stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה
הנפילה > קרבות בתקופת אלכסנדר סוורוס

הלחץ על הגבול הצפוני של רומא גבר כבר בסוף המאה השנייה; מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שהדבר יכול היה לנבוע בין השאר מקבוצות אתניות שהיגרו מפנים גרמאניה, שלא עברו רומאניזציה והיו תוקפניות יותר כלפי האימפריה. הקיסר קומודוס חידש והרחיב כמה ביצורי גבול בסביבות שנת 185. בשנת 213 ביצע הקיסר קרקלה מסע עונשין מעבר ללימס. הסיבה העיקרית לשקיעתו או לנטישתו של הלימס היא, מצד אחד, בשימוש הגובר בכוחות צבאיים עקב עימותים במחוזות המזרחיים. האימפריה הרומית ראתה עצמה ניצבת בפני אתגר הולך וגובר מצד שכנתה המזרחית, האימפריה הסאסאנית הפרסית, שנוסדה בשנת 224 לספירה. בתגובה, יותר ויותר כוחות צבא, במיוחד פרשים, הוצאו מהלימס. הקיסר הצעיר אלכסנדר סוורוס ניהל מערכה נגד הסאסאנים יחד עם אימו יוליה בשנת 232 לספירה. הכוחות שהוצבו על הגבולות במזרח הוכיחו את עצמם כלא אמינים בגלל מרד, כך שהקיסר נאלץ להקצות יותר כוחות מהלימס. בקרבות עם הסאסנים לאחר מכן, שלוו באבדות כבדות, אף אחד משני הצדדים לא הצליח להשיג ניצחון, והם הסתיימו בלא שנחתם הסכם שלום.
מצד שני, השבטים הגרמאניים, כלומר הקונפדרציה של האלמאנים, ניצלו את היחלשות קווי ההגנה הרומיים כדי לבזוז ולהשמיד בשנת 233 לספירה. באותה תקופה היו כנראה רק כוחות רגלים של חיל העזר לאורך הלימס, שלא היה בכוחם לעמוד מול התקפת השבטים הגרמנים, שכעת היו מאורגנים בקבוצות שבטיות גדולות באופן שונה מבעבר, ולכן ידעו ביתר קלות כיצד לגייס יחידות חזקות יותר. פשיטות הביזה הובילו את הטבטונים אל הריין ולמורדות הרי האלפים. כמה מחנות, כולל מצודת זאלבורג, נהרסו. ניתן לזהות ארכאולוגית שכבות הרס מתקופה זו, למשל במצודת אוסטרבורקן. שרידי שלושה אנשים לפחות שמתו באלימות נמצאו באזור החפיר של חיל המצב באוסטרבורקן.
נאמר כי הכוחות הרומיים שלחמו בפרסים במזרח דאגו לקרוביהם בגאליה. כל זה הניע את אלכסנדר סוורוס ואימו להגיע ללימס של גרמאניה סופריור-רייטיה בשנת 235. הם הקימו את המטה בעיר הלגיון מוגונטיאקום. הלגיונרים קיוו לשלל, תגמול וניצחון קל על הטבטונים. עם זאת, אם הקיסר רבת ההשפעה שרצתה לחסוך בעלויות החלה לנהל משא ומתן עם הטבטונים על מנת להימנע ממערכה יקרה. לכן, הכוחות הרומיים מרדו והעלו את הקצין שהיה אחראי על הכשרת הכוחות שזה עתה גויסו, מקסימינוס תראקס, לקיסר. ככל הנראה נרצחו אלכסנדר סוורוס ואימו בברצנהיים (פרוור של מיינץ) במרץ 235.
מקסימינוס הבטיח הגדלת שכר, קצבאות מיוחדות וחנינה לכל העונשים המשמעתיים. בקיץ 235 לספירה הוא הוביל מערכה עמוק לתוך אזורי ההתיישבות הגרמניים (ראו גם קרב הרי ההארץ). הסכנה נמנעה למשך זמן מה, ביצורים נבנו מחדש וחוזקו חלקית.
הנפילה > התדרדרות כלכלית

הביצורים חודשו לאחר חוויית הביזה של שנת 233, וככל הנראה הותאמו לתנאים החדשים. סביר להניח כי מערכת החומות והחפירים ששימשו כמחסום כנגד צבאות הפרשים הורחבה רק אז בביצורי הלימס של גרמאניה סופריור, בנוסף או כתחליף לגדר בולי העץ. עם זאת, רבים מהיישובים האזרחיים שהושמדו כבר לא נבנו מחדש. ממצאים ארכאולוגיים מאשרים את הצורך בתיקונים במהירות של מבני המשק. לא רק בנייני מגורים ובתי מרחץ כבר לא נבנו מחדש בגודלם הקודם, אלא שנראה כי גם מבצרים בודדים הצטמצמו באותה תקופה. חפירות בתוך המבצרים קפרסבורג ומילטנברג-אוסט הראו צמצום של פנים המבצר.
הסיבה לשיקום המהוסס הייתה אולי העברות הכספים המופחתות לאזור הגבול. בעוד שהקיסר קרקלה הצליח לרכוש את תמיכת חייליו במערכה נגד האלאמנים ועמים גרמאנים אחרים על נהר המיין בשנת 213 לספירה באמצעות שכר מוגדל מאוד ובבונוסים נדיבים תכופים, עמדתו כלפי יציבות ערך הכסף והמדיניות הכלכלית של יורשיו היו הרת אסון. אפילו אלכסנדר סוורוס כבר לא יכול היה לספק את הציפיות המוגזמות של החיילים. התוצאה הייתה מלחמות אזרחים והתחלפות קיסרים מהירה. שוב ושוב הוצאו כוחות מהלימס להסדרת סכסוכים פוליטיים פנימיים. הקיסר מקסימינוס תראקס, הלך בעקבותיו עם חייליו כבר בשנת 236 לספירה בפאנוניה, ובשנת ששת הקיסרים (אנ'), 238 לספירה, הוא נרצח על ידי בני עמו בדרך לרומא במהלך המצור על העיר אקוויליה. התרחבות הלימס וכוח הקנייה הגבוה של כוחות הצבא היו הגורמים לתנופה הכלכלית למלאכות יד, סחר ושירותים באזור הגבול. כעת גרמו גם הכוחות ההולכים ומתמעטים להתמעטות האוכלוסייה. המחסור בכסף ועבודה פגם בשיקום הלימס.
מצד שני, נראה כי הלחץ של מעבר אוכלוסייה מאזור אירו-אסיה לגבולות הריין והדנובה גבר. שלישית, גם סכסוכים רומיים פנימיים מילאו תפקיד חשוב. אולם מעל לכל, ככל הנראה מעולם לא הייתה כוונתם של הרומאים להשתמש בלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה כמתקן הגנה צבאי - ייתכן שהיו יוזמות כאלו לאחר 235, אך הלימס היה ונשאר גבול של שלום.
הנפילה > הפשיטות הגרמאניות בשנים 259–260

מחקרים נומיסמטיים ודנדרוכרונולוגיים מצביעים על כך שהחלק של רייטיה בלימס ננטש זמן קצר לאחר שנת 254 לספירה, בתקופת שלטונו של הקיסר ולריאנוס (253–260). כך למשל, בתחילת הקיץ של שנת 254 לספירה הפך הכפר-מחנה של מצודת בוך ברייטיה לעיי חורבות. בניגוד לכך, החלק הדרומי של המקטע של גרמאניה סופריור של הלימס של פורדרן (Vorderen Limes) התקיים עוד מספר שנים אחר כך. עובדה זו קיבלה אישוש באמצעות ממצאים מאוחרים של מטבעות עד זמנו של הקיסר גליאנוס, שהתגלו במצודה הקטנה של הסלבורג (Kleinkastell Haselburg) ובמצודה הקטנה רוטלזה (Kleinkastell Rötelsee). הארכאולוג מרקוס שולץ מניח כי הלימס על הטאונוס והלימס בווטראו נפלו מוקדם יותר מאשר בדרום. ממצאי מטמון רבים מוכיחים אז את הפלישות הגרמאניות בשנים 259 ו-260 לספירה, מה שהוביל בסופו של דבר לנטישת כל הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה. פלישות אלה התרחשו בזמן המשבר באימפריה הרומית. בין הממצאים "המטמון של נאופוץ" (Hortfund von Neupotz) שנחשף בשנים 1967–1997 במהלך דליית חצץ מיובל קדום של הריין ליד נאופוץ. הוא שייך לאותה תקופה כמו ממצא המטמון מהגנבאך (Hortfund von Hagenbach) או לממצא המטמון מאוטרשטאדט (Hortfund von Otterstadt). בסך הכל ידועים כיום 18 אתרי ממצאים מהמאה ה-3 מהריין בין סלץ למנהיים. התקדמות אדירה של השבט הגרמאני של היותונגי (אנ') לאיטליה בשנים 259–260 ידועה באמצעות מזבח הניצחון של אאוגסבורג (אנ'). עם זאת, עקבות לחימה והשמדה אלימה נמצאו במצודות מעטות ביותר של הלימס, ולכן חוקרים רבים מניחים כיום כי חומת הגבול עצמה לא נכבשה, אלא פונתה פחות או יותר על פי התוכנית: המצב הצבאי שהשתנה באופן דרסטי הפך את המתקן למיותר. לכן סביר להניח שמצודות רבות נשרפו על ידי הכוחות הרומיים עצמם כדי שלא יפלו לידי האויב.
זמן קצר לאחר ההתקפות הגרמאניות הכבדות סביב שנת 260, הוחלט לסגת לגדה המערבית של הריין ולגדה הדרומית של הדנובה עם קו ההגנה החדש של הלימס דנובה-אילר-ריין (Donau-Iller-Rhein-Limes). גבולות הנהר היו הרבה יותר נוחים להגנה. הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה ננטש למעשה, גם אם החיים נמשכו בחלק מכפרי המחנה על הלימס לשעבר. לדוגמה, לאחר ההרס בסביבות 254 לספירה, יושרה הקרקע במצודת בוך ההרוסה והחל השיקום בקנה מידה מצומצם. חלק מהכוחות הרומאים הנסוגים קברו ציוד וכלי עבודה ליד מצודותיהם, כנראה התכוונו לחזור במועד מאוחר יותר ברגע שהאזור יירגע שוב. קיים חשד לקשר עם הקרבות בין המורד פוסטומוס (אנ'), שייסד את האימפריה הגאלית, שהתנתקה מהאימפריה הרומית בשנת 260, לבין הקיסר הלגיטימי גליאנוס. הכוחות נדרשו במקום אחר ולכן הגבול היה חשוף.
לא ניתן להוכיח שכל האזור בגדה הימנית של הריין פונה על ידי הרומאים יחד עם הלימס, כלומר שהאוכלוסייה האזרחית גורשה. נסיגה שיטתית של החיילים הרומיים האחרונים שנותרו הייתה אפשרית ככל הנראה רק בסביבות שנת 275, כאשר מצבה של האימפריה הרומית התייצב שוב. לפחות חלק מהאוכלוסייה הרומית נשארה במקומה והתערבבה עם השבטים הגרמאנים המהגרים. בסביבות שנת 300, מקורות רומאיים כבר לא מכנים את האזור של גרמאניה סופריור-רייטיה אגרי דקומטס (אנ'), אלא אלאמניה (Alamannia). עם זאת, הקיסרים הרומאים שמרו על תביעותיהם לאזורים אלה לפחות עד סוף המאה הרביעית (הקיסר הרומי גרטיאנוס ניהל את המערכה האחרונה באזור בשנת 377), ואולי בסביבות 360 הקיסר יוליאנוס הכופר אף תיקן חלק מהלימס הישן לתקופה קצרה.
חשיבות מאוחרת יותר

ההתפוררות של מבני הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה נמשכה מאות שנים. על פי דברי כרוניקן מבוואריה, חלקים מהחומות עדיין נראו לאורך שטחים ארוכים בשנת 1780. עם זאת, מכיוון שיותר ויותר בניינים נבנו מאבן במקום מעץ, "התושבים לקחו הרבה אבנים" משרידי החומה. בקלן היו עדיין מגדלים של חומת העיר הרומית בתחילת המאה ה-19. השער הצפוני של חומת העיר הרומית של קלן נהרס רק באמצע המאה ה-19 מכיוון שהפך צר מדי לתנועה הגוברת.
עם זאת, תפקידם של רוב הבניינים לאורך הלימס לשעבר נשכח. האוכלוסייה פירשה את אמת המים הרומית של העיר קלן, שרובה נבנתה על פני השטח והגיעה מדרום-מערב, כ"מעבר מקשר סודי" בין הערים קלן וטריר. לעומת זאת, הביצורים הרעועים של הלימס של רייטיה, שאיש לא יכול היה כבר להסביר תפקידם, נקראו בפי העם "חומת השטן" (Teufelsmauer).
באופן משמעותי שימש מסלול המתחם גם כגבולות רכוש במשך מאות שנים (לרוב במקביל לגבולות של העיירה או לגבול המנהלי). האחדת הקרקעות ביטלה חלקית גבולות אלו במאה ה-20, אך בחלקם הם קיימים עד היום.
חשיבות מאוחרת יותר > הלימס כיום

הלימס הוא מונומנט ארכאולוגי בעל חשיבות בינלאומית בגרמניה. מבנים מסוימים על הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה שוחזרו. דוגמאות לכך הן זאלבורג ליד באד הומבורג ומבצר אאלן, שבין הכתלים של כל אחד מהם נמצאים מוזיאונים רומיים חשובים, כמו גם מגדלי שמירה רבים.
החומות והתעלות של ביצורי הגבול האמיתיים נשמרים בצורה הטובה ביותר על הלימס של גרמאניה סופריור. הדבר נכון במיוחד עבור אזורי היער של הרכסים של וסטרוואלד (אנ') וטאונוס. לעומת זאת, בלימס של רייטיה, רצועה רחבה של הריסות, הנראית לעיתים קרובות בשדות, מסמנת את מסלול הביצור. ניתן למצוא תלוליות אדמה קטנות והריסות לאורך שני הקטעים של הלימס בהם עמד בעבר מגדל שמירה.
השם לימס מילא תפקיד בבניית קו זיגפריד: התוכנית הגדולה ביותר להקמת מבצר זה לקראת מלחמת העולם השנייה נקראה תוכנית לימס (Limesprogramm).
מדי כמה שנים מתקיים קונגרס הלימס (Limes Congress) הבינלאומי, בו נפגשים מדענים המתמסרים לחקר הלימס ומחליפים תוצאות מחקר (ב-1967 הקונגרס נערך בתל אביב).
הכביש לאורך הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה, מכונה "כביש הלימס הגרמני" (Deutsche Limes-Straße) וכמו כן יש דרך מיוחדים לרכיבה על אופניים ושבילי הליכה שונים המכוונים ספציפית לאתרים השונים לאורך הלימס.
הנציבות האירופית (המנהל הכללי לענף ותעשייה) מימן את פיתוח השירותים הדיגיטליים לתיירות תרבות לאורך הלימס בעשר מדינות אירופה שכנות בין השנים 2011–2013. אזורי המודל נמצאים בריינלנד-פפאלץ (גרמניה), אוסטריה תחתית (אוסטריה) והעיר רוסה (בולגריה).
חשיבות מאוחרת יותר > אתר מורשת עולמית

ב-15 ביולי 2005 נכלל הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה ברשימת אתרי מורשת התרבות העולמית של אונסק"ו, וב-5 ביולי 2006 נמסרו באאלן, מסמכי אונסק"ו הרלוונטיים לנציגי ארבע המדינות הפדרליות שבהן עובר הלימס: ריינלנד-פפאלץ, הסן, באדן-וירטמברג ובוואריה. המדינות הפדרליות המעורבות ייסדו את ועדת הלימס הגרמנית (DLK) לתיאום. רק הקו הראשי של הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה במצב הפיתוח הנרחב שלו הוא חלק מהמורשת העולמית. הוא כולל חלק מהתשתית הבסיסית.
הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה הוא לא אתר מורשת תרבותית עולמית עצמאי, אלא האתר השני של אתר המורשת העולמית "גבולות האימפריה הרומית" (Frontiers of the Roman Empire). האתר הראשון הוא חומת אדריאנוס באנגליה, שהוכרזה כאתר מורשת תרבותית עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1987. מטרת פרויקט "גבולות האימפריה הרומית" הייתה - בהתחלה - לשלב את כל המדינות האירופאיות שדרכן עבר הלימס עם המתקנים בשטחן במורשת העולמית. בשנת 2008 נוספה חומת אנטונינוס בסקוטלנד.
בתמיכת ועדת הלימס הגרמנית והמשרד הממלכתי לשימור מונומנטים של באדן-וירטמברג, הוקמה בפברואר 2005 אגודת לימס-ציצרונס (Limes-Cicerones), שחבריה עובדים כמדריכי טיולים מוסמכים על הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה. ובכך ממלאים תפקיד במסגרת תוכנית הפיתוח של הלימס.
מגדל הלימס המשוחזר ליד דלקינגן עם חמשת שלבי ההרחבה שלו. השער הגדול נבנה לרגל ביקור הקיסר קרקלה בלימס בשנת 213
יסודות המגדל המשושה (WP 9/51) בגליכן
שער מערבי משוחזר של המבצר המזרחי של וולצהיים ליד שוואביש גמונד בקצה הדרומי של הלימס של גרמאניה סופריור
שחזור של גדר בולי העץ והתעלה סמוך לזאלבורג
מפת הפשיטות של השבטים הגרמאנים ב-260. האלאמנים (בכתום), היותונגי (באדום) והפרנקונים (ורוד). A=אאוגסבורג, N=נאופוץ
מגדל רומי משוחזר בגולקופף
שרידי הלימס בהסן, 2006
יוחאי אברהמי

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 55 בערך) רם און, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  פיסול, וידאו ארט, רישום, כתיבה 
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2003) 
 www.yochaiavrahami.com
 
יוחאי אברהמי (נולד ב-1970) הוא אמן ומרצה במחלקה לאמנות בבצלאל.
בין השנים 2014–2017 כיהן כראש המכון והחוג לאמנות בבמכללת אורנים, שם הוא מרצה.
ביוגרפיה

אברהמי נולד ב-1970 במושב רם און. בין השנים 1988 - 1986 למד ציור ופיסול במכללת עמק יזרעאל.  הוא בוגר המחלקה לאמנות בבצלאל ב-1996. תחומי יצירתו כוללים פיסול, רישום, וידאו, כתיבה, סיורים ומצגות לתיאטרון.
אברהמי הציג תערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה והשתתף בתערוכות קבוצתיות ובביאנאלה באיסטנבול (2005), בטייפה (2007), בסאו פאולו (2014) ובקובנא (2017). בתחום התיאטרון שיתף פעולה עם השחקן והבמאי דורון תבורי בשני פרויקטים: "מפגש באינסוף" (2010) בתיאטרון אנסמבל הרצליה ו"בארץ הגלעד"  (2012) שהוצג במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובאולם נחמני בתל אביב. בשנת 2014 התמנה אברהמי לראש המכון לאמנות במכללת אורנים.
הוא החל ללמד במחלקה לאמנות בבצלאל בשנת 2006 ובמכון לאמנות במכללת אורנים בשנת 2007. בין השנים 2005–2008 לימד במכון אבני ובסמינר הקיבוצים. מאז 2007 חוקר אברהמי את התצוגות במוזיאונים למורשת צבאית ומוזיאונים להנצחת השואה ואסונות לאומיים. את מחקריו הציג בכנסים אקדמיים בארץ ובעולם. ב-2009 בכנס הלקסיקון באוניברסיטת תל אביב ובכנס אמנות קונפליקטואלית באוניברסיטת חיפה, ב-2012 בכנס Making good again באוניברסיטה העברית בירושלים ובכנס Performance - Memory – Museum באוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע. ב-2013 השתתף בכנס Doing Memory באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.
בשנת 2015 הוציא את ספרו The Mount of Hercules, בהוצאת האקדמיה לאמנויות העולם בקלן. עבודתו האחרונה, ״חקלאות, גאווה וייסורי מצפון״, הוצגה במסגרת הפרויקט ״תנאים למחוללות פוליטית״ במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב, וב-NBK, בברלין
אברהמי אב לשני ילדים ומתגורר ברמת גן עם בן זוגו.
לימודים

1986-1988 - לימודים במרכז האמנויות גורן שבמכללת עמק יזרעאל.
1992-1996 - בוגר המחלקה לאמנות, אקדמיה בצלאל, ירושלים.
פרסים

2000 - קרן תרבות אמריקה ישראל (קרן שרת).
2003 - פרס אמן צעיר, משרד התרבות.
2003 - מלגת שהות, פארק הפסלים אקרבי, נורה, שוודיה.
2004 - תמיכת משרד החוץ בעבודה המוצגת בחו"ל, גלריה Exit Art, ניו יורק.
2004 - תמיכת המועצה לתרבות של מפעל הפייס בעבודה המוצגת בחו"ל, גלריה Exit Art, ניו יורק.
2005 - תמיכת משרד החוץ בעבודה המוצגת בחו"ל, הביאנאלה ה-9 לאמנות, איסטנבול.
2007 - פרס עידוד היצירה, משרד התרבות.
2007 - מלגת שהות, גלריה ACC, ויימאר, גרמניה.
2008 - קרן יהושע רבינוביץ לתמיכה בפרויקטים מיוחדים, "מסלול האוטובוס".
2010 - פרס שרת התרבות והספורט.
2010 - מלגת שהות, מרכז גיאונגי לאמנות, מוזיאון גיאונגי לאמנות מודרנית (Gyeonggi MoMA), אנסאן,  קוריאה הדרומית.
2010 - הקרן לעידוד וידאו ארט וקולנוע נסיוני, המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.
2013 - האקדמיה לאמנויות העולם, קלן.
2013 - קרן יהושע רבינוביץ'.
תערוכות > תערוכות יחיד

1997 - יוחאי אברהמי, סדנאות האמנים, תל אביב.
2003 - יוחאי אברהמי, פארק פסלים אקרבי, נורה, שוודיה.
2004 - המגעים נמשכים, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2008 - Mistrust The Parks, גלריה ACC, וויימאר, גרמניה.
2008 - תל חי, גלריה עינגע לאמנות עכשווית, תל אביב (עם קארין אליהו).
2010 - ג'לטין, מוזיאון גיאונגי לאמנות מודרנית (Gyeonggi MoMA), אנסאן, קוריאה הדרומית.
2010 - כלבים על השטיח, מרכז אמנות גיאונגי, אנסאן, קוריאה הדרומית (עם קארין אליהו).
2010 - עוזי, המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.
2013 - אלבום, הגלריה של סדנאות האמנים בתל אביב.
2014 - .The mount of Hercules, the Academy of the arts of the world, Cologne, Germany
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2002 - "ארץ הצל", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2002 - invisible power, פסטיבל "אמנות הארץ", רידינג, תל אביב.
2003 - "אמנות ישראלית צעירה", אוסף ז'אק וגניה אוחנה, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2004 - "קיר רויאל", הגלריה של המדרשה לאמנות, תל אביב.
2004 - Terrorvision, Exit Art, ניו יורק.
2005- ביאנאלת איסטנבול התשיעית לאמנות עכשווית, איסטנבול, טורקיה.
2006 - מרחבים לימינליים, המוזיאון לאמנות עכשווית, לייפציג, גרמניה.
2006 - עם, ארץ, מדינה", המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון.
2006 "מיני ישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2007 - OK Video Militia, ג'קארטה, אינדונזיה.
2007 - במנהרת הזמן, גלריה ברוורמן, תל אביב.
2007 - פארק הפסלים ע"ש אבי רן, חיפה.
2008 - הביאנאלה השישית של טייפה, מוזיאון טייפה לאמנות, טייוואן.
2008 - Art TLV, תל אביב.
2008 - Israeli Schots, גלריה אספרגר, ברלין.
2008 - לילה, גלריה עינגע, ArtIs, New York, ניו יורק.
2008 - גלריה ACC, ויימאר, גרמניה Stammtisch.Suchtrupp.Gartenarbeit.
2009 - Art TLV, תל אביב.
2009 - מעולם לא נראינו טוב יותר, בית התפוצות, תל אביב.
2010 - בדרך לשומקום, מוזיאון אשדוד לאמנות.
2010 - Island, Local collaboration project, Gyeonggi Creation Center, Daebo-Du Island, South Korea.
2011 - Blowing on Hairy Shoulder, המכון לאמנות עכשווית, פילדלפיה.
2011 - על פי מקורות זרים, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון.
2011 - בריסטולים, מוזיאון בת ים לאמנות.
2011 - לאן, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית.
2011 - תערוכת זוכי פרסי משרד התרבות, מוזיאון רמת גן.
2013 - State Artists, group exhibition, tobacna culture centre, Ljubljana, Slovenia ,The Ambivalent Funeral Procession: Israeli
2013 - Deadwood, סדנאות האמנים תל אביב.
2013 - היסטוריות, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון.
2014 - הביאנאלה ה 31 לאמנות, סאו פאולו, ברזיל.
גלריה

אלבום, הגלריה של סדנאות האמנים בתל אביב. צלם: אלעד שריג
אלבום, הגלריה של סדנאות האמנים בתל אביב. צלם: אלעד שריג
אלבום, הגלריה של סדנאות האמנים בתל אביב. צלם: אלעד שריג
אלבום, הגלריה של סדנאות האמנים בתל אביב. צלם: אלעד שריג
בארץ הגלעד, 2012, בשיתוף עם דורון תבורי, מראה מופע באולם נחמני, תל אביב
בארץ הגלעד, 2012, בשיתוף עם דורון תבורי, מראה מופע באולם נחמני, תל אביב
בארץ הגלעד, 2012, בשיתוף עם דורון תבורי, מראה מופע באולם נחמני, תל אביב
בארץ הגלעד, 2012, בשיתוף עם דורון תבורי, מראה מופע באולם נחמני, תל אביב
כלבים על השטיח, 2010, בשיתוף קארין אליהו, מראה הצבה במרכז לאמנות גיאונגי, קוריאה
לגיון הפיסול, 2010, מראה הצבה במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
עוזי, 2009, מראה הצבה במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
סלעים לפניך, 2008, מראה הצבה בביאנאלה לאמנות עכשווית, טייפה, טייואן
סלעים לפניך, 2008, מראה הצבה בביאנאלה לאמנות עכשווית, טייפה, טייואן
סלעים לפניך, 2008, מראה הצבה בביאנאלה לאמנות עכשווית, טייפה, טייואן
מסלול האוטובוס, 2008, דימוי ותיעוד סיור מודרך, יפו
מסלול האוטובוס, 2008, דימוי ותיעוד סיור מודרך, יפו
הגרוטאות הגואלות, 2007, מראה הצבה בבית התפוצות, תל אביב
המגעים נמשכים, 2005, מראה הצבה בביאנאלה ה 9 לאמנות עכשווית, איסטנבול (2005)
המגעים נמשכים, 2005, מראה הצבה במוזיאון אשדוד לאמנות (2011)
עמית או טורף, 2003, מראה הצבה במוזיאון תל אביב לאמנות
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי הרוסי

| --- | --- |

 מעון:  הקרמלין 
 ייסוד המשרה:  27 באוקטובר 1917 (יוליאני) 
 משרה יורשת:  יושב ראש נשיאות הסובייט העליון של רוסיה
 
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי הרוסי (ברוסית: Председатель Всероссийского центрального исполнительного комитета) הייתה המשרה הציבורית הגבוהה ביותר ברפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, בתקופה שבין 1917 ל-1938. המשרה הוקמה ביוני 1917 במהלך הקונגרס הכל-רוסי הראשון של מועצות צירי הפועלים והחיילים. לאחר הפלת הממשלה הזמנית והעברת השלטון לידי הסובייטים מ-27 באוקטובר (9 בנובמבר) 1917 הפך באופן סמלי למשרה הממשלתית הגבוהה ביותר ברוסיה.
בפועל הייתה זו משרה בדרגת נשיא, אך משרת נשיא רוסיה או נשיא הרפובליקה הרוסית לא הייתה קיימת עד 1991, כאשר בוריס ילצין הפך לנשיא הרפובליקה הרוסית.
יושבי ראש

| № | שם (שנות חיים) | שם (שנות חיים) | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סוף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| — |  | ניקולאי צ'חדיזה (כראש ארגון ציבורי) (1864-1926) | 24 יוני (7 ביולי) 1917 | 27 באוקטובר (9 בנובמבר) 1917 |
| 1 |  | לב קמנייב (1883-1936) | 27 באוקטובר (9 בנובמבר) 1917 | 8 (21) בנובמבר 1917 |
| 2 |  | יעקב סברדלוב (1886-1919) | 8 (21) בנובמבר 1917 | 16 במרץ 1919 |
| — |  | מיכאיל ולדימירסקי (ממלא מקום) (1874-1951) | 16 במרץ 1919 | 30 במרץ 1919 |
| 3 |  | מיכאיל קלינין (1875-1946) | 30 במרץ 1919 | 15 ביולי 1938 |
הערות שוליים

↑  "РСФСР: Председатели ВЦИК и Президиума Верховного Совета: 1917-1991 - Praviteli.org". www.praviteli.org. נבדק ב-2019-08-14.
התקווה 6

| --- | --- |

עטיפת הסינגל "לחזור הביתה"
 לידה:  ישראל רמת השרון
 מוקד פעילות:  תל אביב, רמת השרון
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 סוגה:  רגאיי היפ הופ ראפ  רוק אנד רול
 כלי נגינה:  גיטרה קלידים בס תופים סקסופון חצוצרה
 חברת תקליטים:  התו השמיני הליקון
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 עמרי גליקמן שלי גליקמן עמית שגיא מיכאל אבגיל ברק הנר  אילן אדירי  יונתן ביטון  שי פרץ 
התקווה 6 היא להקת רגאיי והיפ הופ ישראלית, שהחלה את דרכה בשנת 2003.
חברי הלהקה הם עמרי גליקמן (שירה וגיטרה), שלי גליקמן (שירה וקלידים), יונתן ביטון (קלידים, מחשב וכו׳), עמית שגיא (בס), מיכאל אבגיל (תופים), אילן אדירי (סקסופון) וברק הנר (חצוצרה). שם הלהקה הוא כתובתם של האחים גליקמן, רח' התקווה 6 ברמת השרון. ב-2007 פרצה הלהקה לתודעה הציבורית בזכות הסינגל הראשון שלה "אם אפגוש את אלוהים".
דיסקוגרפיה

התקווה 6 (2007)
אפרוקליפטוס (2009)
כל יום מחדש (2010)
קול ישראל (2012)
הכי ישראלי (2015)
הכל עוד לפניי (2017)
מפה לשם (2020)
שותפים לנצח (2023)
אותות פרסים ומועמדויות

נבחרי השנה של פרוגי
| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | הרכב השנה במוזיקה | מועמדות |
| 2020 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | הרכב השנה במוזיקה | מועמדות |
| 2021 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | הרכב השנה במוזיקה | מועמדות |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | הרכב השנה במוזיקה | מועמדות |
2024 אות גיבורי החברה הישראלית, מאת המועצה הציונית בישראל שניתן בפברואר 2025
ראו גם

מלחמת חרבות ברזל במוזיקה
הערות שוליים

↑  אודי מקסימוב, עוד לא אבדה תקוותם: התקווה 6 מטפסים גבוה, באתר nrg‏, 18 בספטמבר 2015
↑  עינב שיף‏, התקווה 6 מטפלים בדודו טופז, באתר וואלה, 16 ביוני 2009
↑   התקווה 6 מציגים: "פילטרים" - אלבום שירי אינסטגרם, באתר הארץ, 14 בינואר 2014
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏26 באפריל-2 במאי 2015
↑  פסטיבל יערות מנשה, 2019
↑   המנון הלוחם בביצוע התקווה 6, בערוץ היוטיוב הרשמי שלהם, 2021
↑  היטליסט – מצעד המוזיקה הרשמי של ישראל, באתר מאקו, ‏26 בדצמבר 2023
↑  עמי פרידמן, התקווה היא עכשיו: הנה משהו שלא שומעים הרבה בזמן האחרון, באתר www.israelhayom.co.il, ‏20 במרץ 2023
↑  חוגגים 20 שנות קריירה: התקווה 6 הוציאו שיר חדש, באתר וואלה, 4 ביוני 2023
↑  בשטח, לצד הלוחמים: התקווה 6 בשיר אופטימי לימים טובים יותר, באתר חדשות 13, 14 בדצמבר 2023
↑   התקווה 6 - גיבורי על, סרטון בערוץ "התקווה6\ Hatikva6", באתר יוטיוב (אורך: 03:08)
↑  אריאל פייגלין, "ממש כמו גיבורי על": אנשים שעוזבים את הכל בשביל להילחם על הבית, באתר ערוץ 7, 19 בפברואר 2024
↑  ישראל בידור - שרים למדינה, באתר Spotify
↑  ערוץ 7, אות גיבורי החברה הישראלית יוענק לחנוך דאום ואלמוג בוקר, באתר ערוץ 7 בארץ, ‏5 ינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303499105171  MusicBrainz: da6ca086-c3e4-48aa-b908-b2577440525a
ים לברדור

| --- | --- |

חלק מזרם לברדור
 מידע כללי
 מיקום:  בין גרינלנד גרינלנד  לבין ניופאונדלנד ולברדור ניופאונדלנד ולברדור
 סוג:  ים שולי
 ים של:  האוקיינוס האטלנטי
 מידות
 שטח:  841,000 קילומטר רבוע
 עומק מרבי:  3,000 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה, גרינלנד, ממלכת דנמרק 
 קואורדינטות:  60°41′02″N 56°36′46″W﻿ / ﻿60.683888888889°N 56.612777777778°W﻿ / 60.683888888889; -56.612777777778
 
 
ים לברדור (באנגלית: Labrador Sea) הוא ים שולי שמהווה חלק מהאוקיינוס האטלנטי בין חצי האי לברדור (קנדה) לבין גרינלנד. עמקו המרבי הוא 3,000 מטר. בצפון הים מתחבר למפרץ באפין דרך מצר דייוויס.
ים לברדור נוצר בתנועה של מעמקי הים בתהליך שהתחיל לפני 61 מיליון שנה והסתיים לפני 40 מיליון שנה. אחד האזורים העכורים ביותר נמצא בים לברדור בו זורם במערב הים, מצפון לדרום, זרם לברדור.
מיקום

ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי הגדיר את גבולות ים לברדור באופן הבא:
בצפון: קו אורך 60 צפון בין חצי האי לברדור לבין גרינלנד.
ממזרח: הקו שמחבר בין כף פרוול בגרינלנד (הנקודה הדרומית ביותר של גרינלנד) לכף סן פרנסיס בניופאונדלנד.
ממערב: מכף סן פרנסיס ועד לאי קירפון (Quirpon) שבצפון האי ניופאונדלנד משם לצפון עד לאי בל משם לכף סן-שארל בלברדור ולאורך החוף של לברדור עד לקו אורך 60.
הערות שוליים

↑  גבולות ים לברדור במסמך של ארגון ההידרוגפיה הבינלאומי עמוד 11 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550890405171  GND: 4197327-6  LCCN: sh85073780  VIAF: 236861863   WorldCat (עם VIAF): 236861863
חרמשון דק-מקור

| חרמשון דק-מקור |
| --- | --- |
 חרמשון דק-מקור, איור מ-1830
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חרמשון
מין:: חרמשון דק-מקור
שם מדעי
 Numenius tenuirostris ‏וייו, 1817
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של חרמשון דק-מקור   מקייץ   חורף   כנראה שנכחד

חֶרְמֵשׁוֹן דַּק-מַקּוֹר (שם מדעי: Numenius tenuirostris) הוא עוף מים ממשפחת החרטומניים. ניתוח איזוטופים מצביע על כך שרוב האוכלוסייה לשעבר גדלה בערבות העשב בצפון קזחסטן למרות תיעוד מביצות סיביר, והוא היה נודד, חרף בבתי גידול של מקוווי מים מתוקים ורדודים באגן הים התיכון. בנוסף, תועדו תצפיות בודדות שלו במערב אירופה, האיים הקנריים, האיים האזוריים, עומאן, קנדה ויפן. החרמשון דק-המקור היה תמיד מין נדיר ביותר ויש חשש שניכחד כבר, כאשר התצפית המאומתת האחרונה הייתה ב-1995.
בישראל נרשמו שתי תצפיות: באנציקלופדית החי והצומח של ארץ ישראל כותב הדוקטור עוזי פז על פרט שניצוד באוקטובר 1917 בשפך נחל הבשור ועל פרט נוסף שהזדמן לאילת באפריל 1977. עם זאת, הוא סייג את דבריו וטען כי אינו שולל את האפשרות כי אלו היו זיהויים שגויים של חרמשונים גדולים.