stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסואה ואטל
קורות חייו > בשירותו של פוּקֶה

בשנת 1653, בגיל 22, התקבל כנער מטבח (écuyer de cuisine) בטירת וו-לה-ויקונט (Vaux-le-Vicomte) שהייתה בהליכי בנייה מתמשכים.
בעל הטירה, הוויקונט והמרקיז ניקולא פוקה התמנה זה עתה על ידי הקרדינל מאזארן לאחראי על אוצר הממלכה. נמרץ ובעל כושר ניהול, התקדם ואטל מהר לתפקיד מנהל שרותי האירוח (maître d'hôtel) של פוקה.
ב-17 באוגוסט 1661 הזמין פוקה את המלך לואי הארבעה-עשר, שהיה אז כבר בן 23, את המלכה האם אנה מאוסטריה ואת כל חצר המלך - בסך הכל כ-3000 אורחים - לחנוכת טירתו בוו-לה ויקונט. כאחראי על הפרוטוקול ועל האירוח, ארגן ואטל מסיבה מפוארת ומנקרת עיניים. לארוחת ערב הובאו 80 שולחנות, 30 מזנונים, הוגשו חמש מנות מעדנים כמו פסיונים, גיבתוני גנים ("אורטולאן"), שלווים, חוגלות, והכל בכלים עשויים זהב לאורחים רמי-המעלה ובכלי כסף לשאר אנשי החצר.
84 כנרים ניגנו מוזיקה מאת לולי, הממונה על מוזיקת החצר של המלך.
מולייר ולולי הציגו בפני האורחים את קומדיית-הבלט Les Fâcheux ("המרגיזים") שחוברה במיוחד לרגל האירוע על ידי מולייר ובושאן. כקינוח אומרים שהוגשה הקצפת שתהיה ידועה בעתיד כ"קרם שאנטיאִי".
האגדה מספרת שהמלך לואי, מוטרד מקשיים כספיים, שקודם הורה להמיס את הכלים ממתכת יקרה שברשותו כדי שיוכל לעמוד בהוצאות הגדולות של מלחמת שלושים השנים, נעלב קשות מרמת הפאר והבזבזנות שראה שעלו על זו הנהוגה בארמונו בפונטנבלו.
.
נחוש בדעתו להעניש במלוא החומרה את שר האוצר גבה-הלב, יש טוענים כי המלך אמר למקורביו כי "עלינו לאלץ את כל האנשים האלה להחזיר מיד את הכל" ( Il faudra faire rendre gorge à tous ces gens) אבל אמו מנעה ממנו לעבור למעשים.
אחרי מופע זיקוקי דינור מעל חומות הטירה, סירב המלך ללון בחדר שהוכן לו וחזר, זועם, לפונטנבלו, מרחק 21 ק"מ משם.
ב-5 בספטמבר שלח את ד'ארטניאן לעצור את פוקה בזמן ישיבה בנאנט. החליט כי עונש ההגליה קל מדי לאדם שאפתן ושחצן מדי זה ושלחו למאסר עולם. במקום פוקה התמנה ז'אן-בטיסט קולבר.
על אף טענות אלו, סביר כי ההחלטה על מעצרו של פוקה התקבלה על ידי המלך זה מכבר. הרי כמה שבועות קודם לכן הוא זכה לעוד אירוח לא פחות בזבזני אצל הדוכס אפרנון בקאדיאק.
קורות חייו > בשירותו של "קונדה הגדול"

בנסיבות אלה, ואטל שחשש שייעצר אף הוא, ברח לאנגליה. כשהחליט על כך לא ידע כי המלך התכוון להעסיק את הצוות מוו-לה-ויקונט בארמונו החדש בוורסאי.
באנגליה פגש ואטל את ז'אן אֶרוֹ דה גורוויל Hérault de Gourville, ידיד של פוקה. ביחד נסעו לפלנדריה, בה שהה באותה עת "קונדה הגדול" ולפי המלצתו של גורוויל, התקבל לעבודה בטירה בשאנטיאי, 40 ק"מ מצפון לפריז, שהייתה שייכת לנסיך.
בשנת 1663 הועלה לדרגה של "מפקח כללי של ענייני הפה" (כלומר "האוכל")" contrôleur général de la Bouche) בטירה זו.
הופקד על ארגון הארוחות, כולל אספקתם וקנייתם של מוצרי המזון הדרושים ליושבי הטירה.
.
המסיבה הרת הגורל

חינו של קונדה סר בעיני המלך 20 שנה מוקדם יותר, עת שהנהיג את מרד הפרונד (1648-1653), שאיים להדיח את הנער המונרך מכס המלכות. כעת כשהמלך הכל יכול היה כבר בן 33, והנסיך נמצא על סף התמוטטות כלכלית, החליט קונדה שהגיע הזמן לערוך לשליט קבלת פנים מרשימה מתוך תקווה שיזכה סוף-סוף למחילה ולפיוס.
קונדה קיווה כי אם יסכים המלך לשכור ממנו את שרותי צבאו הפרטי המנוסה במלחמה המתוכננת נגד ההולנדים, יוכל לשקם לא רק את מעמדו אלא גם את קופתו.
סיום שיפוץ הטירה בשאנטיאי היוותה הזדמנות נאותה לכך ואכן ב-21 באפריל 1671 הוזמנו לואי הארבעה-עשר וכל חצרו לחגיגה שהייתה אמורה להימשך שלושה ימים ושלושה לילות ולכלול שלוש "ארוחות שחיתות". האחריות על הצלחת המבצע נפלה על כתפיו של פרנסואה ואטל. חמישה-עשר יום עמדו לרשותו על מנת להכין את התפריטים המתוחכמים ואת השעשועים מסמאי העיניים שהתבקשו במעמד כזה.
בערב יום חמישי 23 באפריל 1671 הגיעו האורחים לטירת שאנטיאי אחרי מסע ציד. בעוד הטירה הוארה בתאורה גרנדיוזית, אורחי הכבוד הושבו מסביב ל-25 שולחנות. אחרי הארוחה שכללה מרק צבים, עוף מוקרם, פורל מטוגן וצלי פסיון, צפו כולם במופע זיקוקים מרהיב.
קרתה תקלה ובשל הגעת כמה אורחים לא צפויים, לא סופקו לשני שולחנות מנות הצלי המיוחלות. ואטל לקח את העניין מאוד ללב. התלונן שיש לו סחרחורת וכי אינו ישן כבר מזה תריסר ימים וביקש עזרתו של גורוויל במתן הפקודות הדרושות. למחרת בבוקרו של יום שישי הקדוש התרחשה תקלה נוספת: הדגים ופירות הים שנדוגו יום קודם לכן בוששו להגיע מבולון-סור-מר (229 ק"מ מרחק משם). ואטל הרגיש שחרב עולמו. אמר לגורוויל : "לא אוכל לשרוד את הבזיון הזה, כבודי ושמי הטוב אבודים" (:Je suis perdu d'honneur; voici un affront que je ne supporterai pas)
גורוויל גיחך נוכח אמירות אלה. אבל ואטל עלה לחדרו, לקח את חרבו ודקר את עצמו בחזה שלוש פעמים, בעוד שבינתיים למטה הגיעו הדגים מספיק מוקדם כדי שיבטיחו את הצלחת הארוחה. לעומת זאת כשמצאו את ואטל מבוסס בדמו, לא ניתן היה להצילו. גורוויל, שלא רצה להפריע למהלך החגיגה, דאג לקבור אותו בשקט.
החגיגה המפוארת בשאנטיאי זכתה להערצת כולם, כולל המלך. תפריט הארוחה לפי תוכניתו של ואטל כללה: אנשובי סבינייה, מלון עם פירושוטו, "קֶנֶל" של לובסטר עם רוטב שרימפס, שוק טלה, ברווז א לה ואטל ברוטב יין מדיירה, גלידת תותים עם קצפת.
מעמדו של קונדה הגדול שוקם ופרנסואה ואטל נותר בהיסטוריה כאחר מהטבחים ומארגני המסיבות הגדולים של כל הזמנים. אולם שפים לדורותיהם ביקרו את אובדן עשתונותיו המצער ואת אי יכולתו לאלתר פתרון כלשהו במצב חירום, דבר הנחשב תכונה חיונית במקצוע המסעדנות .
דמותו של ואטל במדיה האמנותית > ספרות

מקרה התאבדותו של ואטל מוזכר באגרות המפורסמות של מאדם דה סבינייה (בשניים ממכתביה לבתה ב-24 באפריל וב-26 באפריל 1671, כמו כן בזכרונות - המאוחרים בהרבה - של הדוכס סן סימון.
מבין בני זמנו - מותו של ואטל הוזכר גם בזכרונותיה של מדמואזל דה מונפסייה, של רוזה דה ראביטן, רוזן בוסי, של אלפונז מוריי Alphonse Moreuil, דודן של המרקיזה דה סבנייה, ובמכתבי הנסיך קונדה עצמו.
אלכסנדר דיומא האב ב"לקסיקון הגדול למטבח" שכתב (1873, Grand Dictionnaire de cuisine) לא חסך דברי בקורת מוואטל המנוח. מצא כחסרת אחראיות אי יכולתו של השף הגדול לחזות מצב חירום ולהיות מוכן לקראתו, במיוחד כשהיה מדובר בדגים, מזון שניתן היה לשמר טוב באותה עונה, לפחות שלושה - ארבעה ימים.
לדבריו ואטל היה "יותר איש של כבוד מאשר איש מסור ליעודו".
(plutôt l’homme de l’étiquette que l’homme du dévouement)
לאלכסנדרה דויד נאֵאֵל הייתה גם כן אסוציאציה משועשעת לדגים של ואטל בעת המתנה למרק שלה, בספר "מסע של פריזאית ללהסה"
דמותו של ואטל במדיה האמנותית > קולנוע

2000 הסרט "ואטל" בבימויו של רולאן יופה ועם ז'ראר דפרדייה בתפקיד פרנסואה ואטל - הוצג בפתיחת הפסטיבל בקאן ב-2000.
לקריאה נוספת

Jean Moura, Paul Louvet, La Vie de Vatel, Paris, Gallimard, 1929
Patrick Rambourg et Dominique Michel, Vatel ou la naissance de la gastronomie, Paris, Fayard, 1999 ISBN 978-2-2136-0513-5
Mathilde Mottoule: Vatel ou l'origine d'un mythe. 2006
הערות שוליים

↑  חצר המלך שכנה זמנית בפונטנבלו בזמן בניית הארמון ורסאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb135695305 (data)  GND: 123942071  ISNI: 0000 0000 7868 5207  LCCN: n00006577  SUDOC: 052622851  VIAF: 55374096   WorldCat (עם VIAF): 55374096 
הטירה וו-לה -ויקונט
טירתו של קונדה כפי שנראתה אחרי השיפוצים, במאה ה-18
צדביטה זאגרב

צדביטה זאגרב (בקרואטית: KK Cedevita Zagreb) הייתה קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר זאגרב, ששיחקה בליגת העל הקרואטית, ובליגה האדריאטית.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1991, השתתף בליגה הקרואטית הבכירה מאז עונת 2002/03 ובבמפעלים אירופאים מעונת 2003/04.
בעונות 2006, 2010, 2011 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע הקרואטי. בעונת 2010/11 הקבוצה הגיעה עד לגמר הפלייאוף והפסידה את אליפות קרואטיה לק.ק. זאגרב. ובנוסף, הגיעה הקבוצה גם לחצי גמר היורוקאפ והפסידה לאוניקס קאזאן.
בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה בגביע הקרואטי הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת ק.ק. זאגרב. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לגמר הליגה האדריאטית והפסידה לקבוצת מכבי תל אביב 87-77. ובסיום העונה הפסידה בגמר הפלייאוף לציבונה זאגרב 3-1.
בעונת 2013/14, עם המאמן יסמין רפשה זכתה בדאבל הראשון בתולדותיה כאשר זכתה לראשונה באליפות קרואטיה (לאחר 0-3 בסדרת הגמר מול ציבונה זאגרב) ובגביע השני שלה (לאחר ניצחון 68-86 בגמר מול ק.ק. זאגרב). כמו כן העפילה שוב לגמר הליגה האדריאטית אך שוב הפסידה. בגמר הסופרקאפ הקרואטי הפסידה לציבונה 82-61.
ההיכל הביתי של הקבוצה הוא סוטינסקה ורלה הנמצא בשכונת פודסוסד. ובעל קיבולת של 2,000 מקומות ישיבה. במסגרת היורוקאפ עוברת הקבוצה לארח בהיכל דראזן פטרוביץ' המכיל 5,400 מקומות.
בקיץ 2019 התמזגה הקבוצה עם אולימפיה ליובליאנה, וכעת נקראת צדביטה אולימפיה מהעיר ליובליאנה.
תארים והישגים

הליגה הקרואטית:
זכייה (4): 2014, 2015, 2016, 2017
מקום שני: 2011, 2012
חצי גמר: 2013
הגביע הקרואטי:
זכייה (5): 2012, 2014, 2015, 2016, 2017
גמר: 2013
חצי גמר: 2006, 2010, 2011
הסופרקאפ הקרואטי :
גמר: 2013, 2014
יורוקאפ :
חצי גמר: 2011
הליגה האדריאטית :
גמר: 2012, 2014, 2015
השתתפות באירופה

2003/04: יורופליג
2008/09: יורוצ'לנג'
2009/10: יורוצ'לנג'
2010/11: יורוקאפ (חצי גמר)
2011/12: הליגה האדריאטית (גמר), יורוקאפ
2013/14: הליגה האדריאטית (גמר), יורוליג
2014/15: יורוליג
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

ארצות הברית דונטאי דראפר
ארצות הברית ראמל בראדלי
ארצות הברית ברייסי רייט
קרואטיה אנדריאה ז'יז'יץ'
הערות שוליים

↑  כשקרואטיה וסלובניה מתאחדות: מיזוג בין אולימפיה לובליאנה לצדביטה זאגרב, באתר הארץ, 4 ביוני 2019
↑  "Assemblies confirmed new club BC Cedevita Olimpija Ljubljana". kkcedevita.hr. נבדק ב-8 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
צבא פרו

| --- | --- |

 מדינה:  פרו
 תקופת הפעילות:  1821–הווה (כ־203 שנים) 
 מנהיגות
 המפקד העליון:  מרטין ויסקרה 
 ראש הצבא:  Chief of the Joint Command
 כוח אדם
 גיל הגיוס:  17
 כוחות פעילים:  120,000 (הערכה מ-2001)
 תקציב
 אחוזי תמ"ג:  1.3% (הערכה משנת 2003)
 
צבא פרו (בספרדית: Fuerzas Armadas del Perú) הוא שמם של כלל הכוחות המזוינים של פרו. הצבא הוקם בשנת 1821 ומורכב משלושה חיילות: חיל היבשה של פרו, חיל האוויר של פרו וחיל הים של פרו. מטרתו העיקרית של הצבא היא להבטיח את ריבונותה של פרו ולהגן עליה מאיומים חיצוניים, ומפקדתו הראשית נמצאת בעיר הבירה לימה.
חיל היבשה

חיל היבשה של פרו מונה כ-75,000 חיילים. מפקדתו הראשית בלימה אך יש לו מספר מפקדות אחרות בעלות חשיבות משנית.
חיל היבשה פורס את כוחות לפי אזורים בפרו- בכל אזור יש בריגדה שאחראית על ביטחונו (ולרוב גם מפקדה באותו אזור).
החיל משתמש בטנקים מסוג T-55 וטנקים מסוג AMX-13, מספר סוגים של משאיות נושאות חיילים מסוג M-113 ו- UR-416, מספר סוגים של תותחים מיושנים כמו: D30,‏ M-101,‏ M-109 ו-M-114.
החיל מפעיל שני סוגים של מסוקים: MIL MI-2, MIL MI-17.
הצי

הצי של פרו (Marina de Guerra del Perú) מונה כ-25,000 חיילים ומפקדתו הראשית נמצאת בלימה אך יש לו מספר מפקדות בערים אחרות בעלות חשיבות משנית.
תפקידו הוא להגן על המים הטריטוריאליים של פרו.
ספינת הדגל של הצי היא BAP Almnte Grau. הצי מפעיל 8 ספינות טילים מסוג Lupo class, שש ספינות מסוג PR-72P class, ארבע ספינות נחיתה אמפיביות, ארבע צוללות דיזל מסוג Type 209/1100 ושתי צוללות מסוג Type 209/1200- צי הצוללות הגדול ביותר בדרום אמריקה. לצי מספר ספינות סיור, ספינות תובלה ומכולות.
לצי יש גם כוח תעופה ימי, מספר גדודי נחתים ויחידות של כוחות מיוחדים.
חיל האוויר

חיל האוויר של פרו (CAP, Cuerpo de Aviación del Peru) הוקם ב-20 במאי 1929 כשרות האוויר של פרו.
ב-1950 החיל שינה את שמו לחיל האוויר של פרו (FAP, Fuerza Aérea del Perú).
לחיל האוויר מפקדה ראשית בלימה ומספר מפקדות בעלות חשיבות משנית בערים אחרות.
לחייל האוויר שש מפקדות כנף, 35,00 חיילים והוא מפעיל כלי טיס מסוג: מיג-29 ו- מיראז' 2000.
החייל מפעיל מטוסי סיוע למצבי חירום ומסוקים מסוג: 
סוחוי 25, מי 24, מיל מי 17.
החייל מפעיל מטוסי אימונים מסוג:אארמקי MB-339 ו- Embraer EMB 312 Tucano.
החייל גם מפעיל את מטוס התקיפה הקל A-37 Dragonfly.
ב-1995, חיל האוויר לקח חלק במלחמת קנפה שבה נלחמה פרו נגד אקוודור.
לאחר המלחמה, החל החייל לרכוש מטוסים וכלי נשק, בעיקר את המטוס מיג-29 ו- סוחוי 25 שהפכו להיות, ביחד עם המיראז' 2000, מטוסי הקרב העיקריים של החיל.
כוח אדם

קצינים: 10,337
משק"ים: 38,008
משק"ים שעוברים הכשרה לקצונה: 2,108
טירונים שעוברים הכשרה למשק"ים: 2,549
חיילים בשרות סדיר: 67,356
אזרחים: 26,570
בסך הכול: 120,658
ספינה של הצי של פרו יורה בתותחיה
מיג 29 בשירות חיל האוויר של פרו
רונדל חיל האוויר של פרו
צ'ארלס בייץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1949 (בן 75) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון (1978) 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרינסטון, מכללת באודוין, מכללת סווארת'מור 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
צ'ארלס ר. בייץ (באנגלית: Charles R. Beitz; נולד ב-20 ביולי 1949) הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון. הגותו של בייץ מתייחסת בעיקר לתאוריה פוליטית בינלאומית, תאוריה של הדמוקרטיה ותאוריה של זכויות אדם. הוא גם עורך כתב העת "Philosophy & Public Affairs".
בייץ סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בין 1987 ל-1988 היה עמית מחקר בתוכנית הבינלאומית של מרכז בלפר למדע ויחסים בינלאומיים, בבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרוורד. לפני שהצטרף למחלקת מדע המדינה בפרינסטון לימד בסוורצמור קולג' וקולג' בואודין, שבהם שימש גם דיקן לעניינים אקדמיים. בשנים 2007–2009 היה פרופסור אורח למדע המדינה בתוכנית ללימודי הצדק הגלובלי, במכון פרימן ספוגלי ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת סטנפורד.
בייץ נמנה עם ההוגים מסוגם של בריאן ברי, של תומאס פוגי ושל הנרי שוהה שעסקו בעניין הצדק הגלובלי, או הדרך הנכונה לחלוקת המשאבים הגלובלית. בהגותו ניסה ליישם את עקרונות "הצדק כהגינות" שהגה ג'ון רולס. עקרונות אלו התייחסו לקהילה פוליטית סגורה, ובייץ ניסה לבחון דרכים ליישומם במישור הגלובלי של היחסים בין אומות ועמים. עבודתו החשובה ביותר היא ספרו משנת 1979 "תאוריה פוליטית ויחסים בינלאומיים" (Political Theory and International Relations) ‏(1979), שזכתה לתהודה רבה ולסימפוזיון בכתב העת "Review of International Studies" בשנת 2005. רולס עצמו התייחס לתאוריה של בייץ בספרו "חוק העמים" (1999), ושלל אותה לטובת עקרונות סיוע מצומצמים יותר, אותם הצדיק בספרו.
פרסומיו > ספרים

Beitz, Charles R. Political Theory and International Relations. Princeton: Princeton University Press, 1979.
Beitz, Charles R. The Idea of Human Rights. Oxford. Oxford University Press, 2009
פרסומיו > מאמרים

Beitz, Charles R. “Rawls’s Law of Peoples.” Ethics 110:4 (2000) : 669–696.
Beitz, Charles R. “Human Rights as a Common Concern.” The American Political Science Review 95:2 (2001): 269–282.
Beitz, Charles R. “What Human Rights Mean.” Daedalus, 132: 1 (2003), 36-46.
Beitz, Charles R. “Human Rights and the Law of Peoples.” In The Ethics of Assistance, morality and the distant needy, ed. Deen K. Chatterjee. Cambridge: Cambridge University Press, 2004.
לקריאה נוספת

ג'ון רולס, חוק העמים, תרגם מאנגלית שחר פלג, הוצאת רסלינג 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305165605171  BIBSYS: 90208960  BnF: cb12322116h (data)  CiNii: DA01334704  GND: 171815734  ISNI: 0000 0001 0902 3100  LCCN: n79059528  LNB: 000004659  MGP: 263578  NDL: 00463033  NKC: jo2013778911  NTA: 068245920  SUDOC: 06919064X  VIAF: 54216818   WorldCat (עם VIAF): 54216818
צבא קבע

חיילים בצבא הבריטי במצעד, 2023
פקח טיסה, תפקידים מקצועיים הדורשים ידע והכשרה ארוכה מחייבים חתימה לקבע ומאפשרים התמקצעות
צבא קבע הוא חלקו המקצועי הקבוע של הצבא, המורכב מקצינים ונגדים שזו היא עבודתם הקבועה. השירות בצבא מבוסס על חוזה במסגרתו מתחייב החייל על תקופת שירות (הניתנת להארכה) תמורתה משולמת לו משכורת. אנשי צבא הקבע אינם משתחררים בעת שלום, מקיימים את הגוף היציב של הצבא, משמרים את מקצועיותו ומתכננים את עתידו בהיבטי תכנון אסטרטגי, לוגיסטיקה (רכש, הצטיידות ותחזוקה), תכנון וביצוע אימונים, כוננות לגיוס מילואים בעת חירום, שימור ידע וכדומה. בצבא המבוסס על מילואים, משמרים אנשי הקבע שלד פיקודי ומנהלי של המסגרות הלוחמות. בקרב אנשי הקבע נמצאים בעלי מקצועות שונים הדרושים לצבא. כאשר הצבא מכשיר כוח אדם לרכישת מקצוע ייחודי בהכשרה ארוכה, נדרש מן החיילים להתחייב בתמורה לשרת תקופה מסוימת בקבע ("לחתום קבע"). צבא המבוסס כולו על צבא קבע נקרא צבא מקצועי; גוף צבאי שאיננו נסמך על גרעין צבא קבע אלא על מתנדבים או מגויסים לעת חירום נקרא מיליציה או צבא מיליציוני.
היסטוריה

בתקופת הרפובליקה הרומית היה צבאה צבא קבע, הרפורמה הצבאית שהנהיג גאיוס מריוס הפכה את הצבע מצבא מקצועי גדול לצבא בעל שלד קבע קטן יחסית של קצינים וחיילים מקצועיים, שרובו הורכב ממגויסים אזרחיים משורות הפלבאים, שגויסו ואומנו לפי צורך והשתחררו לאחר פרק זמן.
צבא הקבע הראשון במתכונת המודרנית היה צבא היניצ'רים של האימפריה העות'מאנית שהיווה פיתוח של הצבאות הממלוכים והסלג'וקים, שהורכבו מלוחמים מקצועיים ששרתו זמן רב. שארל השביעי, מלך צרפת הנהיג צבא קבע במסגרת המהלכים האחרונים של מלחמת מאה השנה, בניגוד לצבאות הפיאודלים שגייסו כוחות זמינים, לרוב בלתי מאומנים, לפי צורך. בשנות ה-60 של המאה ה-15 הנהיג מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי, צבא קבע גדול יחסית למה שהיה מוכר לפני כן באירופה, שנודע כצבא השחור (Fekete Sereg). ב-1685 יצר ג'יימס השני, מלך אנגליה את צבא הקבע במסגרת הצבא הבריטי, דגם זה השפיע רבות על מבנה צבא הקבע המודרני.
מאז המאה ה-18 היווה צבא קבע מאורגן את אחד מסממניה של המדינה המודרנית. בספרו "עושר העמים" ציין הכלכלן אדם סמית' את קיומו של צבא קבע כסמל לחברה מודרנית ומתוקנת.
צבא קבע ושלטון אזרחי

אחת ההתמודדויות של שליט עם צבא קבע גדול היא הכוח אותו אוחזים בידיהם מפקדי הצבא, העלול להתהפך כנגד השליט. עקב הפחד מעוצמת כוחם של מפקדי הצבא פוזר צבא היניצ'רים ב-1826 על ידי הסולטאן מהמוט השני. צבא קבע חזק עלול גם להנהיג תפיסת שלטון בהפיכה צבאית.
מערכת של איזונים ובלמים וקביעה חוקתית של מרות השלטון האזרחי על הצבא מסייעת לשמירה על השלטון האזרחי. גם כאן מהווה הדגם הבריטי, המתבסס על חוק הזכויות 1689, דוגמה לשליטה בצבא הקבע במסגרת שלטון דמוקרטי, בו הריבון על הצבא הוא הפרלמנט ולא המלך. פרק 1 לחוקת ארצות הברית בפרק "סמכויות הקונגרס" מגדיר שהריבון על הקמת והפעלת הצבא הוא הקונגרס של ארצות הברית על אף שמפקדו העליון הוא נשיא ארצות הברית. במדינת ישראל קובע חוק יסוד: הצבא ש"הצבא נתון למרות הממשלה".
כח האדם בשירות קבע

בחברה אזרחית, בה יכול כל אדם לבחור לו כל מקצוע ותחום עיסוק, אין זה טבעי שמי שאינו מחויב בכך יישאר בתפקיד צבאי מרצונו. לפיכך, אחת ההתמודדויות המאתגרות בנושא צבא הקבע היא שימור אוכלוסיית אנשי הקבע ושיפור מקצועיותה ומעמדה. בעוד שבעבר הגיעו לשירות אנשי אצולה באמצעות פנימיות צבאיות יוקרתיות, הרי שכיום פתוחים שערי האקדמיות והפנימיות הצבאיות לכלל שדרות הציבור והן מבטיחות קידום לקצונה, מקצוע ששכרו בצידו ונלווה לו גם מעמד חברתי יוקרתי. הצבאות והממשלות מבטיחות לאנשי ולנשות הקבע תמריצים שונים כגון מימון לימודים, חופשות, תמריצים על הצטיינות בשירות ותעדוף בקבלה לעבודה לאחר פרישה. עם זאת, כאשר השוק החופשי מציע תחרות בתגמול כספי ובתנאים, נקלע צבא הקבע לקושי ומתגברת הסכנה שכוח האדם שיוותר בו יהיה חלש יחסית, תופעה המכונה "דליפת מוחות", בעיקר במקצועות בהם יש ביקוש גם מחוץ לצבא כגון מחשבים, משפטים, רפואה וכדומה
השירות הצבאי מהווה אפשרות לניעות חברתית עבור אוכלוסיות מהגרים וצעירים משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות הזוכים לקבל הכשרה מקצועית איכותית ולעיתים אף אקדמית, ללא תשלום ובתמורה לשירות עצמו הטומן בחובו משכורת ואפשרויות קידום.
הערות שוליים

↑  מאיר פעיל, שלד הקצונה בצבא הקבע בסכנת התאבנות
↑  "פטור מילואים". Sunday, 1 October 2017
↑  יגיל לוי, מצבא העם לצבא הפריפריות, הוצאת כרמל, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531602805171  GND: 4132331-2  LCCN: sh85127320 
הצבא מספק לאנשי הקבע הטבות שירות ופיתוח קריירה
תפקידי קצונה בכירה הולכים ונפתחים גם לנשים בשירות קבע
פרשת ואתחנן

שמע ישראל, תחילת קריאת שמע, מתוך הסידור
פָּרָשַׁת וָאֶתְחַנַּן היא פרשת השבוע השנייה בספר דברים. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק ג', פסוק כ"ג ומסתיימת בפרק ז', פסוק י"א.
בפרשה זו ממשיך משה לדבר לפי עם ישראל לפני מותו. בתחילה מספר משה כיצד התחנן בלי הצלחה לאלוהים שייתן לו להיכנס לארץ ישראל. משה מפציר בעם שישמרו את התורה ובזכות כך יזכו בארץ. משה מזכיר לעם שאלוהים התגלה לפניהם ביציאת מצרים ובמעמד הר סיני ולכן יש להישמר מיצירת פסלים ומעבודה זרה. בפרשה נכתבו בשנית עשרת הדיברות וכן נכתבה התחלת קריאת שמע.
את פרשת ואתחנן קוראים לעולם בשבת שאחרי תשעה באב, ועל שם ההפטרה שלה נקראת שבת זו "שבת נחמו".
תוכן הפרשה

בפרשה מסיים משה את הנאום הראשון שנשא לפני מותו (הנאום ההיסטורי) ופותח בנאום השני (נאום המצוות).
בסיום הנאום הראשון:
האיסור על משה להיכנס לארץ ישראל והעברת ההנהגה ליהושע
אזהרה על שמירת המצוות והזכרת מעמד הר סיני
משה מזהיר את העם שאם לא ישמרו את המצוות יתחייבו גלות
אזכור ראשון של מושג התשובה
חתימת הנאום ההיסטורי - הנסים שעשה אלוהים לישראל ומשמעותם הדתית
בין סיום הנאום הראשון ותחילת הנאום השני מסופר כיצד הבדיל משה שלוש ערי מקלט בעבר הירדן המזרחי.
בנאום השני - נאום המצוות:
חזרה על עשרת הדיברות
פרשת שמע ישראל - יסודות האמונה וזכירתם
אזהרה על השמדת עבודת האלילים בארץ ישראל.
מבנה הפרשה

בפרשת ואתחנן יש 122 פסוקים, אשר מאוגדים ב-5 פרשיות פתוחות ועוד 16 סתומות. הפרשה מכילה 3 סדרים, כאשר הפרשה מתחילה בתחילת סדר ומסתיימת בסוף סדר וזאת בניגוד לכך שהיא מתחילה ומסתיימת באמצע פרק לפי החלוקה לפרקים.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת ואתחנן היא תמיד השבת שלאחר תשעה באב. היא יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - י"א באב
שנת השג ושנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - י"ג באב
שנת החא, שנת השא ושנת זחא - ט"ו באב
שנת הכז, שנת בשז ושנת גכז - ט"ז באב
הפטרה

ההפטרה המקורית של פרשת ואתחנן, הקשורה לפרשת השבוע, היא בספר ירמיהו, פרק ל"ב, פסוק ט"ז ("ואתפלל אל ה'") עד פסוק מ"ד. בהפטרה נזכרת תפילתו של ירמיהו על ירושלים לאחר קניית שדה חנמאל בן שלום, ותגובת ה' בנבואת נחמה. היא נבחרה כהפטרה כנראה בגלל הקרבה בין פתיחתה, "ואתפלל אל ה'", לפתיחת הפרשה ב"ואתחנן אל ה'". הפטרה זו מתועדת בכתבי הגאונים ובמשנה תורה לרמב"ם.
אולם, בכל הקהילות החל בתקופת הראשונים התקבל מנהג לקרוא בשבתות לאחר תשעה באב סדרה של הפטרות העוסקות בנבואות נחמה ונקראות שבע דנחמתא. לכן, מכיוון שאת פרשת ואתחנן קוראים תמיד בשבת שאחרי תשעה באב, בפרשת ואתחנן אין קוראים את הפטרת הפרשה, ובמקומה קוראים את ההפטרה הראשונה משבע דנחמתא: ספר ישעיהו, פרק מ', מפסוק א' עד פסוק כ"ו. על שם פתיחתה, "נחמו נחמו עמי יאמר אלהיכם", נקראת ההפטרה הפטרת "נחמו", והשבת ידועה אף היא בשם "שבת נחמו".
הערות שוליים

↑  בספרי המסורה ובחומשים רבים מצוין שמספר הפסוקים הוא 118 (עזיא"ל סימן). מקורו של פער זה נעוץ בחלוקת פסוקים שונה בעשרת הדיברות. המספר 122 (התואם את מספור הפסוקים המקובל) מתקבל לפי חלוקת טעם תחתון, והמספר 118 מתקבל לפי טעם עליון. ראו עוד בעניין בערך סטטיסטיקות של התנ"ך.
↑  החל מסדר רב עמרם גאון מקובל הסימן "צומו וצלו", דהיינו: לאחר שתצומו בתשעה באב, קראו את פרשת ואתחנן ("צלו" בארמית משמעו התפללו, התחננו). קביעה זו היא אחת הנקודות הקובעות את סדר פרשות השבוע לאורך השנה. (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תכ"ח, סעיף ד')
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, סדר התפילה, סדר ההפטרות.
↑  האיטלקים מסיימים בפסוק ט"ז; התימנים מוסיפים את פסוק כ"ז, ואת פסוק י"ז בפרק מ"א
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
צ'ארלי קארבר

| --- | --- |

קארבר, 2017
 לידה:  31 ביולי 1988 (בן 36) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Charles Carver Martensen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  מרכז אינטרלוכן לאמנויות 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס קארבר מרטנסן (באנגלית: Charles Carver Martensen; נולד ב-31 ביולי 1988) הוא שחקן אמריקאי. בין התפקידים המוכרים ביותר הם פורטר סקאבו בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC, "עקרות בית נואשות", איתן בסדרת הטלוויזיה של רשת MTV, "זאב צעיר". אחיו התאום מקס קארבר משחק לעיתים קרובות את תאום הדמויות שלו.