stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היינריך השביעי, מלך סיציליה ומלך גרמניה
חייו

היינריך נולד בשנת 1211 בסיציליה, בנו היחיד של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מנישואיו הראשונים לקונסטנס מארגון. משהוכתר פרידריך כמלך גרמניה הוא העביר את כתר סיציליה להיינריך בשנת 1212. בשנת 1216 קרא פרידריך להיינריך להצטרף אליו בגרמניה, שם הוא החזיר לעצמו את כתר סיציליה ומינה את היינריך לדוכס שוואביה. באפריל 1220 בחרו הנסיכים הגרמנים את היינריך כמלך גרמניה. כהכנה ליציאתו המובטחת של הקיסר לארץ הקודש כצלבן ועל מנת להסדיר את שאלת הירושה במידה והקיסר יהרג בעת מסע הצלב. בחירה זו נתקלה בהתנגדות האפיפיור הונוריוס השלישי שהיה בעימות עם הקיסר על שאלת יציאתו הנדחית לארץ הקודש, יריבות על שאלת מעמד הקיסרות מול הכס הקדוש ואיבה עתיקה בין בית שטאופן למוסד הכס הקדוש. למרות עמדה זו של האפיפיור והתנגדות עקרונית של חלק מהנסיכים הבוחרים הוכתר היינריך כמלך גרמניה ביום 8 במאי 1222.
ביום 29 בנובמבר 1225 התחתן היינריך עם מרגרט, דוכסית אוסטריה. החל משנת 1228 נקט היינריך סדרה של צעדים מנהלתיים לטובת הערים הגרמניות, לצעדים אלו התנגדו הנסיכים הגרמניים שראו בדאגה את התעצמות הבורגנים בערים. מדיניות עצמאית זו שהופנתה גם כנגד הכנסייה הכעיסה את פרידריך שהורה על הדחת היינריך מכס המלוכה. היינריך ניסה להתמרד אך נאלץ להיכנע ולוותר על כל תאריו שעברו לאחיו הצעיר קונראד הרביעי, מלך גרמניה בשנת 1235.
היינריך נאסר ונותר במאסר עד ליום מותו. גורלו המר מוסבר במרדנותו, מחקרים שנערכו ובמהלכם נבדקו שיירי השלד של היינריך העלו כי הוא סבל מצרעת עובדה שייתכן ומסבירה את הבידוד והנידוי המוחלט. במהלך שנת 1242 הועבר היינריך בין בתי כלא באיטליה נפל מסוסו ומת.
הערות שוליים

↑  ‏THE LEPROSY OF HENRY VII (1211-1242), SON OF FREDERICK II AND KING OF GERMANY - באתר ‏www. paleopatologia.it.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281970005171  BnF: cb13574558j (data)  GND: 118548328  ISNI: 0000 0000 5536 1162  LCCN: no00005595  NTA: 189798661  SELIBR: 384342  SUDOC: 06876720X  VIAF: 75853491   WorldCat (עם VIAF): 75853491
המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)

| --- | --- |

האולם המרכזי של המוזיאון
האולם המרכזי של המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה של הטבע
 כתובת:  Exhibition Road, South Kensington, London
 מיקום:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  ריצ'רד אוון 
 מבקרים בשנה:  4,105,106 (נכון ל־2009)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1881
 תאריך פתיחה רשמי:  1881 
 אדריכל:  Alfred Waterhouse 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו רומנסקית 
 קואורדינטות:  51°29′46″N 0°10′34″W﻿ / ﻿51.496111111111°N 0.17611111111111°W﻿ / 51.496111111111; -0.17611111111111
 http://www.nhm.ac.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון להיסטוריה של הטבע(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון להיסטוריה של הטבע(למפת קנזינגטון וצ'לסי רגילה) המוזיאון להיסטוריה של הטבע(למפת קנזינגטון וצ'לסי מוגדלת) המוזיאון להיסטוריה של הטבע
 
חזית הטרה קוטה של המוזיאון - אופיינית לאדריכלות ויקטוריאנית. התגליפים מבטאים את נושא המוזיאון.
שלד של טריצרטופס בגלריית הדינוזאורים במוזיאון. זהו אחד השלדים המפורסמים והוותיקים של המוזיאון לצד הדיפלודוקוס שבאולם הכניסה.
המוזיאון להיסטוריה של הטבע (באנגלית: The Natural History Museum) הוא אחד משלושת המוזיאונים המצויים בדרך התערוכות בדרום קנזינגטון ברובע קנזינגטון וצ'לסי בלונדון שבאנגליה (המוזיאונים האחרים הם מוזיאון המדע ומוזיאון ויקטוריה ואלברט). חזית המוזיאון מצויה בדרך קרומוול.
המוזיאון מציג מוצגים הקשורים למדעי החיים ומדעי כדור הארץ, ובו כ-70 מיליון מוצגים שונים. חמשת האוספים העיקריים הם בתחומי הבוטניקה אנטומולוגיה, מינרלוגיה, פלאונטולוגיה וזואולוגיה.
המוזיאון נודע במיוחד באוסף שלדי הדינוזאורים המאובנים שלו.
היסטוריה

האוסף החל מתרומה של הרופא האירי סר האנס סלואן (1660–1753). אוסף סלואן, שכלל צמחים מיובשים ושלדים של בני אדם ובעלי חיים הוצג בבית מונטג בבלומסבורי בשנת 1776 - משכנו של המוזיאון הבריטי.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19, פרופסור ריצ'רד אוון, הממונה על מחלקת ההיסטוריה של הטבע במוזיאון הבריטי, הגיע למסקנה שבשל היקפם של האוספים - נדרש מבנה נפרד על מנת להציגם. לצורך זה נרכשה אדמה בדרום קנזינגטון וב-1864 נערכה תחרות אדריכלים לתכנון המוזיאון החדש. ההצעה הזוכה הייתה הצעתו של רב החובל פרנסיס פוק אשר נפטר זמן קצר לאחד זכייתו. אלפרד ווטרהאוס נבחר להמשיך ולטפל בהצעה הזוכה (ואף שינה אותה) ותכנן מחדש את החזיתות בסגנון רומנסקי.
העבודות החלו בשנת 1873 והסתיימו בשנת 1880. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1881, אף שמעבר המוצגים מהמוזיאון הישן לא הושלם עד שנת 1883. רשמית, נותר המוזיאון אגף של המוזיאון הבריטי, והוא נקרא: "המוזיאון הבריטי (היסטוריה של הטבע)", באנגלית: British Museum (Natural History) ובקיצור: B.M.(N.H.).
בשנת 1963 הפך המוזיאון למוזיאון נפרד, ובשנת 1986 צורפו אליו המוזיאון לגאולוגיה הסמוך. בשנת 1992 שונה שם המוזיאון לשמו הנוכחי בעקבות חקיקה של הפרלמנט הבריטי.
בין השנים 1974–1988 הוצגה במוזיאון לגאולוגיה תערוכה פופולרית ביותר המציגה דגם של הר געש ומדמה רעידות אדמה.
גלריות המוזיאון שופצו בשנת 1998, והוקם "מרכז דרווין" (על שם צ'ארלס דרווין) ובו מוצגים מיליוני מוצגים הקשורים לבעלי חיים ולצמחים. כחלק מאוסף זה מוצג ארצ'י התמנון הענקי - תמנון ענק שאורכו שמונה מטרים, וכן שרידי הלוויתן שעלה במעלה נהר התמזה ב-20 בינואר 2006.
במשך למעלה ממאה שנה ניצב בלובי הכניסה רפליקה של שלד של דיפלודוקוס קרנגי באורך כ-32 מטר, שכונה "דיפי". ב-2017 הוצא הדיפלודוקוס והוחלף בשלד של לווייתן כחול בשם "הופ" (תקווה). כיום שלד הדיפלודוקוס נמצא בתצוגה ניידת ברחבי בריטניה.
תיאור המבנה

הן חזיתות המבנה והן בקירותיו הפנימיים נעשה שימוש רב בלבני טרה קוטה אדומות, שהפגינו עמידותו בפני זיהום האוויר הרב שהיה בלונדון בתקופה הוויקטוריאנית. המבנה עוטר בתגליפים רבים של צמחים, בעלי חיים ומאובנים. המבנה מקושר במנהרה לתחנת דרום קנזינגטון של הרכבת התחתית של לונדון.
תצוגות ומוצגים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המוזיאון מציג מוצגים הקשורים למדעי החיים ומדעי כדור הארץ, ובו כ-70 מיליון מוצגים שונים. חמשת האוספים העיקריים הם בתחומי הבוטניקה אנטומולוגיה, מינרלוגיה, פלאונטולוגיה וזואולוגיה.
המוזיאון מפורסם בין השאר באוסף שלדי הדינוזאורים המוצגים בו, בהם דיפלודוקוס (שהיה באולם הראשי עד ל-2017), טריצרטופס, איגואנודון, אלברטוזאורוס, דרומאוזאורוס ועוד. בשנים האחרונות נוספו עוד שלדים לגלריית הדינוזאורים, מוצגים אינטראקטיביים וגשר מברזל העובר מעל השלדים והמוצגים ומגיע לדגם רובוטי של טירנוזאורוס רקס המשחזר כיצד נראה ונשמע כשהיה חי.
גלריה

מפה משנת 1881 של אולמות המוזיאון.
שלד הדיפלודוקוס בכניסה (צולם לפני 2017)
שלד הלווייתן הכחול בכניסה (צולם אחרי 2017).
הכניסה לגלריות כדור הארץ.
פרט.
מבט מדרום מזרח.
ילדה צעירה בסיור לימודי במוזיאון
הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים

הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים (באנגלית: British Overseas Territories) הן ארבע עשרה טריטוריות המצויות בריבונות הממלכה המאוחדת אך לא מהוות חלק מהממלכה המאוחדת עצמה.
המונח "טריטוריות בריטיות שמעבר לים" נקבע בחוק הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים משנת 2002. מונח זה החליף את המונח "טריטוריה תלויה-בריטית" (British-dependent territory) שהוגדר בחוק האזרחות הבריטית משנת 1981. קודם לשנת 1981 נקראו הטריטוריות "מושבות כתר בריטיות".
הטריטוריות ג'רזי, גרנזי והאי מאן המצויות תחת ריבונות הכתר הבריטי אינן טריטוריות שמעבר לים אלא שטחי חסות של הכתר הבריטי.
הטריטוריות אינן חברות בחבר העמים הבריטי.
מיקום הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים (באדום) והממלכה המאוחדת (בירוק)
היסטוריה

במאה ה-16 התיישבו לראשונה מתיישבים בריטיים מחוץ לשטח מדינתם – ההתיישבות הראשונה הייתה באי ניופאונדלנד (כיום בקנדה).
תחילתה של האימפריה הבריטית בהתיישבות משנת 1607 בג'יימסטאון שבמושבת וירג'יניה (לימים מדינת וירג'יניה בארצות הברית). בשנת 1609 נוסדה המושבה הבריטית השנייה – בברמודה. באותה עת הייתה זו חלק ממושבת וירג'יניה. בשנת 1783 פרשו שלוש עשרה המושבות והפכו למדינת עצמאית (ארצות הברית), וברמודה נותרה המושבה הבריטית הוותיקה ביותר.
האימפריה הבריטית גדלה במהלך המאה ה-19 והגיעה לשיאה בשנות ה-20 של המאה ה-20. באותה עת שלטה הממלכה המאוחדת ברבע משטחי היבשה של כדור הארץ.
עם המושבות של הממלכה המאוחדת בסוף המאה ה-19 נמנו קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה אשר קיבלו בהמשך עצמאות (קנדה הפכה לפדרציה בעלת ממשל עצמי ב-1867 ואוסטרליה ב-1901). בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפכו קנדה ואוסטרליה לדומיניונים ובהמשך, בעקבות חוק וסטמינסטר משנת 1931 קיבלו עצמאות. לאחר מלחמת העולם השנייה קיבלו מרבית המושבות האחרות עצמאות.
בשנות ה-80 איבדה הממלכה המאוחדת את המושבה האחרונה הממוקמת על יבשת, עם קבלת עצמאותה של דרום רודזיה (כיום זימבבואה) ב-1980 והונדורס הבריטית (כיום בליז) ב-1981.
עם סיום החכירה של הונג קונג הבריטית הושבה המושבה כולה לסין בשנת 1997 (שטחי היבשה של המושבה הוחכרו ל-99 שנים מסין, המושבה עצמה הייתה ממוקמת על האי הונג קונג), נותרו רק מספר מושבות על גבי איים, וכן שטח בלתי מיושב ביבשת אנטארקטיקה שטענת בריטניה לריבונות בו אינה מוכרת על ידי מדינות אחרות.
הטריטוריות הנותרות לא זכו לעצמאות מהסיבות שונות:
מיעוט אוכלוסין וכלכלה שאינה מאפשרת עצמאות.
אוכלוסייה המעדיפה להישאר חלק מהממלכה המאוחדת.
תלות כלכלית בממלכה המאוחדת.
טריטוריות המהוות בשלמותן בסיסי צבא.
טריטוריות לא מיושבות.
בשנת 2002 עבר בפרלמנט הבריטי "חוק הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים" המסדיר את מעמד הטריטוריות.
רשימת הטריטוריות

| דגל | סמל | שם | מיקום | מוטו | שטח | מספר תושבים | בירה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים | דרום האוקיינוס האטלנטי | Leo terram propriam protegat (לטינית: "יגן האריה על אדמתו") | 3,903 קמ"ר | 0 תושבי קבע כ-100 תושבים זמניים | קינג אדוארד פוינט |
|  |  | איי הבתולה הבריטיים | הים הקריבי | Vigilate (לטינית: "היה נכון") | 153 קמ"ר | 31,758 | רואוד טאון |
|  |  | איי טרקס וקייקוס | הים הקריבי |  | 430 קמ"ר | 38,191 | קוקבורן טאון |
|  |  | איי פוקלנד | דרום האוקיינוס האטלנטי | רצה את הצדק ("Desire the right") | 12,173 קמ"ר | 3,377 תושבי קבע  כ-1,350 תושבים זמניים | סטנלי |
|  |  | איי קיימן | הים הקריבי | הוא על ימים יסדה ("He hath founded it upon the seas") | 260 קמ"ר | 68,076 | ג'ורג' טאון |
|  |  | אנגווילה | הים הקריבי | אחדות, כוח וסיבולת ("Unity, Strength and Endurance") | 102 קמ"ר | 14,869 | דה ואלי |
|  |  | אקרוטירי ודקליה | קפריסין, הים התיכון |  | 254 קמ"ר | כ-7,700 תושבי קבע קפריסאים כ-8,000 תושבים זמניים | אפיסקופי קנטונמנט (אנ') |
|  |  | ברמודה | צפון האוקיינוס האטלנטי | Quo fata ferunt (לטינית: "לכאן נשאנו הגורל") | 53.3 קמ"ר | 62,506 | המילטון |
|  |  | גיברלטר | חצי האי האיברי, אירופה | Nulli expugnabilis hosti (לטינית: "אינו נכבש בידי אף אויב") | 6.5 קמ"ר | 33,701  כ-1,250 תושבים זמניים | גיברלטר |
|  |  | הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה | אנטארקטיקה | מחקר ותגליות ("Research and discovery") | 1,709,400 קמ"ר | 0 תושבי קבע 50–400 תושבים זמניים | רות'רה (בסיס צבאי) (אנ') |
|  |  | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי | האוקיינוס ההודי | In tutela nostra Limuria (לטינית: "למוריה בחזקתנו") | 60 קמ"ר | 0 תושבי קבע כ-3,000 תושבים זמניים | דייגו גרסיה (בסיס צבאי) |
|  |  | מונטסראט | הים הקריבי | כל אחד מתאמץ, כולם משיגים ("Each Endeavouring, All Achieving") | 102 קמ"ר | 5,215 | פלימות' (ננטשה בשל פעילות געשית – דה פקטו בריידס) |
|              |              | סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה:    סנט הלנה       אסנשן       טריסטן דה קונה | דרום האוקיינוס האטלנטי |     נאמן ובלתי ניתן לערעור ("Loyal and Unshakeable")             באמונתנו חוזקנו ("Our faith is our strength") | 410 קמ"ר    121 קמ"ר       82 קמ"ר       207 קמ"ר | 5,586:    4,534       806       246 | ג'יימסטאון |
|  |  | פיטקרן, הנדרסון, דושי ואיי אויינו | האוקיינוס השקט |  | 43 קמ"ר | 50 | אדמסטאון |
ממשל > ראש המדינה

בראש המדינה של הטריטוריות שמעבר לים עומד בית המלוכה הבריטי. כיום עומד בראש הטריטוריות המלך צ'ארלס השלישי, המולך מתוקף היותו מלך הממלכה המאוחדת ולא מתוקף היותו מלך של הטריטוריות עצמן. בטריטוריות בהן מצויה אוכלוסייה אזרחית ממונה מושל מטעם המלך ועל פי עצת ממשלת בריטניה. לרוב המושל הוא איש הצבא הבריטי בדימוס או איש השירות הציבורי הבריטי.
במדינות בהן אין אוכלוסייה אזרחית ממונה נציב (Commissioner) על ידי המלך.
לטריטוריות להן שטחים תלויים ממנה המושל מנהלן (Administrator) לייצגו באותם שטחים תלויים. המושל הוא ראש המדינה דה פקטו, ואחראי על מינוי ראשי הממשלה המקומיים. כמו כן המושל אחראי על הקשר עם ממשלת הממלכה המאוחדת.
| מושלים, נציבים ומנהלנים של הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים |  |  |
| --- | --- | --- |
 מושל אנגווילה | מושל ברמודה | נציב הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה | נציב הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי | מושל איי הבתולה הבריטיים | מושל איי קיימן | מושל איי פוקלנד | מושל גיברלטר | מושל מונסראט | מושל איי פיטקרן | מושל סנט הלנה |  מנהלן איי ג'ורג'יה ואיי סנדוויץ' הדרומיים | מנהלן טריסטן דה קונהה | מושל איי טורקס וקאיקוס
ממשל > הרשות המבצעת והרשות המחוקקת

לכל אחת מהטריטוריות מערכת ממשל וחקיקה מקומית משלה, כתלות בגודלה של הטריטוריה ובמספר תושביה.
| טריטוריה | ממשל וגוף מחוקק |
| --- | --- |
 הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה  איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים: בהיעדר אוכלוסייה אזרחית, אין לטריטוריות אלה ממשלה נבחרת. הנציב מנהל את ענייני הטריטוריות.
 הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: בהיעדר אוכלוסייה אזרחית, אין לטריטוריה ממשלה נבחרת.
 אקרוטירי ודקליה: בשל מיעוט האוכלוסייה האזרחית, אין לטריטוריה ממשלה נבחרת. הממשל הצבאי מנסה לתאם את חוקי הטריטוריה עם חוקי קפריסין.
 פיטקרן: באי ראש עיר נבחר ומועצת עיר נבחרת בעלי סמכויות חקיקה מקומיים. החלטות ראש העיר והמועצה נתונות לאשרור על ידי מושל האי. למושל סמכויות חקיקה בלתי מוגבלות מכוח ממשלת הממלכה המאוחדת.
 איי פוקלנד  סנט הלנה: ממשלת הטריטוריה מורכבת מועצה לאומית נבחרת. בראש הרשות המבצעת עומד מושל האי שבראשותו פועלת מועצה מבצעת. חברי המועצה המבצעת ממונים על ידי המועצה המחוקקת וכן שני חברים במועצה פועלים מכוח תפקידם.
 אנגווילה  איי הבתולה הבריטיים  איי קיימן  מונטסראט: בטריטוריות אלה, בשל גודלן ומספר תושביהן, פועלת מועצה מחוקקת גדולה ובה מפלגות פוליטיות. המועצה המבוצעת קרויה "קבינט" ובראשה עומד שר ראשי (באיי קיימן הוא מכונה "מנהיג ענייני הממשלה" – Leader of Government Business), שנבחר בשל היותו ראש המפלגה הגדולה ביותר שזכתה בבחירות למועצה המחוקקת. המושל נוהג שלא להפעיל את סמכויותיו בעניינים מקומיים, ומתערב בעיקר בהחלטות הנוגעות ליחסי חוץ ולנושאים כלכליים הקשורים ליחסים הכלכליים עם הממלכה המאוחדת.
 גיברלטר: בהתאם לצו חוקת גיברלטר 2006 אשר אושרר במשאל עם בשנת 2006 בגיברלטר פועל בית מחוקקים. בראש הממשלה עומד ראש השרים של גיברלטר הנבחר לתפקיד זה. ענייני הביטחון ויחסי החוץ מצויים בסמכות מושל הטריטוריה.
 ברמודה  איי טורקס וקאיקוס: ברמודה, אשר יושבה בשנת 1609 היא הוותיקה בטריטוריות בריטניה ורבת התושבים מבין הטריטוריות. בראש הטריטוריה עומד ראש ממשלה (פרמייר – Premier) ושיטת הממשל של המדינה דומה לזו של ממלכות חבר העמים. סמכויות ממשלת בריטניה, הפועלת באמצעות מושל הטריטוריה, נוגעות רק ליחסי החוץ. ממשלת הטריטוריה עוסקת בכל ענייני הפנים. הפרלמנט של ברמודה הוקם בשנת 1620 והוא מחוקק באופן עצמאי מאז הקמתו. חוקת איי טורקס וקאיקוס נכנסה לתוקפה ב-9 באוגוסט 2006. בראש האיים עומד ראש ממשלה (פרמייר) נבחר העומד בראש ממשלת האי לה סמכויות אוטונומיות רבות.
ממשל > מערכת המשפט

לכל טריטוריה מערכת משפט עצמאית מזו של הממלכה המאוחדת. המערכת המשפטית של הטריטורית מבוססת על המשפט המקובל הבריטי. לכל טריטוריה תובע כללי משלה ומערכת בתי משפט משלה.
בטריטוריות הקטנות ממנה ממשלת בריטניה שופט בריטי לדון בנושאים משפטיים.
יחסים עם הממלכה המאוחדת

"מחלקת הטריטוריות שמעבר לים" במשרד החוץ הבריטי של ממשלת בריטניה אחראית על הטיפול בכל הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים למעט הבסיסים הצבאיים אקרוטירי ודקליה והבסיסים הצבאיים של הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי המצויות בשליטת משרד ההגנה. בראש המחלקה עומד השר לענייני הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים – כיום סגן שר החוץ דייוויד טריסמן.
משרד זה דואג לאינטרסים של הטריטוריות, וכן הטריטוריות להן תושבים מקומיים (למעט ברמודה) מחזיקות משרד אינטרסים בלונדון.
המשרד לפיתוח בינלאומי בממשלת בריטניה דואג להקצאת משאבים כספיים ועזרה כלכלית לטריטוריות השונות הזקוקות לכך. כיום רק מונטסראט וסנט הלנה מקבלות סיוע כלכלי מבריטניה.
דגלים וסמלים

לכל אחת מהטריטוריות הוענק סמל ודגל על ידי בית המלוכה הבריטי. באופן מסורתי, מרבית הדגלים מבוססים על הנס הכחול כאשר בקנטון הדגל מצוי היוניון ג'ק. יוצאים מכלל זה הם דגל ברמודה בו נעשה שימוש בנס אדום, דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה המשתמש בנס לבן, דגל הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי המשתמש אף הוא בנס לבן שעליו ציור גלים המסמלים את האוקיינוס, ודגל גיברלטר שמקורו בדגל המסורתי של חצי האי. אקרוטירי ודקליה הם הטריטוריה היחידה לה אין דגל רשמי משלה, והיא משתמשת ביוניון ג'ק.
יחסים בינלאומיים

משרד החוץ הבריטי של ממשלת בריטניה אחראי ליחסי החוץ של הממלכה המאוחדת בכלל ושל הטריטוריות שמעבר לים בפרט. עם זאת, חלק מהטריטוריות מחזיקות במדינות הסמוכות להן משרדי אינטרסים לטיפול בעניין סחר והגירה. חלק מהטריטוריות המצויות בים הקריבי חברות בארגון מדינות מזרח הקריביים וכן בקהילה הקריבית. הטריטוריות אינן חברות בחבר העמים הבריטי אולם משתתפות במשחקי חבר העמים הבריטי.
עד לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, לא היו הטריטוריות חברות באיחוד האירופי, וחוקי האיחוד לא חלו עליהן, מלבד גיברלטר שהייתה חלק מהאיחוד האירופי, מכוח הימצאותה באירופה ומכוח חברותה של הממלכה המאוחדת. עם זאת, בשל חוק האזרחות הבריטי ומאז חוק הטריטוריות משנת 2002, נחשבו כל אזרחי הטריטוריות אזרחי האיחוד האירופי.
צ'ילה וארגנטינה אינן מכירות בטענה הבריטית לשליטה בטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה; מאוריציוס וסיישל טוענות לריבונות בטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי; ארגנטינה טוענת לריבונות באיי פוקלנד, ובאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים וספרד טוענת לריבונות בגיברלטר.
אזרחות

תושבי הטריטוריות השונות אינן מחזיקים באזרחות של הטריטוריות בהן הן חיים, וכולם נחשבים "אזרח הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים" ("British Overseas Territories citizen" או בקיצור: BOTC). הגדרה זו אינה מעניקה להם זכות לעבור מטריטוריה לטריטוריה – והמעבר תלוי בחוקי ההגירה השונים של כל טריטוריה וטריטוריה. ישנן טריטוריות המאפשרות מעבר אוטומטי מטריטוריות סמוכות.
בעבר היו כל תושבי האימפריה הבריטית אזרחים של האימפריה. מצב זה השתנה בשנת 1949 עם מתן עצמאות למרבית השטחים שהיוו חלק מהאימפריה. החקיקה משנת 1962 ו-1983 קבעה כי לאזרחי הטריטוריות לא תהיה אזרחות מלאה של הממלכה המאוחדת – קביעה זו נועדה בעיקר למנוע בריחה של תושבי הונג קונג לבריטניה לקראת העברתה של הונג קונג לסין בשנת 1997.
החוק משנת 2002 שינה את המצב החוקי והעניק למעשה אזרחות בריטית מלאה לתושבי כל הטריטוריות למעט אקרוטירי ודקליה, ותושבי הטריטוריות יכולים להיכנס לממלכה המאוחדת ולעבור להתגורר בה בלא הגבלה. מאידך, תושבי הממלכה המאוחדת אינם יכולים לעבור להתגורר בטריטוריות השונות, אלא בהתאם לחוקי ההגירה של הטריטוריות.
אסנשן והטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי מהווים בסיסים צבאיים, וכניסת מבקרים אליהם אינה מותרת.
צבא

הממלכה המאוחדת אחראית להגנת הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים. האי אסנשן, המהווה שטח חסות של סנט הלנה הוא בסיס צבאי של חיל האוויר המלכותי וכן מצוי בו בסיס של חיל האוויר של ארצות הברית. הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי מהווה אף היא בסיס של הצי המלכותי. באי דייגו גארסיה מצוי נמל צי גדול וכן שדה תעופה אשר הוחכר לארצות הברית עד שנת 2036 (עם אפשרות להארכת החכירה). בברמודה מצוי בסיס הצי המלכותי העיקרי של חצי כדור הארץ המערבי. בשל גודלו של בסיס זה והביצורים הרבים שנבנו בו לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית כונה האי "גיברלטר של המערב". בתקופת מלחמת העולם השנייה נבנו בסיסים של צבא ארצות הברית וקנדה בברמודה. בסיסים אלו הורחבו בתקופת המלחמה הקרה, ועם סיומה פחת מספר החיילים המוצבים בבסיסים אלה.
בגיברלטר מצויה מספנה של הצי המלכותי. ספינות נאט"ו עושות שימוש במספנה זו. כמו כן בגיברלטר בסיס של חיל האוויר המלכותי המשמש גם את נאט"ו.
אקרוטירי ודקליה הם בסיסים של הצבא הבריטי של חיל האוויר המלכותי.
גלריה

אנגווילה
בית העירייה של המילטון, ברמודה
דייגו גרסיה, הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי
סטנלי, איי פוקלנד
גיברלטר
מונטסראט
ג'יימסטאון, סנט הלנה
מיקום הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה
הנסיך חסן בן טלאל

| --- | --- |

הנסיך חסן בברלין, 2006
 לידה:  20 במרץ 1947 (בן 77) עמאן, ירדן 
 מדינה:  ירדן 
 השכלה:  כרייסט צ'רץ'  בית הספר הארו  סאמר פילדס סקול 
 בן או בת זוג:  סרוואת אל-חסן 
 פרסים והוקרה
 אלופי כדור הארץ (2007)  טבעות הסובלנות (2014)  אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  עיטור ארבע החירויות – חירות הפולחן  מסדר העננים מבשרי הטובות 
 
הנסיך חסן בן טלאל (בערבית: الحسن بن طلال; נולד ב-20 במרץ 1947 בעמאן, ירדן) הוא אחיו של חוסיין, מלך ירדן, ויורש העצר בשנים 1965–1999.
ביוגרפיה

חסן הוא בן למשפחת המלוכה ההאשמית. אביו היה המלך טלאל, בנו של המלך עבדאללה הראשון, ואמו הייתה זיין א-שריף בנת ג'מיל. אחיו, המלך חוסיין, מינה אותו לנסיך הכתר ב-1965, והוא החזיק בתואר עד לנטילתו ממנו ב-1999, בסמוך למותו של המלך חוסיין. חסן הוא גם דודו של מלך ירדן הנוכחי, עבדאללה השני.
הנסיך חסן התחנך בירדן, וכן באנגליה בסאמר פילדס סקול, בבית הספר הארו. הוא סיים תואר ראשון במזרחנות בהצטיינות בקולג' קרייסט צ'רץ' באוניברסיטת אוקספורד ועבודתו אף הוכרה מאוחר יותר כתואר שני באוניברסיטה. הוא שולט באופן רהוט בשפות ערבית, אנגלית, צרפתית וגרמנית, וכן מדבר טורקית, ספרדית ואורדו, הוא אף למד עברית במסגרת לימודיו האקדמיים.
הנסיך חסן נחשב לבעל דעות ליברליות, וכן לידידותי לישראל. בוועידה דתית בטוקיו הכריז כי מוטב שמנהיגי ערב יעניקו לעמיהם את המיליארדים שהם מבזבזים על רכישת נשק למלחמה בישראל.
בשנת 1999, בעודו על ערש דווי, מינה המלך חוסיין את בנו עבדאללה (המשמש כיום כמלך ירדן, עבדאללה השני) ליורש העצר, ונטל מאחיו את כל סמכויותיו. בכך נרשמה ירידתו של הנסיך מהבמה הפוליטית בירדן ובאזור.
בשנת 2000, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  רועי נחמיאס, הנסיך חסן: מנהיגי ערב גנבו מיליארדים מבני עמם, באתר ynet, 28 באוגוסט 2006
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302602005171  BNE: XX1591906  BnF: cb131900745 (data)  CiNii: DA02396037  GND: 113375840  ICCU: CFIV191838  ISNI: 0000 0001 1411 2773  LCCN: n80099377  NARA: 10567680  NDL: 00442678  NKC: js20060908004  NLG: 77323  NTA: 072491329  SUDOC: 035447621  VcBA: 495/290889  VIAF: 84253552   WorldCat (עם VIAF): 84253552 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם

האמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם היא אמנה בין-לאומית שנועדה להבטיח זכויות אדם בסיסיות למהגרי עבודה ולבני משפחותיהם. תופעת ההגירה של מאות מיליוני מהגרי העבודה, שהתרחבה בעידן הגלובליזציה, הביאה לצורך לעגן את זכויותיהם של מהגרי העבודה ובני משפחותיהם בצורת אמנה בינלאומית, בחסות האו"ם. האמנה אומצה ב-18 בדצמבר 1990 ונכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2003. הוועדה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם היא האחראית לעקוב אחר יישום האמנה.
סיבות ורקע היסטורי לאימוץ האמנה

ב-1990 מספר מהגרי העבודה העולמי עמד על כ-154 מיליון והתעוררה ההבנה בקרב מדינות שיש צורך בעיגון נורמות בינלאומיות להגנה על זכויות העובדים הזרים על רקע תופעת הגירת העבודה ההולכת וגדלה. במבוא לאמנה עולים נושאי הפגיעות והקשיים שאיתם צריכים להתמודד מהגרי העבודה ובני משפחותיהם כאשר הם מנותקים מארץ מולדתם ונמצאים בארץ זרה והצורך בהגנה בינלאומית על זכויותיהם. הבטחת זכויות אדם יסודיות לעובדים זרים היא תנאי מרכזי למניעת סחר בבני אדם למטרות עבודה. אמנה זו היא ייחודית ונותנת מענה מקיף לזכויות מהגרי עבודה ובני משפחותיהם למרות שמבחינה היסטורית, לאמנה זו קדמו אמנת הגירה לתעסוקה 1949 והמלצה לתקנות הגנה על העובדים הזרים 1955, שנכתבו על ידי ארגון העבודה הבינלאומי, וכן אמנת עובדים זרים 1975, אמנת עבודה בכפייה 1930, אמנת ביטול עבודה בכפייה 1957, אמנות זכויות אדם בינלאומיות, והאמנה נגד אפליה בחינוך 1960.