stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משתנה סדיר למחצה
משתנים סדירים למחצה בולטים

ביטלג'וז משתנה בין דרגות בהירות 0 ו-1.3 בזמן מחזור של 2,335 ימים (מסווג כ-SRC).
β באנדרומדה משתנה בין דרגות בהירות 2 ו-2.1 בזמן מחזור לא קבוע עם ממוצע של 119 ימים (מסווג כ-SRB).
30 בהרקולס משתנה בין דרגות בהירות 4.3-5.5 שמשתנה במחזוריות של 89.2 ימים (מסווג כ-SRB).
α בהרקולס משתנה בין דרגות בהירות 2.75 ו-4 (מסווג כ-SRC).
η בתאומים משתנה בין דרגות בהירות 3.15 ו-3.9 בזמן מחזור של 233 ימים (מסווג כ-SRA).
σ במאזניים משתנה בין דרגות בהירות 3.2 ו-3.45 בזמן מחזור לא קבוע עם ממוצע של 20 ימים (מסווג כ-SRB).
VX בקשת משתנה בין דרגות בהירות 6.5 ו-14 בזמן מחזור של 732 ימים (מסווג כ-SRC).
הערות שוליים

↑  M. Catelan & H. A. Smith: Pulsating Stars, Chapter 8.2 Mira and Related Long-Period Variables, p. 219
↑  C. P. Nicholls, P. R. Wood, M. R. L. Cioni & I. Soszyński: Long Secondary Periods in variable red giants, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 399, issue 4, p. 2063 (2009)
פלוטו השובב

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ברט גילט
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני, פינטו קולביג
 מוזיקה:  פרנק צ'רצ'יל, לארי מורי, פול סמית'
 אנימטור:  נורם פרגוסון, דיק לנדי, ארט באביט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  3 במרץ 1934
 משך הקרנה:  8 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
פלוטו השובב (באנגלית: Playful Pluto) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1934, בבימויו של ברט גילט. הסרט הוא ה-65 בסדרת "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשלישי באותה השנה. הוא ידוע כסרט הראשון שהציג את פלוטו כדמות מרכזית.
הסרט, שיצא בשחור-לבן, יצא בגרסה עם צבע בשנת 1991.
עלילה

בזמן שמיקי מאוס עובד בגינה שלו פלוטו ממשיך להטריד ולהפריע לו. לאחר שפלוטו תולש את הצינור ממקומו, מיקי יורד למרתף בכדי לסגור את השיבר. בגלל שהמרתף חשוך, מיקי מדליק פנס וממקם אותו בפיו של פלוטו, תוך שהוא מתקן את הבעיה. אך פלוטו לבסוף בולע את הפנס, אשר נדלק בתוך גופו כשפלוטו מגהק, ומראה את השלד שלו כמעין רנטגן.
פלוטו המבוהל אץ לבית כשמיקי אחריו, ובטעות קורע את רשת הכניסה בדלת הבית. בעוד פלוטו מסתתר במגירות השידה, מיקי שם לב לכמות גדולה של זבובים הנכנסים לבית עקב הפרצה שנוצרה ברשת. מיקי אוטם אותה באמצעות מסמור כתונת לילה לדלת, שמוכיחה עצמה כלא יעילה, ומפזר בבית ניירות זבובים.
תוך שהוא עוקב אחר זבוב, פלוטו נדבק לאחד מניירות הזבובים, ולאחר הסתבכות ארוכה ברצון להיחלץ מצרתו, הוא נתקע בתוך הווילון כאשר מיקי מגיע לעזור לו.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס – וולט דיסני
פלוטו – פינטו קולביג
מורשת

הסרט מפורסם בסצנה קלאסית שבה פלוטו נתקע על פיסת נייר הזבובים. סצנה זו, שהונפשה על ידי נורם פרגוסון, תוארה כחיונית בהיסטוריית הנפשת דמויות, מכיוון שלראשונה זה נראה שדמות מונפשת באמת חושבת ויש לה מוח משלה. הקטע הוא גם קלאסי מכיוון שהוא הדגים כיצד אמני דיסני הצליחו לקחת מצבים פשוטים ולבנות הומור באמצעות הדמות.
קטעים מהסרט המצויר, כולל סצנת נייר הזבובים, שימשו בסרט "מסעות סאליבן" (1941) של פרסטון סטרג'ס, שבו דמות הכותרת (בגילום השחקן ג'ואל מקריי) יש התגלות תוך כדי צפייה ב"פלוטו השובב".
ביאורים

↑  באנגלית " flypaper", דף דביק הנועד ללכידת חרקים ובמיוחד זבובים.
הערות שוליים

↑  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4.
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
איתן דנגוט

| --- | --- |

 לידה:  1960 (בן 64 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1978–2014 (כ־36 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד רשף  מפקד קורס מפקדים בבית הספר לתותחנות שדה  נספח צבאי בהולנד  קצין תותחנים פיקודי של פיקוד הדרום  מפקד מרכז האימונים של התותחנים בבאלי"ש  מפקד בית הספר לתותחנות בשבטה  ראש מחלקת ארגון באגף התכנון  ראש מטה פיקוד העורף  מזכיר צבאי של שרי הביטחון שאול מופז, עמיר פרץ ואהוד ברק  מתאם פעולות הממשלה בשטחים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 
איתן דנגוט (מימין) בפגישה עם הפטריארך תיאופילוס השלישי מירושלים, עוד בתמונה מוטי אלמוז ויניב אלאלוף
איתן דנגוט (נולד ב-1960) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כמתאם פעולות הממשלה בשטחים. משמש יו"ר הדירקטוריון של תומר חברה ממשלתית ונשיא איגוד תעשיות הגז והנפט בישראל.
ביוגרפיה

דנגוט נולד בתל אביב-יפו, בנם של יוסף ניצול השואה שברח במלחמת העולם השנייה מפולין לברית המועצות ויפה ילידת הארץ. לדנגוט שתי אחיות. הוא התגייס ב-1978 ועשה את רוב שירותו הצבאי בחיל התותחנים. תחילה שירת בגדוד 55 ולאחר קורס קצינים עבר לגדוד 402 ("רשף"). בעת ההכנות למלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד סוללת ארטילריה בגדוד 402, אשר צורפה לכוח חטיבת הצנחנים בפיקוד יורם יאיר. בשל כך אימן דנגוט את אנשיו בפרקי לוחמת חיל רגלים כדי להכינם למשימה שלפניהם. דנגוט והסוללה בפיקודו לחמו בקרבות חטיבת הצנחנים מהנחיתה מן הים בשפך נהר האל-אוואלי שבקרבת צידון ועד ביירות. בהמשך שימש קצין אג"ם באגד ארטילרי 282 ומד"ר בביסל"ת. בשנת 1989 מונה למפקד גדוד 402 באגד 215. בשנים 1990 עד 1992 פיקד על קורס מפקדים בבית הספר לתותחנות שדה ואחר כך שימש כנספח צבאי בהולנד. לאחר שובו ב-1995 מונה לקצין תותחנים פיקודי של פיקוד הדרום ולמפקד מרכז האימונים של התותחנים בבאלי"ש. ב-1997 מונה למפקד בית הספר לתותחנות בשבטה.
בשנת 1999 עבר למטה הכללי ומונה לראש מחלקת ארגון באגף התכנון ב-2002 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד העורף, תפקיד בו עמד בראש משלחת החילוץ וההצלה הישראלית למומבסה שבקניה, לאחר פיגוע מכונית התופת של ארגון אל-קאעידה במלון מקומי, בו נהרגו 15 אנשים מהם 3 ישראלים ונפצעו עוד עשרות. ב-2004 התמנה למזכירו הצבאי של שר הביטחון שאול מופז ובהמשך שירת בתפקיד זה גם תחת שר הביטחון עמיר פרץ כולל בתקופת מלחמת לבנון השנייה ותחת אהוד ברק כולל בתקופת מבצע עופרת יצוקה.
בנובמבר 2009 הועלה דנגוט לדרגת אלוף ומונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים במקומו של עמוס גלעד, שמילא תפקיד זה כממלא מקום. שירת בתפקיד עד ינואר 2014.
ב-2016 מונה לראש המנהלת לפיתוח הצפון, האחראית על קידום התוכנית האסטרטגית לפיתוח הגליל והגולן.
במסגרת הפרטת תעש מערכות הוקמה החברה הממשלתית "תומר חברה ממשלתית",  לשם ריכוז פעילויות של תעש מערכות שהממשלה רצתה להשאיר בשליטתה, ודנגוט מונה ליו"ר הדירקטוריון של החברה.
בינואר 2019 מונה לנשיא איגוד תעשיות הגז והנפט בישראל.
דנגוט בעל תואר ראשון במדעי המחשב וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן. הוא נשוי לאורנה ואב לארבעה.
מ 2023 הוא משתתף בפאנל התוכנית חדשות הבוקר בקשת 12
הערות שוליים

↑  יוני שנפלד וירדן אלעזר, "כוח דנגוט", במחנה, ‏ 07.06.2012, עמודים 22-26.
↑   ערן אזרן, אלוף איתן דנגוט מונה לנשיא איגוד הגז בינואר - אז למה המינוי לא פורסם?, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2019
ג'יימס אלגר

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1912 מודסטו, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בפברואר 1998 (בגיל 85) כרמל ליד הים, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  Modesto High School 
 תקופת הפעילות:  1934–1977 (כ־43 שנים)
 מעסיק:  אולפני וולט דיסני 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (1998) 
 
ג'יימס "ג'ים" אלגר (באנגלית: James Algar;‏ 11 ביוני 1912 – 26 בפברואר 1998) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי. הוא עבד בחברת וולט דיסני במשך 43 שנים ואף קיבל את פרס אגדות דיסני בשנת 1998.
ביוגרפיה

נולד ב-11 ביוני 1912, במודסטו, קליפורניה. אלגר למד באוניברסיטת סטנפורד, שם שימש עורך מגזין ההומור בקמפוס. לעיתים קרובות הוא צייר איורים עבור המגזין ועד מהרה פיתח עניין בהנפשה. בשנת 1934, לאחר שקיבל את התואר מוסמך אוניברסיטה בעיתונאות, הוא הצטרף לאולפני וולט דיסני כאנימטור בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" (1937).
וולט דיסני התרשם מכישרונותיו של אלגר והקפיץ את תפקידו של האחרון לבימוי המקטע של מיקי מאוס "שוליית הקוסם", שלקח חלק מהסרט "פנטסיה" (1940). לאחר מכן אלגר המשיך לביים מקטעים ב"במבי", כמו גם כמה סרטים בתקופת המלחמה שהופקו על ידי האולפן עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כולל "ניצחון באמצעות כוח אווירי". בשנת 1949 ביים את "הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
לאחר המלחמה, כאשר וולט דיסני החליט להפיק סרטי לייב אקשן על בעלי חיים וטבע, הוא ביקש מאלגר לביים את הסרט הראשון מסדרת "True-Life Adventures". הסרט, "Seal Island" (אי כלבי הים), זכה בפרס אוסקר לשנת 1949. כמו כן הוא לקח חלק גם בחמישה סרטים זוכי האוסקר אחרים בסדרה זו. אלגר אהב את הפעולה וההרפתקה הקשורים ביצירת סרטי הטבע של דיסני. בזמן שביים את הסרט "The African Lion" (האריה האפריקאי), הוא חי בין האריות של קניה; בזמן שהפיק את הסרט "עשרה שהעזו", הוא קרא תיגר על אשד המים לבנים הגועש של נהר הקולורדו.
בשנת 1958, אלגר ביים את הסרט התיעודי זוכה האוסקר "White Wilderness", המכיל סצנה המציגה כביכול נדידת למינג המונית, המסתיימת בזינוק הלמינגים לאוקיינוס הקרח הצפוני. בשנת 1982, תוכנית החדשות "The Fifth Estate" של רשת CBC Television שידרה סרט תיעודי על צער בעלי חיים בהוליווד בשם "Cruel Camera", המתמקד בסרט "White Wilderness". בוב מקיואן, מנחה התוכנית, גילה שסצנת הלמינגים צולמה בנהר בואו ליד מרכז העיר קלגרי, ולא באוקיינוס הקרח הצפוני כפי שמשתמע מהסרט. מקיואן ראיין מומחה לענייני למינגים, שטען כי המין המסוים של הלמינגים המוצגים בסרט אינם ידועים כזן נודד, וכל שכן לא כזה המבצע התאבדות המונית.
אלגר עבד גם על 26 פרקים בני שעה לסדרת הטלוויזיה "עולמו המופלא של דיסני", הפיק 14 פרקים וקריין בכמה. הוא גם תרם לסרטים בלתי נשכחים כמו "האגדה על לובו" (1962), "המסע המופלא הביתה" (1963) ו"פרחח" (1969).
בין תרומותיו הרבות בדיסני הוא אף תרם למספק אטרקציות בפארקי השעשועים של החברה; אך עם זאת, מבין הכובעים הרבים שחבש, החשוב ביותר היה זה של מספר סיפורים. כפי שציין פעם סגן יושב ראש חברת וולט דיסני רוי א. דיסני:
"ג'ים היה מספר סיפורים גדול, שתרם תרומות חשובות לאין ערוך לקלאסיקות המצוירות שלנו, לפארקי השעשועים ובמיוחד לסרטי הטבע שלנו. הוא הוסיף מאוד למוניטין של האולפן כמספר סיפורים מעולה".
לאחר 43 שנים עם אולפני וולט דיסני, אלגר פרש ב-31 באוקטובר 1977. הוא נפטר ב-26 בפברואר 1998 בכרמל, קליפורניה.
הערות שוליים

↑  Staff (22 במרץ 1998). "James Algar dies at 85". Variety. נבדק ב-2 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "James Algar". Movies & TV Dept. The New York Times. Baseline & All Movie Guide. 2015. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. נבדק ב-29 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Disney Legends – James Algar
↑  "Did Disney Fake Lemming Deaths for the Nature Documentary 'White Wilderness'?". Snopes.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-28 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cruelty to Animals in the Entertainment Business : Cruel Camera - Watch Original Video : the fifth estate : CBC News". 15 ביוני 2013. אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2013. נבדק ב-28 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385446005171  PLWABN: 9810533449305606  BNE: XX5007187  BnF: cb14653106v (data)  GND: 121588769  ISNI: 0000 0000 8149 2625  LCCN: no97030867  MusicBrainz: 1f6c92b7-e606-4224-b952-7406bf30b9d9  NARA: 10574439  NLK: KAC201319659  NTA: 071807063  SNAC: w6zg7xqk  SUDOC: 179723936  VIAF: 69190758   WorldCat (עם VIAF): 69190758
נבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 21

נבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של סקוטלנד, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי ההתאחדות הכדורגל הסקוטית.
היסטוריה

סקוטלנד עד גיל 23 שיחקה משחקים בינלאומיים, בעיקר משחקי ידידות נגד אנגליה וויילס, משנת 1955 עד שנת 1975. הנבחרת הסקוטית נכנסה לראשונה לתחרות אופ"א לנבחרות לאומיות עד גיל 23 ב-1975-1976. הנבחרת הגיעה לרבע הגמר שבו הודחה בפנדלים על ידי הולנד. סקוטלנד עד גיל 21 החליפה את סקוטלנד עד גיל 23 כאשר אופ"א הפחיתה את מגבלת הגיל.
נבחרת סקוטלנד עד גיל 21 הגיעה לחצי גמר של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שלוש פעמים ב-1982, 1992 ו-1996, והגיעה לרבע הגמר שלוש פעמים ב-1980, 1984 ו- 1988 (ב-1976 הנבחרת הייתה עד גיל 23).
כל אליפויות אירופה לנבחרות צעירות

| שנה | שלב | משחקים | ניצחון | תיקו | הפסד | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| האיחוד האירופי 1976 | רבע גמר (עד גיל 23) | 6 | 5 | 0 | 1 | 13 | 4 |
| האיחוד האירופי 1978 | לא העפילה | 4 | 2 | 1 | 1 | 5 | 4 |
| האיחוד האירופי 1980 | רבע גמר | 7 | 3 | 3 | 1 | 14 | 7 |
| האיחוד האירופי 1982 | חצי גמר | 8 | 3 | 3 | 2 | 9 | 6 |
| האיחוד האירופי 1984 | רבע גמר | 8 | 5 | 2 | 1 | 14 | 10 |
| האיחוד האירופי 1986 | לא העפילה | 4 | 1 | 1 | 2 | 1 | 4 |
| האיחוד האירופי 1988 | רבע גמר | 6 | 3 | 1 | 2 | 7 | 4 |
| האיחוד האירופי 1990 | לא העפילה | 6 | 1 | 1 | 4 | 7 | 13 |
| האיחוד האירופי 1992 | חצי גמר | 10 | 6 | 2 | 2 | 18 | 10 |
| צרפת 1994 | לא העפילה | 8 | 2 | 2 | 4 | 8 | 11 |
| ספרד 1996 | מקום רביעי | 12 | 8 | 0 | 4 | 21 | 10 |
| רומניה 1998 | לא העפילה | 10 | 2 | 1 | 7 | 10 | 20 |
| סלובניה 2000 | לא העפילה | 10 | 2 | 4 | 4 | 18 | 12 |
| שווייץ 2002 | לא העפילה | 6 | 2 | 2 | 2 | 6 | 6 |
| גרמניה 2004 | לא העפילה | 8 | 5 | 1 | 2 | 11 | 8 |
| פורטוגל 2006 | לא העפילה | 10 | 1 | 3 | 6 | 6 | 17 |
| הולנד 2007 | לא העפילה | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 4 |
| שוודיה 2009 | לא העפילה | 8 | 5 | 1 | 2 | 17 | 6 |
| דנמרק 2011 | לא העפילה | 10 | 5 | 2 | 3 | 18 | 11 |
| ישראל 2013 | לא העפילה | 8 | 3 | 4 | 1 | 16 | 9 |
| צ'כיה 2015 | לא העפילה | 8 | 3 | 2 | 3 | 12 | 15 |
| פולין 2017 | לא העפילה | 10 | 2 | 2 | 6 | 8 | 17 |
| איטליה סן מרינו 2019 | לא העפילה | 10 | 4 | 2 | 4 | 13 | 13 |
| הונגריה סלובניה 2021 | לא העפילה | 10 | 5 | 3 | 2 | 16 | 5 |
| רומניה גאורגיה 2023 | לא העפילה | 8 | 1 | 4 | 3 | 6 | 10 |

*משחקים שהוכרעו בפנדלים.
הנתונים על המשחקים בשנים שסקוטלנד לא העפילה הם משלב המוקדמות.
צבע רקע ברונזה מציין סיום במקום שלישי או רביעי (בכמה תחרויות לא היה משחק על המקום השלישי).
הערות שוליים

↑  1רשימת תוצאות: 44 משחקים נבחרים, באתר www.fitbastats.com ‏, 13 באוקטובר 2012
↑  גיל של עלייה, באתר www.wsc.co.uk ‏, 13 באוקטובר 2012
| כדורגל בסקוטלנד סקוטלנד |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הסקוטית • SPFL • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הפרמיירשיפ הסקוטית • הצ'מפיונשיפ הסקוטי • הליגה הסקוטית הראשונה • הליגה הסקוטית השנייה • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הסקוטי • גביע הליגה הסקוטית • גביע האתגר הסקוטי |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה |  |
דניאל טומפקינס

דניאל ד. טומפקינס (באנגלית: Daniel D. Tompkins;‏ 21 ביוני 1774 – 11 ביוני 1825) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא ג'יימס מונרו. קודם להיבחרו כיהן כמושל מדינת ניו יורק ושופט בית המשפט העליון של ניו יורק.
טומפקינס נולד בסקרסדייל שבניו יורק. בשנת 1795 סיים לימודי משפטים במכללת קולומביה. הוא הוסמך לעריכת דין בשנת 1797 והחל לעסוק במקצוע באופן פרטי בעיר ניו יורק. בשנת 1801 נבחר לשמש ציר לוועידה החוקתית של מדינת ניו יורק, ובשנת 1803 נבחר כחבר אספת הנבחרים של המדינה. באותה שנה נבחר לכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך ויתר על הכהונה בטרם החלה, למען קבלת מינוי שופט בבית המשפט העליון של ניו יורק (1804–1807). במסגרת תפקיד זה תמך טומפקינס בדעת הרוב בפסק דין פירסון נגד פוסט.
בשנת 1807 התמודד טומפקינס למשרת מושל ניו יורק והביס את המושל המכהן מורגן לואיס. כהונתו נמשכה עם בחירתו מחדש בשנים 1810, 1813 ו-1816. במהלך תקופה זו הוא דחה את בקשתו של הנשיא ג'יימס מדיסון להתמנות כמזכיר המדינה של ארצות הברית. תרומתו העיקרית לפיתוח המדינה הייתה בבינוי חופו המזרחי של סטטן איילנד ופיתוחו של מזח באזור, אליו החל להפעיל מעבורת שקישרה בין האי לבין מנהטן. במהלך כהונתו נענה טומפקינס בחיוב והתמודד לצדו של ג'יימס מונרו בבחירות לנשיאות. עם בחירתו למשרת סגן הנשיא הוא חדל מכהונתו כמושל, בשנת 1817. בשנת 1820 הוא ניסה, כסגן נשיא מכהן, להיבחר בשנית למושל ניו יורק, אך כשל בהתמודדות מול ג'ורג' קלינטון. בשנת 1821 הוא נבחר כציר לוועידה החוקתית של המדינה ונבחר לנשיא הוועידה.
כסגן הנשיא כיהן במשך שתי כהונות רצופות, בין השנים 1817–1825. ההשלכות הכלכליות של מלחמת 1812, מתקופת כהונתו כמושל ניו יורק, נגעו באופן ישיר להונו של טומפקינס. לצורך מימון המלחמה, בהיעדר תמיכתה התקציבית של אספת הנבחרים של ניו יורק, טומפקינס לווה כספים באופן אישי והעמיד את רכושו האישי כערבות. קשייו נמשכו במהלך שנות כהונתו כסגן הנשיא והביאו להידרדרותו לאלכוהוליזם.
טומפקינס נפטר שלושה חודשים לאחר סיום כהונתו והובא לקבורה בעיר טומפקינסביל שבסטטן איילנד, הנקראת על שמו.
אחיו, כיילב טומפקינס, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
סאו ז'וזה דוס פיניאיס

סאו ז'וזה דוס פיניאיס (בפורטוגזית: São José dos Pinhais, יוסף הקדוש של יערות האורן) היא עיר במדינת פרנה בברזיל.
גואגרפיה

העיר שוכנת באזור המטרופולין קוריטיבה ומתגוררים בה כ-270 אלף תושבים. שטח השיפוט של העיר הוא כ- 945 קמ"ר והיא נמצאת בגובה של כ- 900 מ' מעל פני הים, דבר המקנה לעיר אקלים קריר.
בסאו חוסה דוס פינהאיס יש תערובת של האדריכלות של המתיישבים הראשונים ושל האמנות העכשווית. אלפי אנשים מסתובבים מדי יום על המדרכה של רומא XV de Novembro, שם נמצאת כנסיית האם של סאו חוסה דוס פאנחייס. בנוסף לבניין ההיסטורי של הספרייה העירונית שרפנברג של קוואדרוס, ישנו מוזיאון אטיליו רוקו, שיש בו אוסף של יותר מ -10,000 פריטים והמרכז ההיסטורי והתרבותי ז'ואו סנגוליה, שעובר התחדשות לשמירה על מאפייני הזמן. Caminho do Vinho (שביל היין) הוא אחת האטרקציות הכפריות העיקריות של סאו חוסה דוס פינהאיס. שם, ניתן לנסות את היינות המיוצרים, המטבח האיטלקי במסעדות טיפוסיות ובבתי קפה קולוניאליים.
בשטח שיפוטה של העיר שוכן נמל התעופה על שם אפונסו פנה המשרת את קוריטיבה וסביבתה, שבו עוברים יותר מחמישה מיליון נוסעים בשנה. העיר מהווה מרכז תעשייתי חשוב באזור הכולל את מפעלי המכוניות רנו ואאודי ואת חברת הקוסמטיקה או בוטיקאריו.
העיר מחוברת לרשת התחבורה הציבורית של קוריטיבה.
הערות שוליים

↑  São José dos Pinhais, VIAJE PARANA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535305105171  LCCN: n93002544  VIAF: 158421156   WorldCat (עם VIAF): 158421156
קיטבול

| --- | --- |

 בימוי:  Rosana Sullivan 
 הופק בידי:  Kathryn Hendrickson 
 תסריט:  Rosana Sullivan 
 מוזיקה:  אנדרו חימנס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פיקסאר 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, סרטון YouTube 
 הקרנת בכורה:  18 בינואר 2019 
 משך הקרנה:  9 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מונפש 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קיטבול (באנגלית: Kitbull) הוא סרט קצר מונפש מסורתית משנת 2019. זהו הסרט השלישי בתוכנית "ספארקשורטס" של פיקסאר והוא מתרכז בחתול רחוב עצמאי וכלב פיטבול שעבר התעללות, היוצרים חברות לא סבירה.
עלילה

גור חתולים חי בפחי הזבל מאחורי הבניינים של סן פרנסיסקו. בעודו מחפש אוכל ברחובות, עוברת רחוב מציע לו אוכל אך הוא בורח, ומוצא מקום שינה בקופסת קרטון בזבל. מאוחר יותר, כלב פיטבול עובר לגור במלונה מאחורי הבניין. הגור בהתחלה מאוד מפוחד מהכלב, אבל לאט מתחיל להתחבר איתו בזמן שהם משחקים עם פקק בקבוק. לילה אחד, אחרי שהכלב נלקח אל תוך הבניין, הוא מושלך החוצה אחרי שנפצע קשה בקרב כלבים. הפיטבול הולך לעזור לחתלתול, שנתקע באריזת פלסטיק, אבל הגור המפוחד תוקף את הכלב אחרי שראה את הניבים שלו. הכלב העצוב והפצוע נסוג למלונה שלו, שם הוא פוגש שוב את הגור חתולים המצטער. ביום למחרת, השניים בורחים מהחצר האחורית לפני שבעל הבית יכול למצוא אותם. מאוחר יותר, החתלתול והפיטבול משחקים ברחוב, כשהחתול נמצא על ידי אותה עוברת רחוב מקודם. כשהיא רואה את הפיטבול, הן היא והכלב מפוחדים זה מזה, אבל אחרי שהם מתגברים על זה, זוג החיות מאומץ על ידי עוברת הרחוב ובעלה.
הערות שוליים

↑  WATCH: New Pixar short ‘Kitbull’ follows the emotional, unlikely friendship between a dogfighting pit bull and kitten
פיבי בייקון

פיבי בייקון (באנגלית: Phoebe Bacon; נולדה ב-12 באוגוסט 2002) היא שחיינית אמריקאית, סגנית אלופת עולם (בודפשט 2022) במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה

בייקון נולדה בצ'בי צ'ייס שבמרילנד, ארצות הברית.
ביוגרפיה > 2018 > אלופת הפאן פסיפיק לנוער

באליפות הפאן פסיפיק לנוער שנערכה באוגוסט בסובה שבפיג'י זכתה בשלוש מדליות זהב: במשחה ל-100 מטר גב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב.
ביוגרפיה > 2019 > אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באוגוסט בלימה שבפרו זכתה בשתי מדליות זהב: במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.47 דקות, ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.64 דקות.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.40 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.12 דקות, אחרי קיילי מקיואן מאוסטרליה (2:05.08 דקות) ולפני ראיין וייט מארצות הברית (2:06.96 דקות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר גב: 28.02 שניות (2019)
100 מטר גב: 58.63 שניות (2019)
200 מטר גב: 2:05.08 דקות (2022)
השבעתו של מילרד פילמור לנשיאות ארצות הברית

מילרד פילמור
השבעתו של מילרד פילמור לנשיא ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום רביעי, 10 ביולי 1850, יום לאחר פטירתו של הנשיא הקודם זאכרי טיילור. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו של מילרד פילמור כנשיא. את שבועת האמונים נשא פילמור בניצוחו של השופט ויליאם קראנץ' (אנ').
בטקס ההשבעה לא הושבע סגן נשיא שכן פילמור החזיק בתפקיד עד להשבעתו לנשיאות.
הערות שוליים

↑  The Swearing In of Millard Fillmore, July 10, 1850, United States Senate
מפרץ מאלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  מליינים 
 מיקום:  הים האגאי 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר הספרצ'יוס 
 מדינות באגן הניקוז:  יוון 
 קואורדינטות:  38°51′30″N 22°42′20″E﻿ / ﻿38.85833333°N 22.70555556°E﻿ / 38.85833333; 22.70555556
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמפרץ מאלי(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמפרץ מאלי
 
מפת יוון עם פריפקטורה מודגשת של פתיוטיס
מפרץ מאלי (ביוונית: Μαλιακός Κόλπος) הוא מפרץ במערב הים האגאי. מהווה חלק מקו החוף של פיתיוטיס שביוון. המפרץ משתרע ממזרח למערב לאורך שבין 15 ל-22 ק"מ. המפרץ רדוד מאוד, בעומק מרבי של 27 מטרים. בסטילידה נמצא הנמל היחיד על החוף ומשרת את העיר לאמיה. ממזרח לו נמצאת כף ליכאדה, הנקודה הצפונית-מערבית ביותר של האי אוויה.
היסטוריה

המפרץ נקרא על שם המליינים הקדומים שחיו על גדותיו.
עקב העלייה המתמדת בטפטוף מנהר מהספרצ'יאוס ומהנחלים הקטנים בסביבתו, שנמשך מאות שנים, הצטמצם המפרץ. בקיץ 426 לפני הספירה, פגע צונאמי במפרץ בין קצהו הצפוני של יוביה ללאמיה. המיצר הקדום של תרמופילאי, שבו נערך קרב תרמופילאי ליד הר קלידרומו ומפרץ מאלי, הפך למישור חוף רחב.
על פי פרוטוקול לונדון משנת 1830 הוגדר קו המחבר בין מפרץ מאלי לנהר אספרופוטמוס כגבול הצפוני של המדינה היוונית העצמאית החדשה.
הערות שוליים

↑  K. Gupta, Harsh; K. Gahalaut, Vineet (2014). Three Great Tsunamis: Lisbon (1755), Sumatra-Andaman (2004) and Japan (2011). Springer Science & Business Media. p. 1. ISBN 9400765762.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544296005171  LCCN: sh96002178  VIAF: 233830771   WorldCat (עם VIAF): 233830771 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצע אגרוף (1918)

חיילים גרמנים בקייב
מבצע אגרוף (בגרמנית: Operation Faustschlag) הידוע גם בכינוי מלחמת אחד-עשר הימים (Eleven Days' War), הייתה מתקפה של מעצמות המרכז כנגד רוסיה הסובייטית שנערכה מ-18 בפברואר 1918 עד 3 במרץ אותה שנה. הייתה זו הפעולה הצבאית הגדולה האחרונה בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. בשל המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים ברוסיה שפרצה לאחריה, לא הצליחו הכוחות הרוסיים להתגונן בצורה יעילה, והם נאלו לחתום על חוזה ברסט-ליטובסק.
רקע

בעקבות מהפכת אוקטובר, עלו הבולשביקים לשלטון ברוסיה, וב-26 באוקטובר בחרו הסובייטים את "מועצת ממוני העם" והעבירו את הצו על השלום, שתבע את יציאתה המיידית של רוסיה מהמלחמה וכינון מיידי של שלום דמוקרטי וצודק. המנשר קרא ל"אחינו הגרמנים-אוסטרים" (הפרולטרים) להניח את הנשק כיוון שהאויב האמיתי הוא האויב המשותף לכל פועלי העולם - הקפיטליזם המנצל. במקביל החלו מאות חיילים וקצינים רוסים יוצאים ללא נשק מן החפירות לכל אורך החזית והחלו לשוחח ולהחליף מתנות עם החיילים הגרמנים שניצבו מולם.
כחודש לאחר הוצאת הצו, ב-5 בדצמבר (על פי הלוח הגרגוריאני), נחתם הסכם שביתת-נשק בין רוסיה הסובייטית לבין הקיסרות הגרמנית, יום לאחר מכן נחתם הסכם שביתת נשק גם בין גרמניה לרומניה ועשרה ימים מאוחר יותר נחתם הסכם שביתת נשק כולל בחזית המזרחית. ב-22 בדצמבר החלו שיחות שלום בברסט ליטובסק. בתחילה הציעו הגרמנים חוזה פשוט, שלפיו תנתן עצמאות רק לפולין ולטביה; אולם בזמן המהפכה ברוסיה ועליית הבולשביקים לשלטון בהּ, הם הכריזו כי יהיה הסכם "ללא סיפוחים ולא פיצויים" – כלומר, רוסיה אינה מתכוונת לתת טריטוריות או כסף תמורת השלום. כתוצאה מהדרישה הרוסית, המשא ומתן נהייה קשה וסבוך יותר.
הרוסים מינו את ליאון טרוצקי, איש הסובנארקום, לראש המשלחת למשא ומתן מול מעצמות המרכז. ב-10 בפברואר 1918 הכריזה רוסיה על סיום המשא ומתן מצִדה, ובאופן חד-צדדי גם על סיום מעשי האיבה בין שני הצדדים. עמדת טרוצקי סוכמה במשפט: "לא מלחמה – לא שלום". העמדה הרוסית לא מצאה חן בעיני הגרמנים. המפקד הגרמני בזירה מקס הופמן הגיב בחתימה על הסכם שלום עם הרפובליקה העממית של אוקראינה, שהייתה במלחמה עם רוסיה הסובייטית. ב-17 בפברואר הודיע הופמן כי גרמניה פוסלת את שביתת הנשק, וב-18 בפברואר נפתח מבצע אגרוף.