stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שכיזנדרה סינית
הערות שוליים

1 2  "Schisandra chinensis". Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service (ARS), United States Department of Agriculture (USDA). Retrieved 2008-02-19.
↑  "The Year's Notable Cookbooks". The New York Times. 29 בנובמבר 2011. ISSN 0362-4331. נבדק ב-20 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Pharmacology of Schisandra chinensis Bail.: an overview of Russian research and uses in medicine". Journal of Ethnopharmacology. 118 (2): 183–212. ביולי 2008. doi:10.1016/j.jep.2008.04.020. PMID 18515024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Monograph of Schisandra (Schisandraceae)". Systematic Botany Monographs (באנגלית). 58: 1–146. 2000. doi:10.2307/25027879. JSTOR 25027879.
↑  "Micranoic acids A and B: two new octanortriterpenoids from Schisandra micrantha". Chemical & Pharmaceutical Bulletin. 51 (10): 1174–6. באוקטובר 2003. doi:10.1016/S0367-326X(99)00102-1. PMID 14519924. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Schisandra chinensis : an herb of north eastern China origin. Yin, Jun, Qin, Chuixin. Singapore. pp. 32–33. ISBN 978-981-4635-93-6. OCLC 900633223.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
↑  "Analysis of Schisandra chinensis and Schisandra sphenanthera". Journal of Chromatography A. 1216 (11): 1980–90. במרץ 2009. doi:10.1016/j.chroma.2008.09.070. PMID 18849034. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Ko, Kam-Ming (2015). Schisandra Chinensis: An Herb of North Eastern China Origin. Singapore: World Scientific Publishing. pp. 1–10. ISBN 978-981-4651-22-6. OCLC 903482579.
↑  "The Biology of the Propagation of Species Schisandra Chinensis (Turcz.) Baill". Journal of Plant Development. 18. 2011.
↑  אינגריד שרמן, פעילות רפואית, באתר מכללת תמורות
↑  Endels G. and Brickmann J, [המועצה הבוטנית האמריקאית . Schisandra], http://herbalgram.org/, ‏2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532154205171  LCCN: sh88023094  NKC: ph640626 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שכיזנדרה סינית".
תסקיר נפגע עבירה

תסקיר נפגע עבירה הוא הליך הנעשה במסגרת הטיעונים לעונש.
בית המשפט יכול להורות על עריכת תסקיר זה במקרים של עבירות מין, אלימות קשה והמתה.
התסקיר נערך רק בהסכמתו של קורבן העבירה או משפחתו.
קורבן עבירה שלגביו נערך תסקיר לא יצטרך לבוא להעיד.
במסגרת התסקיר נערכת סקירה לגבי מצבו של קורבן העבירה. התסקיר בוחן, בין היתר, את שלל הנזקים שנגרמו לקורבן, כגון: נפשי, פיזי, וכו'.
במקרה שקורבן העבירה איננו בין החיים יותר התסקיר ייערך אל מול אחד או יותר מבני משפחתו של הקורבן.
התסקיר מבוצע על ידי איש מקצוע שמונה על ידי שר הרווחה, אשר מתמחה באבחון והערכת טראומה ופוסט טראומה.
תאודור ויש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1907 וסלבורנרקוג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  11 בינואר 1995 (בגיל 87) נורדרשטדט, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1933–1945 (כ־12 שנים)
 דרגה:   בריגדפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
תאודור ויש (בגרמנית: Theodor Wisch‏; 13 בדצמבר 1907 – 11 בינואר 1995) היה קצין בוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

ויש נולד בוסלבורנרקוג ב-13 בדצמבר 1907, וסיים את לימודיו כחקלאי. בשנת 1930 הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס, וב-28 ביולי 1933 הוא הועלה לדרגת אונטר-שטורמפיהרר.
במהלך הפלישה לפולין הוא לחם בדרגת האופטשטורמפיהרר, וב-30 בינואר 1940 הועלה לדרגת שטורמבאנפיהרר. כמפקד הגדוד ה-2 ברגימנט "LSSAH" הוא השתתף בקרבות במערב ובקרבות בבלקן. בקיץ 1941 הוא נלחם במהלך מבצע ברברוסה, ועל כך הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-15 בספטמבר 1941. בסתיו 1942 הוא הפך למפקד רגימנט הפאנצרגרנדיר אס אס השני, וב-30 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר. ב-25 בפברואר 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב על גבורה אישית במהלך קרב חרקוב השלישי. ב-1 ביולי 1943 הוא הועלה לדרגת אוברפיהרר, ובסוף יולי 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה. בספטמבר 1943 רצחו חייליו 50 יהודים בטבח אגם מג'ורה. במהלך הקרבות בז'יטומיר, קורסון וברדיצ'ב בחורף 1943/44, ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות, אך הצליחה להשיג כמה הצלחות, ועל כך הוא הועלה ב-12 בפברואר 1944 לדרגת בריגדפיהרר והוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר האבדות הקשים בקרב קורסון-צ'רקאסי, אורגנה הדיוויזיה מחדש בצרפת והיא לחמה במהלך המערכה בנורמנדי מיוני 1944. בקרב פאלז הוא נפצע בשתי רגליו ונאלץ למסור את הפיקוד על הדיוויזיה. ב-30 באוגוסט 1944 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל על הישגי מנהיגותו. הוא היה בבית חולים צבאי עד תום המלחמה, ואז נכלא בשבי על ידי הבריטים ושוחרר בשנת 1948. לאחר שחרורו הוא התגורר בנורדרשטדט, עד מותו ב-11 בינואר 1995.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1073706583  ISNI: 0000 0004 3656 9987  LCCN: n2014034034  VIAF: 310519791   WorldCat (עם VIAF): 310519791
שמואל חייק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל, הממלכה המאוחדת 
 מפלגה:  הליכוד 
 
שמואל חייק (נולד בשנת 1953) הוא איש עסקים ישראלי-בריטי, המשמש כיו"ר הארגון קק"ל-בריטניה (JNF-UK).
ביוגרפיה

נולד בכפר סבא וגדל בבני ברק. הוריו, סלים ונאסירה פריזט, עלו לישראל מבגדאד בשנת 1951. אביו היה סוחר אמיד בבגדאד, ובשנות ה-30 רכש קרקעות באמצעות בנק אנגלו-פלשתינה בבני ברק, תל אביב-יפו, פתח תקווה והרצליה פיתוח.
בשנת 1972 התגייס לחיל המודיעין ושירת במלחמת יום הכיפורים בחזית הדרומית. לאחר שחרורו הצטרף למפלגת הליכוד והיה יו"ר צעירי הליכוד. בשנת 1977 עבר למפלגת שלומציון של אריאל שרון. לאחר מכן שב לליכוד וערך ספר ובו שיחות עם יצחק שמיר. דרך היכרות זו יצר קשרים עם פעילים רבים בתנועת הליכוד ומחוצה לה.
בשנת 1979 החל ללמוד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, אך לאחר זמן קצר החליט לנסוע ללונדון ללמוד משפטים, ובזמן לימודיו החל לעסוק בסחר במקרקעין. עם השנים התרחבו עסקי הנדל"ן שלו הן בבריטניה והן בישראל. עסקיו בישראל מנוהלים בעיקר על ידי חברת "ש' חייק אחזקות" שהוקמה על ידו ב-2004, ומנהלת נכסים רבים בהיקפים המוערכים בעשרות מיליוני שקלים.
בשנת 2008 מונה למנהל קק"ל-בריטניה (JNF-UK). מבחינה היסטורית ומשפטית זהו ארגון נפרד מקרן קיימת לישראל, אך בעל מטרות דומות. חייק קיבל את התפקיד על מנת לסיים סכסוך ארוך-שנים בין הארגון הישראלי והבריטי. כמו כן הגביר את השקיפות בדו"חות הכספיים של הארגון.
חייק הוא אספן של יצירות אמנות, בעיקר של אמנים ישראלים. אוסף האמנות שלו כולל יצירות של ראובן רובין, נחום גוטמן, שמואל בק, יוחנן סימון, נפתלי בזק ומרדכי ארדון. בשנת 2008 הקים את "מרכז חייק לאמנות עכשווית" ביפו כדי לקדם באמצעותו אמנים ישראלים צעירים.
חייק הוא בעל אזרחות בריטית.
ב-2 בדצמבר 2021 אמר חייק בראיון לג'רוזלם פוסט שרמת האנטישמיות בבריטניה עולה, הדמוגרפיה של החברה הבריטית משתנה, ובגלל משבר ההגירה באירופה, המורכב ברובו ממהגרים מוסלמים "ייתכן שבעוד 10 שנים, אולי פחות, מי יודע, יהודים לא יוכלו לחיות בבריטניה." חייק השתמש בראיון בטיעונים התומכים בתאוריית "ההחלפה הגדולה" של הימין הקיצוני בצרפת. דבריו גונו על ידי רבים, בהם הרב הראשי של בריטניה אפרים מירוויס וועד שליחי הקהילות. הם קראו לחייק להתפטר מתפקידו והכריזו כי לא ישתפו עוד פעולה עם JNF-UK. ב-21 בינואר 2022 הצהיר חייק כי דבריו הוצאו מהקשרם, ואמר: "אני לא מאמין שרוב המוסלמים בבריטניה הם אסלאמיסטים קיצוניים." הוא טען כי דבריו בראיון "לא נאמרו נגד אף מיעוט, או נגד המוסלמים בבריטניה או באירופה, אלא נגד כל מי שמפיץ שנאה שפוגעת ביהודים."
מעורבות בפוליטיקה הישראלית

חייק מוערך ומקורב לאנשים רבים בפוליטיקה הישראלית, בהם בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן, ציפי לבני ובעלה, נפתלי שפיצר, ועוזי לנדאו. אלה נעזרים בו למשימות תיווך וגישור.
בשנת 2005 התמודד עוזי לנדאו על ראשות הליכוד מול בנימין נתניהו, וחייק הוביל להסדר שלפיו יפרוש לנדאו מהמירוץ ויודיע על תמיכתו בנתניהו. לפני הבחירות לכנסת השבע עשרה, ב-2006, תיווך חייק בין ליברמן ונתניהו, לאחר תקופה בה חל ריחוק ביניהם.
הוא שוב תיווך בין נתניהו לליברמן כשחברו יחד לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, ב-2013, ורצו ברשימה המשותפת "הליכוד - ישראל ביתנו".
בזמן הרכבת ממשלת ישראל השלושים ושלוש תיווך חייק בין ראש הממשלה נתניהו לבין יו"ר "התנועה", ציפי לבני, שמונתה לתפקיד שרת המשפטים. בזמן הרכבת ממשלת ישראל השלושים וארבע ניסה שוב לגשר בין נתניהו לליברמן, אך ללא הצלחה. "ישראל ביתנו" הצטרפה לקואליציה מאוחר יותר, שוב בתיווכו של חייק, וליברמן קיבל את תפקיד שר הביטחון.
הערות שוליים

↑  "Samuel Hayek: poor immigrant's son to millionaire". jewishrefugees.blogspot.com. נבדק ב-2009-05-23.
↑  Sweet charity
↑  אורי בלאו, כך הפך שמואל חייק לאיש הסוד המפתיע של הימין הישראלי, באתר הארץ, 27 בפברואר 2009
↑  "UK-based businessman Samuel Hayek arrives in Israel to mediate as coalition talks crumble". www.thejc.com. נבדק ב-2021-04-28.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "JNF UK resigns from Jewish Leadership Council". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2017-07-01.
↑  "JNF Chief attacks JLC: New community leaders are 'much needed'". Jewish News (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-07-01.
↑  ‘Jews do not have a future in England’, באתר הג'רוזלם פוסט, ‏2 בדצמבר 2021 (באנגלית).
↑  Charity chief’s migrant warning sparks communal outrage, באתר "Jewish News UK", ‏22 בדצמבר 2021 (באנגלית).
↑  Chief Rabbi condemns JNF UK chair Samuel Hayek’s ‘no future for Jews’ claim, באתר "Jewish News UK", ‏7 בינואר 2022 (באנגלית).
↑  JNF UK chair Samuel Hayek moves to clarify controversial remarks about Muslims, באתר הג'ואיש כרוניקל, ‏21 בינואר 2022 (באנגלית).
↑  עמיר קורץ, מיהו "המתווך הדיסקרטי" שהוזעק לפשר בין ליברמן לנתניהו, באתר כלכליסט, 29 במאי 2019.
↑  חנני ברייטקופף, ‏המתווך בין נתניהו לליברמן // מי אתה, שמואל חייק?, באתר כיכר השבת, 28 במאי 2019.
שרווארה

| --- | --- |
 אלים מקבילים:  קרברוס, הלהאונד
 
שרווארה (בסנסקריט: शर्वर) הוא דמות של כלב המופיעה במיתולוגיה ההינדואית.
שרווארה במיתולוגיה ההינדואית

ב"ריג ודה", קובץ של מזמורים הינדואיסטים עתיקים, שרווארה הוא כלבו של האל יאמה, ותפקידו הוא לשמור על הכניסה לעולם הבא. הכלב מתואר כבעל מספר ראשים וארבע עיניים. מבחינה אטימולוגית, שרווארה מקביל לקרברוס מהמיתולוגיה היוונית.
הערות שוליים

↑  M. L. West, Indo-European Poetry and Myth, Oxford University Press, 2007, p. 392
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל חץ

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1938 י' באדר תרצ"ח קריית חיים, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  18 ביולי 1970 (בגיל 32) י"ד בתמוז תש"ל תעלת סואץ, מצרים
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-אוגוסט 1957
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 201
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה
 
אנדרטה לשמואל חץ ביער בן שמן
שמואל חץ (11 בפברואר 1938 - 18 ביולי 1970) היה סגן-אלוף בחיל האוויר הישראלי, מפקדה הראשון של טייסת 201. נהרג במלחמת ההתשה.
ביוגרפיה

חץ נולד בשנת 1938 בקריית חיים, בן לחיים ושבע, ואח לעמוס, לימים מייסד החוג לתנועה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בגיל 8 עבר עם אביו ואחיו עמוס לקיבוץ שפיים והתחנך בבית הספר היסודי שם. חץ המשיך את לימודיו בבית הספר התיכון המקצועי "מקס פיין" בתל אביב במגמת מכונאות מטוסים וסיים בהצטיינות. בתקופת הלימודים היה פעיל בגדנ"ע אוויר ובמסגרת זו השתתף בתוכנית חילופי גדנ"ע אוויר וביקר בארצות הברית.
התגייס לצה"ל במחצית אוגוסט 1957. לאחר שסיים בהצלחה את קורס הטיס במגמת קרב שירת כטייס קרב בטייסת 105 ("העקרב"), אז טייסת מטוסי קרב דאסו סופר מיסטר.
ב-29 ביוני 1960 היה מעורב בתאונה אווירית. עמיתו לטייסת, רפי הר לב, שטס במטוס מספר 16 התנגש, בזמן יציאה ממטווח, במטוס מספר 17 אותו הטיס חץ. הטייסים ניצלו. חץ היה חבר בצוות ההקמה של טייסת 119 ("העטלף") כטייסת מטוסי מיראז' 3 ב-1964. במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 113 ("הצרעה"), טייסת אורגן, ולאחר המלחמה שירת כסמ"ט א' בטייסת 101 ("הקרב הראשונה"), אז טייסת מטוסי מיראז' 3.
חץ נשלח להשתלמויות רבות בצרפת, בבריטניה ובארצות הברית והיה מראשוני טייסי הפנטום. בינואר 1969 החלו לצאת לארצות הברית צוותי האוויר והקרקע שנבחרו לקורס הסבה למטוסי הפנטום ובהם שני מפקדי הטייסות המיועדות להיפתח, שמואל חץ לטייסת "האחת" ואביהו בן-נון לטייסת "הפטישים". קורס ההסבה החל במרץ בטייסת פנטום אמריקאית ונמשך כחמישה חודשים.
טייסת 201 ("האחת") הוקמה ב-17 באוגוסט 1969, בעיצומה של מלחמת ההתשה, כטייסת F-4 פנטום ("קורנס"), הראשונה של חיל האוויר בבסיס חצור, תחת פיקודו של רס"ן חץ. ב-5 בספטמבר קלטה את רביעיית מטוסי הפנטום הראשונים שקיבל חיל האוויר. כשבועיים לאחר הגעת המטוסים החדשים החלה הטייסת להשתלב בפעילות מבצעית, כאשר זוג מטוסים הוזנק לסיור יירוט באזור שארם א-שייח'.
ב-25 באפריל 1970 הותקף אזור אל עריש על ידי זוג מטוסי איליושין 28 מצריים. לעבר התוקפים הוזנקו זוג מטוסי פנטום וזוג מטוסי מיראז' 3. מטוס הפנטום של חץ הפיל אחד ממטוסי האיליושין 28 באמצעות טיל אוויר אוויר.
ב-16 במאי 1970 הוביל חץ רביעיית מטוסי פנטום, שיחד עם שני זוגות נוספים מטייסת 69 תקפו את הנמל המצרי בראס בנאס (אנ'), שהוא נמל הים המצרי העיקרי בים סוף. בתקיפה, שכונתה "מבצע קשת אווירי", טובעה משחתת מצרית ונפגעו כלי שיט נוספים שעגנו בנמל. הייתה זו התקיפה ארוכת הטווח של חיל האוויר עד מבצע רגל עץ.
בראשית שנת 1970 החלה ברית המועצות בשילוח חיל משלוח גדול למצרים לשם הדיפת המתקפות של חיל האוויר הישראלי, בעיקר באמצעות הקמת מערך הגנה אווירית צפוף שהלך והתפשט מזרחה. חיל האוויר הישראלי בכלל וטייסות הפנטום בפרט ביצעו גיחות רבות לעצירת הפריסה. ב-18 ביולי 1970 הוביל חץ שמונה מטוסי פנטום ב"מבצע אתגר" לתקיפת סוללות טילי קרקע-אוויר בחזית תעלת סואץ. טילים רבים נורו לעבר מטוסי הפנטום במהלך התקיפה, מהם נפגעו מטוסיהם של חץ ונווטו מנחם עיני ושל אביהו בן-נון ונווטו שאול לוי. מטוסם של חץ ועיני התפוצץ. חץ הצליח לפלוט את הנווט עיני, אך לא הצליח לנטוש בעצמו ונהרג. אביהו בן-נון הצליח להגיע עד רפידים וביצע נחיתת אונס.
לאחר נפילתו הועלה לדרגת סגן-אלוף. בעיתונות הכתובה בישראל הופיעו מדי פעם פרסומים שהוכחשו, כי חץ הועבר כשבוי למוסקבה.
תקופה ארוכה סירבו המצרים לחפש את גופתו של חץ ובחלקת הנעדרים על הר הרצל הוצבה מצבת אבן לזכרו. לאחר מלחמת יום הכיפורים נמצאו שרידי גופתו בשטח שממערב לתעלת סואץ שנכבש על ידי צה"ל. הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
שמואל חץ היה נשוי ואב לשני בנים. בנו אורי שירת כנווט מסוקים.
הנצחתו

חורשה על שמו ניטעה על ידי הקרן הקיימת ביער בן שמן, (יער הטייסים) ובה הוצבה אנדרטה לזכרו.
מדי שנה מחולקת מלגה לזכרו בבית הספר המקצועי "מקס פיין". בספריית בית הספר פינה לזכרו.
הערות שוליים

↑  קבוצת גדנעי אוויר יצאה לארצות הברית, דבר, 22 ביולי 1956
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏תא"ל (מיל.) רפי הר לב, באתר "מרקיע שחקים"
↑   גיא לרון, מלחמת ההתשה הסלימה כי ארה"ב רצתה לנסות נשק חדש, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2019
↑  אסתי אהרונוביץ, הבורות השחורים שלי, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2008
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏הפלת קורנס 680, באתר "מרקיע שחקים"
↑  דוד כספי, ‏ארבעים שנה למלחמת ההתשה, שריון 33, אוקטובר 2009, עמ' 28-24, באתר "יד לשריון"
↑  הטייס שמואל חץ נהרג כנראה, הנווט נשבה - בנפול המטוס בסואץ, מעריב, 20 ביולי 1970
↑  איזבלה גינור, תעלומת הטייס חץ, "ידיעות אחרונות", 25 באפריל 2001
פליקס פריש, תעלומת חץ: חיל האויר מכחיש כי הטייס שרד, באתר ynet, 25 באפריל 2001
 היסטוריון רוסי: טייס ישראלי שהופל במלחמת ההתשה הועבר בחשאי למוסקבה, באתר וואלה, 25 באפריל 2001
תת אלוף מנחם עיני: "סגן אלוף שמואל חץ מת בוודאות", באתר ערוץ 7, 25 באפריל 2001
↑  ישגב נקדימון,כאן נפל הפנטום
↑  היום הלוויית הטייס שמואל חץ שמטוסו הופל במלחמת ההתשה, דבר, 4 בפברואר 1974
↑   רונית ורד, היקב החדש של אחד מאנשי היין המסקרנים בישראל, באתר הארץ, 8 באפריל 2020
↑  חורשה על שם סא"ל שמואל חץ, דבר, 16 ביולי 1973
תאודור לשטיצקי

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1830 לנצוט, רפובליקת פולין 
 פטירה:  14 בנובמבר 1915 (בגיל 85) דרזדן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  סנקט פטרבורג, וינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  אנה יסיפובה (1880–1892) 
 
תאודור לשטיצקי
תאודור לֶשֶטִיצְקִי (בפולנית: Teodor Leszetycki;‏ 22 ביוני 1830 - 14 בנובמבר 1915) היה פסנתרן, מורה ומלחין פולני. הוא נולד בלנצוט, (בימים ההם חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית).
ביוגרפיה

מגיל צעיר הוכר לשטיצקי כילד פלא, ואחרי שלמד בווינה אצל קארל צ'רני וסימון זכטר היה למורה בגיל ארבע-עשרה; בגיל שמונה-עשרה כבר היה וירטואוז ידוע-שם בחוגי המוזיקה של וינה. במקביל להופעותיו כפסנתרן, נעשה למורה רב השפעה, תחילה בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, שייסד יחד עם אנטון רובינשטיין, ובהמשך בווינה. עם תלמידיו נמנים רבים מן הפסנתרנים המפורסמים ביותר בזמנם, כמו איגנצי ין פדרבסקי, ארטור שנאבל, אלכסנדר בריילובסקי, אוסיפ גברילוביץ', מרק המבורג, אלי ניי, סוורין אייזנברג, מייצ'יסלב הורשובסקי ועוד רבים אחרים. לשטיצקי היה גם מלחין, שחיבר יותר משבעים יצירות לפסנתר, שתי אופרות, שירים אחדים וקונצ'רטו לפסנתר בפרק אחד. הוא נישא ארבע פעמים, בפעם השנייה לתלמידתו אנה יסיפובה (1851 – 1914). ב-18 בפברואר 1906 הקליט שנים-עשר תפקידי פסנתר בשביל חברת ולטה-מיניון, ביניהן שבעה מחיבוריו הוא. לשטיצקי מת בשנת 1915 בדרזדן, גרמניה.
תנאי אמת

תנאי אמת הם התנאים אותם יש לדעת כדי שמשפט מסוים ישפט כאמיתי.
המשפט "הדלת סגורה", למשל, יחשב כאמיתי רק במצב עניינים בו יש דלת סגורה, ללא קשר לשאר העובדות במצב עניינים זה. בין אם המדובר בדלת מעץ או מנחושת, כל עוד הדלת סגורה המשפט ישפט כאמת. ואולם מרגע שתיפתח הדלת, המשפט ישפט כשקר (לא-אמת).
תנאי האמת של המשפט, "האיש איים על הילד עם הרובה" הם מסובכים קצת יותר, מכיוון שמשפט זה הוא דו-משמעי. המשפט יהא נכון אם ורק אם מצב העניינים אותו הוא מתאר מכיל אדם, שמאיים עם רובה על ילד, או לחלופין אדם המאיים על ילד, שנושא רובה.
משפט יכול להיות אמיתי גם אם אחד ממרכיביו הוא שקרי. המשפט "דן מת או שדינה מתה" מאפשר שאחד מחלקיו יהא שקר, כל עוד חלקו השני יהא אמיתי.
לעיתים ידיעת אמיתותו של משפט אחד גוררת את אמיתותו של משפט אחר. כך, למשל, אם המשפט "הכלב שלי חולה" הוא אמיתי, אז גם המשפטים "יש לי כלב" ו"קיים כלב חולה" הם אמיתיים.
ראו גם

סמנטיקה
לוגיקה
ערך אמת
שרה קיסנר

אין תמונה חופשית
שרה קיסנר (נולדה בשנת 1958) היא סופרת חרדית.
ביוגרפיה

נולדה בבני ברק ליצחק וטובה שטיין. אחותה היא הסופרת לאה פריד. שתי האחיות הפיקו כצוות קלטות רבות לילדים המכילות סיפורים ושירים. כמו כן הופיעו במופעים שכללו סיפורים ותיאורי הווי הומוריסטיים מחיי המשפחה החרדית.
קיסנר עורכת את עיתון הילדים של יתד נאמן יתד שלנו, ומפרסמת את סיפוריה בבמות שונות.
נשואה לצבי יהודה קיסנר, מתגוררת ברחובות.
ספריה

הקוץ בשושן העמק : תעלומה בירושלים, הוצאת זרקור, 1985
ילדי שושן העמק בפרשת חבלי הקליטה, הוצאת זרקור
שיחות עם נעמי, 1986
הבית שעל הגבעה, הוצאת משה אברמוביץ, 1994
מסתורין בעכו, 1996
סתם שמונה מסתם שכונה: במסתרי גן השעשועים, הוצאת ליאור שרף, 2000
צופן ממעמקים, הוצאת יפה נוף, 2006
נאות מדבר, הוצאת יפה נוף, 2006
חבורת האמיצים - בתעלומת המחסן הנטוש, הוצאת יפה נוף 2006
חבורת האמיצים - בתעלומת החפצים הנעלמים הוצאת יפה נוף, בשנת 2006
בטבעת זו, 2008
ליקר שוקולד
נדנדה
תעלומה בחדר שבע, הוצאת עולם הספר התורני,
עיירה בצד הדרך, הוצאת אורה
מבצע לונדון, 1998
כאילו הכל בסדר, הוצאת זרקור
יחזקאל
האגוז
הנערה בעלת המזוודה הכחולה, הוצאת עולם הספר התורני
הפקדון, הוצאת זרקור
קלטות

הופקו בשיתוף עם אחותה לאה פריד.
אחותי הגדולה
הבלון האדום
הבנאים הקטנים בביצוע ווקאלי לימי ספירת העומר.
הכל בגלל כדור אחד
הלו מי שם? 2 חלקים
המשאית של נתי
יום הולדת לשושי
ילד חדש בגן
למי מחכים הילדים
מעגלים 2 חלקים-הומחז והוקרן ברחבי הארץ.
מעשה באופניים
נקודות זורחות
סודו של מוטי
סודן של אמהות
על מה לא רבים
קבלת שבת
רוצים לעבור דירה
שושי עוזרת לאמא
שלום אבא בבית
שלום לך אפרוח
שרוד (הווש)

| --- | --- |
סמל שרודסמל שרוד

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת פיזשאבון
 שטח:  51.64 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,089 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°35′42″N 20°35′24″E﻿ / ﻿47.595°N 20.59°E﻿ / 47.595; 20.59 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.sarud.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.שרוד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.שרוד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שרוד (בהונגרית: Sarud) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בשרוד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,416 תושבים ובשנת 2021 רק 1,089 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1261.
יהודי שרוד

יהודים חיו בשרוד במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1885 החלו יהודי הכפר להיות כפופים לרבנות טיספירד ובשנת 1944 נרצחו מהכפר יהודים רבים בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 57 | 2,501 |
| 1910 | 9 |  |
| 1920 | 8 |  |
| 1930 | 15 |  |
| 1941 | 12 | 3,384 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי פורוסלו שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת פיזשאבון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פיזשאבון • אלדברה • בשנייטלק • דורמאנד • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה |  |
שירת הניבלונגים

כתב יד מהמחצית הראשונה של המאה ה-13.
שירת הניבלונגים (בגרמנית: Nibelungenlied; בניב עתיק: Der Nibelunge liet) הוא אפוס גרמני קדום, המספר על מאבקיו של הגיבור הגרמני המושלם זיגפריד, רציחתו ונקמתה האכזרית של אלמנתו קרימהילדה (בגרמנית Kriemhild, קרימהילד). האפוס נחשב ליצירה מכוננת בתרבות הגרמנית והחשוב שביצירותיה בתקופת ימי הביניים. משמעות השם, לפי חלק מהפרשנים, היא "ילידי הערפל" או "ילידי העלטה", שכן "נִבּל" פירושו בגרמנית ערפל, מה שרומז על מוצאם של היצורים מן הצפון הרחוק.
המסר העיקרי העולה מן האפוס הוא הניגוד שבין מידת הנאמנות לתכונת הבוגדנות.
הרקע ההיסטורי

החומר הבסיסי העומד ביסוד הסיפור נובע מאירועים שהתרחשו בתקופת נדידת העמים הגדולה. שילוב הזיכרון הרחוק, במנהגים ודעות מתקופת האבירים הרומנטית יוצר קושי היסטורי באשר מדובר על תקופה המשתרעת על פני מאות שנים. שירת הניבלונגים נתפסת במסורת הגרמנית המודרנית כמסר אולטימטיבי להגדרת הגרמניות המקורית והטהורה.
המקורות האליליים מובלטים מתוך פרטים רבים כגון: חגיגות מפנה השמש, אשר היו ימי חג ראשיים בתקופה הפגאנית, או מבחני השקר והאמת (דין האל) שבאו בצורת דו-קרב ומבחני אש ומים שהיו אופייניים לשבטים הגרמאניים הקדומים.
בשירת הניבלונגים דין האל התבטא בנגיעת הנאשם במת, ואם נוצר דימום, הרי זו הוכחת האשמה.
האתוס של הנאמנות סיפק בסיס לפטריוטיזם הלאומי בתחילת המאה ה-19. לאחר מהפכת 1848 וקריסת המעמד הבורגני, התנחמו בה כמקור לחיזוק נפשי מול המדינה. גם הנאצים נעזרו בה לפולחן ההערצה למנהיג ולמדינה. שירת הניבלונגים העניקה השראה רבה להוגי הדעות והסופרים מן הזרם הרומנטי באמנות הגרמנית.
הרקע התרבותי

המוות והאבדון נתפסים בשירת הניבלונגים כמדרגה העליונה של הגשמה עצמית. הביטוי העצמי העליון של הגישה בעולם האלילי בו אין אלוהים בדמותו הנוצרית. בניגוד לעולם הנוצרי, הפועל על פי עקרונות המוסר והעולם הבא, לגיבורי שירת הניבלונגים אין גמול לאחר המוות ולכן הם פועלים למיצוי של גורלם.
על רקע זה לא ניתן להתייחס לגיבורים כטובים או רעים אלא לכאלה המתמודדים עם הגורל המיועד להם. בהתמודדות עם הגורל נושאת כל דמות בתפקיד וייעוד האופייניים לה, ועליה לפעול להגשמתם ללא התחבטות בשאלות מוסריות. גישה זו של העדפת השעה אופיינית כאמור לעולם האלילי הקדום העומד ביסודו של האפוס.
על האפוס

האפוס, שנכתב על ידי משורר עלום שם ממוצא אוסטרי, מבוסס על יסודות אגדיים קדומים, יחד עם מאורעות היסטוריים (מן המאה ה-5 לערך) שנשתמרו בצורה אגדתית לאורך הדורות. הרעיון החוזר בכל האפוס שוב ושוב הוא כי סופה של כל שמחה הוא צער.
כתבי היד הקדומים ביותר של השירה הם מן החלק השני של המאה ה-13, וככל הנראה השירה נכתבה כמה עשרות שנים קודם לכן. במהלך השנים נשכחה השירה ונותרה עלומה במשך מאות שנים. רק במאה ה-18 נתגלתה השירה שוב, ויוהאן יעקב בודמר היה הראשון לפרסם חלקים ממנה, בשנת 1757. קרל לרמן פרסם בשנת 1816 את המחקר הראשון מבין רבים שנכתבו עליה במהלך השנים.