stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוקן מוכתם-חזה

| טוקן מוכתם-חזה |
| --- | --- |
 טוקן מוכתם-חזה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טוקניים
סוג:: טוקן ארקרי
מין:: טוקן מוכתם-חזה
שם מדעי
 Pteroglossus torquatus ‏יוהאן פרידריך גמלין, 1788
תחום תפוצה


טוקן מוכתם-חזה (שם מדעי: Pteroglossus torquatus) הוא מין של טוקן מהסוג טוקן ארקרי. הוא מצוי מדרום מקסיקו לפנמה, בנוסף למדינות אקוודור, קולומביה, ונצואלה וקוסטה ריקה.
תיאור

בדומה לשאר מיני הטוקניים, הטוקן מוכתם-החזה הוא צבעוני ובעל מקור גדול. אורכו של פרט בוגר נע בין 39 ל-41 ס"מ, ומשקלו בין 190 ל-275 גרם. הזכר והנקבה זהים: הראש, הפנים והגרון שחורים, הגב צהובים-ירקרק כהה, העכוז וחלקו העליון של הזנב אדומים. מסביב לצווארו התחתון של הטוקן מוכתם-החזה, ישנו פס אדום שנתן למין את שמו האנגלי (Collared aracari) והלטיני (torquatus). החזה והבטן צהובים בהירים, על הבטן יש כתם שחור עגלגל, שהעניק למין את שמו העברי. במרכז הבטן יש פס שחור בעל גוון אדמדם. מסביב לעין ישנה טבעת של עור חשוף בצבע אדום. הירכיים ערמוניות. חלקו העליון של המקור צהבהב ומסומן בכתמים שחורים דמויי חודים משוננים; חלקו התחתון של המקור צהוב. קצה המקור שחור.
פרטים צעירים צבעוניים פחות: כל ראשם שחור, הגב חום-ירקרק. הבטן, החזה והעכוז בולטים פחות בצבעיהם, והדוגמה על המקור כמעט ולא נראית.
קריאתו של הטוקן היא "פסיייייק" רם וחד.
התנהגות

הטוקנים מוכתמי-החזה מצויות בקבוצות של 6–15 פרטים, שנעות בטיסה מהירה ממקום למקום ביער. מין זה פעיל-יום. מזונו העיקרי הוא פירות, אך הוא עשוי גם לאכול חרקים, לטאות, ביצים, וטרף קטן אחר.
הנקבה מטילה 3 ביצים לבנות בחור טבעי בעץ, או בקן ישן של נקרים. שני ההורים משתפים פעולה בדגירה על הביצים, שנמשכת כ-16 ימים, הגוזלים נשארים בקן לאחר הבקיעה. הם עיוורים וערומים בבקיעתם, וברגליהם יש "פדים" שמגנים עליהם מרצפת הקן. שני ההורים, בנוסף לשלושה פרטים בוגרים אחרים (סביר להניח צאצאי התטולה הקודמת של הזוג), מאכילים את הגוזלים. הגוזלים פורחים מהקן בגיל כשישה שבועות, ההורים ממשיכים להאכיל אותם במשך מספר שבועות לאחר עזיבת הקן.
טוקני הארקרי מפגינים התנהגות ייחודית לסוג זה: מעל ל-6 בוגרים וצעירים שפרחו מקינן חוזרים כל לילה לאותו אתר לינה, כשזנבותיהם מקופלים מאחורי גופם.
הערות שוליים

↑  טוקן מוכתם-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
טוקן הטוקו

| טוקן הטוקו |
| --- | --- |
 טוקן הטוקו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טוקניים
סוג:: טוקן
מין:: טוקן הטוקו
שם מדעי
 Ramphastos toco ‏מולר, 1776
תחום תפוצה


טוקן הטוקו (שם מדעי: Ramphastos toco) הוא המין הגדול ביותר במשפחת הטוקניים, ומין העוף הגדול ביותר בסדרת הנקראים. תחום תפוצתו מתפרש על פני ברזיל, פרו, ארגנטינה, ופרגוואי. זהו מין הטוקן הגדול ביותר.
מאפיינים

בטנו, גבו ורוב זנבו של הטוקן שחורים. גרונו וחלק מזנבו לבנים, מקורו כתום ובקצהו יש כתם שחור. הקשתית והרגליים כחולות. אורכו של הטוקן הוא כ-55-65 ס"מ ומשקלו כ-500-860 גרם. הזכרים גדולים מהנקבות. מוטת כנפיו של הטוקן היא כ-22 עד 26 ס"מ, ואורך זנבו הוא כ-14.1 עד 17.9 ס"מ. אורך מקורו הוא כ-15.8 עד 23 ס"מ, והוא חלול, על מנת שלא להכביד על הטוקן בתעופה. אורכה של הלשון זהה כמעט לאורך המקור, והיא מאוד שטוחה. מלבד ההבדל בגודל, הזכר והנקבה נראים כמעט זהים.
בשונה משאר מיני הטוקנים, טוקן הטוקו לא מצוי ביערות; בתי הגידול המועדפים עליו הם סוואנות, סראדו, מטעים ואף גינות ציבוריות. טוקן הטוקו הוא מין המעדיף אזורי שפלה, ואינו מצוי בגבהים של מעל 1750 מטרים מעל גובה פני הים.
תחום תפוצתו של הטוקן מתפרש על פני צפון ומזרח בוליביה, חלק קטן מדרום-מזרח פרו, צפון ארגנטינה, מזרח ומרכז פרגוואי, מזרח ודרום ברזיל, חלק מנהר האמזונס, ועל האזורים החופיים של האנדים.
מזונו של הטוקן מורכב בעיקר מפירות (בעיקר מתאנים ופסיפלורות), אך הוא ניזון גם מחרקים, זוחלים קטנים ומביצים של ציפורים.
טוקן הטוקו קל לגידול ולאילוף בגני חיות יותר מכל טוקן אחר.
מוכר בהיותו ציפור שלווה המשתלבת עם בני האדם כמו למשל בשימוש בה בסדרות טלוויזיה מצוירות(מונפשות) והן מציאותיות, דוגמת הזיכיון פוקימון בה מגלם דמות עיקרית במספר עונות.
בישראל

נמצא במתחם 'יער הציפורים' בחי כיף בעיר ראשון לציון.
הערות שוליים

↑  טוקן הטוקו באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  הבריטניקה החדשה לנוער, שנות התשעים
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן

יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן (גרמנית: Johann I. von Pfalz-Simmern; ‏15 במאי 1459 - 27 בינואר 1509) היה רוזן פפאלץ-זימרן בין השנים 1480–1509.
ביוגרפיה

יוהאן נולד בשטארקנבורג שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-15 במאי 1459, לפרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן ומרגרט מחלרה, בתם של אדולף, דוכס חלרה וקתרינה מקלווה.
בשנת 1480 מת אביו פרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן, ויוהאן עלה במקומו לשלטון. יוהאן הרחיב את העיר זימרן, ושיפץ הרבה מבתיה, והניח את היסודות לכנסיית סנט שטפן ובית העירייה. במהלך מלחמת לנדסהוט שמר יוהאן על נייטרליות, ובכך הציל את הרוזנות מחורבן.
ב-27 בינואר 1509 מת יוהאן, ובנו יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1481 התחתן יוהאן עם יוהנה מנסאו-זארבריקן, בתם של יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן ויוהנה מלון, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פרידריך מפפאלץ-זימרן (1490)
יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן (1492–1557)
פרידריך מפפאלץ-זימרן (1494 - לא ידוע)
יוחנן השלישי

יוחנן השלישי (בלטינית: Ioannes III; מת ב-13 ביולי 574) כיהן כאפיפיור מ-17 ביולי 561 ועד מותו.
ביוגרפיה

יוחנן נולד בשם קטלינוס למשפחת אצולה רומית. אביו, אנסטסיוס השתייך למעמד הרם ביותר (Vir illustris) בסנאט הרומי.
באותה עת נדרש אישור קיסרי למינוי האפיפיור. אישור זה למינויו של יוחנן ניתן 4 חודשים לאחר מותו של פלגיוס הראשון, קודמו של יוחנן, ולכן כהונתו החלה רק בחודש יולי, ולא מיד עם בחירתו במרץ.
כהונתו של יוחנן אופיינה בעיקר בשני אירועים שלא הייתה לו שליטה עליהם. האירוע הראשון היה מותו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 565. לאחר המוות, האימפריה הביזנטית הפנתה את תשומת לבה מאיטליה לעניינים אחרים: חבל הבלקן ועימותים עם האווארים, הפרסים והערבים. מוקד עניין נוסף היה פלישת הלומברדים לאיטליה בשנת 568. פלישה זו מוטטה את המנהל הקיסרי, וחיזקה את האריאניות מול הכנסייה הקתולית.
בזמן פלישת הלומברדים לאיטליה, המושל החדש לונגינוס ישב בחוסר מעש ברוונה. האפיפיור יוחנן לקח על עצמו להגיע לנאפולי, כדי להתחנן בפני המושל הקודם נרסס שישוב למשרתו. נרסס פוטר בידי הקיסר יסטינוס השני, בשל תלונות על מדיניות המיסוי שלו. נרסס הסכים ושב לרומא, אך השנאה העממית הופנתה עתה גם נגד יוחנן. היא הגיעה לרמה שאילצה אותו לעזוב את רומא, לגור בפאתי העיר ולמלא משם את חובותיו כאפיפיור.
יוחנן מת ב-13 ביולי 574 ברומא ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
יוהאן השביעי, דוכס מקלנבורג-שוורין

יוהאן השביעי, דוכס מקלנבורג (7 במרץ 1558 - 22 במרץ 1592) מכונה לפעמים יוהאן החמישי היה דוכס מקלנבורג-שוורין.
ביוגרפיה

יוהאן נולד ב-7 במרץ 1558 והיה בנם של ג'ון אלברט הראשון, דוכס מקלנבורג, ואנה סופיה מפרוסיה. בהיותו בן שמונה עשרה אביו נפטר ומונתה מועצת יוצרות ששלטה בשמו במשך תשע השנים הבאות.
העוצר העביר לידיו את השלטון בפועל ב-1585. הוא התמודד מיד עם בעיות שהוא לא היה מצויד להתמודד איתן, כולל חובות עצומים ודרישות של דודו כריסטופר לוויתורים טריטוריאליים. לאחר ויכוח קשה במיוחד עם דודו, הוא התאבד ב-22 במרץ 1592.
מכיוון שלא ניתן היה לקבור את המתאבדים באדמה מקודשת, נרקח סיפור שטען כי יוהאן נהרג על ידי השטן במסגרת הסכם עם שתי נשים משוורין. הנשים נחקרו: קתרינה ונקלמוט, שמתה מהשפעות העינויים, ומגדלנה רוקיץ, שנשרפה על המוקד. הגינוי שלהם כמכשפות פינה את הדרך לקבורתו של יוהאן בקתדרלת שוורין.
משפחתו

ב-17 בפברואר 1588 יוהאן התחתן עם סופיה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, וכריסטינה מהסן. נולדו להם שלושה ילדים:
אדולף פרידריך הראשון (1588–1658)
יוהאן אלברכט השני (1590–1636)
אנה סופיה (1591–1648)
יואל דר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) מוסול, עיראק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 מעסיק:  דבר, קול ישראל, ג'רוזלם פוסט 
 
יואל דר (נולד בשנת 1938) הוא עיתונאי ישראלי. עבד כעיתונאי וכשדר במשך 42 שנה ב"קול ישראל" ובעיתונים רבים בישראל ובעולם.
ילדותו ונעוריו

יואל דר נולד ב-1938 במוסול שבעיראק, בשם יואל דרויש, בעיר מוסול שבעיראק למשפחה דלת אמצעים ומרובת ילדים.
למד בבית ספר "אליאנס"-לימודי חולין, וב"חדר" לימודי תורה, שם למד עברית.
עלה לישראל בשנת 1951 והתגורר במעברה עד 1954. 
היה חבר ומדריך בתנועת הנוער "בית"ר" בקריית אתא.
השכלה

דר הוא בוגר אוניברסיטת חיפה בחוגים: שפה ובספרות אנגלית, וספרות כללית.
בגיל 15 הוא החל לעבוד כמחלק עיתונים כדי לממן את לימודיו. באותה עת החל גם לכתוב בעיתון "חירות לנוער".
שירותו בצהל

דר שירת בשירות הסדיר בצה"ל כצפן. במילואים שרת בתפקידים שונים ביניהם: חוקר במודיעין, קצין קישור לאו"ם, סגן מנהל תחנת שידור בדרום לבנון ועוד.
עבודתו

לאחר שחרורו מצה"ל שימש כתב ב"חיפה העובדת", והחל מספטמבר 1959 ועד 1982 (עת פרש מעבודתו) שימש כתב בעיתון "דבר" לענייני הגליל המערבי והגליל העליון, כשעיקר סיקורו היה בנושא הערבים בישראל. משום שגילה בקיאות בנושא זה, דבר שאפשר לו לספק בשנים הבאות ידיעות בעלות חשיבות גם לעיתונים אחרים בישראל ובעולם. כתיבתו על הערבים זכתה לביקורת משמאל שהאשימה אותו בכתיבה סטריאוטיפית על הערבים.
בשנת 1961 השתלב בשידורים הערביים של "קול ישראל" ובעיתון באנגלית ה"ג'רוזלם פוסט".
לאחר מלחמת ששת הימים, שימש כראש המערכת בצפון של העיתון בערבית "אל-אנבא".
בשנת 1970 השתלב בקורס כתבים של רשות השידור ומאז ועד פרישתו סיקר את נושא הערבים בישראל בעיקר ברשת ב'.
בשנת 1979 נסע עם משפחתו ללונדון בזכות מלגה חלקית שקיבל מה"ג'רוזלם פוסט" ושם סיפק ידיעות לשבועון סאנדיי טיימס ולשבועון היהודי "ג'ואיש כרוניקל". עם שובו ארצה (בשנת 1980) השתלב גם ברשת ידיעות תקשורת של ידיעות אחרונות
בנוסף על כך העביר ידיעות ל"ניו יורק טיימס" ולסוכנות הידיעות האמריקאית "יונייטד פרס".
במרוצת שנות עבודתו זכה לקבל ממעבידיו עשרות תעודות הצטיינות על ידיעות בלעדיות. בשנת 2020 הוא וחביבה רוגר קיבלן פרס על מפעל חיים של אגודת העיתונאים חיפה וצפון.
חייו האישיים

יואל דר נישא בשנת 1965 לרותי דר ולהם נולדו שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  מי יאמין להבטחות האויבים?, חרות, 7 בינואר 1954
↑  כפר אכזיב מספר על עברו, דבר, 7 בינואר 1960
↑  "אל"איתיחאד" תוקף את משטרו של קאסם בעיראק, דבר, 28 בדצמבר 1960
↑  שום עסקן ערבי לא הצטרף עד כה למפלגה הליברלית, דבר, 18 במאי 1961
↑  דברי־בלע מתחסדים בבעיותיהם של ערביי ישראל, על המשמר, 9 במרץ 1969
↑  https://www.facebook.com/watch/?v=522467161705967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012750674605171
יואל דוד סטרשונסקי לוינזון

יואל דוד סטרשונסקי לוינזון (לעיתים נכתב שם משפחתו לבינסון, לוונשטיין או לווינשטיין; כונה דער ווילנער בעל הבית'ל (יידיש: "בעל הבית'ל [=האברך] הווילנאי"); 1816 - 27 ביוני 1850) היה חזן וזמר אופרה יהודי ליטאי.
תולדות חייו

נולד בליבוי, בנו של חזן העיר, צבי הירש לווינשטיין. בהיותו כבן שש בא עם אביו לעיר וילנה, כאשר התמנה אביו לחזן בבית הכנסת הגדול בעיר. הוא זכה לחינוך יהודי ולמורים פרטיים שלימדו אותו רוסית, גרמנית ועברית. מגיל 11 שילב אותו אביו בתפילה ומשנפטר האב מינה הקהל את יואל דוד בן ה-14 לחזן בית הכנסת הגדול תחתיו, אף על פי שלא סיים עדיין את לימודיו. הקהילה החתימה את לוינזון על חוזה לפיו תשולם לו משכורת בעודו אברך. כינויו בשלב זה היה "דער ווילנער בעל הבית'ל" (באלעבעסל), האברך מווילנה. תפקידו כחזן רשמי החל רק כאשר הגיע לגיל 22. כאשר נשא, זמן קצר לאחר מכן את בתו של אחד מעשירי העיר, מרדכי סטראשון (שלקח עליו חסות מאז בר המצווה שלו), נוסף לשם משפחתו השם "סטרשונסקי".
בין היתר יצא לוינזון למסע בקהילות הורודנה, ביאליסטוק, קלווריה וורשה.
על אף ההצלחה לה זכה, שקע לוינזון בדיכאון בעקבות מות ילדיו בזה אחר זה. סמוך לביתו התגורר המלחין סטניסלב מוניושקו, ששם לב שהחזן מפזם בדייקנות את המנגינות שהלחין, אותן שמע מבעד לחלון הפתוח. בעקבות גילוי זה התקרבו השניים, כאשר המלחין החל להגיע לבית הכנסת לשמוע את לוינזון.
חרף מחאות נמרצות הן מצד משפחתו והן מצד הקהילה, הצטרף לוינזון למוניושקו לנסיעה משותפת לוורשה, שבמסגרתה הופיע באופרה של ורשה ואף בארמון הנסיך בקטעים מתוך האופרה "הַלקַה" (אנ') של מוניושקו. בעת שהותו בוורשה הגיעה אליו הידיעה על מות בנו האחרון, לוינזון התמוטט, החליט לא לשוב לביתו והחל לנדוד בין עיירות פולין בעילום שם ולעיתים שימש כחזן מזדמן בקהילות שונות. כאשר קולו בגד בו שב לביתו והתגורר בבית אחותו לאחר שהתגרש מאשתו. הקהילה המשיכה לשלם את משכורתו על אף שלא שימש עוד כחזן בפועל. כאשר התדרדר עוד מצבו הנפשי הוא הועבר לאשפוז בבית מחסה לחולי נפש בוורשה, שם נפטר בי"ז בתמוז תר"י, בגיל 34.
לחנים שחיבר

ליואל דוד מיוחסים הניגונים (לחנים) לפיוטים "מנוחה ושמחה", "והאר עינינו", "ממקומך" מתפילת שחרית, "הבט משמים וראה" מהתחנון, "מן המצר" מן ההלל ו"עזרא הסופר אמר לפניך" מהסליחות.
דמותו בתרבות

חייו הטרגיים היוו כר למספר יצירות:
המחזה "דער ווילנער בעל הבית'ל" מאת מרק אורנשטיין (בפולנית עם תרגום ליידיש מ-1908).
ב-1939 הופק בארצות הברית סרט הקולנוע "האברך מווילנה" (באנגלית Overture to glory, ביידיש "דעם וילנער שטאט חזן") בכיכובו של החזן משה אוישר.
דמותו של יואל דוד וחזנים דומים בני זמנו בעלי ביוגרפיה דומה ניצבה לנגד עיניו של שלום עליכם בעת כתיבת הסיפור "יוסילי הזמיר", אודות חזן בן-חזן שהתדרדר לעולם התיאטרון ויצא מדעתו.
המחזמר "החזן מווילנה" מאת אוסיפ דימוב, בהפקת תיאטרון יידישפיל.
לקריאה נוספת

הלל נח מגיד שטיינשניידר, "לתולדות הש"ץ הנפלא מווילנא", בתוך: יהודה הלוי לעוויק ודוברערוש ירוחמזאהן (עורכים), תלפיות מאסף ספרותי, ברדיטשוב 1895, חלק "תולדות אנשי השם", עמ' 8-14.
הערות שוליים

↑   "Overture to Glory", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  דף ההפקה בתיאטרון יידישפיל
חשמלית

חשמלית משוחזרת בגרמניה, מחוברת לכבלי חשמל עיליים באמצעות קשת הזנה חשמלית
חשמליות בטורונטו, קנדה, ב-2008, ממתינות בנתיבי תנועת כלי הרכב האחרים
חשמלית היא כלי תחבורה ציבורית הנע על מסילה ברחובות ערים. אף שהיא נעה על גבי מסילה, תנועתה משולבת בתנועת כלי רכב אחרים הנעים במקביל או חוצים את המסילה. רובן המוחלט של החשמליות מונעות באמצעות חשמל, ומכאן שמן, אף שכלי תחבורה דומים הונעו גם באמצעות סוסים, קיטור, גז ועוד.
מונחים והגדרות

ברוב המקומות בעולם החשמלית מכונה בשם טראם (Tram), שמקורו בסקוטית. עם זאת, בארצות הברית השימוש במונח מתייחס דווקא לרכבות ללא מסילה, כפי שיש לעיתים בפארקי שעשועים. ריבוי המונחים והמשמעויות השונות בעולם, סוגי כלי הרכב, והגבולות הרופפים ביניהם הופכים את הגדרת החשמלית לבלתי מדויקת.
מונחים והגדרות > מול רכבת קלה

בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל השימוש במונח רכבת קלה, המתייחס לרכבות בעלות מאפיינים דומים לחשמלית, אך בהיקף פעילות גדול בהרבה. עם זאת, בהגדרה רחבה, ניתן לראות בחשמלית סוג של רכבת קלה. שני הסוגים מתבססים על מסילה, מונעים לרוב בחשמל ונעים ברחובות העיר.
החל מסוף המאה ה-20 כבר כמעט לא נבנים קווי חשמלית חדשים. לכן מאפייני החשמלית מיוצגים על ידי מערכות ותיקות ששורשן לעיתים במאה ה-19. מערכות הדורשות קיבולת נמוכה יחסית של נוסעים, הוחלפו בדרך כלל במערכות קווי אוטובוסים, כמו למשל בשיקגו, בה הוחלפה אחת ממערכות החשמליות הגדולות בעולם באוטובוסים, בין 1937 ל-1958. מערכות חדשות שמוקמות במאה ה-21 דורשות בדרך כלל קיבולת רבה יותר, ועונות להגדרת רכבת קלה, או אף מערכת להסעת המונים כדוגמת רכבת תחתית. בהתחשב בנקודות הללו, רכבת קלה וחשמלית יתאפיינו בין השאר בהבדלים הבאים:
חשמלית מבוססת בדרך כלל על קרון בודד בעוד ברכבת קלה יש בדרך כלל יותר מקרון אחד
רכבת קלה מקבלת לעיתים קרובות עדיפות בתנועה ואף דרך פרטית משלה, בעוד חשמלית תקבל זאת לעיתים רחוקות
מהירות התנועה של חשמלית אטית, לעיתים רק כ-40 קילומטר לשעה, בעוד רכבת קלה עשויה אף לנוע במהירות של כ-100 קילומטר לשעה
ברכבת קלה נבנות לעיתים קרובות תחנות עם רציפים מוגבהים המאפשרים כניסה לקרון ללא שינוי מפלס בעוד בחשמלית ייתכן שימוש במדרגות בקרון
מאפיינים > הנעה בחשמל

כיוון שהנעה על ידי מנוע חשמלי שמקור המתח שלו נע עם הקרון (באמצעות סוללות לדוגמה) לא הייתה ישימה, וגם בתחילת המאה ה-21 אינה מעשית, נוצר הצורך בהזנת מתח חיצונית. שיטה אחת להזנת המתח מתבצעת באמצעות המסילה או כבלים תת-קרקעיים נוספים, אך נותרה נדירה יחסית בגלל בעיית הבטיחות של הולכי הרגל. בעוד שברכבות תחתיות להולכי הרגל אין גישה למסילה, בחשמליות ישנה סכנת התחשמלות, אם אדם בא במגע בשני הקטבים (בין שני פסי המסילה או עם פס שלישי) שבהם המתח השורר הוא בין מאות לאלפי וולט.
מערכות הזנה תת-קרקעיות לחשמליות היו בערים גדולות כדוגמת פריז וניו יורק בתחילת המאה ה-20, אך הן נזנחו לטובת מערכות רכבת תחתית או חשמליות בעלות הזנה מכבלים עיליים. עם זאת, ההזנה בכבלים עיליים נחשבת מפגע אסתטי, ולכן בתחילת המאה ה-21 נעשו מאמצים לייצר הזנת חשמל קרקעית בטוחה. דוגמה בולטת לניסיון כזה נמצאת ברכבת הקלה של בורדו, שם מערכת מסילות של חברת אלסטום, המכונה APS, מחלקת את המסילה למקטעים ומזינה בחשמל רק את הקטע שהקרון נמצא מעליו באותו רגע.
שיטת ההזנה שהפכה לנפוצה ביותר היא באמצעות כבלים עיליים הפרושים בין עמודים בתוואי המסילה. בניגוד לטרוליבוס, הזקוק לשני כבלי חשמל עיליים עבור שני הקטבים, בחשמלית הנעה על מסילה ניתן להסתפק בכבל בודד ולהשתמש באחד מפסי המסילה כדי לסגור מעגל. קבלת המתח מהכבל התבצעה לרוב באמצעות פנטוגרף, שנמצא עדיף על מוט עם גלגל בקצהו (Trolley pole) ועל קשת הזנה עם מוט קשיח (Bow collector). קשת ההזנה היא גרסה פשוטה של פנטוגרף, שיש לו פחות גמישות להתאים את עצמו לכבל ההזנה. מוט עם גלגל נותר נפוץ עבור טרוליבוסים עקב התאמתו לחופש התנועה הנדרש מכלי שאינו נע על מסילה, אך בתוואי מסילה הוא סובל מחיסרון של איבוד הכבל לעיתים, ושל הצורך להפוך אותו בקרונות הנעים בשני כיווני המסילה.
הפנטוגרף המקורי מסוף המאה ה-19 היה בצורת יהלום ושלט בחשמליות בחצי הראשון של המאה ה-20. הוא שומר על קשר רציף עם קו החשמל באמצעות לחץ קפיצים מתחת לקו החשמל. הוא מאפשר עבודה בשני כיווני התנועה וכך חשמלית יכולה לנוע בכיוון הנגדי של קו שירות ללא צורך בסיבוב הקרון או סיבוב פיזי של מכשיר ההזנה. פנטוגרף היהלום הוחלף בהדרגה בפנטוגרף Z שהפך לנפוץ ביותר גם ברכבות קלות ורכבות מהירות, עקב התאמתו למהירות גבוהה.
מאפיינים > גובה הרצפה

חשמליות שנבנו לפני סוף המאה ה-20 היו תמיד בעלות גובה רצפה של לפחות חצי מטר, שחייב טיפוס מדרגות מגובה הכביש או המדרכה. במקביל להתפתחות בתכנון קרונות ברכבות קלות, נבנו גם קרונות חשמלית עם רצפה נמוכה המאפשרת נגישות גם למשתמשים בכיסא גלגלים ממדרכה מעט מוגבהת. לדוגמה, קרון סיטי קלאס של חברת Tram Power הבריטית הוצע בגרסה בעלת גובה רצפה של 300 מילימטר, להבדיל מגובה רגיל של 760 מילימטר.
גובה רצפה נמוך ואחיד לכל אורך הקרון הטיל בדרך כלל מגבלות על גמישות החוגונים ולכן יצר שחיקה מוגברת ומגבלות על רדיוס הסיבוב בתוואי המסילה. כך נאלצו קרונות רצפה נמוכה לנוע לאט יותר בהשוואה לקרונות רגילים. בתור פתרון ביניים, יוצרו לעיתים קרונות בעלי רצפה נמוכה באופן חלקי, שבהם יש מדרגות בין חלקי הקרון השונים. פתרון למגבלות הרצפה הנמוכה הוצג ב-2009 על ידי חברת סקודה טרנספורטיישן בדגם 15‎ T. בדגם זה החוגונים הם בעלי חופש תנועה והם יוצאים מקו ההיקף של הקרון בעת סיבוב, וכך מאפשרים תנועה גם בתוואי מסילה מפותל של קווי חשמלית.
מאפיינים > עם מפרקים

חשמליות מפרקיות הומצאו ונכנסו לשימוש לראשונה בבוסטון ב-1913. אורכן היה כ-12 מטר והן כללו, בדומה לאוטובוס מפרקי, מפרק גמיש ומשטח רצפה עגול באזור המפרק, שנע בהתאם לרדיוס הפניה במסילה. מספר המפרקים בחשמליות אינו מוגבל למפרק בודד, וכך לדוגמה, לחשמלית בבודפשט יש חמישה מפרקים ואורכה הכולל עומד על 53 מטרים. השימוש במפרקים מאפשר קיבולת נוסעים גדולה יותר לשטח נתון ולכן השימוש בחשמליות כאלו נפוץ בקווים עתירי קיבולת נוסעים. דגם Avenio של חברת "סימנס מוביליטי" מאפשר שימוש בשניים עד שמונה מקטעים של תשעה מטרים. כך אורך החשמלית יכול לנוע בין 18 ל-72 מטרים. מפרקים קיימים בחשמליות עם רצפה גבוהה וגם ברצפה נמוכה. ב-Skoda 15 T בעל הרצפה הנמוכה במלואה, החוגונים בחיבור בין המקטעים הם מסוג ג'ייקובס, בהם כל חוגון נושא משקל של שני מקטעים המחוברים ביניהם במפרק.
ראו גם

טרוליבוס
הערות שוליים

↑  Chicago Surface Lines, באתר Shore Line Interurban Historical Society
↑  ראו en:List of streetcar systems in the United States
↑  Allez le Tram, באתר railway-technology.com, ‏27 ביולי 2007
↑  OPTIMAL DESIGN OF LOW-FLOOR TRAM
↑  סרטון פרסומת ב-YouTube - מראה את החוגונים המסתובבים - Pivoting Bogies ב-Skoda 15 T
↑  עלון פרסומי של דגם Siemens Mobility Avenio, באת siemens.com/mobility
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538838805171  PLWABN: 9810535015305606  BnF: cb11978275p (data)  GND: 4057884-7  LCCN: sh85128595  NKC: ph126705 
קרון חשמלית בממפיס מ-1993, המוזן בחשמל באמצעות מוט "טרולי"
דוגמה לתחנת הנעה של קו טראם המונע באמצעות כבל, כפי שפורסם ב-1882 בבולטימור על ידי יצרן של מערכת כזו
פנטוגרף רכבות בצורת יהלום, בחשמלית בשווייץ
חשמליות בבראונשווייג, גרמניה. השמאלית מ-1981 בעלת רצפה גבוהה, והימנית מ-2007 בעלת רצפה נמוכה
חוגון בעל ציר מסתובב, בקרון מסוג סקודה 15‎ T
חשמלית מדגם סימנס קומבינו סופרה, בבודפשט, 2008
טי. ג'יי. וואט

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1994 (בן 29) פיווקי, ויסקונסין, ארצות הברית 
 עמדה:  מגן קו חיצוני
 גובה:  1.93 מטר
 משקל:  114 קילוגרם
 מספר:  90
 מכללה:  אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 2017, פיטסבורג סטילרס, סבב 1, מספר 30
 קבוצות כשחקן
 2017–:  פיטסבורג סטילרס
 הישגים כשחקן
 שלוש פעמים נבחר לאול-פרו (2019, 2020, 2021) 5 פעמים נבחר לפרו בול (2018–2022  שחקן ההגנה של השנה (2021)
 
טרנט ג'ורדן "טי ג'יי" וואט (באנגלית: Trent Jordan "T. J." Watt; נולד ב-11 באוקטובר 1994) הוא שחקן פוטבול אמריקאי בעמדת מגן קו חיצוני, המשחק עבור פיטסבורג סטילרס בליגת ה-NFL.
וואט נולד וגדל בוויסקונסין ואף שיחק פוטבול עבור אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. לאחר מכן, ווטס נבחר על ידי פיטסבורג סטילרס בסיבוב הראשון של דראפט ה-NFL של שנת 2017.
שני אחיו הבוגרים של טי ג'יי, ג'יי ג'יי ודרק וואט, גם הם משחקים בליגת ה-NFL.