הכרזת ירושלים כבירת ישראל
הכרזת הבירה והאירועים שהובילו להכרזה

האירועים המדיניים בחודשים נובמבר - דצמבר 1949, הם אלה שהובילו, בסופו של דבר, להכרזה הרשמית של ירושלים כבירת מדינת ישראל.
"במקביל למאבק הדיפלומטי מבחוץ התנהל מאבק פנימי מבית על קביעת מעמדה של ירושלים כבירת ישראל והצורך בנקיטת צעדים להעברת מוסדות השלטון לעיר... בניגוד לעמדתם של דורשי החשת התהליך גרס שרת כי קביעת עובדות בירושלים תסכן את סיכויי ישראל להדוף את המתקפה המדינית הצפויה באו"ם וביקש להמתין עד לסיום עבודתה של העצרת... דיונים אחדים שהתנהלו בממשלה בחודשי הקיץ של שנת 1949 החריפו את היחסים בין שר החוץ לבין ראש הממשלה וכמה מהשרים... שרת הוטרד והעמיד את חבריו בממשלה על פגיעתם במעמדו של משרד החוץ ובעקיפין גם במדיניות החוץ של ישראל. עד להחלטת הבינאום הצליח שרת לעמוד בפני הלחץ הפנימי בישראל. משנתקבלה ההחלטה כשל במאמציו..."
ב-15 בנובמבר, לקראת הדיון בהצעה השוודית באו"ם, עלתה לדיון על שולחן הממשלה "שאלת ירושלים בעצרת האומות המאוחדות". שר החוץ סקר את המהלכים המדיניים ואת דרכי הפעולה האפשריות של מדיניות החוץ הישראלית, השיב לשאלות השר יעקב שמשון שפירא, ואז אמר ראש הממשלה:
"... אני רוצה להביע דעתי בשאלה אחת. אם לא תתקבל שום החלטה (בעצרת האו"ם), הרי לדעתי, לא מבחינה פורמלית, נשארות ההחלטות הקודמות, אבל מבחינה מוסרית ופוליטית נפל עניין בינאום ירושלים, ויש לנו אפשרות ולדעתי חובה עלינו למהר לעבור לירושלים, כי ההחלטה בעצם הייתה שמחליטים על ועדת הפיוס להביא תוכנית של בינאום ירושלים לעצרת. הם עשו זאת והביאו תוכנית. העצרת לא קבלה את התוכנית. הוותיקן עשה תעמולה לעניינו ולא קיבל את שלו, והעצרת לא קיבלה החלטה... אם לא מתקבלת החלטה הפעם - זה ניצחון גדול שלנו, ויכולים אנו בלב שקט לעבור לירושלים, אם שר האוצר לא יעשה לנו קשיים בגלל חוסר כסף לבנין דירות לפקידים...
...חלק רב מהקושי שיש לנו בדיבור (בעצרת האו"ם) על שאלה זו הוא כיצד להימנע מהודיה כלשהי שחלק של ירושלים שייך לעבדאללה. מר שפירא רוצה שנציע כי חלק זה שייך אמנם לעבדאללה ואנחנו נעשה אתו הסכם... ברור שאיננו מוותרים על זכויותינו בעיר העתיקה וכו', אבל לא נגיד שמכירים אנו בסיפוח העיר העתיקה לעבדאללה. המסקנה הנובעת מהצעותינו היא שירושלים זו הנמצאת בידינו היא שלנו, ועל השאר איננו דנים ברגע זה."
מכל חברי הממשלה שדיברו בישיבה זו, ראש הממשלה הוא לבדו העלה את נושא המעבר לירושלים כפועל יוצא מהחלטת האו"ם. שאר השרים עסקו בנושא מעמד מדינת ישראל בירושלים ומעמד עבדאללה בעיר העתיקה, לא דנו במעבר לירושלים וגם לא הסתייגו מכך.
ב-22 בנובמבר, בצל ההמתנה להחלטת האו"ם, נערך דיון בכנסת, בו העלה בגין שוב את נושא עיר הבירה. הוא מתח ביקורת על כך שההחלטה במושב הירושלמי של האספה המכוננת, להטיל על ועדת החוקה להביא הצעת פתרון למעמדה של ירושלים ולקרוא למושב מיוחד של האספה המכוננת לדיון ביחס למעמדה של ירושלים, לא הוצאה לפועל במשך קרוב לשנה, ולפיכך הוא מבקש להכריז כי ייקבע "חוק עיר הבירה, ירושלים". בן-גוריון, שבשלב זה עדיין נזהר מעשיית מעשה שיקומם על מדינת ישראל עולם ומלואו, פנה לחבר הכנסת מנחם בגין, באומרו "כי יש נימוקים אחרים שלא נדון עכשיו על ירושלים. אני פונה למר בגין שלא יעמיד את הצעתו להצבעה", ומנחם בגין הסכים לכך.
"המאמץ הדיפלומטי הישראלי בשאלת ירושלים ערב כינוס העצרת התרכז בשלילת תוכנית ועדת הפיוס שהציעה לכונן משטר בינלאומי בירושלים... מנאומיהם של ראשי המשלחות לאו"ם במליאת העצרת ומן הפעילות הדיפלומטית הענפה שקיימו בין באי העצרת הגיעו נציגי ישראל למסקנה שתוכנית הוועדה תיפול בדיונים המעשיים וכי אין סכנה שתוכנית הבינאום תועלה שוב.
כפי שנקבע מראש בסדר עבודתה של העצרת עבר הדיון בנושא ירושלים לוועדה המדינית וממנה לוועדת המשנה ... הצעה אוסטרלית לבינאום ירושלים שהוגשה במפתיע לוועדת המשנה ב-24 בנובמבר טרפה את הקלפים והביאה למפנה דרמטי במערכה על ירושלים. התפתחויות פנימיות באוסטרליה גרמו למהלך המפתיע: ראש-ממשלתה, אוואט, אימץ את ההחלטה בלחץ מערכת בחירות שהתקיימה בארצו ממש באותם ימים. אוואט קיווה שצעדו המכריע יזכה אותו בתמיכת הקתולים באוסטרליה. העובדה שדווקא אוסטרליה הגישה את ההצעה ולא ברית-המועצות, למשל, הכריעה את הכף לטובת הבינאום..."
ב-4 בדצמבר שלח בן-גוריון מברק לשרת: "מכנס מחר בבוקר הממשלה. אציע לה הצהרה בכנסת שמדינת ישראל לא תשלים עם שום צורה של שלטון זר בירושלים היהודית וקריעתה מהמדינה, ואם נעמוד בפני ברירה של יציאה מירושלים או מאו"ם - נבכר לצאת מאו"ם".
ב-5 בדצמבר בשעה 09:20 נפתחה ישיבת ממשלה כשעל סדר היום "בעיית ירושלים בעצרת האומות המאוחדות". מנכ"ל משרד החוץ, ולתר איתן, מסר את סקירתו. ניכר שהאווירה הייתה מתוחה והדברים קשים. הועלתה אף האפשרות שהאו"ם ישלח כוח צבאי לבצע החלטתו. בראש הדוברים בזכות העברת הבירה לירושלים היה השר הרב יהודה לייב הכהן פישמן מימון מהמזרחי והשר ד"ר דב יוסף ממפא"י. ראש הממשלה סיפר כי תגובת שר החוץ למברקו מאמש, היא שיש למתן את התגובה ובכל אופן לא לאיים ביציאה מהאו"ם. נאמר בישיבה כי יש לפעול לכינון ירושלים כבירה, אך אין לדבר על כך עדיין. לקראת סיום אמר ראש הממשלה:
"אני סבור שביום שלישי הבא נוכל לדון למעשה על העניין, לאחר פיזור העצרת. היום לא נדבר על זה. עצרת או"ם מסתיימת השבוע, וביום שלישי הבא נדון על הצעדים המעשיים של ההעברה לירושלים.
אני מניח שאין התנגדות להצהרה ברוח זו. כמובן, צריך אני עוד לנסח זאת, וההצהרה תתחיל באדיבות. יאמר שאנו חברי או"ם ונאמני עקרונות של שלום עולמי וכו', ורואים חובה לעצמנו לקבל עניין הפיקוח, וזאת קיבלנו כל הזמן. את זאת נדגיש. אחר-כך אדבר על כך שהחלטת או"ם מ-29 בנובמבר נתבטלה: ירושלים היא חלק אורגני של ישראל, לקחו אותה מאתנו בכוח, ורק כך לקחנו אותה בחזרה ואנו נחזיק בה. בטוחים אנו שלא יכריחו יהודים לשפוך דמם על עניין זה."
אותו יום בשעה 16:10 נפתחה ישיבת הכנסת ב"הודעת ראש הממשלה בדבר ירושלים והמקומות הקדושים", בה אמר בן-גוריון כי "לאחר שאו"ם לא הצליח לבצע החלטותיו, לדעתנו החלטת 29 בנובמבר על ירושלים בטלה ומבוטלת...
ישראלים ימסרו נפשם על ירושלים לא פחות מאנגלים על לונדון, רוסים על מוסקבה ואמריקאים על וושינגטון."
את ה"דיון על הודעת ראש הממשלה על ירושלים והמקומות הקדושים" חתם יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק:
"הכנסת כולה מאוחדת בהצהרה שירושלים היא חלק בלתי-נפרד ממדינת-ישראל ואין להטיל עליה שלטון זר בשום צורה ואופן. זוהי דעתה והודעתה של הכנסת הראשונה למדינת ישראל.
(הבית קם על רגליו ושר את "התקווה").
בליל שבת 9 בדצמבר התקבלה החלטת או"ם 303(IV) - אשרור ההצעה האוסטרלית לבינאום ירושלים. בן-גוריון, שעשה את השבת בטבריה, קיבל את הידיעה, עקב הפרש השעות, בבוקר שבת 10 בדצמבר.
ביום ראשון, 11 בדצמבר, בשעה 17:20 נפתחה ישיבת הממשלה בנושא "החלטת עצרת או"ם בדבר בינאום ירושלים". מנכ"ל משרד החוץ סקר את המצב, ואחרי דבריו נערך דיון. שוב עמדו בראש הדוברים יהודה לייב מימון מהמזרחי, שאף אמר שיצטרף בכנסת להצעת חירות לפטר את הממשלה, ודב יוסף.
"ראש הממשלה ד. בן-גוריון: רק מילים אחדות: אינני מייחס ערך כל כך רב להחלטת או"ם, אולי אני טועה, הציבור מייחס לה ערך גדול יותר. איני רואה איך יבצעו ההחלטה. הכוח העיקרי הוא הוותיקן, לוותיקן אין צבא, גם האומות הקתוליות לא ישלחו צבא הנה... עלינו להודיע שהבהרנו עמדתנו לפני שבוע, ההחלטה אינה בת ביצוע, הממשלה ממשיכה בהעברת משרדיה לירושלים, ובקרוב תעבור גם הכנסת לשם."
...
"אם הממשלה תהיה בירושלים, ממילא תהיה הבירה, לא קבענו את הקריה כבירה, אבל אם הממשלה יושבת פה, הרי היא בדי-עבד הבירה, נעשה בדי-עבד את ירושלים לבירה...
...
מ ח ל י ט י ם לאשר ההצעה להודיע בכנסת:
א) עמדת הממשלה, כפי שבוטאה בכנסת בשבוע שחלף שרירה וקיימת.
ב) החלטת עצרת או"ם אינה בת ביצוע ולא נשתף פעולה בביצועה.
...
מ ח ל י ט י ם לאשר ההצעה להציע בכנסת:
ג) ממשיכים בהעברת הממשלה לירושלים (ברוב של 1:5).
...
מ ח ל י ט י ם לאשר ההצעה להציע בכנסת:
ד) מציעים לכנסת לעבור לירושלים (ברוב של 1:5)..."
ב-13 בדצמבר, בדיון על "העברת הכנסת והממשלה לירושלים" בכנסת, קרא ראש הממשלה לחברי הכנסת להחליט על העברת הכנסת לירושלים:
"מאז כינון הממשלה הזמנית העמדנו הדאגה לשלומה, ביטחונה וחיזוקה הכלכלי של ירושלים במרכז דאגותינו. בסערת המלחמה, כשירושלים הייתה נתונה במצור, היינו נאלצים לקבוע זמנית מושב הממשלה בקריה, על-יד תל אביב, אולם למדינת-ישראל הייתה ותהיה רק בירה אחת - ירושלים הנצחית. כך היה הדבר מלפני שלושת אלפים שנה, וכך זה יהיה, כפי שאנו מאמינים - עד סוף כל הדורות."
נאום זה הוא שהיווה את ההכרזה הפורמלית: "למדינת-ישראל הייתה ותהיה רק בירה אחת - ירושלים הנצחית."
למחרת, 14 בדצמבר, כתב בן-גוריון ביומנו: "עליתי הבוקר לירושלים - לקבוע משרדי (לא משרד הביטחון) בירושלים, ולבצע בזאת העברת הממשלה לירושלים...
בינאום ירושלים מוציא ממדינת ישראל 100,000 יהודים. לא ביום אחד אנו מסוגלים להקים יישוב כזה... אולם ירושלים זה לא רק 100,000 יהודים. זוהי עיר דוד. אם ארץ-ישראל היא לב האומה העברית - ירושלים היא לב לבה.
...
הצלחתנו בשאלת ירושלים - פותרת כל בעיות בינלאומיות סביב מדינת ישראל.
הנצליח? ייתכן וייתכן...
מלחמתנו זו תרים קרננו בעולם - גם בקרב מתנגדינו ותרכז סביבנו את כל עם ישראל."