stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לחץ בעבודה
מקורות לחץ בעבודה > מקורות ארגוניים

הארגון עצמו ותנאי העבודה בו הם המקורות העיקריים ללחץ בעבודה. מבנה הארגון והתהליכים בו כופים על העובד התנהגות שאינה עולה תמיד בקנה אחד עם רצונותיו ומטרותיו, ומאלצים אותו להשיגם באמצעים המוכתבים על ידי הארגון. בין גורמי הלחץ שנובעים מהם ניתן לזהות את הקטגוריות הבאות:
התפקיד - תפקיד שמקיים אחד או יותר מהתנאים הבאים: אינו מוגדר כראוי, מכיל דרישות עמומות או סותרות, מטיל על העובד אחריות רבה מדי או מעטה מדי, דורש מהעובד למלא מספר תפקידים שונים, לא תואם את כישורי העובד או יוצר עומס יתר על העובד. תפקיד המשלב עבודת רגשות עשוי אף הוא להוביל לתחושת לחץ אצל העובד.
תנאי העבודה - עומסי עבודה כבדים או לחלופין עבודה בתת-עומס, שעות עבודה ארוכות והפסקות קצרות מדי או מעטות מדי, וכן משימות שגרתיות וקדחתניות, שאינן הולמות את כישורי העובד, לא מספקות תחושת שליטה או בעלות משמעות מועטה.
סביבת העבודה הפיזית - תנאים סביבתיים ירודים או מסוכנים הכוללים צפיפות, רעש, טמפרטורה ולחות גבוהות או נמוכות מדי, תאורה לא מספקת, חוסר באוורור, חשיפה לחומרים מסוכנים ועוד. גם חוסר בפרטיות, מרחב עבודה המאלץ את העובד להתכופף או להימתח הרבה וציוד מיושן או לא מתאים עשויים לגרום לעובד ללחץ.
ההנהלה - סגנון ניהול שאינו משתף את העובדים בקבלת החלטות, שם דגש יתר על תחרותיות, לא מספק לעובדים תמיכה ולא מכיר בעבודה טובה שנעשתה על ידי העובדים. דרישות סותרות ממנהלים שונים יכולות גם כן לגרום לבלבול ולחץ אצל העובד.
יחסים בין אישיים בארגון - תקשורת לא יעילה והיעדר סביבה חברתית תומכת מצד שאר העובדים שיכולה להתבטא באי שיתוף פעולה, בחוסר תמיכה, בהטרדות על רקע מיני או גזעי ובהצקות.
פיתוח קריירה - חוסר ביטחון תעסוקתי, מחסור בהזדמנויות לצמיחה ולהתפתחות, ניידות כפויה בין תפקידים, קידום יתר שלא הולם את רצונות העובד או תת-קידום היוצר אצל העובד הרגשה שמתעלמים ממנו.
מקורות לחץ בעבודה > קונפליקט עבודה-משפחה

כאשר פרט נדרש למלא מספר תפקידים כמו עובד, הורה ובן זוג, עלול להיווצר אצלו קונפליקט עבודה-משפחה (Work-Family-Conflict). זהו מצב בו הדרישות של אחד התפקידים מתנגשות במידה זו או אחרת עם דרישות התפקידים האחרים, ועל הפרט למצוא דרך לאזן ביניהן. למשל, דרישת המעביד לעבוד שעות נוספות עלולה לגרום לעובד לקונפליקט כיוון שהוא יודע ששעות אלו יבואו על חשבון שעות שבהן יכול היה להיות עם משפחתו. התפתחות אמצעי תקשורת כמו הדואר האלקטרוני והטלפון הסלולרי, הביאה לכך שלא ניתן להפריד בין חיי הבית לעבודה. התמרון להשגת איזון בין הבית לעבודה מהווה גם הוא מקור ללחץ.
מקורות לחץ בעבודה > מקורות סביבתיים

אי ודאות היא מקור נוסף ללחץ. בהקשר התעסוקתי קיימים שלושה סוגים עיקריים של אי ודאות: כלכלית, פוליטית וטכנולוגית. אי ודאות כלכלית נגרמת על ידי שינוי במחזור העסקים, למשל - אנשים חרדים יותר לביטחונם התעסוקתי כאשר הכלכלה מתכווצת. אי ודאות פוליטית נובעת משינויים ואיומים פוליטיים. אי ודאות טכנולוגית מקורה בהמצאות חדשות המציבות את כישורי העובדים וניסיונם כמיושנים. רובוטים ותהליכי אוטומציה, המהווים איום ישיר על העסקת העובדים הנוכחיים, עלולים לגרום ללחץ.
השפעות של לחץ בעבודה

לחץ בעבודה משפיע על הפרט ועל הארגון.
השפעות של לחץ בעבודה > השפעות על הפרט

כמו כל לחץ, לחץ בעבודה עשוי להתבטא אצל הפרט בסימפטומים שונים:
סימפטומים פיזיולוגיים - כאבי ראש, סחרחורות, בעיות ראייה, כאבי גב, אלרגיה בעור, לחץ דם גבוה, דופק מהיר, בעיות עיכול, מחלות לב ועוד.
סימפטומים התנהגותיים - אי שקט, חוסר החלטיות, עלייה בעישון, צריכה מוגברת של אלכוהול, פגיעה במערכות יחסים קיימות, אכילת יתר, נדודי שינה ועוד.
סימפטומים רגשיים - עייפות, חרדה, חוסר במוטיבציה, דיכאון ותסכול.
סימפטומים קוגניטיביים - עלייה בסיכון לטעויות, העלולות להוביל לתקלות או לתאונות.
השפעות של לחץ בעבודה > השפעות על ביצועי הפרט בעבודה

הסממן הפסיכולוגי הבולט ביותר ללחץ בעבודה הוא חוסר שביעות רצון של העובד. ישנן הוכחות המראות כי כאשר אנשים עובדים בעבודה בעלת דרישות מרובות או מנוגדות, או בעבודה שבה קיימת אי בהירות לגבי הגדרת התפקיד, הסמכות והשליטה - הלחץ וחוסר שביעות הרצון עולים יחדיו. באופן דומה גם חוסר בקרה על קצב העבודה מעלה אצל העובד את הלחץ וחוסר שביעות הרצון.
כתוצאה מהלחץ עשויות להופיע אצל העובד ההתנהגויות הבאות:
היעדרויות - בעיקר בבקרים שלאחר סופי השבוע, וכן לקיחת הפסקות מוקדמות או ארוכות.
תנודתיות בביצועים - מעבר לסירוגין בין תפוקה נמוכה וגבוהה.
חוסר ריכוז - דעת העובד מוסחת בקלות והוא אינו מסוגל להשלים משימה בודדת.
טעויות - לחץ הוא גורם קלאסי לטעויות בשיפוט שיכולות להוביל לתקלות, בזבוז ודחיות.
יחסי צוות ירודים - עובד הנתון ללחץ נהיה עצבני ורגיש לביקורת, ועשוי לסבול ממצבי רוח משתנים. לכל אלו יש השפעה ישירה על היחסים בצוות.
אי עמידה בזמנים - החמצה של תאריכי יעד ונטייה לסחבת.
הקשר בין רמת הלחץ לביצוע מראה כי רמה נמוכה מדי או גבוהה מדי של לחץ גורמת לביצועים נמוכים, אך רמה סבירה של לחץ מביאה את ביצועי העובד למקסימום. למרות הפופולריות של דיאגרמת U הפוכה לתיאור הקשר בין רמת לחץ לביצועי העובד, טרם נמצאה לה תמיכה אמפירית.
לחצים הם מצטברים. לחץ בודד יכול לא להפריע לפרט כשלעצמו, אך כשהוא מצטרף ללחצים נוספים הוא מעלה את רמת הלחץ של הפרט ועלול להפריע לתפקודו. חשיפה ממושכת ללחץ עשויה להוביל לשחיקה.
השפעות של לחץ בעבודה > השפעות על הארגון

כאשר עובדים רבים נתונים ללחץ בעבודה הארגון עלול לסבול מעלייה בתלונות הלקוחות, איבוד מחויבות העובדים להצלחת הארגון, תאונות רבות, תחלופה גבוהה של עובדים, היעדרויות רבות, ביצועים פחותים של העובדים וכן עלייה בתביעות עקב תאונות שנגרמו מלחץ, דבר שייקר את ביטוח האחריות של המעסיקים.
התמודדות עם לחץ בעבודה

כשם שהשפעות הלחץ בעבודה מופיעות במישורים שונים, כך גם ההתמודדות אתו.
התמודדות עם לחץ בעבודה > התמודדות ברמת הפרט

עובד המצוי תחת לחץ יכול לפעול להפחתתו. האסטרטגיות הבאות הן בעלות השפעה מוכחת:
שיטות לניהול זמן - עובדים רבים מנהלים את הזמן שלהם באופן לקוי. ניהול נכון של הזמן על פי עקרונות בסיסיים לניהול זמן, יכול לסייע להם להתמודד טוב יותר עם המתחים הנוצרים על ידי דרישות העבודה.
התעמלות - רופאים ממליצים על ביצוע פעילות אירובית, הליכה, ריצה, שחייה ורכיבה על אופניים כדרכים להתמודדות עם רמות לחץ גבוהות. פעילויות אלו משפרות את תפקוד הלב, מורידות את הדופק במנוחה, מהוות הסחה מלחצי העבודה ולעיתים מסייעות ל"שחרור קיטור".
תרגילי הרפיה - טכניקות הרפיה כמו מדיטציה, היפנוזה וביופידבק מסייעות אף הן להפחתת לחצים. הרפיה עמוקה למשך 15–20 דקות ביום משחררת מתחים, מעניקה לעובד שלווה, מסייעת לפעילות הלב ומורידה את לחץ הדם.
הרחבת הרשת החברתית התומכת - משפחה, חברים ועמיתים לעבודה יכולים להטות אוזן קשבת לבעיות העובד ולהציע נקודת מבט אובייקטיבית לגביהן.
חקיקה

על פי דו"ח שפרסמה הסוכנות האירופית לבטיחות ולבריאות בעבודה ב-2009, אין התייחסות ישירה ללחץ בעבודה בחקיקה האירופית. עם זאת, הנחיות האיחוד האירופי לבריאות ולבטיחות קובעות כי המעביד חייב על פי חוק "להבטיח את בטיחות ובריאות העובדים בכל היבט הקשור לעבודתם", וכן "להימנע מסיכונים", "להיאבק בסיכון מהשורש" ו"להעריך סיכונים". מאחר שלחץ בעבודה הוא גורם סיכון, הרי שההנחיות מתייחסות גם אליו.
ראו גם

דחק
איזון בית-עבודה
התנהגויות נסיגה
שביעות רצון בעבודה
הערות שוליים

1 2 3  NIOSH (1999). Stress at Work. U.S. National Institute for Occupational Safety and Health, DHHS (NIOSH) Publication Number 99-101.
1 2  http://osha.europa.eu/en/publications/reports/TE-81-08-478-EN-C_OSH_in_figures_stress_at_work
↑  Northwestern National Life Insurance Company [1991]. Employee burnout: America's newest epidemic. Minneapolis, MN: Northwestern National Life Insurance Company
↑  http://www.hardcore-stress-management.com/stress-statistics.html
↑  NIOSH [2001]. NIOSH Worker Health Chartbook. National Institute for Occupational Safety and Health, Pub. No. 2004-146.
1 2 3 4 5 6 7  S.P. Robbins and T.A. Judge, Organizational Behavior, Upper Saddle River, N.J.: Pearson/Prentice-Hall, 13th ed., 2009
↑  Differential challenge stressor-hindrance str... [J Appl Psychol. 2007] - PubMed - NCBI
↑  אביעד בר חיים, התנהגות ארגונית, כרך ב', האוניברסיטה הפתוחה, 1994
1 2 3 4  Jeremy Stranks, Stress at Work, Amsterdam: Elsevier/Butterworth-Heinemann, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533715905171  BNE: XX527608  BnF: cb13318978n (data)  GND: 7506611-7  LCCN: sh00006288  LNB: 000081980  NKC: ph126136  SUDOC: 027738019 
דיאגרמת U הפוכה המתארת את הקשר בין רמת לחץ לביצועי העובד
מוזיאון פול גטי

| --- | --- |

מרכז גטי
 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 על שם:  ג'יי. פול גטי 
 מיקום:  לוס אנג'לס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  ג'יי. פול גטי 
 מבקרים בשנה:  2,023,467 (נכון ל־2016)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1974
 תאריך פתיחה רשמי:  1974 
 אדריכל:  ריצ'רד מאייר 
 קואורדינטות:  34°04′39″N 118°28′30″W﻿ / ﻿34.0775°N 118.475°W﻿ / 34.0775; -118.475
 www.getty.edu/museum/
  (למפת לוס אנג'לס מוגדלת) מוזיאון פול גטי(למפת לוס אנג'לס רגילה) מוזיאון פול גטי
 
פנים המוזיאון, 2015
חצר המוזיאון, בעיצובו של הארכיטקט ריצ'רד מאייר
מוזיאון פול גטי (באנגלית: J. Paul Getty Museum; מרבים לכנותו בשם The Getty) הוא מוזיאון אמנות בקליפורניה השוכן בשני קמפוסים: מרכז גטי (אנ') ווילה גטי (אנ').
מרכז גטי נמצא בשכונת ברנטווד (אנ'), לוס אנג'לס מהווה את משכנו העיקרי של המוזיאון. האוסף מכיל אמנות מערבית החל מתקופת ימי הביניים ועד להווה. פוקדים אותו כ-1.3 מיליון בני אדם מדי שנה והוא אחד המוזיאונים הפופולריים ביותר בארצות הברית. מבנהו השני של המוזיאון, וילה גטי, נמצא בשכונת פסיפיק פליסאדס (אנ'), לוס אנג'לס ומציג אמנות מיוון העתיקה, רומא העתיקה ואטרוריה.
היסטוריה

התעשיין האמריקאי ז'אן פול גטי ייסד את המוזיאון ב-1974 בניסיון לשחזר את וילה פפירי (אנ') באחוזתו השוכנת בפסיפיק פליסאדס, לוס אנג'לס.
ב-1982 המוזיאון הפך לעשיר בעולם אחרי שירש 1.2 מיליארד דולר.
ב-1983, אחרי המשבר הכלכלי בגרמניה המערבית, מוזיאון גטי רכש 144 כתבי יד מעוטרים (אנ') מימי הביניים מאוסף לודוויג (גר') באאכן, שנקלע לקשיים כלכליים; ג'ון ראסל (אנ') כתב בניו יורק טיימס על האוסף: "אחד מהאוספים המשובחים ביותר מסוגו, ובוודאי החשוב ביותר מאלה שהיו בבעלות פרטית."
ב-1997 המוזיאון עבר למשכנו הנוכחי בשכונת ברנטווד בלוס אנג'לס; מוזיאון הפסיפיק פליסאדס, שינה את שמו ל"וילה גטי", הוא שופץ ונפתח מחדש ב-2006.
יצירות מאוסף המוזיאון

פרא ברתולומאו
פונטורמו
טיציאן
פטר פאול רובנס
פטר פאול רובנס
גרציו גנטילצ'י
אנתוני ואן דייק
רמברנדט
רמברנדט
ניקולא פוסן
ג'ימבטיסטה פיטוני
קאנאלטו
ז'אק-לואי דויד
ויליאם טרנר
ז'אן-פרנסואה מילה
אדואר מאנה
פייר-אוגוסט רנואר
קלוד מונה
אדואר מאנה
אדואר מאנה
וינסנט ואן גוך
פול גוגן
הערות שוליים

↑  דאגלס מק'גיל, GETTY, THE ART WORLD'S BIG SPENDER, הניו יורק טיימס, 4 במרץ 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263265205171  PLWABN: 9810613710705606  BIBSYS: 90193267  BNE: XX135978  BnF: cb12066806d (data)  CANTIC: a10105803  CiNii: DA01643210  GND: 19128-0  ICCU: CFIV066438  ISNI: 0000 0001 2295 7127  LCCN: n79046211  LNB: 000069575  NDL: 00683914  NKC: ko2002149232  NLA: 35238777  NLG: 78988  RERO: 02-A023407830  RKD: 463906  SNAC: w6g48w27  SUDOC: 027751244  Trove: 877350  ULAN: 500115988  VcBA: 494/10500  VIAF: 147804499   WorldCat (עם VIAF): 147804499
לשכה 06

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 בסיס האם:  מחנה אייר (ג'למה)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  מאי 1960 – 19 במרץ 1961 (כ־323 ימים) 
 פיקוד
 דרגת המפקד:    ניצב
 מפקדים:  אברהם זלינגר
 
לשכה 06 הייתה יחידת משטרה אשר הוקמה ב-1960 לצורך הכנתו של תיק הראיות לקראת משפטו של אדולף אייכמן.
הקמת היחידה

לאחר לכידת אדולף אייכמן על ידי המוסד, הודיע ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ב-23 במאי 1960 בשעה 16:00 מעל בימת הכנסת: ”אדולף אייכמן נמצא כבר במעצר בארץ, ויעמוד בקרוב למשפט בישראל בהתאם לחוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם”. מיד עם שידור ההודעה הוחלט על ידי המפקח הכללי של משטרת ישראל יוסף נחמיאס כי לצורך ניהול החקירה במשפט תוקם יחידה משטרתית מיוחדת.
בתאריך 26 במאי 1960 מונה ניצב אברהם "רמי" זלינגר שהיה באותה העת מפקד המחוז הצפוני לעמוד בראש היחידה. לסגנו מונה ניצב משנה אפרים הופשטטר שהיה באותה העת ראש ענף החקירות במחוז תל אביב.
שמה של היחידה החדשה היה לשכה 06 וזאת משני טעמים:
באותה העת היו תחת פיקודה של משטרת ישראל חמישה מחוזות והיחידה החדשה הייתה בבחינת השישי שבהם.
הרצון שלא לקרוא ליחידה בשם המתבקש "מיוחד" שהייתה מילת ההסוואה הגרמנית לרצח.
מיקומה של היחידה היה בבית המעצר ביגור שכונה לצורך המבצע "מחנה אייר" שם הוחזק אדולף אייכמן במעצר ושם נקבע גם מקומו של ארכיון החקירה.
כיועץ משפטי וכמלווה לעבודת היחידה מונה גבריאל בך. כל הקצינים שמונו ליחידה שלטו בשפה הגרמנית.
המבנה הארגוני

ככלל חולקה היחידה לשלושה ענפים:
ענף 1 – אחראי על איסוף הראיות והעדויות, הן ממשפטים קודמים והן ממקורות אחרים אשר היו עשויים לשמש כראיות במשפט, מיונם בהתאם לארצות השונות ואימותם של מסמכים. הענף חולק לשישה מדורים אשר כל אחד מהם קיבל תחת אחריותו אזור אשר היה בשליטת גרמניה הנאצית בעת המלחמה או שהייתה לו נגיעה למעשיו של אייכמן.
ענף 2 – אחראי על חקירת אדולף אייכמן. בראש ענף זה הושם פקד אבנר לס מאגף החקירות במטה הארצי שגם מונה להיות חוקרו האישי של אייכמן.
ענף 3 – מזכירות וארכיון - תיוק רישום והחזקת חומר הראיות. בראש ענף זה הושם רב פקד מנחם צפריר.
סגן ראש הלשכה נצ"מ הופשטטר אחראי היה לתיאום בין הענפים ושיבוץ החומר כולו לכדי פרשה אחת. סגן מפקד הלשכה היה אחראי על ריכוז החומר, השוואתו ושיבוצו לכדי תמונה כוללת. מפקח אורי יחיאלי מונה כקצין הניהול.
מלאכת החקירה והאיסוף

אייכמן נחקר בפעם הראשונה תחת אזהרה ב-29 במאי 1960, וב-6 ביוני 1960 הוא הוזהר פעם נוספת. כל חקירותיו הוקלטו ותורגמו לעברית. אייכמן חתם על כל תעתיק לאחר שעבר עליו ורשם את הערותיו והסתייגויותיו. בתחילה פנה אליו אבנר לס בתואר "הר (אדון) אייכמן", אך פנייה זו עוררה את חמתם של אנשי הלשכה וזלינגר נתן הוראה כי ייפסק השימוש בתואר "הר".
במסגרת מלאכת איסוף הראיות עברו אנשי ענף 1 – 11 במספר – על כ–400,000 עמודי חומר, סרקו מיקרופילמים, ניתחו ועיבדו מסמכים לפני הגשתם לסגן מפקד הלשכה. כמו כן הם גבו עדויות מכ-120 עדים, עברו על מסמכים שנשלחו מארכיונים שונים ועמדו בקשר שוטף עם אנשי הפרקליטות. בנוסף, מדי ערב הייתה נערכת ישיבה שכונתה בפי אנשי היחידה "קריאת פרקי תהילים" - במסגרתה היו עוברים על הודיות החשוד והחומר שנאסף.
ניצב זלינגר כתב בדו"ח הסיכום: ”עמדנו במשימה רק הודות לרוח הצוות שהקיפה את אנשי הלשכה, החל בנהג, בחבלן, בכתבניות ועד אחרון הקצינים”. נצ"מ הופשטטר ציין בין היתר בדוח הסיכום שהעביר כי ”אם נוסיף לכל אלה, שהם כשלעצמם נטל כבד מהרגיל, פעילויות נוספות כמו החלפת דעות, התעמקות בחומר, קשירת עובדות שאין למדוד אותם במספרים וכן חיפוש אחר חומר, עדים וכו' נראה שהמאמץ שבפניו עמדו חוקרי הלשכה היה אולי על-אנושי. לא יכולנו לעמוד בו בלי רוח צוות ורוח עבודה ורצון חזק כפי שהיה.”
העבודה הקשה, תחושת השליחות וריחוקם מהבית של רבים מאנשי הלשכה הביא לגיבוש חזק מאוד. חלק הארי של החוקרים מסר עצמו למשימה מבוקר עד לילה וחזר לביתו רק בסופי שבוע.
מספרם של ימי ההיעדרות בשל מחלה או מסיבות משפחתיות היה זניח. פקד מיכאל גולדמן – ראש מדור ב' בענף 1- מספר בעדותו: ”כל ימי השישי שהיינו נוסעים הביתה, לפי פקודה היינו צריכים להיכנס ליער בדרך ולאסוף פטריות, כדי להוציא מהראש את כל השבוע”. כמעט 70% מאנשי לשכה 06 היו ניצולי שואה.
על כל מהלך החקירה הוטלה סודיות מוחלטת שכללה גם איסור פרסום מקום החזקתו של אייכמן וזאת מחשש לחטיפתו.
פירוק היחידה

משימתה של היחידה נמשכה בפועל כעשרה חודשים והיא פורקה ביום 19 במרץ 1961.
בסיכום פעולותיה של היחידה נכתב על ידי זלינגר: ”ההחלטה למסור חקירה קשה, מסובכת והיסטורית זו לידי המשטרה מעידה על האמון שמשטרת ישראל הצליחה לרוכשו, אמון ביכולתה, באחריותה, במהימנותה ובבגרותה הציבורית. אחד מגדולי המשפטנים המומחים בסוגיה זו (רובינסון) אמר כי שום משטרה אחרת בעולם לא הייתה מסוגלת לבצע חקירה זו. עם כל ההסתייגויות מן ההכללה היתירה שבדעה זו, יש לומר בכל יראת הכבוד ובכל הענווה כי חקירה זו, שבה שימשו בערבוביה מחקר היסטורי קשה ויסודות משפטיים ופליליים, קשים ומסובכים עוד יותר, היא אומנם יחידה במינה וללא אח ודוגמה בתולדות החקירות במשטרות בעולם. על כך יש להוסיף שהחקירה התנהלה בתנאים שאין כמוהם לקושי: התקופה ההיסטורית שבה בוצעו הפשעים ללא תקדים נגד עם ישראל קרובה אלינו ביותר קרבת זמן וקשה להשיג פרספקטיבה היסטורית ואובייקטיבית מדעית, הן מבחינה אנושית והן מבחינה מחקרית”.
ראו גם

משפט אייכמן
לקריאה נוספת

חנה יבלונקה, מדינת ישראל נגד אדולף אייכמן, הוצאת ידיעות ספרים, 2001.
עדות חיה: מהלך משפט אייכמן והשפעתו(1) - יד ושם
עדות חיה: מהלך משפט אייכמן והשפעתו(2) - יד ושם
עדות חיה: חקירתו של אייכמן וההכנה למשפט - יד ושם
יוסי המי, לשכה 06 - חקירתו של אדולף אייכמן במשטרת ישראל, הוצאת משטרת ישראל, 2020
הערות שוליים

↑  "משפט איכמן" באתר הכנסת
↑  עליי להודיע בכנסת (דוד בן גוריון)
מיהארה

מיהארה (ביפנית: 三原市) היא עיר שנמצאת במחוז הירושימה, יפן.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-620 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-58 ק"מ מבירת המחוז הירושימה, הירושימה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 14 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (6 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,021 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (335 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (45 מ"מ גשם).
ערים תאומות

יפן יוגווארה (אנ'), יפן
ניו זילנד פלמרסטון נורת' (אנ'), ניו זילנד
הערות שוליים

↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557671805171  LCCN: n84189986  MusicBrainz: 3b1d4851-d533-4a09-94c7-92b523a00ef9  NDL: 00291058  VIAF: 251438328   WorldCat (עם VIAF): 251438328 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאצ'ו פיצ'ו

"הפנים" שנוצרות על ידי מבט אנכי על תבנית הנוף של מאצ'ו פיצ'ו
האינטיהואטאנה. לפי ההשערה המקובלת מדובר בשעון שמש שנבנה על ידי האינקה לצרכים אסטרונומיים
מקדש השמש
קיר אבנים במאצ'ו פיצ'ו ובו לבנים בצורות שונות התואמות באופן מושלם
אתר המאצ'ו פיצ'ו, היוצר צורה של קונדור
מראה האזור הבנוי באתר
מאצ'ו פיצ'ו ב-1912
קרקרה ממריאה במאצ'ו פיצ'ו
מאצ'ו פיצ'ו (בקצ'ואה: Machu Pikchu; בתרגום לעברית: "הפסגה העתיקה") היא עיר קדם-קולומביאנית של תרבות האינקה. העיר, שהייתה מיושבת בתקופה שבה הייתה תרבות האינקה בשיא פריחתה, נמצאת על רכס הרים מעל עמק אורובמבה בפרו, במרחק של כ-70 ק"מ מהעיר קוסקו.
על אף שהייתה מוכרת למקומיים במשך מאות שנים, לא זכתה העיר להתעניינות בינלאומית במשך זמן רב. העניין בה התעורר מחדש לאחר פעילותו של הארכאולוג היירם בינגהאם השלישי ב-1911, שביצע את הבדיקה המדעית הראשונה באתר וכתב רב-מכר על אודותיו. מאצ'ו פיצ'ו היא ככל הנראה הסמל המוכר ביותר של אימפריית האינקה. לעיתים קרובות מתייחסים אליה בתואר "העיר האבודה של האינקה" (אולם מושג זה שנוי במחלוקת).
המבנים במאצ'ו פיצ'ו בנויים מאבנים גדולות ומסותתות, והן הותאמו בדייקנות זו לזו ולכן אין שכבת טיט ביניהן. המבנים כוללים אתרי פולחן לשמש ולגשם, אחוזת קבר, מקדש ואתרים נוספים. כמו כן, נמצאה מחצבה שבה חצבו אבנים לבניית בתי העיר המחוברת באמצעות שביל לעיר קוסקו.
מפסגתו של Huaina Picchu ניתן לצפות במאצ'ו פיצ'ו כולה. צורתו הכללית של האתר, כפי שהיא נראית מפסגת ההר, מזכירה את צורתו של קונדור האנדים, המהווה סמל חשוב בתרבות האינקה בפרט ובתרבות הדרום אמריקאית בכלל.
בשנת 1983 הכריז אונסק"ו על מאצ'ו פיצ'ו אתר מורשת עולמית ותיאר אותו:
יצירת אמנות ארכיטקטונית מושלמת ועדות ייחודית לציוויליזציית האינקה.
היסטוריה

מאצ'ו פיצ'ו נבנתה על ידי אימפריית האינקה כאשר זו הייתה בשיאה, בערך בשנת 1450. העיר נבנתה על הר שגובהו 2,430 מטרים, וננטשה כמאה שנים לאחר מכן, כאשר האימפריה קרסה בעקבות הכיבוש הספרדי. אף שמאצ'ו פיצ'ו נמצאת במרחק של כ-70 ק"מ בלבד מקוסקו, עיר הבירה של האינקה ובניגוד לערים אחרות של האינקה, היא לא נהרסה על ידי הספרדים. במהלך השנים גדל הג'ונגל שמסביב לעיר והסתיר אותה, ומעטים ידעו על קיומה.
ב-1911 הגיעה למאצ'ו פיצ'ו משלחת מחקר שבראשה עמד היירם בינגהאם השלישי, חוקר מטעם אוניברסיטת ייל. בינגהאם חיפש באותה תקופה את העיר ויטקוס, שהייתה אחת מנקודות המפלט וההתנגדות האחרונות לכיבוש הספרדי של פרו. מספר תושבים מקומיים, שהכירו היטב את האתר, הובילו אותו לשם. כשהגיע למאצ'ו פיצ'ו, בינגהאם טעה וחשב שמדובר בעיר וילקבמבה, שהייתה מעוזם האחרון של בני האינקה ושמיקומה נשכח לאחר הכיבוש הספרדי ב-1572. מסיבה זו כונתה מאצ'ו פיצ'ו בתואר "העיר האבודה". בינגהאם ואחרים שיערו שהמצודה הייתה מקום הלידה המסורתי לאנשי האינקה והמרכז הרוחני של "בתולות השמש", בעוד שאחרים שיערו שהמקום היה מקום נופש או התבודדות עבור אצולת האינקה.
לאחר שהגיע לשם החל בינגהאם בסדרת מחקרים ארכאולוגיים והשלים סקירה מדעית מקיפה של האזור. בינגהאם טבע את השם "העיר האבודה של האינקה", שהיה הכותרת של ספרו הראשון. הוא מעולם לא נתן קרדיט למקומיים שהובילו אותו למאצ'ו פיצ'ו, ורשם בהקדמה לספרו שהוא הסתמך על "שמועה מקומית". לאחר 1911 ערך בינגהאם מספר מחקרים נוספים באזור, ואף ביצע חפירות ארכאולוגיות במהלך 1915. בעקבות זאת הוא כתב מספר ספרים ומאמרים נוספים על מאצ'ו פיצ'ו שהביאו להפניית תשומת לב עולמית אל מאצ'ו פיצ'ו. כאשר שב בינגהאם לאוניברסיטת ייל הוא לקח איתו אוסף של כ-5,000 פריטים ארכאולוגיים אשר הבעלות עליהם נתונה במחלוקת בין האוניברסיטה וממשלת פרו (על המחלוקת ראו בהמשך).
סימון וייסברד, חוקרת ותיקה של קוסקו, טוענת שאנריקה פאלמה, גאבינו סאנצ'ס ואגוסטין ליסאראגה חרטו את שמותיהם על אחד הסלעים במאצ'ו פיצ'ו ב-14 ביולי 1901, ולפיכך גילו הם את המקום מחדש, ולא בינגהאם. כמו כן, ישנן ראיות שמהנדס בשם פרנקלין הצליח להבחין במאצ'ו פיצ'ו ב-1904, לאחר שערך תצפית מאחד ההרים שבאזור. פרנקלין סיפר על תגליתו לתומס פיין, שהיה מיסיונר בריטי שחי באזור. ב-1906 העפילו פיין וסטיוארט א. מקניירן (1956–1867), מיסיונר נוסף, במעלה ההר והגיעו למאצ'ו פיצ'ו. חמש שנים לאחר מכן, ב-1911, שוחח פיין עם בינגהאם וסיפק לו מידע שסייע לו להגיע למאצ'ו פיצ'ו.
אף על פי שבינגהאם לא היה הראשון ש"גילה" מחדש את מאצ'ו פיצ'ו, הוא זכה להיחשב לראשון הואיל והוא היה מי שגרם למיקוד מחדש של תשומת הלב העולמית באתר.
ב-1913 זכה האתר לפרסום משמעותי לאחר שהחברה הלאומית לגאוגרפיה הקדישה לו את כל גיליון אפריל של ביטאונה.
ב-7 ביולי 2007 נבחרה מאצ'ו פיצ'ו כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.
מיקום וגאוגרפיה

מאצ'ו פיצ'ו נמצאת במרחק של כ-70 ק"מ צפונית לקוסקו, על פסגת ההר מאצ'ו פיצ'ו, בגובה של כ-2,350 מטרים מעל גובה פני הים. מאצ'ו פיצ'ו היא אחד מהמרכזים הארכאולוגיים החשובים ביותר באמריקה הדרומית ואטרקציית התיירות המבוקשת ביותר בפרו.
מיקום וגאוגרפיה > מערכת הדרכים של האינקה

מבין אלפי הדרכים שנבנו על ידי התרבויות הקדם-קולומביאניות בדרום אמריקה, מערכת הדרכים של האינקה נחשבת לאחת המעניינות ביותר. כל הדרכים במערכת נפגשות בקוסקו, עיר הבירה של אימפריית האינקה, ואחת מהן הגיעה למאצ'ו פיצ'ו. בני האינקה עשו הבחנה בין דרך שנבנתה על חוף הים לבין דרך הררית, כאשר הראשונה נקראת Camino de los llanos (דרך המישורים) והאחרונה נקרא Qhapaq Ñan.
כיום מטיילים במערכת הדרכים אלפי תיירים בכל שנה, ולפני שהם יוצאים למסע מעמק אורובמבה לכיוון הרי האנדים, הם שוהים זמן מה בקוסקו ובמאצ'ו פיצ'ו על מנת להסתגל לתנאי הסביבה.
מיקום וגאוגרפיה > שמורת הטבע מאצ'ו פיצ'ו

ב-1981 האזור שמסביב למאצ'ו פיצ'ו, ששטחו הוא 325.92 קמ"ר, הוכרז על ידי פרו כשמורת טבע. אזור זה, שאינו מוגבל להריסות עצמן, כולל לא רק את פני השטח, כי אם גם את הפלורה והפאונה הטבעיות.
אחת התאוריות טוענת שמאצ'ו פיצ'ו הייתה "llacta" של האינקה, כלומר, נקודת יישוב שנבנתה על מנת לשלוט בכלכלה של האזורים הכבושים. התאוריה מוסיפה וטוענת שמאצ'ו פיצ'ו נבנתה מתוך מטרה להגן על אריסטוקרטיית האינקה, אם וכאשר תתרחש התקפה.
רוב הארכאולוגים מתנגדים להשערה שמאצ'ו פיצ'ו הייתה נקודת התכנסות עבור צבא האינקה הנסוג, וסוברים שהיא הייתה אחוזת מותרות של קיסר האינקה פאצ'אקוטי. דעות אלו מתבססות על המחקר שנערך על ידי מספר מומחים בתחום כגון ג'ון רואו וריצ'רד ברגר.
הארכאולוג ג'ון ריינהארד הציג ראיה לכך שהאתר הוקם על הר מאצ'ו פיצ'ו בגלל מיקום האתר ביחס לתבנית נוף שנחשבה מקודשת, ובייחוד ההרים הממוקמים באופן המתאים לאירועים אסטרונומיים חשובים.
חלוקה אזורית

לפי הארכאולוגים, האזור העירוני של מאצ'ו פיצ'ו חולק לשלושה מחוזות גדולים: המחוז המקודש, מחוז המגורים (הנקרא גם המחוז הפופולרי) והמחוז המלכותי (במחוז זה התגוררו אנשי הדת והאצולה של האינקה).
באזור העירוני ממוקמים מספר ממצאים ארכאולוגיים קדומים: האינטיהואטאנה, מקדש השמש וחדר שלושת החלונות. ממצאים אלו הוקדשו לאינטי (אל השמש והישות האלוהית הבכירה של האינקה). מחוז המגורים היה המקום שבו חיו אנשים ממעמד חברתי נמוך יותר והיו בו מספר בנייני אחסון ובתי מגורים פשוטים.
באזור המלכותי, שהוקדש לאצולה, הייתה קבוצת בתים שנבנתה בשורות מעל מדרון ההר; בתי המגורים של האמאאוטאס (אנשים שנחשבו לחכמים) אופיינו בקירות אדומים, ובאזור הנוסטאס (נסיכות) היו חדרים בצורת טרפז. המאוזוליאום הוא פסל שנבנה כך שיש לו חלל פנימי קמור, בנוסף לציורי חריטות רגילים. הפסל שימש כמקום לטקסים או להקרבת קורבנות.
אדריכלות

כל המבנים במאצ'ו פיצ'ו בנויים על פי סגנון אדריכלי המבוסס על קיר אבנים יבש בעל צורה רגילה. בני האינקה היו מומחים בשיטת הבנייה הזאת, הנקראת אשלאר, שבה נחתכו הלבנים בצורה כזאת שהן התאימו זו לזו במדויק וללא מרווחים. אחת התוצאות המפתיעות של שיטת הבנייה הזאת היא שלעיתים לא ניתן היה לראות את המרווח בין האבנים או להחדיר ביניהן סכין.
לא נמצאו עדויות לכך שבני האינקה עשו שימוש כלשהו בגלגל. עד היום קיימת תעלומה באשר לדרך שבה שינעו ומיקמו גושי אבן ענקיים. הסברה המקובלת היא שהם השתמשו במאות אנשים על מנת לדחוף את האבנים במעלה מישורים משופעים.
במאצ'ו פיצ'ו יש 140 מבנים הכוללים מקדשים, מקלטים, פארקים ובתי מגורים בעלי סכך. כמו כן, ישנם למעלה ממאה גרמי מדרגות מאבן – שלעיתים נחצבו בגוש יחיד של גרניט – ומספר גדול יותר של מזרקות מים, המחוברות ביניהן על ידי תעלות ואגני ניקוז שנחצבו בסלע, שהיוו חלק ממערכת ההשקיה. נמצאו עדויות המצביעות על כך שמערכת ההשקיה שימשה להובלת מים ממעיין מקודש לכל אחד מהבתים.