stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף יחזקאל ראג'פורקר
לקריאה נוספת

Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Confession of Sins on the Jewish Day of Atonement, 1858
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Jewish Marriage Ceremony, 1862
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Jewish New Year's Day , 1862
Joseph Ezekiel Rajpurkar, Remission of Vows and Prayer offered on the Sea-shore, 1864
Joseph Ezekiel Rajpurkar, History of Antiochus Epiphanes on the institution of the Feast of Dedication, 1866
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Prayers of the Day of Atonement Volume-I, 1867
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Prayers of the Day of Atonement Volume-II, 1868
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Ethics of the Fathers, 1870
Joseph Ezekiel Rajpurkar, Scripture Proofs of Jewish Doctrines, 1876
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The True aspect of Judaism, 1879
Joseph Ezekiel Rajpurkar, A Chronological outline of Ancient Jewish History, 1880
Joseph Ezekiel Rajpurkar, Hebrew Primer 3rd Edition, 1881
Joseph Ezekiel Rajpurkar, An Elementary Hebrew Grammer, 1882
Joseph Ezekiel Rajpurkar, A handbook of Hebrew Abbreviations-Hebrew and English, 1887
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Jewish propitiatory prayer, 1889
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Daily Prayers-Hebrew with Marathi Translation, 1889
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The Five Jewish Fasts, 1890
Joseph Ezekiel Rajpurkar, Child's Hebrew First Book-3rd Edition, 1893
Joseph Ezekiel Rajpurkar, The three great Jewish Festivals, 1901
Joseph Ezekiel Rajpurkar, Special Prayers on Special Occasions
Haeem Samuel Kehimkar, The History of the Bene Israel of India, Dayag Press Ltd' Tel-Aviv, 1937
אז מה הקר שלך, אליעז ראובן-דנדקר, הוצאת קמודן מוכאדם בסיוע מרכז מורשת יהדות קוצ'ין, פתח-תקווה, שנת 2018.
הג'מאט-א.נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו, אליעז ראובן-דנדקר, הוצאת קמודן מוכאדם, תל אביב, שנת 2020.
יצחק אלידר

| --- | --- |

יצחק אלידר (2013)
 לידה:  19 בדצמבר 1926 י"ד בטבת ה'תרפ"ז כרמאן, איראן 
 פטירה:  26 בפברואר 2023 (בגיל 96) ה' באייר ה'תשפ"ג ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
יצחק אלידר (סולימנוב) (י"ד בטבת ה'תרפ"ז, 19 בדצמבר 1926 – ה' באדר ה'תשפ"ג, 26 בפברואר 2023) היה איש חינוך, מורה ומנהל ישראלי. היה חבר בארגון הלח"י (לוחמי חרות ישראל) וקריין בתחנת השידור "לחרות ירושלים". הקים את "המכון למורשת יהדות אתיופיה" והיה מנהלו הראשון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אלידר נולד בעיר כרמאן שבאיראן. אביו עסק ביציקת גלילי דפוס ואמו הייתה עקרת בית. אב המשפחה רצה לגדל את ילדיו בארץ הקודש ועל כן יצא לדרך בלווית מבריחי גבול ערבים, שנטשו את המשפחה באישון ליל בהרי הגליל. בהאיר השחר נתגלו העולים הבלתי חוקיים על ידי ערבים מקומיים, ואלה מסרו אותם לשלטונות המנדט הבריטי. הם נעצרו בצפת ונשפטו לשלושה חודשי מאסר בכלא עכו ובכלא בית לחם.
ב-1940 הצטרף אלידר לבית"ר ולאחר מכן לברית החשמונאים, וכמו רבים מחברי תנועה זו, הצטרף לארגון הלח"י בהיותו בן 15. פעילותו במחתרת הקיפה תחומים רבים כגון הפצת חומר הסברה, גיוס כוח אדם וכספים, תצפיות והטמנת מוקשים. כמו כן שימש כאחראי על מחסן, עסק בהדרכה והיה קריין בתחנת השידור "לחרות ירושלים". ב-1946 סולק מבית הספר התיכון בשל חברותו בלח"י. אלידר גם שימש כמפקד מחנה הנוער "מחנה יואב" בשייח' באדר.
לאחר ההתנקשות ברוזן ברנדוט, נכלא אלידר ביפו והועבר לעכו. עם שחרורו מהכלא התגייס לצה"ל. שירת כקשר מורס בגדוד 9 בחטיבה 7 והשתחרר ב-1951.
ביוגרפיה > לימודיו ופועלו בתחום החינוך

לאחר שחרורו מצה"ל למד בבית המדרש למורים מטעם האוניברסיטה העברית וקיבל תעודת מורה מוסמך בכיר. כמו כן, למד בישיבת מרכז הרב.
בין השנים 1952–1984 עסק בהוראה ובניהול בתי ספר בירושלים ובפרוזדור ירושלים. היה חבר בתא המנהלים בירושלים ובתא הארצי. פעילותו בתחום החינוך לא פסקה גם לאחר יציאתו לגמלאות (1985), אלידר המשיך ללמוד וללמד עד שנת 1994, בישיבת "מכון מאיר", כדי להקים מנהיגות רוחנית לעדה האתיופית בישראל. הוא הקים את "המכון למורשת יהדות אתיופיה" והיה מנהלו הראשון מטעם הרבנות הראשית, משרד הדתות, משרד הקליטה וארגון ג'וינט ישראל.
אלידר היה חבר בחוג "סולם" וכתב בביטאון בשם י. בן-רחל ופעיל בהנהלת "המרכז הרוחני" של הרב הראשי לישראל לשעבר מרדכי אליהו.
אלידר נפטר ב-26 בפברואר 2023. הותיר אחריו אישה וארבע בנות. בתו היא הסופרת מירה קדר.
הערות שוליים

↑  איש הלח"י הרב יצחק אלידר הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 27 בפברואר 2023
יחסי מונקו–קנדה

| יחסי מונקו–קנדה |
| --- | --- |
מונקו: קנדה


מונקו: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
2: 9,984,670
אוכלוסייה
38,558: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
8,784: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
227,815: 53,718
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי מונקו–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין קנדה.
סקירה כללית

היחסים בין קנדה למונקו כוננו בשנת 2008.
על פי משרד החוץ הקנדי, היחסים בין שתי המדינות הם: "מצוינים ומבוססים על ערכי הדמוקרטיה, השוויון, החופש, החברות והאמון." עקב גודלה הקטן של מונקו והיות שתי המדינות מדינות אמידות, שיתוף הפעולה ביניהן מתרחש בעיקר בשדות הבינלאומיים; שתי המדינות הן חברות מלאות בלה פרנקופוני ובאומות המאוחדות ומשתפות פעולה בתחום השפה הצרפתית.
בין שתי המדינות מתרחש שיתוף פעולה גם בתחום המלחמה בהתחממות הגלובלית ושתי המדינות חתומות על הסכם פריז מ-2015.
נציגויות דיפלומטיות

קנדה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, השגרירות האמונה על מונקו נמצאת בפריז, בירת צרפת. קנדה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
מונקו אינה מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות, השגרירות האמונה על קנדה נמצאת בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית. מונקו מיוצגת בקנדה בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שונות שהיא מחזיקה בערים: ונקובר, טורונטו, ומונטריאול.
כדוריד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  31 ביולי 1984
 תאריך סיום:  11 באוגוסט 1984
 מתחרים:  12 נבחרות גברים ו-6 נבחרות נשים מ-14 מדינות
 → 1980 1988 ← 
אולימפיאדת 1984 נערכה בלוס אנג'לס, ארצות הברית. תחרויות הכדוריד נערכו בין 31 ביולי ל-11 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד החמישית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 259 ספורטאים (177 גברים ו-82 נשים) מנבחרות גברים ונשים. 
 כל המשחקים נערכו בפולרטון, בקרבת לוס אנג'לס.
נבחרת יוגוסלביה (יוגוסלביה) זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת יוגוסלביה (יוגוסלביה) זכתה בתחרות הנשים.
מתכונת התחרות

בגלל החרם מספר נבחרות חזקות לא השתתפו בתחרות. בתחרות הגברים 6 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1982. אומנם בגלל החרם, האלופה המכהנת נבחרת ברית המועצות ונבחרות נוספות מהגוש הסובייטי לא השתתפו. יתר שש נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד.
בתחרות הנשים 3 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1982. גם הנבחרת המארחת העפילה ישירות. בגלל החרם נבחרות ברית המועצות, גרמניה המזרחית והונגריה הוחלפו באחרות. זהות הנבחרת הנוספות הוברר בתחרות בין אלופי אסיה, אלופי אפריקה ואלופי אמריקה. נבחרת סין ניצחה בתחרות זו.
התחרות נערכה בשיטת ליגה.
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית א'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 4 | 1 | 0 | 123 | 76 | 47 | 9 |
| רומניה רומניה | 5 | 4 | 0 | 1 | 120 | 91 | 29 | 8 |
| איסלנד איסלנד | 5 | 3 | 1 | 1 | 102 | 96 | 6 | 7 |
| שווייץ שווייץ | 5 | 2 | 0 | 3 | 83 | 102 | 19- | 4 |
| יפן יפן | 5 | 1 | 0 | 4 | 84 | 107 | 23- | 2 |
| אלג'יריה אלג'יריה | 5 | 0 | 0 | 5 | 75 | 105 | 30- | 0 |
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית ב'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 5 | 5 | 0 | 0 | 114 | 95 | 19 | 10 |
| דנמרק דנמרק | 5 | 4 | 0 | 1 | 115 | 99 | 16 | 8 |
| שוודיה שוודיה | 5 | 3 | 0 | 2 | 119 | 110 | 9 | 6 |
| ספרד ספרד | 5 | 2 | 0 | 3 | 105 | 106 | 1- | 4 |
| ארצות הברית ארצות הברית | 5 | 0 | 1 | 4 | 91 | 100 | 9- | 1 |
| דרום קוריאה דרום קוריאה | 5 | 0 | 1 | 4 | 123 | 157 | 34- | 1 |
תחרות הגברים > משחקי הכרעה

משחק על מדליית זהב
משחק על מדליית ארד
משחק על מקום 5
משחק על מקום 7
תחרות הגברים > הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |

1: יוגוסלביה יוגוסלביה
2: גרמניה המערבית גרמניה המערבית

3: רומניה רומניה
4: דנמרק דנמרק
5: שוודיה שוודיה
6: איסלנד איסלנד
7: שווייץ שווייץ
8: ספרד ספרד
9: ארצות הברית ארצות הברית
10: יפן יפן
11: דרום קוריאה דרום קוריאה
12: אלג'יריה אלג'יריה
תחרות הנשים

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 5 | 0 | 0 | 143 | 102 | 41 | 10 |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 5 | 3 | 1 | 1 | 125 | 119 | 6 | 7 |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 5 | 2 | 1 | 2 | 112 | 115 | 3- | 5 |
| ארצות הברית ארצות הברית | 5 | 2 | 0 | 3 | 114 | 123 | 9- | 4 |
| גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 5 | 2 | 0 | 3 | 91 | 100 | 9- | 4 |
| אוסטריה אוסטריה | 5 | 0 | 0 | 5 | 91 | 117 | 26- | 0 |
כיכר הכנסייה

| --- | --- |

 הכיכר במבט מצפון
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1855
 מיקום
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 עיר:  פרטוריה
 רחובות מסתעפים:  רחוב פול קרוגר
 אתרים:  משכן מועצת העם, פסל פול קרוגר, ארמון הצדק, הבנק ההולנדי הישן
 קואורדינטות:  25°44′47″S 28°11′17″E﻿ / ﻿25.74639°S 28.18806°E﻿ / -25.74639; 28.18806
 אתר רשמי
 he
 
כיכר הכנסייה (באנגלית: Church Square ובאפריקאנס: Kerkplein) אשר במקור נודעה בתור כיכר השוק (באנגלית: Market Square ובאפריקאנס: Marktplein) היא הכיכר הראשית של המרכז ההיסטורי של העיר פרטוריה, אחת משלוש ערי הבירה של דרום אפריקה. המבנים סביב הכיכר נבנו ברובם בשלהי המאה ה-19, והכיכר עצמה היוותה למעשה במשך כעשרות שנים את מרכזה הכלכלי והפוליטי של הרפובליקה הדרום-אפריקאית.
המבנה הבולט ביותר סביב הכיכר הוא משכן מועצת העם, אשר היה בניין הפרלמנט והממשלה של הרפובליקה הדרום-אפריקאית. המבנה החל להיבנות בשנת 1888 ונחנך כעבור שנים אחדות. כעשור לאחר מכן, בשנת 1897, החלה הבנייה של ארמון הצדק, אשר נועד לשמש בתור בית המשפט העליון של הרפובליקה. במשך השנים נבנו סביב הכיכר בנקים חשובים שונים ומבני ציבור נוספים. החל משנת 1956, מעטר את מרכז הכיכר פסלו של מנהיגה הבולט ביותר של הרפובליקה הדרום-אפריקאית, פול קרוגר.
תמונות היסטוריות

הכיכר בשנת 1881
הכיכר בסביבות שנת 1895
הכיכר בשנת 1900
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
רחוב פול קרוגר
כיכר פרטוריוס
מועצת העם (הרפובליקות האפריקאנריות)
פסל פול קרוגר
ארמון הצדק
הבנק ההולנדי הישן
כיכר המושבות

| --- | --- |

שלט תיעוד היסטורי של הכיכר - 2008
 מידע כללי
 על שם:  המושבות היהודיות בארץ ישראל
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   תל אביב-יפו
 רחובות מסתעפים:  רחוב אלנבי, דרך בגין, דרך יפו, רחוב החשמל, רחוב העלייה
 קואורדינטות:  32°03′38″N 34°46′26″E﻿ / ﻿32.0606°N 34.7739°E﻿ / 32.0606; 34.7739
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) כיכר המושבות(למפת תל אביב רגילה) כיכר המושבות(למפת גוש דן רגילה) כיכר המושבות(למפת גוש דן מוגדלת) כיכר המושבות  he כיכר המושבותhe כיכר המושבותמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר המושבות היא כיכר עירונית בדרום תל אביב.
כיכר המושבות היא אחת הכיכרות הוותיקות בעיר המהווה צומת דרכים ורחובות מרכזיים אשר סביבם מסחר. היא נקראה על שם המושבות היהודיות בארץ ישראל, מפני שסביבה מוקמו קווי האוטובוסים שיצאו מתל אביב אליהן.
בכיכר נפגשים חמישה רחובות: רחוב אלנבי מצפון והמשכו כרחוב העלייה מדרום, דרך בגין ממזרח והמשכה כ"דרך יפו" במערב, ורחוב החשמל המוביל לשכונת רמת השרון וגן החשמל בצפון מזרח. הכיכר גובלת בשכונת פלורנטין, שכונת נווה שאנן ובקרבתה נמצא שוק לוינסקי.
בסוף שנות ה-30 נבנה בכיכר מעגל תנועה שכלל מזרקה ומדשאה עם מפרץ חנייה עבור קווי אוטובוסים שיצאו אל מחוץ לעיר. בסוף שנות החמישים שונו פני הכיכר, ובדומה לכיכר מגן-דוד, בוטל מעגל התנועה ונבנה מעבר תת-קרקעי להולכי רגל. המנהרה נבנתה בשל עומס התנועה הרב החוצה את הצומת בעורקי התחבורה הראשיים, אך ספגה ביקורת בטענה שאין בה צורך והיא בזבוז של כספי ציבור. במאי 1965 נחנכו במנהרות דרגנועים.
לאחר תקופה ארוכה של הזנחה, שבמהלכה הייתה לאתר מקובל בקרב דרי רחוב, שופצה הכיכר יחד עם כיכר מגן-דוד ב-2007 והמעברים התת-קרקעיים נסגרו ונאטמו כדי לאפשר שם הקמה של קו רכבת קלה בעתיד. השיפוץ בוצע על ידי החברה העירונית אחוזות החוף והסתיים בפברואר 2008 בעלות של שבעה מיליון ש"ח. במהלך העבודות חודשו פניה של הכיכר, אולם מרבית הבניינים הסובבים אותה סובלים עדיין מהזנחה. במרכז הכיכר הוצב לוח מודעות בסגנון ישן, עליו תמונות ומידע על הכיכר של פעם ועל תל אביב בתקופת המנדט. סמוך לכיכר נמצאת תחנת אלנבי של הקו האדום, ובעתיד הקו הסגול יחצה את הכיכר, מרחוב אלנבי לרחוב העלייה (שיסגרו לתנועת כלי רכב).
עיריית תל אביב הציבה שתי לוחיות זיכרון בכיכר המושבות:
מול הבית באלנבי 138 - לוחית זיכרון של אצ"ל לזכר פיצוץ משרדי העלייה של המנדט שהיו שם ב-12 בפברואר 1944.
בכיכר, במפגש הרחובות החשמל ואלנבי - לוחית זיכרון של לח"י ללוחם שלום צדוק שנפל בקרב עם משוריינים בריטיים במקום ב-9 בדצמבר 1947. בקרב זה נהרגה מאש הבריטים גם הנערה ציפורה בסמני בת ה-14.
גלריה

כיכר המושבות 1949
כיכר המושבת 2008
לוחית זיכרון של לח"י
לוחית זיכרון של אצ"ל
הערות שוליים

↑  יואל מרקוס, המנהרה החלמאית, דבר, 10 ביוני 1958
↑  המנהרות בכיכר המושבות בתל אביב יפתחו בעוד חודש, מעריב, 12 באפריל 1965
דרך בגין (תל אביב)
כיכר הלוחמים

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  חללי צה"ל והמחתרות מבני העיר
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  חולון
 שכונה:  שיכון עממי, גרין
 רחובות מסתעפים:  הלוחמים, מקוה ישראל, שדרות קוגל, שדרות לוי אשכול
 קואורדינטות:  32°01′44″N 34°46′25″E﻿ / ﻿32.02885°N 34.7736°E﻿ / 32.02885; 34.7736
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כיכר הלוחמים(למפת גוש דן רגילה) כיכר הלוחמים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר הלוחמים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר הלוחמים  he כיכר הלוחמיםhe כיכר הלוחמיםמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר הלוחמים (מוכרת גם בשם כיכר קוגל או בשמה העממי - כיכר הדמעות) היא מעגל תנועה בעיר חולון, שהפך במהלך השנים לאחד מסמליה של העיר.
מבנה

הכיכר ממוקמת בצפון העיר, בכניסה לחולון מכיוון תל אביב (במפגש הרחובות מקוה ישראל, הלוחמים, לוי אשכול וקוגל). שמה מנציח את חללי צה"ל והמחתרות, בני העיר.
ייחודה של הכיכר נובע מגודלה ומורכבותה. הכיכר בעלת 3 נתיבי תנועה - מה שהופך אותה למעגל התנועה הגדול בישראל מבחינת מספר נתיבים.
אלפי כלי הרכב העוברים דרך הכיכר בכל יום הופכים אותה גם לאחד ממעגלי התנועה העמוסים בארץ.
קרבתה של הכיכר למבנה משרד הרישוי בחולון, והקושי של תלמידי הנהיגה לצלוח אותה במהלך מבחן הנהיגה המעשי (טסט), תרמה לפרסומה הנרחב בקרב הציבור בישראל והשרישה את הכינוי שניתן לה - "כיכר הדמעות".
במהלך השנים נעשו ניסיונות שונים לווסת את זרם התנועה בכיכר ולשפר את בטיחותה, וכללו בין השאר הצבת רמזורים בכניסות לכיכר. ניסיונות אלה לא צלחו וגרמו להחרפה בעומסי התנועה, מה שאילץ את העירייה להחזיר את הסדרי התנועה בכיכר לקדמותם.
הקו הירוק של הרכבת הקלה בתל אביב צפוי לחצות את הכיכר מצפון לדרום. כחלק מהפרויקט צפויה להבנות מנהרת תנועה תחת הכיכר שתשמש את הנוסעים מכיוון מזרח למערב.
הערות שוליים

↑  רביטל פרקר, איך הפכה כיכר קוגל בחולון לאחת המסוכנות בארץ?, באתר nrg‏, 11 באפריל 2011
↑  שוקי בן יוסף, חשיפה: כך ייראה קו הרכבת הקלה בחולון, התחנות והשינויים המתוכננים בתנועה, באתר mynet‏ חולון, 3 במאי 2017
יחסי מזרח טימור – מלזיה

| יחסי מזרח טימור – מלזיה |
| --- | --- |
מזרח טימור: מלזיה


מזרח טימור: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
14,874: 329,847
אוכלוסייה
1,405,123: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,243: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,596: 11,206
משטר
רפובליקה: פדרציה

יחסי מזרח טימור–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין פדרציית מלזיה.
סקירה כללית

מאז 1999, מלזיה תורמת רבות על מנת לשמור על שלום במזרח טימור. מלזיה סיפקה סיוע למזרח טימור בתחום פיתוח משאבי האנוש באמצעות תוכניות הכשרה שונות. על פי דברי ממשלת מזרח טימור, מלזיה נחשבת מודל לפיתוח ארצות. למרות שבין המדינות לא כוננו לעולם יחסים דיפלומטיים רשמיים, היחסים בין שתי המדינות טובים מאוד, ומלזיה תומכת במידה רבה במזרח טימור.
יחסים כלכליים

שתי המדינות פועלות על מנת להרחיב את היקף הסחר ביניהן. מלזיה מפעילה מספר רב של מסעדות ובתי ספר במזרח טימור ומספקת לה חומרי בנייה. סך הסחר בין שתי המדינות גדל מ-10 מיליון דולר בשנת 2012 ל-21.2 מיליון דולר בשנת 2013. ממשלת מזרח טימור הביעה את התעניינותה לשיתוף פעולה בתחומי הגז והנפט.
ייצוג

מלזיה מיוצגת במזרח טימור על ידי שגרירות בדילי, בירת מזרח טימור.
מזרח טימור מיוצגת במלזיה על ידי שגרירות בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
כדוריד באולימפיאדת מונטריאול (1976)

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  18 ביולי 1976
 תאריך סיום:  30 ביולי 1976
 מתחרים:  12 נבחרות גברים ו-6 נבחרות נשים מ-13 מדינות
 → 1972 1980 ← 
אולימפיאדת 1976 נערכה במונטריאול, קנדה. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-18 ביולי ל-30 ביולי. זו הייתה תחרות כדוריד השלישית במשחקים האולימפיים והראשונה בה השתתפו נבחרות נשים. המשחקים נערכו בשיטת 7 ספורטאים. בתחרות השתתפו 243 ספורטאים (161 גברים ו-82 נשים) מ-17 נבחרות גברים. משחקי הבתים נערכו במספר אתרים. משחקי הגמר נערכו במונטריאול פורום.
נבחרת ברית המועצות (ברית המועצות) זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ובתחרות הנשים.
מתכונת התחרות

בתחרות הגברים רק אלופת העולם המהכנת, נבחרת רומניה העפילה ישירות לאולימפיאדה, יתר הנבחרות העפילו דרך המוקדמות. 12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד.
בתחרות הנשים 4 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1975. נוסף לכך, הוזמנו נבחרות קנדה (מארחת) ויפן שניצחה במוקדמות אזור אפריקה/אסיה/אמריקה. התחרות נערכה בשיטת ליגה.
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית א'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 4 | 0 | 1 | 111 | 77 | 34 | 8 |
| גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 5 | 4 | 0 | 1 | 97 | 76 | 21 | 8 |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 4 | 0 | 1 | 110 | 93 | 17 | 8 |
| דנמרק דנמרק | 5 | 2 | 0 | 3 | 92 | 102 | 10- | 4 |
| יפן יפן | 5 | 1 | 0 | 4 | 96 | 111 | 15- | 2 |
| קנדה קנדה | 5 | 0 | 0 | 5 | 75 | 122 | 47- | 0 |
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית ב'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רומניה רומניה | 4 | 3 | 1 | 0 | 91 | 71 | 20 | 7 |
| פולין פולין | 4 | 3 | 0 | 1 | 80 | 71 | 9 | 6 |
| הונגריה הונגריה | 4 | 2 | 0 | 2 | 92 | 82 | 10 | 4 |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 4 | 1 | 1 | 2 | 85 | 82 | 3 | 4 |
| ארצות הברית ארצות הברית | 4 | 0 | 0 | 4 | 80 | 122 | 42- | 0 |
תוניסיה תוניסיה: 0
תחרות הגברים > משחקי הכרעה

משחק על מדליית זהב
משחק על מדליית ארד
משחק על מקום 5
משחק על מקום 7
תחרות הגברים > הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |

1: ברית המועצות ברית המועצות
2: רומניה רומניה

3: פולין פולין
4: גרמניה המערבית גרמניה המערבית
5: יוגוסלביה יוגוסלביה
6: הונגריה הונגריה
7: צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
8: דנמרק דנמרק
9: יפן יפן
10: ארצות הברית ארצות הברית
11: קנדה קנדה
12: תוניסיה תוניסיה
תחרות הנשים

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 5 | 0 | 0 | 92 | 40 | 52 | 10 |
| גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 5 | 3 | 1 | 1 | 89 | 47 | 42 | 7 |
| הונגריה הונגריה | 5 | 3 | 1 | 1 | 85 | 55 | 30 | 7 |
| רומניה רומניה | 5 | 2 | 0 | 3 | 73 | 83 | 10- | 4 |
| יפן יפן | 5 | 1 | 0 | 4 | 72 | 115 | 43- | 2 |
| קנדה קנדה | 5 | 0 | 0 | 5 | 35 | 106 | 71- | 0 |
יתרון צבאי איכותי

יתרון צבאי איכותי (באנגלית: Qualitative Military Edge, ובקיצור "QME") הוא מושג במדיניות החוץ של ארצות הברית וביחסי ארצות הברית–ישראל. דוקטרינה זו מבטיחה את עליונותה הצבאית של ישראל על שכנותיה. יתרון זה מושג באמצעות עליונות טכנולוגית וטקטית המאפשרת להרתיע צבאות של מדינות שכנות, שלהן יתרון מספרי. מדיניות זו מוגדרת ומעוגנת בחוקי הקונגרס של ארצות הברית, ונחשבת למרכיב חיוני להשגת יציבות ושלום במזרח התיכון.
תפיסת "יתרון צבאי איכותי" הוגדרה לראשונה בחוק הפיקוח על יצוא נשק (Arms Export Control Act) מ-22 באוקטובר 1968, שאיפשר מכירת מטוסי פנטום לישראל. המונח עצמו נטבע בשנת 2007.
הגדרת "יתרון צבאי איכותי"

המושג "יתרון צבאי איכותי" מוגדר בחוק האמריקאי באופן הבא: ”יכולת להילחם ולהביס כל איום צבאי קונבנציונלי ממשי מצד כל מדינה יחידה או קואליציה אפשרית של מדינות או מצד גורמים שאינם מדינות, תוך גרימת נזק מינימלי ומספר מינימלי של קורבנות, בעזרת שימוש באמצעים צבאיים מתקדמים בכמות מספקת ובכלל זה כלי נשק ויכולות פיקוד, שליטה, תקשורת, מודיעין, פיקוח וסיור בשטח, שמבחינת מאפייניהם הטכניים עולים ביכולותיהם על אלה של אותן מדינות יחידות או קואליציות אפשריות של מדינות או גורמים שאינם מדינות. ”
תולדות המושג "יתרון צבאי איכותי"

עד שנת 1968 היחסים בין ארצות הברית לישראל היו מרוחקים יחסית, ללא סיוע כספי או צבאי ניכר. בשנים 1962–1968 סיפקה ארצות הברית מספר מערכות נשק מתקדמות לישראל, כחלק ממירוץ החימוש מול ברית המועצות. בתקופה זו סופקו לישראל טילי הוק וטנקי פטון.
בשנת 1965 נחשף מזכר של משרד ההגנה האמריקאי ובו הותוותה מדיניות סחר נשק "הוגנת" במזרח התיכון. במזכר נכתב: "בשום מקרה ארצות הברית לא תספק למדינה אחת באזור יתרון צבאי על פני מדינה אחרת."
בשנת 1966 גברה אספקת הנשק הסובייטית לצבא מצרים, ונשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר יצא במספר הצהרות תוקפניות שעוררו בישראל חשש ממלחמה. ביוני 1966 הסכימה ארצות הברית למכור לישראל מספר מטוסי קרב מסוג A-4 סקייהוק, אך מתוך כוונה להיות "הוגנת" היא סיפקה בחשאי גם מפציצי נורת'רופ F-5 למרוקו ולוב, וציוד צבאי מתקדם ללבנון, ערב הסעודית ותוניסיה.
באפריל 1967 ניהל ראש ממשלת ישראל לוי אשכול שיחות עם ארצות הברית ובהן נאמר לו שארצות הברית איננה מעוניינת לחמש את ישראל, ובשעת מלחמה תשלח את הצי השישי של ארצות הברית להגן עליה. ישראל לא קיבלה עמדה זו, והחלה להפעיל לחצים למכירת מטוסי פנטום, שלא נשאו פרי.
ביוני 1967 פרצה מלחמת ששת הימים, בה ישראל ניצחה על אף נחיתותה הצבאית. בעקבות המלחמה צרפת וגרמניה המערבית החליטו להפסיק למכור מערכות נשק לישראל. המלחמה ותוצאותיה שכנעו את חברי הקונגרס לתמוך במכירת נשק לישראל, אולם הבית הלבן שינה את עמדתו והסיר את האמברגו רק באוקטובר 1967, לאחר שמצרים הטביעה את המשחתת הישראלית "אח"י אילת (ק-40)".
בדצמבר 1968 הודיע נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון, על מכירת 50 מטוסי פנטום ו-100 מטוסי סקייהוק לישראל. החלטה זו ייצגה שינוי במדיניות ארצות הברית - מתמיכה בעמדה נייטרלית לעמדת תמיכה בישראל, כאשר ארצות הברית מספקת לה את הנשק הדרוש לבנייה ושימור יתרון צבאי איכותי על פני שכנותיה הערביות. החלטה זו אושרה על ידי הקונגרס האמריקאי, והובילה לשרשרת הסכמים שעיגנו תפיסה זו.
במאה ה-21

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא התפתחויות מול איחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2007 גובש "הסכם עשור" בין ישראל לארצות הברית על סכומי הסיוע הצבאי בשנים 2007 עד 2017. הסכם זה כולל התחייבות רשמית לפיה כל מכירת נשק אמריקאי למדינה במזרח התיכון חייבת להיות מותנית בכך שהמכירה לא תפגע ביתרון הצבאי האיכותי של ישראל.
בשנת 2008 נכלל סעיף דומה ב"חוק העברת ספינות הקרב" (Naval Vessel Transfer Act) של הקונגרס.
בשנת 2012 המשיך הקונגרס במדיניות זו וחוקק את "חוק שיתוף הפעולה הביטחוני המוגבר ארצות הברית-ישראל" (US-Israel Enhanced Security Cooperation Act), שלפיו מדיניות ארצות הברית היא "לעזור לממשלת ישראל לשמור על יתרונה הצבאי האיכותי בתקופה של תמורה פוליטית אזורית מואצת ורוויה באי-ודאות".
באוגוסט 2015 שלח נשיא ארצות הברית ברק אובמה מכתב לחבר הקונגרס ג'רלד נדלר ובו כתב: "אף ממשל אמריקאי קודם לא עשה למען ביטחונה של ישראל יותר מהממשל שלי. אני מוכן לחיזוק היחסים האלה." בהמשך המכתב ציין אובמה כי ממשלו מחויב לשמור על המשך היתרון הצבאי של ישראל מול אויביה. לדבריו, "ההתחייבות הזאת ליתרון הצבאי האיכותי של ישראל עומדת בלב שיתוף הפעולה הדו־צדדי של יחסינו. משרדי החוץ והביטחון שלנו ממשיכים באופן שוטף בשיחות הרגישות עם אנשי ביטחון ישראלים".