stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M1 אברמס
תיאור > חימוש

חימושו העיקרי של ה-M1 היה זהה לקודמו, טנק ה-M-60. זהו תותח מחורק קנה בקוטר 105 מ"מ מדגם M68, אוטומטי למחצה וטעינתו ידנית, בעל אורך קנה של 52 קליברים. נשק זה היה מבוסס על התותח הבריטי L7 (אך עם בית בליעה שונה), ובעל יכולת לירות מספר סוגי תחמושת, כגון פגז חודר-שריון, נפיץ, חלול ופלשט, בדיוק רב. לתותח טווח מקסימלי של 2,500 מטרים.
עם זאת, היה ברור כי ביצועיו לא יהיו מספקים כנגד הדור החדש של הטנקים הסובייטים, ה-T-64B וה-T-80B, והחל מהדגם M1A1 הוחלפה מערכת הנשק בתותח 120 מ"מ חלק קדח מתוצרת חברת ריינמטאל, המיוצר ברישיון בארצות הברית תחת הציון M256‏. תותח ה-M256 הוא גרסה פשוטה יותר של התותח הגרמני, בעלת מנגנון רתיעה מסליל קפיצי במקום הידראולי. הקנה באורך של 44 קליברים, עטוף מבחוץ בשרוול תרמי ומצויד במפנה גזים.
לתותח מספר סוגי תחמושת: פגז חודר שריון מנעל מיוצב סנפירים (APFSDS) מסדרת M829, שבו החודרן עשוי אורניום מדולדל, הנחשב לחומר הטוב ביותר הקיים לשימוש קלעים קינטיים, בגלל המשקל הסגולי שלו (פי 2.4 מפלדה), ותכונות "ההתחדדות העצמית" במהלך החדירה (כלומר, הכושר לשמור על חוד הקלע בתצורה של חוד, על אף השחיקה במהלך החדירה). מהירות הלוע שלו היא מעל 1,500 מטר בשנייה. סוג תחמושת נפוצה נוספת היא פגז חלול רב-תכליתי (HEAT-MP-T) מדגם M830A1 במשקל 22.7 ק"ג. פגז זה בעל מהירות לוע גבוהה, מרעום קרבה, ויכולת להתמודד עם כלי טיס מנמיכי רום, כגון מסוקים. עם זאת, כושר חדירת השריון שלו נמוך מפגז הח"ש. מלבד אלו פותחו ברבות השנים פגז רסס וכדור נגד מכשולי שדה.
בספטמבר 2015 העניק צבא ארצות הברית חוזים לשני מתחרים, לפיתוח פגז רב שימושי שכינויו AMP‏. מדובר בפגז ממולא חנ"ם עם מרעום שניתן לתכנת למטרות שונות: פיצוץ בהקשה, פיצוץ עם השהייה או ריסוק באוויר. הפגז יחליף כמה סוגי תחמושת קיימים, ובסוף תהליך הפיתוח יהיו בטנק שני סוגי תחמושת בלבד: החודרן הקינטי והרב-תכליתי.
בדומה לטנקים אמריקאיים רבים, גם האברמס מצויד בשלושה מקלעים: מקלע כבד בקוטר 12.7 מ"מ מדגם M2 בראונינג מותקן על מסילת המפקד, וניתן להפעילו מפנים הטנק במדפים סגורים (יכולת זו הוסרה בדגם M1A2). כמו כן ישנם שני מקלעי M240 בקוטר 7.62 מ"מ, כאשר אחד מותקן כמקלע מקביל, והשני נמצא על הצריח ומתופעל בידי הטען. התחמושת הנישאת בטנק עבור המקלעים היא 11,400 קליעים למקלעי ב-7.62 מ"מ ו-1,000 למקלע ב-12.7 מ"מ.
תיאור > מערכות בקרת אש ותצפית

לאברמס מערכת בקרת אש מתקדמת, העושה שימוש במד טווח לייזר, בכוונות תרמיות ואופטיות ובמחשב בליסטי דיגיטלי, אשר מאפשרים לתותח לפגוע במדויק במטרות כשהטנק בתנועה ומבלי להתחשב בערפל, בלילה או בתנאים אחרים.
המחשב הבליסטי מחשב באמצעות חיישנים ונתונים המוזנים באופן עצמאי בידי התותחן, כמו לחץ ברומטרי, טמפרטורת האוויר ושחיקת הקנה, ומפצה עליהם. גם המפקד וגם התותחן יכולים לבצע ירי בתותח הראשי. למפקד הטנק 6 פריסקופים הנותנים לו ראייה פנורמית של 360 מעלות, וכוונת דימות תרמי עצמאית, המאפשרת לו לרכוש מטרות ולהעבירן לתותחן, בעת שהוא סורק מטרות חדשות. הנהג מצויד בשלושה פריסקופים בעלי שדה ראייה אופקי של 120 מעלות.
תיאור > מיגון

הגנת השריון נחשבה בתכנון טנק האברמס לאחד המרכיבים החשובים בתכונותיו. החל משנות ה-60 וה-70 החלו להופיע מיגונים מתוחכמים המכונים שריון מרוכב (כמו בטנק T-64), ולא על בסיס פלדה הומוגנית בלבד. ייעודם העיקרי היה להביס ראשי נפץ בעלי מטען חלול, שהיוו את האיום המרכזי על טנקים. אחד מראשוני המיגונים המתוחכמים היה הצ'ובהם, אשר פותח במרכז המחקר בעיר צ'ובהם בבריטניה. שריון הצ'ובהם מורכב ממתכות שונות, חומרים קרמיים, וחומרים אחרים המורכבים ביחד כדי להשיג מיגון משופר בהרבה יחסית לפלדה. ב-1973 הסכימה ממשלת בריטניה לשתף את האמריקאים בפרטי השריון החדשני, והאחרונים מיהרו לפתח גרסה דומה ולשלבה בטנק האברמס.
ב-1988 שודרגה הגנת השריון של הטנק באמצעות הוספת לוחות אורניום מדולדל המוכנסים בין שני לוחות פלדה בצריח האברמס. אורניום מדולדל נחשב למיגון הטוב שבנמצא, בגלל צפיפותו, ומהווה הגנה עדיפה מאשר פלדה, סגסוגות אחרות או שכבות, אולם במחיר של תוספת במשקל הטנק. גרסה זו של הטנק מכונה בשם M1A1HA ‏(HA מסמל 'שריון כבד').
לפי הערכות, עובי שריון החזית של דגם M1 הוא שווה ערך ל-350 עד 470 מ"מ של פלדה מעורגלת הומוגנית (RHA) כנגד קלעים קינטיים, ו-650 עד 700 מ"מ כנגד מטענים חלולים. דגם M1A1 מוערך ב-600 מ"מ כנגד קלעים קינטיים, ו-700 מ"מ כנגד חלולים. תוספת המיגון בצריח לדגם M1A1HA שוות ערך ל-800 מ"מ כנגד קינטי ו-1,300 מ"מ כנגד חלול. דגם ה-M1A2 SEP המתקדם של האברמס, שהחל להיכנס לשירות בשנות ה-2000, כולל מיגון אורניום דור ג' משופר, ונחשב לאחד הטנקים הממוגנים בעולם. עובי שריון חזית הצריח מוערך ב-940 עד 960 מ"מ כנגד קינטי, ו-1,320 עד 1,620 מ"מ כנגד חלול.
אמצעי נוסף להגברת השרידות בטנק האברמס הוא אופן אחסון התחמושת שלו. אחד הגורמים העיקריים להשמדה של טנקים הוא פגיעה במדפי התחמושת, הגוררת לעיתים קרובות את התפוצצותה והשמדה מוחלטת של הטנק. ב-M1 מאוחסנת תחמושת התותח בכיס האחורי של הצריח, והגישה אליו היא דרך דלתות הזזה אטומות. במקרה של פגיעה בתחמושת והתפוצצות, נפרץ תא התחמושת כלפי חוץ, וההתפוצצות איננה אמורה להשפיע על הצוות שבצריח, או לחלופין תאפשר לו להימלט בבטחה. בנוסף, בתא חטיבת הכוח ובתא הצוות מותקנת מערכת כיבוי אש אוטומטית מסוג "Halon", בעלת חיישני אינפרא אדום המסוגלת לאתר שרפה ב-4–5 אלפיות השנייה, ולכבות אותה בתוך שתי עשיריות השנייה.
תיאור > ערכת Tusk

כתוצאה מהלחימה בשטח אורבני בעיראק, בעיקר כנגד ארגוני המורדים בתקופה שלאחר כיבוש המדינה בידי כוחות הקואליציה, פותחה ערכת ה-Tusk (ר"ת: Tank urban survival kit)‏, הכוללת שינויים לשיפור הלחימה ושרידות הטנק בשטח בנוי. בצידי הטנק מוסף מיגון ריאקטיבי, ובעורף התובה מיגון כלוב, לצמצום האיום הנשקף מצד רקטות נ"ט ורימונים בעלי ראש קרב חלול. לעמדת הטען נוסף מגן למקלע וכוונת תרמית, ובעמדת המפקד נשק הסיפון ניתן לתפעול מבפנים. בנוסף, מותקן טלפון אחורי חיצוני המאפשר ללוחמי החי"ר תקשורת עם צוות הטנק. ערכת ה-Tusk, שנכנסה לשימוש ב-2009, מותאמת להתקנת שדה, כלומר ללא הצורך בהחזרת הטנק למפעל.
תיאור > ניידות

אחד המאפיינים הייחודיים לטנק הוא המנוע שלו, מסוג טורבינת גז בעל הספק של 1,500 כוחות סוס, היכול לפעול עם מגוון דלקים, הכוללים בין היתר סולר, בנזין ואף דלק סילוני. על אף משקלו הכבד של הטנק, 69 טונות, היחס בין ההספק למשקל עומד על 21 כוחות סוס לטון. מנוע טורבינת גז שקט וקל יותר ממנוע דיזל בעל הספק זהה, ויותר אמין, ומספק יותר כוח הודות לדרישת קירור מופחתת. המגרעה העיקרית שלו היא צריכת דלק גבוהה בהשוואה למנועי דיזל, גם כשהטנק במצב נייח. צריכת דלק ממוצעת לקילומטר היא 6.5 ליטר; הטנק צורך 40 ליטר לשעה במצב נייח, 168 ליטר לשעה על כביש ו-214 ליטר לשעה בשטח. מלאי הדלק בן 1,890 הליטרים מעניקים לטנק טווח פעולה תאורטי של מעל 400 קילומטר. לאברמס יכולת עבירות טובה על אף משקלו, ומהירות מרבית של 68 קמ"ש על כביש, ו-48 קמ"ש בשטח. הממסרה היא אוטומטית חשמלית מסוג הידרו-קינטית.
צריכת הדלק הגבוהה של האברמס, בנוסף למשקלו הרב שעומד על 69 טון (ערוך לקרב), מהווים לא אחת נטל לוגיסטי. תובלה אווירית של האברמס לקראת פריסה אסטרטגית באמצעות מטוסי מטען מסוג C-5 גלקסי ו-בואינג C-17 גלובמאסטר III, המסוגלים לשאת זוג טנקים לכל היותר, מצריכה משאבים עצומים ואורכת זמן, כפי שקרה במהלך מלחמת המפרץ (1991).
תיאור > מפרט טכני

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מאפיין | ‏M1 | ‏M1A1 | ‏M1A2 |
נתונים כלליים
| שנות ייצור | 1985-1979 | 1992-1986 | 1992/3 והלאה |
| משקל | 61 טון | 67 טון | 69 טון |
ממדים: אורך 9.7 מטר, רוחב 3.65 מטר, גובה 2.4 מטר.
צוות הטנק: 4 – מפקד, נהג, תותחן, טען-קשר.
ניידות והנעה
מנוע: ‏Honeywell AGT1500C מסוג טורבינת גז בעל הספק של 1,500 כוחות סוס.
תמסורת: ‏אליסון X-1100-3B הידרו-קינטית אוטומטית, 6 הילוכים
דלק: 1,890 ליטר.
| מהירות מרבית | 72 קמ"ש | 66 קמ"ש | 66 קמ"ש |
| טווח פעולה | 500 ק"מ | 450 ק"מ | 426 ק"מ |
נשק וחימוש
| תותח | ‏ 105 מ"מ מחורק קנה | ‏ 120 מ"מ חלק קדח מדגם M256. | ‏ 120 מ"מ חלק קדח מדגם M256. |
חימוש משני: ‏ 2 מקלעים מדגם M240 בקוטר 7.62 מ"מ, מקלע כבד M2 בראונינג 12.7 מ"מ, 12 מדוכות עשן.
| מלאי תחמושת | 55 פגזים | 40 פגזים | 42 פגזים |
| סוגי תחמושת | ח"ש APFSDS, נפיץ, חלול, פלאשט | ‏ח"ש בעל ליבת אורניום מדולדל, חלול רב-תכליתי, רסס, וכדור נגד מכשולי שדה. | ‏ח"ש בעל ליבת אורניום מדולדל, חלול רב-תכליתי, רסס, וכדור נגד מכשולי שדה. |
בקרת אש: אמצעי ראיית לילה תרמי, מחשב ירי בליסטי/דיגיטלי, מד טווח לייזר.
מיגון ומערכות שרידות
| מיגון | שריון מרוכב מסוג צ'ובהם, פלטות בזוקה | אורניום מדולדל, פלטות בזוקה. | אורניום מדולדל, פלטות בזוקה. |
| בקרת נזקים | מערכת כיבוי אש אוטומטית מסוג Halon | מערכת כיבוי אש אוטומטית מסוג Halon, מערכת הגנת אב"כ | מערכת כיבוי אש אוטומטית מסוג Halon, מערכת הגנת אב"כ |
שרות מבצעי > מלחמת המפרץ

טבילת האש הראשונה של האברמס נערכה בשנת 1991, במהלך מבצע סופה במדבר. צבא ארצות הברית פרס 1,956 טנקי אברמס (דגמי M1A1 ו-M1A1HA) בערב הסעודית לקראת המערכה הקרקעית. לפי הערכה של סוכנות המודיעין של משרד ההגנה האמריקני, עמדו לרשותו של הצבא העיראקי מעל 4,200 טנקים; רובם המכריע היו תוצרת ברית המועצות לשעבר, מדגמי T-55 ו-T-62 המיושנים, לצד טנקי T-72M, שהיו המתקדמים ביותר בצבא עיראק, אך היו הדגם הבסיסי בסדרת T-72, המיועד למטרות יצוא, וחסרו שדרוגים ומערכות יקרות.
במהלך המערכה, טנקי האברמס תפקדו בהצלחה מרובה, ולא התקשו להביס את השריון העיראקי. הצבא העיראקי היה כמעט ללא סיוע אווירי, צוותי טנקיו לא היו מאומנים, ופיקודו כשל בכל הדרגים. העדיפות בטווח התותח ובסוגי התחמיש, והיתרון העצום של כוונות ההדמיה התרמית, אפשר לטנקי האברמס לפגוע בטנקים עיראקיים בטווחים שהיו כמעט כפולים מטווח הירי המרבי של העיראקיים. הטנקים האמריקאים פתחו באש בדרך כלל בטווח של 2,500 מטר ויותר, ופגזי הח"ש-מנעל, המצוידים בחודרן מאורניום מדולל, הצליחו, בדרך כלל, לחדור את שריון הטנקים העיראקיים. הוא הדין גם ביחס לתחמושת מטען חלול; בכמה מקרים מחסור בתחמושת קינטית (המועדפת על הצוותים האמריקאים) בשעת היתקלות אילצה את צוותי האברמס להשתמש בתחמושת מסוג מטען חלול, שבדומה לחודרן הקינטי, חדרה את שריון האויב בקלות.
בסך הכל נפגעו 23 טנקי אברמס במלחמה, ואיש צוות בודד נהרג. צבא ארצות הברית ציין, כי אומתו לפחות שבעה מקרים שבהם ספגו טנקי אברמס פגיעות מפגזי ח"ש-מנעל 125 מ"מ סובייטיים, ושישה מקרים נוספים שבהם נורו בטעות על ידי טנקי אברמס אחרים. בכל המקרים של אש עיראקית לא הושגה שום חדירה, ולא נגרם שום נזק שאינו ניתן לתיקון (שני טנקי אברמס פגועים הושמדו כדי למנוע את נפילתם בידי עיראק). גם בכל המקרים של אש ידידותית לא הושגה שום חדירה הרת אסון לתא הלחימה, ושום טנק לא יצא לחלוטין מכלל שימוש; השריון החזיתי וכך גם שריון צד צריח עמד בפני תחמושת חודרת שריון שלו עצמו, אך לא כך המקרה בצידי התובה ובעורף הטנק.
שרות מבצעי > מלחמת עיראק

במרץ 2003 פלשו כוחות הקואליציה בראשות ארצות הברית לעיראק, במטרה להפיל את שלטונו של סדאם חוסיין. האמריקנים העריכו את עוצמת השריון העיראקי ערב המלחמה בכ-2,200 טנקים (כ-600 מהם T-72‏). הצבא הרגיל של עיראק היה ברמת כשירות נמוכה, ועוצבותיו היו מצוידות באמצעי לחימה מיושנים באיכות נמוכה. כל הטנקים היו מיושנים, והיה מחסור חמור בחלקי חילוף ואמצעי ראיית לילה. לעומת זאת, עוצבות משמר הרפובליקה נחשבו לאיכותיות יותר מבחינת האמל"ח שהפעילו, כושרן המבצעי ורוח הלחימה של אנשיהן. כוחות הקואליציה הכניעו במהרה את הצבא העיראקי, במחיר אבדות נמוך. מעט מאוד טנקי אברמס נפגעו במהלך הפלישה, מתוכם רק בודדים הושמדו כתוצאה מפגיעות משניות בידי האויב. שריון החזית של הטנק סיפק הגנה מצוינת, אולם המיגון בגג, בצד ובעורף הטנק ניתן לחדירה בידי נשק נ"ט כגון רקטות RPG. במספר מקרים מתועדים של אש ידידותית, פגעו פגזים חודרי-שריון בקוטר 25 מ"מ מאורניום מדולדל בעורף האברמס, והוציאו אותו מכלל פעולה.
לטענת הצבא האמריקני, במהלך השנתיים הראשונות למלחמה בעיראק נפגעו כ-70 אחוז מ-1,100 טנקי האברמס בעיראק, רובם באופן קל; מתוכם, כ-80 טנקים הוצאו מכלל פעולה, ונזקקו להחזרתם למפעל בארצות הברית. הודות למיגון הכבד, מרבית אנשי הצוות סבלו מפציעות קלות בלבד. הגורם העיקרי לפגיעה בטנקים בתקופה שלאחר כיבוש המדינה, היה מטען צד, וכאמור, כתוצאה מהלחימה כנגד ארגוני המורדים, הותקנו בחלק מהטנקים ערכות TUSK לשיפור השרידות בלוחמה בשטח בנוי.
שרות מבצעי > מלחמת אפגניסטן

במהלך 10 השנים הראשונות למערכה באפגניסטן, נמנע צבא ארצות הברית משליחת טנקים למדינה, בגלל תוואי השטח ההררי. כוחות אחרים של הקואליציה, לרבות אלה של קנדה, כבר השתמשו בטנקים בזירה. בדצמבר 2010, נשלחו לראשונה 14 טנקי אברמס M1A1 של חיל הנחתים למחוז הלמנד בדרום אפגניסטן, במאמץ לשפר את יכולת הלחימה של הצבא האמריקאי שם.
שרות מבצעי > שירות בצבאות זרים

ערב הסעודית ערב הסעודית – ב-1989 ביצעה ערב הסעודית עסקה לרכישת 315 טנקי M1A2, בעלות של 3.1 מיליארד דולר. ביוני 2006, רכשה המדינה עוד 58 טנקי M1A1, והחלה בתהליך שדרוג לצי טנקי האברמס שלה לדגם M1A2S. בינואר 2013 הזמינה הממלכה עוד 69 טנקי אברמס בעלות של 133 מיליון דולר. לפי דיווחים, סעודיה עשתה שימוש בטנקי אברמס במהלך הלחימה כנגד המורדים החות'ים בתימן, ב-2015. ככל הנראה, המורדים, המצוידים בנשקי נ"ט מיושנים יחסית, הצליחו לפגוע ואף להשבית מספר טנקים, ולשבות אחד. באוגוסט 2016, אישר הפנטגון לערב הסעודית לרכוש 153 טנקים נוספים מדגמי M1A1/A2, בשווי כולל המוערך ב-1.15 מיליארד דולר.
עיראק עיראק – ארצות הברית סיפקה 140 טנקי אברמס M1A1 לצבא עיראק החדש בין השנים 2010–2012, ללא המיגון מאורניום מדולדל. במהלך הלחימה כנגד דאעש וארגוני מורדים אחרים בעיראק, נפגעו לפחות 28 טנקי אברמס, כאשר חמישה מתוכם נחדרו בידי טילי נ"ט מונחים.
מצרים מצרים – טנקי M1A1 מיוצרים ברישיון במצרים, במפעל '200' הנמצא בעיר חלוואן שליד קהיר. המפעל הוקם ב-1984, בהיתר מיוחד של ארצות הברית, המספקת למפעל המצרי את כל המערכות והמרכיבים הנחוצים לייצור הטנק, כמו גם חלפים, תחזוקה, ציוד נלווה, כלי עבודה מיוחדים, הדרכת צוותים, ספרות טכנית ושירותים לוגיסטיים. כ-1,005 טנקים הורכבו, וב-15 באוקטובר 2015 נחתם הסכם בין שתי המדינות לאספקת 125 טנקי M1A1 נוספים, שיביא את מספר הטנקים מדגם זה שבידי צבא מצרים ל-1,130. הטנקים המיוצרים אינם כוללים את המיגון והפגזים המתקדמים מאורניום מדולדל.
אוסטרליה אוסטרליה – ב-2004 רכש צבא אוסטרליה 59 טנקי M1A1, שהחליפו בשירות את טנקי הליאופרד 1 המיושנים. הטנקים הראשונים נכנסו לשירות ב-2006. ב-2013 דווח כי אוסטרליה החלה לשדרג את טנקי האברמס שברשותה.
כווית כווית – 218 טנקי M1A2 יוצרו לצבא הכוויתי.
אוקראינה אוקראינה – כחלק מהסיוע לאוקראינה במלחמה נגד רוסיה הצבא האמריקאי מעביר לצבא האוקראיני טנקי אברמס מהמחסנים שלו.
M1A3

אף שהאברמס נמצא בשירות מראשית שנות השמונים, דגמי ה-M1A2 צפויים להישאר בצבא האמריקני עד שנת 2050 בערך. עם זאת, הוחל בתכנון דגם חדש ומשופר, M1A3. מעט פרטים נחשפו עד כה על טנק זה, אך הוא צפוי להיות קל יותר, בעל טכנולוגיות מתקדמות, וחמוש בתותח 120 מ"מ קל משקל. ייצור ה-M1A3 מתוכנן לשנת 2017 במפעל לימה של ג'נרל דיינמיקס.
דגמים

(הרשימה המובאת היא של דגמי הטנק בעלי החשיבות הרבה ביותר)
M1 – דגם הייצור הראשון, 2,374 יחידות הושלמו בין השנים 1979 ל-1985.
M1IP ‏(Improved Performance – ביצועים משופרים) – יוצר במשך מספר חודשים, כלל בין היתר צריח משופר עם תוספות מיגון. 894 יחידות נבנו.
M1A1 – כוח האש שודרג באופן משמעותי, עם החלפת מערכת הנשק לתותח חלק קדח בקוטר 120 מ"מ. נוספה חליפת מיגון מפני חומרים אטומים ביולוגים וכימיים (אב"כ) לטנק. קרוב ל-5,000 יחידות יוצרו בין השנים 1985–1993.
M1A1HA – הגנת השריון שופרה באמצעות הוספת לוחות אורניום מדולדל.
M1A1D – החלפת מערכות אנלוגיות לדיגיטליות.
M1A2 – כולל שיפור למערכת בקרת האש, כוונת דימות תרמית עצמאית למפקד, ומיגון אורנים מדולדל דור שני.
M1A2 SEPv3 – תוכנית לשדרוג טנקי האברמס. בין התכונות: מנוע עזר מוגן שריון המאפשר לצוות להפעיל מכשירים אלקטרוניים ללא הפעלת המנוע הראשי, שדרוג מערך המחשוב, ומערכת תקשורת לתחמושת התותח (לכוונון מרעומים).
דגמים > רק"ם על מרכב האברמס

ABV – רק"ם פריצה לפינוי שדות מוקשים (Assault Breacher Vehicle) על תובת ה-M1A1 בשתי תצורות: הראשונה בעלת מגוב קדמי הנדחף לפני הרק"ם ומפנה מוקשים לצדדים. בתצורה השנייה הכלי נושא טיל המשוגר מחלקו האחורי וגורר אחריו שרשרת ארוכה של חומר נפץ המתפוצץ זמן קצר לאחר שנפרש על הקרקע, ובכך מפנה נתיב נקי ממוקשים ברוחב המספיק לנסיעת טנקים, בדומה למערכת צפע שריון הישראלית. משמש את חיל הנחתים האמריקני.
M104 וולברין – טנק גישור כבד, מחוסר צריח, הנושא גשר בן 10.8 טונות, המופעל באופן הידראולי. אורך הגשר, בהיותו פרוש, 26 מטרים, ומסוגל לשאת עד 70 טון.
לקריאה נוספת

United States General Accounting Office:Operation Desert Storm: Early Performance Assessment of Bradley and Abrams. Washington, January 1992.PDF.
Halberstadt, Hans. Desert Storm Ground War. Osceola, WI: Motorbooks International, 1991. 128 pp.
ביאורים

↑  בניגוד לתותחי הטנקים הנפוצים במערב בשעתו, אשר היו מחורקי קנה, תותח חלק קדח הוא בעל קנה חלק ולא מחורק.
↑  תותח זה משמש את טנקי הליאופרד 2 הגרמניים.
↑  Advanced Multi Purpose - מתקדם רב-תכליתי.
↑  בתרגום חופשי: ערכת הישרדות אורבנית לטנק.
↑  טנקים מודרניים מסתמכים על מערכות אלקטרוניות רבות, המפיקות כוח מן המנוע.
↑  טנקי T-72 הוקצו לרוב לדיוויזיות העילית של הצבא, "משמר הרפובליקה".
↑  במקרה אחד של אש ידידותית, נפגע טנק בשני טילי נ"ט אוויר-קרקע הלפייר, בצד הקדמי של התובה, אבל הצוות ניצל והטנק תוקן.
נוזל על קריטי

נוזל על-קריטי הוא מצב צבירה המתקיים כאשר חומר נמצא בתנאי טמפרטורה ולחץ מעל הנקודה הקריטית שלו. במצב זה, לא ניתן להבחין בין המצב הנוזלי למצב הגזי של החומר, והוא מציג תכונות המשלבות מאפיינים של שני מצבי הצבירה.
נוזלים על-קריטיים נמצאים באופן טבעי באטמוספירות של ענקי קרח כמו נפטון ואורנוס, שם מים, אמוניה ומתאן נמצאים במצב על-קריטי בגלל תנאי הלחץ והטמפרטורה הקיצוניים.
מאפיינים פיזיקליים

נוזל על-קריטי מתאפיין בתכונות ייחודיות:
צפיפות הדומה לזו של נוזל.
צמיגות הדומה לזו של גז.
כושר דיפוזיה גבוה.
יכולת המסה גבוהה.
הנקודה הקריטית מוגדרת על ידי טמפרטורה קריטית (Tc) ולחץ קריטי (Pc) ספציפיים לכל חומר. לדוגמה, עבור מים הנקודה הקריטית היא בטמפרטורה של 374°C ולחץ של 218 אטמוספירות.
מאפיינים פיזיקליים > תכונות בנקודה הקריטית

בנקודה הקריטית מתרחשות מספר תופעות ייחודיות:
היעלמות מתח פנים בין הפאזות
תנודות צפיפות גדולות
קיבול חום אינסופי
מקדם דחיסות אינסופי
שימושים

לחומרים במצב נוזל על קריטי שימושים רבים, בהם:
הסרת קפאין מפולי קפה באמצעות פחמן דו-חמצני על-קריטי.
מיצוי חומרים פעילים מצמחים בתעשיית התרופות.
טיפול בפסולת רעילה באמצעות מים על-קריטיים.
מחקר ואסטרונומיה.
היסטוריה

המושג "נקודה קריטית" הוצג לראשונה על ידי הברון שארל קניאר דה לה טור (אנ') בשנת 1822, כאשר הבחין שהגבול בין הפאזות הנוזלית והגזית נעלם בטמפרטורות מסוימות. המחקר המודרני של נוזלים על-קריטיים החל בשנות ה-70 של המאה ה-20, עם התפתחות היישומים התעשייתיים.
ראו גם

דיאגרמת פאזות
פלזמה (מצב צבירה)
הערות שוליים

↑  Schlosky, Kevin (1989). "Supercritical phase transitions at very high pressure". J. Chem. Educ. 66 (12): 989. Bibcode:1989JChEd..66..989S. doi:10.1021/ed066p989.
↑  European Space Agency, Fall into an ice giant's atmosphere, phys.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532401705171  LCCN: sh96010100  NDL: 01072700 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה ובנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפנתר השחור (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הפנתר השחור (קומיקס)
 בימוי:  ראיין קוגלר 
 הופק בידי:  קווין פייגי 
 תסריט:  ג'ו רוברט קול, ראיין קוגלר 
 עריכה:  קלאודיה קסטלו ומייקל פ. שוור
 שחקנים ראשיים:  צ'דוויק בוזמן מייקל בי. ג'ורדן לופיטה ניונגו דנאי גורירה מרטין פרימן אנג'לה באסט פורסט ויטאקר אנדי סירקיס שונט רנה וילסון   וינסטון דיוק
 מדבבים:  טרוור נואה 
 מוזיקה:  לודוויג גורנסון
 צילום:  רייצ'ל מוריסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני מארוול
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 15 בפברואר 2018 ארצות הברית 16 בפברואר 2018
 משך הקרנה:  134 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט גיבורי-על, סרט הרפתקאות, סרט פעולה, סרט מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  אוקלנד, פוסאן, לונדון, Wakanda, וינה 
 תקציב:  200 מיליון דולר
 הכנסות:  1.347 מיליארד דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   marvel2017b
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר 3 פרסי אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים פרס מכון הסרטים האמריקאי פרס המוזיקה האמריקאית 2 פרסי ה-BET 10 פרסי Black Reel פרס באפט"א לקולנוע פרס איגוד המלהקים האמריקאי 2 פרסי העגבנייה המוזהבת 4 פרסי טריילר הזהב 2 פרסי גראמי 4 פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV פרס הווידאו קליפים של MTV 8 פרסי NAACP Image 2 פרסי בחירת הקהל פרס סטלייט 5 פרסי סאטורן 2 פרסי גילדת שחקני המסך פרס בחירת הנוער
 סרט קודם:  כרונולוגית (MCU): "תור: ראגנארוק"
 סרט הבא:  כרונולוגית (MCU): "הנוקמים: מלחמת האינסוף" כרונולוגית מבחינה עלילתית: "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח"
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפנתר השחור (באנגלית: Black Panther) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי שובר קופות משנת 2018, המבוסס על הקומיקס הפנתר השחור בהוצאת מארוול קומיקס. הסרט הוא ה-18 במספר בסרטי היקום הקולנועי של מארוול וביים אותו ראיין קוגלר לפי תסריט אותו הוא כתב יחד עם ג'ו רוברט קול (אנ'). בסרט מככבים אנסמבל שחקנים כדוגמת צ'דוויק בוזמן, מייקל בי. ג'ורדן, לופיטה ניונגו, דנאי גורירה, מרטין פרימן, לטישיה רייט, וינסטון דיוק, אנג'לה באסט, פורסט ויטאקר ואנדי סירקיס. עלילת הסרט מביאה את שובו של טצ'אלה למקום הולדתו כמלך ואקאנדה, אך הוא מוצא שעל הזכות מלידה שלו קורא תיגר יריב המאיים בקונפליקט בעל השלכות כלל-עולמיות.
הסרט קיבל תשבחות רבות על עבודת הבימוי, עיצוב התלבושות, סצנות הפעולה, הפסקול וביצועי השחקנים, בעוד כמה ביקורות דירגו אותו כסרט הטוב ביותר ביקום הקולנועי של מארוול והיללו את הסרט בשל חשיבותו התרבותית, שכן זהו סרט מארוול הראשון שמככבים בו שחקנים שחורים בעיקר. הסרט היה החמישי בלבד אי פעם שהכניס בסוף השבוע הראשון להקרנתו יותר מ-200 מיליון דולרים בארצות הברית וקנדה, והוא הסרט החמישי של היקום הקולנועי של מארוול שעבר את רף ההכנסות של מיליארד דולרים. נכון לינואר 2022 הסרט נמצא במקום ה-13 ברשימת הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים.
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-15 בפברואר 2018.
צוות השחקנים

צ'דוויק בוזמן
מייקל בי. ג'ורדן
לופיטה ניונגו
דנאי גורירה ולטישה רייט
דניאל קלויה
וינסטון דיוק
פורסט ויטאקר
אנדי סירקיס
צ'דוויק בוזמן - טצ'אלה/הפנתר השחור
מייקל בי. ג'ורדן - נג'אדקה/אריק "קילמונגר" סטיבנס
לופיטה ניונגו - נאקיה
דנאי גורירה - אוקויה
לטישה רייט - שורי
מרטין פרימן - אוורט ק. רוס
דניאל קלויה - וו'קאבי, איש סודו, יועצו וחברו של טצ'אלה המשמש כראש האבטחה לשבט הגבול המגן על ואקאנדה מפני גורמים חיצוניים.
וינסטון דיוק - מ'באקו
אנג'לה באסט - ראמונדה
פורסט ויטאקר - זורי
אנדי סירקיס - יוליסס קלו
ג'ון קאני ופלורנס קסומבה שבים לגלם את דמויותיהם של טצ'אקה, אביו של טצ'אלה, ושל איו, חברת הדורה מילאג'ה, מהסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", כשבנו של קאני אטאנדווה מגלם את טצ'אקה הצעיר. סטרלינג קיי בראון מגלם את דמותו של נג'ובו, אחיו של טצ'אקה ואביו של קילמונגר אשר נשלח לאמריקה למשימת "כלב מלחמה", איסאק דה בנקולה, קוני צ'יום, דורותי סטיל ודני ספאני מגלמים את זקני שבטי הנהרות, המכרות, הסוחרים והגבול, בהתאמה. סבסטיאן סטן מופיע בהופעת קמע ללא קרדיט בסצנה שאחרי הכתוביות כבאקי בארנס. הקומיקאי טרוור נואה מדובב את גריוט, בינה מלאכותית שפותחה בידי שורי. יוצר הקומיקס סטן לי מופיע בקצרה בסצנה המתרחשת בקזינו דרום-קוריאני.
הפקה > פיתוח

ביוני 1992, השחקן וסלי סנייפס הודיע על כוונתו לעשות עיבוד קולנועי לקומיקס "הפנתר השחור". סנייפס רצה להדגיש את הממלכתיות של אפריקה, והרגיש שהיא הוצגה מעט מאוד בקולנוע ההוליוודי. לדבריו, "הפנתר השחור דיבר אליי משום שהוא היה אצילי, והוא האנתיטזה לסטריאוטיפים המוצגים בדמויות אפריקניות, בהיסטוריה האפריקנית ובממלכות הגדולות של אפריקה". באוגוסט הוא החל לעבוד על הסרט ותכנן להתחיל את הפקתו לאחר "איש ההרס", עם כוונה להפיק גם סרטי המשך. בינואר 1994, סנייפס החל במשא ומתן עם סרטי קולומביה בדבר הפקת הסרט בכיכובו, וכותב הקומיקס סטן לי הצטרף לתהליך במרץ. עד לינואר 1996 נעשו ניסיונות לקדם את הסרט עם תסריטאים ובמאים כדוגמת מריו ואן פיבלס וג'ון סינגלטון, אך לי לא היה מרוצה מהתסריט שנכתב לסרט. לדבריו של סנייפס, נוצר בלבול בקרב אלה שלא מכירים את הקומיקס וחשבו שמדובר בסרט אודות תנועת הפנתרים השחורים.
באמצע שנות ה-90 ועד לתחילת שנות האלפיים נעשו ניסיונות נוספים להפיק סרט על הפנתר השחור, אולם בשל מחויבותו של סנייפס לסרטים המבוססים על דמות הקומיקס בלייד הרעיון לגיבור-על נוסף של מארוול נגנז. בספטמבר 2005, מנכ"ל מארוול אבי ארד הכריז כי סרט על הפנתר השחור הוא אחד מתוך עשרה סרטים שאותם אולפני מארוול מתכננים לפתח תחת הפצתם של אולפני סרטי פרמאונט. בפברואר 2007, נשיא אולפני מארוול קווין פייגי אישר שהסרט בשלבי פיתוח מוקדמים. במרץ 2009 נשכרו תסריטאים כדי לעבד כמה מהזיכיונות הפחות מוכרים של מארוול קומיקס, ביניהם הפנתר השחור. בינואר 2011 נשכר יוצר הסרטים התיעודיים מארק ביילי לכתוב תסריט. היו כוונות להציג את המדינה האפריקנית הבדיונית ואקאנדה כבר בשלבי פיתוחו של הסרט איירון מן 2 משנת 2010, אולם נדרש זמן כדי לגבש את הרעיון.
באוקטובר 2014, פייגי הכריז כי סרט על הפנתר השחור ייצא לקראת סוף שנת 2017 וצ'דוויק בוזמן לוהק לתפקיד. השחקן נועד לגלם את הדמות תחילה בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" בטרם יככב בסרט משלו. פייגי ציין כי צוות ההפקה מחפש בין היתר אחר יוצרי קולנוע בני מיעוטים, וכי הוא נפגש עם כותב חוברות הפנתר השחור רג'ינלד הודלין. בינואר 2015 בוזמן ציין כי הסרט נמצא בשלבי פיתוח רעיונות והוא עובר על חוברות הקומיקס ועל סיפורי הפנתר השחור. כחודש לאחר מכן נקבע מחדש תאריך צאתו של הסרט לאמצע 2018 ופייגי ציין כי הוא נפגש עם במאים אחרי צאתו לאקרנים של "הנוקמים: עידן אולטרון" וכי עבודת הליהוק לסרט ממשיכה. במאי 2015 הוצע תפקיד הבימוי לאווה דוברני, אך היא סירבה לכך בשל חילוקי דעות בנוגע לתסריט.
באוקטובר 2015 נערכו שיחות עם הבמאים פ. גארי גריי וראיין קוגלר לביים את הסרט. מאז, גריי נבחר לביים את "מהיר ועצבני 8" ואילו קוגלר נבחר לשמש כבמאי רק לאחר הצלחת סרטו "קריד". פייגי תיאר את הסרט כהרפתקת פעולה גאופוליטית המתמקדת במשפחה ובמאבקו המלכותי של טצ'אלה בוואקאנדה וכן במשמעות של מעמד המלך. לדבריו, הסרט מהווה קשר חשוב לעלילת "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ומדובר בסרט מארוול הראשון שיככב בו צוות שחקנים אפריקנים-אמריקאים.