stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע אהרן צבי ויינברגר
במשרת הרבנות

בשנת תר"ה הוצע לרב ויינברגר לכהן כרב בהקהילה היהודית במרגיטה, אך הוא סירב בגלל שחותנו ביקש מחתניו שלא יקבלו עליהם משרת רבנות בחייו. בני הקהילה נתנו את לו כתב הרבנות שייתן אותו למי שירצה. ויינברגר מסר את כתב המינוי לרב הלל ליכטנשטיין שבאותו זמן למד תורה בגלנטה בעוני, לאחר שבירר שהמינוי לא יעורר התנגדות בקהילה. לאחר שהרב ליכטנשטיין עבר לכהן כרבה של קלוז', שוב פנו יהודי מרגיטה לוויינברגר שיאות לכהן כרבם, אך הוא עדיין סירב בגלל רצון חותנו ושוב פעל לשכנע את אנשי הקהילה לקבל את הרב ליכטנשטיין שנאלץ לעזוב את קלויזנבורג, שמונה שוב בשנת תרי"ט לרבנות מרגיטה והסביבה. בשנת תרכ"ז נפטר חותנו של הרב ויינברגר, והרב ליכטנשטיין, שראה שחברו זקוק למשרת רבנות לפרנסת משפחתו, נסע לסיקסו לפעול לבחירת ויינברגר כרב העיירה. משראשי הקהילה אמרו שהם רוצים אותו עצמו כרב, הסכים הרב ליכטנשטיין והעביר בתרכ"ב לרב ויינברגר את משרת רבנות מרגיטה והסביבה.
בשמשו כרבה של מרגיטה התפרסם כאחד מגדולי הפוסקים ומכל טרנסילבניה ואף מכל רחבי הונגריה, נשלחו אליו שאלות הלכתיות סבוכות, וגם מגדולי הרבנים של הדור שלפניו. בין גדולי הרבנים שעימם נשא ונתן בהלכה נמנו: הרב משה צבי פוקס מגרוסוורדיין, הרב עמרם בלום מברטיא-אויפאלו (התפרסם בעיקר כרבה של חוסט), הרב משה שמואל גלזנר מקלויזנבורג, הרב אליהו קליין מהאלמין, הרב צבי הירש שפירא ממונקץ', הרב יעקב משה שוורץ מקראסנא, הרב חיים יוסף דוב הלר מקראסנא והרב ברוך בנדיט ליכטנשטיין מקראסנא. כן התפרסם כצדיק וקדוש ופועל ישועות. מגדולי המקובלים באותו הדור שהיכירוהו העידו עליו שהוא בקי גם בתורת הנסתר שבה עסק בלילות.
היה עמוד התווך בין רבנים שפעלו בדרך תקיפה כמו הרב הלל ליכטנשטיין והרב חיים סופר (רב במונקץ' ובודפשט) לבין רבנים שפעלו בדרך מתונה יותר כמו הרב יצחק אהרן לנדסברג מגרוסוורדיין, הרב צבי שלמה שיק והרב מאיר פרלס.
חיבוריו

הרב ויינברגר לא העלה על הכתב את השאלות הרבות שנשאל ולא חשב להדפיסם, נכדו הרב מרדכי בריסק הביא לדפוס את הספר 'שאלות ותשובות מהריא"ץ' חלק ראשון על או"ח ויו"ד. המשך הכתב יד של ספר השו"ת הזה נקטע בגלל השואה, ויש לפנינו רק את החלק הראשון כשכתב היד של החלק השני שעמד לצאת לאור נעלם בזמן השואה. כן יצא לאור  'לקוטי מהריא"ץ'  - ליקוט חידושים של המהריא"ץ על התנ"ך, חידושי אגדות הש"ס (מה ששמעו מפיו), הדרכות רוחניות ושו"ת של שאלות ותשובות מהמהריא"ץ שלא נדפסו לפני כן. בהוצאת "זיכרון - מפעל להנצחת יהדות הונגריה", בני ברק תשס"ג (2003) בליקוט מכתבי תלמידיו וצאצאיו ועריכה של משה אלכסנדר זושא קינסטליכר. הדפסה שנייה לאחר תש"ס {2000).
בנוסף הופיע  'חידושי מהר"ץ'  (כך השם במקור) שבו חידושים של המהריא"ץ בסוגיות בסדר נשים בתלמוד הבבלי בתוך "קובץ עטרת אבות" שערך הרב משה אלכסנדר זושא קינסטליכר. בהוצאת "זיכרון - מפעל להנצחת יהדות הונגריה", בני-ברק תשס"ד (2004).
לאחר שחיבור של חידושי תורה על מסכת כתובות מהתלמוד הבבלי נשרף, הפסיק לכתוב חידושי תורה. חידושי אגדה לא כתב כלל מלכתחילה. חידושי הלכה ואגדה מפוזרים בספרי תלמידיו. וכן מובאים חידושים כאלו בהקדמות ל'שאלות ותשובות מהריא"ץ' חלק א' ול"דרשות מהר"ם בריסק" שהרב מרדכי בריסק קרא להן "פתח עיניים", ובספר "שארית יוסף" של הרב יוסף אריה גרוס, נכד המהריא"ץ. הרב גרוס, בן חתנו של המהריא"ץ, הרב מרדכי גרוס מצ'נגר, למד עם סבו בשנותיו האחרונות.
הרב מרדכי בריסק הוסיף מדברי הרב ויינברגר חידושים לתנ"ך, לאגדות הש"ס והדרכות רוחניות. מחידושי התנ"ך הביא בעיקר את החידושים לתורה. הוא הספיק לפרסם את הדברים על חומש בראשית ב'שו"ת מהריא"ץ', את הדברים על חומש שמות בראש 'דרשות מהר"ם בריסק' וחלק מהדברים על חומש ויקרא כהקדמה ל'שו"ת מהר"ם בריסק' חלק ג'. וכן הוסיף לזה את 'חדושי מהרש"ז' - חידושים על התנ"ך והש"ס ושו"ת מאת הרב שמואל זלמן ויינברגר, בנו של המהריא"ץ ויורשו ברבנות מרגיטה והגליל.
תלמידיו

מבין תלמידיו היו רבנים חשובים שמהבולטים בהם היו:
הרב יהונתן בנימין הכהן, דומ"ץ (דיין ומורה צדק) בסליש ומחבר "נפש יהונתן".
הרב יעקב יוסף גרוס, אב"ד אובודה (נקראה בפי היהודים אובן ישן) שנודע בחיבורו "תבואת יקב" .
הרב יהודה קאין מעגרבג, מחבר "מנחת יהודה".
הרב יוסף הלוי ברגר, רבה של העיר גרלה.
ילדיו

כל חמשת ילדיו היו מאשתו הראשונה:
הרב אברהם יהודה - הבן הבכור שלמד תורה אצל אביו ובישיבת פרשבורג אצל הכתב סופר, בן החת"ם סופר, רבו של אביו.
אסתר - נישאה לרב מרדכי גרוס מצ'נגר.
הרב עקיבא יוסף - התגורר במרגיטה.
בריינדל - נישאה לרב יחזקאל קליין מבודפשט. נפטרה בצעירותה והרב קליין התחתן בשנית עם מאטיל, בת בנו בכורו של המהריא"ץ.
הרב שמואל זלמן - מילא את מקומו במשרת הרבנות של מרגיטה והסביבה במשך 40 שנים. למד בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר (השבט סופר), בן הכתב סופר ונכד החת"ם סופר. בנו הרב מרדכי עזריאל מילא את מקומו אחרי פטירתו ברבנות העיר.
לקריאה נוספת

עולמי : ספר זיכרון לקהלת סעפלאק וגליל מארגרטין, אהרן צבי אילון (ויינברגר) ז"ל, ירושלים תשנ"ח, עמ' 191-171.
הערות שוליים

↑  הקדמה, שו"ת מהריא"ץ, מארגרעטען, תרע"ג, באתר היברובוקס
↑  "ספר יזכור לקהילת מרגרטין והסביבה" באתר ספריית העיר ניו יורק, עמ' 45-46
↑  את הקובץ הביא לדפוס הרב קינסטליכר לכבוד חתונת בנו יעקב ובו לצד דברי המהריא"ץ גם דברים של הרב יחזקאל פנט מחבר "מראה יחזקאל", ושל שני רבנים ממשפחתו של הרב קינסטליכר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304420405171  LCCN: nr96024660  VIAF: 17122516   WorldCat (עם VIAF): 17122516
רונבורג

| --- | --- |
סמל רונבורג

מבט על העיר העתיקה של רונבורג
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 תאריך ייסוד:  1971 
 שטח:  14.25 קמ"ר
 גובה:  278 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,525 (31 בדצמבר 2023)
 קואורדינטות:  50°14′00″N 9°03′00″E﻿ / ﻿50.233333333333°N 9.05°E﻿ / 50.233333333333; 9.05 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.ronneburg.eu/
 he
 
רונבורג (בגרמנית: Ronneburg) היא עיירה קטנה במחוז גרייץ שבמדינת תורינגיה, גרמניה.
גאוגרפיה > מיקום גאוגרפי

רונבורג ממוקמת ממזרח לעיר גרה. בתחום העיר זורם נחל הגסן, שמקורו ליד שכונת רייטסהיין והוא יובל של נהר הווייסה אלסטר.
גאוגרפיה > גאולוגיה

שטח העיר של היום, במיוחד אזור צוקי הטירה ו"שבעת ההרים", עוצב כתוצאה מהתפרצויות געשיות בעבר. בצוקי הטירה ניתן עדיין למצוא "שושני אבן" שמעידות על ההיסטוריה הגאולוגית של האזור, אך רבים מהן נהרסו במפולת אדמה בשנת 2010.
גאוגרפיה > שכנות

רונבורג גובלת בעיירות גרוסנשטיין, הילברסדורף, קאורן, קורבוסן, פייטסדורף ורוקרסדורף במחוז גרייץ, וכן בערים גרה, לוביכאו ופוסטרשטיין במחוז אלטנבורגר לנד.
גאוגרפיה > חלוקה מנהלית

לרונבורג שלושה חלקים עיקריים: גרובסדורף, רייטסהיין, וכן האזור בו שכן בעבר היישוב שמירכאו.
היסטוריה > מקור השם

מקור השם "רונבורג" אינו ודאי. גרסה אחת טוענת כי שם העיר קשור לנהר הקטן "גסה" הזורם ליד הטירה, שבמקור הייתה מבצר. גרסה אחרת טוענת שהשם נובע מהמילים "רונה" (עץ או גזע בגרמנית תיכונה גבוהה) ו"בורג" (מצודה), שמשמעותם היא "מצודת עץ" או "מבנה מגן".
היסטוריה > התפתחות היסטורית

רונבורג הוזכרה לראשונה בשנת 1209 כמקום בבעלות משפחת האצולה של ויידה. בשנת 1304 קיבלה זכויות עיר, ובמהלך השנים הייתה נתונה לשליטת שושלות שונות, כולל בית וטין ובית סקסוניה-אלטנבורג. במהלך המאה ה-17 וה-18 הייתה לעיר מרכזית בתחום מכרות האורניום.
היסטוריה > תעשיית האורניום

בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה כריית אורניום באזור על ידי חברת ויסמות, שהייתה מקור כלכלי חשוב לעיר. עם סיום הכרייה ב-1990 החלו פרויקטים של שיקום וניקוי האזור, כולל "הנוף החדש של רונבורג".
תרבות ואתרים > מוזיאונים

מוזיאון העיר והחינוך
מוזיאון הכרייה, הכולל מכרה תצוגה.
מוזיאון ויסמוט, המתעד את ההיסטוריה של כריית האורניום.
תרבות ואתרים > אתרים בולטים

טירת רונבורג - מבנה היסטורי הכולל חלקים מימי הביניים ועד התקופה ההיסטורית.
כנסיית סנט מריה - כנסייה גותית מהמאה ה-15.
גשר העץ "זנב הדרקון" - גשר עץ מרשים בנוף החדש של רונבורג.
תרבות ואתרים > אירועים שנתיים

בעיר מתקיימים מספר פסטיבלים, בהם פסטיבל העיר העתיקה, פסטיבל המעיינות ופסטיבל הפירמידה בחג המולד.
כלכלה ותשתיות > תחבורה

רונבורג מחוברת לכביש המהיר A4 ולכביש הפדרלי 7. בעיר תחנת רכבת בקו גצלניץ-גרה, המציעה שירותי רכבת מקומיים ובין-עירוניים.
כלכלה ותשתיות > אספקת מים ושירותים

העיר חברה באיגוד המים והביוב של האזור, המספק שירותי אספקת מים וטיפול בשפכים.
אישים מפורסמים > ילידי העיר

גוטפריד טאוברט - מורה ריקוד מתקופת הבארוק.
ארנסט לנגלוץ - ארכאולוג קלאסי.
יהושע מרגולין

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1877 הורוריץ, פלך מוהילוב, האימפריה הרוסית (כיום בלארוס)
 פטירה:  10 בספטמבר 1947 (בגיל 70) תל אביב, ארץ ישראל
 תואר:  מורה, חוקר טבע
 צאצאים:  לא היו לו ילדים
קברו של יהושע מרגולין בגן הבוטני במכללת אורנים. על המצבה חקוק: את רעבוני וצמאוני לאדמת ארץ ישראל, לא אשבור ולא ארווה עד אשר אשוב אליה ואנוח בחיקה מנוחת עולמים.
"בית מרגולין", בניין מעבדות בסמינר אורנים בתכנון האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן
יהושע מרגוֹלין (9 ביולי 1877 – 10 בספטמבר 1947) היה מחנך, חוקר טבע, סופר ומשורר עברי.
ביוגרפיה

מרגולין נולד בעיירה-כפר הורוריץ, במחוז רהצ'וב שבמחוז מוהילב של רוסיה (ברוסיה הלבנה, כיום בבלארוס), ליהודה לייב ששימש כמלמד. בצעירותו למד לימודי דת אך רכש גם השכלה כללית והתעניין בלימודי טבע.
לאחר שעבר בחינת בגרות אקסטרנית היה למורה דת בגימנסיה בקייב.
בשנת 1909 עלה לארץ ישראל והחל לחנך ילדים ביפו להכרת ואהבת הטבע, מתוך הכרה כי זהו צורך חיוני לחיזוק הנוער לשורשיו בארץ. בארץ הצטרף ל"הפועל הצעיר".
כדי להשלים את השכלתו בהוראה, חזר ערב מלחמת העולם הראשונה לקייב, ולמד שם בפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטה. במקביל היה מורה לטבע בבית הספר של "תרבות" בעיר, שבו לימדו בשפה העברית. בעקבות המהפכה נמסר בית הספר לפיקוח היבסקציה, וב-1920 עבר מרגולין לווילנה, שם היה מנהל בית ספר עברי.
בשנת 1923 חזר לארץ ישראל ונתקבל כמורה לטבע ב"מקוה ישראל". מרגולין דגל בשיטה חדשה ומהפכנית דאז בלימודי הטבע: הוא גרס כי בוטניקה וזואולוגיה יש ללמוד בטבע מחוץ לכיתה למרות קיומם של ספרי לימוד בנושא. הוא הפך למורה נודד בין בתי ספר עם תרמיל על השכם ולימוד תחת כיפת השמיים.
שאיפתו הייתה להקים מכון ביולוגי-פדגוגי בתל אביב. בשנת 1931, בעזרתה של שושנה פרסיץ, שהייתה ראש מחלקת החינוך בעיריית תל אביב, הקצתה לו העירייה מגרש ברחוב יהודה הלוי 12. מרגולין בנה במקום את המכון הביולוגי-פדגוגי, ובו פינת חי וגן בוטני קטן, שהיה הגרעין לבנייתו של הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב.
מרגולין חיבר ספרים רבים בהוראת טבע, רשימות, סיפורים ושירים לילדים בנושאי טבע. הוא היה ערירי וראה בכל הילדים הבאים להדרכתו בתור בניו. אצל הילדים הוא היה ידוע בשם "הדוד יהושע".
למרגולין הייתה זיקה חזקה לקיבוצים ולהתיישבות העובדת, שבהם ראה את התגשמות החזון של זיקת העם לאדמתו. הוא חלם על הקמת סמינר להכשרת מורים במדעי הטבע, המדע והאמנות. התוכניות להקמת הסמינר החלו להתגשם ונרכש שטח להקמתו אולם מרגולין לא זכה לכך. בצוואתו ביקש להיקבר בשטח הסמינר. ביום השלושים למותו הונחה אבן הפינה לסמינר אורנים (כיום מכללת אורנים).
קברו של מרגולין נמצא בגן הבוטני של מכללת אורנים, ועל מצבתו חקוקות מילותיו: "את רעבוני וצמאוני לאדמת ישראל לא אשבור ולא ארווה עד אשר אשוב אליה ואנוח בחיקה מנוחת עולמים".
במכללת אורנים נמצא "בית המדעים על שם מרגולין" להוראת טבע ומדע, ובו חלק מאוסף הפוחלצים של מרגולין וארכיונו.
לקריאה נוספת

ניר אליאב, הדוד יהושע, הוצאה עצמית, 2021
הערות שוליים

↑  הגן למחקר זואולוגי ע"ש א. מאיר סיגלס, באתר אוניברסיטת תל אביב.
↑   צפריר רינת, "הדוד יהושע": סיפורו של האיש שהוגדר כאליעזר בן-יהודה של הטבע בארץ, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299332605171  VIAF: 2416716   WorldCat (עם VIAF): 2416716
קן שמרוק

| --- | --- |
 
 לידה:  11 בפברואר 1964 (בן 61) ארצות הברית וורנר רובינס, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 מידע כללי
 שם לידה:  Kenneth Wayne Kilpatrick 
 מדינה:  ארצות הברית 
 משקל:  110 ק"ג 
 גובה:  185 ס"מ
 kenshamrock.com
 ספורט
 ענף ספורט:  אמנויות לחימה משולבות
 משקל:  כבד, חצי-כבד
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מאמן:  מסקצו פונאקי ברט הארט
 
קן שמרוק (Ken Shamrock, נולד ב-11 בפברואר 1964 בוורנר רובינס, ג'ורג'יה) הוא מתאבק מקצועי ואמן לחימה משולבת אמריקאי בדימוס, שידוע בעקבות לחימה באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) ובענפי ספורט לחימה אחרים. נחשב לאחד מחלוצי ענף הלחימה ונחנך להיכל התהילה של ה-UFC. השתתף במעל ל-15 תחרויות UFC ואליפויות הלחימה פרייד, כולל שיאים רבים בתחרויות MMA שלם וצפה. בתחילת הקריירה שלו, שמרוק נודע בכינוי "האדם המסוכן ביותר בעולם" - כינוי שדבק בו לאורך השנים, ובזכות היריבות המוקדמת שלו עם רויס גרייסי.
בנוסף לקריירת אמנויות הלחימה המשולבות, לשמרוק הצלחה ניכרת בהיאבקות מקצועית, בעיקר בפדרציית ההיאבקות העולמית (WWF, כיום WWE).
מרדכי בנט

| --- | --- |

 לידה:  1753 ה'תקי"ג צ'ורגו, הונגריה 
 פטירה:  12 באוגוסט 1829 (בגיל 76 בערך) י"ג באב ה'תקפ"ט קרלסבד, בוהמיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי במיקולוב 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 באוגוסט 1829 
 רבותיו:  רבי יעקב קצנלבויגן, רבי יוסף שטיינהרט, רבי יחזקאל לנדא, רבי שמואל שמלקא הורוביץ
 תלמידיו:  בניו, רבי ישעיה בנט ורבי נפתלי בנט  וכן רבי שמחה בונים מפשיסחה, רבי יהודה אסאד
 חיבוריו:  חדושי מהר"ם בנעט על הש"ס, שו"ת פרשת מרדכי, שו"ת גדולת מרדכי, ביאור מרדכי על ספר המרדכי ועוד
 
 תפקידים נוספים:  רב מדינה 
 
קברו של הרב מרדכי בנט (1753–1829) בבית הקברות היהודי במיקולוב
רבי מרדכי בן אברהם בָּנֶט, או מהר"ם בנט (בכתיב שנהג אז: מרדכי בנעט, בלועזית: Marcus Benedict, "מרקוס בנדיקט"; ה'תקי"ג 1753 – י"ג באב ה'תקפ"ט 1829) היה אב"ד וראש ישיבת ניקלשבורג, רבה הראשי של מוראביה.
ימיו הראשונים

בנט נולד בצ'ורגו שבהונגריה. אביו, אברהם בן יהודה אשכנזי, בן נתן, בן רבי צבי הירש אשכנזי, ומצד אימו היה נצר לנפתלי כ"ץ, מכיוון שגדל מגיל חמש בבית סבתו מצד אמו בניקלשבורג, נקרא בנט כשם משפחתה.
בילדותו נחשב עילוי ובגיל אחת עשרה נשלח ללמוד בישיבתו של רבי יעקב פנחס קצנלבויגן באטינגן (אנ') שבממלכת בוואריה. בגיל 15 עבר לישיבת פיורדא ללמוד אצל רבי יוסף שטיינהארט. בגיל 18 נסע לפראג, שם קנה תורה מפי הנודע ביהודה. בגיל 22 נישא לבתו של גימפל פרוסטיץ מניקלשבורג, ועבר ללמוד שם אצל רבי שמואל שמלקא הורוביץ, מראשי החסידות ורב המקום, אליו התקרב מאוד.
הרב יהודה לייב מימון מציין אותו כתלמיד של רבי משולם איגרא.
לפי מסורת אצל החסידים, מגיל צעיר נהג בפרישות, בתעניות ובסגפנות, עד שרבי זושא מאניפולי נזף בו על שהוא מסתגף ומאז רק צמצם במאכלו.
ברבנות

בשנת 1778 מונה לדיין בניקלשבורג בימי רבנות רבי שמעלקא מניקלשבורג. לאחר מכן מונה לרב בלונדנבורג (אנ') (מוראביה), שם כיהן שנה וחצי, ובשוסבורג (סאסוואר) בהונגריה, שם כיהן כשנה. בשנת תקמ"ט (1789), לאחר פטירת רבו נתקבל להיות אב"ד ניקלשבורג ורבה של מוראביה ('הרב הכולל דמדינת מעהרין'), ועמד בראש הישיבה בניקלשבורג שמנתה בשיאה כארבע מאות תלמידים. בניקלשבורג כיהן במשך 40 שנה, עד לפטירתו.
הרב בנט עסק כל ימיו בש"ס ופוסקים ובנוסף עסק גם במקרא, קבלה ודקדוק עברי. בתולדות ר' יהודה אסאד אשר היה תלמיד הישיבה, מסופר כי קיבל רשות מרבו ללמוד קבלה.
היה בקיא גם בחכמות חיצוניות, ביניהן פילוסופיה, אסטרונומיה ומתמטיקה. היה נתין צייתן של הקיסר פרנץ הראשון, לכבודו חיבר תפילה לאחרי דיכוי המרד באיטליה בשנת 1820.
בסוגיית חינוך החובה, שנכפה על ידי הממשל הקיסרי כעשור לפני היבחרו לכהונה, הקפיד לא לקומם את השלטונות אך השתדל לפקח על התוכן. יחסו הפתוח למדי לעניין הוביל לאהדה רבה כלפיו מחוגי המשכילים. ההיסטוריון מייקל ל. מילר ציין כי היה טרוד בהרבה מרבנים שנחשבו בעיניו כפוסקים מקלים מדי בעת שסמכות ההלכה נשחקה בהתמדה. הוא נודע בתפקיד המרכזי שמילא בשלוש פרשות כאלה: תקרית בשמים ראש מ-1793, סכסוכיו המתמידים עם הרב ההונגרי אהרן חורין וחיכוך דומה לאורך השנים עם הרב בנימין זאב רפפורט ("שמלת בנימין"), שגם אותו גינה כגמיש ומתירן. היה שותף לריב ההיכל ב-1818 נגד ניצני הרפורמה. הוא שלח שני מכתבים שהתפרסמו ב"אלה דברי הברית", ריכוז השו"תים נגד בית-הכנסת הרפורמי החדש. בעוד שאחרים שללו את החידושים כשלעצמם באופן גורף, הוא ניסה למצוא טעמים לאיסור תפילה בלשון נכרי. דבר זה היה מקובל כמובן כמותר, והוא עצמו לא התנגד לו כשפורסמו תרגומי סידורים בגרמנית ב-1796 ו-1815; עם זאת, השימוש בשפה על ידי הרפורמים וההגנה על כך מיריבו האישי, הרב אהרן חורין, הפכה את העניין לסלע מחלוקת. שלא כחת"ם סופר, שכתב במפורש שאין באמירת התפילה בגרמנית בעיה הלכתית של ממש ואסר זאת משום החידוש, הסתמך בנט על טיעונים סבוכים כמו הצורך לבטא כל תו, בעיקר בשמות הקודש, כדי להשיג כוונה כראוי. הדבר הביא עליו את לעג מגיני ההיכל. כמו כן, כשהתלבטו כותבי "אלה דברי הברית" בשאלה על בסיס מה לאסור ניגון בעוגב (בעיקר כשבית-הדין של פראג שלח איגרת לפיה הדבר היה נהוג בעיר בבתי-כנסת כמה עשורים קודם), הגדיר זאת כחוקות הגויים ודעתו התקבלה ושימשה מאז.
פטירתו

הרב בנט נפטר בי"ג באב תקפ"ט (12 באוגוסט 1829), בעת שהותו בעיר המרחצאות קרלסבד, והוא בן 76. בתחילה נקבר בליכטנשטט(אנ') הסמוכה על תנאי שיוכלו להעבירו. משפחתו ובני עירו ניקלשבורג ביקשו להעביר את עצמותיו לעירם, שבה קבורים משפחתו ורבו הרב שמואל שמלקא, אשר הרב ביקש להיקבר על ידו. אנשי ליכטנשטט התנגדו. לאחר דיון והיתר של החת"ם סופר ורבנים נוספים, ולאחר קבלת רישיון מהשלטונות, הועבר הקבר לניקלשבורג, באדר 1830 . נאמר כי הרב מרדכי בנעט ציווה קודם מותו שאם יצטרכו דבר ישתטחו על קברו.
אחר פטירת ר' מרדכי מצאו שקים, אשר היה רגיל ללבוש תחת מלבושיו לשם סיגוף, ורבים רצו לקנות שקים אלו, לשם סגולה, אשר יטמינו אותם לאחר פטירתם בשקים אלו. ממכירת השקים האלו, נאסף הון רב שהספיק לפרנסת נכדיו היתומים (בני בתו, שמתה בחייו), וכן לנישואיהם.
מתלמידיו

רבי שמחה בונים מפשיסחה
רבי יהודה אסאד
בנו רבי ישעיה בנט, אבד"ק קאליב
בנו רבי נפתלי בנט, רבה של שאפה (Schaffa) (אנ')(מוראביה)
רבי שלמה קווטש, מחבר ספר "חכמת שלמה"
בן אחיו הרב מנחם מנדל בנט, דיין בפאקש (הונגריה)
קרובו רבי משה מרדכי בנט, אב"ד שטאמפי (סלובקיה)
הרב צבי הירש אופנהיים, אבד"ק טמשוואר
ר' שמעון ווינער אב"ד לאשברין
מספריו

על תולדות חייו נכתב על ידי בניו ונכדיו בהקדמות לחמשת הספרים הראשונים ברשימה הבאה:
ביאור מרדכי - הגהות על פסקי המרדכי (שכתב ר' מרדכי בן הלל)
מחשבת מרדכי - דרשות על התורה
מגן אבות - על מלאכות שבת
דברי מרדכי - על הלכות איסור והיתר בשולחן ערוך חלק יורה דעה
תכלת מרדכי - דרשות על הש"ס
חדושי מהר"ם בנעט - חידושים על הש"ס
גדולת מרדכי, ספר שאלות ותשובות שנדפסו ביחד עם תשובות תלמידו בספר הר המור (בהוצאת הרב אברהם יצחק גליק, שנישא לנכדתו)
פרשת מרדכי, שאלות ותשובות
לקריאה נוספת

משה מנדלסון, פני תבל, אמסטרדם, תרל"ב, באתר היברובוקס
הרב י"ל מימון, שרי המאה, ירושלים, מוסד הרב קוק, תש"ב, חלק א', עמ' 266–271
נחום טוביה לונדון (כותב הערך), בנעט מרדכי, אנציקלופדיה אוצר ישראל, כרך ג'
מ. י. ברדיצ'בסקי, הג"ר מרדכי בנעט, האסיף ד', תרמ"ח, חלק אוצר הספרות, 61-65 (בספירה שלישית)
הרב ד"ר ראובן פרבר, פאר מרדכי, אתאזא, תל אביב, תשי"א
משה אלכסנדר זושא קינסטליכר, החתם סופר ובני דורו: אישים בתשובות חתם סופר, בני ברק, תשנ"ג, ערך מרדכי בנעט
הרב רפאל הלפרין (עורך), האנציקלופדיה לבית ישראל, כרך 5, עמ' 55, ערך בנט ר' מרדכי בר אברהם
שלמה בן דוד [=שלמה שפיצר], מצעדי גבר : סיפור מחיי ר’ מרדכי באנעט ותלמידו : סיפור היסטורי, ירושלים, תשמ"ח?
Rabbis and Revolution: The Jews of Moravia in the Age of Emancipation, 2010 ,Michael Miller,
הערות שוליים

↑  ראו: הרב יהודה לייב מימון, ר' משולם איגרא. אמנם לפי חשבון שנות לידתם היה רבי משולם גדול מרבי מרדכי בשנה אחת בלבד
↑  כך בספר התולדות שכתב בנו אבריל. ב"שרי המאה" מיוחס הסיפור לאחיו רבי אלימלך ליפמן מליז'נסק.
↑  התפילה מועתקת בתוך "תולדות מוהר"ר מרדכי בנט". על הסיבות לקשר הקרוב ראו ב"פאר מרדכי".
↑  מילר, עמ' 65-69.
↑  כל הפרשה מובאת בתשובות החת"ם סופר, ח"ו (ליקוטים) סימן ל"ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502543705171  GND: 140905952  ISNI: 0000 0000 8021 1385  LCCN: n85813032  NKC: mzk2005295135  NTA: 291911951  VIAF: 84633040   WorldCat (עם VIAF): 84633040
פליקס מנדלסון

| --- | --- |
דיוקן מ-1829 מאת James Warren Childe
דיוקן מ-1829 מאת James Warren Childe
 לידה:  3 בפברואר 1809 המבורג המבורג (כיום בגרמניה)
 פטירה:  4 בנובמבר 1847 (בגיל 38) ממלכת סקסוניה לייפציג (כיום בגרמניה)
 מקום קבורה:  cemeteries at Hallesches Tor 
 מוקד פעילות:  ממלכת סקסוניה, המבורג 
 תקופת הפעילות:  1826–1843 (כ־17 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 זרם:  רומנטית
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, מוזיקה סימפונית 
 שפה מועדפת:  גרמנית, צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, עוגב
 בן או בת זוג:  צצילה מנדלסון-ברתולדי 
 צאצאים:  פאול מנדלסון-ברתולדי האב, לילי ואך, קרל מנדלסון-ברתולדי, מארי בנקה 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של לייפציג (13 באפריל 1843)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  פור לה מריט 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
יעקב לודוויג פליקס מנדלסון-ברתולדי (בגרמנית: Jakob Ludwig Felix Mendelssohn Bartholdy;‏ 3 בפברואר 1809 – 4 בנובמבר 1847) היה מלחין, מנצח, פסנתרן ונגן עוגב גרמני יהודי מומר מהתקופה הרומנטית. יצירותיו של מנדלסון כוללות סימפוניות, קונצ'רטי, יצירות לפסנתר, יצירות לעוגב ומוזיקה קאמרית. היצירות הידועות ביותר שהלחין הן: חלום ליל קיץ (הכוללת את "מארש החתונה" הידוע), הסימפוניה האיטלקית, הסימפוניה הסקוטית, האורטוריה פאולוס, האורטוריה אליהו, ההברידיים וקונצ'רטו לכינור. שירים ללא מילים היא יצירתו המפורסמת ביותר לפסנתר.
פליקס מנדלסון-ברתולדי היה נכדו של הפילוסוף היהודי הנודע, משה מנדלסון. הוא נולד למשפחה יהודית מכובדת וגדל ללא דת. בגיל שבע הוטבל כנוצרי לותרני. פליקס הוכר עוד בילדותו כילד פלא מוזיקלי, אך הוריו נהגו בזהירות ולא רצו לנצל את כישרונו לרווח כלכלי. אחותו, פאני מנדלסון, קיבלה השכלה מוזיקלית דומה והייתה מלחינה ופסנתרנית מוכשרת בפני עצמה. כמה משיריה המוקדמים פורסמו בשם אחיה.
מנדלסון זכה להצלחה מוקדמת בגרמניה, ועורר עניין מחודש במוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך אחרי שניצח על היצירה מתאוס פסיון מאת באך בשנת 1829. עד לקונצרט זה המוזיקה של באך כמעט נשכחה ונעלמה לגמרי מחיי המוזיקה בגרמניה. מנדלסון זכה להצלחה במסעותיו ברחבי אירופה כמלחין, מנצח ונגן סולן. בעשרת ביקוריו בבריטניה הוצגו בבכורה רבות מיצירותיו הגדולות, וביקורים אלה מהווים חלק חשוב בקריירה הבוגרת שלו. הטעם המוזיקלי השמרני שלו בידל אותו ממלחינים בני תקופתו הרפתקנים יותר בגישתם כפרנץ ליסט, ריכרד וגנר, שארל-ולנטן אלקאן והקטור ברליוז. הקונסרבטוריון בלייפציג שהקים בשנת 1843, הפך למעוז של שמרנות ופסל מגמות רדיקליות במוזיקה.
לאחר תקופה ארוכה של התעלמות ממנדלסון בגלל טעם משתנה, אנטישמיות ושורשיו היהודיים, בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, הוערכה מחדש מקוריות יצירתו. היום הוא אחד מהמלחינים הפופולריים ביותר של התקופה הרומנטית במוזיקה.
ביוגרפיה > ילדותו

פליקס מנדלסון נולד בעיר החופשית המבורג (כיום בגרמניה), השני מבין ארבעה אחים, למשפחה יהודית מתבוללת. סבו היה הפילוסוף היהודי הנודע משה מנדלסון. אביו אברהם, היה בנקאי ואמו, לאה לבית זאלומון (Salomon) הייתה מוזיקאית חובבת ברמה גבוהה, נכדתו של דניאל איציג, והיא זו שלימדה אותו לראשונה מוזיקה. בניגוד למוזיקאים רבים בני תקופתו, גדל מנדלסון במשפחה אמידה למדי. הוריו האמינו שכדי להשתלב בחברה הגרמנית יהיה עליהם להמיר את דתם. הוריו לא ערכו לו ברית מילה ובגיל שש הוטבל עם שלושת אחיו והיה לנוצרי פרוטסטנטי. כעבור כמה שנים הוטבלו גם הוריו לנצרות. האב החליט לשנות גם את שם המשפחה ובחר להשתמש בשם ברתולדי, כפי שבחר לעצמו גיסו (אחי אשתו), כמה שנים קודם לכן כשהוטבל לנצרות. למרות הלחץ שהפעיל עליו אביו ואף על פי שהיה נוצרי אדוק, סירב פליקס עד סוף ימיו לוותר על השם מנדלסון.
המשפחה עברה לברלין בשנת 1811. אברהם ולאה מנדלסון ביקשו להעניק לילדיהם - פאני, פליקס, פאול ורבקה (אשתו לעתיד של יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה) את החינוך הטוב ביותר שיש. פאני הפכה לפסנתרנית הידועה בחוגי המוזיקה בברלין. אברהם אביה חשב שהיא, ולא פליקס, מוזיקלית יותר. אך אברהם או פליקס לא ראו שזה ראוי שאישה תהייה בעלת קריירה במוזיקה, ולכן היא נותרה מוזיקאית פעילה אך לא מקצועית. תחילה לא היה אברהם מסוגל לאפשר לפליקס להתמסר לקריירה מוזיקלית עד שהתברר שהוא רציני לגמרי.
מנדלסון גדל בסביבה אינטלקטואלית. ביקורים תכופים שאורגנו על ידי הוריו בביתם שבברלין כללו אמנים, מוזיקאים ומדענים, ביניהם וילהלם פון הומבולדט, אלכסנדר פון הומבולדט והמתמטיקאי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה (בעלה של אחותו רבקה לעתיד). המוזיקאית שרה רוטנבורג כתבה על משק הבית כי "אירופה הגיעה לסלון שלהם".
ביוגרפיה > קריירה > חינוך מוזיקלי

מנדלסון החל ללמוד שיעורים בפסנתר מאמו כשהיה בן שש, ובגיל 7, חונך על ידי מארי ביגוט (אנ') בפריז. מאוחר יותר בברלין, כל ארבעת האחים למדו נגינה על פסנתר אצל לודוויג ברגר (אנ'), שהיה בעצמו תלמידו לשעבר של מוציו קלמנטי. החל ממאי 1819, מנדלסון (בתחילה עם אחותו פאני) למד קונטרפונקט והלחנה אצל קרל פרידריך צלטר בברלין. זו הייתה השפעה חשובה על הקריירה העתידית שלו. צלטר הומלץ כמורה על ידי שרה איציק לוי, בת למשפחה יהודית בעלת מעמד גבוה בברלין וסבתא-רבה של פליקס מנדלסון. שרה איציק לוי הייתה תלמידה של וילהלם פרידמן באך וקרל פיליפ עמנואל באך. שרה לוי הפגינה כישרון כלשהו כפסנתרנית ולעיתים קרובות ניגנה בתזמורת של צלטר. שרה הקימה אוסף חשוב של כתבי יד של משפחת באך. צלטר, שטעמו במוזיקה היה שמרני, העריץ גם את המוזיקה של משפחת באך. ללא ספק, זה מילא חלק משמעותי בהיווצרות טעמו המוזיקלי של פליקס מנדלסון, מכיוון שעבודותיו משקפות את המחקר הזה על הבארוק והמוזיקה הקלאסית הקדומה. פוגות שהלחין די דומות לסגנונו של יוהאן סבסטיאן באך ודי משקפות את זה שמנדלסון הושפע רבות מבאך.
ביוגרפיה > קריירה > תחילת הקריירה

כבר בילדותו ניכרה בו גאונות מוזיקלית. בגיל 9 ניגן מנדלסון לראשונה בקונצרט פומבי, ובגיל 11 התחיל לחבר מוזיקה. גם אחיו ואחיותיו גילו כישרון מוזיקלי. פאני אחותו נהגה אף היא להלחין מוזיקה ושניהם הרבו לנגן את יצירותיהם על פסנתר, כאשר רבקה אחותו הייתה מזמרת ופאול אחיו ניגן בצ'לו. בגיל 15 חיבר מנדלסון את הסימפוניה הראשונה שלו, ובגיל 17 חיבר את אחת היצירות הנודעות ביותר שלו: "הפתיחה לחלום ליל קיץ" על פי מחזהו של ויליאם שייקספיר. ו-17 שנה אחרי כן חיבר את הפרקים הנוספים ל"חלום ליל קיץ", לרבות "מארש החתונה" המפורסם.
ביוגרפיה > קריירה > שיא הקריירה

מגיל 20 סייר מנדלסון בארצות אירופה ובמהרה כבש את המרכזים המוזיקליים ביבשת וקנה לו שם של מנצח מזהיר. ביקורו באיטליה ובסקוטלנד העניק לו השראה לחיבור כמה מהיצירות הידועות שלו: את הפתיחה מערת פינגאל כתב בגרסתה הראשונה כבר בשנת 1830, ואז החל לחבר את הסימפוניה השלישית "הסקוטית" אך סיימה רק תריסר שנים מאוחר יותר. את הסימפוניה הרביעית ("האיטלקית") חיבר עד 1833. בנוסעו לאנגליה התוודע למוזיקה של גאורג פרידריך הנדל וברוח זו כתב את האורטוריה אליהו, שהיא מהחשובות ביצירות על רקע מקראי.