stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנוקס לואיס
קריירת אגרוף > אובדן התואר

ב-24 בספטמבר 1994 איבד לואיס את תוארו לטובת אוליבר מק'קול, במה שנחשב לאחד הקרבות המפתיעים בתולדות הענף. מק'קול הפיל את לואיס לקרשים בסיבוב השני; לואיס הצליח לקום על רגליו לפני תום הספירה, אך כשל קדימה ונתקל בשופט הזירה, חוזה גארסיה. גארסיה חש כי לואיס אינו כשיר להמשיך בקרב, ומק'קול הוכרז כמנצח בנוקאאוט טכני. לואיס ואנשי צוותו מחו על ההחלטה, וטענו כי הקרב נעצר בטרם עת, וכי יש לתת לאלוף מכהן ליהנות מן הספק, אולם הדעה הרווחת הייתה כי לואיס התעשת רק לאחר שהקרב נעצר, וכי החלטת השופט הייתה מוצדקת.
לאחר התבוסה פיטר לואיס את מאמנו, פפה קוריאה; היחסים ביניהם היו מתוחים זה זמן-מה, ולאחר הפיטורים השמיץ קוריאה את לואיס בפומבי. מאמנו החדש של לואיס היה עמנואל סטיוארד, שאימן בין השאר את מק'קול, ושם עין על לואיס עוד לפני הקרב ביניהם. סטיוארד עבד עם לואיס על יכולות רבות שחסרו לו, בהן יציבתו והאגרוף הישיר (ג'אב) שלו, שהפך, תחת הדרכתו של סטיוארד, לאחד מסימני ההיכר הבולטים של לואיס, שניצל בכך את יתרונו כמתאגרף גבוה, בעל טווח אגרופים ארוך במיוחד. השניים עבדו כצוות עד לפרישתו של לואיס ב-2003, ונקשרו ביניהם יחסי כבוד והערכה הדדיים.
קריירת אגרוף > אלוף העולם בשנית

לאחר שגבר על ליאונל באטלר היה לואיס שוב בעמדת הטוען הראשון לכתר ה-WBC, אולם האמרגן דון קינג השפיע על המועצה לתת את ההזדמנות למייק טייסון. לאחר מספר ניצחונות על יריבים מן השורה הראשונה, בהם ריי מרסר, ג'סטין פורצ'ן וטומי מוריסון, פתח לואיס בהליך משפטי במטרה לתבוע את טייסון להתמודד מולו על התואר. קינג, אמרגנו של טייסון, שילם ללואיס ארבעה מיליון דולר כדי שימשוך את תביעתו להתמודד מול טייסון; לואיס התנה את הסכמתו בכך שאם יגבר טייסון על ברוס סלדון בקרב איחוד התארים שלהם (סלדון החזיק בתואר ה-WBA), הוא יילחם בלואיס לאחר מכן.
טייסון גבר על סלדון, אולם בחר שלא להתייצב לקרב מול לואיס, ותואר ה-WBC נלקח ממנו. תחת זאת בחר טייסון להגן על תואר ה-WBA מול איוונדר הוליפילד, שחזר מפרישה לצורך זה. הוליפילד גבר על טייסון בנוקאאוט טכני בסיבוב ה-11.
לואיס ומק'קול היו לשני הטוענים הראשונים לתואר אלוף העולם מטעם ה-WBC, הנטוש כעת. המועצה ערכה ביניהם קרב ב-1996; מק'קול, שהפסיד בשלושת הסיבובים הראשונים, סירב להילחם בסיבובים הבאים, ובאחד האירועים המוזרים בתולדות הענף החל לצעוק ולהפציר בשופט להפסיק את הקרב ולהכריז על לואיס כמנצח. כאלוף העולם בשנית, הגן לואיס על תואר מועצת האגרוף העולמית מספר פעמים; במהלכן היה גם לאלוף העולם הליניאלי (כלומר, שניצח את קודמו בזירה), כאשר הביס את שנון בריגס (שניצח, בהחלטת שופטים שנויה מאוד במחלוקת, את אלוף העולם ג'ורג' פורמן) בנוקאאוט טכני בסיבוב החמישי.
קריירת אגרוף > לואיס נגד הוליפילד ואלוף העולם הבלתי מעורער

במרס 1999 פגש לואיס באיוונדר הוליפילד בקרב לאיחוד התארים: הוליפילד החזיק בתואר אלוף העולם מטעם ה-WBA ומטעם ה-IBF, ולואיס בתואר ה-WBC. המנצח בקרב אמור היה לזכות בתאריו של חברו ולהפוך לאלוף העולם הבלתי מעורער. אולם לאחר שנים-עשר סיבובים, בהם שלט לואיס בקרב באופן ברור, הכריזו השופטים על תיקו, בהחלטה שנויה במחלוקת. היריבים שמרו על איש על תאריו, ונדברו להיפגש לקרב גומלין, שנערך שמונה חודשים מאוחר יותר, ב-13 בנובמבר 1999. הוליפילד לחם טוב בהרבה מאשר בקרב הראשון, אולם לואיס עדיין הוביל בהפרש בולט, וזכה בניצחון בהחלטה פה-אחד של השופטים. בכך היה לואיס לאלוף העולם הבלתי מעורער הראשון מאז נלקח התואר מרידיק בואו ב-1992, בשל סירובו לפגוש בלואיס.
כאלוף העולם הבלתי-מעורער הגן לואיס על תאריו, בין השאר, נגד ג'ון רואיז (הטוען לכתר מטעם ה-WBC), מיכאל גרנט (WBA) וכן פרנסיס בותה ודייוויד טואה.
ב-21 באפריל 2001 נוצח לואיס בנוקאאוט על ידי האסים רחמן, שהתייצב לקרב כאנדרדוג ביחס של 1:15. תחילה סירב רחמן לדרישת לואיס לקרב חוזר, אולם לואיס אילץ אותו להיענות באפיקים משפטיים. בקרב החוזר ניצח לואיס בנוקאאוט בסיבוב הרביעי.
ב-2002 פגש לואיס במייק טייסון, שניסה לפתוח מחדש בקריירת אגרוף, לאחר שרישיונו נשלל בעקבות הנשיכות באוזניו של איוונדר הוליפילד. לואיס ניצח את טייסון בנוקאאוט בסיבוב השמיני. אף שטייסון לא לחם היטב, והשיא שלו היה, בבירור, הרחק מאחוריו, הכריז אלוף העולם לשעבר ג'ורג' פורמן לאחר הקרב כי "לואיס הוא, ללא ספק, גדול המתאגרפים במשקל כבד בכל הזמנים".
קריירת אגרוף > לואיס נגד קליצ'קו ופרישה

ה-IBF שללה מלואיס את תואר אלוף העולם מטעמה, לאחר שסירב לפגוש בטוען לכתר כריס בירד. תחת זאת בחר לואיס להגן על התואר מטעם מועצת האגרוף העולמית מול ויטלי קליצ'קו. השניים נפגשו ב-21 ביוני 2003. קליצ'קו שלט בסיבובים הראשונים של הקרב, אולם מכת אגרוף ששלח לואיס פצעה את קליצ'קו מעל לעינו, והקרב הופסק בעצת רופא הזירה. כיוון שהסיבה להפסקת הקרב הייתה האגרוף ששלח לואיס, הוא הוכרז כמנצח בנוקאאוט טכני, אף שקליצ'קו הוביל בכרטיסיות הניקוד של כל השופטים. המגעים המתמשכים שנוהלו לגבי קרב חוזר נגד קליצ'קו הגיעו למבוי סתום, ובפברואר 2004 הודיע לואיס על פרישתו.
חייו האישיים

לואיס חי במיאמי ביץ'. הוא נשוי לויולט צ'אנג ואב לארבעה. לואיס הוא שחמטאי חובב, ופתח תוכנית ללימוד שחמט לנוער בסיכון.
יהודה ליבס

| --- | --- |

 לידה:  1947 (בן 78 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  מחשבת ישראל, קבלה, מדעי היהדות, יהדות, מיסטיקה יהודית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2017)  פרס א.מ.ת. (2006)  פרס גרשם שלום (1999)  פרס ביאליק (1997) 
 מספר צאצאים:  3 
 
יהודה ליבס (נולד ב-1947) הוא פרופסור למחשבת ישראל העוסק בחקר הקבלה והמיסטיקה היהודית. חתן פרס א.מ.ת לחקר ההגות היהודית וחתן פרס ישראל לחקר מחשבת ישראל. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יהודה ליבס
קורות חייו

יהודה ליבס נולד בשנת 1947 בירושלים ליוסף ומרים ליבס.
בשנים 1960 – 1965 למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה והיה תלמידו של יעקב מאיר (ליבס כתב עליו את המאמר "אש ידידותית" לאחר שנהרג במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים). הוא שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים (1965­ - 1967) ונפצע במהלך שירות מילואים (1969).
בשנת 1967 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לשון עברית ופילוסופיה יהודית וקבלה. כתב דוקטורט בהנחיית גרשם שלום בנושא "פרקים במילון ספר הזהר" (1976). בשנת 1971 הצטרף לסגל האקדמי של האוניברסיטה העברית, לחוג למחשבת ישראל, ובשנים 1988 – 1991 היה ראש החוג.
בשנת 1977 הצטרף ליישוב עפרה, עם גרעין התיישבות שילה, והתגורר שם מספר חודשים.
באביב 1993 הרצה באוניברסיטת שיקגו, ומונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. ב-1999 עמד בראש הקבוצה הבינלאומית לחקר הזוהר במכון ללימודים מתקדמים בירושלים.
החל בשנת 2004 החל לכהן כפרופסור בקתדרה לקבלה על שם גרשם שלום, ומשנת 2008 הוא פרופסור אמריטוס. מחקריו עוסקים בספר הזוהר, בספר יצירה, בקבלת האר"י, בשבתאות ובנושאים נוספים במחשבת ישראל.
לאחר מות אביו, המתרגם יוסף גרהרד ליבס, החל ליבס לעסוק גם בתרגום שירה יוונית קלאסית. את תרגומו לשיר של הסיודוס, הפותח את האפוס "תאוגוניה", הקדיש לזכר אביו שתרגם לעברית יצירות מהספרות הקלאסית.
לכבוד יום הולדתו ה-65 יצא לאור הספר "וזאת ליהודה – קובץ מאמרים המוקדש לחברנו, פרופ' יהודה ליבס", בעריכת מארן ניהוף, רונית מרוז ויהונתן גארב. ביוני 2019, התקבל כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, בתחום מדעי הרוח.
בתשע"ז זכה בפרס ישראל בתחום חקר מחשבת ישראל, בנימוקי השופטים נכתב כי ליבס הוא "חוקר מבריק ומוביל בחקר הספרות המיסטית היהודית לדורותיה. מחקריו מתאפיינים ברגישות פילולוגית יוצאת דופן. בין חידושיו הרבים בולטת הארת תפקידיהם של המיתוס והמשיחיות ככוחות מניעים בתרבות היהודית מאז המקרא ועד היום".
עמדותיו

עמדותיו הפוליטיות של ליבס ימניות. הוא תומך במפעל ההתנחלויות ואף התגורר מספר חודשים בהתנחלות עפרה בראשית ימיה.
בכנס שנערך בירושלים ב-27 בפברואר 2007 הציג ליבס בגילוי לב את עמדתו הפוליטית:
הזדהות בסיסית עם מדינת ישראל וצבא הגנה לישראל היוותה יסוד קבוע ועמוק באישיותי והשקפותיי מילדותי ועד לא מזמן. לא נעלמו ממני אומנם ליקויים ועוולות, אך ברקע תמיד נוכחת הייתה האמונה, קצת ברוח הרב קוק, בתיקון שהולך ומתממש, בנקודה היהודית החבויה אצל הציבור בכללו, בסולידאריות ובאחווה, בגבורה ובמידת הביטחון, מלרע ומלעיל, שסופן לצאת בשלמות אל הפועל ולהבטיח סוף סוף את חיי העם היהודי ושלומו, את אחיזתו באדמתו ואהבתו אליה, את תרבותו, מורשתו ודתו, ואת הכבוד הראוי לו מצד עצמו ומצד הגויים, הקרובים והרחוקים. כל זה נופץ באחת ביום עשרה באב תשס"ה, כשראיתי בבעתה בטלוויזיה את טורי החיילים הצועדים בסך להרוס את יישובי גוש קטיף, רצועת עזה וצפון השומרון, להסגירם לידי האויב, תוך הסכמה או אדישות של רוב הציבור. שברו את הכלים ויותר לא משחקים. הבנתי שאיכשהו גם אני מגורש מביתי ושהאמנתי במה שלא היה קיים, והרב קוק רימה אותי".
בראיון שנתן אחרי כמה שנים למוסף "שבת" בעיתון מקור ראשון הסביר את דבריו:
חשוב לי לדייק כאן. כשאמרתי שהרב קוק רימה אותי, הניסוח כמובן שאוב משורה של ביאליק, 'הכוכבים רימו אותי'. אבל אם אתה חושב על זה, הכוכבים לא באמת רימו את ביאליק. הכוכב הוא כוכב בשמים, הוא לא מרמה אף אחד. הוא מרמה רק את מי שמייחס לו דברים מסוימים. מי שאשם הוא האסטרולוג שרוצה לנבא את גורלו על פי הכוכב; הכוכב עצמו לא אשם. בהתאם לכך, גם הרב קוק לא ממש רימה אותי, כי השאלה היא איך אתה מסתכל על הרב קוק... לא הוא רימה אותי, אלא צורת מחשבה מסוימת שאני תליתי בו. מה ששבר אותי בהתנתקות היה לראות את הציבור הישראלי שמאפשר את הדבר הזה, ואת החיילים שצועדים בסך, שורות שורות. לא הצלחתי לתפוס כיצד דבר כזה אפשרי. אין ספק שזה יצר אצלי שבר, אבל אני ממשיך לחיות. אני לא תומך בנתניהו, כי אני לא תומך בשתי מדינות לשני עמים, והצבעתי לבית היהודי. אבל באופן כללי, נתניהו נראה לי מנהיג טוב למדינת ישראל. מההתנתקות נשאר אצלי בעיקר מין רשימו, צלקת כזו, שמכאיבה לי מחדש מפעם לפעם. למשל, כשמפנים את עמונה
ב-2021 השעה את עצמו מפעילות באקדמיה למדעים בעקבות מינוי של דוד הראל לנשיא האקדמיה, ב-2023 הביע תמיכה ברפורמה המשפטית בישראל.
חיבוריו

לאורך השנים פרסם יהודה ליבס כ-243 מאמרים, שרובם שולבו בספריו, בנוסף חיבר 13 ספרים וערך כ-6 ספרים.
חיבוריו > ספריו

פרקים במילון ספר הזוהר, פרסומי המדרשה ללימודים מתקדמים, הפקולטה למדעי הרוח, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשמ"ב, הספר הוא עובדת הדוקטורט שנכתב בהדרכת גרשום שלום.
חוברת הדרכה ביבליוגרפית בקבלה (יחד עם משה אידל), הוצאת אקדמון, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ט.
חטאו של אלישע: ארבעה שנכנסו לפרדס וטבעה של המיסטיקה התלמודית, הוצאת אקדמון, מהדורה ראשונה - תשמ"ו, מהדורה שנייה - תש"ן.
סוד האמונה השבתאית: קובץ מאמרים, 1995 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
תורת היצירה של ספר יצירה, 2000
עלילות אלוהים: המיתוס היהודי, מסות ומחקרים; הוצאת כרמל, 2009. לקריאה הספר המלא ב"פסיק, הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
פולחן השחר: יחס הזוהר לעבודה זרה, ירושלים: כרמל, 2011
מנמוסיני: תרגומי שירה עתיקה, ירושלים: כרמל, 2011.
לצבי ולגאון: משבתי צבי אל הגאון מווילנא, תל אביב: אדרא, 2017.
איג'ידיוס ויטרבנסיס, תרגום מבוא ועריכה, הוצאת כרמל, ירושלים תשע"ג.
ספר גן המלך, פירושי הזוהר לר' נפתלי הרץ בכרך, יחד עם יונתן מ' בן הראש, הוצאת מאגנס, תשפ"ג.
חיבוריו > ספרים בעריכתו

גרשם שלום, מחקרי שבתאות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ב.
אפרים גוטליב, הקבלה בסוף המאה הי"ג, הוצאת אקדמון, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשכ"ט.
מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך ד ירושלים תשמ"ה, כרך י ירושלים תשנ"ב.
אריאלה דים, זאת הפעם, עשר נשים מתוך התנ"ך, הוצאת ראובן מס, ירושלים תשמ"ו.
הסיפור הזוהרי יחד עם יונתן בן-הראש ומלילה הלנר-אשד, הוצאת מכון בן-צבי, ירושלים תשע"ז.
ספר הזיכרון למאיר בניהו, יחד עם מספר עורכים, הוצאת כרמן, ירושלים תשע"ט.
פרסים שקיבל

1997 – פרס ביאליק
1999 – פרס גרשם שלום לחקר הקבלה
2006 – פרס א.מ.ת "על תרומתו הבולטת לחקר המיסטיקה היהודית לדורותיה ולחקר השבתאות, על מחקריו המקוריים בחקר ספרות הזוהר אשר נוגעים בדיסציפלינות שונות ועל עבודתו המדעית במגוון רחב של נושאים בתחום מחשבת ישראל מתקופות שונות"
2017 – פרס ישראל לחקר מחשבת ישראל
חיים אישיים

יהודה ליבס מתגורר בירושלים. הוא נישא בשנת 1970 לאסתר (לבית צווייג), ולזוג שלושה ילדים. חתנו מענדי קאהן, הוא מנכ"ל עמותת יונג יידיש. אחותו, תמר ליבס הייתה חוקרת תקשורת.
לקריאה נוספת

יהודה ליבס, "תורת היצירה של ספר יצירה", (תשס"א), ביקורת מאת סיריל אסלנוב, "תרביץ" ע"א, תשס"ב 2002
"על אברהם והמצרים": חיבור יווני-הלניסטי או יהודי-הלניסטי, ביקורת על ספרו של ליבס, מאת בצלאל בר-כוכבא, "תרביץ" ע', תשס"א 2001
הערות שוליים

↑  קורות החיים של יעקב מאיר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  "אש ידידותית" - המאמר באתר של ליבס
↑  איגרת, ביטאון האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, גיליון 42, דצמבר 2020
↑  שלמה פיוטרקובסקי, פרס ישראל יוענק לפרופ' יהודה ליבס, באתר ערוץ 7, 5 בפברואר 2017; פרופ' יהודה ליבס – חתן פרס ישראל בתחום חקר מחשבת ישראל, באתר "סרוגים", 5 בפברואר 2017
↑  יהודה ליבס, עפר עפר לא תתגאה
↑  לאהוב מבלי להיבלע | אריאל הורוביץ, באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2017-02-19
↑  ד"ר אורי כהן, דוד הראל, תתפטר!, באתר ישראל היום, 24 ביוני 2021
↑  אביחי חבר, 100 פרופסורים מצטרפים לעצומה בעד הרפורמה המשפטית, באתר בחדרי חרדים, 10 במרץ 2023
↑  יהודה ליבס באתר האוניברסיטה העברית
| גרשם שלום |
| --- | --- | --- |
| הגותו של גרשם שלום | ביבליוגרפיה של גרשם שלום • זרמים ראשיים במיסטיקה היהודית • משנתו של גרשם שלום |  |
| שונות | בית גרשם שלום • פרס גרשם שלום • ספריית גרשם שלום • הנצחתו של גרשם שלום |  |
| מתלמידיו | רבקה ש"ץ אופנהיימר • ישעיה תשבי  • מתי מגד • יהודה ליבס • יוסף דן • אפרים גוטליב • יוסף בן שלמה • מאיר בניהו • מלאכי בית-אריה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264685705171  BIBSYS: 90818056  BnF: cb155035793 (data)  CiNii: DA18978665  GND: 103709851  ISNI: 0000 0000 7369 8199  LCCN: n79108835  NKC: ola20241231938  NTA: 11864789X  SUDOC: 077133536  VIAF: 47184680   WorldCat (עם VIAF): 47184680
ליאור שי

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1970 כ"ז בכסלו ה'תשל"א תל אביב
 פטירה:  21 באוקטובר 2021 (בגיל 50) ט"ו בחשוון ה'תשפ"ב יושיביה
 שם לידה:  ליאור צפריר שי
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  בית עלמין מועצה אזורית שדות נגב
 בת זוג:  ליאת שי
 מספר צאצאים:  10
ליאור צפריר הכהן שי (כ"ז בכסלו ה'תשל"א, 21 בדצמבר 1970 – ט"ו בחשוון ה'תשפ"ב, 21 באוקטובר 2021) היה מוזיקאי ישראלי, חוזר בתשובה חסיד ברסלב.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לבן-ציון אליהו ואלישבע שי, ולו אח אחד.
גדל בהרצליה פיתוח. כשהיה בן 3 וחצי, הוריו נרצחו בפיגוע בטיסה 841 של TWA והוא עבר – יחד עם אחיו הגדול – להתגורר אצל דודתו.
למד בגימנסיה העברית "הרצליה". בצה"ל שירת ביחידת דובדבן.
בשנת 1997 החל להופיע יחד עם אייל דוידוף במעגלי מתופפים.
לאחר נישואיו אובחן כבעל הפרעת דחק פוסט-טראומטית בעקבות שירותו בצה"ל, והוא החל בטיפול רגשי. בעקבות הטיפול החל תהליך של חזרה בתשובה יחד עם אשתו, התקרב לחסידות ברסלב והחל לעסוק בתיפוף.
הוא הקים את "השטיבל – מרכז תופים ויהדות" ברחוב שטיבל בתל אביב. במקום התקיימו גם הופעות חיות של אמנים. עדי רן הופיע שם מדי שבוע במשך 6 שנים.
ב-2005 השתתף יחד עם אשתו בפרק "זכור את יום השבת" בסדרת הטלוויזיה "עשרת הדיברות" בבימוי יורם זק ובהגשת רונאל פישר. רענן שקד כתב על הופעתם בסדרה: ”הפרק מביא למסך את אחת המשפחות היותר עסיסיות שתראו כאן בקרוב”. ידידיה מאיר כתב על הופעתם בסדרה: ”הפרק שעסק ב"זכור את יום השבת" הוקדש לליאור וליאת שומרי השבת הטריים, וליחסיהם עם משפחתם הלא שומרת... ליאור מנגן הרבה במעגלי מתופפים. הבחור כמעט תמיד בבגדי לבן, יוצא להתבודדויות רבות בשדות וביערות, כמצוות רבו המובהק, רבי נחמן. קשה לתפוס אותו בלי שופר ביד... יש בשניים האלה משהו כל כך אמיתי וכובש שקשה להישאר אדיש. אל דאגה, אין חשש שאצטרף למעגל מתופפים בקרוב. משפחת שי לא מאיימת על הבורגנות שלי, אבל בהחלט מעניקה לה המון השראה”. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לשנת 2007.
ב-2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, הוצב במקום הראשון במפלגת "כולנו חברים נ נח" (פץ) של זרם נ נח בחסידות ברסלב, אך פרש כשבועיים לפני יום הבחירות.
ב-2014 הבמאית רִבְקָטַל פיינה צילמה וביימה סרט תיעודי עליו בשם "מוכרח להיות שמח". הסרט השתתף בפסטיבל קולנוע דרום באותה השנה, וזכה בפרס העריכה הטובה ביותר.
ב-2014 התגלה אצלו גידול ברגל (מלנומה) אך הוא החלים ממנו. בשנת 2020 הגידול התגלה שוב, בראש (גליובלסטומה מולטיפורמה), והוא נפטר כעבר עשרה חודשים, בט"ו בחשוון ה'תשפ"ב.
ביוגרפיה > זה הרגע המאושר בחיי

במהלך הטיפולים הרפואיים החל לומר כמנטרה את המשפט "זה הרגע המאושר בחיי".
לאחר פטירתו הפיק יורם זק סרטון ובו כ-45 אמנים אומרים את המשפט "זה הרגע המאושר בחיי".
ביום השנה לפטירתו נערך "פסטיבל זה הרגע" בחצר ביתו במושב יושביה. בין השאר התקיימו בו הופעות של שולי רנד, סיני תור, שמואל, ביני לנדאו ועוד.
ב-2022 הוקמה עמותה בשם "סיירת החישגוזים" - קבוצה צעירים העוסקת "בהתנדבות בהפצת שמחה בבתי חולים, בתי אבות, בסיסי חיילים, ברחוב ובכל מקום שיקראו לנו, כהמשך לדרכו של ליאור שי שכל עיסוקו היה להפיץ שמחה בכל אשר ילך".
ביוגרפיה > זה הרגע המאושר בחיי > שירים

הלהקות "גרוב סגול" ו"מוושינגטון" הוציאו יחד את השיר "חסיד של המציאות" בו משולבים מילותיו של ליאור שי.
עובדיה חממה כתב הלחין והפיק את השיר "מישהו" שביצע ארז לונברג, בהשארת דבריו של ליאור שי. בהקלטת השיר השתתפו בין השאר שלומי שבן, אורן צור ועובדיה חממה.
המוזיקאי אליאב חורי כתב הלחין וביצע את השיר "זה הרגע המאושר בחיי" בהשארת חייו של ליאור שי.
המוזיקאי בן אוחנה (בןבן) הוציא את הסינגל "זה הרגע המאושר בחיי!" מתוך אלבומו "לוזר", בהשארת חייו של ליאור שי.
המוזיקאי בנצי מזרחי הוציא את השיר "הִרְהוּר תְּשׁוּבָה" בו משולבת הקלטה של ליאור שי.
ביוגרפיה > זה הרגע המאושר בחיי > הצגה

זה הרגע המאושר בחיי, תיאטרון נקודה טובה, הצגת בכורה: 24 בנובמבר 2022 בתיאטרון החאן
יוצרים: מחזאי – שמואל הדג'ס, עמרי ורטש ואלחנן ניר (על פי רעיון של עמיחי חזן), במאי ודרמטורג – שמואל הדג'ס, תפאורה – עלי קפלן, מוזיקה – עמית בן עטר, תאורה – אדם רוטבליט, ניהול אמנותי – עמרי ורטש
שחקנים: ליאור – יאיר להמן, גברי – בצלאל בורוכוב
התיאטרון הרפרטוארי נקודה טובה העלה את ההצגה בהשארת חייו של ליאור שי. בהצגה משולבים דיבורים ותפילות שהיו שגורים על פיו. ההצגה עלתה בין השאר בתיאטרון החאן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

כשהיה בן 30 התחתן עם ליאת, אותה הכיר בפסיטבל ריינבו. נולדו להם להם עשרה ילדים.
לאחר חתונתם הם התגוררו במושב חרות, לאחר מכן עברו לתל אביב, ולאחר מכן לגמזו. בשלב מסוים יצאה המשפחה לשליחות בהודו, שם ליאור הקים וניהל "בית יהודי" למטיילים ישראלים. כשחזרו התגוררו במשך עשור בתל אביב: 6 שנים בשכונת מונטיפיורי בדרום תל אביב, ולאחר מכן בשכונת שפירא ובקריית שלום, ובשנת 2017 עברו ליושיביה.
ג'ו פרייז'ר

ג'וזף ויליאם "ג'ו" פרייז'ר (אנגלית: Joseph William Frazier;‏ 12 בינואר 1944 – 7 בנובמבר 2011), שנודע כ"סמוקינג ג'ו", היה מתאגרף אולימפי ואלוף העולם הבלתי מעורער במשקל כבד, שקריירת האגרוף המקצוענית שלו נמשכה מ-1965 עד 1976 עם גיחת קאמבק קצרה ב-1981. ב-1964 זכה במדליית זהב באולימפיאדת טוקיו. מאזנו בקריירה עומד על 32 ניצחונות, ארבעה הפסדים וקרב אחד שהסתיים ללא הכרעה. 27 מניצחונותיו הסתיימו בנוקאאוט.
ניצחונו של פרייז'ר על מוחמד עלי ב-1971 נחשב אחד הקרבות הגדולים ביותר. הארגון הבינלאומי לחקר האגרוף (IBRO) דירג את פרייז'ר בעשירייה הראשונה של המתאגרפים - במשקל כבד בכל הזמנים.
קריירת אגרוף

פרייז'ר הגיח לעולם האגרוף כטוען לכתר בסוף שנות ה-60, כשהוא מביס ברציפות, בין היתר, את ג'רי קווארי, אוסקר בונאוונה, באסטר מאתיס ודאג ג'ונס. ב-16 בפברואר 1970 ניצח בנוקאאוט את ג'ימי אליס, שהחזיק בתואר אלוף העולם לאחר פסילתו של מוחמד עלי, ובכך היה לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל כבד. ב-8 במרץ 1971 ניצח פרייז'ר בנקודות את מוחמד עלי בקרב המאה שנערך במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק, כשהוא מנחיל לעלי את הפסדו הראשון בקריירה המקצוענית. על ניצחונו בקרב זה זכה פרייז'ר ב-2.5 מיליון דולר. שנתיים לאחר מכן, ב-22 בינואר 1973 התייצב פרייז'ר לקרב על תואר אלוף העולם נגד ג'ורג' פורמן. הקרב נערך בעיר קינגסטון בג'מייקה. במהלך הקרב הפיל פורמן את פרייז'ר שש פעמים במהלך שני סיבובים וניצח בנוקאאוט טכני במה שנחשב אותה עת לאחת ההפתעות הגדולות בעולם האגרוף. היה זה קרב האגרוף הראשון ששודר על ידי רשת הטלוויזיה HBO. מכת האגרוף שסיימה את הקרב נחשבת אחת ממכות האגרוף המרשימות ביותר שהונצחו בטלוויזיה. פרייז'ר המשיך להתחרות והביס את ג'ו באגנר, הפסיד לעלי בקרב החוזר וניצח שוב את קווארי ואת אליס.
ההתמודדות האחרונה של פרייז'ר על התואר העולמי הייתה ב-1975, כאשר הפסיד לעלי בפיליפינים בקרב שנודע כ-Thrilla in Manila וניצב בראש רשימות רבות של "קרבות האגרוף הגדולים בהיסטוריה". ב-1976 פרש לאחר הפסד נוסף לפורמן. ב-1981 ניסה לבצע קאמבק, התחרה בקרב אחד בלבד והפסיד בו, ואז פרש סופית. פרייז'ר נבחר הן להיכל התהילה הבינלאומי של האגרוף, הן להיכל התהילה העולמי של האגרוף[דרושה הבהרה].
לאחר שפרש מאגרוף הופיע פרייז'ר במספר הפקות הוליוודיות, בין היתר בשני פרקים של משפחת סימפסון. בנו מרוויס הפך אף הוא למתאגרף כשג'ו מאמן אותו, אולם הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו של אביו. פרייז'ר המשיך לאמן מתאגרפים בפילדלפיה. העשורים האחרונים בחייו של פרייז'ר התאפיינו בהמשכה של יריבות מרה בינו לבין מוחמד עלי, יריבות שהייתה מתובלת בהתפייסויות שליוו החלפת עלבונות בין השניים.
על פי כתבה שהתפרסמה בניו יורק טיימס, הפסיד פרייז'ר הון משילוב של התהוללות, עסקים כושלים, נדיבות לב ונאיביות. יריביו הגדולים מזירת האגרוף - עלי, פורמן ולארי הולמס, הפכו למיליונרים.
ב-5 בנובמבר 2011 הודיע לסלי וולף, מנהל עסקיו של פרייז'ר, כי בסוף ספטמבר של אותה השנה, אובחן פרייז'ר כחולה בסרטן הכבד. דווח כי מחלתו של פרייז'ר קשה והוא נמצא בהוספיס. ב-7 בנובמבר 2011 הלך לעולמו.
הערות שוליים

↑  למשל עשרת קרבות האיגרוף הגדולים בהיסטוריה; קרבות האיגרוף הטובים בעולם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810691279005606  BnF: cb140989240 (data)  GND: 119471671  ISNI: 0000 0000 8412 2398  LCCN: n81047148  MusicBrainz: dbf632a9-dff7-4749-aa72-817841e42bff  NARA: 10569965  NTA: 079526578  SNAC: w6wn46pd  SUDOC: 165238143  VIAF: 115236629   WorldCat (עם VIAF): 115236629
שמות רבה

שמות רבה ידוע גם כמדרש ואלה שמות רבה הוא מדרש אגדה לספר שמות האוגד שני חיבורים נפרדים. איגוד החיבורים מתוארך כחיבור אחד למאה ה-11 או ה-12 ומקום כתיבתו אינו ידוע. הכינוי רבה הוצמד לספר ככל הנראה על ידי מקבצים מאוחרים אשר צירפוהו יחד עם בראשית רבה וויקרא רבה.
שני החלקים

החיבור מורכב משני חלקים שונים אשר סודרו על ידי עורכים שונים. החלק הראשון (פרשות א -יד) דורש את פרקים א -י של ספר שמות, והוא מכונה במחקר שמות רבה א, החלק השני (פרשות טו -נב) ראשיתו בדרשות על ספר שמות פרק י"ב והוא מכונה במחקר שמות רבה ב'.
שני החלקים > מאפייני חלק א

חלק זה כולל דרשות על סדר הפסוקים באופן דומה לבראשית רבה, כדרכו של מדרש פרשני. לפי החוקר יום-טוב ליפמן צונץ, מסדר המדרשים כנראה כיוון להמשיך את בראשית רבה עד פרשת החודש הזה לכם שבה מתחילה המכילתא. לצורך זה הוא השתמש במהדורת תנחומא שאין בידינו כבסיס ושאב דרשות שלמות מן התלמוד הבבלי תוך תרגום השפה ללשון מדרשי ארץ ישראל. יחד עם שני מקורות אלו ליקט המסדר דרשות מכמה מדרשים נוספים כמו הפסיקתא רבתי ותנא דבי אליהו. כיוון שבסיסו של החיבור היה התנחומא, שמות רבא א' מחולק לפרשיות לפי סדר הקריאה הארץ ישראלי בניגוד לסדר שנהוג בבראשית רבה.
שני החלקים > מאפייני חלק ב

סגנונו הוא מדרש דרשני מסוג התנחומא, מדרש שבנוי סביב נושאים שונים שקשורים לפסוקים הפותחים את סדרי הקריאה בתורה. חלק זה קדום לחלק הראשון ואין בו שימוש בסוגיות שלמות מן הבבלי כמו בחלק הראשון.
תארוך

ר' עזריאל בעל 'פירוש האגדות' ציטט את שני חלקי החיבור כספר אחד לראשונה במאה ה-13 ולאחריו הרמב"ן ואחרים. ולכן מניחים שצירוף שני החלקים השונים לכדי חיבור אחד נוצר לא יאוחר מן המאה ה-12. כיוון שהחלק הראשון מסתמך על כתבי מדרש תנחומא תיארוכו תלוי בהכרח בסוגיית התארוך של התנחומא, סוגיה שעדיין לא נפתרה.
אביגדור שנאן תיארכו למאה העשירית, ואילו ברֶגמן מתארך למאה ה-12.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

מהדורה מדעית של שמות רבה א יצאה לאור על ידי אביגדור שנאן בשנת תשמ"ד.
י. ל. צונץ, הדרשות בישראל, מוסד ביאליק, ירושלים תש"ז, עמודים 124–125.
דב נוי, מבוא לספרות האגדה, אקדמון, ירושלים תשל"ג, עמודים 186–192.
ענת‏ רייזל‏, "שמות רבה", מבוא למדרשים‏, אלון שבות: הוצאת תבונות – מכללת הרצוג, תשע"א, עמ' 117 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
סחופת

בגאולוגיה וגאומורפולוגיה, סְחוֹפֶת או טְעוֹנֶת היא חומר הנישא בתהליך סחיפה על ידי גורם חיצוני כמו: נחלים ונהרות, קרחונים, זרמי וגל ים, ורוח. הסחופת מתחלקת לשלושה סוגים המושפעים מסוג החומר וגודל גרגיריו, כדלקמן: גְּרוֹפֶת, רְחוֹפֶת ותֶמֶס.
גרופת

חלקיקים שגודלם עולה על 0.062 מ"מ ובהם נכלל החול, חלוקים, חצץ וגְּרוֹרוֹת (Boulder). חלקיקים אלה נעים בצמוד לקרקעית שמעליה הם נגררים, מתגלגלים, או מקפצים בזרם.
רחופת

גרגרים הקטנים מ-0.062 מ"מ, הנקראים טין שגודלם עד 0.004 מ"מ, וגרגרי חרסית שהם קטנים יותר. גרגרים אלה מרחפים בזרם ושוקעים רק בשוך הזרימה. גרגרי הרחופת נותנים למי הנחלים את צבעם החום בעת שיטפון.
תמס

מלחים וחומרים אחרים המומסים במים. אם נאדה את המים בכוס, נקבל על הדפנות והקרקעית משקע של החומרים שהיו מומסים במים.
ראו גם

סחף
נהר
משקע
לקריאה נוספת

אברהם זהבי, להבין את כדור הארץ תהליכים פנימיים ותהליכים חיצוניים, ספרית מעריב, 2004
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 9650608729
דאוד חוסני

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1870 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, מצרים 
 פטירה:  10 בדצמבר 1937 (בגיל 67) קהיר, מצרים 
 מוקד פעילות:  מצרים 
 שפה מועדפת:  ערבית מצרית 
 
דאוד חוסני (בערבית: داود حسني; שמו האמיתי: דוד חאדר חיים הלוי; 26 בפברואר 1870 – 10 בדצמבר 1937) היה מוזיקאי ומלחין יהודי-מצרי שנולד בשנת 1870 בקהיר למשפחה יהודית קראית. הוא הלחין את האופרה הראשונה בשפה הערבית.