stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגם ירוחם
גאוגרפיה

אגם ירוחם ממוקם בבקעת ירוחם, סביב נ.צ. 190,544 (רשת חדשה). הסכר שעוצר את מי השיטפונות נבנה בערוץ נחל רביבים, מעט אחרי מפגש הערוצים של נחל רביבים, המנקז את דרום בקעת ירוחם, נחל ירוחם, המנקז את צפונה, ונחל שועלים, היורד מכיוון רכס חתירה. הסכר ממוקם בנקודה בה עוזב נחל רביבים, שהוא 'נחל חוצה רכס', את בקעת ירוחם, ומתחתר מערבה אל תוך רכס ירוחם.
האגם ממוקם מערבית לעיירה ירוחם, והוא מצוי בתוך תחום השיפוט של המועצה המקומית ירוחם. סמוך לאגם הוקם במהלך השנים פארק ירוחם, ובו עצים שניטעו על ידי קק"ל, וכן חניון יום, מתקני נופש, מסלולי אופניים ועוד.
היסטוריה > תכנון

הסכר הוקם במחצית הראשונה של שנות ה-50. הקמת הסכר הייתה חלק משלב ניסיוני של פרויקט ארצי, שבחן אפשרות של יצירת עשרות אגמי אגירה ברחבי הארץ, כדי לתת מענה לאתגרי ההתיישבות של מדינת ישראל הצעירה. במסגרת השלב הניסיוני הוקמו תשעה אגמים במיקומים שונים, המייצגים אזורים מגוונים מבחינת תנאי השטח - ביניהם מאגר נטופה (שקדם למאגר אשכול הנוכחי) ומאגר בית זית. הסכר תוכנן להיבנות בכמה שלבים. השלב הראשון יצר מאגר בנפח של כמיליון מ"ק. השלבים הבאים אמורים היו להגדיל את הנפח פי כמה, אך הם לא יצאו אל הפועל.
היסטוריה > ביצוע

בניית הסכר בוצעה על ידי חברת תה"ל (תכנון המים לישראל), ששכרה קבלן משנה. הסכר החל להיבנות בקיץ 1952, והבניה ארכה מעט יותר משנה.
אף שהשלב הניסיוני של פרויקט האגמים לא הוכתר בהצלחה, הסכר שנבנה סמוך לירוחם דווקא התברר כמוצלח באופן יחסי. בחורף 1953/4, מיד לאחר סיום בניית הסכר נאגרה כמות מים גדולה באגם, אך היא חלחלה ונעלמה בתוך זמן קצר. בקיץ 1954 נעשו עבודות איטום ובחורף 1954/55 נאגרה שוב כמות מים משמעותית, והפעם החלחול היה איטי, ואיפשר את אגירת המים לאורך רוב חודשי הקיץ.
היסטוריה > שימוש במי האגם

מי האגם נועדו מראש לשימוש כמי השקיה לשדות קיבוצי המועצה המקומית רמת הנגב - משאבי שדה ורביבים, ששטחים חקלאיים שברשותם ממוקמים במורד נחל רביבים. מן הסכר הונח צינור מים שהוביל את מי האגם אל שדות הקיבוצים. הזרמת המים החלה בחודש מאי 1955, ונמשכה באופן לא סדיר עד לסוף שנת 1981. המים שימשו בעיקר את קיבוץ משאבי שדה, אך הם לא היוו את עיקר מי ההשקיה של הקיבוץ. אי הסדירות בהשקיה נבעה מכמות המים המשתנה שנאגרה בכל שנה, וכן מתחזוקה לקויה של הצינור.
בשנים הראשונות נעשה ניסיון של גידול דגים כענף חקלאי של הקיבוצים באזור - רביבים, משאבי שדה ושדה בוקר, אך לאחר כשלוש שנים נזנח הרעיון, בין השאר משום שבחודשי הקיץ האגם היה מתרוקן כמעט לחלוטין, והיה צורך להוציא את הדגים טרם הגעתם לגודל הרצוי.
האגם היה תחת אחריותה של חברת תה"ל, ובהמשך עבר לניהולה של חברת 'מקורות'.
היסטוריה > האגם וירוחם

אגם ירוחם הוקם ללא כל קשר למעברת תל ירוחם שהוקמה בסמוך ממש באותן השנים. גם מי האגם לא נועדו להגיע אל המעברה, שמיקומה היה גבוה בכמה עשרות מטרים מגובה פני האגם, דבר שהיה מצריך שימוש במשאבה. כאשר הוכרה ירוחם כמועצה מקומית, בשנת 1959, לא נכלל שטח האגם בתחום השיפוט של המועצה. רק במהלך שנות השבעים נכלל השטח שסביב האגם בשטחה של ירוחם, והאגם עצמו עבר מאחריותה של חברת 'מקורות' לאחריותה של המועצה המקומית רק בראשית שנות האלפיים.
זיהום האגם ושיקומו

ממזרח לאגם הוקמו בריכות הביוב של ירוחם. בשנות התשעים, עקב בעיות תשתית שונות, גלשו מי ביוב מספר פעמים וזיהמו את האגם, ומשום כך הגישה לאגם הייתה אסורה במשך כמה שנים. בשנת 2008 הוקם בסמוך מתקן טיהור שפכים מתקדם, ומאז מי הביוב מטופלים בו, וגלישת מי הביוב נפסקה. בקיץ 2010 התייבש האגם לגמרי, והסתבר שהסחף מילא אותו כמעט לגמרי. במשך כמה חודשים בוצעו עבודות תשתית של העמקת האגם ופינוי הסחף.
האגם כמוקד אקולוגי

האגם והפארק הסמוך מהווים נקודה ייחודית מבחינה אקולוגית, ומצויים בהם וסביבם מינים רבים של צמחים ובעלי חיים. במיוחד מהווה המקום מוקד משיכה לצפרים וחוקרי ציפורים, בשל המגוון הייחודי של עופות מים, מיני עופות מדבריים, ומינים רבים נוספים בעונת הנדידה. במקום פועל מרכז 'דוכיפת' העוסק באקולוגיה וצפרות ומפעיל נקודת טיבוע ציפורים במקום. החל משנת 2014 נערך בכל שנה אירוע ביו-בליץ באזור האגם.
לקריאה נוספת

חיים צבי אלבוים, מדבר לאגם מים: על ירוחם וגלגולו של אגם, קתדרה, 172, 2019, עמ' 143-166
הערות שוליים

↑  המידע ההיסטורי (גם בפסקאות הבאות) מתבסס על המקור הבא: אלבוים, חיים צבי, 'מדבר לאגם מים': על ירוחם וגלגולו של אגם, קתדרה 172, 2019, עמ' 143-166
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012752870405171 
הסכר
אגם ירוחם בליל ירח, אוגוסט 2016
סיקסקים באגם ירוחם
אולימפיאדת השחמט 1986

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  14 בנובמבר 1986 
 תאריך סיום:  2 בדצמבר 1986 
 עיר:  דובאי, איחוד האמירויות הערביות
 אתר:  The Dubai Trade Centre
 שופט ראשי:  Miroslav Filip (צ'כוסלובקיה), Emad El-Din Ghalayini
 קבוצות משתתפות:  108
 מס' משתתפים:  641 (מהם 59 רבי אמנים ו-90 אמנים בינלאומיים)
 מס' משחקים:  3024
 שיטה:  שווייצרית - 14 מחזורים
 → אולימפיאדת השחמט 1984 אולימפיאדת השחמט 1988 ← 
 
אולימפיאדת השחמט ה-27 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בדובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות, בין 14 בנובמבר ל-2 בדצמבר 1986.
התחרות הפתוחה > תוצאות הגמר

| # | מדינה | שחקנים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברית המועצות ברית המועצות | גארי קספרוב, אנטולי קרפוב, אנדריי סוקולוב, ארתור יוסופוב, רפאל ואגניאן, ויטלי צשקובסקי | 40 |
| 2 | אנגליה אנגליה | אנטוני מיילס, ג'ון נאן, נייג'ל שורט, מורי צ'דלר, ג'ונתן ספילמן, גלן פלר | 39.5 |
| 3 | ארצות הברית ארצות הברית | יאסר סיירבן, לארי קריסטיאנסן, לובומיר קבלק, ג'ון פדורוביץ', ניק דה פירמיאן, מקסים דלוגי | 35 |
| 4 | הונגריה הונגריה | לאיוש פורטיש, זולטאן ריבלי, גאולה סקס, יוסף פינטר, אנדרש אדוריין, אישטוון צ'ום | 34.5 |
| 5 | איסלנד איסלנד | חלגי אולפסון, יוהאן חיארטרסון, יון ארנסון, מרגייר פטורסון, גואומונדור סיגוריונסון, קארל טורסטיין | 34 |
| 6 | בולגריה בולגריה | קיריל גאורגייב, ונצ'יסלב אינקיוב, פתר וליקוב, איוון רדלוב, קרום גאורגייב, בוגומיל אנדונוב | 34 |
| 7 | הרפובליקה העממית של סין  סין | קסו יון, יה יאנגואן, לי זוניין, יאנג קסיאן, לין תה, ליאנג ירונג | 34 |
| 8 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | יאן סמייקל, לובומיר פטשניק, ולסטימיל יאנשה, קרל מוקרי, יאן פלכטקה, ירז'י לצ'ינסקי | 33 |
| 9 | קובה קובה | ישו נוגויירס, גילרמו גונזלס גרסיא, אמדור רודריגס צ'ספדס, סילבינו גרסיא מרטינס, ריינלדו ורה גונזלס, ולטר ארנסיבה | 33 |
| 10 | צרפת צרפת | בוריס ספסקי, אלדו חייק, גיל מירלס, אוליבר רנה, בכר קואלטי, מרשד שריף | 33 |
התחרות הפתוחה > מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| התוצאה הטובה ביותר | גארי קספרוב (ברית המועצות) - 2746 | ארתור יוסופוב (ברית המועצות) - 2741 | מורי צ'נדלר (אנגליה) - 2711 |
| הלוח הראשון | גארי קספרוב (ברית המועצות) עם תוצאה 8.5 מ-11 (77.3%) | יוסף קלינגר (אוסטריה) עם תוצאה 9 מ-12 (75%) | אוגניו טורס (הפיליפינים) עם תוצאה 9.5 מ-13 (73.1%)   קסו יון (סין) עם תוצאה 9.5 מ-13 (73.1%) |
| הלוח השני | אימד אבדלנבי (מצרים) עם תוצאה 9.5 מ-12 (79.2%) | אוטוט אדיאנטו (אינדונזיה) עם תוצאה 11 מ-14 (78.6%) | ויליאם קרפנטר (קוסטה ריקה) עם תוצאה 9.5 מ-13 (73.1%) |
| הלוח השלישי | נייג'ל שורט (אנגליה) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%) | קרלוס מטמורו (אקוודור) עם תוצאה 9.5 מ-13 (73.1%) | לורנס דאי (קנדה) עם תוצאה 8 מ-11 (72.7%) |
| הלוח הרביעי | מורי צ'נדלר (אנגליה) עם תוצאה 9 מ-11 (81.8%) | מרקוס טולה (זמביה) עם תוצאה 10.5 מ-13(80.8%) |  |
| לוח עתודה ראשון | לויס מוריס (פוארטו ריקו) עם תוצאה 6 מ-7 (85.7%) | ג'ונתן ספילמן (אנגליה) עם תוצאה 7 מ-9 (77.8%) | רוברט קוצ'ינסקי (פולין) עם תוצאה 7.5 מ-10 (75%) |
| לוח עתודה שני | נד יק טאונג (מלזיה) עם תוצאה 6 מ-7 (85.7%) | בכה אבס (עיראק) עם תוצאה 7.5 מ-9 (83.3%) | מקסים דלוגי (ארצות הברית) עם תוצאה 5.5 מ-7 (78.6%) |
התחרות לנשים

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  14 בנובמבר 1986 
 תאריך סיום:  2 בדצמבר 1986 
 עיר:  דובאי 
 קבוצות משתתפות:  49
 מס' משתתפים:  193 (כולל 17 רבי אמניות לנשים ו-31 אמניות.
 מס' משחקים:  1008
 שיטה:  שווייצרית - 14 מחזורים
 → אולימפיאדת השחמט 1984 אולימפיאדת השחמט 1988 ← 
 
אולימפיאדת ה-12 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
התחרות לנשים > תוצאות הגמר

| # | מדינה | שחקנים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברית המועצות ברית המועצות |  | 33.5 |
| 2 | הונגריה הונגריה |  | 29 |
| 3 | רומניה רומניה |  | 28 |
| 4 | הרפובליקה העממית של סין  סין |  | 28 |
| 5 | יוגוסלביה יוגוסלביה |  | 25.5 |
| 6 | גרמניה גרמניה המערבית |  | 25 |
| 7 | פולין פולין |  | 24.5 |
| 8 | אנגליה אנגליה |  | 24.5 |
| 9 | בולגריה בולגריה |  | 23.5 |
| 10 | קובה קובה |  | 23 |
התחרות לנשים > מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| התוצאה הטובה ביותר | נונה גפרינדשווילי (ברית המועצות) | ליו שילן (סין) - 2393 | מאיה צ'יבורדנידזה (ברית המועצות) - 2388 |
| הלוח הראשון | טטיאנה למצ'קו (שווייץ) עם תוצאה 9.5 מ-11 (86.4%) | מאיה צ'יבורדנידזה (ברית המועצות) עם תוצאה 8 מ-10 (80%) | ליו שילן (סין) עם תוצאה 11 מ-14 (78.6%) |
| הלוח השני | קרים פריידה (איחוד האמירויות הערביות) עם תוצאה 7 מ-8 (87.5%) | דבורה קופר (ווילס) עם תוצאה 8 מ-10 (80%) | אילדיקו מדל (הונגריה) עם תוצאה 10.5 מ-14 (75%) |
| הלוח השלישי | נונה גפרינדשווילי (ברית המועצות) עם תוצאה 10 מ-10 (100%) | יאדירה הרננדס (מקסיקו) עם תוצאה 8.5 מ-11 (77.3%) | סוזנה מקסימוביץ' (יוגוסלביה) עם תוצאה 9 מ-12 (75%)   זירקה פרומטה (קובה) עם תוצאה 9 מ-12 (75%) |
| הלוח עתודה | גבריאלה סטנצ'ו (רומניה) עם תוצאה 7 מ-9 (77.8%) | א. מוחמד (עיראק) עם תוצאה 7.5 מ-10 (75%) | אורדה פוגל (פינלנד) עם תוצאה 8 מ-11 (72.7%) |
אחרי עשרים שנה (אלבום)

אחרי עשרים שנה הוא אלבום הסולו השלישי של המוזיקאי שמוליק קראוס, שיצא בשנת 1988 בהוצאת הד ארצי.
הפקה

האלבום, כקודמו "גלגל מסתובב", הוא תוצר של שיתוף פעולה בין קראוס למוזיקאי אילן וירצברג. קראוס הלחין 9 מתוך עשרת שירי האלבום, למילותיו של הפזמונאי יענקל'ה רוטבליט, בעוד וירצברג עיבד את השירים וניגן בכולם. חריג היה השיר "מונה" שנכתב על ידי שמוליק צ'יזיק, ומוקדש לזכרה של מונה זילברשטיין שהייתה מיודדת הן עם צ'יזיק והן עם קראוס.
מבין שירי האלבום הצליח במיוחד שיר הנושא, שנהפך לאחד השירים האהובים בתולדות המוזיקה הישראלית וזכה לגרסאות כיסוי רבות, בין היתר מפי אתי אנקרי, עמיר בניון ורוקפור. כן הצליחו השירים "השיר החי", אם", "באמצע הרומן" (ששימש שיר הנושא של הסרט "נישואים פיקטיביים") ו"רואים רחוק רואים שקוף", שיצא כסינגל עוד בשנת 1982 ונכלל לראשונה באלבום זה.
לעטיפת האלבום, וכן לצילום של קראוס המלווה אותה, אחראי האמן יגאל תומרקין.
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי יענקל'ה רוטבליט (למעט היכן שמצוין אחרת), המוזיקה לשירים הולחנה על ידי שמוליק קראוס (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אחרי עשרים שנה  |   |   | 4:50 |
| 2. | ירח מלא  |   |   | 3:47 |
| 3. | השיר החי  |   |   | 3:19 |
| 4. | פשוט אהבה  |   |   | 3:04 |
| 5. | אם  |   |   | 4:00 |
| 6. | באמצע הרומן  |   |   | 3:33 |
| 7. | מונה  | שמוליק צ'יזיק | שמוליק צ'יזיק | 3:23 |
| 8. | הו ארץ אהבתי  |   |   | 3:28 |
| 9. | גיטרה  |   |   | 4:40 |
| 10. | רואים רחוק רואים שקוף  |   |   | 3:03 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 37:07 |
השתתפו בהקלטות

שמוליק קראוס – שירה
אילן וירצברג – גיטרות, קלידים, סינתיסייזר
אלון נדל – גיטרה בס
אלון אולארצ'יק – גיטרה בס
מיקי שביב – גיטרה בס
מאיר ישראל – תופים
אבנר קנר – פסנתר
אולימפיאדת השחמט לעיוורים

לוח שחמט המותאם לעיוורים
אולימפיאדת השחמט לעיוורים (באנגלית: Blind Chess Olympiad) היא תחרות שחמט לעיוורים ולקויי ראייה, שמתחרות בה נבחרות שחמט לאומיות. התחרות נערכת מדי ארבע שנים ובחסות ארגון ה-IBCA (אנ'). אולימפיאדת השחמט לעיוורים היא אירוע הספורט הגדול ביותר בשחמט הבינלאומי עבור לקויי ראייה.
היסטוריה

תחרות השחמט הראשונה לשחמטאים עיוורים התקיימה בשנת 1958 בעיר (Rheinbreitbach) בגרמניה, המנצח היה ריינלד בונהם (אנ') אשר בהמשך ייסד ה-ה-IBCA.
האולימפיאדה הרשמית הראשונה התקיימה בשנת 1961 בעיר (Meschede), גרמניה. שמונה קבוצות התחרו ב-122 משחקים בטורניר מסוג ראונד-רובין (אנ') כשנבחרת יוגוסלביה זכתה. באולימפיאדה השלישית, בשנת 1968, שנערכה בויימות', אנגליה, התחרו 20 קבוצות. רוסיה זכתה בתחרות כשיוגוסלביה סיימה כסגניתה.
באולימפיאדה ה-13 שנערכה בשנת 2008 בהרקליון, יוון, התחרו 34 נבחרות והפכו את אולימפיאדת השחמט לעיוורים לאותה שנה לאירוע הספורט הגדול ביותר בתחום השחמט הבינלאומי לעיוורים עד היום.
תוצאות

| # | שנה | עיר | נבחרת זוכה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1961 | (Meschede), גרמניה. | יוגוסלביה יוגוסלביה |
| 2 | 1964 | (Kühlungsborn) | יוגוסלביה יוגוסלביה |
| 3 | 1968 | ויימות', אנגליה | ברית המועצות ברית המועצות |
| 4 | 1972 | פולה, קרואטיה | ברית המועצות ברית המועצות |
| 5 | 1976 | (Kuortane), פינלנד | ברית המועצות ברית המועצות |
| 6 | 1980 | (Noordwijkerhout), הולנד | ברית המועצות ברית המועצות |
| 7 | 1985 | בנידורם (אנ'), ספרד | ברית המועצות ברית המועצות |
| 8 | 1988 | זאלאגרסג, הונגריה | ברית המועצות ברית המועצות |
| 9 | 1992 | מיורקה, ספרד | רוסיה רוסיה |
| 10 | 1996 | לגונה (אנ') | רוסיה רוסיה |
| 11 | 2000 | זאקופנה, פולין | רוסיה רוסיה |
| 12 | 2004 | טרגונה, ספרד | פולין פולין |
| 13 | 2008 | הרקליון, יוון | רוסיה רוסיה |
| 14 | 2012 | צ'נאי, הודו | רוסיה רוסיה |
| 15 | 2017 | אוחריד, מקדוניה הצפונית | רוסיה רוסיה |
אורי מימון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בדצמבר 1946 חיפה, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  18 באוקטובר 1973 (בגיל 26) הגדה המערבית של תעלת סואץ
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת מישיגן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סמל ראשון
 תפקידים בשירות
 לוחם בכוח חטיבת הצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 הנצחה
 האגודה ע"ש אורי מימון
 
אורי מימון (16 בדצמבר 1946 – 18 באוקטובר 1973) היה מתווה הדרך של חוגי סיירות, שנקראו על שמו לאחר מותו.
ביוגרפיה

מימון נולד בחיפה והתחנך בבית הספר הריאלי ובתנועת הצופים. בסיום התיכון התנדב לשרת בנח"ל, נטל חלק בגרעין בקיבוץ חצרים והתנדב לשנת שירות נוספת עם הגרעין כמדריך נוער בירוחם. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, שירת בפלס"ר כלוחם ולאחר מכן יצא לקורס מפקדי כיתות. במלחמת ששת הימים לחם במסגרת חטיבת הצנחנים 55 שכבשה את ירושלים. הוא נפצע אך סירב להתפנות וחזר לפעילות ביחידתו.
עם תום שנת השרות בירוחם, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בין יתר פעילותיו באוניברסיטה שימש כעוזר הוראה לפרופסור שלמה אבינרי ועבד במשרד החינוך כרכז פעילות בעיירות הפיתוח וכעוזר אישי למנכ"ל המשרד אלעד פלד. לאחר סיום התואר, המשיך אורי את לימודיו באוניברסיטת מישיגן באן ארבור שבארצות הברית.
באוקטובר 1973, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, עזב את לימודיו וחזר לישראל כדי לקחת חלק בלחימה. בהגיעו לישראל התקשר לאמו כדי שתחשוב שהוא נמצא עדיין בארצות הברית כיוון שלא רצה להדאיג את המשפחה. הייתה זו שיחתו האחרונה עם משפחתו. נהרג תוך כדי לחימה ביחידת קומנדו מצרית בגדה המערבית של תעלת סואץ ונקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
בשנת 2024 הוצב בשכונת רוממה שבחיפה פסל זיכרון לזכרו של אורי וחבריו. הפסל הוקם על ידי המלחינה וחוקרת הזמר ציפי פליישר בת המחזור של אורי בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
חוגי הסיירות

מיימון היה חובב טיולים ונהג לערוך מסעות רגליים בישראל עם חבריו. חברי גרעינו הקימו לזכרו את האגודה ע"ש אורי מימון, המפעילה את חוגי הסיירות על שמו על מנת להנציח ולפתח את מורשתו, ולקרב את ערך אהבת הארץ לבני נוער בישראל.
הערות שוליים

↑  חוגי סיירות של קק"ל ע"ש אורי מימון (ע"ר)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301956305171  ISNI: 0000 0000 7147 3201  LCCN: n85038113  VIAF: 40797470   WorldCat (עם VIAF): 40797470
אוסטרוב מזובייצקה

אנדרטה לזכר קדושי קהילת אוסטרוב מזובייצקה שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
אוסטרוב מזובייצקה (בפולנית: Ostrów Mazowiecka להאזנה, ביידיש: "אוסטרובה"), היא עיר בפולין, 92 ק"מ צפונית-מזרחית לוורשה בירת פולין. מספר תושביה כיום כ-22,560. מאז 1999 נמצאת העיר בפרובינציית מזוביה, בין השנים 1975–1998 השתייכה העיר לפרובינציית אוסטרולקה. העיר היא בירת פלך (gmina) אוסטרוב מזובייצקה.
היסטוריה

האזכור הראשון של אוסטרוב מזובייצקה הוא משנת 1410, בשנת 1434 העניק לה הנסיך המזובי בולסלאב ה-4 זכויות עיר על פי חוק חלמנו. בשנת 1514 הנסיכה אנה מזובייצקה העניקה לעיר את הזכות לערוך 4 ירידים בשנה ושוק אחת לשבוע ובכך האיצה את התפתחות העיר. לאחר עלייתו לשלטון של זיגמונד הראשון, מלך פולין ואיחודה של דוכסות מזוביה עם ממלכת פולין ב-1526 החלה בעיר פריחה בתחומי התרבות והמסחר. במחצית השנייה של המאה ה-16 הוקמו בעיר מבני שלטון מקומי, באותה תקופה חיו בה כ-3,000 תושבים. המלחמות הרבות שנערכו באזור במאה ה-17 עיכבו את התפתחות העיר ובשנים שלאחר מכן היא ניסתה להחזיר לעצמה את תהילת העבר שלה. מלחמת העולם הראשונה לא הביאה להרס העיר אך במלחמת העולם השנייה ספגו העיר ותושביה, במיוחד היהודים, מכה קשה. לאחר המלחמה החל תהליך הבנייה מחדש ובמסגרתו הוקמו בעיר מפעלים תעשייתיים חדשים.
אוסטרוב מזובייצקה מהווה מרכז נפה שכולל 11 מועצות אזוריות: מלקיניה גורנה, ואסבו, אנדז'ייבו, סטארי לובוטין, זארמבי קושצ'יילנה, נור, בוגוטי פיאנקי, ברוק, צולבורז'ה ויליקיה ואוסטרוב מזובייצקה.
הקהילה היהודית באוסטרוב מזובייצקה

ראשוני היהודים הגיעו לאוסטרוב מזובייצקה במאה ה-17, רובם היו קמעונאים ובעלי מלאכה. בשנת 1789 פסק בית דין פולני שאין ליהודים זכות ישיבה בעיר והאיסור נשאר בתוקפו עד 1862. אף על פי כן ישבו בעיר כ-810 יהודים שהיוו ב-1827 כ-39% מכלל האוכלוסייה. היהודים הגיעו בעיקר ממרכז פולין ומליטא והשילוב ביניהם יצר ניב יידישאי מעורב ואופייני למקום. ב-1857 מנתה הקהילה 2,412 יהודים שהיוו כ-61% מכלל האוכלוסייה ובעיר אף נפתחה ישיבה. בסוף המאה ה-19 התקרב מספר האוכלוסייה היהודית ל-6,000 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה התפתחו בה מוסדות הקהילה השונים, לרבות מוסדות חינוך ודת. ב-1921 נמנו במפקד התושבים הפולני 6,812 יהודים. ב-1934 סופחו לקהילה יהודי קומורוב הסמוכה. ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה יותר מ-7,000 יהודים (ולפי אומדן אחר כ-12,000 יהודים).
הקהילה היהודית באוסטרוב מזובייצקה > הקהילה היהודית בשואה

ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר וכעבור יומיים רצחו 30 יהודים. בסביבות ה-30 באוקטובר פקדו השלטונות הגרמניים על כל היהודים ובני משפחתם להתאסף בכיכר העיר, כל היהודים נלקחו בכוח מבתיהם למקום הכינוס ושם נאמר להם כי מעתה נאסר עליהם לעסוק בתעשייה, במלאכה עדינה ובקמעונאות. הגרמנים הורו ליהודים (כולל יהודים שהגיעו מברוק הסמוכה) לעזוב את העיר מרצונם תוך יום אחד ולחצות את קו הגבול עם ברית המועצות שעבר מחוץ לאוסטרוב מזובייצקה. רוב היהודים אכן מיהרו ונמלטו מהעיר, חלקם הגדול לביאליסטוק, אך כ-600 יהודים אחרים, ביניהם מספר חברים במועצת הקהילה, החליטו להישאר בעיר ופנו לגרמנים וביקשו אישור להמשיך להתגורר במקום, הגרמנים לא נעתרו לבקשה אך הניחו ליהודים לבינתיים. כך נמשך המצב עד ה-9 בספטמבר, באותו יום נצפה חייל גרמני לבוש מדים על ידי תושבים פולניים כשהוא נכנס לבניין מעץ (שהיה בבעלות יהודית) וברשותו מסכת גז ובקבוק עם נוזל דליק. התושבים ראו אותו עורם חומרים דליקים ליד חלון קטן בעליית הגג, שופך את הנוזל מהבקבוק על הערימה, מעלה אותה באש, שובר חור בגג המבנה כדי לשפר את זרימת האוויר ויוצא בחזרה לרחוב. האש החלה להתפשט ומבני העץ הסמוכים לבניין (שחלקם היה שייך גם כן ליהודים) החלו להישרף גם הם. כשהגיעו מכבי האש למקום מנעו מהם הגרמנים מלהתערב עד שכל השכונה היהודית עלתה באש, רק לאחר שהאש איימה להתפשט למבנים שעליהם השתלטו הגרמנים הם אישרו לכבאים לכבות את השרפה. בנוסף להצתה החלו הגרמנים להפיץ שמועות בקרב התושבים הפולנים כאילו היהודים ניסו להצית את העיר ושהם ייענשו על כך. הגרמנים עמדו במילתם והיהודים נעצרו והואשמו בהצתה, המעצרים נערכו במשך כל אותו הלילה ונמשכו ביום המחרת, לא רק בעיר עצמה אלא בכל המחוז. כל העצורים הושמו בתאים בבניין העירייה, בבית הסוהר ובמבשלה. ב-10 בנובמבר הוציא ראש העיר הוראה בגרמנית למשרד הדואר המקומי של המשמר האזרחי:
למשרד הדואר המקומי. בנוגע להגנה משריפות (מכבי אש).
כל החברים במכבי האש צריכים להיות משובצים בלוח התורנויות. האוכלוסייה חייבת להיות מודעת שבמקרה של שרפה כל הגברים בין הגילאים 17 ל-45 מחויבים להרתם לעזרת מכבי האש באופן מיידי. כל הציוד לכיבוי אש בעיר ובסביבתה חייב להימצא, להיאסף ולהיות מאוחסן בצורה נאותה במחסן של מכבי האש. האוכלוסייה (המקומית) מוכרחה ללמוד על התוכניות היהודיות לחולל שריפות נוספות. בכל רגע נתון, חייב לפחות אדם אחד לעמוד על המשמר בכל בית. חשודים, במיוחד יהודים, יכולים להיות מעוכבים באופן זמני על ידי כל אדם ולהישלח לתחנת המשטרה העירונית לחקירה.
ב-11 בנובמבר, ביום השנה לחתימתה של גרמניה על הסכמי שביתת הנשק של מלחמת העולם הראשונה נלקחו העצורים היהודים ליער ליד הכביש הראשי לוורשה ונרצחו ביריות. התוכן והצורה של ההוראה מאששים את החשדות שהרצח תוכנן מראש ובכוונה תחילה.
רוב היהודים שחיו באוסטרוב מזובייצקה נספו בשואה. חלק מהניצולים עלו לישראל, אחד מהם, אליעזר פרצ'יק, נהרג במלחמת העצמאות. ב-1949 הוקם בישראל ארגון עולי אוסטרוב מזביצקי והסביבה.
הסופר והמתרגם ישעיהו אוסטרי-דן נולד בעיר.
הקהילה היהודית באוסטרוב מזובייצקה > הקהילה היהודית בשואה > רבני העיר

"הרב מקויל" (שמו לא ידוע), הרב פייבל "סוקולוקר", הרב יהודה יודל מברוק (חסיד גור, לפני כן כיהן כרב בסוקולוב ואחר כך כיהן בפלוצק), הרב דוד שלמה מרגליות מחבר הספרים "חידושי מהרשד"ם", (מתרמ"ג, 1883, כיהן לפני כן בלוקוב, דזיאלושין, ניישטאט וקלווריה), רבי גרשון חנוך הניך ליינר (מתרמ"ו, פעל רבות בעיר), "הרב מפיוטרקוב" (עזב תקופה קצרה לאחר מינויו עקב התנגדות החסידים), הרב יהודה לייב גורדין (מתרנ"ז, 1897 עד תרס"ד, 1904. לאחר תקופה ארוכה של מחלוקות רבות בין החסידים למתנגדים מונה כמועמד מוסכם על שני הצדדים), רבי יוסף קאליש לימים האדמו"ר מאמשינוב (מתרס"ד עד תרע"ז, 1917), רבי מאיר דן פלוצקי (עד תרפ"ח, 1928), רבי יעקב שרגא זינגר (מתר"צ ועד השואה. מונה לאחר שנתיים שלא היה רב).
שמש בית הכנסת שעשה כל עבודה קשה בהתלהבות קודש - ר' אברהם (הירש) מרקוס.
אישיות מפורסמת מהעיר היה הרב בן ציון רבינוביץ (המכונה ר' בן ציון אוסטרובער) מחסידי קוצק מזמנו של רבי מנחם מנדל מקוצק ולאחר מכן חסיד של רבי יצחק מאיר אלתר מגור וצאצאיו.
לקריאה נוספת

מ. צאנין, אוסטרוב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 190–193 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
הערות שוליים

↑  אגודות עותמאניות - ארגון עולי אוסטרוב מזביצקי והסביבה, באתר ארכיון המדינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557395705171  GND: 4607204-4  LCCN: n83149716  LNB: 000348345  MusicBrainz: e605ec4e-338f-4de9-a99b-8fdfbabba925  NKC: ge1132117  VIAF: 137244726   WorldCat (עם VIAF): 137244726
אורי מנצור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בנובמבר 1949 (בן 74) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
אורי מנצור (נולד ב-15 בנובמבר 1949) הוא איש עסקים ישראלי, אשר שותף בבעלות בחברת "דלק", ומחזיק במפעלי תעשייה ונדל"ן. שימש כנשיא קבוצת הכדורסל  הפועל ירושלים במשך 15 שנים. בשנת 2020 העריך העיתון TheMarker ששווי נכסיו נע בין 1.5 ל–2 מיליארד שקל.
ביוגרפיה

מנצור נולד בירושלים, וגדל בשכונת בית הכרם. אביו, ניסים מנצור, היה בעלים של תחנת מוניות במרכז העיר, מוסך וסוכנות לייבוא רכב בשכונת ממילא, אחר כך נכנס גם לעסקי הנדל"ן. מנצור השתלב בעסקי המשפחה, ובסוף שנות ה–70 נכנס לעסקי ייבוא אוטובוסים. הוא ייבא אוטובוסים מוגמרים עם שלדות מתוצרת חברות מאן, מרצדס, סקניה, איווקו ומרכב מתוצרת חברת איריזר הספרדית.
בשנת 1995, נכנס כשותף להקמת מפעל וופרג'ט באופקים. המיזם קיבל מענק ממרכז ההשקעות במשרד התעשייה והמסחר, מייצר בדים לא ארוגים, ומעסיק 180 עובדים. בהמשך הוקמו מפעלים נוספים בפולין ובסין. מנצור גויס במקור כמשקיע על ידי המייסדים של המפעל, וכעבור כמה שנים הפך לבעלים יחיד. בשנת 2003 רכש את מפעל החיתולים "טפנוקים", בהשקעה של כ-5 מיליון שקל, לאחר שהמפעל פשט את הרגל עקב התחרות עם המותגים הבינלאומיים האגיס ופמרפרס. בתחילת 2015 פרץ סכסוך עבודה במפעל ופורג'ט באופקים. העובדים השביתו את המפעל למשך שבועיים, בדרישה להעלאת שכר מעל שכר המינימום, ששולם לרובם, דרשו שיחתם איתם הסכם קיבוצי וישופרו תנאי העסקתם. לאחר שהשביתה הסתיימה העובדים חתמו על הסכם שכר חדש.
בשנת 2014, מכר מנצור את עסקי ייבוא האוטובוסים לקבוצת אלייד תמורת יותר מ–50 מיליון שקל. לאחר המכירה חבר לאנשי העסקים אלי להב ואיליק רוז'נסקי, בעלי קבוצת להב אל אר, ונכנס איתם להשקעות בעסקי נדל"ן מניב בגרמניה. באוקטובר 2020, הקבוצה רכשה יחד 60% מהבעלות בחברת דלק ישראל, כאשר מנצור שילם 260 מיליון שקל עבור 30% מהמניות. לאחר הרכישה הודיעו שבכונתם לפצל את דלק ישראל לשתי חברות. הראשונה תחזיק 54 מתחמי תדלוק שבבעלות דלק ישראל, כחברת נדל"ן עם הון עצמי של 400 מיליון שקל, ותשכיר אותם בדמי שכירות של כ-50 מיליון שקל בשנה. החברה השנייה היא זו שתשכור את המתחמים הללו, תחזיק את פעילות רשת מנטה ואת כל שאר התחנות. בכוונתם בעיקר להשביח את הנדל"ן, והם מתכננים להנפיק בבורסה את החברה השנייה.
פעילות ציבורית ונדבנות

מנצור תרם 13 מיליון שקל להקמת בית הכנסת היכל אוריאל שבמבשרת ציון, שם הוא מתגורר.
בשנת 1994, לאחר שקבוצת הכדורסל הפועל ירושלים הייתה על סף פירוק, בעקבות קשיים כספיים, סיפק לה מימון ומונה לנשיא המועדון, באוקטובר 2009 פרש מהתפקיד.
בשנת 2014, נחשף כי מנצור תרם למימון הגנתה של שולה זקן. אחר כך אמר כי זקן ביקשה ממנו, במהלך ביקור בשבעה של אמו, כסף למימון הגנתה המשפטית והוא עזר לה. באותה עת התברר כי מנצור לא ידע שגם אהוד אולמרט דאג להעברת כספים לזקן לצורך הגנתה המשפטית.