stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נספח ייצוג
התקבלותו של הנספח בתעשיית הקולנוע

מאז הבאתו של המידע אודות הנספח לתודעה הציבורית על ידי פרנסס מקדורמנד, מספר שחקנים וארגונים הודיעו על מחויבות ליישום הנספח בחוזים שיהיו מעורבים בהם. בין אלה ניתן למנות את בן אפלק, מאט דיימון, פול פייג(אנ') (שחקן, במאי, מפיק ותסריטאי), מייקל ב. ג'ורדן וחברת ההפקה שלו Otlier Society, ברי לארסון, William Morris Endeavor(אנ') - ארגון המייצג שחקנים וכן קונצרן התקשורת וורנר מדיה והחברות בקבוצה - HBO ו-Turner. הבמאית אווה דוברני הודיעה כי הייתה מחויבת לעקרונות הנספח עוד לפני יצירתו. בהמשך, בנאום הזכייה של השחקנית רג'ינה קינג בטקס קבלת פרס גלובוס הזהב ב-6.1.2019 היא התחייבה להעסקה של 50% נשים בפרויקטים בהם תהיה מעורבת בשנתיים הקרובות, וקראה גם לאחרים לפעול להעלאת שיעור הנשים בתעשייה.לפחות לחמישים אחוז.
לעומת זאת אולפני דיסני, סוני, יוניברסל סרטי פרמאונט ואמזון לא נעתרו בשלב זה לפנייה להתחייב ליישום הנספח. התנגדות ישירה הובעה על ידי ריד הייסטינגס, המייסד ומנכ"ל נטפליקס, בטיעון שמעדיף להשאיר את הנושא לטיפולם האינדיבידואלי של היוצרים השונים מבלי ליצור מחויבות חוזית כוללת. גם ארגוני העובדים בתחומים השונים של התעשייה לא הביעו תמיכה בנושא.
ביקורת על הפרויקט

הביקורות על השימוש בכלי המשפטי לקידום השוויון קשורות לחשש לאיבוד החופש האמנותי של היוצרים, להשפעות השליליות של העדפה מתקנת ולחשש שתפקידים המיועדים למיעוטים הממלאים לכאורה את תנאי ההתחייבות יכולים להיות כאלה שמקדמים דווקא תפיסה סטריאוטיפית שלהם.
קישור חיצוני

?A year after Frances McDormand’s Oscars speech, are inclusion riders making progress - ניו יורק טיימס 27.2.2019
הערות שוליים

↑  Martin Belam & Sam Levin, Woman behind 'inclusion rider' explains Frances McDormand's Oscar speech, The Guardian, ‏5.3.2018
↑  פרופיל של פרופ' סטייסי ל. סמית'
↑  אתר הבית של פאנשן קוקס דיג'ובאני
↑  פרופיל של המשפטנית קאלפנה קוטאגל סמית'
↑  נוסח משפטי של נספח ייצוג
↑  Stacy L. Smith, Hey, Hollywood: It's Time to Adopt the NFL's Rooney Rule - for Women, The Hollywood Reporter, ‏15.12.2014
↑  The data behind Hollywood's sexisn - קישור לדבריה של פרופ' סטייסי סמית' ב-Ted Women 2016.
↑   אוסקר 2018: פרנסס מקדורמנד כבשה את הטקס עם שתי מלים, באתר הארץ, 5 במרץ 2018
↑   מיה אשרי, אוסקר 2018: נאום הזכייה של פרנסס מקדורמנד לא היה סקסי, אבל הוא היה חשוב, באתר הארץ, 5 במרץ 2018
↑  Dave McNary, Matt Damon, Ben Affleck Will Support Inclusion Rider in Future Deals, Variety, ‏12.3.2018
↑  Dave McNary, Matt Damon, Ben Affleck Will Support Inclusion Rider in Future Deals, Variety, ‏12.3.2018
↑  Dave McNARY, Paul Feig Adds Inclusion Rider in Feigco Entertainment Productions, Variety, ‏13.3.2018
↑  מייקל ג'ורדן, Michael B. Jordan on Instagram, אינסטגרם, ‏8.3.2018
↑  Mekeisha Madden Toby, How Hollywood Studios Are Rising to Meet Interest in Inclusion Riders, Variety, ‏15.11.2018
↑  Martin Belam and Sam Levin, Woman behind 'inclusion rider' explains Frances McDormand's Oscar speech, הגארדיאן, ‏5.3.2018
↑  Rebecca Sun, Ari Emanuel: "It is Imperative" That WME Supports Inclusion Rider, Hollywood Reporter, ‏14.3.2018
↑  Charlie Hall, Warner Bros.‘inclusion rider’ could bring more diversity to video games, Polygon, ‏8.9.2018
↑  Hallie Detrick, Ava DuVernay Didn't Need Inclusion Riders to Hire a Diverse 'Wrinkle in Time' Team, Fortune, ‏12.3.2018
↑  Constance Grady, Golden Globes: Regina King pledges every project she produces will involve 50 percent women, Vox, ‏6.1.2019
↑  Ricardo Lopez, Inclusion Riders Boast High-Profile Support, but Lack Commitment From Most Studios, Variety, ‏11.4.2018
↑  Jonathan Christian, Are Inclusion Riders Problematic?, ‏25.4.2018
סינוב סבאבו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1968 (בת 56) Sunnmøre, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 
סינוב סבאבו (בנורווגית: Synnøve Svabø; נולדה ב-22 בספטמבר 1968) היא מנחת טלוויזיה נורווגית.
ביוגרפיה

סבאבו במחוז מרה ורומסדל, היא למדה עיתונאות במוסד באקדמאי "Høgskulen i Volda" ולאחר מכן החלה לעבוד ב-NRK.
בין 1993–1994 הייתה מבין המגישים של תוכנית הנוער "U", ב-1998 הייתה מועמדת לפרס בטקס פרסי הטלוויזיה הנורווגי "Gullruten", ב-1999 דיבבה במשחק הווידאו "The Longest Journey". ב-2001 הגישה את תוכנית הבידור "Synnøves duell", ב-2003 הופיעה בסרט הקומדייה "Buddy" בבימויו של מורטן טילדום.
ב-2006 ו-2007 הנחתה את תחרות המלודי גרנד פרי, ב-2007 הגישה את תוצאות הניקוד של נורווגיה באירוויזיון, ב-2009 נתנה פרשנות לאירוויזיון עבור הטלוויזיה הנורווגית.
סינודלפיס

| סינודלפיס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון תחתון 125 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סוג:: סינודלפיס
שם מדעי
 Sinodelphys

סינודלפיס (שם מדעי: Sinodelphys; מילולית: "אופוסום סיני") הוא סוג של יונק נכחד שחי באזור סין במהלך הקרטיקון התחתון, כ-125 מיליון שנה מזמננו. בימינו רואים במאובן זה את חיית הכיס (בן לקבוצת המטאתריה) הקדומה ביותר בעולם.
מאפיינים

הסינודלפיס התגלה בתצורת יישיין שבליאונינג שבסין בשנת 2003, והוא ידוע רק מממצא אחד משומר בצורה טובה. הממצא הכיל ראש של יונק שהגיע לאורך של 15 סנטימטרים ומשקל של 30 גרם והיה קטן ביותר. במראהו דמה לאאומאיה שהתגלה סמוך לו, אך היה בעל דמיון ליונקי כיס, ונראה שהכיל כיס פרימיטיבי, בדומה לכיס האופוסומיים.
ממבנה שיניו נראה שהיה אוכל חרקים שהתקיים לצד מינים שונים של דינוזאורים ביערות הקדומים. כדי להימלט מהם הוא פיתח גפיים מתאימות לחיים על העצים, אליהם נס במהירות להגנה.
ככל הנראה התפצל הסינודלפיס מבני קבוצת האאותריה, שהקדום מביניהם, היורמאיה, התקיים בסין כבר בתור היורה, לפני 160 מיליון שנה.
סינודונטיס הקוקייה

| סינודונטיס הקוקייה |
| --- | --- |
 סינודונטיס הקוקייה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: מוקוקיידים
סוג:: סינודונטיס
מין:: סינודונטיס הקוקייה
שם מדעי
 Synodontis multipunctatus ‏בולנז'ר, 1898

סינודונטיס הקוקייה (שם מדעי: Synodontis multipunctatus) הוא מין דג טרופי ממשפחת המוקוקיידים, המצוי רק בימת טנגניקה, ימת ויקטוריה וימת מלאווי שסביב השבר הסורי-אפריקני באפריקה. דג זה הוא טפיל תטולה בדומה לקוקייה, מה שהעניק לו את שמו.
זהו דג באורך ממוצע של 27.5 סנטימטרים והוא בעל בינים דמויי-שפם, כמו מרבית השפמנונאים. הוא בעל סנפירים קצרים וצבעו חום-אדמדם עם בטן לבנה ועל גופו נקודות שחורות. הדג מצוי סביב הסלעים של הקרקעית, לעיתים עד עומק 40 מטר. הוא מצוי בקבוצות קטנות הפעילות בעיקר בלילה.
דג זה הוא טפיל של מיני אמנוניים הנפוצים מאוד בטנגניקה, בייחוד של המינים Pseudosimochromis babaulti ו-Ctenochromis horei. כאשר זוג אמנונים מזדווג במים ומשריץ ביצים, השפמנון יגיח בהמוניו לאכול את הביצים ותוך כדי ישריץ את ביציו שלו. נקבת האמנון ממהרת להכניס לפיה את הביצים ומכניסה גם את ביצי השפמנון. שם הם מתפתחים בפה המגונן ולבסוף מגיחים יחד עם הדגיגים הצעירים. הם גם אוכלים את הביצים שלא בקעו בתוך פה האמנונית ואף את הצעירים אשר יוצאים מפיה לאחר שיצאו. בדרך זו השפמנונים מבטיחים שצעיריהם לא יהפכו למזון למיני דגים אחרים באזור, עד שהם מפותחים מספיק.
שפמנון זה מתאים גם להיות דג נוי באקווריום, יחד עם דגים לא-אגרסיביים בגודל דומה. באזור שסביב טנגניקה הוא גם מהווה דג מאכל מקומי.
הערות שוליים

↑  סינודונטיס הקוקייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
סינוד

תחריט גרמני מהמאה ה-17 של סינוד דורט
סינוד (מיוונית: Σύνοδος) הוא ועידה כנסייתית בכירה, המתכנסת לשם הכרעה בענייני אמונה, פולחן ומנהל. מקור המילה במונח היווני שמשמעותו "אספה" או "מפגש", דומה במשמעותו לביטוי הלטיני "Concilium" ("קונקיליום" או "קונציליום"). במקורו היה הסינוד מפגש שבו כינס בישוף את הכמרים הכפופים לו, ואילו הקונסיליום היה כינוס בו הארכיבישוף כינס את הבישופים הכפופים לו. בכנסיות הקתולית והאורתודוקסית נעשה כיום שימוש במושג סינוד לכל כינוס דתי בו מתקבלות החלטות הקשורות לאמונה. בעת החדשה נוצל השם על ידי יהודים לתרגום המושג "סנהדרין" ללועזית, ובמובנו זה שימש בין היתר לתיאור אסיפות הרפורמים.
ועידה אקומנית היא סינוד כלל-כנסייתי (ומכאן השם "אקומני", דהיינו כלל-עולמי), אם כי למעשה מדובר בביטוי סובייקטיבי הקובע את גבולות הכנסייה הכלל-עולמית בהתאם להשקפת מכנסי הוועידה. ועידה אקומנית מכונה לעיתים גם "סינוד כללי", ובכנסייה הקתולית גם בכינוי "סינוד קדוש" (בלטינית: sancta synodus). החלטה של קונסיליום או של סינוד אקומני נקראת "קאנון" (חוק), ומכאן – החוק הקאנוני הוא סך כל ההחלטות שהתקבלו במהלך ההיסטוריה הנוצרית בקונציליומים שונים במקומות שונים ובוועידות האקומניות השונות. החוק הקאנוני מכתיב את האמת הכנסייתית (ה"דוגמה").
ברוח דומה קיימים סינודים לאומיים או אזוריים, בהתאם להיקף ההשתתפות בהם, והמושג מתייחס גם למועצות קבועות של בישופים נושאי תפקיד בכנסיות מסוימות, המכונות לעיתים "סינוד קבע". סוג ייחודי של סינוד הוא "סינוד דיוקסיה", בו מכנס הבישוף המופקד על הדיוקסיה את הכפופים לו, ולסינוד זה אופי של מתן הנחיות ולא של ועידה המתכנסת לשם הכרעה בעניין מסוים. במושב הרביעי של ועידת הוותיקן השנייה הוכרז על הקמת מועצה מצומצמת קבועה של בישופים, כחלק מן הקוריה הרומאית המכונה "הסינוד הקתולי הבינלאומי", המתכנסת אחת לשנתיים. סינוד קבוע זה נועד לקדם את שיתוף הפעולה בין הבישופים לבין האפיפיור.
לקריאה נוספת

אהרון לירון, הנצרות וארץ הקודש, הוצאת צ'ריקובר, 1997, ISBN 9651601094, עמ' 226
סלסה (ריקוד)

סטודנטים מתאמנים בריקוד סלסה בבית ספר לסלסה במקסיקו
זוג רוקד סלסה
סלסה היא סגנון ריקוד אפרו לטיני שהתפתח בקובה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
למרות היות הסלסה סגנון ריקוד קובני, בתחילת דרכה הושפעה הסלסה מיוצרים פורטוריקנים וקולומביאנים והיא הופצה לכל העולם המערבי בעיקר מניו יורק.
הפופולריות מחוץ לקהילות לטיניות גברה בשנות ה-90 המוקדמות.
הסלסה התפתחה במקור מצעדי הבסיס של ריקוד הסון הקובני והוואוואנקו האפרו-קובני בשילוב אלמנטים מריקוד הממבו, הצ'ה צ'ה צ'ה, ומגוון ריקודים אפרו-קובניים אחרים.
הריקוד נרקד על מוזיקה לטינית במקצב שמונה שמיניות, המבוססת על סון, רומבה או ממבו. (להרחבה - ראו סלסה (מוזיקה)).
סגנונות סלסה

קיימים מספר סגנונות עיקריים, שהתפתחו במקומות שונים.
סגנונות סלסה > קסינו - סלסה קובנית זוגית

סלסה בסגנון "קסינו" (מוכרת בישראל בשם 'סלסה קובנית') מאופיינת בצעדים בתנועה מעגלית בשילוב תנועות אגן זורמות של שני בני הזוג, הידועות בשם "דספלוטה". הרקדנים נוטים להתרכז בתנועת גוף זורמת, ולא במימוש וריאציות מסובכות. קיים דגש חזק על תנועת טורסו, כתפיים ואגן, ולריקוד פן מיני במובהק. מקורותיו של הסגנון הגיעו מהריקודים החברתיים של קובה בשנות ה-50 וה-60, שהם הסון, הצ'ה צ'ה צ'ה, הממבו והוואראצ'ה. שמו של הריקוד, קסינו, מגיע מכך שהמועדונים בהם התפתח הריקוד היו בשכונה בהוואנה בשם Casino Deportivo . במשך השנים, כאשר לאחר המהפכה הוחזרה למיינסטרים בקובה התרבות האפרו-קובנית הענפה, שולבו בריקוד הקסינו תנועות ואלמנטים מהרומבה לסוגיה (יאמבו, וואוואנקו וקולומביה) וכן מריקודים אפרו קובנים נוספים כגון ריקודי היורובה, ריקוד הפאלו, היוקה והמקוטה, וכן ריקוד הקונגה מסנטיאגו דה קובה. בשנות ה-70 עבר הריקוד התפתחות טכנית רבה שהולידה אלמנטים ווריאציות המוכרים מאוד כיום בקרב הקסינרוס (רקדנים אשר רוקדים קסינו) למשל "סטנטה" (70), ווריאציה שקיבלה את שמה (לפי אחת הגרסאות) מהעשור הפורה בהתפתחות הריקוד.
סגנונות סלסה > רואדה דה קסינו (מעגל)

הרואדה (או רואדה דה קסינו) הוא צורת ריקוד של קסינו שמתבצעת במעגל של זוגות. כל הזוגות מבצעים את אותן ווריאציות המסומנות באמצעות איתותי ידיים וצעקות של אחד המשתתפים, המשמש כקאנטנטה (בתרגום: זמר) - ומוביל את הרואדה. משמעות המושג "רואדה דה קסינו" היא "גלגל הקסינו" הגלגל שמוכר בשם "רולטה". הריקוד דורש מהמשתתפים ידע של הסימנים המוסכמים ושל שמות התרגילים, ובמהלכו בני הזוג מתחלפים אחד עם השני.
סגנונות סלסה > סלסה קולומביאנית

בסגנון ריקוד זה ישנו דגש על ביצוע פוטוורק (רצפי צעדים) של שני בני הזוג, ואופייני לבצע צעד רקיעה ("טאפ") בספירות ה-3 וה-7 בכל שמינייה של צעדים. הריקוד לא מכיל הרבה וריאציות מסובכות, ובני הזוג רוקדים זה מול זה בתנועה של משיכה ודחיפה, לעיתים כאשר כפות הידיים מונחות אנכית זו על זו.
סגנונות סלסה > סלסה בסגנון מיאמי

במיאמי פיתחו המהגרים הקובנים סגנון ריקוד שהוא וריאציה של הקסינו, בו יש דגש חזק על וריאציות ארוכות ומסובכות, פחות תנועה מעגלית ופחות תנועת גוף. וריאציות אלו מבוצעות כאשר ידי המובלת והמוביל אחוזות, ולכן הן מכונות לעיתים "קשירות", לאור האסוציאציות שהן מעלות. בנוסף, בשל רצון לפנות לקהל הרוקדים המקומי בארצות הברית והן עקב רצון להשתלב בקהילת הרוקדים המקומית, הוכנסו לסגנון זה אלמנטים שונים של ריקודי הזוגות הצפון אמריקאים, דוגמת הסווינג וההאסל, וכן נוסף לריקוד פן תיאטרלי של ריקודי במות והופעות.
סגנונות סלסה > סגנון L.A.

מקורותיה של צורת ריקוד זו הם מועדוני הריקודים בלוס אנג'לס של תחילת / אמצע שנות ה-90. בתקופה זו רקדני במה בעיר נהגו להתחרות ביניהם בכך שניסו לרקוד בצורה שתיצור סביבם מעגל צופים כמה שיותר גדול, ולכן צורת הריקוד שלהם אופיינה בתיאטרליות רבה, תנועות חדות, מהירות ומוקצנות, והבעות פנים דרמטיות. האלמנטים המרכיבים את הריקוד מגיעים בחלקם הגדול מעולם אומנויות הבמה והריקודים הסלונים, למשל הפלות, הנפות וסוגים נוספים של אקרובטיקה ריקודית. בשל היות ריקוד זה ריקוד הופעות, וכן בשל היות מקורותיו בריקודי זוגות צפון אמריקאיים (למשל סווינג והאסל), בצורת ריקוד זו דגש רב ניתן לריקוד על קו הנשמר בקפידה, ובכך מאפשר לרוקדים להיות בכל זמן נתון עם פניהם לקהל הצופים. בריקוד זה נפוץ ביצוע רוטינות מורכבות של עבודת רגליים הקרויות "שיינס", שבמהלכם בני הזוג אינם שומרים על קשר עין אלא מסתכלים לכיוון הקהל הצופה בהם.
סגנונות סלסה > סלסה בסגנון ניו-יורק

זהו סגנון המאופיין בדגש על ספירת ה-2 במקום ה-1, בחלק מהסגנונות האחרים. התנועה מעגלית, רכה וזורמת, תוך כדי תנועה חופשית במרחב, אך עם הקפדה על הישארות בני הזוג זה מול זה, ותנועה במעין צורה של אליפסה המונחת על הרצפה. התנועה נראית יותר רגועה ונמתחת על פני זמן רב יותר מאשר בסגנונות אחרים. לרוב, סגנון זה נרקד על מוזיקת ממבו או סלסה ניו-יורקית.
מקצב

מכיוון שהסלסה נבנתה מתהליכים היסטוריים וחברתיים רבים, קשה לקבוע מה מייחד אותה מסגנונות מוזיקה שונים הדומים לה. המשותף בין שירי הסלסה הם שלוש תבניות מוזיקליות: טומבאו, הקלאווה, והמונטונו. מקצב הקלאווה מנוגן על ידי זוג מקלות עץ המשמיעים בדרך כלל מקצב ספציפי איתו אפשר בקלות למצוא את קצב הסלסה. נקישות העץ נשמעות על ה-2,3,5,6.5,8 מקצב זה מכונה קלווה סון בניגוד לקלווה רומבה (מתוך 8 שמיניות).
מקצב ה-Tumbao, הטומבאו, מנוגן בדרך כלל על ידי תופי הקונגס והבס המדגישים בעיקר את הפעמות 4 ו-8 (מתוך שמונה פעימות).
מקצב ה-Montuno, המונטונו, מנוגן לרוב על ידי קלידים או גיטרה בעלת שלושה זוגות מיתרים מצומדים הנקראת טרס (Tres). מקצב המונטונו מבוסס על חזרתיות של אקורדים בשמיניית הסלסה כאשר, כאשר הדגש יכול ליפול על כל פעמה שיבחר הנגן. המקצב מהווה חזרה על תבנית מסוימת שאותה יכול הנגן לשנות ולנגן בווריאציות מסוימות לאורכו של שיר סלסה.
כאשר שלוש התבניות המוזיקליות מתקיימות בו זמנית בשיר, נשייך אותו לסגנון הסלסה, והניואנסים השונים בתוך התבניות המוזיקליות והדגשים המוזיקליים יקבעו את סגנון הריקוד.
הערות שוליים

↑  
History of Salsa Music & Dance, SalsaGente (באנגלית)
↑  
Isabelle Leymarie, Cuban Fire: The Story of Salsa and Latin Jazz, Continuum, 2003, ISBN 978-0-8264-6566-5. (באנגלית)
↑  Juliet McMains, Spinning Mambo into Salsa: Caribbean Dance in Global Commerce, Oxford University Press, 2015-05-01, ISBN 978-0-19-932466-8. (באנגלית)
↑  תרגום:גלגל
↑  
Juliet E. McMains, Spinning Mambo Into Salsa: Caribbean Dance in Global Commerce, Oxford University Press, 2015, ISBN 978-0-19-932464-4. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558986305171  BnF: cb135425124 (data)  GND: 4365525-7  LCCN: sh99014258  NKC: ph338505
סעודת ליל שבת

חלות שבת
סעודת ליל שבת היא סעודה חגיגית הנאכלת בליל שבת, לאחר תפילת ערבית. לפי ההלכה מצווה לאכול שלוש סעודות בשבת, וזו הראשונה שבהן ולכן היא נקראת גם סעודה ראשונה.
המנהג הנפוץ הוא להתחיל את הסעודה בשירת הפיוט "שלום עליכם", ורבים מוסיפים לשיר אף את "אשת חיל", את "אזמר בשבחין" ופיוטים נוספים. לאחר מכן, אומר בעל הבית קידוש על היין ונותן לבני הבית לשתות מהיין. במקצת הקהילות נהוג שכל הבנים הגדולים במשפחה אומרים את הקידוש. בקהילות יהודי גאורגיה המנהג הוא לברך על חתיכת דג מיד לאחר הקידוש, וטועמים מעט מהדג, ורק לאחר מכן נוטלים ידיים. יהודי גרמניה ויהודי אוברלנד נוהגים כדעת הרמ"א ליטול ידיים, לקדש, ולאחר מכן לברך על הלחם מיד.
לאחר מכן נוטלים ידיים, ובעל הבית מברך על שתי חלות (לחם משנה), בוצע את התחתונה (לדעת הרשב"א ופסיקת הגר"א בוצע את שתיהן), טובל שלוש פעמים במלח ומחלק לבני הבית.
בסעודה עצמה נוהגים בקהילות ישראל לאכול מאכלים מיוחדים. לדוגמה: געפילטע פיש ומרק עוף בקהילות האשכנזים. בסעודה זו נוהגים לשיר זמירות ופיוטים לשבת כמו "מה ידידות מנוחתך", "יה ריבון עלם", "צור משלו", "יום זה לישראל" ועוד.
הערות שוליים

↑  או"ח רעא:יב
↑  ובקהילות שכבר נטלו ידיים, מברכים המוציא מיד אחרי הקידוש.
↑  מילות השיר "יה ריבון עולם" באתר "שירונט"
↑  מילות השיר "צור משלו אכלנו" באתר "שירונט"
↑  מילות השיר "יום זה לישראל", באתר "שירונט"
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
סינואורניתומימוס

| סינואורניתומימוס |
| --- | --- |
שחזור אפשרי בהשוואה לאדם
תקופה
קרטיקון עליון 92 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אורניתומימיים
סוג:: סינואורניתומימוס
מין:: Sinornithomimus dongi
שם מדעי
 Sinornithomimus
תחום תפוצה


סינואורניתומימוס (שם מדעי: Sinornithomimus; מילולית: "מחקה עוף סיני") הוא סוג של דינוזאור מהיר ממשפחת האורניתומימיים שחי בסין במשך הקרטיקון העליון שלפני 92 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר למדע ב-2003 בידי החוקרים יושיטסוגו קובאיאשי (Yoshitsugu Kobayashi) ולו ג'ונצ'נג (Lü Junchang). הסוג מכיל מין אחד - Sinornithomimus dongi.
תגלית

הדינוזאור התגלה לראשונה בתצורות אולנשאי (אנ') שבמונגוליה הפנימית, צפון סין בידי משלחת של החוקר הסיני דונג ג'ה-מינג. במשלחת התגלו ממצאים של שלושה בוגרים ועוד 11 צעירים שנקברו בשכבת חרסית. ככל הנראה הם טבעו בבוץ של נהר קדום שהתייבש בהמשך. ממצאים נוספים התגלו ב-2001 לא רחוק משם.
מאפיינים

הסינואורניתומימוס היה אורניתומימי בינוני באורך של 2.5 מטרים ומשקל מוערך של 91 ק"ג. הוא היה בעל רגליים חזקות שעזרו לו לרוץ במהירות מטורפיו וככל הנראה הוא היה מכוסה נוצות. מקורו היה חסר שיניים והוא היה אוכל כל.
ישנם חוקרים שרואים בו סוג פרימיטיבי שהשתיך לקבוצה דמויי-אורניתומימיים והיה קרוב של ההרפימימוס. אחרים רואים בו קרוב יותר לארכיאורניתומימוס והאורניתומימוס מאמריקה הצפונית.
ספאץ (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  73°12′S 75°00′W﻿ / ﻿73.2°S 75°W﻿ / -73.2; -75
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
 על שם:  קרל ספאץ 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיספאץ(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיספאץ
 
האי ספאץ (באנגלית: Spaatz Island) הוא אי גדול מכוסה קרח למול חוף אינגליש (אחד מחופי ארץ פאלמר), ממערב לחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם מדרום לאי אלכסנדר וממערב לבסיסו של חצי האי האנטארקטי.
האי ממוקם 48 קילומטרים ממזרח לאי סמיילי.
אורכו של האי 80 קילומטרים; ורוחבו 40 קילומטרים.
צידו הצפוני של האי מהווה את הגדה הדרומית של פתח רון.
שאר חלקי האי מוקפים על ידי מדף הקרח סטיינג' המכסה את מפרצון סטיינג' ואת מפרץ ג'ורג' השישי.
שיא גובהו של האי 266 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האי

פין רון וקארל אקלנד מהשירות האנטארקטי של ארצות הברית, נסעו במזחלת לאורך חופו הצפוני של האי בדצמבר 1940.
האי צולם מהאוויר לראשונה, ב-23 בדצמבר 1946 על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בפיקודו של פין רון, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948, ומופה לראשונה (באופן גס) בהתבסס על תצלומי אוויר אלה.
האי צולם בשנית על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1965–1966. האי מופה בדיוק רב יותר בהתבסס על תצלומי אוויר אלה, על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
במסגרת מיפוי זה התברר כי מדובר באי ולא בחצי אי.
היסטוריה > מקור השם

רון נתן לאי את שמו.
האי נקרא על שמו של גנרל קרל ספאץ, ראש המטה הראשון של חיל האוויר האמריקאי, אשר סייע במתן מטוס לשימוש משלחת החקר האנטארקטית רון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מידע גאוגרפי
סעודת הערבית של בוקר

| --- | --- |

נפוליאון במהלך ארוחת הערב
 מידע כללי
 מאת:  נפוליאון בונפרטה 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  פמפלט 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1793 
 
סעודת הערבית של בּוֹקֵר (בצרפתית: Le souper de Beaucaire) היא חוברת בעלת אופי פוליטי שכתב נפוליאון בונפרטה בשנת 1793.
ארוחת הערב

חלק מהאירועים המתוארים בחוברת אמתיים, ביולי 1793, נפוליאון שאז היה קצין תותחנים צעיר ביקר בעיירה בּוֹקֵר (צר') במטרה למצוא עגלות כדי לסחוב תחמושת מאביניון. הוא הגיע במהלך יריד שהתרחש בעיר, וניגש בערב לבית המרזח העירוני. הוא נפגש שם עם ארבעה סוחרים, אחד מנים, שניים ממרסיי, ואחד ממנפוליה. הם אכלו יחד ארוחת ערב ולאחר מכן שוחחו ושתו שמפניה עד שתיים לפנות בוקר.
שיחתם נסובה על המהפכה והיעקובינים, פרץ ויכוח בין נפוליאון שהיה יעקוביני מושבע באותה תקופה, לבין הסוחרים ממרסיי שהחזיקו בדעות מתונות יותר ודחו את האידאולוגיה הקיצונית של היעקובינים. זמן קצר לאחר מכן העלה נפוליאון על הכתב את פרטיה העיקריים של השיחה ואת דעותיו האישיות, לחוברת בת 32 העמודים קרא בשם "סעודת הערבית של בוקר". הסיפור הוצג באופן שונה מעט, בצורת דיאלוג בין חייל המנסה לשכך את דעותיהם האנטי מהפכניות של ארבעה סוחרים. בחוברת אין הרבה רעיונות, אולם היא כוללת ניתוח קר והגיוני של המצב הפוליטי והחברתי בצרפת באותה תקופה.
באוגוסט של אותה שנה נפגש נפוליאון במרסיי עם ידיד קורסיקני בשם אנטוני כריסטוף סליצ'טי, (אנ') הוא נתן לו לקרוא את החוברת והלה התרשם ממנה מאוד ושכנע את נפוליאון להדפיס אותה. גם אוגוסטין רובספייר, (אנ') אחיו של מקסימיליאן רובספייר, מנהיג היעקובינים, נהנה מאוד מהחוברת, ונתן לאחיו לקרוא אותה, בהשפעתו של אוגוסטין קודם נפוליאון בדרגה.
הערות שוליים

↑  החוברת בצרפתית
↑  א. קאלבה, "נפוליאון", עמ' 17.
↑  א. קאלבה, "נפוליאון", עמ' 19.
נסר (יצרן רכב מצרי)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1960–2009 (כ־49 שנים) 
 מיקום המטה:  קהיר 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית חשמלית 
  
 nasr.eg
 
קו יצור במפעל "נסר", משמאל: נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר
נסר (באנגלית: "Nasr" או "El Nasr", שם מלא: El Nasr Automotive Manufacturing Company, בערבית: "النصر") הייתה חברה מצרית ליצור רכב, בבעלות המדינה של מצרים.
נסר

"נסר" היא יצרנית הרכב הערבית הראשונה שנוסדה בשנת 1960 בחלוואן שבמצרים.
מאז שנת 1979 החברה ייצרה גרסאות מורשות של פיאט 1100 R, פיאט 1300, פיאט 2300, פיאט 128, פיאט 125 (פיאט 125p פולסקי), פיאט 133, פיאט 126, פיאט 127 (סדרה 2).
בין השנים 1983–1992 ייצרה החברה את דגם "FSO Polonez" ובשנת 1991 הציגה טווח נוסף של פיאט - מכוניות ייעודיות מורשות באמצעות החברה הטורקית Tofaş.
בשנת 1988 החלה "נסר" לייצר את זסטבה פלורידה תחת רישיון היצרן הסרבי Zastava.
היסטוריה

הקמתה של החברה הייתה חלק מתהליך התיעוש הכללי שיזם לאחר מהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952, אשר ראתה מיליוני מצרים נוהרים לאזורים עירוניים כדי לקבל עבודה במפעלים חדשים ובמרכזים תעשייתיים.
הדגם הראשון שייצרה חברת "נסר" היה קרוי "Ramses II", על פי רישיון של יצרן הרכב הגרמני "NSU".
ההחלטה להתמקד בהרכבה של מכוניות מורשות זרות תחת היצרן "Nasr" התבססה בעיקר על הרצון למנוע את בעיות ההנדסה והעיצוב הקשורים בניסיונות קודמים לייצור רכב מקומי.
עם התקדמות השנים, המודל הנמכר ביותר של "נסר", "128 GLS". הדגם החל להראות את גילו (עיצובו לא השתנה מאז שנות ה-70 של המאה העשרים). כתוצאה מכך החלה "נסר" לייצר מגוון חדש של כלי רכב, המבוססים שוב על דגמי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט הקיימים, לרבות דגמי הרגאטה, ומודלים מבוססי פיאט המורשים על ידי טופאש, במיוחד דוגאן ושאהין.
בתחילת המאה העשרים ואחת הרחיבה החברה המצרית את היחסים עם "Zastava"
חוסר ההחזקה היחסי של המכוניות של חברת "נסר" בעיצוב מודרני (במיוחד במונחים של תכונות בטיחות ונוחות סטנדרטיות אחרות), והגדלת הזמינות של מותגי חוץ זולים (כגון: יצרן הרכב הצ'כי סקודה) הגדילו את רמת התחרות, ו"נסר" סיימה את ייצור כלי הרכב בשנת 2009.
יצרני רכב זרים ש"נסר" ייצרה מכוניות מורשות ברישיון

"NSU" - יצרנית גרמנית
"פיאט" - יצרנית איטלקית
"סיאט" - יצרנית ספרדית
"Tofaş" - יצרנית טורקית
"Zastava" - יצרנית סרבית
מהדגמים שייצר "נסר"

זסטבה פלורידה
זסטבה סקאלה
Tofaş Şahin
נסר 125
FSO Polonez
תמונות כלי רכב שייצרה "נסר"

דגם "Ramsis" שנת 1950
מכוניות "Ramsis", שנות החמישים
דגם "Ramses II"
נסר 128 (מבוסס על פיאט 128)
נסר 125 (מבוסס על פיאט 125)
מונית נסר 125 (מבוסס על פיאט 125)
נסר שאהין 1
מונית נסר שאהין
זסטבה פלורידה
נסר "Polonez 1500"
לקריאה נוספת

נסר - יצרנית רכב מצרית(הקישור אינו פעיל) (revolvy)
הערות שוליים

↑  היסטורית הרכב של היצרן "Nasr"hocme.weebly
↑  נסר (יצרן רכב מצרי)dailynewsegypt.com/tag/nasr-car
↑  נסר - יצרן רכב מצריenglish.ahram.org.eg/NewsContent/3/12/64462/Business/Economy/Egypt-plans-to-reoperate-the-legendary-Nasr-car-pr.aspx
↑  "נסר (יצרן רכב מצרי)" web.archive.org/web/20071008150646/
↑  פיאט 128, פיאט 131webcitation.org/6NhBmtB6H