stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל מידלטון
אילן יוחסין

סבתו של מייקל מידלטון, אוליב מידלטון, צולמה בהדינגלי, בשנת 1927, בתהלוכת המכובדים בעקבות הנסיכה מרי שהייתה פטרונית של ועדת גיוס הכספים של בית החולים לידס שאולי היה חבר בה. בעלה של אוליב, ריצ'רד נואל מידלטון, היה שותף להקמת התזמורת הסימפונית של יורקשייר, שהנסיכה ובנה ג'ורג' היו פטרוניה. ריצ'רד נואל מידלטון ובן דודו ראלף מידלטון, נכדו של סר הנרי ברני, הברון התשיעי, היו עורכי דין במשרד עורכי הדין לידס, מסרס מידלטון ובניו, שהוקם על ידי אביהם הקדמון, ויליאם מידלטון ב-1834. סבא רבא של מייקל מידלטון, הפוליטיקאי פרנסיס מרטינו לופטון, היה בנו של בעל הקרקע של יורקשייר פרנסיס וו. לופטון, Esq., שנישואיו למחנכת פרנסס לופטון (לבית גרינהאו) ב-1 ביולי 1847, רשומים ב-The Patrician – המוסף של ג'ון בורק ל-Burke's Peerage. אביה היה המנתח תומאס מייקל גרינהאו שאשתו, אליזבת, הייתה בת למשפחת מרטינו. דיוקנאות רבים של אחיה של אליזבת, הסוציולוגית הרייט מרטינו וג'יימס מרטינו, ידידה של המלכה ויקטוריה, קיימים בגלריה הלאומית לפורטרטים של לונדון.
משפחתו של מייקל מידלטון מקושרת, דרך בת דודתו ילידת לידס, ליידי בולוק (לבית ברברה לופטון), לוויליאם פטי-פיץ-מוריס, המרקיז הראשון מלנסדאון, ראש ממשלת בריטניה הגדולה בין השנים 1782–1783. דרך אביו הקדמון הישיר, דיים אן פיירפקס (לבית גאסקוין), מייקל מידלטון יש כמה אבות שהם צאצאים של המלך אדוארד השלישי.
הכומר תומאס דייוויס, כותב הפזמונים של כנסיית אנגליה הוא סבא רבא של מייקל מידלטון.
משה מאיר חי אליקים

| --- | --- |

הרב אליקים (מימין) משוחח עם עמיתו לבית הדין רבי אברהם אביחצירא, מרוקו
 לידה:  1871 ה'תרל"ב טבריה
 פטירה:  1949  (בגיל 78 בערך) ה'תש"ט
 כינוי:  המשמ"ח, הרב המשמ"ח
 מקום פעילות:  טבריה, קזבלנקה ומוגדור במרוקו
 תקופת הפעילות:  ?–1949 
 תחומי עיסוק:  רבנות ודיינות
 תפקידים נוספים:  שד"ר
 תלמידיו:  הרב שלמה ילוז, הרב יוסף חיים ילוז, הרב ברוך טולידאנו
הרב משה מאיר חי אליקים (נודע בכינוי "המשמ"ח אליקים") (ט"ו בטבת ה'תרל"ב, 27 בדצמבר 1871– ה'תש"ט, 1949) היה שד"ר, חבר בית הדין בטבריה, אב בית דין בקזבלנקה, חבר בית הדין במוגדור שבמרוקו ומייסד ישיבת כתר תורה בטבריה ובקזבלנקה.
ביוגרפיה

נולד בטבריה לרב נסים אליקים, שממנו התייתם בילדותו. בצעירותו למד בישיבות טבריה, ונישא לבתו של הרב רפאל אוחנה.
בשנת 1900 (ה'תר"ס) ייסד יחד עם הרב יעקב חי זריהן והרב אהרון הלוי סקלי את ישיבת "כתר תורה" בטבריה.
בשנת 1911 (ה'תרע"א) יצא בשליחות כוללות טבריה למצרים וערי צפון אפריקה. בעקבות מלחמת העולם הראשונה התעכב במרוקו, ובשנת 1919 (ה'תרע"ט) מונה לכהן כחבר בית הדין במוגדור.
בסוף שנת 1920 (ה'תרפ"א) חזר לטבריה והחל לכהן כחבר בית הדין של הרב אליהו ילוז, לצד הרב יעקב חי זריהן. בחורף שנת 1922 (ה'תרפ"ג) נסע לשליחות באלג'יריה. כשסיים את שליחותו הוזמן לקזבלנקה כדי לכהן בה במשרת דיינות, ובחודש פברואר 1924 (אדר א' ה'תרפ"ד) מונה לשמש כאב בית דין בעיר. הוא ייסד שם ישיבה בשם "כתר-תורה" והיה אחראי על הצד הכלכלי ועל שיטת הלימוד. לראשי ישיבה הוא מינה את הרבנים שמעון אביקציץ ושמעון ברוך אוחיון.
בשנת 1925 (ה'תרפ"ה) השתתף בפולמוס הלכתי גדול בו היו מעורבים רבני טבריה, תוניסיה ומרוקו. במרכז הפולמוס היה ספר שהוציא בתוניס הרב חנניה חביב אזולאי בשם "מגן הדת", בו הוא כתב נגד רבנים שונים, ואסר את הייבום בקזבלנקה. מנגד הוציא הרב אליקים את הספר "מלחמת המגן" המתיר את הייבום בעיר, ויוצא להגנת הרבנים שנגדם נכתב בספר הקודם.
נפטר בשנת ה'תש"ט ונקבר בבית העלמין הישן בקזבלנקה (ליד עמיתו לבית הדין הרב אברהם אביחצירא), באוהל שבחלק הפנימי, שליד קבר הרב חיים פינטו. אחריו התמנה הרב חיים דוד בן סוסאן.
עם תלמידיו נמנו הרב שלמה ילוז, הרב יוסף חיים ילוז והרב ברוך טולידאנו.
חיבוריו

חידושיו הודפסו בתוך ספרי אביו שערך והוציא לאור:
דבר נאה - חידושים בהלכה על ספרי ראשונים ואחרונים, ה'תרנ"ה
חדר נאה - דרושים וחידושים על פרשיות התורה, חמש מגילות, משלי ותהילים, ה'תרע"א
מלחמת המגן - מלחמת מצווה, לוחמים במלחמתה של תורה, קזבלנקה ה'תרפ"ה
חלק מתשובותיו הודפסו בספר "ויאסוף שלמה" מאת הרב שלמה הכהן צבאן מדבדו.
מערת יונין

מערת יונין (בספרדית: Cueva de Llonín, או גם Concha de la Cova, או גם Cueva del queso, "מערת הגבינה") שוכנת במועצה העירונית פניאמיירה אלטה (ספ') בקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
מערה זו התגלתה בשנת 1957 על ידי יצרני גבינות שחיפשו מקום ללהתסיס אותן. עם זאת, המערה התפרסמה רק בחודש מרץ 1971, כאשר קבוצת חוקרי מערות מאוביידו גילו את הציורים בה ופרסמו את התגלית.
במערה ציורים שונים של בעלי חיים (ביזון, איילים, יעלים וכו') וסמלים, שמספרם עולה על מאה דמויות מיוצגות, מה שהופך אותה למערה האסטורית עם המספר הגדול ביותר של ציורים.
המערה סגורה לציבור בגלל התמוטטויותיה התכופות.
בפארק הפרהיסטורי של טברגה (ספ') בעיירה טברגה (ספ') יש העתק של מערה זו.
מרדף ממוחשב

| --- | --- |

 בימוי:  איאן סופטלי 
 הופק בידי:  ראלף וינטר 
 תסריט:  רפאל מוריאו 
 מוזיקה:  סיימון בוזוול 
 צילום:  אנדריי סקולה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 ביוני 1996 
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט פשע, סרט מתח, מותחן פשע, מותחן טכנולוגי, סרט דרמה 
 תקציב:  20 מיליון דולרים
 הכנסות:  7.5 מיליון דולרים
 הכנסות באתר מוג'ו:   hackers
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרדף ממוחשב (באנגלית: Hackers) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1995 בבימויו של איאן סוטלי.
תקציר העלילה

ב-1988 דייד מרפי (מגולם על ידי ג'וני לי מילר) גרם לבדו להתרסקות של 1,507 מערכות מחשב בוול סטריט והוא הפך לסוג של אגדה בסצנת ההאקרים כאשר במשפטו נקבע שמשפחתו תצטרך לשלם קנס על סך 45,000 דולרים ושיהיה אסור לו להשתמש במחשבים עד יום הולדתו ה-18.
בהווה, שבע שנים לאחר המשפט, דייד עבר לעיר ניו יורק ופגש בקבוצת האקרים צעירים. מרפי וחבריו החדשים חושפים מזימה הכרוכה בשחרור וירוס מחשב מסוכן. כעת הם חייבים להשתמש במיומנויות המחשב שלהם כדי למצוא את הראיות לכך תוך כדי שהם נרדפים על ידי השירות החשאי וגאון המחשבים המרושע שיצר את הווירוס.
צוות השחקנים הראשי

ג'וני לי מילר בתפקיד דייד מרפי המכונה גם "זירו קול"
אנג'לינה ג'ולי בתפקיד קייט ליבי המכונה גם "אסיד ברן"
מת'יו לילארד בתפקיד עמנואל גולדשטיין המכונה גם "סיראל קילר"
ג'סי ברדפורד בתור ג'ואי פרדלה
פישר סטיבנס בתפקיד יוג'ין בלפורד המכונה גם "המגפה"
לוריין בראקו בתפקיד מרגו וואלאס
רנולי סנטיאגו בתור רמון סאנצ'ס המכונה גם "פנטום פריק"
הערות שוליים

↑  "25 Years Ago, 'Hackers' Introduced Movie Audiences to the Internet". PCMAG. נבדק ב-2020-09-16.
↑  "Hackers". Box Office Mojo. נבדק ב-20 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: db95cf0a-c303-401c-bb4f-f80d2e1fd40d
מסאו מרויאמה

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1889 נאגנו, האימפריה היפנית
 פטירה:  11 בנובמבר 1957 (בגיל 68)
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 השתייכות:  הצבא הקיסרי היפניהצבא היפני הקיסרי
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:  לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת הרגלים השישית, מפקד דיוויזיית הרגלים השנייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה: קרב גוודלקנל
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מסאו מרויאמה (ביפנית: 丸山 政男;‏ 13 בספטמבר 1889 - 11 בנובמבר 1957) היה לוטננט גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

מרויאמה נולד במחוז נאגנו, וסיים את לימודיו במחזור ה-23 של האקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1911, ואת לימודיו במכללת המטה של הצבא ב-1919. בין השנים 1923 ו-1925 שימש נספח צבאי בלונדון, ובהודו הבריטית בשנים 1929–1930. עם שובו ליפן, שירת מרויאמה במטה הצבא הקיסרי, והיה אחראי על איסוף מודיעין צבאי על ארצות הברית ועל בריטניה. ב-1934 נשלח שוב ללונדון כדי לשרת בשגרירות יפן שם.
ב-1935 קיבל מרויאמה דרגת קולונל ושוב למטה הכללי הקיסרי בטוקיו. ב-1937 הוא קיבל את הפיקוד על רגימנט הרגלים הרביעי של המשמר הקיסרי. עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה נשלח מרויאמה עם חייליו לסין, וביולי 1938 קיבל דרגת מייג'ור גנרל ואת הפיקוד על חטיבת הרגלים השישית.
במרץ 1941 קיבל מרויאמה דרגת לוטננט גנרל, וחודש לאחר מכן נמסר לו הפיקוד על דיוויזיית הרגלים השנייה. בספטמבר 1942, בתגובה לנחיתות בעלות הברית בגוודלקנל שבאיי שלמה, נשלחה הדיוויזיה השנייה אי במטרה להשמיד את כוחות בעלות הברית שהגנו עליו. במהלך קרב גוודלקנל הוביל מרויאמה את חייליו בקרבות בנהר מטניקאו ובקרב שדה הנדרסון באוקטובר, בהם נחלו היפנים תבוסות קשות. מרויאמה ושאר השורדים מקרבות אלה נסוגו מגוודלקנל בפברואר 1943, ומרויאמה פרש משירות פעיל בצבא במרץ 1944.
לקריאה נוספת

Frank, Richard. Guadalcanal: The Definitive Account of the Landmark Battle'. Random House, 1990. ISBN 0-394-58875-4.
Fuller, Richard. Shokan: Hirohito's Samurai. Arms and Armour Press, 1992. ISBN 1-85409-151-4.
Harries, Meirion; Susie Harries. Soldiers of the Sun : The Rise and Fall of the Imperial Japanese Army. Random House, 1994. ISBN 0-679-75303-6.
מרונית סרגלית

| מרונית סרגלית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד־פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: סחלביים
סוג:: סחלב
מין:: מרונית סרגלית
שם מדעי
 Plantanthera holmboei ‏Lindberg
מרונית סרגלית (שם מדעי: Plantanthera holmboei) הוא מין במשפחת הסחלביים, מהנדירים בסחלבי ארץ ישראל. ידוע גם בשם "הסחלב הירוק". הצמח הוא פרח מוגן והוא נמצא בסכנת הכחדה
מאפיינים

המרונית הסרגלית היא בעלת עמוד פריחה אחד, על העמוד תפרחת בת 7–20 פרחים ערוכים בצורת שיבולת לא צפופה. הפרח הוא בצבע ירוק או לבן, מספר עלי הכותרת 5. הפריחה באפריל - מאי, אזור התפוצה שלו בארץ ישראל הוא רמת הגולן והגליל העליון.
הפרח התגלה לראשונה ברכס הרי מירון במחצית השנייה של המאה העשרים. הפרח הוא אנדמי לצפון ארץ ישראל וקפריסין. תפוצתו העיקרית בארץ הוא יער אודם ברמת הגולן. בית הגידול שלו הוא באזורים גבוהים ברום שבין 800 עד 1,200 מטר, בחורש מוצל.
פרח המרונית הסרגלית
מסאטו אוצ'ישיבה

מסאטו אוצ'ישיבה (ביפנית: 内柴正人; באנגלית: Masato Uchishiba;‏ נולד ב-17 ביוני 1978)  הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, פעמיים אלוף אולימפי מאתונה 2004 ובייג'ינג 2008. אוצ'ישיבה מחזיק במדליית כסף מאליפות העולם משנת 2005, מדליית ארד ממשחקי אסיה ומדליית זהב מהאוניברסיאדה.
ביוגרפיה

אוצ'ישיבה נולד בעיר קושי שביפן בשנת 1978 והחל ללמוד ג'ודו בגיל 9 לטענתו "על מנת לנצח את אחיו בקרב". אוצ'ישיבה למד באוניברסיטת קוקושיקן (אנ') שבטוקיו וסיים בהצטיינות תואר בחינוך גופני. בשנת 1999 זכה במדליה המשמעותית הראשונה שלו בקריירה המקצועית כאשר זכה במדליית הזהב בטורניר היוקרתי 'Jigoro Kano Cup Tokyo' (כיום גראנד סלאם טוקיו).
בשנת 2001 הוא השתתף באוניברסיאדת בייג'ינג וזכה במדליית הזהב. בשנת 2002 הוא זכה במדליית הארד במשחקי אסיה שנערכו בפוסן שבקוריאה הדרומית.
באולימפיאדת אתונה בשנת 2004, אוצ'ישיבה התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את חורחה לנסינה הארגנטינאי, בשמינית הגמר הוא ניצח את דשדאווה גאנטומור המונגולי וברבע הגמר ניצח באיפון את מאגומד צאפארוב הרוסי. בחצי הגמר ניצח את גאורגי גאורגייב הבולגרי באיפון תוך פחות מדקה ובגמר גבר על יוזף קרנייק הסלובקי באיפון כדקה וחצי מפתיחת הקרב. באליפות העולם בשנת 2005, אוצ'ישיבה זכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לז'ואאו דרלי הברזילאי.
באולימפיאדת בייג'ינג, אוצ'ישיבה התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה שוב במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את חואן קרלוס חסינטו מהרפובליקה הדומיניקנית, בשמינית הגמר הוא ניצח את אראש מירסמעלי האיראני וברבע הגמר ניצח את מיראלי שאריפוב האוזבקי. בחצי הגמר ניצח את יורדניס ארנסיביה הקובני ובגמר ניצח את בנג'מין דרבולה הצרפתי.
בפברואר 2009, הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי. בשלב רבע הגמר הוא ניצח באיפון את מיכאל פולייב הרוסי לאחר ריתוק מוצלח, בחצי הגמר הוא ניצח את אן ג'ונג-הוואן בזכות ניקוד יוקו ובגמר ניצח בניקוד ווזארי ויוקו את בנג'מין דרבולה הצרפתי.
לאחר פרישתו, אוצ'ישיבה החל לאמן באפריל 2010 את נבחרת הנשים באוניברסיטת קיושו. בנובמבר 2011, האוניברסיטה פיטרה את אוצ'ישיבה מאימון בעקבות האשמות בהטרדה מינית. ב-6 בדצמבר 2011, הוא נעצר על ידי משטרת טוקיו בחשד לאונס. אוצ'ישיבה טען שהמעשה היה בהסכמה. ב-1 בפברואר 2013, בית המשפט המחוזי בטוקיו דחה את טענותיו ושלח אותו לחמש שנים בכלא.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  "אלוף אולימפי בג'ודו פוטר בגין הטרדה מינית", 30 בנובמבר 2011, 'Japan Times', עמ' 6
↑  ‏ "Judo champ arrested on suspicion of sexual assault",‏ 6 בדצמבר 2011, ESPN
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל חצי קל (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 65 ק"ג | 1980: ברית המועצות ניקולאי סולודוחין   •   1984: יפן יושיוקי מצואוקה   •   1988: קוריאה הדרומית לי קיונג-קון   •   1992: ברזיל רוז'ריו סמפאיו   •   1996: גרמניה אודו קוולמאלץ |  |
| עד 66 ק"ג | 2000: טורקיה חוסיין אוזקאן   •   2004: יפן מסאטו אוצ'ישיבה   •   2008: יפן מסאטו אוצ'ישיבה   •   2012: גאורגיה לאשה שבדאטואשווילי   •   2016: איטליה פאביו באזילה   •   2020: יפן היפומי אבה   •   2024: יפן היפומי אבה |  |
מנפרד בורגסמולר

מנפרד בורגסמולר (בגרמנית: Manfred Burgsmüller,‏ 22 בדצמבר 1949 - 18 במאי 2019) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ.
בורגסמולר הבקיע במהלך הקריירה שלו 213 שערים בבונדסליגה, מתוכם 135 במדי בורוסיה דורטמונד, והוא מדורג במקום הרביעי בטבלת המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים אחרי גרד מילר, קלאוס פישר ויופ היינקס, ובמקום הראשון בטבלת המבקיעים של בורוסיה דורטמונד בכל הזמנים.
קריירת מועדונים

בורגסמולר נולד באסן שבגרמניה המערבית. הוא החל את הקריירה שלו ברוט-וייס אסן בסוף שנות ה-60, כאשר הקבוצה שיחקה בליגת הבונדסליגה, ובשנת 1971 עבר לבאייר אורדינגן ששיחקה בליגות האזוריות, שם הבקיע 80 שערים ב-101 הופעות. בשנת 1974 חזר בורגסמולר לאסן ששיחקה בבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות והבקיע 32 שערים ב-64 הופעות, כשהוא משתף פעולה עם הורסט רובש בהתקפה.
בעקבות הצלחתו של בורגסמולר באורדינגן ובאסן, הוא חתם לקראת עונת 1976/1977 בבורוסיה דורטמונד, שם הוא שיחק שבע עונות. בורגסמולר הבקיע בכל אחת מהעונות לפחות 15 שערים. בעונת 1980/1981 הבקיע בורגסמולר 27 שערים וסיים כסגן מלך השערים של קרל היינץ רומניגה. בעונת 1981/1982 הבקיע בורגסמולר 22 שערים ושוב סיים כסגן מלך השערים, הפעם של הורסט רובש. עונת 1982/1983 הייתה האחרונה של בורגסמולר בבורוסיה דורטמונד, והוא הבקיע בה 17 שערים. בורגסמולר הבקיע בסך הכל 135 שערי ליגה בבורוסיה דורטמונד, אך לא זכה עם הקבוצה בתארים.
בעונת 1983/1984 שיחק בורגסמולר בנירנברג מהבונדסליגה. בעונה זו הבקיע בורגסמולר 12 שערים ב-34 הופעות, וירד ליגה עם נירנברג מהמקום האחרון. בתום עונה זו חתם בורגסמולר ברוט-וייס אוברהאוזן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1984/1985 הבקיע בורגסמולר 29 שערים במדי אוברהאוזן, והוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, אך לא הצליח להעפיל עם קבוצתו לבונדסליגה. בורגסמולר החל את עונת 1985/1986 באוברהאוזן, והבקיע שבעה שערים בחצי העונה הראשון. בפגרת החורף של עונה זו חתם בורדר ברמן וחזר לבונדסליגה בגיל 36. בחצי העונה השני הבקיע בורדר ברמן 13 שערים. בורגסמולר נשאר בברמן עוד ארבע עונות, אך לא הגיע למספרי ההבקעות שלו בבורוסיה דורטמונד. עם זאת, בעונת 1987/1988 זכה בורגסמולר בתואר הקבוצתי הראשון שלו בקריירה, כשורדר ברמן זכתה באליפות. בורגסמולר שיתף פעולה בהתקפה בעונת האליפות עם קרל היינץ רידלה, מירקו ווטאבה ופרנק אורדנוויץ. בעונת 1988/1989 הגיע בורגסמולר עם ורדר ברמן לגמר הגביע הגרמני מול קבוצתו לשעבר בורוסיה דורטמונד, שם הפסידה ורדר ברמן בתוצאה 4:1, כשבורגסמולר נכנס כמחליף בדקה ה-77 במקומו של גונאר זאוור. משחקו האחרון של בורגסמולר בקריירה היה בגמר הגביע הגרמני בעונת 1989/1990, שם הפסידה ורדר ברמן 3:2 לקייזרסלאוטרן, ובורגסמולר החליף בדקה ה-52 את אולריך בורובקה. לאחר משחק זה פרש בורגסמולר ממשחק פעיל בגיל 41.
קריירה בינלאומית

לבורגסמולר שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. ההופעה הראשונה הייתה בשנת 1977 בניצחון 4:1 על נבחרת שווייץ, השנייה באותה שנה בתיקו 1:1 מול נבחרת ויילס, והשלישית בשנת 1978, בניצחון 2:1 על נבחרת אנגליה.
לאחר הפרישה

בורגסמולר החל בשנת 1996 בקריירה כשחקן פוטבול אמריקאי, ושיחק בקבוצת ריין פייר מדיסלדורף ששיחקה בליגת ה-NFL האירופית. בורגסמולר שיחק בקבוצה זו שש שנים, ופרש בשנת 2002 כאשר היה בן 52. הוא זכה עם הקבוצה פעמיים במשחק הוורלד-בול, שהוא המקביל האירופי לסופרבול, בשנים 1998 ו-2000.
נפטר באסן ב-18 במאי 2019.
תארים

עם ורדר ברמן:
אליפות הבונדסליגה: 1987/1988
תארים אישיים:
מלך השערים של הבונדסליגה השנייה: 1984/1985
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני המבקיעים של הבונדסליגה באתר worldfootball.net
↑  טבלת שיאני המבקיעים של בורוסיה דורטמונד באתר worldfootball.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1117593959  VIAF: 239134681   WorldCat (עם VIAF): 239134681
מרד האיכרים (סדרה)

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה היסטורית 
 ארץ מקור:  לבנון 
 שידור
 רשת שידור:  Lebanese Broadcasting Corporation International 
 תקופת שידור מקורית:  2018 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מרד האיכרים (בערבית: ثورة الفلاحين) היא סדרת דרמה היסטורית, שהופקה בלבנון ושודרה בשנת 2018 בערוץ הטלוויזיה של חברת השידור הלבנוני הבין-לאומית (אנ') (LBCI) ובנטפליקס. הסדרה נכתבה על ידי קלודיה מרשליאן ובוימה על ידי פיליפ אסמר, והופקה על ידי EagleFilms.
עלילת הסדרה מתרחשת בשנים 1858–1860 בלבנון הפיאודלית ומציגה את הקונפליקט המעמדי וחוסר הצדק ששורר בין האצולה לכפריים דרך נקודת המבט של שני הצדדים ושואבת השראה מאחת המהפכות בהיסטוריה הלבנונית שהנוהגה על ידי טאניוס שאהין (אנ') בשנת 1860 - מרד הר הלבנון. עם זאת, היא לא עוסקת במהפכה עצמה, אלא בשלב ההיסטורי שהכין את הקרקע להמהפכה באותה תקופה.
הסדרה היא הסדרה הטלוויזיה הלבנונית הראשונה שהוצגה בנטפליקס. הסדרה ושחקניה זכו ב-4 פרסים בטקס 2018 Murex d'Or (אנ'); הסדרה הוכתרה כהפקה הלבנונית הטובה ביותר, השחקן באסם מורנייה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בלבנון על תפקידו בסדרה, ורד אל-ח'אל לשחקנית הטובה ביותר, ופיליפ אסמר לבמאי הטוב ביותר.
עלילה

מנטורה (אֵמֶה סיאח) היא כפרייה פשוטה הכורעת ללדת בסתר את בתו של פיאז (קארלוס עאזאר), בנו של אציל מקומי אשר עימו היא מקיימת קשר רומנטי בסתר. פוטון (סארה אבי-כנעאן) דואגת להחביא את התינוקת ובדרכה פוגשת בנווארס (ויסאם חנא), אומן נודד ובעל סדנה לייצור כלי קרמיקה אשר השתקע במקום לאחר שנהג להפיץ רעיונות מהפכניים בכל המקומות בהם עבר. נווארס מתגורר עם אחותו, ליליה (יומנה בו-חנא) ובעלה פאריד. ואילו פוטון גרה עם אמא, סאלחה (ח'תאם א-לחאם), אביה המאמץ איוב (פאדי איבראהים) ואחיה, ניזאר יחד עם מנטורה ובנה שוקרי. בין השניים נרקם לאיטו סיפור אהבה שמתחזק בכל ביקור של פוטון בסדנה של נווארס.
פיאז מתגורר באחוזה גדולה יחד עם אביו, ניסר (ניקולא דאניאל), אימו, קמלה (ג'נאח פאח'ורי), דודתו נארג'יס (תקלא שמעון), סבתו ואחיו ואחיותיו; סאלים (ניקולא מוזהר), לאמיס (ורד אל-ח'אל), ומייסון (פרח ביטאר). אביו ירש את הון המשפחה לאחר מות האח הבכור שנקרא גם הוא פיאז. בתור הבן הבכור לאביו הוא עתיד לרשת את הון המשפחה ומצופה ממנו לנהוג בהתאם למעמדו. יחד עם המשפחה הגרעינית גרים גם בן דודתו של פיאז, ראמח (באסם מורנייה), יחד עם אימו ראחף (נוואל כאמל), ואחותו עאדלה (טניה פח'רי).
ראמח מתוסכל ממות אביו המנוח שאיבד את הונו ושואף בסתר ליבו להשתלט על הונה של המשפחה. הוא מוצא בת ברית בדמותה של לאמיס ששונאת שנאה עזה את הכפריים ואת משפחתה שלה. זו הורגת בהתקף זעם את אחת המשרתות באחוזה, ראבחה. מנוקדה זו ואילך פוטון ומנטורה נקראות לאחוזה כמשרתות, הרומן בין מנטורה לפיאז מאיים להיחשף ונווארס נחוש בדעתו להציל את אהובתו ולחולל מהפכה חברתית וכלכלית יחד עם קבוצת מורדים מקומית שהולכת וצוברת כוח.
שחקנים > הכפריים

מנטורה - אֵמֶה סיאח
נווארס - ויסאם חנא
פוטון - סארה אבי-כנעאן
ליליה - יומנה בו-חנא
סאלחה - ח'תאם א-לחאם
איוב - פאדי איבראהים
שחקנים > האצילים > ניסר בק וילדיו

ניסר - ניקולא דאניאל
קמלה - ג'נאח פאח'ורי
פיאז - קארלוס עאזאר
נרג'ס - תקלא שמעון
סאלים - ניקולא מוזהר
לאמיס - ורד אל-ח'אל
מייסון - פרח ביטאר
שחקנים > האצילים > המשפחה המורחבת

ראמח - באסם מורנייה
ראחף - נוואל כאמל
עאדלה - טניה פח'רי
שחקנים > שחקנים נוספים

נשים - מאגי בּוּ-רוּסוּן, ופאא טרבייה, סמארה נהרא, ויוויאן אנטוניוס, מארינאל סרכיס, קמיליה ביידון, רולה חמאדה, נהלא דאוד, מיריי אבו ג'רג'ס, פִּיוּ שיחאן, מיריי אבו ג'רג'ס, ראניה מרווה, הינד טאהר, מרסל ג'בור, גרטה עון
גברים - נאזם עיסא, ויסאם סבאג, אלקו דאוד, מארון שרפאן, ויסאם פארס, שריף עייתאווי, סעיד ברכאת, כמיל יוסוף, אוסאמה אל-עלי
אתרי צילום

הארמון בו חיים האצילים בסדרה הוא ארמון אמיתי הממוקם בעיירה ג'זין שבדרום לבנון, אולם החברה שהפיקה את הסדרה שינתה אותו באופן קיצוני כך שייראה כמו שהוא בסדרה, החל מאריחי הרצפה ועד לריהוט ולתאורה שהוא מכיל. בנייתו של הארמון הופסקה באמצע, בשל מות בעליו, חבר הפרלמנט הלבנוני לשעבר, פאריד סרהל.
הערות שוליים

↑  ايغلز فيلم الفائز الأكبر في موريكس دور – صور | مجلة الجرس (בערבית)
↑  في هذه المنطقة صُوّر “ثورة الفلاحين”… ولن تصدّقوا كيف كان القصر سابقاً!, الصدارة نيوز, ‏2018-09-28 (בערבית)
↑  مجلة سكة, ٧ من أجمل الأماكن المهجورة في العالم العربي, سكة, ‏2021-02-23 (בערבית)
מרדף עצבני

| --- | --- |

 בימוי:  פטריק לוסיר 
 הופק בידי:  מייקל דה לוקה
 תסריט:  טוד פארמר, פטריק לוסיר 
 עריכה:  פטריק לוסייר דייוויד ג. לוסייר
 שחקנים ראשיים:  ניקולס קייג' אמבר הרד ויליאם פיכטנר בילי בורק
 מוזיקה:  מיכאל וונדמאכר
 צילום:  בריאן פירסון
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Millennium Films Nu Image סרטי שבתאי
 חברה מפיצה:  Summit Entertainment (ארצות הברית) Lionsgate (בריטניה)  Metropolitan Filmexport (צרפת)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  25 בפברואר 2011
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט ניצול, סרט פנטזיה, סרט ויגילנטה 
 תקציב:  $50,000,000
 הכנסות:  $28,931,401
 הכנסות באתר מוג'ו:   driveangry
 www.driveangry3d.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרדף עצבני (באנגלית: Drive Angry) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2011 בכיכובם של ניקולס קייג' ואמבר הרד, ובבימויו של פטריק לוסייר. הסרט צולם בטכנולוגיית תלת-ממד.
הסרט הוקרן לראשונה בתאריך 23 ביולי 2010 בפסטיבל הקומיקס הלאומי של סן דייגו, וב-25 בפברואר 2011 יצא לאקרנים בארצות הברית. גרסאות ה-DVD, ה-Blu-ray וה-Blu-ray בטכנולוגית תלת-מימד יצאו לאור ב-31 במאי 2011.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, וגרף כמעט 30 מיליון דולר.
שחקנים ראשיים

רשימה זו היא חלקית.
| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
ניקולס קייג': ג'ון מילטון
אמבר הרד: פייפר
ויליאם פיכטנר: רואה החשבון
בילי בורק: ג'ונה קינג
דייוויד מורס: ובסטר
קייטי מיקסון: נורמה ג'ין
קיילה רייס קווט: לילי קינג
כריסטה קפמבל: מונה אלקינס
שרלוט רוס: קנדי
טום אטקינס: קפטן המשטרה
הפקה

הסרט צולם בטכנולוגיית תלת-ממד. האפקטים המיוחדים נוצרו על ידי גארי טאניקליף. המצלמות נשכרו מחברת Paradise FX. שלוש המכוניות שבהן נהג ניקולס קייג' בסרט הן:
Buick Riviera שנת 1963.
Dodge Charger R/T שנת 1969.
Chevrolet Chevelle SS 454 שנת 1971.
השחקן הראשי - ניקולס קייג', הוא דמות על טבעית מחוברת הקומיקס "WonderCon". פטריק לוסייר כתב את הסרט עם טוד פארמר, שהוא עצמו שיחק בסרט. לוסייר צילם את הסרט במינדן, פליין דילינג ושברפורט שבלואיזיאנה.
משה לנצט

| --- | --- |

פרופ' משה לנצט
 לידה:  1923 טרנסילבניה, רומניה 
 פטירה:  2002 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 
משה לנצט (1923–2002) היה פרופסור למיילדוּת וגינקולוגיה, שימש כראש מחלקת יולדות בבית החולים קפלן, חוקר וסופר.
ביוגרפיה

נולד בטרנסילבניה ליוסף ויהודית לנצט. משפחתו עלתה לישראל ב-1925 והייתה בין משפחות החלוצים שייסדו את העיר הרצליה. במהלך לימודיו ב"גימנסיה הרצליה" בתל אביב, הוא התגייס לארגון "ההגנה".
ב-1942 נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות והמשיך את לימודיו באוניברסיטת ז'נבה, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1950. לאחר הקמת המדינה בזמן שהותו באירופה, לקח לנצט חלק בפעילויות מחתרתיות, בזיוף מסמכי הגירה לשם העלאת פליטים ארצה במסגרת ההעפלה, וברכישת נשק למדינה היהודית הצעירה.
לאחר שנת התמחות בבית החולים שערי צדק בירושלים, החל לנצט להתמחות במיילדות וגינקולוגיה תחת הנחייתו של פרופסור יוסף אשרמן, בבית חולים "הקריה" בתל אביב. שם עבד עד 1956 והנהיג את שיטת הלידה הטבעית. העניין שגילה בנושא זה הוביל אותו עשור מאוחר יותר, לפרסום ספרו הראשון (בעברית) "הלידה". הספר הפך לפופולרי ביותר בקרב יולדות ובני משפחותיהן, ויצא לאור ב-14 מהדורות.
במשך אותה תקופה מילא לנצט תפקיד חשוב גם במסגרת שירותו בצה"ל והועלה לדרגת רב-סרן. הוא היה היוזם והמפקד של בית חולים שדה הקרבי הראשון של צה"ל, שהפך מבצעי במלחמת סיני ("מבצע קדש") ב-1956. באותה שנה הוא עבר עם משפחתו לבית החולים קפלן ברחובות, שם עבד במחלקתו של ד"ר דוד הוגו כהן, גינקולוג מנתח מפורסם. בקפלן תרם להפיכת מחלקת היולדות והגינקולוגיה ממחלקה קלינית בלבד ליחידה אקדמית פעילה, צעד שהיה אבן דרך בתהליך הפיכתו של בית החולים קפלן למסונף לבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
ב-1967 הפך לנצט למנהל מחלקת יולדות וגינקולוגיה בבית החולים קפלן לאחר שהד"ר דוד הוגו כהן פרש לגמלאות. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 20 שנה עד לפרישתו. תחת הנהלתו, שילשה המחלקה את גודלה וגילתה מעורבות עמוקה גם בפעילות קלינית וגם במחקר רפואי, עד הגעתה לסטטוס של מחלקה לימודית בבית-הספר לרפואה באוניברסיטה העברית. המחלקה הורחבה על מנת לכלול מרפאה לתכנון המשפחה ולטיפול בעקרות של גברים ונשים ובהריון בסיכון גבוה. רבים מהרופאים הצעירים שהוכשרו על ידי פרופסור לנצט הפכו לימים לדמויות מפתח בתחום הגינקולוגיה בישראל.
לנצט היה איש אשכולות. הוא גילה עניין רב וידע נרחב בנושאים מגוונים כגון –היסטוריה, מוזיקה, ספרות ותיאטרון. הוא דיבר 7 שפות באופן שוטף והגן בחירוף נפש על טוהר השפה העברית. לקראת סוף חייו, למד בכוחות עצמו להשתמש במחשב והמשיך לעקוב אחרי הספרות הרפואית המקצועית דרך האינטרנט.
פרופ' לנצט היה נשוי לשפרה לבית גינזבורג, נכדתו של יצחק אייזיק בן-טובים, ולהם בן ובת, 4 נכדים ושני נינים. בנו דורון לנצט הוא פרופסור במכון ויצמן למדע, חוקר בתחום חוש הריח ומחלוצי פרויקט הגנום בישראל. אחותו, אביבה מולר-לנצט הייתה מייסדת המחלקה לאתנוגרפיה יהודית במוזיאון ישראל והאוצרת שלה עד ליציאתה לגמלאות. בת-דודתם הייתה השחקנית בתיה לנצט.