stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה
תיאור

האתר ממוקם בצפון-מזרח איטליה, בנפת טרוויזו (שבמחוז ונטו), גבעות הפרוסקו משתרעות ממזרח-מערבה, מוויטוריו ונטו ועד ואלדוביאדנה (אנ').
"אזור הליבה", או האזור המוכר כאתר מורשת עולמית, הכפוף להגנה, משתרע על שטח של 91,974.5 דונם וכולל את האזורים ההרריים מהיישובים ואלדוביאדנה, וידור (Vidor), מיאנה (Miane), פארה די סוליגו (Farra di Soligo), פייאווה די סוליגו (Pieve di Soligo), פולינה (Follina), צ'יסון די ולמרינו (Cison di Valmarin), רפונטולו (Refrontolo), סן פייטרו די פלטו (San Pietro di Feletto), רווינה (Revine), לאגו (Lago), טארצו (Tarzo) וויטוריו ונטו (Vittorio Veneto). לאזור זה יש להוסיף "אזור חיץ" (97,698 דונם) של שטחי גבעות חשובות פחות. הוא מורכב מהיישובים של קונליאנו, סוסגנה (Susegana) וסן וונדמיאנו (San Vendemiano). לשני אזורים אלו נוסף "אזור מחויבות" (commitment zone) שבו קיימים המאפיינים העיקריים של המועמדות לאתר מורשת, אך עם התפתחות רבה יותר של עיור. הוא כולל את היישובים קפלה מג'ורה (Cappella Maggiore), קולה אומברטו (Colle Umberto), קודוניה (Codogné), קורדיניאנו (Cordignano), פרגונה (Fregona), גודגה די סנט'אורבאנו (Godega di Sant'Urbano), מרנו די פייאווה (Mareno di Piave), מוריאגו דלה באטאליה (Moriago della Battaglia), סרמדה (Sarmede), סן פיור (San Fior), סרנליה דלה באטאליה (Sernaglia della Battaglia), סגוסינו (Segusino), סנטה לוצ'יה די פייאווה (Santa Lucia di Piave) ווצולה (Vazzola).
הגבעות מאופיינות בתצורה גאולוגית המכונה מצלעות היוצרת סדרת גבעות עם רכס צר ומדרונות תלולים משני הצדדים, שביניהן שזורים עמקים מקבילים קטנים.
האתר כולל חלק גדול מאזור גידול הענבים לייצור היין הקרוי "פרוסקו די קונליאנו ואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG.
הנוף מאופיין במה שמכונה צ'יליוני (ciglioni), סוללות עליהן נוצרו טרסות צרות מכוסות עשב עבור שורות הגפנים. במשך מאות שנים עוצבו אדמות טרשיות אלה והותאמו לחקלאות. מאז המאה השבע-עשרה, השימוש בצ'יליוני יצר נופים של לוחות שחמט המורכבים משורות של גפנים המקבילות זו לזו ואנכיות ביחס למדרונות. במאה ה-19 תרמה טכניקת הגידול של בלוסרה (Bellussera, צורת גידול ייחודית לענבי הפרוסקו היוצרת צורת מעוינים) למאפיינים האסתטיים של האזור.
מחלוקות

ביום שישי 28 ביוני 2019, ימים ספורים לפני ישיבת ועדת אונסק"ו שהייתה מביאה להכללת שטחי קונליאנו וואלדוביאדנה ברשימת אתרי המורשת העולמית, נערכה שביתת שבת שאורגנה על ידי כמה מחסידי איכות הסביבה מחוץ למטה אונסק"ו בוונציה למאבק בשימוש מאסיבי בחומרי הדברה בחקלאות. פעילים העבירו לנציג האו"ם אוסף מסמכים עם טיעונים שונים בנושא השימוש בחומרי הדברה בשטח, והדגישו כי בדו"ח הרשמי של אונסק"ו לא הופיעו מונחים כמו "חומרי הדברה" או "זיהום". הפגנות דומות כבר התרחשו באותו שטח, ומשכו את תשומת הלב של תחנות הטלוויזיה כמו תוכנית התחקירים האיטלקית Report, שהדגישה כיצד הצהרותיהם של מנהלים מקומיים ואחראים על בריאות הציבור על מצב הסביבה של הגבעות עומדים בניגוד גמור לגרסאות תושבי האזור.
גלריה

כנסיית סן ויגיליו בהרי פרוסקו, בגבעת סן מרטינו
מבט כלפי צ'זן
קורטינה די ג'יאיס
מפת המורשת העולמית של אונסק"ו. אזור הליבה ירוק, אזור החיץ הוא כתום
ענבי פרוסקו
הערות שוליים

↑  Le colline del prosecco da oggi patrimonio Unesco.
↑  Le Colline del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene
↑  Unesco: colline del Prosecco patrimonio dell’Umanità
↑  Le Colline del Prosecco sono Patrimonio Unesco
↑  Unesco, i 55 siti italiani patrimonio dell'Umanità
1 2  Le colline del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene Patrimonio dell'Umanità: ecco la mappa del sito
↑  באנגלית hogback שלמה שובאל מגדיר את המונח כ"משטחי סלע קשים שנטייתם בנוף תלולה, ונחרצו בהם ערוצים עמוקים בצורת האות V"
↑  Why the Rhombus is vital to Prosecco’s History
↑  PROSECCO PATRIMONIO UNESCO? I PESTICIDI POTREBBERO FAR SALTARE TUTTO
הומר מרטין אדקינס

הומר מרטין אדקינס (באנגלית: Homer Martin Adkins;‏ 15 באוקטובר 1890 –  26 בפברואר 1964) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-32 בשנים 1941–1945. אדקינס זכור כפוליטיקאי שיצר קשרים ישירים עם בוחריו, כתומך נלהב של זכויות המדינות וכשמרן חברתי שכיהן כמושל בתקופה בה ארקנסו יצאה מכמה מגמות כלכליות וחברתיות לאומיות. ממשלו של אדקינס נאבק בהשפעה הפדרלית במהלך התקופה שלאחר הניו דיל. הוא חיזר בהצלחה אחר ההשקעות הפדרליות בייצור של תקופת המלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה, תוך כדי שהוא נאבק ביישוב מחדש הפדרלי של היפנים-אמריקאים במדינה ובהחלטות של בית המשפט העליון של ארצות הברית בתחום זכויות האזרח.
במובנים מסוימים הקדים אדקינס את המושלים תומכי ההפרדה הגזעית בארקנסו וברחבי הדרום, שהידוע מכולם היה מושל אלבמה ג'ורג' וולאס. כחבר לשעבר בקו קלוקס קלאן, הוא נאבק בהישגים בתחום זכויות האזרח שלאחר מלחמת העולם השנייה של האפרו-אמריקאים, וביקש לכנס ועידה חוקתית כדי להשיב על כנן את הבחירות המקדימות הלבנות לאחר פסק הדין סמית' נגד אולרייט (Smith v. Allwright) של בית המשפט העליון. כמי שכונה בלעג על ידי מתנגדיו "הומר הקדוש" (Holy Homer), מיתוגו של אדקינס כשמרן חברתי העמיד מולו אופוזיציה של הפוליטיקאים המתונים והפרוגרסיביים כמו קודמו בתפקיד ויריבו קרל ביילי, וכמו בעלי האינטרסים בעיירת ההימורים הוט ספרינגס. לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך קולו של אדקינס להיות בעל השפעה בארקנסו, תוך שהוא סייע למושלים הבאים סיד מקמת' ואורוול פובוס.
ראשית חייו

הומר מרטין אדקינס נולד ליד העיר ג'קסונוויל שבמחוז פולאסקי, ארקנסו, כבנם של יוליסס ולורנה (לבית ווד) אדקינס. ב-1907 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של ליטל רוק וב-1909 את לימודיו בקולג' לעסקים דרון. ב-1910 החל אדקינס לעבוד בחברת התרופות סונדגרס וברייסי, וב-1911 הוא סיים את לימודיו בקולג' לרוקחות של ליטל רוק כרוקח מורשה. שישה חודשים לפני יום הולדתו ה-21 העניקה מועצת הרוקחות של ארקנסו לאדקינס היתר לעסוק במקצוע.
ב-1915 החל אדקינס ללמוד משפטים, אך במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא ארצות הברית. הוא התקדם בסולם הדרגות מדרגת טוראי לדרגת קפטן בגייסות הרפואה. ב-1916 הוא נבחר כמזכיר מועצת הגברים הדמוקרטים הצעירים. בעת שירותו במחנה ברוגרד הוא הכיר את רעייתו לעתיד אסטל סמית', והשניים נישאו בדצמבר 1921. אסטל הייתה אחות בצלב האדום של הצבא, ומאוחר יותר הוצבו השניים בצרפת כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית.
שריף מחוז פולאסקי

בנובמבר 1922, לאחר שובו משירותו הצבאי, ביקש אדקינס להיבחר למשרת השריף של מחוז פולאסקי. באותה תקופה, תפקיד השריף ותפקיד גובה המס היו משולבים. באותה תקופה גם שלטה המפלגה הדמוקרטית באופן גורף ברחבי מדינות הדרום, כולל בארקנסו. ניצחון בבחירות המקדימות של המפלגה נחשב כהבטחה למושב בטוח, כאשר כמה סיעות במפלגה, לפעמים כולל הקו קלוקס קלאן, התמודדו בבחירות מקדימות פתוחות.
בתמיכת הקו קלוקס קלאן, ניצח אדקינס בבחירות למשרת השריף וכיהן בתקופת כהונה של שנתיים החל מינואר 1922, נבחר לכהונה שנייה בנובמבר 1924, אך לא עלה בידו להיבחר לכהונה שלישית בנובמבר 1926. במהלך תקופת כהונתו בתפקיד הוא התנגש עם סגן התובע של המחוז השיפוטי השישי של ארקנסו, קרל ביילי, סכסוך שישפיע על הפוליטיקה של ארקנסו בעשורים הבאים. ב-1927 שב אדקינס לעסקיו הפרטיים, ועבד עד 1933 עבור חברת ביטוחי השריפות אדקינס-ויליאמס. הוא נותר פעיל בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית, ובשנים 1929 - 1933 היה חבר במועצת העיר של ליטל רוק.
בשירות הכנסות הפנים

בבחירות לנשיאות של 1932 לקח אדקינס חלק במסע הבחירות של פרנקלין דלאנו רוזוולט. במסגרת שיטת הפטרונות הפוליטית שהייתה נהוגה אז, היה הסנאטור ג'וזף טיילור רובינסון אחראי לתגמול לתומכים במשרות ברחבי ארקנסו. אדקינס ביקש לקבל משרת מרשל של ארצות הברית בליטל רוק. תחת זאת הוא מונה ביולי 1933 כגובה המס של ארקנסו, והיה אחראי על הדרכת משלמי המיסים בנוגע למיסים החדשים ברמה הלאומית, וכן על יישום אכיפת גביית המיסים וענישה על אי תשלום מס. בשל העובדה שסוכנויות הניו דיל התרבו במאה הימים הראשונים לנשיאותו של רוזוולט, עסקים ויחידים נזקקו להדרכה בהתמצאות בבירוקרטיה הפדרלית שהתרחבה. ב-1934 סייר אדקניס באזורים החקלאיים של ארקנסו כדי לדון בצעדים החדשים שהשפיעו על מנפטות הכותנה. הוא שוחח עם גופים אזרחיים מקומיים כמו ליונס ורוטרי ועם גופים עסקיים בנוגע לשינויים במערכת המיסוי הפדרלית, וקיים פגישות עם אישי ציבור. יישום המס שהונהג לראשונה בארצות הברית לניכוי מהשכר על פי חוק דמי הביטוח הפדרלי (Federal Insurance Contributions Act) לצורך מימון הסעיפים של חוק הביטוח הלאומי (Social Security Act) הציב אתגרים בפני המעסיקים בארקנסו בכל רחבי ארצות הברית. השנים הראשונות לקיומם של מיסים אלו עמדו בסימן של מעשי עבריינות והעברת קווים מנחים מאדקינס לכפופים אליו. מסעו ברחבי ארקנסו והפגישות שקיים אדקינס במסגרת תפקידו בשירות הכנסות הפנים אפשרו לו לבנות לעצמו בסיס תמיכה רחב ברחבי המדינה.
ניסיונו להיבחר לסנאט

ב-14 ביולי 1937 נפטר הסנאטור הוותיק ג'וזף טיילור רובינסון, והותיר אחריו חלל ריק גדול בפוליטיקה של ארקנסו. היה צורך לערוך בחירות ביניים לאיוש מושבו של רובינסון בסנאט במשך 5 השנים וחצי שנותרו לתום כהונתו המתוכננת. לבחירות אלו הוזכר שמו של אדקינס כמועמד אפשרי. הוועדה המרכזת של הדמוקרטים בארקנסו בחרה בקרל ביילי, שזה אך נבחר כמושל לאחר שניצח בבחירות למשרה של 1936, כצעד חלופי לעריכת בחירות מקדימות, ובכך להבטיח את בחירתו בבחירות הכלליות המיוחדות. מאוחר יותר הועלו האשמות כנגד אדקינס על כך שהורה כביכול לאנשיו להעביר עצומות לטובת עריכת בחירות מקדימות כלל-מדינתיות, כלומר נגד מינויו של ביילי. לאחר שנוצחו במאבק הפנים מפלגתי, ניסו קבוצות ממתנגדי ביילי לשכנע את אדקינס להתמודד על המשרה כמועמד עצמאי. בסופו של דבר, ניצח בבחירות ידיד אחר של רובינסון, ג'ון א. מילר, שהתמודד כמועמד עצמאי.
בבחירות לסנאט של 1938 לקח אדקינס חלק חשוב במסע הבחירות של האטי קראווי שהתמודדה מול חבר בית הנבחרים ג'ון ל. מקללן על מועמדות המפלגה דמוקרטית באותה שנה. מאוחר יותר ביקש מקללן שתתקיים חקירה של מחלקת האוצר של ארצות הברית על מעורבותו של אדקינס במערכת הבחירות, אך בסופו של דבר נוקה שמו על ידי מזכיר האוצר הנרי מורגנטאו. על כל פנים, הוועדה המיוחדת של הסנאט להוצאות מסע הבחירות חלקה על דעתו של מורגנטאו, ואישרה רבות מההאשמות, אך פסקה ש"התנהלות שכזאת הייתה נפוצה בעבר". אדקינס הגיב, "אני ממשיך ואמשיך לגלות עניין בחיים הציבוריים. תמכתי בסנאטורית קראווי בנאמנות ובחפץ לב כפי שתמכתי בסנאטור רובינסון המנוח ובסנאטור מילר, ובעשותי זאת לא נהגתי יותר ממה שנהוג בין ידידים נאמנים ככל שניתן לזכור".
ב-1939 תפס סכום משכורתו השנתית של אדקינס בגובה של 6,200 דולר (מעל 130,000 דולר בערכים של 2023) כותרות בעיתונות. תפקידיו בגביית מיסים המשיכו להוביל אותו למסעות ברחבי המדינה. הוא המשיך להוביל את סיעת "הממסד הפדרלי" של רובינסון בפוליטיקה המדינתית, תוך שהוא נאבק בביילי על מינהל קידום העבודות בארקנסו, הקמתה של העיירה דייס וחידוש המימון לחוב המדינתי על סלילת כבישים.
מושל ארקנסו

בראשית 1940 נסע אדקינס לוושינגטון די. סי. כדי להתייעץ עם המשלחת הפדרלית של ארקנסו לפני ההכרזה על התמודדותו בבחירות למשרת מושל ארקנסו שנערכו באותה שנה. עם שובו, התפטר אדקינס מתפקידו בשירות הכנסות הפנים כדי להתמודד בבחירות. מתוך סלידה מהרעיון להעביר את התפקיד לאטקינס, שבר ביילי את המסורת בארקנסו, והחליט להתמודד על תקופת כהונה שלישית, כך הוא יצר התמודדות ישירה בין הפלגים היריבים במפלגה הדמוקרטית.
בבחירות הכלליות הביס אדקינס את המועמד הרפובליקני הארלי סי. טסאמפ, ראש עיריית סטוטגרט ומנהיג הליגה המוניציפלית של ארקנסו בהפרש של 91.8 מול 8.2 אחוזים מקולות הבוחרים. במסע בחירות זה טען סטאמפ ששכרם של עובדי מינהל קידום העבודות לא שולם במלואו. אדקינס היה חבר בקו קלוקס קלאן, שתמיכתו הייתה חשובה לצורך השגת ניצחונו הפוליטי הראשון, והשקפותיו הגזעניות נותרו כסימן ההיכר של הקריירה הפוליטית שלו. הוא שאף לבנות בסיס תמיכה פוליטי שהתבסס על הרקע שלו כמורה בבית ספר של יום ראשון בכנסייה המתודיסטית וכעובד של הכנסייה. יריביו כינו אותו לעיתים קרובות "הומר הקדוש" (Holy Homer). הוא ניהל את מסע הבחירות על בסיס המצע לרפורמה ולהפסקת הסחר הבלתי חוקי במשקאות חריפים.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה, הוענקו לאדקינס ב-1941 תוארי דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת ג'ון בראון ומאוניברסיטת בוב ג'ונס, שתיהן אוניברסיטאות פרטיות נוצריות שנודעו בשל עמדותיהן השמרניות והדתיות. במהלך תקופת ממשלו, נוצרה הכפלה של העודף התקציבי של אוצר המדינה. ממשלו התמקד בסלילת כבישים, הרחבת רשת החשמל ובמערכת הפיצויים לעובדים.
בבחירות הכלליות לתקופת כהונתו השנייה ב-1942 לא ניצב מול אדקינס שום יריב. במהלך תקופת כהונתו זו, חתם אדקינס על חוק למניעת אנשים ממוצא יפני מלהיות בעלים על קרקעות בארקנסו. ב-1944 הוא ניסה שוב להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית אך הובס. בבחירות המקדימות התמודדו מולו האטי קראווי, שסיימה שלישית במרוץ, וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'יימס ויליאם פולברייט, שניצח ולאחר מכן הביס את המועמד הרפובליקני ויקטור וייד בבחירות הכלליות.
שנותיו האחרונות

ב-1948 מונה אדקינס כמנהל חטיבת הביטחון התעסוקתי של ארקנסו, סוכנות שהייתה אחראית על דמי האבטלה לעובדים. ב-1956 הוא הקים חברה ליחסי ציבור בליטל רוק.
הומר מרטין אדקינס נפטר בעיר מלוורן שבארקנסו ב-26 בפברואר 1964. הוא נטמן בבית הקברות רוזלון שבליטל רוק.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 91.
גורד שחקים (סרט, 2018)

| --- | --- |

 בימוי:  ראוסון מרשל טורבר 
 הופק בידי:  אולפני לג'נדרי סרטי יוניברסל
 תסריט:  ראוסון מרשל טורבר 
 עריכה:  מייקל סייל         ג'וליאן קלארק
 שחקנים ראשיים:  דוויין ג'ונסון נב קמפבל פבלו שרייבר אנג צ'ין האנג רולנד מולר ביירון מן אלפינה לאק פול מקגיליון נואה טיילור אדריאן הולמס
 מוזיקה:  סטיב ג'בלונסקי
 צילום:  רוברט אלסוויט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני לג'נדרי
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 13 ביולי 2018 ישראל 12 ביולי 2018 הרפובליקה העממית של סין 1 ביולי 2018
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה, מתח
 מקום התרחשות:  אסיה 
 הכנסות:  301 מיליון דולר אמריקאי (14 בספטמבר 2018)
 הכנסות באתר מוג'ו:   skyscraper
 דף הסרט ב־IMDb
 
גורד שחקים (באנגלית: Skyscraper), הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה ופעולה. הופק על ידי אולפני יוניברסל ואולפני לג'נדרי. הסרט בוים ונכתב על ידי רוסון מרשל ת'רבר ומככבים בו דוויין ג'ונסון, נב קמפבל, פבלו שרייבר, אנג צ'ין האנג, רולנד מולר, ביירון מן(אנ'), אלפינה לאק, נואה טיילור(אנ'), צי מא ואחרים.
עלילה

וויל סוייר, בעברו קצין מעוטר בחיל הנחתים ומפקד צוות ביחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI לשעבר, נמצא בשליחות בהונג-קונג עם אשתו ושני ילדיו כאיש האבטחה הבכיר של גורד השחקים הגבוה והבטוח ביותר בעולם. ביום בו פורצת שרפה בבניין, מגלה סוייר שלא כל שותפיו רוצים בטובתו והוא חייב למצוא את האחראים לשרפה, לנקות את שמו ולהציל את משפחתו שנלכדה בתוך הבניין.
שחקנים

דוויין ג'ונסון – וויל סוייר
נב קמפבל – שרה סוייר, אשתו של וויל
אנג צ'ין האנג (אנ') – זאו לונג אי
רולנד מולר (אנ') – קורס בות'ה
נואה טיילור – מר פירס,
ביירון מן – הפקח וו
פבלו שרייבר – בן ג'ילספי
האנה קווינליבן – סיה
צי מא – שאנג
אלפינה לאק – סמלת האן
אדריאן הולמס – אג'אני אוקיק
מאט אולירי – ההאקר הרזה, מומחה המחשבים של "בותה"
קווין רנקין – ריי
הפקה

הסרט הופק על ידי אולפני יוניברסל ואולפני לג'נדרי בהוליווד בארצות הברית.
קונראד ליימר

קוֹנְרָאד לָיימֵר (בגרמנית: Konrad Laimer; נולד ב-27 במאי 1997) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדות הקשר והמגן הימני בבאיירן מינכן מהבונדסליגה ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים

ליימר הוא תוצר מחלקת הנוער של רד בול זלצבורג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האוסטרית השנייה עם ליפרינג ב-2 במאי 2014. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של רד בול זלצבורג ב-28 בספטמבר מול ראפיד וינה.
ב-30 ביוני 2017, ליימר הצטרף לר.ב. לייפציג מהבונדסליגה בחוזה לארבע שנים.
קריירה בינלאומית

ליימר זומן לראשונה לנבחרת אוסטריה לצמד משחקיה נגד ויילס וגאורגיה בספטמבר 2017 במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך ב-7 ביוני 2019 מול סלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2020. שלושה חודשים לאחר מכן, הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת במשחק נגד לטביה במסגרת אותו הקמפיין, שהסתיים בניצחון נבחרתו 0–6.
תארים

רד בול זלצבורג
אליפות אוסטריה (3): 2014/15, 2015/16, 2016/17
הגביע האוסטרי (3): 2014/15, 2015/16, 2016/17
ר.ב. לייפציג
הגביע הגרמני: 2021/2022, 2022/2023
הערות שוליים

↑  קונראד ליימר עובר לר.ב. לייפציג (בגרמנית)
| נבחרת אוסטריה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 א. שלאגר •  2 אולמר •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוש •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 פרבאן • 13 בכמן •  14 באומגרטלינגר • 15 לינהארט • 16 טרימל • 17 שאוב • 18 שופף • 19 באומגרטנר • 20 אוניסיוו • 21 ליינר • 22 לצארו • 23 ק. שלאגר • 24 ליימר • 25 קלדזיץ' • 26 פרידל • מאמן: פודה |  1 א. שלאגר •  2 אולמר •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוש •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 פרבאן • 13 בכמן •  14 באומגרטלינגר • 15 לינהארט • 16 טרימל • 17 שאוב • 18 שופף • 19 באומגרטנר • 20 אוניסיוו • 21 ליינר • 22 לצארו • 23 ק. שלאגר • 24 ליימר • 25 קלדזיץ' • 26 פרידל • מאמן: פודה | אוסטריה |
| נבחרת אוסטריה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 לינדנר •  2 ובר •  3 טראונר •  4 דאנזו •  5 פוש •  6 זייוולד •  7 ארנאוטוביץ' •  8 פראס •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 הדל • 13 פנץ •  14 קוורפלד • 15 לינהארט • 16 מוונה • 17 קיינץ • 18 שמיד • 19 באומגרטנר • 20 ליימר • 21 דניליוק • 22 זיידל • 23 וימר • 24 ויימן • 25 אנטרופ • 26 גרול • מאמן: ראנגניק |  1 לינדנר •  2 ובר •  3 טראונר •  4 דאנזו •  5 פוש •  6 זייוולד •  7 ארנאוטוביץ' •  8 פראס •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 הדל • 13 פנץ •  14 קוורפלד • 15 לינהארט • 16 מוונה • 17 קיינץ • 18 שמיד • 19 באומגרטנר • 20 ליימר • 21 דניליוק • 22 זיידל • 23 וימר • 24 ויימן • 25 אנטרופ • 26 גרול • מאמן: ראנגניק | אוסטריה |
תנור

ערך זה עוסק בתנור המודרני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קמין המוזן בגזרי עץ, באתר ההיסטורי - ביתו של ג'ון דיר, באילינוי, ארצות הברית
תנור אפייה ומעליו כיריים
כבשן סיד מהתקופה העות'מאנית, באפולוניה
תַּנּוּר הוא מכשיר המשמש לחימום, כשבדרך כלל התנורים מתחלקים לאלה המשמשים לחימום של אקלים מקומי, אלה המשמשים בבישול והכנת מזון, ואלה המשמשים בתעשייה. לרוב, התנורים יוצרים את החום דרך בעירה, או באמצעות גוף חימום חשמלי ההופך אנרגיה חשמלית לחום.
חימום של אקלים מקומי

תנור חשמלי בסיסי, כאמור משתמש רק בגופי חימום.
מפזר חום, תנור חשמלי המשתמש במאוורר כדי להאיץ את פיזור האוויר החם.
משאבת חום, או מזגן שגם מחמם, הפועל בצורה דומה.
רדיאטור, התקן המעביר חום באמצעות נוזל מחומם.
מקרן חום קרמי, המשתמש בחומר קרמי כדי למקסם את הקרנת החום של גוף החימום החשמלי.
תנור גז, המחמם באמצעות שריפת גז.
קמין (אח), המחמם באמצעות שריפת עצים, נפט, פחם או סולר.
בישול מזון

תנור אפייה, מכשיר המשמש לאפיית מזון.
כיריים, לוח עם מבערים המשמש לבישול.
תנור מיקרוגל, מכשיר המשתמש בגלי מיקרו לחימום מזון.
תנור מקלה, מכשיר המשמש לקליית לחם ולחימום מזון.
תנור אדים, חימום ובישול מזון בעזרת אדים חמים.
בתעשייה

כבשן, תנור המיועד לשרפה בטמפרטורה גבוהה.
תנור רם, תנור המשתמש בטמפרטורה גבוהה להפקת יצקת מעפרות ברזל.
תנור קרמיקה.
בתנ"ך

במגילת איכה, פרק ה', פסוק י', לאחר חורבן בית המקדש ובזמן תיאור המצב הרע של בני ישראל, מצוינת המילה תנור במשמעות דומה לשלנו: "עוֹרֵנוּ כְּתַנּוּר נִכְמָרוּ מִפְּנֵי זַלְעֲפוֹת רָעָב"
גביע הליגה הצרפתית

| --- | --- |


הגביע שהוענק לזוכים בשנים 2003–2020
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1994
 תאריך פירוק:  2020
 ארגון מפעיל:  הליגה לכדורגל מקצועני
 מספר מתמודדים:  42
 מדינות משתתפות:  צרפת צרפת
 יבשת:  אירופה
 שמות קודמים:  גביע הליגה (1963-1965)   גביע הקיץ (1982-1994)
 זוכה אחרון/נה:  פריז סן-ז'רמן (2020)
 הכי הרבה זכיות:  פריז סן-ז'רמן (9)
 מפעל מקביל:  הגביע הצרפתי
 League1.com
גביע הליגה הצרפתית (בצרפתית: Coupe de la League, "גביע הליגה") היה מפעל כדורגל צרפתי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1994 ונוהל על ידי הליגה לכדורגל מקצועני (LFP).
גביע הליגה, בניגוד לגביע הצרפתי, היה פתוח רק לקבוצות המקצועניות בצרפת. הכיל את 20 קבוצות הליגה הבכירה ו-20 קבוצות ליגת המשנה וכן את הקבוצות המקצועניות בליגה השלישית.
החל משנת 1998 ועד 2017 (ושוב 2020), משחק הגמר שוחק באצטדיון סטאד דה פראנס שבפריז והמנצחת העפילה אוטומטית למוקדמות הליגה האירופית.
מחזיקת הגביע הנוכחי (2020) היא פריז סן-ז'רמן, שגברה בגמר על ליון 6-5 בפנדלים לאחר 0-0 בסיום הארכה.
היסטוריה

גביע הליגה הצרפתית שוחק בעבר בפורמטים מעט שונים. בין השנים 1953-1965 שוחק בצרפת גביע שארל דראגו, שהכיל את הקבוצות שנשרו מהגביע הצרפתי, בשנת 1963 שוחק לראשונה במקביל גביע הליגה, וכעבור שנתיים שני המפעלים נסגרו.
בשנת 1982 שוחק לראשונה הטורניר בשם ליגת הקיץ, כטורניר מקדים לליגה הצרפתית, ונועד בעיקר על מנת לבחון שחקנים. בנובמבר 1994 שינתה הליגה לכדורגל מקצועני המפעל את הפורמט לפי גביע הפוטבול ליג האנגלי, והוא כלל את קבוצות שתי הליגות הראשונות, וכן את קבוצות הליגה השלישית שלהן רישיון של קבוצה מקצוענית, רישיון שנמצא בתוקף שנתיים מאז הירידה לליגה השלישית. הזוכה הראשונה במפעל המחודש הייתה פריז סן-ז'רמן, שניצחה בגמר את בסטיה, והשלימה זכייה כפולה, בגביע הליגה ובגביע הצרפתי, באותה העונה.
ב-2003 הוצג לראשונה הגביע החדש, גביע מוזהב שעיצב האמן פאבלו ריינוסו. הקבוצה הראשונה שזכתה בו הייתה מונקו, שגברה בגמר 4-1 על סושו.
לקראת עונת 2006/2007, הציגה הליגה לכדורגל מקצועני מספר חידושים לפורמט, כשקבעה שתאריכי המפעל ישתנו, וכעת יתקיימו החל מחודשים אוגוסט-ספטמבר ועד לחודשים מרץ-אפריל. כמו כן, הוצגו שינויים בתהליך ההגרלה, בו חולקו הקבוצות לפי ארבע קבוצות דירוג והקלות ניתנו לקבוצות המשחקות במקביל בליגת האלופות. החלטה זו עוררה תרעומת בקרב הקבוצות שנכללו בקבוצות הדירוג הנמוכות יותר.
לאחר עונת 2008/2009, עם סיום זכויות השידור על המפעל, הועמד קיומו בסכנה, עקב ביקוש נמוך לזכויות שידור ותלונות על עומס בקרב קבוצות המשחקות במקביל במסגרת הליגה האירופית. למרות זאת, נמכרו זכויות השידור, אמנם בסכום נמוך יותר, והוצגו הקלות נוספות לכל המועדונים המשתתפים במקביל במסגרות אירופיות.
לאחר עונת 2019/2020 הטורניר בוטל.
זכיות > היסטוריית משחקי הגמר

| עונה | זוכה | תוצאה | סגנית | קהל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | פריז סן-ז'רמן | 2–1 | בסטיה | 24,663 |
| 1996 | מץ | 0–0 ה   4-5פ | ליון | 45,368 |
| 1997 | שטרסבורג | 0–0 ה   6-7פ | בורדו | 39,878 |
| 1998 | פריז סן-ז'רמן | 2–2 ה   2-4פ | בורדו | 77,700 |
| 1999 | לאנס | 1–0 | מץ | 78,180 |
| 2000 | גווניון | 2–0 | פריז סן-ז'רמן | 77,000 |
| 2001 | ליון | 2-1 ה | מונקו | 78,010 |
| 2002 | בורדו | 3–0 | לוריאן | 75,923 |
| 2003 | מונקו | 4-1 | סושו | 75,379 |
| 2004 | סושו | 1–1 ה   4-5פ | נאנט | 78,409 |
| 2005 | שטרסבורג | 2-1 | קאן | 78,732 |
| 2006 | נאנסי | 2-1 | ניס | 76,830 |
| 2007 | בורדו | 1-0 | ליון | 79,072 |
| 2008 | פריז סן-ז'רמן | 1-0 | לאנס | 78,741 |
| 2009 | בורדו | 4–0 | אולימפיק ואן | 75,822 |
| 2010 | אולימפיק מרסיי | 3-1 | בורדו | 72,749 |
| 2011 | אולימפיק מרסיי | 1–0 | מונפלייה | 78,511 |
| 2012 | אולימפיק מרסיי | 1–0 ה | ליון | 78,877 |
| 2013 | סנט אטיין | 1–0 | סטאד רן | 79,087 |
| 2014 | פריז סן-ז'רמן | 2–1 | ליון | 78,489 |
| 2015 | פריז סן-ז'רמן | 4–0 | בסטיה | 78,489 |
| 2016 | פריז סן-ז'רמן | 2–1 | ליל | 68,640 |
| 2017 | פריז סן-ז'רמן | 4–1 | מונקו | 57,481 |
| 2018 | פריז סן-ז'רמן | 3–0 | מונקו | 41,428 |
| 2019 | שטרסבורג | 0-0 ה   1-4פ | גנגאן | 49,161 |
| 2020 | פריז סן-ז'רמן | 0-0 ה   5-6פ | ליון | 5,000 |
זכיות > זכיות לפי קבוצה

| קבוצה | זכיות | זכייה אחרונה | סגנות | סגנות אחרונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פריז סן-ז'רמן | 9 | 2020 | 1 | 2000 |
| בורדו | 3 | 2009 | 3 | 2010 |
| אולימפיק מרסיי | 3 | 2012 | 0 | - |
| שטרסבורג | 3 | 2019 | 0 | - |
| ליון | 1 | 2001 | 5 | 2020 |
| מונקו | 1 | 2003 | 3 | 2018 |
| מץ | 1 | 1996 | 1 | 1999 |
| סושו | 1 | 2004 | 1 | 2003 |
| לאנס | 1 | 1999 | 1 | 2008 |
| גווניון | 1 | 2000 | 0 | - |
| נאנסי | 1 | 2006 | 0 | - |
| סנט אטיין | 1 | 2013 | 0 | - |
הערות שוליים

↑  כתבה על הגמר מאתר france3
↑  כמות הצופים הוגבלה בשל התפרצות נגיף הקורונה בצרפת
| כדורגל בצרפת צרפת |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הצרפתית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | ליגה 1 • ליגה 2 • לאומית • ליגות חובבים • ליגות אזוריות • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הצרפתי • גביע הליגה הצרפתית • גביע האלופות |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |  |
מישל אזנוויסיוס

| --- | --- |

צילום משנת 2011
 לידה:  29 במרץ 1967 (בן 57) פריז, צרפת
 סוגה מועדפת:  קומדיה 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 עיסוק:  במאי, תסריטאי
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה לאמנוות בפריז-סרז'י 
 בן או בת זוג:  ברניס בז'ו 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (13 ביולי 2023)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (2010)  פרס איגוד עיתונאי הקולנוע של אינדיאנה לבמאי הטוב ביותר  פרס באפט"א לבימוי הטוב ביותר  פרס גילדת הבמאים האמריקנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל אזנוויסיוס (בצרפתית: Michel Hazanavicius; בהיגוי צרפתי: מישל אזנביסיוס, ‏נולד ב־29 במרץ 1967) הוא במאי, מפיק ותסריטאי יהודי-צרפתי, הידוע בעיקר בשל סרטו "הארטיסט", זוכה פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 2011 ושעליו גם זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ובפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר.
ביוגרפיה

אזנוויסיוס נולד למשפחה יהודית אשר מוצאה בליטא. סבו וסבתו התיישבו בצרפת בשנות ה-20. לפני שהחל לביים סרטים עבד בטלוויזיה, תחילה בערוץ Canal+, כבמאי פרסומות, בין היתר עבור חברת ריבוק.
אזנוויסיוס ניהל מערכת יחסים עם הבמאית וירג'יניה לויסון, עמה יש לו שני ילדים. הוא נשוי כעת לשחקנית ברניס בז'ו, ששיחקה במספר מסרטיו ובהם "הארטיסט". לזוג שני ילדים.
פילמוגרפיה

1999: "Mes amis"
2006: סוכן חשאי 117: קהיר, קן המרגלים (OSS 117 : Le Caire, nid d'espions)
2009: סוכן חשאי 117: אבוד בריו (OSS 117 : Rio ne répond plus)
2011: הארטיסט
2012: אמנות הבגידה (Les Infidèles)
2014: החיפוש
2017: יוצא מן הכלל
2022: קאט! (אנ')
2024: סחורה יקרה מכל (אנ')