stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם יעקב אורלנסקי
תולדותיו

נולד בביאליסטוק לרב אהרן אורלנסקי. בשנת תרמ"ג (1883) עלה עם הוריו לארץ ישראל ושהה זמנית בירושלים עד שאביו מונה לרב של פתח תקווה בשנת תרמ"ד. בצעירותו למד ערבית מפי אליהו ספיר בפתח תקווה. בגיל 13 עבר ללמוד בישיבת עץ חיים בירושלים והיה מקורב לרב צבי פסח פרנק. בהמשך למד בישיבת תורת חיים בעיר העתיקה. הוסמך להוראה על ידי רבני ירושלים, הרב חיים ברלין, הרב משה נחום ולנשטיין והרב צבי פסח פרנק (לימים גיסו).
בשנת תרנ"ט, בהיותו בן 19, נישא לינטה צפורה פרנק, בת הרב יהודה לייב פרנק, ממייסדי חדרה. נולדו להם בן, שבתי, ושלש בנות - חנה, רחל ומינה. המשיך ללמוד בישיבת עץ חיים עד שנת תרע"א, בה נפטר אביו, והוא חזר לפתח תקווה במחשבה לרשת את כס אביו, אולם תקוותו נכזבה.
בשנת תרע"ג (1913) הוציא את ספרו של אביו "תקות אהרן", בתוספת הערות וחידושים משלו.
בשנת תרע"ט (1919) נתמנה כרבה של זכרון יעקב וניהל את חיי הדת במושבה במשך עשור. התרחק מחילוקי דעות עם התושבים והתמסר לפעולות המרבות שלום וקירוב לבבות. ייסד בית הַכנסת אורחים, נתן שיעורים בתלמוד. הרבה לעסוק במסכתות בסדר זרעים, ובתשובותיהם של חכמי ישראל בספרד.
פעלו התורני-מחקרי

מלבד עיסוקו הרבני התמחה הרב אורלנסקי בתחום הביבליוגרפיה ובתולדות חכמי ישראל מתקופת הגאונים והראשונים. הוא שלט בלשון הערבית וחקר את חיבוריהם של חכמי ישראל מתקופת הגאונים והראשונים שחוברו בערבית. עסק בפענוח כתבי יד עתיקים של חכמי התלמוד הכתובים ערבית, וכמו כן תרגם מערבית לעברית כתבי יד שנמצאו בגניזה הקהירית. ספרייתו הייתה עשירה בספרים נדירים שרכש לצורך עיסוקו המחקרי.
כתב מספר ספרים בהלכה שלא נדפסו, בעיקר על מצוות התלויות בארץ, וכן פרסם מאמרים וחידושי תורה בכתבי עת תורניים שיצאו בתקופתו. ניהל התכתבויות רבות בהלכה עם גיסו הרב צבי פסח פרנק.
רבים מחידושיו פורסמו בירחון התורני "שערי ציון", שהיה מוקדש לבירור ההלכות התלויות בארץ, וב"הדביר", ירחונו של "המזרחי הצעיר" בארץ ישראל.
במאורעות תרפ"ט

באמצע חודש אב תרפ"ט נערכה בתל אביב חתונת בתו של הרב אורלנסקי, רחל, ליעקב ברונשטיין-ברוש. שבת ה"שבע ברכות" הייתה אמורה להתקיים בחברון, שם התגוררו בתו הגדולה חנה ובעלה אליעזר דן סלונים, מנהל סניף בנק אפ"ק ומראשי הציבור היהודי בעיר. ביום חמישי נסעו לחברון הרב אורלנסקי, רעייתו ובתם הצעירה מינה, ולמחרת היו אמורים להצטרף החתן והכלה, אולם בעקבות המתח הביטחוני נסגרו הדרכים והזוג הטרי לא יכול היה להגיע לחברון לחגוג את שבת ה"שבע ברכות" שלו. כמו כן, נבצר מבנם שבתי (שהיה בן 18) להגיע לחברון מאותה הסיבה.
בשבת פרצו המהומות בעיר. בליל שבת התקבצו עשרות יהודים בביתו של אליעזר דן סלונים. הם סברו שבשל מעמדו וקשריו עם ההנהגה הערבית בעיר לא יאונה לו כל רע, וכך יוכלו למצוא בביתו מקלט. ביום שבת בבוקר, י"ח באב, בעיצומה של תפילת השבת שנערכה בביתו של סלונים, בעת שהרב אורלנסקי עלה לדוכן לברכת כהנים, פרצו הפורעים אל הבית וטבחו ביושביו. עשרים וארבעה איש נרצחו ובהם הרב אורלנסקי העטוף בטלית, אשתו, בתם חנה סלונים ובעלה אליעזר דן סלונים ובנם בן הארבע אהרן סלונים. בנם הקטן של אליעזר דן וחנה סלונים, שלמה, שהיה אז תינוק בן שנה, ניצל מהטבח. בתו של הרב אורלנסקי, מינה, בת השש עשרה, הצליחה להינצל, משום ששהתה בחדר צדדי.
בשנת תרצ"א (1931) נישא יקותיאל עזריאלי-קושלבסקי למינה אורלנסקי, וזמן קצר לאחר מכן מונה לכהן תחת חותנו כרבה של זכרון יעקב.
על שמו של הרב אורלנסקי רחוב בזכרון יעקב. ב-2009, במלאת שמונים שנה לטבח, נערכה עצרת זיכרון לרב אורלנסקי בבית הכנסת המרכזי של המושבה.
בתו, רחל, קראה לבנה הבכור אבא, לזכר אביה הרב אברהם יעקב אורלנסקי.
הערות שוליים

↑  תקות אהרן
↑  קישור לברכות בעיתון דבר לרגל מינויו לרב בזכרון יעקב.
↑  דויד בר-יוסף, אירוע לזכר רצח הרב אורלנסקי 
 עצרת זיכרון לרב אברהם-יעקב אורלנסקי הי"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297906905171  ISNI: 0000 0000 7904 994X  LCCN: n88237663  VIAF: 120143501   WorldCat (עם VIAF): 120143501
יחסי יפן–תאילנד

| יחסי יפן–תאילנד |
| --- | --- |
יפן: תאילנד


יפן: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 513,120
אוכלוסייה
123,533,766: 71,651,782
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,104: 7,187
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה

יחסי יפן–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים בין יפן לתאילנד. היחסים בין המדינות החלו עם הסחר היפני בספינות החותם האדום והקמת קהילות יפניות על אדמת סיאם, אולם הם נותקו בעת תקופת ההסתגרות של יפן. היחסים התחדשו במאה ה-19 והתפתחו עד לנקודה בה יפן היא כיום אחת השותפות הכלכליות הבולטות של תאילנד. תאילנד ויפן מעולם לא איבדו ריבונותן למעצמות האירופיות בתקופה הקולוניאלית והן היו בעלות ברית במלחמת העולם השנייה.
יחסים ראשונים

כבר בשנת 1593 מתעדים כרוניקות סיאמיות כי למלך הסיאמי נרסואן היו 500 חיילים יפנים בצבאו כאשר הביס את פרה מאה אופרג'ה, נסיך הכתר הבורמזי, בקרב על גב הפיל.
בדצמבר 1605 נהרג ג'ון דייוויס, החוקר האנגלי המפורסם, על ידי שודדי ים יפנים מול חופי סיאם (תאילנד), ובכך הפך לאנגלי הראשון שנהרג על ידי יפני.
סחר בחותמות אדומות

בסביבות 56 ספינות החותם האדום לסיאם נרשמו בין 1604 ל-1635. בסביבות שנת 1620 היה הסחר בין סיאם ליפן גדול יותר מסך הסחר של סיאם עם כל שאר המדינות.
מושבה יפנית הוקמה בסיאם. המושבה הייתה פעילה בסחר, בייחוד בייצוא עץ ליפן תמורת עבודות יד יפניות (חרבות, קופסאות לכה, ניירות איכותיים) וכסף יפני. יפן התעניינה ברכישה מסיאם של משי סיני, כמו גם עורות כרישים (המשמשים לייצור מעין ניצבים עבור חרבות יפניות).
ההולנדים ציינו כי היפנים ערערו על מונופול המסחר של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC), מכיוון שמעמדם החזק מול מלך סיאם איפשר להם בדרך כלל לקנות לפחות 50% מכלל הייצור, והשאירו כמויות קטנות של איכות פחות טובה לסוחרים אחרים.
מלך סיאם שלח שליחים רבים ליפן.
הקהילה היפנית בסיאם

ברובע היפני של איוטהאיה התגוררו כ-1,500 תושבים יפנים (על פי הערכות 7,000). הקהילה נקראה "באן ייפון" בתאילנדית, ובראשה עמד ממונה יפני שמונה על ידי הרשויות בתאילנד. נראה כי זה היה שילוב של סוחרים, גרים נוצרים ("קירישיטן") שברחו ממדינתם למדינות שונות בדרום-מזרח אסיה בעקבות רדיפותיהם של טויוטומי הידיושי וטוקוגאווה איאיאסו, וסמוראים לשעבר שהיו בצד המובס בקרב סקיגהארה.
המושבה היפנית זכתה להערכה רבה בזכות מומחיותה הצבאית, והתארגנה תחת "מחלקת המתנדבים היפנים" בשירות המלך התאילנדי.
המגעים עם קהילות אחרות לא היו תמיד חלקים: בשנת 1614 הרגו אנשי חברת הודו המזרחית הבריטית שמונה יפנים בקטטה בעיר איוטהאיה.
יאמאדה נגמאסה (1612–1630)

הרפתקן יפני, יאמאדה נגמאסה, הפך לבעל השפעה רבה ושלט בחלק מממלכת סיאם (תאילנד) באותה תקופה. הוא התיישב בממלכת איוטטאיה (תאילנד המודרנית) בשנת 1612 והפך לשליט במחוז נחון סי טאמארט בדרום תאילנד.
ויליאם אדמס (1614 ו-1615)

ההרפתקן האנגלי ויליאם אדמס (1564–1620) שהתבסס ביפן, הוביל כמה מיזמי סחר בין יפן לסיאם.
טנג'יקו טוקוביי (1627–1630)

ההרפתקן והסופר היפני טנג'יקו טוקוביי (1612 - 1692) ביקר בסין, וייטנאם וסיאם על סיפונה של ספינת החותם האדום היפנית. טוקובי נשאר זמן מה בסיאם ושוב ביקר במדינה על סיפונה של אחת הספינות של ההרפתקן ההולנדי ג'אן ג'וסטן ואן לודנשטיין וחזר עם עושר רב וסיפורים רבים לספר.
הגבלת היחסים בין סיאם ליפן

לאחר מותו של יאמאדה בשנת 1630, השליט החדש ומלך סיאם פרסט חוטיני (1630–1655) שלח צבא של 4,000 חיילים להשמיד את ההתנחלות היפנית באיוטאיה, אך יפנים רבים הצליחו להימלט לקמבודיה. כמה שנים מאוחר יותר בשנת 1633, חזרו כ-300-400 מהם מהודו-סין להקים מחדש את היישוב היפני באיוטהאיה.
משנת 1634, השוגון, שהגיעו לידיעתו בשורות אלו, אשר ראה בהן מתקפה על סמכותו, סירב למסור אישורי ספינה אדומים נוספים עבור סיאם. עם זאת, ברצונו לחדש את המסחר, שלח מלך סיאם ספינת מסחר ומשלחת ליפן בשנת 1636, אך המשלחות נדחו על ידי השוגון. יפן סגרה עצמה לעולם במקביל באותה תקופה, בעיקר כדי להגן על עצמה מפני הנצרות, ויזמה את תקופת "המדינה הסגורה", או סאקוקו. ההולנדים השתלטו על חלק גדול מהסחר הרווחי סיאם-יפן מאותה תקופה.
הגבלת היחסים בין סיאם ליפן > המשך הסחר

משלחות נוספות נשלחו על ידי תאילנד ליפן, בשנת 1656 בתקופת המלך צ'ייאראצ'ה ובשנת 1687 בתקופת שלטונו של המלך נאראי. אף על פי שיפן נסגרה בפני סחר (במיוחד עם מדינות המערב, פרט לרפובליקה ההולנדית), המשיכו ספינות ג'ונקה סיאמיות רבות לבקר ביפן: בין 1647 ל-1700 נרשמו בנגסאקי כ-130 אוניות סיאמיות. משנת 1715 הותר רק לג'ונקה סיאמית אחת בשנה לסחור עם יפן, דבר אשר  לא היה משמעותי בהשוואה למה שמדינות אחרות יכלו לסחור עם יפן.
הגבלת היחסים בין סיאם ליפן > הקהילות היפניות שנותרו בסיאם

עם זאת, קהילות יפניות נותרו בסיאם, ופליטים רבים מרדיפות הנוצרים ביפן הגיעו גם הם למדינה. במחצית השנייה של המאה ה-17 דאגו המיסיונרים הקתולים הצרפתים בסיאם לנוצרים אנמיטים ולקהילות נוצריות יפניות בסיאם. מכיוון ששוגונות טוקוגאווה אסרה על יפנים שהתגוררו מחוץ ליפן לחזור למדינה, בעיקרו כאמצעי הגנה מפני הנצרות, הקהילות היפניות בסיאם נקלטו בהדרגה כחלק מהציבור המקומי.
חידוש המגעים (המאה ה-19)

היחסים התחדשו במאה ה-19, עם כינון הכרזת האמנות והמסחר בין יפן לסיאם ב-26 בספטמבר 1887, בתקופת שלטונם של שני האייקונים של מודרניזציה, המלך צ'ולונגונגקורן בסיאם והקיסר מייג'י ביפן. אל תאילנד הועברו לא מעט מומחים יפניים כדי לסייע למודרניזציה של המדינה, בתחומים כמו משפטים, חינוך ועוד.
מלחמת העולם השנייה: כיבוש וברית

סיאם הייתה בעלת ברית של יפן במהלך מלחמת העולם השנייה, בעקבות חילופי דיפלומטים רבים לפני המלחמה ותחילת הפלישה היפנית לתאילנד.
היפנים זכו מפיבון להבטחה סודית לתמוך בהם במתקפה על מלאיה ובורמה. עם זאת, ראש ממשלת תאילנד היה הפכפך בנוגע לקיום הבטחה הזו אם הנסיבות ישתנו. ממשלתו גם ביקשה מהבריטים וגם מהאמריקנים ערבות לתמיכה אפקטיבית אם יפן תפלוש לתאילנד.
ב-8 בדצמבר 1941, הפלישה היפנית לתאילנד החלה במקביל לפלישה למלאיה. היפנים הנחיתו 2,000 חיילים ליד בנגקוק, וגם נחתו בשדות Songkla ו-Prachuab. חיילים תאילנדים התנגדו בתחילה לפלישה היפנית, אך חמש שעות לאחר הצבת האולטימטום היפני, הורה הקבינט התאילנדי לכוחות התאילנדים להפסיק את הירי.
הסכם ברית נחתם בין תאילנד ליפן ב-21 בדצמבר 1941, וב־25 בינואר 1942 תאילנד הכריזה מלחמה על ארצות הברית ובריטניה אולם פרידי פאנומיונג ששימש כעוצר עבור המלך הנעדר אננדה מהידול. סירב לחתום על ההכרזה ושגריר תאילנד בוושינגטון, סני פרמוג', סירב למסור אותה. סני ארגן את תנועת ההתנגדות התאילנדית, בניהולו של העוצר.
במקביל, יפן הציבה 150,000 חיילים על אדמת תאילנד. ככל שהמלחמה נמשכה, היפנים התמודדו יותר ויותר עם תאילנד כטריטוריה כבושה ולא כבעלת ברית. אף שארצות הברית לא הכריזה רשמית על מלחמה, ב-26 בדצמבר 1942, מפציצי חיל האוויר העשירי של ארצות הברית, שהתבססו בהודו, פתחו בהפצצה גדולה שפגעה בבנגקוק וביעדים אחרים וגרמה לכמה אלפי נפגעים. דעת הקהל, וחשוב מכך - האהדה של האליטה הפוליטית האזרחית, נעה באופן מורגש כנגד בריתו של פיבון עם יפן. עד מרץ 1944, פיבון התקשר עם צבא צ'ונגקינג הסיני ביונאן כדי להילחם נגד היפנים.
זמנים מודרניים

יפן הפכה[דרושה הבהרה] שוב לשותפה מרכזית בסחר ומשקיעה זרה בתאילנד. יפן היא הספקית הגדולה ביותר בתאילנד, ואחריה ארצות הברית. מאז 2005 נרשמה עלייה מהירה בייצוא מכוניות של יצרנים יפניים (בפרט טויוטה, ניסאן, איסוזו) אשר סייעו בשיפור דרמטי של מאזן הסחר, עם למעלה ממיליון מכוניות שיוצרו באותה שנה. ככזו, תאילנד הצטרפה לשורת עשר המדינות המובילות בעולם לייצוא רכב.[דרוש מקור]
בשנת 2007 נחתם הסכם שותפות כלכלית יפן-תאילנד, שמטרתו סחר חופשי בין המדינות לאחר תקופת מעבר של 10 שנים. שתי המדינות אשררו את הסכם השותפות הכלכלית האזורית המקיפה שצפוי להיכנס לתוקף בינואר 2022.
ערער גלעיני

| ערער גלעיני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: ברושיים
סוג:: ערער
מין:: ערער גלעיני
שם מדעי
 Juniperus drupacea ‏Labillardière, 1791
ערער גלעיני (שם מדעי: Juniperus drupacea) הוא עץ מחטני ירוק עד ממשפחת הברושיים. איברי הרבייה שלו ערוכים באיצטרובלים.
הצמח הוא דו-ביתי, והאיצטרובלים הזכריים והנקביים שלו נמצאים על צמחים נפרדים. ההאבקה נעשית על ידי הרוח, והאיצטרובלים, שצבעם תכלכל-לבן, מבשילים כשנה וחצי לאחר מכן. האיצטרובלים נופלים לרגלי העץ, ונשארים שם במשך שנים. לא נצפו בעלי חיים שאוכלים אותם.
הערער הגלעיני נפוץ במזרח התיכון, בעיקר ביערות הארז והאלון של לבנון וטורקיה. בארץ גדל הערער הגלעיני בחרמון. רוב הפרטים גדלים בגובה של 1300 מטר מעל פני הים ומעלה, והם מפותחים ביותר במיפנים צפוניים סלעיים שגובהם בין 1600-1800 מ'.
בגלל גזעו הישר ועצתו החזקה הערער משמש ושימש רבות לרהיטים וכדומה, ומעידים על כך גדמי הגזעים שנמצאו בחרמון. ייתכן שהשם "ארז" מכוון לכל עץ מחט שקורתו ישרה וזקופה.

Juniperus drupacea
הערות שוליים

↑  ערער גלעיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפן (משחק)

"שפן", או "צ'יקן" בלעז, הידוע גם כמשחק "הנץ והיונה", הוא מודל רב השפעה של קונפליקט בתורת המשחקים. המשחק מדגים סיטואציה שבה בעוד שכל אחד מהשחקנים מעדיף שלא לוותר, אם שניהם יתעקשו שלא לוותר התוצאה המתקבלת תהיה הגרועה ביותר עבור שניהם.
השם "צ'יקן" מגיע ממשחק בו שני נהגים נוהגים אחד אל עבר השני במסלול התנגשות: אחד חייב לסטות, אחרת שניהם ימותו בהתנגשות. אבל אם אחד סוטה והשני לא, הנהג שסטה יקרא "צ'יקן", כלומר "פחדן". זוהי הטרמינולוגיה הרווחת בכלכלה.
השם "הנץ והיונה" מתייחס למצב בו ישנה תחרות על משאבים משותפים, והמשתתפים צריכים לבחור בין פשרה לקונפליקט. זוהי טרמינולוגיה רווחת בביולוגיה ותורת משחקים אבולוציונית.
מנקודת המבט של תורת המשחקים, שני המשחקים זהים לחלוטין. מקורו של ההבדל במונחים הוא בפיתוח במקביל של העיקרון הבסיסי בתחומים שונים. במשחק זה השתמשו גם כדי לתאר את ההשמדה ההדדית המובטחת של לוחמה גרעינית.
המשחק דומה לדילמת האסיר בכך שפתרון הפשרה הסבירה לשני המשתתפים איננו יציב כי שניהם מתפתים לסטות ממנו. עם זאת, הוא שונה במחיר הסטיה. משמע, שגם במשחק איטרטיבי, נקמה איננה אפקטיבית ואסטרטגיה מעורבת עשויה להיות מועילה יותר.
גרסאות פופולריות > צ'יקן / שפן

המשחק "צ'יקן" ממדל שני נהגים, שניהם נוסעים לכיוון גשר חד-נתיבי מכיוונים שונים. הראשון שיסטה מדרכו, יפנה את הגשר עבור השני. אם אף אחד מהשחקנים לא סוטה, התוצאה תהיה התנגשות חזיתית. לפי הגדרת המשחק, האפשרות המועדפת על כל אחד מהשחקנים היא לדבוק במסלול בעוד שהשני סוטה. בנוסף, התנגשות היא התוצאה הכי גרועה האפשרית עבור שני השחקנים. כך מתקבל מצב שבו כל שחקן, בניסיון להבטיח את התוצאה הטובה ביותר האפשרית עבורו, מסתכן בגרוע ביותר.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | לסטות | לנסוע ישר |
| לסטות | 0,0 | 1,1- |
| לנסוע ישר | 1-,1 | 5-, 5- |
הגרסה המתמטית של המשחק הייתה מושא למחקר רציני בתורת המשחקים. המשחק מוגדר כך שכל אחד מהשחקנים יעדיף לנצח מאשר לסיים בתיקו, וכל אחד מהם יעדיף תיקו על התנגשות חזיתית.
בגלל שההפסד הכרוך בסטייה הוא כל כך פעוט ביחס להתנגשות המתרחשת כאשר איש אינו סוטה, נראה שהאסטרטגיה הסבירה היא לסטות לפני שהתנגשות מתרחשת. ברם, בידיעה זו, אם אחד המשתתפים מאמין שיריבו יהיה הגיוני ויסטה, הוא עלול להחליט לא לסטות כלל, מתוך אמונה שאם יסטה, יפנה את הדרך ויתן את הניצחון ליריבו. את מצב לא יציב זה ניתן לנסח מתמטית על ידי כך שיש יותר משיווי משקל נאש אחד.
גרסאות פופולריות > הנץ והיונה

בספרות הביולוגית, מתייחסים למשחק זה כאל משחק "הנץ והיונה". הפרסום הראשון בצורה זו היה של ג'ון מיינרד סמית' וג'ורג' פרייס במאמר משנת 1973 שפורסם במגזין Nature, "הלוגיקה של קונפליקט בין בעלי חיים".
גרסת "הנץ והיונה" מניחה שני שחקנים שהם בעלי חיים המתחרים על משאב. כל שחקן יכול להחליט בין שתי אסטרטגיות, האחת יותר קיצונית מהשנייה. הם יכולים לבחור בין תצוגות איום (אסטרטגית היונה) לתקיפה פיזית אחד של השני (אסטרטגית הנץ). אם שני השחקנים בוחרים את אסטרטגיית הנץ, הם נלחמים עד שאחד מהם נפצע והשני מנצח. אם רק שחקן אחד בוחר את אסטרטגיית הנץ, הוא מביס את השחקן שבחר באסטרטגיית היונה. אם שני השחקנים בוחרים באסטרטגיית היונה, אז יש תיקו, וכל שחקן מקבל תמורה שהיא קטנה מהרווח של נץ המנצח יונה.
גם "צ'יקן" וגם "הנץ והיונה" אינם משחקי תיאום, היינו - לשני השחקנים עדיף לבחור באסטרטגיות הפוכות.
בפוליטיקה, משתמשים במונח Brinkmanship (הליכה על סף תהום). התנהגות זו מתוארת ככניסה למצב מסוכן, על סף אסון, כדי לקבל את התוצאה המוצלחת ביותר האפשרית. גרסה זו מציגה אלמנט של סיכון שאיננו בשליטה: גם אם כל השחקנים יתנהגו בהגיון אל מול הסכנה, אירועים שמחוץ לשליטתם עלולים עדיין להביא לתוצאה קטסטרופאלית .
שיווי משקל נאש

המשחק מכיל שני שיווי משקל נאש טהורים, ואלה שני המצבים בהם אחד השחקנים מעז והשני סוטה.
כמובן שלאף אחד מהם אין שום סיבה להחליף אסטרטגיה:
לשחקן המעז לא כדאי לסטות, כי אז הוא מקבל 0 במקום 1.
לשחקן שסוטה מהכביש לא כדאי להעז, כי אז שניהם מקבלים 5-.
|  | לסטות | לנסוע ישר |
| --- | --- | --- |
| לסטות | 0,0 | 1,1- |
| לנסוע ישר | 1-,1 | 5-, 5- |
ישנו גם שיווי משקל מעורב יחיד במשחק זה. ידוע שאסטרטגיה מעורבת היא התגובה הטובה ביותר אם ורק אם כל אחת מהאסטרטגיות הטהורות המוגרלות באסטרטגיה הן התגובה הטובה ביותר.
התועלת של שחקן העמודות לסטות:  -p_{C}^{2}
התועלת שלו אם הוא נוסע ישר:  p_{C}^{2}-5p_{D}^{2}=1-6p_{D}^{2} מה שגורר  -p_{D}^{2}=1-6p_{D}^{2}\rightarrow p_{D}^{2}={\frac {1}{5}}
אז במשחק הנ"ל השיווי משקל המעורב הוא  (({\frac {4}{5}},{\frac {1}{5}}),({\frac {4}{5}},{\frac {1}{5}})) והתוחלת היא  -{\frac {1}{5}}
שיווי משקל מתואם

אם נסתכל על גרסה קצת שונה של אותו המשחק, למשל זו:
|  | לסטות | לנסוע ישר |
| --- | --- | --- |
| לסטות | 3,3 | 1,4 |
| לנסוע ישר | 4,1 | 0,0 |
ניתן לראות שגם בגרסה זו קיימים שני שיווי המשקל הטהורים, וכן שיווי משקל מעורב (אם כי אחר מזה שמצוין לעיל) - אבל אף אחד מהם אינו אופטימלי חברתית.
אם נניח שיש גורם שלישי שמכתיב לשחקנים מה לשחק, וכן שהוא אף פעם לא מורה להם לשחק (D,D) (כלומר, הוא אף פעם לא יביא להתנגשות).
אזי אפשר לראות שלשחקן 1 (ומהסימטריה גם לשני) כדאי להקשיב לו:
אם המכתיב אומר לשחקן 1 לנסוע ישר, הוא בוודאות אמר לשחקן 2 לסטות. אז ברור שאין לשחקן 1 טעם לסטות, כי הוא מעדיף לקבל תועלת 4 ולא 3.
אם המכתיב אומר לשחקן 1 לסטות, אזי בהסתברות 1/2 הוא אמר לשחקן 2 לנסוע ישר, ובהסתברות 1/2 הוא אמר לו לסטות. אי לכך, במקרה זה תוחלת התועלת של שחקן 1 היא:  {\frac {1+3}{2}}=2 וזו בדיוק התוחלת של בחירה לנסוע ישר, ולכן אין לו סיבה להחליף את בחירתו.
אפשרות זו נקראת שיווי משקל מתואם.
ראו גם

תורת המשחקים
דילמת האסיר
תאוריית המשוגע
הערות שוליים

↑  Rapoport and Chammah (1966) pp. 10–14 and 23–28.
↑  Maynard Smith and Price (1973).
↑  Maynard Smith and Parker (1976).
↑  Dixit and Nalebuff (1991) pp. 205–222.
תל כיסון

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  30 דונם 
 גובה מעל פני הים:  40 מ' 
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה המוקדמת, התקופה הביזנטית בארץ ישראל, התקופה ההלניסטית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°52′22″N 35°09′05″E﻿ / ﻿32.872761°N 35.15133°E﻿ / 32.872761; 35.15133
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) תל כיסון(למפת הגליל המערבי רגילה) תל כיסון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל כיסון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל כיסון
 
תֵּל כִּיסוֹן (בערבית: تلّ كيسان, בתעתיק: "תַל כֵּיסַאן", "גבעת הבגידה") הוא תל בעמק זבולון, 9 קילומטר מדרום-מזרח לעכו.
אורך התל 350 מטרים ורוחבו 250 מטרים, שטחו כ-30 דונם והוא מתנשא לגובה 40 מטרים, 33 מטרים מעל אדמת העמק.
היסטוריה

יש המציעים לזהות את התל עם העיר אכשף המקראית, שהייתה לפי התיאור המקראי עיר כנענית חשובה. אחד ממלכיה מוזכר במקרא (ספר יהושע, פרק י"א). לפי אזכור זה הוא השתתף במלחמה בין עם ישראל שבראשו עמד יהושע בן נון, לבין יבין מלך חצור, ראש בית יבין. במלחמה זו ניצחו בני ישראל את הצבא החזק של בית יבין, והחריבו את כל הערים שהשתתפו במלחמה, בהן את אכשף. לאחר הכיבוש של יהושע בן נון נכללה העיר בתוך נחלת שבט אשר.
הצעות הזיהוי אינה ודאית, ויש שהציעו לזהות באתר את קִשְׁיוֹן, אַלַמֶּלֶךְ ומִשְׁאָל.
במלחמת העצמאות, לאחר כיבוש עכו על ידי ההגנה, באמצע מאי 1948, נותר התל כמוצב ערבי חודר של צבא ההצלה באזור עמק זבולון. בתחילת מבצע דקל ביולי 1948, כבש את התל, ללא אבדות, כוח של גדוד 71 מחטיבה 7.
בחפירות שנערכו בתל בשנים 1935–1936 זוהו 16 שכבות יישוב מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה ההלניסטית. בחפירות שנערכו בשנים 1971–1976 נתגלו גם שרידים מהתקופה הביזנטית בראש התל. שיא היישוב היה בתקופה ההלניסטית, שאז שטח האתר שכלל את התל היה כ-140 דונם. כמו כן התגלו מסביב לתל עדויות ליישוב כלקוליתי. לתל מספר שכבות יישוב מתקופת הברונזה המאוחרת ותקופת הברזל.
בראש התל נתגלתה כנסייה ביזנטית, וכן שרידים ממערכת המצור של צלאח א-דין שהקים שם בזמן מצורו על עכו. בתל כיסון התגלה בשנת 1972 חותמו האישי של הרמב"ן, והכיתוב עליו הוא: 'משה בר נחמן ננ (נוח נפש) גירונדי חזק'.
בתקופת הברזל הייתה התרבות החומרית בתל פיניקית. הפיניקים עסקו במסחר רחוק מערבה עד ספרד והיו להם קשרים כלכליים, פוליטיים ותרבותיים הדוקים עם ממלכת ישראל השכנה.
מטמון הכסף מתל כיסאן

מטמון הכסף של תל כיסאן נתגלה בחפירה ארכאולוגית בראשות (Jean baptiste ו-Colber ronald de vax) מטעם בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים.‚ המטמון נתגלה בחצר המוקפת יחידות דומסטיות בתוך פך פיניקי דו גוני‚ בשכבה 9a‚ בשטח B L635.
לפי הסטרטיגרפיה והקרמיקה ותיארוך פחמן-14 של הצרורות משייכים את מטמון הכסף מתוארך לתקופת הברזל 1 ב'. לגבי הקונטקסט בו נמצא מטמון הכסף היה קשה להבחין אם הוטמן בחצר או שרק הונח שם כי הא נמצא מתחת למפולת של קיר. בתוך הפך נמצאו ארבעה צרורות של כסף העטופים בטקסטיל‚ הצרורות היו בעלי משקלים שונים אחד המשקל שלו שווה ל-24.5 גראם‚ השני משקלו שווה ל-25 גראם‚ השלישי 32 גראם‚ והרביעי 100 גראם. ועל הצרורות נמצאו שאריות אריגים‚ ולצידם נחשפו ארבע בולות עם הטבעות של אריג בצידם הפנימי‚ שתי בולות הוטבעו על ידי אותה חרפושית‚ ושתי הבולות הנוספות מתארות דמות רכובה על בעל חיים‚ החוקרים שייכו אותם לתקופת הברונזה המאוחרת.
עקב משבר שהתרחש בסוף תקופת הברונזה סביב הים התיכון‚ הוביל להפסקת אספקת הכסף מהים האגאי ללבנט בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס‚ דבר שגרם למחסור בכסף‚ וכתוצאה מזה רואים הרבה פריטי כסף עם סגסוגת של נחושת‚ השילוב של נחוש עם הכסף נעשה בכמה שיטות‚ או על ידי שימוש במשטח כסף מועשר כדי להסתיר את ליבת הנחושת‚ או על ידי הוספת ארסון ואנטימון לסגסוגת.
חקר מטמון הכסף של תל כיסאן מהווה חוט חשוב להבנת את אמצעי המסחר והתשלום הקדומים‚ כי המטמון של תל כיסאן נחשב לאחד מטמוני הכסף הקדומים של תקופת הברזל בארץ‚ דבר שסייע לחוקרים להשוות אותו לתקופת הברונזה ותקופת הברזל המאוחרת.
נמצא כמה טיפוסים של פריטי כסף בתוך המטמון: בצעים‚ עלים‚ אסימונים‚ חוטים דקים‚ חוטים עבים ותכשיטים‚ הטיפוסים האלה כולם עשויים מכסף וכולם בצועים ושבורים באופנים שונים.
מטמון הכסף מתל כיסאן > בצעים\Hacksilber

בצעי כסף הם הטיפוס הטיפולוגי המאפיין והנפוץ ביותר של מטמוני הכסף. הבצעים הם פריטי כסף שנוצרו על ידי בציעה של פריטי כסף גדולים יותר. הבציעה נעשתה על ידי סיתות בעזרת מכשיר חד כמו גרזן או יתד‚ לגבי הבציעה של פריטי הכסף לא היה צורה יחידה או שיטה אחד שמקובלת לסיתות‚ לכן מקבלים בסוף בצעים בעלי צורות ומשקלים שונים‚ יש כמה צורות לבצעים כמו: ריבוע, מלבן, משולש ופירמידה‚ בתוך הטיפוס של הבצעים יש תת-טיפוס של בצעים הבצועים מצד אחד ובצעים הבצועים משני הצדדים ( חזית וגב )‚ בתל כיסאן נמצא כ-42 בצעים שמשקלם נע בין 0.1 עד 1.5 גראם. בצעי הכסף נעשו בצורה ראשונית של לוח כסף חרוץ‚ דבר המאפשר בציעה של הפריט בקלות על מנת לשלם בהתאם לסחורה‚ למשקל ולפי הצורך‚ וגם הצורה הזאת מאפשרת לגלות אם יש ניסיון לזיוף את הבצע‚ לכן מקובל לראות את בצעי הכסף כשיטת התשלום שקדמה למטבעות.
מטמון הכסף מתל כיסאן > עלים\Sheets

העלים הם פריטי כסף דקים ורחבים‚ העלים כמו הבצעים אין להם צורת בציעה אחידה לכן הם מופיעים בגדלים ובמשקלים שונים והם בדרך כלל דקים לכן קשה לדעת אם נבצעו או נשברו‚ נמצא בתל כיסאן ארבעה עלים ייחודיים כי היו מעוטרים‚ בנוסף נמצא חמישה עלים שבזכות הקורוזיה ידענו שמדובר בעלי נחושת מצופים כסף‚ שיטה שהייתה נפוצה בתקופה זו לזיוף הכסף.
המשקל של פריטי העלים מתחיל מ-0.2 גרם ולא יעלה על 2 גרם. במחקר מניחים שהעלים שמשו למסחר בצורה דומה למסחר בבצעים‚ אבל בהמשך הפסיקו להשתמש בהם למסחר.
מטמון הכסף מתל כיסאן > אסימונים\Tokens

אסימונים הם פריטי כסף עגולים, שלמים או בצועים, שטוחים מצד אחד או משני הצדדים‚ בתל נמצאו שלושה אסימונים, אחד מהם חתוך. הפריטים השונים נאספו בשל הרכב הכסף שלהם, ולא בשל צורה כלשהי, כיוון שגם פריטים פגומים היו בעלי ערך. המשקל של פריטי האסימונים מתחיל מ-0.1 גרם עד גרם אחד.
אין לוודאות שהאסימונים שמשו לתשלום ייתכן שהיו בשימוש אבל אחרי תקופה מסוימת הפסיקו להשתמש בהם.
מטמון הכסף מתל כיסאן > חוטים דקים\Thin wires

חוטים דקים שנמצאו במטמון תל כיסאן הם פריטי כסף ארוכים דקים וצרים, אחד מהם בעל חתך עגול, חלק מהם בעובי ובאורך משתנה. לעיתים חתוכים באופן מכוון ולעיתים נשברו באופן מקרי‚ וכולם נחתכים בצורות שונות. מתוך טיפוס החודים הדקים רואים תת-טיפוסים במטמון תל כיסאן: חוט דק בעל חתך עגול‚ חוט דק בעל חתך עגול מגולגל‚ בתל כיסאן נמצאו 13 חוטים דקים. נמצא חוט נחושת מצופה כסף כנראה ניסיון לזיוף כסף. מבחינת המשקל לא עלה על 0.5 גרם.
מבחינת המסחר בדומה לאסימונים, נראה כי מדובר בחלקי תכשיטים ועיטורים היו בשימוש למסחר ותשלום, ויצאו מכלל שימוש.
מטמון הכסף מתל כיסאן > חוטים עבים/Thick wires

הם פריטי כסף ארוכים דקים וצרים, בעלי חתך רבוע או עגול (במקרה של תל כיסאן אין חוטים עבים עם חתך מרובע), בעובי ובאורך משתנה. בתל כיסאן נמצאו שמונה חוטים כולם בעלי חתך עגול, חלקם קצרים ורק אחד ארוך יותר מהשאר. המשקל שלהם מתחיל מגראם אחד ועד 20.89 גראם.
לגבי המסחר לא יודעים אם שמשו לתשלום אבל דוגמת החוט העבה העגול מתל כיסאן מניחים ששמש כמטיל לבציעה קלה של בצעים.
מטמון הכסף מתל כיסאן > תכשיטים\Jewelry

תכשיטים הם פריטי כסף בצורה של תכשיט כלשהו או חלק ממנו‚ חלק מן התכשיטים עברו בציעה, המסה חלקית, או שבירה, אך צורתם המקורית ניתנת לזיהוי. מתוך טיפוס התכשיטים נמצא בתל כיסון שלושה תת-טיפוסים: תכשיט שבור‚ תכשיט בצוע ו תכשיט שבור גם עגיל מעוטר. כל התכשיטים בתוך המטמון נמצאו פגומים‚ חלק משברי התכשיטים מכילים אחוזים גבוהים באופן יחסי של זהב התכשיטים במטמון נבצעו, נשברו במטרה לוודא את טיב הכסף. המשקל של פריטי התכשיטים לא עלה על 0.5 גרם. התכשיטים כפי השם שלהם מעיד נאספו בשביל הערך שלהם ובשביל היופי של צורתם אך לא שמשו למסחר או לתשלום בצורה רשמית.