stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלצ'לי פארק
מבנים בבלצ'לי

הצריפים מוספרו במספרים סידוריים. לפעמים המספרים נהיו מקושרים גם לסוג העבודה שנעשתה בתוכם. זו הסיבה שכאשר היה צורך להעביר אגף מצריף לבניין גדול יותר הוא עדיין כונה על פי המספר הסידורי של הצריף. להלן כמה מספרי צריפים והעבודה שבוצעה בהם:
"צריף 1" הצריף הראשון, נבנה בשנת 1939
"צריף 2" צריף פנאי
"צריף 3" מודיעין: תרגום וניתוח שדרים של הצבא וחיל האוויר
"צריף 4" מודיעין ימי: ניתוח שדרים של הצי
"צריף 5" מודיעין צבאי
"צריף 6" היה האגף שמטרתו הייתה לפענח את צפני האניגמה של הצבא וחיל האוויר הגרמניים. צריף 8 לעומתו תקף רק את האניגמה של הצי הגרמני. צריף 6 הוקם ביוזמתו של גורדון ולצ'מן ונוהל בראשית דרכו על ידי ולצ'מן ועל ידי עמיתו, המתמטיקאי מקיימברידג', ג'ון ג'פריס. סגנו של ולצ'מן, סטיוארט מילנר-בארי, נהיה מנהל צריף ב-6 בספטמבר 1943. באותה נקודת זמן שהו באגף יותר מ-450 אנשים. צריף 6 חבר לצריף 3, שטיפל בתרגום ובניתוח החומר המפוענח הגולמי שהגיע מצריף 6.
"צריף 7" מכונות כרטיסי ניקוב
"צריף 8" היה האגף שתפקידו היה לפענח הודעות אניגמה של הצי הגרמני. האגף הובל על ידי אלן טורינג. לאחר מכן החליפו סגנו קונל יו אודונל אלכסנדר בנובמבר 1942. צריף 8 חבר לצריף 4 אשר תרגם וניתח את הפענוחים הגולמיים שסופקו על ידי צריף 8.
"צריף 9" מנהלה
" צריף 10" אגף מטאורולוגי
"צריף 11" בניין הבומב הראשון
"צריף 14" בניין הטלפרינטר המרכזי
לאחר המלחמה

בתום המלחמה, בהוראת צ'רצ'יל, הושמדו הציוד והתוכניות ששימשו בבלצ'לי פארק, ולא נותר כל זכר לתקופה הסוערת שעברה על האחוזה. למרות שבמקום הועסקו אלפי אנשים, קיומה של היחידה נשמר בסוד עשרות שנים לאחר המלחמה. רק בשנת 1974 נחשפו היחידה ופועלה לראשונה לציבור הרחב. קורסי ההכשרה של GCHQ חדלו להתקיים בבלצ'לי פארק בשנת 1987, והמבנים היו בסכנת הריסה. ב-1992 הוכרז המקום כאתר לשימור וזכה להכרה בערכו ההיסטורי. האתר שופץ והפך למוזיאון, הקיים עד היום. ב-1993 הוקמה קרן נאמנות שמטרתה לנהל את שימור האתר ושיפוצו, במימון כספי תרומות. האתר נפתח לציבור ב-1993. בסיוע מיליונר אמריקאי שתרם סכום גדול, שוחזר חלק גדול מהציוד המקורי, בפרט מחשב הקולוסוס וכן מכונות נוספות כמו בומב – מתקן אלקטרו-מכני שתכנן אלן טיורינג כדי להאיץ את תהליך הפיצוח של צופן אניגמה. לאתר הובא גם דגם U-boot (צוללת גרמנית) מתקופת המלחמה.
ראו גם

בומבה
אולטרה
אניגמה
מברק הפלה
אגף ניומנרי בבלצ'לי
אגף טסטרי בבלצ'לי
לקריאה נוספת

Ted Enever, Britain's Best Kept Secret: Ultra's Base at Bletchley Park, 3rd edition, 1999, ISBN 0750923555.
F. H. Hinsley and Alan Stripp, eds. Codebreakers: The Inside Story of Bletchley Park, Oxford University Press, 1993.
Christine Large, Hijacking Enigma: The Insider's Tale, 2003, ISBN 0470863463.
Doreen Luke's "My Road to Bletchley Park - https://web.archive.org/web/20070928001740/http://www.bletchleypark.org.uk/shop/index.rhtm/130822/cat.html,
Hugh Sebag-Montefiore, Enigma: the Battle for the Code, London, Weidenfeld & Nicolson, 2000.
Michael Smith, Station X, Channel 4 Books, 1998. ISBN 0330419293 or ISBN 0752221892
A. P. Mahon, "The History of Hut Eight: 1939–1945", June 1945, PRO HW 25/2
Ralph Erskine, "Breaking German Naval Enigma", p. 186 in Action this Day, edited by Ralph Erskine and Michael Smith, 2001
Gordon Welchman, The Hut Six Story: Breaking the Enigma Codes, New York, McGraw-Hill, 1982.
Stuart Milner-Barry, "Hut 6: Early days", pp. 89-99 in in Codebreakers: The Inside Story of Bletchley Park, edited by F. H. Hinsley, and Alan Stripp, Oxford University Press, 2003
Derek Taunt, "Hut 6: 1941-1945", pp. 100-112 in Codebreakers: The Inside Story of Bletchley Park, edited by F. H. Hinsley, and Alan Stripp, Oxford University Press, 2003
ד"ר רפאל ג'. בוכניק-חן, דיפלומט ואיש סוד – וולטר איתן, מייסד משרד החוץ הישראלי, דרורים, 2022
הערות שוליים

↑  Tony Sale "Bletley Park Tour", Tour 3
↑  בצריף זה שירת גם ולטר איתן, לימים מייסד משרד החוץ הישראלי, יחד עם אחיו ארנסט
↑  Ralph Erskine, "Barry, Sir (Philip) Stuart Milner - (1906–1995)" in the Oxford Dictionary of National Biography, 2004
↑  David Kahn, 1991, Seizing the Enigma, pp. 189–190
↑  Tony Sale "Bletley Park Tour", Tour 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4358149-3  VIAF: 221287859   WorldCat (עם VIAF): 221287859 
צריף 1 היה הראשון שנבנה
צריף 4, מוקם בסמוך לאחוזה ושימש למודיעין ימי. כיום הוא עוצב מחדש כמסעדת המוזיאון.
צריף 6 בשנת 2004
ג'ון ברוטון

ג'ון ג'ררד ברוטון (באנגלית: John Gerard Bruton, באירית: Seán de Briotún;‏ 18 במאי 1947 – 6 בפברואר 2024) היה מדינאי אירי שכיהן כטישך (ראש ממשלת אירלנד) משנת 1994 ועד שנת 1997. כשר שכיהן תחת שני ראשי ממשלה, ליאם קוסגרייב וגארט פיצג'רלד, כיהן ברוטון בכמה תפקידים בכירים בממשלות אירלנד, כולל שר האוצר (1981–1982 ו-1986–1987) ושר התעשייה, המסחר והתיירות (1983–1986). הוא נבחר להיות מנהיג פינה גייל ב-1990 וכיהן כראש ממשלה כשהוא מוביל קואליציה מקיר לקיר (Rainbow Coalition) כשהמפלגות החברות בה היו מפלגת פינה גייל, מפלגת הלייבור ומפלגת השמאל הדמוקרטית.
ברוטון נבחר לראשונה לפרלמנט האירי, הדאל אירן ב-1969 וכיהן כחבר פרלמנט עד לפרישתו מהפוליטיקה הארצית ב-2004. משנת 2004 ועד לשנת 2009 הוא שירת כשגריר האיחוד האירופי בארצות הברית. כמו כן, היה סגן נשיא מפלגת העם האירופית (EPP).
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'ון ג'ררד ברוטון נולד למשפחת חקלאים קתולית עשירה מדונבויין שבמחוז מית' והתחנך בפנימייה לנערים.
הוא היה בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת דבלין והוסמך כעורך דין בקינגס אינז, אך הוא מעולם לא עסק בעריכת דין. ברוטון נבחר בהפרש זעום לפרלמנט האירי ב-1969 כנציג של מחוז מגוריו מטעם מפלגת פינה גייל. בגיל 22 הוא היה לאחד מחברי הפרלמנט שנבחרו בגיל הצעיר ביותר בתולדות הדאל. בבחירות של 1973 הוא הכפיל את מספר המצביעים עבורו ואף יותר. בחירות אלה הביאו את פינה גייל להיות חלק מהקואליציה הלאומית יחד עם מפלגת הלייבור. ברוטון התמנה כמזכיר הפרלמנטרי של שר התעשייה והמסחר ושל שר החינוך ושימש בתפקיד זה עד 1977.
ג'ון ברוטון נישא לפינולה ברוטון והיה אב לארבעה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בעקבות תבוסתה של מפלגת פינה גייל בבחירות של 1977, מונה ברוטון על ידי מנהיג המפלגה החדש גארט פיצג'רלד, להיות הדובר של המפלגה בפרלמנט בנושאי החקלאות. בהמשך קודם להיות שר האוצר בממשלת הצללים ונשא נאום משמעותי בדיון על התקציב של 1980. הוא מילא תפקיד משמעותי במערכת הבחירות של פינה גייל ב-1981, שבעקבותיה הקימה המפלגה קואליציה יחד עם מפלגת הלייבור בראשותו של גארט פיצג'רלד. ברוטון סחף כמות גדולה של קולות במחוז הבחירה שלו ובגיל 34 הוא מונה להיות שר האוצר, התפקיד הבכיר ביותר בקבינט. הממשלה החדשה נאלצה לסגת מהבטחותיה לקצץ במיסים עקב המציאות הכלכלית הקשה שהייתה אז. הממשלה קרסה באופן בלתי צפוי בליל ה-27 בינואר 1982 כאשר היא הובסה בהצבעה על התקציב השנוי במחלוקת שהגיש ברוטון לפרלמנט. חבר הפרלמנט הסוציאליסטי העצמאי, ג'ים קמי, שעד אז תמך בממשלה, הצביע נגד התקציב, שבין שאר הסעיפים הציע הנהגת מס ערך מוסף על נעלי ילדים, ובכך גרם לפיזור הפרלמנט ולמפלגת פינה גייל לאבד את השלטון.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > הצעה ראשונה למנהיגות

ממשלת המיעוט של פיאנה פול שהחלה לכהן לאחר מכן החזיקה מעמד עד נובמבר 1982, אז שבה פינה גייל לשלטון בראשות קואליציה עם מפלגת הלייבור, אך כאשר הורכבה הממשלה החדשה, הועבר ברוטון מתפקיד שר האוצר לתפקיד שר התעשייה והאנרגיה. בשנה שלאחר מכן הוקם משרד האנרגיה כמשרד נפרד וברוטון הוגדר כשר התעשייה, המסחר והתיירות. במסגרת חילופי גברי שבוצעו ב-1986 שב ברוטון למשרד האוצר. למרות זאת הוא לא זכה להציג את התקציב שלו. מפלגת הלייבור פרשה מהממשלה על רקע חילוקי דעות על הצעת התקציב. הממשלה נפלה והתקיימו בחירות חדשות.
בבחירות של 1987 נחלה פינה גייל תבוסה קשה. גארט פיצג'רלד התפטר מיידית מתפקידו כמנהיג המפלגה ובבחירות ליורש התמודדו אלן דוקס, פיטר בארי וברוטון עצמו. תוצאות הבחירות המדויקות לא פורסמו. התבוסה של ברוטון הייתה צורבת, שכן הוא בא ממסורת הדמוקרטיה הנוצרית של פינה גייל, בעוד שהמנצח, אלן דוקס, היה מהאגף הסוציאל-דמוקרטי של המפלגה שממנה הגיע פיצג'רלד. דוקס נתפס כמנהיג כושל שזכה לניכור מצדם של חברי מפלגתו ושיקם רק במעט את המפלגה לאחר התבוסה בבחירות. מדיניותו, שהייתה אמורה לשמש רשת ביטחון לממשלה של פיאנה פול בהצבעות על רפורמות כלכליות, הייתה לא אהודה גם היא. התוצאה הרת האסון בבחירות של 1990, שבהן דורגה המפלגה באופן משפיל וחסר תקדים כשלישית בקואליציה הלאומית, הפכה להיות הקש האחרון עבור המפלגה ודוקס אולץ להתפטר מתפקידו זמן קצר לאחר מכן. ברוטון, שהיה סגן מנהיג המפלגה אז, נבחר פה אחד לתפקיד המנהיג החדש.
ביוגרפיה > מנהיג המפלגה

בעוד שדוקס הגיע מהאגף הסוציאל-דמוקרטי של המפלגה, ברוטון נמנה עם אנשי האגף השמרני שלה. אך להפתעת המבקרים והשמרנים, במסגרת יוזמתו הפוליטית הראשונה, קרא ברוטון למשאל עם על התיקון בחוקה שהתיר גירושים באירלנד.
מפלגת פינה גייל הייתה בשקיעה במשך כמעט עשר שנים. מנקודת השיא של הבחירות של נובמבר 1982, שבהם היא זכתה ב-70 מושבים בפרלמנט, 5 מושבים בלבד פחות ממספר המושבים של פאינה פול, איבדה המפלגה מספר ניכר של מושבים. בעקבות התקופה בה הנהיג את המפלגה דוקס הבלתי מנוסה, נראה היה שכעת עמדה המפלגה בפני תקופה של בנייה מחדש כשמנהיג אותה ברוטון שהיה הרבה יותר מנוסה. בכל אופן, ברוטון נתפס כאיש הימין והרקע הכפרי שלו היווה סיבה לביקורת כנגדו, בעיקר מצד התקשורת.
במערכת הבחירות של 1992 האווירה נגד פיאנה פול העבירה מצביעים רבים לתמוך במפלגות האופוזיציה, אך המרוויחה הגדולה משינוי זה הייתה מפלגת הלייבור ולא פינה גייל, שאיבדה עשרה מושבים נוספים. המבוי הסתום שנקלע אליו המשא ומתן הקואליציוני, נבע בעיקר מסירובה של מפלגת הלייבור לשבת בממשלה אחת עם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית ועקב כך שברוטון שלל את רצונה של הלייבור לצרף לקואליציה את מפלגת השמאל הדמוקרטית. במצב כזה העדיפו אנשי הלייבור להצטרף לקואליציה עם פיאנה פול. הייתה זו מכה משפילה עבור ברוטון. מפלגת פינה גייל וברוטון באופן אישי, המשיכו לקבל נתונים עלובים בסקרים במהלך 1993 ובתחילת 1994 ובורטון בקושי שרד את ההתמודדות על מנהיגות המפלגה ב-1994. יחד עם זאת, כמה הצלחות בבחירות הביניים והצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי באותה שנה, בנוסף להופעה עלובה של מפלגת הלייבור, שינו את מעמדו של ברוטון. בסוף שנת 1994 כאשר הממשלה קרסה, ברוטון היה מסוגל להרכיב ממשלה עם הלייבור ועם מפלגת השמאל הדמוקרטי. ברוטון הואשם בצביעות כאשר הוא הסכים להיכנס לממשלה עם השמאל הדמוקרטי, בניגוד להבטחה של המפלגה בבחירות של 1992 שהיא לא תשב עם מפלגה זו בממשלה אחת. בכל אופן, ב-15 בדצמבר 1994, כשהוא בן 47, נבחר ג'ון ברוטון להיות ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות אירלנד. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות אירלנד שהוקמה ממשלה חדשה מבלי שנערכו קודם לכן בחירות כלליות.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

בבחירות של 1997 היה צפוי שהממשלה תנחל הצלחה. בעוד שמספר המושבים של מפלגת פינה גייל עלה בתשעה, נחלה מפלגת הלייבור תבוסה ואיבדה 16 מושבים בפרלמנט. מצב זה הותיר את ברוטון כשחסרה לו התמיכה הדרושה בפרלמנט כדי להמשיך כראש הממשלה וכתוצאה מכך הוא התפטר מתפקידו. קואליציה של פיאנה פול ושל המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית הוקמה בראשותו של ברטי אהרן וברוטון הפך להיות מנהיג האופוזיציה.
מפלגת פינה גייל הייתה משותקת באופוזיציה. ברוטון הודח מתפקיד מנהיג האופוזיציה ב-2001 והוחלף על ידי מייקל נונן, בין השאר עקב החשש שפינה גייל תאבד מושבים נוספים בפרלמנט בבחירות של 2002. בכל אופן, נונן לא עמד בציפיות והמפלגה איבדה מספר רב יותר של מושבים מאשר היה מצופה שהיא תאבד במידה וברוטון היה נשאר בתפקיד. התקווה שהמפלגה תגדיל את מספר נציגיה בפרלמנט מ-54 ל-60 נגוזה ותחת זאת קיבל המפלגה רק 31 מושבים. הייתה זו לא רק התוצאה השנייה הגרועה ביותר בתולדות המפלגה, אלא גם תוצאה הנמוכה ב-39 מושבים מנקודת השיא שלה בבחירות של 1982.
ברוטון, כתומך נלהב של שילובה של אירלנד באיחוד האירופי, נבחר להיות אחד משני הנציגים של הפרלמנט האירי לוועידה שניסחה את הטיוטה להצעת החוקה של האיחוד. הוא משמש כחבר בוועדת הכבוד של המכון ליחסים האירופיים הבינלאומי. בקיץ 2004 הוא קיבל הצעה לשמש כשגריר האיחוד האירופי בארצות הברית ולאחר התפטרותו מהפרלמנט האירי ב-31 באוקטובר 2004, הוא קיבל על עצמו את התפקיד. הוא קיבל תשבחות מצדו של ברטי אהרן שאמר שברוטון "מילא תפקיד חשוב בפיתוח היחסים של אירלנד עם האיחוד האירופי.
ברוטון קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניופאונדלנד ב-2003 ומאוניברסיטת מיזורי ב-2009. הוא מרצה באופן קבוע באוניברסיטאות באירלנד וברחבי העולם. ב-2004 הוא קיבל משרה של מרצה נספח בבית הספר לחוק ולממשל של האוניברסיטה העירונית של דבלין. בנובמבר 2008 הוא קיבל מאת ממשלת שוודיה את אות מסדר כוכב הצפון.
הערות שוליים

↑  "Mr. John Bruton". Oireachtas Members Database. Retrieved 29 July 2008.
↑  Miley, Michael (7 March 2009). "Dubliner who gave up city life for the farm". Irish Independent. Retrieved 27 May 2009.
↑  "John Bruton". ElectionsIreland.org. Retrieved 1 June 2009.
↑  "Bruton Moves to D.C. for Euro Post". The Irish Voice.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810699377005606  GND: 1176691880  ISNI: 0000 0000 3893 1151  LCCN: nb2002047307  NKC: osd20221166052  Trove: 1102134  VIAF: 58587213   WorldCat (עם VIAF): 58587213 
ג'ון ברוטון בבית הלבן עם סגן נשיא ארצות הברית, אל גור
גלסיוס הראשון

גלסיוס הראשון או גלאסיוס הראשון (בלטינית: Gelasius I; מת ב-19 בנובמבר 496) כיהן כאפיפיור החל מ-1 במרץ 492 ועד מותו. גלסיוס היה האפיפיור השלישי והאחרון ממוצא אפריקאי.
בתקופת כהונתו, פעל בצורה אסרטיבית לחיזוק הציות לסמכות האפיפיור, דבר שהביא לעלייה במתחים שבין הכנסייה הקתולית במערב אירופה לבין הזרמים המזרחיים.
גלסיוס נבחר ב-1 במרץ 492 מתוך כוונה שימשיך במאבקו של פליקס השלישי בקיסר האימפריה הרומית המזרחית אנסטסיוס הראשון ועם פטריארך קונסטנטינופול אאופמיוס בשל התנגדותו של קודמו, פליקס, לכהונתו של הפטריארך הקודם אקאקיוס אשר תמך באמונה המונופיזיטית שנחשבה על ידי הכנסייה המערבית כמינות.
בתקופת מחלוקת זו, שכונתה לימים המחלוקת האקאקינית פעל גלסיוס לחזק את מעמדו בראש הכנסייה המערבית, ושאף לבסס את מעמדו בראש הכנסייה הנוצרית כולה - הן במזרח והן במערב.
דואו סונט

בשנת 494 כתב גלסיוס לאנסטסיוס את המכתב "דואו סונט" ("שתיים הן", כאשר הכוונה היא לשתי חרבות, בעקבות משל המופיע בברית החדשה) על מהות היחסים שבין הכנסייה והמדינה, מכתב אשר התווה את היחסים האלה לאלף השנים שלאחר מכן. במכתב נאמר "שני כוחות בעיקר מחלקים ביניהם את השליטה בעולם, והם, סמכותם המקודשת של הכוהנים וכוח שלטונו של המלך. אחריותם של הכמרים היא הכבדה יותר". הרעיון שעומד מאחרי המכתב הוא שהקיסר אינו מעל לכנסייה אלא הוא חלק ממנה. כמו כל נוצרי אחר הוא זקוק לשרותי הכנסייה ואין הוא יכול להכתיב לאנשי הכנסייה כיצד לפעול במישור הדתי.
ברומא ביטל גלסיוס את הפסטיבל הרומי הדתי - הלופרקאליה. פסטיבל דתי זה הוחלף בחג הקנדלמאס - חג לכבוד מרים, אם ישו, שמציין את טהרתה ונחוג 40 יום לאחר חג המולד - ב-2 בפברואר.
גלסיוס דיכא את כת המניכאים ברומא, וכן קבע כי סקרמנט האויכריסטיה יערך הן עם לחם והן עם יין (וזאת במטרה לתפוס את המניכאים אשר סירבו לשתות יין מאחר שחשבו שהוא בסיס החטא. לאחר תום רדיפת המניכאים הושב הסקרמנט לצורתו הקודמת הכוללת לחם בלבד.
גלסיוס מת ב-19 בנובמבר 496. לימים הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו נקבע ליום מותו.
כתביו

על אף כהונתו הקצרה היה גלסיוס הפורה מבין האפיפיורים המוקדמים - והותיר אחריו 42 מכתבים אשר שרדו עד ימינו (בהם ה"דואו סונט"), ושרידים של 49 כתבי יד נוספים אשר שרדו בחלקם. בכתבים אלה מציג גלסיוס את עליונות האפיפיורות הרומית על הבישופים של הכנסיות המזרחיות.
כתבים אחרים, מאוחרים יותר, יוחסו לגלסיוס. בין הכתבים הפסאודו-גלסיאניים הידועים שבהם ניתן למנות את ה"de libris recipiendis et non recipiendis" ("ספרים שיש לקבלם וספרים שאין לקבלם") - רשימה הכוללת אילו ספרים יכללו בברית החדשה ואילו יהיו ספרים חיצוניים (אפוקריפים). קביעת הקנון הנוצרי שויכה לגלסיוס אולם ככל הנראה מדובר במסמך מאוחר הרבה יותר. ספר פסאודו-גליסיאני נוסף הוא ה"Liber sacramentorum Romanae ecclesiae - "ספר התפילות הכנסייתי הרומי") אשר נכתב ככל הנראה בתקופה המרובינגית.
גובה המיסים (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  סיפור מאת דייוויד אייר
 בימוי:  דייוויד אייר 
 הופק בידי:  דייוויד אייר כריס לונג טיילר תומפסון מאט אנטון
 תסריט:  דייוויד אייר 
 עריכה:  ג'פרי אובריין
 שחקנים ראשיים:  שיה לה-באף בובי סונטו לאנה פרייה סינתיה קרמונה ג'ורג' לופז
 מוזיקה:  מייקל יצרסקי
 צילום:  סלווטורה טוטינו 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קרוס קריק סדאר פארק בידור
 חברה מפיצה:  RLJE סרטים
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באוגוסט 2020
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  פשע מותחן סרט פעולה סרט דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
גובה המיסים (באנגלית: The Tax Collector) הוא סרט פעולה מותחן פשע דרמה נאו-נואר אמריקאי, שכתב וביים דייוויד אייר שגם הפיק את הסרט עם כריס לונג. בסרט מככבים שיה לה-באף ובובי סוטו בתפקידים הראשיים לצדם של ג'ורג' לופז, לאנה פרייה, אלפידה קרילו, בריאן אורטגה וברנדן שאוב בתפקידים משניים. הסרט מסמן את שובו של אייר לקולנוע אחרי היעדרות של כיותר משלוש שנים אחרי הסרט "בהיר" של נטפליקס. הסרט מתמקד בסיפורם של שני גובי מיסים בשירות העולם התחתון העובדים עבור אדון פשע בשם "ויזארד" ואחד מהם צריך להגן על משפחתו בעקבות יריבות.
הסרט יצא לאקרנים ב-7 באוגוסט 2020 בידי חברת RLJ בהפקת Cross Creek Pictures.
תקציר העלילה

דייוויד (בובי סוטו) וקריפר (שיה לה-באף) עובדים כ"גובי מיסים" בשירות העולם התחתון, במיוחד עבור אדון פשע בשם ויזארד ואוספים את כספו ואת "המיסים" שלו מכנופיות ברחובות העיר של לוס אנג'לס. כאשר אויבו הישן של ויזארד חוזר העירה ממקסיקו, כל עסקיו של ויזארד נופלים ודייוויד מוצא את עצמו בניסיון נואש להגן על משפחתו.
שחקנים ודמויות

שיה לה-באף - קריפר, גובה מיסים אפל, קר ומנוכר העובד עבור ויזארד ביחד עם דייוויד וזוכה למוניטין אימתני ואף נקרא "השטן" בידי רבים. לה-באף קעקע את פלג גופו העליון והאחורי במספר רב של קעקועים מיוחדים כסימני היכר של גנגסטר ברחובות, מה שזכה לתהודה תקשורתית רחבה.
בובי סוטו - דייוויד, גובה מיסים נדיב העובד עבור ויזארד ונאלץ לשתף פעולה עם קריפר.
סינתיה קרמונה - אלכסיה צ'בס
ג'ורג' לופז - לואיס
לאנה פרייה
אלפידה קרלו
בריאן אורטגה
ברנדן שאוב
הפקה > ליהוק והכרזה

ב-21 ביוני 2018 הוכרז כי השחקן שיה לה-באף ישתף פעולה ביחד עם הבמאי-יוצר דייוויד אייר עבור הסרט "גובה המיסים", מה שמסמן את שיתוף הפעולה השני ביניהם בעקבות סרט המלחמה "זעם" (2014). הוכרז גם כי אייר יפיק את הסרט עם שותפו כריס לונג דרך חברת "סיידר פארק בידור" שלהם. הסרט מסמל את חזרתו של אייר לקולנוע ובימוי אחרי היעדרות של 3 שנים מאז עשיית הסרט "בהיר" (2017) עבור נטפליקס ואף מסמל את חזרתו של אייר לז'אנר הפשע.
חודש לפני כן; במאי 2018, דייוויד אייר הודיע כי הוא ניסה לשכנע את השחקן ברנדן שאוב במשך כמעט 3 חודשים עבור הופעת אורח כתפקיד של חבר כנופיה בסרט.
לאחר מכן; ביולי 2018, צ'לסי רנדון, לאנה פרייה, גבריאלה פלורס, ג'ורג' לופז וסינתיה קרמונה הוכרזו כי הם הצטרפו לסרט.
הפקה > צילומים

הצילומים לסרט החלו ב-16 ביולי 2018 והסתיימו כחודש לאחר מכן, ב-16 באוגוסט של אותה השנה, בניהולו של סלבטור טוטינו והצילומים נערכו בעיקר בלוס אנג'לס, קליפורניה ובמקסיקו.
במהלך הצילומים; נחשף שיה לה-באף כשהוא מקועקע בפלג גופו העליון עם הכיתוב "קריפר" באנגלית על בטנו. לאחר מכן; דווח כי לה-באף באמת קעקע את עצמו עבור התפקיד.
זוהי הפעם השנייה שבה דמות בסרטו של אייר מופיעה כמקועקעת, כשהראשונה לעשות זאת היא הג'וקר בגילומו של ג'ארד לטו ב"יחידת המתאבדים" (2016).
הפקה > שיווק

בחודש מאי 2020, דווח כי חברת RLJ רכשה את זכויות ההפצה עבור הסרט. ב-1 ביולי 2020, דייוויד אייר פרסם את הטריילר הרשמי הראשון של הסרט באינסטגרם שלו.
יציאה לאקרנים

הסרט יצא לאקרנים ב-7 באוגוסט 2020 בפורמטים דיגיטליים ולא לבתי הקולנוע בעקבות מגפת הקורונה.
הערות שוליים

↑  Jeff Sneider, David Ayer's Shia LaBeouf Movie 'The Tax Collector' Unveils Plot Details, Summer Release, Collider, ‏2020-05-14 (באנגלית)
1 2  Vinnie Mancuso, Shia LaBeouf Got Real Tattoos for David Ayer's 'The Tax Collector' So Like Your Move, Jared Leto, Collider, ‏2020-07-13 (באנגלית)
↑  Shia LaBeouf, David Ayer to Reteam for Thriller 'Tax Collector', The Hollywood Reporter (באנגלית)
↑  The Fighter and The Kid - Episode 359
↑  Amanda N'Duka, Amanda N'Duka, David Ayer’s ‘The Tax Collector’ Adds Chelsea Rendon; Dean Jagger Cast In ‘Rim of the World’ Netflix Film, Deadline, ‏2018-07-13 (באנגלית)
↑  Lana Parrilla (@lanaparrilla) posted on Instagram: “Meet my new daughter @gabrielaaflores from the new #DavidAyer movie #TaxCollector #familia ... #Repost @taxcollectormovie ・・・ Day 4: w/…” • Jul 19, 2018 at 10:49pm UTC, Instagram (באנגלית)
↑  Mike Fleming Jr, Mike Fleming Jr, George Lopez, Lana Parrilla Join David Ayer’s ‘The Tax Collector’, Deadline, ‏2018-07-26 (באנגלית)
↑  https://twitter.com/davidayermovies/status/1030154088183263232, Twitter
↑  Shia LaBeouf Actually Got His 'Whole Chest Tattooed' for His Role in The Tax Collector, PEOPLE.com (באנגלית)
↑  Mike Fleming Jr, Mike Fleming Jr, David Ayer-Helmed ‘The Tax Collector’ With Shia LaBeouf Acquired By RLJE Films, Deadline, ‏2020-05-14 (באנגלית)
↑  David Ayer on Instagram: “Coming August 7”, Instagram (באנגלית)
↑  Exclusive: Sneak peeks at all the summer movies you'll want to stream in quarantine, www.usatoday.com (באנגלית)
ג'מאל חסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 70 בערך) ג'וליס, ישראל
 לאום:  ישראל ישראל
 תחום יצירה:  פיסול
 
סינרגיה, פסל אבן, יצירתו של ג'מאל חסן, במסגרת "מדבר וים", טיילת רחבעם (גנדי) זאבי, אילת 2015
ג'מאל (קמיל) חסן (בערבית: جمال حسن; נולד בשנת 1954) הוא פסל דרוזי ישראלי. פסלו המפורסם "סינרגיה", נמצא בכניסה לטיילת באילת.
קורות חיים

חסן נולד וגדל בג'וליס. למד אמנות באורנים - המכללה האקדמית לחינוך.
חסן השתתף במספר רב של סימפוזיוני פיסול בארץ ובעולם ביניהם תשע שנים בפסטיבל אבן בגליל באגם מונפורט.
חיים אישיים

חסן מתגורר בג'וליס. חבר בעמותת אבדאע לקידום האמנות במגזר הערבי.
פסלים במרחב הציבורי

סינרגיה – פסל מאבן, נמצא בכניסה לטיילת באילת, 2015
פסל חוצות – פסל אבן וברזל, יצירה של ראניה עקל, ג'מאל חסן, נמצא בגן הפסלים במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, רמת גן
עתיד קוסמי – פסל מאבן,
לוטוס – פסל מאבן, נמצא כפר מע'אר
דג – פסל אבן, נמצא ברחוב בן-זכאי, ירושלים, 2013
הערות שוליים

↑  שלט: תל השומר - גן הפסלים - "ללא כותרת" פסל חוצות של ראניה עקל, ג'מאל חסן
↑  גמאל חסן הפך את האבן ללוטוס מקודש, פורטל הכרמל והצפון, 8 בינואר 2018
↑  פסלי חוצות בירושלים
ג'יין טיילור

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1944 (בת 80) סן מטאו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jean Ellen Taylor 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת ווריק  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  מכללת מאונט הוליוק 
 מנחה לדוקטורט:  פרדריק אלמגרן הבן 
 מוסדות:  אוניברסיטת ראטגרס (30 ביוני 2002)  מכון קורנט למדעים מתמטיים (1 בספטמבר 2002)  אוניברסיטת ראטגרס 
 תלמידי דוקטורט:  אנדרו רוזן, דיוויד ב. אנדרסון, מרי ג'ינט קלי, ג'ייסון יאנגר 
 פרסים והוקרה:  עמית האיגוד לנשים במתמטיקה (2018)  עמית החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (2017)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 בן או בת זוג:  פרדריק אלמגרן הבן 
 
ג'יין אלן טיילור (אנגלית: Jean Ellen Taylor; נולדה ב-17 בספטמבר 1944) היא מתמטיקאית אמריקאית, פרופסור אמריטה באוניברסיטת ראטגרס ומרצה אורחת במכון למתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק.
ביוגרפיה

טיילור נולדה בסאן מטאו, קליפורניה. אביה היה עורך דין ואמה הייתה מורה לספורט. היא למדה בקולג' לנשים מאונט הוליאוק, ובשנת 1966 היא סיימה בהצטיינות יתרה, ראשונה בכיתה שלה. טיילור חזרה לקליפורניה והתחילה ללמוד כימיה באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה. לאחר שקיבלה תואר שני בכימיה, עברה תחת הנחיתו של ס. ס. צ'ן ללמוד מתמטיקה. לאור המהומות הפוליטיות בברקלי בסוף שנות השישים עברה טיילור לאוניברסיטת וורוויק שם סיימה תואר שני במתמטיקה. בסתיו 1970 עברה טיילור לאוניברסיטת פרינסטון שם ב-1973 סיימה דוקטורט במתמטיקה תחת הנחייתו של פרדריק אלמגרן. לאחר קבלת הדוקטורט הצטרפה לאוניברסיטת ראטגרס בניו גרזי בתור פרופסור משנה והתקדמה בסולם הדרגות עד להיותה פרופסור מן המניין. בשנת 2002 פרשה מהלימוד וקיבלה את התואר לפרופסור אמריטוס. בין השנים 1999-2001 כיהנה כיושבת הראש של האגודה לנשים במתמטיקה. טיילור נישאה שלוש פעמים למתמטיקאי ג'ון גוקנהיימר, למתמטיקאי פרדריק אלמגרן ואיתו יש לה ילדה ואז לאיש הפיננסים ויליאם גולדן שהביא איתו לנישואים שני ילדים.
המחקר שלה

מחקרה העיקרי של טיילור היה בנושא תורת המידה הגאומטרית. בתחילה חקרה צבירי בועות סבון ולאחר זמן קצר עברה למחקר בנושא גבישים. בשנת 1976 הוכיחה טיילור את חוקי פלתאו. חוקי פלתאו הם ארבעה חוקים שנוסחו בידי גוז'ף פלתאו במאה ה-19 אשר מגדירים את הצורה של הקרום בין בועות סבון בתוך צביר. אחד מבין החוקים הללו קובע שהעקמומיות הממוצעת בכל הנקודות על צביר בועות קבועה, ערך זה שונה בין צבירים שונים. באחת מהרצאותיה פנו לטיילור שני מדענים סיריל סמית וג'ון קאן והציעו לה לשנות את נושא המחקר שלה מבועות סבון לגבישים. התת-נושא שהם עסקו בו בקשר לגבישים היה קשור לשטח המינימלי שהוא מצב יחיד שבו העקמומיות הממוצעת בכל נקודה שווה לאפס. בהמשך התמקד מחקרה של טיילור בנושא גבישים ואיך הם מתפתחים תחת חוקים פיזיקאלים שונים. בנושא זה שהוא אינטרדסיפלינארי שיתפה פעולה רבות עם מהנדסי חומרים.
תארים ופרסים

טיילור זכתה במענק המחקר של הקרן על שם אלפרד פ סלואן. טיילור היא חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, האגודה האמריקאית לקידום המדע, האגודה לנשים במתמטיקה, והאגודה האמריקאית למתמטיקה. בשנת 2001, היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מקולג' מאונט הוליאוק.