stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי פדרב
נישואין ומשפחה

זמן קצר לאחר הגעתו לסן-לואי פדרב לקח לעצמו פילגש, סדיבה, נערה סרקולית בת חמש עשרה. הוא עזר לה ללמוד לקרוא ולכתוב ב־15 בפברואר 1857 היא ילדה את בנה, לואי לאון פדרב. בשנת 1858, כשפדרב היה בן 40, התחתן עם אחייניתו בת ה-18, אנז'לה-אמילי מארי סופי פדרב. היא הייתה בתו של אחיו הגדול, רומן, שנפטר שמונה שנים קודם לכן. מנישואין אלה נולדו שלושה ילדים: גסטון, מתילד ווילם. אנז'לה עזרה גם לטפל בלואי, בנה של סדיבה.
חיים פוליטיים ופרישה

פדרב עוטר בחמש מדליות של לגיון הכבוד: בשנים: 1852, 1855,1861, 1871 ואת הצלב הגדול 1880.
פדרב מונה כמועמד לבית המחוקקים בבחירות של 8 בפברואר 1871 ונבחר. הוא החליט לא לקבל את בחירתו תוך שמירה על תפקידו הצבאי. לאחר שהתפטר מהצבא הוא נבחר מחדש ב־2 ביולי 1871 כנציג פא-דה-קאלה, אך התפטר לאחר כמה חודשים.
בין אוקטובר 1871 למאי 1872 לקח פדרב משלחת מדעית למצרים העילית שם סקר את האנדרטאות והכתובות. באותו מסע הוא ביקר בירושלים ובאיטליה. .פדרב נבחר ב־5 בינואר 1879 לסנאט אך שוב התפטר ב-1888.
פדרב היה גאוגרף, היסטוריון, פילולוג וארכאולוג חובב. הוא כתב עבודות רבות, כולל אוסף רשומות נומריות (1870), מסע הצבא הצפוני (1871), אפיגרפיה פיניקית (1873), הוא כתב גם על הגאוגרפיה וההיסטוריה של סנגל וסהרה.
חיים פוליטיים ופרישה > מוות

פדרב נפטר ב־29 בספטמבר 1889.
פסלים ומונומנטים לזכרו הוקמו בליל, באפום, סן-קנטן בצרפת ובסן-לואי, סנגל. רחובות רבים נקראים על שמו, וגם תחנת הרכבת התחתית בפריס (פדרב-שאליני).
כתבים

Faidherbe, L. (1854). "Les Berbères et les Arabes des bords du Sénégal". Bulletin de la Société de Géographie (Paris). 4th series. 7: 89–112.
(1856). "Populations noires des bassins du Sénégal et du Haut Niger". Bulletin de la Société de Géographie (Paris). 4th series. 11: 281–300.
(1859). Notice sur la colonie du Sénégal et sur les pays qui sont en relation avec elle. Paris: A. Bertrand.
(1859). Vocabulaire d'environ 1,500 mots français les plus usuels avec leurs correspondants en ouolof de Saint-Louis, à l'usage des écoles indigènes. Saint-Louis, Senegal: Imprimerie du Gouvernement. OCLC 249063491.
(1863). "L'avenir du Sahara et du Soudan". Revue maritime et coloniale. 8: 221–248.
(1864). Vocabulaire d'environ 1,500 mots français avec leurs correspondants en ouslof de Saint-Louis, en poular, Toucoulor, du Fouta, en Soninké, Sarakhollé, de Bakel. Saint-Louis, Senegal: Imprimerie du Gouvernement. OCLC 559326045.
(1864). Chapitre de géographie sur le Nord-Ouest de l'Afrique à l'usage des écoles de Sénégambie. Saint-Louis, Senegal: Imprimerie du gouvernement. OCLC 82569267.
(1865). "Étude sur la langue Kéguem ou Sérè-Sine". Annuaire de Sénegal et dépendances. Saint-Louis, Sénegal: Imprimerie du Gouvernement: 173–245.
(1866). "Résumé historique et géographique du voyage de MM. Mage et Quintin à Ségou". Annales des voyages, de la géographie, de l'histoire et de l'archéologie. 4: 223–270.
(1870). "Collection complète des inscriptions numidiques (libyques), avec des aperçus ethnographiques sur les numides". Mémoires de la Société des sciences, de l'agriculture et des arts de Lille. 3rd Series. 8: 361–425.
(1871). Campagne de l'armée du Nord en 1870-1871, avec une carte, des notes et des pièces justificatives. Paris: E. Dentu.
(1872). "Épigraphie phénicienne". Mémoires de la Société des sciences, de l'agriculture et des arts de Lille. 3rd Series. 10: 293–299.
(1873). Armée du nord. Réponse à la relation du général Von Goeben pour faire suite à la "Campagne de l'armée du nord". Paris: E.Dentu.
(1875). Essai sur la langue poul, grammaire et vocabulaire. Paris: Maisonneuve.
(1877). Le Zénaga des tribus sénégalaises: contribution à l'étude de la langue berbère. Paris: E. Leroux.
Quintin, L. (1881). "Dictionnaire de la langue poul, par le général Faidherbe, augmenté par le Docteur Quintin". Bulletin de la Société de géographie. 7th Series. 2: 334–354.
(1882). Grammaire et vocabulaire de la langue poul : à l'usage des voyageurs dans le Soudan. Paris: Maisonneuve.
(1887). Langues sénégalaises : wolof, arabe-hassania, soninké, sérère, notions grammaticales, vocabulaires et phrases. Paris: E. Leroux. OCLC 6967898.
(1889). Le Sénégal: la France dans l'Afrique occidentale. Paris: Hachette.
הערות שוליים

↑  Saint-Martin, Yves-Jean (1989). Le Sénégal sous le second Empire: Naissance d'un empire colonial (1850-1871) (in French). Paris: Karthala
↑  Coursier, Alain (1989). Faidherbe, 1818-1889: du Sénégal à l'Armée du Nord (in French). Paris
1 2 3  Barrows, Leland C. (1976). "Faidherbe and Senegal: a critical discussion". African Studies Review. 19 (1): 95–117
↑  Jones, Jim. "Commentary on "The Conquest of the Western Sudan" by A. S. Kanya-Forstner". West Chester University.
↑  Kanya-Forstner, A.S. (1969). The Conquest of the Western Sudan: A Study in French Military Imperialism. Cambridge: Cambridge University Press.
↑  Diouf, Cheikh, "Fiscalité et Domination Coloniale: l'exemple du Sine: 1859-1940", Université Cheikh Anta Diop de Dakar (2005).
↑  Klein, Martin A., Islam and Imperialism in Senegal – Sine-Saloum, 1847–1914, Edinburgh University Press, 1968, p. 55.
↑  Klein, Martin A., Islam and Imperialism in Senegal – Sine-Saloum, 1847–1914, Edinburgh University Press, 1968, pp. 57-58.
↑  Graëff, Eddy. "Histoire de Saint-Louis du Sénégal". Retrieved 10 April 2015.
↑  Jean Suret-Canele. French Colonialism in Tropical Africa 1900–1945. Trans. Pica Press (1971) pp.14,46–47,244–247.
1 2 3 4  Coursier, Alain (1989). Faidherbe, 1818-1889: du Sénégal à l'Armée du Nord (in French). Paris: Tallandier
↑  Robert, Adolphe; Cougny, Gaston (1890). "Faidherbe (Louis-Léon-César)". Dictionnaire des Parlementaires français (1789–1889) (in French). Volume 2: CAY-FES. Paris: Edgar Bourloton. pp. 590–592
↑  Coursier, Alain (1989). Faidherbe, 1818-1889: du Sénégal à l'Armée du Nord (in French). Paris: Tallandier.
↑  Coursier, Alain (1989). Faidherbe, 1818-1889: du Sénégal à l'Armée du Nord (in French). Paris: Tallandier.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294131905171  PLWABN: 9810545747605606  BIBSYS: 4109889  BNE: XX1207593  BnF: cb126049796 (data)  GND: 119048388  ISNI: 0000 0001 2018 2700  LCCN: nr91005701  Léonore: 136605  NLA: 35793645  NTA: 069760764  SUDOC: 030160146  Trove: 1090425  VcBA: 495/306692  VIAF: 71511780   WorldCat (עם VIAF): 71511780 
מפת העמים והשבטים בעמק נהר הסנגל, באמצע המאה ה-19
נמל סן-לואי בסנגל, 1868
בול לזכרו של גנרל לואי פדרב, הונפק ב-1906
אנדרטה לזכרו של גנרל פדרב, בעיר ליל, נחנכה 2008
מארק-אנדרה רפלוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1864 הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 פטירה:  14 בפברואר 1934 (בגיל 69) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 זרם ספרותי:  Uranians 
 
מארק-אנדרה רפלוביץ'
מארק-אנדרה רפלוביץ' (בצרפתית: Marc-André Raffalovich;‏ 11 בספטמבר 1864 – 14 בפברואר 1934), היה סופר ומשורר צרפתי ממוצא יהודי-אוקראיני שפעל רוב חייו באנגליה. הוא ידוע היום בעיקר בשל חברותו ולאחר מכן יריבותו עם אוסקר ויילד, וכן בזוגיותו עם המשורר והכומר ג'ון גריי.
ביוגרפיה

רפלוביץ' נולד בפריז למשפחת מהגרים יהודית שהגיעה שנה לפני כן מאודסה שבאוקראינה. הוא למד שנה אחת באוקספורד (1882), ולאחר מכן הושעה משם.
בשל עושרו הרב, פתח סלון בלונדון בו היו חיי חברה נודעים. בין האורחים שבאו אליו היה גם המשורר הצעיר ג'ון גריי, שסיים בתקופה זו את מערכת היחסים הזוגית שלו עם אוסקר ויילד. דרך ויילד שהיה ידיד משותף, הכיר רפלוביץ' את גריי, והם החלו ברומן סוער שנמשך שנים ארוכות. ויילד לא סלח על כך, ומאז נעו יחסיהם בין קרירות לבין עוינות גלויה. בין השאר כתב רפלוביץ' סיפור קצר, ובו שם ללעג את ויילד ואשתו קונסטאנס לויד.
ב-1896, בעקבות השפעתו של גריי, המיר רפלוביץ' את דתו לקתוליות.
ב-1934, מת רפלוביץ' והוא בן 70.
מדיין

ערך זה עוסק בעיר בקולומביה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מֵדֵיִין (בספרדית: Medellín) היא עיר בקולומביה, בירת מחוז אנטיוקיה. בשנת 2006 התגוררו בה 2.4 מיליון תושבים, והיא העיר השנייה בגודלה במדינה, אחרי בוגוטה. שטח השיפוט שלה משתרע על פני 382 קמ"ר, והיא שוכנת בגובה של כ-1,500 מ' מעל פני הים. ב-2013 זכתה מדיין בתואר "העיר החדשנית ביותר בעולם" בהתמודדות שערך ה-Urban Land Institute, בתמיכת ה"וול סטריט ז'ורנל", בין 200 ערים מובילות בעולם. היא הקדימה את ניו יורק ואת תל אביב, שזכו במקום השני והשלישי בהתאם.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מגלה הארצות הספרדי חרונימו לואיס טחלו הגיע לאזור בו שוכנת מדיין ב-1541, אך לא התיישב בו. ב-2 במרץ 1616 הקים פרנסיסקו הררה אי קמפוסנו את היישוב הראשון, בשם סן לורנסו דה אבורה. ב-2 בנובמבר 1675 שונה שמו של היישוב לנואסטרה סניורה דה לה קנדלריה דה מֶדֶיִין. השם מדיין הוא כשמה של עיר באקסטרמדורה שבספרד.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה העשרים, נודעה העיר כמרכז בינלאומי לסחר בסמים. במקום פעל קרטל הסמים של מדיין בהנהגתו של פבלו אסקובר. הפשע ששרר ברחובות הפך אותה לאחת הערים המסוכנות בעולם, וב-1991 לבדה נרצחו בה 6,349 בני אדם. לאחר מותו של אסקובר, ובמיוחד מאז ראשית המאה ה-21, ירדה רמת הפשיעה בעיר באופן ניכר. במקביל, השקיעה הממשלה בשיפור התשתיות ובהקמת ספריות ובתי ספר.
כלכלה

מדיין היא מקום מושבו של גרוּפּוֹ אֶמְפְּרֶסָרְיָאל אַנְטְיוֹקֶנְיוֹ, קבוצה שכוללת את הבנק הגדול בקולומביה, חברת ביטוח ותעשיות מזון ומלט. הקבוצה מגלגלת מחזור שנתי המוערך ב-17 מיליארד דולרים, ומעסיקה למעלה מ-80 אלף קולומביאנים.
פרט לכך, יש במדיין תעשיית פלדה, טקסטיל, מזון ומשקאות ותעשיות כימיות.
חינוך ותרבות

למעלה מ-30 אוניברסיטאות פועלות במדיין. עם החשובות שבהן נמנות אוניברסיטת אנטיוקיה והאוניברסיטה הלאומית של קולומביה.
מאז 1957 נערך בעיר מדי חודש אוגוסט פסטיבל הפרחים. הפסטיבל כולל מצעדים של כרכרות מעוטרות בפרחים ושל מכוניות עתיקות ומרוצי סוסים.
שני מועדוני כדורגל גדולים פועלים בעיר - אתלטיקו נסיונל ודפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, והעיר ידועה בקולומביה גם בשל מועדוני השחייה הפועלים בה.
תחבורה

נמל התעופה חוסה מאריה קורדובה המשרת את מדיין הוא נמל תעופה בינלאומי, ממנו ממריאות טיסות סדירות לערים המרכזיות בשכנותיה של קולומביה ואף לארצות הברית. רכבת קלה מחברת בין פרווריה של העיר, ובסוף העשור הראשון של המאה ה-21 נחנכו בה נתיבים מיוחדים לאוטובוסים המונעים באמצעות גז טבעי.
ערים תאומות

ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
ספרד בילבאו, ספרד
ספרד ברצלונה, ספרד
מקסיקו מונטריי, מקסיקו (מ־1996)
איטליה מילאנו, איטליה
ארצות הברית פורט לודרדייל, פלורידה, ארצות הברית
אוסטרליה גולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה
הערות שוליים

↑  אד ווליאמי, עיר החטאים: העבר האלים לא יוצא ממדיין, באתר nrg‏, 27 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552514005171  BNE: XX454823  BnF: cb11963847p (data)  GND: 4115061-2  LCCN: n79125863  MusicBrainz: 9d093595-9e75-44f7-8900-3bfaa6da8e3c  NARA: 10044658  NKC: ge929966  VIAF: 158267515   WorldCat (עם VIAF): 158267515
מוזה

.
| --- | --- |

 תפקיד:  אלות האמנות
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 אב:  זאוס
 אם:  מנמוסינה
 
במיתולוגיה היוונית, תשע המוזות היו אלות היצירה, האמנויות והמדעים, פטרוניות תחומי המחול, המוזיקה, ההיסטוריה, הספרות, המחזאות והאסטרונומיה. תשע המוזות הונהגו על ידי אפולו, אל האור, היופי והאמנויות, ויחדיו הן הנעימו את זמנם של אלי האולימפוס בנגינה, בזמרה ובריקוד. עיקר תפקידן היה להעניק השראה ליוצרים השונים, בעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים.
לפי דברי הסיודוס בספרו תאוגוניה, תשע המוזות היו בנותיהם של זאוס, ראש האלים, ומנמוסינה, אלת הזיכרון. המיתוס מספר שזאוס ביקר את מנמוסינה במשך תשעה לילות רצופים, ובכל לילה תינה אהבים עימה. מנמוסינה התעברה מביקורים ליליים אלו, וכעבור כשנה ילדה לזאוס תשע בנות, הן תשע המוזות. אולם, לדברי מסורות אחרות מוצאן של המוזות קדום עוד יותר, כיוון שהן למעשה הצאצאיות של גאיה, אלת האדמה וראשית הכל, ואורנוס, אל השמים.
מספרן של המוזות לא היה קבוע, אלא הלך והשתנה עם הזמן, בד בבד עם התפתחות סיפורי המיתולוגיה ועם פריחתן של האמנויות השונות. המיתוס היווני הקדום מספר על מוזה אחת בלבד, אך בהמשך אנו מוצאים עדויות לשלוש מוזות:
אאוידה (Aoide; "שיר", "קול")
מלטה (Melete; "אימון", "תרגול")
מנמה (Mneme; "זיכרון")
בסופו של דבר, התקבע מספרן של המוזות כתשע, אך היו אלה הרומאים, שאימצו את המיתולוגיה היוונית לתרבותם, שחילקו ביניהן את תחומי האמנויות. חלוקה זו, שמתבססת על המיתולוגיה האתונאית, נחשבת לחלוקה הקלאסית והמקובלת:
אוטרפה – שירה לירית, מוזיקה והנגינה בחליל.
אוראניה – אסטרונומיה, אסטרולוגיה, מדעים.
אראטו – שירת אהבה.
טרפסיכורה – מחול.
מלפומנה – טרגדיה.
פוליהימניה – שירי תהילה לאלים.
קאליופה – שירה אפית.
קליאו – היסטוריה.
תאליה – קומדיה.
פולחנן של המוזות נתקבל בכל רחבי יוון העתיקה, אך מכיוון שבתחילה הן נחשבו לאלות של מעיינות, הרים ויערות, בדומה לנימפות, המקומות המקודשים להן נשארו באזורים של רוב טבע ומים, בעיקר בקרבת הרים ומעיינות. ההר הליקון שבבויאוטיה, ושני המעיינות בו, נחשב למקום משכנן של המוזות ולאתר האהוב עליהן. לא פלא, אפוא, שהר זה היה מקום פולחנן העיקרי. בנוסף להר זה, גם ההר פארנאסוס שבקרבת דלפי, היה אחד ממקומות הפולחן החשובים ביותר של המוזות, כיוון שהוא נקשר בגורלן – שם הפך אפולו למנהיגן, ונודע בשם "אפולו מוזגטס" (Apollo Mousagetes) – ראש המוזות.
המוזיאון, שבו מרוכזים כיום יצירות אמנות ושכיות חמדה, היה בראשיתו, כפי ששמו מרמז, מקדש למוזות. אחד ממקדשי המוזות המפורסמים ביותר היה המוזאיון שהוקם לכבודן באלכסנדריה, שבו שכנה הספרייה הגדולה של אלכסנדריה.
בימי קדם, לפני שהאמן – בין אם הוא מלחין, משורר או פילוסוף – היה מתחיל לחבר יצירה חדשה, הוא היה פונה אל המוזות ומבקש מהן שתנחנה אותו בעבודתו, ותסייענה לו. יצירות קלאסיות רבות, דוגמת "האודיסיאה" ו"האיליאדה" של הומרוס ו"תיאוגוניה" של הסיודוס ואף יצירות מודרניות יותר, כגון "התופת" של דנטה, פותחות בבקשת עזרה מהמוזות ובמילות שבח והודיה להן. עד היום המילה "מוזה" משמשת כמילה כמעט נרדפת למילה "השראה", במיוחד בחיבור יצירות.
המוזות ביצירות אמנות

עוד בימי יוון ורומא המוזות היו נושא אהוד ונפוץ באמנות. אמנים יוונים ורומים רבים תיארו את המוזות על גבי ציורים, פסלים, כדים וחפצי אמנות אחרים. למן תקופת הרנסאנס, משחודש הקשר האמנותי למסורת הקלאסית, התפשט הנוהג לשייך לכל מוזה חפץ מיוחד – ולעיתים, אף תנוחה מסוימת – המייצגים את תחום שלטונה. כך, קאליופה (שירה אפית) וקליאו (היסטוריה) החזיקו כלי כתיבה, דוגמת מגילות קלף ועטי קולמוס; אוטרפה (מוזיקה) הוצגה מנגנת בחליל; אראטו (שירת אהבה) וטרפסיכורה (מחול) תוארו מנגנות בלירה. בידי מלפומנה (טרגדיה) ותאליה (קומדיה) הושמו מסכות תיאטרון, אך בעוד שהראשונה החזיקה מסכה טרגית, השנייה החזיקה מסכה קומית. פוליהימניה (שירי תהילה לאלים) הוצגה רצינית ומהורהרת, ואוראניה (אסטרונומיה) החזיקה בידה גלובוס.
אוטרפה
אוראניה
אראטו
טרפסיכורה (יוהאן היינריך טישביין)
מלפומנה (המאה ה-2)
פוליהימניה (פרנצ'סקו דל קוסה)
קליאו (הוגו הופמן)
קאליופה (סזאר דנדיני)
תאליה (פסל שיש, סט פטרסבורג)
ראו גם

חאריטות
למה ככה?

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דוקומנטרית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
למה ככה? היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית המשודרת בערוץ כאן 11, בבימויו של יואב שמיר. בסדרה מציג דן אריאלי, פרופסור ישראלי לפסיכולוגיה וכלכלה התנהגותית, מחקרים הקשורים להתנהגות ביחסים בין אנשים ובהיררכיה בין מעמדות בשלל היבטים.
בחלק מן המחקרים משתתפים אנשים שעליהם נעשים הניסויים, וחלק אחר מוסבר על ידי חוקרים בכירים באקדמיה.
הפרקים

| מספר פרק | תאריך שידור | שם הפרק ותוכנו |
| --- | --- | --- |
| 1 | 11 בינואר 2022 | שינוי דעה - מדוע אנשים מקובעים בדעותיהם ומה גורם להם לשנות את עמדותיהם, החל מדברים קטנים וטריוויאליים ועד לשינוי מדיניות של מקבלי החלטות בכנסת ובממשלת ישראל. |
| 2 | 18 בינואר 2022 | חוסר ושוויון - מה גורם לחוסר שוויון כלכלי ומה הוא גורם לחברה. מסביר את ההתנהגות האנושית סביב כסף ורכוש, וכן מושגים כגון עומס קוגניטיבי שגורם לנו לירידה ביכולת החשיבה בעת מצוקה כלכלית. |
| 3 | 25 בינואר 2022 | ביש ומזל - הפרק בוחן מהו מזל, האם הוא נשלט, ומה ההבדל בינו לבין אקראיות. |
| 4 | 1 בפברואר 2022 | שקר וכזב - הפרק דן בשאלה מדוע אנשים משקרים, באילו תנאים הם מתרגלים לכך ומהם "שקרים לבנים" ו"עיגולי פינות". |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה | סדרה עובדתית | למה ככה? עם פרופ' דן אריאלי – עונה 1 | מועמדות |
| 2023 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה | הקלטה בסדרה עובדתית וסדרת תעודה | עודד אופנהיים, עמרי ביטון, ויטלי גרינשפן, מישה ספקטור, גיל פרידמן | מועמדות |
מוטאנט (קומיקס)

מוטאנט בקומיקס מדע בדיוני הוא מונח המתאר יצור שעבר מוטציה כלשהי. המוטאנט עשוי להיות אדם או בעל חיים, דמות טובה או רעה, גיבור-על או נבל-על.
ברוב המקרים המוטאנט הוא אדם אשר קיבל יכולת כלשהי או מאפיין פיזי בעקבות המוטציה, כמו כוח על-טבעי או מראה חריג, ועקב כך הוא הופך ל"אדם עליון". במקרים אחרים המוטאנט הוא בעצם בעלי חיים שקיבל מאפיינים אנושיים בהם אינטליגנציה אנושית, יכולת דיבור ובדרך כלל גם ידיים דמויות ידי אדם. הדוגמה הבולטת ביותר למוטאנטים בקומיקס היא הדמויות הרבות המופיעות באקס-מן, "בני אדם עליונים" שנחשבים כשלב הבא בהתפתחות האבולוציונית, ואינם מתקבלים בזרועות פתוחות בידי בני האדם הרגילים. דוגמה בולטת עבור קומיקס המשלב חיות שעברו מוטציה הוא צבי הנינג'ה.
במקרים רבים ישנו מכנה משותף למוטאנטים: הדחייה מהחברה. במקרים רבים דמויות המוטאנטים נדחות על ידי בני האדם ה"רגילים" בעולם הבדיוני עקב שונותן. מוטיב זה משמש להעברת לקחים חברתיים, כגון קבלת השונה ומאבק בגזענות.
בזיכיון האקס-מן נהוג לסווג מוטאנטים לפי עוצמתם. מוטאנטים מסוג אפסילון הם החלשים ביותר ואצלם המוטציה היא רק נזק (לרוב הופעה חיצונית חריגה ודוחה) ללא שום תועלת. רמות דלתא (הנמוכה) עד אלפא (הגבוהה) מבטאות דרגות עוצמה ושליטה ביכולת המוטאנטית – שלה יש תועלת – כמו גם מראה חיצוני ויכולת להסתיר את המוטציה. המוטאנטים החזקים ביותר מוגדרים ברמת אומגה, והיכולות המיוחדות שלהם הן העוצמתיות ביותר בסוגן ויש לבעליהן שליטה מלאה עליהן.
מוזגת החלב

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יאן ורמיר
 תאריך יצירה:  1658-1657
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  41 ס״מ 
 גובה:  45.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק, תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  SK-A-2344 (רייקסמוזיאום) 
 מיקום:  רייקסמוזיאום אמסטרדם שבהולנד
 
מוזגת החלב (בהולנדית: Het melkmeisje) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר. בעברית היצירה נודעת גם בשמות "החלבנית", "הרפתנית" ו"יוצקת החלב". הציור, שאורכו 45.5 ס"מ ורוחבו 41 ס"מ, מוצג ברייקסמוזיאום שבאמסטרדם, והוא נחשב לאחת היצירות המוכרות ביותר של המוזיאון. תאריך יצירת הציור אינו ידוע במדויק; הרייקסמוזיאום מעריך כי הוא נוצר ב-1658, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות מעריך כי הוא נוצר או בשנת 1657 או בשנת 1658, ואילו האתר "Essential Vermeer" נותן טווח של שלוש שנים בין 1658 ל-1661.
ורמיר מתאר ביצירה סצנה מחיי היום-יום, בין הפעמים הראשונות שבהן הציב דמות בודדת בתוך חלל סגור. ביצירה מתוארת עוזרת בית המכינה גבינה בחדר פשוט. מדובר באשה צעירה וניכר מגופה כי היא חסונה. היא חובשת כובע לבן, סינר כחול ושרווליה מופשלים לצורך עבודות הבית. על פי הערכות, היא הייתה המשרתת במטבח בביתו של ורמיר. על הרצפה ישנו מחמם רגליים, ובאריחי הקיר מתוצרת דלפט ניתן לראות דמויות שונות כמו קופידון. מהחלון המופיע בצד שמאל של היצירה נכנס אור רב המאיר את החדר.
ורמיר עשה שימוש באשליה אופטית ביצירה בשימוש לא רק בפירוט רב אלא גם במתן תחושת משקל לחולבת ולשולחן. האור הנשקף מהחלון לא פוגם בקשיחות הלחם המונח על השולחן או בחלקי גופה של העוזרת. חצי מפניה של החלבנית מוטל בצל, וקשה לדעת מה הם מביעים. אי הידיעה הזו מאופיינת כאפקט מונה ליזה שבו מסתורין אופף את הדמות שבמרכזה של היצירה.
בתקופתו של ורמיר עוזרת הבית הוצגו כנשים מסוכנות המנסות לפתות גברים ולפגוע במעמדם החברתי, אך ביצירתו של ורמיר מוצגת העוזרת באופן מכובד.
בסריקות רנטגן שבוצעו ליצירה התגלו שינויים בקומפוזיציה הראשונית. בגרסה המקורית של הציור הייתה תלויה מפה על הקיר מעל מוזגת החלב וסל מצד ימין למטה. הסרת הפריטים סייעה למקד את המבט במזיגת החלב ובכך העצימה את הסצנה.
בנקודות המגוז - מעל היד של מוזגת החלב - נראות נקודות שמעידות על כך שוורמיר שהשתמש בסיכות. ייתכן שהוא שהשתמש בהן למתוח חוטים על מנת לדייק את הפרספקטיבה בציוריו.
האור, הנשפך מהחלון בקו אלכסוני הוא הגורם המאחד של התמונה. ורמיר הטיל את האור לחלל באופן הדרגתי ורך. רוב הקווים בציור מאוזנים ומאונכים ולא אלכסוניים ובכך תורמים לתחושת שלווה ביצירה.
בתרבות

ציורו של ורמיר עומד במרכז שירהּ של המשוררת הפולניה ויסלבה שימבורסקה - "ורמיר"
בקומדיית המצבים הפיג'מות הציור מוצב בדירה של השלישייה בין עונות 1-3.
הערות שוליים

1 2  יאן ורמיר - יוצקת החלב, באתר Art in a blink, ‏2021-04-17
1 2 3  מוזגת החלב (ציור של יאן ורמיר), באתר גלריה אגוזי
↑  דבי לוזיה, לראשונה בהיסטוריה מוצגים 28 ציוריו של יאן ורמיר, באתר ynet, 15 בפברואר 2023
↑  מה עושה "יוצקת החלב" שצייר יאן ורמיר?, באתר eureka
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319563005171  GND: 7618765-2  LCCN: n2009052699  RKDimages ID: 24950  SUDOC: 143126695  VIAF: 175564520   WorldCat (עם VIAF): 175564520
מארק אברהמס

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 68 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג' 
 בן או בת זוג:  Robin Abrahams 
 פרסים והוקרה:  פרס היינץ אוברהומר (2022) 
 
מארק אברהמס (נולד ב-1956) הוא העורך והמייסד של Annals of Improbable Research, והמייסד ומנהל הטקסים של פרס איג נובל. הוא היה עורך כתב העת תוצאות בלתי ניתנות לשחזור.
אברהמס נשוי לפסיכולוגית רובין אברהמס, בעלת טור בשם "מיס התנהגות" ב"בוסטון גלוב".
הוא בעל תואר במתמטיקה שימושית במכללת הרווארד.
ביבליוגרפיה

ספרים שנכתבו או נערכו על ידי אברהמס:
זה לא סביר (מסת"ב 978-1-85168-931-6 )
פרסי איג נובל (מסת"ב 978-0-525-94753-0 )
מדוע תרנגולות מעדיפות בני אדם יפים (מסת"ב 978-0-7528-6846-2 )
סקס כערימה של הריסות לא תקינות (מסת"ב 978-1-56305-312-2 )
המיטב של "דברי הימים של מחקר בלתי סביר" (מסת"ב 978-0-71673-094-1 )
האיש שניסה לשכפל את עצמו (מסת"ב 978-0-45228-772-3 )
הערות שוליים

↑  About Marc Abrahams at Improbable Research
1 2  "Improbable Research". אורכב מ-המקור ב-2009-10-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457279105171  PLWABN: 9810541820205606  BIBSYS: 98012596  BnF: cb15509309t (data)  ISNI: 0000 0000 5844 6874  LCCN: n92061547  LNB: 000336104  NDL: 00953134  NLK: KAC201008772  NTA: 264798457  SUDOC: 077254945  VIAF: 79210660   WorldCat (עם VIAF): 79210660
מדיניות הדלת הפתוחה

ג'ון היי, הוגה המדיניות
מדיניות הדלת הפתוחה הוא מושג בדיפלומטיה, המתייחס בדרך כלל למדיניות ארצות הברית שקודמה בשנים 1900-1899 על ידי מזכיר המדינה האמריקני, ג'ון היי, במטרה לאפשר לארצות הברית זכויות אימפריאליסטיות מסוימות בסין.
הרקע למדיניות

האימפריליזם המודרני הוביל את המעצמות האירופאיות לסין, ארץ שהייתה סגורה עד אז למערב. עד מהרה פשטו המעצמות השונות (בהן: צרפת, גרמניה, יפן והממלכה המאוחדת) על סין מתוך מטרה לנצל את המשאבים הכלכליים שלה עד כמה שאפשר. אולם, ארצות הברית המחויבת לדוקטרינת מונרו ולדעת הקהל האנטי-אימפריליסטית ששלטה בה נותרה מחוץ לתמונה באזור סין. כשהחליטה לבסוף להשתלב אף היא במערכת האימפריליסטית שבסין התברר שכל השטחים תפוסים בעקבות מסע הפשיטה של המעצמות. מתוך מטרה לקבל זכויות לפריקת סחורה בנמלים, הציע ג'ון היי את מדיניות הדלת הפתוחה.
מהות המדיניות

הגעה להסכמה בינלאומית של המעצמות מתוך מטרה לשמור על שלימותה ועצמאותה של סין.
הבטחת זכויות מסחר שוות לכל המעצמות השונות בסין בכל השווקים
תוצאות המדיניות

מדיניות זו התקבלה בחיוב בידי רב המעצמות וגרמה לבלימת ההסתערות על שטחי סין. רב המעצמות הגיעו לשיתוף פעולה חיובי באינטרסים הכלכליים שלהן בסין. בנוסף לכך, הקיסר הסיני היה מרוצה משום שהוא הצליח לעת עתה לשמור על עצמאותה של סין. למרות זאת, העם הסיני ברובו לא היה מרוצה משום שהאירופאים – סוחרים ומסיונרים – התחילו להגיע בכמויות גדולות יותר מבעבר, דבר שנגד את האינטרס הבדלני של סין.
מדיניות זו הוא אחד הגורמים לפרוץ מרד הבוקסרים, שפרץ בסוף שנת 1899.
הערות שוליים

1 2  Open Door policy, אנציקלופדיה בריטניקה
לואיס מייה

לואיס מייה אספס (בספרדית: Luis Milla Aspas; נולד ב-12 במרץ 1966) הוא כדורגלן עבר ספרדי ומאמן כדורגל.
ככדורגלן שיחק מייה בתפקיד הקשר האחורי ב-3 מועדוני כדורגל ספרדיים מצליחים: ברצלונה, ריאל מדריד וולנסיה וזכה בתארים עם שלושתן. לאחר פרישתו אימן במספר קבוצות, בתוכן 4 נבחרות הנוער של ספרד מהם שנתיים בנבחרת האולימפית איתה זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2011 שהתקיימה בדנמרק.
קריירת משחק

מייה, בוגר מחלקת הנוער של ברצלונה, שיחק משחק אחד בקבוצה הבוגרת בסוף עונת 1984/1985 ובו גם כבש את שער הבכורה שלו, ואת העונה הבאה פתח בברצלונה אתלטיק. לאחר שלוש עונות בקבוצת המשנה עבר מייה ב-1988 לשחק באופן קבוע בקבוצה הבכירה אותה אימן יוהאן קרויף. בברצלונה שיחק שתי עונות ובעקבות מחלוקת לגבי חידוש חוזהו עבר בהעברה חופשית לריאל מדריד ב-1990. בריאל מדריד צבר 165 הופעות עד שנת 1997, במהלכה עבר לוולנסיה ובה סיים את הקריירה בשנת 2001. בסך הכל צבר 299 הופעות בליגה הספרדית כשבמרביתן פתח בהרכב.