stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפולו נסיבמבי

אפולו רובין נסיבמבי (באנגלית: Apolo Robin Nsibambi;‏ 25 באוקטובר 1940 – 28 במאי 2019) היה ראש ממשלת אוגנדה. הוא שירת בתפקיד זה מה-5 באפריל 1999 ועד מאי 2011. לפני שמונה לתפקיד זה הוא שירת כשר החינוך (ממאי 1998 ועד אפריל 1999) ושר השירות לציבור (מ-1996 ועד 1998).
לפני שהתחיל לעסוק בפוליטיקה הוא שימש כראש החוג לחקר החברה באוניברסיטת מקרהרה. בנוסף, פרופסור נסיבמבי שימש כנשיא אוניברסיטה זו משנת 2003.
נפטר ב-28 במאי 2019.
אצטדיון סאן ניקולה

| --- | --- |

 מיקום:  איטליה בארי, איטליה
 קואורדינטות:  41°05′05″N 16°50′24″E﻿ / ﻿41.084736°N 16.840072°E﻿ / 41.084736; 16.840072
 אבן יסוד:  1987
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 בעלים:  בארי 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  רנצו פיאנו 
 קבוצות:  מועדון הכדורגל בארי
 מושבים:  58,270
 he
 
אצטדיון סאן ניקולה (באיטלקית Stadio San Nicola) הוא אצטדיון כדורגל בבארי שבדרום איטליה המונה 58,270 מקומות ישיבה. האצטדיון נחשב לרביעי בגודלו באיטליה, אחרי סן סירו, סטאדיו אולימפיקו ואצטדיון סאן פאולו.
האצטדיון נחנך ב-1990 לקראת מונדיאל 1990. החל מחנוכתו הוא משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל בארי. המשחק הרשמי הראשון שנערך בו היה בשלב הבתים במונדיאל 1990, בין נבחרת ברית המועצות לבין נבחרת רומניה בו ניצחה רומניה בתוצאה 0:2 מצמד שערים של מריוס לקטוש.
האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי רנצו פיאנו.
אצטדיון נשר

| --- | --- |

 כתובת:  דרך בר יהודה 1
 מיקום:  ישראל נשר, ישראל
 קואורדינטות:  32°45′56″N 35°03′15″E﻿ / ﻿32.7656°N 35.0541°E﻿ / 32.7656; 35.0541
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים)
 עלות הבנייה:  30 מיליון ש"ח
 בעלים:  עיריית נשר
 משטח:  דשא רגיל
 אדריכל:  מן שנער אדריכלים
 קבוצות:  עירוני נשר
 מושבים:  2,500
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) אצטדיון נשר(למפת חיפה רגילה) אצטדיון נשר(למפת הגליל המערבי רגילה) אצטדיון נשר(למפת הגליל המערבי מוגדלת) אצטדיון נשר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון נשר הוא אצטדיון כדורגל שנחנך בחודש מרץ 2008 בנשר כחלק מהפיתוח העירוני. האצטדיון מכיל 2,500 מקומות ישיבה ומשמש את מועדון הכדורגל "עירוני נשר" ואת מחלקות הנוער שלו. בעונת 2017/18 אירח גם את משחקי הפועל רובי שפירא.
מתחם האצטדיון כולל מלבד מגרש הדשא הטבעי באצטדיון גם מגרש אימונים מוקטן עם דשא סינתטי הממוקם מצידו המזרחי. האצטדיון תוכנן להכיל בסה"כ 5,000 מושבים בשני יציעים ברמה שנועדה להתאים לליגת העל הישראלית, אך נחנך עם יציע אחד בצדו המערבי הכולל כ-2,500 מקומות ישיבה. מתחת ליציע הוקמו תאי הלבשה ושירותים.
בעונת 2017/2016 העפילה קבוצת "עירוני נשר" לליגה הלאומית, אך האצטדיון נפסל לשימוש בליגה עד שתוקם בו עמדת תקשורת לשידור המשחקים. כמו כן, נדרשו בו עבודות התאמה של משטח הדשא לגודל תקני של מגרש כדורגל. באמצע העונה אושר האצטדיון לאירוח משחקים.
ב-26 ספטמבר 2016 נחנכה במבנה האצטדיון שלוחת משרדים צפונית של ההתאחדות לכדורגל שבה ינוהלו ענייני הקבוצות בצפון בליגות הנמוכות, בית דין משמעתי של ההתאחדות וכן משרד שיטפל בכרטיסי השחקנים ובעניינים בירוקרטיים נוספים. עלות הקמת המשרדים נאמדת בכ-900,000 ש"ח.
| --- | --- |
האצטדיון - מבט מהר הכרמל: מגרש הכדורגל הישן של הפועל תל חנן בשנת 2009, שאותו החליף האצטדיון
אפולו בלוודרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  המאה ה-4 לפנה"ס
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 גובה:  224
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  Greek late classical period 
 מספר יצירה:  1015 (מוזיאון הוותיקן) 
 מיקום:  מוזיאון הוותיקן קריית הוותיקן
 קואורדינטות:  41°54′23″N 12°27′16″E﻿ / ﻿41.90638889°N 12.45444444°E﻿ / 41.90638889; 12.45444444
 
אפולו בלוודרה (באיטלקית: Apollo Belvedere) הוא פֶּסֶל שיש רומי העשוי לפי מקור יווני, ייתכן של הפַּסָּל לאוכארס (אנ') (ביוונית: Λεωχάρης) מן המאה ה-4 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא 2.24 מטרים. הפסל מוצג במוזיאון הוותיקן ברומא.
הפסל מציג את דמותו של האל אפולו. דמותו מעוצבת בסגנון הלניסטי – הדמות נשענת על רגל אחת במצב של בין שני צעדים אולם הידיים אינן נמצאות בתנוחת הקונטרה-פוסטו. ידו האחת פורצת אל החלל (לצידי הגוף וקדימה) ומחזיקה את גלימתו המפוסלת ועשירת הקפלים. ידו השנייה מונחת לצד הגוף. הדמות מפנה את מבטה לימין. שיערה עשוי בעזרת חציבה עדינה במקדח, בסגנון האופייני לתקופה ההלניסטית. הפסל נשען על גזע עץ מפוסל שהוא כנראה תוספת של ההעתק הרומי (הפיסול היווני היה עשיר בפסלי ברונזה, שלא שרדו. העתקיהם הרומיים בשיש נזקקו לתמיכה חיצונית).
הפסל נחשב במשך זמן רב לאחת מן היצירות הידועות ביותר מן הפיסול היווני. הפסל התגלה במאה ה-15
והתפרסם מיד ברחבי העולם על ידי העתקים ותחריטים. בשנת 1504 שימש הפסל את אלברכט דירר לעיצוב דמותו של אדם בתחריט "אדם וחווה" הידוע; הפַּסָּל בונקולסי (Pier Jacopo Alari Bonacolsi) יצר לפסל העתקי ברונזה מוזהבים; שעתוק ידוע אחר הוא תחריט מאזור שנת 1530 מאת רימונדי (Marcantonio Raimondi); הפַּסָּל הניאו קלאסי אנטוניו קנובה (Antonio Canova) השתמש בדמות זו כדי לתאר את דמותו של פרסאוס. גישות מודרניות יותר מתייחסות אל הפסל בביקורתיות ותופסות אותו כ"תאטרלי" כיוון שהן תופסות את אמנות התקופה הקלאסית כשיאה של האמנות היוונית.
אפולו ודפנה (ברניני)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  ג'ובאני לורנצו ברניני
 תאריך יצירה:  1622-1624
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 גובה:  243
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מספר יצירה:  CV (גלריה בורגזה) 
 מיקום:  גלריה בורגזה רומא שבאיטליה
 קואורדינטות:  41°54′50″N 12°29′31″E﻿ / ﻿41.913888888889°N 12.491944444444°E﻿ / 41.913888888889; 12.491944444444
 
אפולו ודפנה הוא פסל שיש מאת הפסל האיטלקי ג'ובאני לורנצו ברניני. הפסל, המתאר את דמויותיהם של אפולו ודפנה מוצג כיום בגלריה בורגזה שברומא.
נושא הפסל לקוח מתוך היצירה "מטמורפוזות" מאת המשורר הרומי אובידיוס. על פי הסיפור המיתולוגי, האל אפולו, שחץ האהבה של קופידון ננעץ בו, רודף בתשוקה אחר הנימפה דפנה. לאחר שדפנה קראה לעזרה, הפך אותה אביה - אל נהר - לצמח הדפנה.
פסלו של ברניני מציג את האירוע ברגע השיא שלו. האל אפולו מתואר כנער צעיר ועירום. ידו האחת מצליחה לאחוז במותניה של דפנה ואילו רגלו האחורית מונפת באוויר, כבתוך ריצה, המועצמת על ידי הבד העוטף את אזור חלציו ותלוי מכתפו. דפנה מתוארת עירומה לחלוטין, פיה פעור באימה והיא מסובבת את ראשה לאחור לעבר אפולו. גופה מתואר בתנועה פיתולית (סרפנטינית). ידיה מונפות למעלה וכפות ידיה, מהן מבצבצים עלים וניצנים, נמצאות במצב של מטמורפוזה לצמח.
אליהו פאלומבו

| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום מגורים:  האימפריה העות'מאנית (1453–1844) קושטא
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה, דיין
 תלמידיו:  רבי אליהו עניו
 חיבוריו:  יד המלך על הרמב"ם
 בת זוג:  ריינה
 צאצאים:  רבי יהושע, רבי אברהם
 
הרב אליהו פאלומבו או אליה פאלומבו היה ראש ישיבה ואב בית דין ורבה של קושטא בסוף המאה ה-18, ומחבר ספר יד המלך.
ביוגרפיה

היה אב בית דין איסור והיתר בקושטא בחשון התקל"ג (1772), בשנת 1788 כבר אישר בתור חבר בית דין הגדול של העיר הסכמות שתיקנו חברי בית דין לאיסור והיתר. נישא לריינה, שנפטרה בי"ד אייר התקמ"ז (1787). חתם על פסקי דין יחד עם רבי אברהם מיוחס מחבר ספר בני אברהם, רבי נסים גבאי ועוד.
בשנת התקמ"ט (1792) חתם כבר כרב העיר בקושטא. התפרסם בשל חיבורו החשוב על הרמב"ם. התכתב עם רבני דורו, וביניהם רבי נסים גבאי מחבר ספר פאת נגב.
ביוגרפיה > צאצאיו ותלמידו

ילדיו היו רבי יהושע ורבי אברהם פאלומבו. רבי אליהו העמיד תלמידים הרבה, וביניהם רבי אליעזר די טולדו, רבי אברהם הכהן ורבי אליהו עניו, שהיה רבה של קושטא ורב בבאלאט.
ספרו

יד המלך (שאלוניקי תקס"ד) - חידושים על הרמב"ם.
לקריאה נוספת

פנקס בית הדין בקושטא, הוצאת אורות יהדות המגרב, עמוד 90
הערות שוליים

↑  פנקס בית הדין בקושטא, פנקס איסור והיתר, תעודות מו, יג, סא, יא, כט ועוד
↑  ח'אסקוי, מצבה 8
↑  בני אברהם, אה"ע סימן א'
↑  יו"ד סימן ט"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298635505171  VIAF: 18867291   WorldCat (עם VIAF): 18867291 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יד המלך לרבי אליהו פאלומבו
אסגר אובו

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1922 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  19 בינואר 2007 (בגיל 84) נורת' הייבן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Asger Hartvig Aaboe 
 מקום לימודים:  Østre Borgerdyd school (1940)  אוניברסיטת קופנהגן (1947)  אוניברסיטת בראון (1957) 
 מנחה לדוקטורט:  אוטו נוגבאוור 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל (1961–1992)  אוניברסיטת טאפטס (1952–1961)  Birkerød Gymnasium (1948–1952)  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס (1947–1948) 
 תלמידי דוקטורט:  Noel Swerdlow, Alice Slotsky, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1964) 
 
אסגר אובו (אנגלית: Asger Hartvig Aaboe‏; 26 באפריל 1922 - 19 בינואר 2007) היה פרופסור להיסטוריה של המדע, המתמטיקה, שפות המזרח הקדום, וספרות באוניברסיטת ייל.
ביוגרפיה

אובו נולד בקופנהגן בשנת 1922. אביו היה קצין בצבא הדני. הוא למד בבית ספר תיכון והחל ללמוד באוניברסיטת קופנהגן בשנת 1940, שם למד מתמטיקה, אסטרונומיה, פיזיקה וכימיה. בשנת 1947 סיים תואר המקביל לתואר שני. בשנת 1955 החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בראון. סיים את הדוקטורט בשנת 1957 בהנחיית פרופסור אוטו נויגבאואר. נושא עבודתו היה "התאוריות האסטרונומיות של הבבלים" (On Babylonian planetary theories).
בשנת 1964 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. בשנת 1959 נעשה לפרופסור חבר באוניברסיטת טאפס. בשנת 1961 הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטת ייל, ובשנת 1967 נעשה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת ייל. בשנת 1992 פרש לגמלאות.
אשתו הראשונה ג'ואן נפטרה בשנת 1990. הוא היה אב לארבעה ילדים מנישואיו לה. בשנת 2006 נישא בשנית לאיזבלה זביקווסקה, אשורולוגית.
הלך לעולמו ב-19 בינואר 2007, בן 84 במותו.
מספריו

Episodes from the early history of mathematics, MAA, 1997
Episodes from the early history of astronomy, Springer, 2001
Contributions to the study of Babylonian lunar theory, Munksgaard, 1979
איסור הוראה בשכרות

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י', פסוק ט'
 תלמוד בבלי:  מסכת כריתות, דף י"ג, עמוד ב'
 ספרי מניין המצוות:  ספר החינוך, מצווה קנ"ב ספר המצוות, לאו ע"ג
 
איסור הוראה בשכרות איסור הלכתי לפסוק הלכה למעשה כאשר הפוסק הוא שיכור.
מקור האיסור

מקור האיסור מופיע בחומש ויקרא פרשת שמיני:
וַיְדַבֵּר ה' אֶל אַהֲרֹן לֵאמֹר. יַיִן וְשֵׁכָר אַל תֵּשְׁתְּ אַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ בְּבֹאֲכֶם אֶל אֹהֶל מוֹעֵד וְלֹא תָמֻתוּ חֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתֵיכֶם. וּלֲהַבְדִּיל בֵּין הַקֹּדֶשׁ וּבֵין הַחֹל וּבֵין הַטָּמֵא וּבֵין הַטָּהוֹר. וּלְהוֹרֹת אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֵת כָּל הַחֻקִּים אֲשֶׁר דִּבֶּר ה' אֲלֵיהֶם בְּיַד מֹשֶׁה.
חלות האיסור על כל הוראה

אף שמפשט הכתוב ניתן היה להבין שאיסור זה נאמר לכוהנים בלבד, וכך אכן מפרש הרלב"ג, חז"ל הבינו שפסוק זה מתייחס על הוראת הלכה באופן כללי והאיסור קיים בין בכוהנים ובין בישראלים המורים הוראות ("דתניא יצא שרץ טמא וצפרדע טהור ששתויי יין מורין בהן הוראה [...] רב לא מוקים אמורא מיומא טבא לחבריה משום שכרות") וכך פסק הרמב"ם. ספר החינוך הוסיף שהאיסור חל גם על "אשה חכמה הראויה להורות".
ההוראה האסורה

הספרא והתלמוד, פרשו את כוונת הכתוב להוראה במקצועות אלו דווקא:
| משמעות ציווי התורה להורות בהלכות התורה> ביטוי המקרא | משמעות ציווי התורה להורות בהלכות התורה> שיטת הספרא | משמעות ציווי התורה להורות בהלכות התורה> התלמוד בבלי |
| --- | --- | --- |
| ולהבדיל בין הקדש ובין החל | דיני ערכין | דמין וערכין חרמין והקדשות |
ובין הטמא ובין הטהור: דיני טומאה וטהרה
| ולהורת את בני ישראל | הוראות[דרושה הבהרה] | הוראה |
| את כל החקים | הוראת מדרש | מדרשות |
| אשר דבר ה' אליהם | הוראת הלכה | הלכה |
| ביד משה | הוראת מקרא | תלמוד |
בגדרי ההוראה האסורה נחלקו תנאים וראשונים:
הוראה הידועה לכל, ואפילו הצדוקים מודים בה, אינה אסורה.
הוראה שאינה מביאה לידי מעשה אף היא אינה אסורה, אלא אם כן המורה הוא חכם שלא ייתכן שידרוש ברבים בלי שיורה הוראות.
לדעת רש"י, האיסור להורות הוא רק בהלכה פסוקה ומעשית, ולא נאסר פלפול בתורה שמטרתו אינה מעשית.
לדעת הרמב"ם חכם "הקבוע להוראה" אסור לו ללמוד כל לימוד שהוא בעודו שיכור, כיוון "שלימודו הוראה היא".
עונש המורה בשכרות

חז"ל דרשו בספרא כי בניגוד לאיסור על כוהנים לעבוד בשכרות הנזכר בראשית הפסוק שעונשו מיתה, על הוראה בשכרות אין חיוב מיתה והאיסור הוא בלאו בלבד, זאת בין בהוראה של כהן ובין של ישראל. וכך פסקו הרמב"ם וספר החינוך שכל העובר על האיסור מתחייב מלקות בלבד כדין לאו רגיל.
עונש המורה בשכרות > מוני המצוות

הרמב"ם וכן ספר חינוך אינם מביאים את האיסור כלאו בפני עצמו, אלא יחד עם האיסור לכהן להקריב קרבנות בשכרות.
הרמב"ן חולק ולדעתו יש למנות מצווה זו כמצווה נפרדת, אולם לא כלאו, אלא כאיסור עשה (לאו הבא מכלל עשה) להורות הלכה רק כאשר אין שכרות, ולדעתו אכן אין מלקות על הוראה בשכרות, אך בסיכום מניין המצוות מסתפק הרמב"ן האם אכן למנותה כמצוות עשה נפרדת או לא.
טעם האיסור

לפי פרשנות המקרא, סיבת האיסור להורות הלכה בשכרות הוא כי היין מבלבל לכל אדם את דעתו הצלול ולא יוכל להבחין בדקדוק הלכתי.
יש שביארו את האיסור על פי ההקשר בו נאמר, של הגבלה על הכהנים. יש מסבירים כי האיסור בתורה נכתב על כהנים מאחר שלדעת התורה יש לכהנים לפעול כמורי הוראה לעם הרחב. הכוהנים נחשבים בתורה, כמורי ההוראה בישראל, ולכן עוסק האיסור בכוהנים. רבי דובער שניאורי, האדמו"ר האמצעי מאדמו"רי חב"ד מרחיב את הדיבור בביאורו כי למען הבחנה בין טמא לטהור דרוש כל אדם לחכמה צלולה ודעה מיושבת - דברים שמקורם בספירת החכמה, ו"שורש הקבלי" של כהן הוא מספירת החסד -שמושרשת בספירת החכמה. לכן, לפי האדמו"ר, התורה דורשת מהכהן להורות בהלכותיה. ואילו יין מושרש בבינה -שממנה מסתעפת אש ודין קשה. ומחמת ההתנגדויות של שתי ספירות הללו, הקדוש ברוך הוא אסר לכהן להורות בתורה כשהוא תחת השפעה של יין המשכר. הרב מנחם רקנטי מפרש את האיסור כתוצאה מכך שיש לבני ישראל לשמור על קדושת מחנם, כפי הכתוב: ”וְהָיָה מַחֲנֶיךָ קָדוֹשׁ” (דברים כג טו) ומכיוון שהתורה (המקדש את מחנם במצוות) היא בא ממדת החסד, והוראת הכהן נחשב כ"הוראת חסד", כפי הכתוב ”וְתוֹרַת חֶסֶד עַל לְשׁוֹנָהּ” (משלי לא כו) - אין לפגל ההוראה בהלכות התורה ביין שמגביר מדת הדין ובכך יתחלל קודש.
הערות שוליים

↑  פירוש הרלב"ג לספר ויקרא, פרק י', פסוק י"ב: "וּלְהוֹרֹת ..זה לכהן באזהרה לפי מה שנתבאר בזה המקום, וישראל אינו באזהרה, לפי שזה הדין יותר ראוי בכהן כי השגגה תהיה בהוראתו תזיק יותר לפי שהוא משותף לכל ישראל בעניין ההוראה כעניין שנאמר ”יוֹרוּ מִשְׁפָּטֶיךָ לְיַעֲקֹב..” (דברים, ל"ג, י') ו..”כִּי יִפָּלֵא מִמְּךָ דָבָר לַמִּשְׁפָּט..וּבָאתָ אֶל הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם ” (דברים, י"ז, ח') ואין העניין כן בישראל המורה הוראות"
↑  תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף י"ג, עמוד ב'
↑  הלכות ביאת המקדש א ג: "וכשם שאסור לכהן להיכנס למקדש מפני השכרות, כך אסור לכל אדם בין כהן בין ישראל להורות כשהוא שתוי". ובאחת מתשובותיו ציטט את הגמרא.
↑  ספרא לפרשת שמיני סעיף קטן לז, רש"י למסכת כריתות דף יג עמוד ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף י"ג, עמוד ב'
↑  כדוגמה, לפדות "צינורא" של הקדש צריכה להיעשות על ידי עשרה כהנים -רש"י סנהדרין דף פח עמוד א
↑  ראו מחלוקת תנא קמא ורבי יוסי בר יהודה, תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף י"ג, עמוד ב', לעניין הוראת "תלמוד", ובשיטות הראשונים במחלוקתם, כפי שסוכמו באנציקלופדיה תלמודית, ערך הוראה, כרך ח טור תצה והלאה
↑  ספרא לפרשת שמיני סעיף קטן לז, רש"י למסכת כריתות דף יג עמוד ב
↑  כריתות שם, משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות ביאת מקדש, פרק א', הלכה ג'
↑  ראו בדעתו רד"ל לכריתות שם (הובא ב"אוצר מפרשים" לסוף "ש"ס וילנא החדש")
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות ביאת מקדש, פרק א', הלכה ד'
↑  ”יכול יהו ישראל חייבין מיתה על ההוראה. תלמוד לומר: "אתה ובניך אתך... ולא תמתו", אתה ובניך במיתה (-על איסור עבודה בבית המקדש בשכרות), ואין ישראל חייבין מיתה על ההוראה. יכול לא יהו ישראל חייבים על ההוראה במיתה, אבל יהו אהרן ובניו חייבים על ההוראה במיתה? יצאו ישראל מן הכתוב, אהרן ובניו מקל וחומר” - ספרא, פרשת שמיני פרשתא א, סימנים ו-ז
↑  ראו מצווה:לא להיכנס שתוי יין למקדש וכן שלא יורה שתוי
↑  השגתו ללאו עג של הרמב"ם
↑  https://www.sefaria.org.il/Hasagot_HaRamban_on_Sefer_HaMitzvot%2C_Conclusion.2.1?lang=he&with=all&lang2=he סיכום העשין] בסוף השגות הרמב"ן לספר המצוות.
↑  פירוש ה"תורה והמצווה" להרב המלבי"ם לפרשת שמיני
↑  פירוש "עזרת כהנים" לספרא דף לד. פירוש רבינו יונה לחומש (ירושלים תש"מ). פירוש הש"ך לפרשת שמיני'; וכך גם בספרות המחקר: עולם התנ"ך, ויקרא, ו', ב'; י', י"ב. אילו לפי משמעות המאירי למסכת פסחים,
↑  מאמרי אדמו"ר האמצעי "קונטרסים", עמוד 546
↑  פירוש הרקנטי לתורה עם ביאור הלבוש
↑  טעמי המצוות להרקנטי
פרשת איסור עבודה והוראה בשכרות כפי שמופיעה בתורה
אפרת שטיגליץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1961 (בת 63) 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת ועיתונאית
 מקום לימודים:  בית צבי 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אפרת שטיגליץ (נולדה ב-22 בפברואר 1961) היא סופרת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה

שטיגליץ נולדה בתל אביב-יפו למדה במגמה לקולנוע בבית צבי וספרות באוניברסיטת תל אביב. שימשה כתבת בעיתונים "העיר", "לאישה" ובמוסף "הארץ". לימדה בבית הספר "מנשר לאמנות".
ספרה הראשון, "סיפור אמריקאי, יצאה לאור בהוצאת עם עובד ב-1993 וכולל שבעה סיפורים קצרים. ספרה השני "רציתי שתשמח בי" (הוצאת ידיעות אחרונות 1998) הוא רומן על בחורה תל אביבית באמצע שנות ה-30 לחייה.
ספרה השלישי "הכל בסדר" (מודן, 2010) הוא רומן בו היא מתארת גיבורה בת דמותה, שמחליטה להתגרש ולצאת לדרך חדשה, עד שמחלת הטרשת הנפוצה תוקפת את גופה ומשנה הכל.
סיפורה "סיפור מסע לפולין" נכלל באנתולוגיה "געגועים לשינויים" בהוצאת עם עובד ב-2005. סיפורים נוספים התפרסמו ב-2007 וב-2008 בכתב העת "מסמרים" ובכתב העת "קשת החדשה".
ממאמריה

אפרת שטיגליץ, המשפחה של תנובה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2003
אפרת שטיגליץ, החרמנית מגבעת נפוליאון, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2003
הערות שוליים

↑  פביאנה חפץ, סיפור אמריקאי” / מאת אפרת שטיגליץ / הסדרה הלבנה - הוצאת עם עובד, חדשות, 11 ביוני 1993
↑  ביקורות:
טל ניב, "הכל בסדר" מאת אפרת שטיגליץ - חזרה למסלול, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2010
אסתי אדיבי-שושן, כאילו שאני קצת לא בסדר, נוירוטית, היסטרית, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2010
↑  שירי לב-ארי, סיפור מאת יצחק בן-נר בגיליון חדש של "קשת החדשה", באתר הארץ, 24 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309448505171  ISNI: 0000 0000 6695 545X  LCCN: no93030827  VIAF: 2041145   WorldCat (עם VIAF): 2041145
אצטדיון נלסון מנדלה ביי

| --- | --- |

צילום אוויר של האצטדיון
 על שם:  Nelson Mandela Bay Metropolitan Municipality 
 מיקום:  פורט אליזבת, דרום אפריקה
 קואורדינטות:  33°56′16″S 25°35′56″E﻿ / ﻿33.937778°S 25.598889°E﻿ / -33.937778; 25.598889
 אבן יסוד:  2007
 תקופת הפעילות:  4 ביולי 2009 – הווה (15 שנים)
 עלות הבנייה:  270 מיליון דולר
 בעלים:  מחוז נלסון מנדלה ביי
 משטח:  דשא
 אדריכל:  גרקן, מארג ושות' 
 מושבים:  48,000
 www.nmbstadium.com
 he
 
אצטדיון נלסון מנדלה ביי (באנגלית: Nelson Mandela Bay Stadium) הוא אצטדיון כדורגל בפורט אליזבת שבדרום אפריקה. האצטדיון נבנה לרגל מונדיאל 2010 בו אירח מספר משחקים, לרבות המשחק על המקום ה-3. תפוסת האצטדיון היא 48,000 אנשים והוא מיועד, בנוסף לכדורגל, גם למשחקי רוגבי ולמופעי תרבות וקונצרטים.
על אף הדבר המשתמע אולי משמו, האצטדיון איננו קרוי ישירות על שם נלסון מנדלה, מנהיג דרום אפריקה שהוביל המאבק כנגד האפרטהייד, אלא על שם המחוז בו הוא נמצא - נלסון מנדלה ביי.
הקמת האצטדיון

קודם להקמת האצטדיון רמת התשתית הספורטיבית בפורט אליזבת, ובמחוז כולו, הייתה נמוכה בהרבה. עם היוודע דבר בחירתה של העיר לארח משחקים בטורניר המונדיאל נפלה ההכרעה שלא לשדרג את אצטדיון הרוגבי הקיים, בן הכ-34,000 מקומות, אלא לבנות אצטדיון חדש אשר יעמוד בתקנים הבינלאומיים.
האצטדיון החדש תוכנן להדמות מבחוץ לפרח ומיקומו, אשר שימש קודם לכן כפארק ציבורי ומגרש רוגבי, נבחר בשל הנוף לאגם נורת' אנד.
הבנייה החלה ב-2007 והסתיימה ב-2009. ב-4 ביולי אותה שנה נחנך האצטדיון ונערך בו משחק הכדורגל הראשון.
אפרת שפירא-רוזנברג

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בת 50 בערך) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה, פובליציסטית ועורכת דין
 מעסיק:  ערוץ התכלת, ynet, רשת בערוץ 2
 מספר צאצאים:  5 
 
מיכה גודמן ושפירא-רוזנברג בפרק פתוח של "מפלגת המחשבות" במסגרת ועידת סעד של תנועת הקיבוץ הדתי
אפרת שפירא-רוזנברג (נולדה ב-1974) היא יו"ר ארגון "קולך" וממובילות תחום הפמיניזם הדתי בישראל, מנחת פודקאסטים רעיוניים ופוליטיים, אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה, פובליציסטית ועורכת דין ישראלית.
ביוגרפיה

שפירא-רוזנברג נולדה בתל אביב להוריה הכלכלן ד"ר אהוד שפירא והשופטת בדימוס תחיה שפירא (בתם של הרב שלמה וצפייה גורן). גדלה לסירוגין בישראל ובארצות הברית, שם עבד אביה בתפקידים בכירים בבנק לאומי.
שפירא-רוזנברג היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר מוסמך במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. כמו כן היא בוגרת מכון מנדל למנהיגות ומכון הרטמן בתוכנית דו-שנתית בפורום מנהיגות צעירה.
את התמחותה כעורכת דין עשתה בלשכת היועץ המשפטי לממשלה. עבדה כמשפטנית במחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה, במחלקה המשפטית של משרד התמ"ת ובלשכה המשפטית במשרד העבודה והרווחה המטפלת בתביעות נגד מעסיקי עובדים זרים.
בשנת 2003 החלה את הקריירה העיתונאית בערוץ התכלת, שבו השתתפה בהגשת תוכנית האירוח "הצנועות והחסודות". היא בעלת טור באתר האינטרנט ynet, שבו היא עוסקת בעיקר בנושאים הקשורים במגזר הדתי-לאומי, מזווית ליברלית ופמיניסטית.
שפירא-רוזנברג מגישה תוכניות טלוויזיה במסגרת "רשת" בערוץ 2. בין סדרות התוכניות בהנחייתה: "סיפור מההפטרה" – על אישים ומאורעות תנ"כיים; "מבוא ל..." – שעסקה ב'מבואות' לתחומי החיים המרכזיים; ו"שישים, שבעים, שמונים" – על ההתמודדות בתוך המשפחה עם הדור המבוגר.
בשנת 2018 הגישה ביחד עם ישי שריד את תוכנית התחקירים "נקודת מפנה" בכאן 11 תאגיד השידור.
שפירא-רוזנברג מנהלת פרויקטים בקרן אבי חי ופעילה בתנועת נאמני תורה ועבודה. עסקה בהקמת בית הספר לבנות 'פלך השרון' באזור השרון. הייתה פעילה כמדריכת כלות בארגון רבני צהר. נמנתה עם צוות השופטים של פרס מפקד גל"צ.
בחודש מרץ 2021 מונתה שפירא-רוזנברג לתפקיד יו"ר ארגון קולך - ארגון פמינסטי דתי אשר מטרתו להוביל שינוי חברתי ותודעתי בנושא שוויון מגדרי בקהילה הדתית בישראל. בתחילת 2023, עם מיזוג ארגוני שנעשה בין ארגון קולך וארגון נאמני תורה ועבודה, הפכה שפירא רוזנברג ליו"ר משותף של עמותת "נאמני תורה ועבודה – קולך".
בחודש מרץ 2021 החלה שפירא-רוזנברג להנחות הסכת בהשתתפות ד"ר מיכה גודמן בשם "מפלגת המחשבות" המופק על ידי בית אבי חי. כמו כן ערכה והנחתה את ההסכת "קצה הקרחון" העוסק במחלוקות עומק על סדר היום בישראל, אף הוא מופק על ידי בית אבי חי.
חברה בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
חיים אישיים

נשואה למשפטן ד"ר רוני רוזנברג מומחה למשפט פלילי ולדיני חוזים. בעבר התגוררה בגבעת שמואל, וכיום היא מתגוררת ופעילה ב"קהילת קשת" - קהילה דתית-חילונית משותפת שהוקמה במזכרת בתיה. היא אם לארבע בנות (מתוכן זוג תאומות) ובן.
הערות שוליים

↑  ההסכת "מפלגת המחשבות"
↑  בית אבי חי | קצה הקרחון, באתר www.bac.org.il
↑  ועד מנהל, באתר JSFS
אליהו פוסק

הרב אליהו פוסק
הרב אליהו פוסק (1859 – 1932) שימש כרב במוהליקה ובזלטופול שבאוקראינה, מחבר ספרים תורניים רבים.
ביוגרפיה

אליהו פוסק נולד לרב משה צבי פוסק בעיר וסילקוב, שהיה מקורב לאדמו"ר ר' נחום ממקרוב. משה צבי פוסק היה רב בצוויטנא–ווערשאק על יד ציגרין. הוא הובא בשנת תר"ה בערך לזלטופול על ידי שני הגבירים המפורסמים שלה, אילי הזהב ברודסקי והאראל, על-מנת לשמש בזלטופול בתור דיין ומורה צדק. הוא היה גם ראש החברה קדישא דזלטופול (ח"ק דז"פ). משה צבי פוסק נפטר בגיל 78 בכ' בתשרי תרס"א בעיר זלטופול.
הרב משה צבי פוסק היה הראשון לשלושה דורות הרבנים (משה, אליהו והלל) למשפחת פוסק ששימשו בקהילה היהודית בזלטופול. בעיר זו היה מפורסם ה"סבא משפולי", שהיה יריבו של ר' נחמן מברסלב.
הרב אליהו פוסק שימש כמורה צדק בקהילת מוהייליווקי מחוז חרסון, היה רב עדה בעיר זלטופול, היה אבד"ק זריווקא וגם שימש כרב ואב בית דין בעיר אלאפאליא שבפלך פודוליה.
הוא נישא למאטליא בת צבי סאניק-שפירא, שהייתה נכדתו של הרב חיים חייקל שפירא, אב"ד בעיירה קאלניבל (א)ט שבקייב. לזוג נולדו שלושה בנים (יוסף יהודה, יוחנן והלל) ושתי בנות (לאה ורחל).
צאצאיו

שני בניו מצאו את מותם בנסיבות טרגיות, כמתואר ב'הפוסק' ל"ה, סימן תסט:
הרב יוסף יהודה ליב פוסק נולד בשנת תרמ"ג ושימש כאבד"ק אלאפאליא. נישא לאסתר בת הרב שמעריל לרניר אבד"ק ברשיד, מגזע הבעש"ט. הרב יוסף יהודה ליב פוסק ואשתו נהרגו בקייב ואחר ההריגה תלו אותו ברחובות קייב. אחיו הרב הלל פוסק פרסם את פסיקותיו השונות בירחונו התורני הפוסק.
הבן השני יוחנן פוסק נולד בשנת תרנ"ה בעיר אלאפאלי פאדולי, שבה נתמנה מאוחר יותר לרב. הוא נישא לבת הרב אברהם שווארץ מאבאדובקא פאדולי. ביום י"ג אייר תרע"ט בפקודתו של הגרף סאבאנסקי, צורר יהודים באזור בעל בית-חרושת לסוכר, נערך פוגרום בעיר. כל הנשים באלאפאלי פאדולי גורשו לבית הכנסת ואת הגברים אספו על יד המסגד. באותו היום הרגו 300 מאנשי העיר והנשים ניצלו. בנסיבות האלה גם מצא את מותו הר' יוחנן פוסק בהיותו בן 23. אביו אליהו חיבר לזכרו את החיבור "מצבת יוחנן", חידושי תורה בפרשה רוצחים מערי מקלט.
בנו השלישי, הרב הלל פוסק נפטר בשנת תשי"ג, בגיל 72.
שתי הבנות, לאה (נפטרה בשנת 1940 באודסה) ורחל, נישאו לרבנים. לאה (פוסק) נישאה לר' הלל (זידל) וועקסילמן, שהיה נכדו של הרב אשר נחמן מקאניעוו. זידל שימש כשוחט בזלטופול ובשלהי שנות השלושים של המאה ה-20, כאשר בזלטופול לא היה רב קהילה, שימש זידל ככל הנראה כרב קהילה בזלטופול. זידל ודינה אחותו נרצחו עם שאר יהודי זלטופול על ידי הנאצים בשנת 1941 או 1942.
רחל (פוסק) נישאה לר' זידל אורנשטיין מפאלעשטי. שניהם נרצחו עם 7 בניהם. בן אחד נשאר בחיים והוא בא לא"י – הרב אברהם אורנשטיין.
פסיקותיו ההלכתיות

עמל בשנותיו האחרונות על ספרו "עץ השדה", שאותו הוציא לאור בסופו של דבר בנו, הרב הלל פוסק.
עסק בפסיקותיו בעיקר בהתאמת סוגיות הלכתיות לחיי היומיום של בני קהילתו, כגון אכילת בשר בראש חודש (שו"ת מור ואהלות אוהל ברכות והודאות סימן ל"י), ענייני ברית מילה (המהרש"ם, להרב אליהו פוסק. שו"ת מהרש"ם, ח"ח, סי' נב, עמ' נב; סי' מט, עמ' מט; סי' רג, עמ' ר), הדלקת נרות שבת וחנוכה בחשמל (אהל יצחק אייר תרסח, חוברת ח' סי' ג', הובא בירחון הפוסק, חדש טבת תש"ג סימן שפ), קריאת התורה (פסקי אליהו ג 1), הלוואות ומתנות (מרבה תורה להר"ר אליהו פוסק סי' קס סקי"ט), לימוד בלשון זרה ודיבור בה (מתוך מכתב של ר' אליהו פוסק בשנת תרס"ג הנמצא באוסף שבדרון שבמכון לכתבי-יד של האוניברסיטה העברית בירושלים).
לאחר מות בנו הרב הלל פוסק נמסרו כל כתבי הרבנים לבית פוסק למוסד הרב קוק בירושלים.