stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדם
אתחול התעתוק > חיידקים

בחיידקים, בדרך כלל, קישורו של חלבון משפעל (Activator) לאתר המטרה שלו בדנ"א מסייע פיזית לקישור הרנ"א פולימראז לקַדָּם הקרוב אליו, מה שמאפשר את התחלת התעתוק (בקרה חיובית). במקביל, קישורו של דכאן (repressor) לאתר המפעיל (operator) יוצר הפרעה פיזית בקישורו של הרנ"א פולימראז לקַדָּם או חסימת תנועתו לאורך שרשרת הדנ"א, מה שמעכב את תהליך התעתוק (בקרה שלילית). יחד, חלבוני בקרה אלה ואתרי הקישור שלהם מהווים מתגים גנטיים השולטים בשינויים יעילים בביטוי גנים המתרחשים בתגובה לתנאים סביבתיים.
תחילת תעתוק בחיידקים הוא תהליך מבוקר שכולל אינטראקציה ישירה בין הרנ"א פולימראז לבין הקַדָּם. רנ"א פולימראז בחיידקים הוא הולואנזים (Holoenzyme) שמורכב מאנזים ליבה (תצמיד של חמש תתי-יחידות: שתי תת-יחידות α, אחת β, אחת β', ואחת ꞷ) וגורם סיגמא (תת-יחידה σ) שממלא תפקיד משמעותי בזיהוי וקשירת הקַדָּם. גורמי סיגמא מגוונים מסוגלים לזהות רצפי קַדָּמים שונים ומאפשרים לרנ"א פולימראז לאתחל תעתוק במגוון רחב של גנים.
הקדם בחיידקים מכיל שלושה אזורים חשובים (איור 1):
אלמנט זיהוי הליבה (Core Recognition Element): רצף בסיסים הממוקם בעמדה שנמצאת בין 4 זוגות בסיסים במעלה הזרם לבין 2 זוגות בסיסים במורד הזרם (בין 4- ל־2+) בתוך אזור הקדם. אלמנט מזוהה על ידי הרנ"א פולימראז במהלך תחילת התעתוק והוא חיוני למיקום מדויק וקשירה של רנ"א פולימראז לקדם, כך שמבטיח את ההתחלה הנכונה של התיעתוק.
אלמנט 10- (הידוע גם בשם Pribnow box): רצף דנ"א שמור הממוקם בדרך כלל 10 זוגות בסיסים במעלה הזרם של אתר תחילת התעתוק. יש לו רצף מוסכם (consensus sequence) של "TATAAT" בחיידקי E. coli. אינטראקציה של אלמנט 10- עם גורם סיגמא (σ) מסייעת למקם כראוי את הרנ"א פולימראז על גבי הקדם ומקלה על פתיחת גדילי הדנ"א בתחילת התיעתוק.
אלמנט 35-: רצף דנ"א שמור נוסף הממוקם בדרך כלל 35 זוגות בסיסים במעלה הזרם של אתר תחילת התיעתוק. הרצף המסייע במיקום וייצוב ההולואנזים רנ"א פולימראז על גבי הקדם. יש לו רצף מוסכם של "TTGACA" בחיידקי E. coli. אלמנט 35- מספק אתר זיהוי נוסף עבור גורם הסיגמא מה שגורם לחזק את הזיקה של רנ"א פולימראז לקדם. האינטראקציה עם האלמנט 35- תורמת ליציבות ולספציפיות של קישור הרנ"א פולימראז לאזור הקַדָּם.
יחד, אלמנט זיהוי הליבה, אלמנט 10- ואלמנט 35- מתפקדים כאותות זיהוי שמכוונים את הרנ"א פולימראז לאזור הקדם. אינטראקציה בין תתי היחידות השונות לאלמנטים אלה הכרחית להתחלת התעתוק.
אתחול התעתוק > ארכאונים

ארכיאה היא קבוצה של מיקרואורגניזמים חד-תאיים הדומים לחיידקים בהיבטים מסוימים, אך יש להם מאפיינים גנטיים וביוכימיים ייחודיים האופייניים לגידול בסביבות קיצון (מליחות גבוהה, טמפרטורה גבוהה ועוד). בעוד שארכאונים חולקים דמיון עם חיידקים, הקדמים בדנ"א של ארכאה דומים יותר לאלה שבאאוקריוטים.
קדמים בארכאה חולקים את שלושת הרכיבים החיוניים להתחלת תעתוק בגנים של אאוקריוטים ואף מציגים הומולוגיה קרובה למנגנון התיעתוק שלהם.
בעוד שקדמים ארכאוניים מכילים אלמנטים שמורים כגון INR, TATA Box ו- BRE (איור 3), אשר קיימים גם בקדמים של אאוקריוטים, הרצף והמבנה של אלמנטים אלה שונים בין שתי העל-ממלכות. לדוגמה, תיבת ה-TATA בקדם בארכאה נמצאת סביב 26/27- ביחס לאתר התחלת התעתוק, בעוד שבאאוקריוטים היא ממוקמת סביב 30-.
יתר על כן, תהליך תחילת התעתוק בארכאה כולל הרכבה של קומפלקס PIC (pre-initiation complex), הכולל את הרנ"א פולימראז וכמה גורמי תעתוק הכוללים TBP (TATA-binding protein) ו- TFB (transcription factor B). תהליך זה דומה להרכבת קומפלקס PIC באאוקריוטים, הכולל רנ"א פולימראז II ומספר גורמי תעתוק. אולם, ישנם גם הבדלים בתהליך התחלת התעתוק בין ארכאונים ואאוקריוטים. לדוגמה, גורמי תעתוק ארכיאוניים כגון TFE ו- TFB הוכחו כבעלי דמיון מבני ופונקציונלי לגורמי תעתוק אאוקריוטיים TFIIE ו- TFIIB, בהתאמה, אך יש להם גם תכונות ייחודיות המשקפים את הביולוגיה הייחודית של ארכיאה.
תמנון כחול-טבעות דרומי

| תמנון כחול טבעות דרומי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: תמנוניים
סוג:: תמנון כחול טבעות
מין:: תמנון כחול טבעות דרומי
שם מדעי
 Hapalochlaena maculosa ‏Hoyle, 1883

תמנון כחול-טבעות דרומי ( Hpalochlaena maculosa ) הוא אחד משלושה או ארבעה מיני תמנון כחול-טבעות.
הוא קרוי כך עקב יכולתו להבליט את הטבעות הכחולות שעליו בשעה שהוא נסער, אזהרה שהוא עומד לתקוף.
תיאור

ידוע בגודלו הקטן, אך המין הזה הוא הכי גדול בסוג, בעוד אורכם של שאר התמנונים 15 ס"מ כשהם בוגרים, אורכו של המין הדרומי מגיע ל-20 ס"מ. כאשר הוא רגוע, לעיתים צבעו יהפוך לאפור כמו קרקעית הים. לתמנונים אלו יש בממוצע כ-60 טבעות כחולות. טבעות אלו מופיעות בדרך כלל כ-6 שבועות לאחר הבקיעה.
תפוצה ובית גידול

התמנון כחול-הטבעות הדרומי מאכלס את חופי דרום אוסטרליה. לרב הוא נמצא לבדו, בבריכות סלעים ובמרבדי עשב הים שם נמצא מזונו.
מזון והתנהגות

מזונו של התמנון כחול הטבעות מורכב מלובסטרים, סרטנים, שרימפס ורכיכות, ומדי פעם דגים קטנים. התמנון משתמש בארס החזק שלו כדי לשתק את טרפו ולאוכלו בנחת במקום מסתור.
בעל תוחלת חיים קצרה מאוד-7 חודשים בלבד. תמנונים כחולי טבעות דרומיים נוטים להיות פסיביים ולא מזיקים יחסית: הם בדרך כלל משתמשים ברעל שלהם רק בעת ציד או התגרות. הם ליליים. הם מוציאים סילון מים להנעה. כמו שאר בני הסוג, הם חיים במחילות.
רבייה

התמנון מגיע לבגרות מינית בסביבות גיל ארבעה חודשים, אז הוא ממקד את החודשים האחרונים לחייו לקראת הזדווגות. טקס ההזדווגות של מתחיל בדרך כלל בכך שהנקבה יוזמת רבייה על ידי שינוי צבע ויציבה. לאחר מכן הזכר עולה על הנקבה, מחדיר את ההקטוקוטילוס מתחת למעטפת הנקבה, ומשחרר את הזרע לתוך הביצית של הנקבה. לסוג זה של תמנון, קיים חלון של כחודשיים שבו נקבה רוכשת ואוגרת זרע ממספר זכרים. לאחר מכן היא נושאת איתה את הביצים, בניגוד להפקדתן במקום נייח. במהלך פרק זמן זה, האם ממעטת לזוז אלא אם כן היא מופרעת. כשהיא נאלצת לזוז, היא משתמשת רק בשתי זרועות לתנועה. הנקבה גם לא אוכלת בפרק זמן זה. בגלל זה, האם מתה זמן קצר לאחר בקעת הביצים. הצעירים מתחילים לצוד בסביבות גיל חודש - הם ארסיים מלידה, בעוד שהטבעות הכחולות שלהם לא מופיעות עד שישה שבועות לאחר הבקיעה.
ארס

מה שהופך את התמנון הזה למפורסם הוא הארס שלו. הרעלן נמצא גם בביצים של תמנון זה. ללא טיפול רפואי מיידי, נשיכה היא לרוב קטלנית לבני אדם. למעשה, הארס משמש בעיקר בציד או להגנה. לא דווח על מקרים של תוקפנות לא מעוררת כלפי בני אדם. לא קיים נסיוב נגד הארס.
הערות שוליים

↑  תמנון כחול טבעות דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מפת תפוצה של התמנון כחול טבעות הדרומי
תמנון בביתו בדרום אוסטרליה.
אברהם מרדכי הרשברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1916 ה'תרע"ו פולין קודן שבפולין
 פטירה:  1985 (בגיל 69 בערך) כ"ה באלול ה'תשמ"ה מקסיקו מקסיקו סיטי, מקסיקו
 תקופת הפעילות:  ?–1985 
 חיבוריו:  מחשבת הקודש, אוצר הירושלמי
 
הרב אברהם מרדכי הרשברג (ה'תרע"ו – כ"ה באלול ה'תשמ"ה, 1916 – 1985) היה רב, ראש ישיבה ומחבר תורני. כיהן כרבה הראשי של מקסיקו במשך כ-25 שנה, וכן ייסד ושימש נשיא "איגוד הרבנים של מרכז אמריקה". הרבה לעסוק בלימוד והפצת התלמוד הירושלמי. היה חבר פעיל באגודת הרבנים. היה מקורב לחסידות חב"ד ולאדמו"ר הרב מנחם מנדל שניאורסון.
ביוגרפיה

אברהם מרדכי הרשברג נולד בשנת ה'תרע"ו בכפר קודן שבפולין, פלך ביאלה, לאביו הרב אברהם מרדכי מצאצאי הש"ך, ואמו טאבא איטא, בתו של הרב משה אריה פרידמן, רבה של קודן. במהלך ההריון, בד' באדר ה'תרע"ו, נפטר אביו והוא נקרא על שמו. החל מגיל שבע גדל ולמד אצל סב אביו, הרב אריה ליב זק, רב העיר ביאלה. בהמשך נישאה אמו בשנית לרב אברהם דוב שוורצברג, והמשפחה עברה להתגורר בעיר טרספול, סמוך לבריסק, שם כיהן הרב שוורצברג כאב בית דין.
למד בישיבת חכמי לובלין, ועמד בקשר קרוב עם ראשה הרב מאיר שפירא. בעת לימודיו בישיבה כונה: "העילוי מטרספול". בגיל 21 פרסם ספר הלכה למדני בשם "מחשבת הקודש" שזכה להסכמות ממספר רבנים, דוגמת הרב דוב בריש ויידנפלד מטשעבין והרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק. נסמך לרבנות בשנת ה'תרצ"ח בידי אגודת הרבנים בפולין, אביו החורג הרב שוורצברג, הרב צבי יחזקאל מיכלסון מפלונסק, ועוד.
החל משנת ה'תרצ"ז לימד בסניף ישיבת חכמי לובלין בראחוב. בשנת ה'ת"ש (1940), לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, שהה בוילנה ולימד בסניף של הישיבה שהוקם בה. באותה עת עסק הרב חיים עוזר גרודזינסקי "האחיעזר" בהצלת הרב הרשברג מאירופה, לצד בוגרים נוספים של ישיבת חכמי לובלין, כרב פנחס הירשפרונג. לצד תלמידים נוספים מישיבת חכמי לובלין, נמלט הרב הרשברג ליפן וכך ניצל מהשואה.
ביוגרפיה > רבנות בצפון אמריקה

בשנת ה'תש"ב (1942) הגיע הרב הרשברג לקנדה ונתמנה לרב בית הכנסת "צעירי דת ודעת" במונטריאול, בו ייסד את המרכז הלימודי "אחדות ישראל". כשנה לאחר מכן נישא לציפורה מינה, בתו של הרב יהושע השל אייכנשטיין, האדמו"ר מזידיטושוב-חודורוב-שיקגו. לאחר שנים נישואין אלה לא עלו יפה, והוא נישא בשנית לרבקה.
בשנת ה'תש"ג (1942) היגר לארצות הברית והתיישב בשיקגו. בשנת ה'תש"ה התמנה לראש ישיבת "אחי תמימים" בעיר, בברכתו ועידודו של האדמו"ר הריי"צ. כן שימש כרב בית הכנסת "נחלת דוד" בעיר. במקביל, החל משנת ה'תש"ד (1942), היה מראשי "ישיבת חכמי לובלין" בדטרויט. באותה עת ייסד את "הסתדרות חכמי לובלין", במטרה לאגד את בוגרי ישיבת לובלין בה למד. במסגרת הארגון סייע לתלמידים להגר מאירופה, לעלות לארץ ישראל או להתיישב באמריקה. בשנת ה'תשי"ג (1953) נתמנה לעמוד בראש ארגון "קול הדת" אשר פעל לסיוע ליהודים הנמצאים מאחורי מסך הברזל.
ביוגרפיה > רבנות במקסיקו

בתחילת שנת ה'תשכ"א (1960) מונה לרב בית הכנסת "פולנקו" שעל יד "קהילת נידחי ישראל" במקסיקו סיטי. באותה שנה הקים ישיבה בראשותו במקום בשם "ישיבת חכמי לובלין". כעבור שנתיים מנתה ישיבתו כ-200 תלמידים. ברבות השנים התבסס מעמדו במקסיקו כולה, ואף באמריקה הדרומית כולה. הוא שימש כרבה של מקסיקו עד לפטירתו, חרף לחצים מצד הקהילה היהודית באנגליה לכהן כרבה הראשי של המדינה.
החל משנת ה'תשכ"ב (1962) שימש הרב הרשברג גם כנשיא ומייסד "איגוד הרבנים של מרכז אמריקה" אשר פעל לחיזוק הקהילות היהודיות ושמירת המצוות באמריקה הדרומית. תחת איגוד זה היו קהילות במקסיקו סיטי, מונטריי, קולומביה, גואטמלה, קוסטה ריקה, פנמה, קראקס, הונדורס, ניקרגואה, פרו, קובה, ועוד. באופן יוצא דופן, במסגרת הארגון פעלו גם רבנים ספרדים.
הרב הרשברג נפטר ממחלה כבן 69 ביום כ"ה באלול ה'תשמ"ה (1985). הוא נטמן בלוויה רבת משתתפים בבית העלמין היהודי בהר הזיתים.
כתיבה תורנית ופעילות ציבורית

הרב הרשברג הרבה לעסוק בלימוד התלמוד הירושלמי. במסגרת זו הקים בשנת ה'תשי"ג את "המכון לירושלמי" בשיקגו, במטרה להכין אוצר פירושים והשלמות לירושלמי מתוך ספרות הדורות, ואשר פעל במשך שנים רבות. המכון הוציא לאור בין השנים ה'תשי"ג-ה'תשכ"א כתב עת בעריכת הרב הרשברג בשם "קול ירושלים".
לאורך השנים פרסם מאמרים רבנים בכתבי עת תורניים, כדוגמת הפרדס, "בית יצחק", "אור המאיר" ועוד. תקופה מסוימת ערך לצד נוספים את הקובץ "דער אידישער וועג", בו מאמרים וידיעות על חיי היהודים במרכז אמריקה. פרסם קונטרס מקיף על שאלת הגיור במדינת ישראל, בו סקר את הלכות הגיור בארץ ובחוץ לארץ בהיבטים שונים, ובין היתר קבע שגם גיורים שנערכים תוך ידיעה ברורה שהגר לא מתכוון לשמור מצוות – תקפים, כיוון שדברים שבלב אינם דברים.
הרב הרשברג ביקר מפעם לפעם בארץ ישראל, בשנים ה'תש"ט (1949), ה'תשי"ג (1953), ה'תשי"ז (1957), ה'תשכ"ד (1964), ה'תשכ"ו (1966), ה'תש"ל (1970), ה'תשל"ד (1964), ועוד. ביקוריו היו מטעם ישיבת חכמי לובלין בבני ברק, שהיה בין מקימיה, אגודת הרבנים ו"איגוד הרבנים של מרכז אמריקה", ועוד. בשנים ה'תשכ"ו וה'תש"ם (1979) ביקר בטהראן כחבר משלחת ארצות הברית לאו"ם, בפעם השנייה במסגרת ביקור האסירים היהודים משגרירות ארצות הברית שנשבו במשבר בני הערובה.
חיים אישיים

בתו יהודית נישאה לרב ד"ר אלתר בן ציון מצגר, ששימש כפרופסור למדעי היהדות ב"מכללת שטרן לנשים" בישיבה יוניברסיטי. בנו הרב יהושע השל, מחבר "פרדס המועדים", נישא ליהודית, בתו של הרב גדליה שור, מראשי ישיבת תורה ודעת. בתו חנה רחל נישאה לרב מיכל זלמן שורקין, מחבר הספר "מגד גבעות עולם".
ספרים

מחשבת הקודש – כרך א, לובלין ה'תרצ"ז; כרך ב, סנט לואיס, ה'תש"ז
אוצר הירושלמי – חידושים על התלמוד הירושלמי, ירושלים תשל"ח
קול ירושלים – ירחון תורני להלכה ולמדע בתלמוד הירושלמי, ירושלים תשי"ג-תשכ"א
לקריאה נוספת

'הרב ר' אברהם מרדכי הערשבערג שליט"א', בתוך: אשר זלקא ראנד, תולדות אנשי שם, חלק א, ניו יורק תש"י, עמ' 39
הרב שמחה עלברג, 'הגאון הרב אברהם מרדכי הרשברג: גדול בתורה וגדול במידות', בתוך: עיני העדה, ניו יורק תשנ"ו, עמ' תצא-תצד
ילקוט זיכרון מחשבת הקודש – חידושי תורה, עובדות וזכרונות מאת הרב אברהם מרדכי הרשברג, אלול התשס"ה
'הגאון הגדול רבי אברהם מרדכי הרשברג זצ"ל', בתוך: הרב שלום דובער וולפא, שמן ששון מחבריך, כרך א, תשע"ו, עמ' 352–360
הערות שוליים

↑  ממלכת התורה, תשנ"ה, עמוד 176
↑  ראו: שמואל אריה ליב ז'ק, רמזי דחכמתא – מהדורה חדשה, ניו יורק תשע"ו, 'ואלה תולדות', עמ' רמו-רמז.
↑  הרב שמחה עלברג, עיני העדה, עמ' תצא
↑  הפרדס [ס,ג], חשון תשמ"ו, עמ' 30.
1 2 3  הפרדס – ספר היובל, תשי"א, עמ' 553.
↑  עוד על השחיטה הנפרדת, המשקיף, 24 במרץ 1940
↑  הפרדס [טז,א], ניסן תש"ב, עמ' 36.
↑  הפרדס [טז,ט], כסלו תש"ג, עמ' 43; שם [טז,יב], אדר א-ב תש"ג, עמ' 49. על אודות הרב אייכנשטיין ראו: מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך א, ירושלים תשנ"ז, עמ' 153.
↑  ראו: הרב שלמה גורן, בעוז ותעצומות, ידיעות אחרונות 2013, עמ' 84–85.
↑  הקדמת בניו לספר מחשבת הקודש, מהדורת תשנ"א.
↑  הפרדס [יז,ג], סיון תש"ג, עמ' 49.
↑  שמן ששון מחבריך, עמ' 353 עד 360; משה מרדכי לאופר, ימי מלך, כרך ג, עמ' 1020.
↑  הפרדס [יז,ח], חשון תש"ד, עמ' 10.
↑  הפרדס [כב,ה], שבט תש"ח, עמ' 7; שם – ספר היובל, תשי"א, עמ' 490; שם [כו,ג], כסלו תשי"ב, עמ' 42–43.
↑  הרב הרשברג בראש "קול הדת", שערים, 30 בינואר 1953
↑  הפרדס [לה,ג], כסלו תשכ"א, עמ' 42–43; המאור [ד,ב], חשוון-כסלו תשכ"א, עמ' 33; שם [יב,ז], אייר-סיון תשכ"א, עמ' 22.
↑  קול ירושלים [י,ב], כסלו־טבת תשכ"א, עמ' 25–26; המאור [יב,ז], אייר-סיון תשכ"א, עמ' 20; אהרן סורסקי, תולדות החינוך התורתי, בני ברק תשכ"ז, עמ' ריג-ריד.
↑  הפרדס [לו,ו], אדר א-ב תשכ"ב, עמ' 37–38; המאור [יג,א], תשרי תשכ"ב, עמ' 29–30; שם [טו,ח], תמוז תשכ"ד, עמ' 19.
↑  ארכיון המדינה, גל-14923/8 (עמ' 99)
↑  המאור [יד,ב], כסלו תשכ"ג, עמ' 41–42; שם [טו,ב], כסלו תשכ"ד, עמ' 36; שם [טו,ד], שבט תשכ"ד, עמ' 20–21.
↑  המאור [טז,ה], אדר ב' תשכ"ה, עמ' 23.
↑  'זיכרון להולכים: הרב הגאון רבי אברהם מרדכי הרשברג זצ"ל', בתוך: נחלתנו, גיליון ג, אייר תשמ"ו, עמ' 30.; כרטיס הקבר של הרב הרשברג באתר הר הזיתים.
↑  המאור [ד,ב], חשוון תשי"ג, עמ' 24–25.
↑  הרב אברהם מרדכי הרשברג מקים את "המכון לירושלמי", הצופה, 31 ביולי 1966
↑  המאור [ד,ב], חשוון תשי"ג, עמ' 33.
↑  הפרדס [לז,ה], שבט תשכ"ג, עמ' 40.
↑  קול ירושלים [ד,ג-ד] עמ' 4.
↑  הפרדס [כג,יב], אלול תש"ט, עמ' 2.
↑  הפרדס [לא,ט], סיון תשי"ז, עמ' 34–35.
↑  הנהלת ישיבת חכמי לובלין, ברוך הבא בשם ד'!, הַבֹּקֶר, 5 באוגוסט 1949; ישיבת חכמי לובלין, מודעה לכבוד ביקורו, שערים, 28 באפריל 1953; אישים ומוסדות, הצופה, 26 בינואר 1964
↑  משה א. יפה, 'שנת תשכ"ו ב'היכל שלמה", בתוך: שנה בשנה – תשכ"ז, עמ' 450
↑  שערים, גיליון 5767, כ"ח אייר תש"ל, עמ' ד; הפרדס [י,מד], תמוז תש"ל, עמ' 28.
↑  הפרדס [מח,ח], אייר תשל"ד, עמ' 28.
↑  ראו מוסף שבת של העיתון יתד נאמן, משפטים תשע"ב, עמ' 4.
↑  שערים, גיליון 5118, ה' אייר תשכ"ח, עמ' ו; שבתי וינטרוב, בסוד שיח, ירושלים תשע"ד, עמ' 144–145.
↑  מנחם זיגלבוים, מאחורי קווי האויב, חמ"ד תשע"ו, עמ' 28–34.
↑  ברכה לרגל הנישואין, בתוך: הפרדס [לח,ז], ניסן תשכ"ד, עמ' 28
↑  ברכת מזל טוב, בתוך: הפרדס [מב,ג], כסלו תשכ"ח, עמ' 43; המאור [כ,ב], כסלו-טבת תשכ"ד, עמ' 40. ידיעה על החתונה, בתוך: המאור [כ,ד], ניסן תשכ"ח, עמ' 29.
↑  ברכת מזל טוב, בתוך: המאור [כ,ז], אלול תשכ"ח, עמ' 37.
דרכון טורקי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  בוראק ארליאל
 תסריט:  דניז יזילגון   גוקהאן זינקיר
 שחקנים ראשיים:  Altan Gördüm 
 מוזיקה:  אלפאי גולטקין   אלפ יניאר
 מדינה:  טורקיה 
 הקרנת בכורה:  20 במאי 2011
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  טורקית, אנגלית, צרפתית
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט דרמה 
 www.theturkishpassport.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרכון טורקי (בטורקית: Türk Pasaportu) הוא סרט טורקי משנת 2011 בבימויו של בוראק ארליאל המתאר לדברו את סיפור הצלת יהודים במהלך השואה על ידי דיפלומטים טורקיים. הוא הועלה כ-"סרט השואה היחיד עם סוף טוב".
הדיוק ההיסטורי של הסרט זכה לביקורת, על הצגת דיווחים לא מבוססים על הצלת יהודים. ההיסטוריון מארק דייוויד באר כינה אותו "סרט תעמולה". ההיסטוריון יליד טורקיה אוגור אומית אונגור קובע כי הסרט "מבוסס על מניפולציה, מיסטיפיקציה והטעיה".
הפקה

יהודי טורקיה עזרו בהפקת הסרט. ההיסטוריון אוגור אומית אונגור קובע כי "העמדות של מנהיגי הקהילה היהודית האלו מייצגות את תסמונת סטוקהולם של אליטות מיעוטים בטורקיה, המאמינות שרק קונפורמיזם מוחלט לממשלת טורקיה יכול להבטיח את ביטחונם במדינה". הסרט מומן בחלקו על ידי ממשלת טורקיה.
תקציר

דרכון טורקי מספר את סיפורם של דיפלומטים שהוצבו בשגרירויות ובקונסוליות של טורקיה במספר מדינות באירופה, הם מוצגים מצילים יהודים רבים במהלך מלחמת העולם השנייה. בין אם הוציאו אותם ממחנות הריכוז או הורידו אותם מהרכבות שהובילו אותם למחנות, הדיפלומטים, בסופו של דבר, דאגו שהיהודים שהיו אזרחים טורקים יוכלו לחזור לטורקיה ובכך להינצל. הסרט מציג דיפלומטים כמי שהצילו לא רק את חייהם של יהודי טורקיה, אלא גם הצילו יהודים זרים על ידי מתן דרכונים טורקיים.
בסוף הסרט מתוארים היהודים חוגגים לאחר שהרכבת שלהם חוצה את הגבול מבולגריה לטורקיה. בניגוד למה שמתואר בסרט, 15,000 יהודים מאזור זה נמלטו כתוצאה מפרעות תראקיה הטורקית ב-1934.
פרסים וסיקור בפסטיבלים

הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-18 במאי 2011
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי מונדאנס 2011, הוא זכה בפרס הסרט התיעודי העלילתי הטוב ביותר בקטגוריית הסרטים הזרים
פסטיבל בול הזהב של אדנה ב-2011, קטגוריית גמר הסרטים העלילתיים
פסטיבל הסרטים תפוז הזהב של אנטליה 2011, הקרנה מיוחדת
פסטיבל הסרטים היהודי באטלנטה 2012 - לא השתתף בתחרות
פסטיבל הסרטים העצמאיים האירופי 2012 - בקטגוריית הסרטים זרים, גמר הסרטים התיעודיים העלילתיים הטובים ביותר
פסטיבל הסרטים היהודי של זאגרב 2012 - לא השתתף בתחרות
סרט זכויות האדם אנספוקן 2011 - לא השתתף בתחרות
פסטיבל הסרטים הטורקי באמסטרדם - לא השתתף בתחרות
פסטיבל יוסמיטי 2011 - הזוכה בפרס ג'ון מיור
דיוק היסטורי

הדיוק ההיסטורי של הסרט זכה לביקורת. ההצלות הנטענות אינן מבוססות מעבר לעדויות של מצילים לכאורה. אחד המחלצים לכאורה בסרט, בהיק ארקין, היה אחד ממבצעי רצח העם הארמני. אלפי יהודים טורקיים גולים גורשו למחנות המוות מכיוון שאזרחותם נשללה על ידי פקידים טורקים, אך עובדה זו לעולם לא מוזכרת בסרט. רק דיפלומט טורקי אחד, סלאחטין אולקומן, הוכר כחסיד אומות העולם, אך סיפורו אינו מתואר בסרט.
לדברי ההיסטוריון קורי גוטשטדט, מטרתו של הסרט "לחזק את הקו הרשמי הטורקי, הקובע כי טורקיה הצילה בנדיבות אלפי יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה", למרות היעדר ראיות התומכות בנרטיב זה. היא מבקרת מגוון אי דיוקים היסטוריים בסרט ומכנה אותו פסאודו דוקומנטרי.
ההיסטוריון דייוויד באר קובע כי "דרכון טורקי ומאמצים דומים לו הם למעשה סוג של הכחשת שואה", שכן הם מתעלמים מגורלם של יהודי טורקיה שנהרגו.
הערות שוליים

1 2  Baer 2020, p. 202.
↑  Baer 2020, p. 208.
1 2 3 4  Üngör on Burak Arliel, 'The Turkish Passport' | H-Genocide | H-Net, networks.h-net.org
1 2  Film Review: Turkish Passport | Sephardic Horizons, www.sephardichorizons.org
↑  Baer, Marc D. (2020). Sultanic Saviors and Tolerant Turks: Writing Ottoman Jewish History, Denying the Armenian Genocide. Indiana University Press. pp. 199–205. ISBN 978-0-253-04542-3.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דרכון טורקי (סרט)".
אנאטילי

האנאטילי (בלטינית: Anatilii) היו שבט גאלי ששכן באזור הרי האלפיל (אנ') בפרובנס בתקופת הברזל.
שם

הם מוזכרים בשם Anatiliorum על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
ייתכן ששמם קשור לאנתיה הגאלית, שפירושה "נשמות".
גאוגרפיה

פליניוס מזכיר regio Anatiliorum (אזור אנטיליורום) הממוקם בין ה-Campi lapidei (הנחל העתיק ה-Crau) לבין הטריטוריות של דקסיוואטס (בין דוראנס לבין הרי לוברון) והקווארי (סביב אביניון ו-Cavaillon של ימינו). השטח שלהם היה ממוקם צפונית לליביקי והאוואטיקי, מזרחית לארקומיקי.
לפי ההיסטוריון גיא בארוול, הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית.
אופידום עם זכויות לטיניות שניתן על ידי פליניוס כאנטיליה נקשר לאתר וֶרְנֶג (אנ'), ליד סלון-דה-פרובנס (אנ').
הערות שוליים

↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:34, 3:36.
↑  Falileyev 2010, s.v. Anatilii.
↑  Delamarre 2003, p. 44.
↑  Barruol 1969, p. 203.
↑  Talbert 2000, Map 15: Arelate-Massalia.
↑  Barruol 1969, pp. 187–188.
↑  Haeussler, Ralph (2010). "Au-delà de la religion poliade : cité et religion en Gaule Narbonnaise". Revue archéologique de Narbonnaise. 43 (1): 67–84. doi:10.3406/ran.2010.1799.
↑  Chapon, Philippe; Agusta-Boularot, Sandrine (2016). "Apport des découvertes récentes sur le site de Château-Bas (Vernègues, Bouches-du-Rhône)". Revue archéologique de Narbonnaise. 49 (1): 203–221. doi:10.3406/ran.2016.1934.
אלי יבלונוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1946 (בן 77) פוך, אוסטריה 
 ענף מדעי:  אלקטרואופטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת מקגיל  בית הספר להנדסה ומדע שימושי של הרווארד  Baron Byng High School 
 מנחה לדוקטורט:  ניקולס בלומברגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  Exxon Research & Engineering Company  Core Competence  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  מדליית מאונטבאטן (2010)  חבר זר של החברה המלכותית (2013)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2019)  William Streifer Scientific Achievement Award (1993)  פרס IEEE לפוטוניקה (2012)  Clarivate Citation Laureates (2011)  מדלית אדיסון (2018)  פרס רוברט וו. ווד (1996)  מדליית אדולף לומב (1978)  פרס הארווי (2012)  מדליית אייזק ניוטון (2015)  מדליית פרדריק אייבס (2019)  פרס אוליבר באקלי (2016)  Clifford Paterson Lecture  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 
אלי יבלונוביץ' (נולד ב-15 בדצמבר 1946) הוא פיזיקאי ומהנדס יהודי-אמריקאי ממוצא אוסטרי, חלוץ תחום הגבישים הפוטוניים (במשותף עם סאג'יב ג'ון). הוא וצוותו היו הראשונים ליצור מבנה תלת־ממדי שמציג פער אנרגיה פוטוני מלא, שנקרא על שמו, "יבלונוביט".
השכלה

יבלונוביץ' השלים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת מקגיל בשנת 1967. לאחר מכן השלים תואר שני בפיזיקה יישומית באוניברסיטת הרווארד בשנת 1969 ותואר שלישי מאותו מוסד בשנת 1972, בהנחיית ניקולס בלומברגן (לימים חתן פרס נובל לפיזיקה). בהיותו עמית בתר-דוקטורי חקר יבלונוביץ' את תחום האופטיקה הלא ליניארית באמצעות לייזר פחמן דו-חמצני.
קריירה

לאחר שקיבל תואר דוקטור, החל יבלונוביץ' לעבוד במעבדות בל, ובשנת 1974 הפך למרצה בכיר לפיזיקה יישומית באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1979 הצטרף למרכז המחקר של אקסון, שם עסק בחקר תאים פוטו-וולטאיים לצורך יצירת אנרגיה סולארית. בעת עבודתו באקסון, יבלונוביץ' הצליח לפתח את הגבול התאורטי ללכידת אור בתאים פוטו-וולטאיים.
בשנת 1984 שב יבלונוביץ' למעבדות בל, לתחום חקר התקשורת, ובשנת 1991 היה לממונה על פיזיקת מצב מוצק במעבדות. בתקופה זו הוציא לפועל את עבודתו פורצת הדרך בנושא הגבישים הפוטוניים.
בהמשך הפך יבלונוביץ' לפרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס והמשך לתרום לחקר הגבישים הפוטוניים והחומרים המאופיינים במעבר פוטוני אסור. ביולי 2007 הוא הצטרף למחלקה למדעי המחשב והנדסת חשמל באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. מחקרו כולל פוטוניקה של סיליקון, טלקומוניקציה, אנטנות אופטיות, יישומים חדשים של פוטו-וולטאיות, וחיפוש אחרי צרכני מתח זולים וחליפיים במקום טרנזיסטור. לאחרונה הוא עוסק בחקר גישות לחישוב אנלוגי לצורך פתרון בעיות סבוכות כגון בעיית הסוכן הנוסע.
יבלונוביץ' היה שותף להקמת מספר חברות הקשורות לתחומי המחקר שלו. בשנת 2000, הוא ייסד את .Ethertronics Inc, יצרנית אנטנות לטלפונים סלולריים שייצרה עד כה למעלה מ-1.7 מיליארד אנטנות.
בשנת 2001, יבלונוביץ' ייסד את .Luxtera Inc, חברת מוליכים למחצה המייצרת מערכות אלקטרואופטיות תוך שימוש בפוטוניקת סיליקון, המיוצרות בתהליכי CMOS. היא החברה הראשונה המשווקת התקנים פוטוניים מסיליקון המבוססים על יציקה.
כמו כן, היה שותף לייסוד של .Luminescent Inc בשנת 2002. Luminescent סיפקה אופטימיזציה מתוחכמת לשימוש במסכות פוטוליתוגרפיות, ולבסוף נרכשה על ידי Synopsys בשנת 2012.
בשנת 2008 הקים יבלונוביץ' את .Alta Devices Inc המייצרת תאים פוטו-וולטאיים של גליום ארסניד עם סרט דק לאנרגיה סולארית. Alta Devices מחזיקה כיום בשיא היעילות העולמי של תאים סולאריים עם צומת יחיד ב-29.1% ותאים סולאריים בצומת כפול ב-31.6%, שניהם בהארת שמש אחת.
יבלונוביץ' הוא עמית של IEEE, OSA ו- APS. הוא נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים, באקדמיה הלאומית להנדסה, באקדמיה הלאומית לממציאים, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, ומכהן כחבר זר בחברה המלכותית.
פרסים והוקרה

מדליית אדולף לומב (1978)
פרס ההישג המדעי על שם ו' שטרייפר (1993)
פרס ר' וו' ווד (1996)
פרס יוליוס שפרינגר (2001)
מדליית מאונטבאטן של IET הבריטי (2010)
פרס IEEE לפוטוניקה (2012)
פרס הארווי (2012)
פרס הדרגה (2014)
מדליית אייזק ניוטון (2015)
פרס אוליבר א' באקלי לחומר מעובה (2016)
פרס IEEE על שם ויליאם ר' צ'רי (2017)
מדליית IEEE על שם אדיסון (2018)
מדליית בנג'מין פרנקלין (2019)
מדליית פרדריק אייבס / פרס ג'רוס וו' קווין (2019)
הערות שוליים

1 2  Eli Yablonovitch, Inhibited Spontaneous Emission in Solid-State Physics and Electronics, Physical Review Letters, 20 58, 1987, עמ' 2059-2062 doi: https://doi.org/10.1103/PhysRevLett.58.2059
1 2 3  Eli Yablonovitch | EECS at UC Berkeley, https://www2.eecs.berkeley.edu/Faculty/Homepages/yablonovitch.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810610446605606  dblp: 98/1169  ISNI: 0000 0004 4889 5464  LCCN: no2011033696  MGP: 177563  ORCID: 0000-0002-5724-3375  VIAF: 169213983   WorldCat (עם VIAF): 169213983
הדרה שפלן קצב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1963 (בת 61) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  מרצה, חוקרת ואוצרת
 
הדרה שפלן קצב (נולדה ב-14 באוקטובר 1963) היא מרצה, חוקרת ואוצרת ישראלית, המתמחה באמנות מודרנית ועכשווית, תאוריה ביקורתית ופמיניסטית.