stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבחן
תחומי יישום של מבחנים

מבחנים לגבי בני אדם משמשים בתחומים שונים, כמו: בפסיכולוגיה קלינית (מבחני אישיות), בתחום החינוך, בו המבחן הוא הכלי העיקרי בו נעשות הערכה ומדידה בחינוך פורמלי, בתחומי התעסוקה והקבלה לעבודה ועוד.
חקר המבחנים ותכנונם נעשה במסגרת תורת המבחנים.
סוגי מבחנים > מבחן רב-ברירתי (מבחן אמריקאי)

במבחן רב-ברירתי משתמשים בשאלה ובמספר תשובות אפשריות ("מסיחים") שאחת מהם היא התשובה הנכונה לדוגמה:
כמה כוכבי לכת מונים במערכת השמש?
לפעמים אף אחת מהתשובות נכונות או שכולן נכונות ויש תשובות בנוסח: "אף תשובה אינה נכונה" או "תשובות א' ו ד' נכונות" או "כל התשובות נכונות".
מבנה זה מאפשר את מתן התשובה הנכונה גם ללא כל הבנה בנושא. למעשה, תוחלת הציון במבחן המכיל תשובה נכונה ושלושה מסיחים (כלומר, כמו בדוגמה, 4 אפשרויות) היא 25, בניגוד לתוחלת 0 במבחן התשובות החופשיות המקביל. כדי לבטל את כדאיות הניחוש נבנו מבחנים בהם הניקוד לתשובה שגויה הוא שלילי. סוג זה של מבחן מכונה מבחן סיבירי, כנראה בגלל אפשרות קבלת ציון הנמוך מ-0. גרסאות נוספות של המבחן מתירות הקפה של יותר מתשובה אחת בכל שאלה וגם בהן תוחלת הציון של נבחן חסר ידע היא 0.
סוגי מבחנים > תשובות חופשיות

מבחן בשאלות חופשיות קשה יותר לבדיקה אך קל יותר להכנה (לרוב האנשים) ולא מאפשר ניחוש בניגוד למבחן אמריקאי.
יש מבחנים שדורשים תשובה בת מילים ספורות, לעיתים אפילו מילה אחת בלבד, ויש הדורשים מענה ארוך ומפורט.
דוגמאות:
מהי בירת אנגליה? - (דוגמה לשאלת מילה אחת)
שתי נערות סיניות חוזרות על חומר לימודים לקראת מבחן בנסיעה ברכבת בשנחאיכתוב על התרבות האנגלית - (דוגמה לשאלה שבה צריך לפרט)
סוגי מבחנים > מבחן מעשי

מבחן הנעשה מול עיני הבוחן מתאים למבחני נגינה, משחק (מבחן בד), שפה, נהיגה ועוד, שבהם יש לעמוד על יכולתו המעשית של הנבחן.
גם המבחן המעשי נחלק לכמה סוגים: מבחן שהנבחן עובד בזמנו החופשי ונבדק בסוף על ידי הבוחן ומבחן שהבודק מסתכל על אופן הביצוע.
מבחן פסיכוטכני: מהותו לבחון את רמת היצירתיות והחשיבה של האדם.
ראו גם

מונחים בהערכה פורמלית
מטלת ביצוע
טסטולוגיה
רשימת מבחנים
סימון תשובות במבחן אמריקאי (רב ברירה)
קץ ההיסטוריה והאדם האחרון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרנסיס פוקויאמה
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 נושא:  אבולוציה חברתית ותרבותית, end of history 
 הוצאה
 הוצאה:  Free Press 
 תאריך הוצאה:  1992
 מספר עמודים:  395
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אור-עם
 תאריך:  1993
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001308620
 
משטרים דמוקרטיים ושאינם דמוקרטיים לאורך השנים (להגדלה - לחצו על התמונה)
קץ ההיסטוריה והאדם האחרון (באנגלית: The End of History and the Last Man) הוא ספר מאת הפרופסור לכלכלה פוליטית פרנסיס פוקויאמה, שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1992. הבסיס לספר זה היה מאמר בשם 'קץ ההיסטוריה' שכתב פוקויאמה ב-1989. במאמר זה העלה את האפשרות כי נפילת הגוש הקומוניסטי לא הייתה עוד מהלך בהיסטוריה האנושית הארוכה של סכסוכים בין השקפות, אידאולוגיות וצורות משטר, אלא, היא סימנה את קצה של היסטוריה זו, ואת המעבר לתקופה שבה הדמוקרטיה הליברלית (מבחינת שוויון וכלכלת שוק חופשי) תשרור בכל מדינות העולם בלי שאידאולוגיה אחרת תקרא עליה תיגר, וסכסוכים בין מדינות יהיו מוגבלים לכיסים נקודתיים מעטים.
הספר מציג תאוריה הפוכה מהתאוריה המוצגת בספר "התנגשות הציביליזציות", שם מוצגת תאוריה פסימית יותר אשר גורסת כי הקיטוב והקרע בין העמים בעולם רק גדל עם השנים.
הרעיונות המובאים בספר > בדרך לעולם הדמוקרטי ליברלי

על-פי פוקויאמה, מאז המהפכה הצרפתית, הוכח שוב ושוב שהמשטר האידיאלי למדינה הוא המשטר הדמוקרטי (הן מבחינה אתית, פוליטית וכלכלית). בשל כך, לדעת פוקויאמה, עם השנים מדינות רבות יותר ויותר יהפכו למדינות דמוקרטיות ליברליות, וזאת בשל כך שגם לדעתו אין חלופה מתאימה יותר.
הרעיונות המובאים בספר > בדרך לעולם אחיד ורגוע

לדעת פוקויאמה, הפילוג בעולם נוצר במידה רבה, בשל הקרע התרבותי. לדעתו, עם השנים התרבויות בעולם יתאחדו סביב התרבות מערבית, דמוקרטית עם כלכלת שוק חופשי. זאת בשל העובדה, שלדעתו, אין בעולם כיום תרבות שמסוגלת להוות חלופה מתאימה לתרבות המערבית.
הביקורת על הספר

כבר זמן קצר לאחר פרסום הספר, התברר שהתחזיות של פרנסיס פוקויאמה היו אופטימיות מדי, וסיום המלחמה הקרה לא הביאה לירידה בסכסוכים העולמיים.
בשנת 1993, ז'אק דרידה, שאצלו למד פוקויאמה בפריז, טען בספרו "רוחות הרפאים של מרקס" שפוקויאמה בילבל בין האידיאל של הדמוקרטיה הליברלית ובין הגשמתה בפועל.
בשנת 1996, פרסם סמואל הנטינגטון, פרופסור למדע המדינה מאוניברסיטת הרווארד, מאמר נגד בשם "התנגשות הציוויליזציות" שבו טען כי את מקומה של המלחמה הקרה יחליפו התנגשויות בין הציוויליזציה המערבית, האורתודוקסית, האיסלאמית, הסינית ואחרות, על פי הגדרתו.
בשנת 2002, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ומלחמת עיראק, כתב פוקויאמה:”קץ ההיסטוריה היה אמור להיות ניצחונם של הערכים והמוסדות של "המערב". אבל המתחים בין ארה"ב לאירופה, בסוגיות כמו המדיניות מול הטרור האיסלאמי והמתקפה על עיראק, הם ביטוי לקרע מהותי באידיאולוגיה המערבית”.
פוקויאמה ספג ביקורת בעת הופעתם של סכסוכים מדיניים במאה ה-21. על כך השיב פוקויאמה שהוא לא חזה כי המגמה הדמוקרטית תהיה "ליניארית" לחלוטין.
פוקויאמה המשיך לנתח יחסים בין-לאומיים בספרו משנת 2018, בו ניתח לתפיסתו את דעיכת מעמדה הבינלאומי של ארצות הברית והאיום שנשקף לדמוקרטיה הליברלית מצד תנועות לאומניות פופוליסטיות הנשענות על טיפוח תחושת הזהות הדתית, הגזענית, האתנית והלאומנית של חלקים שונים בחברה.
לפי פוקויאמה, כאשר כתב את התזה שלו הוא לא העריך לחלוטין את המושג "דעיכה פוליטית: הרעיון שברגע שהפכת לדמוקרטיה מודרנית, אתה יכול גם ללכת אחורה". זה נושא שהוא עסק בו בספרו, "Liberalism and Its Discontents". פוקויאמה בחן את הדרכים שבהן השמאל והימין פעלו כדי לערער את הליברליזם (הימין על ידי אימוץ עקרונות השוק החופשי, שהרחיבו את אי השוויון הכלכלי; השמאל על ידי מתן עדיפות לפוליטיקת זהויות על פני אוטונומיה אינדיבידואלית).
הערות שוליים

↑  דפנה ורדי, קץ ההיסטוריה? יכול להיות, חדשות, 31 בדצמבר 1992
↑  אלי אשד, ‏"מעשה תרמית", באתר גלובס, 25 במרץ 2004
↑  פרנסיס פוקויאמה, משהו השתבש בקץ ההיסטוריה, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2002
קופה אמריקה 1917

| --- | --- |
 מארחת:  אורוגוואי אורוגוואי
 תקופת התחרות:  30 בספטמבר 1917 – 14 באוקטובר 1917 (15 ימים)
 מספר משתתפות:  4  (מתוך 4 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   אורוגוואי
 מספר משחקים:  6
 מספר שערים:  21 (3.5 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  125,000 (20,833 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אורוגוואי אנחל רומאנו   (4 שערים)
 השחקן המצטיין:  אורוגוואי הקטור סקארונה
 → 19161919 ←
 
נבחרת אורוגוואי, זוכת הקופה אמריקה
טורניר אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל 1917 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1917) נערך באורוגוואי והיה הטורניר השני של הקופה אמריקה. בטורניר שוב השתתפו אותן ארבע נבחרות מן הטורניר הקודם: אורוגוואי, ארגנטינה, ברזיל וצ'ילה; ארבע הקבוצות שחזרו את הישגיהן מהטורניר הקודם ואורוגוואי שוב זכתה בתואר אלופת הטורניר.
הטורניר כולו נערך באצטדיון פארק פריירה במונטווידאו בן 40,000 המושבים. הטורניר נערך בספטמבר-אוקטובר 1917.
המשחקים

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 9 | 0 | 9 |
|  ארגנטינה | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 5 | 3 | 2 |
|  ברזיל | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 7 | 8 | -1 |
|  צ'ילה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 10 | -10 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 4 – 0 | צ'ילה   |
|  ארגנטינה | 4 – 2 | ברזיל   |
|  ארגנטינה | 1 – 0 | צ'ילה   |
|  אורוגוואי | 4 – 0 | ברזיל   |
|  ברזיל | 5 – 0 | צ'ילה   |
|  אורוגוואי | 1 – 0 | ארגנטינה   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 בספטמבר 1917 |  אורוגוואי | 4–0 |  צ'ילה | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: חרמן גואסונה (ארגנטינה) |
| 30 בספטמבר 1917 | קרלוס סקארונה  20', 63' (פ)   אנחל רומאנו  44', 75' |  |  | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: חרמן גואסונה (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 באוקטובר 1917 |  ארגנטינה | 4–2 |  ברזיל | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: קרלוס פנטה (צ'ילה) |
| 3 באוקטובר 1917 | פדרו קאלומינו  15'   אלברטו אוהקו  56' (פ), 58' (פ)   אנטוניו בלאנקו  80' |  | נקו  8'   סילביו לגרסה  39' (פ) | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: קרלוס פנטה (צ'ילה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 באוקטובר 1917 |  ארגנטינה | 1–0 |  צ'ילה | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: אלבארו סאראלגוי (אורוגוואי) |
| 6 באוקטובר 1917 | גרסיה  76' (ע) |  |  | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: אלבארו סאראלגוי (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 באוקטובר 1917 |  אורוגוואי | 4–0 |  ברזיל | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: חרמן גואסונה (ארגנטינה) |
| 7 באוקטובר 1917 | הקטור סקארונה  8'   אנחל רומאנו  17', 77'   קרלוס סקארונה  86' |  |  | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: חרמן גואסונה (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 באוקטובר 1917 |  ברזיל | 5–0 |  צ'ילה | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 12 באוקטובר 1917 | קאטאנו איזו  21'   נקו  23'   הארולדו דומינגס  26', 59'   אמילקר ברבאיי  41' |  |  | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 באוקטובר 1917 |  אורוגוואי | 1–0 |  ארגנטינה | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: חואן ליווינגסטון (צ'ילה) |
| 14 באוקטובר 1917 | הקטור סקארונה  62' |  |  | אצטדיון פארק פריירה, מונטווידאו שיפוט: חואן ליווינגסטון (צ'ילה) |
מלכי השערים

אורוגוואי אנחל רומאנו
אורוגוואי קרלוס סקארונה
ארגנטינה אלברטו אוהקו
ברזיל הארולדו דומינגס
אורוגוואי הקטור סקארונה
אנחל רומאנו, סיים כמלך השערים בטורניר
CoviVac

| --- | --- |

 בטיחות
 מעמד חוקי:  נרשמה
 
CoviVac (ברוסית: КовиВак) הוא חיסון נגד COVID-19, המבוסס על נגיף לא פעיל, שפותח על ידי מרכז צ'ומאקוב ברוסיה.
היסטוריה

בשנת 2020 מרכז צ'ומאקוב החל בפיתוח חיסון נגד COVID-19‏. זהו חיסון המבוסס על נגיף SARS-CoV-2 מושבת עם אלומיניום הידרוקסידי כאדג'וונט. החל מדצמבר 2020, נערכו ניסויים פרה-קליניים והחלו ניסויים קליניים.
יעילות

על פי נתונים ראשוניים שהמרכז פרסם, החיסון יעיל ב־75 אחוזים. החיסון הוא חיסון דו-מרכיבי. המרווח בין שתי מנות החיסון הוא שבועיים. עם זאת, אי אפשר להשתמש בתרופה זו יחד עם חיסונים אחרים, מכיוון שאין נתונים על תאימותם. ישנן מספר התוויות נגד לשימוש בחיסון. בעיקר כשמדובר בסיבוכים עקב שימוש בחיסונים אחרים, הריון והנקה, תסמינים חריפים של ARVI והחמרת מחלות זיהומיות כרוניות. כמו כן, התרופה אסורה לחיסון של אנשים מתחת לגיל 18. אלו שיש להם מחלות זיהומיות חריפות ולא זיהומיות יכולים להתחסן 2–4 שבועות לאחר ההחלמה.
רישום והפצה

החיסון נרשם על ידי משרד הבריאות של הפדרציה הרוסית ב-20 בפברואר 2021. בהמשך תבוצע בקרת איכות המנות שכבר שוחררו, כאשר במרץ 2021 כ-100 אלף מנות של חיסונים יעברו למחזור אזרחי. לדברי סגן המנכ"ל לפעילות הפרויקטים וחידושים במרכז, קונסטנטין צ'רנוב, התכנון הוא לייצר כ-10 מיליון מנות חיסון בשנה.
הערות שוליים

↑  "Роспотребнадзор назвал сроки регистрации ковид-вакцины центра Чумакова". Interfax.ru (ברוסית). נבדק ב-2021-01-15.
↑  Абсолютно исчерпывающий (и постоянно обновляемый) путеводитель «Медузы» по вакцинам от коронавируса
↑  Центр им. Чумакова может быстро развернуть массовое производство своей вакцины // 28.12.2020. «ТАСС».
↑  Вакцину "КовиВак" центра Чумакова зарегистрируют в середине февраля // Статья от 28.01.2021 г. «Российская газета». Г. Мисливская.
↑  Зарегистрирована третья российская вакцина от коронавируса — «КовиВак» // Статья от 20.02.2021 г. «RT на русском».
↑  Первая партия вакцины Центра имени Чумакова поступит в гражданский оборот в марте, "Коммерсант", 02.02.2021.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
וולטר גרשם

וולטר קוונטין גרשם (באנגלית: Walter Quintin Gresham;‏ 17 במרץ 1832 – 28 במאי 1895) היה משפטן ומדינאי אמריקאי שכיהן במגוון משרות שיפוט, כשופט בית המשפט הפדרלי וכשופט בית המשפט המחוזי של אינדיאנה. בממשל הפדרלי הוא כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית וכמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא צ'סטר ארתור וכמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד.
ראשית חייו

וולטר גרשם נולד ליד ליינסוויל, אינדיאנה, לוויליאם גרשם ולרעייתו שרה דייוויס. ויליאם גרשם היה קולונל במיליציה של אינדיאנה והיה חבר המפלגה הוויגית. הוא נבחר כשריף של מחוז הריסון. בינואר 1834 הוא נהרג כתוצאה מדקירה שספג בעת מעצר. סבו וסבתו של וולטר גרשם מצד אביו היו ג'ורג' גרשם ומרי פנינגטון. ג'ורג' גרשם נולד בווירג'יניה, אך בהמשך התיישב בקנטקי. ב-1809 הוא עבר לאינדיאנה. מרי הייתה אחותו היחידה של דניס פנינגטון, יושב הראש הראשון של הסנאט של אינדיאנה. ג'ורג' גרשם היה בנו של לורנס גרשם, שנולד באנגליה וב-1759 היגר למושבת וירג'יניה. בתחילה הוא עבד במשרת שיעבוד אצל דודו, ולאחר מכן שירת בצבא הקונטיננטלי. הוא נשא לאישה את שרה אוניל ובהמשך עבר בעקבות בנו לקנטקי ולאינדיאנה.
ב-1854 למד וולטר גרשם משפטים באופן עצמאי. לאחר מכן ועד 1860 הוא עסק בעריכת דין בקורידון, אינדיאנה. הוא היה פעיל במערכת הבחירות של המפלגה הרפובליקנית ב-1856 וב-1860 הוא נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה מטעם הרפובליקנים במחוז בחירה שהיה דמוקרטי מובהק. בבית הנבחרים הוא היה יושב ראש ועדת העניינים הצבאיים, ובתפקיד זה הוא פעל רבות להכנת הכוחות של אינדיאנה לשירות בצבא הפדרלי.
מלחמת האזרחים

גרשם שירת בצבא האיחוד בשנים 1861–1865 במהלך מלחמת האזרחים. ב-18 בספטמבר 1861 הוצב גרשם כקצין בדרגת לוטננט קולונל ברגימנט הרגלים ה-38 של אינדיאנה. בדצמבר אותה שנה הוא קודם לדרגת קולונל והוצב לפקד על רגימנט הרגלים ה-53 של אינדיאנה. הרגימנט השתתף במערכה בטנסי בפיקודו של יוליסס ס. גרנט ב-1862, כולל המצור על קורינת' והמצור על ויקסבורג. במהלך המצור על ויקסבורג פיקד גרשם על בריגדה. באוגוסט 1863 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל והוצב לפקד על הכוחות הפדרליים בנאצ'ז, מיסיסיפי. ב-1864 הוא פיקד על דיוויזיה של הגיס ה-17 במערכה על אטלנטה (אנ') בפיקודו ויליאם שרמן, ולפני קרב אטלנטה (אנ'), ב-20 ביולי, הוא נפצע מירי בברכו ופרש משירות פעיל. הפציעה הותירה אותו צולע לכל ימי חייו. ב-1865 הוא קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל בכוחות המתנדבים.
שופט מחוזי

בשנים 1866–1867 שב גרשם לעסוק בעריכת דין בניו אולבני, אינדיאנה. לאחר מכן ועד 1869 הוא עבד במערכת הפיננסית של המדינה. ב-1 בספטמבר 1869 הוא מונה על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כשופט במינוי פגרה בבית המשפט הפדרלי המחוזי של אינדיאנה לאחר שמושב זה התפנה בעקבות פטירתו של השופט דייוויד מקדונלד. בדצמבר הוגש מינויו של גרשם לתפקיד זה לאישור הסנאט והוא אושר כמינוי של קבע. גרשם כיהן בתפקיד שיפוטי זה עד שהתפטר באפריל 1883.
תפקידים בקבינט

באפריל 1883 מונה גרשם כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בקבינט של הנשיא צ'סטר ארתור במקומו של  טימותי האו. בתפקידו זה השתתף באופן פעיל בסגירת מפעל הלוטו של לואיזיאנה. בספטמבר 1884 הוא התמנה כמזכיר האוצר במקומו של צ'ארלס ג'יימס פולגר שנפטר. כחודשים לאחר מכן הוא התפטר כדי לקבל על עצמו משרה שיפוטית.
שופט פדרלי

ב-28 באוקטובר 1884 קיבל גרשם מינוי פגרה מהנשיא צ'סטר ארתור בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים, תפקיד שהתפנה עם פרישתו של השופט תומאס דראמונד. בדצמבר אותה שנה הוגש המינוי לאישור הסנאט של ארצות הברית ואושר כמינוי של קבע. ב-1891 הוא מונה במקביל כשופט בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים. כהונתו כשופט הסתיימה במרץ 1893.
מזכיר המדינה

גרשם התמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות במערכות הבחירות של 1884 ו-1888, ובזו האחרונה הוא הצליח לזמן מה להוביל בסבבי ההצבעה. מועמדותו בשנה זו נתמכה על ידי כמה ארגוני חקלאים בולטים, כולל "הגלגל החקלאי" (Agricultural Wheel), "הגריינג'" (Grange) ו"ברית החוואים" (Farmers' Alliance). בכל אופן, בהדרגה הוא החל לאהוד פחות ופחות את ההנהגה ואת המדיניות של המפלגה הרפובליקנית וב-1892 הוא היה פעיל במסע הבחירות של מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות גרובר קליבלנד. בשנים 1893–1895 כיהן גרשם כמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של קליבלנד.
מותו והנצחתו

וולטר גרשם נפטר בוושינגטון די. סי. ב-28 במאי 1895 ונטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
על שמו נקראו העיר גרשם שבאורגון, הכפר גרשם שבנברסקה, והכפר גרשם שבוויסקונסין.
הערות שוליים

1 2 3  "Gresham, Walter Quintin - Federal Judicial Center". www.fjc.gov
1 2 3 4 5  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Gresham, Walter Quinton". Encyclopædia Britannica. 12 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 583.
↑  Anniversaries: Delivering Trusted Service in Gresham
↑  Jessica Votipka, The Gresham behind the town of Gresham, York News-Times, Jan 16, 2020.
↑  Sedgwick, Theron E. (1921). York County, Nebraska and Its People: Together with a Condensed History of the State. S.J. Clarke. p. 463.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274148905171  GND: 11896531X  ISNI: 0000 0000 7374 0916  LCCN: n87839859  NARA: 10571371  SNAC: w6sb4npr  VIAF: 42637641   WorldCat (עם VIAF): 42637641
קופה אמריקה 1920

| --- | --- |
 מארחת:  צ'ילה צ'ילה
 תקופת התחרות:  11 בספטמבר 1920 – 26 בספטמבר 1920 (16 ימים)
 מספר משתתפות:  4  (מתוך 4 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   אורוגוואי
 מספר משחקים:  6
 מספר שערים:  16 (2.67 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  74,500 (12,417 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אורוגוואי אנחל רומאנו   אורוגוואי חוסה פרס   (3 שערים כל אחד)
 השחקן המצטיין:  אורוגוואי חוסה פיאנדיבנה
 → 19191921 ←
 
נבחרת אורוגוואי, זוכת הקופה אמריקה
טורניר אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל 1920 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1920) נערך בצ'ילה והיה הטורניר הרביעי של הקופה אמריקה. נבחרת אורוגוואי זכתה בפעם השלישית בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית.
הטורניר כולו נערך באצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב בויניה דל מאר ומספר המושבים שהכיל אינו ידוע. הטורניר נערך בספטמבר 1920.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו צ'ילה, ארגנטינה, אורוגוואי ומחזיקת הגביע ברזיל. ארבעתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה.
ההפסד 6–0 של נבחרת ברזיל בטורניר זה לאורוגוואי היה הפסדה הגדול ביותר בהיסטוריה, עד מונדיאל 2014 בו ברזיל הפסידה 7–1 לגרמניה במשחק הידוע בשם "מינייראסו".
המשחקים

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 5 | 3 | 2 | 1 | 0 | 9 | 2 | 7 |
|  ארגנטינה | 4 | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 2 | 2 |
|  ברזיל | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 8 | -7 |
|  צ'ילה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 4 | -2 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צ'ילה | 0 – 1 | ברזיל   |
|  אורוגוואי | 1 – 1 | ארגנטינה   |
|  ברזיל | 0 – 6 | אורוגוואי   |
|  ארגנטינה | 1 – 1 | צ'ילה   |
|  ברזיל | 0 – 2 | ארגנטינה   |
|  צ'ילה | 1 – 2 | אורוגוואי   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 בספטמבר 1920 |  צ'ילה | 0–1 |  ברזיל | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: מרטין אפסטגיי (אורוגוואי) |
| 11 בספטמבר 1920 |  |  | איסמאל אלבריזה  53' | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: מרטין אפסטגיי (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בספטמבר 1920 |  אורוגוואי | 1–1 |  ארגנטינה | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: פרנסיסקו חימנז (צ'ילה) |
| 12 בספטמבר 1920 | חוסה פיאנדיבנה  10' |  | אצ'ביירה  75' | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: פרנסיסקו חימנז (צ'ילה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 בספטמבר 1920 |  ברזיל | 0–6 |  אורוגוואי | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: קרלוס פנטה (צ'ילה) |
| 18 בספטמבר 1920 |  |  | אנחל רומאנו  23', 60'   אנטוניו אורדינאראן  26' (פ)   חוסה פרס  29', 65'   אנטוניו קמפולו  48' | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: קרלוס פנטה (צ'ילה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 בספטמבר 1920 |  ארגנטינה | 1–1 |  צ'ילה | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: ז'ואאו דה מריה (ברזיל) |
| 20 בספטמבר 1920 | מיגל דלאוואלה  13' |  | בולאדוס  30' | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: ז'ואאו דה מריה (ברזיל) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 בספטמבר 1920 |  ברזיל | 0–2 |  ארגנטינה | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: מרטין אפסטגיי (אורוגוואי) |
| 25 בספטמבר 1920 |  |  | אצ'ביירה  40'   חוליו ליבונטי  73' | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: מרטין אפסטגיי (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 בספטמבר 1920 |  צ'ילה | 1–2 |  אורוגוואי | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: קרלוס פנטה (צ'ילה) |
| 26 בספטמבר 1920 | אורליו דומינגס  60' |  | אנחל רומאנו  37'   חוסה פרס  65' | אצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב, ויניה דל מאר שיפוט: קרלוס פנטה (צ'ילה) |
מלכי השערים

אורוגוואי אנחל רומאנו
אורוגוואי חוסה פרס
ארגנטינה ראול אצ'ביירה
אנחל רומאנו, סיים כמלך השערים בטורניר
LGM-30 מיניטמן

| --- | --- |

שיגור מיניטמן
 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל בליסטי בין-יבשתי, משוגר מ"סילו"
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  בואינג
 עלות יחידה:  $7,000,000
 תקופת השירות:  1962 (דגם I), 1965 (דגם II), 1970 (דגם III) – הווה
 משתמשים:  חיל האוויר של ארצות הברית 
 פלטפורמת שיגור:  ממגורת טילים
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק מוצק (בשלבים 1,2) ודלק נוזלי בשלב השלישי
 משקל:  כ 36 טון
 ממדים
 אורך:  כ 18 מטר
 קוטר:  כ 1.7 מטר
 ביצועים
 מהירות:  23 מאך (28,176 קמ"ש)
 טווח:  מיניטמן III - כ-14,000 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  W62, W78, W87
 הנחיה:  אינרציאלית, אוטונומית, ייתכן גם תיקון לפי כוכבים ונווט לפי לוויינים
 
LGM-30 מיניטמן (באנגלית: LGM-30 Minuteman) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי המתופעל על ידי פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית. נכון לשנת 2014 זהו הטיל הבליסטי הבין-יבשתי הקרקעי היחידי שנמצא בשירות מבצעי ובתור שכזה - הוא מרכיב מרכזי בהרתעה האסטרטגית של ארצות הברית, ביחד עם הטילים המשוגרים מצוללות וביחד עם נשק גרעיני שנישא על ידי מטוסים. המיניטמן נושא ראש קרבי בעוצמה של 300–500 קילוטון, והראשון לשאת ראשי נפץ מרובים. הטיל נקרא על שמם של אנשי המיליציה האמריקאים מימי מלחמת העצמאות של ארצות הברית (בתרגום חופשי: "נכון לפעולה תוך רגע").
הטיל מתוכנן להישאר בשירות, לכל הפחות, עד 2030. נכון ל-2016 מתפעל חיל האוויר האמריקאי כ-400 טילים מסוג זה המאוחסנים בתוך מבנים ייעודיים מסוג סילו לצורך זה.
היסטוריה

שני הדגמים הראשונים של הטיל, "מיניטמן I" ו"מיניטמן II", שירתו בין השנים 1962–1997, 35 שנים בסך הכול. שירות מבצעי מוצלח זה מיוחס לשתי טכנולוגיות חדשניות ששולבו בטיל. ראשית, השילוב המוצלח של מאיץ דלק מוצק ושנית, ה"מיניטמן" היה הטיל הבין-יבשתי הראשון ששולבה בו מערכת אינרציאלית ממוחשבת ולמעשה הוא נחשב למערכת המבצעית הגדולה, הראשונה שהייתה "מערכת משובצת מחשב".
היסטוריה > מיניטמן I

שיגור ראשון בוצע בפברואר 1961. עד יוני 1965 סופקו 800 טילים. טיל זה היה הטיל בליסטי בין-יבשתי הראשון שעשה שימוש בשלב ראשון שהוא מאיץ דלק מוצק. טיל זה הוא גם הטיל הראשון שעשה שימוש במחשב בקרה שכלל סוג של "דיסק קשיח" ו"מעגלים משולבים". נושאים אלו היו פורצי דרך בתקופתם.
היסטוריה > מיניטמן II

דגם זה כלל מספר פריצות דרך ובכללן יכולת נשיאה של ראש קרבי בעוצמה של 1.2 מגה-טון, אמצעים לשיבוש מערכות הגנה אקטיבית, ואמצעי ניהוג של השלב השני, שהיה מונע בדלק נוזלי - מבלי להיזדקק לנחיר פליטה מתכוונן. השליטה בכיוון הדחף של השלב המונע בדלק נוזלי הושגה תוך הישענות על מזרקים שפועלים באמצעות הזרקת נוזל לתוך זרם הפליטה של המנוע, מבלי שיש צורך בחלקים מכניים נעים גדולים (באנגלית, טכנולוגיה זו מכונה:
(liquid injection thrust vector control (TVC).
היסטוריה > מיניטמן III

טיל זה היה הטיל הראשון שהוא טיל מרובה ראשי נפץ. הטיל יכול לשאת עד שלושה ראשים קרביים בעוצמה של 150 קילו-טון (W62ׁׁׁׂׂׂ) (לעומת ראש קרבי אחד של 1.2 מגה-טון בדגם הקודם) אך קיימת אופציה לשלושה ראשי נפץ עם תפוקה של 350 קילו-טון כל אחד (W78). כדי לאפשר "לשחרר" כל ראש נפץ לעבר מטרה משלו, התווספו מנועי דחף ל"מנשא" הרש"קים שאיפשרו לו שינויים קטנים במצבו המרחבי, במסלולו ובמהירות שלו, כך שניתן לכוון כל ראש נפץ בנפרד. בעשורים האחרונים, 450 הטילים עברו שדרוגים שונים ובימינו הם מותאמים לנשיאת ראש קרבי אחד(W87).
מצב נוכחי ופיתוח מתוכנן

תוכנית טילי ה-PEACEKEEPER שתוכננו להחליף את טילי המיניטמן, בוטלה במסגרת הסכמי START-II.  חיל-האוויר האמריקאי מתכנן להמשיך ולתפעל את טילי המיניטמן לפחות עד 2030. טילי המינטמן יוחלפו בטילי ה-LGM-35 סנטינל בסביבות 2030.
ניסויים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חלק גדול מהניסויים מפורטים בקישור של חיל האוויר האמריקאי (ראה להלן, קישורים חיצוניים)
שימושים ויישומים מיוחדים > מיניטמן נייד על קרונות רכבת

בשנת 1959 פורסמה תוכנית להקמת "טייסות" מיניטמן שיישענו על שיגור מתוך רכבת כשהרעיון הוא שניידות הרכבת תביא למצב בו האויב לא יכול לשגר כנגד טילים אלה "מכה מקדימה". הרעיון הבשיל לידי ניסוי הדגמה ואולם לבסוף, ביטל הנשיא קנדי את התוכנית.
שימושים ויישומים מיוחדים > טיל מיניטמן משוגר מהאוויר

תוכנית לאפשר שיגור טילי מיניטמן מתוך מטוסי "גלקסי", כולל ביצוע ניסוי הדגמת היתכנות. התוכנית לא הבשילה להצטיידות, ככל הידוע על רקע של קשיים הנדסיים ובטיחותיים. היכולת העקרונית, אבל, היוותה נושא לדיון במסגרת הסכמי START.
שימושים ויישומים מיוחדים > טיל מיניטמן כמימסר רדיו

אחד הנושאים שנדונו בהרחבה, במסגרת תפיסת ההרתעה של ארצות הברית, הייתה השאלה איך מבטיחים את רציפות היכולת להעביר פקודה אל הכוחות הגרעיניים האמריקאים, גם לאחר שארצות הברית נתקפה. במסגרת זו, יצורו טילי "מיניטמן" שמטרתם הייתה לשדר פקודת הפעלה, תוך כדי מעוף הטיל ובכך להבטיח שניתן יהיה להעביר פקודות גם לאחר היפגעות.
שימושים ויישומים מיוחדים > מיניטמן כמשגר לוויינים

תוכנית להשתמש בטילי ה"מיניטמן, כמשגר לוויינים "לפי צורך", בהתראה קצרה, נהגתה ונזנחה על רקע חוסר עניין.