stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זטא בפרסאוס
כוכבים נלווים

במרחק זוויתי של כ-12.7 שניות קשת מ-ζ בפרסאוס נמצא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B9 V ועם בהירות מדרגה 9.16. ככל הנראה כוכב זה מקיף את ζ בפרסאוס A במרחק של לפחות 3,900 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 50,000 שנים. במרחק זוויתי של כחצי דקת קשת נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 11, אך ככל הנראה הוא אינו קשור ל-ζ בפרסאוס ונמצא רק במקרה על אותו קו ראייה. במרחק זוויתי של כ-2 דקות קשת נמצא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2 V עם בהירות מדרגה 9.92, ונראה שמרחקו ממערכת השמש דומה למרחקו של ζ בפרסאוס. אם השניים קשורים כבידתית, אז המרחק ביניהם הוא לפחות 28,000 יחידות אסטרונומיות (קרוב לחצי שנת אור) וזמן ההקפה הוא לפחות 1.5 מיליון שנים.
הערות שוליים

1 2 3  SIMBAD: ζ Persei
1 2 3 4  M. Challouf, N. Nardetto, D. Mourard, D. Graczyk, H. Aroui, O. Chesneau, O. Delaa, G. Pietrzyński, W. Gieren, R. Ligi, A. Meilland, K. Perraut, I. Tallon-Bosc, H. McAlister, T. ten Brummelaar, J. Sturmann, L. Sturmann, N. Turner, C. Farrington, N. Vargas & N. Scott: Improving the surface brightness-co lor relation for early-type stars using optical interferometry, Astronomy & Astrophysics, Vol. 570, id. A104, p. 3 (2014)
↑  N. Tetzlaff, R. Neuhäuser & M. M. Hohle: A catalogue of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 410, Iss. 1, p. 190 (2011)
↑  General Catalogue of Variable Stars: ζ Persei
↑  SIMBAD: Radius 1 arcmin around ζ Persei
↑  SIMBAD: ADS 2843 E
חיים קאשטיל

| --- | --- |

תמונת רבי חיים קאשטיל (מתוך: אלמאנאק איזראאילית, סאלוניקו 5683, עמ' 47)
 לידה:  1886 ה'תרמ"ו חברון
 פטירה:  30 ביוני 1924 (בגיל 38 בערך) ה'תרפ"ד אתונה, יוון
 מקום פעילות:  חברון, קושטא שבטורקיה ואתונה שביוון
 תקופת הפעילות:  ? – 30 ביוני 1924 
 תחומי עיסוק:  עיתונות וחקר יהדות יוון
 תפקידים נוספים:  רבה הראשי של אתונה
הרב חיים קַאשְׂטֶיל (קסטל; 1886 – 30 ביוני 1924) היה עיתונאי, סופר וחוקר יהדות יוון, ורבהּ הראשי של אתונה.
קורות חיים

נולד בחברון בשנת 1886 (ה'תרמ"ו) לרב נסים קאשטיל, בן למשפחה ספרדית חשובה. בצעירותו למד תחילה בעירו ולאחר מכן בירושלים בבית הספר של חברת "עזרה" הגרמנית (Hilfsverein). כשייסד הרב חיים חזקיהו מדיני בחברון את ישיבת "בית מדרש שדי חמד", נמנה עם תלמידיו המצטיינים.
בשנת 1910 (ה'תר"ע) נשלח על ידי בני משפחתו ללמוד בבית המדרש לרבנים שבניהולו של הרב אברהם דאנון בקושטא שבטורקיה, והשתלם בו בין היתר בשפות ובמדעים. עם סיום לימודיו בסוף שנת 1913 (ה'תרע"ג) הוכתר בתואר רב ומורה.
בתקופה שלאחר סיום לימודיו פנתה הקהילה היהודית באתונה שביוון אל ויקטור יעקובסון וביקשה להמליץ לה על רב צעיר ומשכיל שישמש כרב הקהילה וכנציגה הרשמי מול הממשל. יעקובסון המליץ על הרב קאשטיל, וזה האחרון, לאחר התייעצות עם רבו, הרב אברהם דאנון, נאות לכהן במשרה ועבר לאתונה.
במשך 11 שנות כהונתו פעל למען רווחות בני הקהילה, והפיץ ולימד את השפה העברית. כן הפיץ את רעיונות התנועה הלאומית, ולאחר הצהרת בלפור הרחיב את פעילותו למען הציונות.
כתב מאמרים לעיתון דואר היום ולעיתון הציוני בלאדינו "איל ז'ודייו" שיצא לאור בקושטא, וחלק ממאמריו אלו תורגמו ליוונית. רשימותיו ומחקריו על ערים רבות ביוון, נדפסו ביוונית ומכילים חומר רב על הקהילות היהודיות במדינה.
הלך לעולמו באתונה ב-30 ביוני 1924 (כ"ח בסיוון ה'תרפ"ד).
אחיו, הרב אברהם קאשטיל, היה מו"ץ ומנהיג הקהילה היהודית בליסבון שבפורטוגל.
זטא בשור

ζ בשור הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים שור עם בהירות נראית מדרגה 3. הכוכב מייצג את אחת מקרני השור כאשר השנייה מיוצגת על ידי הכוכב אל-נאת'. למרות שהוא בולט יחסית ומייצג חלק משמעותי בקבוצה, לא זכה הכוכב לשם משלו. במרחק זוויתי של כמעלה מצפון-מערב לכוכב נמצאת ערפילית הסרטן. בשל קרבתו אל מישור המלקה מוסתר ζ בשור לפעמים על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכב חמה ונוגה.
תכונות

ζ בשור הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B1 IVe (לפעמים מסווג גם כענק כחול מסוג ספקטרלי B4 III), מסתו כ-11 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-19,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה רוב קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא לפחות פי 4,000 מעוצמת ההארה של השמש. מהירות הסיבוב של הכוכב על צירו גבוהה מאוד והיא לפחות 320 קילומטר בשנייה, וכתוצאה מכך הכוכב מעיף מפניו חומר היוצר דיסקה המקיפה אותו. הדיסקה מתחממת מהקרינה של הכוכב ופולטת קרינה תת-אדומה וכן ספקטרום פליטה של מימן (המצוין בתוספת e לסוג הספקטרלי). באמצעות זיהוי הקוטר הזוויתי של מקור הקרינה הזאת ניתן להעריך שגודלה של הדיסקה היא בין פי 8 לפי 11 מקוטרו של הכוכב, כלומר רדיוסה הוא בין 44 ל-60 רדיוסי שמש. אירועי זריקת החומר מפני הכוכב אל הדיסקה יוצרים שינויים בבהירותו של הכוכב ולכן הוא מסווג כמשתנה γ בקסיופאה.
שינויים מחזוריים במהירות הרדיאלית של ζ בשור מצביעים על קיומו של כוכב נוסף המקיף אותו במרחק של כ-1.2 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של 132 ימים. בעבר שוער שמישור ההקפה מקביל לקו הראייה אל הכוכב וכתוצאה מכך בני הזוג מסתירים זה את זה, כך שמדובר בכוכב משתנה לוקה, אך מדידות נוספות העלו שאין התאמה בין השינויים בבהירות ובין מחזור ההקפה ולא מתרחשים ליקויים. עם זאת נראה שקיימת מחזוריות מסוימת בשינויי הבהירות שנעה סביב 1,400 ימים ומלווה בשינויים בספקטרום של הכוכב או של הפליטה מהדיסקה המקיפה אותו. לא ברור מהו המנגנון הגורם לשינויים מחזוריים אלה.
תכונות > ζ בשור B

ζ בשור B לא ניתן לצפייה ישירה בשל קרבתו אל ζ בשור A ובשל הבדלי הבהירות ביניהם. מהשינויים במהירותו הרדיאלית של ζ בשור A הוסקו נתוני המסלול של השניים ומהם מסתו של ζ בשור B, המוערכת בכ-0.94 מסת שמש. מכיוון שמסתו של ζ בשור B קטנה בהרבה ממסתו של ζ בשור A, סביר להניח שהוא נמצא בשלב התפתחות מוקדם יותר, כלומר שמדובר בכוכב הסדרה הראשית. אם כן, אז מדובר בכוכב הסדרה הראשית צהוב מסוג ספקטרלי G4 V עם רדיוס של כ-0.95 רדיוס שמש וטמפרטורה של כ-5,700 קלווין. לכוכב כזה עוצמת הארה של כ-85% מעוצמת ההארה של השמש השקולה ממרחקה של המערכת לבהירות מדרגה סביב 10.
הערות שוליים

↑  D. Ruždjak, E. Pollmann & H. Božić: Recent Observations of ζ Tau, Central European Astrophysical Bulletin, Vol. 37, p. 73 (2013)
1 2 3  SIMBAD: ζ Tauri
1 2 3 4 5 6 7  G. H. Schaefer, D. R. Gies, J. D. Monnier, N. Richardson, Y. Touhami, M. Zhao, X. Che, E. Pedretti, N. Thureau, T. ten Brummelaar, H. A. McAlister, S. T. Ridgway, J. Sturmann, L. Sturmann, N. H. Turner, C. D. Farrington & P. J. Goldfinger: Multi-epoch Near-infrared Interferometry of the Spatially Resolved Disk around the Be Star ζ Tau, The Astronomical Journal, Vol. 140, Iss. 6, pp. 1838-1849 (2010)
↑  Y. Touhami, D. R. Gies, G. H. Schaefer, H. A. McAlister, S. T. Ridgway, N. D. Richardson, R. Matson, E. D. Grundstrom, T. A. ten Brummelaar, P. J. Goldfinger, L. Sturmann, J. Sturmann, N. H. Turner & C. Farrington: A CHARA Array Survey of Circumstellar Disks around Nearby Be-type Stars, The Astrophysical Journal, Vol. 768, Iss. 2, article id. 128, p. 2 (2013)
↑  E. Pollmann: Long-term Radial velocity Monitoring of the HeI 6678 line of zeta Tauri, Information Bulletin on Variable Stars, No. 6172, #1 p. 2 (2016)
↑  לפי סוג ספקטרלי
↑  J. J. Eitter & W. I. Beavers: Lunar occultation summary. III, Astrophysical Journal Supplement Series, vol. 40, p. 475 (1979)
↑  G. P. Können & J. Van Maanen: Planetary occultations of bright stars, Journal of the British Astronomical Association, Vol. 91, p. 149 (1981)
↑  L. A. Balona & W. A. Dziembowski: Excitation and visibility of high-degree modes in stars, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 309, Iss. 1, pp. 226 (1999)
1 2 3  S. Stefl, Th. Rivinius, A.C. Carciofi, J.B. LeBouquin, D. Baade, K.S. Bjorkman, E. Hesselbach, C.A. Hummel, A.T. Okazaki, E. Pollmann, F. Rantakyrö & J.P. Wisniewski: Cyclic variability of the circumstellar disk of the Be star ζ Tauri. I. Long-term monitoring observations, Astronomy & Astrophysics, Vol. 504, Iss. 3, p. 929 (2009)
↑  A. Quirrenbach, K. S. Bjorkman, J. E. Bjorkman, C. A. Hummel, D. F. Buscher, J. T. Armstrong, D. Mozurkewich, N. M. Elias II & B. L. Bable: Constraints on the Geometry of Circumstellar Envelopes: Optical Interferometric and Spectropolarimetric Observations of Seven Be Stars, The Astrophysical Journal, Volume 482, Issue 1, pp. 477 (1997)
↑  General Catalogue of Variable Stars: ζ Tauri
↑  S. Stefl, Th. Rivinius, A.C. Carciofi, J.B. LeBouquin, D. Baade, K.S. Bjorkman, E. Hesselbach, C.A. Hummel, A.T. Okazaki, E. Pollmann, F. Rantakyrö & J.P. Wisniewski: Cyclic variability of the circumstellar disk of the Be star ζ Tauri. I. Long-term monitoring observations, Astronomy & Astrophysics, Vol. 504, Iss. 3, p. 942 (2009)
הפארק הלאומי מסה ורדה

ארמון הצוק
הפארק הלאומי מסה ורדה (באנגלית: Mesa Verde National Park) הוא פארק לאומי ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו במחוז מונטזומה בדרום-מערב מדינת קולורדו בארצות הברית. הפארק מגן על כמה מהאתרים הארכאולוגיים של תושבי הפואבלו הקדמונים שנשמרו בצורה הטובה ביותר בארצות הברית.
הפארק הוקם בחוק שעבר בקונגרס של ארצות הברית ונחתם על ידי נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט ב-1906. הוא משתרע על שטח בן 212 קילומטרים רבועים בסמוך לאזור ארבע הפינות של דרום-מערב ארצות הברית, כ-420 קילומטרים דרומית-מערבית לדנוור. בפארק יש יותר מ-5,000 אתרים ארכאולוגיים, כולל 600 מגורי צוקים. מסה ורדה (מספרדית: "שולחן ירוק") ידוע בעיקר בשל מבנים כדוגמת ארמון הצוק, הנחשב למגורי הצוק הגדולים ביותר באמריקה הצפונית.
האזור יושב החל מ-7500 לפנה"ס על ידי קבוצה של פלאו-אינדיאנים נוודים המכונים "מכלול מרגלות ההרים" (Foothills Mountain Complex). המגוון של חודי הקליעים שנמצאו באזור מעידים כי הם הושפעו מהאזורים הסובבים, כולל האגן הגדול, אגן סן חואן ועמק ריו גראנדה. מאוחר יותר הקימו בני התקופה הארכאית מחסות סלע קבועים למחצה בהר השולחן וסביבו. סביב שנת 1000 לפנה"ס צצה תרבות קולעי הסלים (Basketmaker culture) מתוך האוכלוסייה הארכאית המקומית, וסביב שנת 750 לספירה קמה תרבות בני הפואבלו הקדמונים מתוך תרבות קולעי הסלים.
תושבי מסה ורדה התקיימו משילוב בין ציד, ליקוט מזון וחקלאות זעירה של יבולים כדוגמת תירס, שעועית ודלעת. הם בנו את הפואבלו הראשונים סביב שנת 750, ובשלהי המאה ה-12 הם החלו לבנות את מגורי הצוק הגדולים שהפארק ידוע בעיקר הודות להם. בהגיע 1285, לאחר תקופה של חוסר יציבות חברתי וסביבתי שנגרמו עקב סדרה של בצורות חמורות וממושכות הם נטשו את האזור ונעו דרומה למקומות באריזונה וניו מקסיקו.
תושבים > פלאו-אינדיאנים

התושבים הראשונים של אזור מסה ורדה, המשתרע מדרום-מזרח יוטה לצפון-מערב ניו מקסיקו היו פלאו-אינדיאנים נוודים שהגיעו לאזור סביב שנות 9500 לפנה"ס. הם עקבו אחרי עדרי חיות הציד הגדולות וחנו ליד נהרות ונחלים, שרבים מהם התייבשו כאשר הקרחונים שפעם כיסו חלקים של הרי סן חואן נסוגו. הפלאו-אינדיאנים הקדומים ביותר היו בני תרבות קלוביס ותרבות פולסם, המוגדרים בעיקר על ידי האופן שבו הם עיצבו חודי קליעים. אף שהם השאירו עדות על נוכחותם ברחבי האזור, יש עדות מועטה לכך שהם חיו במרכז מסה ורדה במהלך תקופה זו.
אחרי 9600 לפנה"ס האקלים באזור הפך חמים וצחיח יותר, שינוי שגרם שהביא למרכז מסה ורדה יערות אורן וחיות ששגשגו בהם. פלאו-אינדיאנים החלו לחיות במסה במספרים הולכים וגדלים סביב שנת 7500 לפנה"ס אם כי לא ברור האם היו דיירים תקופתיים או שישבו במקום כל השנה. פיתוח מטיל חנית במהלך תקופה זו הקל עליהם לצוד חיות קטנות, שיפור גורלי בתקופה שבה רוב חיות הציד הגדולות של האזור נעלמו מהנוף.
תושבים > בני התקופה הארכאית

שנת 6000 לפנה"ס מסמלת את תחילת התקופה הארכאית באמריקה הצפונית. הארכאולוגים חלוקים בשאלת מקורם של בני התקופה הארכאית במסה ורדה. חלקם מאמינים כי התפתחו ישירות מהפלאו-אינדיאנים המכונים "מכלול מרגלות ההרים" (Foothills Mountain Complex), אבל אחרים סוברים שמגוון חודי הקליעים שנמצאו במסה ורדה מעידים על השפעה מהאזורים הסובבים, כולל האגן הגדול, אגן סן חואן ועמק ריו גראנדה. בני התקופה הארכאית התפתחו כנראה מקומית, אבל גם היו מושפעים מהאזורים הסובבים הודות למגע, מסחר ונישואי תערובת עם המהגרים מאזורים אלו.
בני התקופה הארכאית המוקדמת שחיו סמוך למסה ורדה השתמשו במטיל החנית, ליקטו מגוון נרחב של צמחים וצדו סוגים רבים יותר של בעלי חיים מאשר הפלאו-אינדיאנים, בעודם משמרים את אורח החיים שהיה בעיקר נוודי. הם התיישבו בשולי אזור מסה ורדה, אבל גם בהרים בפסגות הרי השולחן, ובקניונים שבהם הם הקימו מחסות סלע ויצרו אמנות סלע, והותירו עדות על עיבוד של חיות ושיברור של צור. יציבות של האקלים במהלך התקופה הובילה להתרחבות האוכלוסייה ולהגירה. נראה שהתחממות האקלים וצמצום בכמות המשקעים מ-5000 ועד 2500 לפנה"ס הובילו את בני התקופה הארכאית לחפש את האקלים הקריר יותר של מסה ורדה, שבשל הגובה הרם שלה ירדה בה כמות גדולה יותר של שלגים ויחד עם גשמי האביב היו בה שפע יחסי של מים.
בשלהי התקופה הארכאית חיו אנשים רבים יותר במחסות סלע קבועים למחצה ששימרו חפצים מתכלים כדוגמת סלים, סנדלים ומחצלות. הם החלו להכין מגוון של צלמיות מזרדים שבדרך כלל דמו לכבש או לאייל. שלהי התקופה הארכאית מתאפיינת במסחר גובר בחומרים אקזוטיים כדוגמת אובסידיאן וטורקיז. צדפים ימיים מחוף האוקיינוס השקט עשו את דרכם למסה ורדה מאריזונה, ובני התקופה עיבדו אותם למחרוזות ותליונים. אמנות הסלע שגשגה, והאנשים החלו לחיות בבתים מבוץ ועץ. הניסיונות הראשונים לביות של צמחים התפתחו בסופו של דבר לחקלאות שהתמידה שסימנה את סופה של התקופה הארכאית.
תושבים > תרבות קולעי הסלים

עם הופעת התירס באזור מסה ורדה סביב שנת אלף לפנה"ס התחזקה המגמה להתרחק מנוודות ולעבור להתיישבות קבע בהתיישבויות של בתים חפורים. בני התקופה הארכאית של מסה ורדה עברו שינוי תרבותי שהארכאולוגים מכנים תרבות קולעי הסלים (Basketmaker culture). בני התקופה המכונה "תקופת קולעי הסלים II‏" (Basketmaker II Era) מאופיינים בשילוב של חיפוש מזון וכישורי חקלאות, שימוש במטיל חנית ויצירה של סלים קלועים היטב ששימשו בתפקיד כלי חרס שבני תרבות זו לא הכירו. בהגיע שנת 300 לספירה היה תירס המצרך העיקרי בתזונה של התושבים, שהסתמכו פחות ופחות על מקורות מזון מהבר ויותר על יבולים שגידלו בעצמם.
בנוסף לקליעת הסלים שבה הצטיינו וששימשה מקור לכינויים, יצרו אנשי "תקופת קולעי הסלים II" מגוון של כלי בית מצמחים ומחומרים מהחי, כולל סנדלים, גלימות, שקיקים, מחצלות ושמיכות. הם גם יצרו מקטרות מחרס וכלי משחק. הגברים של תקופה זו היו יחסית נמוכים ושריריים, וגובהם היה פחות מ-1.70 מטרים. שרידי השלדים שלהם מגלים סימנים לעבודה קשה והליכה מרובה כולל מחלות ניוון של המפרקים, שברים שהתאחו, ואנמיה הקשורה למחסור בברזל בתזונה. הם קברו את מתיהם סמוך למקום מגוריהם או גם בתוכם, ולעיתים קרובות כללו בקברים חפצי ערך כמתנות, שעשויים לציין הבדלים במעמד החברתי היחסי. בני "תקופת קולעי הסלים II" ידועים גם בשל אמנות הסלע הייחודית, שאותה ניתן לגלות בכל רחבי מסה ורדה. הם איירו בעלי חיים ואנשים, הן בצורה מופשטת והן בצורה ריאלית, בציור בודד או ברצף מפורט יותר של ציורים. נושא נפוץ היה נגן החליל הגיבן שההופי מכנים קוקופלי.
סביב שנת 500 הוחלפו מטילי החניתות בחץ וקשת והסלים בכלי חרס, וכך הסתיימה קץ תקופת קולעי הסלים II והחלה "תקופת קולעי הסלים III". כלי קדרות היו שיפור משמעותי על הסלים שנאטמו בשרף, כלי הקיבול מדלעת ונאדות עור, שהיו כלי אחסון העיקריים למים באזור. כלי חרס גם הגנו על זרעים מעובש, חרקים ומכרסמים. בהגיע שנת 600 השתמשו תושבי מסה ורדה בסירי חרס לבשל מרקים ונזידים. התיישבויות שבהם שהו כל השנה הופיעו לראשונה סביב תקופה זו. האוכלוסייה של אגן סן חואן גדלה בצורה ניכרת אחרי שנת 575, כאשר היו מעט מאוד אתרים של בני "תקופת הסלים 3". בתחילת המאה ה-7 היו אתרים רבים כאלו במסה. במשך 150 השנים הבאות כללו הכפרים באופן טיפוסי קבוצות קטנות של בין 1 ל-3 מבני מגורים. האוכלוסייה של מסה ורדה סביב 675 לספירה הייתה בערך בין 1,000 ל-1,500 תושבים.
שעועית וזנים חדשים של תירס הגיעו לאזור סביב שנת 700. בהגיע שנת 775 גדלו חלק מהיישובים וכללו יותר מ-100 תושבים. בניית מבני אחסון גדולים מעל לקרקע החלה סביב תקופה זו. בני התקופה השתדלו לאגור מספיק מזון למשפחתם למשך שנה אחת, אבל שמרו על היכולת לשנות את מקום המגורים כך שיוכלו לעבור למקום אחר במקרה של מחסור במשאבים או יבולים דלים לאורך תקופה. בסוף המאה ה-8 הכפרים הקטנים, שבהם התגוררו במשך עשר עד 40 שנים, התחלפו ביישובים גדולים יותר שבהם התגוררו לפחות שני דורות. בני "תקופת קולעי הסלים III" ייסדו מסורת של מפגשים טקסיים גדולים סמוך למבני הקהילה החפורים.
תושבים > תושבי הפואבלו הקדמוניים > פואבלו 1: 750 עד 900

יישובי הפואבלו הקדמונים העיקריים באגן סן חואן
פרוטוקיווה של פואבלו 1 בצ'פין מסה, הפארק הלאומי מסה ורדה
שנת 750 מסמלת את סוף "תקופת קולעי הסלים III" והתחלת "תקופת פואבלו I‏" (Pueblo I period). המעבר מאופיין בשינויים רבים בעיצוב ובבנייה של בניינים ובארגון פעילות משק הבית. בני תקופת פואבלו I הכפילו את יכולתם לאחסן מזון משנה לשנתיים ובנו בתי מגורים לכל השנה המחוברים זה לזה המכונים פואבלו. מרבית פעילויות משק הבית שבעבר נעשו בבתים החפורים התת-קרקעיים הועברו למגורים אלו שמעל לקרקע. תהליך זה שינה את התפקיד של הבתים החפורים ממבנים ששימשו לכל המטרות למבנים שנועדו בעיקר לטקסים חברתיים, אם כי המשיכו לאכלס משפחות מורחבות גדולות, במיוחד בחודשי החורף. במהלך שלהי המאה ה-8 החלו תושבי מסה ורדה לבנות מבנים חפורים מרובעים שהארכאולוגים מכנים פרוטוקיווה (protokiva). עומקם היה בדרך כלל בין 90 ל-120 סנטימטרים ורוחבם בין 4 ל-6 מטרים.
הפואבלו הראשונים הופיעו במסה ורדה זמן מה אחרי שנת 650. בהגיע שנת 850 יותר ממחצית האוכלוסייה של מסה ורדה חיה בהם. ככל שהאוכלוסייה המקומית גדלה התחוור לתושבי הפואבלו שקשה להתקיים על ציד, ליקוט מזון וגננות בלבד והפך אותם יותר ויותר תלויים בגידול התירס. מעבר זה מנוודות למחצה ל"דרך חיים ישיבה וקהילתית שינה את חברת הפואבלו הקדמונית לעד". בתוך דור המספר הממוצע של משקי בית ביישובים אלו גדל מאחד עד שלושה לחמישה עשר עד עשרים, כשהאוכלוסייה הממוצעת הייתה בת 200 נפשות. צפיפות האוכלוסין גדלה דרמטית, כשתריסר משפחות התגוררו בשטח שבעבר גרו בו שתי משפחות. עובדה זו חיזקה את הביטחון כנגד פשיטות ועודדה שיתוף פעולה גדול יותר בין הדיירים. היא גם אפשרה מסחר ונישואים בין חמולות, ובסוף המאה ה-8 כאשר לאוכלוסייה במסה ורדה נוספו מתיישבים מהדרום, היו ארבע קבוצות תרבותיות נבדלות באותם כפרים.
יישובים גדולים של פואבלו 1 תבעו זכויות למשאבים שנמצאו בתחומי 40 עד 80 קילומטרים רבועים. הם אורגנו בדרך כלל בקבוצות של לפחות שלושה במרחק של כקילומטר וחצי האחד מהשני. בהגיע שנת 860 התגוררו בערך 8,000 תושבים במסה ורדה. בתוך הכיכרות של הכפרים הגדולים יותר חפרו בני פואבלו 1 מבנים חפורים גדולים בשטח של 75 מטרים רבועים שהפכו למקומות מפגש מרכזיים. מבנים אלו מייצגים את הביטויים האדריכליים של מה שיתפתח בסופו של דבר ל"בתים הגדולים" מ"תקופת פואבלו II‏" (Pueblo II Era) של קניון צ'אקו. למרות הצמיחה האיתנה במהלך ראשית המאה ה-9 ועד אמצע המאה ה-9, משטר הגשמים הבלתי צפוי והבצורות התקופתיות הביאו להיפוך דרמטי במגמות ההתנחלויות באזור. בסוף תקופת פואבלו I ננטשו כפרים רבים לאחר פחות מארבעים שנות קיום, ובהגיע שנת 880 הייתה האוכלוסייה של מסה ורדה בהידרדרות מתמדת. בתחילת המאה ה-10 התרחשה הצטמצמות נרחבת של האוכלוסייה באזור, כשהתושבים היגרו דרומית לנהר סן חואן לקניון צ'אקו בחיפוש אחר מקומות שבהם אפשר לסמוך על הגשם שירד בזמן. עקב ההגירה דרומה של תושבי מסה ורדה לאן שאבות אבותיהם הגיעו ממנו מאתים שנים קודם לכן למסה ורדה עלתה חשיבות קניון צ'אקו, ובהגיע 950 לספירה החליף קניון צ'אקו את מסה ורדה כמרכז התרבותי של האזור.
תושבים > תושבי הפואבלו הקדמוניים > פואבלו 2: 900 עד 1150

תקופת פואבלו II‏ (Pueblo II Period) מאופיינת בצמיחה ושגשוג של הקהילות המרוכזות סביב הבתים הגדולים של קניון צ'אקו. למרות השתתפותם במערכת צ'אקו הנרחבת שמרו תושבי מסה ורדה על זהות תרבותית ייחודית, תוך שילוב בין חדשנות אזורית למסורת עתיקה. מבני הפואבלו של בני מסה ורדה של המאה ה-9 היוו השראה להתפתחות אדריכלית והשפיעו על בניית הבתים הגדולים של קניון צ'אקו למשך מאתיים השנים הבאות. בצורות בשלהי המאה ה-9 גרמה לחקלאות הבעל שהייתה נהוגה במסה ורדה להיות בלתי אמינה, מה שהוביל לכך שגידלו יבולים רק סמוך לנחלים במשך 150 השנים הבאות. היבולים חזרו לרמות בריאות בתחילת המאה ה-11. בהגיע שנת 1050 החלה האוכלוסייה של האזור להתאושש, וכתוצאה מהשגשוג החקלאי החל אנשים להגר למסה ורדה מדרום.
בתקופת פואבלו II הסתמכו החקלאים של מסה ורדה יותר ויותר על מאגרי מים בנויים. במהלך המאה ה-11 הם בנו סכרים וטרסות סמוך לשפך של ואדיות ובמורדות ההרים במאמץ לשמור על הקרקע מסחיפה ולאצור את מי הנגר העילי. חלקות שדה אלו צמצמו את הסיכון של חקלאות בעל בשדות הנרחבים. מאמצע המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11 התפתחה הפרוטוקיווה למבנים עגולים קטנים המכונים קיווה, שהיו בקוטר בין 4 ל-4.5 מטרים. הקיווה בסגנון מסה ורדה כללה מאפיין מתקופה קדומה הקרוי סיפאפו (sipapu), שהיה בור שנחפר בצפון קרקעית המבנה וסימל את המקום שממנו צצו בני הפואבלו הקדמונים משאול תחתיות. באותה תקופה חדלו תושבי מסה ורדה מהקמת הבניינים בסגנון הבוץ והעמודים שאפיינו את תקופת פואבלו I לטובת מבני אבן, אשר היו בשימוש באזור כבר ב-700, אך לא היו נפוצים עד למאות ה-11 וה-12.
ההתפשטות של השפעת תרבות קניון צ'אקו באזור מסה ורדה הותירה את חותמה הבולט ביותר בדמות הבתים הגדולים מאבן בסגנון צ'אקו שהפכו למוקד של כפרים רבים במסה ורדה לאחר 1075. "בית הנוף הנרחב" (Far View House), שהיה הגדול בהם, נחשב כשלוחה קלאסית של סגנון צ'אקו ונבנה קרוב לוודאי בין 1075 ו-1125, אף שכמה מהארכאולוגים טוענים כי בנייתו החלה מוקדם יותר ב-1020. ביחידות הפואבלו של התקופה העשויות גזעי עצים ועפר התגוררו במשך כ-20 שנים במהלך תחילת המאה ה-12 השתנה מוקד השליטה האזורי מצ'אקו אל אצטק בניו מקסיקו בדרום אזור מסה ורדה. בהגיע 1150 שוב פגעה בצורת באזור וגרמה להפסקה זמנית בבניית הבתים הגדולים במסה ורדה.
תושבים > תושבי הפואבלו הקדמוניים > פואבלו 3: 1150 עד 1300

בצורת חמורה מ-1130 עד 1180 הובילה להצטמצמות מהירה של האוכלוסייה בחלקים רבים של אגן סן חואן, בייחוד בקניון צ'אקו. ככל שהמערכת הנרחבת של קניון צ'אקו הלכה והתמוטטה היגרו התושבים ממנה למסה ורדה במספרים הולכים וגדלים וגרמו לגידול אוכלוסייה ניכר במסה. גידול זה באוכלוסייה הוביל להקמת יישובים שבהם התגוררו בין שש מאות לשמונה מאות תושבים, גדולים בהרבה מהיישובים הקודמים במסה. יישובים בגודל כזה הגבילו את יכולת הניידות של תושבי מסה ורדה, שכחלק מהאסטרטגיה החקלאית שלהם נהגו קודם לכן להעתיק את מקום מגוריהם ושדותיהם לעיתים קרובות. במטרה לקיים אוכלוסיות גדולות אלו הם הקדישו יותר ויותר מזמנם לחקלאות. גידול באוכלוסייה הוביל גם לכריתת עצים נרחבת שצמצמה את בית הגידול של מיני צמחים ובעלי חיים רבים שתושבי מסה ורדה הסתמכו עליהם לקיומם, ובכך הגבירו את התלות ביבולים החקלאיים שהיו פגיעים במיוחד לכישלון עקב בצורת.
במהלך שלהי המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12 הגיעו למסה ורדה כמויות גדולות של סחורות מיובאות במסגרת המערכת הכלכלית של קניון צ'אקו, שכללו כלי חרס, צדפים וטורקיז, אבל בשלהי המאה ה-12, ככל שהמערכת הלכה והתמוטטה כמות הסחורות המיובאות למסה הצטמצמה במהירות. במשך כשש מאות שנים לערך חיו מרבית החקלאים בבתי חווה קטנים על רמת המסה שבהם התגוררו בני משפחה אחת או שתיים. בתי המגורים שכנו בקרבת שדותיהם ובמרחק הליכה ממקורות מים. נוהג זה נמשך מאמצע המאה ה-12 עד סופה, אבל בהגיעה תחילת המאה ה-13 החלו תושבים לחיות במקומות בקניון שהיו קרובים למקורות מים ובתחומי מרחק הליכה משדותיהם.
הכפרים במסה ורדה שגשגו במהלך אמצע תקופת פואבלו III, כאשר האדריכלים בנו בניינים מסיביים רבי קומות, ואמנים קישטו כלי חרס בעיצובים מתוחכמים יותר ויותר. מבנים שנבנו במהלך תקופה זו תוארו כ"בין האוצרות הארכאולוגיים הגדולים ביותר בעולם". מבני האבן של פואבלו 3 היו בשימוש בדרך כלל במשך כמעט חמישים שנה, יותר מכפול מאורך החיים של המבנים של פואבלו 2. מבנים אחדים היו מיושבים אפילו במשך מאתיים שנה או יותר. חידושים אדריכליים כמו מגדלים ומבנים מרובי קומות הופיעו גם הם במהלך פואבלו 3. האוכלוסייה של מסה ורדה נשארה יציבה במהלך הבצורת של המאה ה-12. בתחילת המאה ה-13 חיו שם כ-22,000. האזור חווה גידול מתון באוכלוסייה בעשורים הבאים ודרמטי מ-1225 עד 1260. מרבית התושבים באזור חיו במישורים מערבית למסה במקומות כמו "פואבלו המעיל הצהוב" (Yellow Jacket Pueblo), סמוך לקורטז (Cortez) בקולורדו. אחרים התיישבו בשולי הקניונים והמדרונות במבנים מרובי קומות שגדלו לממדים חסרי תקדים ככל שהאוכלוסייה התרחבה. בהגיע 1260 מרבית תושבי מסה ורדה חיו ביישובי פואבלו גדולים שבהם התגוררו כמה משפחות ויותר ממאה תושבים.
במאה ה-13 היו 69 שנים שבהן ירדו גשמים מתחת לממוצע באזור מסה ורדה, ולאחר 1270 האזור חווה טמפרטורות קרות במיוחד. תיארוך באמצעות טבעות עצים מצא שהעץ האחרון ששימש לשם מבנה כלשהו במסה נכרת ב-1281. הייתה הידרדרות גדולה ביבוא כלי חרס לאזור במהלך תקופה זו, אבל הייצור המקומי נשאר יציב. למרות תנאים מאתגרים המשיכו בני הפואבלו לעבד את השדות באזור עד שתקופה צחיחה במיוחד מ-1276 עד 1299 שמה קץ לשבע מאות שנים של התיישבות אנושית רצופה במסה ורדה. הארכאולוגים מתייחסים לתקופה זו כ"הבצורת הגדולה" (Great Drought). התושבים האחרונים של המסה עזבו את האזור סביב 1285.