stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס מקונוויל

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1959 (בן 65) קווינסי, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה  Archbishop Williams High School 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2023 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד החטיבה הרביעית בדיוויזיית הפרשים הראשונה  מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101  ראש אגף כוח אדם של צבא ארצות הברית  סגן ראש מטה צבא ארצות הברית  ראש מטה צבא ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין (2)  לגיון ההצטיינות (3)   כוכב הארד (3)   מדליית האוויר (2)
 
ג'יימס מקונוויל (באנגלית: James C. McConville) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל שכיהן כראש מטה צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה

מקונוויל נולד בקווינסי שבמסצ'וסטס. ב-1981 סיים תואר ראשון בכלכלה מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא.
הוכשר כטייס מסוקי בל OH-58 קיואה ובהמשך הוסמך להטיס מסוקי אפאצ'י לונגבו AH-64D, קוברה AH-1, בל OH-58 קיואה ובואינג AH-6. בתחילת דרכו פיקד על מחלקה רובאית-אווירית בגדוד השני של רגימנט הפרשים העשירי, ובגדוד השני של רגימנט הפרשים התשיעי. שימש קצין מבצעים בגדוד החמישי של רגימנט הפרשים התשיעי, קצין המבצעים של החטיבה האווירית של דיוויזיית החי"ר ה-25, וקצין תכנון במפקדת פיקוד המבצעים המיוחדים.
בשנים 1998–2000 פיקד על הגדוד השני ברגימנט הפרשים ה-17, המסופח לדיוויזיה המוטסת ה-101. שימש קצין אג"ם של הדיוויזיה המוטסת ה-101. בשנים 2002–2005 פיקד על החטיבה הרביעית בדיוויזיית הפרשים הראשונה ונלחם עמה במלחמת עיראק. שימש עוזרו של סגן ראש מטה צבא ארצות הברית, סגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 במהלך הלחימה באפגניסטן וקצין הקישור לקונגרס במחלקת הצבא.
באוגוסט 2011 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 והוביל אותה במהלך מלחמת אפגניסטן. באוגוסט 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף כוח אדם במטה הצבא.
ביוני 2017 הועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית, שירת בתפקיד עד יולי 2019. באוגוסט 2019 מונה לראש מטה הצבא וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2023.
מקונוויל בעל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ושימש עמית בתוכנית ללימודי ביטחון לאומי באוניברסיטת הרווארד. הוא נשוי למריה ואב לשני בנים ובת, כולם משרתים בצבא.
בלון תצפית

בלון תצפית המעוגן לאוניית המערכה אריזונה. הבלון מעוצב בצרה אווירודינמית אשר שומרת את כיוונו באופן קבוע מול הרוח
צופה הממוקם בסל של בלון תצפית מימי מלחמת העולם הראשונה
בלון תצפית הוא כדור פורח המשמש למטרות איסוף מידע, לצרכים אזרחיים וצבאיים.
היסטוריה

השימוש בכלי טיס הקלים מן האוויר החל בתקופת מלחמות המהפכה הצרפתית. תצפיות לצורכי מודיעין צבאי בוצעו לראשונה בידי הכוחות הצרפתיים בשנת 1794 בקרב פלורוס. גם במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נעשה שימוש בבלוני תצפית צבאיים בידי שני הצדדים היריבים, ולאחריה גם במלחמת צרפת–פרוסיה.
שיא תקופת הפעילות והשימוש בבלונים למטרות צבאיות היה במלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו חלה התפתחות משמעותית ביכולת הארטילרית של הצבאות אשר איפשרה לתותחי השדה פגיעה במטרות הנמצאות מעבר לאופק ומחוץ לטווח הראיה. בשל כך התעורר הצורך בהצבת צופים מטווחי מטרות בגבהים גבוהים אשר יאפשרו את הגדלת טווח הצפייה וכיוון מדויק יותר אל המטרות. לצופה הייתה עמדה בתוך סל קלוע מתחת לבלון, והוא היה מצויד בדרך כלל במכשיר אלחוט, במשקפת או במצלמה בעלת טווח ארוך. תפקידו היה לצפות על פעולות בקו החזית ומאחוריו, לאתר תנועות כוחות אויב או כל פעילות חשודה אחרת ולכוון אש ארטילרית לעבר מטרות בעלות ערך.
השימוש בצופים המוצבים על בלונים בגובה רב התפתח גם לצורך איתור מוקדם של כוחות אויב מתקרבים, איתור מקורות של ירי ארטילרי, ואף גילוי מוקדם של צוללות כאשר הופרחו בלב הים תוך כדי שהם עגונים באמצעות כבל אל הספינות.
חשיבות הבלונים כאמצעי התרעה מוקדמת מפני פעילות אויב הייתה גבוהה כל כך עד כי הם זכו להגנה של כוחות נ"מ, וסיורים אוויריים של מטוסי קרב באזור שבו הם פעלו כהגנה מפני התקפות וניסיונות הפלה שלהם בידי כוחות עוינים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה ירדה קרנם של בלוני התצפית כאמצעי להתרעה מוקדמת או לצורכי איסוף מודיעין, וזאת במקביל להתפתחויות הטכנולוגיות באוויר ובחלל אשר תפסו את מקומם כספקיות של המידע הנדרש.
עם זאת, גם במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בידי הצי האמריקני בבלונים המעוגנים לספינות לצורכי התרעה מוקדמת מפני מתקפת צוללות.
במהלך המלחמה הקרה ניהלו האמריקנים את פרויקט מוגול להתרעה מוקדמת מפני ניסויים גרעיניים סובייטים, בו נעשה שימוש בבלוני התרעה מגביהי טוס.
שימושים מודרניים

בלוני תצפית נושאים עליהם מטען ייעודי של אמצעי חישה מסוגים שונים בהתאם לאופי המשימה אשר לשמה הופרחו. אמצעים אלה נישאים על גבי התקנים מיוחדים המחוברים לבלון והם יכולים להיות גלויים לעין או נסתרים בתוך מעטפת הגנה, חלקם אף משדרים. אמצעים כמו: מצלמות, אנטנות, חיישנים אלקטרואופטיים, מכ"מים או מתקני תמסורת למערכות תקשורת.
גם בימינו עדיין נעשה שימוש בבלוני תצפית בלתי מאוישים, המעוגנים לקרקע או לספינות לצורכי איסוף מידע, וזאת בזכות היתרון המשמעותי הטמון בהם: יכולתם לבצע שהייה ממושכת לאורך זמן מעל נקודה ספציפית, בעלות נמוכה במיוחד יחסית לאפשרויות אלטרנטיביות. כך למשל:
הצבא האמריקני הפעיל מערכות מסוג זה המצוידות במצלמות ובאמצעים נוספים במלחמותיו בעיראק ובאפגניסטן.
משמר הגבול האמריקני מפעיל מספר מערכות לאורך הגבול עם מקסיקו לצורכי פיקוח ומניעת הסתננויות של מבריחי גבול.
משמר החופים האמריקני מפעיל מערכות של בלוני תצפית מעוגנים לצורכי פיקוח על התנועה הימית של כלי שיט קטנים, וכלי טיס מנמיכי טוס, באזור הים הקריבי בעיקר במלחמתו מול מבריחי הסמים.
חיל המודיעין הישראלי הפעיל בשנים 1968–2005 בלוני תצפית הנושאים מערך אנטנות לקליטה והאזנה של תשדורות בחזית הדרום, גבול מצרים.
חיל האוויר הישראלי מפעיל בלוני תצפית לזיהוי פעילות של מטוסים מנמיכי טוס כחלק ממערך ההגנה האווירית שלו.
חיל האיסוף הקרבי של צה"ל מפעיל אף הוא בלוני תצפית לצורך איסוף מידע על הנעשה בגבולות המדינה, בשטחי איו"ש וברצועת עזה.
גופי שיטור אזרחיים ברחבי העולם מפעילים מערכות של בלוני תצפית מדגמים שונים לצורכי פיקוח על תנועה, שליטה ובקרה על התכנסויות המונים (כגון הפגנות), ואף לצורכי הפקת מודיעין על חשודים באזורים עתירי פעילות עבריינית-פלילית.
מאפיינים

בראשית ההתפתחות של מערכות איסוף מידע מרחפות נעשה שימוש בגז מימן לצורך מילוי הבלון, אשר היה עשוי מאריג אטום ובעל צורה כדורית. במשך השנים חל שינוי משמעותי בעיצובם של הבלונים והם קיבלו צורה אווירודינמית אשר איפשרה להם להתמודד עם תנאי מזג אוויר קיצוניים יותר ועם שינויים במשטר הרוחות במהלך ההפעלה שלהם, מבלי לפגוע ברציפות תפקודם ומבלי שיהיה צורך לקרקעם.
התלקחויות של המימן והריסת בלונים במהלך הפעילות חייבו את החלפת גז העילוי, ובמשך השנים התרחב השימוש בהליום כגז העילוי של הבלונים, עד שהחליף אותו לחלוטין. גם האריג שממנו עשויה המעטפת של הבלונים השתכלל במשך שנים על מנת להתגבר על הבעיה העיקרית שממנה סבלו הבלונים הישנים, דליפת הגז ובעקבותיה אובדן כושר העילוי. כיום הבלונים עשויים מחומרים מרוכבים המודבקים בחומרי איטום מיוחדים למניעת דליפות.
בלוני תצפית מודרניים מחוברים בדרך כלל למערכת עגינה קרקעית קבועה או ניידת (על גבי רכב או ספינה), באמצעות כבל רב תכליתי. כבל זה משמש הן כהתקן עגינה פיזי בעל קשיחות וכושר אחיזה משמעותי, והן כהתקן העברת מידע ואנרגיה כאשר בתוכו כבלי חשמל לצורך הפעלת המערכות המותקנות על הבלון וכבלי תקשורת להעברת המידע הנקלט לקרקע לצורכי עיבוד. מערכת העיגון של בלוני התצפית כוללת כננת איסוף לכבל המחובר אליו, אשר באמצעותה ניתן לשלוט על גובה הריחוף של הבלון.
ראו גם

הילה (מערכת תצפית)
מכסח בלונים
טל שמיים
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, העיניים של צה"ל: סופגנייה לבנה בשמי הר חברון, באתר ynet, 16 באפריל 2010
↑  אילנה קוריאל, מעשה בפלוגת בלונים: 'העיניים של המדינה' בעזה, באתר ynet, 21 באפריל 2011
ברסאקלמס

טאראס שבצ'נקו: אוהל המשלחת באי ברסאקלמס, 1848
ברסאקלמס (בקזחית וברוסית: Барсакелмес, מילולית "המקום שממנו לא שבים"; לעיתים השם מחולק לברסה-קלמס) הוא אי לשעבר, הגדול ביותר בימת אראל. שטחו היה 133 קילומטרים רבועים בשנות ה-80 של המאה ה-20, אך ככל שהימה נעשתה רדודה יותר הוא גדל בהתמדה, עד שהוא הפך לחצי אי ב-1995/96. כאשר ימת אראל התייבשה בקיץ 2009, האגם סביב אזור ברסאקלמס התייבש עד כדי כך שהאי לשעבר הפך לבסוף לחלק מהיבשת. פירוש הדבר שהוא כבר לא מייצג תכונת נוף שניתן לזהות. ברסאקלמס והאזורים היבשים סביב מוגנים על ידי ממשלת קזחסטן באמצעות שמורת הטבע ברסה-קלמס שהוכרזה ב-1936 והורחבה משמעותית ב-2006. הגובה המקסימלי באי לשעבר הוא 113 מטרים. בגלל מרבצי המלח המקומיים, מומלץ למבקרים לעצום עיניים במהלך סופות אבק ורוחות חזקות.
מין העכביש הקופצני Sitticus barsakelmes קיבל את שמו ב-1998, וקרוי על שם האי לשעבר.
פירוש שם האי בקזחית הוא "המקום שממנו לא שבים". הוא קיבל שם זה בגלל מספר סיפורים של אנשים (או קבוצות של אנשים) שחזרו אחרי שנים או אפילו עשורים אחרי שהם שהו באי כשהתכוונו לשהות בו רק יומיים או שלושה.
בשטח האי לשעבר נצפו 12 מיני זוחלים, 178 מיני עופות ו-27 נציגים ממשפחת היונקים, בהם בולטים פראים, אנטילופות הסאיגה וצבי הזפק. גם צבעוני בורשצ'וב (Tulipa borszczowii), שיחי שבטוט (Calligonum) וסבך חמד שחור (אנ') צפוף נמצאים כאן.
האי לשעבר והשטח סביבו צורפו לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן של ארגון אונסק"ו שהוכרז בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
היסטוריה

הסקר המתועד הראשון של ברסאקלמס נעשה באוגוסט 1848, כאשר הגאוגרף א. מקשייב והטופוגרף א. אקישב ערכו סקר טופוגרפי של האי ותיארו את נופו. הסקיצות הראשונות של החי והצומח המקומיים נעשו על ידי טאראס שבצ'נקו.
אגדה אורבנית

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, הייתה אגדה אורבנית מתמשכת על תופעות על-נורמליות המתרחשות באי. האגדה הגיעה לשיאה בתחילת שנות ה-90, כאשר מגזין המדע הפופולרי הרוסי "טכניקה מולודיוז'י" (אנ') פרסם מאמר גדול על תופעות אלו, וציין את הסטודנט המקומי לרפואה סרגיי לוקיאננקו כמקורם הראשי. הוא סיפר סיפור מרתק של זרימת זמן משתנה באי וביקור אפשרי של עב"מים, והציג מכתבים וסיפורים של דייגים מקומיים על וריאציות זמניות מוזרות, משלחות נעלמות ותעלומות אחרות.
אולם מאוחר יותר התברר כי האגדות היו סדרה של תרמיות משוכללות שבוצעו על ידי דורות רצופים של סופרים ועיתונאים מקומיים, שפרסומים מרכזיים בברית המועצות האמינו וקלטו כדי להגביר את העניין הציבורי. התרמית למעשה בוצעה לראשונה ולאחר מכן נחשפה על ידי לוקיאננקו וגרגורי נברוב, אז נשיא KLF MGU (KLF = kluba lyubiteley fantastiki, מועדון אוהדי הפנטזיה), שמעורבותם התחילה את הכול. כפי שהסיפור התגלגל, כאשר נברוב שאל את עמיתיו ברחבי ברית המועצות אם הם זוכרים סיפורים כלשהם על תופעות על-נורמליות באזוריהם, לוקיאננקו, אז חבר פעיל ב-KLF של אלמטי, נזכר בכמה שמועות על פעולות מסתוריות בברסאקלמס והחליט למתוח את המוסקבאי. הוא מצא את מקור השמועות, סיפור ישן בעיתון מקומי, יחד עם חבריו המציא את העדויות כמו מכתבי דייגים, ואף המציא גרסה מקומית של אפוס קזחי על הגיבור קובלנדי בטיר. נברוב קנה סיפור ודיווח על כך למערכת "טכניקה מולודיוז'י", שפרסמה את הכתבה. מאוחר יותר, כאשר לוקיאננקו הודה במתיחה בפני נברוב, הם ניסו להתחקות אחר מקור הכתבה שהיוותה השראה למתיחה, וגילו שזו עצמה הייתה בדיחה של עיתונאי מקומי.
הערות שוליים

↑  Барсакельмес, האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה
1 2 3  "Место, где меняется время и пространство. Загадочный Барсакельмес". 23 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cold Winter Deserts of Turan
1 2 3  "The 'real' mystery of Barsa-Kelmes island, or how it was in fact (an attempt in investigation), Informational Bulletin". MGU SciFi fan club, Issue 9.
1 2  "Koblandy-batyr and Barsa-Kelmes". Sergey Lukyanenko. אורכב מ-המקור ב-2011-07-23.
ג'ואל קינג

ג'ואל ברוס קינג (באנגלית: Joel Bruce King; נולד ב-30 באוקטובר 2000 בפיגטרי שבניו סאות' ויילס, אוסטרליה) הוא כדורגלן אוסטרלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אודנסה בולקלוב מליגת העל הדנית ובנבחרת אוסטרליה.
קריירת מועדונים

קינג גדל במחלקת הנוער של סידני. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סידני במסגרת ליגת העל האוסטרלית, ובסך הכל ערך 63 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-29 בינואר 2022 חתם קינג באודנסה בולקלוב מליגת העל הדנית. ב-20 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לפ.צ. קופנהגן במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת 2021/2022.
קריירה בין-לאומית

קינג היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של אוסטרליה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו ב-2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-27 בינואר 2022 ערך קינג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה, בניצחון 4-0 על נבחרת וייטנאם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת אוסטרליה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

אליפות אוסטרליה (2): 2018/2019, 2019/2020
הערות שוליים

↑  King's ransom: Sydney Socceroo sold to Danish club as Wanderers' slump worsens באתר The Sydney Morning Herald, ‏ 29 בינואר 2022 (באנגלית)
↑  Socceroos FIFA World Cup Qatar 2022™ squad announced באתר Football Australia, ‏ 8 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת אוסטרליה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 ריאן •  2 דגנק •  3 אטקינסון •  4 ראוולס •  5 קראצ'יץ' •  6 טיליו •  7 לקי •  8 רייט •  9 מקלארן •  10 חרוסטיץ' •   11 מביל •  12 רדמיין • 13 מוי •  14 מקגרי • 15 דיוק • 16 בחיץ' • 17 דבלין • 18 ווקוביץ' • 19 סוטאר • 20 דנג • 21 קואול • 22 אירוויין • 23 גודווין • 24 קינג • 25 קאמינגס • 26 באקוס • מאמן: ארנולד |  1 ריאן •  2 דגנק •  3 אטקינסון •  4 ראוולס •  5 קראצ'יץ' •  6 טיליו •  7 לקי •  8 רייט •  9 מקלארן •  10 חרוסטיץ' •   11 מביל •  12 רדמיין • 13 מוי •  14 מקגרי • 15 דיוק • 16 בחיץ' • 17 דבלין • 18 ווקוביץ' • 19 סוטאר • 20 דנג • 21 קואול • 22 אירוויין • 23 גודווין • 24 קינג • 25 קאמינגס • 26 באקוס • מאמן: ארנולד | אוסטרליה |
בריאן גוטיירס

בריאן גוטיירס (באנגלית: Brian Gutiérrez; נולד ב-17 ביוני 2003 בברווין שבאילינוי, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת שיקגו פייר מה-MLS.
קריירת מועדונים

גוטיירס גדל במחלקת הנוער של שיקגו פייר. ב-9 במרץ 2020 חתם על חוזה מקצועני במועדון. ב-21 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-0 לקולומבוס קרו במסגרת ה-MLS לעונת 2020.
חיים אישיים

גוטיירס הוא ממוצא מקסיקני.
הערות שוליים

↑  Chicago Fire sign academy midfielder Brian Gutiérrez באתר Hot Time in Old Town, ‏ 9 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  2022 Youth Series: Top 20 Born In 2003 באתר Chasing a Cup, ‏ 8 באוגוסט 2022 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בריאן גוטיירס".
ג'ירפה ג'ומה

| ג'ירפה ג'ומה |
| --- | --- |
 גולגולת של ג'ירפה ג'ומה
תקופה
פליוקן-פליסטוקן כ-5,300,000–126,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: ג'ירפיים
סוג:: ג'ירף
מין:: ג'ירפה ג'ומה
שם מדעי
 Giraffa jumae ‏ליקי, 1965

ג'ירפה ג'ומה (שם מדעי: Giraffa jumae) הוא מין נכחד של מכפיל פרסה שחי לפני 5.3 מיליון עד 126,000 שנה. מאובניו נמצאו ממלאווי עד לצ'אד וייתכן שגם בטורקיה. מין  זה היה קרובם הקדום של הג'ירפות החיות והוא שייך לסוג ג'ירף שבמשפחת הג'ירפיים.
המאובנים התגלו ב-1967 על ידי החוקר לואיס ליקי ונמצאה ממנו גולגולת שדומה לגולגולת של ג'ירף. לצידו נמצאו עוד פרסתנים גדולים כמו הקרנף רחב-שפה, מטרידיוכרוס וההיפופוטם הנכחד היפופוטם גורגופס (Hippopotamus gorgops).
ג'ולייט רסטרפו

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1986 (בת 37) מדיין, קולומביה 
 מדינה:  קולומביה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אנטיוקיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ולייט רסטרפו (בלועזית: Julieth Restrepo, נולדה ב-19 בדצמבר 1986) היא דוגמנית ושחקנית קולומביאנית.
קריירה

רסטרפו החלה את קריירת המשחק שלה עם סרט האימה הקולומביאני מ-2006 "בקצה הספקטרה". במקביל שיחקה על במות התיאטרון. היא הייתה מועמדת עבור פרס Premios India Catalina בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. היא שיחקה בסרטים הקולומביאניים "La semilla del silencio" ו-"Malcriados". מאחר שתפקידיה השתנו מדתייה לעובדת מין, העיתון הקולומביאני La Opinión תיאר אותה כשחקנית רב-תכליתית. היא גילמה את לורה מסנט קתרין מסיינה על המסך בתוכנית הקולומביאנית "Laura, una vida extraordinaria".
בשנת 2022, שיחקה בתור הסופרג'יסטית הקולומביאנית והסנאטורית אסמרלדה ארבולדה קדוויד בסרט "Estimados Señores".
בשנת 2024, שיחקה במיני-סדרה של נטפליקס,"גריסלדה" בכיכובה של סופיה ורגרה, בתפקיד מרתה אוצ'ואה. בת דודתם של האחים אוצ'ואה, חברים רמי דרג בקרטל מדיין.
חיים אישיים

עיר הולדתה היא מדיין בקולומביה. היא עברה ללוס אנג'לס כדי לצלם את סרטה הקצר האנגלי הראשון "Do Not Lose".
הערות שוליים

↑  Opinión, Diario la (2016-08-15). "Julieth Restrepo, una actriz 'camaleónica'". La Opinión (בספרדית). נבדק ב-2016-08-15.
↑  "Julieth Restrepo, la descomplicada y sexy 'Madre Laura'". נבדק ב-2016-08-15.
↑  Wiseman, Andreas (2022-06-07). "'Loving Pablo' Actress Julieth Restrepo To Lead Story Of "Colombian Suffragette" Esmeralda Arboleda". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-06-07.
↑  'Griselda' star Julieth Restrepo on Sofía Vergara's 'impressive' transformation and the allure of drug cartel stories, Yahoo News, ‏2024-01-25 (ב־Canadian English)
↑  "Julieth Restrepo es Lina en la nueva película de Felipe Cano". Vanguardia Liberal. נבדק ב-2016-08-15.
↑  "Julieth Restrepo: "El cine no tiene límites y eso es lo más bonito"". נבדק ב-2016-08-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3442154741642053110009   WorldCat (עם VIAF): 3442154741642053110009
בנימין אלקובי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במאי 1961 (בן 63) תטואן, מרוקו 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 
בנימין אלקובי (נולד 21 במאי 1961) הוא משורר ועורך ישראלי.
ביוגרפיה

בנימין אלקובי נולד בעיר תטואן שבצפון מרוקו, הנחשב בתקופה הקולוניאלית כ"מרוקו הספרדית". ככזה שפת-האם שלו היא ספרדית, בנוסף לשפות עברית, אנגלית וצרפתית. בגיל 7 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. התגורר עם שני אחיו אצל אמו הגרושה והוריה באשקלון. שם למד בבית-הספר היסודי ובבית-הספר התיכון העיוני "תגר"(שעם השנים נסגר). בהיותו בעל מחלת עצמות מולדת ונדירה שוחרר מן השירות הצבאי. בגיל 20 עבר לחיות בבאר-שבע כדי ללמוד ולסיים את לימודי תואר ראשון בספרות עברית ובפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון. ב-1987 חזר להתגורר עם אביו בקריית ים, שם חי עד 2012. במקביל עבד כמורה, תחילה מטעם משרד החינוך ומאוחר יותר במגזר הפרטי. בשנים 1996–1999 השלים את השכלתו האקדמית, סיים תואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה. ב-2012, בהיותו כמעט בן 51, נישא להילה, צעירה ממנו ב-13 שנה, אף היא מורה. אז עברו להתגורר בשכונת נוה שאנן שבחיפה.
את ספר השירה הראשון שלו הוציא אלקובי לאור בשנת 1983, בהיותו בסך-הכול בן 22. מאז ועד 2016 הוציא לאור עוד 8 ספרי שירה. ב-1999 התקבל כחבר באגודת הסופרים העבריים, ומאז הפך לחלק מקהילת הספר בכלל, ומקהילת הספר בחיפה בפרט.
את ספרו הראשון, "קם מאפרו", ערך איתמר יעוז-קסט, שממנו אלקובי למד את דרכי השירה. משורר נוסף שאלקובי התקרב אליו והפך לרבו היה נתן יונתן, שאף ערך את ספרו השני "ארכיאובסקורה". הכיר מקרוב את המשורר נתן זך, שהיה אף מורו בלימודי התואר השני. בעיני אלקובי זך הוא מקור ההשפעה העיקרי של שירתו.
משנת 2000 אלקובי הוא חבר אקו"ם, ומ-2006 חבר באיגוד כללי של סופרים בישראל. היה חבר בוועד אגודת הסופרים העברים בסניף חיפה והצפון. ב-2002 זכה בפרס "קרן תרבות חיפה" על ספרו הרביעי "באמצע החיים". שימש כעורך לשוני וכמגיה בכתב העת "צפון" שבעריכת פרופ' אבידוב ליפסקר (2004). ערך ספרי משוררים מקומיים ופרסומי שירה בחוצות; זכה לביקורת אוהדת מאת יצחק לאור, פרופ' אדיר כהן והמשורר והמבקר אילן ברקוביץ'. ב-2010 הופק סרט עליו ועל יצירתו.
בתחילת יולי 2002 עורר אלקובי מהומה רבה, כשהתפרץ מיציע הקהל אל הצגה שהוצגה בתיאטרון חיפה, והביע מחאה קולנית כנגד השתתפותו של השחקן השנוי במחלוקת ג'וליאנו מר. לאחר שנים הסביר אלקובי בשירו את התנהגותו הפרובוקטיבית כדחף תת-מודע ולא רצוני מצדו, שבא להתריע ולמנוע מראש כביכול את מותו הטרגי של מר כעבור מספר שנים.
אלקובי פרסם משיריו ומסיפוריו בבמות ספרותיות רבות, מהן: בכתבי העת אפיריון, עכשיו, קשת החדשה, עיתון 77, במדור התרבות של ידיעות אחרונות, ובתחנת הרדיו של קול ישראל.
על שירתו

שירת אלקובי היא שירה מתבוננת, מחשבתית, אקזיסטנציאליסטית, נוגעת בחריפות הקיום ובסכסוך הנפש, שואפת אל המימד הרוחני, אל התובנה הפילוסופית של פני הדברים. הוא חוקר ללא הרף את סביבתו, את זולתו ואת עצמו; משליך מן העולם אל עצמו ולהפך. רובדי השפה והתרבות בשירי אלקובי מגיעים מן העברית העתיקה, התלמודית וזו של ימי הביניים ועד השירה העברית החדשה ואף החדישה מצד אחד, ומצד שני אלקובי מתכתב עם סופריה והוגיה של התרבות המערבית, כגון: ז'אן-פול סארטר, סרן קירקגור, סמואל בקט, פרנץ קפקא, נתן זך ודוד אבידן.
זו שירה הגותית, דיבורית, שאיננה פוסחת על המיזוג העדין שבין רגש ושכל; שירה אירונית ודיאלקטית, ששואפת לבנות את השלמות הרעיונית, דווקא מתוך הסתירה המתמדת. הרעיון המרכזי בשירת אלקובי הוא כי מתוך הדקונסטרוקציה והמבוכה ניתן לחתור אל איזושהי אמת, וכפי שהתבטא רבי נחמן מברסלב: רק דרך השבר ניתן לנסות ולהגיע אל השלם.
מספריו

קם מאפרו, טרקלין-עקד, 1983
ארכיאובסקורה, ספריית פועלים, 1995
רעש אדמה?..מה, איזה רעש?, תג - הוצאה לאור, 1998
באמצע החיים, הוצאת ירון גולן, 2003
מסע ספר המתכונים, הוצאת פרדס, 2006
ביום השישי באלף השישי, פרדס, 2008
פרחים מותרים, פרדס, 2010
סליחה על שאני קיים, פרדס, 2012
שער תשיעי, הוצאת נתוש, 2016
לקריאה נוספת

נטע דרורי-וילף, שיר השרירים, זמן קריות, גיליון 204, 19.7.2002, עמ' 24 -27.
עמיקם יסעור, "מן האמצע ומכל מקום – התבוננות בשירתו של בנימין אלקובי בעקבות ספרו 'באמצע החיים'", אפיריון, גיליון 83(2003) ,עמ' 40 – 43.
יצחק לאור, "דיבור גדול זה של גוף חושב", מוסף הארץ, 19.9.2008.
לקסיקון היסטורי של הסופרים העברים מאז תש"ח, עורך: ד"ר משה גרנות, אגודת הסופרים העברים, דני ספרים 2009.
"שירי חיפה", עורכים: שונית כהן, אילנה שחף ועוזי שביט, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.
דליה טרניו, "לראות פניהם ולשמוע שיריהם" – סרטי משוררים.
אבישי גולן ויהודה סורוג'ון, "פגישה עם המשורר בנימין אלקובי" – סרטון ביוטיוב.
הערך:" בנימין אלקובי", לקסיקון הספרות העברית החדשה, עורכים:חבר ספרנים, אינטרנט.
הערות שוליים

↑  "המעשה הזה, שאני מתכחש אליו", מתוך "שער תשיעי", עמ' 54-55
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312490205171  LCCN: n85346920  VIAF: 45762029   WorldCat (עם VIAF): 45762029
בתרונות רוחמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  דצמבר 1969
 כניסה בתשלום:  לא
 נתונים ומידות
 שטח:  כ-4,800 דונם קמ"ר
 גובה ממוצע:  190 מ' (החלק המזרחי), 150 מ' (החלק המערבי)
 מאפיינים עיקריים:  בתרונות, רכסי כורכר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הנגב 
 קואורדינטות:  31°29′28″N 34°44′02″E﻿ / ﻿31.491°N 34.734°E﻿ / 31.491; 34.734
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) בתרונות רוחמה(למפת מערב הנגב רגילה) בתרונות רוחמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בתרונות רוחמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בתרונות רוחמה
 
שְׁמוּרַת בִּתְרוֹנוֹת רֻחָמָה היא שמורת טבע באזור קיבוץ רוחמה בנגב המערבי.
גאוגרפיה

השטח שהוכרז כשמורת טבע כולל שני אזורים נפרדים, ממזרח וממערב לקיבוץ. הגוש המזרחי מאופיין בנוף בתרונות, ואילו הגוש המערבי מאופיין ברכס כורכר, ונמצא מדרום לכביש 334. מול הגוש המערבי של השמורה מוצעת כיום שמורת טבע נוספת (שמורת חורבת גממה). קילומטרים ספורים צפונית לשמורה נמצא נחל שקמה ושמורת נחל חצב, ומזרחית לה שמורת פורה.
השמורה מגנה על אזור הנחלים רוחמה, דורות ויובלים נוספים של נחל שקמה. נחלי אכזב אלה התחפרו באדמת הלס ויצרו בתרונות באזור מישורי, החושפים את הכורכר שמתחת לשכבת הלס.
צמחייה

הצמחייה באזור אופיינית לספר האזור הים-תיכוני. מרבית ימות השנה השמורה צחיחה, אך במהלך החורף מתכסות אדמותיה בפריחה של כלניות, נוריות, דבורניות ואירוס ארצישראלי, המפנים מקומם לחרציות עם בוא האביב. צמחייה מדברית יותר כוללת, בין היתר, מתנן שעיר ושמשון הדור.
היסטוריה

תוכנית השמורה הופקדה בספטמבר 1966 ואושרה במאי 1967. השמורה הוכרזה רשמית בדצמבר 1969. שטח השמורה בעת הכרזתה היה כ-4800 דונם. בשנת 1979 הופקדה שינוי לתוכנית והשינוי אושר בינואר 1980.
ראו גם

בתרונות
בתרונות בארי