stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס שפיידל
מפקד בנאט"ו

לאחר המלחמה שימש כמרצה להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת טיבינגן וכתב ספר על פלישת בנות הברית ב-1944.
הוא שימש כיועץ לקנצלר קונראד אדנאואר בנושא הקמת הצבא הגרמני החדש - הבונדסוור. ב-1955 נטל חלק במשא ומתן להצטרפות גרמניה לברית נאט"ו וב-1957 התמנה למפקד הכללי של כוחות הקרקע של נאט"ו במרכז אירופה והועלה לדרגת גנרל עם ארבעה כוכבים. ב-1963 התפטר בלחצו של שרל דה גול שלא יכול היה לקבל שגנרל לשעבר של הוורמאכט ישרת בראש נאט"ו.
ב-22 בנובמבר 1984 מת שפיידל בעיר באד הונף, והוא בן 87 שנים.
ראו גם

רשימת תוכניות התנקשות באדולף היטלר
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1962
הערות שוליים

↑  גם בתחילת קרב אל-עלמיין השלישי היה רומל בחופשה בביתו בגרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599263905171  PLWABN: 9810575721805606  BIBSYS: 90061898  BnF: cb12818450m (data)  CANTIC: a10640782  CiNii: DA0820341X  GND: 118616013  ISNI: 0000 0001 1047 4478  LCCN: n79083996  NDL: 00526377  NKC: xx0210745  NLG: 114524  NTA: 071302530  RERO: 02-A003852296  SNAC: w6fd110s  SUDOC: 030449685  VIAF: 27193899   WorldCat (עם VIAF): 27193899
המערות הנוצצות

המערות הנוצצות
המערות הנוצצות (בעלפית: Aglarond) הן מקום בדיוני בארץ התיכונה מהלגנדריום של טולקין. המערות הנוצצות הוא קומפלקס מערות טבעיות שמצויות בעורף מצד הקרן בנקרת הלם (מצולת הלם). המערות מתוארות על ידי גימלי הגמד בצורה פיוטית כמקום היפה ביותר שאי פעם ראה: מדובר במערה קרסטית בה יש זקיפים ונטיפים וניתן לראות ולשמוע את טיפות המים נופלות על רצפת המערה; בקירות המערה משובצות אבני חן ועורקי מתכות יקרות כמו זהב וכסף.
המערות מוזכרות לראשונה בספר שר הטבעות: שני הצריחים. הן נחצבו בזמנים עתיקים בידי דונאדין (יוצאי נומנור). גימלי מבקר במערות הנוצצות כאשר תיאודן מלך רוהן מחליט להתבצר במצד הקרן של נקרת הלם במטרה לעמוד מול צבא האורוק-האי של סארומן. במערות מתחבאים הילדים, הנשים, הזקנים ופשוטי העם שלא יכולים להילחם. במהלך הקרב גימלי יורד אל המערות, נלחם בהן נגד האורקים ומונע מהם לחדור ולטבוח ברוהירים. אחרי הקרב הוא פוגש את לגולאס, ששמח מאוד על כך שידידו שרד, ומתאר בפניו בפיוטיות רבה את המערות הנוצצות. הדבר מפתיע את לגולאס שכן הוא לא העלה בדעתו שהגמדים הגסים והפשוטים יכולים לעלות על העלפים העדינים ושוחרי החן ביופי שירתם. גימלי משכנע את לגולאס לבקר עימו במערות הנוצצות בתום המסע ולגולאס בתמורה משכנע אותו לבקר עימו ביער פנגורן.
אחרי שסאורון מובס, גימלי מגייס קהילה מבני עמו הגמדאים ומקים מושבה משגשגת במערות הנוצצות. הגמדאים חוצבים בבטן ההר ואילו את המערות הנוצצות עצמן משאירים כמעין "שמורת טבע" כדי לשמור על יופיין.
לקריאה נוספת

ג'. ר. ר. טולקין, שר הטבעות, מהדורת עמנואל לוטם, הוצאת כנרת-זמורה-ביתן 2004 (שלושת הספרים והנספחים בכרך אחד)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפטריוטים מוסקבה

הפטריוטים מוסקבה (ברוסית: Клуб по Американскому Футболу "Патриоты Москва") היא קבוצת פוטבול ממוסקבה המשחקת בליגת הפוטבול הרוסית. מגרש הבית ממוקם בזלנוגרד.
זו אחת מקבוצות הפוטבול המעוטרות והמוצלחות ביותר ברוסיה. הקבוצה משתתפת בליגת הפוטבול הרוסית מאז שנת 2000 והיא אחת ממייסדות ליגת הפוטבול המחודשת, שאורגנה מחדש בשנת 2016.
הקבוצה זכתה באליפות המדינה 15 פעמים ובשנים 2002–2018 היא עשתה זאת במשך 12 פעמים רצופות ורק פעמיים בלבד לא זכתה באליפות: זה היה בשנים 2013 (כשסיימה במקום הרביעי) וב-2015 (כשהפסידה בגמר האליפות לקבוצת הגריפונים סנקט פטרבורג).
הישגים לפי עונה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הישגים לפי עונה > ליגת הפוטבול האמריקאי (LAF)

| עונה | עונה סדירה | עונה סדירה | עונה סדירה | עונה סדירה | עונה סדירה | עונה סדירה | פלייאוף | פלייאוף | פלייאוף | פלייאוף | פלייאוף | פלייאוף | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

|  | נ | ש | ה | מ | ש"ז | ש"ח | נ | ה | מ | ש"ז | ש"ח | תוצאה | יריבה |
| 2017 | 6 | 0 | 1 | 7 | 277 | 20 | 2 | 0 | 2 | 61 | 26 | אלופה | הגריפונים סנקט פטרבורג |
| 2018 | 6 | 0 | 1 | 7 | 230 | 55 | 1 | 1 | 2 | 45 | 21 | גמר | הספרטנים מוסקבה |
| סך הכל | 12 | 0 | 2 | 14 | 507 | 75 | 3 | 1 | 4 | 106 | 47 |  |  |
מקור: האנציקלופדיה לפוטבול
תארים

אליפות רוסיה בפוטבול (15): 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2016, 2017, 2019
ליגת הפוטבול המזרחית (1): 2010
הערות שוליים

↑  Патриотические нотки. Как в Черкизове в американский футбол играли
↑  «Патриоты». Американский футбол в России жив. И здоров
| ‏ליגת העל המזרח אירופית (EESL) • עונת 2024> ליגת העל |
| --- | --- | --- |
| חטיבת מערב | הלגיון הצפוני סנקט פטרבורג • הפטריוטים מוסקבה • הדרקונים מוסקבה • הספרטנים מוסקבה • הגריפונים סנקט פטרבורג • ספרטק בריאנסק |  |
| חטיבת מזרח | ספרטק מוסקבה • אפאצ'י ניז'ני נובגורוד • קפיטל שארקס מוסקבה • מוטורס קאזאן • יוז'ני אוראל צ'ליאבינסק • ריידרס-52 ניז'ני נובגורוד |  |
אלופות רוסיה
הפטריוטים מוסקבה (15) • הספרטנים מוסקבה (3) • דובי מוסקבה (3) • הסערה השחורה מוסקבה (1) • הגריפונים סנקט פטרבורג (1)
ניהול
הפדרציה לפוטבול אמריקאי • משרד הספורט  
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הסטריפ

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Sunset Strip 
 אורך:  4.2 מיל 
 מיקום
 עיר:  מחוז קלארק 
 נקודת סיום:  פרדייס, לאס וגאס 
 קואורדינטות:  36°07′15″N 115°10′20″W﻿ / ﻿36.120833333333°N 115.17222222222°W﻿ / 36.120833333333; -115.17222222222
 he
 
חלקו הדרומי של הסטריפ
הסטריפ או הסטריפ של לאס וגאס (באנגלית: The Strip - "הרצועה" או Las Vegas Strip) הוא רחוב שאורכו כ-6.7 קילומטר באזור העיר לאס וגאס שבנבדה, ששמו הרשמי הוא שדרות לאס וגאס (Las Vegas Boulevard), המהווה חלק מכביש 604. אף על פי שהסטריפ מזוהה בראש ובראשונה עם לאס וגאס, בפועל רק כ-900 מטר מהרחוב מצויים בתחומי העיר.
הרחוב הוכרז כאתר מסוג "דרך כול-אמריקאית" (All-American Road) - דרך בעלת נוף בעל חשיבות לאומית. לאורך רחוב זה מצויים רבים מהמלונות, בתי הקזינו ומקומות הנופש הגדולים והייחודיים בעולם. שמו של הרחוב ניתן לו על ידי השוטר גאי מקאפי על שם עיר הולדתו סאנסט סטריפ שבלוס אנג'לס.
תחומי הסטריפ

הסטריפ משתרע מהסטרטוספר לאס וגאס בקצה הצפוני ועד לאתר הנופש והקאזינו מפרץ מנדליי. אורכו של הסטריפ כ-6.7 קילומטר, וכ-5.6 קילומטר מתוכו ממוקמים בעיר פרדייס שבמחוז קלארק במדינת נבדה. נמל התעופה הבינלאומי מקארן ממוקם בקצהו הדרומי של הסטריפ, והשלט המפורסם ברוכים הבאים ללאס וגאס המדהימה נמצא בקצהו הצפוני של הסטריפ - בקרבת מקום המפגש של הרחוב עם רחוב סנט לואיס מזרח (E. St. Louis), ורחוב מיין סטריט דרום (S. Main Street).
היסטוריה

הקזינו הראשון שנבנה על כביש 91 היה קזינו "מועדון פייר-או-דייס" (Pair-o-Dice Club - משחק מילים על המילה "פרדייס" שמשמעותה גן עדן ועל המילים "פייר או דייס" קיצור מילולי ל"צמד קוביות") בשנת 1931. הקזינו הראשון שנבנה בשטח הסטריפ של ימינו הוא האל ראנצ'ו וגאס שנפתח לציבור ב-3 באפריל 1941. קזינו זה כלל מלון ובו 63 חדרים. הקזינו פעל עד שנת 1960 עת נהרס בשריפה. בעקבות הצלחתו נבנה מלון נוסף בסמוך לו - מלון ה"לאסט פרונטייר" (Hotel Last Frontier - הספר האחרון) בשנת 1942. מלון פלמינגו נפתח זמן קצר לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 1946.
בשנת 1968 רכש קירק קרקוריאן את מלון הפלמינגו ושכר את סמנכ"ל חברת מלונות סהרה (Sahara Hotels), אלקס שופי (Alex Shoofey), כמנהל המלון. שופי הביא איתו צוות ניהול ממלונות סהרה, והשתמש במלון כמלון אימון על מנת לאמן צוותי עובדים עבור מלון אינטרנשיונל שנבנה בסמוך. מלון אינטרנשיונל (International Hotel, לימים ההילטון לאס וגאס) נפתח בשנת 1966 עם 1,512 חדרים - המלון הגדול ביותר בעולם באותה עת. מלון זה נחשב ל"מגה - אתר נופש" - "אתר נופש ענקי" והיה הראשון מהמלונות הגדולים מסוג זה שנבנו ברחבי העולם, ובפרט בלאס וגאס.
מלון נוסף שנבנה על ידי קרקוריאן היה המלון וקזינו MGM גראנד שנפתח בשנת 1973 עם 2,084 חדרים. בעת הקמתו היה מלון זה הגדול ביותר בעולם מבחינת מספר חדריו. ב-21 בנובמבר 1980 עלה המלון באש, בשל קצר חשמלי. באסון זה נהרגו 87 אנשים. המלון שופץ ונפתח שוב מספר חודשים מאוחר יותר. ב-1986 מכר קרקוריאן את המלון לחברת באלי מאנופקטשורינג (Bally Manufacturing) ושם המלון שונה ל-באליז.
פתיחת מלון המיראז' בשנת 1989 שינתה את פני ענף המלונאות בלאס וגאס, והחלה גל של בניית מלונות ענק מחד, וסגירת המלונות הקטנים מאידך ובהם - המלונות הקטנים כגון מלון הדיונס והסנדס אשר סימלו את לאס וגאס.
מתוך רצון להפוך לאתר תיירות לכל המשפחה, החלו המלונות לכלול אטרקציות ומופעים לילדים ובני נוער, אולם מרבית הניסיונות לא צלחו. מלון MGM גראנד הנוכחי נפתח בשנת 1993 וכלל בתוכו פארק שעשועים. המלון נסגר בשנת 2000 בשל קשיים כלכליים. כך גם מלון וקזינו אי המטמון סגר בשנת 2003 את פארק השעשועים שהיה בו, ושינה את התמה של שודדי הים שלו. גם פארק השעשועים וט אנד ויילד נסגר בשנת 2004.
הקמת המלונות לאורך הסטריפ פגעה אנושות במלונות שהיו במרכז העיר לאס וגאס, ומרביתם נסגרו. מאז סוף המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות להחיות את אזור מרכז העיר ובהם חוויית רחוב פרימונט וניאונופוליס.
בשנת 2004 הוכרז על הקמת פרויקט סיטי סנטר שאמור לכלול שטחי קזינו ומלונות על פני 600,000 מ"ר בעלות של 7 מיליארד דולרים. העבודות החלו בשנת 2006.
מאפיינים > תחבורה

הלאס וגאס מונורייל עובר בסמוך לצידו המזרחי של הסטריפ, משדרות טרופיקנה ועד דרך סהרה. לאורך הסטריפ נוסעים אוטובוסים דו קומתיים המכונים הדאוס (The Deuce). כמו כן עוברות לאורך הסטריפ שתי חשמליות, האחת בין מלון אי המטמון למלון המיראז', והשנייה בין מלון מפרץ מנדליי, הלוקסור והאקסקליבר.
מאפיינים > מדרכות

על מנת למשוך צופים התקינו מלונות רבים חזיתות מרשימות, כגון המזרקות בחזית מלון הבלאג'יו, הר הגעש בחזית מלון המיראז' ובנות הים בחזית מלון אי המטמון. אטרקציות אלה מביאות לכך שאנשים רבים עומדים מול המלונות על המדרכות הרחבות לראות את המופעים. מספר הולכי הרגל הרב לאורך הסטריפ הביא לבניית גשרים להולכי רגל מעל הצמתים העיקריים. הראשון בגשרים אלה נבנה מעל צומת הרחובות טרופיקנה והסטריפ.
מאפיינים > מגרשי גולף

בעבר היו לאורך הסטריפ מגרשי גולף רבים, אולם המחסור במקום והדרישה לשטחי אדמה לבניית מלונות הענק הביאה לסגירת מרביתם. רק מגרש גולף אחד פועל לאורך הסטריפ - במלון וין לאס וגאס, שנפתח בשנת 2005.
מלונות שנסגרו ונהרסו

סטארדאסט (מלון): נסגר ב-1 בנובמבר 2006. ממתין להריסתו
בורדווק, מלון וקזינו: נהרס ב-9 במאי 2006 במטרה לבנות במקום את פרויקט סיטי סנטר
דזרט אין: נהרס על מנת לפנות מקום למלון וין לאס וגאס
דיונס: נהרס על מנת לפנות מקום למלון הבלאג'יו
אל ראנצ'ו וגאס: נשרף בשנת 1960. מלון הילטון ממוקם בחלקו הדרומי של שטח המלון. שאר השטח ריק
ת'נדרברד: נהרס על מנת לפנות מקום לפרויקט מלון הפונטרנבלו שטרם החלה בנייתו.
הסיינדה: נהרס על מנת לפנות מקום למלון מפרץ מנדליי
מרינה: נהרס על מנת לפנות מקום למלון MGM Grand
מלון סאנדס: נהרס על מנת לפנות מקום למלון הונישיאן
וגאס וורלד: נהרס על מנת לפנות מקום לוגאס סטרטוספירה
אלאדין (קזינו):פשט רגל ונרכש על ידי פלאנט הוליווד
מלון ריביירה: נחנך ב-1955 ונסגר במאי 2015. נהרס ב-16 באוגוסט 2016
טרופיקאנה: נסגר ב-2 באפריל 2024 ועתיד להיהרס באוקטובר.
מרכזי קניות

בסטריפ ממוקמת חנות המתנות בוננזה - הנחשבת לחנות המתנות הגדולה בעולם.
אחד ממרכזי הקניות החשובים הוא "פאשן שואו מול" (קניון האופנה)-הממוקם מול מלון ווינ'ס. גם ב"סיזרס פאלאס" ממוקם קניון הפורום.
בידור

מרבית מופעי הבידור והאטרקציות לאורך הסטריפ ממוקמים בתוך המלונות. חלק מהמופעים נערכים בחזית המלונות ולמול הרחוב - כגון מופע המזרקות של הבלאג'יו ומופע בנות הים של אי המטמון.
בין המופעים הקבועים הנערכים בסטריפ ישנם חמישה מופעים של קרקס השמש (סירק דו סוליי), וכן מופע של בלו מן גרופ. מחזות זמר מפורסמים המוצגים בברודוויי או שהוצגו שם בעבר, כגון מאמא מיה, נערי ג'רזי ופנטום האופרה, מוצגים באולמות הסטריפ. גדולי אמני הבמה במאה העשרים, ובהם פרנק סינטרה ואלביס פרסלי, נהגו להופיע תדיר בלאס וגאס, וזמרים ותיקים מפורסמים, כמו טום ג'ונס, אלטון ג'ון, סלין דיון וסטינג ממשיכים להופיע בקביעות על במות הסטריפ.
ספורט

בתחום הספורט ידוע הסטריפ בעיקר בקרבות האיגרוף שהוא מארח לאורך השנים, חלקם קרבות שנחשבים לבין הגדולים בהיסטוריה של הענף. רובם של קרבות האיגרוף נערכים בזירות שמוקמות במלונות הגדולים.
בסטריפ ממוקם גם טי מובייל ארנה, אולמה הביתי של קבוצת ההוקי קרח וגאס גולדן נייטס מליגת ה-NHL.
הערות שוליים

↑  Associated Press, "וגאס הישנה נעלמת": המלון המיתולוגי של עיר החטאים נסגר, באתר ynet, 10 באפריל 2024
| הסטריפ |
| --- | --- | --- |
| הקצה הדרומי | ברוכים הבאים ללאס וגאס המדהימה |  |
| הצד המערבי | מפרץ מאנדליי •  המלון • לוקסור • אקסקליבר • ניו יורק ניו יורק • טי מובייל ארינה • מונטה קארלו • פרוג'קט סיטי סנטר (2009) • הקוסמופוליטן • בלאג'יו • סיזרס פאלאס • מיראז' • אי המטמון • ניו פרונטיר • סטארדסט • אשלון פלייס • קאזינו סלוטס אנד פאן • סירקוס סירקוס • סטרטוספר |  |
| הצד המזרחי | טרופיקנה • MGM גראנד • אלאדין • פלנט הוליווד • פריז • באליז • החוף הברברי • פלמינגו • אושיז • הראז • קזינו רויאל • ונישיאן • הפאלאזיו • וין • אנקור • ריווירה • סהרה |  |
| תחבורה | מונורייל לאס וגאס • הדאוס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396292405171  LCCN: sh2016001444  NKC: ge1180397  VIAF: 139785937   WorldCat (עם VIAF): 139785937 
הסטריפ בלילה
הסטריפ - מבט לכיוון צפון, מכיוון צומת הרחובות הסטריפ וטרופיקנה.
המחתרת היהודית בבלגיה

המחתרת היהודית בבלגיה במלחמת העולם השנייה הייתה חלק מהמחתרת הבלגית (אנ') הכללית, שפעלה בשנים 1941–1944, כחלק מההתנגדות היהודית בשואה. חבריה עסקו בהצלת ילדים, זיוף מסמכים, פעולות חבלה ובמתן עזרה ליהודים ולפרטיזנים. אף על פי שהיוו חלק מהמחתרת הכללית בבלגיה, הצליחו חברי המחתרת היהודים לשמור על אופיים היהודי.
רקע

בבלגיה, עד פלישת גרמניה הנאצית היו בין 70,000 ל־90,000 יהודים. רובם מהגרים, אשר הגיעו ממזרח אירופה, גרמניה, אוסטריה וצ׳כיה, התגוררו בעיקר בערים אנטוורפן ובריסל, שארלרואה ולייז׳. הם הועסקו כפועלים בתעשייה (בעיקר בתעשיית היהלומים שהחלה להתפתח באותה עת), אך השתלבו גם בחיי המסחר. הם לא הצטרפו לקהילה היהודית הבלגית, אלא התרכזו בקהילות משלהם או שכלל לא הצטרפו לארגונים יהודים.
ב־10 במאי 1940, כאשר פלשו הגרמנים לבלגיה, ברחו רוב היהודים לצרפת. אולם חלקם (כ־45 אלף), חזר לבלגיה, הואיל והכוחות הגרמנים פלשו לצרפת, כחודש לאחר מכן.
בחודש יוני 1942, הוציא הממשל הצבאי הגרמני בבלגיה ״צו גירוש״, שנקרא גם ״צו התייצבות לעבודות כפייה במזרח״. מקום הריכוז לפני הגירוש למזרח אירופה – פולין, היה בעיר מכלן (Malines) ששימשה תחנת מעבר. הצו עורר מחאה בקרב תושבי בלגיה, החל מפשוטי העם, פקידי ממשלה ופקידי עירייה, פעילים ממוסדות וארגונים, ועד אישי ציבור בכירים ביותר, אשר נחלצו לעזור ולהצילם מידי הנאצים. בין הפעילים שניסו לעזור, היו המלכה-האם אליזבט מבוואריה, אשר פנתה להיטלר, בבקשה לבטל את הצו. יתרה מכך, אנשי כמורה אף הם הצטרפו למחאה, הבולט בהם היה הקרדינל ון רוי (אנ'), שהיה ראש הכנסייה הקתולית בבלגיה, ששלח שלוש פניות לוותיקן בבקשת עזרה ליהודים וביטול ״צו הגירוש״.
שבמִנְהָל האזרחי במדינות מזרח אירופה, שלט האס.אס., ואילו בבלגיה ובצפון צרפת שלט ממשל צבאי (Militar-verwaltung).
הקמת ה״יודנראט״ ופעילותו

הגרמנים, בנוסף ל״צו הגירוש״, דרשו עם פלישתם לבלגיה להקים את ה"יודנראט" שהוא איגוד יהודי בלגיה (Association des Juifs en Belgique). מקום מושבו היה בריסל ובראשו נבחר לעמוד הרב שלמה אולמן, שהיה בעברו רב צבאי, והתפטר מהתפקיד בשנת 1942. האיגוד מנה שבעה חברים מקומיים ומספר פליטים יהודים, יוצאי גרמניה. בשל חיכוכים רבים, שהיו בין ה״יודנראט״ והגסטאפו, מונה איש קשר – ר׳ הולצינגר, שהיה ממוצא גרמני, כאשר אחד מתפקידיו היה האחראי על נושא הגירושים בבלגיה. הולצינגר נחשד בקיום קשרים הדוקים מדי עם הגרמנים, וחשד זה הביא להירצחו על ידי איש המחתרת אהרון רקובר. קודם הוצאתו להורג הוצתה כרטסת האוכלוסייה היהודית בבלגיה, שנשמרה במשרדי ה״יודרנראט״ על ידי אנשי מחתרת מקבוצה המכונה Partisans des Belge Armée. זאת ועוד, הופעל איום על מלשינים יהודים. פעולות אלו, היוו הוכחה, כי קיים ארגון בקהילה היהודית, שהתנגד לגרמנים. הואיל וכך, ובראותם שה״יודנראט״ אינו משתלט על היהודים, זימנו הגרמנים את חבריו ואסרו במקום חמישה מהם, שלושה שוחררו מיד ושניים אחרים נשלחו למזרח אירופה. לאחר הירצחו של הולצינגר, הפסיק הגסטאפו לבקש רשימות שמות יהודים, ונטל על עצמו את התפקיד.
בראש מחלקת הילדים ב״יודנראט״, שהייתה בפיקוחו המלא של הגסטאפו, עמד בתחילה עד שנעצר על ידי הגרמנים, מוריס הייבר, שהיה גם איש המחתרת וחבר ב״וועד להגנת יהודים״. במקומו מונה אלפרד בלום ועזרה לו פאני אלברט, אשר הייתה מגיעה מדי פעם למשרדי הגסטאפו לעדכן את הרשימות. במטה הגסטאפו, הייתה כרטסת רשימות שמיות של הילדים וכתובות מגוריהם, ועותק ממנה היה במחלקת הילדים ב״יודנראט״. רוב הילדים היו יתומים מאב או מאם או משניהם, היו ילדים שגדלו בבתי יתומים לפני המלחמה, והיו ילדים שנמסרו לתושבים הבלגים הלא יהודים, ומשנגמר הכסף להוריהם, נמסרו ל״יודנראט״, או ישירות לגסטאפו. ההגבלות על היהודים בבלגיה התייחסו גם לילדים, אף כי הייתה הבטחה מצד הגרמנים, שלא יאסרו או יגלו אותם והם הועברו למחנה המעבר מכלן. במכלן הוקמו עבורם בתי ילדים וכן הוקמו בתי אבות לזקנים. יתרה מכך, מוסדות אלו החל מאביב 1943, אף הורחבו. האישור להקמת המוסדות ניתן על ידי הגרמנים לאור העובדה שהם החליט, להשלות ולחפות על השקר שלהם לגבי השילוחים למזרח אירופה, וכן, כי ההנהגה הצבאית הגרמנית ביקשה להגיב בחיוב להפצרותיהם של המלכה-האם אליזבט והמזכירים הכלליים.
בתי-היתומים היהודיים שהיו קיימים קודם למלחמה, נמסרו אף הם לפיקוח ה״יודנראט״. עליהם נמנו בית היתומים באנטוורפן בהנהלת רוזי רוטשילד ובית היתומים בבריסל בהנהלת יונה טיפנברונר. כל שאר בתי הילדים הוקמו על ידי ה״יודנראט״, ומספרם הגיע בערך ל־600 נפש. באביב 1944 היו בתחנת המעבר: 7 בתי ילדים, 4 בתי אבות ובית חולים אחד.
ארגונים נוספים

ברחוב היהודי פעלו שני ארגונים עצמאיים שהייתה ביניהם תחרות עוד בתקופה שלפני השואה, והם הצטרפו לפעולות מחתרתיות לאחר פלישת הגרמנים לבלגיה:
ארגון "סולידאריטה" (סולידריטט) – נוסד על ידי הקומוניסטים היהודים, ומטרתו הייתה פעילות מתוך סולידריות כלל־יהודית ותרומה רבה להצלת ילדים ומבוגרים.
ארגון "עזרה הדדית" – הוקם על ידי "פועלי ציון שמאל", מפלגה יהודית סוציאליסטית ציונית, שאהדה את ברית המועצות. חברי הארגון פיתחו פעילות ציבורית ותרבותית, וכן נטלו חלק חשוב בהצלת היהודים.
הקמת המחתרת

בלגיה היא המדינה היחידה, לעומת ארצות אחרות, שניתן להתייחס ולדון בפעילות המחתרתית היהודית שבה, הואיל והחברה היהודית בה, בתקופת הכיבוש הגרמני שמה לה למטרה לפעול כנגדו. החל מקיץ 1942, פעלו קבוצות מחתרת יהודית שהתוו את הדרך לערעור מעמד ה״יודנראט״ בעיני השלטונות.
בשנת 1941, נוסד בעזרתם ובסיועם של הקומוניסטים "הוועד להגנת יהודים" (C.D.J. - Comité de Défence des Juifs), שהיה ארגון מחתרתי יהודי, אשר הגן על התושבים היהודים ואף על התושבים הבלגיים. הוועד הוכר כגוף מייצג על ידי תנועת ההתנגדות (הרזיסטאנס) הבלגית, וכן על ידי הממשלה הבלגית הגולה בלונדון. הוא ריכז בתוכו את רוב הכוחות והחוגים היהודים המאורגנים, פרט לשני ארגונים יהודים שלא הצטרפו – נציגי המפלגות הדתיות וה״בונד״. ״הוועד להגנת יהודים״, היה למעשה שלוחה של אחד מארגוני המחתרת הגדולים ביותר בבלגיה – ה־F.I (״החזית למען העצמאות -Front de l'indépendance), שהורכב משתי שלוחות - ה־M.P וה־P.A. ה־P.A, הוקם במתכונת צבאית: חבריו גויסו באופן מלא והשקיעו את כל זמנם למאבק ולחימה; ה־M.P היווה מעין סוג של חיל מילואים מקומי, שהיה מוכן להתייצב לכל קריאה.
לאחר שחרור בלגיה מעולה של גרמניה הנאצית, הוכרו על ידי הממשלה הבלגית שני סוגי לוחמי המחתרת: אלו שהשתתפו ב״מרי מזוין״, ואלו שהשתתפו רק ב"מרי האזרחי".
"הוועד להגנת יהודים" הוקם ביוזמתו של גרט יושפה (Ghert Jospa), שהיה קומוניסט פעיל מאוד בקרב המהגרים היהודים בבריסל. יושפה צרף אליו את מנהיג מפלגת "פעילי ציון שמאל" – אבוש ורבר (Werber) שהיה נציג שני הכוחות הפעילים היחידים ברחוב היהודי. לאחר הצטרפותו של אבוש ורבר, התוו השניים תוכנית פעולה שהניעה אישים מרכזיים נוספים להצטרף. באוגוסט 1942 התקיימה ישיבת היסוד של ה״וועד להגנת יהודים״, ועם הקמתו נוצרה חזית מחתרתית נרחבת ומאוחדת ברחוב היהודי.
אחד הגורמים להצלחת פעילותו של הוועד היה העובדה, שחבריו היו בעלי השקפות ודעות שונות – קומוניסטים, ציונים מכל הגוונים, יהודים בלגים, בלגים רבים שהיו לא יהודים. כל אלה יכלו לשמור על זהותם וייחודם (כלומר, הקומוניסטים נשארו קומוניסטים, הציונים הכללים שמרו על צביונם כציונים כלליים, ואיש ״פועלי ציון שמאל״ נשאר חבר מפלגת ״פועלי ציון שמאל״ וכו').
יתרה מכך, כל פעילי ה״וועד להגנת יהודים״ היו חברים בארגוני מרי בלגיים שונים, ומספר חברים מרכזיים אף המשיכו בפעילותם גם ב״איגוד יהודי בלגיה״. ה״וועד להגנת יהודים״ נחשב בעצם, כארגון ״מרי אזרחי״ להצלת יהודים נרדפים, ולאחר המלחמה, רוב חבריו הבולטים הוכרו כלוחמים גם מטעם ״מרי מזוין״. הכפילות שאפיינה את פעילות חברי הארגון אשר השתייכו גם למסגרות מחתרתיות אחרות, קבעה את צביונו ואופיו של הארגון – חיבור בין אידאולוגיות ודרכי לחימה שונות בדרך מגוונת ומאוזנת. דהיינו, מצד אחד שיתוף פעולה עם כוחות רבים: כוחות פרטיים, קבוצות, ארגונים ומוסדות. ומנגד, שימור עצמאות הגופים הללו ככל האפשר.
הפיצול הארגוני לא פגם באחדות הארגון ובמטרותיו. אך עם זאת, הוסיף להתנהל ולהתקיים, מאבק פוליטי סמוי וגלוי על עמדות ההשפעה בין הזרמים השונים ששולבו בתוך הארגון, ובמיוחד בין הקומוניסטים ובין המחנה הציוני. כל צד ייחס ערך עליון לא רק להצלת חייו של דור העתיד, אלא גם לעיצוב דמותו האידאולוגית.
פעולות המחתרת

רוב מאמציו של ה״הוועד להגנת יהודים״, הופנו למאבק נגד גזירת ״צו הגירוש״ וביטול הגירושים למזרח אירופה. לפיכך, עסק הוועד בחיפוש מקומות מסתור לילדים ולמבוגרים. הותוו קווי פעולה והוקמו במסגרתו ארבע מחלקות:
הצלת ילדים
הצלת מבוגרים
כספים וניירות מזויפים
יצירת קשר עם עיתונות ותעמולה
"הוועד להגנת יהודים״, היה אחד הארגונים שהצליח להציל מספר רב של ילדים ומבוגרים, קיימת סברה שבסביבות 3,000–4,000 ילדים, ועזרה ליותר מ־10,000 מבוגרים יהודים. הוועד יחד עם המחתרת היהודית וכן גופים נוספים, הקימו בשיתוף פעולה עם המחתרות הלא-יהודיות רשת מקומות מסתור נרחבת, שנועדה להסתיר יהודים הן בבתים פרטיים והן במוסדות. בעיקר דאגו להסתיר את הילדים.
זאת ועוד, בשנת 1940, התחזקה התעמולה נגד הנאצים, והעיתונים השונים, שירדו למחתרת קראו להימנע ולהגיע למפעלים הפועלים למען הגרמנים. מלבד זאת, קראו ועודדו לפעול לנידוי מלשינים ובוגדים.
שני הארגונים ״סולידאריטה״ ו״עזרה הדדית״, פעלו יחד נגד בעלי בתי החרושת לפרוות. אנשיהם שיגרו מכתבי איום לפרוונים, צוירו כרזות על בתי הפרוונים וכן הפיצו כרוזים שכוונו לכלל האוכלוסייה, וקראו להימנע משיתוף פעולה עם הגרמנים. פעילות זו גרמה לכך, שבעלי המפעלים ששיתפו פעולה עם הגרמנים הלשנו על היהודים בפני הגסטאפו.
אחת מקבוצות המחתרת הקטנות, שקמה נגד הגרמנים הייתה ביוזמתו של יעקב גוטפרוינד, אשר צרף אליו שני חייטים – וולף וייכמן (מאוחר יותר הוצא להורג על ידי הגסטאפו) והרשל יעכימעק, כל השלושה התארגנו למאבק נגד המפעלים העובדים למען הגרמנים. במשך הזמן הצטרפו אליהם אקטיביסטים נוספים, ובסופו של דבר הצטרפה הקבוצה לפרטיזנים, שפעלו בבריסל והוענק להם השם ״הבטליון של גוטפרוינד״. אנשי הקבוצה, עסקו בתכנון פעולות חבלה וטרור כנגד הפרוונים, בתי חרושת שעבדו למען הגרמנים, והמלשינים והבוגדים. בשנת 1942, העלו באש בית חרושת שיצר מדים עבור הוורמכט וכן בית חרושת לייצור קאוצ׳וק. בסוף אותה שנה, בעת שהתכוננו לפוצץ פסי רכבת נתפסו ונהרגו שניים מאנשי החוליה, ושבוע מאוחר יותר נתפס מפקד החוליה. בתגובה לכך, חדרו אנשי החוליה שנשארו בחיים, לביתו של קצין ס.ס. וירו בו ובאשתו. אחד מחברי החוליה היה מוריס רוזנצוויג (נתפס והוצא להורג). הגרמנים הכריזו פרס גבוה למי שיסגיר את הרוצחים. נוסף לכך, השקיעו אנשי הקבוצה מאמץ רב בגילוי מלשינים והתנקשו בהם. אנשי המחתרת היהודית חיבלו בפעולת המוסדות היהודים ומנעו מהם למסור לידי הגרמנים את הכרטסת עם שמות היהודים, שרובם לא היו אזרחים בלגים. באחת הפעולות נפצע גוטפרוינד ואושפז בבית חולים, אולם נחטף על ידי חבריו, והועבר למקום מבטחים.
המבצע החשוב ביותר, שהוציאה המחתרת לפועל בעזרת אנשי מחתרת בלגים, היה ההתקפה על רכבת המגורשים – המשלוח ה־20, שיצא ממחנה האיסוף מכלן ב־19 באפריל 1943 לכיוון לפולין. בתיאום עם קבוצה שהוכנה לכך במחנה המעבר, הצליחו המתקיפים לשחרר כ־600–700 יהודים, כ־200 נתפסו, ואחרים הצליחו להימלט. עשרות נפצעו ולמעלה מ־60 אנשים נהרגו. אלה שהצליחו לברוח ולהימלט, קיבלו עזרה והוסתרו על ידי המחתרת. הייתה זו הפעולה היחידה באירופה שבה רכבת אשר הובילה יהודים למחנה השמדה הותקפה.
מבצע נוסף, היה התקפה על בית החולים טירלמונט, מבצע שחולצו בו הפצועים שהובאו ממשלוח ה־20. גם מבצע זה גבה קורבנות מאנשי המחתרת.
מתוך כ־65,000 יהודים שהיו בבלגיה בשנות המלחמה שרדו כ־35,000. מתוכם ניצלו למעלה מ־23,000 על ידי המחתרת וביניהם כ־3,000 ילדים, ואילו כ־10,000 מצאו מקלט בכוחות עצמם. בתקופת הכיבוש והגירושים למזרח אירופה בעיקר לאושוויץ, נספו כ־29,000 איש.
לקריאה נוספת

יחיל, ל' (1987), השואה, הוצאת שוקן ירושלים ותל אביב.
גוטמן, י' (1990), האנציקלופדיה של השואה, הוצאת הקבוץ הארצי השומר הצעיר בע"מ.
״J. Gutfreind, "The Jewish Resistance Movement in Belgium (יעקב גוטפרוינד, ״ראשיתה של תנועת ההתנגדות היהודית בבלגיה״)
סילבן ברכפלד, (1991), ילדי החיים (הישרדותם של חמש מאות ילדים יהודים מציפורני הגסטאפו בבלגיה הכבושה בזמן השואה),תל אביב: משרד הביטחון, ההוצאה לאור.
ראו גם

יהדות בלגיה
הטרנספורט העשרים
שואת יהודי בלגיה
הערות שוליים

1 2 3 4  משה פלדמן, המחתרת היהודית בבלגיה, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-ii
1 2 3 4 5 6 7  ההתנגדות היהודית בבלגיה, באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25  שלמה קלס, פעולות המרי והלחימה היהודית בבלגיה בתקופת השואה, ציון מ״ז, חוברת ד׳, החברה ההיסטורית הישראלית, ירושלים, תשמ״ב, עמ' 482-463
1 2 3 4 5 6  דן מכמן, בימי שואה ופקודה: קורס בתולדות עם ישראל בתקופת השואה, כרך יחידה 10, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשמ״ח
1 2 3 4  סילבן ברכפלד, ציפי פינגלה (ע), תרגום: ידידה ברכפלד-פרידמן, החיים במתנה, תל אביב: ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 1981
1 2  שלמה קלס, הצלת יהודים בבלגיה, באתר מורשת, ילקוט מורשת 37, ‏יוני 1984
1 2 3 4 5  לוסיין שטיינברג, פעולות להצלת יהודים בבלגיה ובצרפת, באתר יד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה
1 2 3  ילדי החיים (הישרדותם של חמש מאות ילדים יהודים מציפורני הגסטפו בבלגיה הכבושה בזמן השואה), באתר ילדים בשואה – מיזם תיעוד, המידע מסתמך על הספר: סילבן ברכפלד, ילדי החיים
(הישרדותם של חמש מאות ילדים יהודים מציפורני הגסטפו בבלגיה הכבושה בזמן השואה), משרד הביטחון, ההוצאה לאור. 1991
↑  אבוש ורבר, באתר מוזיאון הלוחם היהודים במלחמת העולם ה-II
↑  יעקב גוטפרוינד, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-II