stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת בן עזרא

| --- | --- |

בתוך בית הכנסת בן עזרא
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מיקום:  קהיר
 מדינה:  מצרים מצרים
 זרם:  יהדות אורתודוקסית
 נוסח תפילה:  נוסח ארץ ישראל, נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  882–1892 (כ־1,010 שנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1892 
 קואורדינטות:  30°00′21″N 31°13′52″E﻿ / ﻿30.005794°N 31.231022°E﻿ / 30.005794; 31.231022
  (למפת קהיר מוגדלת) בית הכנסת בן עזרא(למפת קהיר רגילה) בית הכנסת בן עזרא
 
הכניסה לספריית המורשת היהודית, הצמודה לבית הכנסת בן עזרא
דגם הגניזה הקהירית, מוצב בבית התפוצות
בית הכנסת בן עזרא (בערבית: معبد بن عزرا) הנקרא גם בית כנסת הגניזה, הוא בית כנסת המצוי ברובע הקופטי שבפוסטאט, בעיר קהיר שבמצרים, ובו נמצאה הגניזה הקהירית.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה על חורבות בסיליקה של כנסייה קופטית, ואדמותיה נקנו בשנת 882 לספירה על ידי אברהם בן עזרא מירושלים, עבור 20,000 דינרים. בתקופה זו, התפללה בבית הכנסת הקהילה הירושלמית ("אלשאמיין"), שכללה יהודים שמוצאם מארץ ישראל וסוריה, ונוסח התפילה בבית הכנסת היה נוסח ארץ ישראל.
על פי המסורת המקומית, בית הכנסת נבנה במקום שבו נמצא משה רבנו כתינוק. בית הכנסת נקרא במקור "בית הכנסת של אנשי ישראל". מאוחר יותר נודע בשם "בית הכנסת של אליהו הנביא", ואחר כך בית הכנסת "בן עזרא".
בעבר היו לבית הכנסת דלתות עץ מרשימות, עם 16 לוחות עץ מהוקצעים, כנראה מן המאה ה-11, אשר נמצאות כיום במוזיאון ישראל בירושלים.
בעת שיפוץ שנערך בשנות ה-90 של המאה ה-19, במהלכו נהרס רוב המבנה הישן, התגלה בעליית הגג של בית הכנסת חדר גניזה עתיק, ובו מאות אלפי דפים ומסמכים מקוריים. בגניזה, שכונתה בשם "הגניזה הקהירית", נמצאו שלמים למעלה מ-100,000 דפים, מרביתם מן האלף הראשון לספירה, ובהם לא רק דפים מכתבי הקודש, אלא גם ספרים, מכתבים ומסמכים שונים שנכתבו בעברית, ארמית, ערבית, פרסית, יידיש ולטינית – בדרך-כלל באותיות עבריות. פרסום המסמכים שהתגלו הביא למהפכה בחקר ההיסטוריה היהודית וההיסטוריה הכללית של ימי הביניים. מסמכי הגניזה הועברו לספריות ברחבי העולם, ומדענים רבים בארצות שונות שוקדים מזה עשרות שנים על חקירתם.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 נערכו במקום עבודות שיפוץ ושימור, ונבנתה בה ספרייה למורשת יהדות מצרים. בית הכנסת משמש מוקד עלייה לרגל לתיירים רבים.
ראו גם

בית הכנסת שער השמים (קהיר)
יהדות מצרים
גניזת קהיר (הגניזה הקהירית)
ידותון הלוי החבר
לקריאה נוספת

יורם מיטל, אתרים יהודיים במצרים, יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית, תשנ"ה–1995, עמ' 20–30.
הערות שוליים

↑  סוד המערה, באתר ישראל היום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258461705171  GND: 4225631-8  LCCN: nr96002874  VIAF: 125948575   WorldCat (עם VIAF): 125948575
בוריס רזינסקי

בוריס דוידוביץ' רזינסקי (ברוסית: Борис Давидович Разинский ‏; 12 ביולי 1933 – 6 באוגוסט 2012) היה כדורגלן יהודי-סובייטי ששיחק בעמדות השוער בקבוצות צמרת של ליגת העל הסובייטית כמו: צסק"א מוסקבה, ספרטק מוסקבה, דינמו קייב ובנבחרת ברית המועצות. אחרי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון.
קורות חיים

בוריס רזינסקי נולד למשפחה יהודית בשנת 1933 בעיירה לוברצי שבקרבת מוסקבה. אביו היה קצין בחיל האוויר הסובייטי.
קורות חיים > קריירת כדורגלן

בוריס הצעיר החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של העיר טולה. הוא שיחק בקבוצה גם בתפקיד של שוער וגם בתפקיד של חלוץ. בשנת 1951 החל ללמוד חינוך גופני באוניברסיטה במוסקבה ובמקביל שיחק בקבוצת המילואים של צסק"א. לאחר מכן שיחק תקופה קצרה בתור שוער מחליף בקבוצת ספרטק מוסקבה ובשנת 1954 חזר לצסק"א. הוא שובץ כשוער בהרכב קבוע של הקבוצה ושיחק בה 7 עונות. בשנת 1961 עזב את צסק"א. ב-9 שנים הבאות שיחק בקבוצות שונות של הליגה הסובייטית - בחלקן שיחק כשוער ובחלקן כחלוץ.
קורות חיים > קריירת כדורגלן > נבחרת

רזינסקי שיחק בנבחרת ברית המועצות ובנבחרת האולימפית של המדינה. הוא היה מחליפו של גדול שוערי ברית המועצות בכל הזמנים, לב יאשין, ולא זכה לדקות משחק רבות. בשנת 1956 היה רזינסקי בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת מלבורן. נבחרת ברית המועצות זכתה במדליות זהב באולימפיאדה. רזינסקי השתתף רק במשחק אחד בטורניר - בשאר המשחקים הגן לב ישין על שער הנבחרת.
קורות חיים > קריירת אימון

בתחילת שנות ה-70 עבד רזינסקי כמאמן. הוא אימן קבוצת חובבים ולאחר מכן, למשך תקופה קצרה היה עוזר מאמן של צסק"א. בשנת 1974 פוטר מצסק"א. למשך תקופה ארוכה לא עסק באופן פעיל בכדורגל ועבד בעבודות מזדמנות שונות. רק בשנת 1999, כאשר יצא לפנסיה, חזר לעסוק באימון קבוצות. במשך כ-3 שנים היה עוזר מאמן בכמה קבוצות מהליגות הנמוכות ברוסיה.
בוריס רזינסקי נפטר במוסקבה ב-6 באוגוסט 2012 בגיל 79.
תארים

מקום ראשון באולימפיאדת מלבורן
אליפות ברית המועצות : 1953
הגביע הסובייטי: 1955
בלי לומר שלום

| --- | --- |
עטיפת הספר בעברית
עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  לינווד ברקלי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מתח
 הוצאה
 הוצאה:  Orion Publishing Group 
 הוצאה בשפת המקור:  26 בדצמבר 2007
 תאריך הוצאה:  2008
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-7528-9368-6
 הספרייה הלאומית:  002624447
 
בלי לומר שלום (באנגלית: No Time For Goodbye) הוא ספר המתח הראשון שכתב הסופר לינווד ברקלי.
בישראל הספר יצא לאור במהדורה העברית על ידי הוצאת מודן בשנת 2008.
הספר בוחן את אחד הפחדים האנושיים הבסיסיים ביותר: מה אם אתעורר יום אחד ואגלה שהכל ישתנה? שכל מי שאהב אותי אי פעם נעלם ולי לא ניתנה ההזדמנות אפילו לשאול למה?
תקציר העלילה

במרכז הספר סיפורה של סינתיה ביג בת ה-14, אחרי לילה פרוע בו שתתה לשוכרה היא מתעוררת עם כאב ראש נוראי. בליל אמש היא רבה עם אביה, והיא חוששת כי הריב יחזור על עצמו גם היום. אולם אין בבית כל זכר לשאר המשפחה, הוריה ואחיה אינם וכך גם מכוניותיהם. היא מתלבטת אם הם החליטו להיעלם כדי להענישה על התנהגותה, והיא מתחילה לחפש אותם.
לאחר מספר ימים, אנשי המשטרה מרימים ידיים ומודים שאין להם מושג מה קרה לבני משפחתה, סינתיה עוברת להתגורר עם דודתה בלי לדעת מדוע משפחתה נעלמה ונטשה אותה מבלי לומר שלום, והיא נאלצת להמשיך בחייה.
לאחר עשרים וחמש שנים סינתיה נשואה לבעלה המורה טרנס ארצ'ר ויש להם ילדה בת שמונה, יחד הם מתגוררים במילפורד, קונטיקט, קרוב לבית ילדותה. אומנם עבר זמן רב, אך סינתיה עדיין רדופה על ידי היעלמותם של בני משפחתה והיא מחליטה
לקחת חלק בתוכנית תחקירים בטלוויזיה, על אף התנגדותו של בעלה, זאת בתקווה שיתגלה מידע חדש על היעלמותם המסתורית של בני המשפחה.
סינתיה מקבלת שיחת טלפון הגורמת לה להאמין כי קיימת אפשרות שמשפחתה בחיים, אולם טרנס מודאג מהתנהגותה של סינתיה ומאירועים מוזרים המתרחשים בביתם, הגורמים לו להאמין כי מישהו מנסה לשחק ברגשותיה של אשתו, וכן נראה כי בני המשפחה שנעלמו שמרו על סודות שסינתיה לא ידעה עליהם.
בית המרחץ העתיק (נצרת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  ממלכת ירושלים 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1993 
 אתר אינטרנט:  http://www.nazarethbathhouse.org/ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°42′22″N 35°18′06″E﻿ / ﻿32.70625°N 35.30152778°E﻿ / 32.70625; 35.30152778
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) בית המרחץ העתיק(למפת עמק בית שאן רגילה) בית המרחץ העתיק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית המרחץ העתיק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית המרחץ העתיק
 
בית המרחץ העתיק שוכן בסמוך למעיין מרים בכיכר המעיין שבנצרת. המקום התגלה באקראי על ידי אליאס שאמה, אשר רכש חנות בכיכר בשנת 1993. בית המרחץ מתוארך בוודאות לתקופה הצלבנית וייתכן שהיה בשימוש קודם לכן, ואולי אף בתקופה הרומית. המקום פתוח לקהל וניתן לסייר בחדר החם, ולהתרשם מההיפוקאוסט ומהתנור.
לאחר ששאמה רכש את החנות, הוא נתקל בבעיית רטיבות, אשר לא נפתרה גם לאחר שחפר ברצפת הנכס. הוא גילה רצפת אבן עתיקה ומתחתיה חלל שבו מצא צינורות חרס הקבועים באחד הקירות, ומעבר בצורת קשת שהוביל למנהרה. במנהרה התגלה מאוחר יותר תנור החימום של בית המרחץ. עוד התגלו במקום מעברים מקורים שרוצפו בשיש לבן ושתקרתם נתמכה בעמודים עשויים מלבנים, וכן כלי קיבול. רשות העתיקות נדרשה לתגלית בשנת 1993, וקבעה כי מדובר בבית מרחץ עות'מאני שהוקם בשנת 1885. בקביעתה זו אפשרה הרשות לשאמה להמשיך בחפירות כרצונו, שכן המקום היה לכאורה חסר ערך היסטורי של ממש.
כאשר החנות נפתחה, איפשר שאמה ללקוחותיו לבקר בחפירות. אחד מהם ציין כי הממצאים מזכירים במידה רבה את בית המרחץ הרומי בעיר באת' באנגליה. עקב כך פנה שאמה לעיתונים ברחבי העולם, והידיעות הביאו למקום ארכאולוגים רבים, ובהם צבי שחם אשר תיארך את בית המרחץ לתקופה הצלבנית. הערכה זו אושרה בבדיקות תיארוך פחמן-14. מחקר באמצעות מכ"ם חודר קרקע (ground penetrating radar או GPR) שנערך בחנות ובסביבתה בשנים 2004-2005, גילה כי מתחת לבית המרחץ שנחשף שוכן חלל נוסף. חלל זה נמצא בעומק של עד 2.5 מטרים, והוא שוכן באותו מפלס של מערכות המים של מעיין מרים הסמוך. הארכאולוג האמריקאי ריצ'רד פרוינד מאוניברסיטת הארטפורד, טען כי החלל שמתחת לבית המרחץ הוא בית מרחץ רומי. אם אכן יוכח כי בית המרחץ הוא רומי, ישמש הדבר כראיה חדשה לחשיבותה ולמעמדה של העיר נצרת בתקופה זו, והוא עשוי להיות בעל משקל לקביעה היכן בדיוק התרחשה הבשורה למרים.
הערות שוליים

↑  Alexandre, Yardenna. 2012. Mary's Well, Nazareth. The Late Hellenistic to the Ottoman Periods. Jerusalem, IAA Reports 49.
↑  Under Nazareth, secrets in stone, 17 בדצמבר 2002
↑  SHACHAM, Tzvi. 2012. Bathhouse from the Crusader Period in Nazareth in Kreiner, R & W. Letzner (eds.). SPA. SANITAS PER QQUAM. Tagungsband des Internationalen Frontinus-Symposums zur Technik und Kulturgeschichte der antike Thermen. Aachen, 18-22. Marz 2009 : 319-326. BABESCH SUPPL. 21
↑  Nazareth excavations project: A GPR prespective
↑  Is this where Jesus bathed?
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת בני ישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  29°17′32″N 94°47′55″W﻿ / ﻿29.2922°N 94.7985°W﻿ / 29.2922; -94.7985
 he
 
קהילת בני ישראל הוא בית כנסת השוכן בגלווסטון, טקסס, ארצות הברית. בית הכנסת נוסד על ידי מהגרים יהודים מגרמניה בשנת 1868, זוהי הקהילה היהודית הרפורמית הוותיקה ביותר במדינה.
תוכנית גלווסטון, שפעלה בין השנים 1907 עד 1914, סייעה למשוך אלפי מהגרים יהודים ממזרח אירופה לאזור חוף המפרץ של ארצות הברית, בכלל, ולעיר טקסס, בפרט.
היסטוריה

יהודי גרמניה היו בין המהגרים הרבים לגלווסטון בשנות הארבעים של המאה ה-19. בית הקברות היהודי הראשון הוקם בטקסס בשנת 1852. ארבע שנים מאוחר יותר הם ארגנו את המוסדות הקהילתיים היהודיים הראשונים במדינה. מתוך ההתארגנויות האלו נוסדה קהילת בני ישראל בשנת 1868, הקהילה הרפורמית הראשונה במדינה והקהילה היהודית השנייה (קהילה אורתודוקסית התקיימה ביוסטון). בית הספר של הקהילה נוסד בשנת 1869. החל משנת 1877 נכללו לימודי השפה העברית כחלק מתוכנית הלימודים ב-20 ביוני 1875, הקהילה הצביעה על הצטרפותה לאיחוד הקהילות העבריות האמריקניות.
אברהם כהן לאבאט, אחד מחלוצי תנועת היהדות הרפורמית בארצות הברית, עבר לגלווסטון בשנת 1878 והיה פעיל בולט בקהילה עד למותו בשנת 1899. החל משנת 1888 הנהיג את הקהילה הרב הנרי כהן במשך יותר מחמישה עשורים, בתקופות של הגירה מרובה של יהודים ממזרח אירופה ושתי מלחמות עולם. לאחר סופת ההוריקן בגלווסטון בשנת 1900 שהרס בתים רבים באי והרג 6,000 איש הוא גייס את חברי הקהילה לדאוג לתושבי האי שנפגעו, יהודים ושאינם יהודים.
בית הכנסת

בשנת 1870 הזמינה הקהילה את מר טאק, המאסטר הגדול של לשכת הבונים החופשיים של טקסס, לטקס הנחת אבן הפינה למבנה בית הכנסת. הקהילה המשיכה לגדול, ובסוף שנות השמונים של המאה ה-19 עלה הצורך בבית כנסת חדש וגדול יותר. ניקולס ג'יי קלייטון, שהיה אדריכל בולט בטקסס של מבנים דתיים, הוזמן לעצב את בית הכנסת החדש. המבנה, שנחנך בשנת 1890, עוצב בסגנון ויקטוריאני והיה מפואר ומעוטר, עד שהפך לנקודת ציון הבולטת בעיר. הקהילה השתמשה בבניין זה עד למכירתו בשנות ה-50 של המאה ה-20 ללשכת הבונים החופשיים ועברה לבית כנסת חדש אחר.
בית הקהילה על שם הנרי כהן

גידול הקהילה נמשך גם תחילת המאה העשרים והיא נזקקה למרחב נוסף לצורך פעילותה. בשנת 1928 הוחלט להקים מרכז בסמוך למבנה בית הכנסת. בית הקהילה נקרא על שם הרב הנרי כהן, שהיה רב הקהילה. המתחם היה בשימוש הקהילה עד לשנות החמישים, אז עבר, יחד עם בית הכנסת למבנה מחוץ למרכז העיר. בית הקהילה עוצב על ידי טיבור ברמן.
הערות שוליים

↑  Temple B'nai Israel, Galveston, Texas State Historical Association
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259908805171  LCCN: n88158968  SNAC: w6s0053c  VIAF: 267791770   WorldCat (עם VIAF): 267791770 
בית הכנסת שנבנה בסגנון ויקטוראני בשנת 1890 (מימין) ולצידו בית הקהילה
בית הכנסת בנאה

| --- | --- |

פתיחת דלת בית הכנסת. צילום של וילם ואן דה פול, 1964.
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 על שם:  אבא יוסף הבנאי 
 כתובת:  רח' רבי יוסף סרגוסי (רחוב י"א), העיר העתיקה של צפת
 מיקום:  צפת
 מדינה:  ישראל
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 קואורדינטות:  32°58′07″N 35°29′28″E﻿ / ﻿32.968598274886354°N 35.490981757593936°E﻿ / 32.968598274886354; 35.490981757593936
  (למפת צפת מוגדלת) בית הכנסת בנאה(למפת צפת רגילה) בית הכנסת בנאה
 
בית הכנסת רבי יוסי בנאה המוכר גם כבית הכנסת הצדיק הלבן הוא בית כנסת קדום, שנוסד במאה ה-15 על ידי עולים מצפון ספרד בעיר העתיקה של צפת.
שמותיו

לבית הכנסת שני כינויים: "בית הכנסת בנאה" ו"בית הכנסת הצדיק הלבן". מסורות שונות וסותרות המתייחסות לדמויות שונות נקשרו בשמות אלו.
מסורת אחת טוענת כי "הצדיק הלבן" הוא ראש חכמי צפת ומנהיגו של קהל אראגון, רבי יוסף סרגוסי, בשל האגדה המסופרת עליו כי פעם אחת נצטוו יהודי העיר לתת לפחה תרנגול לבן, שהיה נדיר, ומשלא מצאו פנו לרבי יוסף לעזרה. רבי יוסף הורה להביא לו תרנגולים שאינם לבנים, ובזכות תפילתו הם הלבינו.
מסורות אחרות מציינות במקום את קברו של אבא יוסף הבנאי שכינו אותו "רבי יוסי הבנאי" (או בנאה). הקבר מצוין שם עד היום. מסורות אלו קושרות את אגדת התרנגול הלבן למקום, משום שכדי להלבין את התרנגולים הביאום לקברו של אבא יוסף הבנאי.
תולדות בית הכנסת

בית הכנסת נבנה במאה ה-15 על ידי יהודים ספרדים שעלו מאראגון, עוד לפני גירוש ספרד, ושימש את "קהל אראגון".
בית הכנסת נפגע מספר פעמים ברעידות האדמה הרבות שפקדו את צפת, ונחרב לחלוטין (למעט מתחם הקבר) ברעידת האדמה הגדולה ב-1759. שיקומו החל בראשית המאה ה-19, עת משפחת עבו ובראשה רבי שמואל עבו התיישבה בצפת וקבעה את מקום תפילתה בבית הכנסת. גם הקהילות היהודיות בסמרקנד ובבוכרה תרמו הון רב לשיפוץ בית הכנסת. כתובות בבית הכנסת מציינות שני תאריכים משמעותיים בשיקום הית הכנסת: 1873 ו-1905.
כיום עדיין מצוי בבית הכנסת ספר התורה של משפחת עבו, ומבית הכנסת יוצאת התהלוכה המרכזית של המשפחה מצפת לקבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון מדי שנה בל"ג בעומר.
.
לקריאה נוספת

מנחם מיכלסון, יהודה סלומון, משה מילנר, מקומות קדושים וקברי צדיקים בארץ ישראל, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1996, עמ' 153.
אייל מירון, צפת וכל נתיבותיה, יד יצחק בן צבי, 2006, עמ' 101 - 103.
הערות שוליים

↑  הרב חיים הורוויץ, חבת ירושלים סימן לב
ספרי התורה בבית הכנסת, 1964
בנק אוניקו

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1961–1988 (כ־27 שנים)
 חברת אם:  בנק לאומי
 מיקום המטה:  תל אביב
 בעלות:  משפחת פדרמן
 ענפי תעשייה:  בנקאות
 
בנק אוניקו היה בנק למשכנתאות בישראל שנוסד בשנת 1961, וחדל מלשמש כבנק בשנת 1988, לאחר שרישיונו נשלל בידי בנק ישראל.
היסטוריה

הבנק הוקם בשנת 1961 על ידי קבוצת משקיעים יהודים מוונצואלה, כחברת בת של קבוצת "אוניקו השקעות" שעסקה בבניה ונדל"ן. הקבוצה חתמה באותה עת על חוזים עם עיריית בת־ים והמועצות המקומיית אזור ודימונה על בניית שיכונים ואזורי תעשייה ופיתוח קרקעות. הבנק נוסד על ידי הקבוצה במטרה לתת משכנתאות, בעיקר על דירות בבניינים שהיא בונה ולמימון מפעלי הפיתוח שיקומו כשותפות של הבנק והרשויות המקומיות שבתחומיהן פעלה הקבוצה.
בשנת 1963 הונפקו מניות הבנק בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1964 רכש את "בנק ארץ ישראל לתועלת אשראי" ושינה את שמו ל"בנק כללי לישראל". אך שנה אחר כך מכר את בנק כללי (שבהמשך הפך ליובנק) לאדמונד אדולף דה רוטשילד.
בשנת 1972 רכש את השליטה בבנק איש העסקים אמנון ברנס, שבשנת 1973 העביר את פעילות הבנק לחברת בת חדשה וחברת האם הציבורית התמקדה במיזמי בנייה של הקבוצה תחת השם "אוניקו חברה להשקעות בע"מ".
בשנת 1977 נמכרה השליטה בבנק ובאוניקו חברה להשקעות לאיש העסקים יקותיאל פדרמן. הוא הודיעה כי החברה תחל להשקיעה גם בתחומי חיפושי נפט, תיירות ותעשייה. החברה רכשה 14% מ"פדאויל" חברה לחיפושי נפט ו-6% ממניות רשת מלונות דן (שבבעלות משפחת פדרמן).
בשנת 1979 פתח הבנק סניף בירושלים, עד אז פעל הבנק מסניף יחיד בתל אביב. בשנת 1981 רכש בנק לאומי את הבנק. בשנת 1988 נשלל רישיונו בידי בנק ישראל כחלק מהמדיניות לסגירת הבנקים הקטנים הרבים, שהיו בישראל באותן שנים.
"אוניקו חברה להשקעות" המשיכה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנים 1981–1998 ניהלה את החברה רנה באום. החברה השקיעה בשנים אלו בסוכנות ביטוח, ברשת מרפאות השיניים הלה והיו לה גם מספר השקעות בחברות הזנק, שהבולטות בהן: היו חברת "ארט" שעסקה בפיתוח טכנולוגיות של זיהוי כתב יד וזיהוי דיבור, וחברת Virtue שפיתחה פתרונות למסחר אלקטרוני. בינואר 2001, פרסמה משפחת פדרמן הצעת רכש למניות החברה, במטרה להפכה לחברה פרטית, תחילה ההצעה נכשלה עקב מחיר נמוך, המשפחה פרסמה הצעת רכש חדשה במחיר גבוהה יותר, והחברה לבסוף נמחקה מהמסחר.
פרויקטים של אוניקו

חברת אוניקו הייתה מעורבת בפרויקטים של בנייה ופיתוח בכל רחבי ישראל, ביניהם:
הקמת המרכז המסחרי ומבנים לתעשייה בדימונה באמצעות "החברה לפיתוח דימונה" שהוקמה בשותפות עם המועצה מקומית.
הקמת בנייני מגורים ומבנים לתעשייה במצפה רמון.
הקמת מרכז מסחרי ובנייני מגורים ברמת השרון באמצעות "החברה לפיתוח רמת השרון" שהוקמה בשותפות עם המועצה מקומית.
הקמת "פסאג' אוניקו" בניין משרדים וחנויות בעיר העתיקה בבאר שבע.
הקמה ופיתוח מרכז אזור.
מגדלי פנורמה בחיפה - אוניקו החזיקה 25% מהחברה שהקימה את הפרויקט.
ראו גם

בנק כללי לישראל
הערות שוליים

↑  אוניקו־מש' לבעלות לאומי־למשכ', דבר, 30 ביוני 1981
1 2  פרופיל של חברה <אוניקו> בנק למשכנתאות ולהשקעות, הארץ, 16 בינואר 1963
↑  מניות אוניקו־בנק לשוק המקומי, דבר, 24 ביוני 1963
אמיסיה לא יקרה של אוניקו, הארץ, 24 ביוני 1963
↑  "אוניקו" רכש את "בנק לתועלת אשראי", למרחב, 12 בפברואר 1964
↑  הוגדל הונו הרשום של בנק כללי לישראל", מעריב, 14 באוקטובר 1964
↑  אוניקו קבוצת רוטשילד, הַבֹּקֶר, 11 ביולי 1965
↑  בנק כללי לישראל עבר לקבוצת רוטשילד, קול העם, 5 באוקטובר 1965
↑  ברנס מרהיב עסקיו בארץ, דבר, 3 במאי 1972
↑  "אוניקו" מתכננת חידוש פעילותה בענף הבניה, דבר, 29 ביוני 1973
↑  מתרחבת פעילות בנק מש' "אוניקו", דבר, 12 בדצמבר 1977
↑  "אוניקו" תעסוק בחיפושי נפט, דבר, 20 במאי 1977
↑  שוקי השוק של "אוניקו" כ- 3.8 מיליון דולאר, דבר, 27 באפריל 1981
↑  זוגות צעירים ועולים חדשים זכאי משרד השייכון  - עבורכם פתחנו סניף בירושלים, כל העיר, 2 בנובמבר 1979
אוניקו בנק משכנתאות בע״מ כתובתנו החדשה בירושלים, כל העיר, 17 בספטמבר 1982
↑  שוקי השוק של "אוניקו" כ־3.8 מיליון דולאר, דבר, 27 באפריל 1981
↑  טל יניב, בוטלו רשיונות שני בנקים למשכנתאות של בל"ל, חדשות, 28 באוגוסט 1988
בנק ישראל ביטל רשיונות שני בנקים, מעריב, 26 באוגוסט 1988
↑  אוניקו - המנכ"לית באום פורשת אחרי 17 שנה, באתר גלובס, 1 בפברואר 1998
↑  אילן מוסנאים, אוניקו מכרה למנכ"ל הלה את אחזקותיה בחברה תמורת 5.4 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2000
↑  שלומי גולובינסקי, גל הצעות הרכש נמשך: משפחת פדרמן מפרסמת הצעת רכש לאוניקו, באתר TheMarker‏, 7 בינואר 2001
↑  שלומי גולובינסקי, נכשלה הצעת הרכש של משפחת פדרמן למחיקת מניות אוניקו מהמסחר, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2001
↑  אלי דניאל, משפחת פדרמן מפרסמת הצעת רכש חדשה למניות אוניקו, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2001
↑  שלומי גולובינסקי, משפחת פדרמן לא התייאשה והצליחה: מניות אוניקו יימחקו מהמסחר בתל אביב, באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2001
אוניקו - תימחק מהמסחר, באתר גלובס, 21 בפברואר 2001
↑  חיים חדשים בדימונה, הַבֹּקֶר, 22 בפברואר 1963
↑  בנק אוניקו' משקיע רבע מיליון לירות בפיתוח מצפה רמון, דבר, 1 במרץ 1964
↑  מיליון ל"י תשקיע "אוניקו" בפיתוה רמת־השרון, על המשמר, 22 באפריל 1964
↑  משולם עד, מלון "אילת" בבאר־שבע ייהרס להקמת בנין משרדים נרכש ב־500,000 ל"י ע"י "אוניקו", דבר, 15 בספטמבר 1964
↑  סילוק המיטרד באזור ירחיב כביש ירושלים - ת"א, מעריב, 1 בנובמבר 1964
↑  מרבית התמורה ממכירת בנק אוניקו לפרוייקט הפנורמה, דבר, 28 באפריל 1981
| בנק לאומי לישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה ופעילות | אוצר התיישבות היהודים • בנק אנגלו-פלשתינה • משבר מניות הבנקים • Pepper (אפליקציה) |  |
| מיזוגים | בנק אלרן • בנק קרדיט • בנק אגודת ישראל • הלוואה וחיסכון • בנק קופת עם • בנק אוניקו • בנק ערבי ישראלי |  |
| יושבי ראש | הופיין • פורדר • להמן • זקס • יפת • הורביץ • חת • זנבר • רף • ברודט • חאג' יחיא |  |
| מנהלים | ליבונטין • הופיין • ברט • להמן • יפת • בינו • ד. פרידמן • מאור • רוסק עמינח • ח. פרידמן |  |
בלי לשמור טינה

| --- | --- |

 בימוי:  פרז שעריאת 
 תסריט:  פרז שעריאת 
 עריכה:  Friederike Hohmuth 
 שחקנים ראשיים:  בנג'מין רדג'איפור האדי ח'אנג'אנפור פול לוקס בנאפס חורמזאדי אידין ג'לאלי יורגן פוגל 
 צילום:  Simon Vu 
 מדינה:  גרמניה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בפברואר 2020 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט דרמה, סרט להט"בי 
 פרסים:  פרס טדי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלי לשמור טינה (באנגלית: No Hard Feelings; בגרמנית: Futur Drei) הוא סרט דרמת נעורים גרמני-להט"בי שיצא ב-2020. הסרט בוים על ידי פרז שעריאת (גר').‏ הסרט, שאורכו 92 דקות, מספר על פרוויס (בנג'מין רדג'איפור), צעיר גאה ממוצא איראני שמתגורר בגרמניה, שמבצע עבירה קלה פלילית ונידון לבצע שירות קהילתי בבית מעצר לפליטים, שם הוא מתאהב בעולה חדש, אמון (אידין ג'לאלי).
הסרט הוצג לראשונה ב-23 בפברואר 2020 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-70 במספר. בפסטיבל זה, הסרט זכה בפרס טדי בקטגוריית הסרט הטוב ביותר ובקטגוריית פרס קוראי המגזין הגרמני "Siegessäule".‏
בתחילה, הסרט צפוי לצאת בצורה מסחרית בגרמניה ב-28 במאי 2020, אך בגלל מגפת הקורונה, יציאת הסרט לאקרנים הייתה ב-23 בספטמבר 2020.
הערות שוליים

↑  תומר אלדובי עדן יואל זוהר אורבך אביטל סבט, ‏הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה אונליין: במה כדאי לצפות?, באתר ‏מאקו‏, 12 בנובמבר 2020
↑  בלי לשמור טינה | TLVFest
↑  Michael-Oliver Harding, "'Activist Popcorn Cinema' is the New Film Genre we Didn't Know we Needed" (אורכב 25.04.2020 בארכיון Wayback Machine). Vice, March 2, 2020.
↑  Jessica Kiang, "‘No Hard Feelings’: Film Review" (אורכב 07.04.2020 בארכיון Wayback Machine). Variety, February 23, 2020.
↑  Sophia Zessnik, "„Futur Drei“ ist die queere Coming-of-Age-Geschichte, auf die du gewartet hast" (אורכב 22.04.2020 בארכיון Wayback Machine). Die Zeit, February 25, 2020.
↑  Scott Roxborough, "Berlin: 'Futur Drei (No Hard Feelings)' Wins Teddy Award as Best Queer Film " (אורכב 20.03.2020 בארכיון Wayback Machine). The Hollywood Reporter, March 1, 2020.
| זוכי פרס טדי לסרט הלהט"בי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-80 | חוק התשוקה (1987) • ‏The Last of England‏ (1988) • ‏Looking for Langston‏, Fun Down There‏ (1989) |  |
| שנות ה-90 | ‏Coming Out‏ (1990) • ‏Poison‏ (1991) • ‏Together Alone‏ (1992) • ‏Wittgenstein‏ (1993) • ‏Go Fish‏ (1994) • ‏The Last Supper‏ (1995) • ‏The Watermelon Woman‏ (1996) • ‏All Over Me‏ (1997) • ‏Hold You Tight‏ (1998) • ‏פאקינג אמאל‏ (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | טיפות על אבנים לוהטות (2000) • הדוויג והשארית העצבנית (2001) • ‏Walking on Water‏ (2002) • ‏A Thousand Clouds of Peace‏ (2003) • ‏הצד הפראי‏ (2004) • ‏A Year Without Love‏ (2005) • ‏The Blossoming of Maximo Oliveros‏ (2006) • ‏Spider Lilies‏ (2007) • ‏The Amazing Truth About Queen Raquela‏ (2008) • ‏Raging Sun, Raging Sky‏ (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | הילדים בסדר (2010) • ‏Ausente‏ (2011) • ‏Keep the Lights On‏ (2012) • ‏In the Name Of‏ (2013) • ‏הדרך בה הוא מביט‏ (2014) • ‏Nasty Baby‏ (2015) • ‏Tomcat‏ (2016) • ‏אישה פנטסטית‏ (2017) • ‏טינטה ברוטה‏ (2018) • ‏Brief Story from the Green Planet‏ (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | בלי לשמור טינה‏ (2020) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1242163813739139110008   WorldCat (עם VIAF): 1242163813739139110008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית המרכבות

נחלות שבטי ישראל
בֵּית הַמַּרְכָּבוֹת היה  יישוב מקראי בנחלת שבט שמעון ביהודה, בין חצר סוסה לבין צקלג.
הוא הוזכר בספר יהושע:
”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַשֵּׁנִי לְשִׁמְעוֹן לְמַטֵּה בְנֵי שִׁמְעוֹן לְמִשְׁפְּחוֹתָם וַיְהִי נַחֲלָתָם בְּתוֹךְ נַחֲלַת בְּנֵי יְהוּדָה: ... וְצִקְלַג וּבֵית הַמַּרְכָּבוֹת וַחֲצַר סוּסָה:”
ייתכן כי נעזב מיושביו לפני תקופת מלכותו של דוד המלך, וזאת על פי הנאמר בספר דברי הימים:
” וּבְבֵית מַרְכָּבוֹת וּבַחֲצַר סוּסִים וּבְבֵית בִּרְאִי וּבְשַׁעֲרָיִם אֵלֶּה עָרֵיהֶם עַד מְלֹךְ דָּוִיד:”
בעת החדשה הוצע לזהותה בתל אבו הֻרֵירֶה, או בתל אל-מַרְכֵּב.
לקריאה נוספת

הערך: בית המרכבות, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 154.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים א'–ה'.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק ל"א.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית המשמר החדש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ביתן שמירה, אתר הנצחה 
 כתובת:  מִיטֶה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  קארל פרידריך שינקל 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 קואורדינטות:  52°31′03″N 13°23′44″E﻿ / ﻿52.5175°N 13.395556°E﻿ / 52.5175; 13.395556
  (למפת ברלין מוגדלת) בית המשמר החדש(למפת ברלין רגילה) בית המשמר החדש
 
בית המשמר החדש (בגרמנית: Neue Wache) הוא מבנה בשדרת אונטר דן לינדן במרכז ברלין בסמוך לצויגהאוס ולאי המוזיאונים. המבנה נבנה בשנת 1816 בתכנונו של האדריכל קארל פרידריך שינקל בסגנון ניאו קלאסי. במקור נבנה המבנה כבית משמר עבור חיילי נסיך הכתר של פרוסיה, ומכאן שמו. מאז שנת 1931 משמש המבנה כאתר הנצחה.