stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס טומשבסקי
ביוגרפיה > טומשבסקי כשחקן מבוסס

ב-1891, כשמוגולסקו, קסלר ואדלר עסקו בהקמת תיאטרון יוניון, הביא משה פינקל את טומשבסקי – שהיה עדיין לא ידוע יחסית – חזרה לניו יורק כדי לככב בתיאטרון שלו (National Theater). טומשבסקי זכה להצלחה רבה כל כך ולפופולריות באופרטה של משה הורביץ "דוד בן ישי", עד שתיאטרון יוניון נאלץ לזנוח זמנית את התוכניות האינטלקטואליות שלו ולהתחרות בו ישירות.
לאחר שגייס אדלר את יעקב גורדין כמחזאי ומצא את הדרך למשוך את ההמונים לתיאטרון רציני עם המחזה של גורדין "דער יידישער קעניג ליר" ('המלך ליר היהודי') ואחרי כן פנה למחזה "אותלו" של ויליאם שייקספיר, החליט טומשבסקי להראות שגם הוא יכול להתחרות באותו מגרש והגיב בהפקה הראשונה ביידיש של המחזה של שייקספיר "המלט", שבו, על פי כל הדיווחים, הצטיין. הפקות אלה פתחו את מה שמקובל לראות כתקופה הגדולה הראשונה של תיאטרון יידיש שמרכזה היה בניו יורק, אשר נמשכה בערך עד שגל חדש של הגירה יהודית בשנים 1905–1908 עורר שוב ביקוש לקומדיה קלילה, ווֵדְווִיל ואופרטות קלילות. טומשבסקי אימץ אופנה חדשה זו בכל לבו והצטיין במיוחד בביצוע מחזות של ליאון קוברין על חיי המהגרים.
הפקות ראויות לציון אחרות של טומשבסקי כוללות גרסאות ביידיש של "אוהל הדוד תום" של הארייט ביצ'ר סטואו, "פאוסט" מאת גתה, ואף "פרסיפל" מאת וגנר.
עם הקמת איגוד השחקנים היהודים ב-1899 זכו השחקנים לשכר הולם, והכוכבים הגדולים הצליחו לחיות ברמה מאוד גבוהה. אדלר מספר שלמשפחת טומשבסקי היה ב-1910 בית בן 12 חדרים הברוקלין ובונגלו על חוף הים וכן שטח אדמה גדול בהנטר שבניו יורק שבו בנה תיאטרון שנקרא "Tomashefsky's Paradize Garden". לכל אחד משלושת בניו היה סוס ערבי.
בשנת 1935, בשלב מאוחר בקריירה שלו, השתתף טומשבסקי בסרט ביידיש "בר מצווה" של הנרי לין, שבו הא שיחק תפקיד מלודרמטי.
בנו טד שינה את שמו לטד תומאס ונעשה מנהל במה. אחד מבניו של טד הוא המנצח המפורסם מייקל טילסון תומאס.
טומשבסקי ורעייתו בסי קבורים בחלקת תיאטרון יידיש בבית הקברות מאונט הברון.
לקריאה נוספת

Susan Chira, "100 Years of Yiddish Theater Celebrated", New York Times, October 15, 1982, C28.
Jacob Adler, A Life on the Stage: A Memoir, translated and with commentary by Lulla Rosenfeld, Knopf, New York, 1999, ISBN 0-679-41351-0.
Sol Liptzin, A History of Yiddish Literature, Jonathan David Publishers, Middle Village, NY, 1972, ISBN 0-8246-0124-6.
הערות שוליים

↑  טהאָמאַשעפסקי'ס טהעאַטער שריפטען, עמ' 6.
↑  אדלר, 1999, עמ' 312–314.
↑  מיין לעבענס- געשיכטע : די ליידען און פריידען פון א אידישער סטאר אקטריסע, ניו יארק: דיא ווארהייט פאבלישינג קאמפאני, 1916, עמ' 31-30
↑  אדלר, 1999, עמ' 318.
↑  אדלר, 1999, עמ' 329–330.
↑  אדלר, 1999, עמ' 59 ואילך.
↑  אדלר, 1999, עמ' 359 ואילך.
↑  Bridge of Light (Yiddish Film Between Two Worlds), page 191n, J. Hoberman, Museum of Modern Art, Published by Shocken Books, 1991, YIVO translations.
↑   "בוריס טומשבסקי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288529305171  PLWABN: 9810688493705606  GND: 13274757X  ISNI: 0000 0000 4796 4545  LCCN: nr94034313  MusicBrainz: c282b309-f295-442a-83ca-ffea72b4094a  NTA: 067551653  SELIBR: 172253  SNAC: w6v41fcn  VIAF: 8556102   WorldCat (עם VIAF): 8556102
קריס סטטלנדר

| --- | --- |

סטטלנדר, מרץ 2022
 לידה:  7 באוגוסט 1995 (בת 29) ווסט איסליפ, ניו יורק, ארצות הברית
 שם במה:  קריס סטטלנדר
 משקל:  65 ק"ג
 גובה:  1.75 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  29 באפריל 2017 – הווה (7 שנים)
 מאמנים:  פאט באק קורט הוקינס
 ליגות:  AEW
 תרגילי סיום:  Big Bang Theory
קריסטן שטדלנדר (באנגלית: Kristen Stadtlander; נולדה ב-7 באוגוסט 1995) הידועה יותר בשם הבמה שלה, קריס סטטלנדר היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW).
קריירת היאבקות מקצועית > קריירה מוקדמת

בייקר החלה את קריירת ההיאבקות שלה באפריל 2017. היא העבירה את השנה הראשונה שלה בקריירה בארגוני היאבקות באזור ניו יורק. קרב הבכורה שלה היה ב-29 באפריל, שבו היא התמודדה מול קרן קיו על אליפות הנשים של VPW. היא לבסוף זכתה בתואר זה ב-10 ביוני. כמו כן, היא עבדה עבור ארגוני היאבקות עצמאיים נוספים בניו יורק כמו WrestlePro,‏ Create A Pro Wrestling Academy,‏ Warriors Of Wrestling,‏ New York Wrestling Connection ו-Five Borough Wrestling. עוד בשנה הראשונה שלה כמתאבקת היא הספיקה לעבור גם בארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling‏ (CZW).
קריירת היאבקות מקצועית > World Wrestling Entertainment‏ (2019)

ב-9 באפריל 2019 בתוכנית סמאקדאון, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון ה-WWE, כאשר היא נודעה בשם הבמה קריס והייתה חלק מהצמד The Brooklyn Belles לצד קאריסה, צמד שנועד לקדם את המתמודדות שלהן, כאשר הן הפסידו לצמד The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס) בקרב שאינו היה על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE של האחרונות.
קריירת היאבקות מקצועית > All Elite Wrestling‏ (2019–היום)

סטטלנדר ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW) ב-19 בנובמבר 2019 בתוכנית AEW Dark, בקרב שבו היא וביג סוול הפסידו לבריט בייקר וריהו. שבוע לאחר מכן, היא רשמה את קרב הבכורה שלה בתוכנית השבועית הראשית של הארגון, Dynamite, כשהיא והיקארו שידה התמודדו מול בי פריסטלי ואמי סאקורה בקרב זוגות, אך היא הייתה שוב בצד המפסיד. בחודש דצמבר, הארגון הודיע על החתמתה של סטטלנדר כאחת המתאבקות במחלקת הנשים. לאחר החתמתה, היא יצאה לרצף ניצחונות נגד מתאבקות כמו היקארו שידה, בי פריסטלי ובריט בייקר. היא הפכה לטוענת לכתר לאליפות הנשים של AEW לאחר שניצחה את בייקר ב-18 בדצמבר. סטטלנדר התמודדה מול אלופת הנשים של AEW, ריהו, בקרב על התואר, שבו היא כשלה במשימתה לאחר שהוסחה דעתה פעמים רבות על ידי ברנדי רודס, אווסום קונג, מל ולות'ר מקבוצת The Nightmare Collective. היא קיבלה הזדמנות נוספת להתחרות על התואר, הפעם נגד אלופת הנשים החדשה, ניילה רוז, כשהקרב ביניהן התקיים באירוע Revolution, שנערך ב-29 בפברואר 2020, ובו היא נוצחה על ידי האלופה. באירוע השלם וצפה הבא שהיה Double or Nothing ונערך ב-23 במאי, סטטלנדר גברה על פנלופה פורד. לאחר היעדרות ממושכת עקב פציעה, סטטלנדר חזרה לצד טרנט ב-31 במרץ 2021, כשהיא עזרה לצ'אק טיילור ואורנג' קאסידי בניצחונם על מירו וקיפ סביאן. קרב החזרה שלה לזירה נערך חודש לאחר מכן ב-28 באפריל ובו היא גברה על פנלופה פורד. ב-26 ביוני, סטטלנדר רשמה ניצחון על הבאני. בספיישל Road Rager, שנערך ב-7 ביולי, סטטלנדר ואורנג' קאסידי ניצחו בקרב זוגות מעורב את הבאני והבלייד. ב-11 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, סטטלנדר גברה על ניילה רוז. באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, סטטלנדר כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של AEW לאחר שהפסידה לאלופת הנשים, ד"ר בריט בייקר. ב-1 בדצמבר בפרק של התוכנית Dynamite, סטטלנדר הודחה בשלב רבע הגמר של הטורניר על אליפות TBS לאחר שנחלה הפסד לרובי סוהו. במופע המקדים לאירוע Revolution, שנערך ב-6 במרץ 2022, סטטלנדר נחלה הפסד לליילה הירש. ב-20 במאי בפרק של התוכנית Rampage, סטטלנדר גברה על רד ולווט. שבוע לאחר מכן, סטטלנדר הפסידה לרובי סוהו. ב-10 ביוני בפרק של התוכנית Rampage, סטטלנדר ניצחה את רד ולווט.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות AAW Wrestling – AAW
אליפות הנשים של AAW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling – AEW
אליפות TBS של AEW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Beyond Wrestling
טורניר ציידת האוצרות (2019)
הישגים בארגון ההיאבקות IndependentWrestling.TV
אליפות Independent Wrestling (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות New York Wrestling Connection – NYWC
אליפות סטארלט של NYFC (פעם אחת)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI
PWI דירג אותה במקום ה-32 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2020
הישגים במגזין הספורט Sports Illustrated
דורגה במקום ה-6 מתוך 10 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2019)
הישגים בארגון ההיאבקות Victory Pro Wrestling – VPW
אליפות הנשים של VPW (פעמיים)
הישגים בארגון ההיאבקות Women Superstars United – WSU
אליפות העולם של WSU (פעם אחת)
אליפות העולם הזמנית של WSU (פעם אחת)
אליפות הספיריט של WSU (פעם אחת)
הערות שוליים

↑  קריס סטטלנדר וקאריסה ריברה נגד האייקוניות
↑  ברנדי רודס מאשרת את החתמתה של קריס סטטלנדר בארגון
אריקה בוהם-ויטנז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביוני 1923 Curau, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  21 בינואר 2017 (בגיל 93) סיאטל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת קיל 
 מנחה לדוקטורט:  אלברכט אונסולד 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון 
 פרסים והוקרה:  מדליית קרל שוורצשילד (2003)  פרס אנני ג'אמפ קאנון (1965) 
 בן או בת זוג:  Karl-Heinz Böhm 
 
אריקה הלגה רות בוהם-ויטנז (בגרמנית: Erika Helga Ruth Böhm-Vitens;‏ 3 בינואר 1923 – 21 ביוני 2017) היא אסטרופיזיקאית ופרופסור אמריקאית ממוצא גרמני. נודעת בהישגיה ומחקרה בתחום הסעה (קוֹנְבֶקְצְיָה, מעבר חום ומסה) באטמוספירה של כוכבים. זכתה במספר פרסים ואותות הוקרה, בהם פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה ומדליית קרל שוורצשילד של אגודת האסטרונומיה הגרמנית.
הסעה באטמוספירה של כוכבים הוא תחום שחוקר את התנועה הרבה של פלזמה בתוך הכוכב אשר בדרך כלל יוצרת זרם הסעה מעגלי: הפלזמה המחוממת עולה (ותתקרר) והפלזמה המקוררת יורדת (ותתחמם).
ביוגרפיה

בוהם-ויטנז נולדה ב-1923 כבת אמצעית לווילמה והאנס ויטנז, שניהם מורים, ולה שתי אחיות. היא ואחיותיה נולדו בעיר קוראו שבגרמניה, וגדלו בעיר ליבק.
בשנת 1943 התחילה לימודים לתואר ראשון באוניברסיטת טיבינגן. ב-1945 עברה לאוניברסיטת קיל, על מנת ללמוד במחלקות הפיזיקה הידועות לטובה. בשנת 1948 סיימה את התואר הראשון, וב-1951 השלימה את הדוקטורט. היא נשארה באוניברסיטה כעוזרת מחקר.
בשנת 1953 נישאה לקרל-היינץ בוהם, אסטרופיזיקאי שעבד עימה באוניברסיטת קיל, ושינתה את שם משפחתה לבוהם-ויטנז.
אריקה בוהם-ויטנז ובן זוגה נסעו בשנת 1954 לביקור שארך שנה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולמצפה הכוכבים ליק, בו שיתפה פעולה עם אסטרונומים נודעים כדי לחקור ולחזות אבולוציה כוכבית באמצעות טלסקופים משוכללים. בתום השנה חזרו השניים לאוניברסיטת קיל. היא חזרה לברקלי ולמצפה הכוכבים מספר פעמים בשנים שלאחר מכן לשם המשך מחקריה, עד שעברה לסיאטל ב-1968. בגלל כלל שקבע שלבני זוג אקדמאים לא תהיה האפשרות לעבוד באותה מחלקה, לאריקה בוהם-ויטנז, בניגוד לבן זוגה, לא הייתה באוניברסיטה עבודה יציבה וקבועה, גם כשעברו שניהם לאוניברסיטת היידלברג ב-1964. כיוון שבני הזוג היו שניהם אסטרופיזיקאים, רק אחד מהם גויס – קרל-היינץ (הסיבות לבחירה בו נבעו מרוח התקופה, והעדפת גברים על פני נשים במקומות עבודה). היא לעיתים קיבלה מימון עבור מחקרה ועבור נסיעותיה לאוניברסיטת ברקלי, אולם מימונים אלה לא היו מספיקים בכדי לתמוך בה כלכלית.
בין השנים 1964–1967 ילדה את ארבעת ילדיה.
משפחת בוהם עברה לגור בסיאטל בינואר 1968. בני הזוג התחילו לעבוד במחלקת האסטרונומיה באוניברסיטת וושינגטון, וסיפרו שנמשכו למחלקה הזו בעיקר בזכות המחשב הראשי שבה, ובעקבות גיוס בוהם-ויטנז כעמיתת מחקר בכירה. המשרה העניקה לה יציבות כלכלית לראשונה. היא מונתה כמרצה ופרופסורית במשרה מלאה ב-1971, אף לפני ביטול הכללים שמנעו ממנה להשיג משרה שכזו בעבר.
בוהם-ויטנז הייתה חברה במספר ארגונים אסטרונומיים, בהם האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU). היא מילאה בארגון מספר תפקידים, בהם: חברה בחטיבת E לחקר השמש וההליוספירה וחברה בוועדה 12 העוסקת בקרינת שמש ומבנה.
אריקה בוהם-ויטנז נפטרה ב-21 ביוני 2017 בסיאטל. הותירה מאחור את ילדיה ואת ארבעת נכדיה.
פעילות מחקרית

בעבודת הדוקטורט שלה בשנת 1951, בוהם-ויטנז חקרה מקדמי ספיגה רציפים כפונקציה של לחץ וטמפרטורה בשמש ורשת מודלים של אטמוספירה כוכבית, וזכתה על כך בפרס עבודת הדוקטורט הטובה ביותר מטעם אוניברסיטת קיל. היא ביצעה את עבודת המחקר תחת הנחייתו של פרופסור אלברכט אונסולד (אנ'), אסטרופיזיקאי ידוע.
בשנת 1953 פרסמה את מאמרה "Die Wasserstoffkonvektionszone der Sonne. Mit 11 Textabbildungen" (בעברית: אזור הסעת המימן של השמש. עם 11 איורים), שזכה לפרסום רב. המאמר צוטט ביותר מ-280 מאמרים אחרים, וגם כיום מדענים וחוקרים רבים נעזרים בו בכדי ליצור מודלים של אטמוספירות כוכביות במגוון סוגים שונים של כוכבים. במאמר זה השתמשה במודל ותיאורית ערבוב-אורך (אנ') (מדד ליכולת הסעה), שעזרה לפתח בכך.
ב-1954 התחילה לשתף פעולה עם אסטרופיזיקאים בארצות הברית, בהם אוטו סטרוב (אנ'), כדי לגלות ולנסות להבין את מורכבות האבולוציה הכוכבית. עד מעברה לסיאטל ב-1968 המשיכה לשתף עמם פעולה בנסיעות רבות לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולמצפה הכוכבים ליק.
לאחר המעבר לסיאטל ב-1968 וקבלת מינוי לפרופסור, בוהם-ויטנז החלה במחקר תאורטי על אסטרופיזיקה של כוכבים, בו השתמשה גם בעבודת הדוקטורט שלה (שכללה מחקר על היחסים בין טמפרטורה וכוח הכבידה לסוגים וצבעים ספקטרליים שונים של הכוכבים). במהלך כל שנות המחקר שלה התמקדה ביכולת ההסעה של כוכבים שונים, יחד עם סיבוב הכוכבים ומערבולות בפוטוספירה של הכוכבים. בשנות השישים והשבעים חיברה בין תאוריה למציאות – בין התיאוריה לתצפיות כוכבים אמיתיות – במחקרים אופטיים על מגוון רחב של כוכבים (בהם כוכבי על ענק, כוכבי הליום, צבירים פתוחים של כוכבים, כוכבי ענק ועוד).
עד שיגור ה-IUE בשנת 1978, בוהם-ויטנז הבינה שהדרך הטובה ביותר לחקור ולזהות מאפיינים של כרומוספירות של כוכבים היא דרך קרינה אולטרה סגולה. היא השתמשה ביכולות של הלוויין כדי לחקור את הקשר בין טמפרטורות הכוכבים, סיבובם והפעילות הכרומוספירית שלהם ליכולת ההסעה שלהם. בוהם-ויטנז גם הוכיחה שננסים לבנים מלווים כוכבי בריום (אנ'), מה שהשפיע על עשירות המדידה של הכוכבים הבהירים (המרכזיים) במערכת הבינארית. המחקר שלה המשיך לקשר בין תיאוריה למציאות, והתעמקה בקשר בין כרומוספירות ליכולת ההסעה של כוכבים מסוגים שונים.
בין השנים 1989–1992 פרסמה את סדרת ספריה "מבוא לאסטרופיזיקה כוכבית". הכרך הראשון עסק בפרמטרים כוכביים בסיסיים, השני באטמוספירות כוכביות, והשלישי והאחרון עוסק במודלים של המבנה הפנימי של כוכבים. בספרים האלו משתמשים גם סטודנטים לאסטרופיזיקה של ימינו.
פרסים והוקרה

1951 - התזה הטובה ביותר, מטעם אוניברסיטת קיל
1965 - פרס אנני ג'אמפ קאנון, מטעם האגודה האסטרונומית האמריקאית
נבחרה כחברה באיגוד האמריקאי לקידום המדע (אנ')-American Association for the Advancement of Science (AAAS)
2003 - מדליית קרל שוורצשילד, מטעם אגודת האסטרונומיה הגרמנית (Astronomische Gesellschaft)
לקריאה נוספת

Introduction to Stellar Astrophysics (Cambridge University Press: 1989) ISBN 0-521-34869-2 – ספרה של בוהם-ויטנז
הערות שוליים

1 2  אתר האינטרנט של בית הקברות אברגרין וואשלי, בית הקברות בסיאטל בו נקברה בוהם-ויטנז. (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Julie Lutz, George Wallerstein, על אריקה בוהם-ויטנז באתר BAAS (עלון ארגון AAS- American Astronomical Society). נכתב על ידי ג'ולי לוטס וג'ורג' וואלרשטיין. שימו לב, טעות דפוס בשנת קבלת פרס אנני ג'אמפ קאנון- שנה מדויקת נמצאת ברשימת מקבלי הפרס שבאתר הרשמי (מקור מידע מס' 6) 49, 2017-12-01
↑  מאמר על הסעה באטמוספירות של כוכבים באתר ADS (אתר ADS הוא אתר של ארגון החלל האמריקאי, האוסף מידע שפורסם בתחום האסטרופיזיקה: NASA’s Astrophysics Data System). נכתב על ידי א. נורדלונד.
↑  על אריקה בוהם-ויטנז באתר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי- International Astronomical Union., באתר www.iau.org
↑  E. Vitense, מידע כללי על עבודתה בנושא אזור הסעת מימן של השמש באתר ADS
↑  זוכרים את פרופסור אריקה בוהם-ויטנז: על חייה בקצרה, באתר של המחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת וושינגטון. (באנגלית אמריקאית)
↑  רשימת זוכי פרס אנני ג'אמפ קאנון, באתר הרשמי של האגודה האסטרונומית האמריקאית., באתר aas.org (באנגלית)
↑  רשימת הזוכים במדליית קרל שוורצשילד של אתר AG (Astronomische Gesellschaft), באתר www.astronomische-gesellschaft.de (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416176405171  PLWABN: 9812829326705606  BIBSYS: 90344172  BnF: cb122805433 (data)  CiNii: DA03568444  GND: 119277662  ISNI: 0000 0001 0913 8426  LCCN: n85087595  NLK: KAC2020P3780  NTA: 10716812X  RERO: 02-A003064125  SELIBR: 179939  SUDOC: 200655981  VIAF: 71452217   WorldCat (עם VIAF): 71452217
המקשר

| --- | --- |
לוגו הקואופרטיב עם ראשי התיבות - שרותי מכוניות עירוניים ירושלים
לוגו הקואופרטיב עם ראשי התיבות - שרותי מכוניות עירוניים ירושלים
 נתונים כלליים
 סוג:  אגודה שיתופית
 תקופת הפעילות:  1931–1967 (כ־36 שנים) 
 מיקום המטה:  ירושלים
 ענפי תעשייה:  תחבורה
 
תחנה של "המקשר" ברחוב יפו, 1950
מוסך המקשר. ברקע בתי הכפר הערבי שייח' באדר. במקום הבניין הימני נבנה בניין הביטוח הלאומי ובמקום שבו עמד הבניין השמאלי נבנו בנייני האומה. התמונה צולמה מכיוון שדרות הרצל
"המקשר" הייתה אגודה שיתופית (קואופרטיב) שהפעילה תחבורה ציבורית בירושלים באמצעות אוטובוסים בין השנים 1931–1967. בשנת 1967, התמזגה עם קואופרטיב אגד.
היסטוריה

המקשר הוקם ב-22 ביוני 1931 ביוזמת אברהם דוד ליכטמן, בתמיכת ההסתדרות וגופים נוספים. ליכטמן ארגן ואיחד את רוב הנהגים ובעלי המכוניות בירושלים במגמה להקים אגודה שיתופית של נהגים יהודים בירושלים, שיפעלו תחת קורת גג אחת במקום שיתחרו זה בזה. רובם היו בעלי רישיונות להפעלת קווים מטעם שלטונות המנדט. בנוסף, הצטרפו לקואופרטיב נהגים שכירים ונהגים בודדים שרובם עבדו בקואופרטיב אחדות, נהגי קואופרטיב מרץ של הבוכרים אשר הפעילו קווי שירות משכונת הבוכרים דרך מאה שערים לעיר העתיקה וקו לשכונת רחביה, שכונת שערי חסד ולמרכז העיר. בשנת 1934 נוסף קו השירות של ״שוורץ״ אשר כלי הרכב שברשותו נסעו מבית הכרם, תלפיות ומקור חיים להר הצופים. באותה שנה (1934) מנה הקואופרטיב 72 חברים.
תחנת המוצא של "המקשר" הייתה שער יפו, משם נסעו האוטובוסים לבית וגן, למחנה יהודה, למשכנות שאננים ולתלפיות.
הסופר הרב חיים סבתו מתאר בספרו "בואי הרוח" נסיעה באוטובוס של "המקשר":
"והאוטובוס, או הגיע או לא הגיע. אם הגיע היה עמוס ודחוק, או עצר או לא עצר. התחנה הייתה מלאה... הנוסעים שבאוטובוס היו עומדים צפופים, נתלים ברצועות עור שהשתלשלו מן הגג, מתנודדים מצד אל צד. והנהג היה מניף את ידיו כמי שמשתתף בצערם של העומדים בתחנה וצועק: מלא, מלא. אם רק פתח דלת להוריד נוסע, מיד נדחפו הכול לפתחו כגוש אחד."
המקשר בתקופת מתח ביטחוני

בשנותיו הראשונות של הקואופרטיב הייתה ירושלים עיר מעורבת ונתונה למחלוקות ולחצים בין תושביה היהודים, הערבים-מוסלמים והערבים-נוצרים. נתון זה הביא לכך שמסלולי קווי האוטובוס עברו בתוך השכונות הערביות. כאשר המצב הביטחוני היה רגוע, השתמשו התושבים הערבים בקווים של המקשר. אולם, בתקופות המרד הערבי הגדול ב-1936 עד 1939 וערב מלחמת העצמאות מ-1947 ואילך נהגו התושבים הערבים להתנכל לתחבורה היהודית. הואיל וכך, הוחלט לנקוט במספר פעולות כדי למנוע את הפגיעה בנהגים ובאוטובוסים:
פיזור צי האוטובוסים של הקואופרטיב ברחבי שכונת קריית משה, כדי למנוע את החבלה בהם.
אגירת דלק. בשנת 1947, כאשר החל גל פיגועים בעיר, החליטו ראשי הקואפרטיבים לתחבורה בארץ לאגור דלק במוסכים, בשל חוסר הוודאות בדבר אספקת הדלק שהגיע מחברת הדלק של הבריטית ומבארות הנפט בעיראק. הוחלט לקנות מכל דלק גדול להעבירו לירושלים ולהטמין אותו בחצר מוסך הקואופרטיב בקרית משה.
התקנת רשתות נגד אבנים. המקשר נערך למצב שייעשה ניסיון לפגוע בצי הרכב, ובכדי למנוע את הפגיעה ברכבים, הורכבו רשתות על האוטובוסים במיוחד במסלולי הקווים שהובילו להר הצופים, תלפיות ומקור חיים.
הנהגים שנסעו במסלולים העוברים בשכונות הערביות צוידו בנשק להגנה עצמית.
מיגון האוטובוסים בלוחות פלדה. במלחמת השחרור (1948), כאשר החמיר המצב הביטחוני, מוגנו מספר אוטובוסים בלוחות פלדה. התקנתם נעשתה במוסך בקרית משה ובבית הספר המקצועי עמל בשכונת הבוכרים.
הפעלת קווים ממרכז העיר לכיוון מערב וקווים לתל אביב. בעת המצור על העיר הפעיל ״מקשר קווים ממרכז העיר לכיוון מערב, ובשנת 1949 הפעיל קווים לתל אביב למשך תקופה קצרה בשל מחסור בנהגים בקואופרטיב אגד.
למרות כל הפעולות שננקטו, היו מקרים שבהם הושלכו לעבר האוטובוסים בקבוקי תבערה, אבנים ורימוני יד ולא פעם נהרגו או נפצעו נוסעים ונהגים. במקרים אחרים הוטמנו מוקשים במסלול נסיעת האוטובוסים, אשר גרמו להשבתתם. אמנם, הוקצה לאוטובוסים ליווי צבאי בריטי, אך לא תמיד אפשר היה לסמוך עליו הואיל והוא שירת את האינטרס הבריטי.
החניון והמוסך

מיקומם של החניון והמוסך היה בצד המזרחי של שדרות הרצל מול שיכון המקשר והם נחנכו בשנת 1939. בשנת 1952 הופקע שטחם לטובת הקמת קריית הממשלה, אך בפועל ההפקעה לא בוצעה. והם המשיכו לשמש את המקשר ואחר כך גם את אגד במשך שנים רבות.
במוסך היו מספר מחלקות שהגדולה והחשובה בהן הייתה מחלקת המכונאות, אשר נוהלה על ידי משה שווילי ועוזרו היה דוד רוסו. בנוסף עבדו איתם שני מכונאים נוספים: בנימין גילקרוב וניסים ברוך. לאלה צורפו חניכים ומכונאים שבמשך הזמן נקלטו באגודה כחברים. שיפוץ המנוע שהיה מורכב ודרש מיומנות נעשה באופן ידני. המומחים לכך היו יוסף אשכנזי, יצחק שושני ואברהם פרירה. מחלקות נוספות במוסך היו מחלקת שיפוץ החלקים, מחלקת נפחות וקפיצים, מחלקת רדיאטורים, מחלקת רפדות, מחלקת צמיגים וגלגלים, ומחסן חלקים. למוסך הייתה מסונפת צרכניה ותושבי השיכון והקואופרטיב נהגו לקנות בה מצרכים אשר חלקם נקנה בתלושים.
שיכון המקשר

שיכון המקשר ששימש דיור בר השגה לחברי הקואופרטיב, נבנה בשכונת קריית משה בשנת 1937 בתכנונו של האדריכל ריכרד קאופמן. השיכון נבנה על שטח משולש בן כ-7 דונם, התחום בין שדרות הרצל, רחוב פיק ורחוב קריית משה, על חלקות בגודל של כ-500 מ״ר, וכלל 10 בתים משותפים. הבתים היו בני שתי קומות ולהם כניסה אחת לחדר מדרגות משותף. הגגות היו שטוחים והקירות מצופים בטיח. המבנים נבנו באופן שכל דירה כללה חלונות שפנו למזרח ולמערב.
בסמוך למוסך הקואופרטיב הוקם בשנת 1945, שיכון נוסף של המקשר - שיכון המקשר ב' ומאוחר יותר נוסף גם שיכון ג׳ של חברי הקואופרטיב.
ביוני 2018 נהרס שיכון המקשר א׳ במסגרת פרויקט פינוי בינוי. התוכנית להקים שכונה חדשה בשם נאות המקשר, ועל שטח השיכון שנהרס יוקמו שני מגדלים בני 25 קומות כל אחד, שיהיו בהם 260 דירות. שני שיכוני המקשר - ב׳ וג׳ נהרסו ותושביהם נאלצו להתפנות לצורך סלילת תוואי כביש בגין ובשל הרחבת התשתיות בירושלים.
המיזוג עם אגד

בשנת 1954 נעשה ניסיון לאחד את שני הקואופרטיבים - המקשר ואגד, אך הניסיון לא צלח מהחשש שלא יצליחו להגיע להבנות לגבי שווי הנכסים וחלוקת הקווים. מספר שנים מאוחר יותר היה ניסיון נוסף להגיע למיזוג, בזכותו של אברהם דוד ליכטמן, אשר לחץ לקיים את האיחוד עם אגד. ליכטמן העריך שהמיזוג יפתח בפני המקשר את האפשרות לעבוד עם המגזר החרדי בעיר וכן לבצע הסעות מיוחדות שהיו נתונות בידי אגד. בנוסף, בשנת 1960 פרץ סכסוך בין המקשר לאגד על קידום הקמת תחנה מרכזית חדשה בירושלים. אגד באותה תקופה הפעילה קווים בין-עירוניים לירושלים ולא פעלה בתוכה. בשנת 1966 החלו הדיונים על מיזוג שני הקואופרטיבים ובדצמבר אותה שנה, אישרו חברי המקשר את המיזוג. בעקבות החיבור, הועברו נכנסי אגד ברחבי הארץ לחברת נצב״א, במגמה להשוות בין אגד להמקשר, הואיל ומספר הנכסים שהיו לאגד היה גדול יותר מהנכסים שהיו להמקשר. החניון בבנייני האומה בירושלים, עבר לנצב״א כחלק מזכויות חברי המקשר. בינואר 1967, הושלם המיזוג. מספר הנהגים היה 7,000 איש ומלאי האוטובוסים כלל 2,200 אוטובוסים.
לקריאה נוספת

הליכטמנים – סיפורם של חלוץ וחלוצה, ירושלים: הוצאה פרטית-משפחתית, תשרי תשנ"ט – אוקטובר 1998 (ספר).
וינשטוק צבי, המקשר ירושלים 1931–1966: חצי יובל לאיחוד המקשר-אגד, ירושלים: דפוס "אגד", [1991] (חוברת).
וינשטוק צבי, גולדשמידט דני (ליקוט החומר, כתיבה ועריכה), 50 למדינת ישראל בראי "אגד", תל אביב: דפוס אגד, תל אביב, תשנ"ח-1998 (חוברת).
מ. הורביץ (עורך), המקשר ליובלו: ל"ה שנות תחבורה ציבורית בירושלים, ירושלים: תשכ"ו-1966.
מיכאל גרינצויג, החוט המקשר בירושלים, עת מול 217, יד יצחק בן צבי, סיון תשע"א יוני 2017, עמ' 23-29
הערות שוליים

1 2 3 4 5  צביקה וינשטוק (סייע בהכנת הכתבה - אילון אוהב עמי), נהרס שיכון המקשר שהיה השריד האחרון של "המקשר" - אגד, באתר www.egged.co.il
1 2 3  יהושע בן-אריה, נורית וולק (ע), ירושלים היהודית החדשה בתקופת המנדט, כרך ראשון, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשע״ב (2011), עמ' 182. (בעברית)
↑  הוקם לאחר מאורעות 1929, אך פורק מאחר שנקלע להפסדים.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  צבי וינשטוק, 50 שנה לאיחוד "המקשר" ו"אגד", באתר אגד, היו זמנים
↑  יעקב קורן, תולדות התחבורה הציבורית בארץ ישראל, באתר קולקט אספנות
↑  בתקופת המרד הערבי בשנים 1936–1939, בעת החלטת האו״ם על חלוקת הארץ בנובמבר 1947 ואף בשנות ה-50 של המאה ה-20.
↑  צבי וינשטוק, 50 שנה לאיחוד "המקשר" ו"אגד", באתר אגד - היו זמנים
↑  אורה אחימאיר ויעקב בר סימן-טוב, שלמה ארד (ע), 40 שנה בירושלים, 2007-1967, ירושלים: מכון ירושלים לחקר ישראל, 2008, עמ' 226
↑  מוסך מרכזי ל"המקשר" בירושלים, דבר, 8 במאי 1939
↑  העבודה להקמת הקריה בירושלים, הארץ, 23 ביולי 1952
↑  י לימור, הנהלת "המקשר"' בירושלים רוצה: מוסך תמורת מוסך, מעריב, 11 בנובמבר 1963
↑  מפה האזור עם סימון 'מוסך המקשר' 1964, הדפסת 1969, מחלקת המדידות, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
1 2  משה אשכנזי, כשמוסך המקשר בירושלים שימש כמפעל לבניית אוטובוסים, באתר אגד, היו זמנים
↑  יהושע בן ארויה, דיירי שכונת המקשר בספטמבר 1939, הערה 642 (עמ' 183), באתר כותר
↑  ירושלים, דבר, 30 בנובמבר 1937
↑  נפטר האדריכל ר. קאופמן ז"ל, הארץ, 4 בפברואר 1958
↑  אדריכל תיעוד: סלמה מילסון ארד - אבנר סימון אדריכלים, קריית משה, תיק תיעוד שכונתי (עמ' 92), באתר שימור ירושלים, ‏ינואר 2012
↑  מפת ירושלים, קנה מידה 1:12,500, אגף המדידות, ישראל, 1987
↑  סלמה מילסון, שכונת קרית משה (עמ' 115), באתר שימור ירושלים, ‏ינואר 2012
↑  אושרו תוכניות שיכון וביוב בירושלים, משמר, 8 במרץ 1945
↑  יפעת ראובן, צפו: פרויקט הפינוי-בינוי הראשון בירושלים יצא לדרך, באתר כל העיר, 10 ביוני 2018
↑  סכסוך "המקשר"-"אגד" מעכב הקמת תחנה מרכזית בירושלים, הצופה, 27 במרץ 1960
↑  התחנה המרכזית בירושלים בשותפות "אגד"-"המקשר", דבר, 12 במאי 1960
↑  מיזוג אגד המקשר - תוך שנה, למרחב, 28 בפברואר 1966
↑  מזכירות חברת העובדים אישרה את מיזוג "אגד" ו"המקשר", דבר, 7 בדצמבר 1966
↑  "המקשר" אישר המיזוג עם "אגד", דבר, 18 בדצמבר 1966
↑  השופטת הדס עובדיה, בית המשפט המחוזי מרכז-לוד ת"א 66843-11-16, באתר פסקי דין, החלטות ופרוטוקולים, ‏21 ינואר 2020
↑  "אגד" ו"המקשר" היו לאחד, על המשמר, 2 בינואר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257229405171  VIAF: 147114245   WorldCat (עם VIAF): 147114245 
חניון אוטובוסים ומוסך של חברת המקשר בשכונת אבו בסל בסמוך לבניין שערי צדק הישן ברחוב יפו, שנות ה-30
כרטיס אוטובוס של המקשר, של לידי דוברין (כצנברג), 30 באוקטובר 1944
חניון אגד בשדרות הרצל (לשעבר: מוסך וחניון המקשר); מאחוריו: בתי שכונת קריית משה (במבט ממלון קראון פלזה), 2009