stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסלמים לשעבר
מגמות ברחבי העולם > מצרים

בשנת 1992 ג'יהאדיסטים במצרים ירו בפאראג' פודה (אנ'), פעיל מצרי שהתנגד לחוקי השריעה, שמספר שבועות לפני מותו הוא הוכרז כ-"כופר ואויב האסלאם" על ידי העולמא במסגד אל-אזהר. במהלך המשפט של המחבלים, הצהיר המלומד מוחמד אל-ע'זאלי (אנ') מהמסגד בתגובה לרצח כי "כאשר המדינה לא מצליחה להעניש כופרים, מישהו אחר צריך לעשות זאת". באפריל 2006 לאחר שתיק בבית משפט מצרי הכיר בדת הבהאית, חברי הכמורה המוסלמית במצרים שכנעו את הממשלה לערער על החלטת בית המשפט, בעוד שחבר הפרלמנט המצרי מטעם האופוזיציה הצהיר כי הבהאים הם "כופרים שיש להרוג אותם" בטענה שהם עזבו את האסלאם, אף על פי שרוב הבהאים המצריים מעולם לא היו מוסלמים בעבר. באוקטובר 2006 הבלוגר כרים עאמר הפך למצרי הראשון שהועמד לדין על פרסום מאמרים מקוונים, כולל ההצהרה שלו על היותו מוסלמי לשעבר. הוא נותר כלוא במשך 4 שנים עד נובמבר 2010.
בשנת 2007 מוחמד הגאזי (אנ'), מוסלמי לשעבר שהתנצר על רקע "קריאות ומחקרים השוואתיים בדתות" שערך, הגיש תביעה לבית משפט מצרי על מנת לשנות את סמן הדת שלו לנצרות מהאסלאם בתעודת הזהות שלו. המקרה שלו עורר סערה ציבורית גדולה, כאשר לא רק אנשי דת מוסלמים, אלא גם האב שלו ושל אשתו קראו לרצוח אותו. שני עורכי דין ששכר עזבו את התיק שלו, ושני פעילי זכויות אדם נוצרים שנחשבו מעורבים בעניינו נעצרו. החל משנת 2007 הוא ואשתו היו במסתור ובשנת 2008 קבע השופט שדן בעניינו כי על פי השריעה "האסלאם היא הדת הסופית והשלמה ביותר ולכן המוסלמים כבר נוהגים בחופש דת מלא ואינם יכולים להמיר את האמונה שלהם לדת עתיקה יותר". הגאזי המשיך לנסות לשנות את דתו באופן רשמי עד שנעצר ב-2013 בגין "הפצת שמועות שווא והסתה". הוא שוחרר בשנת 2016 ולאחר מכן פרסם סרטון ביוטיוב בטענה שהוא "חזר לאמונה באסלאם" בעודו ביקש "שיניחו לו לנפשו".
במאי 2007, בהא אלדין אל-אכד, אימאם ומוסלמי מצרי לשעבר, נכלא לתקופה של שנתיים באשמת "חילול הקדוש" של האסלאם לאחר שהתנצר ושוחרר בשנת 2011. בפברואר 2009, הוגש לבית משפט מצרי מקרה נוסף של בקשה לשינוי סמן דת בתעודת זהות מאסלאם לנצרות. המאמץ של מגיש הבקשה, אל-גוהרי בן ה-56, הוביל לכך שתובעים מטעם המדינה האשימו אותו בכפירה באסלאם וביקשו שיוטל עליו גזר דין מוות. בתגובה, אל-גוהרי הצהיר באומרו "זכויותינו במצרים, כנוצרים או כמצטרפים חדשים, פחותות מזכויות של בעלי חיים. נשללו מאיתנו זכויות חברתיות ואזרחיות, שוללים מאיתנו את הירושה ונותרים לנו להירצח. אף אחד לא טורח לחקור או לדאוג לנו". בנוסף, בעקבות הניסיונות שלו להיות מוכר משפטית כנוצרי, אל-גוהרי הותקף ברחוב על ידי מפגינים מוסלמים והוא והבת שלו החלו לקבל איומי מוות בהודעת טקסט ובשיחות טלפון. לפי סקר שנערך בשנת 2010 על ידי מרכז המחקר פיו, 84% מהנשאלים המוסלמים המצריים תמכו בעונש מוות למי שעוזבים את האסלאם.
מאז תחילת המהפכה במצרים בשנת 2011 פרשנים שונים דיווחו על מגמה הולכת וגוברת של נטישת האסלאם שהשתקפה מהופעת קבוצות שונות ברשתות החברתיות, אף על פי שכופרים שהצהירו בגלוי על זהותם עדיין התמודדו עם נידוי וסכנה של העמדה לדין וקבלת אלימות. באותה שנה דווח על מקרה שבו אישה מוסלמית לשעבר בשם אביר התנצרה לכאורה וקיבלה הגנה מטעם כנסיית מנאס הקדוש (אנ') בגיזה. בתגובה, מאות מפגינים מוסלמים זועמים פקדו את הכנסייה ודרשו את ההסגרה של אביר. במהלך העימותים, נהרגו 10 בני אדם ומאות אחרים נפצעו.
מגמות ברחבי העולם > מרוקו

במרוקו, כפירה באסלאם לא מוגדרת כפשע (דה יורה) על פי החוק האזרחי או הפלילי. עם זאת, על פי סעיף 220 בחוק העונשין אסור למי שאינם מוסלמים להפיץ את אמונתם ו-"לנער את אמונתם של מוסלמים" כאשר המרה של מוסלמי לאמונה שאיננה האסלאם נושאת בעונש של 3 עד 6 חודשי מאסר וקנס.
בהיותו בן 14, עימאד אידין חביב ממרוקו הצהיר על היותו מוסלמי לשעבר למשפחתו שגירשה אותו מהבית. בעקבות האירוע חביב גר בבתים של החברים שלו, קיבל תואר בלימודי האסלאם והקים לבסוף את "מועצת המוסלמים לשעבר של מרוקו" בשנת 2013. השירותים החשאיים של מרוקו החלו לרדוף אותו לאחר נאום פומבי שנשא ובו מתח ביקורת על האסלאם, שהוביל להימלטות שלו לאנגליה. לאחר מכן חביב נידון ל-7 שנות מאסר במרוקו על רקע כפירה באסלאם על אף שלא נכח במדינה. מוסלמים מרוקאים לשעבר ידועים נוספים כוללים את הסופרים חפיד בואצה (אנ') וחסן בהארה (אנ') והפעיל החברתי כאסים אל-גזאלי (אנ').
מגמות ברחבי העולם > ניגריה

בניגריה, שמחולקת לדרום נוצרי של מדינות שאוכפות את החוק הפדרלי של המדינה ולצפון של 12 מדינות מוסלמיות שאוכפות במקום את דין השריעה בחיי היום יום, מובארק באלה (אנ'), מוסלמי לשעבר בן 37 ממדינת קנו הצפונית, נאלץ להיכנס בכפייה בהוראת הרשויות לבית חולים פסיכיאטרי בעקבות ההצהרה שלו על היותו מוסלמי לשעבר בשנת 2014. הוא הוחזק שם 18 ימים ולדבריו "הוכה, עבר סדציה ואוים בעונש מוות אם ינסה לעזוב". במאמר בשנת 2016 הוא הצהיר כי הביקורת שלו על האסלאם הפכה לקולנית יותר ויותר מאז ההתפשטות של טרור אסלאמי בניגריה, באומרו "מה שגרם לי לבסוף להכריז על עצמי כמוסלמי לשעבר היה סרטון של עריפת ראש של נוצרייה בשנת 2013 על ידי נערים בסביבות גילי, שדוברים את השפה שלי. הכה בי שנגמר זמן השתיקה. או שמישהו ידבר או שכולנו שוקעים".
באלה נעצר שוב באפריל 2020 בעיר קדונה שבמדינה הצפונית קדונה על רקע הפרת סעיפי חוק "חילול הקודש" של האסלאם במדינה עקב פוסט ביקורתי ששיתף ביחס לאסלאם בפייסבוק לאחר שקבוצת מוסלמים מקומיים הגישו נגד באלה תלונה לרשויות. בהמשך הוא הועבר למעצר מנהלי במדינת הולדתו קנו והועמד לדין בבית משפט. לדברי עורך דינו, בעת שנכח בתא המעצר, נשללה ממנו גישה לשירותי בריאות, הוא הוחזק בבידוד ונאלץ "לסגוד לאסלאם בכפייה". הפוליטיקאי האמריקאי ג'יימי רסקין קרא לשחרורו של באלה, ועתירה מטעם הארגון "קבוצת הפעולה למעצר שרירותי" הוגשה למען שחרורו. ב-5 באפריל 2022 הוא נידון על ידי בית המשפט העליון של קנו ל-24 שנות מאסר, לאחר שביקש הקלה בעונש שלו והודה בכל 24 האישומים שהוגשו נגדו. הברית הבינלאומית לחופש דת או אמונה (IRFBA) קראה לשחרורו של באלה בעקבות מתן גזר הדין, כמו גם הסופר וחתן פרס נובל הניגרי וולה סויינקה שהצהיר שמעצרו של באלה היה חלק "ממגפת הפנאטיות שפקדה את ניגריה בעשורים האחרונים". בסקר שנערך 2010 מטעם מרכז המחקר פיו 51% מהנשאלים המוסלמים הניגרים הסכימו עם הטלת עונש מוות על מי שעוזבים את האמונה באסלאם.
אחמד סאני ירימה (אנ'), שכיהן כמושל מדינת זמפרה (אנ') בין השנים 1999 עד 2007, שהפכה למדינה הראשונה בניגריה תחת כהונתו שהציגה את דין השריעה בכלל הנושאים במערכת המשפט שלה בשנת 2000, הצהיר שמאחר והטלת עונש מוות על כפירה באסלאם "איננה מעוגנת בחוקת ניגריה" על האזרחים עצמם לבצע את ההוצאות להורג, באומרו "אם תשנה את הדת שלך מהאסלאם, העונש הוא מוות. אנחנו יודעים את זה. ולא הכללנו את זה בחוק העונשין שלנו כי זה נוגד את ההוראה החוקתית. זהו החוק של אללה, שעכשיו הוא תרבות לכלל החברה. כך שאם מוסלמי משנה את אמונתו, חובתה של החברה או המשפחה שלו לנהל את החלק הזה של המשפט בפניו". בדצמבר 2005 כומר ניגרי הותקף בעקבות דיווחים על כך שהעניק מסתור לכאורה עבור מוסלמי לשעבר שהתנצר.
מגמות ברחבי העולם > סודאן

בסודאן, כפירה באסלאם נענשה עם עונש מוות עד יולי 2020 עם התיקון לחוק העונשין בסעיף 126.2 משנת 1991. מספר מקרים בולטים של כפירה באסלאם במדינה כללו לאורך השנים את מרים יחיא איברהים אישג (אנ'), אישה סודנית נוצרית בת 27 שנידונה לעונש מוות בגין כפירה באסלאם במאי 2014, אבל קיבלה רשות לבסוף לעזוב את המדינה בחודש יולי באותה שנה בעקבות ביקורות שליליות רבות. נחלה מחמוד, פעילה סודאנית מוסלמית לשעבר, הצהירה כי במהלך השנים 2010, 2011 ו-2012, היו בין 120 ל-170 אזרחים סודאנים שהורשעו בעבירה של כפירה באסלאם, שרובם הצהירו על חזרה שלהם לאמונה באסלאם כדי להימנע מגזר דין מוות. ביולי 2020, הודיע שר המשפטים של סודאן כי עונש המוות על כפירה במדינה בוטל כמה ימים קודם לכן, מאחר שההכרזה שמישהו הוא כופר היא "איום על הביטחון והבטיחות של החברה". עם זאת, גם בשנת 2022, אזרחים עדיין היו כלואים בגלל היותם מוסלמים לשעבר לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית.
מגמות ברחבי העולם > סומליה

כפירה באסלאם היא עבירה פלילית בסומליה. סעיפים 3(1) ו-4(1) בחוקת סומליה מכריזים כי דין השריעה הוא החוק העליון של האומה, שמטיל עונש מוות על כפירה. לאורך השנים היו דיווחים רבים על הוצאות להורג של סומלים בשל כפירה, בדגש על מקרים של מוסלמים לשעבר שהתנצרו. ההוצאות להורג שדווחו בוצעו על ידי קבוצות טרור אסאלאמיות והמון מקומי.
מגמות ברחבי העולם > סוריה

כפירה באסלאם לא אסורה באופן ישיר בחוקים של סוריה. עם זאת, השלטונות אוסרים על המרת אמונה למוסלמים, בעוד שמוסלמים סורים לשעבר דווחו לאורך השנים כמי שנאלצו לברוח מהמדינה עקב רדיפה חברתית בעקבות הידיעה של הסביבה הקרובה שלהם על ההצטרפות שלהם לנצרות לדברי האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי.
מגמות ברחבי העולם > סרי לנקה

בסרי לנקה בגלל הטאבו החברתי הרחב על עזיבת האסלאם "מועצת המוסלמים לשעבר של סרי לנקה" נוסדה בחשאי בשנת 2016, שבאמצעותה חברי הארגון מקיימים פגישות חשאיות. ביוני 2019 רישווין איסמאת', פעיל סרי לנקי מוסלמי לשעבר וחבר הארגון, התייצב בפומבי כדובר המועצה באותה שנה על מנת לגנות ספרי לימוד שאושרו והופצו על ידי הממשלה הסרי לנקית לסטודנטים מוסלמים שקבעו כי "יש לרצוח את מי שכופרים באסלאם". בעקבות החשיפה של הזהות שלו איסמאת' קיבל לאחר מכן שורת איומי מוות מצד מוסלמים מקומיים.
מגמות ברחבי העולם > עומאן

כפירה אינה מוגדרת כעבירה פלילית לפי החוק של עומאן. עם זאת, אזרחים עומאנים שעוזבים את האסלאם מתמודדים עם השלכות משפטיות על רקע קוד המשפחה והמעמד האישי של עומאן, שאוסר על אב שעוזב את האסלאם להמשיך לשמור על המשמורת שלו על הילדים שלו.
מגמות ברחבי העולם > עיראק

החוק בעיראק אינו מכיר בהצטרפות מהאסלאם לאמונה אחרת. עם זאת, מאז העשור השני של המאה ה-21, מספר גדל והולך של עיראקים, במיוחד צעירים בעיר הבירה בגדאד וכורדיסטן העיראקית, עזבו את האמונה באסלאם מסיבות שונות, כאשר העלייה של ארגון הטרור האסלאמי המדינה האסלאמית והיישום בפועל של דין השריעה בהתבססות על כתבי קודש שונים מהקוראן בחיי היום יום באזורים תחת שליטת פעילי הארגון, גרמו לצעירים רבים להתנתק לחלוטין מהאמונה באסלאם.
באוקטובר 2013 אחמד שרוואן בן ה-15 מארביל, הצהיר על היותו "גאה" להיות מוסלמי לשעבר לאביו, מה שהוביל למעצר שלו על ידי המשטרה המקומית. הוא נכלא ל-13 ימים ועונה מספר פעמים לפני ששוחרר בערבות כשקודם לכן עמד בפני מאסר עולם על כפירה באסלאם. שרוואן ניסה ליצור קשר עם ערוצי תקשורת עיראקים במשך 7 חודשים, אבל כולם סירבו לפרסם את הסיפור שלו עד שהעיתון הפרטי "Awene" ראיין אותו במאי 2014. המקרה של שרוואן הפך לוויראלי, והוביל להיחלצות של פעילים רבים לעזרתו. מוסלמים עיראקים לשעבר ידועים נוספים כוללים את העיתונאי וליד אל-קובאיסי (אנ') והפעילה החברתית וורוד זוהיר (אנ').
מגמות ברחבי העולם > ערב הסעודית

בערב הסעודית לא קיים חוק עונשין, בעוד שמערכת המשפט במדינה מבססת את החוקים שלה על פי השריעה בלבד ומיישמת אותם באמצעות בתי דין שרעים. הפסיקה במדינה כמו גם הקונצנזוס של משפטנים סעודים היא שהחוק האסלאמי מטיל עונש מוות על כופרים. בשנת 2012 טענה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ספרי הלימוד בבתי הספר של ערב הסעודית "כוללים פרקים שמצדיקים הדרה חברתית ורצח של כופרים". באותה שנה הרשויות הסעודיות האשימו את חמזה קשגרי (אנ'), סופר סעודי, בכפירה באסלאם בהתבססות על ציוצים ששיתף בחשבון הטוויטר שלו. הוא נמלט למלזיה שבה נעצר ולאחר מכן הוסגר על פי בקשה של ערב הסעודית כדי לעמוד לדין. לאחר מכן קשגרי הצהיר על היותו מאמין באסלאם באופן פומבי, ובית המשפט הורה לשים אותו במעצר בית. בשנת 2015, אחמד אל-שמרי (אנ') נידון לעונש מוות בגין כפירה באסלאם לאחר שהצהיר לכאורה על היותו מוסלמי לשעבר ברשתות החברתיות.
בינואר 2019 רחף מוחמד (אנ') בת ה-18 נמלטה מערב הסעודית לאחר שעזבה את האמונה באסלאם ועברה התעללות מצד בני המשפחה שלה. בדרכה לאוסטרליה, היא הוחזקה על ידי הרשויות בבנגקוק, תאילנד, בזמן שאביה ניסה לקחת אותה בחזרה לערב הסעודית, אבל השתמשה בהצלחה ברשתות חברתיות שונות כדי למשוך תשומת לב משמעותית למקרה שלה שהוביל להימלטות שלה. לאחר התערבות דיפלומטית היא קיבלה בסופו של דבר מקלט מדיני בקנדה, והגיעה למדינה זמן קצר לאחר מכן.
מגמות ברחבי העולם > פקיסטן

לפקיסטן לא קיים חוק שמפליל במפורש כפירה באסלאם. הצעת חוק פרלמנטרית משנת 2007 שביקשה להעניש גברים כופרים בעונש מוות ונשים כופרות במאסר עולם אבל לא נחקקה לבסוף. עם זאת, למדינה קיימים סעיפים מחמירים ביותר (אנ') להפללה של "חילול הקודש" של האסלאם שמשומשים לעיתים קרובות נגד כל מי שמביע דבר שעלול להיחשב "פוגעני מבחינה אסלאמית". לפי סקר שנערך בשנת 2010 על ידי מרכז המחקר פיו, 76% מהנשאלים המוסלמים הפקיסטניים תמכו בעונש מוות למי שעוזבים את האסלאם.
ברחבי העולם מספר ניכר של פעילים מוסלמים בולטים לשעבר הם מפקיסטן. סוכנים מטעם ממשלת פקיסטן תוארו במשך השנים כמי שמנסים לדכא באופן פעיל את האקטיביזם של מוסלמים לשעבר המתהווה באינטרנט על ידי חדירה לקבוצות של מוסלמים שעבר, דיכוי באמצעות חסימת גישה למרחבים בטוחים מקוונים ולא מקוונים לחופש ביטוי עבור מוסלמים לשעבר ורדיפה על ידי חטיפות ואיומים בהעמדות לדין על רקע הפרות סעיפי "חילול הקודש" של האסלאם הפקיסטניים.
מגמות ברחבי העולם > קומורו

כפירה באסלאם היא עבירה פלילית בקומורו. עם זאת, העונש על העבירה מוגדר כמעורפל. "חשיפה, הפצה או לימוד" מוסלמים אמונות אחרות מלבד האסלאם היא עבירה פלילית שנענשת במאסר של 3 חודשים וקנס של 50,000 עד 500,000 פרנק קומורואי. כמו כן אותם עונשים חלים על מכירה, הצעת למכירה, או הפצה חינם למוסלמים של ספרים, חוברות, מגזינים, תקליטים וקלטות שחושפות אמונה אחרת שאיננה האסלאם.
מגמות ברחבי העולם > קטר

כפירה באסלאם מוגדרת כעבירה פלילית שעונשה מוות על פי סעיף 1 בחוקת קטר שמצהיר שדין השריעה הוא המקור לחקיקה, שקובע עונש מוות על עזיבה של האסלאם.
מגמות ברחבי העולם > תוניסיה

בעקבות המהפכה בתוניסיה בשנים 2010 ו-2011 חוקה חדשה נכתבה עבור המדינה במשך שנתיים וחצי שאושרה בינואר 2014 והכילה הוראה בסעיף 6 שלה שמעניק את זכות חופש המצפון. כמו כן נקבע כי "האשמות בכפירה והסתה לאלימות" אסורות. בכך, הפכה תוניסיה למדינה הערבית הראשונה שהעניקה (דה יורה) הגנה עבור האזרחים שלה מפני העמדה לדין בגין כפירה באסלאם.
לפני כניסת החוקה החדשה לתוקף, אירוע ידוע של העמדה לדין על כפירה באסלאם במדינה נודע במשפט של המוסלמים לשעבר גאזי בג'י וג'באר מג'רי (אנ'), שנידונו ל-7.5 שנות מאסר ב-28 במרץ 2012. הם הועמדו לדין בגין הבעת הביקורות שלהם על האסלאם, הקוראן ומייסד האסלאם מוחמד בעמודים שלהם בפייסבוק, בלוגים ובספרים מקוונים שכתבו שלכאורה "הפרו את הסדר הציבורי והמוסר" וכללו בין היתר את החיבור של מג'רי בשפה האנגלית על "התנהגותו האלימה והבלתי מוסרית" של מוחמד. כשמג'רי נעצר על ידי המשטרה הוא הודה בהמשך בעקבות עינויים שעבר בתא המעצר שחברו, גאזי בג'י, חיבר ספר אנטי-אסלאמי בשם "אשליית האסלאם" בערבית. לאחר שנודע לו כי גם הוא מבוקש על ידי המשטרה בעקבות הביקורת שלו על האסלאם, בג'י ברח מהמדינה ליוון והשיג מקלט מדיני בצרפת ב-12 ביוני 2013. לאחר כמעט שנתיים, מג'רי קיבל חנינה מהנשיא מונצף מרזוקי ושוחרר מבית הסוהר ב-4 במרץ 2014 בעקבות ביקורות שליליות רבות ואקטיביזם של ארגונים שונים שפעלו לשחרורו עם הסיסמה "שחררו את מג'רי" ברשתות החברתיות. כאשר מג'רי רצה להיענות להזמנה של ממשלת שוודיה להגר למדינה כמבקש מקלט מחשש לרדיפה על היותו מוסלמי לשעבר, הוא נכלא שוב למספר חודשים, אולם בעקבות האשמה כוזבת במעילה בכספים בעבודה הקודמת שלו מצד העמיתים שלו לשעבר שהחלו לרדוף אותו ברגע שנודע להם שהוא מוסלמי לשעבר.
מגמות ברחבי העולם > תימן

כפירה באסלאם מוגדרת כעבירה פלילית בתימן בסעיפים 12 ו-259 של חוק העונשין מתייחסים לכפירה, הראשון מחייב שימוש בגזר הדין השרעי לכפירה והאחרון מציין עונש מוות לכפירה. לכופר ניתנת הזדמנות להימלט מגזר הדין באמצעות הצהרה על אמונה חוזרת באסלאם באופן פומבי. בשנת 2012, האזרח התימני עלי קאסם אל-סעידי נעצר והואשם בכפירה על ידי סוכנות אכיפת החוק בתימן לאחר שפרסם את דעותיו האישיות המטילות ספק באמונה בתוכן האסלאם באתר בלוגים תימני ובדף הפייסבוק שלו.
דמוגרפיה

לדברי סקר של מרכז המחקר פיו משנת 2010, להתאסלמות אין השפעה על גידול האוכלוסייה המוסלמית בעולם שכן "נראה שמספר האנשים שהופכים למוסלמים באמצעות התאסלמות שווה בערך של מספר המוסלמים שעוזבים את האסלאם". כמו כן, ישנם דיווחים רבים שאינם מדויקים על כמות האנשים שעוזבים את האסלאם במדינות הרוב המוסלמי בעולם בעקבות ההשלכות החברתיות והמשפטיות שקשורות לעזיבת האסלאם. לפיכך, לא ניתן לחקור את נתוני המוסלמים לשעבר שקיימים במדינות האסלאם באופן מדויק. מצד שני, הקהילות המוסלמיות לשעבר שהולכות וגדלות מחוץ למדינות האסלאם מתועדות היטב במחקרים שונים מאחר שהסכנה שנשקפת לחייהם על רקע הצהרה על זהותם כמוסלמים לשעבר באותן מדינות מוגדרת לרוב כנמוכה או אינה קיימת כלל.
דו"ח של המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים (CSIS) משנת 2007 מצהיר כי חלק מהתחזיות של גודל האוכלוסייה המוסלמית בעולם מוערכות יתר על המידה, שכן הן מניחות שכל הצאצאים של מוסלמים יהפכו למוסלמים גם במקרים של הורות מעורבת שכוללת הורה שאינו מוסלמי. באותה מידה, הסוציאולוג דארן שרקת הצהיר במאמר במגזין "Foreign Affairs" בשנת 2017 שנתוני האמונה באסלאם אינם מדויקים מכיוון שהם לא לוקחים בחשבון את המספר ההולך וגדל של מוסלמים שאינם דתיים, מה שמוביל לחוסר מידע משמעותי במחקרים, בעוד שהוא מאמין שהמגמה האירופאית בנושא משקפת את המגמה האמריקאית שבה נתונים מטעם סקרים בארצות הברית מציגים 32% של מוסלמים שגדלו ככאלה בתקופת גיל ההתבגרות, ואינם מאמינים עוד בתוכן האסלאם בבגרותם. סקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו בשנת 2017 מצא כי להתאסלמות בקרב אירופאים נוצרים לשעבר קיימת השפעה שלילית על גידול האוכלוסייה המוסלמית באירופה, כאשר בין השנים 2010 ל-2016 מעל 160,000 איש עזבו את האמונה באסלאם יותר מאשר התאסלמו ביבשת. לדברי סקר של המרכז בשנת 2018, מספר המומרים לאסלאם בארצות הברית שווה בערך של מספר המוסלמים שעוזבים את האסלאם, בניגוד לאמונות אחרות, שבהן מספר העוזבים גדול יותר ממספר המצטרפים החדשים.
לדברי ההיסטוריון ג'פרי בלייני מאוניברסיטת מלבורן, מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 חלה עלייה משמעותית במספר ההצטרפויות של מוסלמים לשעבר לנצרות, בעיקר לזרמי האוונגליזם והפנטקוסטליזם, על אף רדיפה חברתית ושלטונית. לדברי "מאמינים במשיח מרקע מוסלמי: מחקר מפקד עולמי" - מחקר מפקד אוכלוסין עולמי שפורסם על ידי המכון לחקר דת של אוניברסיטת ביילור בשנת 2015, כ-10.2 מיליון מוסלמים הצטרפו לנצרות בהתבססות על נתונים שנאספו בקרב מיסיונרים נוצרים ברחבי העולם, כאשר המדינות עם המספר הגדול ביותר של מוסלמים לשעבר שהתנצרו כוללים את אינדונזיה (6,500,000), ניגריה (600,000), איראן (500,000 לעומת 500 בלבד ב-1979), ארצות הברית (450,000), אתיופיה (400,000) ואלג'יריה (380,000). אינדונזיה מוגדרת כמדינה בעלת הקהילה הנוצרית הגדולה ביותר שמורכבת ממוסלמים לשעבר מאז אמצע ומסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, שכוללת בין 2-2.5 מיליון מוסלמים לשעבר שהתנצרו.
ביקורת

לדברי העיתונאית אקי מותאלי מסרי לנקה, הטענות של מי שמצהירים על "רדיפה של מוסלמים על ידי מוסלמים לשעבר" אינן ישרות, כאשר בפועל אלו "מוסלמים לשעבר, שנרדפו בעבר ונרדפים גם בהווה בצורה הגדולה ביותר על ידי מוסלמים". בנוסף, טוענת מותאלי כי מי שמגדירים את עצמם כליברלים ושייכים לשמאל הפוליטי "מתרחקים מהזדהות עם מוסלמים לשעבר" כחלק מתקינות פוליטית כדי "להשתיק נושאים במחלוקת באסלאם ובחיי היום יום במדינות מוסלמיות" ברחבי העולם על מנת להימנע מלהרגיז מוסלמים ולהיות מוגדרים כ-"גזענים" או "אסלאמופובים" על ידם.
הסופר המוסלמי לשעבר עלי אמג'ד ריזבי מפקיסטן מצהיר על הגישה הסותרת של "השמאל הליברלי במדינות רוב לא מוסלמיות" להתייחס לרעיונות של אנשי "ימין קיצוני לא מוסלמים" כאל "רעים" שבו זמנית מהססת מלהטיל את אותה רמת ביקורת על רעיונות ומנהגים מפוקפקים שכתובים בספרי קודש אסלאמיים כגון הקוראן שכוללים בין היתר תכנים של מיזוגיניה, הומופוביה, הפצת ג'יהאד נגד כופרים, עונשים אכזריים על רקע "חילול הקודש" של האסלאם או כפירה בתוכן האסלאם ודוגמאות נוספות. ריזבי מכנה את ההתנהגות הזו של חוסר הבעת תמיכה במוסלמים לשעבר בקרב אנשי שמאל ליברלי על מנת "ללחוץ ידיים עם אסאלאמיסטים" כ-"בגידה באידאולוגיה שאותה הם מתיימרים לייצג" שמובילה בסופו של דבר להעצמה של עמדות "לא אנושיות" של מוסדות שונים וממשלות במדינות האסלאם שמשתמשות לאחר מכן ב-"כרטיס קורבן" כהצדקה לדכא ולרדוף מוסלמים לשעבר בתוך החברות שלהם. לדברי ריזבי, מבקרים של מוסלמים לשעבר "נוטים לבלבל בין שנאה כלפי מוסלמים כבני אדם לבין ביקורת לגיטימית על האסלאם" בעודו טוען כי "האסלאם הוא רק רעיון, כאשר מצופה מאוד שכלל הרעיונות יהיו פתוחים לביקורת בלתי מסויגת".
ראו גם

חוקיות כפירה באסלאם לפי מדינה
אורי בלאו

| --- | --- |

 לידה:  1977 (בן 48 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  התיכון ליד האוניברסיטה 
 מעסיק:  כל העיר, הארץ
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  מלגת נימן (2014) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  uri_blau
 
אורי בלאו (נולד ב-1977) הוא עיתונאי חוקר ישראלי.
ביוגרפיה

בלאו למד בתיכון ליד"ה בירושלים. בשנים 2000–2002 שימש ככתב הצבאי של המקומון הירושלמי "כל העיר". בתפקיד זה הרבה לכתוב על טענות להתנהגות בעייתית של צה"ל וחייליו, במיוחד במהלך האינתיפאדה השנייה, כמו פרסום עדויות חיילים שטענו להריגת שוטרים פלסטינים בפעולת נקמה בעקבות הריגת חיילים ישראלים במחסום עין עריק, או דיווח על חיילים שהצטלמו עם ראש כרות של מחבל מתאבד תוך כדי תחיבת סיגריות לפיו. אופי הסיקור שלו היה שונה מהמקובל בקרב כתבים צבאיים, הן מפני שעבד בשבועון מקומי, שבו לא היה צורך בדיווח שוטף, הן מפני שסירב להצטרף לתא הכתבים הצבאיים ולא פיתח קשרים עם קצינים בכירים, אלא העדיף לשאוב מידע מחיילים וקצינים זוטרים בשטח. חלק מהחשיפות שלו התבססו על מסמכים סודיים שהגיעו לידיו תוך עבירה על החוק. באחד המקרים הועמדה חיילת לדין משמעתי ונדונה ל-35 ימי מחבוש, באשמה שהדליפה מסמכים מסווגים לבלאו.
ביוגרפיה > עבודתו ב"הארץ"

בסוף 2005 החל בלאו לכתוב ב"הארץ". בין השאר פרסם שם שורה של תחקירים על אישי ציבור. בפברואר 2006, זמן קצר לפני הבחירות לכנסת השבע עשרה פרסם כתבת פרופיל על אהוד אולמרט בשם "ראש ממשלה מחוסר ראיות" שיחד עם תחקיר של יואב יצחק הייתה התייחסות כמעט יחידה לפני הבחירות לפרשיות השחיתות שאפפו לכאורה את אולמרט. באוגוסט 2006 פרסם יחד עם יוצא "כל העיר" נוסף, גידי וייץ, תחקיר על יחסיו של אולמרט עם עורך הדין אורי מסר, תחקיר שתרם להעמדתו לדין של אולמרט.
באפריל 2007 פרסם כתבה על קבלת מיליוני שקלים על ידי אביגדור ליברמן דרך חברות ייעוץ שפתחה בתו. ביולי אותה שנה, זמן קצר אחרי שאהוד ברק חזר לפוליטיקה, פרסם יחד עם וייץ תחקיר על עסקיו של ברק בתקופת היותו מחוץ למערכת הפוליטית בהם צבר עשרות מיליוני דולרים,
ובסוף 2009 פרסם לבדו תחקיר המשך בו חשף כיצד ברק העביר לבנותיו את הבעלות על החברה "אהוד ברק בע"מ" שהקים לצורך עסקיו. זמן קצר אחר כך פרסם תחקיר גם על עסקיו של הרמטכ"ל גבי אשכנזי בתקופת היותו אזרח, ועל המשך עסקיו של בנו בתעשיות הביטחוניות כאשר הוא התמנה למנכ"ל משרד הביטחון ואחר כך לרמטכ"ל.
תחקירים וכתבות נוספים של בלאו בנושאים דומים כוללים, בין השאר, חשיפות על ישראל חסון וקשריו העסקיים אחרי שפרש מהשב"כ, על יו"ר ארגון המורים רן ארז ותנאי העסקתו, על תנאי השכר וההוצאות בעמותות בולטות בישראל, ועל בזבוז הכספים בבניית הבניין של מרכז פרס לשלום. כמו כן, כתב תחקירים בנושאי כלכלה וחברה, דוגמת חשיפת הכת הירושלמית וחשבונות הבנק הסודיים של ישראלים בסניף בנק HSBC בשווייץ.
גם ב"הארץ" המשיך בלאו לפרסם ידיעות ותחקירים ביקורתיים על פעילות צה"ל ומערכת הביטחון, שכללו בין השאר חשיפה על סכנת הפגיעה במכלי האמוניה במפרץ חיפה בעת מלחמת לבנון השנייה;
פרסום על מאגר נתונים סודי של מערכת הביטחון על בנייה לא חוקית בהתנחלויות, כולל על קרקעות פרטיות של פלסטינים;
תחקיר על ניהול המצור הכלכלי על רצועת עזה;
והחשיפה, בעזרת מסמכים סודיים שהגיעו לידיו, שצה"ל אישר מראש, לטענתו, חיסול של מבוקשים ב"מבצע שני מגדלים" בניגוד לסייגים שקבע בית המשפט העליון בבג"ץ הסיכולים הממוקדים.
אורי בלאו גם פנה לצנזורה שבוע לפני מבצע עופרת יצוקה בבקשה לפרסם את התוכנית הצבאית של המבצע.
ביוגרפיה > הרשעתו בהחזקת ידיעות סודיות

בספטמבר 2008 העבירה לבלאו ענת קם, חיילת ששימשה עוזרת לראש לשכת אלוף פיקוד מרכז, החסן נייד ובו למעלה מ־1,500 מסמכים. בלאו נעזר בהם לצורך פרסום כתבה ב"הארץ" שבה נטען כי הצבא פועל בניגוד להנחיות בג"ץ.
במהלך חקירה שערך השב"כ התגלה כי בלאו החזיק במסמכים סודיים של צה"ל. בהתאם להסכם שנחתם בין עורך דינו לבין השב"כ בספטמבר 2009, החזיר בלאו עשרות מסמכים, בתמורה להבטחה שלא יועמד לדין באשמת החזקת אותם מסמכים. בנוסף סוכם על השמדת מחשבו האישי על ידי השב"כ בתמורה למימון מחשב חדש. ענת קם, נעצרה בחשד שהעבירה את המסמכים לבלאו. חקירתה עוררה את השב"כ לחשוד שבידי בלאו מסמכים סודיים רבים נוספים, שעליהם לא סיפר לאנשי השב"כ ולא העבירם כפי שהתחייב לכאורה. בתחילת דצמבר יצא בלאו לחופשה בסין, ובמהלכה החליט, בעצת עורך דינו, שלא לחזור לישראל, מחשש שייעצר, והוא שהה בלונדון. עורך "הארץ", דב אלפון, ציין כי "יישאר שם ככל שיידרש". בלאו עצמו התייחס לכך, וכתב: "כשהוסבר לי שאם אשוב ארצה אני עלול להיות מושתק לעד, ושהאמצעי יהיה הגשת כתב אישום נגדי על עבירות מתחום הריגול, החלטתי להילחם. וסליחה על המליצה, אבל לא מדובר פה רק במלחמה על חירותי האישית, אלא על 'פרצופה של המדינה'". משטרת ישראל הגדירה את בלאו "עבריין נמלט הדרוש לחקירה" והוציאה צו מעצר נגדו.
מועצת העיתונות פרסמה, בתום דיון סוער בפרשת המסמכים הסודיים, הודעה ולפיה "אין זה מן הראוי להגיש כתב אישום נגד עיתונאי שהחזיק במסמך סודי במהלך מילוי תפקידו העיתונאי."
ב-3 במאי 2010, לאחר שקם ויתרה על החיסיון העיתונאי שלה, נפגשו פרקליטי "הארץ" עם אנשי פרקליטות מחוז תל אביב, ומסרו את יתרת המסמכים שקיבל בלאו מקם. ב-24 באוקטובר 2010 שב בלאו לישראל לאחר חתימת הסכם עם הפרקליטות.
בגין המסמכים שהחזיק ולא העביר לשב"כ במסגרת ההסכם, בלאו הועמד לדין באשמה של החזקת ידיעות סודיות על ידי מי שאינו מוסמך לכך. הוא הורשע בהתאם להסדר טיעון, ונגזרו עליו ארבעה חודשי עבודות שירות, עונש שסיים לשאת בראשית 2013.
ביוני 2012, טרם גזירת דינו, נערך דיון בכנסת בעניינו. חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת ראש מפלגת מרצ, הביעה את הסתייגותה מהחלטת היועץ המשפטי מני מזוז בעניינו של בלאו וקראה לכל התומכים בהעמדתו לדין: "אתם רוצחים את השליח".
ביוגרפיה > שומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה

משנת 2020 בלאו חבר צוות בארגון שומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה ומפרסם באתר הארגון תחקירים בנושאים שונים, בהם נתיבי הברחות של חזבאללה, חביות של פסולת רדיואקטיבית שאוחסנו בראשון לציון, חברות המימון לרכישת קרקע על ידי יהודים בשכונת שמעון הצדיק, וחשבון בנק סודי שנוהל על ידי מיקי גנור.
חיים אישיים

בלאו נשוי ואב לילד.