stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הומופיליה (סוציולוגיה)
הומופיליה בדעות פוליטיות

חברת האנליטיקס Gnip (שנרכשה על ידי טוויטר), בחנה 11.5 מיליון ציוצים שפורסמו במהלך המבצע "עמוד ענן" (נובמבר 2012) או עסקו בו, ומצאה כי רק 10% מהשיח התנהל בין תומכים של שני הצדדים. סקירה דומה של פעילות מקוונת במהלך מחאות הגזע ב-2014 בפרגוסון שבמיזורי, הראתה כי ליברלים ושמרנים בארצות הברית ציטטו עובדות וטיעונים שונים לחלוטין, ונוצר רושם שהם כמעט לא מכירים אלה בקיומם של אלה. וול סטריט ג'ורנל עורך פרויקט בשם Blue Feed, Red Feed ("פיד כחול, פיד אדום") המציג זה לצד זה את המקורות החדשותיים הפופולריים בקרב קהלים ליברליים (כחולים) ושמרנים (אדומים). התוצאה הייתה יצירת שני "פידים" שונים לגמרי.
קרין נהון ושירה ריבנאי נהיר חקרו את התופעה במערכות בחירות בישראל. הומופיליה ברשת התבטאה בקרב גולשים רבים ממחנה השמאל בהיוודע תוצאות הבחירות לכנסת ה-20, שטענו כי לפי התכנים אליהם נחשפו בפייסבוק, היה ברור כי מחנה השמאל הולך לנצח. אשליה זו נוצרה משום שפייסבוק מסננת תכנים שאינם מתאימים לגולשים, וכך איש שמאל רואה תכנים של חבריו מהשמאל בלבד, ואיש ימין יטה לראות תכנים של חבריו מימין. הבעייתיות עליה מצביעים אם הדבר נובע מבחירה אישית אלא משליטה על תכנים על ידי פלטפורמה. לדברי פרופ' נהון הבעיה נובעת מהיותנו לא חשופים לכל הידע הקיים ברשת. תופעה המכונה "חוק הכוח"- כאשר תשומת הלב של המשתמש מרוכזת בידי מעט ספקים. 98% מהגולשים משתמשים בארבעה מנועי חיפוש בלבד. הדבר מאפשר לפייסבוק לנתב לנו את המידע. המשתמש רואה רק 7% מהפיד שלו ולא מודע לשיח שמתנהל בין אנשים אחרים בעלי מאפיינים שונים. "פייסבוק הוא צנזור ראשי, הוא לא מאפשר שיח חוצה מחנות. זה מחזיר לעניין ההומופיליה".
השלכות ההומופיליה בארגונים

כאשר אנשים מרגישים שהסביבה הארגונית בה הם נמצאים דומה להם, יש לכך השפעה חיובית על תפיסת הארגון בעיניהם, וכן על ההזדהות שהם מרגישים כלפי הארגון ועל המחויבות שלהם כלפיו. לדוגמה, חברי משפחה העובדים בעסקים משפחתיים, ייטו להיות דומים האחד לשני מבחינת ערכים, רקע אתני ועוד. בעסקים אלו, ניתן לזהות תחושות חזקות של שייכות ומחויבות לארגון.
כמו כן, קשרים הומופיליים בין אנשים מאפשרים תקשורת קלה יותר. אנשים החולקים עולם מושגים דומה, או רקע השכלתי דומה, יכולים להעביר ביניהם מידע באופן הדורש פחות מאמץ, ולרוב גם מלווה בפחות קונפליקטים, דבר המייעל את העברת המידע. עם זאת, אחת ההשלכות של הנטייה לקשרים הומופיליים עשויה להיות אופן חשיבה מוגבל, שכן היא ממעיטה את החשיפה לדרכי חשיבה אחרות ולידע שונה וייחודי.
קשרים הומופיליים הם מקור בעל ערך רב לתמיכה ולסיוע, הנובעים מתוך דמיון והיכרות ראשונית עמוקה יותר. ארגונים הומופיליים נשיים בלבד, לדוגמה, עשויים לספק מסגרת תמיכה לנשים, אשר מאפשרת צמיחה לתפקידים בכירים יותר .
הנטייה להומופיליה בקשרים בין אישיים עשויה גם לקדם חלוקה לא שווה של משאבים בארגון. כך, קבוצות המהוות את הרוב השולט בארגון נהנות מכוח והשפעה רבים יותר, לעומת קבוצות מיעוט.
במקומות עבודה לדוגמה, אחוז הנשים ככלל ואחוז הנשים הנמצאות בעמדות בכירות בפרט, קטן יחסית. בהתאם לכך (ובהתחשב בנטייה ליצירת קשרים הומופיליים על בסיס מגדר) גם כמות הקשרים האפשרית עבור נשים קטנה יותר. כתוצאה, הגישה של נשים לידע בנושאים הקשורים להתנהלות הארגון מוגבלת יותר משל גברים. מצב זה מייצר קושי ביכולת להתחרות על המשאבים בארגון ואף תפיסה שגויה ובעייתית בנוגע ליכולת וללגיטימציה לדרישת שכר הולם, דרישות קידום ותנאי תפקיד נאותים. עקב כך, משתמר חוסר השוויון הקיים בתחומים אלו.
כמו כן, נמצא כי בתוך ארגונים אנשים השייכים לקבוצות מיעוט אתניות נוטים ליצור קשרים עם אנשים אחרים מאותה קבוצת מיעוט. מעבר לצמצום כמות הקשרים האפשריים הנובעת מכך, קשרים אלו נוטים להעצים את הבולטות של מימד הגזע והמקור האתני. כתוצאה מכך, מתחזקות תחושות של איום לגבי הזהות, בידוד חברתי וחששות הנוגעות לאפליה.
נפלאות החושים

| --- | --- |
 בימוי:  אריק בסנרד
 הופק בידי:  פטריס לדו, מישל סיידו 
 עריכה:  יאן דדה 
 שחקנים ראשיים:  ארווה פייר בנג'מין לאוורשה Lucie Fagedet Laurent Bateau היאם עבאס פרונסוא בירלו Valentin Merlet Franck Adrien בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  UGC, Filmladen, פאתה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 2015 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט רומנטי, דרמה קומית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נפלאות החושים (בצרפתית: Le Goût des merveilles) הוא סרט רומנטי צרפתי משנת 2015, שנכתב ובוים על ידי אריק בסנאר. בסרט מככבים וירז'יני אפירה ובנז'מן לאוורנה.
עלילה

העלילה עוקבת אחר אלמנה עם שני ילדים צעירים, שחייה משתנים לאחר שהיא כמעט דורסת זר במכוניתה.
דמויות ושחקנים

וירז'יני אפירה – לואיז לגראן
בנז'מן לאברנה – פייר
לוסי פאז'דה – אמה לגראן
ליאו לורליאק – פליקס לגראן
ארווה פייר – ז'ול
הייאם עבאס – ד"ר מלאני פרנסה
לורן באטו – פול
פרנסואה בורלופ – בעל בר
הערות שוליים

↑  ""Le goût des merveilles" : tout beau tout bio ***". Le Parisien. 16 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Le Grand Jeu", "Le Goût des merveilles", "l'Attente"... Les films à voir (ou pas) cette semaine". L'Obs. 16 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קומדיה רומנטית

מרילין מונרו וטום יוול, מתוך הסרט "חטא על סף ביתך"
קומדיה רומנטית היא קומדיה בעלת מאפיינים ברורים של רומנטיקה, כאשר העלילה מאופיינת בקלילות, בהומור ובהתמקדות באהבה וברומנטיקה. רובן של הקומדיות הרומנטיות מסתיימות בטוב כאשר גיבורי העלילה משיגים את מושא אהבתם. בקומדיה רומנטית טיפוסית, שני האוהבים יהיו צעירים, חביבים שכאילו נועדו להיות יחד, אך מחסומים מורכבים מונעים את איחודם. חתונה כסיום שמח לעלילה, אופיינית בחלק גדול מהקומדיות הרומנטיות.
ראו גם

קומדיה מטורפת
לקריאה נוספת

בני בן-דוד, הקומדיה הרומנטית האמריקנית: היסטוריה, אידאולוגיה ומגדר, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2015
ביישנות

ילדה ביישנית
ביישנות היא תחושה של חשש, סרבול או חוסר נוחות הנחווים כאשר אדם נמצא בסביבת אנשים אחרים, כשהוא פונה לאנשים אחרים או/ו כשאחרים פונים אליו, ובמיוחד במצבים חדשים ועם אנשים לא מוכרים.
מאפיינים

מקור הביישנות יכול להיות נטייה גנטית, או בשל הסביבה בה אדם גדל או ניסיונו האישי. ביישנות יכולה להיות תכונה אישיותית או להופיע באחד משלבי ההתפתחות בקרב ילדים או מבוגרים. לביישנות ישנו גם ממד תרבותי חזק.
ישנן רמות שונות של ביישנות; רמה גבוהה וקיצונית של ביישנות עלולה להוות חרדה חברתית או פוביה חברתית.
ביישנות בדרך כלל נחווית במצבים פחות מוכרים, אם כי במקרים קיצוניים היא עלולה לקרות גם במצבים ויחסים עם אנשים מוכרים. כדי להתמודד עם תחושת חוסר הנוחות במצבים אלו, אנשים ביישנים לרוב נמנעים מאותם מצבים, אך כך הם נקלעים למעין "מעגל קסמים" בו המצב החברתי נשאר זר, בלתי מוכר ומאיים. בצורה זו הביישנות מנציחה את עצמה.
לעיתים נעלמת הביישנות עם הזמן: ילד שהוא ביישן בחברת זרים יכול להשתנות עם התבגרותו. אך בחלק מהמקרים הביישנות אינה נעלמת עם הגיל והופכת לתכונה אישיותית.
בני אדם חשים ביישנות ברמות שונות ובנסיבות שונות. למשל, שחקן יכול להיות דומיננטי ונועז כשהוא מופיע על הבמה, אך ביישן במהלך ריאיון. בנוסף ביישנות יכולה להופיע בנוכחות אדם אחד, אך להיעלם כליל בנוכחות אחרים – אדם יכול להיות חברותי ונינוח בקרב משפחתו ועם חברים, אך ביישן בנוכחות בן המין השני (או בנוכחות בן המין הזהה) בסיטואציות רומנטיות.
ביישנות יכולה פשוט להיחוות כתחושה של חוסר נוחות או חוסר ידיעה מה לומר במצבים חברתיים, אך לעיתים מתווספים אליה גם תסמינים גופניים. הסובלים מביישנות יכולים לחשוב על עצמם שהם "משעממים", לפעמים הם עשויים להתנהג בצורה "מוזרה" בניסיון ליצור עניין, מה שיכול לגרום לאחרים להתרחק מהם.
קווי דמיון והבדלים ביחס למופנמות

יש חפיפה מסוימת בין ביישנות למופנמות, אך מדובר בתכונות שונות.
ביישנות מתייחסת לתחושת חשש או אי נוחות בסיטואציות חברתיות, המלווה לרוב בפחד משיפוט או הערכה לרעה על ידי אחרים. אנשים ביישנים עשויים להימנע מאינטראקציות חברתיות או לחוש חרדה כאשר הם מתמודדים עם מצבים חברתיים לא מוכרים. ביישנות נתפסת בדרך כלל כתכונה התנהגותית, והיא לא בהכרח קשורה לכמה שאדם נהנה או מעריך את הבדידות.
מצד שני, מופנמות היא תכונת אישיות המאופיינת בהעדפה של בדידות וסביבות שקטות. מופנמים נוטים לחוש אנרגיה מבילוי לבד ועשויים למצוא אינטראקציות חברתיות מרוקנות מאנרגיה, במיוחד בקבוצות גדולות או עם אנשים לא מוכרים. בעוד מופנמים עשויים להפגין ביישנות במצבים מסוימים, כגון דיבור בציבור או מפגש עם אנשים חדשים, מופנמות עצמה אינה שם נרדף לביישנות.
לסיכום, ביישנות ומופנמות חולקים כמה קווי דמיון במונחים של העדפה של בדידות ואי נוחות פוטנציאלית במסגרות חברתיות. עם זאת, ביישנות קשורה בעיקר לחרדה חברתית ופחד מהערכה שלילית, בעוד מופנמות היא תכונת אישיות רחבה יותר הקשורה להעדפות אנרגיה וסגנונות אינטראקציה חברתית.
הסיבה לבלבול הנפוץ בין התכונות נעוצה בקווי הדמיון ביניהן:
נטייה להימנע מאינטראקציות חברתיות.
העדפה לפעילויות עצמאיות ומעורבות חברתית מועטה.
אי-נוחות במצבים חברתיים חדשים.
העדפת קשרים קרובים עם מספר מצומצם של אנשים.
קושי לבטא את עצמם ולהוביל אינטראקציות.
ראו גם

חרדה חברתית
אילמות סלקטיבית
הפרעת אישיות נמנעת
אדם רגיש מאוד
לקריאה נוספת

צופי מרום, מיכל ניובורן, מרים לבין, איוה גלבוע־שכטמן, איך הביישן למד: מדריך לטיפול עצמי בחרדה חברתית ובביישנות, הוצאת דיונון, 2016.
גילי רוזן כץ, הרואה ואינו נראה: מדריך מעשי להתמודדות עם ביישנות, הוצאת ניב, 2016.
הערות שוליים

1 2 3  קרן רובל, אז בואו נעשה סדר – על מופנמות, ביישנות וחרדה חברתית, באתר קרן רובל, ‏2020-04-27
1 2 3  שיר נוי לוין, בין מוחצנות למופנמות: ההגדרות וההבדלים | מכון חיבורים, באתר חיבורים
1 2   יעל הכהן, איך אפשר לשפר את החיים הקשים של הביישנים, באתר הארץ, 23 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536560305171  BnF: cb11959299h (data)  LCCN: sh85135452
בגידה (מעילה באמון)

בגידה היא מעילה באמון ביחסים שבהם מתקיים אמון בין בני אדם, כלומר עשיית מעשה הנוגד את האמון שניתן בעושהו. המעילה באמון עשויה להיות הפרה של סעיף מפורש בחוזה שבין הצדדים, הפרה של תנאי מכללא בחוזה כזה, או פגיעה ביחסי אמון שאינם יחסים חוזיים. דוגמה: חבר בחבורת עבריינים, המסגיר את חבריו למשטרה, ייחשב כבוגד בהם. בוגד נודע, ששמו הפך לסמל לבגידה, הוא יהודה איש קריות, שהיה אחד משנים עשר השליחים המוזכרים בברית החדשה, ולפי הכתבים הנוצריים, בגד בישו ומסר אותו לידי השלטונות הרומאיים.
לשאלת מיקום הגבול שבין בגידה לצייתנות, אין תשובה קטגורית. כך למשל, תלמיד בכיתה שדיווח למורה כי אחד מחבריו העתיק בבחינה, ייחשב לבוגד בעיני חבריו, ואולי אף בעיני כל הכיתה, ואילו המורה עשוי לשבחו על אומץ הלב להסגיר את ה"עבריין" ולהילחם על אכיפת החוקים והתקנות.
בגידה במולדת

יחס מחמיר במיוחד ניתן לבגידה של אדם במדינתו, באמצעות סיועו לאויב במאבקו כנגד המדינה, בימי מלחמה או בעת עימות קשה בימי שלום (כדוגמת המלחמה הקרה), או בעת סכסוך מזוין ופעולות איבה שאינם בגדר מלחמה מלאה. על בגידה כזו חל לעיתים עונש מוות (גם בישראל, בסעיפים 97–99 של חוק העונשין ובסעיף 43 של חוק השיפוט הצבאי).
בגידה במסגרת מערכת יחסים זוגית

לתשומת לב מיוחדת זוכה בגידה הנערכת במסגרת מערכת יחסים זוגית, שבה מצפים שני בני הזוג זה מזה לנאמנות, כלומר לא לקיים יחסים מקבילים עם בן זוג אחר. כאשר בני הזוג נשואים זה לזה, בגידה קרויה ניאוף, היא מהווה הפרה של חוזה הנישואים, ונחשבת לחטא חמור, עד כדי כך שבדתות שונות ואף בקודקסי חוקים קדומים עונשה מוות. ניאוף לא יהווה בגידה אם נעשה בהסכמת בן הזוג, אך עדיין ייחשב לחטא דתי.
הקומדיה האלוהית

בפואמה "הקומדיה האלוהית" שכתב דנטה אליגיירי בתחילת המאה ה-14, ונחשבת לפואמה השירית הגדולה ביותר בספרות האיטלקית, נחשבת הבגידה לחטא חמור ביותר. בגיהנום, המתואר ביצירה זו, נמצאים הבוגדים במעגל התשיעי, המחולק לארבעה אזורים:
האזור הראשון קרוי "קינה" (Caina) על שם קין, ובו מוחזקים הבוגדים בקרוביהם כשהם קפואים עד גובה המותניים.
האזור השני נקרא "אנטנורה" (Antenora), ובו נמצאים הבוגדים בעירם או בארצם כשהם קפואים עד גובה הכתפיים.
האזור השלישי הוא "טולומאה" (Tolomea), באזור זה קפואים הבוגדים באורחיהם כשהם שקועים בקרח עד עיניהם.
האזור הרביעי "יהודקה" (Giudecca), הוא המקום אליו נשלחים החוטאים הגדולים ביותר, הבוגדים באדוניהם, הם מוחזקים לנצח נצחים כשכל גופם שקוע במים הקפואים. במרכז האזור, שקוע עד מותניו בקרח לכוד השטן. דנטה מתאר את השטן כבעל שלושה ראשים (כניגוד לשילוש הקדוש), והוא אוכל לנצח את גופם של הבוגדים הנוראים ביותר ברוטוס וקסיוס שבגדו ביוליוס קיסר ואת ראשו של יהודה איש קריות.
הערות שוליים

↑  ראו: ניאוף ו-לא תנאף.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530284305171  GND: 4191646-3  LCCN: sh92003917  NKC: ph467696
דה-הומניזציה

הגברת עם פני החזיר, מתוך פולקלור סקסיסטי אירופי מן המאה ה-17
דה-הומניזציה היא הכחשת אנושיות מלאה או חלקית מצד בני-אדם מסוימים כלפי בני-אדם אחרים, וזאת לעיתים לצד התעללות הנלווית לה בעקבות כך.
למעשה, זו התבוננות והתייחסות לאנשים אחרים כחסרי יכולות נפשיות ושכליות המיוחסות לבני אדם.
על פי הגדרה זו, כל מעשה או מחשבה המתייחסים לאדם כ"פחות מאנושי" היא דה-הומניזציה.
לדה-הומניזציה פנים רבות, וצורתה משתנה מתקופה לתקופה, ממקום למקום, בהתאם לתפיסה של מהי אנושיות בכלל.
תכונה אנושית

בעבודתו של הרברט קלמן על דה-הומניזציה, לאנושות יש שתי תכונות: "זהות" (כלומר, תפיסה של האדם "כאינדיבידואל, עצמאי ומובחן מאחרים, המסוגל לעשות בחירות") ו"קהילה" (כלומר, תפיסה של האדם כ"חלק מרשת מקושרת של אנשים הדואגים זה לזה"). כאשר מוכחשות שתי תכונות אלה באחר, הוא עלול להיות קורבן לאלימות, כיוון ואינו מעורר חמלה או תגובה מוסרית אחרת.
החפצה

הפסיכולוגיות ברברה פרדריקסון וטומי-אן רוברטס טענו שהאובייקטיביזציה המינית של נשים משתרעת מעבר לפורנוגרפיה (שמדגישה את גופן של נשים על פני המאפיינים הנפשיים והרגשיים הייחודיים של האנושות שלהן) לחברה בכלל. ישנו דגש נורמטיבי על המראה הנשי שגורם לנשים לחזות בגוף שלישי על גופן. המרחק הפסיכולוגי שנשים עשויות להרגיש מגופן עלול לגרום להן לעשות דה-הומניזציה של עצמן. כמה מחקרים הצביעו על כך שנשים וגברים מפגינים "הטיה לזיהוי חלקי גוף מיניים", שבה חלקי הגוף המיניים של נשים מזוהים טוב יותר כשהם מוצגים בבידוד מאשר עם כל גופן. לעומת זאת, חלקי הגוף המיניים של גברים מזוהים טוב יותר בהקשר של כל גופם מאשר בבידוד.
על פי מחקרה של ד"ר אביגיל מור, גברים שמבצעים דה-הומניזציה של נשים כבעלי חיים או כחפצים עלולים יותר לאנוס ולהטריד מינית נשים ולהפגין גישה שלילית יותר כלפי נפגעות אונס (האשמת הקורבן), וסלחנית יותר כלפי התוקף.
הפילוסופית מרתה נוסבאום זיהתה שבעה מרכיבים של אובייקטיביזציה מינית: אינסטרומנטליות, שלילת אוטונומיה, אינרטיות, ניתוק, הפרות, בעלות ושלילת סובייקטיביות.
בהקשר זה, אינסטרומנטליות מתייחסת כאשר האובייקטיבי משמש כמכשיר לתועלת האובייקטיב. שלילת אוטונומיה מתרחשת בצורה של האובייקטיב המעטה בערכו של האובייקטיב ושולל את יכולותיו. במקרה של אינרטיות, מתייחסים לאובייקטיביים כאילו הם עצלנים ועצלים. ניתנים להחלפה בקלות. תנופתיות היא כאשר המחפץ אינו מכבד את המרחב האישי או הגבולות של האדם המופץ. בעלות היא כאשר החפץ נתפס כרכוש של אדם אחר. לבסוף, הכחשת הסובייקטיביות היא חוסר אהדה כלפי האובייקטיבי, או ביטול התפיסה כי לאובייקטיביות יש רגשות. שבעת המרכיבים הללו גורמים למחפץ לראות את המופץ בצורה לא מכבדת, ולכן מתייחס אליהם כך.
היסטוריה > צפון אמריקה

ילידי אמריקה עברו דה-הומניזציה, והוגדרו כ"פראים חסרי רחמים" בהכרזת העצמאות של ארצות הברית. בעקבות טבח הברך הפצועה בדצמבר 1890, הסופר ל' פרנק באום כתב:
החלוץ הכריז בעבר שהביטחון שלנו תלוי בהשמדה מוחלטת של הילידים. לאחר שעשינו להם עוול במשך מאות שנים, מוטב לנו, על מנת להגן על הציוויליזציה שלנו, לבצע עוול נוסף ולמחוק את היצורים הבלתי מאולפים ובלתי ניתנים לאילוף מעל פני האדמה. בכך טמון ביטחון למתנחלים שלנו ולחיילים שנמצאים תחת פיקוד לא כשיר. אחרת, אנו עשויים לצפות שהשנים הבאות יהיו מלאות בצרות עם אדומי העור כפי שהיו בעבר.
לעומת זאת, על דהומניזציה קולוניאליסטית כתב מרטין לותר קינג ג'וניור בשנת 1964 בספרו:
"האומה שלנו נולדה לרצח עם, כשהיא אימצה את הדוקטרינה שילידי אמריקה, הם גזע נחות. עוד לפני שהיו מספר רב של שחורים בחופינו, צלקת השנאה הגזעית כבר עיוותה את החברה הקולוניאלית. מהמאה השש עשרה ואילך, דם נשפך בקרבות על עליונות הגזע. אנחנו אולי המדינה היחידה שניסתה, כמשימה לאומית, לחסל את האוכלוסייה הילידית שלה. יתר על כן, לקחנו את החוויה הטרגית ההיא למסע צלב אצילי. ואכן, גם היום אנו לא מגנים או חשים חרטה על הפרשה המבישה הזו. התרבות והפולקלור שלנו למעשה מרוממים אותה."
קינג היה תומך פעיל של תנועת זכויות הילידים האמריקאים, והקביל אותה לבתנועת זכויות האזרח. שתי התנועות שאפו לבטל עמדות דה-הומניסטיות שקיימו נגדן הציבור הרחב.
שפה

דה-הומניזציה ותפישה דה-הומניסטית יכולות להתרחש כתוצאה מהטרמינולוגיה המשמשת לתיאור קבוצות של אנשים. מילים כמו מהגר, פליט וגולה, מוקצות לזרים בהתבסס על מעמדם החברתי והכלכלי, ולא על פי יכולתם, הישגיהם או התאמה פוליטית. כיום, אקספאט או תייר היא מילה לתאר זר אורח, תכופות בהיר עור, ובעל השכלה רלוונטית ובסיס כלכלי. בעוד שהמונחים מהגר, עובד זר או פליט מתארים מי שמגיע למקום חדש למען שיפור איכות החיים, ללא כלים להשתלבות. למונחים אלה הקשר שלילי יותר עבור המקומיים. לעיתים קרובות, בערים, נוצרות שכונות נפרדות על פי הסיווגים הללו.
במדינת ישראל, המונח "עולה" נועד לשבח את מי שמוצאו יהודי והיגר לישראל.
ריאן אלר, המנכ"ל של קבוצת הסברה למהגרים Define American, תיאר את הבעיה כך:
סדרה של בדיקות שפה, מצאה קשר ישיר בין כינויים הומופוביים להתרחקות קוגניטיבית חברתית כלפי קבוצה של הומוסקסואלים. זהו סוג של דה-הומניזציה. כינויים אלה (לדוגמה, fagot) היוו תוויות דה-הומניסטיות שהזהירו מפני סטייה, סטייה מן התרבות התקנית לכאורה.
צמד מחקרים אחד מצא שנבדקים נוטים יותר לשייך שפה גסה וולגרית להומוסקסואלים, ושאסוציאציות שפה כאלה הגבירו את הריחוק הפיזי בין הנבדק להומוסקסואל. זה הצביע על כך שהשפה הממאירה יכולה לעודד דה-הומניזציה, ריחוק קוגניטיבי ופיזי בדרכים שצורות אחרות של שפה ממאירה אינן עושות.
ביולוגיה

בארצות הברית, אפרו-אמריקאים עברו דה-הומניזציה על ידי סיווג כפרימטים לא אנושיים. קצין משטרת קליפורניה שהיה מעורב גם במכת רודני קינג, תיאר סכסוך בין זוג שחור אמריקאי כ"משהו ממש מתוך הגורילות בערפל".
פרנץ בואס וצ'ארלס דרווין שיערו שאולי יש תהליך אבולוציוני בקרב הפרימטים. הקופים כהכי פחות מפותחים, אחריהם אנתרופואידים, שיוחסו לאנשים ממוצא אפריקאי, כשהקווקזים כמפותחים ביותר.
השתלטות על נכסים

חוקרי רכוש מגדירים דה-הומניזציה כ"כישלון להכיר באנושיות של אדם או קבוצה". דה-הומניזציה מתרחשת לרוב לצד החרמת רכוש. כאשר השתלטות על רכוש משולבת עם דה-הומניזציה, התוצאה היא לקיחת כבוד. ישנן מספר דוגמאות של נטילת כבוד הכרוכה בדה-הומניזציה.
מאז הקמתה, ארצות הברית עסקה שוב ושוב בקבלת כבוד מילידי אמריקה, ולקחה אדמות ילידים ב"רשומה נוראית, אלימה וטרגית" של רצח עם. אף בשנת 2013, השפלה של הר המקודש לאנשי ההופי - על ידי ריסוס עציץ השיא שלו בשלג מלאכותי העשוי משפכים - היוותה טקס כבוד נוסף של שירות היערות האמריקאי.
הטבח במרוץ טולסה ב-1921 היווה גם נטילת כבוד הכרוכה בדה-הומניזציה. מתפרעים לבנים עשו דה-הומניזציה של אפרו-אמריקאים על ידי תקיפה, ביזה והרס של בתים ועסקים בגרינווד, שכונה שחורה בעיקר המכונה "וול סטריט השחור".
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביצעו הנאצים הרס וגזילת רכוש מיהודים וקהילותיהם. ליל הבדולח הוא דוגמה חריפה לכך.
דה-הומניזציה מגולמת בסחר בבני אדם ובשיעבוד בכפייה, תופעות השזורות זו בזו. הקורבנות נאלצים לעבוד ללא תשלום, בתנאים נפשיים ופיזיים מסוכנים עד כדי מוות.
תעמולה

מודל התעמולה של אדוארד ס. הרמן ונועם חומסקי טוען שתקשורת תאגידית מסוגלת לבצע קמפיינים מוצלחים של דה-הומניזציה בקנה מידה גדול, כאשר הם מקדמים את המטרות (עשיית רווחים) שהתאגידים מחויבים במקסימום חוזית. התקשורת הממלכתית מסוגלת גם לבצע קמפיינים של דה-הומניזציה, בין אם בדמוקרטיות ובין אם בדיקטטורות, שהן מתפשטות מספיק כדי שהאוכלוסייה לא יכולה להתחמק מהממים המהווים דה-הומניזציה.
תעמולה > בלתי ממלכתי

גופים בלתי ממלכתיים, ארגוני טרור במיוחד - נקטו גם הם בדה-הומניזציה כדי לקדם את מטרותיהם. ארגון הטרור Weather Underground משנות ה-60 דגל באלימות נגד כל גורם סמכות, השתמש בסיסמה "שוטרים היא חזירים" כדי לשכנע שאינם פוגעים בבני אדם אלא בחיות בר.
במדע, ברפואה ובטכנולוגיה

ההיסטוריה העדכנית יחסית ראתה שהקשר בין דה-הומניזציה למדע מביא למחקר מדעי לא אתי. ניסוי העגבת של Tuskegee, יחידה 731, וניסויים נאציים בבני אדם באנשים יהודים הם שלוש דוגמאות כאלה. בראשונה גויסו אפרו-אמריקאים עם עגבת להשתתף במחקר על מהלך המחלה. גם כאשר בסופו של דבר פותחו טיפול ותרופה, הם נמנעו מהמשתתפים האפרו-אמריקאים כדי שהחוקרים יוכלו להמשיך במחקרם. באופן דומה, מדענים נאצים במהלך השואה ערכו ניסויים מחרידים באנשים יהודים ויחידה 731 של שירו אישי עשתה זאת גם ללאומים סינים, רוסים, מונגוליים, אמריקאים ואחרים שהוחזקו בשבי. שניהם היו מוצדקים בשם המחקר והקדמה, מה שמעיד על ההשפעות מרחיקות הלכת שהייתה לתרבות הדה-הומניזציה על חברה זו. כאשר מחקר זה התגלה, נעשו מאמצים להגן על משתתפי מחקר עתידיים, וכיום קיימות ועדות ביקורת מוסדיות כדי להגן על אנשים מפני ניצול על ידי מדענים.
בהקשר רפואי, כמה שיטות דה-הומניזציה הפכו מקובלות יותר. בעוד שהנתיחה של גופות אנושיות נתפסה כדה-הומניזציה בימי החושך (ראה היסטוריה של האנטומיה), הערך של נתיחה כעזר אימון הוא כזה שכיום הם מקובלים יותר. דה-הומניזציה נקשרה לרפואה המודרנית באופן כללי והוצעה במפורש כמנגנון התמודדות לרופאים שעובדים עם חולים בסוף החיים.
חוקרים זיהו שישה גורמים פוטנציאליים לדה-הומניזציה ברפואה: שיטות ביטול אינדיבידואליות, פגיעה בסוכנות החולה, אי-דמיון (גורמים שאינם מקלים על מתן טיפול רפואי), מיכון, הפחתת אמפתיה והתנתקות מוסרית (שניתן לטעון כמקל על מתן טיפול רפואי).
בחלק ממדינות ארצות הברית, החקיקה דורשת מאישה לצפות בתמונות אולטרסאונד של עוברה לפני הפלה. מבקרי החוק טוענים שעצם ראיית הדימוי של העובר מאיש אותו ומטה נשים נגד הפלות.
באופן דומה, מחקר שנערך לאחרונה הראה שנראה שהאנשה עדינה של חולים רפואיים משפרת את הטיפול בחולים אלה. רדיולוגים שהעריכו צילומי רנטגן דיווחו על פרטים נוספים למטופלים והביעו יותר אמפתיה כאשר צילום פניו של המטופל מלווה את צילומי הרנטגן. נראה ששילוב התמונות נוגד את הדה-הומניזציה של התהליך הרפואי.
לדה-הומניזציה יש יישומים מחוץ להקשרים חברתיים מסורתיים. אנתרופומורפיזם (כלומר, תפיסת יכולות נפשיות ופיזיות המשקפות בני אדם בישויות לא אנושיות) הוא היפוך של דה-הומניזציה. מציעים שההיפוך של הגורמים המאפשרים דה-הומניזציה (למשל, מעמד גבוה, כוח וחיבור חברתי) צריך לקדם אנתרופומורפיזם. כלומר, לאדם בעל מעמד נמוך, מנותק חברתית ללא כוח, יש סיכוי גבוה יותר לייחס תכונות אנושיות לחיות מחמד או לחפצים דוממים מאשר לאדם בעל מעמד גבוה, בעל עוצמה גבוהה, מחובר חברתית.
חוקרים מצאו שעיסוק במשחקי וידאו אלים מפחית את התפיסה של האדם עצמו ושל האנושיות של השחקנים שהם מטרות לאלימות במשחק. בעוד שהשחקנים עוברים דה-הומניזציה, הדמויות של משחקי הווידאו עוברות לעיתים קרובות אנתרופומורפיזציה.
דה-הומניזציה התרחשה היסטורית תחת יומרה של "התקדמות בשם המדע". במהלך תערוכת הרכישה של לואיזיאנה בשנת 1904, גני חיות אנושיים הציגו כמה ילידים משבטים עצמאיים ברחבי העולם, בעיקר צעיר קונגולזי, אוטה בנגה. מאסרו של בנגה הוצג כשירות לציבור המציג "גזע מושפל ומנוון". בתקופה זו, הדת עדיין הייתה הכוח המניע מאחורי פעילויות פוליטיות ומדעיות רבות. בגלל זה, האאוגניקה זכתה לתמיכה רחבה בקרב הקהילות המדעיות הבולטות ביותר בארצות הברית, דמויות פוליטיות ואליטות תעשייתיות. לאחר המעבר לניו יורק ב-1906, הסערה הציבורית הובילה לאיסור קבוע ולסגירה של גני חיות אנושיים בארצות הברית.
בפילוסופיה

הפילוסוף הדני סורן קירקגור הסביר את עמדתו של אנטי-דה-הומניזציה בתורתו ובפרשנויותיו לתאולוגיה הנוצרית. הוא כתב בספרו " מעשי אהבה " שהבנתו היא ש"לאהוב את רעתו פירושו שוויון... רעך הוא כל אדם... הוא רעך על בסיס השוויון איתך לפני אלוהים; אבל שוויון זה יש לכל אדם, ו יש לו את זה לחלוטין."
באומנות

צייר הרומנטיקה הספרדי פרנסיסקו גויה תיאר לעיתים קרובות סובייקטיביות המערבת את זוועות המלחמה ואלימות אכזרית המעבירות את תהליך הדה-הומניזציה. בתקופה הרומנטית של הציור, אמנות הקדושים הייתה לרוב אמצעי לאל את המדוכאים והמיוסרים, והיה מקובל שגויה תיאר אישים מרושעים המבצעים מעשים אלה; עם זאת, הוא שבר את המוסכמה על ידי דה-הומניזציה של דמויות קדושים אלה: "...לא ניתן היה לדעת את מי הציור מתאר, כל כך נחוש הפחית גויה את נתיניו מקדושים לבשר".
הערות שוליים

↑  Anderson, Emma (2013). The Death and Afterlife of the North American Martyrs. United States: Harvard University Press. p. 91. ISBN 9780674726161.
קבר אחים למתים לקוטה בעקבות טבח הברך הפצועה. עד 300 ילידים נהרגו, בעיקר זקנים, נשים וילדים.
מרטין לותר קינג ג'וניור, 1964
שטר יד המפרסם מכירה פומבית של עבדים, בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, בשנת 1769
אוטה בנגה, תצוגה אנושית בגן החיות של ברונקס, 1906
כרזת תעמולה אמריקאית ממלחמת העולם השנייה עם חייל יפני המתואר כחולדה
ילידים אוסטרליים
האינקוויזיציה הספרדית הייתה תופסת את רכושם של הנאשמים בכפירה ותשתמש ברווחים כדי לממן את מאסרו של הנאשם, עוד לפני המשפט.
תאומים יהודים שנשארו בחיים באושוויץ לשימוש בניסויים הרפואיים של יוסף מנגלה
רווקה זקנה

רווקה זקנה (לעיתים, בייחוד בשפה ארכאית, בתולה זקנה) הוא כינוי לאישה שהגיעה לגיל מבוגר יחסית (בהתאם לתפיסות הרווחות בחברה נתונה) אך לא-נישאה ולא-העמידה צאצאים.
הזרמים הפמיניסטיים המבקרים את מוסד הנישואין כמוסד פטריארכלי, רואים ברווקות לנשים אפשרות לגיטימית. ברם, מחקרים שנעשו לאחרונה מלמדים כי הלחץ להינשא לא-פחת בעקבות השינוי במעמד האישה בעשורים האחרונים, וכי רווקות ללא-ילדים בגיל מבוגר עדיין סובלות מסטיגמה חברתית.