stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ילדות רעות: המחזמר (סרט)
הערות שוליים

↑  Malkin, Marc (23 בינואר 2020). "Tina Fey Announces Movie Adaptation of Broadway's 'Mean Girls' Musical". Variety. ארכיון מ-23 בינואר 2020. נבדק ב-23 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rubin, Rebecca (6 במאי 2021). "Tina Fey on Her 'No A–holes' Policy and Bringing 'Mean Girls' Back to the Big Screen". Variety. ארכיון מ-14 בדצמבר 2022. נבדק ב-14 בדצמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rubin, Rebecca (21 בספטמבר 2021). "'Mean Girls' Movie Musical Taps Arturo Perez Jr. and Samantha Jayne to Direct". Variety. ארכיון מ-14 בדצמבר 2022. נבדק ב-14 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Kroll, Justin (9 בדצמבר 2021). "'Mean Girls' Musical At Paramount Sets Angourie Rice, Reneé Rapp, Auli'i Cravalho, and Jaquel Spivey To Star". Deadline Hollywood. ארכיון מ-10 בדצמבר 2022. נבדק ב-14 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rancilio, Alicia (17 בנובמבר 2021). "Reneé Rapp graduates from 'Mean Girls' to 'College Girls'". Associated Press. ארכיון מ-26 באוגוסט 2023. נבדק ב-26 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grobar, Matt (8 בפברואר 2023). "'Mean Girls': Avantika, Christopher Briney & Bebe Wood Board Paramount Film Based On Tony-Nominated Musical Adaptation". Deadline Hollywood. ארכיון מ-10 בפברואר 2023. נבדק ב-17 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Evans, Greg (2023-02-17). "Tina Fey & Tim Meadows To Reprise 'Mean Girls' Roles In Upcoming Movie Musical". Deadline Hollywood. ארכיון מ-17 בפברואר 2023. נבדק ב-2023-02-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kuperinsky, Amy (2023-02-03). "Mean Girls movie musical casting local actors for N.J. filming this spring. How fetch!". NJ.com. ארכיון מ-7 בפברואר 2023. נבדק ב-2023-03-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mantilla, Ryan Louis (2023-03-07). "Get in, Loser: Mean Girls The Musical Has Started Filming". Collider. ארכיון מ-8 במרץ 2023. נבדק ב-2023-03-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Espy, Lanette; Due, Lauren. "Mean Girls: The Musical filming in Monmouth County. Here's what we know". Networks. ארכיון מ-30 במרץ 2023. נבדק ב-2023-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Odman, Sydney (2023-01-27). "'Mean Girls' Musical Composer Jeff Richmond Talks Upcoming Movie Adaptation, Working With Wife Tina Fey". The Hollywood Reporter. ארכיון מ-17 בפברואר 2023. נבדק ב-2023-02-17. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Hannah Dailey, See Renee Rapp as Regina George in New ‘Mean Girls’ Musical Trailer Soundtracked by Olivia Rodrigo, Billboard, ‏2023-11-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  D'Alessandro, Anthony (22 בספטמבר 2023). "New 'Mean Girls' Movie Now Going Theatrical". Deadline Hollywood. ארכיון מ-22 בספטמבר 2023. נבדק ב-22 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Every Kids’ Choice 2024 Winner!, Nick (באנגלית)
חזבאללה
היסטוריה > ייסוד

צעדים של איראן להקמתה בלבנון של תנועה שיעית חדשה, שתהווה אלטרנטיבה לתנועת "אמל", החלו בשנת 1981.
ב-21 ביוני 1982 פרשה קבוצה דתית שיעית מאמל והקימה בראשות חוסיין מוסאווי את תנועת "אמל האסלאמי". הרקע לפילוג היה סירוב הקבוצה להשתלב בוועדת ההצלה הלאומית שבראשות הנשיא אליאס סרכיס.
בספטמבר 1984, במלאת שנתיים לטבח בסברה ושתילה, הוקם חזבאללה בשמו זה והצליח להעביר אליו צעירים רבים מאמל, הן בשל התלהבותו והן בשל השכר הגבוה יותר שקיבלו לוחמיו.
חזבאללה הוקם בעקבות רצונם של השלטונות האיראניים בכוח שיעי חלופי לתנועת אמל, ששינתה את דרכיה ולא שימשה עוד שופר למנהיגות האיראנית. לכן, פנו השלטונות האיראנים לשייח' סייד מוחמד חוסיין פדלאללה אשר היה איש דת מוכר ובעל השפעה בקרב העדה השיעית בלבנון. השלטונות האיראנים שלחו, לצורך הקמת התנועה, 1,500 אנשי משמרות המהפכה האיראניים, שעזרו לפדלאללה ולתומכיו להקים את הארגון בעיר בעלבכ. פדלאללה מצידו לא שייך עצמו באופן מופגן לארגון, מפני שפחד מפילוג בעדה ורצה לשמור את קולות תומכיו משני הצדדים – זה של חזבאללה וזה של אמל.
אחד מהיוזמים המרכזיים היה שגריר איראן בדמשק, עלי אכבר מוחתשמיפור מקור שמו של הארגון, שתרגומו המילולי הוא "עדת האל" (ובערבית מודרנית גם "מפלגת האל") בקוראן, סורת אל-מאאידה (פרשת השולחן), פסוק נ"ו:
”وَمَن يَتَوَلَّ اللَّهَ وَرَسُولَهُ وَالَّذِينَ آمَنُوا فَإِنَّ حِزْبَ اللَّهِ هُمُ الْغَالِبُونَ” – "וַאֲשֶר יִתְחַבֵּר אֶל אֱלֹהִים וְאֶל שְׁלִיחוֹ וְאֶל הַמַאֲמִינִים אֵלֶּה הֵם מִפְלַגַּת אֱלֹהִים וְהֵם יִגְבָּרוּ". הסיפא של הפסוק מופיע על סמל הארגון (ראו תמונה בצד שמאל של עמוד זה).
המזכיר הכללי (תוארו של העומד בראש הארגון) הראשון היה סובחי אל-טופיילי, מקורבו של האיתוללה ח'ומייני. בשנת 1991, בשל התנגדות טופיילי להשתתפות בבחירות בלבנון, הוא סולק מהנהגת הארגון והוחלף בעבאס מוסאווי. להקמת הארגון סייעו לוחמי משמרות המהפכה האיראניים בהובלת חוסיין דהקאן, שעברו דרך סוריה לאזור הבקאע. לאחר הרג מוסאווי בלבנון ב־16 בפברואר 1992 על ידי מסוקי חיל האוויר הישראלי מונה לראשות התנועה השייח חסן נסראללה. בתקופתו של נסראללה הקצינה התנועה את עמדותיה הדתיות והלאומניות,[דרוש מקור] בעיקר משום עידודם של חברי "משמרות המהפכה", ונעשתה ארגון טרור לכל דבר, המתכנן פיגועים נגד מרכזי יהדות בתפוצות ונגד תושבי ישראל.
בהשראה איראנית ובהשגחה סורית היה חזבאללה לאחד מאויביה המרים של ישראל, ואף שכלפי חוץ הצהיר הארגון שמטרתו היא סילוק הכובש מאדמת לבנון ברוח הג'יהאד, נאבקים לוחמיו מתוך אמונה כי יוכלו למנוע את קיומה של ישראל, "הישות הציונית" בלשונם.
היסטוריה > סקירה היסטורית

ראשיתו של חזבאללה בארגוני טרור שיעיים שפעלו בלבנון תחת שמות רבים, בהם: "הארגון להגנת המשוחררים", "המאבק לחופש", "הג'יהאד האסלאמי" ו"המדוכאים עלי אדמות". ארגונים אלו ביצעו פעולות טרור נגד זרים, שכללו חטיפות ורציחות של עיתונאים ודיפלומטים זרים, פיצוץ השגרירות האמריקנית, הריגת אנשי המארינס האמריקנים, אסון צור השני נגד ישראל, ואף טרור בין-לאומי ובו חטיפת מטוסים, בהם חטיפת טיסה 847 של TWA. בין השנים 1988–1991 החל שלב המיסוד וההתבססות בלבנון בעיקר בלחימה וניצחון נגד ארגון אמל השיעי, עד לחתימת "הסכם דמשק השני", שבו הובררה עליונותו של חזבאללה על אמל.
היסטוריה > שנות השמונים

לאחר כניסת ישראל ללבנון ביוני 1982, שלחה איראן, דרך סוריה, כמה מאות קציני משמרות המהפכה לאזור הבקאע שבמזרח לבנון, כדי לארגן תנועות מהפכה שמטרתן לבצע ג'יהאד נגד הכוחות הישראליים ולהקים רפובליקה אסלאמית בלבנון.
כוחות אלו שכנעו את סייד מוחמד חוסיין פדלאללה, איש דת שיעי ידוע בלבנון, לעמוד בראש ההתארגנות החדשה. במהלך כל שנות קיומו קיבל הארגון סיוע חומרי, ארגוני ודתי-אידאולוגי מאיראן. הארגון החדש היווה מטרייה לקבוצה המורכבת מקצינים מיליטנטיים פרו־איראניים וחייליהם. במהלך שנות ה-80 עלי-רזא עסגרי היה בראש הקשר בין משמרות המהפכה לבין חזבאללה.
מרבית ההתקפות נגד חיילי צה"ל בלבנון בין השנים 1982–1984 בוצעו על ידי ארגון בשם "הארגון המהפכני לצדק" וארגון "המדוכאים עלי אדמות" (כינוי לעדה השיעית כולה). בשנת 1985, הודיע חזבאללה ("מפלגת האל") באופן רשמי על קיומו במכתב לעיתונות הלבנונית. הארגון קם במטרה מוצהרת להילחם נגד הנוכחות הישראלית בלבנון. בשנת 1984 אנשי הארגון חטפו את ויליאם פרנסיס באקלי, ראש תחנת סוכנות הביון המרכזית והוא הוצא להורג.
לאחר נסיגת ישראל בשנת 1985 ממרבית השטח הכבוש בלבנון והקמת רצועת הביטחון בדרום המדינה, הפך חזבאללה לאויב העיקרי של צה"ל וצד"ל בלבנון. הארגון החל להפעיל את נשק הקטיושות נגד יישובי צפון ישראל. באותן שנים הארגון ביצע התקפות ישירות על מוצבי צד"ל שהיה אז לא מאומן כיאות והצליח במספר רב של פעמים לכובשם, לשדוד את ציודם הצבאי ולטבוח בכל חיילי המוצבים שנכנעו. בעקבות כך צה"ל אימן יותר וצייד יותר את צד"ל במקביל לפריסה רחבה יותר של כוחותיו הוא על מנת לגבות אותו. חזבאללה המשיך בניסיונות הטקטיקה הזאת אך שורה של כישלונות עקובים מדם ובראשם ההסתערות על מוצב שומריה (37 הרוגים) ב-1987, וכן המתקפה של צה"ל על המוצב שלו במיידון ב-1988 במסגרת מבצע חוק וסדר (30 הרוגים) גרמו לו להפסיק לנסות להסתער בצורה חזיתית על מוצבים, כמו גם להחזיק מוצבים מוצהרים משלו, ולעבור ללוחמת גרילה.
בשנת 1987 הצליחו כוחות חזבאללה בפיקודו של חסן נסראללה להרחיק את כוחות אמל ממספר אזורים בפרוורי ביירות, אולם סוריה התערבה וכפתה על הצדדים הפסקת אש. בינואר 1987 היה עימות אלים בין סוריה לחזבאללה בביירות, לאחר שהארגון חטף 14 חיילים סורים ואילו הסורים שפעלו במערב ביירות הרגו 23 אנשי חזבאללה. תוצאת עימות זה הייתה שימת קץ למעשי החטיפות של חזבאללה והפניית חזבאללה לעימות עם ישראל. בשנת 1989 התחדשה הלחימה בין חזבאללה לאמל. באביב 1990 הקים חזבאללה צבא סדיר שבראשו עמד נסראללה.
היסטוריה > שנות התשעים

שנות התשעים מאופיינות במאבק נגד ישראל ובכיבוש של דרום לבנון מידי צה"ל. לאחר התבססות השלטון המרכזי בלבנון בחסות סורית, ולאחר פירוק המיליציות העדתיות מנשקן, ובשל שאיפתו ללגיטימיות בין-לאומית, הפסיק חזבאללה את פעילותו בתוך לבנון ומחוץ לה, ותיעל את עצמו להמשך המלחמה בישראל, בעיקר בתחומי לבנון אך גם בפגיעה במוסדות ישראלים ברחבי העולם, בעיקר כפיגועי נקמה.
בשנת 1992 החל חזבאללה בפעילות פוליטית בלבנון, ונציגיו נבחרו לפרלמנט הלבנוני. במהלך שנות התשעים גרם חזבאללה לשני עימותים גדולים עם ישראל:
מבצע דין וחשבון מ־25 עד 31 ביולי 1993, יצא אל הפועל לאחר שורת התקפות של חזבאללה נגד צה"ל ויישובי הצפון, נמשך שבעה ימים, וגרם לגל של מאות אלפי פליטים לבנונים. בסופו של המבצע הגיעו הצדדים הלוחמים להפסקת אש ולהסכם הבנות בין ישראל ללבנון.
מבצע ענבי זעם בין 11 ל־27 באפריל 1996, יצא אל הפועל לאחר שחזבאללה הפר את הסכם ההבנות של ישראל איתו בסוף מבצע דין וחשבון ותקף ברקטות את יישובי הצפון. במהלך מבצע זה תקפה ישראל בתותחים ובמטוסים את לבנון והטילה עליה מצור ימי, ואילו חזבאללה הגיב בעיקר בירי של מאות רבות של רקטות (777 במספר).
המבצע הופסק לאחר שהופעל לחץ בין-לאומי בשל פגז שגרם לכמאה הרוגים בכפר קאנא, וישראל, לבנון וסוריה הגיעו להסכם שכונה "הבנות ענבי זעם". עיקרו של ההסכם היה אי-פגיעה באזרחים ובתשתית משני צידי הגבול, מה שאפשר לחזבאללה להמשיך לתקוף את כוחות צה"ל מבלי להפר את ההסכם. המאבק נגד ישראל כוון לנוכחות צה"ל ברצועת הביטחון והתמקד במטעני צד, תקיפות ראווה של מוצבים וניסיונות להתנקש בבכירים בצה"ל, במטרה לגרום לישראל לסגת מדרום לבנון.
חזבאללה ניסה גם להחדיר לישראל את המחבלים חוסיין מקדאד, סטיבן סמירק הגרמני, ג'יהאד שומאן, פאוזי איוב ואיאד ח'אלד אשואח לאיסוף מידע וביצוע פיגועים.
היסטוריה > שנות התשעים > מחוץ לישראל

בעזרת שלוחותיו מחוץ ללבנון ובסיוע משמרות המהפכה האיראניים, ביצע חזבאללה פיגועים ביעדים יהודיים אזרחיים מחוץ לישראל כנקמה על פעולותיה של ישראל בדרום לבנון. בין פעולות הטרור הידועות, הפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה, ב־17 במרץ 1992 שהתרחש לאחר שצה"ל הרג בדרום לבנון את מזכ"ל חזבאללה, עבאס מוסאווי. פיצוץ מרכז הקהילה היהודית בבואנוס איירס בארגנטינה ב־18 ביולי 1994 וניסיון נפל לפוצץ את שגרירות ישראל בממלכה המאוחדת שמונה ימים לאחר מכן (ב-26 ביולי) אירעו לאחר התקפה ישראלית על מחנה אימונים של חזבאללה וחטיפתו של מוסטפא דיראני.
היסטוריה > לאחר נסיגת צה"ל לגבול הבין-לאומי

לאחר נסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000 נטל חזבאללה את השליטה באזור זה. אנשיו התפרסו בשטח, הקימו מוצבים, ופרסו בסיוען של איראן וסוריה, אלפי רקטות בדרום לבנון המאיימות על צפון ישראל. מצב זה יצר מאזן אימה שנמשך עד מחצית 2006, ושיתק את ישראל מלפעול בצורה נחרצת כלפי התגרויותיו של החזבאללה.
אזור הר דב היווה בתקופה זו את זירת הלחימה העיקרית בין חזבאללה לישראל. במורדותיו של ההר מצוי האזור המכונה "חוות שבעא". אזור זה נכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים, ואולם, בעת נסיגת צה"ל לגבול הבין-לאומי, טענה ישראל כי אזור זה נכבש מידי סוריה ולכן הוא אינו רלוונטי כלל לנסיגה מרצועת הביטחון, אלא למשא ומתן עתידי עם סוריה. האו"ם קיבל באופן רשמי את עמדתה של ישראל וקבע כי היא השלימה את נסיגתה מלבנון. חזבאללה לא קיבל עמדה זו, והמשיך לראות בחוות שבעא שטח לבנוני כבוש, שנגדו רשאי הארגון לפעול.
במסגרת כללי משחק אלה, ביצעו לוחמי חזבאללה התקפות טילי נ"ט מפעם לפעם, בעיקר באזור חוות שבעא. בין פעולותיהם החמורות בתקופה זו: חטיפתם, ב־7 באוקטובר 2000, של שלושת חיילי צה"ל: עדי אביטן, בני אברהם ועומר סואעד, באזור הר דב; וחטיפת אלחנן טננבוים כשבוע אחר כך. טננבוים, וגופותיהם של שלושת החיילים, שכנראה נהרגו במהלך החטיפה, הוחזרו ב-29 בינואר 2004 לאחר משא ומתן ממושך, בתמורה לשחרור מאות אסירים, רובם פלסטינים, על ידי ישראל. בנובמבר 2005 יצא לפועל מבצע חטיפה שסוכל עקב הצבת מארב של צה"ל.
פעמים רבות פתחו לוחמי החזבאללה בירי נ"מ קני, בתגובה לטיסות סיור של מטוסי חיל האוויר הישראלי בשמי דרום לבנון. לא פעם טענת הפרת הריבונות היוותה כיסוי לשימוש בתותחי הנ"מ לירי ארטילרי שפגע ביישובים בישראל. פעמים אחדות פתחו לוחמי חזבאללה באש לעבר חיילי צה"ל וגרמו להרוגים. כמו כן, הטמינו אנשי חזבאללה זירות מטענים לאורך הגבול עם ישראל ולעיתים אף בתוך שטח ישראל, במטרה לערער את הביטחון בגבול ישראל.
עוד לפני האינתיפאדה השנייה החל חזבאללה לסייע לארגוני הטרור הפלסטיניים באמצעות אספקת אמצעי לחימה והחדרת מומחי טרור. חזבאללה פעיל בעיקר בקרב חוליות תנזים וגדודי חללי אל-אקצא ביהודה ושומרון, חוליות שאף גייסו נשים וילדים לביצוע פיגועי התאבדות. חלק מפעולות אלו סוכלו על ידי צה"ל.
שמו של חזבאללה נקשר בעבר גם לביצוע פיגועים מחוץ לישראל. ראש הזרוע הצבאית שלו עימאד מורנייה וכך גם סגנו, טלאל חמיה, נחשדו כמתכנני פיגועים שהארגון היה קשור אליהם גם מחוץ לשטחה של ישראל (ביניהם הפיגוע בבואנוס איירס). מורנייה היה (עד להריגתו ב־12 בפברואר 2008) ברשימת 26 הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ממשלת ארצות הברית, ביחד עם ראשי אל-קאעידה. פרס של חמישה מיליון דולר הובטח למי שימסור מידע שיוביל לתפיסתו ולהעמדתו לדין.[דרוש מקור]
היסטוריה > המהומות ב-2008 והסכם קטר

לאחר כשנה של עימותים בין חזבאללה לכוחות התומכים בממשל, ב-27 בינואר 2008 פרצו מהומות בשכונת הדאחייה. צבא לבנון שנערך מראש פתח באש והרג שבעה אנשים בהם חמושי חזבאללה ואמל. באירוע נפצעו 29 איש. ראש הממשלה הכריז על יום אבל לאומי. ב-7 במאי 2008 פתח חזבאללה במהומות דמים, שנהרגו בהן לפחות 81 איש ונפצעו 250. העילה הייתה איסור הממשלה על רשת תקשורת פרטית שפרס חזבאללה ברחבי המדינה בתמיכה איראנית, שמקושרת לסוריה ואיראן, ופיטורי הגנרל ופיק שקייר, איש חזבאללה, שתחת חסותו הוברחו חומרי לחימה לחזבאללה, מתפקיד אחראי האבטחה בנמל התעופה של ביירות. במהומות אלו, שהתחילו כהפגנות תמימות והשבתה של נמל התעופה, פעלו כוחות חזבאללה, חמושים בטילים, במקלעים ובנק"ל, בביירות ובערים נוספות כמו טריפולי, והשתלטו על חלקים נרחבים מהם. הכוחות הטילו סגר על נמל התעופה והנמל הימי, שרפו אולפנים של מערכות תקשורת המזוהים עם הממשלה כמו מערכת העיתון אל-מוסתקבל, וצרו על מבני ציבור ובהם מבנה הממשלה ובתים של אישים אנטי סוריים. בניגוד למהומות שהיו בתחילת השנה, הפעם צבא לבנון נצר את נשקו ועמד מנגד, ולא פעל נגד חזבאללה.
פואד סניורה, שהתבצר במעונו תחת משמר של כוחות צבא, התבטא בחריפות נגד חזבאללה. אישים המזוהים עם החזית הפרו-מערבית דיברו על הפיכה צבאית, ועל הפרת הבטחה של חזבאללה שלא להפנות את נשקו כלפי פנים. חזבאללה הצליח, באמצעות נשקו, לפרק את הפלגים היריבים (כדוגמת הדרוזים) מנשקם, ומנהיג הדרוזים, וליד ג'ונבלאט, שיצא בעבר בהצהרות לוחמניות כלפי חזבאללה וסוריה, לאחר תקיפות שנעשו כלפי הר הדרוזים בהן נהרגו מאות מאנשי החזבאללה שני הצדדים הגיעו להודנה (מרבית הדרוזים לא היו חמושים). ב-14 במאי נכנעה הממשלה לתכתיבי החזבאללה, וביטלה את החלטותיה על הוצאת רשת התקשורת הפרטית מחוץ לחוק ועל פיטורי אחראי האבטחה בנמל התעופה של ביירות.
ב-21 במאי 2008 נחתם הסכם בקטר בין הממשלה לחזבאללה, שבו בין היתר סוכם כי שליש מהשרים בממשלת אחדות לאומית יהיו אנשי חזבאללה, דבר שיכול להקנות להם זכות וטו. שיטת הבחירות שונתה, והיא תבטיח ייצוג רב יותר לשיעים. הסכם זה סיים את המתיחות הגדולה של השנה וחצי שלפניו, וחיזק את מעמד הארגון בגוף השלטוני ובלבנון. לצד ההישג של חזבאללה נוצרה כלפיו התנגדות רבה בעולם הסוני. פובליציסטים ערבים שמשקפים דעות שלטוניות כינו את חזבאללה "מפלגת שנאת אחים" (פתנה), "האויב האמיתי", ו"מפלגה בריונית שלקחה את לבנון בשבי", ופקפקו לראשונה ב"התנגדות" לישראל (מוקַאוַּמַה) שנחשבה למושג מקודש שלא נוגעים בו.
היסטוריה > הבחירות ב-2009

בבחירות לפרלמנט הלבנוני שהתקיימו בתחילת יוני 2009 גוש תומכי חזבאללה זכו ב-57 מושבים לעומת מחנה 14 במרץ – הגוש האנטי סורי שזכו ב-71 מושבים. אנשי החזבאללה המופתעים קיבלו את הפסדם בשקט, אך איימו לבל יעז השלטון לפרק אותם מנשקם.
היסטוריה > התעצמות צבאית

ארגון חזבאללה המשיך להתעצם בשנים שלאחר מלחמת לבנון השנייה, והכפיל ושילש את כמות הרקטות והטילים. ב-2010 הוערך בישראל כי כמות הרקטות והטילים מגיעה לכ-45 אלף. באפריל 2010 הכריז שר הביטחון אהוד ברק בארצות הברית כי סוריה העבירה טילי סקאד לחזבאללה, ובכך הפרה את האיזון באזור. הפרה זו גרמה למתיחות בין ישראל לשכנותיה הצפוניות. רוברט גייטס, שר ההגנה האמריקני, גיבה את עמדת ישראל ואמר כי לחזבאללה יש יותר טילים מלרוב ממשלות העולם.
ב־2024 הוערך שלארגון כ-40,000–50,000 לוחמים, 140,000 רקטות בטווח המכסה את כל שטח ישראל, מאות כטב"מים, טילי חוף־ים יאחונט, אלפי טילי נ"ט ומערכות נ"מ SA-22.
היסטוריה > התחזקות פוליטית

בחלוף חמש שנים מתום מלחמת לבנון השנייה, התחזק חזבאללה גם מבחינה פוליטית. הוא הצליח להפיל את ממשלתו של סעד חרירי, והיווה חלק בלתי נפרד מממשלת נג'יב מיקאתי אשר נשלטת על ידי "מחנה 8 במרץ" של החזבאללה, המונה 18 מתוך 30 השרים בממשלה זו. ד"ר עמרי ניר, מהאוניברסיטה העברית בירושלים, הנחשב למומחה בנושא לבנון, קובע כי "חזבאללה הוא הממשלה ולכן במצב מלחמה, לישראל יהיה הרבה יותר קל ליצור אפקט הרתעתי בהרס של תחנות כוח, כבישים, שדות תעופה אזרחיים וכולי".
חזבאללה הצליח גם לחדור עמוק יותר לצבא לבנון וליתר כוחות הביטחון במדינה. הוא הצליח לחדור גם למערכות השלטון השונות ולהפוך לגוף ממסדי. הוא מתקרב להשתלטות מלאה על לבנון ולמימוש החזון של שליטת השיעים בממסד. כתוצאה מכך, המדיניות הלבנונית הרשמית הפכה לזהה כמעט למדיניות של חזבאללה. עם זאת, חזבאללה גם בתושבים בדרום לבנון שמסרבים לאפשר לאנשיו להחדיר ולהסתיר נשק ותחמושת בכפריהם. פרופ' קייס פירו, מהחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, מציין כי בניגוד לעבר, אנשי המחנה של חרירי "לא מוכנים לקבל את התעצמותו הצבאית של חזבאללה שכן הם יודעים שהוא יפנה לעברם את הנשק, כפי שאירע ב-2008".
היסטוריה > ניסיונות נקמה

בעקבות ההתנקשות בעימאד מורנייה בפברואר 2008, ראשי הארגון הצהירו כי ינקמו בישראל שנחשדה על ידם בכך.
פורסם כי מספר פיגועים בשליחות החזבאללה סוכלו. בשנת 2008 נעצרו שני שליחי חזבאללה על ניסיון לפגוע בשגרירות ישראל בבאקו. באפריל 2009 נחשף במצרים תא טרור של החזבאללה שמנה 49 בני אדם. על פי המצרים, ביקשו אנשי התא לבצע פיגועים בסיני, ובאזור תעלת סואץ. בדצמבר 2009 כוחות הביטחון הטורקיים חשפו תא טרור של החזבאללה שביקש לפגוע בישראלים. ובתחילת ינואר 2012 נעצר בתאילנד פעיל חזבאללה בחשד לביצוע פיגוע. ב-24 בינואר 2012 סוכל פיגוע נוסף באזרבייג'ן בשליחי חב"ד. כוחות הביטחון של אזרבייג'ן עצרו 3 מחבלים שאומנו, מומנו וצוידו על ידי איראן. על פי הרשויות הבולגריות, עקבות מבצעי הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, שבו קיפחו את חייהם שישה אנשים, הובילו לחזבאללה. על פי ישראל, מדובר בשיתוף פעולה בין איראן לחזבאללה.
היסטוריה > תמיכה בבשאר אל-אסד בהתקוממות בסוריה

איראן היא תומכת עיקרית בחזבאללה במובנים שונים וסוריה היא העורף הלוגיסטי העיקרי של חזבאללה ובעלת ברית חשובה של איראן (בין היתר, בשל גישה לים התיכון), ועל כן לחזבאללה יש אינטרס לשמר את המשטר הקיים בסוריה ומסיבה זו החל להתערב במלחמת האזרחים בסוריה.
בזמן מלחמת האזרחים בסוריה נשלחו אלפי לוחמי חזבאללה לסייע לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד. חזבאללה שמר על קשר הדוק עם המשטר הסורי, ייעץ לבכיריו, החזיק בבסיסים ובמחסני נשק בשטח סוריה, ואף השתתף בפועל בלחימה לצד חייליו של אסד.
במחצית הראשונה של שנת 2013 התנהלו מספר קרבות בחומס ובקוסייר בהם השתתפו לוחמי חזבאללה בגלוי, ואף ספגו אבדות כבדות (כמאתיים הרוגים), בהם מספר בכירים מהארגון, ובראשם: עלי שביב, ראש אגף המבצעים בארגון (מחליפו של עימאד מורנייה). המורדים תקפו בתגובה את רובע הדאחייה בביירות בשתי רקטות, ואף איימו על חזבאללה שאם לא ייסוג מסוריה, הם יתקפו אותו בלבנון. ביוני 2013 היו מספר עימותים בין תומכי סוריה לתומכי חזבאללה בלבנון. העימות הגדול שבהם התרחש בצידון. מיליציה סונית בהנהגתו של השייח' אחמד אל-אסיר תקפה את חיילי צבא לבנון ובעימות שהתפתח נהרגו עשרות אנשים משני הצדדים. המורדים גם תקפו את חזבאללה ומפעיליו בשרשרת של פיגועי תופת. בין יולי 2013 לינואר 2014 התרחשו חמישה פיגועי טרור שגבו קורבנות בנפש, ארבעה באזור הדאחייה ואחד נגד שגרירות איראן בביירות, שבו נהרגו 25 בני אדם, בהם נספח התרבות של שגרירות איראן. כמו כן, נורה למוות בכיר חזבאללה, חסאן א-לקיס. בעקבות ההתרחשויות הללו הוציא חזבאללה את בכיריו מאזור הדאחייה.
בספטמבר 2013, כשארצות הברית התכוננה לתקוף את משטרו של בשאר אל-אסד ואת חזבאללה שסייע לו, עקב השימוש בנשק כימי (ובסוף לא תקפה) – יוסוף אל-קרדאווי, בכיר פוסקי האסלאם הסוני, תמך בהם ואמר: ”סוף סוף אנו יכולים בכל אופן להודות לאמריקה, ואנו מצפים ממנה ליותר, אנו מצפים שהיא תתייצב בעוז. חזבאללה היא מפלגת השטן! מפלגת הרוע! מפלגת העריצים!”.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה בוצעו מספר תקיפות אוויריות שיוחסו לישראל נגד משלוחי נשק מסוריה שיועדו לחזבאללה ונגד בכירים בארגון ששהו בסוריה, בהן תקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק בינואר 2013, תקיפות משלוחי הנשק האיראניים לחזבאללה בדמשק במאי אותה שנה, תקיפת שיירת הנשק הסורית לחזבאללה בבעלבכ בפברואר 2014, ותקיפה אווירית בגבול ישראל-סוריה בינואר 2015 שבה נהרגו הגנרל האיראני עלי אללה דאדי וג'יהאד מורנייה, בנו של עימאד מורנייה. בתגובה לתקיפה האחרונה ירה חזבאללה טילי נ"ט על שיירת כלי רכב של צה"ל סמוך לכפר ע'ג'ר. מהירי נהרגו שני חיילים מחטיבת גבעתי ו-7 נפצעו. בנאום שנשא מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, הוא התייחס בהרחבה לתקיפה הישראלית ולתגובת חזבאללה.
במהלך הלחימה בסוריה איבד שם חזבאללה מאות רבות מלוחמיו (לפי ההערכות: בין 1,000 ל-3,000 הרוגים וכ-7,000–8,000 פצועים).
ב-13 במאי 2016 מוסטפא בדר א-דין, מפקד הזרוע הצבאית של חזבאללה אשר לפי משרד האוצר האמריקאי היה אחראי על פעילות חזבאללה בסוריה, נהרג בפיצוץ במתקן של חזבאללה באזור דמשק.
בשנת 2016 הקים קאסם סולימאני את חטיבת האימאם חוסיין, כדי לסייע לאסד נגד דאעש והמורדים בסוריה.
היסטוריה > מנהרות לחימה לעבר ישראל

בעשור השני של המאה ה-21 חפר חזבאללה מנהרות אחדות שחדרו מלבנון לשטח ישראל, מתחת לגבול הצפון. ב־4 בדצמבר 2018 החל צה"ל במבצע מגן צפוני לנטרול מנהרות אלה. המבצע כולו נערך בתחומי ישראל, כדי שלא לתת לחזבאללה עילה לתגובה. כעבור מספר חודשים הסתיים המבצע כאשר כל המנהרות נוטרלו בידי לוחמי חיל ההנדסה הקרבית.
לטענת חוקרים, גם לאחר שהושמדו אותן מנהרות לחימה, עדיין קיימת לחזבאללה מנהרות בתוך לבנון באורך של עשרות קילומטרים שכוללות מנהרות מרכזיות שמאפשרות מעבר כלי רכב.
היסטוריה > "פרויקט דיוק הטילים"

בין השנים 2013 ל-2015, ובחסות מלחמת האזרחים בסוריה, החלה איראן להעביר לסוריה טילים מדויקים. על פי דיווחים זרים, חלק מההעברות הללו סוכלו על ידי תקיפות של חיל האוויר הישראלי. בעקבות הכישלונות שנחלו איראן וחזבאללה, החליטה איראן בשנת 2016 על שינוי בדפוסי הפעולה – במקום העברה של טילים שלמים, הסבה של רקטות קיימות לטילים מדויקים על אדמת לבנון. ההסבה כוללת בין היתר התקנת מערכות ניהוג והנחיה שהובאו מאיראן, ורקטות שהובאו מהמכון למחקרים מדעיים "מרכז סרס" בסוריה.
הפרויקט נחשף על ידי דובר צה"ל באוגוסט 2019. במסגרת החשיפה צוין גם כי ראש הפרויקט מטעם חזבאללה הוא פואד שוכר. פורסמו גם שמות של גורמים מעורבים נוספים.
היסטוריה > מחאות נגד חזבאללה

לאחר שבשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 חיזק הארגון את השפעתו על המתרחש בלבנון, הפך בסוף העשור השני של המאה להיות במוקד מחאותיהם של תושבים ברגעי משבר.
במחאות שהחלו בשנת 2019 מספר פעמים תקפו פעילי חזבאללה את המפגינים, ובין הצדדים התלקחו עימותים אלימים.
בשנת 2020 במספר הפגנות, על רקע מגפת הקורונה והפיצוץ בנמל ביירות, הואשם ארגון חזבאללה במחדלים על ידי חלק מקבוצות המפגינים, ונשמעו דרישות שונות מהארגון, ביניהן קריאות לשנות מהיסוד את המערכת הפוליטית הנוכחית בה שולטים בפועל נציגים מטעם החזבאללה, קריאות לארגון להתפרק מנשקו, קריאות נאצה נגד חסן נסראללה, והצגת מיצגים הקוראים להרג ראשי הארגון.
בעת ביקורו בביירות של נשיא צרפת, עמנואל מקרון, לאחר הפיצוץ בנמל, קראו אליו ההמונים שישחרר אותם משלטון החזבאללה.