stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב עין הבשור

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קרב מושב עין הבשור התרחש ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת טבח שבעה באוקטובר. במהלך הקרב, הסתערו בין 30–50 מחבלים המשתייכים לארגון הטרור חמאס על עין הבשור, הנמצא במרחק 5–7 קילומטרים מח'אן יונס שבדרום רצועת עזה (5 ק"מ מהגדר), במטרה לבצע טבח בתושבי המושב ולחטוף מהם לרצועת עזה.
חברי כיתת הכוננות של המושב ניהלו קרב עם המחבלים, ובלמו אותם בשער הכניסה המערבי של המושב ועל הגדרות. שניים מחברי כיתת הכוננות נפצעו והובלו לבית החולים סורוקה בנסיעה מהשער המזרחי דרך שדות המושב, לצומת משאבי שדה ומשם לבאר שבע. זאת בשל העובדה שבכבישים 232 ובכביש 241 תקפו מחבלים כל רכב שנע עליהם.
רקע

עקב מקרים רבים של גניבת רובי M16 בידי בדואים, החליטו בצה"ל להילחם בתופעה על ידי צמצום מספר כלי הנשק. כך צומצמה כמות הרובים מ-47 רובים במקור ל-21. בספטמבר 2020 נלקחו רוב הרובים האחרים, עקב הוראה של פיקוד דרום לצמצם את כמות הרובים ביישובי עוטף עזה המרוחקים ארבעה–שבעה קילומטרים.
בשנים 2022–2023, סבלו תושבי עין הבשור מריבוי גניבות, בהן גניבות רכב, ציוד ותוצרת חקלאית. לצורך ההתמודדות עם הגנבות הוחלט במושב, שלושה חודשים לפני מתקפת החמאס, להגדיל את כיתת הכוננות מ-12 ל-78 חברים. לרשותם עמדו 6 רובי M-16, ובנוסף אקדחים פרטיים של החברים. כיתת הכוננות סיירה מדי לילה בקבוצה של 5–7 חברים לאורך הגדרות כדי לסכל גנבות ופריצות לבתי תושבי המושב. ההתארגנות למניעת הגניבות הפכה את הקבוצה למתורגלת לפעול בצורה מתואמת ולקפוץ בהתרעה של רגע לעמדות. כך, במקרה לגמרי, היה המושב מוכן לקרב יותר מהיישובים האחרים במועצה האזורית אשכול. הגדלת כיתת הכוננות של המושב באופן נרחב היא זו שהצילה את המושב מתרחיש חדירת מחבלים שלבסוף התרחש בטבח שבעה באוקטובר.
בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 301 חיילים, 55 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
מהלך הקרב בעין הבשור

מיד עם תחילת אזעקות "צבע אדום" ונפילת רקטות בשטחים פתוחים שסביב המושב, רבש"ץ המושב האזין לרשתות הקשר הביטחוניות של המועצה האזורית אשכול וצה"ל, הבין מיד, שקיימת חדירת מחבלים מסיבית ליישובים ובכלל את תמונת הקרב ביישובי המועצה. במקביל הוא הוציא את כל חברי כיתת הכוננות לגדרות המושב תוך שהוא מודיע להם שהמצב כמו "במלחמת יום כיפור". תוך מספר דקות, חברי כיתת הכוננות תפסו עמדות סביב המושב. במיוחד, עיבו את השער המערבי. הם סגרו את השער ואלתרו מחסום נוסף של רכב שהוצב לרוחב הכביש. חברי כיתת הכוננות שהוקפצו באותו הבוקר, היו חמושים בחמישה רובים ארוכי קנה מסוג M-16 ואקדחים פרטיים, חברים שלא היו להם אקדחים יצאו לקרב עם טוריות, גרזנים,  אבנים ואתי חפירה.
זמן קצר לאחר התמקמות כיתת הכוננות, הגיעו שני טנדרים ושמונה עשר אופנועים שניסו להתקרב לשער המערבי והחל קרב יריות בו נבלמו מחבלי הנוח'בה מירי המגינים, במהלך הקרב שהתנהל המתינו עוד 7–8 טנדרים לפריצת השער.
המושב הותקף על ידי כ-30–50 מחבלים חמושים בנשק רב. הם ירו מרובי צלפים, רובי סער, זרקו רימוני יד (חלק מהרימונים היו נפלים שלא התפוצצו) ובנוסף ירו ממטולי רקטות RPG.
הקרב נמשך כ-20 דקות, במהלכו הדפו חברי כיתת הכוננות את המחבלים מהשער ומהגדרות ושבו ארבעה מחבלים שהועברו לידי כוחות הביטחון. שניים מחברי כיתת הכוננות נפצעו במהלך הקרב. בשעה 08:36 הגיע לשער המערבי של המושב רכב ממוגן צה"לי כאשר המחבלים כבר לא היו שם.
הקשר בין חברי כיתת הכוננות התבצע על בסיס הודעות קוליות באפליקציית וואטסאפ. ערוץ קשר זה שימש לדיבור בין הצוותים שבשטח, הכוונה, וחבירה בין חברי כיתת הכוננות בשעת הקרב.
פינוי היישוב

למחרת הקרב, החלו תושבי המושב להתפנות ממנו בכוחות עצמם. ב-9 באוקטובר עברו נציגי הצבא מבית לבית והתושבים שנשארו התבקשו להתפנות בשיירות מאובטחות מזרחה דרך השדות לכיוון משאבי שדה. התושבים שוכנו ביישובים מארחים בערבה ובבתי מלון באילת ובים המלח. סך הכול התפנו מהמושב כ-1,200 תושבים.
ביישוב נשארו כ-100 תושבים, חלקם בכיתת הכוננות והיתר בתפקידי חירום כגון צוות חמ"ל, צוות צח"י (צוות חירום יישובי), צרכנייה, צוות בישול לחיילים ולכיתת הכוננות ועוד. לתגבור כיתת הכוננות הציב צה"ל כוח במושב.
הערות שוליים

↑   סיפור הגבורה המופלא של פרופ' יפתח גפנר מהפקולטה לרפואה וחבריו למושב עין הבשור בחדשות ערוץ 12, סרטון בערוץ "TAUVOD", באתר יוטיוב (אורך: 04:36)
1 2  אילנה קוריאל, כיתת הכוננות של עין הבשור תיאמה את הקרב בוואטסאפ: "המחבלים ברחו בגלל המכה הראשונית שנתנו", באתר ynet, 12 באוקטובר 2023
1 2  אבנר הופשטיין, "מ־6:00 בבוקר עד 22:00 בלילה לא קיבלנו נשק", באתר זמן ישראל, 8 באוקטובר 2023
1 2   is my own little story on that black Saturday on October 7, 2023, סרטון בערוץ "אייל בריברם", באתר יוטיוב (אורך: 07:54)
↑  שקד שדה, ‏סיפור הגבורה של כיתת הכוננות בדרום - והפרופ' שהציל את אחיו ממוות, באתר מעריב אונליין, 12 באוקטובר 2023
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (טבח ה-7 באוקטובר, שקף 4) מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ עמית סגל, ‏הבקשה של פיקוד הדרום בלילה שלפני הטבח - והסירוב, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2024
↑  ※ אלון חכמון, ‏הותרו לפרסום שמותיהם של 55 שוטרים שנרצחו במתקפת הטרור, באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2023
↑  ※ ראיון של ראש השב"כ רונן בר לדני קושמרו, חדשות 12 – makoVOD (וידאו)
↑   עין הבשור 7.10.23, סרטון בערוץ "yoav", באתר יוטיוב (אורך: 09:24)
↑   "הכדורים שרקו - אבל לא עצרנו": הקרב של כיתת הכוננות שהצילה מושב שלם, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 12:25)
↑   הנס והגבורה של עין הבשור: תיעוד חדש ודרמטי ממצלמת הרכב של הרבש"צ | אריאל עידן, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 05:56)
1 2   סיפור הגבורה המופלא של פרופ' יפתח גפנר מהפקולטה לרפואה וחבריו למושב עין הבשור בחדשות ערוץ 12, סרטון בערוץ "TAUVOD", באתר יוטיוב (אורך: 04:36)
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  אייל בריברם (2023-10-25), עין הבשורis my own little story on that     black Saturday on October 7, 2023, נבדק ב-2024-09-27
↑  i24NEWS עברית (2024-08-28), 5 קילומטרים מעזה: ניב גלבוע נסע לעוטף ונחת בתאילנד, נבדק ב-2024-08-29
1 2   שער עין הבשור, 7 באוקטובר 2023, סרטון בערוץ "yoav", באתר יוטיוב (אורך: 10:01)
↑  סיפורו של דין ליכטמן הגר בבית הראשון במושב שיצא לקרב עם גרזן, באתר פייסבוק, 4 בנובמבר 2023
↑  אילנה קוריאל, כיתת הכוננות של עין הבשור תיאמה את הקרב בוואטסאפ: "המחבלים ברחו בגלל המכה הראשונית שנתנו", באתר ynet, 12 באוקטובר 2023
↑  חבר המושב אילן יוחנן, מתאר שרקטת RPG חלפה לידו במרחק 1.5 מטר, באתר יוטיוב]
↑  קובי עוזיאלי, תיעוד חדש: קרב היריות שהציל את המושב, באתר בחדרי חרדים, 21 בנובמבר 2023
↑  יהל פרג', ‏לא מתפנה: תושבת עין הבשור נשארת במושב ומבשלת לחיילים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 25 באוקטובר 2023
↑  "נס שלא נפגעתי. שבוע שלם לא יצאתי מהבית", באתר ערוץ הספורט, 15 באוקטובר 2023
RS-232

כבל להעברת תקשורת בפרוטוקול RS-232
RS-232 (בעבר EIA-232 ולפני כן EIA RS-232, כאשר RS הם ראשי תיבות של Recommended Standard, דהיינו "תקן מומלץ") הוא תקן תקשורת להעברה טורית של מידע בינארי בין מכשיר המשמש כמקור המידע (Data Terminal Equipment ,DTE) ומכשיר המשמש כקולט המידע (Data Circuit Equipment, DCE).
הגרסה הנוכחית שלו (הוחלה בשנת 1999) היא TIA-232-F.
התקן הופץ על ידי EIA, נפוץ בחיבורים הטוריים של המחשב.
ממשק RS232C של EIA מיועד לחבר ציוד קצה למודם, לקצבים של מודם ביתי, כולל מחבר של 25 פין. מיועד לתקשורת של עד 15 מ' בין DTE לבין DCE, תקן זהה הוא V.24 של CCITT.
ממשק זה מוכר למשתמשי מחשבי שולחן מראשית הופעתם בשוק לפני 30 שנה ויותר. מחשבים אישיים השתמשו בהם לחיבור למסך, למודם, למדפסות, וכן לאמצעים לאחסון נתונים, ספקי כוח אל-פסק והתקנים היקפיים אחרים. עם הזמן תפס את מקומו של ממשק ותיק ומוכר זה, ממשק נטול-פינים המוכר בתור USB.
ראו גם

COM (ממשק חומרה)
גרטשן ויטמר

גרטשן אסתר ויטמר (באנגלית: Gretchen Esther Whitmer; נולדה ב-23 באוגוסט 1971) היא פוליטיקאית ותובעת אמריקאית, המכהנת כמושלת מישיגן החל מראשית ינואר 2019. היא נבחרה לתפקיד ב-2018 ולכהונה נוספת ב-2022. טרם בחירתה למושלת מישיגן, כיהנה ויטמר כחברת בית המחוקקים של מישיגן בשנים 2001–2015, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה

ויטמר נולדה בשלהי אוגוסט 1971 בלאנסינג בירת מישיגן, בתם הבכורה בין שלושת ילדיהם של שרון ה. "שרי" רייסיג וריצ'רד ויטמר, אשר שניהם היו משפטנים. אביה שימש כראש מחלקת המסחר של מישיגן תחת המושל ויליאם מיליקן, והיה נשיא ומנכ"ל סניף התאגיד "הצלב הכחול והמגן הכחול" של מישיגן בשנים 1988–2006. אמה של ויטמר עבדה כעוזרתו של התובע הכללי של מישיגן פרנק קלי. הוריה התגרשו כשהייתה בת עשר, והיא ואחיה התגוררו עם אמם בגרנד ראפידס. אביה נסע מביתו שבדטרויט לבקר את המשפחה לפחות פעם בשבוע. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון פורסט הילס. היא קיבלה תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1993, ותואר דוקטורט במכללת דטרויט למשפטים שבאוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1998.
קריירה פוליטית

ויטמר נבחרה לסנאט של מישיגן במרץ 2006 כשמאחוריה כהונה בת שש שנים, מאז 2000, בבית הנבחרים של מישיגן. כחברת בית הנבחרים, כיהנה במשך ארבע שנים כדמוקרטית הבכירה בוועדת ההקצבות של בית הנבחרים. ב-5 בנובמבר 2010, עמיתיה הדמוקרטים של ויטמר בחרו בה פה אחד כמנהיגת המפלגה הדמוקרטית בסנאט, מה שהפך אותה לאישה הראשונה שהובילה מפלגה בסנאט. ב-11 במאי 2016, נודע כי שופטי בית המשפט ה-30 לערעורים של מישיגן בחרו פה אחד בוויטמר להשלים את ששת החודשים הנותרים לתקופת כהונתו של תובע מחוז אינגהם היוצא סטיוארט דאנינגס השלישי, לאחר שזה נעצר ב-14 במרץ באותה השנה לאחר שהתרועע עם זונה ונאשם בהזנחת חובותיו. לאחר שדאנינגס התפטר מתפקידו ב-2 ביולי, נכנסה ויטמר למשרד תובע מחוז אינגהם וכיהנה בתפקיד זה עד 31 בדצמבר.
ב-3 בינואר 2017, הודיעה ויטמר כי בכוונתה להתמודד למושלת מישיגן בבחירות לתפקיד שייערכו בנובמבר 2018. ב-7 באוגוסט 2018 נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית לתפקיד. מולה התמודד מועמד המפלגה הרפובליקנית, התובע הכללי של מישיגן ביל שוטה, אותו ניצחה בפער של כ-10% בבחירות הכלליות שנערכו ב-6 בנובמבר. היא נכנסה לתפקידה ב-1 בינואר 2019.
בפברואר 2020, נבחרה לשאת את נאום התגובה מטעם המפלגה הדמוקרטית לנאום מצב האומה של הנשיא טרמאפ. במהלך מגפת הקורונה פעלה באופן פעיל להכיל סגר על כלל המדינה, דבר שגרר הרבה ביקורת, בפרט מהנשיא טראמפ. במישיגן התקיימו הפגנות ומחאות רבות, עד כדי שב-30 באפריל 2020 המחאה יצאה משליטה והמון חמוש פרץ לבית הקפיטול המדינתי. באוקטובר 2020, עצר FBI מיליציה של 14 גברים שתכננו לחטוף את ויטמר כמחאה על אופן התמודדות שלה עם מגפת הקורונה במדינה.
בנובמבר 2022, התמודדה ויטמר על כהונה שנייה ונבחרה לאחר שקיבלה כ-54% מהקולות, מול המתמודדת מהמפלגה הרפבוליקנית, טודור דיקסון, פרשנית ושדרנית שמרנית. זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של מישיגן, ששתי המתמודדות מטעם המפלגות הבכירות הן נשים.
בעקבות פסק דין רו נגד וייד, באפריל 2023, ויטמר חתמה על חוק שעבר במישיגן המבטל את האיסור על הפלות, לאחר שקיבל רוב במשאל העם שהתקיים בבחירות 2022.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, פרסמה פוסט ובו גינתה את "האלימות באזור", מהלי שהזכירה את ישראל או את חמאס. בעקבות כך ספגה גינויים מצד עיתונאים וחבריה למפלגה. לאחר מכן פרסמה פוסט נוסף, ובו כתבה כי "אין הצדקה לאלימות כנגד ישראל".
חיים אישיים

לויטמר שתי בנות מנישואיה הראשונים לגארי שרוסברי. הזוג התגרש בשנת 2008, וב-2011 התחתנה ויטמר בשנית עם מארק מלורי, רופא שיניים. הזוג מתגורר עם ילדיה ו-3 ילדיו מנישואיו הקודמים של מלורי, בבית המושל בלאנסינג, בירת מדינת מישיגן.
הערות שוליים

↑  גרטשן ויטמר, I’m ready — are you?, באתר Medium‏, 3 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  אנה נורת', Democrat Gretchen Whitmer wins Michigan governor race, defeating Bill Schuette, באתר VOX‏, 7 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  ניסן צור, הפוסט המכעיס של מושלת מישיגן, באתר ערוץ 7, 8 באוקטובר 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811475728505606  GND: 1195248504  ISNI: 0000 0005 0010 8692  LCCN: no2019041960  SNAC: w6tr6rt0  VIAF: 2916155345594906430001   WorldCat (עם VIAF): 2916155345594906430001
יעקב חי בכור נסים

אין תמונה חופשית
הרב יעקב חי בכור נסים (1854 – ג' בניסן ה'תש"ח, 12 באפריל 1948) היה חבר ועד העדה הספרדית בירושלים וגבאי כוללות העדה בעיר, ממייסדי בית הכנסת הספרדי הגדול בשכונת ימין משה.
קורות חיים

נולד בירושלים בשנת 1854 (ה'תרי"ד) כבן בכור ללאה ולרב שמואל נסים. הכינוי "בכור" נוסף לשמו בשל היותו בכור.
בצעירותו למד בבית המדרש דורש ציון, ובהמשך בישיבת תפארת ירושלים. שימש כגבאי כוללות הספרדים בירושלים, וחבר ועד העניים והוועד הכללי של העדה, ונמנה עם מייסדי בית הכנסת הספרדי הגדול בשכונת מגוריו - ימין משה.
פועלו

בבית הכנסת שימש כגבאי בשנותיו הראשונות, ובהמשך כחזן. שימש כיושב ראש ועד שכונת ימין משה, וניהל חנות לממכר עיתונים וספרים ברחוב היהודים בעיר, והוציא לאור ספר ששמו 'בן-גוריון' בלאדינו "Libro de Bin Gurion".
ילדיו

נישא לג'אמילה, ויחד נולדו להם: משה בר-נסים (לימים עוזרו של אליעזר בן-יהודה בהחייאת השפה העברית), יצחק חי נסים, ארמנדו נסים, אלברטו נסים, אברהם נסים, חוזה (יוסף) נסים, ויקטוריה (נסים) טוקטלי, פרלה (נסים) מזרחי. כמו כן היה נשוי לרחל קלדרון, ולחנה קרוואני.
ימין משה

היה מאחרוני המפונים משכונת ימין משה עקב הפגזות והירי של הצבא הירדני על השכונה.
מסופר כי אפילו אחד המטחים של היריות של הצבא הירדני בזמן תפילה בבית הכנסת שייסד, לא גרם לו לזוז קמעה כי היה בעת התפילה, בעוד שאר מתפללי בית הכנסת השתטחו על הרצפה מחמת צליפות הכדורים. בכור נסים המשיך את התפילה ולא נע או זע ממקומט עד אשר סיים את התפילה עד תומה...
פטירה

הלך לעולמו ב-12 באפריל 1948 (ג' בניסן ה'תש"ח) ונקבר בבית הקברות סנהדריה שבירושלים.
קברו של יעקב חי בכור נסים בבית העלמין של סנהדריה בירושלים. צילם: ערן עזריאלי
מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה

מלחמת נגורנו קרבאך (באזרית: Qarabağ Müharibəsi; בארמנית: Արցախյան ազատամարտ) הוא הכינוי למאבק אלים ומזוין שהתרחש מפברואר 1988 עד מאי 1994, בתוך המובלעת האתנית של נגורנו קרבאך בדרום-מערבה של אזרבייג'ן, בין הלאום האתני הארמני של נאגורנו-קרבאך הנתמך על ידי ארמניה לבין אזרבייג'ן.
ככל שהמלחמה נמשכה, ארמניה ואזרבייג'ן, שהיו בתחילתה חלק מברית המועצות, שקעו במלחמה מתמשכת, בלתי מוכרזת, ברכס ההררי של נגורנו-קרבאך בעוד אזרבייג'ן מנסה לרסן ולדכא את הבדלנים הפורשים בנגורנו-קרבאך.
הפרלמנט של המובלעת בנגורנו-קרבאך קיים הצבעה בעד התלכדות של החבל עם ארמניה, משאל עם התקיים בנושא, וההחלטה הייתה שעל החבל להתקיים תחת ריבונות עצמאית, כלומר עצמאות.
הדרישה להתלכד עם ארמניה, ששגשגה בשנות ה-80 המאוחרות, החלה בדרך שקטה ושלווה, אך בחודשים הבאים של העשור, כשפירוקה המתקרב של ברית המועצות נראה באופק, הרעיון הפך במהרה למאבק אלים בלתי מרוסן בין שתי הקבוצות האתניות, דבר שהביא לתוצאות של שפיכות דמים וטיהורים אתניים על ידי שני הצדדים.
הקרבות הפנים-אתניים החלו זמן קצר לאחר שהפרלמנט של נגורנו-קרבאך, החליט לקיים הצבעה בעניין האיחוד עם ארמניה ב-20 בפברואר 1988.
הודעת הפרישה של החבל מאזרבייג'ן הייתה התוצאה הסופית של "כעס נושן בתוך הקהילה הארמנית של נגורנו-קרבאך נגד ההגבלות החמורות שנגזרו עליה במישורי התרבות וחופש הדת, הן על ידי השלטון הסובייטי המרכזי והן על ידי הרשויות באזרבייג'ן". כמו כן, הסכסוך התפתח בגלל המאבק הטריטוריאלי על האזור בשל רגישותו גם לארמניה וגם לאזרבייג'ן.
ביחד עם התנועות הבדלניות ברפובליקות הבלטיות כגון: אסטוניה, לטביה וליטא, התנועות הבדלניות של הקווקז שיחקו תפקיד חשוב וגדול בהבאה להתפרקותה של ברית המועצות והסרת הכוחות של הפרלמנט במובלעת. הרוב הארמני הצביע בעד פירוד מאזרבייג'ן ובעקבות כך חל תהליך שהביא לעצמאותה של המובלעת ויצירתה של הרפובליקה של נגורונו-קרבאך. במהלך שנת 1991, כבר לאחר הכרזת עצמאות על ידי ארמניה ואזרבייג'ן הסכסוך בחבל התרחב בהתמדה. כוחות משרד הפנים האזרי ניסו לשמור על הסדר, אך הרוב הארמני של החבל לא קיבל את מרותו והמשיך בפעילות בדלנית במטרה להסתפח לארמניה הסמוכה.
לחימה במישור הצבאי התפרצה במהלך ינואר 1992. תוך פרק זמן קצר יחסית הכוחות הארמנים הצליחו לייצר פרוזדור יבשתי בין החבל לשטח הארמני. הדבר הבטיח אפשרות להזרמת אספקה וכוחות צבא לחבל. ניסיונות תיווך בינלאומי על ידי קבוצות שונות כמו "הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה" כשלו ולא הניבו פירות ליישוב הסכסוך. באביב 1993, כוחות ארמניים כבשו אזורים מחוץ למובלעת עצמה, ובכך הביאו לאיום של התערבות צבאית של מדינות אחרות באזור.
ב-5 במאי 1994 נחתם פרוטוקול בישקק, הוכרזה הפסקת אש באזור וזאת הודות לתיווך רוסי, בנוסף, החלו שיחות שלום בתיווכו של "הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה".
רקע

השליטה על נגרונו-קרבאך הוא נושא ששנוי במחלוקת בין ארמניה ובין אזרבייג'ן. נגורנו-קרבאך נקראת בארמנית ארטסח, וההיסטוריה שלה נמתחת על פני מאות שנים שבמהלכן היא הייתה תחת שליטה של כמה אימפריות.
בשנת 1917, שלושת הלאומים של הקווקז: הארמנים, האזרים והגאורגים שהיו תחת שליטה רוסית, הכריזו על עצמאות ויצרו את הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, שהתפרקה כעבור שלושה חודשים בלבד וממנה נוצרו הרפובליקות של ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה.
רקע > מלחמת אזרבייג'ן-ארמניה (1920-1918)

לחימה פרצה בין הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה והרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן בשלושה אזורים: נחיצ'יבאן, זנגזור (היום החבל הארמני – סיוניק) ונגורנו-קרבאך. אזרבייג'ן וארמניה חלקו על מיקומו של הגבול בשטחיהם של שלושת האזורים. הארמנים בנגורנו-קרבאך ניסו להכריז עצמאות אך נכשלו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם תבוסתה של האימפריה העות'מאנית, הכוחות המזוינים של בריטניה כבשו את עבר הקווקז ב-1919. הפיקוד הבריטי באזור מינה באופן זמני את חורסוב ביי סולטאנוב (אחד מנבחרי הציבור בפרלמנט של אזרבייג'ן) כמושל-גנרל (גנרלגוברנטור) של נגורנו-קרבאך וזנגזור, עד שיתנהל דיון סופי בעתיד האזור בוועידת השלום בפריז.
רקע > התערבות סובייטית

בשנת 1920, הארמייה ה-11 של הצבא האדום פלשה לקווקז ותוך שלוש שנים כבשה את הרפובליקות הדמוקרטיות שהתקיימו שם, ואיחדה אותן תחת דגל אחד – מדינה אחת - שנקראה: הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז, שהייתה נתונה למרות רוסיה הסובייטית ונכנסה לברית המועצות עם הקמתו.
לאחר כיבושיהם בקווקז, הקימו הבולשביקים ועדה המונה שבעה חברים, "הקווקז ביורו" (לעיתים מקוצר לקווברו), שהייתה תחת פיקוחו של העריץ הסובייטי לעתיד – יוסיף סטלין, אז בתפקיד של הקומיסר של העם לענייני לאום, שעליו היה מופקד לקדם עניינים סובייטיים בקווקז. אף על פי שהוועדה הצביעה בחיוב, ברוב זעום של 4 מול 3, להעביר את נגורנו-קרבאך לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית הצעה זו לבסוף בוטלה ונגורנו-קרבאך הועבר לידי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית וזאת משום שהפגנות התקיימו ברחבי אזרבייג'ן נגד החלטתה הראשונה של הוועדה. בין המפגינים היה יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של אזרבייג'ן, ניירמן ניירמנוב. כמו כן, המרד האנטי-סובייטי בבירת ארמניה ירוואן ב-1921, פגע ביחסים בין ארמניה לברית המועצות והשפיע אף הוא על קבלת ההחלטה להעביר את נגורנו-קרבאך לידי אזרבייג'ן. מאוחר יותר, בשנת 1923, אף החליטו להכליל את החבל האוטונומי של נגורנו-קרבאך בתוך שטחה של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של אזרבייג'ן, כשרוב האוכלוסייה, כ-94% - ארמנים. הבירה הועברה משושה לחאנקנדי, לימים - סטפנקרט.
מלומדים ארמנים ואזרים הסיקו כי המניע הנוסף להחלטה היה העיקרון של "הפרד ומשול" בו נקטה ברית המועצות. מקומה המוזר של מובלעת נחיצ'בן, שמופרדת על ידי ארמניה, אך שייכת לאזרבייג'ן, יכולה להוות דוגמה לכך. דעה אחרת הייתה כי הסובייטים עשו זאת מתוך מחווה של כדי לשמור על "יחסים טובים עם טורקיה של אטאטורק" (שכן העם האזרי נמנה עם קבוצת העמים הטורקיים).
במשך כל תקופת קיום ברית המועצות שלטונות ארמניה הסובייטית ניסו לשנות את ההחלטות ולהביא לכך ששטח יועבר לשליטתם.
אירועים מרכזיים > 1987

סתיו 1987 - מתיחות באחד מכפרי האזור עקב פיטורים של מנהל מקומי ממוצא ארמני.
18 באוקטובר 1987 - הפגנה בפארק עירוני בירוואן נגד פעולות שלטון בחבל.
1 בדצמבר 1987 - העברת עצומה עם כ-75–80 אלף חתימות של תושבים ארמנים למוסד לתלונות הציבור ליד הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית במוסקבה.
חורף 1987/88 - הגעת פליטים אזרים משטחי ארמניה סובייטית.
אירועים מרכזיים > 1988

11 בפברואר - הגעת משלחת בכירים מבאקו לסטפנקרט בכוונה להביא להרגעת הרוחות.
12 בפברואר - בעקבות הוויכוחים בין ההנהגה המקומית ממוצא ארמני לבין הבכירים ממוצא אזרי המשבר נמשך.
20 בפברואר - המועצה המקומית של החבל קיבלה החלטה הקוראת למעבר החבל לארמניה הסובייטית.
21 בפברואר - ההנהגה הסובייטית בבאקו אינה מקבלת את הדרישה. לאזור הגיעה משלחת רמת דרג ממוסקבה.
23 בפברואר - בבאקו נערכות הפגנות המוניות נגד העברת החבל לארמניה. בירוואן נערכות הפגנות דומות בעד העברת החבל.
27 בפברואר - בעקבות הודעה טלוויזיונית שבחבל נהרגו מספר אזרים בעיר סומגאיט החלו מהומות המוניות נגד האוכלוסייה הארמנית בעיר. הפוגרום נמשך מספר ימים בין היתר עקב תגובה איטית של השלטון האזרי ובמהלכו נרצחו 26–32 ארמנים.
29 בפברואר - האירועים בסומגאיט נדונו במוסקבה וסוכם לא לתת פומבי להיקף האירועים.
אביב - זרם פליטים הולך וגדל של ארמנים לכיוון ארמניה ואזרים לכיוון ההפוך.
1 במרץ - הקמת ועד ארמני בסטפנקרט. השלטון המרכזי בבאקו מפזר את הארגון אך מעשית פעילותו נמשכת.
6 במרץ - הכרזת יום אבל בעקבות האירועים בסומגאיט. תוך מספר ימים 14 אלף ארמנים עזבו את העיר.
9 במרץ - בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות נערך דיון על הנושא. לא התקבלו החלטות מעשיות.
21 במרץ - אנדריי סחרוב פרסם גילוי דעת התומכת בהעברת החבל לארמניה.
21 במאי - החלפת הנהגה של ארמניה ואזרבייג'ן בתקווה שההנהגה החדשה תצליח להביא להרגעת הרוחות.
18 ביולי - הסובייט העליון של ברית המועצות דן בבקשת ארמניה להעביר לשטחה את החבל ובבקשה של אזרבייג'ן להשאיר אותו. ההחלטה הייתה שלא ניתן לשנות את גבולות.
סתיו - בעקבות פעולות איבה, גבר זרם הפליטים הארמנים ואזרים. עד סוף נובמבר לארמניה הגיעו כ-200 אלף פליטים. עד סוף שנה למעשה הושלמו חילופי אוכלוסין.
אירועים מרכזיים > 1989

12 בינואר - בארמניה ובחלב הוכרז על מצב חרום. חברי הוועד המקומי "קרבאך" (כולל נשיא ארמניה לעתיד לבון טר פטרוסיאן) נעצרו.
מאי - הקמת יחידות צבאיות ראשונות על ידי הארמנים.
קיץ - ארמניה הכריזה על מצור כלכלי על חבל נחיצ'יבאן. אזרבייג'ן הכריזה על מצור כלכלי על ארמניה.
1 בדצמבר - הסובייט העליון של ארמניה והוועד של החבל הכריזו על סיפוח החבל לארמניה.
אירועים מרכזיים > 1990

ינואר - תחילת התנגשויות מזוינות
13 בינואר - תחילת פוגרום ארמני בבאקו. נהרגו כ-90 ארמנים.
15 בינואר - על אזור החבל ושטחים גובלים הוכרז מצב חרום.
20 בינואר - מהומות המוניות בבאקו תוך שימוש בכוח צבאי נהרגו כ-200 אזרחים.
23 במרץ - כפר אזרי ליד הגבול הותקף על ידי ארמנים ומספר תושבים נהרגו. כאשר הגיעו כוחות צבא, הפולשים כבר לא היו בשטח.
אביב - מערך אספקת מזון ומצרכים אחרים לחבל נפגע קשה. הארמנים מנסים לארגן רכבת אווירית אך ללא הצלחה.
25 ביולי - בעקבות הקמת יחידות מזוינות ארמניות פורסם צו של נשיא ברית המועצות על החמרת מאבק נגד אחזקת נשק ללא רשות.
16 באוגוסט - יחידות צבאיות של ארמנים כבשו 2 כפרים באזור. לאחר מספר ימים ותוך שימוש בנשק כבד הכפרים נכבשו מחדש על ידי הצבא.
25 בספטמבר - הפצצת סטפנקרט ממסוקים.
אירועים מרכזיים > 1991

24 באפריל - בעקבות מצור על כפרים ארמנים, העיר שושה מופצצת על ידי ארמנים.
30 באפריל - כוחות צבא פועלים לפינוי 24 כפרים ארמנים מתושבים.
15 במאי - פינוי בכוח של כפרים ארמנים נוספים באזור.
27 ביולי - טלוויזיה ארמנית הכריזה על גיוס מתנדבים בגילאים 18–50.
28 באוגוסט - אזרבייג'ן הכריזה על עצמאות.
סתיו - מתקפה רחבה של ארמנים במטרה לכבוש את החבל.
2 בספטמבר - בישיבה של המועצה המקומית הוכרזה עצמאות החבל ומחוז שאומין השכן שמאוכלס בעיקר על ידי הארמנים.
25 בספטמבר - תחילת מצור על סטפנקרט שנמשך כ-120 ימים.
19 בדצמבר - החלה הוצאת כוחות הצבא הסובייטי מהחבל שהסתיימה עד ל-27 בדצמבר.
31 בדצמבר - עם סיום קיומה של ברית המועצות החלו פעולות מזוינות רחבות בשטחי החבל.
27 בנובמבר - השלטון המרכזי במוסקבה קורא להפסקת המאבק מזוין.
אירועים מרכזיים > 1992

בעקבות פירוק ברית המועצות החלו קרבות בין צבאות ארמניה ואזרבייג'ן על השליטה בחבל.
1 בינואר - יחידות צבא אזרבייג'ן תקפו כפר ארמני בשטח החבל.
13 בינואר - שימוש במערכת גראד בהפצצות על יישובים ארמנים בשטח החבל.
22 בינואר - יחידות של צבא ארמניה השלימו השתלטות על סטפנקרט.
28 בינואר - יירוט מסוק אזרי שניסה להעביר אספקה לעיר שושה הנמצא במצור ארמני.
פברואר - יחידות ארמניות הצליחו לכבוש מספר כפרים אזרים בשטח החבל.
26 בפברואר - העיירה חוג'אלי נכבשת על ידי הארמנים. בעיירה מתבצע טבח חוג'אלי נגד האוכלוסייה האזרית במהלכו נרצחו לפחות 161 אזרים.
21 במרץ - הפסקת אש זמנית.
1 באפריל - ידיעות על נוכחות מתנדבים טורקים בקרב הכוחות האזרים.
מאי - מתקפה ארמנית באזור נחיצ'יבאן.
9 במאי - לאחר מצור ממושך הארמנים כבשו את העיר שושה.
18 במאי לאחר כיבוש העיר לאצ'ין נפתחה הדרך המקשרת את החבל עם ארמניה.
12 ביוני - מתקפה קיצית של האזרים. במהלך המתקפה הם הצליחו להחזיר שליטה במספר כפרים.
13 ביוני - לאחר הפצצות שנמשכו כ-3 חודשים הארמנים הצליחו ליירט מטוס מדגם סוחוי-25.
אוגוסט - האזרים מחזקים את ההפצצות מהאוויר, הארמנים מנצלים את הדרך היבשתית שנתפחה מהחבל לארמניה ומעבירים מערכות נגד מטוסים.
אירועים מרכזיים > 1993

ינואר - המשך הפצצות של חיל האוויר האזרי. מערכות נגד מטוסים של הארמנים הצליחו ליירט מספר מטוסים ומסוקים.
3 באפריל - הכוחות הארמנים הצליחו לכבוש עיר קלבדז'אר. נסיגה של האזרים מקרבת העיר.
27 ביוני - כיבוש עיר מרדקרט על ידי הארמנים
23 ביולי - לאחר קרבות שנמשכו 40 ימים נכבש העיר אגדם.
25 באוגוסט - הארמנים הצליחו לכבוש דג'בראיל והסביבה.
ספטמבר - הכרזה על הפסקת אש.
אוקטובר - לאחר סיום הפסקת אש, ארמנים הצליחו לכבוש אזורים נוספים.
אירועים מרכזיים > 1994

צבא ארמניה קיבל מטוסי קרב מתוצרת סוחוי.
20 בינואר - האזרים הצליחו להחזיר שליטה בחלק מהכפרים.
6 במאי - לאחר קרבות שנמשכו מעל חודשיים הכוחות האזרים החלו בנסיגה מאורגנת.
12 במאי - תחילת הפסקת אש בלתי מוגבלת שנמשכה עד 2020.