stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האנשה של המוות
האנשה של המוות בדת > מלאך המוות ביהדות

בתפיסה התנ"כית, וביהדות, אלוהים לבדו הוא אדון על חיים ומוות, ומותו של אדם יקרה רק כאשר אלוהים יחליט על כך. עם זאת, קיים גם בתנ"ך הרעיון שיש לאלוהים מלאכים "שליחי מוות", שהם ישויות נטולות רצון עצמאי ושייעודם אך ורק לבצע את הצווים האלוהיים.
ביהדות הייצוג האנושי של ראש שליחי המוות מופקד בידי המלאך סמאל והוא נקרא מלאך המוות. בניגוד לייצוג האירופי, של מלאך המוות נושא חרמש, ביהדות נהוג שהוא נושא חרב או סכין.
בספר איוב מתואר דו-שיח בו קטרג השטן לפני אלוהים על איוב וביקש ממנו רשות לנסות את איוב. בדיון על כך במסכת בבא בתרא אומר ריש לקיש כי "הוא שטן, הוא יצר הרע, הוא מלאך המוות".
בספר "אמונות ודעות" לרב סעדיה גאון, כתוב:
האבות מסרו לנו כי המלאך אשר הבורא שולח אותו להפריד ביניהם [בין הנשמה לגוף] מתגלה לאדם בצורת אש ירוקה מלאה עיניים של אש כחולה, ובידו סיף שלוף מכוון כנגדו, וכאשר רואהו כך נחרד מפניו, ורוחו נפרדת מגופו.
דוד המלך ראה את מלאך המוות בזמן המגפה: ”וישא דוד את עיניו וירא את מלאך ה' עמד בין הארץ ובין השמים וחרבו שלופה בידו נטויה על ירושלם” (ספר דברי הימים א', פרק כ"א, פסוק ט"ז), וכאשר התפלל והקריב נאמר אחר כך: ”ויאמר ה' למלאך וישב חרבו אל נדנה”.
בתלמוד הבבלי מסופר על חכם, רב ביבי בר אביי, שמלאך המוות היה מצוי בחברתו לעיתים תכופות. רב ביבי שמע את מלאך המוות מבקש משליחו שימית אישה ששמה מרים ומשלח ידה ספרית. שליח המוות בטעות המית אישה אחרת בשם מרים שמשלח ידה גננת. אמר מלאך המוות לשליחו: "ביקשתי ממך שתמית את מרים הספרית ולא מרים הגננת". השיבו שליח המוות: אם כך אשיב את מרים הגננת לחיים ואביא לפניך את מרים הספרית. אמר לו מלאך המוות: אם כבר הבאת את מרים הגננת השאר אותה אצלי יחד עם שאר המתים. שאל מלאך המוות את שליחו: כיצד הצלחת להרוג את מרים הגננת אף על פי שלא הגיע זמנה למות? השיבו שליח המוות: נקרתה לפני הזדמנות להורגה – היא התעסקה עם התנור כשבידה אוד לנקות את התנור. ללא משים היא גרמה לכווייה ברגלה – וכשאדם ניזוק מזלו וקביעת זמנו למות מתערער – כך הייתה לי הזדמנות להורגה בטרם זמנה. שאל החכם, רב ביבי, את מלאך המוות: יש לכם רשות להרוג אנשים טרם הגיע זמנם הקבוע מראש? השיבו מלאך המוות: כן, כי כך כתוב: "וְיֵשׁ נִסְפֶּה בְּלֹא מִשְׁפָּט". (תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ד', עמוד ב' – מסכת חגיגה, דף ה', עמוד א').
בתנא דבי אליהו (ה', א') נכתב: ”כשיגיע יְמוֹת משיח בן דוד ויתבטל מלאך המוות בעולם הזה מן ישראל, יהיו כל הגויים אומרים: "אשרי העם שככה לו"”.
מלאך המוות מופיע גם בשיר "חד גדיא" שאותו יש המקריאים בליל הסדר: ”ואתא מלאך המוות ושחט לשוחט דשחט לתורא דשתא למיא דכבה לנורא דשרף לחוטרה דהיכא לכלבא דנשך לשונרא דאכל לגדיא דזבין אבא בתרי זוזי חד גדיא חד גדיא” ובסיפורו של ש"י עגנון "מלאך המות והשוחט".
האנשה של המוות בדת > מלאך המוות באסיה

מלאך המוות מופיע בקוראן כאחד ממלאכיו של אלוהים:
אמור, מלאך המוות אשר הופקד עליכם יאסוף את נשמתכם, ואתם תוחזרו אל ריבונכם.
המסורת המוסלמית מזהה את מלאך המוות כ"עזראיין" או בהגיה האנגלית: עזראל. הוא אחראי על המשימה של הפרדת הנשמה מהגוף והחזרתה לעולם הנשמות הבראשיתי, ברגע שהיא נקראה לכך. ההיבטים של תהליך זה משתנים בהתאם לטבעם של מעשי העבר של האדם שמת. יש הגורסים שלמלאך המוות מתלווים עוזרים המסייעים לו במלאכה.
מלאך המוות ידוע בתור השטן, המלאך שאינו נראה, ביפן ופיליפינים המונחים האלה נקראו ״קיראה״, כאשר על פי המיתולוגיה רצחו את תושבי העיירה שלהם.
עם השנים השם קיראה נחשב גם שמות לאנשי העולם, האנשים ממדינות אסיה ששם קיראה, היו אנשים אפלים ושחורים כאשר בחרו לבחור במושגים של ין-יאנג, כאשר נקודה שחורה בחצי לבן היו ידוע כדבר קטן רע בתור עודף של טוב, וצידו השני ידוע כדבר קטן טוב בעודף של רע.
האנשה של המוות בדת > האנשה של המוות בנצרות

הפרש הרביעי מבין ארבעת פרשי האפוקליפסה המופיעים בספר "חזון יוחנן" החותם את הברית החדשה, מכונה "מוות", והוא היחיד מבין ארבעת הפרשים אשר נושא שם או כינוי כלשהו. בקטע המתאר את ביאתו, הוא מתואר כרוכב על סוס חיוור, או ירקרק:
וָאֵרֶא וְהִנֵּה סוּס יְרַקְרַק וְהָרֹכֵב עָלָיו שְׁמוֹ מָוֶת וּשְׁאוֹל יוֹצֵאת לְרַגְלָיו וַיִּנָּתֵן לָהֶם שָׁלְטָן עַל־רְבִיעִית הָאָרֶץ לְהָמִית בַּחֶרֶב וּבָרָעָב וּבַדֶּבֶר וּבְחַיַּת הָאָרֶץ;
בניגוד ליתר הפרשים, המוות אינו נושא עימו שום כלי נשק או חפץ כלשהו. עם זאת, יצירות אמנות מתקופות מאוחרות יותר מתארות אותו נושא חרמש או חרב.
כמו כן, בפרק ט' מופיע המונח "אבדון". בעוד ששם זה עשוי לציין שם של מקום, או מילה נרדפת לגורל האדם לאחר מותו (בדומה לכתוב בתנ"ך), בעקבות התרגום לאנגלית של ביבליית דואיי-ריימס, חלק מהגרסאות ייחסו את השם "אבדון" דווקא לשמו של מלאך המוות השולט על המקום:
וּמַלְאַךְ הַתְּהוֹם הוּא מֶלֶךְ עֲלֵיהֶם וּשְׁמוֹ אֲבַדּוֹן בְּעִבְרִית וְאַפּוֹלְיוֹן בִּיוָנִית
כמו כן, באיגרת אל הקורינתים, פונה השליח פאולוס אל המוות כאל אדם:
אַיֵּה עָקְצְךָ הַמָּוֶת אַיֵּה נִצְחוֹנֵךְ שְׁאוֹל
וכן כאויב אשר יובס אחרון באחרית הימים:
וְאַחֲרוֹן הָאֹיְבִים אֲשֶׁר יִכָּחֵד הוּא הַמָּוֶת
האנשה של המוות בתרבות > משא ומתן עם מלאך המוות

סיפורים שונים עוסקים במשא ומתן עם מלאך המוות, לשם חמיקה ממנו או לפחות לשם קבלת ארכה קודם למוות:
על רבי יהושע בן לוי מסופר שעלה לגן עדן בעודו בחיים, לאחר שהצליח לשטות במלאך המוות.
בסיפורו של ש"י עגנון, "מלאך המות והשוחט", מסופר על שוחט זקן שמלאך המוות בא לקחתו. השוחט ביקש פעמים אחדות ארכה של שעות אחדות לשם השלמתה של מצווה, ומלאך המוות, המתגלה כתלמיד חכם הבקי בתלמוד ובמדרשים, נענה לבקשות אלה, ובסופו של דבר זכה השוחט לעוד שנות חיים רבות עם אשתו.
בספרה של ג'יי קיי רולינג, מעשיות בידל הפייטן, מופיע סיפור עם המתאר פגישה של שלושה אחים עם המוות. המוות שזעם על השלושה שהצליחו להתחמק ממנו, מציע לכל אחד מהם לבקש ממנו מתנה. בעזרת המתנות (שרביט קסמים בלתי-מנוצח ואבן המחיה מתים) מצליח המוות להביא למותם של שני האחים הגדולים, אך האח הקטן מצליח להערים עליו, ובעזרת המתנה (גלימת היעלמות שבעזרתה התחבא מפני המוות) חי לאורך שנים. רק לעת זקנתו הוא הולך לקראת המוות ברצון ומוריש את המתנה לבנו.
בספרי "עולם הדיסק" מאת טרי פראצ'ט יש פארודיה על רעיון המיקוח עם המוות. כפארודיה ישירה על הסרט החותם השביעי, מוות כן נוהג לשחק שחמט לעיתים על חיי אדם גוסס. הוא תמיד מנצח למרות שהוא כל הזמן שוכח איך זז הפרש. באחד המקרים הוא משחק משחק קלפים מול סבתא רוח-שעווה על חיי ילדה קטנה ונותן לה לנצח: היא מציגה רביעייה של מלכות והוא מציג רביעייה של אסים ואומר לה "אוי, יש לי רק רביעייה של אחדים ולכן את ניצחת" תוך שהוא קורץ לה.
ראו גם

אל
פיה
גולגולת (סמל)
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ט"ז, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ג, עמוד א'
↑    Tim Martin, ‏Terry Pratchett: his 10 best Discworld characters, The Telegraph, 27 August 2015
↑  ילקוט שמעוני, ספר יחזקאל, פרק כח.
תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ע"ז, עמוד ב'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130076341  VIAF: 45399186   WorldCat (עם VIAF): 45399186 
"מוות" רוכב על הסוס החיוור - אחד מארבעת פרשי האפוקליפסה
המוות כשלד עם חרמש בא לקחת אדם על ערש דווי
הדפס של גוסטב דורה שנוצר כאיור לפואמה הגותית "העורב" מאת אדגר אלן פו, ובו מתוארים העורב ומלאך המוות.
ג'יימס קאן

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1940 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  6 ביולי 2022 (בגיל 82) ווסטווד, לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות עדן ממוריאל פארק 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1961–2022 (כ־61 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס  אוניברסיטת הופסטרה  Rhodes Preparatory School 
 בן או בת זוג:  שיילה ראיין (12 בינואר 1976–7 בדצמבר 1977) 
 צאצאים:  סקוט קאן 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס אדמונד קאן (באנגלית: James Edmund Caan;‏ 26 במרץ 1940 – 6 ביולי 2022) היה שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "הסנדק" (1972) ומועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה

קאן נולד ברובע הברונקס שבניו יורק. הבן של סופיה (לבית פלקנשטיין; 24 ביוני 1915 – 18 בינואר 2016), וארתור קאן (1909–1986), מהגרים יהודים מגרמניה. אביו היה סוחר בשר כשר וקצב. אחד משלושה ילדים, גדל קאן בשכונת סאניסייד, מערבית לקווינס. למד בתיכון בעיר ניו יורק ולאחר מכן הלך ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן. אחרי מעט זמן עבר ללמוד באוניברסיטת הופסטרה בלונג איילנד, ניו יורק אך לא סיים את לימודיו. מי שלמדו איתו באוניברסיטה היו בין היתר פרנסיס פורד קופולה ולייני קאזאן.
קריירה > שנות ה-60

קאן החל את הקריירה שלו באוף ברודוויי בהצגה "הסיבוב" (La Ronde), לפני שהופיע בבכורה בברודוויי במחזה "דם, זיעה וסטנלי פול" (Blood, Sweat and Stanley Poole) פרי עטו של ויליאם גולדמן.
בשנת 1963 קיבל את תפקיד המשחק הראשון שלו בקולנוע, בסרט "אירמה לה דוס" בבימויו של בילי ויילדר. בשנת 1964 כבר קיבל תפקיד ראשי בסרט "גברת בכלוב" לצד אוליביה דה הבילנד. עוד באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "קרב!" בכיכובו של ויק מורו.
בשנת 1965 היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפריצת השנה על הסרט "The Glory Guys". בשנת 1967 הופיע בסרט "אל דוראדו" יחד עם ג'ון ויין ושנתיים לאחר מכן בסרט "אנשי הגשם" של פרנסיס פורד קופולה.
קריירה > שנות ה-70

ב-1971 זכה לשבחים רבים על תפקידו בתור שחקן הפוטבול בריאן פיקולו בסרט "שירו של בריאן".
בשנת 1972 שיחק בסרט הדרמה של פרנסיס פורד קופולה "הסנדק" המבוסס על ספרו באותו שם של מריו פוזו, בתפקיד סאני קורליאונה, בנו הבכור וחמום המוח של ויטו קורליאונה (מרלון ברנדו). על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1973 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של מרק ריידל "סינדרלה ליברטי" לצידה של מרשה מייסון.
בשנת 1974 שיחק בדרמת הפשע "המהמר", שעל תפקידו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר. באותה שנה שיחק בסרט "המשטרה משתוללת" לצידו של אלן ארקין. שנה לאחר מכן, ב-1975 שיחק קאן בדרמה המוזיקלית "פאני ליידי", שעליו היה מועמד בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. עוד באותה שנה שיחק בסרטו העתידני של נורמן ג'ואיסון "רולרבול", שם שיחק לצד ג'ון האוסמן, וזכה על תפקידו בפרס סאטורן לשחקן הראשי הטוב ביותר.
בשנת 1976 שיחק בקומדיה התקופתית של מרק ריידל "נוכלים בחוג הנוצץ" לצדם של מייקל קיין ואליוט גולד.
בשנת 1977 שיחק בסרט המלחמה "גשר אחד רחוק מדי", ב-1978 שיחק לצידה של ג'יין פונדה בסרט "בא פרש פראי וחופשי" וב-1979 ב"פרק ב'", עם מרשה מייסון.
בשנת 1980 ביים קאן סרט קולנוע ראשון בשם "חבוי בזווית עין", שזכה לביקורות מעורבות. בשנת 1981 שיחק בסרט המוזיקלי הצרפתי "אלה והאחרים", של קלוד ללוש.
קריירה > שנות ה-90 ואילך

בשנת 1990 שיחק קאן בסרט המבוסס על-פי ספרו של סטיבן קינג "מיזרי" לצדה של קתי בייטס. קאן גילם את דמותו סופר בשם פול שלדון אשר נאלץ להשתכן בביתה של בייטס לאחר תאונת דרכים. במהרה מגלה שלדון שהמארחת שלו אינה בדיוק כפי שהיא נראית, והיא מחזיקה אותו כשבוי בביתה. על תפקידו זה היה מועמד לפרס סאטורן לשחקן הראשי הטוב ביותר.
בשנת 1992 שיחק בסרט "ירח דבש בלאס וגאס", שהיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. בשנת 1996 שיחק בסרטו הראשון של הבמאי וס אנדרסון, "פשיעות קטנות", דרמת פשע בכיכובם של אוון וילסון ולוק וילסון. בשנת 1998 שיחק בסרט הדרמה מבית HBO, "פודל ספרינגס" לצד דיינה מייר.
בשנת 2002 שיחק בסרטו של מאט דילון "עיר רפאים". בין השנים 2003–2007 שיחק בארבע העונות הראשונות של הסדרה "לאס וגאס". ב-2003 שיחק גם בסרטו של לארס פון טרייר "דוגוויל", ובסרטו של ג'ון פאברו "קטן עליו". בשנת 2005 שיחק בקומדיית האימה "האמת על סנטה".
בשנת 2010 שיחק בסרטים "אוהב אותך, ניו יורק" בבימויו של ברט ראטנר, ו"שחק אותה סמארט". באותה שנה גם דיבב בסדרת האנימציה "The Annoying Orange". בשנת 2011 שיחק בדרמה "מורה מחליף", ובשנת 2012 שיחק בקומדיה "זה הבן שלי", בקומדיה "דירות קטנות" לצד רבל וילסון ובתפקיד אורח בסדרה "הוואי חמש-אפס". בשנת 2013 שיחק בתפקיד הראשי בסיטקום "חזרה למשחק" ברשת ABC, אשר בוטלה לאחר עונה אחת כושלת.
בשנת 2014 שיחק תפקיד קטן בדרמת ההיאבקות "איש נלחם". בשנת 2016 שיחק במותחן "השכן הטוב" לצד לוגן מילר וקיר גילכריסט ובסרט מקורי של הולמרק "JL Ranch" לצד ג'ון ווייט ומלאני גריפית'. בשנת 2017 שיחק בסרט הקנדי "הסוכן הסמוי סבא". בשנת 2018 השתתף בסרט הפשע "Out of Blue" מאת הבמאית האנגלייה קרול מורלי.
בשנת 2021 שיחק לצד אלן בורסטין בסרט "Queen Bees". הסרט האחרון בו השתתף, ואשר יצא לאקרנים לאחר פטירתו, בשנת 2023 הוא במותחן הפעולה "הסוכן" (אנ') לצד פירס ברוסנן.
חיים אישיים

קאן היה נשוי ארבע פעמים. ב-1961, נישא לדי ג'יי מאתיס; הם התגרשו ב-1966. נולדה להם בת, טרה (ילידת 1964). נישואיו השניים של קאן לשילה מארי ריאן (חברתו לשעבר של אלביס פרסלי) ב-1976 היו קצרי מועד; הם התגרשו בשנה שלאחר מכן. בנם, סקוט קאן, שהוא גם שחקן, נולד ב-23 באוגוסט 1976. הסנדק של סקוט קאן הוא הבוס של משפחת הפשע של קולומבו, אנדרו רוסו. ג'יימס קאן ואנדרו רוסו היו חברים מאז תחילת שנות ה-70.
קאן תמך בדונלד טראמפ במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
קאן נפטר ב-6 ביולי 2022, בגיל 82.
הערות שוליים

↑  תומר קמרלינג, ‏7 מסקנות על "הסנדק" במלאות לו 50 שנה, באתר ‏מאקו‏, 10 במרץ 2022
↑  השחקן ג'יימס קאן ("הסנדק") הלך לעולמו בגיל 82, באתר וואלה, 7 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007324759705171  PLWABN: 9810576385405606  BIBSYS: 97032566  BNE: XX1061486  BnF: cb13892044x (data)  CANTIC: a11497178  GND: 129187127  ISNI: 0000 0001 1568 7085  LCCN: no92001259  MusicBrainz: 94fd951c-1eb7-45f4-be11-5a9c2134c941  NKC: ola2002158144  NLA: 35855533  NLK: KAC2020K9984  NTA: 07328677X  RERO: 02-A008683585  SNAC: w6fv29kk  SUDOC: 059537833  VIAF: 44484545   WorldCat (עם VIAF): 44484545
יחזקאל קוטיק

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1847 ח' בניסן ה'תר"ז בלארוס קמניץ, בלארוס 
 פטירה:  13 באוגוסט 1921 (בגיל 74) ט' באב ה'תרפ"א הרפובליקה הפולנית השנייה ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, פולין 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
יחזקאל קוֹטיק (ביידיש: קאָטיק; ח' בניסן תר"ז; 25 במרץ 1847 – ט' באב תרפ"א; 13 באוגוסט 1921) היה סופר ועסקן ציבורי.
פעילותו הציבורית

בית הקפה עם טלפון (אחד היחידים בעיר), היווה מוקד לפעילותו הארגונית ולעיניני הציבור. חברת "אחיעזר" הייתה הראשונה שיסד בורשה (1888) ומטרתה סיוע לחולים. לצדה נוסד גם בית כנסת מיוחד שנוהל על ידו וברוחו, שהתאפיינה בהתנגדות למרכזיותו של "הכבוד" בחיים הדתיים, כמו למשל ביטול העליות המכובדות לתורה והמקומות המכובדים בבית הכנסת. אין מידע מדויק באשר להתממשות תוכניותיו הרבות בהספד עליו כתוב: "במשך עשרות השנים האחרונות לא הייתה בורשה כל חברה, כל הסתדרות לשם צדקה, שלא נוסדה על ביוזמתו או בהשתתפותו הקרובה". אולם מכל רעיונותיו נשארו לאורך זמן רק שלוש חברות: "אחיעזר", "עזרת חולים" ו"עזרת יתומים".
בשנת 1909 הגה רעיון חדש לפתרון מצוקת הדיור, על ידי הקמת קולוניה ביערות מילוסנה, אך ככל הנראה תוכניתו זו כמו רבות אחרות לא יצאה לפועל. בפעילותו הציבורית הייתה כפילות שגרמה לחיכוכים רבים עם שותפיו. מצד אחד הוא התרחק מפרסומת וכיבודים, ומצד שני הוא היה בעל אישיות דומיננטית, ונטיית כפייתית להתערב גם בפרטים הקטנים. על נטייתו למריבות שסופן פרישה מהחברות שייסד, אפשר למצוא אזכורים אחדים.
יחסיו עם שלום עליכם

עם פרסום ספרו, שלח קוטיק עותק גם לשלום עליכם, שהתפעל מאד: "מזמן לא נגרמה לי הנאה שכזאת מספר, כמו מה"זיכרונות" של יחזקאל קוטיק..... נראה לי שזה כפתור ופרח". קוטיק, המום מן התשבחות, תיאר את תוכניותיו הספרותיות העתידיות. "כעת אני עובד בפרך על החלק השני... פה תוצג תמונתו של יהודי גלותי אמיתי... וזה אני עצמי". החלק השלישי יוקדש לוורשה ולעסקני הציבור שבה. "כל החברות הנמצאות בוורשה, כמעט את כולן ייסדתי אני, בתוכן התפוררו חלקים מנשמתי". הוא מסיים "היום שבו אקבל ממך מכתב יהיה עבורי יום חג". דוד אסף כותב: ייתכן, וזו השערה הזקוקה לביסוס שזכרונות קוטיק גרמו לשלום עליכם לחזור בשנת 1913 לכתיבת זכרונותיו שהחל בה בשנת 1908. בזכרונותיו אלו, משתמש שלום עלכם בדמות שהוא קורא לה "כאַסקל קאָטיק". שלום עליכם חש שעליו לבקש את רשותו של קוטיק לשימוש שהוא עושה בשמו. ב-25 באפריל 1913 (י"ט בניסן תרע"ג), הוא כותב לו: "ואני מקווה שאין לך תרעומת עלי".
קשרי המכתבים ביניהם התרופפו לאחר פרסום החלק השני של זכרונותיו, שלום עליכם - כך יודעים אנו - לא אהב את החלק השני, אך חיפש כנראה את הדרך הראויה לומר זאת, בלי לפגוע ברגשותיו של קוטיק ("ידידי הישיש" הוא קורא לו בעברית). הוא בחר בדרך הרמיזה, שקוטיק התקשה להבינה.
רק חלק מתוך התכתובת הזאת קיים כיום. נשארו 17 ממכתבי שלום עליכם (ארכיון בית שלום עליכם תל אביב לק-1/3-לק7/3), ו-7 אגרות של קוטיק, המופיעות בנספח א' של ספרו של דוד אסף, "מה שראיתי". גם מקריאת המכתבים עצמם ועל פי עדויות (יעקב דינזון לשלום עליכם 21 מרץ 1913) נראה שהיו מכתבים רבים נוספים.
ספריו

עשרת הדברות לבני ציון: לחנך אותם ... בחינוך טוב וישר ... / די צעהען גיבאט פיר די בני ציון ... לערנין זיי א גוטע ערציהונג ..., ורשה: דפוס מ"י האלטער, תרנ"ט. (עברית ויידיש זו למטה מזו)
דער יודישער דעפוטאט, ורשה: דרוק סטאראוואלסקי, תרס"ט. (ספרון)
מיינע זכרונות, טייל 1–2, ורשה: גיטלין, תרע"ג–תרע"ד. (מהדורה נוספת: ברלין: כלל פארלאג, תרפ"ב–תרפ"ג.)
ספריו > בתרגום

זיכרונותיו של יחזקאל קוטיק ;:
כרך א: מה שראיתי ---. מיינע זכרונות. 1טע טייל: זכרונות יחזקאל קוֹטִיק (1847–1921), כרך א', תרגמו: רחל קרונה ודוד אסף, ערך והוסיף הערות: דוד אסף, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב – המכון לחקר התפוצות – המרכז לחקר תולדות היהודים ומורשתם, תשנ"ט 1998.
כרך ב: נע ונד: זיכרונותיו של יחזקאל קוטיק, תרגום מיידיש דוד אסף ורחל קרונה, עריכה איתן בן נתן ויהודית שרגל, תל אביב: בית שלום עליכם; אוניברסיטת תל אביב – המכון לחקר התפוצות – המרכז לחקר תולדות היהודים ומורשתם, תשס"ה 2005.
Jecheskel Kotik, Das Haus meiner Grosseltern; Aus Kotiks Lebenserinnerungen übersetzt von Leo Hirsch, Berlin: Schocken, 1936. (בגרמנית)
Journey to a Nineteenth-Century Shtetl: The Memoirs of Yekhezkel Kotik; edited with an introduction and notes by David Assaf; translated from the Yiddish by Margaret Birstein, Detroit: Wayne State University Press in cooperation with The Diaspora Research Institute, Tel Aviv University (Raphael Patai Series in Jewish Folklore and Anthropology), 2002. (באנגלית)
Ехезкел Котик, Мои воспоминания; перевод с идиша М.А. Улановской; под редакцией В.А. Дымшица; предисловие и примечания В.А. Дымшица; Давид Асаф, предисловие к ивритскому изданию; переводы с иврита, Сергей Гойзман, 2 т., Иерусалим: Гешарим; Санкт-Петербург: Европейский Университет в Санкт-Петербурге; Москва: Мосты культуры, 2009-2012. (ברוסית)
לקריאה נוספת

אברהם קאָטיק, דאָס לעבן פון א אידישן אינטעליגענט, ניו יורק: ה’ טויבנשלאג, 1925.
הערות שוליים

↑  א' רייזען, עפּיזאָדן פון מיין לעבן, א, ווילנע 1929, עמ' 214–216 (ביידיש)
↑  י' פיכמן, 'נוסח פולין', בספרו: רוחות מנגנות - סופרי פולין, ירושלים תשי"ג, עמ' 10
↑  הצפירה 15 אוגוסט 1921 גיליון 174
↑  ר' יחזקאל קוטיק ז"ל, הצפירה, גיליון 174, 15 באוגוסט 1921.
↑  יודישע נשמות (א' ליטווין, "יחזקאל קאָטיק און זיין קאַוויאַרניע", יודישע נשמות, ד: פּוילען, ניו-יאָרק 1917, עמ' 2. עמ 6–9 (ביידיש)
↑  ש' ניגער, "פון שלום עליכמ'ס קאָרספּאָנדענץ", געדאַנק און לעבן, ד, 4 (ינואר 1947), עמ' 229, מס' 15)
1 2  כתבי קוטיק בפרויקט בן-יהודה
↑  בריוו, ווינרייך מס' 24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264162905171  PLWABN: 9810657269105606  BnF: cb127848830 (data)  CiNii: DA14945970  GND: 119499509  ISNI: 0000 0001 0904 3101  LCCN: nr96019120  NKC: js20211129898  NTA: 068170637  RERO: 02-A013963033  SELIBR: 68268  SUDOC: 079179592  VIAF: 56736648   WorldCat (עם VIAF): 56736648
באלדי אולייר

| --- | --- |
באלדי אולייר בהופעה
באלדי אולייר בהופעה
 לידה:  1 בנובמבר 1953 (בן 71) רומניה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 עיסוק:  גיטריסט, מלחין ומעבד מוזיקלי
 סוגה:  פלמנקו
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 אתר הבית של באלדי אולייר
 
באלדי אולייר (נולד ב-1 בנובמבר 1953) הוא גיטריסט, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי. סגנונו משלב פלמנקו ומוזיקה צוענית עם מוטיבים ים-תיכוניים. באלדי יצר הרכבים מוזיקליים שונים, המבוססים על יצירותיו המקוריות והקליט 16 אלבומים.
באלדי התפרסם בעיקר בזכות נגינתו הווירטואוזית בגיטרה קלאסית, ועיסוקו במוזיקת פלמנקו.
ביוגרפיה

אולייר יליד רומניה, בשנת 1964 עלה לישראל. בשנת 1965 התחיל לנגן בגיטרה, וללמוד ליווי בסיסי אצל מורה פרטית בראשון לציון, כעבור 3 חודשים הפסיקה ללמדו בטענה שלילד הזה אין חוש מוזיקלי. בביתו שמע מוזיקה דרום אמריקאית ונמשך מגיל צעיר לפלמנקו, והחל ללמוד לנגן בעצמו ללא מורה. כשהחל את שירותו הצבאי סירב לנגן בלהקה צבאית מאחר שהוא רצה לנגן רק פלמנקו, היה ג'ובניק וחזר כל יום הביתה.
לאחר שירותו הצבאי נסע באלדי לספרד למשך חצי שנה, שם ניגן בלילות פלמנקו. אחר כך נסע לפריז והיה אמן רחוב בתחנות המטרו ובמרכזי קניות. לאחר מכן החל לנגן בקונצרט והיה לו קהל קבוע במועדון ספרדי בפריז, באלדי מגדיר תקופה זו כתקופה היפה ביותר בחייו.
משפחה

לאולייר שני בנים בוגרים, ששניהם פעילים בתחום המוזיקה.
הערות שוליים

1 2  שירי בן בסט, ראיתי צועני מאושר, מעריב, 7 ביוני 1985
↑  מרב יודילוביץ', הגברת הראשונה של הפלמנקו, באתר ynet, 3 באוגוסט 2007
↑  יעקב בר-און, זוג כהתכתבות, מעריב, 5 בפברואר 1981
↑  יוסי חרסונסקי, "גיטארה זה כמו אישה", מעריב, 12 ביוני 1985
↑  יוסי חרסונסקי, אחדות צליל מדהימה, מעריב, 4 בדצמבר 1986
↑  עירית לינור, תדריך, כותרת ראשית, 11 בפברואר 1987
ארז ביטון, המלצה - מופע "חמש אחרי הצהריים", חדשות, 5 במרץ 1987
↑  יוסי חרסונסקי, ממנהרות המטרו ־ לבמת אולימפיה, מעריב, 30 בדצמבר 1987
יוסי חרסונסקי, פאקו מחכה לבאלדי, מעריב, 6 בינואר 1989
↑  עירית לינור, תדריך, כותרת ראשית, 16 בספטמבר 1987
↑  צבעוני, חיוני ווירטואוזי, באתר הארץ, 15 בינואר 2002
↑  חיוכים, באלדי אולייר, ניצה טרמין, הופעה במרכז הבמה, 16 בנובמבר 2012
↑  ליאת רון, ‏אמן הג'אז ליאוניד פטשקה: "לא קל לדחוף אמן מהמגזר הרוסי", באתר גלובס, 11 בספטמבר 2012
↑   איתי שטרן, למה יוצרי הסדרה "להרוג את הסבתא" התעקשו ללהק את מירי אלוני לתפקיד הראשי, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2015
↑  קרן שלי, באלדי אולייר מופע חדש מומלץ, 12 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266153505171  BnF: cb15739086d (data)  ISNI: 0000 0004 0289 1265  LCCN: no2008054809  VIAF: 37246315   WorldCat (עם VIAF): 37246315
אאורליו צ'וקוי

אאורליו צ'וקוי (ברומנית:Aureliu Ciocoi, ‏ נולד ב-5 ביוני 1968 בקישינב (קישינאו)) הוא דיפלומט ופוליטיקאי מולדבי, שכיהן כראש ממשלה זמני של רפובליקת מולדובה בין דצמבר 2020 לאוגוסט 2021. הוא כיהן גם כשר החוץ ולשילוב אירופי של מולדובה בין נובמבר 2019 - מרץ 2020 ושוב החל מנובמבר 2020. בעבר שימש כשגריר מולדובה בגרמניה, דנמרק, סין וארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

צ'וקוי נולד בקישינאו, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית של אז, חלק מברית המועצות.
בשנים 1975–1985 הוא למד בבית הספר המקיף ("תיכון") מספר 11 בקישינב (כיום התיכון על שם יון קריאנגה). בשנים 1985–1992 למד עיתונאות ותקשורת באוניברסיטה הממלכתית של מולדובה. אחרי פרישת רפובליקת מולדובה מברית המועצות נסע לבוקרשט, בירת רומניה, ולמד בפקולטה ליחסים בינלאומיים בבית הספר הלאומי הרומני ללימודים מדיניים ולמנהל.
ביוגרפיה > המשך הקריירה

בשנת 1988 עבד כפועל בהוצאה לאור המרכזית בקישינב. בשנים 1989–1992 פעל כעיתונאי במספר יומונים בבירה המולדבית.
בשנים 2010–2015 שימש כשגריר מדינתו בגרמניה ובדנמרק. ב-2015–2017 היה שגריר מולדובה ברפובליקה העממית של סין. בשנת 2017 כיהן לזמן קצר כשגריר בארצות הברית. בשנים 2017–2018 כיהן כשגריר בעל משימות מיוחדות במסגרת משרד החוץ ולשילוב אירופי של רפובליקת מולדובה.
בשנים 2018–2019 שימש כיועץ למדיניות חוץ של הנשיא איגור דודון.
בשנים 2019–2020 כיהן כשר חוץ ולשילוב אירופי בממשלת יון קיקו.
בדצמבר 2020-אוגוסט 2021 כיהן כראש ממשלה זמני בעקבות התפטרותו של יון קיקו.
חייו הפרטיים

צ'וקוי נשוי ואב לילד.
בשנות ה-1980 עסק בספורט. היה חבר בקבוצת הנוער של מולדובה הסובייטית לירי וזכה לתואר אומן הספורט של ברית המועצות.
תחביביו כוללים פילוסופיה, ספרות ותיאטרון. הוא מדבר בצורה שוטפת רומנית, אנגלית, רוסית, גרמנית וצרפתית.
טל פורר

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1978 (בן 46) 
 מוקד פעילות:  ישראל
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  מקלדת אלקטרונית 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
טל פורר (נולד ב-16 בינואר 1978) הוא מעבד, מפיק מוזיקלי וקלידן ישראלי.
ביוגרפיה

פורר נולד לאב מנהל חשבונות ולאם גננת, המנגנים כתחביב. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל החינוך. בגיל 23 הופיע כקלידן במופע של ריטה בפסטיבל הפסנתר בתל אביב. עבד כבוחן ראשוני ב-"כוכב נולד", ולאחר מכן התמנה למנהל המוזיקלי, המעבד והקלידן הראשי של "דה וויס" ב-"רשת", שם פעל זה חמש עונות, נכון לאוקטובר 2020. ניהל ועיבד מוזיקלית לתוכניות טלוויזיה רבות, ובהן: "גריז" ב-"רשת" (ערוץ 2), "עם סגולה" ב-"שידורי קשת" (ערוץ 2), "נשות הטייסים" (ערוץ 10) ו-"הזמר במסכה" (ערוץ 12). כמו כן, ניהל מוזיקלית את מופע העשור של שלישיית מה קשור (ערוץ 24).
פורר מפיק ומעבד אלבומים לזמרים רבים: שלושה אלבומים ובהם "שתדעי" של שלומי שבת, אלבום הבכורה של ליאל קולט ואלבום של צביקה הדר שנגנז. ב-2003, הפיק וניגן לאלבום חמצן של ריטה והופיע עימה בסיבובי הופעות במשך 4 שנים.
החל מ-2006, מנהל מוזיקלית את הפסטיגל, תחת הבמאי חנוך רוזן. במסגרת זו הפיק, כתב, הלחין ועיבד מספר רב של שירים. בשנה זו, החל להופיע כקלידן עם שלמה ארצי ולהשתתף בעיבודי ההופעות והאלבומים של ארצי.
הפיק מוזיקלית מספר רב של הצגות ובהם "שיר נולד", "תום סוייר והאקלברי פין", "אלאדין" ו"לילה לא שקט" בתיאטרון הקאמרי.
עיבד והפיק מוזיקלית את שני השירים המושמעים ביותר לשנת 2013: "סטטוס מאוהב" של אייל גולן ו"הלב" של שלומי שבת. השיר "יש לך" שעיבד לשלומי שבת, זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ב.
הפיק ועיבד מוזיקלית את אירוויזיון 2019 בישראל, הלחין את קטעי המעבר והקטעים האומנותיים.
בשנת 2022 לקח חלק בכתיבת השיר "Marionette" יחד עם יוצאות העונה השנייה של The Voice ישראל צליל קליפי ומאי כהן שנבחר עבור הזמרת ענבל ביבי לכבוד גמר העונה הרביעית של אקס פקטור ישראל
במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022, אך השיר סיים במקום השלישי.
מעבר לניהול מוזיקלי, פורר מלחין, יוצר ומעבד מוזיקה לפרסומות (הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, המכללה למנהל ועוד), פרומואים ("The Voice"), ולסדרות טלוויזיה (חצויה, נשות הטייסים).
בשנת 2010 הקים את אולפני Eclipse, בשותפות עם "יוכלמן-אשר הפקות".
פורר נשוי לדוגמנית חן שילוני ולהם שלושה ילדים.
בספטמבר 2024 הודיעו על גירושים לאחר 9 שנות נישואים.