stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז התרבות של הונג קונג
מיקום

המרכז ממוקם בקצהו הדרומי מערבי של אזור צים שא צוי, באזור בו הייתה ממוקמת בעבר תחנת קאולון, של רכבת קאולון- קנטון. ממערב למרכז התרבות מצוי רציף המעבורות צים שא צוי ומעגנת מעבורת סטאר; מגדל השעון ההיסטורי עומד בין מרכז התרבות ורציף. ממזרח למרכז התרבות מצוי מוזיאון החלל של הונג קונג ומוזיאון הונג קונג לאמנות.
היסטוריה

בראשית שנות ה-70 מועצת העיר של קאולון לחצה להקמת מרכז תרבות באותה איכות של מרכז התרבות באזור סנטרל שבאי הונג קונג. הוחלט על הקמת מרכז התרבות בשנת 1974, ונקבע מיקומו. עבודות הבנייה היו אמורות להתחיל בשנת 1975, אולם בשל אילוצים תקציביים נעצרו העבודות. בשנת 1978 הוחלט להמשיך בתוכנית, אבל העלות המשוערת של הבנייה עלתה מ-190 מיליון דולרים ל-474 מיליון דולרים; בשל הבעיות התקציביות, ובשל מחלוקת ציבורית שהתעוררה סביב הריסת מבנה התחנה ההיסטורי באתר, התעכבו העבודות, והמבנה הושלם בשנת 1989. העוגב (בשווי 10 מיליון דולרים) הותקן בין אוגוסט לנובמבר 1989.
המתחם נפתח רשמית בטקס שנערך ב-8 בנובמבר 1989 בנוכחות הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה.
המרכז נפתח בתוכנית הופעות מיוחדת שנערכה בין ה-5 בנובמבר ל-6 בדצמבר 1989, והשתתפו בה, בין היתר, מוזיקאים הונג קונגים, מוזיקה קנטונזית, אופרה סינית, בית האופרה של קלן, רביעיית אלבן ברג, והגיטריסט ג'ון וויליאמס.
תיאור המבנה

המבנה כולל מספר אולמות מופעים ומתקנים:
אולם הקונצרטים המרכזי, בו 2,019 מושבים, לאולם צורה אובלית, שתי קומות, ותקרה מתכווננת אקוסטית. האולם הוא אולם הבית של התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג. באולם מצוי העוגב הגדול באסיה - לו 8,000 צינורות.
התיאטרון הגדול, בו 1,734 מושבים בשלוש קומות, המיועד להופעות גדולות, אופרה, בלט, מחזות זמר. באולם זה נערך טרס פרסי הקולונוע של הונג קונג.
תיאטרון הסטודיו בו בין 300 ל-496 מושבים בהתאם לתפאורה.
גלריית תערוכות מרכזית
4 מתחמי תערוכות
11 חדרי חזרה ותרגול
הערות שוליים

1 2 3  ההיסטוריה של המבנה באתר ממשלת הונג קונג
↑  תיאור אולם הקונצרטים המרכזי
↑  תיאור התיאטרון הגדול
↑  תיאור תיאטרון הסטודיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb123791523 (data)  ISNI: 0000 0001 2301 610X  LCCN: nr93011036  MusicBrainz: 7857d517-24c9-4500-91e8-f38fb6aa6546  VIAF: 168122710   WorldCat (עם VIAF): 168122710
משתת

משתת היא כלי עיבוד חקלאי רתום לטרקטור, שנועד לשבור את התשתית הקשה שנוצרה בקרקע לאחר עיבוד חוזר על עצמו לאותו עומק, או בעקבות דריכה של אופני הטרקטור על קרקע לחה שנוטה להתהדק.
במשתת יכול להיות מספר שונה של רגליים, רגליים אלו מוחדרות בצורה אלכסונית לתוך האדמה ושוברות את הרגבים בעומק האדמה מבלי לפזרם על פני השטח.
פעולת המישתות מסייעת במצבים בהם האדמה מיועדת לגידולים שיעמיקו שורש בתוכה, כדי שהשורשים לא יתקשו להתפתח בשל אדמה קשה וצפופה.
את המשתת ניתן להחדיר מעומק שטחי ועד עומק של מטר לתוך האדמה, אך לרוב אין צורך להעמיק יותר מ-40 עד 45 ס"מ. המשתת יכולה להכיל שלוש רגליים או יותר, כל עוד הטרקטור מסוגל למשוך אותו. הרגליים מסודרות בצורך ראש חץ, או בשתים או יותר שורות, כשכל רגל פועלת במרווח שבין שתי הרגלים שלפניה. סידור זה נועד כדי להקטין עד כמה שאפשר את מאמץ המשיכה שעל הטרקטור לספק, וגם להגיע לשבירה מרבית של התשתית. ככל שיש יותר רגליים והחדירה יותר עמוקה, כך נדרש טרקטור חזק וכבד יותר כדי להפעילו.
לאחר פעולת המשתת, פני הקרקע נראים די חלקים, אולם הקרקע מרוסקת בעומקה.
ישנם כמה סוגים של משתתים: פרפלאו, ישר, אלכסוני, וקשתי.
במקום בו יש שאריות יבול רבות או עשבים שוטים, מוחלפת פעולת המשתת בחריש על מנת להצניע את שאריות הצמחייה בקרקע. באדמות שלא עובדו זמן רב מבצעים מעבר משתת ואחריו מעבר מחרשה ובצורה זו פותחים את הקרקע לעיבוד.
מרצ'ין פשיבילוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1985 (בן 39) 
 מוקד פעילות:  פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה על שם פליקס נוווייסקי 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 marcinprzybylowicz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מרצ'ין פשיבילוביץ' (בפולנית: Marcin Przybyłowicz; נולד ב-4 במאי 1985) הוא מלחין פולני, נודע בעיקר בשל שיתוף הפעולה עם חברת משחקי הווידאו CD Projekt RED, שכללה בין השאר את עבודתו כמלחין מוביל למשחקים The Witcher 3: Wild Hunt ו-Cyberpunk 2077.
למד במגמה להלחנת ג'אז באקדמיה למוזיקה בעיר בידגושץ' בפולין ומיד לאחר מכן החל לעבוד כמלחין הראשי למשחק The Witcher 2: Assassins of Kings, מהלך שהוביל לשיתוף פעולה פורה בו הלחין פשיבילוביץ' את המוזיקה למשחקים נוספים בסדרה.
רשימת עבודותיו

"The Witcher 2: Assassins of Kings"‏ (2011)
"Hard Reset"‏ (2011)
"Afterfall: Insanity"‏ (2011)
"The Vanishing of Ethan Carter"‏ (2014)
"The Witcher: Battle Arena"‏ (2015)
"The Witcher 3: Wild Hunt"‏ (2015)
"The Witcher 3: Wild Hunt – Hearts of Stone"‏ (2015)
"Hard West"‏ (2015)
"The Witcher 3: Wild Hunt – Blood and Wine"‏ (2016)
"Gloria Victis"‏ (2016, נעימה ראשית בלבד)
"Full of Stars"‏ (2017)
"Seven: The Days Long Gone"‏ (2017)
"כתר המלכים (סדרת טלוויזיה)"‏ (2018)
"Phantom Doctrine"‏ (2018)
"Gwent: The Witcher Card Game"‏ (2018)
"Thronebreaker: The Witcher Tales"‏ (2018)
"Cyberpunk 2077"‏ (2020)
"Resident Evil Village"‏ (2021)
הערות שוליים

↑  http://marcinprzybylowicz.com/
1 2  https://www.vgr.com/cd-projekt-red-composer-marcin-przybylowicz-on-the-cyberpunk-2077-soundtrack/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 9ce4f0c8-8ce4-461a-ba1e-10460d2399a2  VIAF: 8585154983563467860000   WorldCat (עם VIAF): 8585154983563467860000
מצד שער העמקים

תצלום אווירי של מצד שער העמקים
מצפה
רמון
מצפה
רמון
מצד שער העמקים, ממוקם מצפון-מערב לקיבוץ שער העמקים הגבעה נמצאת בצומת דרכים בין שני רכסי הר הכרמל, עמק יזרעאל ועמק עכו, אתר ארכאולוגי, שרידיו מהתקופה ההלניסטית. האתר מזוהה גם עם השמות גבע ואל-חרתיה.
היסטוריה

בשנת 1966 נחשף באקראי קטע של קיר גזית בקצהו הצפוני של הקיבוץ. באביב 1984 החלה חפירה בת ארבע עונות באתר מטעם המדור הקלאסי של החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה. בראש המשלחת עמדו ד"ר ארתור סג"ל ומר יהודה נאור. בחפירה התגלה מבצר הלניסטי עם מנהרה שקישרה למקור מים.
את החפירה ליווה פרופ' בנימין מזר שהציע לזהות את האתר כשרידי הכפר הערבי הנטוש אל-חרתיה (היום נמצא בשטח קיבוץ שער העמקים) ומכאן לתל החשמונאי, בשם 'גבע'. זאת משום שבשוליו הדרומיים של עמק עכו, נמצאה אבן גבול עליה חרוט ביוונית 'גבע' שקושרה עם מנהרה למבצר ההלניסטי בשער העמקים.
האתר בשער העמקים, מזוהה עם גבע ההלניסטית שנכבשה על ידי אלכסנדר ינאי בעת מסעו לעכו. מיקום בניית המצד הוא אסטרטגי, על כן סגנון וטיב בנייתו, מפעל המים התת-קרקעי ומהות הממצא בו- כל אלה מאששים את הזיהוי המוצע.
מבנה מרכזי

האתר המרכזי שנחשף בחפירות של ד"ר ארתור סג"ל ויהודה נאור, הוא מבנה גזית, כמעט ריבועי 17X17 מטר, נמצא בשלמותו. מידותיו: מצפון לדרום 12.30 מטר וממזרח למערב 13.20 מטר. המבנה נשתמר לגובה של 2–3 נדבכים, כלומר, כ-1.60 מטר גובה, והוא זוהה כמגדל שרק יסודותיו שרדו. הנדבכים החיצוניים והתחתונים של המגדל הונחו בתעלות יסוד חצובות, שרוחבן הממוצע היינו 1.80 מטר. ישנם בתוך המגדל קירות המחלקים את החלל הפנימי של המגדל, לחלקים קטנים יותר הבנויים מאבני גזית (מידות בקירות הפנימיים 10.20X9.30 מטר), לעומת הקירות החיצוניים, הקירות הפנימיים מאבני הגזית, הונחו על סלע שפולס וחלקם על מסד של אבני גוויל קטנות.
הקיר החיצוני-מזרחי בנוי כולו בשיטת ראשים, שיטה שכיחה בתקופה ההלניסטית. הכניסה לתוך המבנה הייתה על כבש. הקיר החיצוני-צפוני בנוי בשיטה מעורבת, כלומר, פתינים (ראש ופתין) כלפי פנים, לסירוגין. חוסר אחידות זו אופיינית למבנה כולו. גם צורת הזיזים אינה אחידה: בנדבך אחד הונחו זו בצד זו אבן בעלת זיז בולט שעובדה רק במעט ולידה אבן בעלת זיז שעובד בקפידה. נדמה שלבוני המגדל, היציבות והחוזק של המגדל, חשובים יותר מסיתות האבנים ואחידותם. פינות המגדל בנויים בעיקר מראשים ופתנים.
הקיר המזרחי של המגדל נשתמר וממנו שרדו 3 נדבכים לכל האורך; נדבכים אלה בנויים מאבני גזית גדולות בעלות סיתות בשוליים וזיז בולט במרכז. נראה כי כל נדבך בנוי בשיטה אחרת ובאבנים בגודל שונה: הנדבך העליון- בנוי בשיטת ראשים כלפי חוץ, כלומר, כלפי מזרח ובשיטת פיתנים כלפי פנים. הנדבך האמצעי והתחתון- בנוי בבניה מעורבת. הנדבך התחתון מונח בתעלת היסוד.
בנייה זו נועדה לחזק את הקירות ולהעניק יציבות. החללים בין האבנים הגדולות של הקיר, מולאו אבני גוויל קטנות וטיט. ייתכן כי בנייתו של המגדל מעולם לא הושלם וייתכן כי נשדדו אבני המגדל לשימוש משני. בחפירה לא נתגלו סימנים המעידים על הרס מכוון בזמן מלחמה או הרס ברעידת אדמה.
המגדל נבנה בשיטה שכמוה רואים מעט הקבלות שרחבי ארץ ישראל. שיטת הבנייה של נדבכים אחדים מהמגדל, נמצאה עד כה באתרים ספורים בארץ: תל דור, עכו ושומרון. בשלושת האתרים הללו מופיעים קטעי בנייה אלה בהקשר הלניסטי מובהק- המאות 4-2 לפנה"ס.
מבנה מרכזי > כרונולוגיית הבנייה

התקופה התלמיית ובין ראשית התקופה הסלאוקית: שלהי המאה ה-3 לפנה"ס ובין ראשית המאה ה-2 לפנה"ס- בתקופה זו הוקם במצד המגדל שבנייתו לא הושלמה. עם הקמת המגדל, הותקנה כניסה אל מפעל המים מתוך המגדל. המגדל הוקם במקום אסטרטגי שממנו תצפתו על הסביבה. נראה שהמגדל הוקם כנקודת שמירה בימי המלחמות בין התלמיים לסלבקים, על השליטה בארץ ישראל.
שלהי התקופה הסלאוקית: שלהי המאה ה-2 לפנה"ס, בתקופה זו המגדל יצא מכלל שימוש.
התקופה הרומית: בעונת החפירות השלישית של ארתור סג"ל ויהודה נאור, התגלו מדרום לשרידי המגדל, קירות המקבילים לקיר הדרומי של המגדל. ממצא חומר וטיב הבנייה מתוארכים לשלב מאוחר יותר: מאות ה-1–2 לספירה. נראה כי הממצאים של התקופה המאוחרת לא קשורים לבניית המגדל, אולי היו בנייה מאוחרת של מבנה אחר.
עיטורים אדריכליים

בעת חשיפת המגדל בחפירות הארכאולוגיות, נמצאו חלקי עיטורים אדריכליים באתרם. העיטורים עשויים מאותה אבן גיר שממנה הותקנו אבני הבנייה. עיטור אדריכלי בולט שנמצא, הוא שבר כותרת קורינתית. למרות מצב השתמרות גרוע, ניתן לייחס אותה בבירור, לתקופה הלניסטית- מאות 1-2 לפנה"ס. כותרות קורינתיות בארץ ישראל, מלפני תקופת הורדוס, היו נדירות וניתן למצוא אותן במספר מועט של אתרים: עיראק אל-אמיר, תל אנפה, שומרון וקבר יאסון בירושלים.
עיטור אדריכלי נוסף ומעניין, הוא שבר כותרת פסבדו-דורית, שעיטרה חצי עמוד אחוז בקיר. ניתן להבחין בבירור, למרות מצב ההשתמרות הגרוע, באכינוס ובאבאקוס.
ממצא נומיסמאטי

באתר נחשפו 65 מטבעות, כ- 20 מהם, הן מטבעות הלניסטיים, שנחשפו בחפירה במבנה המרכזי. שחלקן היו מהתקופה התלמית והסלאוקית ונטבעו באנטיוכיה, צידון, צור ועכו. על פני שטח החפירה, נמצאו מטבעות רומאיים מהמאות 2–3 לספירה. על כן, לא נמצאו מטבעות מהמאה ה-1 לפנה"ס.
ממצא קיראמי

הממצא הקרמי נחלק לשתי קבוצות עיקריות: קרמיקה מקומית וקרמיקה מיובאת.
קרמיקה מקומית: - החרסים הקדומים ביותר-התקופה הפרסית שלהי המאה ה-5 לפנה"ס או לראשית המאה ה-4 - לא נמצאו שרידי בניה מתקופה זו, אך נמצאו כמויות גדולות של קרמיקה, לכן ניתן לייחס למקום גם את התקופה הפרסית.
קרמיקה מיובאת: - חרסים אטיים מהמאה ה-4 לפנה"ס, ידיות רודיות ובולות (חותמות) עם ציון השם של האי ושם האגרונום או הפקיד שהיה אחראי על השוק. הבולות הן של אמפורות יין שיובאו מאיי יוון על ידי צבאות ההלניסטיות שכבשו את הארץ (ביין היווני היה שרף אורנים). בנוסף, נמצאו גם שפע של קרמיקה הלניסטית, אופיינית למאות 2–3 לפנה"ס. נראה שהפעילות העיקרית באתר התנהלה בתקופה ההלניסטית אף על פי שהקרמיקה הפרסית והאטית רומזות שהאתר היה מיושב בתקופות קדומות יותר.
נמצאו גם כלי חרס מיובאים, מתבנית יציקה- מהתקופה ההלניסטית. ניתן לראות לראשונה, כלים המיוצרים בתבנית והם נפוצים בסחר בינלאומי. כלים אלו נמצאו גם ברחבי האימפריה המוקדונית וההלניסטית, ומאוחר יותר באימפריה הסלאוקית- מאות 2–3 לפנה"ס.
מפעל מים תת-קרקעי

באתר נמצא גם מפעל מים תת-קרקעי בשלושה חלקים: פיר כניסה אנכי, מנהרה חצובה ובור שבתחתיתו נבע מעיין. הכניסה למפעל המים הוא דרך פיר אנכי המצוי בחלקו הדרום-מזרחי של המבנה. חלקו העליון של הפיר בנוי אבני גזית וחלקו התחתון חצוב בסלע. זהו פיר מלבני בגודל 0.70X0.80 מטר ועומקו 4 מטר (הירידה אליו מתבצעת אך ורק בסולם).
בתחתית הפיר חצובות 9 מדרגות המובילות אל מנהרה, החצובה בסלע ומטויחת לכל אורכה. אורכה של המנהרה הוא 14 מטר ורוחבה 1.50 מטר. גובהה הממוצע 2 מטר. בקצה הדרום-מערבי של אותה מנהרה, ישנה הסתעפות לצפון (אורכה 2.50 מטר), היא מובילה אל הבור שנחשף בחלקו. קוטר הבור הוא 6 מטרים (פתח עגול 0.80 מטר) ותקרתו חצובה, כנראה נחצבה בשלב מאוחר לקיומו. קירות הבור מטויחים גם כן, כמו המנהרה. ככל הנראה, הפיר והמנהרה יחד, נועדו לאפשר גישה מתוך המגדל אל מקור המים התת-קרקעי, והבור שימש לאגירת מים.
מטמון המחרשות

בקרבה למבנה ההלניסטי, נתגלתה גומחה קטנה ובמרכזה שטח מרוצף באבני גוויל. הגומחה הכילה חלקי ברזל של מחרשות קדומות, שקובצו יחד בכוונה לתפוס מעט מקום לאחסנה זמנית. מצב השתמרותם טוב, ושכבת החלודה שטחית בלבד. הגומחה הכילה 4 יתדות (להבי פליחה) ו-4 טבעות להידוק יתד אל חלקי עץ המחרשה. מחרשות עתיקות דוגמת אלה, נמצאו גם בתל שקמונה ובגמלא. כלים אלה תוארכו למחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס, כלומר שלהי התקופה ההלניסטית.
לקריאה נוספת

ארתור סגל ויהודה נאור, "ארבע עונות חפירה באתר הלניסטי בשער העמקים", קדמוניות 81–82 עמ' 24–30, תשמ"ח 1988
Arthur Segal, Jolanta Mynarczyk, Mariusz Burdajewicz, Excavations of the Hellenistic Site in kibbutz Sha'ar-Ha'Amakim (Gaba) - Final report, המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן,‏ 2014
הערות שוליים

↑  ארתור סג"ל ויהודה נאור, קדמוניות, כרך 81–82, עמודים 24–30
↑  מיכה לוין, מיקומה של גבע פרשים, מתוך "גבע-תגליות ארכאולוגיות בתל אבו שושה-משמר העמק", עורך בנימין מזר, עמודים 4, 219–223
↑  זאב ספראי ומיכה לוין, "גבע בימי החשמונאים", קדמוניות כא 81–82
↑  הערך "שער העמקים", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, כרך 4, עמודים 1550–1552
↑  אכינוס (Echinus) - בסדר הדורי (קיים גם בסדר האיוני ובסדר הקורינתי), חלקה התחתון של הכותרת, המתרחב ועולה עד שמתחבר לאבקוס
↑  אבקוס (Abacus) - לבנה שטוחה הנמצאת מעל הכותרת ומעליה מונח הארכיטרב
פתח הכניסה למערכת המים התת-קרקעית מתוך הבור
מערכת המים התת-קרקעית
מרצ'ל פאוקר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 בדצמבר 1896 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  16 באוגוסט 1938 (בגיל 41) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  בית הספר הבין-לאומי ע"ש לנין 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 בן או בת זוג:  אנה פאוקר 
 
מרצ'ל (פויו) פאוקר (ברומנית: Marcel (Puiu) Pauker;‏ 6 בדצמבר 1896 - 16 באוגוסט 1938), פעיל ופובליציסט קומוניסטי רומני, מהנדס בהכשרתו, יהודי, מראשי המפלגה הקומוניסטית הרומנית בשנות העשרים של המאה ה-20. הוצא להורג בטיהורים הסטליניסטיים הגדולים בסוף שנות ה-1930, וזכה לרהביליטציה לאחר מות סטלין, בתקופת ניקיטה חרושצ'וב.
בפעילותו במחתרת אימץ שמות וכינויים רבים, ביניהם: לוקסימין, פאול למפרט, הבורגני, פויו, הרמן גוגנהים, פריו, מארין סמיונוביץ', סטפאן ופאול וייס.
חייו

מרצ'ל פאוקר נולד בבוקרשט, רומניה למשפחה יהודית, אביו - סימיון פאוקר, היה עורך דין מצליח, עיתונאי ומזכיר מערכת, ולאחר זמן אחד הבעלים - לצד אחיו אמיל פאוקר - של העיתונים הפרוגרסיביים-ליברליים "אדוורול" ו"דימיניאצה". בהמשך הוא היה לבעליו, מייסדו ומנהלו של היומון הכלכלי "ארגוס".
משפחת פאוקר הייתה מתבוללת, שלא דיברו יידיש מזה שלושה דורות. מרצ'ל פאוקר למד בבית הספר האוונגלי (לותרני) בבוקרשט, ששפת ההוראה בו הייתה גרמנית. בבית הספר הוא הצטיין בלימודיו למרות רוחו המרדנית. ב-1914 סיים את בחינות הבגרות והחל ללמוד בבית הספר הגבוה לבניית גשרים וכבישים (לימים המכון הפוליטכני) בבוקרשט.
אחר כך המשיך בלימודי הנדסה בציריך שבשווייץ.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה פאוקר שב לרומניה, התגייס לצבא כצוער בתותחנים; בהמשך זכה לדרגת סגן משנה. בתום המלחמה שב ללימודים בציריך בין 1919-1921. ביולי 1921 סיים לימודיו בתואר מהנדס.
באותו חודש הוא התחתן עם חנה רבינזון, אף היא פעילה קומוניסטית שנודעה לימים כאנה פאוקר. בנם הראשון, טניו, נפטר חודשים לאחר לידתו מדיזנטריה.
כבר ב-1921 נבחר מרצ'ל פאוקר לחבר בוועד הזמני של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, ומ-1922 כיהן כחבר בוועד המרכזי ובלשכה הפוליטית של המפלגה. הוא נשלח ב-1922 כציר מטעמה לוועידת המפלגות הקומוניסטיות הבלקניות בסופיה, וכן לברלין ב-1923. בשובו לרומניה הוא נעצר על ידי השלטונות ונידון ל-10 שנות מאסר, ובהמשך למאסר עולם עם עבודת פרך, אך ב-1925 הצליח לברוח לברית המועצות. הוא חזר לרומניה כעבור 4 שנים, נעצר והוחזר לכלא למשך שנה נוספת, עד לשחרורו לבסוף בחנינה כללית ב-1930.
הוא היה מעורב בזמנו במאבקים פוליטיים בין פלגים שונים בקומינטרן, בעיקר כנגד הקומוניסט האוקראיני ויטאלי חולוסטנקו שהונחת להנהגת המפלגה הקומוניסטית ברומניה, בהוראת מוסקבה. פאוקר נענש על עמדותיו בברית המועצות, נאסרה עליו הפעילות הפוליטית והוא אולץ לעבור למגניטוגורסק שבמערב סיביר, שם הועסק כמהנדס בין 1932-1930. הוא נעצר במסגרת הטיהורים הסטליניסטיים בברית המועצות ב-1937 באשמת ריגול לטובת רומניה, עונה עד שהודה, ונידון למוות. ב-16 באוגוסט 1938 הוא הוצא להורג בירייה בבוטובו, ליד מוסקבה. ב-1957, 3 שנים אחרי מות סטלין, טוהר שמו וניקולאה צ'אושסקו התייחס למקרהו כאל "שגיאת עבר".
מרצ'ל פאוקר היה נשוי לאנה פאוקר, ולזוג נולדו 3 ילדים: טניו (מת בילדותו), ולאד וטטיאנה. למרצ'ל פאוקר היו מספר מאהבות בחייו, הידועות ביותר היו אלנה פיליפוביץ' וואנדה ניקולסקי.
לקריאה נוספת

Wiliam Totok, Erhard Roy Wiehn
Marcel Pauker - Ein Lebenslauf. Jüdisches Schicksal in Rumänien. 1896-1938. Mit einer Dokumentation zu Ana Pauker ,Hartung-Gorre Verlag, Konstanz, 1999 (בגרמנית)
Wiliam Totok, Erhard Roy Wiehn
O anchetă stalinistă (1937-1938). Lichidarea lui Marcel Pauker", Editura Univers Enciclopedic, Bukarest, 1995(ברומנית)
Wiliam Totok - Marcel Pauker (1896-1938)- ein Verfemter, Halbjahresschrift für südosteuropäische Geschichte, Literatur und Politik, Berlin, Lucca, Hanover nr 6, 2011
מסמרים ונוצות

מסמרים ונוצות הוא אלבום הסולו הראשון של המוזיקאי והזמר הישראלי מיכה שטרית, לאחר התפרקות "החברים של נטאשה".
את האלבום הפיקו מוזיקלית ברי סחרוף ויזהר אשדות, שגם עיבדו את השירים יחד עם שטרית עצמו. האלבום זכה לביקורות טובות, והניב מספר להיטים, ביניהם: שיר הנושא "מסמרים ונוצות", "באביב", "טבריה", ו"אינתי עומרי", שדורג במקום 424 במצעד "500 השירים הגדולים של המוזיקה הישראלית" של ידיעות אחרונות.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מיכה שטרית, מלבד היכן שמצוין אחרת
"מסמרים ונוצות" (מילים: מיכה שטרית ומיקי זר; לחן: ברי סחרוף, יזהר אשדות ומיכה שטרית) - 6:09
"אב"מ (איש בודד מאוד)" (לחן: ברי סחרוף ומיכה שטרית) - 4:01
"אינתי עומרי" - 4:09
"באביב" - 4:03
"טבריה" - 3:54
"יונתן" - 4:37
"אל ניניו" (לחן: ברי סחרוף, יזהר אשדות ומיכה שטרית) - 4:43
"מילניום" (לחן: ברי סחרוף ומיכה שטרית) - 3:16
"שיר לכת" - 3:38
"שיר מאסף" - 3:32
משתתפים

מיכה שטרית - שירה
ברי סחרוף - גיטרות, קלידים, סיטאר, אורגן, הפקה מוזיקלית
יזהר אשדות - בס, גיטרות נוספות, הפקה מוזיקלית
ז'אן פול זימבריס, עודד פרח וערן פורת - תופים
זוהר פרסקו - כלי הקשה
ויקטוריה חנה - קולות ("אינתי עומרי")
גיא לנדאו - טכנאי הקלטה
ראובן שפירא - טכנאי הקלטה
הערות שוליים

↑  צחי לוי, איך שטרית עקף את דוכין בסיבוב, באתר ynet, 18 בינואר 2001
↑   רז שכניק, החבר של נטשה, באתר "ידיעות אחרונות", 19 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 7bf3f0ad-8d12-3ccd-a3ea-be5da3d0cbf7
מקף

ערך זה עוסק בסימן פיסוק. אם התכוונתם לכתב עת, ראו .
| מקף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סימני פיסוק | סימני כתב נוספים |  |  |  |  |  |
|  נקודה .   פסיק ,   נקודה ופסיק ;   סוגריים ( ) [ ] { }  נקודתיים :   מקף ־   שלוש נקודות …   קו מפריד –   סימן שאלה ?   סימן קריאה !   אפוסטרוף ’   גרש ׳   גרשיים ״   מירכאות “ ” ‘ ’   לוכסן /   סימן תמיהה ?!   |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
|  סימן קריאה הפוך ¡  סימן שאלה הפוך ¿  סימן אירוניה ⸮  |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
מקף (בעברית: ־, בשפות אחרות: -) הוא סימן פיסוק שמטרתו היא חיבור מילים ואיחויין לכדי יחידה מושגית אחת. המקף תמיד מוצמד למילים שהוא מאחה, ללא רווח לפניו או לאחריו.
מקורו של המקף המאחה הוא טעם מקרא, בניגוד לסימני פיסוק אחרים בעברית מודרנית, שיובאו משפות אירופיות. משום כך המקף העברי התקני הוא מקף עילי, בגובה השורה (־), כמו בכתבי היד של המסורה ובדפוסי המקרא. בשפות אירופיות משמש המקף האמצעי (-). מאחר שבמקלדת עברית סטנדרטית המקף האמצעי נגיש יותר, מקובל להשתמש בו גם בעברית, והאקדמיה ללשון העברית אישרה שימוש זה.[דרוש מקור] בכתיבה ישנה בעברית המודרנית אפשר למצוא גם סימון מקף בצורה ⸗.
להבדיל מהמקף, הקו המפריד (–) רחב יותר, ממוקם באמצע השורה, וכמעט תמיד יופיעו רווחים לפניו ואחריו. גם מטרתו הפוכה – להפריד בין חלקים במשפט.
שימושים בעברית

כחלק מטעמי המקרא בנוסח המסורה של המקרא, שימש המקף לאיחוי שתי מילים או יותר ליחידת הטעמה אחת.
הוספת תחיליות וסופיות למילים (אי־יציבות, בין־לאומי, תת־כותרת, מעצמת־על).
חיבור תחיליות עבריות לסט תווים אחר, כגון מספרים (ב־1948, כ־100 איש) ושפות זרות (ב־Heathrow, ה־Spam).
איחוי כמה מילים לשם יצירת יחידה מילולית אחת. בעבר היה מקובל למקף צירופי סמיכות רבים, בדגש על סמיכות כבולה (למשל בית־ספר, עורך־דין) כיום מקובל שלא למקף צירופי סמיכות, אלא אם יש לכך סיבה מיוחדת.
יש המוסיפים מקף בשמות המורכבים מכמה מילים, כגון שמות מקומות (ניו־יורק, תל אביב), שמות פרטיים (בת־אל, בן־ציון, יום־טוב) ושמות משפחה (בן־יהודה, אבן־שושן, טור־סיני).
חיבור שני מרכיבים שאינם צירוף סמיכות (אוסטרו־הונגריה, תרבות יוונית־רומית).
בדפוס, המקף משמש לסימון מילה שחולקה לשני חלקים עקב חריגה מתחום השורה. המקף מסמן לקוראים שהמילה ממשיכה בשורה הבאה. שימוש זה נפוץ בעיתונים, בשל העימוד המקובל בעמודות צרות.
לעיתים מסמנים אותיות שורש בעברית באמצעות מקפים (א־כ־ל, ג־ד־ל, כ־ר־ס־מ). אפשרות אחרת היא לסמן בגרשיים (אכ"ל, גד"ל, כרס"ם).
לפי ההלכה אסור למחוק את שמות האל, וכדי להימנע מחשש מחיקה אסורה, יש הנוהגים לכתוב שמות אלה עם מקף כדי לחצוץ באמצע המילה (א־לוהים, ש־די). במקרה זה משמש המקף להפרדה ולא לאיחוי.
הקלדה

ביוניקוד, המקף העברי הוא התו U+05BE; כך מקלידים את המקף בעברית במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והסימן - (AltGr+-) (במקום Alt ימני אפשר להקיש צירוף של המקש Ctrl והמקש Alt).
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: אין צירוף מקשים זמין, אולם כש־Num Lock פועל והתוכנה הפעילה מצויה במצב קלט של כתיבת עברית (HE), יש ללחוץ Alt, להקליד 0206 בלוח המקשים הקטן שבצדה הימני של המקלדת (Numeric keypad), ואז לשחרר את מקש ה־Alt. (לפי ת"י 1452 הצירוף של מקש Alt ימני והסימן - (מקף־מינוס) אמור להוסיף מקף, אולם בגרסאות ישנות של Windows הוא מוסיף את תו הרפה.)
macOS‏: Option+\.
אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על הסימן - (מקף־מינוס).
iOS - הקשה ארוכה על הסימן - (מקף־מינוס).
ראו גם

קו מפריד
מלחמת המקף
לקריאה נוספת

כללי הפיסוק, בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, תשס"ב.
הערות שוליים

↑  שני אופני סימון אלה נחשבים תקינים, בניגוד לנוהג הנפוץ לסמן בנקודות (ר.א.ה), שנחשב לא תקין.
↑  בלינוקס יש ללחוץ על Ctrl+Shift+u כדי לעבור למצב הכנסת קודים של יוניקוד. (מקור)
מרצ'ל יורש

| --- | --- |

צילום משנת 2013
 לידה:  2 באוגוסט 1951 (בן 73) ביילשט, רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לתיאטרון ולקולנוע "יון לוקה קאראג'אלה" 
 http://www.marcel-iures.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מרצ'ל יוּרש (ברומנית: Marcel Iureș; נולד ב-2 באוגוסט 1951) הוא שחקן רומני.
ביוגרפיה

יורש נולד בביילשט, במחוז דולז' .למד עד 1978 באקדמיה לאומנויות התיאטרון והקולנוע(אנ') בבוקרשט, ב-1975 הופיע לראשונה על הבמה בתיאטרון בולנדרה(אנ') שבבוקרשט, מ-1978 עד 1981 שיחק בתיאטרון הלאומי בקלוז'-נאפוקה, עם הפקות התיאטרון ששיחק בהן נמנו מחזותיו של שייקספיר "המלט", "הנרי הרביעי" ו"ריצ'רד השלישי". אחרי שנת 1980 שיחק בתיאטראות בולנדרה ואודיאון בבוקרשט.
הצטיין בהמשך בין היתר במחזות "לילה סוער" מאת יון לוקה קאראג'אלה, ובתפקיד הראשי ב"קליגולה" מאת אלבר קאמי.
ב-1978 גילם את פרנץ ליסט בסרט הרומני "חלום ינואר"; ב-1994 שיחק בסרט "ראיון עם ערפד"; ב-1996 גילם את אלכסנדר גוליצין ב"משימה בלתי אפשרית". שנה לאחר מכן גילם את דושן גבריץ' ב"פיסמייקר". ב-2002 גילם את פיוס השנים עשר בסרט "אמן", ובאותה שנה שיחק לצד ברוס וויליס בסרט "בחירתו של הארט", המבוסס על רומן ומתרחש במלחמת העולם השנייה. ב-2003 שיחק בסדרה הבריטית" מרגלי קיימברידג'", וב-2005 שיחק בתיאטרון "בולנדרה" במחזה "אנריקו הרביעי" מאת לואיג'י פירנדלו, ובאותה שנה שיחק בסרט "גול!". ב-2004 שיחק בסרט "לאייר קייק" לצד דניאל קרייג.
ב-2007 שיחק ב"נעורים ללא נעורים", סרטו של הבמאי פרנסיס פורד קופולה, המבוסס על רומן מאת הסופר הרומני מירצ'ה אליאדה.
ב-1995 ייסד יורש את "תיאטרון ACT" (אקט), התיאטרון העצמאי הראשון ברומניה, והוא משמש כיושב ראש הקרן לתרבות ולאמנות המנהלת את התיאטרון. אולם התיאטרון נפתח לקהל בספטמבר 1998.
פרסים ואותות הוקרה

1998-1997 - פרס השחקן הטוב ביותר של איגוד התיאטראות ברומניה - על התפקיד ריצ'רד השני במחזה בעל אותו השם מאת שייקספיר
2001-2000 - פרס השחקן הטוב ביותר של איגוד התיאטראות ברומניה - על התפקיד ברוסקון ב"יוצר התיאטרון " מאת תומאס ברנהרד
2000 - עיטור המסדר הלאומי "השירות הנאמן" בדרגת קצין גדול מידי נשיא רומניה, אמיל קונסטנטינסקו
2001 - הפרס לאישיות החשובה ביותר בתיאטרון הרומני - מטעם קרן טופן לתיאטרון ולקולנוע
2003-2002 - הפרס להצטיינות של איחוד התיאטראות של רומניה - על פעילותו כמייסד התיאטרון "אקט" -, זרז התנועה התיאטרונית העצמאית ברומניה
2008 - הפרס הגדול "פלאקרה" מטעם המגזין והקרן "פלאקרה" (Flacăra הלהבה) - באירוע גאלה של התיאטרון הלאומי בבוקרשט
2009 - פרס הפסטיבל הרומני למחזאות עכשווית - לשחקן הטוב ביותר - על התפקיד "האב של רוברט" במחזה "בבית אצל אבא" מאת מימי ברנסקו
2012 - פרס אוסקר רומני על מפעל חיים
2017 - הדואר הרומני הנפיק בול עם דיוקנו של יורש בסדרה על שחקנים רומנים מפורסמים