stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נולן ג'רארד פאנק
הערות שוליים

↑  LEO AWARDS, Nominees 2007, ‏2009-02-20
↑  www.j-14.com
↑  Nolan Gerard Funk Fronts Versace Spring/Summer 2014 Men’s Campaign | The Fashionisto, www.thefashionisto.com (באנגלית)
↑  N'Duka, Amanda (2017-05-24). "'Teen Wolf' Star Tyler Posey, Violett Beane & More Are Game For 'Truth Or Dare' From Blumhouse". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-17.
↑  D'Alessandro, Anthony (2018-01-11). "'Blumhouse's Truth Or Dare' Moves Up Two Weeks To Friday The 13th – Update". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5000180  BnF: cb16205796b (data)  GND: 1072832321  ISNI: 0000 0000 8189 5571  LCCN: no2013126852  MusicBrainz: ee0d468f-8429-4b2f-8217-646a0444f9c2  NTA: 32197414X  VIAF: 120774773   WorldCat (עם VIAF): 120774773
משפט נגטה-היגמן

באלגברה, משפט נגטה-היגמן הוא משפט הקובע שכל אלגברה אסוציאטיבית (בלי יחידה)  A מעל שדה ממאפיין 0, שהיא נילית מדרגה חסומה, היא נילפוטנטית. במילים אחרות

לכל  n קיים קבוע  c(n) כך שאם  a^{n}=0 לכל  a\in A, אז לכל  a_{1},\dots ,a_{c(n)}\in A, המכפלה  a_{1}\cdots a_{c(n)} שווה לאפס. הקבוע  c(n) נמצא בטווח  {\frac {n(n+1)}{2}}\leq c(n)\leq n^{2}, ומשערים שהוא שווה לחסם התחתון, אבל ערכו המדויק אינו ידוע.
מאפיין חיובי

המשפט, כפי שנוסח כאן, נכון גם כאשר המאפיין חיובי וגדול מ- n, אבל במקרה הכללי הוא ידוע רק כאשר  A נוצרת סופית. למעשה מתקיים העידון הבא: לכל  n ולכל  d יש קבוע 
 c_{d}(n) כך שכל אלגברה עם  d יוצרים, מעל שדה ממאפיין  0<p\leq n, שכל אבריה נילפוטנטיים מדרגה  n לכל היותר, היא נילפוטנטית מדרגה  c_{d}(n) לכל היותר. גם כאן הערך המדויק של  c_{d}(n) אינו ידוע; ל- d קבוע קיים תת-מעריכי מהצורה  c_{d}(n)=O(e^{\log(n)^{2}}), ואם מגבילים את המאפיין לטווח  {\frac {n}{2}}<p\leq n, ידוע גם חסם פולינומי ב- n (אך דרגת הפולינום תלויה - לוגריתמית - ב- d).
מעל שדה אינסופי (ממאפיין שרירותי) ישנו חסם פולינומי שניתן על ידי דומוקוש:  c_{d}(n)\leq (m+2)n^{4}. אם המאפיין גדול מ- n^{2}+1 (או 0), אזי  c_{d}(n)\leq n^{2}.
היסטוריה

את המשפט הוכיחו ב-1943 Dubnov ו-Ivanov, אלא שמן הגרסה שלהם, שהתפרסמה באמצע המלחמה בכתב-עת רוסי, התעלמו עד שהתגלתה מחדש כארבעים שנה מאוחר יותר. ב-1952 

הוכיח Nagata את קיומו של חסם עליון, עצום בגדלו, למספרים  c(n), ובכך הוכיח את המשפט. הוא הראה גם שהמשפט אינו נכון, כלשונו, במאפיין חיובי. מעט אחר-כך, ב-1956

הוכיח גרהם היגמן את המשפט למאפיין חיובי גדול מ- n, ומצא חסם עליון טוב יותר, מעריכי, וגם חסם תחתון ריבועי.
ב-1975 שיפר Kuzmin את החסם התחתון ל- c(n)\geq {\frac {n(n+1)}{2}}, ושער שזהו שוויון (במאפיין אפס). השערה זו נבדקה ונמצאה נכונה עבור  n=1,2,3,4.
בשפה של תורת הזהויות, המשפט קובע (במאפיין אפס) שלכל  n קיים  c(n) כך ש- x_{1}\cdots x_{c(n)} נמצא ב-T-אידיאל של  x_{1}^{n}; כלומר,  x_{1}\cdots x_{c(n)} שייך לאידיאל של האלגברה החופשית  F\langle x_{1},x_{2},\dots \rangle  הנוצר על ידי כל החזקות  f^{n}. תרגום הבעיה לשפת המטריצות הגנריות אִפשר ל-Razmyslov להוכיח את החסם  c(n)\leq n^{2}, שהוא הטוב ביותר הידוע כיום.
הערות שוליים

↑  הטענה השנייה חזקה יותר לכאורה משום שהיא מספקת חסם אחיד לכל האלגברות, אבל אין בזה חידוש משום שהחסם של האלגברה החופשית מתאים לכולן
↑
↑  Mátyás Domokos, Polynomial bound for the nilpotency index of finitely generated nil algebras, Algebra and Number Theory, Vol. 12 (2018), No. 5, 1233–1242
↑  M. Nagata, On the nilpotency of nil-algebras, J. Math. Soc. Japan 4 (1952), 296-301
↑  G. Higman, On a conjecture of Nagata, Proc. Camb. Phil. Soc. 52 (1956), 1-4.
נתיבי הכרמל מערכות ותפעול

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 ענפי תעשייה:  תשתיות, תחבורה
  
 www.carmeltunnels.co.il
 
נתיבי הכרמל מערכות ותפעול בע"מ היא החברה האחראית לתפעול מערכת כבישי האגרה העירוניים בחיפה, "מנהרות הכרמל". המנהרות משמשות כמערכת תנועה תת-קרקעית המקצרת באופן משמעותי את זמן הנסיעה בין הכניסות לחיפה – מחלף חיפה דרום (חוף הכרמל) ומחלף הקריות (צומת הצ'ק פוסט).
בעלות

הפרויקט הוקם על ידי "אשטרום" ו"שיכון ובינוי" בהשקעה של כמיליארד וחצי ש"ח. זכיינית הפרויקט, חברת "כרמלטון", נוסדה בשותפות שווה של "אשטרום" ו"שיכון ובינוי", והיא האחראית על ניהול מנהרות הכרמל והמפקחת על החברה המפעילה. החברה המפעילה, "נתיבי הכרמל מערכות ותפעול", היא חברה אחות של "דרך ארץ", מפעילת כביש 6. "נתיבי הכרמל" אחראית על תפעול מערכות האגרה, ניהול בקרת תנועה ותחזוקה, וכן מתן מענה לנהגים באמצעות מרכז שליטה ובקרה, שירות לקוחות, בטיחות, תחזוקה שוטפת וגביית תשלומים.
"חברת חוצה ישראל" היא חברה ממשלתית שמונתה כרשות הממונה על פרויקט מנהרות הכרמל. הרשות הממונה מפקחת על פעילותה של "כרמלטון", על גביית האגרות, התפעול והתחזוקה.
יחידת הניטור של מנהרות הכרמל הוקמה על ידי "כרמלטון" על פי הנחיות המשרד להגנת הסביבה. יחידת הניטור מבצעת מעקב ובקרה על איכות האוויר ורמת הרעש במטרה לשמור על איכות חיי התושבים החיים בשכונות הסמוכות לפרויקט.
מימון הפרויקט

היקף ההשקעה בפרויקט היה כ-1.4 מיליארד שקל, את רוב המימון (90%) סיפק בנק דיסקונט והראל השקעות (10%). בשנת 2011, מכר בנק דיסקונט 900 מיליון שקל מהחוב של מנהרות הכרמל למשקיעים מוסדיים (מנורה מבטחים פנסיה וגמל, כלל ביטוח, עמיתים והראל השקעות).
תוואי המנהרות

מנהרות הכרמל מקשרות בין המבואות הדרומיים של חיפה באזור חוף הכרמל, דרך מרכז העיר, ועד המבואות הצפוניים של העיר לכיוון הקריות ועכו.
פתחי הכניסה והיציאה של מנהרות הכרמל מתחברים אל רשת הכבישים של חיפה בשלושה מוקדים מרכזיים: מחלף הקריות, מחלף נוה שאנן ומחלף חיפה דרום. האורך הכולל של מערכת מנהרות הכרמל הוא כ-6 ק"מ, אשר הנסיעה בהם מתבצעת במסלולים חד סיטריים, בשני נתיבי נסיעה. לכל כיוון נסיעה ישנה מערכת מנהרות נפרדת.
הערות שוליים

↑  אבי בר-אלי, דיסקונט מוכר את החוב של מנהרות הכרמל - שמסתכם במיליארד שקל, באתר הארץ, 9 במרץ 2010
↑  מיכאל רוכוורגר, אבי בר-אלי, דיסקונט מכר 900 מיליון שקל מהחוב על מנהרות הכרמל: העסקה תניב לדיסקונט רווח הון של עשרות מיליוני שקלים. המוסדיים שירכשו את החוב הם הראל, מנורה, כלל ועמיתים, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2011
סוזן הייק ונטורה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1912 הרובע האחד עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  22 באוקטובר 2000 (בגיל 88) לוזאן, שווייץ 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
סוזן הייק ונטורה (בצרפתית: Suzanne Haïk-Vantoura; ‏13 ביולי 1912 – 22 באוקטובר 2000) הייתה מוזיקולוגית, מלחינה, ונגנית עוגב.
קורות חייה

ונטורה נולדה בפריז ב-1912 למהגרים יהודים מטורקיה. ב-1931 החלה את לימודיה בקונסרבטואר של פריז, שם קיבלה ב-1934 פרס ראשון בהרמוניה, וב-1938 פרס ראשון בפוגה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא ומשפחתה ברחו מפני הנאצים לדרום צרפת, שם החלה לעסוק במוזיקת טעמי המקרא שבספרי התנ"ך. לאחר המלחמה עבדה עד 1966 כנגנית עוגב בבית כנסת בפריז, ובהמשך עבדה עד 1979 כנגנית בכנסייה בעיר.
ב-1976 פורסם בצרפתית ספרהּ "La musique de la Bible révélée" (מוזיקת המקרא נחשפת), וב-1991 יצאה גרסה אנגלית של הספר - "The Music of the Bible Revealed", בעריכת בתרגום דניס וובר ובעריכת ג'ונתן ויילר (יוחנן רכב).
ונטורה נפטרה בשנת 2000 בלוזאן, שווייץ, בגיל 88. בעלה נפטר ב-1976, ולא היו להם ילדים.
נייטווינג

| --- | --- |

דיק גרייסון, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Nightwing Vol. 2 #1 מאוקטובר 1996, אמנות מאת סקוט מק'דניאל.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  סופרמן כנייטווינג: Superman #158 (ינואר 1963) דיק גרייסון כנייטווינג: Tales of the Teen Titans #44 (יולי 1984)
 יוצרים:  מארב וולפמן, ג'ורג' פרז (גרייסון)
 מידע
 שם אמיתי:  ריצ'רד ג'ון גרייסון
 כינויים:  דיק, רובין, באטמן, פרדי דינרדו, סוכן 37
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  לוחם בפשע ואקרובט
 מומחיות:  אמנויות לחימה ואקרובטיקה
 כוחות:  ללא כוחות-על אקרובט ואתלט  אמן באמנויות לחימה  שימוש בגאדג'טים ופטנטים  אומן על ידי באטמן
 חברוּת בקבוצה:  משפחת העטלף, באטמן בע"מ, ספיירל, הטיטאנים
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  ליגת הצדק, הטיטאנים הצעירים, אאוטסיידרס, הקרקס של היילי, משטרת בלודהייבן
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'ון ומארי גרייסון (הורים, מתים) ברוס ויין (אב מאמץ) ג'ייסון טוד, קסנדרה קיין, טים דרייק, סטפני בראון ודמיאן ויין (אחים מאומצים)
נייטווינג (באנגלית: Nightwing, "כנף הלילה") הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. דיק גרייסון, הגיבור המזוהה ביותר עם הדמות, הופיע לראשונה כנייטווינג בחוברת Tales of the Teen Titans #44 מיולי 1984 בכתיבתו של מארב וולפמן ובאיורו של ג'ורג' פרז.
לפני המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1986, זהותו של נייטווינג תוארה כהמצאתו של סופרמן כאשר הוא וג'ימי אולסן פעלו כפורעי-חוק בעיר הבדיונית קנדור, והוא שאב השראה מהצמד באטמן ורובין. לאחר המשבר, הזהות מיוחסת ללוחם פשע קריפטוני אגדי, ממנו שואב דיק גרייסון השראה לפרוש מזהותו הישנה כרובין ולהפוך לנייטווינג של הזמנים המודרניים. גרייסון כיכב בסדרה משלו, שרצה בין השנים 1996–2009. בין האחרונים שנטלו את הזהות היה גם כריס קנט, בנו המאומץ של סופרמן - שכמו נייטווינג המקורי גם הוא קריפטוני. נייטווינג פועל כאשר לצידו מארי אליזבת' קיין, הידועה כשותפתו פליימבירד ("ציפור הלהבה").
דמותו של גרייסון מדורגת במקום ה-11 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
ביוגרפיה בדיונית > לפני המשבר > סופרמן

כפי שתואר לראשונה בסיפור "סופרמן בקנדור" מתוך החוברת Superman #158 מינואר 1963, נייטווינג היא הזהות בה השתמש סופרמן בהרפתקאותיו בהמשכיות לפני המשבר בקנדור, עיר קריפטונית שכווצה ונשמרה בתוך בקבוק. בקנדור, לסופרמן אין כל כוחות-על והוא מוגדר כפורע-חוק כתוצאה מאי הבנה. כדי להסוות את עצמם, סופרמן וג'ימי אולסן מתחפשים לדמויות בהשראת באטמן ורובין. משום שגם עטלפים וגם קיכלים אדומי-חזה אינם קיימים בקנדור, סופרמן בוחר בשמות ציפורים השייכים לחברו הקנדורי נור-קאן: נייטווינג לעצמו ופליימבירד לאולסן. השניים יוצרים תחפושות המזכירות את נוצות הציפורים, משתמשים במעבדתו התת-קרקעית של נור-קאן כ"מערת הלילה", ממירים את מכוניתו לנייטמוביל ומשתמשים בחגורות ממונעות סילון כדי לעוף לקרב.
ביוגרפיה בדיונית > לפני המשבר > ואן-זי

בחוברת Superman #183 ממאי-יוני 1977, בן דודו של סופרמן ואן-זי ובעלה של אחייניתו אק-ואר נוטלים את זהויות נייטווינג ופליימבירד. שני פורעי החוק נלחמים בפשע בעירם כשם שסופרמן ואולסן עשו זאת לפניהם.
ביוגרפיה בדיונית > לפני המשבר > דיק גרייסון

נייטווינג ופליימבירד חוברים יחדיו לבאטמן ורובין בהרפתקה בקנדור שמשפיעה רבות על דיק גרייסון הצעיר. כאשר גרייסון נוטש את זהותו של רובין בשנת 1984, הוא נזכר באותה הרפתקה קנדורית וקורא לעצמו בשם נייטווינג, כמחווה הן לבאטמן והן לסופרמן. לאחר שמאורעות המשבר בעולמות האינסופיים מאתחלים מחדש את יקום DC, סופרמן אינו זוכר עוד את קנדור אם כי הוא זוכר שנייטווינג היה אגדה אורבנית של הכוכב קריפטון, אותה הוא חולק עם גרייסון הצעיר. גרייסון לוקח את הזהות לכבודו.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > אישיות קריפטונית מיתולוגית

לאחר המשבר, קיים מקור אחר לזהותו של נייטווינג. מאות שנים לפני לידתו של קאל-אל, היה אדם קריפטוני ללא שם שנודה ממשפחתו והחליט להילחם בפשע בזהות נייטווינג. כאשר סופרמן מספר לגרייסון את הסיפור, זה האחרון נוטל את השם לעצמו.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > דיק גרייסון

דיק גרייסון הופך לנייטווינג לאחר שהוא מוותר על זהותו כרובין בגיל 18. בטי קיין הופיעה לצידו כשותפתו פליימבירד. גרייסון כיכב כנייטווינג בסדרה שרצה בין השנים 1996–2009. לאחר מותו לכאורה של ברוס ויין, גרייסון הפך לבאטמן החדש ופרש באופן זמני מזהותו כנייטווינג.
לאחר מאורעות "פלאשפוינט" בשנת 2011, יקום DC אותחל מחדש וגרייסון שב לזהות נייטווינג, כעת צעיר יותר כמו כל שאר דמויות החברה. הוא נשאר בגות'אם סיטי לאחר פעילותו הקצרה כבאטמן. לאחר שזהותו כנייטווינג נחשפה לעולם באירועי "רוע נצחי" והוא נהרג לכאורה, גרייסון גויס לסוכנות ספיירל כסוכן 37 בחיפוש אחר איברים המעניקים למשתמש בהם את כוחותיהם של ליגת הצדק. הוא צוות להלנה ברטינלי, שלאחר האתחול המחודש נעשתה לסוכנות ספיירל בשם מטרון לאחר שביימה את מותה.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > סופרמן

בחוברת Superman: Man of Steel #111 משנת 2001, סופרמן ולויס ליין מגיעים לקריפטון אשר נוצר בידי הנבל ברייניאק-13 בתקופה קדומה בהיסטוריה. השניים מוגדרים כפושעים, והם נוטלים את זהויותיהם של נייטווינג ופליימבירד כדי לשרוד, באותה מידה בה סופרמן ואולסן אימצו את הזהויות לפני המשבר.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > טאד ריירסטאד

בעיר הבדיונית בלודהייבן, סוציופת בשם טאד ריירסטאד הופך לגיבור-על בהשפעת הגיבור בדימוס טרנטולה. הוא לוקח את השם נייט-ווינג (Nite-Wing) ממעדנייה המתמחה בכנפי עוף, ומכה באנשים המבצעים עבירות קלות, כשהוא בלתי יציב. הוא נורה בלילה הראשון, וגרייסון, הפועל כמגן בלודהייבן נייטווינג, נחלץ לעזרתו כאשר חברי כנופיה טועים לחשוב שמדובר בו. לאחר שנייט-ווינג משתחרר מבית החולים, הוא הורג את חברי הכנופיה שפצעו אותו. גרייסון מסכים לאמן אותו, והוא אינו מודע למצבו הנפשי הרעוע. השניים מתקיפים את ארגון הכנופיה, אך הם נלכדים ודרכיהם נפרדות. לאחר שסוכן FBI משחרר את נייט-ווינג, זה האחרון מכה בו למוות ובראותו את אשר ביצע, ריירסטאד בורח. לבסוף, נייטווינג מאתר וכולא אותו.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > ג'ייסון טוד

בחוברות Nightwing Vol. 2 #118-122, ג'ייסון טוד נצפה כשהוא מפטרל ברחובות ניו יורק בתלבושתו של נייטווינג, אותה העתיק מגרייסון.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > שאיין פרימונט

סיפור "שנה אחת מאוחר יותר" הציג מעצבת אופנה על-אנושית בשם שאיין פרימונט שעטתה על עצמה תלבושת מודרנית של נייטווינג כדי לעזור לגרייסון.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > פאוור גירל

בחוברת Supergirl Vol. 5 #6 בכתיבתו של גרג רוקה, פאוור גירל וסופרגירל נוטלות את זהויות נייטווינג ופליימבירד בסיפור המתרחש בקנדור ואשר דומה להרפתקאות שלפני המשבר.
ביוגרפיה בדיונית > לאחר המשבר > כריס קנט

כריס קנט, בנו של גנרל זוד, הפך לנייטווינג בזמן אירועי "סופרמן: סאגת ניו קריפטון", בהם סופרמן התמודד עם מותו של אביו המאמץ וגם עם קיומם של מאה אלף קריפטונים שהתיישבו בכדור הארץ לאחר שהוא השיב את הערים המכווצות שהיו כלואות בספינתו של ברייניאק, כולל את קנדור. בסוף החוברת הרביעית של קשת הסיפור, נייטווינג ופליימבירד חדשים מופיעים במבצר הבדידות של סופרמן מתוך מטרה לעצור שניים ממאמיניו של זוד שחיו בקנדור מלשחרר את גנרל זוד מאזור הפנטום בו הוא כלוא. גם נייטווינג וגם פליימבירד מציגים בסיפור זה כוחות שאינם מזוהים עם הקריפטונים הרגילים. פליימבירד מטילה להבות מתוך ידיה בעוד נייטווינג נעזר בטלקינזיס.
השניים מגיעים לגות'אם סיטי, ובחוברת Action Comics #875 מתגלה כי מתחת לזהותו של נייטווינג מסתתר לא אחר מאשר בנם של זוד ואורסה, כריס קנט. הזהות של נייטווינג מתבססת על יצור קריפטוני מיתולוגי, אשר קיומו משולב עם קיומו של יצור הפליימבירד.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes: #11 - Dick Grayson
↑  Tales of the Teen Titans #44
↑  Nightwing Vol. 2 #102, מרץ 2005
↑  Secret Files and Origins #1, אוקטובר 1999
↑  Birds of Prey #20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549531605171  LCCN: nb2015006117   WorldCat (עם LCCN): nb2015-006117
מריה טנאסה

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1913 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  22 ביוני 1963 (בגיל 49) בוקרשט   מקום קבורה:בית העלמין בלו, בוקרשט 
 שם במה:  Mary Atanasiu, Edith Piaf de România 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 מוקד פעילות:  רומניה
 תקופת הפעילות:  1934–1963 (כ־29 שנים)
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  רומנסה, מוזיקה עממית, שאנסון, אופרטה 
 סוג קול:  מצוסופרן
 שפה מועדפת:  רומנית 
 חברת תקליטים:  Lifa, Columbia, Electrecord
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה טנאסה, צילום מ-1937
מריה טנאסה (ברומנית: Maria Tănase; ‏ 25 בספטמבר 1913 בוקרשט - 22 ביוני 1963) הייתה זמרת רומנייה ששרה שירי עם, רומאנסות ושירים עירוניים, בעלת קול קונטראלטו חם ומגוון, הנחשבת במשך דורות לזמרת הלאומית של ארצה. כונתה "הזמיר מן הקרפטים" (Priveghetoarea din Carpaţi).
רקע משפחתי ושנות צעירותה

מריה טנאסה נולדה בשנת 1913 בשכונה העממית ("מחלה" ברומנית) קרמידארילור ("של יוצרי הלבנים") בבוקרשט, כיום האזור שבו נמצא "ארמון הילדים" - שכונת הנוער - טינרטולוי (Cartierul Tineretului). היא הייתה הילד השלישי של הוריה. אביה, יואן קואנדה טנאסה (1958-1877), יליד הכפר מייריה בירניצ'י (כיום היישוב מְיֶירְיׇה בכפר קְרוּשֶץ Crușeț) שבעמק הנחל אמראדיה באזור דולז' שבאולטניה, היה גנן במקצועו ובזמן הפנוי ניגן בקאוואל. אמה, אנה מונטיאנו, ילידת הכפר קֶרצה מארץ הפגראש, במחוז סיביו שבדרום טרנסילבניה. אחתוה הבכורה נקראה אוריקה (ילידת 1910) ואחיה - פרנסואה או פרנץ (יליד 1911). מגיל קטן ינקה מהוריה את האהבה לשירי העם ולמוזיקה. שכונתם בבוקרשט נמצאה לא רחוק מגבעות מאוכלסות אחרות של בוקרשט – פיסקולוי, מרצישורולוי ווקרשט. מקום מגוריהם – הבית הכפרי והאדמה שמסביב שנודעה כ"פרדס התותים" (Livada cu duzi) היו לא פעם מוקד לערבי שירים וריקודים שארגן אביה יחד עם מספר נגנים עממיים שהביא ממקום הולדתו, עמק האמראדיה. בימי הקיץ פקדה מריה את כפר אמה בטרנסילבניה. גם שם, כמו בבוקרשט ובכל הזדמנות, הסתקרנה הילדה לקלוט שירים מן האוצר העצום והמגוון של זמר העם הרומני.
בשנת 1921, בהיותה בת שמונה, הופיעה טנאסה על במת מועדון התרבות "קרמידארי דה ז'וס" ("קרמידאר תחתית") בדרך "קאליה פסקולוי" בחגיגת סוף שנת הלימודים של בית ספרה. אחר כך שרה על במת בית הספר התיכון לבנות על שם יון הליאדה רדולסקו שבו הספיקה ללמוד שלוש שנים בלבד, מפני שאילוצים כלכליים של המשפחה הכריחו אותה לעבוד, לצד הוריה, בגן הפרחים והירקות של המשפחה. שירתה של הנערה הלבושה בתלבושת עממית, בחולצה העממית האופיינית מסוג ie - "אִייה" עם פסים אדומים ובמטפחת האדומה, הייתה לגולת הכותרת של ערבי סיום השנה בבית הספר.
בגיל 15, בשנת 1929, השתתפה הנערה בתחרות הראשונה של "מיס רומניה" (מלכת היופי) אך נכשלה במבחן בגדי הים ולא נבחרה על ידי חבר השופטים שבו היו חברים אישים מכובדים כמו אלכסנדרו ואידה-ווייבוד וליביו רבריאנו.
בימי המשטר של אנטונסקו

בסתיו 1940 הגיעו לשלטון ברומניה כוחות הימין הקיצוני הפרו-נאצים, בראשות
הגנרל יון אנטונסקו בברית עם התנועה הלגיונרית. חברי התנועה הפאשיסטית האחרונה, הלגיונרים, הרסו את כל התקליטים של מריה טנאסה שנמצאו בארכיון של החברה הרומנית לרדיו, בנימוק שהם "עיוות" של השירה העממית הרומנית האותנטית.
למעשה היא עוררה את שנאתם בגלל קרבתה לחוגים שהתנגדו לעליית הנאציזם (לרבות ראש הממשלה לשעבר, הגנרל ארמנד קלינסקו, שנרצח על ידי הלגיונרים כתגמול על חיסול חלק מנהיגיהם בעת היותם במאסר) ולאקדמאים דמוקרטים רומנים ויהודים כמו סנדו אליאד, הרי בראונר והעיתונאי שטפאן רול.
בינואר 1941 דוכא ניסיון הפיכה של הלגיונרים נגד אנטונסקו ומריה טנאסה המשיכה ללא מכשולים את פעילותה האומנותית. במרץ 1941 ערכה סבב הופעות בטורקיה. היא שרה במופע "מלודי רוויו" לרגל חנוכת תיאטרון הקיץ "טקסים" באיסטנבול. בהזדמנות זאת שרה כמה שירים בטורקית והנשיא איסמט אינני העניק לה את התואר "אזרחות כבוד" של ארצו. אחרי יוני 1941 כשרומניה נכנסה למלחמה נגד ברית המועצות, מריה טנאסה כמו כוכבים רבים אחרים של התיאטרון והמוזיקה (ביניהם קונסטנטין טנאסה או ג'ורג'ה וראקה) הופיעה בפני פצועי המלחמה.
בדצמבר 1943 שרה לרגל חג המולד בפני חיילי רגימנט הפרשים המלכותי, בנוכחות המלך מיכאי, המרשל אנטונסקו, מיכאי אנטונסקו ושאר שרי הממשלה.
אחרי המלחמה

בתקופת הביניים הקצרה שבין הכיבוש הסובייטי והתפיסה המוחלטת של השלטון על ידי המפלגה הקומוניסטית, יכלה מריה טנאסה ליהנות שוב מחופש הביטוי והיצירה. ב-26 באוקטובר 1946 השתתפה בטקס הקמת הקרן החדשה של רשות השידור הרומנית. השתתפו לצידה גם הכנר יון ווייקו, הצ'לן יון פוטינו, הפסנתרנית מריה פוטינו, הזמרים יואנה ניקולא, זנאידה פאלי ודומיטרו סקורטו. ב-1946 זכתה להצלחה גדולה במופע "Ca la noi la nimeni" (אין כמו אצלנו) לצדו של מירצ'ה קרישאן ושחקנים ידועים נוספים.
השלטון החדש הקומוניסטי ביקש ממנה להשתלב במערכת החינוך. בתיכון למוזיקה מס. 1 בבוקרשט הוקמה קתדרה לשירי עם ומריה טנאסה הועסקה בה כמורה. עם תלמידותיה נמנו ויקטוריה דרוואי, איליאנה קונסטנטינסקו, נטליה שרבנסקו.
בפסטיבל העולמי הרביעי של הנוער והסטודנטים שאורגן בבוקרשט בקיץ 1953 הופיעה טנאסה עם כמה להיטים עממיים חדשים: Dragi mi-s cântecele mele (יקרים לי הם שירי) בעיבוד של הנרי מליניאנו והשיר הטרנסילבני "Aseară vântul bătea" (אמש נשבה הרוח).
ב-1954 התאפשר לה להקליט שירים לרדיו ובחברת התקליטים הממלכתית אלקרטקורד.
ב-1958, עם תחילת תקופת ההפשרה של יחסי המשטר ברומניה עם המערב, הקליטה טנאסה ב"אלקטרקורד" 4 שירי עם רומניים שתורגמו לצרפתית על ידי גיסתה, ניקול סאקלאריה:
Doïna de Dolj דוינת הדולז',Cine iubește și lasă (מי שאוהב ועוזב, שתורגם לצרפתית ל"קללת האהבה" La malédiction d’amour ‏, Uhăi, bade (הו, נערי) שתורגם ל"ריקוד הרים" ( Danse montagnarde) וIac-așa (הנה ככה) בצרפתית Tiens, tiens, tiens et na.שירים אלו נכללו מאוחר יותר לתקליט שהוצא לאור בשיתוף פעולה עם בית התקליטים הצרפתי "„Le Chant du Monde”, ושזכה בשנת 1965 ב"גראן פרי דו דיסק" של האקדמיה ע"ש שארל קרו.
ב-14 באפריל 1959 התקיים ב"תיאטרון הסאטירי המוזיקלי" (כפי שנקרא אז) ע"ש קונסנטין טנאסה קונצרט חגיגי לכבוד מלאת חמש מאות שנה לתיעוד בירת רומניה, בוקרשט. בקונצרט זה ביצעה טנאסה מחרוזת משירי המלחינים יון ואסילסקו וגראסה דנדרינו.
בתיאטרון ובקולנוע

במהלך שנות הארבעים שרה טנאסה באופרות לצידו של הטנור יון דצ'יאן. ב-1944 שרה באופרטה "מסקוטה" מאת אדמון אודראן וב-1946 את התפקיד הראשי בקומדיה המוזיקלית "הספינקס מהוליווד" מאת ראלף בנאצקי. היא הופיעה בהמשך גם בהצגות תיאטרון ובסרטים.
שיחקה, לצידו של יון מנולסקו, על במת התיאטרון העירוני קראיובה במחזה "הגופה החיה" מאת לב טולסטוי (1945) ובמחזה הריאליסטי-סוציאליסטי "הוריה" מאת מיכאיל דוידוגלו (1956). הבמאי ליביו צ'וליי ליהקה אותה במחזה של ברטולט ברכט, "אופרה בגרוש".
הצופים יכלו ליהנות משירתה ומשחקה גם בסרטים כמו Se aprind făcliile ("נדלקים הלפידים") (1939 - סרט שאבד), România (רומניה) (1947), בCiulinii Bărăganului (גדילני הברגאן) ‏,
(1958, לפי הרומן של פנאיט איסטרטי, בבימויו של לואי דאקן). בסרט האחרון שיחקה את תפקיד הראשי, אניקה, לצידם של מרצ'ל אנגלסקו, מיכאי ברקט ופלורין פיירסיק. כמו כן מריה טנאסה הופיעה בסרט הקצר "Amintiri din București (זכרונות מבוקרשט) מ-1958.
הגברים שבחייה. אמנים וסוכנים חשאיים

למריה טנאסה היו אהבות רבות. כאמור, בשנת 1930 בימים שבהם עבדה ב„Bufet de 7 lei”, (ה"מזנון ב7 ליי") של האחים הרדן, הייתה בת זוגו של העיתונאי והבמאי סנדו אליאד ששיחק תפקיד חשוב בקידום הקריירה שלה.
זמן קצר בשנת 1940 הייתה מאורסת לאיש עסקים אמריקאי פעיל תעשיית האלומיניום, בשם בן סמית. הוא נסע איתה לאיטליה בכוונה שימשיכו לארצות הברית, אבל היא חזרה בה מהתוכנית והעדיפה לשוב למולדת.
עם מאהביה נמנו לפרקי זמן קצרים גם הפסל קונסנטין ברנקוש והמנצח סרג'יו צ'ליבידאקה.
יש חושבים כי אהבת חייה היה, בסוף שנות השלושים ובמיוחד בתחילת שנות הארבעים, צרפתי בשם מוריס נֶגר (Maurice Nègre), כתב של סוכנות הידיעות "האוואס" ואיש שרות הביון הצרפתי.
בחזרתה מהסיור הראשון לטורקיה ניסה לגייס אותה המודיעין הנגדי הגרמני. אך לפי עדותו של ראש "השירותים המיוחדים" למודיעין הרומני, אאוג'ן קריסטסקו, שהזמרת הפכה למקורבת שלו, היא הכשילה את ניסיונם.
לעומת זאת, לדברי קריסטסקו, היא סייעה פה ושם לשרותי הביון הרומנים במיוחד ביצירת קשר עם נציגים דיפלומטיים של ארצות הברית בתקופה מסובכת ביחסים שבין שתי המדינות. בשנת 1941 חזרה לסייר בטורקיה - באנקרה ובאיסטנבול יחד עם תזמורתו של גריגוראש דיניקו.
מאהב אחר שלה באותה תקופה היה אלפרד דה שאטלן,(Alfred de Chastelain) שעבד ברומניה במשך 15 שנה כמנהל חברת הנפט "אוניריה"(Unirea) (ענף של בריטיש פטרוליום). הוא היה איש המודיעין הבריטי ובפברואר 1941 נאלץ לעזוב את רומניה עקב ניתוק היחסים בין רומניה ובין בריטניה. הוא עבר לפעול בטורקיה כראש רשת ריגול בשם SOE וכשמריה טנאסה הגיעה לטורקיה בסיור השני שלה ניסה לשכנע אותה לשווא לעזוב את הרומניה, להתיישב בטורקיה ולעבוד במשרה מתוגמלת היטב בתחנת רדיו.
בסופו של דבר מריה טנאסה התחתנה בדצמבר 1950 עם המשפטן קלֶרי ראול ויקטור פפדופולו-סקלאריה. לפי שמועות אחדות הייתה לה רומן קצר עם קונסטנטין ברנקוש, כמו כן עם הגנרל ארמנד קלינסקו שהיה שר הפנים וראש ממשלת רומניה. לאחרונה הופיעו פרסומים שקישרו אותה עם השירותים החשאיים הרומנים. צל החשד לשיתוף הפעולה עם שרותי מודיעין זרים, בעיקר הבריטים, רדף אותה במשך שנות המלחמה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי כמו אין ספור אזרחים הייתה גם טנאסה ליעד של הבולשת החדשה, הסקוריטטה, שניסתה, בצורה אופיינית למנגנון הקומוניסטי הממלכתי, לחלוב ממנה מידע על אנשים שמסביבה.
ימיה האחרונים

טנאסה הייתה מעשנת כבדה כל חייה, באביב 1963 נודע לה שיש לה סרטן ריאות. בהתחלה ניסתה להמשיך בפעילותה כרגיל, אבל בעת סיור בהונדוארה נאלצה להפסיק את ההופעות וביקשה מהזמרת מיה בראיה להחליפה. היא חזרה לבוקרשט ב 2 במאי ובשבת ב-22 ביוני אותה שנה הלכה לעולמה בבית החולים פונדן. הובאה לקבורה בבית הקברות בלו. המונים ליוו אותה בדרך האחרונה. המצבה, בנויה באבן מן היישוב אלבשט, עוצבה בהשפעת הסגנון העממי הרומני, עם שילוש (טרויצה) מסורתי, על ידי הפסל מריניקה מרינטי.
בצוואתה מ-3 ביוני 1963 כתבה, בין השאר:
הייתי רוצה מעומק לבי שאמי לא תדע על מותי, שיגידו לה שנסעתי אי-שם לטיפולים, ושמפעם לפעם יקריאו לה איזו גלויה כאילו ממני. לא יהיה קשה, כי היא איננה רואה.{...} אם יתאפשר ולא יהיה קשה, הייתי רוצה שעל צידי איזו דרך מוכת בצורת וצמאה למים יבנו באר, ושבמקום כל אותם טקסי אזכרה שאני מבקשת לאסור עליהם, שיתנו סיוע לסטודנט וסטודנטית בתשלום חדר האוכל או בהשגת מזון, ושאיש לא יהיה עצוב
מאז שעברה הפלה בגיל 16 לא הצליחה טנאסה להיכנס שוב להריון. בשנות שיא של הקריירה אימצה נערה צעירה מבאנאט בשם מינודורה נמש וסייעה לה להפוך לזמרת שירי עם.
פרסים ואותות כבוד

1941 - אזרחות כבוד של טורקיה.
1955 - הפרס הממלכתי של רומניה
1957 - תואר אמנית מצטיינת (אמריטה) של רומניה
1965 - (אחרי מותה) "גראן פרי דו דיסק" של אקדמית שארל קרו בפריז, עבור האלבום המושר בצרפתית "ערב בבוקרשט" של חברת "אלקטרקורד" והוצאת בית הדיסקים הצרפתית "Le Chant du Monde. התרגום לצרפתית נעשה על ידי מבקר הקולנוע והאמנות דינו סוקיאנו ועל ידי קרובת משפחתה מצד בעלה, מריה מגדלנה סקלאריה.