stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליהו גת
חייו > קבוצת "אקלים"

אליהו גת נמנה עם מייסדי קבוצת האמנים "אקלים" שהתארגנה בשנת 1974. הקבוצה קמה בעקבות מלחמת יום הכיפורים "כתגובה על הלך הרוחות בקרב הציבור הישראלי". היא "שמה לה למטרה להצביע על ההכרח להעלות את תודעת הציבור הנאור כלפי הזהות הישראלית בכל שטחי התרבות".
המשתתפים בתערוכות השונות של הקבוצה מאז הקמתה ועד לשנת 1983 היו: אליהו גת, רחל שביט, אורי ריזמן, אברם רפאל, מיכאל גרוס, חנה לוי, טובה ברלינסקי, יחזקאל שטרייכמן, אברהם מנדל, צבי אלדובי, רן שחורי, חנה מגד, אברהם אופק, שמעון אבני, חנה אביתר, דוד בן-ישראל, ראובן כהן, צבי טולקובסקי, רות יקותיאל, יורם רוזוב, שמשון הולצמן. מהם שהשתתפו בתערוכה אחת או שתיים ואחרים שהשתתפו במרבית תערוכות הקבוצה.
אליהו גת ורחל שביט היו יוזמי הקבוצה והרוח החיה בפעילותה במשך כל תקופת קיומה. אורי ריזמן, חנה לוי ואברם רפאל היו היחידים שהשתתפו כמעט בכל תערוכות "אקלים".
ניתן לומר ש"אקלים", יותר משהנה קבוצת אמנים מגובשת, היא רעיון המאחד סביבו אמנים שונים בתקופות שונות.
תערוכות "אקלים" היו פלורליסטיות מבחנה סגנונית. העיקרון שאיחד את יצירת המשתתפים בהן היה השפעת הנוף המקומי או מרכיביו עליה.
מבחינת הגישה הפרטיקולריסטית של הקבוצה וזיקתה למושג ה"ישראליות", מבחינת התנגדותה מחד גיסא ל"ישראליות" ספרותית ומיתולוגית ולארכאיזם ומאידך גיסא לגישה אוניברסליסטית ואוואנגארדית – מבחינות אלו קרובה קבוצת "אקלים" לאידאולוגיה של קבוצת "העשרה".
פרסים

1949 - פרס ע"ש שישה בני אמנים שנפלו במלחמת השחרור
1959 - פרס הסתדרות הכללית לאמנות
1972 - פרס משרד החינוך למורים לאמנות
1978 - פרס דיזנגוף
לקריאה נוספת

רון ברטוש, אליהו גת (מונוגרפיה), הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע; ברוש, תל אביב, 2017.
אירית מילר (אוצרת), אליהו גת/מחוות, בית האמנים תל אביב, גלריה אלפרד, 2017.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
אירית הדר, 12 אמנים - מבט שני, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006.
Gideon Ofrat, "One Hundred Years of Art in Israel", Westview Press,Boulder, Colorado, 1998
גילה בלס ואחרים, קבוצת העשרה 1960-1951, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, 1992.
גדעון עפרת, הסטודיה: דור הביניים, בית האמנים תל אביב, 1989.
דורית קדר, "לזכר אליהו גת", מוזות, גיליון 5/6, פברואר 1989, עמ' 5–6.
יגאל צלמונה, אליהו גת: האור באדמה, השמיים עופרת, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1984.
יגאל צלמונה, אקלים, תיאטרון ירושלים, 1982.
לאה אורגד (אוצרת), דמות האשה באמנות הישראלית, אמנות לעם, 1981.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
מרים טל, אקלים, מוזיאון לאמנות חדשה, עיריית חיפה, 1974.
יונה פישר, מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1972.
תצפית - תערוכת ציור ופיסול ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1964.
הערות שוליים

↑  מידע על נקבת השילוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273004  NLI: 987007513376905171  BnF: cb12417144x (data)  GND: 174210728  ISNI: 0000 0000 7890 0368  LCCN: n89102450  RKD: 281144  SNAC: w6z063x4  ULAN: 500058803  VIAF: 31123082   WorldCat (עם VIAF): 31123082
לאוטה

| --- | --- |

 
 סיווג:  קורדופוניים
 קבוצה:  כלי פריטה, כלי מיתר
 
לאוטת רנסאנס בעלת שמונה מיתרים
תֵיאוֹרבּוֹ, בעל שמונה מיתרים ועוד חמישה מיתרי "נבל"
לָאוּטָה או לוּט או קַתְרוֹס היא כלי מיתר.
הלאוטה המודרנית התפתחה מהעוּד הערבי, ושמה גם נגזר משמו הערבי של העוד: אל־עוד. אף על פי שצורתם החיצונית של שני הכלים דומה, הלאוטה בנויה מעץ שונה ומנוגנת בסגנון שונה מהעוד, ולכן גוון הקול שלה שונה לגמרי. בניגוד לעוד המנוגן בעזרת מפרט ומשמש ככלי מלודי, ללאוטה סריגים לרוחב הצוואר והיא מנוגנת בעזרת האצבעות, וכך ניתן להפיק באמצעותה פוליפוניה (נגינת מספר קולות בו־זמנית) ואקורדים.
היסטוריה

לאוטה הייתה ידועה בעולם העתיק כקתרוס, בדומה ללירה.
הלאוטה המודרנית הגיעה לאירופה בימי הביניים, שם הפכה פופולרית בתקופת הרנסאנס ככלי סולו וככלי מלווה לזמרים והרכבים. מספר המיתרים הלך וגדל עם הזמן, והמנעד הורחב כדי להתאים להרכבים מוזיקליים גדולים יותר. בתקופת הרנסאנס המוקדמת הייתה נפוצה לאוטה בעלת שישה מיתרים (חמישה מיתרים כפולים והמיתר הגבוה ביותר - בודד), ובהמשך נוספו בהדרגה ארבעה מיתרי בס נוספים. בסוף הרנסאנס ולאורך תקופת הבארוק שגשגה ההלחנה עבור והביצוע בארכילאוטה (או "לאוטת בארוק") ובתֵיאוֹרבּוֹ, שאפשרו מנעד גדול יותר וכיוונים אחרים מלאוטת שנבנו קודם לכן בעיצומו של הרנסאנס. תצורת התֵיאוֹרבּוֹ-לאוטה כוללת הארכה של חלק מצוואר הכלי והוספת מיתרים המשמשים לליווי הבס. מקובל לראות בתצורה זאת הרחבה כנבל.
רובו המוחלט של הרפרטואר ללאוטה מתקופת הרנסאנס והבארוק מתועד בשיטת רישום מוזיקלית הנקראת טאבלטורה, אשר מכוונת את הנגן היכן להניח את אצבעותיו ועל אילו מיתרים לפרוט - זאת בניגוד לשיטת התיווי הרגילה, בה מופיעים הצלילים אשר יש לנגן על גבי חמשה המציינת את גובהי הצלילים.
לקראת אמצע המאה ה-18 השתנו ההרכבים המוזיקליים והאופנה באירופה, והלאוטה איבדה את מעמדה ככלי סולו וככלי באסו קונטינואו, בעיקר בתצורת התֵיאוֹרבּוֹ-לאוטה.
בין המלחינים שכתבו יצירות ללאוטה נמנים אנטוניו ויוואלדי, יוהאן סבסטיאן באך, סילביוס לאופולד וייס, ג'ון דאולנד ואחרים.
נגני לאוטה ישראלים

דניאל עקיבא
איתן הופר
ברי מוסקוביץ'
אריאל דיקמן
אלון שריאל
איתי רחמילביץ'
אופירה זכאי
יאיר אבידור
אשר בן טל
ישראל גולני
מיכאל אלי
הערות שוליים

↑  Marlu Groen, About - Israel Golani (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 38237fcc-b833-4cd6-8dc1-e5fe2f308a2b  NDL: 00569914  NKC: ph122456 
ציור מצרי עתיק המתאר נגני לאוטה
ציור נדיר משנת 1920 בו נראית גברת מנגנת על לאוטה שוודית
אלכס ג'נינגס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במאי 1957 (בן 67) אסקס, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ווריק (1978)  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכס ג'נינגס (באנגלית: Alex Jennings; נולד ב-10 במאי 1957) הוא שחקן אנגלי שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית ועם התיאטרון המלכותי הלאומי. ג'נינגס זכה שלוש פעמים בפרס אוליבייה עבור "Too Clever by Half" ב-1988, עבור "פר גינט" ב-1996 ועבור "גבירתי הנאווה" ב-2003. הוא השחקן היחיד שזכה בפרס אוליבייה בקטגוריות הדרמה, המחזמר והקומדיה. ב-2006 גילם את הנסיך צ'ארלס בסרט "המלכה". סרטים נוספים בהשתתפותו הם "כנפי היונה" (1997), "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" (2004), "בבל" (2006) ו-"The Lady in the Van" (מ-2015).
ביוגרפיה

ג'נינגס נולד באסקס, בנם של פגי פטרישה ומייקל תומאס ג'נינגס. הוא למד בבית הספר התיכון "Abbs Cross Technical High School" בהורנצ'רץ', אחר כך למד אנגלית ותיאטרון באוניברסיטת ווריק, וסיים את לימודיו ב-1978. הוא סיפר שהמחזה הראשון שראה בתיאטרון האולד ויק כשהיה בתיכון היווה השראה לרצונו להיות שחקן.
הוא למד משחק במשך שנתיים בבתי הספר למשחק "תיאטרון בריסטול אולד ויק".
ביוגרפיה > תיאטרון

הקריירה של ג'נינגס החלה בשנת 1985 בתיאטרון רפרטוארי בהופעה במגוון תפקידים בהם בדמות מקסימיליאן רובספייר במחזה "סקרלט פימפרנל". הוא פגש את הבמאי ניקולס הייטנר (אנ') בהפקה זו ומאז עבד איתו פעמים רבות.
ב-1988 זכה בפרס אוליבייה להופעה הקומית הטובה ביותר על משחקו בתפקיד גלומוב במחזה "Too Clever by Half" בתיאטרון האולד ויק. שנה אחר כך היה מועמד שוב לפרס אוליבייה באותה קטגוריה על גילום הדמות דורנטה במחזה "The Liar".
ג'נינגס שיחק עם התיאטרון המלכותי הלאומי במספר מחזות בהם בתפקיד לאונטס במחזה "אגדת חורף" ובתפקיד הראשי במחזה "אלברט ספיר".
תפקידים נוספים שלו עם הלהקה השייקספירית המלכותית כוללים את התפקיד הראשי במחזה "פר גינט", עליו זכה בפרס אוליבייה בשנת 1996 בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, בדמות ריצ'רד במחזה "ריצ'רד השני" (לצדו של אנטון לסר בתפקיד הנרי בולינגברוק), תסאוס/אוברון במחזה "חלום ליל קיץ" (בבריטניה, בסיבוב הופעות בארצות הברית ובברודוויי), אנג'לו במחזה "מידה כנגד מידה" והתפקיד הראשי ב"המלט".
ב-2002 הופיע ג'נינגס בהפקה מחודשת של קמרון מקניטוש וטרוור נאן למחזמר "גבירתי הנאווה" בתיאטרון דרורי ליין וזכה על תפקידו בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר. הוא היה אמן עמית בלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2007 שיחק בתפקיד גארי אסנדיין במחזה "Present Laughter" מאת נואל קאוורד בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-2011 גילם ג'נינגס את דמותו של מיכאיל בולגקוב בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזה "Collaborators".
ב-2014 שיחק בתפקיד וילי וונקה במחזמר "צ'ארלי ומפעל השוקולד" בבימויו של סם מנדס בתיאטראות וסט אנד שבלונדון. הוא החליף בתפקיד את השחקן דאגלס הודג'.
ביוגרפיה > קולנוע

בקולנוע שיחק ג'נינגס בתפקיד צ'ארלס, נסיך ויילס בסרט "המלכה" בבימויו של סטיבן פרירס ובכיכובה של הלן מירן.
עוד הופיע בסרט "רקוויאם המלחמה", בגרסה הקולנועית של ה-RSC למחזה "חלום ליל קיץ", שיחק בתפקיד לורד מארק בסרט "כנפי היונה", הופיע בסרט המוזיקלי "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" ובסרט הפעולה "The Four Feathers".
ב-2015 גילם ג'נינגס את המחזאי אלן בנט בסרט הקולנוע "The Lady in the Van" לצדה של השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר שאיתו עבד מזה זמן רב בתיאטרון.
ב-2021 שיחק את דמותו של בר הוראס וילסון בסרט של נטפליקס - מינכן, על סף מלחמה.
ביוגרפיה > טלוויזיה ורדיו

בין הופעותיו של ג'נינגס בטלוויזיה היו התוכניות "The State Within", "כל אנשי סמיילי", "The Franchise Affair", "המפקח מורס", "לואיס", "אלפונסו בונזו", התפקיד הראשי בסדרה "Ashenden", "ללכת שבי אחריו", "המפקח אליין", "זמנים קשים", "Bad Blood" והסדרה "לונדון" של פיטר אקרויד.
ברדיו השתתף בתסכיתים כמו "קזינו רויאל", "דרכו של עולם", "Strange Meeting", וורביס ב"אלים קטנים" ובעיבוד ל"בית ממכר עתיקות".
בנוסף הקליט ג'נינגס ספרי שמע בהם "הסוס ונערו", "אל מחוץ לכוכב השותק" ואת "פרלנדרה" מאת ק.ס. לואיס, "20,000 מיל מתחת למים" מאת ז'ול ורן ואת "Attention All Shipping" מאת צ'ארלי קונלי (אנ'). הוא גם קריין קבוע ברדיו ה-BBC בתוכנית "ספר לפני השינה".
ב-2007 גילם את הכומר האטון בסדרת הטלוויזיה "קרנפורד" של ה-BBC. עוד שיחק בתפקיד ג'ון לה מסוריר בדרמה "הנקוק וג'ואן".
ב-2009 הופיע ג'נינגס בדמות בנג'מין בריטן במחזה "The Habit of Art".
ב-2010 שיחק בתפקיד קפטן שיפשייפ בסדרת הטלוויזיה לילדים "Grandpa In My Pocket" בערוץ CBeebies. עוד באותה שנה כיכב בסרט "בל היפה". הוא הופיע בתפקיד הנרי טיזרד בסרט "Castles in the Sky".
מ-2011 עד 2014 שיחק ג'נינגס בתפקיד אלן קאודרי QC בסדרה המשפטית "הגלימה" של ערוץ BBC One.
ביוגרפיה > עבודות נוספות

ביוני 2008 הופיע ג'נינגס לראשונה באופרה בהפקה של רוברט קרסן ל"קנדיד" מאת ברנשטיין, בו שיחק בתפקיד וולטר ובתפקיד דוקטור פאנגלוס.
ב-2006 הקליט גרסה מקוצרת של הספר "A Spot of Bother" מאת מארק האדון.
פרסים

ג'נינגס זכה בשלושה פרס אוליבייה:
1988: "Too Clever by Half" - פרס אוליביה להופעה הקומית הטובה ביותר
1996: "פר גינט" מאת הנריק איבסן - פרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר
2003: "גבירתי הנאווה" בתפקיד הנרי היגינס בבימויו של טרוור נאן - פרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | סקרלט פימפרנל | The Scarlet Pimpernel |  | תיאטרון הוד מלכותה |
| 1987–1988 | מידה כנגד מידה | Measure for Measure | לוצ'יו | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1988 |  | Too Clever by Half |  | תיאטרון אולד ויק בלונדון |
| 1988 |  | The Country Wife |  | תיאטרון רויאל אקצ'נג' מנצ'סטר |
| 1989 | גטו | Ghetto | קיטל | התיאטרון הלאומי |
| 1990 | ברווז הפרא | The Wild Duck | ייאלמר אקדל | להקת פיטר הול |
| 1990 |  | The Liars | דורנטה | תיאטרון אולד ויק בלונדון |
| 1990 | ריצ'רד השני | Richard II | ריצ'רד השני | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1992 |  | The Recruiting Officer | קפטן פלום | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 1993 | חשיבותה של רצינות | The Importance of Being Earnest | ג'ון וורת'ינג | תיאטרון אולדוויץ' |
| 1994 | פר גינט מאת הנריק איבסן | Peer Gynt | פר גינט | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1994–1995 | מידה כנגד מידה | Measure for Measure | אנג'לו | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1996 |  | Easter Bonnet Competition |  | תיאטרון פאלאס בניו יורק |
| 1996 | חלום ליל קיץ | A Midsummer Night's Dream | אוברון / תסאוס | תיאטרון לונט-פונטיין (אנ') בברודוויי |
|  | הייד פארק | Hyde Park |  | הלהקה השייקספירית המלכותית |
|  | אילוף הסוררת | The Taming of the Shrew |  | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1997 | המלט | Hamlet | המלט | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 2000 | אלברט ספיר | Albert Speeer |  | בתיאטרון ליטלטון בלונדון |
| 2001 | אגדת חורף | The Winter's Tale |  | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2001 |  | The Relapse |  | התיאטרון המלכותי הלאומי ניו יורק |
| 2001 | גבירתי הנאווה | My Fair Lady | פרופסור הנרי היגינס | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2003 |  | Brand |  | תיאטרון היימרקט בלונדון |
| 2009 |  | The Habit of Art | הנרי | התיאטרון הלאומי |
| 2011 |  | Collaborators | מיכאיל בולגקוב | התיאטרון הלאומי |
| 2012 |  | Hymn |  | התיאטרון הלאומי |
| 2012 |  | Cocktail Sticks |  | התיאטרון הלאומי |
| 2013 | צ'ארלי ומפעל השוקולד | Charlie and the Chocolate Factory | וילי וונקה |  |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 | רקוויאם המלחמה | War Requiem | חייל עיוור |  |
| 1996 | חלום ליל קיץ | A Midsummer Night's Dream | תסאוס / אוברון |  |
| 1997 | כנפי היונה | The Wings of the Dove | לורד מארק |  |
| 2002 | ארבע הנוצות | The Four Feathers | קולונל המילטון |  |
| 2004 |  | Five Children and It | אבא |  |
| 2004 | ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים | Bridget Jones: The Edge of Reason | הורשיו |  |
| 2006 | בבל | Babel | קן קליפורד |  |
| 2006 | המלכה | The Queen | הנסיך צ'ארלס |  |
| 2008 |  | The Disappeared | אדריאן באלאן |  |
| 2010 |  | Words of the Blitz | ג'ורג' אורוול |  |
| 2013 |  | Trap for Cinderella | צ'אנס |  |
| 2013 | בל היפה | Belle | לורד אשפורד |  |
| 2014 |  | Castles in the Sky | הנרי טיזארד |  |
| 2015 | הליידי בקרוואן | The Lady in the Van | אלן בנט |  |
| 2016 | הכחשה | Denial | סר צ'ארלס גריי |  |
| 2021 | מינכן, על סף מלחמה | Munich – The Edge of War | הוראס וילסון (אנ') |  |
| 2022 | האיש שלא היה | Operation Mincemeat | ג'ון ססיל מסטרמן |  |
| 2022 |  | Your Christmas or Mine? | האמפרי יוז |  |
| 2022 | המחילה | The Forgiven | לורד סוונת'ורן |  |
| 2023 |  | Your Christmas or Mine 2 | האמפרי יוז |  |
| 2024 | בליץ | Blitz | ויקטור סמית' |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Costa, Maddy (19 בספטמבר 2007). "'I wanted to be Fred Astaire'". The Guardian. נבדק ב-31 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Alex Jennings takes on Willy Wonka role". BBC News. 7 בפברואר 2014. נבדק ב-31 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shenton, Mark (7 בפברואר 2014). "Bold casting choices and versatile actors". The Stage. נבדק ב-31 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Evans, Lloyd (21 ביוני 2014). "Alex Jennings interview: the new Willy Wonka on Roald Dahl's 'child killer'". The Spectator. נבדק ב-31 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jennings, Alex (22 באוקטובר 2011). "5 days in the life of ... Alex Jennings". The Independent. נבדק ב-1 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Mitford, Oliver (17 בפברואר 2014). "Alex Jennings to take over from Douglas Hodge as Willy Wonka". Best of Theatre. נבדק ב-17 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   Film, The Telegraph
↑  "A Midsummer Night's Dream". Internet Broadway Database. נבדק ב-31 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428767205171  PLWABN: 9810559903505606  BIBSYS: 6071721  BnF: cb141904496 (data)  GND: 136075118  ISNI: 0000 0001 1878 9052  LCCN: no97003173  MusicBrainz: bbcbcc40-a61c-4273-a5f2-5042370175d7  NKC: xx0085692  NLK: KAC2020N5164  NTA: 297556010  RERO: 02-A012544836  SUDOC: 079418635  VIAF: 85868357   WorldCat (עם VIAF): 85868357
טיבאדר סאנטו

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1877 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 בינואר 1934 (בגיל 56) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 סוגה:  אופרה 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 
טיבאדר סאנטו (במקור תאודור יהודה לייב שמולוביץ, בהונגרית: Szántó Tivadar; באנגלית: Theodor Szántó;‏ וינה, 3 ביוני 1877 – בודפשט, 7 בינואר 1934) היה פסנתרן מפורסם בעולם, מלחין יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

תאודור יהודה לייב שמולוביץ היה בנם של החזן אברהם שמולוביץ ושל אנה פלדמן. הוא השלים את לימודיו בווינה, ומשנת 1893 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט: הלחנה למד אצל יאנוש קוסלר ופסנתר אצל קלמן חובן. בין 1898 לבין 1902 למד אצל פרוצ'ו בוזוני בברלין. לאחר מספר סיורי קונצרטים מוצלחים בגרמניה ובאנגליה, הוא השתקע בפריז ב-1905 ובז'נבה ב-1914. לאחר מלחמת העולם הראשונה, קיבל את העיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי על הפיכת המוזיקה הצרפתית לפופולרית. הוא חזר הביתה לבודפשט ב-1922. בסוף שנות ה-20 יצא שוב לחו"ל ורק באחרית ימיו חזר לבירת הונגריה. הוא היה פסנתרן מפורסם בעולם שהתבלט בעיקר בפירוש יצירותיהם של מלחינים בני זמנו הצרפתיים (דביסי, ראוול), האנגלים (דליוס) וההונגרים (ברטוק, קודאי).
הוא גילה עניין במוזיקה של יפן בכך שכתב לפחות שלוש יצירות תוך שימוש בהשפעות יפניות (אופרה, סוויטת תזמורת וסוויטת פסנתר).
הוא כתב גם כמה עיבודי פסנתר של יצירות של יוהאן סבסטיאן באך ואיגור סטרווינסקי, החושפים טכניקה וירטואוזית. יצירות הפסנתר השלמות שלו הוקלטו על ידי המלחין והפסנתרן הווירטואוז ארתור צ'ימירו הברזילאי עבור מותג התקליטים אקטה פרלאבל (אנ')
סאנטו נחשב למורה חשוב לפסנתר. תלמידיו כללו את ברטה אלבס דה סאוזה (אנ') בפריז.
ב-1934 הוא לקה באירוע מוחי בסיבוב הופעות בשוודיה, ומת בבית החולים קוראני בבודפשט זמן קצר לאחר שחזר הביתה לבודפשט.
אשתו הייתה הרקדנית אולגה בקפי.
יצירותיו העיקריות > עבודות תיאטרון

טייפון (אופרה, 1924)
סאמום (אופרה, 1933)
הרוזן רומיאו (אופרה, לברית של לאסלו סילאג'י, בכורה: 1931)
יצירותיו העיקריות > יצירות תזמורת

Violin Sonata, 1906
Land and Sea Symphony, 1909
Contrasts, piano suite, 1912
Variations on a Hungarian Folksong, piano, 1915
Symphonic Rhapsody, 1917
In Japan: Essays and Studies in Japanese Harmony based on Native Songs, piano, 1918-22 (This work has been recorded by Noriko Ogawa)
Taifun: A Japanese Tragedy in Three Acts an opera on a Japanese subject, set to a libretto by Menyhert Lengyel based on his play Typhoon; the opera was premiered in Mannheim on 29 November 1924, and had later productions in Antwerp, Budapest and Vienna
Japan Suite, orchestra, 1926
Magyarorszag: Concert Sonata in Hungarian style, violin and piano; dedicated to Eugène Ysaÿe
יצירותיו העיקריות > עיבודי מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר

Johann Sebastian Bach: About a dozen transcriptions, including:
Fantasia and Fugue in G minor, BWV 542, 1904 (This has been recorded by Cyprien Katsaris and Marc-André Hamelin)
Prelude and Fugue in A minor, BWV 543,1912
Prelude and Fugue in C minor, BWV 546, 1914
Passacaglia in C minor, BWV 582, 1932
4 Organ Chorale Preludes, c. 1900
Aus der Tiefe rufe ich
Ach bleib bei uns, Herr Jesu Christ, BWV 649
Jesu Leiden, Pein und Tod on Paul Stockmann's "Jesu Leiden, Pein und Tod"
Allein Gott in der Hoh sei Ehr, BWV 663
Igor Stravinsky:
Suite of five pieces from Petrushka , 1922
"Fète populaire de la semaine grasse"
"Chez Petrouchka"
"Chez le maure"
"Danse de la ballerina"
"Danse russe"
"Marche chinoise" from Le Rossignol
דיסקוגרפיה

2017 : Acte Préalable AP0386 – Tivadar Szántó - Complete Piano Works 1 (Artur Cimirro) [1]
2017 : Acte Préalable AP0387 – Tivadar Szántó - Complete Piano Works 2 (Artur Cimirro) [2]
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
A magyar muzsika könyve. Szerk. Molnár Imre. Budapest, Havas Ödön, 1936. (ספר המוזיקה ההונגרית)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. IV. kötet (Rabatinszky Mária – Zwischenakt). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. 1931. (לקסיקון אמנות הבמה)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Révai új lexikona I–XIX. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1996–2008. ISBN 963-901-594-6 (הלקסיקון החדש של רוואי)
הערות שוליים

↑  másképp: Smulowitz
↑  "Születési bejegyzése a bécsi izraelita hitközség születési akv. 1356/1877. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-19.
↑  "Szántó Tivadar meghalt (1934. január 9.) Pesti Napló, 85. évfolyam, 5. szám, 15. oldal". נבדק ב-2020-03-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007331541105171  PLWABN: 9811792862105606  BnF: cb14996195c (data)  CANTIC: a11101945  CiNii: DA13510451  GND: 117391506  ISNI: 0000 0000 8101 6581  LCCN: no89002547  MusicBrainz: 24559609-faa3-47f3-a219-db04a3f386f7  NKC: mzk2010598109  NLA: 36026738  NTA: 314673679  RERO: 02-A003882742  SUDOC: 124946062  Trove: 1191834  VIAF: 22415238   WorldCat (עם VIAF): 22415238
זמר-יוצר

בוב דילן, זמר-יוצר נודע, 1963
זמר-יוצר (באנגלית: Singer-songwriter) הוא מוזיקאי המחבר, מלחין ושר את שיריו שלו, ופעמים רבות מלווה לבדו את שירתו בנגינה, על פי רוב בגיטרה או בקלידים. זמרים-יוצרים רבים נוטים לשלב בשיריהם נושאים חברתיים ופוליטיים.
בלהקות רוק ומטאל מקובל מאוד שהסולן משתתף בכתיבת מילות השירים, בהלחנה ולפעמים גם בנגינה.
ארצות הברית ובריטניה

המונח זמר-יוצר שויך במקור לזמרים מצפון אמריקה שיצרו שירים בסגנונות הבלוז והפולק בתחילת המאה ה-20. ההכרה הפופולרית הראשונה של הזמר-יוצר במדינות דוברות האנגלית קרתה בסוף שנות ה-60 תחילת שנות ה-70, כאשר סדרה של מוזיקאים אשר מושפעים מבלוז פולק וקאנטרי זכו להכרה ופופולריות רבה. הזמרים-יוצרים הללו כללו את: בוב דילן, ניל יאנג, ג'וני מיטשל, לאונרד כהן, ואן מוריסון, פול סיימון, ג'וני קאש, וילי נלסון, ג'ון דנוור, דונובן, דייוויד בואי, וקט סטיבנס. גם כותבי שירים כגון קרול קינג וניל דיימונד התפרסמו במהלך אותה תקופה כזמרים יוצרים. אף על פי שגם חברי להקות רוק של אותה התקופה לא נחשבו זמרים-יוצרים כאמני סולו, רבים מהם היו זמרים-יוצרים שיצרו שירים במסגרת הלהקה.
בשנות השמונים, נודעה הזמרת מדונה בזכות היותה זמרת-יוצרת, תוך שהיא כתבה למעלה מ-90 שירים (ביניהם הלהיטים "La Isla Bonita",‏ "Like a Prayer" ו-"Open Your Heart") ודורגה על ידי רולינג סטון כאחת מהיוצרות הטובות ביותר בכל הזמנים. בין היתר, הוזכרה ברשימה גם זמרת הקאנטרי דולי פרטון כאחת מהיוצרות הטובות ביותר.
מאז ואילך החלו להתפרסם זמרים-יוצרים רבים ממגוון גדול של סגנונות מפופ ועד פאנק. בשנת 2005, בעת שסוגת הקאנטרי שבה למצעדי הבילבורד האמריקאים, החלו זמרות-יוצרות כמו קארי אנדרווד וטיילור סוויפט להצליח הן כזמרות והן כיוצרות. אנדרווד כתבה את אחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בשנות האלפיים "Last Name", בעוד סוויפט כתבה והפיקה את אלבום הקאנטרי המעוטר ביותר בכל הזמנים, Fearless. מ-Fearless יצא שיר הקאנטרי הנמכר ביותר בכל הזמנים "Love Story", אותו כתבה והפיקה סוויפט. כמו כן, היא זכתה להוקרה חסרת תקדים כיוצרת כאשר זכתה באחד עשר פרסי גראמי, ביניהם שלושה בקטגוריית "אלבום השנה". מגזין רולינג סטון דירג את סוויפט כאחת מ"100 הזמרים-יוצרים הטובים ביותר בכל הזמנים".
במרוצת השנים, זכו להצלחה זמרות כמו אדל, שאקירה ומריה קארי הן כזמרות והן כיוצרות. אלבומה השני של אדל 21, אותו הפיקה וכתבה, מכר מעל 35 מיליון עותקים ברחבי העולם והגיע למקום ה-11 ברשימת האלבומים הנמכרים בעולם. בדצמבר 2011 הפך האלבום לנמכר ביותר בבריטניה במאה ה-21. השיר "Rolling in the Deep" אותו כתבה גם כן, זכה להצלחה עולמית והיווה כסינגל הפריצה של הזמרת, כאשר מכר למעלה מ-17 מיליון עותקים סביב כל רחבי העולם.
ישראל

מסורות של זמרים-יוצרים התקיימו במוזיקת עם ומוזיקה פופולרית של יהדות מזרח אירופה (סלומון שמולביץ', מקס ורשבסקי, אהרון לבדף), המגרב (שייח זוזו) ועיראק (סאלח אל כוויתי) מתחילת המאה ה-20 או לפני, חלקם כמו אל כוויתי ואף יוסף רוזנבלט או סמי אלמגריבי עלו ופעלו בארץ. בין הדוגמאות המוקדמות הנודעות יותר ניתן למצוא גם את טולי רביב וישראל יצחקי. החל משנות ה-50 זכו זמרים-יוצרים כמו ג'ו עמר ובני ברמן לפופולריות יוצאת דופן, כשבמקביל פעלו זמרים-יוצרים אחרים בסצנות פופולריות פחות כמו שירי עם (האחים שלם) ואף מחתרתיות כמו זו התימנית של אותה תקופה (שלמה מוקעה, שלמה דחיאני, אהרן עמרם ואחרים).
ברוק הישראלי, במוזיקה הים-תיכונית ובמוזיקה הפופולרית נכללים זמרים-יוצרים כמו שלום חנוך, יהודית רביץ, מאיר אריאל, קרן פלס, דני סנדרסון, דיקלה, שלמה ארצי, עידן רייכל, עלמה זהר.
ראו גם

משורר נודד
טרובדור
הערות שוליים

1 2 3  100 Greatest Songwriters of All Time, Rolling Stone
↑  Taylor Swift Named Billboard Woman of the Year, Billboard (באנגלית)
↑  Chart Watch Extra: Lady A Makes Country History | Chart Watch - Yahoo! Music, web.archive.org, ‏2012-10-04
↑  Taylor Swift, GRAMMY.com, ‏2020-12-15 (באנגלית)
↑  שני גורקביץ'‏, "21" של אדל הוא האלבום הנמכר ביותר במאה ה-21 בבריטניה, באתר וואלה, 5 בדצמבר 2011
↑  Adele | Receipts, ATRL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph124874 
טיילור סוויפט, אחת מהזמרות-יוצרות הנמכרות והמצליחות ביותר בכל הזמנים.
טטיאנה ברבקוף

| --- | --- |

צלמת: איווה
 לידה:  15 באוגוסט 1899 איזפוטה, לטביה 
 פטירה:  6 בפברואר 1944 (בגיל 44) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Циля Айзиковна Эдельберг 
 
אבן נגף, קנבקרשטראסה 100, שרלוטנבורג, ברלין
טטיאנה ברבקוף (15 באוגוסט 1899 – 6 בפברואר 1944; נולדה כסילי אדלסברג) הייתה רקדנית בלט ורקדנית בסגנון סיני. יהודייה ממוצא רוסי וסיני, הייתה ברבקוף אייקון קברט, רקדנית בין-לאומית, הידועה בתלבושות בסגנון גותי לוהב, ביופייה ובחוש ההומור החריף שלה. מאז 1924 היא כללה בתוכניתה ריקודים סיניים לצד ריקודים רוסיים ופרודיות.
ברבקוף. ציור מעשה ידי ולדמאר פלייג משנת 1927