אירלנד באירוויזיון
הישגים

אירלנד התחרתה בתחרות כמעט ברציפות מהופעת הבכורה שלה ב-1965 שנערכה בנאפולי, איטליה, ונעדרה מהתחרות רק פעמיים בתולדותיה: לראשונה ב-1983 ובפעם השנייה ב-2002. ב-1983 אירלנד נעדרה מהתחרות בשל שביתה של רשות השידור האירית שהודיעה כי היא חסרת משאבים כלכליים לשלוח נציג לתחרות. בפעם השנייה אירלנד נעדרה מהתחרות ב-2002 עקב התוצאה הנמוכה שהיא קיבלה בשנה שקדמה להיעדרות, ולכן, בהתאם לחוקי התחרות, איגוד השידור האירופי פסל אותה באותה שנה.
אירלנד השתתפה בתחרות כ-56 פעמים: שבע פעמים מתוכן אירלנד ניצחה בתחרות, ועל כן, נכון ל-2025, היא שיאנית מספר הניצחונות בתחרות, כשבתיקו עליה נמצאת שוודיה, עם 7 ניצחונות בתחרות לאחר הניצחון של 2023. אירלנד היא המדינה היחידה שניצחה בתחרות שלוש פעמים רצופות, המדינה היחידה שהשיגה ארבעה ניצחונות בתקופה של חמש שנים ואחת המדינות היחידות, יחד עם ספרד, לוקסמבורג וישראל, שניצחה בתחרות פעמיים ברציפות. שמונה-עשרה פעמים מתוכן אירלנד הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות ו-13 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות. הישגה הגרוע ביותר של אירלנד בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-41 עם 3 נקודות באירוויזיון 2019 עם השיר 22 של שרה מקטרנן.
החל מסוף שנות ה-90 ועד ימינו אירלנד כמעט ולא הצליחה להתברג למקומות מכובדים בתחרות ולעיתים קרובות אף כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי הגמר. אירלנד הצליחה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי הגמר החל מ-2004 רק כשמונה פעמים ב-2004, 2006, 2007, 2010, 2011, 2012, 2013 ו-2018. ב-2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות 50 שנים לקיום התחרות. אחד משני השירים האירים שהשתתפו בתחרות היובל, "Hold Me Now" של ג'וני לוגן, הגיע למקום השלישי בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות האירוויזיון. ג'וני לוגן הוא האמן היחיד בתולדות התחרות אשר זכה במקום הראשון פעמיים, ב-1980 ו-1987, וכתב את השיר הזוכה של אירלנד ב-1992 אותו ביצעה לינדה מרטין, ועל כן הוא מכונה בפי רבים "מר אירוויזיון".
אירלנד היא המדינה היחידה בתחרות שאירחה מספר תחרויות ברציפות: היא אירחה שלוש תחרויות ברציפות ב-1993, 1994 ו-1995, 6 תחרויות נערכו בדבלין הבירה, שלוש תחרויות בתיאטרון פוינט ותחרות אחת, ב-1993, נערכה במילסטריט. כמו כן, במהלך אירוח התחרות ב-1994 להקת "ריברדאנס" עשתה את הופעת הבכורה שלה. שאר המדינות שהצטרכו לארח שתי תחרויות ברציפות בשל העובדה שניצחו בתחרות פעמיים ברציפות אך לא עשו זאת, הן ישראל, לוקסמבורג וספרד. לוקסמבורג וישראל לא יכלו לעמוד בנטל הכלכלי של אירוח התחרות ב-1974 ו-1980 (בהתאמה) לאחר שאירחו בשטחן את התחרות בשנה הקודמת, ואילו ספרד ניצחה שוב ב-1969 יחד עם הולנד, צרפת ובריטניה, ובהגרלה שנערכה נקבע כי הולנד תארח את התחרות בשנה שאחריה, וכך הפסידה ספרד את האירוח.
לאחר שניצחה ב-1994, הודיעה רשות השידור האירית שהיא לא חושבת שהיא תוכל לארח שוב את התחרות בפעם השלישית ברציפות. בתגובה, הציעה רשות השידור הבריטית לקחת על עצמה את האחריות לאירוח התחרות, ואף הציעה לערוך את התחרות בהפקה משותפת עם רשות השידור האירית בבלפסט, בירתה של צפון אירלנד. בסופו של דבר החליטה רשות השידור האירית כן לארגן את התחרות בכוחות עצמה, אולם היא פנתה לאיגוד השידור האירופאי ואמרה שאילו היא תנצח שוב, שלא יצפו שתארח את התחרות בפעם הרביעית ברציפות. היו ספקולציות רבות באירלנד באשר לשאלה האם רשות השידור האירית בחרה בכוונה, ב-1995, שיר הנתפס כבעל סיכויים פחותים לנצח בתחרות כדי לא לארח את התחרות בפעם הרביעית ברציפות, אם כי הדבר מעולם לא אומת באופן רשמי. הספקולציה הפכה לעניין פופולרי במספר פרקים בסיטקום הבריטי Father Ted. בכל מקרה, אירלנד ניצחה שוב בשנה שלאחר מכן, ואירחה את התחרות, בפעם האחרונה בתולדותיה, בשנה שאחריה.