stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות העולם בכדוריד 2021
שלב הנוקאאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ספרד |  31 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ספרד |  31 |   |   |   |   |   |   |  |  |
|  |   נורווגיה |  26 |   |   |   |   |   |   |  |  |
|  |   נורווגיה |  26 |   |   |   ספרד |  33 |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |   ספרד |  33 |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |   דנמרק |  35 |   |   |  |  |
|  |   דנמרק |  35 (4) |   |   |   דנמרק |  35 |   |   |  |  |
|  |   דנמרק |  35 (4) |   |   |  |  |   |   |   |   |
|  |   מצרים |  35 (3) |   |   |  |  |   |   |   |   |
|  |   מצרים |  35 (3) |   |   |  |  |   |   |   דנמרק |  26 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |   דנמרק |  26 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |   שוודיה |  24 |
|  |   צרפת |  35 |   |   |  |  |   |   |   שוודיה |  24 |
|  |   צרפת |  35 |   |   |   |   |   |   |  |  |
|  |   הונגריה |  32 |   |   |   |   |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   הונגריה |  32 |   |   |   צרפת |  26 |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   |   |   |   |   צרפת |  26 |   |   |    |    |
|  |   |   |   |   |   שוודיה |  32 |   |   |    |    |
|  |   שוודיה |  35 |   |   |   שוודיה |  32 |   |   |   ספרד |  35 |
|  |   שוודיה |  35 |   |   |  |  |   |   |   ספרד |  35 |
|  |   קטר |  23 |   |   |  |  |   |   |   צרפת |  29 |
|  |   קטר |  23 |   |   |  |  |   |   |   צרפת |  29 |
ישראל באליפות

נבחרת ישראל בכדוריד לא הייתה בעלה דירוג מספיק גבוה ולא נכללה בתחרות.
הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |

1:  דנמרק
2:  שוודיה
3:  ספרד
4:  צרפת
5:  הונגריה
6:  נורווגיה
7:  מצרים
8:  קטר
9:  סלובניה
10:  פורטוגל
11:  ארגנטינה
12:  גרמניה
13:  פולין
14:  רוסיה
15:  קרואטיה
16:  שווייץ
17:  בלארוס
18:  ברזיל
19:  יפן
20:  איסלנד
21:  בחריין
22:  אלג'יריה
23:  מקדוניה הצפונית
24:  אורוגוואי
25:  תוניסיה
26:  אוסטריה
27:  צ'ילה
28:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
29:  מרוקו
30:  אנגולה
31:  קוריאה הדרומית
32:  כף ורדה
הערות שוליים

↑  בגלל מגפת הקורונה התחרות בוטלה
↑  בגלל מגפת הקורונה בנבחרת היא לא יכלה להגיע לתחרות והוחלפה על ידי נבחרת שווייץ
↑  בגלל מגפת הקורונה התחרות בוטלה ונבחרות נשלחו לפי דירוג
↑  בעקבות החלטה של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט רוסיה לא יכלה להשתתף כמדינה. לכן נבחרת הייתה מיוצגת על ידי פדרציית טניס הרוסית
↑  בבעיטות עונשין
↑  בתוספת זמן
↑  בגלל תוצאות חיוביות של בדיקת קורונה אצל חברי הסגל הספיקה את השתתפותה בתחרות
אנדראה טרינקיירי

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1968 (בן 56) מילאנו, איטליה 
 קבוצות כמאמן
 1998–2004 2004–2007 2007 2008–2009 2009–2013 2013–2014 2013–2014 2014–2018 2018–2020 2020–2023 2023–:  אולימפיה מילאנו (עוזר) ונולי קרמונה יובקזרטה באסקט ורולי באסקט פלקנסטרו קאנטו נבחרת יוון אוניקס קאזאן ברוזה במברג פרטיזן בלגרד באיירן מינכן ז'לגיריס קובנה
 הישגים כמאמן
 מאמן השנה של הסרייה א'2 בכדורסל (2009) מאמן השנה של הסרייה א' בכדורסל (2010, 2011) מאמן העונה ביורוקאפ (2014)
 
אנדראה טרינקיירי (באיטלקית: Andrea Trinchieri; נולד ב-6 באוגוסט 1968 במילאנו, איטליה) הוא מאמן כדורסל איטלקי המאמן את ז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית בכדורסל והיורוליג
קריירה

טרינקיירי נולד לאם קרואטית ולאב איטלקי, שחי בארצות הברית, והוא שולט בקרואטית, איטלקית ואנגלית. הוא היה חובב כדורסל כבר בגיל צעיר, ותפקידו הראשון באימון בוגרים היה בתור עוזר מאמן באולימפיה מילאנו מהסרייה א' בכדורסל. אחרי 6 עונות בקבוצה, החל ב-2004 לאמן את קבוצת טריבולדי (ונולי) מהעיר קרמונה, ששיחקה אז בסרייה ב' (הליגה השלישית), והעלה אותה לסרייה א'2 (הליגה השנייה). ב-2007 עבר לאמן את יובקזרטה באסקט, ששיחקה אז גם בליגה השנייה. אחרי פחות מעונה עבר לורולי ממחוז לאציו, שם אימן עונה אחת (2008/2009) וזכה בגביע הליגה האיטלקית השנייה ובפרס מאמן השנה בליגה.
בעונת 2009/2010 החל לשמש לראשונה בתפקיד מאמן ראשי בליגה הראשונה באיטליה, כשמונה לעמוד בראש קבוצת פלקנסטרו קאנטו. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה זכה בפרס מאמן השנה של הסרייה א' בכדורסל. בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצה זכה איתה בסופר קאפ האיטלקי בכדורסל. לאחר מכן עבר לאמן את אוניקס קאזאן מליגת ה-VTB. בינואר 2013 החל לאמן את נבחרת יוון בכדורסל, ושימש בתפקיד זה במשך עונה אחת. גם בקאזאן אימן עונה אחת, בה הגיע עם הקבוצה לגמר היורוקאפ וזכה בגביע הרוסי. בנוסף זכה טרינקיירי בעונה זו בתואר מאמן העונה ביורוקאפ. בסיום העונה עבר לאמן את ברוז במברג מהבונדסליגה בכדורסל. בעונתו הראשונה בקבוצה הפסיד טרינקיירי את האליפות ברבע גמר הפלייאוף, והאלופה לא הייתה במברג בפעם הראשונה מאז 2009. באירופה הגיעה הקבוצה לשלב 32 האחרונות ביורוקאפ, אחרי שנשרה משלב הבתים ביורוליג. בשתי עונותיו הבאות בקבוצה זכה עמה באליפות, והגיע בראשונה לשמינית גמר היורוקאפ ובשנייה לשלב ה"טופ 16" ביורוליג.
בעונת 2016/2017 העפילה במברג ליורוליג עקב זכייתה באליפות בעונה הקודמת. בעונה זו זכתה הקבוצה באליפות גרמניה בפעם השלישית ברציפות, אך התקשתה לנצח משחקים צמודים ביורוליג, שהיוו נתח גדול ממפגשיה במסגרת האירופית. גם בגלל סיבה זו סיימה הקבוצה במקום ה-13, שלא מוביל לפלייאוף. במהלך עונת 2017/2018 עבר טרינקיירי ניתוח בכתפו, כאשר בנקודת הזמן הזו הקבוצה עומדת על מאזן שלילי של 6:11, שבחלקו הושפע מפציעות רבות של שחקני סגל בכירים ועזיבתם של אחרים בקיץ. מאז ניתוח זה הוא לא שב לעמוד על הקווים במשחקי הקבוצה, והחליף אותו עוזרו איליאס קנצוריס. ב-19 בפברואר סיים טרינקיירי את תפקידו בקבוצה, כאשר היא מנצחת רק שלושה מ-15 משחקיה האחרונים בכל המסגרות, כשקנצוריס מחליף אותו.
בנובמבר 2018 מונה טרינקיירי למאמן קבוצת פרטיזן בלגרד הסרבית.
סגנון אימון

טרינקיירי נחשב לאחד המאמנים הטובים באירופה במונחי אינטליגנציית אימון וראיית משחק. כינויו הוא "הפרופסור", עקב יעילותם של התרגילים שהוא מנהיג. קבוצותיו נחשבות לקבוצות המשחקות "כדורסל של מאמן" - שוטף וממושמע. מערכי התרגילים שלו זכו להערכה רבה בעולם, ואף בליגת ה-NBA.
תארים

אליפות הסרייה א'2 (1):
2008/2009
מאמן השנה של הסרייה א'2 בכדורסל (1):
2008/2009
מאמן השנה של הסרייה א' בכדורסל (2):
2009/2010, 2010/2011
הסופר קאפ האיטלקי בכדורסל (1):
2012
הגביע הרוסי בכדורסל (1):
2013/2014
אליפות הבונדסליגה בכדורסל (3):
2014/2015, 2015/2016 2016/2017
הגביע הגרמני בכדורסל (1):
2016/2017
הסופר קאפ הגרמני בכדורסל (1):
2015
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, יורוליג: אנדראה טרינקיירי הודיע על סיום דרכו בבאמברג, באתר וואלה, 19 בפברואר 2018
↑  Brose, Trinchieri part ways, באתר הרשמי של היורוליג, 19 בפברואר 2018
↑  יהונתן אליהו‏, הפרופסור המטורף: אנדראה טרינקיירי מוביל את באמברג לעונה היסטורית, באתר וואלה, 31 במרץ 2016
אלכסנדר מלינוב

מלינוב כפי שצולם בשנת 1931, לאחר הקדנציה השלישית כראש ממשלה, עם מחליפו בתפקיד, ניקולה מושאנוב
אלכסנדר פבלוב מלינוב (בבולגרית: Александър Павлов Малинов ;‏ 3 במאי 1867, פנדקלי, בסרביה, האימפריה הרוסית – 20 במרץ 1938, סופיה, ממלכת בולגריה) היה עורך דין, שופט, שר וראש ממשלת בולגריה למשך שלוש תקופות כהונה מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ראשית חייו

מלינוב נולד בחבל בסרביה למשפחת מהגרים בולגרית וב-1891 סיים לימודי משפטים בעיר קייב. לאחר מכן שימש במשך מספר שנים שופט מחוזי ותובע, בעיר פלובדיב. בפלובדיב, נישא מלינוב ליוליה מלינובה וברבות הימים נולדו לזוג 5 ילדים, שלוש בנות ושני בנים. לאחר איחודו של המחוז עם נסיכות בולגריה, הצטרף מלינוב למערכת הפוליטית של הנסיכות הצעירה, כחבר המפלגה הדמוקרטית הבולגרית וב-1903, לאחר מות מנהיג המפלגה ומייסדה פטקו קרבלוב, נבחר לעמוד בראשה.
הקריירה הפוליטית

במשך רוב שנות כהונתו בתפקידים הציבוריים השונים, נודע מלינוב באוריינטצייה הרוסית שלו וראה באימפריה הרוסית וגם בברית המועצות לתקופה מסוימת, את המשענת של הממלכה הבולגרית במאבקים הפנים בלקניים, כשבראש מעייניו הייתה השמירה על עצמאות בולגריה, אשר הושגה לאחר כ-500 שנים של שליטה עות'מאנית.
בראשית המאה ה-20 כיהן מלינוב בממשלתו של פטר גודב כשר לעבודות ציבוריות וב-28 בינואר 1908 התמנה לתפקיד ראש ממשלת הקואליציה, אשר הובלה על ידי המפלגה הדמוקרטית. במהלך כהונתו ב-22 בספטמבר באותה שנה, הכריזה בולגריה על עצמאותה המלאה, מהאימפריה העות'מאנית ופרדיננד הראשון הפך מנסיך, למלך בולגריה. מלינוב פעל לביצוע השינויים הנדרשים בחוקת טרנובו, עם הפיכת בולגריה לממלכה וכיהן בין השנים 1910–1911, גם כשר החוץ והשר לענייני דתות של הממלכה.
הוא התנגד להתקרבות ביחסי הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה והתנגד בנחרצות לכניסת בולגריה למלחמת העולם הראשונה, תוך שהוא מנסה לשכנע את ראש הממשלה וסיל רדוסלאבוב לאמץ קו נייטרלי בסכסוך ובאמצעותו להשפיע על המלך פרדיננד הראשון.
באמצע 1918, כשענני התבוסה הבולגרית, כבר נתקדרו באופק וראש הממשלה רדוסלאבוב נאלץ להתפטר, נקרא מלינוב לעמוד בראש ממשלת מעבר כדי לנהל משא ומתן עם נציגי מדינות ההסכמה על תנאים הוגנים להפסקת אש. בתקופה זו אלכסנדר מלינוב מינה את יוסיף פאדנהכט לשר המשפטים ובכך הוא היה השר הראשון ממוצא יהודי בבולגריה המודרנית. מלינוב ומפלגתו נחשבו כוח מרכזי, מאזן ומתון יחסית בפוליטיקה הבולגרית, שנחלקה בין מפלגת העם והמפלגה הליבראלית הבולגרית הימניות שדחפו למלחמה, משמאל מפלגת האיכרים שקראה לבדלנות אל מול המעצמות והיה לה מצע חברתי רדיקלי, והמפלגה הקומוניסטית המתחזקת שהחלה לאמץ קו מיליטנטי כנגד משפחת המלוכה.
תבוסתו של הצבא הבולגרי בקרב דוברו פולה הביאה לפריצת החזית והחלשה משמעותית של העמדה הבולגרית, בהיעדר כל כוח מגן בגבולות הממלכה. מלינוב איבד את קלף המיקוח שלו במשא ומתן וכעת, נאלצה בולגריה להתחנן להפסקת אש. בראשית אוקטובר 1918 עלה לשלטון בוריס השלישי, לאחר שאביו פרדיננד אולץ להתפטר ואחד מצעדיו הראשונים המתוכננים, היה כניעה רשמית למדינות ההסכמה. מלינוב סירב להיות שותף למהלך, אשר נחשב מבחינתו כהשפלה בולגרית, הוא התפטר מתפקידו ב-28 בנובמבר ובמקומו מונה תאודור תאודורוב.
ב-1922 נעצר מלינוב ונכלא, בהנחיית ממשלו של אלכסנדר סטמבוליסקי, אשר ערך מסע ל"טיהור" בולגריה מכל הגורמים הצבאיים, הפוליטיים והכלכליים, אשר הביאו לתפישת מפלגת האיכרים לתבוסה במלחמת העולם הראשונה. ב-1923, שוחרר מכלאו לאחר ההפיכה הצבאית, אשר במהלכה נרצח סטמבוליסקי והצטרף לזמן קצר לממשלתו החדשה של אלכסנדר צאנקוב, כמנהיג מפלגת האיחוד הדמוקרטי החדשה, שהייתה ממשיכת דרכה של המפלגה הדמוקרטית. מלינוב הסתייג מהקו הנאו-פאשיסטי של הממשלה החדשה ופרש מהקואליציה.
אחריתו

השהות בכלא הבולגרי עשתה שמות במצבו הבריאותי של מלינוב והוא חזר לחיים הפוליטיים כשהוא סובל ממחלת לב שהלכה והחמירה.
ביוני 1931 הוא נקרא שוב לעמוד בראשות הממשלה בראש הגוש הלאומי והקים ממשלת קואליציה צרה ולה 150 צירים מתוך 283. ממשלתו פעלה לשיפור יחסיה של הממלכה עם שכנותיה ואף התקרבה במדיניותה לממלכת יוגוסלביה, תוך הבטחה לנקוט יד קשה נגד ארגוני מחתרת חצי-צבאיים, אשר פעלו מבולגריה במטרה "לשחרר" את מקדוניה ולהשיבה לחיקה של בולגריה.
המשבר הכלכלי החריף שפקד את בולגריה הביא גם לפירוקה של ממשלתו והוא נאלץ להתפטר בחודש אוקטובר. ניקולה מושאנוב התמנה לראשות הממשלה ומלינוב כיהן במשך 3 שנים כיושב ראש האספה הלאומית הבולגרית ונחשב ל"מוציא ומביא" בפוליטיקה הבולגרית של ראשית שנות ה-30, עד להפיכה הצבאית של הליגה הצבאית ב-12 במאי 1934. לאחר ההפיכה היה ממתנגדי המשטר האוטוריטרי שפעל בבולגריה ופעל להחזרתה למעמד של מונרכיה חוקתית.
מלינוב הלך לעולמו מדום לב ב-20 במרץ 1938 במהלך דיון בפרלמנט הבולגרי על קביעת מועד לבחירות חדשות. הוא נקבר בסופיה.
מלינוב והקהילה היהודית

לאלכסנדר מלינוב היו יחסים אוהדים לקהילה היהודית בבולגריה והוא ראה בבניה, אזרחים נאמנים לממלכה. מלינוב השתתף אישית בטקס חנוכת בית הכנסת הגדול בסופיה ב-23 בספטמבר 1909. ב-1937, בגבור האירועים האנטישמיים בבולגריה תוך התקרבותו של הממשל הבולגרי לגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקהילה היהודית לערוך סקר בקרב מדינאים, ראשי ציבור ומובילי דעת קהל בולגרים, כדי לבחון את חומרת הבעיה. מלינוב היה אחד מהאישים אליהם פנו והוא השיב, שתורת הגזע אינה עומדת במבחן המדע, לכל עם יש זכות קיום והאנטישמיות היא תולדה של בורות. מלינוב הוסיף וציין, שבולגריה שידעה כפייה מהי, אין בה מקום לאנטישמיות והקהילה היהודית היא קהילה נאמנה ושומרת חוק.
ראו גם

בולגריה במלחמת העולם הראשונה
אנדראה לאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1975 (בת 49) ארנולד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדראה לאו (באנגלית: Andrea Lowe; נולדה ב-1 במאי 1975) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

לאו נולדה בעיר ארנולד שבנוטינגהאמשייר. היא התחילה את הקריירה שלה בהופעה במחזה "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
ב-1993 הופיעה לאו לראשונה בסרט קולנוע לצדה של סמנתה מורטון, דרמה קומית בשם "The Token King" המתרחשת בבית ספר תיכון בנוטינגהאם. לאו גילמה את דמותה של ליידי אלינור לוק בשני פרקים בעונה השנייה של הסדרה "שושלת טיודור", בת אצולה שהייתה זמן מה מאהבת של המלך הנרי השמיני. ב-2009 שיחקה בתפקיד ויקי בסרט הטלוויזיה "The Unloved". בין השנים 2011 עד 2016 כיכבה בסדרת הדרמה של ITV "פקד בילוש באנקס" בתפקיד אנני קאבוט. היא שיחקה באותו תפקיד גם בסרט הפיילוט " DCI Banks: Aftermath" משנת 2010.
בתיאטרון הופיעה לאו במחזה "How the Other Half Loves" מאת אלן אייקבורן לצדם של ג'ני סיגרוב וג'ייסון מרלס שהוצג בתיאטרון הדוכס מיורק בתיאטראות וסט אנד שבלונדון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  | The Token King | קים | סרט טלוויזיה |
| 2000 | מהומה | Pandaemonium | אדית סאות'י |  |
| 2002 |  | Club Le Monde | שרה | Screen Production Associates |
| 2000 |  | Threesome | מלאני | סרט קצר |
| 2010 |  | Route Irish | רייצ'ל | Sixteen Films |
| 2013 |  | The Arbiter | קייט |  |
|  |  | Repeat After Me |  | Channel 4 Dogma Series |
|  |  | The Rover’s Return |  | Short End Films |
|  |  | The Perfect G |  | London Guildhall |
|  |  | Snorted |  | Goldsmiths College |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | רופאים | Doctors | ג'קי דין | בפרק "Second Chance" |
| 2000 |  | Nature Boy | קלייר ויטאקר | מיני-סדרה |
| 2000 |  | The Sleeper | דונה | מיני-סדרה |
| 2001 |  | Peak Practice | זואי תומסון | בפרק "Suffer the Little Children" |
| 2002 | תציל אותי | Rescue Me | מלאני וודס | סדרת טלוויזיה |
| 2002 |  | Fields of Gold | W.P.C | סרט טלוויזיה |
| 2004 | לא מלאכיות | No Angels | ג'וליה | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2004 |  | A Thing Called Love | ליז ליץ' | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2005 | מרק אהבה | Love Soup | טינה | בפרק "The Reflecting Pool" |
| 2006 |  | The Bill | לי ביוואן | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2006 |  | Murder City | הלן אוסבורן | בפרק "Death of a Ladies' Man" |
| 2006 | המפצח | Cracker | איליין ארצ'ר | סרט טלוויזיה |
| 2006 | מקום בו נמצא הלב | Where the Heart Is | זואי פלפס | סדרת טלוויזיה (9 פרקים) |
| 2007 | חוקי מרפי | Murphy's Law | קים גודול | סדרת טלוויזיה |
| 2007 | מיס מארפל | Agatha Christie's Marple | מורין | בפרק "Ordeal By Innocence" |
| 2008 | טורצ'ווד | Torchwood | קייטי | בפרק "Fragments" |
| 2008 | עדות אילמת | Silent Witness | אמילי רייט | בפרק "Terror" |
| 2008 | גיבורי-על מובטלים | No Heroics | ויקי | בפרק "Supergroupie" |
| 2008 | שושלת טיודור | The Tudors | ליידי אלינור לוק | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2009 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | נעמי | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2009 |  | The Unloved | ויקי | סרט טלוויזיה |
| 2010 |  | Accused | דונה ארמסטרונג | בפרק "Kenny's Story" |
| 2010 | פקד בילוש באנקס | DCI Banks: Aftermath | סמלת בילוש אנני קאבוט | פיילוט |
| 2011–2016 | פקד בילוש באנקס | DCI Banks | סמלת בילוש אנני קאבוט | סדרת טלוויזיה |
| 2012 |  | Love Life | לוסי | מיני-סדרה |
| 2014 | לואיס | Lewis | פיליפה גרווד | בפרק "The Lions of Nemea" |
| 2014 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | אווה גולד | בפרק "Let Us Prey" |
| 2017 | בידיים טובות | Trust Me | אלי סאטון | סדרת טלוויזיה |
| 2018 |  | Agatha Raisin | איב פמברי | בפרק "The Wizard of Evesham" |
| 2022 |  | Sherwood | טיילור | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

"How The Other Half Loves" (תיאטרון הדוכס מיורק בתיאטראות וסט אנד שבלונדון)
"Bash" (תיאטרון סיטיזן בגלאזגו)
"A Day In Dull Armour" (תיאטרון רויאל קורט)
"מסיבת יום הולדת" תיאטרון קרוסיבל בשפילד
"Lost and Found" (ריבר האוס בארן)
"Gong Donkeys" (תיאטרון בוש)
הערות שוליים

↑  Nottingham – Features – Andrea Lowe, star of Rescue Me. BBC (5 March 2002). Retrieved on 27 August 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11074054  GND: 1048536718  ISNI: 0000 0004 3071 9147  LCCN: no2014035975  NTA: 39252936X  SUDOC: 155069888  VIAF: 308178948   WorldCat (עם VIAF): 308178948
אריאל דוידוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 64 בערך) שימקנט 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית, עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (2003) 
 
אריאל דוידוב (נולד ב-1960) הוא מלחין ישראלי-רוסי-אמריקאי של מוזיקה קלאסית ומורה.
קורות חיים

אריאל דוידוב נולד במשפחה יהודית בשימקנט בקזחסטן, אז בברית המועצות.
בשנים 1975–1979 למד וסיים בהצטיינות לימודי מוזיקה במכללה למוזיקה בדושנבה בטג'יקיסטן, שם למד ניצוח ונגינת אקורדיון-באיאן. לאחר מכן, סיים בהצטיינות בשנת 1984 לימודי מוזיקולוגיה ותולדות המוזיקה במכון הממלכתי לאמנויות של טג'יקיסטן בדושנבה. בהמשך למד הלחנה ומוזיקולוגיה בקונסרבטוריון למוזיקה של סנט פטרסבורג עד שנת 1992, שם גם השתלם בלימודי המשך בהלחנה ותורת המוזיקה (לימודי "אספירנטורה") אצל בוריס טישנקו עד שנת 1994. בשנים 1985–1986 לימד ניצוח מקהלות במכללה הפדגוגית בדושנבה. בשנים 1986–1988 לימד מקצועות תאורטיים מוזיקליים במכללה למוזיקה בדושנבה, ובשנים 1992–1996 היה מדריך להלחנה ולתאוריית המוזיקה במחלקה הפדגוגית של הקונסרבטוריון סנט פטרסבורג.
בשנת 1994 התקבל כחבר באיגוד המלחינים של רוסיה ובשנת 1996 עלה לישראל. החל משנת 1997 הוא חבר באיגוד המלחינים הישראלים. בישראל, בשנים 1999–2003 עבד כעורך בהוצאה לאור של איגוד המלחינים הישראלים, ובשנים 2004–2005 לימד סולפג' ותורת המוזיקה בקונסרבטוריון של כפר יונה.
החל משנת 2005 חי בניו יורק בארצות הברית ומלמד כמורה פרטי הלחנה ונגינת פסנתר. בשנת 2003 זכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
דוידוב הלחין בין היתר סימפוניה אחת, קונצ'רטו לקונטרבס ותזמורת, ושלישייה לחלילית, סקסופון ופסנתר, הוא הלחין את היצירות המוזיקליות "פליטים" (1997), ראגאווי 1 לכלי מיתרים וכלי הקשה (1989), ראגאווי 2 לחלילית, נבל וקונטרבס (1991) ואחרות.
יצירות שלו בוצעו בארגנטינה, ישראל (בין השאר בהזמנת קרן פליציה בלומנטל), הודו, קזחסטן, טג'יקיסטן, רוסיה, ארצות הברית ומדינות אירופיות רבות.
פרסים ואותות הוקרה

פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (2003)
יצירות > לתזמורת

סימפוניה
קונצ'רטו לקונטרבס ולתזמורת
פואמות סימפוניות
פתיחות
- הפתיחה "אקסודוס" לתזמורת.
יצירות > במוזיקה למחול

סוויטה לבלט *עולם נפלא זה "
יצירות > מוזיקה קאמרית

שלישייה לחלילית, נבל וקונטרבס ראגאווי 2 "
שלישייה לחלילית, סקסופון אלטו ופסנתר "פליטים" (1993) מוקדשת לדושאן מיכאלק
הערות שוליים

↑  Ariel Davydov: Biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297128305171  LCCN: n2010065524  VIAF: 160056774   WorldCat (עם VIAF): 160056774
אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Анастасия Михайловна; נולדה ב-28 ביולי 1860 - מתה ב-11 במרץ 1922), הייתה בתו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ואשתו של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ביוגרפיה

אנסטסיה נולדה ב-28 ביולי 1860 בסנקט פטרבורג, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן, בתו של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן. בשנת 1862 מונה אביה לנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, ואנסטסיה גדלה בטביליסי עם ששת אחיה. לאנסטסיה היה קשר חזק מאוד עם אחיה הבכור ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ושניהם גילו עניין מיוחד באמנות.
ב-4 במאי 1878 התארסה אנסטסיה עם בן דודה מדרגה שנייה פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, וב-24 בינואר 1879 התחתנו השניים בארמון החורף בסנקט פטרבורג. נישואי השניים לא היו מוצלחים, עקב נטיותיו ההומוסקסואליות של פרידריך פרנץ, והתקפי האסתמה הרבים שהיו לו. בשנת 1883 מת חמיה פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1897 התאבד בעלה בקפיצה לנהר בזמן שהותם בקאן בצרפת, ובנם פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו, תוך שגיסה יוהאן אלברכט, דוכס מקלנבורג-שוורין משמש כעוצר בשמו עד לבגרותו. לאחר מות בעלה העדיפה אנסטסיה להתגורר בעיקר בריביירה הצרפתית, ונדדה בין פריז, לונדון וסנקט פטרבורג.
בשנת 1902 ניהלה רומן עם מזכירה האישי ולדימיר אלכסנדרוביץ' פאלטוב, ואף נכנסה להריון ממנו. בתחילה ניסתה אנסטסיה לטעון שמדובר בגידול, ולאחר מכן טענה שנדבקה באבעבועות רוח, ומשום כך שהתה בהסגר, וב-23 בנובמבר אותה שנה ילדה אנסטסיה בניס את בנה אלקסיס לואי דה ונדן, שנשלח ללמוד בפנימיה בנורמנדי.
בשנת 1905 התחתנה בתה צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. מכיוון שאנסטסיה הייתה מסוכסכת עם וילהלם השני, הותר לה לשהות בברלין רק בעת החתונה, ולאחר הולדת נכדה הראשון. בשנת 1908 מת אביה מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בקאן, ואנסטסיה ירשה את כל רכושו הרב, ואת אחוזתו בקאן.
זמן קצר קודם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקרה אנסטסיה את אחיה מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בלונדון, ומשם שלחה מכתב לניקולאי השני, קיסר רוסיה שהיא מקווה שלא תפרוץ מלחמה ושתוך כמה ימים יוכלו שוב להיפגש כל המשפחה. לאחר פרוץ המלחמה העדיפה לעבור למקום נייטרלי, משום שבצרפת נחשבה לנתינה גרמנית, ומאידך לגרמניה לא רצתה לחזור, עקב מוצאה הרוסי, ומשום כך עברה ללוזאן שבשווייץ, ואילו אחוזתה בקאן הפכה לבית חולים צבאי. בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית איבדו בנה ובתה את שלטונם, ומאידך בעקבות המהפכה הרוסית נרצחו שלושה מאחיה.
בשבוע הראשון של מרץ 1922 חלתה אנסטסיה, חטפה התקף שבץ, וב-11 במרץ מתה בגיל 61.
משפחתה

ב-24 בינואר 1879 התחתנה אנסטסיה עם פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדו 3 ילדים:
אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1879–1952), התחתנה עם כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק.
פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1882–1945).
צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1854–1920), התחתנה עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
אלברט פיץ' בלוהוס

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1829 מילפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  24 בנובמבר 1883 (בגיל 54) Auburndale, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן 
 
אלברט פיץ' בלוהוס (באנגלית: Albert Fitch Bellows‏;  20 בנובמבר 1829 – 24 בנובמבר 1883) היה צייר נוף אמריקאי מאסכולת נהר ההדסון.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

בלוהוס נולד במילפורד, מסצ'וסטס. הוא למד לראשונה אדריכלות, ובשנת 1849 הפך לשותפו של אדריכל מבוסטון ג'ון טוול בחברת Towle & Bellows. עם זאת, הוא פנה במהירות לציור. בין השנים 1850 עד 1856 למד בבית הספר לעיצוב של ניו אינגלנד בבוסטון. הוא התפטר מתפקידו ונסע ללמוד באירופה ובילה בפריז ובאקדמיה המלכותית באנטוורפן וכן באנגליה. הוא הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב [1] בשנת 1857, והיה חבר מלא בשנת 1861.
ביוגרפיה > חזרה לניו יורק

בלוהוס התיישב בעיר ניו יורק בשנת 1858 בשובו לאמריקה. את רוב הקריירה שנותרה בילה בניו יורק, אם כי עבר לזמן קצר לבוסטון. בשנת 1859, הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כעמית, והפך לחבר מן המניין בשנת 1861. הוא ביקר שוב באירופה בשנת 1867. בניו יורק החזיק סטודיו באותו בניין כמו רבים מציירי אסכולת נהר ההדסון, אמני בית הספר של אותה תקופה.
אסכולת נהר הדסון

עבודתו הנופית בשנות ה -60 של המאה ה-19 היא כולה במסורת אסכולת נהר ההדסון המאוחרת, אם כי הוא תיאר אנשים בצורה בולטת יותר בנופיו מאשר רוב האמנים האחרים. הוא הצטיין בסצנות פיגורטיביות.
בלוהוס היה שונה גם מרוב אמני האסכולה בכך שהוא התמחה בצבעי מים, וחיבר ספר בנושא, ״ציור בצבעי מים: כמה עובדות ביחס לעמידותם״. בסופו של דבר הוא שמר על שני אולפנים. אחד לציורי שמן ואחד לצבעי מים. הוא היה חבר באגודת צבעי המים האמריקאית, וחבר כבוד בחברה המלכותית הבלגית לצבעי מים.
בלוהוס שלט גם בליתוגרפיה - יחד עם סמואל קולמן, הוא היה אולי האמן היחיד האחר שעשה זאת - והפך לחבר במועדון התחריטים בניו יורק, באגודת פילצ'רדס בפילדלפיה ובחברה המלכותית של הציירים-תחריטים וחרטים בלונדון, אנגליה, ארגון מקצועי מוערך שבין חבריו היו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר ופרנסיס סימור האדן.
הוא לימד אמנות ובין תלמידיו הייתה וירג'יניה גרנברי.
מוות

הוא נפטר באוברנדייל, מסצ'וסטס, ב־24 בנובמבר 1883.
גלריה

חזרת הבן האובד
מרכבה בניו-אינגלנד
מסיבת חתונה
הערות שוליים

1 2  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Bellows, Albert F.". Encyclopædia Britannica. 3 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 705.
↑  Virginia Granbery (1831-1921) | White Mountain Art & Artists (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509868505171  DSI: 305  GND: 1178486184  ISNI: 0000 0000 6706 8553  LCCN: n86825123  RKD: 6296  SNAC: w6dz2cjp  ULAN: 500016334  VIAF: 50722121   WorldCat (עם VIAF): 50722121
אמילי סאז'י-ברבה

אמילי סאז'י ליניאן (בספרדית-קטלאנית: Emili Sagi Liñán, לעיתים נקרא בשם "אמיליו" (Emilio); 15 במרץ 1900, בוליבר שבארגנטינה – 25 במאי 1951, ברצלונה שבספרד) היה כדורגלן קטלאני שנודע בכינוי סאז'י-ברבה (Sagi-Barba), על שם אביו, אמיליו סאז'י ברבה, שהיה זמר בריטון. סאז'י, שתופקד בעמדת הקיצוני השמאלי, שיחק במשך כל הקריירה שלו בברצלונה, תחילה בין 1916 לבין 1919 ולאחר מכן בין 1921 לבין 1932.