stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה אברהם יפה
במלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, משה יפה השתוקק לקחת חלק במאמץ ההגנתי. הוא עבר ממוסד למוסד בשלטון הבריטי ודרש תפקיד. בסופו של דבר התנדב לשרת כקצין בארגון מכבי האש, שהיה הארגון הפעיל ביותר בהגנה על העורף המופגז בימי המלחמה. בשנת 1940 נפצע קשה בעת מילוי תפקיד זה, תוך פעולת הצלה - כאשר שהה בקרבת תחנת דלק בשעת הפצצה גרמנית, כתוצאה מהכוויות הקשות אושפז חודשיים בבית חולים.
עם החלמתו התמנה לשמש כדובר ומרצה במיניסטריון לאינפורמציה, כנציג המועצה לשעת חירום של הרב הראשי של בריטניה. תחושת השליחות הביאה אותו להפסיק את השתלמותו ובשנת 1943 התנדב כרב צבאי בצבא הבריטי. בתחילת שירותו הוא כיהן במחוז היילנדס שבסקוטלנד.
במלחמת העולם השנייה > כרב צבאי

כרב צבאי, התאקלם משה יפה במהירות במציאות הצבאית, ובעבודתו היום יומית ביצע מגוון משימות כגון ביקורים ביחידות, שיחות עם חיילי היחידה וגם בירור עניינים פרטיים עבור חיילים. בנוסף, היו גם ביקורים בבתי חולים ובתי כלא צבאיים, סידור גירושים ונישואים, משלוח בשר כשר לחיילים דתיים, הפצת עיתונים עבריים בין היחידות, והקמת ספריות קודש במתקנים הצבאיים השונים.
משה יפה הקדיש תשומת לב מיוחדת לעריכת ליל שבת, סדרי פסח, ותפילות בימים נוראים.
במלחמת העולם השנייה > במזרח התיכון

בין השנים 1943–1944, הוצב במזרח התיכון, ובמסגרת שירותו היה אחראי על החיילים היהודים בצבא הבריטי שנכח בסוריה, לבנון ובקפריסין. על אף היותו של משה אברהם יפה איש צבא שאחראי, על פי תפקידו, רק לרווחתם של חייליו, הוא הקפיד תמיד לטפל גם בצרכי האזרחים היהודיים בלבנון והיה מעורב בכל קהילה וקהילה אליה הגיע במסגרת מסעותיו ברחבי המזרח התיכון.
במלחמת העולם השנייה > הודו ובורמה

בשנת 1944 מונה לכהן כרב הראשי לכוחות הצבאיים של בעלות הברית בדרום-מזרח אסיה. במסגרת תפקיד זה שירת בחזיתות הודו ובורמה בדרגת מייג'ור. תוך ביצוע תפקיד זה היה אחראי יפה על חיילים הפזורים במרחב גאוגרפי נרחב, ובמסגרת תפקידו היה צריך לנסוע מאות קילומטרים כדי להגיע גם לחיילים ספורים המפוזרים ביחידות שונות. תפקידו של יפה, לא היה רק דתי: אצל החיילים היהודיים הוא מילא גם תפקיד פסיכולוגי, מטרתו של משה אברהם יפה הייתה להעצים את רוח החיילים.
במלחמת העולם השנייה > רב צבאי ראשי לבריגדה היהודית

ב-8 בינואר 1946, קיבל הרב משה יפה מכתב מהרב הצבאי הראשי, הרב ברודי, שבישר לו כי נבחר לשרת כרב הצבאי הראשי של הבריגדה היהודית. חודש לאחר מכן, בפברואר 1946 נקרא הרב יפה ללונדון, על מנת לדון בהיבטים השונים של תפקיד הרב הצבאי בתקופה זו של סיום מלחמת העולם השנייה. היה ברור כי הטיפול בילדים העקורים, בשארית הפליטה ובמתי המעט ששרדו את השואה, יוטל על הרבנים הצבאיים - הרב יפה היה נכון לכך.
כאשר נכנס לתפקידו, יחד עם מילוי חובותיו הרשמיות הקדיש הרבה זמן ליצירת קשרים עם הקהילות המשתקמות באירופה המערבית ועם ריכוזי הפליטים בגרמניה ואוסטריה. הוא סייע רבות למרכזי ההכשרות החלוציים ולמוסדות החינוך לנוער היהודי. בפעילותו למען שארית הפליטה באירופה, לעיתים תוך חריגה ברורה מגבולות המותר לו בתוקף תפקידו הצבאי הביא לעלייתם המוצלחת של המוני ניצולי מחנות לישראל.
הברחת עקורים לארץ ישראל

במסגרת פעילותו הענפה של המייג׳ור יפה עבור שארית הפליטה באירופה, הוא פעל להברחת עקורים ושורדי שואה לישראל. הוא הוציא לפועל תוכנית של ״חילופי אישיות״: חייל יהודי היה לובש בגדים אזרחיים של עקור, והעקור היה לובש את מדיו של החייל, כך יכלו העקורים לעלות לארץ ישראל והחיילים הבריטיים היו נשארים מסווים במחנות העקורים השונים.לעיתים, ניצל המייג׳ור את תפקידו כדי לנסות ולעזור לעקורים נוספים - כך למשל, הוא פגש במחנה העקורים אישה יהודייה שנותרה לבד מכל משפחתה שנספתה בשואה, למעט אח אחד שנותר בחיים ושהה במחנה בצרפת. המייג׳ור יפה הבחין באישה, לקח אותה איתו אל המכונית הצבאית שהייתה ברשותו, והורה לנהג לנסוע לצרפת: מרחק מאות קילומטרים מהמקום בו שהו. כך, המייג׳ור יפה השתמש פעמים רבות בדרגתו, במכוניתו הצבאית ובהופעתו הרשמית כדי להצליח ולהגניב יהודים רבים, מחוסרי ויזות או סרטיפיקטים אל הריכוזים השונים של הסוכנות היהודית. כך למשל, כשנעצר באחד המקרים בתחנת גבול בדרך, נשאל בחשד מי היא האישה ששוהה בחלק האחורי של הטנדר בו נסע. המייג׳ור יפה ענה ללא השתהות כי זוהי מזכירתו. כאשר דרש החייל לראות את ניירות המעבר שלה הפנה אליו המייג׳ור יפה פנים זועפות, בטענתו כי היא ביצעה משימות רבות וקשות כל כך כל השבוע, ושתהיה זו חוצפה מבחינת החייל להפריע לשנתה. מתוך האסרטיביות, הנחישות והביטחון של המייג׳ור יפה, החייל נאלם דום ונתן להם לעבור.
הברחת עקורים לארץ ישראל > הצלת הילדים עם הרב הראשי הרצוג

בשנת 1946 הגיע לבלגיה הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה הרב הראשי של ארץ ישראל, על מנת לאתר ילדים ניצולי שואה שהופקדו במהלך המלחמה אצל משפחות נוצריות. מטרת ביקורו הייתה לאתרם, להשיבם אל חיק היהדות ולהעלותם לארץ ישראל. המייג׳ור יפה ליווה אותו בעת ביקורו. מכיוון שבהרבה מנזרים וכנסיות סירבו הכמרים לגלות מי מן הילדים יהודי, הציע יפה כי הרב הרצוג יקרא את קריאת ״שמע ישראל״, ובוודאי שכל הילדים היהודיים יענו את המשך הפסוק, ״ה׳ אלוקינו ה׳ אחד״. בכל מנזר ומנזר אליו הגיעו, זעק הרב הרצוג את הפסוק, הילדים שענו סומנו כיהודים והועלו לארץ ישראל.
הברחת עקורים לארץ ישראל > נישואין בין חיילים מארץ ישראל לניצולות שואה

המייג׳ור יפה פעל על מנת להשיא ניצולות שואה לחיילים יהודיים, מכיוון שלאחר הנישואין קיבלו החייל ואשתו אוטומטית רשות לעלות לארץ ישראל. נישואים אלה היו רשמיים מבחינה חוקית, אך למעשה היו פיקטיביים. המייג׳ור יפה השיא עשרות זוגות כאלו, ובחלק מהמקרים ערך בעצמו את החופה והקידושין.
בחיים האזרחיים > בתום השירות

בחודש ינואר 1947, קיבל המייג׳ור יפה תעודת שחרור מן הצבא הבריטי. לאחר שפשט את המדים חזר משה במרץ לפעילותו הציבורית באנגליה. אחרי שש שנות מלחמה הממלכה הבריטית הייתה עסוקה בתקופה זו בהתאוששות ושיקום. בשנת 1946 עובר שלמה זלמן שרגאי, חבר הנהלת ההסתדרות הציונית ללונדון, עם שחרורו של יפה הוא מזמין אותו לעמוד בראש המשרד ולנהל את פעילותו. שרגאי ויפה השקיעו מאמצים רבים בהסברה של העמדה היהודית-דתית-ציונית בקרב חוגים נוצריים בבריטניה, ופעלו רבות להשמיע את קולם נגד סגירת חופי ארץ ישראל בפני שארית הפליטה וניצולי השואה.
בחיים האזרחיים > המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית

חושיו הפוליטיים המחודדים של יפה, וסגולת יחסי הציבור שלו משכו את תשומת ליבם של ראשי הציונות באותם ימים: דוד בן-גוריון, חיים ויצמן ומשה שרת - הם הביאו לכך שמשה יפה התמנה כחבר המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בלונדון. במסגרת תפקידו זה פרסם מאמרים רבים להסברת השאיפות של התנועה הציונית, בין היתר בעיתון רב ההשפעה הדיילי מייל, ובהמשך הפך לאחד מכותביו הקבועים.
בחיים האזרחיים > העלייה לישראל

בתחילת שנת 1948, אחרי תקופה של פעילות רבה בתחום ההסברה באנגליה, החליט יפה לעלות לישראל. בארץ, כבר ידעו אנשי המזרחי, הסוכנות היהודית ומשרד החוץ כי בכוונתו להגיע לישראל. בעצתו של משה שרת, שר החוץ הראשון של מדינת ישראל, הגיע יפה ירושלים. הוא החל את דרכו כמנהל המחלקה לקשרי חוץ במרכז העולמי של המזרחי, במהלך תקופה זו יצא לביקורים במדינות שונות וגייס כספים עבור ״קרן ארץ ישראל״ של המזרחי שעסקה במימון, פיתוח והקמה של מוסדות חינוך בארץ ישראל. הוא נהיה יושב ראש הנהלת המזרחי והפועל המזרחי בירושלים, חבר הוועד הפועל של המפדל בישראל, חבר ועדת הפיתוח והתיירות של עיריית ירושלים וחבר מפקדת הג"א בעיר. באותה תקופה החל לעבוד גם בלשכה הראשית של הקרן הקיימת לישראל כסגן מנהל המחלקה לארצות דוברות אנגלית.
יפה הפך להיות דובר מבוקש של גופים ומוסדות בארץ ובעולם, שביקשו ייצוג של ישראל הנלחמת על חייה. כאשר שר החוץ שרת רצה לשגר את הדיפלומטים והשגרירים הראשונים, שייצגו את מדינת ישראל ברחבי העולם, הביא בפניהם את הרב ד״ר משה אברהם יפה, להרצות בפניהם.
היכל שלמה ובית הכנסת הגדול

בשנת 1952, ד״ר משה יפה חש בהיעדר מבנה ממלכתי, נישא ומרומם לב שיאכלס את ההנהגה הדתית והשתלבותה במעשה הלאומי. יפה לא יכל לסבול את תחושת השוליים והזניחות שאפיינה את מנהיגות הרבנות הראשית, שאמורה להיות סמל רוחני ריבוני לעולם היהודי כולו. לכן, יזם ד״ר יפה את הקמת בניין ״היכל שלמה״, מקום מושבה של הרבנות הראשית לישראל. בעזרתו של סר יצחק וולפסון, הצליח להשלים את הבניין המפואר ולהופכו למרכז למוסדות דתיים, רוחניים וחברתיים רבים. ד״ר יפה פיקח מקרוב על הבנייה, כאשר כל צעד וצעד בתכנון היה מאושר על ידו, גם בגלל האחריות הציבורית שלקח על עצמו וגם מפני שידע כי הוא היה האדם בו נתן סר וולפסון, אשר מימן את הקמת הבניין, את אמונו.
משה יפה הביע רבות, בעל פה ובכתב את דעתו בעניין נחיצותו הדחופה של בית כנסת מרכזי בירושלים. חזונו היה להקים בית כנסת גדול ומפואר. גישתו של יפה הייתה שכמו שבכל עיר בירה באירופה, ישנה קתדרלה גדולה ומפוארת המייצגת את הדרה של העיר, כך צריך להיבנות בית כנסת מפואר בירושלים. את הדחף לתחילת עבודתו קיבל יפה דווקא מקבוצה של תלמידים צעירים מטבריה, שלאחר שסיירו בהיכל שלמה, שאל אותם יפה אם התרשמו ממשהו מסוים, ואילו הם ענו לו כי התרשמו מבית הכנסת, אך לדעתם הוא היה צריך להיות גדול יותר. יפה החל לגייס את קשריו בעולם על מנת להקים בית כנסת כזה - שיעמוד במרכזה של ירושלים. טקס הנחת אבן הפינה, שהתקיים ב-24 ביולי 1969 היה מרשים במיוחד ובו נכחו נשיא המדינה, ראש עיריית ירושלים, הרבנים הראשיים, שרי הממשלה וראשי קהילות מהתפוצות.
חייו האישיים

בשנת 1949 הגיע יפה לבית משפחת אהרונסון בתל אביב כדי למסור ד״ש מבן משפחתם שלמד איתו במנצ׳סטר. שם, פגש יפה את אלה, אחות של חברו מאנגליה, השניים התאהבו ולאחר שלושה חודשים החליטו להינשא. מדהים היה שיפה, בן 33 בלבד, כבר טווה קשרים עם רבים מאוד מנכבדי העולם היהודי. יפה עזב את דירתו ברחוב אוסישקין בתל אביב, ואחרי החתונה הזוג עבר להתגורר בירושלים.
לשניים נולדו שלושה ילדים: הבכור זאב מרדכי והתאומים שניאור זלמן (זלי) ואלי.
בדצמבר 2022- כסלו תשפ"ב נחנכה כיכר על שמו בשכונת מלחה בירושלים, סמוך לאצטדיון טדי ולארנה, בטקס רשמי שהתקיים מטעם עיריית ירושלים במעמד ראש העיר משה ליאון ובהנחיית משה שטרן.
הערות שוליים

↑  שאול מייזליש, המייג׳ור - חייו ופועלו של הרב ד״ר משה אברהם (מוריס) יפה, 2012, עמ' 5
↑  שאול מייזליש, המייג׳ור - חייו ופועלו של הרב ד״ר משה אברהם (מוריס) יפה, 2012, עמ' 27
↑  שאול מייזליש, הברחת עקורים לארץ-ישראל, המייג׳ור - חייו ופועלו של הרב ד״ר משה אברהם (מוריס) יפה, 2012, עמ' 30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310485105171  VIAF: 298903690   WorldCat (עם VIAF): 298903690 
מייג׳ור יפה בבלגיה עם הרב הרצוג
סודאן במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
סודאן
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  SUD
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
סודאן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער סודאני לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הסודאנים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של סודאן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שמונה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים בענף האתלטיקה וסיימו במקום הרביעי בריצת 400 מטר נערים ובמקום החמישי בריצת 2000 מטר מכשולים נערים ומקום תשיעי בגמר ריצת 1000 מטר נערים. בענף החתירה ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה.
ראו גם

סודאן במשחקים האולימפיים
סודאן במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
מר ישראל (IFBB)

מר ישראל היא תחרות פיתוח גוף לגברים של איגוד החובבים הישראלי לפיתוח הגוף הפועל תחת הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף.
היסטוריה

תחרות מר ישראל הראשונה נערכה בשנת 1950. אותה יזם רפאל הלפרין, שאף זכה בה בעצמו כ"מר ישראל המקצועי".
איגוד החובבים הישראלי לפיתוח הגוף הוכר רשמית בשנת 1987 על ידי הוועד האולימפי הישראלי, והוכר בשנת 2010 על ידי משרד התרבות והספורט כמיצג ענף הספורט לפיתוח הגוף בישראל.
בשנת 2011 אושרה על ידי ענף הספורט, תחת משרד התרבות והספורט, תוכנית האיגוד להכשרה מקצועית של מדריכים בתחום.
קטגוריות סוגי משקל גוף

ישנם שבעה סוגי משקל גוף בתחרות:
עד 65 קילוגרם
עד 70 קילוגרם
עד 75 קילוגרם
עד 80 קילוגרם
עד 85 קילוגרם
עד 90 קילוגרם
מעל 90 קילוגרם
קיימת גם קטגוריה אחת לפיתוח גוף לנשים.
משקל הגוף של כל מתחרה נבדק בערב שלפני התחרות. בעת השקילה נדרש מהספורטאי ללבוש מכנסי ספורט בלבד. מתמודד שמשקלו הוא מעל הקטגוריה בה הוא מבקש להתחרות, ברשותו כ-30 דקות להגיע למשקל הדרוש.
כללי השיפוט בתחרויות

חבר השופטים של התחרות מורכב מחמישה שופטים לפחות, במידת האפשר מספר אי-זוגי של שופטים, שופט ראשי שהוא נשיא האיגוד ושופט מחליף. השיפוט פתוח לקהל.
כללי השיפוט בתחרויות > סבב ראשוני

בסבב המוקדם, המתמודדים עומדים בפני השופטים בטור ומציגים את גופם מכל צדדיו בקומה זקופה רפויה. לאחר מכן כל מתמודד מציג שבע עמדות חובה בפני השופטים כאשר הוא עומד לבדו. בסוף הסבב, המתמודדים כולם עומדים בפני השופטים ואלו בוחנים מקרוב את מי שלפי דעתם צריכים לעלות לחצי הגמר. כמות המתמודדים שיעלו לחצי הגמר ייקבע על ידי חבר השופטים בהתאם לכמות המתמודדים, אך לא פחות מחמישה ולא יותר מעשרה מתמודדים.
כללי השיפוט בתחרויות > חצי הגמר

בחצי הגמר, ישנם שלושה סיבובים של שיפוט, בכל סיבוב, השופטים יציבו את המתמודדים מהראשון עד לאחרון.
סיבוב 1 – מציגים כל המתמודדים עמידה זקופה רפויה מכל הכיוונים. לאחר מכן מצוותים את המתמודדים לזוגות או לשלשות, בהתאם להחלטת חבר השופטים לשם השוואה ביניהם.
סיבוב 2 – מציגים המתמודדים שבע עמדות חובה אחד אחרי השני. לאחר מכן מצוותים את המתמודדים לזוגות או לשלשות לשם השוואה ביניהם.
סיבוב 3 – בסיבוב זה מציגים המתמודדים עמדה חופשית עם מגבלת זמן של דקה אחת.
כללי השיפוט בתחרויות > הגמר

השופטים יסכמו את הניקוד של כל מתחרה בחצי הגמר, ללא הניקוד הגבוה ביותר והנמוך ביותר שלו. המתמודדים על ציון הגבוה ביותר יעלו לסבב הגמר. מספר המתמודדים שיעלו אל סבב הגמר יהיה לא פחות משלושה ולא יותר משישה.
בשלב הראשוני מציגים המתמודדים עמדה חופשית.
בשלב השני, מתמודדי הגמר יבצעו את שיגרת העמדה החופשית שלהם.
בשלב השלישי, יופיעו המתמודדים יחדיו להצגת עצמם. ההצגה תורכב משבע עמדות חובה.
לבסוף, מציגים המתמודדים כל מתמודדי הגמר עמדה חופשית בעת ובעונה אחת.
תוצאות חלקיות של תחרויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
[דרושה הבהרה]
| שנה | עד 65 | עד 70 | עד 75 | עד 80 | עד 85 | עד 90 | מעל 90 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 |  |  |  |  |  | יוסי |  |
| 2019 |  |  |  |  | יוסי אדרי |  | אסד מטר |
| 2014 |  |  |  |  | אבי סיטבון |  | מני אלבז |
| 2013 | רז לוי | שי חיון | בועז בן משה | אלכס מניס | רומן קריספין | רומן קודטקוב | עזרא רג'ואן |
| 2012 | דוד אושקלר | הראל אורן | אביב שפריר | אלכס מניס | חאפז עלי סעיד | ויסבולד שכטמן | אסי דגש |
| 2011 | אראל אורן | דניאל אכדרי | תומר שוקרון | רועי עבודי |  |  | לוליק זיידלין |
| 2010 |  | דוד אושקילר | רועי עבודי | יניב סלמן | יורי חיימסקי | מישל טרוני | איתן ניירמן |
| 2009 | אראל אורן | אביב שפריר | תמיר עבוד | אפי קיבלביץ | אייל הרשקוביץ |  | מישל טרוני |
2008: 
2007: 
| 2006 | סולטאן ואסם | דוד אושקליר | עמית ספיר | ליבנה שביט | גדי אורן | ואליד נאסר אל דין | אלון צוקרמן |












שגיא קלב ניצח פעמיים בתחרות במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20.
ראו גם

לילה של אלופים
הערות שוליים

↑  הספרייה הלאומית, צילום הזמנה לתחרות
תחרות מר ישראל משנת 1950 (באמצע הזוכה רפאל הלפרין)
נתנאל קורין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בן 50 בערך)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הטכניון, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
נתנאל קורין (נולד ב-1974) הוא פרופסור להנדסת ננו-רפואה קרדיו-וסקולרית בפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון. כיום הוא מכהן כפרופסור חבר ולפני כן שימש כסגן דיקן הפקולטה.
ביוגרפיה

קורין נולד בשנת 1974 בישראל, הוא סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות (BSc) באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנת 1996. בשנת 2005 סיים תואר שני (MSc) מהפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון, ובשנת 2008 קיבל תואר דוקטור (PhD) מאותה פקולטה בטכניון.
בין השנים 2008–2014 ביצע פוסט-דוקטורט במכון וויס להנדסה בהשראה ביולוגית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
פרופסור קורין הוא חוקר מוביל בתחום הנאנו-רפואה הקרדיווסקולרית. מחקרו מתמקד בפיתוח טכנולוגיות נאנו-רפואיות למניעה וטיפול במחלות קרדיווסקולריות, כגון תרופות נוגדות קרישה ו"סוכנים" לפירוק קרישי דם מכווני זרימה. הוא לוקח חלק בפיתוח מערכות מיקרופלואידיות לחקר תהליכים ביולוגיים ודגמים ביומימטיים של כלי דם.
נכון ל-2024 פרופ' קורין פרסם 59 מאמרי מחקר, כולל 47 מאמרים מדעיים ו-7 מאמרי סקירה. עבודתו זכתה לאזכורים נרחבים, עם אלפי ציטוטים, והופיעה במספר כלי תקשורת, כולל מאמר בולט משנת 2012 שפורסם בכתב העת Science. הוא שיתף פעולה עם חוקרים מובילים ממוסדות כמו הרווארד, MIT, אוניברסיטת בוסטון ועוד.
פטנטים והמצאות

פרופסור קורין מחזיק בכמה פטנטים. בין היתר הגיש בקשה לפטנטים על טכנולוגיות כמו אספקת תרופות ממוקדת לטיפול בהיצרות ותופעות פקקת בכלי דם, ננו-תרפיות לטיפול בשבץ איסכמי ומערכות ביומימטיות לחקר מחלות ריאה.
פטנטים בולטים שלו כוללים פיתוח ננו-חלקיקים לטיפול בשבץ איסכמי (2021), מערכות זרימה ביומימטיות למחלות ריאה (2021, 2022), וננו-תרפי המופעל על ידי גזירה לכלי דם חסומים (2015).
פטנט נוסף שפורסם בשנת 2023 הוא שסתום לב שנועד להפחית את קיפאון הדם ולהפחית את הסיכון להיווצרות קריש. הטכנולוגיות המוצעות שפיתח קורין שואפות לקדם טיפולים בהפרעות קרדיווסקולריות באמצעות גישות ננו-רפואיות ומודלים ביו-מימטיים המשכפלים מצבים פיזיולוגיים.
פרסים והכרה

בין הישגיו הבולטים של קורין הם קבלת מענק של 150 אלף יורו מטעם מועצת המחקר האירופית בשנת 2024.
פרסים

2024 מענק PoC של מועצת המחקר האירופית (ERC)
הערות שוליים

קורות חיים באתר הטכניון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008209078505171  ORCID: 0000-0001-7244-889X  VIAF: 4690158792848639040005   WorldCat (עם VIAF): 4690158792848639040005 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נתנאל קורין".
נעמי בן גור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1948 (בת 76) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת ניו יורק, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
נעמי בן-גור (נולדה ב-5 במאי 1948) היא סופרת, מרצה, חוקרת, מתרגמת ועורכת של ספרות ילדים.
ביוגרפיה

בן-גור נולדה בתל אביב, בתו של העיתונאי מאיר בן גור. שירתה בצה"ל ככתבת בירחון "במחנה גדנ"ע". בעלת תואר ראשון בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה, בשנים 1969–1972 עבדה ככתבת במעריב. באמצע 1972 עברה לכתוב בעיתון דבר. בשנת 1974 עבדה כדוברת המחלקה לעלייה וקליטה של הסוכנות היהודית.
בסוף שנות ה-70 נסעה ללמוד בארצות הברית שם קבלה תואר שני בלימודי קולנוע מאוניברסיטת ניו יורק. במקביל, הייתה המזכירה הארצית של ארגון הסטודנטים הישראליים בארצות הברית ובקנדה. בהמשך קבלה תואר דוקטור בספרות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את ספרה הראשון, ספר שירים שנקרא "המבין יבין", הוציאה לאור בגיל 19, בהוצאת אל"ף בשנת 1967. עד היום פרסמה יותר מארבעים ספרי ילדים. שיריה וסיפוריה פורסמו בעיתונות, ברדיו, בטלוויזיה ובמקראות לבתי ספר.
ב-2007 זכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער על ספרה "הבלש שמפיניון והחיפושית שנסעה לאיבוד" שיצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בן-גור עורכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד-ספריית פועלים, שם היא אחראית על תרגום ספרי ילדים ונוער. כמו כן היא מרצה במכללות להכשרת מורים ומקיימת מפגשים על ספריה עם ילדים בגנים ובבתי הספר.
בן-גור זכתה בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשלושה.
ספריה

2018: עוגה עד השמים. ספרית פועלים.
2014: אולי אפשר גרגר סוכר? הוצאת הקיבוץ המאוחד.
2012: לא הצליח לי. הוצאת הקיבוץ המאוחד.
2011: הבלש שמפיניון ותעלומת העגבניות הגנובות. הקיבוץ המאוחד.
2008: אכלתי תפוח. הקיבוץ המאוחד.
2006: הבלש שמפיניון והחיפושית שנסעה לאיבוד. הקיבוץ המאוחד.
2006: סידרה של שישה ספרים (שלום לך לילי נמלונת, מר חתול, באמצע הלילה, עוד נקודה, הג'ירפה רוצה להיות קטנה, הדוב ישן). קוראים.
2004: פוף מוצא חברים. הקיבוץ המאוחד.
2004: פוף הולך להסתפר. הוצאת הקיבוץ המאוחד.
2004: חיפושית ושמה מושית. יסוד.
2003: סידרה של שישה ספרים (העבר שר, קיש-קיש קישטא! פיקניק, חגיגה של נמלים, חברתי הקטנטנה, זזזבוב). קוראים.
2002: בגלל עכבר הנפש של אבא. הקיבוץ המאוחד.
2001: שדה של מטריות. ספרית פועלים.
2001: אפצ'יקונת. הקיבוץ המאוחד.
2000: הפתעה של שבת בבוקר. קוראים.
1999: אין לי עם מי לשחק. ידיעות אחרונות.
1998: מגיע לו. ספרית פועלים.
1998: עשרה ממתקים טעימים. הקיבוץ המאוחד.
1997: הכעך שברח. הקיבוץ המאוחד.
1997: פיקניק התה של איילת. הקיבוץ המאוחד.
1997: מיד מיד אתן לכל אחד. מטר.
1996: מי ראשון מי אחרון. קוראים.
1996: טלי והסלסילה. עם עובד.
1995: את זה לא לומדים בבית ספר. כתר.
1995: סירת המטאטא. הקיבוץ המאוחד.
1994: הזיבלצת. ידיעות אחרונות.
1994: מצאתי! מצאתי! הקיבוץ המאוחד.
1993: איפה המוצץ. רכגולד.
1993: מגדל של נמלים. הקיבוץ המאוחד.
1992: הגוזל. מסדה.
1992: המלך חידדה. מסדה.
1992: סידרה של 18 ספרים לפעוטות. ראובני.
1991: ההר דיגי-דיגי. הקיבוץ המאוחד.
1991: איש שלג וים. מסדה.
1991: עירון וזהירון. ספרית פועלים.
1990: לחשוב על משהו טוב. רכגולד.
1990: קוראים שש. הקיבוץ המאוחד.
1988: הכל בסוודר. הקיבוץ המאוחד.
1998: עכברון, בלון ופעמון. רכגולד.
1988 (מהדורה מתוקנת 1993): איש שלא מכירים. רכגולד.
1987: תיבת הקלקולים. ספרית פועלים.
1983: מתנות לא ארוזות. כתר.
1976: ביצה שמסתכלת. אל"ף.
1967: המבין יבין. אל"ף.
ספרים שתרגמה

2017: סדרת "ספר נפרש לידיים קטנות". מטר.
2013: מרק גזר. הקיבוץ המאוחד.
2012: ברוז, ארנב. ספרית פועלים.
2012: כמעט גדול. ספרית פועלים.
2012: בגינה שלי. הקיבוץ המאוחד.
2008: אני אוהבת אותךָ - אני אוהב אותַך. מטר.
2008: קושקוש. מטר.
2007: דון-דון האביר. מטר.
2006: תינוק הפסים שלנו. הוצאת ספרים מ. מזרחי.
2005 : טלי הארנבת עם האפילפסיה. יסוד.
2004: זולל הלילה. מטר.
2004: אחד בשביל כולם. מטר.
1996: האם הם יאהבו אריה. מטר.
1996: הצצי האחרון. מטר.
1996: קואלה-לי. מטר.
2005: אהבה, ידידות, אמהות, אחיות. ארבעה קובצי שירה. מטר.
הערות שוליים

↑  "אני מצפה מהסטודנט שיערער על הנחותי", מעריב, 6 בינואר 1969
↑  ישראלים בהולנד אינם ששים לפעולות הסברה, מעריב, 20 באוקטובר 1969
תקופה אינדיאנית אצל הביטניקים, מעריב, 6 באוקטובר 1969
↑  אי ההכרה - "תו צורם" בסימפוניית האקדמיה למוסיקה, מעריב, 29 ביוני 1970
↑  בעית הזיקנה תעסוקה הולמת, מעריב, 9 במרץ 1972
↑  תוספת אסטרוגן בגיל המעבר, דבר, 25 בדצמבר 1972
↑  זוג ישראלי מכר דירתו ונכנס למעון עולים, דבר, 7 באוגוסט 1974
↑  עתה נותר לי תקליט אחד בלבד, מעריב, 30 באפריל 1980
↑  בין סטודנטים מצריים לישראלים, דבר, 4 במאי 1979
↑  שני שירים, מעריב, 25 בדצמבר 1967
↑  דלית כהן, נמנום החורף של תום: ספרי דצמבר החדשים, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2018
↑  מור דבורקין-פוגלמן, עכבר העיר, ספרי ילדים: הספרים שהכי ישמחו את הקטנטנים בחג, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017
↑  דוד רפ, יצירות המופת שכל ילד חייב להכיר, באתר הארץ, 10 ביוני 2012
↑  דורעם גונט, קולב להיתלות בו, באתר הארץ, 15 ביולי 2008
↑  רותה קופפר, קשה להיות מפלצת, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311007505171  BnF: cb17937762g (data)  ISNI: 0000 0001 0849 6256  LCCN: n83066346  VIAF: 161016438   WorldCat (עם VIAF): 161016438
מת'יו שניידר

מת'יו שניידר (באנגלית: Mathieu Schneider; נולד ב-12 ביוני 1969 בניו יורק) הוא שחקן הוקי קרח אמריקאי-יהודי מקצועני לשעבר בעמדת המגן. נחשב בעיני רבים לשחקן ההוקי קרח היהודי הטוב ביותר בכל הזמנים.
שניידר שיחק 21 עונות בליגת ה-NHL. למרות שעבר בקבוצות רבות, את התקופה הארוכה ביותר עשה במועדון שבחר אותו בדראפט - מונטריאול קנדיאנס. במדי הקנדיאנס זכה גם להצלחה הגדולה בקריירה שלו, כשזכה במדיה בגביע סטנלי ב-1993.
כיום שניידר הוא פעיל בכיר ב-NHLPA - איגוד שחקני ה-NHL. התקבל להיכל התהילה של הספורט היהודי ב-2014.