stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאטימה ג'בלי וזאני
ביוגרפיה

וזאני נולדה במקנס, בשנת 1959, ועברה להולנד עם המשפחה שלה בשנת 1970. היא עזבה את הבית בגיל שמונה עשרה, לאחר שסירבה לשידוך שסידר לה אביה, אשר לא סלח לה, ונוצר ביניהם קרע. באותה התקופה, אביה עזב את אמה ונישא לנערה מרוקאית בת 17. וזאני נשבעה לעצמה שלעולם לא תתיר שגורלה יהיה כגורל אמה וסבתה, שגם הן נישאו בשידוכים מסורתיים ולא היו להן בחירות בחיים. למדה פסיכולוגיה תקופה לפני ששינתה כיוון, ונרשמה ללימודים בבית הספר לקולנוע ההולנדי באמסטרדם, שם היא סיימה תואר בבימוי ותסריטאות ב-1992. החל משנת 1973, החלה לעבוד כעיתונאית, במאית ומפיקה ברשות הטלוויזיה והרדיו ההולנדית, כשהיא מתמחה באקטואליה ובסרטים תיעודיים על נושאים חברתיים.
In het huis van mijn vader (בבית אבי, 1997) הוא סרט תיעודי באורך מלא על מאבקה של וזאני עם הציפיות הפטריארכליות מבוססות המגדר של משפחתה המרוקאית. הסרט עוקב אחרי נעימה, נערה מרוקאית המתגוררת בהולנד, בדרכה לנישואים מסורתיים, כולל הגשת סדינים מוכתמים בדם להורי החתן ביום שלאחר ליל הכלולות. הסרט מאיר זרקור על האחריות המוטלת על הנערה לשמר את "השם הטוב" של משפחתה באמצעות ה"טוהר" שלה, ואף מנפץ את המיתוס של קרום הבתולין.
הסרט הוקרן לראשונה ב-1998 בפסטיבל הסרטים של סן פרנסיסקו, שם הוא זכה בפרס מחט הזהב. הוא זכה גם בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הלאומי של מרוקו, על אף שבשל הנושא שלו, הוא לא זכה במרוקו להפצה מסחרית. למעשה, וזאני חוותה תגובות שליליות רבות בארץ מולדתה. לדבריה, הבחירה להיות אמנית היא בחירה לא מקובלת, אך דווקא מאמה היא קיבלה עידוד, כשזו אמרה לה ש"כל מה שחשוב זה שתוכלי לפרנס את עצמך, ולא להיות תלויה בגבר". בנוסף, זכה הסרט בפרס עגל הזהב לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של הולנד, ובפרס איריס לסרט התיעודי האירופי הטוב ביותר.
פילמוגרפיה נבחרת

Het labyrint der lusten, 1991 (עוזרת במאי)
In het huis van mijn vader, 1997 (במאית, תסריטאית)
2001, Het was weer zondig (במאית)
הערות שוליים

1 2  Roy Armes (2018). Roots of the New Arab Film. Indiana University Press. pp. 85–6. ISBN 978-0-253-03173-0.
1 2  Fatima Jebli Ouazzani, Nancy Tartaglione, Variety, SEPTEMBER 15, 1999
1 2  Fatima Jebli Ouazzani, Women Make Movies.
↑  Fatima Jebli Ouazzani, AfriCultures
↑  In My Father's House, International Documentary Film Festival Amsterdam]
1 2  Florence Martin (2011). Screens and Veils: Maghrebi Women's Cinema. Indiana University Press. pp. 230–1. ISBN 0-253-22341-5.
פארק מייל אנד

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  36.4 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  טאוור האמלטס 
 קואורדינטות:  51°31′34″N 0°02′15″W﻿ / ﻿51.526111111111°N 0.0375°W﻿ / 51.526111111111; -0.0375
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקספארק מייל אנד(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקספארק מייל אנד(למפת טאוור האמלטס רגילה) פארק מייל אנד(למפת טאוור האמלטס מוגדלת) פארק מייל אנד
 
"הגשר הירוק" המקשר בין שני חלקי הפארק.
פארק מייל אנד (באנגלית: Mile End Park) הוא פארק ציבורי הממוקם ברובע טאוור המלטס בעיר לונדון. שטח הפארק 36.4 קמ"ר, והוא נבנה על קרקעות ששימשו בעבר למפעלים תעשייתיים. במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה נהרסו כמעט כל המבנים בשטח, ולאחר המלחמה נבנה במקום הפארק.
הפארק מצוי מזרחית לתעלת גרנד יוניון, ודרומית לפארק ויקטוריה.
בשנות ה-90 בוצעו עבודות שיפוץ נרחבות בשטח הפארק, וגשר להולכי רגל נבנה על מנת לקשר בין שני חלקי הפארק הנחצה על ידי דרך מייל אנד.
אצטדיון מייל אנד ממוקם בפינתו הדרומית של הפארק. האצטדיון כעת בשיפוצים ונבנית בו בריכת שחייה ציבורית.
פאול קראוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 פראג, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 התאבד:  12 באוקטובר 1944  (בגיל 44 בערך) קהיר, ממלכת מצרים ממלכת מצרים
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, צ'כוסלובקיה, המנדט הבריטי, גרמניה, צרפת, ממלכת מצרים
 תאריך עלייה:  1922
 השכלה:  אוניברסיטת פראג, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת ברלין
 בת זוג:  דורותי מטליצקי
 
פאול אליעזר קראוס (Paul Eliezer Kraus או Krause בצ'כית, 1900, פראג, – 1944, קהיר) היה מזרחן יהודי והיסטוריון של המדע, פרופסור באוניברסיטת קהיר. בשנת 1944 נמצא כשהוא תלוי באמבט בדירתו. הטענה המקובלת היא שהתאבד, אולם יש הטוענים שהיה קורבן לרצח פוליטי. קראוס היה נשוי לחוקרת דורותי מטליצקי.
חייו > בפראג ובפלשתינה-א"י

קראוס גדל בפראג, למד בבית הספר היהודי בעיר והשלים את התואר הראשון שלו באוניברסיטת פראג. ב-1922 עלה לארץ ישראל כחבר בתנועת נוער ציונית. הוא החל את דרכו בקיבוץ, אך לאחר פתיחתו של המכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית ב-1926 עבר לירושלים להמשך לימודיו. במהלך אותה שנה נישא, והתגרש. בסוף השנה עזב את ירושלים, כנראה בעקבות כישלון נישואיו, ופתח במסע מחקרי דרך ספריות בלבנון, סוריה וטורקיה, במהלכו אסף חומרים שישמשו אותו במאמריו ובספריו.
חייו > בברלין ובפריז

לאחר מסעו המשיך לברלין, שם החל ב-1927 דוקטורט בלימודים שמיים באוניברסיטת ברלין. ב-1929 מונה קראוס לאסיסטנט במכון להיסטוריה של מדעי הטבע בברלין וקיבל את התואר דוקטור ב-1933. בברלין הכיר את בתיה (בטינה) שטראוס, אחותו היחידה של הפילוסוף הנודע ליאו שטראוס, ולימים אשתו השנייה. כבר בסוף תקופת לימודיו שמעו יצא כאחד האנשים המוכשרים בתחום, אך עם עליית הנאצים לשלטון והתגברות הגזירות נגד יהודים שהורגשו היטב באוניברסיטאות, הצטרף לגל ההגירה היהודי הגדול מגרמניה ועבר לפריז, שם המשיך את הכשרתו האקדמית תחת הדרכתו של לואיז מונסינינה. בפריז נשאר שלש שנים, והוציא לאור שני ספרים, שניהם בעלי השפעה ניכרת על חקר כתבי המזרח. את קשריו עם האקדמיה הצרפתית המשיך עד סוף ימיו, וכל ספריו נכתבו בשפה הצרפתית.
ב-1935 פרסם את התרגום לצרפתית של ספרו של אל-ראזי, הוגה דעות פרסי, על הפילוסופיה. ב-1936 פרסם תזה על חשיבותו של ג'אבר בן חיאן (גבר אבו מוסא) למדע הכימיה, והעלה ספק כי אדם בשם זה אכן היה קיים, או אם היה קיים, כי ספרו נכתב על ידו ולא על ידי קבוצה מתלמידיו כעשור לאחר מותו.
חייו > בקהיר

ב-1936 הוצעו לקראוס שלוש משרות הוראה - באוניברסיטה המוסלמית בהודו באוניברסיטה העברית בירושלים, ובאוניברסיטת קהיר. הוא בחר בקהיר, בהאמינו שיהיה קרוב שם לספרייה מקורית, ובהצטרפו לקהילה מדעית צעירה, שנוצרה בשנים אלו במקום. ב-1937 עבר לקהיר ובה החל ללמד ביקורת טקסטואלית ושפות שמיות באוניברסיטת קהיר. בנוסף על עבודתו באוניברסיטה, הוא עבד גם במכון הארכאולוגי הצרפתי של קהיר. ב-1938 גילה בספרייה באיסטנבול את כתב היד של אל-פאראבי העוסק בפילוסופיה של אפלטון ואריסטו ובביקורת החוק. הוא הודיע על כך למי שעתיד להיות גיסו, ליאו שטראוס. השניים התרגשו מרעיון תרגום כתב היד, פרסומו ומחקרו. הם זימנו ועידה בשנת 1939 באיסטנבול לדיון באל-פאראבי, אך מאורעות השעה, ופרוץ מלחמת העולם השנייה הביאו לביטולה.
ב-1941 נישא לבתיה (בטינה) שטראוס, אחותו של הפילוסוף לאו שטראוס, והשניים טיילו ביחד במקומות שונים במזרח התיכון. בטינה מתה בלידת ביתם ג'ני אן (חנה) ב-1942.
לאחר מותה, נסע קראוס ב-1943 לירושלים עם בתו התינוקת, לצורך מציאת פתרון לילדה, והן כנראה לצורך בדיקת האפשרות להשתלב באוניברסיטה העברית. נסיעה זו הייתה לפי המתואר, באחת הרכבות האחרונות ממצרים לישראל. ביוני 1944 נישא בירושלים בשלישית, לחוקרת האנגלית דורותי מטליצקי. בירושלים נערך לכבודו יום עיון ובו הציג את התאוריה שלו בעניין "אחדות המקורות התנכיים - בהיותם שירה". קראוס טען שניתן להוכיח כי התורה, או לפחות פרקי התורה, כתובים כמקשה אחת, בעלת פרקים שיריים ליריים, שהובעו תחילה כמסורת בעל פה. בכך ניתן לדעתו להסביר אי עקביות וחזרות בטקסט המקרא. רבים מהמלומדים שנכחו בדיון הביעו הסתייגות, אך הוא לא היה מוכן לקבל את הביקורת, ונראה כי סבל מהתמוטטות עצבים. ישנן עדויות שלמד באותה עת גם על גורל משפחתו שנרצחה בגרמניה. לאחר יום העיון, בעקבותיו הבין שלא יוכל לקבל משרה באוניברסיטה העברית, שב לקהיר בגפו, מכיוון שאשתו הייתה חולה ואושפזה בבית חולים בירושלים.
חייו > סוף חייו

בקהיר נראה היה שהאווירה פנתה נגדו. מנהלו במכון המדעי בקהיר פוטר, ורוחות לאומנות נגד זרים רחשו באוניברסיטה. קראוס נעצר והואשם במעילה בכספי ספריית האוניברסיטה, לצורך מסעותיו האישיים. הוא שוחרר מן המעצר, וב-1944 נמצא תלוי בחדרו על ידי שותפיו לדירה, ססיל ואלברט חורני. השניים, סטודנטים לבנונים שיהפכו לימים למזרחנים ידועי שם, שכרו את דירתו כשנסע לירושלים ב-1943 והוא הצטרף אליהם כשותף שלישי עם שובו לקהיר. האחים העידו שהיה מדוכא מאוד מאז שחזר לקהיר. ישנן טענות שונות כי מדובר היה ברצח, הקשור במעורבות אפשרית של קראוס בהתנקשות של לח"י בלויד מוין. אך העמדה הרשמית של משטרת מצרי הייתה כי קראוס התאבד. בתו, ג'ני, אומצה כשמלאו לה ארבע על ידי לאו שטראוס.
עד מותו, בשנת 1944 הספיק לערוך עוד מספר מאמרים, חלקם שמורים באוסף של ליאו שטראוס וחלקם במכון הארכאולוגי הצרפתי בקהיר.
פרטים נוספים

לקראוס יצא שם של אדם אקסצנטרי, שלו רעיונות בלתי מקובלים באשר לאלכימיה ולאסלאם, כמו גם לעיתים התנהגות אישית משונה.
קראוס נודע ביכולות הכתיבה והדיבור באופן שוטף במגוון של שפות המזרח, ושפות קלאסיות לרבות עברית, ארמית, אמהרית, אוגריתית, אכדית, יוונית, לטינית, טורקית, פרסית, אנגלית, צרפתית וגרמנית.
חלקים מארכיונו של קראוס שמורים בארכיון הספרייה הלאומית. אלו כוללים מחברות בכתב ידו, ובהן תעתיק לועזי של קטעים מהתנ"ך. חלקים אחרים מעזבונו שמורים באוניברסיטת שיקגו.
לקריאה נוספת

פאול קראוס ביוגרפיה בצ'כית, כולל תמונות ותיאור של נסיבות התאבדותו
פאול קראוס והאלכימיה הערבית מגזין קרונוס (בצרפתית)
אחד עשר מאמרים מאת קראוס
הערות שוליים

↑  רוב המקורות מציינים את שנת לידתו כ-1900. בביוגרפיה בשפה הצ'כית מצוין כי נולד ב-1904
↑  "Selected Treatises by Jabir ibn Hayyan". World Digital Library. 1935. אורכב מ-המקור ב-2013-04-30. נבדק ב-2013-07-12.
↑  הטענה מופיעה במאמרו של ג'ואל קריימר "The Death of an Orientalist: Paul Kraus from Prague to Cairo" המופיע בקובץ "The Jewish Discovery of Islam: Studies in Honor of Bernard Lewis". סקירה של המאמר, הכוללת התייחסות להתאבדות מאת רוברט אירווין, מופיעה באתר של מרטין קריימר
↑  באתר הביוגרפיה בצ'כית מתואר שם הרחוב בו גר, משפחתו, ובית הספר בו למד.
↑  הערכה ביקורתית של בעיית גבר אתר המכון להיסטוריה וטכנולוגיה של האסלאם
↑  מכתב ההצעה למעשה היה מבזה, באומרו שהם מחפשים מוחות מצוינים במחיר נמוך.
↑  על פי מכתבים ועדויות מהתקופה, קראוס הצטער על החלטה זו מאוד, שכן לא היה מודע לכך שרמת הלימודים והצוות האקדמי באוניברסיטה העברית השתנו ללא היכר, מאז שנת הפתיחה, ועתה היו בה אישים מובילים בולטים בתחום לימודי המזרח.
↑  על הכנס בירושלים ראו רשמיו של יוחנן לוי, "לזכרו של פאול קראוס (דברי הספד)", מאזנים כ' (ב'), תש"ה, 119-122.
↑  לליאו שטראוס היו מכתבים המורים על כך כי הוסתרו וזויפו עובדות שונות בקשר למותו
↑  Kraemer, J. L., The Jewish Discovery of Islam: Studies in Honor of Bernard Lewis, ed. Bernard Lewis and Martin S. Kramer, The Death of an Orientalist: Paul Kraus from Prague to Cairo, Jewish Discovery of Islam; Studies in Honor of Bernard Lewis (Tel Aviv: Moshe Dayan Center for Middle Eastern and African Studies, Tel Aviv University, 1999), 204-5
↑  ארכיון אוסף פאול קראוס, בספרייה הלאומית
↑  רשימת ארכיונים אישיים בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי
↑  מדריך לארכיונו של פאול קראוס באוניברסיטת שיקגו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264116105171  PLWABN: 9810661974205606  BIBSYS: 6088652  BnF: cb123862505 (data)  CiNii: DA11596004  GND: 119226065  ISNI: 0000 0000 8077 9755  LCCN: nr88002717  NKC: xx0078060  NTA: 067942547  SUDOC: 032929706  TDVİA: kraus-paul-eliezer  VcBA: 495/31445  VIAF: 81980151   WorldCat (עם VIAF): 81980151
עמנואל אבוהב

| --- | --- |
 לידה:  1555 (משוער) פורטו, פורטוגל 
 פטירה:  1628 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 תקופת הפעילות:  ?–1628 
 חיבוריו:  Nomologia o Discursos legales ("נומולוגיה")
 
עמנואל אבוהב (בספרדית: Imanuel Aboab‏, 1555 (משוער) פורטו, פורטוגל - 1628, ירושלים) היה מחבר והוגה דעות יהודי שפעל באיטליה. נודע בשל פעולתו לזירוז האנוסים לשוב בגילוי ליהדות, ובמסגרת זו הוא חיבר את ספרו Nomologia o Discursos legales (נומולוגיה).
קורות חייו

עמנואל אבוהב נולד סביב שנת 1555 בפורטו שבפורטוגל. משפחתו הייתה מהמשפחות המפורסמות בספרד הנוצרית, אשר מבני המשפחה הנודעים היו רבי יצחק אבוהב, מחבר הספר "מנורת המאור", ורבי יצחק אבוהב מקסטיליה (1433-1493). בנעוריו הוא התייתם מהוריו, וגדל אצל סבו אברהם אבוהב בנו של רבי יצחק מטולידו. בשנת 1585 הוא עקר לאיטליה על מנת לשוב ליהדותו בגלוי, שם הוא נדד במשך תקופה ממקום למקום.
תקופה מסוימת הוא התגורר בפיזה, שם בשנת 1597 הוא ניהל ויכוח עם מלומד אנגלי. בהמשך הוא עקר לרג'ו אמיליה, שם הוא התוודע למקובל רבי מנחם עזריה מפאנו. תקופה מסוימת הוא התגורר בקורפו, שם הוא התוודע להורציו דל מונטה (Horazio del Monte)‏, שר צבא הרפובליקה של ונציה, אחיינו של הדוכס מאורבינו ואחיינו של חואן בטיסטה דל מונטה, והוא אף התכתב עמו בלטינית ובאיטלקית בשנת 1607 על פירוש האמרה ”Humanum est peccare, diabolicum perseverare, angelicum emendare” [אנושי הוא לחטוא, שטני הוא להקשות עורף, מלאכי הוא להיתקן]. בעת שהותו בפרארה הוא ניהל ויכוח עם מלומד נוצרי על תרגומי המקרא הלועזיים, כאשר הוא טען כי רק הנוסח העברי נאמן למקור, וכי התרגומים הלטיניים והיוונים משובשים. בהמשך הוא עקר לספולטו ולמקומות נוספים באיטליה, ולבסוף הוא התיישב בוונציה, שם הוא הוזמן לשמש כ"חכם" מטעם הקהילה היהודית הספרדית-פורטוגלית.
בין השנים 1615 עד 1625 הוא שקד על חיבורו "נומולוגיה", ושלוש שנים לאחר מכן הוא עלה לארץ ישראל בעקבות בתו גרסיה, אשר החזיקה שם שתי ישיבות, בצפת ובירושלים.
"נומולוגיה"

במסגרת פעולתו למען השבת האנוסים ליהדותם בגלוי, הוא חיבר את חיבורו Nomologia o Discursos legales (נודע בקיצור בשם נומולוגיה). הספר נכתב בשפה הספרדית, והוא שקד על חיבורו כעשר שנים, משנת 1615 עד שנת 1625. הספר נדפס על ידי יורשיו באמשטרדם בשנת 1629, שנה לאחר מותו.
הספר תורגם לעברית על ידי משה אורפילי בשנת 1997 בהוצאת יד יצחק בן-צבי והאוניברסיטה העברית.
לקריאה נוספת

חיבורו וכתביו
Imanuel Aboab, Nomologia o Discursos legales, [ Amsterdam ] 5389 (ה'שפ"ט, 1629)‎. (2d ed., ibid., 1727). (‏318 עמודים, ספרדית)
מהדורת פקסימליה של הספר באתר ‏‎Munich Digitization Center ‏(MDZ)
Moisés Orfali (Ed.), Nomología, o, discursos legales de Imanuel Aboab, Universidad de Salamanca, 2007. ISBN 8478003754,  (‏364 עמודים)
משה אורפלי, במאבק על ערכה של תורה: ה'נומולוגיה' לר' עמנואל אבוהב, תרגום לעברית בתוספת מבוא והערות, הוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, יד יצחק בן-צבי והאוניברסיטה העברית, ירושלים תשנ"ז 1997. (308 עמודים) (תצוגת קטע באתר ספרים ‏google) (סקירת הספר בכתב העת The Jewish Quarterly Review ‏(JQR))
חיבורים ומאמרים אודותיו
Roth, Cecil. "Immanuel Aboab’s Proselytization of the Marranos", The Jewish Quarterly Review (JQR) 23 (1932-33): pg. 121-62.
Leopold Löwenstein, Die Familie Aboab, In: Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, N.F. 12 (1904), S. 661-701
De Rossi, Dizionario Storico, Germ. transl. by Hamberger, pp. 12-13.
Kayserling, Immanuel Aboab, in Jeschurun, iv. 572 et seq., v. 643 et seq.
idem, Gesch. d. Juden in Port. pp. 271 et seq.
הערות שוליים

↑  על פי דברי המשורר דניאל לוי דה בריוס (Daniel Levi de Barrios)
↑  ניתן לזהות את חתימת ידו על מספר הסכמות שנתקנו בפיזה בחודש תשרי ה'ר"ס (1599).
↑  הורציו כתב לו באיטלקית, והוא השיב לו בלטינית. מאוחר יותר הוא העתיק זאת לספרו "נומולוגיה", שם הוא תרגם את הדברים לספרדית, השפה בה נכתב חיבורו.
↑  התרגום מתוך: משה אורפלי, במאבק על ערכה של תורה: ה'נומולוגיה' לר' עמנואל אבוהב, תרגום לעברית בתוספת מבוא והערות, הוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, יד יצחק בן-צבי והאוניברסיטה העברית, ירושלים תשנ"ז 1997. עמ' 36
↑  זאת אנו למדים מאיגרת מראש חודש שבט שפ"ט (1629) ששלחו ראשי קהילת קורפו אל רבני ירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293164105171  BNE: XX4578886  BnF: cb14485163f (data)  GND: 123930995  ISNI: 0000 0001 1568 7480  LCCN: no97010760  NTA: 128332581  SUDOC: 142828270  VcBA: 495/121639  VIAF: 44528030   WorldCat (עם VIAF): 44528030 
שער המהדורה הראשונה של ספרו Nomologia, אמשטרדם 1629.
פגי ת'ורפ-בייטס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1914 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  26 בדצמבר 1989 (בגיל 75) סטרטפורד על נהר אייבון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1936 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1933) 
 בן או בת זוג:  בריאן אולטון (1936–1989) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פגי ת'ורפ-בייטס (באנגלית: Peggy Thorpe-Bates;‏ 11 באוגוסט 1914 - 26 בדצמבר 1989) הייתה שחקנית אנגלייה, שהופיעה בתפקיד הילדה אשתו של רמפול בשלוש העונות הראשונות בסדרת הטלוויזיה "רמפול". היא שיחקה בתפקידי משנה רבים על במת התיאטרון ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה.
ביוגרפיה

ת'ורפ-בייטס נולדה בלונדון. הוא למדה בבית הספר הית'פילד, בבית הספר למחול "Cone School of Dancing" ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). אחר כך החלה להופיע בתיאטרון רפרטוארי בברמינגהאם, בריסטול, הרוגייט ועם להקת התיאטרון הרפרטוארי של ה-BBC. בקולנוע שיחקה בסרטים "נערה ושמה ג'ורג'י" ו-"Mosquito Squadron". בטלוויזיה הופיעה ת'ורפ-בייטס בסדרות "Timeslip" ו"שובו של המלאך". ב-1966 שיחקה בדרמה הקומית "Mrs Thursday". עוד השתתפה בסדרה "Tales of the Unexpected" ובסיטקום "The Young Ones".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ת'ורפ בייטס הייתה נשואה לשחקן בריאן אולטון. לבני הזוג נולדו שני ילדים, בן ובת.
הערות שוליים

↑  "December 26 - Famous Deaths - On This Day".
↑  Limited, GipsyMedia. "Peggy Thorpe-Bates : Actress - Films, episodes and roles on digiguide.tv".
↑  "Peggy Thorpe-bates".
↑  "Peggy Thorpe-Bates".
↑  "Peggy Thorpe-Bates (1914 - 1989) - Find A Grave Memorial".
פארק מושטאידי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  מיר-פתה-אר'ה 
 תאריך הקמה:  שנות ה־30 של המאה ה־19 
 מייסדים:  מיר-פתה-אר'ה 
 נתונים ומידות
 שטח:  110,000 מטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 מיקום:  טביליסי 
 קואורדינטות:  41°43′18″N 44°47′11″E﻿ / ﻿41.72174°N 44.78632°E﻿ / 41.72174; 44.78632
  (למפת טביליסי מוגדלת) פארק מושטאידי(למפת טביליסי רגילה) פארק מושטאידי
 
פארק מושטאידי (בגאורגית: მუშტაიდის ბაღი) הוא פארק בטביליסי גאורגיה שנוסד על ידי מיר-פתה-אר'ה בשנות ה-30  של המאה ה-19. שם הפארק "מושטאידי" הוא מתעתיק רוסי שם שמו של מיר-פתה-אר'ה - מושתהיד (Муштаиди).
שטח הפארק כולל כ-110,000 מ"ר. בשנת 1853, העבירו השלטונות את החזקה על הפארק לעצמם מתוך מטרה ליצור בה דוגמה לחווה חקלאית. בשנת 1858 הפך הפארק למרכז בילוי, כשהוא כלל, מחוץ למתקנים הרגילים, מסעדה, מזללה, תיאטרון באוויר-הפתוח ועוד, גם תחנת גידול טוואי המשי. תחנת הגידול נבנתה בשנות ה-80  של המאה ה-19 והיא קיימת עד היום.
ב-13 בספטמבר 1934 שונה שם הפארק ל"פארק סרגו אורדז'וניקידזה", ומאוחר יותר הוחזר השם המקורי. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 נערכו בפארק קבלות פנים לאורחים רמי דרג. בשנים 1990-1992,היה הפארק סגור עקב המשבר הכלכלי שפקד את גאורגיה, ונפתח מחדש לאחר שיפוץ רק בשנת 1999.
רכבת הילדים

רכבת הילדים בפארק מושטאידי או בשמה "מסילת הברזל מלאיה טרקסקווקזי" (.Малая Закавказская ж.д), נוסדה ב-24 ביוני 1935 והייתה, על פי הגרסה הרשמית, רכבת הילדים הראשונה בכל רחבי ברית המועצות ולמעשה בעולם כולו. אם כי הסברה המקובלת היא כי רכבת הילדים במוסקבה, שנוסדה בשנת 1932-1933, קדמה לה, ונשמטה מסיבות פוליטיות (העובדה כי סטלין, שמוצאו גאורגי, היה שליט ברית המועצות באותם ימים) או אחרות מההיסטוריה הסובייטית הרשמית. הרכבת פעליה מחודש מרץ ועד נובמבר, ואורך המסילה שלה הוא 1.2 ק"מ. בדרכה היא חוצה מספר גשרים קטנים.
פוקה-וולף Fw 200

הפוקה-וולף Fw 200 קונדור הוא מטוס תובלה, סיור ימי, הפצצה ונוסעים שיוצר על ידי חברת פוקה וולף ושירת בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס, שתוכנן על ידי מהנדס האווירונאוטיקה קורט טאנק, ניחן בטווח טיסה ארוך במיוחד ולכן הוא הצטיין בתפקיד הסיור הימי שבו הוא גם ביצע משימות תקיפה של ספינות האויב. בין יוני 1940 לפברואר 1941 נטען כי מטוסי הקונדור הטביעו כ-365,000 טונות של ציוד וספינות באוקיינוס האטלנטי. המטוסים היו מוצלחים בתפקיד זה עד לכינויים "אימת האטלנטי" על ידי וינסטון צ'רצ'יל. באמצע שנת 1942 המטוס כבר איבד את יתרון המהירות יחסית למיירטי האויב ולכן תקיפת הספינות הופסקו. משנת 1943 המטוס שימש להטסת נוסעים בלבד. ייצור המטוס נפסק בשנת 1944, לאחר שיוצרו 276 יחידות.
קנצלר גרמניה, אדולף היטלר קיבל מטוס מסוג זה ליום הולדתו ה-50.
פאול ריינקה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 בספטמבר 1872 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  12 במאי 1958 (בגיל 85) Herrsching am Ammersee, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Paul Heinrich Adalbert Reinecke 
 מוסדות:  המוזיאון הרומאי-גרמאני המרכזי  הרשות הממלכתית הבווארית לשימור המונומנטים 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1953)  מדליית גתה לאמנות ומדעים (1942) 
 
פאול היינריך אדלברט ריינקה (בגרמנית: Paul Heinrich Adalbert Reinecke,‏ 25 בספטמבר 1872, ברלין - 12 במאי 1958, הרשינג אם אמרזה) היה ארכאולוג, היסטוריון ומוזיאולוג גרמני, שהתמחה בעיקר בחקר הפרהיסטוריה. עבד במינכן ונמנה עם משמריה הראשיים של המונומנטים ההיסטוריים של העיר. נודע, בין השאר, בכרונולוגיה של התרבויות האלשטאט ולאטן. היה גם רופא בהכשרתו.
קורות חייו

פאל ריינקה נולד בברלין-שרלוטנבורג בשנת 1872 במשפחה גרמנית אוונגלית. אביו היה הסוחר קארל וילהלם ריינקה ואמו - לידיה תרזה אדלהייד לבית לוכט. אחרי סיום לימודי תיכון בגימנסיה "פרידריכס-ורדרשן" בברלין, למד ריינקה לימודי "רפואה ומדעי טבע כלליים" אצל רודולף וירכו. הלימודים כללו גם את המקצוע "אנתרופולוגיה, אתנולוגיה ופרהיסטוריה" שלימד באותה תקופה האנתרופולוג יוהנס רנקה. ריינקה, שהתעניין במיוחד הפרהיסטוריה התחיל לחקור בשנת 1895 את "האוסף הפרהיסטורי הממלכתי" שהוקם על ידי יוהנס רנקה. ריינקה לא השלים עם המתודולוגיה של רנקה ונמשך יותר לשיטות העבודה של הארכאולוג אדולף פורטוונגלר שהיה אז דמות מובילה בחקר העתיקות הרומיות-יווניות. עוד כסטודנט פרסם ריינקה בהשפעתו של פורטוונגלר מספר מאמרים מדעיים, כולל על עתיקות הסקיתיות. בשנת 1897 הוא סיים דוקטורט עם עבודה שנדרשה על ידי רנקה בנושא "השלדים של הגזעים מאפריקה" שנמצאו באוסף האנתרופולוגי הממלכתי. ריינקה ערך בשנת 1893 ריינקה מסע מחקר בהונגריה ובאזורים הדרומיים של האימפריה האוסטרו-הונגרית. 
בתום לימודיו בשנת 1897 ,התקבל ריינקה, בהמלצת פורטוונגלר, כמדריך מחקר (Direktorialassistent) במוזיאון הרומי-גרמני במיינץ. במשך 11 שנה שעבד במיינץ פרסם ריינקה כ-100 מחקרים שדנו בעיקר בפרהיסטוריה, והבטיח לעצמו מעמד בשורה הראשונה של המומחים בתחום. בשנת 1917 התמנה לפרופסור במינכן. הוא דחה בשנת 1927 הצעה לנהל את המוזיאון הרומי-גרמני במיינץ.
החל משנת 1903 עבד ריינקה על "תיעוד המונומנטים הפרהיסטוריים של ממלכת בוואריה", כיהן בשנים 1937-1908 בתפקיד של "קונסרבטור ראשי" של "רשות המורשת הכללית של המונומנטים האמנותיים והעתיקות של בוואריה"
פעילותו המדעית

הוא חפר במיוחד בדרום גרמניה ואוסטריה, כולל האלשטאט, ונודע במיוחד הודות לכרונולוגיה שהציע לגבי תקופת הברונזה ותקופת הברזל ב"אזור שמצפון לאלפים" 
בשנים 1911-1902 פרסם ריינקה פריודיזציה שמהווה עדיין בסיס לשיטות סיווג ומיון לגבי ממצאים ארכאולוגיים רבים עשויים ברונזה שהיו עד אז מפוזרים במוזיאונים מקומיים קרובים לאתרי חשיפתם.
הסביר את השיטה הכרונולוגית שלו בעזרת 17 טבלאות בכרך 5 של ספרו "עתיקות מן הפרהיסטוריה הפגאנית שלנו" ("Altertümer unserer heidnischen Vorzeit).
בשנת 1902, ריינקה פרסם בכתב העת החגיגי לרגל יובל המוזיאון במיינץ את מסתו "לצורך הכרת המונומנטים של תרבות לה טן באזור שמצפון להרי האלפים" שבה פירט את סיווגה של תקופת "לה טן" ל 4 שלבים (Lt A - Lt D). עבודה זו הפכה לאחד מספרי היסוד של הארכאולוגיה של הקלטים.
בעיקר על יסוד ניתוח טיפולוגי וסגנוני של הממצאים, חילק ריינקה את תקופת הברונזה המוקדמת והבינונית לארבעה שלבים:ריינקה A עד D. הוא הכיר בשלב ביניים של המשכיות המחבר את תקופת הברונזה המאוחרת עם תקופת הברזל במרכז אירופה הוא אימץ בשביל שלב זה את המונח "תרבות האלשטאט" שהומצא על ידי האנס הילדברנד. גם התרבות הלשטאט חולקה על ידי ל 4 שלבים:הלשטאט A עד D. מחקרים עתידיים הצביעו בהמשך על מידת חפיפה בין השלב ריינקה D והלשטאט A.
בעקבות מסעות המחקר שלו זכה לסקור סקירה מקיפה של הפרהיסטוריה באירופה והשלים את האוסף שניהל.
כ"אוצר ראשי" של העתיקות בבוואריה ערך דו"ח מפורט על הפרהיסטוריה של ארבעת המחוזות של דרום בוואריה.
פרש לגמלאות בשנת 1937.
חקר ביסודיות ממצאים רבים מן היישובים המבוצרים (בלטינית -"אופידום") וה"נמטונים" הקלטים, וכן את הביצורים בתקופת פלישת ההונגרים. תרם במיוחד לחקר הטופוגרפיה וההיסטוריה של האתרים, המצודות ורשת הדרכים הרומיים בפרובינקיה הרומית רייטיה
בשמו קשור גם תאורן של כמה קבוצות חשובות של מונומנטים כמו הממצאים הנאוליתיים המוקדמים של תרבות מינכספן (אותה זיהה לראשונה בשנת 1900) ו"קבוצת אלטהיים" (1915) מאלטהיים-אסנבך וכו' אותם מיקם בהקשר ההיסטורי המתאים.
בשנת 1902 טבע גם את המונח "תרבות שטראובינג" (קבוצת שטראובינג), קבוצה פהיסטורית מתקופת הברונזה המוקדמת שהתגלתה בדרום גרמניה ובשווייץ.
ריינקה התנגד בתוקף לגישת המחקר הלאומנית-גרמנית של בן זמנו, גוסטב קוסינה (1931-1858) והתייחס בדרך כלל בביטול לתפיסות הנאציונל-סוציאליסטיות בתחום מקצועו.
פאול ריינקה היה נשוי פעמיים: בשנת 1879 - לציירת לידיה הורן מטריאסט, ממנה נולד לו בן, וב-1916 לפרידה לישקה מחבל הסודטים.
טבלה כרונולוגית של ריינקה

| תקופה | כרונולוגיה של פאול ריינקה | שנים לפנה"ס |
| --- | --- | --- |
| תקופת הברונזה הקדומה | A1 | 2300 - 2000 . |
| תקופת הברונזה הקדומה | A2 | 2000 - 1600 . |
| תקופת הברונזה התיכונה | B | 1600 - 1500 . |
| תקופת הברונזה התיכונה | C1 | 1500 - 1400 . |
| תקופת הברונזה התיכונה | C2 | 1400 - 1300 . |
| תקופת הברונזה המאוחרת | D | 1300 - 1200 . |
| תקופת הברונזה המאוחרת | Ha A1 | 1200 - 1100 . |
| תקופת הברונזה המאוחרת | Ha A2 | 1100 - 1050 . |
| תקופת הברונזה המאוחרת | Ha B1 | 1050 - 950 . |
| תקופת הברונזה המאוחרת | Ha B2 | 950 - 880 . |
| תקופת הברונזה המאוחרת | Ha B3 | 880 - 800 . |
| תקופת הברזל הקדומה (תרבות הלשטאט) | Ha C | 800 - 650 . |
| תקופת הברזל הקדומה (תרבות הלשטאט) | Ha D | 650 - 475 . |
| תקופת הברזל המאוחרת (תרבות לה טן) | LT A | 475 - 380 |
| תקופת הברזל המאוחרת (תרבות לה טן) | LT B | 380 - 225 . |
| תקופת הברזל המאוחרת (תרבות לה טן) | LT C | 225 - 50 . |
| תקופת הברזל המאוחרת (תרבות לה טן) | LT D | 50 - 0 |
פרסים ואותות כבוד

1942 מדליית גתה לאמנות ומדע
1952 עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה