stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת איסק הקדוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה מלכיתית יוונית-קתולית, מוזיאון 
 כתובת:  סנקט פטרבורג, Saint Isaac's Square 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1818
 תאריך פתיחה רשמי:  30 במאי 1858 (יוליאני) 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  אוגוסט דה מונפרן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית רוסית 
 מידות
 אורך:  111.2 מ' 
 רוחב:  97.6 מ' 
 גובה:  101.5 מ' 
 
 קואורדינטות:  59°56′03″N 30°18′21″E﻿ / ﻿59.934047°N 30.30595°E﻿ / 59.934047; 30.30595
 www.cathedral.ru
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) קתדרלת איסק הקדוש(למפת סנקט פטרבורג רגילה) קתדרלת איסק הקדוש
 
קתדרלת איסק הקדוש (ברוסית: Исаакиевский собор) היא הקתדרלה הגדולה ביותר בסנקט פטרבורג. היא משמשת כיום כמוזיאון. החל משנת 1991 נערכות בה גם תפילות בימים מיוחדים ובהתאם לתיאום מראש עם הנהלת המוזיאון.
הקתדרלה מוקדשת לאיסק, קדוש ביזנטי מהמאה ה-4. המבנה הנוכחי הוא המבנה הרביעי שהוקם במקום לכבוד איסק הקדוש.
הוא נבנה בשנים 1818–1858 בהתאם לתכנון של האדריכל הצרפתי אוגוסט מונפרן. גובה המבנה כ-101.5 מטר ושטחו הפנימי כ-4,000 מ"ר.
היסטוריה

הקתדרלה הקודמת (השלישית) נבנתה במשך עשרות שנים ובנייתה הסתיימה רק בשנת 1802. בשלבים האחרונים של הבנייה, שיש שהיה מיועד לעיטורה הועבר בפקודת פאבל הראשון לאתר הבנייה של טירת מיכאילובסקי. היו גם שינויים נוספים שלא תאמו את הרעיון המקורי של האדריכל שתכנן את הבניין.
בשנת 1809 הורגש שהקתדרלה הקיימת במקום קטנה מדי ולא תואמת את הסביבה. לכן הוחלט על מכרז להרחבת המבנה. במכרז השתתפו אדריכלים ידועי שם, אך כל התוכניות נדחו על ידי אלכסנדר הראשון בטענה שהן מבוססות על בנייה חדשה ולא על הרחבת המבנה הקיים כפי שנדר. בשנת 1813 פורסמה הודעה על תחרות חדשה, אך גם התוכניות החדשות לא התאימו לטעמו של הקיסר. בשנת 1816 האדריכל הצעיר אוגוסט מונפרן קיבל הזמנה להכנת הפרויקט. הוא הכין מספר תוכניות ראשוניות שהקיסר אהב אותם והוא קיבל הזמנה להכנת תוכניות מפורטות אך בתנאי שהחלק המרכזי של הקתדרלה הקיימת תישאר.
בשנת 1818 הפרויקט היה מוכן ואושר על ידי הקיסר. בקיץ 1819 החלו בפירוק המבנה הקיים. אומנם מספר אדריכלים מתחו ביקורת קשה על התוכניות. הטענה הייתה שהמבנה המשופץ לא יהיה יציב וקיימת סכנה ממשית לקריסתו. העבודות במקום נעצרו והוקמה ועדה מיוחדת לבדיקת הנושא. מונפרן עצמו, בפגישות הוועדה, ציין שהוא היה מוגבל על ידי תנאי הקיסר. בסופו של דבר הוועדה החליטה שלא ניתן להמשיך בהקמת המבנה לפי התוכניות הקיימות. בהיוודע לו המלצות הוועדה, הקיסר סיכם שיש לתקן את התוכניות תוך מאמץ להשאיר את הקירות הקיימים. מונפרן הודח מתפקיד האדריכל הראשי של המיזם, אך השתתף בצוות שתיקון את התוכניות.
ב-3 באפריל 1825 הפרויקט החדש של מונפרן אושר על ידי הוועדה ועל ידי הקיסר. בבנייה השתתפו כ-11,000 עובדים ונעשה שימוש בכ-25,000 קורות עץ.
בשנת 1858 הסתיימה הבנייה, וב-30 במאי הקתדרלה נפתחה בנוכחות הקיסר ומשפחתו. מונפרן נפטר זמן קצר לאחר סיום הבנייה, אך בקשתו להיות מוטמן בקתדרלה לא נענתה.
לאחר מהפכת אוקטובר המבנה נשדד. נגנבו כ-45 ק"ג של זהב כ-2 טון של חפצי כסף. בשנת 1928 המבנה הפסיק לשמש כנסייה.
במלחמת העולם השנייה המבנה ניזוק. בשנת 1948 נפתח המוזיאון. במסגרת העבודות לפתיחת המוזיאון הוסדרה אפשרות לעליית הציבור לחלק העליון של המבנה – הכיפה. עתה ניתן לטפס כ-560 מדרגות לגובה של כ-43 מטרים.
החל משנת 1990 חודשה הפעילות הדתית במקום. התפילות מתקיימות בדרך כלל בימי ראשון ובחגים נוצריים. בינואר 2017 הועברה הקתדרלה לאחריות הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
תיאור המבנה

הקתדרלה מהווה דוגמה של אדריכלות קלאסית תוך שימוש באלמנטים של סגנונות אחרים (הסגנון הביזנטי, אקלקטי, נאו-רנסאנס). ההיקף של הכיפה הוא 25.8 מטר. הבניין מעוטר ב-112 עמודי שיש. בעיטור של החלק הפנימי של המבנה השתתפו גדולי ציירי רוסיה. מעניין במיוחד ויטרז' שגודלו כ-28.5 מ' והוא הגדול מסוגו ברוסיה. המבנה כולל 4 גמלונים שמעוטרים באושר על ידי פסלים שונים.
השטח הפנימי של המבנה מאפשר כניסת כ-12 אלף מתפללים.
דלתות המבנה עשויות מארד ומעוטרות על ידי תבליטים בדומה להבפטיסטריום של פירנצה. השטח הפנימי של הכיפה מעוטר בתמונות בנושאים נוצריים. כל השטח הפנימי של המבנה מעוטר על ידי גרניט ושיש בצבעים שונים.
האיקונוסטאזיס מעוצב על ידי 8 עמודים ממלכיט ומלזוריט.
בתוך הקתדרלה קיימים 3 מרכזי תפילה – המקודש לאיסק, המקודש ליקטרינה ולאלכסנדר נבסקי. השטח הפנימי של הקתדרלה מעוטר בתמונות של ציירים רוסים. עוד במהלך בניית המבנה התברר שעקב הקור התמונות לא שורדות. לכן הוחלט להחליף את התמונות שצוירו בתמונות זהות ממוזאיקה. נכון ל-2010, עבודות אלו טרם הסתיימו.
פנים הכנסייה
קומונת באקו

| --- | --- |
 
 יושב ראש:  Stepan Shahumyan 
 תקופת הפעילות:  13 באפריל 1918 – 31 ביולי 1918 (110 ימים) 
 קואורדינטות:  40°22′00″N 49°50′07″E﻿ / ﻿40.366666666667°N 49.835277777778°E﻿ / 40.366666666667; 49.835277777778
 he
 
"קומונת באקו" (ברוסית: Бакинская коммуна) הוא כינוי לממשל סובייטי בעיר באקו וסביבותיה במהלך אפריל-יולי 1918. ראשי הקומונה ("26 קומיסרים של באקו") הוצאו להורג ב-20 בספטמבר 1918 ונהפכו לסמל בתקופת ברית המועצות.
ציור המתאר הוצאה להורג של הקומיסרים.
שלטון הקומונה

לאחר מהפכת אוקטובר בבאקו הוקם סובייט ברשות סטפאן שאומיאן, בולשביק ממוצא ארמני. במהלך אפריל 1918 הסובייט בתמיכת לאומנים ארמנים הגיע לשלטון בעיר. ב-25 באפריל 1918 הוקמה מועצת הקומיסרים שהייתה הזרוע הביצועית של השלטון. במועצה היו חברים נציגי הבולשביקים והמפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל):
סטפאן שאומיאן, יושב ראש וקומיסר לענייני חוץ (הוצא להורג ב-1918)
פרוקופי ג'אפארידזה, קומיסר לענייני פנים (הוצא להורג ב-1918)
יעקב זבין, קומיסר לתעסוקה (הוצא להורג ב-1918)
משאדי אזיזבקוב, קומיסר לענייני ממשל מקומי (הוצא להורג ב-1918)
גריגורי קורגנוב, קומיסר לענייני ביטחון (הוצא להורג ב-1918)
איוואן פיולטוב, קומיסר לענייני המשק (הוצא להורג ב-1918)
מיר גאסאן וזירוב, קומיסר החקלאות (הוצא להורג ב-1918)
נארימן נארימנוב, קומיסר לענייני משק עירוני (נפטר ב-1925)
ארטשס קאריניאן, קומיסר המשפטים (נפטר ב-1982)
קולסניקובה, קומיסר החינוך
מיר גאסאן וזירוב, קומיסר החקלאות (הוצא להורג ב-1918)
סוחארצב, קומיסר לתחבורה ודואר
באפריל מועצת הקומיסרים החליטה על ביטול זכות למקרקעין. ביוני סוכם על הלאמת הצי ומתקני הפקת נפט. בסוף יוני פורסם צו על העברת אדמות מבעלי האדמות לאיכרים. השלטון התבסס על צבא שבעיקר היה ארמני והורגשה עוינות של אוכלוסייה מוסלמית-אזרית לשלטון. הניסיון להתמודד עם מתקפות של הצבא הטורקי ומוסלמי-אזרבייג'אני ("צבא האסלאם") לא הצליח. ביולי 1918 הגיע תגבורת מסוימת של יחידת הצבא האדום שכללה כמה מאות לוחמים, אך היא לא יכלה להביא לשינוי המצב בשדה הלחימה באופן מהותי.
ב-25 ביולי 1918 בישיבת הסובייט בתמיכת נציגי המנשביקים, המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והמפלגה הארמנית סוכם על העברת הזמנה לצבא הבריטי להיכנס לעיר והקמת ממשלה חדש בהשתתפות כל המפלגות. ב-31 ביולי 1918 מועצת הקומיסרים החליטה על פיזורה ופינויה לאסטרחן שהייתה בשליטה של הבולשביקים. ב-1 באוגוסט 1918 השלטון בעיר עבר לממשל החדש שהאשים את הממשל הקודם בניסיון בריחה, בזבוז כספי הציבור ובגידה. כ-30 נציגיו הבכירים של הממשל נעצרו. ואמנם, גם הממשל החדש נחל הפסדים בשדה הקרב והיה ברור שתוך מספר ימים העיר תעבור לשליטה של צבא האסלאם המתקרב.
רצח 26 קומיסרים > הגרסה הרוסית הנוכחית

בהתקרב צבא האסלאם לבאקו, חברי הקומונה שוחררו מהכלא והועברו לאונייה שהיעד שלה הייתה אסטרחן, נקודת המפגש של שפך הוולגה עם הים הכספי, שטח בשליטת רוסיה הסובייטית. במטרה לחדש את מלאי הדלק ומזון, בדרכה לאסטרחן, האונייה עגנה בנמל קיזיל-סו (בחוף המזרחי של הים הכספי בטורקמניסטן של היום). באותו זמן השלטון בעיר היה בידי ממשל ברשות המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. הממשל האשים את הקומיסרים בבגידה, מסירת באקו לצבא האסלאם והם נשפטו להוצאה להורג תוך כריתת ראש. באותה עת בעיר לא הייתה נוכחות של קצינים בריטים שהגיעו רק כעבור מספר ימים ולכן אין לבריטים קשר עם המשפט.
גרסה זו תואמת את גרסת ועדה שחקרה את הנושא בשנת 1922.
רצח 26 קומיסרים > הגרסה הסובייטית

לאור המצב האסטרטגי הקשה, ב-16 באוגוסט 1918 ראשי הקומונה עם יחידות הצבא האדום הועמסו על האונייה בכוונה לעבור לאסטרחן. אוניות מלחמה של הממשל החדש אילצו את האונייה לחזור לבאקו ו-35 אנשים נעצרו. הם הואשמו בבגידה ולאחר חקירה התיק היה צריך לעבור לבית משפט.
בהתקרב צבא האסלאם לעיר, ולפי בקשות חוזרות ונשנות של אנסטס מיקויאן, העצורים שוחררו והועברו לנמל. הם לא הספיקו להגיע לאונייה עם צוות שתמך בבולשביקים ולכן עלו על אוניה אחרת. במטרה לחדש מלאי אספקה ולאור דרישת קצינים בריטים שהיו על סיפונה האונייה נכנסה לנמל קרסנובודסק שהיה תחת ממשל עוין לבולשביקים.
בהוראת מפקד צבא בריטי באזור, הבולשביקים נעצרו והועברו לכלא. במהלך חיפוש בבגדיו של אחד מהם נמצאה רשימה של 25 שמות. אלו היו שמות של עצורים בכלא באקו ביניהם הייתה חלוקת מזון וכללה גם אנשים שלא היו קשורים להנהגת הקומונה. לרשימה התווסף שמו של מפקד יחידה פרטיזנית שלחמה נגד השלטון בעיר קרסנובודסק וכך היא גדלה ל-26. החלטה על הוצאה להורג התקבלה על ידי הבריטים בשיתוף עם הממשל המקומי והייתה בין התנאים הבריטים להמשך תמיכה בשלטון. ב-20 בספטמבר 1918 הקומיסרים הועמסו לרכבת והוצאו להורג בירייה.
בשנת 1926 נערך משפטו של ראש הממשל בקרסנובודסק באותה תקופה. במהלך המשפט הוא העביר את האחריות על ההחלטה לגבי ההוצאה להורג של הקומיסרים לבריטים. הוא עצמו קיבל עונש מוות.
רצח 26 קומיסרים > גרסת גנרל מרטינוב

כאשר האונייה הגיעה לנמל קרסנובודסק נערך חיפוש בבגדיהם של נוסעי האונייה. אצל אנסטאס מיקויאן נמצא נשק. לאחר מעצרו, ראש שרות ריגול נגדי של הממשל, גנרל מרטינוב, עשה איתו עסקה - מיקויאן ימסור את שמות הבולשביקים וישתחרר. לאחר העברת הרשימה, 26 אנשים שהיו כלולים בה הוצאו להורג בירייה ומיקויאן שוחרר בהתאם להבטחה.
מורשת הקומיסרים

בספטמבר 1920 גופות ההרוגים הועברו לבאקו והוטמנו בכיכר בעיר. בשנת 1968 במקום הוקמה אנדרטה מפוארת. בכל שנות ברית המועצות הקומיסרים של באקו היו סמל המאבק הבולשביקי במלחמת האזרחים ברוסיה.
סרגיי יסנין כתב שיר לזכר הקומיסרים. בשנת 1933 ובשנת 1965 צולם סרט קולנוע על הקומיסרים ורציחתם. כמו כן, בתקופת ברית המועצות נכתבו מספר יצירות מוזיקליות בנושא.
בתקופת ברית המועצות במספר רב של ערים היו רחובות ומוסדות שונות שנקראו על שמם הקומיסרים של באקו.
בשנת 2009 הממשל חדש של אזרבייג'ן העצמאית פירק את האנדרטה. בהתאם לדעת הממשל הנוכחי הקומיסרים היו שליחים של משטר שפעל נגד העצמאות האזרית. במהלך העברת הגופות למקום קבורה חדש נמצאו שרידים של 23 גופות בלבד ובהתאם לממצאים הם הוצאו להורג בירייה.
סטפאן שאומיאן, ראש הקומיסרים
אנדרטה לזכר הקומיסרים בבאקו שפורקה ב-2009
מארי פרגוסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באפריל 1914 פלימות'
 פטירה:  30 באוקטובר 1997  (בגיל 83) לונדון
 השכלה:  אוניברסיטת אדינבורו
 מקצוע:  מהנדסת אזרחית
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית, דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת הריוט-וואט, צורפה להיכל התהילה הסקוטי למהנדסים
 
מארי (מולי) אייזולן פרגוסון (באנגלית: Mary Isolen Fergusson; ‏28 באפריל 1914 – 30 באוקטובר 1997) הייתה מהנדסת אזרחית סקוטית והאישה השותפה הראשונה בארגון Institution of Civil Engineers (אנ')‏ (ICE).
בין הפרויקטים שעבדה עליהם אפשר לראות את גשרי היילנדס, תוכנית טיהור המים של נהר לוון וטחנות נייר מרקינץ'. בשנת 1957 פרגוסון הייתה לאישה הראשונה החברה בארגון המהנדסים ICE. בשנת 1979, כשנה לאחר שיצאה לגמלאות, היא זכתה בעיטור האימפריה הבריטית המוענק מטעם מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1985 העניקה לה אוניברסיטת הריוט-וואט את התואר דוקטור לשם כבוד למדעים כאות הוקרה על פועלה החלוצי ועל היותה מודל לחיקוי עבור נשים רבות שבחרו בעקבותיה לעסוק במקצועות ההנדסה.
קורות חייה

מארי פרגוסון נולדה בפליימות' ב-28 באפריל 1914. אביה היה מדען וחוקר נלהב בתחום הרפואה ובנה בעצמו מכשור רפואי אשר שימש אותו לצורכי מחקר, כמו ציוד רנטגן למשל. כבת בכורה הייתה חשופה פרגוסון לעבודה של אביה והוא היה האדם הראשון אשר הכיר לה את תחום ההנדסה.
בשנת 1936 פרגוסון סיימה את לימודיה באוניברסיטת אדינבורו עם תואר ראשון בהנדסה אזרחית, שם נשארה לגור במשך שישים השנים הבאות. לאחר מכן, התחילה לעבוד במשרד ההנדסה הסקוטי בלית' ובלית' בו התקדמה לתפקיד שותפה בכירה, וככל הנראה הייתה האישה הראשונה שהגיעה לתפקיד זה בחברת הנדסה. ב-1957 הייתה לאישה הראשונה החברה בארגון ICE. אחרי פרישתה הוענקו לפרגוסון עיטור האימפריה הבריטית והתואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת הריוט-וואט. ב-2019 היא צורפה להיכל התהילה הסקוטי למהנדסים (Scottish Engineering Hall of Fame).
לאחר פרישתה המשיכה פרגוסון לעבוד כיועצת בתחומי ההנדסה ואת משכורתה הקדישה להקמת קרן מענק אוניברסיטאית למהנדסים ומהנדסות צעירים. בנוסף, הייתה פעילה בארגון הנשים המהנדסות הנקרא Women’s Engineering Society.
לאחר פרישתה חלקה לה אוניברסיטת הריוט-וואט כבוד וקראה לבניין המעונות על שמה. בדומה, חברת החשמל National Grid העניקה למכונה במשקל 510 טון ואורך של 160 מטר את השם "מארי" כדי להוקיר אותה על היותה האישה הראשונה החברה בארגון ICE. המכונה "מארי" שימשה, בין השנים 2018–2019, לקידוח מנהרה מתחת לנהר האמבר, כחלק מפרויקט לאבטחת 20% מאספקת הגז של בריטניה.
מארי פרגוסון לא נישאה מעולם. בנוסף, היא הייתה חברת ועדה בתנועת הצופים. היא נפטרה בלונדון ב-30 באוקטובר 1997.
פעילות מחקרית

בשנתה הראשונה בחברת בלית' ובלית' עבדה מארי פרגוסון ללא שכר אך לאחר שהמנהלים הכירו בפוטנציאל שלה התחילו לשלם לה כ-30 שילינג בשבוע. בזמן העסקתה בחברה היא עבדה עם שותף בכיר, בנג'מין האל בלית' השלישי, וביחד הם תכננו גשרים בהיילנדס ובאיים ההיברידיים. ב-1 בינואר 1948 היא קודמה לתפקיד שותפה בכירה ופיקחה על פרויקטים שונים בהנדסה אזרחית, ביניהם: בניית גשרים, תוכניות ביוב כמו תוכנית טיהור המים של נהר לוון, ופרויקטים תעשייתיים כגון טחנות הנייר של מרקינץ'. אחד הפרויקטים הגדולים שתכננה היה גשר הולכי רגל דו-מפלסי העשוי מבטון. הגשר נבנה מעל מי הגאלה וכלל גרם מדרגות לוליני ומערכת ביוב, והוא התעקל מעבר לנהר בין גלאשיאלס (אנ') לטיליקולטרי (אנ').
לצידה של פרגוסון עבד שותפה ג'יימס אנדרו אדיסון ועוזר צעיר בשם ויליאם פראסר. יחד הובילו את בלית' ובלית' להיות חברה מצליחה ומשגשגת בתחום הארכיטקטורה הסקוטית המודרנית. החברה עבדה עם רשויות מקומיות ואדריכלים פרטיים, כמו: רוברט מת'יו וג'ונסון מרשל. בניינים רבים שתכננו פרגוסון ושותפה, ניתן למצוא במוסד בו למדה, אוניברסיטת אנדיבורו.
פעילות הנדסית

במהלך הקריירה הארוכה שלה, מרי עיצבה מספר רב של פרויקטי הנדסה אזרחית הכוללים בין השאר גשר הולכי רגל מעל נהר הגאלה בסקוטלנד, הכולל בתוכו מדרגות ספירליות ומערכת ניקוז, טחנות נייר בכפר מרקינץ', ופרויקט טיהור הנהר לבן (leven) הנמצא בסמוך לעיר גלאזגו.
פרסים ותארים

תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת אדינבורו (1936)
קצינה במסדר האימפריה הבריטית (1979)
דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת הריוט וואט (1985)
נקרא על שמה בניין מגורים באוניברסיטית הריוט וואט (2015)
נקראה על שמה מכונת חפירה שחפרה מנהרות מתחת לנהר האמבר (2019)
חברה בכיתת 2019 של היכל התהילה של ההנדסה הסקוטית (2019)
ראו גם

ארגון המהנדסים האזרחיים (אנ')
האגודה לנשים מהנדסות (אנ')
לקריאה נוספת

Women’s Engineer Achievement
הערות שוליים

↑  Nina baker, 200 Years of Women Bridge
Builders, presentation at the University of Strathclyde
1 2 3 4  Nina C Baker, MARY (MOLLY) FERGUSSON, MAGNIFICENT WOMEN, ‏28/4/2019
↑  Hanna Bottom, (הקישור אינו פעיל, 17.4.2021)engineer-remembered-2 First woman civil engineer remembered, New Civil Engineer
↑  Mary Fergusson Hall – Heriot-Watt University, www.hw.ac.uk
↑  Networks, National Grid's Humber tunnel reaches halfway point – Network Magazine, https://networks.online/ (באנגלית בריטית)
↑  Mary Isolen Fergusson, wealothianwomensforum.org.uk
1 2  Scottish Engineering Hall of Fame, www.engineeringhalloffame.org
↑  peoplepill.com, About Mary Fergusson: British engineer (1914 - n/a) | Biography, Facts, Career, Wiki, Life, peoplepill.com
↑  Mary Isolen Fergusson, wealothianwomensforum.org.uk
↑  University of Glasgow - University events - Glasgow Science Festival - Schools & Community Engagement - Community - Previous projects - Monumental - Mary Fergusson, www.gla.ac.uk
↑  Networks, National Grid's Humber tunnel reaches halfway point - Network Magazine, https://networks.online/ (באנגלית בריטית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי פרגוסון".
ססקואנה (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  710 ק"מ
 אגן ניקוז:  71,251 קמ"ר
 מוצא:  (עיקרי) אגם אוטסגו(אנ'), ניו יורק; (מִשני) העיירות אלמורה(אנ') ושרי-טרי(אנ'), מערב פנסילבניה.
 יובלים:  Towanda Creek, Shamokin Creek, Little Wapwallopen Creek, Kinney Run, Kipps Run, Tenmile Run, Toby Run, Mill Creek, Briar Creek, Mahoning Creek, Newport Creek, Shickshinny Creek, Solomon Creek, Wiconisco Creek, Hicks Creek, Little Roaring Creek, Dalmatia Creek, Salem Creek, Oaks Creek, Charlotte Creek, Schenevus Creek, Corn Run, Packers Run, Gravel Run, Logan Run, Lithia Springs Creek, Gaskins Run, Raups Run, Red Creek, West Branch Susquehanna River, Tunkhannock Creek, Cayuta Creek, Catawissa Creek, Cherry Valley Creek, Conestoga River, Chiques Creek, Conewago Creek, Walker Run, Chenango River, Armstrong Creek, Swatara Creek, Big Wapwallopen Creek, Juniata River, Unadilla River, Conewago Creek, Fishing Creek, Pequea Creek, Paxton Creek, Powell Creek, Spring Creek, Roaring Creek, Conodoguinet Creek, Otego Creek, Mahantango Creek, Harveys Creek, Nescopeck Creek, Lackawanna River, Mahanoy Creek, Chase Creek 
 שפך:  מפרץ צ'ספיק, באוקיינוס האטלנטי.
 מדינות באגן הניקוז:  ניו יורק (מדינה), פנסילבניה, מרילנד.
 
נהר ססקואנה (באנגלית:Susquehanna River) הוא נהר ראשי הממוקם באזור האטלנטי התיכון של ארצות הברית. אורכו כ-710 קילומטרים. זהו הנהר הארוך ביותר בחוף המזרחי של ארצות הברית.. מקורותיו באפסטייט ניו יורק ומערב פנסילבניה, והוא נשפך אל מפרץ צ'ספיק. לפי גודל אגן הניקוז שלו - 71,251 קמ"ר (27,510 מיילים רבועים), זהו הנהר ה-16 בגודלו בארצות הברית. ומתחילת המאה ה-21, הוא גם הנהר הארוך ביותר בארצות הברית, שלא מתקיימת בו תנועת ספינות מסחר, וזאת עקב רדידותו.
מקור השם

קיימות סברות שונות אודות המילה המדויקת בשפות האינדיאניות השונות, ומשמעותה, אשר היוותה את המקור לשם ססקואנה. תהיה המילה אשר תהיה, השם ססקואנה מופיעה במפה של קפטן ג'ון סמית' מאנגליה, שחקר ומיפה את המפרץ בין 1607 ל-1609, וכתוצאה מכך היא פורסמה בשנת 1612 באי הבריטי כ"מפה של וירג'יניה". לפחות פעם אחת מופיע ביומניו השם Sasquesahanough כשם שבני שבט Tockwogh(אנ') ואחרים קראו לנהר בשפת Powhatan(אנ'), ובשאר הפעמים מופיע ביומניו השם כפי שקראו לו בני ה-ססקואנה - Susquehanna.
אגן הניקוז

כאמור, הנהר מנקז כ-71,251 קמ"ר. אגן הניקוז (ראו מפת האגן משמאל) כולל מחצית משטחה של פנסילבניה, וחלקים מאזור מדינות ניו יורק ומרילנד. הוא מהווה כ-43% מאגן הניקוז של מפרץ צ'יספיק. אורך סך כל ערוצי הנהרות, הנחלים, ודומיהם, שזורמים בהם מים באגן הניקוז, מגיע ל-78,400 קילומטרים. מים אלה, הזורמים בסופו של דבר למפרץ צ'ספיק, מהווים כ-50% מהמים המתוקים המסופקים למפרץ. אלה זורמים מנהר הססקואנה למפרץ בהספק רגיל של כ-68,130,000 ליטר לדקה (כ-18 מיליון גלונים לדקה). אגן ניקוז זה הוא אחד האזורים המועדים ביותר לשיטפונות בכל ארצות הברית, והוא חוֹוֶה שיטפון הרסני בממוצע כל 14 שנים. נזקי ההצפה השנתיים הממוצעים של האגן עומדים על 150 מיליון דולר.
מקורות הנהר ומהלכו

לנהר 2 מקורות: הראשון, שהוא הענף הצפוני והעיקרי, יוצא מאגם אוטסגו(אנ') שליד העיר קופרסטאון(אנ'), במדינת ניו יורק. השני הוא הענף המערבי של הססקואנה, שיוצא ממאגר בייקרטון והעיירות אלמורה(אנ') ושרי-טרי(אנ') שבמערב פנסילבניה, ומצטרף לענף הראשי ליד נורתְ'אַמבֶּרְלֶנד(אנ') במרכז פנסילבניה .
מקורות הנהר ומהלכו > הענף הצפוני

זה הענף הארוך יותר, ונקרא גם הענף העיקרי של נהר ססקואנה. ממוצאו באגם אוטסגו, הנהר זורם בכיוון כללי דרומה דרך אדמה חקלאית כפרית, ויוצר, עקב סכירה, את אגם Goodyear. משם הוא ממשיך דרומה עד שחוצה את הכביש הבינ-מדינתי 88(אנ'), ונשאר לזרום במקביל לכביש זה. הוא קולט את נהר אונאדילה(אנ') בסידני, ניו יורק. משם הנהר ממשיך לזרום במקביל לכביש הבינמדינתי 88(אנ') עד הכפר נינווה(אנ'), שם הוא נוטש את הכביש ויורד עוד דרומה עד ססקואנה דיפו, פנסילבניה(אנ'), שם הנהר פונה 3 פעמים בזווית ישרה מערבה, צפונה ושוב מערבה, כשבתפנית השנייה הוא חוזר שוב למדינת ניו יורק, ולאחר התפנית השלישית (מערבה), הוא קולט את נהר צ'נאנגו(אנ') בעיר בינגהמטון, ניו יורק. משם ממשיך הנהר מערבה, עד שפונה דרומה וחוצה שוב את קו הגבול לפנסילבניה, דרך הערים וויברלי, ניו יורק(אנ'), וסייר, פנסילבניה(אנ').
כמה קילומטרים דרומה, בעיירה אתונה, פנסילבניה(אנ'), הוא קולט את נהר צ'ימונג(אנ') מצפון מערב, ויחד יורדים דרומה. הוא עושה עיקול ישר-זווית בין סייר לטוונדה(אנ') כדי לחתוך את "ההרים האינסופיים" (The Endless Mountains)(אנ') ברמת אלגני(אנ') בפנסילבניה, שהם החלק המערבי ברכסי האפלאצ'ים. הוא קולט את נהר הלקוואנה(אנ') מדרום-מערב לסקרנטון, ופונה בחדות לדרום-מערב, וזורם דרום מערבה עד לקליטת הענף המערבי בנורתְ'אַמבֶרְלֶנד.
מקורות הנהר ומהלכו > הענף המערבי

ממקור הענף באזור אלמורה, פנסילבניה, הנהר זורם בכיוון כללי צפונה ל-מק'גייז מילס(אנ'), ומשם בכיוון כללי מז' דרום מזרח עד לאגם המלאכותי קורוונסוויל (אנ') שנוצר בעקבות בניית סכר בשם זהה(אנ') במורד הנהר. מאגם קורוונסוויל זורם הנהר בכיוון כללי צפ' מזרח עד מזרח אל נורת' בנד(אנ'), תוך כדי פיתולי נהר בולטים. משם זורם הנהר לכיוון דר' מזרח עד ל-לוק הייבן(אנ'). מלוק הייבן זורם הנהר בכיוון כללי מזרחה עד מספר קילומטרים מצפון ל-מונסי(אנ'), ושם פונה בחדות דרומה עד המפגש עם הענף הצפוני ב- נורתְ'אַמבֶרְלֶנד. אורכו של הענף, על כל היובלים המזינים אותו הוא 391 קילומטרים מהם 193 קילומטרים שייכים לערוץ העיקרי של הענף המערבי (ראו במפה משמאל למטה).
מקורות הנהר ומהלכו > הגזע הראשי של הנהר

מנקודת המפגש של שני הענפים ב- בנורתְ'אַמבֶרְלֶנד, הנהר זורם בכיוון כללי דרומה לכיוון ואל העיר האריסבורג, פנסילבניה, שם רוחבו מגיע לכקילומטר וחצי. משם הנהר פונה בכיוון כללי לדרום מזרח, עד שמגיע אל אזור השפך שלו בנקודה הצפונית של מפרץ צ'ספיק, בעיר Havre de Grace(אנ') שבמדינת מרילנד. בדרכו לשם, הנהר נכנס לתחום מדינת מרילנד כ-48 ק"מ צפונית-מזרחית לבולטימור. בנקודת השפך, נבנה בשנת 1827 מגדלור בשם "קונקורד פוינט לייט"(אנ') כדי להקל על ניווט כלי השייט במפרץ.
מפערי המים שהנהר יוצר בנתיבו והגאולוגיה שלו

נהר ססקואנה הוא אחד מהנהרות העתיקים בעולם. גילו מתוארך לעידן הפלאוזואי, שהחל לפני 543 מיליון שנים. על כן, הוא עתיק מהאירוע הגאולוגי שהרים את רכסי האפאלצ'ים באזור זרימת הססקואנה, ואשר מתוארך לתקופת הקרבון - פרם: 250 - 300 מיליון שנה לפני ההווה. התרוממות זו התרחשה כתוצאה מהתנגשות של אפריקה עם צפון אמריקה. באותה עת, יבשות אלו לא היו קיימות בצורותיהן הנוכחיות. צפון אמריקה הייתה חלק מיבשת-העל של אירו-אמריקה, בעוד שאפריקה הייתה חלק מגונדוונה. התנגשות זו יצרה את יבשת-העל פנגיאה, שהכילה את כל הגוש היבשתי העיקרי של כדור הארץ לעת ההיא. ההתנגשות הפעילה לחץ עצום על מה שהוא היום החוף המזרחי של צפון אמריקה, ויצרה שרשרת הרים רחבה וגבוהה - היא שרשרת האפלאצים.
התרוממות זו לא התרחשה בו זמנית לאורך כל שרשרת ההרים דהיום. היא התחילה עם האורוגן הטאקוני(אנ') בצפון שגילו 450--480 מיליון שנה, המשיכה עם האורוגן האכאדי(אנ') שגילו 350 - 407 מיליון שנים, והסתיימה בדרום האפלאצ'ים דהיום, עם האורוגן האלגני(אנ') בתקופת הקרבון-פרם (250 - 300 מיליון שנה לפני ההווה). התרוממות אחרונה זו הייתה איטית. קצב התחתרות הנהר בתוך נתיבו גבר על קצב התרוממות הרכסים, וכך נהר הססקואנה חותך את הרכסים הללו שוב ושוב בדרכו דרומה למישור החוף המזרחי. בכל חיתוך כזה, נוצר מפער מים רחב. בנוסף, מחקרים הראו שיש ריכוז של סדקים עתיקים באזורי פערי המים, אשר היוו יעד לשחיקה מוגברת לעת התרוממות האפלאצ'ים. חוקרים רבים תומכים ברעיון שהשחיקה הזו, בראשי הרכסים, ניתבה את דרכו של נהר הססקואנה, דרך מפערי המים הללו, לכיוון בסיס הסחיפה הסופי שלו - מפרץ צ'ספיק. בסך הכל הנהר יצר חמישה מפערי מים בחמישה רכסים של שרשרת האפלאצים, כולם בתחום מדינת פנסילבניה.
ראו גם

מפרץ צ'ספיק
רשימת גשרים לסוגיהם, כבישים, מסילות ברזל, דרכים אחרות, סכרים, אמות מים, מעבורות ומעברים היסטוריים פעילים החוצים את נהר ססקואנה (באנגלית)
רשימת סכרים ומאגרי המים שיצרו לאורך נהר ססקואנה (באנגלית)
ביאורים

↑  נהר ראשי הוא תרגום מאנגלית ל-"Major river", והכוונה היא לנהר שאינו מהווה יובל של אף נהר אחר, והוא קולט מים מיובלים רבים, ונשפך בסופו של דבר אל בסיס סחיפה המוחלט, שהוא בדרך כלל אוקיינוס או ים. סימוכין ראו כאן.
↑  אם לוקחים בחשבון את נהר ג'קסון המזין את נהר ג'יימס, כחלק מנהר ג'יימס, שנשפך גם הוא למפרץ צ'ספיק, אזי נהר ג'יימס ארוך מעט יותר - 715 קילומטרים.
↑  תיאור מסלול הנהר על ענפיו, מסתמך על מפות האזור של Google Map, שקטעים ממנו מוצגים כקישור בביאורים הבאים, ולהתמצאות הקורא.
↑  לצפייה במקור הענף העיקרי בדרום אגם אוטסגו שבעיירה קופרסטאון, הממוקמת ממערב לאולבני ומדר' דרום מזרח לעיר יוטיקה לחצו כאן.
↑  בהיגוי פונטי "נורסאמבּרלנד.
↑  לצפייה בנקודת החיבור בין שני הענפים, ממש בעיירה נורתְ'אַמבֶּרְלֶנד הממוקמת מצפון להרשי והאריסבורג, פנסילבניה לחצו כאן. לצפייה במקור הענף המערבי בעיירה שֶרִי-טְרי שמצפון למאגר בייקרטון לחצו כאן.
↑  לצפייה בנקודת קליטת נהר אונאדילה(אנ') בסידני(אנ'), ניו יורק, לחצו כאן.
↑  לצפייה במפה בה ניתן לעקוב אחר מסלול הנהר מסידני, ניו יורק, ועד וויברלי וסייר על גבול ניו יורק-פנסילבניה (תוך שימוש בהגדלה והקטנת המפה) לחצו כאן.
↑  ראו הסבר בפרק "מפערי המים שהנהר יוצר בנתיבו" להלן.
↑  לצפייה במסלול הנהר מסקרנטון, פנסילבניה עד לנקודת ההתחברות עם הענף המערבי, ראו כאן.
↑  מפה שבמרכזה אגם Curwensville, שממנה ניתן לעקוב אחר זרימת הענף המערבי מהמקור עדיו, וממנו לנקודת המפגש עם הענף הצפוני ב-נורתְ'אַמבֶרְלֶנד, על ידי הגדלת והקטנת המפה והזזתה בהתאם, מצורפת כאן.
↑  בתחתית הקובץ שבהערת השוליים הצמודה, מסומן נתיב הזרימה של הענף המערבי על מפה בקנ"מ גדול.
↑  בפרק משנה זה לא מוזכרים היובלים שנשפכים לענף המערבי, מכיוון שכולם נחלים (Creeks) ולא נהרות.
↑  לצפייה בקטע האחרון של הנהר מהאריסבורג לשפך במפרץ צ'יספיק לחצו כאן.
↑  גם הניו ריבר (נהר) עתיק מהרי האפלצים והוא מתחתר בתוכם ויוצר מפערי מים.
↑  לצפייה בתמונת לוויין של נהר הססקואנה שחותך את רכסי ההרים הכחולים באזור האריסבורג, ראו כאן.