stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונג יידיש (עמותה)

| --- | --- |
לוגו העמותה
חלל יונג יידיש בעת מופע 2021
חלל יונג יידיש בעת מופע 2021
 פעילות:  עשיה תרבותית וחינוכית עבור עבור\ב שפת היידיש
 שפה רשמית:  יידיש, עברית
 מדינה:  ישראל
 משרד ראשי:  לוינסקי 108 סטודיו 5008 תל אביב
 סניפים:  ירושלים, תל אביב
 מייסדים:  מנחם מנדל כהנא (ביידיש: מענדי קאהן)
 יושב ראש:  מנחם מנדל כהנא (ביידיש: מענדי קאהן)
 מנכ"ל:  אלי בנדיקט (בכתיב יידי בענעדיקט)
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים)
 www.yiddish.co.il
יונג יידיש ("יידיש הצעירה"; בכתיב לועזי: YUNG YiDiSH) היא עמותה שלא למטרות רווח (מלכ"ר), המוגדרת גם כמוזיאון פרטי, וכמוסד ציבורי הפועלת בישראל למען קידום שפת היידיש ותרבותה. יונג יידיש מחזיקה כיום באחד מחמשת אוספי היידיש הגדולים בעולם, והאוסף הפרטי הגדול ביותר בישראל.
לעמותה חברים ותומכים הרשומים בישראל ומחוצה לה, הרואים ביידיש שפה חיה וחלק חשוב במורשת התרבותית הישראלית, ושואפים לשילובה אל תרבות ישראלית חדשה שתעודד את קיומן של מורשות יהודיות שונות כחלק מחיי הרוח של הציבור הישראלי.
העמותה מעודדת שימור והנחלת תרבות היידיש המסורתית, יצירה מקורית ופעילות תרבותית יידית עכשווית.
במשך הזמן התקבצו סביב העמותה קהילה של אמנים, אנשי רוח, חובבי השפה ודורשיה הפוקדים את המקום דרך קבע וחולמים על רנסאנס יידישאי המשיק בין העולמות השונים שבתוך היהדות.
היסטוריה

העמותה הוקמה על ידי מנחם מנדל כהנא (מענדי קאהן) בעקבות החלטתו בסוף שנות השמונים להתחיל לאסוף ספרי יידיש ולהציגם בדירתו כמרחב השראה ויצירה לאמנים וחוקרים. מענדי ראה זאת כפרויקט בעל חשיבות לאומית להצלת תרבות העבר וכמטרה לחברה לשיח העכשווי. יחד עם חברי ועד נוספים פתח מענדי בשנת 1993 עמותה לשם מיסוד פרויקט איסוף ספרי היידיש ואירועי היידיש שהחל בהם כמה שנים קודם לכן. העמותה החלה את דרכה במרתף בירושלים ברחוב ירמיהו 52 שנוהל מ-2008 על ידי אגודת הכליזמרים ירושלים או בשמה העממי: "הקרעטשמע" (בתרגום חופשי: בית המרזח), כיום הסניף הירושלמי נסגר אך אגודת הכליזמרים הירושלמית עברה למקום חדש ברחוב יפו 161, ירושלים שם מוצג עדיין חלק מאוסף הספרים של יונג יידיש, בתחילת שנות ה-2000 נפתח סניף נוסף בתל אביב, במרתף מבנה בית לייוויק. הסניף בתל אביב, שהפך להיות המרכזי, עבר אחרי כמה שנים אל התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, למתחם האמנים בקומה 5 סטודיו 5008, שם יש מרחב תעשייתי בגודל של כ-400 מטר רבוע ובגובה כ-5.5 מטר גובה. לעמותה אין כל משרה בשכר זולת רואה החשבון, ומתקיימת בעיקר על ידי אלפי שעות התנדבות שנתיים, נכון להיום לעמותה כ-40 מתנדבים העוסקים במלאכת ההצלה שימור ומיון החומרים וקיום אירועי התרבות. בשנת 2015 הצטרף אלי בנדיקט לניהול העמותה והחל משנת 2019 הוא משמש כמנכ"ל בהתנדבות.
פעילות העמותה

פעילות העמותה באה לידי ביטוי בכמה מישורים:
איסוף ספרים ומדיה בשפת היידיש, חדשים וישנים, מתוך הבנה כי אלו הם נכסי צאן ברזל של התרבות היהודית בגולה. הספרים נאספים מבתי אב בישראל, ספריות שנסגרות, אוניברסיטאות שמצמצמות בספרים, ארכיונים שנסגרים, ואנשים אשר אוספים ספרי יידיש המוטלים ברחוב. כיום, אוסף העמותה מונה למעלה משמונים אלף ספרים שרובם כותרים שונים, תקליטים, עיתונים, ציורים, מוצגים, קטעי וידאו, כתבי יד, וחומרים ארכיונים אשר ממוקמים בסניפי העמותה.
העמותה מקיימת אירועי תרבות הקשורים למורשת היידיש החל מקונצרטים, קברטים, מופעי מחול ותיאטרון, וכלה בתערוכות, סיורים, הרצאות וכיתות לימוד.
תפוצת העמותה

נכון להיום, ספריות העמותה ממוקמות בשני מקומות עיקריים: הראשון בירושלים, והשני והגדול יותר בתל אביב. לעמותה כמה עשרות אלפי מבקרים בשנה במסגרות סיורים מודרכים, אירועים הופעות ותערוכות. על העמותה נכתבו במשך השנים מעל 250 כתבות עיתונות המסקרות את סיפורה יוצא הדופן.
הערות שוליים

↑  את יונג יידיש ירושלים אפשר לראות בסצנה בסדרה "שטיסל"
↑  אתר הבית של העמותה עם תמונות האוסף
↑  דווקא: ארץ ישראל ותרבותה, מס' 3
↑  יקיר אלקריב, מתחת לתחנה: 30 שנה לפתיחתה - צלילה לסודות של התחנה המרכזית, באתר ישראל היום, 17 באוגוסט 2023
תערוכה ביונג יידיש
ספרים במוזיאון היידיש של העמותה בתחנה המרכזית תל אביב
נג'לא בודן רמדאן

נג'לא בודן רמדאן (בערבית: نجلاء بودن رمضان; נולדה ב-29 ביוני 1958) היא ראש ממשלת תוניסיה לשעבר, פרופסור לגאופיזיקה בהשכלתה. רמדאן היא האישה הראשונה בעולם הערבי שכיהנה בתפקיד ראש ממשלה. בעבר היא גם עבדה במשרד ההשכלה הגבוהה.
ביוגרפיה

רמדאן נולדה בשנת 1958 בקירואן, תוניסיה. היא מהנדסת ופרופסור להשכלה גבוהה בבית הספר הלאומי להנדסה שבתוניס, המתמחה במדעי הגאולוגיה. בשנת 2011, היא מונתה למנכ"לית במשרד ההשכלה הגבוהה והמחקר המדעי. בשנת 2015 מילאה את תפקיד מנהלת הפרויקטים במשרדו של השר סלים שורה.
מאז ספטמבר 2016 היא מילאה את תפקיד ראש היחידה לניהול לפי מטרות ליישום פרויקט הרפורמה בהשכלה גבוהה במטרה לתמוך ביכולת התעסוקה של תעודות השכלה גבוהה, באותו משרד. ב-29 בספטמבר 2021 במהלך המשבר הפוליטי ביקש ממנה נשיא תוניסיה קייס סעיד להקים ממשלה ולאחר מכן להנהיג אותה. ב-11 באוקטובר היא הושבעה לתפקיד. ב-1 באוגוסט 2023 הנשיא קייס סעיד החליף אותה באחמד אל-חשאני, ובכך היא סיימה את תפקידה.
הערות שוליים

↑  ynet והסוכנויות, היסטוריה בעולם הערבי: אישה תכהן כראש ממשלה, באתר ynet, 29 בספטמבר 2021
↑  Mostafa Salem CNN, Tunisia's president appoints woman as prime minister in first for Arab world, CNN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812450854005606  BnF: cb12317045t (data)  GND: 1242168583  ISNI: 0000 0000 0176 6201  SUDOC: 032070241  VIAF: 27135273   WorldCat (עם VIAF): 27135273
סמואל ג'ונסון

ערך זה עוסק באיש ספרות אנגלי. אם התכוונתם לפילוסוף ואיש חינוך אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

דיוקן סמואל ג'ונסון מאת ג'ושוע ריינולדס, שנת 1772 לערך
 לידה:  18 בספטמבר 1709 ליצ'פילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 בדצמבר 1784 (בגיל 75) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 מקום לימודים:  קולג' פמברוק, King Edward VI College Stourbridge, בית הספר המלך אדוארד השישי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  A Dictionary of the English Language 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Porter (9 ביולי 1736–?) 
 חתימה:   
 
סמואל ג'ונסון (באנגלית: Samuel Johnson, נודע כד"ר ג'ונסון, Dr. Johnson;‏ 18 בספטמבר 1709 – 13 בדצמבר 1784) היה אחד מאנשי הספרות הבולטים באנגליה. היה מבקר, משורר, מסאי, ביוגרף ומילונאי.
ביוגרפיה > בריאותו ואופיו

ג'ונסון היה אדם בעל מבנה-גוף גדול ומוצק, אולם הוא סבל מראייה ירודה וקשיי שמיעה. פניו היו מצולקות מאוד, משום שבילדותו חלה בחזירית, היא Scrofula (אנ') בלועזית. הוא סבל ממספר טיקים (התכווצויות שרירים לא-רצוניות בפנים) ומתנועות לא-רצוניות גדולות יותר; התסמינים, כפי שתוארו בידי בני-זמנו, מעידים כי סבל כנראה מתסמונת טורט, ואולי גם מטורדנות כפייתית. בנוסף, הייתה לו נטייה למלנכוליה.
ג'ונסון היה איש רחום, ותמך במספר חברים דלים תחת קורת גגו. הוא היה מאמין אדוק, ונמנה עם הכנסייה האנגליקנית. במישור הפוליטי, הוא תמך במפלגה הטורית.
לקריאה נוספת

סמואל ג'ונסון – ההיסטוריה של התרגום (מאנגלית: ענת שפירא), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ז', 2016
סמואל ג'ונסון – מתוך דברי ימי ראסלאס נסיך חבש (מאנגלית: אביעד שטיר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יב', 2020
ביתו של סמואל ג'ונסון ברח' Gough Square מס' 17, לונדון
גאורג קולנקמפף

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1898 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 באוקטובר 1948 (בגיל 50) שפהאוזן, שווייץ 
 מוקד פעילות:  גרמניה, שווייץ 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חתימה:  
 
גאורג קולנקמפף (בגרמנית: Georg Kulenkampff;‏ 23 בינואר 1898 – 4 באוקטובר 1948) היה כנר גרמני, אחד הווירטואוזים הנודעים של גרמניה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. קולנקמפף נודע בפרשנויותיו ליצירות מן התקופה הרומנטית. קולנקמפף ניגן בביצוע בכורה של הקונצ'רטו לכינור של שומאן והיה הראשון להקליט יצירה זו; גם ביצועיו לקונצ'רטי לכינור של בטהובן, מנדלסון, גלאזונוב וברוך נמנים עם המשובחים ביותר שהונצחו בתקליטים. רק העובדה, שקריירת ההקלטות שלו התנהלה בתקופת המשטר הנאצי, יחד עם מותו בגיל צעיר יחסית מדלקת המוח, אחראים לכך, ששמו אינו מוכר יותר למאזינים בני ימינו.
ביוגרפיה

גאורג קולנקמפף נולד למשפחת סוחרים מבוססת. בגיל צעיר מאוד גילה עניין בכינור ומשנת 1904, כשהיה בן שש, החל ללמוד אצל הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן, ובהמשך אצל מנצח התזמורת, ארנסט ונדל. בהמשך קיבל הדרכה ועידוד מלאופולד אאואר (מורם של מישה אלמן, אפרם צימבליסט, נתן מילשטיין ועוד) בדרזדן. הופעתו הראשונה כסולן בקונצרט הייתה בשנת 1912. לפי המלצת אאואר, נשלח ללמוד אצל וילי הס בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין ועם הזמן היה למנצח תזמורת בית הספר.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה חזר קולנקמפף לעיר הולדתו לכהן שם בתפקיד הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן. הוא המשיך להופיע כסולן ובשנת 1923 התמנה לפרופסור מן המנין בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. הוא לימד שם עד 1926, אז השתלטה קריירת הסולו שלו על כל עתותיו, אך חזר ללמד שם ב-1931 עד ליציאתו מגרמניה ב-1944. במקביל להוראה המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי גרמניה וכן, יותר ויותר, בחלקים שונים של אירופה והרבה לנגן בשידורי רדיו. בשנת 1927 ביצע את הקונצ'רטו הכפול ברה מינור של באך עם אלמה מודי (תלמידה של קרל פלש וכנרת בפילהרמונית של ברלין).
ב-1935 הקים שלישייה עתירת מוניטין עם הפסנתרן אדווין פישר והצ'לן אנריקו מיינרדי, שבה התמיד לנגן עד 1948. לאחר מותו החליף אותו הכנר וולפגנג שניידרמן. פישר ניגן גם בדואו עם פסנתר, בעיקר עם גאורג שולטי ווילהלם קמפף. עם שולטי הקליט את הסונאטות של ברהמס, את 20 הסונאטות של מוצרט ואת סונאטת קרויצר של בטהובן, לחברת דקה. יש גם הקלטה של סונאטת קרויצר עם קמפף (DGG, 1935). עוד הקליט בחברת דקה עם הקונצ'רטו הכפול של ברהמס
עם מיינרדי, בניצוחו של קרל שוריכט.
ב-1937 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור ברה מינור של שומאן, שיוזף יואכים עיין בו ודן אותו לשיכחה, אך קולנקמפף גילה אותו והשיבו לחיים בעזרת המנהל מטעם הנאצים של "ספריית המדינה הפרוסית", שם הוטמנה הפרטיטורה החתומה בידי שומאן, ופאול הינדמית, שיצירותיו נאסרו כבר להשמעה בצו המשטר הנאצי. הוספת יצירה זו לרפרטואר הייתה פרשה חשובה ומוצלחת מאוד, וזמן קצר לאחר זאת הקליט אותה בפעם הראשונה. לפני המלחמה הקליט את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן (הפילהרמונית של ברלין בניצוח הנס שמידט-איסרשטדט ואת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון: הוא לא ויתר על ביצוע הקונצ'רטו של מנדלסון על אף האיסור על יצירותיו, והשתמש בקדנצות של פריץ קרייזלר.
קולנקמפף הופיע בעוד ביצועי בכורה עולמיים, בעיקר יצירות מאת אוטורינו רספיגי (סונאטה לכינור מס' 2) וז'אן סיבליוס. הוא היה מבוקש ועסוק מאוד בתקופה הנאצית, כמוזיקאי בן "הגזע הארי", אף כי לא צידד בתורת הגזע והודות לחשיבותו כנגן גרמני, יכול היה לקיים ברפרטואר יצירות מוחרמות.
בשנת 1940 עבר לפוטסדאם וב-1944, לנוכח דרישות השלטון שהעיקו עליו יותר ויותר, עזב את גרמניה והיגר לשווייץ. משנת 1943 קיימת הקלטה מקונצרט חי של הקונצ'רטו לכינור של סיבליוס, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר. משווייץ המשיך לפתח את קריירת הסולו הבינלאומית שלו, והיה לממשיכו של קרל פלש בקונסרבטוריון של לוצרן. משנת 1944 היה כינור ראשון ברביעיית קולנקמפף.
קולנקמפף מת בשפהאוזן, שווייץ, מאנצפליטיס (שיתוק בעמוד השדרה) בגיל 50 בסך הכל, לאחר הידרדרות מהירה זמן קצר אחרי הקונצרט האחרון שלו. עם מותו בגיל צעיר יחסית איבד עולם המוזיקה בכלל והכינור בפרט נגן מכובד, בעל סגנון אישי ואישיות בולטת, הן כמבצע והן כמורה. הקלטת הקונצ'רטו לכינור של בטהובן בביצועו, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח הנס שמידט-איסרשטדט משנת 1936 עודנה נחשבת למשובחת ביותר. כתביו הופיעו לאחר מותו בשנת 1952, תחת הכותרת "תצפיות של כנר" (Geigerische Betrachtungen).
לקריאה נוספת

Georg Kulenkampff, Sleevenote, Decca ECM 831, 1965 and 1979.
Eder, Bruce, George Kulenkampff, Allmusic (see weblink).
G. Meyer-Sichting (Ed.), Geigerische Betrachtungen, nach hinterlassenen Aufzeichnungen (Bosse, Regensburg 1952).
Heike Elftmann: Georg Schünemann (1884–1945) : Musiker, Pädagoge, Wissenschaftler und Organisator. Eine Situationsbeschreibung des Berliner Musiklebens, (Studio, Sinzig 2001), ISBN 3-89564-061-1
הערות שוליים

↑  ווטסון פורבס, "גאורג קולנקמפף" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  Dreyfus Kay, "Alma Moodie and the landscape of giftedness", Australasian Music Research 7, 2003.
↑  פורבס, גרוב
↑  פורבס, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448702705171  PLWABN: 9810616444605606  BNE: XX1691731  BnF: cb13927101v (data)  GND: 116606827  ICCU: CUBV017716  ISNI: 0000 0000 5941 1104  LCCN: nr95034147  MusicBrainz: 1ad587ef-8642-4a11-a835-76a1a76073f6  NKC: xx0186984  NTA: 105358479  SNAC: w6d806d5  SUDOC: 079505503  VIAF: 10035989   WorldCat (עם VIAF): 10035989
גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל חופים
 תאריך ייסוד:  9 באוקטובר 2012
 ארגון מפעיל:  BSWW
 מספר מתמודדים:  58
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  פורטוגל בראגה
 הכי הרבה זכיות:  פורטוגל בראגה   רוסיה קריסטל   (4 פעמים)
 www.beachsoccer.com
 
גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים (באנגלית: Euro Winners Cup) היא תחרות אירופית שנתית בכדורגל חופים בין מועדוני כדורגל חופים גברים ברחבי אירופה; המועדונים שזכו באליפות בארצם (ובמדינות מסוימות, גם סגניתם או יותר) מכל רחבי אירופה משתתפים בתחרות זו (26 מדינות נכון לשנת 2018).
התחרות מאורגנת על ידי ארגון כדורגל החופים העולמי (BSWW). אליפות זו מתפקדת כגרסה של ליגת האלופות בכדורגל. תחרות ששוות ערך לתחרות זו היא תחרות הקופה ליברטדורס בכדורגל חופים הייחודית ליבשת דרום אמריקה. האליפות נוסדה בשנת 2013 כתחרות של 20 מועדונים בסך הכל, באירוע שנפרס על גבי חמישה ימים. בשנת 2017, ארגון ה-BSWW הציג לראשונה בתחרות את שלב המוקדמות, הפתוח לכל מועדוני כדורגל החופים שלא העפילו אוטומטית לסיבוב המרכזי. הרחבה זו הובילה את התחרות להיות מוכפלת כפליים לעשרה ימים, כש-50 מועדוני כדורגל חופים לוקחים חלק בתחרות. בנוסף לכך, בשנת 2016 הארגון בישר על תחרות זהה, רק למסגרת מועדוני כדורגל החופים של הנשים.
האלופה הנוכחית היא בראגה. שיאנית הזכיות במפעל היא קריסטל הרוסית, שלרשותה ארבע זכיות.
ארגון > הקמה

העבודה מאחורי הרעיון של גביע אירופה לאלופות נמשכה כל כך הרבה זמן, ולבסוף נוסדה ב-9 באוקטובר 2012 לאחר חתימת ההסכם בין BSWW לבין הקומונה של סן בנדטו, שהייתה אחראית על אירוח הגרסה הראשונה של המפעל בעיר האיטלקית באביב הבא.
במעמד החתימה, גבינו רנאלס, מנכ"ל BSWW, אמר שהגדלת הליגות המקומיות ברחבי אירופה והגדלת רמת התחרותיות בליגות אלה, לוקחת את המועדונים לרמה הבינלאומית וזה משהו שהיה מתבקש עבור ענף כדורגל החופים, ולכן גביע אירופה לאלופות נוצר כדי לספק את התשוקה הזאת.
ארגון > העפלה > השיטה הנוכחית

האלופות מכל ליגת כדורגל חופים באירופה מעפילות אל האירוע. למדינה המארחת ניתנת האפשרות לצרף שני מועדונים נוספים - המועדון שבסיסו בעיר המארחת והסגנית של אותה הליגה. האלופה המכהנת מקבלת גם היא העפלה אוטומטית בנוסף לאלופה בליגה שלה. מועדונים אחרים שיסיימו כסגנית בליגה שלהם עשויים להתקבל על פי שיקול דעתם של ארגון ה-BSWW.
מועדונים יכולים להעפיל דרך שלב המוקדמות שהוצג לראשונה בשנת 2017 - השלב פתוח לקבלה של מועדוני כדורגל חופים שלא העפילו אוטומטית כאלופי הליגה שלהם, למרות מיקומם בליגה של המדינה שלהם. המועדונים המצליחים בשלב זה מעפילים אל הסיבוב המרכזי.
ארגון > העפלה > המחשבה לעתיד

BSWW כבר אמרו, שבעתיד שיטת העפלה אולי תשתנה לשיטה הדומה לשיטת הדירוג של אופ"א, כך שהליגות המקומיות בעלי הדירוג הגבוה ביותר יקבלו מספר מועדונים רב יותר בתחרות עצמה, בדומה למצב של ליגת האלופות. למרות זאת, BSWW נכון לעכשיו מתחייבים לתת סיכוי שווה בהשתתפות בתחרות גם למועדונים חלשים יותר.
הליגה האיטלקית, הפורטוגלית, הספרדית והרוסית הם הליגות הנחשבות החזקות ביותר באירופה לדעת ה-BSWW.
ארגון > פורמט

נכון להיום, הטורניר נערך כל שנה בסוף חודש מאי/תחילת חודש יוני ונמשך כעשרה ימים.
ימים 1–3: מתרחש הסיבוב הראשוני (נקרא גם שלב המוקדמות). המועדונים המשתתפים במפעל מתחלקים לבתים (בדרך כלל של ארבע) ומתחרים ביניהם בשיטת ראונד רובין (שיטה שבה כל מועדון פוגש את כל המועדונים האחרים).
ימים 4–6: הסיבוב המרכזי - המועדונים בעלי הדירוג הטוב ביותר מהסיבוב הראשוני מצטרפים אל המועדונים שהעפילו אוטומטית למפעל (אלופות הליגות המקומיות) בסיבוב המרכזי. המועדונים מתחלקים לבתים (בדרך כלל של ארבע) ומתחרים ביניהם שוב בשיטת ראונד רובין.
ימים 7–10: שלב הנוקאאוט - 16 מועדונים, שהשיגו את ראשות וסגנות הבית שלהם מעפילים אל שלב הנוקאאוט. המועדונים מתחרים בשיטת נוקאאוט של משחק אחד בלבד; ביום השביעי נערכים משחקי שמינית הגמר, בשמיני נערכים משחקי רבע הגמר, בתשיעי משחקי חצי הגמר וביום האחרון נערך הגמר. משחקי ניחומים משוחקים במקביל באותם הימים כדי לקבוע את המיקום הסופי של כל 16 המועדונים שהודחו מהתחרות לאורך הדרך.
הופעות > לפי קבוצה

| מועדון | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| רוסיה קריסטל | 4 (2014, 2015, 2020, 2021) | 1 (2018) | – |
| פורטוגל בראגה | 4 (2017, 2018, 2019, 2024) | 3 (2020, 2021, 2022) | 1 (2014, 2016) |
| ישראל בני "פלפלה" כפר קאסם | 1 (2023) | – | 1 (2022) |
| רוסיה לוקומוטיב מוסקבה | 1 (2013) | – | 1 (2017) |
| איטליה ויארג'ו | 1 (2016) | – | – |
| פורטוגל בנפיקה לורס | 1 (2022) | – | – |
| איטליה פיזה | – | 2 (2023, 2024) | – |
| אוקראינה ארתור מיוזיק | – | 2 (2016, 2017) | – |
| פולין KP לודז' | – | 1 (2019) | 1 (2018) |
| איטליה קטניה | – | 1 (2015) | – |
| איטליה מילאנו | – | 1 (2014) | – |
| אוקראינה גריפין קייב | – | 1 (2013) | – |
| פורטוגל סוטאו | – | – | 2 (2023, 2024) |
| ספרד סן פרנסיסקו | – | – | 1 (2021) |
| גרמניה ריאל מונסטר | – | – | 1 (2020) |
| ספרד UD לבאנטה | – | – | 1 (2019) |
| אוקראינה וייבור | – | – | 1 (2015) |
| טורקיה בשיקטש | – | – | 1 (2013) |
הופעות > לפי מדינה

| מדינה | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל פורטוגל | 5 | 3 | 4 |
| רוסיה רוסיה | 5 | 1 | 1 |
| איטליה איטליה | 1 | 4 | 0 |
| ישראל ישראל | 1 | 0 | 1 |
| אוקראינה אוקראינה | 0 | 3 | 1 |
| פולין פולין | 0 | 1 | 1 |
| ספרד ספרד | 0 | 0 | 2 |
| גרמניה גרמניה | 0 | 0 | 1 |
| טורקיה טורקיה | 0 | 0 | 1 |
הופעות > מלכי השערים

| שנה | שחקן | מועדון | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | שווייץ דיאן סטנקוביץ' | שווייץ גראסהופרס | 13 |
| 2014 | פורטוגל לאו מרטינס | איטליה מילאנו | 13 |
| 2015 | בלארוס איחר ברישטל | אוקראינה וייבור | 14 |
| 2016 | איטליה גבריאלה גורי | איטליה ויארג'ו | 18 |
| 2017 | איטליה גבריאלה גורי | איטליה ויארג'ו | 18 |
| 2018 | ספרד לורנס גומז | ישראל בני "פלפלה" כפר קאסם | 16 |
| 2019 | איטליה גבריאלה גורי | אוקראינה ארתור מיוזיק | 26 |
| 2020 | ספרד לורנס גומז | אוקראינה ארתור מיוזיק | 22 |
| 2021 | פורטוגל ברנרדו לופס | פורטוגל GRAP | 18 |
| 2022 | בולגריה פיליפ פיליפוב | סלובקיה האסטי | 17 |
| 2023 | ברזיל בוקיניה | יוון אטלס | 18 |
| 2024 | ספרד צ'יקי ארדיל | פורטוגל סוטאו | 15 |
הערות שוליים

↑  רעיון גביע אירופה לאלופת מתממש
↑  עונת 2016 תתרחב גם במסגרת הנשית
↑  גביע אירופה לאלופות לשנת 2017 יכלול גם שלב מוקדמות
↑  נציגי ארבע הליגות החזקות באירופה בפגישה לגבי המהלכים הבאים בעונה הנוכחית
↑  לוקומוטיב שולטת באירופה, סטנקוביץ' מסיים כמלך השערים
↑  טבלת מלכי השערים של גביע אירופה לאלופות 2014
↑  טבלת מלכי השערים של גביע אירופה לאלופות 2015
↑  טבלת מלכי השערים של גביע אירופה לאלופות 2016
↑  טבלת מלכי השערים של גביע אירופה לאלופות 2017
↑  סיכום השחקנים הבולטים של גביע אירופה לאלופות 2018
↑  קריסטל מניפה את גביע אירופה לאלופות בפעם הרביעית
↑  קאסה בנפיקה זוכה בגביע אירופה לאלופות
↑  פלפלה כפר קאסם הוכתרה כאלופת אירופה לעונת 2023
↑  הכוכבים של אליפות אירופה לעונת 2024
רוברט אופנהיימר

| --- | --- |
אופנהיימר: מנהל המעבדה הלאומית בלוס אלמוס החל משנת 1943
אופנהיימר: מנהל המעבדה הלאומית בלוס אלמוס החל משנת 1943
 לידה:  22 באפריל 1904 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בפברואר 1967 (בגיל 62) פרינסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Julius Robert Oppenheimer 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  אוניברסיטת קיימברידג'  ג'יזס קולג', קיימברידג'  מעבדת קוונדיש  בית הספר פילדסטון לאתיקה תרבותית  אוניברסיטת גטינגן 
 מנחה לדוקטורט:  מקס בורן 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  פרויקט מנהטן  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת קיימברידג'  המכון למחקר מתקדם 
 תלמידי דוקטורט:  דייוויד בוהם, Harvey Hall, ג'ורג' וולקוף, הרטלנד סניידר, מלבה פיליפס, Siegfried Adolf Wouthuysen, Joseph Weinberg, Arnold Nordsieck, לזלי לורנס פולדי, רוברט סרבר, פיליפ מוריסון, רוברט פ. כריסטי, סמואל ו. אנדרסון, ברנרד פיטרס, סידני דנקוף, ויליס לם, סטן פרנקל, הרולד לואיס, Eldred C. Nelson 
 פרסים והוקרה:  פרס אנריקו פרמי (1963)  פרס לזכר ריצ'טמייר (1947)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  חבר זר של החברה המלכותית (3 במאי 1962)  פרס נסים חביף (1962)  פרס שלושת הפיזיקאים (1958)  אביר בלגיון הכבוד (1958)  מדליית ההצטיינות (1946)  הרצאות מסנג'ר (1945) 
 בן או בת זוג:  קתרין אופנהיימר (1 בנובמבר 1940–18 בפברואר 1967) 
 צאצאים:  Peter Oppenheimer, Toni Oppenheimer 
 תרומות עיקריות
 אבי פצצת האטום.
 חתימה:   
 
אופנהיימר נואם במהלך ביקור בישראל, 1966. בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
ג'וליוס רוברט אופנהיימר (באנגלית: Julius Robert Oppenheimer;‏ 22 באפריל 1904 – 18 בפברואר 1967) היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי מאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה. בזמן מלחמת העולם השנייה ניהל את המעבדה הלאומית לוס אלמוס כחלק מפרויקט מנהטן לפיתוח הפצצה הגרעינית. בשל השפעתו הרבה על פיתוח הנשק הגרעיני הוא  נחשב ל"אבי פצצת האטום".
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

אופנהיימר נולד בניו יורק ב-22 באפריל 1904. אביו ג'וליוס (יהודה) סליגמן אופנהיימר היה יבואן טקסטיל יהודי עשיר שהיגר לארצות הברית מגרמניה בשנת 1888. אימו, אלה פרידמן, הייתה בת למהגרים יהודים מבוואריה שעסקה בציור והייתה מורה לאומנות. לרוברט היה אח בשם פרנק שהפך גם הוא לפיזיקאי ידוע (וחבר בתנועה הקומוניסטית) ואח נוסף שמת בסמוך ללידתו.
בני משפחת אופנהיימר היו יהודים אך לא השתייכו לשום בית כנסת. הם ראו את עצמם כחלק מתנועת "התרבות האתית", שקידשה ערכים של רציונליזם, הומניזם, צדק חברתי וחילוניות.
בספטמבר 1911 החל אופנהיימר את לימודיו בבית ספר יסודי פרטי של "האגודה לתרבות אתית". בית הספר, אשר חינך את תלמידיו לראיית עולם ליברלית ולאחריות חברתית, הוקם על ידי פליקס אדלר – גם הוא יהודי אמריקאי ממוצא גרמני – שייסד את תנועת התרבות האתית. אופנהיימר היה ילד מופנם שלא ניחן בכישורים ספורטיביים או חברתיים מפותחים. מאחר שהיה חולה לעיתים קרובות בילדותו, נהגה אימו להרחיקו מקרבת ילדים אחרים וזה פגע עוד יותר במיומנות החברתית שלו. כילד, גדל אופנהיימר בתנאי מותרות ועושר וחונך על ידי אימו למצוינות ולדבקות במטרה. לאחר סיום לימודיו היסודיים עבר אופנהיימר ללמוד בבית ספר התיכון של האגודה, שם למד מדעים, ביניהם פיזיקה וכימיה. בשנת 1921 סיים את לימודיו בתיכון.
לאחר טיול משפחתי בגרמניה, חלה אופנהיימר בדיזנטריה ובעקבותיה היה מרותק למיטתו במשך מספר חודשים. הוא חלה גם בקוליטיס – דלקת מעיים שממנה לא הבריא במשך כל חייו. בשנת 1922, לאחר שהחלים מדיזנטריה, נסע למסע רכיבה בניו מקסיקו, שברבות הימים הפכה לאתר ההתבודדות והמנוחה שלו. במסעו הגיע לאתר מבודד בשם לוס אלמוס, שקיבל את שמו משמם הספרדי של עצי הכוריזיה שגדלו לאורך הנחל. באותו אזור שכנה פנימייה לנערים. כעבור 20 שנה, בחר אופנהיימר במקום זה כאתר הבנייה של מעבדת לוס אלאמוס, שבה תוכננה ונבנתה פצצת האטום.
ביוגרפיה > לימודיו האקדמיים > הרווארד

בספטמבר 1922 החל אופנהיימר את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. בתחילה לא היה בטוח באיזה מסלול אקדמי לבחור. הוא שקל ללמוד ארכיטקטורה, וכיוון שאהב יוונית בבית הספר, חשב גם ללמוד לימודים קלאסיים, אך בסופו של דבר, לאחר מספר חודשים, החליט ללמוד כימיה. הוא הגיע להישגים לימודיים גבוהים אך נותר בודד והתקשה לפתח קשר אינטימי עם נשים. בשנת 1925 סיים בהצטיינות יתרה את לימודי התואר הראשון, על אף תקופות של דיכאון, התבודדות והסתגרות שאפיינו אותו.
לאור הישגיו הלימודיים, קיבל אופנהיימר מהרווארד מלגת מחקר להמשך לימודים מתקדמים במסלול לדוקטורט. למרות זאת, רצה לפנות ללימודי פיזיקה. אופנהיימר קיווה שהפיזיקאי ארנסט רתרפורד, שנחשב לאבי הפיזיקה הגרעינית וזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1908, יהיה המנחה שלו בתארים המתקדמים. לכן ביקש מהמורה שלו לפיזיקה בהרווארד לכתוב לו מכתב המלצה עבור אוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. רתרפורד דחה את בקשתו של אופנהיימר, אך העביר אותה לפיזיקאי ג'יי ג'יי תומסון, שקיבל בשנת 1906 את פרס נובל לפיזיקה בזכות גילוי האלקטרון. תומסון הסכים להנחות את אופנהיימר במסלול לדוקטורט.
ביוגרפיה > לימודיו האקדמיים > מעבר לאנגליה ולימודים בקיימברידג'

בספטמבר 1925 עבר אופנהיימר לאנגליה והחל ללמוד באוניברסיטת קיימברידג'. כחלק מלימודיו עבד במעבדת קוונדיש, שבה פיתחו באותן שנים את תאוריית הפיזיקה הקוונטית ואף עבד על תאוריית החורים השחורים יחד עם אלברט איינשטיין, שם הומצא ניסוי הפרות המפורסם. על אף שזכה לעבוד עם פיזיקאים מובילים, אופנהיימר שנא את העבודה הסיזיפית שניתנה לו במעבדה, והדבר ערער את מצבו הנפשי במהלך החודשים הראשונים שלו באוניברסיטה. בסתיו של אותה שנה, במהלך עבודתו במעבדה, חווה אופנהיימר משבר נפשי. המנחה שלו, פטריק בלקט, הטיל עליו עוד ועוד עבודות מעבדה ואופנהיימר החליט להעניש אותו. לדברי פרגוסון, חברו הקרוב של אופנהיימר, אופנהיימר סיפר לו פעם שהוא הניח על שולחנו של בלקט תפוח שלתוכו הוחדר חומר כימי רעיל. למזלו של אופנהיימר, בלקט לא אכל מהתפוח אך המקרה דווח להנהלת האוניברסיטה. הנהלת האוניברסיטה דיווחה על המקרה. רק לאחר התערבותו של אביו, הסכימה ההנהלה לוותר על הגשת תביעה, והוסכם שהוא ימשיך ללמוד על תנאי ובמקביל יקבל טיפול אצל פסיכיאטר נודע בלונדון. אותו פסיכיאטר קבע שאופנהיימר סובל מ"Dementia praecox" – הגדרה מיושנת לתסמונת סכיזופרניה – וכי הוא מקרה אבוד, שכל טיפול נוסף יזיק לו יותר.
לאחר מכן המשיך אופנהיימר להיפגש עם פסיכיאטרים שונים לאור מצבו הנפשי המעורער. לאחר תקרית שהתרחשה בתחילת שנת 1926, שבה נעל אופנהיימר את אימו בחדר המלון שבו שהו, דרשה כי ילך לטיפול אצל פסיכואנליטיקאי צרפתי. אותו פסיכואנליטיקאי קבע שאופנהיימר סובל מתסמונת הקשורה לתסכול מיני. מעט לאחר מכן אירעה תקרית אלימה נוספת שבה כרך אופנהיימר רצועה של מזוודה סביב הצוואר של חברו פרגוסון, משום שקינא בקשריו של פרגוסון עם אישה כלשהי.