stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דינר פרנקי
הערות שוליים

↑  Peter Spufford (21 בספטמבר 1989). Money and Its Use in Medieval Europe. Cambridge University Press. p. 27. ISBN 978-0-521-37590-0. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Denier | History and Culture of Cypriot Medieval Coins". coins.cyi.ac.cy.
↑  METCALF, D. M.; JACOBOWITZ, M. (1996). "A New Type of Anonymous Denier of Cyprus of the Early Thirteenth Century". The Numismatic Chronicle. 156: 243–247. JSTOR 42667959 – via JSTOR.
↑  William W. Kibler (בינואר 1995). Medieval France: An Encyclopedia. Psychology Press. p. 534. ISBN 978-0-8240-4444-2. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Ammannati, Francesco, ed. (2012). Religione e istituzioni religiose nell'economia europea, 1000–1800: Religion and religious institutions in the European economy, 1000–1800. Florence: Firenze University Press. p. 311. ISBN 9788866551232.
די.אס.פי. גרופ

| --- | --- |
משרדי די.אס.פי. גרופ בהרצליה פיתוח
משרדי די.אס.פי. גרופ בהרצליה פיתוח
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  נאסד"ק (6 בנובמבר 1998–DSPG) 
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־37 שנים) 
 מיקום המטה:  סן חוזה 
 משרד ראשי:  הרצליה
 ענפי תעשייה:  מוליכים למחצה
 מוצרים עיקריים:  VoIP 
 הכנסות:  117 מיליון דולר (2019)
 רווח תפעולי:  6- מיליון דולר (2019)
 רווח:  2.5- מיליון דולר (2019)
 הון עצמי:  65 מיליון דולר (2019)
 סך המאזן:  205 מיליון דולר (2019)
 מנכ"ל:  עופר אליקים
 עובדים:  337 (2019)
  
 www.dspg.com
 
שבב תוצרת די.אס.פי. גרופ
די.אס.פי. גרופ (באנגלית: DSP Group, Inc) היא חברה לתכנון רכיבי מוליכים למחצה, שבסיסה נמצא בסן חוזה שבקליפורניה ומתמחה במעבדי אות ספרתיים (DSP - Digital Signal Processor). מרכז הפיתוח העיקרי של החברה ממוקם בהרצליה, ישראל. די.אס.פי. גרופ היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק. מתוך החברה הוקמו שלוש חברות נוספת כספין-אוף, חברת "די.אס.פי קומיוניקיישן" (DSPC) שנמכרה לחברת אינטל, חברת אודיוקודס וחברת סיוה.
היסטוריה > הקמת החברה

החברה הוקמה בקליפורניה בשנת 1987 על ידי היזם דוידי גילה לאחר שרכש את חברת קולטוק בע"מ, מישראל. קולטוק הוקמה בשנת 1986 על ידי בועז משעולי, על בסיס צוות פיתוח של חברת קומברס שהתמחה בעיבוד ספרתי של אותות, שמשעולי היה בין מייסדיה. צוות החברה כלל את ד"ר ולדימיר קופרמן, שבתאי אדלסברג ואיתמר דרורי. הקבוצה פיתחה אלגוריתמים לדחיסת דיבור, הקטנת רעשים וזיהוי דיבור, עבור חברת ECI Telecom הישראלית ומשרד הביטחון. החברה עמדה בפני סגירה לאחר שהמשקיעים המקוריים בה, שכללו גם את קומברס, סירבו להשקיע בה הון נוסף.
גילה ניתב את פעילותה לפיתוח שבבים שמקליטים ומשמיעים קול ודיבור, הוא האמין כי ניתן להתקין את השבבים הללו במשיבונים אוטומטיים במקום הקלטות עם סרט מגנטי, כפי שהיה מקובל אז. גילה העתיק את מקום מגוריו לטוקיו למשך שלוש שנים, שם היו רוב יצרני המשיבונים, השבב הראשון שפיתחה החברה סופק ללקוחות בשנת 1989. תוך שנים ספורות שלטה די.אס.פי בחמישים אחוזים מהשוק העולמי עבור שבבים למשיבונים ופנתה לייצור שבבים לטלפונים סלולריים, שוק שהיה בתחילת דרכו. החברה הייתה ממוקמת בתחילה ברחוב המסגר בתל אביב. וב-1991 עברה למבנה חדש בגבעת שמואל, שהוקם בהשקעה של 14 מיליון דולר.
היסטוריה > פיצול והנפקה

בשנת 1992 הוחלט לפצל את הפעילויות לשתי חברות נפרדות - די.אס.פי גרופ (DSPG) המשיכה להתמקד בשוק המשיבונים ומתן רישיונות לטכנולוגיה תמורת תמלוגים, ודי.אס.פי קומיוניקיישן (DSPC) פוצלה כדי להתמקד בשוק התקשורת הסלולרית. מהלך הפיצול כלל הצטרפות של משקיעים חדשים ל-DSPC, בהם "כלל תעשיות אלקטרוניקה" מקבוצת כלל תעשיות, יצרנית האלקטרוניקה היפנית "קנווד קורפוריישן" ואמפל. נתן הוד מונה למנכ"ל DSPC, יוסף פרל שעבד קודם כמדען ראשי בתדיראן, מונה כסמנכ"ל הנדסה ופיתוח וגילה כיהן כיו"ר.
בפברואר 1994 הונפקו מניות די.אס.פי בבורסת נאסד"ק והיא גייסה 20 מיליון דולר. לפני ההנפקה, בסוף 1993, פרשו מהחברה שני מנהלי המחקר והפיתוח שלה שבתאי אדלסברג וליאון ביאליק והקימו את חברת אודיוקודס. גילה החליט להשקיע בהם שני מיליון דולרים. ב-1999 הונפקה אודיוקודס ו-DSPG מימשה מניות בשווי של מאתיים מיליוני דולרים, פי מאה מההשקעה הראשונית בה. במרץ 1995 הונפקה DSPC לפי שווי שוק של 80 מיליון דולר וגייסה 28 מיליון דולר. בשנה שלאחר מכן ביצעה החברה שתי הנפקות נוספות, בהן גייסה סכום כולל של 130 מיליון דולר. החברה גדלה ממחזור הכנסות של 4 מיליון דולר בשנת 1993 להיקף של כמעט 90 מיליון דולר ב-1996.
בנובמבר 1997 פרש גילה מהחברה ועבר לארצות הברית. ביוני 1999 גילה שב לחברת DSPC כמנכ"ל וכעבור ארבעה חודשים בלבד, ב-16 באוקטובר 1999, הודיע במסיבת עיתונאים על עסקת ענק למכירת החברה לאינטל תמורת 1.6 מיליארד דולר, הסכום הגבוה ביותר ששולם עבור חברה ישראלית עד אז. DSPC הפכה למרכז הפיתוח של אינטל לשבבים עבור טלפונים סלולריים, תחום שבו לא פעלה קודם. אך ב-2006, לאחר 7 שנים, מכרה אותה לחברת מארוול טכנולוגיות תמורת 600 מיליון דולר בלבד. יוסי פרל שהיה סמנכ”ל פיתוח ומנהל טכנולוגיות ראשי ב-DSPC, ועזב לאחר המכירה לאינטל, מונה למנהל מרכז הפיתוח של מארוול בישראל כולל הפעילות של DSPC.
"די.אס.פי. גרופ" עצמה הרחיבה את היכולות של השבבים שלה לספק פתרון מלא של מולטימדיה לטלפונים אלחוטיים, ולא רק לשימוש במשיבונים. ב-1999, רכשה את קבוצת הפיתוח של LSI Logic בישראל, על רקע החלטתה של LSI העולמית לסגור את הסניף. במקביל רכשה את חטיבת טכנולוגיית ה-RF (גלי רדיו) של חברת AMD. רכישות אלו הפכו את החברה לספקית המובילה של שבבי תקשורת אלחוטית קצרת טווח בארצות הברית. את החברה ניהל החל משנת 1996 אלי איילון, ששימש כיו"ר ומנכ"ל. היקף ההכנסות של החברה הגיע בשנת 2000 ל-110 מיליון דולר והרווח נקי לכ-27 מיליון דולר.
היסטוריה > במאה ה-21

בנובמבר 2002, נוסדה חברת סיוה באמצעות השילוב של חטיבת הרישוי של די.אס.פי. גרופ ו-Parthus Technologies plc (חברה אירית שהוקמה בשנת 1993). שתי החברות הקימו חברה ציבורית חדשה, שנקראה תחילה ParthusCeva ונרשמה למסחר בבורסת נאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בלונדון. מניותיה של החברה החדשה חולקו כדיבידנד בעין לבעלי המניות של די.אס.פי. גרופ. החברה החדשה התמקדה במכירת תכנוני שבבים המספקים פתרונות מלאים סביב שבבי עיבוד אותות, ובהם תכנונים ליישומי ניווט לווייני, תקשורת קצרת טווח בתקן Bluetooth, שבבים למכשירי אודיו, למחשבי כף יד וליישומים נוספים, תמורת תמלוגים.
"די.אס.פי. גרופ" המשיכה להתמקד במכירת שבבים לטלפונים אלחוטיים במודל של פאבלס. במאי 2003 רכשה את חברת טלמן (Teleman) מולטימדיה האמריקאית תמורת 5 מיליון דולר. במאי 2007 רכשה את קבוצת הטלפוניה האלחוטית והטלפוניה בפרוטוקול אינטרנט (VoIP) של חברת NXP סמיקונדקטורס שהייתה בבעלות קרנות ההשקעה KKR ו-SilverLake וחברת פיליפס תמורת 270 מיליון דולר, מהם 200 מיליון דולר במזומן והיתרה במניות.
בנובמבר 2008, הודיע אלי איילון, מנכ"ל ויושב הראש החברה, על פרישה זמנית לשם ניהול מסע הבחירות של בנימין נתניהו, בבחירות לכנסת השמונה עשרה. באפריל 2009 חזר לנהל את החברה. ביולי 2009 פרש איילון מתפקיד המנכ"ל, במקומו מונה עופר אליקים, איילון נשאר בתפקיד יושב ראש הדירקטוריון.
היסטוריה > מאבק השליטה

בשנת 2011 החלה קרן הגידור סטארבורד (Starboard Value) לרכוש מניות של "די.אס.פי. גרופ", זאת לאחר שמניות החברה דשדשה במשך מספר שנים, והכנסות החברה ירדו מכ-300 מיליון דולר ב-2008 לכ-160 מיליון דולר ב-2012. הקרן הגיעה להחזקה של 9.5% ופנתה לדירקטוריון כדי להציע הצעות ייעול משל עצמה. בין השאר, טענה הקרן כי החברה בזבזה כספים על רכישות כושלות, ואלו לא הוכיחו את עצמן ופגעו קשות בשורה התחתונה שלה. בתגובה אימצה החברה מנגנון של "גלולת רעל" - מנגנון שימנע מכל בעל מניות שרוצה לרכוש את מניותיה להגדיל את החזקותיו בחברה מעל 10%, זאת כדי למנוע השתלטות עוינת.
תחילה הושגה פשרה, שבמסגרתה צורפו לדירקטוריון שני נציגים של סטארבורד, אך במרץ 2013, דרשה הקרן להעמיד את החברה למכירה. ביוני זימנה ההנהלה אספה של בעלי מניות, שבסופה נערכה הצבעה שבה הודח איילון מהדירקטוריון.
בספטמבר 2020 הודיעה החברה על פתיחת מרכז פיתוח נוסף בישראל, בפארק תעשיות בר-לב שליד כרמיאל.
באוגוסט 2021 נמכרה החברה לחברת סינאפטיקס תמורת 600 מיליון דולר. העסקה הושלמה בדצמבר 2021, ומיד אחר כך הודיעה סינאפטיקס על פיטורי 40% מעובדי "די.אס.פי. גרופ" וסגירת מרכז הפיתוח שליד בכרמיאל.
הערות שוליים

↑  עדי מנדלסון, ‏משלום עכשיו למועדון המיליארד, באתר גלובס, 17 באוקטובר 1999
↑  הארץ, קומברס לא האמינה בטכנולוגיה, וגילה זכה באקזיט של 300 מיליון ד', באתר TheMarker‏, 3 בפברואר 2008
↑  טל שחף, די.אס.פי. מקימה מפעל חדש בהשקעה של 14 מיליון דולר, מעריב, 5 במרץ 1991
↑  אפי לנדאו, ‏ומנכ"ל ישראל, באתר גלובס, 5 בנובמבר 1996
↑  עמי גינזבורג, ‏די.אס.פי.סי - טוקיו גדולה, וארה"ב עוד יותר, באתר גלובס, 19 בפברואר 1998
↑  עמי גינזבורג, יזם שהצמיח 50 מיליונרים. בדולרים - לא בשקלים, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2004
↑  עומרי כהן, DSPG ניצלה את הגיאות האחרונה במניית אודיוקודס והשלימה מכירת כל אחזקותיה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2004
↑  יונתן נשיא, ‏די.אס.פי.סי: מוכרת כבר בקצב של יותר מ-100 מיליון דולר בשנה, באתר גלובס, 20 בינואר 1997
↑  אמיר אייזנברג, ‏דוידי גילה פורש מדי.אס.פי.סי לטובת פעילות פילנטרופית, באתר גלובס, 9 בנובמבר 1997
↑  עדי מנדלסון, ‏דווידי גילה מוכר את די.אס.פי.סי, באתר גלובס, 17 באוקטובר 1999
↑  גיא גרימלנד, אינטל קנתה את DSPC מדוידי גילה ב-1.6 מיליארד דולר לפני 7 שנים ומוכרת אותה כעת למארוול ב-600 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 27 ביוני 2006
↑  שמוליק שלח, ‏יוסי פרל: "היינו רוצים להיכנס לאפל; סמסונג הייתה מטרה", באתר גלובס, 9 ביולי 2012
↑  נתיבי איילון, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2003
↑  "הארץ", די.אס.פי גרופ שועטת בנתיבי איילון, באתר TheMarker‏, 22 באוגוסט 2000
↑  הארץ, מיזוג בשווי 560 מיליון דולר בין חטיבה של DSPG לפארתוס האירית, באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2002
↑  גתית פנקס, חטיבת הרשיונות של DSPG תרכוש את פארתוס; תוקם חברה בת ציבורית בשווי שוק של 660 מ' ד', באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2002
↑  הדס גייפמן, ‏חטיבת הטכנולוגיה של DSPG רוכשת את פארתוס האירית ב-390 מיליון דולר, באתר גלובס, 5 באפריל 2002
↑  רוני ליפשיץ, חברה חדשה שמחפשת "דברים מעניינים", באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2002
↑  סופי שולמן, די.אס.פי.ג'י רוכשת את טלמן  האמריקאית ב-5 מיליון דולר, באתר הארץ, 20 במאי 2003
↑  יורם גביזון, DSPG רוכשת הפעילות האלחוטית  של מתחרתה באירופה ב-270 מ' ד', באתר הארץ, 15 במאי 2007
↑  יורם גביזון, שבוע לבחירות, ראש מטה הבחירות של  נתניהו מדווח על הפסד של 194 מיליון ד', באתר הארץ, 2 בפברואר 2009
הדס מנור, ‏"זה הזרע לפורענות", באתר גלובס, 9 באוגוסט 2005
↑  ניר צליק, מ-DSPG ללשכת נתניהו ובחזרה: המנכ"ל אלי איילון רשם עלות שכר של 1.28 מיליון דולר ב-2008, באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2009
↑  טלי ציפורי, ‏אלי איילון שוב פורש מתפקיד המנכ"ל., באתר גלובס, 26 ביולי 2009
↑  טלי ציפורי, ‏קרן Starboard הגדילה החזקות ב-DSPG; דורשת ביטול "גלולת הרעל", באתר גלובס, 23 באוגוסט 2011
↑  טלי ציפורי, ‏Starboard דורשת ממנהלי DSPG להעמיד החברה למכירה, באתר גלובס, 11 במרץ 2013
↑  רון שטיינבלט, ‏לאחר 17 שנים ב-DSPG: אלי איילון הודח מהדירקטוריון, באתר גלובס, 11 ביוני 2013
↑   שגיא כהן, חברת השבבים הישראלית DSPG תקים מרכז מו"פ בכרמיאל, באתר TheMarker‏, 2 בספטמבר 2020
↑  חזי שטרנליכט וגולן חזני, DSPG הישראלית נמכרת לסינאפטיקס תמורת 600 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2021;
סינפטיקס השלימה את רכישת DSPG הישראלית, באתר "TechTime",‏ 5 בדצמבר 2021
↑   שגיא כהן, "אנשים היו בהלם": הרוכשת האמריקאית של DSPG הזדרזה לפטר 40% מהעובדים, באתר TheMarker‏, 6 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 125178561   WorldCat (עם VIAF): 125178561
דוד אדלשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1911 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1999 (בגיל 88 בערך)
 יצירות ידועות:  פרוטומה של דוד בן-גוריון, בכניסה לנמל התעופה בן-גוריון ובמבואה הראשית של בית חולים סורוקה (1960).
 
פרוטומה של דוד בן-גוריון, בכניסה לאולם ההמראות, טרמינל 3, נמל התעופה בן-גוריון
חתימה של דוד (דודא) אדלשטיין, על פסלו של דוד בן-גוריון, בבית חולים סורוקה.
דוד (דודא) אדלשטיין (1911–1999) היה פסל ישראלי. יצר פסלים, פרוטומות ומדליות. בין הפרוטומות המפורסמות שייצר נמנית זו של ראש הממשלה הראשון של ישראל דוד בן-גוריון בכניסה לנמל התעופה בן-גוריון ובמבואה הראשית של בית חולים סורוקה.
ביוגרפיה

אדלשטין נולד וגדל בשדליץ, האימפריה הרוסית, כיום פולין. בשנת 1932 עלה לישראל. עבד כחשמלאי ובהמשך כמוביל חצץ למפעל "אבן וסיד". הוא בוגר מכון אבני לאמנות, בתל אביב. לאחר שפולה ודוד בן-גוריון ראו את עבודתו הוא עיברת את שמו לדודא (זו גם חתימתו) לבקשת בן-גוריון. הוא ערך מספר השתלמויות באיטליה ובצרפת. הציג בתערוכות בין השנים 1964–1986. בין יצירותיו הרבות יש גילופי עץ של דמויות תנ"כיות וחיות.
בשנת 1980 ניתן במתנה פסל שייצר לנשיא מצרים אנואר סאדאת.
אדלשטיין היה נשוי לציפורה ונפטר ב-1999.
תערוכות קבוצתיות

1959 - התערוכה הכללית של אמני ישראל, מוזיאון תל אביב, בית דיזנגוף, תל אביב
1969 - פסטיבל האמנות, ציור ופיסול 69, גני התערוכה, תל אביב
1982 - שמות, מוזיאון בית התנ"ך, תל אביב
פסליו המפורסמים > פרוטומות

ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון (1960) ורעייתו פולה בן-גוריון (במרפאה בשדה בוקר)
נשיא המדינה אפרים קציר
נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי
משה דיין ורות דיין
אבא אבן
מרדכי נמיר
אבא חושי
עובד בן עמי
אריה דיסנצ'יק
שמעון פרס
שלמה להט
נשיא המדינה יצחק נבון
פסליו המפורסמים > דיוקנאות

חנה רובינא
פסליו המפורסמים > מדליות

דוד בן-גוריון
זאב ז'בוטינסקי
משה דיין, יצחק רבין ולוי אשכול
גלריה

חנה רובינא, בכניסה לבמה של אולם רובינא, תיאטרון הבימה, תל אביב-יפו
הערות שוליים

↑  פרוטומה של דוד בן גוריון, דבר, 20 במאי 1960
↑  דוד בן-גוריון – 100 שנה להולדתו, מדליה ממלכתית, תשמ"ז 1986, באתר החברה הישראלית למדליות ומטבעות
↑  50 שנה לפטירת זאב ז'בוטינסקי, מדליה ממלכתית, תשנ"א 1991, באתר החברה הישראלית למדליות ומטבעות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 269997  NLI: 987007515366405171  VIAF: 308267500   WorldCat (עם VIAF): 308267500 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דוד אדלשטיין".
דוד יוסף בורנשטיין

| --- | --- |
 לידה:  25 בדצמבר 1885 חמיילניק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  שנות ה־40 של המאה ה־20 
 מדינה:  פולין 
 אירועים משמעותיים:  השואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 
דוד יוסף בורנשטיין (נולד בחמיאלניק, פולין, 25 בדצמבר 1884 או 1885; נספה בשואה) היה, מדקדק, מורה לעברית ומחבר ספרי לימוד.
למד בבית המדרש ללשון העברית בברלין בו הוכשרו מורים צעירים וותיקים ללימוד השפה העברית ברחבי יהודי גרמניה. לאחר השלמת לימודיו לקח חלק חשוב בהנחלת השפה העברית והתרבות העברית בעם היהודי.
חלק חשוב ביצירתו עסק בניתוח יצירותיו של הסופר והמשורר חיים נחמן ביאליק, והוא פרסם בנושא זה מאמרים רבים. עבודתו זו זכתה לשבחים מצדו של ביאליק עצמו, שכתב כי בעבודה של בורשטיין נגלו לו עצמו רבדים שלא היה מודע להן.
בשנת 1936 הוציא לאור בגרמניה חוברת בעברית שהכילה לקט מבואר ומפורש של סיפורי אגדות מלוקטים מן המקורות. החוברת הייתה מיועדת לתלמידים בבתי ספר לעברית, והיא הודפסה על ידי הוצאה ראובן מס בברלין כחלק מסדרה חדשה של פרסומים שנקראה בשם "גליונות".
ספרים שכתב

"הספר הראשון של התינוקות", ספר לימוד לעברית, יצא בווינה בשנות העשרה של המאה העשרים. חובר יחד עם עקיבא רוזנבוים.
"מבוא לשפה העברית של היום הזה", יצא בברלין בשנות העשרים של המאה העשרים.
"גליונות לתלמידים", ספר לימוד לעברית, יצא בברלין בהוצאת שטינברג את זלס, 1938.
פרסומים אחרים

"למקורות שירי ביאליק - על אילת השחר", מסה שפורסמה בעיתון דבר כ' תמוז תרצ"ו, 10 ביולי 1936.
דברים שכתב על ביאליק הופיעו בכרך התשיעי (תש"ה) של "כנסת - דברי סופרים לזכר ח. נ. ביאליק" בהוצאת מוסד ביאליק.
כתב ערכים על תלמוד באנציקלופדיה יודאיקה (אשכול).
לקריאה נוספת

אחד המורים, ספרות - חינוך עברית בגרמניה, העולם, 16 במאי 1935
ברוך קרופניק, אהבה לביאליק, הארץ, 22 בנובמבר 1935
ישראל זמורה, "כנסת" ספר תשיעי, הארץ, 25 במאי 1945
ע.ב.ג., לזכרו של דוד יוסף בורנשטיין. דבר, 26 בספטמבר 1947
גצל קרסל: אלה אזכרה.דבר, 23 בספטמבר 1947
גצל קרסל: לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, כרך א (1965), עמ' 193–194.
אברהם מאיר הברמן, לחקר שירת ביאליק, הארץ, 29 באוגוסט 1952
דוד יוסף בורנשטיין, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 334–340
פרופ' אהרן מירסקי, יוסי בן יוסי וביאליק, מעריב, 24 בפברואר 1978
הערות שוליים

↑  קיימת הסכמה לגבי תאריך הלידה אך אי-בהירות לגבי פרט השנה. ראו על כך בהערותיו של נפתלי בן-מנחם על גיליון 81 של 'ידיעות גנזים', נדפסו בספרו 'פתחי שערים', ירושלים תשל"ו, עמ' 290. התאריך העברי הוא: ז' בטבת ה'תרמ"ה או י"ז בטבת ה'תרמ"ו.
↑  תולדות החנוך בישראל בדורות האחרונים: כרך שלישי: בין שתי מלחמות העולם, צבי שרפשטיין, באתר פרויקט בן יהודה.
↑  גצל קרסל, אלה אזכרה, דבר, 23 בספטמבר 1947
↑  הוצאות לילדים, העולם, 30/01/1936
↑  ברל כצנלסון, בספרות ובאמנות, דבר, 1 בנובמבר 1935
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500796005171  VIAF: 308275654   WorldCat (עם VIAF): 308275654
האגדה על סליפי הולו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  וושינגטון אירווינג 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  סיפור קצר 
 תקופת התרחשות:  ליל כל הקדושים 
 הוצאה
 תאריך הופעה ראשונה:  ספר האיורים של ג'פרי קריון ג'נטלמן
 
האגדה על סליפי הולו (באנגלית: The Legend of Sleepy Hollow, "אגדת הגיא הישנוני") הוא סיפור קצר שנכתב על ידי וושינגטון אירווינג בתחילת המאה ה-19. הסיפור הופיע לראשונה כחלק מספר האיורים של ג'פרי קריון ג'נטלמן יחד עם ריפ ואן וינקל, וזכה להצלחה רבה. הסיפור גם מופיע כספר נפרד מספר האיורים של ג'פרי קריון ג'נטלמן, והוא בן כשמונים עמודים, רובם תיאורים ארוכים של הנוף או המקום. הסיפור הפך לאבן יסוד בפולקלור האמריקני ואחת הדמויות בו, הפרש חסר הראש הוא דמות ידועה.
עלילה

הסיפור מתרחש בתקופה שלאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, בהתיישבות ההולנדית במדינת ניו יורק, בעיירה שקטה בשם "טארי טאון", שלידה ערוץ נחל המכונה "סליפי הולו" - "הגיא הישנוני". תושבי המקום נוטים לאמונות טפלות. בכנסייה המקומית קבור פרש השיאני שנהרג באחד הקרבות של מלחמת העצמאות מכדור תותח שהעיף את ראשו בעת שרכב על סוסו. מסופר באזור כי הוא יוצא מקברו כל לילה ורוכב לשדה הקרב כדי לחפש אחר ראשו שאבד, והוא קרוי בפי תושבי האזור "הפרש חסר הראש של סליפי הולו".
אל הכפר מגיע מורה בשם איכבוד קריין. קריין עצמו מאמין באמונות טפלות. ברוב הסיפור מתוארת מערכת היחסים של קריין עם תושבי הכפר ובמיוחד עם שני תושבים נוספים: קתרינה ואן טאסל, שעימה הוא רוצה להתחתן. ועם אברהם "ברום עצמות" ואן בראנט שמתחרה נגדו על אהבתה של קתרינה.
לקראת סוף הסיפור, מתרחשת חגיגת אסיף בבית הוריה של קתרינה ובה מסופרים על הפרש חסר הראש מספר סיפורים שמפחידים את קריין. בשובו לביתו בכפר, קריין הרכוב על סוס מבחין לפתע בדמות גדולה שרכובה על סוס ובורח ממנה. עם זאת הדמות רודפת אחריו ובמהלך המרדף מגלה קריין כי לרודפו אין ראש ושהוא מחזיק את ראשו על האוכף. על פי הסיפורים ששמע קריין, עליו להקדים את הפרש ולעבור את גשר הכנסייה ולהינצל. קריין מצליח לעבור את הגשר וממתין להיעלמותו של הפרש, אך הפרש משליך את ראשו על קריין שנופל מסוסו ומתעלף.
למחרת בבוקר קריין לא נמצא בשום מקום וכובעו נמצא ליד גשר הכנסייה. הכל מבינים כי הוא הותקף על ידי הפרש חסר הראש. לאחר מכן קתרינה ו"ברום עצמות" מתחתנים. מספר שנים לאחר היעלמותו של קריין, מופיע אחד מתושבי הכפר ומספר שקריין חי במחוז מרוחק, נשוי לאלמנה עשירה וחי חיים טובים. עם זאת, איש אינו מוכן להאמין לו מתוך ידיעה "שהמורה הועלם על ידי הפרש חסר הראש".
עיבודים

הסיפור עובד למספר סרטים. המפורסמים בהם הם סליפי הולו בכיכובו של ג'וני דפ ו"האגדה של סליפי הולו" שיצרה חברת וולט דיסני בשנת 1949 ביחד עם עיבוד לספר נוסף הרוח בערבי הנחל. שני הסיפורים יצאו בתור הסרט "הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
הסיפור עובד לסדרת טלוויזיה מודרנית בשם סליפי הולו (אנ') שהושקה ב-2013. הסדרה משודרת בישראל בערוץ YES אקשן. באותה שנה גם הופץ הסרט "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי" המבוסס באופן רופף על הסיפור.
תרגום לעברית על ידי יהונתן דיין ראה אור ב-2014 בהוצאת "אבן חושן".
דבר שלא בא לעולם

דבר שלא בא לעולם הוא מושג תלמודי, המתאר התחייבות אדם כלפי חפץ שאינו קיים, או שלא נמצא בבעלותו של המקנה, דבר הגורם לבעייתיות בנוגע ליכולת האדם להחיל בחפץ חלות כלשהי, כדוגמת מכירה, הקדשה ומעשר. זאת משום שעל פי דיני הקניין בתלמוד, נכס הוא בר קניין רק אם היה מצוי בעולם בעת הקניין. בנוסף, נדרש שהנכס יהיה בבעלות המוכר בעת ביצוע העסקה. תפיסה זו מבוטאת באמצעות הקביעה התלמודית: "אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם".
מקור הדין

בתלמוד הבבלי מובאות שתי רשימות של חכמים – תנאים ואמוראים – הסבורים שאדם יכול להקנות "דבר שלא בא לעולם". הרשימה הקדומה והראשית היא משל אביי. אך ראו גם סוגיה שלמה בנידון במסכת יבמות.
מקור הדין > דבר שלא בא לעולם בדברי התנאים

המונח "לא בא לעולם", אינו מופיע כלל במקורות תנאיים כמונח משפטי. עם זאת, המונח והיפוכו מופיעים בהקשרים שאינם משפטיים, ומשמעם בהקשרים אלו הוא נמצא (או לא נמצא) בעולם. "נמצא" משמע נולד, נוכח או קיים. בתלמוד הבבלי מובאת רשימת תנאים ואמוראים הסבורים שאדם אינו יכול להקנות "דבר שלא בא לעולם". רשימה ארוכה כזו, איננה תופעה שכיחה בתלמוד, ונראה שהיא נועדה לשכנע אותנו בקדמות הלכת דבר שלא בא לעולם ובכך שנמסרה ברציפות (מרבי עקיבא עד רב הונא).
עם זאת, כשבוחנים את הרשימה מתברר שאיש מהתנאים הנזכרים ברשימה אינו מזכיר את המונח "דבר שלא בא לעולם" או מונח הקרוב אליו. גם מושאי הפעולות המשפטיות הנזכרים ברשימה (עבד, אישה ופירות ערוגה) נמצאים בעולם בעת הפעולה המשפטית, אלא שהם נעדרי כשירות משפטית, וזהו חסרונם. מכאן, שעל פי ההגדרה שלעיל, אי אפשר לכנות אף לא אחד ממושאים אלה "דבר שלא בא לעולם". לכן יש הטוענים שהלכת "דבר שלא בא לעולם" היא הלכה מאוחרת מבית מדרשם של האמוראים, והיא יוחסה לתנאים, רק כדי לשוות לה מעמד של הלכה קדומה.
מקור הדין > דבר שלא בא לעולם בדברי האמוראים > רב הונא

עיון בתלמוד מעלה כי היחס למושג 'דבר שלא בא לעולם' השתנה במהלך תקופת האמוראים. שמו של רב הונא חוזר ועולה במקורות כמי שטבע את המונח 'דבר שלא בא לעולם' בהקשרו הקנייני. כך, לדוגמה, בראש שרשרת המסירה של הלכת 'דבר שלא בא לעולם' ניצב רב הונא: 'רב הונא, דאיתמר: המוכר פירות דקל לחברו, אמר רב הונא: עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו, משבאו לעולם אינו יכול לחזור בו. ורב נחמן אמר: אף משבאו לעולם יכול לחזור בו . במימרה זו מופיע במפורש המונח "בא לעולם" במשמעותו הפשוטה: נמצא בעולם. כל עוד לא באו הפירות לעולם, העסקה הדירה (ניתנת לחזרה). משגדלו הפירות ונמצאים בעולם, העסקה הופכת חלוטה.
מבין כל החכמים השותפים למסירת ההלכה רב הונא הוא היחיד המשתמש באופן פורמלי במונח ההלכתי "בא לעולם". גם מבחינה מהותית, רב הונא הוא היחיד מבין החכמים שהלכתו עוסקת במושא קניין שאינו בעולם (כמו פירות דקל שלא גדלו). שאר החכמים, רובם ככולם, מתייחסים בהלכותיהם כאמור לעצמים הנמצאים בעולם: שדה, עבד, אישה, פירות שבסל או בערוגה .
מקור הדין > דבר שלא בא לעולם בדברי האמוראים > אמוראים מאוחרים

בדורות הבאים של האמוראים ניתנות למונח "דבר שלא בא לעולם" שתי משמעויות שונות: האחת, כפשוטו וכהוראתו התנאית: עצם שאינו נמצא בעולם (פיזית). המשמעות השנייה, היא תוצר של הרחבה והפשטה של הראשונה: עצם או אדם הנעדר מבחינה משפטית תכונה או מאפיין הנדרשים, כדי שאפשר יהיה לבצע בו פעולה משפטית מסוימת. כך הוא ברשימותיהם של אביי ושל רב נחמן בר יצחק. רשימות אלה הן אוסף של דעות המתייחסות להלכת דבר שלא בא לעולם, ובתוכן אפשר למצוא גם מושאים הנמצאים בעולם, כמו שפחה או גויה או שדה ועבד שעוד לא נקנו. המשותף לכל מושאים אלה הוא אי-הכשירות המשפטית בעת העסקה: השפחה והגויה אינן כשירות לקידושין; השדה או בעליו (העתידי) אינם כשירים למכר, והעבד או אדונו (העתידי) אינם כשירים לשחרור.
ההבדל במשמעות המונח "לא בא לעולם" – בין האמוראים המוקדמים לבין המאוחרים - עשוי לנבוע מן הרציונלים העיקריים של הפגם בממכר בדבר שלא בא לעולם:
האמוראים המוקדמים סברו שהפגם בדבר שלא בא לעולם הוא פגם פיזי. לעומתם, האמוראים המאוחרים העבירו את מרכז הכובד של הלכת דבר שלא בא לעולם אל התחום המנטלי. לפי תפיסתם, משמעות המונח איננה פיזית, ועל כן גם הגיונה של ההלכה משתנה, ומעתה הוא מנטלי. הגיון כזה חל גם על מושאים הנמצאים בעולם, אלא שהם נעדרי כשירות משפטית. השינוי שחל במשמעותו של המונח דבר שלא בא לעולם בא לביטוי במספר סוגיות, וביניהן זו העוסקת במכירת מִלווה. אחת מדרכי הקניין של חוב היא העברת הזכות שכנגד החוב מן הנושה לזוכה, במעמד שבו נוכחים "במעמד שלושתן" - הנושה (כמוכר), המוטב או הזוכה מטעם הנושה (כקונה) והחייב עצמו. אפשר לראות את העברת הזכות מהנושה למוטב כהמחאת חיוב או זכות (במישור יחסי החיוב), אבל אפשר גם להציגה כמכירת "נכס" (במישור הקנייני). נראה שהתלמוד עצמו מניח בתחילה (לפי דעת האמורא - רב) את האפשרות האחרונה: העברת חוב במעמד שלושתן היא מכר. בנקודה זו מתעורר קושי, משום שחוב אינו נכס ממשי, כמוהו כדבר שלא בא לעולם ואי אפשר להקנותו. הקושי מביא את התלמוד לשינוי בתפיסת הפגם הקנייני שבחוב: הפגם אינו פיזי ואינו חוסר הממשות שבמִלווה. הפגם מנטלי, ושורשו בהיעדר גמירת דעת של הצדדים. לכן, בנסיבות שבהן אפשר להבטיח גמירות דעת, יינתן תוקף למכירת החוב. לפי הצעת האמוראים המאוחרים (רבא וממשיכיו), נסיבות כאלו מתקיימות, למעשה, בכל "מעמד שלשתן": החלפת הנושים משמעה החלפת המִלווה הישן בחדש. מועד הפירעון נדחה, ורווח הזמן שמרוויח החייב משמש זרז שבגינו הוא גומר בדעתו להסכים להעברת החוב לידי נושה חדש (המוטב מטעם הנושה הישן).
המהלך התלמודי מבטא את השינוי במשמעות של "דבר שלא בא לעולם": האמורא רב מייצג את ההלכה האמוראית הקדומה. הלכה זו קובעת שאפשר להקנות דבר שלא בא לעולם (חוב) על אף היעדרו. האמוראים המאוחרים, ורבא בראשם, מתנגדים לכך: לדעתם, אי אפשר להקנות דבר שלא בא לעולם. עם זאת, לדידם, הרציונל של הלכה זו אינו היעדרו הפיזי של הנכס כי אם פגם בגמירת הדעת. לפיכך אפשר יהיה להקנות חוב, בנסיבות שבהן יוברר שהצדדים גמרו בדעתם לבצע את המכר.
מקור הדין > דבר שלא בא לעולם בדברי האמוראים > דוגמה מתחום דיני הקידושין

במסכת קידושין הגמרא עוסקת במקרה שאדם רוצה לקדש את בתו של איש טרם נתעברה אמה. במקרה כזה אין מחלוקת וכולם מודים שאין אפשרות לבצע זאת שכן מדובר ב'דבר שלא בא לעולם' במשמעותו הפיזית. אך במקרה ואדם רוצה לקדש את בתו של אחר בעודה עוברה, ישנה מחלוקת תנאים, שכן יש כבר קיום פיזי מסוים לבת, אך היא אינה בעלת כשרות משפטית להתקדש.