stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי ארנון
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

בסוף 1965 חבר לחנן גולדבלט ואושיק לוי והקימו את שלישיית התאומים. השלישייה העלתה תוכנית בסגנון הבידורי הקל, הכוללת מערכונים ופזמונים, בדומה לשלישיית הגשש החיוור שהוקמה שנה קודם. את תוכניתה הראשונה, "הערב יוצאים", ביים יוסי בנאי.
להיטם הראשון היה "שלגיה" שכתבה להם נעמי שמר, על בסיס לחן של שיר צרפתי בשם Les souliers של גי ביאר. הלהקה התפרסמה גם בשירים "אני אוהב אותך" שכתב יורם טהרלב והלחין יאיר רוזנבלום, וגרסה עברית ל-"Hit the Road Jack", אותו תרגם דוד אבידן כ"הסתלקי רות". האלבום הראשון של השלישייה "הערב יוצאים" הופיע ב-1966 והאלבום השני "רבותיי פצצה" יצא בשנת 1969.
להיט הסולו הגדול ביותר של ארנון היה "בלדה בין כוכבים", שכתב יעקב רוטבליט והלחין שלום חנוך, ונכלל באלבומו היחיד, "כל אחד", שיצא ב-1970.
במלחמת יום הכיפורים חבר ארנון למתי כספי, לאושיק לוי ולאילנה רובינא, והרביעייה הופיעה בפני חיילים בשם "רובינא, פופיק, כספי ואושיק". שירם המפורסם ביותר היה "אין לנו מילים".
ביוגרפיה > חזרתו בתשובה

בעקבות השבר של מלחמת יום הכיפורים והשהות בחזית, ובמקביל משבר אישי בשל גירושין החל בחיפוש עצמי. בשנת 1975 חזר בתשובה ולא שב להופיע. הוא עבר לירושלים ולמד בישיבת אור שמח. בשנת 1976 החל להשתתף בהעברת חוגים לחזרה בתשובה עם הרב אברהם רביץ ואיקא ישראלי. ארנון נמנה עם גל החוזרים בתשובה בקרב ידוענים מתחום הבידור והאמנות של שנות ה-70, יחד עם אורי זוהר, אלונה איינשטיין, איקא ישראלי וניסים מנחם (מצמד הפרברים). הוא התחתן בשנית ועבר להתגורר בשכונת שערי חסד החרדית בירושלים, ניהל את מדרשת בית הלל, ועסק בעריכת סרטי תדמית במגזר החרדי. על נטישת עולם הבידור סיפר בראיון, ששקל בעבר להעלות תוכנית בידור עם אורי זוהר שתלעג לעבודה זרה אבל הגיע למסקנה שהקהל החילוני לא יבין על מה הוא צוחק.
בשנת 1993, החל להגיש בשידורי קשת בערוץ 2 פינה בתוכנית לילדים, בו סיפר סיפורים תנכ"יים.
ב-2003 הקים יחד עם איקא ישראלי ואורי זוהר את "גלריית המקלט" לאמנות.
בשנת 2004 יצא אלבום הסולו היחיד שלו במהדורה מחודשת על גבי תקליטור.
התנגד להקמת קהילות נפרדות עבור בעלי תשובה וקרא להשתלבותם באופן מלא בקהילות הדתיות הקיימות.
בשנותיו האחרונות פרסם טור אישי שבועי במגזין החרדי 'משפחה' שבו הוא המליץ על תזונה נכונה ואורח חיים בריא. בטוריו הוא הרבה למתוח ביקורת על הרפואה הקונבנציונלית וקרא לאמץ שיטות הלקוחות מהרפואה האלטרנטיבית. לצד זאת, ארנון נהג לבקר בטוריו את החברה הישראלית ואת המערכת הפוליטית.
ביוגרפיה > מותו

ארנון נפטר ב-3 בינואר 2020 כתוצאה ממחלת הסרטן, נקבר בהר המנוחות לצד ידידו איקא ישראלי.
חיים אישיים

ארנון נשא לאישה את נילי, ממנה נולדו לו שני ילדים. לאחר חזרתו בתשובה, נישא לתרצה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים. במותו היה סב ל-21 נכדים.
אחיו הבכור, מנחם ארנון, קיבל את צל"ש הרמטכ"ל ב-1961, כאזרח חבר קיבוץ תל קציר. זאת במסגרת המאבק על עיבוד שדות בשטח המפורז ברמת הגולן, מול סוריה, ביצע חריש בשדות, למרות האש היעילה שנפתחה לעברו.
הערות שוליים

1 2  שבתאי לביא, שלושה גידלתי, מעריב, 6 בספטמבר 1979
↑  צבי לביא, המסורת והפחד בבי"ס כדורי, מעריב, 2 בינואר 1959
1 2  פופיק עושה קריירה, מעריב, 10 בספטמבר 1963
↑  זאב רב-נוף, "אלדוראדו" גורף זהב, דבר, 8 בספטמבר 1963
הצגת־הבכורה של הסרט"אלדורדו", קול העם, 6 בספטמבר 1963
↑  נחמן בן-עמי, תוסס, תוסס - וחמצמץ, מעריב, 24 בספטמבר 1963
↑  נחמן בן-עמי, אשה וארבעה גברים, מעריב, 14 ביוני 1964
↑  איש עין הוד בסרט "אולי תרדו שם", מעריב, 3 בספטמבר 1963
"אולי תרדו משם" - סרט ישראלי חדש, למרחב, 4 בספטמבר 1963
↑  "סלאח שבאתי" - סרט ישראלי חדש, למרחב, 30 באוקטובר 1963
↑  דב בר-ניר, ערבי בכורה - חסרון המאגיה - "חלום ליל קיץ" בחיפה, על המשמר, 10 ביולי 1964
"חלום ליל קיץ"־ בתיאטרון החיפני, למרחב, 18 ביוני 1964
↑  בכורת השבוע, "אל תגעו בנוימן", דבר, 19 בנובמבר 1964
↑  סרטי השבוע, על המשמר, 24 במרץ 1967
↑  יורם קניוק, אחרי בכורה: "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ", דבר, 11 במרץ 1968
↑  כל העולם במת צילומים..., מעריב, 6 באוגוסט 1974
↑  הילדים משחקים ילדים, מעריב, 4 באוגוסט 1975
↑  יעקב העליון, עזית היא כלב לעומת פופיי, מעריב, 26 באוגוסט 1971
↑  תאומים אורחי שלישיה, קול העם, 25 בנובמבר 1965
↑  חוה נובק, תאומים תאומים, דבר, 25 באוקטובר 1965
↑  יעקב העליון, שחקנים מחפשים אלוהים, מעריב, 23 ביולי 1975
↑  ראש הממשלה יצחק רבין (תמונה), מעריב, 2 בנובמבר 1976
↑  לוי יצחק הירושלמי, בנות בישיבה, מעריב, 24 בספטמבר 1976
↑  ערן יסעור, ר' מרדכי ארנון: "העתיד תלוי בצעירים", מעריב, 27 בדצמבר 1982
↑  נחום ברנע, אלטרנטיבה, דבר, 18 ביולי 1980
↑  רונית הורביץ, אבא, ממי זה האיש הזה עם הזקן?, חדשות, 5 באוקטובר 1993
↑  אודות - גלריית המקלט, באתר גלריית המקלט
↑  מרדכי ארנון, תשובה: מסע אישי אל הכלל, צריך עיון, י"ט אלול תשע"ז
↑  איה חיות, אושיק לוי: "הבת של פופיק צלצלה רק בבוקר — הוא לא רצה שנראה אותו במצבו", באתר הארץ, 4 בינואר 2020
↑  חגי סגל, לא שכחנו, חדשות, 17 במאי 1991
אורי דרומי, צל"ש לאזרח, באתר הארץ, 4 ביוני 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310224905171  ISNI: 0000 0004 0302 4964  MusicBrainz: 2b5c7a96-8ea9-4670-87aa-e869782b62cf  VIAF: 299100099   WorldCat (עם VIAF): 299100099
Young Girl

| --- | --- |
 סינגל בביצוע גארי פאקט והיוניון גאפ
 מתוך האלבום Young Girl
 יצא לאור:  1968 
 סוגה:  מוזיקה פופולרית 
 שפה:  אנגלית 
 בי-סייד:  "I'm Losing You"
 אורך:  3:16
 כתיבה:  ג'רי פולר
 הפקה:  ג'רי פולר
 
"Young Girl" (בעברית: "נערה צעירה") הוא שיר שכתב והפיק ג'רי פולר ובוצע על ידי גארי פאקט והיוניון גאפ עם ליווי קולי של קבוצת The Wrecking Crew. השיר נמכר במיליון עותקים וקיבל תקליט זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
השיר הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100 ושהה בו שלושה שבועות, אחרי השיר "(Sittin' On) The Dock of the Bay" של אוטיס רדינג בשבוע הראשון, והשיר "Honey" של בובי גולדסבורו בשבועיים הבאים. עוד הגיע השיר למקום ראשון במצעד הסינגלים הבריטי, ובמצעד של המגזין Cashbox בארצות הברית. ברשימת US Easy Listening היה השיר במקום ה-34. במצעד פזמונים בדרום אפריקה הגיע השיר למקום השני.
השיר מושר מנקודת מבט של גבר שמגלה שהנערה שבה התאהב היא צעירה יותר מגיל ההסכמה, בניגוד לרושם הראשוני שעשתה. הוא מבקש ממנה לעזוב אותו לפני שהקשר ביניהם יתהדק.
בממלכה המאוחדת יצא הסינגל מחדש בשנת 1974 במסגרת סדרת להיטי "Hall of Fame", והגיע למקום השישי במצעד.
גרסה עברית

להקת נוער שוליים הקליטה גרסה עברית לשיר "Young Girl" בשם "לילה" בתרגומו של מאיר גולדברג. השיר יצא באלבום השני של הלהקה, "ציירי לך שפם" בשנת 1990.
הערות שוליים

↑  Hartman, Kent (2012). The Wrecking Crew. St. Martin’s Griffin. pp. 261–263. ISBN 978-1-250-03046-7.
↑  "Billboard Top 100 April 13, 1968".
1 2  Rice, Jo (1982). The Guinness Book of 500 Number One Hits (1st ed.). Enfield, Middlesex: Guinness Superlatives Ltd. p. 117. ISBN 0-85112-250-7.
↑  "Song artist 849 - Gary Puckett & The Union Gap". Tsort.info. נבדק ב-2014-04-07.
↑  Whitburn, Joel (1993). Top Adult Contemporary: 1961–1993. Record Research. p. 194.
↑  http://www.rock.co.za/files/springbok_top_20_(P).html
↑  "Item Display - RPM - Library and Archives Canada". Collectionscanada.gc.ca. 1968-04-21. נבדק ב-2018-09-16.
↑  Flavour of New Zealand, 14 June 1968
↑  "SA Charts 1965–March 1989". נבדק ב-5 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Joel Whitburn's Top Pop Singles 1955–1990 - ISBN 0-89820-089-X
↑  Whitburn, Joel (1993). Top Adult Contemporary: 1961–1993. Record Research. p. 194.
↑  Cash Box Top 100 Singles, April 13, 1968
↑  "Official Charts Company". נבדק ב-2018-07-19.
↑  "Item Display - RPM - Library and Archives Canada". collectionscanada.gc.ca.
↑  "Top 100 Hits of 1968/Top 100 Songs of 1968". musicoutfitters.com. נבדק ב-16 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://tropicalglen.com/Archives/60s_files/1968YESP.html Cash Box Year-End Charts: Top 100 Pop Singles, December 28, 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: f918fe89-138a-38e0-9063-4dc8e2f9025f
Neon Bible

Neon Bible הוא אלבום האולפן המלא השני של ארקייד פייר. להקת האינדי-רוק הקנדית הוציאה את האלבום במרץ 2007 בלייבל Merge Records.
האלבום, שהוכרז ב-16 בדצמבר 2006 באתר הלהקה, הוקלט ברובו ב-2006 באולפן "the church" בקוויבק (אולפן זה הוא למעשה כנסייה ישנה ונטושה שרכשה הלהקה, שיפצה והפכה לאולפן הקלטות).
הקלטות נוספות של חומרים מהאלבום בביתם של וין ורז'ין, בכנסייה האנגליקנית St. James שנמצאת בבדפורד שבקוויבק, בכנסיית St. Jean Baptiste במונטריאול וכן בניו יורק ובבודפשט. חלק מעבודת המיקסינג בוצעה בלונדון.
לאחר ציפייה רבה לאלבום, הלהקה הכריזה עליו בסרטון יוטיוב תחת הכותרת 'Juno Award Winning Guitarist' בו יושב וין עם מסיכה בדמות ריצ'רד ריד פרי (חבר הלהקה שמנגן בה על גיטרה, בס, אקורדיון, תופים, קלידים ועוד). בסרטון הוא מספר על איך שפעם מוזיקה הייתה מביאה להתרגשות וכיום כבר לא וש־Neon Bible ישיב את התחושה הזו. לאחר מכן מנוגנים קטעים קצרים משירי האלבום ומוצגת רשימת השירים.
עם יציאתו, הפך האלבום להיות ההצלחה המסחרית הגדולה ביותר של הלהקה עד אז כשנכנס לרשימת ה־Billboard 200 היישר למקום השני עבור מכירה של 92,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
האלבום קיבל ביקורות חמות אמנם, אך דעות המבקרים היו חלוקות לגבי הצליל של האלבום. חלק מהמבקרים שיבחו את הסאונד העמוס והמעובה של האלבום. בעוד חלקם טענו לצליל מנוכר ועמוס יתר על המידה.
הפקה

לאחר הוצאת Funeral בשנת 2004, אשר הוקלט באולפן בתשלום, הלהקה החליטה שיש צורך באולפן הקלטה קבוע. לאחר סיבוב ההופעות של Funeral, רכשה הלהקה מבנה ששימש בעבר ככנסייה בפרנהאם, קוויבק. בעת שרכשו את המבנה הוא שימש כבית קפה. לאחר ששיפוץ והתאמת המבנה הושלם, בילתה הלהקה מחצית השני השנייה של 2006 בהקלטת רוב האלבום שם. הקלטות נוספות בוצעו בבודפשט, בין השאר, הקלטת תזמורת ומקהלת גברים צבאית. הקלטות נוספות בוצעו גם בניו יורק בסמוך לנהר האדסון על מנת להקליט בסמוך למים.
יצירת האלבום

העבודה על האלבום החלה מיד בסיום מסע הופעות בצפון אמריקה לאחר האלבום הקודם. כותב השירים, וין באטלר, אשר נולד בארצות הברית ובזמן כתיבת השירים לאלבום כבר חי בקנדה אי אלו שנים, תיאר את תחושתו בתקופה כמתבונן מבחוץ על המולדת. האלבום שואב רעיונות מנושאים שנוגעים בפולקלור האמריקני. בוב דילן, ברוס ספרינגסטין, ואלביס פרסלי צוינו כהשפעות בכתיבת השירים של האלבום.
ההקלטות החלו בשיר 'Black Mirror' ובעיבוד מחדש ל'No Cars Go' שלקוח מהמיני אלבום Arcade Fire. לאחר שנתקבלה החלטה לגבי שם האלבום, קיבלה הלהקה השראה נוספת, לפי ויל באטלר, לאחר שצפו במטיפים בטלוויזיה ובתרמיות התעשרות מהירה בYouTube. הלהקה התלהבה משימוש באוקיינוס ובטלוויזיה כמוטיבים ודימויים לנושאי האלבום כך שהאוקיינוס מסמל את חוסר השליטה בעוד שלגבי הטלוויזיה ציין את האופן הלא מודע שבו 'נשטפים המוחות' של הצופים ודעותם ומחשבותיהם מעוצבות בעזרתה למרות שהם לא מרגישים בזה.
הרעיונות לעיל משתקפים בלחנים ובעיבודים של שירי האלבום, דבר שהוביל לצליל של פחד וחוסר הרמוניה. כדי להגיע לצליל הזה, עשתה שימוש הלהקה בכלים קצת פחות שגרתיים מבדרך כלל. בנוסף לתזמורת ומקהלה, האלבום מכיל נגינה בהארדי גארדי, במנדולינה, באקורדיון ובעוגב. וין ציין שכדמיין את האלבום חשב על צליל עירום ופשוט יותר, אך השירים דרשו תזמור וכלים נוספים.
עטיפה

עטיפת האלבום היא תמונה של שלט ניאון גדול שהלהקה שכרה בזמן שהייתה בסיבוב ההופעות. בתמונה, התנ"ך הנמצא בשלט נמצא באמצע ההבהוב שלו. עיצוב העטיפה זכה לשבחים.
וין ציין בראיון ששם האלבום לקוח מכך שוין מאוד אהב את התמונה הזו ולא מתוך הרומן של גון קנדי טול הנושא את השם The Neon Bible. יש לציין שעבור השימוש בשם זה לאלבום הלהקה נדרשה לתאם זאת עם בעלי הזכויות על הרומן.
עיצוב העטיפה והצילומים המופיעים בחוברת האלבום בוצעו על ידי טרייסי מוריס (שעבד עם הלהקה גם באלבומם הקודם).
קידום האלבום

בעיקר, בעקבות מוצאה של רז'ין, הלהקה ניסתה לגייס עזרה ולהעלות את המודעות למצב הסוציו-אקונומי הסבוך בהאיטי לאורך הקריירה שלהם. ב-26 באוקטובר 2006 רצתה לתמוך הלהקה בהאיטי על ידי שחרור השיר "Intervention" בiTunes והעברת על הרווחים לארגון Partners in Health. בטעות, הועלה השיר "Black Wave/ Bad Vibrations" השיר שמופיע אחרי "Intervention" באלבום. אמנם השיר הוסר כמעט מיד עם גילוי הבעיה אך הגולשים מיד שיתפו והפיצו את השיר הנוסף בו זכו.
ב-28 בדצמבר 2006, שיתפה הלהקה את מאזיניה בסינגל הרשמי הראשון, "Black Mirror", על ידי פרסום מספר טלפון חינמי אליו הוזמנו להתקשר ודרכו להאזין לשיר. השיר הוזרם גם באתר הלהקה ב-6 בינואר 2007. יום לאחר מכן, חשפה הלהקה מידע נוסף לגבי האלבום בווידאו ב־YouTube בו נוגנו מספר קטעים מהאלבום החדש ברקע ווין הופיע בו בדמותו של ריצ'רד ריד פרי והגיש את רשימת השירים, תאריך השחרור של האלבום והלייבל בו האלבום יצא.
ב-2 בפברואר 2007, כל מילות השירים של האלבום פורסמו באתר הלהקה.
עוד כלול היה טקסט וקטע מוקלט של ילד קורא משל צרפתי בשם 'הזאב והשועל' שמתקשר לשיר "The Well and the Lighthouse" מהאלבום, אשר מבוסס בצורה חופשית על המשל.
באוקטובר 2007, עלה לאוויר אתר בכתובת beonlineb.com בו בתאריך ב-6 באוקטובר נחשף וידאו לשיר הנושא של האלבום. הקליפ היה קליפ אינטראקטיבי בו הצופה יכול לשלוט על ידיו ופניו של וין המופיע בקליפ. זה היה הווידאוקליפ הראשון לשיר מהאלבום.
מסע ההופעות

ארקייד פייר פצחו במסע ההופעות שליווה את צרת האלבום בינואר-פברואר 2007, כשהם מופיעים בכנסיות ובאתרי הופעות קטנים ואינטימיים יותר באוטווה, מונטריאול, לונדון וניו יורק.
במרץ-אפריל קבעה הלהקה 23 הופעות אירופאיות. תשע האחרונות בוטלו עקב מחלה.
בסוף אפריל החלה הלהקה בסיבוב הצפון-אמריקאי שלה שכלל 26 הופעות. לאחר מכן שבה הלהקה ל־11 הופעות באירופה ואז המשיכה בצפון אמריקה לעשר הופעות נוספות.
מסע ההופעות נמשך עם עוד 14 הופעות באירופה ובתחילת 2008 עוד 6 הופעות באוסטרליה וניו זילנד. מסע ההופעות נחתם בשלוש הופעות אחרונות ביפן, הראשונה שבהן ב-7 בפברואר 2008.
מן הביקורת

בהשוואה לאלבום הבכורה, Funeral, היווה אלבום זה פריצת דרך של הצלחה מסחרית. במהלך השבוע הראשון לצאתו, נכנס האלבום היישר למקום הראשון במצעדי המכירות בקנדה, באירלנד ולמקום השני בארצות הברית, בבריטניה ובפורטוגל.
מיד עם שחרורו קצר האלבום ביקורות נלהבות ברחבי העולם. האלבום קיבל ציון 87 משוקלל באתר Metacritic (הציון השביעי בטיבו שקיבל אלבום בשנת 2007).
מבקר "The A.V. Club", קייל ריאן הבין את האלבום כפרשנות לעולם האמריקאי שאחרי האחד עשר בספטמבר, באומרו שהלהקה מסמנת לאנשים הממוצעים שנבלעו בהיסטריה ובפחד ובאנשים שמנוהלים על ידם, שהם לא לבד.
בעוד שחלק מהמבקרים קיבלו את הצליל המצוקתי והקודר משהו של האלבום כחלק אינטגרלי מהנושאים בהם הוא עוסק והאופן השירי בו הוא מתמודד איתם, היו שלא אהבו את הצליל של האלבום. דוגמה לכך היא דבריו של מבקר הרולינג סטון שהופתע שלהקה כל כך גדולה ועשירה בכלים יכולה להשמע כל כך מנוכרת לאורך רוב האלבום, התוצאה, לדעתו, היא צליל עמוס מדי שמצליח להיות ברור רק בקצוות ומשאיר את קול הסולן (וין) לבדו באמצע. זה לא מנע מהמגזין למקם את האלבום במקום הרביעי בדירוג האלבומים הטובים של השנה.
רשימת השירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Black MIrror  | 4:13 |
| 2. | Keep The Car Running  | 3:29 |
| 3. | Neon Bible  | 2:16 |
| 4. | Intervention  | 4:19 |
| 5. | Black Wave/Bad Vibrations  | 3:56 |
| 6. | Ocean of Noise  | 4:53 |
| 7. | The Well and The Lighthouse  | 3:57 |
| 8. | (Antichrist Television Blues)  | 5:10 |
| 9. | Windowsill  | 4:16 |
| 10. | No Cars Go  | 5:43 |
| 11. | My Body Is a Cage  | 4:47 |
הערות שוליים

↑  דיווח באתר פרפיקס אודות פרסום המידע לקראת יציאת האלבום
↑  ביקורתו של מארק בומונט ב-NME על האלבום
↑  ביקורתו של דייוויד פריק ב-Rolling Stone על האלבום
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007: סיטי אנד קולור – Sometimes | פרס ג'ונו לאלבום האלטרנטיבי של השנה   2008: ארקייד פייר – Neon Bible  | הבא: 2009: The Stills –‏ Oceans Will Rise |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c091b282-aa91-3bc0-9c95-938db1f1f930
התנקשויות פוליטיות

על משמעותן של התנקשויות פוליטיות ראו בערך רצח פוליטי.
רשימה זו ממוינת בסדר כרונולוגי עולה. רציחות של נשיאי ארצות הברית מופיעות ברשימה נפרדת בהמשך ערך זה.
בתקופה הקדומה

עגלון מלך מואב
גדליהו בן אחיקם
סנחריב מלך אשור
אלכסנדר הרביעי, בנו של אלכסנדר מוקדון (מוקדון, 310 לפנה"ס לערך)
רוקסן, אשתו של אלכסנדר מוקדון (מוקדון, 310 לפנה"ס לערך)
שמעון התרסי (יריחו, 135 לפנה"ס)
טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (133 לפנה"ס)
גאיוס גרקכוס (121 לפנה"ס)
יוליוס קיסר (רומא, שנת 44 לפנה"ס)
אריסטובולוס השלישי (יריחו, 36 לפנה"ס)
קליגולה (רומא, 41 לספירה)
קלאודיוס (רומא, 54 לספירה)
קומודוס (רומא, 192 לספירה)
פרטינקס (רומא, 193 לספירה)
אלכסנדר סוורוס (רומא, 235 לספירה)
בתקופה הקדומה > מלכי יהודה וישראל

נדב בן ירבעם (גבתון)
אלה בן בעשא (תרצה)
יורם (מלך ישראל)
אחזיה (מלך יהודה)
עתליה (ירושלים)
יואש (מלך יהודה) (בזקנותו)
אמציהו
זכריהו בן ירבעם
שלום בן יבש (שומרון)
פקחיה בן מנחם (שומרון)
פקח בן רמליהו
אמון (ירושלים)
ימי הביניים ושחר העת החדשה

לאון החמישי (הארמני) (820)
ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד (1437)
דייוויד ריציו, (1566)
וילם הראשון, נסיך אורנז׳ (1584)
אנרי השלישי, מלך צרפת (1589)
אנרי הרביעי, מלך צרפת (1610)
קונצ'ינו קונצ'יני, מרשל צרפת (1617)
גוסטב השלישי מלך שוודיה (1792)
ז'אן-פול מארה, מהפכן צרפתי (1793)
ספנסר פרסיבל, ראש ממשלת בריטניה (1812)
הרב אברהם שלמה זלמן צורף, מחלוצי היישוב הישן בירושלים (1851).
אברהם לינקולן, נשיא ארצות הברית (1865)
אלכסנדר השני, צאר האימפריה הרוסית (1881)
מארי-פרנסואה-סדי קארנו, נשיא צרפת (1894)
אליזבט מבווריה ("סיסי"), קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה (ז'נבה, שווייץ 1898)
המאה ה-20

אומברטו הראשון, מלך איטליה (1900)
אלכסנדר הראשון, מלך סרביה (1903)
הנסיך הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ' (1905)
קרלוש מלך פורטוגל ובנו הנסיך פיליפ (1908)
פיוטר סטוליפין, ראש ממשלת רוסיה (קייב, רוסיה הצארית, 1911)
גאורגיוס הראשון, מלך יוון (סלוניקי, יוון (1913)
הארכידוכס פרנץ פרדיננד, יורש העצר האוסטרי (סרייבו, בוסניה, 1914)
ז'אן ז'ורס (פריז, צרפת, 1914)
גריגורי רספוטין (סנקט פטרבורג, רוסיה, 1916)
רוזה לוקסמבורג (ברלין, גרמניה, 1919)
קורט אייזנר (מינכן, גרמניה, 1919)
ג'מאל פאשה (טביליסי, גאורגיה, 1922)
ולטר רתנאו, שר החוץ של גרמניה (ברלין, גרמניה,1922)
מייקל קולינס (אירלנד, 22 באוגוסט 1922)
גבריאל נרוטוביץ' (ורשה, פולין, 1922)
ג'אקומו מאטיאוטי (רומא, איטליה 1924)
סימון פטליורה (פריז, צרפת, 1926)
פול דומר, נשיא צרפת (1932)
אנגלברט דולפוס, קנצלר אוסטריה (1934)
אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה (1934)
לואי בארטו, שר החוץ של צרפת (1934)
סרגיי קירוב, (לנינגרד, ברית המועצות, 1934)
לאון טרוצקי, (מקסיקו סיטי, מקסיקו, 1940)
ז'אן פרנסואה דרלאן, (צפון אפריקה, 1942)
מהטמה גנדי, (ניו דלהי, הודו, 1948)
המלך עבדאללה הראשון, (בפתח מסגד אל-אקצא, בירושלים, 1951) - ראו: רצח המלך עבדאללה
סולומון בנדרנאיקה, (ציילון, 1959)
פטריס לומומבה, (קונגו, 1961)
רפאל טרוחיו, (הרפובליקה הדומיניקנית, 1961)
ג'ון קנדי, נשיא ארצות הברית (1963) - ראו: רצח קנדי
מלקולם אקס, (ניו יורק, ארצות הברית, 1965)
הנדריק פרוורד, (דרום אפריקה, 1966)
רוחליה קרוס, (אסקואינטלה, גואטמלה, 1968)
מרטין לותר קינג, (ממפיס טנסי, ארצות הברית, 1968)
רוברט קנדי, (לוס אנג'לס, ארצות הברית, 1968) - ראו: רצח רוברט קנדי
וספי אל-טל, (קהיר, מצרים, 1971)
לואיס קאררו בלאנקו, (מדריד, ספרד, 1973)
פייצל מלך ערב הסעודית (ריאד, ערב הסעודית 1975)
הרברט צ'יטפו, לוחם חירות זימבבואי (לוסקה, זמביה 1975)
אלדו מורו, (רומא), איטליה, 1978)
גאורגי מרקוב, (לונדון, בריטניה, 1978)
פאק צ'ונגהי, נשיא קוריאה הדרומית (1979)
לואי מאונטבאטן, אירלנד (1979)
ג'ון לנון, ניו יורק, ארצות הברית, (1980)
אנואר סאדאת, נשיא מצרים (קהיר, מצרים, 1981)
בשיר ג'ומאייל, נשיא לבנון (ביירות, לבנון, 1982)
בניגנו אקינו הבן (מנילה, הפיליפינים, 1983)
אינדירה גנדי (ניו דלהי, הודו, 1984)
אולוף פלמה, ראש ממשלת שוודיה (סטוקהולם, שוודיה, 1986)
רג'יב גנדי (מדרס, הודו, 1991)
ואזגן סרקיזיאן (ירוואן, ארמניה, 1999)
המאה ה-20 > בארץ ישראל, לפני הקמת מדינת ישראל

ישראל דה האן, (ירושלים, 1924)
הלורד מוין, (קהיר, 1944)
חיים ארלוזורוב[דרושה הבהרה], (ת"א, 1933) - ראו: רצח ארלוזורוב
ידידיה סגל[דרוש מקור], (חיפה, 1948)
המאה ה-20 > במדינת ישראל

הרוזן פולקה ברנדוט (ירושלים, 1948)
ישראל קסטנר (תל אביב, 1957)
חמאד אבו רביעה (ירושלים, 1981)
אמיל גרינצוויג (ירושלים, 1983)
ראש הממשלה יצחק רבין (תל אביב, 1995) - ראו: רצח יצחק רבין
מאיר כהנא  פעיל ימני  (ניו יורק, 1990) ראו : רצח מאיר כהנא
המאה ה-21

רחבעם זאבי (גנדי), (ירושלים, 2001) - ראו: רצח רחבעם זאבי
פים פורטאון, (הילברסום, הולנד, 2002)
אנה לינד, (סטוקהולם, שוודיה, 2003)
זוראן ג'ינג'יץ', (בלגרד, סרביה, 2003)
תאו ואן גוך, (אמסטרדם, הולנד, 2004)
רפיק אל-חרירי, (ביירות, לבנון, 2005) - ראו: רצח רפיק אל-חרירי
לאקשם קאדירגמר, (קולומבו, סרי לנקה, 2005)
בנזיר בהוטו, (רוואלפינדי, פקיסטן, 2007)
אולג באבאייב, (קרמנצ'וג, אוקראינה, 2014)
ז'ובנל מואיז, (פטיון-וויל, האיטי, 2021)
שינזו אבה, (נארה, יפן, 2022) - ראו: רצח שינזו אבה
רצח נשיאים בארצות הברית

הנשיא אברהם לינקולן (וושינגטון הבירה, ארצות הברית, 1865)
הנשיא ג'יימס גרפילד (וושינגטון הבירה, ארצות הברית, 1881)
הנשיא ויליאם מקינלי (בפאלו, ארצות הברית, 1901)
הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי (דאלאס, טקסס, ארצות הברית, 1963) - ראו: רצח קנדי.
רצח נשיאים בארצות הברית > מתמודדים לנשיאות

המתמודד לנשיאות רוברט קנדי (לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית, 1968) - ראו: רצח רוברט קנדי.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > התנקשויות בעת העתיקה שנכשלו

יותם בן גדעון
יואש (מלך יהודה) (כשהיה תינוק)
אחשוורוש מלך פרס ומדי
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא אנדרו ג'קסון

ניסיון ההתנקשות הראשון בנשיא ארצות הברית התרחש ב-30 בינואר 1835, כשריצ'רד לורנס, אמריקאי בעל הפרעה נפשית, ניסה להתנקש בחייו של הנשיא ג'קסון בעת שביקר בהלווית סנאטור מקרוליינה הדרומית. בתחילה תכנן לורנס לירות בו עם כניסתו לטקס, אך לא הצליח להתקרב אליו במידה מספקת. לאחר שעזב ג'קסון את ההלוויה, התחבא לורנס מאחורי עמוד. מכשהגיע הנשיא, יצא לורנס ממחבואו וירה לעבר גבו של ג'קסון, אך היה מעצור בנשק. במהרה הוציא לורנס את אקדחו השני, אך גם איתו כשל. מאוחר יותר התברר כי אקדחיו לא היו עמידים דיים בפני לחות, ובאותו יום מזג האוויר היה לח בצורה קיצונית. מעשיו של לורנס משכו את תשומת לבם של הנוכחים, ובמהרה נתפס והוכנע, אף בעזרתו של הנשיא ג'קסון, שהכה אותו מספר פעמים עם מקל ההליכה שלו.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא תאודור רוזוולט

ניסיון ההתנקשות בתאודור רוזוולט התרחש בשנת 1912, 3 שנים לאחר שסיים את תפקידו. ההתנקשות אירעה בזמן שרוזוולט התמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית לכהונה שלישית.
היורה היה פעיל קיצוני אשר התנגד לרעיון של כהונה שלישית של נשיא. רוזוולט נפצע קשה, אך שרד והמשיך במסע הבחירות (שבו הפסיד).
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט

בשנת 1933, בפרק הזמן שבין בחירתו של רוזוולט לנשיא לבין השבעתו, הוא עמד לשאת נאום בעצרת במיאמי שבפלורידה כשמתנקש ירה לעברו, הרג את ראש עיריית שיקגו ופצע חמישה אנשים אחרים. הנשיא הנבחר לא נפגע. המתנקש נדון למוות והוצא להורג בכיסא החשמלי.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא הארי טרומן

בשנת 1950 שני לאומנים מפוארטו ריקו ירו לעבר הנשיא טרומן בוושינגטון הבירה והרגו שניים מסוכני השירות החשאי. הנשיא לא נפגע. אחד המתנקשים נהרג והשני נדון למוות. הנשיא טרומן המיר את עונשו למאסר עולם. ב-1979 הוא זכה לחנינה מידי הנשיא ג'ימי קרטר.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא ריצ'רד ניקסון

ב-1974 אדם בשם סמואל בייק, סוחר צמיגים מובטל בן 44 שלקה בהפרעה דו־קוטבית, ניסה לחטוף מטוס נוסעים במטרה להפילו על הבית הלבן. לצורך החטיפה גנב אקדח של חבר והכין פצצה ביתית שבוססה על דלק. במהלך ניסיון החטיפה הכושל של המטוס הוא ירה בשוטר בכניסה לנמל התעופה ובשני הטייסים שסירבו להמריא עם המטוס. לאחר ששוטר בעל יוזמה ירה בו שני כדורים דרך הצוהר של דלת המטוס, בייק ירה בראשו ונהרג. השוטר ואחד הטייסים נהרגו מכדוריו, ואילו הטייס השני נפצע קשה וחזר לעבודתו רק לאחר 5 שנים. המניע של בייק הייתה אמונתו כי השלטון מושחת ואינו מאפשר קיום לאנשים מן השורה, לאחר שבקשתו להלוואה לצורך מיזם עסקי נדחתה. ה-FBI תיחקר מספר פעמים את בייק, אך הוא לא נמצא כמסוכן על ידם. על בסיס המקרה נעשה ב-2004 סרט בשם "מלכודת לנשיא" בכיכובו של שון פן.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא ג'רלד פורד

ב-5 בספטמבר 1975, אשה בשם לינט פרום, מחסידי צ'ארלס מנסון, ניסתה לירות לעבר הנשיא פורד באקדח בסקרמנטו שבקליפורניה. סוכן עירני של השירות החשאי הספיק להוציא מידה את האקדח לפני שהספיקה לירות. היא נדונה למאסר עולם. באוגוסט 2009 השתחררה פרום מהכלא.
ב-22 בספטמבר, 17 יום בלבד לאחר ניסיון ההתנקשות הקודם, פעילת זכויות אזרח בשם שרה ג'ין מור ירתה באקדח בסן פרנסיסקו לעבר הנשיא. צופה אקראי גרם להטיית ידה והיריה החטיאה את הנשיא. היא נדונה למאסר עולם.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא רונלד רייגן

ב-30 במרץ 1981 ליד בית מלון בוושינגטון הבירה צעיר בשם ג'ון הינקלי ירה בנשיא רייגן. הקליע חדר לחזהו של הנשיא אך החטיא את לבו. הנשיא החלים. המתנקש נדון למאסר עולם. סיבת ההתנקשות הייתה הערצתו של המתנקש לשחקנית ג'ודי פוסטר (שבה היה מאוהב ללא ידיעתה) ורצונו להרשימהּ.
התנקשויות פוליטיות שלא הסתיימו במוות > ניסיונות התנקשות בחיי נשיאים בארצות הברית > הנשיא לשעבר דונלד טראמפ

ב-13 ביולי 2024 בעת שנאם בעצרת בחירות שנערכה בבאטלר, פנסילבניה, נורה ונפצע הנשיא לשעבר דונלד טראמפ.