stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריק טמפל בל
הערות שוליים

↑  הכוונה למשוואה פולינומית ממעלה כלשהי.
↑  "The Seeds of Life", באתר Goodreads
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462801005171  PLWABN: 9810608963105606  BIBSYS: 90099938  BNE: XX4579702  BnF: cb12353997d (data)  CANTIC: a10798055  CiNii: DA00736702  GND: 119235218  ICCU: CFIV101159  ISNI: 0000 0001 2018 9830  LCCN: n50006509  LNB: 000131744  MGP: 7868  NDL: 00432801  NKC: mub2012710898  NLA: 35016924  NLG: 140213  NLK: KAC199602079  NSK: 000053296  NTA: 074979833  RERO: 02-A002986870  SELIBR: 323791  SNAC: w65q593k  SUDOC: 032526725  Trove: 791633  VcBA: 495/140520  VIAF: 121828386   WorldCat (עם VIAF): 121828386
ארתור ינדז'ייצ'יק

ארתור מרצ'ין ינדז'ייצ'יק (בפולנית: Artur Marcin Jędrzejczyk; נולד ב-4 בנובמבר 1987 בדמביצה שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לגיה ורשה מליגת העל הפולנית ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים

ינדז'ייציק החל את הקריירה המקצוענית שלו באיגלופול דמביצה, ובשנת 2006 חתם בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית. במהלך תקופתו במועדון הושאל ליסטשמביה ולדולקאן זומפקי מליגת המשנה הפולנית, ולקורונה קיילצה מליגת העל הפולנית.
ב-30 במאי 2013 חתם ינדז'ייצ'יק בקרסנודאר מליגת העל הרוסית. בסך הכל ערך 60 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 בינואר 2016 הושאל ינדז'ייצ'יק ללגיה ורשה מליגת העל הפולנית. ב-30 בדצמבר 2016 חתם במועדון באופן קבוע.
קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 2010 ערך ינדז'ייצ'יק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אקוודור במשחק ידידות. ב-14 בדצמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-1 על נבחרת מקדוניה הצפונית במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורנירים יורו 2016 ומונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

אליפות פולין (6): 2012/2013, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021
הגביע הפולני (6): 2007/2008, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2015/2016, 2017/2018
הערות שוליים

↑  Игроком «Краснодара» стал поляк Артур Енджейчик . Новости. Официальный сайт ФК «Краснодар» באתר הרשמי של קרסנודאר, 30 במאי 2013 (ברוסית)
↑  ARTUR JĘDRZEJCZYK TO RETURN TO POLAND באתר הרשמי של קרסנודאר, 30 בדצמבר 2016 (באנגלית)
↑  Czesław Michniewicz ogłosił kadrę na mundial w Katarze באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הפולנית, 10 בנובמבר 2022 (בפולנית)
| נבחרת פולין – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 שצ'נסני •  2 פזדן •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 צ'ונק •  5 מונצ'ינסקי •  6 יודלובייץ •  7 מיליק •  8 לינטי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 בורוץ • 13 סטמפינסקי •  14 ואבז'יניאק • 15 גליק • 16 בלשצ'יקובסקי • 17 פשקו • 18 סלמון • 19 ז'לינסקי • 20 פישצ'ק • 21 קפוסטקה • 22 פביאנסקי • 23 סטז'ינסקי • מאמן: נבאלקה |  1 שצ'נסני •  2 פזדן •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 צ'ונק •  5 מונצ'ינסקי •  6 יודלובייץ •  7 מיליק •  8 לינטי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 בורוץ • 13 סטמפינסקי •  14 ואבז'יניאק • 15 גליק • 16 בלשצ'יקובסקי • 17 פשקו • 18 סלמון • 19 ז'לינסקי • 20 פישצ'ק • 21 קפוסטקה • 22 פביאנסקי • 23 סטז'ינסקי • מאמן: נבאלקה | פולין |
| נבחרת פולין – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 שצ'נסני •  2 פזדן •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 צ'ונק •  5 בדנארק •  6 גורלסקי •  7 מיליק •  8 לינטי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 ביאלקובסקי • 13 ריבוס •  14 תאודורצ'יק • 15 גליק • 16 בלשצ'יקובסקי • 17 פשקו • 18 ברשינסקי • 19 ז'לינסקי • 20 פישצ'ק • 21 קוז'אווה • 22 פביאנסקי • 23 קובנצקי • מאמן: נבאלקה |  1 שצ'נסני •  2 פזדן •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 צ'ונק •  5 בדנארק •  6 גורלסקי •  7 מיליק •  8 לינטי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 ביאלקובסקי • 13 ריבוס •  14 תאודורצ'יק • 15 גליק • 16 בלשצ'יקובסקי • 17 פשקו • 18 ברשינסקי • 19 ז'לינסקי • 20 פישצ'ק • 21 קוז'אווה • 22 פביאנסקי • 23 קובנצקי • מאמן: נבאלקה | פולין |
| נבחרת פולין – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 שצ'נסני •  2 קאש •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 ויטסקה •  5 בדנארק •  6 בייליק •  7 מיליק •  8 ד. שימאנסקי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 קמינסקי •  14 קיביור • 15 גליק • 16 סבידרסקי • 17 זורקובסקי • 18 ברשינסקי • 19 ס. שימאנסקי • 20 ז'לינסקי • 21 זלבסקי • 22 גרברה • 23 פיונטק • 24 פרנקובסקי • 25 גומני • 26 סקורש • מאמן: מיכנייביץ' |  1 שצ'נסני •  2 קאש •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 ויטסקה •  5 בדנארק •  6 בייליק •  7 מיליק •  8 ד. שימאנסקי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 קמינסקי •  14 קיביור • 15 גליק • 16 סבידרסקי • 17 זורקובסקי • 18 ברשינסקי • 19 ס. שימאנסקי • 20 ז'לינסקי • 21 זלבסקי • 22 גרברה • 23 פיונטק • 24 פרנקובסקי • 25 גומני • 26 סקורש • מאמן: מיכנייביץ' | פולין |
ארנו

ערך זה עוסק בנהר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  241 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  110 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  8,228 קמ"ר
 מוצא:  הר פלטרונה
 גובה מוצא הנהר:  1,385 מטרים
 יובלים:  Ambra, סייווה, Ombrone Pistoiese River, Mugnone, Fosso del Mulino, Affrico, Zambra River, Canale Maestro della Chiana, Bisenzio, Pesa, Elsa, Staggia River, Egola, Greve, Era, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפך:  הים הטירני או לחלופין הים הליגורי
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה איטליה
 
 
נהר אַרְנוֹ (איטלקית: Arno, מבוטא במלעיל) הוא נהר במחוז טוסקנה באיטליה והוא השני בחשיבותו במרכז איטליה, אחרי הטיבר.
גאוגרפיה

מקור הנהר בהר פלטרונה באזור קסנטינו שבהרי האפנינים, זורם ומסתובב לכיוון דרום. הנהר מסתובב מערבה ליד ארֶצוֹ כשהוא עובר דרך פירנצה, אמפולי ופיזה, ונשפך לים הטירני (או לים הליגורי על פי גרסה אחרת) במרינה של פיזה. באורך 241 ק"מ, הוא הנהר הארוך ביותר בטוסקנה. פלגיו הראשיים הם: נהר הסייבה, ביסנציו, אומברונה, ארה, אלסה, פזה ופשה. שפך הנהר משתרע על שטח של 8,200 קמ"ר.
הנהר חוצה את פירנצה, שם הוא עובר תחת 'הגשר הישן' (פונטה וקיו) ו'גשר השילוש הקדוש' (פונטה סנטה טריניטה). לכל אורך ההיסטוריה, הציף הנהר את העיר באופן קבוע, כאשר ההצפה האחרונה הייתה ב-1966. הצפות גדולות נרשמו גם ב-4 בנובמבר 1333 וב-13 בספטמבר 1557.
קצב הזרימה של הנהר נתון לשינויים קיצוניים. לפעמים הוא מתואר כנהר שתוך מספר ימים הופך ממצב של נהר אכזב למצב של כמעט הצפה. בנקודה שבה עוזב הנהר את הרי האפנינים, לספיקת הנהר טווח רחב של ערכים, מ-6 מ"ק לשנייה ועד 2,000 מ"ק לשנייה. סכרים חדשים נבנו במעלה הנהר מפירנצה והקלו את הבעיה.
עליית נהר הארנו על גדותיו ב-1966

השיטפון של 1966, שהפיל את הסכרים בפירנצה, ושבעקבותיו נהרגו כ-40 איש, גרם לפגיעה או להריסה של מיליוני יצירות אומנות וספרים נדירים. שיטות שימור חדשות נוצרו אחרי השיטפון, אבל גם היום, יצירות רבות טרם שוקמו.
גלריה

נהר הארנו בפירנצה, איטליה
נהר הארנו בפיזה
שפך הנהר ליד פיזה
גדות הארנו, הנראות מתוך פונטה וקיו, פירנצה
בנגבהאבאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, civic building, מעון רשמי, אטרקציה תיירותית 
 שימוש:  מעון המגורים ומקום העבודה של נשיא בנגלדש
 מיקום:  דאקה 
 מדינה:  בנגלדש בנגלדש
 בעלים:  ממשלת בנגלדש
 קואורדינטות:  23°43′24″N 90°25′06″E﻿ / ﻿23.7233°N 90.41825°E﻿ / 23.7233; 90.41825
 www.bangabhaban.gov.bd
 he
 
בנגבהאבאן (בבנגלית: বঙ্গভবন, בתרגום חופשי: "הבית של בנגל") הוא מעונו הרשמי ומקום העבודה של נשיא בנגלדש. הוא ממוקם בדאקה, בירת בנגלדש, בכביש הנושא את אותו השם של המשכן ומוקף בגני בנגבהאבאן. הנשיא אבו סייד צ'וודהורי הפך לנשיא בנגלדש הראשון שהתגורר במקום לאחר שבועה ב 12 בינואר 1971. יחידת גדוד הנשיא משמר אחראית לביטחון הארמון.
היסטוריה

בתקופת סולטנות בנגל, קדוש סופי בשם הזרת שח'אלאל דכיני מדאקה, וחסידיו נהרגו על ידי סוכני הסולטאן ונקברו באתר בנגבהאן. האתר התפרסם במהרה כמזהר (מוזוליאום) עבור חסידי הקדוש. משערים שהיא הייתה שייכת לזמינדר בתקופת השלטון הבריטי. נואב חוואג'ה עבדול גאאני מדאקה קנה את האתר ובנה בו בונגלו (Bungalow) אותו כינה גן דילקושה. עם חלוקת בנגל בשנת 1905 על ידי לורד קורזון, רכשה ממשלת מזרח בנגל ואסאם את האתר ובנתה בו ארמון ששימש בית מגורים זמני למשנה המושל של הודו עד שנת 1911. משנת 1911 עד 1947 נקרא הארמון בית המושל ושימש כמקום מגוריו הרשמי של מושל בנגל. בעקבות עצמאותן של פקיסטן והודו בשנת 1947, כאשר מזרח בנגל הפכה רשמית לחלק מפקיסטן ונודעה בשם מזרח פקיסטן, הפך הארמון למעונו של מושל מזרח פקיסטן. הארמון נפגע מסערה בשנת 1961. שיפוץ משמעותי הושלם עד 1964. בשנת 1971 עם סיומה של מלחמת העצמאות של בנגלדש והכרזתה על עצמאותה, היווה הארמון את משכנו של נשיא בנגלדש.
אדריכלות

הבנגאבהאן הוא תערובת של אדריכלות מוגולית עם נגיעות של עיצובים מהתקופה הבריטית המאפיינות מספר מבנים מהתקופה הבריטית (1857–1947) בדאקה. עם השחזור בין 1961 ל -1964 שולבו אלמנטים רבים של אדריכלות אסלאמית וסגנונות בנגל. לארמון קירות גבול גבוהים מכל ארבעת הצדדים. הבניין הראשי הוא מתחם בן שלוש קומות, סביבו ניצבת גינה וכיסוי עצים נרחב. שטח הרצפה של קומת הקרקע הוא 7000 מ"ר. בית הנשיא נמצא בפינה הצפונית-מזרחית, הכולל שתי קומות של שתי סוויטות יחד עם חמישה חדרי שינה מרווחים ומרוהטים היטב.
בקומת הקרקע ממוקמים גם משרד הנשיא, משרד המזכירות האזרחיות והצבאיות ונציגי נשיא אחרים וחדרים נפרדים לקהל עם מבקרים מקומיים וזרים. בנוסף, ישנו חדר ארונות, אולם אירועים, אולם דארבר (בית משפט), חדר ארוחות, אודיטוריום קטן וטרקלין למבקרים מקומיים. בנוסף למעון הנשיא, ישנם חמישה חדרים לפקידים, חדר בקרה וסטודיו בקומה הראשונה. בקומה השנייה ישנן ארבע סוויטות לראשי מדינות וממשלות זרות.
לבנגבהאן יש מתחם פתוח של 20 דונם. משרד האבטחה, סניף הדואר, בנק, אולם קפיטריה, מסגד בן שלוש כיפות וצריפים של גדוד המשמר של הנשיא נמצאים בסמוך לשער הראשי של בנגבהאן. המגורים לקצינים ואנשי לשכת הנשיא ממוקמים בשלושה אזורים נרחבים בבנגבהאן. ישנם גם שני צימרים האחד עבור המזכיר הצבאי והשני עבור עוזר המזכיר הצבאי.
בנדיקטוס השמיני

בנדיקטוס השמיני, נולד בשם תיאופילאטו השני, רוזן טוסקולום (באיטלקית: Teofilatto II dei conti di Tuscolo;‏ 980 – 9 באפריל 1024), היה אפיפיור ברומא בין השנים 1012–1024.
ביוגרפיה

תיאופילאטו נולד בשנת 980 ברומא, כבן לגרגוריו הראשון, רוזן טוסקולום, ואחיינו של האפיפיור יוחנן השנים עשר. בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, ועד מהרה טיפס בסולם הדרגות בכנסייה, וב-11 ביולי 1001 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור סילבסטר השני.
לאחר מותו של קודמו סרגיוס הרביעי, נבחר תיאופילאטו כאפיפיור ב-18 במאי 1012.  אולם, בנדיקטוס השמיני הוברח עד מהרה מרומא על ידי האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, אשר הוכתר על ידי ג'ובאני קרסנציו ממשפחת קרסנטי, אשר שלט למעשה ברומא. בנדיקטוס השמיני, שנמלט דרך הרי האלפים לגרמניה, פנה אל היינריך השני, מלך גרמניה וביקש את הגנתו, ואכן היינריך הסכים להחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור, בתמורה להכתרתו כקיסר.
לקראת סוף שנת 1013, כינס היינריך השני צבא באאוגסבורג, ועד מהרה עבר עם צבאו את הרי האלפים, תוך שהוא מלווה באשתו, המלכה קוניגונדה ובכמה אנשי דת. בהגיעו לפאביה הצטרפו אליו הבישופים וראשי הדת האחרים. ארדואינו מאיבראה, שעדיין שלט בחלקים חשובים של צפון איטליה, הציע להיכנע להיינריך, והציע אף את בניו כבני ערובה, בתנאי שהיינריך יכיר בו כמלך איטליה, אולם היינריך סירב והטיל מצור על איבראה עד לשנת 1015.
בתחילת 1014 הגיע היינריך השני לרומא, והחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור. ב-14 בפברואר 1014 הכריז בנדיקטוס השמיני על היינריך השני כעל קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבזיליקת פטרוס הקדוש. לאחר מכן קיימו השניים סינוד ברומא, ובו מינו חמישה בישופים, והוציאו צווים נגד הסימוניה, וקידמו דרכים לקיום הצניעות בקרב אנשי הדת, והורו על השבת רכוש הכנסייה. זמן קצר לאחר מכן, עבר היינריך צפונה, שם הקים את הדיוקסיה של בוביו, ולאחר מכן חגג את חג הפסחא בפאביה, ובאמצע מאי 1014 חזר לגרמניה. הוא השאיר את שלטונו של רומא על האפיפיור, ומאוחר יותר התערבה בפוליטיקה של איטליה או של מדינות האפיפיור.
בשנת 1020 נסע בנדיקטוס השמיני לגרמניה, על מנת לדון עם היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על האיום הביזנטי במצוג'ורנו. בחג הפסחא הוא שהה בבמברג, וקידש שם את הקתדרלה החדשה. לאחר מכן אף ביקר במנזר פולדה, ואף קיבל אישור מהיינריך השני המאשר את תרומותיהם של קרל הגדול ואוטו הגדול לכנסייה.
בנדיקטוס השמיני פעל בכל מאודו על מנת להשיג את שביתת הנשק של אלוהים, ומאידך שכנע את היינריך השני שיכניע תחתיו את האצילים האיטלקים שחברו לביזנטים.
ב-9 באפריל 1024 מת בנדיקטוס השמיני ברומא, במקומו מונה כאפיפיור אחיו יוחנן התשעה עשר.
ארנו ברקר

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1900 אלברפלד, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 בפברואר 1991 (בגיל 90) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית העלמין הצפוני של דיזלדורף 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 תחום יצירה:  אדריכלות, פיסול 
 הושפע על ידי:  אריסטיד מאיול, Charles Despiau 
 יצירות ידועות:  Partei und Wehrmacht 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא 
 
ארנו ברקר
ארנו ברקר (Arno Breker; ‏ 19 ביולי 1900 – 13 בפברואר 1991) היה ארכיטקט ופסל גרמני, אשר מזוהה בעיקר עם עבודתו בתקופת הנאצים. המשטר הנאצי תמך ביצירה של ברקר, אשר נחשבה בעיניהם כ"אמנות גרמנית", שהייתה אנטיתזה לאמנות המודרנית, שבה הנאצים ראו אמנות מנוונת.
ביוגרפיה

ברקר נולד באלברפלד שבמערב גרמניה. הוא למד ארכיטקטורה, אנטומיה וסיתות באבן. בגיל 20 החל ללמוד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. הוא התמקד בפיסול, ולמד תחת וילהלם קרייס והברט נטזר.
 
בשנת 1924 נסע לפריז, שם נפגש עם פבלו פיקאסו, ז'אן קוקטו, ז'אן רנואר ודניאל הנרי קאנווילר.
 
בשנת 1927 עבר לפריז, והחל להתבסס בעולם האמנות. בשנת 1932 זכה בפרס מטעם משרד התרבות של פרוסיה, אשר איפשר לו להתגורר במשך שנה ברומא. 

בשנת 1934, חזר לגרמניה, בעצתו של הפסל מקס ליברמן. באותה תקופה טרם זכה להערכתם של הנאצים, ויצירתו אף הוזכרה על ידי אלפרד רוזנברג, עורך העיתון הנאצי פלקישר באובכטר, כ"אמנות מנוונת".

בשנת 1937 נישא לדוגמנית היווניה דמטרה מסלה. באותה שנה הצטרף רשמית למפלגה הנאצית, מונה על ידי היטלר כ"פסל הרשמי" של גרמניה, ולצורך עבודתו קיבל סטודיו, מימון וכ-43 עוזרים ושוליות.

עד לנפילת המשטר הנאצי שימש כפרופסור לאמנות בברלין. בשנת 1948 התיישב בדיסלדורף, שם התגורר עד סוף ימיו, ועסק בארכיטקטורה ובפיסול.
יצירתו

הפסלים של ברקר התאפיינו בסגנון נאו-קלאסי, והתאימו לקו השולט בארכיטקטורה הנאצית של אותה תקופה. ברקר הוגדר כאחד מרשימת המבורכים ובשל כך זכה לקבל שחרור מהגיוס לצבא. לאחר סיום המלחמה, כ-90% מפסליו הציבוריים נהרסו על ידי בעלות הברית.
בשנת 1985 נפתח מוזיאון ארנו ברקר, אשר נבנה במימון פרטי של משפחת בודנשטיין.
ראו גם

פסלו של היינריך היינה
בנדיקטוס השלושה עשר (אנטי-אפיפיור)

הכתרת בנדיקטוס השלושה עשר באביניון 28 בספטמבר 1394
בנדיקטוס השלושה עשר (נולד בשם פדרו מרטינז דה לונה ב-1328 - מת ב-23 במאי 1423) היה אראגוני שנחשב בכנסייה הקתולית לאנטי-אפיפיור. מושבו היה באביניון, אך הוא הוכרז לאפיפיור על ידי תומכיו לאחר חזרת אפיפיורות אביניון לוותיקן.
ביוגרפיה

דה לונה נולד למשפחת אצולה באראגון והיה פרופסור למשפט דתי במונפלייה. ב-1375 הכריז עליו גרגוריוס האחד עשר כחשמן. ב-1376 הוא ליווה את גרגוריוס האחד עשר לרומא ולאחר מותו השתתף בבחירתו מעוררת המחלוקת של אורבנוס השישי לאפיפיור (ב-8 באפריל 1378). במשך תקופה ארוכה יחסית הוא תמך באורבנוס מול מתנגדיו, אך לאחר מספר חודשים שוכנע כי הבחירה לא הייתה חוקית והשתתף בבחירתו של האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי. אורבנוס לא הסכים לרדת מכס האפיפיור, התרחש קרע בכנסייה (ר' הקרע המערבי). קלמנס השביעי לא יכול היה לשלוט ברומא ובהזמנת מלכי אביניון, העביר את הכס הקדוש לעיר זו. כשליחו של קלמנס, דאג לונה להשגת לגיטימציה בחצי האי האיברי ובממלכות הספרדיות (ממלכת קסטיליה, פורטוגל - עד 1385, ממלכת אראגון וממלכת נווארה).
בזמן פעילותו בממלכת נווארה, כפה על היהודים השתתפות בוויכוח בין דתי, ובו התמודד מול הוגה הדעות והרופא שם טוב אבן שפרוט. לפי אבן שפרוט בספרו אבן בחן, הוויכוח הסתיים בהודאתו של החשמן שאינו יכול להוכיח את צדקת הנצרות ולחייב את היהודים לקבל אותה עליהם.
האנטי האפיפיור הבא היה קלמנס השמיני.
בנדיקטוס השלישי

האפיפיור בנדיקטוס השלישי (בלטינית: Benedictus III; מת ב-17 באפריל 858) היה אפיפיור מ-29 בספטמבר 855 למותו בשנת 858.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על חייו של בנדיקטוס לפני האפיפיורות שלו. אביו נקרא פייטרו. בנדיקטוס היה משכיל וחי ברומא ונתמנה על ידי האפיפיור לאו הרביעי ככומר הראשי של כנסיית סן קליסטו. בנדיקטוס זכה למוניטין של לימוד ואדיקות. הוא נבחר לאפיפיור, לאחר סירובו של אדריאן, הבחירה הראשונית של אנשי דת ואנשי כמורה.
ארסניוס, הבישוף של הורטה, פגש את הנציגים שנשלחו כדי לייעץ לקיסר לגבי הבחירות ושכנע אותם לבגוד בבנדיקט ולשכנע את הקיסר להכתיר את בנו של הבישוף, אנסטסיוס. אנסטסיוס נודה קודם לכן על ידי לאו הרביעי. הנציגים חזרו עם השליחים הקיסריים, והבחירות של בנדיקטוס בוטלו, ואנסטסיוס נבחר במקומו. אנסטסיוס תפס את מקומו בלטראן ובנדיקטוס נכלא. עם זאת, דעת הקהל המקומית הייתה כה חזקה שהפרנקים הכירו בהכתרה של בנדיקטוס. בנדיקטוס התייחס אל אנסטסיוס ואל חסידיו בקלילות. הפילוג סייע להחליש את אחיזת הקיסרים באפיפיורים, בייחוד בבחירותיהם.
בנדיקטוס התערב בסכסוך בין בני לותר הראשון (לותר השני מלותרינגיה, הקיסר לודוויג השני ושארל מפרובנס) לאחר מותו. הוא כתב אל הבישופים הפרנקיים, ונזף בהם על ששתקו נוכח ההפרעה שהשפיעה על הממלכות הקרולינגיות.
אתלוולף, מלך וסקס ובנו, אלפרד הגדול, ביקרו ברומא בתקופת שלטונו של בנדיקטוס. הסקולה אנגלורום, שנהרסה על ידי שרפה בשנת 847, הוקמה מחדש על ידי בנדיקטוס.
מסורת מימי הביניים טענה שהאפיפיורית יוהנה, אישה המחופשת לגבר, הייתה קודמו של בנדיקטוס, אולם ככל הנראה זו אגדה בלבד.
ארנהם

ארנהם (בהולנדית: Arnhem‏האזנהקובץ:Nl-Arnhem.oga‏Ⓘ‏) היא עיר הולנדית, בירתו של המחוז הגדול ביותר בהולנד, מחוז חלדרלנד. ארנהם שוכנת על גדת נהר הריין במזרח הולנד, קרוב מאוד לגבול עם גרמניה. בעיר כ־140,000 תושבים (2006), והיא אחת מ־15 הערים הגדולות בהולנד. ארנהם ידועה בתחבורה הציבורית הייחודית רק לה בהולנד. אוטובוסים חשמליים הנוסעים ברחובות ומקבלים אנרגיה חשמלית במגע עם קווי מתח לאורך המסלול (Trolleybus).
אחד מתושביה המפורסמים היה הצייר מאוריץ קורנליס אשר (Escher).
היסטוריה

בשנת 1223 קיבלה ארנהם הכרה כעיר על ידי אוטו, דוכס חלרה (Graaf Otto van Gelre), הדוכס של העיר זוּטפן (Zutphen). במאה ה־15 מנתה העיר כ־4,000 תושבים, אז גם נבנתה חומה ונבנו צריחים סביבה. בשנת 1820 מנתה העיר כ־9,000 תושבים וב־1859 קפץ מניינם לכ־24,000. תנופת ההשתקעות בעיר הגיעה במחצית השנייה של המאה ה־19 כאשר הולנדים רבים חזרו למולדת עם התפנותם מאינדונזיה (הודו ההולנדית).
הקרב על ארנהם, שהיה מן הקרבות המפורסמים של מלחמת העולם השנייה, נערך בקרבת העיר ובתוכה. בעקבות תחילת המבצע, פונו תושבי העיר ממנה על ידי הנאצים והעיר נהרסה כמעט לחלוטין.
תרבות, ספורט ותיירות

בקרבת העיר נמצאים המוזיאון הפתוח של הולנד וגן החיות המלכותי בורגרס.
העיר היא משכנו של מועדון הכדורגל ויטסה ארנהם ושל אצטדיון חלרדום.
במחוז חלדרלנד, שארנהם היא בירתו, נמצא הפארק הלאומי הוכה פלוהה ובו גם מוזיאון קרולר־מילר.
בעיר נערכו המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980), אולימפיאדת הנכים השישית.
ראו גם

בית הקברות הצבאי ארנהם־אוסטרבייק
אתר הטבח טינטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  אתר טבח
 מיקום:  מריזו
 מדינה:  האימפריה היפנית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1944–הווה (כ־80 שנה)
 מידות
 שטח:  0.5 דונמים
 קואורדינטות:  13°15′49″N 144°40′41″E﻿ / ﻿13.2636°N 144.678°E﻿ / 13.2636; 144.678
  (למפת גואם מוגדלת) האגטנה דדדואתר הטבח טינטה(למפת גואם רגילה) האגטנה דדדואתר הטבח טינטה
 
אתר הטבח טינטה, הידוע גם בשם טינטה (66-06-1223) הוא אתר בו ביצעו חיילי האימפריה היפנית טבח בשבויים אשר הוחזקו באי, האתר אשר שכן ליד כפר בשם מריזו שבאי שבגואם. לאחר המלחמה, הוסף המקום לרשימת המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית
באתר בוצעו מספר אירועי טבח של אזרחים בידי חיילים יפנים ב-15 ביולי 1944, שישה ימים לפני שחרור האי, במסגרת הקרב על גואם שהיה שבזירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה . נלקחו כשלושים גברים ונשים מהכפר מריזו הסמוך, מתוכם 16 נהרגו. אחת ההרוגות הייתה גברת מריה ל. מסה, אשר הייתה בין היתר מחנכת בולטת לפני המלחמה. בשנת 1991 סומן האתר בצלב שהוצב בסמוך לאתר.
ראו גם

נשות ניחומים
הקרב על גואם (1944)
הכיבוש היפני בגואם
ארוס (לוויין)

| --- | --- |

הלוויין ארוס A
 מידע כללי
 מפעיל:  אימאג'סאט אינטרנשיונל
 יצרן:  התעשייה האווירית לישראל
 תאריך שיגור:  5 בדצמבר 2000
 משגר:  סטארט 1
 משימה
 סוג משימה:  לוויין תצפית
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  LEO
 נטייה:  97.3 מעלות
 אפואפסיד:  505 ק"מ
 פריאפסיד:  490 ק"מ
 זמן הקפה:  94.6 דקות
 משך המשימה הכולל:  5 בדצמבר 2000 – הווה (23 שנים) 
 משך המשימה:  10 שנים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  250 קילוגרם
ארוס הוא סדרה של לווייני צילום מסחריים אשר תוכננו על ידי התעשייה האווירית לישראל, נבנו במפעל מב"ת ומופעלים ונמצאים בבעלות חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל". השם EROS הוא ראשי תיבות של Earth Resources Observation Satellite.
מפרט טכני > EROS A

"EROS A" הלוויין הראשון בסדרה, שוגר ב-5 בדצמבר 2000. הלוויין נע במסלול לווייני נמוך (LEO) בגובה של 480 ק"מ. מסלול ההקפה שלו הוא מסלול מסונכרן-שמש (מסלול פולרי) הנע בין הקטבים, וזאת כדי שהצילום יתבצע תמיד באור יום. ארוס A נבנה על בסיס הלוויין אופק 4 ומידותיו הן:
גובה – 2.3 מ'. קוטר – 1.2 מ' גוף, 0.7 מ' ראש. מסה בשיגור – 250 ק"ג. הלוויין נועד לשמש צרכים מודיעניים לחברות מסחריות, מהנדסי חקלאות, מתכנני ערים ובעלי מקצועות נוספים הזקוקים לתמונות מפורטות של מקומות שונים בעולם, כל זאת, עם רזולוציה אופטית של 1.8 מטר עם תמונות בשחור-לבן. את הרזולוציה ניתן לשפר, בעזרת טכניקות עיבוד ממוחשב, לרזולוציה של עד 1 מטר. המצלמה הדיגיטלית, שפותחה על ידי חברת "אל-אופ", שוקלת קילוגרמים ספורים ומצוידת בחיישן CCD. כל תצלום טיפוסי קולט "רצועת שטח" שרוחבה כ-12.5 קילומטרים.
בעזרת מערכת שליטה ובקרה מרחוק, ניתן היה להורות ללוויין לבצע תפנית של עד 45 מעלות, כדי לצלם אזורים שונים במעבר אחד. הלוויין השלים הקפה אחת של כדור הארץ כל 90 דקות והיה מסוגל לבצע "ביקור חוזר" של אותו אזור פעם ב-1.8 ימים לערך.
תחנת הקליטה של הלוויין הייתה במפעל מב"ת ביהוד ומרכז החלל אסריינג' שבצפון שוודיה.
הלוויין תוכנן לפעול כעשר שנים, אך שרד בחלל 16 שנה. הקשר האחרון איתו היה ב-3 במאי 2016, הוא ירד מהמסלול בחלל ב-7 ביולי 2016, ונשרף עם כניסתו לאטמוספירה.
מפרט טכני > EROS B

"EROS B", הלוויין השני בסדרה, שוגר ב-25 באפריל 2006, על טיל "סטארט 1" מקוסמודרום סבובודני בסיביר, רוסיה למסלול בגובה של כ-500 ק"מ. ב־28 באפריל 2006 הודיעה חברת "ISI" שהתקבלו צילומים ראשונים מהלוויין ארוס B. קצב העברת נתונים שלו הוא מהיר פי ארבעה מ-EROS-A במהירות 280 Mbit/s, והוא כולל יכולת צילום מולטיספקטרלית, כלומר יכולת להפיק תמונות צבע ולזהות נתונים באורכי גל שאינם נראים לעין, כמו אינפרא אדום.
אורך החיים הצפוי של EROS B היה עשר שנים, אך נכון לחודש אפריל 2024 הוא עדיין פעיל בשירות החברה.
מפרט טכני > EROS C

"EROS C" הוא לוויין שתוכנן להיות מבוסס על אופטסאט 3000 תוצרת התעשייה האווירית. במשקל שיגור של כ-370 ק"ג שיקיף את כדור הארץ במסלול מסונכרן-שמש בגובה של כ-510 ק"מ. הלוויין היה אמור להיות מציוד במצלמה ברזולוציה של 0.70 מטר.
שיגור הלוויין תוכנן במקור לשנת 2008, אך נדחתה מספר פעמים לשנת 2019. הוא בוטל לטובת פיתוח קונסטלציית EROS-NG.
מפרט טכני > EROS-NG

קונסטלציית לוויינים הכוללת סדרה של 4 לוויינים אלקטרואופטיים בעלי רזולוציה גבוהה מאוד מאוד (EROS C1 עד C4), ושני לווייני מכ"ם מפתח סינתטי (SAR) בעלי רזולוציה גבוהה מאוד מאוד ("1 EROSAR" ו"2 EROSAR"). קונסטלציית הלוויינים מפותחת בשיתוף עם חברת "e-GEOS", שבבעלות סוכנות החלל האיטלקית וחברת Telespazio. על שיתוף הפעולה הוכרז ביולי 2021 במסגרתו "e-GEOS" ו"אימג'סט" ישלבו את הלוויינים שברשותם, כולל סדרת לווייני COSMO-SkyMed, ליצירת קונסטלציית לוויינים אחת.
נכון לתחילת 2022, על פי דיווחי "אימג'סט", הקונסטלצייה כוללת את הלוויינים:
EROS C1 - לוויין אלקטרואופטי בעל רזולוציה גבוהה מאוד מאוד, פעיל בשירות החברה אך לא בבעלותה.
EROS C2 - לוויין אלקטרואופטי בעל רזולוציה גבוהה מאוד מאוד, פעיל בשירות החברה אך לא בבעלותה.
EROS C3 - לוויין אלקטרואופטי בעל רזולוציה גבוהה מאוד מאוד, שוגר בהצלחה בסוף שנת 2022, ובבעלות החברה.
EROS C4 - לוויין אלקטרואופטי בעל רזולוציה גבוהה מאוד מאוד, מתוכנן לשיגור בשנת 2026 בשותפות עם חברה נוספת.
1 EROSAR - לוויין מכ"ם (SAR) בעל רזולוציה גבוהה מאוד מאוד, בבעלות צד ג', שוגר במהלך שנת 2022.
2 EROSAR - לוויין מכ"ם (SAR) בעל רזולוציה גבוהה מאוד מאוד, בבעלות צד ג', המתוכנן לשיגור במהלך שנת 2026.
ביזון הסטפה

| ביזון הסטפה |
| --- | --- |
 שלד של ביזון הסטפה  איור של הביזון
תקופה
פליסטוקן-תחילת הולוקן כ-1,800,000–9,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
סוג:: ביזון
מין:: ביזון הסטפה
שם מדעי
 Bison priscus ‏בויאנוס, 1827

ביזון הסטפה המכונה גם ביזון הערבה (שם מדעי: Bison priscus) הוא מין ביזון גדול שחי בתקופת הפליסטוקן והיה גדול מקרובו המודרני - ביזון אירופי.
מאפיינים

מאובניו של ביזון זה נמצאו ברחבי אירופה, מרכז וצפון אסיה, ברינג ולאורך אמריקה הצפונית מאלסקה עד מקסיקו. לפי ממצאים ארכאוזואולוגיים האדם הקדמון צד אותו באזורים רבים במהלך התקופה הפלאוליתית. דמות הביזון מופיעה בציורי מערות בצרפת וספרד. לצידו חיו פרים נוספים כמו שור הבר וביזון גדול-קרניים (Bison latifrons) ואולי גם ביזון אירופי שרעו בערבה האסייתית. מקור השם בביומה שבה חי, ערבת הממותות (Mammoth steppe), הסטפה שהשתרעה על רוב אירואסיה עד לפני 12,000 שנים.
לביזון הנכחד היו קרניים גדולות ועבות באורך 1.5 מטר והוא הגיע ולגובה 2 מטר בכתפיו ולמשקל של 900 ק"ג. הביזון הגדול היה בעל שיער עבה שמר על חומו במשך עידן הקרח. הוא נטרף בידי טורפים קדומים כמו זאב בלהות ואריה מערות או אריה אמריקני.
הביזון ידוע לא רק ממאובנים אלא גם מ"מומיות" קפואות שה"צעיר" מביניהם, בן 9,300 שנים, נמצא בסיביר.
בתרבות

ביזון זה הופיע בסדרה מועדון הקרב הג'ורסי שם נראה פרט שנטרף על ידי אריה אמריקני.
בנוסף הוא מופיע בסדרה מפלצות שפגשנו.
בוויל ראד

בוויל גורדון ד'רבן ראד (באנגלית: Bevil Gordon D'Urban Rudd;‏ 5 באוקטובר 1894 - 2 בפברואר 1948) היה אתלט דרום אפריקאי, אלוף אולימפי (אנטוורפן 1920) ושיאן עולם בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה

ראד נולד וגדל בקימברלי, דרום אפריקה. הוא נכדו של צ'ארלס ראד, מייסד חברת דה בירס תאגיד לכרייה וסחר ביהלומים, הגדול בעולם (כיום). בשל הצטיינותו בלימודים ובספורט, הוא זכה במלגת לימודים לאוניברסיטת אוקספורד. במלחמת העולם הראשונה, קיבל ראד את העיטור הצלב הצבאי על אומץ לב.