stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסקוביט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  KAl2(AlSi3O10)(F,OH)2
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני, m\2
 צורת הגביש:  כולל קריסטלים לווחיים עם קצה פינקואידי בולט. ארבעת פני הגביש של מוסקוביט יוצרות "ספרים" דמויי יהלום ואם הם מוגבלים על ידי פינקואיד אחר הם יוצרים "ספרים" קריסטליים כמעט הקסגונלים. הפאות של הקריסטל נראות לעיתים קרובות כאילו הן נעשות צרות
 צבע:  לבן, כסוף, צהוב, ירוק וחום
 ברק:  זגוגי עד לברק הפנינה
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד ויוצרת משטחים דקים או פתיתים
 שבירה:  בלתי אחידה
 קשיות:  2 - 2.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.8 (בממוצע).
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  משטחים גמישים ואלסטיים וכאשר מכופפים ומשחררים הם יחזרו לצורתם המקורית.  ארצות כרייה עיקריות: הודו, פקיסטן, ברזיל ואזורים שונים בארצות הברית
 מינרלים נלווים:  קוורץ, פצלת השדה, בריל וטורמלין
מוסקוביט (Muscovite) – מינרל נפוץ מאוד מקבוצת הנציצים (Mica). כרוב מינרלי הקבוצה המוסקוביט הוא בעל פצילות מושלמת ויוצר לוחות דקים.
המינרל נמצא בסלעי יסוד,  סלעים מותמרים וסלעי משקע. בסלעי יסוד הוא מרכיב נפוץ של פגמטיט גרניטי, גרניט, גרנודיוריט, אפליט ושאר סלעים פלסיים (עשירים בפצלת השדה וקוורץ). בסלעי יסוד געשיים חמוצים הוא פחות נפוץ. מוסקוביט הוא רכיב אופייני של סלעים מותמרים שמקורם בתהליך התמרה של סלעי משקע נפוצים. למוסקוביט תפקיד משמעוי ביצירה של ההופעה הפצלית של סלעים מותמרים כצפחות. משקעים קלאסטיים שמקורם בסלע קריסטליני שלא עברו בליה או הסעה משמעותית בדרך כלל מכילים מוסקוביט, לכן מוסקוביט הוא מינרל נפוץ גם באבן החול ארקוזה ועוד.
מקור השם מוסקוביט בא מזכוכית מוסקבה, שם שהשתמשו בו בעבר לתיאור המינרל בגלל השימוש בו בתור חלונות בכנסיות ברוסיה (במאה ה-19).
בסלעים פגמטיטים גבישי מוסקוביט עשויים להגיע לגודל של סנטימטרים ואף עשרות סנטימטרים והם מופיעים פעמים רבות עם גבישים של אבני חן בעלות ערך כמו טורמלין, טופז, בריל או אלמנדין. בהופעה נדירה של מוסקוביט מברזיל גביש מתואם יוצר כוכבים מחומשים צהובים שנקראים "מוסקוביט מכוכב" ("star Muscovite"), גרסה ירוקה כהה נקראת פוקסיט והצביעה שלה היא כתוצאה מברום בסריג.
אחד השימושים המוקדמים של מוסקוביט הוא כתחליף לזכוכית בחלונות משום שמשטחים דקים של המינרל שקופים, הוא עדיין משמש באופן לא נפוץ בתור חלונות בכבשנים ותנורים תעשייתיים. כיום הוא משמש בעיקר בתעשיית האלקטרוניקה. משטחי מוסקוביט משמשים לייצור רכיבים מגוונים כגון קבלים, טרנזיסטורים מבודדים וחלונות של שפופרות במיקרוגל. יישומים תעשייתיים נוספים עושים שימוש בברק הכסוף של גבישי המוסקוביט וכוללים שימוש בצבעים ולציפוי קירות. ציפוי על טפט יוצר ברק משיי. בתעשיית הצמיגים לרכב הוא משמש לשחרור הצמיג מהתבנית. עוד שימוש הוא בתור רכיב של בוץ הקידוח בקידוחי נפט וגז. ברק המוסקוביט מנוצל גם בתעשיית הקוסמטיקה בייצור של לקה מנצנצת לציפורניים, שפתונים וצלליות לעיניים. מקור הברק העדין שנראה בהרבה קרמים קוסמטיים צבעוניים הוא נוכחותה של אבקת מוסקוביט.
תכונות נוספות
מחלקה: סיליקטים
תת-מחלקה: מינרלים פילוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות).
קבוצה: מיקות
ממדי יחידת התא (אנגסטרם): a=5.19, b=9.03, c=20.05, beta=95.5
ארצות כרייה עיקריות: הודו, פקיסטן, ברזיל ואזורים שונים בארצות הברית
מאפיינים נוספים: משטחים גמישים ואלסטיים וכאשר מכופפים ומשחררים הם יחזרו לצורתם המקורית
פוקסיט מסלובקיה
שכבה של מוסקוביט
שופה

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,250 (2006)
 קואורדינטות:  32°16′32″N 35°05′05″E﻿ / ﻿32.275473°N 35.084603°E﻿ / 32.275473; 35.084603
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) שופה(למפת צפון השומרון רגילה) שופה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שופה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שופה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שופה (בערבית: شوفة) הוא כפר פלסטיני הנמצא כ-6 ק"מ דרום-מזרחית לטולכרם. כפר חקלאי, הנסמך כלכלית על קרבתו לטול-כרם. בגובה של כ-360 מטר מעל פני הים. הכפר סמוך לכביש 557 (עוקף טול-כרם). שופה הוא
בשנת 1990 נבנו בצמוד לכפר היישוב אבני חפץ וכן בסיס צבאי קטן.
הכפר בנוי על גבעה שמשקיפה על סביבתה וניתן לראות משם את הים התיכון.
מקור השם

ברשומי המס של 1596, היישוב נקרא סופה.
משמעות השם בערבית היא: משקיפה, צופה, וייתכן שמקור השם ניתן לה בשל מיקומה הגאוגרפי.
יש המזהים אותו עם מקומות הנזכרים במקורות קדומים בשמות: "שפתן", "שבתן" או "שפכן".
לכפר יש שני חלקים: החלק הראשי הוא "הכפר" (البلد) שבו גרים רוב התושבים והחלק השני הוא ה"עזבה" (عزبة) שנמצאת כ-3 ק"מ מערבית מהכפר. בין שני חלקי הכפר מפריד היישוב אבני חפץ
כביש הגישה לכפר מכיוון טול-כרם פתוח לתנועת כלי רכב פלסטינים, ומשמש ישראלים ופלסטינים גם ככביש גישה לאבני חפץ וגם ככביש גישה לכפר שופה.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין - שופה
| שנה | תושבים | מקור | הערות |
| 1596 |  |  | 8 בתי אב, כולם מוסלמים |
| 1922 | 207 |  |  |
| 1931 | 259 |  | גרים ב-47 בתים. |
| 1945 | 370 |  |  |
| 1961 | 503 |  |  |
| 1967 | 482 |  |  |
| 1987 | 1,100 |  |  |
| 1997 | 936 |  | 5.4% מאוכלוסיית שופה היו פליטים |
| 2006 | 1,253 |  |  |
| 2017 | 1,350 |  |  |
אדמה, חקלאות ומים

הגידול העיקרי באדמות החקלאיות שבסביבות הכפר הוא זיתים, אך יש גם גידולי שדה וחממות לגידול ירקות.
עתיקות

במרכז הכפר נמצאת "מצודת ברקאווי" - קָלְעָת בָּרְקָוִוי (قلعة البرقاوي), ששוחזרה בשנת 2004 על ידי משרד התיירות הפלסטיני. המבנה הוא בן שתי קומות שבהן כ-25 חדרים, הוא מקורה בכיפות ויש בו מסגד. מסביבו ניתן לראות את שרידי החומה שהקיפה את הטירה. הכפר שופה היה אחד המרכזים של חמולת "אל-ברקאווי" בשומרון (המרכזים האחרים היו בכפר דנאבה, והסניף האחרון התיישבו בכפר אל-לבד, הסמוכים. בני המשפחה נלחמו נגד מוחמד עלי ובנו איברהים פאשה שפלשו ממצרים, בשנת 1831 לספירה וראש המשפחה, שעל שמו קרוי המבצר הוא ח'ליל אל-ברקאווי שהפסיד במערכה והוצא להורג.
ח'רבת סמרה (خربة سمارة)נמצאת כשני ק"מ מהכפר שופה. שטח החורבה הוא כ-30 דונם והשתמרו שרידי מבנים עתיקים שמקורם, ככל הנראה, בתקופה הרומית ובהמשך היה זה ישוב שומרוני, מהתקופה הביזנטית. אחד המבנים החשובים בחורבה הוא מבנה בית הכנסת ומצפון לו מבנה מרשים, ששימש ככל הנראה כמבנה ציבורי. יש בחורבה, שרידי מבנים, מספר מקוואות, בורות מים, מערות קבורה ועוד.
הערות שוליים

↑  להבדיל מחורבה בשם זהה שנמצאת כ-200 מ' דרומית מזרחית למושב כסלון (נ.צ. 630725 / 205536) ובה תצפית יפה על נחל שורק.
1 2  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. p. 126, Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft.

(הועתק מוויקיפדיה בשפה האנגלית)
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, ידיעות אחרונות, הוצאת חמד, 1999
↑  שטח חקלאי ששייך ליישוב ועובד על ידי תושביו ובשל המרחק מהישוב, בחרו החקלאים להישאר ללון שם והמקום התפתח לכלל שכונה קטה ששייכת ליישוב, אך רחוקה ממנו
↑  Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Tulkarm p. 27

ראה: https://archive.org/stream/PalestineCensus1922/Palestine%20Census%20%281922%29#page/n29/mode/1up
↑  Census of Palestine 1931. Population of villages, towns and administrative areas p. 57

הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 21

ראה: http://users.cecs.anu.edu.au/~bdm/yabber/census/VSpages/VS1945_p21.jpg
↑  Palestine Remembered, شوفه - Shufa - שופה, Palestine Remembered
↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status Archived 2012-02-07 at the Wayback Machine Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Projected Mid -Year Population for Tulkarm Governorate by Locality 2004- 2006 Archived
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics, Census 2017, נראה ב: https://pcbs.gov.ps/Downloads/book2364-1.pdf, 2018, עמ' 68
↑  ניר יהב ויהושע בריינר‏, נוהל שכן: בין הכפר שופה להתנחלות אבני חפץ, באתר וואלה, 15 במאי 2012
↑  شوفة (قرية), المعرفة (בערבית)
↑  "قلعة البرقاوي".. حكاية صمود ونضال بين أروقة التاريخ, شبكة قدس الإخبارية, ‏2020-10-10 (בערבית)
↑  להבדיל מח'רבה בעלת שם זהה שנמצאת על גבעה בגובה של 15 מטר מעל פני הים, צפונית לנחל אלכסנדר ולחופית
↑  خربة سمارة.. موقع أثري ينهبه الاحتلال, وكـالـة مـعـا الاخـبـارية (בערבית)
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584243705171
אנטנה

.
סוגים נפוצים של אנטנות.
מראה האנטנות על גגות העיר העתיקה בירושלים
שלושה רכיבי RFID מבפנים, ניתן לראות את הסליל המשמש כאנטנה
אנטנות שונות בתוך טלפון נייד, כמו בלוטות', Wi-Fi, GPS, NFC וכדומה
אנטנה (מאיטלקית: Antenna, בעברית: מְשׁוֹשָׁה) היא מתמר, רכיב חשמלי או מתקן המורכב ממוליכים המיועד לשדר או לקלוט גלי רדיו.
בשידור, המוליכים מתמרים את הזרם חשמלי הנכנס לאנטנה, לקרינה אלקטרומגנטית.
בקליטה, זרם חשמלי נוצר במוליכים של האנטנה, כיוון שהם נמצאים בשדה אלקטרומגנטי משתנה (השראה אלקטרומגנטית).
מקור המונח

את השימוש הראשון במילה אנטנה לתיאור ההתקן האלחוטי משייכים לגוליילמו מרקוני, מהנדס חשמל איטלקי. בשנת 1895 מרקוני ערך ניסויים בציוד אלחוטי, במסגרתם השתמש במוט באורך של 2.5 מטרים לצורך השידור והקליטה של האותות האלחוטיים. באיטלקית פירוש המילה antenna הוא מוט (ומקורה מלטינית), וכך כינה מרקוני את מוט השידור והקליטה. מאז הפכה המילה אנטנה למונח בינלאומי לתיאור רכיב השידור והקליטה של גלי רדיו.
אפיון

תכונות האנטנה מורכבות ממספר תחומים:
תכונות פיזיות ומרחביות (הקשורות בכיוון אליו האנטנה משדרת או קולטת), ומהוות פרטים בעקום הקרינה של האנטנה.
רוחב אלומה
כיווניות
עוצמת אונות צד
יחס פנים לאחור
תכונות חשמליות ואלקטרומגנטיות (הקשורות ביכולות ההקרנה של האנטנה):
תחום תדר פעולה.
קיטוב (אופקי, אנכי, אלכסוני, מעגלי וכו')
יעילות או נצילות
יחס גלים עומדים (יג"ע)
היגב
שבח או הגבר
עכבת כניסה או יציאה (כניסה בשידור, יציאה בקליטה)
מדידות של המאפיינים של אנטנה קיימת מתבצעים במטווח אנטנות.
סוגי אנטנות

קיימים סוגים שונים של אנטנות, בהם:
אנטנת דיפול – אנטנה הבנויה משני חוטי (או מוטות) מתכת הנמצאים בציר אחד, כאשר במצב שידור תפוקת המשדר מוזנת ביניהם במרכז האנטנה. עקום הקרינה של האנטנה הוא כלל כיווני, במישור הניצב לאנטנה. כאשר אורך האנטנה הוא חצי אורך הגל, שבח הדיפול הוא 2.2 dB.
אנטנת מונופול – בנויה מחוט (או מוט) מתכת מעל משטח אדמה מתכתי אינסופי. בפועל ניתן להסתפק במשטח קטן יותר. לפי שיטת השיקופים, עקום הקרינה של אנטנה זו זהה לאנטנת דיפול. כאשר אורך האלמנט הוא רבע אורך גל, שבח המונופול הוא 6 dB.
אנטנת שופר – מבנה דמוי משפך. בנויה מגלבו מורחב בקצהו ומשמשת בעיקר לתדרים מעל 1 ג'יגה־הרץ.
אנטנה לוג-פריודית – אנטנה רחבת סרט בו ישנם מספר אלמנטים בעלי אורך שונה שכל אחד מהם תועד בתדר שונה.
אנטנת יאגי – משמשת בעיקר לתדרים גבוהים ומורכבת ממספר אלמנטים הנקראים דירקטורים ורפלקטורים.
אנטנה ביקונית – מורכבת משני אלמנטים בצורת חרוט מלא או ממוטות משדרת אלומה כלל כיוונית בציר האזימוט ואלומה כיוונית בציר ההגבהה.
אנטנה פרבולית – נקראת גם אנטנת מַחזֵר (reflector) או צלחת. שימושית בעיקר בתדרי מיקרוגל. בעלת מבנה דמוי צלחת פראבולית, שבמרכזה זן. משדרת אלומה צרה או שבח גבוה.
אנטנות מודפסות – אנטנות שנכנסו לשימוש בשנים האחרונות ובהן האלמנטים מודפסים על מעגל מודפס כך שניתך להדפיס מספר גדול של אלמנטים ולהשיג שבח גבוה.
אנטנת דיפול חצי אורך גל
אנטנה ביקונית
אנטנה לוג-פריודית
אנטנת מונופול
ראו גם

נוסחת פריס
ננו-אנטנה
תורן עם אנטנות לטלוויזיה, בקצה העליון אלמנט דיפול מקופל לקליטת רדיו FM.
אנטנת דיפול חצי אורך גל
מקס דינמן

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1875 קרוטושין, רפובליקת פולין 
 פטירה:  10 באפריל 1939 (בגיל 63) תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  Mally Dienemann 
 
הרב ד"ר מקס דִינֵמן (גרמנית: Max Dienemann; ‏ 27 בספטמבר 1875, קרוטושין, פרובינציית פוזן, ממלכת פרוסיה – 10 באפריל 1939, תל אביב) היה רב ליברלי בגרמניה, שיחד עם הרב ליאו בק היה ממנהיגי הזרם הליברלי ביהדות גרמניה ומנהיגי האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, מראשי התאחדות הרבנים הכללית בגרמניה (Allgemeinen Rabbinerverein Deutschland), שאיגדה רבנים ליברלים ואורתודוקסים, ופילולוג, שפרסם חיבורים רבים בנושא תאולוגיה ופילוסופיה.
ביוגרפיה

נולד בקְרוֹטוֹשִין שבמזרח פרוסיה. התחנך בבית ספר עממי יהודי, ולאחריו בגימנסיה. בהמשך למד באוניברסיטת ברסלאו פילולוגיה שמית, ובשנת 1898 קיבל ממנה תואר דוקטור. במקביל למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו והוסמך לרבנות בשנת 1898. בעשורים שלאחר מכן פרסם חיבורים רבים בנושאי תאולוגיה ופילוסופיה, וכן פירושים לתורה. הוא שימש כרב ברטיבור בין השנים 1903–1919. בשנת 1920 החל לכהן כרב הקהילה היהודית באופנבך על המיין שבגרמניה.
בשנת 1935 הסמיך דינמן לרבנות את רגינה יונאס, אשר בכך הייתה לאשה הראשונה אשר הוסמכה לרבנות.
הוא נכלא פעמיים במחנות ריכוז על ידי הנאצים: במחנה אוסטהופן (Osthofen) בשנת 1933, ובמחנה בוכנוואלד בשנת 1938. לאחר הפרעות בנובמבר 1938 ברח מגרמניה ללונדון, ומשם עלה עם משפחתו לארץ ישראל, וחי בתל אביב עד מותו ב-1939.
דינמן נחשב לאחד מהמנהיגים של התנועה הליברלית של יהדות גרמניה.
היה נשוי למלי, שפרסמה ספר זכרונות בגרמנית בשם Aufzeichungen, תל אביב 1939.
כתביו

Judentum und Christentum, Frankfurt a. M.: Kauffmann, 1914.
Galuth, Berlin: Philo-Verlag, 1929.
Liberales Judentum, Berlin: Schocken, 1935.
Midraschim der Klage und des Zuspruchs, Berlin: Schocken, 1935.
זאב לב

| --- | --- |

פרופ' זאב לב נואם בכנס תושב"ע בשנת תשכ"ט, 1969  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 באפריל 1922 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  3 באוקטובר 2004 (בגיל 82) ישראל 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קווינס  ישיבת בית יוסף 
 מנחה לדוקטורט:  איזידור אייזק רבי 
 תלמידי דוקטורט:  יעקב שחם, יוסף בודנהיימר 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל למדעים מדויקים על ספרו "תהודה פרמגנטית בגופים מוצקים" (1962), פרס רוטשילד על תרומתו לחקר הפיזיקה של המצב המוצק (1965), פרס כץ, פרס הרב מימון, פרס ירושלים
 צאצאים:  שמעון לב, נחום לב 
 מספר צאצאים:  5 
 הערות:  מייסד בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים והמכון המדעי-הטכנולוגי לבעיות הלכה
 תרומות עיקריות
 א. בין המובילים לפיתוח מכשירי ה-MRI והמיקרוגל. ב. הקמת בית הספר הגבוה לטכנולוגיה, ירושלים.
 
זאב לב (נולד וילהלם לב, 25 באפריל 1922 - 3 באוקטובר 2004) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל במדעים מדויקים לשנת תשכ"ב (1962), ומייסד בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, שכונה עוד בחייו, בשם "מכון לב".
ביוגרפיה

זאב לב נולד בשם וילהלם לב בווינה לנחום ואסתר לאו (לבית רימלט), שהיו שניהם צאצאי רבנים, בשנת 1934 עקרה משפחתו לברלין.
כשסופחה אוסטריה על ידי הנאצים, נשלח לאנגליה בקינדר-טרנספורט והחל ללמוד בישיבת גייטסהד. בזמן הקרב על בריטניה הוגלה, יחד עם אלפי נתינים גרמנים אחרים, למחנה הסגר בקולומביה הבריטית שבקנדה, שם עבד כחוטב עצים, בעוד הוריו ואחותו נספו בשואה. ב-1942 גייס רבה הראשי של טורונטו, הרב יעקב קמינצקי, את ראשי הקהילה לחתום על כתב ערבות, לשחרור היהודים מהמחנה. אחרי שחרורו עבר לטורונטו, שם היה בן בית אצל הרב קמינצקי.
לב סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת קווינס שבאונטריו. סיים תואר שני בשנה אחת, באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית, והתקבל ללימודי דוקטורט באותה אוניברסיטה במחלקה לפיזיקה שבראשה עמד חתן פרס נובל, פרופ' איזידור רבי. מנחהו לדוקטורט היה צ'ארלס טאונס, שאף הוא זכה בהמשך בפרס נובל.
ב-1950, לאחר סיום הדוקטורט, עלה עם אשתו דבורה (אותה פגש במסגרת תנועת הנוער השומר הדתי) לארץ ישראל, למורת רוחו של פרופ' רבי, והתקבל כמרצה באוניברסיטה העברית. הוא התמחה בתהודה פרמגנטית, וקנה לו שם עולמי בתחום, והיה בין המובילים לפיתוח מכשירי ה-MRI והמיקרוגל. ב-1962, כשהוא בן 40, התמנה לפרופסור מן המניין.
מכיוון שדגל בתורה עם דרך ארץ, עמד בראש קבוצה שייסדה ב-1969 את בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, הנקרא היום המרכז האקדמי לב, המשלב לימוד תורה ומדע גם יחד. לב וקבוצת המייסדים קיבלו, לשם כך, הסכמות מרבנים חשובים. הוא בחר שבית הספר יתמקד בתחומים: אלקטרו-אופטיקה, אלקטרוניקה ומדעי המחשב. לב היה גם ממייסדי המכון המדעי-הטכנולוגי לבעיות הלכה והיו"ר הראשון שלו. בניו למדו בישיבות תיכוניות.
בראשית שנות השבעים היה לב בין ראשוני המתיישבים בשכונת גבעת המבתר שבירושלים. הוא שימש כרבה של השכונה הקטנה והצעירה. בטרם נבנה מבנה הקבע של בית הכנסת בשכונה, שימש מרתף ביתו כבית כנסת. במקום זה התגבש נוהל תפילה משותף לכל העדות, שלפיו קטעי התפילה נקראים לסירוגין לפי נוסחי העדות השונות. כך הונהג גם במבנה הקבע של בית הכנסת, במשך למעלה מעשרים שנה.
לב היה חבר בוועדות ציבוריות, בין היתר בוועדה להיתרי עבודה בשבת ובוועדה לבדיקת טיסות אל על בשבת. ראש הממשלה דאז, מנחם בגין, קיבל ב-1982 את דעת המיעוט של לב להימנע מטיסות בשבת. לב נהג לייעץ לרבנים חשובים כרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג וכרב שלמה זלמן אוירבך בענייני טכנולוגיה.
לב נפטר בירושלים ב-3 באוקטובר 2004, והוא בן 82. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
בנובמבר 2011 נקרא על שמו של לב רחוב בפארק ההיי-טק בהר חוצבים בירושלים. בית הספר הגבוה לטכנולוגיה מעניק לזכרו את "פרס לב" מדי שלוש שנים בתחום "תורה עם דרך ארץ".
משפחתו

לזאב ודבורה לב נולדו חמישה ילדים. לאחר שדבורה נפטרה מסרטן נישא בשנית לשרה, לבית קצבורג, אלמנתו של הרב אברהם לבקוביץ', ואם לארבע בנות. השניים גידלו ביחד את תשעת ילדיהם. 
בנו, אל"ם נחום לב, היה קצין בכיר בסיירת מטכ"ל. ב-1988 עמד בראש כוח הסיירת שהתנקש באבו ג'יהאד באחד מפרברי תוניס, בירת תוניסיה, ואחד היורים לעברו. היה חובב אופנועים ונהרג בתאונת אופנוע באוגוסט 2000. ספרו "אופנועים - רכיבה נכונה" ראה אור לאחר מותו. בהספדו לבנו אמר עליו שמבחינתו מת שלוש פעמים: כשמות אמו שינה אותו מהקצה אל הקצה, כשעזב את הדת וכשנהרג בתאונה.
גם בנו השני, שמעון לב, צלם במקצועו, עזב את הדת ואף כתב על היציאה בשאלה ספר בשם "ושיודע לשאול" (הוצאת חרגול, תשנ"ח). בספר כתב נחום לב: ”אבא סוחב תיק רציני... הוא הלך למדע בתקופה שלאדם דתי זה היה כמו ללכת לסיירת מטכ"ל... אבא מתחכך עם העולם החילוני הרבה שנים... אבל הוא תמיד שמר את עצמו במנותק”. על האופן שבו קיבל את עזיבת הדת של שניים משלושת בניו כתב נחום: ”אין יום שאבא לא חושב על זה שאנחנו לא דתיים... הוא נכנס לקטע שבגללו תהיה הפסקת השושלת וזה התחיל להעיק עליו. בגלל ההחלטות שלו, שושלת של אחד עשר דורות של רבנים נגמרה... אני חושב שבמלחמת שלום הגליל אבא שלי התחיל פתאום לתפוס שיש לי עולם שלם מאחורי, שאני לא תלוש... אז הוא התחיל להשלים עם זה והתחיל לדבר על זה שהמשפחה שלנו היא רבגונית”.
בנו השלישי, אבי לב, תושב קרני שומרון, לימד בישיבה. בתו, ד"ר אסתר כהן, מרצה לאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. בתו, חוי לב, היא אמנית העוסקת בציור, פיסול וצילום. אחד מחתניו הוא ד"ר גבי בוטבול, מייסד בתי ספר אקדמיים לציבור החרדי בישראל ומחבר הספר "אסירי תקווה".
פרסים

פרס ישראל למדעים מדויקים על ספרו "תהודה פרמגנטית בגופים מוצקים" (1962)
פרס רוטשילד על תרומתו לחקר הפיזיקה של המצב המוצק (1965)
פרס כץ
פרס הרב מימון
פרס ירושלים[דרוש מקור]
מספריו

תהודה פרמגנטית בגופים מוצקים.
בירור מושגים - כוח כוחו וכוח שני בהלכה
מערכי לב
הערות שוליים

↑  פרופ' זאב לב, באתר אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו
↑  פרס לב
↑  חדשות 2, ‏לוחם סיירת מטכ"ל הודה: "אני יריתי באבו ג'יהאד", באתר ‏מאקו‏, 1 בנובמבר 2012.
↑  נקבעו ששה חתני "פרס ישראל", דבר, 4 במאי 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264307405171  ISNI: 0000 0000 8336 9217  LCCN: no96027090  MGP: 177202  VIAF: 120136431   WorldCat (עם VIAF): 120136431 
זאב לב מקבל את פרס ישראל, 1962
אריה (בודה)

| --- | --- |

 לידה:  1944
 פטירה:  20 בנובמבר 2017 (בגיל 73 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 
אריה (בודה) בודנהיימר (1944 – 20 בנובמבר 2017, ג' כסלו התשע"ח) היה סופר ומחנך, מנהל בית הספר התיכון האזורי ´ברנר´ בגבעת ברנר, ממייסדי ארגון בינה ומנהלה במשך שנים, מורה בישיבה החילונית בתל אביב. כתב בשנת 2010 את ספרו "בזכות החבר מפלונסק", המגולל את סיפורו של שלמה צמח, ובתוכו גם סיפור הידידות והמחלוקת עם דוד בן-גוריון ובשנת 2017 יצא לאור ספרו "אלם קרב", המגולל את סיפורם של מילואימניקים לאחר מלחמת יום הכיפורים ודרכם את סיפור הישראליות של דור שלם. פרסם 4 חוברות, ביניהן "דיבור המתחיל הולך ונמשך" ו"קריאה אישית בארון הספרים" - המכילות שיחות על ספרות עברית וספרות חז"ל השזורים אלה באלה. זוכה פרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית לשנת תשס"ח.
קורות חיים

נולד ב-1944, להוריו יעל (ארנה) לבית קונהיים ויצחק (יוליוס) בודנהיימר, בשכונת רמת חן בגבעתיים.
כבר בבית הספר היסודי ובתיכון נחשב לתלמיד מצטיין, אריה סיים את לימודיו בגבעתיים והיה חבר בתנועה המאוחדת והנוער העובד במשך כל שנות לימודיו. היה חבר פעיל בגרעין שהתארגן לצאת לקיבוץ צרעה והיה מזכיר הגרעין.
שרת בנח"ל והשתתף במלחמת ששת הימים, בקרב על שחרור ירושלים, שם גם נפצע. אחר כך השתתף גם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל.
סיים את אוניברסיטת בר-אילן בתואר ראשון ושני, בלימודי יהדות ופילוסופיה יהודית. את עבודת המוסמך שלו הקדיש לנושא הזהות הישראלית והשואה. עבודתו ניסתה לבחון מיתוסים וערכים בחברה הישראלית.
חבר קיבוץ צרעה, שם חי מאז שחרורו מהצבא. עבד שנים רבות ברפת, ריכז את חברת הנעורים והיה מזכיר הקיבוץ. ניהל את בית הספר התיכון האזורי בגבעת ברנר, היה ממקימי ארגון בינ״ה והישיבה החילונית בתל אביב ושימש כמנהל הארגון במשך כחמש שנים. במשך שנים רבות לימד בישיבה החילונית של בינ״ה בתל אביב.
בודנהיימר היה נשוי לריקי, אב לשלושה. כתב את הספר "בזכות החבר מפלונסק", ספר שעוסק בחייו של שלמה צמח ויחסיו עם דוד בן-גוריון, ספר שזכה להערכה רבה. ב-2017 יצא לאור ספרו השני "אלם קרב".
כתב תוכניות לימוד וחוברות עיון שהתפרסמו בהוצאת בינ״ה, העוסקות במקורות היהדות ובארון הספרים היהודי. כמו כן הפיק ספר מחווה לסופר ולמחנך מוקי צור.
נפטר ב-20 בנובמבר 2017, לאחר מאבק במחלת הסרטן. הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו צרעה.
הערות שוליים

↑  על הספר "בזכות החבר מפלונסק" באתר סימניה
↑  על הספר "בזכות החבר מפלונסק" באתר text
↑   משה גלעד, "אלם קרב": שיח הלוחמים שהיה כה חסר לבוגרי מלחמת יום הכיפורים, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2017
↑  קורות חיים של בודהיימר באתר בינה(הקישור אינו פעיל, 21 בנובמבר 2017)
↑  בודה שלנו מאמר על אריה בודנהיימר בדף הירוק במעריב (באתר הקיבוצים)(הקישור אינו פעיל, 21 בנובמבר 2017)
↑  פרס החינוך לאיש החינוך - אריה בודנהיימר (בודה) מצרעה זכה בפרס שרת החינוך באתר הקיבוצים(הקישור אינו פעיל, 21 בנובמבר 2017)
↑  יחיעם, יץ, "בזכות החבר מפלונסק: מסעותי עם שלמה צמח ודוד בן גוריון" מאת אריה (בודה) בודנהיימר שונאים, סיפור אהבה, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2010
↑   משה גלעד, "אלם קרב": שיח הלוחמים שהיה כה חסר לבוגרי מלחמת יום הכיפורים, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307072605171  VIAF: 157530497   WorldCat (עם VIAF): 157530497 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קנאבידיול

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 2-[(1R,6R)-6-isopropenyl-3-methylcyclohex-2-en-1-yl]-5-pentylbenzene-1,3-diol
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C21H30O2 
 מסה מולרית:  314.4636 גרם/מול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  13-19% (בבליעה), 11-45% (בשאיפה; 30% בממוצע)
 בטיחות
 מעמד חוקי:  לא נכלל בפקודת הסמים המסוכנים בישראל, אך על פי פרשנות של משרד הבריאות הוא אסור עדיין לשימוש, מכיוון שעונה להגדרת החוק האוסר כל המיוצר מצמח הקנאביס. ניתן כתרופה בכפוף לאישורים מיוחדים. בארצות הברית נכלל ב-Schedule I ו-Schedule III. מוצר מדף במדינות בהן הקנאביס מותר.
 דרכי מתן:  בליעה, עישון או אידוי
 מזהים
 קוד ATC:  N03AX24 
 מספר CAS:  13956-29-1
 PubChem:  644019
 ChemSpider:  24593618
 
פרח של קנאביס סאטיבה מכוסה בטריכומות
קנאבידיול (CBD) הוא אחד מלפחות 85 קנאבינואידים פעילים שזוהו בצמח הקנאביס, ומהווה עד 40% מהתמצית של הצמח. CBD הוא אינו חומר פסיכואקטיבי, בניגוד לטטראהידרוקנאבינול (THC), קנבינואיד נוסף שזוהה בקנאביס.
בשנת 2018 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) שימוש ב-CBD כתרופה יתומה לטיפול בשתי תסמונות הקשורות באפילפסיה, תחת שם המותג Epidiolex. בשנת 2020 נוספה התוויה שלישית לתרופה. נכון לשנת 2023 זהו השימוש הרפואי היחידי של CBD, אך החומר נבדק לטיפול במצבים נוספים, כמו הפרעות פסיכוטיות, חרדה, התמכרויות ואינסומניה.
בשנת 2022 החליט שר הבריאות הורוביץ כי ה-CBD יוחרג בישראל מפקודת הסמים המסוכנים כל עוד ריכוז ה-THC אינו עולה על 0.3%. עם זאת התהליך הרגולטורי לכך טרם הושלם.
שימושים רפואיים > פעולות מיקרוביאלית

לפי השערות שלא נבדקו, CBD עשוי להחליש את ייצור החֵלב בשורשי פצעי אקנה.
שימושים רפואיים > השפעות נוירולוגיות

מחקר שנעשה בשנת 2010 העלה כי זנים של קנאביס המכילים ריכוזים גבוהים יחסית של CBD, לא גורמים לפגיעה בזיכרון לטווח הקצר בעת ההשפעה, בשונה מזני קנאביס עם ריכוזים זהים של THC אך ריכוזים נמוכים יותר של CBD. החוקרים ייחסו תכונה זו לתפקידו של ה-CBD כאנטגוניסט לקולטן CB1.

הCBD משמש כמגן עצבי בעור בעלי חיים.
תכונתו של ה-CBD כנוגד חמצון חזק הוכחה כמשחקת תפקיד נוגד איסכמיה, ומגן עצבי.