stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להקת האופרה של קארל רוזה
שנים ראשונות

ב-1872 חזרו בני הזוג רוזה לאנגליה וגם ביקרו באירופה ובמצרים. ב-1 בספטמבר של 1873 חנכו את "להקת קארל רוזה" בביצוע "מריטאנה" של ויליאם וינסנט ואלאס במנצ'סטר ואחר יצאו לסיורי הופעות באנגליה ובאירלנד. המדיניות של רוזה הייתה להציג אופרות באנגלית, וזה נשאר הנוהל הקבוע בלהקה. פארפה מתה בעת לידה בינואר 
1874. רוזה נישא בשנית ב-1881 לג'וזפין ולשניים נולדו ארבעה ילדים. העונה הראשונה של הלהקה בלונדון נפתחה בתיאטרון הנסיכה בספטמבר 1875, בהצגת נישואי פיגארו של מוצרט, עם צ'ארלס סאנטלי בתפקיד פיגארו ורוז הרסי בתפקיד סוזאנה. ב-1876 העלה רוזה עונה שנייה בלונדון, ובה העלה הפקה ראשונה באנגלית של ההולנדי המעופף מאת וגנר, עם סאנטלי בתפקיד הראשי.
במשך חמש-עשרה השנים הבאות קצרה הלהקה הצלחות וביקורות חיוביות, בסיורים בערי שדה ובעונות בלונדון, במקרים רבים בשילוב עם אוגוסטוס האריס בתיאטרון דרורי ליין. כה גדולה הייתה הצלחת הלהקה, שבתקופה מסוימת פעלו שלוש להקות קארל רוזה נודדות. באוקטובר 1892 קיבלה להקת גראנד אופרה של רוזה אות הוקרה מלכותי והופיעה ב"בת הגדוד" של דוניצטי בארמון בלמוראל. זמרת הסופרן הצרפתיה-אמריקאית זלי דה לוסאן שרה בתפקיד הגיבורה, מארי, ואנייסלי קוק "שיעשע לאין שיעור את המלכה ויקטוריה בתפקיד הסמל סולפיס". ב-1880 כתב ג'ורג' גרוב, עורך מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים: "הקפדנות שבה מוצגות היצירות על הבמה, מספר החזרות, המוניטין של המבצעים ומצוינותם מתחילים לשאת את הפרי שהם זכאים לו בדין, וללהקת האופרה של קארל רוזה נשקף עתיד מזהיר של מוסד אנגלי קבוע."
הלהקה הביאה לראשונה לאנגליה יצירות רבות חשובות מרפרטואר האופרה ובמהלך השנים העלתה כ-150 אופרות. מלבד סאנטלי והרסי, היו בלאנש קול, מיני הוק, ג'ורג'ינה ברנס, ג'וזף מאס, בארטון מקגוקין, ג'וליה וורוויק וויליאם לודוויג בין הזמרים המפורסמים ששמם נקשר בזה של הלהקה בשנותיה הראשונות. הצלחותיה כללו הפקות של "שני הימים" של כרוביני (1875), ההולנדי המעופף (1876) עם סאנטלי בתפקיד הראשי, ההפקה הראשונה באנגלית של כרמן (1879), בכיכובם של סלינה דולארו בתפקיד כרמן ודורווארד ללי בתפקיד דון חוסה, "ריאנצי" (1879), לוהנגרין (1880) וטנהויזר (1882) (שלושתן מאת וגנר). אלברטו ראנדגר כיהן כמנהל מוזיקלי של הלהקה בשנים 1879 עד 1885.
הלהקה גם עודדה וקידמה יצירות חדשות מאת מלחינים אנגלים. "פולין" ב-1876 (פרדריק היימן קוֹוֶן), "אסמרלדה" ב-1883 (ארתור גורינג תומאס), "קולומבה" ב-1883 ו"הטרובאדור" (אלכסנדר מקנזי) ו"צלייני קנטרברי" ב-1884 (צ'ארלס ויליירס סטאנפורד) היו חמש מן האופרות שהזמינה הלהקה. אופרות אנגליות מוקדמות יותר מאת ואלאס, מייקל באלף וג'וליוס בנדיקט נכללו גם הן ברפרטואר הלהקה; לא רק יצירות סטנדרטיות כמו "הנערה הבוהמית" ו"מאריטאנה", אלא גם אופרות פחות מוכרות כמו "סאטאנלה" של באלף (1858) ולורליין" של ואלאס (1860).
מות רוזה והמשך פעילות הלהקה

קארל רוזה מת לפתע בפריז, ב-30 באפריל 1889, ונקבר בבית הקברות הייגייט בלונדון. שנתים לפני מותו הפך רוזה את מיזם האופרה שלו לחברה בע"מ, שהייתה מצב פיננסי ואמנותי איתן בעת מותו. המילטון קלארק התמנה למנצח הלהקה ב-1893. ב-1897 העלתה הלהקה את הביצוע הבריטי הראשון של לה בוהם מאת פוצ'יני במנצ'סטר בפיקוח המלחין. לאחר זאת הגישה הלהקה עונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, במחירים מוזלים, שנועדה למשוך את "ההמונים" לאופרה.
בשנת 1900 פקדו את הלהקה קשיי מימון, שמהם חילצו אותה המנצח ולטר ואן נורדן ואחיו אלפרד, שלקחו לידיהם את הלהקה ושיקמו את רמתה הקודמת, כספית ואמנותית. הלהקה הופיעה בשתי עונות בקובנט גארדו ב-1907-08 וב-1909, שכללו הפקות חדשות של "טנהויזר" וטריסטן ואיזולדה בניצוחו של אז'ן גוסנס הבן. הלהקה שרדה את מלחמת העולם הראשונה ואת מותו הפתאומי של המנצח ולטר ואן נורדן בשנת 1916, בעת סיור הופעות בערי השדה הבריטיות. הרבה זמרים בריטיים צעירים הצטרפו ללהקה, בהם אוליב גילברט, גווין פארי ג'ונס ואווה טרנר, שהופיעה כ"צ'ו-צ'ו-סאן" במאדאם באטרפליי של פוצ'יני וכ"סנטוצה" באבירות כפרית של מסקאני, בשלוש עונות בקובנט גארדן לאחר המלחמה.
ב-1924, לאחר עוד משבר פיננסי, היה ה. ב. פיליפס לבעליה של הלהקה ולמנהלה, ובניהולו חזר מעמדה הפיננסי של הלהקה והתייצב. עונות קבע בלונדון התחלפו לסירוגין בסיורים נרחבים במחוזות אנגליה בשנות ה-20' וה-30'. בשנות מלחמת העולם השנייה נאלצה הלהקה לבטל הפקות אחדות, אך המשיכה להופיע בלונדון ובערי השדה. בין הזמרים בשנות ה-30' וה-40' היו דורה לאבטה, ג'ואן האמונד, הדל נאש, נורמן אלין ואוטקאר קראוס. בין המנצחים היו הפליטים וולטר זוסקינד (1942-44), וילם טאוסקי (1945-49) ופיטר גלהורן.
- קץ הלהקה הישנה והולדת החדשה

פיליפס מת בשנת 1950. ב-1953 נוסדה קרן קארל רוזה בשותפות עם המועצה הבריטית לאמנויות, שהסכימה לתמוך בלהקה, בניהול אלמנתו של פיליפס, אנט. הלהקה הופיעה בתיאטרון סדלר'ס ולס בעונות 1955 ו-1956. המנהל המוזיקלי בשנות ה-50' היה ארתור האמונד. בין הזמרים בתקופה זו היו הסופרן הדרמטי רות פקר והטנור צ'ארלס קרייג. ההפקות היו מסורתיות, אבל הרפרטואר כלל כמה אופרות שלא היו שכיחות בביצוע, כמו "מאנון לסקו" של פוצ'יני ו"בנבוונוטו צ'ליני"של ברליוז.
אנט פיליפס פרשה מתפקידה כמנהלת הלהקה ב-1957 ובמקומה בא פרופסור האמפרי פרוקטר-גרג.
בו בזמן הגיש הוועד המנהל של האופרה של סדלר'ס ולס הצעה למיזוג שתי להקות האופרה. הצעה זו חוללה סערה בכמה חוגים אופראיים, והמנהל המוזיקלי של סדלר'ס ולס, אלכסנדר גיבסון והמנהלים האדמיניסטרטיביים נורמן טאקר וסטיבן ארלן התפטרו במחאה. בתגובה למהומה שקמה, ניסתה גם האופרה הלאומית של ויילס להתמזג עם האופרה של קארל רוזה. גלי הזעם שחולל ניסיון זה הביאו להתפטרותם של פרוקטר-גרג, יו"ר קרן קארל רוזה, דונלד וולפיט ושניים מנאמני הקרן. המועצה לאמנויות, שהואשמה בבית הלורדים בכך ש"עשו כמיטב יכולתם לחסל סופית את להקת קארל רוזה", משכו את המענק שהובטח ללהקה..קרן קארל רוזה גייסה כספים באופן פרטי וקידמה עונה בת חודש אחד בתיאטרון הנסיכה ב-1960, אבל המסך האחרון ירד על הלהקה אחרי דון ג'ובאני ב-17 בספטמבר 1960. סדלר'ס ולס סיפחה אליה כמה מחברי הלהקה ורבים ממועדי הסיורים שלה.
הלהקה החדשה, האופרה של קארל רוזה בע"מ, החלה לפעול בשנת 1997, בניהולו האמנותי של פיטר מולוי. מאז היא מופיעה בתיאטרון וסט אנד ויוצאת לסיורי הופעות באנגליה וברחבי העולם, ברפרטואר חדש הכולל אופרטות של גילברט וסאליבן. ואפילו אופרות רציניות כמו לה בוהם, לעיתים קרובות בשפות המקור. המנצחים בתקופה האחרונה היו דייוויד ראסל האלם ומרטין הנדלי. המנהל הוא מרטין וסט.
הערות שוליים

↑  Legge, R. H., rev. John Rosselli. "Rosa, Carl August Nicholas (1842–1889)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004, accessed 14 October 2009
↑  קרול רוזן, הערך "להקת האופרה של קארל רוזה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  קרול רוזן
↑  קרול רוזן
↑  קרול רוזן
↑  Stone, David. "Hamilton Clarke", Who Was Who in the D'Oyly Carte Opera Company, 15 October 2001
↑  "Theatre Royal", The Manchester Guardian, 23 April 1897, p. 6. The work in its English translation was entitled "The Bohemians".
↑  "On the Foreign Stage:Carl Rosa Opera Company Has a Successful Run at Covent Garden", The New York Times, 31 October 1897, p. 11, accessed 14 October 2009
↑  Hope-Wallace, Philip. "Manon Lescaut", The Manchester Guardian, 23 April 1958, p. 5; and "A Neglected Masterpiece," The Manchester Guardian, 10 April 1957, p. 7
↑  The Times, 20 September 1957, p. 5
↑  The Times, 28 October 1957, p. 8
↑  The Times, 1 March 1958, p. 6
↑  The Times, 11 March 1958, p. 3
↑  The Manchester Guardian, 28 November 1958, p. 2
↑  The Times, 26 September 1958, p. 4
↑  Goodman and Harewood, pp. 11–12
↑  "A Brief History", carlrosaopera.co.uk, 2009
↑  Shepherd, Marc. Carl Rosa at A Gilbert and Sullivan Discography, accessed 14 October 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315945010   WorldCat (עם VIAF): 315945010 
קריקטורה של קארל רוזה מתוך "אנטר'אקט', 1887
קברו של קארל רוזה, בית הקברות הייגייט, לונדון.
קארל רוזה נבהל משד האופרה האיטלקית בקריקטורה משנת 1886, מאת אלפרד ברייאן
כריסטיאן אוגוסט לורנץ

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1749 סונדרבורג, דנמרק 
 פטירה:  8 במאי 1828 (בגיל 78) קופנהגן, דנמרק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  Peder Als, Johan Edvard Mandelberg 
 יצירות ידועות:  The Most Terrible Night. View of Kongens Nytorv in Copenhagen During the English Bombardement of Copenhagen at Night between 4 and 5 September 1807, The Political Tinker 
 
כריסטיאן אוגוסט לורנץ (בדנית: Christian August Lorentzen;‏ 10 באוגוסט 1749 – 8 במאי 1828) היה צייר דני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

כריסטיאן אוגוסט לורנץ נולד בסנדרבורג, דנמרק. הוא היה בנם של הנס פיטר לורנץ ומריה כריסטינה הנסדטר. אביו היה שען. הוא הגיע לקופנהגן בסביבות 1771, שם הוא נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות, אך לא ברור אם קיבל הכשרה רשמית. לאחר שהגיע לקופנהגן, שימש עד מהרה כצייר דיוקנאות. בשנים 1779 עד 1782 יצא לנסיעות כדי לפתח את כישוריו, וביקר בהולנד, באנטוורפן ובפריז שם העתיק עבודות של מאסטרים ותיקים. בשנת 1792 נסע לנורווגיה כדי לצייר לקוחות פוטנציאליים.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שחזר הביתה בשנת 1782, הוא הפך לאמן רב תכליתי. במספר ציורים, כגון "קרב קופנהגן". 1801, במוזיאון ההיסטורי הלאומי הדני ו"הלילה הנורא". 1807, בגלריה הלאומית הדנית, הוא תיעד אירועי מפתח מהמלחמות האנגליות בין 1801 ו-1814.
מאוחר יותר בקריירה, צייר בעיקר דיוקנאות, נופים וסצנות מתוך הקומדיות של לודוויג הולברג (1684–1754).
הוא היה פרופסור באקדמיה המלכותית בקופנהגן משנת 1803 ועד מותו בשנת 1828.
הוא עקב אחרי ניקולאי אבידגור (1743–1809) כמנהל האקדמיה בשנים 1809–1810.
הוא השפיע על הדור הבא של ציירים כמו מרטינוס רורבי (1803–1848).
הערות שוליים

↑  Carl Frederik Bricka, 375 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn), runeberg.org (בדנית)
↑  "C.A. Lorentzen"
↑  C.A. Lorentzen | lex.dk, Den Store Danske (בדנית)
↑  "Martinus Rørbye"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90339742  GND: 130141399  ISNI: 0000 0001 1653 4072  KulturNav: 4bdf27c4-8da5-4c85-b69a-92daaf0c7a34  RKD: 50911  SUDOC: 198189494  ULAN: 500023667  VIAF: 60181263   WorldCat (עם VIAF): 60181263
כדור הארץ תחילה!

| --- | --- |

 פעילות:  הגנת הסביבה
 תחום:  environment 
 מדינה:  פעיל במעל ל-19 מדינות
 מייסדים:  דייב פורמן מייק רוסלה האוויי וולקה
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים)
 !Earth First
 
כדור הארץ תחילה! (באנגלית: !Earth First) הוא ארגון שמירת סביבה רדיקלי שצץ בדרום-מערב ארצות הברית ב-1979, והוקם רשמית ב-4 באפריל 1980 על ידי דייב פורמן (Dave Foreman), מייק רוסלה (Mike Roselle), האוויי וולקה (Howie Wolke), בארט קוהלר (Bart Koehler) ורון קזר (Ron Kezar).
קבוצות של הארגון פעילות בארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה, הולנד, בלגיה, הפיליפינים, צ'כיה, הודו, מקסיקו, צרפת, גרמניה, ניו זילנד, פולין, ניגריה, סלובקיה, אירלנד, איטליה וספרד.
את ההשראה לרעיונותיהם קיבלו קבוצת הפעילים מספרה של רייצ'ל קרסון "אביב דומם", מספרי הטבע של אלדו לאופולד ומהספר "כנופיית המקלות בגלגלים" מאת אדוארד אבי. הקבוצה שכללה את פעיל איכות הסביבה דייב פורמן, חבר מפלגת הצעירים הבינלאומית (Youth International Party) לשעבר מייק רוסלה, נציגי הארגון חברת הטבע הבראשיתי (Wilderness Society) מויומינג האוויי וולקה ובארט קוהלר ועובד לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management), רון קזר, התגבשה במהלך מסע משותף במיניבוס של דייב פורמן מהשמורה הביוספרית אל פינקטה וגראן דסיירטו דה אלטר בצפון מקסיקו לאלבקרקי בניו מקסיקו, וקבעו אז את המוטו של הארגון: "אין התפשרות בהגנה על אמא אדמה!" ("No Compromise in Defense of Mother Earth!").
הקמת הארגון הייתה תגובה למה שהפעילים חשו כבגידה של פעילי הזרם המרכזי בתנועה לאיכות הסביבה במהלך תכנון "RARE II" (תוכנית שירות היערות לאזורים שיוקצו לשמירה שלא יסללו בהם כבישים). החזון של הפעילים היה תנועה מהפכנית שתקצה שמורות אקולוגיות בשטחים של מיליוני אקרים בכל רחבי ארצות הברית. רעיונותיהם התבססו על העקרונות העיקריים של ענף המדע החדש "הבסיס המדעי לשמירת הטבע" (conservation biology), שפותח על ידי מדענים דוגמת הביולוג האמריקני אדוארד וילסון (E.O. Wilson) במהלך עשרים השנים קודם לכן, אבל שהקבוצות לשימור הסביבה התמהמהו לאמץ. הרעיונות התגבשו במהלך מסע רגלי מפרך יחד, כשהקבוצה הייתה בדרכה לאלבקרקי. "לפתע צעק פורמן "כדור הארץ תחילה!", ובתגובה צייר רוסלה לוגו של אגרוף קמוץ ירוק, העבירו לחזית המיניבוס, וכך הוקם כדור הארץ תחילה!"
"כדור הארץ תחילה!" מאז 1990

מאז 1990 מושפעת הפעילות בתנועת "כדור הארץ תחילה!" יותר ויותר מהפילוסופיה המדינית האנרכיסטית. השינוי גרם לשינוי בכלי התקשורת העיקרים של הארגון באזורים השונים, סלידה מהנהגה מאורגנת, או ממבנה מנהלי, ומגמה חדשה של זיהוי "כדור הארץ תחילה!" כתנועה ולא כארגון. הכיוון של הפיכת "כדור הארץ תחילה!" לתנועת זרם מרכזית גרם לכמה מהחברים בארגון שסירבו לוותר על השימוש בפעולות העוברות על החוק לפרוש ולהקים ארגון מיליטנטי המכונה החזית לשחרור כדור הארץ. מרבית החברים ב"כדור הארץ תחילה!" דוגלים באקטיביזם מקומי מבוזר המבוסס על כללי המוסר הקהילתנים בעוד שיריבי הארגון מאפיינים את הארגון כמבצע סוג של טרור. אחד מהמבקרים הראשונים של השינוי בטקטיקות של "כדור הארץ תחילה!" האשים אחר-כך שה-FBI החדיר לארגון במכוון את התפיסה של אי-אלימות.
בחלקים שונים של ארצות הברית יצרו תושבים פרטיים וקבוצות קטנות גרעינים לפעולות פוליטיות עממיות, שנשאו אופי חוקי – מחאות, ערעורים משפטים על מכירת עצים ומסעות תעמולה חינוכיים או אופי של מרי אזרחי – התנחלות על עצים, חסימת כבישים וחבלה – שחלק מחברי "כדור הארץ תחילה!" כינו "אקוטג'" (ecotage – הלחם של אקולוגיה וסבוטג' - חבלה), בטענה כי פעולות אלו נושאות אופי הגנתי משום שהן מגינות על האקולוגיה (באנגלית ecodefense). לעיתים קרובות אמצעי הפעולה הישירה שימשו בעיקר כטקטיקה קצרת טווח שמטרתה לעכב הרס אפשרי לסביבה עד אשר תביעות משפטיות שהוגשו על ידי הארגון יתנו פתרון ארוך טווח לבעיה. הטקטיקות שנקטו חברי הארגון כללו חסימות כבישים, חברי הארגון שכבלו את עצמם לציוד הכבד, התנחלות על עצים, וחבלה במכונות.
"כדור הארץ תחילה!" השתמש בביטאון הארגון על מנת לספק מידע על פעולות חבלה דוגמת נעיצת יתדות בעצים (tree-spiking – טקטיקה שנועדה לחבל בציוד הכריתה) וחבלה בציוד מכני (monkeywrenching או ecotage), טקטיקות שגרמו לפציעות של עובדים, אם כי לא הייתה כל הוכחה למעורבות של "כדור הארץ תחילה!" בפעולות אלו. בשנות ה-90 הובילה ג'ודי בארי את הסניפים של "כדור הארץ תחילה!" בצפון קליפורניה ובדרום אורגון להודיע על התנגדות לפעולות מסוג זה, בטענה שהן מזיקות לניסיון ליצור ברית עם העובדים ועסקי כריתת עצים קטנים על מנת להילחם בחברות הכריתה הגדולות בצפון קליפורניה.
"כדור הארץ תחילה!" מאז 1990 > הפיצוץ במכוניתה של ג'ודי בארי

ב-1990 התפוצצה פצצה במכוניתה של ג'ודי בארי שסדקה את אגן הירכיים שלה ופצעה פעיל עמית בשם דריל צ'רני (Darryl Cherney). בארי וצ'רני נאסרו אחר-כך לאחר שהמשטרה וה-FBI חשדו כי היה מדובר ב"תאונת עבודה" וכי השניים הובילו את הפצצה במכוון במכונית. בארי טענה כי קיצוניים שהתנגדו לפעולותיה למען שימור הסביבה הניחו את הפצצה במכוניתה במטרה להורגה. התיק נגדם נסגר בסופו של דבר בשל חוסר ראיות. בארי נפטרה ב-1997 מסרטן השד, אבל התביעה המשפטית הפדרלית שיזמה בארי כנגד ה-FBI ומשטרת אוקלנד נמשכה גם אחרי מותה והסתיימה ב-2002 בפסק דין של חבר המושבעים שפסק ליורשיה ולדריל צ'רני פיצויים בשווי 4.4 מיליון דולרים. 80% מהפיצויים היו בשל הפרת זכויותיהם החוקיות על פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית על ידי ה-FBI והמשטרה, שניסו להכתים אותם בכלי התקשורת באמצעות הצגתם כקיצונים אלימים למרות עדויות בשפע שסתרו דימוי זה. אירוע הפיצוץ לא פוענח.
ב-21 במרץ 2011 הורה שופט פדרלי אמריקני בקליפורניה ל-FBI לשמור את הראיות שברשותו בנוגע לפיצוץ המכונית. ה-FBI התכוון להשמיד את כל הראיות בתיק.
פעולות חבלה בהן השתתפו חברים מ"כדור הארץ תחילה!" > אתר הסקי טליורייד

ונדלים שהזדהו כחברים ב"כדור הארץ תחילה!" גרמו לסגירת מגרשי גולף חדשים שנבנו על אדמת ביצה באתר הסקי טליורייד (Telluride Ski Resort) בעיירה מאונטיין וילאג' (Mountain Village), סמוך לטליורייד בקולורדו. תוך שימוש בחומר כימי לא מזוהה ריססו הוונדלים כתובות כדוגמת "כדור הארץ תחילה!" "היידיוק חי" ("Hayduke lives") ו"רון אתה חזיר" (Ron you pig") על 11 מגרשים. בהקשר לאירוע התקבל במערכת העיתון המקומי Telluride Daily Planet מכתב חתום "כדור הארץ תחילה!" שבו נטען שרכבל הסקי חובל באמצעות שימוש במבער על הכבלים של הרכבל, שגרם להחלשתם.
פעולות חבלה בהן השתתפו חברים מ"כדור הארץ תחילה!" > אתר הסקי פיירפילד סנובול

חבר "כדור הארץ תחילה!" מרק דייוויס (Mark Davis) נשפט בבית משפט פדרלי והודה בהרס רכוש מתוך כוונת זדון באתר הסקי פיירפילד סנובול (Fairfield Snowbowl Ski Resort) סמוך לפלגסטף באריזונה. דייוויס הואשם ב"שימוש במבער על מנת לחתוך את הבסיס של העמוד העליון של רכבל הכיסאות הראשי בסנובול ב-25 באוקטובר 1988.
פעולות חבלה בהן השתתפו חברים מ"כדור הארץ תחילה!" > תחנות כוח ומפעלי נשק גרעיניים

בנוסף לפגיעה באתר הסקי נאשם דייוויס ונשפט לשש שנות מאסר בשל פגיעה בעמודי מתח גבוה במטרה להזיק למפעל הנשק הגרעיני "Rocky Flats Nuclear Weapons Plant" ולתחנות הכוח הגרעיניות "Diablo Canyon Nuclear Generating Facility" ו-"Palo Verde Nuclear Generating Station".
לקריאה נוספת > ספרים על השנים הראשונות של הארגון

Davis, John, ed. The Earth First! Reader: Ten Years of Radical Environmentalism (1991) (ISBN 978-0-87905-387-1)
Foreman, David. Confessions of an Eco-Warrior (1991) (ISBN 978-0-517-88058-6)
Foreman, David. Ecodefense: A Field Guide to Monkeywrenching (1985) (ISBN 978-0-9637751-0-8)
Manes, Christopher. Green Rage: Radical Environmentalism and the Unmaking of Civilization (1990) (ISBN 978-0-316-54532-7)
Scarce, Rik. Eco-Warriors: Understanding the Radical Environmental Movement (2006) (ISBN 978-1-59874-028-8)
Wall, Derek. Earth First! and the Anti-Roads Movement: Radical Environmentalism and Comparative Social Movements  (1999) (ISBN 978-0415190640)
Zakin, Susan. Coyotes and Town Dogs: Earth First! and the Environmental Movement (1993) (ISBN 978-0-8165-2185-2)
לקריאה נוספת > ספרים על הארגון אחרי שנות ה-90

EF! Publications. Do or Die (אורכב 09.02.2014 בארכיון Wayback Machine) - Voices from the Ecological Resistance (ISBN 0-9545662-0-3) (ISSN 1462-5989)
Bari, Judi. Timber Wars (1994) (ISBN 978-1-56751-026-3)
Lee, Martha. Earth First!: Environmental Apocalypse (1995) (ISBN 978-0-8156-0365-8)
Scarce, Rik. Eco-Warriors: Understanding the Radical Environmental Movement (2006) (ISBN 978-1-59874-028-8)
Wall, Derek Earth First and the Anti-Roads Movement (1999) (ISBN 978-0-415-19064-0)
Chadwick, Paul "Concrete: Think Like A Mountain"
King, Elli (Editor) LISTEN: The Story of the People at Taku Wakan Tipi and the Reroute of Highway 55 or The Minnehaha Free State(2006)
לקריאה נוספת > ספרים המבקרים את הארגון

Arnold, Ron. Ecoterror: The Violent Agenda to Save Nature (1997) (ISBN 978-0-939571-18-5)
Bradford, George. How Deep is Deep Ecology? (1989) (ISBN 978-0-87810-035-4)
Clausen, Barry. Walking on the Edge: How I Infiltrated Earth First! (1994) (ISBN 978-0-936783-12-3)
Coleman, Kate. The Secret Wars of Judi Bari (2005) (ISBN 978-1-893554-74-0)
הערות שוליים

1 2  Earth First! A Founder’s Story
↑  Contacts | Earth First! Action Reports
↑  התרגום לעברית מתבסס על שם הקורס בנושא זה באוניברסיטת תל אביב
1 2  Earth First! 1985
↑  Nonviolence and Its Violent Consequences
↑  Is the biographer of activist Judi Bari a tool of the right -- or just a skeptical liberal?
↑  FBI, Oakland handed defeat in Bari lawsuit
↑  Earth First! DemocracyNow.Org
1 2  Grey green
↑  Earth First! Action Reports
↑  Do or Die - Voices from the Ecological Resistance
↑  Genetic Engineering Network
↑  http://www.peatalert.org.uk peat alert in south Yorkshire]
↑  Plane Stupid - bringing the aviation industry back down to earth!
↑  במקור rednecks, כינוי גנאי לכפריים לבנים חסרי השכלה מדרום ארצות הברית
↑  היידיוק הוא אחד מגיבורי הספר כנופיית המקלות בגלגלים, ו"היידיוק חי" הוא שם ספר ההמשך
↑  משפט שהרמיוני אומרת לרון ויזלי בסדרת הארי פוטר והתייחס למנהל אתר הסקי רון אלרד
↑  Vandals Force Closing of New Golf Course
1 2  Man Gets 6 Years in Plot to Damage A-Plants
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260659405171  GND: 4580988-4  LCCN: no88006337  VIAF: 150158551   WorldCat (עם VIAF): 150158551 
מעצר במזחים של ליברפול, כשהמפגינים השתלטו על העגורנים ברקע
פיל לורד וכריסטופר מילר

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 
פיל לורד וכריסטופר מילר הם צמד קולנוענים אמריקאים, היוצרים את סרטיהם במשותף: מביימים, כותבים ומפיקים. השניים זכו בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר על עבודתם בהפקה "ספיידרמן: ממד העכביש".
קורות חיים

לורד נולד ב-12 ביולי 1975 במיאמי, מילר נולד ב-23 בספטמבר 1975 באוורט, וושינגטון. השניים למדו יחד בדארטמות' קולג'. במהלך שהותם בדראטמות' פרסם עיתון בית הספר פרופיל על מילר, שמשך את תשומת לבו של מייקל אייזנר, מנכ"ל חברת וולט דיסני. לדברי לורד, אייזנר הביא את הפרופיל לידעת חבריו המנהלים בדיסני, ואלו קבעו פגישה עם מילר. מילר הסכים בתנאי שיותר לו להביא עמו את לורד. בפגישה הוצעה להם עסקת פיתוח לשנתיים ב-Disney Television Animation.
קריירה

בשנת 2009, לאחר תהליך ממושך הוציאו השניים את סרטם העלילתי הראשון, גשם של פלאפל, אותו ביימו וכתבו יחד. הסרט זכה להצלחה וביקורות חיוביות.
לאחר מכן בקשו השניים לנסות משהו שונה, והציעו את עצמם כבמאים לתסריט "רחוב ג'אמפ 21" שכתב מייקל באקול. האולפן הסכים, והשניים ביימו את סרט הלייב אקשן הראשון שלהם. הסרט זכה להצלחה, שהובילה להפקת סרט המשך "רחוב ג'אמפ 22".
בשנת 2014 ביימו השניים את סרט ההנפשה סרט לגו, על פי תסריט שכתבו. הסרט זכה להצלחה שבעקבותיה הופקו סרטי ספין אוף, ואף סרט המשך על פי תסריט שכתבו הצמד.
בינואר 2017 השניים החלו לעבוד על ביום הסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים". ב-20 ביוני 2017 דווח כי הם פוטרו על ידי חברת לוקאספילם בשל "חילוקי דעות יצירתיים".
הצמד נבחר ב-2015 על ידי סרטי סוני הנפשה ליצור סרט הנפשה על דמותו של ספיידרמן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2018 בשם "ספיידרמן: ממד העכביש". השניים כתבו את התסריט, ואף היו חלק מן המפיקים. הסרט זכה להצלחה בקורתית נרחבת, ואף זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
בשנת 2023 יצא סרט ההמשך, "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש". השניים נמנו על מפיקי הסרט, ואף השתתפו בכתיבת התסריט. באותה שנה, הפיקו הצמד את הסרט "דוגי סטייל".
לואי, נסיך נפוליאון

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1914 בריסל, ממלכת בלגיה בלגיה 
 פטירה:  3 במאי 1997 (בגיל 83) פראנז'ן, שווייץ שווייץ 
 שם מלא:  לואי ז'רום ויקטור אמנואל לאופולד מארי בונפרטה
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Chapelle Impériale 
 בת זוג:  אליקס דה פורסטה
 פרסים והוקרה
 מפקד בלגיון הכבוד  צלב המלחמה 1939-1945  מדליית הרזיסטנס 
 
לואי, נסיך נפוליאון, או נפוליאון השישי (בצרפתית: Louis Bonaparte;‏ 23 בינואר 1914 – 3 במאי 1997), היה נסיך צרפתי שעמד בראש בית בונפרטה.
משפחתו

ב-16 באוגוסט 1949 התחתן לואי עם אליקס דה פורסטה, בתם של אלבריק, רוזן דה פורסטה וז'נבייב פרדט, ונולדו להם ארבעה ילדים:
שארל, נסיך נפוליאון (נולד ב-1950)
קתרינה בונפרטה (נולדה ב-1950)
לור בונפרטה (נולדה ב-1952)
הנסיך ז'רום בונפרטה (נולד ב-1957)
להקת בנות

הפוסיקט דולז
להקת בנות היא הרכב מוזיקלי שבו חברות רק זמרות נשים. המונח "להקת בנות" משמש גם במובן צר יותר בארצות הברית, כדי לציין את הגל של להקות פופ אמריקניות, שרובן הושפעו מדו-וופ, ושגשגו בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים.
בשנות החמישים המאוחרות החלו להקות הבנות לצבור תאוצה כאשר הצליחו להיכנס למצעדי העולם הבולטים ביותר, כגון הבילבורד הוט 100, ומצעד הסינגלים הבריטי. הסופרימס הצליחו לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 שתים עשרה פעמים, באותה תקופה בה התחרו בלהקת הביטלס. בתקופות מאוחרות יותר, להקות בנות החלו להתעסק בסגנונות שונים נוספים, כגון דיסקו, R&B עכשווי, קאנטרי, דאנס, פופ וכולי.
כמו כן, מאז סופו של העשור הראשון של המאה ה-21, באו מדרום קוריאה מספר להקות בנות אשר הפכו בחלקן לבינלאומיות, ולנמכרות בסדר גודל כזה שהכניס אותן לרשימת להקות בנות שיאניות מכירות. בעשור השני של המאה ה-21, הוקמו להקות בנות כגון פיפת' הרמוני וליטל מיקס, שזכו להצלחה בינלאומית ומסחרית.
היסטוריה > ההתחלה

אחת מלהקות הבנות הראשונות היו האחיות המילטון ופורדיצ'ה, שזכו להצלחה בינלאומית בשנות ה-20 של המאה ה-20. הם הופיעו בכל העולם, ואף השתתפו במופעים רבים שנערכו בתיאטרונים. מאוחר יותר הן שינו את שמן ל-"שלושת האחיות X". ללהקה היו מספר להיטים רבים, הצלחה מסחרית גדולה, השמעות רבות ברדיו וכולי.
היסטוריה > 1955-1970: תור הזהב של להקות הבנות

בין השנים הללו הוקמה להקת הסופרימס, אשר זכתה להצלחה בינלאומית, וביססה את מעמדן של להקות הבנות בעולם. בין הישגיה הרב של הלהקה ניתן למנות 12 שירים אשר כבשו את צמרת מצעד הבילבורד הוט 100, למעלה מ-20 מיליון עותקים של תקליטים ושירים שנמכרו עד היום, וכולי. דיאנה רוס, אשר הייתה הדומיננטית בלהקה, פצחה בקריירת סולו כמה שנים לאחר פירוקה, ובדומה להצלחה שלה זכתה עם הלהקה, זכתה רוס להצלחה בינלאומית גם בקריירת סולו.
בסמוך לכך הוקמה להקת הרונטס, שזכתה להצלחה כבירה בתחילת שנות ה-60, עם להיטים כמו: "Be My Baby" ו-"Baby, I Love You", שנמכרו בסדר גודל עולמי, ונכנסו למצעדים רבים. את אלבומן היחיד Presenting the Fabulous Ronettes Featuring Veronica, הרולינג סטון דירג במקום ה-422 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 2004, הן נבחרו להיכלל בהיכל התהילה של קבוצות ווקאליות, ומאוחר יותר, בשנת 2007, הן נבחרו להיכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.