stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הילטל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  מסעדה
 מייסדים:  אמברוסיוס הילטל
 תקופת הפעילות:  1898–הווה (כ־127 שנים)
 מיקום המטה:  28, סיהלסטראסה, ציריך, שווייץ
 קואורדינטות:  47°22′24″N 8°32′12″E﻿ / ﻿47.373244817891°N 8.5367104049283°E﻿ / 47.373244817891; 8.5367104049283 
 שליטה בחברה:  בעלות פרטית
 מוצרים עיקריים:  מזון צמחוני
 מנכ"ל:  רולף הילטל
  
 www.hiltl.ch
 he
 
מסעדת הילטל (Hiltl) היא מסעדה צמחונית בשווייץ. המסעדה מחזיקה בשיא גינס על היותה המסעדה הצמחונית הפתוחה הוותיקה ביותר בעולם. המסעדה ממוקמת בשדרת סיהלסטראסה שבציריך.
היסטוריה

בשנת 1898 ייסדו מספר גרמנים את "Vegetaria AG". שנה לאחר מכן נפתחה מסעדת "Vegetarierheim and abstinence Café" במיקום הנוכחי שלה שבסיהלסטראסה, ציריך.
ב-1898 הגיע החייט הגרמני אמברוסיוס הילטל לציריך. בשנת 1901 הוא חלה קשות בשיגרון ולא יכול לממש את המקצוע שלו. הוא התחיל לתרגל את הדיאטה הצמחונית שהציע מקסימיליאן בירכר-בנר. הילטל החל לתמוך בדוקטרינת בירכר-בנר והפך לצמחוני.
בשנת 1903 הייתה Vegetarierheim AG במשברים כלכליים. אמברוסיוס הילטל עלה לתפקיד מנכ"ל המסעדה ושינה את תדמית המקום למסעדה צמחונית. המסעדה החלה לשגשג יותר, והרווח היומי עלה לכ-35 פרנק. בשנת 1904 נישא הילטל למרתה גנאופל והזוג ניהל יחד את המסעדה. בשנת 1907, הוא קנה את הנכס עם משפחתו, והפך לאזרח רשמי בשווייץ.
בשנת 1931 הפכה הילטל למסעדה הראשונה בציריך עם מטבח חשמלי. המסעדה הועברה בסופו של דבר לבניו, וולטר ולאונרד. תפריט המסעדה עבר שינויים משמעותיים כאשר אשתו של לאונרד, מרגריט הילטל נסעה להודו, השתתפו בקונגרס הצמחוני בניו דלהי ולמדה את המטבח ההודי בפירוט רב. היא חזרה לשווייץ על מנת לכלול את המטבח ההודי בתפריט של המסעדה, הרעיון התקבל בברכה על ידי מנהלי המסעדה. לפיכך, ראש ממשלת הודו דאז, מוררג'י דסאי, נהג לסעוד בהילטל בביקוריו הרשמיים בשווייץ.
בהמשך הועברה המסעדה הועברה לבנם של לאונרד ומרגריט, היינץ הילטל, והמשיך לעבור שינויים. שמה של המסעדה שונה ל-Hiltl Vegi.
בשנות התשעים מסר היינץ את המסעדה לבנו רולף, שחידש את המסעדה באופן דיגיטלי. הוא הרחיב את שעות הפתיחה עד השעה 23:00 והציג רשימת יינות חדשה, שהגבירה את הפופולריות בקרב הקהל הצעיר. המסעדה הציגה מערכת הזמנות מקוונת וזכתה לביקורות חיוביות באתרי אינטרנט גדולים. לאור עליית רווח המכירות ל-10 מיליון פרנק שווייצרי ב-1998, פרסמה המסעדה את הספר "Hiltl. Virtouso Vegetarian" ובו רשימת המתכונים של מנות המסעדה. נמכרו מספר מיליוני עותקים ושל הספר, והוא תורגם לאנגלית וצרפתית, עם למעלה מ-14 מהדורות. בהמשך פרסם רולף הילטל ספר בישול חדש עבור יום השנה ה-111 של המסעדה - "Hiltl. Veggie international. A world of difference".
היסטוריה > ייעוץ וסיוע

ב-1998 השתתפו האחים רטו, כריסטיאן ודניאל פריי במיזם Venture, תחרות עסקית שתוכננה על ידי המכון הטכנולוגי של ציריך ומקינזי והציגה תוכנית להקים מסעדה צמחונית מהמעלה הראשונה. התוכנית העסקית זכתה למשוב חיובי בתחרות והם החליטו ליישם אותה. האחים שתפו פעולה עם הילטל על מנת להוציא לפועל את Tibits, מסעדה צמחונית שפעלה בבזל, ברן, ציריך, וינטרטור ולונדון.
הערות שוליים

↑  "The World's 'Oldest' Vegetarian Restaurant And Its Indian Links". NDTV.com. 20 בדצמבר 2017. נבדק ב-27 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About us". hiltl.ch. אורכב מ-המקור ב-2012-06-01. נבדק ב-2018-12-01.
↑  "Swiss Bankers with a yearn for Tadka". dna.com.
↑  "Zurich Wurst is best". livemint.com.
↑  Hiltl. Virtouso Vegetarian. ISBN 3859325345.
↑  "About us".
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הילטל".
המשרד למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן (קרואטיה)

| --- | --- |

שלט הכניסה למטה המשרד
 מידע כללי
 מדינה:  קרואטיה 
 תחום שיפוט:  קרואטיה קרואטיה
 תאריך הקמה:  דצמבר 2001
 מטה מרכזי:  זגרב
 אתר רשמי
 
המשרד למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן (בקרואטית: Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta) הוא גוף של מערכת המשפט הקרואטית ומערכת המשפט הפלילי שמתמחה בחקירות הקשורות לשחיתות ולפשע המאורגן.
המשרד הוקם בדצמבר 2001 והמטה ממוקם בעיר זאגרב. שם הקיצור של הלשכה USKOK נובע מראשי התיבות בדיעבד "uskok", מונח המשמש עבור סוג של אנשי המיליציה הקרואטים, שלחמו נגד האימפריה העות'מאנית בין תחילת המאה ה-16 והמאה ה-17.
בדצמבר 2008 החוק הפלילי וחוק ההליך הפלילי עודכנו כדי לחזק את מעמדה של USKOK. התיקונים הוסיפו למשרד כלים טובים יותר שיאפשרו להילחם בשחיתות, במיוחד ההרשאה להחרים את נכסי הנחקרים בחשד למעורבות במתן שוחד ושחיתות. בתיקונים לחוק שנוספו לאחר מכן אפשרו להליך ההחרמה להתבצע באופן חלק ומהיר.
מאז 2009, ל-USKOK יש מקבילה במינהל משטרת הפלילים (המנהלת את משטרת קרואטיה), אשר גם לה (בכוונה) ראשי תיבות דומים מאוד - המשטרה הלאומית של USKOK (בקרואטית: Policijski nacionalni USKOK). גם לרשות השופטת גוף דומה בשם מחלקת בית המשפט לתיקים פליליים בתחום השיפוט של USKOK (בקרואטית: Sudski odjeli za postupanje u predmetima kaznenih djela iz nadležnosti USKOK-a). הגוף מתואר כ"אחד מגופי המאבק בשחיתות האימתניים בעולם". הסוכנות הרשיעה 2,000 איש והשיגה שיעור הרשעה של 95% (נכון ל-2012), כולל ראש הממשלה לשעבר, איבו סאנאדר.
בדוח המלחמה בשחיתות של האיחוד האירופי משנת 2014, הנציבות האירופית ציינה לשבח את USKOK ויכולתה "לבצע חקירות לטענות על שחיתות ללא קשר להשתייכות פוליטית או קשר למעורבים". אבל בדו"ח מאוחר יותר, משנת 2017, האיחוד האירופי ציין כי ישנן בעיות מתמשכות הנוגעות לתיאום בין-מוסדי וקרא להתייעלות בתיאום בין גופי הממשל בתחום המלחמה בשחיתות.
הערות שוליים

↑  Corruption in Croatia, www.globalsecurity.org
↑  ANNEX CROATIA to the EU Anti-Corruption Report
↑  Corruption in the European Union
המצעד למען חיי נשים

מפגינים ליד המול, השדרה המרכזית של וושינגטון מניפים שלטים הנושאים את הכיתוב "זו הבחירה שלך, לא שלהם".
המצעד למען חיי נשים (March for Women's Lives) הייתה הפגנה למען הזכות לבצע הפלות, נגישות לאמצעי מניעה וחינוך מיני לכל, שנערכה ב-25 באפריל 2004 בשדרה המרכזית של וושינגטון, המול, ארצות הברית. מארגנות המצעד העריכו שהשתתפו כ-1.15 מיליון מפגינים והכתירו אותו כ"המחאה הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. מקורות אחרים, העריכו שמספר המשתתפים בהפגנה היה נמוך יותר ונע בין 500,000 ל-800,000. במצעד נאמו כ-120 דוברות החל מהשעה 10:00 בבוקר ועד 14:00. בין הדוברות היו סוזן סרנדון, וופי גולדברג, קת'לין טרנר, הילרי קלינטון ומובילות דעה וידועניות נוספות.
ההפגנה אורגנה על ידי שבעה ארגוני זכויות אדם וארגונים פמיניסטיים בהם: האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ארגון נשים לאומי (NOW) ואחרים. קואליציית הארגונים שארגנה את ההפגנה כללה גם ארגוני נשים אפרו-אמריקאיות, ולטיניות דבר שהוביל להרחבת התפיסה של זכות נשים על גופן - הזכות ללדת, הזכות למעקב רפואי לפני ואחרי לידה וחינוך מיני לכל (חינוך מיני לא היה נגיש למיעוטים בארצות הברית). המצעד למען חיי נשים סימל תפיסה חדשה בשיח על זכות האישה על גופה שכלל גם את הזכות לפריון, שלכאורה הייתה שמורה רק לארגונים שמרנים שהתנגדו להפלות.
תכנון המצעד החל ב-2003 כחלק מקמפיין למינוי שופטים לבית המשפט העליון, התומכים בזכות האישה על גופה (pro-choice). המצעד לא רק ביקש לשים על סדר היום הציבורי את נושא הגישה להפלות ותכנון משפחה אלא גם לאותת לקונגרס שיש לנושא תמיכה ציבורית רחבה. המצעד למען חיי נשים היה ההפגנה הגדולה שנערכה בנושאים אלו מאז 1992 בוושינגטון.
ההכנות למצעד כללו הקמת אתר אינטרנט למצעד, בניית רשת של קשרים עם ארגונים מקומיים, ארגוני סטודנטים ואחרים. מפגשים אורגנו ברחבי ארצות הברית בהם דנו המשתתפים במטרות המצעד וכן גויסו משאבים לתחבורה להפגנה.
במקביל התקיימה הפגנה קטנה של קבוצות שמרניות המתנגדות להפלות.
הערות שוליים

1 2 3  Flashback: Over One Million March for Women's Lives | National Organization for Women, now.org (באנגלית)
1 2 3 4  BBC NEWS | Americas | Abortion activists on the march, news.bbc.co.uk
↑  The March for Women's Lives, April 2004, www.jofreeman.com
↑  Gibson, Megan (2011-08-12). "A Brief History of Women's Protests". Time. ISSN 0040-781X. נבדק ב-2017-02-20.
1 2 3 4  March for Women's Lives (Association). Records of the March for Women's Lives, 1988-2004 (inclusive), 2003-2004 (bulk): A Finding Aid, oasis.lib.harvard.edu (ארכיון)
ביל דוידסון

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 בדצמבר 1922 דטרויט, מישיגן
 פטירה:  13 במרץ 2009 (בגיל 86) בלומפילד הילס, מישיגן
 מדינה:  ארצות הברית
 פעילות בולטת:  מנכ"ל של תעשיות גארדיין בעלים של הדטרויט פיסטונס בעלים של טמפה ביי לייטנינג
 השכלה:  תואר ראשון מאוניברסיטת מישיגן תואר במשפטים מאוניברסיטת ויין סטייט (אנ')
 עיסוק:  איש עסקים
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר כתר האלון 
 
ויליאם מורס "ביל" דוידסון, (באנגלית: William Morse "Bill" Davidson;‏ 5 בדצמבר 1922 – 13 במרץ 2009) היה איש עסקים אמריקאי. שימש כנשיא, כיושב ראש וכמנכ"ל של תעשיות גארדיין (אנ'), אחת היצרניות הגדולות בעולם של זכוכית לבנייה ולתעשיית הרכב. נוסף על כך, היה הבעלים של כמה קבוצות ספורט מקצועיות בצפון אמריקה וחבר בהיכל התהילה של הכדורסל האמריקאי.
דוידסון שימש כיושב ראש של חברת הבידור והספורט פאלאס ספורטס אנד אנטרטיינמנט (אנ'). היה הבעלים העיקרי של קבוצת דטרויט פיסטונס מה-NBA ושל קבוצת דטרויט שוק מה-WNBA, אחד הבעלים של קבוצת דטרויט פיורי (אנ') מה-AFL (ליגת הפוטבול באולמות סגורים), ובעלים לשעבר של קבוצת טמפה ביי לייטנינג מה-NHL (ליגת ההוקי קרח הלאומית) ושל קבוצת דטרויט וייפרס (אנ') מה-IHL (ליגת הוקי קרח בינלאומית (אנ')). קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס, בבעלותו, זכתה בגמר ה-NBA בשנים 1989, 1990 ו-2004. קבוצת כדורסל הנשים דטרויט שוק, בבעלותו, זכתה בגמר ה-WNBA בשנים 2003, 2006 ו-2008. קבוצת ההוקי קרח דטרויט וייפרס, בהיותה בבעלותו, זכתה בגביע טרנר בשנת 1997, וקבוצת ההוקי קרח טמפה ביי לייטנינג זכתה בגביע סטנלי בשנת 2004. דוידסון הוא לפיכך הבעלים היחיד בהיסטוריה שקבוצות ספורט מקצועי בבעלותו זכו באליפות ה-NBA ובגביע סטנלי באותה השנה.
חיים וקריירה

דוידסון, יליד דטרויט, נולד למשפחה יהודית ב-5 בדצמבר 1922. סיים את בית הספר התיכון בשנת 1940, והחל ללמוד באותה השנה באוניברסיטת מישיגן. דוידסון השתייך לנבחרת האתלטיקה הקלה של האוניברסיטה, וסיים את לימודיו בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת מישיגן (אנ'). לאחר מכן הצטרף לצי האמריקאי ושיחק בקבוצת הפוטבול הצבאית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1949, אחרי מלחמת העולם השנייה, השלים דוידסון תואר במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ויין סטייט (אנ'). אחרי 3 שנים שבהן עסק במשפטים, הציל חברה סיטונאית של תרופות וציוד רפואי מפשיטת רגל.
דוידסון קיבל לידיו את חברת הזכוכית של משפחתו, גארדיין גלאס, בשנת 1957. באותה שנה הכריזה החברה על פשיטת רגל. חברה זו הייתה הבסיס לחברת גארדיין אינדסטריז שהקים דוידסון, אחת מספקיות הזכוכית הגדולות בעולם. דוידסון עודד נטילת סיכונים, הסתייג מהססנות והצטייר כאגרסיבי. התנהלותה של גארדיין הייתה שנויה לעיתים במחלוקת; החברה נתבעה לפחות שש פעמים בין 1965 ל-1988, ונדרשה לשלם לחברה המתחרה ג'ונס מנוויל (אנ') 38 מיליון דולר עקב גנבת טכנולוגיה לייצור פיברגלס. החברה היא אחת מענקיות ייצור הזכוכית בעולם, ובבעלותה מפעלים באסיה, באירופה, באפריקה ובדרום אמריקה, נוסף על נכסים רבים בצפון אמריקה.
חיים וקריירה > בעלות על קבוצת ה-NBA דטרויט פיסטונס

בשל היכרותו עם תחום הפוטבול, היה ברצונו של דוידסון לקנות קבוצת פוטבול מקצועית. בשנת 1947 גייסו דוידסון וחברו מימי הקולג' אוסקר פלדמן את ג'ו שמידט (אנ'), שחקן עבר דגול מקבוצת דטרויט ליונס, כדי להתארגן כקבוצה ולהגיש הצעה לרכישת קבוצת טמפה החדשה בליגה, אך הצעתם לא הייתה גבוהה מספיק והדבר לא צלח.
חודשיים לאחר מכן, גילה דוידסון כי בעלי קבוצת הפיסטונס, פרד זולנר (אנ'), שוקל למכור את הקבוצה. זולנר ייסד את הקבוצה בפורט ויין, אינדיאנה, בשנת 1941, והעביר את הקבוצה לדטרויט בשנת 1957. אך הקבוצה לא הניבה רווחים מאז עברה לדטרויט. דוידסון וזולנר הכירו זה את זה, כיוון שלשניהם היו בתי נופש בעיר גולדן ביץ' (אנ') שבמדינת פלורידה. זולנר מכר את הקבוצה לדוידסון בשנת 1974, בעבור 6 מיליון דולר.
באותה עת שיחקה הקבוצה בקובו ארנה (אנ') במרכז העיר דטרויט (אנ') שהיו בו כ-10,000 מושבים. דוידסון לא היה מרוצה מהמיקום, אך העדיף שלא להצטרף לאולם על שם ג'ו לואיס, שבו שיחקה קבוצת ההוקי קרח דטרויט רד וינגס. תחת זאת העביר את הקבוצה לסילברדום בפונטיאק (אנ'), מישיגן, ולאחר מכן, בשנת 1988, לפאלאס של אובורן הילס, האולם הראשון של ה-NBA שמומן כולו מכספים פרטיים. עלויות הבנייה היו כ-90 מיליון דולר.
המתקנים שהעמיד לרשות הקבוצה היו מן השורה הראשונה. הפיסטונס נהנו ממתקנים חדישים, שבהם יכלו להתאמן גם מחוץ לעונה. דוידסון היה הבעלים הראשון של קבוצה שרכש בעבורה מטוס פרטי, בניגוד לעצת חבריו. דוידסון היה הראשון לעודד גלובליזציה של שיווק ה-NBA. הוא כיהן כיושב ראש חבר המנהלים והיה פעיל בכמה ועדות, ובהן זו שבחרה בנציב ה-NBA לארי אובריאן בשנת 1975.
בשנת 2009, הוערך שווי קבוצת הפיסטונס בלמעלה מ-430 מיליון דולר. דוידסון, שנראה דרך קבע בקהל במשחקי הבית של הקבוצה, חזר ואמר כי אין בכוונתו למכור את הקבוצה, וכי היא תישאר בבעלות משפחתו גם לאחר מותו.
בשנת 1999 הגיש דוידסון הצעה לרכישת קבוצת ההוקי קרח טמפה ביי לייטנינג, אך היא לא התקבלה וטייקון הביטוח ארט ויליאמס (אנ') רכש את הקבוצה. חודשים ספורים לאחר מכן, מכר ויליאמס את הקבוצה לדוידסון ולחברת פאלאס ספורטס בהפסד עצום. כאשר דוידסון רכש את הקבוצה ב-1999, הוא שילם בעדה כ-100 מיליון דולר, בעוד ששווייה הוערך בכ-136 מיליון דולר זמן קצר קודם לכן. הקבוצה, בבעלותו של דוידסון, זכתה בגביע סטנלי בשנת 2004. ב-7 באוגוסט 2007 מכר דוידסון את קבוצת טמפה ביי.
קבוצת הפיסטונס כיבדה את דוידסון בשנת 2006 כשהעניקה לו דגל ליד מספרי הקבוצה שהוצאו בדימוס. השם "ביל דוידסון" גם נכתב על רצפת האולם בין גדולי השחקנים של הקבוצה – דייב בינג, ביל ליימביר, ויני ג'ונסון, צ'אק דיילי, ג'ו דיומרס, אייזיאה תומאס ובוב לניר.
בשנת 2008 נבחר דוידסון להיכל התהילה של הכדורסל על שם נייסמית בזכות תרומתו להצלחת קבוצת הפיסטונס בליגת ה-NBA וקבוצת השוֹק ב-WNBA. דוידסון נמנה עם הראשונים שנבחרו להיכל התהילה היהודי של הספורט, מיד עם הקמתו.
חיים וקריירה > אומדן הון

כלל נכסיו של דוידסון הגיעו לשווי מוערך של כ-3.5 מיליארד דולר, ומגזין פורבס דירג אותו במקום ה-68 ברשימת האנשים העשירים ביותר בארצות הברית.
חיים וקריירה > נדבנות

דוידסון היה ידוע בנדבנותו, ותרם סכומי כסף גדולים לארגונים מגוונים. הוא היה אחד המייסדים של קרן פיסטונס/פאלאס, שתרמה מעל 20 מיליון דולר בכסף ובסחורות מאז שנת 1989. בשנת 1995 ייסדה הקרן, בשיתוף פעולה עם עיריית דטרויט, תוכנית לשיפוץ מגוון מתקני ספורט לילדים: פארקים, מגרשי כדורסל ובייסבול, מסלולי ריצה וגני משחקים.
בשנת 1992, נוסד מכון ויליאם דוידסון בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת מישיגן, שבו למד דוידסון כסטודנט. תרומה בשווי 30 מיליון דולר הוענקה למוסד כדי לסייע בתוכנית מיוחדת לפיתוח כלכלות שוק ברחבי העולם. בסך הכל העניק דוידסון לבית הספר מעל 55 מיליון דולרים.
בשנת 1997, כיבד ארגון מועצת מישיגן את דוידסון על תרומותיו הנדיבות בתוך המדינה ומחוצה לה. בכתבה שפורסמה בניו-יורק טיימס באותה שנה, צוין דוידסון כאחד התורמים הנדיבים ביותר בארצות הברית.
דוידסון העניק לתזמורת הסימפונית של דטרויט סדרת תרומות של 2 מיליון דולרים, שאפשרה לה לערוך מסעות הופעות בארצות הברית ובעולם. כדי לסייע במיגור מחלת הסרטן, תרם מיליון דולר למכוני מחקר במישיגן העוסקים במניעה ובגילוי מוקדם של סרטן השד וסוגי סרטן בילדים.
לאחר מלחמת יום כיפור, ארגנה ראש הממשלה גולדה מאיר את טיסתם של דוידסון ושל הנדבן ד"ר לויד ג' פול לישראל. השניים קיבלו את פרס מועדון ראש הממשלה (אנ') על תרומות יוצאות דופן לישראל. בשנת 1999, תרם דוידסון 20 מיליון דולר להקמת מכון דוידסון לחינוך מדעי במכון ויצמן למדע ברחובות, ישראל. תרומה זו הייתה התרומה הפרטית הגדולה ביותר שניתנה עד אז למכון ויצמן. בהמשך תרם דוידסון למכון ויצמן עוד 15 מיליון דולר. כמו כן תרם 15 מיליון דולר לבית הספר ללימודי היהדות בבית המדרש לרבנים באמריקה, ניו-יורק, שנקרא על שמו. תרם למימון חפירות ופיתוח באזור הגן הארכאולוגי ירושלים הסמוך לכותל הדרומי, וכאות הוקרה נקרא על שמו מוזיאון מרכז דוידסון שבמתחם. דוידסון אף הקים את המרכז האקדמי הראשון המוקדש כולו לניהול בינלאומי של חברות טכנולוגיות בטכניון, ותרם לקרן וקסנר, המעניקה מענקי מחקר לסטודנטים במדעי היהדות. במרץ 2007, תרם דוידסון 75 מיליון דולר לבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
חיים וקריירה > חיים אישיים

דוידסון התחתן ארבע פעמים, והיו לו שני ילדים.
בשנת 1995 נשא את אשתו הרביעית, קארן ויידמן, שהתגיירה לקראת נישואיהם. לקארן 3 בנות מנישואים קודמים. אחת מבנותיה היא השחקנית אליזבת ריזר.
חיים וקריירה > עיטורי כבוד

דוידסון קיבל תואר מפקד במסדר כתר האלון (אנ') וכן תואר קצין בכיר (Grand Officer) במסדר הכבוד של דוכסות לוקסמבורג (אנ').
מותו

דוידסון נפטר ב-13 במרץ 2009, בביתו בבלומפילד הילס, מישיגן, בגיל 86. בריאותו הידרדרה בשנים שלפני מותו, והוא נעזר בכיסא גלגלים כאשר הגיע, לעיתים רחוקות, למשחקי הבית של קבוצת הפיסטונס. לווייתו התקיימה בקהילת שערי צדק שבסאות'פילד (אנ'), והוא נטמן בבית הקברות קלובר היל פארק שבבירמינגהאם (אנ').
קארן, אלמנתו של דוידסון, מילאה את מקומו כבעלים של קבוצת הפיסטונס, ומכרה בשנת 2011 את חברת פאלאס ספורטס אנד אנטרטיינמנט (אנ'), ובכללה גם את קבוצת הפיסטונס, על פי דיווחים - במחיר של 325 מיליון דולר.
שלט הכניסה לגן הארכאולוגי ירושלים, המנציח את שמו של דוידסון
בריאן תומפסון (איש עסקים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביולי 1974 איימס, איווה, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בדצמבר 2024 (בגיל 50) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Brian Robert Thompson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מייפל גרוב, מינסוטה
 השכלה:  אוניברסיטת איווה 
 מעסיק:  UnitedHealth Group, פרייס ווטרהאוס קופרס 
 
בריאן רוברט תומפסון (באנגלית: Brian Robert Thompson; ‏10 ביולי 1974 – 4 בדצמבר 2024) היה איש עסקים אמריקאי אשר בין אפריל 2021 ועד להירצחו שימש כמנכ"ל של חברת UnitedHealthcare, אשר היא חברת הבת של חברת הביטוח UnitedHealth Group.
ראשית חייו

תומפסון נולד בעיר איימס שבמדינת איווה. אביו היה עובד בחברת מעליות תבואה. תומפסון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סאות' המילטון ב-1993. בהמשך למד באוניברסיטת איווה אשר באיווה סיטי, ובמהלך תקופה זו הכיר את אשתו לעתיד. בשנת 1997 הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים עם התמחות בחשבונאות.
קריירה

בין השנים 1997 עד 2004 תומפסון עבד כמנהל צוות שירותי ייעוץ פיננסי בתאגיד פרייס ווטרהאוס קופרס. בשנת 2004 תומפסון החל לעבוד עבור חברת הביטוח UnitedHealth Group. באפריל 2021 הוא מונה לתפקיד המנכ"ל של חברת הבת UnitedHealthcare והוא היה האחראי להוביל את הצמיחה הכלכלית של החברה. שכרו של תומפסון היה 9.6 מיליון דולרים בשנת 2021, 9.8 מיליון דולרים בשנת 2022 ו-10.2 מיליון דולרים בשנת 2023. תחת הנהגתו, הרווחים של החברה גדלו מ-12 מיליארד דולרים בשנת 2021 ל-16 מיליארד דולרים בשנת 2023. כאשר נרצח בדצמבר 2024 חברת UnitedHealthcare הייתה המבטחת הפרטית הגדולה ביותר בארצות הברית.
בשנת 2021, תומפסון ספג ביקורת במכתב פתוח מאיגוד בתי החולים האמריקאי (American Hospital Association) בשל התוכנית של חברת UnitedHealthcare להתחיל להפסיק לכסות את מה שלטענת החברה הם "ביקורים לא קריטיים בחדרי מיון בבתי חולים". בתגובה למכתב חברת UnitedHealthcare עיכבה את החלת השינוי. בנוסף, תחת הנהגתו, חברת UnitedHealthcare החלה להשתמש בבינה מלאכותית על מת להתחיל לדחות תביעות ביטוח באופן אוטומטי, וכתוצאה מהמהלך לקוחות החברה נדרשו לשלם על הטיפולים הרפואיים שלהם מכיסם על אף שבמקרים רבים מדובר בעלויות גבוהות במיוחד, או שבמקרים אחרים הם לא היו מסוגלים בכלל לקבל את הטיפול הרפואי הנחוץ להם. הדיווחים על הגידול הניכר בשיעור הדחיות הובילו לכך שארגון פרופבליקה והסנאט של ארצות הברית החלו לחקור את ההתנהלות של חברת UnitedHealthcare. חקירות אלו תוארו אף בכתב העת האמריקאי פורצ'ן כ"כתם" על תקופת ההנהגה של תומפסון.
במאי 2024 קרן הפנסיה של כבאי העיר הוליווד שבפלורידה תבעה את תומפסון ושני בכירים נוספים בחברת UnitedHealth Group (המנכ"ל אנדרו וויטי והיו"ר הבכיר סטיבן המסלי) באשמת הונאה וסחר במידע פנים. לטענת התביעה הנתבעים הסתירו את החקירה שמבוצעת נגד החברה מצד מחלקת המשפטים של ארצות הברית ומכרו אופציות למניות לפני מועד הפרסום של קיום החקירה. בתביעה נכתב כי תומפסון והמסלי מכרו מניות בחברת UnitedHealthcare בשווי כולל של 120 מיליון דולרים, ארבעה חודשים בלבד לפני שהתפרסם שמחלקת המשפטים של ארצות הברית מבצעת חקירה נגד החברה.
חיים אישיים

תומפסון היה נשוי לפולט ריווייזן. לבני הזוג היו שני בנים. תומפסון, אשתו וילדיהם גרו בעיר הפרברית מייפל גרוב(אנ') שבמינסוטה. לו ולאשתו היו בתים נפרדים במייפל גרוב.
מותו

ב-4 בדצמבר 2024 תומפסון שהה בעיר ניו יורק על מנת לקחת חלק במפגש המשקיעים השנתי של חברת UnitedHealthcare.‏ בשעות הבוקר של ה-4 בדצמבר תומפסון עזב את מלון מריוט בו הוא שהה, אשר ממוקם מעבר לרחוב מהבניין של מלון הילטון מידטאון בו היה אמור להתקיים מפגש המשקיעים השנתי. בסביבות השעה 6:45 בבוקר, בעת שהוא הלך לאורך רחוב 54 לכיוון מלון הילטון מידטאון, תומפסון נורה מאחור על ידי תוקף אלמוני שהיה לבוש בז'קט עם קפוצ'ון וחמוש באקדח. תומפסון נלקח לבית החולים "Mount Sinai West" במנהטן, ובשעה 7:12 בבוקר, לאחר שהוא הגיע לבית החולים, נקבע מותו.
בעקבות הריגתו מושל מינסוטה טים וולז, הסנאטורית איימי קלובשר וראש העיר מיניאפוליס ג'ייקוב פריי הביעו תנחומים למשפחתו של תומפסון. במקביל, בתקשורת דווח כי משתמשים רבים במדיה החברתית לעגו לתומפסון, לחברת UnitedHealthcare ולמערכת ביטוח הבריאות האמריקאית, ורבים אף חגגו את ההתנקשות בחייו.
ב-9 בדצמבר נעצר באלטונה שבפנסילבניה אדם החשוד בביצוע ההתנקשות בחייו של תומפסון אשר הואשם בהמשך בביצוע הרצח.
מיגל דיאס-קאנל

מיגל מריו דיאס-קאנל ברמודס (Miguel Mario Díaz-Canel Bermúdez; נולד ב-20 באפריל 1960) הוא פוליטיקאי קובני, המכהן מאפריל 2018 כנשיא מועצת המדינה של קובה במקומו של ראול קסטרו. לפני כן כיהן כסגן הנשיא הראשון של מועצת המדינה והקבינט הקובנים מאז 2013. הוא חבר הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של קובה מאז 1997 וכיהן כשר ההשכלה הגבוהה בין השנים 2009–2012. דיאס-קאנל נבחר כסגן נשיא הקבינט בשנת 2012 וב-24 בפברואר 2013 נבחר כסגן נשיא ראשון של מועצת המדינה. מאז אפריל 2021, מכהן כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית, התפקיד הבכיר ביותר בקובה.
ביוגרפיה

דיאס-קאנל סיים את לימודיו באוניברסיטת לאס וילאס ב-1982 בתור מהנדס אלקטרוניקה, עם סיום לימודיו הוא הצטרף לצבא הקובני. ב-1987 השלים דיאס-קאנל שליחות בינלאומית בניקרגואה כמזכיר הראשון של איחוד הצעירים הקומוניסטים של וילה קלרה.
ב-1993 התחיל דיאס-קאנל לעבוד במפלגה הקומוניסטית של קובה, ושנה לאחר מכן נבחר לתפקיד המזכיר הראשון של ועדת המפלגה של מחוז וילה קלרה. ב-2003 נבחר דיאס-קאנל לאותו תפקיד במחוז אולגין. הוא גם הצטרף אל הפוליטבירו ב-2003.
דיאס-קאנל מונה לשר ההשכלה הגבוהה במאי 2009, תפקיד שסיים ב-22 במרץ 2012, כאשר מונה לסגן הנשיא של מועצת השרים (הקבינט). הוא האדם הראשון שנולד לאחר המהפכה הקובנית ב-1959 וממלא תפקיד זה. באוקטובר 2019 נבחר מחדש לכהונה נוספת כנשיא מועצת המדינה של קובה.
ביולי 2021, המשבר הכלכלי החריף ומגפת הקורונה הוציאו אלפים לרחובות בהוואנה ובערים נוספות, במחאה הגדולה ביותר בקובה זה קרוב ל-30 שנה. הם קראו למיגל דיאס-קאנל להתפטר.
חייו האישיים

לדיאס-קאנל שני ילדים מאשתו הראשונה מרתה והוא מתגורר כיום עם אשתו השנייה ליס קואסטה.
הערות שוליים

↑  Damien Cave, Raúl Castro Says His Current Term as President of Cuba Will Be His Last, The New York Times, 24 February 2013
↑  "Ratificado Raúl como presidente del Consejo de Estado y del Consejo de Ministros (+ Fotos)". Cubadebate.
↑  תום עידן בקובה: ראול קסטרו פרש מהנהגת המפלגה הקומוניסטית, באתר וואלה, 17 באפריל 2021
↑  "En sustitución de Juan Vela es designado Miguel Díaz Canel ministro de Educación Superior". cubaheadlines.com.
↑  Ryan Villarreal, "Sustaining The System: Cuba's New VP Diaz-Canel Marks Ascent Of Younger Generation", International Business Times, 26 February 2013.
↑  http://www.granma.cubasi.cu/2012/03/22/nacional/artic03.html
↑  "Quién es Miguel Díaz-Canel, el sucesor de Fidel y Raúl Castro". 25 בפברואר 2013. אורכב מ-המקור ב-2016-11-27. נבדק ב-12 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "מרעיבים אותנו, הוואנה קורסת": אלפים במחאה נדירה בקובה, באתר ynet, 12 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810630437905606  GND: 1197618805  VIAF: 97152682593723312862   WorldCat (עם VIAF): 97152682593723312862
המשרד הלאומי למלחמה בסמים (ונצואלה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  מקסיקו 
 תחום שיפוט:  ונצואלה ונצואלה
 משרד אחראי:  משרד שלטון העם לענייני פנים, צדק ושלום
 סוכנות אם:  לשכת סגן הנשיא
 סוכנות בת:  הקרן הלאומית ללוחמה בסמים (FONA)
 תאריך הקמה:  23 בינואר 2006
 מטה מרכזי:  קראקס, ונצואלה
 www.ona.gob.ve
 
המשרד הלאומי למלחמה בסמים (בספרדית: Oficina Nacional Antidrogas‏, ONA בקיצור) הוא גוף אכיפת חוק בוונצואלה הכפוף לרשות המבצעת ואחראי לניסוח מדיניות המדינה בנושא המאבק בסמים, הסדרה משפטית, בקרה וניטור המאבק בסחר בסמים וחומרים מסממים. זהו הגוף העיקרי במדינה האחראי למאבק בתחום זה ומהווה גוף אכיפת-חוק רב עוצמה במדינה.
הגוף הוקם בצו מספר 4220, מ-23 בינואר 2006, שנחתם על ידי נשיא ונצואלה. ב-25 באפריל 2013, פורסם צו נשיאותי מספר 25, שהכפיף את המשרד למלחמה בסמים ללשכתו של סגן נשיא ונצואלה.
ייעוד

הגוף אחראי לניהול התחום האסטרטגי הנוגע לביטחון המדינה במאבק בהפקה, הפצה, סחר וצריכה של סמים בלתי חוקיים ומאבק בעבירות הלבנות הון מהכנסות בתחום זה.
ראו גם

המינהל האמריקאי למלחמה בסמים
FSKN, המקבילה הרוסית
הסוכנות למאבק בסמים (טג'יקיסטן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תחום שיפוט:  טג'יקיסטן טג'יקיסטן
 משרד אחראי:  נשיא טג'יקיסטן
 תאריך הקמה:  1999
 סוכנות קודמת:  מחלקת הסמים במשרד הפנים
 מנהל:  שרחון סאלימזודה
 מטה מרכזי:  דושנבה 
 http://akn.tj
 
הסוכנות למאבק בסמים שתחת נשיא טג'יקיסטן (טג'יקית: Агентии назорати маводи нашъаовари назди Президенти Ҷумҳурии) הוא שמו הרשמי של הגוף הממשלתי לאכיפת סמים של טג'יקיסטן.
הסוכנות הוקמה בשנת 1999, על מנת לייעל את שיטות המלחמה בסחר בסמים לא חוקי ובהרחות סמים מאפגניסטן וכפופה ישירות לנשיא המדינה, שגם ממנה את מנהל סוכנות על פי צו נשיאותי.
מאז הקמתה הסוכנות נחשבת לאחד הגופים הפעילים ביותר למלחמה בסמים ביבשת אסיה.