stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיג-23
שירות מבצעי > השירות בחיל האוויר הרוסי

המטוס השתתף במספר תקריות גבול עם איראן לפני נפילת השאה האיראני, בתקרית אחת מטוס מיג-23M הוזנק לעבר זוג מסוקי CH-47C צ'ינוק בגבול איראן טורקמניסטן. המיג הפיל מסוק אחד בעזרת שני טילי R-60. המסוק השני נחת נחיתת אונס לאחר שנפגע מפגז תותחי ארטילריה, בתקרית נהרגו 8 חיילים איראנים. זו הייתה הפעם הראשונה בה מטוס של חיל האוויר הרוסי הפיל מסוק.
המטוס השתתף גם במלחמת אפגניסטן הראשונה בגדודים אוויריים שסופחו לצבא הסובייטי הפולש, ושימשו כמטוסי תקיפה טקטיים נגד כוחות המוג'הידין.
שירות מבצעי > מלחמת לבנון הראשונה

מטוסי המיג-23 הראשונים שהשתתפו בקרב, היו גרסאות יצוא בעלות מגבלות רבות. לדוגמה, לדגם מיג-23MS הייתה חסרה מערכת RWR שנחשבת לבסיסית. לגרסאות היצוא הראשונות הייתה נחיתות מבחינה טכנולוגית, הם היו פגיעים כנגד לוחמה אלקטרונית, תחום שישראל התמחתה בו. למרות זאת, על פי היסטוריונים סובייטים/רוסים, המטוס מדגם מיג-23MS הצליח להפיל מטוסי אויב. בין השאר נטען כי ב-11 ביוני 1982 ירטו שני מטוסי מיג-23MS מטוס קרב ישראלי בעזרת טילי אוויר-אוויר מסוג AA-2, לפני שיורטו בעצמם. אמינות טענות אלו מוטלת בספק, שכן לפי חיל האוויר הישראלי, לא נפגעו מטוסיו בקרבות אוויר במלחמת לבנון הראשונה כלל.
המטוס מדגם מיג-23MS/MF השתתף במלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982. דיווחים ישראליים (המקובלים על ידי רוב ההיסטוריונים המערביים) טענו שבמהלך הלחימה האינטנסיבית שבין ה-6 ביוני עד ל-11 ביוני 1982, הופלו 85 מטוסי קרב סוריים בקרבות אוויר על ידי חיל האוויר הישראלי כאשר לישראל לא הייתה אפילו אבדה אחת. לפחות 30 ממטוסי הקרב האלו דווחו כמטוסי מיג-23.
לעומת זאת, טענו מקורות סובייטיים כי הסורים איבדו רק שישה מטוסי מיג-23MF ועוד ארבעה מטוסי קרב מדגם ישן יותר מיג-23MS במהלך תקופת הלחימה בחודש יוני מעל בקאע, בעוד שיתר מטוסי המיג-23 שיורטו על ידי ישראל היו 14 מפציצים מדגם מיג-23BN.
לטענתם מטוסי המיג-23 הסוריים הצליחו ליירט לפחות חמישה מטוסי F-16, שני מטוסי F-4E, ומטוס ריגול בלתי מאויש מדגם BQM-34. מקורות סובייטים/רוסים הצהירו ששלושה מטוסי F-15 של ישראל ומטוס F-4 אחד יורטו בחודש אוקטובר שנת 1983 על ידי הדגם החדש שיובא מיג-23ML, ולא ספגו אבדות מאז. חיל האוויר הישראלי מכחיש את ההפלות האלה והיסטוריונים מערביים מאמינים שסוריה איבדה לפחות שני מטוסי מיג-23ML למטוסי F-15 של חיל האוויר הישראלי בשנת 1985.
שירות מבצעי > מלחמת איראן–עיראק ומלחמת אנגולה

המיג-23 לקח חלק במלחמת איראן–עיראק, אבל קשה לקבוע את תוצאות הקרב שלו עם חיל האוויר העיראקי. מטוסי מיג-23ML קובנים ומטוסי מיראז' F1 דרום אפריקנים התעמתו במהלך מלחמת אנגולה. מפגש אחד הסתיים בכך שמטוס מיראז' התרסק לאחר שהוא נפגע מטיל R-60 שנורה ממיג-23 קובני.
שירות מבצעי > מלחמת אפגניסטן

מטוסי מיג-23MLD סובייטים ומטוסי F-16 פקיסטניים נתקלו זה בזה במלחמת אפגניסטן. מטוס F-16 אחד הופל בשנת 1987 כשנסיבות הפלתו אינן ברורות. פקיסטן מתעקשת על כך שהייתה זו תאונה של "אש ידידותית", אבל ייתכן שהמטוס יורט על ידי מיג-23 כפי שהסובייטים/רוסים טוענים. שנה לאחר מכן, מטוסים מיג-23MLD סובייטים, הפילו שני מסוקי AH-1J קוברה איראנים שפלשו למרחב האווירי של אפגניסטן בעזרת טילי R-24.
שירות מבצעי > תקריות בלוב

שני מטוסים לובים מדגם מיג-23 יורטו על ידי מטוסי F-14 אמריקאים במפרץ סידרה בתקרית בשנת 1989. במהלך מלחמת המפרץ, חיל האוויר האמריקאי דיווח שהוא ירט 8 מטוסים עיראקים מדגם מיג-23 עם מטוסי F-15.
מחקר מודיעין טכנולוגי

להרבה מדינות יריבות של ברית המועצות הייתה הזדמנות להעריך את ביצועי מטוסי המיג-23.
בשנות השבעים, לאחר היערכות מחודשת של הממשלה המצרית, מצרים מסרה מספר מטוסי מיג-23MS לארצות הברית ולרפובליקה העממית של סין בתמורה לעזרה צבאית. המטוסים האלה עזרו לסינים לפתח את מטוס הקרב J-8II שלהם על ידי שאילת מספר מאפיינים של המיג-23, כגון סנפיר הגחון ופתח יניקת האוויר שלו, ושילובם בפיתוח שלהם. בארצות הברית, דגמים אלה ואחרים שנרכשו יותר מאוחר מגרמניה שימשו כחלק מתוכנית הערכה של יכולתה הצבאית של ברית המועצות.
הטייס הגרמני ליאון ואן מאורר, שצבר למעלה מ-1,200 שעות טיסה במטוס F-16, התמודד מול המיג-23ML בבסיסי חיל אוויר בגרמניה ובארצות הברית, כחלק מתוכנית אימונים של נאט"ו מול נשק סובייטי. הוא הסיק שלמטוס יש עליונות במישור הטיסה האנכי אל מול דגמים מוקדמים של מטוסי F-16, נחיתות מעטה לעומת מטוס מדגם F-16A במישור הטיסה האופקי, ויש לו עליונות ביכולת התקיפה מעבר לטווח-הראייה שלו (BVR capability).
הערכה נוספת של מטוס המיג-23 בדיווחים מישראל ומארצות הברית הייתה שלמטוס יש תצוגה עילית שמשמשת כמסך מכ"ם, המאפשרת לטייס להתמקד היטב במטרות ולעבוד עם המכ"ם בו זמנית. המערכת אפשרה לסובייטים לחסוך בהתקנת מסכי מכ"ם במטוסי המיג-23. מאפיין זה של המטוס הועבר למטוס מיג-29, אף על פי שבמטוס הקרב האחרון הותקנה תצוגת שק"ק בפינה הימנית העליונה שיכולה לשמש גם היא כחלק ממסך מכ"ם.
מחקר מודיעין טכנולוגי > עריקת מיג-23 וטייסו לישראל

ב-11 באוקטובר 1989 נחת בשעות הבוקר במפתיע במנחת מגידו מטוס מיג-23 סורי מדגם MLD שהמריא משדה התעופה בליי. טייסו, רס"ן בסאם עאדל, רווק בן 34, הצהיר כי ברצונו לערוק לישראל. עאדל ערק במהלך טיסת אימון שביצע עם מטוס מיג-23 נוסף, ועל פי דבריו חצה את הגבול בטיסה מהירה (כ-1,200 קמ"ש) בגובה 50 מטר ובדממת אלחוט מוחלטת.
כעבור מספר דקות מחציית הגבול הוא נחת במגידו. מטוסו היה חמוש בתותח הגחון בלבד ולא נשא טילים. המטוס הועבר לבחינה מעמיקה. ב-29 בינואר 1990 הוא הוטס לראשונה על ידי טייס הניסוי הראשי של חיל האוויר, סא"ל עופר ספרא, שסיפר כי תאוצתו חזקה ועולה על תאוצתם של ה-F-16 וה-F-18 המערביים, אך הנדסת האנוש שלו לקויה ביותר בהשוואה למטוסי המערב.
לאחר 18 טיסות אוחסן המטוס בתל נוף, הועבר לתעשייה האווירית ומשם למוזיאון חיל האוויר.
מחקר מודיעין טכנולוגי > עריקות אחרות

טייס קובני ערק על מיג-23BN לארצות הברית בשנת 1991 וטייס מיג-23 לובי ערק ליוון בשנת 1981. בשני המקרים, מטוסי הקרב הוחזרו למדינותיהם.
יציאה משירות

כתוצאה משיעור גבוה של תאונות נחיתה בדגמים המוקדמים של המיג-23, מטוס הקרב כונה ברוסית צ'בורשקה על ידי הטייסים הסובייטים, על שם דמות מצוירת שנטתה למעוד וליפול. כשמטוסי המיג-23 נכנסו לשימוש הם נחשבו לעילית של חיל האוויר של הגוש המזרחי. עם זאת, במהירות רבה נתבררו חסרונותיו של המטוס והמיג-23 לא החליף לחלוטין את המיג-21 כפי שיועד. למטוס היו כמה ליקויים שהגבילו את השימוש המבצעי בו ואחזקתו הייתה יקרה לעומת מטוסי מיג-21. חילות האוויר של הגוש המזרחי השתמשו במטוסי המיג-23 שלהם כדי להחליף את מטוסי המיג-17 והמיג-19 המיושנים שעדיין היו בשימוש.
בשנת 1990, מעל 1,500 מטוסי מיג-23 מדגמים שונים היו בשירות מבצעי בחיל האוויר וחיל הנ"מ הסובייטי. עם התפרקותה של ברית המועצות, חיל האוויר הרוסי החל לקצץ את כוחותיו, והוחלט שמטוסי המיג-23 והמיג-27 יועברו לאחסנה. הדגם האחרון של המטוס ששירת את חיל האוויר הרוסי היה מיג-23P, שפרש בשנת 1998.
כשהתאחדו גרמניה המזרחית והמערבית, לא הועברו מטוסי המיג-23 לחיל האוויר הגרמני, ו-12 מטוסי המיג-23 של גרמניה המזרחית הועברו לידי ארצות הברית. כשצ'כוסלובקיה התפצלה לצ'כיה ולסלובקיה, הצ'כים קיבלו את כל מטוסי המיג-23, בהם השתמשו עד לשנת 1998. הונגריה השתמשה במטוסים עד שנת 1996, פולין עד שנת 1999, רומניה עד שנת 2000 ובולגריה עד שנת 2004.
רוב מטוסי המיג-23 של קובה ושל לוב לא טסו שנים.
כמה מטוסי מיג-23 סיימו את חייהם כחלק מאוסף פרטי או כאנדרטת הנצחה למטוס הקרב הזה.
המיג-23 היה מטוס היירוט העיקרי של חיל האוויר הסובייטי בין שנות השבעים לשנות השמונים. הוא הוכיח את עצמו כיריב קשוח מול דגמים מוקדמים של המיג-29 שהוטסו על ידי טייסים מנוסים. האימונים הראו שכאשר הוא הוטס היטב, המטוס מדגם מיג-23MLD יכל להשיג שיעורי הפלה מבטיחים כנגד מטוס המיג-29 בקרב אווירי מדומה, על ידי כך שהוא השתמש בתכסיסי פגע וברח ולא נכנס עם מטוסי המיג-29 לקרב אווירי צמוד. בדרך כלל למטוסי היירוט מדגם מיג-23MLD היה ציור של שיני כריש על חרטום המטוס, ורוב הדגמים האלה הוטסו על ידי טייסים שהשתתפו במלחמת אפגניסטן. בשנות השמונים המאוחרות, מטוסי היירוט האלה הוחלפו על ידי מטוסי המיג-29, שגם עליהם צויר ציור דומה.
אזורי פעילות > בעבר

ברית המועצות ברית המועצות ואחר כך רוסיה רוסיה
בולגריה בולגריה
צ'כיה צ'כיה
הרפובליקה העממית של סין סין (2 מטוסי מיג-23MF, 2 מטוסי מיג-23BN ו2- מטוסי מיג-23U שנרכשו ממצרים לצורך הערכה)
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
מזרח גרמניה מזרח גרמניה
מצרים מצרים
הונגריה הונגריה
עיראק עיראק
פולין פולין
רומניה רומניה
סודאן סודאן
אוקראינה אוקראינה
אזורי פעילות > כיום

אלג'יריה אלג'יריה – 29 מטוסים מהדגמים מיג-23BN/MS/UB
אנגולה אנגולה – 32 מטוסים מהדגמים מיג-23M/UB
קובה קובה – 69 מטוסים מהדגמים מיג-23MF/ML/UB
אתיופיה אתיופיה – 32 מטוסים מהדגמים מיג-23BN/UB
הודו הודו – 108 מטוסים מהדגמים מיג-23ML/BN/UB
קזחסטן קזחסטן – 100 מטוסים מהדגמים מיג-23M/UB
לוב לוב – 130 מטוסים מהדגמים מיג-23MS/BN/UB
קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית – 56 מטוסים מהדגמים מיג-23ML/UB
סוריה סוריה – 146 מטוסים מהדגמים מיג-23MS/MF/ML/UB
טורקמניסטן טורקמניסטן – 230 מטוסים מהדגמים מיג-23M/UB
תימן תימן – 25 מטוסים מהדגמים מיג-23BN/UB
זימבבואה זימבאבואה –כל מטוסי המיג-23 ייצאו משימוש
סך הכל: 957 מטוסי קרב מבצעיים ב-12 המדינות השונות.
חיל האוויר של וייטנאם לא החזיק מטוסי מיג-23. מטוסי המיג-23 שלו היו למעשה מטוסים של הצי הסובייטי שמוקמו במפרץ קאם ראנא במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20.
כמו כן, לא ברור מה מצבם של מטוסי המיג-23 של בלארוס. בעוד שכמה מקורות אומרים שהמטוסים היו מבצעיים או לפחות היו מבצעיים ביכולת נמוכה, אחרים טוענים שהמטוסים האלה כבר אינם בשירות.
מפרט טכני (MiG-23MLD פלוגר-L)

על-פי ספר הטייס של ה-MiG-23ML, הדגם יכל לעמוד בקצב פנייה של 14.1 מעלות/שנייה וקצב פניה מידי של 16.7 מעלות/שנייה. הדגם MiG-23ML מאיץ מ-600 קמ"ש ל-900 קמ"ש ב-12 שניות בלבד בגובה של 1,000 מטר. ה-MiG-23 מאיץ בגובה של קילומטר אחד ממהירות של 630 קמ"ש למהירות של 1,300 קמ"ש ב-30 שניות בלבד, ובגובה של בין 10-12 ק"מ הוא יאיץ ממהירות של מאך 1 ל-2 מאך ב-160 שניות בלבד.
מפרט טכני (MiG-23MLD פלוגר-L) > חימוש

במטוס קיימים שני מנשאים בגוף במטוס, שני מנשאים בשורשי הכנפיים ושני מנשאים על הכנפיים שיכולים לשאת מטען של 3,000 ק"ג:
החימוש של מטוסי ה-MiG-23 התפתח עם שדרוג מערכות האוויוניקה של מטוסי ה-MiG-23 ופיתוחם של דגמי המטוס הנוספים. הדגמים הראשונים שהייתה להם את מערכת בקרת ירי הזהה ל-MiG-21, הוגבלו כך שיכלו לשאת רק טילי R-3‏ (AA-2 אטול). טיל ה-R-60 החליף את הדגם R-3 במהלך שנות ה-70, והחל מהדגם MiG-23M ואילך החלו להשתמש בטיל R-23/R-24. מטוסי MiG-23 מהדור השלישי יכלו לשגר טיל R-73 כשהפך מבצעי, אך טיל זה לא יוצא עד שייצאו את מטוסי המיג-29. כוונת הירי המוגנת המחוברת לטיל מדגם R-73 הותקנה על תתי הדגמים הניסיוניים של MiG-23MLD שמעולם לא נכנסו לייצור למרות שלכך הוא יועד. הסיבה לכך הייתה שלתתי הדגמים האלו הייתה עדיפות נמוכה יותר לעומת התוכנית המתפתחת לייצור מטוסי ה-MiG-29, וצוות הפיתוח מיקויאן החליט בשל כך לרכז את כל מאמציו בתוכנית ההיא תחת לעבוד על תתי הדגמים של המטוסים MiG-23MLD ו-MiG-23MLDG, שצוידו בכוונות ירי מוגנות ומאז הופסקה העבודה בייצורם. עם זאת כוונת ירי מוגנת מוצעת כחלק מהשדרוג של הדגם MiG-23-98. היו דיווחים על כך שהדגם MiG-23MLD יכל לשגר את הטיל מדגם R-27 לטווח רחוק יותר מאשר במבחני הניסוי, ועם זאת נראה כי רק מטוסי ה-MiG-23 של אנגולה מדגם MiG-23-98 מסוגלים לעשות זאת. השתמשו במטוס MiG-23 כדי לבחון ולשגר טילי אוויר-אוויר מדגם AA-11, AA-10 ו-AA-12 במהלך טיסותיו ומבחני הירי הראשונים שלו. החימוש להפצצה אווירית כלל תרמילי 57 מ"מ, פצצות לשימוש כללי במשקל של עד 500 ק"ג כל אחת, תרמילי ירי וטילים מדגם Kh-23‏ (AS-7 קארי) המונחים ברדיו. המטוס יכל לשאת עד לארבעה מכלי דלק חיצוניים.
לקריאה נוספת

MIG-23/27, by Yefim Gordon and Keith Dexter.
הערות שוליים

↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמוד 4.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמודים 11-18.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמודים 18-22.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמודים 26-27.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמודים 27-28.
1 2  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמוד 30.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמודים 32-33.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמודים 35.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמוד 36.
↑  Yefim Gordon and Keith Dexter, עמודים 62-63.
| מטוסי המיג |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | מיג-1 • מיג-3 • מיג-5 • מיג-9 • מיג-15 • מיג-17 • מיג-19 • מיג-21 • מיג-23 • מיג-25 • מיג-29 • מיג-29M/מיג-33 • מיג-29K • מיג-31 • מיג-35 • מיג-41 |  |
| מטוסי תקיפה | מיג-6 • מיג-23 • מיג-27 |  |
| אבות טיפוס | מיג-8 • מיג-110 • מיג I-270 • מיג 1.44/1.42 |  |
| מטוסי אימון | מיג AT |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532719605171  LCCN: sh2005007760  NKC: ph117852 
מיג-23M ("פלוגר B") בתצוגה
דגם המטוס מיג-23MLA ("פלוגר G")
דגם המטוס מיג-23MLD ("פלוגר K")
מיג-23 של חיל האוויר הפולני
אזורי הפעילות של המיג-23. פעילות נוכחית באדום, פעילות בעבר בכחול
מיג-23 שערק לישראל בתצוגה
מיג-23 אוקראיני
‏MiG-23M ("פלוגר-B") חמוש בטילי אוויר-אוויר מדגם AA-7 ו-AA-8
נומנור

נומנור (באנגלית: Númenor) הוא אי בים בלגיר, מקום מושבם של אנשי המערב, בעולם הפנטזיה המתואר בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. נומנור הייתה ממלכתם האדירה של אנשי המערב, הדונאדין. הממלכה ישבה באי במערבו של ים בלגיר השוטף בין הארץ התיכונה, לאמן, הממלכה הברוכה שבמערב. צורת האי דמתה לכוכב בעל חמישה קודקודים. סיפורה דומה לסיפור היבשת האבודה אטלנטיס, כמשל למרד בני האדם כנגד האלים.
קורות הממלכה

הוולאר העניקו את הממלכה לאדיין, בני האדם שלחמו בעידן הראשון לצד העלפים, כנגד מורגות' בקרבות בלריאנד. הם עברו להתיישב בנומנור בשנת 32 לעידן השני, ומלכם הראשון היה אלרוס (אחי אלרונד), שהיה חצי עלף אך בחר בחיי התמותה, וממנו צמחה שושלת נומנור. הוא כונה "טאר מיניאטור", שפירושו השליט הראשון, ומלך כ-400 שנה.
בימי גדולתה, נודעה נומנור כגדולה בממלכות האדם והמפוארת שבהם. אנשיה נודעו כימאים מוכשרים, שערכו מסעות אל הארץ התיכונה, הקימו בה מושבות ועזרו לאנשיה וניהלו קשרי מסחר וידידות עם העלפים. הם חיו חיים ארוכים מבני אדם רגילים אך היו בני תמותה, ולכן נאסר עליהם להתקרב לולינור שבמערב, אליה זכו להיכנס רק בני האלמוות.
מלכי נומנור כרתו ברית עם העלפים בארץ התיכונה, ונלחמו לצד גיל-גלד, שליט העלפים נגד סאורון. סאורון, שנחל תבוסה במלחמה, נטר טינה גדולה לנומנור.
במרוצת הזמן הפכו אנשי נומנור לחמדנים ולמושחתים, וחפשו לשווא דרכים להאריך את חייהם. רובם החלו להתנכר לעלפים בני האלמוות, ולנטור לוולאר על האיסור שחל עליהם להגיע אל הממלכה הברוכה, בתקוות שווא כי בתחומיה יוכלו לזכות בחיי נצח. מיעוטם, נשארו נאמנים לוולאר ושמרו על קשרים עם העלפים בארץ התיכונה.
מלכה האחרון של נומנור, אר פרזון, שבה את סאורון, שהיווה איום על עוצמתה של נומנור, אך סאורון הצליח להגיע בדרכי עורמה למעמד של יועץ למלך, והסית אותו נגד הוולאר, בהבטיחו לו עושר חומרי וחיי נצח אם יעבוד את מורגות', שר האופל. בשנת 3319 לעידן השני, בעצת סאורון, יצא אר פרזון בראש צי אדיר לוולינור כדי לתבוע מהוולאר את האלמוות, אך אילובטר, יוצר העולם, התערב בנעשה והטביע את נומנור במצולות הים. לאחר שקיעתו נקרא האי בשם אטלנטה, שמשמעותו בקווניה: אשר נפלה, ומהאי נותרה רק פסגת ההר מנלטרמה, כאי בודד שמקומו אינו נודע. אילובטר שינה את צורתו של העולם לעגול, כך שבני האדם לעולם לא יוכלו להפליג לעבר ולינור, ורק העלפים שרשאים לבוא שמה, ימצאו את הנתיב הישר העובר בילמן אל ולינור.
קומץ הנאמנים לוולאר, ובראשם אלנדיל, ובניו איסילדור ואנריון, הצליחו להינצל והגיעו בספינות לארץ התיכונה. הם הקימו את ממלכת גונדור בדרום וארנור בצפון. חלק מאנשי נומנור כבר ישבו בארץ אומבר כחיל מצב ונציבות של נומנור, וכונו הנומנורים השחורים, מאחר שהיו שייכים לנומנורים שהתנכרו לעלפים ומרדו בשלטון הוולאר ונטו להשפעתו של סאורון.
העץ הלבן שבנומנור

נימלות', העץ הלבן, גדל בחצרו של מלך נומנור, והיה מנצר עתיק ביותר שראשיתו בוולינור. הוא נכרת על ידי אר פרזון, מלכה האחרון, בעצתו של סאורון שהסיתו נגד הוולאר. איסילדור, מנאמני הוולאר, הצליח להציל פרי מענפי העץ לפני כריתתו, והפרי שנטמן בגנו נבט ולבלב. את השתיל הביא עמו איסילדור לארץ התיכונה לאחר שקיעתה של נומנור בים. הנטע נשתל בממלכת גונדור כמה פעמים, אך האחרון שבהם נבל אחרי שמת העוצר האחרון של הממלכה.
בסוף העידן השלישי, לאחר שארגורן הוכתר למלך גונדור, נתגלה נטע מהעץ הנבול, והוא נשתל בחצר המלך והחל לפרוח, כסמל למלכות גונדור שחזרה לימי גדולתה.
נעם ריף

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בן 50 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1993–2021 (כ־28 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 160  ראש מחלקת הסגל בלהק כוח האדם  ראש להק השתתפות ומסוקים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 
נעם ריף (נולד ב-1974) הוא השליח המרכזי של ההסתדרות הציונית העולמית בלונדון. לפני כן היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שבתפקידו האחרון שירת כראש להק השתתפות ומסוקים במטה חיל האוויר.
ביוגרפיה

ריף התגייס לצה"ל ב-1993, סיים קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים. בשנים 2002–2006 שימש סגן מפקד טייסת 190, בשנים 2006–2010 שימש סגן מפקד טייסת 113 ובשנים 2010–2014 על טייסת 160. הוא שימש ראש ענף סיוע באש בלהק השתתפות ומסוקים וב-2015 מונה לראש מחלקת הסגל בלהק כוח האדם.
במרץ 2019 מונה לראש להק השתתפות ומסוקים ושירת בתפקיד עד מרץ 2021.
לאחר שחרורו צה"ל מונה לנציג (שליח מרכזי) של ההסתדרות הציונית העולמית בלונדון.
ריף בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ממכללת אפקה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא נשוי ואב לשניים.
נעם פייג

| --- | --- |
תא"ל נעם פייג 2006
תא"ל נעם פייג 2006
 לידה:  20 ביולי 1959 (בן 65) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1978–2009 (כ־31 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סטי"ל אח"י געש (סער 3), אח"י מולדת, אח"י מזנק ואח"י עליה.  מפקד פלגת דבורות - פלגה 916  מפקד פלגת סטי"לים - פלגה 33  מפקד יחידת השליטה הימית  ראש מחלקת מודיעין למבצעים במספן המודיעין  מפקד שייטת ספינות הטילים  ראש מספן המודיעין  ראש מספן הים  ראש מספן המטה
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל   המערכה ברצועת הביטחון   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 NMC - מנכ"ל ומייסד של חברה לייעוץ ימי
 
נעם פייג (נולד ב-20 ביולי 1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן במפקדת חיל הים, כראש שלושה מספנים מספן המטה, מספן הים ומספן המודיעין. לפני כן שירת כמפקד שייטת ספינות הטילים.
ביוגרפיה

נולד וגדל בחיפה, בן להורים שעלו ארצה לאחר מלחמת העולם השנייה והקמת המדינה. במשפחה אחות אחת.
פייג בוגר בית הספר לקציני ים עכו (1977). בשנת 1978 התגייס לחיל הים וסיים קורס חובלים. שירת בשייטת ספינות הטילים ופיקד על ארבע ספינות טילים בין השנים 1984 ועד 1989 - "אח"י געש (סער 3)", אח"י מולדת מדגם "נדרן", אח"י מזנק ספינת נצ"ל (סער 2) ועל "אח"י עליה ספינת טילים מדגם "חוחית". לאחר מכן פיקד על פלגה 916 ובשנת 1993 מונה למפל"ג 33 - פלגת ספינות טילים, בתקופת שרותו כמפל"ג 33 נקלטו ספינות הגיעו לארץ ונקלטו הספינות מדגם סער 5. ב-1995 מונה למפקד יחידת השליטה הימית. ב-1997 מונה לרמ"ח מל"מ במספן המודיעין ובשנים 1999 עד 2001 פיקד על שייטת ספינות הטילים. בשנים 2002 עד 2004 שירת כראש מספן המודיעין. פייג שימש ראש מספן הים בתקופת מלחמת לבנון השנייה ולאחר מכן שימש כראש מספן המטה וסגן מפקד חיל הים, פייג סיים את תפקידו בחיל הים ופרש בנובמבר 2009.
לאחר שחרורו הקים את חברת הייעוץ NMC ומשמש כמנכ"ל החברה.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים EMBA מאוניברסיטת תל אביב. הוא מתגורר במושב בית יהושע, חי עם גלית ואב לילד אחד.
נומידיים

| נומידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-כפחן
משפחה:: נומידיים
שם מדעי
 Nomeidae ‏גינטר, 1860

נומידיים (שם מדעי: Nomeidae; באנגלית "Driftfish" - דגי סחף) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים הקרובים לכפחניים. המשפחה כוללת 3 סוגים ו-16 מינים.
מאפיינים

דגים אלה חיים ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והסוטרופיים ברחבי העולם וחלקם צוללים לעומקים. הגדול בבני המשפחה יכול להגיע לאורך מטר. הם בעלי סנפירי חזה ארוכים וזנבות קצרים ובעלי עיניים גדולות.
הדגים חיים על תזונה ממדוזות ומסיפונופורות שדומים להם אך אינם קרובים. המין דג השלפוחן ניזון דרך קבע על הסינופרה הצפה שלפוחן מצוי - יצור ארסי שזרועותיו הורגות בקלות דגים אחרים. דגים נוספים מהמשפחה ניזונים מאצות גדולות כמו קלפ וסרגסו.
מיון

משפחה נומידיים (Nomeidae)
סוג Cubiceps - בו 10 מינים
סוג ומין יחיד דג השלפוחן (Nomeus gronovii)
סוג Psenes - בו 5 מינים
נסיכות אנהלט

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  נסיכות
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  דסאו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקת נחלותיו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה
 תאריך:  1212
 פירוק:  איחוד נחלות בית אסקניה ליצירת דוכסות אנהלט
 תאריך:  1863
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה
 ישות יורשת:   דוכסות אנהלט
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות פרוטסטנטית
 
נסיכות אנהלט הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1806 הועלתה על ידי נפוליאון למעמד דוכסות, ומאוחר יותר התאחדה עם דוכסות אנהלט-קתן ודוכסות אנהלט-ברנבורג ליצירת דוכסות אנהלט.
גאוגרפיה

שטח אנהלט נמתח מהרי הארץ במערב אל נהר אלבה במזרח. בשנת 1315, עם האובדן של שטחי אנהלט-אשרסלבן, הקרקעות סביב באלנשטדט יצרו מובלעת מערבית. שטח הדוכסות לבסוף היה 2300 קמ"ר.
במערב האדמה מתפתלת ובמיוחד בצפון מערב הנסיכות, שם היא מהווה חלק מהרי הארץ, עם פסגת הר הרמברג כנקודה הגבוהה ביותר, 579 מטר. מהרי ההארץ הארץ משתפלת בהדרגה לעבר נהר הזאלה. האדמה בין הנהר לאלבה פורייה במיוחד. מזרחה לאלבה, הקרקע היא בעיקר מישור חולי שטוח, עם יערות אורן נרחבים, בשילוב עם אדמת ביצה ומרעה עשירה. האלבה הוא הנהר הראשי, החוצה את החלק המזרחי של הנסיכות, ממזרח למערב, וברוסלאו מתאחד עם נהר מולדה. נהר הזאלה זורם לכיוון צפון דרך החלק המרכזי של הנסיכות וזורמים אליו היובלים פוהנה, ויפר ובודה.
האקלים הוא בדרך כלל מתון, אם כי באזורים הגבוהים של הרי ההארץ לכיוון דרום מערב, האקלים הוא יותר קריר.
היסטוריה

בשנת 1170 מת אלברכט הדוב, ובנו ברנהרד ירש את השטחים סביב טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה, אשר הפכו מאוחר יותר לנסיכות אנהלט. בשנת 1172 מת אחיו הבכור אלברכט, רוזן באלנשטדט ללא יורשים, וברנהרד ירש אף את נחלותיו. ב-2 בפברואר 1212 מת ברנהרד, ובנו היינריך הראשון, נסיך אנהלט ירש את רוזנות אנהלט, בעוד בנו אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה ירש את דוכסות סקסוניה.
בשנת 1218 קיבל היינריך את התואר נסיך, ולאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1382 מת יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשנת 1396 חולקה נחלתו בין בניו; זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, אלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן וולדמאר השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט. וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן נפגש עם מרטין לותר בשנת 1521 בדיאט באאוגסבורג, ויישם את הרפורמציה הפרוטסטנטית בשטחיו, והיה הנסיך השני של האימפריה הרומית הקדושה לעשות זאת לאחר פרידריך החכם מסקסוניה. הוא גם היה חבר מוביל של הליגה הפרוטסטנטית בברית טורגאו ובברית שמלקלדן נגד המדיניות של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המלחמה השמלקלדית איבד וולפגנג זמנית את נחלותיו, אולם קיבל אותן בחזרה בשלום פסאו. בשנת 1562 ויתר וולפגנג על אנהלט-קתן לבני דודיו יואכים ארנסט וברנהרד השביעי מאנהלט-צרבסט, ועם מותו של ברנהרד בשנת 1570, כל השטחים של אנהלט התאחדו רשמית תחת שלטונו של יואכים ארנסט. בשנת 1561 מת יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ואחיינו יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ירש את נחלותיו. בשנת 1586 מת יואכים ארנסט, ובשנת 1603 חולקה נחלתו בין בניו; יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו, רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים.
בשנת 1806 נתן נפוליאון מעמד של דוכסות לנסיכויות המשפחה, ובשנת 1815 אושר הדבר בקונגרס וינה. בשנת 1817 מת לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו. בשנת 1847 מת היינריך, דוכס אנהלט-קתן ללא יורשים, ולאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ירש את נחלתו, ובשנת 1853 איחד את הנחלות לדוכסות אנהלט-דסאו-קתן. במהלך מהפכות אביב העמים נאלץ לאופולד לתת חוקה חדשה לנתיניו, אולם לאחר מכן ביטל אותה, ובשנת 1859 נתן חוקה אחרת לדוכסות. בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת.
לאחר מכן

בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות לאופולד הרביעי לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר יואכים ארנסט, דוכס אנהלט מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
מריו סוארש

מריו סוארש (פורטוגזית: Mário Soares; ‏7 בדצמבר 1924 – 7 בינואר 2017) היה נשיא פורטוגל, ראש ממשלתה ומנהיג סוציאליסטי אירופי.
חייו > שנים ראשונות

סוארש נולד בליסבון בשנת 1924. הוא קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה, פילוסופיה ומשפטים מאוניברסיטת ליסבון. בשנת 1957 החל להרצות באוניברסיטה זו, אך פעילויותיו כנגד שלטונו הפשיסטי של העריץ אנטוניו סלזר, הוליכו לפיטוריו ולמעצרים חוזרים ונשנים.
בשנת 1968 נשפט על ידי בית דין צבאי לגלות באי סאו טומה ופרינסיפה, ממושבות פורטוגל במפרץ גינאה. הוא הצליח להגיע לצרפת בשנת 1970, ולימד שם באוניברסיטאות. בצרפת הצטרף לתנועת גולים פורטוגזים סוציאליסטים שהכריזה על עצמה בשנת 1973 כמפלגה הסוציאליסטית הפורטוגזית, ובחרה את סוארש למזכ"ל.
חייו > מהפכת הציפורנים ולאחריה

ב-25 באפריל 1974 תפס הצבא הפורטוגזי את השלטון בליסבון, באירוע שכונה "מהפכת הציפורנים", והדיח את ממשיכו של סלזר, מרסלו קייטנו. סוארש שב הביתה, והתקבל כגיבור.
בממשלה הזמנית שהונהגה על ידי מועצת המהפכה הצבאית, קיבל סוארש את תפקיד השר האחראי למשא ומתן עם מדינות חוץ, ולמעשה ארגן את העצמאות של מושבות פורטוגל, שמרידותיהן כנגד השלטון הקולוניאלי היו הסיבה המובילה למהפכה.
בתוך חודשים מיום המהפכה הסתבר כי המפלגה הקומוניסטית הפורטוגזית, בשילוב עם קבוצות רדיקליות של קצינים במועצת המהפכה, התכוונו לקבל את השליטה במדינה. בראש קבוצה זו עמד ראש הממשלה ואסקו דוס סנטוס גונסלבש, בעצה אחת עם הנשיא פרנסישקו דה קושטה גומש. סוארש הגן על הישגי המהפכה אל מול גל המחאות, תוך שהוא מתמרן על מנת להקטין את כוחם של הקומוניסטים והרדיקלים. בסוף שנת 1975 הכריחו הפגנות ומחאות את גונסלבש להתפטר מתפקידו.