קודו גמלוני
הקודו והאדם > בתרבות המודרנית > שונות

הקודו הגמלוני תופס חלק חשוב בספר הלא-בדיוני הגבעות הירוקות של אפריקה (1935) של הסופר-הצייד ארנסט המינגוויי, ועלילת הספר מבוססת על הרפתקאותיו של המינגוויי במסעו במזרח אפריקה ב-1933 באזור אגם מניארה שבטנגניקה. האובססיה של המינגוויי לצוד קודו זכר מרחפת לכל אורך הספר, כאשר בחלק הראשון והשלישי הוא מבלה זמן רב במארבים כושלים ובניסיונות שווא לאתר אותו - כולל מקרה בו הוא הספיק לשמוע מרחוק את נביחת האזהרה שלו; בחלק הרביעי, לאחר שהגיע לאזור חדש ולא מוכר הוא מצליח בסופו של דבר לצוד שני זכרי קודו גדולים עם קרניים מרשימות. הקודו הגמלוני תופס חלק חשוב גם בספר "קרנו של הצייד" (1953) של הסופר-צייד האמריקני רוברט רוארק; בספר, המתאר ציד של מיני בעלי חיים באפריקה, רוארק מקדיש זמן רב על מנת לצוד את הקודו ללא הצלחה, ומגדיר אותו כבעל חיים חמקמק וזהיר שמצליח תמיד להתל בצייד ולהימלט ממנו. תיאורים אלו ואחרים, אחראים ליצירת הביטוי בעולם הציד "רוח הרפאים האפורה". מידע על הקודו ותיאורי ציד שלו מופיעים גם בספריו של מגלה הארצות הבריטי פרדריק סלוס "טיולי ציידים באפריקה" (1907), ו"האקדח בבית ובחו"ל: חיות הציד הגדולות של אפריקה" (1914). במהלך מלחמת המאטאבלה השנייה שהתרחשה ב-1896 על אדמת זימבבואה בין חברת דרום אפריקה הבריטית לשבט המאטאבלה, השימוש בשופר הקודו על ידי הילידים כאמצעי להזעקת תגבורות לוחמים משך את תשומת ליבו של הקצין הבריטי רוברט באדן פאוול, אשר לקח איתו בתום המלחמה שופר כזה בתור מזכרת; בתקופה מאוחרת יותר, לאחר שייסד את תנועת הצופים, פאוול השתמש בשופר הקודו מדי יום על מנת להעיר את החניכים במחנה הצופים הראשון מסוגו על אדמת האי ברונזה במחוז דורסט שבאנגליה. בקהילות האפריקאנרים, יריקת גללי קודו (Bokdrol Spoeg באפריקנס) היא ספורט פופולרי בו מתחרים המשתתפים על יריקת גלל של קודו למרחק הרב ביותר; המשחק נוצר במקור על ידי ציידים מתוסכלים שבילו זמן רב במרדף כושל אחר הקודו ונתקלו לכל היותר בגלליו המפוזרים בסבך, והפך לספורט עם תחרות רשמית החל משנת 1994. אף שגלל הקודו נחשב לגלל הרשמי של התחרות, יש המשתמשים גם בגללים של בעלי חיים נוספים. מלבד בתחרויות מקומיות ואזוריות בפרובינציות הדרום-אפריקניות הכף המזרחי וקוואזולו-נטאל, הספורט מתרחש לעיתים בשווקים, פסטיבלים ומופעים או באופן ספונטני ובמפגשים. בתחרויות, המרחק לא נמדד לפי מקום הפגיעה אלא לפי מקום העצירה, ויש המשרים את הגלל קודם לכן באלכוהול מסיבות היגייניות. שיא היריקה הנוכחי שנקבע בשנת 2006 עומד על 15.56 מטר.
במהלך שנות ה-70, כוחות הביטחון של רודזיה היו חלוצים בפיתוח משורייני חי"ר קלים ששימשו אותם במלחמת הסבך הרודזי. אחד מכלי הרכב הללו היה "משוריין הקודו" - רק"מ טקטי עם מבנה יוצא דופן אשר היה מסיבי יותר מהמשוריינים הקלים האחרים (לאופרד, פומה, ורינו) ואשר היה בו מקום ל-4 לוחמים ונהג. משוריין הקודו יוצר ב-1977 במקור עבור כוחות ה-SWAT של משטרת רודזיה לשימוש בלוחמה בשטח בנוי, אך בהמשך עבר הסבה לרכב סיור על ידי יחידת "השדים השחורים" (רגימנט השריון הרכוב) של הצבא הרודזי, לנוכח התאמתו לדרכים משובשות ולפגיעות של משוריינים קלים אחרים למטעני צד ורימונים; עקב התכנון והמבנה המיוחד של שלדת הקודו, הוא הגן בהצלחה על חיי לוחמים במארבים שלוו בנק"ל ומטענים, וסככת השריון המעוגלת שלו הגנה על הלוחמים מפני יידוי רימונים. חברת אטלס - יצרנית המטוסים של דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, פיתחה ב-1975 את ה"אטלס C4M קודו" - דגם של מטוס תובלה קטן המבוסס על מטוס האימון האיטלקי AL-60 איירמאקי, ואשר היה יכול לעבור הסבה מהירה ממטוס תובלה צבאי למטוס להובלת לוחמים או צנחנים;
 כ-40 יחידות של המטוס יוצרו עבור חיל האוויר הדרום-אפריקאי. בעולם ההיי-טק, "קודו" (Apache Kudu) הוא שמו של תוסף להאדופ (פרויקט קוד פתוח של מוסד התוכנה אפאצ'י), אשר משלים את שכבת האחסון ומאפשר לבצע ניתוח זריז על נתונים מהירים ושילוב מהיר של עדכונים; הלוגו של התוסף הוא קודו מזנק. בנמיביה, Kudu FM, הוא שמה של תחנת רדיו שפעילה מהבירה וינדהוק מאז שנת 1998. שדה הגז קודו הוא שמו של שדה גז תת-ימי ענקי הנמצא לחופי נמיביה והיחיד מסוגו במדינה זאת; עתודות הגז בשדה מוערכות בכ-3.3 טריליון מטר מעוקב. הקודו הגמלוני גם העניק את שמו לשני מיני צמחים שהוא חוסה בצילם או ניזון מענפיהם: תות הקודו (Pseudolachnostylis maprouneifolia) ושושן הקודו (Pachypodium saundersii).
בתחום ההרלדיקה, ניתן למצוא את הקודו בסמל זימבבואה, בסמלם של הערים יוסאקוס, גרוטפונטיין וגובאביס בנמיביה, בסמלם של הפרובינציות הדרום אפריקניות - הכף הצפוני ומפומלנגה, ובעבר גם בסמלה ודגלה של סומלילנד הבריטית. השימוש בקודו כסמל נפוץ אצל ארגונים וחברות באפריקה, בעיקר כאלו העוסקים בתחום הציד, תיירות אקולוגית ומלונאות. הקודו הגמלוני מופיע על צידו האחורי של שטר בערך של 50 דולר נמיבי בכל גלגולי סדרת השטרות מאז 1978, על צידו האחורי של שטר בערך של 50 מיטיקל מוזמביני, על צידו האחורי של שטר בערך של 5 ביר אתיופי, על צידם האחורי של שטרות השיליניג הסומלילנדי בערך של 5, 10, 20 ו-50 המונפקים על ידי המדינה הבלתי-מוכרת סומלילנד, ובעבר גם על שני צדדיו של שטר בערך 5 דולר זימבבואי ועל שטר בערך של 20 קוואצ'ה זמביאני בסדרת השטרות של 1992; הקודו גם מופיע על מטבע בערך של 2 ראנד דרום-אפריקאי, וצלליות של נקבות קודו כפי שנחרטו באתרי אומנות סלע מופיעות באופן משני על שטר בערך של 10 ראנד דרום-אפריקאי החל מ-2012.
הקודו הגמלוני מוכר גם בהקשר היהודי: בעוד שברוב קהילות ישראל נהגו לתקוע בראש השנה בשופר מקרן האיל, ביהדות תימן נהגו לתקוע מאז ומקדם בשופר הקודו. השופרות הגיעו לתימן ככל הנראה מאתיופיה הסמוכה אשר שוכנת מעבר למיצרי באב אל-מנדב ובה מצוי מין זה. יהודי תימן שעלו לישראל, הביאו איתם את שופרות הקודו שקיבלו את הכינוי שופר תימני, ורבים מהם נוהגים לתקוע בו עד היום. הקודו הוא מכפיל פרסה ומעלה גרה ולכן מהווה חיה כשרה.
ברחבי יבשת אפריקה שבה הקונפליקטים בין האדם לחי נפוצים בהקשר החקלאי, הקודו נחשב דווקא לחיה אהודה: בניגוד לרבים מאוכלי העשב הגדולים באפריקה, תזונתו של הקודו מבוססת בעיקר על שיחים כך שהוא אינו מזיק לחקלאות המקומית או מתחרה על מקורות מזון עם בעלי חיים מבויתים כצאן ובקר. הקודו אמנם חושש מן האדם, אך עקב קרניו המסיביות, אינסטינקט הבריחה שלו עשוי להפוך אותו לקטלני בעת שנדחק לפינה. ידוע על מקרה אחד שבו קודו זכר הרג אדם; המקרה אירע בעיר רונדו בנמיביה לאחר שקודו נתפס במלכודת תיל בקרבת העיר, וכאשר הכפרי שפרס אותה ניסה להמית אותו עם גרזן, הקודו שניסה להימלט נעץ את אחת מקרניו בחזהו השמאלי והרג אותו במקום. במדינות אפריקה הדרומית כדוגמת זמביה, בוצוואנה, דרום אפריקה וזימבבואה, מלבד תמרורים מיוחדים המזהירים מפני חיות ספציפיות (היפופוטם, פיל, נמר, אריה וכו'), ישנו תמרור אזהרה כללי לנהגים המתריע מפני חצייה של חיות בר ובו מופיע איור של קודו גמלוני מזנק. תאונת דרכים בעקבות התנגשות עם הקודו מתרחשת לפרקים, ועשויה להיות קטלנית והרת אסון לנוסעים עקב המסה הגבוהה של החיה; לרוב, הזינוקים של הקודו בעת חציית הכביש מובילים אותו להתרסק לתוך השמשה הקדמית במקום לחזית הרכב, מה שמגביר את רמת הסיכון לנוסעים בעת הפגיעה. מחקר שבחן את תאונות הדרכים בפרובינציית הכף המזרחי על פני תקופה של 5 שנים, גילה שבמהלך עונת הציד הנמשכת ממרץ עד אפריל, ההתנגשות בקודו הופכת לשכיחה יותר מבמינים אחרים, כאשר 45% מכלל ההתנגשויות עם הקודו התרחשו בשעות הלילה, 39% בשעות הדמדומים, ורק 14% בשעות היום; נמצאו שני גורמים עיקריים לכך: במהלך עונת הציד הקודו חוצה כבישים בתדירות גבוהה עקב ההפרעה האנושית, והגדרות בצידי הכבישים אשר אמורות להגביל את תנועת החיות אינן יעילות מול הקודו המדלג מעליהן בקלות; בהתאם לכך, הקודו הופך לחיה העיקרית שנתקלת ברכבים בכבישים. ההסבר לכך ששעות הלילה והדמדומים תופסות את הנתח המרבי מכלל התאונות, טמון בשעות הפעילות של הקודו, וכן עקב העובדה שהוא חש בטוח יותר לחפש מקום מסתור בחסות החשיכה. לקודו כאמור יכולת קפיצה טובה, והחזקתו בחוות ציד סגורות מאתגרת במיוחד לנוכח יכולתו לדלג על גדירות גבוהות מהרגיל. גדר בגובה 2.5 מטר נמצאה כמחסום יעיל למדי בפני הקודו בכך שהוא אינו מנסה לקפוץ מעליה, אך בעת מצוקה גובה זה אינו מהווה כלל מכשול עבורו. חרף יכולת הקפיצה המעולה שלו, הקודו נתפס לא אחת בגדירות תיל נמוכות בדומה לחיות בר אחרות; הסיבה לכך היא שהקודו מסתפק בדילוג קל מעל גדר נמוכה במקום לבצע קפיצה משמעותית שמבזבזת אנרגיה.