stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה (שרית)
הערות שוליים

↑  הלמן קרויה במקור שרה, אבל עם הגעתה לישראל החלה להשתמש בשם שרית. יש לשים לב, כי עד היום בחלק מפרסומיה והרצאותיה היא קרויה שרה הלמן, ובחלק אחר, שרית הלמן.
↑  Sara Helman, Millenarian Movements in Java in the Nineteenth
 Century, Jerusalem: The Hebrew University, Department of Sociology and Social Anthropology (M.A. thesis), 1984
↑  שרית הלמן, הסירוב לשרת בצבא כניסיון להגדרה מחודשת של האזרחות (בהדרכת ברוך קימרלינג), ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית, 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312864605171  ISNI: 0000 0000 7017 1252  ORCID: 0000-0002-6844-9547  RERO: 02-A011881359  VIAF: 97211486   WorldCat (עם VIAF): 97211486
תומאס בקט

| --- | --- |

רצח בקט בציור מהמאה ה-12
 לידה:  21 בדצמבר 1118 צ'יפסייד, ממלכת אנגליה 
 נרצח:  29 בדצמבר 1170  (בגיל 52) קתדרלת קנטרברי, קנט, ממלכת אנגליה 
 חג:  29 בדצמבר 
 
איור מהמאה ה-13 המתאר את ההתנקשות בחייו של תומאס בקט.
תומאס בקט (באנגלית: Thomas Becket;‏ בערך 1115 – 29 בדצמבר 1170) כיהן כארכיבישוף מקנטרברי בין השנים 1162–1170. לאחר הירצחו הוכרז כקדוש נוצרי.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

תומאס בקט נולד בלונדון בתחילת המאה ה-12, ב-21 בדצמבר 1118 (או ע"פ מסורת מאוחרת יותר, ב-21 בדצמבר 1120), למשפחת סוחר בן המעמד הבינוני ממוצא נורמני. בנעוריו רכש השכלה נרחבת, בעיקר בתחום התאולוגיה, בין השאר באנגליה ופריז.
עם שובו מפריז, הצטרף לפמלייתו של ת'יאובלד, הארכיבישוף של קנטרברי, העומד בראש הכנסייה באנגליה. בשנת 1142 הלה שלח את בקט לבולוניה ולאוסר, שם השלים בקט את לימודיו התאולוגיים. כששב לאנגליה, כיהן כצירו של ת'יאובלד לרומא כמה פעמים ורכש את אמונו והערכתו; ת'יאובלד מינה אותו לארכידיאקון של קנטרברי, ולפרובוסט (מנהלן ראשי) של בוורלי.
בשנת 1155, בלחץ פטרונו ת'יאובלד, מונה בקט על ידי מלך אנגליה הנרי השני גם למשרה החשובה ורבת ההשפעה של לורד צ'נסלור, התפקיד השלישי בחשיבותו לאחר המלך וראש השרים. בתפקידו זה רכש את הערכתו של המלך והפך לאחד מיועציו הקרובים והמשפיעים ביותר. בנוסף לתפקידו המדיני הוטל על תומאס לשמש גם כמחנכו של בן המלך, הנרי הצעיר, והשניים פיתחו יחסי רעות הדוקים.
בקט הפגין נאמנות רבה להנרי, היה לידידו ואף נלחם בקרב לצדו. התנהלות זו, בנוסף לחיי פאר מנקרי עיניים, שעמדו בניגוד לתדמיתו כאיש כמורה, יחד עם המיסים שתבע מאנשי הכנסייה הכפופים לו, יצרו חיכוך מתמיד ותחושת מרירות בינו לבין הכמורה האנגלית.
לאחר מותו של הארכיבישוף ת'יאובלד ב-18 באפריל 1161 נבחר בקט, בהשפעתו הישירה של המלך, לתפקיד הארכיבישוף החדש וראש הכנסייה. הקדשתו למשרה נערכה ב-3 ביוני 1162.
ביוגרפיה > תומאס כארכיבישוף

בניגוד לציפיותיו של הנרי, מאן בקט לשתף עמו פעולה באשר לתפקיד הכנסייה באנגליה. בקט נטש לחלוטין את סגנון חייו הקודם והחל לנהוג באורח חיים סגפני ומתנזר. הוא קיבל את השקפת עולמו של האפיפיור אלכסנדר השלישי, שדגלה בפטור מלא של הכנסייה מכפיפות לכל סמכות שיפוטית אזרחית, וחסינות מוחלטת לרכושה בפני שלטונות המדינה. ההיפוך הדרסטי בהשקפותיו של בקט גרם לשסע בינו לבין המלך, שביקש לחזק את כוח הסמכות של המדינה כלפי הכנסייה, ולהגביר את תלותה בה.
הקרע בין השניים הגיע לשיאו בשנת 1164 בעקבות ניסיונו של הנרי להעביר את חוקי קלרנדון (אנ'), שורה של חוקים שנועדו להגביל את עצמאות הכנסייה, לנתק את הקשר הישיר בינה ובין האפיפיור ברומא, ובעיקר לאכוף חוקים אזרחיים על כמרים שפשעו ועברו על החוק - ולמנוע מהם להתגונן מפני האכיפה בחסות הכנסייה. הנרי זכה בהסכמתם של מספר רב של אצילים והגמונים אנגליים, אולם בקט סירב לאשר חוקים אלה, מה שגרר עימות גלוי ופומבי בינו ובין המלך.
תגובתו של הנרי לחוסר הצייתנות של בקט לא איחרה להגיע, והוא העמיד אותו לדין באשמה של אי ציות לסמכות המלך וניצול לא נאות של סמכויותיו כלורד צ'נסלור. בקט כפר בסמכותו של המלך לשפוט אותו, בהיותו איש כנסייה, ונמלט לסנס בצרפת, שם זכה להגנת האפיפיור אלכסנדר השלישי ושל מלך צרפת, לואי השביעי.
בקט שהה בצרפת כשש שנים, במהלכן המשיך להילחם בחוקי קלרנדון, תוך כדי איום בשימוש בחרם דתי על המלך האנגלי. זה מצדו, רדף משפטית את תומכיו וידידיו של תומאס באנגליה. ביולי 1170, בהשפעתו של אלכסנדר השלישי ולאחר מאמצים דיפלומטיים רבים, נפגשו בקט והנרי בצרפת והתפייסו. בקט הורשה לחזור לאנגליה ולתפוס את תפקידו מחדש. עם זאת, פיוס זה לא הצליח לפתור את המחלוקת הבסיסית בין השנים בנוגע ליחסי הכנסייה והמדינה והמתח בין בקט למלך נשאר על כנו.
ביוגרפיה > ההתנקשות בחייו של תומאס ותוצאותיה

חזרתו של בקט לאנגליה לא הביאה לרגיעה בינו ובין המלך. התסכול הממושך של הנרי מתומאס שהתעמת עמו, הפעם על נושא הכתרת בנו, הנסיך הנרי הצעיר, שלא על ידי בקט אלא על ידי כמרים אחרים אותם הוא נידה, גרם לו להתבטא בפומבי בחריפות נגדו: "מי יפטור אותי מהכומר הטורדני הזה?" מילות ההסתה של המלך ששהה בנורמנדי הובנו כפשוטן על ידי קומץ מאנשי חצרו, שראו בהן הוראה ישירה לנקוט באמצעים אלימים נגד בקט. הם נסעו לאנגליה, שם התנקשו בחיי בקט ורצחוהו בקתדרלת קנטרברי ב-29 בדצמבר 1170. ייתכן שהנרי התכוון שכך יקרה, אך בהמשך - בעקבות השערורייה שפרצה, בחר להכחיש זאת; ואולם, הדעה הרווחת בין רוב ההיסטוריונים היא שהנרי מעולם לא התכוון להורות על רציחתו של בקט. מקרה זה נחשב למקרה הראשון בהיסטוריה של טרור סטוכסטי.
היו אשר היו כוונותיו של הנרי, האבירים רג'ינלד פיצורס, יו דה מורביל, ויליאם דה טרסי וריצ'רד לה ברטון, הסיקו מדבריו שיש לרצוח את בקט.
רצח בקט גרם נזק עצום לשלטונו של הנרי. לא זו בלבד שאביריו רצחו את ראש הכנסייה האנגלית, הם עשו זאת בתוך קתדרלה, בנוכחות עדים ובזמן תפילת מיסת הערב. הרצח עורר זעם גדול באנגליה ובכל העולם הנוצרי. כתוצאה מכך הנרי נאלץ לוותר על תוכניותיו לצמצם את זכויות הכנסייה, והסכים לספוג עונש בגין המעשה: מלקות סמליות שניתנו לו על ידי כמרים בטקס מיוחד.
דמותו של תומאס בקט בתרבות המערב

רציחתו של בקט ודבקותו בעקרונותיו עיצבה את דמותו בעיני המאמינים הנוצרים בכל אירופה כקדוש מעונה. הוא הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור אלכסנדר וכיום הוא נחשב כקדוש הפטרון של הכמורה הקתולית שאינה נזירית.
מקום קבורתו של בקט היה אחד ממוקדי הצליינות החשובים והפופולריים ביותר באנגליה עד פירוק המנזרים בשנת 1538. מסעי צליינות אלה משתקפים ביצירתו של ג'פרי צ'וסר "סיפורי קנטרברי" שנכתבה במהלך המאה ה-14. סיפור המסגרת של יצירה זו מתאר חבורה מגוונת וצבעונית של צליינים העולים לקברו של בקט.
חייו ומותו של בקט שימשו כבסיס למספר יצירות ספרותיות מודרניות, בין השאר הנובלה "הקדוש" של קונראד פרדיננד מאייר והטרגדיה "בקט" של אלפרד טניסון. חייו של בקט הומחזו מספר פעמים, בין השאר במחזה "רצח בקתדרלה" של ת"ס אליוט ובמחזה "בקט" של ז'אן אנוי, שעובד לסרט שהופק ב-1964, עם ריצ'רד ברטון ופיטר או'טול.
מקדשו בקנטרברי היה נקודת סיום של דרך הצליינים.
יחידת הקישור ללבנון

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  יק"ל
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  יחידת קישור
 בסיס האם:  מרג' עיון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1983–2000 (כ־17 שנים)
 מלחמות:  הלחימה בדרום לבנון
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד הצפון פיקוד הצפון
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
שער כניסה למפקדת יק"ל במרג' עיון
יחידת הקישור ללבנון (בראשי תיבות: יק"ל) הייתה עוצבה מרחבית בדרג אוגדה שהוכפפה לפיקוד הצפון, והייתה אחראית על גזרת דרום לבנון בין השנים 1979–2000.
על היחידה הוטלה השמירה על ישראל מרצועת הביטחון בלבנון, וניהול שיתוף הפעולה עם צבא דרום לבנון. היחידה פורקה לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון במאי 2000.
היחידה הייתה אחראית באופן כולל על כוחות צה"ל המבצעים פעולות ביטחון שוטף בגזרה - אספקה, חניכה, תחקור ובקרה.
תחומי האחריות של היחידה

היחידה הוקמה על ידי בנימין בן אליעזר בשנת 1979, לאחר מבצע ליטני, ונקראה "אזור דרום לבנון". בראשית שנת 1983, לאחר מלחמת לבנון הראשונה, שונה שמה והיא נקראה יחידת הקישור ללבנון.
היחידה הייתה אחראית על רצועת הביטחון בדרום לבנון, שכללה כפרים שיעים ונוצרים, מוצבי צה"ל וצד"ל, וכן את מעברי הגבול בין ישראל ללבנון לרבות הגדר הטובה. מפקדת היחידה, בדרג אוגדה, שכנה במרג' עיון, ותחתיה פעלו שתי חטיבות מרחביות, החטיבה המזרחית שמפקדתה במרג' עיון והחטיבה המערבית שמפקדתה ליד העיירה בינת ג'בייל. המפקדה העורפית של היחידה שכנה במטולה.
בנוסף, היחידה הייתה אחראית על התמיכה והליווי המבצעי של צבא דרום לבנון. היחידה עמדה בקשר קבוע עם מפקדי צד"ל, ליוותה את האימונים ואת הפעילות המבצעית של הארגון, וסיפקה סיוע לאנשיו בתחומים כמו חינוך, בריאות ותשתיות. היחידה נקראה יק"ל ולא כעוצבת לבנון, על מנת להציג מצג של נוכחות ישראלית מצומצמת בלבד בדרום לבנון. באחריות היחידה הייתה גם הפעלת בא"ח מג'דיה, שהיה בסיס האימונים של חיילי צד"ל, והיה ממוקם שלושה קילומטר מזרחית לכפר ע'ג'ר.
בין תפקידי היחידה היה איסוף מידע מודיעיני על ידי הכשרת קציני תפקידים מיוחדים אשר עבדו במקביל לאנשי המנהל האזרחי ותפקידם היה בין היתר - לשלם משכורות לחיילי צד"ל, לאסוף מידע אודות משתפ"ים פוטנציאלים, קשירת קשר עם מנהיגי הכפרים וקבלת מידע עדכני אודות יעדים מודיעיניים של הצבא כגון רון ארד. הכשרת הקתמ"ים כללה קורס בערבית אשר נערך באולפן שישב בתוך מפקדת יק"ל במרג' עיון, למידת נימוסים ותרבות ערבית, קריאה כתיבה ודיבור ברמה גבוהה של ערבית.
תחומים נוספים של היחידה - מעורבות בתאום וקשר עם גורמים לבנונים בהם ממשלת לבנון, העדה הדרוזית בראשות וליד ג'ונבלאט. בתחילת דרכה עסקה במעורבות במשאים ובמתנים בין ממשלת ישראל לממשלת לבנון - אשר כללו את הקמת צד"ל - שהוקם מתחילתו בסיכום עם ממשלת לבנון.
תחילת פעילות היחידה בשנות השבעים בשנים אלו מונו קציני צה"ל לעמוד בקשר מול אזור דרום לבנון (אד"ל) שכלל קציני צבא ומנהיגים נוצרים ושיעים. קצינים אלה פעלו במסגרת הממשל הצבאי וכן במסגרת אגף המודיעין של צה"ל. לאחר מלחמת לבנון הראשונה הוקמה באופן רשמי יחידת הקישור ללבנון והוכפפה לפיקוד הצפון. בראש היחידה עמד קצין בדרגת תת-אלוף.
החטיבה המערבית

החטיבה המערבית הייתה ממוקמת בצפון העיירה בינת ג'בייל. החטיבה פיקדה הן על כוחות צה"ל בגזרתה והן על החטיבה המערבית של צד"ל. גזרת החטיבה הצה"לית כללה את רכס הסילבסטר משקרא לשקיף א נימל, הכפרים א-טירי, כונין, עין אבל, חאנין, רמיש, מארון א-ראס, יארון ובינת ג'בייל, והגזרה הצד"לית השתרעה מהליטני, צפונית לטייבה והסלוקי באחריות גדוד 70 השיעי שמפקדתו בתל קאבע (כולל מוצב צה"ל לטובת חניכת הגדוד), דרך גדוד 80 הנוצרי ברובו שמפקדתו בג'מוס וגזרתו מברעשית ועד בית ליף. (החונך הגדודי במפקדת חטיבת צה"ל בבינת ג'בייל) וגדוד 81 הסוני-שיעי-נוצרי שמפקדתו בשקיף אל חרדון והחונך בראש הנקרה, מג'בל בלאט ועד ראס באיאדה-ראש הנקרה. מפקדה לאורך השנים ועד לעלייתו על מיטען היה הקולונל עקל האשם. החטיבה ניהלה בית חולים צבאי בסמוך לטובת האוכלוסייה. החטיבה ניהלה גם מערכת של סיוע אזרחי שכלל בניית מבני ציבור, סלילת כבישים, פיתוח חקלאי ורפואי, סיוע למערכת החינוך והמסחר. בשנות הלחימה האחרונות של צה"ל ברצועת הביטחון, בפיקודו של אל"ם נועם בן צבי, הייתה החטיבה נתונה לאיום מתמיד של מטענים וטילים. בשנת 2000 נחשפו מספר רב של מטענים שכוונו כנגד חיילי החטיבה. בין מפקדיה גם אל"ם איציק רחימוב שנהרג בהתקלות עם מחבלים בפאתי הכפר בינת ג'בייל. במהלך נסיגת צה"ל מלבנון, החטיבה הייתה בין הכוחות הראשונים שנסוגו. במהלך הנסיגה, הפעילה החטיבה את כוחות הטנקים שתחת פיקודה להשמדת מוצבי צד"ל ברעשית ושקיף א-נמיל וכן הושמד טנק צד"ל שנלקח שלל על ידי החזבאללה.
מפקדת החטיבה לשעבר הייתה אחד היעדים המרכזים בקרב על בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה.
החטיבה המערבית > מפקדי החטיבה המערבית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| מופיד עאמר | 1987 - 1989 |  |
| יצחק רחימוב | 1989 - 1990 | נהרג בזמן פיקודו על החטיבה בקרב עם מחבלים |
| נביה מרעי | 1990 - 1991 |  |
מוניב באדר: 
רפיק סעיד: 
| מרדכי שפס | 1993-1995 |  |
| טל רז | 1995 - 1997 |  |
| נועם בן-צבי | 1997 - 2000 | מפקד החטיבה בזמן הנסיגה מלבנון |
החטיבה המזרחית

החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון (חטמ"ז). החטיבה הייתה אחראית על הגזרה בין מורדות רכס עלי טהר למורדות המערביים של החרמון. החטיבה פיקדה על כוחות צה"ל בגזרתה במוצבים דמשקייה, עיישיה, ריחן, סוג'וד, כפר חונא. שני, מרג' עיון וחצבייה ועל כוחות צד"ל בגזרה. השליטה והתיאום על צד"ל נעשתה באמצעות קציני הקישור לצד"ל (חונכים).
מפקדת החטיבה הייתה ממוקמת בעיירה מרג' עיון באותו בסיס של מפקדת יחידת הקישור לבנון. כוחות החטיבה היו האחרונים במהלך נסיגת כוחות צה"ל מלבנון.
החטיבה המזרחית > מפקדי החטיבה המזרחית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| מחמד עזאלדין | 1984-1990 |  |
ציון גזית: 
אלי אמיתי: 
| ארז גרשטיין | 1993 - 1994 |  |
| יאיר גולן | 1996 - 1997 | נפצע בשנת 1997, במהלך תפקידו בקרב עם מחבלי החזבאללה |
| אביב כוכבי | 1998 - 1999 | לימים הרמטכ"ל ה-22 |
| איל איזנברג | 1999 - 2000 | מפקד החטיבה בזמן הנסיגה מלבנון |
מפקדי היחידה

| מפקדי אד"ל> שם | מפקדי אד"ל> תקופת כהונה  | מפקדי אד"ל> הערות | מפקדי אד"ל>  | מפקדי אד"ל>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בנימין בן אליעזר | 1974 - 1977 | קצין קישור לדרום לבנון, מקים אד"ל איזור דרום לבנון |  |  |
| גדעון מאירי | 1977 - 1978 | מפקד אד"ל בזמן מבצע ליטני |  |  |
| יורם המזרחי | 1978 - 1980 | מפקד אד"ל - קצין קישור לדרום לבנון |  |  |
| מאיר דגן | 1980 - 1981 | מפקד אד"ל. לימים ראש המוסד |  |  |
| אפרים סנה | נובמבר 1981 - דצמבר 1982 | מפקד אד"ל. לימים ראש המנהל האזרחי |  |  |
| דוד מימון | 1982 | מפקדה בגלגול הזמני שנקרא יס"ל - יחידת הסיוע ללבנון (דצמבר 82 עד פברואר 83). ממונה על הסיוע האזרחי בלבנון ועל כוחות המילואים של הממשל הצבאי בתקופת מלחמת לבנון הראשונה |  |  |
מפקדי יק"ל
| מאיר דגן | דצמבר 1982 - אפריל 1984 | לימים ראש המוסד |  |  |
| שלמה איליה | אפריל 1984 - אפריל 1985 |  |  |  |
| דני רוטשילד | אפריל 1985 - אוגוסט 1986 | לימים מתאם פעולות הממשלה בשטחים |  |  |
| דוד אגמון | אוגוסט 1986 - יוני 1988 | לימים קצין חי"ר וצנחנים ראשי |  |  |
| זאב זכרין | יוני 1988 - פברואר 1991 |  |  |  |
| מיכה טמיר | פברואר 1991 - אוקטובר 1992 |  |  |  |
| גבי אשכנזי | אוקטובר 1992 - יולי 1994 | לימים הרמטכ"ל ה-19 |  |  |
| גיורא ענבר | יולי 1994 - יוני 1996 |  |  |  |
| אלי אמיתי | יוני 1996 - פברואר 1998 | ראש חטיבת המבצעים |  |  |
| ארז גרשטיין | פברואר 1998 - פברואר 1999 | נהרג בעת מילוי תפקידו ממטען צד |  |  |
| אלי אמיתי | 1999 | חזר לתפקיד כממלא מקום עד למינוי של בני גנץ |  |  |
| בני גנץ | 1999 - 2000 | מפקדה עד פירוקה לאחר הנסיגה מלבנון. לימים הרמטכ"ל ה-20 |  |  |
לקריאה נוספת

עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
אהוד ערן, תמצית געגוע: סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, תל אביב: ידיעות ספרים, 2007, מסת"ב 9655116824
יוסי פלד (כתבה: רונית ורדי), איש צבא, תל אביב: ספרית מעריב, 1993
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, המח"ט האחרון של בינת ג'בייל: לא יצאנו מלבנון, ברחנו, באתר הארץ, 21 במאי 2010
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 221
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 185.
↑  חן קוטס-בר, דרך כוכבו, באתר nrg‏, 24 באפריל 2005
↑  תום שגב, המלך דורש חקירה (א), כותרת ראשית, 20 באוגוסט 1986
| מפקדי יחידת הקישור ללבנון  |
| --- | --- | --- |
| מפקדי אד"ל | בנימין בן אליעזר • יורם המזרחי • אפרים סנה • מאיר דגן • דוד מימון |  |
| מפקדי יק"ל | מאיר דגן • שלמה אליה • דני רוטשילד • דוד אגמון • זאב זכרין • מיכה טמיר • גבי אשכנזי • גיורא ענבר • אלי אמיתי • ארז גרשטיין • אלי אמיתי (ממלא מקום) • בני גנץ |  |
שר הביטחון יצחק רבין ומפקד יק"ל דני רוטשילד במסגרת מבצע "צינור חשמל" בדרום לבנון בעקבות חטיפת שני חיילי צה"ל, 1986
שלישיית פרוזאק

| --- | --- |

שלישיית פרוזאק (מימין לשמאל): לובל, קוריאט וסמו במהלך המערכון "הולכים לקולנוע"
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  2000–2007 (כ־7 שנים)
 סוגה:  הומור, בידור, קומדיה
 חברים
 שלומי קוריאט אופיר לובל יובל סמו
שלישיית פרוזאק היה הרכב קומי ישראלי שהוקם בשנת 2000, לקח פסק זמן בשנת 2007 והתפרק תוך כדי בשנה זו לאחר שחברי ההרכב יובל סמו, אופיר לובל ושלומי קוריאט, לא המשיכו עם ההופעות. חברי ההרכב הם יוצאי תוכנית הטלוויזיה "דומינו".
היסטוריה

הופעתם הראשונה בטלוויזיה הייתה מופע סטנד-אפ במסגרת "יום טוב" הראשון בשנת 2000. בשנת 2003 זכתה השלישייה בתואר "אנשי השנה בבידור" שהעניק ערוץ 2.
שלישיית פרוזאק הופיעה בתוכניתו של אדיר מילר, בתוכנית המופע המרכזי וכן בפסטיגל 2004 בו ביצעה את השיר "שלושת האבירים".
השלישייה הופיעה בכ-800 הופעות בכל רחבי ישראל, בארצות הברית, ובפני חיילים בבסיסי צה"ל השונים.
בשנת 2007 לקחו חברי השלישייה פסק זמן מרצף ההופעות, ופנו לדרכים מקצועיות שונות.
לאחר ההפסקה שלקחו מ"פרוזאק", מצאו לעצמם חברי ההרכב דרך מקצועית חדשה – אופיר לובל הפך לבמאי, יובל סמו השתתף ב"רצועה", בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" ובסדרות הקומיות "החברים של נאור" ו"אלישע", ושלומי קוריאט שיחק בתפקיד "אבי (הטחול) אסולין" בסדרת הדרמה "הבורר", בטלנובלה "בובות" לצד גל גדות, שיחק לצד יובל סמו ב"החברים של נאור", ניצח בתוכנית הטלוויזיה המציאותית "רוקדים עם כוכבים" ולאחר מכן שיחק גם בסדרה "שנות השמונים" ו"שנות התשעים".
שלמה ניר

ערך זה עוסק בשלמה ניר (ביופיסיקאי), פרופ' אמריטוס בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. אם התכוונתם לניר שלמה, מוזיקאי אינדי ישראלי, ראו .
| --- | --- |

פרופ' שלמה ניר, 2019
 לידה:  1934 (בן 91 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
שלמה ניר (במקור: נודלמן, נולד ב-1934) הוא פיזיקאי וביופיזיקאי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות.
ביוגרפיה

ניר נולד בפראג, צ'כיה. ב-1939 עלה עם הוריו לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. בשנים 1952–1954 שירת שירות חובה בצה"ל. לאחר שסיים את שירותו הצבאי עבר לקיבוץ סאסא בגליל המערבי מסיבות אידאולוגיות, ועבד שם בענף הבקר במשך כחמש שנים. בשנת 1959 עבר עם משפחתו לירושלים כדי ללמוד באוניברסיטה העברית, והתגורר בשכונת קטמון. בשנת 1962 סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה, בשנת 1965 סיים תואר שני בפיזיקה תאורטית (בהצטיינות) בהדרכת פרופ' יואל רקח, ובשנת 1969 סיים דוקטורט בפיזיקה תאורטית, כולם באוניברסיטה העברית. לאחר סיום לימודיו, נסע לארצות הברית ועבד כמרצה באוניברסיטת באפלו במדינת ניו יורק. בשנת 1980 חזר לישראל והתמנה לפרופסור חבר במחלקה לקרקע ומים בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. משנת 1986 ועד לפרישתו לגמלאות כיהן כפרופסור מן המניין.
ממשיך כיום לעסוק במחקר.
תחומי מחקרו

ניר עסק בתקופת לימודיו לתואר שני ותואר שלישי בחישוב של רמות האנרגיה באטומים מקבוצת העפרות הנדירות. לאחר סיום התואר השלישי, עבר לתחום הביופיזיקה ועסק תחילה באינטראקציות בין מולקולות ובין חלקיקים.
ניר פיתח מודל לספיחה של קטיונים לממברנות, אשר בנוסף לשכבה חשמלית כפולה מביא בחשבון קשירה ספציפית ושינויים בריכוזי הקטיונים בתמיסה. הוא הרחיב את המודל לתחום החרסיות, וכן עבור נוכחות של קטיונים אורגניים, המביאה בחשבון יצירה של חומרים מרוכבים טעונים והיפוך מטען של משטחים כלוחות חרסית משלילי לחיובי. הוא פיתח מודל לקינטיקה ושיווי משקל באגרגציה של חלקיקים, והרחיב אותו עבור איחוי ממברנות ואנדוציטוזה.
הוא פיתח מודל לדליפה על ידי יצירת נקבים בממברנות של שלפוחיות או תאים, אשר יושם ליצירת נקבים על ידי פפטידים.
הוא פיתח (ביחד עם תלמידיו) מרוכבים המבוססים על אינטראקציה בין חרסיות לבין קטיונים אורגניים, אשר שימשו ליצירת תואריות (פורמולציות) של קוטלי עשבים המפחיתות את חלחולם ואת הזיהום של מי התהום והסביבה. אחד המרוכבים הנקרא מיצלה-חרסית הוא טעון חיובית, ומותאם לשמש כתואריות עבור קוטלי עשבים אניוניים. כיום שימושו העיקרי בטיהור מים ממגוון של מזהמים כימיים וכן מיקרואורגניזמים כווירוסים ובקטריות, אשר משטחיהם החיצוניים טעונים שלילית. פיתוח שהביא ליצירת מרוכבים גרנולריים איפשר להשתמש במרוכבים אלה כמצע למסננים.
בשנים האחרונות, תרם ניר למחקר בנושא הציאנובקטריות שהן בקטריות המבצעות פוטוסינתזה, הנמצאות גם באגם הכנרת בישראל. כתוצאה מהתחממות כדור הארץ וזיהום אגמים על ידי דשנים התגברה ברחבי העולם התופעה של "פריחת אצות כחוליות", שפרושה התרבות פתאומית של ציאנובקטריות. תאים אלה בזנים מסוימים מפרישים רעלנים מסוכנים לאדם ולבעלי חיים, ופוגעים באקולוגיה של האגמים. בתקופת הפריחה הזאת חל איסור על שתיית מי האגם, כלומר המשמעות היא ניתוקם של מיליוני אנשים ממקורות מי השתייה העיקריים שלהם. המרוכב מיצלה-חרסית שהוא פיתח, מרחיק ביעילות את תאי הציאנובקטריות ואת הרעלנים. במסגרת המחקר פיתח ניר תוכנית מחשב העוסקת בסינון, שבמהלכו חל פירוק של הרעלנים על ידי חיידקים מיוחדים; תהליך שיכול לאפשר טיהור בעלות נמוכה של מי השתייה המגיעים למכוני טיהור מאגמים בתקופת הפריחה.
משפחתו

נשוי ליעל לבית ברקוביץ' (עובדת סוציאלית, ילידת ישראל, שהוריה עלו ב-1932 מברלין).
אב לשניים. בתו, רינה עזרוני, היא ציירת. בנו דוד (דידי) למד בחוג לסטטיסטיקה, סיים תואר שני בחקר ביצועים (בהצטיינות), ונפטר ב-1992 בהיותו כבן 30.
מתגורר במזכרת בתיה.
פרסומיו > ספריו שכתב או ערך

שלמה ניר בהשתתפות יהושע פופר, מכניקה, ירושלים, הוצאת מאגנס, 1985.
ירמיהו פפר ושלמה ניר, מבוא לפיזיקה מודרנית, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2002.
.J.I. Pfeffer and S. Nir, "Modern Physics: An Introductory Text", Imperial College, London, 2000
.S. Shoval and S. Nir (Editors) Special Issue, Third Mediterranean Clay Meeting, Applied Clay Sci. 24, 2003
.J.I. Pfeffer and S. Nir, "Modern Physics: An Introductory Text", (Second edition) Imperial College, London, 2013
.S. Nir and U. Shuali, ”Water Purification by Micelle-Clay Nano-Particles”, Nova Science Publishers, New York, 2019
פרסומיו > מבחר ממאמריו

ניר פרסם כ-260 מאמרים מדעיים.
להלן כמה מהם:
S. Nir. Van der Waals Interactions between Surfaces of Biological Interest. Progress in Surface Science 8, 1-58 (1977).
S. Nir. Cation Adsorption to Clay Particles: Specific and Nonspecific Adsorption and Associated Changes in Solution Concentrations and Surface Potentials. Soil Sci. Soc. Am. J. 50, 52-57 (1986).
R. Parente, S. Nir and F.C. Szoka, Jr. Mechanism of Leakage of Phospholipid Contents Induced by the Peptide GALA. Biochemistry 29, 8720-8728 (1990).
S. Nir, T. Undabeytia, D. Yaron-Marcovich, Y. El-Nahhal, T. Polubesova, C. Serban, G. Rytwo, G. Lagaly and B. Rubin. Optimization of Adsorption of Hydrophobic Herbicides on Montmorillonite Preadsorbed by Monovalent Organic Cations: Interaction between Phenyl Rings. Environmental Science and Technology 34, 1269-1274 (2000).
S. Nir, D. Zadaka-Amir, A. Kartaginer, Y. Gonen. Simulation of adsorption and flow of pollutants in a column filter: Application to micelle-clay mixtures with sand. Applied Clay Science. 67-68,134-140 (2012).
A. Sukenik, Y. Viner-Mozzin, M. Tavassi, S. Nir. Removal of cyanobacteria and cyanotoxins from lake water by composites of bentonite with micelles of the cation octadecyltrimethyl ammonium (ODTMA). Water Res. 120,165-173 (2017)
הפטנטים שלו

על שמו של ניר רשומים 6 פטנטים: 3 פטנטים עוסקים בפורמולציות של קוטלי עשבים לשחרור איטי, ו-3 פטנטים עוסקים בטיהור מים.
1.Slow release formulations of pesticides. A patent which belongs to The Hebrew University of Jerusalem. US 6,261,997 B1 (2001) L. Margulies, B. Rubin, Y. El-Nahhal, S.Nir.
2. Controlled release formulations of anionic herbicides. (2003) A patent which belongs to The Hebrew University of Jerusalem. Nir Shlomo, Rubin Baruch, Mishael Yael, Undabeytia Thomas, Rabinovitch Onn, Polubesova Tamara. WO 02/052939 A1.
3. Removal of organic pollutants from contaminated water. A patent which belongs to The Hebrew University of Jerusalem. Inventors: Nir Shlomo; Rubin Baruch; Mishael Yael; Zadaka Dikla; Polubesov Tamara; Wakshal Eliyahu; Rabinovitz Onn. European Patent 1851173.(2013)
4. Pesticide formulations for use in agriculture and for use as insecticide, fungicide and herbicide formulations, is formed by neutral lipid. Undabeytia, T.; Nir, S.; Sanchez-Verdejo, M.T.; Morillo, E.; Maqueda, C. A patent which belongs to SCIC, Spain, Seville. Patent number: WO2009101232-A1 (World patent); PCT/ES2009070022 (2009)
5. Method and System for Removal of Inorganic Anionic Pollutants from Contaminated Water. Nir Shlomo. Patent 20100213135 USA, Publication date :08\26\ 2010
6. Method of production of granulated micelle-clay complexes: application for removal of organic, inorganic anionic pollutants and microorganisms from contaminated water.Nir Shlomo, Ryskin Marklen. Patent 10384959 USA, Publication date 08/20/2019
הערות שוליים

↑  שלמה ניר, הספקטרום של Ybi (דיסרטציה לתואר שלישי בהדרכת ד"ר צפורה גולדשמידט ופרופ' ניסן זלדס), ירושלים: האוניברסיטה העברית, מכון רקח לפיסיקה, 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435532105171  PLWABN: 9810679594905606  BIBSYS: 13009291  BnF: cb145530966 (data)  ISNI: 0000 0001 1768 0864  LCCN: nr93023400  NKC: ntk2013783851  NTA: 272893900  RERO: 02-A008721122  SUDOC: 16900936X  VIAF: 66705644   WorldCat (עם VIAF): 66705644
ריימונד שינאזי

ריימונד פ. שינאזי (נולד ב-21 במרץ 1950) הוא כימאי אורגני המתמחה בכימיה תרופתית ובמיוחד בחומרים אנטי-ויראליים, בפרמקולוגיה ובביוטכנולוגיה.
שנות חייו הראשונות והשכלתו

ריימונד שינאזי נולד ב-21 במרץ 1950 באלכסנדריה שבמצרים במשפחה יהודית. לאחר עלייתו של גמאל עבד אל נאצר לשלטון במצרים, החריפה ההתנכלות השלטון ליהודים, רכושם הופקע ורבים פוטרו מעבודותיהם. בשנת 1962 עזבו יהודים רבים את מצרים וביניהם משפחתו של ריימונד שינאזי. בשל היותו של האב אזרח איטלקי, המשפחה נקלטה במחנה הפליטים בנאפולי שבאיטליה.
ריימונד שינאזי סיים את לימודי התיכון בפנימייה באנגליה, בזכות מלגה שקיבל, ונרשם לאחר מכן ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת באת', בה השלים בשנת 1972 את ההלימודים לקראת התואר הראשון בכימיה ובשנת 1976 את לימודי הדוקטורט.
את הפוסט-דוקטורט הראשון עשה בפקולטה לפרמקולוגיה באוניברסיטת ייל בהנחייתו של ויליאם פרוסוף, פרמקולוג, חלוץ בפיתוח תרופות אנטי-ויראליות.  לאחר מכן השלים עבודת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בווירולוגיה, בהנחייתו של המדען ברנרד רויזמן  ועבודת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית בהנחייתו של יונג-צ'י צ'נג . בשנת 1982 עשה את הפוסט-דוקטורט הרביעי במעבדה בה עבד דודו, אנדרה נחמיאס, וירולוג ידוע מאוניברסיטת אמורי, אשר היגר ממצרים לארצות הברית בשנת 1948.