stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפא רומיאו ג'וליה

| --- | --- |

אלפא רומיאו ג'וליה
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1962–1978
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אלפא רומיאו ג'ולייטה (1954)
 מודל אחריו:  אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)
 אורך:  4,140 מ"מ
 רוחב:  1,560 מ"מ
 גובה:  1,430 מ"מ
 משקל:  978 - 1,130 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,510 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,290 סמ"ק המפיק 77 כ"ס ב-6,000 סל"ד, 81 כ"ס ב-6,000 סל"ד, 88 כ"ס ב-6,000 סל"ד 4 צילינדרים, בטור 1,570 סמ"ק המפיק 91 כ"ס ב-6,200 סל"ד, 110 כ"ס ב-6,500 סל"ד, 94 כ"ס ב-5,500 סל"ד, 97 כ"ס ב-5,500 סל"ד, 102 כ"ס ב-5,500 סל"ד מנוע דיזל 1,760 סמ"ק המפיק 54 כ"ס ב-4,000 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (למנועי 1,300 סמ"ק), תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  155 קמ"ש (דגם Giulia 1300) 160 קמ"ש (דגם Giulia 1300 ti) 175 קמ"ש (דגם Giulia Super) 185 קמ"ש (דגם Giulia TI Super)  135 קמ"ש (דגם Giulia Nuova Super Diesel)
 מעצב:  Ivo Colucci,  Giuseppe Scarnati
אלפא רומיאו ג'וליה (באיטלקית: Alfa Romeo Giulia) היא מכונית משפחתית, בתצורת סדאן, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת אלפא רומיאו האיטלקית בין השנים 1962–1978.
פרויקט הייצור של ה"אלפא רומיאו ג'וליה היה קרוי : "Type 105 Giulia Sedan."
האלפא רומיאו ג'וליה יוצרה בגרסאות מנוע : 1,300 סמ"ק, 1,600 סמ"ק ובגרסת מנוע דיזל 1,800 סמ"ק.
מנועי דגמי: "ג'וליה 1300 Super", "ג'וליה Super", "ג'וליה TI Super", ו- "ג'וליה Super 1,600", צוידו במאייד כפול.
ה"אלפא רומיאו ג'וליה" שווקה בישראל.
אלפא רומיאו ג'וליה (2016)

משנת 2016 מייצרת חברת "אלפא רומיאו" את דגם "אלפא רומיאו ג'וליה" ["Alfa Romeo Giulia" (2016)]. הדגם החדש מוגדר כ- מכונית סלון.
לא קיים כל קשר לדגמי "אלפא רומיאו ג'וליה" אשר יוצרו בין השנים 1962–1968. הקשר היחיד הוא שם הדגם הנוסטלגי.
גרסאות אלפא רומיאו ג'וליה

ג'וליה 1600 TI (יוצרה בין השנים 1962–1967)
ג'וליה 1600 TI Super (יוצרה בין השנים 1963–1964)
ג'וליה 1300 (יוצרה בין השנים 1964–1971)
ג'וליה Super (יוצרה בין השנים 1965–1972)
ג'וליה 1300 ti (יוצרה בין השנים 1966–1972)
ג'וליה 1300 Super (יוצרה בין השנים 1972–1974)
ג'וליה 1600 S (יוצרה בין השנים 1968–1970)
ג'וליה Super 1.3 (יוצרה בין השנים 1972–1974)
ג'וליה Super 1.6 (יוצרה בין השנים 1972–1974)
ג'וליה Nuova Super 1.3 (יוצרה בין השנים 1974–1977)
ג'וליה Nuova Super 1.6 (יוצרה בין השנים 1974–1977)
ג'וליה Nuova Super Diesel (יוצרה בין השנים 1976–1977)
תמונות

אלפא רומיאו ג'וליה 1300
אלפא רומיאו ג'וליה Super 1300, שנת 1972
אלפא רומיאו ג'וליה 1300, שנת 1977
אלפא רומיאו ג'וליה Super 1300
אלפא רומיאו ג'וליה Super 1300, שנת 1968
אלפא רומיאו ג'וליה Super 1600, שנת 1970
אלפא רומיאו ג'וליה Nuova 1300
אלפא רומיאו ג'וליה
אלפא רומיאו ג'וליה Super
אלפא רומיאו ג'וליה TI Super
אלפא רומיאו ג'וליה Super - מבט למנוע
אלפא רומיאו ג'וליה 1300 Ti
אלפא רומיאו ג'וליה 1300 Ti, שנת 1970
אלפא רומיאו ג'וליה TI, שנת 1965
אלפא רומיאו ג'וליה Super
אלפא רומיאו ג'וליה Super
אלפא רומיאו ג'וליה
ראו גם

אלפא רומיאו ג'וליה GT
אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)
לקריאה נוספת

אלפא רומיאו ג'וליה 1964 ( 1964 Alfa Romeo Giulia 1300". carfolio.com. Archived )
הערות שוליים

↑  היסטוריה של אלפא רומיאו ג'וליה Storia dell'Alfa Romeo Giulia, parte prima, omniauto.it. URL consultato il 22 giugno 2015.
אנדראש הייזלר

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1955 (בן 69) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
אנדראש הייזלר (בהונגרית: Heisler András; בודפשט, 7 בינואר 1955) הוא מהנדס-כלכלן יהודי-הונגרי ומנהיג קהילתי מרכזי ביהדות הונגריה.
פעילותו בארגונים יהודיים

יושב ראש התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (Mazsihisz)
סגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי
לשעבר יושב ראש-שותף של הקרן לפעולה והגנה (הקרן היא ארגון יהודי לא-ממשלתי בהונגריה, שמטרתה לשקף את המגמות הדתיות והתרבותיות היהודיות העיקריות הפועלות בהונגריה על פי אסטרטגיה של זהות יהודית חיובית וארגון קהילתי).
ביוגרפיה

אנדראש הייזלר נולד בבודפשט וגם למד שם. הוא פעיל בחיים הציבוריים היהודיים בבודפשט מאז 1985. נבחר למועצת בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני ב-1990, בה היה חבר עד 2011. ב-1993 הצטרף להתאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (Mazsihisz), וב-1995 נבחר להנהגת הקהילה היהודית של בודפשט (BZSH). הוא נבחר לסגן היושב ראש של Mazsihisz ב-1999 ולאחר מכן ליושב ראש ב-2003. הוא עזב את תפקידו וגם את הנהלת Mazsihisz ו-BZSH בשנת 2005. אחריו נבחר פטר פלדמייר. הוא חזר להנהלת MAZSIHISZ ב-2011 ונבחר ליושב ראש הארגון בפעם השנייה.
בשנת 2011 הוא קיבל את צלב האבירים של מסדר ההצטיינות ההונגרי, אותו החזיר באוגוסט 2016 בשל הענקת העיטור לז'ולט באייר (סופר ועיתונאי שמרן וימני קיצוני מקורב לראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבאן ולמפלגת פידס השלטת).
בשנת 2023 טען הייזלר כי יש קשר הדוק בין ראשי חב"ד בהונגריה לבין ממשלת ויקטור אורבן, וכי זו מסייעת לחסידי חב"ד להשתלט על הקהילה היהודית בהונגריה ועל אתרי היהדות.
לקריאה נוספת

אנדראש הייזלר יושב ראש התאחדות הקהילות בהונגריה
אנדראש הייזלר ב-hvg.hu
אנדראש הייזלר ב-origo.hu
אנדראש הייזלר הוא היושב ראש החדש של Mazsihisz, mno.hu, 27 ביוני 2013
קורות חיים של אנדראש הייזלר באתר
András Heisler WJC Vice-President (Hungary) President, Federation of Jewish Communities in Hungary
הערות שוליים

↑  הייתי גאה בפרס, אך איני מוכן להיות באותה קהילה, אפילו וירטואלית, עם ז'ולט באייר (בהונגרית)
↑  אביר מור, ‏ראשי הארגון היהודי: "חב"ד הורסים את יהדות הונגריה", באתר "סרוגים", 9 במאי 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2017021756  VIAF: 5063150943154326760000   WorldCat (עם VIAF): 5063150943154326760000
בוהמיה המרכזית (מחוז)

מחוז בוהמיה המרכזית או מחוז סטרדוצ'סקי (בצ'כית: Středočeský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, הממוקם במרכז בוהמיה ההיסטורית.
המחוז הוא הגדול בשטחו בין מחוזות צ'כיה ומשתרע על פני 11,014 קמ"ר שהם 14% מכלל שטח המדינה. המרכז המנהלי של המחוז היא הבירה הצ'כית פראג, ששוכנת במרכז המחוז אך אינה חלק ממנו ומוגדרת כמחוז (קראי) בפני עצמה.
מחוזות משנה

מחוז בוהמיה המרכזית, מחולק לשנים עשר מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מחוז משנה בנשוב (אנ')
מחוז משנה ברואון (אנ')
מחוז משנה קלדנו (אנ')
מחוז משנה קולין (אנ')
מחוז משנה קוטנה הורה (אנ')
מחוז משנה מלניק (אנ')
מחוז משנה מלאדה בולסלאב (אנ')
מחוז משנה נימבורק (אנ')
מחוז משנה פראג-מזרח (אנ')
מחוז משנה פראג-מערב (אנ')
מחוז משנה פז'יברם (אנ')
מחוז משנה ראקובניק (אנ')
ברמה הנמוכה יותר של החלוקה המנהלית של הרפובליקה הצ'כית, מצויות הקהילות (obcí), מעין מועצות אזוריות. במחוז בוהמיה המרכזית ישנן 1,145 ישויות כאלו אך רובן קטנות. ב-1,044 מהן מתגוררים פחות מ-2,000 איש, אך הן מכילות 40% מן האוכלוסייה. 82 מקהילות המחוז הן בעלות מעמד עיר.
בוהמיה הדרומית (מחוז)

מחוז בוהמיה הדרומית או מחוז ייהוצ'סקי (בצ'כית: Jihočeský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, המשתרע בעיקר על פני דרום בוהמיה ההיסטורית, ומקצתו בדרום-מערב מוראביה.
עד 2001 נקרא המחוז בודייוביצקי על שם בירתו צ'סקה בודייוביצה.
מחוזות משנה

מחוז בוהמיה הדרומית, מחולק לשבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מחוז משנה צ'סקה בודייוביצה (אנ')
מחוז משנה צ'סקי קרומלוב (אנ')
מחוז משנה יינדז'יחוב הרדץ (אנ')
מחוז משנה פיסק (אנ')
מחוז משנה פרחטיצה (אנ')
מחוז משנה סטרקוניצה (אנ')
מחוז משנה טאבור (אנ')
ברמה הנמוכה יותר של החלוקה המנהלית של הרפובליקה הצ'כית, מצויות הקהילות (obcí), מעין מועצות אזוריות. במחוז בוהמיה הדרומית ישנן (נכון ל-2011) 623 ישויות כאלו, 54 מהן בעלות מעמד עיר.
בוהן קלובה

| --- | --- |

 תחום:  ראומטולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1235796 
 MeSH:  D006215
 סיווגים
 ICD-10:  M20.1 
 ICD-11:  FA30.0 
 
בוהן קלובה
בוהן קלובה (מכונה גם הלוקס וולגוס, באנגלית: Bunion או Hallux valgus) היא דפורמציה של המפרק המחבר בין הבוהן הגדולה לכף הרגל. הבוהן הגדולה לעיתים קרובות מתכופפת לכיוון האצבעות האחרות והמפרק הופך לאדום וכואב. הופעתן של יבלות היא בדרך כלל הדרגתית וסיבוכים עשויים לכלול דלקת באמתחת או דלקת פרקים. תסמינים אחרים עשויים לכלול גירוי בעור סביב הבוהן קלובה ושלפוחיות עשויות להיווצר בקלות רבה יותר באתר. כאב עלול להיות גרוע יותר בהליכה. הסיבה המדויקת לתופעה אינה ברורה. זה יכול להיות בגלל שילוב של גורמים פנימיים וחיצוניים. הגורמים למצב הרפואי כוללים נעילת נעליים צמודות מדי, נעליים עם עקבים גבוהים, היסטוריה משפחתית ודלקת מפרקים שגרונית. המכללה האמריקאית לכירורגי כף רגל וקרסול קובעת כי הנעלה רק מחמירה בעיה הנגרמת על ידי גנטיקה. תנועת סיבוב פנימית מוגזמת של כף הרגל גורמת ללחץ מוגבר על החלק הפנימי של הבוהן הגדולה שעלול לגרום לעיוות של מבני הקפסולה הפנימיים של המפרק, ובעקבות כך להגדיל את הסיכון להתפתחות חבלות. תופעה זו קיימת לעיתים קרובות בשילוב עם אצבעות פטישון.
אבחון של המצב מבוסס בדרך כלל על תסמינים ונתמך על ידי צילומי רנטגן. הטיפול השמרני כולל שינויים בהנעלה, שימוש בחומרים מרפדים, מנוחה, קרח ותרופות נגד כאבים כגון פרצטמול או תרופות נוגדות דלקת שאינן סטרואידים. טיפולים אלה מטפלים בסימפטומים אך אינם מתקנים את העיוות בפועל. אם אי הנוחות נמשכת והיא קשה או כאשר מתבקש תיקון אסתטי של העיוות, ייתכן שיהיה צורך בתיקון כירורגי על ידי כירורג אורתופדי או כירורג פודיאטרי. נשים סובלות מהתופעה לעיתים קרובות יותר מאשר גברים. בוהן קלובה משפיעה על כ-23% מהמבוגרים וגיל ההופעה הנפוץ הוא בין 20 ל-50 והמצב הופך גם לשכיח יותר עם הגיל. בוהן קלובה תוארה לראשונה בבירור בשנת 1870. מצב דומה של הבוהן הקטנה מכונה בוניונט.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  "Bunions". OrthoInfo - AAOS. בפברואר 2016. נבדק ב-8 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Dayton, Paul D. (2017). Evidence-Based Bunion Surgery: A Critical Examination of Current and Emerging Concepts and Techniques (באנגלית). Springer. pp. 1–2. ISBN 9783319603155.
↑  Barnish, MS; Barnish, J (13 בינואר 2016). "High-heeled shoes and musculoskeletal injuries: a narrative systematic review". BMJ Open. 6 (1): e010053. doi:10.1136/bmjopen-2015-010053. PMC 4735171. PMID 26769789. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548386305171  GND: 4131922-9  LCCN: sh85058496  NDL: 00576882  NKC: ph979244 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ארמון ורנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, פארק עירוני, מוזיאון 
 מיקום:  סופיה 
 מדינה:  בולגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1912
 תאריך פתיחה רשמי:  1912 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  42°38′25″N 23°25′58″E﻿ / ﻿42.6403°N 23.4328°E﻿ / 42.6403; 23.4328
  (למפת סופיה מוגדלת) מחוז סופיה פרניק קיוסטנדילארמון ורנה(למפת סופיה רגילה) מחוז סופיה פרניק קיוסטנדילארמון ורנה he
 
ארמון ורנה (בבולגרית: Дворец Врана. פונטית: דבורץ וראנה) הוא ארמון מלכותי, בפאתי סופיה, בירת בולגריה, מקום המגורים הרשמי של משפחת המלוכה לשעבר של בולגריה. הארמון המלכותי במרכז סופיה (היום הגלריה הלאומית לאמנות והמוזיאון האתנוגרפי הלאומי) שימש למטרות ייצוגיות וארמון אוקסינוגרד ליד וארנה היה מעון קיץ, ורנה היה הארמון שבו בילתה משפחת המלוכה של בולגריה את רוב זמנה. ארמון ורנה שוכן בגובה של 571 מ'.
בארמון נמצאת גם חוות שרדקלי, בה היה גשר בעל תפקיד מרכזי בכיבוש סופיה בידי רוסיה במלחמה העות'מאנית-רוסית.
היסטוריה

המתחם הנרחב נקנה על ידי הצאר פרדיננד הראשון בשנת 1898 ושכן מחוץ לסופיה, אם כי כיום הוא נמצא בתוך העיר. במתחם יש פארק גדול ושני בנייני., הראשון נבנה ב-1904 כבית ציד דו-קומתי שהוזמן לגיאורגי פינגוב, והשני נבנה בעיקר בין 1909 ל-1914 כארמון, שניהם מכספי תקציב המדינה. הבניין הקדום ביותר במתחם, בקתת הציד, תואר מבחינה ארכיטקטונית כ"פרשנות מעולה לאדריכלות הבארוק בסגנון פלובדיב עם אלמנטים דקורטיביים וינאים".
שלושה חדרים בארמון בן שלוש הקומות עוצבו על ידי האדריכל ניקולה לזרוב ורוהטו מאוחר יותר בסגנון הבארוק, אחד בסגנון ארמונות המלוכה האוסטריים ואחד בסגנון לאומי בולגרי, בעוד חדר העבודה עוצב בסגנון ונציאני. הארמון כולל תקרת עץ מגולפת, ציפוי עץ אלון, לוחות מתכת מובנים וכלי דלפט. העמודים הפנימיים עשויים משיש קרארה ומעלית שינדלר ישנה עדיין בשימוש. במונחים של ארכיטקטורה, ארמון ורנה משלב השפעות ביזנטיות, מסורות התחייה הלאומית הבולגרית, אר נובו וקלאסיקה צרפתית.
האולם הקרליאני הוא מתנה מאלכסנדר השלישי מרוסיה, ורהיטיו (השולחן, הכיסאות ושולחן האיפור) עשויים לבנה קרליאני שעובד על ידי מעבדי עץ שנשלחו במיוחד מרוסיה. בקומה הראשונה יש אולם קולנוע ואולמות תה, בקומה השנייה ממוקמות הדירות, והשלישית הייתה מוקצה למשרתים ולבית המשפט.
בשנת 1918 עבר ארמון ורנה מהצאר פרדיננד לבוריס השלישי. הוא התמודד עם הממשלה החדשה לאחר ההפיכה הצבאית ב-9 ביוני 1923. באוגוסט 1943 הפך לנחלתו של סימאון השני. הארמון הראשי הופצץ על ידי חיל האוויר המלכותי בשנים 1943–1944 במהלך מלחמת העולם השנייה, ניזוק חלקית ושוחזר ב-1947. לאחר ביטול המלוכה, ארמון ורנה נלקח על ידי הקומוניסטים והפך למעונו של גאורגי דימיטרוב.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, הוחזר ארמון ורנה לצאר האחרון, סימאון סקסקובורגותסקי ואחותו הנסיכה מריה לואיזה, על ידי בית המשפט החוקתי של בולגריה ביוני 1998. הפארק נתרם על ידי משפחת המלוכה לעיר סופיה באוקטובר 1999, מה שאִפשר פתיחה לציבור של הפארק המלכותי לשעבר, שאורגן ב-1903 על ידי פרדיננד. סימאון עבר עם אשתו מרגריטה לגור בבקתת הציד הישנה המשופצת באביב 2001. הפארק ששטחו כמעט קמ"ר נפתח לקהל הרחב ב-2015. הפארק הוא ביתם של למעלה מ-400 מיני צמחים והוא הוכרז כאנדרטה לאומית של אדריכלות נוף. מספר אמני נוף עבדו על פארק ורנה (בהם V. Georgiev, K. Baykushev, Jules Locheau, Johann Kellerer, Anton Kraus, Alaricus Delmard ו־Wilhelm Schacht). הפארק כולל אגם ומספר גני סלעים.
הארמון, יחד עם הנכסים האחרים שהוחזרו לסימאון השני, היו נושא למחלוקות בתקשורת ובחברה הבולגרית בשנות ה-2000, שכן רבים טוענים שהם אמורים להיות רכוש ציבורי. מאז יוני 2013, הפארק פתוח לקהל בסופי שבוע. אוטובוס התחבורה הציבורית המיוחד X50, הפועל רק בסופי שבוע בשעות הפתיחה של הפארק, מחבר את הארמון עם גשר הנשרים.
קבורות

בפארק:
הצאר בוריס השלישי (1946–1954)
בקריפטת הארמון:
הנסיך קרדאם מטורנובו (*2024)
הצאר פרדיננד הראשון (*2024)
הערות שוליים

↑  Vrana Palace Elevation and Location
↑  "Ferdinand bought Vrana for 600 leva. Vrana is the favourite family residence of the ruler."
1 2  "Vrana Park and Palace". H.M. King Simeon II. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2009. נבדק ב-2009-08-12. {{cite web}}:  (עזרה)

* "Парк и дворец "Врана"" (בבולגרית). Н.В. Цар Симеон II. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2009. נבדק ב-2009-08-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The mayor: "I'm opening the Vrana park if a sponsor donates"" (בבולגרית). 24 Chasa. 2006-02-16. אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2007. נבדק ב-2006-10-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vrana Botanical Park. Vrana Park restoration and development project" (בבולגרית). Capital Municipality website. אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2007. נבדק ב-2006-10-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vrana Park and Palace". H.M. King Simeon II. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2009. נבדק ב-2009-08-12. {{cite web}}:  (עזרה)

* "Парк и дворец "Врана"" (בבולגרית). Н.В. Цар Симеон II. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2009. נבדק ב-2009-08-12. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge336584  VIAF: 242313255   WorldCat (עם VIAF): 242313255 
ארמון ורנה לפני 1944 (תמונה מהסוכנות הממלכתית של הארכיונים הבולגריים)
ארמון חאני שקי

ארמון חאני שקי (באזרית: Şəki xanlarının sarayı) הוא ארמון בעיר שקי באזרבייג'ן שימש כמקום מגורים ולינה בעונת הקיץ לחאנים של שקי. הארמון נבנה בשנת 1797 על ידי מוחמד חסן חאן.
האתר הוצע כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1998 על ידי גולנארה מהמנדרובה (אנ'), נשיאת הוועדה המקומית של הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים באזרבייג'ן. ב-7 ביולי 2019 המקום נרשם באופן רשמי כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה

ב-1968, רובע יוחרי בש (רו') המשמש כמרכז ההיסטורי של העיר שקי ואשר בו ממוקם הארמון הוכרז כשמורה היסטורית ואדריכלית לאומית.
רק בית הקיץ בעל שתי הקומות שרד עד היום מבין מספר המבנים שהיו במבצר השקי בעבר ושימשו כארמון. על אף שהמבנה שופץ פעמים רבות מאז בנייתו, לעבודה הרבה לא הייתה השפעה על מראהו של הארמון והוא נשאר כפי שהיה בעת בנייתו. לאחר שחאנות שקי הצטרפה לאימפריה הרוסית האחריות על המבנה עברה לשלטונות המקומיים והוא שופץ פעמים רבות. שימור האתר הוצא לפועל על ידי המשורר קארים אגה שקיחאנוב (אנ'), שהיה מצאצאי השושלת ששלטה בחאנות, בין השנים 1848 ו-1851.
כיום, יחד עם הבריכה ועצי הדולב, בית הקיץ הוא השריד היחיד שנותר ממבצר השקי וקומפלקס המבנים המלכותיים שהיו בו בעבר, ביניהם בית חורף ששימש מגורים לתקופת החורף ומקומות מגורים למשפחות החאנים ולמשרתים. המבנה מאופיין על ידי אריחי קיר מקושטים, ומספר חלונות ויטראז'.
הקירות הפנימיים מכוסים בציורי קיר שנצבעו בהשראת טכניקת הפרסקו האיטלקית בזמנים שונים במהלך המאה ה-18. רבים מציורי הפרסקו מציגים אגרטלי פרחים וחלקם זירות ציד וזירות קרב, חלק מציורי הפרסקו כוללים חתימות של אמנים כמו עלי קולי, קורבאן קולי, עבאס קולי ואוסטה גמבאר ששימשו ככל הנראה כחלק מאדריכלי המבנה.
שימור המבנה

בין השנים 1955 ו-1965 עבודות שימור בוצעו תחת פיקוחו של נייאזי רזאייב. שני אדריכלים כישרוניים בשם קאמל ממדביוב (אנ') וניקולאי אוטסין לקחו חלק בלקיחת המדידות ושימור ציורי הקיר. מרכז הפיקוד על עבודות השימור הוקם באולם הטקסים בקומה השנייה של המבנה כשהאדריכלים התאכסנו בחדרים הרבים שמפוזרים לאורך המסדרון.
הציורים שצוירו על ידי ממדביוב ואוטסין שמשו בסיס לעבודות השימור של המבנה כולו. עבודת השימור בהסתמך על הציורים הופקדה בידי האמנים פ. חג'יב וא. ראסולוב.
עבודות השימור האחרונות לקחו חלק בין השנים 2002 ו-2004 בידי צוות שימור גרמני והן מומנו על ידי הבנק העולמי.
הערות שוליים

↑  "Sheki, the Khan's Palace". 2001. אורכב מ-המקור ב-2012-05-15.
↑  "Six cultural sites added to UNESCO's World Heritage List". UNESCO. 7 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Шәки Ханларынын Сарајы / Под ред. Дж. Кулиева (Т. 10. ed.). Азербайджанская советская энциклопедия: Главная редакция Азербайджанской советской энциклопедии. 1987. pp. 502–503.
↑  David C. King. Azerbaijan, Marshall Cavendish, 2006, p. 99
פנים חדר ההתייעצויות של החאנים
ארמון ורדאלה

מראה הארמון מגני בוסקט
ארמון ורדאלה
תרשים קומת הקרקע
ארמון ורדאלה (במלטית: Il-Palazz Verdala, באנגלית: Verdala Palace) הוא אחד משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה, והוא שוכן בגני בוסקט שבדרום מערבו של האי מלטה.
היסטוריה

גני בוסקט (מאיטלקית בוסקטו - "Boschetto" - חורש קטן) הוא אזור החורש הטבעי היחיד באי מלטה, אורכם כ-800 מטרים ורוחבם הממוצע הוא כ-200 מטרים. הגנים הם אחד האתרים היחידים באי שנהנים מזרימה של מי נגר עילי בשל כך שהם שוכנים בערוץ נחל המוביל מצוקי דינגלי שמדרום להן. הארמון עצמו שוכן בפינה הצפון-מזרחית של הגנים. במקום עמד בית ציד קטן שהוקם על ידי הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט ב-1557. דה לה ולט בחר באתר בשל הצמחייה שבו ובזכות התאמתו לספורט הציד שהיה חביב על האבירים ההוספיטלרים. המבנה הנוכחי הוקם על ידי הגראנד מאסטר היג לובן דה ורדאל (Hughues Loubenx de Verdalle) ב-1586 וקרוי על שמו. הוא תוכנן על ידי האדריכל המוביל במלטה באותה עת, ג'רולאמו קסאר (Gerolamo Cassar), ונבנה ב-1582. המבנה הוקם בצורת מבצר רבוע שבארבע פינותיו מגדלי שמירה בולטים, וזאת כדי לספק לו הגנה מהתקפות הראזים העות'מאנים. עם זאת המגדלים הוקמו לקישוט בלבד, ולא היה להם ערך אסטרטגי. סביב הארמון נחפר חפיר יבש, והסלע שהוצא ממנו שימש כחומר בניין.
כאשר הבריטים כבשו את האי מידיו של נפוליאון, הם השתמשו בארמון כבית כלא לשבויי המלחמה הצרפתים. לאחר מכן שימש זמן מה כבית חרושת לייצור משי, ואחר כך ננטש ומצבו התדרדר. באמצע המאה ה-19 שופץ המבנה והפך למעון הכפר של המושל הבריטי של מלטה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה שימש הארמון כמקום מקלט ליצירות אמנות שהועברו אליו מהבירה ולטה. ב-1982 המבנה שופץ שוב והחל לשמש כבית הארחה לראשי מדינות אשר בקרו במדינה, וב-1987 הוכרז כמעון הקיץ הרשמי העומד לרשותו של נשיא הרפובליקה.
המבנה

הארמון רבוע בצורתו, ותוכניתו פשוטה למדי. אורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-30 מטרים, ושתי קומותיו משתרעות על פני שטח של 1,800 מ"ר בסך הכל. בארבעת המגדלים שבפינות המבנה קומה שלישית. גשר קטן מעל החפיר מוביל אל הכניסה הראשית בצידו הצפוני של המבנה. הכניסה נפתחת אל מבואה רבועה, ובהמשכה אולם מלבני מקורה בתקרת קמרון חבית, ששימש ככל הנראה כחדר האוכל. על תקרת האולם פרסקאות מסוף המאה ה-16, המתארים שמונה דמויות מיתולוגיות ושתי אלגוריות מוסריות. משני צדדיו של ציר זה (המבואה וחדר האוכל) שוכנים שלושה חללים רבועים בכל צד, שאחד מהם משמש כגרם מדרגות לולייני אל הקומה השנייה. אורכם ורוחבם של כל אחד מהחדרים הוא כעשרה מטרים לערך, בעוד שהחדר המלבני משתרע לאורך של 20 מטרים. במבנה מספר תוספות מאוחרות בסגנון אדריכלות הבארוק, כולן בקומה השנייה, הכוללות מרפסת, מעקה עמודים המקיף את הגג, ועמודים קטנים בין החלונות. מכך מוסק שייתכן שהקומה השנייה נוספה בשלב מאוחר יותר. ברצפת הקומה השנייה של המבנה שרד לוח שחמט שנחרט ברצפה על ידי החיילים הצרפתים שהוחזקו בארמון כשבויי מלחמה.
הערות שוליים

↑  verdala palace
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4583439-8  VIAF: 247385555   WorldCat (עם VIAF): 247385555
אלפא רומיאו ג'וליה GT

| --- | --- |

אלפא רומיאו ג'וליה GT, שנת 1968
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1963–1976
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Alfa Romeo Giulietta Sprint
 מודל אחריו:  Alfa Romeo Alfetta GT
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  4,080 מ"מ
 רוחב:  1,580 מ"מ
 גובה:  1,310 מ"מ
 משקל:  950 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,350 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור,  1,290 סמ"ק, המפיק 89 כ"ס ב-6,000 סל"ד 1,570 סמ"ק, המפיק 103 כ"ס, ב-6,000 סל"ד 1,779 סמ"ק המפיק 118 כ"ס ב-5,500 סל"ד  1,962 סמ"ק המפיק 132 כ"ס ב-5,500 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית
 מהירות מרבית:  173 קמ"ש (למנוע 1,300 סמ"ק), 185 קמ"ש (למנוע 1,600 סמ"ק), 190 קמ"ש (למנוע 1,750 סמ"ק), 195 קמ"ש (למנוע 2,000 סמ"ק)
 מעצב:  Giorgetto Giugiaro (חברת עיצוב המכוניות "Bertone")
אלפא רומיאו ג'וליה GT (באיטלקית: Alfa Romeo Giulia GT ) היא מכונית בתצורת קופה בעלת 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו בין השנים 1964–1976.
סך הכול יוצרו 223,000 יחידות.
אלפא רומיאו ג'וליה GT

דגם ה- "2000 GT veloce coupé" יוצא לארצות הברית, נמכרו בארצות הברית 6,337 יחידות. תאוצת הדגם "2000 GT veloce coupé" ממהירות של 0–100 קמ"ש היא 7.2 שניות.
דגם "2000 GT veloce coupé" נמכר בכמות של 5,451 יחידות בייצור של מערכת ההיגוי בצד ימין.
דגם ה"אלפא רומיאו ג'וליה GT" שווק בישראל.
סדרות אלפא רומיאו ג'וליה GT

GT 1300 junior
Giulia Sprint GT
GT 1600 junior
GT Veloce 1,779
GT Veloce 1,962
מודלים של דגמים אלפא רומיאו ג'וליה GT

Giulia Sprint GT 1600 (יוצר בין השנים 1963–1966)
Giulia Sprint GT Veloce 1600 (יוצר בין השנים 1963–1966)
Giulia GTC 1600 (יוצר בין השנים 1965–1966)
Giulia Sprint GTA (יוצר בין השנים 1965–1969)
Giulia GT 1300 Junior (יוצר בין השנים 1966–1970)
GT Veloce (יוצר בין השנים 1967–1969)
GTA 1300 Junior (יוצר בין השנים 1968–1975)
1750 (GT Veloce (2ª serie (יוצר בין השנים 1969–1972)
GT 1300 Junior (יוצר בין השנים 1970–1974)
GTV 2000 (יוצר בין השנים 1971–1975)
GT 1600 Junior (יוצר בין השנים 1972–1974)
GT 1300 Junior (יוצר בין השנים 1974–1975)
GT 1600 Junior (יוצר בין השנים 1974–1975)
תמונות

אלפא רומיאו ג'וליה GT, שנת 1969
אלפא רומיאו ג'וליה GT, שנת 1970 - מבט לתא הנהג
לוגו אלפא רומיאו ג'וליה GT, שנת 1970
לוגו אלפא רומיאו ג'וליה GT, שנת 1970 - מבט למנוע
אלפא רומיאו ג'וליה GT
אלפא רומיאו ג'וליה GT
אלפא רומיאו ג'וליה GT
אלפא רומיאו ג'וליה GT, שנת 1969
אלפא רומיאו ג'וליה GT
אלפא רומיאו ג'וליה GT - מבט לתמסורת ההילוכים
ראו גם

אלפא רומיאו ג'וליה
אלפא רומיאו GTA
לקריאה נוספת

אלפא רומיאו ג'וליה GT  (1966 Alfa Romeo Giulia Sprint GT Veloce - Alfaholics )
הערות שוליים

↑  אלפא רומיאו ג'וליה GT Fiche sur Omniauto, en Italien. [archive]