stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבא (שיר של אביתר בנאי)
ביצוע נוסף

את השיר ביצעו גם הזמרים גבי אהרון ואבי כהן. אבי כהן סיפר שאומנם הוא לא הלחין את השיר ולא כתב אותו, אבל כשהוא שר אותו בפעם הראשונה הוא הרגיש חיבור אמיתי אליו ולתוכן שלו.
הערות שוליים

1 2  אבא (אביתר בנאי) – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑   סער גמזו, שיר טיול: מסע בין אלבומיו של אביתר בנאי, באתר הארץ, 6 בפברואר 2013
↑  תו ישראלי - תווים ואקורדים לשירים ישראליים, באתר תו ישראלי
↑  אבא - אביתר בנאי, באתר נשמה יתרה – המכון לחינוך רוחני מיסודה של קרן תל"י
↑  השיר המרטיט של אביתר בנאי בביצוע מחודש ומרגש • צפו, באתר רדיו קול חי, ‏2019-03-08
| אביתר בנאי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | "אביתר בנאי" (1997) • "שיר טיול" (1999) • "עומד על נייר" (2005) • "לילה כיום יאיר" (2009) • "יפה כלבנה" (2013) • "לשונות של אש" (2017) • "החיים מתחילים לנגן" (2021) • "עוגן במים" (2023) • שיחות שלום (2024) |  |
| אלבומי הופעה | "Live at TEDER" ‏(2022) • "בחזרה לאלבום הראשון" (2023) |  |
| שירים נבחרים | "מתי נתנשק" • "שמתי לי פודרה" • "תיאטרון רוסי" • "כלום לא עצוב" • "תחרות כלבים" • "אבא" • "אותיות פורחות באוויר" • "לילה כיום יאיר" • "עד מחר" • "יפה כלבנה" • "פרגולה" • "עד האהבה" |  |
פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 
פרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר ועיצוב השיער (באנגלית: Academy Award for Best Makeup and Hairstyling) הוא פרס אוסקר שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט מצטיין בתחומי האיפור ועיצוב השיער.
המועמדות הסופית לפרס נקבעת על ידי חברי סניף האיפור של האקדמיה, והסרט הזוכה נבחר על ידי האקדמיה כולה. בדרך כלל, לפרס מועמדים רק שלושה מועמדים ולא חמישה כמו ברוב הקטגוריות בפרס האוסקר. מקרים יוצאים מן הכלל קרו בתחילת שנות השמונים, כאשר היו רק שני מועמדים, ובשנת 1999, אז היו ארבעה מועמדים.
לפני התחלת חלוקת הפרס, שני סרטים זכו בפרס על הישג מיוחד בתחום האיפור:
בשנת 1964 - ויליאם טאטל על הסרט 7 פנים של ד"ר לאו.
בשנת 1968 - ג'ון צ'יימברס על הסרט כוכב הקופים.
הקטגוריה נוצרה בשנת 1981 בשם "פרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר", לאחר שהועלו תלונות שעבודת האיפור בסרט איש הפיל (אשר מקבלת בסרט מקום רב) לא תזכה להערכה. לבסוף, תחום האיפור בסרט לא היה מועמד לפרס כלשהו, אך היה בכך עידוד ליצירת הקטגוריה לתחום זה עבור הטקסים הבאים. בשנת 2013 הורחבה הקטגוריה לתחום עיצוב השיער ושמה שונה ל"פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר".
המאפר ריק בייקר מחזיק בשיא הזכיות בפרס (7 פרסים), וכן בשיא המועמדויות לפרס (11).
זכיות

| שנה | סרט | זוכה\ים |
| --- | --- | --- |
| 1981 | זאב אמריקאי בלונדון | ריק בייקר |
| 1982 | ניצוץ החיים | שרה מונזי, מישל בורק |
| 1983 | לא הוענק | — |
| 1984 | אמדאוס | פול לבלנק, דיק סמית' |
| 1985 | מסכה | מיכאל ווסטמור |
| 1986 | הזבוב | כריס וולס |
| 1987 | הארי וההנדרסונים | ריק בייקר |
| 1988 | ביטלג'וס | וה ניל |
| 1989 | הנהג של מיס דייזי | לין ברבר |
| 1990 | דיק טרייסי | ג'ון סגיליון ג'וניור, דוג דרקסלר |
| 1991 | שליחות קטלנית 2: יום הדין | סטן ווינסטון |
| 1992 | דרקולה | מישל בורק |
| 1993 | גברת דאוטפייר | וה ניל |
| 1994 | אד ווד | וה ניל, ריק בייקר |
| 1995 | לב אמיץ | פול פטיסון |
| 1996 | הפרופסור המטורף | ריק בייקר |
| 1997 | גברים בשחור | ריק בייקר |
| 1998 | אליזבת | ג'ני שירוס |
| 1999 | טופסי טרווי | כריסטין בלונדל |
| 2000 | הגרינץ' | ריק בייקר |
| 2001 | שר הטבעות: אחוות הטבעת | ריצ'רד טיילור |
| 2002 | פרידה | ג'ון ג'קסון |
| 2003 | שר הטבעות: שיבת המלך | ריצ'רד טיילור |
| 2004 | סדרה של צרות | ביל קורסו |
| 2005 | סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים | תמי ליין |
| 2006 | המבוך של פאן | דייוויד מאטרי |
| 2007 | החיים בוורוד | יאן ארצ'יבלד |
| 2008 | הסיפור המופלא של בנג'מין באטן | גרג קאנון |
| 2009 | סטארטרק | מינדי האל |
| 2010 | איש הזאב | ריק בייקר |
| 2011 | אשת הברזל | ג'יי רוי האלנד |
| 2012 | עלובי החיים | ליסה וויסקוט |
| 2013 | מועדון הלקוחות של דאלאס | אדריותה לי ורובין מת'יואס |
| 2014 | מלון גרנד בודפשט | פרנסס האנון ומארק קולייר |
| 2015 | מקס הזועם: כביש הזעם | דמיאן מרטין, לזלי ונדרואלט ואלקה ורדגה |
| 2016 | יחידת המתאבדים | אלסנדרו ברטולזי, ג'ורג'יו גרג'וריני וכריסטופר נלסון |
| 2017 | שעה אפלה | קזוהירו צוג'י, דייוויד מלינאוסקי ולוסי סיביק |
| 2018 | סגן הנשיא | גרג קאנום, קייט ביסקו ופטרישה דהייני |
| 2019 | פצצה | קזוהירו טסוג'י, אן מורגן, ויויאן בייקר |
| 2020 | הבלוז של מא רייני | סרג'יו לופז-ריברה, מיה ניל וג'מיקה וילסון |
| 2021 | העיניים של תמי פיי | לינדה דודס, סטפני אינגרם וג'סטין ראלי |
| 2022 | הלוויתן | אדריאן מור, ג'ודי צ'ין ואנמרי בראדלי |
| 2023 | מסכנים שכאלה | נדיה סטייסי, מארק קולייר וג'וש ווסטון |
הערות שוליים

↑  Gregg Kilday, New Oscar Rules Allow Multiple Songwriters, Incorporate Hair Styling, The Hollywood Reporter, 28 June 2012
↑  "The 88th Academy Awards (2016) Nominees and Winners". Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS). ארכיון מ-25 בינואר 2016. נבדק ב-23 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Academy Awards 2017: Complete list of Oscar winners and nominees". Los Angeles Times. 26 בינואר 2017. נבדק ב-24 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hipes, Patrick (23 בינואר 2018). "Oscar Nominations: 'The Shape Of Water' Leads Way With 13". Deadline Hollywood. נבדק ב-23 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Hipes, Patrick (22 בינואר 2019). "Oscar Nominations: 'Roma' And 'The Favourite' Lead With 10 Each; 'Black Panther' Among Best Pic Noms". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
ג'וזף אייווס

| --- | --- |
 לידה:  25 בדצמבר 1829 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בנובמבר 1868 (בגיל 38) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  קורה סמס אייווס 
 
ג'וזף כריסמס אייווס (באנגלית: Joseph Christmas Ives‏; 25 בדצמבר 1829 – 12 בנובמבר 1868) היה חייל, בוטנאי וחוקר נהר הקולורדו ב-1858.
ביוגרפיה

אייווס נולד בניו יורק בחג המולד 1829 וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1852. כקצין זוטר הוא הוקצה על ידי צבא ארצות הברית ליחידת הטופוגרפיה והוצמד כמשנה לסגן אמיאל ויפל (Amiel Weeks Whipple‏; 1863-1818) בסקר שנערך לאורך קו הרוחב 35 במטרה לאתר נתיב למסילת הברזל הטרנס קונטיננטלית.
בשנים 1857–1858 פיקד אייווס על משלחת שמטרתה לחקור את נהר הקולורדו מהשפך במפרץ קליפורניה. הוא תכנן, בנה ובדק ספינת קיטור בעצמו, ואז דאג לשנע אותה לדלתה של הקולורדו. באתר הנחיתה הקרוי Robinson's Landing הוא הרכיב מחדש את הספינה והשתמש בספינה בת 16 המטרים בשם "אקספלורר" (Explorer) למפות ולסקור את הנהר. במשלחת השתתף הגאולוג, ג'ון ניוברי (John Strong Newberry‏; 1892-1822) חבר מוסד הסמית'סוניאן. אייווס הוביל את המשלחת במשך חודשיים של שיט מסובך במעלה הקולורדו עד לקניון השחור של הקולורדו, שם נתקלה הספינה בסלע וננטשה. איווס והמשיך רגלית לפורט דפייאנס (Fort Defiance) באריזונה. אייווס דיווח על ממצאיו בספרו מ-1861 "דו"ח על נהר הקולורדו שבמערב" (Report upon the Colorado river of the West). משלחת אייווס הפיקה את אוסף המפות המוקדמות החשובות של הגרנד קניון שאוירו בידי פרדריק פון אגלופשטיין (Frederick Wilhelm von Egloffstein‏; 1885-1824), הטופוגרף של המשלחת.
בהמשך שירת אייווס כמהנדס ואדריכל עבור אנדרטת וושינגטון מ-1859 עד 1860. בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית הוא דחה את קידומו לסרן ולמרות מוצאו הצפוני, הוא הצטרף לצבא הקונפדרציה בשלהי 1861. הוא שירת כמהנדס ולבסוף מונה כשליש צבאי (בדרגת קולונל) לנשיא ג'פרסון דייוויס מ-1863 עד 1865. לאחר המלחמה הוא השתקע בניו יורק שבה מת ב-12 בנובמבר 1868.
הערות שוליים

↑  Joseph C. Ives, Report upon the Colorado river of the West, Washington, Government Printing Office, 1861.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Botanist: Ives  GND: 136178197  ISNI: 0000 0001 1492 0009  LCCN: n89603885  NARA: 10570918  PIC: 377528  SNAC: w60018fb  VIAF: 54515480   WorldCat (עם VIAF): 54515480
אחמד קסום

אחמד קסום (בערבית: أحمد قسوم, תעתיק מדויק: אחמד קאצום; נולד ב-25 בינואר 1985) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

קסום החל לשחק כדורגל בגיל 16 במחלקת הנוער של עירוני אעבלין, ובשנת 2003 עבר לקבוצת בני סכנין כששיחקה בליגת העל. קסום שיחק במדי סכנין במשך 3 עונות ולאחר שירדה לליגת הלאומית בשנת 2006 עבר להפועל פתח תקווה. באמצע עונת 2007/2008 הושאל למועדון ספורט אשדוד, ובפתיחת העונה הבאה חזר לפתח תקווה.
בינואר 2009 חזר קסום לבני סכנין, ושיחק בקבוצה שש שנים נוספות, במהלכן הבקיע 31 שערים וכך הפך למלך השערים של הקבוצה בליגת העל בכל הזמנים. ב-3 בפברואר 2015 הושאל להפועל עכו, ובתום העונה חתם על חוזה חדש במועדון. בתום עונת 2015/2016 ירד עם הפועל עכו לליגה הלאומית, והמשיך לשחק במדיה עונה נוספת.
ביולי 2017 חתם קאסום בהפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית. בספטמבר 2020 חתם במכבי טמרה מליגה א'. ביוני 2021 חתם בהפועל כאוכב. לאחר ששיחק שישה משחקים במדי הקבוצה, ב-13 באוקטובר 2021 שב למכבי טמרה.
הערות שוליים

↑  יונתן גינזבורג, ‏אחמד קסום: בדיעבד, לרדת ללאומית הייתה טעות, באתר ONE‏, 28 בספטמבר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערת ג'עיתא

| --- | --- |
מערת ג'עיתא - המפלס העליון
מערת ג'עיתא - המפלס העליון
 מידע כללי
 מדינה:  לבנון לבנון
 מיקום:  Keserwan District, לבנון
 קואורדינטות:  33°56′38″N 35°38′26″E﻿ / ﻿33.943916666667°N 35.640611111111°E﻿ / 33.943916666667; 35.640611111111
 תאריך גילוי:  1836 
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמערת ג'עיתא(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמערת ג'עיתא
 
מערת ג'עיתא (בערבית: مغارة جعيتا) שוכנת בלבנון, כעשרה קילומטרים מזרחית לג'וניה. זו מערה גדולה, בת שני מפלסים, מסועפת עם חללים רבים חלקם צרים וחלקם רחבים כאולמות. יש במערה נטיפים וזקיפים, נחלים ואגמים. האורך הכולל של כל המערה הוא כתשעה קילומטרים.
המים שנובעים במערה הם אחד המקורות העיקריים של נהר אל-כלב.
המערה היא אתר תיירות מפורסם בלבנון.
מיקום וגישה

המערה ממוקמת על גדת נהר אל-כלב, כשלושה קילומטרים דרומית לכפר המרוני ג'עיתא (אנ'), כעשרה קילומטרים מזרחית לג'וניה וכ-18 קילומטרים צפונית לביירות, בגובה של כ-100 מטרים מעל פני הים.
הסיורים במערות נערכים על גבי סירות, רכבת קלה וברגל.
אטימולוגיה ושמות נוספים

בארמית פירוש המלה "ג'עיתא" הוא "מים גועשים".
לאחר גילויה, במאה התשע עשרה, היא כונתה על שם מיקומה "מערת נהר אל-כלב", לאחר מכן נודעה בשם הקצר "ג'עיתא" ומאז שנת 1927 נעשה שימוש בשם הנוכחי.
גאולוגיה

מערות הג'עיתא הן מערות קרסטיות שנוצרו במשך מיליוני שנים עקב פירוק אבן גיר על ידי מי גשמים ומי תהום עשירים במינרלים. עם הזמן, מי הגשמים ונחלים תת-קרקעיים חצבו בהדרגה את מערכת המערות והחללים המרכיבים את המערה ואת הנטיפים, הזקיפים ותצורות האבן המרשימות.
היסטוריה

המערות היו מאוכלסות בעידן הנאוליתי. התגלו עדויות המצביעות על כך שחדרים שונים היו מאוכלסים בתקופה הפרהיסטורית, וכן נמצאו שרידים של בית יציקה עתיק בחלק החיצוני של המערה התחתונה.
1836 - הכומר ויליאם תומפסון, מיסיונר אמריקאי, גילה את המערה והתקדם בה כ-50 מטרים. הוא ירה ברובהו ועל פי ההדים שנוצרו הוא הסיק שמדובר במערה גדולה.
1874-1873 - שני מהנדסים בריטים ויליאם ג' מקסוול והוקסלי (Huxley) שעבדו בחברת המים הלבנונית בחברת ידידם דניאל בליס (אנ') (אמריקאי, היה נשיא המכללה הסורית פרוטסטנטית בביירות. לימים האוניברסיטה האמריקאית בביירות) חקרו את המערה והגיעו עד לעומק 1060 מטר מהפתח. את התקדמותם חסם מפל תת-קרקעי שהם כינו: "מפלי הגיהנום", בשל עוצמת רעש המים הזורמים ה"נשברים על סלעים חדים כתער". השלושה וכל החברים למשלחת חרטו את שמותיהם ואת השנה על זקיף גדול, במרחק של כ-625 מטרים מהכניסה, שהם כינו "עמוד מקסוול" וכן, אחרי כ-200 מטר, באולם שהם כינו בשם "פנתאון", הם כתבו את שמותיהם ופרטי המשלחת על נייר, חתמו אותו בבקבוק והניחו אותו על גבי זקיף. מאז את הבקבוק הפך לחלק מהזקיף.
בין 1892 ל-1940 נכנסו למערה משלחות עם חוקרים אנגלים, אמריקאים וצרפתים. והם הגיעו עד לעומק של 1,750 מטרים מהפתח.
מאז שנות ה-40, חוקרים לבנונים, חברי מועדון המערות הלבנוני (Speleo Club du Liban - SCL) הצליחו להיכנס ולחקור עד לעומק של תשעה קילומטרים מהפתח.
בשנת 1958 נפתחה לציבור הרחב המערה התחתונה ובמקביל נחשף המפלס העליון של המערה.
בין השנים 1962–1968 נבנתה מנהרה, כמסדרון אל המפלס העליון, כדי להנגיש גם אותו לתיירים, מבלי לפגוע בטבע שמסביב.
1969 - נערך במערה העליונה קונצרט עם מוזיקה אלקטרונית של המלחין הצרפתי פרנסואה בל (צר') וכן נערך באותה שנה קונצרט של המלחין הגרמני קרלהיינץ שטוקהאוזן.
2008 - במערה נערך קונצרט של מוזיקה קלאסית של המלחין והפסנתרן הלבנוני-ארמני מאנוקיאן (צר').
תיאור > המערה התחתונה

סיור במערה התחתונה כולל שייט בסירת משוטים, או סירה חשמלית לאורך 500 מטרים במערה חשוכה ואז הסירה יוצאת אל תוך חלל המערה המואר על ידי מערכת תאורה מיוחדת המכוונת לחלל עצמו ולנטיפים, הזקיפים והצורות הקרסטיות מעצימה את העמודים והמבנים שבתוכם. הסיור כולל רק חלק מהמערה, שאורכה 6,200 מטר.
תיאור > המערה העליונה

אל המערה העליונה נכנסים ברגל דרך מנהרת בטון באורך 117 מטרים. ניתן לסייר במסלול של 750 מטרים, מתוך אורך המערה - 2130 מטרים. המפלס מואר על ידי מערכת תאורה מיוחדת שמכוונת לקירות, לזקיפים והנטיפים והצורות הקרסטיות השונות. המפלס העליון כולל שלושה אולמות גדולים. הראשון נקרא "החדר הלבן" (White Chamber) והשני "החדר האדום" (Red Chamber), בשל צבע התצורות שבהם. החדר הלבן היא בגודל בינוני, אך יש בה את התצורות המרשימות ביותר של המערה. אורכו של הנטיף הגבוה ביותר הוא 8.2 מטר. החדר האדום הוא אולם ענק, אורכו כ-50 מטרים, רוחבו כ-30 וגובהו עד 106 מטרים. החדר השלישי גדול עוד יותר וגובהו יותר מ-120 מטר.
הוקרה ופרסים

בשנת 2002, נשיא צרפת ז'אק שיראק, ארגון התיירות העולמי של האו"ם והבנק העולמי העניקו את הפרס הגבוה ביותר לפיתוח בר קיימא בתיירות לחברה המנהלת את אתר המערה (MAPAS).
בדצמבר 2003 קיבלו אתר המערה והחברה המנהלת, פרס מועידת הפסגה החמישית לתיירות, בשאמוני, צרפת. "Les sommets du Tourisme" על המאמצים לשיקום אתרי תיירות חשובים בלבנון.
מטבעות ובולים

בשנת 1961 הפכה מערת ג'עיתא לסמל לאומי והשלטונות הלבנוניים הנפיקו בול עם ציור של המערה התחתונה, כדי לקדם את התיירות הלאומית. מר מארון אל-חאג' (مرون الحاج), החותר המופיע על הבול, המשיך להוביל סיורי סירה מעל ארבעים שנה.
ציור של מערת ג'עיתא הופיע על גב שטר של לירה לבנונית, שהונפק בשנת 1964.
ביקור במערות > מועדי ביקור

המערות פתוחות רוב השנה, למעט ימי שני שני. כל שנה, המערות סגורות במשך כ-4 שבועות, מסוף ינואר ועד תחילת פברואר. יש ובמהלך החורף והמערה התחתונה נסגרת, כאשר מפלס המים הופך גבוה מדי. שעות הפתיחה משתנות בהתאם לתקופת השנה.
ביקור במערות > טמפרטורה

הטמפרטורה במערות נשארת קבועה 16–18 מעלות צלזיוס, לאורך כל השנה.
ביקור במערות > נגישות

המערה התחתונה אינה נגיש לאנשים עם מוגבלות בניידות.
ביקור במערות > צילום

חל איסור לצלם בתוך המערות.
הערות שוליים

1 2 3  Magharet Jeita, showcaves, ‏יוני 2008
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Jeita Grotto Facts & Information, Beautiful World Travel, ‏2016
↑  Rena Karanouh, Jiita, Caves of Lebanon
1 2  Jeita Grotto facts & more, www.encounterstravel.com (באנגלית)
↑  Jeita Grotto, Mount Lebanon, Come To Lebanon
1 2 3 4 5  Ramsay Short, Jeita Grotto awes even the most skeptical of visitors, lebanonwire, May 24, 2003
↑  Jeita Grotto, New7Wonders of Nature, ‏2016-09-23
↑  Jeita Grotto, Atlas Obscura (באנגלית)
↑  Jeita Grotto Jeita Grotto, archnet.org
↑  Stockhausen Films : DVD No. 7, www.stockhausen-verlag.com
↑  Jeita-grotto Concert to support the Seven Wonders Contest, Toyota Lebanon, ‏Oct 03, 2008
↑  Lera, Thomas,, Cave Exploring, Topical Time Vol. 52, No. 1, January/February, 2001, עמ' 24-22
↑  ONE LEBANESE POUND - 1964, bdl.gov.lb, ‏2009
↑  Jeita Grotto, Living Lebanon
אחד מקירות המערה
פסל "שומר הזמן" בסמוך לכניסה למערה
ז'ראר בראש

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 ביולי 1927 מונרוז', סן, צרפת 
 פטירה:  9 בספטמבר 2006 (בגיל 79) הרובע התשעה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 שם לידה:  Gérard Jean Brach 
 מדינה:  צרפת 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ראר בראש (צרפתית: Gérard Brach;‏ 23 ביולי 1927 - 9 בספטמבר 2006) היה תסריטאי קולנוע צרפתי.
חייו

בראש נולד במשפחה ממוצא ברטוני במונרוז' שבמחוז איל-דה-פראנס בצרפת. הוא ידוע במיוחד בזכות סרטים רבים בהם שיתף פעולה בכתיבת התסריט עם הבמאי רומן פולנסקי, משנות השישים עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. בראש עבד גם עם במאים מוכרים אחרים כמו ז'אן ז'ק אנו ("ניצוץ החיים", "הדב", "המאהב", "שם הוורד"), אנדריי קונצ'לובסקי ("אנשים מבוישים"), קלוד ברי ("ז'אן דה פלורט", "מנון"), ואחרים.
בראש ניסה, פעמיים, את כוחו בבימוי, ללא הצלחה, עם הסרטים - "הבית", ו-"הסירה", בראשית שנות ה-70.
סרטים בולטים

1965 - רתיעה
1966 - ללא מוצא
1967 - סלח לי, אבל אתה נושך את צווארי
1972 - מי?
1976 - הדייר
1979 - טס
1981 -  ניצוץ החיים
1986 - ז'אן דה פלורט
1986 - מאנון
1986 - שם הוורד
1986 - הפירטים
1987 - אנשים מבוישים
1988 - פרנטיק
1988 - הדב
1992 - ירח מר
1992 - המאהב (גרסת ז'אן-ז'ק אנו)
1996 - אנה אוז
2004 - בלוברי
הערות שוליים

↑  אורי קליין, יש לך אש? - "ניצוץ החיים" שחף ת"א, דבר, 13 ביוני 1982
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369668305171  PLWABN: 9810654221905606  BIBSYS: 5018102  BNE: XX1174407  BnF: cb120510012 (data)  CiNii: DA03752603  GND: 111137721  ISNI: 0000 0001 1450 2210  LCCN: n87123838  NDL: 00463661  NKC: pna2006334521  NLA: 35458656  NTA: 071245081  RERO: 02-A003035804  SNAC: w62n5z1x  SUDOC: 028735110  Trove: 960084  VIAF: 85099199   WorldCat (עם VIAF): 85099199
יהודה ואלך

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1921 גרמניה
 פטירה:  1 באוגוסט 2008 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל 
 תאריך עלייה:  1936
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  קולג' סנט אנטוני (אוקספורד) 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 51 בחטיבת גבעתי  מפקד חטיבה 10  מפקד אוגדה 38
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש
 תפקידים אזרחיים
 פרופסור והיסטוריון צבאי
 
יהודה ואלך (12 במרץ 1921 – 1 באוגוסט 2008) היה מפקד בצה"ל והיסטוריון צבאי.
תולדות חייו

ואלך נולד בגרמניה בשם לותאר ב-1921 למשפחה ציונית, ועלה לארץ עם הוריו בשנת 1936.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עלה להכשרה להתיישבות בקיבוץ בית זרע, שם פגש את חוה טורצקי, שעמה התחתן. יחד היו חברים בגרעין המייסד של קיבוץ עין דור. לזוג נולדו שלושה ילדים, רוני, אליעזר ואורי.
במלחמת העצמאות היה מפקד גדוד 51 בחטיבת גבעתי, ולחם בנגב הצפוני. במבצע יואב, בין ה-16 באוקטובר ל-17 באוקטובר 1948, פיקד ואלך על גדודו בקרב לכיבוש שתי קבוצות של משלטים שכללו ארבעה יעדים: גבעה 113, גבעה 100, משלט הצומת הצפוני ומשלט הצומת הדרומי. בקרב הקשה, אבן דרך במהלך להבקעת הדרך לנגב הנצור, נהרגו 30 מחיילי גבעתי. הצומת נקראת על שם החטיבה שכבשה אותו, צומת גבעתי, וגדוד 51 זכה לשם "גדוד הבוקעים הראשון". לאחר המלחמה שימש כמפקד חטיבת גבעתי. בשנת 1949 מונה לפקד על חטיבה 10.
ב-1956 (לפני מבצע קדש) היה אחד משלושת מפקדי האוגדות הראשונים בצה"ל (יחד עם חיים לסקוב ואברהם יפה), כאשר הקים ופיקד על אוגדה 38 שנעה בציר המרכזי בסיני. קרבות האוגדה שבפיקודו סביב אבו עגילה ואום כתף נחשבים לקרבות לא מוצלחים באותה מלחמה מבחינתו של צה"ל, ייתכן שבשל הצורה שבה הפיקוד, הרמטכ"ל משה דיין ואלוף הפיקוד אסף שמחוני התייחסו לאוגדה: הן נטו לתת פקודות ישירות ליחידות שבפיקדה, תוך עקיפת סמכותו של ואלך. בקרבות אלו לא הצליחו האוגדה (בפועל שתי חטיבות חי"ר, שכן חטיבה 7 הופעלה ישירות) להתגבר על שתי חטיבות מצריות שהיו ערוכות במתחמים מבוצרים. אבדות צה"ל בקרבות אלו היו כ-50 חללים והכוח המצרי נסוג מהמתחמים רק לאחר שלושה ימי קרב, בעקבות הצלחת חטיבה 7 והפעולה האנגלו-צרפתית במצרים. לאחר המלחמה חזר לפקד על חטיבה 10, והפך אותה לחטיבה ממוכנת, וכן שימש כראש ענף חי"ר במחלקת ההדרכה (מה"ד).
למד לתואר מוסמך בהיסטוריה כללית ובסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך לדוקטורט בהיסטוריה צבאית באוניברסיטת אוקספורד. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "הדוגמה של קרב ההשמדה".
מאז שנת 1970 היה חבר סגל ופרופסור באוניברסיטת תל אביב. כיהן כראש המגמה להיסטוריה צבאית באוניברסיטה, היה חבר בצוות החוקרים של "המכון להיסטוריה גרמנית" של האוניברסיטה וראש בית הספר להיסטוריה שלה. מאז שנת 1978 היה יו"ר החברה הישראלית להיסטוריה צבאית שליד אוניברסיטת תל אביב.
ואלך ייסד את המסלול האקדמי בפו"ם (המכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה), בית הספר להכשרת הקצינים הבכירים בצה"ל, שבו משולב תואר אקדמאי, וספרו "תורות צבאיות" (מ-1977) היה במשך שנים ספר היסוד לחניכי פו"ם.
נוסף על כך, היה ואלך בעל מעמד בחו"ל, וכיהן כפרופסור אורח במרכז למחקרים אסטרטגיים ובין-לאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית. בשנת 1978 היה חבר בוועדת חקירה בינלאומית בווינה, שחקרה את עברו של הדיפלומט האוסטרי קורט ולדהיים.
בשנת 2001 נבחר על ידי המרכז לביבליוגרפיה בינלאומית בקיימברידג', כאחד מ-2000 אנשי המדע הבולטים של המאה ה-20.
בשנת 2003 זכה ואלך בפרס יצחק שדה לספרות צבאית, על מפעל חיים בתחום המחשבה והספרות הצבאית.
אל"ם פרופסור יהודה ואלך הלך לעולמו באוגוסט 2008 ונקבר בבית הקברות בקיבוץ נירים.
הערכה וביקורת

בספריו, המיועדים בעיקרם לקהל הרחב, מייצג ואלך את הקו המרכזי של הנרטיב הציוני של מלחמות ישראל. ההיסטוריון תום שגב האשים את ואלך בשמרנות ובטשטוש פשעי מלחמה שנעשו כביכול על ידי לוחמי פלמ"ח וצה"ל בעת "הנכבה" — גירוש הפליטים הפלסטיניים מכפריהם. לטענתו, ואלך התעלם ממחקרים שנערכו בשנות התשעים על ידי "ההיסטוריונים החדשים" בהם בני מוריס ושגב עצמו. עמיתו של ואלך באוניברסיטת תל אביב, הפרופ' מרדכי גיחון, אמר כי ואלך לא טייח אירועים שליליים בתש"ח, אך הקפיד לשמור על התמונה הכוללת של "הוד גבורת הלוחמים והישגים".
ספרים ומחקרים

ולאך כתב וערך 20 ספרים, ופרסם 116 מאמרים בעברית ובגרמנית. בנוסף, פרסם ספרים ואטלסים המיועדים לציבור הרחב, במטרה לקרב ציבורים גדולים לנושאי ההיסטוריה הצבאית בעיקר של ארץ ישראל ומלחמת העצמאות.
ספרים ומחקרים > אטלסים - עורך ראשי

אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מראשית ההתיישבות ועד קום המדינה, כרטא, 1972.
אטלסי כרטא לתולדות מדינת ישראל (עשור ראשון, עשור שני, עשור שלישי).
חלק מן הערכים על פעולות ומבצעים של ה"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992
...לא על מגש של כסף, תולדות מערכות ישראל, כרטא, 2000.
מדריך כרטא למלחמת העצמאות, 2005.
אתרי קרבות בארץ ישראל, כרטא, 2003.
ספרים ומחקרים > כתיבה ועריכה, מבחר ספרים

אנטומיה של סיוע צבאי, ספריית מעריב, 1981.
אל הדגל: הקמת צבא עממי תוך כדי לחימה. הצבא הפדרלי בארצות-הברית במלחמת האזרחים וצה"ל במלחמת העצמאות - מחקר משווה, מערכות, 1997
היינו כחולמים: קובץ מחקרים על מלחמת הקוממיות, מסדה, 1985.
תורות צבאיות, התפתחותן במאות ה-19 וה-20 (תרגם מגרמנית: אליקים ואלך), 1977.
תרומת העלייה במלחמת העצמאות, יד טבנקין, 1992.
ספרים ומחקרים > עריכה מדעית

נפוליאון בונפרטה, אמרות המלחמה, מערכות, 1991.
וילהלם פון לב, ההגנה, מערכות, 1993.
פרידריך השני, מלך פרוסיה, הוראות למצביאים, מערכות 1979.
אלפרד תייר מהן, השפעת העוצמה הימית על ההיסטוריה, 1660-1783: פרקים נבחרים, מערכות, 1985.
ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, לוחמת שריון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985.
לידל הארט, מחשבות על המלחמה, מערכות, 1989 .
ספרים ומחקרים > ספריו בגרמנית

הדוגמה של קרב ההשמדה, פרנקפורט, 1967.
תורתו הצבאית של פרידריך אנגלס, פרנקפורט, 1968.
התפתחות המחשבה הצבאית במאות ה-19 וה-20, פרנקפורט, 1972.