stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשר קלווין
ראו גם

Measuring Low Resistance Using Kelvin Double Bridge
Bridge circuits : DC METERING CIRCUITS
הערות שוליים

↑  Northrup, Edwin F. (1912), "VI: The Measurement of Low Resistance", Methods of Measuring Electrical Resistance, McGraw-Hill, pp. 100–131
↑  All About Circuits
דיאגרמת המעגל של גשר קלווין
גשר קלווין מסחרי
יעקובו איגביני

יַעֲקוּבּוּ אָיֵגְבֵּינִי (באנגלית: Yakubu Aiyegbeni; נולד ב-22 בנובמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ. באנגליה קיבל את הכינוי יאק.
לאחר שעבר ממכבי חיפה למועדון פורטסמות' ב-2003, הוא צבר יותר מ-250 הופעות ליגה בפרמייר ליג בקבוצות מידלסברו, אברטון ובלקבורן, והוא הכדורגלן האפריקאי שנכון לנובמבר 2021, מדורג במקום החמישי בכמות השערים שהבקיע בפרמייר ליג, מאז היווסדה, עם 96 שערים. יעקובו נמצא גם במקום השלישי מבין השחקנים עם מספר השערים הרב ביותר בנבחרת ניגריה, עם 21 כיבושים. הוא ייצג את הנבחרת הניגרית בארבעה טורנירי גמר של גביע אפריקה לאומות, במונדיאל 2010 ובטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני בשנת 2000.
קריירה

יעקובו נולד בעיר בנין סיטי, עיר הבירה של מדינת אדו בדרום ניגריה. כבר בתחילת הקריירה שלו כנער שיחק בעמדת החלוץ, בקבוצת יוליוס ברגר מהליגה הניגרית. ב-1998 הושאל לקבוצת
ז'יל ויסנטה מפורטוגל.
יעקובו הגיע למועדון הכדורגל הישראלי מכבי חיפה ב-1999, כשהוא בן 17, תמורת 300 אלף דולר, והושאל להפועל כפר סבא לעונת 1999/2000. יעקובו כבש שישה שערים ב-23 הופעות ליגה, אולם כפר סבא ירדה לליגה הלאומית בסיום העונה. בעונת 2000/2001 שב יעקובו לחיפה, אולם מאחר שהקבוצה השלימה את מכסת הזרים המותרת, תוקן החוק בהתאחדות לכדורגל, שנודע בשם "חוק יעקובו", ולפיו קבוצה רשאית לרשום זר שישי, בתנאי שהוא נרשם כשחקן נוער, ובתנאי שהקבוצה תרשום בסגל לכל משחק לא יותר מחמישה זרים (החוק בוטל בשנת 2001). את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי חיפה, ערך יעקובו ב-22 בינואר 2001, במסגרת המחזור ה-22, בניצחון 2-3 על הפועל פתח תקווה. יעקובו כבש באותו משחק גם את שער הבכורה שלו, כשכבש את השער השלישי לזכות הקבוצה בדקה ה-90. יעקובו סיים את העונה עם שלושה שערי ליגה בלבד, אך מכבי חיפה זכתה באליפות הראשונה שלה מזה שבע שנים.
בעונת 2001/2002 עזר יעקובו לחיפה לזכות באליפות שנייה ברציפות, כשכבש 13 שערי ליגה. יעקובו היה גורם מכריע בעליית הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2002/2003, כאשר כבש מול שטורם גראץ את צמד השערים בניצחון 2–0 במשחק הראשון. בליגת האלופות היה יעקובו אחד השחקנים המצטיינים בשורות חיפה, כאשר כבש חמישה שערים בשלב הבתים, מתוכם שלושער נגד אולימפיאקוס ופנדל אחד נגד מנצ'סטר יונייטד במשחק שנערך בקפריסין.
בעקבות ההצלחה בליגת האלופות עבר יעקובו בחלון ההעברות של אותה העונה לפורטסמות' מליגת המשנה באנגליה, ושיחק בה שנתיים ביחד עם אייל ברקוביץ' וטדי שרינגהאם. שעריו עזרו לקבוצה לסיים במקום הראשון בליגה השנייה ולעלות לפרמייר ליג. בעונתו הראשונה בפרמייר ליג, שבה סיימה פורטסמות' במקום ה-13, כבש יעקובו 19 שערים ב-38 משחקים. בקיץ 2004 קבוצות פרמייר ליג רבות התעניינו ביעקובו וביקשו לרכוש את כרטיסו בסכום של 10 מיליון פאונד, אולם הוא בחר להישאר במועדון ולבסס את מעמדו בליגה הראשונה.
לאחר עונת 2004/2005 עבר למידלסברו תמורת 7 מיליון לירות שטרלינג, כשמכבי חיפה קיבלה 13 מיליון שקלים מעסקת ההעברה. במידלסברו כבש יעקובו מספר רב של שערים, והופעתו הבולטת ביותר הייתה בניצחון 3–0 (שער ובישול) על צ'לסי ב-11 בפברואר 2006. באותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, בו נוצחה מידלסברו 4-0 על ידי סביליה. בעונת 2007/2008 עבר יעקובו לשחק בקבוצת אברטון, ובעונתו הראשונה במועדון הוא כבש 21 שערים, מתוכם 15 שערי ליגה (מקום חמישי בטבלת כובשי השערים). בתחילת שנת 2011 הושאל יעקובו לקבוצת לסטר סיטי מליגת המשנה, ובסיום העונה עבר לבלקברן רוברס מהפרמייר ליג, עמה ירד ליגה בסיום העונה, על אף שכבש 17 שערי ליגה. בסך הכל שיחק יעקובו תשע עונות בליגה הבכירה באנגליה, ובשש מתוכן כבש יותר מ-10 שערים.
בקיץ 2012 חתם יעקובו בקבוצת גואנגג'ואו R&F מהליגה הסינית. יעקובו שיחק בסין במשך שנתיים, בהן כבש 24 שערי ליגה ב-43 משחקים, לפני שעבר לקבוצת א-ריאן מליגת העל הקטרית. ב-2 בפברואר 2015 חזר יעקובו לאנגליה וחתם עד תום העונה ברדינג מליגת המשנה.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם יעקובו בקייסריספור מליגת העל הטורקית, במדיה ערך 12 הופעות ולא כבש, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. ב-13 בפברואר 2017 חתם בקובנטרי סיטי, ועד תום העונה ערך במדיה שלוש הופעות.
ב-22 בנובמבר 2017, ביום הולדתו ה-35, הודיע יעקובו על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת ניגריה

יעקובו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה בשנת 2000, ושיחק במדיה בארבעה גביעי אפריקה לאומות (2002, 2004, 2008, 2010), ובמונדיאל 2010. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך בשנת 2012, ובסך הכל לזכותו 57 הופעות ו-21 שערים.
החדשות בעירום

| --- | --- |


 סוג:  תוכנית טלוויזיה 
 תקופת הפעילות:  יוני 2000 – הווה (כ־24 שנים) 
 www.nakednews.com
 
החדשות בעירום, "התוכנית שאין בה שום דבר להסתיר", הוא אתר מנויים הכולל מהדורת חדשות טלוויזיונית אמיתית. המופע מופק בטורונטו ומשודר מדי יום, עם פרקים באורך 25 דקות, 6 ימים בשבוע. מגישות התוכנית קוראות את החדשות בעירום מלא או מתפשטות תוך כדי הצגת מדורי החדשות. טלוויזיית החדשות בעירום היא שלוחה שלה המשודרת בתשלום או עבור מנוייה. החדשות בעירום גם שודרה לזמן קצר כתוכנית לילה מאוחרת בערוץ Citytv Toronto.
לצד הגרסה בשפה האנגלית, קיימת גם תוכנית החדשות בעירום יפן. גרסה איטלקית התקיימה למשך כמה שנים אך נסגרה. החדשות בעירום בספרדית התקיימה למשך זמן קצר בלבד. גרסה של מגישים זכרים באנגלית הושקה אך חדלה להתקיים ב-31 באוקטובר 2007.
רוב מגישות התוכנית גויסו באמצעות מודעות בעיתונים אלטרנטיביים בטורונטו. כאמור, רוב צוות התוכנית מגיע מאזור טורונטו. המופע כולל מדי פעם ראיונות רחוב המתבצעים על ידי שדרניות חדשות טופלס. ראיונות אלו מתאפשרים בזכות חוקי אונטריו לשוויון בנושא חשיפת החזה. מאז הקמת התוכנית בשנת 1999, התקיימה תחלופה רבה בין מגישי החדשות. שדרניות התוכנית כבר מופיעות כמעט בכל מדיום טלוויזיוני, עיתון ומגזין, (TV Guide, פלייבוי) וכן זכו בהופעות אורח רבות ברדיו, כולל בתוכניתו של הווארד סטרן.
מגישות נוכחיות

קתרין קרטיס (2008-היום)
איילה אדמס (2009-נוכחית)
נטשה אולנסקי (2010-נוכחית)
קרלי ביי (2014-נוכחית)
איזבלה רוזיני (2014-נוכחית)
אנג'י הייוורד (2014-נוכחית)
מדיסון ביינס (2015-נוכחית)
אליס לורן (2016-נוכחית)
הערות שוליים

↑  Naked News - Blog Notizie, Naked Girls, Donne Nude, web.archive.org, ‏2010-03-01
↑  Naked News ~ Noticias Deportes Entretenimiento Juegos Películas Viajes, web.archive.org, ‏2008-12-16
נבחרת ראוניון בכדורגל

נבחרת ראוניון בכדורגל (בצרפתית: Équipe de La Réunion de football) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מושבת ראוניון שבשליטת צרפת והנמצאת באוקיינוס ההודי. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של ראוניון שהיא בשליטת התאחדות הכדורגל הצרפתית. הנבחרת אינה חברה ב-אופ"א או בCAF ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל או בגביע אפריקה לאומות.  הנבחרת שיחקה מספר משחקים, כולם נגד נבחרות מדינות האיים השכנות, נבחרת מדגסקר, נבחרת מאוריציוס, נבחרת המלדיביים ונבחרת סיישל.
כל גביעי המושבות מעבר לים של צרפת בכדורגל

2008 - מקום ראשון
2010 - מקום שני
2012 - מקום ראשון
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גז טבעי נוזלי

גז טבעי נוזלי (באנגלית: Liquefied natural gas; בר"ת באנגלית: LNG; בעברית: גט"ן) הוא גז טבעי (בעיקר מתאן CH4) אשר הונזל, מצב צבירתו שונה לנוזל, לצורך הקלה על אחסונו ושינועו.
נפחו של גז טבעי נוזלי הוא ביחס של 1/600 לערך לעומת נפחו של אותו חומר במצב צבירה גז. גז טבעי נוזלי הוא חסר ריח, חסר צבע, אינו רעיל ואינו משתך. עיקר הסיכונים הכרוכים בחומר זה הם דליקה (כתוצאה מגזים הנפלטים בתהליך רתיחה), קפיאה וחנק.
תהליך הנזלת הגז כרוך בטיהורו של החומר ממזהמים, בהם אבק, גזים חומציים, הליום, מים, ופחמימנים העלולים לגרום לקשיים בשינוע החומר. לאחר תהליך הטיהור מעובה הגז למצב צבירה נוזלי בלחץ הקרוב ללחץ אטמוספירי (לחץ מקסימלי לשינוע הוא 3.6 PSI), על ידי קירורו לטמפרטורה של מינוס 162 מעלות צלזיוס בקירוב.
נפחו של גז טבעי נוזלי נמוך יותר מגז טבעי דחוס, כך שצפיפות האנרגיה של גז טבעי נוזלי גבוהה יותר פי 2.4 מאשר זו של גז טבעי דחוס וב-60% יותר מאשר סולר. בזכות נתון זה של יחס עלות-יעילות הופך שינוע גז טבעי נוזלי למרחקים גדולים, מקום שבו אין צנרת גז, לכלכלי. גז טבעי נוזלי מתאים במיוחד לשינוע באמצעות מכלית גז טבעי נוזלי, או מכליות קירור במשאיות ובקרונות רכבת.
גז טבעי נוזלי הוא האמצעי העיקרי לשינוע גז טבעי לשווקים, שם הוא עובר תהליך אידוי ומועבר לצרכנים במצב צבירה גז בצנרת. העלות הגבוהה של בניית מכלי קירור מנעה עד כה שימוש מסחרי בגז טבעי במצבו הנוזלי.
ייצור

גז טבעי מוזרם אל מפעל לגז טבעי נוזלי כדי לטהרו ממים, מימן גופרתי, פחמן דו-חמצני וחומרים אחרים אשר יקפאו (לדוגמה, בנזן) בטמפרטורות שבהן הופך הגז הטבעי לנוזל, וכן מורחקים חומרים העלולים לגרום נזקים למתקני המפעל, לצנרת ולמכלי האחסון. גז טבעי מכיל בדרך כלל למעלה מ-90% מתאן. הוא מכיל גם כמויות קטנות של אתאן, פרופאן, בוטאן, חומרים אלקאנים כבדים יותר, וחנקן. תהליך הטיהור נועד לייצור חומר המכיל כמעט 100% מתאן. אחד הסיכונים בטיפול בגז טבעי נוזלי הוא שינוי מצב צבירה מהיר המתרחש כאשר החומר בא במגע עם מים.
התשתית המרכזית לייצור גז טבעי נוזלי היא מפעל גז טבעי המורכב משרשרת ייצור עצמאית אחת, או יותר, לטיהור והנזלה (המכונה באנגלית: train). נכון לשנת 2012, שרשרת הטיהור וההנזלה הגדולה ביותר בעולם לגז טבעי פועלת בקטר. בעבר הייתה זו מערכת מספר 4 של Atlantic LNG אשר פעלה בטרינידד וטובגו עם כושר ייצור של 5.2 מיליון טון בשנה. אחד המפעלים הגדולים בעולם לייצור גז טבעי נוזלי הוא מפעל SEGAS LNG בדמיאט שבמצרים, בכושר ייצור של 5 מיליון טון בשנה. מן המפעל משונע הגז לטרמינל מכליות גז טבעי נוזלי, מוטען למכלית ומשונע למתקן גיזוז, שם גדל נפחו ומצב צבירתו הופך לגז. מתקני גיזוז מחוברים בדרך כלל לחוות מכלי אחסון ולצנרת גז טבעי המפיצה את הדלק לחברות הפצה ולתחנות כוח.
כיוון שרוב המפעלים לגז טבעי נוזלי נמצאים באזורים מרוחקים, שלא היו מחוברים בצנרת להובלת המוצר המוגמר, הוצאות הייצור והשינוע של הגז הטבעי הנוזלי הן עצומות ועל רקע זה התבצע פיתוח התשתיות לייצור ולשינוע גז טבעי נוזלי בקצב איטי במחצית השנייה של המאה ה-20. בנייתו של מפעל לייצור גז טבעי נוזלי אופייני, לכושר ייצור של מיליון טון בשנה, היא כמיליארד וחצי דולר, עלות מתקן גיזוז בכושר ייצור של כ-30 מיליון מטר מעוקב של גז טבעי ביום היא כמיליארד דולר ואילו עלות מכלית גז טבעי נוזלי בודדת היא כ-200 עד 300 מיליון דולר.
בתחילת המאה ה-21, כאשר גדל מספר המשקיעים בתחום זה, ופותחו טכנולוגיות חדשות לייצור הגז הטבעי הנוזלי ולגיזוזו, עלויות פיתוח המתקנים פחתו וגז טבעי נוזלי הפך לחלופה תחרותית יותר לסוגי הדלק האחרים, אולם עלייה במחירי חומרי הייצור והעלייה בדרישה לקבלני בניית המפעלים, בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21, העלתה פעם נוספת את עלויות הייצור. מחיר אופייני למכלית גז טבעי נוזלי, בנפח 125,000 מ"ק הנבנית במספנה אירופית או יפנית היה כ-250 מיליון דולר. לאחרונה, כאשר נוצרה תחרות לייצור כלי שיט אלה עם מספנות בקוריאה הדרומית ובסין, ירד מחיר המכלית בכ-60%. הפיחות בשער הדולר תרם אף הוא להוזלת עלויות הייצור. העלייה במחיר מכליות הגז הטבעי הנוזלי במחצית השנייה של העשור הראשון במאה ה-21 באה לאחר עלייה חדה בהזמנות לכלי שיט אלה, עלייה במחירי חומרי הגלם, מחסור בכוח אדם מיומן. כך גם עלתה עלות בניית המפעלים לייצור הגז הטבעי הנוזלי ולגיזוזו.
על רקע דאגה ממחסור במקורות אנרגיה אחרים, נבנים מתקנים חדשים רבים לייצור גז טבעי נוזלי בארצות הברית ובמדינות אחרות. הדאגה באשר לאיכות הסביבה בקרבת מפעלים אלה יצרה מחלוקת ציבורית עזה באזורים שבהם קיימות תוכניות לבניית המפעלים. כך בשונית לונג איילנד, ובשטח מועצה אזורית חוף הכרמל בישראל.
לצורך ייצור גז נוזלי ממקורות גז בים נבנתה Prelude FLNG - פלטפורמה צפה לייצור גז נוזלי. היא מהווה קונסטרוקציה ימית הגדולה בעולם באורך 488 מ' ורוחב 74 מ'.
היבטים מסחריים

גז טבעי נוזלי משונע ברחבי תבל במכליות גז טבעי נוזלי אשר נבנו במיוחד למטרה זו. המסחר בגט"ן נקבע בחתימה על חוזי מכירה ורכישה בין הספק וטרמינל הגיזוז, ובמקביל חוזה אספקת גז טבעי בין טרמינל הגיזוז לבין הצרכנים. רוב חוזי המסחר בגט"ן היו חוזים בינלאומיים לפי כללי לשכת המסחר הבינלאומית (Incoterms) מסוג DES (אספקה בטרמינל הגיזוז עד הוצאה מן האונייה). בשנת 2010 ביטלה לשכת המסחר הבינלאומית את חוזי ה-DES ואלה הוחלפו בחוזי DAT‏ (Delivered at Terminal) ולפיו המוכר משלם את הוצאות השינוע לטרמינל הגיזוז, להוציא את ההוצאות הכרוכות ביבוא הסחורה, והוא נוטל על עצמו את מלוא הסיכונים עד לנקודה שבה הסחורה נפרקה מן האונייה בטרמינל. עם הירידה בעלות בניית אוניות וקונים המעדיפים אספקה מהימנה ויציבה של גז טבעי נוזלי, החלה עלייה בחוזי רכישה מסוג FOB. בחוזה מסוג זה הקונה, אשר לעיתים הוא בעל האונייה, או חוכר האונייה לטווח ארוך, אחראי לשינוע הגז הנוזלי מטרמינל ההעמסה. חוזי מכירת גז טבעי נוזלי היו בדרך כלל חוזים ארוכי טווח בעלי גמישות מעטה בלבד במחיר ובכמות הגז הנרכש. אם החוזה קובע את כמות הגט"ן, הקונה מתחייב לקבל ולשלם עבור הסחורה, וחובתו לשלם עבורה גם אם לא קיבל אותה, בחוזים מסוג take-or-pay.
עד לשנת 2003 מחירי הגט"ן נעו במידה רבה במקביל למחירי שוק הנפט. מאז נמוך יותר מחיר הגט"ן באירופה וביפן לעומת מחירי הנפט, אף שעדיין קיים קשר חזק בין שני השווקים. מאז שנת 2003 הפך שוק הגט"ן ל"שוק מוכרים", זאת בניגוד לשנים קודמות. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 קיימים מתקני גיזוז לקליטת גט"ן ממכליות בכ-18 מדינות בעולם, בהן: הודו, יפן, קוריאה הדרומית, טייוואן, סין, יוון, בלגיה, ספרד, איטליה, צרפת, בריטניה, ארצות הברית, צ'ילה והרפובליקה הדומיניקנית. מתקנים נוספים נמצאים בשלבי תכנון והקמה בארגנטינה, ברזיל, אורוגוואי, קנדה, אוקראינה ומדינות נוספות. מכליות גז טבעי נוזלי, שעל סיפונן מתקן גיזוז, מייתרות את הצורך בהקמת מתקן גיזוז לצרכנים קטנים.
הודות לגילוי שדות נרחבים של גז טבעי בארצות הברית בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 ושיפורים טכנולוגיים המאפשרים להפיק גז הלכוד בתוך עומק האדמה, הופכת ארצות הברית גם למעצמת גז טבעי. התוצאה הצפויה היא הצפת השוק בגז טבעי נוזלי אמריקאי אשר שתביא לירידת מחירי הגז הטבעי.
ארצות הברית הפכה ליצואנית הגז הנוזלי הגדולה בעולם בשנת 2022.
באוקטובר 2020 נודע כי ענקית האנרגיה האיטלקית SNAM תשתף פעולה עם דלק קידוחים וחברת דן בפיתוח טכנולוגיה להנעת אוטובוסים וכלי רכב כבדים באמצעות גז טבעי נוזלי. טכנולוגיה זו אמורה להפחית זיהומים סביבתיים ולהיות נקייה ובריאה יותר לסביבה בהשוואה לשימוש בדלק ובנזין מזהמים.
היבטים מסחריים > מדידות איכות וכמות של גט"ן בתהליכי העברת משמורת (CUSTODY TRANSFER).

הקבוצה הבינלאומית של יבואני גט"ן (GIIGNL) מעדכנת מדי תקופה חוברת הדרכה (חופשית לקהל) המתייחסת לאמצעים, לשיטות ולתוכנות חישוב, שנדרשים למדידות כמות, איכות ופרמטרים חשובים לתהליכי העברת משמורת על מטעני גט"ן.
איכות גט"ן

איכות גט"ן היא אחד הנושאים החשובים ביותר במסחר בגט"ן. כל חומר שאינו עומד בדרישות הקבועות מראש בעת כריתת חוזה הרכישה הוא גז תת-תקני. תקנות האיכות לגט"ן משמשות שלוש מטרות:
להבטיח שהגז המופץ אינו משתך ואינו רעיל, כך שהוא מכיל כמויות זעירות ותקניות של מימן גופרתי, תכולת גופרית כללית, פחמן דו-חמצני וכספית;
למנוע יצירת נוזלים בצנרת האספקה, זאת בדרך של קביעת כמויות מקסימום של מים ופחמימנים;
לקבוע אחידות באיכות הגז המשווק, באמצעות קביעת טווחים קבועים במרכיבים הקובעים את תכונות הדלק: תכולת גז אדיש, ערך קלורי, ומדדים נוספים.
הקונה יכול לסרב לקבל משלוח של גט"ן אשר תכונותיו חורגות מן התקן שנקבע בחוזה האספקה והמוכר חייב לפצות את הקונה על נזקיו בגין אירוע כזה. איכות הגז נמדדת בנקודת האספקה באמצעות מכשור תקני, כגון מכשיר כרומטוגרפיה של גז.
המשתנים החשובים ביותר בקביעת איכות גט"ן הם תכולת כספית וגופרית והערך הקלורי של הדלק. בגלל הרגישות של הצנרת ומכונות מתקן הייצור לנוכחות גופרית וכספית, קיימת מדידה קפדנית של חומרים אלה כדי להבטיח שריכוזיהם בגט"ן יהיו בכמות המינימלית האפשרית. משום כך בעת שינוע הגט"ן מן המפעל אל הקונה, כמעט ואין בעיה בנוכחות כמויות חריגות של חומרים אלה. לעומת זאת, ערכו הקלורי של הדלק עשוי להשתנות.
באופן כללי ניתן לחלק את סוגי הגט"ן לפי ערכם הקלורי לשלושה שווקים עיקריים:
אסיה (יפן, קוריאה הדרומית וטייוואן) שם הגז הטבעי עשיר, עם ערך קלורי כולל הגבוה מ-43 מגה ג'ול (מיליון ג'ול) למ"ק.
בריטניה וארצות הברית שם הגז הטבעי דל יותר, עם ערך קלורי כולל הנמוך מ-42 מגה ג'ול למ"ק.
אירופה שם קיים טווח מקובל גדול של ערך קלורי כולל לגז טבעי הנע בין 39 ל-43 מגה ג'ול למ"ק.
איכות הסביבה

אחד הנושאים העולים בדרך כלל בקשר לייצור ושינוע גט"ן הוא פליטת גזי חממה, אולם במציאות ייצור ושינוע גט"ן גורם לפליטה נמוכה יותר של גזי חממה מאשר העברת גז טבעי בצנרת משדה הגז. נשמעו טענות כי מפעלים לייצור גז טבעי נוזלי פולטים לאוויר הסביבה תחמוצות חנקן וחלקיקים אחרים העלולים לגרום למחלות ריאה. אולם נמצא כי כמות אדי הפליטה ממפעל גט"ן אינה גדולה יותר ממפעלים תעשייתיים בסדר גודל דומה הצורכים דלק עשוי גז טבעי. יש הטוענים[דרושה הבהרה] נגד מיקומם של מפעלי גט"ן בשטחים פתוחים.
מפעל גט"ן המייצר כ-4.5 מיליון טון גט"ן בשנה יפלוט לסביבה כ-1.2 מיליון טון של פחמן דו-חמצני בשנה. צריכת 4.5 מיליון טון גט"ן תיצור פליטה של כ-12 מיליון טון של פחמן דו-חמצני. מבין דלקי מאובנים הנמצאים בשימוש, גז טבעי הוא ככל הנראה הידידותי ביותר לסביבה כיוון שצריכתו מביאה לפליטה הנמוכה ביותר של פחמן דו-חמצני לכל יחידת אנרגיה ומכיוון שניתן להשתמש בו בתחנות כוח דו-שימושיות.
איכות הסביבה > בטיחות ותאונות

גז טבעי הוא דלק ועל כן הוא נפיץ ונדלק בקלות. כדי להבטיח שימוש מהימן ובטוח בגז טבעי ננקטים אמצעי זהירות מיוחדים בעת בניית והפעלת מתקני גט"ן.
גז טבעי במצב צבירה נוזלי אינו נפיץ ואינו יכול לבעור. כדי שגז טבעי נוזלי יבער הוא חייב להתאדות וליצור תערובת מתאימה עם אוויר (ריכוז דליק באוויר הוא בין 5–15 אחוז), ואז הוא חייב להיות מוצת. אם קיימת דליפה ממכל, או מתקן גז טבעי נוזלי, החומר מתאדה במהירות ומתערבב באוויר. אם התערובת היא בריכוז המתאים, קיימת סכנת הצתה העלולה לגרום לשריפה, על הסכנות המלוות אותה. בדיווח משנת 2007 נמסר כי עד לאותה עת שטו בעולם מכליות גז טבעי נוזלי למרחק של למעלה מ-160 מיליון ק"מ מבלי שהתרחשה בתפעולן ולו תקלה משמעותית אחת.
במפעלים לייצור גז טבעי נוזלי אירעו לאורך השנים מספר תאונות:
ב-20 באוקטובר 1944 ארעה תקלה במכל גט"ן בקליבלנד, אוהיו. 128 בני אדם נספו בהתפוצצות ובשריפה. סביב המכל לא נבנתה חומה לעצירת הנוזל במקרה של דליפה והוא נבנה בתקופת מלחמת העולם השנייה כאשר היה מחסור חמור במתכות. מכל הפלדה נבנה עם סגסוגת ובה כמות נמוכה של ניקל, דבר שהפך את המכל לשברירי כאשר נחשף לטמפרטורות הנמוכות של הגט"ן. המכל נבקע וגט"ן נשפך לתוך מערכת הביוב העירונית. לאחר שהתאדה, הוא התפוצץ ובער.
באוקטובר 1979 אירעה תקלה באטם של משאבה במפעל גט"ן במרילנד וגז טבעי דלף וחדר לתיבת חשמל. כאשר עובד כיבה מתג חשמלי הוצת הגז בניצוץ. העובד נהרג ועובד נוסף נפצע קשה. לבניין נגרם נזק כבד. לאחר התאונה שונו תקני בטיחות האש במפעלי גט"ן.
ב-19 בינואר 2004 אירעה תקלה במפעל גט"ן באלג'יריה. בתאונה נהרגו 27 בני אדם ו-56 נפצעו. שלושה קווי ייצור נהרסו. דוד קיטור שמהווה חלק משרשרת הייצור התפוצץ ובעקבותיו אירעה התפוצצות ענק של גז. ההתפוצצות ארעה סמוך למכלי אחסון של פרופאן ואתאן.
ראו גם

גז טבעי דחוס
גז טבעי בישראל
מחיר הגז הטבעי
הערות שוליים

↑  Liquefied Petroleum Gas (LPG), Liquefied Natural Gas (LNG) and Compressed Natural Gas (CNG)
↑  Understand LNG Rapid Phase Transitions (RPT). An ioMosaic Corporation Whitepaper.
↑  Atlantic waits on Train 4. Upstream: The International Oil & Gas News Source, 6 December 2006.
↑  SEGAS Liquefied Natural Gas Complex, Damietta, Egypt. hydrocarbons-technology.com
↑   ערן עזרן, התחזית: ארה"ב תציף את העולם בגז נוזלי - ולחץ המחירים רק צפוי לגדול, באתר TheMarker‏, 8 באוגוסט 2019
↑  שירה קרפיק ספיר, ‏על רקע משבר האנרגיה באירופה ובסין: ארצות הברית הפכה ליצואנית הגז הנוזלי הגדולה בעולם, באתר גלובס, 6 בינואר 2022
↑  דלק קידוחים, SNAM האיטלקית וחברת דן יפתחו טכנולוגיית הנעת אוטובוסים ורכבים כבדים על גז טבעי נוזלי, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2020
↑  GIINGL- The International Group of Liquified Natural Gas Importers, LNG Custody Transfer Handbook, ‏6th Edition: 2021
↑  U.S.’s thirst for liquid natural gas growing. NBCNEWS.com, 8 May, 2007
מכלית גז טבעי נוזלי Galea
אנרגיה ברשות הפלסטינית

תחנת הכוח של עזה מופעלת על ידי חברת החשמל הפלסטינית
הרשות הפלסטינית אינה מפיקה נפט או גז טבעי (אותו היא מייבאת) והיא תלויה בעיקר בחברת החשמל הישראלית עבור אספקת החשמל שלה. בשנת 2012, החשמל הזמין בגדה המערבית ובעזה היה 5,370 GW-שעה (3,700 בגדה המערבית ו-1,670 בעזה), בעוד שצריכת החשמל השנתית לנפש (בניכוי אובדן ההולכה) הייתה 950 קוט"ש. הייצור העצמאי של חשמל ברשות מספק פחות מ-10% מהביקוש. מקור האנרגיה המקומי היחיד הוא שדה הגז הימי מרין שבמחלוקת בעזה, ושטרם פותח. הדרישה הפלסטינית לאנרגיה גדלה במהירות, ועלתה ב-6.4% מדי שנה בין 1999 ל-2005.
חברת Palestinian Electricity Transmission Company (PETL), שהוקמה בשנת 2013, היא הרוכשת היחידה של חשמל באזורים שבשליטת הרשות הפלסטינית. היא קונה חשמל מחברת ייצור החשמל הפלסטינית (PPGC), חברת החשמל הישראלית ומדינות שכנות אחרות, אשר מופץ לאחר מכן לשש חברות חלוקת החשמל המחוזיות הפלסטיניות.
מבחינה מבנית, לרשות אין מערכות מספקות של הפצת חשמל. בעיה זו מובילה למגבלות על יעילות החשמל. בנוסף הגדה המערבית ורצועת עזה מקבלות וצורכות אנרגיה בדרכים שונות ומערכות החשמל שלהן אינן מחוברות.
מוצרי נפט

כמעט כל הדלק הנוזלי המשמש בשטחים הפלסטיניים מסופק על ידי ישראל או באמצעותה. אספקת הדלק מתבצעת בשני טרמינלים שונים בגדה ומסוף אחד במכשול ישראל-עזה, במעבר כרם שלום. לטרמינלים אלו אין קיבולת אחסון לנפט, ולכן יש להעביר אספקה כמעט מדי יום.
במקרה של עזה, נדרש דלק מיובא להפעלת תחנת הכוח בעזה וכן לתחבורה ולגנרטורים. הסולר קיבל מישראל פטור מהסגר על רצועת עזה, עם הגבלות מסוימות, מאז 2007.
בשנת 2008 החל חמאס לקנות דלק זול יותר ממצרים, להעביר אותו דרך רשת מנהרות, וסירב לקנות אותו מישראל.
בתחילת 2012, אי הסכמה בין הרשות הפלסטינית לחמאס הובילה לכך שמצרים צמצמה את אספקת הדלק שהוברחה דרך המנהרות, בעוד שחמאס המשיך לסרב לקבל דלק מישראל או דרך ישראל. מצרים ניסתה להפסיק את השימוש במנהרות ההברחה לאספקת הדלק, וצמצמה מאוד את האספקה דרך רשת המנהרות. ככל שהמשבר העמיק, חמאס רצה לייבא דלק ממצרים כאשר מסוף רפיח בין מצרים לעזה מצויד להעברת דלק, וסירב לקבל דלק שיועבר דרך כרם שלום. הצעה זו לא עלתה בקנה אחד עם ההסכם של מצרים עם ישראל והרשות. באמצע פברואר החריף המשבר וחמאס דחה הצעה מצרית להכניס דלק דרך כרם שלום. החמאס סירב לכך בטענה שכרם שלום מופעל על ידי ישראל. מצרים לא יכלה לשלוח סולר לעזה דרך מעבר רפיח, המוגבל לתנועת אנשים.
בתחילת מרץ, ראש רשות האנרגיה של עזה שוב התעקש שמצרים תעביר דלק דרך רפיח, למרות שמעבר זה לא היה מצויד לטפל ב-500 אלף ליטר הדרושים לרצועה מדי יום. בסוף מרץ, מצרים הסכימה לספק 600 אלף ליטר לעזה מדי יום, אך לא הייתה לה דרך לספק אותם.
ישראל התירה את כניסת הסולר לבתי חולים, וכן שלחה 150 אלף ליטר סולר דרך כרם שלום, שרכש הצלב האדום. באפריל 2012 הגיעו הרשות וחמאס לעסקה, בתיווך הצלב האדום, להעברת דלק דרך כרם שלום, כאשר הדלק יתקבל ברשות, והועבר לאחר מכן לחמאס לאחר שהחמאס שילם לרשות הפלסטינית.
ייצור חשמל

בשנת 1999 הוקמה חברת החשמל פלסטינית (PEC) במטרה להקים מתקני ייצור חשמל בשטחים שבשליטת הרשות הפלסטינית.
בשנת 2010, PADICO Holdings, PEC וחברות פלסטיניות אחרות הקימו את פלסטין Power Generation Company (PPGC) כדי לבנות תחנות כוח באזורים שבשליטת הרשות, ולהפחית את התלות הפלסטינית באנרגיה מיובאת.
ייצור חשמל > תחנת הכוח של עזה

תחנת הכוח של עזה היא תחנת הכוח היחידה ברצועת עזה. היא נמצאת בבעלות Gaza Power Generating Company (GPGC), חברה בת של חברת החשמל הפלסטינית (PEC). הוא ממוקם בדרך סלאח א-דין ומופעלת בסולר שמיובא דרך ישראל. בהקמת התחנה היית מעורבת גם חברת האנרגיה האמריקאית אנרון שפשטה את הרגל. היא החלה לפעול ב-2002.
לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה ב-2007, הטילה ישראל סגר על עזה, וצמצמה באופן ניכר את אספקת הדלק, כולל לתחנת הכוח בעזה, וכך גם אספקת החשמל. פיתוח משק האנרגיה בעזה נפסק, בעוד עזה התמודדה עם ביקוש הולך וגובר מצד אוכלוסייה גדלה. במהלך התקפות צבאיות שונות, המטרות הישראליות כללו תשתית אנרגיה ברצועת עזה. בסוף אוקטובר 2007, בתגובה לירי רקטות מתמשך על דרום ישראל, קיצצה ישראל את יצוא הסולר לעזה ב-15% ואת יצוא הבנזין ב-10%, ויצרה הפסקות חשמל ממוקדות של 15 דקות לאחר מתקפת רקטות.
עד יוני 2013, סולר שנדרש כדלק לתחנת הכוח הוברח ממצרים, שם הדלק היה אז מסובסד מאוד. מצרים נקטה צעדים נגד מנהרות ההברחה של רצועת עזה, ועצרה את היבוא הזול הזה. עם הפסקת הברחות מסוג זה ועם כמויות מוגבלות של דלק שסופקו דרך ישראל, החלה תחנת הכוח לפעול בהספק חלקי.
מכלי הדלק העיקריים של תחנת הכוח בעזה נפגעו מפגז טנק ישראלי במבצע צוק איתן ב-2014, והציתו כ-3 מיליון ליטר של דלק. בתחילה דווח כשמתקן נהרס ויצריך שנה של תיקונים, אך הוא חזר לפעול תוך מספר שבועות.
ב-2018 החלה קטר לממן דלק לתחנת הכוח בעזה. נשיא הרשות מוחמד עבאס התנגד להסדר, משום שהרשות הפלסטינית לא תוכל לגבות מיסים על הדלק שסופק.
באוגוסט 2019, בעקבות ירי רקטות מרצועת עזה, קיצצה ישראל בחצי את כמות הדלק שסיפקה לתחנת הכוח של עזה. לפני הקיצוץ היו לתושבים שש שעות חשמל ואחריהן 12 שעות של הפסקת חשמל, והוא ירד לפרקי זמן של ארבע שעות בלבד מדי יום.
באוגוסט 2020, בעקבות שיגור בלוני תבערה מרצועת עזה שגרמו לשריפות בדרום ישראל, השעתה ישראל את משלוחי הדלק לרצועת עזה, וכתוצאה מכך השבתה את תחנת הכוח של עזה בתוך שבוע. בספטמבר 2020, תיווכה קטר בהפסקת אש בין ישראל לחמאס. במשך שנת 2021, ואולי גם בשנים קודמות, קטאר שילמה עבור דלק עבור תחנת הכוח של עזה. העברות הדלק לתחנת הכוח הופסקו על ידי ישראל במהלך מלחמת עזה במאי 2021 וחודשו עד סוף יוני.
ייצור חשמל > תחנת הכוח בג'נין

ב-2011 אישרה הרשות את הצעת חברת PPGC להקמת תחנת הכוח בג'נין, בצפון הגדה המערבית. PPGC רכשה קרקע עבור הפרויקט בג'לאמה, נפת ג'נין. תחנת הכוח בג'נין מתוכננת כתחנת כוח מופעלת בגז טבעי, בהספק ייצור של כ-450 מגה וואט. תחילה התנהל משא ומתן עם בעלי השליטה במאגר תמר על מנת לרכוש מהם גז טבעי עבור התחנה. אחר כך, בינואר 2014, נחתם הסכם לאספקת גז ממאגר לוויתן. הסכם זה בוטל במרץ 2015 לטובת אספקה משדה הגז הימי בעזה. ייצור החשמל היה צפוי להתחיל בסוף 2023 ולספק כ-40% מצרכי החשמל השנתיים הן של הגדה המערבית והן של רצועת עזה, עם כושר ייצור שנתי כולל של כ-3,700 GWh. הרשות העניקה לחברת החשמל הפלסטינית זכות בלעדית לייצר חשמל ברצועת עזה, ולמכור אותו למוסדות בבעלות הרשות או בניהולו למשך 20 שנה, אשר ניתן להאריך לכל היותר לשתי קדנציות רצופות של חמש שנים. החשמל המיוצר בתחנת הכוח בג'נין יימכר ל-PETL.