stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע חץ שחור
פקודת המבצע ולוח הזמנים

פקודת המבצע הגיעה לגדוד בשעות לפני הצהריים של 27 בפברואר 1955, ונקבה את המחנה שליד תחנת הרכבת כיעד. הפשיטה הייתה אמורה להתבצע למחרת, כשהכוונה הייתה לחדור למחנה ולפוצץ את מתקניו. לפי הפקודה, בחיילים מצריים יש לפגוע אך ורק אם יפריעו לביצוע המשימה. הפשיטה תבוצע בלילה שבין 28 בפברואר ובין 1 במרץ. נאסר להשאיר פצועים בשטח.
עם קבלת הפקודה נכנס הגדוד לכוננות, והוחל בהכנות לפשיטה הלילית. בשעה 15:00 קיבלה מפקדת הגדוד תיק שטח ותיק מודיעין על היעדים, ובהם ידיעות מפורטות עליהם, שנמסר כי הן מעודכנות. מוטה גור סיפר כי "בעיצומם של האימונים נקראה המחלקה לחזור למחנה לקראת מבצע עזה. לקראת צהרי אותו יום, 28 בפברואר 1955, הושלמה התוכנית הגדודית: לתקוף בו-בלילה ולהשמיד את הכוחות המצריים במחנה תחנת-הרכבת של העיר עזה... הפעם הוחלט לשמור את מקום המבצע ומועד ביצועו בסוד מפני החיילים. הניסיון לימדנו את חשיבות הסודיות. הוחלט להעדיף סודיות על הכנות מוקדמות ממושכות".
על פי הערכת המג"ד, משך התנועה אל היעדים יהיה שלוש שעות ומשך טיהורם – בין חצי שעה לשעה. החבלה במתקנים וההתארגנות לחזרה יימשכו כשעה. המג"ד הקצה זמן רב יחסית לפעולות הטיהור והחבלה, ולהתארגנות מחדש שלאחריהן, משום שניסיונו של הגדוד במבצעים דומים הוכיח כי רצוי לפעול ביעד ללא חיפזון ולהחזיק בו זמן ניכר כדי שתהיה ללוחמים תחושת ביטחון עצמי ושליטה בנעשה, והם יבצעו את משימותיהם ביישוב הדעת ועל הצד הטוב ביותר.
משך המסע חזרה הוערך בארבע שעות, מחמת עייפות הכוחות ונטל נשיאת הנפגעים. כיוון שהיום החל מחשיך סמוך ל-18:00, ניתן היה לצאת אל היעדים רק ב-18:30, כשמחשיך ממש. לפיכך נקבעה שעת ה-"ש" ל-22:00. החסימה תתמקם ב-"ש" פחות 30 ותישאר במקומה עד 02:00. גם משך מסעה אל מקום החסימה נאמד בשלוש שעות, לפיכך היה עליה לצאת, גם היא, סמוך ל-18:30. שעת היציאה הכתיבה את מועדי התנועות והפעולות הדרושות להכנת הכוח למבצע. פקודות הקבע לקרב הצטיינו בתכליתיותן וב"קיצורי דרך" בנהלים המקובלים לפני הקרב. גם בקיאותם של מפקד הפעולה ומפקדי המשנה שלו בשטח שבו יפעלו, חסכה זמן רב בשעת התדרוכים.
התנועה אל היעד

כבסיס ליציאה לפשיטה ולשיבה ממנה נבחר כפר עזה שנמצא בדיוק מול הפער שבין שני מוצבים מצריים. המרפאה בכפר עזה נבחרה כתחנת העזרה הראשונה של הכוח. הגישה מן הגבול אל הפרדס ומשם אל היעדים הצריכה חדירה דרך מערך המוצבים המצריים הצפוף. בין שניים מהמוצבים שמול כפר עזה הישראלי, היה לפי הידיעות רווח גדול מן הרגיל- כקילומטר וחצי עד שניים, הרווח הגדול ביותר בין המוצבים בקו המזרחי. ניתן היה להניח כי חדירה דרך רווח זה לא תתגלה אך החזרה דרך קו המוצבים, לאחר ביצוע המשימה, תיתקל באש מצרית, נוכח ההתראה שתינתן לכוחות המצריים בזמן הקרב על היעדים. שיקול זה העלה את האפשרות להגיע מגבולה הצפוני של הרצועה בה היו המוצבים מועטים ומרוחקים יותר מאשר בקו המזרחי. אולם החדירה והשיבה דרך קו המוצבים הצפוני הוצאה מכלל חשבון, בשל המסע הארוך שיחייב תמרון כזה, ובגלל הכפרים הגדולים בית לאהיא וג'באליה, על מחנות הפליטים שלהם, שעמדו בדרכו של הכוח הפושט מצפון. המעבר בין המוצבים אשר היה סיכוי גבוה שייחסם לאחר שתישמע המולת-הקרב חייב הקצאת כוח מיוחד שיחזיק את המעבר פתוח עד לאחר שיחזור דרכו הכוח הפושט.
היציאה לפעולה

בשעה 18:30 יצא טור הפושטים מכפר עזה לעבר הגבול, בראשו נע כוח א' שמשימתו הייתה כיבוש המחנה ומכון המים והריסתם. אחריו נע כוח ב' אשר משימתו הייתה כיבוש תחנת הרכבת. בהמשך נע כוח ג' שמשימתו הייתה לאבטח את אזור החדירה בין המוצבים המצריים.
במאסף נע כוח ה' ששימש עתודה למפקד הפעולה, ואבטח את הבסיס הקדמי של הפשיטה, אשר יתמקם בבתים שבפינה הדרום-מערבית של הפרדס. באותה שעה יצא כוח ד' מקיבוץ בארי לעמדת החסימה במטרה לחסום תגבורות מצריות מדרום עזה.
הניווט התנהל ללא תקלות כאשר הכוח חצה את הגבול ללא אירועים והמשיך וחצה את ואדי-חליב, המתמשך במקביל לקו הגבול. סמוך לכביש העוקף את עזה ממזרח עצר הכוח למנוחה קצרה. לאחר שחצה הכוח את הכביש נשמעה קריאה בערבית ואחריה ירייה. כיתת החוד הסתערה מייד על מקור האש בירי ועלתה על עמדה חפורה ומכוסה, מעין מוצב קטן ללא גדר, בפינה הדרום מזרחית של פרדס ב'. בעמדה שכב חייל מצרי הרוג. חייל הרוג נוסף נתגלה במרחק כמה עשרות מטרים. חרף ההיתקלות במארב, אשר לאחריה הייתה צפויה התערבות המוצבים המצריים השכנים, לא נרשמה כל תגובה על קרב היריות הקצר.
אף על פי שסביר היה להניח שחיל המצב המצרי יתארגן לקדם את ההתקפה, וכוחותינו כבר לא ייהנו מיתרון ההפתעה, החליט מפקד הפעולה להמשיך במבצע ולהחיש את תנועת הכוח קדימה, כדי להניח למצרים שהות קצרה ככל האפשר להתארגנות. לא היה ספק שהמצרים הבחינו בהימצאות חיילי צה"ל בשטח והכניסו את כוחותיהם לכוננות.
הטעות בזיהוי המחנה

מפקד כוח א' יצא לבדו לגלות את המחנה. הוא גילה כי המחנה אכן מואר כפי שנמסר על ידי המודיעין הפיקודי. כמו כן זיהה "מאהל" – חמישה אוהלים וכמה "חושות" – מערבית מן המחנה. הגדר הצפונית של המחנה, דרכה אמור היה הכוח לעבור, לא נמצאה במקום שסומנה בו בתצלומי האוויר ואף לא דרומית לו. שורש הטעות לה נתפס מפקד כוח א'- ולא רק הוא - מקורו בהנחת המודיעין הפיקודי כי המחנה מואר. לפיכך, כל מקום המואר תאורה ביטחונית בסביבה נחשב למחנה, מה עוד שהמחנה עצמו היה שרוי בחשיכה. למעשה, המקום המואר שמצא מפקד כוח א' היה מכון המים, ובשל תאורתו נתחלף למפקד כוח א' במחנה, בעוד המחנה האמיתי, שממערב למכון, הפך ל"חמישה אוהלים וכמה חושות", שלא היה להם סימן וזכר בדו"ח המודיעין שקיבל הגדוד וכן לא נראו בתצלום האוויר. כאמור, הגדר הצפונית למחנה סומנה בטעות על ידי המודיעין במקום לא נכון, נמצאה עשרות מטרים דרומית משם.
פלוגה ד' בתחנת הרכבת

כשניתנה הפקודה להסתער על תחנת הרכבת קידם מפקד כוח ב' את מחלקתו בשלושה טורים כיתתיים – כיתה אחת על סוללת המסילה ושתי האחרות משני עבריה – לעבר מתקני תחנת הרכבת. בהתקרבם אליה, נפתחה עליהם אש מקלע מטווח של 50 מטר. מפקד כוח ב' הטיל רימון לעבר עמדת המקלע ושיתק אותה. הכוח המשיך בהסתערותו בלא להיתקל בהתנגדות של ממש, ותוך עשר דקות נכבשו מבני התחנה, בעיקר ברימונים. בשלב זה נתקבלה פקודת סגן מפקד הפעולה, דוידי, לחזור ולסייע לכוח א' בכיבוש המחנה ולפיכך חזר כוח ב' מבלי להשלים את החבלה במתקני תחנת הרכבת.
הנסיגה והחזרה לשטח הישראלי

בתום העמסת הנפגעים והשלל על המשאית, נסע הנהג אל נקודת איסוף הפצועים, שליד הכביש, כשלפניו נע כוח מאבטח של תת-מקלענים. הכוחות התארגנו במקום לנסיגה. מפקד הפעולה החליט לוותר על המשאית, מחשש שתשמש מטרה בולטת מידי לאש אויב. לכל נפגע הוקצו ארבעה נושאים ואלונקה. כיוון שמספר הפצועים היה רב מהצפוי וחסרו אלונקות, אולתרו רבות מהן מחולצות ורובים, אך גם כך עדיין חסרו אלונקות. כיוון שלא נותר כוח-אדם לנשיאת ציוד השלל – פוצצה המשאית על מטענה.
הכוח הפושט נע חזרה בסדר הבא: סגן מפקד הפעולה וכיתה אחת מכוח א' בראש, אחריהם יתרת כוח א', כוח ב' וכוח ה' עם הנפגעים, אחריהם חבורת הפיקוד הקדמית, ובמאסף חוליה לאבטחת העורף שגם נעה באגפי הכוח. כשהגיעה שדירת המסע לגבעת האקליפטוסים שבין פרדס א' ופרדס ב', נתקבלה הודעה ממפקד כוח ג', שנשאר לאבטח את הרווח שבין המוצבים המצריים, כי הרגיש בתנועת כוחות מדרום לו. לפיכך הניח מפקד הפעולה כי כוחות אויב הגיעו בדרכים הבלתי חסומות מעזה לתגבר את המוצבים שלאורך הגבול ולארוב לכוח בשעת נסיגתו. הוא הורה לכיתת החוד לתפוס את גבעת האקליפטוסים ולאבטח ממנה את מעבר הכוח. תוך כדי מעבר הכוח, הוחלפה כיתת החוד שבגבעה בכיתת המאסף. כיתת החוד הוסיפה לנוע בראש הכוח ובהתקרבה למקומו של כוח ג', נפתחה על האחרון אש מן השלוחה, אש שהגיעה לעוצמת שתי כיתות בקירוב. כיתת החוד, עדיין בפיקוד סגן מפקד הפעולה, צורפה לכוח ג' כדי להשיב יחדיו אש לאויב, ולחפות על מעבר הכוח החוזר.
הכוח העיקרי המשיך במסעו ומאמץ רב נדרש לנשיאת הפצועים, כשבמיוחד קשתה נשיאת הנפגעים שלא היו אלונקות בשבילם. כשהגיע הכוח העיקרי לכביש, נפתחה אש מקלע על ראשוני החוצים אותו וצנחן אחד נפגע. מקום המקלע לא אוכן. כוח ג', כיתת החוד בראשה סגן מפקד הפעולה נעה מזרחה והצליחה לחסל את המקלע, שככל הנראה הוצב על ידי האויב במארב חפוז כדי למנוע מהכוח לחצות את הכביש. מעבר לכביש מזרחה, נעו הכוחות בשדה קמה, שהשתרע עד ואדי-חליב. הצעידה בשדה הייתה קשה במיוחד, והקימה המולה ניכרת. נוסף לכך, משני מוצבים מצריים מצפון ומדרום נפתחה אש צולבת של מק"בים לעבר השדה. אש האויב פגעה במספר חיילים נוספים. עומס הנשיאה גדל ועמו התשישות. הרבה מנושאי האלונקות פיגרו והשליטה על הכוחות, שנתפזרו, נתרופפה מאוד. רק בתוך ואדי-חליב מצאו החיילים מחסה מאש המקל"בים. הכוחות רוכזו ואורגנו, והמסע התחדש. במהלך חיפוי האש נפגעו ארבעה לוחמים- שניים נהרגו ושניים נפצעו.
אכזבה קשה ציפתה לחוזרים בנקודת המפגש שנקבעה עם האמבולנסים ליד הגבול. האמבולנסים לא מצאו את המקום, וחלפו על פני הכוח המתקרב בלא שעצרו. באמבולנסים לא נמצא כלל מכשיר קשר, חרף הוראה מפורשת לקחתו, ולא ניתן היה להעמידם על טעותם. רכב שנשלח לאתר את האמבולנסים החזירם לנקודת המפגש לאחר שעה ארוכה שם הועמסו עליהם הנפגעים- שמונה הרוגים ושלושה עשר פצועים שהועברו למרפאת כפר עזה.
אבדות

{{{ביאורי תמונה}}}
שמות הנופלים באנדרטת הנופלים באתר הזיכרון חץ שחור
לכוח המצרי היו במחנות ובמכון המים ארבעה עשר הרוגים וחמישה עשר פצועים. מכון המים נהרס, וכן בניין אבן, ארבעה צריפים, מספר אוהלים, סככות והושמדו כלי נשק.
בחסימה, בהיפגעות המשאית – עשרים ושניים הרוגים ושלושה עשר פצועים.
לכוח הישראלי היו שמונה הרוגים ושלושה עשר פצועים – מספר רב מאוד של נפגעים, במיוחד ביחס לצפוי וביחס למה שהיה רגיל באותה תקופה, כל זה בקרב עם יחידות עורפיות קטנות של האויב המצרי, או מצרי-פלסטיני, ובהן גם שירותי מינהלה.
ראו גם

אנדרטת "חץ שחור"
לקריאה נוספת

בני מוריס, "פשיטת עזה ועוללותיה", בתוך: מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עם עובד, 1996, פרק 11, עמ' 353–381.
עוזי עילם, פשיטה לילת, הוצאת ידיעות ספרים, 2020. עמ' 141–154.
שמעון כהנא, להיות אחד מרבים, הוצאת ידיעות ספרים, 2019. עמ' 138–144.
מיכאל בר זוהר וניסים משעל, הלוחמים פשטו עם שחר: צה"ל - המבצעים המיוחדים, 2013. עמ' 42–49.
הערות שוליים

↑  רפי מן,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'"מכתב לאב השכול", באתר העין השביעית, 19 באפריל 2010
↑  אבנר בר-און, סיפורים שלא סופרו, פרק ג', עמודים 57-59
↑   גל פרל,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'"דוקטור למבצעים", באתר צה"ל, 3 ביוני 2024
↑  גל פרל, "זכות הקיום בגדוד ניתנה למי שמסוגל לבצע", הבלוג על הכוונת, ‏ 28 בפברואר 2025.
↑  רפי מן,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'"לעתים קרובות לא אמרנו את האמת", באתר העין השביעית, 15 ביולי 2014
1 2 3 4 5  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ג, פרק א, עמ' 1129–1131.
1 2  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 190.
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 191.
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 107.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401998605171  LCCN: sh2017000137 
מכון המים של עזה, פברואר 1955
מפת תנאי השטח
מפת כללית
מיקומי הכוחות
אנדרטת המבצע באתר החץ השחור, 2010
תקופת האבן

ראשי חצים מסותתים מצור, התקופה הנאוליתית, ישראל
אבן יד מסותתת מצור, התקופה הפלאוליתית התחתונה, צרפת
תקופת האבן היא פרק זמן פרהיסטורי הקרוי כך מכיוון שהשרידים הנפוצים ביותר שנותרו מתרבות האדם הם כלי אבן. סלעים הניתנים לסיתות, בעיקר צור לסוגיו, אובסידיאן, בזלת וגיר, עוצבו לשימוש ככלי עבודה, חיתוך ועיבוד וככלי נשק. חומרים אחרים, כעץ ועצם, היו גם בשימוש, אולם הראשון משתמר לעיתים נדירות בממצא הארכאולוגי, ואילו האחרון היה נפוץ פחות מכלי האבן. בתקופה זאת התרחשה האבולוציה של האדם ותרבותו, החל בציידים-לקטים הקדם-מודרניים בסוואנה האפריקאית וכלה בחברות החקלאים והרועים שהניחו את התשתית לערים ולמדינות ההיסטוריות.
מקור השם וחלוקת התקופה

מקורו של המונח "תקופת האבן" בחלוקה הישנה של הפרהיסטוריה האירופאית למערכת שלוש התקופות: תקופת האבן, תקופת הברונזה ותקופת הברזל. טווח התאריכים של התקופה משתנה מאזור לאזור. בעוד שניתן לדבר על "תקופת אבן" קדומה של כלל האנושות, קבוצות מסוימות מעולם לא פיתחו טכנולוגיה להתכת מתכות, ולפיכך נותרו ב"תקופת אבן" עד שנתקלו בתרבויות מתקדמות יותר. תקופת האבן החלה לפני כ-2,600,000 שנים, כאשר מיני אדם שונים, ביניהם ההומו הביליס החלו לייצר כלי אבן. התקופה מסתיימת עם ראשית התקופה הכלקוליתית במערב אסיה ודרום אירופה, או בראשית תקופת הברונזה באזורים אחרים, כאשר כלי מתכת החלו להחליף בהדרגה את כלי האבן. שינוי זה התרחש בלבנט לפני כ-6500 עד 5500 שנה (תלוי אם מחשיבים את התקופה הכלקוליתית כחלק מתקופת האבן).
להלן חלוקה סכמטית של התקופה באזורים שונים:
באירופה, צפון אפריקה והמחצית המערבית של אסיה מחלקים את תקופת האבן לתקופה הפלאוליתית, התקופה האפיפלאוליתית (בדרך כלל במזרח התיכון ובצפון אפריקה), התקופה המזוליתית (באירופה) והתקופה הנאוליתית ובמזרח התיכון ודרום מזרח אירופה גם התקופה הכלקוליתית.
באפריקה שמדרום לסהרה קיימת חלוקה שונה במקצת, של תקופה האבן המוקדמת האפריקאית (Early Stone Age) תקופה האבן התיכונה האפריקאית (Middle Stone Age) ותקופה האבן המאוחרת האפריקאית (Late Stone Age); שלושתן מקבילות, פחות או יותר, לשלבים השונים של התקופה הפלאוליתית בלבד, ולאחריהן התקופה הנאוליתית.
באוסטרליה, תקופת האבן נמשכה בתרבות האבוריג'ינית עד כ-1600 לספירה, מועד חדירת האדם הלבן לאוסטרליה.
כל התקופות האלה מחולקות לתת-תקופות ולתרבויות, לפי סוגי כלי האבן שסותתו או כלי החרס שהיו בשימוש (בתקופה הנאוליתית). לדוגמה, התקופה הפלאוליתית בארץ ישראל מחולקת לשלב תחתון, תיכון ועליון; בשלב התקופה הפלאוליתית העליונה מוגדרים אתרים ארכאולוגיים מהתרבות האוריניאקית, התרבות האחמרית והתרבות העתליתית.
התפתחות התרבות במשך התקופה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התקופה הפלאוליתית מכסה בקירוב את התור הגאולוגי פליסטוקן ומסתיימת במעבר לתור הולוקן או מעט לפניו. אוכלוסיות האדם הקדמון בתקופה הפלאוליתית עברו תמורות משמעותיות ביותר, כגון התפתחות השפה, שליטה באש, יציאה מאפריקה, התפשטות האדם לכל חלקי העולם הישן והתפתחות האדם המודרני. המכנה המשותף לאנשים שחיו בתקופה זאת הוא אורח חיים של ציידים-לקטים נוודים, שהתפרנסו מלקט צמחי בר ומציד או מאיסוף נבלות של בעלי חיים. יוצרי התרבויות הפלאוליתיות היו מיני אדם קדומים כגון הומו הביליס, הומו ארקטוס והאדם הניאנדרטלי, וכן בני מיננו, הומו ספיינס, שהופיעו לראשונה בתקופת האבן התיכונה האפריקאית לפני כ-200,000 שנה.
התקופה הפלאוליתית הסתיימה עם המעבר לאורח חיים חדש, כאשר קבוצות של ציידים-לקטים החלו להתיישב בכפרי קבע ולייצר מזון. באגן הים התיכון התרחש המעבר בתקופה האפיפלאוליתית וביתר שאת בתקופה הנאוליתית, באירופה בתקופה המזוליתית והנאוליתית, ובאפריקה בתקופה הנאוליתית.
ראו גם

פרהיסטוריה
אבולוציה של האדם
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008.
פייר וידאל-נאקה (עורך), תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1993, עמ' 2–12.
רצף התקופות ומידע נוסף באתר העמותה הישראלית לפרהיסטוריה
אביחיל

| --- | --- |
"בית הגדודים" במושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎35 מטר
תאריך ייסוד: 1932
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,254 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,240 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) אביחיל(למפת נתניה רגילה) אביחיל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אביחיל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אביחיל32°21′03″N 34°52′16″E﻿ / ﻿32.3507942434503°N 34.8710839821314°E﻿ / 32.3507942434503; 34.8710839821314  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק חפר באדום - אביחיל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

הקבר והאנדרטה של יוסף בנימיני באביחיל
אֲבִיחַיל הוא מושב המשתייך לתנועת המושבים, ונמצא בתחום מועצה אזורית עמק חפר, צפונית לנתניה. מייסדי המושב היו חיילים משוחררים מהגדודים העבריים בצבא הבריטי. שטחו של המושב הוא 4,000 דונם. המושב הוקם בשנת 1932 וב-1946 אוחד עם המושב הסמוך "עין העובד".
מקור השם

מקורו של שם המושב הוא ממגילת אסתר, בה מצוין כי אסתר המלכה הייתה בת אביחיל (פרק ב', פסוק ט"ו וגם פרק ט', פסוק כ"ט). המשורר חיים נחמן ביאליק הוא שהמליץ למייסדי המושב על השם. בנוסף, משמעות השם היא איש החייל, והוא בא להזכיר את רוב מתיישביו, חיילים משוחררים של הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > אביחיל

היישוב הוקם ב-1932 על ידי חיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה במסגרת הגדודים העבריים בצבא הבריטי. בשנת 1921 הקצתה ממשלת המנדט לחיילים המשוחררים אדמה להתיישבות בצפון הנגב, ליד תל ערד. בעקבות המחסור במים במדבר, ירדה אפשרות זו מעל הפרק. לאחר רכישת אדמות עמק חפר ב-1929 על ידי הקרן הקיימת לישראל, התארגנה מחדש קבוצת חיילים משוחררים במטרה להקים כפר חקלאי. מארגן הקבוצה היה הגדודאי שמואל דב חיים קריס, שהיה אדריכל בעל משרד בתל אביב. קריס היה ציר לקונגרס הציוני בבזל ב-1931, ובהשפעתו הוחלט שם על הקצאת הקרקע להתיישבות החיילים המשוחררים בעמק חפר. חבר אביחיל סם פרידלנדר, שעלה לארץ מארצות הברית, והשתתף מטעם הגדודאים בישיבת ההנהלה הציונית בניו יורק בסוף 1933, סייע להפניית עזבון זונדלביץ לעזרה למתיישבים באביחיל. המושב הוקם ב-18 ביולי 1932, על ידי קרן היסוד, על גבעת כורכר שהייתה אדמת הקרן הקיימת לישראל, במסגרת "התיישבות האלף". ששים ושלוש משפחות של גדודאים התיישבו באביחיל וביניהם שמואל דב חיים קריס. הגדודאי דב יוסף, שכיהן כשר האספקה והקיצוב בממשלת ישראל הראשונה, התקבל לחברות במושב ב-1950. ענף החקלאות העיקרי באביחיל היה הפרדס שהתאים לחברים שעלו על הקרקע בגיל מבוגר יחסית. בתוך כשלוש שנים ניטעו באביחיל כ-500 דונם פרדסים. הדרכים בשנות השלושים היו משובשות. שירות אוטובוסים מנתניה פעל כבר בראשית שנות הארבעים, אבל החלו לסלול את הכביש מנתניה לאביחיל דרך שכונת עין התכלת רק בסוף 1945. חברי אביחיל היו בעלי תודעה ביטחונית גבוהה. כארבעים מבני המושב התגייסו לצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. בין המתגייסים היו גם מספר גדודאים שהתגייסו פעם נוספת לצבא הבריטי. ביוזמת הגדודאים הוקם באביחיל ב-1961 בית הגדודים להנצחת פועלם. החל משנות השבעים של המאה העשרים נבנה באביחיל שיכון בנים בשלושה שלבים והוא מונה כמאה משפחות. הבנים שבנו את ביתם במושב הנם חברים מלאים במוסדות הכפר ובאגודה השיתופית החקלאית.
בשנת 1939 נמנו ביישוב 280 תושבים ב-72 משקים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו באביחיל 350 תושבים. בסוף 2023 היו באביחיל 1254 תושבים
היסטוריה > עין העובד

המושב הוקם ב-1932 על ידי קבוצת "שארית" שנותרה יחד מארגון ארצי שהתפרק. שישה ממייסדי המושב נשלחו בינואר 1931 להכשרה ב"פרדס הגדוד".
בחורף 1933 נחפרה באר המים בעומק של 35 מטרים. בתחילה עלו 17 משפחות להתיישב וכל משפחה מחברי המושב קיבלה 8 דונמים למטעים ו-2 דונמים לבניה. באביב אותה שנה החלו בנטיעת המטעים וב-1934 הוקם מגדל המים בעקבות הלוואה מכפר ויתקין. באותה השנה קיבלו חברי המושב הלוואות מבנק הפועלים לצורך הקמת בתי הקבע.
מאוחר יותר מסרה הקק"ל 100 דונמים לעיבוד חקלאי בקרבת מושב גן חפר. שטח זה הוחכר לקיבוץ קדמה.
הלוואות לצורך הקמת משקי עזר נדחו והוענקו רק בסוף שנת 1939.
בסך הכל כלל המושב שטח של 420 דונם, מתוכם 160 דונם פרדסים.
ילדי המושב למדו מלכתחילה בגן ובבית הספר באביחיל. על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בעין העובד 80 תושבים.
רצח יוסף בנימיני

בתקופה הראשונה סבלו התושבים מהתנכלויות וחדירות של בדואים מהסביבה. ב-22 בפברואר 1933 אירעה התנגשות גדולה בין התושבים לבין בדואים שחדרו לשדות המושב. בתגרה נפצע קשה בראשו יוסף בנימיני. לפי הגרסה המופיעה ב"ספר אביחיל" הוא הוכה בראשו על ידי אישה בדואית באמצעות כד חרס וכעבור מספר שעות מת מפצעיו. לפי הגרסה שהופיעה בעיתונות באותם ימים הוכה בנימיני בראשו על ידי גברים בדואים שהיו חמושים בנבוטים (מקלות). הוא נקבר בראש גבעת הכפר.
ב-1947 הוקמה ליד קברו אנדרטה בצורת עמוד שיש שהובא מקיסריה. עליו הונחה מנורה - סמל הגדודים העבריים
במלחמת העולם הראשונה.
בבסיס האנדרטה נכתב ”פה נפל על משמרתו יוסף בן מנוח בנימיני ז"ל בהגנו על היישוב הזה.”
הקבר והאנדרטה נמצאים בתוך בית הספר אביחיל.
המושב

במושב אביחיל נמצא מוזיאון "בית הגדודים", המנציח את פועלם של אנשי הגדודים העבריים. באביחיל 15 רחובות, וכן מבני ציבור כגון בית כנסת, ספרייה, בית הספר הניסויי אביחיל, בית עלמין, מועדון ספורט, מגרשי טניס וכדורסל, וכן אולם תרבות המהווה חלק ממוזיאון בית הגדודים.
באביחיל היו גם מספר אמנים, ביניהם הצייר סם פרידלנדר, הפסל גדעון קריא והפסנתרן עמירם ריגאי
סמוך למושב נמצא גן לאומי אביחיל באתר דיונות חול, עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק. אלו הדיונות הדרומיות ביותר במישור החוף בהן שרדה תצורת צומח זו.
בבית העלמין במושב יש חלקה מיוחדת ליוצאי הגדודים העברים. במקום קבור בקבר נפרד, שלום שווארצבארד שהתנקש ב-1926 בסימון פטליורה. כן קבורים במקום בחלקה נפרדת לויטננט קולונל ג'ון פטרסון ואשתו.
ראו גם

הגדודים העבריים
לקריאה נוספת

רות פורת, עורכת, ספר אביחיל 1932–2002, מושב אביחיל, 2003
נורית רויטברג, ההתיישבות הראשונה של חיילים משוחררים בארץ ישראל, בתוך: הד המח"ר, בטאון אגודת האקדמאים למדעי הרוח והחברה, גיליון מס' 39, ספטמבר 2011, עמ' 14–16
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  רות פורת,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'ספר אביחיל 1932–2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 8
↑  "Joseph B. Glass, From New Zion to Old Zion - American Jewish immigration and settlement in Palestine 1917-1939", p.262
↑  עמק חפר - תולדות וסיכומים - עורך - אהרן גרץ
↑  ⁨על התישכות החיטים המשוחררים נאחישראל⁩ | ⁨הדאר⁩ | 8 מאי 1922 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2  רות פורת, עורכת,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'ספר אביחיל 1932–2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 22
↑  "הדוד סם" מאביחיל / אברהם שמואל שטיין - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  ⁨כפר אביחיל ודאגותיו ⁩ | ⁨דבר⁩ | 28 ינואר 1936 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  רות פורת, עורכת,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'ספר אביחיל 1932–2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 23
↑  רות פורת, עורכת,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'ספר אביחיל 1932–2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 8
↑  ⁨דב יוסף חבר מושב אביחיל ⁩ | ⁨חרות⁩ | 15 ספטמבר 1950 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  רות פורת, עורכת,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'ספר אביחיל 1932–2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 40
↑  ⁨נפתח שרות־אוטובוסים עירוני בנתניה ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 5 יוני 1942 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  הוחל בסלילת הכביש אביחייל – נתניה ⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 1 אוגוסט 1945 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  באביחיל – מושב עובדים של 2 מלחמות ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 23 ספטמבר 1946 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מושב אביחיל שבשרון, באתר עמירם במשעולי ישראל, ‏2023-11-28
↑  מושבי העובדים בשרון ובעמק חפר, דבר, 25 בספטמבר 1939
↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2023.
↑  מפה בהוצאת הקרן הקיימת משנת 1937 בערך עם סימון אדמות עין העובד (בגרמנית), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מפת אזור חדרה, 1944 עם סימון Ein ha Oved ממערב לאביחיל, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  רות פורת, עורכת, ספר אביחיל 2002-1932, מושב אביחיל, 2003, עמ' 38
↑  ארנון למפרום, "יצחק בן-צבי והנצחת יוסף בנימיני: ניסיון כושל להקמת אתר מורשת לאומית", ארכיון, 17, 2013, עמ' 48–55. לעיון במאמר בכתב העת ארכיון 17 באינטרנט:
https://www.archives.org.il/media/sal/docs/511/f5_יצחק%20בן%20צבי%20והנצחת%20יוסף%20בנימיני-%20ניסיון%20כושל%20להקמת%20אתר%20מורשת%20לאומית.pdf
↑  רות פורת, עורכת, ספר אביחיל 2002-1932, מושב אביחיל, 2003, עמ' 216-207
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465734705171
טרפז

ערך זה עוסק בצורה גאומטרית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טרפז
בגאומטריה, טְרָפֶּז (באנגלית: trapezoid או trapezium) הוא מרובע בעל זוג צלעות נגדיות מקבילות אחד בלבד. שתי הצלעות המקבילות נקראות "בסיסי הטרפז" (לפעמים קרויה "בסיס" רק הצלע הארוכה יותר), ושתי האחרות "שוקי הטרפז". בטרפז ניתן להמשיך את שוקי הטרפז עד שהן ייפגשו בנקודה, ובצורה זו נוצר משולש המכיל את הטרפז. הזוויות הסמוכות לכל אחד מהבסיסים נקראות זוויות הבסיס.
על פי הגדרה נוספת ("הגדרה מרחיבה"), הטרפז הוא מרובע בעל לפחות זוג אחד של צלעות נגדיות מקבילות. לפי הגדרה זו, במקרה שבו גם שוקי הטרפז מקבילות, המקבילית היא מקרה פרטי של טרפז. הגדרה זו מתאימה לשימושים שונים במתמטיקה גבוהה.
אטימולוגיה

מקור המונח "טרפז" במונח היווני τραπέζιον, טרפזיון, שמשמעותו "שולחן קטן". זוהי צורת ההקטנה של τράπεζα, טרפזה, שמשמעותו "שולחן". גם המילה "טרפזה" מורכבת משתי מילים: τετράς, טטרס (ארבע) ו-πέζα, פזה (רגל), כלומר "טרפזה" משמעו "בעל ארבע רגליים".
תכונות של טרפז

מרובע הוא טרפז אם ורק אם יש לו שתי זוויות סמוכות שסכומן 180 מעלות.
סכום הזוויות הנמצאות על אותה שוק הוא 180 מעלות
היחס בין החלקים של האלכסונים שווה ליחס בין הבסיסים:  {\frac {Al}{Dl}}={\frac {Bl}{Cl}}={\frac {AB}{CD}}
קטע אמצעים בטרפז, הוא קטע אשר מחבר בין אמצעי שוקי הטרפז. קטע האמצעים בטרפז מקביל לבסיסי הטרפז ואורכו הוא ממוצע האורכים שלהם.
הזווית בין הצלע לאלכסון שווה לזווית שבין הצלע הנגדית לאותו אלכסון.
האלכסונים חותכים את המרובע לארבעה משולשים שמתוכם לזוג אחד מנוגד יש שטחים שווים.
מכפלת השטחים של שני המשולשים הנוצרים על ידי אלכסון אחד שווה למכפלת שטחי שני המשולשים הנוצרים על ידי האלכסון השני.
שטח

את שטח הטרפז ניתן לחשב כמכפלת המרחק בין שתי הצלעות המקבילות (זהו גובה הטרפז) והממוצע החשבוני של אורך הצלעות הללו. כך ניתן להגיע לנוסחה הידועה של שטח משולש, כאשר אנו מחשיבים את המשולש כטרפז בו אחת הצלעות המקבילות מכווצת לנקודה בודדת (כלומר בעלת אורך 0).
נוסחאות לחישוב שטח טרפז כלשהו (כאשר a,b מציינים בסיסים; ו-c,d מציינים צלעות):
כאשר a,b,c,d צלעות טרפז.
האלכסונים יוצרים ארבעה משולשים: מכפלת שטח שני המשולשים הנוצרים עם הבסיסים שווה למכפלת שטח שני המשולשים הנוצרים עם השוקיים.