stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרק ודרש
עבודותיו (מבחר)

1902 ילד (ארד, גובה: 20 ס"מ; אוסף דיאק - גלריה עירונית, סקשפהרוואר
1903 הזוג הראשון (ארד, גובה: 36.5 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1903 ילד שר (הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1904 (בערך) עניבת עקב (ברונזה, גובה: 37.4 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1905 ילד מנגן בחליל (ארד, גובה: 36 ס"מ; מוזיאון יאנוש פנוניוס, פץ')
1908 נערה (ארד, גובה: 25 ס"מ; אוסף דיאק - גלריה עירונית, סקשפהרוואר)
1908 גברים סבלים (עירום):חבית אבן (ארד, גובה: 38 ס"מ; פץ')
1910 עירום נשי עומד (ברונזה, גובה: 49 ס"מ; אוסף פרטי)
1911 {בערך) ילדה עם כד (ברונזה, גובה: 37.5 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1913 (בערך) ילד עומד (ארד, גובה: 63.5 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925 מנוחה (גבס, גובה: 60 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1926 אישה דורכת בעירום (גבס, גובה: 102 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1928 עירום נשי שוכב (טיח, גובה: 22 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1928 אישה נחה (גבס, גובה: 110 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1929 שתי אחיות (גבס, גובה: 43 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1929 אישה יושבת בעירום תופסת את שדיה (גבס, גובה: 72 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נשי יושב (גבס, גובה: 57 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 משענת יד אישה עירומה (גבס, גובה: 60 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 שתי אחיות (טיח, 87 x 64 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 ילד דייגים (גבס, גובה: 105 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה עירומה אוחזת בשיערה (גבס, גובה: 96 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה שמה ידיים על מתניה (גבס, גובה: 90 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נשי אוחזת בשיערה (גבס, גובה: 80 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 ילד יושב ברגליים מפוסקות (גבס, גובה: 72 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה נשענת על מסגרת (גבס, גובה: 55 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נשי עומדת וראשה כלפי מטה (גבס, גובה: 90 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נקבה יושב על אבן (טיח, גובה: 55 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 ילד יושב עם רגליים סגורות (טיח, גובה: 68 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 מבט עירום נקבה יושב (טיח, גובה: 68 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 עירום נקבה יושבת הנשענת על ירכה (טיח, גובה: 76 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
1925–1934 אישה יושבת עם רגליים מורמות (טיח, גובה: 63 ס"מ; הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט)
חברות

השמונה
פרסים (מבחר)

פרס האמן הדגול (1958)
פרס קושוט (1948, 1960)
לקריאה נוספת

לקסיקון אמנות. מהדורה שלישית כרך 4 בודפשט. 1981-84. ISBN 9630523647
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 130934/1901. MNL-OL 30809. mikrofilm 360. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1901. év 41. oldal 18. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi állami halotti akv. 1160/1961. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi állami házassági akv. 89/1902. folyószáma alatt".
↑  Művészeti lexikon. i. m. 652. o.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140025243  ISNI: 0000 0000 7886 5873  LCCN: nr98036753  RERO: 02-A018960086  RKD: 300485  SUDOC: 182662462  VIAF: 61462156   WorldCat (עם VIAF): 61462156
הדיונה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יוסי אבירם
 הופק בידי:  יעל פוגיאל   לטיסיה גונזלס   אמיר הראל   איילת קייט
 תסריט:  יוסי אבירם
 עריכה:  אן וייל
 שחקנים ראשיים:  נילס ארסטרופ   ליאור אשכנזי   גיא מרצ'ו   אמה דה קון
 מוזיקה:  אבי בללי
 צילום:  אנטואן היברלי
 מדינה:  צרפת, ישראל
 חברת הפקה:  Les Films du Poisson 
 חברה מפיצה:  Le Pacte
 הקרנת בכורה:  22 בספטמבר 2013 (פסטיבל סן סבסטיאן)   צרפת 13 באוגוסט 2014
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית, עברית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט להט"בי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  פריז 
 תקציב:  2.5 מיליון דולר
 הכנסות:  58,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגבעה (בצרפתית: La Dune) הוא סרט דרמה צרפתי-ישראלי משנת 2013 אשר בוים על ידי יוסי אבירם. בסרט מככבים נילס ארסטרופ וליאור אשכנזי.
עלילה

על חופי לאנד (אנ'), נמצא אדם ללא זהות או מסמכים מזהים אשר לא מדבר מילה. מפקח מיוחד אשר נמצא בחיפוש אחר נעדרים מנסה לפתור את התעלומה.
צוות השחקנים

נילס ארסטרופ – ראובן
ליאור אשכנזי – חנוך
גיא מרצ'ו – פאולו
אמה דה קון – פביאן
מוני מושונוב – פוגל
מתייה אמלריק – מורו
ז'אן-קוונטה צ'אטלה – אודיברטי
דנה עדיני – יעל
ז'אן פול לאריו – ריגודו
לורנזו סנטוס – רג'יאני
ריימונד ברונשטיין – מאדם ברטייה
כריסטיאן אמרי – פראל
ז'וליאן וילה – אוסטש
תמי מאירי איתן – יונה
הורטנס פול – לטיסיה
שמיל בן ארי
שבחים

| פרס | קטגוריה | מקבלי הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה | בכורת הבימוי הטובה ביותר | יוסי אבירם | זכייה |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו | פרס הבמאי החדש | יוסי אבירם | מועמדות |
הערות שוליים

↑  http://www.jpbox-office.com/fichfilm.php?id=14434
רק טעות אחת

| --- | --- |
 בימוי:  טטינרי רמה ראו 
 שחקנים ראשיים:  ג'יטנדרה אסראני רקהה שבאנה עזמי 
 מוזיקה:  Laxmikant-Pyarelal 
 מדינה:  הודו 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1981 
 שפת הסרט:  הינדי 
 סוגה:  מלודרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רק טעות אחת (בהינדית: एक ही भूल, "אֶק הִי בְּהוּל") הוא סרט הודי,  מלודרמה קומית משפחתית. סרט זה צולם בשנת 1981 והשתתפו בו שניים מהשחקנים הבולטים של הודו, ג'יטנדרה ורקהה. הסרט זכה להצלחה מאוד גדולה בהודו. הוא עסק במשפחה ואופן היחסים במשפחה.
עלילת הסרט

ראם (ג'יטנדרה) הוא צעיר שסיים את הלימודים עם תואר מגיסטר כפול. הוא פונה לאחת החברות הגדולות בדלהי לבקשת עבודה העונה על הקריטריונים שלו.
סאדנה (רקהה) היא בחורה צעירה אשר מחפשת עבודה פשוטה של עוזרת או מזכירה בחברה הגדולה. כאשר הם נפגשים סאדנה מרמה אותו ואומרת לו כי היא המנהלת של החברה ואין מקומות פנויים, וכך היא מקבלת משרה. היא משקרת לו ואומרת שהיא תסדר לו משרה. אולם, ראם אשר מאוד צריך את המשרה לא מפסיק לבוא לביתה ולהזכיר לה על הבטחתה, תוך כדי קניית מתנות לה ולמשפחתה.
מאוחר יותר ראם מתקבל לעבודה באותה חברה עקב מודעה בעיתון.
עד מהרה הוא מקבל את הידיעה על כל שסאדנה רימתה אותו. בהתחלה הוא כועס, אך הוא לא מתכחש לעובדה שהוא התאהב בה, והשניים מתחתנים.
הזמן עובר, ראם וסאדנה נשואים. בין המריבות וההתעמתויות למיניהן של כל זוג משפחתי, הם עדיין חיים באושר.
לביתם מגיעה חברתה הטובה של סאדנה אורבשי, אשר התאלמנה מבעלה, לבקשת עזרה עם הביטוח של בעלה המנוח.
סאדנה מבקשת מראם שיעזור לחברתה. ראם מסכים לעזור לה.
למחרת מגיע ראם לביתה של אורבשי לאסוף אותה כדי להמשיך את ההליך של הביטוח. הוא מגיע מלוכלך מאבק משאית נוסעת ונכנס למקלחת. כאשר היא נכנסת לעזור לו עם הברז, קורה הנורא מכל - ראם ואורבשי שוכבים.
לאחר התקרית, ראם מלא בנקיפות מצפון. הוא משתכר ומגיע לביתו שיכור לגמרי. הוא מספר את האמת לסאדנה. היא מסרבת לסלוח לו והם מתגרשים. לאחר שהם מתגרשים היא מגלה שהיא בהריון.
10 שנים חולפות. ראם וסאדנה נפגשים במקרה באוטובוס הנוסע לעיר הגדולה. סאדנה מתייחסת אליו בקרירות ובאי כבוד. סאדנה מגדלת את בנה הקטן ראג'ו וראם עדיין לא התחתן. השניים נפגשים בשנית כאשר מתברר שראם הולך להיות המנהל החדש של החברה בה היא עובדת.
ראם עדיין מנסה לכבוש אותה בלי כל הצלחה וממשיך לאהוב אותה על אף יחסה כלפיו.
ראם עובר לגור ברחוב בו גרה סאדנה מול ביתה. שם ראם פוגש בבנו הקטן ואומר לו שהוא אביו. בהתחלה הילד לא מאמין, אך מאוחר יותר, למרות נסיונותיה של סאדנה להפריד בין השניים, ראג'ו מכיר באביו. האב ובנו יוצאים לטייל ביחד, חוגגים יחדיו את יום הולדתו של הילד ונפגשים תמיד.
בחברה בה סאדנה עובדת יש רואה חשבון בשם טייק בהדור, בחור צעיר המחזר אחריה ללא הפסקה. הוא מנסה להציק לה יום אחד בתחנת האוטובוסים, אך סאדנה, שידועה בפי רוב כאישה הגונה מחזירה לו במכות ומביכה אותו בפומבי. הבחור נשבע לנקום בה.
למחרת הוא מבקש ממנה סליחה ומתחיל להתייחס אליה בצורה מכובדת וטובה.
כמה שבועות לאחר מכן מזמין טייק את סאדנה לביתו, ל"חתונה של אחותו", ומארגן כך שכל עובדי המקום יבואו לחכות ליד ביתו. כאשר סאדנה מגיעה לביתו של טייק הוא מספר לה את תוכניתו לנקום בה. הוא מוריד את חולצתו, מפזר את שערו ומסלק אותה, וכל אנשי החברה שבאו לצפות במה שקרה, מסיקים את מסקנותיהם לגבי סאדנה.
כך עולה לסאדנה שם רע של אישה זולה. כולם בחברה מסתודדים ומרכלים עליה, ורק ראם שעובד בחברה בתור מנהל, לא מאמין לרכילויות. כאשר סאדנה שומעת זאת היא מבינה כמה טעתה.
הוא מזמין את טייק למשרדו ותוך איומים מוציא ממנו את האמת. שיחתם מוקלטת וכולם נוכחים לדעת שטעו לגבי השמועות על סאדנה.
סאדנה מבינה שהיא טעתה, כאמור, ומחליטה להתחתן איתו בשנית.
למעשה, סרט זה בא להביא ביקורת על החברה בהודו באותה תקופה: האם הפתרון לבעיות משפחתיות וזוגיות הוא גירושין? ומי בכלל טעה מבין השניים, ראם שבגד פעם אחת, או סאדנה שסרבה לסלוח לבעלה?
סוס מלחמה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סוס מלחמה 
 בימוי:  סטיבן ספילברג 
 הופק בידי:  סטיבן ספילברג, קתלין קנדי 
 תסריט:  לי הול, ריצ'רד קרטיס 
 עריכה:  מייקל קאן 
 שחקנים ראשיים:  ג'רמי אירווין פיטר מולאן דייוויד ת'יוליס אמילי ווטסון טובי קבל   סלין באקנס
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  יאנוש קמינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס, חברת קנדי/מרשל, Reliance Entertainment, אמבלין אנטרטיינמנט, סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  דרימוורקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 2011
 משך הקרנה:  146 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  דבון, בלגיה, צרפת 
 תקציב:  66,000,000 דולר
 הכנסות:  177,584,879 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   warhorse
 פרסים:  6 מועמדויות לפרסי אוסקר פרס מכון הסרטים האמריקאי לסרט הטוב ביותר לשנת 2011
 www.warhorsemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סוס מלחמה (באנגלית: War Horse) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי של אולפני דרימוורקס בבימויו של סטיבן ספילברג משנת 2011. הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזה של מייקל מורפורגו, אשר מבוסס על ספר הילדים שלו "סוס מלחמה" שפורסם בבריטניה בשנת 1982. יצא לאקרנים בישראל ב-12 בינואר 2012. כיוון שהסרט מסווג לצפייה לכל המשפחה, הוא אינו מכיל מראות קשים לצפייה, למרות שעיקר עיסוקו במלחמה.
הסרט נסוב אודות החברות בין צעיר בריטי בשם אלברט (ג'רמי אירווין) לבין הסוס שלו, ג'ואי. הקשר ביניהם נקטע כאשר ג'ואי נמכר לצבא כדי להוביל מערכות נשק במלחמת העולם הראשונה. למרות שאלברט צעיר מכדי להתגייס לצבא, הוא מחליט לנסוע לצרפת ולהתגייס כדי להציל את הסוס.
הסרט, שהיה מועמד לשישה פרסי אוסקר בשנת 2012, הוא מעין מחווה לשמונה מיליון סוסים שנהרגו במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא צולם בבריטניה, בתקציב של 66 מיליון דולר.
הדמויות המרכזיות בעלילה הם אלברט, נער החווה הרגיש שגר עם אביו ואימו הזקנים, הקשור מאוד לג'ואי הסוס שלו.
עלילה

תחילת העלילה בכפר קטן באנגליה לפני מלחמת העולם הראשונה. איכר זקן, מעורער בנפשו ושיכור, קונה סוס למטרות עבודה. סוסתו הקודמת - זואי, כבר מבוגרת ואינה יכולה לעבוד בשדות. כאשר ג'ואי מגיע לחווה והאיכר מבין שעשה טעות בכך שקנה סוס שאינו מאולף ואין ביכולתו לחרוש את השדה. אם לא יוכל לחרוש את השדה לא יהיה לאיכר ולמשפחתו אוכל ופרנסה. בנו בן ה-14 אלברט נקשר לסוס, הוא בוחר לו את השם- ג'ואי. בספר ג'ואי מתאר את הפחד שלו מאביו של אלברט. ביום מן הימים אביו משתכר ומחליט להיפטר מהסוס. שניות לפני שאביו רוצח את ג'ואי אלברט מתחנן ומבטיח שהוא יאלף את ג'ואי והם יצליחו לחרוש את השדה ולמלא את משימות המשק. לבסוף אחרי קשיים רבים אלברט מצליח לעשות זאת. הוא רוכב עליו שעות במרחבי השדות ומאלף אותו למלא משימות במשק, כדי לרצות את אביו קשה המזג, פן יפריד ביניהם.
בין אלברט לג'ואי נקשר קשר עז, אבל האיכר עדיין צריך כסף. המלחמה לוחצת, המיסים עולים ולמשפחה אין כסף. הממשלה הבריטית מגייסת סוסים וחיילים. אביו של אלברט מקבל החלטה קשה ובזריחת השמש הוא מוכר את ג'ואי לממשלה, אלברט נאלץ להיפרד, בצער קורע לב, מג'ואי, שמועלה לספינה, חוצה את התעלה האנגלית ומגיע לשדות הקטל בפלנדריה ובצרפת. בארבע השנים הבאות חווה ג'ואי על בשרו, תרתי משמע, את מוראות המלחמה. מסוס בשירות חיל הפרשים הוא נהפך לבהמת משא שגוררת תותחים וקרונות. אמילי - ילדה צרפתייה (סלין באקנס), מוצאת אותו יחד עם סוס נוסף ומחביאה אותם בטחנת קמח, הגרמנים מגיעים לביתה ומנסים לקחת את הסוסים אבל היא מתנגדת ומשלמת על כך בחייה. הוא נפצע מגדר תיל, בשטח ההפקר, נופל בידי הגרמנים שמשתמשים בו למשימות דומות ומצליח באורח נס לשרוד בכל הסכנות. באותו זמן אלברט, שמתקשה לשאת בנטל הפרידה, בורח מחוות הוריו, מזייף את גילו ויוצא לחזית. לא כדי להילחם בגרמנים, לא כדי להיות חייל גיבור ולא למען "המלך והמדינה", אלא כדי להתאחד עם ג'ואי, סוסו האהוב.
לבסוף אלברט מאבד את ראייתו בעין אחת וראייתו בעין השנייה ירודה כתוצאה מגז רעיל. הוא שומע שמועות על "סוס הפלא" שנמצא באופן מיסטי בשטח ההפקר לא רחוק ממנו, הוא מבקש ממפקדו שישחרר אותו אך המפקד דורש תשלום בעבור שחרורו ותשלום עבור הסוס שנמצא (ג'ואי). אלברט מאבד תקווה אך חברי פלוגתו מרוקנים את כיסיהם מכל דברי הערך והכסף ומביאים לאלברט, הסכום אינו מספיק לקניית הסוס משום שסבה של אמילי קונה אותו, הסוס הוא הזיכרון היחיד שיש לו מנכדתו שכאמור נרצחה בניסיון להגן עליו, ואז מחליט סבה של אמילי לתת את הסוס לאלברט כי "זה מה שנכדתי הייתה רוצה" וככה מתאחדים אלברט וסוסו 'ג'ואי'.
הם חוזרים ביחד בחזרה לחוות הוריו וג'ואי מבלה את שארית חייו עם אלברט.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמויות

אלברט - נער צעיר שגדל בחווה עם 2 הוריו הזקנים. הוא נער רגיש שקשור מאוד לג'ואי, סוסו האהוב.
ג'ואי - סוסו של אלברט, נשלח למלחמת העולם הראשונה. עובר תלאות רבות ומחליף ידיים מספר פעמים.
אמילי (סלין באקנס) - מוצאת את הסוס ג'ואי במהלך המלחמה.
ביקורת

המבקרים תמימי דעים בדרך כלל שהסרט נעשה במיומנות ובכוונה להדמות לסרטים משנות הארבעים, הן בדרך טוויית העלילה והן בצילום מרהיב ובצבעוניות המבהיקה (כולל כמעט ציטוט של סצנה מהסרט "חלף עם הרוח"). אולם הביקורת חלוקה האם לשבח את האומץ לייצר סרט מרגש וחף מציניות בעידן ציני ואת התוצאה העשויה במקצוענות קולנועית או להגדיר את הסרט כקיטשי וסנטימנטלי, "סוחט דמעות" מניפולטיבי, הנעזר לשם כך באמצעים טכניים כמו הפסקול שהלחין ג'ון ויליאמס.
פסקול

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב ג'ון ויליאמס, שהלחין את המוזיקה לסרטים רבים של שפילברג.
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, לעיצוב אמנותי, לצילום, לפסקול מקורי, לעריכה ולערבול סאונד, אך לא זכה בשום קטגוריה.
זכה בפרס מכון הסרטים האמריקאי לסרט הטוב ביותר לשנת 2011.
ראו גם

סוס מלחמה (מחזה)
סוסים במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

1 2  תקציב והכנסות הסרט סוס מלחמה, באתר Box Office Mojo, עודכן בתאריך 18/12/13
↑  למשל ביקרתו של CHRISTOPHER TOOKEY בדיילי מייל הבריטי
| סטיבן ספילברג |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | שוגרלנד אקספרס (1974) • מלתעות (1975) • מפגשים מהסוג השלישי (1977) ‏• 1941 (1979) • שודדי התיבה האבודה (1981) • אי.טי. (1982) • אזור הדמדומים: הסרט (1983) • אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) • הצבע ארגמן (1985) • אימפריית השמש (1987) • אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989) • תמיד (1989) • הוק (1991) • פארק היורה (1993) • רשימת שינדלר (1993) • פארק היורה: העולם האבוד (1997) • אמיסטד (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אינטליגנציה מלאכותית (2001) • דו"ח מיוחד (2002) • תפוס אותי אם תוכל (2002) • טרמינל (2004) • מלחמת העולמות (2005) • מינכן (2005) • אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוס מלחמה (2011) • לינקולן (2012) • גשר המרגלים (2015) • העי"ג (2016) •‏ העיתון (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • סיפור הפרברים (2021) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סרטים שהפיק | פולטרגייסט (1982) • גרמלינס (1984) • בחזרה לעתיד (1985) • הגוניס (1985) • סיפור אמריקאי (1986) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יום במלכודת (1987) • המסע לעמק החלומות (1988) • מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) בחזרה לעתיד 2 (1989) • ארכנופוביה (1990) • בחזרה לעתיד 3 (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • פסגת הפחד (1991) • פייבל במערב הפרוע (1991) • קספר (1996) • טוויסטר (1996) • גברים בשחור (1997) • פגיעה קטלנית (1998) • המסכה של זורו (1998) פארק היורה 3 (2001) • גברים בשחור 2 (2002) • האגדה של זורו (2005) • זכרונותיה של גיישה (2005) • גיבורי הדגל (2006) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • רובוטריקים (2007) • לכודים ברשת (2008) • רובוטריקים 2 (2009) • רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) • גברים בשחור 3 (2012) • מסע של מאה צעדים (2014) • עולם היורה (2015)  • העי"ג (2016) •‏ העיתון‏ (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • עולם היורה: נפילת הממלכה (2018) • עולם היורה: עולם חדש (2022) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סדרות שהפיק | עלילות טייני טון (1990-92) • אנימניאקס (1993-98) • פינקי והמוח (1995-98) • אחים לנשק (2001) • The Pacific (2010) • השמיים נופלים (2011-15) • עולם היורה: מחנה הקרטיקון (2020-22) • עולם היורה: תאוריית הכאוס (2024-) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950814105171  LCCN: no2011176507  VIAF: 1759153126229124750007   WorldCat (עם VIAF): 1759153126229124750007
לורנס הלפרין

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1916 ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  25 באוקטובר 2009 (בגיל 93) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קורנל  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת הרווארד 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט, וושינגטון די. סי., ארצות הברית טיילת ארמון הנציב, ירושלים, ישראל ורבים אחרים
 פרסים והוקרה:  מדליית תומאס ג'פרסון באדריכלות, המדליה הלאומית לאמנויות
 בן או בת זוג:  Anna Halprin (1940–25 באוקטובר 2009) 
 צאצאים:  דריה הלפרין 
 
לורנס הלפרין (באנגלית: Lawrence Halprin;‏ 1 ביולי 1916 – 25 באוקטובר 2009) היה אדריכל נוף יהודי-אמריקאי, מחשובי אדריכלי הנוף המודרני במחצית השנייה של המאה ה-20. לורנס היה בין מובילי הדרך לתכנון נוף ופיתוח מודרניים בצפון אמריקה אחרי מלחמת העולם השנייה. עבודתו הידועה ביותר היא אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט בוושינגטון הבירה שנחנכה בשנת 1997. הוא היה שותף לתכנון טיילת ארמון הנציב בירושלים יחד עם אדריכל הנוף הירושלמי שלמה אהרונסון. הלפרין זכה בפרסים רבים, כולל מדליית תומאס ג'פרסון באדריכלות והמדליה הלאומית לאמנויות המוענקת על ידי נשיא ארצות הברית.
קורות חייו

לורנס הלפרין נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית מבוססת ממוצא בלארוסי. אביו, שמואל הלפרין היה יבואן של מוצרי מדע, ואמו, רוז לוריא הלפרין, כיהנה פעמיים כנשיאת ההסתדרות הציונית הדסה וכיו"ר הסניף האמריקאי של הסוכנות היהודית לארץ ישראל. השפעת הוריו הייתה רבה ומשמעותית. בריאיון עם צ'ארלס בירנבאם בשנת 2003, אמר: "הסיבה, שבחרתי באמנות ואדריכלות נוף כל כך מהר, היא ההורים שלי, הם היו מנטורים שלי". בשנת 1929 יצא עם הוריו לטיול בר מצווה לאירופה, ובסופו הגיע לישראל לחגוג את בר המצווה שלו בירושלים.
בשנת 1933 ביקר שוב בישראל והתגורר שנתיים בקיבוץ עין השופט.
בין השנים 1935 ו-1942 למד לתואר ראשון במדעי הטבע באוניברסיטת קורנל, ולתואר שני בתכנון גנים באוניברסיטת ויסקונסין, ולאדריכלות נוף בבית ספר לאדריכלות באוניברסיטת הרווארד. בין מוריו היו ולטר גרופיוס ומרסל ברוייר (אנ'), ממייסדי בית הספר באוהאוס לעיצוב ובניה ומחלוצי הסגנון הבינלאומי, ואדריכל הנוף קריסטופר טורנאד (אנ') .
בשנת 1940 נישא לאנה הלפרין לבית שומן (אנ'), רקדנית אוונגרד.
במלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, שירת בחיל הנחתים במעבורת "מוריס" באוקיינוס השקט. הלפרין נפצע כשספינתו נחצתה לשניים בהתרסקות מטוס מפציץ טורפדו יפני נקג'ימה B5N.
בין השנים 1945 ו־1948 עבר בחברה של אדריכל הנוף טומס צ'ורש (אנ'). שלושתם תכננו את גן דונל, Donnell Garden,סמל אייקוני של העיצוב המודרניסטי שלאחר המלחמה במחוז סונומה בקליפורניה.
בשנת 1949 פתח לורנס הלפרין את משרדו Lawrence Halprin & Associates בסן-פרנסיסקו.
להלפרין היו 60 שנות יצירה, בשנים 1949 עד 2009, בתחומי עשייה רבים ומגוונים, החל מתכנון גינת פנטהאוז וכלה בתכנון פארקים לאומיים וכבישים מהירים.
הלפרין נפטר בשנת 2009 בגיל 93.
ללורנס ואנה הלפרין נולדו שתי בנות, דריה הלפרין (אנ), פסיכולוגית, סופרת ורקדנית ורנה הלפרין, תרפיסטית מורשית באמנויות, צלמת דוקומנטרית
פרויקטים נבחרים

1962-1967 - הוביל תוכנית עיצוב The Sea Ranch בשטח של 500 דונם לחוף האוקיינוס השקט מצפון לסן פרנסיסקו שכולל השפעות של מבנה הנוף החופי ותופעות הרוח ושחיקת המים.
בשנות השישים של המאה העשרים משרדו התמקד בפרויקטים של תכנון במרחב העירוני. הידועים בהם:
1960 - תוכנית עיצוב נוף של אנדרטת החוף המערבי West Coast Memorial to the Missing of World War II לזכר חיילים אבודים מלחים, נחתים ושומרי החוף במלחמת עולם השנייה.
1960 - תכנון רחבת הקמפוס גבעת רם, האוניברסיטת העברית, ירושלים.
1962-1965 - כיכר Ghirardelli Square סן פרנסיסקו, הלפרין השתמש בהמרה של מבנים היסטוריים למודלים מודרניים.
1965 - Lovejoy Plaza Park, פורטלנד, כולל פארק מזרקות אירה קלר Keller Fountain Park. מבקרת האמנות לאויז האקטבל כתבה שהפארק ע"ש אירה קלר הוא "אחד החללים העירוניים החשובים ביותר מאז הרנסאנס".
1974 - 1997 Franklin Delano Roosevelt Memorial אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט, וושינגטון די. סי. ביצירה זו יצר הלפרין סוג חדש של הנצחה: ארבע גלריות או חדרי גן, נבנו ברצף נרטיבי כדי לספר את הסיפור של ארצות הברית בארבע החירויות שלדברי פרנקלין דלאנו רוזוולט, כל אדם זכאי ליהנות מהן בכל מקום בעולם. החירויות הן: חירות הביטוי וההבעה, חירות הדת, חירות ממחסור וחירות מפחד. חדרי ההנצחה, מפלים ובריכות מים, נבנו בעיקר מאבן גרניט אדום, כדי לבטא את השברים ואת מהפך הזמנים. האנדרטה כוללת גם 10 פסלי ברונזה ו-21 כתובות מגולפות, ציטוטים מנאומיו של רוזוולט ומשיחות רדיו עימו.
1975 - כיכר United Nations Plaza בסן פרנסיסקו.
1976 - Freeway park, סיאטל. הפרויקט היה חידוש גדול באדריכלות הנוף בכך שנבנה בשטח של כביש מהיר והיווה מיזוג בין סביבה עירונית לבין סביבה טבעית.
1987 - 2002 השתתפות בתכנון טיילת ארמון הנציב, יחד עם שלמה אהרונסון וברוס לוין.
הפעולה של הפיכת חוויית הנוף הטבעי לחוויית מעשה אדם, היא בשבילי מהות של אמנות אדריכלות נוף
2002 - גישה למפלי יוסמיטי Yosemite Falls, בפארק הלאומי יוסמיטי Yosemite National Park
1999 - לוי שטראוס פלאזה Levi Strauss Plaza, סן פרנסיסקו המתואר כ"נווה זן, Zen oasis, של עצי ערבה, מים, סלעים ושביל מתפתל בעיר העסוקה".
תרומתו לאדריכלות הנוף המודרנית

אמני אדריכלות נוף מודרנית, ובהם לורנס הלפרין, יצרו השקפת עולם חדשה על אמנות ואדריכלות נוף בפרט. בריאיון עם Charles Birnbaum, ציין לורנס הלפרין שאמנות היא לא צורה או דמות מעשה ידיו של האמן, אלא היא מה שאנו מרגישים לגביה.
מימי לימודיו באוניברסיטת הרווארד, תפיסתו האמנותית הושפעה מאסכולת הבאוהאוס שדגלה בהבחנה בין אמנות אליטיסטית לבין הדגשת האדם וצרכיו הפשוטים.
המודרניזם אינו רק עניין של מרחב קוביסטי, אלא של הערכה שלמה של עיצוב סביבתי כגישה הוליסטית ליצירת מרחבים בהם חיים אנשים... המודרניזם, כפי שאני מגדיר אותו ומיישם אותו, כולל ומבוסס על הצרכים החיוניים של האדם כפרטים כמו גם על קבוצות חברתיות
לאורך כל הקריירה שלו הוא שאף ליצור חללים שאנשים יחיו בהם חיי שותפות ואינטראקציה, יחוו אותם בחיי יומיום ויושפעו מהם. לכן, ולא במקרה, רוב פעילותו התרכזה ביצירת נופים עירוניים. הוא יצר שפה חדשה של עיצוב נוף, כמו קרקע שבורה, שסועת טרסות היוצרות כוריאוגרפיה ותנועה של גופים ומזרקות.
לורנס הלפרין היה פעיל בוועדה המייעצת לבית הלבן לשימור הטבע (The advisory committee on recreation and natural beaty) והוועדה לשימור מקומות היסטוריים (אנ). הפעילות הרבה בזירה חברתית והיקף העבודה במשרדו נתנו לו הזדמנות לטיפוח כישרונות צעירים, כמו Angela Danajieva (אנ), Charles Moore (אנ).
רבות מעבודותיו של לורנס הלפרין הוזנחו עם השנים בשל חוסר תקציב והעדר תחזוקה מתמדת, וקיימת ביקורת על כך שיש צורך לשפץ את האתרים ולשמרם במצבם המקורי.
מתודולוגיית יצירתיות קולקטיבית

אנה הלפרין (אנ'), אשתו, היא אחת ממייסדות המחול הפוסט-מודרני בארצות הברית. הם נפגשו באוניברסיטת ויסקונסין בהיותם סטודנטים והתחתנו בשנת 1940.
שיתוף הפעולה וההשפעה ההדדית בין הזוג הלפרין החלה עוד בתקופת לימודי האדריכלות של לורנס באוניברסיטת הרווארד. אנה יזמה שיעורי ריקוד לסטודנטים לאדריכלות במטרה ללמוד איך חללים מרחביים משפיעים על התנועה של האדם.
בשנות ה-60 ארגן הזוג הלפרין סדנאות "ניסוים בסביבה" Experiments in Environment, בהשתתפות רקדנים, אדריכלים, מוזיקאים, סופרים, מורים ופסיכולוגים. הסדנא נועדה לחקור את התאוריה של יצירה קולקטיבית ובין-מקצועית תוך מודעות לסביבה. הסדנא היוותה בסיס לפיתוח שיטתו של לורנס הלפרין בעיצוב קהילתי.
בהשראת הסדנאות הללו פיתח הלפרין שיטה המכונה "מחזורי RSVP" (אנ') המהווה מדריך לכל תהליך יצירה, ובפרט בתהליך תכנון עיצוב. את השיטה הוא מציג בספרו ”מחזורי RSVP: תהליכים יצירתיים בסביבה האנושית" (1969). השיטה בנויה על בסיס משאביו האישיים של כל אדם ואדם, העשרתם של אלה באמצעות מפגש עם רעיונותיהם היצירתיים של אנשים נוספים, היכולת לעבד, לבקר ולשנות רעיונות אלה על ידי החלפתם ברעיונות חדשים ובחינת התוצר האמנותי בכל רגע מחדש. השיטה יושמה בפרויקטים ציבוריים בטקסס, וושינגטון, וירג'יניה ובמשרדו במרכז העיר קליבלנד, ארצות הברית.