stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית וירג'יניה
ניסוח והצעה

בין התאריכים 25 במאי ל-17 בספטמבר 1787, התכנסה הוועידה החוקתית בפילדלפיה כדי לשנות את תקנון הקונפדרציה, תוכנית הממשל הראשונה של ארצות הברית. הסיבה העיקרית שהובילה לכינוס, הייתה העובדה שקונגרס הקונפדרציה היה חסר כוח לפתור את בעיות האומה ולהתמודד עם סוגיות מורכבות, בשל חולשתו המובנית, שלא אפשרה לו לתבוע מממשלי המדינות גביית מיסים או משלוח לוחמים. הקונגרס גם היה מוגבל בסמכויותיו בכל הנוגע לסחר חוץ, וחסר הסמכה שיפוטית וביצועית מספקת. ממילא, הוא לא היה יכול לאכוף את החלטותיו על המדינות שהרכיבו את ארצות הברית.
ג'יימס מדיסון, אחד מנציגיה של וירג'יניה בוועידה, האמין שהפתרון לבעיותיה של אמריקה דורש את קיומו של ממשל מרכזי חזק (בניגוד ליריביו, שתמכו בממשל מרכזי חלש ובהשארת רוב הכוח בידיהן של המדינות, עימות שנמשך עוד עשורים רבים לאחר מכן). מדיסון סבר שהקונגרס נזקק לסמכות להטיל ולגבות מיסוי חובה וכן לסמכות שתאפשר לו להסדיר את סחר החוץ והסחר הבין-מדינתי. כדי למנוע התערבות של כל אחת מהמדינות בסמכות הממשל הלאומי, מדיסון האמין שצריכה להיות דרך לאכוף את העליונות הלאומית, כמו זכות מפורשת של הקונגרס להשתמש בכוח נגד מדינות שאינן עומדות בדרישות ויצירתה של מערכת משפט לאומית. מדיסון גם האמין שכדי לייסד ממשלה לאומית משמעותית, הקונגרס יצטרך להפעיל סמכות ישירה על אזרחים – שלא באמצעות פניה למדינות, כפי שנזקק ממשל הקונפדרציה.
בהתאם לכך, סבר מדיסון שגישה כזו דורשת שינוי בייצוג: לפי התקנון שפעל עד אז, לכל מדינה חברה בברית היה קול אחד. לפי הרעיון של מדיסון, היקף הייצוג צריך להיות פרופורציונלי למספר תושביה של כל מדינה, וממילא, מדינות מאוכלסות יותר כמו פנסילבניה או ניו יורק, תקבלנה ייצוג מוגבר. לפי מדיסון, גישה כזו גם תצמצם את הסכנה של עריצות הרוב, משום שגם אם רוב מקומי באחת המדינות ינסה להוביל פגיעה במיעוט, הוא יתקשה לגייס רוב בכל רחבי ארצות הברית שיאפשר לו לעשות זאת.
בזמן שהמתין לפתיחה הרשמית של הוועידה, מדיסון שרטט את תוכנית וירג'יניה בהתייעצות עם חברי המשלחות של וירג'יניה ופנסילבניה, ובמיוחד בשיתוף פעולה עם המושל של וירג'יניה, אדמונד רנדולף, שאף הוא חלק במידה רבה את חזונו של מדיסון על הצורך בממשלה לאומית חזקה. למעשה, רנדולף היה זה שהציג את התוכנית בפני הוועידה ב-29 במאי 1787, תוך שהוא מזכיר את מרד שייז במסצ'וסטס כדוגמה לחוסר האונים של הממשל הנוכחי.
בין 30 במאי ל-13 ביוני עברו הצירים, סעיף אחר סעיף, על הפרטים של תוכנית וירג'יניה וערכו בה מספר שינויים. בין השאר, הוגדר כי כוחה של הרשות המבצעת יהיה נתון בידיו של אדם אחד, אשר ייבחר על ידי המחוקקים לתקופה של שבע שנים, ואשר יהיה בכוחו להטיל וטו על חקיקה של בית הנבחרים, ולמעשה, כך הוגדר תפקידו של נשיא ארצות הברית. נקבע גם שיהיו דרושים שני שלישים מקולות הנבחרים כדי לבטל וטו נשיאותי. עוד נקבע שיהיה בית משפט עליון יחיד (Supreme Tribunal בלשון הוועידה) ובתי משפט נמוכים יותר על פי החלטת המחוקקים. שינוי מהותי נוסף בדיונים היה באופן הבחירה של הסנאט: בתוכנית המקורית חבריו היו אמורים להיבחר על ידי חברי בית הנבחרים, אך בדיונים נקבע כי הם ייבחרו על ידי בתי המחוקקים של המדינות עצמן לתקופה של שבע שנים.
עיקרי התוכנית

בקריאתה להקמת ממשלה לאומית עליונה, תוכנית וירג'יניה הייתה סטייה רדיקלית מתקנון הקונפדרציה שנהג עד לכינוס הוועידה. התוכנית קראה להקמתן של שלוש זרועות ממשל (זרוע מבצעת לאומית, בית מחוקקים לאומי ורשות שיפוטית לאומית). התוכנית הכילה במקור חמישה-עשר עקרונות שהתוו את הממשל הפדרלי החדש שהיא הציעה.
היה צורך "לתקן ולהגדיל" את סעיפי הקונפדרציה כדי להשיג את מטרתם המקורית, לספק "הגנה משותפת, ביטחון, חירות ורווחה כללית".
לחלק את הייצוג בבית המחוקקים הלאומי לפי "מכסות תרומה" (עושרה של מדינה כפי שמשתקף במיסים שהיא שילמה) או לפי גודל האוכלוסייה (לא כולל עבדים) של כל מדינה. מה שהיה מספק למדינות גדולות, כמו וירג'יניה עצמה, יותר ייצוג ממה שהיה להן עד אז. מסיבה זו כונתה התוכנית "תוכנית המדינה הגדולה".
להחליף את קונגרס הקונפדרציה שהיה מורכב מבית מחוקקים אחד, בבית מחוקקים שיורכב משני בתים.
בניגוד לחברי קונגרס הקונפדרציה שנבחרו לתפקידם על ידי בתי המחוקקים של המדינה ולא באופן ישיר על ידי האזרחים, חברי בית המחוקקים שייצג את העם (מה שיהפוך לבית הנבחרים של ארצות הברית) ייבחרו ישירות על ידי העם.
בית המחוקקים הזה, יבחר את חברי בית המחוקקים השני (מה שיהפוך בהמשך לסנאט של ארצות הברית) מבין מועמדים שיוצעו לו על ידי בתי המחוקקים של המדינות.
לבית המחוקקים הלאומי יהיו כל הסמכויות השייכות לקונגרס הקונפדרציה – בנוסף לסמכויות חדשות. הסמכויות החדשות הללו כוללות את האפשרות "לחוקק בכל המקרים בהם המדינות הנפרדות אינן מוסמכות", וכמו גם את היכולת להטיל וטו על כל חוק של אחת המדינות שיהיה מנוגד לתקנון האיחוד.
בית המחוקקים הלאומי יבחר רשות מבצעת לאומית לכהונה אחת. לרשות המבצעת תהיה "סמכות כללית להוציא לפועל את החוקים הלאומיים", וכמו גם את הסמכויות הביצועיות המוענקות לקונגרס הקונפדרציה, כולל הסמכות להכריז מלחמה ולחתום על הסכמים עם מדינות אחרות.
הרשות המבצעת יחד עם מספר מוסכם של שופטים יהוו מועצה שתחזיק בסמכות להטיל וטו על כל חקיקה של בתי המחוקקים. ניתן לעקוף את הוטו בבית המחוקקים הלאומי, במסגרת ניסיון לייצר מעין איזון בין הרשויות.
מערכת המשפט הלאומית תכלול בית דין עליון ובתי דין שיהיו כפופים לו והם ייבחרו על ידי בית המחוקקים הלאומי. לרשות השיפוטית תהיה סמכות שיפוט לגבי עבירות פיראטיות, עבירות בים הפתוח, אויבים שנלכדו, תיקים של אזרחים זרים או אזרחים של מספר מדינות בארצות הברית עצמה, תיקים הקשורים לגביית הכנסות לאומיות, שאלות הנוגעות ל"שלום והרמוניה לאומית" והדחה של פקידים בדרג הלאומי.
ייקבעו נהלים לצירופן של מדינות חדשות לאיחוד.
ארצות הברית תבטיח ממשלה רפובליקנית לכל אחת מהמדינות.
"צריך להקפיד על המשך תפקוד הקונגרס ועל סמכויותיהם וזכויותיהם של החברים, עד יום נתון לאחר אימוץ הרפורמה בתקנון האיחוד".
יינתן הליך לתיקון החוקה שאינו מצריך הסכמה מחודשת של המדינות.
קצינים יישבעו לתמוך ולהגן על החוקה.
ההצעות של החוקה יאושרו על ידי אספות שנבחרו על ידי העם בכל מדינות האיחוד.
למעשה, ההתמודדות עם האפשרות של מדינה שתתנגד לאיחוד בעתיד, נפתרה באמצעות שלושה חלקים: שבועת אמונים של כל נושא משרה לממשל הפדרלי, שלילה של כל חקיקה מדינתית שתסתור את החוקה הפדרלית וסמכות ישירה של הממשלה הפדרלית לגייס את כוחות הצבא, גם כדי לכפות את החוק על מדינות מתוך האיחוד.
אימוץ התוכנית ודחייתה

באופן טבעי, המדינות הגדולות תמכו בהצעה והמדינות הקטנות התנגדו לה והעדיפו חלופה שתשמר את יחסי הכוחות הקיימים. בתגובה, הן הציעו ב-15 ביוני את תוכנית ניו ג'רזי, שזכתה גם לכינוי "תוכנית המדינה הקטנה". במהותה, שימרה תוכנית ניו ג'רזי את מרבית חוקי תקנון הקונפדרציה, אך היא הוסיפה סעיף אחד בעל משמעות, ולפיו "כל חוקי ארצות הברית בקונגרס, שנחקקו בהתאם לסמכויות שלעיל ובהתאם לעיקרי הקונפדרציה וכל האמנות שתיחתמנה ותאושרנה בסמכות ארצות הברית, יהיו לחוק העליון של המדינות... והרשויות השיפוטיות של המדינות השונות תהיינה כבולות להם בהכרעותיהן בדין, על אף כל חוק מחוקי המדינות הבודדות שיעמוד בסתירה אליהם". למעשה, סעיף זה היה ברוחה של תוכנית וירג'יניה.
ב-19 ביוני, באמצעות רוב הקולות שהיו בידיהן, הצליחו המדינות הגדולות לאשר את תוכנית וירג'יניה ולדחות את תוכנית ניו ג'רזי, אבל המדינות הקטנות המשיכו להתנגד. במהלך חודש יולי הגיעו הצדדים למבוי סתום, ובסופו של דבר מינו ועדה ובה חבר אחד מכל מדינה, והוועדה הזו גיבשה את מה שזכה לכינוי "פשרה גדולה" או "פשרת קונטיקט" והיא אומצה על ידי המדינות ב-16 ביולי. לפי הפשרה הזו, קיבלה כל מדינה זכות הצבעה שווה בסנאט, אבל הייצוג בבית הנבחרים השתנה לפי היקף האוכלוסייה, כפי שנהוג עד היום (בשינוי אחד: במקור היה ייצוג האוכלוסייה לפי מספר התושבים בני החורין, ולפי התייחסות של שלוש חמישיות לכל עבד).
ראו גם

תקנון הקונפדרציה
ועידת החוקה (ארצות הברית)
לקריאה נוספת

מוריסון, קומאג'ר ולכטנברג, ההיסטוריה של ארצות הברית, כרך א. בעברית: הוצאת זמורה ביתן, 1984. תרגום: אמיר אורן. עמ' 122–123.
הערות שוליים

↑  רות גביזון, לקחי 'הפדרליסט' וההליך החוקתי בישראל, באתר תכלת 11, ‏2001
בן חור (סרט, 1959)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  בן חור: סיפור אודות המשיח  מאת גנרל לו וולאס
 בימוי:  ויליאם ויילר
 הופק בידי:  סם צימבליסט, ויליאם ויילר
 תסריט:  קרל טונברג
 עריכה:  ג'ון דנינג 
 שחקנים ראשיים:  צ'רלטון הסטון ג'ק הוקינס חיה הררית סטיבן בויד יו גריפית'
 מדבבים:  ז'אן קלוד מישל (יהודה בן-חור) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  מיקלוש רוז'ה
 צילום:  רוברט סורטיס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 1959
 משך הקרנה:  212 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אפי, סרט חרבות וסנדלים, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 תקופת התרחשות:  המאה ה-1 
 תקציב:  15,000,000‏$
 הכנסות:  146,900,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   benhur
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (סאם צימבליסט)  פרס אוסקר לארט דיירקטור הטוב ביותר, צבע (ויליאם א. הורנינג, אדוארד קרפגנו, יו האנט)  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בסרט צבעוני (אליזבת' האפנדן)  פרס אוסקר לפסקול דרמטי או קומדי מקורי הטוב ביותר (מיקלוש רוז'ה)  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (פרנקלין מילטון)  פרס אוסקר לאפקטים מיוחדים (אלברט ארנולד ג'ילספיי, רוברט מק'דונלד, מילו ב. לורי)  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (ראלף וינטרס, ג'ון דנינג)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (ויליאם ויילר)  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (רוברט סורטיס)  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (יו גריפית')  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (צ'רלטון הסטון)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 benhurmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
אתר צילומי הסרט בירושלים, 1958
בן חור (באנגלית: Ben-Hur) הוא סרט קולנוע אפי אמריקאי בבימויו של ויליאם ויילר, רימייק לסרט בעל אותו שם מ-1907 המבוסס על ספרו של לואיס וולאס "בן חור", שראה אור ב-1880. מככבים בו צ'רלטון הסטון כיהודה בן חור וסטיבן בויד כגנרל הרומי מסאלה. הקרנת הבכורה לסרט התקיימה בניו יורק ב-18 בנובמבר 1959. הסרט זכה ב-11 פרסי אוסקר, הישג שחזר על עצמו רק פעמיים: "טיטניק" (1997) ו"שר הטבעות: שיבת המלך" (2003).
עלילה

המבוא לסרט מציג את לידת ישו, אך עלילת הסרט עצמו עוסקת בעניין אחר המתקשר לישו ופועלו רק בהמשך.
יהודה בן חור, יהודי ממשפחת אצולה עשירה, חי בירושלים במאה הראשונה לספירה. חבר ילדות של בן חור, מסאלה הרומאי, שב לעיר כשהוא נושא בדרגת טריבון בלגיון של צבא הכיבוש של הקיסרות הרומית ביהודה. תחילה שמחו השניים להיפגש, אך השקפותיהם הפוליטיות השונות לגבי שלטון רומא בממלכת יהודה, העכירו את יחסיהם. מסאלה היה משוכנע בתפארתה של הקיסרות הרומית, והאמין בכוחה הצבאי של האימפריה ובהשלטת תרבותה. בן חור, שאומנם לא תמך במרד ברומאים, סירב לסגת מאמונתו היהודית וממורשת עמו.
היחסים העכורים בין השניים הסלימו לאחר שרעף נפל מגג מרפסת ביתו של יהודה, לאחר שאחותו תרצה (קאתי אודונל) נשענה על הקיר; הרעף שנפל פגע בנציב הרומי, שצעד באותה שעה בתהלוכה ליד ביתו של בן חור. למרות שידע כי מדובר בתאונה ולא בניסיון התנקשות, מסאלה החליט להוכיח את מנהיגותו בכך שיעניש איש מקומי נכבד ומיוחס. הוא הורה לכן לשלוח את בן חור לספינת עבדים, בה ישרת כעבד החותר במשוטים, בעוד שאמו ואחותו של יהודה הושלכו לכלא. בן חור נשבע לשוב ולנקום - ביום מהימים.
יהודה נשלח עם שיירת עבדים לכיוון נמל צור שבלבנון. בניגוד ליחס האדיב של בן חור לעבדיו כשהוא היה אדונם, כעבד - הוא ועמיתיו בשיירת העבדים זכו ליחס אכזרי מצד הרומאים: הם זכו לאספקת מים מוגבלת, ואילו מיהודה נמנעה שתיית מים בכלל. כשהגיעה שיירת העבדים לנצרת, התמוטט יהודה ואיבד רצונו לחיות. אז הופיע לפתע ישו לפניו ועורר בו יצר חיים בלתי מתפשר. העבודה בספינת העבדים הייתה קשה עד כדי כך שמרבית החותרים בה מתו בתוך שנה מיום עלייתם עליה. ברם, גם לאחר שלוש שנים כעבד חותר, גופו ונפשו של בן חור התחשלו יותר.
הספינה, בפיקודו של הקונסול קווינטוס אריוס, נשלחה על ידי הקיסר טיבריוס להשמיד צי של שודדי ים מקדוניים. מפקדו הישיר הבחין בנחישותו של בן חור וברצונו לשרוד, והציע לו לשרת איתו כגלדיאטור. יהודה סירב, בהאמינו שאלוהיו יסייע לו. הספינה בה חתר בן חור ננגחה בקרב על ידי ספינת שודדי הים המקדוניים, וכתוצאה מזה החלה לשקוע. יהודה הציל את חייו של אריוס מטביעה ומנע ממנו, ביאושו, לשלוח יד בנפשו.
לימים, אריוס אימץ את בן חור כבנו - וכך נהפך יהודה לאזרח רומי חופשי, עשיר ומיוחס; הוא נהג ברומא כמו רומאי, כולל סגידה לרכב מדלפוי והצטיינות גם במרוצי מרכבות (כי ידע כיצד להתנהג עם הסוסים, בניגוד לרומאים שהתאכזרו לסוסיהם כמו גם לעבדיהם).
יהודה בן חור חזר לממלכת יהודה ומסאלה - שציפה לביקורו של אזרח רומי מכובד - הופתע לגלות שהמדובר ביהודה בן חור. יהודה שאל סוסים מן השייח' הערבי אידרין והביס את מסאלה במרוץ כרכרות ראוותני שנערך במעמד מושל ממלכת יהודה, פונטיוס פילאטוס. מסאלה, שניסה לרמות במרוץ, נפצע בו קשה וסירב להצעה להציל את חייו בעזרת קטיעת רגליו. בעת גסיסתו גילה מסאלה ליהודה היכן יוכל למצוא את אמו ואחותו, ב"עמק המצורעים". כיוון שהצרעת נחשבה למחלה קשה המצורעים נודו מהחברה; מסאלה מסר את המידע לבן חור מתוך כוונה להעציבו.
למרות הפחד מן המחלה, ידע יהודה שנפשו לא תשקוט עד שיחלץ את אמו ואחותו ממושבת המצורעים. בדרכו ברחובות ירושלים חלף בן חור במסלולו של ישו ב"דרך הייסורים" ("ויה דולורוזה") לגבעת הגולגולתא, בנושאו את הצלב על גבו. יהודה ניסה להחזיר לישו טובה תחת טובה ולתמוך בו בצעידתו ב"דרך הייסורים", אך נהדף על ידי השומרים. בן חור, אמו ואחותו היו עדים לצליבתו של ישו, וברגע מותו של ישו נרפאו באורח פלא לחלוטין אמו ואחותו של יהודה מן הצרעת.
הסרט, שנפתח בביקור האמגושים אצל ישו הפעוט לאחר לידתו, מסתיים בצליבתו, כאשר ברקע נראים רועה צאן ועדרו - מראה סימבולי הן ביהדות והן בנצרות.
צוות השחקנים הראשי

צ'רלטון הסטון - יהודה בן חור
סטיבן בויד - מסאלה
ג'ק הוקינס - קווינטוס אריוס
חיה הררית - אסתר
יו גריפית' - השיח' אידרין
מרתה סקוט - מרים
סם ג'אפה - סימוניידס
הפקה

הפקת הסרט "בן חור" הייתה יקרה באופן יוצא דופן בתקופת הפקתו, 15 מיליון דולרים. זאת משום שהצריכה 300 אתרי צילום המתפרשים על פני 1.4 קמ"ר. הפקה שכזאת הייתה הימור כלכלי לאולפני MGM, שכן כישלון הסרט יכול היה למוטט את האולפנים. ההימור הצליח, והפדיון של הסרט, 90 מיליון דולר, היה פי שישה יותר מהכסף שהושקע בהפקתו.
הסרט פרץ דרך מבחינה טכנית. הוא צולם בסוג ייחודי של סינמסקופ, המכונה "MGM Camera 65". תצוגה זו איפשרה לצלם ולהקרין צילומי פנורמה מרהיבי עין. זאת בנוסף לאיכות שמע של six-channel.
עד היום, מרוץ הכרכרות בסרט "בן חור" נחשב לאחד מקטעי הפעולה המרהיבים שנראו על מסך הקולנוע אי פעם. רצף סצנות זה, הנמשך 10 דקות, צולם הרבה לפני קיומן של טכנולוגיות אנימציה ממוחשבות. לכן, נדרשו למעלה משלושה חודשים להשלמת סצנות המרוץ, כשמשתתפים בו למעלה מ-8,000 ניצבים, בסט הצילומים הגדול ביותר שנבנה אי פעם לסרט קולנוע (73,000 מ"ר). צ'רלטון הסטון למד לנהוג במרכבה במשך ארבעה שבועות, בעוד שותפו לסצנה, סטיבן בויד, קיבל רק מחצית מהזמן, בשל ליהוק מאוחר. כדי לשוות לסצנה מראה מרשים וריאליסטי, הוצבו שלוש בובות בדמות אדם בנקודות מפתח במסלול המרוץ, כדי לדמות אנשים הנדרסים על ידי הכרכרות.
ב-6 ביוני 1961 סיפר נשיא צרפת, שארל דה גול, לראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, בהתלהבות על הסרט שראה ועל האהדה שהוא מעורר כלפי מדינת ישראל.
פרסי אוסקר וזכיות אחרות

"בן חור" קבע תקדים ב-1959 כשזכה ב-11 פרסי אוסקר, יותר מכל סרט אחר מאז ועד ל"טיטניק" ו"שר הטבעות - שיבת המלך". להלן הזכיות:
הסרט הטוב ביותר - סם צימבליסט, מפיק
הבמאי הטוב ביותר - ויליאם ויילר
השחקן הטוב ביותר - צ'רלטון הסטון
שחקן המשנה הטוב ביותר - יו גריפית'
הצילום הטוב ביותר (צבעים) - רוברט שורטיס
המוזיקה המקורית הטובה ביותר - מיקלוש רוז'ה
העריכה הטובה ביותר
התפאורה הטובה ביותר (צבעים)
עיצוב התלבושות הטובות ביותר (צבעים)
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר
האפקטים הוויזואלים הטובים ביותר
הקטגוריה היחידה שבה "בן חור" היה מועמד ולא זכה, היא התסריט המעובד הטוב ביותר, של קארל טונברג.
בנוסף זכה הסרט בארבעה פרסי גלובוס הזהב, פרס באפט"א לקולנוע על הבימוי, כמו גם פרס איגוד הבמאים וגם פרס גראמי אחד על הפסקול של מיקלוס רוזה.
הפקות נוספות לסרט

"בן חור" של שנת 1959 היה הגרסה השלישית לספרו של לו וואלאס. לפניו צולמו שתי גרסאות ראינוע לסרט: ב-1907, סרט בן 15 דקות, וב-1925, סרט באורך מלא. רק עוד גרסה אחת נעשתה לסרט לאחר יציאת "בן חור" של ויליאם ויילר. היה זה סרט אנימציה שנעשה לטלוויזיה בו תרם את קולו של יהודה בן חור, השחקן המקורי, צ'רלטון הסטון.
ב-18 באוגוסט 2016 יצאה לאור גרסה קולנועית לסרט, בבימויו של הבמאי הקזחי טימור בקמאמבטוב על פי תסריט של קית' קלארק בהפקתם של מארק בארנט ורומה דאוני ובכיכובם של טובי קבל, מורגן פרימן, ג'ק יוסטון, פדרו פסקל, מרוואן קנזארי ואיילת זורר.
משה אבן תיבון

| --- | --- |
 לידה:  מרסיי
 פטירה:  1283 ~ מרסיי, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ?–1274 
 צאצאים:  Samuel ben Moses ibn Tibbon 
 
"פירוש על שיר השירים", חברת מקיצי נרדמים, אלק 1871. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 9
משה בן שמואל אבן תיבון (נפטר ב-1283 בערך) היה מתרגם, רופא ופילוסוף במאה ה-13, בן למשפחת אבן תיבון.
תולדותיו

במקצועו היה רופא, ולאחר שנאסר על היהודים בפרובינצה לעסוק ברפואה, התמסר למלאכת התרגום. כאביו וסבו תרגם גם הוא כמה מספרי הרמב"ם, בהם, "ספר המצוות", "מלות ההגיון", שאת תרגומו העברי תרגם סבסטיאן מינסטר ללטינית וספרים רפואיים נוספים. כן תרגם מספרי אריסטו וספרים נוספים בתחומי הרפואה, בתחומי הפילוסופיה ובתחומים הנדסיים.
חיבר כמה ספרים שרובם לא הגיע לידינו, ומקצתם נמצא עדיין בכתבי יד. פירושו לשיר השירים נדפס בשנת תרל"ד על ידי חברת "מקיצי נרדמים".
משה אבן תיבון נהג לרשום בכל תרגום את שנת העתקתו, ומזה ניתן לשער את שנת פטירתו בסביבות 1283.
תרגומיו

בעוד סבו ואביו תרגמו רק מספר מצומצם של חיבורים, תרגם משה אבן תיבון ספריה שלימה. תרגומיו הפכו לנכס צאן ברזל לדורות של חכמים וחוקרים, ועיצבו במידה רבה את הפילוסופיה היהודית בימי הביניים.
כתבי הרמב"ם: ספר המצוות, מילות ההיגיון, מאמר בהנהגת הבריאות, המאמר הנכבד ('סמי המוות והרפואות נגדם'), לפחות חלק מפירוש המשנה.
פירושי אבן רשד לספרי אריסטו: קיצור (כללי) ספר הנפש, קיצור ספר השמים והעולם, קיצור ספר האותות העליונות, קצור ספר ההוויה וההפסד, קיצור ספר החוש והמוחש, קיצור ספר השמע הטבעי, קיצור ספר מה שאחר הטבע, הביאור האמצעי לספר הנפש.
כתבי פילוסופיה: ההיקש הקצר לאלפאראבי, ספר ההתחלות לאלפאראבי, פירוש אלפאראבי לאיסגוגי; פירוש תמטיוס למאמר ל' בספר מה שאחר הטבע, ספר העגולות הרעיוניות לאלבטליוסי, פירוש אלתבריזי ל-25 ההקדמות שבתחילת חלק ב' במורה נבוכים.
ספרי אסטרונומיה ומתמטיקה: חכמת הכוכבים לג'מינוס, מאמר בתכונה לאלבטרוג'י, קיצור אלמג'סט לתלמי, ספר היסודות לאוקלידס, פירוש פתיחת ספר היסודות לאבן אלהיתם, ספר חשבון לאלחצאר, מאמר תיאודוסיוס (אנ') בגאומטריה של הכדור.
ספרי רפואה: פרקי אבוקרט עם פירוש הרמב"ם, אלקרבדין לאלראזי, ספר החילוק והחילוף לאלראזי, צידת הדרכים לאבן ג'זאר, ארגוזה לאבן סינא עם ביאור אבן רשד, הסדר הקטן לאבן סינא, מבוא למלאכת הרפואה לחנין אבן אסחאק.
ספריו

בניגוד לתרגומיו, רבים מחיבוריו המקוריים לא שרדו, ומאחרים נותרו רק קטעים קצרים.
מלבד הפירוש לשיר השירים (הנזכר לעיל), הודפסו שלושה מחיבוריו המקוריים: ספר פיאה - פירוש רציונליסטי לאגדות חז"ל; מאמר תנינים - על מיקום גן עדן המקראי ועניינים גאוגרפיים נוספים; ופירוש האזהרות לר' שלמה אבן גבירול.
במבוא לספר מונה חיים קרייסל שמות של 18 חיבורים שכתב רבי משה אבן תיבון, ועוד שניים מסופקים.
משה אבן תיבון לא הרחיק לכת אחר השקפותיו האריסטוטליות של אביו. גם את מורה הנבוכים פירש בצורה הרמונית, תוך ביקורת על הפרשנות הרדיקלית של אביו.
לקריאה נוספת

כתבי רבי משה אבן תיבון, ספר פיאה, מאמר התנינים, פירוש האזהרות לר' שלמה אבן גבירול, ההדירו והוסיפו מבואות והערות: חיים קרייסל, קולט סיראט ואברהם ישראל, באר-שבע, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010.
בינימטיניב

| --- | --- |

 שם IUPAC
 5-((4-bromo-2-fluorophenyl)amino)-4-fluoro-N-(2-hydroxyethoxy)-1-methyl-1H-benzo[d]imidazole-6-carboxamide
 שמות מסחריים בישראל
 מקטובי - mektovi
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C17H15N4BrF2O3 
 מסה מולרית:  440.029559 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  L01XE41 
 מספר CAS:  606143-89-9
 PubChem:  10288191
 ChemSpider:  8463660
 
בינימטיניב (בלועזית: binimetinib; ידוע גם כ-ARRY-162), הוא החומר הפעיל בתרופה מקטובי (mektovi). בינימטיניב הוא מולקולה קטנה, אנטי-סרטנית, אשר פותחה על ידי חברת אראי ביופרמה(אנ') לטיפול בסוגי סרטן שונים. בינימטיניב הוא מעכב סלקטיבי של MEK, קינאזה מרכזית במסלול MAPK(אנ')‏, העלול לקדם גידולים סרטניים. הפעלה בלתי תקינה של המסלול, מתבטאת בסוגים רבים של סרטן. בחודש יוני 2018, התרופה אושרה על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), בשילוב עם אנקורפניב, לטיפול בחולים עם מלנומה בלתי ניתנת לכריתה או גרורתית, חיובית למוטציות BRAFV600K או BRAFV600E‏. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות.
מנגנון פעולה

בינימטיניב, הזמין במתן פומי, הוא מעכב של MEK ‏(mitogen-activated protein kinase kinase), או באופן יותר ספציפי, מעכב של MAP2K‏. ‏MEK הוא חלק ממסלול RAS, אשר מעורב בשגשוג תאי ובהישרדות. MEK עובר אפ-רגולציה בסוגים רבים של סרטן. בינימטיניב, שאינו מתחרה עם ATP, נקשר ומעכב את הפעילות של הקינאזות MEK1/2, אשר הודגמו כמווסתות מספר פעילויות מפתח תאיות, כולל שגשוג, הישרדות, ואנגיוגנזה.‏ MEK1/2 הן קינאזות בעלות ספציפיות דואלית לתריאונין\טירוזין, הממלאות תפקידי מפתח בהפעלה של מסלול ה- RAS/RAF/MEK/ERK ועוברות לעיתים אפ-רגולציה במגוון של סוגים של תאים סרטניים. עיכוב של MEK1/2 מונע את ההפעלה של חלבונים אפקטורים ושל גורמי שעתוק, התלויים ב-MEK1/2, מה שעשוי להביא לעיכוב של העברת הסיגנל התאי המתווך על ידי גורם גדילה. כפי שהודגם בניסויים פרה-קליניים, עיכוב זה עשוי להוביל, בסופו של דבר, לעיכוב של שגשוג תאי הגידול ולעיכוב בייצור של ציטוקינים דלקתיים שונים, בכללם אינטרלויקין-1(אנ'), אינטרלויקין-6(אנ') וגורם נמק גידולי(אנ')‏.
פיתוח התרופה

בשנת 2015, בוצעו ניסויים קליניים שלב III, עבור סרטן שחלות, מלנומה חיובית למוטציות ב-BRAF‏, ומלנומה חיובית למוטציות ב-NRAS Q61‏.
בחודש דצמבר 2015, הודיעה החברה, כי הניסוי בקליני במלנומה חיובית למוטציות ב-NRAS הסתיים בהצלחה. בניסוי זה, חולים שקיבלו בינימטיניב היו בעלי שרידות חציונית חופשית(אנ')-מהתקדמות מחלה, של 2.8 חודשים, לעומת 1.5 חודשים, בחולים שקיבלו את הטיפול הסטנדרטי, עם דאקארבזין (אנ')‏. בקשה לאישור תרופה חדשה(אנ') (NDA) הוגשה ביוני 2016‏.
בחודש אפריל 2016, דווח כי הניסוי הקליני שלב III, עבור סרטן שחלות בדרגה- נמוכה, הופסק, בשל היעדר יעילות.
בינימטיניב נחקר אף כטיפול בדלקת מפרקים שגרונתית אך ניסוי קליני שלב II, לא הראה תועלת.
ב-2017 הודיע ה-FDA האמריקאי לחברת אראי ביופרמה, כי נתוני הניסוי הקליני שלב III, עבור טיפול של בינימטיניב במלנומה חיובית-למוטציות ב-NRAS, אינם מספיקים לאישור ההתוויה.
בחודש יוני 2018 אושרה התרופה על ידי ה-FDA האמריקאי, לטיפול במלנומה חיובית-למוטציות ב-BRAF, בשילוב עם אנקורפניב.
הערות שוליים

↑  BINIMETINIB
↑  oelblinger P, Dornbierer J, Dummer R (August 2017). "A review of binimetinib for the treatment of mutant cutaneous melanoma". Future Oncology. 13 (20): 1755–1766. doi:10.2217/fon-2017-0170. PMID 28587477.
1 2  FDA approves encorafenib and binimetinib in combination for unresectable or metastatic melanoma with BRAF mutations
↑  MEK1/2 Inhibitors: Molecular Activity and Resistance Mechanisms
↑  Binimetinib
↑  Ascierto PA, Schadendorf D, Berking C, Agarwala SS, van Herpen CM, Queirolo P, Blank CU, Hauschild A, Beck JT, St-Pierre A, Niazi F, Wandel S, Peters M, Zubel A, Dummer R (March 2013). "MEK162 for patients with advanced melanoma harbouring NRAS or Val600 BRAF mutations: a non-randomised, open-label phase 2 study". The Lancet. Oncology. 14 (3): 249–56. doi:10.1016/S1470-2045(13)70024-X. PMID 23414587.
↑  Mehdizadeh A, Somi MH, Darabi M, Jabbarpour-Bonyadi M (February 2016). "Extracellular signal-regulated kinase 1 and 2 in cancer therapy: a focus on hepatocellular carcinoma". Molecular Biology Reports. 43 (2): 107–16. doi:10.1007/s11033-016-3943-9. PMID 26767647.
1 2  Sarah E. Woodfield, Linna Zhang, Kathleen A. Scorsone, Yin Liu, and Peter E. Zage Binimetinib inhibits MEK and is effective against neuroblastoma tumor cells with low NF1 expression
↑  Clinical trial number NCT01849874 for "A Study of MEK162 vs. Physician's Choice Chemotherapy in Patients With Low-grade Serous Ovarian, Fallopian Tube or Peritoneal Cancer" at ClinicalTrials.gov
↑  Clinical trial number NCT01909453 for "Study Comparing Combination of LGX818 Plus MEK162 Versus Vemurafenib and LGX818 Monotherapy in BRAF Mutant Melanoma (COLUMBUS)" at ClinicalTrials.gov
↑  Clinical trial number NCT01763164 for "Study Comparing the Efficacy of MEK162 Versus Dacarbazine in Unresectable or Metastatic NRAS Mutation-positive Melanoma" at ClinicalTrials.gov
↑  Austen Hufford Array BioPharma Has Successful Trial for Cancer Drug Binimetinib Wall Street Journal.
↑  Array BioPharma announces Phase 3 binimetinib trial meets primary endpoint for NRAS-mutant melanoma
↑  Array Bio submits marketing application in U.S. for lead product candidate in certain type of melanoma; shares up 3% after hours
↑  Douglas W. House Array bags Phase 3 study of binimetinib in ovarian cancer; shares down 4%
↑  Ben Adams Losing Nemo: Array pulls skin cancer NDA for binimetinib
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מחנה הריכוז בורגו סן דלמאצו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  איטליה 
 מחוז:  בורגו סן דלמצו 
 תאריכים
 תאריך הקמה:  1943 
 תאריך שחרור:  1944 
 נתונים
 קואורדינטות:  44°19′36″N 7°29′12″E﻿ / ﻿44.326666666667°N 7.4866666666667°E﻿ / 44.326666666667; 7.4866666666667
 
בורגו סן דלמאצו (באיטלקית: Borgo San Dalmazzo) היה מחנה ריכוז שהופעל על ידי גרמניה הנאצית בבורגו סן דלמאצו שבמחוז פיימונטה, איטליה.
המחנה פעל תחת שליטת גרמניה בין ספטמבר לנובמבר 1943, ולאחר מכן תחת שליטת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית מדצמבר 1943 ועד פברואר 1944. במחנה הוחזקו כ-375 יהודים איטלקים וכן 349 פליטים ממדינות אחרות, בהם 119 יהודים מפולין ופליטים מצרפת, ברית המועצות, גרמניה, אוסטריה, רומניה, הונגריה, קרואטיה ויוון. מרבית האסירים נשלחו להשמדה באושוויץ ובמחנות נוספים בגרמניה, ורק מעטים שרדו.