stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנייק (נהר)
אגן הניקוז > זיהום

נגר המגיע משדות חקלאיים ומחוות במישור הנהר סנייק ואזורים רבים אחרים פגע קשה באקולוגיה של הנהר במהלך המאה ה-20. אחרי שסכרי ההשקיה הראשונים על הנהר החלו לפעול בעשור הראשון של המאה ה-20 עובדו כל הקרקעות הראויות לחקלאות ברצועה ברוחב מספר קילומטרים משני צדי הנהר או שהפכו לשטחי מרעה, ומים שחזרו משטחים חקלאיים החלו לזהם את נהר הסנייק. הנגר מכמה רפתות ודירים הושלך לנהר עד שהחוקים הפכו מנהג זה לבלתי חוקי.
דשנים, זבל וכימיקלים ומזהמים אחרים שנשטפו לנהר מגביר את האיטרופיקציה, בייחוד של זרחן, קוליפורמים צואתיים וחנקן. בתקופה שהזרם נחלש התרחשה פריחת אצות בקטעים השקטים של הנהר, תוך צמצום אספקת החמצן.
מרבית המים המושבים לנהר אינם נשפכים ישירות לסנייק אלא לאקוויפר מישור הנהר סנייק שמתחת למישור הנהר. מים שנשאבו מהנהר לשם השקיה, חודרים מחדש לקרקע לאחר שספחו מזהמים מפני השטח ומזינים את האקוויפר. אף שרמת המים באקוויפר נשמרה, כמות המזהמים בהם הלכה וגברה. המים באקוויפר זורמים בסופו של דבר לקצה המערבי של מישור הנהר סנייק וחוזרים לנהר כמעיינות.
בעיה חוזרת נוספת היא עודף המשקעים ברחבי מרבית מישור הנהר סנייק וקניון הלס. בדצמבר 2007 הנפיקה הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית אישור המחייב בעלים של בריכות דגים לאורך נהר הסנייק להקטין את פליטת הזרחן שלהם ב-40%. רמת המזהמים בקניון הלס במעלה הזרם מהמפגש עם הנהר סלמון, כולל טמפרטורת המים, חומרי מזון מומסים ומשקעים חייבים לעמוד ברמות מסוימות.
ספיקה

הספיקה הממוצעת של נהר הסנייק היא 1,553 מטרים מעוקבים בשנייה. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית תיעד את ספיקת הנהר בתקופה 1963–2000 בתחנת מדידה מתחת לסכר אייס הרבור (Ice Harbor Dam). בתקופה זו הייתה הספיקה השנתית הממוצעת הגדולה ביותר שתועדה 2,384 מטרים מעוקבים בשנייה בשנת 1997, והספיקה השנתית הממוצעת הנמוכה ביותר שתועדה הייתה 770 מטרים מעוקבים בשנייה בשנת 1992. הספיקה היומית הממוצעת הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה 76 מטרים מעוקבים בשנייה ב-4 בפברואר 1979. ב-27 באוגוסט 1965 הייתה הפסקה זמנית בזרימת הנהר עקב בדיקות בסכר אייס הרבור. הספיקה היומית הממוצעת הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה 8,800 מטרים מעוקבים בשנייה ב-19 ביוני 1974. הספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בנהר סנייק הייתה בתחנת מדידה שונה של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בסמוך לקלארקסטון (Clarkston), שפעלה בשנים 1915–1972. תחנה זו מדדה ב-29 במאי 1948 ספיקה מקסימלית של 10,400 מטרים מעוקבים בשנייה, יותר מהספיקה הממוצעת של הנהר קולומביה. ספיקה גבוהה עוד יותר, המוערכת ב-11,600 מטרים מעוקבים בשנייה, התרחשה בשיטפון של יוני 1894.
זרם הנהר נמדד גם במקומות נוספים במסלולו. מעל אגם ג'קסון בוויומינג הספיקה היא 25.1 מטרים מעוקבים בשנייה מאגן ניקוז בשטח של 1,260 קילומטרים מרובעים.
ביישוב הקטן מינידוקה (Minidoka) באיידהו, באמצע הדרך במישור הנהר סנייק, עולה הספיקה של הנהר ל-222 מטרים מעוקבים בשנייה.
עם זאת בעיירה בול (Buhl), כ-80 קילומטרים בלבד במורד הזרם יורדת הספיקה של הנהר ל-139.0 מטרים מעוקבים בשנייה בשל הטיית מים לחקלאות וחלחול.
אבל בגבול בין איידהו לאורגון, בקרבת העיירה וייסר (Weiser) בתחילת קניון הלס, עולה הספיקה של נהר הסנייק ל-503 מטרים מעוקבים בשנייה לאחר שהנהר מקבל את מימיהם של כמה יובלים כדוגמת פאייט, אווהי ומלהיור (Malheur).
הספיקה גדלה בהמשך ל-553 מטרים מעוקבים בשנייה בסכר קניון הלס בגבול בין איידהו ואורגון.
ביישוב הקטן אנאטון (Anatone) במורד הזרם מהמפגש עם נהר הסלמון, אחד היובלים הגדולים של הסנייק, הספיקה הממוצעת היא 979 מטרים מעוקבים בשנייה.
היסטוריה > שם

מגלה הארצות הקנדי דייוויד תומסון (David Thompson‏ 1857-1770) תיעד לראשונה את שם הנהר כפי שהילידים הגו אותו כ"שואופטין" (Shawpatin) כשהגיע אל שפך הנהר בסירה בשנת 1800. כאשר משלחת לואיס וקלארק חצתה את אגן הניקוז של הנהר ממזרח ב-1805 כינו חבריה את הנהר לראשונה בשמות "נהר לואיס", "יובל לואיס" (Lewis Fork) או "יובלו של לואיס" (Lewis's Fork), כיוון שמריווד'ר לואיס היה הראשון במשלחת שראה את הנהר.
הם כינו את בני השושוני שחיו לאורך הנהר "האינדיאנים של הנחש" ("Snake Indians"), ולמדו שהילידים קוראים לנהר "קי-מו-אי-נים" או "יאמ-פא-פא" (על שם צמח שגדל בשפע לאורך גדותיו). מאוחר יותר, חוקרי ארצות אמריקניים שחלקם השתתפו במשלחת לואיס וקלארק, ערכו מסעות לאגן הניקוז של הנהר סנייק ותיעדו מגוון של שמות הקשורים בנהר. חוקר הארצות וילסון פרייס האנט (Wilson Price Hunt‏; 1842-1783) קרא לנהר בשם "הנהר המשוגע" (Mad River). אחרים כינו את הנהר בשמות שונים: "נהר שושוני" (על שם השבט) ו"נהר ספטין" (Saptin River).
בסופו של דבר נקלט השם "הנהר סנייק" (Snake River), כלומר "נהר הנחש". על המקור לשם קיימות שתי גרסאות. האחת, בשל הכינוי "האינדיאנים של הנחש" של בני השושוני בפי אנשי משלחת לואיס וקלארק. והשנייה, בשל התנועה דמוית האות S שבני שבט השושוני עשו בידיהם על מנת לייצג את תנועתו של דג סלמון שוחה. חוקרי ארצות הראשונים שהגיעו לנהר טעו בהבנת התנועה וחשבו היא מייצגת תנועת נחש, וכך קיבל הנהר את שמו הנוכחי.
היסטוריה > ספינות קיטור

שלא כמו בנהר קולומביה התקשו ספינות קיטור לנווט בסנייק. שיפוע הנהר קולומביה מתון הרבה יותר, 820 מטרים ממקורות הנהר עד השפך בעוד ששיפוע הנהר סנייק תלול הרבה יותר, 2,600 מטרים ממקורות הנהר עד השפך על פני מרחק קטן בכ-350 קילומטרים. עם זאת, משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20 הפליגו ספינות קיטור על הסנייק מהשפך לנהר קולומביה ועד שפך הנהר אימנהה בקניון הלס התחתון. עם זאת מרבית ספינות הקיטור הפליגו משפך הנהר עד לואיסטון השוכנת בשפך הנהר קלירווטר לסנייק.
קטע זה של הנהר הוא הקל ביותר לניווט לספינות מכיוון שבו יש את שינוי הגובה הקטן ביותר, אבל עדיין יש לאורכו 60 מערכות של אשדות.
שירותי הסעת נוסעים ושינוע משאות במורד הזרם מלואיסטון נמשכו במהלך שלהי המאה ה-19 והתמידו עד שהונחו מסילות ברזל באזור גידול הדגנים של הרי פאלוז. הקמת הסכרים על נהר הסנייק שאפשרה תנועת ארבות על הנהר, גרמה את קיצם הן של ספינות הקיטור והן של מסילות הברזל. לואיסטון, 230 קילומטרים משפך הסנייק לקולומביה ומשם עוד 748 קילומטרים בקולומביה עד השפך לאוקיינוס השקט, הייתה מקושרת באמצעות שירות ספינות הקיטור לפורטלנד ונמלים אחרים על האוקיינוס השקט. מסלול נפוץ היה מהיישוב ואלולה (Wallula) בוושינגטון 190 קילומטרים מהשפך של הסנייק במעלה הזרם ללואיסטון. חברת ספינות הקיטור של אורגון (Oregon Steam Navigation Company) השיקה את הספינה שושוני בפורט בויסי ב-1866 והיא סיפקה שירותי נוסעים ומשאות בסנייק העליון עבור המכרות בבויסי ובאוויהי.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הפעילה חברת OSN שהייתה בבעלות חברת הרכבות הצפון פסיפית (Northern Pacific Railroad) שבע ספינות קיטור לשנע חיטה ודגנים מאזור פאלוז הפורה לאורך הסנייק והקולומביה לנמלים בחלקו התחתון של הנהר קולומביה. כל שבע הספינות נבנו בנהר הקולומביה. עם זאת, היו משאבים נוספים לאורך הנהר סנייק מלבד חיטה ודגנים. בשנות ה-90 של המאה ה-19 נתגלה מרבץ נחושת גדול ביוריקה בר (Eureka Bar) בקניון הלס. כמה ספינות נבנו במיוחד לשנע את העפרה משם ללואיסטון. ב-1893 התפוצץ דוד הקיטור על הספינה "אני פקסטון" (Annie Faxon), הפיצוץ גרם למותם של שמונה אנשים והספינה שקעה בסנייק במורד הזרם מלואיסטון.
מפעלי בנייה בנהר > סכרים > היעלמות דגי הסלמון והניסיונות להשיבם

דגי אלתית אדומה, שרצו בעבר בנהר הסנייק. עם זאת, כמעט שאין כיום אוכלוסייה טבעית של אלתית אדומה בנהר בשל מספר גורמים. מין זה הוא בפועל על סף הכחדה.
יש סיבות רבות מדוע עומדת האלתית האדומה להיכחד מנהר הסנייק. סיבה אחת היא שהנהר עובר בשלוש ממדינות ארצות הברית, ואורכו מעל ל-1,500 קילומטרים. אלתית השוחה במעלה הנהר ניצבת בפני סכרים וטורפים. יש בנהר חמישה עשר סכרים וקשה לאלתית לחצות בשל הסכרים ההידרואלקטריים. סכר קניון הלס חוסם את הגישה לחלק העליון של נהר הסנייק. סכר גרנד קולי גם חוסם את הגישה לאתרי ההטלה של זן האלתית הגמלונית המכונה "חזירי יוני" (June Hogs) המסוגלים להגיע למשקל מעל ל-40 קילוגרם. סיבה נוספת היא שמתיישבים לבנים הגיעו לנהר לפני 160 שנים והם ניצלו עד תום את המשאבים הטבעיים העשירים שכללו פרוות בונים, זהב, עצים ובייחוד את האלתית. שיפורים טכנולוגים בשימור דגים אפשר לשווק את בשר הסלמון ברחבי העולם. דיג יתר ואובדן בית הגידול אחראים במיוחד לכך שהאלתית נמצאת בסיכון חמור, כשמרבית בתי החרושת שעיבדו סלמון הולכים ונסגרים בשל הירידה בכמות הדגה.
בין 1985 ל-2007 חזרו בממוצע לאיידהו 18 דגי אלתית אדומה. במסגרת מאמצי שימור נמרצים שיזמו ביולוגים ימיים ומדגרות דגים נלכדו דגי האלתית האדומה שנותרו בטבע, הזרע והביציות נאסף מהדגים, והם הופרו במעבדה. במקום להתרבות בטבע החלו דגי אתית אדומה אלו את חייהם באינקובטור במעבדה של ביולוג ימי. תינוקות סלמון אלו הושטו בספינה מעבר לסכרים (הסכרים יכולים להזיק לדגיגים בשל הזרמים העזים שהם יוצרים היכולים לשאוב את הדגיגים למטה). ניסיון שימור אחד שעזר לסלמון להתאושש הוא הריסה של סכרים מיושנים דוגמת סכר סאוואג' רפידס (Savage Rapids Dam) על נהר הרוג באורגון. לאחר הרס הסכר, התאוששו אוכלוסיות הסלמון באופן מוחשי.
שיטת שימור מעניינת נוספת שבה משתמשים ביולוגים קרויה "שינוע דגים". מכיוון שדגיגי סלמון רבים גוועים בכל סכר בזמן שהם מנסים לחזור לאוקיינוס, מבצעים ספינות סינון של המים ואוספים דגיגים אלו ומסיעים אותם ישירות לאוקיינוס. שיטה זה שרויה במחלוקת בשל יעילותה ועלותה, שכן שיטה זו יקרה להחריד, ועולה קרוב ל-15 מיליון דולרים. שיטה דומה נוספת להעביר דגים מעבר לסכר היא שיטת "תותח הדגים". בשיטה זו מערכת אוספת את הדגים ויורה אותם מעל לסכר במהירות גבוהה במטרה להעבירם מעבר לסכר.
בסך הכל זכו מאמצים משולבים אלו להצלחה. בקיץ 2006 חזרו לאזורי הרבייה בנהר סנייק רק שלושה דגי אלתית אדומה. בקיץ 2013 חזרו למעלה מ-13,000 דגי אלתית אדומה לאתרי ההטלה בנהר סנייק.
מפעלי בנייה בנהר > שיט

בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 בנה חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ארבעה סכרים ותאי שיט בחלק התחתון של נהר הסנייק על מנת לאפשר הפלגה לאורך הנהר. באופן דומה נסכר גם נהר הקולומביה לאפשר שיט. וכך קיימים ערוצים עמוקים דרך תאי שיט ומאגרי מים עודפים לארבות כבדות מהאוקיינוס השקט כד לואיסטון באיידהו. מרבית תנועת הארבות המתחילה בנהר הסנייק מגיעה לנמלי מים עמוקים על נהר קולומביה התחתון, כדוגמת פורטלנד. דגנים, בעיקר חיטה, הם המוצר העיקרי המשונע דרך הסנייק, וכמעט כולו מיוצא לשווקים בינלאומיים מהנמלים שעל נהר קולומביה התחתון.
ערוץ השיט מתוחזק כך שעומקו לפחות 4.3 מטרים ורוחבו 76 מטרים. במקומות שעומק הנהר פחות מ-4.3 מטרים, יש צורך לבצע דליית בוץ מהקרקעית. הדלייה והדלייה החוזרת היא פעילות נמשכת ועומק הערוצים בפועל משתנה במשך הזמן.
בערוץ העמוק במטר וחצי מערוץ מערכת נהר המיסיסיפי יכולות הארבות על הקולומביה והסנייק לשאת ארבות שמשקלן כפול. מוצרי חקלאות מאיידהו ומזרח וושינגטון הם בין הסחורות העיקריות המשונעות על ארבות בנהרות סנייק וקולומביה. דגנים, בעיקר חיטה, מהווים יותר מ-85% מהמשא על גבי ארבות בנהר. ב-1988 נשלחו על הנהר 123 מיליון בושל (4.3 מיליארד ליטרים) של דגנים על ארבות בנהר. לפני שהוקמו הסכרים על נהר סנייק התחתון, הדגנים מהאזור שונעו במשאיות או ברכבת לנמלים על נהר הקולומביה סביב הטרי-סיטיס. מוצרים נוספים הנשלחים על הארבות בנהר סנייק התחתון כוללים אפונה, עדשים, מוצרי יער ונפט.
ביולוגיה

הקרן העולמית לשימור חיות הבר מחלקת את אגן הניקוז של הנהר סנייק לשני אזורים אקולוגיים של מים מתוקים: האזור האקולוגי של "קולומביה שלא התכסתה בקרחונים" ("Columbia Unglaciated") והאזור האקולוגי "הסנייק העליון" ("Upper Snake"). מפלי שושוני הם הגבול הטבעי בין שני אזורים אקולוגיים אלו, אבל הקרן הציבה את קו הגבול 50 קילומטרים במורד הזרם משם על מנת לכלול את נהר "ביג ווד" (Big Wood River, היובל הראשי של הנהר מלאד (Malad River)) באזור האקולוגי "הסנייק העליון", משום שנהר זה שונה מבחינה ביולוגית משאר הנהרות במורד הסנייק. מפלי שושוני היוו מחסום מוחלט לתנועת דגים במעלה הזרם במשך 30,000 עד 60,000 השנים האחרונות. עקב כך רק 35% ממיני הדגים השוכנים במים מעל המפלים וכ-40% ממיני הדגים בנהר ביג ווד משותפים לפאונה במורד הזרם.
האזור האקולוגי המים המתוקים של הסנייק העליון כולל את מרבית דרום-מזרח איידהו ומתפשט לקטעים קטנים בוויומינג, יוטה ונבדה, כולל בתי גידול של מים מתוקים ראשיים כדוגמת אגם ג'קסון. בהשוואה לחלקו התחתון של נהר הסנייק ויתרת אגן הניקוז של נהר הקולומביה יש באזור האקולוגי של הסנייק העליון רמה גבוהה יותר של אנדמיות, בייחוד בקרב רכיכות של מים מתוקים כדוגמת חלזונות וצדפות. קיימים לפחות 21 מינים של חלזונות וצדפות המעוררים עניין מיוחד, כולל 15 שנראה כי קיימים רק בצברים יחידים. יש 14 מיני דגים באזור הסנייק העליון שאינם מצויים כלל באגן הניקוז של הקולומביה, אבל מצויים באזור האקולוגי של מים מתוקים בונוויל במערב יוטה, חלק מהאגן הגדול, וקשורים לימת בונוויל הפרהיסטורית. מין הדג Cottus leiopomus (באנגלית Wood River sculpin) הוא אנדמי לנהר ווד. מין הדג Cottus greenei (באנגלית Shoshone sculpin) אנדמי לחלק של נהר הסנייק בין מפלי שושוני ונהר ווד, שני המינים משתייכים למשפחה Cottidae.
מעבר למפלי שושוני מהווה הנהר סנייק משכן לשלושים וחמישה מינים של דגים מקומיים, שמתוכם שנים עשר מצויים גם בנהר קולומביה וארבעה שהם אנדמיים לסנייק: Percopsis transmontana, דג רליקט המכונה באנגלית sand roller ממשפחת ה-Percopsidae‏, Cottus confusus (באנגלית shorthead sculpin)‏, Cottus marginatus (באנגלית maginated sculpin), שניהם ממשפחת Cottidae ו-Oregonichthys crameri (באנגלית Oregon chub). דג זה מצוי גם בנהר אומפקווה ואגני ניקוז סמוכים. בחלקו התחתון של נהר הסנייק יש שבעה מינים של סלמון וטרוטה (הסוג Oncorhynchus). יש גם רמת אנדמיות גבוהה של רכיכות, לעיתים קרובות באזור קטן, בייחוד בקניון הלס והאגנים של הנהר קלירווטר, נהר סלמון, ואמצע הנהר סנייק. העושר ברכיכות נמשך לתוך הנהר קולומביה והיובלים כדוגמת הנהר דשוטס.
ביולוגיה > בעלי חיים

מלבד בעלי חיים ימיים, מקיים אגן הניקוז של הנהר סנייק בעלי חיים גדולים יותר כמה מספר רב של יונקים, עופות, דו-חיים וזוחלים. בייחוד במקורות הנהר ואזורים הרריים אחרים הפזורים באגן הניקוז: זאב מצוי, דוב גריזלי, גרגרן, פומת ההרים ושונר קנדי הם בעלי חיים נפוצים. נקבע שיש 97 מינים של יונקים בחלק העליון של נהר סנייק, במעלה הזרם מהשפך של הנהר הנריס. אנטילוקפרה אמריקנית וכבש גדול-קרניים נפוצים באזור המנוקז על ידי "הפלגים האבודים של איידהו", כמה נהרות ונחלים גדולים הזורמים דרומה מהרי הרוקי ונעלמים לתוך אקוויפר מישור נהר הסנייק. כ-274 מיני עופות, כמה בסיכון או מאוימים, מצויים באגן הנהר סנייק, כולל: עיטם לבן-ראש, בז נודד, עגור אמריקאי, שכווי לענה גדול (Centrocercus urophasianus), קוקייה צהובת-מקור (Coccyzus americanus). עבראש איסלנדי (Bucephala islandica) הוא מין עוף נפוץ לאורך חלקו התחתון של הנהר סנייק.
עשרה מינים של דו-חיים ועשרים מינים של זוחלים חיים בחלקו העליון של הנהר בביצות סביבו ובגדות הנהר. כמה מיני צפרדעים נפוצים באגן "הנהרות האבודים" ובחלק הצפון מזרחי הקיצוני של אגן הניקוז של הנהר סנייק, כולל אסקפיים, צפרדע האחו (Lithobates pipiens), קרפדה מערבית (Anaxyrus boreas), צפרדע קולומביה מנוקדת (Rana luteiventris), סלמנדרה ארוכת בוהן (Ambystoma macrodactylum) וקרפדות ממשפחת Scaphiopodidae (באנגלית American Spadefoot Toads). עם זאת בחלק האמצעי והתחתון של אגן הנהר סנייק כמה מינים מקומיים נפגעו בצורה קשה משיטות חקלאות ומהמינים הפולשים שהגיעו בעקבותיהן. המינים הזרים כוללים חוגלית אפורה, פסיון מצוי, חוגלת סלעים. מינים זרים נוספים כוללים את צפרדע השור (Rana catesbeiana), ציפור הבקר חומת ראש (Molothrus ater) וזרזיר מצוי, שנמשך לחברת בני האדם ואל הערים והעיירות שהוא בונה.
ביולוגיה > צמחייה

אגן הניקוז של הנהר סנייק כולל מגוון של אזורי צמחייה הן בהווה והן בעבר. מרבית אגן הניקוז הייתה מכוסה בעבר בכרי עשב של בתה עשבונית, בעיקר במישור הנהר סנייק וברמת קולומביה בדרום מזרח וושינגטון. אזורי צמחיית גדות, צמחית ביצות וצמחית אזורים מוצפים היו פעם לאורך הנהר סנייק ויובליו. באזורים הגבוהים נשלט הנוף על ידי יערות מחטניים שבהם העץ הנפוץ הוא אורן הזפת. האקלים באגן נע בין צחיח למחצה לאלפיני ומאפשר בית גידול למאות מינים של צמחים. בחלק התחתון של אגן הניקוז, בדרום מזרח וושינגטון, הנהר מוקף באזור המכונה "הפרובינציה האקולוגית של רמת קולומביה" (Columbia Plateau Ecoprovince), שרוב שטחו כיום הם שטחי חקלאות בהשקיה. יתרת אזור הרמה מאופיינת על ידי גבעות נמוכות, אגמים יבשים, ואקלים צחיח, כמעט מדברי.
מקורות הנהר סנייק וההרים הגבוהים במקומות אחרים באגן הניקוז היו מיוערים בעבר בצפיפות. היערות כללו צפצפה, אשוח דאגלס ואשוחית, והשתרעו על פני 20% מאגן הניקוז ההיסטורי. למרגלות ההרים ובאגן הנהרות האבודים, הייתה הלענה ועודנה השיח השולט. בשל בירוא יערות, השתלטה הלענה על כרבע משטח היערות לשעבר, והיערות מכסים כיום כ-15% משטח אגן הניקוז. עם זאת גדל מספרם של עצי האורן המפותל, והם השתלטו על חורשות היסטוריות של מחטניים. בנוסף, יש באגן הנהר סנייק 118 מינים של צמחים נדירים או אנדמיים.
ביולוגיה > סלמון ודגי ים אחרים המתרבים בנהרות

נהר הסנייק היה פעם אחד הנהרות החשובים בארצות הברית ביותר המשמשים אתרי הטלה של דגי ים המתרבים בנהרות, דגים החיים רוב ימיהם באוקיינוס ועולים בנהרות עד מקורותיהם על מנת להתרבות.
הנהר קיים אוכלוסיות של אלתית גמלונית, אלתית אדומה ואלתית כסופה (Oncorhynchus kisutch), כמו גם טרוטת עין-הקשת, חדקן לבן וצמד פסיפי (Lampetra tridentata). ידוע שבטרם נבנו הסכרים על הנהר היו שלושה גלי נדידה מדי שנה של אלתית גמלונית בנהר סנייק, באביב, בקיץ ובסתיו. בסך הכול כ-120,000 דגים. כמות הדגים של האלתית האדומה הגיעה ל-150,000. המחסום ההיסטורי שמנע מעבר של דגים בסנייק היו מפלי שושוני, מפלי מים בנהר באזור מישור הנהר סנייק.
מאז תחילת המאה ה-20 כשנבנה סכר סוואן פולס באמצע הנהר סנייק ממקורותיו ועד קניון הלס, חמישה עשר הסכרים ומאגרי המים על הנהר הציבו בעיה הולכת וגדלה בפני דגי הסלמון הנודדים במעלה הזרם. לנגר העילי שמקורו בקרקעות חקלאיות ונשפך לסנייק הייתה השפעה משמעותית על מידת ההצלחה של דגי הסלמון להתרבות. דגי הסלמון יכולים לשוט בנהר הסנייק עד סכר קניון הלס תוך שימוש במתקני מעבר הדגים בארבעת הסכרים האחרונים שעל נהר הסנייק, מותירים לדגים רק את היובלים גרנד רונד, קלירווטר וסלמון כאתרי רבייה. אגני הניקוז של הנהרות קלירווטר וסלמון שוכנים בהרי קלירווטר במרכז איידהו, אזור שהפיתוח פסח עליו למעט יוצא דופן בולט אחד סכר דוורשק (Dworshak Dam) על המזלג הצפוני של נהר קלירווטר (North Fork Clearwater River). גם אגן הניקוז של הגרנד רונד בצפון מזרח אורגון לא פותח ברובו. ארבעת מאגרי המים שנוצרו על ידי הסכר בקצה נהר הסנייק התחתון: אגם סקאג'וויה (Lake Sacagawea), אגם הרברט וסט (Lake Herbert G. West), אגם בריאן (Lake Bryan) ואגם לואר גרניט (Lower Granite Lake) יצרו אף הם בעיה לדגי הסלמון, כיוון שהזרם באגמים חלש מאוד והדגים לא מצליחים לחוש לאן לשחות על מנת להגיע למקור האגם, ולהמשיך לאתרי הרבייה.
דגי סלמון צעירים השוחים במורד הזרם מאתרי הרבייה בקרקע החצץ במקורות הנהר קלירווטר דוחים את המעבר מנהר הקלירווטר לנהר הסנייק בשל הבדלי טמפרטורה מוחשיים בין הנהרות (לפני שפורקו הסכרים לואיסטון (על הערוץ הראשי של הקלירווטר) וגרנגויל (Grangeville, על המזלג הדרומי של הקלירווטר), היה הנהר בלתי עביר לדגי הסלמון המהגרים). נגר עילי מחקלאות ומים במאגרים במעלה הנהר גורמים להתחממות מי הנהר בזמן מעבר מישור הנהר סנייק, ולכן כשהנהר סנייק פוגש בנהר קלירווטר הטמפרטורה הממוצעת שלו גבוהה בהרבה מזו של הקלירווטר. מיד לאחר שפך הקלירווטר לסנייק הסנייק זורם לתוך אגם לואר גרניט, שנוצר על ידי סכר לואר גרניט, הסכר הראשון במיזם נהר הסנייק התחתון. בצורה פרדוקסלית, הצירוף של גורמים אלו מאפשרת לדגי הסלמון הצעירים זמן נוסף לגדול ולהיזון באגם לואר גרניט, כך שכשהם מתחילים את הנדידה לאוקיינוס השקט, סיכויי ההישרדות שלהם גבוהים מאלו של סלמון שנודד לאוקיינוס מוקדם יותר.
ביולוגיה > פירוק הסכרים על נהר הסנייק התחתון

מאז שלהי המאה ה-20 קיימת מחלוקת עזה בנוגע לארבעת הסכרים האחרונים על נהר הסנייק התחתון, כשהטענה העיקרית שפירוק הסכרים יאפשר לדגי הים המתרבים בנהרות להגיע ליובלים של נהר הסנייק התחתון, הנהר קלירווטר, הנהר טוקנון והנהר גרנד רונד, ולהתרבות במספרים גדולים הרבה יותר. עם זאת, כמה קבוצות מאזור הפסיפיק נורת' וסט מביעות התנגדות נמרצת לפירוק הסכרים.
משום שמרבית החשמל באזור מגיעה מסכרים, פירוק ארבעת הסכרים יצור חלל ברשת החשמל שלא ניתן יהיה להחליפו באופן מידי.
גם השיט כל הסנייק התחתון יפגע, כיוון שאדוות, אשדות ואיים השקועים במימי האגמים שמאחורי הסכרים יחשפו בשל פירוק הסכרים. לבסוף, יהיה צורך להעמיק את הצינורות של משאבות השואבות ממי הנהר לצורך השקיה לשדות שבדרום מזרח וושינגטון. לעומתם תומכי הפירוק טוענים שניתן להחליף את מקורות החשמל, שהובלת הדגנים יכולה להיעשות ברכבות, ושרק אחד מארבעת המאגרים משמש להשקיה. חקלאים השואבים מים במישור הנהר סנייק יוכלו לשאוב יותר מים מנהר הסנייק בזמן של שפל בנהר מהמצב כיום שבו חייבים לשמור על זרם בארבעת המאגרים בנהר הסנייק התחתון, ומפעילות זו יהיה גם רווח מהגדלת התיירות ופעילות הנופש.
בתגובה למחלוקות בנושא הועברה הצעת חוק בבית הנבחרים של ארצות הברית באוגוסט 2009 המציעה לחקור את הישימות של פירוק ארבעת סכרים אלו. נושא פירוק הסכרים לא היה במסגרת תוכנית השיקום של ממשל אובמה בספטמבר 2009. התוכנית המליצה במקום זאת לנטר את ההשפעות של שינוי האקלים והרחבת הניסיונות לשיפור בתי הגידול, כשפירוק סכרים מוצע כ"מפלט אחרון" כתלות במחקר רב שנתי של הסכרים.
בפברואר 2010 קבע ג'יימס רדן (James Redden), שופט בית המשפט לערעורים שתוכנית זו בלתי מספקת והקציב לסוכנות NOAA שלושה חדשים לנסח תוכנית טובה יותר.
התוכנית הוגשה מחדש במאי 2010 וכללה שינויים משמעותיים מעטים,
ונתקלה בהתנגדות עזה מצד תומכי הסלמון.
השופט רדן דחה שלוש פעמים את הצעת הממשל, אבל פרש מכהונתו בטרם הוצגה ב-2014 ההצעה הרביעית.
יובלים

לנהר סנייק יש עשרים יובלים, מרביתם באזורים ההרריים של האגן. הגדול ביותר בצורה בולטת הוא נהר קלירווטר, המנקז שטח של 24,980 קילומטרים מרובעים במרכז צפון איידהו. הנהר סלמון הוא היובל השני בגודלו. אם כי אגן הניקוז של הסלמון גדול מזה של הקלירווטר, הנהר סלמון מנקז אזור צחיח יותר, ועקב כך הספיקה שלו קטנה יותר מזו של הקלירווטר, כ-9.9 מיליארד מטרים מעוקבים בשנה בהשוואה ל-14 מיליארד מטרים מעוקבים בשנה של הנהר קלירווטר.
רבים מהנהרות הזורמים לתוך מישור נהר הסנייק מהצפון שוקעים לתוך אקוויפר מישור הנהר סנייק, אבל עדיין תורמים את מימיהם לנהר. מלבד נהרות, ניזון הנהר סנייק ממעיינות משמעותיים רבים, רבים מהם נובעים מהאקוויפר בצד המערבי של המישור.
| שם | אורך | גודל אגן הניקוז | גדה |
| --- | --- | --- | --- |
מהמקור בוויומינג ועד הגבול עם איידהו
| הרט (Heart River) | 13.7 קילומטרים |  | ימנית |
| לואיס (Lewis River) | 19 קילומטרים |  | ימנית |
| גרוס ונטר (Gros Ventre River) |  | 1,660 קמ"ר | שמאלית |
| הובאק (Hoback River) | 89 קילומטרים | 1,600 קמ"ר | שמאלית |
| גרייס (Greys River) | 105 קילומטרים | 2,100 קמ"ר | שמאלית |
|  סולט (Salt River) | 110 קילומטרים | 890 קמ"ר | שמאלית |
מישור הנהר סנייק עד קניון הלס
| הנריס (Henrys Fork) | 180 קילומטרים | 8,320 קמ"ר | ימנית |
| פורטנף (Portneuf River) | 154 קילומטרים | 3,440 קמ"ר | שמאלית |
| רפט (Raft River) |  | 3,900 קמ"ר | שמאלית |
| מלאד (Malad River) | 18.5 קילומטרים | 7,800 קמ"ר | ימנית |
| סלמון פולס (Salmon Falls Creek) | 351 קילומטרים | 5,390 קמ"ר | שמאלית |
| ברונאו (Bruneau River) |  | 8,560 קמ"ר | שמאלית |
| בויסי (Boise River) | 121 קילומטרים | 11,000 קמ"ר | ימנית |
| אוויהי (Owyhee River) | 450 קילומטרים | 28,620 קמ"ר | שמאלית |
| מלהיור (Malheur River) | 266 קילומטרים | 12,000 קמ"ר | ימנית |
| פאייט (Payette River) | 100 קילומטרים | 8,400 קמ"ר | ימנית |
קניון הלס
| וייסר (Weiser River) | 140 קילומטרים | 4,300 קמ"ר | ימנית |
| ברנט (Burnt River) | 80 קילומטרים |  | ימנית |
| סלמון (Salmon River) | 684 קילומטרים | 36,000 קמ"ר | ימנית |
| גרנד רונד (Grande Ronde River) | 341 קילומטרים | 10,000 קמ"ר | שמאלית |
| קלירווטר (Clearwater River) | 130 קילומטרים | 24,980 קמ"ר | ימנית |
גבול איידהו-וושינגטון עד השפך
| טוקאנון (Tucannon River) | 110 קילומטרים | 1,300 קמ"ר | שמאלית |
| פאלוז (Palouse River) | 230 קילומטרים | 8,550 קמ"ר | ימנית |
ביאורים

↑  באנגלית Eagle Rock, מילולית "סלע העיט", אי בזלתי בנהר סנייק ששימש אתר קינון לעיטים ומכאן שמו. שמה הקודם של העיר איידהו פולס היה איגל רוק על שם האי
↑  באנגלית water gap. פרופסור שלמה שובאל מגדיר מונח זה כ"התחום שבו אפיק הזרימה הראשי של נהר או של נחל חוצה מבנה גאולוגי הבולט כרכס בנוף"
↑  האחוז מחושב על יד הוספת הספיקה בסכר פריסט רפידס (Priest Rapids Dam) על הקולומביה לספיקה בסכר אייס הרבור (Ice Harbor Dam) על הסנייק. פריסט רפידס היא תחנת מדידת הספיקה של שרות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הקרובה ביותר לנקודת מפגש הנהרות במעלה נהר הקולומביה שיש ממנה נתוני ספיקה אמינים.
↑  שטח אגן הניקוז של הקולומביה במעלה הזרם מהמפגש עם הסנייק הוא 251,700 קילומטרים מרובעים, במעט קטן יותר מזה של הסנייק.
↑  באנגלית oxbow lake, אגם קטן שנוצר מנפתול בנהר והתנתק מהנהר לאחר שהנהר פרץ אפיק חדש בצוואר הנפתול
פסקת הגבלה

ערך זה עוסק בפסקת הגבלה בחוקות שונות. אם התכוונתם לפסקת ההגבלה בחוקי היסוד בישראל, ראו .
פסקת הגבלה היא פסקה המופיעה בחוקה וקובעת את המגבלות על פעולות השלטון - הרשות המבצעת והרשות המחוקקת - על מנת שלא יהוו הפרות של זכויות אדם.
אהרן ברק ציין כי:
דוגמה לפסקת הגבלה במשפט הבין-לאומי מופיעה בסעיף 29 של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם:
בחוקות שונות > דרום אפריקה

הפרק השני בחוקת דרום אפריקה עוסק בזכויות אדם שונות. סעיף 36 בפרק זה קובע כי זכויות אלה עשויות להיות מוגבלות רק על ידי חוקים בעלי תחולה כללית (כלומר על כל האזרחים באופן שוויוני), ורק במידה שהמגבלה סבירה ומוצדקת ב"חברה פתוחה ודמוקרטית המבוססת על העקרונות של כבוד האדם, שוויון וחירות".
בחוקות שונות > ישראל

בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד: חופש העיסוק מופיעה פסקת הגבלה הקובעת את התנאים שבהם רשאיות רשויות השלטון לפגוע (אך לא להפר) בזכויות המוגנות בחוקים אלו. לשון הסעיף דומה בשני החוקים: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק־יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו."
בחוקות שונות > קנדה

סעיף 1 של כתב הזכויות והחירויות הקנדי קובע: "פגיעה בזכויות ובחירויות צריך שתיעשה בגבולות הסביר, באמצעות חוק שניתן להצדקה בחברה חופשית ודמוקרטית."
הערות שוליים

↑  אהרן ברק, המהפכה החוקתית: זכויות אדם מוגנות, משפט וממשל א/2, תשנ"ג
↑  הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, באתר האו"ם
↑  36. Limitation of rights, Constitution of the Republic of South Africa, 1996 - Chapter 2: Bill of Rights