היסטוריה של קוריאה הצפונית
חלוקת קוריאה והקמת קוריאה הצפונית

במסגרת ועידת טהראן שהתקיימה בנובמבר 1943, וועידת יאלטה שהתקיימה בפברואר 1945, ברית המועצות התחייבה להצטרף לבעלות הברית בלחימה כנגד האימפריה היפנית באזור האוקיינוס השקט בתוך שלושה חודשים מהשגת ניצחון בזירה האירופית. כתוצאה מכך, ב-8 באוגוסט 1945, שלושה חודשים לאחר כניעת גרמניה הנאצית, ברית המועצות הכריזה מלחמה על יפן.
הצבא הסובייטי התקדם במהירות כזו, עד שממשלת ארצות הברית החלה לחשוש כי הכוחות הסובייטים בדרכם לכבוש את כל חצי האי הקוריאני. בשל כך, ב-10 באוגוסט ממשלת ארצות הברית הציעה את קו הרוחב 38 צפון להתווית הגבול בין שטח הכיבוש הסובייטי בצפון חצי האי, לשטח הכיבוש האמריקאי בדרום חצי האי. חלוקה מלאכותית זו, שכן לאורך ההיסטוריה לא היה הבדל היסטורי או תרבותי כלשהו בין תושבי חצי האי בצפון ובדרום, נקבעה באופן שרירותי, בין היתר מאחר שהותירה את בירת קוריאה, סיאול, תחת שליטה אמריקאית. ההחלטה הובילה לראשונה בהיסטוריה הקוריאנית לפיצול תושבי חצי האי לשתי מדינות, כאשר 16 מיליון קוריאנים חיו באזור האמריקני ותשעה מיליון חיו באזור הסובייטי. להפתעת האמריקאים, ברית המועצות הסכימה לחלוקה באופן מיידי.
ב-14 באוגוסט הסובייטים החלו בהחדרת כוחות צבאיים דרך הים, והשתלטו במהירות על צפון-מזרח המדינה, כאשר ב-16 באוגוסט נכבשה וונסן, וב-24 באוגוסט הצבא האדום הגיע לפיונגיאנג. לעומת זאת, כוחות צבא ארצות הברית לא הגיעו לאזור הדרומי לפני 8 בספטמבר באותה שנה.
במהלך חודש אוגוסט, ״ועדות עממיות״ החלו לצוץ ברחבי קוריאה, כאשר פעילותן זוהתה ועדת המעבר שפעלה בצפון המדינה, בשיתוף פעולה עם שלטונות הכיבוש הסובייטים. בניגוד לעמיתיהם האמריקאים, הרשויות הסובייטיות בחרו לשתף פעולה מול אותן הוועדות.
ב-19 בספטמבר, קים איל-סונג ו-36 קצינים בצבא האדם ממוצא קוריאני הגיעו לוונסן. קבוצה זו לחמה בכוחות הכיבוש היפנים במנצ'וריה במהלך שנות ה-30, והחל משנת 1941 התגוררו בברית המועצות ועברו אימונים צבאיים. ב-14 באוקטובר, השלטונות הסובייטים הציגו את קים באופן רשמי בפני הציבור הצפון-קוריאני כלוחם גרילה וכסמל לגבורה.
במהלך דצמבר 1945, שלטונות ברית המועצות הסכימו להצעת ארצות הברית לקיום משטר נאמנות משותף בחצי האי הקוריאני לתקופה של עד חמש שנים, אשר בהמשך תוביל לעצמאות מלאה. בעוד שמרבית תושבי קוריאה דרשו עצמאות באופן מיידי, קים ושאר תומכיו הקומוניסטים תמכו במשטר הנאמנות המוצע, בעקבות לחץ מצד הממשלה הסובייטית. גורמים פנימיים בקרב הקומוניסטים הקוריאנים שהתנגדו לכך טופלו באופן נקודתי. מייד לאחר הקמתו, המשטר החדש הכריז על יישום מדיניות פופולרית של חלוקת אדמות, הלאמת תעשיות, רפורמה בדיני עבודה, והנחלת שוויון מלא לנשים.
במקביל, הוועדות המקומיות בצפון אורגנו מחדש על בסיס הכרה בהנהגתו הבלתי-מעורערת של קים איל-סונג. ב-18 בדצמבר, כלל הוועדות העממיות בצפון שולבו באופן מלא במפלגה הקומוניסטית תחת הנהגתו של קים, כאשר ב-1949, כלל הכוחות הפוליטיים הקומוניסטים במדינה התאחדו למפלגה אחת, מפלגת הפועלים של קוריאה, כאשר מנהיגה היה קים איל-סונג.
זמן קצר לאחר הקמת המפלגה החדשה, קים ייסד את צבא העם הקוריאני, אשר התבסס על לוחמי הגרילה לשעבר כנגד הכיבוש היפני והמפלגה הלאומית הסינית (קוומינטנג) (במסגרת מלחמת האזרחים הסינית), ובסיוע ותמיכה מצד ברית המועצות. השלטון הסובייטי סיפק לצבא החדש טנקים בינוניים, משאיות, ארטילריה ונשק קל. קים גם הקים את חיל האוויר של קוריאה הצפונית, שהתבסס בימיו הראשונים על מטוסי קרב מצוידים במדחף מתוצרת סובייטית. בהמשך, טייסים צפון-קוריאנים נשלחו לבסיסי צבא סודיים בברית המועצות ובסין לשם אימון על מטוסי מיג-15.
במהלך שנת 1946 ואילך, מהלך חקיקה אינטנסיבי הפך את קוריאה הצפונית למדינה קומוניסטית בעלת אוריינטציה סטליניסטית. רפורמת קרקעות חדשה חילקה שטחי אדמה נרחבים לעניים, מה שהוביל לאובדן כוחו של מעמד הבורגנות ובעלי הקרקעות המסורתי, וחיזק את התמיכה בקים מצד העניים ובני המעמד הנמוך, שהיוו מרבית האוכלוסייה בקוריאה הצפונית.
בעקבות כישלון המגעים בין ארצות הברית וברית המועצות ביחס לאיחוד העתידי של שתי המדינות הקוריאניות למדינה אחת, ארצות הברית העבירה את הטיפול בנושא לידי האו"ם בספטמבר 1947. בעקבות זאת, האו"ם הקים ועדת בחירות זמנית, שמטרתה הייתה לקיים בחירות בחצי האי הקוריאני כולו, לשם קביעת אופי ומהות המשטר החדש, שנועד להחליף את שתי המדינות הקיימות. בעקבות התנגדותה של ברית המועצות למהלך, וסירובה לשתף פעולה עם הוועדה, הוחלט באו"ם לקיים בחירות מפוקחות באזור הדרומי בלבד. באפריל 1948, ועידה של ארגונים פוליטיים מהצפון והדרום התקיימה בפיונגיאנג, אבל ועידה זו לא הובילה לתוצאות כלשהן. הבחירות נערכו בסופו של דבר בקוריאה הדרומית ב-10 במאי 1948, מה שהוביל להקמתה הרשמית של הרפובליקה של קוריאה. זמן קצר לאחר מכן, באוגוסט 1948, התקיימו בקוריאה הצפונית בחירות לאספת העם העליונה, וחוקה חדשה למדינה הוכרזה.
הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (קוריאה הצפונית) הוכרזה באופן רשמי ב-9 בספטמבר, כאשר קים איל-סונג הפך באופן רשמי לראש הממשלה. ב-12 בדצמבר 1948, העצרת הכללית של האומות המאוחדות, בעקבות דו"ח מטעם ועדת הבחירות הזמנית של האו״ם, אשר פירט על חוסר שיתוף הפעולה מצד ברית המועצות, הכריזה כי הממשלה החוקית היחידה בחצי האי הקוריאני היא הרפובליקה של קוריאה.
עד לשנת 1949, קוריאה הצפונית השלימה את הפיכתה למדינה קומוניסטית-סטליניסטית מן המניין. מפלגת הפועלים של קוריאה החזיקה בשליטה בלתי מעורערת במדינה החדשה, במסגרת משטר חד-מפלגתי .