stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקיליקס
הערות שוליים

↑  לעתים כתובת האתר משתנה עקב הסרתו או חסימתו, ועל כן ייתכן והכתובת לא תוביל לדף הבית של האתר, או שזה לא יהיה פעיל, באופן זמני או קבוע.
1 2 3  דף ה"אודות" של האתר כפי שהופיע בספטמבר 2007 ותועד בארכיון האינטרנט
↑  כתבה על האתר באתר Thaage.com
↑  [פייפל מונעת מויקיליקס להשתמש בשירותיה paypal-shuts-down-wikileaks-account]
↑  [wikileaks-website-cables-servers-amazon אמאזון מונעת מויקיליקס להשתמש בשירותיה]
↑  האקרים אמריקאים מפילים את ויקיליקס
↑  תיעוד: מעצרו של מייסד ויקיליקס בלונדון, ערוץ 7
↑  דף ה"אודות" של האתר ב-2010
↑  פיי-פאל סגרה את החשבון של ויקיליקס, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2010
↑  ynet, ויקיליקס חושף: ה-CIA מצותת לכם דרך הטלוויזיה, באתר ynet, 7 במרץ 2017
↑  Winners of Index on Censorship Freedom of Expression Awards announced
↑  Amnesty announces Media Awards 2009 winners
↑  נטשה מוזגוביה, מייסד אתר "ויקיליקס" ירד למחתרת לאחר שהוגדר "סכנה לביטחון הלאומי של ארצות הברית", באתר הארץ, 14 ביוני 2010
↑  סדרת כתבות אודות המסמכים שנחשפו בוויקיליקס, באתר ynet
↑  'רוסיה העבירה לישראל קודים של מערכת איראנית', באתר ynet, 29 בפברואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522627805171  PLWABN: 9810537590505606  GND: 7732453-5  LCCN: no2010121535  NKC: xx0147585  VIAF: 316750100   WorldCat (עם VIAF): 316750100
הרפתקאות המגיסטר

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  בוריס אקונין
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  АСТ
 תאריך הופעה ראשונה:  2000
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  2000
 מספר כרכים:  4
 סדרה
 מספר ספרים:  4
 
סדרת ספרי הרפתקאות המגיסטר היא סדרת ספרים בלשיים והיסטוריים מאת גריגורי צ'חרטישווילי, הכותב תחת שם העט בוריס אקונין.
סדרת המותחנים ההיסטוריים מגוללת את קורותיו של ניקולס (ניקולאי) אלכסנדרוביץ' פַנדורין (Николас (Николай) Александрович Фандорин), היסטוריון החוקר את אילן היוחסין של משפחתו. עלילת הספרים נעה במקביל בין השנים 1995–2005 לשנים 1670–1860. הסדרה כוללת ארבעה ספרים, כל ספר מגולל שתי נקודות זמן: באחד מהם ניקולס פנדורין חוקר סוד ובאחר מסופר נקודת זמן אחרת ובה הרפתקאות מישהו מאבות אבותיו.
הספרים > אלטין טולובאס

ניקולס פנדורין הוא נכדו של אראסט פנדורין. הוא נולד בשנת 1960. אביו אלכסנדר נולד בבריטניה כשאמו נמלטה ממלחמת האזרחים ברוסיה. לניקולס דוקטורט בהיסטוריה והוא מתמחה בהיסטוריה של המאה ה-19 ותולדות האימפריה הרוסית והוא מבקר לראשונה בארץ אבותיו בשנת 1995, כבר לאחר התפרקות ברית המועצות, בעודו תר אחר מייסד בית פנדורין, המוסקטר קורנליוס, ששירת בשירות הצאר בשנת 1675 ומת במוסקבה ב-1682.
הספרים > קריאה חוץ-כיתתית

עלילת הספר מתרחשת בשנת 2001, שש שנים לאחר אירועי הספר הקודם. ניקולס נשוי כעת ויש לו 2 ילדים. הוא ויתר על אזרחותו הבריטית לטובת זו הרוסית ובדומה לספר הקודם, גם הפעם יוצא לתור אחר אבות אבותיו ומתוודע לדניאל וונדורין, שחי בימים האחרונים לשלטונה של יקתרינה הגדולה. במקביל, ניקולס מעורב בסדרת פשעים שבהם ילדיו ובנו של אחד האוליגרכים מוצאים את עצמם מאוימים.
הספרים > פ.מ.

פנדורין יוצא לחפש אחר כתב יד אבוד של פ.מ., טיוטה ראשונית של החטא ועונשו. הספר מורכב משני כרכים ויצא לאור ב-2006.
הספרים > הבז והסנונית

רוסיה, 2009. בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ניקולס פנדורין יוצא לטייל באוקיינוס האטלנטי בספינת הפאר "הבז". בעוד "הסנונית" הוא שמה של פריגאטה ששטה באותו אוקיינוס בשנת 1702. פנדורין מקבל מדודתו הבריטית, סינתיה, מכתב שנכתב על ידי אפין, כינויו של לאיטיטיה פון דורן ואחיינו של קורנליוס פון דורן שהוביל מסע בעקבות אוצר אבוד.
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי ברוסית (ראו גם גרסת ארכיון)
| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- | --- | --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |  |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויטאלי קאלוייב

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1956 (בן 68) ולדיקווקז, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  North-Caucasian Mining and Metallurgical Institute 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של דרום אוסטיה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ויטאלי קונסטנטינוביץ' קאלוייב (ברוסית: Виталий Константинович Калоев; נולד ב-15 בינואר 1956) הוא רוצח מורשע, אדריכל לשעבר וסגן שר הבינוי של צפון אוסטיה-אלניה.
משפחתו נהרגה בהתנגשות טיסה 2937 בשקיריאן איירליינס, עם טיסת המטען 611 של DHL מעל איברלינגן, גרמניה, ב-1 ביולי 2002. קאלוייב ראה בפיטר נילסן, ששימש כבקר התנועה האווירית בליל ההתנגשות כאחראי העיקרי לאסון, ובשנת 2004 הוא נסע לעיר השווייצרית קלוטן ורצח את נילסן, לאחר שהאחרון פרש מעבודתו כבקר התנועה האווירית.
ב-2016, הוענק לו העיטור הגבוה ביותר שמוענק על ידי ממשלת אוסטיה, מדליית התהילה, שמוענקת על ההישגים הגבוהים ביותר, לשיפור תנאי החיים של תושבי האזור, חינוך הדור הצעיר ושמירה על החוק והסדר.
רקע

ויטאלי איבד את רעייתו סבטלנה קאלוייבה ושני ילדיו קונסטנטין בן ה-10 ודיאנה בת ה-4.
יורי קאלוייב, אחיו של ויטאלי, סיפר שאחיו סבל מהתמוטטות עצבים בעקבות אובדן משפחתו. ויטאלי השתתף בחיפוש הגופות ומצא שרשרת פנינים שבורה שהייתה שייכת לבתו, דיאנה. בהמשך גם מצא את גופתה אשר הייתה שלמה לאחר שהעצים בלמו את נפילתה לקרקע. גופתה של רעייתו סבטלנה נחתה בשדה תירס בעוד גופתו של קונסטנטין נפלה על האספלט מול תחנת אוטובוס באיברלינגן.
קאלוייב בילה את השנה הראשונה שלאחר התאונה בבנייה מתמשכת של קברי משפחתו ובניית פינת הנצחה עבורם בביתו. בטקס האזכרה במלאת שנה לטרגדיה, שאל קאלוייב את ראש חברת Skyguide בנוגע לאפשרות לפגוש את הבקר האחראי לאסון, אבל לא קיבל תשובה. קאלוייב החליט לאחר מכן לשכור במוסקבה את שירותיו של חוקר פרטי כדי למצוא את כתובת מגוריו של נילסן מחוץ ציריך, בטרם נסע לביתו של הפקח לשעבר בעיר בקלוטן.
רקע > רצח פיטר נילסן

בשעות אחר הצהריים של ה-24 בפברואר 2004,קאלוייב יצא לביתו של נילסן. אחד השכנים הבחין בקאלוייב ושאל מה רצונו. קאלוייב נופף בפיסת נייר עם שמו של נילסן עליה. השכן הצביע על הדלת הקדמית של נילסן, אבל במקום לדפוק, קאלוייב ישב והמתין בגינה. נילסן, שחי בשווייץ מאז 1995, זיהה את הפורץ, יצא החוצה ושאל אותו מה רצונו. ילדיו התלוו אליו לתוך הגינה גם כן, אך אשתו ניסתה לקרוא אליהם חזרה; היא הייתה עדיין בפנים כאשר היא שמעה "סוג של צעקה". נילסן נדקר 12 פעמים ומת מפצעיו כמה דקות לאחר מכן בנוכחות אשתו ושלושת ילדיו.
במענה לשאלות השופט, קאלוייב אמר שהתרסקות המטוס מעל אגם קונסטנץ סיימה את חייו. הוא אמר שילדיו היו הצעירים ביותר על טיסת 2937, לכן לא היה לו צורך לזהות את הגופות. הוא אמר שהוא היה הרוס מאובדן משפחתו: "אני חי בבית הקברות במשך כמעט שנתיים, יושב מאחורי קבריהם".
קאלוייב הציג מסמך שקיבל ממשרד עורכי דין בהמבורג מ-11 בנובמבר 2003 שהכיל הסכם שבו חברת Skyguide הציעה לו 60,000 פרנקים כפיצוי על מות אשתו ו-50,000 פרנקים על מות כל אחד משני ילדים. בתמורה, Skyguide ביקשה מקאלוייב למשוך את כל טענותיו כלפי החברה. המסמך הרתיח אותו; הוא החליט לפגוש את מנהל החברה אלן רוסייה (Russier) ואת נילסן באופן אישי.
"הוא כנראה לא ציפה לכך שיצטרך להגיב להשלכות מעשיו," אמר קאלוייב. "הוא מלמל לי משהו. אז הראיתי לו כמה תמונות של הילדים שלי ואמרתי: 'הם היו ילדיי. מה היית מרגיש אם היית רואה את הילדים שלך בתוך ארונות?' זעמתי על היוזמה של Skyguide להתמקח על ילדים מתים." קאלוייב רצה שנילסן יתנצל על מות בני משפחתו. "הוא הכה אותי על היד, כשהחזקתי את המעטפה עם התמונות של הילדים שלי. אני רק זוכר שהייתה לי תחושה מאוד מטרידה, כאילו גופות ילדיי התהפכו בקברם", הוא אמר.
רקע > המשפט

ב-26 באוקטובר 2005, קאלוייב הורשע ברצח ונידון לשמונה שנות מאסר בכלא. ב-2007 שוחרר על ידי בית המשפט, אך התביעה ערערה על ההחלטה.
ב-23 באוגוסט 2007, קיבל בית המשפט את הערעור וקאלוייב נשאר בכלא. ב-8 בנובמבר 2007, שוחרר מהכלא, בשל מצבו הנפשי.
רקע > חזרתו לרוסיה

בחזרתו הביתה לצפון אוסטיה ולעיר ולדיקווקז, הוא פגש בהמונים נלהבים שהריעו לו כגיבור. חברי תנועת הנוער נאשי עמדו לצדו ואמרו לו: "אתה גבר אמיתי." "קאלוייב הוא גיבור. אשמות כמו אלה בגרימת ההתנגשות האווירית לעיתים קרובות נותרים ללא עונש. עונש קיצוני כזה הוא הדרך היחידה לגרום להם לשאת באחריות על מעשיהם", אמר ויטאלי יוסקו, חבר רוסי בארגון המוקדש לעזור לקרובי משפחה של אסונות אוויר. רוסים רבים היו שותפים לרגש זה, האמינו שהוא ביצע "מעשה גבורה כשנקם את מות משפחתו." התגובה החיובית ברוסיה באה בניגוד לביקורת השלילית משווייץ.
הממשלה השווייצרית ביקשה מקאלוייב להחזיר את עלויות הכליאה בסך 157,000 דולרים. קאלוייב סירב לעשות זאת. כאשר הוא נסע לגרמניה כדי להשתתף ביום השנה העשירי לאסון, הוא נעצר על ידי השלטונות הגרמניים, בשל בקשת השלטונות השווייצרים. הקונסול הרוסי מחה על מעצרו בידי הרשויות והגרמנים שחררו אותו לאחר שדיפלומטים רוסים הסכימו להתלוות אליו.
בארצו, בצפון אוסטיה, קאלוייב מונה לסגן שר הבינוי של הרפובליקה. הוא החזיק בתפקיד עד 15 בינואר 2016, כאשר פרש לפנסיה ובאותה שנה, ביום הולדתו השישים, הוענק לו העיטור הגבוה ביותר מטעם הממשלה המקומית, מדליית "אודות תהילת אוסטיה", שמוענקת על ההישגים הגבוהים ביותר, לשיפור תנאי החיים של תושבי האזור, על חינוך הדור הצעיר ושמירה על החוק והסדר.
בשנת 2018 נישא שוב לאישה בשם אירינה. בדצמבר 2018 לשניים נולדו תאומים, בן ובת.
בתרבות הפופולרית > קולנוע

ב-2017 יצא בארצות הברית הסרט טיסה 112 המבוסס על האירועים עם ארנולד שוורצנגר המגלם את הדמות המבוססת במידה רבה על קאלוייב.
ברוסיה ייצא ב-2018 הסרט בלתי נסלח עם דמיטרי נאגייב בתפקיד קאלוייב
בתרבות הפופולרית > טלוויזיה

קאלוייב גולם על ידי השחקן קרשימיר בוסילייבאץ' בפרק "התנגשות קטלנית" בסדרה של ערוץ דיסקברי, תעופה בחקירה.
הערות שוליים

↑  https://www.stav.kp.ru/daily/26487/3357178 Vitaly Kaloyev awarded with the medal "To the Glory of Ossetia"
ALEXEY DROBOTOV
↑  "Nothing left to lose: grief-crazed murder suspect haunted by family's air deaths," The Guardian Retrieved 6 May 2008.
↑  "Father killed air traffic chief over fatal crash," Times Online Retrieved 6 May 2008.
↑  "The Internet Movie Database: Mayday (Season 4: Deadly Crossroads)". The Internet Movie Database.
↑  "Peter Nielsen stabbed to death", The Age 29.02.2004
↑  "Kommersant". Vitaliy Kaloev told, why he killed Skyguide's air traffic controller. 26 באוקטובר 2005. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Father jailed for air traffic murder". The Scotsman.
↑  "Kaloyev to be released".
↑  "Швейцарский суд отменил досрочное освобождение Виталия Калоева". Lenta.ru.
↑  "Der Russe Kalojew kommt frei (German)". NZZ.
↑  "Man who murdered Swiss flight control officer returns to Russia as national hero," Pravda.ru 14.11.2007.
↑  Kramer, Andrew E."Plane Crash Remembered; One Mourner Not Welcome." The New York Times. 30.06.2012
↑  https://www.stav.kp.ru/daily/26487/3357178 Vitaly Kaloyev awarded with the medal "To the Glory of Ossetia" ALEXEY DROBOTOV
↑  Da Costa, Diego (24 ביוני 2015). "Arnold Schwarzenegger se convertirá en un padre vengativo en el drama '478'" [Arnold Schwarzenegger will become a vengeful father in the drama '478']. ecartelera.com. נבדק ב-23 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  IMDb Movie Page for "Aftermath 2017" Film
↑  IMDb Movie Page for "Unforgiven 2018" Film
↑  "The Internet Movie Database: Mayday (Season 4: Deadly Crossroads)". The Internet Movie Database.
אבן הזיכרון לתאונה ולרצח של פיטר נילסן שבנתה חברת Skyguide.
וילהלם, נסיך הסן-קאסל

וילהלם, נסיך הסן-קאסל (בגרמנית: Wilhelm von Hessen-Kassel; 24 בדצמבר 1787 – 5 בספטמבר 1867), היה אביה של לואיזה, מלכת דנמרק.
ביוגרפיה

וילהלם נולד בביבריך ב-24 בדצמבר 1787, לפרידריך, נסיך הסן-קאסל ולקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן, בתו של קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן. וילהלם היה נינו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, שהיה אבי סבתו מרי, נסיכת בריטניה.
ב-10 בנובמבר 1810 התחתן וילהלם עם לואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, נכדתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק, ממנה נולדו לו 6 ילדים.
בשנת 1837 מת אביו פרידריך, נסיך הסן-קאסל, ווילהלם ירש את נחלותיו ואת אחוזתו - טירת רומפנהיים. לאחר שדודנו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן התחתן בנישואים מורגנטיים, הפך וילהלם לנסיך הכתר של הסן-קאסל.
בשנת 1863 הוכתר חתנו ככריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וב-5 בספטמבר 1867 מת וילהלם בקופנהגן.
משפחתו

ב-10 בנובמבר 1810 התחתן וילהלם עם לואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק וסופיה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
קרולינה, נסיכת הסן-קאסל (1811–1829)
מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל (1814–1895), התחתנה עם פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו
לואיזה, נסיכת הסן-קאסל (1817–1898), התחתנה עם כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל (1820–1884), התחתן עם אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ולאחריה התחתן עם אנה, נסיכת פרוסיה
אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל (1823–1899), התחתנה עם הברון קרל פרידריך פון בליקסן-פינקה, אדון נסביהולם.
סופיה, נסיכת הסן-קאסל (1827)
וילהלם, נסיך ויד

וילהלם עם משפחתו
וילהלם, נסיך ויד ( בגרמנית: Wilhelm Fürst zu Wied;‏ 22 באוגוסט 1845 - 22 באוקטובר 1907), היה אביו של וילהלם, נסיך אלבניה ואחיה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-22 באוגוסט 1845 בנויוויד, בדוכסות נסאו, להרמן, נסיך ויד ולמריה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה לחם וילהלם כגנרל לוטננט בצבא הפרוסי תחת הארמייה השנייה, ושוב הוא לחם בשנת 1870 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1893 הוא מונה נציב הקיסרי ולמפקד על יחידת האחיות המתנדבות בצבא, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1897.
וילהלם תמך במדיניות הקולוניאלית, ובין השנים 1891–1892 הוא היה יושב-ראש הוועדות הגרמניות נגד העבדות. וילהלם היה בעד במימון כולל למשלחות לחקור אזורים באפריקה שעדיין לא נחקרו, ומאז 1897 הוא היה חבר במועצה הקולוניאלית. כמו כן, ויליאם היה מייסד הליגה של הצי ומ-1898 עד 1901 אף כיהן כנשיאה.
בין השנים 1875–1886 הוא היה חבר הפרלמנט של מחוז הריין, ובין השנים 1888–1894 ו-1899–1901 אף כיהן כיו"ר הפרלמנט של מחוז הריין. מאז 1878 הוא היה חבר בבית הלורדים הפרוסי, ואף כיהן כנשיאו בין השנים 1897–1904.
ב-22 באוקטובר 1907 מת וילהלם בנויוויד, ובנו וילהלם פרידריך, נסיך ויד ירש את תאריו.
משפחתו

ב-18 ביולי 1871 התחתן וילהלם עם מריה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
וילהלם פרידריך, נסיך ויד (1872–1945), התחתן עם פאולינה, נסיכת וירטמברג
אלכסנדר, נסיך ויד (1874–1877)
וילהלם, נסיך אלבניה (1876–1945), התחתן עם סופיה, נסיכת שנבורג-ואלדנבורג
ויקטור, נסיך ויד (1877–1946), התחתן עם גיזלה, רוזנת זולמס-וילדנפלס
לואיזה, נסיכת ויד (1880–1965)
אליזבת, נסיכת ויד (1883–1938)
וילהלם, נסיך פרוסיה (1783–1851)

וילהלם, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Prinz Wilhelm von Preußen; 3 ביולי 1783 ברלין – 28 בספטמבר 1851 ברלין) היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-3 ביולי 1783 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1799 הצטרף וילהלם לצבא הפרוסי, ושירת ברגימנט המשמר, ובשנת 1806 פיקד על חטיבת פרשים בקרב ינה-אאורשטדט. בדצמבר 1807 נסע וילהלם לפריז, כדי לנסות לקבל תנאים נוחים יותר לפרוסיה מנפוליאון, אך הצליח להשיג רק הפחתה צנועה. בשנת 1808 ייצג וילהלם את פרוסיה בקונגרס ארפורט, ובסוף 1808 ליווה את אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לסנט פטרסבורג. בהמשך נטל וילהלם חלק מרכזי ביישום הרפורמות בפרוסיה ובצבא הפרוסי.
במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בשנת 1813, הוצב וילהלם במטה של גבהרד לברכט פון בליכר. בקרב ליצן פיקד על עתודת הפרשים באגף השמאלי של הצבא, ובמהלך קרב לייפציג היה חלק מצבא הצפון של בליכר. בהמשך פיקד וילהלם על חטיבה 8 בקורפוס של לודוויג יורק פון וארטנבורג על הריין, ולחם עימה בהצטיינות בקרבות סביב פריז.
לאחר הסכם פריז הראשון, ליווה וילהלם את אחיו המלך ללונדון, ולאחר מכן השתתף עמו במשא ומתן בקונגרס וינה. במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על עתודת הפרשים של הקורפוס ה-4 בפיקודו של פרידריך וילהלם פון בילוב. לאחר הסכם פריז השני, חי וילהלם בעיקר בפריז, ולפעמים גם בטירת פישבך שהייתה בבעלותו.
בין השנים 1824–1829 היה וילהלם מושל המבצר הפדרלי מיינץ, ובין השנים 1830–1831 היה המושל הכללי של פרובינציית הריין ופרובינציית וסטפאליה. במסגרת תפקידו, חנך ב-20 בספטמבר 1831 את קו הרכבת הראשון על אדמת גרמניה. בשנת 1834 מונה וילהלם שוב למושל המבצר הפדרלי מיינץ.
לאחר מות אשתו בשנת 1846 פרש וילהלם מתפקידיו הציבוריים, וב-28 בספטמבר 1851 מת בביתו שבברלין.
משפחתו

בשנת 1804 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אמליה פרדריקה לואיזה קרולינה (1805)
אירנה (1806)
בן (1809)
פרידריך טסילו וילהלם (1811–1813)
היינריך וילהלם אדלברט (1811 – 1873)
פרידריך וילהלם טסילו (1813–1814)
מריה אליזבת קרולינה ויקטוריה (1815 – 1885), התחתנה עם קרל, נסיך הסן
פרידריך וילהלם ולדמר (1815–1849)
מריה פרדריקה פרנציסקה הדוויג (1836 – 1918), התחתנה עם מקסימיליאן השני, מלך בוואריה
ז'ול גרווי

ז'ול גרווי (בצרפתית: Jules Grévy;‏ 15 באוגוסט 1807 – 9 בספטמבר 1891) היה פוליטיקאי צרפתי שכיהן כנשיא צרפת בשנים 1879–1887 מטעם מפלגת הרפובליקניים השמאליים.
ביוגרפיה

גרווי נולד ב-15 באוגוסט 1807 בפראנש-קונטה. בצעירותו אימץ עמדות רפובליקניות. כיהן כנשיא האספה הלאומית בשנים 1871–1873. בינואר 1879 נבחר לנשיאות צרפת. בדצמבר 1885 נבחר לכהונה שנייה. מדיניות החוץ שלו הייתה שקולה במיוחד שכן הוא התנגד לדרישות הלאומיות לנקום בגרמניה בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה ההרסנית (1870–1871) והתנגד להתפשטות קולוניאלית, שהייתה אז סוגיה פוליטית מרכזית. כהונתו השנייה של גרווי התאפיינה בשערוריות שחיתות שהובילו להתפטרותו בשנת 1877. שירתו תחתיו ראשי הממשלה ויליאם הנרי ודינגטון, ז'ול פרי ולאון גמבטה. הוא נפטר כארבע שנים לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Jules Grévy, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| נשיאי צרפת |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הצרפתית השנייה | ז'אק-שארל דופונט דה ל'אור • לואי נפוליאון בונפרטה | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית השלישית | אדולף טייר • פטריס דה מק-מהון • ז'יל גרווי • מארי פרנסואה סדי קארנו • ז'אן קזימיר-פרייה • פליקס פור • אמיל לובה • ארמאן פלייר • רמון פואנקרה • פול דשאנל • אלכסנדר מילראן • גסטון דומרג • פול דומר • אלבר לברן | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | ונסן אוריו • רנה קוטי | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • ז'ורז' פומפידו • ואלרי ז'יסקר ד'אסטן • פרנסואה מיטראן • ז'אק שיראק • ניקולא סרקוזי • פרנסואה הולנד • עמנואל מקרון | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456344205171  PLWABN: 9810600280505606  BnF: cb122141216 (data)  GND: 119064693  ISNI: 0000 0001 2138 7652  LCCN: n81022649  Léonore: 171590  NKC: jo20181005056  SUDOC: 03079871X  VIAF: 71440161   WorldCat (עם VIAF): 71440161 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העתק (הכפלה)

העתק הוא יצירה שאינה מקורית, אך משקפת בנאמנות ניכרת את היצירה המקורית. מכונת צילום היא מכשיר נפוץ ליצירת העתק של מסמך נייר.
העתקים של מסמכי נייר

ליצירת העתק של מסמך נייר משמשות טכניקות אחדות:
ליצירה סימולטנית של מקור והעתק של מסמך הנכתב בכתב יד או במכונת כתיבה משמש נייר פחם. את נייר הפחם שמים בין הדף עליו נכתב המקור ובין הדף המשמש להעתק. לחץ הכתיבה בדף המקור מביא להעתק הנכתב, באמצעות נייר הפחם, אל ההעתק. עם המעבר מכתיבה במכונת כתיבה לכתיבה במעבד תמלילים בוטל הצורך בטכניקה זו, אך היא עדיין משמשת, למשל בפנקס קבלות, שבו מקבל התשלום כותב קבלה למשלם, והעותק נשמר אצלו לשם ניהול חשבונותיו.
מכונת צילום מאפשרת יצירה מהירה של העתק (או העתקים רבים) של דף נייר. מכונות הצילום הנפוצות יוצרות העתק בשחור-לבן, תוך נאמנות גבוהה למקור כאשר המקור אף הוא שחור-לבן, אך כאשר המקור צבעוני, מוחלפים הצבעים בגוני אפור. מכונת צילום צבעונית יוצרת העתק נאמן למקור גם למקור צבעוני. בעת יצירת ההעתק מאפשרת המכונה להגדילו או להקטינו, ולשנות מעט את גווניו.
מכשיר פקס מאפשר משלוח אלקטרוני של העתק של מסמך נייר למקבל מרוחק.
סורק ומדפסת מאפשרים אף הם יצירה נוחה של העתקים של דף נייר. הסורק יוצר ממסמך המקור קובץ תמונה, שאותו ניתן להדפיס במדפסת לשם יצירת העתק שלו. טכניקה זו מאפשרת גם משלוח של קובץ התמונה בדואר אלקטרוני, לשם יצירת העתק אצל מקבל מרוחק.
עד להמצאת הדפוס הדרך המקובלת ליצירת עותקים נוספים של יצירה כתובה לשם הפצתה הייתה העתקתה בכתב יד. בטכניקה זו ההעתק לא היה בהכרח זהה למקור, אם משום שהמעתיק שינה בכוונה תחילה את ההעתק שיצר, ואם מחמת טעות בהעתקה. העתקה בכתב יד מקובלת גם בימינו, בעבודתו של סופר סת"ם.
גם בטכניקות ההעתקה המודרניות שהוצגו לעיל, ההעתק אינו זהה לחלוטין למקור, כשגודל ההבדל בין ההעתק למקור תלוי באיכותו של ציוד ההעתקה. בהעתקה של קובץ דיגיטלי, ההעתק זהה לחלוטין למקור.
העתקים של יצירות אמנות

ציורים מפורסמים זוכים ליצירת העתקים שלהם. יצירת ההעתק משמשת תלמידי אמנות כתרגול בטכניקת הציור, והיא מאפשרת הצגת ההעתק במקומות נוספים, למען אלה המתקשים להטריח עצמם למוזיאון שבו מוצג הציור המקורי. לעיתים ההעתק הוא זיוף, כלומר הוא מוצג כאילו הוא התמונה המקורית.
גם לפסלים מפורסמים נוצרו העתקים. דוגמה בולטת לכך היא ההעתקים של פסל החירות.
העתק של אובייקט תלת-ממדי

יצירת העתק של אובייקט תלת-ממדי אינה פשוטה כיצירת העתק של מסמך נייר. מכונה נפוצה ליצירת העתק של אובייקט תלת-ממדי היא מכונה לשכפול מפתחות, היוצרת תוך דקות מעטות העתק של מפתח הניתן לה.
לעיתים רחוקות נוצר מבנה שהוא העתק של מבנה נודע. דוגמה לכך הוא בניין 770 שבכפר חב"ד, שהוא העתק של מרכז חב"ד העולמי - 770 שבברוקלין.
העתק של אובייקט במחשב

בתוכנות רבות קיימת פונקציה של "העתק והדבק", המאפשרת למשתמש להעתיק אובייקט (טקסט, קובץ, תמונה וכדומה) מהמקום שבו הוא נמצא במחשב למקום אחר, וכך ליצור עותק נוסף שלו.
שיתוף קבצים הוא טכניקה המאפשרת העתקה של קבצים בין מחשבים המחוברים באמצעות רשת מחשבים (ובפרט האינטרנט).
קבילותו של העתק כראיה

פעמים רבות נדרש אדם להציג מסמך, כגון תעודת לידה, בפני גורמים שונים. כאשר מסירת המסמך המקורי אינה אפשרית, משום שבעל המסמך יידרש להציגו גם בפני גורמים נוספים, נהוגות שתי דרכים ליצירת העתק שניתן לסמוך עליו:
התייצבות של בעל המסמך המקורי בפני פקיד של הגורם הדורש את המסמך, כך שהפקיד יוצר לצרכיו העתק של המסמך המקורי המוצג בפניו, ומאשר שהעתק זה נאמן למקור.
התייצבות של בעל המסמך המקורי בפני נוטריון, היוצר העתק של המסמך ומאשר בחתימתו שהעתק זה נאמן למקור.
בדיני הראיות נקבעו תנאים לקבילותו של העתק כראיה.
זכויות יוצרים

דיני זכויות יוצרים מעניקים ליוצרה של יצירה מקורית גם את הזכות הבלעדית להעתקתה. בהתאם לכך, כל זמן שיצירה מוגנת, אין ליצור העתק ממנה אלא ברשותו של בעל זכויות היוצרים, למעט חריגים המנויים בחוק, ובהם:
שימוש הוגן: יצירת העתק לשם לימוד עצמי, מחקר, ביקורת או הוראה ובחינה על ידי מוסד חינוך.
יצירת העתק של קלטת לשם שימוש פרטי וביתי שלא למטרות מסחריות (סעיף 3ג לפקודת זכויות יוצרים).
העתקה של תוכנת מחשב לצורכי גיבוי או תחזוקה של עותק מורשה (סעיף 24 לחוק זכויות יוצרים).
העתקה כעבירת משמעת

בבתי ספר תלמידים נדרשים להכנה עצמאית של שיעורי בית, ונאסרת העתקה שלהם. במבחן, שנערך בבית ספר או במסגרת אחרת, העתקה היא עברת משמעת חמורה, שעלולה להביא לפסילת המבחן ואף להעמדה לדין משמעתי. למניעת העתקה במבחן ננקטים אמצעים שונים, כגון שמירת מרחק בין נבחנים והשגחה קפדנית. בעבודה המוגשת כמסמך של מעבד תמלילים ניתן להיעזר בתוכנה לאיתור עותק דומה בקרב עבודות של תלמידים אחרים או באינטרנט.
הערות שוליים

↑   תקנות העדות (העתקים צילומיים), תש״ל–1969, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
גד אופנהיימר, ארכיב של מסמכים סרוקים, באתר של גד אופנהיימר, עו"ד ונוטריון
↑  סיון טולדו, העתקות וטיפול בהן, בלוג "החיים באקדמיה", 11 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562747705171  LCCN: sh85032437 
העתקים של ציורים נודעים, ב"מוזיאון לתולדות האמנות", תרומת סמואל פלאטו-שרון, בית החולים בילינסון
העתק של פעמון הדרור שבפילדלפיה, בגן פעמון הדרור בירושלים
ז'ול דאסן

| --- | --- |
ז'ול דאסן, אשתו, ביאטריס לאונר, ובנו, הזמר ג'ו דאסן (1970)
ז'ול דאסן, אשתו, ביאטריס לאונר, ובנו, הזמר ג'ו דאסן (1970)
 לידה:  18 בדצמבר 1911 מידלטון, קונטיקט, ארצות הברית
 פטירה:  31 במרץ 2008 (בגיל 96) אתונה, יוון
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשון של אתונה 
 שם לידה:  Julius Dassin 
 סוגה מועדפת:  פילם נואר 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת, יוון 
 תקופת הפעילות:  1941–1980 (כ־39 שנים)
 עיסוק:  במאי
 מקום לימודים:  Morris High School  Camp Kinderland 
 בן או בת זוג:  מלינה מרקורי (18 במאי 1966–6 במרץ 1994)  ביאטריס לאונר (1933–1962) 
 צאצאים:  ז'ו דסאן, ז'ולי דאסן, רישל דאסן 
 פרסים והוקרה:  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1955) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ול דאסן (באנגלית: Julius "Jules" Dassin‏; 18 בדצמבר 1911 – 31 במרץ 2008) היה שחקן, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי. החל את עבודתו בהוליווד, ולאחר שנכנס לרשימה השחורה של הוליווד עבר לאירופה.
קורות חיים

נולד במידלטון שבקונטיקט, אחד משמונת ילדיהם של ברתה פוגל ושמואל דאסין, יהודים ממוצא אוקראיני ופולני. ב-1930 הצטרף למפלגה הקומוניסטית האמריקאית, וממנה פרש ב-1939 עם כריתת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. הוא שיחק בתחילה בתיאטרון יהודי ביידיש במחזות של שלום עליכם.
ב-1944 ביים את הרוח מטירת קאנטרוויל בו כיכב צ'ארלס לוטון.
דאסן החל לביים סרטי פשע אפלים בהוליווד והתפרסם בתקופה לאחר מלחמת העולם השנייה, אולם בגלל עברו הקומוניסטי הוא הוכנס לרשימה השחורה ונאלץ להפסיק לביים. סרטו האחרון בתקופה זו היה "לילה והעיר" (1950). לאחר שהיה מספר שנים ללא עבודה עבר לצרפת.
סרטו הראשון בצרפת היה "ריפיפי" (1955) כבמאי, שחקן ותסריטאי. עבור הבימוי בסרט זה זכה בפרס בפסטיבל קאן.
ב-1960 ביים ושיחק בסרט "רק בימי חול" (Never on Sunday) עם מלינה מרקורי. הסרט הצליח מאוד ובעקבותיו נישאו שניהם. היא שיחקה בעוד סרטים שלו שהמוצלח מהם היה "טופקאפי" (1964).
ב-1968 ביים את הסרט "המלחמה על השלום".
ב-1970 מרקורי שיחקה בסרט שלו "הבטחה עם שחר" ביחד עם אסי דיין.
דאסן התאהב ביוון ובתרבותה ופעל להחזרת ממצאים ארכאולוגיים כמו שיש אלגין מבריטניה ליוון.