stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסיין, מלך ירדן
ביוגרפיה > הדרך אל השלום עם ישראל

הזדמנות נוספת לקידום השלום עם ישראל הגיעה אך בשנת 1987. ממשלת האחדות הלאומית בישראל שלחה את שר החוץ שמעון פרס לשורת מגעים, שהסתיימו זו הפעם הראשונה בהסכם כתוב, הסכם לונדון. ב-11 באפריל 1987 הסכימו הצדדים על ועידה בינלאומית לקידום השלום במזרח התיכון. הסכם לונדון לא מומש, שכן במערך הפוליטי הפנימי בתוך ישראל, ולאור עמדתו הניצית התקיפה של ראש הממשלה יצחק שמיר לא היה לפרס הכוח להוציא את ההסכמה אל הפועל. בסוף שנת 1987 פרצה האינתיפאדה הראשונה, והמצב השתנה באופן קיצוני. "האופציה הירדנית" – הרעיון כי ניתן יהיה להשתמש בחוסיין ככלי לשמירת השליטה בשטחים במידה זו או אחרת, תוך הגעה להסכמות עם ירדן בדבר השליטה בשטח, והתעלמות מדרישות הפלסטינים לעצמאות, הייתה לנחלת העבר. במצב שנוצר הודיע חוסיין באופן רשמי ב־31 ביולי 1988 כי הוא מוותר על כל תביעה לריבונות בשטחים.
בשנת 1990 פנה חוסיין למהלך פנימי לדמוקרטיזציה בירדן, והורה לוועדה לנסח "אמנה לאומית". האמנה הלאומית, ביחד עם החוקה הירדנית הקיימת, ניסחה מחדש את היחסים בין זרועות הממשל השונות, והתייחסה לזכויות פוליטיות ולתנאי פעולתן של מפלגות. ביוני 1991 התקבלה האמנה בכינוס מיוחד של 2,000 נציגים מכל שכבות העם הירדני.
1990 הביאה למשבר נוסף, עם כיבוש כווית על ידי כוחותיו של סדאם חוסיין. שוב מצא עצמו חוסיין לכוד בין השכן האלים ממזרח, הנתמך על ידי ההנהגה הפלסטינית, בראשות יאסר ערפאת, ובין דרישות המערב. חוסיין שב ושגה כאשר תמך בסדאם חוסיין, נמנע מלהצטרף לקואליציה המלחמתית כנגדו, ואיבד את אהדת ארצות הברית, דבר שלווה בסנקציות כלכליות.
בשנת 1991 הביא "חלון ההזדמנויות" שיצרה מלחמת המפרץ להשתתפות ירדן בוועידת מדריד. על אף שהוועידה עצמה לא השיגה את מטרותיה, היא נתנה תנופה לשיחות בין ישראלים וירדנים.
בשנת 1992 עלה לשלטון בישראל יצחק רבין. הסכמי אוסלו, שנחתמו בשנת 1993 בין ישראל ובין הפלסטינים, אף נתנו תנופה למשא ומתן עם ירדן. לאחר משא ומתן חשאי ממושך, נפגש רבין עם חוסיין ב־25 ביולי 1994 בוושינגטון, ובנוכחות הנשיא ביל קלינטון הודיעו השניים על סיום מצב הלוחמה בין ישראל לירדן. ההכרזה לוותה בצעדים סמליים כגון מטס של מטוסו המלכותי של חוסיין בשמי ישראל ב־3 באוגוסט 1994 (המלך היה טייס מוכשר ומנוסה), כשהוא מלווה בשלושה מטוסי קרב ישראלים, ומשט של רבין ביאכטה המלכותית של חוסיין.
ב־26 באוקטובר 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן בטקס במעבר ערבה, בנוכחות נשיא ארצות הברית. ההסכם כלל תיקוני גבול קלים, הסכמים בדבר השימוש במים, והסכמה על נורמליזציה מלאה בין הצדדים. במהלך השנתיים שלאחריו נחתמו עוד שישה-עשר הסכמים מפורטים בין הצדדים בנושאים שונים.
ביוגרפיה > משברים מול ממשלת נתניהו

ב־4 בנובמבר 1995 נרצח שותפו של חוסיין להסכם השלום, יצחק רבין. חוסיין חלק לו כבוד והשתתף בהלווייתו ונשא דברי הספד. עלייתו לשלטון של יריבו של רבין, בנימין נתניהו, ואירועים בסכסוך הישראלי פלסטיני, כמו מאורעות מנהרת הכותל ובניית השכונה בהר חומה, העכירו את היחסים בין המדינות. ב־13 במרץ 1997 חייל ירדני פתח באש לעבר קבוצת ילדות שביקרו במובלעת הירדנית ב"אי השלום" בנהריים ורצח שבע ילדות ישראליות. המלך חוסיין ביקר את משפחותיהן וניחם אותן באופן אישי.
בשנת 1997 אירע אירוע נוסף אשר העכיר את היחסים עם ישראל. היה זה ההתנקשות הכושלת בח'אלד משעל בידי המוסד על אדמת ירדן. שני סוכני המוסד נמלטו לשגרירות ישראל בעמאן, והשגרירות הוקפה בכוחות מיוחדים ירדניים. חוסיין כעס מאוד על ניסיון ההתנקשות וראה במעשה מעילה באמונו ואף איים לפרוץ לשגרירות אם לא יוסגרו הסוכנים לידיו. בתיווכם של שר החוץ אריאל שרון ושל איש המוסד אפרים הלוי, שהיה בעל קשרי אמון עם המלך חוסיין, הוסגרו הסוכנים לידי הירדנים. לאחר משא ומתן הם שוחררו בתמורה למתן סם הנגד לרעל שהוזרק למשעל, ושחרור שייח' אחמד יאסין מכלאו.
בין חוסיין ונתניהו לא היו יחסים חמים כמו שהיו עם רבין, וחוסיין עצמו חש שלנתניהו היה אגו מנופח, שהוא מתנשא ואף הרגיש שנתניהו היה משקר לו ביחס לכוונותיו.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

חוסיין היה מעשן כבד. בשנת 1992, אובחן כחולה בסרטן הכליה אך הצליח להתגבר על מחלתו לאחר שהוסרה אחת מכליותיו.
בריאותו לא האריכה ימים, ובסוף יולי 1998 פורסם כי חוסיין נאבק במחלת הלימפומה (סרטן הלימפה) ומטופל במרפאת מאיו. חוסיין אובחן כבר 6 שנים קודם לכן, באותם ימים הקדיש חוסיין חלק ניכר מזמנו לטיפולים רפואיים. כאשר ראה כי המחלה עומדת להכריעו, החליט כי עליו להסדיר את ענייני הממלכה, וב־19 בינואר 1999 שב לירדן.
ראשית, הכריז כי יורשו לא יהיה יורש העצר עליו הכריז מאז שנת 1965, אחיו, הנסיך חסן, כי אם בנו עבדאללה. בנאום לאומה האשים את חסן בהתערבות בענייני הצבא ובהפצת שמועות אודות המלכה נור, והכריז על עבדאללה כיורש. לאחר מכן שב לארצות הברית על מנת להשלים את הטיפולים הרפואיים. לאחר שטיפולים אלו נכשלו, הושב חוסיין, כשהוא חולה אנוש וללא הכרה לממלכת ירדן. ב־7 בפברואר 1999 נפטר המלך. לזכרו הפיקה מדינת ישראל מדליות מזהב, כסף וארד עם דיוקנו לצד הכיתוב: "חוסיין מלך ירדן", ומצדה השני חרות: "שלום לילדי אברהם".
חייו הפרטיים

חוסיין היה איש העולם הגדול. השכלתו הבריטית וגינוניו הבריטיים השתלבו עם אהבתו לחיים הטובים. הוא היה איש הספורט המוטורי – טייס מנוסה ומוכשר, אופנוען ונהג מרוצים. כן נהנה מספורט המים, מסקי ומטניס. חוסיין היה חובב רדיו, והיה מוכר בקרב קהילת חובבי הרדיו בעולם בכינוי "JY1". בנוסף, השתייך למסדר הבונים החופשיים.
משפחתו

חוסיין היה נשוי ארבע פעמים:
אשתו הראשונה הייתה דינא בנת עבד אל-חמיד, דודנית מדרגה שלישית של אביו, אשר נולדה במצרים, חונכה באוניברסיטת קיימברידג', והייתה מרצה לספרות אנגלית באוניברסיטת קהיר. ב־19 באפריל 1955 נישאו השניים בטקס מרשים. הכלה הייתה בת 26, ואילו החתן היה בן 19. בשנת 1956 השניים נפרדו, ובשנת 1957 התגרשו. בשנת 1970 נישאה דינא מחדש לאסעד סולימאן עבד אל-קאדר, המכונה צלאח תעאמרי, מבכירי אש"ף. תעאמרי נפל בשבי ישראל במלחמת לבנון. על פרשת השבי, ויחסיו של תעאמרי עם דינא ועם הישראלים, כתבו אהרון ברנע ועמליה ארגמן ברנע את הספר "ללכת שבי", הפורש את מסכת יחסיה המורכבים של דינא עם הישראלים, שהפכו לידידיה. לחוסיין ולדינא בת בשם עאליה, ילידת 1956.
אשתו השנייה הייתה האנגלייה, אנטואנט (טוני) אבריל גרדינר, בתו של קצין בריטי ששירת בירדן. ב־25 במאי 1961 נישאו השניים, לאחר שטוני המירה את דתה לאסלאם ושינתה את שמה למונא אל-חוסיין. השניים התגרשו בשנת 1972. מונא היא אמו של המלך עבדאללה השני (נולד ב-1962), וכן אמם של פייסל (1963), עאישה, (1968), וזיין (1968).
אשתו השלישית הייתה עאליה בהאא א-דין טוקאן, בתו של שגריר ירדן בלונדון. היא נישאה לחוסיין בשנת 1972, ונהרגה בתאונת מסוק בשנת 1977. על שמה נקרא נמל התעופה הבינלאומי המלכה עאליה בעמאן, וכן חברת התעופה הלאומית, עד שזו שינתה את שמה לרויאל ג'ורדניאן. לזוג נולדו הבת האיה (בשנת 1972; לימים נישאה לאמיר דובאי מוחמד בן ראשד אאל מכתום; בשנת 2019 פורסם כי היא נמלטה מדובאי לאירופה עם שני ילדיהם, לאחר סכסוך ביניהם וטענות לאלימות מצידו.), הבן עלי (1975), וכן בת מאומצת ילידת 1972, שאומצה בשנת 1976 בשם עביר.
אשתו הרביעית הייתה אליזבת (לייזה) נג'יב חלבי, אמריקנית ממוצא נוצרי-לבנוני. היא נישאה לחוסיין ב-15 ביוני 1978 לאחר שהמירה את דתה לאסלאם, וקיבלה את השם "המלכה נור". לזוג נולדו חמזה (1980), האשם (1981), אימאן (1983), וראיה (1986).
ראו גם

ממלכת ירדן
אירועי ספטמבר השחור
לקריאה נוספת

אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, תרגום מאנגלית: דפנה ברעם, הוצאת דביר, 2009
תום שגב, 1967 – והארץ שינתה את פניה, הוצאת כתר, 2005
משה ז"ק, חוסיין עושה שלום, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1996
הערות שוליים

↑  טלאל הודח, חוסיין הומלך בירדן, הארץ, 12 באוגוסט 1952
↑  הוכתרו פייסל וחוסיין, הארץ, 3 במאי 1953
↑  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 84
↑  העתק כתבה של "ידיעות אחרונות" 18 במרץ 2005 בפורום פרש
↑   פסטיבל מספרי סיפורים - סיפורי מוסד חלק ב', סרטון  באתר יוטיוב, בערוץ ה-YouTube הרשמי של תאגיד השידור הישראלי (דקה 31 - 32)
↑  wall street journal: "Hussain said his meeting with Golda Meir was intended to extract information she had received from her Egyptian sources: Jordan was hesitant to rely solely on the Syrian source, however well placed. Hussein wanted to prevent a war by describing the gravity of the danger, in order to induce Israel to embark on a diplomatic path", The Art of Middle East Survival
↑  צבי זמיר, "בעיניים פקוחות", עמוד 127
↑  wall street journal: "the Syrian commander's warning was passed to the CIA via the station chief in Amman,.... The report he sent Henry Kissinger was not earthshaking. ", The Art of Middle East Survival
↑  wall street journal: "he asked Secretary of State Henry Kissinger to secure Israel's agreement to let Jordan send a token supportive brigade into Syria without Israel's seizing on the move as a pretext to invade Jordan", The Art of Middle East Survival
↑  סרטון באתר יוטיוב של תאגיד השידור הישראלי דקה 49
↑  "King Hussein's eldest son handed power in Jordan". tribunedigital-baltimoresun.
↑  חוסיין מלך ירדן זהב/585, 30.5 מ"מ, 17 גרם
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  RachelG, Newly-elected Grand Master offers rake peek into Israeli Freemasonry, ‏4 באוגוסט 2022
↑  גברים בסינר - יום יום באילת, באתר www.ereverev.co.il (באנגלית)
↑  Maya Guez, 'Not a cult': The Freemasons want you! (Unless you happen to be a woman) - Israel News, Haaretz, ‏18 בפברואר 2018
↑  אחרי הבריחה מדובאי: אשת השליט מבקשת מקלט בבריטניה, באתר ynet, 3 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262929205171  PLWABN: 9810667300005606  BNE: XX1314228  BnF: cb11908086b (data)  CANTIC: a10837486  GND: 118708279  ISNI: 0000 0001 1019 6666  LCCN: n50030330  NARA: 10580723  NKC: xx0030570  NTA: 074509586  SELIBR: 62266  SNAC: w69j0rvf  SUDOC: 026929015  TePapa: 36853  Trove: 868835  VIAF: 12340   WorldCat (עם VIAF): 12340 
תמונה של הנסיך חוסיין בן השש יחד עם אימו זיין א-שריף, 1941
המלך חוסיין, 1963
המלך חוסיין טס מעל לכיפת הסלע שבמזרח ירושלים במהלך התקופה בה אזור יהודה ושומרון היה בשליטה ירדנית, 1965
המלך חוסיין בוחן את האזור בו התחולל הקרב של פעולת כראמה. מאחוריו טנק צנטוריון של צה"ל שנפגע ונותר בשטח ירדן, 21 במרץ 1968
חוסיין לוחץ ידיים עם ראש הממשלה רבין לאחר חתימת הסכם השלום בין המדינות, מעבר הגבול שליד אילת, אוקטובר 1994
ראש הממשלה יצחק רבין וחוסיין מלך ירדן משוחחים ביניהם לחוף ים כנרת לאחר טקס אשרור חוזה השלום הישראלי-ירדני בבית גבריאל בצמח. נובמבר 1994
רנה רוסו

| --- | --- |

רוסו, 1996
 לידה:  17 בפברואר 1954 (בת 70) ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Rene Marie Russo 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  תיכון ג'ון בורוז 
 בן או בת זוג:  דן גילרוי (1992–?) 
 צאצאים:  רוז גילרוי 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוסו, 2011
רנה מארי רוסו (באנגלית: Rene Marie Russo; נולדה ב-17 בפברואר 1954) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. התפרסמה בזכות הופעותיה בסרטים "כופר", "התפרצות", "בקו האש", "השוד המושלם", "תפוס את שורטי" ובסדרת סרטי "נשק קטלני".
ביוגרפיה

רוסו נולדה בברבנק, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא איטלקי, גרמני, ובריטי. הוריה הם שירלי (לבית באלוקה) ונינו רוסו. אביה עזב את הבית כשרוסו הייתה בת שנתיים והיא גדלה לצד אמה ואחותה טוני.
רוסו נשרה מלימודיה; בעקבות הבעיות הכלכליות של משפחתה, נאלצה לעבוד בעבודות מזדמנות.
קריירה > דוגמנות

את רוסו גילה צייד הכישרונות ג'ייסון קרוסבי בעת הופעה של "הרולינג סטונז". לאחר משא ומתן קצר חתמה על חוזה דוגמנות עם סוכנות "פורד מודלס".
רוסו הפכה באמצע ולקראת סוף שנות ה-70 לאחת הדוגמניות המצליחות ביותר בארצות הברית, והופיעה על שלל שערי מגזינים, בין היתר על שער המגזין "ווג", ובפרסומות טלוויזיה.
קריירה > משחק

בגיל 30 עזבה רוסו את תחום הדוגמנות והתחילה ללמוד משחק ותיאטרון. היא החלה את דרכה בתחום במספר תפקידים בתיאטרונים קטנים בקליפורניה.
עשתה את הופעת הבכורה שלה בקומדיית הספורט "ליגה לאומית", בתור לין וולס, חברתו של שחקן הבייסבול ג'ק טיילור (טום ברנג'ר).
רוסו הצליחה להרשים בהופעתה הראשונה וקיבלה תפקידים בפנטזיה הקומית "צחוק הגורל" ובמותחן הבדיוני " פריג'ק".
רוסו שיחקה בשוברי הקופות הראשונים שלה בתחילת שנות ה-90, בתור סוכנת השירות החשאי לילי ריינס במותחן הפעולה "בקו האש"; וב"נשק קטלני 3" בתור הבלשית הקשוחה לורנה, בה מתאהב שוטר משטרת לוס אנג'לס מרטין ריגס (מל גיבסון).
ב-1995 הופיעה במותחן הפעולה "התפרצות" בתור המדענית רובי קיאו שחוקרת את הווירוס המסוכן. כן הופיעה באותה שנה בקומדיית הפשע "תפוס את שורטי", בתור השחקנית קארן פלורס.
ב-1996 שיחקה רוסו בדרמה של רון הווארד "כופר" וגילמה את קייט מולן, שבנה שון נחטף ונדרש עבורו כופר; כן שיחקה בקומדיית הגולף "גביע הפח", בתור הפסיכולוגית ד"ר מולי גריסוולד, המבקשת שיעור מהאלוף הגולף לשעבר רוי מקאבוי (קווין קוסטנר).
ב-1998 גילמה בפעם השנייה את הבלשית לורנה בריגס בחלק הרביעי בסדרת סרטי "נשק קטלני". ב-1999 הופיעה במותחן הפשע הקומי "השוד המושלם" בתפקיד החוקרת קת'רין באנינג, לצד השחקן פירס ברוסנן.
ב-2002 שיחקה בקומדיות "צרה גדולה" בתור אנה אשתו המרוחקת של ארתור הרק (סטנלי טוצ'י); וב"שואוטיים" בתור מפיקת הטלוויזיה צ'ייס רנזי המגייסת את השוטר מיץ' פרסטון (רוברט דה נירו) לתוכנית ריאליטי משטרתית.
רוסו הופיעה ב-2005 בדרמת ההימורים "כוח הכסף" בתור טוני, אשתו של סוכן ההימורים וולטר אברמס (אל פצ'ינו). כן הופיעה בקומדיה "שלי, שלך, שלנו" בתור הלן נורת', אלמנה שמתחתנת למורת רוחם של ילדיה עם האדמירל האלמן פרנק ברדסליי (דניס קווייד).
בשנת 2011 הופיעה רוסו בסרט הקומיקס "ת'ור" בתפקיד פריגה, אימם של ת'ור ולוקי ואשתו של אבי האלים אודין. היא חזרה על תפקיד זה בסרט ההמשך.
בשנת 2014 רוסו גילמה נינה רומינה, מנהלת חדשות בוקר, לצד ג'ייק ג'ילנהול בסרט מותחן הפשע "חיית הלילה" שנכתב ובוים על ידי בעלה דן גילרוי. הסרט זכה לשבחים רבים וכמה מבקרים רשמו אותו כאחד הסרטים הטובים של שנת 2014, ורוסו קיבלה מספר מועמדויות וזכיות על תפקידה בין היתר זכתה בפרס סאטורן וקיבלה מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. אתר אינדיאווייר אמר: "רוסו היא חלק בלתי נפרד מהנרטיב והיא נותנת טוב ככל שהיא מקבלת. התפקיד הוא ללא ספק הכי טוב שלה מזה כמה שנים והחומר העשיר מעניק שפע של המצאות מהשחקנית. אין הרבה תפקידים לנשים מזדקנות, אבל רוסו שוקעת את שיניה בתפקיד של ערפד עם דם קר המגן על האחיזה הלא וודאית שלה בחדר החדשות". הסרט יצא עם רווח עולמי של מעל 50 מיליון דולר ביחס לתקציב של 8.5 מיליון דולר.
חיים אישיים

רוסו נישאה לתסריטאי דן גילרוי ב-14 במרץ 1992. הם נפגשו בזמן שעבדו על הסרט "פריג'ק" ב-1992. יש להם בת אחת, רוז (ילידת 31 באוגוסט 1993), שהחלה לדגמן, וגרה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
רוסו חשפה במהלך תוכנית ראיונות בשנת 2014 כי יש לה הפרעה דו-קוטבית. בעוד שהמצב הציק לה מאז ילדותה, סערות רגשיות במהלך החיים גרמו לה להתחיל ליטול תרופות, למרות החשש הראשוני. רוסו היא נוצרית אדוקה.
פילמוגרפיה > קולנוע

ליגה לאומית (1989) - בתפקיד: לין ולס
צחוק הגורל (1990) - בתפקיד: סינדי ג'ו
צדק של אדם אחר (1991) - בתפקיד: ריטה לואיס
פריג'ק (1992) - בתפקיד: ג'ודי רדלאנד
נשק קטלני 3 (1992) - בתפקיד: לורנה קול
בקו האש (1993) - בתפקיד: לילי ריינס
ליגה לאומית 2 (1994) - בתפקיד: לין ולס
התפרצות  (1995) - בתפקיד: רובי קאוף
תפוס את שורטי (1995) - בתפקיד: קרן פלורס
גביע הפח (1996) - בתפקיד: דוקטור מולי גריסוולד
כופר (1996) - בתפקיד: קייט מולן
באדי (1997) - בתפקיד : טרודי לינץ'
נשק קטלני 4 (1998) -  בתפקיד: לורנה קול
השוד המושלם (1999) - בתפקיד: קתרין באנינג
הרפתקאות רוקי ובולווינקל (2000) - בתפקיד: נטשה
צרה גדולה (2002) - בתפקיד: אנה הרק
שואוטיים (2002) - בתפקיד: צ'ייס רנזי
כוח הכסף (2005) - גם מפיקה ובתפקיד: טוני
שלי, שלך, שלנו (2005) - בתפקיד: הלן נורת'
ת'ור (2011) - בתפקיד: פריגה
תור: העולם האפל (2013) - בתפקיד: פריגה
חיית הלילה (2014) - בתפקיד: נינה רומינה
פרנק וסינדי (2015) - בתפקיד : סינדי
המתמחה (2015) - בתפקיד: פיונה
מתחילים מחדש (2017) - בתפקיד: סוזי
מסור חשמלי מקטיפה (2019) - בתפקיד: רואנדורה הייז
הנוקמים: סוף המשחק (2019) - בתפקיד: פריגה
פילמוגרפיה > טלוויזיה

סייבל (1988-1987) - בתפקיד: עדן קנדל
דנאי גורירה

| --- | --- |

דנאי גורירה בכנס קומיק-קון, סן דייגו, יולי 2015
 לידה:  14 בפברואר 1978 (בת 46) גרינל, איווה, ארצות הברית
 שם לידה:  Danai Jekesai Gurira 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש  מכללת מקלסטר  תיכון דומיניקן קונבנט 
 פרסים והוקרה:  מאה הנשים של אוקיי אפריקה (2017)  מאה הנשים של אוקיי אפריקה (2019)  honorary degree from Spelman College (2020) 
 http://www.danaigurira.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דנאי ג'קסאיי גורירה (באנגלית: Danai Jekesai Gurira; נולדה ב-14 בפברואר 1978) היא שחקנית ומחזאית זימבבואית-אמריקאית. התפרסמה בזכות תפקידה בתור מישון בסדרת האימה של AMC; "המתים המהלכים" (2012–2020) בסדרת הספין אוף "המתים המהלכים: אלה שבחיים" (2024) ובזכות תפקידה כאוקויה בסרט גיבורי העל "הפנתר השחור" כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
ביוגרפיה

גורירה נולדה בעיר גרינל, איווה ובגיל 5 עברה עם משפחתה לזימבבואה. אימה, ג'וזפין גורירה, היא ספרנית בקולג', ואביה, רוג'ר גורירה, הוא פרופסור מן המניין בחוג לכימיה במכללת גרינל (שני הוריה הצטרפו מאוחר יותר לסגל אוניברסיטת ויסקונסין-פלאטוויל). הוריה עברו מרודזיה הדרומית, שהיא כיום זימבבואה, לארצות הברית ב-1964. היא הצעירה מבין ארבעה אחים; טייר, אחיה, הוא כירופרקט. גורירה התגוררה בגרינל עד דצמבר 1983, כאשר בגיל חמש היא ומשפחתה חזרו להארארה, בירת זימבבואה, לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות.
היא למדה שם בתיכון המנזר הדומיניקני. לאחר מכן, היא חזרה לארצות הברית כדי ללמוד במכללת מקלסטר בסיינט פול, מינסוטה, וסיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה. גורירה גם קיבלה תואר שני מבית ספר טיש לאומנויות של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה

בשנת 2005 זכתה גורירה בפרס אובי על כתיבה ובפרסים נוספים על משחק עבור עבודתה במחזה "In the Continuum". גורירה התגלתה לראשונה כשחקנית בשנת 2007 בדרמה העצמאית המוערכת של תומאס מקארתי "האורח" בה שחקה בתפקיד זינאב, מהגרת סנגלית בלתי חוקית העובדת ומתגוררת בניו יורק. בשנת 2010 הופיעה בסדרת הדרמה "טרמיי" ובסרט האימה "My Soul to Take" של הבמאי וס קרייבן.
בשנת 2012 זכתה גוריה בתפקיד מישון, תפקיד הפריצה שלה כשחקנית מוכרת בסדרת האימה "המתים המהלכים" ובעקבותיו זכתה לביקורות חיוביות רבות. באותה שנה זכתה גורירה להערכה גם מצד מבקרי תיאטרון על המחזה "The Convert" אותו כתבה. בשנת 2013 הופיעה בסרט "אמו של ג'ורג'" בבימויו של אנדרו דוסונמו.
בשנת 2016 המחזה שלה "Eclipsed" (שעלה בבכורה ב-2009 בוושינגטון) עלה בתיאטרון ברודוויי. המחזה רץ במשך שלושה חודשים ממרץ עד יוני וכיכבה בו השחקנית לופיטה ניונגו; המחזה היה מועמד לשישה פרסי טוני בין היתר עבור גורירה על המחזה הטוב ביותר.
בשנת 2017 הופיעה בסרט הביוגרפי "טופאק: כל העיניים עליי" בתור אמו של טופאק שאקור, אפני שאקור. לאחר מכן כיכבה בסרט "הפנתר השחור", בתור אוקויה, מנהיגת ארגון "דורה מילאג'ה" - יחידת נשים לוחמות שמשמשות שומרות ראשו של הפנתר השחור. הסרט יצא לאור בפברואר 2018. בתפקיד זה הופיעה גם בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" שיצא באפריל של אותה שנה.
חיים אישיים

גורירה היא נוצרייה, ומתגוררת בלוס אנג'לס,  אם כי היא מבלה בקביעות בעיר ניו יורק. היא מזדהה כזימבבואית-אמריקאית. היא דוברת ארבע שפות: צרפתית, אנגלית, שונה (שפתם של אנשי שונה) וקוסה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | האורח | זיינאב |  |
| 2008 | עיר רפאים | ז'אן בפטיסט |  |
| 2010 | My Soul to Take | מספר רוחות רפאים |  |
| 2010 | 3 Backyards | אישה בשמלה כחולה |  |
| 2011 | Restless City | סיס |  |
| 2013 | אמו של ג'ורג' | אדניקה אולומיד באלוגון |  |
| 2015 | טינקרבל ואגדת לעולם לא | פיורי | דיבוב |
| 2017 | טופאק: כל העיניים עליי | אפני שאקור |  |
| 2018 | הפנתר השחור | אוקויה |  |
| 2018 | הנוקמים: מלחמת האינסוף | אוקויה |  |
| 2019 | הנוקמים: סוף המשחק | אוקויה |  |
| 2022 | הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח | אוקויה |  |
| TBA | The Fighting Shirley Chisholm | שירלי צ'יזהולם |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | חוק וסדר: כוונה פלילית | מארי רוזה ראמבידזאי | פרק: "Inert Dwarf" |
| 2009 | חיים על מאדים | אנג'לה | פרק: "The Simple Secret of the Note in Us All" |
| 2009 | חוק וסדר | קורטני אוונס | פרק: "Fed" |
| 2010 | American Experience | שרה סטיוורד | פרק: "Dolley Madison" |
| 2010 | שקר לי | מישל רוסו | פרק: "Exposed" |
| 2010–2011 | טרמיי | ג'יל | 6 פרקים |
| 2012–2020 | המתים המהלכים | מישון גריימס | תפקיד ראשי (עונות 3–10); 125 פרקים |
| 2017 | רובוט צ'יקן | מישון גריימס | דיבוב; פרק: "Look Who's Walking" |
| 2021 | מה אם...? | אוקויה | דיבוב; 3 פרקים |
| 2024 | המתים המהלכים: אלה שבחיים | מישון גריימס | תפקיד ראשי; 6 פרקים גם יוצרת ומפיקה בפועל |
הערות שוליים

↑  The ‘Zamerican’ Danai Gurira Examines The Convert
| פרס NAACP Image לשחקנית משנה יוצאת מן הכלל בסרט קולנוע |
| --- | --- | --- |
| 1970–1999 | בי ריצ'רדס (1970) • אופרה וינפרי (1986) • טרייסי וולף (1987) • חואניטה ווטרמן (1988) • סוזן דאגלס (1989) • וופי גולדברג (1990) • אנג'לה באסט (1994) • לורטה דוויין (1996) • לורטה דוויין (1997) • אירמה פ. הול (1998) • וופי גולדברג (1999) |  |
| 2000–היום | אנג'לה באסט (2000) • אלפרה וודארד (2001) • אנג'לה באסט (2002) • האלי ברי (2003) • אלפרה וודארד (2004) • רג'ינה קינג (2005) • סיסלי טייסון (2006) • ג'ניפר הדסון (2007) • ג'נט ג'קסון (2008) • טראג'י פ. הנסון (2009) • מוניק (2010) • קימברלי אליס (2011) • אוקטביה ספנסר (2012) • קרי וושינגטון (2013) • לופיטה ניונגו (2014) • כרמן אג'וגו (2015) • פלישיה רשאד (2016) • ויולה דייוויס (2017) • טיפאני האדיש (2018) • דנאי גורירה (2019) • מרסאי מרטין (2020) • פלישיה רשאד (2021) • רג'ינה קינג (2022) • אנג'לה באסט (2023) • טראג'י פ. הנסון (2024) |  |
| פרס Black Reel להופעה הראשית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| השחקן הראשי הטוב ביותר (2000–2022) | דנזל וושינגטון (2000) • דנזל וושינגטון (2001) • דנזל וושינגטון (2002) • דרק לוק (2003) • צ'ואיטל אג'יופור (2004) • ג'יימי פוקס / ברני מק (2005) • טרנס הווארד (2006) • פורסט ויטאקר (2007) • דב פאטל (2008) • מורגן פרימן (2010) • אנתוני מאקי (2011) • ג'ון בויגה (2012) • דנזל וושינגטון (2013) • צ'ואיטל אג'יופור (2014) • דייוויד אוילאו (2015) • מייקל בי. ג'ורדן 2016) • דנזל וושינגטון (2017) • דניאל קלויה (2018) • צ'דוויק בוזמן (2019) • אדי מרפי (2020) • צ'דוויק בוזמן (2021) • ויל סמית' (2022) |  |
| השחקנית הראשית הטובה ביותר (2000–2022) | ניה לונג (2000) • סאנא לאטאן (2001) • האלי ברי (2002) • אנג'לה באסט (2003) • סאנא לאטאן (2004) • אירמה פי הול / סופי אוקונדו (2005) • קימברלי אליס (2006) • קיקי פאלמר (2007) • קווין לטיפה (2008) • גבורי סידיבי (2010) • קרי וושינגטון (2011) • ויולה דייוויס (2012) • קוובנז'ניי ווליס (2013) • דנאי גורירה (2014) • גוגו אמבתה-רו (2015) • טיונה פאריס (2016) • רות נגה (2017) • נטלי פול (2018) • קיקי ליין (2019) • לופיטה ניונגו (2020) • ויולה דייוויס (2021) • טסה תומפסון (2022) |  |
| ההופעה הראשית הטובה ביותר (2023–הווה) | ג'פרי רייט (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318643705171  BIBSYS: 9032896  BNE: XX5647957  GND: 1153739321  ISNI: 0000 0003 8419 3980  LCCN: no2008162135  MusicBrainz: 2b18eb74-2159-4e3c-9082-731cbc652469  NKC: xx0272434  SNAC: w6vq41kc  SUDOC: 182334791  VIAF: 274583701   WorldCat (עם VIAF): 274583701
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-82

| --- | --- |

 תאריך:  5 בינואר 2025
 מנחים:  ניקי גלייזר
 מפיק:  דיק קלארק הפקות
 רשת שידור:  CBS פרמאונט+
 →81 83← פרס גלובוס הזהב
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-82 התקיים ב-5 בינואר 2025.
המועמדויות הוכרזו ב-9 בדצמבר 2024 בבית המלון בוורלי הילטון.
רקע

כמו בשנה הקודמת הטקס ישודר בשידור חי על ידי CBS ובמקביל ישודר בארצות הברית באמצעות Paramount+. שידור התוכנית ב-CBS יהיה תחילתו של חוזה בן חמש שנים המעניק לרשת את זכויות השידור של הטקס.
זוהי השנה השנייה בה יחולק בטקס פרס על הישגים בקופות.
באוגוסט 2024 הוכרז כי הקומיקאית ניקי גלייזר תנחה את הטקס, תהיה זו הפעם הראשונה שגלייזר תנחה את גלובוס הזהב.