מדע ומגדר
אפיסטמולוגיה פמיניסטית: ייצור ידע בראייה פמיניסטית > אמפיריציזם פמיניסטי

האמפיריציזם הפמיניסטי מגיע מתוך העולם המדעי, ומבקר אותו מבפנים. הוא מציע לערוך תיקונים כדי להפחית את השפעתם של ערכים חברתיים על המדע, באמצעות הכלים המדעיים המקובלים.
הוא גורס כי המדע מושפע במידה רבה מהטיות מגדריות, אך עליו לשאוף לאובייקטיביות, כלומר, ניתן להפריד בין הקשר הגילוי והקשר הצידוק. לפיו, הטיה מדעית היא כישלון של המדע לעמוד בסטנדרטים שהציב לעצמו במטרה להשיג אובייקטיביות.
כדי להימנע מחדירת ההטיות המגדריות למדע, ממליצה גישה זו לקיים פלורליזם בהקשר הגילוי, ולהגביר חשיבה ביקורתית, שתבדוק האם הכלים בהם משתמש המדע אכן אובייקטיביים, ותסייע להסרת ההטיות.

אחת מהביקורות החריפות של זרם זה כלפי המדע היא שהדרתן של נשים מהמדע פוגעת ביכולתו של המדע להתקרב לאמת. כלומר, הכלת נשים במדע היא צעד חשוב לא רק כדי לאפשר לנשים שוויון מלא, אלא כדי לאפשר למדע לייצר ידע טוב יותר.
שיטה זו קיבלה הכרה בעולם המדעי, שאימץ כמה מהמלצותיה, למשל עריכת ניסויים קליניים רפואיים גם על נשים ולא על גברים בלבד, כפי שהיה מקובל שנים רבות מתוך ההנחה המוטה שההבדלים הפיזיולוגיים בין נשים לגברים אינם משמעותיים בקביעת יעילות התרופות הנחקרות ותופעות הלוואי שלהן (דבר שנקבע בחוק בארצות הברית בשנת 1990).
חוקרות פמיניסטיות העוסקות ברפואה מפתחות גישה רפואית מגדרית, על פיה יש להכיר בהבדלים בין גוף האישה וגוף הגבר, ולכן מחקרים שבוצעו על גברים לא בהכרח נכונים לגבי נשים. הן ממפות את הסימפטומים השונים שמגלים נשים וגברים, ומאפשרות לתת להם פרשנות מותאמת-מין. בנוסף, מנסה המדע לייצר מוצרים וטיפולים המותאמים באופן ייחודי לצורכיהן של נשים (מפורסמת היא האימרה כי "אם גברים היו סובלים מכאבי מחזור, כבר מזמן היו מוצאים להם פתרון").
האמפריציזם הפמיניסטי מקביל לגישת הפמיניזם הליברלי בזרם הכללי של הפמיניזם. הפמיניזם הליברלי צמח במאה ה-19, והתמקד בהבטחת שוויון זכויות לנשים, מתוך ההנחה שכל בני האדם שווים זה לזה. כמו האמפיריציזם הפמיניסטי, גם הפמיניזם הליברלי מציע תיקונים במסגרת כללי החברה המקובלים. לפי זרם זה, הדרת נשים מהחיים הציבוריים פוגעת בחברה השואפת לשוויון, כפי שהדרתן מהעולם המדעי הוא עוול אפיסטמי, שפוגם ביכולת ההתקרבות לאמת והאובייקטיביות. מאבק הדגל של זרם זה היה בפתיחת זכות הבחירה בפני נשים ובביטול אפליה בלתי מוצדקת במקומות עבודה.
מייצגת בולטת של האמפריציזם הפמיניסטי היא הפילוסופית הלן לונג'ינו. לונג'ינו טוענת שמכל מקבץ של נתונים וראיות מדעיים, ניתן לגזור כמה תאוריות. כלומר, הראיות לא קובעות את התאוריה באופן חד-משמעי. לפיה, ערכים שונים, מדעיים וחברתיים כאחד, הם אלו שמכריעים את הבחירה בין התאוריות השונות. מצב זה מכונה תת-היקבעות של תאוריה על ידי הראיות (underdetermination of theory by evidence) ולעתים בקיצור תת-היקבעות.
לונג'ינו מציגה פתרון נורמטיבי-רגולטיבי, שהוא מעין אוסף של כלים לשיפור המדע ולא שינוי רדיקלי. הפתרון שלה, המורכב מארבעה תנאים, הופך לטענתה את ההכרעה בין תאוריות לתהליך שקוף ומושכל:
שמירה על ערוצי ביקורת פתוחים – יש להרבות במסגרות המעודדות ביקורת, כמו כנסים וכתבי-עת מדעיים, ולעודד במיוחד השמעת דעות מיעוט. בנקודה זו היא נסמכת על התאוריה של ג'ון סטיוארט מיל, שכדי להגיע לאמת יש להקשיב לכמה שיותר דעות וביקורות. לטענתה, בחוסר השמעה של דעות יש עוול אפיסטמי, שמונע מאיתנו להגיע לאמת המדעית.
התייחסות לביקורת – חייבת להיות תגובה לביקורת ושינוי עמדות בהתאם.
סטנדרטים פומביים לביקורת – על הסטנדרטים להיות ידועים, ונתונים גם הם לביקורת מתמדת.
שוויון אפיסטמי – הקריטריון היחיד להתייחסות לדעה של דובר או דוברת צריך להיות המומחיות שלהם לעניין הרלוונטי. לא צריך להיות יתרון לדעתם של בעלי כוח.