stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילנה צמחוני
תערוכות יחיד נבחרות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא יש לבחור את התערוכות הבודדות המשמעותיות ביותר, ולהשאיר אותן בלבד.
1967 – בית הגפן, חיפה.
1969 – גלריה ריץ', חיפה.
1971 – גלריה 220, תל אביב.
1977 – בית האמנים, חיפה.
1977 - גלריה ערמון בירושלים בשיתוף בית הסופר, תל אביב.
1980 – יד לבנים, תל אביב.
1983 – מוזיאון נהריה.
1985 – המוזיאון הימי, חיפה.
1985 – תיאטרון ירושלים.
1987 – גלריית קיבוץ אילון.
1988– בית האמנים תל אביב.
1989 – היכל התרבות, נהריה.
1990 – בית האמנים בירושלים.
2001 - "בעקבות תהלים" - המרכז ליהדות מתקדמת, תל אביב.
2001 - "לשיר ים" מוזיאון ההעפלה חיפה.
2002 - "פתחים" - היכל העירייה חיפה.
2003 - גלריה קסטרא חיפה.
2004 – יד לבנים, חיפה.
2006 - תערוכת תבליטי בד בית יד לבנים – חיפה.
2011 - עבודות מאוחרות - מבואת היכל התרבות ע"ש רפופורט - חיפה.
הערות שוליים

↑  מתוך בוקמי Bookme, ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276584  NLI: 987007299337605171  BnF: cb17129129w (data)  GND: 1100695761  ISNI: 0000 0003 8311 5315  LCCN: no2001019938  ULAN: 500480375  VIAF: 75963054   WorldCat (עם VIAF): 75963054
ספיידרמן: מיילס מוראלס

ערך זה עוסק במשחק וידאו. אם התכוונתם למיילס מוראלס, ראו .
| --- | --- |

עטיפת המשחק הרשמית
 כללי
 תאריך הוצאה:  פלייסטיישן: NA, OC ‏12 בנובמבר 2020   WW ‏19 בנובמבר 2020  מחשב אישי: 18 בנובמבר 2022
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות
 פיתוח:  Insomniac Games
 הוצאה לאור:  Sony Interactive Entertainment
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית, רוסית 
 הפצה:  Sony Interactive Entertainment
 סדרה:  Spider-Man 
 הערות:  עבור גרסת המחשב נדרשת מערכת הפעלה של 64 סיביות מסוג חלונות 10 (גרסה 1909) ומעלה.
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  מנוע מותאם אישית של Insomniac Games
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 דירוג:  T ‏(ESRB)
 פלטפורמות:  PlayStation 4   PlayStation 5   Microsoft Windows
 מדיה:  Blu-Ray, הורדה דיגיטלית
 המשחק הקודם:  ספיידרמן
 המשחק הבא:  ספיידרמן 2 (בפיתוח)
 דרישות מערכת
 מעבד:  מינימום: אינטל Core i3-4160  מומלץ: אינטל Core i5-4670 או AMD Ryzen 5 1600
 זיכרון:  מינימום: 8GB  מומלץ: 16GB
 כרטיס מסך:  מינימום: Nvidia GeForce GTX 950 או AMD Radeon RX 470  מומלץ: Nvidia GeForce GTX 1060 6GB או AMD Radeon RX 580 8GB
 מקום פנוי:  75GB (התקנה על כונן SSD מומלצת)
 
 אתר רשמי
 
ספיידרמן: מיילס מוראלס (באנגלית: Marvel's Spider-Man: Miles Morales) הוא משחק הרפתקאות-פעולה שפותח על ידי "Insomniac Games" ומופץ על ידי "Sony Interactive Entertainment", אשר יצא לאור עבור קונסולות המשחקים פלייסטיישן 4 ופלייסטיישן 5 ב-12 בנובמבר 2020 באמריקה הצפונית ואוקיאניה וב-19 בנובמבר 2020 לשאר העולם. המשחק מהווה ספין אוף עצמאי למשחק "ספיידרמן", שיצא לשוק בשנת 2018. המשחק הוכרז לראשונה במהלך אירוע הלייב של פלייסטיישן 5 ב-11 ביוני 2020. המשחק יצא לשוק ב-12 בנובמבר 2020 כמשחק השקה עבור פלייסטיישן 5, במקביל לפלייסטיישן 4.
כמו כן, יצא המשחק גם למחשב האישי ב-18 בנובמבר 2022.
עלילה > רקע

עלילת המשחק ממשיכה את עלילת "ספיידרמן" וכן את עלילת חבילת ההרחבה "העיר שלעולם לא ישנה", בה מיילס מוראלס ננשך על ידי עכביש משופר גנטית וזוכה ליכולות דמויי עכביש זהות ליכולתיו של פיטר פארקר, כמו כן, מוראלס זוכה גם ליכולות חדשות ומשופרות שאין לפארקר. שנה לאחר סיום המשחק הראשון, מוראלס עדיין נמצא באימונים תחת הדרכתו של פארקר, לצד השתלבותו בהגנה על ניו יורק סיטי לצדו של. לאחר שפארקר עוזב את ניו יורק סיטי לתקופת החגים במטרה להצטרף לבת זוגו, כתבת ה"דיילי ביוגל", מרי ג'יין ווטסון, בחוץ לארץ בתור הצלם שלה לאחר שזאת האחרונה נבחרה לסקר את מלחמת האזרחים המתמשכת בסימקריה; מיילס נותר כמגינה היחיד של ניו יורק סיטי. בעקבות כך, הוא מנסה לאזן בין התמיכה בקמפיין של אמו, ריו מוראלס, כמועמדת עבור הבחירות למועצת העיר; לבין הגנה על ביתו החדש שבהארלם ועל שאר ניו יורק סיטי מפני מלחמת כנופיות בין תאגיד האנרגיה "רוקסון" לבין קבוצת טרור הייטקית שנקראת "המחתרת", שנשלטת על ידי הטינקרר.
עלילה > עלילת המשחק

שנה לאחר תקרית נשימת השטן, מיילס מוראלס, שכעת מקבל הדרכה ואימונים מפיטר פארקר בשליטה על יכולותיו החדשות במטרה לעזור לשמור על ביטחון ניו יורק סיטי תוך כיבוד זכרו של אביו המנוח, ג'פרסון דייוויס. לאחר שהם מונעים העברת אסירים הרסנית שנגרמה על ידי ריינו, פיטר מחליט לצאת מניו יורק סיטי לתקופת החגים עבור חופשה באירופה במטרה לעזור לבת זוגו, מרי ג'יין ווטסון, בסיקור שלה על מלחמת האזרחים המתמשכת בסימקריה בתור הצלם שלה, ומשאיר את ניו יורק סיטי תחת הגנתו של מיילס. מיילס חוזר לביתו שבהארלם על מנת לחגוג את חג המולד עם אמו, ריו, וחבריו הטובים ביותר, גנקי לי ופין מייסון.
למחרת, מיילס משתתף בעצרת הקמפיין של אמו, שנהרסת על ידי "המחתרת", קבוצת טרור הייטקית, שלה סכסוך עם תאגיד האנרגיה "רוקסון". במהלך המשבר, מיילס מגלה כי פין היא מנהיגת "המחתרת", שפועלת תחת הכינוי "הטינקרר" מתוך רצון לנקום את מותו של אחיה המנוח, ריק, שסבל מהרעלה כימית בזמן שעבד על הפרויקט החדש של "רוקסון", מקור אנרגיה חדשני בשם "ניופורם". מאוחר יותר, מיילס מגלה שהיא מתכננת להשמיד את החברה על ידי פיצוץ הפלאזה החדשה של "רוקסון", שנבנתה באמצעות מכל עמוס-יתר של נופורם במטרה להוכיח את תופעות הלוואי ההרסניות של מקור האנרגיה, אותן מנכ"ל התאגיד, סיימון קריגר, הסתיר מהציבור הרחב.
בזמן כשפין הזועמת – לאחר שנודע לה שמיילס הוא ספיידרמן – ורוקסון – ששכרו ושדרגו טכנולוגית את ריינו - צדים אותו, מיילס מגלה שדודו המגונן-יתר על המידה, אהרון דייוויס, פועל תחת זהותו של פראולר; ובמקביל ריו מגלה על פעילויותיו של מיילס כספיידרמן ומגלה לו שהיא תומכת במעשיו. בשיא המשבר, אהרון עוזר לריו ולשכניהם לפנות את הארלם כאשר גם "המחתרת" וגם "רוקסון" מתחילים להילחם ברחובות הארלם בזמן שמיילס מתעמת ומנצח את פין כאשר מחולל הנופורם העמוס פולט סדרה של גלים הרסניים. מיילס מנסה לספוג את האנרגיה של נופורם ולמנוע את הפיצוץ, אך אינו מסוגל להכיל אותה. בראותה כי האנרגיה של נופורם הולכת להרוג את מיילס, פין סופגת ממנו את האנרגיה ומתה בפיצוץ. זהותו של מיילס כספיידרמן נחשפת בפני תושבי הארלם שמבטיחים לשמור עליה בסוד.
ארבעה שבועות לאחר מכן, קריגר נעצר ומוכנס לכלא לאחר שהפסיד בסדרת תביעות נגד רוקסון לאחר שאהרון מסר עדות בתמורה להפחתת עונשו; ופיטר פארקר חזר מהחופשה שלו באירופה. בינתיים, ראש העיר לשעבר, נורמן אוסבורן דורש את שחרורו של הארי הסופני ממצבו דמוי-התרדמה למרות אזהרותיו של ד"ר קורט קונורס כי ההשלכות יהיו חמורות.
בסצנה שאחרי הכתוביות, מיילס משאיר קוביית פרס המדע בראש הכנסייה לזכרה של פין. בסצנה שנייה שאחרי הכתוביות, מוצגת מחווה לשחקן צ'דוויק בוזמן, שגילם את דמותו של הפנתר השחור.
פיתוח

המשחק מפותח על ידי "Insomniac Games" ומופץ על ידי "Sony Interactive Entertainment" באופן אקסקלוסיבי עבור פלייסטיישן 5. סגן נשיא "סוני", סיימון רוטר, אמר ל"הטלגרף" כי המשחק מהווה "הרחבה והשבחה עבור המשחק הקודם". עם זאת, מאוחר יותר, "Insomniac Games" טענו שהפרויקט הוא משחק עצמאי, הצפוי להיות קטן יותר בגודלו ובהיקפו מאשר למשחק הקודם, והושווה ל-Uncharted: The Lost Legacy, משחק שהיה קטן יותר בגודלו ובהיקפו משל סדרת המשחקים "Uncharted".
הפצה

המשחק הוכרז לראשונה ב-11 ביוני 2020 במהלך אירוע החשיפה של פלייסטיישן 5. המשחק יצא לשוק בתאריך 19 בנובמבר 2020, לצד יציאת פלייסטיישן 5 לשוק. המשחק הופץ גם עבור הפלייסטיישן 4.
הערות שוליים

↑  Spider-Man: Miles Morales' Tinkerer Explained - Who Is the Villain of the PS5 Game? - IGN, retrieved September 20, 2020
↑  Ramée, Jordan (June 11, 2020). "Spider-Man: Miles Morales Announced For PS5". GameSpot. CBS Interactive. Retrieved June 11, 2020.
↑  "Marvel's Spider-Man: Miles Morales – An update from Insomniac Games". Playstation Blog. June 18, 2020. Retrieved June 18, 2020.
↑  Gartenberg, Chaim (September 16, 2020). "Spider-Man: Miles Morales trailer shows off first look at gameplay on PS5". The Verge. Retrieved September 16, 2020.
1 2  Dornbush, Jonathon (June 11, 2020). "Marvel's Spider-Man Miles Morales Announced for PS5". IGN. Ziff Davis. Archived from the original on June 12, 2020. Retrieved June 11, 2020.
↑  Avard, Alex (June 11, 2020). "Spider-Man 2 starring Miles Morales announced as PS5 launch title". GamesRadar+. Future plc. Retrieved June 11, 2020.
↑  Skrebels, Joe (June 12, 2020). "Spider-Man: Miles Morales Isn't a Sequel, It's an Expansion". IGN. Ziff Davis. Retrieved June 12, 2020.
↑  Sarkar, Samit (June 12, 2020). "PS5's Spider-Man: Miles Morales is a 'standalone game,' Sony says". Polygon. Retrieved June 12, 2020.
↑  Schreier, Jason (June 12, 2020). "New Spider-Man Game for PS5 Will Be Separate From Original". Bloomberg. Retrieved June 13, 2020.
↑  "Spider-Man: Miles Morales is coming to the PS5 this year". The Verge. Archived from the original on June 11, 2020. Retrieved June 11, 2020.
הסמליל הרשמי של המשחק.
А (כתב קירילי)

ערך זה עוסק באות באלפבית הקירילי. אם התכוונתם לאות באלפבית הלטיני, ראו .
| А а |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

האלפבית הקירילי
| А | Б | В | Г | Д | Е | Ж | З |  |
| И | Й | К | Л | М | Н | О | П |  |
| Р | С | Т | У | Ф | Х | Ц | Ч |  |
| Ш | Щ | Ъ | Ы | Ь | Э | Ю | Я |  |
אותיות סלאביות נוספות
| А́ | А̀ | А̄ | Ӓ | Ґ | Ђ | Ѓ | Е́ |  |
| Ѐ | Е̄ | Ё | Є | З́ | Ѕ | І | Ї |  |
| И́ | Ѝ | Ӣ | Ј | Љ | Њ | О́ | О̀ |  |
| Ō | С́ | Ћ | Ќ | У́ | Ӯ | Ў | Џ |  |
אותיות שאינן סלאביות
| Ӑ | А̊ | А̃ | Ӓ̄ | Ӕ | Ә | Ә́ | Ә̃ |  |
| Ӛ | В̌ | Ғ | Г̑ | Г̣ | Г̌ | Ҕ | Ӻ |  |
| Ғ̌ | Ӷ | Д̣ | Д̆ | Ӗ | Е̃ | Ё̄ | Є̈ |  |
| Ӂ | Җ | Ӝ | Ҙ | Ӟ | З̌ | З̱ | З̣ |  |
| Ԑ | Ԑ̈ | Ӡ | И̃ | Ҋ | Ӥ | Қ | Ӄ |  |
| Ҡ | Ҟ | Ҝ | К̣ | Ԛ | Ӆ | Ԯ | Ԓ |  |
| Ӎ | Ӊ | Ң | Ԩ | Ӈ | Ҥ | О̆ | О̂ |  |
| О̃ | Ӧ | Ӧ̄ | Ө | Ө̄ | Ө́ | Ө̆ | Ӫ |  |
| Ҩ | Ԥ | Р̌ | Ҏ | Ҫ | С̣ | С̱ | Т̌ |  |
| Т̣ | Ҭ | У̃ | Ӱ | Ӱ́ | Ӳ | Ү | Ү́ |  |
| Ұ | Х̣ | Х̱ | Х̮ | Х̑ | Ҳ | Ӽ | Ӿ |  |
| Һ | Һ̈ | Ԧ | Ҵ | Ҷ | Ӵ | Ӌ | Ҹ |  |
| Ҽ | Ҿ | Ы̆ | Ы̄ | Ӹ | Ҍ | Э̆ | Э̄ |  |
| Э̇ | Ӭ | Ӭ́ | Ӭ̄ | Ю̆ | Ю̈ | Ю̈́ | Ю̄ |  |
| Я̆ | Я̄ | Я̈ | Ԝ | Ӏ |  |  |  |  |
אותיות ארכאיות
| Ꙁ | Ꙃ | Ꙅ | Ꙇ | Ꙉ | Ҁ | Ѻ | Ѹ |  |
| Ꙋ | Ѡ | Ѽ | Ꙍ | Ѿ | Ꙏ | Ѣ | Ꙑ |  |
| Ꙓ | Ꙕ | Ꙗ | Ѥ | Ѧ | Ꙙ | Ѫ | Ꙛ |  |
| Ѩ | Ꙝ | Ѭ | Ѯ | Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |  |
| Ԙ | Ꙟ | Ꙡ | Ꙣ | Ꙥ | Ꙧ | Ꙩ | Ꙫ |  |
| Ꙭ | ꙮ | Ꚙ | Ꚛ | Ԁ | Ԕ | Ԗ | Ԡ |  |
| Ԣ | Ҧ | Ꚋ | Ꚁ | Ꚅ | Ꚍ | Ꚕ | Ꚏ |  |
| Ꚗ | Ꚃ | Ԃ | Ԅ | Ԉ | Ԋ | Ԍ | Ԏ |  |
| Ԇ | Ꚑ | Ꚉ | Ꚇ | Ꚓ | Ԟ | Ԫ | Ԭ |  |
| Г̧ | Г̄ |  |  |  |  |  |  |  |
אַה היא האות הראשונה באלפבית הקירילי שמייצגת את התנועה /a/ - כמו הפתח במלה בַּיִת. מקורה באות היוונית אלפא, וצורתה כשל אלפא גדולה וכשל האות הלטינית A בשתי צורותיה. זוהי אחת משש האותיות היחידות באלפבית הקירילי (יחד עם У, Р, Е ,Б ו-Ф) אשר צורותיה הגדולה והקטנה שונות זו מזו. באלפבית הקירילי המוקדם היא נקראה אַזוּ, והערך המספרי שלה היה 1.
בשפות הסלאביות האות מייצגת בדרך כלל את התנועה /a/, אך היא יכולה לייצג גם את התנועות /ɑ/ ו־/ə/ בשפות כמו אינגושית וצ'צ'נית. ברוסית האות מסמנת מספר אלופונים בתפוצה משלימה - את [æ] ואת [ɑ̟] בנוסף ל־[a]. כשהתנועה איננה מוטעמת האות מייצגת ברוסית את התנועה [ʌ] או [ə] בתלות במיקומה.
במהלך ההיסטוריה התפתחה צורת האות לצורות שונות, אך הצורה המקובלת כיום היא כשל האות A הלטינית.
קנטקי (BB-66)

| --- | --- |

קנטקי בבנייה; בולטות הברבטות העגולות שהיו מחזיקות את הסוללה הראשית שלה בקוטר 16 אינץ' (406 מ"מ).
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת איווה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ברוקלין, ארצות הברית
 הוזמנה:  9 בספטמבר 1940
 תחילת הבנייה:  7 במרץ 1942
 הושקה:  20 בינואר 1950
 אחריתה:  בוטלה ב-9 ביוני 1958 ונמכרה לגריטה ב-31 באוקטובר 1958
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 46,000 טון, מקסימלי: 56,140 טון
 אורך:  270.43 מטרים
 רוחב:  32.97 מטרים
 שוקע:  10.92 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  33 קשר (61 קמ"ש)
 גודל הצוות:  151 קצינים, 2,637 מלחים (סך הכל 2,788)
 טווח שיוט:  15,000 מיילים ימיים (24,000 ק"מ)
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת השריון: 12.1 אינץ' (307 מ"מ)   ברבטות: 11.6 אינץ' (290 מ"מ)   צריחים: 19.7 אינץ' (500 מ"מ)   סיפונים: 6 אינץ' (152 מ"מ)
 חימוש:  9 תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7   20 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר Mark 12   80 תותחי נ"מ 40 מ"מ (1.6 אינץ')   49 תותחי נ"מ 20 מ"מ (0.79 אינץ')
אוניית המערכה קנטקי (BB-66) הייתה אוניית מערכה שלא הושלמה שנועדה להיות האונייה האחרונה של סדרת איווה. מס' גוף BB-66 היה אמור להשתייך במקור לאונייה השנייה מאוניות המערכה מסדרת מונטנה. עם זאת, הצורך הדחוף בעוד ספינות מלחמה בפרוץ מלחמת העולם השנייה והתנסויותיו של הצי האמריקני בזירת האוקיינוס השקט הביאו אותו למסקנה כי במקום אוניות מערכה גדולות וחמושות יותר מסדרת איווה, הוא זקוק במהירות לאוניות מערכה מהירות יותר של אותה סדרה כדי ללוות את נושאות המטוסים מסדרת אסקס שנבנות. כתוצאה מכך, האוניות BB-65 ו-BB-66 הוסדרו מחדש והונחו כאוניות מערכה מסדרת איווה ב-1942.
ככזו, היא נועדה להיות החברה השישית והאחרונה שנבנתה בסדרת איווה. בזמן בנייתה היא הייתה האונייה השנייה של צי ארצות הברית שנקראה לכבוד מדינת קנטקי. כמו אוניית האחות שלה אילינוי, שהונחה כאחת מהזוגות האחרונות של סדרת איווה לפניה, קנטקי עדיין הייתה בבנייה בתום פעולות האיבה ונקלעה לצמצום השירותים המזוינים לאחר המלחמה. הבנייה שלה הושעתה פעמיים, ובמהלכן היא שימשה כספקית חלקי חילוף. בשנות ה-50, הועלו מספר הצעות להשלמת האונייה כספינת מלחמה של טילים מונחים, שננטשה בעיקר בגלל חששות עלות והקצב המשתולל של טכנולוגיית הטילים המתפתחת. קנטקי בסופו של דבר נמכרה לגרוטאות ב-1958.
רקע

קנטקי תוכננה בשנת 1935, כאשר צי ארצות הברית יזם תוכניות עיצוב ליצירת סדרת דקוטה הדרומית מורחבת שלא הוגבלה על ידי הסכם הצי השני של לונדון. זה הביא לאחד מעיצובי "אוניית המערכה המהירה" שתוכננה בשנת 1938 על ידי סניף התכנון הראשוני במשרד הבנייה והתחזוקה.
העברת חוק וינסון השני בשנת 1938 פינתה את הדרך לבנייתן של ארבע אוניות המערכה מסדרת דקוטה הדרומית ושתי אוניות המערכה הראשונות מסדרת איווה (איווה וניו ג'רזי) עבור צי ארצות הברית. ארבע אוניות המערכה האחרונות של הסדרה (מיזורי, ויסקונסין, אילינוי וקנטקי, בהתאמה) לא אושרו לבנייה עד 12 ביולי 1940. בעוד ש-BB-63 ו-BB-64 תוכננו במקור בתור האוניות האחרונות בסדרת איווה, BB-65 ו-BB-66 נועדו להיות האוניות הראשונות של סדרת מונטנה, שהייתה גדולה ואיטית יותר תוך עלייה של 12 תותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים) Mark 7. עם זאת, העברת תוכנית בניית מלחמת חירום ב-19 ביולי 1940, וכתוצאה מכך אילינוי וקנטקי הוזמנו מחדש כאוניות החמישית והשישית, בהתאמה, של סדרת איווה על מנת לחסוך זמן בבנייה, כך שהאונייה הראשונה של סדרת מונטנה תוקצה מחדש כ-BB-67. ההזמנות ל-BB-65 ו-BB-66 הוצאו ב-9 בספטמבר 1940, והאוניות הונחו ב-6 בדצמבר 1942 וב-7 במרץ 1942, בהתאמה.
עד 1942 צי ארצות הברית העביר את מוקד הבנייה שלו מאוניות מערכה לנושאות מטוסים לאחר ההצלחות של קרבות נושאות מטוסים הן בקרב ים האלמוגים, ובמידה רבה יותר, בקרב מידוויי. כתוצאה מכך, בניית הצי האמריקאי של נושאות המטוסים מסדרת אסקס קיבלו את העדיפות הגבוהה ביותר להשלמה במספנות ארצות הברית על ידי הצי האמריקני. נושאות המטוסים מסדרת אסקס הוכיחו את עצמם חיוניים למאמץ המלחמתי בכך שאפשרו לבעלות הברית להשיג ולשמור עליונות אווירית בזירת האוקיינוס השקט, והפכו במהירות לזרוע הפוגעת העיקרית של צי ארצות הברית במאמץ המתמשך להביס את האימפריה היפנית. בהתאם לכך, ארצות הברית קיבלה ליקויים בשריון של שלהם סדרת איווה לטובת מהירות נוספת, שיכולה להפליג במהירות דומה לסדרת אסקס ולספק לנושאות המטוסים את הכמות המקסימלית של הגנה נגד מטוסים. כתוצאה מכך, בוטלה בניית סדרת מונטנה לפני שהאוניות הונחו.
בנייה

האונייה הייתה אמורה להיות חמושה בסוללה ראשית של תשעה תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ) /50 קליבר Mark 7 בשלושה צריחים משולשים בקו המרכז, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על קדימה, כשהשלישי מאחור. הסוללה המשנית המתוכננת כללה עשרים תותחים דו-תכליתיים 5 אינץ' (127 מ"מ) /38 קליבר מותקנים בצריחים תאומים מקובצים באמצע האונייה, חמישה צריחים משני הצדדים. עם הופעת הכוח האווירי והמנדט להשיג ולשמור עליונות אווירית, הגיע צורך להגן על הצי ההולך וגדל של נושאות המטוסים של בעלות הברית. לשם כך, האונייה הייתה אמורה להיות מצוידת בסוללת נ"מ של שמונים תותחי 40 מ"מ (1.6 אינץ') וארבעים ותשעה תותחים אוטומטיים בקוטר 20 מ"מ (0.79 אינץ'), על מנת
כמו אוניות סדרת איווה ממיזורי ואילך, שריון המחיצה הקדמי הוגדל מ-11.3 אינץ' המקורי עד 14.5 אינץ' (368 מ"מ) על מנת להגן טוב יותר מפני אש מפגיעות חזיתיות. מכיוון שהגנת הטורפדו של סדרת איווה הייתה כמעט זהה לאוניות המערכה הקודמות מסדרת דקוטה הדרומית, הוצע לעצב מחדש את גוף האונייה של אילינוי וקנטקי כדי לספק מידה רבה יותר של הגנה נגד טורפדו לאוניות המערכה. לפי סכימות הבנייה המקוריות של הסדרה כל צד של האונייה היה מוגן מתחת לקו המים על ידי שני מכלים שהותקנו מחוץ לחגורת השריון, ומופרדים על ידי מחיצה. מכלים אלו תוכננו בתחילה להיות ריקים, אך בפועל מולאו במים או מזוט. החגורה המשוריינת התחדדה לעובי של 4 אינץ' (100 מילימטרים) מתחת לקו המים. מאחורי חגורת השריון היה חלל, ואחר כך עוד מחיצה. גוף האונייה החיצוני נועד לפוצץ טורפדו, כאשר שני התאים החיצוניים סופגים את הזעזוע וכל רסיסים או פסולת נעצרים על ידי חגורת השריון והתא הריק שמאחוריה. בשנת 1939 גילה הצי שמערכת זו הייתה פחות יעילה ממערכת ההגנה המוקדמת יותר נגד טורפדו של סדרת קרוליינה הצפונית בגלל קשיחות יתר של חגורת השריון התחתונה שגורמת לדליפה לתוך תאים סמוכים. לאחר מכן, העיצוב של מערכת ההגנה נגד טורפדו שונתה עבור אילינוי וקנטקי, כגון ביטול פרקי אצבעות לאורך מחיצות אחיזה מסוימות; מתכונת הבנייה המיועדת הוערכה לספק שיפור של עד 20% להגנת הטורפדו של אוניית המערכה ובו זמנית להפחית את ההצפה במקרה של פגיעת טורפדו.
הבנייה של קנטקי הייתה רצופה בעיכובים. השדרית שלה הונחה במספנת הצי של נורפוק, פורטסמות', וירג'יניה ב-7 במרץ 1942. עם זאת, העבודה על האונייה הושעתה ביוני אותה שנה, והמבנה התחתון של קנטקי הושק כדי לפנות מקום לבניית LST ב-10 ביוני. העבודה על האונייה התחדשה ב-6 בדצמבר 1944, כאשר מבנה השדרית הועבר לרציף 8. העבודה על אוניית המערכה התנהלה בקצב איטי, והשלמתה הייתה צפויה ברבעון השלישי של 1946. בדצמבר 1945 הומלץ להשלים את קנטקי כאוניית מערכה נגד מטוסים, והעבודה על האונייה הופסקה באוגוסט 1946 בזמן שהדבר נשקל. הבנייה התחדשה שוב ב-17 באוגוסט 1948 מבלי שהתקבלה החלטה על התכנון הסופי שלה. העבודה על קנטקי נמשכה עד 20 בינואר 1950, אז הוחלט להפסיק את העבודה על האונייה. בעקבות זאת, היא הוצפה מהמבדוק היבש שלה כדי לפנות מקום לתיקונים לאונייה האחות מיזורי, שעלתה על שרטון בדרך מהמפטון רודס.
הצעות הסבה

בזמן שבנייתה הושעתה, לאחר קרבות ים האלמוגים ומידוויי, לשכת הספינות שקלה הצעת הסבה של נושאת מטוסים עבור אילינוי וקנטקי. כפי שהוצע, סיפון הטיסה שהוסב באילינוי היה באורך 864 רגל (263 מטרים) ורוחב 108 רגל (33 מטרים), עם חימוש זהה לנושאות המטוסים מסדרת אסקס של ארבעת צריחי התותחים התאומים 5 אינץ' ועוד ארבעה תותחי 5 אינץ' בצריחים בודדים, יחד עם שישה צריחים מרובעים של תותחי 40 מ"מ. ההסבה ננטשה לאחר שצוות התכנון החליט שנושאות המטוסים המוסבות ישאו פחות מטוסים מסדרת אסקס, שניתן לבנות יותר נושאות מטוסים מסדרת אסקס באותו פרק זמן להסבת אוניות המערכה, וכי הפרויקט יהיה משמעותי יקר יותר מבניית נושאות מטוסים חדשות מסדרת אסקס. במקום זאת, אילינוי וקנטקי היו אמורות להסתיים כאוניות מערכה, אך בנייתן קיבלה עדיפות נמוכה מאוד.
כבר ב-1946, פרויקטי הסבת טילים לקנטקי (פרויקט SCB 19) והסיירת הגדולה הבלתי גמורה USS הוואי נדונו. בתחילת שנות ה-50, ההתקדמות בטכנולוגיית הטילים המודרכים הובילה להצעה ליצור ספינת מלחמה גדולה חמושה בתותחים ובטילים כאחד. לשם כך, נבחרה קנטקי הלא גמורה להמרה מספינת תותחים ל"ספינת קרב של טילים מונחים". הצעה זו הייתה שמרנית יחסית, והייתה כרוכה בהתקנה של זוג משגרי תא זרועות עבור טיל הקרקע-אוויר RIM-2 טרייר (SAM) על בית הסיפון האחורי, עם זוג אנטנות עבור המכ"ם יירוט דופלר AN /APG-55 מותקן לפנים, ומכ"ם חיפוש אווירי AN/SPS-2 B על תורן קצר. מכיוון שאוניית המערכה כבר הושלמה בכ-73% (הבנייה הופסקה בסיפון השני), התקנת מערכת הטילים והאלקטרוניקה הנלווית הייתה כרוכה רק בהוספת הציוד הדרוש ללא כל צורך בבנייה מחדש של האונייה כדי להכיל את המערכת. כמה קונספטים של טילים מונחים כללו משגר אחד או שניים לשמונה טילי שיוט גרעיניים SSM-N-9 רגולוס II או SSM-N-2 טריטון. פרויקט ספינת הקרב של הטילים המונחים אושר ב-1954, וקנטקי זכתה למספר מ-BB-66 ל-BBG-1, כאשר ההסבה אמורה להסתיים ב-1956. עם זאת, הפרויקט בוטל עד מהרה, כאשר רעיונות ההסבה הועברו לפלטפורמה קטנה יותר שהובילה לסיירות הטילים המונחים מסדרת בוסטון. הסבות חלקיות אלו של שתי סיירות כבדות מסדרת בולטימור הוכיחו את עצמן כמוצלחות חלקית בלבד בתפקידן החדש, שכן קצב השינוי בטכנולוגיית טילי שיוט הפך את מערכות הנשק החדשות שלהן למיושנות, בעוד שהתותחים הכבדים הנותרים שלהן הוכיחו את עצמם.
פרויקט הסבה נוסף בתחילת 1956 קרא להתקנת שני משגרי טילים בליסטיים גרעיניים פולאריס עם קיבולת של שישה עשר טילים. כמו כן הוצעו ארבעה משגרי RIM-8 טאלוס SAM עם שמונים טילים לכל משגר ושנים עשר משגרי RIM-24 טרטר SAM עם 504 טילים. אומדן של יולי 1956 צפה להשלים את הספינה ביולי 1961, אך עלות ההסבה אילצה בסופו של דבר את הצי לנטוש את הפרויקט.
גורל

קנטקי מעולם לא הושלמה, במקום זאת שימשה כמקור לחלקי חילוף בזמן שהייתה בצי המילואים במספנת הצי של פילדלפיה בערך בין השנים 1950 ל-1958. הוריקן הייזל פגע באזור ב-15 באוקטובר 1954, וגרם לקנטקי להשתחרר מהמעגנים שלה ולעלות על שרטון בנהר דלאוור. בשנת 1956, החרטום של קנטקי הוסר והשתמשו בו לתיקון של ויסקונסין, שניזוקה בהתנגשות עם המשחתת USS איטון ב-6 במאי 1956. חבר הקונגרס ויליאם יוסטון נאצ'ר ניסה לחסום את מכירת האונייה על ידי התנגדות להצעת החוק באוגוסט 1957. אף על פי כן, קנטקי נמחקה מרשימות הצי ב-9 ביוני 1958 והחלק הבלתי שלם שלה נמכר לגריטה לחברת Boston Metals מבולטימור, מרילנד ב-31 באוקטובר תמורת 1,176,666 דולר. היא נגררה למספנתם בבולטימור בפברואר 1959.
ארבעת הדוודים בהספק של 600 PSI (4.1 מגה-פסקל) של קנטקי וערכות הטורבינות שימשו להנעת שתי אוניות התמיכה בלחימה המהירות מסדרת סקרמנטו הראשונות, סקרמנטו שהונחה ב-1961 וקמדן שהונחה ב-1964. כאשר הצי עבר לדוודים בהספק של 1,200 PSI (8.3 מגה-פסקל), מלחים ששירתו על סיפון סקרמנטו וקמדן סייעו להפעיל את הדוודים בלחץ הנמוך הישנים יותר על סיפון ניו ג'רזי במהלך סיור הלחימה שלה במלחמת וייטנאם ועל סיפון כל ארבעת אוניות הסדרה איווה כאשר הם הופעלו מחדש ועברו מודרניזציה בשנות ה-80 כחלק מתוכנית צי 600 הספינות. זוג דלתות מהגוני במשקל 150 ליברות (68 קילוגרם) שנתרמו על ידי מדינת קנטקי בזמן שהאונייה הייתה בבנייה הוסרו והשתמשו בהן במועדון קצינים בעיר ניו יורק לפני שבסופו של דבר הוחזרו לחברה ההיסטורית של קנטקי בתחילת ינואר 1994.
גוף הספינה של קנטקי הבלתי שלם מוצף מהמבדוק היבש בתחילת 1950 כדי לאפשר למיזורי (BB-63) להיכנס למבדוק היבש לצורך תיקונים לאחר שעלתה על שרטון
תרשים של הסבת נושאת המטוסים המוצעת לקנטקי
החרטום של קנטקי מועבר באמצעות דוברה לתיקון ויסקונסין
קנטקי נגררת למגרש הגריטה, ללא החרטום הכרות שלה
היבאצ'י

היבאצ'י פורצלן
גריל ברזל יצוק "היבאצ'י" צפון אמריקאי
היבאצ'י (ביפנית: 火鉢; באנגלית: Hibachi) הוא מכשיר חימום יפני מסורתי.
מאפיינים

זוהי פלטה שהיא מכל עגול, גלילי או בצורת קופסה, בעל גג פתוח, עשוי או מרופד בחומר חסין חום (בידוד תרמי) ונועד להחזיק פחם עץ בוער. הסברה היא שהוא נוצר לראשונה בתקופת הייאן (794 עד 1185). הכלי ממולא באפר בלתי דליק, ופחמי העץ יושבים במרכז האפר. כדי לטפל בפחמים, נעשה שימוש בזוג מקלות אכילה ממתכת הנקראים היבאשי (火箸, מקלות אש), באופן הדומה למגהצים או מלקחיים מערביים. היבאצ'י שימשו לחימום, לא לבישול. הוא מחמם על ידי מעבר חום כמו רדיאטור והוא חלש מכדי לחמם חדר שלם. לפעמים אנשים הניחו טצובין (鉄瓶) מעליו להרתיח מים לתה (טצובין הם קומקומים יפניים מברזל יצוק עם פיית מזיגה, מכסה וידית חוצה מלמעלה המשמשים להרתחה ומזיגת מים חמים למטרות שתייה, כגון להכנת תה). מאוחר יותר, במאה ה-20, נעשה גם קצת בישול על ההיבאצ'י.
שימוש בהיבאצ'י

בתים יפניים מסורתיים היו מאווררים היטב (או היו מבודדים תרמית בצורה גרועה), כך שהרעלת פחמן חד-חמצני או חנק מפחמן דו-חמצני משריפת פחמי העץ לא היו מקור לדאגה. עם זאת, סיכונים כאלה קיימים, ויש צורך בטיפול נכון, כדי למנוע תאונות. אסור להשתמש בהיבאצ'י בחדרים אטומים כמו אלה שבבניינים מערביים.
באמריקה הצפונית, המונח היבאצ'י משמש לגזייה, לתנור בישול קטן המחומם על ידי פחם (הנקרא שיצ'ירין ביפנית - 七輪), או לצלחת ברזל (המכונה טפאן ביפנית) בשימוש כטפאניאקי (פלטת חימום נירוסטה להכנת אוכל) מסעדות יפניות.
גלריה

היבאצ'י פרימיטיבי מתקופת אדו (1600–1868) Museum)
היבאצ'י פחמי עץ מסורתי מהשנים 1880–1900
בית מתקופת אדו (Fukagawa Edo Museum)
שתי נשים וגבר מתחממים סביב היבאצ'י
לקריאה נוספת

Brazier
מכשירי חימום מסורתיים יפניים:
קמאדו : תנור מטבח
שיצ'ירין : פלטה ניידת
טבאקו-בון : מיני פלטה להדלקת טבק במקטרות מסוג קיסרו
קוטאצו : שולחן מכוסה מעל פלטה
Japanese tea utensils § מוקדי תה
צ'אגאמה
טצובין
המטבח היפני
הערות שוליים

1 2 3  "'Hibachi' Probably Doesn't Mean What You Think It Does". Japanese Food Guide.
1 2 3  Dresser, Christopher (1882). Japan: Its architecture, art, and art manufactures (באנגלית). London: Longmans, Green, and Co. pp. 22–23. hdl:2027/yale.39002009493082.
1 2 3  Hough, Walter (1928). "Collection of heating and lighting utensils in the United States National Museum". Bulletin of the United States National Museum (באנגלית). Washington D.C.: United States National Museum, Smithsonian Institution. 141: 83–84.
↑  Tsujimoto, Kennosuke (1935). 煖房並に台所用熱源と一酸化炭素の害毒と其の對策(其一) [Heat sources for heating and kitchen, hazards of carbon monoxide and their prevention]. Kaji to eisei (家事と衛生) (ביפנית). 11 (1): 27. doi:10.11468/seikatsueisei1925.11.25. ISSN 1883-6615. (bibliographic data:)
↑  Arnold, Edwin (1904). "The Japanese Hearth".  In Singleton, Esther (ed.). Japan as seen and described by famous writers (באנגלית). New York: Dodd, Mead and company. pp. 250–256. hdl:2027/hvd.32044013638895.
↑  大阪市立衛生試験所(Osaka City sanitary laboratories) (1940). 炭火中毒の話 – 一酸化炭素中毒. Kaji to eisei (家事と衛生) (ביפנית). 16 (2): 126–128. doi:10.11468/seikatsueisei1925.16.2_123. ISSN 1883-6615. (bibliographic data:)
הג'יהאד הסלפי

הדגל של לוחמי הג'יהאד הסלפי בעיראק
הג'יהאד הסלפי (בערבית: السلفية الجهادية; תעתיק מדויק: אלסלפיה אלג'האדיה) הוא זרם קיצוני בתנועת הסלפיה שבאסלאם הסוני. על פי האידאולוגיה של הזרם, הג'יהאד הוא כלי מרכזי בתיקון העולם על ידי הפיכתו למוסלמי, ועל כן ישנה חובה לפעול בדרכי מלחמה נגד דתות אחרות, ונגד מוסלמים שאינם נוהגים על פי האסלאם.