stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרד הבורגונדי של גונתר
הקשר היסטורי > המרד

על המרד הראשון, הכרוניקות מדווחות כי בהנהגתו של גונתר פלשו הבורגונדים למחוז הסמוך וכבשו את האזור סביב העיר טריר. כדי להתנגד לאיום של הבורגונדים והבגאדים, נקט אאטיוס במתקפה דו-כיוונית. הוא שלח את הגנרל שלו ליטוריוס עם כוח גדול של פרשים הונים למרד בארמוריקה, בזמן שהוא עצמו צעד נגד הבורגונדים. אנחנו לא יודעים את גודל הצבאות האלה, אבל הם בטח היו גדולים מאוד יחסית לתקופה. אאטיוס הצליח לפנות למספר רב של שכירי חרב הונים, בעוד שייתכן שכוח צבאו חוזק עוד יותר עם פוידראטים פרנקים שתקפו לכאורה מצפון.
אאטיוס, שהיה מלווה בקיסר העתידי אוויטוס, סיים את המרד. עם זאת, לא ידוע אם אכן נערכו קרבות. הגישה הצבאית של הצבא הרומי נועדה בדרך כלל להימנע מעימות ישיר. בדרך כלל היא ניסתה תחילה להרשים את היריב או לפגוע בו במארב, ולאחר מכן התנהל משא ומתן. כך או כך, הבורגונדים נאלצו לחתום על הסכם שלום משפיל. השלום שאאטיוס כפה על הבורגונדים התברר כקצר מועד מכיוון שהבורגונדים מרדו שוב כמעט מיד לאחר יציאת הכוחות הרומאים.
הקשר היסטורי > קרב וורמס

בעוד ליטוריוס עדיין היה בעיצומו של דיכוי המרד הבקודי בארמוריקה, הבורגונדים והגותים מרדו ב-436. זה לא היה מקרי, נראה שאאטיוס דיכא תחילה את הגותים, שאיימו על נרבון והסביבה בדרום. בהתחשב בשלום השברירי שהשיג באימפריה העצומה שלו, הוא לא היה מוכן להתייצב מול הגותים עם יחידות צבא מאזורים אחרים שבכך ישאיר ללא הגנה. במקום זאת, הוא שלח משלחת לחצרו של המלך ההוני רוגה, וביקש ממנו להעמיד לרשותו כוח צבאי. כשהצבא הזה הגיע, הוא החליט לדכא את המרד הבורגונדי אחת ולתמיד בכל הכוחות הזמינים.
אאטיוס נע צפונה עם הצבאות המשולבים וכיתר את צבאו של גונתר. ליד וורמס הותקפו הבורגונדים והתחולל קרב עקוב מדם. המלך גונתר נהרג וחלק גדול מעמו וכל משפחתו נרצחו.  הידטיוס מזכיר בכרוניקה שלו כי 20,000 בורגונדים נטבחו.
לאחר סכסוך זה יישב המפקד העליון הרומי אאטיוס את הבורגונדים במחוז הצבאי של ספאודיה בסביבת אגם ז'נבה במערב שווייץ ובסבויה של ימינו בסביבות שנת 443. אף על פי שהמרד היה עקוב מדם על ידי אאטיוס, העם הבורגונדי לא נעלם לאחר מכן. למרות שכוחו הצבאי, אולי ירד בכוחו, עדיין העם מנה אנשים רבים. עם זאת, להבטחת הכוח הרומי בגליסיה הצפונית, ההגנה על אזור הלימס הרומי הייתה חיונית. היה צורך להגן על גבול הנהר על הריין, ונוכחותם של הבורגונדים בשתי הגדות היוותה איום מתמיד בעיני אאטיוס. לפי מצארינו, אאטיוס בחר אפוא להעביר את העם הזה לאזור שבו הם יכולים להשפיע יותר מהאזור הקשה לשליטה כמו הלימס.
לאחר מכן

למרות שהממלכה הבורגונדית החמקמקה מבחינה היסטורית הייתה קורבן מוקדם למתקפה של ההונים, היא לא נשכחה לחלוטין. בנוסף למקורות הכתובים הרומיים, הייתה גם מסורת גרמאנית בעל פה המספרת על פירוק הממלכה בוורמס. שירי גיבורים, כמו סאגת Völsunga ו-Nibelungenlied, שנכתבו רק בתחילת המאה ה-13. במחצית המאה ה-19, שרו על מות הגיבורים באופרה של וגנר.
בסאפודיה קיבלו הבורגונדים אזור התיישבות חדש. כדי לנהל זאת, אאטיוס ניהל משא ומתן עם המנהיג החדש של הגונדיוק הבורגונדי. על פי הסכם חדש זה, הם חיו שוב כפוידראטים רומיים בתוך האימפריה הרומית. כמשימה צבאית הם שירתו לחיזוק כוחות המצב בהרי האלפים שאבטחו את מעברי האלפים שם נגד האלאנים הצפוניים והיו זמינים במהירות כחיילות עזר נגד התקפות של ההונים.
הערות שוליים

↑  Prosper, Epitoma Chronicon, 1322
↑  Prosper; Chronica Gallica 452; Hydatius; and Sidonius Apollinaris
↑  Olympiodoros, Fragment 17 (Edition Müller)
↑  Prosper, s.a. 386
↑  Sidonius Apollinaris, Letters, VII, 233-235
↑  Hughes, Aetius: Attila’s Nemesis, 95–96; Prosper, Epitoma Chronicon, s.a. 436.
↑  Prosper; Chronica Gallica of 452; Hydatius; and Sidonius Apollinaris
↑  Hydatius, Chronicles 110
וונדר מתיאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בדצמבר 1989  (בן 34) סן חואן דה לה מגואנה, הרפובליקה הדומיניקנית
 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 גובה:  1.73 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 משקל:  עד 66 ק"ג
 מועדון:  מועדון הג'ודו סן חואן
 
וונדר מתיאו (בספרדית: Wander Mateo; נולד ב-24 בדצמבר 1989) הוא ג'ודוקא דומיניקני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
קריירה

מתיאו נולד בעיר סן חואן דה לה מגואנה שברפובליקה הדומיניקנית והחל להתאמן בג'ודו בגיל 9 בהדרכתו של דולסה מריה פניה.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וסיים במקום השביעי. הוא הודח בשלב רבע הגמר לאחר שני ניצחונות ושני הפסדים. בקרב הראשון הוא ניצח את רודריק קוקו מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את סרג'יו אולייניק הפורטוגלי וברבע הגמר הפסיד למסאשי אבינומה היפני. הוא נשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד לרישוד סובירוב האוזבקי והודח.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התגוננות מפני טורפים

אימפלות רצות
נקבת תאו מים מגוננת על גורה מנמר.
נחש בירית מקיא לאחר שניסה לבלוע טריטון רעיל.
זבוב רחפן המתחפש לצרעה ארסית.
קיפודן נמלים אוסטרלי מתכדר לכדור קוצים.
כבשי מושק מגוננים על עגליהם באמצעות יצירת חומה חיה סביבם, שקשה להבקיעה.
דג מסדרת הסוליתאים בהסוואה.
אופוסום מידמה למת מול כלב.
העש Smerinthus ocellatus, המכונה "עש עיני הנץ" בגלל עיניו המפחידות המרתיעות את טורפיו.
מפגן אווירי של עטלפי אשף מקסיקני יוצאים מהמערה בסחרור העוזר להימלט מדורסים.
מיני בעלי חיים נטרפים משתמשים בשיטות הגנה שונות מפני טורפיהם.
ישנם יצורים המנצלים ריבוי צאצאים ופיזור הצאצאים, כמנגנון הגנה אשר יותיר בתקווה חלק מן הצאצאים לפליטה, בחיים. אך ישנם בטבע מנגנוני הגנה מתוחכמים יותר ויעילים יותר להתגוננות מפני טריפה, חלקם מרתיעים את הטורפים, מבלבלים אותם ומרחיקים אותם, ומיעוטם תוקף בחזרה ועלול אף להרוג את הטורפים. אצל כמה חיות ההגנה אינה מתרחשת במשך ציד אלא לאחר זמן (בהתגוננות למשל) ואצל חיות כמו ציקדה מחזורית או דבורים ישנה הגנה על ה"מין" בעוד כמה מהפרטים בקבוצה נטרפים בידי טורפים.
רוב הנטרפים הם חיות קטנות ופגיעות שנוהגות לחשוד בכל דבר הקרוב אליהם, לברוח מהר, להסתובב בחבורות שמתריעות מפני סכנה ובדרך כלל הם לא מתרחקים מהמחסה שלהם. בניגוד לעיני הטורפים המכוונות קדימה, רוב עיני הנטרפים ניצבות מצידי הפנים כדי שיראו בזמן את הטורפים המגיחים מאחור.
כמו אצל אוכלי הצמחים כך אצל טורפיהם מתפתח מרוץ חימוש ביולוגי שבו הטורף מנסה להרוג את טרפו והטרף משכלל את הגנותיו, עם התפתחות הדורות. כך לדוגמה במהלך האבולוציה האנטילוקפרה רצה מהר מאוד וטורפים אחרים כמו הברדלס האמריקני הגבירו את מהירותם עד שהברדלס נכחד מסיבה כלשהי, והיום אין טורפים שיכולים להשיג את האנטילוקפרה בשעת ריצתה ולכן למעשה אין לה טורפים. אותו הגורל נכון גם לבני אדם שהגיעו במהלך התפתחות החי לפסגת שרשרת המזון.
ערך זה עוסק בהתגוננות אצל בעלי חיים יבשתיים. צמחים שונים מותקפים על ידי אוכלי צמחים ובתגובה פיתחו מספר הגנות שחלקם דומות להגנות בעלי חיים (אנ').
דרכי התגוננות > הגנות הקשורות בבריחה או התחמקות

הגנות הקשורות בבריחה והתחמקות הן:
ריצה מהירה,  כמו במקרה של האנטילופות ובייחוד האנטילוקפרה (שאין לה טורפים המשיגים אותה). חלק מן הבורחים מבצעים דלגנות על מנת להרתיע את הטורפים ממרדף אחריהם.
הימלטות לשטח לא נגיש, כמו למערה, עצים גבוהים או למים עמוקים. כמו כן ישנם מינים שעפים או דואים ובכך מתרחקים מן הטורפים היבשתיים.
מבנים שאינם נגישים לטורפים כמו מחילות, קנים חזקים או מבנים בתוך צמחים קוצניים מרתיעים טורפים.
הימלטות תוך התפתלות, המפתיעה את היריב ועוזרת גם למינים איטיים שאינם יכולים לברוח, להצליח להתחמק מהטורף.
ישנן חיות העוברות לפעילות לילית כדי להימלט מטורפים הצדים ביום, כמו דורסי יום.
ישנן חיות, בעיקר בעולם החרקים, המתחמקות בעזרת שבירת התנועה ושינוי צבע עד שהרודף מאבד אותם. כך למשל היתוש בורח תוך שינויי כיוון חדים, וחגבים רבים פורסים כנפיים צבעוניים המושכים את עין הרודף, אך אז מקפלים את הכנפיים בבת אחת וכך נעלמים מעיני הרודף.
דרכי התגוננות > הגנות הקשורות בהרתעה, תקיפה או בדחיית הטורף

תקיפה של הטורף על ידי הכאתו, לעיתים עד מות הטורף ולעיתים כתרגיל הרתעה. לרוב מדובר בחיות גדולות או בעלות איברים מגודלים מסוימים כמו צבתות, קרניים, חטים או ניבים שהוגדלו כדי לעזור בהרתעה.
חיות בוגרות תוקפות את הטורפים של צאצאיהם שאינם יכולים להגן על עצמם, גם כשהם עצמם משתמשים בהגנות אחרות לטורפים גדולים יותר.
הגנה על ידי ארס ורעלים. למינים ארסיים רבים ישנם צבעי אזהרה שמזהירים את הטורף לבל ינסה לאכול אותם. בנוסף מינים מסוימים כמו מיני הקוברה היורקת יכולים לירוק ארס אל עיני הטורפים.
מספר הגנות קשורות בהתזתם אל עבר האויב וכך מרתיעה אותו או מכאיבה לו. דרכים כאלה כוללים ריחות דוחים (בואש), סילון חם (כמו של מפציצנית מרעישה), מכת חשמל או אף הטלת צרכים. כמה זחלים מפרישים נוזלים דוחי נמלים כשהם מותקפים.
יריקת דם (אנ'). כמה מינים כמו חיפושיות ממשפחת Meloidae או איגואנה מקרינה יורקות דם רותח על האויב. גם הפרשת ריר על האויב מרתיעה אותו בדומה ליריקת דם. בדרך זו משתמשים חשופיות, אפרוחי יסעוריים או מיקסינות המותקפים.
שריון, עוקץ או קוצים בולטים. לכמה מינים ישנם תאי ארס בתוך הקוצים שעל גופם. לדגים רבים עצמות קוצניות ואף ארסיות. גם הקונכייה של הרכיכות משמשת כסוג של שריון.
התנפחות לכדור גדול אצל דגי הנפוחיתיים, העוזרת גם להפחיד את הטורף וגם למנוע בליעה, נוסף על קוצים שיכולים להכאיב לטורף. הצ'קוואלה יכולה להתנפח בתוך מאורתה ואז אי-אפשר להוציאה החוצה. מספר חיפושיות כמו Hemisphaerota יכולות גם להידבק לעלים ולהיאחז בחוזקה.
התנפלות על הטורף. לעיתים טורפים עלולים להיתקף על ידי מיני הטרף שלהם כשהם אינם במצב ציד, כדי שבהגיע יום הציד, אותו הטורף יניח לחיות אלו. התופעה ידועה בעיקר אצל עופות דורסים המותקפים על ידי ציפורים קטנות.
דרכי התגוננות > הגנות הקשורות בהערמה או בתעתוע

הסוואה טובה. אצל הזיקית יש אפילו יכולת לשנות את צבעה במהירות. לכמה ממיני הפרפרים יש צבע העוזר להם להתחבא בין ענפים או באדמה.
חיות שוכנות מעמקים משתמשות באורות אדומים להאיר, אך אור כזה אינו נראה למרבית הטורפים. כך גם מספר חיות ימיות הן שקופות לחלוטין להגנה.
כמה מינים לא ארסיים מתגוננים בעזרת חיקוי מינים ארסיים בצבעם ומראם. ישנם עוד כמה סוגי חיקויים המגוננים על מיני נטרפים.
התחזות למת כמו אצל האופוסום.
חקיינות עצמית: הסתרת איברים מועילים כמו עיניים אצל דג הפרפרון.
מצגי איום - הצגות המפחידות את האויב באמצעות מראות או קולות פתאומיים. כך מתגוננים מיני תמנונים או חרדון הצווארון
מצגי הסחה: כוללים 2 סוגים: הורה המגונן על צאצאו באמצעות התחפשות לבעל חיים פצוע והרחקת האויב. כך גם יש הפולטים דיו הנראה כיצור חי, או המערפלים את הדרך, בדרך זו מתגוננים מיני החופמיים וארנבת ים, ובערפול נוקטים התמנונים והדיונונים (הנקראים על שם תופעה זו).
אוטוטומיה או כריתת איברים. דרך זו עוזרת לאחר שטורף תפס חלק מאיברי הטרף. כך מתנתקות לטאות מזנבם. יש מיצורים אלו היכולים לגדל שוב איברים שלמים שנטרפו.
דרכי התגוננות > התקהלות

לחיות חברתיות המתקהלות יחדיו ישנם מספר יתרונות כהתגוננות מפני טורפים:
טורפים רבים נמנעים מהתקרבות למושבות גדולות של נטרפים, כי הם עלולים להיפגע כשהנטרפים יתקפו את טורפיהם. אצל הדבורים ישנה התאבדות חברתית של הפרטים למען הגנה על הכוורת.
יש מיני חיות היכולות ליצור חומה חיה כדי להגן על פרטים צעירים בעדר וכן למנוע תקיפה על אחוריהם. כך נוהג כבש המושק.
ישנו סיכוי שהטורפים ישבעו מזינוב בחלשים ובנכשלים ועיקרו של העדר יוותר חי.
מספר מינים כמו ציקדה מחזורית "מפציצה" את טורפיה בצאצאיה הצעירים כמזון חלופי, וכך הרוב מצליחים לשרוד.
מינים החיים בלהקות פולטים אותות מצוקה כשהם רואים טורף וכך מודיעים לשאר הפרטים היכן האויב. אותות מסוג זה נחקרו במיני מכרסמים כמו סנאי קרקע בלדינג. לעיתים ישנם כמה מינים המשקיפים יחד על הטורפים, ומשתפים פעולה. מצבים כאלו ידועים בסוואנה באפריקה שם ג'ירפות, יענים ובעלי חיים נוספים מזהירים זה את זה מפני טורפים קרבים.
להקות דגים וכן עופות יכולות להסתחרר מול טורפים וכך לבלבל אותם במפגן של פרטים מרובים כביכול.
ייתכן שפסי הזברה וכן החברבורות והפסים בחיות אחרות עוזרים לבלבל את טורפיהם שאינם מצליחים לבודד את מראיהם של פרטים בודדים מתוך הקבוצה.
דרכי התגוננות > הגנות נוספות

מספר עשים המותקפים על ידי עטלפים פיתחו שיטה לקטוע את איכון ההד של העטלף. עטלף שנקטע האיכון שלו לא ידע שהעש מצוי לידו.
כמה עופות מקננים ליד טורפים גדולים יותר כמו עיטים. העיטים עוזרים להניס טורפים כמו שועלים ונחשים מהאפרוחים הפגיעים. בנוסף מספר דורסים צדים הרחק מאזורי הקינון של עצמם.
הדדיות בין שני בעלי חיים יכולה להציל אותם מהיטרפות. למשל: השושנון מסתתר בין זרועותיה של שושנת ים מטורפים ובתמורה מגרש דגים אוכלי אלמוגים ממנה. כך מתנהלים גם כמה טפילים.
כמה חרקים המותקפים על ידי נמלים משתמשים בפרומונים של הנמלים כדי לבלבל אותם ולהימלט. חרקים נוספים יכולים לחיות ולהטיל ביצים בקן הנמלים הבטוח מטורפים נוספים בדרך זו.
מספר חיות התחסנו מהארס של טורפיהם, כך דגי השושנון או דג השלפוחן יכולים להסתתר בין זרועות מדוזות ושושנות ים. מספר חיות פיתחו גם הגנה מארס נחשים.
שימוש במנגנון אוטותיזה
וולקוביסק (מחוז משנה)

מחוז משנה וולקוביסק (בבלארוסית: Ваўкавыскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר וולקוביסק.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה וולקוביסק 75,329 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 63.35% בלארוסים, 24.96% פולנים, 8.71% רוסים ו-1.6% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (59.48%) ורוסית (37.99%).
התקרית המשמחת

מוסקטר יניצ'רי. כל חיל היניצ'רים פורק במהלך התקרית המשמחת.
התקרית המשמחת (או האירוע ) (בטורקית עות'מאנית: Vaka-i Hayriye, "אירוע מזל" בקונסטנטינופול; Vaka-i Şerriyye, "תקרית מצערת" בבלקן) הייתה הפירוק הכפוי של חיל היניצ'רים בן מאות השנים מאת הסולטן מהמוט השני ב-15 ביוני 1826. רובם של 135,000 היניצ'רים מרדו נגד מהמוט השני, ולאחר דיכוי המרד, רובם הוצאו להורג, הוגלו או נכלאו. חיל היניצ'רים שפורק הוחלף בכוח צבאי מודרני יותר.
רקע

חיל היניצ'רים הוקם לראשונה על ידי הסולטאנים העות'מאנים בסוף המאה ה-14 והועסקו ככוח מובחר של הסולטאן. היניצ'רים החלו כחיל מובחר שהוקם באמצעות שיטת הדוושירמה של עבדות ילדים, שבאמצעותה נלקחו נערים נוצרים צעירים, בעיקר סרבים, אלבנים, בולגרים, קרואטים, יוונים ורומנים, נלקחו מהבלקן, נימולו בכפייה, התאסלמו ושולבו לתוך הצבא העות'מאני.  במהלך המאות ה-15 וה-16 הם הוכרו כאחת מהיחידות הצבאיות המאומנות והיעילות ביותר באירופה. הם נודעו במשמעת, במורל ובמקצועיות שלהם. הם קיבלו תשלום באופן קבוע והיו צפויים להיות מוכנים להיכנס לקרב בכל עת.  עד המאה ה-16 גויסו היניצ'רים גם מטורקים אתניים.
עם זאת, בתחילת המאה ה-17, חיל היניצ'רים חדל לתפקד ככוח צבאי מובחר, והפך למעמד תורשתי מיוחס, והפטור שלהם מתשלום מיסים הפך אותם לבלתי מקובלים ביותר בעיני שאר האוכלוסייה. מספרם של היניצ'רים גדל מ-20,000 ב-1575 ל-135,000 ב-1826, כ-250 שנים מאוחר יותר.  רבים לא היו חיילים אך עדיין גבו שכר מהאימפריה, כפי שהוכתב על ידי החיל מאחר שהחזיק בווטו אפקטיבי על המדינה ותרם לדעיכה המתמדת של האימפריה העות'מאנית. כל סולטאן שניסה לצמצם את מעמדם או כוחם נהרג מיד או הודח.
כשאופורטוניסטים וכוח המשיכו להתחזק בתוך חיל היניצ'רים, זה התחיל לערער את האימפריה. עם הזמן התברר שכדי שהאימפריה תשקם את מעמדה כמעצמה גדולה של אירופה, היא צריכה להחליף את חיל היניצ'רים בצבא מודרני.
מרד

כאשר החל מהמוט השני להקים צבא חדש ולהעסיק תותחנים אירופיים, היניצ'רים ערכו מרד ונלחמו ברחובות הבירה העות'מאנית, אך כוחות סיפאהים עדיפים הסתערו ואילצו אותם לחזור לצריפים שלהם. היסטוריונים טורקים טוענים שהכוח נגד היניצ'רים, שהיה גדול במספרם, כלל את התושבים המקומיים ששנאו את היניצ'רים במשך שנים.
היסטוריונים טוענים כי מהמוט השני הסית בכוונה את המרד ותיארו אותו כ"הפיכה של הסולטן נגד היניצ'רים". הסולטאן הודיע להם שהוא מקים צבא חדש, ה- Skban-ı Cedit, מאורגן ומתאמן לפי קווים אירופיים מודרניים (ושהצבא החדש יהיה בשליטה טורקית). היניצ'רים ראו במוסד שלהם חשיבות מכרעת לרווחתה של האימפריה העות'מאנית, במיוחד עבור רומליה, והחליטו קודם לכן שלעולם לא יאפשרו את פירוקו. כך, כצפוי, הם ערכו מרד, והתקדמו אל ארמון הסולטאן. לאחר מכן הוציא מהמוט השני את הדגל הקדוש של הנביא האסלאמי מוחמד מתוך האמון הקדוש, מתוך כוונה שכל המאמינים האמיתיים יתאספו מתחתיו ובכך לחזק את ההתנגדות ליניצ'רים.  במאבק שלאחר מכן הועלו בסיסים של יניצ'רים באש ארטילרית, והביאו ל-4,000 הרוגים מבין היניצ'רים; נוספים נהרגו בקרבות הקשים ברחובות קונסטנטינופול (בירת האימפריה העות'מאנית ומרכז המסדר היניצ'רי). הניצולים נמלטו או נכלאו, רכושם הוחרם על ידי הסולטאן. עד סוף שנת 1826 נהרגו היניצ'רים שנשבו, שהיוו את שארית הכוח, בעריפת ראשים במבצר סלוניקי שזכה לכינוי במהרה "מגדל הדם" (אך אשר ידוע מאז 1912 בשם המגדל הלבן). בערך 100 יניצ'רים אחרים נמלטו לבור המים של פילוקסנוס, שם טבעו רבים.
לאחר מכן

מנהיגי היניצ'רים הוצאו להורג ורכושם הוחרם על ידי הסולטאן. היניצ'רים הצעירים יותר הוגלו או נכלאו. אלפי יניצ'רים נהרגו, וכך הגיע מסדר העילית לקיצו. המסדר הסופי של אחוות בקטאשי, מוסד יניצ'רי מרכזי, הוצא מחוץ לחוק, וחסידיו הוצאו להורג או הוגלו. חיל מודרני חדש, Asakir-i Mansure-i Muhammediye ("החיילים המנצחים של מוחמד") הוקם על ידי מהמוט השני כדי לשמור על הסולטאן ולהחליף את היניצ'רים. יניצ'רים רגילים רבים, במיוחד במחוזות, החלו במרידות ודרשו אוטונומיה. הנוצרים בבלקן הפכו עוינים מאוד לשכניהם המוסלמים והחלו להתאסף נגד הצבאות הטורקים החדשים שנשלחו מקונסטנטינופול. כמה יניצ'רים שרדו על ידי שמירת פרופיל נמוך ולקיחת עבודות רגילות.
מיד לאחר פירוק היחידות, הורה מהמוט השני לכרוניקן בית המשפט, מהמט אסעד אפנדי, לתעד את הגרסה הרשמית של האירועים. דו"ח זה, Üss-i Zafer ("יסוד הניצחון"), נדפס באיסטנבול בשנת 1828 ושימש כמקור עיקרי לכל דו"ח עות'מאני אחר בתקופה זו.  לתקרית הייתה השפעה שלילית על הקהילות המוסלמיות בבלקן, שאיבדו את הפריבילגיות שלהן, כאשר פרצו מרידות ברחבי רומליה, במיוחד בבוסניה ובאלבניה.
תוך ניצול החולשה הזמנית בעמדתה הצבאית של האימפריה העות'מאנית בעקבות התקרית המשמחת, אילצה האימפריה הרוסית את העות'מאנים לקבל את אמנת אקרמן ב-7 באוקטובר 1826.
הערות שוליים

↑  Kemal, Beydilli. "VAK'A-i HAYRİYYE". islamansiklopedisi.org. (in Turkish)
↑  "Janissary". britannica.com.
1 2 3  Goodwin, pp. 296–299.
1 2  Kinross, pp. 456–457
↑  Shaw, pp. 19–20
↑  The New Encyclopedia of Islam, ed.
↑  Cleveland, William L & Martin Bunton, A History of the Modern Middle East: 4th Edition, Westview Press: 2009, pg.
1 2  "Ottoman." Ottoman.
↑  George F. Nafziger (2001). Historical Dictionary of the Napoleonic Era. Scarecrow Press. pp. 153–54. ISBN 9780810866171.
1 2  "Vaka I Hayriye Hayırlı Olay | Osmanlı Tarihi".
↑  Finkel, Caroline (2005). Osman's Dream. John Murray. p. 435. ISBN 0-465-02396-7.
↑  Barber, Noel (1973). The Sultans. pp. 135–136. ISBN 0-671-21624-4.
↑  Levy, Avigdor.
↑  Jelavich, Charles and Barbara.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: vaka-i-hayriyye
הפרדוקס של אולברס

הדגמה של הפרדוקס של אולברס
הפרדוקס של אולברס הוא הטיעון כי אפלת שמי הלילה סותרת את ההנחה של יקום סטטי אינסופי ונצחי. הוא תואר על ידי האסטרונום הגרמני היינריך וילהלם אולברס בשנת 1823 (אך פורסם רק ב-1826 על ידי יוהאן אלרט בודה) ואף לפני כן על ידי יוהאנס קפלר ב-1610 ואדמונד היילי וז'אן פיליפ דה שסו במאה ה-18. זוהי אחת הראיות ליקום לא סטטי המתואר באמצעות תאוריית "המפץ הגדול". ה"פרדוקס" ידוע גם בשם "פרדוקס שמי הלילה האפלים".
הנחות

אם נניח כי ביקום יש מספר אינסופי של כוכבים מאירים המפוזרים באופן אחיד, אזי:
סך הבהירות הנראית המתקבלת ממערכת של כוכבים במרחק נתון אינה תלויה במרחק זה;
כל קו ראייה צריך להיגמר בסופו של דבר בפני השטח של כוכב;
כל נקודה בשמים צריכה להיות בהירה כמו פניו של כוכב.
התבוננות באופק מתוך יער עבות ומישורי עשויה להדגים אפקט זה: כל קו ראייה יסתיים בעץ, ולכן האופק יוסתר כולו על ידי עצי היער.
מהירות האור היא סופית, ולכן ככל שאדם יתבונן רחוק יותר, כך הוא יראה כוכבים עתיקים יותר. על מנת שהכוכבים ייראו מפוזרים באופן אחיד בחלל, אורם צריך להיפלט ממקומות בהם צפיפות הכוכבים הייתה זהה, בעת שנפלט האור, לצפיפות הכוכבים בסביבת הצופה. הסבר פשוט לפרדוקס של אולברס מניח כי לא היו שינויים דרמטיים בפיזור הכוכבים במשך הזמן הזה. מכאן נובע כי אם היקום היה אינסופי בזמן ובמרחב, שטף האור המתקבל מהכוכבים היה אינסופי.
קפלר ראה את הפרדוקס כתומך ביקום נראה סופי, או לפחות בעל מספר סופי של כוכבים. לפי תורת היחסות הכללית, הפרדוקס יכול להופיע אפילו ביקום סופי: למרות שהשמים לא יהיו בהירים במידה אינסופית, כל נקודה בהם תהיה בהירה כפניו של כוכב.
דרך מדויקת יותר להתבונן בפרדוקס היא להציב את הארץ במרכז כדורים בעלי רדיוסים שונים. אם היקום הומוגני ואינסופי, אז דרך קליפה כדורית ברדיוס r סביב כדור הארץ יעבור שטף מסוים של אור מהכוכבים. על כדור ברדיוס r+x, מספר הכוכבים גדל לפי ריבוע המרחק, אך השטף מכל כוכב קטן לפי ריבוע המרחק. מכאן, לשתי הקליפות (ברדיוס r וברדיוס r+x) שטף זהה, ולכן הבהירות שלהן תהיה זהה אף היא. אם היקום היה אינסופי (בגיל ובנפח) ובעל פיזור שווה של הכוכבים, אז יהיו אינסוף קליפות כאלה ולאור מכל קליפה יהיה מספיק זמן להגיע לכדור הארץ - כלומר, שמי הארץ יהיו בהירים תמיד.
ההסבר המקובל

ההסבר המקובל לפרדוקס של אולברס דורש יקום מתרחב אשר גילו סופי.
ההסבר המקובל > מהירות האור היא סופית

ככל שכוכב נמצא רחוק יותר מצופה על כדור הארץ, כך ייקח יותר זמן לאור מהכוכב להגיע אליו. מסיבה זו, ככל שמביטים רחוק יותר אל תוך היקום - מביטים למעשה מוקדם יותר אל העבר. עובדה זו מהווה מרכיב עיקרי בהסבר המקובל לפרדוקס של אולברס, אם כי היא אינה יכולה להסביר את הפרדוקס כשלעצמה - למהירות האור אין קשר ישיר לצפיפות האנרגיה ולכמות האור המגיעה לנקודה מסוימת.
ההסבר המקובל > גילו הסופי של היקום; כל מקורות האור הם במרחק סופי

אדגר אלן פו היה הראשון אשר פתר את הפרדוקס של אולברס, כאשר כתב במאמר Eureka: A Prose Poem ב-1848:
לפי התאוריה המקובלת (תאוריית המפץ הגדול), גיל היקום הוא סופי, והכוכבים נוצרו לפני זמן סופי. לכן, כפי שהציע פו, כדור הארץ אינו מקבל אור כוכבים מעבר למרחק מסוים. לפי תאוריה זו, השמים היו בהירים הרבה יותר בעבר, במיוחד בעידן הרקומבינציה של היקום הצעיר, 378,000 שנה אחרי המפץ הגדול. כל הנקודות ב"שמים" בזמן הזה היו בהירות יותר מהשמש, למרות המרחק הקצר יחסית שהאור היה מסוגל לעבור; דבר זה מרמז כי רוב קרני האור שמגיעות אלינו מקורן לא בכוכב, אלא ב"שאריות" של המפץ הגדול.
ההסבר המקובל > המרחב מתפשט

בעוד המרחק הסופי למקורן של קרני האור לא פותר את הפרדוקס כשלעצמו, תאוריית המפץ הגדול כוללת גם התפשטות של המרחב עצמו (ולא רק המרחק בין עצמים במרחב), אשר יכולה לגרום לאנרגיה של האור הנפלט לקטון באמצעות הסחה לאדום. התפשטות המרחב גרמה לרמות הקרינה הגבוהות מהמפץ הגדול להיות מוסחות לאדום עד לגלי מיקרו; אנו מזהים קרינה זו עם קרינת הרקע הקוסמית. זה מסביר את צפיפות האור הנמוכה יחסית בשמים שלנו, למרות הבהירות העצומה המשוערת של המפץ הגדול. ההסחה לאדום משפיעה גם על אור מכוכבים רחוקים וקווזרים, אך השפעה זו מפחיתה את האור בסדר גודל אחד בלבד.
ראו גם

פרדוקס בנטלי
הערות שוליים

↑  Ray D'Inverno, Introducing Einstein's Relativity, Oxford, 1992
↑   Edgar Allan Poe: Eureka--A Prose Poem, בארכיון האינטרנט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545922805171  LCCN: sh85094504 
מה אם כל קו ראייה היה נגמר בכוכב? (הנחת היקום האינסופי מס' 2)
ביקום בעל שלושה ממדים עם פיזור אחיד של כוכבים, מספר הכוכבים יהיה יחסי לנפח. אם נתבונן בשטח הפנים של קליפות כדוריות בעלות מרכז משותף, נראה כי מספר הכוכבים בכל קליפה יהיה יחסי לריבוע רדיוס הקליפה. בתמונה לעיל, צומצמו הקליפות לטבעות דו-ממדיות לצורך המחשה.
הרי אטאפוורקה

השלט הרשמי בכניסה לאתר
חפירות במערות
הרי אטאפוורקה (בספרדית: Sierra de Atapuerca) הם חבל ארץ קרסטי קדום בספרד, הנמצא בקרבת העיירה אטאפוורקה, בנפת בורגוס שבשטח הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון. ייחודו של האתר הוא במערות שבשטחו ובאתר הארכאולוגי שבו, שם נמצאו שלדים מאובנים וכלי אבן של ההומינידים הקדומים ביותר המוכרים במערב אירופה. האתר הארכאולוגי הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
גאוגרפיה

בהרי אטאפוורקה נמצא מעבר ההרים בורבה, אשר מהווה חלק מהדרך מהחלק הפנימי של חצי האי האיברי אל שאר יבשת אירופה. המעבר מחבר גם בין תוואי נהר האברו (הנשפך לים התיכון) לבין תוואי נהר הדורו (הנשפך לאוקיינוס האטלנטי). בשל חשיבותו הגאוגרפית של חבל ארץ זה, הוא מהווה חלק מדרך סנטיאגו ההיסטורית, וכן עוברות בו כיום שתי אוטוסטרדות מרכזיות בספרד.
האתר הארכאולוגי

במהלך עבודות תשתית שהתבצעו באזור לטובת הנחת קווי מסילת ברזל התגלו באטאפוורקה מספר אתרים ארכאולוגים. החפירות הארכאולוגיות החלו בשנת 1964, על ידי פרנסיסקו חורדה סרדה (Francisco Jordá Cerdá), ובמהלכן התגלו באזור שרידי אדם מתקופות שונות - החל משחר האנושות, דרך תקופת הברונזה וכלה באדם המודרני. כמו כן, נמצאו באתרי החפירה כלים וחפצי אמנות מאבן. החפירות באתר נמשכות ברציפות מאז ועד היום, ובשנת 2000 הוכרז האתר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה מודרנית

באזור אטאפוורקה נערך בשנת 1054 "קרב אטאפוורקה", בין כוחותיו של פרדיננד הראשון מלך קסטיליה לבין כוחותיו של אחיו גרסיה מלך נווארה.
המרד בצ'יאפס

שלט של המורדים מהצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי: "אתה באזור המרד הזפטיסטי. כאן האנשים נותנים את הפקודות והממשלה מצייתת"
המרד בצ'יאפס הוא מרד עממי שפרץ ב-1 בינואר 1994 במדינת צ'יאפס שבמקסיקו. המרד אורגן על ידי הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי ותחילתו אופיינה בהתנגשות צבאית עם הצבא המקסיקני. הצבא המקסיקני נחל ניצחון צבאי, ומאז 1995 כמעט שלא התרחשו התנגשויות אלימות בין הצבא לתושבי צ'יאפס.
אחד המאפיינים של המרד הוא השימוש של המורדים באמצעי התקשורת ובאינטרנט על מנת לפרסם את דבר המרד ואת מטרותיהם, ולבקש תמיכה בינלאומית. המורדים, שנהנים מתמיכה רחבה של תושבי צ'יאפס ושל תושבי מדינות אחרות במקסיקו, הכריזו כבר בסוף 1994 על 32 אזורים מוניציפליים אוטונומיים.
מדינת צ'יאפס

מאז הכיבוש הספרדי נודעה צ'יאפס כמדינה המבודדת ביותר במקסיקו ובמרכז אמריקה, והקשה ביותר לחדירה מבחוץ. הדבר מסביר אולי את הריכוז הגבוה ביותר של אינדיאנים הקיים בה בהשוואה לכל מדינה אחרת במקסיקו. עם זאת, עושרה הטבעי (עצים יקרים, נפט וגז) משך יזמים חיצוניים מזה דורות. שתי מרידות גדולות, תוצאת תנאי החיים הקשים שנכפו על התושבים, זכורות בהיסטוריה: זו של הצלטאלס (tzeltales) ושל שבט הקנקוק (Cancuc) ב-1712, וזו של הצוצילס (Tzotziles) מהכפר סן חואן צ'אמולה (Chamula) ב-1868. שתיהן הוכנעו באכזריות.