stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ול דה פוליניאק
חייו הפרטיים > נישואיו וצאצאיו

נשותיו:
1.בין 1816 - 1819 - ברברה קמפבל (22 ב אוגוסט 1788 - מתה בסן מאנדה ב-23 במאי 1819) - אצילה סקוטית - בתם של סר דאנקן קמפבל ומרי קמפבל.
הזוג התחתן בלונדון ב-1816.
ילדיהם היו:
הנסיך ז'ול-ארמאן דה פוליניאק (12 באוגוסט 1817, לונדון - 16 במרץ 1890 בפריז) היה הדוכס הרביעי מפוליניאק, התחתן ב-1842 עם אמלי ברטון דה באלב דה קריון (1904-1823 שצאצאיהם שמרו את התואר "דוכסי פוליניאק".
הנסיכה סנה-קאמי דה פוליניאק (26 בספטמבר 1818 פריז - 21 בספטמבר 1833, טירת מילמון).
2.מרי שארלוט פארקינס'
בתם של תומאס פארקינס, ברון ראשון מראקליף, ושל אליזבת ג'יימס.
היא הייתה אלמנה של הרוזן שארל דו שואזל פראלן (שמת ב-1821).
הם התחתנו בלונדון ב-1824. הנישואים נחגגו בפעם השנייה ב-1837, משום החלטת "המוות האזרחי" שהופעלה נגדו אחרי מהפכת יולי 1830.
נולדו להם חמישה ילדים:
הנסיך אלפונס דה פוליניאק, קצין תותחנים (27 במרץ 1826 לונדון - 30 ביוני 1862, פריז) שהיה נשוימ-1860 לז'אן אמילי לבית מירס (Mirès) (1933-1838). נולדה להם בת.
הנסיך לודוביק דה פוליניאק (124 במרץ 1827 לונדון - 13 בינואר 1904), לוטננט קולונל בצבא הצרפתי, שהשתתף בכיבוש אלג'יריה. הוא התחתן ב-1874 עם הנסיכה גבריאל (ה) דה קרוי דולמן (1905-1835),לא היו להם ילדים.
הנסיכה יולאנד דה פוליניאק (6 בנובמבר 1830 ז'וי-אן-ז'וזאס - 16 במרץ 1855 פריז).
היא התחתנה ב-1848 עם סוסטן השני דה לה רושפוקו, דוכס ביזאצ'ה, דוכס דודוביל (Doudeauville) (שהתחתן לימים עם הנסיה מארי דה לין - Ligne). נולדה להם בת.
הנסיך קאמי ארמאן ז'ול מארי דה פוליניאק (16 בפברואר 1832 טירת מילמון - 15 בנובמבר 1913, פריז, רובע שלושה עשר) היה מייג'ור גנרל בצבא הקונפדרציה של הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית, אחר כך שירת כגנרל בצבא הצרפתי
במלחמת צרפת-פרוסיה ב-1871-1870, היה אביר של לגיון הכבוד, התחתן ב-1874 עם מאיר אדולפין לנגנברגר (1876-1853), אחר כך ב-1883 עם מרגרט אליזבת, אבירת וולברלי (1940-1864). ילדיהם היו:
הנסיך אדמון (אדמונד) דה פוליניאק (19 באפריל 1834 טירת מילמון - 8 באוגוסט 1901) מלחין, תאורטיקן של המוזיקה ומקדם של הסולם האוקטטוני, התחתן ב-1893 עם וינארטה זינגר, המכונה "ויני" שהייתה מצנטית, מייסדת הקרן זינגר-פוליניאק. לא היו להם ילדים.
ז'ול דומון ד'אורוויל

ז'ול דומון ד'אורוויל
ז'ול סבסטיאן סזאר דומון ד'אורוויל (צרפתית: Jules Sébastien César Dumont d'Urville;‏ 23 במאי 1790 - 8 במאי 1842) היה מגלה ארצות, רב חובל ואדמירל צרפתי. הוא חקר את מערב האוקיינוס השקט, אוסטרליה, ניו זילנד ואנטארקטיקה. כבוטניקאי וקרטוגרף הוא השאיר את חותמו בסדרה של צמחי ים, צמחים, שיחים כמו גם מקומות, למשל ים ד'אורוויל, האי ד'אורוויל שבניו זילנד, והאי ד'אורוויל בארכיפלג קבוצת איי ז'ואנוויל בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. ארץ אדלי באנטארקטיקה קרויה על שם אשתו.
ילדות

ד'אורוויל גדל במשפחה מכובדת בקלבדוס שבנורמנדי תחתית. אביו היה שופט העיירה, ומשפחת אימו אף היא הייתה משפחה מכובדת באזור. לאחר מותו של אביו בהיותו בן שש, דודו שהיה ראש מנזר באזור, לקחו תחת חסותו. על ידו הוא למד לטינית, יוונית, רטוריקה ופילוסופיה. מ-1804 הוא החל ללמוד ב-lycée Impérial (האוניברסיטה המקומית) בקן. שם התעניין בין השאר באנציקלופדיות שונות, ובמסעיהם של לואי אנטואן דה בוגנוויל, ג'יימס קוק וג'ורג' אנסון. בגיל 17 הוא נכשל בבדיקות הגופניות של אקול פוליטקניק, ולכן החליט להצטרף לחיל הים.
תחילת הקריירה

בשנת 1807 התקבל לאקדמיית חיל הים בברסט, שם התקבל בברכה בהיותו שקדן ומלומד, וכמעט שלא התעסק בבידור כמקובל בקרב הספנים.
מצב חיל הים הצרפתי באותה עת היה בכי רע, והצי המלכותי הבריטי שלט ביד רמה בזירה הימית. לאחר שהוצב בנמל בשנת 1812 לא היה מרוצה מן האווירה שבו, וביקש העברה לטולון כדי להעלות שם על אונייה שעמדה להפליג. ההעברה אושרה, אך הפלגת האונייה התעכבה בגלל הצי הבריטי. באותה תקופה למד ד'אורוויל מספר רב של שפות (בנוסף ללטינית ויוונית שכבר למד אצל דודו): אנגלית, גרמנית, איטלקית, רוסית, סינית ועברית. הוא גם למד בוטניקה ואנטומולוגיה, וכן שהה תקופה במצפה כוכבים של הצי.
תחילת הקריירה > המסע אל הים האגאי

רק בשנת 1819 הפליג לראשונה תחת פיקודו של רב החובל פייר הנרי גויטר דופרה, כדי לבצע מדידות ימיות בארכיפלג היווני. במהלך עצירה באי מלוס, נציג השלטון הצרפתי העיר את תשומת לבו של ד'אורוויל לגילוי מחדש של פסל שיש באי, פסל שכיום ידוע כונוס ממילו. ד'אורוויל זיהה מיד את חשיבות הפסל ורצה לקחתו עמו, אך רב החובל העיר לו כי אין די מקום על סיפון הספינה עבור פסל בגודל שכזה. בנוסף, האונייה התעתדתה לנסוע בים סוער, דבר שעלול לפגוע בפסל. כשהגיע לאחר תקופה קצרה לאיסטנבול (אז קונסטנטינופול) פנה ד'אורוויל לשגריר הצרפתי, כדי שירכוש את הפסל.
לבינתיים, מוצא הפסל כבר מכר אותו לכומר מקומי שרצה לתת אותו במתנה לשולטן. כשהגיע נציג השגריר לאי, כבר היה הפסל בשלבי טעינה על גבי האונייה שתיקח אותו אל השולטן. רק לאחר מאמצים רבים שוכנע הכומר למכור את הפסל לצרפתים, ומאז הפסל מוצג במוזיאון הלובר. ד'אורוויל עצמו קודם בזכות מאמציו לרכישת הפסל לדרגת לוטננט ואף צורף כאביר בלגיון הכבוד.
תחילת הקריירה > המסע הראשון אל האוקיינוס השקט

לאחר שובו מהמסע אל הים האגאי, נשלח ד'אורוויל לשרת בארכיון הצי. שם פגש בידיד ותיק, הלוטננט לואי איזידור דופריי, והם החלו לתכנן יחד מסע אל האוקיינוס השקט, אזור בו ההשפעה הצרפתית נחלשה מאוד במהלך המלחמות הנפוליאוניות. צרפת תכננה להשיב חלקית את השליטה באזור, על ידי כיבוש ניו סאות' ויילס. ב-11 באוגוסט 1822 על סיפונה של הספינה קוואקילה (צרפתית: Coquille), הפליגו השניים יחד עם צוות שלם של מדענים ואנשי אסטרטגיה אל האזור. במסע זה פגש ד'אורוויל את המין פינגווין אדלי, שנקרא על שם אשתו, אדלה.
במסע זה, אסף ד'אורוויל יחד עם מלומדים אחרים שהיו על הספינה אוסף רב של בעלי חיים וצמחים מחופי איי פוקלנד, פרו וצ'ילה. בסך הכל חזרה האונייה אל צרפת שברשותה יותר מ-3000 מיני צמחים, 400 מתוכם חדשים למדע וכ-1,200 מיני חרקים. במהלך המסע גם נתן ד'אורוויל את שמו למין חדש של חומיות.
תחילת הקריירה > המסע השני אל האוקיינוס השקט

חודשיים לאחר שחזר ממסעו הראשון, הציג ד'אורוויל תוכנית למסע שני אל האוקיינוס השקט, וב-22 באפריל 1826 הפליג על גבי האונייה ששמה שונה עתה ל"ל'אסטרולאב" על שם אחת מאוניותיו של ז'אן-פרנסואה לה פרוז.
במסע זה הקיף ד'אורוויל את העולם, החל מחופי אוסטרליה, האי הדרומי של ניו זילנד, טונגה ופיג'י, מיפה את איי קלדוניה החדשה, סייר בחופי גינאה החדשה וקבע את מיקום טביעת ספינת לה פרוז באיי שלמה, ואף הביא עמו חלק משרידי האונייה. המסע המשיך במיפוי איי קרוליין ואיי מאלוקו. הספינה חזרה למרסיי ב-25 במרץ 1829.
במהלך מסע זה טבע ד'אורוויל את המונחים: מלזיה, מיקרונזיה ומלנזיה כדי להבדילם מהתרבויות הפולינזיות.
לאחר שובו מן המסע הארוך והקשה, שהשפיע לרעה על בריאותו, הוא כתב דיווח מפורט על מסעו, בן חמישה כרכים, דבר שארך כשנתיים (1832-1834). לאחר מכן חזר להתגורר בביתו שבטולון, בתקופה זו נפטרו לו שתי בנות שנולדו לו קודם המסע הראשון, ונולד לו בן - אמיל.
אך ד'אורוויל במשך כל הזמן קיווה לשוב ולעשות מסע שלישי לעבר האוקיינוס השקט, בתקווה לתגליות פורצות דרך. הוא השווה זאת למסעו השלישי של ג'יימס קוק, שבו גילה את הוואי ואת איי חג המולד. ואכן, מסע שכזה יצא אל הדרך.
תחילת הקריירה > המסע השלישי אל האוקיינוס השקט

למרות שהתוכנית המקורית הייתה מסע אל האוקיינוס השקט, לואי פיליפ, מלך הצרפתים קבע כי המסע יהיה לעבר הקוטב הדרומי המגנטי במטרה לתובעו עבור צרפת. במידה שיהיה בלתי אפשרי להגיע אל המטרה, נקבע כי על המשלחת להשתדל להגיע אל הנקודה הדרומית ביותר. למעשה, משלחת זו הייתה חלק מתחרות שהתקיימה באותה עת בין המעצמות, בהשתתפות ארצות הברית ובריטניה בדרך אל הקוטב הדרומי.
ד'אורוויל היה מאוד לא מרוצה ממטרת המסע שנקבעה עבורו, אך לבסוף השלים עם המטרה מתוך הבנה כי זוהי הדרך היחידה להביא לביצוע המסע השלישי שתכנן.
האונייה ד'אצטורלב שבה נסע את מסעו הקודם וזה שלפניו וכן אונייה נוספת שהתלוותה אליו, הפליגו ב-7 בספטמבר 1837 מטולון. הוא התכוון להגיע לנקודה הדרומית ביותר בים ודל, לחצות את מצר מגלן, להמשיך לחופי צ'ילה כדי להגיע לאוקיינוס השקט, משם למערב אוסטרליה, משם להובארט, בטסמניה, אחר כך לניו זילנד כדי לחפש מיקום למושבת עונשין צרפתית חדשה. לאחר המעבר בהודו המזרחית היה עליו לשוב לכף התקווה הטובה במטרה לחזור לצרפת.
לאחר מסע ארוך ורב תלאות, הצליח ד'אורוויל לנווט את ספינתו אל מצר מגלן, שם הסתייע במפות ששורטטו על סיפונה של אה"מ ביגל המפורסמת בהפלגתה הראשונה.
לאחר שבועות של מסע, נלכדה האונייה בתוך הקרח ונאלצה לשוב על עקבותיה ללא השלמת המשימה שהוטלה עליה, להגיע אל הקוטב הדרומי המגנטי.
לאחר ביקור בחצי האי האנטארקטי וקריאת שמות למספר איים וחלקי יבשה, הוא חזר צפונה לאחר שהתנאים באונייה הפכו לבלתי נסבלים, ורבים מאנשי הצוות סבלו מצפדינה. הוא הקים בית חולים זמני עבור אנשי הצוות בחופי צ'ילה.
לאחר שהות והתאוששות, הפליגה האונייה אל איי מרקיז, והמשיכה במסעה באוקיינוס השקט.
האונייה חזרה לבסוף לצרפת ב-6 בנובמבר 1840, והייתה לאחרונת מסעי גילוי הארצות הצרפתיים.
תחילת הקריירה > בצרפת

בשובו לצרפת הוענקה לו מדליית זהב מטעם החברה הגאוגרפית הצרפתית, וב-1841 כיהן כנשיא החברה. הוא התמסר לכתיבת דוחות של מסעותיו (Voyage au pôle Sud et dans l'Océanie sur les corvettes l'Astrolabe et la Zélée 1837–1840), ואלה ראו אור ב-24 כרכים ועוד 7 כרכי איורים ומפות בין השנים 1841 ל-1852, רובם אחרי מותו ב-1842.
מותו ומורשתו

ב-8 במאי 1842 בנסיעתו ברכבת מארמון ורסאי לפריז, קרוב למידון, התהפכה הרכבת ועלתה באש, במה שאחר כך הוכר כתאונת הרכבת הראשונה בצרפת. ד'אורוויל וכל משפחתו, יחד עם עוד עשרות (ואולי אף מאות) אחרים נהרגו במקום.
ד'אורוויל נקבר בבית הקברות מונפרנאס.
על שמו של ד'אורוויל נקראו מקומות רבים, כמו רחוב בתוך הרובע השמיני של פריז, סמוך לשאנז אליזה. בעוד שהוא עצמו הנציח את אשתו במתן שמה על ארץ אדלי.
סלופ על שמו שירתה במלחמת העולם השנייה.
ים ד'אורוויל, האי ד'אורוויל שבניו זילנד, והאי ד'אורוויל בארכיפלג קבוצת איי ז'ואנוויל בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה קרויים על שמו.
ונוס ממילו במוזיאון הלובר
מצבת הזיכרון לד'אורוויל בבית הקברות מונפרנאס שבפריז
וסט ברומיץ'

| --- | --- |

עיריית וסט ברומיץ'
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מערב המידלנדס
 מחוז:  וסט מידלנדס
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  77,997 (1991)
  ‑ צפיפות:  4696 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  52°31′00″N 1°59′00″W﻿ / ﻿52.516666666667°N 1.9833333333333°W﻿ / 52.516666666667; -1.9833333333333 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים וסט ברומיץ'(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים וסט ברומיץ'(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי וסט ברומיץ'(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי וסט ברומיץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברומפורד ליין, ווסט ברומיץ'
וסט ברומיץ' (באנגלית: West Bromwich; ‏האזנהקובץ:En-uk-WestBromwich.ogg‏Ⓘ‏) היא עיירת שוק ברובע סאנדוול, שבמערב מידלנדס, אנגליה. מבחינה היסטורית העיר היא חלק מסטפורדשייר, והיא ממוקמת כ-10.3 ק"מ צפונית מערבית לברמינגהאם. וסט ברומיץ' היא חלק מאזור המכונה "המדינה השחורה", מבחינת גאוגרפית, תרבות וניב. נכון לשנת 2018, אוכלוסיית העיר מונה כמעט 80,000 תושבים.
היסטוריה

וסט ברומיץ' הוזכרה לראשונה בשם ברומוויץ' בספר יום הדין משנת 1086. על פי ההערכות, במקור הייתה העיר חלק מהקהילה של האנדסוורת'. החל משנת 1727, הפכה העיר למקום בו עצרו רבים מהסוחרים שנסעו מלונדון לשרוסברי, דבר שמתואר כתחילת צמיחתה הכלכלית של העיר. הקידומת "וסט"- מערב, נועדה על מנת להבדיל את העיר מהכפר "טירת ברומיץ'", הממוקם כ-13 ק"מ מזרחה מברמינגהאם.
במאה ה-19 התגלה פחם בעיר, מה שהבטיח לעיר צמיחה כלכלית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, רבים מהבתים הישנים בעיר, הפכו לבלתי ראויים למגורים, מערכת הבריאות לא הייתה מספקת, ריקבון התרחש והבתים הפכו לסכנה ממשית לבריאותם ובטיחותם של תושביהם. לאחר תום המלחמה החלה המועצה המקומית בבניית בתים חדשים אשר יושבו מחדש, אף על פי כן, גם כיום עדיין ישנם מספר מבנים קיימים מאותה התקופה. העיר ספגה נזק משמעותי כתוצאה מתקיפות אוויריות במלחמת העולם השנייה, עם 58 מקרי מוות, רובם בתקיפה של 19 בנובמבר 1940.
וסט ברומיץ' הייתה בין העיירות והערים הרבות באנגליה שנפגעו מהמהומות בממלכה המאוחדת, ב-9 באוגוסט 2011, חנויות סגרו את דלתותיהן מוקדם על מנת להילחם בביזה ובוונדליזם, לאחר מכן הגיעו מעשים נרחבים של ונדליזם ואלימות, המשטרה סגרה את הכבישים הראשיים המובילים לעיר עד למחרת בבוקר.
ממשל

עיירת וסט ברומיץ' מחולקת לשני, וסט ברומיץ' מזרח ווסט ברומיץ' מערב, וסט ברומיץ' מזרח מנוהלת על ידי ניקולה ריצ'רדס (המפלגה השמרנית) שנבחרה ב-12 בדצמבר 2019. בוסט ברומיץ' מערב, מכהן שון ביילי (המפלגה הקונסרבטיבית) שנבחר גם הוא, ב-12 בדצמבר 2019.
ספורט

העיר ידועה בזכות מועדון הכדורגל, וסט ברומיץ' אלביון, מועדון כדורגל שהוקם בעיר בשנת 1878. בתחילה שיחקה הקבוצה במספר מגרשים אקראיים, עד שעברו להות'ורנס ב-1900, בו הקבוצה משחקת עד היום.
וסט ברומיץ'- המכונה לעיתים, וסט ברום, הייתה בין 12 הקבוצות המייסדות של הפוטבול ליג (ליגת הכדורגל המקצועית הראשונה בעולם), יחד עם שתי יריבות מקומיות של הקבוצה, אסטון וילה ווולברהמפטון וונדררס.
המועדון זכה בתשעה תארים, חמישה גביעים: (1888, 1892, 1931, 1954, 1968), אליפות פוטבול ליג צ'מפיונשיפ (1920), גביע הפוטבול ליג (1966), ושני מגן הקהילה (1920, 1954). התואר האחרון של הקבוצה הגיע בשנת 1968, כאשר זכו בגביע האנגלי עם 0–1 על אברטון באצטדיון ומבלי. הם נהנו מהצלחה נוספת בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, כשסיימו בחמשת המקומות הראשונים בליגה שלוש פעמים וכן הגיעו לרבע גמר גביע אופ"א. כיום משחק המועדון בפרמייר ליג, לאחר שחזר אליו בסיום עונת 2019/2020, לאחר שתי עונות בצ'מפיונשיפ.
אקלים

| אקלים בוסט ברומיץ'> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בוסט ברומיץ'> ינואר.2.7.43 | אקלים בוסט ברומיץ'> פברואר.2.8.38 | אקלים בוסט ברומיץ'> מרץ.3.10.25 | אקלים בוסט ברומיץ'> אפריל.4.13.30 | אקלים בוסט ברומיץ'> מאי.7.16.28 | אקלים בוסט ברומיץ'> יוני.10.19.36 | אקלים בוסט ברומיץ'> יולי.12.22.33 | אקלים בוסט ברומיץ'> אוגוסט.12.22.28 | אקלים בוסט ברומיץ'> ספטמבר.9.18.38 | אקלים בוסט ברומיץ'> אוקטובר.7.14.48 | אקלים בוסט ברומיץ'> נובמבר.4.10.41 | אקלים בוסט ברומיץ'> דצמבר.2.7.41 | אקלים בוסט ברומיץ'> שנה.6.14.430 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: http://www.weatherbase.com/
הערות שוליים

↑  BBC, What and where is the Black Country?, www.bbc.co.uk (באנגלית)
↑  Masked youths rampage through West Bromwich, www.expressandstar.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567458205171  GND: 4065742-5  LCCN: n88278853  MusicBrainz: 7039013a-d5de-4766-8ed7-c76886980928  VIAF: 137319194   WorldCat (עם VIAF): 137319194
חזרת (מטבל)

| --- | --- |

מטבל חזרת אדום
 
 מאכלים
 סוג:  רוטב לתיבול, food paste 
 מטבח:  המטבח הרוסי, המטבח הגרמני 
 מוצא:  רוסיה 
 מרכיבים עיקריים:  חזרת הגינה
 ברכתו:  בורא פרי האדמה
 
חזרת או חְרֶיין (מיידיש: כריין, מן השפות הסלאביות כדוגמת רוסית: Хрен) הוא מטבל פיקנטי העשוי מגרידה של חזרת הגינה. המטבל נפוץ במטבח היהודי האשכנזי כתוספת למנות בשר או דגים. מצוי גם במטבחים הגרמני, הפולני, הרומני ובמזרח אירופה בכלל.
משנה פסחים ב':ו' וְאֵלּוּ יְרָקוֹת שֶׁאָדָם יוֹצֵא בָהֶן יְדֵי חוֹבָתוֹ בְּפֶסַח, בַּחֲזֶרֶת וּבְעֻלָשִׁין וּבְתַמְכָא וּבְחַרְחֲבִינָה וּבְמָרוֹר. בגמרא חזרת זו חסא. [ובטעות נקרא חריין]
לחזרת שתי גרסאות עיקריות:
חזרת אדומה – מגורדת בתוספת שורש סלק (מבושל או חי) מגורר, סוכר, מלח ומיץ לימון
חזרת לבנה – מגורדת עם חומץ, ולעיתים סוכר ומלח
החזרת משמשת תוספת למאכלי בשר או דגים. בן לווייתו הידוע ביותר הוא הגעפילטע פיש. בצורתו הגולמית הוא מוכר במיוחד כמרור. במטבחי מזרח אירופה החזרת מוגשת לצד מנות דגים ובשרים, לרוב לצד לשון בקר או מתאבני דגים.
החזרת היא מאכל ידוע ומוכר בקרב הקהילות האשכנזיות ומוזכרת בכתבים עוד מהמאה ה-12.
מחוץ למטבח האשכנזי, מכינים את החזרת עם גבינה או מוצרי חלב, כך למשל במטבח הרוסי נהוג להכין את החזרת עם שמנת חמוצה. במתכונים אחרים החזרת מוכנה עם תפוחים, חמוציות או תפוזים.
מטבל חזרת לבן
מטבל חזרת אדום
מטבל חזרת אדום מעל געפליטע פיש
מנת בשר עם מטבל חזרת לבן (מימין) וחרדל (משמאל)
ז'ול וגדעון נודה

| --- | --- |

ז'ול קלמנט נודֶה (בשמאל) והאח גדעון נודֶה (בימין)
 לידה:  ז'ול קלמנט נודֶה  אפריל 1973  תומאס גדעון נודֶה  מרץ 1970 פריז, צרפת
 ידוע בשל:  תיעוד התרסקות המטוס הראשון בבנייני התאומים שבניו יורק והפקת הסרט התיעודי "9/11"; הפקת הסרט התיעודי "השישה בינואר" (אנ') אודות ההתקפה על הקפיטול על ידי תומכי הנשיא דונלד טראמפ ועוד
ז'ול קלמנט נודֶה והאח גדעון נודֶה (בצרפתית: Jules et Gédéon Naudet) הם יוצרי קולנוע צרפתים-אמריקאים. האחים, תושבי ארצות הברית מאז 1989 ואזרחים מאז 1999, שהו בניו יורק בזמן פיגועי 11 בספטמבר כדי לצלם סרט תיעודי על אנשי תחנת הכיבוי של דאון-טאון מנהטן. ז'ול צילם את הצילומים הברורים היחידים של המטוס הראשון, טיסה 11 של אמריקן איירליינס, שפגע במגדל הצפוני של מרכז הסחר העולמי. הצילומים שצולמו בשנת 2001 שימשו לסרט התיעודי מ-2002 שנקרא 9/11. מצלמת הווידאו שבה השתמש ג'ולס שצילמה את טיסה 11 מתרסקת במרכז הסחר העולמי, מוצגת כעת במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית בוושינגטון הבירה.
ביוגרפיה וקריירה מקצועית

ז'ול וג'דעון נודה עברו לניו יורק עם הוריהם ז'אן-ז'אק ושִיוָוה, כשהיו בני נוער. שניהם סיימו את לימודיהם האקדמיים בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1995. בשנת 2000 הם הוציאו את סרטם הראשון: "תקווה, גאולה וכפפות" (באנגלית: Hope, Gloves and Redemption), שבמרכזו מתאגרפים צעירים באימונים ברובע ברונקס ובמזרח הארלם. הסרט כלל סיקור של טורניר כפפות הזהב של ניו יורק דיילי ניוז ב-1998, וזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע והווידאו הבינלאומי של ניו-יורק בשנת 2000.
ביוגרפיה וקריירה מקצועית > סרטים תיעודיים בולטים > "מתקפת ה-9/11"

האחים נודה היו בתהליך של יצירת סרט דוקומנטרי על כבאים בניו יורק, בעקבות כבאי טירון בשם אנטוניו "טוני" בנטטוס, דרך חוויותיו באימונים באקדמיה של מחלקת הכבאות של העיר ניו יורק (FDNY) ועד להצבתו בתחנה. בבוקר ה-11 בספטמבר, ג'ולס ליווה מספר כבאים שיצאו לחקור דיווחים על דליפת גז במנהטן התחתית, והשאיר את גדעון בתחנה כדי להמשיך לצלם עם אנטוניו. בדרך למנהטן תחתית, ג'ולס והכבאים עצרו בפינת הרחובות ליספֶנָארְד וצֶ'רְץ' כשטיסת אמריקן איירליינס 11 טסה ממש מעליהם. ג'ול צילם את המטוס כשהוא טס ישירות למגדל הצפוני של מרכז הסחר העולמי (WTC).
ג'ולס נכנס עם הכבאים ללובי של המגדל הצפוני וצילם את מפקדי הכיבוי כשהם מקימים עמדת פיקוד ושולחים כבאים במעלה המדרגות. הוא צילם את האזרחים המפנים והמפונים ואת תגובות הכבאים לפגיעת טיסה 175 של יונייטד איירליינס במגדל הדרומי וקפיצת האנשים אל מותם מהקומות העליונות. כשהמגדל הדרומי החל לקרוס, הוא תפס מחסה עם שאר הכבאים, תוך שימוש בפנס של מצלמתו כדי לעזור להם לאסוף את הפצועים והמתים בעת פינוי המגדל הצפוני. הוא עקב אחרי הכבאים כשיצאו צפונה וניסה להקים עמדת פיקוד נוספת. הוא לא הפסיק לצלם, אלא ל־8 שניות בלבד להחלפת סרט הצילום.
במקביל, גדעון צילם את בנטטוס, הכבאי היחיד שנותר בתחנה, מקבל שיחות מהתחנות האחרות, אבל בסופו של דבר יצא לרחוב מתוך דאגה לאחיו. הוא הלך זמן מה, צילם את תגובות האנשים ואת הנזק שנגרם על ידי הפסולת המעופפת, והצליח לצלם את פגיעת טיסה 175 לתוך המגדל הדרומי. כשהבין שהוא לא יכול להתקרב למרכז הסחר העולמי, הוא חזר לתחנה, שם צילם את הגעתם של כבאים שונים. הוא חזר לצלם את תגובות האנשים כשהמגדל הדרומי התמוטט, לפני שחזר לתחנה והצטרף לשלישיית כבאים שלא היו בתפקיד כשיצאו לאזור האסון והמשיך לצלם שם. כל העת ההיא הוא היה משוכנע שאחיו ג'ול ניספה בקריסת המגדלים, וכך גם ג'ול לגבי גדעון.
כשהמגדל הצפוני קרס, נמלטו האחים נודה עם שאר האנשים שעדיין היו באזור. ג'ולס ומפקד הכבאים תפסו מחסה בין שתי מכוניות לפני שחזרו ל-למגדל כדי להעריך את המצב. פחות מרחוב אחד משם, עזר גדעון לסוכן FBI לשאת ניצול מאובק על כל גופו לפני שעשה את דרכו למעדנייה כדי להתאושש. בדאגה לג'ולס, הוא ניסה לחזור להריסות המגדל, אך נדחה על ידי סיורים משטרתיים. לאחר מכן חזר לבית הכיבוי וצילם את תגובות הכבאים החוזרים מהפיגוע. בינתיים, ז'ול חזר עם הקבוצה של מפקד הכבאים ואז התקיים מפגש מרגש בין האחים. הם המשיכו לצלם ולעזור בניקוי התחנה וסביבתה במשך 3 שבועות לאחר הפיגוע.
140 שעות הצילום שלהם, הפכו בסופו של דבר לסרט תיעודי בן שעתיים, כשההכנסות מהפרויקט מועברים לקרן מלגות למשפחות של כבאי העיר ניו יורק.
הסרט הושווה, בשל משמעותו ההיסטורית, לסרט זפרודר על רצח הנשיא ג'ון קנדי. הוא שודר ב-CBS וב-137 מדינות, וזכה בעיטורי כבוד טלוויזיוניים רבים, כולל: פרסי אמי, פיבודי ודופונט (אנ').
ביוגרפיה וקריירה מקצועית > סרטים תיעודיים בולטים > "בשם האלוהים"

בשנת 2007 האחים נודה הפיקו וביימו עבור CBS סרט תיעודי ששמו: "בשם אלוהים: מבט חושפני ואינטימי על האנושות (באמצעות) הספקות, האמונות והתקוות של מנהיגי הדת הגדולים בעולם". את הנהגת היהדות בסרט מייצג הרב יונה מצגר שהיה בעת הכנת הסרט הרב הראשי האשכנזי לישראל.
ביוגרפיה וקריירה מקצועית > סרטים תיעודיים בולטים > "שומרי הסף הנשיאותיים"

בשנת 2013, הפיקו וביימו האחים נודה את שומרי הסף הנשיאותיים עבור ערוץ דיסקברי - תיאור מרתק של חמישה עשורים ותשעה ממשלים של היסטוריה נשיאותית מבעד לעיניהם של כל עשרים ראשי הסגל בבית הלבן שעדיין היו בחיים לעת ההיא. לדברי אתר הקולנוע IMODb, מדובר בסדרה חסרת תקדים שמסירה את המסך מעל הפעילות הפנימית של המשרד הסגלגל.
ביוגרפיה וקריירה מקצועית > סרטים תיעודיים בולטים > "אדוני הריגול: ה-CIA על הכוונת"

"אדוני הריגול ה-CIA על הכוונת"(אנ') הוא סרט תיעודי החושף את פעולתו הפנימית של ארגון הביון החזק בעולם, עם גישה חסרת תקדים לרשת הריגול של ארצות הברית. כל 12 מנהלי ה-CIA החיים ופעילי הסוכנות הבכירים, מדברים בו בגילוי לב על עינויים, בתי כלא סודיים, לוחמת מזל"טים, חיסולים לכאורה והאיום המתמיד של התקפה על אמריקה, מה שמעלה את השאלה: כמה רחוק צריכה אמריקה ללכת כדי לשמור על עצמה?
ביוגרפיה וקריירה מקצועית > סרטים תיעודיים בולטים > ה-13 בנובמבר - מתקפת טרור בפריז

הסרט עוסק במתקפת הטרור על פריז ב-13 בנובמבר 2015 באמצעות ראיונות עם ניצולים ואנשי כוחות החירום וההצלה שמספרים סיפורים אישיים על הסבל, על האנושיות ועל הגבורה שהיו עדים להם בעת המתקפה.
ביוגרפיה וקריירה מקצועית > סרטים תיעודיים בולטים > "ה-6 בינואר"

הסרט עוסק באירועי ה-6 בינואר 2021, בו הסתערו תומכי הנשיא דונלד טראמפ על גבעת הקפיטול. יוצרי הסרט נקטו בגישה פשוטה של הקפדה על דיווח כרונולוגי של האירועים, וחיבורם להתקדמות האלימות באותו יום, באמצעות קטעי וידאו ופרטים מראיונות עם אלה שהגנו על השטח או הסתתרו בתוך הקפיטול. ע"פי "הארץ" מדובר בסרט התיעודי המקיף ביותר שנעשה על הפריצה לקפיטול, כפי שעשו האחים על המאורע הטראומטי של ה-9/11.
לדברי האחים נודה: בכל שלושת הסרטים התיעודיים שיצרו אודות מתקפות, הם לא נתנו מקום לראיונות עם התוקפים, והם מסרבים לתת ביטוי כלשהו לצד האגרסיבי והרע לדבריהם.
ראו גם

ההסתערות על הקפיטול (2021)
פיגועי נובמבר 2015 בפריז
פיגועי 11 בספטמבר
CIA
ראש סגל הבית הלבן
הערות שוליים

↑  ציפי שמילוביץ, 17/02/2023. היום בו האומה התפרקה. ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 50 טור ראשון.
1 2  ציפי שמילוביץ, 17/02/2023. היום בו האומה התפרקה. ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 52 טור רביעי.
1 2 3 4 5  David Friend, September 11, 2014, Bond of Brothers, Vanity Fair
↑  ציפי שמילוביץ, 17/02/2023. היום בו האומה התפרקה. ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 52 טור שני.
↑  ציפי שמילוביץ, 17/02/2023. היום בו האומה התפרקה. ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 52 טור שלישי.
1 2  Gédéon Naudet - Biography, IMDb
1 2  In God's Name - TV Movie, 2007, IMDb
↑  The Presidents' Gatekeepers, MODb, 2013
↑  THE SPYMASTERS - CIA IN THE CROSSHAIRS, SHOWTIME
↑  November 13: Attack on Paris, IMDb, 2018
↑  13 בנובמבר: מתקפת טרור בפריז, באתר Netflix, 2018
↑  Brandon Yu, January 6th’ Review: Scenes of a Riot, The New York Times, January 5, 2023
↑   נתנאל שלומוביץ, דקה אחר דקה, מכל זווית אפשרית, כך נראית הפיכה בעידן הדיגיטלי, באתר הארץ, 17 בינואר 2023
↑  ציפי שמילוביץ, 17/02/2023. היום בו האומה התפרקה. ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 50 טור רביעי.
חוטב עצים

חוטבי עצים עם גרזנים ומסורים, בסביבות 1905
חוטב עצים באמצעות מסור ממונע בקליפורניה, 1972
חוטב עצים הוא אדם העוסק בחטיבת עצים, איסופם והכנתם להעברה. מדובר במקצוע עתיק, שבוצע בעבר באמצעות גרזנים (ועל כן נקראה הפעולה "חיטוב") אך כיום מבוצע באמצעות מסור ממונע (בעיקר מסור שרשרת) ומכונות מיוחדות.
דימויו של המקצוע בעבר היה כמקצוע קשה, ששכרו נמוך.
היסטוריה

בשל המרכיב הפיזי, כמעט במשך כל ההיסטוריה היו בעיקר גברים חוטבי עצים. בשפה האנגלית, שאינה מבחינה בדרך כלל בשמות עצם בין זכר לנקבה, "חוטב עצים" הוא שם עצם זכרי (lumberjack), אך קיימת מקבילה נשית: lumberjill; נשים עבדו כחוטבות עצים בעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה בבריטניה (כאשר גברים רבים גויסו לצבא).
ביהדות

בעברית השתרש המונח "חוטבי עצים ושואבי מים" לציון מי שעובדים בעבודה פיזית קשה, ששכרם נמוך והם למעשה מודרים על ידי החברה. מקור המונח בספר דברים, פרק כ"ט, פסוק י', בפתיחת פרשת ניצבים, שם נכתב כי בקהל ישראל, הניצב אל מול האל, נכללים "מחוטב עציך עד שואב מימיך", כלומר, גם אנשים פחות מכובדים ועשירים; ועל פי פירוש רש"י לתורה, השתייכו למקצוע זה גרים.
בתרבות

בשל הדימויים הנקשרים עם המקצוע, הוא הופיע במספר יצירות תרבות פופולרית. אחת המפורסמות שבהן היא שיר סאטירי של חבורת מונטי פייתון, העוסק באדם שהיה מעוניין להיות חוטב עצים, סמל הגבריות, ואשר חולם על לבישת לבני נשים (או לחלופין, בגרסאות אחרות שביצעה החבורה לשיר, להיות נשי, כמו אביו).
חוטב עצים מופיע גם בסמל מדינת אינדיאנה בארצות הברית. אחת הדמויות המיתולוגיות בארצות הברית היא פול באניין(אנ'), חוטב עצים.
בספר הקוסם מארץ עוץ, איש הפח הוא חוטב עצים, וכישוריו מסייעים לחבורה בהרפתקאותיה.