stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבר בצוואר הירך
אבחון וטיפול > שבר אינטר-טרוכאנטרי

שברים בהם עובר קו השבר בין תלי הירך בעצם עצמה. שברים אלו לרוב מקובעים חיצונית באמצעות ברגים ופלטה. ריפוי שברים אלו טוב יחסית אם המטופל בריא.
שברים אלו מחולקים ליציבים ושאינם יציבים.
שבר שאינו יציב הוא שבר מאוד מרוסק עם תזוזה גדולה, כשלעיתים החלק המקורב של העצם נפרד וזז.
הניתוח המקובל במקרה של שבר אינטר-טרוכנטרי הוא ניתוח תחת שיקוף, ביצוע שחזור סגור, הכנסת מסמר לראש עצם הירך וקיבוע, על ידי קיבוע מסוג Dynamic Hip Screw (בראשי תיבות: DHS).
באופן כללי, לשברים אלו יש סיכוי גבוה מאוד יחסית לעבור איחוי (כולל איחוי לא תקין).
אבחון וטיפול > תוצאות הניתוח לתיקון השבר

ממחקרים שנערכו בעולם, עלתה הסתברות לקשר ישיר בין משך הזמן לביצוע הניתוח מאז הפגיעה לבין סיכויי ההחלמה והתמותה, באופן, שככל שזמן הניתוח מתרחק מזמן הפגיעה יש עליה משמעותית בתמותה ובסיבוכים.
במחקר שערך משרד הבריאות עלה, כי לאור עידוד ביצוע ניתוח תיקון שבר בצוואר הירך תוך 48 שעות ממועד האשפוז, נרשמה ירידה של כ־30% בתמותת החולים.
קיימת חשיבות רבה לטיפול השיקומי הניתן לחולים לאחר הניתוח, ולביצוע פיזיותרפיה והגברת הניידות של חולים אלו.
הערות שוליים

↑  Song Liu, Yanbin Zhu, Wei Chen, Tao Sun, Risk factors for the second contralateral hip fracture in elderly patients: a systematic review and meta-analysis, Clinical Rehabilitation 29, 2015-3, עמ' 285–294 doi: 10.1177/0269215514542358
↑  איתור מסוכנות לנפילות בקרב מטופלים באשפוז ובקהילה, חוזר מינהל הסיעוד, משרד הבריאות, 2019
↑  שבר בצוואר הירך בגיל השלישי, באתר BEOK, ‏2019
↑  שברי צוואר הירך אצל קשישים, דוח שנתי 54ב, משרד מבקר המדינה, 2004
↑  אופיר אורי ואחרים, ניתוחים לקיבוע שברים במיפרק הירך באוכלוסיה המבוגרת - השפעתו של תגמול תלוי ביצוע על משך ההמתנה, הרפואה 158, 2019, עמ' 16-20
↑  שברים בצוואר הירך – מנותחים תוך 48 שעות, באתר משרד הבריאות, ‏2013
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שבר לאחר שחזור וקיבוע בעזרת DHS
הנס צורן

| --- | --- |

הנס צורן
 לידה:  27 באוקטובר 1891 מינכן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  2 באוגוסט 1943 (בגיל 51) קרומי, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1911–1943 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20   מפקד הקורפוס הממונע ה-40   מפקד קורפוס הפאנצר ה-46
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל הנס צורן (בגרמנית: Hans Zorn;‏ 27 באוקטובר 1891 – 2 באוגוסט 1943) היה מפקד נאצי בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

צורן נולד ב-27 באוקטובר 1891 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-2 (נסיך הכתר), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף צורן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בקיץ 1931 הועלה צורן לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במאי 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-19.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה צורן לראש מטה הקורפוס ה-27, שהיה חלק מפלגת הארמייה A במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת לחם צורן עם הקורפוס ה-27 כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 בנובמבר 1940 מונה צורן למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ב-27 ביולי 1941 קיבל צורן את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, על הצלחתו בכיבוש הגשר האחרון על נהר הדווינה ליד ויטבסק, ובספטמבר 1941 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו יחד עם הקורפוס הממונע ה-39 תחת פיקוד הארמייה ה-16. ב-15 בינואר 1942 הועלה צורן לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הקורפוס הממונע ה-40, שהיה חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 במרץ 1942 נשלח צורן לסייע בשחרור הנצורים בכיס דמיאנסק, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-11 ביוני 1942 מונה צורן למפקד קורפוס הפאנצר ה-46, שהיה חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרבות באזור רז'ב. בקיץ 1943 לחם צורן עם הקורפוס שבפיקודו במהלך קרב קורסק, וב-2 באוגוסט 1943 נהרג במהלך הפצצה אווירית ליד קרומי. לאחר מותו הוענק לצורן תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ג'פרסון וייט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1989 (בן 35) Mount Vernon, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של איווה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'פרסון וייט (באנגלית: Jefferson White נולד ב-3 בנובמבר 1989) הוא שחקן אמריקאי.
קריירה

וייט ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בשנת 2014 בסדרת הטלוויזיה האמריקאים. הוא הופיע בסדרות רבות בטלוויזיה בהן אלמנטרי, שוטרים בדם, המדריך לרוצח וחוק וסדר:מדור מיוחד.
בשנת 2018, החל לשחק בתפקיד ראשי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ילוסטון". הוא מגלם קאובוי בעייתי בשם ג'ימי. בשנת 2021, היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך לביצועים יוצאי דופן של אנסמבל בסדרת דרמה על משחקו בסדרה.  דמותו של וייט, ג'ימי, צפויה להופיע בסדרת ספין-אוף של ילוסטון העתידית בשם 6666, כאשר דמותו ג'ימי עברה לחוות 6666 בטקסס במהלך העונה הרביעית.  דמותו של וייט, ג'ימי, עדיין הופיעה בעונה החמישית של "ילוסטון" ב-2022.
בספטמבר 2022, שיחק בעונה העשירית של הדרמה הוותיקה של NBC שיקגו  PD. בשנת 2023 שיחק בסרט "איילין", בו מככבת אן האת'וויי ובשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקרב על אמריקה, שביים אלכס גרלנד ובתפקיד ראשי גם בסרט הלבוי: האדם העקום.
חיים אישיים

וייט גדל במאונט ורנון, איווה ולמד באוניברסיטת המדינה של איווה. הוא סיים את לימודיו ב-2012 עם תואר באמנויות הבמה.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | האמריקאים | בראד מולין | 2 פרקים |
| 2015 | חוק וסדר: מדור מיוחד | גארי | פרק אחד |
| 2015 | מנהטן | קול "איווה" דנלאוי | 9 פרקים |
| 2015 | אלמנטרי | דוריאן מול | פרק אחד |
| 2016–20 | שטח מת | פארקר | 10 פרקים |
| 2016 | המדריך לרוצח | פיליפ ג'סופ | 7 פרקים |
| 2016 | שוטרים בדם | אריק קרלסון | פרק אחד |
| 2016 | בית הקלפים | ג'ושוע מסטרסטון | 3 פרקים |
| 2018–2024 | ילוסטון | ג'ימי הארדסטרום | תפקיד ראשי |
| 2019 | אזור הדמדומים | ג'רי פירסון | פרק אחד |
| 2022 | God's Country | סאמואל | סרט באורך מלא |
| 2023-2022 | שיקגו PD | שון אוניל | תפקיד חוזר (עונה עשירית) |
| 2023 | איילין | בורק וורן | סרט באורך מלא |
| 2023 | Ink Master | עצמו | שופט (עונה 15) |
| 2024 | הקרב על אמריקה | דייב | סרט באורך מלא |
| טרם פורסם | הלבוי: האדם העקום | טום פרל | סרט באורך מלא |
הערות שוליים

↑  "Who does Jefferson White play on Chicago PD?". Onechicagocentre.com.
↑  "'Yellowstone's Most Lovable Character Is a Lowly Cowboy". Collider.
↑  "SAG Awards: 'House of Gucci,' 'The Power of the Dog' Lead Film Nominations". Hollywood Reporter.
↑  "6666 Yellowstone: Release date window, cast, plot, more". Dexerto.com.
↑  "Yellowstone: Jefferson White Teases Disaster for Jimmy in Season 5". Den of Geek.
↑  "'Chicago P.D.' Boss on Voight & Upton's Dilemma, Plus Will Jefferson White Be Back?". TV Insider.
↑  "Chicago P.D.'s Showrunner Says Jefferson White Will Definitely Be Back As Sean O'Neal". Looper.
↑  "Jefferson White: 5 Things To Know About The 'Yellowstone' Star Playing Sean On 'Chicago P.D.'". Hollywood Life.
↑  "LUCK AND PERSISTENCE". Iowa State University Alumni.
↑  "From Stage to Screen". Scriptandscore.music.iowastate.edu.
ביחד בשבילך

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  הסתדרות העובדים הכללית החדשה 
 תקופת הפעילות:  2016–הווה (כ־9 שנים) 
 www.hist.org.il
 
ביחד בשבילך הוא מועדון צרכנים בבעלות חברת "ביחד בשבילך" בע"מ, שהוקם על ידי ההסתדרות הכללית החדשה בינואר 2016 עבור חברי ההסתדרות. מונה כיום כ־300,000 חברים.
ההצטרפות למועדון היא לחברי הסתדרות העובדים הכללית החדשה בלבד, היא כרוכה בהרשמה ומילוי פרטים ואינה עולה כסף.
מטרת המועדון היא לפעול לרווחת חבריו והוא מציע לחבריו העובדים והגמלאים הטבות בתחומי פעילות מגוונים, כגון בילוי, תרבות ופנאי, קניות, רכב, ביטוחים ושירותים נוספים.
ההסתדרות – בראשותו של יו"ר ההסתדרות, פועלת באמצעות המועדון להוזלת סל הצריכה הבסיסי של משקי הבית והגדלת ההכנסה הפנויה של החברים.
מנכ"ל המועדון הוא איל קרוליצקי, אשר עמד בעבר בראשות מועדון "חבר" ומועדונים נוספים.
המועדון פועל "ללא נייר" עד כמה שניתן – כל ההטבות והטענות הכסף "המוזל", מוטענות על גבי כרטיס החבר, ואין צורך להדפיסן או למשוך ממכונות כרטיסים או ואוצ'רים למיניהם.
הקשר עם החברים במועדון נעשה דרך האתר ובאמצעות דיוור ישירים, דף פייסבוק פעיל המונה כ־30,000 חברים, ומעורבות של ועדי העובדים שמהווה מכפיל כוח משמעותי בפעילות. בעמוד הפייסבוק ובדף האינסטגרם של המועדון ניתן להתעדכן על מבצעים והטבות שעולים באתר.
המועדון מציע לחברים בו שורה של סלי מוצרי יסוד בסבסוד ממוצע של 50%, ומשלוחים ישירים עד לבית הלקוח במטרה להקל על יוקר המחיה.
הערות שוליים

↑  ניצן צבי כהן, ‏סלי מזון מסובסדים והלוואות חברתיות: מועדון הלקוחות ׳ביחד בשבילך׳ מקל על יוקר המחיה של מאות אלפי עובדים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 באוגוסט 2022
נועה ברק-וושלר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מעסיק:  המכון הישראלי לדמוקרטיה 
 
נועה ברק-וושלר היא מנהלת מערך התקשורת והשיווק של המכון הישראלי לדמוקרטיה. בעברה מגישת חדשות ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

ברק-וושלר גדלה ברחובות ולמדה בתיכון דה שליט. היא בוגרת האוניברסיטה העברית ביחסים בינלאומיים ותקשורת ובעלת תואר שני בתקשורת פוליטית.
ב-2007 הנחתה ביחד עם נטלי עטיה את הקדם אירוויזיון ה"פרטי" של טיפקס ובנוסף, החלה להגיש את מהדורת חדשות HOT באזור המרכז. שנה אחר כך, הגישה את תוצאות הניקוד הישראלי באירוויזיון 2008. היא שימשה גם כעורכת מהדורת "יומן" בימי שישי.
ב-2011 החליפה את קרן נויבך בהגשת התוכנית "מבט שני" ועשתה זאת עד 2014. ב-2013 החלה להגיש את התוכנית "הכל דיבורים" במקום אורן נהרי. מספר עובדי רשות השידור מחו על שיבוצה בתוכנית.
ב-2016 הנחתה את הכנס השנתי לשילוב בישראל, ב-2017 החלה להנחות את התוכנית "שבתרבות".
ברק-וושלר היא זמרת חובבת, חברה בהרכב המוזיקלי ״הוצאה מוכרת״. כמו כן היא חברה בפורום ועדי ההורים הארצי.
הערות שוליים

↑  נעה ברק, מכון גשר למנהיגות
↑  ענת קם‏, נועה ברק תגיש את חדשות HOT במרכז, באתר וואלה, 18 בדצמבר 2007
↑  לי-אור אברבך, נועה ברק תתן דוז פואה, באתר nrg‏, 22 במאי 2008
↑  דוד ורטהיים‏, "הכל דיבורים - הכל אכזבה", באתר וואלה, 13 ביוני 2013
↑  הכנס השנתי הארצי לקידום השילוב בישראל - אסטרטגיות לשילוב, באתר www.justice.gov.il
↑  "שבתרבות" חוזרת, באתר www.shoham.muni.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרשת קו 300

פרשת קו 300 או פרשת השב"כ היא פרשה שאירעה ב-1984 ונמשכה כשנתיים וחצי, שתחילתה בחטיפת נוסעי אוטובוס על ידי מחבלים פלסטינים כבני ערובה לצורכי מיקוח ושחרורם בפעולה צבאית בה נהרגה אחת מנוסעות האוטובוס, והמשכה בחקירה ממושכת של אנשי השב"כ שהרגו שני מחבלים לאחר תפיסתם ושיקרו בעדותם באשר לנסיבות המוות. הפרשה הביאה למשבר חמור בשב"כ וביחסיו עם גורמים ממשלתיים אחרים, ולפרישת ראש השב"כ ובכירים נוספים.
בעלי התפקידים בעת החטיפה היו: ראש הממשלה יצחק שמיר, שר הביטחון משה ארנס, הרמטכ"ל משה לוי, קצין חי"ר וצנחנים ראשי יצחק מרדכי, מפקד סיירת מטכ"ל שי אביטל, ראש השב"כ אברהם שלום, וראש אגף המבצעים בשב"כ אהוד יתום.
פרטי האירוע

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

קו 300 (תצלום)
 תאריכים:  12 באפריל 1984 – 13 באפריל 1984 (יומיים)
 תאריך עברי:  י' בניסן - י"א בניסן ה'תשד"מ
 מקום:  בדרך מאשדוד לדיר אל בלח
 סוג:  פיגוע מיקוח, משבר בני ערובה
 נשק:  סכינים, בקבוקי חומצה, רימון יד, ומזוודה שלטענת החוטפים הכילה חומרי נפץ
 הרוגים:  חיילת ישראלית ארבעה מחבלים
 פצועים:  8 אזרחים ישראלים
 מבצע:  ארבעה מחבלים פלסטינים. החזית העממית לשחרור פלסטין נטלה אחריות לפיגוע
פרטי האירוע > חטיפת בני הערובה בקו 300 של אגד

ביום חמישי, 12 באפריל 1984, הגיעו ארבעה מחבלים פלסטינים בני 18 חמושים בסכינים מרצועת עזה לאשדוד. המחבלים עלו בתחילה כנוסעים על אוטובוס בינעירוני בקו 300 של "אגד" אשר היה בדרכו מתל אביב לאשקלון ובו 41 נוסעים. המחבלים השתלטו על האוטובוס זמן קצר לאחר שהאוטובוס עזב את התחנה בשעה 7:30. במהלך ההשתלטות נפצע קשה אחד מנוסעי האוטובוס. החוטפים החזיקו ברשותם מזוודה וטענו כי מדובר במזוודת נפץ אותה הם איימו לפוצץ. החוטפים אילצו את האוטובוס לשנות את כיוונו ולנסוע לעבר הגבול המצרי.
זמן קצר לאחר החטיפה, שחררו החוטפים את אסתר (אתי) בן חור, אחת הנוסעות, שהייתה בהיריון. אסתר ירדה מהאוטובוס דרומית לאשדוד. אסתר תפסה משם טרמפ לתחנת דלק ומשם דיווחה לרשויות על החטיפה. כתוצאה מכך יצאו כוחות צה"ל ומשטרת ישראל למרדף אחר האוטובוס.
האוטובוס, אשר נע במהירות של 120 קמ"ש, פרץ דרך שני מחסומים פשוטים, עד שכוחות צה"ל ירו לעבר צמיגיו והצליחו לעצור אותו סמוך למחנה דיר אל בלח שברצועת עזה, רק 10 קילומטרים צפונית לגבול עם מצרים. כאשר האוטובוס עצר הצליחו חלק מהנוסעים לברוח ממנו דרך דלת פתוחה.
בעיצומה של ההתקהלות החלו אנשי תקשורת ישראלים להתאסף במקום. כמו כן נכחו במקום הרמטכ"ל משה לוי, שר הביטחון משה ארנס וראש השב"כ הישראלי אברהם שלום.
החוטפים, שהחזיקו את נוסעי האוטובוס כבני ערובה, דרשו לשחרר 500 מחבלים אנשי פת"ח הכלואים בישראל, ושישראל תאפשר להם לעבור למצרים. החוטפים טענו שלא יהססו לפוצץ את מזוודת הנפץ שברשותם ולהרוג באופן זה את הנוסעים.
עם התקדמות המשא ומתן, הגיעו אנשי השב"כ בזירה למסקנה שהחוטפים מתנהגים כחובבנים, ואחד מהם אף ציין ש"זה קצת מגוחך לקרוא לזה פיגוע חטיפת בני ערובה", וכי הארבעה לא מהווים סיכון ממשי.
פרטי האירוע > פעולת ההשתלטות

הרמטכ"ל, משה לוי, הנחה את הקחצ"ר יצחק מרדכי, לתכנן פעולת השתלטות על האוטובוס. מרדכי בחר להטיל את המשימה על סיירת מטכ"ל אותה הובילו מפקדה, שי אביטל, ומחליפו המיועד עמר בר-לב, ולא על הימ"מ.
לאחר משא-ומתן ממושך בסביבות השעה 7:00 בבוקר ב-13 באפריל, פרץ כוח מיוחד של סיירת מטכ"ל בפיקודו של תת-אלוף יצחק מרדכי אל האוטובוס תוך כדי ירי לעבר החוטפים מבעד לחלונות האוטובוס. במהלך מבצע ההשתלטות הצליחו החיילים להרוג שניים מהחוטפים (מחמוד קבלאן ומחמוד ברכה), ללכוד את שני החוטפים הנוספים (מג'די אבו ג'אמע וסובחי אבו ג'אמע), ולשחרר את כל בני הערובה, למעט נוסעת אחת, אירית פורטוגז, חיילת שנהרגה מאש צה"ל במהלך פעולת ההשתלטות. במהלך המבצע נפצעו שבעה נוסעים.
פרטי האירוע > ההוצאה להורג של שני החוטפים שנתפסו

שני המחבלים שנלכדו בחיים, נכבלו והובלו לשדה סמוך. ראש השב"כ, אברהם שלום, הורה לראש אגף המבצעים בשב"כ, אהוד יתום, להרוג את שני החוטפים, כדי שמפיגוע מיקוח לא יצאו מחבלים בחיים.
יתום ואנשיו נטלו את החוטפים איתם במכונית, ובמקום מבודד הכו אותם בראשם באבנים ובמוט ברזל, עד מותם. גופות החוטפים הובאו לבית חולים, שם קבע רופא את מותם.
פרסום גורל המחבלים

לציבור נמסרו דיווחים סותרים על גורלם של החוטפים. בהודעת צה"ל מיד לאחר האירוע נאמר ששני חוטפים נהרגו ושניים נתפסו בחיים, בעוד בהודעות שניתנו מאוחר יותר נאמר שכל החוטפים נהרגו במהלך ההשתלטות. כעבור שלושה ימים ציטט העיתון "חדשות" ידיעה מ"הניו יורק טיימס", תוך עקיפת הצנזורה הצבאית, לפיה שניים מהחוטפים נלכדו חיים. עם הקמת ועדת זורע, פורסם בעיתון "חדשות" דבר הקמת הוועדה. בתגובה לפרסום הוציאה הצנזורה, בצעד יוצא דופן, צו סגירה לעיתון למשך מספר ימים. אנשי "חדשות" הועמדו לדין על עברות על חוקי הצנזורה ועברו מסכת ארוכה של משפטים ועתירות עד שזוכו סופית מכל אשמה בידי בית המשפט העליון כעשר שנים לאחר תחילת הפרשה.
כשבועיים לאחר התקרית, ב-25 באפריל 1984, פורסם בשערו הקדמי של השבועון "העולם הזה" תצלומה של ענת סרגוסטי המציג את אחד החוטפים כשהוא מוכה בידי איציק מרדכי. הייתה זו למעשה ההוכחה הראשונה שפורסמה לכך שהמחבל היה בחיים לאחר שנתפס. חודש וארבעה ימים לאחר מכן, ב-29 מאי 1984, פורסם בשערו הקדמי של העיתון "חדשות" תצלומו של אלכס ליבק אשר גם בו נראה המחבל חי לאחר ההשתלטות עליו.
חשיפת פרטי הפרשה

בנובמבר 1985 פנו שלושה מבכירי השב"כ, רפי מלכא, ראובן חזק ופלג רדי, אל ראש השב"כ, אברהם שלום, בתביעה לחשוף את פרטי הפרשה או להתפטר מתפקידו. שלום סירב להתפטר והשלושה הורחקו מהשירות. אחד מהשלושה פנה אל ראש הממשלה, אך זה דחה את העניין כתלונה של פורש שב"כ ממורמר. לאחר מכן, בפברואר 1986, פנו השלושה ליועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, ומסרו לו את פרטי הפרשה.
זמיר נפגש עם שמעון פרס, יצחק שמיר ויצחק רבין, העלה בפניהם את החשדות בדבר עבירות פליליות שנעברו בפרשה זו על ידי אנשי השב"כ, וביקש לטפל בעניין. זמיר הציע, בין השאר, לסגור את הפרשה בכך שראש השב"כ יתפטר. ראש הממשלה, שמעון פרס, התנגד לכך בחריפות, ואמר: "רוצים לזרוק את ראש השב"כ לכלבים". יצחק שמיר ויצחק רבין צידדו בעמדתו של פרס. לאחר שכל הצעותיו לפתרון נדחו, הורה זמיר באופן חד צדדי למשטרה לפתוח בחקירה פלילית של הפרשה. זמיר הסביר את החלטתו: "התלונה במשטרה הוגשה לאחר שכלו כל הקיצים וכל הצעותיי לפתרון נדחו. אלמלא כן כל הפרשה הייתה יכולה להיגמר אחרת."
במוצאי שבת 24 במאי 1986 פורסם דבר החקירה במהדורת "מבט", כשהפרסום מציין חשדות נגד "פקיד בכיר", תוך קישור מרומז לכך שמדובר בעבירות שנעשו במסווה של ביטחון המדינה. בעקבות פתיחת החקירה דנו הקבינט והממשלה בעניין, ובמשך מספר ימים פעלו ראש הממשלה פרס וממלא מקומו שמיר למצוא פתרון כדי למנוע חקירה פלילית. הועלו מספר הצעות לוועדות בדיקה, וכן הוצע להאיץ את מינויו של מחליפו של זמיר שכבר מספר חודשים קודם לכן הודיע שיפרוש ברגע שיימצא לו מחליף. בשב"כ קיוו שהיועץ המחליף יבטל את ההחלטה לפתוח בחקירה. ב-1 ביוני 1986 מונה יוסף חריש ליועץ משפטי, ובתקשורת טענו שהמינוי נועד לקבור את החקירה בפרשת קו 300.
בדצמבר 1986, חשפה העיתונאית מיכל מירון-שקד, בכתבה במגזין "פנטהאוז" שהתפרסם בניו יורק, את שמו של יוסי גינוסר כבכיר השב"כ המעורב בפרשה, שעד אז נודע רק כ-ג'.
החנינה והחקירה

בסוף יוני 1986 הושג הסדר עם היועץ המשפטי לממשלה, על פיו אברהם שלום יתפטר מתפקידו כראש השב"כ, והוא ואנשי השב"כ האחרים יקבלו חנינה מראש ולא יועמדו לדין. בשלב ראשון ניתנה חנינה בידי נשיא המדינה, חיים הרצוג, לאנשי השב"כ שארגנו את עדויות השקר, ראש השב"כ אברהם שלום, חבר ועדת זורע, יוסי גנוסר, ושני היועצים המשפטיים של השב"כ. אנשי השב"כ שוכנעו לבקש חנינה אף על פי שטענו שאינם פושעים ואינם זקוקים לחנינה. מנגד, חריש הבהיר שבקשת החנינה היא הודאה באשמה. עתירה לבג"ץ נגד חנינה לפני משפט נדחתה על ידי השופטים מאיר שמגר ומרים בן-פורת כנגד דעתו החולקת של אהרן ברק שגרס שלא ניתן להעניק חנינה לפני הרשעה. ב-7 באוגוסט 1986, ביום שבו פורסמה החלטת בג"ץ ונקבע שיש לחנינות תוקף, החלה המשטרה בחקירתה.
בעקבות פתיחת החקירה המשטרתית פנו אהוד יתום ושישה אנשי שב"כ נוספים בבקשות לקבל חנינה. בבקשתו לקבלת חנינה כתב יתום, כי הוא ופקודיו הרגו את שני החוטפים בפקודת ראש השב"כ, וכי למיטב הכרתו ואמונתו, נעשה המעשה "על-מנת שמפיגוע חטיפה רצחני לא ייחלצו מחבלים חיים". יתום הודה כי בעדויותיהם בפני ועדת זורע ולפני הצוות בראשות פרקליט המדינה, העלימו הוא ואנשיו את העובדה כי הם הרגו את החוטפים. הוא האמין, לטענתו, כי אילוץ ביטחוני מחייבו לעבור על החוק, בהיות הדבר דרוש, למיטב הכרתו ואמונתו, לקיום ביטחונה של ישראל. שבעת אנשי השב"כ קיבלו חנינה לאחר כשבועיים ובעקבות זאת עלתה דרישה להפסיק את החקירה, לאור החנינות שנתנו למעורבים העיקריים בפרשה. למרות זאת, החקירה נמשכה, בין השאר כדי לבדוק את טענות ראש השב"כ ששמיר אישר לו להרוג את המחבלים וידע על החיפוי בפני ועדת זורע. שלום טען שכל מעשיו נעשו "בסמכות וברשות", משום שראש הממשלה, יצחק שמיר, אישר לו לעשותם. ראש הממשלה בעת ההריגה, יצחק שמיר, הכחיש זאת מכל וכל אך עיתונאים, בהם אמנון אברמוביץ', ופוליטיקאים, בהם יוסי שריד, דרשו לחקור את חלקו של שמיר. למרות מתן החנינה, רבים מאנשי השב"כ המשיכו להימנע משיתוף פעולה עם החקירה ולא הוברר מי הרג בפועל את המחבלים. במהלך החקירה תושאלו יצחק שמיר, שמעון פרס, משה ארנס ושני פוליטיקאים נוספים. ראובן חזק, שחשף את הפרשה, הודה בחקירה בחלקו בהסתרת הריגת המחבלים. כך נהגו מספר אנשי שב"כ נוספים, שסירבו לבקש חנינה וטענו שפעלו בתום לב ולא עברו כל עבירה. בתום החקירה, באמצע ספטמבר 1986, נמנו תשעה אנשי שב"כ, שלא נחונו, שנמצאו נגדם חשדות לגבי מעורבותם בפרשה. היועץ המשפטי לממשלה החליט שלא לנקוט נגדם הליכים פליליים לאור חלקם המשני והעובדה שהאחראים הראשיים קיבלו חנינה.
צוות של משרד המשפטים בחן את הממצאים של חקירת המשטרה והוציא דו"ח על הפרשה בסוף דצמבר 1986. לגבי יצחק שמיר נקבע ש: ”לא ניתן לקבוע ... שידע על ההוראה להמתת המחבלים ועל פעולות השיבוש והסתרת העובדות”.
לאחר מעשה

ראש השב"כ, אברהם שלום, המשיך לכהן בתפקיד עד אמצע ספטמבר 1986, במקביל לחפיפה עם מחליפו יוסף הרמלין. ארבעת מקבלי החנינה הבכירים האחרים, ציפו להמשיך לכהן בתפקידים בכירים בשב"כ. יוסי גנוסר מונה לתפקיד חדש והדבר פורסם בתקשורת כקבלת קידום וגרר ביקורת ציבורית. לאחר זמן לא רב הוא פרש מהשב"כ. הוא התמנה לראש מכון הייצוא. שנים לאחר מכן, ניסיונו להתמנות לתפקיד מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון נחסם על ידי בג"ץ.
שני היועצים המשפטיים של השב"כ שקיבלו חנינה המשיכו בתפקידם בשב"כ. הפרקליטות סירבה לקבל מצב זה וסירבה לשתף פעולה עם היועצים המשפטיים של השב"כ והתעוררה גם דרישה ציבורית להעבירם מתפקידם. בעקבות זאת אכן עזבו היועצים המשפטיים את תפקידם.
אהוד יתום, שקיבל חנינה מהנשיא, המשיך לשרת בתפקידים בכירים בשב"כ במשך 13 שנים נוספות. לאחר שפרש לחיים האזרחיים, ניסיונו להתמנות לראש המטה ללוחמה בטרור נחסם על ידי בג"ץ, שקבע כי "פקודתו של ראש השב"כ הייתה, על פניה, בלתי-חוקית בעליל, ואסור היה ליתום לציית לה". עוד קודם לכן נמנע מיתום להתמנות לתפקיד קצין הכנסת. החלטות אלה לא מנעו את הצבתו של יתום ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת ה-16, ומשנת 2003 כיהן כחבר כנסת עד סוף הקדנציה.
השלכות הפרשה

לפרשת השב"כ היו מספר השלכות חשובות למערכת הממשל והחברה בישראל. היא חשפה פגעים חמורים בטוהר המידות ובהתנהלותו של שירות הביטחון הכללי. עובדים בארגון שיבשו חקירות, מסרו עדויות שקר, תיאמו ביניהם התנהגות זו ואף ניסו להפליל קצין שלא היה מעורב בהריגה. חשיפת הפרשה גרמה לפגיעה באמון הציבור בשב"כ ולדרישה לבדק בית כולל בשירות.
בנוסף, תוך כדי סבך החקירות נתגלו כשלים נוספים בשב"כ שבין החשובים שבהם הייתה העובדה שהתבררה בפרשת עיזאת נאפסו, שהשב"כ השתמש בעינויים בחקירותיו. ממצא זה הוביל לכינונה של ועדת לנדוי, ועדת חקירה ממלכתית שהתרכזה בשיטות החקירה של השב"כ ושממצאיה הטילו על השב"כ קווים מנחים חדשים לשיטות חקירה מותרות.
תרבות פופולרית

בעקבות הפרשה הופקה סדרת הדרמה "קו 300", סדרה בחמישה פרקים שהופקה בשנת 1997 על ידי ערוץ 1, בבימוי אורי ברבש, תסריט מוטי לרנר.
הסרט שומרי הסף, אשר יצא לאקרנים בשנת 2012, מציג ראיונות עם ראשי השב"כ לשעבר המדברים בין השאר על הפרשה.
בסדרה שנות השמונים בעונה 1 פרק 3 צוין המקרה הנ"ל.
הסרט "חטיפה - קו 300" בהפקת "שידורי קשת" ושודר בערוץ 12 במאי 2018. את החיילת אירית פורטוגז, שנהרגה מאש צה"ל, גילמה השחקנית דניאל גל.
בסדרה היהודים באים הוצג הדיון לכאורה בין ראש השב״כ דאז לבין יצחק שמיר ושמעון פרס בנוגע להעלאת השב״כ למשפט על הפרשה.
תרבות פופולרית > המונח קו 300

המונח "קו 300" משמש בתרבות הישראלית לשם גנאי לבעיות בשב"כ ולעיתים במוסדות ממשלתיים בכלל.
למשל, בשנת 2018, תוכנית "עובדה" על פרשיית הדלפות העוסקת בראש השב"כ לשעבר יעקב פרי, נקראה "פרשת 300 הקווים". אחרים השתמשו בביטויים כמו "'פרשת קו 300' של הרכש הביטחוני" ו"זוהי פרשת קו 300 של מערכת בית המשפט בישראל".
מספרו של הקו הפועל בין תל אביב לאשקלון ובדרך חזור נשאר 300 עד היום.
לקריאה נוספת

יחיאל גוטמן, טלטלה בשב"כ: היועץ המשפטי נגד הממשלה מפרשת טוביאנסקי עד פרשת קו 300, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995.
רון מיברג, צד גימ"ל: חייו ומלחמתו של יוסי גנוסר, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2014
קול האוזר

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1975 (בן 49) סנטה ברברה, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 בן או בת זוג:  סינתיה דניאל (22 בדצמבר 2006–?) 
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
קול קנת' האוזר (באנגלית: Cole Kenneth Hauser; נולד ב-22 במרץ 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "סיפורו של ויל האנטינג" (1997), "פיץ' בלאק" (2000), "טייגרלנד" (אנ') (2000), "בחירתו של הארט" (אנ') (2002), "דמעות של שמש" (2003), "מהיר ועצבני 2" (2003). ו"המטרה: הבית הלבן" (2013).
בטלוויזיה הוא ידוע מתפקידו בתור אית'ן קלי בסדרת הפשע המשטרתית "חוצה את הקווים" (2014–2017) ומתפקידו בתור ריפ ווילר בסדרת הדרמה והמערבונים "ילוסטון" (2018–2023).
ביוגרפיה

האוזר נולד בסנטה ברברה, קליפורניה, בנם של שחקן הקולנוע וינגס האוזר (אנ') ושל קאס וורנר, ממקימות חברת ההפקה "Warner Sisters", חברת בת של האחים וורנר. סבו מצד אביו היה התסריטאי זוכה פרס האוסקר דווייט האוזר (אנ'), וסבו מצד אימו, היה המפיק והתסריטאי מילטון ספרלינג (אנ'), מבכירי אולפני האחים וורנר ואולפני המאה ה-20. אחד מסבי הסבים מצד אמו של קול היה איל הקולנוע הארי וורנר, שותף מייסד של האחים וורנר. סבתו של האוזר מצד אמו, בטי מיי וורנר, הייתה ציירת, פסלת, פעילה פוליטית ובעלת גלריה, שנישאה בשנית לסטנלי שיינבאום (אנ'), פעיל פוליטי, כלכלן, פילנתרופ ונציב משטרת לוס אנג'לס לשעבר.
האוזר הוא גרמני ואירי מצד אביו ויהודי פולני מצד אמו. יש לו אחות למחצה גדולה ממנו מנישואיו הראשונים של אביו למרגרט בולטינהאוס. הוריו של האוזר התגרשו ב-1977, כשהיה בן שנתיים. הוא גדל בעיקר לצד אמו ואחיו למחצה מנישואיה השניים שלו אימו והתגורר בין היתר באורגון ובפלורידה עד שחזר בגיל חמש עשרה לסנטה ברברה.
הוא השתתף במחנה קיץ לכישרונות בניו אינגלנד, שם זכה בתפקיד הראשי במחזה בשם "Dark of the Moon", מה שזיכה אותו במחיאות כפיים סוערות על הופעתו. בגיל 16, הוא החליט לעזוב את התיכון כדי לנסות לפרוץ למשחק.