stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופוצ'נו
יהודי אופוצ'נו > בשואה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ביום 6 בספטמבר 1939, הוטלו על העיר פצצות אחדות. עם הבהלה התחילו יהודים נמלטים אל היערות והכפרים הסמוכים. למחרת, נכנסו לעיר הגרמנים. משנפסקו הקרבות החלו יהודי המקום לחזור לעיר, ואליהם הצטרפו פליטים יהודים ממקומות אחרים. שבועיים לאחר כיבוש העיר דרשו הגרמנים מהיהודים מס עונשין של 20 אלף זלוטי, שישולם תוך 24 שעות. כבני ערובה נאסרו שלושה מנכבדי העיר. בעיר הוקם יודנרט בראשות מרדכי רוזנבאום, שמנה 20 חברים. באוגוסט 1940 נשלחו 500 יהודים מהעיר למחנה העבודה "נארול" שליד לובלין.
בנובמבר 1940 הוקם בעיר גטו, ובשל צפיפות הדיור בו, נותרו בשלב ראשון כ-1,000 יהודים ללא קורת גג. לגטו הפתוח היו נכנסים הנאצים באין עוצר, תוך הכאה אקראית של יהודים, מעשי התעללות וגזיזת זקנים. היודנרט חויב לספק לשלטונות 400 עובדים מדי יום לעבודות השונות. רוב העובדים נשלחו לעבודה במכרות פחם, ואחרים פינו שלג, סללו דרכים, ריצפו כבישים, ועבדו במחצבות. בגטו פעלו כמה מפעלים קטנים, ובהם מפעל לייצור סבון. באביב 1941 ובאביב 1942 פרצו בגטו מגפות טיפוס שהפילו חללים רבים, והיודנרט נאבק בהן על ידי הקמת חדרי חיטוי, ומשלוח צוותי חיטוי שעברו מבית לבית.
בינואר 1942 הובאו לגטו יהודים מכפרי הסביבה, ובהם בוקובייץ, קראשניצה, קליני, גיילזוב, גאוורוני, לודוויקוב ואוגונוביצה, ועד אפריל כבר היו בגטו 4,231 יהודים. באותה תקופה נורו בחורשה שבעיבורה של העיר כל בני משפחת לבנדיגר, לאחר שנתגלה בביתם מפעל חשאי לייצור סבון, ולאחר מכן, נורו כל בני משפחת האופים רוזנבלום, לאחר שנתגלה אצלם קמח מוברח.
ב-27 באפריל 1942 נאסרו כ-30 יהודים מהעיר שהואשמו בקומוניזם ובציונות, והוצאו להורג ליד בית המטבחים של הקהילה. העסקן הציוני יצחק בלז'יצקי שלא נהרג במקום, נורה לאחר מכן במיטתו בבית החולים אליו נמלט.
ביולי 1942 נשלחו כ-400 גברים יהודים מהגטו למחנה העבודה "האסאג" שבסקרז'יסקו-קמיינה. גם בתנאי הגטו התארגנו בקרב יהודי המקום פעילויות לנוער, בהן בלטה תנועת הנוער גורדוניה, שעסקה בחינוך ובהשגחה על ילדי הפליטים, וכן שמרה על קשר עם מטה התנועה בוורשה, ובתקופה זו הצליחו להגיע לגטו כמה עשרות פליטים חברי גורדוניה מגטו ורשה.
בוקטובר 1942 הגיעו לגטו יהודים מגיילניוב. ביום 27 באוקטובר 1942 חוסל גטו אופוצ'נו. היהודים כונסו בשוק הסוסים של העיר, ורובם, כ-3,000 איש, שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בשעת האקציה נרצחו כמאתיים יהודים. כ-500 יהודים הושארו בעיר לשם עבודות כפייה. כמה עשרות יהודים הצליחו לברוח בשעת האקציה, או בסמוך לה, ולהגיע ליערות הסביבה. שם הצטרפו רבים מהם לפרטיזנים יהודים, ובין היתר ליחידת הלוחמים "לוי", בפיקוד יוליאן איינמן-קנייבסקי, שביצעה פעולות חבלה בתשתיות הגרמנים.
בסוף דצמבר 1942 פרסמו הגרמנים כי יהודים שיש להם קרובים בארץ ישראל יועברו למדינה נייטרלית, ויוחלפו בשבויים גרמנים. יהודי הגטו הנותרים התייצבו ברצון, ואף זייפו לשם כך מסמכים. יהודים אלו הועברו בתחילת ינואר 1943 לגטו חדש שהוקם באויאזד, ומשם גורשו לטרבלינקה ב-6 בינואר.
גדודי חזבאללה

| --- | --- |
סמל גדודי חזבאללה
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים)
 אידאולוגיה:  שלטון חכם ההלכה
 קבוצות אתניות:  אסלאם שיעי
 מייסדים:  אבו מהדי אל-מוהנדס ✘
 מנהיגים:  אבו פדאכ אלמחמדאוי
 מפקד נוכחי:  אבו פדאכ אלמחמדאוי (מזכ"ל הארגון)
 מדינה:  עיראק עיראק
 חברים:  כ-10,000
 מתנגדים:  ארצות הברית 
 קרבות:  מלחמת האזרחים השנייה בעיראק  מלחמת חרבות ברזל 
 https://www.kataibhezbollah.me
 
גדודי חזבאללה (בערבית: كتائب حزب الله, תעתיק מדויק: כַּתָאאִ'בּ חִזְבּ אַלְלָה, מילולית: "גדודי מפלגת האל") היא מיליציה שיעית-עיראקית שהוקמה בשנת 2007. היא הוקמה במטרה להילחם בצבא ארצות הברית, שפלש למדינה כחלק ממלחמת עיראק. המיליציה פועלת בהכוונת כוח קודס של משמרות המהפכה האיראניים, ומאז שנת 2014 מסונפת לארגון אל-חשד א-שעבי ("הגיוס העממי"). מאז הנסיגה האמריקנית מעיראק בשנת 2011, המיליציה התמקדה בפעילות נגד ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) ובביטחון שוטף בעיראק, וכן במעורבות במלחמת האזרחים בסוריה, לצד מיליציות שיעיות פרו-איראניות נוספות. עד שנת 2020, ראש המיליציה היה אבו מהדי אל-מוהנדס, שהיה גם מייסדה. לאחר חיסולו יחד עם מפקד כוח קודס קאסם סולימאני, מעריכים כי אחמד מוחסן פרג' אל-חמידאווי הוא מזכ"ל המיליציה.
כיום היא מהווה חלק מההתנגדות האסלאמית בעיראק.
הקמה וראשית פעילות

מיליציית "גדודי חזבאללה" הוקמה בעיר אל-עמארה שבעיראק באפריל 2007, מתוך מטרה להילחם בכוחות האמריקניים שהוצבו במדינה כחלק ממלחמת עיראק. לחימת המיליציה נגד צבא ארצות הברית הייתה יעילה והצליחה להסב לו אבדות רבות, בין היתר באמצעות ירי מרגמות.
מאז הקמתה, פועלת המיליציה בהכוונת כוח קודס של משמרות המהפכה האיראניים, על רקע ניסיונותיה של איראן להפוך לשחקנית משפיעה בעיראק. המיליציה הוקמה על-ידי ג'מאל ג'עפר מוחמד עלי אבראהימי, עיראקי-שיעי שכינויו היה אבו מהדי אל-מוהנדס. שיתוף הפעולה בין אל-מוהנדס לאיראן החל בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, תחת ארגון בדר בו הוא היה חבר. ארגון עיראקי זה הוקם בשנים 1982–1983 על-ידי משמרות המהפכה במהלך מלחמת איראן-עיראק, במטרה להילחם במשטר הבעת' של סדאם חוסיין. כחלק מארגון זה, אל-מוהנדס היה מעורב בפעילויות נוספות כדוגמת פיגועים בכווית שהוכוונו על-ידי איראן בשנת 1983 נגד שגרירויות ארצות הברית וצרפת. אל-מוהנדס התקדם בשרשרת הפיקוד בארגון בדר, ועד שנת 2002 שימש כעוזר מפקד הארגון, מה שמיקם אותו בעמדת השפעה שסייעה לו לגייס פעילים ותומכים בהמשך פעילותו מחוץ לארגון. בשנת 2005 נבחר אל-מוהנדס לחבר פרלמנט בעיראק, ושימש כיועץ ביטחוני לראש הממשלה אבראהים אל-ג'עפרי וכאיש הקשר עם כוח קודס, שהיה בשלב זה תחת פיקודו של קאסם סולימאני.
ברבות השנים הסתעפה פעילותו של ארגון בדר, כאשר רבים מבוגריו הקימו ארגונים בעלי אידאולוגיה דומה, כדוגמת אל-מוהנדס שהקים את מיליציית "גדודי חזבאללה" בשנת 2007. כך, ארגון בדר שהוכוון על-ידי משמרות המהפכה, היווה מקור להקמת מיליציות שיעיות המזוהות עם איראן. בשנת 2014 הוקם הארגון "אל-חשד א-שעבי", שאיגד מיליציות שיעיות בעיראק שרובן צמחו מארגון בדר. אל-מוהנדס שימש באל-חשד א-שעבי כסגן היו"ר, מה שהקנה לו סמכויות נרחבות ותפקיד משמעותי וייצוגי בשיתוף הפעולה העיראקי-שיעי עם איראן.
השפעתו של אל-מוהנדס ומרכזיותו בשיתוף הפעולה עם איראן הביאו לחיסולו בשנת 2020 על-ידי צבא ארצות הברית, יחד עם מפקד כוח קודס קאסם סולימאני, שהיה האחראי בפועל על פעילותו.
חיסולו של אל-מוהנדס הפך את פעילותה של המיליציה לפומבית יותר, לאחר שבמשך שנים היא התנהלה במידור רב. עד לנסיגת ארצות הברית, המיליציה לא שאפה להגדיל את מספר פעיליה ליותר מ-400. היא התנהלה כקהילה סגורה שמרבית חבריה היו יוצאי ארגון בדר שהחזיקו ברכוש ובמשפחה באיראן. הקבלה למיליציה הייתה כרוכה בהמלצה אישית ובמתן ערבות של הממליץ, מה שהפך אותה לרשת סגורה וסודית.
מבנה

בשנת 2014 סונפה המיליציה לארגון אל-חשד א-שעבי, שהוקם כארגון-גג של מיליציות שיעיות בעיראק. המיליציות השיעיות התארגנו במהירות לפעולה תחת הארגון אל-חשד א-שעבי בכפוף לפתווה, פסק הלכה אסלאמי, שפרסם האייתוללה עלי סיסתאני במטרה לאחד כוחות לבלימת התפשטותו המהירה של ארגון המדינה האסלאמית במדינה.
בראש המיליציה עומדת מועצה עליונה, "מג'לס א-שורא". מועצה זו מונה חמישה חברים, הממונים על-ידי מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה. חמשת החברים במועצה העליונה אינם אנשי דת, אלא לוחמים ותיקים. מעבר לפעילותה הצבאית, המיליציה מחזיקה גם בזרוע אזרחית.
חיסולו של אבו מהדי אל-מוהנדס הביא לשורת מינויים ושינויים במיליציה ובאל-חשד א-שעבי. באל-חשד א-שעבי, תפקיד סגן היו"ר, שאויש על-ידי אל-מוהנדס, שונה לתפקיד רמטכ"ל. לתפקיד זה מונה בפברואר 2020 עבד אל-עזיז אל-מוחמדאווי (אבו פַדַכּ), ששירת במיליציית "גדודי חזבאללה" עוד משלבי פעולתה המוקדמים, ופיתח יחסים קרובים עם קאסם סולימאני עוד בימי פעילותו בארגון בדר בשנות ה-80. בחירתו של אבו פדכּ לרמטכ"ל אל-חשד א-שעבי על פני בכירים במיליציות האחרות המחישה את התפקיד המרכזי של "גדודי חזבאללה" בראייתה של הנהגת כוח קודס, ואת העובדה שחיסולו של אל-מוהנדס לא הביא לפיחות במעמדה בהשוואה למיליציות אחרות.
לתפקיד מזכ"ל המיליציה מונה אחמד מוחסן פרג' אל-חמידאווי (אבו חוסיין) בפברואר 2020. ביולי 2021 מונה למחליפו מוחמד חסב אל-מג'ידי, אך אל-חמידאווי המשיך לכהן בתפקידו לאחר שסירב לפנות את מקומו. באשר לפעילותה של המיליציה, ניכר כי חיסול אל-מוהנדס לא הביא להיחלשותה ולצמצום פעילותה. כך, למשל, דווח על פעילות מוגברת ותקיפה יותר כנגד צבא עיראק.
מבנה > סדר הכוחות הצבאי

בשנת 2011, בזמן נסיגת הכוחות האמריקניים מעיראק, מנתה המיליציה כ-400 פעילים בלבד. נכון לשנת 2020, מונה המיליציה 10,000 לוחמים. 7,500 מהם פועלים תחת חטיבות 45, 46 ו-47 בארגון אל-חשד א-שעבי, ו-2,500 מהם פועלים בסוריה. הגידול המשמעותי במספר פעיליה התאפשר בעקבות הכפפתה לארגון אל-חשד א-שעבי שנתמך כלכלית על-ידי ממשלת עיראק.
בנוסף, מספר הפעילים גדל בעקבות פתווה של איש הדת השיעי-עיראקי האייתוללה עלי סיסתאני שפורסמה ב-13 ביוני 2014. הפתווה כוללת קריאה להילחם בדאעש, על-ידי הדגשת האתגרים הביטחוניים ואחריות העם העיראקי כולו להתגייס למלחמה באיום, ככוח נוסף לצבא העיראקי. האישור הדתי של סיסתאני אפשר לנטרל את ההתנגשות עם סעיף בחוקה העיראקית האוסר על הקמת מיליציה צבאית מחוץ למסגרת הכוחות המזוינים. כך, אל-מוהנדס ניצל את הפתווה כדי לאפשר לגיטימציה לפעילותם של המיליציה וארגון אל-חשד א-שעבי, תוך הגברת הגיוס אליהן והתמיכה העממית בהן.
מבנה > הזרוע האזרחית

נוסף על פעילותה הצבאית, המיליציה מחזיקה ברשת של מוסדות אזרחיים. מוסדות אלו נועדו להעמיק את השפעת הארגון ברחבי עיראק, ולהפיץ ולהטמיע את האידאולוגיה האיראנית שבכפוף לה המיליציה פועלת. להלן המוסדות האזרחיים המזוהים עם המיליציה:
רשות המסגדים והחוסייניות: מטרתה להפיץ את התודעה האיראנית-המהפכנית על-ידי עריכת כנסים, פרסום מחקרים, והנצחת שהידים.
מועצת אַ-זַיְינַבִּיָּאת: ארגון נשים המזוהה עם האידאולוגיה האיראנית-המהפכנית, המעודד נשים לקיים במסגרת משפחתן אורח חיים התואם לערכי החברה העיראקית והאסלאמית. בנוסף, הנשים הפעילות בארגון לוקחות חלק בהפגנות ובאירועים שהמיליציה מארגנת.
מרכז אַלְ-הַדַף למחקרים: מהווה מרכז של צוותי חשיבה שמטרתם לקדם את האידאולוגיה האיראנית המהפכנית. המרכז מחזיק בגלריות, בתערוכות, ובספריות המתמקדות בתיאוריה פוליטית.
המוסד האקדמי אַ-נוּחַ'בּ: פועל בקרב סטודנטים באוניברסיטאות בעיראק לטובת העמקת ההשפעה האיראנית והשפעת המיליציה, תוך רתימתם להתנגדות להשפעת התרבות המערבית. המוסד מסייע לסטודנטים באמצעות תמיכה כספית והכשרות שונות.
אגודת הצופים של האימאם חוסיין: נוסדה בשנת 2012 ופועלת בקרב הדור הצעיר לטובת הטמעת האידאולוגיה הפוליטית האיראנית והפצתה בקרב צעירים בעיראק. תנועת הצופים של גדודי חזבאללה בעיראק משתפת פעולה עם תנועת נוער לבנונית המזוהה עם ארגון חזבאללה בלבנון. במסגרת שיתוף הפעולה בין תנועות הנוער, חניכי "אגודת צופי האימאם חוסיין" נשלחו למחנות בלבנון ובאיראן.
אידאולוגיה

מתוקף הזדהותה עם איראן, המיליציה דוגלת באידאולוגיה האיראנית-המהפכנית של שלטון חכם ההלכה. אידאולוגיה זו מתבססת על אמונת הזרם התרי-עשרי באסלאם השיעי, לפיה האימאם השנים-עשר ששלט באסלאם, מוחמד אל-מהדי, נעלם בשנת 940 ועתיד לחזור באחרית הימים כדמות משיחית שתמלא את העולם בצדק. מתוך אמונה זו, נגזרת אידאולוגיית שלטון חכם ההלכה שעיצב המנהיג העליון של איראן המהפכנית, רוחאללה ח'ומייני. לפיה, חכם ההלכה מהווה ממלא מקום לאימאם הנעלם עד לשיבתו. בזמן זה, תפקידו של חכם ההלכה הוא לבסס ממשלה אסלאמית עולמית ולהכין את שלטון האימאם העתידי, כאשר הממשלה היחידה שמייצגת נאמנות כנה לאל היא איראן המהפכנית. לכן, מתוקף צידודה באידאולוגיית שלטון חכם ההלכה, המיליציה מתייחסת לאיראן ולמנהיג העליון עלי ח'אמנאי כמקור הסמכות הדתית והפוליטית שלה.
עם זאת, המיליציה מדגישה אלמנטים עיראקיים במטרה להצניע את זיקתה לאיראן. כך, המיליציה מציגה את ארגון דאעש כאויב מרכזי, שהפעילות נגדו מכוונת ממניעים פטריוטיים עיראקיים לטובת הגנה על המדינה. בנוסף, המיליציה מדגישה אלמנטים שיעיים, כגון הנפת תמונתו של האימאם חוסיין על-ידי פעיליה, מעשה שנחשב לסמל הקרבה עבור העדה.
אופי הפעילות

לאחר נסיגת צבא ארצות הברית מעיראק בשנת 2011, המיליציה נצרכה לשנות את אופי פעילותה, שמאז הקמתה כוונה לפגיעה בכוחות האמריקניים במדינה. ניתן להתייחס למספר תחומי פעילות מרכזיים של המיליציה בעשור השני והשלישי של המאה ה-21:
אופי הפעילות > הלחימה בסוריה נגד ארגוני המורדים

כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה שפרצה בשנת 2011, איראן חתרה להגדלת השפעתה במדינה באמצעות הצבת יועצים ולוחמים מטעמה, וכן באמצעות הצבת לוחמים מארגונים הנאמנים לה, ובכללם מיליציית "גדודי חזבאללה". מספר הלוחמים שהוצבו בסוריה מטעם המיליציה עמד על כ-1,000, ורובם רוכזו באזור אל-בוכמאל הקרוב לגבול סוריה-עיראק, מתוך אינטרס איראני לבסס השפעה במרחב גבול זה.
מעבר לכך, המיליציה השתתפה בלחימה במרחב חלב בין השנים 2015–2017 לצד הצבא הסורי, שריכז מאמץ בשחרור אזורים חיוניים בצפון המדינה מידי ארגוני המורדים. בלחימה זו המיליציה שיתפה פעולה עם מיליציות שיעיות נוספות, שפעלו בפיקודו הישיר של קאסם סולימאני, שנכח בשטח באופן אישי. המיליציה גם נטלה חלק באבטחת העיר חלב.
אופי הפעילות > הלחימה נגד דאעש במסגרת אל-חשד א-שעבי

ארגון אל-חשד א-שעבי הוקם בשנת 2014, עת ארגון דאעש הגיע לשיא הישגיו, שכללו בין היתר את ההשתלטות על העיר מוסול. הקמת אל-חשד א-שעבי נועדה לחזק את הלחימה נגד דאעש, כך שגם המיליציה, כארגון המסונף לאל-חשד א-שעבי, השתתפה בלחימה נגד הארגון. עיקר מעורבותה של המיליציה בלחימה הייתה בשתי ערים מרכזיות – פלוג'ה ותלעפר.
במאי 2016 השתתפה המיליציה בכיבוש העיר פלוג'ה שבמרכז עיראק, תוך פגיעה בתושבים הסונים של העיר, שכללה ביזה של רכושם, חקירת מאות מהם בעינויים, פגיעה במאות מהם והריגה של לפחות 65. בסוף 2016 השתתפה המיליציה גם בקרבות לכיבוש העיר מוסול לצד מיליציות שיעיות נוספות.
באוקטובר 2016 השתתפה המיליציה בכיבוש העיר תלעפר שבצפון-מערב המדינה, בקרבת הגבול הסורי. מבצע זה התממש בסיועם של יועצים איראניים, ובמהלכו המיליציות השותפות השתלטו על שדה תעופה בקרבת העיר. לאחר הצלחת המבצע, המיליציה, יחד עם מיליציות שיעיות אחרות, השיגו שליטה על אחת הדרכים המובילות לסוריה. שליטה באזור זה אפשרה להן לבצע באזור פעולות ביטחון שוטף לאורך הגבול, לרבות הצבת מחסומים מטעמן.
לאחר שמוגר ארגון המדינה האסלאמית בעיראק, החלה המיליציה להתמקד בפעולות סיכול נגד הארגון תחת אל-חשד א-שעבי, והיא משתתפת בהחזקת שטחים שנשלטו בעבר על-ידי דאעש.
אופי הפעילות > חטיפת אליזבט צורקוב

במרץ 2023 נחטפה החוקרת הישראלית-רוסייה אליזבט צורקוב, על-ידי "גדודי חזבאללה". החטיפה אירעה בבגדאד, על רקע ניסיונותיה של החוקרת ליצור קשר עם אזרח שיעי שבן דודו פעיל במיליציה. במסגרת פרסום הפרשה, המיליציות השיעיות בעיראק המזוהות עם איראן הציגו את החוקרת כסוכנת מוסד, על רקע ריאיון שקיימה בו שיבחה את איש הדת השיעי מוקתדא א-סדר, המתנגד למעורבות האיראנית במדינה. בחודש נובמבר 2023 פורסם סרטון ראשון של צורקוב שבו היא מתוודה בעברית על היותה סוכנת לכאורה שנשלחה לעיראק מטעם המוסד וה-CIA על מנת לזרוע פילוג בין העדות השונות במדינה ומבקשת לעצור את המלחמה בעזה ולאפשר את שחרור כל החטופים משבי חמאס.
אופי הפעילות > פעילות נגד ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל

ב-22 בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, קיבל הארגון אחריות, לטענתו, על ירי כטב"ם לעבר העיר אילת, שיורט בהצלחה על ידי ירדן.
פרנק שירן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1920 קמדן, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בדצמבר 2003 (בגיל 83) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הולי קרוס 
 מקום מגורים:  דרבי 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 מספר צאצאים:  4 
 
פרנסיס "פרנק" ג'וזף שירן (באנגלית: Francis "Frank" Joseph Sheeran‏; 25 באוקטובר 1920 - 14 בדצמבר 2003) אשר נודע בכינוי "האירי" (The Irishman) היה בכיר באיגוד נהגי המשאיות בארצות הברית, ויד ימינו של ג'ימי הופה. במקביל, היה גם מאפיונר בכיר, חבר במשפחת באפלינו, ומחסל מטעמו של ראסל באפלינו. ב-1980 הורשע בסחטנות ונידון ל-32 שנות מאסר, מתוכן ריצה 13.
זמן קצר לפני מותו, הוא סיפר את סיפור חייו לעיתונאי צ'ארלס ברנדט שערך את הראיונות עמו לספר מצליח בשם "שמעתי שאתה צובע בתים" (I Heard You Paint Houses). בספר זה, חשף שירן מספר עובדות לא ידועות אודות המאפיה האמריקנית, איגודי העובדים, והקשר ההדוק ביניהם בשנות ה-60 וה-70. בין היתר, טען שירן שהוא היה זה שעמד מאחורי רציחתם של ג'ימי הופה וג'ו גאלו. טענה שנחשבת לשנויה במחלוקת בין המומחים.
בשנת 2019, עובד הספר לסרט בשם "האירי", אשר בו גילם רוברט דה נירו את דמותו של שירן.
ביוגרפיה

שירן נולד בדרבי, פנסילבניה למשפחה ממעמד הפועלים. אביו, תומאס פרנסיס שירן, היה ממוצא אירי. אמו, אגנס הנסון, הייתה ממוצא שוודי. שירן התגייס לצבא ארצות הברית באוגוסט 1941, השלים הכשרה בסיסית ליד בילוקסי, מיסיסיפי, והוצב במשטרה הצבאית. בעקבות המתקפה על פרל הארבור, הוא התנדב לאימונים בבסיס חיל האוויר בפורט בנינג, ג'ורג'יה, אך הוא פרק את כתפו ולפיכך הועבר לדיוויזיה ה-45. ביולי 1943 הוא נשלח עם הדייויזיה למערכה בצפון אפריקה. לאחר מכן הוא השתתף בפלישה לסיציליה, במערכה האיטלקית, מבצע דרגון והפלישה לגרמניה. לימים טען שירן שתקופת המלחמה גרמה לו לפתח אדישות מוחלטת לחיי אדם. הוא תיאר איך לעיתים קרובות, בהוראת מפקדיו, הוציא להורג שבויי מלחמה גרמנים וביצע פשעי מלחמה אחרים.
לאחר המלחמה החל שירן לעבוד כנהג משאית. במקביל, התקרב לפשע המאורגן בארצות הברית, ובייחוד למשפחת באפלינו. מרבית המידע על פעילותו של שירן בשירות המאפיה אינו ודאי ונשען על עדותו שלו בלבד. לטענתו, פעילותו במאפיה החלה בעקבות מפגש אקראי עם ראסל באפלינו שסייע לו לתקן תקלה ברכבו. שירן החל לעבוד כמוביל משלוחים עבור באפלינו, אך גם עבור אנג'לו ברונו. לטעתו, את הרצח הראשון שלו בשירות המאפיה הוא ביצע לאחר שגנגסטר זוטר בשם וייספר דיטוליו שכנע אותו לפוצץ מכבסה בדלאוור שהתחרתה בעסקיו שלו. רק לאחר ששירן פוצץ את המכבסה, התגלה שהיא הייתה שייכת למעשה לאנג'לו ברונו. בעקבות הפצרותיו של באפלינו, ברונו הסכים לסלוח לשירן בתנאי שיהרוג את דיטוליו, וכך הוא אכן עשה.
באפלינו גם קישר בין שירן למנהיג איגוד נהגי המשאיות ג'ימי הופה. שירן הפך ליד ימינו של הופה, וסייע לו כאשר נדרש להפעיל לחץ, באמצעים חוקיים ולא חוקיים כאחד, על חברי ארגון סוררים ועל חברי ארגונים יריבים. הופה אף דאג לכך ששירן יבחר כנשיא הסניף ה-326 של האיגוד בווילמינגטון.
במהלך הקריירה הארוכה שלו בשירות המאפיה, נקשרו בשמו של שירן מספר גדול של רציחות, אולם אף אחת מהן לא הוכחה בוודאות. ב-1972 הוא נחשד ברצח של גבר בשם רוברט דג'ורג', אולם שוחרר מחוסר ראיות. ב-1976 הוא חשד ברציחתם של פרנסיס ג'יי מרינו ופרדריק ג'ון גאוורונסקי, שניהם אנשי איגוד נהגי המשאיות. כמו כן, הוא טען שרצח בעצמו את המאפיונר הנודע ג'ו גאלו, לאחר שזה האחרון הסתכסך עם באפלינו.
עם זאת, האירוע המוכר ביותר שנקשר בשמו של שירן, הוא היעלמותו המסתורית של ג'ימי הופה ב-1975. מעט לפני מותו, טען שירן כי הוא רצח את הופה לאחר שזה האחרון הפסיק לספק את הבוסים של משפחות הפשע. לטענת שירן, הוא וסלבטורה בריגוליו ("סאלי ג'וקים") שכנעו את הופה לנסוע יחד אתם לבית מסתור בדטרויט שם שירן ירה בו למוות. חוקרים רבים פקפקו בטענתו של שירן, והיעלמותו של הופה נחשבת לחידה לא מפוענחת עד ימינו. אנשי FBI סרקו את הבית בדטרויט שבו בוצע הרצח לטענת שירן בחיפוש אחר ראיות פורנזיות. הממצא היחיד שלהם היה כתמי דם, אולם בדיקות DNA אישרו שאין מדובר בדמו של הופה.
ביולי 1980 הועמד שירן לדין בעוון סחטנות. הוא נמצא אשם ב-11 אישומים ונגזרו עליו 32 שנות מאסר. הוא נידון ל-32 שנות מאסר אשר מתוכן ריצה 13. הוא נפטר מסרטן ב-14 בדצמבר 2003.
משפחתו

זמן קצר לאחר שחרורו מהצבא, התחתן שירן עם מרי לדי, מהגרת אירית. לזוג נולדו שלוש בנות, מריאן, דולורס ופגי, אך הם התגרשו ב-1968. לאחר מכן התחתן שירן עם איירין גריי, אשר ילדה לו בת אחת, קוני. איירין מתה בדצמבר 1995.
האירי

זמן קצר לפני מותו, ראיין את שירן העיתונאי צ'ארלס ברנדט. ברנדט ערך את הראיונות עם שירן לספר בשם "שמעתי שאתה צובע בתים" (I Heard You Paint Houses) אשר יצא לאור זמן קצר לאחר מותו של שירן. הספר זכה להצלחה רבה, ועורר מחדש את הדיון סביב היעלמותו של הופה. בשנת 2019 יצא לאקרנים הסרט "האירי" בבימויו של מרטין סקורסזה המבוסס על הספר. בסרט מגולם שירן בידי רוברט דה נירו בעוד באפלינו והופה מגולמים בידי ג'ו פשי ואל פצ'ינו בהתאמה.
הערות שוליים

↑  "Jimmy Hoffa and The Irishman: A True Crime Story?".
↑  "The 'real' story of the man who murdered Jimmy Hoffa"
↑  "The Lies of "The Irishman""
↑  בסלנג המאפיונרי "צביעת בתים" היא שם מכובס להתנקשות (מכיוון שהדם ניתז על הקירות). לטענת שירן, המילים הראשונות שאמר לו הופה היו "שמעתי שאתה צובע בתים".
↑  "האירי" היה כינויו המאפיונרי של שירן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810667851005606  BnF: cb15505586v (data)  ISNI: 0000 0000 4058 4099  NKC: osa20181011909  NTA: 297490729  VIAF: 28928806   WorldCat (עם VIAF): 28928806
רבמ"ד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז קניות 
 כתובת:  קריית מוצקין 
 מיקום:  קריית מוצקין 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1983
 תאריך פתיחה רשמי:  1983 
 
 קואורדינטות:  32°50′26″N 35°04′51″E﻿ / ﻿32.840599018685°N 35.080794456857°E﻿ / 32.840599018685; 35.080794456857
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) רבמ"ד(למפת הגליל המערבי רגילה) רבמ"ד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רבמ"ד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רבמ"ד
 
רבמ"ד (הלחם של המילים "רב ממדים") הוא מרכז מסחרי בעיר קריית מוצקין. מן הראשונים בישראל בתצורת "קניון".
היסטוריה

הרבמ"ד הוקם בשנת 1983 כמיזם חלוצי ציוני בהובלת ראש העירייה, משה גושן, וכן בשיתוף יזמים מקומיים. הרבמ"ד הוא מרכז קניות מסוג "קניון" והוא מהראשונים שהוקמו בישראל תחת קטגוריה זו. לפני הקמת הרבמ"ד, שימש חלק מהמבנה הנוכחי את חברת "שק"ם", שעסקה במסחר בתחום המזון. למרות החלפת הבעלות וכן שינויו של שם המקום ואופיו, הוא נותר ידוע בפי מקומיים במשך שנים רבות בשם "שק"ם", זכר למבנה המיתולוגי[דרוש מקור].
נכון לשנת 2021 כולל המרכז המסחרי 73 בתי עסק, בתחומים מגוונים כגון הסעדה, צורפות, מזון, הלבשה תחתונה, אופטיקה, הנעלה, מכשירי חשמל וכן, סופרמרקט מרשת "שופרסל".
קרית-מוצקין היא עיר תאומה של העיר הגרמנית באד קרויצנך (אנ'). אי לכך, הסכם שיתוף פעולה הושג בין הנהלת הרבמ"ד לבין מרכז הקניות "איינקאופצנטרום" בעיר באד קרויצנך בשנת 2017, והוא כולל הסכמים שונים בתחומי ייבוא וייצוא, פרסום ותרומה לקהילה.
הערות שוליים

↑  יצחק שוורץ, נוף הקריות ישתנה, מעריב, 28 במרץ 1960
↑  https://www.allgemeine-zeitung.de/lokales/bad-kreuznach/stadt-bad-kreuznach/bad-kreuznach-sud-west-wird-zum-bankenviertel_20077951
זכויות להט"ב בארגנטינה

| --- | --- |

ירוק (ארגנטינה), ירוק בהיר (שטחים שנתבעים על ידי ארגנטינה)
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1887
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר, אין חיוב להעברת ניתוח להתאמה מגדרית או עיקור מאז 2012
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית לעובדי המינהל הציבורי וזהות מגדרית מפשעי שנאה
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  ישנה הכרה באיחוד אזרחי בבואנוס איירס מאז 2002 (בפריסה ארצית מאז 2015) ונישואים חד-מיניים מאז 2010
 אימוץ:  ישנה הכרה באימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים מאז 2010
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בארגנטינה מוגדרות בין המתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית ברחבי המדינה מאז 1887. בעקבות מעברה של ארגנטינה חזרה לדמוקרטיה ב-1983, נחקקו חוקים לאורך השנים לאחר מכן שהלכו לראשונה להכיר בזוגיות חד-מינית, טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית והשוות זכויותיהם של אזרחי להט"ב לאזרחים הטרוסקסואלים כמו גם דעת האוכלוסייה בנושא. עם הכשרתם של נישואים חד-מיניים ב-15 ביולי 2010, ארגנטינה הפכה למדינה הראשונה באמריקה הלטינית, השנייה ביבשת-העל של אמריקה (אחרי קנדה), והעשירית בעולם שעושה זאת.
בסקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו בשנת 2020, ארגנטינה דורגה כמדינה באמריקה הדרומית עם העמדות החברתיות החיוביות ביותר כלפי הומוסקסואליות, כאשר כ-76% מכלל הנסקרים אמרו שיש לקבל מערכות יחסים הומוסקסואליות בחברה ו-82% בקרב משיבים צעירים. בירת המדינה והעיר הגדולה ביותר בשטחה, בואנוס איירס, מוגדרת כמקור פופולרי עבור תיירות להט"ב בעולם ומתוארת לעיתים בכלי תקשורת בינלאומיים כ-"בירת הגייז של אמריקה הדרומית". עם זאת, דיווחים על גילויים של בריונות ואלימות נגד להט"ב, במיוחד בקרב בני נוער, עדיין נפוצים.
ארגנטינה מתוארת לעיתים קרובות כאחת המדינות בעלות "מעמד זכויות הטרנסג'נדרים המקיף בעולם". חוק הזהות המגדרית (אנ'), שאושר על ידי בית הנבחרים הארגנטינאי ב-2012, החל לאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם המשפטי לראשונה ומבלי להידרש לעבור ניתוח להתאמה מגדרית כולל עיקור, טיפול הורמונלי או אבחונים פסיכיאטריים קודם לכן עבור הכרה. בעקבות חקיקת החוק, כמו גם הקמת בתי ספר אלטרנטיביים (אנ') והיווסדות מתנ"ס טרנסג'נדרי ראשון במדינה לאורך השנים, האתר "BBC Mundo" (אנ') דיווח ב-2014 כי ארגנטינה "מובילה את המהפכה הטרנסג'נדרית בעולם". בשנת 2015, ארגון הבריאות העולמי הגדיר את ארגנטינה כ-"מדינה למופת" עבור מעמדה כלפי זכויות אזרחים טרנסג'נדרים.
מעמד בחוק > תקופות פרה-קולוניאליות

לפני בואו של הקולוניאליזם הקתולי של האימפריה הספרדית, מספר עמים ילידים אכלסו את שטחה של ארגנטינה. הם כללו את אנשי המפוצ'ה והעם הגוארני, ששניהם היו בעלי קבלה חברתית כלפי מערכות יחסים הומוסקסואליות או התייחסו אליהן באדישות. באופן מסורתי, אנשי המפוצ'ה הכירו במגדר שלישי בשם "ויי" (באנגלית: Weye). בקרב אנשי המפוצ'ה לא היו מושגים מערביים טיפוסיים של הגדרת מגדר או מיניות בעוד שאינדיבידואלים לא נחשבו לא כזכר או כנקבה, אלא כשילוב בין השניים. אנשים שהוגדרו כ-"ויי" מילאו בדרך כלל תפקידים חברתיים חשובים בקרב האוכלוסייה, כולל כהונה כמאצ'י (אנ'), מרפא מסורתי ומנהיג דתי כחלק מדת המפוצ'ה (אנ'), דתם של אנשי המפוצ'ה שכללה שורה של אגדות ומיתוסים על בריאת העולם ועל האלוהויות והרוחות השונות השוכנות בו.
הגעתם של המיסיונרים מהאימפריה הספרדית במאה ה-16 הביאה להתפשטות הנצרות בארגנטינה, שכללה עמדות שליליות כלפי הומוסקסואליות. על פי דיווחים, הספרדים התייחסו לעמים הילידים כאל "פראים" על כך שעסקו בפעילות הומוסקסואלית וכינו את אנשי המפוצ'ה "מבצעי הסדום של פטגוניה". בעקבות זאת, הומוסקסואליות הייתה ככל הנראה אחת הסיבות לכך שהכובשים הכריזו מלחמה נגד העמים המקומיים שלאחר התרחשותה הקימו מחוזות ספרדים באמריקה הדרומית, בעוד שמעשים הומוסקסואלים שכונו כ-"מעשי סדום" הפכו לעבירות אסורות שנשאו עונש של העלאה על המוקד.