stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דסמן הפירנאים

| דסמן הפירנאים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: חפרפרות
שבט:: דסמנים
סוג:: דסמן הפירנאים
מין:: דסמן הפירנאים
שם מדעי
 Galemys pyrenaicus ‏סנט-אילר, 1811
תחום תפוצה


דסמן הפירנאים (שם מדעי: Galemys pyrenaicus) הוא מין ממשפחת החפרפרתיים, מקבוצת הדסמנים, המצוי בגופי מים מתוקים בחצי האי האיברי. זהו המין היחידי בסוגו.
אורכו של הדסמן 11-16 ס"מ, משקלו 35-80 גרם והוא בעל פרווה אפורה-כחולה עם אף דמוי חדק בצבע ורוד כהה וכך גם רגליו וזנבו העירומי משיער ובעלי הקרום. יצור זה מותאם לשחייה ומבלה זמן רב בשחייה וצלילה במים. עיניו ואוזניו מכוסות בשעת הצלילה והוא מאתר טרף בעזרת הריח, המישוש וכן בעזרת אקולוקציה. בטבע הוא יכול לשרוד עד 3.5 שנים. הדסמן יכול להמליט 3-4 צעירים בשנה.
יצור זה מצוי בין סלעים על גדות נהרות ואגמים בהם הוא מחפש טרף. הוא ניזון מחסרי חוליות מימיים כולל תולעים, רכיכות, חרקי מים וסרטנים שונים. הציד מתרחש בלילה ולוקח כמה שעות כל פעם.
הדסמנים חיים בספרד ובפורטוגל, בעיקר סביב הפירנאים מהם שמו. הוא בסכנה עקב כרייה של סכרים, הצפת נהרות בהם הוא חי והבאת מינים פולשים כמו חורפן אמריקני הטורף את הדסמן.
הערות שוליים

↑  דסמן הפירנאים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550900605171
דם קדוש, גביע קדוש

| --- | --- |

תמונתו של ניקולא פוסן מהמאה ה-17, Et in Arcadia ego, שמוזכרת תדיר בספר
 מידע כללי
 מאת:  מייקל בייג'נט, ריצ'רד לי, הנרי לינקולן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ונתן קייפ 
 תאריך הוצאה:  1982 
 סדרה
 הספר הבא:  מייקל בייג'נט 
 
דם קדוש, גביע קדוש (אנגלית: Holy Blood, Holy Grail) הוא ספר מאת מייקל בייג'נט, ריצ'רד לי והנרי לינקולן שיצא לאור בשנת 1982. "דם קדוש, גביע קדוש" פורש תאוריית קונספירציה שניסחו כותביו בהתבסס על מוטיבים בדיוניים שונים, אם כי הספר כתוב במתכונת של היסטוריה עובדתית-לכאורה.
רעיונות מרכזיים בספר

הספר מגולל את חיפושם של המחברים אחר הגביע הקדוש על ידי חקירת התעלומות המומצאות של הכפר רן-לה-שאטו (Rennes-le-Château) מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 והרכבת תמונת עולם של תאוריית קשר על ההיסטוריה של העולם המערבי.
לאחר עשור של מחקר-לכאורה, בייג'נט, לי ולינקולן הגיעו למסקנות מעוררות המחלוקת הבאות:
קיים מסדר חשאי בשם "מסדר ציון" שלו היסטוריה ארוכה ומפוארת מאז מסע הצלב הראשון שהתחיל עם קום מסדר הטמפלרים כחזית הצבאית והכלכלית שלו.
המסדר לקח חלק חשוב בעידוד "הנהר התת-קרקעי של האזוטריות" באירופה של ימי הביניים.
המסדר הקדיש את עצמו להחזרת השושלת המרובינגית, משפחת מלוכה ששלטה בממלכת הפרנקים משנת 447 עד 751, לכתר אירופה וירושלים.
המסדר מגן על צאצאי השושלת שכן הם צאצאיו של ישו ואשתו מרים המגדלית.
הכנסייה הקתולית ניסתה להרוג את כל שרידי השושלת ואת מגניהם, הקתרים והטמפלרים על ידי האינקוויזיציה, כדי לזכות בעוצמתם על ידי ירושת השליחים של פטר הקדוש במקום הירושה המשפחתית של מרים המגדלית.
העולם האקדמי רואה את תאוריות הקשר של המחברים כפסאודו-מדעיות, מופרכות ולא אמינות.
התביעה נגד דן בראון

הסופר דן בראון, ברב-המכר שלו "צופן דה וינצ'י" מזכיר בספרו את "דם קדוש, גביע קדוש", ומשתמש בכמה מהטענות שהוזכרו לעיל כמרכיבים עיקריים בעלילת הספר.
ב-2006 הגישו הסופרים-ההיסטוריונים מייקל בייג'נט וריצ'רד לי נגד בראון תביעה על הפרת זכויות יוצרים, בבית משפט בלונדון, במסגרתה נטען כי השתמש במוטיב מרכזי, המורכב מ-15 מרכיבים המצוינים בספרם "דם קדוש, גביע קדוש". במרץ 2007 נדחתה תביעה זו בבית הדין העליון לערעורים אזרחיים בברטיניה באופן סופי.
הערות שוליים

↑  אבי כצמן, אייכם כוחות האופל?, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2005
↑  יואב מזא"ה, צופן דה וינצ'י:כיצד מכר דן בראון את מה שהעתיק?, באתר הארץ, 31 במאי 2006
↑  ארנון בן-יאיר, בית המשפט הכריע: דן בראון ניצח בקרב על "צופן דה וינצ'י", באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2007
דספוטט מוראה

דספוטט מוראה (Δεσποτάτο του Μορέως) או דספוטט מיסטרס (Δεσποτάτο του Μυστρά) הייתה יחידה טריטוריאלית באימפריה הביזנטית, אשר השתרעה בשיאה בראשית המאה ה-15 על כל חצי האי מוראה, הידוע כיום כפלופונסוס ביוון. בדרך כלל, הדספוט שניהל אותה היה בן הקיסר הביזנטי.
היסטוריה

הדספוטט הוקמה ב-1348 כאשר הקיסר הביזנטי יוחנן השישי קנטקוזנוס שלח את בנו השני, מנואל קנטקוזנוס, לייצב את המצב הפוליטי בפלופונסוס. בירתה של הדספוטט שכנה במיסטרס בצידם המזרחי של הרי טייגטוס, מעל חורבותיה של ספרטה. ב-1383 תפסה השושלת הפלאיאולוגנית את השלטון במוראה, דבר שהביא להתקרבות בינה לבין השלטון המרכזי של האימפריה הביזנטית ולעליית חשיבותה.
השנים הראשונות של המאה ה-15 היו שנות שלום בפלופונסוס, ובין הדספוטט לבין הסולטאן העות'מאני מהמט הראשון שררו יחסים טובים. מוראה שמרה על יחסים טובים גם עם הכס הקדוש ועם ונציה. בשנים אלה הייתה מיסטרס למרכז התרבותי של העולם הביזנטי, והיא משכה אליה מדענים, אנשי דת ופילוסופים מהבירה קונסטנטינופול. לאחר שסיפחה את נסיכות אכאיה הפרנקית ב-1430, שלטה מוראה כמעט על כל שטחו של הפלופונסוס, והיא שגשגה למרות שקיעתה של האימפריה הביזנטית. אולם לאחר מותו של מהמט הראשון החלו העות'מאנים פושטים על הפלופונסוס ב-1423, ומיסטרס הותקפה ונבזזה. כיבוש קונסטנטינופול ב-1453 וסופה של האימפריה הביזנטית, לוו גם בהתקפה על הפלופונסוס ובהתקוממות התושבים האלבנים בחצי האי. כל אלה החלישו את מוראה, וב-31 במאי 1460, נכנעה בירתה מיסטרס למהמט השני ללא קרב. באותה שנה כבשו העות'מאנים את כל הערים הביזנטיות בפלופונסוס, ומוראה ירדה מעל בימת ההיסטוריה.
דן סממה

| --- | --- |

דן סממה משדר בערוץ הראשון תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 במאי 1948 תוניסיה תוניסיה
 פטירה:  22 בפברואר 2009 (בגיל 60) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  דצמבר 1950
 מקום קבורה:  עינת 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1972–2009 (כ־37 שנים)
 עיסוק:  עיתונאי
 
דן סממה (22 במאי 1948 – 22 בפברואר 2009) היה עיתונאי ישראלי ומעורכי מבט לחדשות בערוץ הראשון.
ביוגרפיה

סממה נולד בתוניסיה, ועלה ארצה עם משפחתו בדצמבר 1950. אביו, אנדרה סממה, היה עורך עיתון בתוניסיה, מנהל מחלקת החדשות בצרפתית בקול ישראל, כתב ברדיו צרפת וכתב העיתון הצרפתי "לה מונד".
סממה עבד ברשות השידור במשך כ-35 שנה. הוא הצטרף לטלוויזיה הישראלית בשנת 1972, לאחר שסיים לימודי טלוויזיה בפריז. בין השאר שימש ככתב לענייני משפט, כתב משטרה, כתב בכנסת וכתב צבאי – תפקיד שאותו מילא בזמן מלחמת לבנון הראשונה. בשנים שלאחר מכן שימש גם כעורך חדשות, וערך את מהדורות "יומן" ו"מבט".
סממה התפרסם כאשר הביא לראשונה את קולות המחאה של חיילי צה"ל נגד מלחמת לבנון הראשונה. בכתבת טלוויזיה שהכין, נראו חיילי מילואים שרים למנגינת "רד אלינו אווירון", שיר ילדים שמילותיו הן "רד אלינו אווירון, קח אותנו למרום...". במקומן של המילים המקוריות, החיילים שרו: ”רד אלינו אווירון, קח אותנו ללבנון, נילחם בשביל שרון ונחזור בתוך ארון”. הכתבה עוררה סערה פוליטית וציבורית, וסימנה את תחילת המחאה נגד מלחמת לבנון. נוסף על כך, היה סממה הכתב הישראלי הראשון ששידר מפטרה שבירדן, עוד בטרם נחתם הסכם השלום עמה.
בתקופת העלייה הגדולה של יהודי חבר המדינות, היה כתב לענייני עלייה ונשלח לבקר בקהילות היהודיות ברוסיה ובאזרבייג'ן. בשנים 1985–1984 קיבל חופשה מהטלוויזיה הישראלית על מנת לשמש כשליח קרן היסוד בבריטניה.
בשנת 2003 היה שליח רשות השידור לעיראק בזמן מלחמת המפרץ השנייה. במהלך שליחותו נעצר על ידי הצבא האמריקאי בחשד לריגול וגורש בחזרה לישראל. בנוסף לעבודתו ברשות השידור, הוא עסק גם בהוראת עיתונאות ובמתן הרצאות בנושאי תקשורת
ונושאים מדיניים.
ב-2007 פרש מעבודתו ברשות השידור, וב-22 בפברואר 2009 נפטר בגיל 60 כתוצאה מסרטן הריאה. הותיר אחריו שלוש בנות ושני נכדים. נטמן בקיבוץ עינת.
הערות שוליים

↑  השיר המקורי "רד אלינו אווירון (מילים: חינגה סמילר, לחן: פניה שלונסקי וגמן) באתר זמרשת
↑  "התקשורת הזרה בעיראק - מערכת של דיסאינפורמציה", באתר וואלה, 29 במרץ 2003
הברית האנגלו-יפנית

הברית האנגלו-יפנית הראשונה נחתמה בלונדון ב-30 בינואר 1902, על ידי לורד לנסדאון (השר לענייני חוץ הבריטי) והייאשי טדאסו (שר יפני), במטרה לחזק את האינטרסים המקומיים של השתיים בנוגע לסין וקוריאה. כהישג דיפלומטי, הברית התחדשה והוארכה פעמיים, ב-1905 וב-1911, לפני שהברית איבדה את מעמדה ב-1921, והסתיימה רשמית ב-1923.
סיבות לקיום הברית

בשנת 1894 הייתה בריטניה למדינה הראשונה שהסכימה לבטל את החוזים הלא-שוויוניים שלה עם יפן. לפני מלחמת סין–יפן הראשונה הסכימה בריטניה להישאר נייטרלית ולשכנע את יתר מדינות המערב לנקוט עמדה דומה. האפשרות לברית בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד לבין יפן נשקלה ב-1895, כאשר בריטניה סרבה להצטרף להתערבות המשולשת של צרפת, גרמניה ורוסיה נגד הכיבוש היפני של חצי האי ליאוטנג. אירוע זה היווה בסיס מעורער לברית, המקרה חוזק על ידי העזרה שבריטניה סיפקה ליפן בתהליך המודרניזציה והמאמצים המשותפים לדיכוי מרד הבוקסרים. עיתונים רבים של שתי המדינות הביעו תמיכה בברית. בבריטניה, פרנסיס ברינקלי הכותב של הטיימס ואדווין ארנולד הכותב של הטלגרף היו הכוח המניע לתמיכה, בעוד ביפן הרצון לברית שהובעה על ידי הפוליטיקאי אוקומה שיגנובו השפיעה על העיתונים מאיניחי ויומיורי וגרמה גם להם להביע תמיכה בברית. האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט שנוצרה ב-1894 גם כן סללה דרך לשוויון ביחסים בין אנגליה ליפן ולאפשרות של הברית.
בסוף, האינטרס המשותף שקידם את הברית היה ההתנגדות להרחבתה של רוסיה. משא ומתן החל כאשר רוסיה התקדמה לעבר סין.
הערות שוליים

↑  הברית האנגלו-יפנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00568562 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דסמנים

| דסמנים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: חפרפרות
שבט:: דסמנים
סוגים
 Galemys  Desmana
שם מדעי
 Desmanini ‏תומאס, 1912

דסמנים (שם מדעי: Desmanini) הם שבט בעל 2 מינים של אוכלי חרקים ממשפחת החפרפרתיים. מינים אלה יודעים לשחות ולצלול והם יונקים מימיים למחצה.
אורכם של הדסמנים 11-20 ס"מ והם בעלי גוף עגלגל בעל פרווה מלאה בצבע כחול עד זהוב וזנב ארוך בצבע ורוד. הם בעלי קרומי שחייה ואפם נראה כמו חדק ורוד וחסר שיער. הדסמנים חיים בחצי האי האיברי ובנהרות במזרח רוסיה ואוקראינה. הם צוללים ושוחים מהר ומחפשים בעלי חיים קטנים אותם הם מלקטים עם אפם דמוי החדק.
שני מינים אלה מצוים בסכנת הכחדה עקב פגיעה במים בהם הם חיים.
מיון

שבט דסמנים (Desmanini )
סוג ומין יחיד דסמן הפירנאים (Galemys pyrenaicus).
סוג ומין יחיד דסמן המושק (Desmana moschata).
דן ספטרו

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1939 Aliman, רומניה 
 פטירה:  8 בספטמבר 2004 (בגיל 64) בוקרשט, רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 סוגה:  מוזיקה קלה 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 חברת תקליטים:  Electrecord
 פרופיל ב-IMDb
 
דן ספטרו (ברומנית: Dan Spătaru;‏ 2 באוקטובר 1939 - 8 בספטמבר 2004) היה כדורגלן, זמר ושחקן קולנוע רומני.
חייו

ספטרו נולד בכפר "אלימאן" באזור קונסטנצה, חבל דוברוג'ה, רומניה, במשפחה של מורים. כשהיה בן 12 התייתם מאימו ועבר לגור אצל דודתו במדג'ידיה, שם למד בבית הספר התיכון והתחיל קריירה של כדורגלן. ספטרו שיחק בחוליית הקישור והופיע בפרוגרסול בוקרשט ובשטיינצה בוקרשט. בו זמנית למד בפקולטה לחינוך גופני וספורט, אך בשנה השלישית סבל מפריצת דיסק, לכן עזב את הכדורגל לטובת הלימודים והמוזיקה. הוא התחיל לזמר בתקופת לימודיו, בבית הסטודנטים וכיוון את עצמו למוזיקה קלה, בעיקר מוזיקה איטלקית, שזכתה להצלחה רבה באותה תקופה ברומניה.
ספטרו נישא ב-1974 ולזוג נולדה בת. ספטרו כיכב בסרט המוזיקלי שירי הים (Cîntecele mării), הפקה משותפת רומנית - סובייטית מ-1971.
ב-26 במאי 1984, בחנוכת תעלת דנובה-הים השחור, הזמרים דן ספטרו ומיראבלה דאואר ביצעו דואט הקרוי Magistrala Albastra (הדרך המהירה הכחולה), שם שהפך לשם נרדף לתעלת דנובה הים השחור. את השיר חיבר אאורל סטורין ואת המוזיקה הלחין ואסילה ואסילאכה.
הערות שוליים

↑  Magistrala Albastră (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 45151ada-1382-4130-8904-3d58673e2bad  VIAF: 8764154260364324480001   WorldCat (עם VIAF): 8764154260364324480001
הברירה השטנית

| --- | --- |

הברירה השטנית
 מידע כללי
 מאת:  פרדריק פורסיית' 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הוצאה
 הוצאה:  Hutchinson 
 תאריך הוצאה:  1979 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  שוקן
 תאריך:  1980
 תרגום:  אריה חשביה
 מספר עמודים:  262
 
הברירה השטנית (באנגלית: The Devil's Alternative) הוא ספר מתח מאת פרדריק פורסיית'. שם הספר נגזר מכך שבמהלך העלילה נדרש נשיא ארצות הברית לבחור בין ברירות, שכל אחת מהן תביא למותם של אי אלו בני אדם.
עלילה

בשנת 1982 התברר הן למודיעין האמריקני והן למזכיר המפלגה הקומוניסטית מקסים רודין כי יבול הדגן של רוסיה יימצא השנה בגירעון של כ-55 מיליון טונות. המשמעות המידית של המידע היא שברית המועצות עומדת בפני איום ממשי של רעב. האמריקנים, בראשות הנשיא ויליאם מאתיוס מנצלים את המשבר כדי ללחוץ על ברית המועצות להיכנס למשא ומתן על הפחתת הנוכחות הצבאית במזרח אירופה וצמצום הנשק הגרעיני, בנוסח הסכמי סאלט. רודין נטה להסכים אבל מנהיג האופוזיציה בפוליטביורו התנגד והציע לפתוח במלחמה מוגבלת, שמטרתה להשתלט על מרחבים במערב אירופה. אם לא ייחתם הסכם וייפתר איום הרעב, יפתחו הרוסים במלחמה שתוביל למלחמת עולם.
במקביל מתמנה אדם מונרו, קצין חיל רגלים לשעבר ברגימנט ההרריים של גורדון ואיש מבצעים ותיק ומנוסה לראש תחנת השירות החשאי הבריטי במוסקבה. שם פגש מונרו באהובתו לשעבר, ולנטינה, קצרנית המתמללת את דיוני הפוליטביורו. זו מעבירה לידיו מידע רגיש המסייע בידי המערב לנהל את המשא ומתן עם ברית המועצות. עתידו של ההסכם, כמו גם שלום העולם, הופך בטוח פחות כאשר ארגון טרור אוקראיני, עליו מפקד בריטי-אוקראיני בשם אנדרו דרייק, מתנקש בחיי ראש הק.ג.ב. אף שהפוליטביורו ניסה לטייח את הפרשה, השתלטו דרייק ואנשיו על מכלית הנפט הגדולה בעולם, המפליגה בים הצפוני, ואיימו שאם לא תיחשף ההתנקשות יפוצצו את המכלית וימיטו שואה אקולוגית על המרחב הצפון אירופי. ברית המועצות מצידה הודיעה לממשל האמריקני שאם המערב לא יצליח לפתור את משבר המכלית ותיחשף ההתנקשות בחיי ראש הק.ג.ב, יסרבו לחתום על ההסכם שאליו הגיעו עם האמריקנים, הכולל דגן תמורת צמצום כוחות באירופה וצמצום נשק גרעיני.
הממשל הבריטי הטיל על מפקד שירות הסירות המיוחד, רב-סרן סיימון פאלון, להיערך לפעולת השתלטות על המכלית ואילו על מונרו, להתיר את התסבוכת שבין המעצמות.
הערות שוליים

↑  פרדריק פורסיית', "הברירה השטנית", הוצאת שוקן, 1980, עמוד 217.
↑  פרדריק פורסיית', "הברירה השטנית", הוצאת שוקן, 1980, עמוד 27, "בשנת 1954 הוא גויס לצבא, ואחרי הטירונות הוצב לשרת בגדוד שבו שירת אביו בזמנו, רגימנט ההרריים של גורדון. הוא נשלח לקפריסין ופעל נגד הפרטיזנים היוונים בהרי טרודוס".
↑  פרדריק פורסיית', "הברירה השטנית", הוצאת שוקן, 1980, עמוד 205, "רב-סרן סיימון פאלון מחיל הנחתים המלכותי הבריטי".
האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Naturam Primum Cognoscere Rerum  ("ראשית, ללמוד את טבע הדברים")
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  ג'ולי בישופ
 סגן נשיא:  ג'נבייב בל
 צוות:  4,542 (2022)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  17,380 
 סטודנטים לתואר ראשון:  10,252 (2021)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  7,128 (2021)
 מיקום
 מיקום:  קנברה, אוסטרליה
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 קואורדינטות:  35°16′40″S 149°07′14″E﻿ / ﻿35.2778°S 149.1205°E﻿ / -35.2778; 149.1205
 www.anu.edu.au
  (למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית מוגדלת) האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה (למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית רגילה) האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה 
 
האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה או האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית (באנגלית: The Australian National University; בראשי תיבות: ANU) היא אוניברסיטת הוראה ומחקר ציבורית הנמצאת בבירת אוסטרליה, קנברה. האוניברסיטה נוסדה ב-1946 בחוק שחוקק בפרלמנט האוסטרלי.
האוניברסיטה מדורגת בעקביות בראש דירוגי האוניברסיטאות האוסטרליות, ובין האוניברסיטאות המובילות בעולם, ברבות ממערכות הדירוג הבין-לאומיות. בנוסף לסטודנטים מרחבי אוסטרליה ישנם גם סטודנטים בין-לאומיים המגיעים אליה מ-100 מדינות. בקרב סגל ובוגריה 6 חתני פרס נובל ו-49 מקבלי מלגת רודס.
בראש האוניברסיטה עומדת מועצה בת 15 חברים. דייוויד צ'אלמרס משמש כמרצה בכיר לפילוסופיה וראש מרכז למחקר התודעה באוניברסיטה. לאוניברסיטה תוכנית אסטרטגית לשנים 2022–2025.
קשרים בין-לאומיים

האוניברסיטה נמנית עם ל"קבוצת השמונה", גוף המאגד את שמונה האוניברסיטאות הטובות באוסטרליה, שמטרתו לקדם את ההשכלה האקדמית ביבשת וחברה בארגון האוסטרלי אוניברסיטאות אוסטרליה (אנ') והיא שייכת לקבוצה הלא רשמית בעלת הכינוי "אוניברסיטאות לבנים אדומות". האוניברסיטה חברה במספר קבוצות ואיגודים נוספים; חברה בארגון edX, בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, באיגוד האוניברסיטאות למחקר באסטרונומיה (אנ'), בברית הבינלאומית לאוניברסיטאות מחקר, באיגוד מוסדות דרום מזרח אסיה להשכלה גבוהה (אנ') שהוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1956 בבנגקוק וברשת אוניברסיטאות אוסטרליה אפריקה (באנגלית: Australia Africa Universities Network, בראשי תיבות: AAUN) המחברת בין חוקרים אנשי אקדמיה וסטודנטים משתי היבשות כדי להתמודד עם אתגרים משותפים. האוניברסיטה חברה בארגון מקוון להשכלה גבוהה שבסיסו באוסטרליה ונקרא אוניברסיטאות פתוחות אוסטרליה (אנ') ושותפה בחברה הפרטית "אסטרונומי אוסטרליה" שהיא מוסד ללא כוונת רווח שחבריה כוללים אוניברסיטאות אוסטרליות וארגוני מחקר עם יכולת מחקר משמעותית באסטרונומיה. האוניברסיטה (בית הספר למחקר באסטרונומיה ובאסטרופיזיקה) שותפה מייסדת בקונסורציום הבין-לאומי של מיזם טלסקופ מגלן הענק.
ארגון אקדמי

האוניברסיטה מאורגנת אקדמית לשבעה קולג'ים עם עשרים ושבעה בתי ספר ושני מכוני מחקר.
הקולג' לאמנויות ומדעי החברה
הקולג' לאסיה והפסיפיק
הקולג' לעסקים וכלכלה
הקולג' להנדסה ומדעי המחשב
הקולג' לרפואה ובריאות
הקולג' למשפטים
הקולג' למדעים
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 79 (2023)
Times Higher Education: מקום 62 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 30 (2024)
U.S. News & World Report: מקום 62 (2024)
דירוג ליידן CWTS: מקום 209 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - אוסטרליה

דירוג שאנגחאי: מקום 6 (2023)
Times Higher Education: מקום 5 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 4 (2024)
U.S. News & World Report: מקום 6 (2024)
דירוג ליידן CWTS: מקום 8 (2024)
בוגרים וסגל ידועים

בין בוגרי האוניברסיטה נכללים:
קווין ראד - פוליטיקאי, ראש ממשלת אוסטרליה ה-26
בוב הוק - ראש ממשלת אוסטרליה ה-23
הסגל המחקרי של האוניברסיטה כולל מספר זוכי פרס נובל:
בריאן שמידט - זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 2011
פיטר דוהרטי - זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1996
רולף מ. צינקרנגל - זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1996 (יחד עם פיטר דוהרטי)
ג'ון הרסני - זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1994
ג'ון קריו אקלס - זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1963
הווארד וולטר פלורי - זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1945
הערות שוליים

↑  ANU Strategic Plan 2021-2025
↑  ANU Strategic Plan 2021-25
↑  ANU, About, Academic Colleges, Academic structure.
↑  Prominent alumni, אתר האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה
↑  Nobel Laureates, אתר האוניברסיטה
| התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט​ |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה: ANU • מונש • מלבורן • ניו סאות' ויילס • סידני • קווינסלנד; ניו זילנד: אוקלנד |  |
| אמריקה הדרומית | אקוודור: אוניברסידד סן פרנסיסקו דה קיטו; צ'ילה: צ'ילה; קולומביה: לוס אנדס |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית: אורגון • אוניברסיטת הוואי במנואה • דרום קליפורניה • וושינגטון • Caltech • קליפורניה (ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד); מקסיקו: מכון מונטריי; קנדה: קולומביה הבריטית • סיימון פרייזר |  |
| אסיה | אינדונזיה: אינדונזיה; הונג קונג: הונג קונג • אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה • הונג קונג; הפיליפינים: פיליפינים; הרפובליקה העממית של סין: אוניברסיטת האקדמיה הסינית למדעים • אוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של סין • ג'ג'יאנג • טונג'י • מכון חרבין • נאנג'ינג • סון יאט - סן • פודן • פקין • ג'יאו טונג שאנגחאי • צינגהואה • שיאן ג'יאוטונג; טאיוון: אוניברסיטת טייוואן הלאומית • אוניברסיטת צינג הואה הלאומית; יפן: אוסקה • ואסדה • טוהוקו • נגויה • קיו • קיושו; מלזיה: מלזיה; סינגפור: האוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג • האוניברסיטה הלאומית של סינגפור; קוריאה הדרומית: המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה • האוניברסיטה הלאומית של סיאול • יונסיי • אוניברסיטת פואנג למדע וטכנולוגיה • פוסאן • קוריאה; רוסיה: האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק; תאילנד: צ'ולונגונגקורן |  |
| קבוצת השמונה (אוניברסיטאות באוסטרליה) |
| --- | --- | --- |
|  | אוניברסיטת אדלייד • אוניברסיטת אוסטרליה המערבית • אוניברסיטת מונש • אוניברסיטת מלבורן • אוניברסיטת ניו סאות' ויילס • אוניברסיטת סידני • אוניברסיטת קווינסלנד • האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258190305171  BnF: cb11871341s (data)  GND: 1024028-7  ISNI: 0000 0001 2180 7477  LCCN: n80126190  MusicBrainz: 6c4e3b88-18e3-4592-a8c2-53385fe4e068  NKC: ko2005291497  SUDOC: 026470942  VIAF: 148378767   WorldCat (עם VIAF): 148378767
האקדמיה של ארקדיה

חותמת האקדמיה של ארקדיה
האקדמיה של ארקדיה (באנגלית: Academy of Arcadia או Academy of Arcadians. השם הרשמי באיטלקית: Pontificia Accademia degli Arcadi) הייתה אקדמיה ספרותית, שנוסדה ברומא בשנות ה-90' של המאה ה-17.
לקריאה נוספת

L. Barroero and S. Susinno, 'Arcadian Rome, Universal Capital of the Arts', in Art in Rome in the Eighteenth Century, ed. E. P. Bowron and J. J. Rishel, 47-77 (Philadelphia: Philadelphia Museum of Art, 2000)
Dixon, S.M. (1999) Women in Arcadia, Eighteenth Century Studies, 32(3), pp. 371-375.
Dixon, S.M. (2006) Between the real and the ideal: the Accademia degli Arcadi and its garden in eighteenth-century Rome (Newark, University of Delaware Press).
Giorgetti Vichi, A.M. (Ed.) (1977) Gli Arcadi dal 1690 al 1800: Onomasticon (Rome, Arcadia - Accademia Letteraria Italiana). (List of members)
Claudio Rendina, Enciclopedia di Roma, Newton Compton, Rome, 2000.
ל. בארוארו ו-ס. סוזינו. "רומא הארקדית, בית אמנויות אוניברסלית", ב"אמנות ברומא במאה השמונה-עשרה, ערכו באורון ורישל, 47-77 (מוזיאון פילדלפיה לאמנות, 2000)
דיקסון, ס. מ. (1990) "נשים בארקדיה, מחקרי המאה השמונה-עשרה 32(3), עמ' 371-75.
דיקסון, ס. מ., (2006) "בין הממשי לאידיאלי: האקדמיה של ארקדיה וגנה ברומא של המאה השמונה-עשרה" (ניוארק, הוצאת אוניברסיטת דלאוור).
ג'ורג'טי ויקי, א. מ. (עורך) (1977) "הארקדים מ-1690 עד 1800" (רומא, ארקדיה - אקדמיה לספרות איטלקית). (רשימת חברים)
קלאודיו רנדינה, "אנציקלופדיה של רומא" ניוטון קומפטון, רומא, 2000
ראלף קירקפטריק, "דומניקו סקרלטי", חלק III, עמ' 34-55 (באנגלית)
הערות שוליים

↑  ראלף קירקפטריק, "דומניקו סקרלטי" ביוגרפיה, עמ' 42
↑  Letizia Panizza & Sharon Wood. "A History of Women's Writing in Italy". pp 144.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257294705171  ISNI: 0000 0001 2116 8302  LCCN: n85090892  SUDOC: 029702623  VIAF: 168958973   WorldCat (עם VIAF): 168958973
דמיטרי גלוכובסקי

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1979 (בן 45) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Дмитрий Алексеевич Глуховский 
 מדינה:  רוסיה, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  רוסית, גרמנית, עברית, צרפתית, אנגלית, ספרדית 
 סוגה:  ספרות דיסטופית, אפוקליפסה ופוסט-אפוקליפסה, מדע בדיוני 
 זרם ספרותי:  ריאליזם קסום 
 יצירות בולטות:  מטרו 2033, מטרו 2034, מטרו 2035 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 הושפע מ:  גבריאל גארסיה מארקס, בוריס ויאן, חוליו קורטאסר, חורחה לואיס בורחס, פרנץ קפקא 
 www.glukhovsky.ru
 חתימה:   
 
דמיטרי אלכסייביץ' גלוכובסקי (ברוסית: Дми́трий Алексе́евич Глухо́вский; נולד ב-12 ביוני 1979) הוא סופר ועיתונאי רוסי הידוע בעיקר בזכות רומן המדע הבדיוני "מטרו 2033" וספרי ההמשך שלו. כעיתונאי, דמיטרי גלוכובסקי עבד בחברת EuroNews, RT ועוד. גלוכובסקי התגורר בישראל, בגרמניה ובצרפת אך מתגורר כיום במוסקבה.
ראשית חייו

דמיטרי גלוכובסקי נולד וגדל במוסקבה למשפחת אינטליגנציה. אביו אלכסיי היה אורולוג. סביו היה גאולוג. הוריו של דמיטרי למדו יחד בפקולטה של עיתונאות, אבל לאחר לידת בנם, התמקדה האם בחינוך הבן, כאשר אביו של דמיטרי עבד עבור החברה הממשלתית לרדיו וטלוויזיה, היה כתב וגם תרגם שירה סרבית וכתב שירים משלו.
דמיטרי סיים את לימודיו בבית ספר במחוז ארבט, וכבר אז החליט להפוך לסופר, כאשר הגה את הרעיון ל"מטרו 2033" בגיל 15. בגיל 17 עזב את רוסיה ללמוד בישראל והתגורר בה ארבע וחצי שנים. במהלך חייו למד עברית וקיבל תואר אוניברסיטאי בעיתונאות ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים תואר זה בעברית, באופן לא שונה מסטודנטים ישראלים שהיו ברובם מבוגרים ממנו בחמש שנים. בזמן שדיבר על החוויה, הוא אמר: "הפכתי לחובב ישראל אחרי שגרתי שם, לא שהתחלתי להרגיש את עצמי כיהודי, אבל בהחלט התחלתי להרגיש כישראלי."
קריירה

בשנים 2002–2005 עבד בפלטפורמת המדיה האירופית העולמית EuroNews בליון הצרפתית, לאחר מכן שב לרוסיה והמשיך את הקריירה שלו רוסיה היום שאך נוצרה. במהלך שלוש שנים הוא טייל בעולם, נכלל בחבורת העיתונאים שעבדה בקרמלין (ונודעה בכינוי "תא כתבי הקרמלין"), ביקר בנמל החלל בייקונור ובאזור פגיעת הקרינה של תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל, כמו גם בקוטב הצפוני, ממנו ביצע שידור ישיר ביולי 2007 שהיה לשידור הראשון בעולם מחוג הקוטב הצפוני. הוא עבד גם עם תחנת הרדיו הגרמנית דויטשה ולה וערוץ הטלוויזיה הבריטי סקיי ניוז. בשנים 2007–2009 עבד ברדיו מאיאק. הוא סיקר את מלחמת לבנון 2006 ככתב מלחמה, וכתב דיווחים תחת הפגזת מרגמה. הוא כתב טורים עבור הרפרס בזאר, ל'אופסיאל ופלייבוי.
גלוכובסקי החל לכתוב את מטרו 2033 כרומן הראשון שלו בגיל 18 ואז פרסם אותו באתר שלו בשנת 2002, זמין לכולם לקריאה בחינם כניסוי אינטראקטיבי ומשך מיליוני קוראים ברחבי העולם. הספר התפרסם לראשונה בצורה מודפסת בשנת 2005 על ידי הוצאת ACT, ולאחר פרסום ספר ההמשך שלו הפך לזיכיון מולטימדיה הכולל סדרת משחקי וידאו מצליחה ביותר. אחריו הגיע מטרו 2034 בשנת 2009, שהפך לרב המכר של רוסיה באותה שנה. היה זמין גם בחינם באינטרנט, הן כטקסט והן כפרויקט אמנות שיתופי עם דולפין והאמן החזותי אנטון גרצ'קו.