stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהומות בחווארה
תגובות

ביום האירוע, קראו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר הביטחון יואב גלנט ושר האוצר בצלאל סמוטריץ', להימנע מלקיחת החוק לידיים.
יו"ר הוועדה לביטחון לאומי של הכנסת, צביקה פוגל אמר למחרת האירוע בראיון: "אתמול יצא מחבל מחווארה – חווארה סגורה ושרופה. זה מה שאני רוצה לראות", לאחר שנמתחה עליו ביקורת הבהיר שדבריו סולפו וכי עמדתו היא שעל המדינה מוטל לבצע זאת. בעקבות דבריו אישרה היועצת המשפטית לממשלה לפתוח נגדו בחקירה משטרתית בחשד להסתה.
מפקד פיקוד המרכז, אלוף יהודה פוקס, לקח אחריות על כך שצה"ל לא נערך כראוי לאירוע. גם הרמטכ"ל, הרצי הלוי, ציין שצה"ל כשל בטיפולו באירוע.
נשיא המדינה, יצחק הרצוג אמר בתגובה כי "נטילת החוק בידיים, פרעות ואלימות כלפי חפים מפשע - אינם דרכנו ואני מגנה זאת בתוקף".
השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר התייחס למחרת למהומות, ואמר שלמרות הכאב אסור לקחת את החוק לידיים.
ב-1 במרץ אמר סמוטריץ' שיש "למחוק את חווארה", אך המדינה צריכה לעשות זאת, ולא האזרחים באותו יום פרסמה ארצות הברית גינוי חריף לדבריו, וקראה לנתניהו להתנער מדבריו. ב-2 במרץ הודיע הבית הלבן כי סמוטריץ' לא ייפגש עם אף גורם בממשל האמריקאי במהלך ביקורו המתוכנן בארצות הברית. מאה ועשרים בכירים בקהילה היהודית בארצות הברית פרסמו מכתב גינוי וקראו שלא לתת לסמוטריץ' במה. הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם, פולקר טורק, גינה אף הוא את ההתבטאות ואמר כי זאת "הצהרה בלתי נתפסת של הסתה לאלימות ועוינות". גם צרפת, מצרים ואיחוד האמירויות גינו את הדברים. ב-4 במרץ הסביר סמוטריץ' כי מעד בלשונו וכי "הכוונה הייתה מאוד ברורה: אנחנו צריכים להיות הרבה יותר התקפיים, יותר יוזמים במאבק הזה בטרור כי אנשים נרצחים". כאשר נשאל סמוטריץ' האם המתקפה על הכפר הייתה מעשה טרור יהודי השיב כי זו "פשיעה לאומנית חמורה מאוד שצריך לטפל בה, אבל היא לא טרור". ב-5 במרץ פורסם כי בארצות הברית שוקלים למנוע את כניסתו למדינה.
בעקבות האירוע פתח יאיא פינק קמפיין גיוס המונים לאיסוף תרומות עבור תושבי חווארה. גויסו למעלה מ־1.6 מיליון שקלים. לפי פינק, כוונתו לבצע מיפוי של מי ששרפו לו את הבית ולוודא שאין להם רקע ביטחוני.
משלחת דיפלומטים של האיחוד האירופי הגיעה לסיור בחווארה, ושגריר האיחוד לשטחים הפלסטינים סוון בורגסדורף אמר: "זה הכרחי עבורנו שהאחראים יובאו לדין, ושמי שאיבד את רכושו יפוצה". הממלכה המאוחדת, גרמניה, צרפת, איטליה, פולין וספרד פרסמו הודעת גינוי לאירוע, וכן קראו לממשלת ישראל לחזור בה מהחלטתה לקדם בנייה בהתנחלויות.
נשיא איחוד האמירויות הערביות, מוחמד בן זאיד, הודיע שארצו תעניק שלושה מיליון דולרים לשיקום הנזקים שנגרמו בחווארה.
לאחר האירועים, הופץ בקבוצות וואטסאפ וטלגרם שיר הלל למהומות, המבוסס על לחן של שירו של חנן בן ארי. השיר הושמע במערכת כריזה בהפגנת תומכי נתניהו ותומכי הרפורמה המשפטית בבית שמש.
איגומניצה

| --- | --- |
סמל איגומניצהסמל איגומניצה
נמל איגומניצה
נמל איגומניצה
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  אפירוס
 יחידה אזורית:  תספרוטיה
 ראש העיר:  יואניס לואוס
 שטח:  80.808 קמ"ר
 גובה:  44 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,609 (2021)
 קואורדינטות:  39°30′01″N 20°15′49″E﻿ / ﻿39.500277777778°N 20.263611111111°E﻿ / 39.500277777778; 20.263611111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.igoumenitsa.gr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאיגומניצה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאיגומניצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איגומניצה (ביוונית: Ηγουμενίτσα; באלבנית: Gumenicë או Gumenica) היא עיר נמל חשובה בצפון-מערב יוון, השוכנת לחופו של מצר קורפו בים היוני. העיר משמשת כבירת היחידה האזורית תספרוטיה שבמחוז אפירוס, ובשנת 2001 התגוררו בה 14,710 תושבים. נמלה של העיר הוא החשוב ביוון בים היוני ויוצאות ממנו מעבורות וספינות לקורפו ולאיים יונים אחרים, לעיר פטרס וכן למספר ערים באיטליה. חשיבותה של איגומניצה כצומת תחבורתי נובעת גם מכך שבה מסתיים הכביש המהיר החדש אגנטיה אודוס (A2), החוצה את צפונה של יוון ואשר יגיע, לכשיושלם בשנת 2009, עד לגבול טורקיה במזרח.
בעת העתיקה שכן במקום יישוב שנודע בשם טיטאני, ואשר הוקף בחומה באורך של כ-2.4 ק"מ ובה ארבעה שערים. במקום נחשפו שרידיהם של שני מקדשים ושל תיאטרון ובו כ-2,500 מושבים. העיר נחרבה בידי הרומאים בשנת 167 לפנה"ס.
בשנת 1936 הייתה איגומניצה כפר דייגים קטן שבו התגוררו כ-500 תושבים. כאשר הורמכט נסוג מהיישוב ב-1944 הוא הרס אותו לחלוטין, והעיר נבנתה מחדש. המיעוט האלבני אשר נחשד בשיתוף פעולה עם הנאצים גורש. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הועמק הנמל, והעיר הפכה לשער הימי החשוב במדינה לספינות נוסעים היוצאות למערב אירופה. כתוצאה מכך היא זכתה לתנופת פיתוח, והיא אחת הערים בעלות שיעור הצמיחה המהיר ביותר במדינה. מדרום לעיר נבנה בשנות ה-90 נמל מעבורות חדש המקושר ישירות לאגנטיה אודוס, והכביש משמש ככביש עוקף לעיר מצידה הדרומי.
רג'ה צ'ארי

| --- | --- |

רג'ה צ'ארי, 2017
 לידה:  24 ביוני 1977 (בן 47) מילווקי, ויסקונסין
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  Columbus High School 
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  2017–הווה (כ־7 שנים)
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 זמן שהייה בחלל:  176 ימים ו-3 שעות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  2
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  13 שעות ו-48 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  רג'ה צ'ארי
 משימות
 SpaceX Crew-3
 /
 עיטורים
  מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה  מדליית השירות הראוי לשבח  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א
 
רג'ה צ'ארי (באנגלית: Raja Chari;‏ נולד ב-24 ביוני 1977, מילווקי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט שטס לתחנת החלל הבין-לאומית ונכלל בצוות תוכנית ארטמיס.
ביוגרפיה

רג'ה צ'ארי נולד למשפחה מעורבת - אביו הוא ממוצא הודי. הוא גדל באיווה בה סיים לימודי בית ספר בשנת 1995. בהמשך הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1999 הוא סיים לימודי הנדסה וקיבל תואר ראשון.
צ'ארי סיים קורס טיס והיה טייס מטוס "F-15E". צ'ארי שירת במספר בסיסים של החיל ותמך בפעילות במלחמת המפרץ. הוא סיים לימודים במכללת פיקוד ומטה הכללי של צבא ארצות הברית וכיהן בתפקיד פיקודי בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
שירות בתחום החלל

בשנת 2017 צ'ארי נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון. בשנת 2020 הוא נכלל בצוות של תוכנית ארטמיס.
בנובמבר 2021 צ'ארי טס לחלל בחללית דרגון C210 אנדורנס במשימה SpaceX Crew-3 כמפקד צוות. זו הייתה הפעם הראשונה משנת 1981 שאסטרונאוט בטיסתו הראשונה כיהן כמפקד צוות. החללית התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית וצוותה הצטרף למשלחת מס' 66 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד אנטון שקאפלרוב. לאחר סיום פעילות המשלחת הם הצטרפו למשלחת מס' 67 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד אולג ארטמייב. במהלך שהות בחלל צ'ארי ביצע פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-14 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 176 ימים בחלל.
לאורה אוונס

| --- | --- |

לאורה אוונס, אביב 2007
 לידה:  1970 (בת 54 בערך) אוקליד, אוהיו
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  תואר שני, מסטר, באמנות פלסטית
 תחום יצירה:  ציירת, בעלת גלריה ומרצה באקדמיה לציור
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 פרסים והוקרה:  1999 פרס בלואיז  2001 פרס וילארד ל. מטקאלף  2015 פרס רוברט דה נירו האב
 אתר רשמי של לאורה אוונס
 
לאורה אוונס (באנגלית: Laura Owens; נולדה ב-1970) היא ציירת אמריקאית, בעלת גלריה ומחנכת. היא הגיעה בסוף שנות התשעים מזירת האמנות בלוס אנג'לס. היא ידועה בזכות הציורים הגדולים שלה, המשלבים מגוון הערות היסטוריות וטכניקות ציוריות. היא חיה ועובדת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2003 לאורה שכרה האנגר/מחסן בכתובת .i365 Mission Road LA. CA והקימה בו את הסטודיו שלה. בשנת 2013, היא הפכה את חלל עבודתה בסטודיו, לחלל תצוגה/גלריה, וקראה למקום בשם "356 Mission" על שם הרחוב בו היה הסטודיו שלה, בשיתוף פעולה עם סוחרי האמנות גאווין בראון (אנ') וונדי יאו. זמן קצר לאחר מכן היא שכרה מקום נוסף בצ'יינה טאון, לוס אנג'לס שכלל את החנות לספרי לאמנות Ooga Booga # 2. בשנת 2019 חלל האמנות/ הגלריה "356 Mission" נסגר בגלל סיום השכירות.
בשנת 2003 אוונס הציגה את התערוכה הנודדת, הראשונה שלה במוזיאון לאמנות עכשווית, לוס אנג'לס (אנ'). עבודתה של אוונס הוצגה בתערוכות יחיד ב-Secession, וינה (2015); במוזיאון קונסטון בון (2011); במוזיאון בונפנטן (2007); ב-Kunsthalle Zürich (2006); במרכז אמנויות קמדן, לונדון (2006); במוזיאון מילווקי לאמנות (2003); מוזיאון לאמנות אספן (אנ'), קולורדו (2003); ובמוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר, (2001). באמצע הקריירה האומנותית שלה, אוונס הציגה במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית מנובמבר 2017 עד פברואר 2018.
נעורים וחינוך

אוונס נולדה בשנת 1970 באוקליד, אוהיו וגדלה בנורווק, אוהיו הסמוכה. היא קיבלה את התואר הראשון B.F.A (אנ') שלה בציור מבית הספר לעיצוב ברוד איילנד בשנת 1992. לאחר סיום הלימודים עברה ללוס אנג'לס ללימודי תואר שני. בשנת 1994 למדה בבית הספר לציור ופיסול בסקווהגן (אנ') וקיבלה את תואר שני במכון לאמנויות בקליפורניה (אנ') באותה שנה.
היצירה

בשנת 2015, אוונס עשתה ציורים המבוססים על לוחות דפוס שנקראים לוחות סטריאוטיפים (אנ') מתקופת מלחמת העולם השנייה שגילתה מתחת לגג הרעפים של ביתה בלוס אנג'לס. חלק ניכר מעבודותיה האחרונות, היו ציורים ששילבו צבע שמן מסורתי עם תמונות מודפסות שעברו מניפולציה דיגיטלית באדובי פוטושופ.
בנוסף לציור, אוונס יצרה גם ספרי אמנים (אנ'). החל משנת 2016 היא העבירה שיעורים במכללה לעיצוב ArtCenter (אנ').
את עבודותיה של אוונס ניתן למצוא באוספי אמנות ציבוריים רבים, כולל המכון לאמנות בשיקגו; המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק; המוזיאון לאמנות עכשווית, לוס אנג'לס, לוס אנג'לס; המוזיאון לאמנות במחוז לוס אנג'לס, לוס אנג'לס; מוזיאון גוגנהיים בניו יורק, ניו יורק; מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, ניו יורק; המוזיאון לאמנות עכשווית, שיקגו; והמוזיאון לאמנות מילווקי, במילווקי.
במחלוקת

בינואר 2013 הציגה אוונס 12 ציורים חדשים בבניין ב-i365 Mission Road, מעבר לנהר במרכז העיר לוס אנג'לס . אוונס המשיכה לנהל את החלל הזה," 356 Mission" כחלל תצוגה בשיתוף פעולה עם גאווין בראון וונדי יאו. במאי 2018 נסגר "356 Mission" לאחר סיום חוזה השכירות לחמש שנים. חנות הספרים אוגה בוגה נותרה פתוחה במיקום החנות המקורי שלה בצ'יינה טאון, לוס אנג'לס.
לאורה אוונס וגאווין בראון הואשמו בכך שהיו מעורבים בג'נטריפיקציה (השבחת הרובע והפיכתו לרובע יוקרתי) של שכונה היספנית בעיקר ממעמד הפועלים עם הגלריה ללא מטרות רווח שלהם "356 Mission" בשכונת בויל הייטס (אנ'), בצד המזרחי של לוס אנג'לס . פעילים מקבוצות שונות שהתנגדו לג'נטריפיקציה, מחו כנגד הגלריה והתערוכות שלה בלוס אנג'לס ובעיר ניו יורק. אוונס טענה כי המפגינים הציקו לה ואיימו עליה, כולל איומי מוות. בנובמבר 2017 היא כתבה הודעה פומבית בנוגע לנושאים אלה, לאחר מחאות כנגד תערוכת אמצע הקריירה שלה שנפתחה במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית. גלריית האמנות "356 Mission" נסגרה בשנת 2019 בשעה שחוזה השכירות של המקום הסתיים ואוונס לא הייתה מעוניינת לחדש אותו.
פרסים

אוונס הייתה הראשונה שהוענק לה פרס בלואיז (אנ') מטעם חברת הביטוח בלואיז, בארט בזל בשנת 1999. היא קיבלה את פרס וילארד ל. מטקאלף באמנות, מהאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות בשנת 2001, והייתה עמית לאמנויות באקדמיה האמריקאית בברלין (אנ') באביב 2007. בשנת 2015 הוענק לה פרס רוברט דה נירו האב על שעורי האמנות והתרגול בציור שהיא ערכה והגישה.
תערוכות > תערוכות יחיד

2001: Isabella Stewart Gardner Museum, Boston, Massachusetts
2003: Museum of Contemporary Art, Los Angeles (touring)
2003: Aspen Art Museum, Aspen, Colorado
2003: Milwaukee Art Museum, Milwaukee, Wisconsin
2004: The Fabric Workshop and Museum, Philadelphia
2006: Kunsthalle Zurich, Zurich, Switzerland
2006: Camden Arts Centre, London
2007: Bonnefantenmuseum Maastricht, The Netherlands
2007: American Academy studio exhibition, Berlin
2007: Ausstellungshalle Zeitgenossische Kunst, Munster
2011: Kunstmuseum Bonn, Bonn, Germany
2015: Secession, Vienna
2016: CCA Wattis Institute for Contemporary Arts, San Francisco, California
2017: Whitney Museum of American Art
2018: Dallas Museum of Art (DMA)
2018: Museum of Contemporary Art, Los Angeles
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1998 - גלריית סאצ'י הציגה לצד אליזבת פייטון עם יתר משתתפי התערוכה.
2016: La collection Thea Westreich Wagner et Ethan Wagner, מרכז ז'ורז' פומפידו, פריז
רועי צוקר

| --- | --- |

רועי צוקר, תל אביב 2022
 לידה:  10 בפברואר 1982 (בן 42) קריית מוצקין, ישראל 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת דברצן, קריית החינוך אורט קריית מוצקין 
 תפקידים:  רופא, רופא פנימי 
 
רועי צוקר (נולד ב-10 בפברואר 1982) הוא רופא ישראלי מומחה ברפואה פנימית, מחלות זיהומיות ורפואת להט"ב. יושב ראש החברה הישראלית לרפואת להט"ב של ההסתדרות הרפואית בישראל, מנהל תחום רפואת להט"ב בכללית ובמרכז הרפואי תל אביב (איכילוב) ורופא שותף במרפאת גן מאיר, מרפאת הלהט"ב הראשונה בישראל.
ביוגרפיה

נולד בקריית ביאליק בשם רועי דוד צוקר לאם אזרחית עובדת צה"ל ואב עובד בתעשיית הדשן והחומרים הכימיים. גדל עם הוריו ואחותו בקריית מוצקין והתחנך שם. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון קריית החינוך אורט קריית מוצקין התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 8200 שם המשיך לשירות קבע, והוא משרת במילואים כקצין רפואה בחיל האוויר.
בשנת 2005 יצא ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת דברצן בהונגריה. ב-2011 סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. עם שובו לישראל עבר להתגורר בתל אביב. בשנים 2013–2017 השלים התמחות ברפואה פנימית במרכז הרפואי רבין (בית החולים בילינסון בפתח תקווה) ותת-התמחות במחלות זיהומיות במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב). בשנת 2024 נבחר בפרויקט מאקו לאחד מהלהט"ב המשפיעים בישראל.
קריירה ברפואה

החל משנת 2017 משמש כרופא שותף במרפאה הגאה "גן מאיר" של שירותי בריאות כללית, שהייתה המרפאה הראשונה שהציעה רפואת להט"ב: טיפול ספציפי מקצועי לקהילה הגאה בישראל.
עם תחילת מגפת הקורונה בישראל במרץ 2020 הצטרף למגן דוד אדום כמנהל הרפואי של מוקדי הקורונה בארגון.
בשנת 2020 הקים בית החולים מאונט סיני בניו יורק תת-התמחות ייעודית ברפואת להט"ב, וצוקר היה הישראלי הראשון שלקח חלק בתוכנית זו, שהוכרה בהמשך על ידי ארגון הרופאים האמריקאים (AMA) והתרחבה למדינות נוספות. בהמשך צוקר גם השלים בניו יורק תואר בתוכנית המנהלים של Icahn School of Medicine (אנ') בניהול מערכות בריאות.
בספטמבר 2021 מונה לראש תחום רפואת להט"ב בשירותי בריאות כללית ובמרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי, תפקידים שלא אוישו לפני כן. במסגרת תפקידו בכללית סייע צוקר בהקמת מספר מרפאות להט"ב נוספות בארץ, והקים פלטפורמות דיגיטליות ייחודיות להנגשת שירותי בריאות עבור הקהילה הגאה.
עם כניסתו לתפקיד ציין כי בית החולים איכילוב הוא מוקד רפואה ראשונה משמעותי לקהילה הגאה, וכחלק מתחום רפואת להט"ב נבנית שם תוכנית מסודרת שלומדת את כל הדיסציפלינות הנוגעות בעולמות הרפואה הגאה, בהן פסיכיאטריה, גינקולוגיה ומיילדות, חקר ההזדקנות, ילדים ומתבגרים ועוד.
בשנת 2023 נבחר צוקר לכהן כיושב ראש החברה הישראלית לרפואת להט"ב של ההסתדרות הרפואית בישראל.
במסגרת עבודתו הוא עוסק בהנגשת רפואה מוכוונת לקהילת הלהט"ב ומתן מענים ויצירת שירותים ספציפיים והכרחיים בתחומים מגוונים הכוללים מחלות זיהומיות (בדגש על HIV ומחלות מין), רפואה מונעת, רפואת טרנסג'נדרים, בריאות הנפש, רפואת מתבגרים להט"ב, גריאטריה להט"בית, שירותי הורות מוכוונים לקהילה ועוד.
צוקר פעיל במדיה וברשתות חברתיות והיה מהראשונים שפרסמו התייחסויות רפואיות מקצועיות בנושאים שונים הקשורים לרפואת להט"ב, בין היתר נושאים הקשורים למזעור נזקים בשימוש בסמים במהלך מסיבות והעלאת מודעות לנושא מחלות מין ומניעתן. לתפיסתו יש צורך בשיח ציבורי שיאפשר הנגשה של מידע בנושאים שונים, בין היתר פרקטיקות מיניות, שימוש בסמים ועוד. השימוש של צוקר במדיה החברתית והפעילות בערוצים שונים עורר בעבר דיונים בקרב אנשי מקצוע על הצורך בשימוש ברשתות חברתיות של אנשי מקצוע מעולם הרפואה, ואף ביקורת על פועלו של צוקר. כמו כן הפרסומים שלו בנוגע לשימוש בסמים עוררו דיון סביב השאלה האם אין בכך עידוד לשימוש בסמים או מזעור נזקים.
הערות שוליים

↑  ד"ר רועי צוקר מנהל תחום רפואת להט"ב, באתר המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
↑  לירוי פיניאן עידן יוסף-ימין, ‏גאווה ישראלית - הלהט"ב המשפיעים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2023
↑   שאלות ותשובות הנפוצות למוקדני מגן דוד אדום מאת דר' רועי צוקר, סרטון בערוץ "מגן דוד אדום", באתר יוטיוב (אורך: 06:22)
↑  LGBTQ+ Fellowship, AMA Foundation (באנגלית אמריקאית)
↑  MS Health Care Delivery Leadership Program NYC | Icahn School of Medicine, Icahn School of Medicine at Mount Sinai (באנגלית אמריקאית)
↑  אדיר ינקו, כללית: מרשם ל"פרפ" אונליין בפריפריה, ללא צורך בביקור אצל רופא המשפחה, באתר ynet, 4 באפריל 2022
↑  מעבירים לראשון, ראש תחום רפואת להט"ב באיכילוב: "רוצה לקדם ליווי זוגות חד-מיניים בפונדקאות", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 25 בספטמבר 2021
↑  ההסתדרות הרפואית בישראל | החברה לרפואת הלהט"ב, באתר www.ima.org.il
↑  ד, ‏לראשונה בעולם: תת התמחות ברפואת להט"ב, באתר ‏מאקו‏, 4 בינואר 2021
↑  איריס קול‏, גם היום, רופאים פשוט לא יודעים מה לומר למטופל גיי, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2021
↑   בר פלג, ניקוי רעלים: גורמי הטיפול מחפשים דרכי התמודדות עם בעיית הסמים בקהילה הגאה, באתר הארץ, 8 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0002-3195-7433
ג'ובאני בטיסטה פיראנזי

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1720 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  9 בנובמבר 1778 (בגיל 58) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  רומא 
 תקופת הפעילות:  1740–1778 (כ־38 שנים) 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  Giuseppe Vasi 
 פרסים והוקרה:  חבר באגודת העתיקות הלונדונית (אנ'), 1757;  חבר כבוד באקדמיה של סן לוקא, 1761; אביר מסדר הדורבן המוזהב (אנ'), 1766
 
הקולוסיאום, 1778
"המגדל העגול", לוח III בסדרת "בתי הכלא של הדמיון", מהדורת 1750
קשת טראיאנוס בעיר בנוונטו, 1750
שרידי המקדשים היווניים בפסטום, 1778
עמוד השער למהדורת הראשונה של "בתי הכלא של הדמיון" מ-1750
ג'ובאני בטיסטה (ג'מבטיסטה) פיראנזי (באיטלקית: Giovanni Battista (Giambattista) Piranesi, נודע בפשטות כ"פיראנזי"; ‏ 4 באוקטובר 1720, ונציה, הרפובליקה של ונציה – 9 בנובמבר 1778, רומא, מדינת האפיפיור) היה אדריכל, ארכאולוג, צייר ואמן הדפס, שנודע בתצריבים של אתרי רומא וסביבתה וכן בציורים האפלים של "בתי הכלא הדמיוניים" (Carceri d'invenzione). נחשב לאחד התאורטיקנים האדריכליים הבולטים בעידן הנאורות.
קורות חייו ופועלו

פיראנזי נולד בוונציה למשפחת בנאים ואדריכלים. ב-1740, והוא בן 20, עבר לרומא כשרטט בשירות השגריר של ונציה לחצר האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר. בד בבד השתלם אצל רבי-אומנים במלאכת ההדפס. הוא הרבה לתייר באתרי עתיקות, בהם הרקולנאום, שחשיפתה הרשמית החלה שנים ספורות קודם לכן. ב-1745 השתקע ברומא וייסד בה את הסטודיו שלו.
הציורים שלו, שעובדו לתצריבים, הוקדשו למבנים אדריכליים, הן בני זמנו והן ארכאולוגיים, רובם ככולם ברומא ובסביבותיה. פיראנזי נודע בטכניקת תצריב מקורית שבאמצעותה השיג מרקמים עשירים וניגודים עזים של אור וצל על ידי צריבות מורכבות, חוזרות ונשנות, של לוחות הנחושת. הוא הוערך בשל הדיוק בתיאור הפרטים ובשל הרושם הדרמטי של התיאורים וקנה לו שֵׁם בקהלי "הטיול הגדול". במשך חייו יָצר כ-2,000 לוחות. בין היתר חבר לג'אמבטיסטה נולי בהפקת מפות העיר רומא שפורסמו ב-1748.
הנודעות בעבודותיו הן אלה בסדרת "עתיקות רומאיות" (Antichita Romanae) מ-1756, "מראות רומא" (Vedute di Roma) שיצר החל מ-1748 ועד מותו וסדרת הציורים של המקדשים היווניים בפסטום מ-1777–1778. סדרת "בתי הכלא הדמיוניים" (Carceri d'invenzione), שבה החל ב-1745, נחשבת למשובחת בעבודותיו המוקדמות. את הדימויים המבעיתים פיתח מהחורבות של רומא העתיקה שברישומיהן התמחה. איורי "בתי הכלא" של פיראנזי, שהוגדרו כ"בעלי אופי חמקמק ורב-משמעי", זכו לפרשנויות רבות ושונות והיוו מקור השראה ליוצרים, לא מעט בהקשרים של חזונות דיסטוטפיים.
תחומי העניין של פיראנזי היו מגוונים, והוא לא משך ידו מדיון וכתיבה על אדריכלות. בחיבורו "על התפארת ועל האדריכלות של הרומאים" (Della Magnificenza ed Architettura de’ Romani) מ-1761 דן בהבטים שונים של הבנייה הרומית, שלדעתו עלתה על זו היוונית. הוא ייחס את מקורותיה לאטרוסקים שבנייתם אופיינה בקירות ובקשתות, שלא כמבנים היווניים המאופיינים בשילוב של עמודים וקירות. פיראנזי העלה על נס את ערך ה"תפארת", או ה"גְדוּלָה" (אנ'), שלהשקפתו היה מרכזי בתרבות הרומית ומשותף לכל אזרחי רומא.
מעטות מתוכניותיו האדריכליות של פיראנזי יצאו לפועל. הידועה בהן היא כנסיית סנטה מריה דל פריוראטו (אנ')‏ (1764–1766) במתחם המסדר הריבוני הצבאי של מלטה על גבעת אוונטינו, ובמותו נקבר בה.
פיראנזי עסק גם בסחר עתיקות לצד הצייר והארכאולוג גאווין המילטון, בהן פסלים וכלים מהחפירות שערכו באתר וילה אדריאנה. ב-1778–1780 הפיק קטלוגים לשיווק פריטים פרי עיצובו: "כדים, פמוטים, קיפי, סרקופגים, חצובות, מנורות וקישוטים עתיקים מעוצבים ומצוירים בידי ג'ובאני בטיסטה פיראנזי".
ילדיו, האדריכל פרנצ'סקו (אנ'), לאורה (אנ') ופייטרו, הלכו בדרכו ופעלו לצידו כאומני הדפס, והם שהשלימו ופרסמו עבודות שלו אחרי מותו.
העניין בפיראנזי לא פחת במהלך הזמנים. אמנים והוגי דעות בדורות הבאים התייחסו אליו ביצירותיהם. עבודותיו הגרפיות של פיראנזי זכו לראשונה למחקר שיטתי עם פרסום קטלוגים של יצירותיו, בהם זה של היסטוריון האמנות אנרי פוקיון (אנ') מ-1918, וכן של אוצֵר ההדפסים במוזיאון הבריטי ארתור הינד (אנ') ב-1922.
מורשתו

ההיסטוריון אדוארד גיבון בחר בציוריו של פיראנזי לאיור ספריו על שקיעתה ונפילתה של האימפריה הרומית, שנכתבו בשנים 1765–1788. הרופא והאנטיקוואר ביאנקוני (אנ'), שהיה מקורב להיסטוריון האמנות הקלאסית וינקלמן, כינה בהספדו את פיראנזי "רמברנדט של החורבות".
רושם איורי "בתי הכלא של הדמיון" ניכר אצל יוצרים בולטים. ויקטור הוגו התפייט בפואמה Les Mages מ-1856: ”בִּשְׁחוֹר מֹחוֹ שֶׁל פִּירַאנֶזי הַצַּיָּר / כְּמוֹ בְּפִי כִּבְשָׁן אוֹ בּוֹר נִפְעָר / מִתּוֹךְ עִסָּה שֶׁל קֶשֶׁת-שַׁעַר וּשְׁמֵי-אֵל, / גֶּרֶם מַעֲלוֹת, מִגְדָּל, עַמּוּד-כּוֹתֶרֶת; / גְּדֵלָה, עוֹלָה, תּוֹפְחָה, אֶל עַל חוֹתֶרֶת / הָעִיר שֶׁאֵין מָשְׁלָהּ, בָּבֶל!”
ויליאם טרנר צייר את "הכלא האפל" שלו בתחילת לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות בעקבות תצריב Carcere Oscura של פיראנזי. אלדוס הקסלי כתב מסה על "בתי כלא", כהקדמה לאסופת הדפסים של פיראנזי שראתה אור ב-1949 באנגליה במהדורה מוגבלת.
האמן מאוריץ קורנליס אֶשֶׁר העריץ את פיראנזי ותדפיסים של יצירותיו עיטרו את קירות הסטודיו שלו. השפעתו של פיראנזי בולטת ביצירותיו המציגות עולמות בלתי אפשריים, מורכבים מבניינים ומסולמות שאינם עולים בקנה אחד עם המציאות, כגון "יחסיות" מ-1953. מרגריט יורסנאר פרסמה ב-1962 חיבור בשם "מוחו האפל של פיראנזי" (Le cerveau noir de Piranèse) על יצירותיו בסדרת "בתי הכלא". מבוכי המדרגות של הספרייה התופתית בסרט שם הוורד מ-1984 בבימוי ז'אן-ז'אק אנו עוצבו בהשראת איורי "בתי הכלא" של פיראנזי. גיבור הרומן מ-2020, "Piranesi", של הסופרת הבריטית סוזנה קלארק, מתקיים, ואולי כלוא, בבית לבירינתי להחריד.
לקריאה נוספת

עמנואלה קלו, "אפקט פיראנזי", פיראנזי/שיוטה: בתי הכלא של הדמיון, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016, עמ' 12–37
לולה קנטור-קזובסקי, "בכלא של הדמיון", פיראנזי/שיוטה: בתי הכלא של הדמיון, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016, עמ' 38–49
הערות שוליים

↑  ומאז חתם על יצירותיו בתוארו – "Cav[aliere] Piranesi"
↑  בה התגוררו הוריו, ובאחת מכנסיותיה נטבל, לפי הרישומים; אין סימוכין ללידתו במסטרה או במוליאנו (אנ'), או בטרוויזו.
↑  פומפיי התגלתה רק ב-1748
↑  המהדורה הראשונה בת 16 לוחות ראתה אור ב-1750 ואחריה חזר ועיבד כמה מיצירותיו והוסיף עליהן חדשות; המהדורה השנייה המורחבת ראתה אור ב-1761
↑  Vasi, candelabri, cippi, sarcofagi, tripodi, lucerne, ed ornamenti antichi disegnati ed incisi dal Cav. Gio. Batt. Piranesi
↑  Henri Focillon, Giovanni Battista Piranesi: Essai de catalogue raisonné de son oeuvre Giovanni-Battista Piranesi, 1720-1778, Paris: H. Laurens, 1918
↑  Arthur M. Hind, Giovanni Battista Piranesi: A Critical Study, London: The Cotswold Gallery, 1922
↑  "הקוסמים", בתוך הקובץ Les Contemplations (בצרפתית)
↑  מצרפתית: ר' ירדאור
↑  Aldous Huxley, Prisons, London: Trianon Press, 1949 ; קטעים מתורגמים לעברית
↑  מאמר על אֶשֶׁר ופיראנזי לרגל תערוכת "אֶשֶׁר בארמון" (Escher in Het Paleis) בהאג (באנגלית)
↑  הספר זכה בפרס לסיפורת מאת נשים לשנת 2021
↑  הקובץ הוכן לכבוד התערוכה שהפגישה בין עבודותיו של פיראנזי למיצב "גרם מדרגות" (2016/2012) של האמנית היפנית צ'יהרו שיוטה; ב-2022 התקיימה במוזיאון הרמן שטרוק בחיפה תצוגה של הדפסיו, "פיראנזי: המלנכוליה של החורבן"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266538805171  PLWABN: 9810541678905606  AAG: 145  AGSA: 3507  BIBSYS: 90070123  BNE: XX930586  BnF: cb123477143 (data)  CANTIC: a10298861  CiNii: DA01902647  GND: 118594575  ICCU: CFIV063770  ISNI: 0000 0001 2117 9992  KulturNav: bc4a79b5-1e15-4738-b791-52086065faf5  LCCN: n79006767  LNB: 000139053  MusicBrainz: c6ce3df7-7093-402b-9a83-d88177ec1510  NDL: 00473122  NGV: 3748  NKC: jn20040227010  NLA: 35424195  NLG: 144588  NLK: KAC202325863  NSK: 000205268  NTA: 069702179  RERO: 02-A000131033  RKD: 63659  SELIBR: 84026  SNAC: w6mg7mkz  SUDOC: 032449186  TePapa: 1821  Trove: 947771  ULAN: 500114965  VcBA: 495/14789  VIAF: 2546239   WorldCat (עם VIAF): 2546239
ג'ייקוב קובלסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 שם סרט:  חיות הפלא והיכן למצוא אותן
 הופעה ראשונה:  חיות הפלא והיכן למצוא אותן
 הופעה אחרונה:  חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד
 יוצרים:  ג'יי קיי רולינג
 גילום הדמות:  דן פוגלר
 מידע
 תאריך לידה:  שנות ה־90 של המאה ה־19 
 מקום לידה:  פולין פולין
 גזע:  מוגל
 מין:  זכר
 מקצוע:  אופה
 מומחיות:  אפייה
 אזרחות:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  ניו יורק ניו יורק
 דמויות קשורות
 חברים:  ניוט סלמנדרה, קוויני גולדשטיין, טינה גולדשטיין
 אויבים:  גלרט גרינדלוולד וצבא התומכים שלו
 
ג'ייקוב קובלסקי (באנגלית: Jacob Kowalski) הוא דמות בדיונית בסדרת הסרטים "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", שיצרה ג'יי קיי רולינג. בסדרת הסרטים ג'ייקוב הוא מוגל המגלה בטעות את קיומו של עולם הקוסמים בעקבות פגישה עם ניוט סלמנדרה. ג'ייקוב הוא אחד הפרוטגוניסטים בסדרת הספין-אוף, "חיות הפלא", שבמהלכה מתואר חלקו במאבק נגד גרינדלוולד. דמותו של ג'ייקוב ייחודית בעולם הקוסמים של ג'יי קיי רולינג משום שהוא הדמות הראשית היחידה בסדרה שאינה קוסם, אלא מוגל.
תיאור

ג'ייקוב חביב בעיני חבריו, ועל אף שאינו קוסם, הוא משתתף במלחמה נגד גלרט גרינדלוולד. ג'ייקוב מתואר כאדם עב-כרס בעל עיניים חומות ושיער שחור. במהלך מסעותיו המשותפים עם ניוט הוא הרבה ללבוש ג'קט שחור ועניבה אדומה. ג'ייקוב הוא מוגל ולכן הוא חסר יכולות קסם.