stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של אינדונזיה
התקופה הקולוניאלית > הכיבוש היפני > PANCASILA פאנצ'אסילא: "5 עמודים/עקרונות"

ב-1 ביוני 1945 פרסם סוקרנו את עקרונותיו כבסיס הפילוסופי של אינדונזיה וכבסיס לחוקיה העתידיים:
KETUHANAN YANG MAHA ESA - האלהה של אל עליון אחד.
KEMANUSIAAN YANG ADIL DAN BERADAB - אנושיות צודקת ומתורבתת.
PERSATUAN INDONESIA - אחדות אינדונזיה.
KERAKYATAN YANG DIPIMPIN OLEH HIKMAT KEBIJAKSANAAN DALAM PERMUSYAWARATAN / PERWAKILAN - דמוקרטיה המודרכת על ידי חוכמת-תבונה בהיוועצות / יצוג.
KEADILAN SOSIAL BAGI SELURUH RAKYAT INDONESIA - צדק חברתי בחלקו של כל עם אינדונזיה.
שנים מהעקרונות מצריכים הבהרה:
סוקרנו דרש סובלנות דתית, ואם כביכול קבלת האסלאם, הנצרות ואפילו הבודהיזם כדתות שיסודן באמונה באל אחד מובנת מאליה, ההינדואיזם על שלל 330 מיליון האלים והאלות שבו, היה נזקק להיתר חוקי באינדונזיה כדי שלא תישלל זכותם של ההינדים מבאלי ולומבוק וזולתם באינדונזיה להאמין בדתם. הפתרון היה באשר "בראהמא" נחשב בהינדואיזם לבורא, הוכנס בעבורו ההינדואיזם בכלל של "האלהה של אל עליון אחד". הקונפוציאניזם קיבל היתר בכלל הזה משום שמורהו היה אחד:- קון-פו-טסה, הידוע ללא-סינים בשם קונפוציוס.
בהסבר הרשמי של אינדונזיה לעקרון הרביעי בין ה-5, לפחות עד 1998, הופיע המושג השאול MUFAKAT, שמובנו "הסכמה כללית". המקור האסלאמי של המושג האינדונזי PERMUSYAWARATAN ב"שורא", שבחרה את עות'מאן לח'ליפה באימפריה האסלאמית בשנת 644 לספירה הנוצרית היה בהסכמה כללית של 6 בוחרים שבחרו אחד מהם וחמשת האחרים נתנו לו שבועת אמונים בתקיעת כף. "שורא" זאת הייתה אז יישום של הכתוב בקוראן: وَأَمْرُهُمْ شُورَىٰ بَيْنَهُمْ (סורה 42, אאית 38) "ואמרהם שורא ביניהם", שמשמעו: "וענינם היועצות ביניהם", הפכה למהות הדמוקרטיה בעיני המוסלמים ושליטיהם. הדבר היה מושרש באינדונזיה בכל הרמות בעבר. באופן דומה ביותר לזה גם נבחר סוטאן שהריר להיות ראש ממשלתה הראשון בפועל של אינדונזיה ב-14 בנובמבר 1945. סוקרנו ואחריו סוהארטו נצלו את עקרון ה-MUFAKAT לשלטון יחיד, בתואנה שהגופים הבוחרים באינדונזיה MPR ו-DPR קבלו אותם מראש. מתוך ההערצה לסוקרנו כ"מכריז העצמאות", סוקרנו לא נדרש לעמוד לבחירה מול מתחרים, כי לא היו כאלה. סוהארטו אחריו הקצין בניצול השיטה. הוא "תכנת" את שני בתי המג'לס ומפלגתו "גולקאר" הייתה בעלת רוב קבוע בשניהם ובפועל שלט סוהארטו באמצעות קציני צבא. אכן הייתה הסכמה כללית מסביבו, ולא היו לו מתחרים ב-7 מערכות בחירות. גם העובדה ש"יצוג" אינו "דמוקרטיה ישירה" נוצלה בעניין זה. בין הצירים במג'לס הייתה מוסכמה שסוקרנו ואחריו סוהארטו היו הנבחרים. רק אחרי התפטרותו של סוהארטו, כשהחל בחרודין יוסוף חביבי להנהיג דמוקרטיה, הוסבר העיקרון הרביעי שב"פאנצ'אסילא" כ"הסכמת הרוב" ולא כ"הסכמה כללית".
דיונים בעניין תקפותו של חוק כלשהו שנחקק באינדונזיה וכל צעד מכריע, הסתיימו בהכרעה האם החוק או הצעד הנדון תואם ל"פנצ'אסילא", כל זאת בעיני צירי המג'לס. מחוץ למג'לס, תנועות אסלאמיות שמרדו באינדונזיה כמו "דארול אסלאם" ותנועות שזרעו טרור באינדונזיה בשם אל קאעדה ו"דאעש" שללו את הפאנצ'אסילא מכל וכל. לטענתן רק השריעה היא החק התקף ובמסגרתה יש גם יחס אל דתות אחרות ואל מאמיניהן.
התקופה הקולוניאלית > הכיבוש היפני > ועדת הכנה לעצמאות ביוזמה אינדונזית

ב-7 באוגוסט החליפו האינדונזים את הוועדה שהקימו היפנים בוועדה משלהם. הוועדה ניסחה את חוקת 1945.
ב-9 באוגוסט 1945 סוקרנו, האטה, וראדג'ימאן וודיואינינגראט הוטסו על מנת לפגוש את המרשל היסאיצ'י טראוצ'י בדאלאת, ווייטנאם. הם דרשו את שטחי איי הודו המזרחית ההולנדיים, סאראוואק, ברוניי, סבה, טימור המזרחית ועוד. אולם המרשל היפני ענה להם שבסמכותו לתת להם רק את שטחי איי הודו המזרחית ההולנדיים. נאמר להם שיפן מתכוונת להכריז על עצמאותה של אינדונזיה ב-24 באוגוסט. מעבר לזאת כבר לא שלטה יפן בכל השטחים שדרשו האינדונזים, כך שחלק מהדרישות לא היו מעשיות. המשלחת שבה אל אינדונזיה ב-11 באוגוסט, סוקרנו היסס כל זמן שהיפנים לא נכנעו רשמית.
התקופה הקולוניאלית > מהפכת הלאומיות באינדונזיה

לאחר שהיפנים נכנעו ב-15 באוגוסט, היה סוקרנו נתון ללחץ כבד מצד ח'ירול צאלח ואחרים. בשעה 4 בבוקר של 17 באוגוסט נודעו החדשות באינדונזיה, שאכן נכנעה יפן. בהמשך הבוקר שאל סוקרנו את הגנרל היפני מאאדה בג'קרטה ולאחר שקיבל ממנו רשות הלך סוקרנו אל ביתו שלו בג'קרטה, והכריז בעצמו בשעה 10 בבוקר, בנוכחות מחמד האתא וקהל מצומצם, על עצמאותה של אינדונזיה. השמועה על הכרזת העצמאות הופצה באמצעות מנשרים ואמצעים נוספים בזמן שצבא המלחמה האינדונזי (PETA), צעירים, ואחרים הביעו תמיכה ברפובליקה החדשה. חלקם אף לקחו את השליטה על משרדים ממשלתיים מידיהם של היפנים.
ב-18 באוגוסט 1945 פרסמו האינדונזים את חוקת 1945, שנודעה בראשי תיבות: UUD '45, ("חוקי יסוד 45'"), החוקה תקפה גם בימינו, לאחר שהוחלפה ב-1950 והושבה לתוקף ב-1959, אם כי לאחר שינויים רבים.
ב-29 באוגוסט החליטה הוועדה שהקימו האינדונזים למנות את סוקרנו לנשיא ואת מוחמד האטה לסגנו, תוך שימוש בחוקה שהיא ניסחה. שמה של הוועדה שונה ל-CNIP (תרגום: הוועדה האינדונזית הלאומית המרכזית) והיא הפכה לממשלה זמנית עד לקיום בחירות. הוועדה הכריזה על הממשלה החדשה ב-31 באוגוסט וקבעה שהרפובליקה של אינדונזיה שהוקמה זה עתה תכלול את כל הטריטוריות של הודו המזרחית ההולנדית, ותורכב משמונה פרובינציות: סומטרה, בורנאו, ג'אווה המערבית, ג'אווה המרכזית, ג'אווה המזרחית, סולאווסי, מאלוקו, וסונדה קצ'יל. ראש הממשלה הראשון בפועל של אינדונזיה היה סוטאן שהריר, והוא החל בתפקידו ב-14 בנובמבר 1945.
בשנים 1945 עד 1949 הכריזו מספר איגודי סחר ימי מאוסטרליה (שתמכה בעצמאותה של אינדונזיה) על חרם כולל על מעבר של משלוחים ימיים הולנדיים באזור אינדונזיה, על מנת למנוע מהרשויות ההולנדיות את הגישה למשאבים שהיו נחוצים להן על מנת להחזיר לעצמן את השליטה על הודו המזרחית ההולנדית. לאחר תבוסתה של יפן במלחמת העולם השנייה, הצבא ההולנדי, בתחילה בגיבוי של הממלכה המאוחדת, ניסה לכבוש מחדש את המושבות לשעבר שהיו בשליטתו לפני המלחמה.
בין 23 באוגוסט 1945 ל-27 בדצמבר 1949, ניהלה הולנד מלחמה שמטרתה הייתה להשיג שליטה מלאה מחדש באזור.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, נוצר ואקום שלטוני באינדונזיה, והלאומנים הצליחו פעמים רבות לתפוס את נשקם של היפנים המובסים. כמו כן, החלה תקופה של מלחמת גרילה עירונית שנקראה ברסיאפ. קבוצות של לאומנים אינדונזיים חמושים בכלי נשק מאולתרים ובכלי נשק מודרניים יותר (כגון רובים) תקפו חיילים שיצאו מהאזור. למעלה מ-3,500 אירופאים נהרגו ו-20,000 נחשבים כנעדרים (ומכאן נובע שבאינדונזיה נהרגו יותר אירופאים לאחר המלחמה מאשר במהלכה).
לאחר שחזרו לג'אווה, כוחות הולנדיים כבשו במהירות את הבירה הקולוניאלית באטאביה (ג'קרטה), כך שהעיר יוגיאקארטה במרכז ג'אווה הפכה לעיר הבירה של כוחות הלאומנים.
התקופה הקולוניאלית > מהפכת הלאומיות באינדונזיה > המהלכים הראשונים של מלחמת העצמאות האינדונזית

17 באוגוסט: הכרזת העצמאות מפי סוקרנו.
18 באוגוסט: היפנים פרקו את PETA ואת HEIHO, מסגרות הגיוס מטעמם. חילים אינדונזיים הקימו את יחידות BERSIAP, במאלאית "להתכונן", שנודעו גם בשם LASKAR "מיליציות". תפקידיהם הראשונים, תפיסת נשק יפני ומשרדי שלטון יפניים. סוקרנו פרסם את חוקת 1945.
22 באוגוסט: הכוחות היפניים באינדונזיה נכנעו באופן רשמי, אבל רק הפקוד העליון שלהם הסתלק מאינדונזיה. הנותרים הסתבכו במלחמת העצמאות האינדונזית.
23 באוגוסט: ההולנדים כבשו את סאבאנג באי "וה" מצפון לסומטרה
8 בספטמבר: בהתאם למינוי הלורד מאונטבאטן, להשיב את המצב לקדמותו בדרום-מזרח אסיה נחתו בריטים לראשונה באינדונזיה, לא ברור היכן. הצבא הבריטי באינדונזיה מנה 30,000 חילים והסתבך גם הוא במלחמת העצמאות האינדונזית, תפקידם הרשמי היה לפרוק את היפנים מנשקם. הבריטים אמרו להולנדים שלא יקבלו אותם בזרועות פתוחות באינדונזיה.
התקופה הקולוניאלית > מהפכת הלאומיות באינדונזיה > הפיכות בסומטרה ורצח המשורר אמיר המזה ואחרים

ב-22 באוגוסט 1945 מינה סוקרנו את תאוכו מחמד חסן למושל במזרח סומטרה. באוקטובר 1945 נחתו ההולנדים והבריטים באזור מדן. ב-29 באוקטובר 1945 בחר מחמד חסן את המשורר אמיר המזה לנציגו בעיר בינג'אי. אמיר המזה לקח את התפקיד ברצון ועסק במשימות רבות והחל בהקמת אוגדה צבאית. בראשית 1946 נפוצו שמועות שאמיר המזה אכל בחברת נציגים הולנדיים. כאשר נמשך חוסר השקט פרצה ב-3 במרץ 1946 סדרת הפיכות ב-25 מקומות בסומטרה המזרחית, בין היתר כהתקוממות של אכרים נגד העילית המקומית. ב-7 במרץ החלו גם הקומוניסטים לפעול בבינג'אי, אמיר המזה אבד את כח שלטונו ונעצר על ידי קומוניסטים ב-7 במרץ או ב-9 במרץ. אשתו ובתו הצליחו לברוח. גורל משפחתו של מחמד חסן לא היה טוב יותר, כי בנותיו נאנסו, אף על פי שהוא ניצל. הלכודים הועברו לכואלא בגומית מטע שנשלט על ידי קומוניסטים ונשפטו ב"אשמת" היותם "פאודלים ובורגנים", ועונו. ב-16 או ב-20 במרץ 1946, הוכרחו אמיר המזה ו-26 אנשים נוספים לכרות קבר לעצמם ונטבחו ונקברו שם. המרד דוכא במהלך שנת 1947.
התקופה הקולוניאלית > מהפכת הלאומיות באינדונזיה > תקרית 3 ביולי 1946

ב-3 ביולי 1946 נעשה ניסיון תפיסת שלטון שכוון נגד ממשלתו השנייה של סוטאן שהריר. קבוצת אנשים בהנהגת הסוציאליסט תאן מאלאכא הגישו לסוקרנו "מודעה" בת 4 סעיפים:
א. הנשיא יפסיק את כהונת "קבינט שהריר השני". ב. הנשיא ימסור את ההנהגה הפוליטית, החברתית והכלכלית ל"לשכת הדרכה פוליטית". ג: הנשיא ימנה 10 חברי ה"לשכת ההדרכה הפוליטית" בנשיאות תאן מאלאכא, וחבריה: מחמד ימין, ח'ירול צאלח, אחמד סובארג'ו, בונתאראן מארתואמודג'ו, בודיארתו מארתואמודג'ו, סוקארני, סודירו, גאתות, איוא כוסומא סומאנתרי. ד. הנשיא ימנה 13 שרי-מדינה שפורטו שמותיהם במודעה.
סוקרנו לא קיבל את ה"מודעה" והורה לעצור את שולחיה. 14 אנשים נחשדו בדבר. הם הועמדו בפני בית משפט צבאי עליון, מהם שוחררו 7 אנשים, 5 אנשים נשפטו למאסר שנתיים עד 3 שנים, 2 אנשים: סודארסונו ומחמד ימין נדונו ל-4 שנות מאסר. ב-17 באוגוסט 1948 שוחררו כל אסירי תקרית 3 ביולי 1946 לאחר שקיבלו חנינה מסוקרנו. יותר מאוחר לקח תאן מאלאכא חלק במרד הקומוניסטי במאדיון, ובעקבות זאת נשנא על ידי הצבא ונרדף עד מוות. ב-21 בפברואר 1949 נלכד על ידי הצבא בפטוק שבנפת קדירי באי ג'אוה והוצא להורג ביריה במקום. למרות זאת, ב-28 במרץ 1963 הוכרז תאן מאלאכא על ידי סוקרנו כגיבור לאומי, וב-21 בפברואר 2017 נערכה לו לוויה סמלית.
התקופה הקולוניאלית > מהפכת הלאומיות באינדונזיה > כארתוסווירג'ו ו"דארול אסלאם"

תומכי "דארול אסלאם" התגבשו כבר מאז 1942 בימי הכבוש היפני. כאשר היה סוקרנו בשבי ההולנדים, מאז 19 בדצמבר 1948 עד 6 ביולי 1949 האשימוהו קנאי האסלאם שהוא "נהנה" בבאנגקא, האי בו נכלא, בזמן שהעם האינדונזי ממשיך לסבול.
ב-7 באוגוסט 1949 הכריז סכארמאג'י מאריג'אן כארתוסווירג'ו על הקמת "המדינה המוסלמית האינדונזית" שנקראה גם "דארול אסלאם", מתוך אכזבה מהעובדה שממשלת אינדונזיה אינה ממשלה אסלאמית, חוקיה שאינם חוקי השריעה הם לטענתו "חוקי כפירה", משום שלטענתו השריעה היא החוק התקף היחיד. גם מניע פוליטי ומדיני על רקע הסכם "רנביל" הנזכר למעלה, היה המניע למקום פעולתו הראשון, מחוז ג'אווה המערבית מחוץ לג'קרטה. העילה המידית הייתה אזורית: בהסכם רנביל ויתרה אינדונזיה על השליטה באזור מערב ג'אווה להולנדים. מרד "דארול אסלאם" זה היה הראשון מבין 4 שצצו באינדונזיה מתוך הסתמכות על אותו רעיון, וכארתוסווירג'ו היה עתיד למצוא תומכים חדשים.
אינדונזי שהיה בתפקיד מטעם האינדונזים בזמן הקמת "המדינה המוסלמית האינדונזית" במחוז מערב ג'אוה היה RAA WIRANATAKUSUMA, כ"ראש ממשלת מדינת פאסונדאן" אחד מהגורמים שנועדו להיות חלק מ"ארצות הברית של אינדונזיה", והוא היה הראשון מטעם האינדונזים שנדרש לסכל את המרד. גם ההולנדים שתפו עמו פעולה באזורים שמדרום לג'קרטה.
"דארול אסלאם" הנפיקה ב-4 התגלמויותיה השונות, 10 שטרות כסף כולם נדירים ביותר.
גם הסכם השלחן העגול וביצועו והעצמאות לא מנעו מכארתוסווירג'ו להמשיך למרוד בשם "דארול אסלאם". כנופייתו, "צבא המדינה המוסלמית האינדונזית", ירדה למחתרת.
התקופה הקולוניאלית > מהפכת הלאומיות באינדונזיה > מחיר המלחמה

לא ידוע מניין ההרוגים המדויק, ובמקורות שונים מופיעים נתונים שאינם אחידים. על פי רוב ההיסטוריונים, מניין ההרוגים במלחמה היה: 3,500 עד 5,500 חיילים הולנדיים, 45,000 עד 100,000 חיילים אינדונזיים, 100,000 אזרחים אינדונזיים, לפחות 1,297 חיילים יפניים ו-1,200 חיילים בריטיים. 7 מיליון בני אדם איבדו את בתיהם. האיים ג'אווה, סומטרה, מאדורא וסולאווסי ספגו את רב נזקי הלחימה.
התקופה הקולוניאלית > מהפכת הלאומיות באינדונזיה > סוף המלחמה

ב-23 באוגוסט החלה ועידת השולחן העגול בהאג שבהולנד. ב-24 באוקטובר הסכימה משלחת אינדונזיה לנטול על עצמה את החוב ההולנדי, חובה של ממשלת "הודו ההולנדית" בסביבות 4.3 מיליארד גילדר הוועידה הניבה הסכם ב-2 בנובמבר, שעקריו היו הפיכת אינדונזיה ל"ארצות הברית של אינדונזיה"כפדרציה המורכבת מ-16 מדינות, שתהיה ב"איחוד" עם הולנד, ותועבר הרבונות עד 30 בדצמבר. בעיית גינאה החדשה ההולנדית המחוז האוקיאני של איי הודו המזרחיים ההולנדיים הייתה אמורה להפתר על פי ההסכם במשא ומתן עד שנה לאחר ביצועו. למרות חוסר שביעות הרצון מצד האינדונזים בעניין החוב ההולנדי ואי מלוי תביעתם בעניין "איריאן המערבית" אישרה אינדונזיה את ההסכם ב-14 בדצמבר, וב-21 בדצמבר אשרו שני בתי הפרלמנט ההולנדי את הסכם. ב-27 בדצמבר 1949, לאחר ארבע שנים של מלחמה לא סדירה וביקורת חריפה שההולנדים ספגו מהאו"ם ומארצות הברית, איימה להפסיק את הזרמת הכספים לממלכה במסגרת תוכנית מרשל. המלכה יוליאנה הכירה בריבונותה של הממשלה האינדונזית הפדרלית. ב-1950 אינדונזיה הפכה לחברה ה-60 באו"ם. רק ב-17 באוגוסט 2005 הכירה ממשלת הולנד ב-1945 כשנת העצמאות של אינדונזיה.
תקופת העצמאות

זמן קצר לאחר שהמאבקים מול הולנד הסתיימו ב-1949, החלה אינדונזיה לשנות את המבנה הפדרטיבי בן 16 המדינות שיצר הסכם האג. אינדונזיה חולקה ל-8 מחוזות והממשלה הפכה לריכוזית, כאשר רוב האזרחים קבלו צעד זה בברכה, אבל לא כולם.
תקופת העצמאות > החוב ההולנדי שהתחייבה אינדונזיה לשלמו והכסף של RIS

אינדונזיה שילמה בסביבות 4 מיליארד גולדן בשנים 1950–1956 אבל אחרי כן פסקה לשלם ולא שלמה את השארית. בשנת 1957 דאגה אינדונזיה לפצות את עצמה בכך שהלאימה את רכוש הולנד בשטחה, כאשר הסכסוך הבלתי פתור אודות "איריאן המערבית" משמש לה תירוץ לפעולתה.
ממשלת "ארצות הברית של אינדונזיה" הנפיקה שטרות של 1, 5, 10 ו-100 רופיות.
תקופת העצמאות > מרד באיי מאלוקו הדרומיים

לא הכל קיבלו את העצמאות של אינדונזיה המאוחדת כמות שהיא: ב-25 באפריל 1950 הכריז כריסטיאן רוברט סטיבן סואומוכיל התובע הראשי ב"מדינת אינדונזיה המזרחית" שנקראה: NEGARA INDONESIA TIMUR, ראשי תבות NIT, על הקמת "רפובליקת מאלוקו הדרומית", REPUBLIK MALUKU SELATAN בראשי תבות RMS. ב-25 באפריל הוא היה שר החוץ שלה, וב-3 במאי 1950 היה לנשיאה. תומכיו וחיילי צבא המורדים היו חיילי KNIL לשעבר, שנותרו נאמנים להולנד, ועדיין לא שחררו רשמית משירותה, אף על פי שחיו באינדונזיה העצמאית. סיבת פריצת המרד הייתה כנראה דתית: הוא היה נוצרי, כמו מחצית תושבי איי מאלוקו, וסואומוכיל הנהיג את המרד, אף על פי שנולד באי ג'אווה כאשר תומכי המרד התנגדו להיות חלק מרפובליקה שנשלטת על ידי שלטון שבסיסו ג'אואני ואסלאמי. הלחימה התנהלה בעיקר באיים סראם, אמבון ובורו ועד נובמבר 1950 הצליחה ממשלת אינדונזיה לדכא את מרבית המורדים. גם בשנת 1951 היו חיילי KNIL לשעבר תושבי מאלוקו באופן רשמי לא משוחררים מחובת שרותם את ההולנדים. ממשלת הולנד העבירה בסביבות 12,500 בני אדם להולנד, ושיכנה אותם במחנות, אבל לא נותר עבורם מקום לשוב אליו במאלוקו. סואומוכיל עצמו המשיך להילחם גם במשך שנים לאחר מכן: הלחימה באי סראם נמשכה עד דצמבר 1963. סואומוכיל נלכד ובאפריל 1964 הועמד למשפט ונידון למוות. גזר הדין בוצע על ידי כיתת-יורים ב-12 באפריל 1966. בשנת 1966 הוקמה בהולנד ממשלה גולה עבור "רפובליקת מאלוקו הדרומית", אשר קיימת עד היום. בשנים 1970 עד 1978 ביצעו תומכיה סדרת פעולות טרור בהולנד. בשנת 1978 הגיעה ועדת חקירה שהקימו ההולנדים למסקנה כי מעולם לא הבטיחה הולנד עצמאות נפרדת מזו של אינדונזיה, לאיי מאלוקו הדרומיים. בשנת 1989 קלטה אינדונזיה 300 מגולי מאלוקו שחיו בהולנד שבקשו לשוב לאיי מאלוקו כדי "למות תחת עץ הדקל שלי". סוהארטו ראה בקליטתם מעשה חסד. אספני בולים נתקלים מדי פעם בבולים משולשים הנושאים את ראשי התבות RMS בשם REPUBLIK MALUKU SELATAN. "רפובליקת מאלוקו הדרומית" הדפיסה "חותמת משנה" REPUBLIK MALUKU SELATAN על שטרות ישנים של איי הודו המזרחיים ההולנדיים.
תקופת העצמאות > קליטת מהגרים ששבו אל אינדונזיה מסורינאם באי סומטרה

בשנת 1953 הוביל סאליכין הארג'ו קבוצה של 300 משפחות, 1200 בני אדם, בעברם מתוך 32,965 מהגרי-עבודה מהאי ג'אווה לסורינאם מהשנים 1890 עד 1939, לשוב אל אינדונזיה, מסורינאם שהייתה תחת שלטון הולנדי. הם בקשו להתגורר בג'אווה או במחוז למפונג הדרומי ביותר בסומטרה. ממשלת אינדונזיה אשרה להם להקים ישוב חדש: תונגאר, הנקרא גם "דסא לינכין בארו", צפונה-מזרחה מהעיר פאדאנג, במחוז מערב סומטרה. השבים נטמעו מהר בין אנשי מינאנגקבאו הגרים שם, נפוצו נשואין בין השבים לוותיקים, אף על פי ש-1,200 השבים היו ברובם נוצרים ואנשי מינאנגקבאו ברובם מוסלמים.
בשנת 1954 שבו 8684 אינדונזים מסורינאם אל אינדונזיה.
תקופת העצמאות > דאוד באוראוה ומרד "דארול אסלאם" באצ'ה

דאוד באוראוה היה מושל מטעם סוקרנו באצ'ה בשנים 1945 עד 1953. הוא היה בעל השכלה אסלאמית והתאכזב מן העובדה ששילוב אצ'ה כחלק ממחוז "צפון סומטרה" ספח אל המחוז גם מעוט נוצרי נכר מבין אנשי הבאטאק, בסביבות אגם טובה. ב-20 בספטמבר 1953 הוא הוביל מרד נגד ממשלת אינדונזיה, בהכריזו על עצמו כחלק מה"המדינה האסלאמית האינדונזית" (NEGARA ISLAM INDONESIA) או בשמה האחר "דארול אסלאם".זאת הייתה ההתפרצות השנייה מבין 4 של מרידות "דארול אסלאם" באינדונזיה. בשנת 1959 הצליחה ממשלת אינדונזיה לעשות שלום עם רוב המורדים באצ'ה בהבטיחה בשנת 1959 מעמד של מחוז מיוחד באצ'ה שבו תהיה השריעה האסלאמית מערכת חוקים מוכרת, אבל צבאה נאלץ לרדוף כמה ממנהיגי המורדים עד 1962 או 1963. דאוד באוראוה יצא ממחבואו רק לאחר שהובטחה לו חנינה.
תקופת העצמאות > PRRI - "הממשלה המהפכנית של הרפובליקה האינדונזית" > הרקע

קצינים מסוימים בצבא אינדונזיה לא אהבו את העובדה שהבחירות הכלליות שנערכו שם בשני שלבים ב-29 בספטמבר 1955 וב-15 בדצמבר 1955, לא שנו את המצב הבסיסי באינדונזיה: סוקרנו נותר נשיא ובמג'לס ישבו שפע מפלגות, ולדעת אותם קצינים, המצב הכלכלי האומלל של מרבית העם האינדונזי נבע מכך שהממשלה המרכזית השקיעה יותר מדי באי ג'אווה ופחות מדי במה שזרים קראו בשם: "האיים החצוניים" זולת האי ג'אווה. קציני צבא אלה החלו להבריח קופרה ומוצרים אחרים כדי לשפר את מצבם הכלכלי. אחרי ההברחות באו דרישות לאוטונומיה רחבה יותר במובן הכלכלי והפוליטי. אחרי שלא נענו הדרישות, החלו קצינים להשתלט על השלטון המקומי בסדרה של הפיכות ללא שפיכות דמים, ולהקים מערכות שלטון חלופיות. באי סומטרה נכללו המורדים ב-3 מערכות:
מועצת (ה)באנתנג - בסומטרה המרכזית - החל מ-20 בדצמבר 1956 - בהנהגת לוטננט-קולונל אחמד חוסין, מפקד הגדוד ה-4 המחוזי בסומטרה, שהחל להשתלט על הממשלה המקומית בסומטרה המרכזית.
מועצת (ה)פיל - בסומטרה המזרחית - החל מ-22 בדצמבר 1956 - בהנהגת קולונל מאלודין סימבולון, מפקד הצבא האזורי באי סומטרה, שהחל להשתלט על הממשלה המקומית בסומטרה המזרחית, ונתק כל קשר עם הממשלה המרכזית.
מועצת (ה)גארודא - בסומטרה הדרומית - החל מ-15 בינואר 1957 - בהנהגת לוטננט-קולונל ברליאן, שהחל להשתלט על הממשלה המקומית בסומטרה הדרומית.
חשוב להזכיר שאמר המושל רוסלאן, שמסר את השלטון לאחמד חוסין: "למועצת הבאנתנג בפרט ועם סומטרה המרכזית בכלל, אין רצון לבנות מדינה בתוך מדינה, מפני שהיחסים בין הממשל האזורי והממשלה המרכזית של הרפובליקה האינדונזית, לבטח ישובו לתקנם כאשר יש ממשלה שיכולה להעלים כל תחושות מבוכה, מתח וחוסר שביעות רצון שמאיימים על הביטחון של המדינה האינדונזית והעם."
תקופת העצמאות > PRRI - "הממשלה המהפכנית של הרפובליקה האינדונזית" > האולטימטום

5 ימים לפני 15 בפברואר 1958 הציב אחמד חוסין אולטימטום לממשלה המרכזית בשלוש דרישות:
תשיב ממשלת ג'ואנדא קרתאויג'איא את ה"מנדט".
יקימו מחמד האתא וסולטאן יוגיאקארתה, המנגקובואונו ה-9, ממשלה עד לבחירות עתידיות.
ישוב סוקרנו אל מעמדו החוקתי.
הוצב האולטימטום לנשיא סוקרנו למשך 5 כפול 24 שעות, ונדחה על ידי הממשלה המרכזית, מה עוד שפוטרו אחמד חוסין וחבריו מכוחות היבשה של צבא אינדונזיה. ב-15 בפברואר פרסם אחמד חוסין בעיר פאדאנג את יסוד "הממשלה המהפכנית של הרפובליקה האינדונזית", או PRRI (במאלאית/אינדונזית: Pemerintah Revolusioner Republik Indonesia).
תקופת העצמאות > PRRI - "הממשלה המהפכנית של הרפובליקה האינדונזית" > ממשלת PRRI - אתגריה וכשלונה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: ניסוח.
ממשלת PRRI הורכבה מ-11 או 12 שרים ובראשה עמד שאפרודין פראויראנגארא. במטרה להראות שהיא אחראית גם לתקינות המסחר, ממשלת PRRI הנפיקה סדרת 7 שטרות כסף. הבעיה שהייתה לממשלת PRRI מראש הייתה שבין קצינים שתמכו בה היו חלקם שלא חשבו להקצין עד כדי כך שתקום באינדונזיה ממשלה שנייה, שתפריד בפועל את סומטרה משאר המדינה, והמחלוקת הייתה גם מצד קצינים ב"מועצת (ה)גארודא" הנזכרת למעלה ואפילו בתוך "מועצת (ה)באנתנג" שעמד בראשה אחמד חוסין. כל זאת לפני שיוזכר שהממשלה המרכזית של אינדונזיה, שסבלה את המרדנות במשך שנה קודם ליסוד ממשלת PRRI, החלה להגיב באמצעות הצבא הנאמן לה, וגם להפציץ תשתיות בסומטרה. התברר שאף על פי שמספר משרי ממשלת PRRI היו קציני צבא לפני שפוטרו, הקצינים הנאמנים לממשלה המרכזית, כמו אחמד יאני שהיה אז קולונל ועבדול האריס נאסותיון היו יותר מנוסים מהם. ב-12 במרץ 1958 נחל צבא אינדונזיה ניצחון מהיר בפקאנבארו שם מנע מתומכי PRRI לפוצץ מתקני הפקת נפט. עד מאי 1958 היה יתרון צבא אינדונזיה נכר בהצלחה באי סומטרה. ערכה הממשלה המרכזית 4 מבצעים צבאיים, בפקודם של אחמד יאני ואיבנו סותוו. צרותיה של ממשלת PPRI נחשפו גם כאשר נתפש נשק אמריקאי בידי הצבא הנאמן לממשלה המרכזית. צבא אינדונזיה הורגל קודם לכן בציוד צבאי סובייטי. כאשר התרחבה הלחימה גם לאיים נוספים כמו סולאווסי ומאלוקו והמורדים התקראו בשם חדש: פרמסטה ונחשפה לעין כל מעורבות ה-CIA בתמיכה במורדים, עם לכידת אלאן לורנס פופ, ב-18 במאי 1958, ואחריה שבה ארצות הברית לתמוך בממשלת סוקרנו. קבוצות קטנות של חילים תומכי PRRI החלו להיכנע באפריל 1961. רוב תומכי PRRI נכנעו במאי, אחמד חוסין נכנע ב-29 במאי, ואחרון הנכנעים היה נציר, ב-28 בספטמבר 1961.
תקופת העצמאות > PRRI - "הממשלה המהפכנית של הרפובליקה האינדונזית" > תוצאות מרד PRRI

הנזק החמור ביותר שנגרם לחלקם של תושבי סומטרה נפל על שבט מיננגקבאו. הדבר התבטא בהגירה המונית מביניהם אל ג'קרטה. לפני מרד PRRI הוערך מספר בני מיננגקבאו בעיר הבירה האינדונזית במאה אלף. בשנת 1971 נאמד מספרם של בני מיננגקאבאו בעיר בחצי מיליון. האינדונזים טוענים שמקור ההגירה היה פסיכולוגי. המהגרים לא רצו להראות כ"מורדים", באשר מרכזם העירוני פאדאנג שמש כמושב ממשלת PRRI. זאת אחרי שבזמן השלטון ההולנדי העזו בני מיננגקאבאו להילחם בהולנדים במלחמת פאדרי. המעורבים במרד PRRI שנותרו בחיים עד היום מתמידים לסרב שיתייחסו אליהם כאל מורדים.
מרד PRRI גם שינה את התנהגותו של סוקרנו וגורל ממשלתו. סוקרנו השיב בשנת 1959 את חוקת 1945 לתוקפה, אבל התעלם מביזור הסמכויות שיש בה, בהם תפקידי סגן נשיא וראש ממשלה. כאשר הקים סוקרנו את "ממשלת הדמוקרטיה המודרכת" בשנת 1959 היא הורכבה מאנשים שהיו נאמנים לו, בהם שר החוץ סובאנדריו (אנ').
מרד PRRI היה מהגורמים לעובדה שהעדיפה אינדונזיה לקנות נשק סובייטי גם בשנת 1962 בעסקה בזמן מבצע תריכורא.
חוקה חדשה

תפקידו של האסלאם באינדונזיה הפך לנושא שנוי במחלוקת[דרושה הבהרה]. סוקרנו הגן על הרעיון של מדינה חילונית שתהיה מבוססת על פאנצ'אסילא, בעוד שמספר קבוצות מוסלמיות העדיפו מדינה אסלאמית או חוקה שתכלול תנאי מקדים שמוסלמים יהיו כפופים לחוקי השריעה.
המרד במאלוקו היה אחד מן הגורמים לכך שב-17 באוגוסט 1950 נתנה חוקה חדשה באינדונזיה חוקה חדשה שתהווה בסיס למערכת פרלמנטרית של ממשלה שבה הרשות המבצעת נבחרת על ידי ואחראית כלפי הפרלמנט האינדונזי. המושבים בפרלמנט חולקו בין מפלגות פוליטיות רבות לפני ואחרי הבחירות הראשונות שהתקיימו ברחבי המדינה ב-1955, והיה קשה להקים קואליציה יציבה שתתמוך בממשלה.
המערכת הפרלמנטרית באינדונזיה החלה להיחלש בעקבות מרד PRRI בסומטרה, וספיחיו בסולאווסי, ג'אווה המערבית, ואיים אחרים, בנוסף על הכישלון של אספת החוקה של אינדונזיה לנסח חוקה חדשה, מה שגרר גם את התפטרות מחמד האתא מתפקיד סגן נשיא אינדונזיה ב-1 בדצמבר 1956. כתוצאה מכך, ב-1959, כאשר החליט הנשיא סוקרנו על דעת עצמו לתת תוקף לחוקת 1945, שנתנה לנשיא המדינה סמכויות ביצועיות רחבות ביותר, הוא נתקל בהתנגדות מעטה בלבד.
חוקה חדשה > דמוקרטיה מודרכת

בין השנים 1959 עד 1965 החיל הנשיא סוקרנו על המדינה משטר אוטוריטרי שכונה "דמוקרטיה מודרכת". כמו כן, הוא שינה את מדיניות החוץ של אינדונזיה כך שהיא הפכה למדינה בלתי מזדהה. מדיניות זו זכתה לתמיכתם של מנהיגים בולטים אחרים של מושבות לשעבר שדחו בריתות רשמיות עם הגוש המערבי או הגוש הסובייטי. מנהיגי המדינות הללו נפגשו בג'אווה המערבית ב-1955, והניחו את היסודות למה שלימים תיקרא ברית המדינות הבלתי-מזדהות. בשלהי שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 התקרב הנשיא סוקרנו למדינות הקומוניסטיות שבאסיה בענייני חוץ ולעבר המפלגה הקומוניסטית של אינדונזיה (PKI) בענייני פנים. על אף שה-PKI הייתה המפלגה הקומוניסטית הגדולה ביותר מחוץ לברית המועצות וסין, בסיס התמיכה הגדול שלה מעולם לא הפגין את המסירות האידאולוגית שאפיינה מפלגות קומוניסטיות במדינות אחרות.
חוקה חדשה > בעיית איריאן המערבית

בזמן שאינדונזיה קיבלה את עצמאותה, הולנד החזירה לעצמה את השליטה בחצי המערבי של גינאה החדשה, ואפשרה לתושבי המקום לבצע מספר צעדים לקראת כינונו של ממשל עצמי והכרזת עצמאות ב-1 בדצמבר 1961.
לאחר משא ומתן עם הולנד שנושאו היה הכללת הטריטוריה בתוך אינדונזיה נכשל, החלה פלישה של צנחנים אינדונזיים ב-19 בדצמבר, שהקדימה את ההתנגשויות הצבאיות בין חיילי אינדונזיה והולנד ב-1961 ו-1962. ב-1962 ארצות הברית הפעילה לחץ מדיני על הולנד כדי שתסכים לנהל שיחות חשאיות עם אינדונזיה. שיחות אלה הניבו באוגוסט 1962 את הסכם ניו-יורק, ואינדונזיה קיבלה אחריות מנהלית על איריאן המערבית ב-1 במאי 1963.