stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויל פרל
הערות שוליים

↑  https://ethnicelebs.com/will-ferrell
↑  וואלה! תרבות‏, האירוויזיון מגיע לנטפליקס: וויל פארל יכתוב ויככב בקומדיה על רקע התחרות הפופולרית, באתר וואלה, 19 ביוני 2018
↑  מיטל קויפמן, רוח הקודש: וויל פארל מבלה בירושלים, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 17 במאי 2019
↑  Matthew Carey, ‘Playing POTUS’ Documentary: Maya Rudolph, Dana Carvey, Will Ferrell, Alec Baldwin, Keegan-Michael Key To Tell All About Presidential Parodies, Deadline, ‏2024-10-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Will Ferrell joins LAFC ownership group, MLSsoccer.com
↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Kathryn Hahn Joins Will Ferrell & Paul Rudd In Apple’s ‘The Shrink Next Door’, Deadline, ‏9 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428770705171  PLWABN: 9810639354905606  BIBSYS: 7003866  BNE: XX1491608  BnF: cb141770648 (data)  GND: 142072281  ISNI: 0000 0001 1476 6937  LCCN: no99072002  LNB: 000345343  MusicBrainz: dbd983a4-5395-41b8-98ec-56fc62412586  NKC: xx0061499  NLA: 42378496  NTA: 269055142  RERO: 02-A012787678  SUDOC: 086272004  VIAF: 85697605   WorldCat (עם VIAF): 85697605
בזיים

.
| בזיים |
| --- | --- |
 בז ערבות
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
שם מדעי
 Falconidae ‏ויגורס, 1824

קרקרה מפוספסת
קרקרה צפונית (Caracara cheriway)
בז אוסטרלי בתעופה
בז חום (Falco berigora)
הדורס הקטן בעולם – בזון גמדי (Polihierax semitorquatus)
בזייר והבז שלו נתלה ברצועה שעל כתפו
בזיים (שם מדעי: Falconidae) היא משפחת עופות דורסים והמשפחה היחידה בסדרת הבזאים (Falconiformes) ובה כ־60 מינים, מרביתם בסוג בז. בעבר הייתה שייכת לסדרת דורסי היום.
מיון המשפחה

רוב הפרטים ממשפחת הבזיים החיים בעולם משתייכים לסוג בז, סוג זה כולל גם את מספר המינים הגדול ביותר מבין הבזיים.
משפחת הבזיים מחולקת ל:
תת־משפחת בזי יערות (Herpetotherinae )
סוג ומין יחיד: בז צוחק (Herpetotheres cachinnans)
סוג: בז יערות (Micrastur)
תת־משפחת בזים (Falconinae ):
סוג: בז (Falco)
סוג: בזון (Microhierax)
סוג ומין יחיד: בזון לבן שת (Neohierax insignis), בעבר היה שייך לסוג Polihierax
סוג ומין יחיד: בזון גמדי (Polihierax semitorquatus)
סוג ומין יחיד: בזון מפוספס (Spiziapteryx circumcinctus)
תת־משפחה קרקרים (Caracarinae ):
סוג קרקרה (Caracara) – בו 2 מינים
סוג ומין יחיד: קרקרה שחורה (Daptrius ater)
סוג ומין יחיד: קרקרה אדומת־גרון (Ibycter americanus)
סוג קרקרה צהובה (Milvago) – בו 2 מינים
סוג קרקרה הררית (Phalcoboenus) – בו 4 מינים
מחקרים הראו קשר גנטי קרוב של המשפחה אל דורסי הלילה, אל החסידאים ואל התוכאים.
מגוון המשפחה ותפוצתה

הבזיים נפוצים במרבית היבשות בעולם, מלבד אנטארקטיקה ואזורים ארקטיים גבוהים. האוכלוסייה המגוונת ביותר שוכנת באזורים הטרופיים, באפריקה ובאמריקה הדרומית. באופן כללי יעדיפו הבזיים אזורי מישור על אזור הררי, וכן אזור פתוח מאשר מיוער וצפוף.
לבני המשפחה כושר הסתגלות גבוה לסביבות מחיה רבות, על כן בחירת אזור המגורים מותנה בהתאמתו לקינון וגידול צאצאים. המזון הנמצא בסביבה הוא בעדיפות שנייה. בזי היערות ספציפיים יותר בבחירת סביבתם, וימנעו מאזורי יערות מיושבים ומתוירים.
תיאור פיזיולוגי

הבזיים הם עופות דורסים בעלי גודל בינוני־גדול, מוטת כנף של 55–150 סנטימטרים (22–59 אינץ') ומשקל 60–2,200 גרם. המין הגדול ביותר הוא הקרקרה הענק, שמוטת כנפיו עד 155 ס"מ ומשקלו כ־2,100 גרם לזכר ו־2,200 גרם לנקבה. המין הקטן ביותר הוא בז גמדי, שאורכו כ־19 ס"מ ומשקלו 55–65 גרם. מאופיינים במקור בצורת אנקול שבקצהו בליטות, כמעין שיניים נוקשות שעוזרות לו בהריגת טרפו. העיניים חומות, הראייה טובה פי 8 מזו של האדם. מעל העין בליטה קרנית המגינה על העין מפני השמש ומפני טרף משתולל. לבזיים מבנה הגוף גוצי וחסון עם כנפיים ארוכות ומחודדות, אצבעות כך רגל ארוכות וטפרים חדים. לקרקרים (Caracarinae) מבנה גוף קטן יותר, צוואר ורגליים ארוכים יותר וכנפיים עגולות יותר. הפנים חצי קרחות ופלומתם בוהקת. אלו נוהגים לחמוס טרף ופגרים ופחות מורגלים בצייד.
ניצוי מרבית הבזיים בהיר למטה וכהה למעלה. הבדלים בצורת הטפרים, צורת הכנף, אורך הזנב, חוזק הרגליים והמקור משתנים בהתאם לסביבה ולמזון של המין.
כבשאר העופות הדורסים, הנקבה גדולה מן הזכר. דבר זה בולט אצל בזיים, בעיקר אצל המינים הטורפים בעת תנועה ופחות אצל אוכלי הפגרים. במספר מינים, מקור הנקבה גדול וחזק יותר. אצל מינים רבים, ניצוי הזכר והנקבה דומים כאשר הזכר בהיר יותר. ניצוי הצעירים מציג צבעים חלשים ודהויים. הבזיים מחליפים נוצותיהם פעם בשנה, כאשר ניצוי הבוגר נראה עם החלפת הנוצות הראשונה.
עיקר השוני בין המשפחות בסדרה: הריגת הטרף בעזרת המקור ולא בעזרת הרגליים. גוון אדמדם של הביצים (כשמוצג למול השמש) להבדיל מכחול־ירוק אצל הנציים.
התנהגות

הבזיים מתחלקים לעופות יציבים ועופות נודדים (או נודדים לעיתים). בין הנודדים יש מינים הגומאים מרחקים רבים בין אתרי הקינון לאתר החורף. מינים אחרים עוברים בתקופת החורף לשכון בגבהים נמוכים יותר, בהם המזון נמצא בשפע. אצל מספר מינים, ירידה בכמות המזון מובילה לנדידה של מחצית הפריטים אל אזורי החריפה, על פי רוב הנקבות, בעוד שהזכרים נותרים באתר הקינון.
מינים הנודדים, ימצאו אתר חורף משני הדומה בצורתו לאזור הרבייה. זכרים, נקבות וצעירים של מספר מינים ינדדו לסביבות שונות המותאמות לצורכיהם. צעירים אינם זקוקים לאתרי קינון כעדיפות ראשונה, על כן יבחרו במקום עם טרף רב.
מרבית המינים פעילים ביום, אולם כמה פעילים בשעות הדמדומים. על פי רוב חוזרים הפריטים אל אותו אתר כדי לנוח בלילה. הבזיים מבלים זמן רב בטיפוח הנוצות ובשטיפתם בבוץ ובמים. הסיבות המרכזיות לכך הן הגנה מפני טפילים שונים והגברת יכולתם להשיג מזון אשר תלויה במצב הנוצות.
הבזיים הם מעופפים חזקים המסוגלים להגיע למהירויות של 180 קמ"ש בקירוב בצלילה תלולה.
מרבית המינים חיים ביחידות או בזוגות וטריטוראליים ביותר, אולם מספר מינים מתאספים יחדיו כדי לרבות לנדוד או לאכול יחדיו. רמת החברותיות משתנה במהלך השנה ופריטים שנצפו הראו התנהגות חברותית יותר מחוץ לעונת הרבייה.
התנהגות > רבייה וגידול צאצאים

על אף שהרגלי הרבייה של מינים אחדים טרם נחקרו, בעיקר בזי היערות, הסברה היא שמרביתם מונוגמיים ומתרבים עם בני זוגם הקבועים. מרבית המינים טריטוריאליים ביותר בתקופת הקינון, ומגנים באגרסיביות על סביבת הקן.
מינים שלהם אתר קינון קבוע יגנו עליו לאורך כל השנה. במינים הנודדים, הזכר יגיע לפני הנקבה לאתר הקינון. מופע החיזור נעשה על ידי הזכר, ולעיתים גם בשיתוף הנקבה, כולל מעופים שונים סביב הקן המלווים בקולות.
כ־10 מינים חיים בקולוניות של מספר פריטים, אולם גם בקולוניה שומרים על בני זוג קבועים למשך שנים רבות. פוליגמיה נצפתה לעיתים רחוקות במספר מינים, אך אין זו התנהגות המשויכת אליהם.
מאפיין בולט אצל הבזיים במהלך עונת הקינון, היא החלוקה לתחומי אחריות שונים. הנקבה דוגרת על הביצים, מאכילה את הגוזלים ושומרת על הקן. הזכר אחראי על ציד המזון, מתקופת החיזור עד למחצית תקופת הקינון, כאשר הנקבה מתחילה לעזוב את הקן ועוזרת אף היא בצייד.
הבזיים מתרבים פעם בשנה, בתקופה בה המזון בשפע. הנקבה מטילה בין 1 ל־7 ביצים (לרוב גודל התטולה הוא בין 2 ל־4) בעלות כתמים אדומים־חומים, בטווח של יומיים או שלושה אחת מהשנייה. אם תטולה שלמה נטרפת במהלך השבועיים הראשונים, זוגות רבים יטילו בשנית אחרי זמן קצר.
הדגירה אורכת 28–35 ימים כאשר למינים הקטנים יותר זמן דגירה קטן יותר. ב־10 הימים הראשונים לבקיעתם, לא עוזבת הנקבה את הקן לשום צורך. הזכר מספק את המזון והנקבה קורעת אותו לחלקים קטנים עבור הגוזלים.
הגוזלים נשארים בקן 4–8 שבועות אחר בקיעתם, עד שמתחילים לעוף. הוריהם ממשיכים לספק להם מזון בכמות פחותה, עד חודשיים ממעופם הראשון. בניגוד לנציים, הגוזלים נולדים בהפרש קטן אחד מהשני, ועל כן נמנעת תופעת הרג הגוזל הצעיר על ידי אחיו, ששכיחה במינים רבים במשפחה זו.
הבגרות המינית מגיע בשנים 1–3. מרבית הפריטים חוזרים לאזור בו נולדו כדי למצוא בת זוג ולהתרבות.
מרבית הבזיים, מלבד הקרקרים (Caracarinae), אינם בונים קן, אלא יוצרים באתר הקינון מקום רך ומוגן להטלת הביצים, גומחה בוצית על צוק למשל או אדנית חלון בעיר. לעיתים קרובות יחמסו קינים מוכנים של עורבים ודורסים אחרים. הקרקרות בונים קנים פשוטים במראם, המורכבים ממקלות השזורים בהם קליפות עצים רכות וצמר.
אחוזי ההישרדות של פרטים בוגרים הם 65%–80%, התמותה הגבוהה ביותר מתרחשת במהלך השנה הראשונה. המין שאורך חייו הוא הגדול ביותר הוא הבז הנודד (Falco peregrinus), שהגיע ל־22 שנה.
התנהגות > תקשורת

הבזיים משתמשים בקולם למספר מטרות. לפרסם את בעלותם על הנחלה, לתקשר עם בני זוגם או חברי להקתם, בשעת חיזור ובחיפוש אחר מזון.
זוגות של בזי יערות, נוהגם לשיר דואטים זה לזה לפני הזריחה. התנהגות שמטרתה לחזק את הקשר הזוגי ולתת תוקף לנחלתם. גוזלים משתמשים בקולם כדי לדרוש מזון. קולות הבזים פשוטים ביותר – צווחות של הברה אחת החוזרות מספר פעמים.
צורות נוספות של תקשורת הן מעופים מסביב לקן, כדי להגן על הנחלה ולפרסם בעלות עליה ולמטרות חיזור. כמו כן דוגמאות ניצוי שונות במינים שונים, מראים בריאות וחוזק פיזי.
לבזי היערות שמיעה מפותחת יותר משאר הבזיים. שיער צפוף וגבוה מסביב לפנים ובמיוחד מסביב לאוזן, תכונה העוזרת בליכוד הצלילים ובהגברתם.
לבזיים אין אויבים טבעיים רבים, אולם עופות גדולים כעיטים ועופות דורסים החיים בלהקות הם המסכנים ביותר את המינים השונים.
התנהגות > תזונה

כל הבזיים ניזונים בעיקר מבשר. מרבית הבזיים אוכלים בשר חי, מספר מינים אוכלים פגרים ומספר מיני קרקרה מערבים צמחים בתזונתם. הטרף משתנה בהתאם לסביבה ולפיזיולגיית המין ויכולות הציד שלו.
הטרף כולל יונקים שונים (מעכברים עד טלאים), עופות, נחשים, לטאות, צבים, צפרדעים, דגים וחרקים שונים. טכניקת הציד העיקרית היא יירוט הטרף במהירות, תוך כדי מעוף או מתוך מנוחה.
גנבת מזון מעופות אחרים ואגירת מזון הם דבר שבשגרה, אולם בזיים לא יתפסו מזון מעבר לנחוץ להם בהיותם עופות השומרים על כוחם.
יחסי גומלין בין בזיים והאדם > קדושה

האל המצרי העתיק חורוס הוא בעל ראש בז. פירוש שמו המצרי, חור, הוא בז.
יחסי גומלין בין בזיים והאדם > הבז בהלכה היהודית

על פי ההלכה דריסת עוף מטריפה רק עופות בגודל של אותו עוף דורס או עופות קטנים ממנו.
הבז יוצא דופן בכך שדריסתו מטריפה גם עופות הגדולים ממנו – "שקורין פלקין שיש לו דריסה בכל העופות", מתוך השולחן ערוך.
יחסי גומלין בין בזיים והאדם > ספורט וציד

בזיים פוגעים בצורות שונות במשקו של האדם, על כן במדינות לא מפותחות גדל הקונפליקט בין האדם לחיה.
ספורט שהיה נפוץ בעבר, בעיקר במדינות מוסלמיות עשירות, הוא הבזיירות – אימון בזים למטרות ציד ותחביב. כיום נפוץ הספורט בכל העולם.
יחסי גומלין בין בזיים והאדם > שימור המין

האיום העיקרי על המשפחה הוא אובדן אזור מחייתם הטבעי. בעוד מינים אחדים מרוויחים מבירוא היערות, אחרים סובלים מכך. מספר מינים נטשו את אזור מחייתם הטבעי והוכיחו סיכויי הישרדות ורבייה גבוהים בסביבה אורבאנית. איומים נוספים הם הרעלה, התנגשות בכלי רכב ובכלי טיס, חמיסת גוזלים וביצים למטרות מסחר וקווי מתח גבוה.
במהלך ההיסטוריה המתועדת נכחדו שני מינים ממשפחה זו: אחד בתחילת המאה ה־20 – קרקרת גואדלופה (Caracara lutosus) – מין של קרקרה שהיה נפוץ באי גואדלופה והשני הוא בז ראוניון (Falco dubois) שנכחד עוד בשנת 1600.
לפי IUCN‏ (2004) המינים הבאים מוגדרים בסכנת הכחדה:
בסכנת הכחדה על אף תפוצתו הרבה, בעיקר במדינות אסיה: בז ציידים
מינים הפגיעים לסכנת הכחדה (vulnerable): בז סיישל (Falco araeus), בז אדום, בז מאוריציוס, Micrastur plumbeus
מינים הקרובים לסכנת הכחדה: Microhierax latifrons, בז טאיטה (Falco fasciinucha), בז אפור (Falco hypoleucos), בז חרישי (Falco jugger), בז ניו זילנדי, בזון לבן־שת, קרקרה מפוספסת.
הערות שוליים

↑  יש הרואים בקרקרים שבט (חלוקה פנימית בתוך תת־משפחה) בתוך הבזים (Falconinae), ולהפך יש הרואים בהם שבט בתוך בזי היערות (Herpetotherinae). המיון נצמד לדעת הרוב המעדיפה לראות בהם תת־משפחה בעלת מאפיינים גנטים משלה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565458405171  BNE: XX542115  BnF: cb12121229j (data)  LCCN: sh85046955  NKC: ph392404
מרגיט אנה

| --- | --- |

דיוקן מרגיט אנה. צוירה על ידי בעלה אימרה אמוש
 לידה:  23 בדצמבר 1913 בורוטה, הונגריה 
 פטירה:  3 ביוני 1991 (בגיל 77) בודפשט, הונגריה 
 תחום יצירה:  ציור, visual art activity 
 בן או בת זוג:  אימרה אמוש 
 צאצאים:  ולדימיר פטר 
 
מרגיט אנה (במקור זיכרמן – Sichermann, בהונגרית: Anna Margit; בורוטה, 23 בדצמבר 1913 – בודפשט, 3 ביוני 1991) הייתה ציירת יהודייה-הונגרייה חברה בבית הספר האירופי, אשתו של הצייר היהודי-הונגרי אימרה אמוש (קודם אונגר).
קורות חיים

מרגיט אנה נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף זיכרמן, קצין אחוזה חקלאית ושל אילונה אלפנט. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות יפות בשנת 1936, המאסטר שלה היה הצייר יאנוש וסארי. היא ארגנה את תערוכת האוסף הראשונה שלה עם בעלה, אימרה אמוש במוזיאון ארנסט בשנת 1936. מאותה השנה, המקום העיקרי של עבודתם היצירתית של בני הזוג היה בסנטנדרה. הם ביקרו בפריז בשנת 1937, שם פגשו את האמנות של מארק שאגאל, שעשתה רושם עמוק על שניהם.
מרגיט אנה התאלמנה בנסיבות טרגיות בשואה ואמנותה הושפעה גם מההיסטוריה הזו צמאת הדם. במהלך מלחמת העולם השנייה בעלה גויס לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) לשדה הקרב בדרום הונגריה ואחר כך בחזית המזרחית. ככל הנראה הוא גורש למחנה ריכוז או מחנה עבודה בסקסוניה לקראת סוף המלחמה, ומת שם בשנת 1944. אז התגבש בציור שלה האדם כבובה שנתון לחלוטין לגורל. אופן הביטוי שלה נעשה בהדרגה אקספרסיבי וסוריאליסטי. בשנים 1942 - 1945 היא כמעט לא יכלה לעבוד ולהציג בגלל החוקים ה (אנטי) יהודים המפלים בהונגריה ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. היא יכלה להציג רק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ורק בפני קהל יהודי.
בשנים 1945- 1948 באולם התצוגה בבית הספר האירופי הציגו את עבודותיה. משנת 1949 הועברה לרשימת האמנים האסורים לתצוגה ואחר כך עברה לקטגוריה "נסבלת" משנות ה-60 של המאה ה-20. בשנים אלה הופיעה אמירתה האמנותית כטרגית נאיבית וילדותית. בשנת 1970 היא יצרה את הפואטיקה הציורית שלה של ציורי שמן / בד על בסיס קולאז'ים. היא יצרה גם עבודות ראויות לתשומת לב בתחום הגרפיקה.
מרגיט אנה הותירה אחריה יצירה עשירה, מטמורפוזה של סגנונות רבים של המאה ה-20 (אקספרסיוניזם, סמבוליזם, סוריאליזם, אמנות מופשטת) בציוריה לא זר ההומור, הגרוטסקה, וההומור השחור.
מאז 1984 ניתן לצפות ב"אוסף אימרה אמוש - מרגיט אנה" בבניין מוזיאון עצמאי בסנטנדרה. מרגיט אנה העשירה את האוסף גם בתרומה.
עבודותיה (מבחר)

1934 שתי נשים עם עופות פנינה (טמפרה, נייר, 58 x 62 ס"מ; פרטי)
1934 גן הנשמות החולות (טמפרה, נייר, 83 x 70 ס"מ; פרטי)
1936 אישה במרפסת ((טמפרה, נייר צילום, 70x50 ס"מ; מוזיאון יאנוש פאניוניוס, פץ' (JPM))
1936 אישה עם זֵר (טמפרה, נייר, 100 x 70 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1936 רצח (טמפרה, נייר, 70 x 100 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1936 אישה בלבוש אדום ((טמפרה, נייר, 66.8 x 50.5 ס"מ; הגלריה הלאומית של הונגריה (MNG) בודפשט))
1936 ריקוד חבלים : סמל (גואש, נייר, 100 x 70 ס"מ; פרטי)
1936 סטודיו (טמפרה, נייר, 35x35.5 ס"מ; MNG
1937 דיוקן כפול (טמפרה, נייר, 100 x 70 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1937 דיוקן עצמי (טמפרה, גיר, נייר, 61 x 37.5 ס"מ; JPM)
1939 דיוקן עצמי בבגד ים (טמפרה, נייר, 103.2 x 70 ס"מ; MNG
1939 מכבי האש של סנטנדרה (טמפרה, סיבית לוח, 100 x 70 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1940 טבע דומם (טמפרה, נייר, 70 x 58 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1940 טבע דומם עם שני תפוחי אדמה (נייר טמפרה, 61 x 47 ס"מ; פרטי)
1940 דיוקן עצמי עם מסרק (נייר טמפרה, 74 x 68 ס"מ; פרטי)
1942 רקדניות (טמפרה, נייר, 578 x 668 מ"מ; MNG)
1942 הזדהות (טמפרה, נייר, מודבק על בד, 70 x 58 ס"מ; פרטי)
1946 חייל (שמן, קרטון, 22 x 17.5 ס"מ; פרטי)
1946 דיוקן עצמי (טמפרה, נייר, 100 x 70 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1946 ראש (טמפרה, נייר, 57.5 x 45 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1947 ראש אישה בשמלה מנוקדת (שמן, נייר, 475 x 350 מ"מ; JPM)
1947 בובה (שמן על בד, 32.5 x 23 ס"מ; אוסף דיאק - גלריה עירונית, סקשפהרוואר)
1947 דייג סתיו (שמן על בד, 22 x 18.5 ס"מ; אוסף דיאק - גלריה עירונית, סקשפהרוואר)
1948 מאכיל הציפורים (טמפרה, נייר, 95 x 64 ס"מ; פרטי)
1948 בובה (שמן על בד, 65 x 32 ס"מ; פרטי)
1953 מגן שלהבת (טמפרה, נייר, 26 על 22 ס"מ; JPM)
1956 צועקים (שמן, נייר, 30 x 23 ס"מ; פרטי)
1958 דיאבולו (מדיה מעורבת, בד, 250 x 190 מ"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1967 ילד בכובע אדום (שמן על בד, 37 x 79 ס"מ; פרטי)
1970 פאטיקה ארס (שמן על בד, קולאז 'תמונות, 75x92 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1971 משחק מסתורין (שמן על בד, 72 x 52 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1972 מדונה עם תחרה (שמן על בד, אפליקציית תחרה, 67 x 100 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1975 האמא עפה (שמן, בד, אפליקציה, 112 על 52.5 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1976 האם זו הארץ המובטחת? (שמן על בד, תמונת צבע וכיסוי תמונות, 101 x 123 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1981 תג הפגר (שמן על בד, 50 x 30 ס"מ; פרטי)
1988 דיוקן עצמי (שמן על בד, 60 x 35 ס"מ; פרטי)
1989 תחילת הסוף (שמן על בד, 60 x 34 ס"מ; פרטי)
(ללא שנה) טבע דומם עם צנצנת ואגסים (מדיה מעורבת, נייר, 59.5 x 49 ס"מ; פרטי)
חברות

בית הספר האירופי
פרסים

פרס האמן המעוטר
פרס האמן הדגול
לקריאה נוספת

לקסיקון אמנות. כרך 1 בודפשט : 1965. מרגיט אנה עמוד 7
חייה ויצירותיה של מרגיט אנה
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a borotai polgári születési akv. 110/1913. folyószáma alatt".
↑  "Ungár (Ámos) Imre és Sichermann Margit házasságkötési bejegyzése a Budapest IV. kerületi polgári akv. 138/1936. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342562305171  BnF: cb167764455 (data)  GND: 133294676  ISNI: 0000 0000 7877 9641  LCCN: n82050593  NKC: jo20241239118  RKD: 120628  SNAC: w6dp1jt6  ULAN: 500062037  VIAF: 60266545   WorldCat (עם VIAF): 60266545 
דיוקנה של מרגיט אנה, ציור מאת אימרה אמוש
סמל הביחד של מרגיט אנה ואימרה אמוש, מוזיאון אמוש אימרה-אנה מרגיט, סנטנדרה
מקום המנוחתה של מרגרט אנה בחצר במוזיאון בסנטנדרה
עבדה

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הדרום
 תאריך ייסוד:  יולי 2021
 דת:  מוסלמים
 קואורדינטות:  30°48′21″N 34°45′34″E﻿ / ﻿30.805954386125°N 34.759501623489°E﻿ / 30.805954386125; 34.759501623489 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) עבדה(למפת צפון הנגב רגילה) עבדה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עבדה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עבדה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עבדה (בערבית: عبدة) הוא יישוב בדואי בהקמה, אשר מוקם במרחק של כ-7 ק"מ דרומית למדרשת בן-גוריון וכ-2.5 ק"מ צפון-מערבית לשרידי העיר הקדומה עבדת וישתייך למועצה אזורית רמת הנגב.
היסטוריה

באזור רמת הנגב ישנם שלושה מקבצי כפרים לא מוכרים ברמת ציפורים, ואדי אריכא ונחל חוה, אשר המדינה מעוניינת לאחדם. בשנת 2012 החליטה המדינה לקבצם למתחם אחד באזור שדה בוקר ביישוב שיכיל בשלב ראשון כאלף תושבים אך יורחב לאחר מכן ל-3,300. לאור התנגדות התושבים ברמת ציפורים להקמת היישוב החדש למיקום ההוא, הם יצאו למאבק ובשנת 2019 המליצה הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות לבנות את היישוב החדש בסמוך לעבדת, שם מתגוררים כ-500 אנשים. ביישוב החדש יהיו 500 יח"ד והוא ישתרע על כ-1500 דונם.
במסגרת המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הושג בהסכם הקואליציוני עם הרשימה הערבית המאוחדת כי יישוב זה יוכר כחוקי תוך 45 ימים מכינונה, שזה כאמור ב-28 ביולי 2021. היישוב הוכר לבסוף מספר שבועות לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  אילנה קוריאל, אושרה להפקדה תוכנית ליישוב בדואי חדש במועצה האזורית רמת נגב, באתר ynet, 5 במאי 2019
↑  הילה ציאון ותום זיו, המדינה תקים יישוב בדואי ליד שדה בוקר, באתר ynet, 6 בנובמבר 2012
↑   אלמוג בן זכרי, המדינה מקדמת תוכנית לפינוי שלוש קהילות בדואיות והעברתן ליישוב חדש, באתר הארץ, 15 במאי 2019
↑  יישוב חדש לבדואים: 'עבדה', באתר ערוץ 7, 15 במאי 2019
↑  ההסכם הקואליציוני בין יש עתיד לרע"מ, באתר הכנסת
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
דיא ווארהייט

| --- | --- |
 מייסד:  לואיס מילר 
 עורך ראשי:  לואיס מילר 
 תאריכי הופעה:  1905–1915 (כ־10 שנים) 
 שפה:  יידיש 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
דיא ווארהייט (ביידיש: אמת) היה עיתון בשפה היידית שיצא לאור בניו יורק בין השנים 1905–1915. העיתון פנה לציבור הפועלים היהודי בארצות הברית, הביע עמדות יהודיות-לאומיות וסוציאליסטיות גם יחד, זאת בתקופה בה לאומיות וסוציאליזם נתפסו כסתירה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נקט העיתון קו שתמך במדינות ההסכמה, בניגוד לדעת הקהל היהודית. מחאות ציבור הקוראים, שכללו ביטול מינויים לעיתון, הביאו ב-1915 את מועצת המנהלים להדיח את לואי מילר (אנ'), מייסד העיתון, מתפקידו כעורך וכאחד הבעלים.
רקע לייסוד העיתון ומטרותיו

תחילת המאה העשרים הייתה תקופת השיא של ההגירה היהודית לארצות הברית, על רקע פוגרומים ומצוקות כלכליות וחברתיות של יהודי מזרח אירופה.
הפוגרומים החמורים ברוסיה, שהרקע שלהם הייתה מהפכת 1905, תפסו מקום מרכזי בסדר היום של הציבור היהודי בניו יורק. אלא שלצד העובדה שהיהודים היו מודאגים מהדיווחים מרוסיה, התקיימה מחלוקת מהותית לגבי הדרכים לסייע: מצד אחד עמדו פילנתרופים שסברו שיש להגיש סיוע הומניטרי על בסיס הטענה שיהודי רוסיה הם אזרחי רוסיה ולא שייכים לעם מסוים, ומצד שני עמדו בעלי גישה לאומית, שסברו שלצד סיוע הומניטרי יש להעמיד את השאלה היהודית במרכז סדר היום הציבורי והמדיני.
לואי מילר, מייסדו ועורכו של הווארהייט, היה ב-1897 בין מקימי הפורוורד. שותפו של מילר היה אברהם (אייב) קאהאן, עורכו הנערץ של הפורוורד. בנושא מצוקת יהודי רוסיה נוצרה קואליציה בין הפילנתרופים שבראשם עמדו יהודים מכובדים כמו ג'ייקוב שיף, לבין אברהם קאהאן והפורוורד, שכן אלו ואלו סברו שאין דבר כזה עם יהודי.
גליונו הראשון של הווארהייט ראה אור ב-11 בנובמבר 1905. הווארהייט הוקם בתגובה לדומיננטיות הציבורית של הפורוורד, שנקט פרשנות סוציאליסטית לפיה לאומיות בכלל וציונות בפרט הן נחלת העבר, וכי מדובר ברעיונות ובהתארגנויות העומדים בדרכה של מהפכה סוציאליסטית בעולם כולו, כולל בארצות הברית. מטרתו הייתה לקדם את התודעה היהודית-הלאומית על בסיס פרשנות סוציאליסטית, לפיה אין סתירה בין סוציאליזם ללאומיות. בהתאם, הגדיר מאמר המערכת הראשון של הווארהייט את מטרת העיתון במילים אלו: ”עיתון סוציאליסטי שיפעל לשחרור המעמד העובד, יאבק תמיד למען החלש ונגד החזק, ויהווה בסיס לפעולה מעשית”. בנוסף הצהיר המאמר כי הווארהייט יהיה עיתונו של "העם היהודי באמריקה" וכי העיתון "איננו אורתודוקסי ואיננו מתבולל".
עמדות הווארהייט ביחס לשאלות יהודיות על סדר היום: זהות, הגנה עצמית, הגירה, ציונות

בגיליון שראה אור כמה ימים מאוחר יותר[דרושה הבהרה], הגדיר מילר את מהותו של העם היהודי:
”אנו נשארים יהודים גם כאשר הדת לא משחקת שום תפקיד. ובכן, מה אנו? לאום [נאציאן] או קבוצה דתית? [...] מה הופך את היהודים לעם אחד? לורד ביירון אמר שמה שמאחד את היוונים זה היותם יוונים, באתונה, אלכסנדריה או קונסטנטינופול. הם שייכים לאומה היוונית. דברים אלו כוחם יפה גם ליהודים. היהודים הם עם ללא ארץ”.
סוגיית הזהות שבה ועלתה במשך שנות הופעתו של העיתון. בגיליון שראה אור בפברואר 1906, דחה מילר את הרעיון שהיהודים הם "גזע", וטען כי ”המאחד את העם הוא ההיסטוריה שלו, ולא הדם, הגזע או הדת”. במישור המעשי קרא הווארהייט להתארגנות על בסיס לאומי, בכל מקום בו יש ריכוז יהודי גדול. עם זאת, הוא לא דחה את הרעיון של התיישבות יהודית בארץ-ישראל, כפי שהציעה בין השאר מפלגת פועלי ציון, אליה חש קרבה על בסיס האידאולוגיה הסוציאליסטית המשותפת. במקביל קרא הווארהייט לחיזוק ההגנה היהודית כנגד הפוגרומים:”יש לצייד את כולם בנשק. כל אשה במקום לרעוד בפינה מפחד ולקרוא תהילים שתחזיק רימון ביד. כל ילד בגיל בר מצווה במקום ללמוד דרשה שיחזיק אקדח ביד. עלינו לעשות הכל כדי להפוך את השימוש בנשק להרגל. כך נשמור על כבודנו. כך ילמדו לפחד מאיתנו ולכבדנו”. הווארהייט ביטא תמיכה בלתי מסויגת בהגירה החופשית, זאת בניגוד לעמדות הרשמיות של פדרציית העבודה האמריקאית, שהסתייגה מההגירה מכיוון שמהגרים היו מוכנים לעבוד יותר שעות תמורת שכר נמוך יותר. עמדה זו עלתה בקנה אחד עם נטייתו של הווארהייט לטובת הכוחות הפוליטיים שתמכו בהגירה חופשית, בראשן המפלגה הדמוקרטית.
סופו של הווארהייט

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ביטא הווארהייט עמדות לא מקובלות על רוב הציבור היהודי. רגש נקם הביא את רוב היהודים לתמוך במעצמות המרכז בראשותה של גרמניה[דרוש מקור], שהכתה בצאר וברוסיה השנואה. אולם לדעת העיתון, היה על יהודי ארצות הברית דווקא לאמץ את המסקנה השכלתנית ולהביע תמיכה במדינות ההסכמה, שרק ניצחונן עשוי להביא למיגור שלטון הצאר ולשינוי מהותי במעמד המדיני של היהודים. עם פרוץ המלחמה בשנת 1914 עמדה תפוצתו היומית של העיתון על כ-100,000 עותקים[דרוש מקור]. מחאות וביטולי מינויים הביאו את הנהלת העיתון להודיע ב-24 בנובמבר 1914 על כך שמילר כבר איננו עורך העיתון. כמה חודשים לאחר מכן הוא התפטר. העיתון המשיך לפעול עוד זמן קצר, עד שנמכר.
אחרי הצהרת בלפור, ולאחר שגם בפורוורד החלו להבין כי הסוציאליזם ברוסיה איננו אלא המשך שלטון הצאר באמצעים ובצבעים אחרים[דרוש מקור], הלכה דעת הקהל ואימצה במהלך שנות ה-20 את עמדותיו של הווארהייט: ראיית הסוציאליזם והלאומיות כעולים בקנה אחד; תמיכה בכוחות פוליטיים פרגמטיים עד כדי קריאה לציבור המהגרים היהודי לתמוך במפלגה הדמוקרטית (ע"ח ה-SP)[דרושה הבהרה] בבחירות ב-1932; והבנה שהציונות היא לא רק אפשרות רחוקה אלא גם מעשית, עמדה שהביאה את הפורוורד לקשור ברית פוליטית עם ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל ועם מפא"י.