stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדניים
מיון העדניים

במשפחה 14 סוגים:
משפחת עדניים (Paradisaeidae)
סוג ומין יחיד עדני העורב (Lycocorax pyrrhopterus)
סוג מנוקוד (Manucode)
סוג ומין יחיד עדני מריע (Phonygammus keraudrenii)
סוג פרדיגלה (Paradigalla)
סוג אסטרפיה (Astrapia)
סוג פרוטיה (Parotia) - בו המין עדני לוס
סוג ומין יחיד עדני מלך-סקסוניה (Pteridophora alberti)
סוג לופוריה (Lophorina) - בו עדני מפואר
סוג עדני מגלני (Epimachus) - בו עדני סייפני
סוג עדני מגלני שחור-מקור (Drepanornis)
סוג עדני חשוף-ראש (Diphyllodes)
סוג ומין יחיד עדני מלכותי (Cicinnurus regius)
סוג ומין יחיד עדני ואלאס (Semioptera wallacii)
סוג ומין יחיד עדני תריסר החוטים (Seleucidis melanoleuca)
סוג בת-עדן (Paradisaea)
תמונות

עדני וילסון
דאלאס קאובויס

דאלאס קאובויס (באנגלית: Dallas Cowboys) היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר ארלינגטון, פרבר של דאלאס שבמדינת טקסס.
הקבוצה נוסדה והצטרפה לליגת ה-NFL ב-1960, ומאז זכתה חמש פעמים בסופרבול. הצלחות הקבוצה לאורך קיומה, משכו אליה אוהדים רבים, ועל כן היא מכונה "הקבוצה של אמריקה". בניית האצטדיון החדש בפרברי דאלאס, העלתה את שווי הקבוצה, ועל פי הערכות מגזין פורבס היא קבוצת הפוטבול בעלת השווי הגבוה ביותר בעולם. שווי הקבוצה נכון לשנת 2021 הוערך על יד פורבס בכ-6.5 מיליארד דולר, קבוצת הספורט בעלת השווי הגבוה בעולם.
היסטוריה

דאלאס היא קבוצת ההרחבה הראשונה של ה-NFL. את מאזן הניצחונות החיובי הראשון השיגה בעונתה השישית בליגה, ב-1966. עונה לאחר מכן העפילה בפלייאוף עד גמר החטיבה, אך הפסידה בהתמודדות מול גרין ביי פאקרס ולא העפילה לסופרבול, במשחק שזכה לכינוי "משחק הקרח" משום שהתקיים בטמפרטורה של פחות מ-10 מעלות צלזיוס מתחת לאפס עם רוחות עזות. בעונת 1971 העפילה לסופרבול VI, בו גברה על מיאמי דולפינס 3-24 וזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-1975 העפילה בפעם השנייה לסופרבול בו הפסידה לפיטסבורג סטילרס, בעונת 1977 זכתה בסופרבול XII לאחר שגברה על דנוור ברונקוס ובעונת 1978 הפסידה בסופרבול לפיטסבורג סטילרס. בסרט שנעשה על ידי ה-NFL על הקבוצה בעקבות עונה זו, זכתה לכינוי הקבוצה של אמריקה, כינוי שדבק בה מאז.
לאחר שורה של אכזבות בשנות ה-80, נמכרה הקבוצה ב-1989 לבעליה הנוכחיים, ג'רי ג'ונס. באותה שנה בחרה הקבוצה את הקוורטרבק טרוי אייקמן בבחירה הראשונה בדראפט וכן ביצעה עסקת ענק עם מינסוטה ויקינגס. במסגרת העסקה קיבלה דאלאס חמישה שחקנים ובחירות דראפט עתידיות רבות בתמורה לכוכב הקבוצה הרשל ווקר. העסקה אפשרה לדאלאס לבנות עצמה מחדש, היא זכתה חמש פעמים רצופות בראשות הבית בשנים 1992–1996, וזכתה בעוד שלושה תוארי סופרבול ב-1992, 1993 ו-1995. מאז לא הצליחה הקבוצה להעפיל פעם נוספת לסופרבול.
ביוני 24 שחררה נטפליקס סדרה בת שבעה פרקים שמתארת את קורות חייהן של מעודדות הקבוצה במהלך עונת שנת 23 הסדרה נקראת America's Sweethearts.
הערות שוליים

↑  Mike Ozanian, The NFL’s Most Valuable Teams 2021: Average Team Value Soars To $3.5 Billion As League Shrugs Off Pandemic Year, Forbes (באנגלית)
↑   https://www.netflix.com/il/title/81685878?s=i&trkid=262412350&vlang=he&clip=81902233
| קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית הצפוני | הבית הדרומי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית הצפוני | הבית הדרומי | הבית המערבי |
| באפלו בילס | בולטימור רייבנס | יוסטון טקסאנס | דנוור ברונקוס | דאלאס קאובויס | שיקגו ברס | אטלנטה פאלקונס | אריזונה קרדינלס |
| מיאמי דולפינס | סינסינטי בנגלס | אינדיאנפוליס קולטס | קנזס סיטי צ'יפס | ניו יורק ג'איינטס | דטרויט ליונס | קרוליינה פנתרס | לוס אנג'לס ראמס |
| ניו אינגלנד פטריוטס | קליבלנד בראונס | ג'קסונוויל ג'אגוארס | לאס וגאס ריידרס | פילדלפיה איגלס | גרין ביי פקרס | ניו אורלינס סיינטס | סן פרנסיסקו 49' |
| ניו יורק ג'טס | פיטסבורג סטילרס | טנסי טייטאנס | לוס אנג'לס צ'רג'רס | וושינגטון קומנדרס | מינסוטה ויקינגס | טמפה ביי באקנירס | סיאטל סיהוקס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007335183505171  LCCN: n50039118  MusicBrainz: 54baf951-5008-443b-b692-8e66ccedd64d  VIAF: 130152375   WorldCat (עם VIAF): 130152375 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריאן כהן

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1922 מנהיים, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  8 ביולי 1944 (בגיל 21) וילה-לה-גרנד, צרפת 
 מדינה:  גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, הרייך הגרמני 
 מקום מגורים:  פריז, ברן, מואסק, מריינדורף, ברצלונה, גרנובל 
 בן או בת זוג:  עמנואל רסין 
 פרסים והוקרה:  צלב המלחמה 1939-1945 (7 בנובמבר 1945)  מדליית הרזיסטנס (15 ביוני 1946) 
 
לוחית שטולפרשטיין לזכרה
מריאן כהן (בצרפתית: Marianne Cohn;‏ 17 בספטמבר 1922 – 8 ביולי 1944) הייתה פעילה במחתרת היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה. היא נתפסה על ידי הנאצים כאשר ניסתה להבריח ילדים יהודים אל מעבר לגבול, עונתה ונרצחה. כינויה המחתרתי היה קולן (Colin).
חייה ופועלה

כהן נולדה ב-17 בספטמבר 1922 בעיר מנהיים שבגרמניה. הייתה חברה ב"תנועת הצופים היהודים בצרפת", וב-1942 הצטרפה גם ל"תנועת הנוער הציוני המאוחדת". בתקופה זו התגייסה לארגון מחתרתי שפעל בחסות שתי התנועות. לאחר שחבריה, מנהיגי הארגון, עמנואל רסין, מילה רסין ורולאנד אפשטיין נעצרו, תפסה כהן יחד עם חסידת אומות העולם רולאנדה בירז'י הנוצרייה, את מקומם. במסגרת פעולתה במחתרת, הצליחה להבריח כ-200 ילדים מצרפת דרך הגבול.
תפיסתה בידי הנאצים

ב-31 במאי 1944 הובילה כהן קבוצה של 28 ילדים וילדות יהודים בני ארבע עד שש-עשרה בניסיון לעבור את הגבול לשווייץ ליד העיר אנמאס (Annemasse) בצרפת. הקבוצה נלכדה בידי הגרמנים, והובלה לכלא פאקס באנמאס. ראש העיר של אנמאס, חסיד אומות העולם ז'אן דפו (Jean Deffaugt), הצליח לשכנע את מפקד הגסטפו בעיר להעביר לידיו 17 ילדים מהקבוצה, אותם הוא העביר למקום מבטחים.
לאחר מכן יצרו חברי המחתרת קשר עם ז'אן דפו, והוא העביר לכהן את תוכניתם להציל את חייה. על פי התוכנית, היה עליה להיכנס לתוך מכונית שתחכה בפינת אחד הרחובות שבהם צעדה מדי יום יחד עם אחד-עשר הילדים הנותרים שהובלו כל בוקר לעבודות כפייה. כהן סירבה, ולא הסכימה להציל את חייה, פן יבולע לילדים אחר כך. בתוך כך, היא הובלה מדי יום לחקירה ולעינויים בידי הגסטפו, אך סירבה בעקשנות למסור להם מידע.
בליל 8 ביולי נחטפה כהן על ידי אנשי מיליציה שפעלה תחת חסותם של הנאצים, ונרצחה על ידיהם בבעיטות ובמהלומות גרזן. רק לאחר שחרור אנמאס, נתגלתה גופתה והובאה לקבורה. על פי עדות של דניז סיקירסקי (קוליברי), גופתה של כהן זוהתה על ידי מולה (עמנואל) ראסין, ב-21 באוגוסט, בזכות הנעליים לרגליה, שאותן קנה לה ראסין. מולה רסין הוא אחיה של מילה ראסין שהועברה מקומפיין לרוונסבריק ב–3 בפברואר 1944 ונהרגה בהפצצות בעלות הברית.
הנצחה

בשנת 1982 נחנך גן הנושא את שמה ביד ושם, ליד האודיטוריום המוקדש למחתרת היהודית בצרפת. ב-1984, לרגל ציון 40 שנה לשחרור אנמאס, נקרא בניין בית ספר בעיר על שמה, והוקמה מצבה לזכרה ולזכר שאר אנשי המחתרת שנהרגו בעיר. ב יוני 2017 הוקמה תערוכת תלמידים עולים מצרפת מבית הספר צייטלין, עירוני יב' תל אביב בניהולה של מגלי רונו -קטורזה, אשר הוצגה בבית ווהלין בגבעתיים, בנוכחות שגרירות צרפת, לזכר מריאן כוהן ומילה ראסין -" בעקבות מילה ומריאן אל החיים". התערוכה זכתה לפרס " יד ושם " לתוכנית חינוכית העוסקת בתולדות יהודי צרפת בשואה", בשיתוף עמותת "עלומים", והקרן לזיכרון השואה בצרפת.
שיר שכתבה

בהיותה בכלא כתבה שיר על פיסת נייר:
מחר אני אבגוד, לא היום

מחר.

היום עקרו לי ציפורניים,

אני לא אבגוד.

אינכם יודעים את גבולות אומץ לבי,

אני – אני יודעת.

אתם חמישה,

ידיכם הקשות ענודות טבעות,

לרגליכם נעליים מסומרות.

מחר אבגוד, לא היום.

מחר.

דרוש לי לילה כדי להחליט,

דרוש לילה, לא פחות,

כדי להתכחש, כדי להפנות עורף,

כדי לבגוד.

כדי להתעלם מידידי.

כדי להפנות עורף ללחם וליין,

כדי לבגוד בחיים,

כדי למות.

מחר אני אבגוד, לא היום.
השיר, שמוכר תחת הכותרת "מחר אני אבגוד", בוצע בשנת 1986 על ידי עפרה חזה במסגרת הופעה טלוויזיונית בחידון הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה. הווידאו מהופעה זו פורסם בעבר ביוטיוב על ידי צוות אתר "עפרה חזה - משמרים את הגחלת", אך הוסר בהמשך מסיבות לא ידועות.
ראו גם

ילדים בשואה
לקריאה נוספת

Magali Ktorza, « Marianne Cohn, Je trahirai demain, pas aujourd'hui », Revue d'histoire de la Shoah, n° 161, septembre-décembre 1997, pp. 96-112
Magali Renaud Ktorza, Marianne Cohn au service des enfats juifs, Éditions Ampelos, Paris, 2021,215 pp. ISBN 978-2-35618-210-4.
הערות שוליים

↑  באתר עלומים
↑  מאיר עוזיאל, ‏עפרה חזה לא ניסתה להיות בינלאומית, ולכן היא היחידה שנעשתה אוניברסלית, באתר מעריב אונליין, 13 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263829005171  BnF: cb140883960 (data)  GND: 120830817  ISNI: 0000 0001 1737 8681  LCCN: n2015013728  SNAC: w66704hg  VIAF: 3312039   WorldCat (עם VIAF): 3312039 
שלט הנצחה ביד ושם בגן לזכר מריאן כהן.
ברטה הנדל

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1869 אויפשט, הונגריה 
 פטירה:  1 באוגוסט 1927 (בגיל 57) טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 שם לידה:  Handl Berta 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 בן או בת זוג:  בלה דיאושי (1893–1927) 
 
ברטה הנדל (בהונגרית: Handel Berta; אויפשט, 30 בספטמבר 1869 – בודפשט, 1 באוגוסט 1927) הייתה זמרת אופרה (מצו סופרן) יהודייה-הונגרייה. היא הייתה "מאסטרו השירה והמשחק" של בית האופרה של בודפשט.
ביוגרפיה

ברטה הנדל נולד במשפחה יהודית כבתם של הסיטונאי קלמן הנדל ושל אמה זילברמן. בסיום לימודיה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט היא המשיכה להכשיר עצמה כזמרת אופרה בהדרכת ניקלאס-קמפנר ומורים נוספים. הנדל הופיעה לראשונה על הבמה כאורחת בתיאטרון העירוני של לייפציג ביולי 1890, שם חתמה חוזה לאחר מכן. ב-17 באוקטובר 1891 הופיעה בהונגריה באופרה של גונו פאוסט בתפקיד מרגרט, שהיה תפקידה הגדול הראשון. מאז 1892 היא הייתה הזמרת של בית האופרה המלכותי ההונגרי, שם זכתה תמיד להערכת גדולה כזמרת המצו-סופרן עם הקול החזק והיפה שלה ומשחקה הסלקטיבי והמוקפד. היא הופיעה גם כזמרת אורחת בבתי אופרה של וינה, ברלין, פרנקפורט המבורג. בנובמבר 1912 מונתה ל"מאסטרו השירה והמשחק" של בית האופרה ובספטמבר 1916 נבחרה לחברת כבוד של המוסד ליום השנה ה-25 של הופעותיה במוסד. לאחר פרישתה מהבמה היא לא ניתקה את הקשר מהאמנות, אלא לימדה את הדור הצעיר לקראת קריירה של זמר/ת.
ברטה הנדל הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
משפחתה

ב-28 ביוני 1893 הוא התחתנה עם מבקר המוזיקה בלה דיאושי בבודפשט.
בתם הייתה זמרת האופרה אדית דיאושי.
תפקידיה העיקריים

בטהובן: פידליו - תפקיד ראשי
ביזה: כרמן - מיקאלה
גולדמרק: מלכת שבא - תפקיד ראשי
שארל גונו: פאוסט - מרגרט
אנגלברט הומפרדינק: בנזל וגרטל - הנזל
ז'יל מאסנה: הנערה מנווארה - אניטה
מאיירבר: ההוגנוטים - ולנטיין
מאיירבר: הנביא - ברטה
מאיירבר: האפריקאית - סליקה
מאיירבר: רוברט השטן - אליס
ורדי: אאידה - אמנריס
וגנר: הוולקירה - ברונהילדה
וגנר: דמדומי האלים - ברונהילדה
וגנר: לוהנגרין - אורטרוד
וגנר: טנהויזר - אליזבת
ובר: הקלע החופשי - אגתה
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. I. kötet (Aágh Endre – Faust). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. [1929]. 350. o. (לקסיקון משחק הבמה ההונגרי: האנציקלופדיה של ספרות הדרמה ההונגרית. עורך אלדאר שופפלין. כרך א' (Endre Aágh - Faust). בודפשט: איגוד השחקנים הלאומי ומכון הפנסיה.(1929)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. ברטה הנדל
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése az újpesti izraelita hitközség születési akv. 43/1869. folyószáma alatt".
↑  "Diósyné Handel Berta elhunyt (1927. augusztus 2.) Pesti Hírlap, 49. évfolyam, 173. szám, 14. oldal".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 437/1893. folyószáma alatt".
מיכאיל לוריס מליקוב

| --- | --- |

הגנרל מיכאיל טריאלוביץ' לוריס מליקוב
 לידה:  20 בדצמבר 1825 טביליסי, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  10 בדצמבר 1888  (בגיל 62) ניס צרפת צרפת
 מקום קבורה:  Saint George's Church (1957) 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  Lazarev Institute of Oriental Languages  מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית חיל הפרשים של הצבא הקיסרי הרוסי
 תקופת הפעילות:  1847–1879 (כ־32 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות הפרשים בקווקז במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)  
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הקווקז  מלחמת קרים  המלחמה העות'מאנית-רוסית 
 עיטורים
 תואר רוזן לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית.   עיטור מסדר ג'ורג' הקדוש-דרגה שנייה
 תפקידים אזרחיים
 מושל אזור מורד הוולגה   ראש המועצה המנהלית העליונה של האימפריה   שר הפנים של האימפריה 1880 – 1881
 
הגנרל מיכאיל טריאלוביץ' לוריס מליקוב (ברוסית: Михаил Тариелович Лорис-Меликов‏; 20 בדצמבר 1825, טביליסי, האימפריה הרוסית – 10 בדצמבר 1888, ניס, צרפת) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר קנה את תהילתו כמפקד הכוחות הרכובים של הצבא הקיסרי בקווקז, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
ביוגרפיה

מליקוב נולד ב-1825 למשפחת אצולה ממוצא ארמני מהממלכה הגאורגית המאוחדת והתחנך בסנקט פטרבורג בין השנים 1825 – 1826. בשנת 1847 הצטרף לכוחות ההוסרים של הצבא ובשנת 1851 הוצב בצבא מלכות המשנה של הקווקז, שם שירת כ-25 שנים והצטיין כקצין פרשים.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), פיקד מליקוב על הכוחות הרכובים של צבא הקווקז, ונטל חלק בכיבוש ארדהאן, בהדיפת המתקפה העות'מאנית בגזרת אג'ריה, בהכנעת מצודת קארס והמצור על ארזורום. הוא הפגין יכולת פיקודית מרשימה לצד אומץ לב בקרב ולאחר המלחמה עוטר בעיטור מסדר ג'ורג' הקדוש-דרגה שנייה וזכה לתואר רוזן.
בשנת 1879 מונה לתפקיד מושל אזור מורד הוולגה ויכולת ההתמודדות שלו עם פרץ האלמנטים החתרניים והאנרכיסטיים, שהופנו כנגד שלטון הצארים, הוביל למינויו למושל במספר מחוזות נוספים. מליקוב נקט בצעדים נוקשים ויצירתיים כנגד ההתאגדויות השונות, עניין שהוביל למינויו לראש המועצה המנהלית העליונה של האימפריה, לאחר ניסיון ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני בשנת 1880. ב-אוגוסט 1880 מונה לתפקיד שר הפנים של האימפריה, תפקיד ממנו התפטר מספר חודשים לאחר רציחת הצאר אלכסנדר השני ועלייתו לשלטון של בנו הצאר אלכסנדר השלישי.
מליקוב פרש מפעילות ציבורית והלך לעולמו בניס שבצרפת, ב-10 בדצמבר 1888.
מיכאיל סקובלב

| --- | --- |

הגנרל מיכאיל דמיטריוביץ' סקובלב
 לידה:  29 בספטמבר 1843 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  8 ביולי 1882  (בגיל 38) סנקט פטרבורג האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 מקום קבורה:  Zaborovo 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 כינוי:  הגנרל הלבן
 השכלה:  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 בן או בת זוג:  Maria Gagarina 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית הצבא הקיסרי הרוסי
 תקופת הפעילות:  1861–1882 (כ־21 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 המושל הצבאי של מחוז פרנגה   ראש המטה של האוגדה הקוזקית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)   מפקד האוגדה ה-16 במלחמה העות'מאנית רוסית   מפקד החזית במערכה נגד טורקמניסטן ב-1880  
 פעולות ומבצעים
 כיבוש ח'אנות חיווה ב-1874   כיבוש ח'אנות קוקנד ב-1875   המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878): המצור על פלבן, כיבוש לובץ', קרב מעבר שיפקה
 עיטורים
 פור לה מריט  מסדר העיט האדום, דרגה 1  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 3 עם חרבות  מסדר סטניסלב הקדוש דרגה 1 עם חרבות  אות מסדר אנה הקדושה  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  חרב הזהב של גבורה  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סטניסלב הקדוש 
 הנצחה
 קורבטה רוסית נקראה על שמו   רחוב הנושא את שמו במוסקבה   פארק סקובלב בעיר פלבן
 
הגנרל מיכאיל דמיטריוביץ' סְקוֹבֶּלֵב (ברוסית:  Михаи́л Дми́триевич Ско́белев ‏; 29 בספטמבר 1843, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית – 8 ביולי 1882, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית) היה גנרל רוסי אשר קנה את תהילתו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
חייו

מיכאיל נולד למשפחת אצולה צבאית. הוא היה בנו של הגנרל דימיטרי סקובלב (1821–1879), אשר נלחם לצד בנו במלחמה העות'מאנית רוסית ונכדו של הגנרל והסופר איוון ניקיטיץ' סקובלב (1778–1849), אשר נלחם בצבא הפרוסי כנגד צבאו של נפוליאון. אימו של מיכאיל אולגה סקובלב לבית פולטבצבה עמדה בראש ארגון הצלב האדום בבלקן בעת המלחמה העות'מאנית רוסית.
בין השנים 1858–1860, למד סקובלב באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1861 התגייס סקובלב לרגימנט המשמר הרכוב של הצאר ושנתיים מאוחר יותר הוסמך לקצונה ומונה למפקד פלוגת הוסרים. בשנת 1866 נשלח ללימודים באקדמיה הצבאית לפיקוד ומטה של האימפריה הרוסית, אותה סיים בהצטיינות בשנת 1868.
בנובמבר 1868 נשלח לשרת בטורקסטן שבמרכז החלק האסייתי של הקיסרות הרוסית ופיקד על חיל המצב בעיר טורקמנבאשי. בהמשך שירת במטה של הדוכס הגדול מיכאיל ניקולאייביץ', הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז. בתקופת שירותו השתתף במסע המלחמה כנגד ח'אנות חיווה ב-1874 וח'אנות קוקנד ב-1875 בהם פיקד על כוחות הפרשים והפגין אומץ לב. בשנת 1876 מונה למושל הצבאי של מחוז פרגנה
בשנת 1877 הועלה לדרגת מאיור גנרל ומונה לפקד על החטיבה הקוזאקית, צורף לצבא הדנובה של האימפריה הרוסית ובראש כוחותיו, היה מראשוני החוצים את נהר הדנובה והחזיק את ראש הגשר לשאר הכוחות שנעו לתוך בולגריה. בהמשך השתתף בסדרת הקרבות שהובילו לכיבוש פלבן ולובץ'. הוא קודם לדרגת גנרל ומונה לתפקיד מפקד האוגדה ה-16 של צבא הדנובה. בהמשך חצו כוחותיו את הרי הבלקן והשתתפו בקרב ליד מעבר שיפקה. סקובלב זכה לכינוי הגנרל הלבן, מאחר שהופיע במדים לבנים ורכב על סוס לבן, עניין ששיווה לו מראה שהטיל מורא על יריביו מחד וגרר את הערצת חייליו, מאידך.
לאחר המלחמה, חזר סקובלב לזמן קצר לגזרת טורקסטן ובשנת 1881 מונה למפקד המחוז הצבאי מינסק. סקובלב התערה בפוליטיקה הפנים-רוסית והפגין דעות לאומניות, אשר נטו לגזענות וייחדו את האתניות הרוסית על פני שאר אוכלוסיית האימפריה. מייחסים אליו את מקור הסיסמה רוסיה לרוסים. סקובלב נישא לנסיכה מריה ניקולאבנה גגרין, אך הנישואין עלו על שירטון והזוג התגרש לאחר זמן קצר.
ב-4 ביולי 1882 לאחר שקיבל את משכורתו החודשית, יצא סקובלב מהעיר מינסק לכוון מוסקבה, בלווי מספר קציני מטה והגיע לעיר ב-7 ביולי. ב-8 ביולי, לאחר ארוחה חגיגית פרש סקובלב למלונו ונמצא מת במיטתו בנסיבות מסתוריות. הסיבה הרשמית שהוענקה למותו הייתה התקף לב, אך ברוסיה נפוצו תאוריות קשר, על כך שסקובלב נרצח בידי מרגלת אוסטרו-הונגרית ששהתה עמו במלון, או בידי המשטרה החשאית הרוסית בשל השתייכותו לארגוני ניהיליסטים. אביו ואב סבו, נפטרו אף הם בגיל צעיר יחסית ממחלת לב וסביר להניח שכך אירע גם במקרה שלו.
סקובלב נקבר באחוזה המשפחתית שלו בכפר ספאסקי שבמחוז ריאזאן, לצד הוריו.
הערות שוליים

↑  שולוחוב אנדרי, "מיכאיל סקובלב-הגנרל הלבן", באתר militera.lib.ru (ברוסית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271229405171  PLWABN: 9810595232605606  BnF: cb13743770f (data)  GND: 11907091X  ISNI: 0000 0001 0837 614X  LCCN: n92000688  LNB: 000254137  NKC: jn20020927002  NTA: 24599520X  SELIBR: 212512  SNAC: w68p9dh9  SUDOC: 060912588  VIAF: 69109119   WorldCat (עם VIAF): 69109119
דמיטרי מיליוטין

| --- | --- |

הפילדמרשל דמיטרי מיליוטין
 לידה:  28 ביוני 1816 מוסקבה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  25 בינואר 1912 (בגיל 95) סמייז קרים האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 מקום קבורה:  בית הקברות במנזר נובודוויצ'י 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  פנימיית אוניברסיטת מוסקבה  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 בן או בת זוג:  נטליה מיכאילובה פונסט 
 צאצאים:  יליזבטה מיליוטינה, אלכסיי מיליוטין, אלנה דמיטרייבנה מיליוטינה 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1833–1898 (כ־65 שנים)
 דרגה:  פילדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד במלחמת הקווקז   ראש המטה הכללי של הגיס הקווקזי של הצבא הרוסי, 6 בדצמבר 1857 – 30 באוגוסט 1860   מפקד הצבא הקיסרי הרוסי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הקווקז   דיכוי מרד האימאם שאמיל בדאגסטן   שר המלחמה בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)
 עיטורים
 פרס דמידוב (1853)  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  מסדר לאופולד  מסדר כתר הברזל  מסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  המסדר המלכותי של השרפים  מסדר הפיל  מסדר בית הכתר הוונדי  פור לה מריט  מסדר צלב טאקובו  עיטור אריה ושמש  מסדר סטניסלב הקדוש  צלב גדול של לגיון הכבוד  מסדר הנסיך דנילו הראשון  מסדר ולדימיר הקדוש  אות המסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר העיט האדום  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  מסדר העיט השחור  מסדר הדקל האקדמי  צלב הקווקז  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות מסדר העיט הלבן  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר האריה והשמש, דרגה ראשונה  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור הכוכב של רומניה  מדלייה עבור כיבוד צ'צ'ניה ודגסטאן  מדלייה עבור כיבוש מערב הקווקז  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר העיט האדום, דרגה 1  מסדר כתר הברזל 
 תפקידים אזרחיים
 סגן שר המלחמה הרוסי 30 באוגוסט 1860 – 9 בנובמבר 1861   שר המלחמה הרוסי 9 בנובמבר 1861 – 22 במאי 1881
 
דמיטרי אלקסייביץ' מיליוטין (ברוסית: Милютин, Дмитрий Алексеевич; ‏28 ביוני 1816, מוסקבה, האימפריה הרוסית - 25 בינואר 1912, סמייז, חצי האי קרים האימפריה הרוסית) היה שר המלחמה הרוסי בין השנים 1861 – 1881, ב-1898 הועלה לדרגת פילדמרשל והיה האחרון שנשא בדרגה זו מבין אנשי הצבא של האימפריה הרוסית. מיליוטין אחראי לשיקום צבא האימפריה הרוסית לאחר התבוסה במלחמת קרים, להפיכתו לצבא מודרני, מאומן ובעל תשתית אנושית רחבה המבוססת על גיוס חובה, בסיסי קבע וציוד חדיש אשר הובילו אותו לניצחון המוחץ על האימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). דמיטרי מיליוטין מילא תפקיד עיקרי ברצח העם הצ'רקסי.
חייו

ב-1833 סיים מיליוטין את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה וב-1836 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית. הוא נטל חלק במלחמת הקווקז כמפקד גדוד, נפצע בקרב ולאחר החלמתו עבר לכהן כמרצה באקדמיה הצבאית, שם התבלט כלוחם למען רפורמות במבנה ושיטות הלחימה של הצבא הרוסי. לאחר מלחמת קרים העלה מיליוטין הצעות מהפכניות לשינויים בצבא הרוסי אשר מצאו אוזן קשבת אצל אלכסנדר השני וב-1861 הוא מונה לתפקיד שר המלחמה.
עם הכניסה לתפקידו כשר המלחמה, החל מיליוטין בשורת רפורמות חסרות תקדים בצבא הרוסי. הוא פעל לביטול גזרת הקנטוניסטים והנהגת גיוס חובה כדי ליצור מאגר כוח אדם גדול ומאומן. מיליוטין חילק את האימפריה למחוזות צבאיים, הקים מנגנון גיוס לכל הגברים בגילאי 20 ומעלה והם חויבו לשרת 6 שנים בשירות סדיר ועוד 9 בשירות מילואים. מיליוטין הקים לראשונה מחנות קבע ובסיסי אמונים לצבא הרוסי ויצר למעשה את מנגנוני הצבא המודרני של המאה ה-20.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), באו הרפורמות של מיליוטין לידי ביטוי, כאשר הרוסים ניצחו באופן מכריע את המערכה ויצאו ממנה כאחת המעצמות המובילות בעולם.
ב-1898 קודם מיליוטין לדרגת פילדמרשל והיה האחרון בשורת הפילדמרשלים של האימפריה הרוסית (אם כי בשנים 1910–1912 הוענקה דרגה זו כדרגת כבוד לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולקרול הראשון, מלך רומניה) .דמיטרי מיליוטין מת בעיר סמייז שבחצי האי קרים, ב-25 בינואר 1912 ונקבר במנזר נובודוויצ'י שבמוסקבה.
ג'ולי טיימור

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1952 (בת 72) ניוטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר לאמנות קליפורניה  בית ספר ניוטון הצפוני  אוברלין קולג'  L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 בן או בת זוג:  אליוט גולדנטל   אליוט גולדנטל 
 פרסים והוקרה:  Tony Award for Best Costume Design (1998)  אגדות דיסני (2017)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזמר (1998)  Primetime Emmy Award for Outstanding Costumes for a Variety, Nonfiction, or Reality Programming (1993)  מלגת גוגנהיים (1989)  עמיתי מקארתור (1991)  תוכנית פולברייט  פרס אוליבייה  פרס ליגת הדרמה  Richard Rodgers Awards for Musical Theatre 
 
ג'ולי טיימור (באנגלית: Julie Taymor; נולדה ב-15 בדצמבר 1952) היא במאית קולנוע, אופרה ותיאטרון יהודייה־אמריקאית. בזכות בימוי המחזמר "מלך האריות" (1997), טיימור זכתה בפרס טוני לבימוי מחזמר.
קורות חיים > ילדות ונעורים

טיימור נולדה ב-15 בדצמבר 1952 למשפחה יהודית־אמריקאית במסצ'וסטס, ארצות הברית, כבת זקונים מבין ארבע אחיות. אמה, בטי ברנסטיין טיימור, הייתה אקטיביסטית במפלגה הדמוקרטית, ואביה, מלווין טיימור, היה רופא נשים. טיימור התעניינה בתיאטרון מגיל צעיר, וכילדה היא ואחיותיה העלו הצגות מול הוריהן. בגיל עשר, התחילה טיימור ללכת לשיעורי משחק בתיאטרון לילדים של בוסטון.
במהלך שנות התיכון שלה, טיימור נסעה לתקופה לסרי לנקה והודו. טיול זה עיצב את הקריירה העתידית שלה, כי בזכותו קיבלה טעימה ראשונה מהתיאטרון האסייתי, שהשפיע משמעותית על הסגנון שלה.
קורות חיים > ילדות ונעורים > תחילת הקריירה

בגיל שש עשרה סיימה טיימור את התיכון ועברה ללמוד בפריז במשך שנה, ב-"L’Écôle de Mime Jacques LeCoq". כשחזרה מפריז, טיימור התחילה ללמוד באוניברסיטת אוברלין שבאוהיו. בשנותיה באוניברסיטה עבדה בלהקות תיאטרון ניסיוני בניו יורק ולקחה שיעורי אנתרופולוגיה באוניברסיטת קולומביה. ב-1974 טיימור סיימה את לימודיה ובזכות מענק המשיכה לשנה של טיול ביפן, אירופה ואינדונזיה, במטרה לחקור תיאטרון ברחבי העולם. היא תכננה להישאר באינדונזיה כשלושה חודשים, אך בפועל נשארה שנה שלמה. באינדונזיה טיימור פתחה קבוצה של רקדנים, זמרים, בובנאים ושחקנים מרחבי העולם, שאיתם הפיקה את עבודות התיאטרון הראשונות שלה.