stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ק אלברטסון
ביוגרפיה

אלברטסון נולד בעיר מולדן (אנ') שבמסצ'וסטס לזוג הורים יהודים, פלורה קראפט, מהגרת רוסייה ולאו אלברטסון, מהגר פולני. גם שני אחיו היו לשחקנים. אחותו הגדולה הייתה השחקנית מייבל אלברטסון (אנ'). אלברטסון נשר מבית ספר תיכון ונסע לניו יורק כדי להצליח בשואו-ביזנס. הוא היה עני מדי מכדי לרכוש חדר במלון עלוב ולכן בחורף ישן בתחנת רכבת והתגנב לרכבות כשהסדרנים הלכו. בקיץ היה ישן בסנטרל פארק. עבודתו הראשונה בעסקי השעשועים הייתה בלהקת רקדני ווֹדְבִיל נודדת. עד מהרה החל להופיע כרקדן וכבדרן במקומות קבועים, כשמשם הגיע לככב בהצגות רבות בברודוויי הכוללים את "Top Banana" (שעובד אחר כך לסרט קולנוע בו כיכב אלברטסון), "The Cradle Will Rock" (שביים אורסון ולס והפיק ג'ון האוסמן), "Show Boat", "נערי הזהב" מאת ניל סיימון, עליו קיבל מועמדות לפרס הטוני לשחקן ראשי המחזה וב"הנושא היה שושנים" מאת פרנק. ד. גילרוי, עליו קיבל בשנת 1965 פרס טוני לשחקו המשנה הטוב ביותר. כשעל אותו תפקיד קיבל את פרס האוסקר ב־1969 בעיבוד הקולנועי למחזה, בו כיכבו גם פטרישה ניל ומרטין שין. הוא נודע גם בזכות שתי תוכניות רדיו מצליחות ששידר.
עוד כיכב בקולנוע בסרט האסונות "הרפתקה בפוסידון", בקומדיה המוזיקלית "דודנים מתנשקים", בכיכובו של אלביס פרסלי, "כיצד לרצוח את אישתך", לצד ג'ק למון, בדרמה "הנושא היה שושנים" לצד פטרישה ניל, וגם תרם את קולו לסרט האנימציה "השועל והכלבלב", שהיה האחרון שנעשה ברוח האנימציה הקלאסית של חברת וולט דיסני ושיחק את התפקיד בסרט "וילי וונקה ומפעל השוקולד" ב-1971 את סבא של צ'ארלי.
הוא נודע גם כשחקן טלוויזיה פורה. הבולט בתפקידיו היה בקומדיית מצבים מצליחה בשם "צ'יקו והאיש" ששודרה בין השנים 1974–1978. הוא גילם בסדרה את אד בראון (האיש) וזכה על תפקידו בפרס אמי בשנת 1976. אלברטסון הופיע גם בשורה של הופעות אורח בסדרות טלוויזיה, כגון "אזור הדמדומים", "לוסי אהובתי", "המופע של אנדי גריפית'", "בוננזה" ו"המלאכיות של צ'רלי". רובם שודרו במהלך שנות השבעים.
אלברטסון גם דיבב את עמוס סלייד בסרט "השועל והכלבלב" של אולפני וולט דיסני, שיצא לאקרנים ב-10 ביולי 1981. אלברטסון נפטר בנובמבר אותה שנה, לאחר מאבק של שלוש שנים בסרטן המעי הגס שהתגלה אצלו. הוא לא סיפר על מחלתו וכך יכול היה להמשיך לעבוד עד ליום מותו. גופתו נשרפה ואפרו פוזר במימי האוקיינוס השקט.
ג'רי הול

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1956 (בת 68) גונזלס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jerry Faye Hall 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס  North Mesquite High School 
 בן או בת זוג:  מיק ג'אגר (21 בנובמבר 1990–13 באוגוסט 1999)  רופרט מרדוק (4 במרץ 2016–אוגוסט 2022)   מיק ג'אגר (1977–21 בנובמבר 1990) 
 צאצאים:  אליזבת ג'אגר, Georgia May Jagger, ג'יימס ג'אגר, Gabriel Jagger 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רי פיי הול (באנגלית: Jerry Faye Hall; נולדה ב-2 ביולי 1956) היא דוגמנית על ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

הול נולדה בעיר גונזלס שבטקסס וגדלה בפרבר של דאלאס, אחת מחמש בנות ולה אחות תאומה ושלוש אחיות גדולות, למשפחה ממוצא אנגלי, אירי והולנדי. הול הוחתמה בסוכנות דוגמנות כבר כשהייתה בת 10 ולאחר שעברה תאונת דרכים השתמשה בכספי הביטוח על מנת לנסוע לטייל בפריז ובמהלך שהשתזפה בריביירה הצרפתית גילה אותה סוכן דוגמנות מקומי ובעקבות זאת היא השתקעה שם והייתה פעילה בחיי הלילה הפריזאים, היא הופיעה כבת ים באלבומה של להקת "Roxy Music" וכיכבה על שערי המגזינים "ווג" ו"קוסמופוליטן" והופיעה מספר פעמים בעירום ב"פלייבוי", היא הייתה דוגמנית הבית של חברת הקוסמטיקה "רבלון" ופרסמה את הקמפיין של H&M ודגמנה למותגיי אופנה נחשבים ברחבי העולם ובשיא הקריירה שלה הרוויחה הול 1,000 דולר ליום.
ביוגרפיה > משחק

בתחילת הקריירה שלה הופיעה הול בתפקיד קטן ביחד עם אחותה לצד ג'ון טרבולטה בסרט "בוקר עירוני". ב-1989 הופיעה בסרטו של טים ברטון "באטמן", היא כיכבה בברודוויי במחזה "הבוגר" בתפקיד גברת רובינסון ותפקיד זה כלל הופעת עירום על הבמה והיא אף כיכבה במספר הצגות בתיאטרון וסט אנד בלונדון ובתפקידי אורח בקולנוע והטלוויזיה. ב-2002 השתתפה בקומדיה "תודה ד"ר ריי", לצדה של דיאן ויסט.
ביוגרפיה > חייה האישיים

ב-1977 החלה הול לצאת עם סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר. ג'אגר כתב ללהקתו את השיר "Miss You" עבורה.
ב-1984 נולדה להם בת. ב-1985 נולד להם בן. ב-1989 נישא הזוג בטקס אזרחי בבאלי. ב-1992 נולדה להם בת. ב-1997 נולד להם בן. שתי הבנותיה הלכו בעקבות אמן ונהיו גם הן לדוגמניות מצליחות. ב-1999 נפרד הזוג והתברר בדיעבד שהחוק הבריטי לא הכיר בנישואיהם.
ב-2004 החלה הול ללמוד קבלה ואירחה ביחד עם בעלה לשעבר אירוע התרמה למען מרכז הקבלה בניו יורק.
ב-2010 הוציאה ספר ביוגרפי על חייה.
הול מתגוררת כיום בוילה בדרום לונדון עם ארבעת ילדיה ועובדת כעוזרת הפקה בתחרויות דוגמנות.
בינואר 2016 התארסה עם איל העיתונות רופרט מרדוק.
הערות שוליים

↑   רופרט מרדוק לא נח: מתחתן עם הדוגמנית לשעבר ג'רי הול, באתר TheMarker‏, 12 בינואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408559505171  PLWABN: 9810667900905606  BnF: cb12158595g (data)  GND: 143495666  ISNI: 0000 0000 2452 3296  LCCN: n85222824  MusicBrainz: f53ad171-abfa-42aa-9c11-744eb1794e3a  SNAC: w67b6zr5  VIAF: 24639985   WorldCat (עם VIAF): 24639985
ג'סי הלמס

ג'סי אלכסנדר הלמס ג'וניור (באנגלית: Jesse Alexander Helms, Jr; ‏ 18 באוקטובר 1921 - 4 ביולי 2008), היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור רפובליקני מטעם מדינת קרוליינה הצפונית וכיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית.
הלמס נחשב לשמרן קיצוני, שנלחם בממשלים הדמוקרטים, ובעקרונות ליברלים וסוציאליסטים. כמו כן, הוא הוביל קו תקיף שהתנגד לפשרות פוליטיות, התנגדות שזיכתה אותו בכינוי "Senator No" ("סנאטור לא").
ביוגרפיה

ג'סי הלמס נולד במונרו, קרוליינה הצפונית, להורים ממוצא אנגלי. אביו היה מפקד תחנת משטרה, ואמו עקרת בית.
במלחמת העולם השנייה שירת בחיל הים האמריקאי במשך שלוש שנים, בתפקיד עורפי כמגייס. התפרסם בשנות ה-50 וה-60 בעקבות מאמרים והופעות תקשורתיות, שהיו בעלי אופי שמרני-קיצוני. ב-1972, לאור הפופולריות הרבה לה זכה, החליט להתמודד לסנאט. הוא נבחר לחמש כהונות ברצף, וכן כיהן במשך שש שנים כיושב ראש ועדת הסנאט לענייני חוץ, עד לתחילת 2001, אז זכו הדמוקרטים ברוב בסנאט. באוגוסט 2001 הודיע הלמס על פרישתו מהחיים הפוליטיים מסיבות בריאותיות. עם זאת, פרשנים אמריקאים העריכו כי הפרישה באה בעקבות הדחתו מוועדת החוץ, וכן בעקבות שינוי דעת הקהל בקרוליינה הצפונית, שלא תאמה את עמדותיו הקיצוניות. הלמס פרש לבסוף בינואר 2003.
הלמס היה נשוי ואב לשלושה. הוא נפטר ביום שישי, 4 ביולי 2008, בראלי. נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש אמר בהודעת האבל על מותו: "...הולם שהפטריוט הגדול הזה עזב אותנו ב-4 ביולי, יום העצמאות של אמריקה".
דעותיו > שוויון גזעי

הלמס נודע כשמרן קיצוני שלחם בתנועה לזכויות האזרח והתנגד לחוק זכויות האזרח, שביטל את ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה בארצות הברית. ב-1983, ניסה הלמס לארגן פיליבסטר במטרה למנוע את קביעת יום הולדתו של מרטין לותר קינג כחג לאומי.
דעותיו > הקהילה הלהט"בית

הלמס התנגד לזכויות הקהילה הלהט"בית. הוא כינה את ההומוסקסואלים "אנשים חלשים ומסכנים שנגועים בחולשה מוסרית".
בתקופת ממשל ביל קלינטון, ניסה הלמס לסכל את כוונתו של הנשיא למנות לסבית לתפקיד בכיר בממשל.
דעותיו > הפלות

מאבקו של הלמס בהפלות היה קיצוני. הוא השווה את ההפלות לשואה ולפיגועי 11 בספטמבר, ואמר כי "לעולם לא אסכים לשתוק בנוגע לרצח של אלה שאינם מסוגלים להגן על עצמם".
דעותיו > מדיניות חוץ

הלמס נודע במלחמתו בהתפשטות הקומוניזם, וכן בתמיכתו במדינות בעלות משטר ימני בדרום אמריקה, גם כאשר היו תחת שלטון לא דמוקרטי. כלפי האו"ם ומדינות אירופה ניהל הלמס מדיניות חשדנית ומעט עוינת, עוינות שהגיעה לשיאה בזמן ממשל ג'ורג' בוש האב, אז עיכב הלמס את פירעון חובות ארצות הברית לאו"ם, בעקבות התנגדותו למדיניות הארגון. רק בשנת 2000 הסכים הלמס לאשר את פירעון החוב, התפייס עם מזכ"ל האו"ם קופי אנאן ואף קיים ביקור מתוקשר בבניין האו"ם.
יחסו לישראל

בתחילת דרכו, היה הלמס פרו-ערבי, ובעל דעות אנטי-ישראליות מובהקות, והיו שאף האשימו אותו באנטישמיות. הוא התנגד לסיוע הכספי של ארצות הברית לישראל, תקף את ההצעה להעביר את השגרירות האמריקאית לירושלים, ואף החזיק בשולחן העבודה שלו תמונה של ילד לבנוני, שנפצע מהפצצות חיל האוויר הישראלי במלחמת לבנון הראשונה. שדולת איפא"ק בחרה אותו ל"סנאטור הכי לא אוהד כלפי ישראל", ואף מימנה את יריבו של הלמס באחד מסבבי הבחירות לסנאט.
בשנות ה-80 חל שינוי קיצוני בדעותיו של הלמס: הוא הודיע על התנגדותו להקמת מדינה פלסטינית בישראל, ואף שינה את דעתו בייחס לסיוע לישראל, כשהוא מסביר שהוא אמנם מתנגד לסיוע למדינות זרות, אבל בעד תקציב צבאי לישראל, שבעזרתו משמשת ישראל כ"נושאת מטוסים" של ארצות הברית במזרח התיכון, וחוסכת את העלות של הצבת כוחות אמריקאים באזור, עובדה שלבדה מצדיקה את הסיוע הצבאי השנתי שהיא מקבלת מארצות הברית.
שינוי בולט במיוחד היה ביחסו של הלמס בנוגע להעברת השגרירות. הלמס פנה במכתב לנשיא רונלד רייגן ובו ביקש שיעביר את השגרירות לירושלים, ואף היה מהיוזמים של חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים, שחייב את הנשיא להעביר את השגרירות לבירת ישראל.
ב-1984, פנו ארגונים יהודיים-אמריקאים לחבר הכנסת מיכאל קליינר וביקשו ממנו להיפגש עם הלמס בניסיון לשנות את יחסו למדינת ישראל. בדרכו, נפגש קליינר עם ראשי הממסד היהודי בניו יורק, שתקפו אותו על כוונתו להיפגש עם הלמס, שכונה בפיהם "צורר ישראל". למרות זאת, נפגש קליינר עם הלמס. לטענתו של קליינר, פגישות אלו היו הגורם המרכזי לשינוי בדעותיו של הלמס.
עם זאת, גם לאחר השינוי בדעותיו נוצרו לעיתים חיכוכים בנוגע לסיוע לישראל.
בשנת 2000, בעקבות איומיו של סגן שר החוץ אפרים סנה, כי אם יקוצץ הסיוע האמריקני לישראל תצמצם ישראל את רכישת המוצרים מארצות הברית, קרא הלמס לראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק לפטר את סנה, והוסיף כי "האיום של סנה הוא עלבון לכל העם האמריקני, כולל לי, שאני ידיד ותיק של ישראל. עדיף שסנה יזכור שהחברות האמריקניות שהוא רוצה להעניש משלמות מיסים, שמאפשרים למעשה את מתן הסיוע לישראל". בתגובה האשים סנה את הלמס בהתנהגות פטרונית כלפי ישראל.
הערות שוליים

↑  חדשות נענע, הסנטור הותיק ג'סי הלמס פורש מהחיים הפוליטיים, באתר nana10‏, 23 באוגוסט 2001
↑  משה ריינפלד, מת הסנטור לשעבר ג'סי הלמס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 ביולי 2008
↑  שרה ליבוביץ-דר, המלך ארתור: מיהו יועץ הסתרים של נתניהו-ליברמן?, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2012
1 2  סוכנויות הידיעות, ארה"ב: הסנאטור השמרן ג'סי הלמס הלך לעולמו, באתר ynet, 5 ביולי 2008
↑  רועי כ"ץ‏, ג'סי הלמס מת, אמריקה שלו עדיין חיה, באתר וואלה, 6 ביולי 2008
↑  שלמה שמיר, ניו יורק, ‏"סכנה ליציבות הגלובלית": החשש באו"ם מתעצם לקראת השבעת טראמפ לנשיאות, באתר מעריב אונליין, 6 בדצמבר 2016
↑  מאת שלמה שמיר, הסנאטור הרפובליקאי ג'סי הלמס פורש מהחיים הפוליטיים, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2001
1 2  משה שטיינמץ‏, אולי הפעם? סיפורה של השגרירות האמריקנית בירושלים שלא הוקמה, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2016
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏"לצבא האמריקני לפחות חמישה בסיסים בישראל - כולל בנתב"ג והרצליה פיתוח", באתר גלובס, 26 בינואר 2005
↑  חדשות חרות, מותו של ידיד - לזכרו של סנטור ג'סי הלמס / מאת מיכאל קליינר
↑  מאת דרור מרום, ‏סנה: ג'סי הלמס נוהג כפטרון, באתר גלובס, 21 ביוני 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306941805171  GND: 118836137  ISNI: 0000 0001 1026 2846  LCCN: n82209512  NARA: 10569124  NKC: xx0003868  SNAC: w6f484tp  US Congress: H000463  VIAF: 47558904   WorldCat (עם VIAF): 47558904 
כביש הקרוי על שמו של הלמס
הלמס לצד עוזרו דאז וחבר הקונגרס דהיום דייוויד ראוזר, יוני 2000
ג'רמיה בלאק

ג'רמיה סאליבן בלאק (באנגלית: Jeremiah Sullivan Black;‏ 10 בינואר 1810 – 19 באוגוסט 1883) היה משפטן אמריקני שכיהן כתובע הכללי ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
ביוגרפיה

בלאק נולד בפנסילבניה, בנו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הנרי בלאק. את השכלתו רכש בעיקר בלימוד עצמי ובעקבות כך הוא סיים בגיל צעיר את לימודי המשפטים והוסמך לעריכת דין. פעילותו המשפטית זכתה להצלחה ובשנים 1851–1857 היה בלאק שופט בית המשפט העליון של מדינת פנסילבניה, מהן נשיא בית המשפט עד שנת 1854.
בשנת 1857 מונה בלאק לשר המשפטים בממשלתו של הנשיא ג'יימס ביוקנן. בתפקיד זה הוא היווה גורם מכריע במחלוקת על בעלות האדמות בקליפורניה, אשר חולקו באופן בלתי חוקי לכאורה לבעליהן על ידי ממשלת מקסיקו.
בעקבות התפטרותו של לואיס קאס מתפקיד מזכיר המדינה, מונה בלאק כמחליפו ושימש בתפקיד זה בחצי השנה האחרונה לכהונת הנשיא ביוקנן. לקראת סיום כהונתו הוא היה מועמדו של הנשיא למשרת שופט בבית המשפט העליון, אך זו נדחתה על חודו של קול בהצבעת הסנאט.
לאחר סיום תפקידו מונה בלאק לרשם בית המשפט העליון של ארצות הברית. מתפקידו זה התפטר כעבור שנתיים והתמסר לעבודתו כעורך דין פרטי. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, בלאק היה ממתנגדיה הנחרצים של תוכנית הקונגרס האמריקני לתקופת השיקום וניסח את הודעת הוטו שהטיל הנשיא אנדרו ג'ונסון בנושא זה (1867). כמו כן הוא ייעץ לנשיא ג'ונסון במשפט ההדחה שהתנהל נגדו בסנאט.
ג'עפר א-צאדק

גַ'עְפַר א-צאדק אבן מֻחַמַד (בערבית: جعفر الصادق) היה האימאם השיעי השישי, בראיית התריסריים. הוא היה תאולוג ומהמשפטנים הדתיים הפעילים והמשפיעים בתקופתו. פסיקותיו הדתיות מהוות את הבסיס לאסכולה הג'עפרית, ואף הסונים מכבדים אותו בזכות תרומותיו לתאולוגיה הסונית. הוויכוח לגבי יורשו של א-צאדק הוביל לפיצול בקרב השיעה, עם פרישת האסמאעיליה מהתריסריים.
מוצאו

ג'עפר אבן מוחמד נולד ב-20 באפריל 702, במדינה. הוא בנו של האימאם השיעי החמישי, מוחמד אל-באקר; בדומה לשאר האימאמים השיעים, הוא צאצא של מוחמד דרך בתו פאטמה. אמו של ג'עפר, פארוא בנת אל-קאסם הייתה נינתו של אבו בכר, הח'ליף הראשון.
למדנותו

ג'עפר החל את לימודיו כשהיה ילד עם סבו, עלי אבן חוסיין. כבר מגיל צעיר, טוענים השיעים, הצטיין ג'עפר בלימודיו, ובמקום ללמוד עם בני גילו, התווכח על תורת המשפט ואסטרונומיה עם מבוגרים. לאחר מותו של עלי, א-צאדק למד מאביו מוחמד אל-באקר, והיה מבני לווייתו עד מותו ב-743.
ג'עפר התמחה במדעים אסלאמים, בכלל זה בחדית' ובקוראן, ובמדעי הטבע, כמו מתמטיקה, פילוסופיה, אסטרונומיה, אלכימיה ועוד. האלכימאי המוסלמי הנודע ביותר, אבו מוסא ג'אבר אבן היאן, היה מתלמידיו של ג'עפר. א-צאדק היה ידוע בגישתו הליברלית בנוגע ללמידה, ושמח להתדיין עם חוקרים בעלי אמונות ודעות שונות.


השיעים טוענים כי מייסדי שלוש אסכולות המשפט הסוניות היו תלמידיו של האימאם א-צאדק - ואסל אבן עטאא', מייסדה של המועתזילה, אבו חניפה, מייסדה של האסכולה החניפית, ומאלכ אבן אנאס, מייסדה של האסכולה המאליכית. הסונים טוענים בתגובה, כי השיעים מגזימים בהשפעתו של ג'עפר, וחכמי דת שונים ביקרו בהרצאות של עמיתיהם.


עם זאת, ניתן לומר בבירור כי השפעתו של א-צאדק חרגה מזו של אימאם שיעי ממוצע, ופסיקותיו הדתיות, אמירותיו ומסורות המיוחסות לו מופיעות גם במקורות סוניים וסופיים.


מקורות שיעים קובעים כי מספר תלמידיו של א-צאדק הגיע ליותר מ-4,000, ומספר הספרים שכתבו על דבריו הגיע למספר מאות.


מלבד למדנותו, מייחסים השיעים לאימאם א-צאדק תכונות חיוביות אחרות כמו נדיבות, הכנסת אורחים, מתן לעניים בסתר, סלחנות, סבלנות ואומץ.
תחת שלטון בית אומיה

ג'עפר א-צאדק חי בתקופה לא שקטה, בה בוצעו מספר ניסיונות לחולל הפיכה נגד שלטונם המתערער של האומיים. השיעים נחשבו למרדנים והיוו סכנה ליציבות שלטון הח'ליפים הסונים, ועל כן נרדפו על ידי המשטר. זמן קצר לאחר מות אביו של ג'עפר, מוחמד אל-באקר, דודו של ג'עפר זייד אבן עלי ניסה למרוד נגד האומיים. ג'עפר לא לקח חלק במרידה, אולם רבים מקרובי משפחתו נהרגו על ידי השלטונות, ובכלל זה דודו, ואחרים נענשו. לבסוף, הצליחו העבאסים להפיל את שלטונו של בית אומיה ב-750, כאשר היה ג'עפר בן 48.
מספר קבוצות מורדות ניסו לשכנע את ג'עפר לתמוך בהם, אולם הוא התחמק מבקשותיהם, ולא ניסה למרוד בעצמו. לטענת מקורות שיעיים, הוא שרף את מכתביהם אל הפונים אליו, שהבטיחו לו את הח'ליפות. יש הטוענים, כי שתיקתו הזהירה של ג'עפר לגבי עמדותיו האמיתיות ביססה את ה"תקייה" (הסתרת אמונותיך והטעיית האויב בעת רדיפה) כדוקטרינה שיעית. על פי השקפת השיעים, העמימות שנקט, והתמקדותם של האומיים באיומים אחרים בשל כך, אפשרה לג'עפר להמשיך לבסס את מעמדו כמשפטן מוביל, ולארגן בתי ספר להפצת מסר האסלאם השיעי.
תחת שלטון בית עבאס

השליטים העבאסים החדשים, שטענו לשלטון על המוסלמים בשל היותם קרובי משפחה מוחמד דרך דודו עבאס, התייחסו בחשדנות לג'עפר, שרבים החשיבוהו כזכאי יותר לח'ליפות. מעקב צמוד הושם עליו ועל תומכיו, והוא נעצר לעיתים קרובות כדי לנתק את קשריו עם הקהילה השיעית. העבאסים חזרו לרדוף את הקהילה השיעית, ורבים מצאצאיו של חסן אבן עלי נרצחו בידי המשטר בשיטות שונות.
מותו

ג'עפר מת ב-4 בדצמבר 765. השיעים טוענים כי הורעל (רעל הוחדר לענבים שאכל) בהוראת הח'ליף העבאסי השני, אל מנצור, וכך הפך ל"שהיד", בדומה לשאר האימאים השיעים. הוא נקבר במדינה, בבית הקברות המפורסם של ג'נת אל-בקי, בו קבורים עוד מספר מוסלמים משפיעים.
מותו > ירושתו

לאחר מותו של ג'עפר, חל פיצול בקרב השיעים, בין התריסריים לאסמאעיליים. האסמאעילים סברו כי בנו הבכור של ג'עפר, אסמאעיל אבן ג'עפר, הוא יורשו הלגיטימי של ג'עפר, והאימאם השביעי. התריסריים גרסו כי אחיו הצעיר של אסמאעיל, מוסא אלכאט'ם, הוא היורש הראוי, וישנם מספר חדית'ים שיעיים שמעידים על כך. האסמאעילים הפכו לכת נפרדת, ומנהיגיהם הם מצאצאיו של אסמאעיל.
הערות שוליים

↑  מקורות שיעיים קובעים, כי כשג'עפר היה בן 11 הוכיח בפני כיתת תלמידים כי כדור הארץ אינו שטוח. ראו ב ביוגרפיה השיעית הזו.
↑  מאותה ביוגרפיה שיעית
↑  כך למשל, מספרת מסורת שיעית על מקרה בו עולה רגל למסגד הנביא מוחמד במדינה נרדם, וכשהתעורר ראה כי ארנקו נעלם. עולה הרגל ראה את המתפלל היחיד בחדר - האימאם ג'עפר, והאשים אותו בגנבה. ג'עפר שאל מה היה הסכום בארנק, ולאחר מכן הזמין את המאמין לביתו, ונתן לו את הכסף. מאוחר יותר, עולה הרגל מצא את הארנק שאיבד בכליו, וחזר לאימאם, התנצל וביקש כי ייקח את הכסף בחזרה. ג'עפר ענה כי לא ייקח בחזרה את מה שנתן, אך אם הוא מרגיש אשם על מה שקרה, הוא מוזמן לתרום את הכסף לזכאת, כפי שעשה המבקר במדינה. ראו בביוגרפיה האוהדת הזו
↑  למשל חדית' שיעי המוסר כי מוחמד אל-באקר אמר על ג'עפר "הוא אחד מהאנשים, עליהם אלוהים הכול יכול אומר: אנו רוצים להעניק טובה לאלו שהושפלו על פני האדמה, ואנו נהפוך אותם לאימאמים ויורשים". ראו כאן מספר חדית'ים שיעיים על האימאם ג'עפר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310362705171  PLWABN: 9813158349605606  BnF: cb13769773b (data)  CiNii: DA05508170  GND: 118680900  ISNI: 0000 0001 1453 4634  LCCN: n84033098  NLG: 336400  NTA: 074058916  RERO: 02-A024466197  SELIBR: 105531  SNAC: w6736qj5  SUDOC: 137254059  TDVİA: cafer-es-sadik  VIAF: 100648969   WorldCat (עם VIAF): 100648969
ג'רמייה מאסי

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1982 (בן 42) דטרויט שבמישיגן
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.02 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של קנזס
 דראפט:  לא נבחר, 2005
 קבוצות כשחקן
 2005–2006 2006–2008 2008–2010 2010 2010–2012 2012 2012–2013 2013 2013–2014 2014–2016 2016 2016 2016–2017 2017–2018 2018–:  אא"ל לאריסה אריס סלוניקי ריאל מדריד אוברדוירו לוקומוטיב קובאן קרסניה קריליה סמרה ברוז במברג צ'מפוויל אמצ'יט ספורטינג אל ריאד ביירות ליברטד דה סונצ'לס מזט סקופיה ליברטד דה סונצ'לס קווימסה ציקליסטה אולימפיקו
 הישגים כשחקן
 הכדורסלן המדהים של השנה ביורוליג (2007) ה-MVP של משחק האולסטאר היווני (2008)
ג'רמייה מאסי (באנגלית: Jeremiah Massey, בקירילית: Џеремаја Мејси; נולד ב-22 ביולי 1982 בדטרויט, מישיגן) הוא כדורסלן אמריקאי בעל אזרחות מקדונית המשחק עבור ציקליסטה אולימפיקו בעמדת הפאוור פורוורד ואף לעיתים רחוקות בעמדת הסנטר. גובהו 2.02 מטרים.
מאסי שיחק בליגת המכללות עבור אוניברסיטת המדינה של קנזס. במדי האוניברסיטה נבחר למצטיין מחוז ה-Big 12 לשנת 2004. בנוסף לכך, נבחר לחמישיות השנה של אותו מחוז בשנים 2004 ו-2005. במצטבר שיחק מאסי בשורות האוניברסיטה במשך ארבע שנים.
בסיום קריירת המכללות, נרשם מאסי לדראפט ה-NBA של 2005 אך לא נבחר בו. בסופו של דבר החל את הקריירה המקצועית באירופה, במדי הקבוצה היוונית, אא"ל לאריסה. בעונתו היחידה בלאריסה, העמיד ממוצעים של 10 נקודות ו-6.7 ריבאונדים. לאחר עונה זו חתם בקבוצת היורוליג, אריס סלוניקי בה שיחק במשך שתי עונות (2006–2008), ואותה הוביל למעמד של "שלוש הגדולות" בכדורסל היווני.
אף־על־פי שלא הצליח להוביל את הקבוצה לזכייה בתארים, נחשב מאסי לכדורסלן הבולט ביותר בה ולאחד הזרים הבולטים בליגה היוונית ובאירופה בכלל. יכולת זאת הובילה להחתמתו במועדון הפאר הספרדי ריאל מדריד. בריאל מדריד שיחק בעונות 2008–2010.
למרות אזרחותו האמריקאית, שיחק מאסי עבור נבחרת מקדוניה בכדורסל, לאחר שהתאזרח בשנת 2008.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר אוניברסיטת המדינה של קנזס
↑  אייר מאסי באתר הרשמי אריס סלוניקי ביוונית
גבוט

ריקוד גבוט בברטאן
הגָבוֹט (בצרפתית: Gavotte) הוא במקורו ריקוד עם צרפתי. הריקוד נקרא על שם איכרי מחוז דופינה בדרום מזרח צרפת. הרישום הראשון של הריקוד הוא משנות השמונים של המאה ה-16. הריקוד הפך לפופולרי במשך השנים, עד לפרוץ המהפכה הצרפתית. כאשר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הכניס אותו לאולמות הריקודים המלכותיים, הפך לריקוד קלאסי.
ריקוד הגבוט הוא בעל קצב מתון של 4/4. הריקוד מלווה בהצלבות רגליים וקפיצות, במהלך השנים שונה הריקוד וקיבל אופי חברתי מיוחד, שכן הגברים והנשים היו מתנשקים אלו עם אלו כחלק מהריקוד.
ראו גם

מוזט
ג'ין איזיה רובינזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בינואר 1955 (בן 69) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל 
 מוסדות:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין 
 פרסים והוקרה:  פרס החלוציות של מנהל המכונים הלאומיים לבריאות (2009)  פרס וולף לחקלאות (2018)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מלגת גוגנהיים 
 
ג'ין איזיה רובינזון (באנגלית: Gene Ezia Robinson‏, נולד ב-9 בינואר 1955 באפלו, מדינת ניו יורק) הוא ביולוג ואנטומולוג יהודי אמריקאי, מומחה בחקר הדבורים (אפיולוג), פרופסור באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. רובינזון נחשב לחלוץ ביישום הגנומיקה בחקר ההתנהגות החברתית והוביל את המאמצים לגלות את ריצוף הגנום של דבורת הדבש.
משנת 2005 הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וחתן פרס וולף לחקלאות לשנת 2018.
קורות חיים > ילדות וצעירות

ג'ין איזיה רובינזון נולד בשנת 1955 בעיר באפלו במדינת ניו יורק כבנם של ג'ק רובינזון וסוניה לבית רובין (Rubin).
בגיל 18 הגיע כמתנדב לקיבוץ בית השיטה בישראל ונענה לקריאתו של יוסף גדרון (יוסוף), ממייסדי היישוב והדבוראי של הקיבוץ לעזור בעבודה עם כוורות הדבורים. תחום זה התחיל לרתק אותו ובשובו לארצות הברית נרשם ללימודי מדעי החיים באוניברסיטת קורנל. בשנת 1977 סיים בה את התואר הראשון וב-1982 את התואר השני. כעבור 3 שנים, ב-1986, סיים באותה אוניברסיטה גם את עבודת הדוקטורט.
קורות חיים > פעילותו האקדמית והמדעית

רובינזון עבד תקופה בדבוראות ואחרי שלוש שנות השתלמות לצורך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת המדינה של אוהיו בקולומבוס, בשנת 1989 הצטרף לסגל של אוניברסיטת אילינוי באורבאנה-שמפיין.
החל משנת 1990 הוא מנהל שם את המכון לחקר הדבורים והחל מ-2001 הוא מכהן כמנהל המכון קרל ר.ווס (Woese) לביולוגיה גנומית באוניברסיטה. בשנים 2003-1998 כיהן כפרופסור לביולוגיה והחל משנת 2003 הוא פרופסור לביולוגיה אינטגרטיבית. הוא מלמד כפרופסור לאנטומולוגיה במרכז ללימודים מתקדמים ובמסגרת התוכנית למדעי המוח, המחלקה לביולוגיה התפתחותית ושל התא, התוכנית לאקולוגיה, אבולוציה וביולוגיה משמרת, ובמכון בקמן למדע ולטכנולוגיה מתקדמים.
רובינזון הוא חלוץ יישום תחום הגנומיקה – התחום של הגנטיקה העוסק במכלול החומר התורשתי (הגנום) של יצורים חיים – בחקר התנהגות החברתית. בנוסף לכך הוביל רובינזון את המאמץ לריצוף הגנום (כלומר קביעת סדר חומצות הגרעין, אבני הבניין של הקוד הגנטי) של דבורת הדבש. במהלך הקריירה פרסם (לבד או עם עמיתים) מעל 300 מאמרים והכשיר 29 עמיתי פוסט-דוקטורט ו-23 תלמידים לתואר דוקטור. הוא זכה, בין השאר, בפרסים יוקרתיים מהאגודה האנטומולוגית האמריקאית, מהאגודה הבינלאומית להתנהגות בעלי חיים ומהאגודה הבינלאומית לגנטיקה התנהגותית.
לרובינזון תרומה חשובה בגילוי גורמים הורמונליים, נויראליים וגנטיים המווסתים את הפלסטיות ההתנהגותית ואת חלוקת העבודה במושבות הדבורים.
מעבדתו של רובינזון גילתה את הגן הראשון המעורב בוויסות חלוקת העבודה הידועה של מושבות הדבורים ופרסמה זאת בשנת 2002 בכתב העת "Science".
תגליתו של רובינזון לגבי הוויסות החברתי של התבטאות גנים במוח פתחה דרכים חדשות להבנת שורשי ההתנהגות. רובינזון פיתח פרדיגמה חדשה לגבי הסוגיה העתיקה "תורשה-סביבה", אותה פרסם במסה בכתב העת Science בשנת 2004.
באוקטובר 2006 הצליחה קבוצת ביולוגים בראשות רובינזון, יחד עם המרכז לריצוף הגנום האנושי ע"ש ביילור (HGSC) למצוא ופרסמה את ריצוף הגנום של דבורת הדבש Apis mellifera.
מאוחר יותר, נמנה רובינזון עם החוקרים שגילו סיבה סבירה ל"הפרעת התמוטטות המושבות", מחלה שחיסלה בשנים 2008-2007 יותר משליש מכוורות הדבורים המגודלים באופן מסחרי בארצות הברית. על ידי ניתוחם של הבדלים בהתבטאות הגן בין הדבורים הנגועים ואלו הבריאים, למדו בחוקרים כאצל הדבורים בנגועים בהפרעה קיימות רמות גבוהות של RNA ריבוזומלי מקוטע, תסמין המאפיין זיהום על ידי נגיפים מרובים.
רובינזון הוא עורך ה- Annual Review of Entomology וחבר במערכת של העיתונים המדעיים PNAS, 
Journal of Insect Physiology, Journal of Insect Biology, Genes, Brain, and Behavior, Journal of Experimental Zoology. הוא חבר בחברה לחקר התנהגותם של בעלי החיים בארצות הברית. כמו כן הוא מכהן כחבר באיגוד האמריקאי לקידום התפתחות המדע וחבר בחברה האנטומולוגית של אמריקה.
פרסים ואותות הוקרה

2004 - חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
2005 - חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
2015 - דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה העברית בירושלים
2018 - פרס וולף לחקלאות (ישראל)
פרסים ואותות הוקרה > חייו הפרטיים

רובינזון הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
לקריאה נוספת

ראיון של דפנה מאור עם ג'ין איזיה רובינסון ב-The Marker, יום שישי, 8 ביוני 2018 - "תוכנית העבודה הסודית של הדבורים"
הערות שוליים

↑  האתר פראבוק
↑  The Market 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0003-4828-4068
גבול (הרלדיקה)

ארג'נט, בורדור גולס
הבורדור (Bordure) הוא גבול בעל צבע מנוגד למגן, בדרך כלל ביחס של 1:6 משטח המגן העוטף את כל המגן, למעט החריגות הבאות:
כאשר שני שלטי אבירים משולבים לשלט אחד הכלל אומר כי הגבול של אחד השלטים לא ימשיך לאורך קו החלוקה. כרוזים אחדים יעידו כי ישנו יוצא מן הכלל, כאשר הגבול עצמו טעון במספר מטענים לא ניתן לצמצם את מספרם ולכן החוק אינו תקף.
צ'יף תמיד יונח על הגבול. אלא אם הגבול הוענק לשלט אשר כבר הכיל צ'יף.
כמו כל צורה הרלדית גם הגבול יכול להופיע בטינקטורה אחת או בחלוקה, קווי המתאר שלו יכולים להיות ישרים או בצורה כלשהי או להיות מוטען במטען מוקטן כלשהו.
ראו גם

מסגרת (הרלדיקה)
ג'ק איטקן

ג'ק איטקן (באנגלית: Jack Aitken, נולד ב-23 בספטמבר 1995) הוא נהג מרוצים בריטי–קוריאני, המתחרה באליפות הפורמולה 2 וחבר באקדמיית הנהגים של ויליאמס.