stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איילט טרבזון

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  טרבזון
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת האיילט
 הקמה:  1598
 פירוק:  חוק הווילאייטים
 פירוק:  1867
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית איילט ארזורום
 ישות יורשת:  האימפריה העות'מאנית וילאייט טרבזון
 
איילט טרבזון (בטורקית עות'מאנית: ایالت طربزون) היה איילט של האימפריה העות'מאנית.
האיילט הוקם בשנת 1598, והוא נשאר אזור נוצרי בעיקר עד המאה ה-17, הרבה לאחר ששאר אנטוליה הוסבה לאסלאם. השטח המדווח שלו במאה ה-19 היה 10,507 מילים רבועים (27,210 קילומטרים רבועים).
חטיבות מנהליות

| --- | --- |
הסנג'קים של איילט טרבזון במאה ה-17:  סנג'ק גומשאן  סנג'ק ג'נקה  סנג'ק ויצה  סנג'ק גוניו  סנג'ק בתומי: הסנג'קים בתחילת המאה ה-19: סנג'ק טרבזון  סנג'ק גירסון  סנג'ק לזיסטן
הערות שוליים

↑  "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  ‏Encyclopedia of the Ottoman Empire, באתר גוגל ספרים By Gábor Ágoston, Bruce Alan Masters
↑  ‏The Popular encyclopedia: or, conversations lexicon, Volume 6, באתר גוגל ספרים
↑  System of universal geography founded on the works of Malte-Brun and Balbi — Open Library (p. 646)
אולג מנשיקוב

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1960 (בן 63) סרפוחוב, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  בית הספר הגבוה למשחק על שם מיכאיל שצ'פקין (1981) 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מעסיק:  תיאטרון מאלי, Yermolova Theatre, תיאטרון הצבא הרוסי 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (1992)  מסדר הדקל האקדמי (2003)  קינוטאבר (1996)  פרס הפדרציה הרוסית (1997)  פרס הפדרציה הרוסית (1999)  פרס ניקה (1997)  פרס הפדרציה הרוסית (1995)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (5 ביוני 2003)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (8 בנובמבר 2010)  Triumph  איל הזהב 
 www.menshikov.ru
 
אולג מנשיקוב בהצגה "1900", 9 בספטמבר 2009.
אולג יבגנייביץ' מנשיקוב (ברוסית: Олег Евгеньевич Меньшиков; נולד ב-8 בנובמבר 1960) הוא שחקן, במאי תיאטרון וזמר רוסי, משמש בתפקיד המנהל האמנותי הנוכחי של תיאטרון ירמולוב במוסקבה.
מנשיקוב ידוע בזכות תפקידיו בסרטים של ניקיטה מיכלקוב "שמש בוגדנית" (1994), "הספר מסיביריה" (1998), "שמש בוגדנית 2: הציפייה" (2010) "שמש בוגדנית 2: המצודה" (2011), כמו גם על הופעתו ב"ממזרח למערב" של רגיס ורנייה (1999).
מנשיקוב זכה בפרס פרס לורנס אוליבייה, בפרס ניקה ושלושה פרסי מדינה של הפדרציה הרוסית הוא גם חתן מסדר הכבוד של הפדרציה הרוסית.
ראשית חייו

מנשיקוב נולד בסרפוחוב, מחוז מוסקבה, לאב יבגני (יליד 1934), מהנדס צבאי, ולאם ילנה (ילידת 1933), רופאה.
בנוסף לבית הספר הרגיל, מנשיקוב למד בבית ספר למוזיקה, שם ניגן בפסנתר ובכינור . בשנת 1977 נרשם לבית הספר לתיאטרון הגבוה "מיכאיל שצ'פקין", שם למד משחק תחת ולדימיר מונחוב.
קריירה

מנשיקוב עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט הטלוויזיה "ממתין ומקווה" משנת 1980. בשנה שלאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בסרט "יחסי משפחה", שהיה שיתוף הפעולה הראשון שלו עם ניקיטה מיכאלקוב. מנשיקוב המשיך אז לככב בסדרה של סרטים מצליחים שהפכו אותו לכוכב בברית המועצות, כולל "טיסות בחלומות ומציאות", "הליצן החביב עלי", "דרך רחוב מיין עם תזמורת" ו"מון סאונד" אודות קרב מון סאונד. הוא זכה לשבחים על הופעתו ב"דיובה-דיובה" (1992), שעבורה היה מועמד לפרס ניקה, האוסקר הסובייטי.
מנשיקוב משך לראשונה את תשומת הלב הבינלאומית בהפקה של תיאטרון הגלוב "כשהיא רקדה", עבורה זכה בפרס פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה. הוא זכה להצלחה נוספת עם "שמש בוגדנית" של ניקיטה מיכלקוב, בו גילם סוכן נ.ק.ו.ד. מניפולטיבי שהתאבד במהלך הטיהור הגדול של סטלין . "שמש בוגדנית" זכה בפרס הגדול בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. מנשיקוב שב לגלם מחדש את הדמות בסרטי ההמשך שיצאו בשנים 2010–2011.
בשנת 1996 כיכב מנשיקוב ב"אסיר ההרים" של סרגיי בודרוב, עבורו זכה בפרס ניקה לשחקן הטוב ביותר. הוא המשיך לשתף פעולה עם מיכלקוב בהספר מסיביריה (1998) לצד ג'וליה אורמונד, ובסרטו של רגיס ורנייה "ממזרח למערב" (1999) לצד סנדרין בונאייר וקתרין דנב. הוא הופיע גם בסדרת הטלוויזיה "חשוד עיקרי" (2003), "דוקטור ז'יוואגו (2005) "יועץ ממלכתי" (2005) כאראסט פנדורין וב"אגדה מספר 17" (2013) כאנטולי טראסוב ובסדרה "דוקטור ז'יוואגו" (2006).
בשנת 1997, מנשיקוב היה נשיא חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מוסקבה. מאז 2012 משמש כמנהל אמנותי של תיאטרון ירמולובה במוסקבה.
מנשיקוב זכה שלוש פעמים בפרס המדינה של הפדרציה הרוסית על תרומתו הבולטת לאמנות הקולנוע. בשנת 2003 הוענק לו תואר האמן העממי של רוסיה וכן הוענק לו מסדר הכבוד בשנת 2010.
חיים אישיים

בשנת 2005 נישא מנשיקוב לחברתו השחקנית אנסטסיה צ'רנובה. הוא מתגורר במוסקבה .
פילמוגרפיה

| סרט / סדרה | שם בשפת המקור | שנה | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Жду и надеюсь | 1980 | שורקה דומוק | סרט טלוויזיה |
| יחסי משפחה | Родня | 1981 | קיריל | בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב |
| שער פוקרובסקי | Покровские ворота | 1982 | קונסטנטין רומין | בבימויו של ניקולאי קוזאקוב |
|  | Полёты во сне и наяву | 1982 | חבר של אליסה |  |
| הנשיקה | Поцелуй | 1983 | מרזליאקוב | סרט טלוויזיה |
|  | Полоса препятствий | 1982 | ולדימיר מז'ירוב |  |
|  | Капитан Фракасс | 1984 | הברון סיגוגניאק | מיני-סדרה |
|  | Володя большой, Володя маленький | 1985 | ולדימיר סלימוביץ' | סדרת טלוויזיה |
|  | Михайло Ломоносов | 1986 | דמיטרי וינוגרדוב | סדרת טלוויזיה |
| מון סאונד | Моонзунд | 1987 | סרגיי ארטנייב |  |
| הליצן החביב עלי | Мой любимый клоун | 1986 | סרגיי סיניצין |  |
|  | По главной улице с оркестром | 1987 | קורוליקוב |  |
|  | Брызги шампанского | 1988 | סרגיי |  |
|  | Жизнь по лимиту | 1988 | מישה |  |
|  | Лестница | 1989 | ולדימיר פירושניקוב |  |
|  | Яма | 1990 | ואסילי ליקונין |  |
| דיובה-דיובה | Дюба-дюба | 1992 | אנדריי פלטניוב |  |
| שמש בוגדנית | Утомлённые солнцем | 1994 | דמיטרי ארסנטייב | בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב |
| אסיר ההרים | Кавказский пленник | 1996 | סניה |  |
| הספר מסיביריה | Сибирский цирюльник | 1998 | אנדריי טולסטוי / אנדרו מק'קראקן | בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב |
| אמא | Мама | 1999 | ליונצ'יק |  |
| ממזרח למערב | Est - Ouest | 1999 | אלכסיי גולובין |  |
| החשוד העיקרי, עונה 6 |  | 2003 | מילאן לוקיץ' | סדרת טלוויזיה בריטית, 2 פרקים |
| יועץ ממלכתי | Статский советник | 2005 | אראסט פנדורין |  |
|  | Золотой телёнок | 2006 | אוסטפ בנדר | מיני-סדרה |
| דוקטור ז'יוואגו | Доктор Живаго | 2006 | יורי ז'יוואגו | מיני-סדרה |
|  | О чём говорят мужчины | 2010 | בתפקיד עצמו | הופעת קמע |
| שמש בוגדנית 2: הציפייה | Утомлённые солнцем 2: Предстояние | 2010 | דמיטרי ארסנטייב | בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב |
| שמש בוגדנית 2: המצודה | Утомлённые солнцем 2: Цитадель | 2011 | דמיטרי ארסנטייב | בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב |
| אגדה מספר 17 | Легенда №17 | 2013 | אנטולי טראסוב |  |
| Attraction | Притяжение | 2017 | קולונל ולנטין לבדב |  |
| גוגול: ההתחלה | Гоголь. Начало | 2017 | יאקוב גורו |  |
| גוגול: נקמה נוראית | Гоголь. Страшная месть | 2018 | יאקוב גורו |  |
| פלישה | Вторжение | 2020 | קולונל ולנטין לבדב |  |
| פסיכו | Псих | 2020 |  | סדרת טלוויזיה |
| ספוילר | Спойлер | 2021 |  | סדרת טלוויזיה |
| כבודו | Ваша Честь | 2022 |  | סדרת טלוויזיה |
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | סרט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אלכסנדר דובז'נקו | 1987 | מדליית כסף למשחק | מון סאונד | זכייה |
| פרס טלה הזהב | 1996 | תרומה מצטיינת לקולנוע |  | זכייה |
| פרס נשר הזהב | 2014 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אגדה מספר 17 | מועמדות |
| פרס פסטיבל הקולנוע Kinotavr | 1996 | גרנד פרי | אסיר ההרים | זכייה |
| פרס לורנס אוליבייה | 1992 | שחקן המשנה הטוב ביותר | כשהיא רקדה | זכייה |
| פסטיבל העונות של מוסקבה | 1990 | פרס השחקן הטוב | קליגולה | זכייה |
| פרס ניקה | 1993 | השחקן הטוב ביותר | דיובה-דיובה | מועמדות |
| פרס ניקה | 1997 | השחקן הטוב ביותר | אסיר ההרים | זכייה |
| פרס מבקרי הקולנוע הרוסי | 1994 | שחקן השנה | שמש בוגדנית | זכייה |
| פרס הגילדה הרוסית למבקרי קולנוע | 2014 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אגדה מספר 17 | מועמדות |
| פרס המדינה של הפדרציה הרוסית | 1995 | תרומה בולטת לאמנות הקולנוע | שמש בוגדנית | זכייה |
| פרס המדינה של הפדרציה הרוסית | 1997 | תרומה בולטת לאמנות הקולנוע | אסיר ההרים | זכייה |
| פרס המדינה של הפדרציה הרוסית | 1999 | תרומה בולטת לאמנות הקולנוע | הספר מסיביריה | זכייה |
| פרס טריומף לסרטים עצמאיים | 1996 | תרומה בולטת לתרבות |  | זכייה |
| פרס תיאטרון ויקטור רוזוב | 1993 | תרומה לתיאטרון |  | זכייה |
הערות שוליים

1 2  "Картинка: Олег Меньшиков". Km.ru (ברוסית). נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Олег Меньшиков / Oleg Menshikov". Peoples.ru (ברוסית). נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Олег Меньшиков / Oleg Menshikov". Peoples.ru (ברוסית). נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "20th Moscow International Film Festival (1997)". MIFF. אורכב מ-המקור ב-2013-03-22. נבדק ב-2013-03-22.
↑  Pyatakov, Sergei (4 באפריל 2012). "Олег Меньшиков станет худруком театра им. Ермоловой". Ria.ru (ברוסית). נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Указ Президента РФ от 27.05.1996 № 779". Wikisource.ru (ברוסית). 27 במאי 1996. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Указ Президента РФ от 06.06.1998 № 657". Wikisource.ru (ברוסית). 6 ביוני 1998. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Указ Президента РФ от 09.06.2000 № 1085". Wikisource.ru (ברוסית). 9 ביוני 2000. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 05.06.2003 г. № 621". Kremlin.ru (ברוסית). 5 ביוני 2003. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 08.11.2010 г. № 1385". Kremlin.ru (ברוסית). 8 בנובמבר 2010. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Oleg Evgenyevich Menshikov". Gloriamundi.ru (ברוסית). 23 במאי 2011. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411934505171  PLWABN: 9810620684505606  BIBSYS: 9017362  BnF: cb14046326h (data)  GND: 122129067  ISNI: 0000 0001 2141 6572  LCCN: n2002036777  NKC: jn20040615004  NLA: 42441652  NTA: 140122095  SUDOC: 149343280  Trove: 1457976  VIAF: 84104591   WorldCat (עם VIAF): 84104591
אולפור רגנר גרימסון

אולפור רגנר גרימסון (באיסלנדית: Ólafur Ragnar Grímsson; נולד ב-14 במאי 1943) הוא נשיא איסלנד החמישי, ששימש בתפקיד בשנים 1996–2016. מאז פרישתו מהנשיאות הוא עומד בראש ארגון ללא מטרות רווח שנקרא החוג הארקטי.
ביוגרפיה

נולד ב-1943 בעיר איספיורור באיסלנד. מ-1962 עד 1970 למד כלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטת מנצ'סטר. היה מרצה למדעי המדינה באוניברסיטת איסלנד.
היה חבר האלת'ינגי, בית הנבחרים האיסלנדי, ושר האוצר בשנים 1988–1991, כיהן כיו"ר תנועת השמאל של העם באיסלנד (הגוש המפלגתי הגדול של השמאל). נבחר לראשונה לנשיאות ב-1996, בשנית ב-2000, בשלישית ב-2004, ברביעית ב-2008 ובחמישית ב-2012.
הוא הנשיא הראשון שהשתמש בזכותו הווטו המוקנית בחוקה על החלטות בית הנבחרים. מהלך זה שנוי במחלוקת, ויש הטוענים כי פגע במעמדה הריבוני של הרשות המחוקקת. הרקע לטענות היא העובדה שתפקיד הנשיא באיסלנד הוא תפקיד טקסי בעיקרו, בדומה לתפקיד הנשיא בישראל.
מכיוון שההתחממות הגלובלית והעלאת עלויות הדלק עמדו בראש סדר היום הבינלאומי, גרימסון היה מעורב באופן פעיל בקידום הפתרונות. במהלך כהונתו הפכה איסלנד - עם אוכלוסייה של 310,000 איש בלבד - למרכז מוביל במחקר ופיתוח של אנרגיה חלופית, בעיקר גיאותרמית. גרימסון משך תשומת לב בשנת 2007 כאשר תמך בפרויקט מחקר חדש ושאפתני מחוץ לרייקיאוויק, שם תכנן צוות מדענים בינלאומי להפחית את פליטת הפחמן הדו-חמצני על ידי הטמנת ה CO2 בסלע עמוק מתחת לאדמה.
בבחירות 2004 קיבל 67.5 אחוזים מן הקולות ושוב נבחר לנשיא. עם זאת, הביקורת הציבורית על מהלכיו התבטאה כנראה בשיעור ההצבעה הכללי, שהיה נמוך מן הרגיל (63 אחוז לעומת 80 אחוז ומעלה בדרך כלל), ובכך ש-21 אחוזים מן הפתקים היו פתקים לבנים.
חייו האישיים

גרימסון נישא ב-1974 לגורן קתרין פורברגסדוטיר, שילדה לו תאומים שנתיים לאחר מכן. רבים סבורים כי הפופולריות של אשתו תרמה מאוד לבחירתו לנשיא. מותה ב-1998 הכה בהלם את האומה האיסלנדית.
הוא נישא בשנית לדורית מוסאיוף, ישראלית במוצאה. לאחר שלוש שנות אירוסין נישא הזוג בשנת 2003 בארמון הנשיאות, בטקס פרטי וצנוע.
הערות שוליים

↑  Bjorn Matthiasson, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Ólafur Ragnar Grímsson
president of Iceland
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 138616612  ISNI: 0000 0000 6439 9381  LCCN: n97074537  SELIBR: 196331  VIAF: 90888506   WorldCat (עם VIAF): 90888506
אי-התאמה אבולוציונית

אי-התאמה אבולוציונית, הידועה גם בתור תאוריית אי-ההלימה או מלכודת אבולוציונית, היא מושג בביולוגיה אבולוציונית המתייחס לתכונות שבעבר היו מועילות, אך הפכו למזיקות עקב שינויים בסביבה. אי-הלימה נוצרת לעיתים קרובות עקב שינוי סביבתי מהיר.
ציר זמן המציג תקופה של אי-התאמה בעקבות שינוי סביבתי.
על פי המנגנון האבולוציוני של הברירה הטבעית, לפרטים בעלי תכונות מותאמות יותר לסביבתם יש סיכוי גדול יותר לשרוד ולהעמיד צאצאים, והם יורישו לצאצאיהם את אותן תכונות מועילות. בהתאמה לכך, פרטים בעלי תכונות שמזיקות להם בסביבתם מתקשים להעמיד צאצאים ומתקשים להעביר לצאצאיהם את תכונותיהם התורשתיות. כך מתרחש ניפוי הדרגתי של תכונות מזיקות לאורך מספר דורות עד שהאוכלוסייה נעשית מותאמת לסביבתה. במילים אחרות, הברירה הטבעית היא תגובתית מטבעה. אלא שתכונות שהיוו יתרון בסביבה אחת יכולות להוות חיסרון בסביבה אחרת.
אי-הלימה נוצרת לעיתים קרובות עקב שינוי סביבתי מהיר, שהאורגניזמים טרם הסתגלו אליו. מקובל לחלק את השינויים הסביבתיים לשתי קטגוריות:
א. שינוי של הסביבה לאורך הזמן (למשל שינוי אקלים).
ב. שינוי של המרחב (כניסה של אורגניזמים לסביבה חדשה, למשל אוכלוסייה נודדת).
סוג שלישי של שינוי סביבתי שנעשה נפוץ הוא אנתרופוגני (מעשה ידי אדם): במאה השנים האחרונות, הייתה לבני אדם השפעה גדולה, מהירה, וניתנת לתיעוד על הסביבה, וכך נוצרו תרחישים רבים מתמיד של אי-התאמה אבולוציונית, שהביאו במקרים רבים לכחדתם של מינים ששגשגו בסביבתם עד בוא האדם.
זמן קצר לאחר שינוי סביבתי, תכונות שהתפתחו בסביבה הקודמת, בין אם היו מועילות או נייטרליות, נמשכות במשך כמה דורות בסביבה החדשה. מכיוון שהאבולוציה היא הדרגתית ושינויים סביבתיים מתרחשים לעיתים קרובות במהירות, תמיד ישנה תקופה של "עדכונים" שבה האוכלוסייה מתפתחת כדי להיות מותאמת לסביבה החדשה. התקופה הזמנית הזו של "חוסר שיווי משקל" היא המכונה אי-התאמה. תכונות שאינן תואמות, מטופלות בסופו של דבר באחת ממספר דרכים: האורגניזם יכול להתפתח כך שהתכונה הבלתי מסתגלת כבר לא תבוא לידי ביטוי, האורגניזם יכול לרדת בתפוצתו ואף להיכחד כתוצאה מהתכונה שהפכה לחיסרון, או שהסביבה יכולה להשתנות כך שכבר לא תהיה ברירה טבעית נגד התכונה.
היסטוריה

ככל שהמחשבה האבולוציונית הפכה נפוצה יותר, ניסו עוד ועוד מדענים להסביר את הימצאותן של תכונות שליליות שנצפו באורגניזמים, שניכר כי הן מקשות על הפרט לשרוד, כשאותן תכונות לכאורה לא היו אמורות להצליח לעבור מדור לדור.
התיאוריה של אי-התאמה אבולוציונית קיבלה תחילה את השם מלכודת אבולוציונית כבר בשנות ה-40. בספרו משנת 1942, הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר תיאר מלכודות אבולוציוניות כתופעה המתרחשת כאשר אוכלוסייה אחידה מבחינה גנטית המתאימה למערכת ספציפית של תנאים סביבתיים, נעשית פתאום חשופה להכחדה עקב שינויים פתאומיים בסביבה. מאז, מדענים בולטים ורבי השפעה כמו וורן ג'יי גרוס ואדוארד א' וילסון חקרו וזיהו דוגמאות רבות של מלכודות אבולוציוניות.
המונח "אי-התאמה אבולוציונית" הופיע לראשונה במאמר של ג'ק אי. ריגס שפורסם ב- Journal of Clinical Epidemiology ב-1993. בשנים הבאות, נכנס המונח לשימוש נרחב לתיאור חוסר הסתגלות ביולוגית.
אי-התאמה באבולוציה האנושית > המהפכה הנאוליתית

במהפכה הנאוליתית התרחש מעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים, שבו בני אדם תרו אחר מזון, לאורח חיים חקלאי, שבו הם מגדלים מזון. השינוי הזה התחולל בערך לפני 10,000–12,000 שנה. בני אדם החלו לביית צמחים וגם בעלי חיים, והדבר איפשר להם לשמור על אספקת מזון קבועה. המעבר הזה שינה באופן מהיר ודרמטי את יחסי הגומלין בין בני האדם לסביבה, ככל שקהילות הקדישו את זמנן ומרצן לפרקטיקות של חקלאות וגידול בעלי חיים. אולם, בתקופה הארוכה שקדמה לשינוי, הגוף האנושי התפתח ונהיה מותאם לאורח החיים של הציידים-לקטים. ההתאמות העתיקות הללו יצרו תכונות שאינן מותאמות לסביבה החדשה (במונחים אבולוציוניים).
אי-התאמה באבולוציה האנושית > המהפכה הנאוליתית > השמנת יתר וסוכרת

הגוף האנושי נוטה לאגור אנרגיה כשומן. תכונה זו משמשת בסיס עיקרי ל"השערת הגן החסכן", הרעיון שתנאים בלתי יציבים שנעו בין שפע למחסור במהלך ההתפתחות האבולוציונית של האדם הביאו להישרדותם של אנשים שגופם היה מסוגל לאגור אנרגיה ביעילות. ציידים-לקטים הרוויחו מתכונה זו, ואלה שצרכו קלוריות רבות יכלו לאחסן את האנרגיה הנוספת כשומן, שעליו הם יכלו להסתמך בעתות מחסור.
עם זאת, בני האדם המודרניים חיים בעולם שבו נדרשת פחות פעילות גופנית ויש שפע של מזון עתיר קלוריות. מזון מהיר בשילוב עם ירידה בפעילות הגופנית גורם לכך ש"הגן החסכן" שפעם הועיל לאבות אבותינו, פועל כיום נגד האדם בן ימינו, ומוביל לרמות גבוהות יותר של השמנת יתר באוכלוסייה וכן לעלייה בסוכרת מסוג 2.
אי-התאמה באבולוציה האנושית > המהפכה הנאוליתית > אוסטיאופורוזיס

הפרעה אנושית נוספת שניתן להסביר על ידי תאוריית אי-התאמה היא העלייה באוסטיאופורוזיס בבני אדם מודרניים. בחברות מתקדמות, לנשים רבות יש נטייה לאוסטאופורוזיס ככל שגילן מתקדם, אבל הדבר לא תמיד היה כך. כאשר בוחנים עצמות מאובנות של נשים קשישות מחברות קדומות של ציידים-לקטים לא מוצאים עדויות לאוסטאופורוזיס.
ביולוגים אבולוציוניים הציעו לכך הסבר, שעל פיו העלייה בשכיחות של אוסטיאופורוזיס באוכלוסיות מערביות מודרניות נובעת מאורחות חיינו המבוססים על ישיבה ומיעוט בתנועה. נשים בחברות ציידים-לקטים היו פעילות פיזית מגיל צעיר ועד סוף חייהן. ייתכן ששיא מסת העצם הגבוה יותר הקשור ליותר פעילות גופנית הוביל לכך שהן היו חסינות לאוסטאופורוזיס במהלך ההזדקנות.
אי-התאמה באבולוציה האנושית > המהפכה הנאוליתית > השערת ההיגיינה

השערת ההיגיינה, תפיסה שפותחה תחילה על ידי אימונולוגים ואפידמיולוגים, קובעת שהעלייה התלולה באלרגיות, במחלות אוטואימוניות, ובמחלות דלקתיות כרוניות אחרות, קשורה לחשיפה מופחתת של מערכת החיסון לאנטיגנים. חשיפה מופחתת שכזו שכיחה יותר במדינות מתועשות ובמיוחד באזורים עירוניים.
יש חוקרים המציעים שהסביבה העירונית המעוקרת מדי משנה או מדלדלת את הרכב המיקרוביום ואת המגוון שלו. תנאים סביבתיים כאלה מעודדים את התפתחותן של מחלות דלקטיות כרוניות מכיוון שהגוף האנושי הסתגל לסביבה עשירה בפתוגנים באבולוציה שלו.
אי-התאמה באבולוציה האנושית > התנהגות אנושית

דוגמאות התנהגותיות לתאוריית חוסר התאמה אבולוציונית כוללות ניצול לרעה של מסלולים דופמינרגיים ומערכת התגמול. פעולה או התנהגות המעוררת שחרור של דופמין, נוירוטרנסמיטר האחראי לתחושת עונג, תחזור על עצמה ככל הנראה מכיוון שהמוח מתוכנת לחפש עונג כזה ללא הרף. בחברות ציידים-לקטים, מערכת תגמול זו הייתה מועילה להישרדות ולהצלחת הרבייה. אבל בימינו, כשיש פחות אתגרים להישרדות ולהתרבות, פעילויות מסוימות בסביבה הנוכחית (הימורים, שימוש בסמים, אכילה) מנצלות את המערכת הזו, מה שמוביל להתנהגויות ממכרות.
דוגמאות מעולם החי

אי-התאמה אבולוציונית יכולה להתרחש בכל פעם שאורגניזם נחשף לסביבה שאינה דומה לסביבה האופיינית לה הוא הסתגל. השפעות אנושיות כמו התחממות כדור הארץ והרס בתי גידול, גורמות לשינויים מהירים בסביבה, ואלה בתורם מובילים למקרים רבים של חוסר התאמה אבולוציונית באורגניזמים רבים.
דוגמאות מעולם החי > דוגמאות להשפעה אנושית > צבי ים וזיהום אור

נקבות צבי ים חופרות קינים להטלת ביציהן על חוף הים. האבקועים, צבי הים הבוקעים מהביצים, חייבים לעשות את המסע מהקן בחזרה אל האוקיינוס. צבים שבקעו מהביצים בלילה שרדו יותר מאלו שבקעו במהלך היום, משום שכך היו נתונים פחות לסכנת טריפה והתחממות יתר של גופם.
העדפה אבולוציונית זו לאבקועים שבוקעים בלילה, הביאה ליצירת מנגנון שעל פיו הם נוטים לכוון את עצמם וללכת לעבר האור הבהיר ביותר בסביבתם. זאת משום שבחוף טבעי שאין בו פיתוח מעשה ידי אדם, פני המים, המוארים באור הירח והכוכבים, נוטים להיות בהירים יותר בחוף מאשר הדיונות והצמחייה.
שיטה זו למציאת האוקיינוס מצליחה בחופים טבעיים, אך בחופים שיש בהם נוכחות של בני אדם, נוצר זיהום אור, והאורות המלאכותיים (למשל ממבנים, עמודי תאורה, ועוד) מבלבלים את צבי הים וגורמים להם ללכת לעבר האור המלאכותי במקום אל הים. מחקרים מראים כי צבי ים שאך זה בקעו בחופים שיש בהם פעילות אנושית, אינם מצליחים להגיע לים, ובמקום זאת נוטים להסתובב בחוף בדיס-אוריינטציה, ואז מתים מהתייבשות, נחשפים זמן רב יותר לסכנת טריפה, או אפילו נשרפים למוות במדורות שלא כובו כראוי.
דוגמאות מעולם החי > דוגמאות להשפעה אנושית > חרקים וזיהום אור

חרקים הנמשכים לאור מלאכותי עשויים להישרף למוות ממקור האור הלוהט, ולהוות טרף קל לטורפים כמו שממיות ועכבישים, שהסתגלו לארוב לחרקים ליד המנורות. האור המלאכותי עשוי גם להסיט את החרקים מפעילותם הטבעית. מחקרים מראים ששיעורי התמותה של חרקים בסביבה המוארת באור מלאכותי גבוהים עד פי 100 מאשר בסביבה חשוכה.
דוגמאות מעולם החי > דוגמאות להשפעה אנושית > ציפור הדודו

ציפור הדודו חיה בעבר באי מאוריציוס, שלא היו בו טורפים, ובמהלך האבולוציה איבדה את יכולת התעופה ואת אינסטינקט הפחד שלה.
חוסר היכולת של הדודו לעוף היה בעבר מועיל עבור הציפור, משום שאיפשר חיסכון אנרגטי. היעדר אינסטינקט הפחד היה מנגנון נוסף לחיסכון אנרגטי מכיוון שהדודו לא היה צריך להוציא אנרגיה בתגובת לחץ. אלא שעם הופעת האדם באי בסוף המאה ה-16 הפכו שתי התכונות לחסרונות וחשפו את ציפורי הדודו לסכנות החדשות שהביאו בני האדם.
חוסר הפחד הפך את הדודו למטרה נוחה למלחים הולנדים שהגיעו לאי. המלחים הביאו עימם גם חיות זרות כמו קופים וחזירים שאכלו את ביצי הדודו. השינויים הסביבתיים המהירים שיצר האדם הביאו להיכחדות ציפור הדודו תוך מאה שנה מרגע גילויה.
דוגמאות מעולם החי > דוגמאות להשפעה אנושית > השפעת המהפכה התעשייתית על עש הפלפל

לפני המהפכה התעשייתית האנגלית של סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, הצבע הפנוטיפי הנפוץ ביותר של עש הפלפל היה לבן עם כתמים אפורים-שחורים, ומראה זה של "פלפל שחור" הקנה לו את שמו. ואולם בזכות גמישות פנוטיפית, באוכלוסיית העשים היו קיימים גם פרטים שצבעם שחור והם בעלי כתמים אפורים-לבנים.
במהפכה התעשייתית, עצים באזורים עירוניים התכסו פיח, מה שגרם לפנוטיפ הלבן לבלוט משמעותית יותר לטורפים. בעקבות זאת הברירה הטבעית החלה להעדיף את עש הפלפל הכהה בעל הכתמים הלבנים, שהיה נדיר עד אז. אוכלוסיית העש הכהה התרחבה במהירות ועד שנות החמישים של המאה ה-20, שכיחותו כמעט הכפילה את עצמה באזורים נרחבים באנגליה. הפנוטיפ המנומר הלבן שהיה נפוץ עקב צבעו, הפך במהירות לבלתי תואם לסביבה החדשה.
בשנים שלאחר מכן עקב מאמצים להפחית את זיהום האוויר, חזרו גזעי העצים לצבעם הרגיל. השינוי בצבע הוביל את פנוטיפ העור הכהה להשתנות שוב ממועיל למזיק. העש לא היה מסוגל להסתגל מהר מספיק לסביבה המשתנה ולכן הפנוטיפ של העש הכהה הפך לבלתי מתאים והוא חזר להיות נדיר. בהתאמה, חזרתם של העצים לצבעם הטבעי גרמה לפנוטיפ המקורי של עש הפלפל להיות מועיל שוב ותורם להסוואה מוצלחת מטורפים.
דוגמאות מעולם החי > דוגמאות להשפעה אנושית > חיפושית התכשיט הענקית ובקבוקי בירה

ניתן לראות אי-התאמה אבולוציונית גם בקרב חרקים. דוגמה אחת כזו היא חיפושית התכשיט הענקית (Julodimorpha bakewelli) מאוסטרליה. בחיפושית זו, הזכרים נמשכים לתכונות מסוימות המאפשרות להם לזהות נקבה כשהיא עפה על פני המדבר. תכונות אלה כוללות גודל, צבע ומרקם. בקבוקי בירה שהושלכו על ידי בני אדם במדבר האוסטרלי שבו חיפושית התכשיט משגשגת, יוצרים סביבה שבה חיפושיות תכשיטים זכרים מעדיפים להזדווג עם בקבוקי בירה במקום עם חיפושיות נקבות. מצב זה יכול להיחשב כחוסר התאמה אבולוציונית, שכן תכונה שהתפתחה כדי לסייע ברבייה הפכה לחיסרון עקב הטלת בקבוקי בירה, גורם אנתרופוגני.
דוגמאות מעולם החי > דוגמאות ללא השפעה אנושית > מפלי מידע בין ציפורים

ציפורים צופות לעיתים קרובות בהתנהגותם של אורגניזמים אחרים כדי להשיג מידע רב ערך, כגון נוכחות טורפים, אתרי רבייה טובים, ונקודות האכלה אופטימליות. אף על פי שהדבר מאפשר למתבונן להשקיע פחות מאמצים באיסוף מידע, הוא יכול גם להוביל להחלטות גרועות אם המידע שנרכש מהתצפית אינו אמין.
במקרה של ציפורי מניקין אגוז מוסקט, המתבונן באחרים יכול למזער את הזמן המושקע בחיפוש אחר מתקן האכלה אופטימלי. אלא שהתנהגות זו עלולה להפוך לבלתי מסתגלת: לדוגמה, אם הציפור רואה מספיק מחברותיה ניזונות במתקן האכלה מסוים, היא נוטה לבחור במתקן זה גם אם הניסיון האישי שלה מצביע על כך שאין בו יותר אוכל.
דוגמאות מעולם החי > דוגמאות ללא השפעה אנושית > חוחיות הבית והכנסת מחלת ה-MG

אי-התאמה אבולוציונית מתרחשת בחוחיות הבית כאשר הן נחשפות לפרטים מדבקים. זכרים של חוחיות בית נוטים לאכול בסמיכות לחוחיות חולות, מכיוון שפרטים חולים הם פחות תחרותיים מהרגיל, מה שמאפשר לזכר הבריא לנצח בעימות על מזון. עם זאת, נטייה זו יצרה מלכודת אבולוציונית עבור החוחיות לאחר הופעת מחלת ה-MG ב-1994. הזמן הקצר יחסית שבו הפכה המחלה נפוצה (שינוי סביבתי) לא איפשר לחוחיות להסתגל מספיק מהר ולפתח נטייה להתרחק מפרטים חולים, מה שבסופו של דבר מביא לחוסר התאמה בין התנהגותן לבין הסביבה המשתנה.
ראו גם

עקרון ההכבדה
סחף גנטי
הערות שוליים

↑  ביל ברייסון, שלום ולא להתראות, באתר אלכסון
↑  אילנה שמידט-הופפלד, רם רייפן, אלי פליק, תזונת האדם הקדמון, באתר מכון ויצמן למדע
↑  מאיה פלח, צבים באור הזרקורים, באתר זווית - סוכנות ידיעות למדע ולסביבה, ‏20/5/2015
↑  אורן אוסטר, עשים ומנורות - סיפור אהבה?, באתר מדע גדול בקטנה, ‏13/5/2019
↑  ד"ר אבי ארבל, מאוריציוס - לקחו של הדודו, באתר מסע אחר
↑  יונת אשחר ונעם לויתן, עש ועשן, באתר תיבת נעם - מחשבות ביולוגיות
צבי ים בוקעים חייבים לעשות את דרכם חזרה אל האוקיינוס. אור מלאכותי בסביבה גורם להם לדיס אורינטציה.
ציפורי הדודו נכחדו לחלוטין עקב ציד
נקבת חיפושית התכשיט האוסטרלית היא מבריקה, חומה, ובעלת גבשושיות, בדומה לבקבוק בירה
קבוצה של ציפורי אגוז מוסקט על מתקן להאכלת ציפורים