Are You Experienced
מוזיקה ומילים

לדברי הביוגרף של הנדריקס הארי שפירו, המוזיקה ב-Are You Experienced משלבת מגוון ז'אנרים מוזיקליים מרית'ם אנד בלוז ועד ג'אז חופשי. הסופר פיטר דוגט ציין את "המגוון הרחב של הז'אנרים" של האלבום, בעוד העיתונאי כריס וולש אמר "לכל רצועה יש אישיות שונה". המוזיקולוג גילברט צ'ייס טען כי האלבום "סימן שיא גבוה ברוק הכבד", ומבקר המוזיקה ג'ים דה רוגטיס אפיין את האלבום ואת הסינגלים שקדמו לו כ"רוק פסיכדלי גולמי, ממוקד". סקירה עכשווית שפורסמה ב-Newsweek באוקטובר 1967 זיהתה את השפעת מוזיקת הנשמה על החוויה והאלבום. בשנת 1989, מגזין Hit Parader דירג את האלבום במקום ה-35 ברשימת 100 אלבומי ההבי מטאל הטובים ביותר. ב-2006, כתב הסופר ראובן ג'קסון ממכון סמית'סוניאן "זו עדיין הקלטת ציון דרך כי זה של הרוק, הרית'ם אנד בלוז, בלוז... המסורת המוזיקלית. זה השינה את התחביר של המוזיקה... באופן שאני אשווה, למשל, ליוליסס של ג'יימס ג'ויס".
במהדורה הבריטית של Are You Experienced נכללו שתי רצועות שייצגו את המוזיקה שהנדריקס ניגן בארצות הברית לפני הקמת החוויה: רצועת הבלוז "Red House" ושיר ה-R&B "Remember". שיר הנושא הפסיכדלי של האלבום, אותו תיאר הסופר שון איגן כאימפרסיוניסטי, הציג את נופי הצלילים הפוסט-מודרניים של גיטרה ותופים אחוריים שהקדימו את הסקראצ'ינג ב-10 שנים. המוזיקולוג ריצ'י אונטרברגר מחשיב את המילים ל-"I Don't Live Today" יותר בבית בסגנון רוק גותי יותר מאשר פסיכדלי, עם זאת; הוא מתאר את המוזיקה כ"נוגה ומושרה בדהלה שמאמצת את הטקסט האפל". המקצבים השבטיים של השיר שימשו לשיפור האלתורים המשובחים בהופעות החיות של הנדריקס בגיטרה. ואילו "Fire" הוא הכלאה של פאנק (funk) ומוזיקת נשמה ומונעת על ידי התיפוף של מיטשל, "May This Be Love" ו-"The Wind Cries Mary" הם בלדות רכות המדגימות את יכולתו של הנדריקס לכתוב מילים מהורהרות ומנגינות עדינות. ניתן לשמוע את ההשפעה של ראגא רוק בסולו הגיטרה הדומה לסיטאר שלו ב-"Love or Confusion". "Can You See Me" הוא שיר רוק רועש הכולל את השירה הכפולה של הנדריקס והשימוש שלו בעיקול של תו אחד בסגנון האנק מרווין. אף על פי ש-"Hey Joe" הוא שיר פולק, וגרסת הכיסוי היחידה באלבום, היא הפכה לאחת הרצועות הכי מבוקשות של הנדריקס.
המהדורה הבריטית של Are You Experienced נפתחה עם "Foxy Lady", רצועה אשר, למעט כמה אוברדאבים, הוקלטה בסשן אחד ב-CBS. הנדריקס כתב את השיר על הת'ר טיילור, אישה בחברה הגבוהה שהתחתנה אחר כך עם סולן המי רוג'ר דלטרי. השיר מתחיל עם פייד אין של התו F שהנדריקס הופך ל-F♯ תוך כדי החלת ויברטו נדיב. בעזרת ידית הבקרה של הגיטרה שלו, הוא מגדיל לאט לאט את עוצמת הקול עד שהיא מתפתחת ללולאת פידבק והיא גולשת לאקורד F♯m7 השולט בשיר. הנדריקס השתמש בשילוב של מגבר ואפקטים של overdrive ו-fuzz box כדי ליצור את גוון הגיטרה החד כתער של השיר. בסולו בהשראת הבלוז - הרביעי שלו מאז שהגיע לאנגליה - השתמש בסולמות פנטטוניים תוך כדי הצגתו בגישתו החדשנית למלודיה; על ידי ניצול מורכב של sustain שנוצר מ-overdriving למגברים שלו, הוא נע בצורה חלקה בשילוב של הטונים הגבוהים והאמצעיים עם שירה נוזלית. הסופר פיטר דוגט השווה את הקצב האיטי ל-Memphis soul; דייוויד סטאבס תיאר את הרצועה כאבטיפוס ללהקות הבי מטאל כמו בלאק סבת'.
אף על פי שהמילים ל-"Purple Haze", שפתח את המהדורה האמריקאית של Are You Experienced, מתפרשות לרוב באופן שגוי כטריפ אסיד, הנדריקס הסביר: "הכל היה על חלום שהיה לי שהלכתי מתחת למים". הוא העלה השערה כי החלום אולי היה בהשראת סיפור מדע בדיוני על קרן מוות סגולה. רדינג ציין כי הנדריקס טרם לקח LSD זמן כתיבת השיר, שהיה לאחר הופעה בלונדון ב-26 בדצמבר 1966. הטיוטה הראשונה של המילים הייתה ארוכה ביותר, כך שצ'נדלר והנדריקס צמצמו את אורכה למשהו שתמאים למוזיקת פופ מיינסטרימית. זה נפתח בהרמוניה של גיטרה / בס במרווח טריטון שהיה ידוע כדיאבלוס במוזיקה בתקופת האינקוויזיציה הספרדית. הכנסייה הקטולית אסרה על מלחינים בימי הביניים של מוזיקה דתית בטריטון, מכיוון שכמו שהמוזיקולוג דייב וויטהיל כתב: "לנגן זה היה כמו לצלצל בפעמון של השטן". לדעת המוזיקולוג ריצ'י אונטרברגר, הריף בפתיחה "הפך לחלק קבוע ב'אוצר המילים' של הרוק". בעוד שמגזין הרולינג סטון תיאר את השיר כתחילת הפסיכדליה של סוף שנות השישים, הכותבים הארי שפירו וקיסר גלבייק זיהו את השימוש של הנדריקס במרכיבי R&B, פאנק ונשמה ברצועה.
בשנת 1967, אמר הנדריקס לעיתונאי קית' אלת'ם כי "Third Stone from the Sun" עוסק בחייזר מהחלל אשר לאחר הערכת המין האנושי מחליט שאינם כשירים לשלוט בכדור הארץ, הורס את התרבות שלהם ומציב את כדור הארץ בטיפול של תרנגולות. השיר מורכב משני קטעים מנוגדים, אחד שמציג ניגון גיטרה ג'אזי בסגנון וס מונטגומרי על פני קצב רוק פשוט, ואחד שמציג את קווי הגיטרה המיקסולידיאנים החופשיים של הנדריקס עם פעימות ג'אז. הרצועה אינה כוללת שירה מתאימה, במקום זאת, מילים מדוברות המתנגנות בחצי מהירות כדי לעורר תמונות של מסע בחלל בין-כוכבי. בנוסף לאלמנטים מג'אז, זיהה אונטרברגר את השימוש של הנדריקס במוטיבים של מוזיקת גלישה במסלול שמזכירים יצירות קודמות של ה-Ventures, להקה מצפון מערב האוקיינוס השקט שהנדריקס היה שומע בילדותו.
הנדריקס תיאר את "Manic Depression" כ"מוזיקת זמנים מכוערת"; במהלך הופעה חיה הוא הסביר את משמעות המילים: "זה סיפור על חתול המבקש שהיה יכול לאהוב מוזיקה במקום אותה אישה זקנה". השיר יוצא דופן בכך שהוא נכתב במטר משולש, או משקל 3/4, שהוא המשקל שמקושר בדרך כלל לוואלס; רוב מוזיקות הרוק נכתבות במשקל 4/4. אף שהתיפוף שלו מכוון לרוק, התיפוף של מיטשל ברצועה מזכיר את דפוסי הג'אז הנוזלי של אלווין ג'ונס. המוזיקולוג אנדי אלדורט ציין את "השימוש הדרמטי בכרומטיות" של הנדריקס במהלך ברי הפתיחה של השיר וה"heavily vibratoed unison bends", שמציינים את מה שהוא תיאר כאחד הסולואים הטובים ביותר של הנדריקס.
"The Wind Cries Mary" היא בלדת הרוק הראשונה שהקליטה החוויה; הנדריקס כתב את המילים לאחר ויכוח עם חברתו, קתי אטצ'אם, ששמה האמצעי הוא מרי. היא הסבירה: "ריסקתי צלחות על הרצפה, והוא סחף אותן. הוא נעל אותי בחדר האמבטיה לדורות... ובסופו של דבר, החבה של צ'ס, לוטה, חילצה אותי... רצתי להשיג מונית ועמדתי מתחת לרמזורים והיה לי שיער אדם ושמלה אדומה. חזרתי אחרי שהתקררתי והוא כתב את זה". השיר כלל התקדמות אקורדים בהשראת קרטיס מייפילד ומילים ששיקפו את ההערצה של הנדריקס לבוב דילן. "Stone Free" ביטא את רצונו של הנדריקס לשמור על חירותו האישית, תוך שיבוש של מושגי הקונפורמיות ויחסים ארוכי טווח. הוא חזר על הנושא הזה ב-"51st Anniversary" וב-"Highway Chile". הרצועה שהושמטה מהגרסה האמריקאית של האלבום, "Red House", לא ראתה אור באופן רשמי בארצות הברית עד אלבום האוסף Smash Hits בשנת 1969. תכונה יוצאת דופן בהקלטה היא שאינה כוללת רצועת גיטרה בס; רדינג במקום זאת ניגן בגיטרת קצב כשה-equalization שלו נקבע בחוזקה לטובת צלילי הבס. זהו בלוז 12 תיבות היחידי של הנדריקס.