חיים רפאלי
שירות בחיל הים > שירות במודיעין הימי

בשלהי שנת 1949 הועבר רפאלי לשרת במודיעין הימי, לפי בקשתו של צבי קינן שעמד אז בראש ענף המודיעין. קינן, שנמנה אף הוא עם בוגרי בית הספר הימי בצ'יוויטווקיה, הכיר את רפאלי ואת ניסיונו בעבודת המודיעין במסגרת הצבא הבריטי, ורצה לנצל את כישוריו בתחום זה. תפקידו הראשון היה ראש מדור מבחן וארכיב, שבהמשך נהפך למדור מחקר. באביב 1950 הפליג רפאלי על אח"י אטיה מורי (ש-45) לאיטליה למשימה חסויה, ומפקד כלי השיט קיבל הוראה לא לכלול את שמו ברשימת המפליגים.
בספטמבר 1951 התמנה רפאלי לתפקיד ראש ענף ים/4 (המודיעין הימי) והועלה לדרגת סגן אלוף. המודיעין הימי היה אז בחיתוליו, ובתקופתו של רפאלי גובשו היסודות שליוו את הארגון עשרות שנים אחר כך. בין השאר נקבעו בשנת 1953 נוהלי העבודה בתחום האיסוף ונקבעה חלוקת הסמכויות בין סוכנויות האיסוף השונות – המוסד, השב"כ ויחידות האיסוף הצה"ליות לבין מחלקת המודיעין במטכ"ל (לימים אגף המודיעין) וענפי המודיעין בחיל האוויר ובחיל הים. מאחר שמפקדת חיל הים שכנה אז בסטלה מאריס בחיפה, מינה רפאלי קצין קישור שייצג את ענף ים/4 בדיונים שהתקיימו במחלקת המודיעין הצה"לית בקריה (הראשון היה סגן גד גדעון). מי שעמד אז בראש מחלקת המודיעין, אל"ם בנימין גיבלי, שלח לרפאלי מכתב אישי ובו הודה לו על תרומתו החשובה "לטיפוח יחסי הגומלין בין ענף המודיעין בחיל הים וגורמי המודיעין בצה"ל".
בימיו של רפאלי התמקד המודיעין הימי בבניית בסיס הידע שלו על כלי השיט המלחמתיים במדינות ערב (בדגש על חיל הים המצרי וחיל הים הסורי), על נמלי ערב, על מערך הגנת החוף בארצות האויב ועל חופיהן.
אחת מפעולותיו הראשונות של רפאלי בתפקיד כראש ענף ים/4 הייתה הקמת גוף מחקר לנושאים טכניים במסגרת המודיעין הימי שיהיה מתואם מול המודיעין הטכני הכללי במחלקת המודיעין במטכ"ל. החשיבות של מחקר עצמאי של אמצעי הלחימה הייעודיים של חילות הים הערביים הוכיחה את עצמה עם השנים.
ניסיונו של רפאלי בפעילות בשטח האויב במלחמת העולם חידד אצל רפאלי את המודעות לחשיבותם של לימוד השטח בארצות ערב, ומבחינת המודיעין הימי היו אלה החופים והנמלים. במסגרת זו בוצעו פעולות איסוף יזומות ביעדים, נכתבו תיקי שטח ואף נבנו מודלים תלת־ממדיים מקרטון של יעדים נבחרים ובהם, לדוגמה, נמל אלכסנדריה במצרים לטובת לוחמי שייטת 13.
בתקופתו של רפאלי פורסמו "חוברות לזיהוי אוניות אויב" שנועדו לתת בימי הכוחות הלוחמים אמצעי עזר שימושי למקרה של היתקלות בכלי שיט צבאיים במרחבי הים. החוברות כללו מלבד צילומים גם דגשים של נתוני אפיון חזותי ופרטים על מערכות נשק.
לימים ציין רפאלי כי "היום האלקטרוניקה נותנת תשובות לגבי הרבה מאוד דברים, אבל אז זה היה מאוד מצומצם". רפאלי הדגיש שמידע רב נאסף אז מ"עיתונות מקצועית, עיתונות כללית, מאמרים בהוצאות בינלאומיות", שכן אלה דיווחו "כמעט על כל הציים בעולם, בצורה מהימנה, רק צריך היה פשוט להוציא מזה את החומר הדרוש. כמובן שהיו דברים מסוימים שלא התפרסמו, אבל בסך הכול האופי של צי הוא כזה שהוא בעצם די גלוי. הוא מופיע, נוסע. חוץ מזה יש התעניינות בציים. יש ספרות מאוד ענפה בתחום הזה. כך שזה גם היה מקור מאוד חשוב מבחינת הידע הבסיסי על סד"כ ונשק".
רפאלי הדגיש כי "מובן שהשתמשנו במקורות אמ"ן, גם אם אלה היו מקורות שלנו [כלומר מקורות ייעודיים לתחום הימי] הם גם פעלו במסגרת אמ"ן". עם זאת במשך כל שנות פיקודו, המשיך המודיעין הימי להפעיל חוליות איסוף בנמל חיפה ובנמל תל אביב, שתחקרו ימאים באוניות סוחר שפקדו נמלים ערביים.
רפאלי נמנה עם אלה שהכשירו ותדרכו את אליהו ריקה למשימת הריגול שלו בלבנון בתחילת שנות החמישים. ריקה העביר ארצה, בין היתר, תמונות מנמל טריפולי ומחופי לבנון, ששימשו את המודיעין הימי. לאחר שחזר ריקה ארצה, גייס אותו רפאלי לשירות במודיעין הימי. המעבר לחיל הים העלה על הפרק תוכנית שיזם ריקה בעבר. לפי התוכנית ירכוש ריקה אוניית משא קטנה שהוא יהיה בעליה וקברניטה. הספינה תפליג תחת דגל ערבי, צוותה יהיה ישראלי בתחפושת, והיא תבצע פעילות מודיעינית ומבצעית בארצות ערביות שתפקוד בהפלגותיה. רפאלי הבין את הפוטנציאל הטמון בתוכנית, ושיתף בה את יחידה 131 שריכזה את הפעילות המודיעינית והמבצעית שצה"ל מקיים בארצות חוץ. בסופו של דבר לא יצאה התוכנית לפועל וריקה נשלח למשימה אחרת.
אחד הנושאים שהמודיעין הימי היה טרוד בהם בימיו של רפאלי היה חופש השיט לנמל אילת ואפשרות ההפלגתן של אוניות ישראליות או המיועדות לישראל בתעלת סואץ. העיסוק בנושא בא לידי ביטוי גם בפעילות מבצעית שהאנשיו של רפאלי היו משולבים בה:
במפרץ אילת התבצעו סיורים לאיסוף נתונים על החופים המצריים בחצי האי סיני, על ההיערכות המצרית באזור מצרי טירן (ובכלל זה מיקום התותחים שהציבו המצרים בראס נצרני, לחסימת השיט) וסיורים לבדיקת נתיבי שיט חלופיים באזור האי סנפיר והחוף הסעודי. באחד המבצעים הללו עלתה על שרטון הספינה שעליה היו אנשי שייטת 13 (ועמם פנחם (פיני) נוסבאום מענף המודיעין הימי). הכוח חולץ במבצע שנונית.
במהלך התקופה נשלחו כמה ספינות סוחר, רובן בדגל זר, לבדוק את הפעילות המצרית ולנסות להבין עד כמה נחושים המצרים באיסורים שהטילו וכיצד ניתן לעקוף אותם. לחלק מההפלגות הללו הצטרפו אנשי המודיעין הימי. לדוגמה, אהרון בן-יוסף ("אסקימו"), קמ"ן שייטת 13, ולימים מפקד היחידה, הצטרף לאונייה יוונית שהפליגה לאילת דרך מצרי טירן, עקב אחר תגובותיהם של המצרים והתרשם שהם לא התכוונו לעוצרה.
ההתמודדות מול המגבלות המצריות על חופש השיט לישראל וממנה הגיעה לשיא בשנת 1954, כאשר האונייה "בת גלים", שהפליגה בדגל ישראל, ניסתה לעבור בתעלת סואץ. המצרים עצרו את האונייה בנמל פורט איברהים, צוות האונייה הואשם ברצח שני דייגים ועונה בכלא המצרי במשך 100 ימים. הקצין הראשון בהפלגה היה רפאל שפינט, ששירת עד יציאתו להפלגה במודיעין הימי, ושוחרר משירות סדיר חודש לפני הזמן, כדי לאפשר את הפלגתו על ה"בת גלים" כאזרח. גם יותר מחמישים שנים אחר כך, חש רפאלי אשמה על שאִפשר את שחרורו המוקדם של שפינט ואת יציאתו למשימה, שהובילה לעינויים שעבר בידי המצרים.