stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שובה של יהודית לבתוליה (בוטיצ'לי)
היסטוריה ורקע

הציור מבוסס על סיפור מספר יהודית, בו יהודית, אלמנה יהודייה מהעיר בתוליה שהצילה את עם ישראל משליטה זרה על ידי עריפת ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי של נבוכדנצר, לאחר שהסתננה למחנהו. לאחר עריפת הראש חזרה יהודית עם שפחתה לבתוליה (ספר יהודית פרק יג', פסוק יג').
הציור נוצר קרוב לוודאי כזוג של גילוי גופתו של הולופרנס, שני הציורים תועדו בסוף המאה ה-16 באוסף בית מדיצ'י, לשם הגיעו כמתנה שקיבלה ביאנקה קאפלו, אשתו השנייה של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. קנה המידה הקטן של הציורים מעיד על כך שהם לא נועדו להצגה קבועה על קיר. ידוע על פי תיעודים בני התקופה כי ציורים בממדים קטנים כאלו נשמרו כחפצי ערך יקרים בארונות או בנרתיקי עור, ונחשפו על ידי בעליהם באירועים מיוחדים. העדינות וההקפדה על הפרטים הקטנים, מובילה להנחה שגם הלוחות הקטנים האלו נועדו למטרה זו.
בשנת 1633 היצירה צורפה לגלריית אופיצי.
תיאור היצירה

הציור מתאר את יהודית ושפחתה בדרכן חזרה לבתוליה. השפחה נושאת את ראשו הכרות של הולופרנס בסל מעל ראשה, ואילו יהודית מחזיקה בידה הימנית את החרב ובידה השמאלית ענף זית כסמל לשלום שאותו היא תביא לבני עמה.
הדרמה והאלימות המאפיינים את "גילוי גופתו של הולופרנס" נעלמים כאן לחלוטין, ובמקום האוהל המעיק אנו מוצאים את עצמנו במרחב פתוח ומשוחרר. עובדה אשר מודגשת על ידי הצבעים הבהירים והקומפוזיציה הברורה יותר. מרחוק מתואר האזור הכפרי המלא בעדרים.
בוטיצ'לי הצליח ליצור בציור זה איזון ייחודי בין תנועה לעמידה במקום, יהודית נראית כמי שעוצרת לרגע בדרכה קדימה כדי לפנות לעבר המתבונן, בטוחה בעצמה אם כי מעט מלנכולית, בדיוק כפי שרצתה להציג את עצמה כמנצחת.
למרות גודלם הקטן, שני הציורים של בוטיצ'לי הם יצירות מופת אמיתיות בשל מורכבות הקומפוזיציה, תשומת הלב לפרטים זעירים ובחירה נכונה של התפאורה השונה לכל סצנה.
הערות שוליים

1 2  
"BOTTICELLI, Sandro, The Return of Judith to Bethulia". Web Gallery of Art. (באנגלית)
↑  
תרגם מיוונית: יצחק זעקיל פרענקיל, ‏ספר יהודית, מהדורת ווארשא 1885, באתר "דעת"
גילוי גופתו של הולופרנס
רמת אהרן

| --- | --- |

לוחית זיכרון לרב אהרן קוטלר בכניסה לשכונת רמת אהרון בבני ברק
 מידע
 עיר:  בני ברק
 על שם:  הרב אהרן קוטלר
 קואורדינטות:  32°05′09″N 34°50′32″E﻿ / ﻿32.08573056°N 34.84211944°E﻿ / 32.08573056; 34.84211944
 שכונות נוספות בבני ברק
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) רמת אהרן(למפת גוש דן רגילה) רמת אהרן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת אהרן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת אהרן  he רמת אהרןhe רמת אהרןמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רמת אהרן היא שכונה במזרח בני ברק.
היסטוריה

תשתיות לשכונה הוכנו על ידי עירית בני ברק בשנת 1967. בנייני עזרת תורה בשכונה נחנכו בספטמבר 1969. בסוף שנת 1970 היו בשכונה כ-160 יחידות דיור.
השכונה הוקמה בשנות ה-70 על ידי תנועת צעירי אגודת ישראל, והיא נקראת על שם הרב אהרן קוטלר. רוב בתי השכונה נבנו על ידי הקבלן ישראל אדלר.
גבולות השכונה: רחוב כהנמן ממערב, שיכון ה' מצפון ושיכון ההסתדרות מדרום. בשנות ה-80 נבנתה ממזרחה שכונת אור החיים, החוצצת בין רמת אהרן לכביש 4.
רב השכונה היה הרב נסים קרליץ עד לפטירתו בכ"ב תשרי ה'תש"פ. אחריו נתמנה חתנו הרב מנדל לובין.
בשכונה שוכנים מספר בתי כנסת, ובהם: בית הכנסת המרכזי "צא"י" של רב השכונה הרב קרליץ וכיום מכהן בו כרב חתנו הרב לובין, בית הכנסת "יד אהרן" בו מכהן כרב הרב אהרון אוסטרן חתנו של הרב קרליץ, בית הכנסת "נתיבות המשפט", בית הכנסת "קול יעקב" של הרב יהושע ברכץ ובית הכנסת החסידי המרכזי בראשות הרב חיים צבי שפירא, וכן בתי כנסת של חסידויות ביאלא-רמת אהרון, ספינקא, וואסלוי, ביליץ, סוקולוב-קוצק ועוד.
בקצה הדרומי מזרחי של השכונה שוכן בית החולים מעיני הישועה. מתחם הווילות בשכונה הוא אחד האזורים היוקרתיים בבני ברק.
חלק מרחובות השכונה קרויים על שם תנאים: שמעון הצדיק, רבי מאיר, בן עזאי, בן זומא, רבן גמליאל ורבי חייא. כמו כן הונצחו בשמות רחובות השכונה מנהיגי אגודת ישראל הרב זלמן סורוצקין, יעקב רוזנהיים ויצחק מאיר הכהן לוין. בשכונה התגורר הרב רפאל ברוך טולדנו, ולאחר פטירתו נקרא על שמו הרחוב הסמוך לביתו.
הערות שוליים

↑  עירית בני ברק, דבר, 18 באוקטובר 1967
↑  חנוכת בתי "עזרת תורה" בשיכון "רמת אהרן" בבני ברק, דבר, 7 בספטמבר 1969
נחנכו בתי עזרת תורה בבני ברק, הצופה, 9 בספטמבר 1969
↑  שיכון עובדים מכרה 30 דונאם בבני ברק, מעריב, 16 בדצמבר 1970
שיפוע

שיפוע של ישר: m = Δy/Δx.
תמרור אזהרה בהולנד על שיפוע של 10%
בגאומטריה, שיפוע של ישר מתאר את עוצמת התלילות שלו. ערך (מוחלט) גדול מצביע על תלילות גדולה. השיפוע מוגדר כיחס בין ההפרש האנכי בין שתי נקודות על הישר להפרש האופקי בין אותן נקודות (ראו באיור משמאל).
באופן דומה נגדיר שיפוע בתחומי הגאוגרפיה או הנדסה אזרחית. כך למשל, שיפוע של גבעה יוגדר כיחס בין הרום היחסי של הגבעה למרחק האופקי מתחתית הגבעה לשיאה. במילים אחרות, השיפוע מצביע על היחס בין שינוי הגובה לשינוי במרחק. כלומר, בגבעה תלולה המרחק האופקי בין תחתית הגבעה לשיאה יהיה קצר יחסית לגובה של הגבעה, בעוד שבגבעה מתונה המרחק האופקי יהיה ארוך ושיא הגבעה יהיה נמוך.
שיפוע יכול להיות חיובי, שלילי, אפס או לא מוגדר. בישר הנמצא במערכת צירים קרטזית דו-ממדית, שיפוע חיובי משמעו שכאשר ערך ה-x גדל גם ערך ה-y גדל ("עלייה"). שיפוע שלילי משמעו שכאשר ערך ה-x גדל ערך ה-y קטן ("ירידה"). שיפוע שערכו אפס משמעו שאין שיפוע, כלומר מדובר בקו אופקי המקביל לציר ה-x. שיפוע לא מוגדר משמעו שמדובר בקו אנכי המקביל לציר ה-y.
ישרים מקבילים כאשר השיפועים שלהם שווים. ישרים ניצבים זה לזה כאשר מכפלת השיפועים שלהם שווה ל: 1-. בעזרת כלים מהחשבון האינפיניטסימלי ניתן להגדיר גם שיפוע של פונקציה בנקודה כלשהי כשיפוע של הישר המשיק לפונקציה בנקודה זו. כאשר קיים שיפוע כזה נאמר שהפונקציה גזירה בנקודה והשיפוע שלה נקרא נגזרת.
הנוסחה הבסיסית למציאת שיפוע ישר העובר בין הנקודות  (x_{1},y_{1}) ו-  (x_{2},y_{2}) היא  \,m={\frac {y_{2}-y_{1}}{x_{2}-x_{1}}}.
הגדרה

השיפוע  m בין שתי הנקודות  (x_{1},y_{1})  ו־ (x_{2},y_{2}) על הישר מוגדר להיות השינוי בערכי ה- y לחלק בשינוי בערכי ה- x:  m={\frac {\Delta y}{\Delta x}}={\frac {y_{2}-y_{1}}{x_{2}-x_{1}}}. האות  m היא המוסכמת לסימון שיפוע במערכת צירים קרטזית. היות שהשיפוע של ישר במישור שווה לאורך כל אורכו, אין חשיבות לאילו שתי נקודות נבחר על הישר, כל עוד הן שונות זו מזו.
על פי ההגדרה מתקיים כי  m\cdot {\Delta x}={\Delta y}. כלומר, כאשר נעים על הישר משמאל לימין, על כל התקדמות של יחידה אחת בכיוון האופקי יש התקדמות של  m יחידות בכיוון האנכי. ניתן להראות כי על פי חוקי הטריגונומטריה מתקיים:   \,m=\tan \theta \!, כאשר   \theta  היא הזווית שבין ציר ה- x לישר (בכיוון החיובי).
במערכת צירים קרטזית, משוואת ישר ששיפועו  m היא:  \!\,y=mx+b,,כאשר  \ bמייצג את נקודת החיתוך של הישר עם ציר ה- y.
עבור ישר אופקי מתקיים  \Delta y=0 ו- \Delta x\neq 0 ולכן השיפוע שווה ל-0.
עבור קו אנכי  \Delta y\neq 0 ו- \Delta x=0 ואז לפי הגדרת השיפוע מתקבל  m={\frac {\Delta y}{0}}. בהכרח מתקבלת חלוקה באפס ולכן השיפוע אינו מוגדר. אולם יש המגדירים את השיפוע במקרה זה להיות אינסופי.
דוגמאות

שיפוע של ישר העובר דרך הנקודות: (1,2)  ו- (13,8)  מתקבל על ידי חישוב היחס של ההפרש האנכי וההפרש האופקי:  m={\frac {\Delta y}{\Delta x}}={\frac {y_{2}-y_{1}}{x_{2}-x_{1}}}={\frac {8-2}{13-1}}={\frac {6}{12}}={\frac {1}{2}}
שיפוע של ישר העובר דרך הנקודות: (4,15)  ו- (3,21) הוא:  m={\frac {21-15}{3-4}}={\frac {6}{-1}}=-6
ראו גם

פונקציה ליניארית
מישור משופע
הערות שוליים

↑  ראו גם בערך תל המתלקט
↑  האות היוונית Δ (דלתא) משמשת בדרך כלל במתמטיקה כדי לסמל "הבדל" או "שינוי".
רוי לופס דה וייאלובוס

| --- | --- |
 לידה:  סביבות 1500 מאלגה, ספרד
 פטירה:  4 באפריל 1546 אמבון, איי התבלינים
 לאום:  ספרדי
 תקופת הפעילות:  1 בנובמבר 1542 – 4 באפריל 1546 (3 שנים)
 מספר מסעות:  1
 גילויים בולטים:  לייטה וסאמאר להם העניק את השם "לאס פיליפינאס" (הפיליפינים)
 אזורים שחקר:  הפיליפינים צפון מערב האוקיינוס השקט (דה לה טורה) גינאה החדשה (דה רטס)
 
רוי לופס דה וייאלובוס (בספרדית: Ruy López de Villalobos; סביבות 1500 – 4 באפריל 1546) היה מגלה ארצות ממוצא ספרדי אשר הפליג מספרד החדשה במטרה לייסד מושבה באיי מערב האוקיינוס השקט שהיו סמוכים לקו ההפרדה עליו הוסכם בחוזה סרגוסה בין ספרד לפורטוגל בשנת 1529. ככל הנראה, היה זה וייאלובוס שנתן לפיליפינים את שמם, כאשר כינה את האיים שגילה "לאס איסלאס פיליפינאס" לכבודו של פיליפ נסיך אסטוריאס שהפך מאוחר יותר לפליפה השני מלך ספרד. במהלך ניסיונותיו ליצור קשר עם ספרד החדשה, שלח וייאלובוס שני ימאים: ברנארדו דה לה טורה (בספרדית: Bernardo de la Torre), אשר חקר את איי צפון-מערב האוקיינוס השקט דרומית ליפן, ואורטיס דה רטס (בספרדית: Ortiz de Retes), שהפליג לאורך חופי צפון גינאה החדשה והעניק לאי את שמו.
במהלך מסעו מערבה ב-1542 גילה וייאלובוס או אחד מנווטיו, חואן גאטאנו (Juan Gaetano), קבוצת איים, ככל הנראה הוואי. סבורים כי קיומם נשמר בסוד כדי לא לגלות את הנתיב המדויק של ספינות הגליאון של מנילה שחלפו באזור במשך כ-250 שנה, וקיימת מחלוקת רבה האם אכן נתגלו על ידי הספרדים.
רקע

פדרו דה אלוואראדו, מושל גואטמלה, ביקר בספרד בזמן שובם של ניצולי משלחות לואאיסה ודה סאבדרה לספרד מפורטוגל, כאשר ביניהם היה אנדרס דה אורדאנטה. הדיווח של דה אורדאנטה תיאר את האפשרויות הרבות במערב האוקיינוס השקט. מלבד איי התבלינים, עליהם ויתרו הספרדים בחוזה סרגוסה, היו איים נוספים צפונה משם בעלי פוטנציאל להתעשרות. דה אלוואראדו ניצל את ההזדמנות והשיג אישור לבניית 11 אוניות לחקר האוקיינוס השקט. מסע החקר הראשון צפונה לאורך חופי צפון אמריקה, שנועד למצוא את שבע ערי הזהב האגדיות של ממלכת סיבולה, עורר את תשומת לבו של המשנה למלך בספרד החדשה, אנטוניו דה מנדוסה, שמיהר לתבוע שליש ולאחר מכן מחצית מכל רווח פוטנציאלי עתידי. מותו של דה אלוואראדו במלחמה מול האינדיאנים בגואטמלה נתן למנדוסה את ההזדמנות להשתלט על המשלחת ולהעניק את הפיקוד לקרוב משפחתו מנישואין, רוי לופס דה וייאלובוס.
משלחת אל איי הפיליפינים

מטרות המשלחת היו: הקמת מושבה באיים המכונים "איסלאס דה פוניינטה" (Islas de Poniente; "האיים כלפי מערב") באזור האי סבו כדי לסחור עם סין, הפצת הנצרות בקרב הילידים ומציאת נתיב חזרה לספרד החדשה. וייאלובוס הפליג בראש שש ספינות ו-370 אנשי צוות מנמל בארה דה נבידאד במערב מקסיקו ב-1 בנובמבר 1542: הסנטיאגו, הסן חורחה, הסן אנטוניו, הסן קריסטובל, הסן מרטין והסן חואן. וייאלובוס חלף בדרכו על פני איים המשתייכים לאיי מרשל ולארכיפלג איי קרוליין של ימינו, לפני שקרב אל אזור איי הפיליפינים בינואר 1543. אז ביצע וייאלובוס טעות, כאשר התעלם מעצתו של הנווט שלו, ובמקום לפנות לכיוון קצהו הצפוני של האי מינדנאו, נתיב שהיה מוליך את המשלחת לעבר האי סבו דרך מצר סוריגאו, מצא עצמו תקוע בחוף המזרחי של מינדנאו, ללא רוחות מתאימות, ללא אפשרות למסחר, מכיוון שסינים לא הגיעו למזרח מינדנאו ומול אוכלוסייה מקומית עוינת. המשלחת שהתה במשך 32 יום במינדנאו וסבלה מרעב כבד. בלית ברירה עזבה המשלחת את האי ולאחר ניסיונות כושלים להפליג בשל הרחות החלשות הוקם בסיס על האי סאראנגני (Sarangani) מול הקצה הדרומי של מינדנאו, בו ביקרו בעבר משלחות מגלן ולואאיסה. גם שם סבלו אנשי המשלחת ממחסור במזון ונאלצו לאכול צמחים וחיות לא מוכרים להם, אשר גרמו לחלקם למחלות ולמוות.
הגאליוט סן קריסטובל, שעלתה על שרטון באי לימאסאווה (Limasawa) הסמוך ללייטה כחודשיים קודם לכן במהלך סיור, הופיעה במפתיע באפריל 1543 כשהיא נושאת עמה אורז ומוצרי מזון אחרים עבור המשלחת. ב-4 באוגוסט נשלחו הסאן קריסטובל והסן חואן לעבר האיים לייטה וסאמאר במטרה למצוא מזון, כאשר על האחרונה, בפיקודו של ברנארדו דה לה טורה, הוטל להצטייד ואז להפליג צפונה כדי למצוא נתיב שייקח אותה לספרד החדשה.
מסעו של דה לה טורה

ברנארדו דה לה טורה נשלח על ידי וייאלובוס באוגוסט 1543 על גבי הספינה סן חואן למצוא נתיב מזרחה בחזרה לספרד החדשה ולהביא את החדשות על מצב המשלחת למנדוסה. היה זה הניסיון הכושל הרביעי בחיפוש נתיב חזרה, שנודע מאוחר יותר כנתיב הגליאון של מנילה, אשר נתגלה רק ב-1565: דה לה טורה הגיע עד קו הרוחב 30 צפון, לפני שנאלץ לשוב על עקבותיו בשל סערה שהסיטה את ספינתו לעבר אזור איי מריאנה. משם הפליג לאי סאמאר, עגן שם ב-31 באוקטובר ובנובמבר הגיע למינדנאו, שם גילה שהמשלחת עזבה את סאראנגני והפליגה לאיי התבלינים. דה לה טורה עצמו הגיע לטידורה לאחר כחודשיים.
במהלך מסעו צפונה, הגיע דה לה טורה ללייטה ולסאמאר וגילה איים רבים השייכים בימינו ליפן: אטול אוקינטורישימה (Okinotorishima) אותו כינה "פארסה ולה" (Parece Vela; "דמוי מפרש", על שם צורתו), ככל הנראה את מינאמי-טורי-שימה (Minami-Tori-shima, הידוע גם כ"מרקוס איילנד"), מספר איים השייכים לאיי בונין אותם כינה "איסלאס דל ארסוביספו" (Islas del Arzobispo; איי הארכיבישוף") ואת "האיים הוולקניים" (Los Volcanes), ביניהם האי איוו ג'ימה של ימינו.
מסעותיו של דה לה טורה מוזכרים בתיעוד מסעותיו של הימאי חואן דה גאטאנו (Juan de Gaetano) המופיעים בספר "ויאחה אה לאס איסלאס דה פוניינטה" (Viaje a las Islas de Poniente; "מסע לאיים כלפי מערב", 1546).
מסעו של דה לה טורה > הפיליפינים

על פי מספר מקורות, היה זה דה לה טורה שנתן לפיליפינים את שמם, מ"איסלאס דה פוניינטה" (Islas de Poniente; איים כלפי מערב") ל"פליפינאס" (Felipinas), לכבודו של נסיך אסטוריאס באותה תקופה שהפך מאוחר יותר למלך ספרד פליפה השני. מקורות אחרים מייחסים את נתינת השם לרוי לופס דה וייאלובוס.
דה לה טורה נחשב כאירופאי הראשון שהפליג סביב האי מינדנאו. כמו כן, מסעותיו סייעו במידה רבה להגברת הידע האירופאי אודות איי מערב האוקיינוס השקט.
מסעו של דה רטס וסופה של המשלחת

לאחר ניסיון כושל להגיע אל האי סבו, גרם הרעב ממנו סבלה המשלחת (כתוצאה מסירובם של המקומיים למכור להם מזון, קרוב לוודאי כתוצאה מהשפעה פורטוגזית) לנטוש את סאראנגני ולהפליג לכיוון איי התבלינים לפני חזרתו של דה לה טורה. לאחר הגעתו של וייאלובוס אל האיים ג'ילולו (הלמהרה של ימינו) וטידורה נעשה ניסיון כושל נוסף לשוב לספרד החדשה ב-16 במאי 1545 בפיקודו של אורטיס דה רטס על גבי הסן חואן, שהפליג מטידורה לאורך חופי צפון גינאה החדשה (שמה ניתן לה על ידי דה רטס בשל הדמיון של תושביה לתושבי גינאה שבאפריקה) וגילה איים רבים השייכים לארכיפלג ביסמרק, עד ששב על עקבותיו לטידורה באוקטובר בשל רוחות חזקות שלא אפשרו את המשך מסעו מזרחה. במקביל הגיע לטידורה צי פורטוגזי ווייאלובוס החליט להיכנע. וייאלובוס מת באי אמבון כחצי שנה לאחר מכן, ב-4 באפריל 1546. מתוך 117 אנשיו שנותרו בחיים, החליטו 30 להישאר באיים תחת שלטון פורטוגזי ו-87 הנותרים שבו לליסבון על גבי ספינה פורטוגזית.
מסע זה סימן את סופה של הפעילות הספרדית באיי התבלינים, ועל המשנה למלך נאסר להוציא משלחות נוספות. רק הקמתה של המושבה הראשונה בפיליפינים על ידי מיגל לופס דה לגאספי, שסיפקה בסיס לתיקון ספינות והכנתן להפלגות ארוכות והפקת הלקחים ממסעות קודמים על ידי אנדרס דה אורדנטה ב-1565 אפשרו לבסוף את הקמתה של המושבה הספרדית שמרכזה במנילה, אשר הפכה לנקודת המפתח בשלוחת הענק של המערכת המסחרית הספרדית, אשר הקיפה יבשת ושני אוקיינוסים.
לקריאה נוספת

de Escalante, Alvarado García. Shaw, Carlos Martinez (editor). Viaje a las islas de Poniente. Universidad de Cantabria, 2015. ISBN 8481027391
Spate, O.H.K. The Spanish Lake: The Pacific since Magellan, Volume I. National Library of Australia Cataloguing-in-Publication entry
הערות שוליים

↑  Spate, לדעת הכותב, גילוי איי הוואי על ידי הספרדים בתקופה זו אינו סביר. עמודים 106–109
↑  Spate, עמוד 97
↑  Spate, עמודים 97–98
1 2  Scott, William Henry. Cracks in the parchment curtain and other essays in Philippine history. New Day Publishers, 1985. ISBN 9711000733. עמודים 51–52
1 2 3 4  Spate, עמוד 98
↑  Was Marcus Island discovered by Bernardo de la Torre in 1543?. The Journal of Pacific History Volume 39, Issue 1, 2004
1 2  De Borja, Marciano R. Basques in the Philippines. University of Nevada Press, 2005. ISBN 0874175909. עמוד 16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1473380  GND: 1151728268  ISNI: 0000 0000 8530 5081  LCCN: n85164829  SNAC: w6ht4n4x  SUDOC: 084333898  VIAF: 50662662   WorldCat (עם VIAF): 50662662 
נתיב מסעו של דה רטס
מפת גינאה החדשה והאיים הסמוכים, סביבות 1600
רמת אוסטיורט

| --- | --- |

דוגמה לצ'ינק (אנ'), רמת אוסטיורט בקזחסטן
 מידע כללי
 סוג הר:  רמה
 גובה:  בין 160 ל-200 מטרים
 שטח:  200,000 קילומטרים רבועים
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן  אוזבקיסטן אוזבקיסטן
 קואורדינטות:  43°17′00″N 55°33′00″E﻿ / ﻿43.283333°N 55.55°E﻿ / 43.283333; 55.55
 
 מפה של רמת אוסטיורט
אוסטיורט (בקזחית: Үстірт, באוזבקית: Ustyurt, בטורקמנית: Üstyurt — הר שטוח, רמה) הוא רמה מדברית חוצה גבולות המשותפת לאוזבקיסטן וקזחסטן.
אוכלוסיית הנוודים למחצה של הרמה מגדלת כבשים, עיזים וגמלים.
חלקים ברמה שהוגדרו כשמורות טבע באוזבקיסטן (או ליתר דיוק בקאראקלפאקסטן) צורפו לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן של ארגון אונסק"ו שהוכרז בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
גאוגרפיה ואקולוגיה

רמת אוסטיורט ממוקמת בין מפרץ קולטוק המת (אנ'), חצי האי מנגישלק (אנ') ולגונת גאראבוגאזקול של הים הכספי ממערב, לבין ימת אראל, דלתת אמו דריה ואגם סריגאמיש (אנ') ממזרח.
הרמה משתרעת על פני כ-200,000 קילומטרים רבועים, עם גובה ממוצע של 150 מטרים. הנקודה הגבוהה ביותר שלו מתנשאת ל-370 מטרים בדרום-מערב. בקצהו הצפון-מזרחי הוא צונח בתלילות אל ימת אראל והמישור שמסביבה.
רמת אוסטיורט תחומה על ידי צוקים תלולים המכונים צ'ינק (אנ') כמעט בכל מקום. במזרח זהו החוף המערבי לשעבר של ימת אראל, בדרום הצ'ינק נשבר למישור הסחף של קוניה-דריה (Куня-Дарья) ולעמק אוזבוי (אנ'), במערב לשקע קריניאריק ואל הים הכספי הצפוני חולות קאראקום. ובצפון לשקע הכספי (אנ'). לצ'ינקים של אוסטיורט יש לרוב שכבות מרובות, עם צבעים של ורוד חיוור, כחול, לבן וכו', ומהווים לעיתים נופים מרהיבים.
אין ברמה נחלים או מקורות מים אחרים, אבל אף על פי כן חיים בה מינים אנדמיים רבים. כ-300 מינים של חולייתנים - כולל 30 מינים של זוחלים ודו-חיים, 45 מינים של יונקים ו-50 מינם של עופות מקננים. על הרמה גדלים גם לפחות 724 מינים של צמחים וסקולריים.
שמורות טבע

קזחסטן יצרה את שמורת הטבע אוסטיורט (אנ') (2,233 קמ"ר) ביולי 1984 בדרום מחוז מנגוסטאו. היא משמרת בעלי חיים וצמחים נדירים כמו כבש הר אוסטיורט (אנ') ואנטילופת הסאיגה. בין המאפיינים שלו ניתן למנות את הר שרקלה (אנ') והתצבירים (אנ') המצויים בטוריש ('עמק הכדורים') ליד העיירה שטפה (אנ').
ב-2020 הקימה אוזבקיסטן את "הפארק הלאומי דרום אוסטיורט" על שטח של 14,344.71 קמ"ר בשטחה של קאראקלפאקסטן. ב-2023 צורף הפארק לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן.
הערות שוליים

↑  Gritsina, M. (2019). "The Caracal Caracal caracal Schreber, 1776 (Mammalia: Carnivora: Felidae) in Uzbekistan". Journal of Threatened Taxa. 11 (4): 13470–13477. doi:10.11609/jott.4375.11.4.13470-13477.
1 2  Cold Winter Deserts of Turan
1 2  "The Ustyurt Plateau" (PDF). USAID.
↑  ФАУНА НАЗЕМНЫХ ПОЗВОНОЧНЫХ ВОСТОЧНОГО ЧИНКА ПЛАТО УСТЮРТ
↑  Устюртский заповедник, Западный Казахстан
↑  Ustyurt Nature Reserve, Kazakhstan
↑  South Ustyurt National Park established in Uzbekistan
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5235156374135907710000   WorldCat (עם VIAF): 5235156374135907710000
רמת איוואנילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°52′30″S 61°25′00″W﻿ / ﻿64.875°S 61.41666667°W﻿ / -64.875; -61.41666667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת איוואנילי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת איוואנילי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת איוואנילי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת איוואנילי
 
רמת איוואנילי או רמת איבאנילי (באנגלית: Ivanili Heights; בבולגרית: Иванилски възвишения) היא רמה בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכה של הרמה 10 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום), ורוחבה של הרמה 7.5 קילומטרים.
הרמה מתנשאת לגובה של 1,350 מטרים מעל פני הים (בפסגת סטארגל).
היסטוריה > מקור השם

הרמה נקראת על שם היישוב איוואנילי במחוז גברובו, שבצפון בולגריה.
לקריאה נוספת

רמת איוואנילי בגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
שושנה רוזוליו

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1926 פורטו אלגרה, ברזיל 
 פטירה:  26 ביולי 2023 (בגיל 97) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  אשת חינוך ופעילה חברתית
 בן זוג:  שאול רוזוליו
 
שושנה רוזוליו (29 במרץ 1926 – 26 ביולי 2023) הייתה אשת חינוך, פעילה חברתית בתחום בעור הבערות ומעמד האישה, וכיהנה כיו"ר ויצו ירושלים ויו"ר ארגון "י.ע.ל הדסה".
קורות חיים > ילדותה ולימודיה

נולדה בפורטו אלגרה שבברזיל בשנת 1926, לבת שבע ויעקב מסיס. אביה יעקב מסיס, היה עורך דין וכיהן כשליח יק"א בארצות שונות ביניהן בברזיל וצרפת. אמה, בת שבע מסיס לבית נובוגרבלסקי, הייתה רופאת ילדים, שהשלימה את לימודי הרפואה באודסה. לאחר שהמשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1932 והשתקעה בתל אביב, עבדה האם כרופאה מטעם עיריית תל אביב.
שושנה למדה בבית הספר היסודי בלפור בתל אביב ואחר כך, בגימנסיה הרצליה. בכיתה ט', במסגרת פעילות הנוער של ההגנה, פגשה את שאול רוזוליו שעימו התחתנה בשנת 1946.
לאחר סיום לימודיה בגימנסיה המשיכה ללימודים גבוהים בסמינר לוינסקי. היא למדה בו במחזור הראשון, בו שולבו בוגרי הגימנסיה הרצליה, כולל תלמידים בנים.
עם הקמת מדינת ישראל, התגייס בעלה למשטרת ישראל ובני הזוג החליפו מספר מקומות מגורים. בכללם, קריית חיים, רמת גן ורחובות. בכל אחד מן המקומות הללו, הצטרפה רוזוליו למוסדות החינוך המקומיים כמורה וכמחנכת, ותרמה מניסיונה לפיתוח וביסוס תוכני הלימודים.
קורות חיים > פעילות חינוכית וציבורית

בשנת 1959 עברה המשפחה להתגורר בירושלים עקב מינויו של שאול לפיקוד על המחוז הדרומי של משטרת ישראל ולאחר מכן, למפכ"ל המשטרה. בירושלים השתלבה שושנה כמורה בבית הספר בדרום שלימים נקרא בית הספר
הממלכתי ע"ש הנרייטה סאלד ובו הייתה מורה, מחנכת וסגנית מנהל בית הספר.
במהלך שנות העבודה כאשת חינוך למדה לתואר שני בקרימינולוגיה ולשון עברית וכן הקדישה זמן רב להתנדבות כמורה לעברית במסגרת המבצע לביעור הבערות.
בשנת 1977 עברה המשפחה למקסיקו לארבע שנים. כאשת שגריר ישראל במקסיקו הייתה שושנה פעילה בקהילה היהודית וכן שותפה ומתוות דרך בתחומי החינוך ולימודי העברית.
עם חזרתה ארצה השתלבה שוב בבית הספר סאלד כמורה לחינוך מיוחד עד לפרישתה ממערכת החינוך בשנת 1983.
לאחר הפרישה המשיכה בפעילות חברתית והתנדבותית ענפה. היא שימשה כיו"ר ארגון ויצו בירושלים תפקיד שבמסגרתו בין השאר פעלה נמרצות בנושא קידום מעמד האישה בישראל.
עם סיום הקדנצה כיו"ר ויצו, התמנתה ליו"ר ארגון "י.ע.ל הדסה". בנוסף לתפקידה כיושבת ראש ארגון זה, ולאור ניסיונה רב השנים בחינוך, שימשה שושנה גם כאחראית על שיתופי הפעולה הרבים שבין ארגון הדסה לבין מוסדות עליית הנוער.
קורות חיים > משפחתה

הייתה נשואה לשאול רוזוליו.
לאחר החלפות תכופות של מקומות מגורים, השתקעה המשפחה בירושלים, בה התגוררה שושנה מעל ארבעים שנה. בשנת 2002 עברה לכפר סבא, שם התגוררה עד לפטירתה.
במהלך חייה נולדו לה ארבעה ילדים וכן נכדים ונינים רבים.
הערות שוליים

↑  "השוטר מספר 1 - סיפורם של 16 המפקחים הכלליים במשטרת ישראל", אתר בית מורשת משטרת ישראל
↑  אתר מרכז הספורט הישראלי במקסיקו (בספרדית)
↑  "נשות העיר סביב שולחו האליפסה" מעריב⁩, 25 מאי 1984⁩, אתר הספרייה הלאומית
שושנה צינגל

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1953 (בת 70) הוד השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון כצנלסון, תיכון קאנארסי, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שושנה צינגל (נולדה ב-3 באוקטובר 1953) היא סופרת ישראלית. עוסקת בכתיבה דוקומנטרית. בעבר עסקה בתרגום ספרים, בכתיבה עיתונאית ובהוראה.
ביוגרפיה

שושנה צינגל נולדה בשכונת נווה נאמן בהוד השרון לקלרה לבית בראון ולשלמה צינגל, ניצולי שואה שעלו ארצה מפולין ב-1950. אביה היה נצר לשושלת הרבי מקוצק. למדה בתיכון כצנלסון בכפר סבא וב-Canarsie High School בברוקלין שבניו יורק, שם התגוררה עם משפחתה. בספטמבר 1971 היא חזרה לישראל והתגייסה לצה"ל. במלחמת יום הכיפורים שירתה בדובר צה"ל.
שושנה צינגל היא בת הדור השני לשואה, והדבר מתבטא בכמה מספריה, שעוסקים בדור השני והשלישי לשואה. בעלת תואר שני בספרות אנגלית ותעודת תרגום כתבי מדע מהאוניברסיטה העברית ותואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב . בשנים 1978–1989 פרסמה רשימות ב"מעריב", ב"הארץ", ב"פי האתון" ועוד. כן פרסמה רשימות באנגלית במסגרת השירות לעיתונות של ההסתדרות הציונית ותרגמה ספרים. ספרה "מסע אל תוך עצמנו - בני ניצולי השואה מדברים" הומלץ ב-1986 בחוזר מנכ"ל משרד החינוך. זהו הספר התיעודי הראשון על הדור השני לשואה שיצא לאור בישראל.
לשושנה צינגל בן יחיד, יובל בורסוצקי, מהנדס תוכנה. היא מתגוררת בראשון לציון.
ביוגרפיה > ספרים שכתבה

"מסע - בני הדור השני והשלישי לשואה מדברים", אסטרולוג ומשכל, 2017
"מסע אל תוך עצמנו - בני ניצולי השואה מדברים", הוצאת אלישר, 1985
ביוגרפיה > ספרים שתרגמה

"בעלנות או מימוש עצמי?", אריך פרום (ירושלים: הוצאת אלחנן רובינשטין, 1983)
"הפרנס", סילבאנו ארייטי (ירושלים: אדם מוציאים לאור, 1983)
"אמנות הסיפור במקרא", אורי אלטר (תל אביב: אדם מוציאים לאור, תשמ"ח)
"המלח שחטא לים", יוקיו מישימה (רמת גן: הוצאת כנרת, 1986)
"תסמונת פיטר פן: הגבר שמסרב להתבגר", ד"ר דן קוליי (תל אביב: מודן הוצאה לאור, 1987)
"להישאר בסדר", איימי בז'ורק-הריס וד"ר תומאס א. הריס (תל אביב: מודן הוצאה לאור, 1987)
"יציאת מצרים כמהפכה", מיכאל וולצר (תל אביב: ספרי עליית-הגג, 1993)
"כרישי וול סטריט: סיפורי הפשיטות הגדולות בבורסה האמריקאית", אריק וו. אליסון (תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1991)
ביוגרפיה > ספרים שערכה

"שליחותו של זיגמונד פרויד", אריך פרום (ירושלים: הוצאת אלחנן רובינשטין, 1987)