stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיבארט
הקהילה היהודית בעיירה > מלחמת העולם השנייה > הכיבוש הגרמני

הגרמנים כבשו את קיבארט כמה שעות אחרי מתקפתם על ברית המועצות ב-22 ביוני 1941, כמעט ללא התנגדות של ממש. רק קבוצה של חיילי משמר הגבול הרוסי, נלחמה על חייה עד מות האחרון בהם. ליטאים לאומנים, ביניהם כאלו ששוחררו מבתי הסוהר שבהם נכלאו בימי המשטר הסובייטי, העמידו עצמם לרשות הגרמנים להשלטת סדר בעיירה. ליטאים אלה ארגנו פעולות נקמה באוהדי המשטר הסובייטי, ופגעו ביהודים בגופם וברכושם. דווקא הגרמנים היו אלה שהתערבו בשלב זה לטובת היהודים שהתלוננו בפניהם.
בימי הכיבוש הראשונים הצבא לא נקט צעדים כלשהם נגד יהודים. היו גם מקרים של שלטונות גרמניים שעזרו ליהודים להחזיר רכוש שכבר נשדד על ידי ליטאים. כעבור כמה ימים הוקם המנהל האזרחי הגרמני, ואחד הצווים הראשונים שפורסמו היה להגביל את זכויות היהודים. הנפגעים הראשונים מגזרות אלו היו יהודים קומוניסטים, שהיו בעלי תפקידים במוסדות מקומיים. דובר העירייה עבר ברחובות ובסיוע פעמון ארגן את הקהל וקרא להם את הפקודה:
”היהודים מפוטרים מעבודתם בעירייה ובכל המוסדות הציבוריים והכלכליים האחרים. אסור ליהודים לעזוב את העיר או לעבור למקום אחר ללא היתר. היהודים חייבים למסור את כל כלי הנשק והרדיו ברכושם. על היהודים נאסר לעזוב את בתיהם בין השעות 18:00 בערב עד השעה 6 בבוקר. אסור ליהודים לקיים כל מגע עם לא יהודים. על היהודים להכין טלאי צהוב על גבם ועל חזית בגדיהם”.
על פי הגזרות של הגרמנים, פוטרו היהודים ממשרותיהם במוסדות ציבור, הוטל עליהם עוצר לילה, נאסרו עליהם קשרים עם האוכלוסייה הנוצרית והוטל עליהם לענוד סימן זיהוי, שהיה בהתחלה טלאי צהוב ואחר-כך מגן דוד. יהודים שנחשדו באהדה לסובייטים נאסרו ואחרים הוצאו למחנות עבודה, בהן עשו עבודת פרך, בתנאים קשים.
בגלל מיקום העיירה כ-25 קלומטרים מן הגבול הגרמני, ניתנה הוראה על ידי הגסטפו להוציא להורג את היהודים. בעקבות כך, ב-9 ביולי 1941 הוצאו מקיבארט כל הגברים היהודים בני 16 ומעלה ורוכזו יחד עם הגברים היהודים מווירבאליס במבני אחוזה מצפון לווירבאליס. למחרת, נרצחו כל הגברים היהודים באתר תעלות נגד טנקים מימי הסובייטים ונקברו בקברי אחים. ב-11 בספטמבר 1941 נרצחו גם נשות וילדי העיירה היהודים באותו אתר.
הקהילה היהודית בעיירה > חינוך יהודי קיבארט

בשנת 1918 נוסד בקהילה היהודית שבקיבארט בית ספר יהודי ובו התחנכו חברי הקהילה. בתחילה שימש בית הספר כמעין "חדר" ששכן "בעזרת הנשים", שבבית הכנסת. באותה תקופה, הקהילה התקשתה לקיים בית ספר בעל רמה טובה, מפני שרבים מן הילדים למדו בבית ספר גרמני באיידטקונן ואחרים למדו בגימנסיה העברית בווירבאליס, שהוקמה בשנת 1919. רק בשנת 1925 הוקם בעיר בית ספר מודרני וגן לילדים יהודים. בית הספר היה בן ארבע כיתות ושתי מכינות, והיה קשור לרשת "תרבות". שפת ההוראה בבית הספר הייתה עברית, אך מכיתה ב' התלמידים למדו גם ליטאית. בית הספר נוהל שנים רבות, אך נסגר בשנת 1940 וחלק ממאות בוגריו, המשיכו את לימודיהם בגימנסיה העברית בווירבאליס.
הקהילה היהודית בעיירה > בית עלמין

במשך כמה עשרות שנים לא היה ליהודים בית קברות בעיירה והם נהגו לקבור את המתים בווירבאלן. רק בשנת 1912 נוסדה בקיבארט חברה קדישא ונרכש שטח לבית עלמין מחוץ לעיירה. המארגן והמייסד של אלה היה יצחק שרגא חשמן.
הקהילה היהודית בעיירה > בית כנסת

לאחר מלחמת העולם הראשונה נבנה בקיבארט בית כנסת גדול מול כיכר השוק. הבניין היה בנוי מלבנים אדומות והיה בן שתי קומות. צמוד לבית הכנסת הגדול נבנו בית מרחץ, מקווה וספרייה. נוסף על בית הכנסת הגדול הוקם בקצה אחר של העיירה בית הכנסת הקטן "אוהל יצחק", על שם יצחק שרגא חשמן, שעמד בראש מקימיו והיה חבר הנהלתו עד מותו.
הקהילה היהודית בעיירה > אישים מהעיירה

יוסף רוזין גדל במשפחה ציונית בקיבארט ובגיל צעיר הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". הוא היה בוגר הגימנסיה העברית במריאמפולה.
דוד שדכנוביץ, שגדל בקיבארט, מצא בשנת 1965 כי קבריהם של הסובייטים מונצחים כראוי במצבה וגדר בקיבארט. לעומת זאת, קברי יהודי קיבארט ווירבאליס, הנמצאים ב"ויגיניס", כ-1.5 ק"מ מווירבאלן, לא מונצחים כראוי. במקום 12 בורות קבורים ללא מצבה וגדר, פרות וסוסים רומסים את הקברים. השלטונות המקומיים לא דאגו לתנאים האלמנטריים להנצחת זכרם של הנרצחים. דוד פנה לגופים השונים ופעל לתיקון המצב והקמת מצבה וגדר ראויים, לזכר הנרצחים. גם לאחר שתוקן המצב, לא צוין במצבה אזכור על יהדותם של הנרצחים, ושהפשע היחידי שעשו היה היותם יהודים. לכן, דוד חרט "מגן דוד" על המצבה.
לקריאה נוספת

מידע על העיירה בתקופת השואה, היסטוריה כללית, סיפורים על תושבי העיירה מתוך - ספרו של יוסף רוזין - "קיבארט".
הערות שוליים

1 2  יוסף רוזין, קיבארט, ועד הפעולה של יוצאי קיבארט בישראל, 1988
↑  קיבארט באתר בית התפוצות
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1044009624  VIAF: 305344650   WorldCat (עם VIAF): 305344650
נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי

| --- | --- |
הוועד האולימפי הבין-לאומי
 איוש נוכחי:  גרמניה תומאס באך
 תאריך כניסה לתפקיד:  10 בספטמבר 2013
 דרכי מינוי:  בחירה על ידי מושב הוועד האולימפי הבין-לאומי
 תחום שיפוט:  הוועד האולימפי הבין-לאומי הוועד האולימפי הבין-לאומי
 מעון:  שווייץ ארמון לוזאן, לוזאן, שווייץ
 מושב המשרה:  שווייץ לוזאן, שווייץ
 משך כהונה קצוב:  8 שנים עם אופציה להארכה של 4 שנים נוספות
 ייסוד המשרה:  1894
 איוש ראשון:  יוון 1828 דמטריוס ויקאלאס
 אתר רשמי
 
נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי (בצרפתית: Président du Comité international olympique) הוא נשיא מועצת המנהלים האחראית על ניהול הוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC) וענייניו. מועצת המנהלים של ה-IOC מורכבת מהנשיא, ארבעה סגני נשיאים ועשרה חברים נוספים בוועד האולימפי. כל חברי הדירקטוריון נבחרים על ידי מושב הוועד האולימפי, בהצבעה חשאית.
הוועד האולימפי הבין-לאומי מארגן את המשחקים האולימפיים המודרניים, הנערכים מדי שנתיים, לסירוגין משחקי קיץ וחורף (כל אחד פעם בארבע שנים). נשיא הוועד האולימפי מכהן בתפקידו לשתי קדנציות של ארבע שנים, שניתן להאריך פעם אחת בלבד לכהונה נוספת בת ארבע שנים, ולכן הוא מצופה להוביל את הארגון של לפחות שני משחקי קיץ אולימפיים ושני משחקי חורף אולימפיים. אם ייבחר מחדש, הנשיא צפוי להוביל שלוש אולימפיאדות בכל עונה.
היסטוריה

הרעיון המקורי של הוועד האולימפי היה שהמדינה שמארחת את המשחקים תקבל גם את תפקיד הנשיא. עם זאת, רעיון זה נזנח במהירות.
היסטוריה > דמטריוס ויקאלאס (1894–1896)

הברון פייר דה קוברטן רצה לשחזר את המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, אך אף אחד מהניסיונות שלו, למשל משחקי זאפאס, לא צלחו. דה קוברטן פנה לאחד הנציגים הבולטים ביותר של הקהילה היוונית בפריז – דמטריוס ויקאלאס – והזמין אותו לקחת חלק בקונגרס אותו ארגן. אתונה נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים של 1896, ודמטריוס ויקאלאס נבחר כדין לנשיא הראשון של הוועד האולימפי הבין-לאומי.
היסטוריה > פייר, הברון דה קוברטן (1896–1925)

פייר, הברון דה קוברטן, נבחר לנשיאות הוועד האולימפי הבין-לאומי, כאשר דמטריוס ויקאלאס פרש מתפקידו לאחר האולימפיאדה שנערכה בארצו. למרות הצלחתה הראשונית, התנועה האולימפית התמודדה עם זמנים קשים, שכן משחקי 1900 (בפריז של דה קוברטן עצמו) ומשחקי 1904 בסנט לואיס הועמדו שניהם בצילם של הירידים העולמיים – ה-Exposition Universelle ב-1900 ותערוכת הרכישה של לואיזיאנה ב-1904 – וזכו לתשומת לב מועטה.
המשחקים המשולבים של 1906 באתונה השיבו לתנועה את המומנטום, והמשחקים האולימפיים הפכו לאירוע הספורט החשוב ביותר. דה קוברטן יצר את קרב החמש המודרני לאולימפיאדת 1912 בסטקהולם. הוא פרש מנשיאות ה-IOC לאחר אולימפיאדת הקיץ 1924, שהייתה מוצלחת הרבה יותר מהניסיון הראשון בפריז ב-1900. דה קוברטן הוחלף בתפקידו ב-1925 על ידי אנרי דה באייה-לאטור הבלגי.
דה קוברטין נשאר נשיא כבוד של ה-IOC עד מותו ב-1937 בז'נבה, שווייץ. הוא גם עיצב את הדגל האולימפי ב-1914.
היסטוריה > אנרי, הרוזן דה באייה-לאטור (1925–1942)

אנרי, הרוזן דה באייה-לאטור נבחר לנשיא הוועד האולימפי ב-1925, לאחר שמייסד התנועה האולימפית המודרנית, הברון דה קוברטן, פרש מתפקידו. הרוזן הבלגי הנהיג את הוועד האולימפי עד מותו ב-1942, אז ירש אותו סגנו זיגפריד אדסטרם.
היסטוריה > זיגפריד אדסטרם (1942–1952)

כשנשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי, אנרי דה באייה-לאטור, נפטר ב-1942, סגנו, התעשיין השוודי זיגפריד אדסטרם, נכנס לתפקיד הנשיא בפועל עד סוף מלחמת העולם השנייה, אז נבחר רשמית לנשיא ה-IOC. הוא מילא תפקיד חשוב בהחייאת התנועה האולימפית לאחר המלחמה.
בשנת 1931, אדסטרם היה מעורב בהחלטה השנויה במחלוקת לאסור על האצן הפיני פאבו נורמי להתחרות באולימפיאדת לוס אנג'לס 1932, שכן ה-IOC החשיב את נורמי כספורטאי מקצועי. החלטה זו השפיעה לרעה על מערכת היחסים של פינלנד עם שוודיה, שכן נורמי היה גיבור לאומי בארצו.
אדסטרום פרש מנשיאות ה-IOC ב-1952 וירש אותו אוורי ברנדג'.
היסטוריה > אוורי ברנדג' (1952–1972)

אוורי ברנדג' הפך לסגן נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי ב-1945 ולאחר מכן נבחר לנשיא ב-1952, במושב ה-47 של ה-IOC בהלסינקי. בזמן שכיהן כנשיא, ברנדג' הביא שני בנים עם אישה שלא היה נשוי לה. כדי למנוע שערורייה פוליטית, הוא ביקש להוריד את שמו מתעודות הלידה של הילדים.
במהלך כהונתו כנשיא ה-IOC, ברנדג' התנגד בתוקף לכל צורה של מקצוענות במשחקים האולימפיים. בהדרגה, דעה זו הפכה פחות מקובלת על ידי עולם הספורט וחברי IOC אחרים, אך דעותיו הובילו לכמה תקריות מביכות, כמו הרחקת גולש הסקי האוסטרי קרל שרנץ מאולימפיאדת החורף 1972 בסאפורו. כמו כן, הוא התנגד להחזרת המדליות האולימפיות לאתלט האינדיאני ג'ים ת'ורפ, שהמדליות נשללו ממנו כאשר התגלה ששיחק בייסבול חצי מקצועני לפני שהשתתף באולימפיאדת הקיץ של 1912 (שם ניצח את ברנדג' בפנטאתלון ובקרב עשר). למרות זאת, ברנדג' קיבל את ה"שמטוניות" ממדינות הגוש המזרחי, שבהן חברי הצוות היו סטודנטים, חיילים או אזרחים העובדים במקצוע שאינו ספורט, אך למעשה קיבלו תשלום ממדינותיהם כדי להתאמן במשרה מלאה, וטען שזוהי "דרך החיים שלהם". מעמד החובב של ת'ורפ הוחזר לו על ידי איגוד האתלטים החובבים ב-1973, לאחר פרישתו של ברנדג'. ה-IOC חנן רשמית את ת'ורפ ב-1982 והורה להעניק את המדליות שלו לאחר מותו למשפחתו.
ברנדג' גם התנגד לכל מה שהוא ראה כספורט פוליטי. באולימפיאדת הקיץ 1968 במקסיקו סיטי, האצנים האמריקאים טומי סמית' וג'ון קרלוס הרימו את אגרופים כדי להפגין תמיכה בתנועת הכוח השחור במהלך טקס חלוקת המדליות. ברנדג' הורה ל-USOC, הוועד האולימפי של ארצות הברית, לגרש את שני האפרו-אמריקאים מהכפר האולימפי ומהנבחרת האולימפית. כאשר ה-USOC סירב, איים ברנדג' להחרים את כל הנבחרת האולימפית של ארצות הברית. עם זאת, ברנדג' לא הביע התנגדות להצדעות נאציות במהלך אולימפיאדת ברלין ב-1936, שנערכה בגרמניה הנאצית.
היסטוריה > לורד קילנין (1972–1980)

מייקל מוריס, הברון השלישי של קילנין, נבחר לנשיא המועצה האולימפית של אירלנד (OCI) ב-1950, והפך לנציג האירי בוועד האולימפי הבין-לאומי ב-1952. הוא הפך לסגן נשיא ה-IOC ב-1968, וירש את אוורי ברנדג' בנשיאות ב-23 באוגוסט 1972, לאחר שנבחר במושב ה-73 של ה-IOC במינכן, לפני אולימפיאדת הקיץ של 1972 שהתרחשה בעיר.
התנועה האולימפית חוותה תקופה קשה בזמן כהונתו של קילנין, שהיא נאלצה להתמודד עם תוצאות הטרגדיה במשחקי מינכן 1972 והכישלון הכלכלי של משחקי מונטריאול 1976. בשל התעניינות מצומצת ביותר של ערים באירוח האולימפיאדות, הערים לייק פלאסיד, ניו יורק ולוס אנג'לס, קליפורניה נבחרו לארח את משחקי החורף של 1980 ומשחקי הקיץ של 1984, בהתאמה, בהיעדר ערים מתחרות כלשהן.
קילנין התפטר לפני אולימפיאדת הקיץ 1980 במוסקבה, לאחר החרם הפוליטי המאסיבי של הגוש המערבי על המשחקים במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אך המשיך בתפקידו עד סיום המשחקים.
היסטוריה > חואן אנטוניו סמראנש (1980–2001)

שגריר ספרד בברית המועצות ומונגוליה, חואן אנטוניו סמראנש, נבחר לנשיאות הוועד האולימפי הבין-לאומי ב-16 ביולי 1980 במושב ה-83 של הוועד האולימפי במוסקבה. במהלך כהונתו, סמראנש הצליח להפוך את התנועה האולימפית לבריאה כלכלית, עם עסקאות טלוויזיה וחסויות גדולות. אף על פי שמדינות הגוש המזרחי החרימו את אולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, מספר שיא של ספורטאים השתתפו באותם משחקים, ומספר המדינות החברות ב-IOC והשתתפו גדל בכל אולימפיאדה בתקופת נשיאותו. בעקבות חזונו של סמראנש שהספורטאים הטובים ביותר יתחרו באולימפיאדה, החלה קבלה הדרגתית של ספורטאים מקצוענים לתחרויות.
אחד ההישגים של סמראנש היה חילוץ הוועד האולימפי מהמשבר הכלכלי בו היה מצוי בשנות ה-70. המשחקים עצמם היוו נטל כבד על הערים המארחות, עד שנראה כי לא תימצא מארחת לאולימפיאדות עתידיות. תחת שמראנש, ה-IOC שיפר את הסדרי החסות שלו, ובחר ללכת עם ספונסרים גלובליים במקום לאפשר לכל ועד לאומי לקחת ספונסרים מקומיים. שמראנש גם חתם עסקאות שידור חדשות שהכניסו כסף רב לוועד.
היסטוריה > חואן אנטוניו סמראנש (1980–2001) > ביקורת

גם בתקופת כהונתו כנשיא ה-IOC, סמרנץ' התעקש שיפנו אליו בתואר "הוד מעלתו" (His Excellency), תואר המשמש ראשי מדינות וממשלות. בנוסף, כשהוא נסע לעסקים אולימפיים, הוא היה מתעקש על לימוזינה עם נהג וכן סוויטה נשיאותית במלון המשובח בכל עיר שבה ביקר. ה-IOC שילם שכירות שנתית של 500,000 דולר אמריקאי לשנה בסוויטה נשיאותית עבור שהותו בלוזאן, שווייץ, שבה ממוקם מטה ה-IOC.
מלבד דרישות הפאר שלו, הוא ספג ביקורת על שערוריות השיפוט, הסימום והשחיתות המשתוללת שהתרחשו תחת משמרתו. חקירה בדלתיים סגורות הדיחה מאוחר יותר כמה מחברי הוועד האולימפי בגין קבלת שוחד, אך ניקתה את סמראנש מהאישומים נגדו. סמראנש הכריז שהמשבר החמור ביותר של ה-IOC הסתיים, אך קבוצה של ספורטאים אולימפיים לשעבר, בראשות מארק טוקסברי, המשיכה לדחוף להדחתו.
כאשר נשא את נאום הנשיא בתום כל אולימפיאדת קיץ, סמראנש עשה לעצמו למנהג לשבח את המארגנים בכל אולימפיאדה על כך שהציגו את המשחקים "הטובים ביותר אי פעם".
היסטוריה > ז'אק רוג (2001–2013)

שייט הפין ונשיא הוועדים האולימפיים האירופיים הבלגי, ז'אק רוג (לימים רוזן רוג הראשון), נבחר לנשיא ה-IOC השמיני ב-16 ביולי 2001 במושב ה-112 של הוועד האולימפי במוסקבה כיורשו של חואן אנטוניו סמראנש, שהוביל את הוועד האולימפי הבין-לאומי מאז 1980.
תחת הנהגתו, הוועד האולימפי שאף ליצור אפשרויות נוספות עבור מדינות מתפתחות לארח את המשחקים האולימפיים. רוג האמין שניתן להשיג את החזון הזה בעתיד הלא רחוק באמצעות גיבוי ממשלתי ומדיניות חדשה של הוועד האולימפי המגבילה את הגודל, המורכבות והעלות הדרושה לאירוח האולימפיאדה.
באולימפיאדת החורף סולט לייק סיטי 2002, רוג הפך לנשיא ה-IOC הראשון שנשאר בכפר האולימפי, כדי ליצור מגע קרוב יותר עם הספורטאים.
במהלך טקסי הפתיחה של אולימפיאדת החורף ונקובר 2010, נשא רוג הנצחה של גולש הלוז' הגאורגי נודר קומאריטאשווילי, לאחר תאונת האימונים הקטלנית שלו ב-12 בפברואר 2010.
רוג פרש בתום המושב ה-125. הוא נפטר ב-29 באוגוסט 2021 בגיל 79.
רוג דחה את הקריאות לקיום דקת דומייה לציון יום השנה ה-40 לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן במהלך טקסי הפתיחה של אולימפיאדת לונדון 2012, למרות הבקשה של משפחות י"א החללים שנחטפו ונרצחו על ידי ארגון הטרור הפלסטיני ספטמבר השחור. קריאה זו הגיעה גם מארגונים יהודיים ברחבי העולם ופוליטיקאים מארצות הברית, ישראל, קנדה, איטליה, אוסטרליה וגרמניה. הוא והוועד האולימפי בחרו במקום זאת בטקס קטן יותר בלונדון שהתקיים ב-6 באוגוסט, ואחד נוסף בבסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק ביום השנה ה-40 למתקפה, 5 בספטמבר.
היסטוריה > תומאס באך (2013–הווה)

הסייף הגרמני תומאס באך נבחר לנשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי ב-10 בספטמבר 2013, כמחליפו של ז'אק רוג, במושב ה-125 של ה-IOC בבואנוס איירס. אירוע הבכורה שלו היה אולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י, רוסיה, והוא היה אחד מנשיאי ה-IOC שלקחו חלק באירועי ספורט אחרים שהתקיימו.
בתקופת כהונתו של באך הוזכרו לראשונה י"א חללי מינכן, 11 הספורטאים הישראלים שנרצחו באולימפיאדת מינכן 1972 על ידי מחבלים מארגון ספטמבר השחור, בטקס הפתיחה של אולימפיאדת טוקיו 2020, 49 שנים אחרי הטבח.
רשימת הנשיאים

|  | נשיא | תחילת כהונה | סיום כהונה | זמן כהונה | אולימפיאדות בזמן כהונתו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יוון 1828 דמטריוס ויקלאס | 1894 | 1896 | שנתיים | 1: אולימפיאדת אתונה (1896) |
| 2 | צרפת פייר דה קוברטן | 1896 | 1925 | 29 שנים | 8: אולימפיאדת פריז (1900), אולימפיאדת סנט לואיס (1904), אולימפיאדת אתונה (1906), אולימפיאדת לונדון (1908), אולימפיאדת סטוקהולם (1912), אולימפיאדת אנטוורפן (1920), אולימפיאדת שאמוני (1924), אולימפיאדת פריז (1924) |
| 3 | בלגיה אנרי דה באייה-לאטור | 1925 | 1942 | 17 שנים | 6: אולימפיאדת סנט מוריץ (1928), אולימפיאדת אמסטרדם (1928), אולימפיאדת לייק פלאסיד (1932), אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936), אולימפיאדת ברלין (1936) |
| 4 | שוודיה זיגפריד אדסטרם | 1942 | 15 באוגוסט 1952 | 10 שנים | 4: אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), אולימפיאדת לונדון (1948), אולימפיאדת אוסלו (1952), אולימפיאדת הלסינקי (1952) |
| 5 | ארצות הברית אוורי ברנדג' | 15 באוגוסט 1952 | 11 בספטמבר 1972 | 20 שנים ו-27 ימים | 10: אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956), אולימפיאדת מלבורן (1956), אולימפיאדת סקוו ואלי (1960), אולימפיאדת רומא (1960), אולימפיאדת אינסברוק (1964), אולימפיאדת טוקיו (1964), אולימפיאדת גרנובל (1968), אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), אולימפיאדת סאפורו (1972), אולימפיאדת מינכן (1972) |
| 6 | אירלנד מייקל מוריס, הלורד קילנין | 11 בספטמבר 1972 | 3 באוגוסט 1980 | 7 שנים ו-326 ימים | 4: אולימפיאדת אינסברוק (1976), אולימפיאדת מונטריאול (1976), אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980), אולימפיאדת מוסקבה (1980) |
| 7 | ספרד חואן אנטוניו סמראנש | 3 באוגוסט 1980 | 16 ביולי 2001 | 20 שנים ו-346 ימים | 10: אולימפיאדת סרייבו (1984), אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אולימפיאדת קלגרי (1988), אולימפיאדת סיאול (1988), אולימפיאדת אלברוויל (1992), אולימפיאדת ברצלונה (1992), אולימפיאדת לילהאמר (1994), אולימפיאדת אטלנטה (1996), אולימפיאדת נאגנו (1998), אולימפיאדת סידני (2000) |
| 8 | בלגיה ז'אק רוג | 16 ביולי 2001 | 10 בספטמבר 2013 | 12 שנים ו-56 ימים | 6: אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), אולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת טורינו (2006), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת ונקובר (2010), אולימפיאדת לונדון (2012) |
| 9 | גרמניה תומאס באך | 10 בספטמבר 2013 | מכהן | 11 שנים ו-118 ימים | 6: אולימפיאדת סוצ'י (2014), אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018), אולימפיאדת טוקיו (2020), אולימפיאדת בייג'ינג (2022), אולימפיאדת פריז (2024) |
הערות שוליים

↑  "Executive Board". The International Olympic Committee. נבדק ב-25 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gibson, Owen (10 בספטמבר 2013). "Thomas Bach elected to succeed Jacques Rogge as IOC president". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  and the Olympic Movement
↑  Llewellyn Smith, Olympics in Athens, 88
↑  Mallon, Bill; Heijmans, Jeroen (2011-08-11). Historical Dictionary of the Olympic Movement (באנגלית). Scarecrow Press. p. 371. ISBN 978-0-8108-7522-7.
↑  Louis A. Ruprecht (29 ביוני 2002). Was Greek Thought Religious?: On the Use and Abuse of Hellenism, from Rome to Romanticism. Palgrave Macmillan. p. 156. The 1900 Olympic Games were held in Paris, so as to coincide with the Parisian World's Fair. They were completely upstaged by the fair. So, too, in 1904, when the Games were brought to ... St. Louis, where the World's Fair was to be held. Here, again, the Fair far overshadowed the Games. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Comité International Olympique (בספטמבר 1959). "Extract of the minutes of the 47th session – Helsinki 1952 (Palais de la Noblesse)" (PDF). Bulletin du Comité International Olympique (34–35): 22. נבדק ב-19 ביולי 2007. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Johnson, William (4 באוגוסט 1980). "Avery Brundage: The Man Behind The Mask". Sports Illustrated. נבדק ב-11 באוקטובר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tax, Jeremiah (16 בינואר 1984). "An In-depth Look At Both The Seemly And Seamy Sides Of Avery Brundage". Sports Illustrated. נבדק ב-11 באוקטובר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Olympics in Photos – Jim Thorpe". Scholastic Corporation. נבדק ב-13 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Olympic Review, N59, October 1972, p. 355, available online
↑  "Years of greed and corruption have caught up at last with the international Olympic committee". CNN. נבדק ב-22 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Simon Kuper, "Beijing strikes gold in the propaganda Olympics", Financial Times, 29 September 2007, p. 10.
↑  "The Coca Cola Olympics", The Irish Times, 5 August 1996, p. 15.
↑  "Yes, Mr Samaranch, the Sydney Games were terrific. But who won?". The National. נבדק ב-29 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "OLYMPICS; Rogge Given Authority To Cancel the Olympics". The New York Times. 21 בספטמבר 2001. נבדק ב-28 ביולי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wilson, Stephen (21 ביולי 2012). "1972 Olympics Munich Massacre Anniversary: IOC President Jacques Rogge Rules Out Minute Of Silence". Huffington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
פייר דה קוברטן
מטה הוועד האולימפי הבין-לאומי בלוזאן, שווייץ
אדולף שייביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1937 (בן 87) חברובסק, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
 אתר רשמי
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  עיטור הידידות בין העמים  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  מסדר הנסיך הקדוש דניאל של מוסקבה, דרגה 3 
 
הרב אדולף (אברהם) שייביץ' (נולד ב-28 באוקטובר 1937 בחברובסק) הוא רבה הראשי של רוסיה מטעם קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה. לאחר ששימש כרבה הראשי של ברית המועצות משנת 1980 עד 1991.
ביוגרפיה

שייביץ' נולד בחברובסק במזרח הרחוק הרוסי למשפחה יהודית חילונית. בילדותו עברה משפחתו לבירוביג'ן. ב-1964 סיים את הפקולטה למכניקה במכון טכנולוגי שבעיר חברובסק. בשנים 1964–1972 עבד בבירוביג'ן כמהנדס מכונות. ב-1972 התחיל ללמוד בישיבת קול יעקב במוסקבה. בשנים 1973–1980 למד בסמינר הרבני בבודפשט. ב-1980 למד במשך שנה בניו יורק בישיבה יוניברסיטי אצל הרב ברוך קופרמן. בשנת 1980 התמנה לרבה של מוסקבה ושל ברית המועצות. בשנת 1983 מונה לרבו של בית הכנסת הגדול בסמטת ספאסוגלינישצ'בסקי (בעבר - רח' ארחיפוב) במוסקבה. בתפקידו התעסק בעיקר בגישור בין השלטונות לבין היהודים הדתיים. כמו כן, בשנת 1983 הצטרף לוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי במוסקבה - ארגון יהודי אנטי-ציוני תחת הנהלה של קג"ב.
בשנת 1989 בקונגרס של הקהילות היהודיות בברית המועצות נבחר לתפקיד הרב הראשי של ברית המועצות.
בשנת 1993 קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה (Конгресс еврейских религиозных общин и организаций России (КЕРООР) בחר אותו לרבה של רוסיה. מ-1996 כיהן כחבר הנהלה בקונגרס היהודי הרוסי ובקונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה. מ-1997 מכהן גם כיו"ר הנהלת הסכנות היהודית ברוסיה. מ-2000 חולק את התואר רבה הראשי של רוסיה, לאחר שאיחוד הקהילות היהודיות של רוסיה בחר ברב ברל לזר לתפקיד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509594505171  PLWABN: 9811274956905606  GND: 143989286  ISNI: 0000 0001 1910 1811  LCCN: no2011035606  SUDOC: 152978739  VIAF: 170256170   WorldCat (עם VIAF): 170256170
טכנודע חדרה

| --- | --- |

הבניין של הטכנודע ושל מצפה כוכבים. צולם ב-2011.
 מידע כללי
 סוג:  מרכז לחינוך מדע וטכנולוגיה
 מיקום:  חדרה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°26′18.74″N 34°53′19″E﻿ / ﻿32.4385389°N 34.88861°E﻿ / 32.4385389; 34.88861
 http://www.technoda.il
  (למפת הכרמל מוגדלת) המוזיאון(למפת הכרמל רגילה) המוזיאון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון
 
חצר הטכנודע
כיתה להדמיית ניתוח
"הטכנודע - מרכז לחינוך מדע וטכנולוגיה" (או "טכנודע דור ס"ת") הוא מרכז ייחודי לחינוך מדעי וטכנולוגי הנמצא בשכונת גבעת אולגה שבעיר חדרה.
היסטוריה

המרכז נוסד ב-1986 במסגרת פרויקט שיקום שכונות של הסוכנות היהודית וביוזמת פרופסור צבי דורי, אריק קורן, שרונה גלזר ואורי צאן כשלוחה של מוזיאון האם בטכניון. בשכונת גבעת אולגה.
המרכז מציע מגוון פעילויות לכ-20,000 ילדים בשנה, שכוללות התנסות חוקרת במדעים וחוגי העשרה בתחומים כגון פיזיקה, ביולוגיה, רפואה, אלקטרוניקה, רובוטיקה, אווירונאוטיקה, אסטרונומיה, אופטיקה, מחשבים ומתמטיקה. הטכנודע משמש גם כמרכז אזורי לתלמידים מחוננים וכמרכז להכשרת מורים.
בשנת 2006 נחנך קמפוס חדש, שכולל מעבדות מדעים, טכנולוגיה ומחשבים מתקדמות, מצפה כוכבים ופלנטריום. בסוף 2011 החלה בניה של אולם תצוגות גדול למרכז מדעי-טכנולוגי אינטראקטיבי.
בשנת 2020 נחנך במקום מוזיאון לרפואה.
הערות שוליים

↑  מתוך כריכת הספר "היצרים להטו והצבי שאג" מאת אורי צאן