stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון סאן
הערות שוליים

↑  אבי כהן, צפו: מלון בבת ים מתפוצץ תוך שניות, באתר ישראל היום, 6 בנובמבר 2012
↑  גיא ימין, ‏מלון סאן בבת ים יימכר למשקיע אמריקני בכ-11.1 מיליון דולר, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2005
↑  שי אלבלינג, זירת מלון לשעבר הפכה למתחם פעילות כת השטן. mynet בת ים. 1 בספטמבר 2011
↑  גלעד מורג, צפו: מלון "סאן" בבת ים פוצץ וקרס בשניות, באתר ynet, 6 בנובמבר 2012
↑  ענת דניאלי, הפיל הלבן קם לתחייה: אחרי שנים, חוזרים לבנות את מלון סאן בבת ים, באתר כלכליסט, 10 בדצמבר 2019
↑  דותן לוי, יזם הנדל"ן ראובן אלה במו"מ לרכישת מלון סאן בבת ים, באתר כלכליסט, 21 במאי 2024
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  יחידה צבאית, נמל חלל 
 מיקום:  סצ'ואן 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מפעיל:  מינהל החלל הסיני 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 29 בדצמבר 1970
 תאריך פתיחה רשמי:  1984 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  1,500 מ' 
 קואורדינטות:  28°14′46″N 102°01′36″E﻿ / ﻿28.246016666667°N 102.02655555556°E﻿ / 28.246016666667; 102.02655555556
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג(למפת סצ'ואן רגילה) צ'נגדו נאנצ'ונג מיאניאנג גאנסו שאאנשי צ'ונגצ'ינג גוויג'ואו יונאן מיאנמר טיבט צ'ינגהאימרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג(למפת סצ'ואן מוגדלת) צ'נגדו נאנצ'ונג מיאניאנג גאנסו שאאנשי צ'ונגצ'ינג גוויג'ואו יונאן מיאנמר טיבט צ'ינגהאימרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג
 
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג (בסינית: 西昌卫星发射中心, באנגלית: Xichang Satellite Launch Center - ‏XSLC), הידוע גם כבסיס 27 הוא נמל חלל המשרת את תוכנית החלל הסינית, הנמצא כ-64 ק"מ צפונית-מערבית לעיר שיצ'אנג, הנמצאת באוטונומיה ליאנגשאן שבמחוז סצ'ואן, סין.
האתר הפך למבצעי ב-1984 ומאז הוא משמש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת ומזג אוויר למסלול גאוסטציונרי. ב-1996 נכשל שיגורו של משגר לונג מארץ' 3B שבראשו היה הלוויין אינטלסאט 708, כאשר 22 שניות לאחר הצתת המנועים סטה המשגר ממסלולו והתפוצץ בתוך כפר כ-1,200 מטרים מכן השיגור. ההתפוצצות גרמה, על פי דיווחי סין, למותם של 6 אנשים, לפציעתם של 56, והרסה כ-80 מבנים בכפר. לפי דיווחים ומקורות אחרים הנזקים היו חמורים ברבה.
באוקטובר 2007 שוגרה משיצ'אנג הגשושית הסינית הראשונה לחקר הירח - צ'אנג-אה 1, ובאוקטובר 2010 משימת ההמשך - צ'אנג-אה 2.
כיום ישנם במרכז שני כני שיגור פעילים מתוך שלושה, כאשר השלישי לא שימש מעולם והוסב לנקודת תצפית. המרכז תומך בשיגור משגרי לונג מארץ' 2A, ‏2C‏, 3A,‏ 3B ו-3C. מרכז הבקרה של שיצ'אנג נמצא כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לכני השיגור ומשם מבוקרים כל השיגורים. מסילת ברזל וכביש מהיר מחברים את המרכז עם נמל התעופה שיצ'אנג הנמצא כ-50 ק"מ מהאתר.
לאחר השלמת שדרוג מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג השיגורים למסלול גאוסטציונרי עברו משיצ'אנג לשם. בגלל חסרונותיו הרבים של מרכז השיגור שיצ'אנג, ביניהם קו הרוחב הצפוני בו הוא שוכן, היישובים הסמוכים ובעיות התחבורה אל האתר, האתר צפוי לחדול מפעילות קבועה ויהווה גיבוי לאתרי שיגור אחרים בסין.
במתחם הוקמו מספר כני שיגור:
LC-2 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
LC-3 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
הערות שוליים

↑  Was rocket crash deadlier than reported?
↑  China's 1st moon orbiter enters Earth orbit
↑  Base 27 Xichang Satellite Launch Center
| נמלי חלל |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית | בסיס חיל החלל ונדנברג •  נמל האוויר והחלל מוהאבי • נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי • נמל החלל הפסיפי - אלסקה • נמל החלל קייפ קנוורל • מרכז החלל קנדי • אתר השיגור של SpaceX בדרום טקסס • נמל החלל אמריקה • מתקן הטיסות וולופס • אתר ניסויים רייגן • נמל החלל וייט סנדס |  |
| ברית המועצות/רוסיה | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום פלסצק • קפוסטין יאר • קוסמודרום סבובודני • אתר שיגורים יאסני |  |
| סין | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן • מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג • מרכז שיגור הלוויינים טאיואן • מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג |  |
| מדינות אסיה | יפן מרכז החלל אוצ'ינורה • מרכז החלל טנגשימה קוריאה הדרומית אתר שיגורים טונחה ישראל בסיס פלמחים קוריאה הצפונית מרכז החלל נרו • אתר שיגורים סוחה הודו מרכז החלל סאטיש דאוון איראן מרכז החלל סמנאן • מרכז החלל שאהרוד |  |
| אמריקה דרומית | צרפת מרכז החלל הגיאני ברזיל מרכז החלל אלקנטרה |  |
| אוסטרליה ואוקיאניה | אוסטרליה מתחם וומרה ניו זילנד רוקט לאב - מתחם שיגורים 1 |  |
| אסדות ימיות | איטליה מרכז החלל לואיג'י ברוליו • מים בין-לאומיים Sea Launch |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1769 3966
מקלע NSV

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 תכנון:  גריגורי ניקיטין 
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות 
 מעצב:  גריגורי ניקיטין 
 תקופת השימוש:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת אפגניסטן 
 מידע טכני
 קליבר:  12.7×108mm 
 
מקלע NSV בחצובת נ"מ ZPU
NSV הוא מקלע סובייטי כבד בקוטר 12.7 מ"מ (חצי אינץ'). שמו הוא ראשי תיבות של מפתחיו: ניקיטין, סוקולוב וולוקוב. המקלע פותח להחלפת מקלע DShK בשירות הצבא הסובייטי ונכנס לשירות ב-1971.
בצבא רוסיה הוחלף המקלע בראשית המאה ה-21 במקלע הקורד החדיש. ה-NSV לא מיוצר יותר ברוסיה, שכן מפעל הייצור והזיכיון נותרו בשטח קזחסטן לאחר פירוק ברית המועצות. מדינות נוספות שייצרו את המקלע ברישיון הן פולין, יוגוסלביה, הודו ובולגריה.
גרסת המקלע להתקנה על רק"מ קרויה NSVT ויוצרה בסרביה על ידי "זאסטבה" בשם M87. גרסה זו נמצאת בשימוש נרחב במדינות יוגוסלביה לשעבר. כיום משתמשות במקלע פינלנד, פולין, רוסיה, ארמניה וסרביה.
נתונים טכניים

תחמושת - 12.7x107מילימטר
משקל (ריק) - 25 ק"ג, 41 ק"ג על חצובה בתוספת 11 ק"ג לשרשיר של 50 כדור
אורך כולל - 1560 מילימטר
קצב אש - 700-800 כדור בדקה
הזנה - שרשיר של 50 כדור הניתן לחיבור לשרשירים נוספים.
טווח מעשי מקסימלי - 1.5 ק"מ בשימוש נגד מטוסים, 2 ק"מ כנגד מטרות קרקעיות
מהירות לוע - 845 מטר לשנייה
סכסוכים בהם היה בשימוש - פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, המלחמה בנגורנו-קרבאך, מלחמת עיראק
מעבר ריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי פוסידיק 
 קואורדינטות:  76°32′00″S 144°31′59″W﻿ / ﻿76.5333°S 144.533°W﻿ / -76.5333; -144.533
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר ריס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר ריס
 
מעבר ריס (באנגלית: Reece Pass) הוא מעבר הרים במזרח הרי פוסדיק, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
כיוונו של המעבר צפון - דרום.
המעבר ממוקם מזרחית בסמוך להר קולומבו והר ריצ'רדסון.
היסטוריה > גילוי המעבר

המעבר התגלה בטיסה של משלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית, שיצאה מבסיס וסט (West Base).
משלחת החקר הביולוגית אשר חקרה את אזור הר ריצ'רדסון בשנת 1940 הגיעה אל המעבר וחקרה אותו.
היסטוריה > מקור השם

המעבר נקרא על שמו של ג'י. א. ריס (J.A. Reece), שהיה מפעיל רדיו בבסיס וסט.
לקריאה נוספת

• Siddoway, Christine & Richard, Stephen & Fanning, Christopher & Luyendyk, Bruce. (2004), , Special Paper of the Geological Society of America. 380. 267-294. 10.1130/0-8137-2380-9.267
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
| אתרים ברכסי פורד |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אסמן • דנפלד • היינס • מקיי • סארנוף • פוסדיק • פיליפס • קלארק |  |
| הרים | אלכסנדר • אקבלו • ביואנג'ל • ביטגוד • בירד • ברנהאם • ג'ון • ג'ונס • דאגלס • דרלינג • ואן וולקנברג • לוקהארט • מאליונה • סווארטלי • פייג' • קארבון • קולומבו • קופר • ריאה • ריצ'רדסון |  |
| מצוקים | ביילי |  |
| נונאטאקים | ברידינג • קיידי |  |
| מונוליתים | הבילבורד (לוח המודעות) |  |
| קרחונים | אוקס • ארתור • באלצ'ן • בויד • האמונד |  |
| מעברי הרים | ריס |  |
מרכז שווייץ

| --- | --- |
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 שטח:  4,483.3 קמ"ר
 קואורדינטות:  47°00′N 8°30′E﻿ / ﻿47°N 8.5°E﻿ / 47; 8.5 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרכז שווייץ (בגרמנית: Zentralschweiz, בצרפתית: Suisse centrale) הוא אחד משבעת האזורים סטטיסטיים  של שווייץ, לפי החלוקה הסטטיסטית המקובלת באיחוד האירופי ובאיגוד הסחר החופשי האירופי ובעוד כמה מדינות באירופה, המכונים NUTS2.  הוא ממוקם מצפון לרכס האלפים. האזור מכיל שיעור גבוה של דוברי גרמנית שווייצרית. העיר הגדולה ביותר באזור מרכז שווייץ היא לוצרן.
לפי ההגדרה הרשמית אזור מרכז שווייץ כולל את הקנטונים לוצרן, נידוולדן, אובוולדן, שוויץ, אורי וצוג.
נכון ל-31 בדצמבר 2019 מנתה אוכלוסיית אזור מרכז שווייץ 818,962 תושבים.
גלריית תמונות

לוצרן
אגם בנאלפסי שבקנטון נידוולדן
אגם ארניסי שבקנטון אורי
ראו גם

גאוגרפיה של שווייץ
הקנטונים של שווייץ
מלון ניו אימפריאל

| --- | --- |
חזית המלון (2016)
חזית המלון (2016)
 מיקום:  כיכר עומר אבן אל ח'טאב, העיר העתיקה, ירושלים
 חדרים:  200
 קומות:  3
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1884-1887
 קואורדינטות:  31°46′37″N 35°13′41″E﻿ / ﻿31.776805555556°N 35.228055555556°E﻿ / 31.776805555556; 35.228055555556
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) מלון ניו אימפריאל(למפת ירושלים העתיקה רגילה) מלון ניו אימפריאל(למפת ירושלים רגילה) מלון ניו אימפריאל(למפת ירושלים מוגדלת) מלון ניו אימפריאל
 
חזית המלון לאחר מלחמת ששת הימים, משה מרלין לוין, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
מלון אימפריאל הוא בית מלון, הממוקם בכיכר עומר אבן אל ח'טאב שליד שער יפו שבעיר העתיקה של ירושלים. בשנים הראשונות לאחר הקמתו היה מהמפוארים והמשוכללים במלונות ירושלים.
ההיסטוריה של המלון

מלון אימפריאל הוקם בין השנים 1884–1887 בשם "גרנד ניו הוטל" על ידי הכנסייה היוונית אורתודוקסית. המלון הוקם בכיכר עומר אבן אל ח'טאב שבצידו הפנימי של שער יפו בירושלים העתיקה. לאחר מספר שנים קשות השכירה הכנסייה את המלון למשפחה ערבית-נוצרית בשם מוּרקוּס, וזו הביאה לשגשוגו של המלון ולהפיכתו למלון מבוקש המומלץ על ידי מטיילים וסוכני נסיעות. תחילה נבנה המלון בקומה אחת, אך לאור הצלחתו נבנתה קומה שנייה ב-1897, וקומה שלישית ב-1907. בכך גדל מספר חדריו מ-50 חדרים ל-200, והוכנסו בו שיפורים שהיו חדשניים לשעתם כמו מערכת מים זורמים ותאורת חשמל. בחזית המלון הפונה לכיכר פעלה חנות של המושבה האמריקאית בירושלים שמכרה מוצרים ועבודות יד מתוצרת בני המושבה.
בתחילת המאה ה-20 שימש המלון כמקום מפגש לאנשי השלטון העות'מאני ולהנהגת היישוב היהודי. לאחר כיבוש הבריטי ב-1918 הוחרם המלון, ושימש כבית חולים וכמטבח ציבורי לתושבי ירושלים, כשמפעילי המטבח היו אנשי המושבה האמריקאית.
עם השנים השתנה המלון שם המקום מ"מלון גרנד ניו הוטל" ל"מלון אימפריאל" והוא מנוהל על ידי משפחת אל-דג'אני.
בשנת 2005, נרכש המלון (יחד עם מלון אמדורסקי הסמוך) דרך חברת קש על ידי עמותת עטרת כהנים. בשנת 2016 אישר בית המשפט המחוזי את הרכישה. ערעור כנגד פסק הדין נדחה ביוני 2019.
ממצאים ארכאולוגיים

בזמן בניית המלון התגלו במקום מספר ממצאים ארכאולוגיים:
חומה רומית
אבני דרך רומיות המשויכות ללגיון ה-10
עמוד רומי ועליו כתובת לכבודו של מרכוס יוליוס מקסימוס
לקריאה נוספת

יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה העיר העתיקה (פעילות הבניה של היוונים בעיר־העתיקה וסיכום העדה היוונית), הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979
הערות שוליים

↑  מפת ירושלים (1903, הדפסת 1915 - באנגלית) עם ציון המלון (מס' 35 במקרא), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  בהמשך הזמן נרכש המלון על ידי בן המשפחה אנטון מתייה מרכוס
↑  American Colony (Jerusalem) Photo Department, Jerusalem. The Old City. David Street. The large stores inside Jaffa Gate, www.loc.gov, ‏1920 (באנגלית)
↑  ע"א 8398/17 תאופילוס ג'אנופולוס, פטריארך הכנסייה היוונית אורתודוכסית של ירושלים נ' Berisford Investments Limited, ניתן ב־10 ביוני 2019
מורסיה (קהילה אוטונומית)

אזור מורסיה (בספרדית: La Región de Murcia; השם מורסיה נהגה בספרדית: murθjaˈ, מורת'יה) הוא קהילה אוטונומית (ומחוז) בספרד, השוכנת בדרום-מזרח חצי האי האיברי, בין אנדלוסיה במערב לוולנסיה במזרח, ובין חוף הים התיכון בדרום לקסטיליה-לה מנצ'ה בצפון. עיר הבירה של האזור היא מורסיה, אם כי בית המחוקקים שוכן בקרטחנה. שליש מהאוכלוסייה של מורסיה מתגוררת בעיר הבירה. מורסיה מורכבת ממחוז יחיד בעל אותו שם.
היסטוריה > לפני המוסלמים

ראשית ההיסטוריה של מורסיה בשנת 229 לפנה"ס, אז הקימו הקרתגנים בראשותו של עזרובעל את קרתגו החדשה (Carthago Nova בפי הרומאים) במקום שבו שוכנת היום קרטחנה, סביב גרעין התיישבות קיים של בני המסטיה (Mastia). העיר נכבשה על ידי הרומאים רק 20 שנה מאוחר יותר (209 לפנה"ס) במלחמה הפונית השנייה, והפכה לאחת מערי הנמל הרומאיות החשובות ביותר לאורך חוף הים התיכון. הרומאים, בעיקר בתקופתו של אוגוסטוס, בנו בעיר מבנים ציבוריים רבים, מקדשים ואמפיתיאטרון. ערים נוספות שהתפתחו באותה תקופה היו בגסטרי (Begastri, כיום Cehegín) ואליוקרוקה (Eliocroca, לורקה של היום). מבחינה אדמיניסטרטיבית האזור השתייך לפרובינקיה הרומית היספניה טארקוננסיס (Hispania Tarraconensis).
הקהילה הנוצרית באזור התפתחה מוקדם יחסית; הבישוף הראשון מהאזור היה הבישוף של לורקה, שהתמנה לתפקידו ב-309. כמו ביתר האזורים באירופה, התפוררותה של האימפריה הרומית גרמה לאנרכיה ולהתבססות של שליטים מקומיים. קרטחנה נבזזה בידי שבטים גרמאנים בשנת 415. מאוחר יותר נכבש כל האזור בידי הויזיגותים. למעט תקופה של כ-50 שנה של שלטון ביזנטי, הצליחו הוויזיגותים לשמור על שלטונם עד הכיבוש המוסלמי.
היסטוריה > התקופה המוסלמית

בשנת 713, שנתיים לאחר תחילת הפלישה המוסלמית לחצי האי האיברי, נכנע מושל האזור הוויזיגותי לכוחות המוסלמיים. בהסכם הכניעה ניתנה לנוצרים אוטונומיה מסוימת במסגרת "ממלכת תוּדמיר", שכללה את הערים אוריוולה (Orihuela), אליקנטה, בגסטרי (סאחין, Cehegín), מולה (Mula), לורקה, אלש (Elx) ואיו (Eio). אזור מורסיה נכלל בתחום שלטונה של אמירות קורדובה (בין 754 ל-929). תקופה זו התאפיינה בסכסוכים תכופים בין המוסלמים לנוצרים, שהביאו בין היתר להריסתה של איו. באפריל 825 ייסד עבד א-רחמן השני את העיר מורסיה.
תקופת החליפות של קורדובה (929 עד 1031) הייתה תקופה של שגשוג לעיר מורסיה.
לאחר נפילת החליפות הייתה מורסיה מרכזה של טאיפה (ממלכה מוסלמית קטנה). ב-1091 נכבשה על ידי המוראביטון שאיחדו מחדש את ספרד תחת שלטון מוסלמי; לאחר נפילתם, בתקופת הטאיפות השנייה, עלה מעמדה של מורסיה תחת שלטונו של אבן מרדניש, "המלך הזאב" (El Rey Lobo) (אמצע המאה ה-12), שכרת ברית עם ממלכת קסטיליה והביא לשגשוג כלכלי ותרבותי בממלכתו. בתקופת הטאיפות השלישית (החל מ-1228), תחת שלטונו של אבן חוּד, הגיעה מורסיה לשיא גדולתה לזמן קצר, ואף נקבעה כעיר הבירה של אל-אנדלוס.
היסטוריה > מהרקונקיסטה ועד היום

הרקונקיסטה הגיעה למורסיה במחציתה השנייה של המאה ה-13, וב-1266 מלך קסטיליה אלפונסו העשירי סיפח אותה רשמית לממלכתו. ב-1296 חיימה השני מלך אראגון ניצל סכסוך ירושה בקסטיליה כדי לכבוש את מורסיה ולספחה לממלכת ולנסיה. אולם ימי שלטונה של אראגון במורסיה היו קצרים, שכן ב-1305 נחתם חוזה אלש שבמסגרתו הוחזר מרבית שטחה של מורסיה לממלכת קסטיליה.
ב-1833 חולק האזור לשתי פרובינציות: מורסיה ואלבסטה (Albacete). זו האחרונה מהווה חלק מהקהילה האוטונומית של קסטיליה-לה מנצ'ה מאז הקמתה ב-1978.
גאוגרפיה

השלוחה המזרחית של הרי הסיסטמה פניבטיקו (Sistema Penibético) תופסת חלק ניכר מהשטח. שרשרת ההרים מגיעה קרוב לחוף, ולכן יש בו צוקים רבים. בין ההרים יש עמקים מיושבים, שהמשמעותי מביניהם הוא עמק נהר סגורה (Segura). בצפון האזור, בסביבת חומיה (Jumilla) ויקלה (Yecla) יש שלוחה של הרמה הספרדית (המסטה, Meseta).
בחוף בן 250 הקילומטרים יש לגונה גדולה שנקראת Mar Menor (הים הקטן), המופרדת מהים התיכון ב-Manga del mar Menor (השרוול של הים הקטן). כן בולטים לאורך החוף מפרץ מסרון (Mazarrón) וכף פלוס (Palos).
שרשרת ההרים, שמגיעים עד לגובה 2001 מטר, חוסמים את ענני הגשם מהים התיכון ובכך גורמים לאקלים היבש יחסית: 300 מ"מ גשם בשנה בממוצע.
דמוגרפיה

בשנת 2003 נמנו באזור מורסיה 1,334,431 תושבים. פיזור האוכלוסייה אינו שוויוני: מרבית היישובים מתרכזים באזורי חקלאות השלחין; כמו כן האזורים ההררים כמעט ואינם מיושבים, לעומת אזור החוף והעמקים הפנימיים. בעבר הייתה מגמה של הגירה לפרובינציות עשירות יותר, בעיקר לברצלונה, אך מגמה זו נבלמה מעט החל מ-1975. 21% מהאוכלוסייה עוסקת בחקלאות, 33% בתעשייה ו-46% בשירותים.
העיר הגדולה ביותר באזור היא עיר הבירה מורסיה (371,000 תושבים), שהייתה עדה לתנופת פיתוח תעשייתי בעשורים האחרונים. אחריה נמצאות קרטחנה עם כ-185,000 תושבים ולורקה עם 77,000 תושבים. ערים קטנות יותר, עם 25,000 עד 40,000 תושבים: מולינה דה סגורה (Molina de Segura), סייסה (Cieza), אלקנטרייה (Alcantrilla), יקלה (Yecla) ואגילס (Águilas).
כלכלה

החקלאות היא הפעילות הכלכלית המרכזית של האזור. חקלאות הבעל (ללא השקיה), שהקפה הולך וקטן, מתרכזת בגידול דגנים (בעיקר שעורה), שקדים, זיתים וגפנים. על אדמות השלחין המתרחבות, שמושקות ממימי נהר סגורה, מגדלים פירות וירקות.
במורסיה יש תעשיית מוצרי מזון מפותחת, וכן יקבים רבים. ידועים גם מפעלי המלח של לורקה והמספנות של קרטחנה. כמו כן נמצאים באזור מפעלים כימיים, מפעלי מתכת ועוד.
מעט התיירות מתרכזת באזור החוף (Costa Blanca).
באזור פועל נמל התעופה הבינלאומי של אזור מורסיה.
מסאקי פוקואוקה

מסאקי פוקואוקה (ביפנית: 福岡政章; נולד ב-12 ביולי 1984) הוא ג'ודוקא יפני. פוקואוקה מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות העולם (2013).
במאי 2008 פוקואוקה זכה בטורניר 'Super World Cup Moscow' לאחר שניצח בגמר את גל יקותיאל הישראלי. בדצמבר אותה השנה הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי. שנה לאחר מכן הוא זכה בזהב בגראנד סלאם טוקיו לאחר שניצח בגמר את בן-ארצו הירואקי היראוקה היפני. בשנת 2010 הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ובמדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו. בשנת 2011 פוקואוקה זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ובעוד שתי מדליות זהב בטורנירי גראנד פרי בדיסלדורף ואבו דאבי.
באליפות העולם 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו, זכה פוקואוקה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את לי ג'יאדי הסיני לאחר ריתוק מוצלח, בקרב השני הוא ניצח בווזארי את צ'ו ג'ון-הו הדרום קוריאני ובשמינית הגמר הוא ניצח בזכות עונשים את ארמן נזריאן הארמני. ברבע הגמר הוא הפסיד באיפון לאזאמט מוקאנוב הקזחי ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון על ניג'אט שיחאליזדה האזרי, פוקואוקה עלה לקרב על הארד בו גבר באיפון על צ'ארלס צ'יבאנה הברזילאי. באותה השנה פוקואוקה זכה במדליית כסף באליפות אסיה.
זכיות בתחרויות מהסבב העולמי

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | גראנד סלאם | טוקיו | יפן יפן |
| 2010 | גראנד סלאם | טוקיו | יפן יפן |
| 2011 | גראנד פרי | דיסלדורף | גרמניה גרמניה |
| 2011 | גראנד פרי | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות |
הערות שוליים

↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג

| --- | --- |


מראה מחוף הים
 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 סוכנות אם:  מינהל החלל הסיני
 תאריך הקמה:  2014 
 קואורדינטות:  19°36′52″N 110°57′04″E﻿ / ﻿19.614491666667°N 110.95113333333°E﻿ / 19.614491666667; 110.95113333333
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג(למפת האינאן רגילה) האיקואו סאן-יה Dānzhōu Qiónghǎi דונגפאנג Wǔzhǐshān גואנגדונג ים סין הדרומימרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג(למפת האינאן מוגדלת) האיקואו סאן-יה Dānzhōu Qiónghǎi דונגפאנג Wǔzhǐshān גואנגדונג ים סין הדרומימרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג
 
מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג (בסינית: 中国文昌航天发射场, באנגלית: Wenchang Spacecraft Launch Site – בקיצור WSLC) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הסינית בשיגורי החלל שלה. הנמל ממוקם באי האינאן. הוא אתר השיגור הרביעי של סין ודרומי ביותר.
היסטוריה

האתר ממוקם בחוף הצפון-מזרחי של האי. קרבתו לקו המשווה מעניקה לו יתרון לעומת אתרי שיגורים אחרים של סין. המשגרים והלוויינים מובאים דרך הים.
שטח האתר הוא כ-20 קמ"ר וניתן להרחיב אותו עד ל-30 קמ"ר. החלטה על הקמת המתחם התקבלה בשנת 2007. בהמשך, לאחר הגדרת המיקום המדויק החל הליך תכנוני שכלל בין היתר פינוי כ-6,000 תושבי הכפר שנמצא במקום. עבודות הקמה הסתיימו באוקטובר 2014 וב-25 ביוני 2016 בוצע שיגור ראשון.
באתר נבנו שני כני שיגור:
LC-101 מותאם לשיגור משגר מדגם צ'אנגג'נג 5. בקרבתו הוקם מרכז הרכבה עם מגדל בגובה של כ-100 מטר.
LC-201 מותאם לשיגור משגר מדגם צ'אנגג'נג 7. בקרבתו הוקם מרכז הרכבה עם מגדל בגובה של כ-96 מטר.
נכון לנובמבר 2023 בוצעו 24 שיגורים. בין היתר בוצעו שיגורים של גשושית לכיוון מאדים ומודול חדש של תחנת החלל הסינית.
באתר הוקם מרכז מבקרים.
נכון לשנת 2023 באתר מבוצעות עבודות בהקמת כן שיגור חדש לטיסות מסחריות. כמן כן מתוכנן להגדיל מספר שיגורים מהמתחם לכ-20–30 בכל שנה, כולל שיגורים מאוישים לכיוון הירח
הערות שוליים

↑  תיאור עבודות בנייה
↑  תוכניות עתידיות
| נמלי חלל |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית | בסיס חיל החלל ונדנברג •  נמל האוויר והחלל מוהאבי • נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי • נמל החלל הפסיפי - אלסקה • נמל החלל קייפ קנוורל • מרכז החלל קנדי • אתר השיגור של SpaceX בדרום טקסס • נמל החלל אמריקה • מתקן הטיסות וולופס • אתר ניסויים רייגן • נמל החלל וייט סנדס |  |
| ברית המועצות/רוסיה | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום פלסצק • קפוסטין יאר • קוסמודרום סבובודני • אתר שיגורים יאסני |  |
| סין | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן • מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג • מרכז שיגור הלוויינים טאיואן • מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג |  |
| מדינות אסיה | יפן מרכז החלל אוצ'ינורה • מרכז החלל טנגשימה קוריאה הדרומית אתר שיגורים טונחה ישראל בסיס פלמחים קוריאה הצפונית מרכז החלל נרו • אתר שיגורים סוחה הודו מרכז החלל סאטיש דאוון איראן מרכז החלל סמנאן • מרכז החלל שאהרוד |  |
| אמריקה דרומית | צרפת מרכז החלל הגיאני ברזיל מרכז החלל אלקנטרה |  |
| אוסטרליה ואוקיאניה | אוסטרליה מתחם וומרה ניו זילנד רוקט לאב - מתחם שיגורים 1 |  |
| אסדות ימיות | איטליה מרכז החלל לואיג'י ברוליו • מים בין-לאומיים Sea Launch |  |
מלחמת סין–וייטנאם

מלחמת סין-וייטנאם (בוייטנאמית: Chiến tranh biên giới Việt-Trung; בסינית מפושטת: 中越战争) הייתה מלחמת גבול בין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה העממית של סין בתחילת 1979.
בשעה שלוש לפנות בוקר ב-17 בפברואר 1979 סין שלחה לפתע כוחות מעבר לגבול, תקפה במקביל שישה מחוזות גבול של וייטנאם באורך של 1,200 ק"מ. ב-18 בפברואר 1979 הכריזה ברית המועצות על תמיכתה בווייטנאם והזהירה את סין בכך שהעמידה את הכוחות המזוינים הסובייטים בסיביר בכוננות, וסיפקה לווייטנאם מידע צבאי מלוויין הריגול. ב-5 במרץ 1979 הכריזה סין על "מטרת המלחמה" שלה ונסוגה.
סין פתחה במתקפה בתגובה לפלישת וייטנאם לקמבודיה וכיבושה על ידי וייטנאם ב-1978, כיבוש שסיים את שלטון החמר רוז' שנתמך על ידי הסינים. צבא השחרור העממי נכנס לצפון וייטנאם וכבש מספר ערים ליד הגבול. ב-6 במרץ 1979 הכריזה סין שהשער להאנוי פתוח, וכי משימתם הושלמה. כוחות סיניים נסוגו בחזרה אל תוך סין.
שתי המדינות טענו לניצחון. כוחות וייטנאמיים נשארו בקמבודיה עד 1989, ומהבחינה הזו לא הצליחה סין בהשגת מטרתה: מניעת וייטנאם מלהתערב בקמבודיה.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוסדר הגבול הווייטנאמי-סיני.
הערות שוליים

↑  nghiencuuquocte.org, Chiến tranh Việt-Trung 1979: Diễn biến và hậu quả
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546146205171  GND: 4147677-3  LCCN: sh85122926  NKC: ph407298 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה צבאית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסאקי שיראקאווה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מָסָאָקִי שִׁירָאקָאווה (ביפנית: 白川 方明; נולד ב-27 בספטמבר 1949) הוא כלכלן יפני, שכיהן כנגיד הבנק המרכזי של יפן. הוא משמש דירקטור בבנק להסדרי סליקה בינלאומיים.
ביוגרפיה

שיראקאווה נולד בפוקואוקה. בשנת 1972 הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טוקיו וב-1977 השלים את לימודי התואר השני שלו בכלכלה באוניברסיטת שיקגו.
שיראקאווה הצטרף לבנק יפן ב-1972. במסגרת תפקידיו המגוונים בבנק שימש, בין השאר, מנכ"ל הסניף של הבנק באויטה ומנהל המשרד של הבנק בניו יורק. בשנת 2006 פרש והצטרף למחלקה למדיניות ציבורית באוניברסיטת קיוטו, אך חזר אל בנק יפן ב-2008. מועמדותו לתפקיד נגיד בנק אושרה ב-9 באפריל 2008. ב-19 במרץ 2013 סיים שיראקאווה את כהונתו כנגיד. שיראקאווה דורג במקום השישי ברשימת האנשים החזקים בעולם של המגזין ניוזוויק, יחד עם שני כלכלנים בכירים אחרים: בן ברננקי (מקום רביעי) וז'אן-קלוד טרישה (מקום חמישי).
הערות שוליים

↑  מועצת מנהלי הבנק להסדרי סליקה בינלאומיים ממנה את שיראקאווה לסגן יו"ר, באתר הבנק להסדרי סליקה בינלאומיים
↑  רשימת נגידי בנק יפן, באתר בנק יפן
1 2 3  המושל השלושים: מסאקי שיראקאווה, באתר בנק יפן
↑  השלישייה הכלכלית, Samuelson, Robert J. ‏ (December 20, 2008), ניוזוויק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA07166704  GND: 171695402  LCCN: no2001002607  NDL: 00280906  VIAF: 2990149198328274940003   WorldCat (עם VIAF): 2990149198328274940003
מסאקי סוזוקי

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1954 (בן 70) קובה, היוגו, יפן 
 מוקד פעילות:  יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו לאמנויות, קונסרבטוריום ואן אמסטרדם, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עיסוק:  צ'מבליסט, נגן עוגב, מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו, עוגב
 חברת תקליטים:  BIS רקורדס 
 צאצאים:  Masato Suzuki 
 פרסים והוקרה:  מדליית כבוד עם סרט סגול (2011)  Art Encouragement Prizes (2009)  מדליית באך (2012)  פרס בך של האקדמיה המלכותית למוזיקה (2012)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מסאקי סוזוקי (ביפנית: 鈴木 雅明; נולד ב-29 באפריל 1954) הוא צ'מבליסט, נגן עוגב ומנצח יפני. הוא המקים והמנהל של "קולגיום באך יפן", הרכב מוזיקלי הכולל תזמורת ומקהלה ומתמקד בביצוע מוזיקת בארוק. בנוסף, הוא מרצה ומנצח באוניברסיטת ייל.