stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברטו בטגה
קריירת משחק

בטגה החל את דרכו בקבוצת הנוער של יובנטוס. לקראת עונת 1969/1970, כשסיים את גילאי הנוער, הוחלט להשאילו לעונה אחת לוארזה מהסרייה ב'. תחת המאמן נילס לידהולם, השתלב בטגה מיידית בהרכב הפותח, ובאותה עונה כבר הוכיח את יכולת כיבוש השערים שלו, כשסיים כמלך השערים של הליגה עם 13 שערים ב-30 הופעות, וזכה עם קבוצתו באליפות ליגת המשנה.
בטגה חזר ליובנטוס לאחר עונת השאלה אחת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-27 בספטמבר 1970 במשחק חוץ מול קטניה, וכבש את השער היחיד במשחק שהעניק לקבוצתו ניצחון 1-0. עונת הבכורה שלו בקבוצה הייתה מוצלחת, כשהחלוץ הצעיר כבש 13 שערי ליגה ו-21 שערים בכל המסגרות.
עונה אחר כך שוב פתח בטגה את העונה בכושר הבקעה מצוין, וב-14 משחקי ליגה כבש עשרה שערים. הוא שיחק וכבש מול פיורנטינה ב-16 בינואר 1972, אך הייתה זו הופעתו האחרונה לאותה עונה, לאחר שנתגלה לו זיהום בריאה ושלבים ראשונים של מחלת השחפת. על אף ששיחק רק חצי עונה, היה לו חלק משמעותי בזכייתה של יובנטוס באליפות איטליה באותה עונה.
בטגה חזר למגרשים כעבור שמונה חודשים, זמן קצר לאחר פתיחת עונת 1972/1973. הוא תרם לזכייתה השנייה ברציפות של יובנטוס בתואר האליפות, ולהעפלתה הראשונה בהיסטוריה לגמר גביע אירופה לאלופות, בו נוצחה 1-0 על ידי אייאקס אמסטרדם. בטגה פתח בהרכב למשחק הגמר, והוחלף זמן קצר לאחר פתיחת המחצית השנייה.
הגעתו של המאמן ג'ובאני טרפטוני בקיץ 1976 הובילה לתקופה מוצלחת עבור בטגה, ברמה האישית והקבוצתית. בעונת 1976/1977 זכתה יובנטוס בתואר האליפות המקומית, שהייתה הרביעית של בטגה עם הקבוצה. הוא תרם 17 שערי ליגה באותה עונה, שיא קריירה אישי. במקביל, רשמה הקבוצה טורניר מוצלח בגביע אופ"א. בטגה היה פעיל מאוד וכבש חמישה שערים במהלך הטורניר. יובנטוס פגשה לגמר כפול את אתלטיק בילבאו, וגברה עליה 1-0 בסטאדיו אולימפיקו בטורינו. במשחק החוץ באצטדיון סן ממס כבש בטגה בנגיחה כבר בדקה השביעית שער חוץ לזכות יובנטוס. על אף שיובנטוס נוצחה במשחק 2-1, שער החוץ של בטגה הביא לה את התואר בזכות חוק שערי חוץ.
בעונת 1979/1980 כבש בטגה 16 שערי ליגה, שהקנו לו את תואר מלך השערים בסרייה א' באותה עונה. תרמה לכך רבות העובדה כי הפך לבועט הפנדלים הקבוע של קבוצתו.
ב-4 בנובמבר 1981, בדקה ה-27 במשחקה של יובנטוס מול אנדרלכט גביע אירופה לאלופות, התנגש בטגה בשוערה של אנדרלכט ונפצע באופן חמור ברצועות בברכו. כתוצאה מכך, הוא לא שב עוד למגרשים באותה העונה וזאת לאחר שכבש חמישה שערים בשבעה משחקי ליגה בלבד. הפציעה אף גרמה לו להחמיץ את טורניר מונדיאל 1982 עם איטליה. הוא חזר לסגל בעונת 1982/1983, בה סייע לקבוצתו להעפיל עד לגמר גביע אירופה השני בתולדותיה. הוא פתח בהרכב אך לא הצליח לכבוש ויובנטוס הפסידה במשחק הגמר 1-0 להמבורג.
בתום העונה סיים בטגה את דרכו ביובנטוס לאחר 13 עונות. הוא ממוקם שלישי בטבלת מלך שערי המועדון בכל הזמנים אחרי ג'מפיירו בוניפרטי ואלסנדרו דל פיירו, עם 178 שערים בכל המסגרות, וחמישי בטבלת ההופעות בכל הזמנים במועדון, עם 481 בכל המסגרות. הוא עבר לשנתיים בקבוצת טורונטו בליזארד הקנדית, בסיומן פרש ממשחק פעיל בגיל 34.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

בטגה החל את דרכו בנבחרת איטליה ב-5 ביוני 1975, כשעלה בהרכב במשחק החוץ מול פינלנד במסגרת מוקדמות יורו 1976. שנה בדיוק לאחר מכן, ב-5 ביוני 1976, כבש את שעריו הראשונים במדי איטליה. הוא עלה מהספסל לקראת המחצית השנייה במשחק ידידות בין איטליה לרומניה, וכבש פעמיים בדרך לניצחון 4-2. היה זה צמד ראשון מתוך שלושה צמדים רצופים ושישה משחקים רצופים בהם כבש במדי הנבחרת.
בטגה היה גורם משמעותי בטורניר מוקדמות מונדיאל 1978, בו התמודדה איטליה בבית קשה מול אנגליה. בטגה פתח בהרכב בכל ששת משחקי המוקדמות, וכבש בחמישה מתוכם. ב-15 באוקטובר 1977, כשאיטליה אירחה את פינלנד, כבש בטגה ארבעה שערים בדרך לניצחון 6-1. בכך, הוא היה לאחד משישה שחקנים בלבד לאורך ההיסטוריה שכבשו רביעייה במדי איטליה. שעריו של בטגה סייעו לאיטליה להעפיל על חשבון אנגליה לטורניר הגמר.
לקראת טורניר מונדיאל 1978 בארגנטינה, זומן בטגה לסגל על ידי המאמן אנצו ביארזוט. בטגה ופאולו רוסי הובילו את התקפת איטליה בטורניר, ופתחו שניהם בהרכב הקבוצה בכל שבעת משחקיה. בשלב הבתים הראשון הצטיינה איטליה על אף שהוגרלה לבית קשה. היא גברה על צרפת 2-1 במשחק הראשון, על אף שנקלעה לפיגור כבר בדקה הראשונה. במשחק השני פגשה איטליה את הונגריה. בדקה ה-35, דקה לאחר שרוסי העלה את איטליה ליתרון, כבש בטגה לאחר שהשתלט על כדור בתוך הרחבה והכניע את השוער. איטליה ניצחה במשחק 3-1. במשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים פגשה איטליה את המארחת ארגנטינה. בדקה ה-67 השלים בטגה מהלך של דאבל-פס עם רוסי, וכבש בבעיטה לפינה הרחוקה. שער נאה של איטליה שקבע את תוצאת המשחק, 1-0 בסיום, ואיטליה צלחה את שלב הבתים עם מאזן מושלם. בשלב הבתים השני נפרדה איטליה בשוויון 0-0 עם גרמניה המערבית וגברה 1-0 על אוסטריה. במשחק השלישי והמכריע נכנעה איטליה 2-1 להולנד וסיימה שנייה בבית. המקום השני הקנה לה מקום במשחק על המקום השלישי בטורניר, בו פגשה את ברזיל שגברה עליה 2-1. איטליה סיימה את הטורניר במקום הרביעי הכולל, ובטגה ורוסי היו נציגיה היחידים בנבחרת הטורניר בסיום המונדיאל.
ביארזוט זימן את בטגה גם לטורניר יורו 1980 אותו אירחה איטליה. בטגה פתח בכל ארבעת משחקיה של איטליה בטורניר, שהסתיימו בהפסד לצ'כוסלובקיה במשחק על המקום השלישי בדו-קרב בעיטות עונשין. בטגה לא כבש לזכות איטליה במהלך הטורניר, ואיטליה כולה סבלה מיכולת התקפית חלשה וכבשה רק פעמיים בארבעת משחקיה.
בטגה היה שותף פעיל בטורניר מוקדמות מונדיאל 1982, וכבש את שערו ה-19 והאחרון במדי הנבחרת במהלך הטורניר. היה זה במשחק החוץ מול יוגוסלביה ב-17 באוקטובר 1981, שהסתיים בשוויון 1-1. על אף ששותף לאורך רוב טורניר המוקדמות, נאלץ בטגה להחמיץ את טורניר הגמר בעקבות הפציעה הקשה שחווה במדי יובנטוס. הוא חזר להופעה אחת אחרונה במדי הנבחרת ב-16 באפריל 1983 במשחק חוץ מול רומניה, בו נוצחה איטליה 1-0 במסגרת מוקדמות יורו 1984.
בסך הכול ערך בטגה 42 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 19 שערים.
לאחר הפרישה

ב-1994, כעשור לאחר פרישתו ממשחק, נקרא בטגה על ידי אומברטו אניילי, נשיא הקבוצה, לחזור ליובנטוס ולשמש כסגן נשיא המועדון. הוא היה חלק משלישייה ניהולית שהובילה את המועדון להצלחות רבות. יובנטוס נמצאה אשמה בפרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006, שהשפיעה על כל הצמרת הניהולית בקבוצה למעט בטגה, שנמצא נקי מכל עבירה. הוא נותר ללוות את הקבוצה בתפקיד ניהולי בעונתה הראשונה בהיסטוריה בסרייה ב', עונת 2006/2007, ובסיומה התפטר מתפקידו במועדון.
בדצמבר 2009 חזר שוב לכהן בתפקיד סגן הנשיא, אך עזב בסיום אותה עונה לאחר כחצי שנה בלבד בתפקידו.
תארים

גביע אופ"א: 1976/1977
אליפות איטליה (7): 1971/1972, 1972/1973, 1974/1975, 1976/1977, 1977/1978, 1980/1981, 1981/1982
הגביע האיטלקי (2): 1978/1979, 1982/1983
נבחרת המחזור של מונדיאל 1978
מלך השערים של הסרייה א': 1979/1980
מלך השערים של הסרייה ב': 1969/1970
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969/1970 | וארזה | איטליהסרייה ב' | 30 | 13 | 3 | 0 | - | - | 33 | 13 |
| 1970/1971 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 28 | 13 | 3 | 2 | 11 | 6 | 42 | 21 |
| 1971/1972 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 14 | 10 | 4 | 1 | 5 | 4 | 23 | 15 |
| 1972/1973 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 8 | 9 | 1 | 7 | 2 | 43 | 11 |
| 1973/1974 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 24 | 8 | 5 | 2 | 2 | 0 | 31 | 10 |
| 1974/1975 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 6 | 10 | 3 | 10 | 1 | 47 | 10 |
| 1975/1976 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 29 | 15 | 3 | 2 | 4 | 1 | 36 | 18 |
| 1976/1977 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 30 | 17 | 4 | 1 | 12 | 5 | 46 | 23 |
| 1977/1978 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 30 | 11 | 4 | 2 | 7 | 2 | 41 | 15 |
| 1978/1979 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 30 | 9 | 9 | 2 | 2 | 0 | 41 | 11 |
| 1979/1980 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 28 | 16 | 4 | 0 | 8 | 1 | 40 | 17 |
| 1980/1981 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 25 | 5 | 8 | 3 | 4 | 3 | 37 | 11 |
| 1981/1982 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 7 | 5 | 4 | 2 | 3 | 1 | 14 | 8 |
| 1982/1983 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 6 | 7 | 1 | 6 | 1 | 40 | 8 |
| 1983 | טורונטו בליזארד | קנדהNASL‏ | 21 | 2 | - | - | - | - | 21 | 2 |
| 1984 | טורונטו בליזארד | קנדהNASL‏ | 27 | 9 | - | - | - | - | 27 | 9 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 404 | 153 | 77 | 22 | 81 | 27 | 562 | 202 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1975 | 2 | 0 |
| 1976 | 7 | 8 |
| 1977 | 5 | 6 |
| 1978 | 12 | 3 |
| 1979 | 2 | 0 |
| 1980 | 10 | 1 |
| 1981 | 3 | 1 |
1982: 0
| 1983 | 1 | 0 |
| סה"כ | 42 | 19 |
בטגה, 2005
קרוליינה פנתרס

קרוליינה פנתרס (באנגלית: Carolina Panthers) היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר שארלוט שבמדינת קרוליינה הצפונית. הפנתרס משחקים בבית הדרומי של חטיבת ה-NFC. הקבוצה נמצאת בבעלות המיליארדר דייוויד טפר. שווי הקבוצה מוערך בכ-2.4 מיליארד דולר אמריקני על פי מגזין פורבס.
משרדי הקבוצה ממוקמים באצטדיון בנק אוף אמריקה בעיר שארלוט. האצטדיון גם משמש כמגרשה הביתי של הקבוצה, ונמצא בבעלותה.
הערות שוליים

↑  דירוג פורבס לקבוצות NFL
| קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית הצפוני | הבית הדרומי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית הצפוני | הבית הדרומי | הבית המערבי |
| באפלו בילס | בולטימור רייבנס | יוסטון טקסאנס | דנוור ברונקוס | דאלאס קאובויס | שיקגו ברס | אטלנטה פאלקונס | אריזונה קרדינלס |
| מיאמי דולפינס | סינסינטי בנגלס | אינדיאנפוליס קולטס | קנזס סיטי צ'יפס | ניו יורק ג'איינטס | דטרויט ליונס | קרוליינה פנתרס | לוס אנג'לס ראמס |
| ניו אינגלנד פטריוטס | קליבלנד בראונס | ג'קסונוויל ג'אגוארס | לאס וגאס ריידרס | פילדלפיה איגלס | גרין ביי פקרס | ניו אורלינס סיינטס | סן פרנסיסקו 49' |
| ניו יורק ג'טס | פיטסבורג סטילרס | טנסי טייטאנס | לוס אנג'לס צ'רג'רס | וושינגטון קומנדרס | מינסוטה ויקינגס | טמפה ביי באקנירס | סיאטל סיהוקס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n95098801  VIAF: 124497629   WorldCat (עם VIAF): 124497629
רוי בנטלי

רוי תומאס פרנק בנטלי (באנגלית: Roy Thomas Frank Bentley;‏ 17 במאי 1924 - 20 באפריל 2018) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ונודע בעיקר בשל הצלחתו במדי צ'לסי ונבחרת אנגליה. במשך מספר שנים במהלך הקריירה נחשב לאחד מטובי שחקני ההתקפה האנגלים, ולאחר פרישתו ממשחק עבד גם כמאמן.
קריירת מועדונים

בנטלי נולד בעיר בריסטול ושירת בצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1939 הצטרף לקבוצת הכדורגל בריסטול סיטי מעיר הולדתו ושיחק בה שבע שנים, בטרם חתם בניוקאסל יונייטד ב-1946. בנטלי שיחק בניוקאסל במשך פחות משנתיים אך היה חלק מאחת מחוליות ההתקפה המרשימות באנגליה באותה תקופה, שכללה גם את ג'קי מילבורן, לן שקלטון וצ'רלי ויימן. בעונת 1946/1947 הוא סייע לקבוצה להעפיל לחצי גמר גביע ה-FA, שם הפסידה 4-0 לצ'רלטון אתלטיק.
בינואר 1948 חתם בנטלי בקבוצה הלונדונית צ'לסי, ששילמה תמורתו 12,500 לירות שטרלינג. אחת מהסיבות למעבר הייתה עצת רופאו, כי התגוררות בדרום תרפא את הבעיות בריאות מהן סבל לעיתים תכופות. הוא הגיע לצ'לסי כמחליפו של טומי לוטון, ומיד קיבל ציפיות כממשיך דרכו של לוטון בקבוצה. בנטלי פתח את תקופתו בצ'לסי בצורה לא מוצלחת והתקשה להסתגל לסגנון המשחק של הקבוצה, שלא היה מוכר לו. הוא הבקיע שלושה שערים בלבד בארבעת חודשיו הראשונים בקבוצה.
עם זאת, לאחר מספר חודשים לא מוצלחים החל בנטלי לשפר את רמת משחקו. הוא תפקד בעמדת החלוץ המרכזי וניחן ביכולות של בלבול שחקני ההגנה היריבים, בעיטות ונגיחות חזקות. בעונתו המלאה הראשונה בצ'לסי, 1948/1949, הוא הבקיע 23 שערים וסיים כמלך השערים של הקבוצה, ובעקבות כך זכה לזימון לסגל נבחרת אנגליה. על אף שלרוב הגיע להישגים נמוכים עם הקבוצה במסגרת הליגה הראשונה של הפוטבול ליג באותו זמן, הוא נחל עמה הצלחה במסגרת גביע ה-FA ב-1950. הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 0-3 על צ'סטרפילד בסיבוב החמישי, וברבע הגמר מול מנצ'סטר יונייטד הבקיע שער ממרחק של 30 יארד בדרך לניצחון 0-3. בחצי הגמר הפסידה הקבוצה לארסנל, על אף שכבר החזיקה ביתרון 0-2. במהלך שנותיו הראשונות בצ'לסי השתתף בנטלי עם הקבוצה גם בגביע ערי הירידים.
ב-1952, בתום עונה שהסתיימה בהדחה נוספת בחצי גמר גביע ה-FA, מונה טד דרייק למאמן צ'לסי. בנטלי לקח תפקיד חשוב בהפיכתה של הקבוצה לאחת מהמובילות באנגליה בשנים הבאות, ובעונת 1954/1955 הוביל אותה לזכייה הראשונה בתולדותיה באליפות הליגה הראשונה. בנוסף להיותו קפטן הקבוצה בזכייתה בתואר הוא הבקיע 21 שערי ליגה במהלך העונה, ובהם שלושער במשחק נגד ניוקאסל ושני שערים בניצחון 3-4 על וולבס, מהיריבות העיקריות של צ'לסי במאבק על התואר. לאחר עונה אחת נוספת עזב בנטלי את הקבוצה, כחלק ממהפכה שחולל דרייק בקבוצה שמרבית שחקניה הגיעו לגיל מופלג.
בסך הכל הבקיע בנטלי 150 שערים ב-367 משחקים במדי צ'לסי בכל המסגרות, שמציבים אותו במקום הרביעי בדירוג הכובשים של המועדון בכל הזמנים, יחד עם פיטר אוזגוד. ב-1956 חתם בנטלי בקבוצת פולהאם, שכנתה של צ'לסי למערב לונדון. בפולהאם הוא עבר בהצלחה הסטה לתפקיד הבלם, והיה שותף להעפלת הקבוצה לחצי גמר גביע ה-FA ב-1958, אף פעם נוספת הפסיד במעמד. לאחר ארבע שנים בפולהאם הוא עבר לקבוצה אחת ממערב לונדון, קווינס פארק ריינג'רס, במדיה סיים את הקריירה ב-1962.
נבחרת לאומית

בנטלי שיחק בנבחרת הלאומית של אנגליה במשך שש שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו מול נבחרת שוודיה ב-1949. במהלך משחקי המוקדמות למונדיאל 1950 הבקיע בנטלי שער ניצחון לזכות נבחרתו מול נבחרת סקוטלנד, מה שמנע מהסקוטים להעפיל לטורניר בסופו של דבר. בעקבות שער זה הוא כונה על ידי הסקוטים כ"איש ששדד את סקוטלנד". הוא נכלל בסגל אנגליה גם לטורניר המונדיאל עצמו, והשתתף בהפסד המפתיע 1-0 לנבחרת ארצות הברית. בנובמבר 1954 הבקיע בנטלי שלושער במשחק מוך נבחרת ויילס, ובסך הכול ערך 12 הופעות במדי הנבחרת והבקיע תשעה שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, פנה בנטלי לקריירת אימון. הוא מונה למאמנה של רדינג ב-1963, שנה לאחר סיום דרכו ככדורגלן. הוא כיהן בתפקיד ברדינג במשך חמש שנים וב-1969 מונה למאמן סוונסי סיטי, אותה הצעיד להעפלה לליגה השלישית של הפוטבול ליג, וב-1972 סיים את דרכו כמאמן. בשנת 1977 חזר בנטלי לרדינג ושימש כמזכיר של המועדון.
נפטר ב-20 באפריל 2018.
ריצ'רד סמולי

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1943 אקרון, אוהיו, ארצות הברית 
 פטירה:  28 באוקטובר 2005 (בגיל 62) מרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס, יוסטון, טקסס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Errett Smalley 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  אקרון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  אוניברסיטת פרינסטון
 מוסדות:  אוניברסיטת רייס
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה
 
ריצ'רד ארט סמולי (באנגלית: Richard Smalley;‏ 6 ביוני 1943 – 28 באוקטובר 2005) היה כימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1996 ביחד עם הארי קרוטו ורוברט קורל, על גילוי הפולרן.
ביוגרפיה

ריצ'רד סמולי נולד ב-6 ביוני 1943 באקרון שבאוהיו, כצעיר מבין ארבעה אחים וגדל בקנזס סיטי שמיזורי. בשנת 1965 סיים קורל את התואר הראשון באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1973 הפך לדוקטור באוניברסיטת פרינסטון. את הפוסט-דוקטורט עשה סמולי באוניברסיטת שיקגו בשנים 1973–1976. בשנה זו הצטרף לאוניברסיטת רייס ובשנת 1990 מונה לפרופסור. בשנה זו הצטרף סמולי לאקדמיה הלאומית למדעים ובשנה שלאחר מכן לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 1996 זכה סמולי במדליית פרנקלין.
סמולי נפטר מלוקמיה בגיל 62 ב-28 באוקטובר 2005 במרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס ביוסטון אשר בטקסס.
רחוב רבי עקיבא

| --- | --- |

הכניסה הראשית לבני ברק בעבר, בתחילת רחוב רבי עקיבא
 מידע כללי
 על שם:  רבי עקיבא
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  בני ברק
 קואורדינטות:  32°05′10″N 34°49′55″E﻿ / ﻿32.086027777778°N 34.831944444444°E﻿ / 32.086027777778; 34.831944444444
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) רחוב רבי עקיבא(למפת גוש דן רגילה) רחוב רבי עקיבא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב רבי עקיבא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב רבי עקיבא  he רחוב רבי עקיבאhe רחוב רבי עקיבאמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב רבי עקיבא הוא הרחוב הראשי של בני ברק, המשמש כמרכז העסקים הראשי של העיר, ברוח חרדית המתאימה לאופי העיר. במובנים רבים הרחוב מסמל את התרבות וחיי הקהילה בבני ברק.
שם הרחוב

הרחוב קרוי על שם התנא רבי עקיבא, שהתגורר בעיר בני ברק הקדומה (שעל פי ההשערה, הייתה באזור מחלף מסובים), כמובא בהגדה של פסח: "מַעֲשֶׂה בְּרַבִּי אֱלִיעֶזֶר וְרַבִּי יְהוֹשֻׁעַ וְרַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה וְרַבִּי עֲקִיבָא וְרַבִּי טַרְפוֹן שֶׁהָיוּ מְסֻבִין בִּבְנֵי בְרַק, וְהָיוּ מְסַפְּרִים בִּיצִיאַת מִצְרַיִם כָּל אוֹתוֹ הַלַּיְלָה עַד שֶׁבָּאוּ תַלְמִידֵיהֶם וְאָמְרוּ לָהֶם: רַבּוֹתֵינוּ, הִגִּיעַ זְמַן קְרִיאַת שְׁמַע שֶׁל שַׁחֲרִית"
מיקום

הרחוב חוצה את העיר ממערב למזרח. הוא מתחיל במפגש עם כביש 481 (דרך ז'בוטינסקי) וממשיך למרכז בני ברק. שיאו ב"גן ורשה", הקרוי על שם יהודי גטו ורשה שנספו בשואה. בהמשך נפגש הרחוב ברחוב הרב שך, שם ממוקם בית הכנסת איצקוביץ' (ראו להלן), ומיד לאחריו נקודת המפגש עם רחוב חזון איש. רחוב רבי עקיבא מסתיים בנקודת המפגש של הרחובות אהרונוביץ-כהנמן (לשעבר רחוב השומר) ורוזנהיים, בואכה שכונת רמת אהרון שבמזרח העיר. לאורך כל הרחוב מתפצלים ממנו רחובות ושכונות.
היסטוריה

רחוב רבי עקיבא היה רחובה הראשון והמרכזי של בני ברק החדשה, מאז הקמתה בשנות ה-20 של המאה ה-20. הרחוב היה הראשון שנסלל במושבה בשנות ה-30. באמצע שנות ה-50, אפשרה תוכנית בניין העיר של בני ברק את בנייתם של בניינים רבים בני חמש קומות לאורך הרחוב, והוא שינה את פניו.
מסחר ומוסדות

הרחוב מכיל בעיקר חנויות ודוכני מזון, בנקים, מרפאות, מספרות לגברים, סלוני פאות, חנויות ביגוד, חנויות כל-בו, ספרים ותשמישי קדושה, וכן מספר מוסדות ציבור ובתי כנסת, ובכללם בית הכנסת הגדול. בעבר שכנו במרכז רחוב רבי עקיבא המסעדה "תפארת", מפעל "דובק" ובית ההסתדרות, וכיום הוקמו על שטחם מתחמי חנויות ומסחר.
עם המוסדות הנמצאים ברחוב נמנה בית כנסת איצקוביץ', המהווה את מתחם השטיבלאך הגדול והמפורסם בארץ. יש בו שתי קומות, הקומה הראשונה מכילה חמישה אולמות תפילה בהם מתפללים מדי יום אלפי עוברים ושבים. בשנת 2015 נוספה עוד קומה תת-קרקעית אשר בה עוד שבעה אולמות תפילה.
תחבורה

התחבורה ברחוב מרכזית וצפופה. כאמור, הרחוב מתחיל בכניסה לבני ברק מכיוון כביש 481, ומסתיים ברחוב כהנמן-אהרונוביץ. ולכל אורכו ישנם עומסי תנועה לאורך רוב שעות היום.
בבני ברק אין תחנה מרכזית למרות היותו של הציבור החרדי משתמש קבוע בתחבורה הציבורית, מסיבה זו ובמיוחד מתוקף היותה של בני ברק ריכוז חרדי מהחשובים בארץ, ברחוב עוברים קווי אוטובוס עירוניים ובינעירוניים רבים לאורך כל שעות היום. הדבר גורם לעומסי תנועה כבדים. ולזיהום אוויר רב ברחוב כתוצאה מהאוטובוסים הרבים העוברים ברחוב.
באוגוסט 2016 קיבלה מועצת העיר החלטה לפיה יהפכו חלקים מרחוב רבי עקיבא לנתיב תחבורה ציבורית, במטרה להקל על העומס התחבורתי ברחוב.
גלריה

רחוב רבי עקיבא בקטע הסמוך ל"גן וורשה", 12/10
בניין בית הכנסת המרכזי השוכן ברחוב רבי עקיבא
רחוב רבי עקיבא סגור בשבת לכלי רכב
הערות שוליים

↑  הדי בני-ברק, הצופה, 20 באוגוסט 1956.
↑  איתי גדסי, מהפכת תחבורה בבני ברק: רחובות ראשיים יהפכו לנת"צים, באתר קול חי, 11 באוגוסט 2016
רחוב רבי עקיבא בשנותיה הראשונות של בני ברק. 1928
קרל קהלבאום

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1828 Drezdenko, רפובליקת פולין 
 פטירה:  15 באפריל 1899 (בגיל 70) גרליץ, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  פסיכיאטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת קניגסברג  אוניברסיטת וירצבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת קניגסברג 
 
קרל לודוויג קָהלבאום (בגרמנית: Karl Ludwig Kahlbaum;‏ 28 בדצמבר 1828 – 15 באפריל 1899) היה פסיכיאטר גרמני.
הוא קבע בשנת 1863 חלוקה חדשה של ההפרעות הפסיכיאטריות, שבתוכה הגדיר לראשונה כמחלות את ההבפרניה ואת התסמונת הקטטונית. הוא בישר את תורתו של אמיל קרפלין ואויגן בלוילר.
ביוגרפיה

קהלבאום נולד בשנת 1828 על יד דריזן בנוימארק, כיום דרזדנקו בפולין, על יד גוז'וב ויילקופולסקי. הוריו ניהלו חברה להובלת סחורות. למד בבתי ספר בדירשאו, אלבינג ומריאנוורדר. מגיל צעיר התעניין קהלבאום בבוטניקה, בזואולוגיה ובאנתרופולוגיה. הוא למד מדעי הטבע, מתמטיקה ורפואה באוניבריטאות לייפציג, וירצבורג, קניגסברג וברלין.
באוקטובר 1854 סיים קהלבאום את התואר ברפואה באוניברסיטת ברלין עם עבודה על האנטומיה וההיסטולוגיה של מערכת העיכול של עופות. בהמשך שירת למשך שנה בצבא הגרמני והחל משנת 1856 התחיל לעבוד ברופא זוטר בבית המחסה לחולים נפש באלנברג (כיום חלבניקוב ברוסיה) במחוז ווֶהלאו שבפרוסיה המזרחית תחת ניהולו של פסיכיאטר בשם ברנהרדי.ניסה שם לשווא לשפר את תנאי חייהם של המאושפזים. אחרי סיום ההתמחות בפסיכיאטריה בשנת 1863 לימד קהלבאום בשנים 1863–1866 כמרצה באוניברסיטת קניגסברג בתחום מדעי היסוד.
בשנת 1866 עבר לגור בגרליץ בקצה המזרחי של גרמניה על יד הנהר נייסה והתחיל לעבוד בבית הבראה (סנטוריום) לחולי כפיון שהוקם בשנת 1855 על ידי הרמן אנדריאס ריימר תחת השם Reimer Sanitarium בתוך וילה באוברמיהלברג על יד גרליץ .זה היה בית חולים פרטי יחיד במינו בגרמניה של אז. ב-1867 רכש קהלבאום את הסנטוריום מידי ריימר וקרא לו "Kahlbaum Sanitarium". ניהולו ופעילותו בו זיכתה את המקום ליוקרה בינלאומית. תחת הנהגתו בית החולים נועד לרוב לחולים פסיכיאטריים. הוא ייסד במקום גם בית ספר ראשון בסוגו (Pädagogium) לילדים ולנוער שסבלו ממחלות נפשיות. חלק חשוב מהטיפול כלל ריפוי בעיסוק, טיפול באמנות ובמוזיקה. באחד מחדרי הקליניקה ארגן קהלבאום מופעי מוזיקה ותיאטרון. קהלבאום נשאר בגרליץ עד סוף חייו.
קהלבאום מת בגרליץ בשנת 1899, בגיל 71, כתוצאה מתרדמת סוכרתית. לאחר מותו, ניהל בשנים 1899–1943 את בית החולים אחד מבניו, זיגפריד קהלבאום.
פעילותו המדעית > חלוקת ההפרעות הפסיכיאטריות

בעבודתו כפסיכיאטר עמד קהלבאום על חסרונות סיווגן של ההפרעות הנפשיות המבוסס רק על הדמיון בין התסמינים החיצוניים. יחד עם אוואלד הקר, שותפו לעבודה, תלמידו וידידו, הוא ניסה (בדומה למסורת של פיליפ פינל, למשל) למצוא סיווג חלופי המסתמך על המהלך בזמן ועל הפרוגנוזה של המחלות. הסיווג פורסם בשנת 1863 עבודה במבחן להסמכה להוראה, תחת השם Die Gruppirung der psychischen Krankheiten und die Einteilung der Seelenstörungen (סיווג המחלות הנפשיות וחלוקת הפרעות הרוח)
הסיווג של קהלבאום כלל חמש קטגוריות עיקריות של הפרעות פסיכיאטריות:
וסאניות (או "פאנפרניה") - פתולוגיה כללית, טוטלית התופסים את כל תחומי הנפש, עוברים שינויים במשך שלבי ההתפתחות עד שמגיעים לשלב של קיהיון (דמנציה). הן כללו סוגים טיפוסיים (שלם, Completa; סוער, Praeceps; או פשוט, Simplex), צורות פרוגרסיביות (פשוטה - השיתוק הכללי הפרוגרסיבי, Divergens, ואפופלקטית - דמנציה), כמו כן קטטוניה (וסאניה קטטונית).
וקורדיות או אנפניות - סוגי "פתולוגיה חלקית" התופסים רק תחום אחד של הכישורים הנפשיים - חשיבה (כמו ב"פרנויה"), מצב הרוח (דיסתימיה) או כוח הרצון (דיאסטרפיה).
נאופרניות - פתולוגיות המתחילות מיד אחרי הלידה.
דיספרניות - פתולוגיה נפשית הקשורה למחלות גופניות, למשל: Nervosa, Chymosa, Sexualis.
פרפרניות -פתולוגיה נפשית הקשורה לשלבים חיים כמו התבגרות, הפסקת המחזור, זקנה וכו'. כאו תוארו ההבפרניה וה"פרסביופרניה".
קהלבאום הבחין בין פסיכוזות "אורגניות" ולפסיכוזות "לא אורגניות".
כמו כן ציין את קיומן של תגובות נפשיות כפתולוגיה מיוחדת. הוא ביסס את מה שנקראה לימים הפרדיגמה של בונהפר שלפיו תמונות קליניות דומות אינן תמיד תוצר אל אטיולוגיה זהה.
הוא פיתח את גישתו בספר נוסף הקרוי " Die klinisch-diagnostischen Gesichtspunkte der Pathologie.(נקודות מבט קליניות-אבחונית בפתולוגיה).
הוא הקפיד לציין את עיתוי התחלת המחלות, שלבים שלהם כמו פרודרומה, מצב חריף (אקוטי), מצבי ההפוגה הקלינית (רמיסיה), מצבי התאוששות, את הפרוגנוזה וכו'.
יחד עם עמיתו אוולד הקר (1843–1909) חקר קהלבאום חולי פסיכוזה צעירים.
שיטת סיווג שהשתמשה במונחים תאוריים כמו דיסתימיה, ציקלותימיה, קטטוניה, פאראפרניה והבפרניה שחלקן נשארו בשימוש עד היום. במחקריהם היו קהלבאום והקר חלוצים ביישום הפרקטיקה הקלינית המודרנית בחקר בריאות הנפש.
פעילותו המדעית > קטטוניה

בשנת 1868 בהרצאה שנשא באינסברוק ואחר כך בספר מונוגרפיה שפרסם בשנת 1874 תחת הכותרת "Die Katatonie oder Das Spannunsirresein" (הקטטוניה או שגעון הכיווץ) תיאר קהלבאום לראשונה את הקטטוניה, תסמונת פסיכיאטרית המתאפיינת בתסמינים מוטוריים ואפקטיביים והמופיעה במצבים פסיכיאטריים שונים - בדיכאון, במאניה, במצבים של "דמנציה", באלכוהוליזם, שחפת, עגבת, מלריה. לא תמיד תסמונת זו ניבאה פרוגנוזה גרועה.
התמונה של קטטוניה כללה הפרעות מוטוריות ואחרות:מוטיזם, נגטיביזם, סטראוטיפיות, קטלפסיה (הפלקסיביליות השעוותית) (flexibilitas cerea) וורביגרציה. הספר כלל 26 מקרים שונים של קטטוניה. 10 מהם היו מתאימים לאבחנה שפותחה על ידי קרפלין של סכיזופרניה קטטונית.
פעילותו המדעית > הבפרניה

תלמידו ושותפו של קהלבאום, אוואלד הקר, תיאר לראשונה את התסמונת הקרויה "הברפניה" ובעידודו של קהלבאום פרסם עליה בשנת 1871.
בשנת 1884 תיאר קהלבאום צורה קלה יותר של תסמונת זו שהוא כינה אותה "הבאידופרניה".
גם הקטטוניה וגם ההבפרניה נכללו מאוחר יותר על ידי אמיל קפרלין בתוך הדמנציה הפרקוקס, שנקראה לאחר מכן סכיזופרניה.