stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדואר פיליפ
הערות שוליים

↑  "Le premier ministre Philippe prépare « un gouvernement rassembleur de compétences »". Le Monde. 15 במאי 2017. נבדק ב-15 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  יובל קרא, ‏דרמה בצרפת: ראש הממשלה הודיע על התפטרותו, באתר ‏מאקו‏, 3 ביולי 2020
↑  ראש ממשלת צרפת נבחר לראשות העיר - והתפטר, באתר ynet, 4 ביולי 2020
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810609639205606  BIBSYS: 11065092  BnF: cb155238300 (data)  GND: 1132101107  ISNI: 0000 0000 0508 2501  LCCN: n2011086769  RERO: 02-A013192904  SUDOC: 154820768  VIAF: 32304741   WorldCat (עם VIAF): 32304741 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פולטבה (מחוז)

מחוז פולטבה (באוקראינית: Полтавська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן במרכז המדינה, ובירתו העיר פולטבה.
שטח המחוז כ-28.7 אלף קמ"ר, מדורג במקום השישי בגודלו, ומהווה 4.76% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,454,245 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-12 באוקראינה.
לפי מפקד אוכלוסין של שנת 1897 כ-3% מאוכלוסיית המחוז היו יהודים. בעיר קרמנצ'וג חלקם של היהודים היה כ-22% בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה רוב היהודים שנותרו באזור נרצחו על ידי הנאצים. תושבת האזור יקטרינה פנצ'נקו זכתה בתואר חסיד אומות העולם על פעילותה להצלת יהודים.
המחוז גובל בצפון במחוזות צ'רניהיב וסומי, במזרח בחרקוב, בדרום בדניפרופטרובסק וקירובוגרד, ובמערב בצ'רקאסי וקייב.
חלוקה אדמיניסטרטיבית

מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז פולטבה מחולק ל-4 מחוזות משנה כדלהלן:
| שם בעברית  | שם באוקראינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2020 | מרכז מנהלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז משנה לובני | Лубенський  ‏ | 5488 | 194,400 | לובני |
| מחוז משנה מירהורוד | Миргородський ‏ | 6296 | 206,200 | מירהורוד |
| מחוז משנה פולטבה | Полтавський ‏ | 10859 | 600,500 | פולטבה |
| מחוז משנה קרמנצ'וג | Кременчуцький ‏ | 6106 | 399,400 | קרמנצ'וג |
הערות שוליים

↑  Kremenchug, באתר יד ושם
| מחוזות אוקראינה |
| --- | --- | --- |
|  | אודסה • איוואנו-פרנקיבסק • דונצק 1 • דניפרופטרובסק • ווהלין • ויניצה • ז'יטומיר • זפוריז'יה 1 • זקרפטיה • חמלניצקי • צפון חרסון 2 • חרקוב • טרנופול • לבוב • לוהנסק 1 • מיקולאייב • סומי • פולטבה • קייב • קירובוהראד • צ'רנוביץ • צ'רניהיב • צ'רקאסי • רובנו |  |
רפובליקה אוטונומית: קרים 1 • ערים בעלות מעמד מיוחד: קייב • סבסטופול 1  הערות: 1מחוז זה נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי. 2מחוז חרסון נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי, אך כעבור חודשיים חזר חלקו הצפוני של המחוז לשליטה אוקראינית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555020905171  GND: 4706104-2  ISNI: 0000 0004 0490 842X  LCCN: n81106988  MusicBrainz: 9aa0186f-7e1c-4162-b100-03083f844700  NKC: ge1147687  SUDOC: 192068601  VIAF: 155951527   WorldCat (עם VIAF): 155951527 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרי רובינסון

מרי רובינסון (באנגלית: Mary Robinson, באירית: Máire Mhic Róibín; נולדה ב-21 במאי 1944) היא פוליטיקאית אירית, שכיהנה כנשיאת אירלנד השביעית בשנים 1990–1997, וכן כנציבת האו"ם לזכויות האדם.
שנותיה המוקדמות

רובינסון נולדה כמרי תרז ברק, בעיירה בלינה במחוז מאיו באירלנד בשנת 1944. הוריה שניהם רופאים במקצועם. המשפחה הייתה קתולית, ובעלת מסורת ארוכה באירלנד, כאשר בוויכוח הפוליטי בין השייכות לממלכה המאוחדת, ובין עצמאותה של אירלנד, נקטו בני המשפחה השונים בעמדות שונות.
רובינסון למדה בטריניטי קולג' בדבלין, ועוד בשנות העשרים לחייה קיבלה את התואר "פרופסור" ולימדה משפטים.
תחילת הקריירה הפוליטית

רובינסון התקבלה לסנאט האירי (הבית העליון של האירכטס, הוא הפרלמנט האירי), כאחת משלוש נציגות טריניטי קולג' בגוף זה. היא פעלה למען מגוון רחב של נושאים, החל מזכותן של נשים לשבת בחבר מושבעים, ביטול ההחלטה לפיה אישה המשמשת בשירות המדינה תתפטר עם נישואיה, וכלה בזכות לשימוש באמצעי מניעה. כן עבדה כיועצת משפטית למען השדולה לרפורמה בחקיקה העוסקת בהומוסקסואלים באירלנד, שהייתה נגדם. בתקופה זו נישאה לניקולס רובינסון, בן הדת הפרוטסטנטית, דבר שגרם למשבר בינה ובין משפחתה.
בתחילה הייתה רובינסון סנאטורית עצמאית, אך במהלך פעילותה הצטרפה אל מפלגת העבודה (הלייבור) האירית. (המפלגה השלישית בגודלה באירלנד, לאחר שתי מפלגות השלטון ההיסטוריות פיאנה פול ופינה גייל). ניסיונותיה של רובינסון להיבחר לבית התחתון של הפרלמנט האירי, הדאל, נכשלו. בסוף שנות השבעים הנהיגה את המאבק כנגד "החברה הכלכלית לדבלין" אשר רצתה לבנות את משרדיה על אתר ויקינגי קדום בדבלין. ניסיון זה נכשל וכיום עומדים הבניינים על מכונם, מעל לאתר ההיסטורי.
בשנת 1985 פרשה רובינסון ממפלגת הלייבור במחאה על החוזה האנגלו-אירי שחתמה ממשלתו של גארט פיצג'רלד (אשר מפלגת הלייבור הייתה חלק ממנה) עם ממשלתה של מרגרט תאצ'ר באנגליה, בטענה כי היה מקום להיוועץ בנציגי הרוב היוניוניסטי בצפון אירלנד.
רובינסון נותרה כחברת הסנאט במשך ארבע שנים לאחר מכן. חלק מן הנושאים למענם פעלה קודמו - נשים ישבו בחבר מושבעים, אמצעי מניעה היו חוקיים (אם כי הפצתם הוגבלה) והאיסור על נשים נשואות בשירות הציבורי בוטל. בשנת 1989 פרשה מן הסנאט. בשנת 1990 פנו אליה נציגי מפלגת הלייבור בהצעה להיות מועמדת לנשיאות אירלנד. קודם לכן לא הייתה מועמדת אישה, או מועמדת של הלייבור לנשיאות. רובינסון נענתה בחיוב.
המרוץ לנשיאות

רובינסון הייתה מועמדת של המפלגה השלישית בגודלה אל מול מועמדים של שתי המפלגות הגדולות, ואל מול מסורת לפיה נציג מפלגת פיאנה פול הוא שנבחר לנשיא בסוף המערכה.
בזמנו, המפלגה השנייה בגודלה, פינה גייל הריצה מטעמה מועמד בלתי מנוסה בשם אוסטין קרי, שנראה כברירת מחדל לאחר שבכירים במפלגה סירבו להצעה. מטעם המפלגה הגדולה, פיאנה פול, הועמד לבחירות סגן ראש הממשלה בריאן לניהן, פוליטיקאי אינטליגנטי, בעל רקורד ליברלי מתון, אשר נראה כמועמד שניצחונו ודאי. לניהן הצליח, במהלך מסע הבחירות, להסתבך בשקר שנאמר בריאיון עיתונאי (שנגע לעניין מפלגתי שאירע כשמונה שנים קודם לכן), ולאחר מכן בסדרה של הכחשות, שהובילו להדחתו מתפקיד סגן ראש הממשלה עוד במהלך הבחירות, ולניצחונה של רובינסון בסופו של דבר.
נשיאת אירלנד

רובינסון הביאה לתפקיד הנשיא ידע משפטי, אינטלקט, וניסיון פוליטי. היא ידעה את מגבלות תפקידה (שהוא סמלי בעיקרו, בדומה לתפקיד נשיא מדינת ישראל), אך ניסתה לקדם במסגרתו את הנושאים הקרובים לליבה. היא לקחה על עצמה לקדם את הקשר בין אירלנד ובין הפזורה האירית בעולם. במהלך כל שנות כהונתה דלק אור בחלון המטבח של בניין הנשיאות, הנראה היטב מכל חלקי דבלין, על מנת "להנחות" את הבנים הגולים הביתה, על פי מנהג אירי עתיק. היא ביקרה בבריטניה בצעד סמלי שהיה בו כדי לשנות את היחסים האנגלו-אירים, והייתה לנשיא האירי הראשון שהתקבל אצל המלכה אליזבת השנייה בארמון בקינגהאם. בתגובה אירחה את נסיך הכתר, צ'ארלס, בארמון הנשיא בדבלין.
ראשי ממשלת אירלנד בתקופתה שמרו עמה על יחסים טובים, וברטי אהרן פעל רבות על מנת למנותה לתפקיד נציבת זכויות האדם של האו"ם כאשר הודיעה לו כי היא חפצה במינוי. במהלך חמישים ושתים השנים בטרם מונתה, היה רק נאום נשיאותי אחד בפני שני בתי הפרלמנט (אותו נשא איימון דה ואלירה ביובל החמישים למרידת חג הפסחא). רובינסון נשאה שני נאומים כאלה בתקופת כהונתה. צעד שנוי במחלוקת ביצעה כאשר ביקרה בצפון אירלנד ונפגשה שם עם ג'רי אדמס, ראש מפלגת שין פיין, על אף דרישות משרד החוץ האירי, שטען כי מפלגתו של אדמס קשורה ל-IRA. רובינסון שמרה במהלך כהונתה על קשרים עם ראשי כל הפלגים היריבים בצפון אירלנד, ביניהם זוכי פרס נובל לשלום דייוויד טרימבל וג'ון יום.
רובינסון הזמינה לארמון הנשיאות נציגים של קבוצות שהיו עד עתה בשולי החברה האירית, כקבוצות דתיות, והומוסקסואלים ולסביות, היא נפגשה עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני ועם הדלאי לאמה.
רובינסון ביקרה ברואנדה על מנת להפנות את תשומת לב העולם לסבל במדינה זו לאחר מלחמת האזרחים, אשר גבלה בהשמדת עם.
צעדים אלו הביאו לה שיעור פופולריות של 93%. ואף על פי כן עזבה את הנשיאות שלושה חודשים לפני תום תקופת כהונתה על מנת לקבל את תפקיד נציב האומות המאוחדות לזכויות האדם. בטרם עזבה את התפקיד הספיקה רובינסון לחתום על שני חוקים שקיבל הפרלמנט האירי, למענם עבדה במשך זמן רב - התיקון המאפשר הפצה חופשית של אמצעי מניעה, ותיקון נוסף לחוק אשר הסיר את האיסור החוקי על הומוסקסואליות, והשווה את גיל ההסכמה ליחסים הומוסקסואלים ליחסים הטרוסקסואלים.
נציבת האו"ם לזכויות האדם

בשנת 1997 מונתה רובינסון על ידי המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, קופי אנאן ובהסכמת מליאת האומות המאוחדות לנציבת האו"ם לזכויות האדם (OHCHR). רובינסון ישבה במשרדי הנציבות בז'נבה, ופעלה לקידום זכויות האדם ברחבי העולם. במסגרת תפקידה ביקרה ברואנדה, קמבודיה וקולומביה, כמו גם בסין שם חתמה על הסכם היסטורי בשנת 1998 שמטרתו לשפר את מצב זכויות האדם במדינה זו. היא שלחה נציגים למדינות רבות כאינדונזיה, וכיום ישנם נציגים ממשרד זה בעשרים מדינות המפקחים על מצב זכויות האדם במדינות אלו, מצב שלא היה קיים בטרם כהונתה. היא ניסתה לפקח על מצב זכויות האדם ביוגוסלביה לשעבר ובחבל קוסובו.
בחודש אוגוסט 2001 עמדה רובינסון בראש ועידת האו"ם נגד הגזענות, אפליה על רקע גזעי, שנאת זרים, וחוסר סובלנות, אשר התקיימה בדרבן דרום אפריקה. ועידה זו הייתה ביקורתית כלפי ישראל שבעקבות כך פרשה ממנה עם ארצות הברית. הודעת הסיכום של הוועידה שניתנה ב-8 בספטמבר 2001 לא כללה גינוי לציונות כגזענות (כפי שהציעו מדינות רבות במהלך הוועידה); ההודעה כללה התנצלות של מדינות האיחוד האירופי בפני מדינות אפריקה על הגזענות, העבדות והקולוניאליזם. הוועידה הכירה בסבל היהודים בשואה, והביעה צער על סבלם של הפלסטינים בשטחים.
רובינזון פרשה מתפקידה בשנת 2002.
לאחר מבצע עופרת יצוקה, פנה אליה נשיא המועצה בבקשה שתעמוד בראש צוות הבדיקה, אך היא סירבה להצעה מכיוון שלטענתה ההחלטה על מינוי צוות הבדיקה הייתה חד-צדדית ולא אפשרה גישה מאוזנת לחקירת המצב בשטח.
ב-2008 מונתה על ידי ועדת פרס פרל מייסטר גרינגרד באוניברסיטת רוקפלר להיות האשה שתעניק את הפרס, למדענית - האשה הבולטת לאותה שנה.
באוגוסט 2009 קיבלה רובינסון את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
זוכת פרס טאנג לשלטון החוק (2024).
הערות שוליים

↑  Daily Times - Leading News Resource of Pakistan
↑  Obama Gives Medal of Freedom to 16 Luminaries, הניו יורק טיימס, 12 באוגוסט 2009
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פטריק הילרי | נשיאת אירלנד  1990–1997 | הבאה: מארי מקאליס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319690905171  PLWABN: 9810653792105606  BIBSYS: 14337  BNE: XX1713326  BnF: cb15527089d (data)  CiNii: DA08314705  GND: 119046067  ICCU: MILV140132  ISNI: 0000 0001 0968 9121  LCCN: n91056554  LNB: 000025733  NLK: KAC202099349  NSK: 000149159  NTA: 102608644  RERO: 02-A028240163  SUDOC: 06305423X  VIAF: 47073247   WorldCat (עם VIAF): 47073247
צ'רקאסי (מחוז)

מחוז צ'רקאסי (באוקראינית: Черкаська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה. הוא שוכן במרכז המדינה, ובירתו העיר צ'רקאסי.
שטח המחוז כ-21 אלף קמ"ר. הוא מדורג במקום ה-18 מבין מחוזות אוקראינה, ומהווה כ-3.5% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,256,770 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-20 באוקראינה.
אזור צ'רקאסי עשיר במינרלים, מרבצים של חומרי גלם לבניה, פחם, כבול וזרחן. בשל תנאי האקלים החיוביים הצמחייה עשירה באזור, כולל יערות ובעלי חיים שונים. החקלאות מפותחת היטב באזור צ'רקאסי. כל החוות מגדלות דגנים וקטניות, סלק סוכר, תירס ועוד.
המחוז גובל בצפון במחוז קייב במזרח במחוז פולטבה, בדרום במחוז קירובוגרד, ובמערב במחוז ויניצה.
חלוקה אדמיניסטרטיבית

מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז צ'רקאסי מחולק ל-4 מחוזות משנה כדלהלן:
| שם בעברית  | שם באוקראינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2020 | מרכז מנהלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז משנה אומן | Уманський ‏ | 4528 | 257,500 | אומן |
| מחוז משנה זבניגורודקה | Звенигородський  ‏ | 5248 | 204,000 | זבניגורודקה |
| מחוז משנהזולוטונושה | Золотоніський ‏ | 4246 | 142,300 | זולוטונושה |
| מחוז משנה צ'רקאסי | Черкаський ‏ | 6878 | 602,600 | צ'רקאסי |
הערות שוליים

↑  Міністерство закордонних справ України, Черкаська область
| מחוזות אוקראינה |
| --- | --- | --- |
|  | אודסה • איוואנו-פרנקיבסק • דונצק 1 • דניפרופטרובסק • ווהלין • ויניצה • ז'יטומיר • זפוריז'יה 1 • זקרפטיה • חמלניצקי • צפון חרסון 2 • חרקוב • טרנופול • לבוב • לוהנסק 1 • מיקולאייב • סומי • פולטבה • קייב • קירובוהראד • צ'רנוביץ • צ'רניהיב • צ'רקאסי • רובנו |  |
רפובליקה אוטונומית: קרים 1 • ערים בעלות מעמד מיוחד: קייב • סבסטופול 1  הערות: 1מחוז זה נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי. 2מחוז חרסון נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי, אך כעבור חודשיים חזר חלקו הצפוני של המחוז לשליטה אוקראינית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564757005171  GND: 4493834-2  LCCN: n84112148  MusicBrainz: 0877fc7c-eaed-4de5-9a03-0a9f977a4e94  NKC: ge1147411  VIAF: 140769837   WorldCat (עם VIAF): 140769837 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'רנוביץ (מחוז)

מחוז צ'רנוביץ (באוקראינית: Чернівецька область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן בדרום-מרכז המדינה, ובירתו העיר צ'רנוביץ.
שטח המחוז, כשמונת אלפים קמ"ר, ומהווה כ-1.3% משטחה הכולל של אוקראינה.  הן מבחינת השטח והן מבחינת כמות האוכלוסייה מחזו צ'רנוביץ' הוא המחוז הקטן ביותר באוקראינה.
המחוז גובל בצפון במחוזות טרנופול וחמלניצקי, במזרח בויניצה, בדרום במולדובה וברומניה, ובמערב במחוז איוואנו-פרנקיבסק.
חלוקה מנהלית

מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז צ'רנוביץ' מחולק ל-3 מחוזות משנה כדלהלן:
| שם בעברית  | שם באוקראינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2020 | מרכז מנהלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז משנה דניסטר | Дністровський  ‏ | 2,120 | 152,200 | קלמנצי |
| מחוז משנה ויז'ניצה | Вижницький ‏ | 1,879 | 89,600 | ויז'ניצה |
| מחוז משנה צ'רנוביץ | Чернівецький ‏ | 4,098 | 648,600 | צ'רנוביץ' |
ויליאם בואינג

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1881 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בספטמבר 1956 (בגיל 74) מפרץ פיוג'ט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  William E. Boeing House 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל  בית הספר להנדסה ומדע שימושי של ייל  Sheffield Scientific School 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי של התעופה (1966)  מדלית דניאל גוגנהיים 
 חתימה:   
 
דגם של מטוס דו-כנף B&W
ויליאם אדוארד בואינג (באנגלית: William E. Boeing;‏ 1 באוקטובר 1881 – 28 בספטמבר 1956) היה חלוץ בתחום התעופה בארצות הברית אשר הקים את חברת התעופה בואינג. החברה מייצרת מטוסים ומסוקים, אזרחיים וצבאיים.
ביוגרפיה

ויליאם בואינג נולד בדטרויט, מישיגן, למרי מ. אורטמן מווינה, אוסטריה, ולוילהלם בואינג מהוהנלימבורג (אנ'), גרמניה. וילהלם היגר לארצות הברית ב-1868 ועבד בתחילה כפועל, בניגוד לרצון אביו ולכן לא זכה לתמיכה כספית. בהמשך, הוא צבר הון מעסקי עץ ב-North Woods(אנ') ומזכויות מינרלים בעפרות ברזל ברכס מסאבי (אנ') במינסוטה, צפונית לאגם סופיריור.[דרוש מקור]
בשנת 1890, כשויליאם היה בן שמונה, נפטר אביו משפעת ואמו עברה במהרה לאירופה. מרי רשמה את ויליאם ואחותו לבתי ספר בשווייץ. הוא למד בבית ספר בווה שבשוויץ, ולאחר מכן חזר לארצות הברית לשנת מכינה בבית הספר סנט פול בקונקורד בירת ניו המפשייר. ב-1898, אמו של ויליאם נישאה בשנית ועברה לווירג'יניה. באותה שנה, הוא נרשם לאוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט, ולמד במחלקה להנדסה של בית הספר המדעי שפילד (אנ'), אך נשר בשנת 1903 כדי להיכנס לעסקי העץ.[דרוש מקור]
בואינג עבר להוקוויאם (אנ'), שבמדינת וושינגטון. הוא רכש שטחי עצים נרחבים סביב נמל גרייז (אנ') בחצי האי אולימפיה (אנ') ונכנס לעסקי העץ. בזכות תנופת הבנייה הארצית, העסק שגשג. הוא הצליח במיזם, בין היתר, באמצעות משלוח עצים לחוף המזרחי דרך תעלת פנמה שרק נפתחה באותה תקופה.[דרוש מקור]
כאשר היה נשיא חברת גרינווד טימבר (Greenwood Timber Company), בואינג, שהתנסה בעיצוב סירות, נסע לסיאטל. במהלך תערוכת אלסקה-יוקון-פסיפיק (אנ') בשנת 1909, הוא ראה לראשונה "מכונה מעופפת" והתאהב במטוסים. בשנת 1910, ב"מפגש המעופף של דומינגז" (אנ'), בואינג פנה לכל טייס מקומי ובינלאומי וביקש לטוס איתם, אך נדחה שוב ושוב, למעט על ידי הטייס הצרפתי לואי פאולהאן (אנ'). למרות שבואינג חיכה, פאולהאן סיים את המפגש ועזב מבלי לקחת אותו לטיסה.
בואינג לקח שיעורי טיסה בבית הספר לטיסה של גלן ל. מרטין (אנ') בלוס אנג'לס ורכש אחד מהמטוסים של מרטין. הטייס של מרטין, ג'יימס פלויד סמית (אנ'), נסע לסיאטל כדי להרכיב את מטוס הימי החדש של בואינג, מדגם Martin TA, ולהמשיך ללמד את בעליו לטוס. חלקי המטוס הגיעו ברכבת וסמית' הרכיב את המטוס באוהל שהוקם על חוף אגם יוניון (אנ') בסיאטל. טייס המבחן של בואינג, Herb Munter, הסב במהרה נזק למטוס.
כאשר מרטין הודיע לבואינג שחלקי חילוף לא יהיו זמינים במשך חודשים, אמר בואינג לחברו, קומנדר ג'ורג' קונרד ווסטרוולט (אנ') מהצי האמריקני: "אנחנו יכולים לבנות מטוס טוב יותר בעצמנו ובמהירות רבה יותר." ווסטרוולט הסכים. הם בנו והטיסו במהרה את מטוס ה-B & W Seaplane (אנ'), מטוס דו-כנפי אמפיבי בעל ביצועים מרשימים. בואינג החליט להיכנס לעסקי המטוסים, כשהוא משתמש במפעל ישן לבניית סירות על נהר דוואמיש (אנ') ליד סיאטל כבית חרושת שלו.
ייסוד חברת המטוסים בואינג

בשנת 1916, הקים בואינג עם ווסטרוולט שותפות עסקית תחת השם "B & W" וייסד את חברת Pacific Aero Products Co (אנ'). החברה הייתה ממוקמת במספנה ישנה של Heath. המטוס הראשון של החברה היה "בואינג דגם 1" (B & W Seaplane). כאשר אמריקה נכנסה למלחמת העולם הראשונה ב-8 באפריל 1917, שינה בואינג את שם החברה ל-Boeing Airplane Company וקיבל הזמנות מהצי האמריקני ל-50 מטוסים. בסוף המלחמה, בואינג התרכז במטוסים מסחריים כדי לשרת חוזי דואר אוויר.
ב-3 במרץ 1919, בואינג חבר לאדי האבארד (Eddie Hubbard) לביצוע משלוח הדואר האווירי הבינלאומי הראשון לארצות הברית. הם טסו במטוס ימי מדגם Boeing C-700 (אנ') בטיסת הדגמה מוונקובר, קנדה, לאגם יוניון בסיאטל, כשהם נושאים שק עם 60 מכתבים מדואר קנדה למשלוח בארצות הברית.
פיצול חברת בואינג ופרישה

בשנת 1929 הצטרף בואינג לפרדריק רנטסצ'לר (אנ') מ-Pratt & Whitney כדי להקים את United Aircraft and Transport Corporation (אנ'), שהוקמה כחברת אחזקות. הקבוצה החדשה הייתה חברת אינטגרציה אנכית עם אינטרסים בכל תחומי התעופה, ובמטרה לשרת את כל שוקי התעופה. בתוך זמן קצר היא רכשה קבוצה של חברות תעופה קטנות, ואיחדה אותן עם חברת התעופה החלוצית של בואינג תחת חברת אחזקות אחת, יונייטד איירלינס.
בשנת 1934 האשימה ממשלת ארצות הברית את בואינג בהפרת ההגבלים העסקיים. באותה שנה, חוק הדואר האווירי(אנ') אילץ חברות תעופה להפריד בין פעילויות ההטסה לפיתוח וייצור. בואינג ויתר על בעלותו כאשר חברת האחיזה שלו התפצלה לשלוש ישויות נפרדות:
יונייטד איירקראפט – שעסקה בפיתוח רכיבי מטוסים במזרח ארצות הברית (מאוחר יותר United Technologies Corporation)
Boeing Airplane Company, שעסקה בפיתוח רכיבי מטוסים במערב ארצות הברית, שנקראה מאוחר יותר פשוט בואינג
יונייטד איירלינס לפעילות טיסה
משנת 1937 הוא החל להשקיע את רוב זמנו בסוסים אשר היו ברכושו.
חברת Boeing Airplane Company, למרות שהייתה יצרנית מובילה בתעשייה, לא הצליחה מסחרית עד תחילת מלחמת העולם השנייה.
חיים פרטיים

בשנת 1921 התחתן בואינג עם ברטה מארי פוטר פסקל (1891–1977). ברטה הייתה בתם של הווארד קרנסטון פוטר ואליס קרשו פוטר. דרך אביה, היא הייתה צאצאית של מייסדי חברת הבנקאות המסחרית "אלכס בראון ובניו" (אנ').
לפני כן ברטה הייתה נשואה לנתנאל פסקל, מתווך נדל"ן, ממנו נולדו לה שני בנים, נתנאל "נאט" פסקל ג'וניור וקראנסטון פסקל. לזוג נולד בן משותף, ויליאם א. בואינג ג'וניור (אנ'). שני הבנים של מרתה פנו לתחום תעשיית התעופה בקריירה שלהם. נאט פסקל היה מנהל מכירות בחברת התעופה המתחרה דאגלס, שבהמשך הפכה למקדונל דאגלס. ביל ג'וניור הפך לטייס פרטי ויזם נדל"ן תעשייתי.
בין השנים 1935 ל-1944, הזוג בואינג הקצו שטח אדמה גדול מצפון לגבולות העיר סיאטל לצורך חלוקה ובניית עיירות שבהמשך נקראו.
Richmond Beach, Richmond Heights, Innis Arden, Blue Ridge, and Shoreview. בואינג העביר את שארית חייו בפיתוח נדל"ן ובגידול סוסי מרוץ משובחים. מתוך חשש מפני קרבות אפשריים במלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט, רכש חווה של 650 דונם באזור הכפרי מזרחית לסיאטל, אותה כינה "Aldarra.". האחוזה נשארה בידי המשפחה עד שרוב האדמות פותחו לקהילה מגורים עם מגרשי גולף בשנת 2001. עם זאת, כמה דונמים נותרו בידי המשפחה, כולל האחוזה של בני הזוג בואינג ושני בתים קטנים יותר. במשך רוב חייו של בואינג מקום מגוריו העיקר היה אחוזה בקהילת "ההיילנדס" (אנ') ליד סיאטל; אחוזת בואינג נרשמה מאוחר יותר במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.נחל הזורם ליד הבית נקרא כיום על שמו (אנ').
ב-14 במאי 1954, חזרו הזוג בואינג ברטה לחברת התעופה בואינג כדי להשתתף בטקס ההשקה של אב-טיפוס ה-Boeing 367-80 (אנ').
ויליאם בואינג נפטר ב-28 בספטמבר 1956, בגיל 74. אפרו פוזר מול חופי קולומביה הבריטית, שם בילה חלק ניכר מזמנו בשיט. הוא הוכנס לאחר מותו להיכל התהילה הלאומי לתעופה בדייטון, אוהיו, בשנת 1966.
בשנת 1984 הוכנס בואינג להיכל התהילה הבינלאומי לתעופה וחלל במוזיאון התעופה והחלל סן דייגו (אנ'). מוזיאון התעופה בסיאטל מחזיק במסמכי ויליאם א. בואינג וכן באוסף ארכיוני של חומרים טקסטואליים וצילומים של בואינג.
ראו גם

בואינג
היסטוריה של התעופה
לקריאה נוספת

עמנואל בן-גוריון, תולדות התעופה בעולם, מסדה, 1972
הביוגרפיה של בוינג באתר חברת בוינג
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של בואינג
↑  Boeing, William Edward (1881-1956), www.historylink.org
↑  r2WPadmin, William Edward Boeing, Immigrant Entrepreneurship (באנגלית אמריקאית)
↑  William Boeing and Eddie Hubbard make first U.S. delivery of internat, www.historylink.org
↑  חלוקת אחוזת בואינג
↑  William E. Boeing House (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
↑  Jetpack, William Edward Boeing | National Aviation Hall of Fame (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 131997106  ISNI: 0000 0000 2606 0627  LCCN: n87837425  SNAC: w6bv8d0j  SUDOC: 181022486  VIAF: 8534969   WorldCat (עם VIAF): 8534969
אולף קונמן

| --- | --- |

אולף קונמן
 לידה:  24 בנובמבר 1972 (בן 51) בזל, שווייץ
 שם לידה:  Olaf Kühnemann
 תחום יצירה:  ציור, עיצוב
 זרם באמנות:  פוסט אקספרסיוניסטי, אקספרסיוניסטי מופשט
 הושפע על ידי:  צבי לחמן
 פרסים והוקרה:  ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמנות לשנת 2008
  אתר האינטרנט הרשמי של אולף קונמן
אולף קונמן, 2021 (צילם: בועז ארד)
אולף קונמן (בגרמנית: Olaf Kühnemann, נולד ב-24 בנובמבר 1972, בזל) הוא צייר ישראלי-גרמני, זוכה פרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמנות לשנת 2008 ונכלל בבחירת העורכים של הספר ״100 הציירים של מחר״ (100 Painters of Tomorrow) של הוצאת Thames & Hudson ב-2014. החל מ-2021 הוא מייסד-שותף ומנהל אמנותי בלאבה ברלין, תוכנית מלגות מחקר אמנותית. חי ועובד בין ברלין לתל אביב.
קורות חיים והשכלה

אולף קונמן נולד ב-1972 להורים גרמנים נוצרים – מרקוס וכריסטיאנה. עד גיל ארבע גדל בארלסהיים (בזל, שווייץ), בבית שהושפע מאוד מהאנתרופוסופיה – תחום עיסוקם ואמונתם של שני הוריו. בעקבות גירושי הוריו ונישואיה השניים של אמו לפרופ׳ הישראלי שמעון לוי, עקרה המשפחה ב-1978 למונטריאול, קנדה, וב-1980 להרצליה, ישראל. 

בהרצליה פגש אולף את המורה הראשון שלו לאמנות, הפסל צבי לחמן. כילד וכנער למד אצלו ציור ובמשך השנים הפך לשוליה בסטודיו שלו. ב-1987–1988 למד במשך שנה בתיכון האנתרופוסופי מייקל הול באנגליה, ולאחריה שב לישראל. בגיל 18 נסע ללימודי אמנות בניו-יורק. עם הגעתו למד תחילה עם הצייר דייוויד פולסון. לאחר מכן למד שנתיים בבית הספר לציור ניו-יורק סטודיו סקול (אנ') (1992-1990), בין השאר בהנחייתם של רוזמרי בק (אנ'), רות מילר וברוס גנייה. עם סיום הלימודים בניו-יורק סטודיו סקול עבר ללימודי תואר שני בבית ספר פרסונס לעיצוב] (1994-1992), שם השלים תואר שני (MFA), בין השאר בהנחיית גלן גולדברג, ברוס גנייה ואסטבן ויסנטה (אנ').
כשחזר לישראל ב-1994 הצטרף לגלריה גבעון כאסיסטנט גלריה. לאחר הלימודים האקדמיים בניו יורק, שמונה השנים שבהן עבד לצד אמנים כמו משה גרשוני, מיכה אולמן, יאיר גרבוז, אורי קצנשטיין, רפי לביא ואחרים היוו נדבך חשוב ומשמעותי בהכרותו עם עולם האמנות הישראלי והשפיעו רבות על דרכו האמנותית בהמשך.
קונמן נשוי לטל אלון, מייסדת ועורכת שפיץ, המגזין העברי הראשון בגרמניה מאז השואה, ואב לשני בנים.