stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולס רוזוולט
קורות חיים

רוזוולט נולד בניו אמסטרדם והוטבל ב-2 באוקטובר 1658. הוא היה בנם של קלאס מרטנסן ואן רוזנפלט (Claes Maartenszen van Rosenvelt) (בערך 1626–1659), האב הקדמון המהגר של משפחת רוזוולט באמריקה, ושל ינטיה סמואלס תומאס (Jannetje Samuels Thomas‏; 1625–1660). הוא הוטבל בכנסייה ההולנדית הרפורמית של ניו אמסטרדם.
עד 1680, הוא עבר לאסופוס (אנ'), ליד קינגסטון (אנ'), יישוב הולנד מוקדם נוסף בהולנד החדשה. שם, ב-5 באפריל 1680, הוא חתם על עצומה המבקשת כומר לקינגסטון. בתקופתו באסופוס, הוא היה סוחר פרוות ביחסי ידידות עם האינדיאנים.
ב-1690 חזר עם משפחתו לניו יורק, שם נרשם כבעל עיסוק של "בולטר" (bolter). הוא הפך לבעל זכות הצבעה ב-23 באוגוסט 1698. פעיל פוליטית, הוא תמך במפלגתו של יאקוב לייסלר (אנ'), שהוביל מרד ב-1689 לתמיכה בתביעה של ויליאם השלישי מאורנג'-נסאו לכס המלכות האנגלי במהפכה של 1688. ניקולס רוזוולט היה אלדרמן מ-1698 עד 1701 ושוב ברובע הדרומי ב-1715.
משפחת רוזוולט, כולל ניקולס, היו בעלי עבדים. אחד מעבדיו של ניקולס, טום, הועלה על המוקד בחשד שהשתתף במרד העבדים הכושל של 1712.
הוא התחתן עם היילטייה יאנס קונסט (Heyltje Jans Kunst‏; 1664–1730) בכנסייה ההולנדית הרפורמית של ניו יורק ב-9 בדצמבר 1682. עם אשתו נולדו לו עשרה ילדים, ארבעת הראשונים הוטבלו באסופוס והשאר בניו יורק.
הוא מת בניו יורק ב-30 באוגוסט 1742.
ביאורים

1 2  הוא חבר באספה או מועצה עירונית בתחומי שיפוט רבים המבוססים על החוק האנגלי.
הערות שוליים

↑  FDR Genealogy
↑  Caliendo, Ralph J. (2010). New York City Mayors. Xlibris Corporation. ISBN 978-1450088145.
↑  Blackman, Paul H.; McLaughlin, Vance (2004). "Mass legal executions in America up to 1865". Crime, History & Societies. 8 (2): 33–61. doi:10.4000/chs.460. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. Tom, the slave of Nicholas Roosevelt – the last common ancestor of both Presidents Theodore and Franklin D. Roosevelt – was roasted slowly, the process reportedly taking more than 8 hours. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Burke, Arthur Meredyth (1908). The Prominent Families of the United States of America. Genealogical Publishing Com. ISBN 978-0806313085.
נמרוד (טיל)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל נגד טנקים
 ארץ ייצור:  ישראל ישראל
 יצרן:  ישראל התעשייה האווירית לישראל
 פלטפורמת שיגור:  מסוקי קרב, רק"ם, רכב שטח צבאי
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק מוצק רקטי
 משקל:  96 ק"ג
 ממדים
 אורך:  2.65 מטר
 קוטר:  180 מ"מ
 מוטת כנפיים:  400 מ"מ
 ביצועים
 מהירות:  0.8 מאך / 980 קמ"ש (272 מטר לשנייה)
 טווח:  בין 26 ק"מ ל-50 ק"מ (תלוי בדגם)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  14 ק"ג
 הנחיה:  מונחה לייזר
נמרוד הוא טיל נ"ט ארוך טווח תוצרת התעשייה האווירית לישראל. למרות שהטיל במקור פותח נגד טנקים, ניתן להשתמש בו כנגד מגוון רחב של מטרות כמו: נגמ"שים, ספינות, בונקרים וריכוזי חיילים.
הטיל מונחה-לייזר חצי אקטיבי, ובעל יכולת פעולה ביום ובלילה. מסלול המעוף שלו יכול להיות מתחת לגובה העננים, בעוד קבוצה של חיילים משתמשים בציין לייזר על מנת להנחות אותו למטרה ממרחק רב מאחוריו. הטיל נחשף לראשונה ללקוחות בינלאומיים בסלון האווירי בפריז, ביוני 1989.
ייחודו של טיל זה הוא טווח הפעולה שלו, הנע בין 26 ל-50 ק"מ (תלוי בדגם), לעומת 3–8 ק"מ של טילים כדוגמת טאו, ו-8 ק"מ של הלפייר.
פלטפורמת המשגר, ובו 4 טילים, ניתנת להתקנה על-גבי רכב שטח, נ"נ אביר, או רכב קרבי משוריין. בנוסף בוצע ניסוי שיגור של הטיל ממסוק ה-CH-53 סי סטאליון ("יסעור").
נמרוד 3

התעשייה האווירית חשפה את הטיל נמרוד 3 בתערוכת יורוסאטורי 2008. לטיל טווח ארוך לעומת הדגמים הקודמים - 50 ק"מ. הטיל משלב הנחיית GPS ולייזר. טיל זה מבוסס על מערכת רקטות לטווח ארוך שפותחה על ידי התעשייה הצבאית.
מפעילים

ישראל ישראל: לפי פרסומים זרים הטיל נמצא בשימוש צה"ל
קולומביה קולומביה
ראו גם

ספייק NLOS
AGM-169 JCM
הערות שוליים

↑  תמיר שפר, טיל קרקע־סלון, חדשות, 1 ביוני 1989
↑  אתר התעשייה האווירית
| כלי טיס מתוצרת התעשייה האווירית לישראל |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | נשר • כפיר • נמר • אריה • לביא • F/A-259 סטרייקר |  |
| מטוסים צבאיים | ערבה •  סי-סקאן • צוקית |  |
| מטוסים אזרחיים | וסטווינד • גאלפסטרים G100 (אסטרה) • גאלפסטרים G200 (גלקסי) |  |
| כטב"מים | בירד-איי • I-View |  |
| כטב"מים טקטיים | מוסקיטו • סקאוט • RQ-2 פיוניר • האנטר • סרצ'ר • פנתר • תעתוע • הרון-T |  |
| כטב"מים ארוכי טווח | הרון 1 • איתן • סופר הרון • הרון 2 • יסעורון ירוק |  |
| חימוש משוטט | הארפי • הארופ • ברקן ירוק |  |
| טילים | שביט (משגר לוויינים) • יריחו • להט • נמרוד • ברק 8 • ברק MX • גבריאל • לורה • חץ 2 • חץ 3 • חץ 4 • ג'אמפר • SkySniper • (אנ') Wind Demon |  |
איור של הטיל נמרוד 3
נח רם

אין תמונה חופשית
נח (זלדמן) רם (נולד ב-22 במרץ 1941) הוא שחיין וכדורסלן בעבר, מאמן נבחרת ישראל בשחייה בשתי אולימפיאדות (לוס אנג'לס 1984 וסיאול 1988) ובשתי אליפויות עולם (גואיאקיל 1982,  ומדריד 1986) ומאמן כדורסל בליגה הלאומית (3 עונות בהפועל גבת/יגור, 1972–1974 ועונה בהפועל חיפה, 1976).
קורות חייו

רם נולד בקיבוץ גבעת השלושה כבן בכור לשושנה ושמחה זלדמן, וגדל מגיל שנתיים בקיבוץ גניגר. הוא שירת כקצין נח"ל במחנה שמונים, שם פגש את אשתו לעתיד, שוש. לאחר נישואיהם, הם עיברתו את שם משפחתם כמקובל באותם ימים, ובחרו בשם רם, על שום קומתו הגבוהה (1.92 מטר). ב-7 בספטמבר 1967 בדרך לאימון כדורסל בקיבוץ עין חרוד הוא ניצל בתאונת דרכים קשה שבה נהרג הכדורסלן איתן חיימוביץ אחד מחבריו. וכחבר קיבוץ מילא תפקידים ציבוריים רבים וכיהן פעמיים כמזכיר הקיבוץ, זאת במקביל לפעילותו המתמשכת כספורטאי ומאמן, תפקידים אליהם התייחסו באופן מסורתי כתחביב, ואשר בהם עסק לאחר שעות העבודה.
בספטמבר 1989 עזב עם משפחתו את הקיבוץ, ועבר להתגורר בנהלל ולאחר מכן באלון הגליל. בשנת 2003, עם מינוי למאמן של נבחרת ישראל בשחייה לנכים, עבר להתגורר בתל אביב. בשנת 2022 פרש מאימון מקצועני וחזר להתגורר בעמק יזרעאל. הוא ממשיך לאמן בהתנדבות בבריכות העמק.
קורות חייו > ספורטאי > שחייה

רם החל להתאמן בכוחות עצמו בשחייה בגיל 13. הבריכה היחידה בה ניתן היה להתאמן הייתה בריכת ההשקיה העגולה של קיבוצו, גניגר, אשר לא ניתן היה למדוד בה זמנים מדויקים. המודל לחיקוי שלו היה בן קיבוצו גדעון שדמון, שהיה בוגר ממנו ואשר זכה לעיתים להתאמן כשחיין אורח בקבוצת הפועל גוש זבולון, בהדרכתו של יוסף טלקי. באליפויות ישראל בשחייה הגיע נח שלוש פעמים למקום השני. הישגיו הטובים ביותר היו במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.7 דקות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.2 דקות.
קורות חייו > ספורטאי > כדורסל

בשנת 1961, בעת שירותו הצבאי, "התגלה" רם על ידי עמוס לין, קפטן קבוצת הפועל משמר העמק. הוא הצטרף לשורות הקבוצה, בה שיחק כעשר שנים כשחקן-ציר, לצידם של אדם גורן, יואש אזוב, האחים יבזורי ואחרים. בשנת 1965 שיחק בשורות נבחרת ישראל במכביה השביעית. משחק הפרידה שלו מקבוצתו התקיים ב-1971. כמחווה העבירה הפועל משמר העמק את המשחק למגרש בגניגר, שם זכו חברי הקיבוץ לראות אותה גוברת על קבוצת בית"ר תל אביב.
קורות חייו > מאמן > מאמן כדורסל

במקביל לפעילותו כשחקן משמר-העמק הקים רם את קבוצת הכדורסל של גניגר, תחילה כמאמן, ומ-1971 כמאמן-שחקן. הקבוצה, שהחלה את דרכה בליגה הנמוכה ביותר, העפילה עד למקום השני בליגה השנייה שנקראה אז הליגה הארצית. מלחמת יום הכיפורים פגעה בצורה אנושה בקבוצה, שהתקשתה להתאושש לאחר שאחד משחקניה המרכזיים, ג'רי ברגמן, נהרג, ומספר שחקנים נוספים נפצעו.
בשנים 1972–1976 אימן רם בליגה הלאומית. בשנים 1972–1974 אימן את קבוצת הפועל גבת/יגור עם השחקנים איתמר מרזל, בועז ינאי, גור בן-דוד, ועירא הררי. בשנים 1975–1976 אימן את קבוצת הפועל ניר דוד - בית אלפא ובשנת 1976 את קבוצת הפועל חיפה. במקביל אימן נח במשך כשלושים שנה קבוצות ילדים ונוער, שחלקם הגיעו כשחקנים לקבוצות בליגות הבכירות.
קורות חייו > מאמן > מאמן שחייה

עם שחרורו מהצבא, ב-1963, הקים רם את קבוצת השחייה של גניגר, ובהיעדרה של בריכה מחוממת, נהג לאמן את שחייניו בימי החורף במימי הסחנה, שהטמפרטורה בו היא 28 מעלות במשך כל ימות השנה. הוא המשיך לאמן את הקבוצה, שהתרחבה ושינתה את שמה במשך השנים להפועל העמקים והפועל עמק יזרעאל, עד שנת 1995.
בין השחיינים שאימן וטיפח במשך השנים בקבוצה ניתן למנות את השחיינים האולימפיים עדי פרג, אייל שטיגמן וטימאה טוט. נוסף להם הוא אימן את עודד צור, אילת יוטבת, רעיה צורף, אורלי שחם, יוחאי ליפשיץ, נדב שנל, יזהר שנהר וצבי רובינשטיין, גלעד חן, כרמל לויתן, רזיאל רימר, נוגה ויזל ועוד.
בשנים 1995–1997 אימן את קבוצת מכבי קריית ביאליק ובשנים 1997–2001 את קבוצת מכבי חיפה.
קורות חייו > מאמן > מאמן נבחרת ישראל בשחייה

בשנים 1973–1991 אימן רם לסירוגין את נבחרת ישראל בשחייה, והשתתף עמה בתחרויות רבות באירופה, בשתי אולימפיאדות (לוס אנג'לס 1984 וסיאול 1988) ובשתי אליפויות עולם (גואיאקיל 1982,  ומדריד 1986).
קורות חייו > מאמן > מאמן נבחרת ישראל בשחייה לנכים

בשנים  2003-2021 אימן את קבוצת השחייה של בית הלוחם תל אביב, ובמקביל אימן במרבית התקופה הזו גם את נבחרת ישראל בשחייה לנכים. הוא הוביל את שחייני ישראל ב-4 משחקים פאראלימפיים (אתונה 2004, בייג'ינג 2008, לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016).
שחייניו שזכו במדליות פאראלימפיות: יצחק ממיסטבאלוב, נמרוד צבירן וענבל שוורץ גנפול, לצד קרן לייבוביץ' שהתאמנה בהדרכתו של אסף מימון וענבל פיזרו ששחתה בהדרכתו של המאמן יעקב ביננסון.
חיים אישיים

רם נשוי, אב לשלושה ילדים וסב לתשעה נכדים ונין אחד.
הערות שוליים

1 2  נח רם מונה כמאמן האולימפי של השחיה, דבר, 18 באוגוסט 1983
1 2  אלכס פרלסמן, שטיגמן לסיאול, מעריב, 20 ביולי 1988
↑  נח רם זלדמן - מאמני כל הזמנים, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  הכדורסלן איתן חיימוביץ - למנוחות, על המשמר, 10 בספטמבר 1967
↑  הופעת רוזין גרמה להפסדנו ברושלים, מעריב, 16 בינואר 1975
↑  אימונים דלילים בקבוצות הכדורסל של הפועל חיפה, מעריב, 20 באוגוסט 1975
נשיא מלאווי

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  לזרוס צ'אקוורה
 תאריך כניסה לתפקיד:  28 ביוני 2020
 תחום שיפוט:  מלאווי מלאווי
 ייסוד המשרה:  6 ביולי 1966 
 איוש ראשון:  הייסטינגס באנדה
 statehouse.mw
 
נשיא הרפובליקה של מלאווי הוא ראש המדינה וראש ממשלת מלאווי. הנשיא מוביל את הרשות המבצעת של ממשלת מלאווי והוא המפקד הראשי של כוח ההגנה המלאווי.
הנשיא הנוכחי הוא לזרוס צ'אקוורה, שניצח את פיטר מותריקה בבחירות החוזרות לנשיאות 2020. צ'קווארה הושבע כנשיא מלאווי ב-28 ביוני.
בחירות אחרונות

נערכו ביוני 2020:
| מועמד | מועמד | מפלגה | מצביעים | % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | לזרוס צ'אקוורה | מפלגת הקונגרס של מלאווי | 2,604,043 | 59.34 |
|  | פיטר מותריקה | המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית | 1,751,877 | 39.92 |
|  | פיטר קוואני | תנועת מבוקוואקו לפיתוח | 32,456 | 0.74 |
| קולות פסולים\פתק לבן | קולות פסולים\פתק לבן | קולות פסולים\פתק לבן | 57,323 | – |
| סך כל המצביעים | סך כל המצביעים | סך כל המצביעים | 4,445,699 | 100 |
| מצביעים רשומים / אחוזים | מצביעים רשומים / אחוזים | מצביעים רשומים / אחוזים | 6,859,570 | 64.81 |
מקור: MEC
נשיאים קודמים

ב-6 ביולי 1964 קיבלה ניאסלנד עצמאות מהשלטון הבריטי ושינתה את שמה למלאווי, ואליזבת השנייה המשיכה לשאת בתואר כמלכת מלאווי. תחת חוקה חדשה בשנת 1966, מלאווי הפכה לרפובליקה וראש הממשלה הייסטינגס בנדה היה לנשיא הראשון שלה. על פי חוקות 1966, 1994 ו-1995 של המדינה, הנשיא הוא ראש המדינה הבצועי. הנשיא הראשון נבחר על ידי האספה הלאומית, אולם בהמשך נבחרו הנשיאים בבחירות ישירות לתקופת חמש שנים. במקרה של התפנות משרת הנשיא, סגן הנשיא הופך לנשיא.
הערות שוליים

↑  "Lazarus Chakwera sworn in as Malawi president after historic win" (באנגלית בריטית). 2020-06-28. נבדק ב-2023-12-05.
ניקולאי גדה

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1925 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  8 בינואר 2017 (בגיל 91) טולושנה, וו, שווייץ 
 שם לידה:  Harry Gustaf Nikolai Lindberg 
 מקום קבורה:  Galärvarvs Cemetery 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  שוודית, גרמנית, רוסית, צרפתית 
 פרסים והוקרה:  ליטריס אט ארטיבוס (1968)  Hovsångare (1965)  Svenska grammofonpriset (1987)  Kammersänger (30 בינואר 1989)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (26 בינואר 1995)  המדליה לקידום אמנות המוזיקה (1976)  אביר בלגיון הכבוד (2010)  פרס אנריקו קארוזו (2007) 
 www.nicolai-gedda.de
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולאי גדה (משמאל) בפינלנד, בפסטיבל מוזיקה בשנת 1987
ניקולאי הארי גוסטב גדה (בשוודית: Nicolai Harry Gustav Gädda; ניקולאי יוסטינוב ברוסית; ‏11 ביולי 1925 – 8 בינואר 2017) היה זמר אופרה, שהרבה להופיע גם ברסיטלים. כמי שהקליט יותר ממאתיים תקליטים, נחשב גדה לזמר הטנור המוקלט ביותר בהיסטוריה. שירתו של גדה הצטיינה ביפי צלילה, בשליטה ווקאלית ובמוזיקליות.
קורות חייו

גדה נולד בסטוקהולם לאם שוודית ולאב רוסי. אביו, קרוב רחוק של השחקן מיכאל יוסטינוב, היה זמר בס במקהלת קוזאקים של מחוז הדון ושר במקהלה בכנסייה נוצרית אורתודוקסית. גדה גדל כדו-לשוני ולמד אף אנגלית, גרמנית, איטלקית ולטינית.
גדה החל את הקריירה שלו ככספר בבנק מקומי בסטוקהולם. לקוח עשיר, ששמע אותו מדבר באחד הימים על שאיפתו לשיר ברמה מקצועית, הציע לו לממן את הכשרתו אצל קרל מרטין אהמן, טנור וגנרי נודע משנות ה-20 של המאה ה-20, שגילה גם את יוסי ביירלינג.
קריירה אופראית

הערכה מוקדמת לשירתו של גדה נתן וולטר לג, אחרי ששמע את גדה שר בבחינה לתפקיד "דמיטרי" להקלטה מתוכננת של "בוריס גודונוב".
"בהגיעי לנמל התעופה פנתה אלי סיעת עיתונאים בשאלה, אם אינני מעוניין לשמוע את הקולות המצוינים של צעיריהם השוודיים. מובן שגיליתי עניין, אבל לא ציפיתי לסיפורים שהופיעו למחרת בבוקר בעמוד הראשון או למטר המכתבים וצלצולי הטלפון שניתכו עלי כמעט ללא הפוגה בבקשה להישמע. נאלצתי לבקש ממנהל האופרה שיעמיד לרשותי חדר לכמה ימים, כדי לשמוע כ-100 מועמדים. הראשון שהתייצב לשיר לפני (בשעה 9:30 בבוקר) היה גדה, ששר קודם לכן, ככל הידוע לי, רק פעם אחת בהופעה פומבית. הוא שר "שיר הפרח" מתוך "כרמן", בעדנה רבה אך ברגש רב כל כך, שהייתי קרוב לדמעות. הוא הפיק את הסולם העולה הקשה בסיום וחתם אותו בסי במול צלול ומבריק. כמעט בהתנצלות ביקשתי ממנו לנסות לשיר אותו כפי שנכתב - "פיאניסימו, ראלנטנדו" ו"דימינואנדו". בלי להניד עפעף, ביצע מעלל פלאי כמעט, ביופי שלא ייאמן וללא מאמץ. ביקשתי ממנו לחזור בשעה 8:00 אותו ערב ושיגרתי הודעה לאשתי, שזמר גדול נפל לחיקי ולדוברובן הודעתי כי, אם יאמין ואם לאו, גדה בן ה-23 הוא דמיטרי שלוח האל לבוריס שלנו".
באפריל 1952, בגיל 26, הופיע גדה לראשונה באופרה המלכותית השוודית, בתפקיד "שאפלו" ב-"Le postillon de Lonjumeau" של אדולף אדם. אותה שנה הופיע גם כ"ניקלאוס" ב"סיפורי הופמן" של ז'אק אופנבך ובתפקיד הטנור ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס.
המנצח הרברט פון קאראיין גילה עניין בגדה לאחר ששמע אותו במבחן קול בסטוקהולם ולקח אותו עמו לאיטליה. בשנת 1953 הופיע לראשונה בלה סקאלה כ"דון אוטאביו" בדון ג'ובאני. ב-1954 הופיע לראשונה באופרה של פריז בתפקיד הטנור ב"אוברון" של ובר, וחתם על חוזה קבוע למשך שנים אחדות. בשנת 1957 הופיע גדה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד הראשי ב"פאוסט" של גונו והמשיך להופיע שם בעוד 28 תפקידים במהלך 26 השנים הבאות, בכלל זה הצגות הבכורה העולמיות של "ונסה" מאת בארבר ו"הפרא האחרון" של מנוטי. גדה הופיע לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1954 בתפקיד הדוכס ממנטואה ב"ריגולטו" של ורדי ומאז חזר לשיר את בנוונוטו צ'ליני באופרה הנושאת שם זה, את אלפרדו בלה טרוויאטה, את גוסטבוס השלישי ב"נשף המסכות", את נמורינו ב"שיקוי האהבה" ואת לנסקי ב"יבגני אונייגין".
גדה גילם את התפקידים הראשיים באופרטות של יוהאן שטראוס הבן:

ב"העטלף" גילם את גבריאל פון אייזנשטיין.

ב"ברון הצוענים" גילם את שאנדור בארינקאי.

ב"לילה בוונציה" גילם את גווידו הדוכס מ-אורבינו.
הקריירה של גדה הצטיינה באריכות ימים חריגה. במאי 2001, באמצע שנות ה-70 לחייו, הקליט את תפקיד "הקיסר אלטום" ב"טורנדוט" של פוצ'יני, ואת תפקיד "הכוהן הגדול" ב"אידומניאו" של מוצרט הקליט ביוני 2003.
שיר אמנותי

נוסף להופעותיו באופרה, טיפח גדה במקביל קריירה פעילה כזמר רסיטלים, עם רפרטואר נרחב של שירים אמנותיים צרפתיים, גרמניים, סקנדינביים ורוסיים. כישורי השפה של גדה, האינטלקטואליות והמוזיקליות העצומה שלו, כמו גם המספר הרב של הקלטות שביצע, הקנו לו מעמד ייחודי בסוגה זו.
אוטוביוגרפיה

Nicolai Gedda: My Life and Art, Amadeus Press, 1999
הערות שוליים

↑  Warrack, John and Ewan West (1996). "Nicolai Gedda." The Concise Oxford Dictionary of Opera. (3rd Ed.), Oxford University
↑  Legge, Walter (1998). Walter Legge: Words and Music. Routledge (UK), pg. 204-05. ISBN 0415921082
↑  Miller, Richard (2003) Solutions for Singers: Tools for Every Performer and Teacher. Oxford University Press, pg. 118. ISBN 0195160053. ("Regardless of the ethnic or national origin of the singer, excellence in diction and enunciation are to a large extent dependent on the principle of anticipatory consonants. Nicolai Gedda is a prime example of an international artist who sings beautifully in languages not natively his. Like Fischer-Dieskau, he makes much use of the anticipatory consonant. A list of current singing artists who have mastered this technique would include most of today's great singers.")
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596790605171  PLWABN: 9810532421405606  BIBSYS: 69756  BNE: XX848859  BnF: cb13894367w (data)  CiNii: DA07560386  GND: 120540215  ICCU: UFIV106573  ISNI: 0000 0001 0937 0671  LCCN: n81042594  LNB: 000067498  MusicBrainz: d0864d04-a037-487b-bd00-c182c95faf29  NKC: pna2005261961  NLA: 35803155  NTA: 072497378  SELIBR: 188055  SNAC: w6g17kf1  SUDOC: 052562026  Trove: 1094382  VIAF: 113260059   WorldCat (עם VIAF): 113260059
נסים דנה

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1938 (בן 85) דמשק, המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון 
 ענף מדעי:  מדע הדתות, מזרחנות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מרכז למחקרי יהדות מתקדמים 
 מוסדות:  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 
נסים דנה (נולד בדצמבר 1938) הוא ראש המכון לחקר ולימוד דתות עמי המזרח התיכון ותרבויותיהם ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת אריאל. בשנים 1981–2002 עמד בראש האגף לעדות דתיות במשרד הדתות.
מחקריו

דנה עוסק במחקריו בדתות ותרבויות עמי המזרח התיכון.
הדרוזים עדה ומסורת, הוצאת משרד הדתות, 1974.
הידיעון הדרוזי (مجلة الأخبار الدرزية:) 1971, 1973, 1981.
The Druze, A Religious Community in Transition, Turtledove Publishing, Jerusalem, London, Montreal, 1980
ספר המספיק לעובדי השם לר' אברהם בן הרמב"ם, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ט – 1989.
הממסד הדתי המוסלמי ביהודה ושומרון בתקופת השלטון הירדני (1967-1948), המחלקה ללימודי ארץ-ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, 1994.
הדרוזים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, 1998.
הדרוזים בישראל בין מסורת העבר לאתגרי העתיד, מרכז ההסברה והמרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 2000.
The Druze in the Middle East, Their Faith, Leadership, Identity and Status, Sussex Academic Press, England, 2003
למי שייכת הארץ הזאת? הוצאת מוסד ביאליק תשע"ד.
מחקרו הנוכחי
כעת דנה שוקד על הוצאתו לאור של חלקו השני החלק השני של ספרו של אברהם בן הרמב"ם, "המספיק לעובדי השם", שאת חלקו הראשון הוציא בעבר.
הערות שוליים

↑  ראשו של נכד הנביא מוחמד קבור באשקלון, באתר וואלה, 12 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293379705171  BIBSYS: 15016969  BnF: cb13738626p (data)  GND: 1053458142  ISNI: 0000 0000 8168 8724  LCCN: n81114327  NKC: jo20191045708  NLA: 36513934  NTA: 140544518  SELIBR: 47900  SUDOC: 169179583  VIAF: 97758051   WorldCat (עם VIAF): 97758051
סוויל שהיידה

סוויל שהיידה (בכתב לטיני: Sevil Shhaideh; נולדה ב-4 בדצמבר 1964 בקונסטנצה בשם סוויל ג'מבק, Sevil Geambec או Sevil Cambek) היא פוליטיקאית רומנייה, ממוצא טורקי-טטרי, פעילה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה. היא כיהנה כסגנית ראש הממשלה ושרת הפיתוח האזורי, המנהל הציבורי והקרנות האירופאים בממשלות סורין גרינדיאנו ומיכאי טודוסה, בין 4 בינואר 2017 - 29 בינואר 2018. שהיידה כיהנה בעבר במאי-נובמבר 2015 כשרת הפיתוח האזורי והמנהל הציבורי בממשלת ויקטור פונטה הרביעית. היא הייתה השרה הראשונה בתולדות רומניה המודרנית שנשבעה בארמון הנשיא על הקוראן. היא כלכלנית, מתכנתת ומומחית במנהל בהכשרתה.
ב-21 בדצמבר 2016 שמה הועלה על ידי ראש מפלגתה, ליביו דראגניה, כמועמדת לראשות הממשלה בעקבות הניצחון בבחירות לפרלמנט בדצמבר אותה שנה. ב-27 בדצמבר מועמדותה נדחתה על ידי הנשיא קלאוס יוהאניס.
ביוגרפיה

סוויל שהיידה נולדה כסוויל ג'מבק בשנת 1964 בעיר קונסטנצה, בת יחידה למשפחה מוסלמית ממוצא טורקי וטטרי. הוריה היו סאאדין ג'מבק, בן לעדה הטורקית, שעבד כחשמלאי בתיאטרון בקונסטנצה ואשתו, מואזל, מצאצאי טטרים מקרים, העובדת מצעירותה בהפקות תיאטרון הבובות, ואחר כך בתיאטרון לילדים ולנוער בקונסטנצה. האב נפטר כשהילדה הייתה בת 12. האם היא אחייניתו של ההיסטוריון הטורקי כמאל קרפאט, יליד הכפר טורדה שבצפון דוברוג'ה, שלימד באוניברסיטאות בארצות הברית ובטורקיה. פרופ' קרפט שילם בזמנו לשלטונות הקומוניסטים ברומניה כדי לאפשר לבני משפחתו להגר לטורקיה, אך הוריה של סוויל ג'מבק החליטו להישאר ברומניה.
סוויל ג'מבק גדלה בדירה קטנה בקונסטנצה והצטיינה בלימודים עוד בבית הספר. היא בוגרת משנת 1987 של האקדמיה ללימודים כלכליים בבוקרשט, הפקולטה לתכנון כלכלי ולמדעי המחשב.
סוויל ג'מבק עבדה כמתכנתת אנליסטית בקונסטנצה החל משנת 1987. בשנים 1993—2007 כיהנה כמנהלת מערכות המידע של מועצת המחוז קונסטנצה. עברה בהמשך השתלמויות רבות, חלקן במסגרת USAID בארצות הברית, במנהל ציבורי, מנהל עסקים, בניהול פרויקטים (באוניברסיטת אורקל) ובחשבונאות.
בשנים 2005—2007 למדה לתואר שני לניהול פרויקטים בעסקים בפקולטה למדעי כלכלה של אוניברסיטת אובידיוס בקונסטנצה.
בשנים 2007–2012 הייתה אחראית לתאום באיחוד הלאומי של המועצות המחוזיות ובשנים 2012—2015 מזכירת המדינה במשרד הפיתוח האזורי והמנהל הציבורי בעת כהונת הזר ליביו דראגניה.
ב-22 בספטמבר 2017 נחקרה שהיידה תחת אזהרה על חלקה בתיק בלינה העוסק במניפולציות בקשר לאי בלינה לתעלת פאוול (תעלה משנית על חוף הדנובה במחוז טלאורמן.
ב-27 ביוני 2018 שהיידה הואשמה בהפרת אמונית עם השלכות חמורות מאוד. ב-21 בפברואר 2023 היא זוכתה לחלוטין בתיק זה על ידי בית המשפט לערעור של בוקרשט.
ביוגרפיה > חיים פרטיים

סוויל שהיידה נשואה בשנית החל משנת 2011 לד"ר אקרם שהיידה (شهيدة), גם הוא נשוי בשנית, ממוצא סורי, מומחה בכלכלה חקלאית, איש אקדמיה ויועץ, שעשה לימודי דוקטורט בהתכתבות באוניברסיטה ברומניה, בעל אזרחות סורית ורומנית. לבעלה - נכסים בדמשק ובלטקיה. סוויל שהיידה ילדה בזמנו בן שמת בלידתו ומאז לקתה בסוכרת.
הערות שוליים

↑  כתבה באתר הטורקי Posta
↑  Evenimentul Zilei 2016
↑  Curierul Național 2016
↑  Evenimentul Zilei 2016
נסים גבאי

| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום פעילות:  האימפריה העות'מאנית (1453–1844) קושטא, האימפריה העות'מאנית
 רבותיו:  רבי אברהם מיוחס
 תלמידיו:  רבי יעקב אבן חי חסון
 בני דורו:  רבי יום טוב אלנקווה, רבי אליהו פאלומבו
 חיבוריו:  שו"ת פאת נגב, דרך נגב
 
הרב נסים גבאי או נסים שמואל גבאי היה אב בית דין, דרשן, פרשן ורב מפורסם בקושטא במאה ה-18 ומחבר שו"ת פאת נגב.
תולדותיו

למד אצל רבי אברהם בן יהודה מיוחס, מחבר ספר בני אברהם. בשנת 1764 היה דיין, וישב בהרכב עם רבי חיים בן רבי דוד מאטלון ורבי יעקב ישראל אשכנזי. ובשנת 1769 נודע לנו כי כבר היה ממונה איסור והיתר בקושטא.
בשנים 1777–1788 היה אב"ד בדיני איסור והיתר בעיר. בשנת 1788 התמנה ככל הנראה לחבר בבית דין רבה.
היה ידידו ועמיתו בתורה של רבי יום טוב אלנקווה, כמבואר מספרו שביתת יום טוב, וכן התכתב בהלכה עם רבי אליהו פאלומבו מקושטא. מוזכר רבות בספרי הפוסקים בני זמנו, וביניהם מזכירו רבי רפאל יוסף חזן בשו"ת חקרי לב. ספריו מצוטטים בספרי האחרונים וביניהם בשו"ת חיים ביד, ויקרא אברהם לרבי אברהם חיים בן מסעוד חי אדדי רבי פראג'י עלוש בספר אוהב משפט ועוד.
אשתו נקברה בירושלים, והוא אף דרש למעלת ארץ ישראל בספרו, ולכן יש הסוברים שעלה לארץ ישראל לפני פטירתו.
תולדותיו > צאצאיו ותלמידיו

בנו היה רבי אליהו, שגם אסף ונידב את הכסף להוצאת ספרו של אביו, שהביא לדפוס תלמידו של רבי נסים, רבי יעקב אבן חי חסון.
ספריו

שני ספריו נכרכו יחד:
שו"ת פאת נגב (שאלוניקי תקנ"ז) - שאלות ותשובות וחידושים על ארבעה טורים, ש"ס ודרושים.
דרך הנגב (שאלוניקי תקנ"ז) - דרושים ושיטה על קצת מקומות בש"ס.
הערות שוליים

↑  כך הוא חותם פעם אחת בלבד.

ש' וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, ערך רבי נסים גבאי
↑  שו"ת שביתת יום טוב יורה דעה סימן ג', ד', ועוד
↑  שו"ת פאת נגב יו"ד סימן ט"ו
↑  חלק חושן משפט חלק א' סימנים תי"ד, שס"ג, שס"ה, שס"ו, שם חלק ב' סימן ש"ל, סימן של"ג, חלק אבן העזר סימן ש"כ,
↑  שו"ת חיים ביד סימן מה
↑  למשל שו"ת ויקרא אברהם חלק אבן העזר סימן ג
↑  שו"ת אוהב משפט חלק יורה דעה סימן נ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303675905171  VIAF: 266403469   WorldCat (עם VIAF): 266403469 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פאת נגב
ניתוב סטטי

ניתוב סטטי (באנגלית: Static Routing), בתקשורת מחשבים, הוא ניתוב קבוע המוגדר לרכיב ברשת, בניגוד לניתוב דינמי הנלמד מפרוטוקול ניתוב כלשהו. ניתוב סטטיים מגדירים באופן קשיח את הנתיבים שבהם יש להשתמש כדי לנתב מידע ברשת, והם בדרך כלל נקבעים מראש על ידי מנהל הרשת. עקרונית ניתן להגדיר כל רשת מחשבים כך שתנתב את המידע באמצעות ניתובים סטטיים בלבד, אולם חוסר היכולת של רשת כזו להתגבר על תקלות או שינויים ברשת מהווה חיסרון משמעותי ביותר, כמו גם הקושי הניהולי הנדרש כדי לתחזק את הרשת לאורך זמן. במידה ואכן מתרחש שינוי ברשת המוגדרת לעבוד באמצעות ניתובים סטטיים בלבד, מנגנון הניתוב מופרע ולא יחזור לעבוד עד שמנהל הרשת יגדיר את מסלולי הניתוב החדשים לרכיבים הרלוונטיים.
יחד עם זאת, יש לניתובים סטטיים שימושים הגיוניים ברשתות המבוססות על ניתוב דינמי, בעיקר כדי להגדיר את ניתוב ברירת המחדל וכדי לקבע מסלולים מראש על ידי מנהל הרשת גם אם הם אינם המסלולים הנבחרים לפי מטריקת הניתוב, על מנת לנצל טוב יותר את משאבי הרשת.
דוגמאות > הגדרת ניתוב סטטי בנתב סיסקו

על גבי נתבי סיסקו, הפקודה:
configure terminal

ip route 10.10.20.0 255.255.255.0 192.168.100.1
מגדירה לנתב ניתוב סטטי של חבילות המיועדות לטווח הכתובות 10.10.20.0-10.10.20.255 דרך הרכיב שכתובתו 192.168.100.1. הפקודה:
configure terminal

ip route 0.0.0.0 0.0.0.0 192.168.100.1
מגדירה לנתב את ניתוב ברירת המחדל לרכיב שכתובתו 192.168.100.1.
דוגמאות > הגדרת ניתוב סטטי בחלונות

בחלונות, הפקודה:
route ADD 157.0.0.0 MASK 255.0.0.0 157.55.80.1 METRIC 3
מגדירה ניתוב סטטי של חבילות המיועדות לטווח הכתובות 157.0.0.0-157.255.255.255 דרך הרכיב שכתובות 157.55.80.1. כמו כן הפקודה משייכת לניתוב זה את המטריקה 3, כך שמערכת ההפעלה יכולה לתעדף בין הניתוב הסטטי המוגדר לבין מסלולי ניתוב אחרים, במידה ויש כאלו.
ראו גם

טבלת ניתוב