ג'ינג'י
ג'ינג'י בתרבות > גישה חיובית כלפי ג'ינג'ים

בזמנים המודרניים שיער ג'ינג'י הוא מושא לטרנדים אופנתיים; בין הידוענים האדמוניים הבולטים ניתן למנות את ריטה הייוורת', מולי רינגוולד, ג'יין אשר, ג'ינג'ר בייקר, ניקול קידמן, אלישיה ויט, שירלי מנסון, טורי איימוס, ג'וליאן מור, ג'רי האליוול, אד שירן, קונאן או'בריין וקתרין הפבורן. בנוסף, ניתן למנות גם את האישיויות הצעירות הללו מהוליווד: סת' גרין, איימי אדמס, לורה פריפון, רופרט גרינט, דונל גליסון, ג'יין לוי, דמיאן לואיס, ואיילה פישר.
אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, הייתה ג'ינג'ית, ובתקופתה שיער אדמוני היה באופנה. בימינו הנסיך הארי, בן משפחת המלוכה הבריטית, ודונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית לשעבר - שניהם גברים עם שיער אדמוני, או לפחות היה זה כך בצעירותם. נשיאי ארצות הברית אדמוניים נוספים היו ג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, קלווין קולידג', אנדרו ג'קסון, מרטין ואן ביורן ודווייט אייזנהאואר. בין הג'ינג'ים הבולטים ניתן לציין גם את ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד, ושליט צרפת נפוליאון בונפרטה.
אמנים רבים עסקו בשיער ג'ינג'י. הצבע "טיציאן" קרוי על שם הצייר טיציאן, שלעיתים קרובות צייר נשים עם שיער ג'ינג'י. הציור המפורסם של אמן הרנסאנס המוקדם סנדרו בוטיצ'לי "הולדת ונוס" מתאר את אלת האהבה והיופי ונוס כג'ינג'ית. עוד אמנים הידועים בציורי ג'ינג'יות הם הפרה-רפאליטים אדמונד בלייר לייטון, אמדאו מודיליאני וגוסטב קלימט. הסופר מארק טוויין גם הוא היה אדמוני.
במאה ה-19 ציירים רבים תיארו דמויות של אצילות, גבירות עדינות, מלכות, עלמות במצוקה ומפתות כנשים ג'ינג'יות יפות בעלות שיער ארוך, אדמוני וגולש. לדוגמה: "אקולייד" מאת אדמונד בלייר לייטון, "מפתות ג'ינג'יות" מאת סר פרנק דיקסי וג'ון ויליאם ואטרהאוס, "אבירות" ו"עלמה ג'ינג'ית במצוקה" מאת סר פרנק דיקסי, "ציור של ליידי גודייבה", מאת ג'ון קולייר ו"ציור של הלנה" מאת אוולין דה מורגן.
ה-"Accolade" מאת אדמונד בלייר לייטון (1901): נסיכה ג'ינג'ית מכתירה אביר
הלנה, מאת אוולין דה מורגן, 1898
הציור "La Belle Dame Sans Merci" מאת פרנק דיקסי, 1890
"סינתיה" מאת ויליאם סטראנג, 1917
לפי סקר שערכה חברת הקוסמטיקה "קליירול", נשים ג'ינג'יות רואות את עצמן כחסרות פחד ומבינות עניין. תכונות אלה נראות לעיתים קרובות בדמויות ג'ינג'יות בדיוניות כגון ננסי דרו, אן שרלי בספר "אן מאבונלי", בקי שארפ בספר "יריד ההבלים" וג'יני ויזלי. בקומיקס ומדע בדיוני, דמויות נשים עם שיער ג'ינג'י או אדום (ולעיתים קרובות עם צבע עיניים ירוק) מתוארות כחזקות ובעלי אישיות לוהטת. דוגמאות כוללות את הדמויות מרי ג'יין ווטסון (אשתו של ספיידרמן), ג'ין גריי (אקס מן), פויזן אייבי (אקו-טרוריסטית מ"באטמן"), באטגירל (ברברה גורדון), מארה ג'ייד סקייווקר (היקום המורחב של מלחמת הכוכבים), הנסיכה פיונה ("שרק"), לויס גריפין ("איש משפחה") ולילי פוטר (אימו של הארי פוטר).
בזרם התרבותי הגותי של המאה ה-20 והמאה ה-21 צבע שיער ג'ינג'י נחשב לרצוי (יחד עם שיער עורבני שחור המזוהה כצבע הסטריאוטיפי של הגותים), וזאת בשל ההילה הדרמטית והרומנטית שהוא משרה, הבולטות שלו, ההתאמה לצבע השפתיים והאיפור והשילוביות עם הצבעים השחור והלבן. גותיות לא מעטות שצבע שערן בהיר צובעות את שערן לאדום ומספר זמרות מטאל גותי (כמו סימונה סימונס, פלור יאנסן ואנקה ון ג'רסברגן) ידועות בשיערן הג'ינג'י-האדמוני. מלבד צבע השיער, העור הבהיר, שבדרך כלל מאפיין ג'ינג'ים, גם הוא תכונה רצויה במראה הגותי.
הסופר האמריקני מארק טוויין כתב: "בזמן ששאר המינים מוצאם מקופים, ג'ינג'ים מוצאים מחתולים."
ברוס ספרינגסטין שיבח את אשתו בשיר "Red-Headed Woman" בזמן ש-The Zutons התגעגעו לשיער הג'ינג'י של החברה לשעבר בשירם "Valerie".
כמו כן לפי המסורת למייסד האסלאם מוחמד היה זקן ג'ינג'י (לפי מסורות אחרות הוא ומאמיניו נהגו לצבוע את זקנם לכתום). זו הסיבה שיש מאמינים מוסלמים שצובעים את זקנם בחינה כתומה, כמו פעיל החמאס, מוחמד אבו טיר. במספר ארצות כמו הודו, איראן ופקיסטן נפוץ השימוש בחינה כדי לצבוע את שיער הראש בצבע אדום בהיר.