stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע
הערות שוליים

↑  http://fs.knesset.gov.il//20/law/20_lsr_370949.pdf חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע-2009], ס"ח 2217 מיום 15.12.2009
↑  עומר כביר, עתירה לבג"ץ: רשות המאגר הביומטרי מסתירה את דו"ח תקופת המבחן, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2018
↑  הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התשס"ט-2008, ה"ח הממשלה 408 מיום 27.10.2008
↑  ת.ז. חכמות - החל מנובמבר, באתר ynet, 2 ביוני 2011
↑  ניב ליליאן, פרופ' שמיר מציע: מאגר טביעות אצבע מעומעם, באתר ynet, 13 באוגוסט 2009
↑  ניצן סדן, ועדת השרים אמרה לא לביומטרי המאובטח, באתר ynet, 16 במאי 2011
↑  עודד ירון, "אפילו אם הוא לא ייפרץ, המאגר הביומטרי לא בטוח", באתר הארץ, 7 ביוני 2011
↑  בג"ץ 1516/12 נהון נגד הכנסת באתר האגודה לזכויות האזרח
↑  הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תיקון והוראת שעה), התשע"ז–2017, באתר הכנסת
דנה ירקצי ויקי אדמקר‏, חוק המאגר הביומטרי אושר בקריאה שנייה ושלישית בכנסת, באתר וואלה, 27 בפברואר 2017
↑  הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תיקון והוראת שעה), התשע"ז-2016, ה"ח הממשלה 1100 מ-19 בדצמבר 2016
↑  מתן מיטלמן, תעודת הזהות הביומטרית נחשפת בפעם הראשונה; תוצע לאזרחים בחודשים הקרובים, באתר TheMarker‏, 9 במרץ 2011
↑  צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ה-2015, ק"ת 7527 מיום 30 ביוני 2015
↑  צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ו-2016, ק"ת 7638 מיום 31 במרס 2016
↑  עומר כביר, מבקר המדינה נגד המאגר הביומטרי: התגלו ליקויים חמורים בפיילוט, באתר כלכליסט, 23 ביוני 2015
↑  אבי בליזובסקי, ‏מבקר המדינה קטל את פרויקט הזיהוי הביומטרי, באתר "הידען", 24 ביוני 2015
↑  ניתוח הדו"ח המסכם לתקופת המבחן, גרסה 3.0 מיום 15/03/2016
↑  עומר כביר, 74 מדעני מחשב בכירים מזהירים מפני המאגר הביומטרי, באתר כלכליסט, 28 ביוני 2015
1 2  צבי לביא, שטרית: חוק מאגר טביעות האצבע יאושר בפגרה, באתר ynet, 29 ביולי 2009
↑  הכרוניקה, יולי 2017, באתר השילוח, ‏2017-07-25
↑  והאנשים האלה הולכים לטפל בטביעת האצבע שלנו,יהונתן קלינגר, בבלוג Intellect or Insanity
↑  דניאל זיידמן, המאגר הביומטרי: נקודת מבט מדעית, באתר מכון דוידסון, ‏23 במרץ 2017
↑  פרופ' אלי ביהם, ‏אל תיתנו את האצבע למאגר, ארץ אחרת
↑   עידו קינן, ג'וני זילבר, תעודה חכמה בלי מאגר ביומטרי - "למיוחסים בלבד", באתר הארץ, 2 בינואר 2014
↑  שמעון כהן, 'חושש מהשומרים יותר מאשר מהגנבים', ערוץ 7, 8 ביולי 2013
↑  מחאה נגד חוק הביומטרי: "מאבק על החירות", באתר וואלה, 26 ביולי 2009
↑  הפוסט על המאגר הביומטרי (של גל מור) הוסר עקב איום בתביעה מצד רותי שטרית – מי יעמוד לצד הבלוגרים?, בלוג של טל גלילי, 26 ביולי 2009
↑  אהוד קינן, ח"כ שטרית גירש צלם שתיעד דיוני חוק הביומטרי, באתר ynet, 7 ביולי 2009
מיס עולם

ערך זה עוסק ב"מיס עולם", תחרות יופי בינלאומית לנשים שנקראת גם "מיס וורלד". אם התכוונתם לתחרות יופי בינלאומית לנשים שנקראת גם "מיס יוניברס", ראו .
| --- | --- |

 הגוף המעניק:  ארגון מיס עולם
 תקופת הפרס:  1951–הווה (כ־74 שנים) 
 www.missworld.com
מפה של המדינות אשר ניצחו בתחרות מיס עולם משנת 1951 ועד 2007 עם ציון של מספר הפעמים בהם המדינה ניצחה.
סגנית מיס הודו, פריאנקה צ'ופרה, מיס עולם לשנת 2000
מיס גיברלטר, קאיין אלדורינו, מיס עולם לשנת 2009
תחרות מיס עולם או מיס וורלד (באנגלית: Miss World), היא תחרות יופי בינלאומית שנתית לנשים, הנערכת משנת 1951. בדומה לתחרויות מקבילות בעולם, בבחירת הזוכה מושם דגש על מראה חיצוני. תחרות מיס עולם משודרת בשידור חי ברחבי העולם. בכל שנה משתתפות בתחרות מאות נשים אשר נבחרו למלכות יופי או לסגניות במדינות מהן הגיעו. בישראל שודרה בעבר התחרות בשידור ישיר בערוץ 2, על ידי הזכיינית טלעד ואחר כך ב-yes.
המדינות שנציגותיהן זכו לניצחונות הרבים ביותר בתחרות הן הודו, ונצואלה ובריטניה (5 זכיות כל אחת), ארצות הברית, איסלנד, ג'מייקה ושוודיה (3 זכיות כל אחת).
היסטוריה

בשנת 1951 ארגן אריק מורלי "תחרות ביקיני" במסגרת חגיגות פסטיבל בריטניה. האירוע היה פופולרי, וכונה על ידי התקשורת "מיס עולם". תחרות בגדי הים נועדה כקידום מכירות לביקיני, שהושק אז, ועדיין נחשב לא צנוע. כאשר הוכתרה הזוכה בתחרות ב-1951, קרסטין "קיקי" הקנסון משוודיה, זה הוסיף למחלוקת.
התחרות תוכננה במקור כאירוע חד פעמי, אך אריק מורלי החליט להפוך את תחרות מיס העולם לאירוע שנתי. מורלי רשם את השם "מיס עולם" כסימן מסחרי, וכל תחרויות העתיד נערכו בשם זה. עם זאת, בגלל המחלוקת שנבעה מהכתרתה של הוקנסון בביקיני, מדינות בעלות מסורות דתיות איימו שלא לשלוח נציגים לאירועים עתידיים, והביקיני גונה על ידי האפיפיור. ההתנגדות לביקיני הובילה להחלפתו בכל התחרויות העתידיות במה שהתקבל כבגדי ים צנועים יותר, ומשנת 1976 הוחלפו בגדי ים בשמלות ערב.
בשנת 1959 החלה ה-BBC לשדר את התחרות. הפופולריות של התחרות גדלה עם הופעת הטלוויזיה. במהלך שנות השישים והשבעים, מיס עולם הייתה בין התוכניות הנצפות ביותר כל שנה בטלוויזיה הבריטית. עם זאת, בשנת 1970, התחרות בלונדון הופרעה על ידי הפגנה של פעילות פמיניסטיות (על ההפגנה מספר הסרט "לא ממושמעות"). יותר מ-18 מיליון איש צפו בתחרות בשיאה בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים.
בשנת 1974 הלן מורגן זכתה בתואר, בעקבות התפטרותה תוך 4 ימים אנליין קריאל זכתה בתואר.
בשנת 1980 זכתה גבריאלה ברום בתואר והתפטרה תוך 18 שעות.
בשנות השמונים מותגה התחרות מחדש עם הסיסמה Beauty With a Purpose, עם תוספת מבחנים של אינטליגנציה ואישיות. עם זאת, היו התנגדויות שונות לתחרות. אף על פי שהיא עדיין נהנתה מהצלחה ברחבי העולם, היא כבר לא שודר ב-BBC. חברת הטלוויזיה "תמזה" של ITV רכשה את זכויות השידור בבריטניה בין 1980 ל-1988. בתחילת שנות התשעים חלה ירידה בפופולריות של שידורי הטלוויזיה של האירוע, לאחר שהפך ל"לא אופנתי" בסוף שנות השמונים. התחרות חזרה בערוץ הלווין Sky One בשנת 1997, לפני שעברה לערוץ 5 למשך שלוש שנים (1998–2000).
בשנים 1951–1988 התקיימו כל התחרויות בלונדון, בריטניה, בתיאטרון ליסיום או ברויאל אלברט הול. החל מ-1989 מתקיימת התחרות בכל שנה במדינה אחרת. החל משנת 1999 מיס סקוטלנד קיבלה זכות להשתתף בתחרות.
בשנת 2002 הם היו אמורות להתקיים בניגריה. לאור מצב זכויות האישה במדינה זו, מספר מתמודדות הודיעו שלא ישתתפו בתחרות (למשל אן ואן אלסן, נציגת בלגיה). בסופו של דבר בגלל הלחץ הפוליטי של האזרחים המוסלמים של ניגריה, התחרות נערכה בלונדון. חלק מהסרבניות הסכימו להשתתף בתחרות, שבה זכתה אזרה אקין, ואף היו בין המועמדות המובילות.
החל משנת 2015 התחרות אינה כוללת בגדי ים.
ארגון מיס עולם

ארגון מיס עולם מחזיק ומנהל את הגמר השנתי של תחרות מיס עולם, תחרות אשר גדלה והפכה לאחת הגדולות בעולם. מאז הקמתו בשנת 1951, ארגון מיס עולם גייס יותר מ-250 מיליון פאונד עבור צדקה לילדים עם מוגבלויות וילדים מקופחים. ארגון מיס עולם העניק זכות הצבעה ליותר מ-100 מדינות. חברת מיס עולם בע"מ היא חברה פרטית, ובכך נתוני הרווחים שלה, ההוצאות שלה, התרומות שלה והצדקה אינם זמינים לציבור.
הארגון מנוהל על ידי ג'וליה מורלי.
הזוכות

| שנה | הזוכה |
| --- | --- |
1956: פטרה שירמן
1959: קורינה רוטשייפר
1964: אן סידני
1969: אווה ריבר-שטייר
1976: סינדי ברייקספיר
1977: מרי סטאבין
1987: אולה ווייגרסטורפר
1989: אנטה קרנגליצקה
1994: אישווריה ראי
1998: לינור אברג'יל
1999: יוקטה מוקהיי
2000: פריאנקה צ'ופרה
2001: אגבאני דארגו
2002: אזרה אקין
2003: רוזאנה דייוויסון
2004: מריה ג'וליה מנטילה
2005: אונור בירנה וילהיאמסדויטיר
2006: טטיאנה קוחז'ובה
2007: ג'אנג זילין
2008: קסניה סוקינובה
2009: קייאן אלדורינו
2010: אלכסנדריה מילס
2011: איביאן סרקוס
2012: יו ונקסיה
2013: מייגן יאנג
2014: רולן שטארוס
2015: מיריה ללגונה
2016: סטפני דל ואלה
2017: מאנושי צ'ילאר
2018: ונסה פונסה
2019: טוני-אן סינג
2021: קרולינה ביילאבסקה
נציגות ישראל בתחרות

מלכת יופי ישראלית אחת זכתה בתואר מיס עולם - לינור אברג'יל בשנת 1998. בתואר סגנית ראשונה, זכתה גילה גולן בשנת 1960 ובתואר סגנית שנייה זכו 6 נשים, רינה וייס (1956), זיוה שמרת (1959), מירי זמיר (1968), עירית לביא (1970), חנה אורדן (1972), ולאה קליין (1974).
שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת מישראל 

 שורה בוורוד מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום שני 

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום שלישי 

 שורה בטורקיז מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום רביעי 

 שורה בירוק מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום חמישי 

 שורה בבז' מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום שישי
| שנה | נציגה | מקום |
| --- | --- | --- |
| 1953 | חבצלת דרור |  |
1954: 
| 1955 | מרים קוטלר |  |
| 1956 | רינה וייס | סגנית שנייה (מקום שלישי) |
| 1957 | שרה אלימור | 7 ראשונות |
| 1958 | רחל שפריר |  |
| 1959 | זיוה שמרת | סגנית שנייה (מקום שלישי) |
| 1960 | גילה גולן | סגנית ראשונה (מקום שני) |
| 1961 | אראלה הוד |  |
| 1962 | אילנה פורת | 15 ראשונות |
| 1963 | שרה תלמי |  |
| 1964 | אופירה מרגלית | לא השתתפה בשל הצבא |
| 1965 | שלומית גת |  |
| 1966 | סגולה גור |  |
| 1967 | דליה רגב | סגנית שלישית (מקום רביעי) |
| 1968 | מירי זמיר | סגנית שנייה (מקום שלישי) |
| 1969 | תהילה סלע | 15 ראשונות |
| 1970 | עירית לביא | סגנית שנייה (מקום שלישי) |
| 1971 | מירי בן דוד | 15 ראשונות |
| 1972 | חנה אורדן | סגנית שנייה (מקום שלישי) |
| 1973 | חיה קציר | סגנית שלישית (מקום רביעי) |
| 1974 | לאה קליין | סגנית שנייה (מקום שלישי) |
| 1975 | עתידה מור |  |
| 1976 | לבנה אברבנאל | 15 ראשונות |
| 1977 | יעל חובב |  |
| 1978 | שרי אלון |  |
| 1979 | דנה פרל |  |
| 1980 | ענת צימרמן | סגנית שלישית (מקום רביעי). |
| 1981 | נינט אשור |  |
| 1982 | ענת כרם |  |
| 1983 | יפעת שכטר | 15 ראשונות, 'מלכת אסיה' |
| 1984 | איריס לוק | 15 ראשונות, 'מלכת אסיה' |
| 1985 | מאיה וכטנהיים | סגנית חמישית (מקום שישי), 'מלכת אסיה' |
| 1986 | אוסנת מואס |  |
| 1987 | יעל גרטלר | 15 ראשונות |
| 1988 | דגנית כהן |  |
| 1989 | רונית סיטון |  |
| 1990 | אריאלה טסלר |  |
| 1991 | ליאת דיטקובסקי |  |
| 1992 | רוית אסף | 10 ראשונות, 'מיס פוטוגניק' |
| 1993 | תמרה פורת |  |
| 1994 | שירלי שוורצברג |  |
| 1995 | מירי בוהדנה | 5 ראשונות |
| 1996 | טלי לוונטל |  |
| 1997 | מירית גרינברג |  |
| 1998 | לינור אברג'יל | מיס עולם |
| 1999 | ג'ני צ'רוואני | 5 ראשונות, 'מלכת אירופה' |
| 2000 | דנה דנטס |  |
| 2001 | קרן שלימוביץ |  |
| 2002 | קרול לוונשטיין |  |
| 2003 | מירי לוי |  |
| 2004 | ריטה לוקין |  |
| 2005 | קרן שחם |  |
| 2006 | יעל נזרי |  |
| 2007 | לירן כוהנר |  |
| 2008 | תמר זיסקינד |  |
| 2009 | עדי רודניצקי |  |
| 2010 | שביט ויזל |  |
| 2011 | אלה רן |  |
| 2012 | שני חזן | 30 ראשונות |
| 2013 | טיטי איינאו | לא השתתפה |
| 2014 | מור ממן |  |
2015: 
| 2016 | קארין עליה |  |
| 2017 | רותם רבי |  |
2018: 
2019: 
| 2020 |  | התחרות בוטלה עקב מגפת הקורונה העולמית |
2021:
משתתפות ידועות

קלודין אוז'ה (צרפת)
אישווריה ראי (הודו)
לינדה ארדי (צרפת)
האלי ברי (ארצות הברית)
לאוריאן גיליארון (שווייץ)
דניקה ד'הונדט (קנדה)
אנקה ואן דרמירס (בלגיה)
אנגלה ויסר (הולנד)
דאגמאר וורל (גרמניה)
פטריסיה חניוט (קולומביה)
מישל יאו (מלזיה)
לוליטה מורנה (שווייץ)
מרי סטאבין (שוודיה)
אן סידני (בריטניה)
ויקטוריה סילבסטד (שוודיה)
אינס סלסרא (לטביה)
פטרישה פאסלר (שווייץ)
אליזה פוליצ'ק (בלגיה)
נבהאט צ'הרה (טורקיה)
פריאנקה צ'ופרה (הודו)
סנדרין קורמן (בלגיה)
לינדה קרטר (ארצות הברית)
ג'ורג'ינה ריזק (לבנון)
לינור אברג'יל (ישראל)
מנחים ידועים

בוב הופ
סשה דיסטל
פירס ברוסנן
ג'רי הול
דבורה שלטון
ליסה סנואודון
טים וינסנט
אולריקה ג'ונסון
ראו גם

מיס תבל (מיס יוניברס)
מיס ומר עולם החירשים
מיס אירופה (מיס יורופ)
מיס אינטרנשיונל (מיס בינלאומי)
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏"מיס עולם 2000" ב-YES, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2000
↑  רויטרס, ״מיס עולם – לא פחות חשוב מהפיסגה", חדשות, 14 בנובמבר 1985
↑  שתי מלכוות יופי הוכתרו  ביממה אחת, מעריב, 16 בנובמבר 1980
↑  שירות "הארץ", מלכות היופי מאיימות להחרים טקס "מיס עולם", באתר הארץ, 29 באוגוסט 2002
↑  אביבה אבירם, שלטון המאפיה של קאדונה, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2002
↑  ארנה קזין, מיס עולם אכזר, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2002
↑  גילי איזיקוביץ, תפנית דרמטית בתחרות מיס עולם: מהשנה הבאה — בלי בגדי ים, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2014
↑  "ElEconomista.es. Miss World Organisation and Mauj Telecom Ink Global Deal on Mobile Content and Applications", El Economista, ‏6 יוני, 2006
↑  "Miss Trinidad and Tobago is new Miss World", Boca Raton News, ‏14 נובמבר, 1986
↑  "Warsaw-life.com. Miss World comes to Warsaw", Warsaw-life.com, ‏24 מאי, 2011
↑  הלן חנן, צילומי פורנו מאיימים על הכתר של מיס עולם, חדשות, 26 בנובמבר 1987
↑  אביבה קרול, ‏מיס עולם היא גברת הרייטינג, באתר גלובס, 6 בדצמבר 1998
↑  מלכת היופי' הישראלית  במקום ה־3 בלונדון, מעריב, 15 בנובמבר 1968
↑  מלכת אוסטרליה - מיס עולם; חנה אורדן מישראל - שלישי, דבר, 3 בדצמבר 1972
↑  אמיר פלג, יופי זה לא הכול, חדשות, 28 באפריל 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008638484705171  LCCN: n2007065452  VIAF: 139777538   WorldCat (עם VIAF): 139777538 
|}
ראובן עזר

ראובן עזר (נולד ב-1967) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בהודו.
ביוגרפיה

ראובן עזר נולד ב-1967 בארגנטינה, ועלה עם משפחתו לישראל בגיל 13. שירת בחטיבת הצנחנים מ-1985 עד 1988.
לעזר תואר ראשון ושני מהפקולטה ליחסי חוץ באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1994 עבר קורס צוערים בשירות החוץ, ולאחר מכן החזיק בעיקר במשרות הנוגעות במזרח התיכון, כשהוא מכהן כראש חטיבת הסנקציות האיראניות ומנהל מחקר הכלכלי למזרח התיכון. כיהן כראש המחלקה הכלכלית בשגרירות ישראל בקהיר מ-1996 עד 2000 וכיועץ לעניינים פוליטיים בשגרירות ישראל בוושינגטון מ-2003 עד 2006.
בין 2010 ו-2012 כיהן כסגן ראש המשלחת בשגרירות ישראל בעמאן, ומ-2012 עד 2014 כיהן כראש המחלקה למחקר המזרח התיכון במשרד החוץ. ב-2014 מונה לסגן שגריר ישראל בארצות הברית, תפקיד בו החזיק עד 2018.
לאחר מכן הושאל למשרד ראש הממשלה וכיהן כסגן ראש המל"ל וכיועצו המדיני של לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. בספטמבר 2021 הושב למשרד החוץ ומונה לאחראי על כוח משימה ליחסי ישראל-ארצות הברית-סין.
בינואר 2022 מונה לשגריר ישראל ברומניה, ונכנס לתפקיד באוגוסט אותה שנה.
באוגוסט 2023 נפגש עם ג'ורג' סמיון (אנ'), מועמד מפלגת הברית לאחדות הרומנים (אנ') לנשיאות רומניה, שהכריז כי הוא מכיר בזכותה של ישראל לבנות מעבר לקו הירוק.
בדצמבר 2023 מונה עזר לשגריר ישראל בהודו, ונכנס לתפקיד באוגוסט 2024. ב־6 בספטמבר 2024 הגיש כתב האמנה לנשיאת הודו דרופדי מורמו.
הערות שוליים

1 2  The Ambassador, Embassy of Israel, bucharest
1 2  Simona Fodor, Reuven Azar takes over as Israel’s ambassador to Romania, Romania Insider, ‏11 באוגוסט 2022
↑  ברוך שפירא, ‏אחרי שהפר את הכללים בארה"ב: יועצו המדיני של רה"מ נתפס יוצא מהבידוד, באתר JDN‏, 21 בספטמבר 2020
↑  מינויים בשירות החוץ ותיקון החלטת ממשלה, החלטה מספר 949 של ממשלת ישראל השלושים ושש, משנת 2022, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  שבעה שגרירים חדשים - מתוך משרד החוץ, באתר ערוץ 7, 428 בדצמבר 2021
↑  השגריר החדש של מדינת ישראל הגיע לרומניה, באתר Radio Romania International, ‏11 באוגוסט 2022
↑  ישראל לפקוביץ, המועמד המוביל ברומניה: "מכיר בזכותה של ישראל לבנות ביו"ש", באתר בחדרי חרדים, 28 באוגוסט 2023
↑  השגריר ברומניה סייע לשר כהן - וקיבל מינוי בכיר, באתר ynet, 13 בספטמבר 2023
↑  אושר: הח"כ לשעבר בליכוד ימונה לשגריר באתיופיה, באתר "סרוגים", 17 בדצמבר 2023
↑  מינויים בשירות החוץ, החלטה 1145 של הממשלה ה-37, באתר משרד ראש הממשלה
↑  השגריר, באתר שגרירות ישראל בניו דלהי
↑  Envoys of five nations present credentials to the President of India, ‏Saptember 6, 2024
יוסף שילוח

ערך זה עוסק בשחקן ישראלי. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
| --- | --- |
יוסף שילוח במהלך צילומי הסרט "ימים של אהבה" במרכז מונארט באשדוד
יוסף שילוח במהלך צילומי הסרט "ימים של אהבה" במרכז מונארט באשדוד
 לידה:  9 ביולי 1941 חבל כורדיסטן, המדינה האימפריאלית של איראןאיראן 1925-1964 
 פטירה:  3 בינואר 2011 (בגיל 69) תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 שם לידה:  סירוס יוספיאן 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1963–2011 (כ־48 שנים)
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסף שילוח בסרט הבלש האמיץ שוורץ, 1973
יהונתן סגל, צחי נוי, יפתח קצור ויוסף שילוח בסרט "ספיחס", 1982 (צילום: יוני המנחם)
יוסף שילוח (9 ביולי 1941 – 3 בינואר 2011) היה שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי, חתן "פרס אופיר". שילוח השתתף בהצגות תיאטרון רבות בכל התיאטראות הגדולים בישראל, אולם, מרבית תפקידיו הידועים ביותר היו בסרטים שהוגדרו על ידי מבקרי הקולנוע כ"סרטי בורקס", שם הוא בדרך כלל גילם דמויות מזרחיות סטריאוטיפיות ומוקצנות במיוחד ובעיקר דמויות ממוצא פרסי המתאפיינות במבטא כבד. כמו כן, חוץ מעיסוקו במשחק, עסק שילוח גם בפעילות פוליטית וחברתית, ובפעילות שקראה לדו-קיום יהודי-ערבי ולשוויון הזדמנויות ליהודים ממוצא מזרחי. שילוח היה לאחד מהכוכבים הגדולים של הקולנוע הישראלי ושיחק בלמעלה מ-80 סרטי קולנוע בישראל ובעולם.
ביוגרפיה

נולד בשם סירוס יוספיאן בחבל כורדיסטן שבאיראן, ועלה לארץ בגיל תשע בשנת 1950. הוא גדל בשיכון המזרח שבראשון לציון וסיים לימודי משחק במחזור הראשון של בית צבי ב-1963 לצד זאב רווח והוגו ירדן.
קריירה

הופעת הבכורה של שילוח בקולנוע הייתה בסרט משפחת שמחון (1964). בשנת 1968 זכה בפרס המחזה המקורי של המועצה הישראלית לתרבות ולאמנות על ההצגה "פוחלצים".
בין השאר, השתתף שילוח בסרט הקאלט של אפרים קישון "השוטר אזולאי", ובסרטים: "ספיחס" מסדרת סרטי אסקימו לימון, "סבבה", וכן בסרטים "כץ וקרסו", "השגעון הגדול" "פיצוץ בחצות", "מרגו שלי", "אלכס חולה אהבה", "חגיגה לעיניים", "חגיגה בסנוקר", "הפריצה הגדולה" (1970), "הבית ברחוב שלוש" (1973), "רחוב 60" (1976) וב"משפחת צנעני" (1976).
לקראת אמצע שנות ה-80 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית המצבים הישראלית "קרובים קרובים" בערוץ הראשון. במהלך שנות השמונים השתתף שילוח בדיבוב תוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום", שם דיבב את דמותו של "אריק" מהצמד אריק ובנץ. בשנת 1984 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "גרין". בשנת 1989 שיחק בסרט "צמות" בבימוי יצחק חלוצי שגם כתב את התסריט.
לקראת סוף שנות השמונים יצא שילוח מישראל ועבד במספר עבודות בארצות הברית ובצרפת. בשנת 1993 שיחק שילוח בהצגת התיאטרון "הילד חולם" של חנוך לוין בתיאטרון חיפה והבימה, עליה זכה לביקורות משבחות, וב-1994 שיחק בהצגה נוספת של לוין, "האשה המופלאה שבתוכנו", של תיאטרון הקאמרי והחאן. בשנת 1995 השתתף בסרט הביכורים של שמי זרחין "לילסדה", שזכה לשבחי המבקרים. בשנת 1999 ביים את הסרט התיעודי "רגעי חסד" בשיתוף עם חורחה גורביץ'.
ב-2001 הוא הופיע בסרטו של בני תורתי, "כיכר החלומות" וזכה לחיבוק מהתעשייה, לאחר שגרף את פרס אופיר כ-"שחקן המשנה הטוב ביותר" על תפקידו כ-"ישראל ההודי". ב-2005 השתתף בסרטו של מנחם גולן, "ימים של אהבה".
ב-1998 שילוח זכה בפרס על מפעל חיים של האקדמיה הישראלית לקולנוע ובפרס הוקרה מעיריית תל אביב. ביולי 2009 זכה בפרס על מפעל חיים בפסטיבל ירושלים. זו הייתה הופעתו הפומבית האחרונה.
חייו האישיים ומותו

ב-3 בינואר 2011 נפטר שילוח לאחר מאבק במחלת סרטן הריאה.
בצוואתו ביקש שלא לקיים הלוויה ושבעה לאחר מותו. הוא הותיר אחריו את רעייתו ושלוש בנותיו. מעט לפני מותו התראיין לסדרה הדוקומנטרית "סרט שחור לבן" בערוץ 8, אשר סיקרה את תולדות סרטי הבורקס ולבסוף הוקדשה לזכרו.
ב-2001 זכה שילוח בתביעת לשון הרע שהגיש נגד חברת החדשות של ערוץ 2, בגין שידור כתבה בפברואר 1999, במסגרת התוכנית "אולפן שישי" שעסקה בסכסוך בין שילוח לשכניו ביפו, בה הוצג באופן שלילי ומטעה.
עמדותיו

שילוח התבטא נגד הפער העדתי בישראל והאפליה של עדות המזרח והיה פעיל חברתי למען דו קיום, שוויון ושלום. כבר משנות ה-60 הוביל תיאטרון קהילתי שכונתי.
שילוח התבטא פעמים רבות נגד הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה בשטחים, ותמך במאמצים להידברות בין ישראל לאש"ף. בנובמבר 1986, היה בין מארגני כנס שלום בבוקרשט, שברומניה, במסגרת משלחת שמנתה כ-25 אנשים שנפגשה עם אנשי אש"ף. בשנת 1989 השתתף בבכנס המזרחי-פלסטיני בעיר טולדו, שנים ספורות לפני תחילת תהליך אוסלו. בסוף שנות השמונים העלה מחזה פרו-פלסטיני בשם "המסע". זמן קצר לאחר מכן החליט לרדת מארץ ישראל, וחזר רק בתחילת שנת 1991 בעקבות ועידת מדריד.
כשרואיין על ידי כתבת "מעריב" שמצאה אותו מתפרנס מציור דיוקנאות העוברים והשבים ברחובות פריז, הוא אמר שישוב לישראל עם הישמע פעמי השלום. שילוח אכן חזר לישראל עם תחילת השיחות בין ישראל לירדן, סוריה והפלסטינים, בתקופת ממשלת יצחק שמיר האחרונה. בדיעבד הצטער על חזרתו ואמר: "חזרתי ב-91׳ בזמן ועידת מדריד. דיברו על שלום, החלטתי לחזור. אבל זו הייתה תמימות. היום לא הייתי מגלה אותה תמימות של פעם".
בכנס של בית הספר סם שפיגל שהתקיים באוקטובר 2010 בחר שילוח בסצנה מתוך הסרט "ג'נין ג'נין" כסצנה האהובה עליו, והסביר שהוא מזדהה עם העם הפלסטיני.
פילמוגרפיה חלקית

משפחת שמחון (1964)
פיצוץ בחצות (1965)
המטרה טיראן (1968)
מרגו שלי (1969)
הפריצה הגדולה (1970)
השוטר אזולאי (1971) במאי: אפרים קישון
כץ וקרסו (1971)
קרלוס (1971)
שאלה של זהות (1972)
המשאית (1972)
אני אוהב אותך רוזה (1972) במאי: משה מזרחי
אבו אל בנאת (1973) במאי: משה מזרחי
הבית ברחוב שלוש (1973) במאי: משה מזרחי
הבלש האמיץ שוורץ (1973)
הזמנה לרצח (1973) במאי: אסי דיין
סיפור יעקב ויוסף (1974)
חגיגה בסנוקר (1975) במאי: בועז דוידזון
חגיגה לעיניים (1975) במאי: אסי דיין
יהלומים (1975) במאי: מנחם גולן
משפחת צנעני (1976)
עלילת פסח (1976)
רחוב 60 (1976)
נקמה (1977)
הצילו את המציל (1977)
חמש מאות אלף שחור (1977)
נישואין נוסח תל אביב (1979)
ישו (1979)
מלך ליום אחד (1980)
כוכב השחר (1980)
מסג'יסט הצמרת (1981)
סופו של מילטון לוי (1981)
ספיחס (1982)
אישה ושמה גולדה (1982)
פרדייז (1982)
סבבה (1983)
גרין (1984)
השגריר (1984)
הדודה מארגנטינה (1984)
הרימו עוגן (1985)
אלכס חולה אהבה (1986)
הטוב, הרע והלא נורא (1986)
השגעון הגדול (1986)
רמבו 3 (1988)
לגנוב את השמיים (1988)
גנבים בלילה (1988)
צמות (1989)
לא בלי בתי (1991)
לוחם פלדה (1993)
סיוטים בלילה (1993)
שרשרת הפיקוד (1994)
לילסדה (1995) במאי: שמי זרחין
נשים (1996)
בן (1997)
כיכר החלומות (2001) במאי: בני תורתי
סוחרי גומי (2002)
ימים של אהבה (2005)
הערות שוליים

↑  משה בהר, מלה אחרונה ליוסי, באתר "העוקץ", 15 בינואר 2011
↑  מערכת עכבר העיר, הרגעים הגדולים של יוסף שילוח, באתר הארץ, 3 בינואר 2011
↑  מאיר שניצר, עד שהג'חנון יפריד בינינו, חדשות, 12 באוקטובר 1989
↑  ציון נאנוס, ‏פרס על מפעל חיים לשחקן האגדי יוסף שילוח, באתר ‏מאקו‏, 12 ביולי 2009
↑  מרב יודילוביץ', "אל תפגעו בקולנוע הישראלי", באתר ynet, 9 ביולי 2009
↑  מרב יודילוביץ', השחקן יוסף שילוח הלך לעולמו, באתר ynet, 3 בינואר 2011
↑  אסף ברגרפרוינד, ערוץ 2 ישלם פיצויים ליוסף שילוח, בגין לשון הרע, באתר הארץ, 15 ביולי 2001
ענת באלינט, חברת החדשות תתנצל בפני השחקן יוסף שילוח, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2004
↑  דורית גפן, ספרדים מול אשכנזים, על המשמר, 2 באפריל 1971
↑  היום לפני 10 שנים נפטר השחקן יוסף שילוח - זו הדרך, באתר זו הדרך, ‏3 בינואר 2021
↑  גיל רונן, יוסף שילוח מנהל מגעים, כותרת ראשית, 5 בנובמבר 1986
↑  ענת סרגוסטי, "מי שרוצה שלום צריך לשלום מחיר!", "העולם הזה", גיליון 2566 מ-5 בנובמבר 1986, עמוד 14
נתן זהבי, אילן כפיר, פאר-לי שחר, המשלחת לרומניה: החזית המזרחית נשארת בבית, חדשות, 5 בנובמבר 1986
↑  כוכבי שמש, ההיסטוריה הלא מדוברת של הקשרים בין מזרחים ופלסטינים, באתר "שיחה מקומית", 16 באוגוסט 2015
↑  "Reel Deal - Tablet Magazine – Jewish News and Politics, Jewish Arts and Culture, Jewish Life and Religion". Tablet Magazine (באנגלית). נבדק ב-2018-01-16.
↑  "אני לא רוצה לעורר רחמים", באתר ynet, 3 בינואר 2011
↑  יוסף שילוח: "מזדהה עם העם הפלסטיני", באתר וואלה, 24 באוקטובר 2010
| פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | ששון גבאי (1991) • שרון אלכסנדר (1992) • אסטבן גוטפריד (1993) • עמוס לביא (1994) • שמואל סגל (1995) • יגאל נאור (1996) • אריה מוסקונה (1997) • עמוס לביא (1998) • מוסקו אלקלעי (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף שילוח (2000) • מוני מושונוב (2001) • איתי תורג'מן (2002) • אלון אבוטבול (2003) • משה איבגי (2004) • אסי דיין (2005) • צחי גראד (2006) • סאלח בכרי (2006) • שמיל בן ארי (2008) • זהר שטראוס (2009) |  |
| 2010–2019 | מיכאל מושונוב (2010) • ליאור אשכנזי (2011) • גל פרידמן (2012) • צחי הלוי (2013) • ששון גבאי (2014) • נורמן עיסא (2015) • תומר קאפון (2016) • עמי סמולרצ'יק (2017) • דב גליקמן (2018) • דובר קוסאשווילי (2019) |  |
| 2020 ואילך | נועם אימבר (2020) • איהאב אליאס סלאמה (2021) • שמואל וילוז'ני (2022) • דרור קרן (2023) • יעקב זדה-דניאל (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302306405171  BnF: cb16544417g (data)  GND: 1061690830  ISNI: 0000 0001 1000 2884  LCCN: nr99001244  SNAC: w6028sfw  VIAF: 97344270   WorldCat (עם VIAF): 97344270
נמב"י

נִמב"י (ראשי תיבות: נגד מיקום בחצרי; מאנגלית: Not In My Back Yard‏ – NIMBY) הוא כינוי להתנגדותם של תושבים להקמתו של מוסד ציבורי בסמוך לביתם, מחשש שהדבר יפגע בערך הנכס שלהם ובאורח חייהם.
הכל מסכימים שהחברה אינה יכולה להתקיים ללא מוסדות ציבוריים כגון בתי ספר, בתי אבות, בתים לאנשים עם צרכים מיוחדים, מתקנים לטיפול בפסולת וכדומה. הבעיה היא שמוסדות ומתקנים כאלה מלווים במטרדים מסוגים שונים, כגון מטרדי רעש, ריח, זיהום, קרינה, התנהגויות אנושיות לא מקובלות וכדומה, ולכן הכול שמחים להקמתם, אך מעדיפים שיוקמו בשכונה אחרת, בעיר אחרת ולעיתים – במדינה אחרת (כאשר מדובר בסילוק של פסולת גרעינית, למשל).
גישת נמב"י מעמידה במבחן את אנשי הציבור (ראש עירייה, שר וכדומה) שצריכים לקבל החלטה בעניין מיקומו של המוסד הציבורי השנוי במחלוקת, ולעיתים חולפות שנים עד שמתקבלת החלטה בעניין זה.
דוגמה ידועה במיוחד לתסמונת נמב"י היא הקמת אנטנות סלולריות שלגביהן מתנהלים ויכוחים רבים. על פי המצב כיום, כמעט איש איננו מוכן לוותר על מכשיר הסלולר שלו, ולעומת זאת, רבים לא מוכנים שתוקם אנטנה ליד ביתם בשל החשש מהשפעות הקרינה.
אפליה על פי מצב סוציו-אקונומי

לפי תאוריות חברתיות חדשות, מיקום אתרי נמב"י מנציח מצב של שכונות ושל ערים. לפי מבחן זה, מחולקים מבני הציבור לכאלו שאנשים רבים אינם מעוניינים בהם בשכנותם ולכאלו שאינם מעוררים התנגדות ואפילו משדרגים מעמד של שכונה. בעוד שכונות עניות מתקשות למנוע הקמת מוסדות בלתי רצויים בשכנותם, תושבי שכונות מבוססות מצליחים בשלל דרכים למנוע מיקום מוסדות כאלו בקרבתם.
דוגמה קיצונית לכך ניתן למצוא במקרה מ-2019, בו תושבים בזכרון יעקב שילמו לחברה פרטית 500 אלף שקל בתמורה לכך שלא תפעיל מוסד שיקומי לנפגעי התמכרויות.