stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אידיאלים (אלבום)
רשימת השירים

| אידיאלים> מס' | אידיאלים> שם | אידיאלים> מילים | אידיאלים> לחן | אידיאלים> משך | אידיאלים>  | אידיאלים>  | אידיאלים>  | אידיאלים>  | אידיאלים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | קום תקום  | מנחם בגין | דודו טסה | 4:16 |  |  |  |  |  |
| 2. | ואמרתי לעצב (יחד עם ריף כהן)   | מרים ילן-שטקליס | דודוש קלמס | 2:52 |  |  |  |  |  |
| 3. | לא נדבק  | מישר כהן, מיכאל כהן, שאנן סטריט | מיכאל כהן, די ג'יי מש | 2:32 |  |  |  |  |  |
| 4. | חתול רחוב (יחד עם ברי סחרוף)   | ברי סחרוף, שאנן סטריט | בן הנדלר | 3:08 |  |  |  |  |  |
| 5. | אידיאלים  | אלרן דקל, שאנן סטריט | קותימן | 3:42 |  |  |  |  |  |
| 6. | סנוקרת  | אמיר אסטליין, שאנן סטריט | אמיר אסטליין | 3:18 |  |  |  |  |  |
| 7. | חלקה טובה  | אורי גואטה, שאנן סטריט, וודיע אסאפי |   | 3:17 |  |  |  |  |  |
| 8. | הטיח שנפל  | אהובה עוזרי, שאנן סטריט | דודו טסה | 2:13 |  |  |  |  |  |
| 9. | عربتي المكسورة (ערביאתי אלמכסורה)  | ענאן קסים, שאנן סטריט | דיב עמורי | 3:24 |  |  |  |  |  |
| 10. | שוב  | נדב אזולאי, שאנן סטריט | נדב אזולאיי | 2:44 |  |  |  |  |  |
| 11. | על אגדות  | קרולינה, שאנן סטריט | סאבו, אור גורפינקל | 2:58 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:30 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  עמי פרידמן, שאנן סטריט לא בעניין של כיף, באתר ישראל היום, 25 בינואר 2021
↑  מאיה כהן, שאנן סטריט: "בקורונה הפרנסה הייתה על הפנים", באתר ישראל היום, 31 במאי 2020
↑  אריאל פייגלין, שאנן סטריט וברי סחרוף משלבים כוחות, באתר ערוץ 7, 3 באוגוסט 2021
↑  אסנת גואטה, ‏חדש על המדף: בירה עם אידאלים. ועוד 13 בקבוקים שכדאי להכיר, באתר מעריב אונליין, 17 בפברואר 2021
איזולה מג'ורה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אגם טראזימנו 
 קואורדינטות:  43°11′00″N 12°06′00″E﻿ / ﻿43.183333333333°N 12.1°E﻿ / 43.183333333333; 12.1
 שטח:  0.19 קילומטר רבוע
 אורך:  0.8 קילומטר
 רוחב:  0.4 קילומטר
 גובה מרבי:  309 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
 אוכלוסייה:  15 (2017)
 אזור זמן:  UTC+1
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאיזולה מג'ורה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאיזולה מג'ורה(למפת אומבריה רגילה) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנהאיזולה מג'ורה(למפת אומבריה מוגדלת) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנהאיזולה מג'ורה
 
מראה המצודה
איזולה מג'ורה (באיטלקית: Isola Maggiore) הוא אחד משלושת האיים הטבעיים באגם טראזימנו במחוז אומבריה במרכז איטליה. גובה האי הוא 258 עד 309 מטר מעל פני הים. האי הוא היחידי המיושב מבין שלושת האיים שבאגם. מספר תושביו הוא 15 נפש (מפקד 2017). האי שייך מנהלית לעיר טוארו סול טראזימנו (Tuoro sul Trasimeno) בנפת פרוג'ה. לאי יש תחבורה סדירה של מעבורות.
משנת 1211 היה האי מקום מושבו של פרנציסקוס מאסיזי. במאה ה-12 נבנתה בפיסגת האי כנסייה. לאחר שהוקם בשנת 1328 מנזר פרנציסקני הוקמו בו בתי-מגורים. רוב המבנים באי הם מהתקופה ההיא. בתחילת המאה ה-19 היו באי 700 תושבים. מאז הלך ופחת מספר תושביו.
מצודת ג'וליאמי (Guglielmi) הוקמה במבנה המנזר בשנת 1880. המצודה משמשת היום לספא.
תושבי האי מתפרנסים מדייג, חקלאות, תיירות, ומלאכת אריגה אירית מסורתית, אשר הוכנסה לאי בראשית המאה ה-20. מטעי הזית באי עתיקים וגילם המשוער הוא מאות שנים.
אח, הימים היפים

| --- | --- |

 כתיבה:  סמואל בקט 
 שפה:  אנגלית 
 
אח, הימים היפים (באנגלית: Happy Days) הוא מחזה בשתי מערכות מאת המחזאי האירי סמואל בקט שהוצג לראשונה ב-1961. במערכה הראשונה, ויני (Winnie), שקבורה עד מותניה, מעבירה את היום ומפטפטת עם בעלה וילי (Willie), שחבוי ברובו. המשפט החוזר בדבריה הוא "אח, הימים היפים". במערכה השנייה היא קבורה עד צווארה, בעוד היא ממשיכה לדבר ולהיזכר בימים יפים יותר.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

ויני קבורה עד מותניה בתוך גבעה, תחת שמש קופחת, עם תיק גדול ושחור לצידה. היא מתעוררת לשמע צלצול חודרני של פעמון ומתחילה את שגרת היום שלה בתפילה. היא מדברת לעצמה ללא הרף, מצחצחת שיניים, שותה לגימה אחרונה מבקבוק התרופה שלה וחובשת את כובעה. היא מנסה נואשות לקרוא את הכתוב על מברשת השיניים שלה. היא מעירה את בעלה וילי, שמוסתר בתוך הגבעה, ומפטפטת אתו, חד צדדית. היא מגיב לעיתים בקריאת כותרות מהעיתון, שאחת מהן מזכירה לה את הנשיקה הראשונה שלהם. שניהם מתבוננים בגלויה שהיא כנראה ארוטית. ויני מסבירה לווילי שההקשבה שלו מאפשרת לה להמשיך לדבר, והיא מאושרת כשהוא מגיב לכמה משאלותיה, ולו בתגובה קצרה ביותר.
מתיקה היא מוציאה אקדח, נזכרת בכך שווילי ביקש ממנה לקחת את האקדח ממנו, ומניחה את האקדח לצידה. היא פותחת שמשיה כדי להגן על עצמה מפני השמש, אבל השמשיה נשרפת. היא מוצאת בתיק תיבת נגינה, בעת שווילי מצטרף קצרות לנגינתה. ויני משייפת ציפורניים ונזכרת באנשים שכבר נפטרו, מר וגברת שאוור (או אולי קוקר), ששאלו אותה למה היא תקועה באדמה. היא מכינה את תיקה ללילה ומנחה את וילי בזחילתו אחורנית, אל החור שלו.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

ויני קבורה כעת עד צוואר, עדיין חובשת את כובעה, והתיק שלה והאקדח עדיין לצידה. הפעמון מעיר אותה, וממשיך להעיר אותה בכל פעם שהיא נרדמת. היא חשה שווילי עדיין שם, אבל לא יכולה לראות אותו, והוא לא מגיב יותר כלל לפטפוטיה. היא ממשיכה לדבר, ונזכרת בפעם שבה ילדה קטנה בשם מילדרד הפשיטה את הבובה שלה בלילה בגן, אבל הזיכרון מופסק בידי החרדה בנוגע לגורלו של וילי, וזיכרונות נוספים אודות מר וגברת שאוור.
וילי זוחל החוצה מהגבעה, לבוש בהידור, מה שמזכיר לה את היום בו ביקש את ידה. היא מעודדת אותו לטפס על הגבעה לכיוונה, ומאושרת כשהוא ממלמל: "ווינ". היא שרה את השיר שבתיבת הנגינה, שיר אהבה.
דמויות > ויני

"אישה בת חמישים לערך", שמעבירה את זמנה בין "צלצול הפעמון להשכמה לצלצול הפעמון להשכבה", בעודה מבצעת שגרת יום מדויקת. במערכה ראשונה, לאחר שהיא מוציאה מתיקה דברים באופן שיטתי – מסרק, מברשת שיניים, משחת שיניים, בקבוק של תרופה, שפתון, פצירה, אקדח ותיבת נגינה, שגרת הפעולות מועלית לדרגת טקס. בהוראות שכתב בקט לבילי וויטלו ב-1979, הא מדגיש:
התיק הוא כל מה שיש לה – היא מתבוננת בו בחיבה... מהתחלה צריך להיות ברור איך היא חשה לגביו... כשהתיק נמצא בגובה הנכון, היא מציצה פנימה, רואה אילו דברים יש בו ומוציאה אותם החוצה. מציצה, מוציאה, מניחה. מציצה, מוציאה, מניחה. ההצצה ארוכה יותר כשמוציאים דברים, מאשר כשמניחים אותם. לכל דבר יש את המקום שלו
בסוף היום היא אוספת בזהירות את רכושה – מלבד האקדח – ומניחה אותו בחזרה בתיק. ויני לעולם לא מגששת בתחתית התיק, ולכן זו גם תיבת אוצר.
החפצים בתיק משמשים גם כעזרי-זיכרון. אבל יותר מכך, הם מספקים לה מה שמרי דול (Mary Doll) מכנה "מצבות של משמעות קיומית". החפצים מחזירים את ויני לזיכרונות של ימים מסוימים, ולאירועים חשובים שהתרחשו בהם.
כל החפצים שלה מיושנים או עומדים בפני סיום. בתחילת המערכה הראשונה היא לוגמת לגימה אחרונה מבקבוק התרופה שלה, לפני שהיא משליכה את הבקבוק הרחק. במברשת השיניים שלה כמעט ולא נותרו סיבים, והליפסטיק שלה בבירור עומד בפני סיום. השמשיה שלה דהויה עם "הרבה סיבים משתלשלים" ואפילו בשרשרת הפנינים שלה יש "יותר חוטים מפנינים".
ויני היא אופטימיסטית נצחית, אבל מאגר האופטימיות שלה מתדלדל ועליה לעבוד קשה יותר ויותר כדי לשמור על חזות חיובית. אנחנו פוגשים אותה כשהחזות הזו כבר שברירית מאוד. האופטימיזם העיקש שלה בא לידי ביטוי בביטוי החוזר: "אח, איזה יום יפה, זה יהיה עוד יום יפה. אחרי הכל. עד כה"
בקט אומר שהיא "כמו ציפור", ושהיא עושה כל מאמץ כדי להתרומם מעל מצבה הקשה, אבל המציאות מתעקשת להוריד אותה לקרקע. היא אף פעם לא מטילה ספק בסיבות שהביאו אותה למצבה הנוכחי, וגם לא מסבירה אותו, אבל החלום שלה הוא שהיא "תוכל פשוט לרחף למעלה לעבר הכחול... ואולי יום אחד הארץ תיסוג ותשחרר אותי, המשיכה היא כה חזקה, כן, תישבר סביבי ותשחרר אותי".
דמויות > וילי

וילי הוא "בערך בן ששים". בניגוד חמור לפטפטנות של ויני, וילי הוא לקוני עד שיתוק. בכל המערכה השנייה וילי ממלמל בקושי מילה אחת בת הברה אחת. רוב הדיאלוג שלו מורכב מהודעות שהוא מקריא מהעיתון; התגובות שלו לוויני, כשהוא כבר עונה לה, הן נדירות ולא תקשורתיות. תפקידו המרכזי הוא לספק לוויני מישהו לדבר אליו "רק לדעת שבתאוריה מישהו יכול לשמוע אותי, זה כל מה שאני צריכה".
הוא שומר על עצמו מחוץ למבטה של ויני, ומגיח מהתעלה שלו רק מדי פעם. העניין היחיד שלו הוא עיתון ישן וגלויה אירוטית. הוא ישן מתחת לאדמה, והפעמון שמעיר את ויני לא מטריד אותו.
תפאורה

ויני שקועה ב"גבעה קטנה". היא חיה בשיטפון של אור בלתי פוסק, שאי אפשר להימלט ממנו: אפילו השמשיה שהיא מוציאה לרגע ניצתת, ומותירה אותה ללא הגנה. אנחנו יודעים שהיא לא תמיד הייתה קבורה ככה, אבל לא יודעים איך הגיעה למצב שהיא כלואה.
בקט דורש שהתפאורה תיבנה "במקסימום פשטות וסימטריה", עם "וילון אחורי שמעניק נופך של תלת מימד, שייצג אחידות בלתי שבירה ושמים שנסוגים למרחק". "מה שיאפיין את כל הסצנה, שמיים וארץ", הוא כותב, "הוא הריאליזם הפתטי והבלתי מוצלח, המוניות שמזכירה מיוזיקל או הופעת פנטומימה סוג ג', אותה איכות של יהירות, שמגיעה מחיקוי גרוע ורציני שמעורר צחוק".
התפאורה מזכירה גלויה של חוף, עם ויני קבורה בחול ועם וילי, עם מטפחת קשורה שמונחת על הראש. הרקע המזויף מזכיר גם את ציורים על דיקטים, שבהם הראש גזור, ואפשר להצטלם לידם, שמוצבים לעיתים באטרקציות תיירותיות. אפילו השם של המחזה, "אח, הימים היפים", הוא מסוג הביטויים שמשמשים בדרך כלל להיזכרות נוסטלגית בסוג של חופשה שכזו. לא למותר לציין כי בקט עבד על המחזה בזמן ששהה באתר הנופש האנגלי פולקסטון, שעל שפת הים, במהלך השבועיים בהם היה מחויב לשהות באנגליה, לפני שנישואיו לסוזן הפכו רשמיים.
נושאים

המחזה, שבו ויני קבורה באדמה, בעוד וילי זוחל על האדמה, הוא בהחלט מוזר. "מוזרות", בקט אומר, "הייתה תנאי הכרחי למחזה – למצוקה של ויני במחזה".
במהלך החזרות בברלין הוא אמר: "במחזה הזה יש שילוב של מוזר ופרקטי, המסורתי עם העובדתי. זהו הצומת בין הקומדיה לטרגדיה".
השאלה "מה המשמעות של זה?" מושמעת במחזה על ידי עובר האורח מר שאוור (או קוקר).
בקט הסביר זאת במכתב לאלן שניידר (Alan Schneider):
Shower ו-Cooker מגיעים מגרמנית "schauen" & "gucken" (להסתכל). הם מייצגים את הקהל, שרוצה לדעת מה המשמעות של דברים".
המחזה לא מספק תשובות. כשקיי בויל (Kay Boyle) שאל את בקט למה וילי מנסה להגיע לוויני בסוף המחזה, הוא משיב:
"השאלה מה וילי מנסה להשיג – את ויני או את האקדח – היא כמו השאלה ב-All That Fall, האם מר רוני זרק את הילדה מקרון הרכבת אם לאו. והתשובה זהה בשני המקרים – אנחנו לא יודעים, או לפחות אני לא יודע. כל מה שנדרש, ככל שזה נוגע לי – מבחינה טכנית ומבחינות אחרות – לא פחות מדי ולא יותר מדי – הוא אי-הבהירות בנוגע למוטיבציה, שאותה ויני מבססת בבהירות, אני מקווה: "אתה מנסה להגיע אליי, וילי, או למשהו אחר? אתה מנסה להשיג נשיקה, וילי, או משהו אחר?", ובעזרת הבלטת האקדח בהוראות הבימוי בתחילת המערכה השנייה. ההזדמנות לבחינת הספק הייתה הזדמנות שאי אפשר להחמיץ, ואי אפשר לקלקל בעזרת פתרונו"
עם זאת, המטאפורה המרכזית ברורה: ויני שוקעת בנחרצות בחולות הטובעניים של הזמן והאכזבה. המצב הקיומי של הדמויות זוכה לתצוגה חזותית בעזרת הגבעה שמתהדקת סביב ויני, ששוקעת יותר ויותר. ככל שהיא מתקרבת לסוף, היא שוקעת לאט יותר, והסוף לא משחרר אותה מכאב ההיתקעות בגבעה. בקט מנסה לייצג את החזרה האינסופית של רגעי גסיסה, ולא את המוות עצמו. הדמויות שלו מקוות לגמור את החיים, אבל הסוף לעולם לא מגיע, משום שהשעון הופך אטי יותר ויותר. יש עוד קצת זמן, תמיד.
תרגום עברי

בשנת 1966 הועלה המחזה בתיאטרון זווית, בתרגומו של מתי מגד ובבימוי ראובן מורגן.
סמואל בקט, אח הימים היפים, תרגם מולי מלצר, תל אביב: אדם, 1985. המחזה הועלה באותה שנה בתיאטרון הקאמרי בבימויה של מיכל גוברין ובכיכובם של חנה מרון ואורי לוי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Thomas Cousineau, S.E. Gontarski, ed. The Theatrical Notebooks of Samuel Beckett, Volume IV: The Shorter Plays. London: Faber and Faber and New York: Grove Press, 1999. xxxviii + 474 pp., Journal of Beckett Studies 9, 2000-01, עמ' 114–120 doi: 10.3366/jobs.2000.9.2.10
↑  June Schlueter, Myth and Ritual in the Plays of Samuel Beckett ed. by Katherine H. Burkman, and: Beckett's Later Fiction and Drama: Texts for Company ed. by James Acheson, Kateryna Arthur, and: On Beckett: Essays and Criticism ed. by S. E. Gontarski, Comparative Drama 22, 1988, עמ' 376–378 doi: 10.1353/cdr.1988.0028
↑  Make sense who may': essays on Samuel Beckett's later works, Choice Reviews Online 27, 1989-11-01, עמ' 1370 doi: 10.5860/choice.27-1370
↑  David Bradby, Rosemary Pountney Theatre of Shadows: Samuel Beckett's Drama, 1956–1976 Gerrard's Cross: Colin Smythe, 1998. £12.95. ISBN 0-86140-407-6., New Theatre Quarterly 16, 2000-02, עמ' 103 doi: 10.1017/s0266464x00013579
↑  L. BYVANCK-QUARLES VAN UFFORD, B. SISMONDO RIDGWAY, The Severe Style in Greek SculPture. Princeton (New Jersey), Princeton University Press, 1970, XVIII, 155 p. 189 figs. Pr. D. 15.00, Mnemosyne 26, 1973-01-01, עמ' 448–450 doi: 10.1163/156852573x01656
↑  John Pilling, Samuel Beckett, Alan Schneider, Maurice Harmon, No Author Better Served: The Correspondence of Samuel Beckett and Alan Schneider, The Modern Language Review 95, 2000-01, עמ' 199 doi: 10.2307/3736403
↑  John Fuegi, Women in Beckett, Performance and Critical Perspectives. Edited by Linda Ben-Zvi. Urbana and Chicago: University of Illinois Press, 1990; pp. 260. $37.50., Theatre Survey 32, 1991-11, עמ' 224–227 doi: 10.1017/s0040557400001083
↑  Martha Fehsenfeld, Samuel Beckett, Catastrophe, Theatre Journal 35, 1983-03, עמ' 110 doi: 10.2307/3206707
↑  June Schlueter, Myth and Ritual in the Plays of Samuel Beckett ed. by Katherine H. Burkman, and: Beckett's Later Fiction and Drama: Texts for Company ed. by James Acheson, Kateryna Arthur, and: On Beckett: Essays and Criticism ed. by S. E. Gontarski, Comparative Drama 22, 1988, עמ' 376–378 doi: 10.1353/cdr.1988.0028
↑  John Pilling, Samuel Beckett, Alan Schneider, Maurice Harmon, No Author Better Served: The Correspondence of Samuel Beckett and Alan Schneider, The Modern Language Review 95, 2000-01, עמ' 199 doi: 10.2307/3736403
↑  Terence Brown, Damned to Fame: The Life of Samuel Beckett James Knowlson Bloomsbury, London, 1996 (871 pages). £25, hardback, ISBN 0 7475 2719 9.Samuel Beckett: The Last Modernist Anthony Cronin Harper/Collins, London, 1996 (645 pages). £25, hardback, ISBN 246 13769 X., European Review 5, 1997-07, עמ' 331 doi: 10.1017/s1062798700002684
↑  Katharine Worth, Waiting for Godot and Happy Days, 1990 doi: 10.1007/978-1-349-08142-4
↑  דב בר-ניר, הימים הטובים הללו, על המשמר, 25 בפברואר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592445905171  BnF: cb13186245c (data)  GND: 4362309-8  LCCN: n80094741  MusicBrainz work: 418c6eb3-6ef3-4b78-b024-53538021bbea  SUDOC: 035388927  VIAF: 174881713   WorldCat (עם VIAF): 174881713
Wildest Dreams

"Wildest Dreams" (בעברית: "הַחֲלוֹמוֹת הַפְּרוּעִים בְּיוֹתֵר") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, 1989. השיר יצא לאור ב-31 באוגוסט 2015, על ידי חברות התקליטים ביג משין רקורדס וריפבליק רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום. סוויפט כתבה את השיר עם המפיקים שלו מקס מרטין ושלבאק. מבחינה מוזיקלית, הוא מאופיין בסגנונות כמו סינת'פופ ודרים פופ. הוא תואר כבלדה קצבית וזאת, תוך שנעשה בו שימוש בכלי מיתר ובפעימות הלב האמיתיות של סוויפט. מבחינה לירית, "Wildest Dreams" עוסק בכך שהיא מבקשת מבן זוגה לשעבר לזכור אותה בצורה מסוימת, למרות סיום מערכת היחסים ביניהם.
השיר זכה לביקורות חיוביות ומעורבות כאחד: מבקרים רבים שיבחו את היכולות הווקאליות של סוויפט ואת הפקתו וכינו אותו כ"אחד מהשירים הטובים ביותר שלה", אך חלקם כינו אותו כ"לא מקורי". "Wildest Dreams" זכה להצלחה כאשר הגיע לחמישייה הפותחת במספר מדינות ביניהן אוסטרליה, קנדה ופולין. בארצות הברית הגיע לחמישייה הפותחת גם כן, והפך לשיר הרביעי מ-1989 שעשה זאת. מעבר לכך, הוא הגיע למקום הראשון בשלושה מצעדים נוספים במדינה והגיע למעמד של פלטינה מרובעת על מכירות של למעלה מ-4 מיליון עותקים.
הקליפ של "Wildest Dreams" בוים על ידי ג'וזף קאהן. הוא עורר ביקורת בנוגע להאדרת קולוניאליזם, טענה שקאהן דחה. עלילת הקליפ מתרחשת באפריקה בעידן ההוליוודי הקלאסי של שנות ה-50 של המאה ה-20, ומתאר את סוויפט כשחקנית ברונטית שמתאהבת בכוכב קולנוע על סט הצילומים, ומאוחר יותר מבינה את סופה הבלתי נמנע של מערכת היחסים שלהם עם סיום צילומי הסרט. הקליפ זכה לביקורות חיוביות על ההפקה והאפקטים שלו. סוויפט תרמה את כל ההכנסות מהקליפ לארגון "African Parks".
סוויפט הוציאה את ההקלטה החוזרת של השיר ב-17 בספטמבר 2021 כחלק מההקלטות המחודשות שלה, שהוקלטו ויצאו כתוצאה ממחלוקת המאסטרס שלה.
כתיבה והרכב

"Wildest Dreams" נכתב על ידי סוויפט, מקס מרטין ושלבאק והופק על ידי מרטין ושלבאק שהפיקו את רוב השירים ב-1989. מבחינה מוזיקלית, "Wildest Dreams" הוא שיר דרים פופ וסינת'פופ, אף על פי שחלק מהמבקרים סברו שהוא מכיל אלמנטים של רוק. מייקל אילברט וסם הולנד הקליטו אותו באולפני MXM בסטוקהולם ובאולפני ההקלטות של קונוויי שבלוס אנג'לס.
מבקרים רבים השוו את "Wildest Dreams" לשיריה של הזמרת לנה דל ריי בגלל האווירה "המחניקה והקודרת" שלו. סוויפט השתמשה בפעימות הלב האמתיות שלה כביטים של השיר. בנוסף לכך, נעשה בו שימוש בביטים של סינתיסייזרים ובכלי מיתר. מתיאס ביילונד עיבד את השיר ועבד עליו בביתו שבשוודיה. מעבר לכך, הבתים בו מלווים במלוטרון והפזמון שלו נתמך בצלילי סטקטו. ישנן פעמים ב-"Wildest Dreams" בהן סוויפט עוצרת את נשימתה באופן מכוון.
מבחינה לירית, "Wildest Dreams" עוסק בבקשה של סוויפט לבן זוגה שיזכור אותה למרות הפרידה שלהם. בנוסף לכך, היא מכנה את האדם בו התאהבה כ"אדם רע" אך טוענת שהיא לא יכולה להפסיק לאהוב אותו למרות זאת. בבית הראשון סוויפט מדברת על כך שהיא כבר רואה שהיחסים נידונים לכישלון והיא מזהירה את בן זוגה מכך.
וידאו קליפ > פיתוח ותקציר

את הווידאו קליפ של השיר ביים ג'וזף קאהן שביים מספר קליפים של סוויפט בעבר. הוא צולם בטנזניה ובלוס אנג'לס, ונחשף לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2015. השחקן והדוגמן סקוט איסטווד גילם את התפקיד הראשי בו. בקליפ, סוויפט מגלמת שחקנית בדיונית בשם מרג'ורי פין שהיא התייחסות לסבתה, מרג'ורי פינליי, בעוד שאיסטווד מגלם שחקן בדיוני בשם רוברט קינגסלי, המשלב את שם סבה של סוויפט רוברט, ושמו האמצעי של אביה קינגסלי. סוויפט הגתה את הרעיון של הקליפ לאחר שקראה את The Secret Conversations, ספר זיכרונות של השחקנית אווה גרדנר. הנחת היסוד שלה הייתה שבגלל בשנות ה-50 של המאה ה-20 לא הייתה מדיה חברתית, הדרך היחידה של שני אנשים להתאהב הייתה אם הם יהיו במקום מבודד ומכאן עלה הרעיון לצלם את הקליפ באפריקה. לדבריי קאהן, הוא מבוסס על רומנים הוליוודיים קלאסים כמו "מלכה אפריקאית", "זיכרונות מאפריקה" ו"הפצוע האנגלי".
הקליפ מתרחש באפריקה בעידן ההוליוודי הקלאסי של שנות ה-50 של המאה ה-20, ועוקב אחר סיפורה של מרג'ורי פין (סוויפט), שחקנית ברונטית שצילמה סרט הרפתקאות רומנטי בשם "Wildest Dreams" (התייחסות לסרט "זיכרונות מאפריקה" מ-1985) עם רוברט קינגסלי (איסטווד). הוא שזור בתמונות של חיות בר אפריקאיות ונוף טבעי, כולל מפל מים וסוויפט, אשר נמצאת בקרבת אריה. פין וקינגסלי מתאהבים, אך לאחר שצילומי הסרט מסתיימים, הרומנטיקה ביניהם מסתיימת. לאחר מכן, בהקרנת הבכורה שלו פין רואה את קינגסלי עם בת זוגו החדשה ונפגעת מכך אך מנסה לשמור על קור רוח. כשהם מתחילים לצפות בסרט, סוויפט בורחת ללימוזינה שלה ונוסעת משם בעוד פין רץ אחריה אך כשהוא מגיע זה כבר מאוחר מדי והלימוזינה נסעה.
וידאו קליפ > ניתוח וקבלה

המבקרים שיבחו את הפקת הקליפ. ורסט וויקמן מסלייט כינה אותו כ"מרתק" ואף החמיא לכך שהוא תואם לנושא השיר. מייק ואס מ-Idolator החמיא גם הוא לקליפ ואף השווה אותו לסרטי רומנטיקה קלאסים. בנוסף לכך, הוא החמיא לאפקטים של הקליפ שלטענתו "העלו את הקליפ של "Wildest Dreams" לרמה גבוהה יותר". הקליפ היה מועמד לפרס בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV איטליה.
למרות הביקורות החיוביות על הקליפ, הוא עורר מחלוקת כאשר רבים טענו שהוא מעודד קולוניאליזם, עקב הצגת שחקנים בעלי עור בהיר באפריקה. ויויאן רוטאביווה מ-NPR וג'יימס קסאגה ארינאיטווה היו מבין האנשים שהתייחסו לנושא הקולוניאליזם על רקע הצגת שחקנים לבנים באפריקה כאשר כתבו: "אנחנו לא לגמרי מאשימים את טיילור סוויפט, אבל האנשים שמאחורי הקליפ היו צריכים לעשות קצת יותר מחקר. הם היו צריכים לתהות איך יגיבו אפריקאים. הנוסטלגיה הזו שיש לאנשים לבנים מיוחסת לאפריקה הקולוניאלית והיא מבלבלת בצורה מביכה ופוגענית בלשון המעטה". לורן דוקה מפינגטון פוסט מתחה ביקורת דומה על הקליפ כאשר טענה: "שסוויפט נמנעה מניואנסים של ניכוס תרבותי, אך עשתה מהלך שהוא פוגעני באופן מוחלט". לעומת זאת, לורטה צ'רלטון מניו יורק הגנה על סוויפט, כשהרגישה שההאשמות "מופרזות" והמליצה לקהל "לנשום עמוק, לנשוף ולהפנות את זעמנו כלפי מה שחשוב באמת". קאהן הגיב על האשמות ואמר כי עיקר הדגש בקליפ היה על ליצור "סיפור אהבה" ושימוש בשחקנים שחורים לא יהיה אותנטי על רקע שנות ה-50. לאחר מכן, הגיב בצורה יותר מפורטת וכתב:
"זה לא קליפ על קולוניאליזם אלא סיפור אהבה על סט צילומים תקופתי באפריקה, 1950 [...] החלטנו באופן קולקטיבי שזה לא יהיה מדויק מבחינה היסטורית, ולא להעמיס על הצוות שחקנים שחורים נוספים כי לא רצינו לשכתב את ההיסטוריה. כולנו גאים בעבודתנו [...] המציאות היא לא רק שהיו אנשים צבעוניים בקליפ שכן, עבדו עליו אנשים צבעוניים לכאורה. אני אמריקאי אסייתי, המפיקה ג'יל הרדין היא אישה אפרו-אמריקאית, והעורך צ'נסלר היינס הוא גבר אפרו-אמריקאי".
ביקורת

השיר זכה לביקורות חיוביות ומעורבות. באתר Sputnikmusic כינו את השיר כ"מלהיב" והרחיבו: "כל מה שהשיר באמת מוכיח הוא שסוויפט מסוגלת לקחת את ההשפעות העכשוויות סביבה ולעצב אותם למשהו מקורי ומרשים". אד מאסלי מ-The Arizona Republic תיאר את השיר כ"מפתה". אלכסיס פטרידיס מגרדיאן שיבחה את השנינות של מילות השיר ואף החמיאה למסרים הפמיניסטים שהוצגו בו. בביקורת של הניו יורק טיימס שיבחו את השירה של סוויפט בשיר ונטען שצבע הקול שלה בשיר לא דומה לשאר צבעי הקול שלה בשירים האחרים ב-1989 וזאת, בנוסף לכך שהחמיאו על המעבר של קולה בין סולמות.
קרייג מאנינג מ-AbsolutePunk כינה את השיר כ"חד-פעמי". ג'ם אסוואד מבילבורד התאכזב במקצת מההפקה, שלדעתו דומה למוזיקה של לנה דל ריי, וכתב: "קשה לדעת אם השיר הוא הומאז' או פרודיה". גם אנני גלווין מ-Slant Magazine טענה שהשיר הוא "חיקוי של לנה דל ריי", אך שיבחה את שירתה של סוויפט ואת מילותיו. פורסט ויקמן ממגזין סלייט שיבח את הפקתו אך מתח ביקורת על מילותיו ועל כך שלטענתו, הן היו "מסורתיות מדי". מייקל ווד מלוס אנג'לס טיימס כינה את השיר כ"בסיסי". שיין קימברליין מ-musicOMH כינה את השיר כ"שיר החלש ביותר באלבום" וטענה שהוא "נשמע כמו חיקוי".
האנה מילריאה מ-NME אמרה ש-"Wildest Dreams" הוא "יופי של שיר סינת'פופ". נייט ג'ונס ממגזין ניו יורק אמר שהשיר הוא מבין עשרת השירים הטובים ביותר של סוויפט, תוך שציין את הגשר שלו כ"קטע הטוב ביותר באלבום". רוב שפילד מרולינג סטון הפנה כלפיו ביקורת חיובית. השיר זיכה את סוויפט בפרס "כותבת השנה" בטקס פרסי BMI של 2016 וב-2017 זכתה גם בפרס ASCAP על כתיבת השיר.
ביקורת > רשימות כל הזמנים וסוף שנה

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| אינדפנדנט | 100 רצועות האלבומים של טיילור סוויפט - מדורגות | 20 |  |
| רולינג סטון | כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג | 59 |  |
| BuzzFeed | 167 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג | 28 |  |
| NME | השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג | 25 |  |
| Paste | 158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג | 29 |  |
| Uproxx | 50 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, מדורגים | 49 |  |
| Vulture | 179 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג | 10 |  |
הוצאה והצלחה מסחרית

השיר הגיע בבכורתו למקום ה-76 במצעד הבילבורד הוט 100 עם יציאת האלבום. לאחר מכן, סוויפט הכריזה עליו כסינגל החמישי לאור הצלחת הסינגלים הקודמים. לבסוף, הוא הופץ כסינגל החמישי ב-31 באוגוסט 2015 על ידי ביג משין רקורדס. ביום שלמחרת, הוא הופץ בשנית אך נשלח לרדיו הכללי וב-30 באוקטובר נשלח לרדיו שבארצות הברית. בנוסף לגרסה המקורית, יצא רמיקס רשמי ב-15 באוקטובר של התקליטן R3hab.
עם יציאתו כסינגל, נכנס השיר מחדש למצעד הבילבורד הוט 100 והגיע בשיאו למקום החמישי, מה שהפך אותו לחמישי מהאלבום שנכנס לעשירייה הפותחת ולשיר הרביעי מהאלבום שנכנס לחמישייה הפותחת במצעד. בנוסף לכך, הוא הגיע למקום הראשון במצעד 40 שירי המיינסטרים ובמצעד 40 השירים למבוגרים. בעקבות כך, שבר האלבום את השיא של האלבום שהצליח להכניס הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד 40 השירים למבוגרים, כשהיא משווה את השיא שלה לשיא של הזמרת קייטי פרי. בנוסף לכך, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי והיה לראשון שלה שעשה זאת. בעקבות כך, היא שברה שיא כאשר הפכה לאמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים לעשירייה הפותחת במצעד בשנה אחת. מבחינה מסחרית, זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית על מכירות נקיות ולמעמד פלטינה מרובעת במכירות משולבות.
מחוץ לארצות הברית זכה השיר להצלחה כאשר הגיע לחמישייה הפותחת באוסטרליה (3), פולין (3), קנדה, ודרום אפריקה (5). גם במכירות זכה השיר להצלחה רבה כאשר הגיע למעמד פלטינה כפולה באוסטרליה, למעמד פלטינה בבריטניה (במכירות משולבות), למעמד פלטינה בקנדה, למעמד זהב בניו זילנד ולמעמד זהב בנורווגיה (מכירות משולבות).
הופעה וגרסאות נוספות

סוויפט הופיעה לראשונה עם השיר כחלק מרשימת שירים עימה הופיעה באירוע "Taylor Swift Experience" במוזיאון הגראמי. בנוסף לכך, כללה אותו ברשימת השירים של סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "The 1989 World Tour". בהמשך, הופיעה עימו במספר תאריכים נבחרים במסגרת סיבוב ההופעות "Reputation Stadium Tour".
זמר הרוק ריאן אדמס ביצע גרסת כיסוי לשיר במסגרת אלבומו 1989, אלבום שמכיל כולו גרסאות כיסוי לשירים מ-1989. גרסה נוספת של השיר הושמעה במהלך הסדרה "ברידג'רטון" ב-2020. בשנת 2021 צפויה לצאת גרסה מחודשת שלו במסגרת פרויקט מסוים, במהלכו הקליטה את אלבומיה מחדש לאור מחלוקת המאסטרס שלה.