נפילת ברלין (סרט)
הפקה וקבלה

פולחן האישיות של סטלין החל להתבטא בקולנוע כבר בשנות ה-30, אך נזנח בעת המלחמה: הצורך לגייס את המוני העם אילץ את שופרות המשטר ליצור סרטים שעסקו בגיבורי עבר היסטוריים או בהתמודדות האיש הפשוט. אחרי 1945, התעמולה הסטליניסטית שבה למסך בתנופה גדולה, כשראש המדינה מתואר כאחראי היחיד והבלעדי לניצחון על הנאצים. "תוך זמן קצר," כתבה דניס יאנגבלד, "נותרו רק שלושה סוגי גיבורים בקולנוע: המתים, הנכים וסטלין."
'נפילת ברלין' עצמו תוכנן כמתנה ליום ההולדת ה-70 של המנהיג מטעם מוספילם. הבמאי שנבחר, מיכאיל צ'יאורלי, יצר כבר שני אפוסים סטליניסטיים; הכוכב הראשי, מיכאיל גלובאני, היה השחקן האהוב על המזכיר הכללי לגילום עצמו. הוא הופיע כבר בתור סטלין בתשעה סרטים קודם לכן, ובמהלך הקריירה שיחק אותו בארבעה-עשר בסך הכל. הדיקטטור גם התערב בכתיבתו של התסריטאי פיוטר פבלנקו ועקב מקרוב אחרי ההפקה. אדוורד רדזינסקי טען כי אביו שמע מפבלנקו שלברנטי בריה הורה לו לעצב את סטלין בסרט כדמות משיחית ואלוהית, עם מוטיבים חזקים השאובים מישו. כמו כן, הדימויים החזותיים בסרט הושפעו בבירור מניצחון הרצון של לני ריפנשטאהל. סבטלנה אלילויבה טענה בזכרונותיה שצ'יאורלי הציע לסטלין לשלב את בנו יאקוב ג'וגאשווילי בעלילה, והלה סירב והתרתח (השחקן ארטיום קרפטיאן אף טען שבריה שלח יד לאקדחו כשראה זאת, מתוך כוונה להוציא להורג את הבמאי). סופיקו צ'יאורלי, בתו של מיכאיל, סיפרה שאביה אמר לה שידע שניצל רק כשהמנהיג דמע למראה הסצנה הבדיונית, שלא אירעה מעולם, בה מטוסו נוחת בברלין. הצבא הסובייטי סיפק חמש אוגדות, ארבעה גדודי שריון, 45 טנקים גרמניים שנשבו ו-193 מטוסים לצורך סצנות הקרב. צ'יאורלי הביא גם 10,000 ניצבים לברלין לצורך הצילומים. "נפילת ברלין" צולם באיכות גבוהה מהרגיל ביחס לקולנוע סובייטי ובצבע, על תשליל מסוג אגפאקולור שנלקח שלל מאולפני UFA. הוא היה גם סרט העלילה הראשון שעסק באירועי סוף המלחמה בפיהררבונקר. דמיטרי שוסטקוביץ', שהואשם רק שנה קודם ב"פורמליזם" מנוון ובורגני על ידי אנדריי ז'דאנוב, הופקד על הפסקול. הדבר כנראה נזקף לזכותו ומנע את רדיפתו על ידי הממסד.
"נפילת ברלין" נצפה על ידי 38,400,000 איש בברית המועצות לבדה, מה שעשה אותו לסרט השלישי הפופולרי ביותר של 1950. הצוות והשחקנים זכו בפרס סטלין ובפרס גלובוס הבדולח בפסטיבל קרלובי וארי. לפי התיעוד בארגון "ממוריאל", הסרט עלה לאדם אחד לפחות בחירותו: קצין הארטילריה יבגני צ'ורנונוג, שהשתתף במלחמה, תהה בקול כשראה את סצנת הנחיתה בברלין "מהיכן הגיע המלאך הזה? לא ראינו אותו שם." הוא נעצר ונידון לשמונה שנות מאסר בגולאג, והשתחרר ב-1954 אחרי מות סטלין. הסרט הובא לבריטניה ב-1952 על ידי האגודה המקומית לידידות עם ברית המועצות, והצנזורה התלבטה אם לאשרו, בשל תכניו האנטי-בריטיים החריפים. הקרנה מיוחדת אף נערכה עבור ראש הממשלה צ'רצ'יל, שהותקף אישית על המסך, והוא גם שאל את יו טרבור-רופר אם הצפת המנהרות הייתה מדויקת היסטורית (רופר ענה שהסובייטים ניפחו את המאורעות). לבסוף, החליטה הצנזורה שהסרט כה חד-צדדי ותעמולתי עד שניתן לאשרו ללא עריכה, אם כי הוספו כתוביות מקדימות שהסבירו לצופים את יתרונות החיים במדינה דמוקרטית.
מותו של סטלין ב-1953 טלטל באחת את המערכת הפוליטית. לברנטי בריה הוצא להורג באופן מזורז, וצ'יאורלי הוגלה ממוסקבה. "נפילת ברלין" חדל מלהיות מוצג. ביולי הגיעה אף למזרח גרמניה הוראה להפסיק להקרינו. בקיץ, נמחקה סצנה בת מספר דקות בה נראה איוונוב סועד עם הממשלה הסובייטית. הוערך שהסיבה לכך הייתה נוכחותו של בריה בקטע. ב-1956 נשא ניקיטה חרושצ'וב את הנאום הסודי בו התייחס במפורש לסרט: ”הבה ניזכר ב"נפילת ברלין". שם, רק סטלין עושה משהו. הוא נותן פקודות בחדר עם כסאות ריקים לרוב... והיכן פיקוד הצבא? היכן הפוליטבורו? במה הם עוסקים? אין שום דבר אודותם. סטלין פועל עבור כולם, לא מתחשב באיש, לא זקוק לעצה. הכל מוצג לעם באור הכוזב הזה, ומדוע? כדי להעטות על סטלין תהילה, בניגוד לעובדות ולאמת ההיסטורית”. בעקבות הנאום, הסרט נאסר באופן גורף בגוש הסובייטי וכל עותקיו נגנזו בארכיונים. בסין, שמנהיגותה התנגדה לרוויזיוניזם של חרושצ'וב, דווקא הוסיפו להציג את "נפילת ברלין". ב-1991 נערכה הקרנה מיוחדת של הסרט האסור בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-48.