stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' קליין
קורות חיים > אחרי המלחמה

בשנת 1945, החל ללמוד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סגד למשך סמסטר (כי אוניברסיטת בודפשט טרם נפתחה אז), ואחר כך עבר לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פזמאני פטר בבודפשט (בשנת 1951 שונה שמה לאוניברסיטת אטווש לוראנד). במקביל ללימודיו, הוא היה מתרגל באוניברסיטה בתחום ההיסטולוגיה בשנים 1945–1946 ובשנים 1946–1947 בתחום הפתולוגיה.
בשנת 1947 הוזמנו לשוודיה הוא וגם אשתו לעתיד על ידי מועדון נוער יהודי שם. בשוודיה הוצע לו להיות חוקר עמית במחלקה לביולוגיה של גידולים במכון קרולינסקה בסטוקהולם. לאחר חזרתם הם התחתנו ובתחילת 1948 חזרו התיישבו לצמיתות בשוודיה. בשנת 1950 ערך קליין מחקרים במכון לחקר הסרטן בפילדלפיה (Institute for Cancer Research). בשנת 1951 קיבל את התואר דוקטור ברפואה (.M.D) במכון קרולינסקה, ובשנת 1952 הגן על הדוקטורט שלו במדעי הביולוגיה (.Ph.D). משנת 1951 לימד במחלקה לציטולוגיה של מכון קרולינסקה בניהולו של טורביורן קספרסון ומשנת 1957 עד 1993 היה פרופסור במחלקה לביולוגיה במכון בנושא גידולים סרטניים. בינתיים היה פרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1961, עמית במלגת-פוגארטי במכון הבריאות הלאומי (NIH) בוושינגטון בשנת 1972 ופרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 1973–1993. משנת 1993 עבד במרכז למיקרוביולוגיה וביולוגיה של גידולים במכון קרולינסקה כמוביל קבוצת מחקר עם תואר פרופסור אמריטוס.
תחום מחקרו העיקרי היה בהתפתחות מחלות הסרטן בביולוגיה של התא, היבטים גנטיים של התאים, וירולוגיה ואימונולוגיה של תאים של גידולים סרטניים, מאפייני התגובה החיסונית שיוצרים גידולים סרטניים. משנת 1948 ועד סוף ימיו כחוקר במכון קרולינסקה, אשתו, אווה קליין, הייתה עמיתתו הקרובה ביותר, וכמה סוגיות בביולוגיה של התאים הובהרו באמצעות מאמץ משותף.
על ידי חקר הממאירוּת של התאים, היווצרות גידולים (קרצינוגנזיס) הוא זיהה את מנגנוני הבחירה (סלקציה) של דינמיקת האוכלוסייה (Population dynamics) של תאי הגידול בתחילת דרכם. הוא בחן בפירוט את חלוקת התאים החולים שעברו מוטציה, את תפקידם של האונקוגנים שמעוררים התפשטות רקמות ואת תהליך הדיכוי שמעכב את תהליך בהיווצרות הגידול ואת תפקוד הגנים המדכאים שמעורבים. הוא בחן בהרחבה את פוטנציאל יצירת הגידול של מספר נגיפי DNA, כולל וירוסים של נגיף הפפילומה האנושי, שגורמים לסרטן עור ולסרטן צוואר הרחם, את וירוס אפשטיין-בר (EBV) שגורם לסרטן הלימפומה, וירוסי ההרפס (Herpesviridae) שמעורבים בפיתוח סרקומת קפושי.
במחקר האימונולוגיה הגידולית שלו, הוא בדק את היכולת של מערכת החיסון, המכונה immunosurveillance, לזהות ולהילחם באנטיגנים שאינם עצמיים, וגם את התאים הסרטניים שהתפתחו בגוף ומערכת החיסון נלחמת בהם. המחקר שלו כלל את התפקיד של אנטיגנים הסרטניים להשתלה כדי עורר תגובה חיסונית ועוד. הוא כתב יותר משלוש מאות מאמרים מדעיים משמעותיים והיה עורך "ההתקדמות בחקר הסרטן" ו"ההתקדמות באונקולוגיה נגיפית" ("Advances in Cancer Research" and "Advances in Viral Oncology"). מאז שנות השמונים התפרסמו כמה ספר זיכרונות, אוטוביוגרפיות ומאמרים פילוסופיים של מדע בצורת ספר בשוודית, ותרגומים הונגריים לחלקם פורסמו.
משפחתו

משנת 1947 ועד מותו, היה בעלה של אווה קליין (לבית פישר), שהייתה אימונולוגית ואונקולוגית. לג'ורג' ולאווה קליין נולדו שלושה ילדים: בן שהוא מתמטיקאי, ושתי בנות, אחת מהן רופאה והשנייה מחזאית. בני הזוג תיארו את תחילת הקריירה וכיצד הם נפגשו, במאמר שכתבו יחד בשנת 1989, "איך דבר אחד הוביל לאחר".
פרסים והוקרה (חלק)

בשנת 1960 חלק עם אשתו, אווה קליין, את פרס ברטה גולדבלט טפליץ,
בשנת 1967 את מדליית זיכרון קלובס,
פרס החברה הדנית לפתולוגיה
את מדליית הזיכרון לנדנדר
בשנת 1972 שי שקנאי
בשנת 1973 ברטנר
פרס האקדמיה של סנטה קיארה,
(1974) פרס לאופולד גריפואל
(1975)Harvey Prize
(1979) Alfred P. Sloan Jr. Prize
(1990) Dobloug Prize
(1996) Kaposi Award, 1996
(1997) Chester Stock Award, Memorial Sloan Kettering Cancer Center
(1998) Orden Nacional al Mérito de la República de Colombia
(1998)Robert Koch Prize|Robert Koch gold medal
(1998) Institute of Human Virology, Lifetime Achievement Award
(1999) Prize of the Brupbacher Foundation, Zürich
(2002) Ingemar Hedenius Prize
(2010) Royal Award of the Swedish Academy
(2015) Gerard Bonnier Prize
פרסים והוקרה (חלק) > תואר דוקטור לשם כבוד הוענק לו

בשנת 1966 על ידי אוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1988 על ידי האוניברסיטה לרפואה של דברצן.
בשנת 1989 על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1991 על ידי אוניברסיטת נברסקה.
בשנת 1994 על ידי אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 על ידי אוניברסיטת אוסקה.
פרסים והוקרה (חלק) > ספריו

Klein, George (2015). Resistens. Tankar om motstånd. Stockholm: Albert Bonniers Förlag. ISBN 978-91-0-015372-4
Klein, George (2011). Jag återvänder aldrig. Essäer i Förintelsens skugga. Stockholm: Albert Bonniers Förlag. ISBN 978-91-0-012583-7
Klein, George (2006). Meteorer : tre lysande särlingar. Stockholm: Albert Bonniers Förlag. ISBN 978-91-0-012108-2
Klein, George (2001). Så jag kan svara döden, när den kommer : essäer. Stockholm: Albert Bonniers Förlag. ISBN 91-0-057494-5
Klein, George (2001). Vak akarat es önozö dns. Budapest: Magvetö. ISBN 963-14-2216-X
Klein, George (1998). Korpens blick : essäer om vetenskap och moral. Stockholm: Albert Bonniers Förlag. ISBN 91-0-056644-6
Klein, George (1997). Live Now: Inspiring Accounts of Overcoming Adversity. Prometheus Books. First published as Utvägen.
Klein, George (1995). Den sjunde djävulen. Stockholm: Albert Bonniers Förlag. ISBN 91-0-056021-9
Klein, George and Ahlmark, Per (1991). Motståndet: Arton brev om död och liv. Stockholm: Albert Bonniers Förlag.
Klein, George (1990). Om kreativitet och flow. Stockholm: Brombergs. ISBN 9789176089521
Klein, George and Gyllensten, Lars (1991). Hack i häl på Minerva. Stockholm: Albert Bonniers Förlag.
Klein, George (1992) [1989]. Pietà. MIT Press.
Klein, George (1992) [1987]. The Atheist and the Holy City: Encounters and Reflections. MIT Press. First published as Ateisten och den heliga staden: möten och tankar.
Klein, George (2014) [1984]. I stället för hemland: memoarer ("In Place of a Homeland"). Stockholm: Albert Bonniers Förlag. ISBN 91-0-047466-5
פרסים והוקרה (חלק) > כתבים אחרים

Klein, George (2011). "Confronting the Holocaust: An Eyewitness Account", in Randolph L. Braham and William vanden Heuvel (eds.). The Auschwitz Reports and the Holocaust in Hungary. New York: Columbia University Press, pp. 255–283.
Klein, George (2008). "Reversion of tumorigenicity in an EBV-converted Burkitt's lymphoma line", in Gregory R. Bock and Joan Marsh (eds.). Genetic Analysis of Tumour Suppression. New York: John Wiley & Sons.
Klein, George; Klein, Eva (16 May 1985). "Evolution of tumours and the impact of molecular oncology". Nature. 315, pp. 190–195. doi:10.1038/315190a0
Zur Hausen, Harald; Schulte-Holthausen, Heinrich; Klein, George, et al. (12 December 1970). "Epstein–Barr virus in Burkitt's lymphoma and nasopharyngeal carcinoma: EBV DNA in biopsies of Burkitt tumours and anaplastic carcinomas of the nasopharynx". Nature. 228, pp. 1056–1058. doi:10.1038/2281056a0
Sjögren, Hans Olof; Hellström; Ingegerd and Klein, George (April 1961). "Transplantation of Polyoma Virus-induced Tumors in Mice". Cancer Research. 21(3), pp. 329–337.
Klein, George; Sjögren, Hans Olof; Klein, Eva and Hellström, Karl Erik (December 1960). "Demonstration of Resistance against Methylcholanthrene-induced Sarcomas in the Primary Autochthonous Host". Cancer Research. 20(11), pp. 1561–1572.
לקריאה נוספת

מיהו מי, האקדמיה ההונגרית למדעים, 2009.
הלקסיקון ההונגרי הגדול. (קיר - לם).
חברי האקדמיה ההונגרית למדעים 1825–2002.
יאנוש גרגיי: ג'ורג' קליין ואווה בני 80. בכתב עת "מדע הונגרי 2005. גיליון מספר 12
ביוגרפיה באתר מכון קרולינסקה
הערות שוליים

↑  KI nyheter. "Georg Klein har avlidit" (בשוודית). Karolinska Institutet.
↑  Klein, George (2011). "Confronting the Holocaust: An Eyewitness Account", in Randolph L. Braham and William vanden Heuvel. The Auschwitz Reports and the Holocaust in Hungary. Columbia University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414876305171  BIBSYS: 90576365  BnF: cb122786522 (data)  CiNii: DA02169895  GND: 132467666  ICCU: RMLV006068  ISNI: 0000 0001 0903 2955  LCCN: n79138246  LNB: 000084919  NDL: 00469633  NKC: jn20000603406  NLA: 35215216  NTA: 074854038  RERO: 02-A012370653  SELIBR: 193787  SNAC: w67s9t6z  SUDOC: 031694179  Trove: 868671  VIAF: 55308424   WorldCat (עם VIAF): 55308424 
אווה קליין וג'ורג' קליין בסטוקהולם בשנת 1979
מוזיאון בארדו (תוניס)

| --- | --- |
"אולם קרתגו"; במרכזו מזבח של פולחן הקיסרים הרומים משושלת אוגוסטוס (אנ'); המאה ה-1 לפנה"ס–המאה ה-1
"אולם קרתגו"; במרכזו מזבח של פולחן הקיסרים הרומים משושלת אוגוסטוס (אנ'); המאה ה-1 לפנה"ס–המאה ה-1
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה ולאתנוגרפיה
 כתובת:  רובע לה בארדו
 מיקום:  תוניס, תוניסיה
 מדינה:  תוניסיה 
 מבקרים בשנה:  664,891 (2005)  39,501 (2015)
 אוצר ראשי:  מֻנסף בן מוסא (צר')
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1885
 תאריך פתיחה רשמי:  7 במאי 1888 
 מידות
 שטח:  20,000 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  36°48′34″N 10°08′04″E﻿ / ﻿36.809386°N 10.134508°E﻿ / 36.809386; 10.134508
 www.bardomuseum.tn
 he
 
"אולם סוסה"; על רצפתו פסיפס "ניצחון נפטון" (צר') מהמאה ה־3
המוזיאון הלאומי בַּארדוֹ בתוניס, בירת תוניסיה (בערבית: المتحف الوطني بباردو, בצרפתית: Musée national du Bardo), הוא מוזיאון לארכאולוגיה, השני בגודלו בצפון אפריקה לאחר המוזיאון המצרי בקהיר. נודע באוסף העשיר של פסיפסים רומיים.
היסטוריה

המוזיאון נוסד אחרי הפיכת תוניסיה למדינת חסות צרפתית, ובעת פתיחתו ב־1888 היה המוזיאון הראשון בעולם הערבי ובאפריקה. הוא מוקם בארמון שראשיתו במאה ה־15, בימי השושלת החפצית (الحفصيون; 1229–1574) ועיקרו נבנה באמצע המאה ה־19. הארמון שימש כמשכן שליטי תוניסיה בני השושלת החוסיינית (الحسينيون; 1701–1956) בתקופה העות'מאנית ובתקופת החסות הצרפתית אחריה, עד מהפכת בורגיבה ביוני 1957.
שמו הראשון היה "המוזיאון העַלַוִי" (المتحف العلوي), והוא שוּנָה רשמית לשמו הנוכחי אחרי הכרזת העצמאות ב־1956. במתחם ארמון בארדו שוכן הפרלמנט של תוניסיה (אנ').
המוזיאון עבר שיפוצים נרחבים בסיוע הבנק העולמי שהופסקו ב־2011 בגלל אירועי המהפכה בתוניסיה. ב־18 במרץ 2015 אירע במוזיאון פיגוע חמור, שבו נהרגו 24 בני אדם, בני אומות שונות. ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות על כך.
האוספים

אוספי מוזיאון בארדו כוללים אלפי פריטים, שרובם עלו בחקירות הארכאולוגיות בתוניסיה מאז שלהי המאה ה־19 ויש בהם כדי לשקף את תולדותיה. התצוגות ערוכות בסדר התרבויות, החל בממצאים מאתרים פרהיסטוריים וכלה במוצגים אתנוגרפיים מהדורות האחרונים.
הפריטים הייחודיים מהתקופה הפונית מקורם באתרים הלובי־פיניקים, בעיקר מקרתחדשת ומאוטיקה, בהם מצבות אבן נושאות כתובות, מסכות פולחניות, פסלי חרס, והם ממחישים את הקשרים עם ציוויליזציות אחרות באגן הים התיכון.
חפצים המיוחסים ליוון העתיקה נמצאו בחפירות הימיות של הספינה הטרופה במהדיה (אנ'). הממצאים – פסלי ברונזה ושיש, חלקים אדריכליים ורהיטים, מתוארכים לאמצע המאה ה־2 לפנה"ס עד לרבע הראשון של המאה ה־1 לפנה"ס.
תהילתו של מוזיאון בארדו היא על האוסף העשיר של פסיפסים שמקורם באפריקה הרומית. לוחות הפסיפס ממלאים אולמות מרכזיים במוזיאון ומוצגים בהם דמויות ומחזות מיתולוגיים ואלגוריים בצד תמונות מחיי היום־יום – הצגות תיאטרון, משחקי קרקס, מרוצי מרכבות, משתאות, תיאורי ספינות, מראות בניינים ומחזות ציד ודיג. מלבד הפסיפסים כולל המוזיאון אוסף פסלי שיש של אלים וקיסרים רומים, מצבות וסרקופגים. במוזיאון הוקדש אולם לחפצי אמנות נוצרית מהתקופה הביזנטית שנמצאו בתוניסיה. עם הפריטים הבולטים נמנים רצפת פסיפס מקרתחדשת שבה עוצבו ראשי שבעה מרטירים וכן אגן הטבילה מקֶבּיליָה (צר'), המכוסה סמלים נוצריים וכתובות הקדשה ומתוארך למחצית השנייה של המאה ה־6.
המחלקה האסלאמית מחולקת לשניים: אמנות אסלאמית ואמנות עממית מסורתית. היא כוללת כתבי יד, מטבעות, תכשיטים, רהיטים וכלי נגינה, אריגים רקומים ממצרים הפאטמית ועצים מגולפים מהמסגד הגדול בקירואן, כלי קירמיקה מהמגרבּ ומאסיה הקטנה, אצטרולבים, שעוני שמש ומצפנים מהמאות ה־16 עד ה־20.
הפריט הבולט באוסף האסלאמי הוא קובץ דפים מתוך הקוראן הכחול מקירואן המתוארך לראשית המאה ה־10.
אחד החדרים במוזיאון בארדו הוקצה לפריטים יהודיים, בהם ספרי תורה.
בתוניסיה מוזיאונים ארכאולוגיים לא מעטים, בהם המוזיאונים באל־ג'ם, בקרתגו (אנ'), מהדיה (אם כי רוב מטענהּ של הספינה הטרופה אצוּר במוזיאון בארדו), קרקואן, גאפסה, סוסה, לַמטָה (אנ'), סלקטה (אנ') וספַֿקס. מוזיאון לאומי לאמנות אסלאמית מצוי ברקאדה הסמוכה לקירואן.
גלריה

מצבת נדר נאו־פונית מהנקרופוליס בקרתחדשת, נושאת את סמל האלה תנת
"פסיפס ורגיליוס" (אנ') המתאר את המשורר הרומי מחזיק במגילת הפואמה אינאיס ומוקף במוזות קליאו ומלפומנה; הפסיפס נתגלה בסוסה ותוארך למאה ה־3
אגן טבילה נוצרי; נמצא בקליביה (אנ'), קוטרו 3.3 מ'; המאה ה־6
כתובת ההקדשה של יוליאנה ל"בית הכנסת הקדוש של נארו" (ובסופהּ מנורת שבעת הקנים); נמצאה בשרידי רצפת בית הכנסת בחמאם ליף; מתוארכת למאה ה־6
דף של הקוראן הכחול מקירואן (פסוקים מסורת פאטר); מתוארך למאה ה־10
הערות שוליים

↑  באלג'יר קיים מוזיאון בשם זהה (Musée national du Bardo (Algérie))
↑  במרס 1956 הוכרז על עצמאות תוניסיה בראשות הביי אל-אמין שהוכתר למלך; ביוני 1957 בוטלה המלוכה ונוסדה הרפובליקה
↑  על שמו של הביי בעת ייסוד המוזיאון – עלי השלישי בן חוסיין; "בארדו" הוא שמו של הפרוור
↑  סקירה נרחבת ומפורטת של אוספי מוזיאון בארדו מצויה בערך
"Musée national du Bardo (Tunisie)" בוויקיפדיה הצרפתית (בצרפתית)
↑  חלקם אצורים במוזיאונים אחרים בתוניסיה, דוגמת המוזיאון הלאומי בקרתגו (צר')
↑  אוסף הפסיפסים של מוזיאון בארדו נחשב לגדול בעולם בצד אוסף מוזיאון הפסיפסים של זאוגמה, שנפתח בטורקיה ב-2011
↑  List of museums in Tunisia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601835705171  BIBSYS: 90536708  BnF: cb12069093p (data)  CANTIC: a11225865  GND: 37573-1  ICCU: CFIV020593  ISNI: 0000 0001 2290 8456  LCCN: n79003169  NKC: xx0264207  SUDOC: 028964330  ULAN: 500217575  VcBA: 494/9867  VIAF: 136868323   WorldCat (עם VIAF): 136868323
שגור

ערך זה עוסק בעיר לשעבר בגליל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שָגור (בערבית: الشاغور, תעתיק מדויק: אלשאע'ור) הייתה עיר בבקעת בית כרם (בקעת שגור) בלב הגליל.
בשנת 2003, כחלק מחוק ההסדרים, אוחדו היישובים: בענה, דייר אל-אסד ומג'ד אל-כרום תחת מועצה מקומית משותפת בשם "שגור" (בתחילה נקרא האיחוד "מכבד"א" כראשי התיבות של היישובים המרכיבים אותו, מג'ד אל כרום, בענה ודייר אל אסד). בשנת 2005 הוכרז היישוב כעיר.
בנובמבר 2008 אישרה הכנסת חוק המבטל את האיחוד, החל מ-1 בדצמבר 2008, ומשיב את המצב לקדמותו. העירייה המאוחדת נוהלה בידי ועדה קרואה, עד לסיומן של בחירות נפרדות למועצות המקומיות.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לספטמבר 2009, מתגוררים בשגור 31,000 תושבים.  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+2.0% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשס"ח (2008-2007) היה 40.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2007 היה 4,107 ש"ח (ממוצע ארצי: 6,743 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  חוק הרשויות המקומיות (ביטול איחוד המועצות המקומיות מג'ד אל כרום, דיר אל אסד ובענה), התשס"ט-2008, ס"ח 2193 מיום 19.11.2008
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
מריה אלנה וולש

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1930 Villa Sarmiento, ארגנטינה 
 פטירה:  10 בינואר 2011 (בגיל 80) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מקום קבורה:  Mausoleum of the Argentine Society of Authors and Composers 
 מוקד פעילות:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 שפה מועדפת:  ספרדית, אנגלית, צרפתית 
 בן או בת זוג:  María Herminia Avellaneda Leda Valladares Ángel Bonomini בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (2010)  Gran Premio de Honor de la SADE (2000)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הלאומית של קורדובה (1990)  אזרח כבוד של בואנוס איירס (1985)  פרס קונקס (1981, 1994, 2014) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מריה אלנה וולש, 1971
מריה אלנה וולש (בספרדית: María Elena Walsh;‏ 1 בפברואר 1930 – 10 בינואר 2011) הייתה משוררת, סופרת, מוזיקאית, מלחינה וזמרת ארגנטינאית. יצירותיה התאפיינו במשחקי מילים ואיגיון (נונסנס) וכוונו ברובן לילדים. אחדות מיצירותיה תורגמו למספר שפות, ביניהן לעברית. בתקופת השלטון הצבאי בארגנטינה חלק משיריה נאסרו להשמעה, והפכו לסמל להתנגדות ומאבק.
ביוגרפיה

מריה אלנה וולש נולדה בארגנטינה בשנת 1930. כבר בגיל 15 פרסמה את שירה הראשון בעיתון הארגנטינאי El Hogar ועד שנת 1951 פורסמו שני ספרים פרי עטה.
בשנת 1951 הקימה עם המוזיקאית הארגנטינאית לדה וז'דארס (Leda Valladares), שהייתה שותפתה ובת זוגה, את הצמד לדה ומריה (Leda y María). השתיים התגוררו והופיעו בפריז בין השנים 1952–1956. יצירתן והופעותיהן המשותפות נמשכו גם לאחר שובן לארגנטינה ב-1956, והן הוציאו יחד מספר אלבומים. בתקופה זו החלו השתיים לשלב הופעות ויצירות לקהל הצעיר, יצירות שנכתבו על ידי וולש, ביניהן שירי ילדים שהפכו במהרה לקלאסיקה בתרבות הארגנטינאית וקנו לוולש את פרסומה.
הצמד לדה ומריה התפרק בשנת 1963, אבל מריה אלנה וולש המשיכה ביצירתה לילדים ופרסמה חמישה ספרי ילדים נוספים בין השנים 1964–1967. בשנת 1968 יצאה וולש במופע למבוגרים Juguemos en el mundo שכלל שירים שהפכו גם הם לחלק מהקלאסיקה הארגנטינאית.
בשנת 1978, בעקבות הצנזורה הכבדה שהוטלה על ידי השלטון הצבאי במדינה, כתוצאה ממנה חלק משיריה נאסרו להשמעה, החליטה מריה אלנה וולש לחדול מהופעות. בעקבות זאת, רבים משיריה הפכו לסמל להתנגדות לצנזורה ולשלטון הצבאי, בפרט שירה Como la cigarra (כמו צרצר) שתורגם גם לעברית. עם תום התקופה, החלה וולש לקחת חלק בהנחיית תוכנית טלוויזיה יומית ששמה היה כשם השיר.
מריה אלנה וולש זכתה בפרסים על יצירתה ופועלה. היא נפטרה ב-10 בינואר 2011, בת זוגה בשלושת העשורים האחרונים לחיה הייתה הצלמת הארגנטינאית שרה פסיו (Sara Facio).
מריה אלנה וולש והקהל הישראלי

בשנת 1986 יצאה השחקנית לאורה ריבלין במופע לילדים שמבוסס על שיריה של מריה אלנה וולש. השירים תורגמו לעברית על ידי רנה ליטוין והמופע והאלבום שיצא במקביל נקראו "בארץ לאזוכרת" כשם שירה המפורסם של וולש, "En el país de Nomeacuerdo".
שיריה ויצירתה

שיריה ויצירתה של מריה אלנה וולש, הן למבוגרים והן לילדים, והדמויות שיצרה הפכו לחלק בלתי נפרד מהתרבות הארגנטינאית. כך למשל, השירים Como la cigarra (כמו צרצר) ו Serenata para la tierra de uno (סרנדה לאדמתו של אדם), שהפכו לסמל למאבק למען החירות והדמוקרטיה. דמותה של הצבה מנואליטה מ-Pehuajó, נושא השיר Manuelita la tortuga, אחד משיריה המפורסמים ביותר לילדים הונצחה בעזרת פסל שניצב בעיר. עוד דמויות מפורסמות פרי עטה של וולש הן הפרה הלמדנית (La vaca estudiosa), המכשף מגולובו (El brujito de Gulubú), הקופיף המהולל (El twist del mono liso) ו-Dailan Kifki הפיל מתוך ספר בשם זהה שתורגם לאנגלית כ-An Elephantasy.
ספרים ואלבומים

ספרים למבוגרים
Otoño imperdonable ‏(1947) – נערך על ידי וולש בגיל 17
Apenas viaje (שירים) (1948)
Baladas con Ángel (שירים) (1951)
Casi milagro (שירים) (1958)
Hecho a mano (שירים) (1965)
Juguemos en el mundo (שירים) (1971)
La sirena y el capitán - 1974 ("The Mermaid and the Captain”)
Cancionero contra el mal de ojo (שירים) (1976)
Los poemas ‏(1982)
Novios de antaño (פרוזה) (1990)
(Desventuras en el país-Jardín-de-Infantes (1993
Hotel Pioho's Palace ‏(2002)
Fantasmas en el parque ‏(2008)
ספרים לילדים
La mona Jacinta ‏(1960)
La familia Polillal ‏(1960)
Tutú Marambá ‏(1960)
Circo de bichos ‏(1961)
Tres morrongos ‏(1961)
El Reino del Revés ‏(poems and songs) ‏(1965)
Zoo loco ‏(1965)
Cuentopos de Gulubú ‏(1966)
Dailán Kifki ‏(1966)
Versos para cebollitas ‏(1966)
Versos folklóricos para cebollitas ‏(1967)
Aire Libre ‏(1967)
Versos tradicionales para cebollitas ‏(1967)
El diablo inglés (סיפורים קצרים) (1970)
Angelito ‏(1974)
El País de la geometría ‏(1974)
Chaucha y Palito (סיפורים קצרים) (1977)
Veo veo ‏(1984)
Bisa vuela‏ (1985)
Los glegos ‏(1987)
La Nube traicionera ‏(1989)
ספרים ואלבומים > דיסקוגרפיה

כחלק מהצמד לדה ומריה
Chant d'Argentine ‏(1954)
Souns le Ciel de l'Argentine ‏(1955)
Entre valles y quebradas Vol. 1 & 2 ‏(1957)
Canciones del tiempo de Maricastaña ‏(1958)
Leda y María cantan villancicos ‏(EP) ‏(1959)
Canciones de Tutú Marambá ‏(EP) ‏(1960)
אלבומים עצמאיים
Canciones para mirar ‏(1962)
Doña Disparate y Bambuco ‏(EP) ‏(1962)
Navidad para los chicos ‏(EP) ‏(1963)
Canciones para mí ‏(1963)
Canciones para mirar ‏(1963)
El país de Nomeacuerdo ‏(1967)
El País de la navidad ‏(1968) ("ארץ חג המולד")
Cuentopos ‏(1968)
Juguemos en el mundo ‏(1968)
Cuentopos para el recreo ‏(1969)
Juguemos en el mundo II ‏(1969)
El sol no tiene bolsillos ‏(1971)
Como la cigarra ‏(1972)
El buen modo ‏(1976)
De puño y letra ‏(1976)
הערות שוליים

↑  Alina Dunbar, Maria Elena Walsh and the Art of Subversive Children's Literature
1 2 3  מילים לשיר כמו צרצר - חוה אלברשטיין, באתר שירונט
↑  Veronica Smink BBC Mundo, Argentina, Los libros infantiles que temía la junta militar argentina, BBC Mundo (בספרדית)
↑  Factory, Troop Software. "María Elena Walsh | Fundación Konex" (בספרדית).
1 2  ומונו, סטריאו. "סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית".
↑  Estatua a la Tortuga Manuelita (Pehuajo) - All You Need to Know Before You Go (with Photos) - TripAdvisor, www.tripadvisor.com
↑  María Elena Walsh, An Elephantasy, Pushkin Press, 2016-08-25. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453415905171  BIBSYS: 97035379  BNE: XX1111916  BnF: cb12339087n (data)  CANTIC: a11236607  CiNii: DA09812388  GND: 120383810  ISNI: 0000 0000 8158 8969  LCCN: n82036467  MusicBrainz: 0059d0f1-8d04-4363-a2b2-d79f8b9a29b8  NTA: 07284020X  RERO: 02-A003956268  SNAC: w6pw0mvn  SUDOC: 032342969  VIAF: 79093736   WorldCat (עם VIAF): 79093736
נאסאקום

נאסאקום (באינדונזית: Nasionalisme,‏ Agama,‏ Komunisme) המייצג לאומיות, דת וקומוניזם, היה מושג פוליטי שטבע נשיא אינדונזיה סוקרנו. תפיסה זו רווחה באינדונזיה משנת 1959 בתקופת הדמוקרטיה המודרכת ועד הסדר החדש, בשנת 1966. הרעיון של סוקרנו על נאסאקום היה ניסיון לאחד אידאולוגיות פוליטיות שונות. נאסאקום ניסה לאחד את הקבוצות הלאומניות, הדתיות והקומוניסטיות שהיו להן באותה תקופה את הכוח הרב ביותר בפוליטיקה האינדונזית.