תנין (מיתולוגיה)
התנין בתנ"ך > התנין הוא מפלצת ימית

בסיפור הבריאה בספר בראשית זוכים התנינים להדגשה מיוחדת. הם היצורים היחידים המופיעים בשמם ונאמר בצורה מפורשת שאלוהים ברא אותם. כלומר הם לא היו שם לפני שהחלה הבריאה. נאמר עליהם שהם גדולים. אך לאחר שנבראו לא נזכרת שום פעילות מצידם. אולם במקומות אחרים בתנ"ך יש התייחסות ברורה למאבק איתנים שהתקיים בזמן בריאת העולם בין האל ובין התנינים שהם נחשי ענק ימיים מרובי ראשים. לוויתן נחש בריח, לוויתן נחש עקלתון, פתן ורהב הם שמות של מפלצות נוספות שהשתתפו באותה מלחמה. על פי פסוקים אלה אלוהים אמנם ניצח את התנינים ושאר מפלצות הים אך הן עדיין קיימות והמאבק בין האל ובינן יחזור באחרית הימים.
איוב ז' 12: הֲֽיָם־אָ֭נִי אִם־תַּנִּ֑ין כִּֽי־תָשִׂ֖ים עָלַ֣י מִשְׁמָֽר
תהילים צ"א 13 עַל-שַׁחַל וָפֶתֶן, תִּדְרֹךְ; תִּרְמֹס כְּפִיר וְתַנִּין
תהילים ע"ד 13-14: אַתָּ֤ה פוֹרַ֣רְתָּ בְעָזְּךָ֣ יָ֑ם שִׁבַּ֥רְתָּ רָאשֵׁ֥י תַ֝נִּינִ֗ים עַל־הַמָּֽיִם אַתָּ֣ה רִ֭צַּצְתָּ רָאשֵׁ֣י לִוְיָתָ֑ן תִּתְּנֶ֥נּוּ מַ֝אֲכָ֗ל לְעָ֣ם לְצִיִּֽים׃
ישעיהו נ"א 9 - 11: עוּרִי עוּרִי לִבְשִׁי-עֹז, זְרוֹעַ יְהוָה--עוּרִי כִּימֵי קֶדֶם, דֹּרוֹת עוֹלָמִים; הֲלוֹא אַתְּ-הִיא הַמַּחְצֶבֶת רַהַב, מְחוֹלֶלֶת תַּנִּין. י הֲלוֹא אַתְּ-הִיא הַמַּחֲרֶבֶת יָם, מֵי תְּהוֹם רַבָּה;
ישעיהו כ"ז 1: בַּיּ֣וֹם הַה֡וּא יִפְקֹ֣ד יְהֹוָה֩ בְּחַרְבּ֨וֹ הַקָּשָׁ֜ה וְהַגְּדוֹלָ֣ה וְהַחֲזָקָ֗ה עַ֤ל לִוְיָתָן֙ נָחָ֣שׁ בָּרִ֔חַ וְעַל֙ לִוְיָתָ֔ן נָחָ֖שׁ עֲקַלָּת֑וֹן וְהָרַ֥ג אֶת־הַתַּנִּ֖ין אֲשֶׁ֥ר בַּיָּֽם׃
פרשנים מסורתיים ראו ביצורים אלה משל למלכים שפגעו בעם ישראל: פרעה וסנחריב, אך מסתבר שחכמי התלמוד הכירו סיפורים על "שר של ים" שנלחם באלוהים ונוצח וסיפורים על התנינים הגדולים, שהם הלוויתן (מיתולוגיה) ובת זוגו, שהם נחש בריח ונחש עקלתון. יצורים אלה היו כה מסוכנים עד שיכלו להרוס את הבריאה כולה אם יתרבו ולכן אלוהים הרג את הנקבה (שהיא נחש עקלתון) ואת בשרה הוא המליח כדי שיהיה מאכל לצדיקים בגן העדן.

בבלי בבא בתרא ע"ד ב'.
אמר רב יהודה אמר רב בשעה שביקש הקב"ה לבראות את העולם אמר לו לשר של ים פתח פיך ובלע כל מימות שבעולם אמר לפניו רבש"ע די שאעמוד בשלי מיד בעט בו והרגו אמר רב יהודה אמר רב כל מה שברא הקב"ה ב עולמו זכר ונקבה בראם אף לויתן נחש בריח ולויתן נחש עקלתון זכר ונקבה בראם ואלמלי נזקקין זה לזה מחריבין כל העולם כולו מה עשה הקב"ה סירס את הזכר והרג הנקבה ומלחה לצדיקים לעתיד לבא שנאמר (ישעיהו כז, א)
גרסה שונה לקשר בין לוויתן ובין התנינים מופיעה כבר בספר חנוך. שם מדובר על תנין נקבה הנקרא לוויתן ותנין זכר ששמו בהמות. הנקבה נקראה לשכון בתהומות הים והזכר יצא אל המדבר, ושני התנינים יגיעו בסוף הדברים כמאכל אל סעודת הצדיקים.
תיאור של מפלצת ים נוראה המובא בספר איוב פרק מ"א מיוחס אמנם ללוויתן, אך אפשר לראות בו גם תיאור של התנינים, שהפרשנות היהודית המסורתית זיהתה אותם עם הלוויתן.
עֲֽ֭טִישֹׁתָיו תָּ֣הֶל א֑וֹר וְ֝עֵינָ֗יו כְּעַפְעַפֵּי־שָֽׁחַר׃ מִ֭פִּיו לַפִּידִ֣ים יַֽהֲלֹ֑כוּ כִּיד֥וֹדֵי אֵ֝֗שׁ יִתְמַלָּֽטוּ׃ מִ֭נְּחִירָיו יֵצֵ֣א עָשָׁ֑ן כְּד֖וּד נָפ֣וּחַ וְאַגְמֹֽן׃ נַ֭פְשׁוֹ גֶּֽחָלִ֣ים תְּלַהֵ֑ט וְ֝לַ֗הַב מִפִּ֥יו יֵצֵֽא׃בְּֽ֭צַוָּארוֹ יָלִ֣ין עֹ֑ז וּ֝לְפָנָ֗יו תָּד֥וּץ דְּאָבָֽה׃ לִ֭בּוֹ יָצ֣וּק כְּמוֹ־אָ֑בֶן וְ֝יָצ֗וּק כְּפֶ֣לַח תַּחְתִּֽית: מִ֭שֵּׂתוֹ יָג֣וּרוּ אֵלִ֑ים מִ֝שְּׁבָרִ֗ים יִתְחַטָּֽאוּ׃מַשִּׂיגֵ֣הוּ חֶ֭רֶב בְּלִ֣י תָק֑וּם חֲנִ֖ית מַסָּ֣ע וְשִׁרְיָֽה׃יַחְשֹׁ֣ב לְתֶ֣בֶן בַּרְזֶ֑ל לְעֵ֖ץ רִקָּב֣וֹן נְחוּשָֽׁה׃לֹֽא־יַבְרִיחֶ֥נּוּ בֶן־קָ֑שֶׁת לְ֝קַ֗שׁ נֶהְפְּכוּ־ל֥וֹ אַבְנֵי־קָֽלַע׃ כְּ֭קַשׁ נֶחְשְׁב֣וּ תוֹתָ֑ח וְ֝יִשְׂחַ֗ק לְרַ֣עַשׁ כִּידֽוֹן׃ תַּ֭חְתָּיו חַדּ֣וּדֵי חָ֑רֶשׂ יִרְפַּ֖ד חָר֣וּץ עֲלֵי־טִֽיט׃ יַרְתִּ֣יחַ כַּסִּ֣יר מְצוּלָ֑ה יָ֝֗ם יָשִׂ֥ים כַּמֶּרְקָחָֽה׃ אַֽ֭חֲרָיו יָאִ֣יר נָתִ֑יב יַחְשֹׁ֖ב תְּה֣וֹם לְשֵׂיבָֽה׃ אֵֽין־עַל־עָפָ֥ר מָשְׁל֑וֹ הֶֽ֝עָשׂ֗וּ לִבְלִי־חָֽת׃ אֵֽת־כָּל־גָּבֹ֥הַּ יִרְאֶ֑ה ה֝֗וּא מֶ֣לֶךְ עַל־כָּל־בְּנֵי־שָֽׁחַץ׃
התנינים הגדולים בבראשית א' מתורגמים בתרגום השבעים כκήτη τὰ μεγάλα־ kētē ta me gala ובוולגטה כ־cete grandia. במיתולוגיה היוונית והרומית אלו כינויים למפלצות ימיות ענקיות, שלרוב מתוארות כנחשי ענק מרובי ראשים. מפלצות ים הנלחמות באלים מופיעות גם במיתולוגיות המסופוטמיות הקדומות ובכתבי אוגרית ואין מחלוקת בין החוקרים בדבר השפעתם על אזכור מפלצות הים בתנ"ך. בתהילים מוזכרים בסמיכות "ראשי תנינים" וראשי לויתן, המכוונים בבירור למפלצת מרובת ראשים. בשירה זו כמו בשירות ובפסוקי נבואה אחרים במקרא נרמז מאבק איתנים שהתחולל בין אלהים ובין יצורי כאוס: תנינים, רהב, נחש עקלתון, נחש בריח ולוויתן. אלוהים שניצח באותה מלחמה קדומה -לאחר ששבר ופורר את ראשיהם - ינצח אותם גם בעתיד ביום הדין.
אמונה במפלצות כאלה מתגלה בסיפור מוזר במסכת קידושין המתאר חכם המחפש מקום ללון בו. הוא נכנס לבית מדרש ורואה שם מזיק - מין שד - שדומה לתנין בעל שבעה ראשים ובכל פעם שכרע בתפילה הותז אחד הראשים.
עדות לשימורה של המסורת על מלחמת האל בתנינים ולאמונה שהתנינים יתקיימו גם במלחמת גוג ומגוג שתתקיים באחרית הימים אפשר למצוא במסכת סנהדרין בתלמוד הבבלי:
שלח ליה רב חנן בר תחליפא לרב יוסף מצאתי אדם אחד ובידו מגילה אחת כתובה אשורית ולשון קדש אמרתי לו זו מניין לך אמר לי לחיילות של רומי נשכרתי ובין גינזי רומי מצאתיה וכתוב בה לאחר ד' אלפים ומאתים ותשעים ואחד שנה לבריאתו של עולם העולם יתום מהן מלחמות תנינים מהן מלחמות גוג ומגוג ושאר ימות המשיח
לספר הזהר יש גרסה משלו ל"סוֹד זֶה לִוְיָתָן וּבַת זוּגוֹ".: בזמן שקדם לבריאה היו התנין הגדול ועוד תשעה תנינים ששטו בתשעה נהרות, שנקרא גם יאורים שהתפצלו מנהר הפישון שיצא מגן העדן. אלהים גרר את התנינים ליבשה ורצץ את ראשם כְּמוֹ שֶׁנֶּאֱמַר (תהלים עד) "שִׁבַּרְתָּ רָאשֵׁי תַנִּינִים." התנין הזכר לא מת ונסוג אל מעמקי החושך אך אחת ל שבעים שנה הוא מעלה את סנפיריו והעולם כולו מזדעזע.. בתהום האפלה חבר התנין הגדול אל סמאל, מלך עולם הטומאה עד שקשה היה להבחין בינו ובין סמאל.
חוקרי המקרא ובראשם מ.ד. קאסוטו, רואים בהזכרת התנינים בסיפור הבריאה בספר בראשית, מחאה כנגד המיתוסים האליליים של הבבליים והכנענים. אלוהים הוא הבורא היחיד של העולם על כל יצוריו והתנינים הגדולים מוזכרים במיוחד כדי להדגיש שהם ברואי אלוהים ולא יצורים עצמאיים שמעזים להלחם באל. במזמור תהילים מזמין המשורר את כל הנבראים להלל את ה' ובראש ובראשונה דווקא את התנינים.
תהלים קמ"ח 5 - 7
הַֽ֭לְלוּהוּ שְׁמֵ֣י הַשָּׁמָ֑יִם וְ֝הַמַּ֗יִם אֲשֶׁ֤ר ׀ מֵעַ֬ל הַשָּׁמָֽיִם׃ יְֽ֭הַלְלוּ אֶת־שֵׁ֣ם יְהוָ֑ה כִּ֤י ה֖וּא צִוָּ֣ה וְנִבְרָֽאוּ׃

וַיַּֽעֲמִידֵ֣ם לָעַ֣ד לְעוֹלָ֑ם חָק־נָ֝תַ֗ן וְלֹ֣א יַֽעֲבֽוֹר׃ הַֽלְל֣וּ אֶת־יְ֭הוָה מִן־הָאָ֑רֶץ תַּ֝נִּינִ֗ים וְכָל־תְּהֹמֽוֹת