stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יניב אברג'יל
הערות שוליים

↑  שלמה חסיד ודני טנקל, יניב אברג`יל חתם בבית"ר ירושלים, באתר ynet, 4 ביוני 2000
↑  בית"ר ירושלים ניצחה את רומא 0:1, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2000
↑  שלמה חסיד, בכר יעניש את אברג'יל, באתר ynet, 12 באפריל 2001
↑  מאיר סיבוני, סוכמה עסקת העברתו של אברג'יל למכבי פ"ת, באתר ynet, 17 ביולי 2001
↑  יובל פייס, מכבי פ"ת: אברג'יל שוחרר ויצטרף לבאר שבע, באתר ynet, 18 בדצמבר 2001
↑  גור מוטולה, אלון מזרחי: אברג'יל שחקן של קבוצות קטנות, באתר ynet, 11 במאי 2003
↑  גור מוטולה, הפועל ב"ש: יניב אברג'יל הושאל מכפר סבא, באתר ynet, 15 ביולי 2004
↑  תומר גנור, סכנין: אברג'יל ולייבוביץ' הצטרפו לקבוצה, באתר ynet, 15 ביוני 2005
↑  יצחק סולומון‏, אחי נצרת שיחררה את אברג'יל, המאמן הדרי חתם לעונה נוספת, באתר וואלה, 1 באפריל 2007
אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בת 42 בערך) דוחה, קטר 
 מדינה:  קטר 
 השכלה:  אוניברסיטת דיוק  אוניברסיטת פנתאון-סורבון  המכון למדע המדינה פריז  אוניברסיטת קולומביה 
 מעסיק:  Qatar Museums Authority 
 תפקיד:  יושבת ראש  יושבת ראש  מנהל מוזיאון 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  Jassim bin Abdulaziz Al Thani (6 בינואר 2006–?) 
 
השייח'ה אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני (בערבית: الشيخة المياسة بنت حمد بن خليفة آل ثاني; נולדה ב-1983) היא בתו ה-14 של חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, האמיר לשעבר של קטר. היא בתו הבכירה של האמיר מאשתו השנייה, אחותו של האמיר הנוכחי תמים בן חמד אאל ת'אני. היא תוארה כ"אישה המשפיעה ביותר בעולם האמנות".
השכלה וקריירה

לשייח'ה אל-מיאסה יש תואר ראשון במדע המדינה וספרות מאוניברסיטת דיוק, אותו קיבלה ב-2005. בזמן שלמדה באוניברסיטת דיוק היא כיהנה כסגנית נשיא של האגודה הבינלאומית, סגנית נשיא של החזית העיראקית לדיאלוג לאומי והייתה נציגת במודל האו"ם בין השנים 2001-2000.
בין השנים 2004-2003 היא למדה באוניברסיטת פריז-1 (פנתאון-סורבון) והמכון למדע המדינה פריז.
עם סיום לימודיה הקימה את עמותת "Reach Out To Asia", ארגון פילנתרופי המגיש סיוע לקורבנות אסונות הטבע האחרונים באסיה על ידי מתן חינוך איכותי. אל-מיאסה מכהנת גם בראש רשות המוזיאונים של קטר ומכון קולנוע דוחה.
הערות שוליים

↑  Art and the Middle East: Qatar’s culture queen, "אקונומיסט", 31 במרץ 2012
יחיאל לסרי

יחיאל שמעון לסרי (נולד באב ה'תשי"ז, 21 באוגוסט 1957) הוא ראש עיריית אשדוד. לפני כן כיהן בין היתר כחבר הכנסת, כממלא מקום ראש עיריית אשדוד, עסק כרופא פנימאי ובצה"ל כרופא צבאי בדרגת סגן-אלוף.
ביוגרפיה

לסרי נולד בא-רשידיה, מרוקו. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1963, בהיותו בן חמש. המשפחה הגיעה לאשדוד והשתקעה ברובע א'. בילדותו התחנך בעיר מגוריו ולמד במקביל אצל הרב גדעון כהן שאולי, בנעוריו למד במדרשית נעם שבפרדס חנה.
בשנות ה-70 היה סטודנט עמית בתוכנית להכשרת מנהיגות סטודנטים תושבי עיירות פיתוח ושכונות מצוקה, מטעם הסוכנות היהודית. לסרי בוגר אוניברסיטת בן-גוריון במסלול העתודה האקדמית ברפואה (1982), התמחה במחלקה הפנימית בבית החולים קפלן ברחובות.
בשנת 2016 סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים MBA, במרכז הבינתחומי הרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה כרופא קצין בגדוד הנדסה קרבית ובתפקידים שונים בחיל הים. בין השאר, שימש כרופא הראשי של חיל הים. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל התמנה לסגן מנהל המחלקה הפנימית של בית החולים קפלן, התמחה בטיפול באיידס ושימש כמנהל בפועל של מכון האיידס בבית החולים.
חיים אישיים

לסרי היה נשוי למרים, אשת חינוך, עד לפטירתה בשנת 2010. לזוג שלושה ילדים. ב-2017 נישא בשנית, לעירית אלכסנברג.
הערות שוליים

↑  סיפורו המפליא של ראש עיריית אשדוד והרבי מליובאויטש זי"ע, באתר ashdods.co.il
1 2  יחיאל לסרי, זיכרונות מבית אבא: הפינה של יחיאל לסרי, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2011
1 2  שמוליק חדד, מהפך באשדוד: ראש העיר הוותיק הפסיד ללסרי, באתר ynet, 12 בנובמבר 2008
↑  תוצאות סופיות בחירות 2013 וסיקור וידאו מיוחד. באתר אשדוד נט.
↑  ראש העיר הנבחר הוא - יחיאל לסרי שממשיך לקדנציה שלישית, באתר אשדוד נט, 31 באוקטובר 2018
1 2 3  בעקבות הטענות על מערך התחבורה הציבורית: 30 תחנות נוספו לרובעים הוותיקים (עמ' 10-11), באתר ידיעות אשדוד, ‏11 בפברואר 2022
↑  ענת ביגר, פרויקט התחבורה הציבורית יצא לדרך, באתר אשדוד10, ‏27 בינואר 2022
↑  חזון ראש העיר (2021), שלב א' – "קול התושבים", באתר עיריית אשדוד
↑  דוד לוי, למרות גבי כנפו: הליכוד יתמוך בסיעת "אשדוד בתנופה" בראשות לסרי, באתר כאן דרום אשדוד, ‏26 ביולי 2023
1 2   תוצאות הבחירות המקומיות 2024, באתר TheMarker‏, 28 בפברואר 2024
↑  הנוק אאוט המקומי של תשפ"ד: הסודות מאחורי ניצחונו של ד"ר יחיאל לסרי באשדוד, באתר אשדודס, ‏10 בינואר 2024
↑  חברי מועצת עיריית אשדוד (2024), באתר עיריית אשדוד
| ראשי המועצה המקומית ועיריית אשדוד ‏  |
| --- | --- | --- |
| ראשי המועצה המקומית | דב גור (1959–1960) • אפרים לנגסנר (1960-1961) • רוברט חיים (1961–1963) • אבנר גרעין (1963–1968) |  |
| ראשי העירייה | אבנר גרעין (1968–1969) • צבי צילקר (1969–1983) • אריה אזולאי (1983–1989) • צבי צילקר (1989–2008) • יחיאל לסרי (2008–מכהן) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445880805171  VIAF: 26148874396849621031   WorldCat (עם VIAF): 26148874396849621031 
לסרי בסיור עם שגריר ארצות הברית בישראל דן שפירו במקום פגיעת רקטת גראד ששוגרה מרצועת עזה לעיר, התפוצצה ופצעה תושבים – מבצע צוק איתן, קיץ 2014
לסרי כחבר הכנסת
לסרי ביום חילופי השלטון בעיריית אשדוד, לצד חברי מועצת התלמידים והנוער העירונית, מרץ 2019
לסרי לצד נשיא מכללת SCE יהודה חדד בטקס הנחת אבן הפינה לקמפוס הראשון של הקריה האקדמית של אשדוד, 7 ביוני 2018
ישראל דב בער מווילעדניק

האהל בבית העלמין בווילעדניק (2010)
הרב ישראל דב בער מווילעדניק (תקמ"ט, 1789 - כ"א בטבת תר"י, 1850) היה רב חסידי במחצית הראשונה של המאה ה-19. מכונה "הצדיק מווילעדניק".
ביוגרפיה

נולד בעיר קוטלנה שבאוקראינה ליוסף, שהיה מלמד תינוקות בעיירה. כשהיה בן ארבע התייתם מאביו, ולאחר כחמש שנים התייתם גם מאמו. בבגרותו ביקר אצל רבי לוי יצחק מברדיטשוב, והכיר גם את רבי אהרן מזיטומיר ורבי מרדכי יפה מלעכוויטש אך רבו המובהק היה רבי מרדכי טברסקי מצ'רנוביל.
בנישואיו הראשונים היה נשוי לבתו של ר' משה מגיד או, לפי מקור אחר, לבתו של הגביר ר' משה חפץ. בזיווג שני נשא את אסתר ציפע (- תרל"ב) בת ר' חיים.
החל משנת תקפ"ט (1829) התפרסם כ"צדיק מווילעדניק". נודע כבעל מופת ורבים שיחרו לפיתחו. לאחר פטירתו של רבי אהרן מסטרשלה ופטירת בנו, הסתפחו אליו חלק מחסידי סטרשלה.
כאשר נפטר נטמן בבית הקברות בווילעדניק. קברו ידוע כמקום תפילה לישועות. ואף בתקופת השלטון הסובייטי ברוסיה רבים היו נוסעים במאמץ רב לפקוד את ציונו לברכה וישועה.
ספריו

ספרו "שארית ישראל", ובו שלושה שערים: על התקשרות לצדיקים, דברי תורה על מועדי ישראל וענייני תשובה שנאמרו בתקופת ה"שובבי"ם", נדפס לראשונה בלבוב בשנת תרכ"ד על ידי מיכאל לוי רודקינסון (פרומקין), ולאחר מכן נדפס שוב בתרל"ז בקניגסברג. מהדורה מתוקנת ומוערת בעריכת הרב גדליה אוברלנדר ראתה אור בהוצאת מכון אור ישראל, מונסי תשס"ה (מהדורה שלישית), ובה גם תולדותיו (בעריכת הרב יהושע מונדשיין), עיונים במשנתו, ומפתחות (בעריכת הרב אליהו מטוסוב).
בשנת תרס"ב יצא לאור על ידי רבי ברוך ראטענר הספר "סיפורי נפלאות", בו מסופר על מופתיו. הספר יצא במהדורה חדשה בשנת 1996 על ידי מכון "אור ישראל".
מכון אור ישראל הוציא לאור גם את הספר "ליקוט שארית ישראל" על פרשיות התורה, עניינים וערכים בעבודת ה', מלוקט מספרו שארית ישראל, מונסי תשס"ח.
בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב

| --- | --- |
מצבות בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב
מצבות בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב
 פרטי בית הקברות
 פעיל:  בית קברות היסטורי
 דת:  יהודים
 תאריך הקמה:  המאה ה-17
 תאריך סגירה:  1890
 
 קואורדינטות:  50°04′54″N 14°27′01″E﻿ / ﻿50.081707°N 14.450251°E﻿ / 50.081707; 14.450251
  (למפת פראג מוגדלת) בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב(למפת פראג רגילה) בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב
 
בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב היה בית הקברות ששימש את קהילת יהודי פראג מן המחצית השנייה של המאה ה-17 עם סגירתו של בית הקברות היהודי העתיק בפראג ועד לסוף המאה ה-19, אז עברה הקהילה להשתמש בבית הקברות היהודי החדש בעיר.
רוב שטחו ההיסטורי של בית הקברות נהרס, ונותרה בו רק חלקה קטנה ובה קברי האליטה היהודית המקומית, עשירי העיר, פרנסי הקהילה ורבניה.
מאז 1964 מוגדר בית הקברות כמונומנט תרבותי של הרפובליקה הצ'כית (אנ').
היסטוריה

הצורך בבית קברות שיחליף את בית הקברות היהודי העתיק בפראג שמקומות הקבורה הפנויים שבו הלכו ואזלו במחצית המאה ה-17, הביא להקמת בית קברות חדש בפאתי העיר, באזור ז'יזקוב (פראג 3). בפועל החלו לקבור בבית הקברות החדש בימי המגפה בפראג בשנת 1680, מגפה שפרצה בעיר והמיתה רבים בגטו היהודי שבה. במשך חודשי המגפה נטמנו בבית הקברות החדש כ-3,000 יהודים מהאזור היהודי בפראג. חללים רבים נקברו במקום במהלך המגפה הגדולה בשנים 1713–1714, בתקופת מלחמת הירושה האוסטרית בשנים 1742–1743 ובתקופת גירוש פראג בשנים 1747–1750. לאחר שבתקופה הראשונה של פעילותו נקברו בו בעיקר בקבורה המונית אחרי מקרי אסון כמו אלו שתוארו, החלה במקום גם קבורה רגילה.
ב-1877 אסר צו של הקיסר יוזף השני "קבורה בבתי קברות ישנים במרכז העיר מטעמי היגיינה", ובית הקברות בז'יז'קוב היה לבית הקברות המרכזי של יהודי פראג. צו אחר של הקיסר חייב כיתוב דו-לשוני על המצבות, ולכן רבות מהמצבות בבית קברות זה, בניגוד לקודמו העתיק, נושאות כיתוב כפול, עברי וגרמני. בית הקברות הורחב פעמיים, ב-1787 וב-1855, ובכך היה לבית הקברות היהודי הגדול ביותר, כפליים מגודלו של בית הקברות היהודי העתיק בפראג. עיריית ז'יז'קוב אסרה את הקבורה במקום בשנת 1884, ועד סוף יוני 1890, שאז פסקה בפועל הקבורה במקום, נקברו בבית הקברות כ-37,800 איש.
ב-1960 הרסו הרשויות המקומיות חלק גדול מחומת בית הקברות, המצבות כוסו בעפר, ושלושה רבעים משטח בית הקברות הפכו לגן ציבורי – גני מאהלר. רק החלק העתיק ביותר של בית הקברות ובו חלקות הקבורה היוקרתיות של שועי העיר ורבניה השתמר. לטענת רבה הראשי של בוהמיה, ברוך פרקש, נעשו העבודות במקום בתיאום מלא עם הקהילה היהודית, שביקשה לשמר את מצבות האישים הידועים במקום, שלחלקם נבנו מצבות חדשות.
בשנים 1985 עד 1992 נהרס עוד חלק מבית הקברות לצורך בנייתו של מגדל הטלוויזיה ז'יז'קוב, השנוי במחלוקת מבחינה ארכיטקטונית.
ב-1999 שופץ בית הקברות וניהולו נמסר לידי הקהילה היהודית בפראג. הוא נפתח לקהל הרחב בסוף שנת 2001.
אישים ידועים הקבורים בבית הקברות

בין יהודי פראג הידועים הקבורים בבית הקברות בפראג-ז'יז'קוב ומצבותיהם השתמרו:
רבי יחזקאל לנדא - ה"נודע ביהודה"
רבי שמואל לנדא - בנו של הנודע ביהודה וראש בית הדין בפראג
רבי אלעזר פלקלס - תלמידו של הנודע ביהודה וראש בית הדין בפראג
הרופא יונה מיכל ייטלס ובניו: רבי ברוך ייטלס ויצחק ייטלס
חיים פון פופר (אנ')
דוד פודיבראד - סופר ומתעד קורותיו של בית הקברות היהודי העתיק בפראג
רבי שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) - אב"ד ורב בפראג
מלבדם נקברו בבית הקברות לאורך כל תקופת פעילותו, עשרות אלפי יהודי פראג, רבים מהם רבנים ואישים ידועי שם שמקום קבורתם לא ידוע כיום.
הערות שוליים

↑  ארווין קיש, בית הקברות היהודי הישן-חדש בפראג, להלן "קישורים חיצוניים".
↑  הרב הראשי של צ'כוסלובקיה מזים העלילה על חילול קברות יהודיים, קול העם, 27 באפריל 1962; רבה של בוהמיה מכחיש ידיעה על חילול בית קברות, הצופה, 30 באפריל 1962
↑  עליו ראו: איזידור זינגר ואלכסנדר קיש, ‏"פודיבראד דוד", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: zmp20231176349
אוולין סוארט

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1881 הודו 
 פטירה:  26 באוקטובר 1950 (בגיל 69) 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  ג'ראלד לואיס יוג'ין גולד (1910–?) 
 צאצאים:  דיאנה גולד, ג'ראלד ויליאם ל. גולד, גריזלדה ק. גולד 
 
אוולין סוארט, ליידי הארקורט (באנגלית: Evelyn Suart, Lady Harcourt ‏ 30 באפריל 1881 - 26 באוקטובר 1950) הייתה פסנתרנית אנגלייה.
ביוגרפיה

סוארט נולדה בשנת 1881 בסינדאפור, הודו, בתו של בריגדיר-גנרל ו. ה. סוארט. שם עברו עליה כמה משנות ילדותה הראשונות. תקופות מסוימות חיה גם בגיברלטר ובאנגליה. היא למדה פסנתר אצל סטורק בבריסל, ראול פוניו בפריז ותאודור לשטיצקי בווינה. היא יצאה לשישה מסעות קונצרטים והופיעה בווינה, בריסל, לונדון, ועם התזמורת הפילהרמונית של ברלין וורשה. בלונדון הרבתה לנגן בסנט ג'יימס הול, עם מנצחים ידועי-שם כמו הנס ריכטר והנרי ווד, והופיעה עם כנרים מן השורה הראשונה, בהם אז'ן איזאיי, קארל האליר ואחרים.
בכורות בריטיות שניגנה כללו את הגרסה המקורית של הקונצ'רטו הראשון של רחמנינוב (בניצוח ווד, ב-4 באוקטובר 1900), סונאטה מס' 5 לכינור בפה דיאז מינור של מקס רגר (עם האליר), ויצירות קצרות מאת דביסי, ראוול, ה. בלפור גרדינר ובמיוחד סיריל סקוט. היא פגשה את סקוט ב-1902 והייתה לתומכת נלהבת ביצירותיו, שאותן הרבתה לנגן. היא אף ערכה את ההיכרות בינו לבין המו"ל שלו, אלקין.
סקוט הקדיש לה את הסקרצו שלו, אופוס 25.
סוארט השתייכה גם לכנסיית מדע הנצרות (Christian Scientist) והתעניינה במטפיזיקה. באמצעותה הגיע סיריל סקוט לעיסוק בתחומים אלה, עניין שנמשך כל חייו.
אוולין סוארט הייתה נשיאה של אגודת המוזיקאיות. היא מתה בלונדון ב-1950.
חיים אישיים

בשנת 1910 נישאה אוולין סוארט לג'ראלד גולד, פקיד במשרד החוץ הבריטי, שמת בטיפוס בשנת 1916. נולד להם בן (שגם שמו ג'רלד) ושתי בנות. הבת הבכורה, דיאנה גולד, הייתה לבלרינה ידועת-שם ולאשתו השנייה של הכנר יהודי מנוחין. הבת הצעירה, גריזלדה, הייתה לאשתו השנייה של הפסנתרן לואיס קנטנר.
בשנת 1920 נישאה בשנית, לססיל הארקורט, קצין בצי הבריטי, שניהל קריירה מצליחה והגיע לדרגת אדמירל ב-1949. לאחר שקיבל תואר אבירות ב-18 בדצמבר 1945, הייתה אוולין סוארט לליידי הארקורט.
הערות שוליים

↑  Royal Navy (RN) Officers 1939-45 קציני הצי המלכותי 1945-1939
↑  Programme notes for SERGEI RACHMANINOFF: Symphony No. 2 in E minor Op. 27 (1907) (Complete) 'First Piano Concerto had received its London premiere... Queens Hall... Evelyn Suart... Henry Wood' at chandos.net, accessed 3 May 2018 רשימה בתוכנייה לקונצרט בקוינס הול, בכורה לקונצ'רטו הראשון לפסנתר של רחמנינוב, אוולין סוארט והנרי ווד]
↑  Cyril Scott, Composer, Poet and Philosopher סיריל סקוט, מלחין, משורר ופילוסוף
↑  'Scherzo, op 25 -dedicated to Evelyn Suart -London: Elkin, 1904' ,סקרצו, אופוס 25 - מוקדש לאוולין סוארט -לונדון: אלקין, 1904,
↑  'Letters... to Evelyn Suart   'SOLD ON BEHALF OF... THE LATE LADY MEHUHIN' מכתבים לאוולין סוארט, נמכרו בשמה של ... ליידי מנוחין המנוחה'
↑  LOUIS KENTNER (1905–1987), at Naxos.com נאקסוס, מידע אמן/לואיס קנטנר_2026 ‏ (1987-1905]
אבראהים עוסמאן

אבראהים עוסמאן (באנגלית: Ibrahim Osman; נולד ב-29 בנובמבר 2004 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית, בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון, ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים

עוסמאן נולד באקרה שבגאנה, וגדל באקדמיית רייט טו דרים המקומית. בתחילת שנת 2023 חתם בנורשלן מליגת העל הדנית, במדיה ערך 35 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים.
ב-10 בפברואר 2024 חתם עוסמאן על חוזה לחמש שנים בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג החל מ-1 ביולי. ב-15 באוגוסט הושאל למשך 2024/2025 לפיינורד מליגת העל ההולנדית.
קריירה בין-לאומית

ב-22 במרץ 2024 ערך עוסמאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 2-1 לנבחרת ניגריה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Rudi Dalsgaard, Osman kan blive FCNs næste juvel, Sjællandske Nyheder, ‏2023-01-24 (ב־)
↑  FC Nordsjaelland congratulate Ghanaian youngster Ibrahim Osman on making pro debut, Footballghana (באנגלית)
↑  Ibrahim Osman skifter til Premier League til sommer, fcn.dk, ‏2024-09-06 (בדנית)
אמיר שואן

| --- | --- |

אמיר שואן
 לידה:  9 במרץ 1979 (בן 45) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, הצינור
 סוג כתב:  תחקירים
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  720323432
 טוויטר:  amirshuan
 
אמיר שואן (נולד ב-9 במרץ 1979 ביפו) הוא עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

שואן נולד ביפו וגדל בירושלים. למד בתיכון לאמנויות בעיר ושרת בחיל האוויר. למד הנדסת תוכנה במכללת סיוון ומדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה. בשנים 2003–2007 שימש ככתב במקומון "ידיעות ירושלים", מבית רשת המקומונים של ידיעות תקשורת. בין התחקירים שפרסם: תחקיר על ציוריה של עליזה אולמרט רעייתו של אהוד אולמרט, שנרכשו על ידי רוכשים עלומים במחיר יקר בהרבה מלפני כהונתו כראש ממשלה.
בשנים 2007–2018 שימש ככתב תחקירים במוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות. בין התחקירים שפרסם: תחקיר על חשדות לשחיתות בבחירות לראשות מפלגת העבודה בשנת 2007, תחקיר בנושא ניסוי בקופים שנערך במכון ויצמן, ובעקבות גל מחאה בוטל הניסוי, תחקיר על קרן ברל כצנלסון ורתימת משאביה הכספיים לטובת מפלגת העבודה, תחקיר על ניגודי עניינים של דוד שמרון, שש שנים לפני פרסום פרשת הצוללות בערוץ עשר, תחקיר על כשלים ברשות להגנה על עדים, וסדרת כתבות על המשלוחים החיים ועל טלגראס.
בשנת 2018 עזב את העיתון, והצטרף למערכת התוכנית הצינור בהגשתו של גיא לרר המשודרת בערוץ 13, כמשנה לעורך ואחראי על מחלקת התחקירים של התוכנית. שואן משתתף בתוכנית ומציג את התחקירים השונים. לפני הבחירות לכנסת ה-21 פרסם בתוכנית שורה של חוגי בית פקטיביים לפוליטיקאים, במטרה לעמת אותם עם שאלות קשות מצד קהל מדומה. כן היה אחראי על תחקיר בנושא כספומטים תקולים של בנק הפועלים, אשר מחייבים את הלקוחות אף שלא קיבלו את כספם מן המכשיר. בעקבות התחקיר נקנס הבנק בסך של מיליון וחצי שקלים. כן פרסם תחקיר על ניסיון של צעירות שתמונותיהם בעירום הופצו ברשת לאתר את מפיץ התמונות, ההתעמתות איתו ומעצרו. בפברואר 2020 פורסם תחקיר ב"הצינור" אודות הרב אליעזר ברלנד בו תועד מקבל חולים במחלות חדשות תמורת תשלום, ומבטיח להביא לריפויים באמצעות סוכריות המתחזות לתרופת פלא. לאחר מכן עצרה המשטרה את ברלנד. כן שודר תחקיר על קשר בין בכירים בעולם הפשע לברלנד.
שואן חשף את פרשת מייק חיון, אסטרולוג שאנס נשים שהגיעו אליו לטיפול. בעקבות התחקיר נעצר חיון ונגזרו עליו תשע שנות מאסר. בנוסף פורסם בצינור תחקיר על סוכן הדוגמניות שי אביטל והובאו נגדו עדויות על הטרדות, תקיפות מיניות ואונס לכאורה.
בשנת 2021 זכתה מערכת "הצינור" בפרס "כד החלב" על שם מוטי קירשנבאום, על קידום פרויקטים חברתיים "שיירות הסיוע" ו"תעבירו את זה הלאה", שניהל שואן, בעקבות התפרצות הקורונה.
הערות שוליים

↑  אמיר שואן, ידיעות אחרונות, האזינו: כך פעלו הזיופים בפריימריז בעבודה, באתר ynet, 2 באוגוסט 2007
↑  אלי ציפורי, ‏פרצופה המכוער של מפלגת העבודה, אלי ציפורי, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2010
↑    אמיר שואן, אגף האיקסים, באתר "ידיעות אחרונות", 19 ביולי 2017
↑  אמיר שואן, שתיקת הטלאים, באתר ynet, 14 בנובמבר 2017
↑    אמיר שואן, אנחנו במסך עשן, באתר "ידיעות אחרונות", 25 באפריל 2018
↑  אלכסנדר כץ, אורי אבן עוזב את הצנרת; אמיר שואן מצטרף מידיעות אחרונות, באתר אייס, 26 בנובמבר 2018
↑  לא פועלים - תחקיר הכספומטים הגדול של הצנרת, בערוץ היוטיוב של הצינור
↑  גיא לרר, בעקבות תחקיר "הצינור": קנס של 1.5 מיליון שקלים לבנק הפועלים, באתר חדשות 13, 16 במאי 2019
↑  תחקיר, בדף הפייסבוק של הצינור, 4 ביוני 2019
↑  אמיר שואן, תחקיר: כך מבטיח הרב ברלנד לרפא סרטן – באמצעות סוכריות, באתר חדשות 13, 23 בינואר 2020
↑  תיעוד נדיר: היחסים הקרובים בין ברלנד ובכירי משפחות הפשע, באתר חדשות 13, 11 בפברואר 2020
↑  אמיר שואן, עוד כמה שי אביטלים מתחבאים מאחורי חומות של שתיקה?, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 28 ביולי 2021
↑   שי אביטל - תחקיר מיוחד | העדויות על הטרדות, תקיפות מיניות ואונס לכאורה נחשפות, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 21:04)
↑  שירה יום טוב, גיא לרר מתרגש: זה הפרס שזכתה בו תוכנית "הצינור", באתר אייס, 26 באפריל 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כ' בטבת

כ' בטבת הוא היום העשרים בחודש הרביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים בחודש העשירי 
למניין החודשים מניסן.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ' טבת היא, ברוב השנים, פרשת שמות. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
אירועים היסטוריים

ה'תרפ"א – הרב אברהם יצחק הכהן קוק מוסר את הרצאת הרב, שבה קרא ליצירת בירור הלכה, אנציקלופדיה לתורה שבעל פה, סיכום לפרשנות התלמוד, וביאור על ביאור הגר"א לשולחן ערוך
ה'תש"ה – נלי טיילו רוס היא האישה הראשונה שמתמנית לתפקיד מושלת בארצות הברית
ה'תשי"ג – נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, מודיע על פיתוחה של פצצת המימן
ה'תשכ"ד – האפיפיור פאולוס השישי מגיע לביקור בישראל
ה'תשכ"ו – לוי אשכול מציג את ממשלתו השלישית (השלוש עשרה במנין הממשלות) בפני הכנסת
ה'תשכ"ח – מפא"י, אחדות העבודה - פועלי ציון ורפ"י מתאחדות ומקימות את מפלגת העבודה הישראלית
ה'תשמ"ו – ספרד ופורטוגל מצטרפות לקהילה האירופית, שהפכה מאוחר יותר לאיחוד האירופי
ה'תשמ"ו – השקל יוצא משימוש ומוחלף בשקל החדש
ה'תשס"א – הגרסה הראשונה של ויקיפדיה (באנגלית) עולה לרשת
ה'תשס"ו – החללית הבלתי מאוישת ניו הוריזונס משוגרת במטרה להגיע אל כוכב הלכת הננסי פלוטו ולאסוף מידע ותמונות עליו
נולדו

ה'תש"ט – שלמה גרוניך, מוזיקאי ישראלי
ה'תשי"ג – אורי סביר, מאדריכלי הסכמי אוסלו וחבר הכנסת מטעם מפלגת המרכז
ה'תשט"ז – זהבה גלאון, חברת הכנסת מטעם מרצ
ה'תש"ך – נחום לנגנטל, חבר הכנסת מטעם המפד"ל
ה'תשכ"ב – לאה נס, חברת הכנסת מטעם הליכוד
ה'תש"ל – דביר בנדק, שחקן ומדבב ישראלי
נפטרו

681 לפנה"ס – סנחריב מלך אשור נרצח על ידי בניו, אַדְרַמֶּלֶךְ ושַׂרְאֶצֶר לפי ספרי השנים הבבליים
ד'תתקס"ה – רבי משה בן מימון (הרמב"ם), "הנשר הגדול", מגדולי הפוסקים וההוגים היהודיים
ה'תר"ם – רבי יעקב אבוחצירא (אביר יעקב), מגדולי רבני מרוקו, סבו של הבבא סאלי
ה'תרנ"ד – הרב אהרן ילינק - פרסם קובץ מדרשים קטנים בסדרת הספרים "בית המדרש"
ה'תרע"ד – ז'ורז' פיקאר, איש צבא צרפתי שנאבק למען אלפרד דרייפוס (נולד ב-ה'תרי"ד)
ה'תשמ"א – הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, ראש ישיבת כנסת חזקיהו
ה'תשנ"ב – איתן לבני, פעיל אצ"ל וחבר הכנסת מטעם הליכוד
ה'תשס"ה – אשר פרס, פיזיקאי ישראלי (נולד ב-ה'תרצ"ד)
ה'תשע"ז – יוסל ברגנר, צייר, אמן ואומן, מאייר ספרים, צייר תפאורות ומעצב תלבושות לתיאטרון ישראלי (בעיקר עבור הצגותיו של המחזאי נסים אלוני) (נולד ב-ה'תרפ"א)
ה'תשע"ט – עמוס עוז, סופר ישראלי
י"ט בטבת – כ"א בטבת
טבת
הרמב"ם
ג'אורג'ה מרזסקו

ג'אורג'ה ג. מרזסקו (ידוע גם כ"גאורגה ג. מרזסקו"; ברומנית: George G. Mârzescu);‏ 4 ביולי 1876 - 12 במאי 1926), היה משפטן ופוליטיקאי רומני, שכיהן כראש עיריית יאשי ומילא גם תפקידי שר בממשלת רומניה.
ביוגרפיה

מרזסקו נולד ביאשי כבנו של הפרופסור והפוליטיקאי גאורגה מרזסקו. ג'אורג'ה מרזסקו סיים לימודי תיכון ביאשי ולמד משפטים באוניברסיטת יאשי. את לימודי המשפטים השלים ללימודי מוסמך באוניברסיטת בוקרשט עם תזה בשם Condițiunea juridică a străinilor în România. המשיך ללימודי דוקטורט בפריז, אך לא השלים אותם.
החל מ-1896 היה ראש לשכה במשרד הדתות וההדרכה, שבראשו עמד אביו. ב-1901 הצטרף למפלגה הלאומית ליברלית ומילא תפקידי ניהול נכבדים וגם היה פרופסור מחליף למשפט אזרחי באוניברסיטת יאשי. בשנים 1904–1906 היה מנהל העיתון "ליברלול" ביאשי. ב-1907 מונה לתפקיד סגן פרפקט של יאשי ונבחר לראשונה כחבר פרלמנט רומני. בספטמבר 1909 ייסד את כתב העת Mișcarea (התנועה), ביטאון המפלגה הליברלית ביאשי. במקביל לכל הפעילויות, הוא גם תפקד כעורך דין פעיל.
בשנים 1914 - 1916 שימש ראש עיריית יאשי והצטיין בקליטת הממשל שעבר מבוקרשט ליאשי. מ-11 בדצמבר 1916 ועד 28 בינואר 1918 כיהן כשר החקלאות. מ-29 בנובמבר 1918 ועד 26 בספטמבר 1919 כיהן כשר הפנים. מ-19 בינואר 1922 ועד 26 באפריל 1922 כיהן כשר העבודה וההגנה הסוציאלית. מ-26 באפריל 1922 ועד 30 באוקטובר 1923 כיהן כשר הבריאות וההגנה הסוציאלית. מ-30 באוקטובר 1923 ועד 29 במרץ 1926 כיהן כשר המשפטים.
בשל עמדותיו, הציבו אותו קורנליו זליה קודריאנו וחבריו בקשר של גבעת ספיריי בראש רשימת המיועדים לחיסול.
אסטריקס הגאלי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "אסטריקס" מאת רנה גוסיני ואלבר אודרזו
 בימוי:  ריי גוסנס, רנה גוסיני 
 הופק בידי:  ג'ורג'ס דראגונד
 תסריט:  רנה גוסיני ואלבר אודרזו (מקור) וילי לטסט ג'וס מריסן לוסלו מולנאר
 עריכה:  François Ceppi, Jacques Marchel 
 מדבבים:  רוג'ר קארל (אסטריקס) ז'אק זאונו (Cacofonix) ג'ין פאראדס (יוליוס קיסר) פייר טורנדה (Vitalstatistix) ז'אק מורל (אובליקס) לוסיאן רמבורג (אשפיקס) ברנרד לאוואלט מייקל אלפיק Pierre Trabaud ביל אודי הנרי לאבוסייר Michel Puterflam 
 צילום:  Georges Lapeyronnie 
 מדינה:  צרפת, בלגיה 
 חברת הפקה:  Dargaud Films
 חברה מפיצה:  Mediatoon Distribution 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת 20 בדצמבר 1967
 משך הקרנה:  68 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט לכל המשפחה, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה 
 מקום התרחשות:  ברטאן 
 תקופת התרחשות:  המאה ה-1 לפנה"ס, מלחמת גאליה 
 סרט הבא:  אסטריקס וקלאופטרה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אסטריקס הגאלי (בצרפתית: Astérix le Gaulois, באנגלית: Asterix the Gaul) הוא סרט הנפשה מסורתית צרפתי-בלגי, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, המבוסס על חוברת הקומיקס "אסטריקס הגאלי", החוברת הראשונה בסדרת הקומיקס "אסטריקס" שכתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו. הסרט, שבויים על ידי ריי גוסנס, שומר על עלילת החוברת באופן די הדוק ומרחיב עליה רק מעט.
הסרט במקור היה אמור להיות סרט טלוויזיה, אולם הסרט הופץ בבתי הקולנוע בצרפת. רנה גוסיני ואלבר אודרזו, שלא היו מעורבים בהפקת בסרט, לא התרשמו ממנו.