stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפת
היסטוריה > במלחמת העצמאות

ערב מלחמת העצמאות ב-1948, חיו בצפת כ-12 אלף ערבים וכ-2,000 יהודים. הבריטים פינו את המקום ב-16 באפריל 1948 ומסרו לידי הערבים את עמדותיהם אשר שלטו על הרובע היהודי, וכך הושם הרובע במצור. לאחר שעין זיתים וביריה נכבשו על ידי הפלמ"ח הועברה מחלקה לסיוע לאנשי הרובע. ב-5 במאי נכשל ניסיון לכבוש את המצודה שבראש הר צפת. תותחי צבא ההצלה שהוצבו במירון הפגיזו את הרובע. הכוח היהודי, בראשותם של מאיר מיבר ואלעד פלד מנה כ-375 לוחמים שכללו את מחלקת הפלמ"ח ולוחמי "הגנה" נוספים. מולם עמד כוח של כ-2,000 לוחמים ערבים (על פי ספר תולדות ההגנה), או כ-700 איש (על פי מקורות אחרים) מצבא ההצלה וערביי המקום. מעוזי הלוחמים הערבים - המצודה, בנין המשטרה העירונית ובית הספר היהודי "שלווה", נכבשו ב-10 וב-11 במאי לאחר קרבות קשים. כיבוש מבנים אלה הכריע את הקרב על העיר; תושבי העיר והחיילים הערבים נטשו את העיר ואת עמדותיהם ונמלטו, כולל ממבצר המשטרה שבראש הר כנען. למנוסה תרמו ירי המרגמות ובעיקר פצצות ה"דוידקה", שיותר משגרמו נזק ממשי, הפחידו את התושבים הערבים ברעש החזק שגרמו. אחת האימרות הידועות משחרור צפת הייתה של רב העיר זיידה הלר, ש'צפת ניצלה בזכות שני דברים: הנס והמעשה. המעשה – אלו התפילות של תושבי צפת כמימים ימימה, והנס – שלוחמי הפלמ"ח הגיעו בזמן'.
ראשי העירייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נאיף סובה
מוחמד סלים שמאע
סעיד מוחמד מוראד
מוחמד אפדני חסן עבד א־רחמאן (נבחר בבחירות ב־1927, ושימש עוד קודם לכן כראש העירייה)
סלאח עז א-דין קדורה (נבחר בבחירות ב־1934)
עלי רזא א-נחוי 1934–1939
זאכי קדורה
משה פדהצור 1948–1955
אברהם הכהן 1955–1965
מאיר מיבר מרץ–נובמבר 1965; נובמבר 1969–ספטמבר 1971
יעקב הופרט נובמבר 1966–אפריל 1966; אפריל 1967–נובמבר 1969
ישראל חיים ברקוביץ אפריל 1966–אפריל 1967
אלי קדוש 1971–1973
אהרן-רפאל נחמיאס 1973–1983
זאב פרל 1983–1993
משה חניא 1993–1998
יוסף עוז 1998–2001
עודד המאירי 2001–2003
ישי מימון 2003–2008
אילן שוחט 2008–2018
שוקי אוחנה 2018–פברואר 2024
יוסי קקון 2024–
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בצפת 39,321 תושבים, מתוכם 38,995 תושבי ישראל (מקום 61 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+0.4% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 48.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,401 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה בעיר
גאוגרפיה

צפת ממוקמת בפינה הדרומית מזרחית של הגליל העליון, והיא העיר היהודית העתיקה השנייה בגודלה אחרי ירושלים. גובהה הוא 845 מ' מעל פני הים, והיא הגבוהה בערי ישראל. ההרים המקיפים אותה גבוהים ממנה: הר ביריה מצפון 955 מ', הר כנען ממזרח 937 מ', ואילו הר מירון שממערבה, השני בגובה מבין הרי ישראל, המתנשא לגובה של 1,204 מ'.
הגבעות עליהן בנויה צפת תחומות על ידי שני נחלים שחרצו בה גאיות עמוקים: נחל עכברה ממזרח ונחל ביריה מצפון.
העיר משתרעת על גבעת צפת (גבעת המצודה) ועל הר כנען ממזרח, שבה נמצא רוב השטח הבנוי. ביניהם נמצא אוכף צר בגובה 766 מ' המשמש ציר כניסה לעיר, וממנו מתפלגות דרכים אל עורקי התחבורה הראשיים המוליכים לטבריה ולעכו. גבעת צפת והר כנען משתפלים דרומה, אולם בעוד שלהר כנען גב הר רחב למדי, גבעת צפת היא צרה ומורדותיה תלולים ממערב וממזרח. אורכה של העיר המשתרעת על גבעת צפת הוא כ-3 ק"מ ורוחבה - לא יותר מאשר 1.3 ק"מ. שיאה הוא בגבעת המצודה הצלבנית שמצפון שגובהה 834 מ'. צפת היא עיר הררית מבותרת ובעלת שיפועי קרקע חריפים, המותירים רק מעט שטחים מישוריים נוחים לבנייה. בהר כנען השיפועים מתונים יותר ואינם עולים על 10 אחוזים, המאפשרים בינוי רב יותר. שטחה של גבעת צפת הוא כ-3,150 דונם, אולם רק כשליש מן השטח ראוי לבנייה, ואילו בהר כנען המשתרע על כ-6000 דונם, השטחים הראויים לבנייה מגיעים לכשני שלישים. תחום השיפוט של העיר משתרע על כ-5,000 דונם.
ביולי 2022 דווח על הימצאותו של מעיין שלא הוכר לפני זה בקרבת מגרש הכדורגל עירוני צפת ונחצבה לו בריכת איגום
אקלים

צפת היא העיר הגבוהה והקרה ביותר במדינת ישראל. מזג האוויר בחורף קר וגשום, ולעיתים יורד בעיר שלג. בקיץ נוח עם אחוזי לחות נמוכים יחסית.
תיירות

צפת קנתה לעצמה מוניטין כעיר קייט לחודשי הקיץ בשל מזג האוויר הפחות חם בה לעומת מישור החוף. עם זאת כבר בתחילת שנות השישים נטען שאף על פי שהוקמו בצפת בתי מלון ומקומות בילוי, היא אינה מממשת את הפוטנציאל התיירותי שלה.
משנות ה-50 פרח בצפת רובע אמנים, שנודע כקריית האמנים צפת על גבול הרובע היהודי ההיסטורי. קריית האמנים, ממוקמת במה שהיה הרובע הערבי לפני 1948, דרומית לרובע היהודי העתיק (או רובע בתי הכנסת), מכיל מספר גדול של גלריות וסדנאות המנוהלות על ידי אמנים ומוכרי אמנות בודדים. כמה גלריות ומוזיאונים מתפקדים בבתיהם של אמני צפת (בית קסטל, מוזיאון פרנקל פרנל). "התערוכה הכללית" מציגה מספר אמנים מייצגים שונים בעבר ובהווה, ושוכנת במסגד (1902), הידוע בכינויו "מסגד השוק".
מועדון מילוא שימש מקום הכינוס של חברי הקריה שמנו ציירים, פסלים וסופרים. עם הציירים נמנו משה קסטל, משה רביב, יעקב מיטלר, אריה מרזר, מרדכי אבניאל, שמשון הולצמן, הירש שיליס, דוד לבקובסקי, ציונה תג'ר, מרדכי לבנון, רחל שביט, יצחק פרנקל ועוד. עם הפסלים נמנו ויקטור חלואני ומשה ציפר (ביותו משמש כיום מוזיאון), ועם הסופרים נמנו יהושע בר יוסף ושושנה שרירא.
בסוף שנות ה-70 החלה דעיכה של צפת כמוקד תיירותי. כיום יש בעיר מספר מפעלי תעשייה, אולם היא עדיין מתקיימת בעיקר על נופש ותיירות[דרוש מקור]. מוקדי התיירות המרכזיים נמצאים בעיר העתיקה בצפת והם כוללים בתי כנסת עתיקים, גלריות אומנים בקרית האומנים, מפעל נרות צפת, מחלבת המאירי וקדוש, המייצרות גבינה צפתית, ומוזיאון בית המאירי.
בשבתות רבים מן האורחים פוקדים את בתי הכנסת בעיר העתיקה. בחודשי החורף לאחר תפילת השבת נערכת "שירת הבקשות" בחלק מבתי הכנסת בעיר.
מאז שנת 1987 מתקיים בעיר בימי הקיץ פסטיבל הכליזמרים בצפת, ובו מגיעים לעיר אלפי מבקרים הנהנים מימים של מוזיקה יהודית. הפסטיבל מתקיים על מספר במות בסמטאות של העיר צפת והוא מתפרס על כשלושה ימים. המופעים פתוחים לקהל הרחב ללא תשלום.
כמקום מגוריו של האר"י ורבי חיים ויטאל מגדולי הקבלה מושכת העיר גם רבים המתעניינים בלימודי הקבלה והיא נחשבת כמרכז עולמי למיסטיקה וקבלה, שרגא ברג נקבר בבית העלמין בעיר וקברו מושך אף הוא מבקרים רבים.
במקום הגבוה ביותר בעיר ובמרכזה, סביב שרידי "מצודת צפת" הוקם "גן המצודה" שתוכנן בשלהי תקופת המנדט הבריטי, על ידי אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, הגן משתרע על כל השטח העתיק של מצודת העיר, ומשמש דוגמה לתכנון גן רב שכבתי הלוקח בחשבון את הארכאולוגיה, ההיסטוריה, הנוף, הצמחייה והמבקרים. בפסגת הגן מוצבת אנדרטה לזכר הלוחמים בקרבות על צפת בתש"ח. בחורף 1991–1992 נפגעו קשות עצי האורן בגן.
בצפת קיימים מספר מלונות: מלון רות רימונים, מלון כנען ספא, מלון מרכזי, עשרות חדרי אירוח וצימרים.
תיירות > שיקום ושימור לצד פגיעה בעיר העתיקה

הגורם המשמעותי ביותר[דרוש מקור] בהצלת כמה מהמבנים ההיסטוריים בעיר, שעמדו בפני סכנת הריסה או התפוררות, היא המכללה האקדמית צפת שרכשה כמה מהמבנים ההיסטוריים הבולטים בעיר וקבעה את משכנה במבנים אלה לאחר שעברו ביוזמתה שיקום ושימור באופן מקצועי וברמה אדריכלית גבוהה. הבולטים בהם הוא מבנה בית החולים רוטשילד שהוקם בראשית המאה העשרים, בית ספר כי"ח ומתחם בית בוסל (בית החולים האנגלי) שנבנו בראשית המאה העשרים. במתחם בית בוסל, הסתיים בשנת 2017 שיקום ושימור "בית השער" ובשנת 2018 החל שימור המבנה ההיסטורי המרכזי במתחם.למעט מבנים אלה לא נעשו שנים רבות עבודות שיקום ושימור מבנים היסטוריים ציבוריים.
עליית מחירי הנדל"ן לא פסחה על צפת ויחד איתה הגיעו גם משקיעים ויזמים פרטיים שהבינו את הפוטנציאל הטמון בעיר הייחודית. בעיר העתיקה מתבצעת בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] תנופת שיקום בתים, לרוב ללא הכוונה ופיקוח על שמירה קפדנית וראויה של שימור המבנים והמרקם העתיק של העיר. לא מעט מהשיפוצים גורמים לפגיעה במרקם הייחודי של העיר.
תיירות > קברי צדיקים

בצפת והאזור קבורים עשרות צדיקים, ביניהם: האר"י הקדוש, בניהו בן יהוידע, נחום איש גמזו, רבי פינחס בן יאיר (חמיו של רבי שמעון בר יוחאי), בנימין הצדיק, הושע בן בארי, חנה ושבעת בניה, רבי שלמה אלקבץ, רבי יהודה בר אילעי. רבי יוסף קארו. בבית העלמין העתיק בצפת קבורים חלק מהם, חלקם פזורים בשכונות העיר ומחוצה לה.
בית העלמין העתיק בצפת הוא מבתי העלמין העתיקים בארץ ישראל. בית הקברות מצוי לאורכו של המדרון המערבי של העיר צפת. מדי שנה מבקרים בו למעלה מ-700 אלף איש. בשטח בית העלמין נמצא גם מקווה האר"י.
תרבות > קריית האמנים

בצפת פועלים אמנים, ביניהם ציירים בעלי שם וחשיבות היסטורית בסצנת האמנות הישראלית כגון יצחק פרנקל פרנל, משה קסטל ויוסי ברגנר. הציירים הראשונים הגיעו בשנות ה-30 כאשר הגיע יצחק פרנקל לעיר ב-1934. לאחר מלחמת העצמאות פעלו בה אמנים רבים וחלק נכבד מיצירותיהם נוצרו בצפת ועוצבו על ידי נופיה ואנשיה. קיום עדיין פועלים בצפת גלריות אשר מחזיקות עבודות של אמנים אלו כמו גלריית בית קסטל, התערוכה הכללית ומוזיאון פרנקל פרנל.
בצפת פועלים מספר מוקדי תרבות:
בית יגאל אלון – היכל תרבות ע"ש יגאל אלון.
חאן החמור הלבן – מרכז הפועל בעיר העתיקה, השואף לקדם תוכניות בריאות, אקולוגיה ותרבות. מופעל על ידי עמותת הלב"ב – המרכז לחיים בריאים בצפת.
מתנ"סים – בצפת קיימות שלוש שלוחות של החברה למתנ"סים: מתנ"ס בלום הפועל בשכונה הדרומית, מרכז "ארזים" הפועל בשכונת רמת רזים ומתנ"ס וולפסון הפועל במרכז העיר והממוקם בבית הסראייה.
מודיעין צפת – מרכז מידע לתיירים בצפת המספק שירות ללא תשלום למבקרים בצפת.גלריית בית קסטל שבצפת
דת

צפת מהווה את אחת מארבע ערי הקודש ביהדות, וככזו היא משמשת מרכז דתי חשוב ומוקד עלייה לרגל עבור מאמינים. תהליך ההתקדשות החל במאה ה-16 עת התיישבו בה גולי ספרד והפכוה למרכז דתי. חכמי צפת עסקו רבות בתורת הקבלה והסוד. מרבית העולים לרגל מבקרים בבית הקברות העתיק של צפת ובבתי הכנסת העתיקים, בהם על פי המסורת התפללו ופעלו חכמי צפת. הפעילות הדתית כוללת תפילה באתרים קדושים, השתטחות על קברי צדיקים, תלייה של בדים על עצים סמוכים, הדלקת נרות, טבילה במקווה וכו'.
בצפת ישנן כמה ישיבות: ישיבת הסדר, ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש, ישיבה תיכונית, ועוד.
דת > אדמורי"ם

בעיר פעל רבי אברהם דב מאווריטש, שהיה מנהיג הקהילה החסידית בעיר. כן פעל בעיר רבי אהרן יחיאל לייפער מנדבורנה שהקים בשנת תש"י את חצרו בעיר. כיום פועל בנו רבי ישכר בער נדבורנה. האדמו"ר מצאנז הקים ישיבה בשנות ה'תש"ל בבית הכנסת של זקנו רבי חיים הלברשטאם בעל ה"דברי חיים" מצאנז ואף שהה שם בכדי להשתקע בעיר [דרוש מקור].
דת > רבנים

במאה ה-19 כיהן בעיר רבי שמואל הלר. בשנת תרע"ט הוכתר הרב אפרים שרגא וינגוט כרב העיר מטעם העדה החרדית. הוא כיהן ברבנות עד לפטירתו בשנת תשי"א.
הרבנים לאחר קום המדינה מטעם הרבנות הראשית:
הרב שמחה קפלן (תש"ח - תשמ"ט)
הרב לוי ביסטריצקי (תשמ"ט – תשס"ב)
הרב יהושע פיטוסי (עד תשל"א).
הרב דוד דיין (עד תשמ"ח)
הרב שמואל אליהו (החל מתשמ״ח)
רבנים בולטים נוספים בעיר: הרב אלעזר מרדכי קניג, מנהיג קהילת ברסלב בעיר מחשובי רבני ברסלב.
הרב מרדכי ביסטריצקי בנו של הרב לוי, המכהן כרבה של קהילת חב"ד בעיר, ועומד בראש מערך כשרות פרטי ומערך הכשרות של העיר צפת.
הרב רפאל כהן ראש מוסדות "יתד התשובה". ומחזיר בתשובה בעיר.
הרב מרדכי דב קפלן, בנו של הרב שמחה, רב ביהכנ"ס האר"י. ומכונה "רב העיר העתיקה".
הרב אליעזר ארנסטר, רב קריית מאור חיים בעיר.
הרב זאב רייך, רב בית הכנסת  "צאנז" בעיר העתיקה.
בעשור האחרון עם התיישבותם של בני העדה החרדית בצפת, מונה מורה הוראה מטעם העדה החרדית הרב מאיר ירבלום.
תנועות נוער

בצפת פועלים מספר שלוחות של תנועות נוער כגון הנוער העובד והלומד, אריאל, בני עקיבא, פנסאים, צבאות ה', כנפיים של קרמבו, אחרי ותנועת תרבות.
כמו כן, פועלת בעיר תנועת הנוער המקומית, פסגות, הפועלת לחיזוק הקשר לעיר והתנדבות בעיר. בעיר פועלת גם מועצת נוער שאליה נבחרים נציגים מכל מוסדות וגופי הנוער בעיר, ומקיימים פרויקטים ואירועים לקידום הנוער בעיר.
בנוסף קיימים מרכזי נוער שונים: מרכז הפוך על הפוך, מרכז מוזיקה סלקום ווליום, מרכזי נוער במרכזים הקהילתיים - "שינקלט" שבמרכז "ארזים", "המגדל" שבמרכז "וולפסון" ו"המרתף" שבמרכז "סקטר".
מוסדות אקדמיים ומוסדות חינוך > מוסדות אקדמאיים

המכללה האקדמית צפת – מכללה אקדמית שהוקמה בשנת 1970, תחת חסותה האקדמית של אוניברסיטת בר-אילן.
החל משנת הלימודים תשס"ח, באישור המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג), החלו מתקיימות במכללה תוכניות לימוד עצמאיות לתואר ראשון במספר מסלולים.
המכללה עובדת בשיתוף עם המכללה האזורית צפת, אשר מאז הקמתה, בשנת 1987, פועלת בסמוך למכללה האקדמית, ונעזרת במתחם הקמפוס שלה, לשם פעילותה השוטפת.
הפקולטה לרפואה בגליל – שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן, שהלימודים בה החלו בשנת הלימודים תשע"ב (2011–2012). בפקולטה שלושה מסלולי לימוד לתואר ד"ר לרפואה: מסלול לימודים ארבע-שנתי לבוגרי תואר ראשון ומסלול לימוד שלוש-שנתי לישראלים בוגרי שלוש שנות לימודי רפואה באוניברסיטאות מחוץ לישראל.
התכנית השלישית היא תוכנית חדשה (נכון ל-2023).תוכנית שש שנתית. התוכנית מיועדת לסטודנטים ללא רקע קודם שבסופה יקבלו את התואר ד"ר לרפואה.
מוסדות אקדמיים ומוסדות חינוך > בתי ספר > ממלכתיים

ממלכתי ב' (בית ספר יסודי)
אגמים (ממלכתי ג' לשעבר. בית ספר יסודי)
בית הספר הרב תחומי ע"ש מנחם בגין (בית ספר תיכון שש-שנתי)
מוסדות אקדמיים ומוסדות חינוך > בתי ספר > ממלכתיים-דתיים

נעם (בית ספר יסודי)
בירב (בית ספר יסודי)
האר"י (בית ספר יסודי)
ישיבה תיכונית אמי"ת (בנים)
תיכון מקיף אמי"ת "יד לכ"ב" (בנות)
אולפנית אמי"ת צפת ע"ש אוולין שרייבר (בנות)
מוסדות אקדמיים ומוסדות חינוך > בתי ספר > חרדיים

בית הספר "הרבנית דיין"
בית הספר אור מנחם חב"ד בנים
בית הספר אור מנחם חב"ד בנות
"בית יעקב" אלשיך
תלמוד תורה "פרחי כהונה" (ממלכתי א' לשעבר)
שכונות

צפת מורכבת משש יחידות מבניות עיקריות: העיר העתיקה, שכונת כנען, שכונת קריית שרה, שכונת רמת רזים, שכונת נוף כנרת, השוכנת במורדות לכיוון ראש-פינה ושיכון דרום, החלק התחתון של העיר. קריית שרה, שגובהה 939 מטר מעל פני הים, היא השכונה הגבוהה ביותר בישראל שבתוך הקו הירוק (שכונת רמת ממרא בקריית ארבע והיישובים נווה דניאל ומג'דל שמס גבוהים ממנה). היא הוקמה על ידי שרה (אדלר) לוי בשנת 1928 והיום שוכן בה המכון לרפואה יהודית על שם הרמב"ם.
איביקור (מרום כנען)
אליהו פרומצ'נקו (רימונים)
בנה ביתך
גבעת שושנה
הגדוד השלישי
הכשרת היישוב
העיר העתיקה
השבעה
חזון עובדיה ("גני הדר" לשעבר)
יוספטל
ירושלים
מאור חיים
מעלה כנען
מצפה הימים
מרכז העיר
נווה אורנים
נוף טליה
נוף כנרת
עופר
רמת מנחם בגין
רסקו
רמת רזים
קריית ברסלב
קריית האמנים
קריית חב"ד
קריית שרה
קרן היסוד
שיכון דרום
שיקמה
בשנת 1985 סופח הכפר הסמוך עכברה לשטחה המוניציפלי של העיר.
אתרים בצפת

בית עבו – ביתה של משפחת עבו, ממנו יוצאת תהלוכת ספר התורה העתיק כל ערב ל"ג בעומר, לקבר הרשב"י במירון החל משנת 1833, מסורת זו היא המסורת העתיקה בארץ.
מצודת צפת
אתרי "לבנות ולהבנות" - מנהרות תת-קרקעיות ושרידי השכונה הספרדית מהמאה ה-16. כולל מאפייה, מקווה, בתים ובורות מים.
בית העלמין העתיק – בית קברות בדרומה של העיר העתיקה היה בשימוש יהודי צפת במשך מאות שנים. בין היתר טמונים בו: רבי יצחק לוריא (האר"י) גדול מקובלי צפת, רבי יוסף קארו מחבר השולחן ערוך ורבי שלמה אלקבץ מחבר הפיוט "לכה דודי". את בית הקברות פוקדים מאות אלפי מבקרים במשך כל ימות השנה ובמיוחד בה' באב שהוא יום פטירת האר"י. הקבורה בבית העלמין הופסקה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
מקווה האר"י
בית הכנסת האר"י הספרדי – נחשב כבית כנסת העתיק ביותר בצפת. הנוסע משה באסולה מזכירו בתיאור ביקורו בצפת בראשית 1522: "ויש בה ג' בתי כנסיות... ואחד של מערביים (=יוצאי צפון אפריקה), וקורין לה כנסת של אליהו ז"ל, כי היא קדומה, וקבלה בידם שאליהו ז"ל התפלל בה". על פי המסורת בבית כנסת זה התפלל ולמד האר"י. בית הכנסת נפגע ברעידת האדמה של 1837 ושוקם לאחר מכן בעזרת הנדבן האיטלקי יצחק גואטה.
בית הכנסת האר"י האשכנזי – הוקם במהלך המאה ה-16 על ידי עולים יוצאי ספרד. במאה ה-18, לאחר עליית החסידים, שימש את הקהילה האשכנזית בעיר ושמו הוסב ל"בית הכנסת האר"י האשכנזי". נפגע קשות ברעידת האדמה שפקדה את העיר בשנת 1837 ושופץ מחדש בשנת 1857.
המרכז הבינלאומי לקבלה הצפתית
בית הכנסת אבוהב
דלת כחולה בבית קסטל בצפתגלריית בית קסטל, גלריה לאמנות המציגה יצירות של אמני צפת, בין האמנים: יצחק פרנקל, משה קסטל, רולי שפר ועוד.
בית כנסת האלשיך
בית החולים רבקה זיו
בית הכנסת המפואר של ברסלב מעל בית הקברות העתיק
המוזיאון למורשת היהדות דוברת ההונגרית
מוזיאון בית המאירי לתולדות צפת
בית הכנסת רבי יוסף קארו
בית הכנסת 'צאנז' בצפת (יידיש: דער צאנז'ער קלויז) הוא בית כנסת בעיר העתיקה בצפת. הוקם בשנת תר"ל על ידי רבייחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה בשליחות אביו רביחיים מצאנז, ונבנה על ידי רבי ברוך דוד כהנא, חסיד צאנז.
מוזיאון הדפוס (בצפת הוקם בית-הדפוס הראשון בארץ)
קריית האמנים, בעיר העתיקה במורדות המערביים של הר צפת
מוזיאון התנ"ך בגן המצודה
גן הפסלים והגלריה של הפסל משה ציפר
מרכז הסת"ם, להכרת מלאכת הסופרות ספרי תורה תפילין ומזוזות. נמצא בהגדוד השלישי
אנדרטה לזכר שבעה מעולי הגרדום
הסאראיה, מבנה מאמצע המאה ה-18 שמיוחס לשליט בדווי ששלט בעיר באותה תקופה. ברעש הגדול ב-1837 נהרס חלק של המבנה, שופץ על ידי העות'מאנים ושימש כבית המושל העות'מאני. מגדל השעון הוסף ב-1900. בתקופת המנדט הבריטי שימש את המושל הבריטי. ב-1975 נחנך במקום מרכז קהילתי.
"בית בוסל" היה בית חולים בריטי לשימוש היהודים מ-1904 עד 1912. בימי מלחמת העולם הראשונה הופסקה פעילות המבנה כבית חולים והמבנה שימש את הצבא העות'מאני. ב-1921 הועבר המקום לסקוטים שהקימו בו קולג', ב-1942 הוקם במקום בית הבראה על שם יוסף בוסל. בתחילת שנות ה-70 הפסיק בית ההבראה לפעול במתכונתו המלאה, והוסב בעונת החורף למעון קליטה לעולים חדשים. ב-1984 נסגר סופית וננטש. רק אולם האוכל נותר פעיל, תחילה כאולם אירועים "פלטין" ובהמשך הפך לבניין הספרייה במכללה האקדמית צפת.
האנדרטה לחללי מלחמת השחרור, בפסגת גן המצודה
ערים תאומות

אוקראינה אומן, אוקראינה
בולגריה ניקופול, בולגריה
ספרד טולדו, ספרד
הונגריה בודפשט, הונגריה
במשך כ-20 שנה, עד שנת 2014, הייתה לצפת ברית ערים תאומות גם עם העיר ליל, צרפת. בעקבות מבצע צוק איתן החליטה מועצת העיר ליל, המקיימת ברית דומה עם שכם, להקפיא חד-צדדית את ברית הערים התאומות, כמחאה על פעולותיה של ישראל ברצועת עזה.
ראו גם

כיכר המעיין הרדום
העיר העתיקה של צפת
בית קסטל
יצחק פרנקל פרנל
ישראל
שמשון הולצמן
רולי שפר
משה קסטל
לקריאה נוספת

אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל , הוצאת מסדה – רמת גן, מהדורה שנייה: 1974. מאמרים מתוך הספר:
יעקב שאול אלישר, אחרי מות ר' חיים פרחי – 1819–1834
ישראל משקלוב, ראשית ישוב הפרושים בארץ – 1808–1826; ויסורי ארץ ישראל – 1813–1836
מנחם מנדל מקאמיניץ, התנפלות הפלחים המורדים על יהודי צפת והרעש בצפת – 1834–1837
יהושע ילין, התיישבות העולים לצפת – 1834–1863
זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל חיפה העמקים הגליל החרמון, הוצאת תור – ארץ ישראל, ירושלים, מהדורה שלישית: 1948
יוסף הקר, "יוונים' נקבצים אלי צפת במאה השש-עשרה', שלם ז (תשס"ב), עמ' 150-133.
מירון בנבנשתי, ערי ארץ-ישראל ואתריה בתקופה הצלבנית, הוצאת אריאל, ירושלים, 1984 (מידע על צפת: עמ' 136–140)
חגי עמיצור, סקירה כללית מתוך: צפת ואתריה, עורכים: אלי שילר וגבריאל ברקאי, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 2002
מנחם כהן, סיפורי צפת, הוצאת משרד הביטחון, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
אייל מירון (עורך), צפת וכל נתיבותיה, הוצאת יד יצחק בן צבי, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
מאיר מיבר-מייברג, בצל המצודה, הוצאת מלוא, 1989 (הספר בקטלוג ULI)
אמנון גופר, סודות גליליים, הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 10–41 (הספר בקטלוג ULI)
זאב גלילי, בריחה מצפת, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
מוסטפא עבאסי, צפת בתקופת המנדט 1948-1918, ערבים ויהודים בעיר מעורבת, הוצאת יד בן צבי, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
נתן שור, תולדות צפת הוצאת עם עובד דביר - תל אביב, הוצאה ראשונה 1983 (הספר בקטלוג ULI)
מרוה בלוקה (עורכת), צפת, עת-מול 284 (אוקטובר 2023)
אחמד חסן אל-בכר

אחמד חסן אל-בַכְר (בערבית: أحمد حسن البكر; 1 ביולי 1914 - 4 באוקטובר 1982) היה נשיא עיראק מטעם מפלגת הבעת' בין השנים 1968–1979. בסיום כהונתו, ירש אותו בן דודו סדאם חוסיין.
איש הבעת'

אל-בכר התקבל לאקדמיה הצבאית בעיראק ב-1938 לאחר ששימש כמורה בבית ספר יסודי במשך שש שנים.
הוא השתתף במרד פרו-נאצי בעיראק ב-1941, נאסר והוכרח לפרוש מהשירות הצבאי. ב-1957 התקבל בחזרה לצבא, וב-1958 היה חלק מקבוצת הקצינים שהפילו את מונרכיית השושלת ההאשמית.
הוא אולץ לפרוש שוב מהצבא ב-1959 בשל חשד כי הנהיג מרידה במוסול של קבוצת קצינים שהיו מעוניינים בהידוק הקשרים בין הרפובליקה הערבית המאוחדת לבין עיראק.
ב-1963 תפסה מפלגת הבעת' את השלטון. אל-בכר היה ממנהיגי ההפיכה שהפילה את השלטון הצבאי של עבד אל-כרים קאסם. עשרה חודשים לאחר ההפיכה מונה אל-בכר לתפקיד ראש ממשלת עיראק. אולם שלטון מפלגת הבעת' היה קצר ימים, וכבר בנובמבר 1963 נאלץ בכר לפנות את מקומו, בשל הפיכת נגד של אל"ם עבד א-סלאם עארף, אלא שהוא נותר בתפקיד סגן הנשיא במשטר זה.
בינואר 1964 סולק מתפקידו כסגן הנשיא, אך המשיך לעמוד בראש מפלגת הבעת'.
ב-1968, בסיוע מצרי, הצליח אל-בכר לבצע הפיכה פנימית במשטר, ולהדיח את עבד א-רחמן עארף, אחיו של הנשיא הקודם, שירש את אחיו לאחר מותו בתאונת מסוק ב-1966. עארף עזב את משרתו לאחר שהבין כי הצבא תומך באל-בכר, וזה האחרון מונה לנשיא הרביעי של עיראק. הוא היה הדמות הבולטת במפלגת הבעת' וזכה לכינוי "מנהיג המהפכה".
נשיא עיראק

לאחר הפיכת הבעת' השנייה מונה סדאם חוסיין לתפקיד סגן יו"ר מועצת הנהגת המהפכה, השני בחשיבותו רק לנשיא. אף על פי ששימש רק כסגן, השפעתו של סדאם על מדיניות החוץ והפנים בתקופת נשיאותו של בן דודו בכר הייתה ניכרת. החלטות הרות גורל כגון היחס לכורדים והשתתפות עיראק במלחמת יום כיפור, הוכתבו על ידי סדאם. סדאם גם התנהל כראש המדינה הרשמי לעיתים קרובות, הוא היה המדינאי העיראקי שביקר בברית המועצות כדי להדק את היחסים עימה, והוא היה החותם מטעם עיראק על הסכם אלג'יר עם איראן במרץ 1975.
המשטר העיראקי רצה בהתקרבות לברית המועצות לאור השינוי במצב האסטרטגי מול איראן (שחששה מאז ומעולם מפלישה רוסית), עסקאות הנשק הצפויות ועוד. ביקורו הרשמי הראשון של סדאם חוסיין נערך במוסקבה בפברואר 1972. ביקורו של ראש ממשלת ברית המועצות אלכסיי קוסיגין בבגדאד הסתיים בחתימת הסכם על ידידות ושותפות ב-9 באפריל 1972. הוסכם על שיתוף פעולה נרחב בין המדינות בתחום הצבאי והכלכלי.
זמן קצר לאחר חתימת ההסכם, הוכנסה המפלגה הקומוניסטית לממשל בעיראק. עם זאת, הצעד המשמעותי ביותר שבוצע לאחר ההסכם היה הלאמת חברת הנפט העיראקית ב-1 ביוני 1972. התאגיד, "Iraq Petroleum Company" היה שייך למספר מדינות מערביות. התחייבות הסובייטים להחליף את השוק המערבי, אותו איבדה עיראק בעקבות צעד זה, היא זו שאיפשרה את ההלאמה.
רכש אמצעי הלחימה של עיראק מברית המועצות הסתכם ב-1.5 מיליארד דולר מיום חתימת ההסכם עד 1975. הוא כלל הכפלת מספר הטנקים והנגמ"שים והגדלה של כ-10 אחוזים של חיל האוויר. חיזוק חיל הרגלים והשריון מעיד על חששו של המשטר ממרידה פנימית של הכורדים, שלאחר ההסכם העיראקו-סובייטי חיזקו את קשריהם עם איראן המלוכנית ועם ארצות הברית.
הממון הרב שהושג מההלאמה וממשבר הנפט העולמי הושקע בעיקר במודרניזציה של הצבא והפניית משאבים רבים לפיתוח התעשייה הצבאית.
במלחמת יום כיפור שלחה עיראק חיל משלוח גדול מצבאה לחזית רמת הגולן. שבוע לאחר תום המלחמה הוציאו העיראקים את כוחותיהם מסוריה, תוך מתיחת ביקורת על הסכמת דמשק להחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 338 ו-339.
נשיא עיראק > מול הכורדים

בתקופת שלטונו של בכר החריף העימות בין המשטר בבגדאד לכורדים, שדרשו הקמת אוטונומיה בצפון עיראק. נראה כי המדיניות הוכתבה במידה רבה על ידי סדאם חוסיין, שבחר לנקוט בקו תקיף יותר כלפי התנועה הלאומית הכורדית, בתקווה לחסל את מרידותיהם שאיימו על השלטון הערבי. בשנת 1969 נכנס המשטר למשא ומתן חשאי עם מצטפא ברזאני, ובמרס 1970 הצדדים הגיעו להסכמה על "המניפסט של מרס". במסגרת ההסכמה הוכרה זכותם של הכורדים לאוטונומיה, והוכרז על הגדלת ייצוג הכורדים בגופי הממשל. הכורדים מצידם התחייבו לנתק את קשריהם עם איראן (שסיפקה להם נשק וממון כדי להחליש את עיראק ולהפחית את האיום מכיוונה) ולשלב את המיליציה שלהם (הפשמרגה) בצבא עיראק. עם זאת, המשטר לא עמד בהתחייבותו בשאלת האוטונומיה הכורדית, גירש אלפי כורדים ממוצא איראני מתחומי עיראק ועודד הגירת ערבים לעיר הנפט הכורדית כרכוכ. המשא ומתן שנמשך בין הצדדים התפוצץ במרץ 1974 והמרד הכורדי התחדש ביתר שאת. החל מסתיו 1974 הצבא העיראקי לא הצליח להמשיך בהתקדמותו נגד המורדים בשל חוסר הצלחתו לנתק את קווי אספקת אמצעי הלחימה לכורדים מאיראן ומסוריה. עלות הלחימה הייתה גבוהה מאוד - כארבעה מיליארד דולר, בשל הפגיעה האנושה באספקת הנפט מהצפון, וכ-60,000 חיילים עיראקים הרוגים בשנת לחימה. מעבר לכך, רכישות אמצעי הלחימה מברית המועצות לא הצליחו למלא מחסור קשה בצבא עיראק בפצצות ובפגזים.
על כן היה חשוב למשטר הבעת' להפסיק את התמיכה האיראנית במחתרות הכורדיות. המגעים בין שתי המדינות החלו באוקטובר 1974, ובמרץ 1975, לאחר פגישת מדינות אופ"ק באלג'יר, נפגשו השאה מוחמד רזה פהלווי וסדאם חוסיין. ב-6 במרץ חתמו הצדדים על הסכם אלג'יר, במסגרתו ויתרה עיראק על תביעותיה על מחוז ח'וזסתאן במערב איראן, המאוכלס בערבים, והסכימה להזזת הגבול הימי בין המדינות מערבה, כך שלעיראק נותרו רק כ-15 מייל מהחוף של השאט אל-ערב. בתמורה, התחייבה איראן לפיקוח הדוק על גבולה, כדי למנוע מעבר אמצעי לחימה לעיראק, קרי לכורדים.
יומיים לאחר החתימה על ההסכם פסקה איראן מסיועה לכורדים, וכעבור שבועיים הושלם הדיכוי האלים של המרידה הכורדית.
פרישה ומוות

על אף שבכר לא היה מנהל מדיניות הפנים, החוץ והביטחון בשנותיו האחרונות בשלטון, לא מיהר המושך בחוטים, סדאם חוסיין, לצאת מאחורי צלו של פטרונו. לאחר שהצליח לבסס את ירושתו באופן בלתי מעורער בחיסול כל יריביו הפוליטיים במפלגת הבעת' ובצבא, היה סדאם מוכן לקחת את מושכות השלטון. ב-16 ביולי 1979 הודיע אל-בכר על פרישתו עקב בעיות בריאות, ומינה ליורשו את חוסיין. מיד לאחר תפיסת השלטון הודיע חוסיין על חשיפת קנוניה להפלת השלטון בשורות המפלגה ובכירים אחרים במשטר, והורה על הוצאתם להורג של 96 איש. מותו של אל-בכר באוקטובר 1982 בבגדאד לא זכה לפרסום רב.
לקריאה נוספת

אפרים קרש ואינרי ראוטסי - צדאם חוסיין: ביוגרפיה פוליטית. הוצאת משרד הביטחון, 1991.
תומאס ברנהרד

| --- | --- |

צילום מ-1987
 לידה:  9 בפברואר 1931 הירלן, הולנד 
 פטירה:  12 בפברואר 1989 (בגיל 58) גמונדן, אוסטריה 
 שם לידה:  Nicolaas Thomas Bernhard 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של גרינצינג 
 השכלה:  אוניברסיטת מוצרטיאום 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מפלגה:  מפלגת העם האוסטרית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית 
 בן או בת זוג:  מריאן הופה 
 פרסים והוקרה:  פרס אנטון וילדגאנס (1967)  פרס פרנץ גרילפרצר (1971)  פרס גרימה (1972)  הפרס הספרותי של ברמן (1965)  פרס פלטרינלי (1987)  פרס ביכנר (1970)  פרס מדיסיס זר (1988)  Austrian Promotional Prize for Literature (1967) 
 חתימה:   
 thomasbernhard.at
 
תומאס ברנהרד (בגרמנית: Thomas Bernhard‏; 9 בפברואר 1931 הרלן, הולנד - 12 בפברואר 1989 גמונדן, אוסטריה) היה מחזאי וסופר אוסטרי, מחשובי הסופרים והמחזאים בשפה הגרמנית במחצית השנייה של המאה העשרים.