וולטר הוול
הערות שוליים

1 2  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמודים 326–327; "השתיקה נמשכה מספר שניות, ואז, לאחר הנהון קל מידי גנרל מונקה, הגיע באחדות הרעש המתכתי של פריקת האקדחים. קבוצתו הלוחמת של מונקה נכנעה. באחדות, כלומר, למעט שתי יריות הסטקטו, שנורו כמעט בו זמנית, אשר כעת נשמעו באוויר, בעוד הקבוצה הקטנה החלה לעזוב. רעש של כדור אקדח הנורה בחדר סגור מזכיר פיצוץ של רימון. מבוהלים, הסתובבו שנק והאחרים אחורה, וגילו שהשגריר הוול ולוטננט שטיר פיצצו לעצמם את המוח. הם בחרו בחשיכה. שנק אמר כי, 'הייתי, באותו הרגע, במרחק של פחות משלושה צעדים מהוול. עם כל הלחץ מסביב שכחתי ממנו לגמרי. רצתי לעברו, אולם היה זה מאוחר מדי, אפילו בשביל רופא. הוא מת תוך ארבע או חמש שניות. מזועזע, הבנתי מיד בדיוק מה הוא עשה. קודם כל הניח את הכמוסה הכחולה בין שפתיו, הידק את לסתו בכוח רב, ולחץ על ההדק'".
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  יואכימסטלר, 1996; הערות; עמוד 286; "וולטר הוול, נולד ב-25 במרץ 1904, בקלן. החל מ-1923 שהה במינכן, ונרשם לאוניברסיטה הטכנית. מאוחר יותר הצטרף לסטוסטרופ היטלר (ענף של השטורמאבטיילונג); ב-20 באוקטובר 1923 לקח חלק בניסיון הפוטש במרתף הבירה ושירת עונש מאסר בכלא לנדסברג עד 30 בדצמבר 1924. עבר התמחות מסחרית בהמבורג ב-1926, ונסע לשנה שלמה באנגליה. ב-1927 עבד בחברת מטעים באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שם הצטרף לסניף המקומי של המפלגה הנאצית ביוני 1933. שב לגרמניה במרץ 1936 ומונה לראש מחלקת מזרח אסיה במשרד החוץ של הממשלה. החל מ-1937 שימש כראש המחלקה האנגלית בלשכתו של יואכים פון ריבנטרופ. קודם לדרגת שטורמבאנפיהרר ב-12 ביולי 1937. החל מ-1940 שימש כשגריר וכנציג של משרד החוץ עבור היטלר במפקדת הפיהרר. קודם לדרגת בריגדפיהרר ב-9 בנובמבר 1942. נותר לצד היטלר בפיהררבונקר עד הסוף, ולאחר שעזב את הקנצלריה ב-2 במאי 1945, ירה בעצמו למוות בברלין-ודינג, בעודו בן ארבעים ואחת".
1 2 3 4 5  זנטנר, בדורפטיג, 1991; עמוד 405; "הוול, וולטר, נולד בקלן, 25 במרץ 1904, מת בברלין, 3 במאי 1945; פוליטיקאי גרמני. בזמן שהיה סטודנט, השתתף בניסיון הפוטש במרתף הבירה ב-9 בנובמבר 1923. לאחר שריצה תקופת מאסר, עבר לחיות מחוץ לגרמניה ועבד בתור איש עסקים עד ל-1936. ב-1933 הצטרף לסניף של המפלגה הנאצית אשר נוהל בידי משרד החוץ. לאחר חזרתו לברלין מונה לגאוהאופטסטלנלייטר, המנהל האזורי הראשי, ב-1938 שימש כראש הלשכה של שר החוץ החדש, יואכים פון ריבנטרופ. במסגרת משרד החוץ מונה לבסוף לשגריר מיוחד, ונציג קבוע של שר החוץ של הרייך עבור הפיהרר. בתור קצין הקישור האחראי על מדיניות המשרד במפקדת הפיהרר, הוול הנציונל-סוציאליסט הלהוט, נפגש כמעט בכל יום עם היטלר במהלך שנות המלחמה האחרונות, והשתייך למעגלו הפנימי. לאחר מאי 1945 נחשב לנעדר, אולם ההנחה הרווחת היא שהתאבד".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 317; "הוול היה קרוב מאוד לרוח התקופה והחזיק במספר נמוך ביותר (המאתיים הראשונים) במפלגה הנאצית".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 317; "ב-8 בנובמבר 1923, הסטודנט בן השמונה עשרה, וולטר הוול, יחד עם הלולן בן העשרים ושלוש, היינריך הימלר, נשא דגל צלב קרס שתחתיו צעד אדולף היטלר אל תוך הכותרת התקשורתית הראשונה שלו. היה זה הפוטש במרתף הבירה אל מול הפלדהרנהלה שבמינכן".
↑  אודונל, 1978; עמוד 317; הסימפוזיון הכפול; "הוול והיטלר נכלאו יחדיו בבית הכלא בלנדסברג, לאורך מספר חודשים, שם התנדב הוול לשמש כמשרתו האישי של היטלר. לאחר ששוחרר בגין גילו הצעיר..".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 318; "הוול עזב, למשך שנים רבות, בהן שהה בדרום מזרח אסיה. הוא התפרנס כאיש מכירות של חברה בריטית, ומאוחר יותר עבד במטע קפה".
1 2 3  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 318; "וולטר הוול היה אדם בעל מזג נעים, אדם אשר טייל מסביב לעולם ורכש חוכמה פרקטית, מאפיינים שהטיפוסים הנאצים אשר סבבו אותו לא הפגינו בדרך כלל. הוא הגיע מחבל הריין וגדל בבוואריה, ולפי דבריו של גנרל גודריאן, היה בדחן, וידע כיצד להקשיב. אלו היו התכונות שבגינן, ככל הנראה, התחבב על טבעו הדרום-גרמני של היטלר. 'סורבאיה וולי' היה גבוה ושמנמן מעט, באופן רייני, לא אינטלינגטי במיוחד, אבל חברה טובה להיות בה".
↑  אודונל, 1978; אנשי ההרים; עמוד 105; "היטלר היה קנטרן גדול. הוא בילה מספר שנים בניסיון למצוא שידוך לחברו הוותיק, וולטר הוול, הרווק הביישן. הוול היה אחד ממועמדיו עבור ידה של גרטל בראון, עניין שהפך לבהול ביותר לאחר שהרתה. אולם הפתרון לבעיה הגיע במהרה בדמותו של שוצשטאפל-לויטננט-גנרל הרמן פגליין, אשר תמיד נרתם לעזור".
↑  יונגה, 2004; רשמים ראשוניים של הברגהוף; עמודים 66–67; "מאוחר יותר הוא הופנה באופן דיסקרטי לכיוונה של אילזביל טודט, בתו של האדריכל המנוח. היטלר תיאר את אילזביל בתור 'ילדה יפהפייה', וחש מאוכזב כאשר דבריו לא היו מספיקים על מנת לשכנע את הוול".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 213; "לדוגמה, האמירות הרברבניות של הבלונדינית, אליזבת בלנדה, אשתו הצעירה של דוקטור וולטר הוול, אשר ייצג את משרד החוץ במפקדת הפיהרר"; "למדתי על הסיפור המדובר דרך כמה מחברי הקנצלריה. אכן, כך זה התרחש. אליזבת בלנדה, או 'בלונדי', הייתה אחת מאותם אנשי הרים אמידים אשר טיפסו מעלה במהרה. היא הייתה חברתו הקרובה של פגליין לפני שהוא התחתן עם גרטל בראון. אז, כעבור מספר שבועות, היא התחתנה עם הוול".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 317; "כמה תמונות של אשתו הצעירה, אליזבת בלנדה, איתה התחתן ב-1944 בברכטסגאד".
↑  אודונל, 1978; אנשי ההרים; עמוד 107; "אבל לגבלס, ולפעמים גם להוול, היה את הניצוץ ההומוריסטי אשר הרגיע את הפיהרר וגרם לו להקשיב".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 318; "בורמן עודד את קרבתו להיטלר. הוול, באופן ברור, לא היה יריב, ומזגו הנעים סייע להרגיע את הפיהרר".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 318; "הוול תיאר את תפקיד הדיפלומט כאחד אשר היה מסוגל 'לשרת לאורך שבע שנים ארוכות כגורם מקשר בין קנצלר כמו היטלר ובין שר חוץ כמו יואכים פון ריבנטרופ. את זה, אני אומר בכל הצניעות שעומדת לרשותי, אשר לעיתים דרשה ממני טקט של קלמנטינה, ועבודת רגליים של אדם הרוקד בין ביצים".
↑  אודונל, 2001; הסימפוזיון הכפול; עמוד 319; "בכל פעם בה הוול שוחח בטלפון, היטלר נהג לעמוד לצדו, כתף אל כתף, וללחוש באוזניו אמירות אבסורדיות אשר צצו במחשבתו. הוול היה חוזר אחר דבריו של אדונו אל תוך השפופרת, והאכיל אותה במלל מלא זדון. את ריבנטרופ המבולבל תקפה סחרחורת לאחר מכן".
↑  יונגה, 2004; במאורת הזאב; עמוד 45; "קצין הקישור וולטר הוול היה מאוד נחמד. הבחנתי בו לראשונה כשהיינו בחדר הקולנוע, מפני שהיה לו צחוק כזה לבבי ומלא שמחה אשר הדביק במהרה את כל מי שהיה מסביבו. פגשתי אותו שוב מאוחר יותר בחברת הפיהרר לעיתים תכופות, ואני ארחיב על כך בהמשך".
↑  יונגה, 2004; רשמים ראשוניים של הברגהוף; עמוד 66; "השיחות מסביב לשולחן תמיד היו טריוויאליות ומלאות שמחה. היטלר דיבר לעיתים תכופות על התעלולים שנהג לעשות בבית הספר, והעלה זיכרונות על המאבקים המוקדמים של המפלגה. כמו כן נהג להתגרות בעמיתיו. וולטר הוול, קצין הקישור ממשרד החוץ, היה שעיר לעזאזל נוח. הוול היה צעיר יחסית לדרגתו הבכירה, ועדיין רווק. הוא היה בערך בן ארבעים. קסמו הנעים, הטיפוסי לאדם מחבל הריין, הפך אותו לפופולרי. הוא חי בהודו לאורך שנים רבות וסיפר הרבה מעשיות משעשעות מאותה תקופה. פעם אחת שאל אותו היטלר, 'אז מתי אתה מתכוון לכתוב את ספרך, 'ממצ'טה לפגיון דיפלומטי?', אבל במחשבה שנייה, אתה אינך דיפלומט! יותר כמו קאובוי דיפלומטי ענק!'. הוול, המכובד והגבוה, הגיב לבדיחה רק עם צחוקו הלבבי. 'אם לא הייתי דיפלומט, אזי לא יכולתי לעמוד בינך ובין ריבנטרופ, פיהרר שלי', השיב".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 318; "מלצר מברלין ממסעדת הורשר הישנה סיפר לי, 'בכן, הוא היה הטיפוס שתמיד ידע כיצד להשיג שולחן טוב על ידי מתן טיפ מראש. אני זוכר שהוא התעקש לאכול לבבות ארטישוק עם בשר הצבי שלו. הוא היה מאוד מוצלח בהפגנת מעין חברותיות אשר אינה בדיוק אמיתית אלא אם כן היא גם מאולצת'; בקצרה, מסוג האנשים הללו אשר הסתובבו בעיר, אשר כל רבי-המלצרים רכשו להם כבוד, אך לא יותר מדי".
↑  אודונל, 2001; הסימפוזיון הכפול; עמוד 318; "ב-1938 נקרא חזרה לשמש כנציגו של ריבנטרופ בקנצלריה - ובאותה תקופה שבה חברותו הישנה עם היטלר לכנה".
↑  אודונל, 1978; הירייה שאף אחד לא שמע; עמוד 241; "ברגע שהגיעה הקבוצה לאוויר הצחיח של ברלין, הוקמה הבמה עבור הלווית שריפה מהירה, ככל הנראה הרקוויאם הקצר ביותר בהיסטוריה העולמית. כאשר יצאו מתוך הבונקר, היו כתשעה מחזיקי-חנית נאצים בכירים בין שורותיהם; אלו היו גבלס, בורמן, הוול, אקסמן, רטנהובר, שטומפפגר, שאדל, לינג, וגנשה. במהלך הימים האחרונים בפיהררבונקר, קיבלו כל התשעה באופן אישי הוראות מפיו של הפיהרר בנוגע לביצוע הטקס האחרון".
↑  אודונל, 1978; הירייה שאף אחד לא שמע; עמוד 226; "הפרידות האחרונות התרחשו מעט לאחר שעה שלוש, כאשר הזוג הנשוי הטרי, ההיטלרים, אשר נראו ביחד לעיתים רחוקות מאז טקס הנישואים העגום שהתרחש ארבעים ושמונה שעות קודם לכן, הגיעו כעת בפעם האחרונה למסדרון הראשי של הבונקר התחתי. הייתה זו אמירת פרידה בפני מה שנותר מקצנלריית הרייך. הנוכחים היו בני הזוג גבלס, בורמן, הגנרלים קרבס ובורגדורף, השגריר וולטר הוול..".
↑  יואכימסטלר, 1996; ההתאבדויות; עמוד 137; "עד השעה 01:30 בלילה הספיק היטלר להיפרד מחלק מאנשי הסגל שלו. שוצשטאפל-אונטרשארפיהרר מקסימיליאן קולז ממשמר הבונקר העיד ב-24 בנובמבר 1954 כי: 'מתחתית המדרגות ראיתי את היטלר נפרד לשלום מבני לווייתו, במהלך הלילה שבין ה-29 ל-30 באפריל 1945. הנוכחים היו: דוקטור גבלס ואשתו, בורמן, גנרל בורגדורף, גנרל קרבס, הוגל רטנהובר, שוצשטאפל-גרופנפיהרר מונקה, ויצה-אדמירל ווס, דוקטור שטומפפגר, מזכיר המדינה נאומן, השגריר הוול..".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 324; "בבוקר ה-30 באפריל, בערך חמש או שש שעות לפני מותו של היטלר, שוחח עמו הוול בפעם האחרונה. תחילה העלו זיכרונות יחדיו, ודיברו באותו האופן לאורך חצי שעה. לאחר מכן שינה היטלר את הנושא, וניגש לעניין, באומרו להוול כי הוא, בתור איש סודו, עלול ליפול בשבי, לידי הסובייטים, ואז 'ייסחט עד שיתחילו הצרחות, שבתומן יוצג לראווה בגן החיות במוסקבה".
1 2  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 325; "לפיכך, היה זה ככל הנראה מזלו הרע של הוול להיות הבא בתור. באותו מונולוג הפגין היטלר רוח רעה במידה מסוימת, אולם הפעם כלפי חבר ותיק, אשר שירת אותו באופן נאמן ומסור. 'הוול, הם יענו אותך וירצחו אותך, ואז יציבו אותך במוזיאון שעווה', אמר. בזמן ששוחחו, אקדח מסוג וולטר 7.65 נח על השולחן. באותו רגע, כך אמר הוול לשנק, הרים הדיפלומט את ידו הימנית ונשבע כי יהרוג את עצמו בטרם ירשה לעצמו ליפול לידי הצבא האדום. חברו הוותיק העניק לו כעת מתנה בדמות האקדח וכמוסת ציאניד. אלו היו מתנות הפרידה היחידות שקיבל. מאוחר יותר לימד אותו אחד הקצינים כיצד לטעון את האקדח, והזה הסביר לו כיצד לנשוך את הכמוסה".
↑  אודונל, 1978; ההימלטות; עמודים 278; "בדיוק כעשר דקות לפני השעה אחת עשרה, גנרל מונקה וקולונל קלינגמאייר הגיעו. הם החלו לשוחח בלחישות עם הקבוצה המיוחדת ששהתה בפיהררבונקר, אשר מרביתה עזבה עם הקבוצה הראשונה, בראשות גנרל מונקה, מאוחר יותר. ביניהם היו מייג'ור גנשה, השגריר הוול.."
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמוד 325; "שום דבר לא עזר. 'במבט עייף ומותש של אדם אשר גמר אומר בדעתו, נפרד ממני הוול לשלום בדרכו החברותית".
↑  אודונל, 1978; הסימפוזיון הכפול; עמודים 323–324; "סבל ממחלת נפש? מעולם לא, למיטב ידיעתי, והייתי לצדו בכל יום וגם במרבית הלילות, עד הסוף. פרקי זמן ארוכים של שתיקות ממושכות וקודרות, כן. התפרצויות זעם וולקניות, כן - אם כי הלבה בדרך כלל נותרה תחת שליטה. היטלר היה שחקן שהגשים את עצמו, לא אדם שמתעצבן בקלות"; "היטלר הפך לחשדן בצורה חולנית יותר מתמיד, יותר בלתי יציב, יותר נקמני בדרכו הרצחנית - כפי שהפגין זאת במקרה של פגליין. לקראת הסוף, הוא היה פחות המנהיג, פחות הפיהרר, ויותר אדם אשר נתלה מחוטי המציאות ככל שהיא התקדמה לאיטה. הוא התעלם בגועל מכל ההרס הכאוטי שמסביבו, אולי אפילו נהנה ממנו, כפי שאני חושד כעת. לעיתים פשוט נהג לפטור אותו כדבר חסר חשיבות בשולי משימתו האדירה"; "כאשר אני מסתכל לאחור על הרגעים הללו, מכה בי העובדה שהיטלר היה שקוע בפאר של משימתו, הבנה שבמצבו הנוכחי דאז התמוססה לכדי רחמים עצמיים. כאשר האלה נמסיס החלה לנקום בו על גאוותו, הוא איבד את האומץ שלו".
↑  "היטלר: עשרת הימים האחרונים", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים; אורכב מהמקור ב-5 בדצמבר 2012.
↑  "הנפילה", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים; אורכב מהמקור ב-5 בדצמבר 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122931459  ISNI: 0000 0000 2213 5150  NTA: 266957528  SNAC: w61g2vgb  VIAF: 3366917   WorldCat (עם VIAF): 3366917 
ארבעים הנאשמים בפוטש במרתף הבירה, אפריל 1924. וולטר הוול נראה עומד בשורה הראשונה מלמעלה, השלישי משמאל.
ביקורו של אדולף היטלר (באמצע) בפינלנד ב-4 ביוני 1942. וולטר הוול (משמאל) מצדיע לו במועל יד.
גנרל אקסל אריק היינריקס (מימין) מברך את וולטר הוול (משמאל) ב-1942.
וולטר הוול; מתוך סרטיה הפרטיים של אווה בראון אשר צולמו לפי ההערכות בין השנים 1940–1944.
קבלת הפנים של יואכים פון ריבנטרופ עבור שר ההגנה של דרום אפריקה, אוסוואלד פיראו (אנ') (משמאל), הלוחץ את ידו של גנרל ארהרד מילך (מימין), כאשר ביניהם עומד וולטר הוול (באמצע).