stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטה ויירה דה סילבה
סטטיסטיקות קריירה > מועדונים

| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | יבשתי> הופעות | יבשתי> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לוס אנג'לס סול | 2009 | WPS | 20 | 10 | – | – | – | – | 20 | 10 |
| סנטוס | 2009 | סרייה א' | – | – | 7 | 18 | 6 | 7 | 13 | 25 |
| גולד פרייד | 2010 | WPS | 25 | 20 | – | – | – | – | 25 | 20 |
| סנטוס | 2011 | סרייה א' | – | – | – | – | 4 | 2 | 4 | 2 |
| וסטרן ניו יורק פלאש | 2011 | WPS | 15 | 10 | – | – | – | – | 15 | 10 |
| טירסה | 2012 | ליגת העל השוודית | 21 | 12 | 4 | 4 | – | – | 25 | 16 |
| טירסה | 2013 | ליגת העל השוודית | 15 | 12 | 1 | 1 | 8 | 7 | 24 | 20 |
| טירסה | 2014 | ליגת העל השוודית | 2 | 3 | 1 | 1 | – | – | 3 | 4 |
| רוזנגארד | 2014 | ליגת העל השוודית | 9 | 5 | 5 | 2 | 6 | 4 | 20 | 11 |
| רוזנגארד | 2015 | ליגת העל השוודית | 21 | 8 | 5 | 5 | 6 | 5 | 32 | 18 |
| רוזנגארד | 2016 | ליגת העל השוודית | 19 | 13 | 4 | 0 | 6 | 0 | 29 | 13 |
| אורלנדו פרייד | 2017 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 24 | 13 | – | – | – | – | 24 | 13 |
| אורלנדו פרייד | 2018 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 17 | 4 | – | – | – | – | 17 | 4 |
| אורלנדו פרייד | 2019 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 14 | 6 | – | – | – | – | 14 | 6 |
| אורלנדו פרייד | 2020 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 4 | 0 | – | – | – | – | 4 | 0 |
| אורלנדו פרייד | 2021 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 19 | 4 | 4 | 0 | – | – | 23 | 4 |
| אורלנדו פרייד | 2022 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 0 | 0 | 2 | 0 | – | – | 2 | 0 |
| אורלנדו פרייד | 2023 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 18 | 4 | 0 | 0 | – | – | 18 | 4 |
| אורלנדו פרייד | 2024 | הליגה הלאומית בארצות הברית | 23 | 9 | – | – | – | – | 23 | 9 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 247 | 126 | 33 | 31 | 36 | 25 | 316 | 182 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת

| שנה | שערים |
| --- | --- |
2003: 11
2004: 4
2005: 0
2006: 0
2007: 19
2008: 4
2009: 7
2010: 16
2011: 6
2012: 3
2013: 3
2014: 3
2015: 12
2016: 6
2017: 8
2018: 2
2019: 3
2020: 1
2021: 5
2022: 2
2023: 1
2024: 3
סך הכל: 119
תארים

אליפות שוודיה (4): 2005, 2006, 2007, 2008
הגביע השוודי: 2007
הסופר קאפ השוודי (2): 2007, 2008
גביע אופ"א: 2003/2004
גביע ליברטדורס: 2009
הגביע הברזילאי: 2009
אליפות ארצות הברית: 2010
אליפות ארצות הברית: 2011
אליפות שוודיה: 2012
אליפות שוודיה (2): 2014, 2015
הגביע השוודי: 2016
הסופר קאפ השוודי (2): 2015, 2016
אליפות ארצות הברית: 2024
המשחקים הפאן-אמריקאיים (2): 2003, 2007
קופה אמריקה (3): 2003, 2010, 2018
מדליית כסף אולימפית (3): 2004, 2008, 2024
כדורגלנית השנה של פיפ"א (6): 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2018
נבחרת השנה של פיפ"א (5): 2016, 2017, 2019, 2021, 2024
נבחרת השנה של הפדרציה להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל: 2018
מלכת השערים של ליגת העל השוודית (3): 2004, 2005, 2008
מלכת השערים של הליגה האמריקאית (3): 2009, 2010, 2011
השחקנית המצטיינת של הליגה האמריקאית (2): 2009, 2010
השחקנית המצטיינת של גביע ליברטדורס: 2009
השחקנית המצטיינת בגביע העולם עד גיל 20: 2004
מלכת השערים של גביע העולם: 2007
השחקנית המצטיינת בגביע העולם: 2007
מלכת השערים של קופה אמריקה: 2010
פרס על הישג יוצא דופן של פיפ"א: 2023
פרס מרטה: 2024
שלישיית מפלסים

| --- | --- |
מימין: יוסף חלפין, מרדכי ידלין, חנן בראודה, דוד ארז.
מימין: יוסף חלפין, מרדכי ידלין, חנן בראודה, דוד ארז.
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1964–2010 (כ־46 שנים)
 סוגה:  מוזיקה לטינית, מוזיקה ארגנטינאית
 חברים
 דוד ארז, חנן (פוצ'ו) בראודה, מרדכי (מוטה) ידלין, יוסף חלפין, יעקב ויינר, פבלו סוסניצקי
שלישיית מפלסים הייתה הרכב מוזיקלי, שמנה בשלבים שונים 3–5 חברים ילידי ארגנטינה מקיבוץ מפלסים, ואשר שר שירי פולקלור ארגנטינאים, ושירים פופולריים בספרדית משנות ה-1950 וה-1960.
ראשית הלהקה

הלהקה מקורה במקהלה משנת 1964 ששרה מוזיקה קלאסית כחלק מחיי התרבות בקיבוץ מפלסים, וממנה צמח ההרכב שהתמקד במוזיקה ארגנטינאית.

חברי הלהקה והכלים בהם ניגנו:
דוד ארז (גיטרה)
חנן (פוצ'ו) בראודה (זמר)
מרדכי (מוטה) ידלין (גיטרה)
יוסף (José Orlando) חלפין (בומבו לגוארו)
יעקב ויינר (חליל צד)
פבלו סוסניצקי (כלי נגינה אינדיאנים)
כמקובל בהרכבים מוזיקליים בהתיישבות העובדת, ההופעות היו לאחר שעות העבודה במשק, והם היו מוזיקאים חובבים.
מוזיקה דרום אמריקאית

ב-1966, על פי בקשת שגריר ארגנטינה בישראל, הלהקה הכינה מספר שירים ארגנטינאים לאירוע התרמה; ובעקבות הצלחת האירוע – הלהקה החלה להתמקד בשירים ארגנטינאים ודרום אמריקאים פופולריים מאותה תקופה.

היא הוזמנה לאחר מכן להופיע ברדיו, בתוכנית תשואות ראשונות, בקיבוצים, וגם בפני עולים חדשים מארגנטינה – בעיקר בראשון לציון.
הופעות בפני חיילים

במלחמת ששת הימים (1967) הלהקה סופחה לפיקוד הדרום, הופיעה בפני חיילים, ובעיקר בפני חיילים פצועים בבית חולים סורוקה.

אחד הפצועים בפניהם הם הופיעו ניהל מאוחר יותר את מועדון צוותא דרום, ושם הם הרבו להופיע.
שנות ה-1970 וה-1980

עיקר פעילותה של הלהקה הייתה בשנות ה-1970 וה-1980: הם הופיעו בטלוויזיה, באירועים מוזיקליים לכבוד נשיאים מדרום אמריקה שהגיעו לביקור, וגם יצגו את ישראל בחוץ לארץ.

ישראל הדר, חבר הקיבוץ, ששימש כמנחה בחלק מהופעותיה; הפך למקור לדמותו של פוגי של להקת כוורת.
שנות ה-1970 וה-1980 > ביקור נשיא מקסיקו – אצ'ווריה

באוגוסט 1975 הגיע נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס לביקור רשמי בישראל.

הלהקה הוזמנה להופיע בפניו, והוא עצמו ביקר עם הפמליה שלו בקיבוץ מפלסים.

בעקבות הצלחת האירוע והקשרים שנרקמו, הלהקה הוזמנה לביקור במקסיקו, הופיעה שם באירועי יום העצמאות של מקסיקו, ובפני הקהילה היהודית המקומית.
שנות ה-1970 וה-1980 > מסע הופעות בברזיל

ב-1976 הלהקה יצאה למסע הופעות בברזיל בפני הקהל המקומי, והקהילות היהודיות שם.
שנות ה-1970 וה-1980 > מסע הופעות בארגנטינה

ב-1989 הלהקה יצאה למסע הופעות בארגנטינה, בפני הקהילות היהודיות שם.
שנות ה-1970 וה-1980 > ביקור נשיא ארגנטינה – מנם

ב-1991 הלהקה הופיעה באירוע שנערך לכבוד נשיא ארגנטינה קרלוס מנם שהגיע לביקור רשמי.
הרפרטואר של הלהקה

שירי פולקלור ארגנטינאים כמו Paisajes de Catamarca, El humahuaqueño.

שירים מהמיסה קריאוז'ה.

שירים מקסיקניים כמו El preso numero nueve, La llorona.

שירים דרום אמריקאיים פופולריים כמו Bésame mucho, Moliendo café, Guantanamera.
דיסקוגרפיה

רביעיית מפלסים בשירים דרום אמריקאיים, 1970.
שלישיית מפלסים, 1986.
לקריאה נוספת

בין המיתרים, סיפורה של שלישיית מפלסים; דוד ארז.
מחמוד המשארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1939 אום ח'אלד, פלשתינה (א"י) 
 נהרג:  9 בינואר 1973 (בגיל 33) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  בית הספר א-פדיליה 
 
קברו של המשארי בפר לשז
מחמוד המשארי (בערבית: محمود الهمشري; 29 באוגוסט 1939 –  9 בינואר 1973) היה היסטוריון ומחבל פלסטיני, נציג ארגון "אש"ף" בצרפת, וממנהיגי ארגון הטרור "ספטמבר השחור". הוא נהרג בהתנקשות בדירתו בפריז על ידי סוכנים של המוסד.
חייו

המשארי נולד בכפר אום ח'אלד שעל חוף השרון. במלחמת העצמאות ננטש הכפר ומשפחתו של המשארי נמלטה לטולכרם. לאחר כמה שנים נסע לכווית שם מצא עבודה, ובשנת 1962 עבר לאלג'יריה שבאותה העת קיבלה את עצמאותה, והחל לעסוק שם בהוראה. בשנת 1969 עבר לפריז שם החל לייצג את ארגון אש"ף והפת"ח. עם הקמת ארגון "ספטמבר השחור" לאחר גירוש הארגונים הפלסטינים מירדן היה המשארי מראשי הארגון ותואר כשני בחשיבותו בהנהגת הארגון. המשארי היה מעורב בתכנון כמה פיגועים נגד ישראל, בהם ניסיון להתנקש בחיי דוד בן-גוריון בדנמרק בשנת 1969 והפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר.
ב-2 בדצמבר 1972 נפצע המשארי קשות לאחר שפצצה שהוטמנה במכשיר הטלפון בביתו התפוצצה כשענה לצלצול הטלפון. ממיטתו בבית החולים האשים המשארי את המוסד בהתנקשות וב-9 בינואר 1973 מת בבית החולים ונקבר בפריז.
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד, עמ' 177
↑  המשארי ייקבר היום בפאריס, דבר, 17 בינואר 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16698430v (data)  ISNI: 0000 0004 1649 2564  VIAF: 304926606   WorldCat (עם VIAF): 304926606
מור סרוסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בפברואר 1994 (בת 30) אור יהודה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 פרופיל ב-IMDb
 
מור סרוסי (נולדה ב־13 בפברואר 1994) היא שחקנית ישראלית. התפרסמה בעיקר בעקבות תפקידה בסדרת הנוער "בת השוטר".
ביוגרפיה

מור סרוסי נולדה באור יהודה, ולה אח ואחות גדולים ממנה. בהמשך עברה המשפחה להתגורר בקריית אונו. משפחתה מסורתית, וסרוסי אף למדה בבית ספר יסודי ממלכתי דתי, כי הוריה חשבו שהחינוך שם טוב יותר. אביה נפטר כאשר הייתה בתיכון, ממחלת הסרטן. בשירותה הצבאי, שירתה בתחילה כקצינת ת"ש, ולאחר מכן כמפקדת בקורס קצינים של חיל האוויר בבה"ד 1. שירתה שנה בקבע.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 2017 פרצה בתפקידה הראשון לטלוויזיה בסדרה "כדברא", בה גילמה את עמית, חברתן של ליבי ולילה. היא שיחקה בסדרה עד לסיומה בשנת 2019.
בשנת 2020 התחילה לשחק בסדרה "בת השוטר" בה היא מגלמת את חני, הבת של הרב רבינוביץ, ואחותה של דבורי. סרוסי שיחקה בשלושת עונותיה של הסדרה שיצאו עד כה.
בשנת 2021 החלה לשחק בסדרה "בעלת החלומות", בה היא מגלמת את שירלי ברוך, אחותו התאומה של ליאור.
לאחר תפקידה ב"כדברא" החלה סרוסי ללמוד תואר אקדמי במשפטים וממשל באוניברסיטת רייכמן, וסיימה שנה א' כמצטיינת דיקן, אך בחרה לעזוב את לימודי התואר כדי ללמוד משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, לאחר סיום שנה א', הודחה מהסטודיו בטענה שהיא טלוויזיונית מידי ואינה מתאימה לבמה. במקביל לקריירת המשחק היא מעבירה גם קורסי משחק לנוער, יחד עם שותפתה לסדרה "כדברא", אור גרוס. בנוסף, היא מתחזקת חשבונות אינסטגרם וטיקטוק עם עשרות אלפי עוקבים ומתפרנסת גם משיתופי פעולה מסחריים שם.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2017–2019 | כדברא | עמית |
| 2020–2024 | בת השוטר | חני |
| 2021–הווה | בעלת החלומות | שירלי |
הערות שוליים

1 2 3  דליה בן ארי, מור סרוסי הודחה מבית הספר למשחק ופרצה בגדול בלעדיו: "קיבלתי כאפה", באתר את, ‏22/02/24
הפיגוע בצומת גוש עציון (2005)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  16 באוקטובר 2005
 מקום:  צומת הגוש, גוש עציון, ישראל
 קואורדינטות:  31°38′46″N 35°07′56″E﻿ / ﻿31.646016°N 35.132159°E﻿ / 31.646016; 35.132159
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  AK-47
 הרוגים:  3 ישראלים
 פצועים:  3 ישראלים
 מבצע:  חוליית מחבלים מחברון
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) צומת הגוש(למפת הרי ירושלים רגילה) צומת הגוש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת הגוש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת הגוש
 
הפיגוע בצומת גוש עציון היה פיגוע ירי מרכב חולף שאירע ב-16 באוקטובר 2005 (י"ג בתשרי ה'תשס"ו) בצומת גוש עציון, ובו נרצחו שלושה ישראלים ונפצעו שלושה נוספים.
את הפיגוע ביצעה "חוליית חברון", מספר מחבלים מהעיר חברון שרצחו שישה ישראלים בפיגועים שונים באזור. שלושת חברי החוליה מבצעי הרצח נידונו כל אחד לארבעה מאסרי עולם אולם שוחררו בעסקת שליט.
הרקע לפיגוע

לאחר הפיגוע התבטא מפקד חטיבת עציון ניצן אלון: "לא הייתה התרעה ממוקדת לפיגוע בגוש עציון, אבל פיגוע כזה קל יחסית לעשות וגם הערכנו שפיגוע כזה אפשרי. בגוש עציון שקט יחסית בתקופה האחרונה. אין ספק שכמו שהערכנו שעם סיום ההתנתקות נוצרת העברה של ארגוני הטרור מעזה ליהודה ושומרון, ואולי זה אחד הסימנים".
כשעה לאחר הפיגוע בגוש עציון, אירע פיגוע ירי דומה בצומת היישוב עלי בבנימין. מחבלים ירו מרכב חולף על שני נערים שהלכו לצד הדרך. אחד מהם נפצע באורח בינוני-קשה.
הפיגוע

באחר הצהריים של יום ראשון ה-16 באוקטובר 2005 (י"ג בתשרי ה'תשס"ו), בשעה 16:00 בערך, הגיעה במכונית אל צומת הגוש חוליה מחבלים פלסטינים מחברון – שכיב באהר שכיב אלעויוי, מוחמד אסחאק עלי אלגולאני ומוסא איברהים פהד וזוז – חמושים ברובה AK-47. הרכב בו נסעו חברי החוליה הסתובב בכיכר תנועה על מנת לסקור את השטח, לאחר שהשלים את הסיבוב השני, שב הרכב לכיוון חברון, האט, וממרחק מטרים ספורים פתחו המחבלים באש על אזרחים וחיילים רבים שעמדו בטרמפיאדה לכיוון קריית ארבע ויישובי דרום הר חברון.
עקב הירי הרצחני נהרגו מתת חוה רוזנפלד-אדלר, בת 21, קצינה משוחררת מחיל המודיעין שנישאה לקצין בחיל השריון שלושה חודשים קודם לכן, וכנרת מנדל, בת 23, מורה בבית הספר באלון שבות, בנות-דודים שנפגשו במקרה בצומת בדרכן לביתן ביישוב כרמל. עמן נרצח הנער עז בן-מאיר, תלמיד הישיבה התיכונית בדימונה כבן 15 ממעון. עוד נפצעו בפיגוע שלושה אזרחים וחיילים, אחד במצב קשה, ושניים בינוני.
לאחר הפיגוע

יום לאחר הפיגוע הובאו הנרצחים למנוחות. בנות הדודות מתת רוזנפלד-אדלר וכנרת מנדל נטמנו בירושלים בהר המנוחות. הנער עז בן-מאיר נטמן בבית העלמין בסוסיא.
מיד לאחר האירוע פתח צה"ל בסריקת מרחב הכפרים באזור חברון, במטרה לאתר את המחבלים ואת המכונית ממנה בוצע הירי, הוצבו מחסומים ונסגרו דרכים פלסטיניות הסמוכות לאזור התקרית. בין השאר נחסמו הדרכים לעיירה בית אומר ולמחנה הפליטים אל-ערוב. לאחר הפיגוע התקשר אחד מחברי החוליה אל משרדי רשתות הטלוויזיה של אל-ג'זירה ואל-ערביה וקיבל אחריות לביצועו, בשם ארגון הטרור חמאס.
בהמשך, באופן חריג ולאחר התייעצות שקיים שר הביטחון שאול מופז בערב שלאחר הפיגוע, נאסרה תנועת כלי רכב פלסטיניים פרטיים בכביש 60, ממחסום שמעה בדרום הר חברון ועד צומת תפוח בשומרון. במקביל נחסמו באמצעות סוללות עפר דרכים המתחברות לכביש 60 באזור בית לחם, סמוך למקום הפיגוע בצומת הגוש. כן הודקו ביקורות במחסומים סביב חברון ובית לחם, והופעל כתר חלקי על שתי הערים. כוחות צה"ל תוגברו ממילא באזור, בשל חג הסוכות והגעת אלפי מתפללים יהודים למערת המכפלה.
לאחר הפיגוע > המצוד אחר החוליה, הלכידה והמשפט

"חוליית חברון" כללה את שכיב באהר שכיב אלעויוי, מוכר בגדים בן 23; מוסא איברהים פהד וזוז, זבן בחנות לכלי כתיבה בן 24; קאסם פריד עא-עזיז ג'אבר בן 21 (אשר פרש ממנה לאחר ניסיון פיגוע שנכשל); לואי עוויוי, בן-דודו של שכיב (פרש מן החוליה לאחר הפיגוע הראשון); ומוחמד אסחאק עלי אלגולאני, פועל בניין בן 24 מהכפר בית כאחיל. חברי החוליה רכשו תחילה רובה AK-47, תחמושת ומכונית אשר שימשה אותם לפיגועים. בהמשך קנו עוד שני תת-מקלעים מסוג קארל גוסטב, וכן החליפו פעמיים את המכונית ששימשה לפיגועים.
באפריל 2005 ניסו המחבלים לתקוף כוח צה"ל בעיר חברון, אולם נשקם לא פעל, החיילים הגיבו בירי והניסיון נכשל. הפיגוע הראשון שביצעו היה ב-24 ביוני 2005, בטרמפיאדה ביציאה מן היישוב בית חגי בדרום הר חברון. בפיגוע נרצחו הנערים אביעד יהודה מנצור ואביחי לוי, ושלושה נוספים נפצעו. בפיגוע נוסף ירו על ג'יפ צבאי מצפון לחברון, אך לא פגעו. במקרה נוסף פצעו קל שני חיילים בקסבה של העיר חברון. עובר אורח פלסטיני שנקלע לחילופי האש נהרג. הפיגוע הבא אירע בצומת גוש עציון, בו רצחו אלעויוי, פהד וזוז, ואלגולאני, שלושה בני אדם. ב-16 בדצמבר 2005 רצחו חברי החוליה בכביש 60 את יוסי שוק, אב לחמישה ותושב בית חגי.
המצוד אחר החוליה נמשך יותר מחצי שנה, ובמהלכו, בדצמבר 2005, אף הוקם צוות חקירה חדש, בשיתוף פעולה בין שב"כ וצה"ל. כוחות הביטחון הניחו כי מדובר בהתארגנות מקומית, של בני משפחה מאזור העיר חברון. פריצת הדרך הושגה 12 בינואר 2006, בעקבות מעצרו של שכיב עוויוי דווקא בידי משטרת מחוז ש"י. במהלך חקירתו נחשפה החוליה כולה. ב-20 בינואר נלכדו שאר חברי החוליה בידי לוחמי יחידת דובדבן, חטיבת הצנחנים ויחידת המסתערבים של משמר הגבול. כן נעצרו סייענים שונים לחוליה.
במרץ 2006 הוגש כתב אישום כנגד שלושת חברי החוליה, אשר נאשמו ברצח שישה יהודים בפיגועים בבית חגי, בגוש עציון ובדרום הר חברון, וכן באשמת מותו של עובר אורח פלסטיני בחברון. במאי 2006 החל משפטם. במרץ 2008 גזר בית המשפט הצבאי במחנה עופר מאסרי עולם על ארבעה מחברי החוליה.
לאחר הפיגוע > שחרור המחבלים בעסקת שליט

באוקטובר 2011 שוחררו חברי החוליה הרוצחים במסגרת עסקת שליט, לאחר שריצו במאסר פחות משש שנים בלבד. לקראת שחרור הרוצחים בעסקה, הגישה משפחת מנדל תביעת נזיקין כנגד שלושת רוצחי בתה, במטרה לאלץ את מערכת המשפט להותיר את המחבלים בגבולות ישראל.
התגובות לפיגוע > תגובות בישראל

בעקבות הרצח פעלו משפחות הנרצחים וחבריהן לפעול להנצחתם
לזכרה של מתת רוזנפלד הוקמה שלוחה של מדרשת לינדנבאום בכרמיאל הפעילה עד היום ונקראת "מדרשת מתת". וכן נחנכו שני מצפורים לזכרה, האחד ביישוב בית חורון בו גדלה ואחד הצופה על ים המלח ביישוב מעלה חבר במדרשה בה עבדה.
לזכרה של כנרת מנדל נבנה בית הכנסת המרכזי "שירת כנרת" במושב כרמל בו גדלה הוכנס אליו ספר תורה לעילוי נשמתה, נחנכו מצפורים במושב כרמל וכן על גדות הכנרת. הזמר עובדיה חממה כתב והלחין לזכרה שיר בשם "מעגל עולה תמידית" שפורסם כחלק מאלבומו "שמיים וארץ", אלבום שבספטמבר 2007 הגיע למעמד אלבום זהב, והביא את חממה לזכייה בפרס משרד החינוך והתרבות בתחום הזמר העברי לשנת 2007 בקטגוריית מלחין השנה.
שבע שנים לאחר הפיגוע הקימו בני משפחת רוזנפלד את "אתר מתת" המסייע לבנות דתיות בהכוונה לשירות יעיל ומשמעותי בצה"ל ובשרות לאומי וכן בהכוונה למדרשות ומכינות קדם צבאיות לבנות. האתר פועל בטכנולוגיה של "חכמת ההמונים" ומנגיש את ניסיון בוגרות השירות לבנות שמתגייסות לשירות צבאי או לאומי.
לזכר הנער עוז בן מאיר כתב והלחין הזמר אודי דוידי בשנת 2013 את השיר "נישא אל הרוח".
התגובות לפיגוע > תגובות בין-לאומיות

על תגובת צה"ל לפיגועים פרסם משרד החוץ של ארצות הברית הודעה לפיה "על ישראל לנקוט צעדים להקל על מצוקתם היומיומית של הפלשתינאים" ובד בבד הוסיפו כי "לישראל יש את זכות ההגנה העצמית נגד הטרור" וכי הצד הפלסטיני מחויב להילחם בטרור.
התגובות לפיגוע > תגובות ברשות הפלסטינית

אף על פי שלמעשה לא הייתה החוליה חלק מאף ארגון טרור, הודיע בכיר בגדודי חללי אלאקצא אבו עודאי, שהפיגועים שבוצעו באותו יום הם תגובת הארגון לחיסולו של מוחמד חליל, מפקד פלוגות אל קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי ברצועה, וכן לחיסולם של פעילי גדודי אל אקצה בשכם ובג'נין.
פלסטיני שהציג את עצמו כאיש הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, גדודי חללי אלאקצה, הודיע בשיחה טלפונית עם ynet כי הארגון אחראי לפיגוע הירי בגוש עציון. האיש מסר עוד ש"הפיגוע הוא תגובה לפשעי ישראל האחרונים", בעיקר לדבריו הריגתם של הפלסטינים בטול כרם ובשכם.
יושב ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן לא הגיב לפיגועים. עם זאת, סאיב עריקאת, הממונה על המשא ומתן עם ישראל, פרסם הודעת גינוי לשני הפיגועים שבוצעו באותו יום בגוש עציון ובבנימין, וגינוי לתקרית בה חוסל פעיל הג'יהאד האיסלאמי ליד ג'נין בידי לוחמי צה"ל.
ראו גם

הפיגוע בצומת גוש עציון (2016)
הפיגוע המשולב בכניסה לאלון שבות
פיגוע הדקירה באלון שבות
רצח ארי פולד
הערות שוליים

↑  אפרת וייס ועלי ואקד, שלושה נרצחו בפיגוע בצומת גוש עציון, באתר ynet, 16 באוקטובר 2005
↑  עמוס הראל, נעצרו חשודים ברצח שישה ישראלים בגדה, באתר הארץ, 6 בפברואר 2006
↑  אילן מרסיאנו, ה"שאקלית" של המסתננים נרצחה בפיגוע, באתר ynet, 17 באוקטובר 2005
↑  עמירם ברקת,ניר חסון,רן רזניק, 3 הרוגי הפיגוע בצומת גוש עציון הובאו למנוחות, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2005
↑  כתבת ynet, "למה שתיים ביחד?", זעקו בני המשפחה בהלוויה, באתר ynet, 18 באוקטובר 2005
↑  עמוס הראל,ארנון רגולר, הכביש הראשי בגדה נחסם לפלשתינאים, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2005
↑  אפרת וייס ושני מזרחי, אב לחמישה נרצח בפיגוע ירי דרומית לחברון, באתר ynet, 17 בדצמבר 2005
↑  אפרת וייס, נעצרו 5 חברי חוליה שביצעה פיגועי ירי בחברון, באתר ynet, 6 בפברואר 2006
↑  איתן רבין, "חברי החוליה רצחו 7 ישראלים", באתר nrg‏, 14 במרץ 2006
↑   היום יחל משפטם של 3 מחבלים האחראים לרצח שישה ישראלים, באתר וואלה, 9 במאי 2006
↑  מאסרי עולם נגזרו על חוליית חמאס מחברון שרצחה 6 יהודים הי"ד, באתר חדר החדשות, ‏12 במרץ 2008
↑  יאיר אלטמן ומאור בוכניק, ישוחררו 6 שנים אחרי הפיגוע: 'רצחו את כנרת שוב', באתר ynet, 18 באוקטובר 2011
↑  עוזי ברוך, אחד מרוצחי יוסי שוק ישוחרר, באתר ערוץ 7, 14 באוקטובר 2011
↑  עוזי ברוך, משפחת הנרצחת: נדרוש צו איסור יציאה מן הארץ, באתר ערוץ 7, 17 באוקטובר 2011
↑  ת"א 25235-10-11 : מנדל ואח' נ' פהד וזוז (עציר) ואח'.
↑  אתר מדרשת מתת בכרמיאל
↑  [File:PikiWiki Israel 9674 matat look-out in bet-horon.jpg
 מצפור מתת בבית חורון]
↑  המלצות לטיולים בהר חברון
↑  על שירי חממה ו"מעגל עולה תמידית", מאת: אורי הייטנר
↑  טלי פרקש, בשם בתי: מפקדת - גם אחרי מותה, באתר ynet, 14 באפריל 2013
↑  מנחם הורוביץ, ‏שווה בדיקה: נשים משרתות בצה"ל, באתר ‏מאקו‏, 11 ביולי 2013
↑  ערוץ 7, למרות הפיגועים דרישה להקל בהגבלות, באתר ערוץ 7, 19 באוקטובר 2005
↑  עלי ואקד, בכיר בגדודי אל-אקצה:הגבנו על פשעי ישראל, באתר ynet, 16 באוקטובר 2005
↑  עמוס הראל,הארץ,עמירם ברקת,ארנון רגולר,כתב, 3 הרוגים מירי בגדה; יוטלו מגבלות על התנועה הפלשתינית ויוחזרו מחסומים, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2005
לואי סעדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תפקידים בשירות
 נהרג:  23 באוקטובר 2005
 
לואי סעדי היה טרוריסט פלסטיני ומפקד ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בצפון יהודה ושומרון. הוא נהרג על ידי צה"ל ב-2005.
פעילות

סעדי נעצר ב-1999 ושוחרר ב-2004 במסגרת עסקת טננבאום עם חזבאללה, הוגדר כ"המשוחרר הבכיר ביותר בעסקת טננבאום".
סעדי היה אחראי לפיגוע במועדון הסטייג' בתל אביב במהלכו נרצחו חמישה אזרחים ונפצעו עשרות אחרים, לפיגוע בקניון השרון בנתניה שבו נרצחו חמישה אזרחים ונפצעו עשרות, לפיגוע הירי בחרמש בו נרצח אזרח, ולשיגור מכונית התופת לשבי שומרון.
מותו

בערב ה-23 באוקטובר 2005 נכנסו כוחות דובדבן, נחשון ונח"ל למחנה הפליטים נור א-שמס הסמוך לטולכרם, בעקבות מידע על פגישה בין פעילי טרור באזור, שתכננו על פי החשד פיגוע בתחומי ישראל.
בעת הגעת הכוח הסמוי למחנה זוהה המבוקש ברכב, במהלך ניסיון החטיפה מהרכב פתח פלסטיני חמוש באש לעבר הכוח וממנה נפגעו באורח קל לוחם וקצין מהכוח הסמוי.
הכוח השיב אש והרג את היורה, בכיר בארגון הפת"ח. במהלך הפעילות נורתה אש על הכוח מאחת הסמטאות במחנה, הכוח השיב אש והרג גם את היורה השני.
לאחר שהכוח הבחין בחמוש שניסה לברוח במכונית פתח עליו הכוח באש והרג גם אותו.
כאשר הכוח חיפש את גופת המחבל בסמטה הוא לא מצא אותה, אולם מאוחר יותר כאשר הכוח החל להרוס בית אשר בו הסתתרו חמושים, נמצאה בבית גופתו של לואי סעדי.
בפעולה נהרג גם עוזרו מאג'ד אלאשקר, גם הוא פעיל בג'יהאד האיסלמי.
לאחר האירוע התבטא מפקד חטיבת אפרים, אלוף-משנה אהרון חליוה: "הכוח של דובדבן שפעל הלילה הפגין אומץ לב יוצא דופן. גם החייל שנפצע פעל בצורה יוצאת דופן".
על המבצע המורכב והחתירה המהירה למגע של הלוחם שנפצע קיבלה הפלגה המבצעת מיחידת דובדבן הצטיינות מאת אלוף פיקוד מרכז.
הערות שוליים

↑  כתבי NRG מעריב, המבוקש מספר 1 בגדה חוסל, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2005
ביל היקוק הפראי

| --- | --- |

ביל היקוק הפראי
 לידה:  27 במאי 1837 טרוי גרוב, ארצות הברית 
 נרצח:  2 באוגוסט 1876 (בגיל 39) דדווד, ארצות הברית 
 שם לידה:  James Butler Hickok 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית קברות מאונט מוריה 
 מעסיק:  פוני אקספרס, שירות המרשלים של ארצות הברית 
 תפקיד:  שריף  שריף 
 בן או בת זוג:  Agnes Lake Hickok 
 חתימה:   
 
ג'יימס באטלר היקוק (באנגלית: James Butler Hickok‏; 27 במאי 1837 – 2 באוגוסט 1876), הידוע בכינויו "ביל היקוק הפראי" (Wild Bill" Hickok"), היה אחת מן הדמויות המפורסמות במערב הפרוע. יכולותיו כאקדוחן, גשש וחייל סיור, בצירוף המוניטין שרכש כאיש חוק, מספקות את הבסיס לתהילתו רבת השנים, גם אם בפועל, חלק מהמעללים המיוחסים לו מומצאים ובדיוניים. כינויו: "ביל הפראי" היווה השראה לכינויים של אנשים אחרים מתחומים שונים שהצטיינו והתפרסמו בתעוזתם הרבה באותו תחום.
היקוק הגיע למערב כנהג כרכרת סוסים, ולימים נהיה איש חוק שחלש על הטריטוריות המרוחקות בגבול מדינות קנזס ונברסקה. בתקופת מלחמת האזרחים, שירת היקוק בצבא הצפון כגשש וחייל סיור, וקנה את פרסומו לאחריה, בשל היותו מהמר מקצועי, צלף ואיש חוק קשוח.
ביוגרפיה

היקוק נולד בעירה הומר (שמה שונה לאחר מכן ל"טרוי גרוב") שבמדינת אילינוי ב-27 במאי 1837. מקום הולדתו משמש במאה ה-21 אתר היסטורי.
בתקופת ילדותו, החווה של אביו שימשה אחת מהתחנות של "רכבת המחתרת". לפיכך, נדרש עוד בהיותו ילד לפתח את כישורי הירי שלו על מנת שיוכל להגן על החווה ביחד עם אביו מפניהם של "ציידי עבדים", המקבילה ההיסטורית ל"ציידי ראשים" באותם ימים שטרם ביטול העבדות. כך, עוד בהיותו רך בשנים, נודע היקוק באזור מגוריו כבעל כישורי צליפה יוצאי דופן באקדחו.
ב-1855, בעת שהיה בן 18, היקוק עבר להתגורר במדינת קנזס, עקב הנחה מוטעית שהניח בשל תקרית פיזית אלימה שהיה מעורב בה,ובגלל זה בחר להעתיק את מקום מגוריו.
צטרף לכוחות הצבא הלא רשמי של מדינות הצפון תחת פיקודו של ג'יימס הנרי ליין, כחייל, פגש בילד בן 12 בשם באפלו ביל, ושבאותו הזמן שימש כגשש וחייל סיור בכוחות הצבא של גנרל אלברט סידני ג'ונסטון. השניים נהיו חברים, וברבות השנים, כאשר ירד קרנו של "ביל הפראי" ומצב בריאותו נהיה רופף, השתתפו השניים במופע פעלולים שהעלו.
עקב אפו הגדול והנשרי ושפתו העליונה המשתרבבת ניתן להיקוק הכינוי "ביל הברווז". ב-1861, לאחר מעורבותו בתקרית ירי עם כנופיית מקנלס, שבמהלכה נהרגו כמה מחבריה, ושהיא הקנתה להיקוק את פרסומו הראשוני, החליט האחרון לגדל שפם והחל לכנות את עצמו בשם "ביל הפראי". בעניין התקרית אמנם היה מדובר בחבורה של פושעים שנדרשו לחקירה בשל אישומים שונים, אך למרות זאת הועלו טענות בדבר חפותם של אותם חברי הכנופיה שנהרגו על ידי ביל, ושלמעשה כל פשעם הסתכם בכך שדרכיהם הצטלבו בדרכו של ביל תאב הפרסום.
מסיבות שאינן ידועות, היקוק עשה שימוש בשם ויליאם הִיקוק מ-1858, ואז, בשם ויליאם הַייקוק במהלך מלחמת האזרחים.
לאחר שנעצר בשם הַייקוק ב-1865, הוא שב להשתמש בשמו האמיתי ג'יימס הִיקוק.
העיתונים המשיכו להשתמש בשם ויליאם הַייקוק, בהתייחסותם ל"ביל הפראי" עד 1869, וזאת למרות התיעוד במסמכי הצבא והפורמלי של ביל לאחר 1865.