stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסום זנב-טבעת שפלתי
הערות שוליים

↑  פוסום זנב-טבעת שפלתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פנצ'ו זלאטב

פנצ'ו איוואנוב זלאטב (בבולגרית: Пенчо Иванов Златев;‏ 2 בנובמבר 1881, אלנה, נסיכות בולגריה – 24 ביולי 1948, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה גנרל ופוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן ב-1935 למשך מספר חודשים כראש ממשלת ממלכת בולגריה.
זלאטב היה קצין פרשים, בעל עמדות פוליטיות ימניות, מקורב למפלגת הימין זְוונוֹ ונחשב גם כמלוכן. זלאטב נמנה עם חברי הליגה הצבאית שביצעו הפיכה צבאית בממלכה במאי 1934. ב-21 בינואר 1935 הדיח בוריס השלישי, מלך בולגריה את ראש הממשלה ומנהיג הליגה הצבאית קימון גאורגייב ופעל לנטילת רסן השלטון בממלכה.
ב-22 בינואר מינה המלך את זלאטב לתפקיד ראש הממשלה. זלאטב פעל לביצור מעמדו של המלך על ידי פריסת כוחות צבא ברחבי הממלכה וניצול קשריו בצמרת הצבא כדי להבטיח את תמיכת מפקדיו בפירוק הליגה הצבאית. זלאטב פעל בנוקשות רבה ואף הורה לעצור את קימון גאורגייב ואלכסנדר צאנקוב, עניין שגרם לתסיסה בצמרת הפוליטית הבולגרית. ב-21 באפריל הוחלף זלאטב באנדריי טושב.
פאול קארר

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1889 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 ביוני 1971 (בגיל 82) ציריך, שווייץ 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  שווייץ
 מקום קבורה:  בית הקברות פלונטרן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 מוסדות:  אוניברסיטת ציריך (1919–1959) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1937)  חבר זר של החברה המלכותית (1 במאי 1947)  פרס מרסל בנואה (1922)  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו 
 תרומות עיקריות
 עבודתו בתחום הוויטמינים
 
פאול קארר (בגרמנית: Paul Karrer; ‏21 באפריל 1889 - 18 ביוני 1971) היה כימאי שווייצרי יליד רוסיה, הידוע במיוחד בזכות עבודתו בתחום הוויטמינים. קארר זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1937 (לצד וולטר הוורת'), "על עבודתו על קרוטנואידים, פלאבינים והוויטמינים A ו-B2".
ביוגרפיה

קארר נולד במוסקבה ב-21 באפריל 1889. הוריו, פאול קארר ויוליה לרך, היו אזרחי שווייץ. ב-1892 חזרה משפחת קארר לשווייץ, ושם התחנך פאול בווילדג ובבית הספר העיוני בלנצבורג שבאראו, שם סיים את לימודיו ב-1908. הוא למד כימיה באוניברסיטת ציריך אצל אלפרד ורנר, ולאחר קבלת הדוקטורט שלו ב-1911, עבד שנה כעוזר מחקר במכון הכימי. ב-1912 קיבל תפקיד כימאי אצל פאול ארליך בגיאורג שפאייר האוס שבפרנקפורט. ב-1914 נישא להלנה פרוליך, ולזוג נולדו שני בנים. ב-1919 היה לפרופסור לכימיה ומנהל המכון הכימי.
מחקר

מחקריו המוקדמים של קארר עסקו בקומפלקסים מתכתיים, אך עבודתו החשובה ביותר הייתה בתחום הפיגמנטים הצמחיים, ובמיוחד הקרוטנואידים הצהובים. הוא קבע את המבנה הכימי שלהם, והראה כי כמה מחומרים אלה הופכים בגוף לוויטמין A. עבודתו הובילה לקביעת הנוסחה האמפירית הנכונה לבטא-קרוטן, חומר המוצא (precursor) העיקרי של ויטמין A; הייתה זו הפעם הראשונה שנקבע מבנה של ויטמין או פרו-ויטמין. ג'ורג' ואלד עבד זמן קצר במעבדתו של קארר, עת חקר את תפקידו של ויטמין A ברשתית העין. מאוחר יותר, אימת קארר את מבנה החומצה האסקורבית (ויטמין C) והרחיב את מחקריו לוויטמינים B2 ו-E. תרומותיו החשובות ביותר לכימיה של פלבינים הובילו לזיהוי לקטופלבין כחלק מהקומפלקס שנחשב קודם לכן לוויטמין B2.
פרסומים

קארר פרסם יותר מ-1,000 מאמרים, וזכה לפרסים רבים, ביניהם פרס נובל לשנת 1937. ספר הלימוד שכתב, "Lehrbuch der Organischen Chemie" ("ספר לימוד של כימיה אורגנית") פורסם לראשונה ב-1927. במשך השנים פורסם הספר ב-13 מהדורות, ותורגם במלואו לאנגלית, איטלקית, ספרדית, צרפתית, פולנית ויפנית.
פאול קליינשמידט

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1883 בובליצה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  2 באוגוסט 1949 (בגיל 66) בנסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של ברלין 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  הזצסיון הברלינאי 
 הושפע על ידי:  אנטון פון ורנר 
 
פאול קליינשמידט (בגרמנית: Paul Kleinschmidt‏; 1883 – 1949) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה

קליינשמידט נולד בבובליץ, פומרניה, האימפריה הגרמנית (בובוליצה המודרנית, פולין). כסטודנט לאמנות באקדמיה בברלין, קליינשמידט הושפע מאנטון פון ורנר, שהיה באותה העת המורה להיסטוריה של האמנות.
בתקופתו כסטודנט פגש קליינשמידט את לוביס קורינת שגם היה בעל השפעה על החינוך שלו. קליינשמידט המשיך את לימודיו בשנת 1904 אצל של פטר הלם, וכן אצל היינריך פון ציגל באקדמיה במינכן. במינכן הוא למד את הטכניקות של ליטוגרפיה וחריטה.
בסופו של דבר מצא את דרכו לברלין לעבוד כצייר ואמן גרפי. הוא הציג בתערוכות הזצסיון הברלינאי ב-1908 וב-1911.
בשנת 1915 החל קליינשמידט ללמד רישום תוך שהוא מקבל את תפקידו של שרטט טכני. בתקופה זו נוצרו רוב הליטוגרפיות והתחריטים המעולים שלו. כשהוא מציג יצירות אלה בתערוכת היחיד הראשונה שלו, שאורגנה על ידי חברת ההוצאה לאור Euphorion בשנת 1923, עבודתו של קליינשמידט תיראה אור בהמשך בשנת 1925 בהוצאת פריץ גורליט בברלין.
קליינשמידט הוצג לראשונה בפני אספן אמנות בניו יורק בשם אריך קון בשנת 1927. אדם שהפך לימים לפטרונו. קליינשמידט ביצע כמה נסיעות מברלין ברחבי דרום גרמניה בשנת 1932 והסתיים באולם.
זמן קצר לאחר מכן, הוא ומשפחתו מצאו את עצמם בעיצומו של הדיכוי הפוליטי עם עליית הנאצים לשלטון. הוא ברח להולנד בשנת 1936, ומשם לצרפת בשנת 1938. הוא נפל בשבי בפברואר 1940 אך שוחרר שוב לאחר כניעת צרפת.
קליינשמידט נאלץ להפסיק את הציור בשנת 1943 בהנחיית הנאצים בשנותיו האחרונות בבנשהיים. בשנת 1945 איבד כל רכושו בהפצצה אווירית.
קליינשמידט נפטר ב-2 באוגוסט 1949.
הוקרה

מוקד עבודתו של קליינשמידט הוא דיוקן האישה. האמנות שלו ביקורתית מבחינה חברתית, אך תמיד שומרת על מרחק מכובד מהאנשים. בנוסף לדמויות, טבע דומם ונופים, הוא העדיף מוטיבים מחיי העיר ברלין, במיוחד עולם התיאטרון המגוון. כאן הוא הושפע ממעבר האמנות מאקספרסיוניזם לריאליזם, כביכול האובייקטיביות החדשה.
בשנים 1968 ו-1997 התקיימו תערוכות של עבודות קליינשמידט בטובינגן, 1978 ו-2003 באולם, 1983 בשטוטגרט, 2004 בווירצבורג ו-2009 ברגנסבורג, 2011 בסנדן.
הערות שוליים

↑  Rudolf Vierhaus, Hitz - Kozub, Walter de Gruyter, 2011-05-03, ISBN 978-3-11-094653-6. (בגרמנית)
↑  Paul Kleinschmidt - Biography and Offers - Buy and Sell, www.kettererkunst.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272194205171  BNE: XX1013536  BnF: cb149758991 (data)  GND: 118563041  ICCU: USMV903293  ISNI: 0000 0000 6660 2996  LCCN: n78038344  NTA: 073975338  RKD: 44727  SNAC: w67x0545  SUDOC: 081273525  ULAN: 500013780  VIAF: 10121915   WorldCat (עם VIAF): 10121915
פטראנודוניים

| פטראנודוניים |
| --- | --- |
 שלד של גאוסטרנברגיה
תקופה
קרטיקון עליון, 88–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זאורופסידה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: פטראנודוניים
שם מדעי
 Pteranodontidae

השוואת גולגולת משוערת של בני המשפחה
פטראנודוניים (שם מדעי: Pteranodontidae) היא משפחה של זוחלים מעופפים שחיו בתקופת הקרטיקון לפני 66–88 מיליון שנה, בסמוך להכחדת הדינוזאורים הגדולה. מאובניהם התגלו באמריקה הצפונית והדרומית.
פטרוזאורים אלה בלטו בעיקר בכרבולת האחורית הגדולה שלהם שכנראה שימשה לאיזון. כמו הפטרוזאורים הגדולים האחרים הם לא נפנפו בכנפיהם אלא דאו בדומה לנשרים וחסידות מודרניות.
הם עפו מעל הימים ושלו דגים במקורם הארוך. לפטראנודוניים לא היו כלל שיניים.
סוגים

דאונדראקו (Dawndraco)
גאוסטרנברגיה (Geosternbergia)
פטרנודון (Pteranodon)
טתידראקו (Tethydraco)
פרדריק קולט

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1839 כריסטיאניה, האיחוד השוודי-נורווגי 
 פטירה:  19 באפריל 1914 (בגיל 75) לילהאמר, נורווגיה 
 
פרדריק יונאס לוסיאן בוטפילד קולט (בנורווגית: Frederik Jonas Lucian Bothfield Collett‏; 25 במרץ 1839 – 19 באפריל 1914) היה צייר נורווגי, מזוהה עם תמונות החורף שלו מהאזור סביב לילהמר, נורווגיה.
ביוגרפיה

קולט, בנם של שר המשפטים יוהאן קולט (1800–1877) ואשתו מארי פרדריקה תומאסון (1810–1839), שנפטרה שלושה ימים לאחר לידתו, גדל במשפחה של פוליטיקאים ופקידים. ראש ממשלת נורווגיה יונאס קולט היה סבו.
עד 1858 הוא למד במכון הצוערים של קריגסמרין. במהלך תקופה זו, בילה ארבע עד חמש שנים בים, הוא פגש את קצין חיל הים קרל פרדריק דיריקס (1814–1895), שחלקו ביניהם את התשוקה לציור.
עם אביו נסע לדיסלדורף, שם ביקרו את צייר הנוף הנס גודה, שלימד באקדמיה, שקיבל אותו כסטודנט פרטי בשנת 1860 ולימד אותו שנתיים. בשנת 1861 גודה, חברו פיטר ניקולאי ארבו וקולט נסעו יחד למסע לימודי. יחד עם אדולף טידמן, הם ביקרו את גודה בשנת 1862 בטיול לימודי בויילס, שממנו הופיעו רישומיו לתמונה שצייר מוויילס משנת 1863.
בין השנים 1862 עד 1864 הוא הלך לסטודיו הפרטי של מורטן מולר בדיסלדורף. הוא גם נרשם לשנת הלימודים 1861/1862 באקדמיה לאמנות בדיסלדורף בכיתה שהונחתה על ידי רודולף ויגמן. הוא צבר קשר חברתי הדוק עם אמנים סקנדינבים אחרים בדיסלדורף באמצעות חברותו בעמותת האמנים מלקסטן, אליה השתייך בין השנים 1861-1865/1866.
בשנת 1873 נסע לפריז עם הצייר פריט תולוב, אותו פגש בקופנהגן. בשתי תקופות נוספות, בשנים 1874/1875 ו- 1878/1879, הוא חי בפריז בסביבתם של אמנים סקנדינביים אחרים כמו קרל פרדריק היל או ברנד לינדהולם ולמד את הטכניקות האמנותיות של ציירי הנוף של בית הספר ברביזון.
בשנת 1877 נסעו תולוב, לינדהולם וקולט למסע לימודי בלה האבר ודורדרכט. בהשפעת ציור הנוף הצרפתי, הוא שינה את סגנון הציור שלו לכיוון האימפרסיוניזם המוקדם. בשנות השמונים של המאה ה-19 עבר לחלוטין לציור באוויר הפתוח.
קולט הגיע ללילהאמר בפעם הראשונה בשנת 1883. הוא ביקר בעיר בכל חורף משנת 1886 ועד מותו. נופי החורף הטבעיים שנוצרו שם הפכו למומחיותו. לציור בנוף בתנאי כפור הוא פיתח את סוג הסטודיו באוויר הפתוח על מזחלת, שנבנתה בשנות ה -90 של המאה ה-19 על ידי מפעל הרכבות סקאבו. בשנים 1896 עד 1912 הוא עיצב גם דגימות בד.
קולט הציג באופן קבוע בתערוכות הסתיו בכריסטיאניה (אוסלו). הוא גם שלח כמה תמונות לתערוכות בינלאומיות (קופנהגן 1872, וינה 1873, פריז 1889, שיקגו 1893, ברלין 1896, סטוקהולם 1897, סנט פטרסבורג 1897, פריז 1900, מינכן 1901, דיסלדורף 1904).
לקולט הייתה פנסיה קטנה שהפכה את חיי הרווקות שלו לעצמאים מבחינה כלכלית. זו עשויה להיות גם אחת הסיבות לכך שהוא צייר מעט יחסית בקריירה שלו, סך הכל כ־230 תמונות בלבד.
גלריה

אחרי השקיעה
חורף במסנה
נמל ברגן
שני דייגים
אשה עם דלי
גבר עם מטריה
הערות שוליים

↑  Ingrid Blekastad, Frederik Collett, Norsk biografisk leksikon, 2020-02-25
↑  Findbuch 212.01.04 Schülerlisten der Kunstakademie Düsseldorf (ארכיון)
↑  Vidar Poulsson, Frederik Collett, Norsk kunstnerleksikon, 2017-02-20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14458845j (data)  ISNI: 0000 0000 6707 6684  KulturNav: f03c43e0-1f50-45c6-a2ff-ddda493c4943  LCCN: n2001006261  RKD: 17716  SNAC: w6hm76q7  ULAN: 500084118  VIAF: 60883817   WorldCat (עם VIAF): 60883817
פרדי דוד

פרדי דוד (נולד ב-21 בינואר 1965) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
קריירה

דוד שיחק במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, אך פרש בגיל צעיר והחל לאמן במחלקת הנוער של המועדון את קבוצות הנערים השונות. בשנת 1999 מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון, והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל לנוער. לאחר ששימש עוזר מאמן בהפועל ראשון לציון, חזר להפועל פתח תקווה כעוזר מאמן הקבוצה הבוגרת, ובשנת 2003 מונה למאמן הקבוצה, לאחר שנקלעה לתחתית הטבלה, והציל אותה מירידה לליגת המשנה. בדצמבר 2004 פוטר מתפקידו והוחלף על ידי דרור קשטן.
באמצע עונת 2004/2005 מונה למאמן מכבי הרצליה, כמחליפו של לופא קדוש, והוביל אותה כבר באותה עונה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה למכבי תל אביב בבעיטות הכרעה. לקראת עונת 2006/2007 התפטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות עם יו"ר הקבוצה, אריאל שיימן, אך כבר לאחר שבעה מחזורים פוטר המאמן החדש ראובן עטר, ודוד חזר לקבוצה. באותה עונה זכה עם מכבי הרצליה בגביע הטוטו, התואר הראשון בתולדות הקבוצה, לאחר ניצחון 2–1 בהארכה על הפועל כפר סבא.
בקיץ 2008 חתם דוד בבני סכנין אך פוטר לאחר שלושה חודשים. באמצע עונת 2009/2010 החליף את רוני לוי כמאמן מכבי פתח תקווה, אותה אימן עד קיץ 2011, ובעונת 2011/2012 אימן את הפועל רמת גן והעפיל עמה לליגת העל. בנובמבר 2012 עזב את תפקידו.
ב-18 בפברואר 2013 מונה למאמן הפועל תל אביב, כמחליפו של יוסי אבוקסיס. בהדרכתו של דוד הודחה הפועל תל אביב ברבע גמר גביע המדינה על ידי הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, ובליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי. בתום העונה סיים דוד את תפקידו בקבוצה.
ב-26 בינואר 2014 שב לקדנציה רביעית כמאמן מכבי הרצליה, במקומו של תומר קשטן שפוטר. במאי 2015 עזב את המועדון.
ב-8 בדצמבר 2015 חתם לעונה וחצי בהפועל קטמון ירושלים במקום אסף נימני. ב-14 בדצמבר 2016 התפטר מתפקידו.
בשנת 2017 מונה דוד למנהל ספורטיבי במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, תפקיד אותו מילא עד אפריל 2020
בנו, רועי, כדורגלן גם הוא ומשחק בהפועל פתח תקווה.
תארים

גביע הטוטו - מכבי הרצליה (2006/2007)
גביע הטוטו בליגה הלאומית - הפועל רמת גן (2011/2012)
הערות שוליים

↑  דורון בן דור ואופירה אסייג, ‏עכשיו זה סופי: פרדי דוד הוא מאמן בני-סכנין, באתר ONE‏, 1 ביוני 2008
↑  עדי סרדס, דוד פוטר, בני סכנין פנתה לבן שמעון, באתר ynet, 9 בנובמבר 2008
↑  פרדי דוד מונה למאמן מכבי פתח תקוה, באתר וואלה, 22 בנובמבר 2009
↑  פרדי דוד עוזב את הפועל רמת גן, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2012
↑  אלמוג שריד, פרדי דוד: "זכות גדולה, יש להפועל ת"א עוצמה", באתר ynet, 18 בפברואר 2013
↑  אסי ממן, ‏פרדי דוד סיכם עד תום העונה בהפועל קטמון, באתר ONE‏, 8 בדצמבר 2015
↑  פרדי דוד התפטר מהפועל קטמון, באתר וואלה, 14 בדצמבר 2016
↑  הפועל פתח תקוה: פרדי דוד מונה למנהל המקצועי של הבוגרים, באתר וואלה, 29 באוגוסט 2017
↑  פרדי דוד הודיע על עזיבת הפועל פ"ת: זמן להתקדם, באתר ONE‏, 26 באפריל 2020
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020—) |  |
עיטור המופת

ערך זה עוסק בעיטור המוענק בצה"ל. אם התכוונתם לעיטור המוענק במשטרת ישראל ושירות בתי הסוהר, ראו .
| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  ראש המטה הכללי
 למען:  ”מעשה שנעשה באומץ לב והוא ראוי לשמש מופת”
 זכאות:  חיילי צה"ל
 סטטוס:  עיטור פעיל
 נוסד:  1970
 הענקות
 הוענק לראשונה:  1970
 הוענק לאחרונה:  2018 (נכון ל-28 במרץ 2018)
 סה"כ הוענקו:  602
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  עיטור העוז
 עיטור מקביל:  עיטור המופת של משטרת ישראל
 עיטור נמוך יותר:  צל"ש רמטכ"ל
עיטור המופת הוא העיטור השלישי בחשיבותו שניתן בצבא הגנה לישראל. העיטור מוענק על ידי הרמטכ"ל על "מעשה שנעשה באומץ לב והוא ראוי לשמש מופת".
היסטוריה

בחודש ינואר 1970 אישרה הכנסת את חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, שקבע את שלושת העיטורים הגבוהים ביותר עבור גילויי אומץ וגבורה במהלך לחימה: עיטור הגבורה, עיטור העוז ועיטור המופת. עיטורים אלה הוענקו בדיעבד גם לכל המעוטרים מאז קום המדינה, כאשר ועדה קבעה איזה עיטור חדש יחליף עיטור ישן.
עיטור המופת ניתן פעמים רבות על מעשה גבורה בעת קרב, אך להבדיל משני העיטורים הגבוהים ממנו, הניתנים אך ורק על מעשה גבורה בשירות קרבי, את אות המופת ניתן להעניק גם על מעשה גבורה שלא בעת קרב.
עד כה הוענקו 602 עיטורים. בין מלחמת לבנון הראשונה למלחמת לבנון השנייה לא הוענק עיטור המופת. בעקבות מלחמת לבנון השנייה הוענקו 12 עיטורים.
מאז מלחמת לבנון השנייה הוענק העיטור שלוש פעמים: ב-2010 הוענק העיטור לרסן נ"א בזכות "קור רוחו, אומץ לבו, נחישות ודבקות במטרה, אשר יהוו מופת ומודל לחיקוי ללוחמים האלמונים, אנשי הסוד והסתר", העיטור הוענק בשנית ב-2015 לסגן איתן פונד בעקבות מבצע צוק איתן (זה העיטור הגבוה ביותר שהוענק במבצע). העיטור הוענק בפעם האחרונה במרץ 2018, ללוחם במערך המבצעים המיוחדים על פעילות מבצעית שביצע בשטח אויב תוך סיכון חייו.
| --- | --- |
התקופה: מספר העיטורים שהוענקו
בין מלחמת העצמאות לבין מלחמת סיני: 15 עיטורים
מלחמת סיני: 3 עיטורים
בין מלחמת סיני לבין מלחמת ששת הימים: 62 עיטורים
מלחמת ששת הימים: 207 עיטורים
בין מלחמת ששת הימים לבין מלחמת יום הכיפורים: 97 עיטורים
מלחמת יום הכיפורים: 195 עיטורים
בין מלחמת יום הכיפורים לבין מלחמת לבנון הראשונה: 4 עיטורים
מלחמת לבנון הראשונה: 4 עיטורים
מלחמת לבנון השנייה: 12 עיטורים
בין מלחמת לבנון השנייה לבין מבצע צוק איתן: עיטור אחד
מבצע צוק איתן: עיטור אחד
לאחר מבצע צוק איתן: עיטור אחד
מבין מקבלי אות המופת ששמותיהם פורסמו, עיטור המופת הוענק פעמיים לשני חיילים: שלמה הגני ומיכאל בורט.
עיצוב העיטור

העיטור עוצב על ידי האמן הבינלאומי חתן פרס ישראל דן ריזינגר, וצורתו עיגול שאת חזיתו מעטרים חרב ושיבולת חיטה. גב העיטור חלק. העיטור צמוד לסרט בצבע כחול.
העיטור מוטבע על ידי החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות. משקלו 25 גרם כסף בטוהר 935. האבזם מצופה כרום.
אות העיטור הוא בצבע כחול. לפי התקנות, כאשר העיטור מוענק יותר מפעם אחת לאדם, הוא מקבל את תג העיטור שהוא גרסה מוקטנת של הפארה שאותו עונדים על תג העיטור.
ראו גם

חיילים שעוטרו בעיטור המופת
הערות שוליים

↑  סעיף 5 לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, תש"ל-1970.
↑  הרמטכ"ל העניק עיטור מופת ללוחם מודיעין על פעילות סודית, באתר ynet, 1 בנובמבר 2010
↑  לילך שובל, עיטור המופת לסגן איתן - שנלחם במנהרה נגד חוטפי הדר גולדין, באתר ישראל היום, 19 בינואר 2015
1 2  יואב זיתון, עיטור מופת ללוחם מאמ"ן ששהה בשטח אויב תוך סיכון חייו, באתר ynet, 28 במרץ 2018
↑  יואב זיתון, סגול עולה: שנה קשה נגמרה ב-13 צל"שים, באתר ynet, 3 בפברואר 2015
↑  עפר דרורי, חיילי צה"ל המעוטרים ביותר, באתר הגבורה
| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- | --- | --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה  של חיל האוויר |  |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |  |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |  |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט  עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |  |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |  |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
פוסום זנב-טבעת ננסי

| פוסום זנב-טבעת ננסי |
| --- | --- |
 פרווה של פוסום זנב-טבעת ננסי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: פוסומי זנב טבעת
סוג:: פוסום זנב-טבעת דק
מין:: פוסום זנב-טבעת ננסי
שם מדעי
 Pseudochirulus mayeri ‏רוטשילד ודולמן, 1932
תחום תפוצה


פוסום זנב-טבעת ננסי (שם מדעי: Pseudochirulus mayeri) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לשרשרת ההרים המרכזית בגינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוגים הבריטים וולטר רוטשילד וגיי דולמן (Guy Dollman) והוא המין הקטן ביותר בסוגו ובמשפחתו.
תיאור

כפי שמרמז שמו, פוסום הטבעת הננסי נבדל ממינים אחרים בגודלו הקטן; מבנה גופו קומפקטי ועגלגל, וראשו עגלגל עם חוטם מחודד. אוזניו קצרות ועגולות, עיניו גדולות וחוטמו קטן וריבועי. זנבו הדקיק ארוך למדי, ובקצהו משטח חשוף דמוי טבעת שמיועד לאחוז בעצמים ולסייע במהלך הטיפוס. תכונות פיזיות אחרות המסייעות לו בטיפוס הן הרפידות הדביקות בכפות והטפרים הגדולים והחדים. הנקבות גדולות יותר מן הזכרים: אורכה הכולל של הנקבה 33–40 סנטימטרים ומשקלה 105–206 גרם, בעוד שאורכו הכולל של הזכר 31–36 סנטימטרים ומשקלו 115–178 גרם.
הפרווה של פוסום הטבעת הננסי צפופה וזיפית; צבעה נע בין חום-קינמון לחום-שוקולד כהה, והיא מתבהרת באזור המותניים, ומתכהה בצוואר ובראש עד לשחרחר. הגחון, הסנטר, הגרון, החזה והמפשעה בצבע אפור-כחלחל. סביב העיניים והחוטם יש טבעות חיוורות והאף ורוד. האוזניים חומות כהות בצידן החיצוני וורודות בצידן הפנימי. הזנב שעיר ושחור בחציו הראשון וחשוף וורוד בחציו השני.
תפוצה

פוסום הטבעת הננסי אנדמי לקורדילרה המרכזית של גינאה החדשה ששטחה מתחלק בין פפואה לאינדונזיה. טווח התפוצה שלו משתרע על פני רכס ביסמרק, רכס ויילנד, רכס מאוקי, הרי לוויג והר וילהלם שהוא הנקודה הגבוהה ביותר באי.
בית הגידול של פוסום הטבעת הננסי שוכן ביער עננים טרופי גבוה, ברום 4,200-1,200 מטר מעל פני הים ומורכב ממיני מחטניים, אלאוקרפאקיים, הדסיים ואשורים גבוהים (30-20 מטר) שמכוסים בשרכים ואפיפיטים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו קרות למדי, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת מגיעה ל-3,000 מילימטר ומעלה.
אקולוגיה

פוסום הטבעת הננסי הוא יונק פעיל לילה בדרך כלל, ששוכן מרבית חייו על העצים. בשעות היום הוא לרוב נח על העצים בגובה 4 מטר מקרקעית היער, בקן מוגן שאותו בנה מקליפות, עלים, טחב וחזזיות. הפוסום חי בבדידות, ואף שהמין אינו נחשב לטריטוריאלי, בפועל כל פרט חי בשטח קבוע ונמנע להיכנס לשטחים שתפוסים על ידי פוסומים אחרים. שטח הזכר חופף למספר שטחי נקבות, אך לא לשטחו של זכר אחר.
תנועותיו האיטיות וגודלו הקטן, גורמים לפוסום להישאר תדיר בסביבתו המוכרת במהלך שיטוטיו אחר מזון. באזור הקורדילרה המרכזית בגינאה החדשה שבו חי הפוסום הננסי, קיימים לפחות ארבעה מינים של פוסומי טבעת מהסוג פוסום זנב-טבעת דק או פוסום זנב-טבעת מדומה: פוסום זהוב, פוסום נחושתי, פוסום ויילנד ופוסום מסיכתי; אף על פי כן, המפגשים בין פוסומים ממינים נפרדים אינה שכיחה בשל העדפות שונות של גובה, בית גידול והרגלי קינון.
התקשורת בין פוסומי הטבעת הננסיים מתרחשת באמצעות חוש הריח; הזכר מסמן את שטחו באמצעות צואה או פרומונים מבלוטה מיוחדת, שמרתיעה זכרים אחרים מלהתקרב לאזור. התקשורת הקולית שקטה בדרך כלל, להוציא גורים שמשמיעים קולות ציוץ חדים כשהם מחפשים את אימם או צווחות אזעקה בתגובה לאיום. הטורפים העיקריים של פוסום הטבעת הננסי הם דורסי לילה בני משפחת הינשופיים והתנשמתיים; מינים בולטים הם תנשמת מפויחת גדולה, תנשמת עשב אוסטרלית, ינשוף-נצי פפואני וינשוף נצי אדמוני.
בניגוד לתזונה של פוסומי טבעת אחרים שמורכבת בעיקר מעלים, פוסום הטבעת הננסי ניזון בעיקר מאבקנים ופטריות, ואוכל כמויות ניכרות של חזזיות, אפיפיטים ושרכים. הקיבה שלו גדולה יחסית לקרוביו וקצב חילוף החומרים איטי מהרגיל כדי למקסם את פירוק הרקמות הצמחיות במעיים. בשבי, הפוסום הננסי מתקיים בעיקר על מי סוכר.
הרגלי הרבייה של פוסום הטבעת הננסי אינם ידועים דיים; אף על פי שמדובר ביונק שחי בבדידות, נראה שנוצר קשר מונגומי זמני במהלך עונת הרבייה בין הזכר לנקבה. הרבייה מתרחשת לאורך השנה, ותלויה בעיקר בזמינות המזון. מרבית ההמלטות מתרחשות באפריל ומאי. לפוסומית יש ארבע פטמות, אך רק שתיים מהן מתפקדות; לאחר תקופת היריון קצרה שנמשכת 9–13 ימים, היא ממליטה צאצא אחד או תאומים בכל פעם, ששוהים בכיס כארבעה חודשים ולאחר מכן מטפסים על גבה. הגמילה מתרחשת ככל הנראה בגיל 5–6 חודשים, וככל שמשקלם עולה, הפוסומית משאירה אותם בקן לפרקי זמן ארוכים יותר עד שהם נעים לצידה בכוחות עצמם. הצאצאים מגיעים לבגרות בגיל שנה.
תוחלת החיים המשוערת של פוסום הטבעת הננסי בטבע היא 4–5 שנים.
מצב

פוסום הטבעת הננסי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שמספריו גדולים במיוחד בבתי גידול מתאימים ואין איומים משמעותיים עליו, אף על פי שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה מסוימת. אף על פי שהפוסום ניצוד לעיתים קרובות למזון על ידי התושבים המקומיים, בית גידולו ששוכן באזורים גבוהים מאוד שבהם הצפיפות האנושית נמוכה עד אפסית, מוביל לכך שהציד לא מהווה איום משמעותי עבורו. הפוסום הננסי מצוי במספר אזורים מוגנים. נדרשים מחקרים מעמיקים יותר אודות התפוצה, הביולוגיה והאיומים על המין.
הערות שוליים

↑  פוסום זנב-טבעת ננסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פאול קלינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1929 אופבה, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  2 בינואר 2005 (בגיל 75) ונקובר, קנדה 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
פאול קלינג (28 במרץ 1929 – 2 בינואר 2005) היה כנר יהודי-קנדי, ניצול שואה, יליד צ'כיה.
קורות חיים

קלינג נולד באופבה ב־28 במרץ 1929. הוא היה מוזיקאי מחונן, ועד גיל שבע הוא ביצע את הקונצ'רטו הגדול לכינור של מוצרט ואת הקונצ'רטו לכינור של באך עם התזמורת הסימפונית של וינה. בשנת 1941, מספר חודשים לפני שקלינג בן השלוש עשרה עתיד היה לקבל תעודה מקבילה לתואר ראשון בתורת המוזיקה, הוא גורש מבית הספר בשל היותו יהודי.
חייו במחנות הריכוז

ב-28 בספטמבר 1944 גורש קלינג לאושוויץ, אך שרד. הוא נשלח למחנה הריכוז טרזיינשטט בגיל 13, שם נבחר להופיע באופרה של ויקטור אולמן "קיסר אטלנטיס" או "אי ציות המוות". האופרה נכתבה בשנת 1944 בטרזיינשטט, אך לא הוצגה לפני סגירת המחנה. התזמורת פורקה וחברי התזמורת נשלחו לאושוויץ. למעט קלינג וחבר אחד נוסף, כולם נפטרו. בין הפרויקטים שלו בתקופת חייו המאוחרים היה חינוך אחרים למוזיקה בתקופת השואה והרצאות על קורותיו בטרזינשטאט.