stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שופט (ספורט)
דוגמאות > הוקי רולר

בהוקי רולר המשחק מלווה על ידי אחד או שני שופטים על רולר. הרכב צוות השיפוט משתנה מליגה לליגה.
מדים

שופטים לובשים בגדים שונים מאלה של השחקנים כדי לבדל את עצמם מהם. בענפי ספורט מסוימים המדים הם לבוש מסורתי: כך למשל, מדיהם השחורים של שופטי הפוטבול והתלבושת של שופט הסומו.
קאדרי אבו בכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1953 בידיה 
 פטירה:  1 ביולי 2023 (בגיל 70) מרדה 
 שם לידה:  قدري عُمر مُحمَّد أبو بكر 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 מקום קבורה:  בידיה 
 השכלה:  האוניברסיטה הערבית של ביירות (1991) 
 מפלגה:  פת"ח
 
 
 
קאדרי אבו בכר (בערבית: قدري أبو بكر; 10 בינואר 1953 – 1 ביולי 2023) היה פוליטיקאי פלסטיני שכיהן כשר במשרד לענייני אסירים ואסירים לשעבר (אנ') ברשות הפלסטינית. הוא מונה לתפקיד זה ב-2014, וירש את עיסא קראקע (אנ').
ביוגרפיה > חיים מוקדמים וחינוך

אבו בכר נולד ב-10 בינואר 1953 בכפר בידיה בשומרון בעת שהיה מסופח לירדן. מגיל צעיר החל לעסוק בטרור, ואף היה אסיר ביטחוני בכלא הישראלי. בשנת 1991 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה הערבית של ביירות (אנ').
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

אבו בכר היה חבר במפלגה הפוליטית של פת"ח ומילא תפקידים שונים לאורך הקריירה, כולל בכוח הביטחון המסכל הפלסטיני בין השנים 1996 ל-2008. בשנת 2018 הוא הפך לשר לענייני אסירים והאסירים לשעבר, במקום עיסא קרקי, וכן הפך לחבר במועצה הלאומית הפלסטינית. הוא גם החזיק בדרגה צבאית המקבילה לאלוף.
אבו בכר נהרג בתאונת דרכים בין אריאל לצומת תפוח ב-1 ביולי 2023, בגיל 70. בתאונה נהרגו שני בני אדם נוספים.
הערות שוליים

↑  "Qadri Abu Bakr | PMW Translations".
↑  "Palestinian Minister of Prisoner Affairs Dies in Tragic Car Accident". english.aawsat.com (באנגלית). נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Qadri Abu Baker – Mapping Palestinian Politics – European Council on Foreign Relations". 6 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Qadri Abu Baker assumes office as chairman of Detainees Commission".
↑  "Chairman of Detainees Commission tests positive for COVID-19".
↑  דנה בן שמעון, בכיר פלשתיני נהרג בתאונה בשומרון, באתר ישראל היום, 1 ביולי 2023
↑  עינב חלבי, השר הפלסטיני לענייני אסירים נהרג בתאונת דרכים ליד אריאל, באתר ynet, 1 ביולי 2023
↑  "President Abbas mourns Palestinian statesman Qadri Abu Bakr". נבדק ב-1 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302466105171  ISNI: 0000 0000 6669 0746  LCCN: n88242139  VIAF: 79263408   WorldCat (עם VIAF): 79263408 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קאדרי אבו בכר".
סרג'יו יצחק מינרבי

| --- | --- |

סרג'יו יצחק מינרבי
 לידה:  3 באוגוסט 1929 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  2 במאי 2019 (בגיל 89) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  קריית ענבים 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת הסורבון 
 
סרג'יו יצחק מינרבי (באיטלקית: Sergio Itzhak Minerbi;‏ 3 באוגוסט 1929 - 2 במאי 2019) היה דיפלומט והיסטוריון ישראלי שהתמחה בחקר יחסי הכס הקדוש והיהודים בתקופת השואה.
ביוגרפיה

מינרבי נולד ברומא לארטורו יליד פרארה, איטליה ולפאני ילידת ביאליסטוק, פולין. בתקופת שואת יהודי איטליה הסתתר במנזר ברומא ולאחריה הצטרף לתנועת החלוץ ועלה לישראל בשנת 1947. היה חבר קיבוץ רוחמה מעת עלותו ארצה ועד לשנת 1956, אז עבר להתגורר בירושלים. בין השנים 1957–1960 היה מורה לגאוגרפיה וכלכלה במכון למדריכי חו"ל בירושלים. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1967 סיים דוקטורט בהיסטוריה בסורבון.
בשנת 1961 סיקר עבור הטלוויזיה האיטלקית את משפט אייכמן ובהמשך פרסם ספר באיטלקית על המשפט.
מינרבי היה עובד משרד החוץ בין השנים 1961–1989. בין השנים 1963–1967 שירת כיועץ כלכלי בשגרירות ישראל בבריסל וסגן ראש המשלחת לקהיליה האירופית. בין השנים 1967–1971 שירת כשגריר ישראל בחוף השנהב. היה מנהל קורס צוערים במשרד החוץ. בין השנים 1978–1983 שירת כשגריר ישראל לקהילה האירופית (היום האיחוד האירופי), בלגיה ולוקסמבורג. בתפקידו זה תיעד חלק משיחות השלום עם מצרים. עם שובו לישראל מונה למפקח הכללי של משרד החוץ וסיים את עבודתו בשירות החוץ בתפקיד סמנכ"ל משרד החוץ לעניינים כלכליים. בין השאר הוביל את המגעים לביסוס הקשרים הכלכליים של ישראל עם הרפובליקה העממית של סין.
מינרבי פרסם 11 ספרים ולמעלה מ-100 מאמרים מחקריים, רבים מהם בתחום התמחותו: יחסי הוותיקן והיהודים. לאחר פרישתו ממשרד החוץ שימש חוקר בכיר במכון ליחסים בינלאומיים ע"ש לאונרד דייוויס באוניברסיטה העברית. שימש מרצה אורח למדע המדינה באוניברסיטת חיפה. מינרבי הופיע תדיר בתוכנית הרדיו "השעה הבינלאומית" ברשת ב' כפרשן בתחום התמחותו.
היה נשוי לחנה לבית ורטהיימר, אב לשלוש בנות: תמר דרמייק, ד"ר נורית מלצר-פדון וד"ר איריס מינרבי-קודיש.
נפטר ב-2 במאי 2019, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ קריית ענבים.
ספריו

אנג'ילו לוי ביאנקיני ופעילותו במזרח 1918-1920. הקיבוץ המאוחד, 1970.
ישראל והשוק האירופי המשותף. ירושלים: אקדמון, 1977.
תמורות ביהדות צרפת. ירושלים: ספריית שזר, 1981.
הוואתיקאן, ארץ הקודש והציונות: 1895-1925. ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשמ"ו-1985.
הכנסייה הקתולית והשואה: מה נשתנה ומה לא נשתנה. ירושלים: הקונגרס היהודי העולמי, 1998.
La belva in gabbia : Eichmann. Milano: Longanesi, 1962.
L'Italie et la Palestine, 1914-1920. Paris: Presses universitaires de France, 1970
Raffaele Cantoni, un ebreo anticonformista. Roma: B. Carucci, 1978. ISBN 8885027032
The Vatican and Zionism: conflict in the Holy Land, 1895-1925. Oxford University Press, 1990. ISBN 0195058925
Risposta a Sergio Romano: Ebrei, Shoah e Stato d'Israele. Giuntina, 1998. ISBN 8880570714
The Eichmann Trial Diary: A Chronicle of the Holocaust. Enigma Books, 2011. ISBN 1936274213
I Minerbi: Una famiglia ebraica ferrarese, Salomone Belforte & Ca., Livrono, 2015. ISBN 9788874670994
Questo'anno a Gerusalemme, Salomone Belforte & Ca., Livrono, 2019. ISBN 9788874671410
מאמרים מקוונים

פעילות ממשלת איטליה להשגת הבעלות על 'חדר הסעודה האחרונה' בהר-ציון (1908 - 1923), קתדרה ספטמבר 1982
דמותו ופועלו של פיוס ה-12. מרכז המידע אודות השואה, יד ושם בית הספר המרכזי להוראת השואה
סרג'יו מינרבי, שתיקה רועמת: יחסי הוותיקן עם גרמניה הנאצית, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2010
הוותיקן והעם היהודי, באתר מסע אחר
הערות שוליים

↑  פרטיכל ישיבת הממשלה בה מינויו אושר, עמוד 27, באתר גנזך המדינה, ‏18.9.1966
יצחק מינרבי - שגריר בחוף השנהב, על המשמר, 6 בדצמבר 1966
↑  על ישראל והשוק המשותף, הארץ, 2 בנובמבר 1964
↑  יצחק מינרבי, מברק לרוה"מ בגין אודות פגישת שרי החוץ של ישראל, מצרים וארה"ב.
↑  אילן כפיר, נורית זומר, סמנכ״ל הכלכלה במשרד החוץ, הפקיד היחיד שניהל שיחות רשמיות גלויות, דיווח על נכונות הסינים להרחבת קשרים, חדשות, 13 באוקטובר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265439405171  BnF: cb12183597k (data)  CiNii: DA05119951  GND: 124028519  ICCU: MODV041424  ISNI: 0000 0001 0905 5188  LCCN: n79056061  NSK: 000014652  NTA: 087431483  RERO: 02-A003597117  SUDOC: 030418380  VcBA: 495/230614  VIAF: 59127604   WorldCat (עם VIAF): 59127604
סחיפה

ערך זה עוסק בתהליכים גיאולוגים. אם התכוונתם לשגיאת ניווט של מערכת, ראו .
שכבות צבעוניות של אבן חול נחשפות כתוצאה מסחיפה
בגאומורפולוגיה, סחיפה (או אֵרוֹזְיָה) היא אוסף של תהליכים המסירים חומרים רופפים מפני השטח של כדור הארץ ומובילים אותם למקומות אחרים. הסחיפה מתבצעת באמצעות סוכנים ניידים – תנועתם של מים, רוח וקרחונים, ובניגוד לשחיקה אינה נעזרת בשברי סלעים וגרגרים המצויים בהם להסרת החומרים.
החומרים עליהם פועלת סחיפה והמובלים באמצעותה נקראים סחף, והם מהווים מקור למשקעים היוצרים סלעי משקע.
הגדרה

המונח "סחיפה" (מלטינית: erodere – כרסום, כסיסה) משמש במקרים רבים לתיאור כלל התהליכים האקסוגניים האחראים להרס פני השטח, בניגוד לתהליכים אנדוגניים דוגמת געשיות וטקטוניקה האחראים ליצירת התבליט של פני השטח. במקרים אלה נכללים בהגדרה גם תהליכי בליה ותנועת בלית.
לעיתים מוגבל המונח ואינו כולל כלל את תהליכי ההובלה, המוּכלים בחֲסִיפָה (denudation) – מונח הכולל את כלל התהליכים האקגוסניים – בליה, סחיפה והובלת תוצריהן. במקרים אחדים הוא מתייחס אך ורק לתהליכי ההובלה.
במובן הרחב ביותר כוללת הסחיפה הסרת חומרים – שלא בדרך של בליה, גריפתם והובלתם באמצעות סוכנים ניידים – מים, רוח וקרחונים, והשקעתם במקומות נמוכים. עם זאת, קיימת הסכמה בין מדענים כי אין לכלול את ההשקעה (deposition) בין תהליכי הסחיפה.
סוכנים ותהליכי סחיפה

חלקיקים בלתי מלוכדים ותוצרי בליה נסחפים באמצעות סוכנים ניידים, בעיקר רוח ותנועת מים וקרחונים. בנוסף לסוכנים טבעיים אלה נמנים גם בני אדם על סוכני הסחיפה החשובים.
סוכנים ותהליכי סחיפה > סוכנים ניידים > מים

על פני כדור הארץ מעצבים מים זורמים את פני השטח באמצעות נשיאת חלקיקים ותוצרי בליה במורד מדרונות, בערוצי נהרות ונחלים ובחופים. בתנועתם הם מתחתרים וחורצים בקרקע, מעמיקים ערוצים קיימים ויוצרים ערוצים חדשים. כוח הסחיפה של המים מצטבר על פני זמן רב, ועשוי ליצור קניונים ארוכים ועמוקים דוגמת הגרנד קניון בערוץ הנהר קולורדו.
טיפות גשם קודחות בקרקע בלתי מגובשת, דוחקות את החלקיקים או מתיזות אותם לכל עבר. גשמים כבדים נושאים את החלקיקים למרחק רב באמצעות שיטפונות.
לאורך חופים חל כירסום בשל התנועה המתמדת של גאות ושפל ושל הגלים, המכרסמים בחופים ומסיעים את גרגרי החול.
תנועת המים ניכרת גם בגלונים – מבנים גליים הנוצרים בקרקעית הים, הנחל או הנהר, כתוצאה מהזזה חוזרת ונשנית של גרגרי החול.
סוכנים ותהליכי סחיפה > סוכנים ניידים > קרחונים

תוצרי שחיקה ובליה של סלעים עשויים להילכד בקרחון ולנוע עמו למרחק גדול. החלקיקים ושברי הסלעים הכלואים בו נקראים "טריד קרחוני". גודל החלקיקים הנישאים על ידי הקרחון נע בין גרורות לבין חרסית. סלעים בודדים – הנקראים סלעים תועים – עשויים להינשא ידי קרחון למרחקים גדולים, והם מצויים באזורים שעוצבו על ידי קרחונים דוגמת הרמות המחורצות.
שברי סלעים וחלקיקים נערמים בשולי הקרחון ובחזיתו לתלוליות מוארכות הנקראות מורנות, ובמרכז הקרחון הנסוג נוצרים מבנים בצורת טיפה הנקראים דרמלינים.
מבנה נוסף האופייני לסחיפה קרחוני הוא צוק וזנב – חשיפתו של פקק געשי ושמיטת הטריד הקרחוני בצדו השני, בכיוון תנועת הקרחון.
סוכנים ותהליכי סחיפה > סוכנים ניידים > רוח

תהליכים גאומורפולוגיים המתרחשים באמצעות רוח נקראים "אאוליים", על שמו של איולוס – בנו של פוסיידון, הנזכר באודיסאה כשליט הרוחות, וסחיפה באמצעות רוח נקראת "סחיפה אאולית".
סחיפה אאולית בולטת במיוחד באזורים צחיחים – בהיעדר צמחייה שתעגן את החלקיקים או מים שילכדו אותם. גרגרים קטנים נישאים באמצעות הרוח לגבהים ולמרחקים שונים: גרגרי חול לגובה נמוך ולמרחק קצר, ואילו גרגרי טין וחרסית נישאים לגובה רב ולמרחקים גדולים ועשויים להיכלל בסופות חול.
סוכנים ותהליכי סחיפה > השפעה אנושית

פעילות אנתרופוגנית נרחבת, המשפיעה עמוקות על פני השטח של כדור הארץ – לעיתים באופן בלתי הפיך, נקראת אנתרופוגאומורפולוגיה. פעולות אנתרופוגניות כאלה הן בנייה, כרייה, חציבה, הסרה של צמחייה טבעית וגידולי חקלאות ונוי, בניית טרסות והטיה של נהרות ונחלים.
פעילות כזו – המשנה את פני השטח וחושפת אותו לסוכני סחיפה – יצרה בשנות ה-30 של המאה ה-20 את קערת האבק. עישוב ורעיית יתר חשפו קרקע לא מלוכדת, ובעקבות בצורת קשה נגרמה סחיפת קרקע נרחבת באזור המישורים הגדולים. סחיפה אאולית נשאה את החלקיקים מזרחה כענני אבק שחורים, שהגיעו עד האוקיינוס האטלנטי ושקעו בו. אסון סביבתי זה הביא להכנת תוכניות להשבת היציבות האקולוגית לאזור ולהקמת "שירות שימור הקרקע" – שלימים הפך ל"שירות הלאומי לשימור משאבי טבע".
גורמים משפיעים

קיום סחיפה ושיעורה תלויים בכמה גורמים:
ליתולוגיה – מאפייני הסלע, דוגמת הרכב כימי ומינרלוגי ומבנה, מהווים אחד הגורמים החשובים המשפיעים על סחיפה. מידת הגיבוש של הסלע – המציינת את אחיזתם של הגרגרים והגבישים זה בזה – מאפשרת או מונעת את סחיפתו. ככל שהסלע מגובש יותר, כן הוא יהיה עמיד יותר לסחיפה.
טופוגרפיה – מקום הימצאותו של המסלע ביחס לסביבה משפיע על שיעור הסחיפה. ככל שהמסלע תלול יותר – הוא יהיה נתון לסחיפה רבה יותר.
טקטוניקה – לתהליכים טקטוניים השפעה על שיעור הסחיפה מאחר שהם משפיעים על הטופוגרפיה ועל תלילותו של המסלע. לדוגמה, גובהם של האלפים – שהחלו להיווצר בקימוט האלפיני ועדיין מצויים בתהליך התרוממות – מתאזן באמצעות תהליכי סחיפה החלים בהם. בנוסף, היווצרות של סדקים והעתקים יוצרת אזורי חולשה שבהם מתפוררים סלעים ומגדילה את פני השטח החשופים לסחיפה.
אקלים – לאקלים קשר עקיף לסחיפה, והשפעתו מתבטאת בקביעת הסוכנים הניידים שיבצעו אותה בפועל: באקלים צחיח תפעל סחיפה אאולית, באקלים טרופי, סובטרופי וממוזג – סחיפה באמצעות מים, ובאקלים מושלג או קוטבי – סחיפה קרחונית.
פלורה – השפעה עקיפה נוספת של האקלים מתבטאת בסוג הצמחייה המכסה את הקרקע או המסלע, וכתוצאה מכך – בעידוד או בריסון של תנועת מים ורוח. לדוגמה, שורשי צמחים עשויים לבקע סלעים ולחשוף אותם לסחיפה, או לקבע חוֹלִיות ולמנוע את סחיפתן באמצעות הרוח.
תוצרי סחיפה

סחיפה היא תהליך גאומורפולוגי המשנה ומעצב את הנוף. קיימים כמה מבנים וקרקעות האופייניים לסחיפה:
קניונים – עמקים עמוקים ששוליהם תלולים, הנוצרים מסחיפה נהרית ונחלית.
מניפת סחף – הצטברות סחף שהובל בסחיפת נהרית ונחלית, המתפתחת על מישור שטוח במוצאו בצורה של מניפה.
צוקים – מבנים סלעיים תלולים בשולי קניונים או חופים, הנוצרים מסחיפה באמצעות מים – נהרות, נחלים וגלי ים.
חוליות – גבעה הנוצרת באמצעות סחיפה אאולית. מבנה הדיונה הוא א-סימטרי, והוא מייצג את כיוון הרוח: מדרון מתון בכיוון ממנו נשבה הרוח ותלול בצדו השני. חוליות אופייניות מצויות בישראל בחופי קיסריה, אשקלון, ראשון לציון ואשדוד – שם מצויה הדיונה הגדולה, וכן בנגב – בבקעת עובדה, בחולות חלוצה ובדרומם – בחולות עגור.
לס – קרקע הלס היא משקע הנותר מסחיפה אאולית.
חמאדה (Hammada) – רמה מדברית צחיחה המרוצפת בשברי סלעים, שנחשפו לאחר שהרוח סחפה את גרגרי החול שכיסו אותם.
בתרונות – נוצרים באזורים בהם מצויים חוליות וסלעי משקע שאינם מלוכדים ומהווים מבנה אופייני לסחיפה באמצעות מים.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
גאומורפולוגיה
מכתש סחיפה
מכתשים בנגב
בסיס סחיפה
לקריאה נוספת

שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, ירושלים: אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
Encyclopedia of Geomorphology, Routledge, London 2004, ISBN 0-415-27298-X
Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
ביאורים

↑  סוכן – במובן של אמצעי, מכשיר, על פי מילון אבן-שושן: "כנוי לחמר הגורם לשנוי בחמרים אחרים בבואו במגע עמם".
↑  תהליך אקסוגני – תהליך חיצוני, המתרחש מעל פני השטח של כדור הארץ.
↑  תהליך אנדוגני – פנימי, המתרחש מתחת לפני השטח של כדור הארץ.
↑  תנועת בלית – תנועה של הבְּלִית – תוצרי הבליה – באמצעות כבידה.
↑  הובלה זו אינה כולל תנועת בלית המתרחשת כתוצאה מכבידה.
הערות שוליים

↑  גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, עמ' 111
↑  Encyclopedia of Geomorphology, p. 331
↑  Richard C. Selley, Applied Sedimentology, Academic Press, 2000, ISBN 0-12-636375-7
↑  Erosion, Encyclopedia.com
↑  אנתרופוגני – שמקורו במעשה ידי אדם
↑  האלפים – גדלים או מצטמקים?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553184905171  BnF: cb11944123k (data)  GND: 4015366-6  HDS: 007784  LCCN: sh85044667  NARA: 10637801  NDL: 00571149  NKC: ph170599 
בתרונות
נופי סחיפה בגרנד קניון
מורנה בשולי עמק קרחוני
קערת האבק בטקסס, אפריל 1935
הסחיפה ניכרת בדפוסי זרימה במורדות הרים וגבעות
צוקים – תוצרי סחיפה בחופים
חרבא דמשה

| --- | --- |

כריכת הספר "חרבא דמשה" מאת יובל הררי
 מידע כללי
 נושא:  חיבור מאגי קדום בתחום הקבלה המעשית
  
 הוצאה:  משה גסטר
 תאריך:  1896
  
 הוצאה:  יובל הררי
 תאריך:  1997
חרבא דמשה (השם הוא בארמית, פירושו: "חרבו של משה") הוא חיבור מאגי קדום המשתייך לתחום הקבלה המעשית, שתאריך יצירתו אינו ידוע, ומשתרע מתחילת המאה הראשונה לספירה, ועד סוף האלף.
חיבור הספר וזמנו

הספר מכונה "חרבא דמשה", ככל הנראה על שם פתיחתו ”ארבעה מלאכים ממונים על החרב... וכל אותם השרים ליזקק למשה בן עמרם וכו'”, כאשר טקס חרב מאגי זה ממשיך לשמש (לפחות חלקית) במהלך הספר. הספר מכיל רשימה של טקסים או שמות קדושים שעל האדם לומר על מנת לגרום לדבר מה (לדוגמה - "להוציא איש מן האסורים"), והוא החיבור המאגי הגדול ביותר שנשתייר לנו מתקופה זו.
אזכורו הראשון הידוע לנו הוא באיגרת רב האי גאון לחכמי קירואן בענייני כשפים: "והנוסחים שראיתם הרוצה לעשות כך וכך יעשה כך וכך, הרבה מאוד יש אצלנו מזאת כאשר נקרא ספר הישר ואשר נקרא חרבא דמשה אשר תחלתה ארבעה מלאכים ממונים על החרב, כי יש בה גבהות ונפלאות ובספר הנקרא רזא רבה חוץ מן המחותכות והפרטים שאין להם קץ ולא מספר, והרבה יגעו והוציאו שנותיהן ולא מצאו אמתה לדבר."
החיבור נדפס לראשונה ב-1896 על ידי משה גסטר, ואילו בתשנ"ז-1997 יצאה לאור מהדורה מדעית חדשה על ידי יובל הררי, הכוללת בתוכה גם מחקר על הספר, ומתבססת על כתב יד הקדום בכ-200–300 שנה מכתב היד עליו התבסס גסטר.
לקריאה נוספת

חרבא דמשה, מהדורה חדשה ומחקר, יובל הררי, הדפסה ראשונה ה'תשנ"ז-1997 הדפסה שנייה 2015.
הערות שוליים

↑  גסטר העריך את זמנו בין המאות ה-1–4 לספירה, ואילו הררי כותב "אין סיבה להקדימו אל מעבר למחציתו השנייה של האלף הראשון לספירה". חסם מאוחר לזמן חיבורו מהווה מכתב של רב האי גאון, מסוף האלף הראשון, המזכיר את הספר
↑  כלומר מהכלא
↑  מקור לטענה האחרונה -חרבא דמשה (מהדורת יובל הררי) באתר מאגנס
↑  תשובות הגאונים החדשות, שמחה עמנואל, בהוצאת מכון אופק, סימן קטו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262320605171  LCCN: n98103807  VIAF: 184807075   WorldCat (עם VIAF): 184807075
תאילנד במשחקים האולימפיים

תאילנד משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). היא נעדרה מהן פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. לאורך השנים צברו הספורטאים התאילנדים 35 מדליות, בהן 10 מדליות זהב. המדליות הושגו בשלושה ענפים: הרמת משקולות (14 מדליות, מהן 5 מדליות זהב), אגרוף (15 מדליות, מהן 4 מדליות זהב) וטאקוונדו (6 מדליות, מהן מדליית זהב אחת). תאילנד השתתפה גם בשלוש אולימפיאדות חורף. בשתיים מהן ייצג אותה גולש הסקי למרחקים פרוואט נאגוואג'ארה, שלא הגיע להישגים משמעותיים.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
אולימפיאדת רומא (1960): 0
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
| אולימפיאדת מונטריאול (1976) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת סיאול (1988) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 1 | 0 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 1 | 0 | 2 | 3 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 3 | 1 | 4 | 8 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 2 | 2 | 2 | 6 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 2 | 2 | 4 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 2 | 2 | 2 | 6 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 1 | 0 | 1 | 2 |
| סך הכל | 10 | 8 | 17 | 35 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  הרמת משקולות | 5 | 2 | 7 | 14 |
|  אגרוף | 4 | 4 | 7 | 15 |
|  טאקוונדו | 1 | 2 | 3 | 6 |
| סך הכל | 10 | 8 | 17 | 35 |
ראו גם

תאילנד במשחקים הפאראלימפיים
תאילנד במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-23 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-23 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
המתאגרף סומלוק קמסינג, התאילנדי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית
צבי עצמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בינואר 1948 (בן 77) גבעת שמואל, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  עיר גנים 
 מקום לימודים:  תיכון חדש, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 בן או בת זוג:  סיגל מושכל 
 פרסים והוקרה:  פרס קוגל (1991)  פרס יהודה עמיחי (2011)  פרס ברנשטיין  פרס הרי הרשון  פרס אקו"ם  פרס היצירה לסופרים עבריים 
 
צבי עצמון (נולד ב-16 בינואר 1948) הוא משורר עברי, עורך, מורה וביולוג ישראלי.
ביוגרפיה

עצמון נולד בגבעת שמואל. רכש את השכלתו בבית ספר יסודי בעיר וב"תיכון חדש" בתל אביב. סיים בהצטיינות את לימודיו באוניברסיטה העברית בביוכימיה ופיזיולוגיה והתמחה בנוירוביולוגיה. עצמון משמש כמרצה בכיר למדעי החיים במכללה לחינוך על-שם דוד ילין בירושלים. לימד מספר שנים בבית הספר התיכון למדעים ולאמנויות בירושלים וכן משמש כמורה מן החוץ בהקריה האקדמית אונו.
החל לפרסם שירה ב-1979. שימש כעורך כתבי העת למדע פופולרי "מדע" ו"לדעת". ב-1979 נמנה עם עורכי כתב העת "מאזנים" והנחה סדנאות לשירה בבית אריאלה ובבית הסופר על שם חיים הזז. זכה בפרס הרי הרשון מטעם האוניברסיטה העברית, פרס "עתון 77", פרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה,

פרס קוגל לשנת 1991, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ליצירה (פעמיים), פרס ברנשטיין, ופרס יהודה עמיחי.
 בשנת 2019 זכה בפרס אקו"ם ליצירת שירה בעילום שם, על קובץ שירים פרי עטו שנקרא "ישירים".
עצמון משתייך לקבוצה קטנה של משוררים-מדענים. עם קבוצה זו נמנים אבנר טריינין, שלמה וינר, אברהם הוס ואחרים. בתחום המדע הפופולרי חיבר את הספר "גוף הנפש: נפלאות מוח האדם", ספר העוסק במוח האדם. בנוסף, משמש כעורך המדעי של הירחון "גליליאו – כתב עת למדע ולמחשבה", כעורך המגזין "הד החינוך" ומרצה בקורסים מדעיים של משרד החינוך. פרסם מאמרים רבים בתחום המדע ואף זכה בפרס שר המדע.
עצמון נשוי לסיגל מושכל-עצמון, אב לשלושה ומתגורר בירושלים.
ספריו > ספר שירה

עיצוב פנים: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"א 1981)
הכנה לבגרות: שירים (תל אביב: עקד, תשמ"ג 1983)
עורף: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1986)
תחליף: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד; קרן תל אביב לספרות ולאמנות ע"ש יהושע רבינוביץ, 1989)
מעורב ירושלמי ושירים אחרים (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"א 1990)
קורטקסט: שירים (ירושלים: כרמל, תשנ"ג 1993)
גופן: שירים (בני ברק: הקיבוץ המאוחד: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, תל אביב, 2000)
אפקט ולנברג, תהילים קנ"א: שירים ורישומי מילים (תל אביב: אריה ניר, תשס"ו 2006)
חלקת: מבחר ושירים חדשים (תל אביב: קשב לשירה, תשע"א 2011)
כחול, לא כחול: שירים (תל אביב: קשב לשירה, תשע"ד 2014)
ספריו > ספרים במדעי החיים

פיזיולוגיה כללית: תרגילים ופתרונות - בשיתוף אילת אלמגור (ירושלים: אקדמון, תשל"ח 1977)
גוף הנפש: נפלאות מוח האדם (תל אביב: מפה - מיפוי והוצאה לאור, תשס"ג 2003)
לקריאה נוספת

קובי נסים, "מן האין אל ההבל", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, י"ח בטבת תשנ"א, 4 בינואר 1991, עמ' 23. על: צבי עצמון, מעורב ירושלמי ושירים אחרים (תל אביב : ספרית פועלים, תשנ"א 1990).
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו זוכי אקו"ם בתחום הספרות, באתר ynet, 7 בפברואר 2010
↑  מיה סלע, חמוטל בר-יוסף וצבי עצמון הם הזוכים בפרס יהודה עמיחי לשירה לשנת תשע"א, באתר הארץ, 2 במאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296253505171  BnF: cb155179096 (data)  ISNI: 0000 0000 6664 4061  LCCN: n83027269  VIAF: 78785742   WorldCat (עם VIAF): 78785742 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יד לאיש הספורט היהודי

| --- | --- |

אורנה אוסטפלד עם תעודה ומדליה שקיבלה עם כניסתה להיכל התהילה של הספורטאים היהודים.
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לספורט
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 7 ביולי 1981
 תאריך פתיחה רשמי:  7 ביולי 1981 
 
 קואורדינטות:  32°15′39″N 34°50′07″E﻿ / ﻿32.26093611°N 34.83539444°E﻿ / 32.26093611; 34.83539444
 www.jewishsports.net
  (למפת נתניה מוגדלת) יד לאיש הספורט היהודי(למפת נתניה רגילה) יד לאיש הספורט היהודי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לאיש הספורט היהודי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לאיש הספורט היהודי
 
יד לאיש הספורט היהודי (המוכר ברחבי העולם בשם "International Jewish Sports Hall of Fame" - היכל התהילה של הספורטאים היהודים) הוא מוזיאון שנפתח בשנת 1981 במכון וינגייט בסמוך לנתניה. המוזיאון נבנה לכבודם של ספורטאים יהודים, ומנציח את פעילותם והישגיהם הספורטיביים של מעל 200 ספורטאים מ-20 מדינות שונות.
"יד לאיש הספורט היהודי" מהווה הרחבה של המוזיאון האמריקאי The Jewish Sports Hall of Fame, שנוסד בארצות הברית בשנת 1979, שהנציח ספורטאים יהודים אמריקאיים. אלא שבניגוד אליו, מספר המוזיאון בישראל את סיפורם של ספורטאים יהודים מכל רחבי העולם.
הספורטאים המונצחים במוזיאון נבחרו על ידי ועדה מקצועית, בה חברים נציגים מחמש מדינות שונות. במוזיאון מופיעים סיפוריהם האישיים של ספורטאים יהודים שהישגיהם היו יוצאי דופן בקנה מידה עולמי, או שתרמו במעשיהם למדינת ישראל באופן משמעותי באמצעות הספורט.
הערות שוליים

↑  כלול: סטלה בליץ-אחסטריבה, אלקה דה לוי, הלנה קלוט-נורדהיים, יודיק טיימנס-סימונס ואנה דרזדן-פולק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257158905171  LCCN: n97041970  VIAF: 124870416   WorldCat (עם VIAF): 124870416
ישראל באולימפיאדת סיאול (1988)

משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988) כללה 19 ספורטאים שהתחרו ב-7 ענפי ספורט.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה הקלע יצחק יונסי.
חברי המשלחת > אגרוף

יהודה בן חיים – (עד 48 ק"ג)
הפסד טכני למחג'וב מג'יריח (מרוקו) – בן חיים לא התייצב לקרב שנערך ביום כיפור
יעקב שמואל – (עד 57 ק"ג) – רבע גמר
ניצחון על ג'ון מירונה  (סודאן)
ניצחון על ריקרדו פיטמן (איי קוק)
הפסד לג'ובני פריסי (איטליה)
אהרון יעקובשוילי (עד 75 ק"ג)
הפסד לסבן אוטקה (גרמניה)
חברי המשלחת > היאבקות

דב גרוברמן (סגנון יווני רומי, עד 48 ק"ג)
ניצחון טכני על אבדלה אליזני (צפון תימן)
הפסד לאנדג' גלב (פולין)
הפסד למקיפדין אלכוורדייב (ברית המועצות)
אבן ברנשטיין (סגנון יווני רומי, עד 90 ק"ג)
ניצחון על קמל איברהים (מצריים)
הפסד לג'אן פרנק קורט (צרפת)
הפסד לפרנץ פיטשמן (אוסטריה)