stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לונה פארק בודפשט
היסטוריה > העבר של האזור

בתחילת המאה ה-19, הפארק העירוני (Városliget) של היום, שהיה ידוע בכינויו Ökördűlő והיה אזור יער וחורשה עם אגם ביצות ושני איים בו, במרחק של שעה הליכה מהעיר. בימי הביניים היה האזור מיוער עם נחל, גבעה ואגם קטן. בשל השימוש העודף והכריתה שהתרחשו כבר אז, היער נהרס והאגם הפך לביצתי. מריה תרזה הורתה לנטוע יער חדש בשטח חסר המאפיינים, החולי והביצתי עוד בשנת 1755, אך התהליך התקדם לאט מאוד בגלל חוסר עניין ותשומת לב, והיער הראשון שננטע נהרס לחלוטין.
פיתוח האזור לשטח בילוי ובידור הוצע ב-1794 על ידי יאנוש בורארוש השופט הראשי של פשט וחבר פרלמנט. לזמן מה, האזור היה בבעלותו של הארכיבישוף של אסטרגום הרוזן יוז'ף בתיאני, ולאחר שהוחזר לעיר ב-1805, הוא התפתח אט אט ליעד תיירותי. השטח ניטע מחדש בהדרגה בעצים, העץ העתיק ביותר הוא משנות ה-30 של המאה ה-19. ב-1865 עוצב האזור ונפתחו שבילי הליכה. אגם הביצות שוקם במהלך המאה ה-19. מאוחר יותר נמצאו מי מרפא חמים, וגם בניית אתרי ספא על סמך זה שינתה את תדמית החורשה.
היסטוריה > התפתחותו ותקופת הזוהר של וורשטלי (Wurstli )(1910–1805)

אנשים החלו לפקוד את האזור מתחילת המאה ה-19, אך באופן קבוע תושבי העיר שהיו במצב כלכלי טוב יותר ואשר עמדה לרשותם כרכרה משלהם (בשל המרחק) החלו להגיע למקום לפיקניקים ולחגיגות. אנשי המעמדות הפשוטים יותר, שעבדו שבעה ימים בשבוע, החלו לבקר במקום רק בירידים ובחגיגות מזדמנות, מפאת המחסור בזמן הפנוי באותה תקופה, Ökördűlő הפך לאחד מהמופעים שאליו הגיעו אפילו אלפי אנשים. גם המשפחות העניות התאספו שם והביאו איתם אוכל לפיקניקים, אבל קנו את היין והבירה במקום לסחוב אותם מרחק רב.
במהלך הפסטיבלים והירידים היו שעשועים כמו: קליעה למטרה, נדנדות, מגידי עתידות, פאקירים, בולעי אש, ליצנים, הולכים על חבל, קוסמים, אבל חלק ממבצעי הפעלולים יצאו רק לאירועים, חלקם קיבלו רישיון לכמה שנים עבור הדוכנים שלהם, למכירת משקאות. התנועה הלכה וגברה, לאט לאט החלה להיווצר במקום עיר זמנית של דוכנים ואוהלים.
ההתחלה הרשמית של ה-Wurstli נחשבת בשנת 1838, כאשר מישהו קיבל לראשונה היתר התיישבות קבוע במקום. היו לו גם מופעים, בהם בידר את הקהל עם אנשי כוח, בולעי אש ואחרים. הפעלולים שלו היו שונים מהאחרים רק בכך שהוא קיבל אישור קבוע במקום זמני.
עד מהרה הגיעו כמה אחרים. בשנת 1832 החל גם שרות האומניבוס (שרות קרונות רתומים לסוסים בקו קבוע בתשלום), מה שהפך את הגישה לפארק לקלה ולמהירה מהעיר. במהלך המצור על בודה ב-1849 (מהפיכת 1848 בהונגריה) רבים מתושבי העיר שנמלטו מהפצצת פשט ברחו אל החורשה, והסתתרו באזור הדוכנים הראוותניים עד תום הלחימה.
למרות שהעשירים והעניים כאחד ביקרו בחורשה, שנקראה אז "יער העיר" (Városerdő), נותר הריבוד החברתי. בזמן שהעשירים יותר הגיעו כדי להסתובב, לטייל, לחיות חיי חברה, לצאת לשייט, ובחורף להחליק על האגם הקפוא, העניים נמשכו יותר למופעים ולמסעדות הזולות, שהולידו את ה"וורשטלי", פארק השעשועים של המעמדות העניים, שלפי הדעות קיבל את שמו מהמילה הגרמנית "würstl", כלומר "נקניקיה" שהוגש אז עם חזרת וחרדל, הכוונה לאוכל כזה שהוגש שם שאפילו העניים יכלו להרשות לעצמם. החורשה עוצבה לפארק בסביבות 1865, ולאחר מכן נאסר לדרוך ולהתיישב על הדשא ולכן הדוכנים גורשו לצד הדרום מזרחי של החורשה ובשנת 1885, עקב בניית התערוכה הלאומית שהתקיימה בה, הם הועברו למקום אחר, לצד הצפון מערבי, באזור ספא סצ'ני של היום. כך החזירו העשירים את מרחב המחיה האלגנטי שלהם, והוורשטלי של העניים הצטמצם, אך התמונה הכוללת המדכאת עם ביתני ודוכני העץ לא השתנתה.
בין 1891 (הכנסת ימי ראשון כיום מנוחה בהונגריה) לבין 1910, ביקרו את הוורשטלי ההמונים, בדרך כלל חיילים בחופשה, משרתות, ופועלים שבילו שם את היום החופשי היחיד שלהם בשבוע.
היסטוריה > הוורשטלי החדש והישן (1910–1925)

לאחר שגן החיות במקום (שהיה פרטי אז) פשט את הרגל והפך לנחלת עיר הבירה, העירייה רצתה לפתור גם את מצבם של הפעלולנים והמופיעים השונים שנעקרו בשל הבנייה. קטע גדול שהשתרע באותה תקופה עד מסילת הברזל, והיה מנותק מגן החיות, וזה ניתן למבצעי פעלולים. האזור עדיין היה שייך לגן החיות ומבצעי הפעלולים נאלצו לשלם דמי חכירה עבור המקומות. כמו כן נוצר רחוב חדש, שהיה קיים גם כשפארק השעשועים במקום נסגר והפך לטיילת מול הקרוסלה ורכבת המערות.
היסטוריה > השנים האחרונות של הוורשטלי (1925–1950)

המשבר הבא הגיע ב-1925 כאשר התפשטה הידיעה שבשל הרחבת ספא סצ'ני בהוספת בריכות פתוחות וכן סלילת ההמשך המתוכנן של שדרות אנדראשי, החלק הישן של ה-Vurstli, למעט מרכז הפעלולים החדש, ייסגר, ההתעניינות באזור גברה לפתע. הדבר לא התרחש במשך שנה, אבל לבסוף, בראשון בספטמבר 1926, הוורשטלי אכן נדחק לאזור צר מאוד, למחנה הפעלולים החדש, שכבר היה מלא ברובו.
יום השנה המאה ב-1938 משך שוב את תשומת הלב לוורשטלי השחוק, והמונים יצאו לחגיגה הקשורה ב-13 ביולי, עם הופעות של האחים לטאבאר, ארפד וקלמן לטאבאר, לאסלו קלטי ומריה מזאי, בין היתר. השנים הטובות לאחר מכן הסתיימו במלחמה הנוספת שפרצה.
היסטוריה > הפארק האנגלי (1911–1945)

הייזם אדולף פרידמן פתח בתחילת המאה ה-20 עסק חדש באזור הסמוך לגן החיות לאחר פשיטת הרגל וההריסה של מה שהיה שם קודם, המיזם הפך ל"הפארק אמריקאי" (American Park), מרכז בילוי עם מסעדה, בית קפה, במה למופעים ווריאטה. מיקומו היה החלק של פארק השעשועים לעתיד, שהשתרע עד למסילת הברזל מאחורי רכבת המערות של היום. עם זאת, מכיוון שהוא לקח על עצמו כל הזמן מיזמים חדשים, לעיתים מפוקפקים, גם הפארק האמריקאי לא הביא את התוצאות המצופות והוא לא האריך את חוזה החכירה לאחר פקיעתו בנובמבר 1910, ומכר את הזכיות.
המיזם הבא במקום היה "הפארק האנגלי". בהתחלה הפארק הצליח מאוד, אבל בסוף שנות ה-30 הוא היה על סף פשיטת רגל. למרות זאת, נשאר פתוח במהלך מלחמת העולם השנייה זמן רב ככל האפשר. לפארק נגרם נזק חמור עקב מסילת הרכבת הסמוכה. חיילים שוכנו בכפר האלפיני של הפארק, שנשרף במהלך הלחימה.
שמו של פארק האנגלי השתנה מספר פעמים במהלך הזמן. בתקופת פרידמן הוא נקרא פארק אמריקאי, פארק לאומי במהלך מהפכת החרציות, פארק העם בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, פארק הונגריה מ-1942, "גן מאי" לזמן מה לאחר המלחמה, שוב פארק אנגלי ופארק וידאם (שעשועים) מ-1950.
היסטוריה > מתום המלחמה ועד להלאמה (1945–1950)

בתום הלחימה, הפארק האנגלי – כיוון שהיה במקור בבעלות שלושת האחים מיינהרדט שהיו אזרחים גרמנים – עבר אוטומטית לשליטה סובייטית. ב-7 באפריל ביטלה מועצת הבירה את זכויות החכירה של משפחת מיינהרדט בחלקת הפארק האנגלי, והפקידה את כל ניהול החברה בידי איש בלתי מנוסה, אך מהימן אידאולוגית שהתאים לסובייטים. גורלה הנוסף של משפחת מיינהרדט אינו ידוע. האח האמצעי, אוטו, מת בשנות השלושים, קורט, המנהל הכללי ברח בתום המלחמה. שם המשפחה מופיע ברשימת הגרמנים שגורשו מבודפשט.
היסטוריה > פארק השעשועים המולאם בשנות החמישים

לאחר שנים ספורות, כבר בסביבות 1954, החלו לשחזר את הקטנוע ומלוויו השונים, המתקנים קיבלו תפאורה חדשה ומרהיבה עם דמויות מרגשות, להיטי התקופה הושמעו ברמקולים שוב בפארק, במקום שירי תנועה ושירי לכת. בשלב זה נוצר גם עיטור רכבת המערה עם הנושא ההרואי של יאנוש ויטז (האביר יאנוש). ב-1956 כבר פעלו בפארק 65 שעשועים שונים ויותר מ-2 מיליון איש בשנה ביקרו בפארק וידאם (פארק השעשועים).
היסטוריה > שנות השישים

1959 ו-1960 היו שנות השיא של הביקורים. גם חגיגת 10 השנים של וידאם פארק עברו יפה. בתוך עשר שנים גדל מספר המבקרים פי ארבעה. בתקופה זו הופיעו גם מכונות המזל המרעישות, ואולם המשחקים נפתח בבניין מימין, מול רכבת הגלים.
היסטוריה > היום האחרון של פארק השעשועים

יום שני ה-30 בספטמבר 2013 היה היום האחרון לפתיחה. למרות יום העבודה, תחילת הסתיו ומזג אוויר המעונן והסוער, נוכחות מספר הרב של המבקרים הזכירה את תקופת הזוהר של הפארק, למעט השביל הצר משמאל לכניסה, מאחורי הקרוסלה, שכבר היה מחובר לגן החיות, כל השעשועים פעלו.
כרונולוגיה מסכמת

1755 - תחילת הייעור הבלתי מוצלח בתחילה של האזור המוזנח והביצתי בשם Ökördűlő.
1794 - יאנוש בורארוש מציע לפתח את האזור לאזור בילוי.
1805 – השטח מועבר לעיר, מטיילים ופיקניקים משתלטים עליו אט אט, מתחילים ירידים.
1808 - מבצעי פעלולים נאסרים בעיר פשט, הם יוצאים ל-Ökördűlő לומתרגלים למקום.
1810 – הוצאת רישיון מכירת יין ראשון לשנתיים, בניית הקרוסלה הראשונה על ידי לאופולד גרוסינגר.
1815 - בניית ביתן העץ הראשון על ידי הפעלולן הטירולי אלויס שמידט.
1832 – השקת שירות אומניבוס לפארק.
1838 - הרישיון הקבוע הראשון.
1862 - הגלגל הענק הראשון.
1865 - האזור שהיה כבר מעוצב, נקרא באותה תקופה יער העיר (Városerdő). הדוכנים, שהתרבו כבר אז, גורשו לקצה המזרחי של החורשה.
1885 - בגלל התערוכה הלאומית, הדוכנים הותקנו בצד המערבי של הפארק.
1896 - פתיחת תערוכת המילניום, Ÿ-Budavára .
1890–1910 - ימי הזוהר של וורשטלי.
1906 – בניית הקרוסלה .
1908 - פשיטת רגל של דגם טירת בודה העתיקה (Ős-Budavár).
1910 – הריסת טירת בודה העתיקה, הקמת מרכז פעלולים חדש במקומה, הפעלת הפארק האמריקאי קצר המועד.
1912 – הקמת רכבת המערות ופתיחת הפארק האנגלי.
1922 – בניית הרכבת ההרים.
1926 - עקב הרחבת ספא סצ'ני עם בריכות, מבצעי פעלולים מוגבלים לאזור צר עוד יותר, דעיכתו של ה-Vurstli.
1938 - חגיגת מאה שנה לוורשטלי, בום קצר.
1945 – נזקי מלחמה קשים, הפארק האנגלי עובר לשליטת ברית המועצות, מינוי הנהלה חדשה המתאימה מבחינה אידאולוגית, נפתחת באחד במאי.
1950 - הלאמה רשמית של פארק וורשטלי והאנגלי, הקמת וידאם פארק בודפשט (לונה פארק).
1962 - תאונה בגלגל הענק, שני אנשים נפצעים.
1965 - שריפה על רכבת ההרים, הנזק לא משמעותי.
1967 – הכנסת הניהול העצמאי, תחילתו של עידן חדש של שגשוג עד תחילת שנות השמונים.
1968 - רכישת 30 מכוניות דודג'ם (מתנגשות) חדשות.
1969 - בניית הדודג'ם בעל הכיפה.
1972 - הקטנוע נשרף.
1974 – מסירת הגלגל הפנורמי.
1979 - הטירה הקסומה נשרפת עקב הצתה.
1994 – הפיכה לבעלות יחידה. התקדמות איטית ואחריה ירידה נוספת.
2012 - אפשרות לסיום וסגירה בסוף העונה.
2013 – הסגירה הסופית של פארק וידאם בסוף ספטמבר.
תחילת 2014 – פירוק ומכירת האטרקציות, סיפוח השטח לגן החיות, סיום אתר הפארק.
29 באפריל 2014 - פתיחת פארק הולנמוולט.
1 בנובמבר 2015 - סגירת פארק הולנמוולט.
אפריל 2016 - כל הפעלולים פרט לרכבת ההרים, הקרוסלה וסירת הפיות פורקו.
סתיו 2016 - הריסת אזור הכניסה.
18 במאי 2018 - פתיחת טירת הולנמוולט .
2019-2020. – פתיחת פארק פאנון.
שירים ופארק השעשועים

Bilicsi Tivadar: Ujjé, a ligetben. a YouTube-on
Jereb Ervin: Hullámvasút. a YouTube-on
Waszlavik László: A vidámpark fényein
Judit és a Zenemanók: Vidámpark. a YouTube-on
100 Folk Celsius: Vidámpark. a YouTube-on
Bergendy-együttes: Szellemvasút. a YouTube-on
Lerch István: Óriáskerék. a YouTube-on
Koncz Zsuzsa: A Vurstli. a YouTube-on
מחזה

פרנץ מולנר : ליליום - אהבתם הטרגית של משרתת ואחד מנערי הנדנדות בוורשטלי
גלריות תמונות

http://www.life.hu/galeria/20120605-egy-kis-retro-igy-nezett-ki-regen-a-budapesti-vidampark.html תמונות נדירות מהעבר
http://egykor.hu/budapest-xiv--kerulet/angol-park---vidampark/462 תמונות ישנות
http://indafoto.hu/fovarosiblog/image/19282919-5b3f2328/574385
http://www.arch.hu/tovabbi-evfordulok/klosz-gyorgy-fotografus-100-eve-hunyt-el Ős-Budavar photos
סרטונים

לונה פארק בודפשט, בביצוע 1942-es mozgóképek, סרטון  באתר יוטיוב
לונה פארק בודפשט, בביצוע Az 1960-as években, kisfilmen, סרטון  באתר יוטיוב
לונה פארק בודפשט, בביצוע A régi körhinta, סרטון  באתר יוטיוב
לונה פארק בודפשט, בביצוע A Ciklon, סרטון  באתר יוטיוב
לונה פארק בודפשט, בביצוע רכבת הרים, סרטון  באתר יוטיוב
לקריאה נוספת

http://www.kisvasut.hu/view_cikk.php?id=1216&login=1 a kisvasút története
https://web.archive.org/web/20150120043209/http://tbeck.beckground.hu/szinhaz/htm/26.htm#_edn1 a városligeti színházak
http://www.zoobudapest.com/pannonpark/mult/allatkert-teruletenek-valtozasai területcserék az Állatkerttel, Ős-Budavár
"A XIX. század első fele". varosliget.info. 2013-01-06. נבדק ב-2018-06-03.
http://library.hungaricana.hu/hu/view/BPTortBiblio_Ikonografia_1/?pg=284&layout=s
http://www.archivnet.hu/hetkoznapok/az_angol_parktol_a_vidam_parkig.html?oldal=1 az államosítás időszaka
http://ujkor.hu/content/hetkoznapok-az-angol-parkban-1911-1945
https://14.kerulet.ittlakunk.hu/kultura-szabadido/180517/megnyilt-holnemvolt-var
http://www.origo.hu/itthon/20180517-holnemvolt-park-jatszopark-az-allatkerben.html
http://www.zoobudapest.com/pannonpark/pannon-park
ראו גם

Továbbmenet nincs – bezár a Vidámpark Archiválva 2013. október 6-i dátummal a Wayback Machine-ben fovarosi.blog.hu, 2013. szeptember 30. (אין לאן ללכת יותר הלונה פארק נסגר)
https://web.archive.org/web/20141229202145/http://manzardcafe.blog.hu/2013/06/03/vidam_park_gabor_zoltan
Szilágyi György: Komédia nagyban és kicsinyben; bev. Bajor Nagy Ernő; Lapkiadó Vállalat, Bp., 1985
Szilágyi György: Dzsingisz Kohn córeszban. Volt egyszer egy vurstli...; Gabbiano Print, Bp., 2007 + CD
הערות שוליים

↑  Zalai Hírlap, 2013. október 2. (69. évfolyam, 229-230. szám) Hullámvasúton az állatkertben?
↑  Művelődési közlöny, 1981 (25. évfolyam, 1-24. szám)1981-08-04 / 15. szám
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
הרחוב הראשי של ה-Vurstli בסביבות 1920, צולם משדרות גן החיות משמאל נמצאת הקרוסלה, מאחוריה בניין פסטי, מאחור קרקס Barocaldi (לימים רכבת הקטנוע/ג'ונגל הכיף), מאחור מימין גג בניין רכבת המערה.
מיקומם של פארק אנגלי והוורשטלי (מחנה פעלולים) בפארק העירוני בשנות ה-30
הגלגל הענק הישן בפארק וידאם, צולם מפארק השעשועים הקטן בסביבות 1958. ברקע משמאל ניתן לראות את מבנה רכבת המערה
שעת הסגירה ביום האחרון של העסקים
רכבת ההרים Looping Star
גלגל ענק
מונפלייה

ערך זה עוסק בעיר בצרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שער הניצחון במונפלייה, הוקם על ידי לואי ה-14, מסמל את הכניסה למרכז העיר
הרכבת הקלה במונפלייה (קו 2)
מוֹנְפֶּלְיֶה (בצרפתית: Montpellier, באוקסיטנית: Montpelhièr, עברית מסורתית: מונטפלייר) היא עיר בדרום צרפת, עיר הבירה של מחוז ארו. לפי מפקד האוכלוסין, בשנת 1999 היו בעיר 225,392 תושבים. נכון לשנת 2012 האזור המטרופוליטני כולו (Montpellier agglomération) מונה 419,291 תושבים, ומדרג את מונפלייה כעיר השמינית בגודלה בצרפת, עם 50% מהאוכלוסייה מתחת לגיל 34.בעיר מתקיימת קהילה יהודית אשר מפעילה מרכז יהודי ומספר קטן של בתי-כנסת. באוניברסיטה במונפלייה ניתן ללמוד עברית.
גאוגרפיה

מונפלייה ממוקמת על אדמה הררית, כ-7 ק"מ מחוף הים התיכון בקואורדינטות 43°37N 3°52E, על הנהר לז (Lez). שם העיר "מונפלייה", לפי הסברה השכיחה יותר, נובע משילוב "מונ (ט)" : הר ו-"פלה" : עירום, משום שהצמחייה על ההר הייתה צחיחה.
הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 14.2 מעלות צלזיוס.
היסטוריה

מונפלייה היא אחת ממספר מועט של ערים בצרפת אשר להן אין רקע רומי, אך שמה נובע מלטינית mons pisleris, הר האיסטיס, על שם צמח מקומי ששימש לצבע. מכאן נבע גם שמה העברי המסורתי מונטפשליר או מונטפלייר, ולכן כונתה בפי היהודים שגרו בה ההר, כשם שנהגו יהודי פרובאנס לתרגם את שמות הערים שחיו בהם לשמות עברים.
בימי הביניים המוקדמים הייתה העיר האפיסקופלית (מושב בישוף) מגלון ההתיישבות העיקרית באזור, אך פשיטות של פירטים על העיר עודדו התיישבות קצת יותר לעומק היבשה. מונפלייה, אשר מוזכרת לראשונה במסמך משנת 985, נוסדה תחת שושלת גילם (Guillem), רוזני טולוז, שושלת פאודלית מקומית לאזור אשר חיברה שני כפרים קטנים, בנתה טירה והקיפה את הכול בחומה. שני מגדלים אשר נבנו בחומה בהמשך, ה-Tour des Pins וה-Tour de la Babotte, שרדו עד היום.
מונפלייה נעשתה מפורסמת במאה ה-10 כמרכז למסחר בעל קשרים ברחבי העולם הים-תיכוני, תרבות יהודית עשירה, ומסורת של סובלנות כלפי יהודים, מוסלמים, קתרים, ובהמשך גם כלפי הפרוטסטנטים.
בשנת 1180 הקים בה גיום השביעי ממונפלייה, פקולטה לרפואה, אשר הוכרה בזמנו על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי. האוניברסיטה של העיר הוקמה בשנת 1220 והייתה למרכז עיקרי ללימודי הרפואה בצרפת. בנקודה זו הייתה מונפלייה בשיא תהילתה.
ב-1213 הפכה העיר לרכושם של מלכי אראגון, כאשר הייתה הנדוניה של מארי ממונפלייה בעת נישואיה לפייטרו השני מאראגון. העיר זכתה לכתב זכויות ב-1204 כאשר פייטרו ומארי אישרו את החירויות שביקשו תושבי העיר. הם אפשרו לתושבי העיר לבחור שנים עשר קונסולים מדי שנה. העיר המשיכה להיות רכושו של בית אראגון עד אשר עברה לידי ז'אומה השלישי, מלך מיורקה, אשר בתורו מכר את העיר למלך צרפת, פיליפ השישי, בשנת 1349.
במאה ה-14, נבנתה בעיר קתדרלת מונפלייה אשר הוקדשה לפטרוס הקדוש. משגברה חשיבותה של העיר היא זכתה לבישוף, אשר עבר ב-1536 ממגלון לקומונה קרובה יותר לעיר, אשר בהמשך סופחה לשטח העיר עצמה. ב-1432 ביסס עצמו בעיר הסוחר המצליח ז'אק קר, אשר התפרסם באזור בעקבות מספר עסקאות כבדות-משקל, והוא עזר להפיכתה של מונפלייה למרכז מסחרי חשוב באזור, לפחות עד 1481 כאשר מרסיי החליפה אותה במעמד זה.
בתקופת הרפורמציה במאה ה-16 הפכו רבים מתושבי העיר לפרוטסטנטים והעיר הפכה למעוז ההתנגדות הפרוטסטנטית למלכות צרפת (אשר הייתה ברובה קתולית). ב-1622 שם המלך לואי ה-13 את העיר תחת מצור, ולקח אותה לידיו לאחר שמונה חודשים, כשהוא מקים שם מבצר כדי לאבטח אותה. לואי ה-14 עשה את מונפלייה לעיר הבירה של פרובינציית לנגדוק התחתונה, והעיר החלה ליפות עצמה, כשהיא מקימה את טיילת הפיירוּ, את טיילת החוף וכמות גדולה של בתים במרכז ההיסטורי.
לאחר המהפכה הצרפתית, הייתה העיר לעיר הבירה של המחוז הקטן יותר, ארו.
במהלך המאה ה-19 פותחה העיר למרכז תעשייתי. בשנות ה-60 של המאה ה-20 אוכלוסייתה צמחה באופן דרמטי כאשר מתיישבים צרפתים מאלג'ריה יושבו בעיר בעקבות מלחמת עצמאותה של אלג'יריה מצרפת. בשנות ה-80 וה-90 השלימה העיר מספר פרויקטים של פיתוח מחדש, כולל את אזור האנטיגון אשר הוקם בסגנון נאו-קלאסי מרשים. במסגרת הפיתוח נסגר מרכז העיר של מונפלייה כמעט לחלוטין לתנועת מכוניות, נבנתה בעיר רכבת קלה וכן נפתח שירות שיתוף אופניים ציבורי (Bike Sharing).
אחד מנתיבי העלייה לרגל לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד (בצרפתית Saint Jacques de Compostelle) עובר בתוך העיר מונפלייה וממשיך ממנה מערבה.
מונפלייה שימשה כבירת חבל לנגדוק-רוסיון עד סוף שנת 2015. בעקבות רפורמה אדמיניסטרטיבית ואיחוד חבלים, מונפלייה הפסיקה לשמש כבירת חבל החל משנת 2016.
ערים תאומות

הערים התאומות של מונפלייה הן:
ארצות הברית לואיוויל, קנטקי, ארצות הברית (מ־1955)
גרמניה היידלברג, באדן-וירטמברג, גרמניה (מ־1961)
ספרד ברצלונה, קטלוניה, ספרד (מ־1963)
הרפובליקה העממית של סין צ'נגדו, סצ'ואן, הרפובליקה העממית של סין (מ־1981)
ישראל טבריה, ישראל (מ־1983)
מרוקו פאס, מרוקו (מ־2003)
הערות שוליים

↑  מתוך אתר העיר, באתר www.montpellier.fr (בצרפתית)
↑  איגרת אל חכמי מונטפשליר על גזירת הכוכבים, באתר kotar.cet.ac.il
↑  הקדמת הרב משה בלוי לחידושי  ר' אברהם מן ההר, עמ' 15
↑  לדוגמה פושקירה שכונתה קריית יערים ולוניל שכונתה יריחו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552525205171  BNE: XX455425  BnF: cb15256773t (data)  GND: 4040185-6  HDS: 006599  ISNI: 0000 0001 2243 385X  LCCN: n79120260  MusicBrainz: c7ee402c-0137-4931-a72e-a262796c0d16  NKC: ge307128  SUDOC: 026392852  VcBA: 497/15677  VIAF: 168925906   WorldCat (עם VIAF): 168925906
מיליו פריטו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל
 מטבח:  פורטוגזי
 אזור מוצא:  מדיירה מדיירה
 מוצא:  פורטוגל פורטוגל
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  קמח תירס
מיליו פריטו (בפורטוגזית: Milho Frito) הוא מאכל פורטוגזי העשוי מקמח תירס ונפוץ בארכיפלג הפורטוגזי מדיירה.
המאכל עשוי מקמח תירס, עלי קולרד או קייל, מים, שום, שומן חזיר ושמן זית שאותם מערבבים יחדיו ומבשלים, לאחר הייצוב הראשוני חותכים לקוביות ומטגנים.
המאכל מוגש בליווי שיפוד בשר שנקרא אשפטאדה (Espetada) או כתוספת למנה העיקרית אחרת.
הערות שוליים

↑  Milho frito | Traditional Snack From Madeira | TasteAtlas, www.tasteatlas.com
↑  Madeira Fried, web.archive.org
↑  Espetadas à madeirense com milho frito | Receitas, Pingo Doce (בפורטוגזית)
מוכרת התרנגולות

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  חוה סמואל
 תאריך יצירה:  שנות ה-50-30 של המאה ה-20
 טכניקה וחומרים:  יציקת קרמית, אנגוב וזיגוג
 ממדים בס"מ
 גובה:  28
"מוכרת התרנגולות" הוא פסל שיצרה האמנית הישראלית חוה סמואל.
תיאור

הפסל "מוכרת התרנגולות" שייך לקבוצה של פסלי ז'אנר שיצרה האמנית חוה סמואל. הוא מתאר אישה היושבת על הרצפה ואוחזת בידיה תרנגול. הלבוש של האישה מזהה אותה כערבייה או אשה ממוצא מזרחי. נושא זה, של תיאור דמויות מזרחיות היה פופולרי החל משנות ה-20 ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20.
הפסל נעשה בטכניקה של יציקת חומר קרמי לתבנית. לאחר היציקה חוברו החלקים השונים ונצרפו בכבשן קרמי. סמואל יצרה מספר לא ידוע של עותקים מן הפסל והם מעוטרים בצבעים וזיגוגים שונים. אחד מן העותקים הוצג בתערוכה הרטרוספקטיבית "חומר מן הרוח" (2011), שנערכה לסמואל במוזיאון ראשון-לציון.
הערות שוליים

↑  ראו: פלדמן, ניר (אוצר), חומר מן הרוח: חוה סמואל חלוצת הקרמיקה הישראלית, מוזיאון ראשון-לציון, ראשון לציון, 2011, עמ' 43
מיכאל קון

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1913 רוסטוב, רוסיה 
 פטירה:  12 באפריל 1990 (בגיל 77) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 הושפע על ידי:  חריט ריטפלד 
 
מיכאל קון (1913–1990) היה אדריכל ישראלי.
קורות חיים

קון נולד בעיר רוסטוב שברוסיה. בשנת 1919, בהיותו בן חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. אביו היה מהנדס אזרחי ובעקבות עבודותיו של האב נדדה המשפחה לחיפה ולאחר מכן לירושלים שם השלים את לימודי התיכון בגימנסיה רחביה.
את הכשרתו כאדריכל ומתכנן ערים קיבל בבריסל שבבלגיה שם הושפע רבות מהאדריכל ההולנדי חריט ריטפלד. בשנת 1936 סיים את לימודיו ושב לארץ ישראל אך בשל המיתון הקשה בו הייתה נתונה הארץ באותה העת לא הצליח למצוא עבודה. בעקבות זאת נסע לפריז למשך שנה. בשנת 1939 שב לארץ ישראל והצטרף לאביו, נחמיה קון, שעבד באותה העת כמהנדס ראשי של חברת האשלג הארץ-ישראלית. קון שימש כאדריכל החברה ותכנן את מחנה סדום ובכלל זה את בתי המגורים שתוכננו בהתאם לתנאי האקלים הקשים במקום.
עם קום מדינת ישראל הצטרף לאגף התכנון במשרד ראש הממשלה, שם עסק בתכנון יישובים, ובכלל זה ערי הפיתוח לאכלוס רבבות העולים ומימוש מדיניות פיזור האוכלוסייה. באמצע שנות החמישים פרש מתכנון ממשלתי ופתח משרד תכנון פרטי בו עבד עד למותו בשנת 1990.
קון היה פעיל מרכזי באגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל, מרצה בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון וכן פרסם מאמרים רבים. בסוף ימיו פרסם את ספרו היחיד "אדם בונה ביתו – חופש או כפיה בשיכון" (הוצאת הקיבוץ המאוחד) בו הושפע מתפיסותיו של האדריכל ג'ון טרנר. החל משנות השבעים הירבה קון להרצות בחו"ל ובעיקר בארצות הברית.
פרויקטים נבחרים

מבנים במחנה העובדים בסדום.
תכנון יישובים ושכונות מגורים, במסגרת אגף התכנון במשרד ראש הממשלה.
תוכנית מתאר ראשונה לאופקים.
מרכז עירוני בקריית גת, תחילת שנות ה-60 (נהרס בחלקו).
בית הספר החקלאי כנות (זכייה מקום ראשון בתחרות תכנון).
אולם ספורט ואירועים, קיבוץ מסילות, 1981.
שכונת מגורים, אשדוד.
מועדון צוותא, תל אביב.
מרכז השיקום, מרכז רפואי תל השומר.
מרכז מרפאות מחוזי של קופת חולים כללית, ראשון לציון, שנות ה-80.
פרסומים

אדם בונה ביתו - חופש או כפיה בשיכון, סדרת קו אדום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
מנחה לדב כרמי, פורסם על פי כתב יד באתר 'חלון אחורי', 6 באפריל 2019
מיכאל קולהאס (יעקב פינס)

| --- | --- |

מהדורת 2003
 מידע כללי
 צייר:  יעקב פינס
 תאריך יצירה:  1953 / 2003
 טכניקה וחומרים:  חיתוך עץ, תחריט עץ
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  תרשיש / סדנת ההדפס ירושלים
 מספר יצירה:  51 (מספר בקטלוג ספרי תרשיש) WC.42-53 (מספר סדנת ההדפס ירושלים)
"מיכאל קולהאס" (1953) היא סדרה של הדפסים שיצר הצייר הישראלי יעקב פינס על פי הנובלה "מיכאל קולהאס" מאת היינריך פון קלייסט.