stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל בנבנישתי

| --- | --- |
 לידה:  1618 ה'שע"ח קושטא 
 פטירה:  1688 (בגיל 70 בערך) ה'תמ"ח 
 תקופת הפעילות:  ?–1688 
 רבותיו:  הרב יהושע בנבנישתי
 חיבוריו:  בית ישראל - דרשות לפי נושאים
 שם השושלת:  בנבנישתי
 אב:  ר' אלעזר בנבנישתי
 צאצאים:  אלעזר
 
שער ספר בית ישראל לרבי ישראל בנבנישתי
הרב ישראל בנבנישתי (השלישי) היה רב, דיין ודרשן טורקי במאה ה-17.
נולד לרבי אליעזר ואשתו בשנת שע"ח בקושטא. אביו היה אחיהם הגדול של הרב חיים בנבנישתי והרב יהושע רפאל בנבנישתי.
הרב ישראל היה מחכמי ודייני קושטא, ותלמידו המובהק של דודו, הרב יהושע בנבנישתי בעל ספר שדה יהושע, ואף הוציא לאור את ספר הדרושים שלו, אוזני יהושע. דודו החבי"ב משבח אותו: "אור ישראל וקדושו, פאר הדור והדרו, אביר הרועים החכם השלם הדיין המצוין נשא ורם כמוהר"ר ישראל בנבנשת נר"ו"
נפטר בשנת ה'תמ"ח (1688).
חיבורו

בית ישראל, באתר היברובוקס - נדפס לראשונה בשנת התל"ח, ובו 52 דרשות על תורה, תשובה, צדקה, הספדים והספדי נשים. דפוס חדש, בשני חלקים, יצא בשנת ה'תשע"ד. דרשותיו מאופיינות במקוריות ושפע הרעיונות שבהם.
לקריאה נוספת

חכם ישראל בנבנישתי, באתר החכם היומי
ישראל בנבנישתי השלישי, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, ירושלים תשס"ו
שם הגדולים, מערכת ספרים, אות ב [סג], בית ישראל
הערות שוליים

↑  הראשון - אביו של הרב חיים בנבנישתי (מחבר ספר כנסת הגדולה), השני - בנו של מחבר כנסת הגדולה.
↑  ככל הנראה. עיין בהקדמת המו"ל לספר בית ישראל הוצאת שנת תשע"ד שהאריך בזה.
↑  הקדמת דודו לספר בית ישראל.
↑  חלק א' (דרשות) - https://beta.hebrewbooks.org/55866

חלק ב' (הספדים) - https://beta.hebrewbooks.org/55867
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418249905171  VIAF: 15157222649284970386   WorldCat (עם VIAF): 15157222649284970386
יחסי הממלכה המאוחדת – טוגו

| יחסי הממלכה המאוחדת – טוגו |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: טוגו


הממלכה המאוחדת: טוגו
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 56,785
אוכלוסייה
69,242,094: 9,566,836
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 9,171
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 959
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי הממלכה המאוחדת–טוגו הם היחסים בין הממלכה המאוחדת לבין טוגו.
היסטוריה

ב-1914, כחלק מן המערכה במערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, כבשו את טוגולנד כוחות צרפת ובריטניה, אשר חילקו את המדינה ביניהן לאחר המלחמה לטוגולנד הבריטית (ממזרח) וטוגולנד הצרפתית (ממערב), שהפכה לטוגו. בשנת 1960 כוננה בריטניה יחסים דיפלומטיים עם טוגו, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מצרפת.
נציגויות דיפלומטיות

בריטניה מיוצגת בטוגו באמצעות שגרירותה באקרה, גאנה.
טוגו מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון.
יחסי הממלכה המאוחדת – טובאלו

| יחסי הממלכה המאוחדת – טובאלו |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: טובאלו


הממלכה המאוחדת: טובאלו
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 26
אוכלוסייה
69,242,094: 9,607
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 62.3
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 6,483
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי הממלכה המאוחדת–טובאלו הם היחסים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין טובאלו.
סקירה כללית

בשנת 1892 הפכו האיים לאיי חסות של בריטניה בשם איי גילברט ואיי אליס, כאשר "איי אליס" מתייחס לטובאלו, ובשנת 1915 הפכה החסות לקולוניה.
חילוקי דעות אתניים בקולוניה גרמו בשנת 1974 לפולינזים של איי אליס להצביע להפרדה ממיקרונזיה של איי גילברט (בשלב מאוחר יותר קיריבטי). בשנים הבאות הפכו איי אליס למושבה בריטית נפרדת בשם טובאלו. טובאלו קיבלה את עצמאותה בשנת 1978, ויום העצמאות שלה נחגג ב־1 באוקטובר.
טובאלו היא מונרכיה חוקתית בחבר העמים הבריטי, כאשר מלכת בריטניה היא ראש המדינה. המלכה מיוצגת במדינה על ידי המושל הכללי אשר ממונה על פי עצתו של ראש ממשלה. כתוצאה מהצעה בפרלמנט, נערך משאל עם כדי לקבוע אם טובאלו צריכה להפוך לרפובליקה או להישאר מונרכיה. משאל העם החוקתי של טובאלו בשנת 2008 החליט להשאיר את המלכה אליזבת השנייה כראש המדינה.
בריטניה מראה עניין מתמשך ברווחתה של טובאלו והייתה (יחד עם ניו זילנד ואוסטרליה) אחת משלוש המדינות המייסדות התורמות לקרן הנאמנות של טובאלו.
נציגויות דיפלומטיות

בריטניה מיוצגת בטובאלו באמצעות הנציבות העליונה בסובה, פיג'י.
טובאלו מחזיקה בבריטניה קונסוליית כבוד בלונדון.
יחסי גרמניה–לוב

| יחסי גרמניה–לוב |
| --- | --- |
גרמניה: לוב


גרמניה: לוב
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 1,759,540
אוכלוסייה
84,431,715: 7,400,489
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 50,492
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 6,823
משטר
רפובליקה פדרלית: ממשלת מעבר

יחסי גרמניה–לוב הם היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה ולוב. גרמניה מיוצגת בלוב עם שגרירות טריפולי (כרגע סגורה) ומשלחת מדינית בבנגאזי, בעוד לוב מחזיקה שגרירות בברלין (כרגע סגורה). היחסים בין מדינות אלה היו מתוחים בסוף שנות ה-80, בעקבות תקרית הפיצוץ, אבל השתפרו מאז עם יותר ויותר שיתוף פעולה הדוק במיוחד בעניינים כלכליים. עם זאת, במהלך מלחמת האזרחים בלוב (2011), גרמניה תמכה מבחינה פוליטית במועצת המעבר הלאומית, אשר הוכרה כממשלה הלגיטימית של לוב לאחר ניתוק הקשר עם משטרו של מועמר קדאפי.
היסטוריה

המעורבות הגרמנית בלוב שתחילתה לפחות בעת המערכה במדבר המערבי, כאשר לוב הייתה מושבה של ממלכת איטליה.
משטרו של מועמר קדאפי היה מעורב בפיגוע במועדון לה בל בברלין בשנת 1986. לאחר הפיגוע שלח המשטר הודעות טלקס מלוב לשגרירות לוב בברלין המזרחית לברך אותם על העבודה הטובה. הודעות אלו יורטו על ידי האמריקאים. קדאפי התוודה בפני עוזרו של קאנצר גרמניה על חלקה של לוב בפיגוע וכן בפיצוץ טיסה 103 של פאן אמריקן. לוב הסכימה לשלם 24 מיליון אירו לקורבנות הלא אמרקאיים בפיגוע בדיסקוטק, צעד שהביא לנרמול היחסים בין המדינות.
ב-1997, גרמניה הייתה שותפת הסחר השנייה בחשיבותה של לוב כמו דייוויד א. לונג וברנרד רייך כותבים, "יחסי לוב עם מערב אירופה, במיוחד אלה עם גרמניה, שמקיימת עסקים נרחבים עם לוב, לא היו טובים יותר מאשר קשריה עם ארצות הברית... לוב גם ייצאה נפט גולמי למערב אירופה, בעיקר לגרמניה..."
בשנת 2004, משלחת בראשות סגן שר החוץ גרמני ביקרה בלוב. במהלך הביקור הם נפגשו עם נשיא לוב לדון בקשרים דו-צדדיים ובשיתוף פעולה הדדי. נושא נוסף שנדון היה מוקשים שנטמנו על ידי הצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. שינחואה דיווחה כי הפגישה הזאת גם הביאה ל"הסכמים על עסקאות גדולות בתחום האנרגיה, סדרנות בתוך מערכת היחסים החדשה בין לוב וגרמניה."
יחסי פינלנד–צ'ילה

| יחסי פינלנד–צ'ילה |
| --- | --- |
פינלנד: צ'ילה


פינלנד: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
338,145: 756,102
אוכלוסייה
5,618,827: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
300,187: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
53,425: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי פינלנד–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה לפינלנד. צ'ילה הכירה בעצמאות פינלנד ב-17 ביוני 1919. היחסים הדיפלומטיים ביניהם כוננו בשנת 1931 ונשמרו ללא הרף, למרות לחצים לעיתים להפסיקם.
היסטוריה

השגריר הראשון של פינלנד שאינו תושב בצ'ילה היה ג.א. גריפנברג, תושב בואנוס איירס, ארגנטינה, שמונה לשגריר לאחר כינון הקשרים הדיפלומטיים ב-20 בפברואר 1931. עד שנת 1991 פינלנד הייתה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה. ייצוג קבוע ברמה תת-שגרירית הוקם לראשונה בראשית שנות ה-70.
בתחילה יוצגה צ'ילה בפינלנד באמצעות שגרירויותיה בסטוקהולם, שוודיה ואוסלו, נורווגיה. לוסיו פאראדה דגנינו מונה לשגריר תושב בשנת 1991 וצ'ילה פתחה שגרירות בהלסינקי בשנת 1991.
היחסים הדיפלומטיים נשמרו לאורך כל מלחמת העולם השנייה אף על פי שפינלנד הייתה קשורה למדינות הציר. ההפיכה הצ'יליאנית ב-1973 והדיקטטורה של פינושה הביאו לחצים בשתי המדינות לנתק את הקשרים הדיפלומטיים. היחסים השתפרו בעקבות המעבר הצ'יליאני לדמוקרטיה.
תחת סלבדור איינדה קיימה צ'ילה יחסים דיפלומטיים עם המדינות הסוציאליסטיות במזרח אירופה, כולל הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. לאחר ההפיכה הצ'יליאנית ב-1973 נותקו היחסים הללו. על פינלנד הופקדה האחריות לייצג את האינטרסים של גרמניה המזרחית בצ'ילה.
ביקורים רשמיים

שלושה מתוך ארבעת הנשיאים הצ'יליאנים שלאחר פינושה ערכו ביקורים ממלכתיים בפינלנד, פטריסיו איילווין ביקר בפינלנד ב-1993, ריקארדו לאגוס בשנת 2002 ומישל בצ'לט ב-2007. נשיאי פינלנד ערכו שני ביקורים ממלכתיים בצ'ילה, מרטי אהטיסארי ביקר בצ'ילה בשנת 1997 וטריה הלונן בשנת 2003, בנוסף הוא גם בהשבעה של הנשיא ריקארדו לאגוס במרץ 2000.
קשרים תרבותיים

ממשלת איינדה הסוציאליסטית היוותה השראה לקבוצות שמאל בפינלנד, כולל הטאיסטיסטים. ההפיכה ב-1973 הביאה לפינלנד את גל הפליטים הראשון מחוץ לאירופה ויצרה תנועת סולידריות. חברת ידידות פינית–צ'יליאנית הוקמה בשנת 1973 כדי לתמוך בפליטים. הנשיאה העתידית טריה הלונן כיהנה כיו"ר החברה בשנות ה-80 והיא יו"ר הכבוד שלה.
ועדת החקירה הבינלאומית על פשעי החונטה הצבאית בצ'ילה קיימה מושבים מרובים בפינלנד, כולל מושבה הראשון בשנת 1974 בדיפולי, אספו והמושב הרביעי שלה בשנת 1976 בהיכל פינלניה בהלסינקי.
יחסים כלכליים

קישורי תקשורת ישירים בין פינלנד לצ'ילה הוקמו לראשונה בסביבות 1850, כאשר "Sitka clippers" הפינית החלה לשרת את אמריקה הרוסית וקמצ'טקה, עם עצירות קבועות בוולפראיסו.
הקשרים הכלכליים בין צ'ילה לפינלנד מתמקדים סביב נחושת וייעור. צ'ילה היא המובילה העולמית בייצור נחושת ואילו פינלנד הייתה המובילה העולמית בתחום התכת נחושת והפקת טכנולוגיה. התכת פלאש פותחה בפינלנד על ידי אאוטוקומפו בסוף שנות ה-40 וכעת היא התהליך הסטנדרטי לזיקוק עפרות המכילות גופרית. אאוטוקומפו סיפקה טכנולוגיה לתעשיית הנחושת הצ'יליאנית משנות השישים והייתה בבעלות על 50% ממכרה נחושת בזדיבר. חברות אחרות המשרתות את תעשיית הכרייה הצ'יליאנית כוללות Metso, Tamrock ו-Larox ו-Outotec, לשעבר חטיבת הטכנולוגיה של Outokumpu.
בתחילת שנות האלפיים, אאוטוקומפו הייתה שותפה פוטנציאלית לתאגיד הנחושת הלאומי, קודלקו, במיזם המיליארד דולר שלה להקמת מתכת נחושת ובית זיקוק בעיר הנמל Mejillones כדי לטפל בעפרות ממכרה Chuquicamata. המיזם קידם בביקורו הממלכתי של הנשיאה הלונן בשנת 2003.
במאי 2009 הודיעו סטורה אנסו הפינית וסלולוזה אראוקו אי קונסטיטוציון הצ'יליאנית על עסקה בסך 253 מיליון אירו שהופכת את המיזם המשותף שלהם לבעל הקרקע הגדול ביותר באורוגוואי.
בשנת 1993 נשלחו חוקרים פינים לצ'ילה כדי לאסוף נתונים על פעולות כריתת עצים, שהחלו בהמשך הקשר של שיתוף פעולה פיני-צ'יליאני בנושא ייעור.
בשנת 2003 שתי המדינות נפגשו מספר פעמים כדי לדון בהזדמנויות עסקיות ו"כלכלת צ'ילה וסיכויי ההשקעה בפני חברות פיניות גדולות".
יחסים כלכליים > יחסי סחר

צ'ילה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של פינלנד באמריקה הלטינית, אחרי ברזיל, כאשר הייבוא העיקרי שלה הוא עפרות נחושת, ואחריו פירות ויינות. עפרת נחושת צ'יליאנית היא המקור העיקרי לעפרות זרות עבור בית הזיקוק Outokumpu (כיום בולידן) בהרג'באלטה. הייצוא הפיני לצ'ילה משתנה במידה ניכרת משנה לשנה, מכיוון שהוא קשור קשר הדוק להשקעות של ענפי הכרייה והייעור בצ'ילה.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
פינלנד מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פייטרו פרוג'ינו
 תאריך יצירה:  1480-1482
 טכניקה וחומרים:  פרסקו
 ממדים בס"מ
 רוחב:  550 ס״מ 
 גובה:  335 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס האיטלקי, רנסאנס מוקדם 
 מיקום:  הקפלה הסיסטינית, הוותיקן
 
ישו ופטרוס - פרט מן הפרסקו
"ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס" הוא שמו של פרסקו אשר צויר על ידי הצייר האיטלקי פייטרו פרוג'ינו (Pietro Perugino) על קיר בקפלה הסיסטינית שבוותיקן.
הפרסקו הוא חלק משני מחזורי פרסקאות שנוצרו בקפלה על ידי צוותי ציירים בראשותו של פרוג'ינו. לורנצו דה מדיצ'י שלח את קבוצת הציירים כדי שיעטרו את קירות המבנה שבנה האפיפיור סיקסטוס הרביעי. מחווה פלורנטינית זו באה עם סיומה של מערכה צבאית בין כוחות פירנצה לבין סיקסטוס. מחזור אחד מציג סצנות מחיי משה והמחזור השני מציג סצנות מחייו של ישו.
נושא הציור לקוח מתוך כתבי הברית החדשה. בבשורה על-פי מתי (פרק טז') ישו פונה אל פטרוס, אחד משנים עשר השליחים, ואומר לו "כי אתה פטרוס ועל-הסלע הזה אבנה את-קהלתי ושערי שאול לא יגברו עליה: ואתן לך את-מפתחות מלכות השמים וכל-אשר תאסור על-הארץ אסור יהיה בשמים וכל-אשר תתיר על-הארץ מותר יהיה בשמים". הפרשנות הנצרות קתולית ראתה בפסוק זה את הסימן לסמכות של פטרוס לכהן כמחליפו של ישו, ואת סמכותה הדתית של הכנסייה הקתולית, הרואה בפטרוס את האפיפיור הראשון.
במרכז המישור הקדמי של הציור מופיע ישו המעניק צרור ובו שני מפתחות לפטרוס. האחד מוזהב המסמל את מלכות השמים, והשני, כסוף ופונה אל האדמה, המסמל את מלכות הגשמית. ישו מתואר לבוש בגד סגול העטוף בגלימה כחולה וירוקה ונועל סנדלים. שיערו ארוך ואדמוני והוא אוחז במפתח מוזהב. פטרוס מתואר כורע על ברכו, שיערו שיבה והוא לובש בגד כחול עטוף בגלימה צהובה וירוקה. גם הוא אוחז במפתח המוזהב. משני עבריהם של דמויות אלו מתוארות דמויות נוספות, חלקן מופיעות בתלבושות בסגנון עתיק, כמו ישו ופטרוס וחלקן בתלבושות מתקופת הרנסאנס.
במישור האחורי של הציור מצוירת כיכר גדולה ובה מתוארות שתי סצנות משניות - ישו וחלפני הכספים וישו נסקל באבנים. בתיאור ריצפת הכיכר נעשה שימוש בדגם פרספקטיבי מודגש. במרכז המישור האחורי של הכיכר מתואר מבנה מתומן שנוספו לו ארבע מרפסות (פורטיקו), אשר אמורות להעניק לו צורה של מבנה מרכזני בדמות צלב. המבנה מייצג את בית המקדש הראשון שבנה שלמה. משני עבריו של המבנה מתוארות שתי קשתות ניצחון בדמותה של קשת קונסטנטינוס, המעוטרות בגרלנדות.
פרוג'ינו מצליח להעצים ולהדגיש את אירוע נתינת המפתח בעזרת הקומפוזיציה הסימטרית ובזכות הפרספקטיבה. ידו של פטרוס האוחזת במפתח נמצאת בדיוק בקו האנכי שבו נמצאת גם נקודת המגוז, הממוקמת בפתח המבנה המתומן. יש אשר מצאו דמיון בין תיאור דמויותיו של פרוג'ינו לבין דמויותיו של הצייר והפסל הפלורנטיני אנדריאה דל ורוקיו. דמיון זה ניכר בדמותו של ישו המאזכרת את דמותו של תומא הקדוש מפסל ישו ותומא הקדוש שבכנסיית אורסנמיקלה בפירנצה.
הפרסקו של פרוג'ינו ניצב בקפלה אל מול ציורו של סנדרו בוטיצ'לי - "עונשו של קורח" ובין שני הציורים ניכרים קשרים איקונוגרפים וצורניים (כגון תיאור הקשת והמבנה המתומן) לצד קשר תאולוגי הרואה את סיפור משה כפרה פיגורציה לחייו של ישו.
יצחק צורן

| --- | --- |

יצחק צורן, דצמבר 1999
 לידה:  18 באפריל 1944 כ"ה ניסן ה'תש"ד חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  4 בדצמבר 2019 (בגיל 75) ו' בכסלו ה'תש"פ רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין מורשה
 כינויים נוספים:  "צצה"
 פעילות בולטת:  פיתוח מערכות לוחמה אלקטרונית וסיוע לחברות הזנק
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מקצוע:  מהנדס אלקטרוניקה
 תפקיד:  מנהל ויו"ר דירקטוריון
 פרסים והוקרה:    פרס ביטחון ישראל    עיטור המופת
 
יצחק צורן (18 באפריל 1944 - 4 בדצמבר 2019) היה מנהל בכיר בתעשייה האלקטרונית. עשה את שירותו הצבאי בחיל הים, ניצול מטיבוע המשחתת אילת, בעל עיטור המופת ופרס ביטחון ישראל.
משפחה וילדות

אביו, חיים צפרמן, הצטרף להכשרת גורדוניה ברומניה עלה לארץ ישראל. בכפר הנוער בן שמן פגש את הסיה מבית לוינשטיין שעלתה מליטא. ב-22 באפריל 1940 נישאו ועברו לגור בחיפה. צפרמן היה פקיד טכני ונעשה נהג משאית כבדה. בתפקיד זה שירת במילואים ובתקופת מלחמת יום הכיפורים גויס לשירות אף כי היה מבוגר מאוד.
קבוצת גורדוניה וחיים צפרמן ביניהם בהכנה להתיישבות ברומניה 1929.
קבוצת גורדוניה וחיים צפרמן ביניהם בהכנה להתיישבות ברומניה 1929.
משפחת צפרמן: הסיה חיים ויצחק, 1948.
לימודים וצה"ל

צורן גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי בסניף הדר הכרמל. בתקופת התיכון נעשה מדריך בתנועת הצופים העבריים. בשנת 1962 סיים את הלימודים במחזור מ"ג של בית הספר הריאלי. בגיל הגיוס התקבל במסגרת העתודה אקדמאית ללימודי הנדסת חשמל בטכניון.
במסגרת העתודה עבר קורס מכ"ים אותו סיים ביולי 1963. בהמשך עבר קורס קצינים בסיסי בבה"ד 1 אותו סיים ביולי 1964.
ביולי 1966 סיים את הלימודים בטכניון מחזור ל"ח והוסמך לתואר ראשון בהנדסת חשמל.
שירות בחיל הים

בתפקידו הראשון היה כקצין חשמל בצוות אח"י אילת (ק-40). השתתף במלחמת ששת הימים. ביולי 1967 השתתף בקרב רומני. באוקטובר 1967 בעת טיבוע המשחתת אילת מצא את עצמו במים, טיפל בניצולים במים ביניהם מפקד המשחתת יצחק שושן. ריכז ניצולים לסירת הצלה והעניק עזרה ועידוד לחבריו. חולץ מהמים על ידי טרפדת ט-206 בפיקוד רפי אפל. מהטרפדת הועלה למסוק ופונה לבסיס חיל האוויר באל עריש.
בשנים 1968–1969 היה מפקד בית הספר לחשמל ואלקטרוניקה בבה"ד חיל הים. ובשנים 1969–1970 שירת בענף לוחמה אלקטרונית במספן הציוד.

כמי שהותקף וטובע בטילי אויב נעשה צורן מומחה לנושא מניעת היפגעות מטילי אויב. בעת מלחמת יום הכיפורים גויס צורן למילואים וירד לזירת ים סוף. עם מפקד הפלגה הטכנית חנוך בן אליהו הכין מחזירי הד מכ"ם להסחת טילים מכלי השיט. כמו כן טרח בהכנת הפלגה לקליטת ספינות סער שהיו צפויות להגיע לזירה. ביצע הדרכה להכרת מערכות החימוש והלוחמה אלקטרונית בספינות.
בתעשייה המתקדמת > אלישרא

מהנדס אלקטרוניקה, הצטרף ל חברת AEL בתקופת ניהול של זלמן שלו. נושא הימנעות מפגיעת טילי אויב היה תחום התמחותו. נעשה ראש חטיבת מערכות ימיות. בשנת 1987 נעשה מנהל החברה ששמה הוחלף לאלישרא. והמשיך לפתח מערכות לחימה אלקטרוניות לצה"ל.

בדצמבר 1993 נפרדה חברת אלישרא מצורן שמסר את הניהול לאבנר רז. בתשורת הפרידה נכתב ”צצה, עם סיום שנים רבות וטובות באלישרא תודה מקרב לב על תרומתך ואיחולי הצלחה מקרב הלב על סף תקופה חדשה, בית אלישרא”
מנכ"ל כור בני גאון ויצחק צורן 1979.
צורן מארח את נשיא המדינה עזר ויצמן בחברת אלישרא, 26 בספטמבר 1993.
צורן וסגל אלישרא, במסיבת פרסום פרופיל החברה 1993.
בתעשייה המתקדמת > השקעות בחברות הזנק

לאחר סיום פעילותו בחברת אלישרא פנה צורן לתחום ההשקעות בהון סיכון, שהחל להתפתח בישראל באותן שנים. בשנת 1994 התמנה צורן למנכ"ל "מרתון קרן הון לפיתוח" בע"מ. מרתון החלה את דרכה בשנת 1993, כקרן הון סיכון ציבורית, והייתה בין הקרנות הראשונות שהוקמו בארץ כקרנות הון סיכון. מרתון השקיעה בחברות עתירות ידע שפעלו בתחומי התקשורת, ציוד רפואי, ביוטכנולוגיה, תוכנה, אלקטרוניקה, רובוטיקה ובינה מלאכותית.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל הקרן פעל צורן רבות לאיתור השקעות חדשות בחברות טכנולוגיה ישראליות ולקידום ההי-טק הישראלי. ניסיונו העסקי רב השנים ומחויבותו תרמו רבות לקידום עסקיהן של החברות בהן השקיעה הקרן.
בין החברות המובילות של קרן מרתון, אשר הצליחו טכנולוגית ועסקית נמנות: פרוטליקס, ביו ביו, "נאנומושן", "אראל תקשורת" ו"אופטיבייס".
בתעשייה המתקדמת > טכנולוגיות חיתוך מתקדמות

בשנת 2003 הוביל צורן קבוצת משקיעים לרכישת פעילות עסקית מחברת "קיוליק אנד סופה" (K&S). חברה אמריקאית, שפעלה בישראל, אשר נקלעה לקשיים לאחר המשבר הכלכלי בשנת 2000 וקיבלה החלטה אסטרטגית לממש חלק מהפעילויות בהן החזיקה, לרבות הפעילות בישראל.
הפעילות שנרכשה החלה לפעול באוגוסט 2003 באופן עצמאי, תחת חברת טכנולוגיות חיתוך מתקדמות ADT- Advanced Dicing Technologies. החברה החדשה התרכזה בפיתוח וייצור של פתרונות לתהליך הפרדת פרוסות סיליקון, תהליך המהווה חלק מהותי משלבי הייצור של שבבים אלקטרוניים למחשבים.
החברה, בהובלתו של יצחק צורן כיו"ר הדירקטוריון וכבעל המניות הגדול בחברה, הצליחה לשקם את הפעילות ולמצב את החברה בשוק הגלובלי, עם משרדים וחברות בארצות הברית, סין וטאיוון. מרבית מכירות החברה, אם לא כולן, היו מכירות לייצוא, כאשר פיתוח וייצור המוצרים נעשה בישראל.
באוקטובר 2019 נמכרה החברה לקונסורציום חברות סיניות. במסגרת העסקה מימש צורן את אחזקתו בחברה וחדל לשמש כיו"ר הדירקטוריון.
הערכות וציונים לשבח

על פעילותו בחילוץ ניצולי הטיבוע זכה צורן בשנת 1968 בציון לשבח. באפריל 1973 הומר הציון לעיטור המופת בחתימת הרמטכ"ל דוד אלעזר.
בשנת 1983 בהיותו בחברת "AEL" זכה צורן בפרס ביטחון ישראל בנושא שלא פורט, אך הכוונה למערכות לוחמה אלקטרונית.
בשנת 1995 זכה צורן למכתב הוקרה על מסלול השירות ממפקד חיל הים עמי אילון. ”אבני הדרך הרשומות לעיל הינם שלד של היסטוריה מפוארת לך ולחיל הים בהתפתחות הל"א המודרני. מודים לך ומוקירים את תמיכתך בחיל הים במהלך שירותך הסדיר ובתפקידך בתעשייה. כה לחי, מפקד חיל הים ופיקודיו”
יצחק צורן מקבל ציון לשבח מהנשיא זלמן שזר והרמטכ"ל חיים בר-לב, 1968
עיטור המופת אותו קיבל צורן מהרמטכ"ל דוד אלעזר באפריל 1973
מכתב הוקרה ממפקד חיל הים עמי אילון ליצחק צורן, אוגוסט 1995
יצחק צורן ביאכטה משייט באיי יוון, 2001
אברהם בוצר ויצחק צורן מבלים באיי יוון, ספטמבר 2001
צורן נוהג ביאכטה של סטנלי אלתרמן, בפלורידה, 2001
משפחת צורן וותיקי אלישרא במסיבת יום הולדת 80 לזלמן שלו, 2003
צורן במזרקת טרווי ברומא 2004
משפחת צורן עם אהובה ויצחק שושן בביקור בצרפת מאי 2005
צורן עם שלמה אגוזי וחוה שניר בפראג, 2005
חבורת מטיילי הג'יפים במדבר מסירים מכשלה מהדרך. צורן נותן כתף ראשון מימין, 2011
משפחה ממשיכה

בעת הלימודים ובמסגרת הצופים פגש צפרמן את נעמי לבית הורוביץ שלמדה אף היא באותו מחזור מ"ג, בבית הספר הריאלי בחיפה מאז הם בקשר. ב-10 באוקטובר 1974 נישאו ובהחלטה משותפת, שונה שם המשפחה ל"צורן".
הזוג התגורר ברמת השרון. בינואר 1982 נולד בנם אייל צורן. באפריל 2006 נבחר אייל צורן כחייל מצטיין בטייסת מטוסי הקרב בה שירת כצוות קרקע.
נעמי ויצחק צורן 1966.
נעמי ויצחק צורן בחתונתם 10 באוקטובר 1974.
צורן עם הבן אייל 1982.
נעמי ויצחק צורן 1999.
נראה שחוויות טיבוע המשחתת והשהייה במים השפיעו על גופו כעבור שנים. צורן עבר מספר צנתורים. ב-4 בדצמבר 2019 הלך לעולמו. נקבר בבית העלמין "מורשה" ברמת השרון.
מקורות וקריאה נוספת

אורי אורן, אשת המפקד, הפרק "האיש שרץ על המים", הוצאת ביתן, 1968 עמ' 133–137.
יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספרית מעריב, 1993, עמ' 14–15, 20, 31-30, 254.
ביאורים

↑  סגן המפקד בטרפדת היה שמואל פרס שהכיר את צורן מתקופת היותו מדריך בתנועת הצופים.
↑  מימין לשמאל:יואל באר, דוד לוי, איתן ליבנה, יוסי ארזי, רן פרז, עמי מלטר, צבי פלד, יצחק צורן ואודי לישנסקי.
הערות שוליים

↑  לוח כרזה ממוסגרת בבית צורן.
↑  תעודה ממוסגרת בבית נשוא הערך.
צורן במסדר בבה"ד חיל הים כמפקד בית הספר לאלקטרוניקה, 1969
קברו של יצחק צורן בבית העלמין מורשה ברמת השרון
יוליוס באב

יוליוס באב, בצילום מהשנים 1929–1930 מאת רומן וישניאק. קופירייט:מרה וישניאק-כהן
יוליוס באב (בגרמנית: Julius Bab, ‏ 11 בדצמבר 1880 ברלין - 12 בפברואר 1955 רוסלין הייטס, מדינת ניו יורק) היה מבקר תיאטרון, היסטוריון של הספרות ומחזאי יהודי גרמני. נמנה עם מייסדי האגודה היהודית לתרבות בגרמניה הנאצית. היגר לארצות הברית בשנת 1938.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

יוליוס באב נולד בשנת 1880 בברלין כבנו של הסוחר ומייצר הרהיטים היהודי אלקן באב ושל אשתו, פאני, בת לבית הרמן. המשפחה נמנתה עם חברי הקהילה היהודית הרפורמית בבירת גרמניה. מקור שם המשפחה הוא ככל הנראה בראשי התיבות ב"ב של המלים "בן ברוך". הוא למד ב"גימנסיה האסקנית" בברלין, בה הכיר, בין השאר, את היינריך אדוארד יאקוב. בהמשך הוא למד בשנים 1902–1905 בברלין ובציריך פילולוגיה גרמנית, פילוסופיה והיסטוריה.
בגיל 16 הכיר את ריכרד דהמל שהפך לדמות משמעותית בעיצובו כאיש ספרות.
ביוגרפיה > פעילותו כפובליציסט, מסאי ומבקר תיאטרון עד 1933

אחר כך חי באב כסופר ומחזאי עצמאי בברלין ונודע בעיקר כמבקר תיאטרון שמאמריו פורסמו בשורה של עיתונים וכתבי עת בעיר ומחוצה לה (כולל "דר ארמה טויפל" 1904-1902, "פוסישה צייטונג" ו"פסטר לויד" בבודפשט, "ולט אם מונטאג" 1923-1919, "ברלינר פולקסצייטונג" 1932-1923). הוא הצטרף לתנועת "במות העממיות" ("פולקסבינן") וערך בשנים 1923–1932 את כתב העת שלה, "דרמטורגישה בלטר של איגוד הבמות העממיות הגרמניות" (Dramaturgische Blätter).
באב לימד כמרצה בבית הספר למשחק של מקס ריינהרדט.
באב היה ידיד קרוב של העיתונאי ומבקר התיאטרון זיגפריד יעקובזון ושותף שלו בשנות ההתחלה של המגזין לתיאטרון "די שאובינה" (Die Schaubühne), שנקרא לאחר מכן "די ולטבינה" (Die Weltbühne). הוא פרסם בהם 336 מאמרים.
ביוגרפיה > יהודי וגרמני גאה

באב ראה את עצמו יהודי וגרמני ולא ראה בין שתי הזהויות אלה אי התאמה כלשהי. הוא תיאר זאת כ"השורש הכפול לקיומו".
לדעתו של יעקוב בועז, יוליוס באב (יחד עם קורט זינגר, שנספה בשואה) היה סמל ל"סינתזה היהודית-גרמנית במיטבה".
באב סבר שליהודים יש ייעוד של תיווך תרבותי.
הוא היה מאמין מושבע בקשר המהותי העמוק בין גרמניות וזהות היהודית.
כדבריו:
באוויר הגרמני צמח רוחנו מן השורש היהודי, ובאמצעות החוכמה הגרמנית והאומנות הגרמנית, מצאה את דרכה אל הקהיליה התרבותית של העולם; ואם נשארנו יהודים באמונה, בחשיבה ובפעולה, הרגשנו שגורל כפול זה לא רושש, אלא העשיר אותנו
במסתו על "רמברנדט ושפינוזה. דיוקן כפול במרחב הגרמני-יהודי" השתמש באב בדמויות של אישים אלה, כהדגמה לקשר רוחני אפשרי מסוג זה.
ביוגרפיה > יהודי וגרמני גאה > עמדתו בימי מלחמת העולם הראשונה

אף על פי שבעבר דגל בגישה הומניסטית, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בדומה לרבים באליטה המשכילה הגרמנית, לרבות משכילים יהודים, הזדהה באב הזדהות מוחלטת עם הצד של גרמניה, מולדתו, במלחמת העולם הראשונה. כמחווה פטריוטית ערך באב סדרת קובצי שירים תחת הכותרת "מלחמה גרמנית בשירים גרמנים" (Deutsche Krieg in Deutschen Gedicht). במבוא לכרך הראשון שלה, הוא ציין: "הגיעה השעה הגורלית לעם הגרמני. היא מצאה הד לירי באלפי ואלפי לבבות מתלהבים". באנתולוגיות אלה אסף באב מספר גדול של שירים והמנונים המביעים אהבה למולדת ושנאה יוקדת לאויב. בין שירים אלה הוא הכליל גם חרוזים משלו עצמו. הוא ראה בשירי מלחמה אלה ביטוי לרוח האיתנה של גרמניה, לדבקות העם הגרמני ברוחניות של קאנט ובהומניזם של גתה. בכרך האנתולוגי השלישי שלו כלל באב גם את "שיר השנאה לאנגליה" ("אלהים, הענש את אנגליה!) מאת ארנסט ליסאואר
. באותה תקופה הוא ביקר בקסרקטינים ואף בחזית, תוך הקראת קטעים מגתה ולסינג בפני החיילים בחפירות.
ביוגרפיה > תחת השלטון הנאצי. האגודה היהודית לתרבות

בימי השלטון הנאצי אחרי 1933 נמנה באב עם מייסדי "האגודה לתרבות של היהודים הגרמנים", שנקראה בהמשך "האגודה היהודית לתרבות" וניהל את מחלקת התיאטרון שלה עד לסגירתה על ידי השלטון בשנת 1938. ארגון זה נועד לשמר את חיי הרוח של יהדות גרמניה ולאפשר לאנשי הרוח, כולל אנשי התיאטרון שבקרב היהודים למצוא ותעסוקה במקצועם, אחרי שסולקו מזירת התרבות הגרמנית. בשנים 1933–1938 ערך באב את Monatsblätter des
jüdischen Kulturbund (דפים חודשיים של אגודת התרבות היהודית).
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות בגלות אמריקה

בשנת 1938 הצליח באב לעזוב את גרמניה ולהגר דרך צרפת לארצות הברית.
הוא מצא עבודה בניו יורק כמבקר תיאטרון של העיתון בגרמנית "ניו יורק שטאטס צייטונג".
אחרי המלחמה הוא ביקר שוב בגרמניה לרגל סיור הרצאות.
חייו הפרטיים

יוליוס באב התגורר בברלין בווילה בשכונת גרונוולד. היה נשוי לאליזבת "אלזה" קרולינה יוהאנה לוס (1963-1878) ולזוג נולדו שלושה ילדים: ברנד (ביורן), אורזולה וברברה.
באב נפטר בגלות ארצות הברית, ברוסלין הייטס, במדינת ניו יורק.