stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמל ריינלנד-פפאלץ

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  ריינלנד-פפאלץ 
 תאריך אימוץ:  מאי 1948 
 
ציור המתאר את שלושת הנסיכים מ-1341. משמאל: נסיך מיינץ, נסיך טריר, נסיך פפאלץ
סמל ריינלנד-פפאלץ (בגרמנית: Landeswappen von Rheinland-Pfalz) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית ריינלנד-פפאלץ. הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1948 ומתבסס על סמלי הנסיכויות של האימפריה הרומית הקדושה שבשטחיהן עומדת המדינה כיום.
תיאור

הסמל מורכב ממגן מעוגל בתחתיתו שמחולק לשלושה חלקים: החלק הימני הוא צלב גאורגיוס הקדוש שהיה סמלו של ארכיבישוף והנסיך הבוחר של טריר, העיר ההיסטורית במחוז. השימוש בסמל הופיע כבר בחותם הארכיבישוף מ-1273. החלק השמאלי מראה גלגל לבן בשדה אדום שהיה סמלו של ארכיבישוף והנסיך הבוחר של מיינץ. הסמל מתועד כבר מהמאה ה-13 כשיש בו שני גלגלים כפי שמופיע בסמל העיר היום. החלק המרכזי מראה אריה זהוב בעל טפרים ולשון אדומים זקוף בשדה שחור המסמל את נסיך פפאלץ.

הציצה היא "כתר העם" המסמלת את שלטון העם שבא במקום השלטון המלוכני והוא מעוטר בעלי גפן, אחד מתוצריו החשובים של האזור.
סמל טריר
סמל מיינץ
סמל פפאלץ
ראו גם

דגל ריינלנד-פפאלץ
אנה קיסלנסקי

| --- | --- |

 לידה:  1971 (בת 53 בערך) מוסקבה
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 מקצוע:  ייעוץ חינוכי
 תפקיד:  מנכ"לית התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
 
אנה קיסלנסקי (נולדה ב-1971) היא מנכ"לית התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל.
ביוגרפיה

קיסלנסקי נולדה במוסקבה למשפחה יהודית חילונית, עלתה לארץ בגיל שנתיים. היא גדלה כ"חילונית מאוד" בחיפה, ואפילו לא שמעה על היהדות הרפורמית עד לימודיה לתואר השני בייעוץ חינוכי באוניברסיטת חיפה ועבודתה בעמותת מלי"ץ ("המכונים לחינוך יהודי ציוני"). בין השנים 1994–1998 ריכזה בעמותה את תוכנית "ניגונים" באזור חיפה והצפון ועסקה בהנחיית קבוצות של אנשי חינוך, בני נוער ומבוגרים.
בשנת 1996 נישאה בטקס שנוהל על ידי רב רפורמי, מה שהביא אותה להזדהות בהדרגה עם התנועה.
בין השנים 2002–2005 כיהנה כרכזת קהילת "אור חדש" ליהדות מתקדמת, בחיפה.
בין השנים 2005–2009 שימשה כשליחה הראשית של הסוכנות היהודית באיחוד ליהדות רפורמית בניו יורק.
בין השנים 2010–2021 מילאה קיסלנסקי את תפקיד מנהלת אגף הקהילות של התנועה הרפורמית בישראל ובהמשך כיהנה כסמנכ"לית פעילות קהילתית-חינוכית בארגון.
בספטמבר 2021 מונתה רשמית למנכ"לית התנועה הרפורמית, כאשר בפועל שימשה כמנכ"לית עם פרישתו של גלעד קריב מהארגון באפריל באותה השנה, עת הושבע לכנסת.
פעילותה והשקפתה

בספטמבר 2021 התארחה קיסלנסקי בסוכתם של ראש ממשלת ישראל החלופי ושר החוץ יאיר לפיד וסגן השר עידן רול לרגל החג.
פעילותה והשקפתה > מתווה הכותל

באוקטובר 2021 נכחה קיסלנסקי בהשקת השדולה לחופש דת והתחדשות יהודית פלורליסטית בכנסת, ואמרה: "מימוש ההסכמים כמו מתווה הכותל יכבדו וייתנו מקום גם ליהדות התפוצות, אבל בעצם הם גם יפנו מקום ויכבדו את היהדות הישראלית- שמורכבת מהרבה דרכים להיות יהודי."
בנושא זה נפגשה קיסלנסקי עם נשיא המדינה יצחק הרצוג בדצמבר 2021. הפגישה שסוקרה באתר בחדרי חרדים לוותה בתמונה בה טושטשו כלל הנשים שנכחו במעמד. בעקבות הפרסום פנה לאתר בשם הנשים שטושטשו עו"ד אורי נרוב, מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה, ודרש תיקון של הטשטוש ופיצוי של 50 אלף שקל לכל אחת מהן.
באותו החודש נפגשו נציגות התנועה הפורמית, המרכז הרפורמי לדת ומדינה, התנועה הקונסרבטיבית ונשות הכותל עם מזכיר הממשלה, שלום שלמה. בסיום הפגישה הוציאו קיסלנסקי ואורלי-ארז לחובסקי הודעה בה נאמר כי: "אנו מברכות על האוזן הקשבת וגישתו הרצינית של מזכיר הממשלה לקידום פתרון ראוי בנושא הכותל."
פעילותה והשקפתה > יהדות התפוצות

ברקע אירוע אנטישמי של ניסיון חטיפת ארבעה מתפללים בינואר 2022, אמרה קיסלנסקי: "כמו כל עם ישראל - בארץ ובתפוצות- אנחנו עוקבים בנשימה עצורה אחר המתרחש בבית הכנסת הרפורמי "בית ישראל" בעיר קוליוויל שבטקסס. חברי וחברות הקהילות הרפורמיות בישראל מחבקים, מחזקים ומתפללים לשלום אחינו ואחיותינו בקהילה בטקסס".
על פי ה"אני מאמין" של קיסלנסקי: "על מדינת ישראל לפעול כמדינה יהודית, המטפחת את התרבות היהודית על כל גווניה, מממשת את ערכיה המוסריים והכלל-אנושיים של היהדות ומהווה מרכז לעם ישראל בכל תפוצותיו; וכמדינה דמוקרטית, המגנה על חירויות האדם ומחויבת לכל אזרחיה, ללא הבדל דת, גזע, שפה, מין ומגדר."
חיים אישיים

קיסלנסקי נשואה ואמא לשלושה ילדים.
ראו גם

התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
סמל רוסיה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  רוסיה 
 תאריך אימוץ:  30 בנובמבר 1993 
 
סמל קטן של האימפריה הרוסית
הצעה משנת 1990 לסמל רוסיה
מקורו של סמל רוסיה הוא באימפריה הרוסית, והוא אומץ מחדש על ידי הפדרציה הרוסית לאחר התמוטטות ברית המועצות. הסמל אומץ רשמית ב־20 בדצמבר 2000 בחוק הפדרלי החוקתי.
צבעו האדום של המגן מסמל את רוסיה. העיט הדו-ראשי בעל הכתר מסמל את האימפריה הרוסית הישנה, ואילו השרביט והכדור המוזהב המצויים בציפורניו מסמלים את כוחם של הצאר ושל הכנסייה הרוסית.
העיט הוא דו־ראשי, ראשו הראשון מסמל את השלטון האזרחי וראשו השני את השלטון הדתי. במרכזו של העיט מצוי מגן קטן המשמש גם כסמל מוסקבה – ובו גאורגי הקדוש רכוב על סוסו בזמן שהוא קוטל את הדרקון. במקור, גאורגי הקדוש נראה מצד שמאל כאשר הוא מחזיק את החנית בידו הימנית, אולם מאוחר יותר העמידה שונתה לצד ימין כדי לשוות לו מראה טבעי יותר.
גלריה

המאה ה-16
המאה ה-17
הרבע הראשון של המאה ה-18
1883-1917
סמל הרפובליקה הרוסית, 1917
סמל המדינה הרוסית (1918—1920)
סמל רוסיה הסובייטית, 1920-1954
סמל רוסיה הסובייטית, 1954-1991
סמלה הראשון של הפדרציה הרוסית, 1991-1993
סמלה הנוכחי של הפדרציה הרוסית, מאז 1993
ראו גם

דגל רוסיה
המנון רוסיה
סמל ברית המועצות
אנדרטת משבר לתקווה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 כתובת:  יער המגינים 
 מיקום:  מועצה אזורית מטה יהודה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  2001 
 קואורדינטות:  31°50′46″N 34°56′23″E﻿ / ﻿31.846194°N 34.939825°E﻿ / 31.846194; 34.939825
  (למפת השפלה מוגדלת) אנדרטת משבר לתקווה (למפת השפלה רגילה) אנדרטת משבר לתקווה (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת משבר לתקווה (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת משבר לתקווה 
 
אנדרטת מִשֶבֶר לתקווה היא אנדרטה הניצבת ביער המגינים שבקרבת לטרון. היא מנציחה את שמותיהם של 436 לוחמים, אנשי נצר אחרון - שהיו שריד אחרון למשפחתם שנספתה בשואה ונפלו בקרבות מלחמת העצמאות.
האנדרטה

האנדרטה ממוקמת בשטח פתוח בסמוך לשוליו של יער המגינים. היא הוקמה בנקודה הצופה אל עמק איילון ולטרון, שדות קרב שבהם נפלו חיילי צה"ל ניצולי שואה רבים.
במרכז האנדרטה ניצב עץ זית, ששלושה סלעים טבעיים זקופים סדורים ברווחים שווים על גבי מעגל דמיוני העובר סביבו. בין שלושת הסלעים לבין גזע העץ הוצבו לוחות אבן חלקים שעל גבי צידי כל אחד מהם נחרתו שמות החללים. השמות מסודרים בקבוצות לפי ארצות מוצאם של הנופלים. העץ הצומח ממרכזה של האנדרטה וכביכול מתוך האבן מיועד לבטא תקווה לעתיד. מעגל רחב של אבנים לבנות מקיף את האנדרטה.
בקו העצים בקרבת האנדרטה מוצב שלט ועליו הסבר על אודותיה בעברית, אנגלית וספרדית.
האנדרטה הוקמה על ידי קרן קיימת לישראל ביוזמתו של יהודה שטרנפלד, ניצול השואה שלחם במלחמת העצמאות. היא תוכננה על ידי הפסל נתן סאס ונחנכה בשנת 2001.
ראו גם

אנדרטת נצר אחרון
הערות שוליים

↑  יהודה שטרנפלד באתר יד ושם
סימולטור

מאמן טיסה של חיל האוויר הישראלי
סימולטור לנסיעה בכלי רכב.
סימולטור (בעברית: מַדְמֶה) הוא מתקן המאפשר סימולציה (הדמיה או חיקוי) של פעילות מסוימת במצבים ותרחישים אופייניים שונים, שהם חלק מהמציאות. המתקן עשוי להיות מכני או ממוחשב, והוא משמש לצורכי הדרכה או אימון (בעיקר בהקשר הצבאי), וכן לצורכי בידור ופנאי.
סימולטורים צבאיים

מדמים צבאיים משמשים להכשרת מפעילי אמצעי לחימה שונים, שיפור מיומנויותיהם המוטוריות והקוגניטיביות, ואימונם בתרחישים שונים שבהם יצטרכו לפעול במסגרת תפקידם.
לסימולטור במקרה זה מספר יתרונות על-פני האימון הרגיל, "יבש" או "רטוב" (תרגיל אש חיה):
האימון בסימולטור זול בהרבה מאימון במציאות.
בסימולטור ניתן לדמות תרחישים ומצבי-חירום שונים, קרובים למציאות, ושביצועם בכלי האמיתי אינו אפשרי או שהוא כרוך בסכנת-חיים.
בסימולטור ניתן לשלב אמצעי בקרה ותיעוד שונים, המאפשרים ניתוח ותחקור של התנהגות ופעולות המתאמן, לצורך שיפור דרכי התמודדותו עם המצבים במציאות וכן לצורך שיפור תורות הלחימה.
סימולטורים בידוריים

מדמה משמש גם לבידור, בהעניקו, למשל, את חוויית הטיסה בחללית גם למי שאינו טייס חלל. כמו כן, נפוצים סימולטורים למחשב הבייתי בהם השחקן יכול להטיס שלל מטוסי קרב ומסוקים ולהפיל מטוסי אויב. בסימולטורים רבים הושם דגש על ריאליזם גבוה ומנוע המשחק פועל לפי חוקי הפיזיקה האמיתיים בנוסף לשליטה במטוס, שלעיתים דומה מאוד לשליטה במטוס האמיתי (מבחינת לוח מכוונים, תצוגת נתונים, ביצוע תרגולות כמו ירי חימוש, המראה ונחיתה ועוד).
בתחום התעופה הכללית קיימים מספר מוצרי סימולציה שמאפשרים דימוי טיסה בעזרת מסך ומקלדת, יוק או ג'ויסטיק. מוצרי תוכנה אלו ניתנים להפעלה כמעט בכל מחשב מודרני, התוכנה הנפוצה ביותר היא פלייט סימולטור של מיקרוסופט (Microsoft Flight Simulator).
הסימולטורים הביתיים מאפשרים אימון במכשירי המטוס, מכשירי ניווט, ודינמיקת טיסה בדומה למציאות, למדמי הטיסה הביתיים אין מערכת תזוזה הידראולית, שקיימת בדרך כלל במאמני הטיסה המסחריים\צבאיים, לחלק ממאמני הטיסה הביתיים ניתן להוסיף תוכנת פיקוח (ATC) שבה פקחים נמצאים בשידור חי ומדמים פיקוח אווירי כמו במציאות, עניין זה עוזר ללמוד את הנדב"ר (נוהלי דיבור ברשת) וביטויי הלשון בקרב הטייסים, ועוזר להעלות את הריאליזם בסימולטור.
סימולטורים שמדמים טיסה:
פלייט סימולטור - סדרת סימולטורים למחשב הביתי מבית מיקרוסופט.
כוכב כחול - סימולטור קרב ישראלי שכולל בתוכו הדמיות של מלחמות ישראל.
פאלקון 4.0
ראו גם

סימולטור נהיגה
הערות שוליים

↑  מַדְמֶה במילון מושגים בסיסיים בטכנולוגיית המידע (תשס"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
סימולטור בריטי לאימון פרשים, תחילת מלחמת העולם הראשונה
סימולטור הרכב המתהפך המדגים את חשיבות חגירת חגורת בטיחות
סטארה זאגורה

מצבות מבית הקברות היהודי בסטארה זאגורה
סטארה זאגורה (בבולגרית: Стара Загора) היא העיר השישית בגודלה בבולגריה ואחד המרכזים הכלכליים החשובים במדינה. סטארה זאגורה היא בירת מחוז סטארה זאגורה ושוכנת 231 קילומטרים מהבירה סופיה. בעיר שורר אקלים ים-תיכוני, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc.
היסטוריה

בסמיכות לעיר נמצאו שרידי יישוב תראקי מהמאה ה-5 לפנה"ס וכן שרידי מכרה נחושת מהעתיקים באירופה ויש המייחסים אותו עוד לתחילת תקופת הברונזה. ב-46 לפנה"ס נכבש היישוב על ידי הרומאים ושימש כמוצב צבאי ומרכז מסחר אזורי. לאחר חלוקת האימפריה הרומית עברה העיר לשליטת האימפריה המזרחית, אשר בהמשך הפכה לאימפריה הביזנטית.
ב-711 הוענקה העיר על ידי הקיסר יוסטיניאנוס השני, לחאן טרבל שליט האימפריה הבולגרית הראשונה כאות הוקרה על תמיכתו בו, בעת מלחמת האזרחים וכן בעת המאבק בצבאות בית אומיה אשר שאפו לכבוש את קונסטנטינפול והובסו על ידי קואליציה של צבאות בולגרים וביזנטיים. ב-784 שונה שמה של העיר לאירינופוליס, על שמה של הקיסרית הביזנטית אירינה (752-803), שהתארחה בעיר.
ב-1122 נערך בסמיכות לעיר קרב מכריע בין צבאות הקיסר הביזנטי יוחנן השני קומננוס לבין צבאות הפצ'נגים אשר הטילו את אימתם על הבלקנים. הפצ'נגים הובסו ושרידיהם התפזרו בכל אזור הבלקנים. ב-1372 נכבשה העיר על ידי מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
ב-1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הגיעו כוחות צבא האימפריה הרוסית לפאתי העיר והכוחות העות'מאנים העלו את העיר באש והיא נחרבה. מעריכים שכ-5,000 מתושבי העיר נהרגו במהלך המלחמה. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 הפכה חלק מנסיכות בולגריה.
באפריל 1928 התרחשה בסטארה רעידת אדמה חזקה. מבני ציבור ובתי מגורים ניזוקו קשות. במשך שבועות מספר התרחשו רעידות משנה ותושבי העיר נמלטו אל הגנים הציבוריים שבעיר ומחוצה לה ושהו שבועות מספר במחנות ארעיים. הנזק הכלכלי שנגרם לתושבי העיר היה כבד.
הקהילה היהודית

קהילה מאורגנת מתועדת בעיר בתחילת המאה ה-17, עת הייתה נתונה תחת שלטון עות'מאני. סוחרים מרחבי הבלקן, רובם צאצאים למגורשי ספרד, התיישבו בעיר והיו להם חיי דת ותרבות יהודיים ענפים.
ב-1835, לאחר חורבן העיר אדירנה בשריפה, הגיעו משפחות רבות לעיר. עם התרופפות שליטת העות'מאנים באזור החלו התנכלויות רבות ליהודים, מצד תושבי העיר ונציגי השלטון המקומי. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עם הגעת הכוחות הרוסיים לפאתי העיר, החל פוגרום ביהודי העיר, ובמהלכו נרצחו כמה עשרות יהודים ונשרף בית הכנסת. היהודים נטשו את העיר.
לאחר המלחמה ועם כינון נסיכות בולגריה, החלו בנסיכות פרסומים מגמתיים, לפיהם היהודים היו אחראים לשריפה הגדולה שהחריבה את העיר בתום המלחמה וכי הם שיתפו פעולה עם החיילים העות'מאנים.
ב-1939 טרום מלחמת העולם השנייה, נמנו בעיר כ-1,000 יהודים. בספטמבר 1939 גורשו כ-500 מיהודי העיר במהלך "המסע לגירוש נתינים זרים". ברישומי משרד הפנים הבולגרי תועדו 43 מבני הקהילה, שיועדו לגירוש אל מחנות ההשמדה, שתוכנן להתבצע ב-10 במרץ 1943. הגירוש לא יצא אל הפועל. ב-15 ביוני 1943, גורשו יהודים מהעיר לערי השדה והכפרים הסמוכים והורשו לחזור רק לאחר שחרור בולגריה על ידי הצבא האדום.
בין 1947 ל-1949 עלו מרבית יהודי העיר לישראל. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובסטארה זאגורה נמנו 110 יהודים. ב-2022 התגוררו בעיר 85 יהודים.
ערים תאומות

פולין ראדום, פולין
יוון לאריסה, יוון
רוסיה סמרה, רוסיה
צפון אירלנד קאונטי דאון, צפון אירלנד
סרביה קרושבץ, סרביה
פורטוגל בריארו, פורטוגל
הערות שוליים

↑  קרן, צבי, הקהילה היהודית בסטארה זאגורה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.
↑  חיים קשלס, תעודות ומסמכים, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 849.
↑  חיים קשלס, המצב אחרי הגירוש, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 876.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה - כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296.
↑  לפי התכתבות עם ארגון שלום. המשיב אלכסנדר (אלק) אוסקר נשיא ארגון שלום בבולגריה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562078305171  BnF: cb140056388 (data)  GND: 4349944-2  LCCN: n80026073  MusicBrainz: f67f995b-0d12-4a92-b53a-ef0600c2cb0e  NKC: ge681745  TDVİA: eski-zagra  VIAF: 159441810   WorldCat (עם VIAF): 159441810
סטארה מילוסנה

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 רובע:  וסולה
 עיר אם:  ורשה
 קואורדינטות:  52°13′18″N 21°13′56″E﻿ / ﻿52.221598°N 21.232257°E﻿ / 52.221598; 21.232257 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ורשה מוגדלת) סטארה מילוסנה(למפת ורשה רגילה) סטארה מילוסנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סטארה מילוסנה (בפולנית: Stara Miłosna; לעיתים נקראת רק מילוסנה) הייתה עיירה, ששכנה ליד תחנת הרכבת, במרחק של כ-20 ק"מ מוורשה שמרכז פולין. היא מוקפת יערות ולכן שימשה מקום קיט לתושבי ורשה הסמוכה. בשנת 1968 היא שולבה בעיירה וסולה שבהמשך הפכה בעצמה לרובע של ורשה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקהילה היהודית בעיירה

עם התפתחות המקום, בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הגיעו למקום מספר משפחות יהודיות מאוקונייב, גרוחוב (אנ') וממינסק מזובייצקי. הם התרכזו בשכונה אחת מצפון לפסי הרכבת. פרנסתם של יהודי מילוסנה הייתה מבוססת על מסחר זעיר ומלאכה: היו ביניהם חייטים, סנדלרים ונגרי בניין.
עם התפתחותה של העיירה, כשהגיעו המשפחות היהודיות, הן התרכזו בשכונה אחת מצפון לפסי הרכבת. יהודי מילוסנה התפרנסו ממסחר זעיר ועבודות כפיים. לאחר שהעיירה הפכה לעיירת קיט החלו חלק מיהודי מילוסנה לעסוק במתן שירותים לנופשים, בעיקר ליהודים מוורשה, שהיו מגיעים למקום בחודשי הקיץ. חלק מהיהודים עבדו במשרפת לבנים ובבית החרושת לאימומים (תבניות עץ לנעליים), שהיו בבעלות יהודים. היהודים בעיירה השתייכו לקהילת אוקונייב. במילוסנה לא היה בית קברות יהודי והיהודים נאלצו לקבור את מתיהם באוקונייב. יהודי מילוסנה התפללו בבית תפילה מאולתר בביתו של אהרון ברג, מנכבדי היישוב.
עם התבססות היישוב הוקם במקום בית מדרש. הרב האחרון של מילוסנה היה אליעזר רוזשאני שמאוחר יותר נספה בשואה. היהודים הקימו חברת "לינת הצדק" וכמו כן פעלה במקום "קופת גמילות חסדים" שהעניקה לסוחרים זעירים ולבעלי מלאכה הלוואות ללא ריבית. ההסתדרות הציונית הייתה מיוצגת על ידי סניפי ה"התאחדות", "המזרחי" והרוויזיוניסטים. במילוסנה פעלו גם קנים של נוער "גורדוניה", "השומר הדתי" ובית"ר. מהמפלגות הלא-ציוניות פעל במילוסנה סניף של "אגודת ישראל" משנת 1929. אחדים מבני הנוער היהודי השתייכו לתנועת הנוער הקומוניסטי הבלתי חוקית.
הילדים היהודים בעיירה למדו בשני חדרים מסורתיים והבנות בבית ספר בית יעקב מיסודה של אגודת ישראל. בית ספר זה הוקם בתחילת שנות השלושים. ילדים רבים למדו בבית הספר העממי הפולני שבמקום. במילוסנה פעלה ספרייה על שם י"ל פרץ ואף היה חוג חובבים לדרמה.
היחסים בין יהודי מילוסנה ושכניהם הפולניים היו תקינים בדרך כלל. רוב התושבים הפולנים שבעיירה עבדו בתחנת הרכבת ובמשרדים הממשלתיים. שינוי לרעה הורגש בשנת 1937 כאשר בריונים תקפו את היהודים. באחד האירועים הטמינו האנטישמים המקומיים פצצה ליד ביתו של אהרון ברג. החיילים הוזעקו והפצצה הורחקה בטרם התפוצצה.
ב-1921 נמנו במילוסנה 143 יהודים מתוך 782 תושבים (כ-18%), אך ערב מלחמת העולם השנייה מספרם ירד לכדי 100.
הקהילה היהודית בעיירה > במלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה מילוסנה נכבשה בידי יחידת הצבא הגרמני ב-16 בספטמבר 1939. עם כניסתם הוציאו הכובשים את הגברים היהודים והפולנים מבתיהם והריצו אותם לעבר הכפר מוראבייץ, המרוחק כשמונה ק"מ מהעיירה. כעבור יומיים חזרו המגורשים לבתיהם. הגרמנים החרימו סחורות מהיהודים ובזזו דברי ערך. בסוף שנת 1939 חויבו כל יהודי מילוסנה לשאת על זרועם סרט כחול.
בראשית 1940 או לפי עדויות אחרות בראשית 1941 יצאה הוראה ליהודים לעבור למעין גטו פתוח שבו היהודים הצטוו להידחס למספר מצומצם של בתים, כארבע משפחות בכל דירה. במקביל מינו הגרמנים יודנראט (מועצה יהודית שמונתה על ידי הנאצים שמילאה אחר פקודותיהם) שנאלץ לבצע את הוראותיהם; על פי עדות ניצול ממילוסנה היודנראט היה אחראי גם על הגטו של אוקונייב ואנשיו השתדלו ככל הניתן לשפר את תנאי החיים בשני המקומות. יהודי העיירה הוצאו מדי יום לעבודת כפייה ביער ובמחנות צבא. בתחילת 1942 שהו בגטו כ-500–550 יהודים, מתוכם 32 משפחות של פליטים מלודז', קאליש ופביאניצה. בגטו היה סניף של ארגון הסעד היהודי יס"ס.
ב-23 במרץ 1942 או ב-26 במרץ הגיעו אנשי אס אס למילוסנה, כינסו את היהודים וגירשו אותם לגטו ורשה. כמה מיהודי הגטו שגילו התנגדות לגירוש נורו במקום ומעטים שקיבלו התראה מראש על הגירוש הצליחו להימלט. מרבית יהודי מילוסנה נשלחו עם יהודי גטו ורשה לטרבלינקה ושם נספו. רק מספר קטן מיהודי מילוסנה ניצל בעזרתם של פולנים שסייעו להם והסתירו אותם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מילוסנה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
1 2 3 4 5 6 7  מילוסנה (Miłosna), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מרטין דין (אנ'), מילוסנה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 405–406), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
עגלת שלישייה

שטחי מואב
עֶגְלַת שְׁלִשִׁיָּה היא עיר מקראית במואב, בסמוך לצוער, שהמשיכה להתקיים גם בתקופות מאוחרות יותר כעיר מחוז.
העיר נזכרת במקרא פעמיים במסגרת "משא מואב" שנאמר הן על ידי ישעיהו הנביא: ”לִבִּי לְמוֹאָב יִזְעָק בְּרִיחֶהָ עַד צֹעַר עֶגְלַת שְׁלִשִׁיָּה כִּי מַעֲלֵה הַלּוּחִית בִּבְכִי יַעֲלֶה בּוֹ כִּי דֶּרֶךְ חוֹרֹנַיִם זַעֲקַת שֶׁבֶר יְעֹעֵרוּ כִּי מֵי נִמְרִים מְשַׁמּוֹת יִהְיוּ” (ספר ישעיהו, פרק ט"ו, פסוקים ה'–ו'); והן על ידי ירמיהו הנביא: ”מִזַּעֲקַת חֶשְׁבּוֹן עַד אֶלְעָלֵה עַד יַהַץ נָתְנוּ קוֹלָם מִצֹּעַר עַד חֹרֹנַיִם עֶגְלַת שְׁלִשִׁיָּה כִּי גַּם מֵי נִמְרִים לִמְשַׁמּוֹת יִהְיוּ” (ספר ירמיהו, פרק מ"ח, פסוק ל"ד).
בתרגומי המקרא העתיקים הובן בדרך כלל הצירוף "עגלת שלישייה" כצירוף הדומה לעגלה משולשת ומוסב על מואב או צוער כדי לייצג את עוצמתן.
העיר נזכרת גם במקורות מאוחרים יותר, כגון רשימת הערים שכבש אלכסנדר ינאי במואב, רשימות נבטיות, והאונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה).
בארכיון בבתא, שנמצא במערת האיגרות בנחל חבר, נזכרת מספר פעמים העיר "עגלתין" כעיר מחוז בדרום מזרח ים המלח, אשר התקיימה בה קהילה יהודית; זאת, כאשר אחת הערים המשויכות אליה הייתה הלוחית, הנזכרת לצד "עגלת שלישייה" גם בתיאור המקראי.
מקומה המדויק של העיר הקדומה טרם זוהה באופן מדויק.
הערות שוליים

↑  י' ידין, החיפושים אחר בר-כוכבא, 176; אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 79.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 79.
↑  י' ידין, החיפושים אחר בר-כוכבא, 176; אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 79.
סימולטור לגלישה במגלשיים ובסנובורד

סימולטור הסקי (המוכר גם בכינוי העברי "סקימולטור" - הלחם של "סקי" ו"סימולטור") הוא סימולטור המדמה גלישה במדרון מושלג. הסימולטור נועד כדי ליצור תנאים הדומים לגלישה על שלג, כך שיאפשר למתאמנים לפתח טכניקה, לשפר מיומנויות מוטוריות וקוגניטיביות, וליצור תגובות אינסטינקטיביות למקרי קיצון בעת הגלישה, לקראת גלישה על שלג אמיתי.
רקע

אימון בסימולטור לגלישה נועד לאמן את הגוף ואת התת-מודע להתנהלות במרחב: הכנה גופנית ומנטלית, לימוד ותרגול תפיסת מרחב ותנועה שונים.
האימון בסימולטור מתאים לאימוני גלישה בסקי או בגלשן שלג ומתאים לכל רמות הגולשים. ברוב הסימולטורים ניתן לשלוט על זווית מדרון הגלישה ומהירות הגלישה. פרמטרים אלו מותאמים לרמת המתאמן ובאמצעותם יכול המדריך לסייע למתאמן במקרה של איבוד שיווי משקל וחשש לנפילה. האימון לגולשים מתקדמים יכול לכלול גם סימולטור למסלול סלאלום. בחלק מהסימולטורים קיימות מערכת למעקב אחר התקדמות הגולש ולתחקור הגלישה. מערכות אלו מאפשרות גם לימוד תאורטי והסתכלות מן הצד לפני, אחרי ובמהלך האימון.
מכשירים

ישנם שני סוגי סימולטורים לגלישה:
מסוע שבו המשטח נע ומדמה את התנועה על גבי מדרונות שלג. המסוע דומה בצורתו להליכון כושר, אולם שונה באופן תפקודו.  גודלו כ-50 מ"ר, והוא מצופים בשטיח מבד סינתטי היכול לצבור מים על-מנת ליצור תחושה הדומה לגלישה על שלג. במכשיר זה האימון מתבצע בנעלי סקי וסנובורד ומגלשיים זהים לציוד המשמש לגלישה במדרונות אמיתיים.
מסילה ועליה משטח נע, דמוי מכשיר אליפטי. המכשיר מאפשר אימון לתנועות וטכניקות שונות.
מכשירים > מסלול סלאלום

בגלישה בשלג מתחרי גלישת הסלאלום גולשים במדרון בין מקלות ודגלים שנעוצים במגוון מרווחים ובמגוון מסלולי הגלישה:  סלאלום, ג'יינט סלאלום, סופר ג'יינט סלאלום, דאון היל. המטרה לגלוש בין הדגלים ולסיים את המסלול בזמן הקצר ביותר וזאת על ידי שימוש בטכניקה מושלמת.
מכונת הסלאלום בסימולטור הגלישה מדמה את אותם דגלונים ומקלות והגולש על מדרון הגלישה (הסימולטור), יכול באמצעותה לשפר את הרמה המקצועית שלו במיומנויות הגלישה, מהירות תגובה (זריזות), לעזור לו להתמודד עם "הפתעות" קיצוניות. על הגולש מוטלת האחריות לגלוש בפניות חדות, במקצב ובתזמון נכונים תוך חזרה פעמים רבות על אותן התנועות במהירויות משתנות ובזוויות מדרון משתנות, המקלות מופעלים על ידי מנוע במהירויות משתנו בהתאם לרמת הגולש.
האימון מדגיש את היכולת להתמודד עם מצבים משתנים במרחב.
ההבדל בין הסימולטור לגלישה בשלג

הגלישה בסימולטורים שונה מהגלישה על מדרונות מושלגים במספר היבטים:
קיימים מספר חומרים המשמשים את הסימולטור כמשטח לדימוי השלג, אך אין שימוש בשלג אמיתי.
רוחב מסלול הגלישה בסימולטור מוגבל בהשוואה למסלולים לרמת המתחילים באתרי הסקי.
בגלל שהמסלול הוא מחזורי, ניתן לבצע תכנון של אופן הגלישה וקביעת מטרות רק לטווח הקצר, ואי אפשר להביט על כל המדרון על מנת לבצע תכנון וקביעת מטרות של מסלול הגלישה.
בחלק מהסימולטורים קיימות מראות המאפשרות למתאמן לראות את עצמו בגלישה בזמן אמת, ולתקן את תנועתו ואת טכניקת הגלישה על פי הנחיות המדריך, אך הסתכלות רבה מידי אל המראה עלולה להביא להרגלי יציבה שאינם מתאימים למדרונות אמיתיים.
בסימולטור קיים מעקה אשר לא קיים באתר הגלישה האמיתי, והוא מאפשר כניסה נוחה לסימולטור, הקניית הרגלי יציבה נכונים עבור גולשים מתחילים, ולצורכי הדגמה של המדריך.
המדריך עומד בסמוך לגולש ויכול לזהות ניואנסים קטנים שבעת הגלישה אינו יכול לזהותם, משום שהוא והגולש נמצאים בתנועה.
בשל ההבדלים האלו, קיימת ביקורת על האימון בסימולטורים אלו, תוך הטלת ספק באפקטיביות האימונים: גולשים מתחילים אשר לא חוו מספיק את השלג האמיתי עלולים להתקבע על אופי הגלישה בסימולטור, ולגלות קשיים במעבר למדרונות שלג אמיתיים.
סמואל פירסון גודארד הבן

סמואל פירסון גודארד הבן (באנגלית: .Samuel Pearson Goddard Jr;‏ 8 באוגוסט 1919 –  1 בפברואר 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אריזונה ה-12 בשנים 1965–1967. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא נותר פעיל בפוליטיקה, שימש כחבר הוועדה הדמוקרטית הלאומית וכיושב ראש הוועדה הדמוקרטית של אריזונה.
קורות חייו

סמואל פירסון גודארד הבן נולד בקלייטון, פרבר של סנט לואיס, מיזורי, כבנם של פלורנס הילטון (לבית דנהאם) וסמואל פירסון גודארד האב. הוא למד באוניברסיטת הרווארד והיה חבר במועדון גלי של המוסד ובנבחרת החתירה שלו. הצטיינותו בספורט זה הובילה להכנסתו ב-1976 להיכל התהילה של החתירה. ב-1941 סיים גודארד את לימודיו עם תואר בוגר אוניברסיטה בהיסטוריה.
זמן קצר לאחר סיום לימודיו התגייס גודארד לחילות האוויר של צבא ארצות הברית ושירת כטוראי במלחמת העולם השנייה. הוא הוצב ב-1942 ושירת כקצין מבצעים וקשר באנגליה, הודו, צפון אפריקה ובדרום האוקיינוס השקט. ב-1946 הוא השתחרר בדרגת מייג'ור והמשיך להיות פעיל בכוחות המילואים של חייל האוויר, שם הוא הגיע עד לדרגת קולונל.
ב-1944 נשא גודארד לאישה את ג'וליה "ג'ודי" האץ' מספרינגפילד, אילינוי. הזוג בחר להשתקע באריזונה, על סמך המלצת רופא שהאקלים היבש בה יסייע להקל על דלקת המפרקים השיגרונית שממנה סבלה ג'ודי. לשניים נולדו שלושה בנים, טרי (לימים ראש עיריית פיניקס והתובע הכללי של אריזונה), טים וביל.
ב-1946 רכש גודארד אדמה בטוסון, ובנה בית למשפחתו. את חלקת האדמה הוא פיתח באמצעות חלוקתה כך שהיא כללה מגרשים רבים, בתים שהיו מרוחקים מהכביש, תוך הקפדה על מגבלות לשמירת האזור כאזור מגורים. לאזור זה הוא קרא "אלנדה לינדה" (אנ') (בספרדית: "הכפר החמוד"), וכיום הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ב-1949 סיים גודארד לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת אריזונה, ופתח משרד עורכי דין בטוסון.