stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחות טוויל
הערות שוליים

↑  בדקדוק הערבי צריך להשמיט את ה-ل לפני אותיות שמש וירח
1 2  PAULO VALADARES GUILHERME FAIGUENBOIM, Dictionary Of Sephardic Surnames, 2003
↑  https://daf-yomi.com/DYItemDetails.aspx?itemId=62614
↑  https://www.dirshu.co.il/p203119/
↑  רבי חיים טוויל, באתר ויקי ישיבה
↑  אוצר החכמה, באתר tablet.otzar.org
↑  לחפש טוויל במאגר החיפוש https://aleppojews.co.il/ספר-הבריתות/
↑  שרה ליבוביץ-דר, ‏יהודים יוצאי סוריה נלחמים על המורשת המאוימת ע"י המלחמה, באתר מעריב אונליין, 8 בנובמבר 2016
↑  שעור שני: המורשת העות'מאנית: 1800-1000 | היסטוריה של פלסטין - אילן פפה, באתר pappe.podbean.com
↑  רותם סלע, ארץ זבת חלב: הכישרון לעשות מיליארדים עובר בגנים, באתר nrg‏, 8 בינואר 2010
↑  https://herzl.haifa.ac.il/images/pdf/shaul_toval.pdf
↑  סיפורים מקהילת סוריה ולבנון | חכימא - סיפורים ורוח מחכמי המזרח, באתר חכימא
↑  לידיה ניניו, 80 שנה אחורה, באתר הקשר הרב דורי
↑  נחמה יצחקי, כשסבתא נחמה פגשה את גלית, באתר הקשר הרב דורי
↑  אילנה ליאורה לגאמי, שורשי המשפחה - כך סיפרה לי סבתא אילנה, באתר הקשר הרב דורי
Mon amour

"Mon amour" (הגייה בצרפתית: [mɔ̃n‿amuʁ]; בעברית: "אהבָתִי") הוא סינגל מאת הזמר הצרפתי סלימאן, שיצא לאור ב-8 בנובמבר 2023 על ידי חברת התקליטים Noé Music. השיר ייצג את צרפת באירוויזיון 2024 שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
רקע וכתיבה

Mon amour נכתב והולחן על ידי סלימאן, יעקב סלאח ומאיר סלאח. השיר נכתב בסביבות שנת 2022, במהלך סיבוב הופעות של סלימאן, בהשראת חוויותיו האישיות בעיר השווייצרית ז'נבה. לדבריו של סלימאן, השיר נחשב מבחינתו ל"מכתב אהבה ללבבותיה של אירופה", ובכך הוא עולה בקנה אחד עם חלק גדול מן המוזיקה שלו, שבעיקרו מבוסס על הנושא של אהבה. סלימאן בחר להשתתף בתחרות האירוויזיון כאמצעי לחלוק את היצירה שלו, את המוזיקה שלו, ולייצג את צרפת. ארנו עבאדי מאתר ESCUnited תיאר את השיר עצמו כ"שיר הלל לרומנטיקה ולאהבה [...] עם מנגינה פואטית אך עדיין חזקה".
ב-8 בנובמבר 2023 הודיע רשמית פראנס טלוויזיון כי תאגיד השידור בחר באופן פנימי את סלימאן לייצג את צרפת בתחרות האירוויזיון 2024, כשהשיר נחשף בהמשך היום. הוא הושמע בבכורה במהדורת החדשות Journal de 20 heures ("חדשות 20:00") של ערוץ France 2, בביצוע חי של סלימאן.
באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌כיוון שצרפת נכללת בחמש המדינות הגדולות, היא העפילה לגמר באופן אוטומטי. עם זאת, היא הצביעה בחצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. בפעם הראשונה באירוויזיון הוחלט כי חברות חמש המדינות הגדולות והמדינה המארחת יופיעו גם הן בחצאי הגמר בהן מצביעות. צרפת הופיעה בחצי הגמר השני ששודר ב-9 במאי אחרי צ'כיה ולפני אוסטריה. בגמר, ששודר ב-11 במאי, צרפת הופיעה כשיר מספר 25, אחרי גאורגיה ולפני אוסטריה. צרפת סיימה את התחרות במקום הרביעי עם 445 נקודות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 144 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 61 |  |
|  ישראל | היטליסט | 48 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| צרפת (SNEP) | יהלום | 333,333 |
סיכום
| בכל העולם | — | 333,333 |
הערות שוליים

↑  Farren, Neil (8 בנובמבר 2023). "France: Slimane Releases 'Mon amour' for Eurovision 2024". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-8 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Adams, William Lee (8 בנובמבר 2023). "EXCLUSIVE INTERVIEW: France's Slimane says 'Mon Amour' is 'a love letter' to European hearts...and says he hopes to attend pre-parties". Wiwibloggs (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-8 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Abadie, Arnaud (8 בנובמבר 2023). "France: Here's Slimane's song 'Mon amour' for Eurovision 2024". ESCUnited (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-8 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Adams, William Lee (8 בנובמבר 2023). "Slimane will sing for France at Eurovision 2024". Wiwibloggs (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-8 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Petersen, Rasmus (8 בנובמבר 2023). "Listen to the first song for Eurovision 2024: Slimane from France with 'Mon amour'". Eurovision World (באנגלית בריטית). נבדק ב-8 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Van Dijk, Sem Anne (2023-12-13). "Eurovision 2024: Semi-Final Allocation Draw on January 30". Eurovoix. נבדק ב-2023-12-13.
↑  "Eurovision 2024: Semi-Final Draw results". Eurovision Song Contest (באנגלית). European Broadcasting Union. 30 בינואר 2024. נבדק ב-8 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ESC, Eurovision 2024: Semi-Final Running Orders revealed!, ‏26 במרץ 2024 (באנגלית)
↑  Eurovision 2024 Results: Voting & Points, Eurovisionworld (באנגלית בריטית)
↑  Billboard Global 200, בילבורד, ‏25 במאי 2024
↑  Billboard Global Excl. US, בילבורד, ‏25 במאי 2024
↑  היטליסט: מצעד המוזיקה של ישראל mako, באתר hitlist.mako.co.il, בשבוע ה-21 של שנת 2024, ‏2024-05-20
↑  Les certifications, SNEP (בצרפתית)
ישוונטרו בלוונטרו צ'אוואן

יָֹשוּונֽטֽרוֹ בָּלֽוּונֽטֽרוֹ צָ'אוַואן (במראטהית: यशवंतराव चव्हाण;‏ 12 במרץ 1913 – 25 בנובמבר 1984) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כשר ההגנה של הודו במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה. כיהן גם כשר הפנים וכשר החוץ של הודו וכראש השרים של בובמביי ומהאראשטרה.
ביוגרפיה

צ'אוואן נולד ב-12 במרץ 1913 למשפחה מראטהית בכפר בנשיאות בומביי (היום במהאראשטרה), למשפחת איכרים. ב-1934 החל ללמוד במכללת ראג'ראם בקולהאפור. הוא קיבל תואר בהיסטוריה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בומביי ב-1938, ותואר במשפטים ב-1941 מהמכללה למשפטים בפונה.
צ'אוואן הצטרף לפעילות תנועת העצמאות ההודית והשתתף במחאות הסאטיאגרהא שיזם מוהנדס גנדי. ב-1932 נגזרו עליו 18 חודשי מאסר לאחר שנעצר בעקבות הנפת דגל הודו בחצר בית ספרו בסאטרה, ובמהלך תנועת צאו מהודו ב-1942 פעל במחתרת עד שנתפס על ידי הבריטים ונשלח בשנית למאסר.
קריירה פוליטית

ב-1946 נבחר צ'אוואן לחבר באספה המחוקקת של נשיאות בומביי, שהפכה ב-1950 למדינת בומביי, ומנה למזכיר הפרלמנטרי של מורארג'י דסאי. לאחר הבחירות לאספה ב-1952 הקים דסאי את הממשלה ומינה את צ'אוואן לשר בממשלו. ב-1956 עבר דסאי לפוליטקה הלאומית, וצ'אוואן החליף אותו כראש השרים של בומביי. במאי 1960 פוצלה מדינת בומביי לגוג'ראט ומהאראשטרה, וצ'אוואן היה לראש השרים של מהאראשטרה.
ב-1962 עבר צ'אוואן לפוליטיקה הלאומית, כשהוא מתמנה לשר ההגנה של הודו בעקבות פרישת ונגליל קרישנן קרישנה מנון מהתפקיד לאחר תבוסת הודו במלחמת הודו–סין. צ'אוואן, שהחזיק בתיק תחת שלושה ראשי ממשלה – נהרו, שסטרי ואינדירה גנדי, היה אחראי לשיקום ומודרניזציה של צבא הודו, שנתפס כמיושן. התחדשות הצבא הורגשה במלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב-1965, שנחשבת לניצחון הודי.
בעקבות מעברו לפוליטיקה ארצית, נבחר צ'אוואן לחבר ברג'יה סבהה מטעם מהאראשטרה בפברואר 1963, אך עבר לכהן בלוק סבהה בדצמבר אותה שנה.
ב-1966 עבר צ'אוואן לכהן כשר הפנים בממשלת אינדירה גנדי, ב-1970 שר הפנים, וב-1974 כשר החוץ. צ'אוואן כיהן בממשלה במהלך מצב החירום בהודו, בו נשללו מרבית זכויות האזרח על ידי ממשלת אינדירה גנדי.
בעקבות תבוסת הקונגרס בבחירות ב-1977, היה צ'אוואן למנהיג האופוזיציה בלוק סבהה. הוא בחר לחבור לפלג של הקונגרס הלאומי ההודי שכונה הקונגרס (U), ומונה לסגן ראש הממשלה בממשלת צ'אראן סינג שהוקמה ביולי 1979 והתפזרה בתוך חודש בעקבות כישלונה לקבל את אמון הלוק סבהה. כיהן כשר בממשלת המעבר עד ינואר 1980.
צ'אוואן היה אחד מ-13 חברי הלוק סבהה שנבחרו בבחירות ב-1980 מטעם הקונגרס (U), שהתפוררה בעקבות כישלונה בבחירות, וצ'אוואן חזר לקונגרס (I) שבהנהגת אינדירה גנדי ב-1982, ומונה לראש הוועדה הפיננסית השמינית של הודו.
צ'אוואן נפטר בנובמבר 1984, בגיל 71.
ספריו

Yashwantrao Balwantrao Chavan, Winds of Change, Somaiya Publications, 1973
Yashwantrao Balwantrao Chavan, India's Foreign Policy, Somaiya, 1979
Yashwantrao Balwantrao Chavan, תרגום: Gayatri Pagdi, Krishnakath: Yashwantrao Chavan: An Autobiography, 2012. (באנגלית)
הערות שוליים

1 2  Lina Mathuas, Making of a Leader:  Yashwantrao Chavan, Economic and Political Weekly, 9 במרץ 2013 (באנגלית)‏, JSTOR 23391353
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594398905171  BnF: cb12026819x (data)  CiNii: DA14513546  GND: 119307642  ISNI: 0000 0000 8414 7456  LCCN: n79095649  NTA: 070484740  SUDOC: 069826412  VIAF: 118431818   WorldCat (עם VIAF): 118431818
מוחמד בן קלאוון

א-נאסר נאסר א-דין אבו אל-מעאלי מוחמד בן קלאוון (בערבית: الناصر ناصر الدين ابو المعالي محمد بن قلاوون) היה הסולטאן הממלוכי התשיעי. א-נאסר נולד בשנת 1285 בקהיר ומת בשנת 1340. הוא מלך שלוש פעמים: בראשונה בין דצמבר 1293 לדצמבר 1294, בשנית בין 1299 ל-1309 וכעבור הפסקה קצרה בת מספר חודשים, בשלישית עד למותו בשנת 1340. א-נאסר היה בן הזקונים של קלאוון ואחיו של הסולטאן אל-אשרף ח'ליל, ונולד לאם מונגולית במצודת קהיר. במהלך כהונתו הודח פעמיים, אך הושב לשלטון לאחר מכן.
שלטונו הראשון 1293–1294

לאחר ההתנקשות באחיו אל-אשרף ח'ליל בדצמבר 1293 הותקן א-נאסר בן ה-9 כסולטאן תחת עוצרותו של זין א-דין כתבוע'א (אנ') והאמיר א-שֻג'ַעי כווזיר הראשי. בתקופה זו היה א-נאסר סולטאן בשם בלבד והשלטון הלכה למעשה היה בידי שני אפוטרופוסיו. כתבוע'א וא-שג'אעי היו יריבים וביחסים מתוחים ורעים זה עם זה. א-שג'אעי זמם לעצור את כתבוע'א בסיועם של ממלוכים בורג'ים ולהתנקש באמירים ששרתו תחתיו, אך לכתבוע'א נודע הדבר בעוד מועד והוא הטיל מצור על המצודה.המאבק הוכרע כשא-שג'אעי נרצח והממלוכים הבורג'ים הורחקו מן המצודה.
כאשר האמיר חסאם א-דין לאג'ין אשר נמלט לאחר הרצחו של אל-אשרף ח'ליל הופיע בקהיר, הממלוכים הבורג'ים של אשרף ח'ליל אשר הורחקו ממקום מושבם במצודה מרדו והחלו להתפרע ברחבי קהיר משום שלאג'ין לא נעצר ונענש על מעורבותו ברצח של מיטיבם הסולטאן אל-אשרף ח'ליל. הממלוכים הובסו ורבים מהם נהרגו או הוצאו להורג. לאג'ין שכנע את כתבוע'א להדיח את א-נאסר ולמנות אותו כסולטאן תחתיו לאחר שהזהיר אותו שהממלוכים של אשרף ח'ליל, שכונו ה"אשרפיה", ולאחר מכן א-נאסר כשיגדל, יבקשו לנקום בו על הרצח של ח'ליל שבו כתבוע'א היה כאמור מעורב. כתבוע'א הדיח את א-נאסר שהיה עתה בן 9 ומינה את עצמו כסולטאן ואת לאג'ין כסגנו. א-נאסר ואימו הוגלו לאגף אחר של הארמון עד שגורשו לגלות באל-כרכ שבירדן. בזה תם שלטונו הראשון של א-נאסר בן קלאוון.
שלטונו השני 1299–1309

בשנת 1296 כתבוע'א הודח על ידי לאג'ין ונמלט לסוריה, שם מת בשנת 1297 באיישו את משרת המושל בחמת. לאג'ין שלט כסולטאן עד להירצחו יחד עם סגנו מַנְגוֻ תימור בשנת 1299 בידי קבוצת אמירים בראשותו של סיף א-דין כירג'י. האמירים התכנסו והחליטו לבחור בא-נאסר כסולטאן ולקרוא לו לשוב מגלותו באל-כרכ על מנת לאייש את לסולטנות כשסגנו האמיר תע'ג'י ימשול לצידו. מימוש ההחלטה התעכב משום שכירג'י וה"אשרפיה" התעקשו למנות דווקא את תע'ג'י כסולטאן ובכירג'י כסגנו. לבסוף, א-נאסר בן ה-14 שב לקהיר לקול תרועות המוני העם ומונה בשנית לסולטנות עם סיף אל-אסלאם סלאר כסגנו וביברס אל-ג'שנכיר כמחנכו. שוב, היו אלה שהחזיקו בכוח האמיתי ולא הוא עצמו.
הממלוכים הבורג'ים התחזקו בתקופת שלטונו השנייה של א-נאסר והם החלו להטיל מיסי "פרוטקשן", אשר כונו חימאיה (בערבית: حماية, מס שמירה), על אנשים ברחבי קהיר. יריביהם של הממלוכים הבורג'ים היו ממלוכים מבית אל-צאלח ואל-מנצור בהנהגת סלאר וממלוכי "אשרפיה" בהנהגת אל-ג'שנכיר.
שלטונו השלישי 1309–1340

בייברס אל-ג'שנקיר שלט במצרים 10 חדשים ו-24 ימים. תקופת שלטונו התאפיינה באי שקט אזרחי חמור ביותר ובמהלכו התרבו מאוד הקריאות לחזרתו של הסולטאן המודח מכרכ. בשתי התקופות הקדומות של שלטון מוחמד בפועל שלטו העוצרים ביברס אל-ג'שנקיר וסלר. כעת בגיל 24 הוא היה נחוש לשלוט בעצמו בצורה פעילה. זמן קצר לאחר חזרתו ביברס הוצא להורג וסלר נאלץ להתפטר. במקומם לסגן הסולטאן מונה בקטמר, אך לאחר שב-1310 הוא נטל חלק פעיל בקשר להדחתו של הסולטאן מוחמד, בקטמר נעצר, ולאחר זמן הוצא להורג. א-נצר מוחמד כבר היה בקיא בכל תככי הארמון וידע איך להסתדר עם כל האמירים הממלוכיים. לסגן הסולטאן מונה בייברס אל-דוודר. בהמשך הוא החליף את רוב האמירים וביטל את תפקיד סגן הסולטאן. הוא חיזק את מערכת המשפט במדינה ואסר להוציא להורג בלי אישורו. האזרחים גם יכלו להתלונן על תעלולי פקידי השלטון לפניו ולפני בית הדין שהוא הקים וישב בראשו כל יום שני.
תקופת שלטונו הארוכה והפוריה ביותר מבחינת בנייה בארץ ישראל, בשנת 1314 בנה את מינרט המסגד הגדול ברמלה, וארבע שנים אחרי כן, ב-1318, בנה את מינרט המסגד הלבן שם. תחת חסותו, בנה בירושלים האמיר הסורי סיף א-דין תנכז מבנים רבים. בימיו אף שופצה כיפתה של כיפת הסלע.
בשנת 1330 שיגר אליו מלך צרפת פיליפ ה-6 משלחת של 120 איש בבקשה לקבל את השליטה בירושלים. מוחמד הביע זלזול עמוק בהם ובמלכם וציווה עליהם לעזוב במהירות את מצרים, ולא - יוצאו להורג.
משפחתו של מוחמד בן קלאוון > בניו ששימשו כסולטאנים 20 שנה לאחר מותו

אל-מנצור אבו בכר
אל-אשרף קוג'וק
א-נצר אחמד
אל-צליח איסמעיל
אל-קמיל שבאן
אל-מוזפר חג'י
א-נציר חסאן
אל-צליח צליח
משפחתו של מוחמד בן קלאוון > נכדיו של מוחמד סולטאנים מ-1363 על 1382

אל-מנסור מוחמד
אל-אשרף א-דין שאבן
אל-מנסור עלא א-דין עאלי
אל-צליח ח'גי
הערות שוליים

↑  אל מקריזי, כרך 3 עמוד 12
| סולטאנים ממלוכים במצרים |
| --- | --- | --- |
| סולטאנים בחרים | שג'ר א-דר • איבכ • אל-מנצור עלי • קטז • ביברס • ברקה חאן • סולמיש • קלאון • ח'ליל בן קלאון • מוחמד בן קלאון • קיטבוגה • לג'ין • ביברס אל-ג'אשנכיר |  |
| סולטאנים בורג'ים | ברקוק • ברסבאי • ג'קמק • קאיתבאי • קאנסוה אל-ע'ורי • טומאן ביי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256738705171  BNE: XX5172039  BnF: cb137389135 (data)  GND: 118738305  ISNI: 0000 0000 6678 0565  LCCN: n88280302  NTA: 074107062  SELIBR: 228565  SUDOC: 059526246  VIAF: 60653426   WorldCat (עם VIAF): 60653426
חיים אברבנאל

| --- | --- |
ד"ר חיים אברבנאל (שנות ה-60)
ד"ר חיים אברבנאל (שנות ה-60)
 לידה:  25 בדצמבר 1896 פירוט, ממלכת סרביה ממלכת סרביה
 פטירה:  15 במרץ 1984 (בגיל 87) בת ים ישראל ישראל
 לאום:  יהודי
 תאריך עלייה:  1963
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת קארל בפראג, אוניברסיטת וינה
 התמחות:  פנימית, קרדיולוגיה
 תפקידים:  מנהל בית החולים הממשלתי בביטולה, יוגוסלביה (1946–1963)
 פרסים והוקרה:  אות הצטיינות של העם (בסרבו-קרואטית: Medalja zaslug za narod;‏ 1961)
 הנצחה:  בית החולים הממשלתי בביטולה נקרא על שמו (2018)
משפחת אברבנאל בפגישה שנערכה בביטולה ב-1957, עם חסידי אומות העולם ארסלאן ומוסטפא רזניקי, אשר מילטו את חיים אברבנאל ממחנה המעצר הגרמני
חיים אַבְּרַבַנְאֵל (במקדונית: Хаим Абраванел, בסרבו-קרואטית: Haim Abravanel;‏ 25 בדצמבר 1896, פירוט, ממלכת סרביה – 15 במרץ 1984, בת ים, ישראל) היה רופא יהודי, מנהל בית החולים הממשלתי בביטולה בשנים 1946–1963. אברבנאל ורעייתו ברטה היו המשפחה היהודית האחרונה שהתגוררה בעיר, לאחר חורבן הקהילה היהודית בשואה.
קורות חייו > תחילת דרכו ומלחמת העולם השנייה

חיים אברבנאל נולד בפירוט למשפחה בת 11 נפשות. ב-1925 הוסמך לרפואה באוניברסיטת קרל בפראג ובהמשך התמחה בווינה ברפואה פנימית וקרדיולוגיה. בשנות ה-30 הועסק כרופא בסקופיה. שניים מאחיו, בן ציון ויוסף, היגרו לארצות הברית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה גויס אברבנאל לצבא ממלכת יוגוסלביה והוצב בתפקיד רופא צבאי בגזרת קוסובו. באזור פרצה מגפת טיפוס הבטן ואברבנאל הוחש לטפל בחולים מקרב האוכלוסייה האזרחית. בין השאר טיפל בבני משפחת רזניקי, משפחה מוסלמית ממוצא אלבני, והציל ממוות את בן המשפחה מוסטפא. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אברבנאל ויחידתו נפלו בשבי הגרמנים והוחזקו במחנה מעצר. אבי משפחת רזניקי, ארסלאן שמע על דבר נפילתו בשבי והגיע למחנה המעצר עם בנו מוסטפא בלבוש אלבני מסורתי כדי לשחרר את אברבנאל. לאחר שאיתרו אותו, הלבישו אותו בני משפחת רזניקי בלבוש אלבני מסורתי ומילטו אותו ממחנה המעצר. ב-2008 העניק ארגון יד ושם אות חסיד אומות העולם לבני משפחת רזניקי לאחר פנייה מנכדתו של אברבנאל. לֶקֶה רזניקי, נכדו של מוסטפא רזניקי הקים ועומד בראש "ארגון הידידות ישראל-קוסובו על שם חיים אברבנאל".
אברבנאל שב לסקופיה. ב-11 במרץ 1943 ביצעו הבולגרים אקציה בסקופיה, עצרו 3,290 מבני הקהילה ובכלל זה אברבנאל ומשפחתו והובילו אותם מחנה מונופול אשר שכן בשטח מפעל הטבק "מונופול" שבעיר. בשל היותו רופא, שוחרר אברבנאל ממעצרו ונשלח לאזור קומאנובו, שם שהה עד 1945.
קורות חייו > לאחר המלחמה ואחריתו

קהילות יהדות מקדוניה חרבו בשואה. 6 מאחיו ובני משפחותיהם נספו בטרבלינקה. 3 מאחייניו ניצלו. ב-1946 מונה אברבנאל למנהל בית החולים הממשלתי בביטולה. לאחר השואה, ועד קום מדינת ישראל התגוררה במקום קהילה קטנה בת כמה עשרות נפשות. לאחר כינון מדינת ישראל עלו אליה רבים מקרב שארית הפליטה ואלו שלא עלו היגרו מביטולה לסקופיה. אברבנאל ורעייתו ברטה נותרו המשפחה היהודית היחידה בעיר. במהלך כהונתו ניסה אברבנאל לפעול מול השלטונות כדי שיסייעו לשיקומו של בית העלמין היהודי שבעיר, אשר היה במצב ירוד לאחר המלחמה, וכן ריכז את טקס האזכרה השנתי לקהילה שנערך ב-11 במרץ.
ילדיו של אברבנאל ובני משפחותיהם התגוררו בסקופיה. ב-26 ביולי 1963 התחולל בסקופיה רעש אדמה עז. בנו של אברבנאל, ד"ר נסים ניצ'קו, בתו ד"ר רני (Reni) לוי אברבנאל וחתנו ד"ר סלבאטור לוי נהרגו ברעש. נכדתו רחל ניצלה משום שהתארחה בביתו של אברבנאל בביטולה. לאחר האסון שפקד אותם עזבו בני משפחת אברבנאל את ביטולה עם נכדתם ועלו לישראל. למרות גילו המתקדם, נאלץ אברבנאל לעבוד למחייתו כרופא מחליף בקופת חולים עד סוף שנות ה-70. ב-1981 הלכה לעולמה ברטה אברבנאל, וב-1984 הלך לעולמו חיים אברבנאל והוא בן 87 שנים.
בינואר 2018 נקרא בית החולים הממשלתי בביטולה על שמו של ד"ר חיים אברבנאל. בית החולים נבנה ב-1948 בשטח בו שכנה השכונה היהודית בעיר. בטקס ממלכתי שנערך בנוכחות ראשת עיריית ביטולה, סגן שר הבריאות המקדוני, שגריר ישראל במקדוניה דן אורין, ונכדתו של חיים אברבנאל, ד"ר רחל שלי לוי דרומר, צוינה התרומה של הקהילה היהודית לעיר לאורך השנים, חשיבות הנצחתה ושימור זיכרון גורלה הטרגי.
הערות שוליים

1 2  משפחת רזניקי מקוסובו, באתר יד ושם.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמ' 124.
↑  חיים קשלס, תעודות ומסמכים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמ' 848.
↑  בית החולים הממשלתי יקרא על שם ד"ר חיים אברבנאל, באתר bitolanews.mk (במקדונית).
גרהרד שרדר (המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית)

ערך זה עוסק בשר בממשלות גרמניה המערבית. אם התכוונתם לקנצלר גרמניה בשנים 1998–2005, ראו .
גרהרד שרדר (בגרמנית: Gerhard Schröder;‏ 11 בספטמבר 1910 – 31 בדצמבר 1989) היה פוליטיקאי גרמני. כיהן כשר הפנים של מערב גרמניה בשנים 1953–1961, כשר החוץ בשנים 1961–1966, וכשר ההגנה בשנים 1966–1969. בשנת 1968 נבחר למועמד המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית לתפקיד נשיא גרמניה, בגוברו על ריכרד פון וייצזקר, אולם הוא הפסיד בבחירות למשרת הנשיא לגוסטב היינמן.
ביוגרפיה

שרדר נולד במערב ממלכת פרוסיה. החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קניגסברג, למד שני סמסטרים באוניברסיטת אדינבורו וסיים את לימודיו באוניברסיטת בון בשנת 1932. הוא עבר את המבחנים לאישור עבודה כעורך דין בגרמניה בשנים 1932 ו-1936. הוא קיבל דוקטורט בשנת 1934. במהלך לימודיו בבון הוא היה פעיל במפלגת העם הגרמנית השמרנית, אולם לאחר עליית הנאצים לשלטון הצטרף ב-1 באפריל 1933 למפלגה הנאצית. נטען ששרדר גם היה חבר האס אה, אולם שרדר הכחיש זאת וטען ששמו הועלה כמועמד לחברות אך מכיוון שלא הביע עניין בכך, נמחק מרשימת המבקשים להצטרף.
לאחר קבלת הדוקטורט עבד במכון קייזר וילהלם בברלין ולאחר מכן במשרד עורכי דין, הוסמך לעורך דין בשנת 1939 והתמחה בדיני מיסים. בספטמבר 1939 גויס לוורמאכט ועבר הכשרה להיות מפעיל מערכות קשר. בשפטמבר 1940 שוחרר מן השירו הצבאי ושב לעבוד כעורך דין. עזב את המפלגה הנאצית במאי 1941, בעת שנשא לאישה את בריג'ט לנדסברג שהייתה יהודיה למחצה, לאחר שקיבל רשות מיוחדת לכך. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות גויס שוב לצבא. לחם בחזית המזרחית, נפצע קשה בחורף 1942. לאחר שהחלים מהפציעה לא חזר לשירות מבצעי. הוצב כמדריך מערכות קשר בבסיס האימונים בסקסוניה. במאי 1945 נכנע ליחידת צבא ארצות הברית. הוא היה כלוא במחנה שבויים בריטי ובשל ידיעת השפה האנגלית שימש כמתורגמן במחנה. ביוני 1945 שוחרר מן השבי.  לאחר המלחמה עבר כפקיד ממשלתי בנורדריין-וסטפאליה, בארגון מחדש של תעשיית המכרות והפלדה. בשנת 1949 הוא נבחר לבונדסטאג הראשון.
בשנת 1953 התמנה לשר הפנים של מערב גרמניה. בשנת 1961 התמנה לשר החוץ. הוא תמך בקשירת קשרים עם העולם הערבי והתנגד לאספקת נשק לישראל. בשנת 1966 עבר לכהן כשר ההגנה. בעת ההמתנה למלחמת ששת הימים התנגד למשלוח מסכות גז ממחסני צבא גרמניה לישראל, בטענה שהצבא הגרמני זקוק להן.
במענה לביקורת על קשרים של בריטניה עם ממשלת גרמניה, בה מכהן שרדר בעל העבר הנאצי, נטען שהוא גורש מהמפלגה בגלל נישואיו לאישה ממוצא יהודי וכי לאחר מכן היה קשור לגורמים אנטי-נאציים. שרדר עצמו טען שהוא הצטרף למפלגה הנאצית כדי להתקדם ולא מסיבות אידאולוגיות, וכי לא היה פעיל במפלגה.
בנובמבר 1968 נבחר למועמד מפלגתו בבחירות לנשיא גרמניה, בגוברו על ריכרד פון וייצזקר, שהיה מועמדו המועדף של קנצלר גרמניה, קורט גאורג קיזינגר. בבחירות הפסיד שרדר לגוסטב היינמן שקיבל 49.4% מהקולות, לעומת 48.8% שקיבל שרדר.
לאחר מעבר מפלגתו לאופוזיציה כיהן שרדר כיו"ר ועדת החוץ של הבונדסטאג. בספטמבר 1971 ביקר בישראל והצהיר שהוא רוצה יחסים כלכליים בין המדינות ולא סיוע בנשק. עתירה לבג"ץ שהגיש גדעון ספירו בדרישה להעמיד את שרדר לדין נדחתה כ"טרדנות". הוא ביקר בישראל שוב בספטמבר 1974, בראש משלחת של ועדת החוץ של הבונדסטאג.
הערות שוליים

↑  שר־הפנים המערב־גרמני מודה שהיה חבר במפ' הנאצית, למרחב, 29 בינואר 1960
↑  עדיפות לאנשי ס.ס. בגיוס לבונדסוור, קול העם, 24 ביולי 1959
↑  שר החוץ החדש של בון היה נאצי, על המשמר, 13 בנובמבר 1961
↑  משה דור, המיניסטר היה חבר המפלגה הנאצית, מעריב, 12 בנובמבר 1961
↑  גרהארד שרדר במקום פון ברטאנו, דבר, 9 בנובמבר 1961
↑  א. דויטשקורן, לא לחנם הלך שרדר אצל עראפאת, מעריב, 27 בדצמבר 1974
1 2  מוטב שיחסי גרמניה - ישראל לא יהיו קשורים באספקת נשק, מעריב, 13 בספטמבר 1971
↑  בריטניה תתמוך בזיון גרמניה למרות המצא נאצים בממשלתה, חרות, 13 באפריל 1954
↑  קיזינגר התנגד - אבל שרדר נבחר כמועמד לכהונת נשיא גרמניה, מעריב, 17 בנובמבר 1968
↑  שרדר הגיע, דבר, 6 בספטמבר 1971
↑  בג"ץ: העתירה נגד שרדר - "טרדנות", דבר, 13 בספטמבר 1971
↑  משלחת ועדת־החוץ של הבונדסטאג באה לביקור, דבר, 2 בספטמבר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280518105171  PLWABN: 9810698053605606  BnF: cb14451901h (data)  GND: 118610821  ISNI: 0000 0001 1064 107X  LCCN: n80159854  NDL: 00525967  NTA: 068246706  SUDOC: 085519693  VIAF: 56831917   WorldCat (עם VIAF): 56831917
מירל רזניק

| --- | --- |

צילום  משנת 2013
 לידה:  27 באפריל 1955  (בן 69) ארד, רומניה 
 מוקד פעילות:  רומניה, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 סוגה:  מוזיקת עולם מוזיקת כליזמרים מוזיקה צוענית
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס
 מספר צאצאים:  3 
 
מירל רזניק (נולד ב-27 באפריל 1955) הוא כנר ישראלי ידוע בעולם, בעיקר בתחומי מוזיקה יהודית ונעימות כליזמר.
ביוגרפיה

רזניק נולד בעיר ארד שבחבל טרנסילבניה ברומניה במשפחה יהודית. אביו היה מנתח לב. רזניק החל את לימודי הכינור בגיל 5. בשנת 1975 סיים בהצטיינות לימודי כינור באקדמיה למוזיקה בקלוז', השתתף בתחרויות רבות וזכה בפרסים, בהם פרס ראשון בתחרות הלאומית על-שם ג'ורג'ה אנסקו למוזיקאים צעירים בבוקרשט.
בשנת 1976 עלה לישראל עם אחותו, הפסנתרנית מרים רזניק-וולף (1954-2019).
בשנים 1981-1980 שירת בצה"ל כמפקד רביעיות קאמריות.
רזניק עסק בהלחנה ובעיבודים ובנגינה בסגנונות מוזיקליים שונים: מוזיקה צוענית, ים תיכונית, לטינית ובלקנית, פופ, קאנטרי, ג'אז ותזמורת ביג בנד. רזניק היה לנציג אינסטרומנטלי בולט של מוזיקה יהודית וניגוני כליזמר בעולם.
בשנת 1982 ניגן כסולן במחזמר ’כמו ציפורים‘, שתיאר את חיי הצוענים, ושימש כיועץ מוזיקלי להפקה בבימויו של יוסי בנאי ובהפקת התיאטרון העממי של פשנל.
ניגן באלבומם של אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב, ’על גבול האור‘, שיצא בשנת 1987.
בשנים 1984–1992 הופיע כסולן עם "תזמורת הטיילת של תל אביב" במופעי חוצות ובקונצרטים.
בשנים 1985–2000 ערך מסע קונצרטים ברחבי ארצות הברית של מוזיקת כלייזמר יהודית והשתתף בפסטיבל ברלין, פסטיבל הג'אז במונטרה שבשווייץ, פסטיבל ג'אז בהלסינקי ובפסטיבל למוזיקת נוודים בפריז.
ב-2001 הופיע בחמישה קונצרטים בקנדה: בתיאטרון הלאומי של ונקובר, במרכז האמנויות בטורונטו וב-Place des Artes במונטריאול.
בשנים 2010–2012 הופיע במופע "מסביב לעולם עם מירל רזניק", יחד עם הזמרת ניצן אשל.
ב-2013 השיק את סדרת הקונצרטים "כינור הזהב", בה הופיע בסגנונות מוזיקליים שונים: ממוזיקה חסידית, חזנות וקלאסית, ועד מוזיקה מתרבויות שונות בעולם.
לאור השנים, רזניק השתתף בפסטיבלים בישראל. בהם, ג'אז בים האדום, פסטיבל ערד, פסטיבל עין גב, לילות יפו, פסטיבל היידיש השנתי בים המלח, ובפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, שרזניק היה בין מייסדיו, והשתתף בו כאמן המרכזי לאורך השנים.
רזניק הוציא לאור חמישה אלבומים בו מוקלטים ביצועיו. באחד מהם ניגן עם כנרים ידועים כמו אייזק שטרן ופנחס צוקרמן.
בשנת 2009 החל רזניק לחזור בתשובה והפך לאדם דתי.
מירל רזניק מתלמידיו של אל״מ במיל׳ הרב יוסי הראל.
מירל רזניק מתגורר ברמת גן. הוא אב לשלושה.
הערות שוליים

1 2 3  "הכינור ששרד את אושוויץ ניגן מעצמו": ראיון מרתק עם הכנר מירל רזניק, באתר www.hidabroot.org, ‏2019-01-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304996105171  BnF: cb13994904t (data)  ISNI: 0000 0000 7960 3891  VIAF: 121345608   WorldCat (עם VIAF): 121345608