stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון גרגורי
סטטיסטיקות קריירה > סטטיסטיקות כמאמן

| מועדון | התחלה | סיום | מאזן> משחקים | מאזן> ניצחונות | מאזן> תיקו | מאזן> הפסדים | מאזן> אחוזי הצלחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטסמות' | 17 בינואר 1989 | 3 בינואר 1990 | 50 | 10 | 15 | 25 | 20.00 |
| ויקומב וונדררס | 22 באוקטובר 1996 | 25 בפברואר 1998 | 76 | 25 | 23 | 28 | 32.89 |
| אסטון וילה | 25 בפברואר 1998 | 24 בינואר 2002 | 190 | 82 | 52 | 56 | 43.16 |
| דרבי קאונטי | 30 בינואר 2002 | 21 במרץ 2003 | 55 | 16 | 9 | 30 | 29.09 |
| קווינס פארק ריינג'רס | 20 בספטמבר 2006 | 1 באוקטובר 2007 | 48 | 13 | 12 | 23 | 27.08 |
| מכבי אחי נצרת | 8 בדצמבר 2009 | 18 במאי 2010 | 17 | 4 | 4 | 9 | 23.53 |
| מועדון ספורט אשדוד | 18 במאי 2010 | 18 באפריל 2011 | 39 | 13 | 10 | 16 | 33.33 |
| קאיראט אלמטי | 13 ביוני 2011 | דצמבר 2011 | 17 | 4 | 7 | 6 | 23.53 |
|  קראולי טאון | 3 בדצמבר 2013 | 28 בדצמבר 2014 | 57 | 17 | 16 | 24 | 29.82 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 568 | 190 | 154 | 224 | 33.45 |
תארים > קבוצתיים > אסטון וילה

גביע האינטרטוטו: 2001
תארים > קבוצתיים > FC Chennaiyin

אליפות הודו: 2017/2018
תארים > אישיים

מאמן העונה בליגה ההודית: 2017/2018
מאמן החודש בפרמייר ליג: ספטמבר 1998, ספטמבר 2001
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירה באתר הנבחרת הלאומית
↑  מידע באתר Soccerbase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2001036684  VIAF: 17152076   WorldCat (עם VIAF): 17152076
ג'וליו אנדראוטי

ג'וליו אנדראוטי (באיטלקית: Giulio Andreotti;‏ 14 בינואר 1919 - 6 במאי 2013) היה מבכירי המדינאים האיטלקים שלאחר מלחמת העולם השנייה. הוא כיהן כראש ממשלת איטליה בשנים 1972-1973, 1979-1976 ו-1985-1992. כמו כן שימש בתפקיד שר ההגנה, שר החוץ ושר הפנים. החל משנת 1991 כיהן אנדראוטי כסנטור לכל החיים בפרלמנט האיטלקי.
חייו

אנדראוטי נולד ברומא וסיים בה את לימודי המשפטים. לאחר מלחמת העולם השנייה וכינון הרפובליקה האיטלקית הצטרף אנדראוטי לשורות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. אנדראוטי נחשב לבן-חסותו של מנהיג המפלגה, שהייתה מפלגת השלטון באיטליה במשך שנים רבות, אלצ'ידה דה גספרי (Alcide De Gasperi). אנדראוטי נבחר לפרלמנט האיטלקי בשנת 1946. כאשר נבחר להיות ראש ממשלת איטליה בפעם השנייה הוא מינה את טינה אנסלמי כשרה בממשלתו, בפעם הראשונה בתולדות המדינה. הוא היה ראש ממשלת איטליה האחרון מטעם המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, ותקופת הכהונה האחרונה שלו כראש ממשלה (1985-1992) התאפיינה בגילויי שחיתות רבים במפלגת השלטון, דבר שהביא לבסוף למפלתה בבחירות, ולהתפרקותה בשנת 1994.
בשנת 1993 נחקר אנדראוטי בחשד לקיום קשרים עם המאפיה האיטלקית, חקירה אשר הובילה למשפט שזכה לתהודה תקשורתית רבה באיטליה. בסרט "הסנדק חלק שלישי", מופיעה הדמות דון ליצו לוקאזי, פוליטיקאי רם-דרג בעל קשרים למאפיה. דמות זו בוססה בצורה מסוימת על דמותו של אנדראוטי. בסרט, קודם שלוקאזי נרצח, לוחש לו הרוצח: "כוח מחליש את מי שאין לו את זה" (משפט שנטבע על ידי אנדראוטי עצמו, כפרפרזה על אמרתו של יריבו הפוליטי ג'נקראלו פייטה: "כוח מחליש אותך").
אנדראוטי סבל מעקמת, דבר שלא מנע ממנו להיות פוליטיקאי מצליח ואהוד. הוא כונה בעקבות כך "הגיבן". אנדראוטי גם כונה באיטליה "ג'וליו האלוהי" (Divo Giulio - כינוי שמקורו מיוליוס קיסר) וזאת בזכות הוותק הרב שהוא צבר בפוליטיקה האיטלקית, אופיו הסמכותי וכושר המנהיגות שלו.
סרט בשם "Il Divo" הופק על חייו של אנדראוטי, וזכה בפרס המבקרים בפסטיבל קאן בשנת 2008. בשנת 2006, בגיל 87, נענה אנדראוטי לבקשה להציג את מועמדותו לתפקיד נשיא הרפובליקה האיטלקית, אך הפסיד.
אנדראוטי נודע בקשריו ההדוקים עם מוסדות הכנסייה הקתולית באיטליה וכן עם הוותיקן. יש הטוענים כי אנדראוטי לא עשה את המירב כדי להציל את חייו של ראש ממשלת איטליה לשעבר וחברו למפלגה, אלדו מורו אשר נחטף על ידי ארגון הבריגדות האדומות והוצא להורג על ידם בשנת 1978. בשנת 2009 צוין באיטליה יום הולדתו ה-90 של אנדראוטי במגוון רחב של כתבות בתקשורת. אנדראוטי כתב ספרים רבים ולעיתים מאמרים בעיתונות האיטלקית. אנדראוטי נודע באימרותיו הציניות, בהן:
"מלבד במלחמות הפוניות, שבהן הייתי צעיר מדי, האשימו אותי בהכל".
"הפוליטיקה היא מחלה שאף אחד לא רוצה להירפא ממנה".
"אתה חוטא כאשר אתה מדבר סרה על אנשים, אולם לפעמים אתה עושה את הדבר הנכון".
נפטר ב-6 במאי 2013 בביתו שברומא, והוא בן 94 במותו.
הערות שוליים

↑  ALEXANDER STILLE, ALL THE PRIME MINISTER'S MEN, באתר האינדפנדנט, 24 September 1995
| ראשי ממשלת איטליה |
| --- | --- | --- |
| ממלכת איטליה | קמילו בנסו די קאבור • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י קרלו פאריני • מרקו מינגטי • אלפונסו פררו לה מרמורה • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י פדריקו מנבראה • ג'ובאני לנצה • מרקו מינגטי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • ג'ובאני ג'וליטי • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • לואיג'י פלוקס • ג'וזפה סראצ'ו • ג'וזפה צנארדלי • ג'ובאני ג'וליטי • תומזו טיטוני • אלסנדרו פורטיס • סידני סונינו • ג'ובאני ג'וליטי • סידני סונינו • לואיג'י לוצאטי • ג'ובאני ג'וליטי • אנטוניו סלנדרה • פאולו בוזלי • ויטוריו אמנואלה אורלנדו • פרנצ'סקו סבריו ניטי • ג'ובאני ג'וליטי • איוונואה בונומי • לואיג'י פאקטה • בניטו מוסוליני • פייטרו באדוליו • איוונואה בונומי • פרוצ'ו פארי • אלצ'ידה דה גספרי |    |
| הרפובליקה האיטלקית | אלצ'ידה דה גספרי • ג'וזפה פלה • אמינטורה פנפאני • מריו שלבה • אנטוניו סניי • אדונה צולי • אמינטורה פנפאני • אנטוניו סניי • פרננדו טמברוני • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני לאונה • אלדו מורו • ג'ובאני לאונה • מריאנו רומור • אמיליו קולומבו • ג'וליו אנדראוטי • מריאנו רומור • אלדו מורו • ג'וליו אנדראוטי • פרנצ'סקו קוסיגה • ארנלדו פורלאני • ג'ובאני ספאדוליני • אמינטורה פנפאני • בטינו קרקסי • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני גוריה • צ'יריאקו דה מיטה • ג'וליו אנדראוטי • ג'וליאנו אמאטי • קרלו אזליו צ'אמפי • סילביו ברלוסקוני • למברטו דיני • רומנו פרודי • מאסימו ד'אלמה • ג'וליאנו אמאטו • סילביו ברלוסקוני • רומנו פרודי • סילביו ברלוסקוני • מריו מונטי • אנריקו לטה • מתאו רנצי • פאולו ג'נטילוני • ג'וזפה קונטה • מריו דראגי • ג'ורג'ה מלוני |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279717405171  PLWABN: 9810617507805606  BIBSYS: 90366025  BNE: XX1237145  BnF: cb12018731s (data)  CiNii: DA02601012  GND: 119171775  ICCU: CFIV010934  ISNI: 0000 0000 8078 4060  LCCN: n79060359  NARA: 10582651  NKC: ola2002145089  NLA: 35718364  NTA: 072983620  RERO: 02-A002929340  SNAC: w6c69j8x  SUDOC: 028329376  Trove: 1056364  VcBA: 495/90700  VIAF: 109833019   WorldCat (עם VIAF): 109833019
ג'ייסון מורייו

ג'ייסון פביאן מורייו סרון (בספרדית: Jeison Fabián Murillo Cerón, נולד ב-27 במאי 1992 בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הבלם במדי א-שמאל ובנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים

מורייו נולד וגדל בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה, שם החל לשחק כדורגל בצעירותו. ב-2010, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-18, חתם בשורות אודינזה האיטלקית, שמיד השאילה אותו לגרנדה, כחלק מהסכם השותפות בין שני המועדונים. את עונת 2010/2011 בילה בשורות קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגות האזוריות של ספרד. בעונת 2011/2012 הושאל לקדיס שמהליגה השלישית בספרד. בפברואר 2012 המעבר של מורייו לגרנדה מאודינזה הפך לרשמי ומלא. באותה עונה הגיע עם קדיס לפלייאוף ההעפלה לליגה השנייה, אך הוא לא הצליח לסייע לקבוצתו להשלים את משימת ההעפלה. בעונת 2012/2013 הושאל פעם נוספת, הפעם ללאס פאלמס שמהליגה השנייה. במהלך ההשאלה בלאס פאלמס הבקיע שלושה שערי ליגה, ובהם צמד בניצחון 3–2 על אלמריה ב-9 במרץ 2013. עם לאס פאלמס הגיע לפלייאוף ההעפלה לליגה הראשונה מהמקום השישי, אך גם אז כשלה קבוצתו במשימתה.
בקיץ 2013 החל לשחק באופן רגיל בגרנדה, שהייתה אז בליגה הראשונה. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה פתח דרך קבע בהרכבה. את שערו הראשון והיחיד במדיה הבקיע ב-10 בינואר 2014, השער הראשון בניצחון 4–0 ביתי על ריאל ואיאדוליד. את עונתו השנייה בגרנדה החל כשחקן הרכב, אך הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו את השתתפותו במשחקיה. תחילה, בין דצמבר לפברואר, נעדר בשל כאבים באחת מבהונות רגליו. באפריל נקע את ברכו ונעדר ממשחק עד סוף העונה.
בקיץ 2015 חתם מורייו על חוזה לחמש שנים בשורות אינטר מילאנו האיטלקית תמורת סכום העברה שעמד על 8 מיליון אירו בנוסף ל-2 מיליון נוספים בבונוסים, לפי דיווחים. מורייו התברג במהרה בהרכב קבוצתו החדשה שאומנה על ידי רוברטו מאנצ'יני. בעונת 2015/2016 ערך 34 הופעות בסרייה א' בהן הבקיע פעמיים וסייע לקבוצה להגיע למקום הרביעי. בעונת 2016/2017 סבלה אינטר מילאנו מחוסר יציבות, אך למרות זאת המשיך מורייו לפתוח ברוב משחקי הקבוצה. הקבוצה הודחה מהליגה האירופית כבר בשלב הבתים וסיימה את הליגה במקום השביעי בלבד.
ב-18 באוגוסט 2017 הושאל מורייו לוולנסיה הספרדית לשנתיים עם סעיף רכישת חובה. בשל בקע מפשעתי נעדר ממשחק במשך שלושה חודשים, מנובמבר 2017 ועד פברואר 2018. בסך הכול הופיע ב-17 משחקי ליגה במדי ולנסיה במהלך עונת 2017/2018, אותה סיימה ולנסיה במקום הרביעי, ממנו העפילה לליגת האלופות. בעונה הבאה התקשה למצוא מקום בהרכב הקבוצה, אותה אימן מרסלינו, שהעדיף את הבלמים גבריאל פאוליסטה, אסקיאל גאראי ורובן וסו על פניו. ב-20 בדצמבר הושאל עד סוף העונה לברצלונה. הוא פתח בשני משחקי שמינית גמר גביע המלך נגד לבאנטה, וסייע לקבוצתו להעפיל לרבע הגמר. ב-13 ביולי 2019 הושאל מוריו לסמפדוריה לעונה אחת עם אופציה לרכישה. ב-15 בינואר 2020 נרכש באופן קבוע על ידי סמפדוריה והושאל לסלטה ויגו עד לסוף העונה.
ב-28 ביולי 2023 חתם מורייו בא-שמאל הקטרית לשנתיים.
קריירת נבחרות

ב-10 באוקטובר 2014 ערך מורייו את הופעת הבכורה במדי נבחרת קולומביה, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות נגד אל סלבדור שהסתיים ניצחון 3–0 לזכות קולומביה. מורייו השתתף עם נבחרת קולומביה בקופה אמריקה 2015, שם פתח בכל ארבעת משחקי הנבחרת. במשחק השני בשלב הבתים נגד ברזיל הבקיע את השער היחיד במשחק שהעניק לקבוצתו את הניצחון. ברבע גמר הטורניר עזר לקבוצתו לשמור על רשת נקייה נגד ארגנטינה, אך בדו-קרב בעיטות העונשין שלאחר מכן היה אחד מהשחקנים שהחטיאו את בעיטותיהם, וקולומביה הודחה מהטורניר לאחר שהפסידה בתוצאה 5–4. בזכות יכולתו הטובה נבחר מורייו לשחקן הצעיר המצטיין של הטורניר וכן לנבחרת המצטיינים של הטורניר.
מורייו השתתף עם נבחרת קולומביה גם בקופה אמריקה 2016. בשני המחזורים הראשונים של שלב הבתים פתח בהרכב הנבחרת, סייע לה לנצח בשניהם ולהעפיל לרבע הגמר. לאחר שנח במחזור השלישי, פתח ברבע הגמר נגד פרו, בו גברה קולומביה על יריבתה בדו-קרב בעיטות עונשין. בחצי הגמר נגד צ'ילה פתח בהרכב עת הפסידה נבחרתו 2–0, אולם הוא עזר לנבחרתו לזכות במקום השלישי עם ניצחון 1–0 על ארצות הברית. אף על פי שהשתתף עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2018, מורייו לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר הגמר שנערך ברוסיה.
תארים

אליפות ספרד - 2018/2019
קופה אמריקה 2016 - מקום שלישי
קופה אמריקה 2015 - השחקן הצעיר המצטיין של הטורניר, נבחרת הטורניר
הערות שוליים

↑  Murillo y Ortuño, bajas frente al Getafe,‏ מארקה, 18.12.2012
↑  Pina, pres. Granada: "Murillo all'Inter per 8 mln più bonus. L'ingaggio...",‏ FC Inter News,‏ 5.2.2015
↑  Parte médico de Murillo,‏ Mari Carmen Gallart,‏ Super Deporte,‏ 28.11.2017
↑  Marcelino Confirms Jeison Murillo Will Leave Valencia Amid Barcelona Rumours,‏ Matt Jones,‏ Bleacher Report,
‏ 20.12.2018
↑  Official Copa America 2015 awards: New Inter signing Jeison Murillo named as Best Young Player,‏ Daniel AnwarHide,‏ Squawka,‏ 5.7.2015
↑  Barça take centre stage in Copa América dream team,‏ מארקה, 5.7.2015
| נבחרת קולומביה – קופה אמריקה 2015 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוספינה •  2 ספאטה •  3 פרנקו •  4 אריאס •  5 ולנסיה •  6 סאנצ'ס •  7 ארמרו •  8 קרדונה •  9 פלקאו •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 אנדרדה •  14 ואלדס • 15 מחייה • 16 איברבו • 17 באקה • 18 סונייגה • 19 גוטיירס • 20 מוריאל • 21 מרטינס • 22 מוריו • 23 בוניה • מאמן: פקרמן |  1 אוספינה •  2 ספאטה •  3 פרנקו •  4 אריאס •  5 ולנסיה •  6 סאנצ'ס •  7 ארמרו •  8 קרדונה •  9 פלקאו •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 אנדרדה •  14 ואלדס • 15 מחייה • 16 איברבו • 17 באקה • 18 סונייגה • 19 גוטיירס • 20 מוריאל • 21 מרטינס • 22 מוריו • 23 בוניה • מאמן: פקרמן | קולומביה |
| נבחרת קולומביה – קופה אמריקה 2016 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 אוספינה •  2 כ. ספאטה •  3 מינה •  4 אריאס •  5 סליס •  6 סאנצ'ס •  7 באקה •  8 קרדונה •  9 מרטינס •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ר. ספאטה • 13 פרס •  14 מדינה • 15 אגילאר • 16 טורס • 17 מורנו • 18 פברה • 19 דיאס • 20 רואה • 21 מורנו • 22 ג'. מוריו • 23 בונייה • מאמן: פקרמן |  1 אוספינה •  2 כ. ספאטה •  3 מינה •  4 אריאס •  5 סליס •  6 סאנצ'ס •  7 באקה •  8 קרדונה •  9 מרטינס •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ר. ספאטה • 13 פרס •  14 מדינה • 15 אגילאר • 16 טורס • 17 מורנו • 18 פברה • 19 דיאס • 20 רואה • 21 מורנו • 22 ג'. מוריו • 23 בונייה • מאמן: פקרמן | קולומביה |
ג'יין האדלי בארקלי

אליזבת ג'יין בארקלי לבית ראקר, לשעבר האדלי (באנגלית: Elizabeth Jane Barkley;‏ 23 בספטמבר 1911 - 6 בספטמבר 1964), הידועה גם בשם ג'יין האדלי בארקלי, הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית מ-1949 עד 1953, כאשתו של סגן הנשיא אלבן וו. בארקלי.
ביוגרפיה > ראשית חייה

היא נולדה ב-23 בספטמבר 1911 בקייטסוויל, מיזורי אביה היה עורך דין ואמה פסנתרנית שלמדה באירופה. היא נישאה לבעלה הראשון, קרלטון האדלי, עורך דין, ב-1931. האדלי, אותו פגשה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, הפכה לפרקליטת רכבות בולטת. נולדו להם שתי בנות לפני מותו ב-1945 בגיל 42.
קרלטון סטארטיבנט האדלי (23 בדצמבר 1902  לוול, מסצ'וסטס - 16 בפברואר 1945 סנט לואיס, מיזורי) הגיע ממשפחת האדלי הבולטת ממסצ'וסטס. הוא קיבל תואר ראשון (1923), LL. M.‏ (1927), ו-MA‏ (1929) מאוניברסיטת וושינגטון. הוא התחתן עם ראקר ב-1931, ונולדו לו שני ילדים. הוא היה עורך דין נערץ במדינה וחבר בולט במפלגה הרפובליקנית של סנט לואיס, ומת מהתקף לב בגיל 42 בסנט לואיס ב-16 בפברואר 1945.
ביוגרפיה > נישואים לאלבן בארקלי

היא נישאה לסגן הנשיא אלבן בארקלי, אלמן, ב-18 בנובמבר 1949. היא הייתה אשתו השנייה, והוא היה בעלה השני. בזמן הנישואין בארקלי היה מבוגר ממנה ב-33 שנים. הוא היה בן 71 והיא בת 38. אשתו הראשונה של בארקלי, דורותי, נפטרה ב-1947. עד לחיזוריה עם בארקלי, ג'יין ראקר האדלי הייתה רפובליקאית מסורה. בשנת 1940, גברת האדלי עבדה במשרד בסנט לואיס של המועמד לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית, ונדל וילקי. כשהחלבן שלה הביע חיבה לנשיא פרנקלין ד' רוזוולט, היא השאירה פתק שאומר "לא וילקי, לא חלבי".
לאחר שפגש את האלמן הצעיר במאי 1949 במסיבה בוושינגטון, סגן הנשיא חיזר אחריה בלהט. הוא לא נרתע מהפוליטיקה שלה או ממערכת יחסים למרחקים ארוכים. סגן הנשיא החל לבצע עצירות קבועות של חברת תעופה מסחרית בסנט לואיס. החיזור שלהם תפס את תשומת הלב הלאומית. היא התגוררה בדירת שבעה חדרים בשכונת סנטרל ווסט אנד היוקרתית של סנט לואיס, ליד אוניברסיטת וושינגטון וגם פארק היער הנודע. ב-30 באוקטובר 1949 הם הודיעו על אירוסיהם.
הם נישאו בכנסייה המתודיסטית של סנט ג'ון בסנט לואיס ב-18 בנובמבר. בטקס השתתפו 33 בני משפחה וסגן נשיא אחד, יחד עם כ-60 כתבים. בחוץ, על פי ההערכות 5,000 אנשים הריעו לבני הזוג כשהם עזבו במכונית גג שחורה שנתן החתן כמתנת חתונה.  כשנשאל על הפוליטיקה של אשתו, אמר סגן הנשיא, "היא נסחפה מהרגליים על ידי וילקי, אבל עכשיו היא חזרה לקבוצה".
בעלה פרש מסגנות הנשיא בינואר 1953. הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט האמריקאי ב-1954, וכיהן עד מותו ב-1956.
ביוגרפיה > מותה

לאחר מותו של בארקלי, ג'יין בארקלי קיבלה תפקיד כמזכירה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון די. סי. גברת בארקלי פרסמה ספר זיכרונות ב-1958 עם הוצאת ואנגארד בניו יורק, בשם I Married the Veep. היא מתה ב-6 בספטמבר 1964 מהתקף לב בגיל 52, כאשר עדיין הועסקה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בארקלי נקברה בבית הקברות ואלהאלה בבל-נור, מיזורי.
הערות שוליים

↑  William M. Blair. "Barkley Weds Mrs. Hadley; Couple Cheered by Throngs" (PDF). New York Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4188 1386  LCCN: no94029187  NARA: 10575348  VIAF: 66048769   WorldCat (עם VIAF): 66048769 
ג'יין בארקלי (קיצוני משמאל), ליד אלבן בארקלי
ג'ינה לולובריג'ידה

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1927 ממלכת איטליה סוביאקו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  16 בינואר 2023 (בגיל 95) איטליה רומא, איטליה
 שם לידה:  Luigina Lollobrigida 
 מדינה:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  1945–1997 (כ־52 שנים) 
 בן או בת זוג:  Milko Škofič (1949–1971) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (1985)  פרס גלובוס הזהב  פרס רצועת הכסף לשחקנית הטובה ביותר  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (1 בפברואר 2018)  פרס דוד די דונטלו לשחקנית הטובה ביותר  פרס דוד די דונטלו (1956)  אבירה בלגיון הצרפתי (1992)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (27 באפריל 1987)  פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברומא  פסטיבל קרלובי וארי  פרס פלאיאנו  אביר מסדר האמנויות והספרות 
  אתר האינטרנט הרשמי של ג'ינה לולובריג'ידה (באיטלקית)
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
לולובריג'ידה, 2007
לואיג'ינה "ג'ינה" לולובריג'ידה (באיטלקית: Luigina "Gina" Lollobrigida; ‏4 ביולי 1927 – 16 בינואר 2023) הייתה שחקנית, צלמת עיתונות ופסלת איטלקייה, שנחשבה לסמל מין בשנות ה-50.
ביוגרפיה

לולובריג'ידה נולדה ביישוב סוביאקו, בחבל לאציו שבאיטליה לאב יצרן רהיטים, ולה שלוש אחיות. מגיל צעיר עבדה בדוגמנות, ובגיל 20 זכתה במקום השלישי בתחרות מיס איטליה.
בשנת 1949 התחתנה עם הרופא הסלובני מילקו שקופיץ' (Milko Škofič). לזוג נולד ילד אחד. בשנת 1971 התגרשה.
בשנת 1953 הגיעה להוליווד והשתתפה בסרט Beat the Devil. לאחר הקרנת הסרט, מפיקי הוליווד התאהבו ביופייה וליהקו אותה לכמה סרטי דרמה.
בשנת 1966 ניהלה רומן עם השחקן הקומי ג'רי לואיס.
היא עזבה את עולם המשחק והתמקדה בעסקים. בשנת 1999 התמודדה ללא הצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי כמועמדת מטעם מפלגת שמאל איטלקית.
ג'ינה לולובריג'ידה נפטרה ב-16 בינואר 2023 בגיל 95.
מסרטיה

יין האהבה (1946)
אלינה (1950)
חיי כלב (1950)
לחם, אהבה ופנטסיה (1953)
הכה את השטן (1953)
לחם, אהבה וקנאה (1954)
טרפז (1956)
בבוא ספטמבר (1961)
גירושין נוסח אמריקה (1965)
אני, אני, אני... והאחרים (1966)
מאה ואחד לילות (1995)
XXL ‏ (1997)
ג'ינה מקארתי

רג'ינה "ג'ינה" מקארתי (באנגלית: "Regina "Gina McCarthy; נולדה ב-3 במאי 1954) היא מומחית אמריקאית לבריאות סביבתית ואיכות אוויר, החל מינואר 2021 היא מכהנת כיועצת האקלים הלאומית של הבית הלבן אשר שימשה כמנהלת ה-13 של הסוכנות להגנת הסביבה (ה-EPA) בין 2013 ל-2017.
ביוגרפיה

מקראתי נולדה בשכונת דורצ'סטר (אנ') שבבוסטון וסיימה את לימודיה באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון ב-1976 וקיבלה מהאוניברסיטה תואר ראשון באמנויות האנתרופולוגיה חברתית. בהמשך למדה גם באוניברסיטת טאפטס, שם קיבלה תואר שני במדעי הנדסת בריאות הסביבה ב-1981.
במהלך חייה היא שימשה כיועצת סביבתית לחמישה ממושלי מסצ'וסטס, בהם המושל לשעבר והמועמד הרפובליקני לנשיאות ב-2012, וכיום הסנאטור מיט רומני. בנוסף לכך בין 2004 ל-2009 היא הייתה נציבת המחלקה להגנת הסביבה בקונטיקט, ובמסגרת תפקידה היא יישמה מדיניות שקידמה את הפחתת פליטת גזי החממה מתחנות הכוח במדינות.
ב-4 במרץ 2013, הנשיא הדמוקרטי ברק אובמה מינה את מקארתי להיות ראש הסוכנות להגנת הסביבה, ביולי של אותה שנה אושר מינויה ועם חלוף הזמן הפכה לפנים של הממשל ביוזמות הקושרות להתחממות גלובלית ושינוי האקלים.
בנובמבר 2019 מונתה מקארתי לנשיאת ומנכ"לית המועצה להגנה על משאבי טבע (אנ').
בבדצמבר 2020 הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי החליט למנות את מקארתי ליועצת האקלים הלאומית של הבית הלבן, על פי התכנון היא צפויה לייעץ לביידן בנוגע למדיניות שינויי האקלים.
הערות שוליים

↑  Smith, Sandy (18 ביולי 2013). "Gina McCarthy Confirmed as EPA Administrator". EHS Today. Cleveland. אורכב מ-המקור ב-12 ביוני 2017. נבדק ב-19 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Obama, Barack (4 במרץ 2013). "Remarks by the President in Personnel Announcements". White House Press Release. אורכב מ-המקור ב-19 בינואר 2017. נבדק ב-23 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-29 באוגוסט 2017. נבדק ב-29 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-1 במאי 2018. נבדק ב-1 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  Tracy, Tennille. Senate Confirms McCarthy as Head of EPA (אורכב 29.08.2017 בארכיון Wayback Machine), Wall Street Journal, July 18, 2013; retrieved July 19, 2013.
↑  Eilperin, Juliet. "Obama's former EPA chief takes the helm of environmental group that's sued Trump nearly 100 times". Washington Post (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-5 בנובמבר 2019. נבדק ב-2019-11-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NRDC Announces Gina McCarthy as President & CEO". NRDC (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-5 בנובמבר 2019. נבדק ב-2019-11-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Friedman, Lisa (2020-12-15). "Biden to Name Gina McCarthy, Former E.P.A. Chief, as White House Climate Coordinator". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2020. נבדק ב-2020-12-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Biden To Name Gina McCarthy, Former EPA Chief, As Domestic Climate Coordinator". NPR.org (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-16 בדצמבר 2020. נבדק ב-2020-12-16. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1207768936  ISNI: 0000 0000 7210 4969  LCCN: n2009065930  VIAF: 101398265   WorldCat (עם VIAF): 101398265
ג'ון קארו

ג'ון אליו קארו (בנורווגית: John Alieu Carew‏; נולד ב-5 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר נורווגי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

זכה בגביע הנורווגי ב-1997 עם קבוצת וולרנגה ובאליפות נורווגיה שנתיים אחר-כך (1999) עם קבוצת הפאר הנורווגית רוזנבורג. לאחר ההצלחה בנורווגיה עבר לוולנסיה מספרד, שם שיחק במשך מספר עונות לפני שעבר לרומא בהשאלה. לאחר מכן עבר לבשיקטש, וכעבור עונה עזב לאולימפיק ליון, בה ערך את הופעת הבכורה בסופר קאפ הצרפתי, ולאחר מכן עבר לאסטון וילה. בינואר 2011 הושאל לסטוק סיטי. באוגוסט 2011 חתם בווסטהאם יונייטד. באוקטובר 2013 הודיע על פרישה מכדורגל.
לזכותו של קארו 91 הופעות בנבחרת נורווגיה.
קארו הוא בן לאב מהגר מגמביה ואם נורווגית.
ג'וליו נטה

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1903 Porto Maurizio, איטליה 
 פטירה:  2 במאי 1979 (בגיל 76) ברגמו, איטליה 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  איטליה
 מקום לימודים:  הפוליטכניקום של מילאנו 
 מוסדות:  הפוליטכניקום של מילאנו  אוניברסיטת מילאנו  אוניברסיטת פאביה  ספיינצה – אוניברסיטת רומא  הפוליטיכניקו של טורינו 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1963)  מדליית הזהב של לומונוסוב (1969)  מדלית ג'ון סקוט (1963)  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 www.giulionatta.it
 תרומות עיקריות
 חקר פולימרים כבדים
 
ג'וליו נטה (באיטלקית: Giulio Natta; ‏26 בפברואר 1903 - 2 במאי 1979) היה כימאי איטלקי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1963, יחד עם קרל ציגלר, על עבודתם בתחום הפולימרים הכבדים.
חייו

נטה נולד בעיר אימפריה שבאיטליה. הוא למד הנדסה כימית בפוליטכניקו די מילאנו, וסיים בשנת 1924. ב-1927 עבר את הבחינות לקבלת תפקיד פרופסור בפוליטכניקו. ב-1933 היה לפרופסור מין המניין, ומנהל המכון לכימיה כללית באוניברסיטת פביה, שם נשאר עד 1935. בשנה זו התמנה לפרופסור לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת רומא (לה סאפיינצה). בין 1936 ל-1938 החזיק בתפקיד פרופסור ומנהל המכון לכימיה תעשייתית בפוליטכניקו די טורינו. ב-1938 קיבל את תפקיד ראש מחלקת הנדסת כימיה בפוליטכניקו די מילאנו, לאחר שקודמו בתפקיד, מריו ג'אקומו לוי נאלץ להתפטר עקב חוקי הגזע נגד יהודים באיטליה הפאשיסטית.
עבודתו בפוליטכניקו הובילה לשיפורים של עבודתו המוקדמת יותר של ציגלר, ולפיתוח זרז ציגלר-נטה. הוא זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1963 יחד עם ציגלר, על עבודתם בתחום הפולימרים הכבדים.
נטה לקה במחלת פרקינסון ב-1956. עד שנת 1963 התדרדר מצבו במידה כזו, שבנו נאלץ לסייע לו במהלך טקס קבלת הפרס בסטוקהולם, ועמית נתן במקומו את הרצאת נובל המסורתית. נטה נפטר ב-2 במאי 1979, ונקבר בבית הקברות בברגמו.
לקריאה נוספת

C.E.H. Bawn (1979). "Giulio Natta, 1903—1979". Nature 280: 707. doi:10.1038/280707a0
גדוד המשמר (אוסטריה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 שיוך:   צבא אוסטריה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים)
גדוד המשמר במהלך מצעד בווינה ב-2005
גדוד המשמר (בגרמנית: Gardebataillon) הוא גדוד מיוחד של צבא אוסטריה אשר מטרתו היא לייצג את אוסטריה בטקסים ממלכתיים באוסטריה ומחוצה לה. מקביל לוואכטבטליון בבונדסוור.
היסטוריה

הגדוד הוקם לראשונה ב-1 במרץ 1935 ברפובליקה האוסטרית הראשונה ונקרא בתחילה "גדוד המשמר של וינה". מפקדתו הראשונה נמצאה בהופבורג. הגדוד פורק בעקבות האנשלוס ואיחוד הצבא האוסטרי לתוך הוורמאכט. ב-1956 הוקם מחדש הגדוד תחת השם "גדוד המשמר הצבאי" (Heereswachbataillon). מפקדת הגדוד נקבעה בצריף מריה תרזה בווינה. ב-15 במאי 1957 קיבל הגדוד את שמו הנוכחי.
תפקידים

משימות הגדוד כוללות הגנה על מבנים פדרליים כמו ההופבורג והקנצלרייה. הגדוד מספק גם משמר כבוד באירועים ייצוגיים (כגון הסמכות שגרירים, טקסי קבלת פנים ותהלוכות). הגדוד משתתף גם בטקסי קבורה לחיילים שנהרגו בקרב.
מדיהם של אנשי גדוד המשמר נבדלים ממדי שאר הצבא האוסטרי באמצעות כומתה אדומה וצווארון לבן שלהם. כמו כן חיילי הגדוד מצוידים גם בקסדה טקסית, שבחזיתה סמל אוסטריה. גדוד המשמר כולל גם את "תזמורת המשמר של וינה" (Gardemusik Wien), המהווה את אחת מ-9 התזמורות הצבאיות של הצבא האוסטרי.