stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סו מונק קיד
קריירה

היא החלה את דרכה בתחום הכתיבה כשחיבור אישי שכתבה בשיעור כתיבה פורסם ב-Guideposts והודפס מחדש ב-"Reader's Digest". לאחר מכן היא החלה לשמש כעורכת ב-"Guideposts".
שלושת ספריה הראשונים היו מעין ספרי זכרונות רוחניים המתארים את ניסיונותיה בהרהורים בנצרות, האחרון שבהם מתאר את סיפור המסע שלה מנצרות אוונגליסטית לתאולוגיה פמיניסטית. ספרה "God’s Joyful Surprise: Finding Yourself Loved"‏ (Harper SanFrancisco, 1988) מתמקד בנטישת המסע חסר הסיכוי לשלמות וקבלת העובדה שאדם אהוב כמו שהוא. ספרה "When the Heart Waits: Spiritual Direction for Life's Sacred Questions"‏ (1990) מתאר את משבר אמצע החיים שלה. לבסוף, הספר "The Dance of the Dissident Daughter: A Woman's Journey from Christian Tradition to the Sacred Feminine"‏ (1996), דן בסוגיית הנטישה של הפונדמנטליזם והמפגש עם הרוחניות הנשית. הרומן הראשון שלה, "החיים הסודיים של הדבורים" (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2004), מתרחש במהלך פעולתה של התנועה לזכויות האזרח האמריקנית בשנת 1964, ומספר את סיפורה של ילדה לבנה שבורחת מביתה כדי לחיות עם אישה שחורה, שהייתה המטפלת של אימה המנוחה, ועתה עובדת כדבוראית עצמאית עם כמה מאחיותיה. הרומן עובד למחזה בניו יורק על ידי התיאטרון The American Place Theater. הוא גם עובד לסרט באותו השם על ידי אולפני פוקס, בכיכובם של דקוטה פנינג, קווין לטיפה, ג'ניפר הדסון, אלישיה קיז וסופי אוקונדו.
הרומן השני שלה, "כיסא בת הים" (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2006), זכה בשנת 2005 בפרס הספרותי Quill Award for General Fiction. הסיפור עוסק באישה שבעת חזרתה הביתה לאי מול חופי דרום קרוליינה, נמשכת לנזיר בנדיקטיני שנמצא בשלבים האחרונים של לקיחת הנדרים על עצמו. שם הספר מתייחס לכיסא במנזר של אותו נזיר, ובו מגולפות בתולות ים המוקדשות לקדושה, פטרונית האי, שאמורה להיות בתולת ים לפני תהליך החזרה בתשובה שלה. עובד לסרט באותו השם בשנת 2006.
הרומן האחרון שלה, "המצאת הכנפיים" (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2015), מתרחש בשנים שלפני מלחמת האזרחים ומבוסס על חייה של Sarah Grimké, שהייתה חלוצה בתחום זכויות הנשים ופעילה לביטול העבדות במאה ה-19.
חיים אישיים

קיד נשואה לסטנפורד "סנדי" קיד, ולזוג  שני ילדים. היא מתגוררת בפלורידה, ובעבר התגוררה בדרום קרוליינה.
מספריה

This is the Day, 1987
God's Joyful Surprise: Finding Yourself Loved, 1988
All Things Are Possible, 1988
When the Heart Waits: Spiritual Direction for Life's Sacred Questions, 1990
Love's Hidden Blessings: God Can Touch Your Life When You Least Expect It, 1990
The Dance of the Dissident Daughter: A Woman's Journey from Christian Tradition to the Sacred Feminine, 1996
Firstlight: The Early Inspirational Writings of Sue Monk Kidd, 2006
Traveling with Pomegranates: A Mother-Daughter Journey to the Sacred Places of Greece, Turkey and France (with Ann Kidd Taylor). Viking, 2009
Moonlight on Lineoleum: A Daughter's Memoir (with Terry Helwig), 2011
מספריה > ספריה שראו אור בעברית

החיים הסודיים של הדבורים
כיסא בת הים
המצאת הכנפיים
הערות שוליים

↑  "Sue Monk Kidd".
↑  "Kidd, Sue Monk".
↑  "About the Author".
↑  Leejan, Felicia R. (January 6, 2014).
↑  Sethi, Anita (5 January 2014).
↑  Bernejan, Suzanne (January 24, 2014).
↑  "Sue Monk Kidd Profile".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311623305171  PLWABN: 9810689248605606  BIBSYS: 3119065  BnF: cb14527733k (data)  CiNii: DA14184692  GND: 121435318  ICCU: RAVV442886  ISNI: 0000 0001 1035 8119  LCCN: n85157706  LNB: 000093011  NDL: 01006790  NKC: mzk2005306716  NLA: 35043184  NLG: 191548  NLK: KAC200402948  NSK: 000338254  NTA: 227879643  RERO: 02-A009538888  SUDOC: 079489095  Trove: 810071  VIAF: 3327561   WorldCat (עם VIAF): 3327561
רשת השמיים רחבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ליאן הרן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  האשט, הוצאת מקמילן 
 תאריך הוצאה:  2007
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה ביתן
 תאריך:  2010
 סדרה
 סדרת ספרים:  סיפורי האוטורי
 ספר קודם:  צריחת האנפה
 הספר הבא:  פסיעות על רצפת הזמיר
 
רשת השמיים רחבה (באנגלית: Heaven's Net is Wide) הוא פריקוול לסדרה הפופולרית של ליאן הרן, סיפורי האוטורי. הספר מגולל את סיפור חייו של לורד שיגרו מגיל 12 (השנה בה טקאו נולד).הוא מתחיל עם הרצח של קיקוטה איסמו, אביו של טקאו, והוא כולל התפתחויות שהופכות למשמעותיות מאוחר יותר בסדרה. סוף הספר הוא נקודת ההתחלה של פסיעות על רצפת הזמיר, המפגש בין שיגרו לטקאו לאחר השמדת כפרו.
ראו גם

סיפורי האוטורי
צריחת האנפה
פסיעות על רצפת הזמיר
שלג על עצי הדובדבן
נוגה הירח
פיליס שלאפלי

| --- | --- |

שלאפלי ב-2011 בוועידה של פעילים שמרנים (Conservative Political Action Conference)
 לידה:  15 באוגוסט 1924 סנט לואיס, מיזורי
 פטירה:  5 בספטמבר 2016 (בגיל 92) Ladue, ארצות הברית 
 שם לידה:  Phyllis McAlpin Stewart 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קאלווארי 
 ידועה בשל:  פעילותה לביטול אשרור התיקון לשוויון זכויות
 השכלה:  מכללת רדקליף  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית, ארצות הברית
 השקפה דתית:  הכנסייה הרומית-קתולית, נצרות קתולית 
 www.phyllisschlafly.com
 
פיליס שלאפלי (באנגלית: Phyllis Schlafly; לבית סטיוארט; 15 באוגוסט 1924 – 5 בספטמבר 2016) הייתה עורכת דין אמריקאית שמרנית שעסקה בענייני חקיקה. היא ידועה בהשקפתה החברתית והפוליטית השמרנית, אנטי-קומוניסטית, בהתנגדותה לפמיניזם ולזכות להפלה. שלאפלי הובילה קמפיין מוצלח נגד אשרור הצעת התיקון לחוקת ארצות הברית לשוויון ללא קשר למין (Equal Rights Amendment) וב-1964 הוציאה לאור ספר, A Choice Not an Echo, שקרא למנהיגי המפלגה הרפובליקנית לתמוך בקו שמרני ונוקשה יותר מזה שהוביל נלסון רוקפלר. הספר נמכר בכשלושה מיליון עותקים. שלאפלי ייסדה קבוצת אינטרנס שמרנית בשם "פורום העיט" (אנ') ב-1972, ושימשה כיושבת ראש ומנכ"לית שלו עד יום מותה.
רקע

פיליס שלאפלי נולדה וגדלה בסנט לואיס ולמדה בבית ספר קתולי לבנות. אביה של שלאפלי, ברוס ג'ון סטיוארט, היה מכונאי ואיש מכירות של ציוד תעשייתי, בעיקר של חברת וסטינגהאוס. הוא איבד את מקום עבודתו בזמן השפל הגדול, ב-1932 ולא הצליח למצוא עבודה קבועה עד מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו אמה של שלאפלי יצאה לעבוד. האם, אודיל סטיוארט (לבית דודג'), הייתה בתו של עורך הדין ארנסט סי דודג'. לזוג היו שתי בנות – פיליס ואודיל סטיוארט.
שלאפלי למדה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס וסיימה את לימודה ב-1944. היא עבדה במפעל משמרות לילה לממן את לימודיה. שנה לאחר מכן, היא סיימה לימודים לתואר שני בממשל במכללת רדקליף וב-1978 קבלה תואר דוקטור במשפטים מ-Washington University School of Law.
ב-1949 התחתנה סטיוארט עם ג'ון פרד שלאפלי, עורך דין אמיד. לזוג נולדו שישה ילדים.
פעילות פוליטית

בשנת 1946 עבדה שלאפלי כתחקירנית ב-AEI, מכון מחקר שמרני ובמקביל השתתפה בקמפיין של חבר הקונגרס ממיזורי קלוד א. בקוול (Claude I. Bakewell). מספר שנים מאוחר יותר, ב-1952, התמודדה שלאפלי, בעצמה, לקונגרס מטעם הרפובליקנים במחוז מספר 24 של אילינוי והפסידה למועמד הדמוקרטי צ'ארלס מלווין פריס (Charles Melvin Price).
בתקופת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1964 התפרסמה שלאפלי כאשר הדפיסה בהוצאה עצמית ספר קצר (בחירה לא הד; A Choice Not an Echo) שתמך במועמד הרפובליקני בבחירות בארי גולדווטר. בספר היא תוקפת את הרפובליקנים הליברלים (מהחוף המזרחי של ארצות הברית) ומאשימה אותם שהם מדכאים כל יוזמת שטח לקדם מועמדים רפובליקנים לנשיאות. המבקרים טענו שהספר מייצר תאוריית קונספירציה כאילו ישנם ממליכי מלכים השולטים במפלגה הרפובליקנית. החל מ-1965 היא פרסמה את The Phyllis Schlafly Report, מידעון חודשי בו עדכנה על פעילותם של מועמדים שתמכה בהם. בשנת 1970, היא ניסתה בשנית להתמודד מטעם אילינוי על מושב בבית הנבחרים אך הפסידה בשנית לדמוקרט המכהן ג'ורג' שיפלי (George E. Shipley).
פעילות פוליטית > התנגדות תיקון החוקה לשוויון זכויות

שלאפלי הובילה בהצלחה את ההתנגדות למהלך הפמיניסטי לתיקון שוויון זכויות בחוקה האמריקאית. התיקון נועד להבטיח הגנה על זכויות בחוקה שיחולו באופן שווה על כל האנשים ללא קשר למין וביקש לשים קץ להבדלים המשפטיים בין גברים לנשים בתחומי הגירושין, רכוש, תעסוקה ועוד. ארגון הלאומי לנשים NOW וארגונים פמיניסטיים אחרים הובילו את הקמפיין לשינוי החוקה.
לטענתה, אשרור התיקון עשוי היה להוביל לנישואים חד מיניים, הפלות, גיוס חובה לנשים לצבא ארצות הברית, חדרי שירותים משותפים לגברים ונשים וביטול חוקי העבודה שמונעים מנשים לעבוד במקומות מסוכנים. מתוך החשש שהתיקון יוביל ל"התדרדרות ערכית" שלאפלי פעלה לביטול התיקון.
שלאפלי ארגנה אופוזיציה תחת הכותרת "עצרו את השינוי בחוקה" (Stop ERA). התנועה חיברה פונדמנטליסטים, אוונגליסטים, קתולים, מורמונים ויהודים אורתודוקסים. ניסיונה של שלאפלי בארגון פעילות פוליטית סייע לה לארגן את התנועה בזמן קצר. "הפסיקו לקחת לנו את הזכויות" הייתה סיסמת הקמפיין שלה.
התיקון לשוויון זכויות לא עבר, גם אם בתחילה אושרר ב-35 מדינות, אך חמש מדינות, ביטלו את תמיכתן. לשלאפלי היה מקום מרכזי במהלכים שהביאו למניעת אשרור התיקון. חוקרת מדע המדינה ג'יין ג'יי מנסברידג' טוענת: "אנשים רבים שעקבו אחרי המאבק לאשרור התיקון האמינו, בצדק לדעתי, שהתיקון היה מאושרר ב-1975 או 1976, אלמלא המאמץ המוקדם והיעיל של פיליס שלאפלי לארגן את היריבים הפוטנציאליים" ב-1982 לא אושררה ההצעה לתיקון החוקה.
הצלחת המאבק שהובילה לביטול התיקון חיזק את התנועה לאיסור הפלות מלאכותיות ולחיזוק ערכי המשפחה המסורתיים. היא התנגדה להסדרת מעמדם של מהגרים לא חוקיים, אקטיביזם שיפוטי ושימוש בפתקי הצבעה בבחירות בשפות נוספות.
שלאפלי כתבה יותר מ-20 ספרים ופרסמה את העלון שנשא את שמה במשך ארבעה עשורים. היא הייתה אורחת קבועה בתוכניות רדיו וטלוויזיה. שלאפלי נפטרה מסרטן בגיל 92.
הערות שוליים

↑  Lee Edwards, Goldwater: The Man Who Made a Revolution, Regnery History, 2015, עמ' 221
↑  Lynne E Ford, Encyclopedia of Women and American Politics, Facts on File, 2007, עמ' 158
↑  Donald Critchlow, Founding Mother-Phyllis Schlafly and Grassroots Conservatism: A Woman's Crusade, p. 422
↑  "Phyllis Schlafly profile". National Women's History Museum.
1 2 3 4  "Phyllis Schlafly | American writer and political activist". Encyclopedia Britannica (באנגלית).
1 2  Martin, Douglas (2016-09-05). "Phyllis Schlafly, 'First Lady' of a Political March to the Right, Dies at 92". The New York Times. ISSN 0362-4331.
↑  Critchlow 2005, pp. 47–59.
↑  Critchlow, Phyllis Schlafly and Grassroots Conservatism (2005), p 109
↑  "A Choice Not an Echo, Fifty Years Later" (באנגלית).
↑  Berlet and Lyons. 2000.
↑  ERA: History, www.equalrightsamendment.org (ארכיון)
1 2 3 4  Phyllis Schlafly, a conservative activist, has died at age 92, Washington Post
↑  Kolbert, Elizabeth (7 בנובמבר 2005), "Firebrand: Phyllis Schlafly and the Conservative Revolution", The New Yorker, vol. 81, no. 34, p. 134 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Eilperin, Juliet. "New Drive Afoot to Pass Equal Rights Amendment". The Washington Post.
↑  Jane J. Mansbridge, Why We Lost the ERA, University Of Chicago Press, 1986, עמ' 110
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273657605171  PLWABN: 9810609268005606  BIBSYS: 90601342  BnF: cb15924044d (data)  CiNii: DA1149236X  GND: 131659782  ICCU: USMV765158  ISNI: 0000 0001 0331 9285  LCCN: n79094543  LNB: 000164859  NARA: 131517697  NKC: ola2009488212  NLA: 35480474  NLK: KAC202265312  NSK: 000017076  NTA: 06914267X  SELIBR: 382382  SNAC: w67764dq  SUDOC: 083278516  Trove: 968298  VIAF: 13448129   WorldCat (עם VIAF): 13448129 
עצרו את השינוי בחוקה
ג'ארד טיילור

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1951 (בן 73) קובה, יפן 
 שם לידה:  Samuel Jared Taylor 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  אוקטון, Zentsuji 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל (1973)  המכון למדע המדינה פריז (1978)  האקדמיה הקנדית 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, Manufacturers Hanover Corporation, בית ספר קיץ של הרווארד, New Century Foundation, National Policy Institute, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תפקיד:  נשיא (1994)  נשיא (1990) 
 מספר צאצאים:  2 
 amren.com
 
סמואל ג'ארד טיילור (באנגלית: Samuel Jared Taylor; נולד ב-15 בספטמבר 1951) הוא תומך עליונות לבנה אמריקאי ועורך של American Renaissance, מגזין מקוון הדוגל בתפיסת עולם ימנית קיצונית ונאו-נאצית, אשר נוסד על ידי טיילור ב-1990.
הוא גם נשיא ארגון האם של American Renaissance,‏ New Century Foundation, שדרכו פורסמו רבים מספריו. הוא חבר לשעבר במועצה המייעצת של The Occidental Quarterly ומנהל לשעבר של National Policy Institute, צוות חשיבה לאומני לבן במדינת וירג'יניה. הוא גם חבר מועצת המנהלים ודובר Council of Conservative Citizens.
טיילור ורבים מהארגונים הקשורים אליו מואשמים בקידום אידאולוגיות גזעניות על ידי ארגוני זכויות אזרח, תקשורת ואנשי אקדמיה החוקרים גזענות בארצות הברית.
השכלה

טיילור נולד ב-15 בספטמבר 1951 להורים מיסיונרים נוצרים מווירג'יניה בקובה, יפן. הוא חי ביפן עד גיל 16 ולמד בבתי ספר יפניים עד גיל 12, כך למד לדבר יפנית.
הוא למד באוניברסיטת ייל, שם סיים תואר ראשון בפילוסופיה בשנת 1973. לאחר מכן בילה טיילור שלוש שנים בצרפת וקיבל תואר שני בכלכלה בינלאומית במכון למדע המדינה פריז ב-1978. בין לבין, הוא עבד וטייל רבות במערב אפריקה, ושיפר את הצרפתית שלו באזורים הפרנקופוניים של היבשת. טיילור יודע צרפתית, יפנית ואנגלית ברמה שוטפת.
קריירה

טיילור עבד כפקיד הלוואות בינלאומי עבור Manufacturers Hanover Corporation מ-1978 עד 1981, וכעורך בחוף המערבי של PC Magazine מ-1983 עד 1988. הוא גם לימד יפנית בHarvard Summer School, ועבד בתור מתרגם בבתי משפט.
בשנות ה-80, בזמן הצמיחה הכלכלית החזקה של המדינה, טיילור נתפס כ"מומחה ליפן" בתקשורת המיינסטרים. בשנת 1983 הוא פרסם ספר מצליח על התרבות היפנית ומנהגי עסקים בשם Shadows of the Rising Sun: A Critical View of the Japanese Miracle. למרות הביקורת שלו לגבי היבטים מסוימים של התרבות היפנית, טיילור טען שהחברה היפנית הצליחה יותר בפתרון בעיות חברתיות מאשר המערב, ויש בה שיעורי פשיעה נמוכים יותר ורמת חיים דומה או גבוהה יותר.
עד שנות השלושים המוקדמות לחייו, טיילור החזיק בנקודת המבט ליברלית וקוסמופוליטית הנפוצה בסביבת העבודה שלו. החל משנות השלושים לחייו השתכנע שבני האדם הם שבטיים באופיים וברגשותיהם, ושקיימים הבדלים בין בני אדם מבחינת כישרון, מזג ויכולת. באמצע שנות ה-80, החל להתעניין בביולוגיה אבולוציונית ופסיכולוגיה אבולוציונית, במיוחד בעבודות השנויות במחלוקת של ריצ'רד לין, פיליפ רשטון והלמות' ניבורג, והגיע למסקנה שהבדלים בין בני אדם הם ברובם ממקור גנטי, ולכן כמעט בלתי ניתנים לשינוי. הניסים החברתיים של יפן, אמר טיילור ב-1991 תחת שם העט סטיבן האוול, נבעו בחלקם מההומוגניות הגזעית והתרבותית של יפן.
בנובמבר 1990 הקים ופרסם את הגיליון הראשון של הירחון American Renaissance. הוא הקים את ה-New Century Foundation ב-1994 כדי לסייע בהפעלת American Renaissance. רבים מהמאמרים המוקדמים נכתבו על ידי טיילור בעצמו ועסקו בהסברה הגזעית הלבנה ברמה אינטלקטואלית גבוהה יותר מהשיח המסורתי ששלט בתקשורת באותה תקופה. כתב העת הפסיק את פרסומו המודפס בשנת 2012 כדי להתמקד בפורמט יומי של מגזין אינטרנט.
בשנת 1992, טיילור פרסם ספר בשם Paved with Good Intentions ובו הוא מבקר את מה שנראה בעיניו מדיניות רווחה לא חכמה אשר תרמה למצב הכלכלי של תת-המעמד האפרו-אמריקאי. בניגוד לרבים ממאמריו ב-American Renaissance, הספר נמנע מטיעון גנטי בשל החשש שלא יוכל לפרסם אותו אם יכלול מידע על הבדלי IQ. בשנת 1994, הוא נקרא על ידי צוות ההגנה במשפט רצח בין אנשים "שחורים" בפורט וורת', טקסס, לתת עדות מומחה על ההיבטים הקשורים לגזע. לפני שהעיד במשפט, טיילור, שהוצג כ"מומחה ומחבר על יחסי גזע" על ידי הוושינגטון פוסט, כינה גברים שחורים צעירים "האנשים המסוכנים ביותר באמריקה" והוסיף "יש לקחת זאת בחשבון בשיפוט האם זה היה סביר עבור הנאשם לחשוב שזה מצב מסוג 'להרוג או להיהרג' ".
השקפות

טיילור תואר כלאומן לבן, חסיד עליונות לבנה וגזענות על ידי ארגוני זכויות אזרח, תקשורת, אקדמאים החוקרים גזענות בארצות הברית ואחרים. טיילור "דחה בתוקף" את היותו גזען, וטוען כי הוא במקום זאת "מאמין בריאליזם גזעי". הוא גם ערער על התווית של עליונות לבנה, והעדיף לתאר את עצמו כ"סניגור של לבנים", וטוען שדעותיו על לאום וגזע הן "מתונות, הגיוניות ועקביות לחלוטין עם דעותיהם של רוב המדינאים הגדולים והנשיאים הקודמים של אמריקה".
סיקור חדשותי של טיילור קישר אותו עם הימין האלטרנטיבי.
השקפות > גזע

טיילור הוא חסיד של גזענות מדעית והפרדה גזעית מרצון. טיילור גם טוען שיש הבדלים גזעיים באינטליגנציה בין הקבוצות האתנו-גזעיות השונות ברחבי העולם. טיילור טוען ששחורים הם בדרך כלל פחות אינטליגנטים מהיספנים, בעוד שהיספנים הם בדרך כלל פחות אינטליגנטים מלבנים, ולבנים הם בדרך כלל פחות אינטליגנטים מיוצאי מזרח אסיה: "אני חושב שהאסיאתים עדיפים מבחינה אובייקטיבית על הלבנים כמעט בכל מדד הצלחה. זה לא אומר שאני רוצה שאמריקה תהפוך לאסיאתית. אני חושב שלכל עם יש זכות להיות עצמו, וזה מתברר בין אם אנחנו מדברים על איריאן ג'איה או על טיבט, לצורך העניין".
טיילור מתאר את עצמו כתומך באינטרסים לבנים. הוא מצהיר שהירחון שלו, American Renaissance, נוסד כדי לספק קול לאינטרסים כאלה, וטוען שעבודתו מקבילה לקבוצות אחרות הדוגלות באינטרסים אתניים או גזעיים. אולם American Renaissance תואר כפרסום של עליונות לבנה ו"פורום לסופרים המזלזלים ביכולותיהם של מיעוטים". בכתב העת בשנת 2005, הוא קבע, "שחורים ולבנים הם שונים. כשהשחורים נשארים לגמרי לנפשם, הציוויליזציה המערבית – כל סוג של ציוויליזציה – נעלם." מאמר משנת 2005 ב - Pittsburgh Post-Gazette תיאר את טיילור כ"גזען במסווה של מומחה".
טיילור מציג את פרויקט ההפרדה שלו כמבוסס על חירויות אזרחיות וחופש ההתאגדות, ותיאר את ההפרדה על ידי הממשלה כבלתי צודקת מבחינה מוסרית. הוא מאמין שכל החוקים נגד אפליה "מחוק זכויות האזרח של 1964 ואילך" הם הרחבה בלתי מתקבלת על הדעת של הכוח הפדרלי. טיילור גם מתנגד לחוקים נגד מיזוג כפוגעים בחופש ההתאגדות של אזרחים פרטיים.
טיילור מאמין שהחברה האמריקנית הרב-גזעית "נדונה לכישלון", וכי קבוצות לא-לבנות לא צריכות להוות חלק משמעותי מהאוכלוסייה האמריקאית, במיוחד היספנים, אפריקאים, אפרו-קריבים תושבי המזרח התיכון, ואפילו צפון-אסייתים, אותם הוא מעריך מאוד. לפיכך הוא תומך במדיניות הגירה שתעדיף מהגרים לבנים על פני קבוצות אחרות. טיילור אמר: "לבנים ראויים למולדת", וכשנשאל על מדיניות ההגירה בארצות הברית שהתקבלה ב-1965, במסגרת חוק הארט-סלר, אמר כי "הלבנים עושים טעות איומה כשהם מפעילים כוחות שיפחיתו אותם למיעוט".
טיילור תומך בתאוריית הקונספירציה של רצח העם הלבן, ואירח את ה-Suidlanders בפודקאסט AmRen שלו כדי לדון בנושא, תוך עידוד תרומות לארגון הדרום אפריקאי. הוא המליץ לחסידיו על "Camp of the Saints " של Jean Raspail.
השקפות > יחס לאנטישמיות

טיילור מקבל יהודים לארגונו ורואה ביהודים אמריקאים בעלי ברית פוטנציאליים. למרות שדוברים ממוצא יהודי השתתפו בוועידות American Renaissance, הוא מעולם לא ניסה למנוע קולות אנטישמיים. עמדה זו עוררה מתיחות עם ארגונים אנטישמיים מהימין הקיצוני הטוענים כי יהודים חודרים לתנועותיהם. בשנת 2006, פרצה התנגשות בוועידה אחת בין חסיד תורת הקונספירציה האנטישמי דייוויד דיוק לבין Michael H. Hart, אסטרופיזיקאי יהודי שתומך ברעיונותיו של טיילור. פורוורד דיווח כי טיילור "ניסה לעשות דה-נאציזציה של התנועה ולהרחיב את המעגל הלאומני הלבן כך שיכלול יהודים ממוצא אירופי. אבל בעיני רבים בימין הקיצוני, להוציא את שנאת היהודים מהלאומיות הלבנה זה כמו להוציא את ישו מחג המולד - חילול קודש."
המרכז לחוק העוני הדרומי (SPLC) מעיר כי טיילור יוצא דופן בקרב הימין הרדיקלי ב"חוסר האנטישמיות שלו". המדענית אליזבת בראיינט מורגנשטרן קובעת כי "בניגוד לאנשי עליונות לבנה רבים אחרים, טיילור אינו אנטישמי, ולמעשה מעודדת יהודים להצטרף למאבקו... אולם רבים בתנועת העליונות הלבנה / נגד ההגירה לא מסכימים עם טיילור... והוא היה נתון ללחץ אדיר לנתק את הקשר עם הקהילה היהודית".
השקפות > דונלד טראמפ

טיילור תמך בקמפיין הנשיאותי של דונלד טראמפ, והקליט מסרים טלפוניים כדי לתמוך בטראמפ לפני הפריימריז.
טיילור השתתף בטקס ההשבעה של טראמפ עם כרטיסי VIP בשורה הראשונה, והוא תיאר את האירוע כ"סימן לעליית התודעה הלבנה".
דובר אמר ל-CNN כי המועמד "מתנער מכל ה-Super PACs שמציעים את תמיכתם וממשיך לעשות זאת". כשנשאל על המסרים הטלפוניים בראיון ל-CNN, טראמפ הגיב "הייתי מתכחש לזה, אבל אני אגיד לך שאנשים כועסים מאוד".
השפעה

מדיסון גרנט, מחבר הספר "The Passing of the Great Race" (1916), ולותרופ סטודארד, מחבר "הגאות העולה של הצבע" (1920), כל אחד מהם מושא למאמרים חגיגיים ב-American Renaissance, השפיעו או חיזקו את אמונתו של טיילור במולדות גזעיות נפרדות. השמרנים הדרומיים סמואל פרנסיס וסם דיקסון, שהיו דוברים קבועים בוועידות American Renaissance, גם הם בעלי השפעה על דעותיו של טיילור. לדברי החוקר ראסל ניילי, "שמרנות אזורית בדרום והחוויה של טיילור ביפן ללא ספק היו השפעות מכוננות על החשיבה שלו על גזע."
בתקווה שהפרויקט האתנו-לאומי שלו יהפוך לגלובאלי, טיילור ביקש ליצור קשרים עם מפלגות ימין קיצוני פופוליסטי באירופה כמו העצרת הלאומית של צרפת, UKIP של בריטניה, מפלגת החירות של אוסטריה, האלטרנטיבה לגרמניה של גרמניה ו-Vlaams Belang של פלנדריה. ניילי מציינת כי נראה שלטיילור יש זיקה אינטלקטואלית מיוחדת לסופר הצרפתי הימין החדש גיום פיי, שספריו זכו לביקורת חיובית על ידי טיילור ב-American Renaissance ; שניהם מאמינים שאנשים לבנים צריכים להצטרף למאבק עולמי למען הישרדותם הגזעית, התרבותית והדמוגרפית.
לדברי ניילי, ייתכן שטיילור "תרם לעיצוב הימין הקיצוני בשנות ה-90 כמו וויליאם פ. באקלי הבן המנוח בשנות ה-50 וה-60 טרם לבניית השמרנות האמריקאית שלאחר מלחמת העולם השנייה. תנועת Alt Right ההולכת וגדלה באמריקה, חייבת הרבה מאוד למאמצי העבר של טיילור."
ביקורת

המרכז לחוק העוני הדרומי מתאר את טיילור כ"מציג חצר של רעיונות שהרוב יתאר כעליונות לבנה בגסות - מעין גרסה מודרנית של הקולוניאליסט המעודן אך הגזעני של פעם".
מארק פוטוק והיידי בייריך, כותבי "דו"ח המודיעין" (פרסום של SPLC), כתבו כי "ג'ארד טיילור הוא הפנים התרבותיות והקוסמופוליטיות של עליונות לבנה. הוא הבחור שמספק את הכוח האינטלקטואלי, למעשה, לאנשי הקלאן של ימינו". הם גם ציינו כי "American Renaissance הפך יותר ויותר חשוב עם השנים, והביא מידה של אינטלקטואליזם ורצינות לעולם הנשלט על ידי בריונים של עליונות לבנה".
ב-18 בדצמבר 2017, החשבון שלו, כמו גם החשבון של American Renaissance,הושעה על ידי טוויטר, לאחר שטוויטר אימצה כללים חדשים האוסרים על חשבונות הקשורים לקידום אלימות. בפברואר 2018, טיילור הגיש תביעה נגד טוויטר בטענה שההשעיה מפרה את זכותו לחופש הביטוי. התביעה של טיילור נדחתה, ובית משפט לערעורים אישר את הדחייה, והסכים ששירותים מקוונים יכולים לשלוט במה שמתפרסם באתרים שלהם.
במרץ 2019 אמר טיילור באתר האינטרנט שלו כי הוא נאסר מאזור שנגן למשך שנתיים ביוזמת פולין.
ספרות

Atkins, Stephen E. (2011), Encyclopedia of Right-Wing Extremism In Modern American History, ABC-CLIO, pp. 59–61, ISBN 9781598843514
Nieli, Russell (2019). "Jared Taylor and White Identity".  In Sedgwick, Mark (ed.). Key Thinkers of the Radical Right: Behind the New Threat to Liberal Democracy (באנגלית). Oxford University Press. pp. 137–154. ISBN 978-0-19-087760-6.
Swain, Carol M.; Nieli, Russell, eds. (2003), Contemporary Voices of White Nationalism in America, Cambridge, UK: Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-81673-1
תומאס מידג'לי

| --- | --- |

תומאס מידג'לי
 לידה:  18 במאי 1889 ביוור פולס, פנסילבניה, ארצות הברית
 נהרג:  2 בנובמבר 1944 (בגיל 55) ורת'ינגטון, אוהיו, ארצות הברית
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גרין לוון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל (1911)  Betts Academy 
 מוסדות:  ג'נרל מוטורס  Ethyl Corporation  United States Bureau of Mines  NCR  Delco Electronics 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2003)  פרס וילארד גיבס (1942)  מדלית פריסטלי (1941)  מדליית פרקין (1937)  דוקטור לשם כבוד (1936)  פרס ויליאם ה. ניקולס  Edward Longstreth Medal (1925)  פרס ויליאם ה. ניקולס (1923) 
 תרומות עיקריות
 גילוי כי תוספת של עופרת לבנזין משפרת את ביצועיו, גילוי גז הפריאון.
 
תומאס מידג'לי (באנגלית: Thomas Midgley;‏ 18 במאי 1889 - 2 בנובמבר 1944) היה מהנדס מכונות אמריקאי שהפך לכימאי. שתי המצאותיו העיקריות היו הגילוי שתוספת של עופרת לבנזין משפרת את ביצועיו, ושיפור גז הפריאון ויישומו כחומר קירור במתקנים כמו מקררים ומזגנים. למרות שבזמנו זכה מידג'לי לתשבחות, במשך הזמן התברר שהשתתף בהונאה, בכך שהעלים ביודעין מהציבור את השפעותיה המזיקות והקטלניות של המצאתו הראשונה. עשרות פועלי ייצור חלו ומתו כתוצאה מייצור תוספי העופרת, וכיום ידוע ששתי המצאותיו השפיעו בצורה מכרעת לרעה על איכות הסביבה ומצב הבריאות בעולם כולו.