stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הישאם א-סעדני
הערות שוליים

1 2 3  "Gaza militants killed by Israel were 'senior Al Qaeda affiliates'". The National. Reuters. 15 באוקטובר 2012. נבדק ב-24 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  חצי האי סיני כזירה פעילה של טרור אסלאמי, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 13 באוגוסט 2012
↑  Leader of Palestinian Salafi-Jihadi Group: It Is Permissible to Kill Jewish and Christian Civilians In Jihad, Since They Are 'Fundamentally Not Innocent', MEMRI 13-02-2011
1 2  מי עומד מאחורי הפיגוע בכרם שלום?, באתר "IsraelDefense‏", 7 באוגוסט 2012
1 2 3  Donnison, Joy (15 באוקטובר 2012). "Israel seeks to contain Gaza's Salafi-jihadist threat". Gaza City: BBC. נבדק ב-24 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אבי יששכרוף, חמאס עצר את בכיר אנשי הג'יהאד העולמי ברצועת עזה, באתר הארץ, 3 במרץ 2011
↑  "Israeli military kills Palestinian militants". Raidió Teilifís Éireann. 14 באוקטובר 2012. נבדק ב-24 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Akram, Fares (13 באוקטובר 2012). "Israeli Airstrike Kills 2 Militants in Gaza". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  فرانس 24 / France 24, مقتل أحد أبرز قادة السلفيين إثر غارات إسرائيلية على غزة, فرانس 24 / France 24, ‏בספטמבר 2012
↑  BBC News: Israel Gaza - Air strikes leave four dead in 24 hours
↑  אליאור לוי, אילנה קוריאל ויואב זיתון, בלילה: רקטות לדרום. הבוקר: עוד חיסול בעזה, באתר ynet, 14 באוקטובר 2012
↑  התקיפה בעזה: חוסל מנהיג סלפי קיצוני, באתר ישראל היום, 14 באוקטובר 2012
סרגיי בובקה

סרגיי בובקה (באוקראינית: Сергій Бубка; נולד ב-4 בדצמבר 1963), אתלט עבר אוקראיני שייצג את ברית המועצות עד התפרקותה ב-1991, אלוף אולימפי (סיאול 1988), שש פעמים ברציפות אלוף עולם (הלסינקי 1983 – אתונה 1997) יותר מכל אתלט אחר בהיסטוריה ושיאן העולם בעבר בקפיצה במוט. נחשב לאחד האתלטים הטובים והבולטים בקפיצה למוט.
בובקה שבר 35 פעמים את שיא העולם (17 פעמים את השיא באצטדיון פתוח ו-18 פעמים את השיא באולם סגור). הוא היה הקופץ במוט הראשון שעבר גובה של שישה מטרים. עד ספטמבר 2020 החזיק בשיא העולם בקפיצה במוט באצטדיון פתוח – 6.14 מ'. שיאו באולם עומד על 6.15 מטר (שלישי בטיבו), שהחזיק כשיא עולם משנת 1993 עד 2014.
ביוגרפיה

בובקה נולד בלוהנסק ועסק בילדותו במספר ענפי ספורט. החל מגיל 10 תיעל את מאמציו לקפיצה במוט, בהשפעת המאמן ויטלי פטרוב. בגיל 15 עקר יחד עם מאמנו לדונצק, כדי שיוכל להתאמן במתקנים טובים יותר.
ב-1981 התחרה לראשונה במסגרת בינלאומית, כשסיים שביעי באליפות אירופה לנוער. 1983 הייתה שנת הפריצה שלו, כשזכה באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי, עם תוצאה של 5.70 מטר. ב-15 בינואר 1984 שבר לראשונה את שיא העולם באולם. ב-13 ביוני 1985 ניפץ לראשונה את מחסום ששת המטרים בפריז. את רף ששת המטרים ומעלה, שנחשב קודם לכן בלתי עביר, הצליח בובקה לקפוץ 44 פעמים לפני שפרש ב-2001. לאחר הפרישה התמנה לחבר מועצת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) והוועד האולימפי הבינלאומי. כמו כן שימש יושב ראש הוועד האולימפי האוקראיני וחבר הפרלמנט האוקראיני.
"קללה" אולימפית

אף על פי שבובקה שלט במקצוע שלו ללא עוררין במשך כעשור וחצי, הרי שעל הבמה החשובה ביותר - המשחקים האולימפיים - הצליח להביא עליונות זו לידי ביטוי רק פעם אחת, כשזכה בזהב באולימפיאדת סיאול (1988). בראשונה מבין ארבע האולימפיאדות האחרות שנערכו בפרק הזמן שבו היה הקופץ הטוב בעולם, אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), נבצר ממנו מלהשתתף משום שברית המועצות החרימה את המשחקים. המנצח בלוס אנג'לס קיבל מדליית זהב על תוצאה נחותה ב-12 סנטימטרים מזו שהשיג בובקה חודשיים קודם לכן. בברצלונה (1992) ובסידני (2000) נפסל שלוש פעמים בגבהים שבנסיבות רגילות אמור היה לעבור בקלות. ביניהן, מנעה ממנו פציעה השתתפות באטלנטה (1996).
טכניקה

בובקה שילב חוזק, מהירות וחדשנות טכנית. מהירותו לפני הקפיצה עמדה על 35.7 קמ"ש, קרוב מאוד למהירות שמשיג אצן 100 מטרים. חוזקו אפשר לו לשאת מוט כבד יותר, שייצר עבורו רתע נוסף. הוא גם אחז את המוט בנקודה גבוהה יותר ממתחריו ועל כן נהנה ממנוף מוגבר. על כל אלה נוסף המודל הטכני שחידשו הוא ומאמנו פטרוב, ששם דגש על המשכיות הקפיצה וניצול טוב יותר של האנרגיה הנובעת מרתע המוט.
שיא עולם נפרד על כל סנטימטר

העליונות הטכנית והאתלטית אפשרה לבובקה לקדם את קצה גבול היכולת לקפוץ במוט בעשרות סנטימטרים, אבל הוא לא עשה זאת בבת אחת. בדרך כלל נהג לשפר את שיאו בכל פעם בסנטימטר אחד. כך ניצל את האופן המיוחד שבו מתנהלת תחרות קפיצה במוט (וגם קפיצה לגובה) - הקביעה מראש של גובה רף מסוים לפני הניסיון לעברו - כדי להשיג פעמים רבות ככל האפשר את הפרסים הכספיים והאחרים שנלוו לשבירת השיא. מדיניות זו שירתה את האינטרסים של כל המעורבים: של מארגני התחרויות שהיו מעוניינים כל אחד בשיא עולם חדש במסגרת התחרות שלו, של נותני החסות, של הקהל שהגיע לתחרויות ורצה לחזות במו עיניו בשבירת שיא עולם, ושל בובקה עצמו.
פסל סרגיי בובקה בדונצק
2018 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2017   2016  2015 |  דגל צרפת | 2018  בצרפת |  »»»  2019   2020   2021 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-2018 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 2018
שנת 2018 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 1,031 שנות לאום.
הנהגה

נשיא - עמנואל מקרון (REM)
ראש ממשלה - אדואר פיליפ (LR)
אירועים

2 במרץ – פיגוע טרור במטה הצבא ושגרירות צרפת בוואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו שבמערב אפריקה. כ-7 חיילים נהרגו וכ-50 איש נפצעו.
15 ביולי – צרפת מנצחת בגמר גביע העולם בכדורגל נגד קרואטיה עם תוצאה סופית של 2–4.
4-12 באוגוסט - נערכים המשחקים הגאים ה-X בפריז.
נפטרו

(קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2018)
7 בינואר – פראנס גל, זמרת בעלת קריירה בינלאומית (נולדה ב-1947)
10 במרץ – אובר דה ז'יבנשי, מעצב אופנה ומייסד בית האופנה ז'יבנשי (נולד ב-1927)
27 במרץ – סטפאן אודראן, שחקנית קולנוע וטלוויזיה (נולדה ב-1932)
24 באפריל – הנרי מישל, כדורגלן ששיחק כקשר אחורי ומאמן (נולד ב-1947)
5 ביולי – קלוד לנצמן, במאי יהודי של סרטי קולנוע תיעודיים (נולד ב-1925)
6 באוגוסט – ז'ואל רובישון, שף (נולד ב-1945)
1 באוקטובר – שארל אזנבור, זמר, מלחין, שחקן קולנוע ופזמונאי (נולד ב-1924)
21 באוקטובר – רוברט פוריסון, מכחיש השואה (נולד ב-1929)
7 בנובמבר – פרנסיס לה, מלחין, נודע במיוחד בתחום המוזיקה לסרטים (נולד ב-1932)
28 בדצמבר – ז'ורז' לואנז'ה, לוחם מחתרת יהודי במלחמת העולם השנייה (נולד ב-1910)
1939 בגרמניה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1938   1937  1936 |  דגל גרמניה | 1939  בגרמניה |  »»»  1940   1941   1942 |
כל ערכי השנים בגרמניה • אירועים בולטים בעולם ב-1939 פורטל גרמניה • לוח שנה של שנת 1939
1939 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה 68 שנות לאום.
הנהגה

ראש המדינה:
אדולף היטלר (הפיהרר)
קאנצלר גרמניה:
אדולף היטלר
אירועים בולטים

1 בינואר – גרמניה הנאצית אוסרת על יהודים לעבוד עם גרמנים
24 בינואר – הקמת "הרשות המרכזית של הרייך להגירת יהודים" שתפקידה לגרום להגירתם של כל היהודים מגרמניה הנאצית
30 בינואר – היטלר מכריז בנאום לרגל יום השנה לעלייתו לשלטון כי אם תפרוץ מלחמה ייכחד הגזע היהודי באירופה
14 במרץ – סלובקיה פורשת מצ'כוסלובקיה והופכת למדינת חסות של גרמניה הנאצית
15 במרץ – גרמניה הנאצית משלימה את כיבוש צ'כוסלובקיה
22 במרץ – גרמניה הנאצית מספחת את ממל, שהייתה בשליטת ליטא
23 במרץ – גרמניה ורומניה חותמות על הסכם במסגרתו משועבדת כלכלת רומניה לגרמניה
28 באפריל – לקראת מלחמת העולם השנייה, אדולף היטלר מודיע על ביטול הסכם אי ההתקפה הפולני-גרמני, וההסכם הימי עם הממלכה המאוחדת
22 במאי – גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית חותמות על הסכם ברית הפלדה
23 באוגוסט – נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות
27 באוגוסט – טיסה ראשונה של מטוס סילון
1 בספטמבר – מלחמת העולם השנייה - יום פרוץ המלחמה, כאשר גרמניה הנאצית פולשת לפולין
2 בספטמבר – מלחמת העולם השנייה: לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה, מאוחדת מובלעת דנציג, בראשות המנהיג הנאצי פורסטר עם גרמניה
3 בספטמבר – מלחמת העולם השנייה: צרפת, אוסטרליה והממלכה המאוחדת מכריזות מלחמה על גרמניה.
3 בספטמבר – מלחמת העולם השנייה - המערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945): המערכה נפתחת בהטבעת אוניית הנוסעים הבריטית "אתניה" על ידי הצוללת U-30, שעות ספורות אחרי הכרזת המלחמה. נספו 112 אנשים, מתוך 1,103 נוסעים ואנשי צוות.
6 בספטמבר – מלחמת העולם השנייה: דרום אפריקה מכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית
10 בספטמבר – קנדה מכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית
21 בספטמבר – מתפרסמת איגרת הבזק של היידריך, בדבר היחס ליהודים בפולין הכבושה
28 בספטמבר – ורשה נופלת בידי הוורמאכט
29 בספטמבר – פולין מחולקת בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות
12 באוקטובר – היטלר מכריז על הקמת הגנרלגוברנמן בפולין
8 בנובמבר – באולם בית העם במינכן שבגרמניה מתפוצצת פצצה באירוע לציון יום השנה לפוטש במרתף הבירה, פחות מרבע שעה לאחר שאדולף היטלר עזב את המקום
8 בנובמבר – תקרית ונלו: שני סוכנים חשאיים בריטיים נלכדים בידי הגרמנים
23 באוגוסט: מולוטוב חותם על ההסכם (מאחוריו נראים ריבנטרופ וסטלין)
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
13 בפברואר – ביאטה קלרספלד, עיתונאית ממוצא צרפתי שנאבקה לחשיפת פושעי מלחמה נאצים
24 באפריל – ארנסט צינדל, מכחיש השואה (נפטר ב-2017)
17 בדצמבר – ורנר אק, היסטוריון ואפיגרף
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
2 בפברואר – ברנהרד גרגורי, שחמטאי ממוצא אסטוני ורוסי (נולד ב-1879)
17 בפברואר – וילי הס, כנר, ארכאולוג וסופר (התאבד; נולד ב-1904)
6 במרץ – פרדיננד לינדמן, מתמטיקאי (נולד ב-1852)
3 במאי – וילהלם גרנר, איש צבא ופוליטיקאי (נולד ב-1867)
22 במאי – ארנסט טולר, מחזאי וסופר ממוצא יהודי (התאבד; נולד ב-1893)
2 ביוני – א. ת. זונלייטנר, סופר ממוצא בוהמי (נולד ב-1869)
7 באוגוסט – פאול קריגר, שחמטאי (נולד ב-1871)
29 בנובמבר – פיליפ שיידמן, מדינאי, הקנצלר הראשון של רפובליקת ויימאר (נולד ב-1865)
19 בדצמבר – האנס לנגסדורף, קצין ים (התאבד; נולד ב-1894)
ריצ'רד רמפטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1941 
 פטירה:  23 בדצמבר 2023 (בגיל 82) 
 שם לידה:  John Richard Anthony Rampton 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קווינ'ס קולג'  בית הספר בריאנסטון 
 מספר צאצאים:  3 
 
ריצ'רד רמפטון (באנגלית: Richard Rampton; ‏ 8 בינואר 1941 - 23 בדצמבר 2023) היה עורך דין בריטי שהתמחה בתביעות לשון הרע. הוא היה מעורב בכמה מקרים מתוקשרים, בהם התיק אירווינג נגד ליפשטדט וספרי פינגווין, שם הגן על דברה ליפשטדט וספרי פינגווין נגד דייוויד אירווינג.
ביוגרפיה

רמפטון נולד בנוריץ' ב-8 בינואר 1941, בנם הבכור של איש העסקים והפילנתרופ טוני רמפטון ואשתו ג'ואן (לבית שאנקס). הוא התחנך בבית הספר בריאנסטון וקרא קלאסיקות בקווינס קולג', אוקספורד .
קריירה

ריצ'רד רמפטון התקבל ללשכת עורכי הדין בנובמבר 1965 (אינר טמפל) ומונה ל-QC ( יועץ המלכה) בשנת 1987.
בתיק אירווינג נגד ספרי פינגווין וליפשטדט, הוא ייצג את דבורה ליפשטדט ואת המו"ל שלה נגד האשמות שווא של הוצאת דיבה לאחר שטענה כי אירווינג מכחיש השואה בספרה "הכחשת השואה" משנת 1993. סרט אודות המשפט הכחשה הוקרן לראשונה בשנת 2016, בו גילם את רמפטון, השחקן טום וילקינסון.
רמפטון גם ייצגה את חברת מקדונלד'ס בתיק מק'ליבל, שם תבעה החברה שני חברים בקבוצת הקמפיין הסביבתי של גרינפיס בלונדון.
המקרים המוקדמים יותר של רמפטון כוללים את אנדרו ניל (עורך הסאנדיי טיימס) נגד פרגרין וורסטהורן, לורד אלדינגטון נגד הרוזן ניקולאי טולסטוי וג'יליאן טיילפורת' נגד ניוז אוף דה וורלד. הוא גם ייצג בהצלחה את הפוליטיקאי ג'ורג' גאלווי נגד ה"דיילי טלגרף" בשל האשמות שלקח 375,000 ליש"ט מהמשטר העיראקי של סדאם חוסיין. הוא ייצג את Associated Newspapers Group plc ב־Lucas-Box v News Group Newspapers Ltd; Lucas-Box נגד Associated Newspapers Group plc ואחרים. מקרה זה הוליד את "משמעות לוקאס-בוקס" לפיה על פי פרקטיקה מודרנית של לשון הרע, בו נאשם חייב לפרט בכתב בתיק הנידון את המשמעות ההשמצה שהוא/היא מבקשים להוכיח כנכונה מהותית.
חיים אישיים

רמפטון התחתן עם אהובת נעוריו קרולין קלארק ב-1963. נולדו להם שני בנים ובת אחת.
רמפטון מת ב-23 בדצמבר 2023, בגיל 82.
הערות שוליים

↑  Woodward, Will (19 באפריל 2004). "Irving to speak at Oxford Union". The Guardian. London. נבדק ב-21 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wilson, Sarah (9 בינואר 1999). "McLibel two in new court challenge". The Independent. London. נבדק ב-21 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  [1986] 1 WLR 147).
↑  "Lucas-Box v News Group Newspapers Ltd; Polly Peck (Holdings) Plc v Trelford, Viscount De L'Isle v Times Newspapers Ltd; CA 1986". swarb.co.uk. 30 ביוני 2015. נבדק ב-25 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Richard Rampton obituary, Owen Bowcott, The Guardian, published 1 January 2024
↑    Telegraph Obituaries, ‏Richard Rampton, legendary libel lawyer who took on the Holocaust denier David Irving – obituary, The Telegraph, 29 December 2023
לאוניד קדניוק

| --- | --- |

לאוניד קדניוק
 לידה:  28 בינואר 1951 כפר קלישקיבצי, מחוז צ'רנוביץ, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות
 פטירה:  31 בינואר 2018 (בגיל 67) קייב, אוקראינה 
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל האוקראינית האוקראיני הראשון בחלל
 לאום:  אוקראינה אוקראינה
 השכלה:  Chernihiv Higher Military Aviation School of Pilots  מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים  המכון לתעופה במוסקבה 
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  1988–1998 (כ־10 שנים)
 דרגה:  מייג'ור גנרל בחיל האוויר של אוקראינה
 זמן שהייה בחלל:  15 ימים, 16 שעות ו-34 דקות
 עיסוק נוכחי:  יועץ לענייני תעופה וחלל של ראש ממשלת אוקראינה
 משימות
 STS-87
 
 עיטורים
 
 
מייג'ור גנרל לֵאוֹנִיד קוֹסְטְיַאנְטִינוֹבִיץ' קַדֵנְיוּק (באוקראינית: Леонід Костянтинович Каденюк;‏ 28 בינואר 1951 - 31 בינואר 2018) היה טייס חלל אוקראיני, שנחשב לטייס החלל הראשון של סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה.
ביוגרפיה

קדניוק נולד ב-28 בינואר 1951 בכפר קלישקיבצי, שבמחוז צ'רנוביץ באוקראינה הסובייטית, ברית המועצות. שם אמו היה נינה אנדרייבנה, ואביו היה קונסטנטין ניקיטוביץ'. היה נשוי לורה יורייבנה ולזוג 2 בנים, ולדימיר ודמיטרי. הוא התגרש מרעייתו בשנת 1983.
קדניוק למד בבית הספר הצבאי הגבוה לטיס בצ'רניהיב. בשנים 1976–1978 התקבל למרכז לאימון קוסמונאוטים. בשנים 1985–1989 השלים השכלתו כמהנדס במכון התעופה המוסקבאי ושירת כקוסמונאוט בשנים 1976–1983 ובשנים 1988–1992 והמשיך לשרת כטייס חלל עבור סוכנות החלל הרוסית ולאחר מכן עבור סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה.
בשנת 1995 קיבל אזרחות אוקראינית והחל לשרת כטייס חלל בסוכנות החלל הלאומית של אוקראינה. מה-19 בנובמבר ועד ה-5 בדצמבר 1997 יצא לטיסה לחלל במעבורת החלל קולומביה במסגרת משימה STS-87 ושהה בחלל 15 יום ו-16 שעות.
בינואר 1998 מונה למפקד מינהל התעופה של חיל הנ"מ האוקראיני ולאחר מכן מונה ביולי 1999 לעוזרו של נשיא אוקראינה לענייני תעופה וחלל. ב-2001 מונה לסגן מפקד הפיקוח הצבאי הכללי שתחת נשיא אוקראינה.
הוא הצטרף לפוליטיקה וב-2002 נבחר לחבר בראדה העליונה. ביוני אותה שנה מונה לסגן יושב ראש הוועדה לביטחון לאומי והגנה של הראדה העליונה. בפברואר 2006 מונה לחבר הוועדה הפרלמנטרית לענייני פעילות חלל.
בינואר 2011 מונה ליועצו של ראש ממשלת אוקראינה לענייני תעופה וחלל.
הגדרתו בתור האוקראיני הראשון בחלל

קדניוק מוגדר בתור האוקראיני הראשון ששוגר לחלל ודיוקנו אף הודפס על גבי בול של רשות הדואר האוקראינית שנשא את הכותרת "לאוניד קדניוק - הקוסמונאוט הראשון של אוקראינה" ולמעשה נחשב לאזרח אוקראינה העצמאית הראשון ששוגר לחלל אך לא האוקראיני הראשון בחלל, לאחר שהקוסמונאוט פאבל פופוביץ' (הקוסמונאוט הרביעי) היה יליד אוקראינה הראשון בחלל ושוגר ב-1962.
הערות שוליים

↑  האסטרונאוט האוקראיני הראשון נפטר בגיל 67
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140830758  ISNI: 0000 0000 7737 9419  LCCN: no2009193845  VIAF: 103535514   WorldCat (עם VIAF): 103535514
בלדה מס' 1 בסול מינור, אופוס 23

דיוקן של שופן (צויר על ידי פ. שיק ב-1873)
כתב יד של פתיחת הבלדה
הבלדה הראשונה של שופן אופוס 23 בסול מינור, היא יצירה שכתב פרדריק שופן בגיל צעיר יחסית. ביצוע ממוצע של הבלדה נמשך בין 8 עד 10 דקות. הבלדה נחשבת קשה מאוד לביצוע, ודורשת רמה טכנית גבוהה מאד.
מבנה היצירה

היצירה מתחילה במין מבוא, שבמהלכו יד ימין ושמאל מנגנות סוג של ארפג' של אקורד לה במול מז'ור באוקטבות שונות. לאחר מכן מופיע קטע בו מנוגנים האקורדים סול מינור, לה מינור חצי מוקטן, לה מז'ור, ורה מז'ור. הקטע מתפתח ומגיע לסוג של אלתור מהיר מאוד ביד ימין, אשר מיד לאחריו מתחיל שופן בהצגת נושא חדש. הוא בנוי בצורה כזו שיד ימין מנגנת אוקטבה ועוד שלושה צלילים, בעוד שיד שמאל מנגנת שני אקורדים שבכל פעם האקורד השני מוריד את אחת הדרגות שלו בטון או חצי טון. לאחר פיתוח קצר, מופיעים ארפג'ים מהירים מאוד של סול מינור ביד ימין, שבצורה יפה מגיעים לבסוף למלודיה יפה בסולם מי במול מז'ור. הפיתוח מעט ארוך ולאחריו מגיע קטע זהה לנושא הראשון בבלדה פרט לכך שהוא כתוב בלה מינור, ושהסיום שלו מעט שונה, ומוביל למלודיה שהייתה בסולם מי במול מז'ור, אך בסולם מי מז'ור ובאוקטבות. לבסוף הוא מתחיל לקרוס לתוך ארפג' אקורד מוקטן ביד ימין בקלידים נמוכים יחסית שמתחיל לאט לאט לעלות עד שהוא יורד שוב, אך הפעם בסולם. המלודיה חוזרת כאן שוב במי במול מז'ור אך בשינוי קל, ולאחר מכן חוזר שוב הקטע ההתחלתי שהופיע בסול מינור ולאחר מכן בלה מינור, נאמן לסולם המקור, אלא שלפתע הקטע מתפתח לקטע בלתי צפוי של סקסטות מקבילות שמובילות לקדנציה של הפרק, שבה מוצגים אקורדים בסול מינור בהיפוכים שונים ולאחר מכן אקורדים של לה במול.
לבסוף הקטע קורס בעזרת אקורדים של יד ימין ויד שמאל, ש"רודפים" זה אחר זה, עד שיד שמאל מנגנת אוקטבת רה רה ומתחיל סולם כרומטי מסול מאוד נמוך עד לקלידים הגבוהים של הפסנתר. המנגינה יורדת שוב הפעם ב"אלתור" מהיר מאוד של יד ימין שהופך אחרי 3 אוקטבות לסולם סול מינור הרמוני יורד. מיד לאחר מכן יד שמאל וימין מנגנות שתיהן סולם סול מינור מלודי שמסתיים בצלילים הגבוהים. היצירה חוזרת ללא ירידה לאקורדים של סול מינור בהיפוך קוורט סקסט באוקטבה נמוכה. אחר כך שישה צלילם קצרים מנוגנים בשתי הידיים, והמנגינה עולה שוב בסול מינור מלודי אך הפעם המרווח בין הידיים הוא דצימה ולא אוקטבה כמו בעלייה הראשונה. לבסוף כל יד מנגנת אוקטבה של סולם כרומטי שהולך מסול עד סול, ולאחר אקורד בהיפוך סקסט מנוגנים שלושה סולים באוקטבה נמוכה, שמסיימים את הבלדה.
היסטוריה

שופן התחיל לעבוד על הבלדה מס.1 בשנת 1831 בעת שהותו בת שמונת החדשים בווינה. היא הושלמה ב-1835 אחרי שהוא עבר לפריז, אז הוא הקדיש אותה לברון בודו אלברכט פון שטוקהאוזן, (1885-1810), דיפלומט שכיהן החל משנת 1841 כשגריר ממלכת הנובר בצרפת.
הבלדה פורסמה בו זמנית בלייפציג, בפריז ובלונדון.
ב-1837 העיר רוברט שומאן: קיבלתי "בלדה" חדשה משופן. היא נראית לי היצירה הקרובה ביותר לגאונות שלו (אם כי לא המתוחכמת ביותר) ואמרתי לו שמכל יצירותיו אני אוהב אותה הכי הרבה. אחרי שתיקה די ממושכת הוא השיב בנימה החלטית, "אני שמח לשמוע זאת מכיוון שגם אני אוהב אותה הכי הרבה והיא יקרה לי מכול" (מתוך מכתב של רוברט שומאן להיינריך דורן)
כתב יד של 13 התיבות הפותחות של היצירה נמכר על ידי סותבי'ס להמכון הלאומי פרדריק שופן (אנ') (Narodowy Instytut Fryderyka Chopina).
היסטוריה > היצירה במדיה אמנותית אחרת > קולנוע וטלוויזיה

1991 – הסרט אימפרומפטו (אנ') – בו נראה שופן מנגן יצירה זו כשז'ורז' סאנד מפסיקה אותו וזו פגישתם הראשונה.
2002 – היא מושמעת פעמיים חלקית ובשלמות בסרט הפסנתרן של רומן פולנסקי, בביצועו של יאנוש אולייניצ'אק (אנ').
2012 – הבלדה מהווה את נושא הסרט התיעודי "שופן הציל את חיי" (Chopin Saved My Life) של ה-BBC.
2014 – הבלדה מושמעת בפרק האחרון של סדרת ההנפשה היפנית השקר שלך באפריל (אנ') (四月は君の嘘), כשהיא משולבת בחלקה בנגינת כינור.
2015 – הבלדה מושמעת בחלקו האחרון של הסרט היפני השקר שלך באפריל (אנ'), שהופק לאחר הסדרה המוזכרת לעיל.
היסטוריה > היצירה במדיה אמנותית אחרת > מוזיקה

הבלדה מצוטטת בסימפוניה מס.21 "קדיש" מאת מייצ'יסלב ויינברג
היסטוריה > היצירה במדיה אמנותית אחרת > ספרות

1890 – בהשראת הבלדה, כתב המשורר הגרמני דטלף פון ליליינקרון, שידע לנגן בפסנתר, שיר הנקרא "Ballade in g-Moll" (בלדה בסול מינור).
2010 – עורך העיתון גארדיאן, אלן רסברידג'ר, הקדיש שנה ללימוד הבלדה הראשונה של שופן וכתב ספר על חוויה זו "Play It Again: An Amateur Against the Impossible".
("נגן אותה שוב: חובבן נגד הבלתי אפשרי")
היסטוריה > היצירה במדיה אמנותית אחרת > ספורט אמנותי

2007-2005 – היצירה שימשה במופעי ההחלקה האמנותית של האלוף האולימפי היפני יוזורו האניו.
מוכרים את היטלר (מיני-סדרה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 מבוסס על:  מוכרים את היטלר (ספר)
 סוגה:  דוקו-דרמה 
 בימוי:  Alastair Reid 
 שחקנים:  ג'ונתן פרייס  אלכסיי סייל  טום בייקר  אלן בנט  רוג'ר לויד-פק  ריצ'רד וילסון
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיק:  אנדרו בראון
 מפיקים בפועל:  לביניה וורנר  ג'ון האמבלי
 חברת הפקה:  Euston Films Thames Television Warner Sisters Productions
 הפצה:  ITV plc 
 צלמים:  קלייב טיקנר 
 מוזיקה:  ג'ון אי קיני 
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV
 תקופת שידור מקורית:  11 ביוני 1991 – 9 ביולי 1991
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מוכרים את היטלר (באנגלית: Selling Hitler) היא מיני-סדרת קומדיית דרמה היסטורית, העוסקת בפרשת זיוף יומני היטלר. הסדרה מבוססת על ספרו בעל אותו השם של רוברט האריס.
הסדרה שודרה בבריטניה בין 11 ביוני ל-9 ביולי 1991 וכללה חמישה פרקים.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בגרמניה המערבית בשנת 1981. גרד היידמן (ג'ונתן פרייס), עיתונאי כושל בעל אובססיה למזכרות מימי מלחמת העולם השנייה, פוגש בקונרד קויאו (אלכסיי סייל), זייפן חובב אשר מציע לו לקנות את יומניו של היטלר. היידמן מצליח לשכנע את מערכת השבועון שטרן לקנות את היומנים תמורת הון עתק (שחלק ניכר ממנו הוא גונב לעצמו), אולם בהדרגה מתגלה האמת המרה כי היומנים הם לא יותר מזיוף זול.
דמויות

גרד היידמן (ג'ונתן פרייס) – עיתונאי כושל במערכת שטרן, בעל אובססיה למזכרות נאציות.
קונרד קויאו (אלכסיי סייל) – זייפן חובב אשר כותב ומוכר את היומנים.
מנפרד פישר (טום בייקר) – מנכ"ל חברת המו"לות גרונר את יהאר המחליטה להוציא לאור את היומנים.
יו טרבור-רופר (אלן בנט) – היסטוריון בריטי הנקרא לבדוק את אמינות היומנים, ונופל בפח יחד עם אנשי שטרן.
דייוויד אירווינג (רוג'ר לויד-פק) – היסטוריון בריטי מכחיש השואה, הראשון לפקפק באמינות היומנים.
גינה היידמן (אליסון דודי) – אשתו של גרד היידמן.
אנרי ננן (ריצ'רד וילסון) – מנהל העיתון שטרן.
אנטולי שפירו

| --- | --- |
אנטולי שפירו בערוב ימיו
אנטולי שפירו בערוב ימיו
 לידה:  18 בינואר 1913 קונסטנטינוגרד, פלך פולטבה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  8 באוקטובר 2005 (בגיל 92) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  ניו יורק 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1935–1938, 1941 – 1947
 דרגה:   מיור (רב-סרן)
 תפקידים בשירות
 פיקוד על יחידת חומרים נפיצים וחבלה בחטיבת נחתים מס' 76)   מפקד גדוד בחטיבה ימית מס' 76   מפקד גדוד באוגדת חי"ר מס' 30    מפקד גדוד באוגדת חי"ר מס' 100 שלגיס מס' 106 
 פעולות ומבצעים
 מבצע דונבאס   קרב קורסק   קרב דנייפר   מבצע ויסלה-אודר   הקרב על פראג  
 עיטורים
 2 עיטורי הכוכב האדום   2 דרגות עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה והעיטור הנוסף יחד עם שאר לוחמי מלחמת העולם השנייה ב-1985   צלב סגולה זהוב מפולין (2005)   גיבור אוקראינה (2006)   סה"כ 20 עיטורים כולל אלו שלעיל  
 תפקידים אזרחיים
 חבר מועצת העיר טרם המלחמה, מהנדס בתחנת כוח הידרואלקטרית
 
המצבה על קברו של שפירו
אנטולי פאבלוביץ' שפירו (ברוסית: Анатолий Павлович Шапиро;‏ 18 בינואר 1913 - 8 באוקטובר 2005) היה קצין יהודי בצבא האדום, שעמד בראש הגדוד ששחרר את אסירי מחנה אושוויץ ב-27 בינואר 1945. שפירו היה זה שפתח את שערי המחנה.
קורות חיים

שפירא נולד בעיירה קונסטנטינוגרד בפלך פולטבה של האימפריה הרוסית (כיום עיר ברסטין באוקראינה). למד הנדסה והוראה בעיר זפוריז'יה. בשנת 1935 גויס לצבא למשך שנה אחת, שבמהלכה עבר הסמכה לקצונה. בשנים 1937–1939 היה מרצה בבית ספר להנדסאים ולאחר מכן כיהן כחבר מועצת העיר זפוריז'יה.
עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות לא גויס לצבא כיוון שהיה פטור מהגיוס מתוקף תפקידו כחבר מועצת העיר, אך באוקטובר 1941 התנדב לצבא. הוא מונה למפקד מחלקת קשר בחטיבה הימית מס' 76 - חטיבת חי"ר שהורכבה מלוחמי צי הים השחור שספינותיהם טובעו או הוצאו מכלל שימוש. במסגרת החטיבה לחם בדרום רוסיה, בצפון הקווקז, השתתף בקרבות לשחרור העיר רוסטוב על הדון ובקרב קורסק. התקדם בסולם הדרגות והתפקידים - היה מפקד פלוגה, סגן מפקד גדוד ובקיץ 1943 מונה לתפקיד מג"ד. במהלך הקרבות נפצע כמה פעמים. באוקטובר 1943 פורקה החטיבה ושפירו הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-100, בה מונה לתפקיד מפקד אחד הגדודים. יחד עם יחידתו השתתף בצליחת נהר הדנייפר ובקרבות לשחרור קייב, בשחרור בלארוס ופולין.
בינואר 1945 היה גדודו של שפירו יחידת החוד של האוגדה במסגרת ההתקפה רבתית של הצבא האדום בפולין (מבצע ויסלה-אודר). ב-27 בינואר הובקע קו ההגנה הגרמני בקרבת העיירה אושוויץ וגדודו של שפירו הגיע אל המחנה אושוויץ-1. דרך הגישה אל המחנה הייתה ממוקשת וחבלני הגדוד עמלו כמה שעות על פירוק המוקשים. לאחר מכן הגיע שפירו בראש חייליו אל שערי המחנה ופתח אותם.
בראיון על יום שחרור המחנה, שישים שנה לאחר השחרור, אמר שפירו:
הדבר הראשון שראיתי היה קבוצה של אנשים שעמדו בחוץ, בשלג, ונראו כמו שלדים, הלובשים מדי אסירים וסחבות על רגליהם במקום נעליים. הם היו כל כך חלשים עד כדי כך שלא יכלו להפנות את ראשם. אמרנו להם: "הצבא האדום הגיע לשחרר אתכם". הם לא האמינו לנו בהתחלה. הם התקרבו אלינו ונגעו בנו כדי לראות שזה היה אמיתי.
כאשר נשאל כיצד הרגיש כיהודי שהיה ראשון משחררי היהודים באושוויץ, ענה:
הייתי מאוד גאה להיות בין ראשוני המשחררים, לא כל כך מפני שהייתי יהודי שמשחרר את המחנה, אלא כיוון שאנחנו, הצבא האדום, שחררנו אותו.
כמה ימים לאחר שחרור המחנה נפצע שפירו באחד הקרבות. פציעתו מנעה ממנו להמשיך בתפקידי שדה - הוא עבר לשרת בתפקידי מטה במפקדת הארמייה ה-65. לאחר סיום המלחמה במאי 1945 המשיך לשרת בצבא עד לשנת 1947, אז השתחרר מהשירות בדרגת מָאיוֹר (רב-סרן).
לאחר שחרור מהצבא חזר לעיר זפוריז'יה ועבד כמהנדס בתחנת כוח הידרואלקטרית.
בשנת 1992 היגר עם אשתו ויטה ומשפחתם לארצות הברית. התגורר בקוני איילנד, שפירו סיפר כי בשל דיכוי היהדות בברית המועצות הוא גילה רק לאחר הגירתו לארצות הברית כי במהלך המלחמה נרצחו 6 מיליון יהודים. כתוצאה מכך החל שפירו בכתיבת ספרים על המלחמה,  ספרו האחרון נקרא Зловещий марафон (מרתון מרושע). בערוב ימיו חלה בפרקינסון. נפטר ב-8 באוקטובר 2005 ונקבר בבית העלמין היהודי של קווינס.