stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הג'וקר
הערות שוליים

↑  Bob Kane Interview, Frank Lovelace
↑  Wizard's Top 100 Greatest Villains of All Time
↑  Top 100 Comic Book Villains of All Time: #2 - The Joker
↑  The 50 Greatest Comic Book Characters
↑  How the Joker Works, Mat Hunt
↑  Why So Serious?: The Many Looks of Joker, Daniel Phillips, December 8th 2008
↑  The Killing Joke Comic Book Story Arc
↑  The Joker's Five Way Revenge! Mark S. Reinhart, October 4th 2006(הקישור אינו פעיל, 15.6.2019)
↑  IGN, The Batman Adventures: Mad Love Review, Hilary Goldstein, May 24th 2005
↑  No Man's Land Comic Book Story Arc
↑  Batman #681, November 2008
↑  Batman and Robin #12, May 2010
↑  Batman and Robin #13, July 2010
↑  Detective Comics #879, July 2011
↑  Detective Comics #880, July 2011
↑  Detective Comics Vol.2 #1, September 2011
↑  Suicide Squad Vol.4 #6, February 2012
↑  Martha Kane (Flashpoint Timeline), DC Database (באנגלית)
↑  The Joker Is Wild, But Batman Carries The Night, Jack Kroll, from Newsweek June 26th 1989(הקישור אינו פעיל, 15.6.2019)
↑  AFI's 100 Years
↑  AFI's 100 Years... 100 Heroes and Villains
↑  In Stetson or wig, he's hard to pin down, Sarah Lyall, November 4th 2007
↑  Heath Ledger Says His Joker Has 'Zero Empathy', Josh Horowitz, November 10th 2007
↑  Did portraying the Joker cause Heath Ledger’s death?, Martin Banana, January 24th 2008
↑  SUICIDE SQUAD Cast Named - WILL SMITH is DEADSHOT, JARED LETO is THE JOKER, More
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530046305171  PLWABN: 9810557024305606  BnF: cb169798471 (data)  GND: 1032193697  LCCN: no2016158320  NKC: osa2016906223  SUDOC: 198595484  VIAF: 135145970003632250258   WorldCat (עם VIAF): 135145970003632250258 
הג'וקר כפי שהופיע בסרטים השונים. מימין לשמאל: הית' לדג'ר ("האביר האפל"), ג'ק ניקולסון ("באטמן") וסיזר רומרו (סדרת הטלוויזיה "באטמן")
הג'וקר - ליצן החצר של הפשע, שגאונותו הרצחנית וטירופו הופכים אותו לאויבו המסוכן ביותר של באטמן. מתוך "באטמן: איש העטלף".
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ראובן פוירשטיין

| --- | --- |

ראובן פוירשטין
 לידה:  21 באוגוסט 1921 בוטושאן, רומניה 
 פטירה:  29 באפריל 2014 (בגיל 92) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  Nya  אוניברסיטת ז'נבה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1992) 
 צאצאים:  רפי פוירשטיין, אהרן פוירשטיין 
 
ראובן פוירשטיין, 1993
ראובן פוירשטיין (21 באוגוסט 1921 – 29 באפריל 2014) היה פסיכולוג ופדגוג ישראלי יליד רומניה, פרופסור לפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת ואנדרבילט בטנסי, מייסד מרכז פוירשטיין לקידום כושר הלמידה, חתן פרס ישראל למדעי החברה (1992) ויקיר ירושלים (1992). לאחר מותו קיבל את עיטור נשיא מדינת ישראל.
פוירשטיין ייסד שיטת הוראה. לבד מהספרים והמחקרים שלו ושל עמיתיו על אודותיה, התפרסמו עליה עשרות ספרים של חוקרים שאינם תלויים בו. תוכניות החינוך המיוחד בישראל מושפעות משיטתו של פוירשטיין ותכניה נלמדים בארץ בחוגי ההוראה לחינוך מיוחד.
קורות חיים

פוירשטיין נולד בשנת 1921 בבוטושאן בדרום בוקובינה, שברומניה, החמישי מבין תשעת ילדיה של משפחה יהודית. למד תקופה בישיבה בקישינב. בימי חוקי הגזע נגד היהודים ברומניה, בשנים 1941-1939 למד בסמינר פדגוגי שאורגן בקהילה היהודית בבוקרשט, בו הוא הוכשר להוראה. בין השנים 1940–1944 כיהן כמנהל שותף בבית ספר לילדים במצוקה ובעלי ליקויי למידה, תקופה בה למד במקביל פסיכולוגיה במכללת "אונסקו" היהודית. ב-1944 עלה לארץ ישראל ובמהלך 1944–1945 הוכשר בסמינר למורים בירושלים. עד לקום המדינה עבד פוירשטיין כמורה לחינוך מיוחד בכפרי נוער בישראל ועבד עם ילדים ניצולי שואה. בשנת 1948 חלה בשחפת ונשלח להחלים בשווייץ.
בין השנים 1949–1955 שימש כמנהל השירותים הפסיכולוגיים של "עליית הנוער" באירופה. במקביל לעיסוק זה למד בין השנים 1950–1955 באוניברסיטת ז'נבה לימודי דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית. בז'נבה היה תלמידם של ז'אן פיאז'ה, אנדרה רה וברבט אינהלדר, וכן נכח בקורסים של קרל יונג, קרל יאספרס ולאופולד סונדי.
בשנות שהותו באירופה עבד פוירשטיין בשני מחנות מעבר שאורגנו בדרום צרפת (קאן ד'ארנאס ליד מרסיי וקמבוז על יד מונפלייה) למבוגרים וילדים מצפון אפריקה בדרך לעלייה לישראל, וכן במחנות מעבר לעולים בפולין.
עד 1983 שימש כראש מערך ההדרכה והפסיכולוגיה של כלל עליית הנוער ובמקביל שימש בתפקיד דומה במוסדות אחרים של הסוכנות היהודית.
בצד עיסוקיו בסוכנות היהודית, הוא ייסד בשנת 1965 מכון מחקר, במשותף עם ויצו וארגון הדסה. בשנת 1970 הוא השלים בסורבון דוקטורט בפסיכולוגיה התפתחותית. עיקר מחקריו נערכו בקרב ניצולי השואה, עולים חדשים וילדים עם לקות קוגניטיבית כגון אוטיסטים. משנת 1992 החל המוסד להיקרא על שמו ולהתרכז באופן רשמי בעבודה על פי תורתו.
עבור עבודתו זכה פוירשטיין ב-1992 בפרס ישראל למדעי החברה ופרס יקיר העיר ירושלים לשנה זו. ספרו של פוירשטיין "ילדי המלאח: הפיגור התרבותי אצל ילדי מארוקו ומשמעותו החינוכית" (תשכ"ג) זכה לימים לביקורת רבה ופוירשטיין עצמו, בסמוך לקבלת פרס ישראל, ביקש להתנער מההיבטים המוצגים בו.
פוירשטיין שימש כחבר כבוד בארגונים מקצועיים ברחבי העולם. כמו כן היה פרופסור לפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת ואנדרבילט בטנסי. ב-2008 הוקם ברואנדה כפר לנוער בו מקבלים כ-500 החניכים השכלה בשיטתו. מימון הכפר, בו משתקמים בין השאר ניצולי רצח העם ברואנדה, הושג מארגונים יהודים כגון הג'וינט.
מכון המחקר

במכון שהקים ב-1965 ונקרא החל מ-1992 בשם "מרכז פוירשטיין לקידום כושר הלמידה", פותחו על ידו שיטות התערבות בחינוך. השיטות מיועדות לחינוך מיוחד כמו גם לשיפור החינוך לאוכלוסייה הכללית במסגרת החינוך הפורמלי ובמסגרות אחרות. שיטתו מיושמת, למשל, בקורסים להוראת אסטרטגיות למידה לסטודנטים ובמיזם "אמיר" בצה"ל. בבתי ספר של המנהל לחינוך התיישבותי, גני ילדים ואף בתוכנית "פוירשטיין באקדמיה". כיום נקרא המכון "מכון פוירשטיין".
במכון פוירשטיין מועסקים כ-150 איש ובו יש מספר אגפים; אגף החינוך המפעיל תוכניות בבתי הספר בישראל, האגף הבינ"ל הפועל בשיתוף גופים רבים בעולם, והאגף הקליני ומטופלים בו ילדים ואנשים מחוננים ואנשים עם צרכים מיוחדים. בין השאר מטופלים במכון נכי תנועה וחישה, לקויי למידה, אוטיסטים, נפגעי חבלה מוחית, בעלי לקות שכלית וקשישים. מטרתן העיקרית של כלל התוכניות, אשר נלמדות על ידי צוותים טיפוליים מרחבי העולם, היא בגישור על פערים קוגניטיביים. חוברות ההדרכה של המכון תורגמו לכעשרים שפות והודפסו גם בכתב ברייל.
פוירשטיין עמד בראש המכון מאז הקמתו ועד פטירתו בשנת 2014, מאז עומד בראש המכון בנו, הרב דר' רפי פוירשטיין.
רחוב שהונצח על שמו בירושלים נמצא בקרבת מקום למיקום המכון היום, למרגלות קריית וולפסון בירושלים.
משפחתו

פוירשטיין היה נשוי לברטה לבית גוגנהיים, נינת אברהם ארלנגר, אותה הכיר בשהותו בשווייץ. היא נפטרה ב-2003. הוא אב לארבעה ילדים:
הרב ד"ר רפי פוירשטיין, נשיא מכון פויירשטיין ומרבני עמותת צהר.
בתו נועה שוורץ, עוסקת בפסיכולוגיה.
אהרן פוירשטיין מנהלו של סטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים.
עו"ד ומגשר דניאל-בר פוירשטיין, בעלה לשעבר של הסטנדאפיסטית והמחזאית נורית הדר-גלרון.
משפחתו > בני משפחה נוספים

אחיו ד"ר שמואל פוירשטיין, לשעבר מרכז התוכנית להכשרת מורים באוניברסיטת בר-אילן והמפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך.
אחותו בלהה שהייתה נשואה לגיסו פרופ' יעקב רנד, חתן פרס ישראל לחקר החינוך.
בן אחותו השחקן שולי רנד.
בת אחיו הסמנטיקאית ד"ר יעל גרינברג.
לקריאה נוספת

האדם כישות משתנה - על תורת הלמידה המתווכת, ראובן פוירשטיין, אוניברסיטה משודרת / גלי צה"ל, הוצאת משרד הביטחון, 1998. ISBN 965-05-0936-4
פוירשטיין ר., מינצקר י., בן-שחר נ. (1993), מדריך להורים - התנסות בלמידה מתווכת, המכון למחקר הדסה-ויצו-קנדה, המרכז הבינלאומי לקידום כושר הלמידה, ירושלים.
רפאל פוירשטיין, אבי הפוטנציאל האנושי, ידיעות ספרים, 2021.
הערות שוליים

↑  הנשיא העניק את עיטור הנשיא לרב ישראל מאיר לאו ולרב רפי פויירשטיין,  באתר כיפה, 10 ביולי 2014
↑  אפרת נוימן, פרופ' ראובן פוירשטיין - איש החינוך שמאמין באוטיסטים אך הממסד לא מאמין בו, באתר TheMarker‏, 25 במרץ 2010
↑  אשר קשר, רשמים מסדרת פגישות וביקורים במרכז פוירשטיין בינואר 2008 - הפרק "מסגרת: פוירשטיין - ביוגרפיה, אתר מרכז פוירשטיין
↑   שי פירון, להאמין שהאדם יכול להשתנות, באתר הארץ, 19 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261179505171  PLWABN: 9810558146505606  BNE: XX946140  BnF: cb121403290 (data)  GND: 118860488  ISNI: 0000 0000 8119 5065  LCCN: n85027909  NKC: jx20090702002  NTA: 073047198  SUDOC: 029867479  VIAF: 40094268   WorldCat (עם VIAF): 40094268
לואי גוטמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 בפברואר 1916 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוקטובר 1987 (בגיל 71) מיניאפוליס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינסוטה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1978)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1955)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1946) 
 בן או בת זוג:  רות גוטמן 
 תרומות עיקריות
 מדידה סטטיסטית-פסיכולוגית
 
אליהו לואיס (לואי) גוטמן (Louis Guttman;‏ 10 בפברואר 1916 – 25 באוקטובר 1987) היה פרופסור למדידה חברתית ופסיכולוגית, סטטיסטיקאי מתמטי וחוקר מדעי ההתנהגות. שנים רבות עמד בראש המכון למחקר חברתי שימושי. נודע בעולם כמפתח תורת השטחות והוגה "סולם גוטמן" לבחינת פרדיגמות. חתן פרס ישראל במדעי החברה לשנת תשל"ח (1978), ונשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית (1973-1976). כמו כן, כיהן כנשיא השני של האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה (1979- 1977) לאחר פרופסור רוברטו בקי.
תולדות חייו

גוטמן נולד בשנת 1916 בברוקלין שבניו יורק, ארצות הברית, ובגיל צעיר עבר עם משפחתו למיניאפוליס שבמינסוטה. למד את לימודיו האקדמאים באוניברסיטת מינסוטה (תואר ראשון בשנת 1936, תואר שני ב-1939 ודוקטורט במדידה חברתית ופסיכולוגית ב-1942). בין השנים 1941–1947 הרצה, בדרגת פרופסור, בחוג לסוציולוגיה של אוניברסיטת קורנל.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת גוטמן כיועץ מומחה במחלקת המחקר של צבא ארצות הברית. במסגרת עבודתו עבור הצבא פיתח את "סולם גוטמן".
בשנת 1947 עלה לארץ ישראל עם רעייתו, רות. לאחר הקמת צה"ל הקים בו גוטמן יחידת מחקר, שהיוותה בסיס להקמת המכון למחקר חברתי שימושי, בראשו עמד עד פטירתו. בנוסף, משנת 1955 היה פרופסור למדידה חברתית ופסיכולוגית באוניברסיטה העברית. בשנים 1955–1956 היה עמית מחקר במכון למדעי ההתנהגות של אוניברסיטת סטנפורד.
גוטמן נפטר בשנת 1987 בארצות הברית, במהלך שבתון במינסוטה, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
עבודתו במחקר ובאקדמיה

גוטמן תרם תרומה נכבדת לפן התאורטי והמעשי של מדידה סטטיסטית-פסיכולוגית. עיקר עבודתו נגעה לפיתוח דרכי מחקר לגישור בין שיטה לניתוח נתונים ולבין התוכן הנחקר (כלומר, תאוריה מחויבת לעמוד במבחן המציאות וחישובים סטטיסטיים הם חסרי משמעות ללא תוצאות מעשיות).
"סולם גוטמן", אותו פיתח במסגרת עבודתו בצבא ארצות הברית, הוא כלי מוכר כיום במדעי ההתנהגות. הסולם הביא לפיתוח תורת השטחות, המגדירה את נושא המחקר, וקושרת אותה לאופן בחינת הנתונים. פיתוח הסולם הוביל את גוטמן, בשנותיו המאוחרות, לפרסום עבודות הקוראות תיגר על הפרדיגמות המקובלות במדעי ההתנהגות ומצביעות על חוסר ההתאמה בין הנחות יסוד לבין תוצאות מחקר הנחקר באופן שגרתי.
הוקרה

גוטמן זכה להוקרה מקצועית בינלאומית. בשנת 1971 כלל המגזין "Science" את שמו בין 62 המדענים החשובים ביותר בתחום מדעי החברה במאה העשרים. באותה שנה נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בארצות הברית נבחר לחבר כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ונבחר לנשיא הלא-תושב הראשון של החברה הפסיכומטרית.
בשנת 1963 זכה גוטמן בפרס רוטשילד, בשנת 1974 בפרס מטעם אוניברסיטת מינסוטה, בשנת 1978 בפרס ישראל במדעי החברה ובשנת 1984 בפרס אוניברסיטת פרינסטון לחקר החינוך.
המכון למחקר חברתי שימושי, בראשו עמד שלושה עשורים, נקרא על שמו.
החל משנת 2011 מעניקה האגודה הסוציולוגית הישראלית פרס ע"ש אליהו לואי גוטמן למאמר אקדמי מצטיין שפרסם חבר האגודה.
הערות שוליים

↑  המצבה ומקום הקבר של אליהו לואי גוטמן, באתר "פרויקט גלעד"
↑  פרופ' א. גוטמן מונה יו"ר החברה הפסיכומטרית בארה"ב, דבר, 2 באוקטובר 1969
↑  חתני פרס ישראל תשל"ח, דבר, 10 במאי 1978
↑  גוטמן כיהן כנשיא האגודה בשנים 1973–1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262114905171  BnF: cb129769053 (data)  CiNii: DA04156420  GND: 1017289492  ISNI: 0000 0001 1887 6519  LCCN: n79043395  NKC: js20050703016  NTA: 069520712  SNAC: w6cd5rxg  SUDOC: 078664187  VIAF: 49356299   WorldCat (עם VIAF): 49356299 
הענקת הפרס על שם אליהו לואי גוטמן על ידי שתי בנותיו - הכנס השנתי ה-54 של האגודה הסוציולוגית הישראלית (2023)
עכו חלומות

| --- | --- |

 בימוי:  דניאל וקסמן
 הופק בידי:  ג'ירייס קופטי, טוני קופטי, כנען הפקות סרטים, פרסקו פילמס
 תסריט:  אורנה עקאד דוד וקסמן דניאל וקסמן
 עריכה:  דוד ריינליב
 שחקנים ראשיים:  היית'ם עומר לירז צ'רכי
 מוזיקה:  דרוויש סאלם דרוויש
 צילום:  עופר ינוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2018 
 משך הקרנה:  77 דק'
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית, ערבית
 סוגה:  דוקו-דרמה, מוקומנטריה
 דף הסרט ב־IMDb
 
עכו חלומות (בערבית: أحلام عكا, באנגלית: Acre Dreams) הוא סרט מוקומנטרי ישראלי משנת 2018 של הבמאי דניאל וקסמן.
עלילה

עזאם (היית'ם עומרי), הוא במאי תיאטרון ערבי תושב הגליל, המביים מחזה אוטוביוגרפי המתרחש בשנת 1947, סוף תקופת המנדט הבריטי בפלסטין. ההצגה מגוללת את סיפור אהבתם של סבתו, הזמרת הפלסטינית לילה (לירז צ'רכי), וסבו, ד"ר אלפסי, הרופא והתושב היהודי האחרון שנותר בעיר בתקופת המלחמה. עזאם בוחר לבצע היפוך תפקידים ומלהק שחקנים ערבים לתפקיד היהודים ושחקנים יהודים שיגלמו את הדמויות הערביות. ההצגה נתקלת בהתנגדות מצד גורמים יהודים וערבים ולא זוכה לעלות על במת התיאטרון. הסרט "עכו חלומות", שעקב ותיעד את העבודה על המחזה השנוי במחלוקת, הוא העדות היחידה לסיפורו האמיתי של עזאם.
משחק ודמויות

| שם | דמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| היית'ם עומרי | הייתם עומארי / עזאם סלאמה | במאי תיאטרון ערבי |
| לירז צ'רכי | לירז צ'רכי / לילה | זמרת פלסטינית |
| דניאל וקסמן | דני וקסמן | בתפקיד עצמו |
| יהודה לזרוביץ' | אריק |  |
| מייסרה מסרי | סמיר |  |
| סיימון זקאק | כרים |  |
| ריאד סולימאן | עלי |  |
הפקה

הסרט נכתב על ידי וקסמן ביחד עם בנו דוד וקסמן ואורנה עקאד. הוא הופק על ידי ג'ירייס קופטי, טוני קופטי, כנען הפקות סרטים ופרסקו פילמס, ויצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פסטיבל חיפה | הסרט הישראלי העלילתי באורך מלא | עכו חלומות | מועמדות |  |
ראו גם

רצח
חמסין
הערות שוליים

↑  עכו חלומות  - ACRE DREAMS, באתר פסטיבל חיפה, ‏2018 (ארכיון)
בלקברן דארט

עלון פרסומת של חברת בלקברן איירקראפט המציג את הדארט, 1920
דארט בבסיס חיל האוויר המלכותי מרטלשם הית', תחילת 1925
בלקברן דארט (באנגלית: Blackburn Dart) היה מפציץ טורפדו דו-כנפי בריטי לפעולה מעל גבי נושאות מטוסים תוצרת בלקברן איירקראפט, אשר טס לראשונה באוקטובר 1921. הדארט שימש כמפציץ הטורפדו הסטנדרטי של זרוע האוויר של הצי המלכותי בשנים 1923–1933, וגרסה מותאמת שלו יוּצאה ליוון, שם שירתה בצי היווני.
תכנון ופיתוח

ב-1919 החלה חברת בלקברן איירקראפט בפרויקט פרטי, שנועד לפתח מפציץ טורפדו שיחליף את הסופווית' קוקו, ששירת בתפקיד זה מעל גבי נושאות המטוסים של הצי המלכותי. המטוס, פרי תכנונו של מהנדס העיצוב הראשי של החברה, מייג'ור פרנק ארנולד באמפוס, כונה T.1 סוויפט. על אף התכנון הסטנדרטי ברובו, היו למטוס הדו-כנפי הגדול זוג סמוכות בין כנפיו מכל צד, הכנפיים היו שוות בגודלן וניתנות לקיפול, אך הכנף העליונה הייתה ממוקמת מעט קדימה ולא חפפה לתחתונה במדויק. חלקה המרכזי של הכנף נבנה מפלדה, עם חלקים חיצוניים עשויי עץ, אשר כוסתה בבד. מאזנות הותקנו בכל ארבע הכנפיים. גוף המטוס הורכב על גבי הכנף התחתונה ונבנה גם הוא משלד מתכת וכיסוי בד. יחידת זנב המטוס הורכבה מכבלים ששלטו בסנפיר בעל הגה כיוון. כן הנסע שחולק לשניים הורכב מגלגלים על גבי בולמי זעזועים ואפשר התקנת מתלים עבור נשיאת טורפדו בגודל סטנדרטי תחת גוף המטוס.
אב הטיפוס של הסוויפט המריא לראשונה בספטמבר 1920, וכמעט התרסק בשל טעות בחישוב מרכז הכובד של המטוס. בעיה זו נפתרה לאחר הסתה לאחור של הכנפיים, והגה הכיוון תוקן כדי לשפר את השליטה במטוס. לאחר תיקונים אלה, השתפרו ביצועי הסוויפט, ולפי מכרז מספר 20\3 ייצרה בלקברן עבור משרד האווירייה הבריטי שלושה מטוסים לבחינת ביצועיהם, אשר נקראו בלקברן דארט.
הדארט צויד במנוע מדגם נאפייר לאיון סימן IIB או V, אשר הורכב כאשר צינורות הפליטה שלו פונים מעלה. בנוסף, על מנת לאפשר שדה ראייה טוב יותר בנחיתה, היה אזור בית המנוע נמוך יותר ובשיפוע בהשוואה לתא הטייס, מה שהפך לסימן ההיכר של המטוס.
אב הטיפוס של הדארט טס לראשונה באוקטובר 1921, ועל אף גודלו הפגין ביצועים טובים, כאשר הציג מהירות הזדקרות של 69 קמ"ש.
גרסה שנועדה ליצוא, ושמרה על השם סוויפט, צוידה במנוע נאפייר בעל 450 כוחות סוס. שבעה מטוסים, שנקראו סוויפט סימן II, נבנו, מתוכם נמכרו שניים לצי היפני, שלושה עבור הצי הספרדי ושניים עבור צי ארצות הברית. המטוסים שנמכרו לארצות הברית סומנו כסוויפט F על ידי בלקברן ובלקברן BST-1 על ידי הצי האמריקאי, אך בעקבות טיסות ניסוי שבוצעו ב-1922 הוחלט לא להזמין מטוסים נוספים ובמקומם נרכשו מפציצי טורפדו מדגם דאגלס D-2.
היסטוריה מבצעית

הדארט T.2 נכנס לשירות בזרוע האוויר של הצי המלכותי ב-1923 בגף מס' 460 מנושאת המטוסים אה"מ איגל, שפעלה בים התיכון, ובגפים מס' 461 ו-462 שפעלו מאה"מ פיוריאוס שהוצבה במי החופים של בריטניה ומאוחר יותר עברה לגיברלטר. אימונים מבסיס חופי בוצעו על ידי גפים 461 ו-462 בגוספורט הסמוכה לנמל פורטסמות'. ב-1928 פעל הדארט במסגרת גפים מס' 463 ו-464 שפעלו מנושאת המטוסים אה"מ קורייג'ס בצי הים התיכון. בשנה שלאחר מכן הועבר דארט אחד לטייסת מס' 36 של חיל האוויר המלכותי (גף טורפדו להגנת חופים), תחילה לאימון במסך עשן ולאחר מכן כחלק מהטייסת המבצעית הראשונה של מפציצי טורפדו של חיל האוויר המלכותי.
שלושה מטוסי דארט הוסבו למטוס ימי דו-מושבי לשימוש כמטוסי אימון מתקדם בבית הספר לטיסה לחיילי מילואים של חיל האוויר המלכותי שהפעילה בלקברן על נהר האמבר בשנים 1925–1929. הסבה זו הובילה לפיתוח גרסה חדשה שנקראה T.3 ולוס, והוזמנה על ידי הצי היווני ב-1925 לשימוש כמפציץ טורפדו. סך הכול נבנו 120 יחידות של הדארט (שלושה אבות טיפוס, 114 מגרסת T.2 ושלושה מגרסת המטוס הימי), שמונה מגרסת הסוויפט לייצוא ו-21 מגרסת ה-T.3 ולוס.
הדארט המשיך לשרת בבית הספר לטיסה של בלקברן, יחד עם מספר מטוסי T.3 שהוסבו לתצורה היבשתית, עד להחלפתם בריפון ובבאפין ב-1933.
הדארט היה למטוס הראשון שביצע נחיתת לילה על גבי נושאת מטוסים, כאשר הוטס על ידי קומודור האוויר ג'י. ה'. בויס מגף מס' 462 מאה"מ פיוריאוס, ב-6 במאי 1926.
מפעילות

הבלקברן דארט שירת במדינות הבאות:
ארצות הברית ארצות הברית
צי ארצות הברית (בגרסת סוויפט F) - שתי יחידות נמסרו בין יוני לאוגוסט 1922.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
חברת התעופה הימית והתובלה הכללית של הים הצפוני (בגרסת T.3 ולוס) - חברה בת של בלקברן איירקראפט, אשר שימשה לאימון בבית הספר לטייסי מילואים של חיל האוויר המלכותי. שלוש יחידות מוסבות לגרסה ימית נמסרו ב-1925, ושתיים מתוכן הוסבו לגרסה יבשתית ב-1929.
חיל האוויר המלכותי (בשירות זרוע האוויר של הצי המלכותי) - 117 יחידות נמסרו החל מאוקטובר 1921 ועד 1927.
יפן יפן
הצי הקיסרי היפני (בגרסת סוויפט סימן II) - שתי יחידות נמסרו ב-1922.
ספרד
הצי הספרדי (בגרסת סוויפט סימן II) - שלוש יחידות נמסרו באוגוסט 1923.
מפרט טכני (דארט T.2) > מאפיינים כלליים

צוות: 1
אורך: 10.782 מטרים
מוטת כנפיים: 13.862 מטרים
גובה: 3.94 מטרים
שטח כנף: 60.8 מ"ר
משרל ריק: 1,632 ק"ג
משקל טעון: 2,895 ק"ג
הנעה: 1 X מנוע בוכנה מדגם נאפייר לאיון IIB, שמונה צילינדרים מקורר מים, 450 כ"ס, או נאפייר לאיון V, ‏465 כ"ס
מדחף: מדחף פסיעה קבועה דו-להבי
מפרט טכני (דארט T.2) > ביצועים

מהירות מקסימלית: 172 קמ"ש
מהירות שיוט: 160 קמ"ש
מהירות הזדקרות: 70 קמ"ש
טווח: 660 ק"מ
סייג רום: 3,900 מטרים
קצב נסיקה: 3 מטר/שנייה
מפרט טכני (דארט T.2) > חימוש

1 X טורפדו סימן VIII או IX בקוטר 457 מ"מ או 2 X פצצות במשקל 236 ק"ג תחת כל כנף
לקריאה נוספת

Stemp, P. D. #Kites, Birds & Stuff - Sopwith Aircraft. Lulu.com, 2010. ISBN 1446138739
Lepage, Jean-Denis. Torpedo Bombers, 1900–1950: An Illustrated History. Pen and Sword Aviation, 2020. ISBN 1526763508
הערות שוליים

↑  באנגלית מכונה מיקומה של הכנף העליונה לעומת התחתונה - Stagger Wing, כאשר מיקום חיובי או Positive wing stagger, פירושו שהכנף העליונה אינה חופפת במדויק לתחתונה אלא ממוקמת מעט קדימה, ולהפך כאשר המיקום שלילי.
↑  Stemp, עמודים 22–23
1 2 3  Lepage, עמוד 70
1 2  Stemp, עמודים 24–25
↑  Blackburn Swift at San Diego, October 1924, Air History.net Photo Archive
↑  Hobbs, David. British Aircraft Carriers: Design, Development & Service Histories. Seaforth Publishing, 2014. ISBN 1473853516. עמודים 41, 51
↑  Philpott, Ian M. The Royal Air Force: The Trenchard Years, 1918–1929. Casemate Publishers, 2005. ISBN 1783409681
↑  Gunston, Bill. Jane's Encyclopedia of Aviation, Vol.2. Jane's, 1980. ISBN 0710607105. עמוד 306
↑  Royal Air Force 36 Squadron Association
1 2  Blackburn T2 Dart, BAE Systems
↑  Blackburn Swift, Dart and Velos, British Aviation - Projects to Production
↑  Hobbs, עמוד 41
גרסת האימון הדו-מושבית של הדארט
נגרקויל

| --- | --- |
מרכז העיר
מרכז העיר
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:   טאמיל נאדו
 מחוז:  קניאקומרי
 שפה רשמית:  טמילית
 שטח:  24.247 קמ"ר
 גובה:  40 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  224,329 (2011)
  ‑ צפיפות:  9,250 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  8°10′13″N 77°25′48″E﻿ / ﻿8.170149°N 77.430019°E﻿ / 8.170149; 77.430019
 אזור זמן:  UTC +5:30
 http://municipality.tn.gov.in/nagarcoil/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודינגרקויל(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודינגרקויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נַגֶרְקוֹיל (בטמילית: நாகர்கோவில; אנגלית: Nagercoil) היא העיר ה-11 במספר תושבים בטאמיל נאדו, המדינה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית, והמרכז המנהלי של מחוז קניאקומרי.
היסטוריה

פירוש שמה הנוכחי של העיר הוא "מקדש נאגה", והיא קרויה על שם מקדש נגאראג'ה ההינדי שבעיר. בעבר הייתה העיר קרויה קוטאר והאזור בו שוכנת העיר היה קרוי בעבר "נאג'יל נאדו". על האזור שלטו בעבר ממלכות אחדות. בין הבולטות, הממלכות משושלות צ'רה, צ'ולה ופנדיה. הממצאים הארכאולוגיים מעידים על השפעות של דת הג'ייניזם במקום. בשלב מסוים היא הייתה עיר מרכזית בממלכת ונאד הקטנה שהייתה תחת חסות אימפריית ויג'איאנגר. הממלכה התרחבה בתקופת שלטונו של המהראג'ה מרת'נדה ורמה ושינתה את שמה לממלכת טרוונקור. בירת הממלכה עברה מפאדמאנאבהאפורם, כ-20 קילומטרים צפונית לנגרקויל לטריוונדרום (כיום בירת מדינת קרלה), כ-65 קילומטרים צפונית לעיר. בתקופה זו הייתה נגרקויל העיר השנייה בחשיבותה לאחר הבירה בממלכת טרוונקור.
יורשיו של מרת'נדה ורמה המשיכו במדיניותו החברתית הכלכלית. אף שהממלכה הייתה הינדית באופייה, היא התאפיינה בסולחנות דתית והרשתה למיסיונרים וסוחרים אירופאים לפעול בשטחה. בסוף המאה ה-18 הייתה הממלכה וסאל של חברת הודו המזרחית הבריטית ומ-1858 וסאל של האימפריה הבריטית, אם כי הבריטים לא התערבו בניהול הממלכה.
למשך כעשור לאחר עצמאות הודו ב-1947 הייתה העיר חלק ממדינת טרוונקור-קוצ'ין. ב-1956 מוזגו העיר והמחוז במדינת טמיל נאדו.
יש בעיר אוכלוסייה נוצרית משמעותית. העיר היא מקום המושב של הדיוקסיה הקתולית של קוטאר והדיוקסיה של קניאקומרי של הכנסייה של דרום הודו האנגליקנית. הקתדרלה בעיר היא מתחילת המאה ה-17. היא קרויה על שם פרנסיסקו חאווייר, שקיבל מעמד של קדוש נוצרי במאה ה-17 ופעל באזור נגרקויל באמצע המאה ה-16. המבורך דוואשיים פילאי, מומר הודי שפעל בחצרו של מרת'נדה ורמה והוצא להורג בשל ניסיונו להמיר דתם של אנשי חצר אחרים, קבור בכנסייה.
גאוגרפיה

העיר שוכנת כ-65 קילומטרים דרומית מזרחית לטריוונדרום, בירת מדינת קרלה, וכ-20 קילומטרים צפונית לכף קומורין, הקצה הדרומי של חצי האי ההודי, כך שהיא העיר הגדולה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית. העיר משתרעת על שטח של 24.247 קמ"ר כשהיא מוקפת מכל הצדדים ברכס הרי גהט המערביים, ודרכה עובר הנהר פלאיארו.
דמוגרפיה

נכון למפקד האוכלוסין של 2011 מתגוררים בנגרקויל 224,329 תושבים, מהם 110,132 גברים ו-114,197 נשים, כאשר 8.5% מהאוכלוסייה משתייכת לקבוצת הגילים מ-0 ועד 6 שנים. רמת האוריינות מתקרבת ל-100%. אף שהנתון הרשמי לגבי מספר התושבים באזור העירוני הוא 2.25 לקים, חלק משמעותי מהאוכלוסייה מתגורר מחוץ לגבולות העיר, בפרברים. השפה הנפוצה ביותר היא טמילית, ורוב התושבים בעיר גם מבינים ודוברים אנגלית.
הריכוז הגדול ביותר של התושבים בעיר ובמחוז הוא לאורך רצועת החוף המזרחית, בעוד שהאזור המערבי המיוער ברובו של המחוז (לאורך הרי הגהט המערביים) מאוכלס בדלילות.
אקלים

הטמפרטורה המקסימלית במהלך הקיץ נעה סביב 34°C כשהלחות לעיתים מתונה. נגרקויל היא העיר ההודית היחידה המקבלת הן את המונסון הצפון-מזרחי והן את המונסון הדרום-מערבי. מחוז קניאקומרי הוא האזור הגשום ביותר בכל טמיל נאדו, למעט הרי נילג'רי. בשל תנאים גאוגרפיים הטמפרטורה בעיירה קניאקומרי שבקצה הדרומי ביותר של תת-היבשת ההודית (כף קומורין) בדרך כלל גבוהה יותר במשך היום בכ-3°C עד 4°C מנגרקויל, אף על פי שקניאקומרי במרחק של 20 קילומטרים בלבד מנגרקויל.
| אקלים בנגרקויל> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בנגרקויל> ינואר.25.18.103.70 | אקלים בנגרקויל> פברואר.29.21.128.60 | אקלים בנגרקויל> מרץ.29.22.189.80 | אקלים בנגרקויל> אפריל.31.24.274.70 | אקלים בנגרקויל> מאי.32.26.307.53 | אקלים בנגרקויל> יוני.27.21.541.79 | אקלים בנגרקויל> יולי.27.22.557.77 | אקלים בנגרקויל> אוגוסט.26.21.498.01 | אקלים בנגרקויל> ספטמבר.28.21.389.00 | אקלים בנגרקויל> אוקטובר.26.22.556.38 | אקלים בנגרקויל> נובמבר.25.18.593.62 | אקלים בנגרקויל> דצמבר.22.16.507.96 | אקלים בנגרקויל> ... |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Climate data for: Nagercoil