stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fijación Oral, Vol. 1
רשימת השמעה

| Fijación Oral, Vol>  1.מס' | Fijación Oral, Vol>  1.שם | Fijación Oral, Vol>  1.כותב(ים) | Fijación Oral, Vol>  1.מפיקים | Fijación Oral, Vol>  1.משך | Fijación Oral, Vol>  1. | Fijación Oral, Vol>  1. | Fijación Oral, Vol>  1. | Fijación Oral, Vol>  1. | Fijación Oral, Vol>  1. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | En Tus Pupilas  | שאקירה | שאקירה, לואיס פ. אוצ'ואה | 4:24 |  |  |  |  |  |
| 2. | La Pared  | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז | 3:20 |  |  |  |  |  |
| 3. | La Tortura (בשיתוף אלחנדרו סאנס)   | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז, ג'וס "גוצ'ו" טורס | 3:35 |  |  |  |  |  |
| 4. | Obtener un Sí  | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז | 3:21 |  |  |  |  |  |
| 5. | Día Especial (בשיתוף גוסטבו קראטי)   | שאקירה | שאקירה, גוסטבו סראטי | 4:25 |  |  |  |  |  |
| 6. | Escondite Inglés  | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז | 3:10 |  |  |  |  |  |
| 7. | No (בשיתוף גוסטבו קראטי)   | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז, סראטי | 4:47 |  |  |  |  |  |
| 8. | Las de la Intuición  | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז, אוצ'ואה | 3:42 |  |  |  |  |  |
| 9. | Día de Enero  | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז | 2:55 |  |  |  |  |  |
| 10. | Lo Imprescindible  | שאקירה | שאקירה, לסטר מנדז | 3:58 |  |  |  |  |  |
| 11. | La Pared (גרסה אקוסטית)   |   | שאקירה, לסטר מנדז | 2:41 |  |  |  |  |  |
| 12. | La Tortura (12 בשיתוף אלחנדרו סאנס) (הרמיקס של שלטון)   |   | שאקירה, לסטר מנדז, טורס | 3:12 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 43:30 |  |  |  |  |  |
| מהדורת בונוס DVD> מס' | מהדורת בונוס DVD> שם | מהדורת בונוס DVD> משך | מהדורת בונוס DVD>  | מהדורת בונוס DVD>  | מהדורת בונוס DVD>  | מהדורת בונוס DVD>  | מהדורת בונוס DVD>  | מהדורת בונוס DVD>  | מהדורת בונוס DVD>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | La Tortura (קליפ רשמי)   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The making of "Fijación Oral Vol. 1  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Conversation with Alejandro Sanz (ריאיון)   |   |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

דוד אלסינה - אקורדיון
גליפ אלווארז - תכנות
ג'יאן אריאס - תכנות
פול בושנל - גיטרה מקסיקנית
חורחה קלנדרי - מנהל תזמורת, סידורי מחרוזות
חואן קמטנו - עוזר מהנדס
דייב נגר - גיטרה מקסיקנית
גוסטבו סליס - סימפול
גוסטבו סראטי - מלחין, אמן אורח, גיטרה, מקלדת, אמן ראשי, מפיק, תכנות
כריס צ'אני - גיטרה מקסיקנית
לואיס קונט - כלי הקשה
פיט דייוויס - מקלדות, תכנות, חצוצרה
גארי פוסטר - חליל
בריאן גלנט - עוזר מהנדס
איקר גסטמינזה - מהנדס
דן ג'ורג - מנהל הפרויקט
סרבן גניאה - סימפול
מאוריציו גררו - מהנדס, סימפול
ויקטור אנדריזו - כלי הקשה
רוב ג'ייקובס - מהנדס, סימפול
הומברו (קירו) ג'ודקס - אקורדיון
סטיב קג'ולה - חליל
בן קפלן - עוזר מהנדס
קווין קילן - מהנדס
טים לבלנק - מהנדס
צ'ארלס לופר - טרומבון
טרי מאנינג - מהנדס
מריה פאולה מרולנדה - במאית אומנותית
דוד מאסי - A&R
פארה מאתיוס - A&R
בוב מק'שני - טרומבון
ולדו מלר - מאסטרינג
לסטר מנדז - מלחין, קלידים, מפיק, תכנות
פרנק מורקו - אקורדיון
טדי מולט - חצוצרה
לואיס פרננדו אוצ'ואו - מלחין
קרלוס פוקאר - מהנדס
שון פלטון - כלי הקשה
ארצ'י פנה - כלי הקשה
טוני רייס - גיטרה, קלידים
ריק רובין - מפיק בפועל
אלחנדרו סאנס - מלחין, אמן אורח, גיטרה, אמן ראשי, גיטרה, סידור קולי
שאקירה - הלחנה, הפקה ושירה
מריו סורנטי - צילום
רומן סטגנארו - גיטרה
רנה טולדו - גיטרה
חוסיס דיז'וס רוסאלס "האלקון דוראדו טורס - עוזר ייצור, תכנות
דייב ווי - סמפול
ג'ו וולמות'- מהנדס
לייל וורקמן - גיטרה
מיקומי שיא

האלבום זכה להצלחה עולמית, והפך לאלבום המצליח ביותר של שאקירה במצעדים, ובמכירות.
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2005)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2005)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2005)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 2 |
|  אירופה | מצעד האלבומים האירופאי | 2 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 18 |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 4 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 7 |
|  הונגריה | Mahasz | 6 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 6 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 8 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 3 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 15 |
|  צרפת | SNEP | 6 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 12 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2006)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2006)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2006)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 23 |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 2 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 87 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים הלטיניים | 2 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 45 |
|  הונגריה | Mahasz | 48 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 2 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 4 |
|  צרפת | SNEP | 76 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 8 |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | - |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים הלטיניים | 2 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הפופ הלטיניים | 1 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטריה (IFPI Austria) | פלטינה | 30,000 |
| ארגנטינה (CAPIF) | פלטינה 3× | 120,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 25× (לטיני) | 1,500,000 |
| בלגיה (BEA) | זהב | 25,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב 3× | 300,000 |
| הונגריה (MAHASZ) | פלטינה | 20,000 |
| ונצואלה (APFV) | פלטינה | 34,613 |
| יוון (IFPI Greece) | זהב | 10,000 |
| יפן (Oricon Charts) | — | 15,519 |
| מקסיקו (AMPROFON) | פלטינה 3× | 300,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה 3× | 300,000 |
| צ'ילה (IFPI Chile) | פלטינה | 15,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 100,000 |
| קולומביה (ASINCOL) | פלטינה 3× | 100,000 |
| רוסיה (NFPF) | פלטינה | 20,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | פלטינה | 40,000 |
סיכום
| אמריקה המרכזית | זהב | 10,000 |
| אירופה (IFPI) | פלטינה | 1,000,000 |
| בכל העולם | — | 4,000,000 |
אוכלוסיית ירושלים המערבית 1949–1967

מפגש בין שוטרים ישראלים ללגיונר ירדני על הקו העירוני, סמוך לשער מנדלבאום. שנת 1950 לערך.
בין השנים 1948–1967 התפתחה אוכלוסיית מערב ירושלים, בירת מדינת ישראל, במגמות התפתחות שונה מיתר ערי מדינת ישראל.
רקע

קודם למלחמת העצמאות התגוררו בעיר ירושלים בין 160,000 ל-165,000 תושבים, מהם כ-100,000 יהודים וכ-65,000 נוצרים ומוסלמים. האוכלוסייה היהודית התרכזה בעיקר בשכונות המערביות והדרומיות של ירושלים, למעט כ-2,000 יהודים שהתגוררו ברובע היהודי בעיר העתיקה של ירושלים.
האוכלוסייה הלא יהודית התרכזה בשני גושי שכונות – במזרח העיר ומרכזה (העיר העתיקה והשכונות שייח ג'ראח ואבו תור) ובמערב העיר באזור שכונת קטמון, טלביה, המושבה הגרמנית והמושבה היוונית. במזרח העיר ובעיר העתיקה התגוררו כ-41,000 תושבים לא יהודים, מהם כ-28,000 מוסלמים והיתר נוצרים. באזור שכונת קטמון התגוררו קודם למלחמת העצמאות כ-24,000 תושבים לא יהודים, מהם כ-15,000 נוצרים.
במהלך קרבות מלחמת העצמאות התרחשה נדידת אוכלוסין בין חלקיה של העיר, אשר הביאה למצב בו התרכזה האוכלוסייה היהודית במערבה ובדרומה של העיר, והאוכלוסייה הנוצרית והמוסלמית במזרחה של העיר.
רקע > האוכלוסייה לאחר מלחמת העצמאות

הפסקת האש שהוכרזה ב-30 בנובמבר 1948 הביאה לסיום מלחמת העצמאות בזירת ירושלים ולייצוב מצבה של העיר, דבר שאפשר את חזרת החיים בעיר לשגרה מסוימת. חלק מהפליטים יכלו לשוב לבתיהם שהיו סמוכים לאזורי הקרבות. במקביל נדרשה הנהגת העיר למצוא פתרונות דיור לעולים חדשים רבים אשר בעקבות החלטות ממשלת ישראל הופנו להתגורר בעיר על מנת לחזקה. מספר העולים החדשים הרב שהגיע הצריך את שיכונם בשכונות ערביות שניטשו, הסמוכות ביותר לקו הגבול במזרחה של העיר היהודית, ובהן מוסררה, ממילא ואבו תור. בתים אלה נהרסו במהלך הקרבות ונדרש שיפוצם על מנת לאפשר את המגורים בהם. במקביל יושבו עולים חדשים בכפרים ערביים נטושים ששטחיהם סופחו לירושלים המערבית, כמו ליפתא, דיר יאסין, עין כרם ומלחה. אכלוסה של שכונת עין כרם החל בדצמבר 1948, ועד מרץ 1949 שוכנו בשכונה כ-1,200 עולים חדשים. באותה תקופה שוכנו במושבה הגרמנית כ-2,900 עולים חדשים. במהלך מלחמת העצמאות כולה, נדרשה הנהלת העיר היהודית למצוא פתרונות דיור לכ-20,000 פליטים יהודים ועולים חדשים.
בעקבות החלטת ממשלת ישראל על העברת משרדי הממשלה לעיר, נדרשו פתרונות דיור עבור מאות משפחות פקידי ממשלה שנדרשו לעבור מתל אביב לירושלים. לצורך העניין הוקצו מאות מבנים נטושים בקטמון אשר שימשו עד אותה עת כבסיסי צבא, ולכן נדרש שיפוץ נרחב להתאמתם למגורי הפקידים. דירות אלה לא הספיקו ודירות נוספות אשר יועדו במקורן לעולים חדשים בשכונת אבו תור, הוקצו אף הן לפקידים. בשל קרבת שכונת אבו תור לגבול, התמקמו הפקידים הבכירים יותר בשכונת קטמון, והזוטרים נאלצו להסתפק בשכונות באבו תור. לחץ ציבורי על הממשלה הביא לשיכונם של חיילים משוחררים רבים בדירות שיועדו לפקידים, ובראשית 1950 אזל מלאי הדירות הנטושות בעיר, ופקידי הממשלה התגוררו במלונות בעיר.
העולים החדשים הופנו למעברות שהוקמו לצד שכונת תלפיות (באזור מחנה אלנבי הנטוש), וכן על שרידי הכפר דיר יאסין. בין אפריל 1949 עד מרץ 1950 הגיעו לעיר כ-10,000 עולים חדשים.
רקע > גידול האוכלוסייה בראשית שנות ה-50

בתום מלחמת העצמאות התגוררו בעיר כ-83,000 יהודים. זמן קצר לאחר מכן, במרץ 1950 הגיע מספר התושבים היהודים בעיר ל-100,000. בשל המחסור הרב בדיור, החליטו אגף התכנון הממשלתי ומשרד האוצר לבנות שיכונים על פני שטח של 1,800 דונמים באזור ח'רבת בית מזמיל. שטח זה היה מחוץ לתחום המוניציפלי של העיר ירושלים, ונחשב כחלק מאדמות הכפר עין כרם. השכונה (כיום שכונת קריית יובל), שנועדה לקלוט כ-15,000 תושבים בכ-3,000 יחידות דיור, נועדה להפוך לחלק מהעיר ירושלים בעקבות הרחבת הגבולות העירוניים המתוכננת. רצף שכונות נוסף תוכנן להיבנות על אדמות כפרים ערביים בדרומה של העיר (שטחי חקלאות של הכפר הנטוש מלחה ושל הכפר החצוי בית צפאפא). שכונות אלו ("הקטמונים"), בדרומה של העיר, נועדו להגן על שכונות מרכז העיר מדרום. בנוסף הוקצו קרקעות בתחומי העיר, כגון אזור "חוות הווזיר" (כיום שכונת גבעת מרדכי בדרומה של גבעת רם) וקרקעות ריקות ברחביה, אשר יועדו לבניית בתים לתושבים אמידים.
בדצמבר 1950 הגיעה אוכלוסיית העיר היהודית לכ-121,000 תושבים (גידול של 65% ממספר התושבים קודם למלחמת העצמאות). שינויי האוכלוסין בתקופה זו השפיעו על אופייה הסוציו-אקונומי של העיר. שכונות יוקרה ערביות הפכו לשכונות עבור פליטים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, פליטים, עולים חדשים, וחיילים משוחררים. שכונת קטמון (הישנה), בה התיישבו בעיקר פקידי ממשלה, הפכה לשכונת יוקרה בדומה לרחביה הסמוכה. בדומה התיישבה אוכלוסיית פקידים ממעמד הביניים באזורים הסמוכים לגבעת רם, ולבנייני הממשלה במרכזה של העיר.
עולים חדשים שהגיעו אל העיר (בעיקר עולים מטורקיה, יוגוסלביה, פרס, כורדיסטן, צפון אפריקה ורומניה) יושבו במעברות. במעברת תלפיות שוכנו כ-9,000 עולים, במעברה במקור חיים שוכנו כ-750 עולים, ובמעברה בגבעת שאול שוכנו כ-900 תושבים.
רקע > האוכלוסייה באמצע שנות ה-50 ושנות ה-60

אוכלוסיית העיר גדלה במהירות, בשל העברה יזומה של הן עולים והן פקידי ממשלה לעיר, ובסוף שנת 1954 כבר הגיע מספר תושביה של העיר המערבית ל-144,000 תושבים. גידול זה היה קטן לעומת גידול האוכלוסייה באזורים רבים אחרים בארץ, ונבע בעיקר מפעולות יזומות לגידול האוכלוסייה.
הפסקת הפעולות היזומות הביאה החל מאמצע שנות ה-50 להאטה יחסית בגידול באוכלוסיית העיר המערבית, וזו הגיעה בשנת 1959 ל-160,000 תושבים.
במהלך שנות ה-60 חל גידול משמעותי באוכלוסיית העיר המערבית, וזו גדלה מכ-160,000 תושבים בשנת 1959 לכ-200,000 תושבים בשנת 1967.
מגמות גידול האוכלוסייה

למעט הגידול הגדול יחסית של האוכלוסייה בירושלים זמן קצר לאחר ההכרזה על היותה הבירה, והעברת משרדי השלטון אליה, קטן אחוז גידול האוכלוסייה במהלך השנים אלה לעומת שאר חלקי המדינה:
| שנה | אוכלוסיית מדינת ישראל | גידול אוכלוסיית מדינת ישראל | אוכלוסיית ירושלים | גידול אוכלוסיית ירושלים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1949 | 1,173,900 | 15% | 103,000 | 18.1% |
| 1950 | 1,370,100 | 14.1% | 121,000 | 14.1% |
| 1951 | 1,577,800 | 13.1% | 137,000 | 12.6% |
| 1952 | 1,629,500 | 3.1% | 139,000 | 1% |
| 1953 | 1,669,400 | 2.1% | 143,000 | 3.1% |
| 1954 | 1,717,880 | 2.7% | 144,000 | 0.3% |
| 1955 | 1,789,100 | 4.1% | 146,000 | 1.4% |
| 1956 | 1,872,400 | 4.7% | 149,440 | 2.4% |
| 1957 | 1,976,000 | 5.5% | 152,000 | 2.0% |
| 1958 | 2,031,700 | 2.8% | 156,000 | 2.3% |
| 1959 | 2,088,700 | 2.1% | 160,000 | 2.5% |
| 1960 | 2,150,400 | 2.7% | 164,000 | 2.4% |
| 1961 | 2,152,000 | 0.07% | 165,000 | 1.6% |
| 1962 | 2,331,800 | 7.7% | 173,000 | 4.6% |
| 1963 | 2,430,100 | 4.0% | 178,550 | 2.0% |
| 1964 | 2,525,600 | 3.7% | 184,900 | 3.5% |
| 1965 | 2,599,000 | 2.8% | 189,000 | 2.4% |
בעוד שהממוצע הכולל של גידול האוכלוסייה במדינת ישראל בשנים אלה עמד על 5.2% לשנה, הממוצע הכולל של גידול האוכלוסייה בירושלים עמד על 4.5% לשנה. רק בשנת 1949–1951 גדל אוכלוסיית ירושלים בשיעור העולה על הממוצע הארצי וזאת בשל יישוב יזום של עולים חדשים בעיר והעברת משרדי הממשלה ופקידי הממשלה מתל אביב לירושלים. בין השנים 1956–1967 עמד שיעור הגידול של אוכלוסיית העיר על כ-2.5% לשנה (מחצית מהממוצע הארצי) – גידול שנבע בעיקרו מריבוי טבעי (בעיקר באוכלוסייה החרדית), ולא מהגירה אל העיר.
גידולה של אוכלוסיית העיר חיפה בתקופה זו היה גבוה במקצת לגידול האוכלוסייה בירושלים (2.6% בשנה), לעומת זאת גידול האוכלוסייה בעיר תל אביב בתקופה זו היה נמוך יותר (1.3% בשנה בלבד) – דבר הנובע בעיקר מפרוור אזור תל אביב.
מאפייני אוכלוסיית ירושלים המערבית בשנים 1948–1967 > אוכלוסייה לפי ארץ לידה

במפקד התושבים שנערך ב-8 בנובמבר 1948, לאחר תום מלחמת העצמאות, התברר כי 62.9% מתושבי ירושלים נולדו מחוץ לארץ ישראל, כאשר 33.8% מהם הגיעו אל העיר מאסיה או אפריקה. אחוז ילידי אסיה או אפריקה בעיר ירושלים עמד על פי שנים מהמוצע הארצי באותה עת. בין השנים 1948–1958 גדל מספרם של יוצאי אפריקה ואסיה בעיר ושיעורים עלה מ-34% ל-45%. בשנת 1958 הגיע מספרם של ילידי אפריקה ואסיה בעיר לכ-80,000 תושבים מתוך אוכלוסייה של 154,100 תושבים (51.1% מהתושבים).
מאפייני אוכלוסיית ירושלים המערבית בשנים 1948–1967 > אוכלוסייה לפי גיל ומין

קודם לקום מדינת ישראל, האוכלוסייה היהודית של הארץ הייתה צעירה ברובה, בשל מאפייני העלייה החלוצית. לאחר קום המדינה, ועם תחילת העליות ההמוניות, הפך מבנה האוכלוסייה לאחיד יותר, עם עלייתה של אוכלוסייה בוגרת לארץ. בשונה מייתר חלקי המדינה, אוכלוסיית ירושלים הייתה בוגרת יותר מאשר יתר חלקי מדינת ישראל, ורק בשנת 1961 התנרמל מבנה האוכלוסייה למול יתר חלקי המדינה בהיבט של חלוקת הגילאים:
| גיל |  % זכרים (1948) |  % נשים (1948) |  % זכרים (1961) |  % נשים (1961) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 0–4 | 12.0 | 11.6 | 11.95 | 11.35 |
| 5–9 | 10.8 | 10 | 11.85 | 11.61 |
| 10–14 | 12.8 | 11.1 | 11.16 | 10.46 |
| 15–19 | 8.7 | 9.3 | 9.15 | 8.77 |
| 20–24 | 7 | 8.2 | 9.01 | 8.59 |
| 25–29 | 7 | 5.4 | 7.78 | 7.84 |
| 30–34 | 4.4 | 6.3 | 6.53 | 6.45 |
| 35 - 44 | 12 | 13.7 | 9.9 | 10.13 |
| 45 - 54 | 11 | 10 | 9.34 | 10.67 |
| 55 - 64 | 13 | 12.8 | 7.7 | 7.89 |
| 65 - 74 |  |  | 3.92 | 4.19 |
| 75 + |  |  | 1.71 | 2.05 |
מאפייני אוכלוסיית ירושלים המערבית בשנים 1948–1967 > תעסוקה בירושלים

בשל מיקום משרדי הממשלה בעיר- וכן מיקום האוניברסיטה העברית ובתי החולים, אחוז העוסקים בשירות הממשלה והשירותים הציבוריים היה גבוה באופן ניכר מהאחוז המקביל ביתר חלקי המדינה,. בשנת 1958 הועסקו בירושלים 42.1% מהתושבים בשירות הציבור, לעומת 21.2% מייתר חלקי הארץ. בשנת 1961 עלה מספר המועסקים בשירותים הציבוריים ל-52.6% לעומת 30% בייתר חלקי הארץ:
| ענף | 1961 מס' מועסקים בירושלים | 1961 מס' מועסקים ביתר חלקי הארץ |
| --- | --- | --- |
| כלל המועסקים | 56,680 | 709,880 |
| חקלאות, יעור ודיג | 740 | 96,405 |
| תעשייה ומלאכה | 9,225 | 168,890 |
| בנייה | 4,660 | 59,955 |
| חשמל, מים, גז, סניטציה | 760 | 14,010 |
| מסחר ובנקאות | 7,170 | 84,085 |
| תחבורה, הובלה ואחסנה | 2,515 | 44,355 |
| שירותים ציבוריים  מהם: | 29,860 | 216,805 |
|   שירות ממשלתי וציבורי | 10,100 | 67,465 |
|   חינוך, משפט ובריאות | 15,530 | 101,290 |
|   שירותים אישיים ובידור | 4,230 | 48,050 |
| לא ידוע | 1,750 | 25,375 |
לקריאה נוספת

ד"ר אלישע אפרת, ירושלים והפרוזדור, גאוגרפיה של עיר והר, אחיאסף, ירושלים-תל אביב, 1967
אבי בראלי (עורך), ירושלים החצויה 1948–1967, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, 1984
ארנון גולן, פליטים, עולים, שכונות נטושות. עיצוב המערך העירוני של ירושלים היהודית במלחמת העצמאות ואחריה, 1948–1950
עוזיאל שמלץ, האוכלוסייה היהודית בירושלים מ-1949 עד 1967
הערות שוליים

↑  ירושלים והפרוזדור, עמ' 102–103
↑  ירושלים והפרוזדור, 105
↑  ירושלים והפרוזדור, 107
רחל שטיינשניידר

רחל שטיינשניידר (נולדה ב-10 בפברואר 1994) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת החלוצה והקשרית בקבוצת הפועל קטמון ירושלים מליגת העל ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

שטיינשניידר גדלה בבית שמש. בתום לימודי התיכון, היא הצטרפה למסלול העתודה האקדמית. בתום לימודי הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון, שירתה כקצינה בחיל האוויר.
בילדותה, שיחקה שטיינשניידר כדורגל בשכונה, אך את קריירת הכדורגל המקצוענית שלה החלה רק בגיל 21, כאשר תוך כדי לימודיה בטכניון, החלה לשחק בקבוצת מכבי צור שלום ביאליק מהליגה הלאומית. בהמשך שיחקה גם במכבי כישרונות חדרה, הפועל עירוני פתח תקווה, אס"א תל אביב, מ.ס. קריית גת וב"בנות נתניה", לפני שעברה לשחק באירופה.
לאחר שסיימה את שירות הקבע שלה בצבא בשנת 2021, חתמה בקבוצת "נסטבד" מהליגה הדנית וב-2022, עברה לקבוצת "יזייר" מהליגה הצרפתית השנייה. בעונה זאת, הצליחה להגיע עם קבוצתה עד לגמר הגביע הצרפתי, בו הפסידה לפריז סן-ז'רמן. הייתה זו הופעה ראשונה של שחקנית כדורגל ישראלית בגמר הגביע בצרפת ובאחת מחמש הליגות הטובות באירופה.
לקראת עונת 2022/23 חתמה שטיינשניידר בעולה החדשה לליגת העל הפועל קטמון ירושלים, עמה הגיע למקום השני בליגה, וזכתה בתואר השחקנית הישראלית של העונה, כשהיא כובשת 6 שערי ליגה. בעונת 2023/2024 צברה שני שערים ושני בישולים ב-19 הופעות ליגה, בישול אחד ב-3 הופעות בגביע המדינה, ושני שערים ובישול ב-5 הופעות בגביע אתנה, כאשר הקבוצה מסיימת במקום השני בליגה, מגיעה לחצי גמר הגביע, וזוכה בגביע אתנה. שטיינשניידר זכתה בתואר כדורגלנית העונה של WSP, ונבחרה לכדורגלנית הישראלית של העונה על ידי ליגת העל.
ביוגרפיה > במדי נבחרת ישראל

שטיינשניידר זומנה לראשונה לנבחרת וערכה את הופעת הבכורה שלה ב-20 באוגוסט 2019 במשחק הידידות מול קבוצת צ'לסי האנגלית מהסופר ליג לנשים, כשבמשחק נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל. נכון ל-26 בפברואר 2025, שטיינשניידר צברה 31 הופעות בנבחרת ישראל, בהן כבשה 3 שערים.
ב-21 בפברואר 2025 קיבלה שטיינשניידר לראשונה את סרט הקפטנית בנבחרת, כשעלתה כמחליפה למחצית השניה במשחק מול נבחרת בולגריה. ב-25 בפברואר 2025 עלתה לראשונה כקפטנית בהרכב הנבחרת, במשחק מול נבחרת אסטוניה.
תארים > מכבי כישרונות חדרה

גביע המדינה: 2014/15
תארים > הפועל קטמון ירושלים

גביע אתנה: 2023/24
הערות שוליים

1 2 3  ליאור ברטל, ‏רחל שטיינשניידר תתמודד עם קבוצתה מול פ.ס.ז' בגמר הגביע הצרפתי: "זה כמו דוד מול גוליית", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 15 במאי 2022
↑  ליאור ברטל, ‏חיזוק לעולה החדשה: רחל שטיינשניידר חמה בהפועל קטמון ירושלים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 באוגוסט 2022
↑  מעל כולן: סנטנה שוערת העונה, וורקו התגלית, באתר ONE‏, 18 במאי 2023
↑  ליאור ברטל, ‏לראשונה בישראל: ספורטאיות השנה נבחרו בטקס מיוחד, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 במאי 2024
↑  דף הפייסבוק ליגת העל לנשים, באתר www.facebook.com, ‏2 ביוני 2024
↑  בחירת שער השנה של נבחרת ישראל 2020 - רחל שטיינשניידר ההתאחדות לכדורגל בישראל - The Israel Football Association | Facebook, באתר www.facebook.com
↑  Magyarország–Izrael 3–1 (בהונגרית), 2015-07-01, נבדק ב-2023-07-19
↑  רשימת משחקים בנבחרת, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  זאב גולדשמיט, נשים: כישרונות חדרה זכתה בגביע היסטורי, באתר ynet, 13 במאי 2015
↑  ליאור ברטל, ‏הפועל קטמון ירושלים ניצחה את קרית גת וזכתה בגביע אתנה לנשים בכדורגל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 במרץ 2024
יניר קוזין

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1985 (בן 39) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ערוץ כנסת, מעריב, גלי צה"ל 
 סוג כתב:  פוליטי-מדיני
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  yanircozin
 טלגרם:  yaronyanir1299
 
יניר קוזין (משמאל) מנחה פאנל חברי כנסת עם אלון טל, מיכל וולדיגר ונירה שפק, מאי 2022
יניר קוזין (נולד ב-12 בנובמבר 1985) הוא עיתונאי ישראלי. משמש ככתב המדיני של גלי צה"ל ומגיש תוכניות אקטואליה בתחנה, ובערוץ כנסת.
ביוגרפיה

בן לכרמלה ולד"ר יאן קוזין, שנפל במהלך שירות מילואים בשנת 2002. את שירותו הצבאי עשה כמדריך נוער בחיל החינוך. את שירות המילואים הוא עושה ביחידת הכבאות של צה"ל.
קוזין הוא בעל תואר בוגר מהאוניברסיטה העברית, בחוגים ליחסים בין-לאומיים (יחב"ל) ותקשורת ועיתונאות.
בשנים 2008–2009 ערך קוזין את מדור המגזין בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית "פי האתון".
בין השנים 2009–2013 הגיש תוכניות שונות ברדיו ירושלים 101FM.
בשנים 2015–2016 ערך את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ הכנסת. החל משנת 2013 הוא מגיש את הפינה "קו חוץ" בתוכנית הרשת 'כנסת ברשת' בהגשת ירון אברהם.
בשנים 2017–2019 היה הכתב המדיני של "מעריב". במרץ 2019 פרסם עם הילה קובו את הספר "לא יהיה כלום – המשפטים הגדולים של הפוליטיקה הישראלית" בהוצאת דני ספרים.
ביולי 2019 הפך לכתב פוליטי בגלי צה"ל. הוא החליף בתפקיד את מיכאל האוזר טוב, שנמנע מהתפקיד במהלך מערכות הבחירות עקב ניגוד עניינים, מאחר שאביו, צבי האוזר, התמודד בבחירות לכנסת ה-22, ה-23 וה-24.
קוזין משמש ככתב בערוץ כנסת, ומסקר את התחום הפוליטי, המדיני והפרלמנטרי. הוא הגיש את הפינה "צרות של אחרים" בתוכנית "עולם פוליטי".
מיוני 2022 משמש קוזין ככתב המדיני והתחום הפוליטי בגלי צה"ל. הוא מגיש עם ספי עובדיה את תוכנית הבוקר בתחנה בימים ראשון עד רביעי.
בנובמבר 2024 הצטרף לחדשות 13 והחל להגיש רצועה יומית בשעות 15:00-17:00.
נשוי לשמרית, ואב לשלושה ילדים. מתגורר בצור הדסה.
הערות שוליים

↑  נועה פרייס‏, הכתב המדיני החדש של מעריב - יניר קוזין מערוץ הכנסת, באתר וואלה, 24 ביולי 2017
↑  הילה קובו הפכה את השטויות שח"כים אומרים לספר מצחיק ועצוב, באתר Timeout‏, 3 באפריל 2019
↑  ערוץ כנסת,  כתבנו @yanircozin, יכנס לתפקיד הכתב המדיני ב-@GLZRadio., ברשת החברתית אקס (טוויטר)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395366505171  LCCN: no2019146137  VIAF: 21156677149133770008   WorldCat (עם VIAF): 21156677149133770008
פארק אגם הפרפרים

| --- | --- |

פרפר ומאחוריו אגם בפארק
 מידע כללי
 סוג:  פארק פרפרים
 תאריך הקמה:  מאי 2022 
 נתונים ומידות
 שטח:  15 דונם
 בעלי חיים:  ראו בערך
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  כרמיאל 
 קואורדינטות:  32°55′31″N 35°20′20″E﻿ / ﻿32.925298558601°N 35.339011318989°E﻿ / 32.925298558601; 35.339011318989
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) פארק אגם הפרפרים(למפת הגליל המערבי רגילה) פארק אגם הפרפרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק אגם הפרפרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק אגם הפרפרים
 
פארק אגם הפרפרים הוא פארק ראשון מסוגו בישראל, הממוקם בכרמיאל, ומציע מוקד ללימוד ולצפייה בפרפרים, בדומה למרכז צפרות ועופות. הפארק נחנך במאי 2022, והוא משתרע על פני כ-15 דונם בצמוד למפעל קליל, כשבשטחו שני אגמים. הוא הוקם ביוזמת חברת קליל, בשיתוף עיריית כרמיאל ובליווי חוקר הפרפרים, דובי בנימיני.
בהקמת הפארק הושקעו כשלושה מיליון ש"ח, והוא אינו פתוח לציבור הרחב, אלא בתיאום מראש.
היסטוריה

תכנון הפארק החל עוד ב-2013 על ידי החברה להגנת הטבע, בשותפות עיריית כרמיאל. בפארק נשתלו כ-100 סוגים של צמחים ועצים, השייכים ל-33 משפחות.
במהלך הקמת הפארק גילה דובי בנימיני מין פרפר חדש למדע וקרא לו על שם מפעל קליל - כִּתְמִית קְלִיל (Melitaea klili).
בשנת 2022, הפארק זכה בפרס על שם פולה מוזס בקטגוריית ״תרומה למען הקהילה".
הפרפרים בפארק

לאורך השנים תועדו בפארק כ-52 מיני פרפרים שונים מתוך 64 החיים באזור, בניהם:
צבעוניים - זנב-סנונית נאה, זנב סנינית הלימון, צבעוני קשוט, צבעון שקוף
לבניניים - לבנין הכרוב, לבנין הצנון, לבנין הרכפה, לבנין משויש, דרומי הצלף, ירוק-כנף מפוספס, ירוק-כנף טלוא, כתום-כנף המצילתיים, לימוני האשחר, צהבוני התלתן, הגרן הסנא
נימפתיים - דנאית הדורה, נימפית החורשף, נימפית הסרפד, כיתמית ירושלים, כיתמית הבוצין, אֲצִילִית הַיַּעֲרָה, כתמית קליל
סטיריות - אביבית משויישת, טבעית זוטית, סטירית פקוחה, חומית היבלית
כחליליים - נחושתן החומעה, נחושתן הארכובית, כחלון הבלקן, כחלון האפון, כחלון האספסת, כחלון הקוטב, כחליל הרימון, כחליל השברק, כחליל מקושט, כחליל הגרניון, תכליל האזוב, כחליל הינבוט, כחליל הקטנית.
הספריתיים - אפורית החלמית, אפורית הגלונית, אפורית מזרחית, ניקדית הורדיים, נחושת הנשרן, הספרית שחורה, הספרית הדוחן.
ראו גם

אגודת חובבי הפרפרים בישראל
צפרות בישראל
הערות שוליים

↑  Gill, תתחדשו: פארק אגם הפרפרים הראשון בארץ נפתח בכרמיאל, באתר זהר.נט, ‏2022-05-25
↑  שוש להב, פארק "אגם הפרפרים" בקליל: לבלות עם 50 זני פרפרים, חגיגה למשפחות, באתר FAMILY GO, ‏2024-02-29
↑  הושק פארק "אגם הפרפרים" הראשון בישראל, באתר וואלה, 25 במאי 2022
↑  אוריאל לוי, ‏טעם החיים: פרפרים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בספטמבר 2022
↑  והזוכה הוא: פארק אגם הפרפרים של חברת "קליל", באתר ynet, 3 בנובמבר 2022