stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטולה קלארק
"שירלי טמפל הבריטית"

קלארק נולדה להורים ממוצא אנגלי וולשי. אביה המציא את שמה הייחודי, וטען בבדיחות כי יצר אותו על ידי חיבור שמותיהן של שתי חברות-עבר שלו, פט ואולה.
באוקטובר 1942 נכחה קלארק בת ה-9 עם אביה בהקלטה פומבית של תוכנית רדיו, בה מסר הקהל פריסות שלום לחיילים בחזית. כאשר נקטע שידור התוכנית בשל התקפה אווירית, ביקש המנחה מהקהל מתנדבים שישעשעו את הקהל. קלארק התנדבה והופיעה ושרה בפני הקהל שיר פופולרי ישן (Mighty Lak' a Rose) בהצלחה כה רבה, עד כי כאשר חודש השידור, התבקשה לשיר את השיר בשידור כלל-ארצי. פריצתה הייתה מיידית, היא הושוותה לכוכבת-הילדה שירלי טמפל וכונתה "שירלי טמפל הבריטית". עיקר הפופולריות של קלארק הצעירה הייתה בקרב חיילים. הפופולריות שלה הייתה כה גדולה עד כי התבקשה לשיר את ההמנון הלאומי בחגיגות הניצחון בכיכר טרפלגר. ה-BBC ציוות אותה עם כוכבת-ילדה אחרת, ג'ולי אנדרוז והן הופיעו יחדיו בקטעי שירה ובידור.
משנת 1944 החלה להופיע גם בסרטים. ב-1948 השתתפה בסרט Here Come the Huggetts, ראשון בטרילוגיית סרטים בכיכובה בהם הוצגה משפחת מעמד הפועלים האגט.
בשנת 1946 קיבלה רצועת-שידור בטלוויזיה במסגרת תוכנית אחר-הצהריים Cabaret Cartoons. מאוחר יותר קיבלה תוכנית טלוויזיה משלה.
קלארק הקליטה עבור חברות התקליטים EMI ו-דקה, אך שתיהן סירבו להחתימה על חוזה ארוך-טווח. עקב כך הקים אביה יחד עם המפיק המוזיקלי אלן פרימן את "תקליטי פוליגון" ב-1947. במסגרת זו הקליטה קלארק שורת להיטים בראשית שנות החמישים.
אירופה

ב-1957 הופיעה קלארק על במת האולימפיה בפריז ושרה באנגלית ובצרפתית וזכתה להצלחה גדולה. ב-1960 יצאה להופעות בבלגיה עם סשה דיסטל. בנוסף לשירה בצרפתית שרה קלארק גם בגרמנית, איטלקית וספרדית וביססה הצלחה אירופית, תוך שהיא חיה בצרפת ומנהלת קריירה מקבילה משני צידי תעלת למאנש.
ב-1961 הגיע שירה Sailor למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, והיה שירה הראשון שהגיע למעמד זה. ב-1963 הגיע שירה הצרפתי Chariot (שתורגם לאחר מכן ללהיט I Will Follow Him) למקום הראשון במצעד הצרפתי ולמעמד תקליט זהב, גם גרסאות השיר באיטלקית (Sul Mio Carro) ובגרמנית (Cheerio) היו ללהיטים. באותה שנה הגיע למקום הראשון בגרמניה שירה Monsieur. כמו כן הופיעה יחד עם ז'אק ברל שאף נתן לה שיר פרי עטו, דבר נדיר עבור ברל.
כוכבת בינלאומית

בשנת 1964 הקליטה את שירה המפורסם ביותר, Downtown, באנגלית ובצרפתית, מאוחר יותר הקליטה אותו גם באיטלקית וגרמנית. השיר הגיע למקומות הראשונים במצעדים ברחבי העולם בבריטניה, צרפת, הולנד, גרמניה, אוסטרליה, יפן והודו ובינואר 1965 היה שירה הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי, שם מכר שלושה מיליון עותקים. בשנת 2004 נכללה הקלטת השיר בהיכל התהילה של פרס גראמי. קלארק זכתה בפרס עבור השיר בשנת 1964.
Downtown היה הראשון מבין 15 שירים שהקליטה ושהגיעו כולם לצמרות מצעדי הפזמונים ברחבי העולם. בהם "I Know a Place", "My Love", "A Sign of the Times" ו-"I Couldn't Live Without Your Love". כמו כן ביצעה ב-1967 את השיר "This Is My Song" מתוך סרטו של צ'ארלי צ'פלין "הרוזנת מהונג קונג" שהיה ללהיטה המצליח ביותר לאחר Downtown (מקום ראשון במצעדי בריטניה, הולנד ואוסטרליה ומקום שלישי במצעד הבילבורד).
קלארק, שהפכה לכוכבת גם בארצות הברית, הוזמנה להשתתף מספר פעמים בתוכניות האירוח של אד סאליבן ודין מרטין. ב-1968 הוזמנה על ידי NBC להשתתף בתוכנית מיוחדת. באחד הקטעים בתוכנית שרה דואט עם הארי בלפונטה. באותם זמנים לא היה נהוג שזמרות לבנות ישירו עם זמרים אפרו-אמריקאים, ואם כן, אזי בעומדם הרחק זה מזה על הבמה. קלארק, לזעמם של מממני התוכנית, שחששו מתגובת הקהל בדרום ארצות הברית, נטלה את זרועו של בלפונטה בידה. מאחר שהיא ומפיק התוכנית, קלוד וולף, בעלה, סירבו לשדר כל צילום אחר של השיר, שידרה רשמת NBC לראשונה בתולדותיה דואט של זמרת לבנה וזמר שחור כאשר הם אוחזים ידיים.
קלארק המשיכה להופיע בסרטים. בהם "קשתו של פיניאן" מ-1968, בו הופיעה לצד פרד אסטר, בתפקיד עליו זכתה למועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית בסרט קומי או מוזיקלי. שנה מאוחר יותר כיכבה לצידו של פיטר או'טול בסרט היה שלום, מר צ'יפס.
לאחר תקופת "דאונטאון"

בראשית שנות השבעים הצעידה קלארק מספר שירים במצעדי הפזמונים, אך בהצלחה פחותה מאשר בעשור הקודם.
בין דצמבר 1972 לדצמבר 1974 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "The Sound of Petula", בה אירחה בדרך-כלל אמן מוביל ואורחים נוספים סביב נושא מסוים שקישר בין שירי התוכנית. בין אורחיה היו סשה דיסטל, פיטר יוסטינוב, טלי סוואלס, מייקל יורק, אוסקר פיטרסון ושתי תוכניות מיוחדות לחג המולד.
ב-1980 הופיעה בפעם האחרונה בקולנוע בסרט "Never Never Land" וב-1981 הופיעה בפעם האחרונה בסדרת טלוויזיה, במיני-סדרה הצרפתית לפי הספר "באין משפחה" (Sans Famille). באותה שנה הופיעה בדמותה של מריה פון טראפ בהפקת וסט אנד של "צלילי המוסיקה", שרצה כשנה, וזכתה לביקורות חיוביות. ב-1983 הופיעה בתפקיד הראשי במחזמר "קנדידה" לפי ג'ורג' ברנרד שו, ב-1989 ב-"Someone like You" וב-1993 הופיעה לראשונה בברודוויי בהפקת "אחים בדם", באותה שנה הופיעה גם במחזמר שדרות סאנסט מאת אנדרו לויד ובר.
בשנת 1988 הוצא מחדש השיר Downtown בגרסת דיסקו בשם Downtown 88, והיה לשיר הראשון של קלארק שצעד במצעד הבריטי מאז 1972.
ב-1998 העניקה לה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית. ב-2012 קיבלה את מדליית מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
הערות שוליים

↑  אודות פטולה קלארק במלחמת העולם השנייה
↑  סקירת ההפקה
↑  הודעה על תואר האבירות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010480364705171  PLWABN: 9810648358705606  BIBSYS: 1012621  BNE: XX889281  BnF: cb138925460 (data)  GND: 134347897  ISNI: 0000 0003 6846 5966  LCCN: n81074400  MusicBrainz: 40e69149-45a7-4dab-8128-c5a4d9654eeb  NKC: xx0015153  NTA: 07450360X  SNAC: w6w69zg7  SUDOC: 078077028  Trove: 1234073  VIAF: 2655705   WorldCat (עם VIAF): 2655705
עזיז חידר

אין תמונה חופשית
עזיז חידר (בערבית: عزيز حيدر) הוא סוציולוג ערבי-ישראלי. חידר הוא פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ועמית מחקר במכון ון ליר בירושלים, שבמסגרתו הוא ניהל את הפרויקט של השנתון הסטטיסטי לאוכלוסייה הערבית בישראל.
אודות

חיידר סיים את עבודת הדוקטורט שלו בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים ופוסט דוקטורט באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. לאחר מכן שימש ראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת ביר זית במשך ארבע שנים והרצה בה עד שנת 1997. חידר מלמד במכללת דוד ילין ומשמש כעמית מחקר במכון טרומן באוניברסיטה העברית.
בשנת 1997 הקים את המכון ללימודים ערבים באוניברסיטת אל-קודס.
עזיז עלי אל-מסרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1879 קהיר, ח'דיוות מצרים 
 פטירה:  1965 (בגיל 86 בערך) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטורקית  הקולג' הצבאי העות'מאני 
 פעולות ומבצעים
 המלחמה האיטלקית-עות'מאנית 
 
שלט רחוב על שמו של הגנרל עזיז אל-מסרי בקהיר (מאוחר יותר רחוב ג'סר א-סויס – شارع جسر السويس).
עזיז עלי אל-מסרי (בערבית: عزيز علي المصري; תעתיק מדויק: עזיז עלי אלמצרי) (1879 – 15 ביוני 1965) היה קצין ופוליטיקאי טורקי עות'מאני.
ביוגרפיה

הוא סיים בית ספר צבאי עות'מאני בשנת 1904 ובהמשך שירת בצבא במקדוניה. אותה שעה הייתה שעת ההתאחדות של "מועצת האיחוד והקידמה" (İttihad ve Terakki Cemiyeti), איחוד שמטרתו הצבאית הייתה להפיל את הסולטאן עבדול חמיד השני בשנת 1908. השתתף במערכה בתימן בשנת 1910 ובאזור טריפוליטניה שבלוב בשנים 1911–1912 והוחלף בשנת 1914. לאחר מכן הגיע למצרים והצטרף למרד של השריף חוסיין בחג'אז נגד האימפריה העות'מאנית בשנת 1916. לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר למצרים והמשיך בקריירה צבאית. בשנת 1940 קודם על ידי עלי מאהר לתפקיד של ראש הצבא המצרי אך במהרה הוחלף בלחץ הבריטים. ניסה להימלט ב-1941 בטיסה למדבר הלובי, במטרה להצטרף לכוחות הגרמנים, אך נעצר ונשפט.
בשנת 1953 הוא מונה לשגריר מצרים בברית המועצות, אך התפטר בשנת 1954 והפסיק כל פעילות פוליטית.
פיג'ן קי

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ פלורידה 
 קואורדינטות:  24°42′17″N 81°09′19″W﻿ / ﻿24.704722222222°N 81.155277777778°W﻿ / 24.704722222222; -81.155277777778
 ארכיפלג:  איי הקיז
 סוג:  קי
 שטח:  21,488 מטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אזור זמן:  UTC-5
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פיג'ן קי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פיג'ן קי(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי פיג'ן קי(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי פיג'ן קי
 
פיג'ן קי (באנגלית: Pigeon Key - "קי היונים") הוא שמו של אי במרכז איי הקיז שבמדינת פלורידה בארצות הברית, באזור הקיז האמצעיים. שטחו של האי 21,488 מ"ר.
גאוגרפיה

האי ממוקם בסמוך לגשר שבעת המילים, ליד סימן המייל ה-45, מערבית לנייטס קי (והעיר מרתון), ומזרחית לתעלת מוזר המפרידה בין הקיז האמצעיים והקיז התחתונים.
האי ממוקם במרחק של 75 ק"מ מקי וסט, ו- 160 ק"מ מהעיר מיאמי.
מאז גילוי האי על ידי הספרדים נקרא האי בשם "אי היונים" (בספרדית: Cayo Paloma) על שם להקות היונים לבנות הכתר (Columba leucocephala Linnaeus) שקיננו בו.
בעת הקמת הרכבת מעל לים של הנרי פלאגלר שימש האי כאתר מגורים לבוני מסילת הברזל, ואתר אחסון לחומרי הבנייה שנדרשו להקמת גשר שבעת המילים. מבני אתר הבנייה הוקמו בשנת -1908 באי הקטן, ואלה נבנו חזקים במיוחד, על מנת לעמוד בהוריקנים באזור.
לאחר סיום עבודות הבנייה, בשנת 1912, נותרו באי צוותים לתחזוק מסילת הברזל. בשנת 1923 הוקם באי בית ספר עבור ילדי העובדים, וכן ב-9 באפריל באותה שנה נפתח באי סניף דואר (אשר פעל עד ה-5 בספטמבר 1933).
במהלך ההוריקן הגדול של שנת 1935 בו נהרסה מסילת הברזל ונפגעו הקיז העליונים, נותר פיג'ן קי בלא פגע, ושימש את צוותי החילוץ והעזרה לנפגעים. בעת בניית הכביש המהיר שמעל הים, שימש האי את צוותי הבנייה, ולאחר סיום הבנייה ופתיחתו בשנת 1938 שימש האי את צוותי התחזוקה של הכביש, וכן כמגורי צוותי הפעלת כביש האגרה (שפעל עד שנת 1954).
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל באי, שהולאם על ידי צבא ארצות הברית לתקופת המלחמה, מחנה אימונים של משמר החופים של ארצות הברית.
בשנת 1960 נפגע האי בהוריקן דונה, ושנים ממבני האי נהרסו כליל.
בשנת 1982 נבנה גשר שבעת המילים החדש, העוקף את האי.
כיום האי מהווה חלק מהרובע ההיסטורי פיג'ן קי.
עופות ימיים

| עופות ימיים |
| --- | --- |
 שלושה מיני עופות ימיים: שקנאי חום, קורמורן מצויץ ושחפית הדורה לחופי קליפורניה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
עופות ימיים הם קבוצה פוליפילטית גדולה של עופות מים החיים בקרבת מים מלוחים כמו בים ובאוקיינוס. עופות אלה שייכים למספר סדרות ומשפחות, שלא תמיד קשורות ביניהן. עופות נוספים אינם נחשבים לעופות ימיים (או בכלל לעופות מים), אך ניזונים מחיות ימיות כמו דגים וסרטנים מתוך הים, למשל שלדגים, שלכים ועיטמים.
העופות הימיים הראשונים התפתחו בתקופת הקרטיקון (כמו: האיכתיאורניס, וההספראורניס שהיו בעלי שיניים) ואילו משפחות עופות ימיים מודרניות החלו להופיע בתקופת הפלאוגן.
חלק מהעופות הימיים מבלים את רוב זמנם במים ממש, חלק בתעופה מעליו וחלק לחופיו, ויש אף עופות ימיים שבזמנים שונים במהלך השנה לא חיים בקרבת הים כלל. על פי רוב, נוצותיהן משוחות בחומר שומני כדי שהמים לא יספגו בתוכן וימנעו מהם לעוף באוויר. לחלק מהעופות הימיים קרומי שחייה בין אצבעות הרגליים (בעיקר בקרב המינים שחיים בים עצמו) אך חלק נטולי קרומים כאלה.
ככלל, עופות ימיים חיים זמן רב יותר, מתרבים בגיל מאוחר יותר ומולידים פחות צאצאים מאשר רוב העופות היבשתיים, אך הם משקיעים זמן רב ואנרגיה רבה בטיפול בצאצאים. רוב מיני העופות הימיים מקננים במושבות שגודלן משתנה בין כמה עשרות פרטים למיליונים. הם נוהגים לנדוד מדי שנה ושנה, ובמהלך נדידה זו הם חוצים לעיתים קרובות את קו המשווה ובמקרים מסוימים אף מקיפים את כדור הארץ. עופות ימיים ניזונים בעיקר מדגים אותם הם צדים הן על פני המים והן מתחת להם ויש מהם שמטיבים לצלול.
אף על פי שהמינים השונים של העופות הימיים שונים מאוד זה מזה בהתנהגותם, באורח חייהן, באנטומיה ובמראה שלהם, יש לעופות הימיים תכונות דומות, דוגמת מקור ארוך או מותאם לסוג טרף מסוים וטכניקות ציד דומות.
תכונות דומות אלו הן דוגמה לאבולוציה מתכנסת בה הסתגלות לחיים בסביבה הימית הנושאת בחובה בעיות אקולוגיות ותזונתיות ייחודיות הביאה בקרב עופות ימיים רבים שאינם קשורים זה לזה מראה חיצוני דומה.
לעופות הימיים ולאדם היסטוריה עשירה יחדיו: האדם צד את בשרם של עופות ימיים מסוימים למאכל וניצל את הגואנו שלהם, חלק מהם אומנו בידי האדם לסייע בדיג וחלק הובילו מלחים אל היבשה. כיום, מיני עופות ימיים רבים מאוימים כתוצאה מפעולות האדם ומתקיימים מאמצים לשימורם.
סדרות

סדרת החופמאים (Charadriiformes) - בה משפחות רבות החיות בסביבות החופים.
סדרת האווזאים (Anseriformes) - מתת-משפחת ברווזי ים וכמה מינים נוספים (למשל צולל ימי).
סדרת הטבלנאים (Podicipediformes) - כוללת כמה מינים החיים בחופים.
סדרת הצוללנאים (Gaviiformes).
סדרת הפינגווינאים (Sphenisciformes).
סדרת היסעוראים (Procellariiformes) בה כל 4 המשפחות, מותאמות לחיים בים: אלבטרוסיים, יסעוריים, יסעורוניים וחותרניים.
סדרת הפתונאים (Phaethontiformes).
סדרת השקנאים (Pelecaniformes) - בהם מותאמים לחיים בים בני המשפחות: שקנאיים, סולתיים, קורמורניים ופרגטיים.
סדרת דורסי יום (Accipitriformes) - בה השלך ותת-משפחת עיטים ימיים צדים במי חופים.
ישנם עופות מים נוספים השוחים או מגיעים לפעמים לים אך לא כדרך חיים.
גלריה

אלקה חדת-מקור
ברווז הקרח
טבלן מערבי
צוללן צפוני
פינגווינים מלכותיים
אלבטרוס לבן-כיפה
פתון ים סוף
סולה צפונית
עיטם לבן-ראש
ראו גם

עופות מים
יונקים ימיים
זוחלים ימיים
פיג'י איירווייז

פיג'י איירווייז (באנגלית: Fiji Airways) היא חברת התעופה הלאומית של פיג'י. פיג'י איירוויז מפעילה קווי טיסה ל-13 מדינות ו-23 ערים הכוללות את אוסטרליה, ניו זילנד, סמואה, טונגה, טובאלו, קיריבטי, ונואטו, איי שלמה, הונג קונג, יפן, סינגפור וארצות הברית. באמצעות שותפות קוד, יש לחברה רשת מורחבת של 108 יעדים בינלאומיים. פיג'י איירווייז מטיסה 64% מכלל המבקרים שטסים לפיג'י ומעסיקה למעלה מ-1000 עובדים. לחברה יש הכנסות של למעלה מ-815 מיליון דולר פיג'יאני (390 מיליון דולר אמריקאי).
הטיסה המסחרית הראשונה של פיג'י איירווייס בוצעה בשנת 1951 אך מקורותיה של חברת התעופה מתחילים ב-Katafaga Estates Ltd שהוקמה בשנת 1947. לאחר שנרכשה על ידי קוואנטס ב-1958, שם החברה שונה לאייר פסיפיק. במאי 2012 החברה חזרה לשמה המקורי ("פיג'י איירוויז") וזאת כדי לחזק את תדמיתה כחברת התעופה הלאומית של פיג'י. ממשלת פיג'י מחזיקה ב-52% ממניות החברה, לעומת 46% של קוואנטס. ממשלות נוספות באוקיינוס השקט מחזיקות בשאר האחוזים.
לחברה יש שיתוף קוד עם חברות רבות, ובהן: ג'טסטאר איירווייז, ג'טסטאר אסיה איירווייז, בריטיש איירווייז, ג'פאן איירליינס, פינאייר, קת'אי פסיפיק, אמריקן איירליינס, אלסקה איירליינס, אייר ניו זילנד, אייר אינדיה, הונג קונג איירליינס, קוואנטס וסינגפור איירליינס.
צי פיג'י איירווייז

| דגם | בשירות | נוסעים |
| --- | --- | --- |
| איירבוס A330-200 | 3 | 273 |
| איירבוס A330-300 | 1 | 313 |
| איירבוס A350-900 | 2 | 334 |
| בואינג 737–800 | 1 | 170 |
| בואינג 737 MAX 8 | 5 | 186 |
| סך הכל | 12 |  |
הערות שוליים

1 2  Creedy, Steve (19 במרץ 2013). "Air Pacific gets first Airbus A330 as part of its Fiji Airways rebranding". The Australian. News Corps Australia. נבדק ב-2 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Parker Brown, David (באוקטובר 2012). "AIR PACIFIC CHANGES NAME TO FIJI AIRWAYS AND SHOWS OFF NEW LIVERY AND INTERIOR". Airline Reporter. DAVID PARKER BROWN. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lefer, Henry (בפברואר 2000). "Fijian carrier ranges far and wide from its South Pacific home". Transport World. Penton Media, Inc. 37 (2). {{cite journal}}:  (עזרה)
עמותת אופנים

הכיתות הניידות של עמותת אופנים
מראה פנימי של כיתה ניידת
עמותת אופנִים היא עמותה הפועלת להענקת שוויון הזדמנויות בחינוך לילדים ביישובי הפריפריה בישראל. עקרון הפעולה המרכזי של העמותה הוא העברת פעילויות העשרה לימודית וחינוכית מעבר לחינוך הפורמלי שהם מקבלים. פעילויות ההעשרה מתבצעות תוך הגעה אל מקום המגורים של הילדים, המרוחקים ממרכזי הערים, זאת באמצעות מעבדות ניידות המותקנות על גבי אוטובוסים ייעודיים, אשר עוצבו במיוחד למטרה זו וצוידו במחשבים, ריהוט ואמצעי עזר נוספים להוראה.
העמותה הוקמה בשנת 2004 על ידי ד"ר חיים דהאן, יזם יליד העיר באר שבע. באספה הכללית של העמותה חברים בהתנדבות 21 איש, ביניהם יורם "יה-יה" יאיר (אלוף במילואים), יגאל בן-שלום (בעבר מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי), וכן בכירים בהווה ובעבר במוסדות שונים ובתחום ההייטק והיזמות. יו"ר העמותה הוא עודד הדומי והמנכ"ל הוא אלי דרור.
פעילות עמותת אופנים נפרשת על פני מעל 40 נקודות יישוב בצפון הארץ ובדרומה. בדרום הארץ הפעילות מתקיימת בין היתר בנווה מדבר, שדות נגב, מרחבים, אל קסום, שפיר, קריית גת ואופקים. בצפון הארץ הפעילות מתקיימת בין היתר בעפולה, מגדל העמק, פרדס חנה-כרכור, גבעת עדה, עמק יזרעאל, טבריה, מרום הגליל, משגב, קריית שמונה, עכו וצפת. המשתתפים בפעילויות מגיעים בדרך כלל מחתך סוציו-אקונומי נמוך, וכן מקרב המגזר הערבי והבדואי.
פעילויות העמותה בתחומי מדע וטכנולוגיה, המתקיימות אחת לשבוע, כוללות הרצאות, לימוד מונחה והתנסות אישית. בנוסף, מקיימת העמותה פעילויות חשיפה שמטרתן לחשוף את הילדים ובני הנוער למקורות חינוך חיצוניים. במסגרת זו מגיעות קבוצות לימוד ליחידה של נוער שוחר מדע בטכניון ומשתתפות בסדנאות המדע והטכנולוגיה (12 מפגשים, אחת לשבוע). כמו כן נערכים ביקורים באוניברסיטאות, מפעלים ומוזיאונים.
לאופנים "תו מידות לאפקטיביות" משנת 2011 המוענק על ידי ארגון "מידות".
בשנת 2009 זכתה עמותת אופנים בפרס "מגן שר הרווחה והשירותים החברתיים" לעמותות ולמתנדבים מצטיינים, אשר הוענק על ידי השר יצחק הרצוג כהוקרה על פועלה של העמותה במהלך השנים האחרונות.
בשנת 2014 הוענק אות התורם האפקטיבי בישראל למייסד ונשיא עמותת אופנים ד"ר חיים דאהן.
בשנת 2019 הוענק לארגון מעמד מייעץ לאו״ם.
הערות שוליים

↑  היחידה לנוער שוחר מדע וטכנולוגיה, ‏16-2-22
פלסטיניאן איירליינס

פלסטיניאן איירליינס (בערבית: الخطوط الفلسطينية) הייתה חברת תעופה וחברת הדגל של הרשות הפלסטינית.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-1 בינואר 1995 בעזה, והחלה לפעול בשנת 1997 משדה התעופה של פורט סעיד כשברשותה שני מטוסי פוקר 50 שנתרמו על ידי ממשלת הולנד, ומטוס בואינג 727 שנתרם על ידי הנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל. בחודש ינואר 1997 הפעילה החברה שבע טיסות שכר לג'דה לרגל החג' והובילה 325 נוסעים סך הכל. ב-23 ביולי 1997 ביצעה החברה את הטיסה הסדירה הראשונה שלה בין נמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש לנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עליה, ובמשך השנה שלאחר מכן המשיכה והפעילה טיסות סדירות וטיסות מזדמנות למספר יעדים במזרח התיכון ובצפון אפריקה.
עם פתיחתו של נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת בדרום רצועת עזה בנובמבר 1998, היה זה למרכז פעילותה של החברה, והיא החלה לטוס ממנו לעמאן ולקהיר. במהלך שנת 1999 הפעילה החברה 1,482 טיסות סך הכל והטיסה 60,446 נוסעים, שהיוו 70% מכלל הנוסעים בשדה. בשנה זו הצטרפה פלסטיניאן איירליינס ליאט"א ולהתאחדות חברות התעופה הערביות.
באמצע שנת 2000 הגיע היקף פעולתה של החברה לשיאו. היא הפעילה טיסות לעמאן, נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, לרנקה, קהיר, ג'דה, אבו דאבי, דובאי ולדוחה. החברה חכרה מטוס איליושין Il-62 ורכשה שני מטוסי דאש 8. עוד הזמינה החברה שני מטוסים קטנים נוספים ושקלה את הזמנתם של שלושה מטוסי בואינג 737 במטרה להתחיל בשירותי טיסה לאירופה.
עם תחילת האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2000, נאלצה החברה להפסיק את טיסותיה. המגבלות שהטילה ישראל על פעולתו של שדה התעופה בעזה והריסתו בסוף שנת 2001, אילצו את החברה להעביר את מרכז פעילותה לנמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש. שני מטוסי הדאש 8 נמכרו ושניים משלושת המטוסים האחרים קורקעו. מטוס פוקר 50 בודד המשיך ופעל בקו אל-עריש–עמאן שלוש פעמים בשבוע ולאחר מכן פעמיים בשבוע. בחודש אפריל 2008 הפסיקה החברה את פעילותה לחלוטין, ומטוסיה אוחסנו בעמאן ובקואלה לומפור. לחברה שני מטוסי פוקר 50 ומטוס בואינג 727. בחודש מאי 2012 שבה החברה לפעול מחדש, ולהפעיל שתי טיסות שבועיות בכל כיוון בין נמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש ונמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה.
החל משנת 2017, החברה לא ביצעה עוד טיסות כלל ומטוסיה הוחכרו חלק מהזמן לחברת התעופה ניז'ר איירליינס הפועלת במדינת ניז'ר שבמערב אפריקה. ב-19 באוגוסט 2020, לאחר שהסתיים החוזה מול חברת התעופה האפריקנית, שלא חודש בשל משבר הקורונה והשפעתו החמורה על התעופה העולמית, הודיעה החברה על העמדה למכירה באופן מיידי של 2 מטוסי הפוקר 50 שלה.
בדצמבר 2020 הודיע משרד התחבורה והתקשורת ברשות הפלסטינית כי פלסטיניאן איירליינס תיסגר לצמיתות. בעת הסגירה שירתו בחברה 8 עובדים בלבד.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה בעת סגירתה:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| פוקר 50 | 2 | – | הוחכרו לניז'ר איירליינס |
הערות שוליים

↑  The Palestinian Airlines History Pages
1 2  ליאור גרינבאום, ‏רש"ת הפלשתינית תנסה לגייס 8 מיליון דולר לשיפוץ והפעלת שדה דהנייה, באתר גלובס, 6 בינואר 2002
↑  CH-Aviation
↑  אליאור לוי, אחרי 7 שנים: "פלסטיניאן אירליינס" חוזרת לאוויר, באתר ynet, 9 במאי 2012
↑  סטפן אייזלין, Palestinian Airlines macht ohne Flieger weiter, אתר aeroTELEGRAPH, ‏27 באוגוסט 2020
↑  סטפן אייזלין, Palestinian Airlines verkauft die gesamte Flotte, אתר aeroTELEGRAPH, ‏19 באוגוסט 2020
↑  כן, יש כזו חברה: פלסטיניאן איירליינס מפסיקה לטוס אחרי 25 שנה, באתר וואלה, 1 בינואר 2021
↑  סטפן אייזלין, Palästinenser verlieren ihre Nationalairline, אתר aeroTELEGRAPH, ‏31 בדצמבר 2020
מטוס פוקר 50 של פלסטיניאן איירליינס
עזיז משעאן

עבד אל-עזיז אחמד אל-משעאן אל-ענזי (בערבית:  عبدالعزيز أحمد المشعان العنزي; נולד ב-19 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן כוויתי המשחק בעמדת הקשר באל-סלמייה.
קריירת מועדונים

משעאן התחיל לשחק כדורגל באל-קדסייה כבר כשהיה בן 6. כשהיה בן 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בשנת 2006 חתם במוסקרון מהליגה הבלגית השנייה בה שיחק שנה אחת. בעקבות בעיות כלכליות אליו נקלע המועדון, שוחרר וחזר לאל-קדסייה.
בינואר 2013 חתם לשנתיים בפריבראם מליגת העל הצ'כית והפך לכוויתי הראשון שמשחק בליגה. ב-2 במרץ 2013 כבש צמד בהופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-3 נגד טפליצה. בסיום העונה סיים במקום ברביעי ברשימת הזרים הטובים של העונה בליגה.
בקיץ 2014 חזר לקדנציה שלישית באל-קדסייה, במדיה שיחק עוד 5 עונות. בהמשך הקריירה שיחק באל-נאצר, אל-ג'אהרה ואל-סלמייה.
קריירה בינלאומית

ב-26 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כווית בניצחון 1-2 נגד סוריה. ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד איראן.
משעאן שיחק עם הנבחרת פעמיים בגביע אסיה בכדורגל.
ע'אדה א-סמאן

| --- | --- |

 לידה:  1942 (בת 82 בערך) דמשק, סוריה 
 מדינה:  סוריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות, אוניברסיטת דמשק 
 שפות היצירה:  ערבית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 הושפעה מ:  Nuha Samara 
 
ע'אדה אחמד א-סמאן (בערבית: غادة السمان; ילידת 1942), סופרת, משוררת ממוצא סורי. נחשבת לאחת הסופרות הבולטות בתקופתה, לצד קולט ח'ורי ולילה בעלבקי. יצירותיה תורגמו ל-17 שפות.
ביוגרפיה > חייה

ע'אדה א-סמאן נולדה בדמשק למשפחה בורגנית והיא קרובת משפחתו של המשורר הסורי הידוע ניזאר קבאני. אביה, ד"ר אחמד א-סמאן, סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת הסורבון בכלכלה פוליטית והיה נשיא האוניברסיטה הסורית ושר החינוך של סוריה. הוא היה איש ספר ואינטלקטואל, שהתעניין בעיקר בספרות הערבית הקלאסית. ע'אדה הושפעה ממנו רבות אחרי שאמהּ, סלמא רויחה, מתה בעודה ילדה. זה השתקף בהרבה אספקטים באישיותה ונתן גיוון לדרך החשיבה שלה, שבמהרה הביא להתנגשות עם החברה הדמשקאית השמרנית. תוצאת התנגשות זו הייתה הוצאתו לאור בשנת 1962 של מקבץ סיפוריה הראשון, נושא הכותרת "עיניך גורלי".
ע'אדה א-סמאן היא בוגרת אוניברסיטת דמשק לתואר ראשון בספרות אנגלית (1963), ומחזיקה תואר שני בתיאטרון האבסורד מהאוניברסיטה האמריקאית בביירות. היא עבדה כעיתונאית ובמהרה הפכה לכוכבת בתקופת הזוהר התרבותית בביירות.
א-סמאן התחתנה בסוף שנות ה-60 עם ד"ר בשיר אל-דאעוק, בעל בית ההוצאה לאור "דאר אלטליעה". נולד להם בן יחיד בשם חאזם. נישואים אלה הכו בתדהמה את חוג מכריהם בגלל השוני המהותי ביניהם מהאספקט האישי והרעיוני. אל-דאעוק היה נצר למשפחת דאעוק המיוחסת בביירות ובעל נטיות "בעת'יסטיות" מוצהרות, בעוד שהיא הייתה ליברלית, ועל אף השוני ביניהם, ע'אדה תמכה בבן זוגה בזמן שלקה בסרטן ונאבק על חייו ונישואים אלה החזיקו מעמד עד יום מותו ב-2007.
בשנת 1967, לאחר התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים, כתבה א-סמאן מאמר נוקב ומפורסם בשם "נושא את קלוני ללונדון". א-סמאן נזהרה מהשימוש שנעשה במושגים מוחלטים בעולם הערבי המגבילים את החשיבה של האומה הערבית והמביאים עד כדי תרדמת אינטלקטואלית; אחד ממושגים אלה היה "נכסה" (תבוסת 67').
לאחר מכן הקימה ע'אדה א-סמאן בית הוצאה לאור משלה ("ע'אדה א-סמאן הוצאה לאור"), שבו קיבצה והוציאה את כל יצירותיה וגם קיבצה את כל מאמריה שלא פורסמו בכותרים אחרים לפני כן, תחת הכותר "יצירות לא גמורות" ותשעה ספרי שירה שכוללים בתוכם את ארכיב ע'אדה א-סמאן ה"לא מפורסם", המופקד באחת הכספות בבנק בשווייץ. בארכיון נמצאים, בין היתר, התכתבויות שהיו אמורות להתפרסם "במועד המתאים", בגלל החומרים הצהובים מעברה כאושיה חברתית תרבותית בחיי הלילה של ביירות בשנות השישים. במיוחד קשריה הרומנטיים עם נאסר אל-נשאשיבי, עיתונאי פלסטיני, והמשורר המנוח כאמל נאסר והתכתבויותיה עמם.
אחד האירועים, בשנת 1992, גרם לרעידת אמות הסיפים בחוגים הספרותיים והפוליטיים, כשאל-סלמאן פרסמה מכתבים רומנטיים שקיבלה מע'סאן כנפאני, אחת מאושיות התרבות הפלסטינית, מכתבים שמוענו אליה בשנות השישים בזמן שניהלה איתו רומן סוער וגלוי. בעקבות פרסום המכתבים הואשמה ע'אדה בחבירה למזימה כנגד הסוגיה הפלסטינית.
נכון לשנת 2014, חיה ע'אדה בפריז ועדיין כותבת טור שבועי (פינת "רגע של חופש") בעיתון אלחואדית', אחד העיתונים הערביים הרואים אור בלונדון. היא עומדת בתוקף בסירובה לנהל כל ראיון טלוויזיוני, סירוב שהחל באמצע שנות ה-70 כשגילתה שהמראיינת שלה בטלוויזיה המצרית לא קראה ולו אף אחת מיצירותיה.