קלווריה (ליטא)
יהדות קלווריה > בתקופה עד סוף מלחמת העולם הראשונה

על יהודים בקלווריה נודע בתחילת המאה ה-18 עת היהודים קיבלו היתר מהמלך אוגוסט השני לבנות בית כנסת. כמו כן הותר להם לעסוק במלאכה, בתנאי שלא יצטרפו לגילדות, במסחר, חקלאות ומעט במסחר. רוב חנויות בעיר היו בידיים של יהודים. הם גם סחרו בתבואה ותיווכו ביצוא התבואה מליטא לגרמניה. התפתחה תעשיית עיבוד זיפי חזיר וכן ייצור חמאה, עופות ומוצרים חקלאיים אחרים. למשפחת קורנגולד היו מספר רב של כוורות; משפחות אפשטיין, קרונזון וסולומון היו מטעי טבק. משפחת סולומון עסקה גם ביצור סיגריות. משפחת רומנוב נודעה בטחנת הקמח הגדולה שלה בליטא.
בשנות ה-80 של המאה ה-19, בעקבות הקשיים הכלכליים, רבים מהצעירים היגרו לארצות הברית, לדרום אפריקה ולארץ ישראל.
רוב הילדים למדו ב"חדר" תורה ועברית.
בקלווריה היה "תלמוד תורה" בו למדו ללא תשלום כ-150 ילדים עניים. בשנת 1884 התפרסמה מודעה בעיתון המליץ על-ידי רבני התלמוד תורה, בה קראו לתושבי קלווריה לשעבר המתגוררים באמריקה ובדרום אפריקה, לעזור בתרומה לילדים העניים הלומדים בתלמוד תורה.
בשנים 1859–1958 הוקם בית ספר יהודי כללי ובו למדו 80–100 בנים ובנות. בשנת 1899 הוקם "בית ספר לאומי" ובו למדו עברית ויהדות והוא נועד לילדים מהמשפחות העניות שלמדו ב"חדר".
בשנת 1803 הוקם בית כנסת במקום הישן שהיה עשוי עץ. לבית הכנסת החדש היו קירות אבן עבים וארון קודש ובימה משוכללים שנבנו מעץ על ידי אומן. הקירות עוטרו בציורי חיות. אגף הנשים היה משני צדי הבניין. בשנת 1869 הוקם בית מדרש בחצר בית הכנסת. הוא נבנה בכספים שנתרמו על ידי שרה רעייתו של עזריאל סובולביץ מקניגסבורג.
לימוד תורה ושיעורים התקיימו בחברת ש"ס {קבוצת לימוד התלמוד} משנת 1796, מדי לילה נלמד דף תלמוד.
בין הרבנים ששירתו את הקהילה היו: רבי שמואל בן אליעזר (המאה ה-18); הרב אריה לייב שפירא; רבי יהושע יצחק שפירא, מחבר הספר עמק יהושע [עמק יהושע] שיצא בוורשה, 1842; רבי מרדכי מלצר (1851-1864); רבי מרדכי הלוי הוכמן (משנת 1865); הרב בן ציון שטרנפלד, מחבר הספר " שערי ציון", רבי אליעזר שמחה רבינוביץ (1887-1909); הרב זליג ראובן בנגיס (משנת 1938) ולאחר מכן התגורר בירושלים; בתיעוד משנת 1940 נרשם שמו של הרב משה מזיגל, ככל הנראה הרב האחרון.
פעילויות רבות בתחום הרווחה החברתית:
אגודת הלוואות חינם (גמילות חסדים) העניקה הלוואות לנזקקים ששולמו בתשלומים שבועיים קטנים.
חברה לביקור חולים שסיפקה לחולים עזרה הרפואית ותרופות ללא תשלום.
ארגון של נשים (הן נשואות ורווקות) בשם Medkhen Varein שעזר לעניים במהלך החלמתם ממחלה. הוא אף סיפק את הכספים למי שנאלץ לנסוע לחו"ל לטיפול.
בעשור האחרון של המאה ה-19 היו בקלווריה מספר אינטלקטואלים אשר שלטו בעברית. חלקם היו מנויים לעיתונים העבריים "המליץ", "המגיד", "השחר" ואחרים.
חלק מיהודי המקום עלו לארץ ישראל עוד לפני שהחלה תנועת חיבת ציון בפעילותה. בתחילת שנות ה-80 הצטרפו כמה מיהודי קלווריה לארגון יסוד המעלה, אשר נוסד בסובאלק, ומטרתו הייתה ליישב מחדש את ארץ ישראל. בין העולים בשנות התשעים של המאה ה-19 היו משפחתו של ישראל-מאייר הודורובסקי, שהיה ממייסדי חדרה; משפחתם של משה לייב כהנא, ממייסדי כרמל מזרחי, ובנו, אליהו אהרון, שהיה ממייסדי תל אביב. ההסתדרות הציונית פעלה בעיירה משנת 1898. ברשימה של 1909, מהתורמים לקרן לארץ ישראל, היו 120 יהודים מקלווריה.
בסתיו 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הורה הגנרל הרוסי רננקמף ליהודי המקום לבצע עבודות סלילת כבישים כעונש על אהדתם לכאורה לגרמנים. בקרבות שהתחוללו באזור בזמן המלחמה נפצעו 220 יהודים מקומיים. מחצית העיר נהרסה בשריפה, כולל בית הכנסת הישן. הנסיבות אילצו את רוב היהודים לעזוב את העיר ולהתפזר ברחבי רוסיה. לאחר שהגרמנים כבשו את קלווריה, חזרו רבים לעירם ההרוסה. הם היו תלויים בתמיכה מבחוץ שניתנה על ידי סניף קנינגסבורג של אגודת הסיוע ליהודי גרמניה.