשראה המקורית שלהן וסמכויות אלו אינן טבועות מכללא בדתות הממוסדות הטוענות שהן מסתמכות עליהן. לדידו של בלייק, דתות אלו סילפו את המשמעויות המקוריות של הטקסט התנ"כי והשתמשו בו בעורמה למטרות שליטה על הכפופים להן.בלייק יחזור על הרעיון האומר שהדת המאורגנת משחיתה את מסרי התנ"ך המקוריים ב-"נישואי העדן והשאול" (1790), "אירופה: נבואה" (1794), "ספר יורייזן" (1794) וב-"שירו של לוס" (1795). איבס, אסיק וויסקומי מפרשים את העיצובים כ-"חזרה על ההבחנה בין תנ"ך בעל השראה לבין חוויה חושית כפי שהוצבו בטקסט, אולם הלוחות והתבנית הסגורה התוחמת אותם מצביעים גם על כך ש-"השכל הפואטי" התווסף אף הוא לאוסף החוקים המגבילים אותם חוקקו הדתות הממוסדות". האפילה אוירה באמצעות תצריב קו לבן.  |
| לוח 10 (עיקרון 7ד) |  | עיקרון 7ד     כיוון שכל בני האדם דומים זה לזה  (למרות הגיוון האינסופי)  כך גם כל הדתות  וכפי כל הדברים הדומים  בעלות מקור יחיד  האדם האמיתי הוא המקור  והוא הוא "השכל הפואטי" | מעל הטקסט המאויר רק מחזהו לראשו כשזרועותיו מורמות. מתחתיו, בצד שמאל, מאוירת דמות אדם הרובץ על הקרקע, כשחלק גופו העליון מורם קלות. מתחתיו, בצד ימין, ישנה דמות אדם נוסף הרובץ גם הוא על הקרקע, כשחלק גופו העליון מסובב החוצה מהדמות המרכזית וזרועותיו פונות לימין. מתחת לטקסט, מתוארת ציפור שעפה על גבי מי הים הכהים. | הדמות שבחלק העליון של הציור עשויה להיות ישו הנוצרי, והאירוע המתואר בו מרמז על הכתוב בבשורה על-פי מתי 28:4, שלפיה ישו קם מקברו ומדהים בכך את שני שומריו. ישנה אפשרות נוספת, המפרשת את שתי הדמויות כאדם וחוה והדמות שמלמעלה היא דמות האל המפריד ביניהם. הציפור היא כנראה היונה (המסמלת את רוח הקודש), המרחפת "מעל פני המים" (בראשית 1:2). הים אויר באמצעות תצריב קו לבן. |
| גרסה צבעונית חלופית אחרת של עמוד השער |  | גרסה חלופית נוספת של עמוד השער מהעתק אחר, לא ידוע, נצבעה והודפסה בדיו בצבע חום. הצללית שמאחורי ולרוחב הלוחות נוצרה באמצעות תרחיץ לאחר ההדפסה. הציור נמצא במוזיאון ויקטוריה ואלברט. |  |  |