stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טורקהיים
הערות שוליים

↑  Encyclopédie de l'Alsace, t. 11 : Rhin-Strasbourg, Publitotal, 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567090305171  BnF: cb15272040c (data)  LCCN: n82153935  MusicBrainz: 084a6fd7-0ca1-472b-84bf-3c34ac49fb71  VIAF: 136069699   WorldCat (עם VIAF): 136069699
טייסת 210

| --- | --- |
סמל טייסת 210
סמל טייסת 210
 הגבול הוא רק ההתחלה
 פרטים
 כינוי:  "טייסת הנשר הלבן" או "טייסת המל"טים השלישית"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  כלי טיס מאוישים מרחוק
 בסיס האם:   בסיס תל נוף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  פברואר 2010 – הווה (כ־14 שנים)
 נתוני היחידה
 ייעוד:  סימון ותקיפת מטרות, ל"א, איסוף מודיעין וצילום אווירי.
 כלי טיס:  כטב"ם "איתן"
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן אלוף
סמל מערך ה"איתן" אותו עונדים אנשי המערך
טייסת 210 שכינויה הנוכחי "טייסת הנשר הלבן" (או "טייסת המל"טים השלישית"), היא טייסת כלי טיס בלתי מאוישים בחיל האוויר הישראלי המפעילה את המל"ט "איתן". הטייסת פועלת מבסיס תל נוף.
היסטוריה

כבר בחודש אוגוסט 2006 דווח כי חיל האוויר הישראלי הפעיל כטמ"ם תקיפה (UCAV) חדש, הגדול פי ארבעה מההרון, בשם "איתן", בעל יכולת תקיפה מן האוויר והשמדת טילים בליסטיים בשלב ההאצה.
ה"הרון TP" הוצג לראשונה בפומבי בסלון האווירי בפריז שנערך ביוני 2007. באוקטובר 2007 הודיע חיל האוויר על כוונתו להצטייד בכלי, תחת השם "איתן".
הטייסת הוקמה ב-21 בפברואר 2010 ומשם נגזר שמה – טייסת 210, וטקס לתחילת פעילותה המבצעית נערך ב-21 בדצמבר 2010. הטייסת מוצבת בבסיס תל נוף.
הטייסת הושבתה למספר חודשים ב-2012 בעקבות התרסקות אחד ממטוסי ה"איתן".
ב-2017 נקלטו בטייסת מטוסי "איתן" מדגם משופר בעלי כושר נשיאה מוגדל ויכולות חדשות. מה שהגדיל את הסד"כ של הטייסת ב-50%.
במהלך 2021 הטייסת נחשפה לתקשורת מספר פעמים במסגרת של עשור להקמת הטייסת. במהלך הראיונות הסביר מפקד הטייסת סא"ל ש׳ על תפקידי הטייסת:
כוח נכנס בלילה לאיו"ש למשימה, או בלחימה ברצועת עזה, 'איתן' ילווה את הכוח מלמעלה ויספר למפקדי הכוח מה מתרחש מעבר לרחוב או על גג מבנה, או להיכן מנסה מבוקש להימלט. במשימות של ליווי תקיפות יכול 'איתן' לשמש מעין עיניים קדמיות של כלי תקיפה, לכוון מסק"ר או מטוס קרב אל מטרותיהם...ויש יכולות שאי אפשר לדבר עליהן
מפקדי הטייסת

|  | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | סא"ל ש׳ | 2010 - 2012 | מפקדה הראשון של הטייסת |
| 2 | סא"ל א׳ | 2012 - 2015 |  |
| 3 | סא"ל א׳ | 2015 - 2017 |  |
| 4 | סא"ל ש׳ | 2017 - 2020 |  |
| 5 | סא"ל ש׳ | 2020 - 2022 |  |
| 6 | סא"ל ט׳ | 2022 - |  |
הערות שוליים

↑  מערכת אתר צה"ל, 40 שנה להקמת טייסת המל"טים הראשונה בחיל האוויר, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 3 באוקטובר 2011.
↑  איתם אלמדון, ‏הגדול מכולם: מערך ה"איתן" מתעצם, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 בנובמבר 2017.
↑  טייסת "הנשר הלבן" תגדל ב-50 אחוזים, באתר Israel Defense, ‏2017-11-02
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
טורקואן

טורקואן (בצרפתית: Tourcoing) היא עיר במחוז נור שבחבל או-דה-פראנס, הנמצא בקצהה הצפוני של צרפת. בטורקואן גרים כ-97,000 תושבים (2017), והיא העיר השלישית בגודלה באו-דה-פראנס, אחרי ליל ואמיין. היא ממוקמת צפונית-מזרחית לעיר ליל, בצמוד לעיר רובה ולעיר הבלגית מוקרון.
טורקואן היא העיר השנייה בגודלה במטרופולין ליל, המורכב מ-90 קומונות ובו יותר מ-1.1 מיליון תושבים. היא גם חלק מאגד ערים צרפתי-בלגי רחב יותר, מטרופולין ליל-קורטרייק-טורנה, הכולל פרט לערי מטרופולין ליל גם כשישים קומונות בלגיות, בהן הערים מוקרון, קורטרייק, טורנה ורוסלארה.
היסטוריה

האזכור הראשון ליישוב בשם טורקואן הוא משנת 1080.
במהלך המהפכה הצרפתית הייתה טורקואן עיירה בת כ-15,000 תושבים. ב-18 במאי 1794 נערך בקרבת העיירה קרב טורקואן בין צבא המהפכה הצרפתי לבין צבאות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, בו ניצח הצבא הצרפתי; הניצחון בקרב היה צעד לקראת כיבוש הרפובליקה ההולנדית בשנת 1795.
במאה ה-19 צמחה העיר במהירות כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, ובעיקר בזכות תעשיית הטקסטיל של העיר. אוכלוסיית העיר גדלה מכ-10,000 תושבים בתחילת המאה לכ-100,000 בשנת 1910. בשנים 1857–1865 עברה כנסיית סן כריסטוף שיפוץ והפכה לאחת מהכנסיות הנאו-גותיות הבולטות בצפון צרפת.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר תחת כיבוש גרמני ועקב כך תושביה סבלו מקשיים רבים. כמו יתר הערים תחת הכיבוש הגרמני, הייתה העיר מנותקת משאר צרפת למשך ארבע שנות הכיבוש. בין שתי המלחמות העיר התאוששה, ותעשיית הטקסטיל שלה חזרה לשגשג. לאחר כיבוש העיר במלחמת העולם השנייה, מיקמו בה הגרמנים את מפקדת הארמייה ה-15, שתפקידה העיקרי היה להגן על חופי צרפת ובלגיה מפני פלישה של בעלות הברית. בימינו פועל בבניין המפקדה מוזיאון ה-5 ביוני 1944, העוסק בכיבוש הגרמני של צרפת במלחמת העולם השנייה.
החל משנות ה-70 נפגעה העיר עקב דעיכת התעשיות המסורתיות שהיו הבסיס של כלכלת טורקואן, בעיקר תעשיית הטקסטיל, ומרבית המפעלים שפעלו בה נסגרו.
תחבורה

טורקואן מחוברת לערים השכנות ליל ורובה ברכבת תחתית ובטראם, כחלק ממערך התחבורה הציבורית במטרופולין ליל. בנוסף, מתחנת הרכבת טורקואן יוצאות רכבות מהירות לפריז, לרן, לנאנט ולבורדו; כמו כן, עוברות בתחנה רכבות לכיוון בלגיה.
הערות שוליים

↑  אן קורטל וברונו רנול, Désormais, Tourcoing est plus peuplée que Roubaix, באתר La Voix du Nord
↑  נתונים על מטרופולין ליל באתר INSEE (הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בצרפת)
↑  רשימת הקומונות במטרופולין ליל-קורטרייק-טורנה באתרו הרשמי
1 2 3  "A bit of history..." (מעט היסטוריה) באתר הרשמי של עיריית טורקואן
↑  פול דלסאל (Paul Delsalle), Révolution et paysage urbain à Tourcoing (1770-1820), בז'ורנל Revue du Nord שנת 1989, עמ' 1021
↑  קרב טורקואן, באתר History of War
↑  על כנסיית סן כריסטוף של טורקואן, באתר SNCF, חברת הרכבות הלאומית של צרפת
↑  Tourcoing War Memorial באתר Remembrance Trails - Northern France
↑  על המוזיאון, באתר Chemins de Mémoire
↑  מפת התחבורה הציבורית במטרופולין ליל
↑  Tourcoing: le premier train Ouigo est parti, באתר La Voix du Nord
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567260305171  BnF: cb15267171x (data)  GND: 4119672-7  LCCN: n85821346  MusicBrainz: 6c6a4324-e4c4-41b5-8623-1c6fc8615f4a  NKC: ge630745  VIAF: 145496844   WorldCat (עם VIAF): 145496844 
כנסיית סן כריסטוף בטורקואן
טיפוס, גלישה וחילוץ

לוחמי הימ"מ (משטרת ישראל) בתצוגת פריצה למבנה טרור. ניתן לראות את ה"קופים" משתלשלים מהגג ופורצים את החלונות.
טיפוס, גלישה וחילוץ (בראשי תיבות: טג"ח, שמתפרשים גם כטיפוס וגלישת חבלים) הוא פעילות צבאית שלוחמיה מתמחים בהגעה ליעד מהתווך העילי באמצעות טיפוס, פאסט-רופינג, השתלשלות ממסוקים, גלישת מצוקים וסנפלינג. כינוי סלנג נפוץ בישראל ללוחמי טג"ח הוא "קופים", שניתן ללוחמים בשל התמחותם בטיפוס (כמו הקופים בטבע), והוא זה שנמצא בשימוש בקרב כלל כוחות הביטחון, הלוחמים עצמם והציבור הרחב.
השימוש ב"קופים" נפוץ מאוד במתארי לוחמה בטרור, בקרב יחידות השתלטות וביחידות שנלחמות בשטח בנוי שם נדרשת פריצה למבנים רבי-קומות, כגון בניין דירות או מגדלי משרדים. מטרת השימוש ב"קופים" היא להפתיע את החמושים במבנה באמצעות כניסה בדרך בלתי-שגרתית. מלבד ריתמת הטיפוס והחבלים, ה"קופים"  מצוידים בגרזן טקטי או פטיש במטרה לשבור חלונות, תריסים וסורגים, וחמושים ברימוני הלם על מנת להמם את המטרות ולהשיג יוזמה, ובנשק אישי - לרוב אקדח - על מנת לנטרל את האויבים, ולהגן על עצמם במקרה הצורך.
בישראל כל יחידות ההשתלטות, ובראשן הימ"מ של משטרת ישראל, מפעילות "קופים". בצה"ל, בנוסף ליחידות ההשתלטות כגון סיירת מטכ"ל ושייטת 13, ישנם "קופים" גם ביחידה 669 (יחידת החילוץ האווירי), יחידת מגלן, יחידת אגוז, יחידת דובדבן, פלגת סמו"ר של יחידת יהל"ם ויחידת הלוט"ר (שגם מכשירה מדריכי טג"ח). בצה"ל, הכשרת מדריכי ולוחמי טג"ח נעשית במסלול הנמשך עשרה חודשים במסגרת בית הספר ללוחמה בטרור של צה"ל וכולל אימון במכשולי גובה ועומק בעת פעילות מבצעית במגוון סביבות, מסביבה מושלגת ועד לסביבה מדברית.
הערות שוליים

↑  ראו למשל באתר הימ"מ של משטרת ישראל.
↑  אתר הימ"מ באתר משטרת ישראל.
טיפון המילטון

| --- | --- |
 לידה:  26 במאי 1978 (בן 46) ג'קסון שבמיסיסיפי, ארצות הברית
 עמדה:  פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי
 קבוצות כשחקן
 2001 2002–2003 2003–2004 2004–2005 2006 2006 2006 2007–2008 2008 2008 2008–2009 2010 2010 2012:  מיאמי היט Columbus Riverdragons אזובמאש מריופול Fayetteville Patriots אוקלהומה סיטי בלו Incheon ET Land Black Slamer עירוני אשקלון Guaros de Lara Club Biguá de Villa Biarritz Belgrano de San Nicolás Dorados de Chihuahua  Gaiteros del Zulia Cocodrilos de Caracas Panteras de Miranda
טיפון "טאנג" המילטון (באנגלית: Tephen "Tang" Hamilton) הוא כדורסלן עבר אמריקני ששיחק בין השאר במיאמי היט מליגת ה-NBA ובעירוני אשקלון מישראל.
קריירה

המילטון החל את קריירת הכדורסל המקצוענית שלו באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, בה שיחק 4 שנים מוצלחות. לאחר סיום חוק לימודיו הוא החליט לנסות את מזלו בדראפט 2002, אך לא הצליח להיבחר. המילטון התבטא בחריפות בתקשורת המקומית של מיסיסיפי כשאמר שראה שחקנים "פחות טובים ממנו" נבחרים.
על אף כישלונו בדראפט, המילטון החל להתאמן עם קבוצת מיאמי היט והוחתם לשנתיים. במשחקים עצמם אכזב וזכה לדקות מועטות ושוחרר לאחר חמישה חודשים בלבד.
הוא חתם בליגת הפיתוח של ה-NBA בעונת 2003 ונבחר לחמישיית העונה הראשונה של הליגה לאחר שהציג יכולת גבוהה בעונה זו. בעונת 2003/2004 חתם במאריפיול האוקראינית וזכה איתה באליפות המקומית. בשנת 2004 הוחתם על ידי הדטרויט פיסטונס ולאחר מספר משחקים שוחרר ממנה ל-NBDL. תהליך זה חזר על עצמו בעונה הבאה, עת שיחק בממפיס גריזליס ושוחרר שוב במהרה ל-NBDL.
בשנת 2005 הוא היה חבר בנבחרת ארצות הברית באליפות האמריקות בכדורסל שסיימה במקום הרביעי.
בעונת 2006 הוזמן לשחק בנבחרת ארצות הברית בכדורסל בטורניר הכנה לאליפות העולם הקרבה, ולאחר מכן חתם בקבוצת E.T מהליגה הקוריאנית הראשונה.
בתחילת עונת 2007 התחיל לשחק עם עירוני אשקלון.
חרבת קושט

חרבת קושט הוא שמו של אתר ארכאולוגי במערב הגליל התחתון, על שלוחה הפונה מערבה ברכס ביער אלונים, מדרום ליישוב נופית ומעל נחל ציפורי הזורם מדרום לה וצפון מערבית לאלוני אבא, בו נתגלו שרידי עיירה יהודית מהתקופה הפרסית ועד לתקופה הממלוכית.
היסטוריה

על פי ממצאי החרסים באתר, תחילתו בתקופת הברזל, כאשר היישוב עצמו מתחיל בתקופה הפרסית והוא המשיך להתקיים ברציפות לאורך התקופה ההלניסטית, החשמונאית, הרומית, הביזנטית, הערבית, וסופו בתקופה הממלוכית. לכל אורך תקופות אלו, ניתן לקבוע שזהו יישוב יהודי וזאת גם על פי ממצא החרסים, כלי האבן, מבנה הציבור, האבנים המעוטרות שכללו תבליט עם מנורת שבעת הקנים שנתגלה בשנת 1969 ומתוארך למאה החמישית והשישית ומערות הקבורה. זאת בנוסף לעובדה שהוא ממוקם באזור בתחום הגליל היהודי, שהתרכז סביב אושא, שפרעם ובית שערים של ימי המשנה.
ארכאולוגיה

באתר נתגלה בשנת 1969 שברי לוח שיש עם תבליט מנורת שבעת הקנים, בעקבות זאת נערך סקר בו תועד שרידיו של מבנה ציבור גדול, כנראה בית כנסת. בשנת 2008 ובשנת 2010 נערכו חפירות באתר עקב פגיעה בו ועבודות לסלילת כביש. הממצאים שנתגלו כללו מחצבות קירטון ובורות מים, כלי זכוכית, שני מקוואות, אחד מהם בעל שני פתחים. כלי החרס שנתגלו באתר כוללים כלים ממשפחת כלי כפר חנניה היא השלטת במכלול וכוללת קערות, קדרות, סיר בישול וקנקנים משפחת כלי שיחין. מבחינת מטבעות באתר, בשכבות ובמתקנים השונים נתגלו מטבעות מהתקופה הרומית, כולל מטבע מימי הקיסר טראיאנוס, מטבעות מהתקופה הביזנטית ומטבעות ממלוכים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  גיליון 129 לשנת 2017חורבת קושט, באתר hadashot-esi.org.il
1 2 3  גיליון 123 לשנת 2011סואעד חמירה, באתר hadashot-esi.org.il
זכויות להט"ב בהוואי

| --- | --- |

הוואי, ארצות הברית
 מעמד בחוק:  הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות משנת 1973
 טרנסג'נדריות:  טרנסג'נדרים מורשים לשנות את מגדרם ללא צורך בניתוח להתאמה מגדרית
 שירות צבאי:  להט"בים מורשים לשרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית
 הגנה מפני אפליה:  החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  נישואים חד־מיניים חוקיים משנת 2013
 אימוץ:  זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים משנת 2012
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד(כחלק מארצות הברית)
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת הוואי שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום הוואי נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם. זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים במדינה החל משנת 2012, ונישואים חד־מיניים חוקיים משנת 2013. מדינת הוואי מתירה לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם במסמכים ממשלתיים ללא צורך בניתוח להתאמה מגדרית.
חוקי הוואי אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה, בדיור ובכל התחומים האחרים. כמו כן, טיפולי המרה אינם חוקיים עבור קטינים.
בעקבות יחסה הליברלי של המדינה ושל תושביה כלפי להט"בים, מושכת הוואי תיירים רבים מהקהילה הגאה בכל שנה.
היסטוריה

זוגיות של בני אותו המין הייתה חלק מהתרבות בהוואי במשך מאות שנים. המונח aikāne שימש לתיאור מערכות יחסים של הומוסקסואלים או ביסקסואלים. מערכות יחסים כאלו היו מקובלות מאוד בחברה בתקופה הטרום־קולוניאלית של הוואי. כמו כן, המונח māhū שימש לתיאור אנשים שזוהו עם מגדר שלישי (כלומר, אינם גבר ואינם אישה).
במאה ה־19 הגיעו המיסיונרים הנוצרים להוואי, והמירו את דתם של האוכלוסייה המקומית. כתוצאה מכך, בשנת 1850 נחקק החוק הראשון בהוואי שאסר מעשי סדום, כולל פעילות מינית בין בני אותו המין, וקבע עונש של 20 שנה במחנות עבודה.
החל משנות ה־60 של המאה ה־20 ואילך, סוגיית זכויות הלהט"ב היוותה חלק בדעת הקהל הציבורית. הדבר הוביל לשיפור מעמדם של להט"בים בחברה ובחוק.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק

הוואי ביטלה את החוקים שאסרו מעשי סדום באפריל 1972, והביטול נכנס לתוקף ב־1 בינואר 1973. בעקבות זאת, הוואי הפכה לאחת המדינות הראשונות בארצות הברית שביטלו את האיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין.
הכרה בזוגיות חד־מינית > תביעה משפטית ותיקון לחוקה

ב־17 בדצמבר 1990 שלושה זוגות חד־מיניים ביקשו להירשם כנשואים במחלקת הבריאות של הוואי. שלושת הזוגות עמדו בכל הקריטריונים שחוק הנישואין של המדינה דרש, פרט לעובדה שהם היו מאותו המין. מנהל מחלקת הבריאות ביקש את עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה בסוגיה, וב־27 בדצמבר הודיע היועץ המשפטי שהזכות להינשא היא זכות יסוד בהתאם לחוקת ארצות הברית, אך רק עבור זוגות ממינים שונים (כלומר גבר ואישה). כתוצאה מכך, מחלקת הבריאות דחתה את בקשת הנישואים של שלושת הזוגות החד־מיניים ב־12 באפריל 1991, וציטטה את עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה. ב־1 במאי הגישו הזוגות תביעה משפטית נגד מדינת הוואי, בטענה שהאיסור על נישואים חד־מיניים מפר את חוקת המדינה. הזוגות התובעים יוצגו על ידי דן פולי, עורך דין מקומי לזכויות אזרח.
ב־1 באוקטובר 1991 נדחתה תביעתם של הזוגות, והם הגישו ערעור לבית המשפט העליון של הוואי. בית המשפט העליון קבע שהזכות לפרטיות, הנכללת בחוקת הוואי, אינה כוללת את זכותם של זוגות חד־מיניים להינשא. אף על פי כן, בית המשפט קבע שבהתאם לזכות לשוויון, שנכללת גם היא בחוקת המדינה, שלילת זכות הנישואין מזוגות חד־מיניים מהווה אפליה. בית המשפט קבע שהמדינה חייבת להוכיח שלאפליה זו יש סיבה מוצדקת. ב־5 במאי 1993 הסוגיה הוחזרה לדיון בבית משפט תחתון, שבו המדינה התבקשה להוכיח ששלילת רישיונות נישואים מזוגות חד־מיניים מונעת פגיעה בזכויות חוקתיות אחרות.
ב־3 בדצמבר 1996 קבע שופט בבית משפט תחתון שמדינת הוואי לא סיפקה סיבות מוצדקות לשלילת זכות הנישואין מזוגות חד־מיניים, ולא נימקה כיצד שלילת זכות הנישואין מזוגות כאלה מונעת פגיעה בזכויות חוקתיות אחרות. השופט הורה למדינה להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. עם זאת, ביום למחרת הוא עיכב את הביצוע של פסק הדין כדי לאפשר למדינה לערער עליו לבית המשפט העליון, תוך פגיעה מינימלית בזוגות חד־מיניים במקרה שבית המשפט העליון יקבל את הערעור.
כתוצאה מפסיקת בית המשפט, שעמדה בניגוד לדעת הקהל השלילית על נישואים חד־מיניים בה בעת, ב־3 בנובמבר 1998 אישרו אזרחי הוואי במשאל עם תיקון לחוקת המדינה, שלפיו הרשות המחוקקת מוסמכת לקבוע חוקים שיאסרו נישואים חד־מיניים ויאפשרו נישואים בין גבר ואישה בלבד. משאל העם עבר ברוב של 69.2% מהמצביעים, והוא העניק תוקף חוקי לאיסור על נישואים חד־מיניים בהוואי. ב־9 בדצמבר 1999 דחה בית המשפט העליון את תביעתם של שלושת הזוגות החד־מיניים, וקבע שהשינוי בחוקה שעבר במשאל העם מאפשר למדינה לסרב להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים.
הכרה בזוגיות חד־מינית > יחסי טובה הדדיים

החל משנת 1997, מדינת הוואי מאפשרת לזוגות חד־מיניים להירשם בהסדר "יחסי טובה הדדיים", כתחליף לנישואים. הסדר זה מעניק לזוגות חד־מיניים חלק מהזכויות המוענקות לזוגות נשואים, כולל זכויות ירושה, ביטוח בריאות, פנסיה, ביקורים בבתי חולים ובבתי סוהר וכן הטבות לעובדים בעבודות ממשלתיות של המדינה.
אף על פי שהסדר יחסי הטובה ההדדיים נחקק כאלטרנטיבה לנישואים חד־מיניים, החוק מאפשר לכל הזוגות שאינם מורשים להינשא להירשם בהסדר זה, לאו דווקא זוגות חד־מיניים.
הכרה בזוגיות חד־מינית > איחוד אזרחי

בשנת 2009 הועלתה הצעת חוק בבתי המחוקקים של הוואי, שנועדה לאפשר לזוגות חד־מיניים להירשם במסגרת איחוד אזרחי. הצעת החוק אושרה בבית הנבחרים של המדינה, אך התעכבה בסנאט לאור מחלוקות על הנוסח שלה. בסופו של דבר, הסנאט לא הצביע על הצעת החוק בשנת 2009.
הצעת החוק נידונה מחדש בתחילת שנת 2010 ואושרה על ידי הסנאט. הנוסח החדש, שאושר על ידי הסנאט, קבע שגם זוגות הטרוסקסואלים יורשו להירשם במסגרת איחוד אזרחי, ולא רק זוגות חד־מיניים. בית הנבחרים של הוואי אישר את הצעת החוק ב־29 באפריל 2010. המושלת הרפובליקנית לינדה לינגל לא הודיעה האם בכוונתה לחתום על החוק או שמא להטיל עליו וטו, והיא התבקשה לקבל החלטה עד 6 ביולי.
ב־6 ביולי 2010 המושלת לינגל הטילה וטו על החוק ומנעה ממנו להיכנס לתוקף. לדבריה, ההחלטה האם לאפשר איחוד אזרחי לזוגות חד־מיניים צריכה להתקבל באמצעות משאל עם.
בנובמבר 2010 ניצח המועמד הדמוקרטי, ניל אברקרומבי, בבחירות למושלות הוואי. אברקרומבי הביע תמיכה בהצעת החוק שנועדה לאפשר איחוד אזרחי לזוגות חד־מיניים, מה שהוביל להעלאת ההצעה מחדש בתחילת שנת 2011.
ב־28 בינואר 2011 אישר הסנאט של הוואי הצעת חוק חדשה להסדרת איחוד אזרחי במדינה. ב־11 בפברואר הצעת החוק אושרה על ידי בית הנבחרים עם תיקונים, וב־16 בפברואר הסנאט אישר את הנוסח הסופי של ההצעה.
המושל הדמוקרטי, ניל אברקרומבי, חתם על החוק ב־23 בפברואר 2011, וזוגות החלו להירשם במסגרת איחוד אזרחי ב־1 בינואר 2012. האיחוד האזרחי העניק לזוגות חד־מיניים את כל זכויות הנישואים, לרבות הזכות לאמץ ילדים כזוג, אך הגדרת הנישואים במדינה לא שונתה והמשיכה לאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד.
הכרה בזוגיות חד־מינית > נישואים חד־מיניים

בינואר 2013 הועלתה הצעת חוק בבתי המחוקקים של הוואי, שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים במדינה. למרות תמיכתם של המושל ניל אברקרומבי ושל נציגי משלחת הקונגרס, הצעת החוק נזנחה ללא הצבעה בבתי המחוקקים.
ב־9 בספטמבר 2013 קרא מושל הוואי, ניל אברקרומבי, להתכנסות מיוחדת של הרשות המחוקקת כדי לדון בהצעת החוק שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים. ב־28 באוקטובר אושרה הצעת החוק על ידי ועדת הסנאט לענייני משפט ועבודה ברוב של 5–2, וב־30 באוקטובר הסנאט הצביע במלואו על הצעת החוק ואישר אותה ברוב של 20–4. ב־5 בנובמבר אושרה הצעת החוק על ידי שתי הוועדות של בית הנבחרים: ועדת המשפטים אישרה את הצעת החוק ברוב של 8–5, וועדת הכספים אישרה אותה ברוב של 10–7.
כשהצעת החוק נשלחה להצבעה בבית הנבחרים של הוואי, מתנגדיה ניסו לעכב את הדיונים באמצעות פיליבסטר. לאחר מכן, ההצעה אושרה על ידי בית הנבחרים עם תיקונים ברוב של 30–18. ב־8 בנובמבר אישר בית הנבחרים בקריאה שלישית את הנוסח הסופי של ההצעה, ברוב של 30–19. מכיוון שבית הנבחרים הוסיף תיקונים להצעת החוק, הסנאט התבקש להצביע על הנוסח הסופי שלה פעם נוספת. ב־12 בנובמבר אישר הסנאט את הנוסח הסופי של הצעת החוק ברוב של 19–4, ויום למחרת חתם על החוק מושל הוואי, ניל אברקרומבי.
ברק אובמה, שנולד בהוואי וכיהן כנשיא ארצות הברית באותה התקופה, שיבח את הצעת החוק ואמר כי חופש ושוויון מקדמים את המדינה. הנשיא הוסיף ואמר: ”תמיד הייתי גאה בכך שנולדתי בהוואי, אך אישור ההצעה הופכת אותי לגאה אף יותר”.
החוק המתיר נישואים חד־מיניים נכנס לתוקף ב־2 בדצמבר 2013, וביום זה החלו זוגות חד־מיניים להינשא במדינה.
ב־17 בדצמבר 2013 נישאו ג'נורה דנסל וקתרין דניס. דנסל הייתה שותפה בהגשת התביעה נגד מדינת הוואי בשנת 1991, לאחר שלא הורשה לה להינשא עם בת זוגה. דן פולי, עורך הדין שייצג את דנסל בתביעתה בשנות ה־90, חיתן אותה עם דניס בדיוק 23 שנים לאחר שבקשת הנישואין שלה נדחתה על ידי מחלקת הבריאות של הוואי. טקס החתונה של דנסל ודניס נערך בבית המשפט העליון של הוואי בהונולולו, באותו האולם שבו פולי ייצג את דנסל בתביעתה בעבר.
הכרה בזוגיות חד־מינית > נישואים חד־מיניים > השפעה כלכלית

במחקר שבוצע ביוני 2010 על ידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס נמצא שזוגות חד־מיניים בהוואי ישלמו סכום כולל של 4.2–9.5 מיליוני דולרים על טקסי החתונות שלהם, אם יורשו להינשא בהוואי. זוגות חד־מיניים שאינם אזרחי הוואי ויבקרו בה כדי להינשא ישלמו סכום כולל של 17.8–40.3 מיליוני דולרים נוספים, דבר שיוביל לחיזוק מצבה הכלכלי של המדינה ויגרום לתוספת של 193–333 עבודות חדשות בענפי האירועים והתיירות.
במחקר שבוצע ביולי 2013 על ידי אוניברסיטת הוואי הוערך כי במהלך שלוש השנים הראשונות שבהן נישואים חד־מיניים יהיו חוקיים במדינה, מבקרים בחתונות חד־מיניות ישלמו סכום כולל של 217 מיליוני דולרים.
בסוף שנת 2015 הוערך הרווח הכלכלי השנתי של נישואים חד־מיניים בהוואי ב־26.6 מיליוני דולרים.
הכרה בזוגיות חד־מינית > נישואים חד־מיניים > נתונים סטטיסטיים

החל מ־2 בדצמבר 2013 עד 30 ביוני 2015,‏ 4,028 זוגות חד־מיניים נישאו בהוואי. כמות זו מהווה 10.5% מכלל 38,254 הנישואים שנרשמו במדינה באותה התקופה.
להלן כמות הזוגות החד־מיניים שנישאו בהוואי בשנים 2013–2017 (על פי מחלקת הבריאות של המדינה):
| מחוז | 2013 (דצמבר בלבד) | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | סך הכול |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הוואי | 85 | 328 | 212 | 158 | 124 | 907 |
| הונולולו | 293 | 1,218 | 787 | 666 | 598 | 3,562 |
| מאווי | 102 | 797 | 486 | 369 | 302 | 2,056 |
| קאואיי | 53 | 367 | 176 | 182 | 123 | 901 |
| סך הכול | 533 | 2,710 | 1,661 | 1,375 | 1,147 | 7,426 |
אימוץ והורות

מדינת הוואי מאפשרת לכל הזוגות, כולל זוגות חד־מיניים, לאמץ ילדים. גם יחידים יכולים לאמץ ילדים, וניתן לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
בנוסף לאימוץ, זוגות לסביות בהוואי מורשות להיעזר בטיפולי הפריה חוץ־גופית, וזוגות הומוסקסואלים רשאים להסתייע בפונדקאות.
הגנה מפני אפליה

חוקי מדינת הוואי אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה, בדיור וכן באספקת מוצרים ושירותים.
הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית בשוק העבודה נוספה לחוקי הוואי בשנת 1991. בשנת 2005, הרשות המחוקקת הרחיבה את החוק כך שיכלול גם הגנה מפני אפליה בשירותי דיור, והחל משנת 2006 חוקי המדינה אוסרים אפליה גם באספקת מוצרים ושירותים. החוקים שנוספו בשנים 2005 ו־2006 כוללים גם אפליה על רקע זהות מגדרית, ובשנת 2011 הורחב איסור האפליה במקומות עבודה כך שיכלול גם הוא אפליה על רקע זהות מגדרית.
ביולי 2018 אישרה הרשות המחוקקת של הוואי חוק, שלאחר מכן נחתם על ידי המושל דייוויד איגה, המגן על תלמידים להט"בים מפני כל סוג של אפליה בבתי ספר ובתוכניות חינוך על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
הגנה מפני אפליה > הגנה מפני בריונות בבתי ספר

חוקי הוואי אוסרים בריונות על רקע גזע, צבע עור, מוצא, מגדר, זהות מגדרית, דת, הפרעה נפשית, לקות פיזית, נטייה מינית, מראה חיצוני או מעמד סוציו-אקונומי. החוק כולל במפורש גם הטרדות ובריונות רשת, והוא חל על כל בתי הספר הציבוריים במדינה.
פשעי שנאה

חוק פשעי השנאה של מדינת הוואי כולל פשעים שנעשו על רקע נטייתו המינית או זהותו המגדרית של הקורבן.
על פי חוקי המדינה:
המונח "נטייה מינית" מתאר הטרוסקסואליות, הומוסקסואליות או ביסקסואליות. המונח מתייחס גם לאנשים בעלי היסטוריה של אחת מההעדפות המיניות הללו, או אנשים שזוהו עם אחת או יותר מההעדפות הללו.
המונח "זהות מגדרית" מתאר את מגדרו של אדם, כמו גם את זהותו המגדרית, את הדימוי המגדרי העצמי שלו, את המראה המגדרי שלו או את האופן שבו הוא מתבטא מבחינה מגדרית, ללא קשר למין הביולוגי שהוקצה עבור האדם בהולדתו.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר

בעבר, מחלקת הבריאות של הוואי הנפיקה תעודת לידה חדשה עבור טרנסג'נדרים רק לאחר שעברו ניתוח להתאמה מגדרית וסיפקו הצהרה של רופא לפיה עברו ניתוח כזה. ב־5 במאי 2015 אישרה הרשות המחוקקת של הוואי חוק המאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם בתעודת הלידה ללא צורך במעבר ניתוח להתאמה מגדרית. מושל הוואי, דייוויד איגה, חתם על החוק ב־14 ביולי 2015, והחוק נכנס לתוקף באופן מיידי.
החל מ־1 ביולי 2016, חוקי הוואי אוסרים אפליה על רקע זהות מגדרית בחוזי ביטוח בריאות. איסור האפליה תקף גם לגבי ניתוח להתאמה מגדרית.
טיפולי המרה

החל משנת 2013, הועלו בהוואי מספר הצעות חוק שנועדו לאסור טיפולי המרה עבור קטינים, אך ההצעות התעכבו במשך שנים ללא כל פעולה של הרשות המחוקקת.
ב־6 במרץ 2018 אישר הסנאט של הוואי, ברוב של 24–1, הצעת חוק שמטרתה לאסור טיפולי המרה עבור קטינים. בית הנבחרים של המדינה אישר את הצעת החוק ב־10 באפריל, ברוב של 49–2. עם זאת, בעקבות חילוקי דעות בין הסנאט לבית הנבחרים על הנוסח של החוק, התכנסו שני בתי המחוקקים בוועידה במטרה להגיע להסכמה בסוגיה.
במאי 2018 אושר הנוסח הסופי של החוק לאחר שהושגה עליו הסכמה בוועידה בקרב שני בתי המחוקקים. החוק נחתם על ידי מושל הוואי דייוויד איגה ב־25 במאי 2018, ונכנס לתוקף ב־1 ביולי 2018.