stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרד אדלר
משנתו > נחיתות ועליונות

שני מושגים אלו הם מושגי יסוד המאפיינים את תורתו המוקדמת של אדלר. עם זאת בהמשך דרכו פיתח אדלר גישה אחרת, אשר איננה נשענת על מושגים אלו, ואשר הוא ראה כיסודית ומשמעותית יותר. גישה מאוחרת זו היא הבסיס של רוב הגישות ה"אדלריאניות" הנפוצות כיום.
לפי התאוריה המוקדמת של אדלר האדם נולד עם תחושת נחיתות ובמשך כל חייו הוא נאבק להשיג עליונות, עצמאות, חופש והגשמה עצמית. אדלר מבחין בין סוגים שונים של רגשי נחיתות:
נחיתות אישית היא נחיתות שחש האדם מול זולתו.
נחיתות קבוצתית, אדם חש שהעם, העדה, הקבוצה המקצועית, שבתוכם הוא מצוי נחותים.
נחיתות אוניברסלית, האדם חש את מגבלותיו של המין האנושי.
לדעת אדלר, בעוד שהתמקדות בנחיתות האישית מזיקה, שכן תיקון יכול לבוא על ידי הפחתת ערך הזולת, התמקדות בנחיתות האוניברסלית היא אידיאלית. דרך משל, אדם הממציא תרופה למחלת הסרטן מתגבר על חוסר האונים של המין האנושי מולה ומפצה על הנחיתות האוניברסלית. האופן שבו אדם מתמודד עם נחיתויותיו קרוי סגנון חיים. האופן שבו האדם מתנהג בחברה, העניין החברתי שלו, יכול להעיד האם הוא פועל בכוונה לרמוס את הזולת או לשתף עמו פעולה.
משנתו > הגותו המאוחרת

הגותו המאוחרת של אדלר הדגישה אלמנטים של שלמות והגשמה עצמית ובכך התקרבה לפסיכולוגיה ההומניסטית. דברים שכתב גם הופכים אותו למבשר של "גישת הנראטיב" בפסיכולוגיה, הגישה העוסקת באופן שבו אדם מספר לעצמו את סיפור חייו.
משנתו > הורות וחינוך

בתחום החינוך ההורי היה אדלר בעל השפעה רבה. על תפיסתו מתבסס מכון אדלר בישראל.
אדלר סבר כי ההורות צריכה לשאוף לפצות על נחיתותו של הילד, מתוך אהבתו וקבלתו. עם זאת, פינוק יתר עלול להביא את הילד להתעלם מההכרח שיש עליו לפעול בעצמו מול נחיתותו.
התאוריה של אדלר הביאה למחקר אמפירי בעיקר בנושא סדר הלידה במשפחה. בתחום זה נמצא למשל ש-21 מתוך 23 האסטרונאוטים האמריקנים הראשונים היו בנים בכורים. תחום המחקר על סדר ילודה עורר ביקורת מחקרית.
לקריאה נוספת

אלפרד אדלר, משמעות חיינו, הוצאת דביר, 2009
אלפרד אדלר, אתה וחייך, המכון על שם אלפרד אדלר, תל אביב, 1958
משה בריל, אלפרד אדלר בפסיכולוגיה
מאנס שפרבר, פסיכולוגים כבני אדם - אלפרד אדלר לעומת פרויד, עם עובד, תל אביב, 1973
דוד וטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1990 (בן 35) ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  קיסריה
 ידוע בשל:  מייסד אפליקציית נטבס ונסיבות הענקת הצל"ש ביחידת עוקץ וספרו "הוקי".
 מקצוע:  עורך דין
 בת זוג:  מור וטין
 מספר צאצאים:  2
 www.davidvatine.co.il
 
דוד וטין (נולד ב-14 בינואר 1990) הוא יזם עסקי, משפיען רשת, עורך דין ואיש עסקים ישראלי. וטין עוסק בשיווק דיגיטלי ופיתוח בינה מלאכותית, יזמות טכנולוגית ויצירת תוכן רשמי עבור חברת מטא ישראל.[דרוש מקור] פיתח את אפליקציית התחבורה "נטבס" (NetBus).[דרוש מקור] בעל ציון לשבח (צל"ש) יחידתי שהוענק לו במהלך שירותו הצבאי ביחידת עוקץ.
ביוגרפיה

וטין נולד בירושלים וגדל במשפחה דתית. כשהיה בן 13 החל בפיתוח אתרים, אפליקציות ומשחקים מקוונים שהניבו הכנסות וזכו לחשיפה.[דרוש מקור] הוא רכש את מרבית הידע שלו בשיווק דיגיטלי וטכנולוגיה באופן עצמאי.
התגייס לצה"ל בשנת 2009 ושירת כלוחם ביחידת עוקץ עם כלבו הצבאי "הוקי". בשנת 2011 הציל הכלב את חייו של וטין במהלך פעילות מבצעית, כאשר ספג דקירת סכין שיועדה לו. על פעילותם ואומץ ליבם זכו השניים לציון לשבח יחידתי מיוחד ומדליה על תרומתם במניעת פיגועי טרור והצלת חיים.
חצי שנה לפני שחרורו מצה"ל ייסד וטין יחד עם שותפיו, שניר מכלוף, שמעון תוהמי וליאב סגרון את אפליקציית "נטבס" (NetBus), שנועדה לספק מידע בזמן אמת על תחבורה ציבורית בישראל. האפליקציה יצאה ב-2011, זכתה להצלחה רבה וצברה כמיליון משתמשים.
לאחר שחרורו הרחיב וטין את פעילותו בתחום השיווק הדיגיטלי והקים את סוכנות השיווק "דוד וטין בע"מ". החברה זכתה בשני פרסי "אלבום הזהב" לשיווק דיגיטלי, בין היתר בזכות משפך שיווקי שהניב הכנסות של מעל מיליון דולר.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
וטין משמש כיוצר תוכן רשמי ומגיש של חברת מטא ישראל. במסגרת זו משתתף באופן קבוע באירועי החברה, יוצר סרטוני רילס וסרטונים טכנולוגיים רשמיים, ואף הוזמן לימי צילום במשרדי החברה.
וטין פעיל מאוד כמשפיען רשת בטיקטוק וביוטיוב עם מאות אלפי עוקבים ועשרות מליוני צפיות בישראל.
וטין למד משפטים ועבר בהצלחה את מבחני לשכת עורכי הדין בישראל.[דרוש מקור]
דוד וטין הוא הבעלים והמנכ”ל של סוכנות השיווק “דוד וטין בע"מ”, המתמחה בשיווק ברשתות חברתיות, אסטרטגיות תוכן וקמפיינים מבוססי בינה מלאכותית. בנוסף, הקים וטין את "המכללה לשיווק ויזמות דיגיטלית", המכשירה תלמידים בישראל בתחומי השיווק, הדיגיטל והיזמות הטכנולוגית.
הספר "הוקי"

בשנת 2019 פתח וטין מיזם מימון המונים להוצאת הספר "הוקי", שנכתב על ידי רועי מייקל שפי ומתאר את שירותו הצבאי ביחידת עוקץ ואת סיפור הגבורה האמיתי של וטין וכלבו הצבאי. הספר יצא לאור בשנת 2021.
פעילות חברתית

וטין פעיל בזירה החברתית באמצעות "קרן אור קיסריה", עמותה חברתית-פילנתרופית שהוקמה במטרה לתמוך בחיילים, משפחות נזקקות ואוכלוסיות מוחלשות באזור חוף הכרמל.[דרוש מקור]
פרסים והוקרה

ציון לשבח יחידתי, יחידת עוקץ
רשימת "עשרת משפיעני העתיד" של דה מרקר[דרוש מקור]
מומחה שיווק עולמי של חברת גוגל[דרוש מקור]
30 המצליחנים עד גיל 30 של מאקו
הערות שוליים

↑  דין שמואל אלמס, גיוס המונים לספר לזכרו של הכלב הגיבור, באתר ישראל היום, ‏7 בנובמבר 2019
↑  יובל בגנו, בלעדי ל"מעריב": זן הכלבים של יחידת "עוקץ" ננטש על ידי הציבור, באתר מעריב, ‏4 בפברואר 2020
↑  דין שמואל אלמס, גיוס המונים לספר לזכרו של הכלב הגיבור, באתר ישראל היום, ‏7 בנובמבר 2019
↑  יובל בגנו, בלעדי ל"מעריב": זן הכלבים של יחידת "עוקץ" ננטש על ידי הציבור, באתר מעריב, ‏4 בפברואר 2020
↑  עומדים בזמנים: סיפור ההצלחה של צוות נטבס, באתר מאקו, ‏20 ביולי 2017
↑  טל איתן, אפליקציה: מתי האוטובוס יגיע?, באתר Ynet, ‏3 במרץ 2013
↑  מפתחי אפליקציית "נטבּס" כבר לא מחכים לאוטובוס, באתר ישראל היום, ‏11 באוקטובר 2013
↑  שי רינגל, האפליקציה שיודעת מתי מגיע האוטובוס - על השנייה, באתר מאקו, ‏30 בינואר 2013
↑  אסף גלעד, הפאנצ'ר של Netbus, באתר כלכליסט, ‏20 ביוני 2015
↑  יוצר התוכן ואיש השיווק דוד וטין - David Vatine פוגש את Arie Tom סמנכ"ל שיווק GlassesUSA.com, ‏21 ביולי 2024
↑  העמוד הרשמי של וטין בטיקטוק, באתר טיקטוק
↑  הערוץ הרשמי של וטין ביוטיוב
↑  כך תשווקו נכון את העסק שלכם בעולם דיגיטלי, באתר רשת 13, ‏2 במאי 2019
↑  אשר אטדגי, הצדדים האפלים בחייו של הסופר רועי שפי מהוד השרון: הדמעות והכמיהה לאהבה, באתר mynet, ‏21 בפברואר 2020
↑  דין שמואל אלמס, גיוס המונים לספר לזכרו של הכלב הגיבור, באתר ישראל היום, ‏7 בנובמבר 2019
↑  30 המצליחנים עד גיל 30, באתר מאקו, ‏20 ביולי 2017
סאלח דבאח ובניו

| --- | --- |


סניף סופרמרקט "דבאח" בעין המפרץ
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  סאלח דבאח
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה)
 חברות בנות:  "בית מטבחיים דבאח", "עוף דבאח", "בקר וכבשים דבאח", ארמון "אלבשא", "אנגוס" מסעדות
 בעלות:  סאלח דבאח
 ענפי תעשייה:  שיווק קמעונאי, שיווק בשר, בית מטבחיים
 מוצרים עיקריים:  רשת שיווק מזון, מוצרי בשר
 מנכ"ל:   סאלח אחמד דבאח
סמליל קודם של רשת הסופרמרקט "דבאח - סלאח דאבח ובניו"
סופרמרקט סלאח דבאח באזור הצ'קפוסט בחיפה
סאלח דבאח ובניו בע"מ (בערבית: شركة صالح ضباح واولاده المحدودة) היא רשת חברות בבעלות משפחת דבאח מהכפר הערבי-מוסלמי דיר אל-אסד שבצפון.
עסקי משפחת דבאח שולטות ביותר מ-60% משוק הבשר הטרי והחלאל (حلال) בישראל, לצד תנובה שמחזיקה באמצעות חברת הבת שלה אדום אדום בכ-30% משוק זה[דרוש מקור]. כלכלנים סבורים כי יתר הריכוזיות בשוק הבשר מאפשרת לשתי השחקניות העיקריות בשוק לגבות מחירים גבוהים משמעותית על תוצרת הבשר שנשחט.
היסטוריה

סאלח דבאח הקים בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עסק קטן של שיווק מזון שפעל בעיקר בדיר אל-אסד ובכפרי הסביבה. עם השנים התפתחה החברה והייתה לגורם מוביל בענף חקלאות גידול בעלי חיים, שיווק ועיבוד בשר.
ב-1985 הקימה משפחת דבאח סופרמרקט גדול, ועם התרחבות עסקי המשפחה, הקימה החברה ב-1992 גם קניון גדול בפאתי דיר אל-אסד. הקניון משרת הן את התושבים הערבים והן את האוכלוסייה היהודית שבגליל, ובצמוד לו מחזיקה משפחת דבאח מסעדה ואולם אירועים. ב-1996 הקימה משפחת דבאח מרכז מסחרי שני במעלות-תרשיחא.
ב-1997 הקימה משפחת דבאח בית מטבחיים, הגדול ביותר באזור הצפון, ובו מרוכזת פעילות החברה בענף הבשר, בדגש על שיווק עופות ובשר חלאל.
ביוני 2015 פורסם תחקיר של עמותת אנימלס (נקראה בעבר עמותת אנונימוס לזכויות בעלי חיים), בו תועדו עובדי בית המטבחיים של דבאח מכים את בעלי-החיים המובלים לשחיטה, ומפעילים עליהם אלימות ברוטאלית יתר על המידה, לרבות שימוש בשוקרים חשמליים על גופן החשוף של החיות והבקר בטרם השחיטה. בעקבות התחקיר, הורה משרד החקלאות של מדינת ישראל על הפסקה זמנית של פעילות השחיטה במקום זה, עקב חשד להפרות חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) ותקנות שחיטת בהמות. כמו כן, הוגשה בקשה לתובענה ייצוגית על סך 200 מיליון ש"ח נגד החברה. בפברואר 2017 הורה משרד החקלאות לסגור את תיק החקירה נגד החברה ולא להגיש כתבי אישום בפרשה בנימוק של היעדר ראיות.
באוקטובר 2023 הופץ ברשתות החברתיות פוסט שיוחס למנכ"ל החברה סאלח דבאח על-כך שכתב ביטוי שטנה נגד יהודים. החברה הגישה תביעת דיבה נגד שלושה ממפיצי הפוסט, ושניים מהם חויבו לפרסם התנצלות ולשלם לחברה 15 אלף שקל כל אחד.
בסוף ספטמבר 2024 נפתח סניף סופרמרקט של הרשת באזור הצ'קפוסט ליד נחל סעדיה..
הפוליטיקאי הערבי-ישראלי אחמד דבאח, בנו של סאלח, הוא ראש מועצת דיר אל-אסד שבצפון. בעבר כיהן כמנכ"ל החברה, כחבר הכנסת מטעם מפלגת "קדימה", וכראש עיריית שגור שבגליל.
מבנה החברה

בתחילת העשור השני של המאה ה-21 כללה החברה המשפחתית 6 חברות:
רשת סאלח דבאח ובניו - רשת קמעונאות (החברה-האם)
חברת בת בית מטבחיים דבאח – משחטת בקר וצאן, ושיווק סיטונאי של בשר זה
חברת בת עוף דבאח – משחטת עופות וגידול בעלי חיים
חברת בת בקר וכבשים דבאח - גידול בעלי חיים לשחיטה
חברת בת ארמון "אלבשא" – מרכז אירועים ואולמי חתונות
חברת בת "אנגוס" מסעדות - רשת מסעדות בשר, לרשת סניפים בחיפה, בכפר תבור, בדיר אל-אסד, בעין המפרץ, בתל אביב-יפו ובכפר סבא.
הערות שוליים

↑   חגי עמית, למה הבשר נשאר יקר למרות שמחיר העגלים ירד?, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2014
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏משרד החקלאות הורה על הפסקת פעילות בית המטבחיים דבאח, באתר גלובס, 9 ביוני 2015
↑   נטע אחיטוב, בית המטבחיים "דבאח": חִשְבוּ עלינו כעל רוצחים שכירים, באתר הארץ, 9 ביוני 2016
↑  משה ליכטמן, ‏למרות צילומי ההתעללות: משרד החקלאות סגר התיק נגד דבאח, באתר גלובס, 15 בפברואר 2017
↑  מירב קריסטל, מפיצי פייק יפצו את "סלאח דבאח" ב-30 אלף שקל: "נתרום לארגוני הצלה", באתר ynet, 25 באוקטובר 2023
↑  רשת ״סאלח דבאח ובניו״ פותחת את הסניף הגדול ביותר במטרופולין חיפה, באתר מעריב אונליין, 10 בספטמבר 2024
טרור אסלאמי באירופה

גל הטרור האסלאמי באירופה הוא רצף של פיגועי טרור אסלאמי ברחבי יבשת אירופה שהחל בשנת 2014 בהשראת ארגוני ג'יהאד לרבות פלג אל-קאעידה בחצי האי ערב והמדינה האסלאמית, ונקשר לזליגת מלחמת האזרחים בסוריה, עליית ארגון המדינה האסלאמית, ומשבר הפליטים באירופה. חלק מרשתות התקשורת ייחסו את תחילת גל הפיגועים למתקפה הרצחנית במשרדי "שרלי הבדו" בינואר 2015.
רצף הפיגועים כלל אירועים של רצח המוני, פיגועי דריסה ודקירה בצרפת (לרבות הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" ופיגועי נובמבר 2015 בפריז), בדנמרק (פיגועי הירי בקופנהגן), בבוסניה והרצגובינה (שני פיגועים), בגרמניה (לרבות הפיגוע באנסבך), בבלגיה (לרבות הפיגועים בבריסל), ובממלכה המאוחדת (הפיגוע בווסטמינסטר, הפיגוע במנצ'סטר ארנה), בשוודיה (פיגוע הדריסה בסטוקהולם), בהולנד (הפיגוע באוטרכט) ובספרד (פיגועי הדריסה בקטלוניה). פיגועים נוספים אירעו באיטליה, ברוסיה בנורווגיה ובסרביה.
רקע

מספרם ההולך וגדל של המהגרים לאירופה הושפע ישירות מהסכסוכים המתמשכים במדינות המקור באזור אפריקה ובמדינות המזרח התיכון, לצד סירובן של ממשלות האיחוד האירופי לממן מבצע חילוץ איטלקי של מהגרים שנתקעו בלב ים בדרכם ליבשת. בתגובה לגל הגובר של המהגרים, האיחוד האירופי החליט להגדיל את תקציב סוכנות הגבולות האירופית, Frontex, בצעד שספג ביקורת מצד האו"ם ומועצת זכויות האדם שלו. רוב הפליטים מגיעים מסוריה, מאפגניסטן ומאריתריאה. באופן יוצא דופן בלטו מבין המהגרים והפליטים יוצאי סוריה ואפגניסטן אשר נסו ממלחמות האזרחים במדינותיהם. משבר ההגירה קושר על ידי התקשורת גם לגל הפיגועים באירופה, עקב העובדה כי חלק מהמפגעים האסלאמיסטים הגיעו במסגרת גל ההגירה.
ראו גם

פעולות טרור באירופה
טרור בצרפת
הערות שוליים

↑
↑  MIGRATORY ROUTES MAP
↑  Refugees/Migrants Emergency Response - Mediterranean, UNHCR
↑  10 truths about Europe’s migrant crisis, 10 August 2015
↑  זאב אברהמי, מהגר אפגני דקר למוות פעוט וגבר בגרמניה, הקנצלר זעם: "מעשה לא ייאמן של טרור", באתר ynet, 23 בינואר 2025
↑  נטע בר. פיגוע הדריסה במינכן: אם ובתה בת השנתיים נרצחו. ישראל היום, 15 בפברואר 2025
פסטיבלי אי קנגס

| --- | --- |
 סוג:  אירוע שנתי, תוכנית טלוויזיה, פסטיבל מוזיקה, תחרות שירים אירופית 
 מדינה:  אלבניה אלבניה
 מיקום:  טירנה 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1962–הווה (כ־63 שנים)
 קואורדינטות:  41°19′09″N 19°49′19″E﻿ / ﻿41.319166666667°N 19.821944444444°E﻿ / 41.319166666667; 19.821944444444
 www.festivali-rtsh.al
 he
 
פסטיבלי אי קנגס (באלבנית: Festivali i Këngës) הוא תחרות שירים אלבנית שעורכת ה-RTSH, רשות השידור והרדיו האלבנית הלאומית.
מאז ראשיתו בשנת 1962 הפך לחלק מהזירה המרכזית והנחשקת ביותר בסצנת המוזיקה האלבנית. מאז 2004 נעשה בו שימוש כדי לבחור את השיר שייצג את אלבניה באירוויזיון.
היסטוריה > ההתחלה עד השתתפות אלבניה באירוויזיון

תחרות פסטיבלי אי קנגס שעונה על הפורמט האיטלקי של פסטיבל סן רמו המאחד כל שנה את תרבות המוזיקה האיטלקית (ממנו התפתחה תחרות האירוויזיון).
בין שתי התחרויות ישנם קווים מקבילים - התחרות התחילה ככלי שבו השתמש שלטון המפלגה הקומוניסטית של אלבניה בקידום האידיאלים שלו. לאחר התחרות בשנת 1972 הדיקטטור אנוור הוג'ה העמיד לדין את מארגני הפסטיבל לאחר שהם הוכרזו "אויבי הציבור". הם הואשמו בכך שהתחרות מסכנת את המדינה.
לאחר מכן מפלגת השלטון הקומוניסטית הטילה סנקציות רבות על נושאי השירים של התחרות, עם צנזורה קפדנית על כל דבר שנחשב בלתי הולם על ידי הממשלה.
לאחר נפילת הקומוניזם באלבניה בשנת 1991 המשתפים בתחרות הורשו שוב לגוון את הנושאים של השירים המתחרים.
עד 1999 פסטיבלי אי קנגס התחרות הייתה אירוע המוזיקה הגדול ביותר באלבניה, אך הפופולריות שלו החלה להתערער לאחר כניסתן של תחרויות מקבילות אחרות כמו פסטיבל אפ, ופסטיבל 'קנגה מז'יק'. אולם עם כניסתה של אלבניה לאירוויזיון בשנת 2004, פסטיבלי אי קנגס שוב הפך למרכז תשומת הלב לאחר שזוכת 'אלבניין אידול' אנייז'ה שהיני הגיעה למקום גבוה בתחרות.
פסטיבלי אי קנגס החל ב-21 בדצמבר 1962 באצטדיון ILA טירנה, אלבניה. 20 שירים התחרו בסיבוב חצי הגמר שלה, אבל רק 12 שירים הגיעו לגמר. הזוכה הייתה הזמרת האגדית וצ'ה זלה עם השיר - 'הילד הראשון'. וצ'ה הפוריות והאהובות בתחרות שניצחה עשר פעמים.
לפני 1972, השירים היו בעלי אופי נייטרלי, וכיסו תחומים רבים של החיים. הדיקטטור אנוור הוג'ה העמיד לדין את מארגני התחרות והכריז עליהם "אויבי הציבור". הם הואשמו בכך שהם מסכנים את המדינה ב"היבטים לא מוסריים "בשיריהם ובביצועיהם. בעקבות התפתחות זו הטילה המפלגה הקומוניסטית השלטת סנקציות רבות על היצירתיות של התחרות, תוך צנזורה קפדנית על כל דבר שנחשב בלתי הולם על ידי הממשלה.
בשנת 1998 אלברייה הארודגייאן הפכה לזמרת הראשונה מקוסובו שזכתה בתחרות, עם הבלדה "Miresia DHE E Verteta".
היסטוריה > עידן האירוויזיון

אלבניה מעולם לא ניצחה באירוויזיון אבל לפחות הרוויחה ביושר את התואר "המדינה המשדרגת ביותר בתולדות התחרות". הקשר בין השיר שנבחר לייצג את המדינה ובין התוצאה המוגמרת חצי שנה לאחר מכן על בימת האירוויזיון הוא מקרי בהחלט - בין אם מדובר בתרגום לאנגלית או עיבוד שמשווה לשירים אפקט מערבי יותר, אלבניה יודעת איך ללוש כל שיר לכדי פזמון חדש.
אנייז'ה שהיני, נערה בת 17, זכתה בדצמבר 2003 להיות הנציגה האלבנית הראשונה באירוויזיון. מעריצי התחרות בכל אירופה ציפו להופעה מביכה וכישלון בתחרות שכן לשיר צולם בחופזה וידאו קליפ על רקע מפות שולחן שנתלו ברישול מעל לבמה מאולתרת, אבל אלבניה עשתה היסטוריה והתברגה במקום השביעי והמכובד. שנה לאחר מכן, לאדינה צ'לו לא הצליחה לשחזר את אותה הצלחה בתחרות. שנה לאחר מכן לדינה שרה שיר שעורר נגדו לא מעט ביקורת חריפה שכן מילות השיר מספרות על נערה שמבקשת להתחתן בלי ברכת הוריה. בדצמבר 2005 לואיס אילי זכה בתחרות ה-44 עם שיר אלבני מסורתי שנשלח ליוון.
בתחרות של שנת 2006 ניצח הזמר פרדריק נדוצא עם שיר בשם "בלדה על האבן".
בשנת 2007 ניצחה בתחרות הזמרת אולטה בוקה, נערה בת 17, ונשלחה לבלגרד, סרביה.
באותה שנה הותנה קיום התחרות בבלגראד כל עוד אלבניה תוכל להשתתף (שנת 2012 צפויה להיערך באזרבייג'ן ללא ערבות לאפשרויות אירוח ישראל או ארמניה). אולטה המסכנה עלתה לבמה לצלילי קראות בוז שניכרו על פניה. לבסוף ההופעה החיה סומפלה עם הקלטת הקול של אולטה מהחזרה הגנרלית אנג'זה שהיני זכתה במהדורה ה-42 של Festivali i Këngës, והעמידה במקום השני את הזמרת המקצועית מלאת התקווה מריזה איקונומי. מריזה החרימה את הבמה בה הוכרזו התוצאות בסימן אכזבה. במהדורה זו היה הרבה על הפרק, שכן המנצח יהיה הנציג הראשון אי פעם של אלבניה באירוויזיון. אנז'זה המשיכה לשיר באירוויזיון 2004, ונחתה את עצמה במקום ה-7 המכובד עם השיר "The Image Of You". מאז, התגלה עניין בינלאומי יותר סביב הפסטיבל, כאשר מעריצי האירוויזיון מאירופה ומעבר יותר ויותר בעקבות התחרות דרך זרמי אינטרנט חיים והזנות לוויינים. שנה אחר שנה, תגיות FIK נטו במקומות הראשונים של מדינות רבות באירופה בטוויטר במהלך מופע הגמר החי. Festivali i Këngës הוא בדרך כלל תהליך הבחירה הלאומי הראשון שקפיץ את עונת האירוויזיון, שם מדינות חושפות את הרשומות המתחרות שלה לתוכנית במאי. בגלל זה בדרך כלל נערך סביב חג המולד, האוהדים מתייחסים לתקופת זמן זו בשם "FIKmas".
ב-2024 נבחרה לינדיטה חלימי כמנהלת האמנותית של הפסטיבל כשהצעד הראשון שעשתה היה לבקר ברשת הטלוויזיה האיטלקית RAI כדי ללמוד על ההפקה של פסטיבל סן רמו כדי לשפר את הפסטיבל האלבני. חלימי הצליחה והפסטיבל האלבני היה ברמה גבוהה והשירים קיבלו ביקורות טובות יותר. בנוסף, ב-2024 במקום צילום באמצעים ישנים, כמו בשנים עברו, צולם הפסטיבל ברשת מצלמות רחבה (בדומה לפסטיבל סן רמו) וזכור כפסטיבל האלבני הטכנולוגי והטוב ביותר.
שערוריות

במהדורות המוקדמות של פסטיבלי אי קנגס כל שיר הושר פעמיים או שלוש פעמים על ידי זמרים שונים.
בשנת 1980 שמועות עקשניות טענו שהזוכה נבחר בידי החלטה ממשלתית.
בשנת 1987, קוזמה דושי עם השיר "ty o djale" עמד לנצח את התחרות עד שאשת הרודן נעימה הוג'ה החליטה לבחור במקומו שיר אחר.
בשנת 1994, מריזה איקונומי הפכה לזמרת הצעירה ביותר בתולדות התחרות עם השיר "Telefonate zemrash" (מתקשרת ללבך).
בשנת 1995, השיר "EDashurine" על ידי לואן ז'גו ולאדינו צילו קיבל זמן תשואות בסך של 7 דקות ו-11 שניות.
בשנת 1997, לזמרת אלמה בקאשתי הייתה תקלה לא נעימה כאשר שמלתה נפלה והחזה שלה נחשף. המצלמות הצליחו למנוע את התקרית, אך הקהל קיבל מבט מלא של האירוע.
בשנת 1963, באסניק טרוושי היה הזמר הראשון שהועמד לדין על ידי הדיקטטורה הקומוניסטית. זה היה בשל הפרשנות של הגיה לא נכונה של מילה בשיר "Djaloshi DHE".
בשנת 1964, ראש חבר המושבעים לאזר סילקי החליט כי אין זוכה במקום הראשון בשל איכות נמוכה של השירים. השיר "Dritaren kerkoj" שהושר על ידי ווצ'ה זאלה זכה במקום השני, ושני שירים נוספים זכה במקום השלישי.
בשנת 2006, זמרת בשם גרטה קוצ'י הייתה כל כך מאוכזבת מן המקום החמישי - היא פרצה בבכי, בעוד אמה החלה להתווכח עם השופטים של הפסטיבל.
תחרויות תאומות

פסטיבל סן רמו
תחרות הזמר של האירוויזיון
ראו גם

פסטיבל הזמר והפזמון
תחרות הזמר של האירוויזיון
הערות שוליים

↑  Tochka, Nicholas,, Audible states : socialist politics and popular music in Albania, New York, NY
↑  Guy Hardy, S’il te plaît, ne m’aide pas !, ERES, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 130400195   WorldCat (עם VIAF): 130400195
מייקל באלינט

| --- | --- |

מייקל באלינט
 לידה:  3 בדצמבר 1896 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  31 בדצמבר 1970 (בגיל 74) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Bergsmann Mór Mihály 
 ענף מדעי:  פסיכואנליזה 
 מקום מגורים:  אנגליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת אדינבורו 
 בן או בת זוג:  אליס באלינט  אניד באלינט 
 balint.co.uk
 
מייקל מוריס באלינט (באנגלית: Michael Maurice Balint; בהונגרית: Bálint Mihály, בגרמנית: Michael Balint‏, 3 בדצמבר 1896, בודפשט – 31 בדצמבר 1970, בריסטול) היה פסיכואנליטיקאי יהודי מומר הונגרי ולאחר מכן בריטי (בגיל 43 היגר מהונגריה), נציג "האסכולה הבריטית העצמאית", ממפתחי תאוריית יחסי האובייקט, וממייסדי הרפואה הפסיכוסומטית וה
פסיכולוגיה הרפואית. ביוכימאי בתחילת דרכו. הגה את רעיון הטיפול ביחסי רופא-מטופל במסגרת קבוצות המוכרות כקבוצות באלינט, המיועדות לרופאים ולמרפאים אחרים. טבע את המונח ההתפתחותי "שבר בסיסי", ופיתח דרכי טיפול פסיכולוגי חדשות כשהגה שיטת טיפול פסיכואנליטי לטווח קצר וממוקד. רעייתו הראשונה הייתה הפסיכואנליטיקאית ההונגרייה-יהודייה אליס באלינט.
קורות חייו > תחילת דרכו

נולד בבודפשט בשם מיהאי מור ברגמן (Bergsmann Mór Mihály), בן בכור בין שני בניה של משפחה יהודית. אביו היה רופא כללי באחד מפרברי בודפשט. כילד התעניין באלינט בעבודת אביו, במיוחד ביחסים בין רופא ובין מטופליו.
בגיל 18 התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת זמלווייס בבודפשט. בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ להפסיק את לימודיו ושירת בחזית, תחילה ברוסיה ובהמשך בדולומיטים. נפצע בחזית האיטלקית באגודל השמאלי, וחזר בשנת 1916 לבודפשט. סיים בתוך זמן קצר את לימודי הרפואה, כבר בשנת 1918. בערך באותה תקופה שינה את שמו לשם ההונגרי מיהאי באלינט, בניגוד לרצון אביו, ובד בבד המיר את דתו מיהדות לנצרות הליברלית היוניטריאנית.
באלינט התיידד עם אליס סייקיי-קובאץ', אז סטודנטית לאנתרופולוגיה, בת לאם פסיכואנליטיקאית בשם וילמה קובאץ', שלמדה אצל שנדור פרנצי. בהמלצת חברתו קרא באלינט את הספרים "שלוש המסות על תאוריית המין" (1905) ואת "טוטם וטאבו" (1913-1915) של זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה. בנוסף השתתפו שניהם בהרצאות של שנדור פרנצי, שקיבל בשנת 1919, במהלך השלטון הקומוניסטי של בלה קון, את הפרופסורה הראשונה בעולם לפסיכואנליזה.
באלינט נישא לאליס סייקיי-קובאץ' בשנת 1924. הם עברו לברלין, שם עבד באלינט במעבדה הביוכימית של אוטו היינריך ורבורג, שקיבל פרס נובל ב-1931. כמו כן עבד בבית החולים "שאריטה" ("Charité"). אשתו עבדה במוזיאון לפולקלור.
באלינט כתב עבודת הדוקטור שלו בביוכימיה, ובו זמנית התמחה בחצי משרה במכון הפסיכואנליטי בברלין, בהדרכת האנס זאכס ובפיקוחו של מקס אייטינגון. גם אשתו אליס באלינט התמחתה בפסיכואנליזה.
קורות חייו > פעילותו בהונגריה

בשנת 1924, מאוכזבים מהאנליזה אצל זאכס, שבו בני הזוג לבודפשט על מנת להמשיך להשתלם בפסיכואנליזה אצל פרנצי. החל משנת 1926 היה באלינט למדריך מוסמך במכון הפסיכואנליטי בבודפשט. בשנת 1929 פרסם עבודה על הפסיכואנליזה והרפואה הקלינית, שהפכה אותו לאחד מחלוצי הרפואה הפסיכוסומטית. בשנת 1931 הפך לסגנו של פרנצי בניהול המכון הפסיכואנליטי בבודפשט, ואחרי מות מורו וידידו, מילא את מקומו בין השנים 1936 - 1939 כמנהל המכון.
מאחר שבשנות הריאקציה הימנית והאנטישמית בהונגריה בשנות ה-30, הוראת הפסיכואנליזה נעשתה מוקצית מחמת מיאוס בעיני השלטונות, אחרי שינוי בהרכב הממשלה בשנת 1932 התחילו התנכלויות לקבוצות הטיפוליות של הרופאים שבאלינט יזם והנחה. באלינט נדרש להסכים לנוכחות המשטרה בפגישות אלה, שבהן נדונו בעיות בטיפול בחולים ובקשר איתם. דרישה זו הפכה את פעילות אותן הקבוצות לבלתי אפשרית והופסקה.
קורות חייו > פעילותו בבריטניה

בשנת 1939, בעקבות החמרת הגזירות נגד היהודים, היגרו באלינט, אשתו ובנם ג'ון למנצ'סטר בבריטניה. מאוחר יותר באותה השנה נפטרה אשתו באופן פתאומי מקרע של מפרצת באב העורקים. במהלך שנותיו במנצ'סטר באלינט עבד במסגרות ציבוריות ובפרקטיקה פרטית. בין השנים 1942-1945 ניהל מרכזים לייעוץ לילדים (Child Guidance Centers) בצפון-מזרח לנקסטר ובפרסטון. כן שימש פסיכיאטר-יועץ בבית החולים של צפון מנצ'סטר.
בשנת 1944 התחתן שנית, עם עדנה אוקשוט, אך הפעם נישואיו לא היו מוצלחים והתפרקו במהרה. הוא התגרש רשמית בשנת 1952. בנוסף למשבר בחיי הנישואין, בשנת 1945 נאלץ להתמודד עם טרגדיה משפחתית, כשנודע לו כי שני הוריו שעמדו להיעצר על ידי הנאצים, שמו קץ לחייהם.
באותה שנה, 1945, עבר ללונדון ועבד בקליניקה לטיפול בילדים בצ'ייזלהרסט, קנט. בשנת 1947 קיבל אזרחות בריטית. ב-1946 הצטרף לצוות קליניקת טביסטוק (Tavistock Clinic) המפורסמת, שם מונה בין 1950-1961 לפסיכיאטר-יועץ. שם גם הכיר בשנת 1949 את העובדת הסוציאלית והפסיכואנליטיקאית אניד פלורה אלבו-אייכולץ, שהפכה לבת זוגו ולשותפתו הקרובה במחקריו בתחום הזוגיות והטיפול המשפחתי. הם נישאו ב-1953.
בשנת 1950 חידש יחד עם אשתו את יוזמת הקבוצות הכוללות רופאים ועובדים סוציאליים הדנים ביחד בהנחית פסיכולוג במקרים של מטופלים, בתהליכים הרגשיים שעוברים עליהם וברגשות המתעוררים תוך כדי הטיפול בהם. סמינרים אלה, שכונו על ידי המודרכים הצרפתים בשם קבוצות באלינט, התפרסמו ונפוצו בכל עולם הרפואה, ובהמשך המודל שלהן הועתק גם לתחומים מקצועיים אחרים.
באלינט פיתח על סמך ניסיונו הקליני חידושים תאורטיים לגבי השפעת השלבים המוקדמים ביותר ביחסים אם-תינוק על ההתפתחות הנפשית, והגה טכניקות טיפוליות חדשות, בהן טכניקת הטיפול הממוקד.
באלינט שימש כמזכיר מדעי של החברה הפסיכאנליטית הבריטית בשנים 1951-1953, ובשנת 1968 נבחר לתפקיד יושב ראש החברה, כמייצג את זרם הביניים, העצמאי, לעומת האסכולות שהתרכזו סביב השקפותיהן של אנה פרויד מצד אחד ומלאני קליין מצד שני. הוא כיהן בתפקיד זה כשנתיים, עד מותו ב-1970.
בשנת 1957 היה פרופסור אורח באוניברסיטת סינסינטי בארצות הברית. בשנת 1961 בגיל 65 פרש מעבודתו כרופא אך המשיך בפעילותו בקבוצות הדיון של הרופאים, וכן המשיך במסעותיו בעולם על מנת להפיץ את עקרונותיו ושיטתו. בשנת 1969, רופאים מגרעין הקבוצות הראשונות שהנחה באלינט בבריטניה הקימו את "חברת באלינט" (Balint Society) המיועדת לדיונים בתורתו ולקידומה. בשנת 1972 קמה "פדרציית באלינט הבינלאומית".
ב-31 בדצמבר 1970 נפטר באלינט בבריסטול. אשתו המשיכה את דרכו עד מותה בשנת 1994.
על שמו של באלינט נקרא המכון לפסיכאנליזה, לפסיכותרפיה ולטיפול נפשי אנליטי בילדים ונוער בעיר המבורג בגרמניה.
תרומותיו לתאוריה הפסיכואנליטית

באלינט נמנה עם הקבוצה ה"עצמאית" British Middle Group מתוך החברה הפסיכואנליטית הבריטית
שנציגיה החשובים האחרים היו דונלד ויניקוט, ג'ון בולבי והארי גנטריפ.