stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולנוע הוליוודי קלאסי
התהוות הסגנון הקלאסי > קולנוע הוליוודי קלאסי בעידן הקול (למן 1927 – עד שלהי העשור 1960) > עלילה

הסיפור הקלאסי מתקדם ומתגשם תמיד דרך מניע פסיכולוגי, דהיינו דרך רצונו של האדם להיאבק במכשולים לעבר מטרה מוגדרת. יסוד זה מורכב בדרך כלל מסִיפֵּר עיקרי (לעיתים קרובות רומן אהבהבים) שזור בסִיפֵּר משני, כמו עסק או פשע. הסיפור מובנה כך שיש בו התחלה, אמצע וסוף באופן מסומן, מודגש וברור לכול, ועל פי רוב, ישנו פתרון מובחן. שחקנים, אירועים, נסיבות נובעות, נקודות ראשיות ומשניות משמשים לתועלת ההיגיון כולו כמאפיינים בסיסיים. הסִיפֵּר הוא שרשרת של סיבה ותוצאה והדמויות הן סוכנים סיבתיים – אירועים אינם מתרחשים באופן אקראי. אכן, לדמויות בסרט הקולנוע ההוליוודי הקלאסי תכונות מוגדרות, והן פעילות, מוכוונות מטרה מאוד. הן מעין סוכנים סיבתיים המונעים משיקולים פסיכולוגיים ולא חברתיים.
התהוות הסגנון הקלאסי > קולנוע הוליוודי קלאסי בעידן הקול (למן 1927 – עד שלהי העשור 1960) > זמן קולנועי

הזמן ההוליוודי הקלאסי הוא רציף, ליניארי, אחיד, שכן עלילה לא ליניארית פוגמת בריאליזם ומפנה תשומת לב בולטת לאשליית המדיום. המניפולציה היחידה החורגת מן הרצף היא החזרה לעבר, פלשבק, כמו בסרט "קזבלנקה".
התהוות הסגנון הקלאסי > קולנוע הוליוודי קלאסי בעידן הקול (למן 1927 – עד שלהי העשור 1960) > תפיסת המרחב

הכלל החשוב ביותר בכינונה של המשכיות מקום קלאסית הוא קביעות האובייקט: הצופה חייב להאמין כי האירוע מתקיים מבעד להיקפה של המסגרת הקולנועית לשם שימור הריאליזם של התמונה. משום כך, ההתייחסות אל מרחב בהוליווד הקלאסית – עניינה לגבור או לכסות על דו-הממדיות של הסרט ("סגנון בלתי נראה"), באמצעות צילום מרוכז על גוף האדם. צילום הסרט לפרקיו מדגיש מחוות או הבעות פנים. בשעתו השווה אנדרה באזאן בין הסרט הקלאסי למחזה מצולם בכך שנראה כי האירועים מתרחשים באובייקטיביות והמצלמות משמשות כצוהר הטוב ביותר למחזה כולו.
תפיסת המרחב מורכבת מארבעה היבטים עיקריים: מרכוז, איזון, קדמיות ועומק. מרכוז מתייחס לחלק המרכזי של הפריים שנמצאים בו אנשים או חפצים בעלי משמעות; איזון מתקשר לדמויות המוקרנות באופן שווה לאורך כל התמונה; קדמיות מדגישה את הפעולה שמופנית בעידון לעבר הצופה או הסֵט; העומק נוצר באמצעות תאורה (בעיקר שלוש נקודות תאורה) ותחפושות שנועדו להפריד בין החזית והרקע.
התהוות הסגנון הקלאסי > רשימת דמויות חשובות בתקופה > במאים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  לויד בייקון  באזבי ברקלי  פרנק בורזייגי  טוד בראונינג  פרנק קפרה  צ'ארלי צ'פלין  ג'ורג' קיוקור  מייקל קורטיז  ססיל ב. דה-מיל  אדוארד דמיטריק |  סטנלי דונן  ד. וו. גריפית'  פריץ לאנג  סטנלי קריימר  איליה קאזאן  ג'ון יוסטון  אלפרד היצ'קוק  הווארד הוקס  לאו מקארי  ג'וזף ל. מנקייביץ' |  וינסנט מינלי  לואיס מיילסטון  ג'ורג' סטיבנס  ז'אן רנואר  פרד זינמן  ויליאם ויילר  בילי ויילדר  ויליאם ולמן  אורסון ולס  יוזף פון שטרנברג |  סמואל פולר  ויקטור פלמינג  אידה לופינו  סידני לומט  ארנסט לוביטש  פרנק לויד  מרווין לרוי  אוטו פרמינגר |  |  |  |  |
התהוות הסגנון הקלאסי > רשימת דמויות חשובות בתקופה > מפיקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  הארי כהן  סמואל גולדווין  הווארד יוז  סטנלי קריימר |  לואי ב. מאייר  דייוויד או. סלזניק  אירווינג תלברג |  ג'ק וורנר  דריל זאנוק  אדולף צוקור |  סם שפיגל  ארתור פריד  האל ואליס |  |  |  |  |
התהוות הסגנון הקלאסי > סרטים חשובים מהתקופה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  חלף עם הרוח  חשמלית ושמה תשוקה  זמנים מודרניים  הגשר על נהר קוואי  ורטיגו  פסיכו  שדרות סאנסט  חמים וטעים  דוקטור סטריינג'לאב  שיר אשיר בגשם |  לורנס איש ערב  אלו חיים נפלאים  אל תיגע בזמיר  קזבלנקה  מטרופוליס  האזרח קיין  הקוסם מארץ עוץ  עשרת הדיברות  שלגיה ושבעת הגמדים  על כלבים וגנבים |  פנטזיה  בן-חור  הגלימה (1942)  פינוקיו  במבי  שנות חיינו היפות ביותר  קינג קונג  הדיקטטור הגדול  ביטוח חיים כפול  הכל אודות חווה |  ליל הצייד  12 המושבעים  הנץ ממלטה  בן-חור: הסיפור על ישו (1925)  הקהל (1928)  ארבעת פרשי האפוקליפסה (1921)  תאוות בצע  הנער  פנטום האופרה  המלכה קלי (1926) |  סנוניות (1926)  הגנב מבגדד  כנפיים  הרוח (1928)  זריחה  בנו של השייך (1926)  Safety Last!‎  יומו של האיש הרע (1959)  בעל הכרכרות (1950)  ורא קרוס (1954) |  ראנצ'ו נוטוריוס (1952)  שבעת המופלאים  ריו בראבו  נהר אדום  קלמנטיין היקרה שלי (1946)  המחפשים  ווינצ'סטר '73 (1950) |  |  |
ראו גם

הוליווד – שכונה בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
קולנוע הוליוודי
הערות שוליים

↑  The Classic Hollywood Narrative Style at University of San Diego History Dept
↑  Goldburg, Michael. "Classical Hollywood Cinema (Internet Archive)". אורכב מ-המקור ב-31 במאי 2007. נבדק ב-31 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ראו 1913 in film
↑  ראו Classical Hollywood cinema
↑  http://www.tasteofcinema.com/2015/30-cinematic-masterpieces-made-in-the-golden-age-of-hollywood/
↑  https://www.timeout.com/london/film/the-50-greatest-westerns
↑  http://www.filmsite.org/boxoffice.html
↑  http://www.tasteofcinema.com/2015/the-30-best-silent-movies-in-hollywood-history/3/
↑  http://www.hollywoodreporter.com/lists/100-best-films-ever-hollywood-favorites-818512/item/shawshank-redemption-hollywoods-100-favorite-818352
כרזה לסרט "הולדתה של אומה" (1915)
כרזה לסרט "בן חור" (1925)
ויויאן לי בסרט "חלף עם הרוח" (1939)
קתרין לנגפורד

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1996 (בת 28) פרת', אוסטרליה אוסטרליה 
 שם לידה:  Katherine Anne Langford 
 מדינה:  אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 מקום לימודים:  Perth Modern School  המכון הלאומי לאמנות דרמטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין לנגפורד (באנגלית: Katherine Langford; נולדה ב-29 באפריל 1996) היא שחקנית אוסטרלית, הידועה בעיקר בשל תפקידה בסדרה "13 סיבות", בה היא מגלמת נערה שהחליטה לשים קץ לחייה ובתור נימואה בסדרה "מכשפת".
ילדותה

קתרין לנגפורד נולדה בפרוורי העיר פרת' שבאוסטרליה. בתם הבכורה של זוג רופאים, אליזבת (לבית גרין) וסטיבן לנגפורד. אחותה הצעירה היא השחקנית ג'וזפין לנגפורד. קתרין החלה שיעורי פיתוח קול ב-2005, כשהייתה בת 9. בתיכון למדה בבית ספר מודרני למחוננים ומצטיינים, שם עסקה במוזיקה, בתיאטרון ובספורט והייתה שחיינית ברמה ארצית. לנגפורד סיימה את לימודי התיכון ב-2014 וניסתה להתקבל ללימודי משחק. בין 2014 ל-2015, למדה במכללה לריקוד ולאמנויות הקולנוע, שם השתתפה בהפקה גדולה של מחזמר.
קריירה

לנגפורד השתתפה בשני סרטים קצרים ב-2015, כמו "Imperfect Quadrant" ו-"Daughter". לנגפורד גילמה את הדמות הראשית, סקרלט, בסרט הקצר "Daughter" שהוצג בבכורה בפסטיבל קאן ב-2016. שיחקה גם בסרט "The Misguided".
לנגפורד נבחנה לתפקיד הראשי ב-"13 סיבות" בסקייפ, כאשר מעולם לא עבדה בארצות הברית. בסדרה, המהווה עיבוד טלוויזיוני של ספר בעל שם דומה, היא שיחקה תלמידת תיכון אמריקאית בשם האנה בייקר, שמשתפת מדוע בחרה לשים קץ לחייה. בעוד דמותה של האנה עמדה במחלוקת, מבקרי הטלוויזיה היללו פה אחד את הופעתה של לנגפורד, ואף כינו אותה 'תגלית השנה'. היא זכתה לשבחים ולתהילה רבה בעקבות תפקידה בסדרה.
בדצמבר 2016, היא חתמה בסוכנות המפורסמת WME בה חתומים עשרות מהשחקנים והבמאים המפורסמים בהוליווד.
באוקטובר 2018 לוהקה ל"נוקמים: סוף המשחק". עם זאת, סצנותיה נחתכו מהגרסה הסופית של הסרט, כאשר הבמאים האחים רוסו חשפו כי לנגפורד לוהקה כגרסה בגיל העשרה לבתו של טוני סטארק, מורגן. הסצנה שלה הוסרה כאשר השינוי בשחקנים בלבל את הקהל והבמאים הבינו שאין קשר רגשי עם הגרסה הישנה יותר של הדמות.
בשנת 2018 כיכבה לצד ניק רובינסון בסרט "באהבה, סיימון" ושיחקה שם את ליאה.
בשנת 2019 שיחק בסרט קומדיה השחורה של ריאן ג'ונסון, "רצח כתוב היטב".
בשנת 2020 גילמה הדמות הראשית, נימואה, בסדרת הטלוויזיה "מכשפת" של נטפליקס.
בשנת 2022 שיחקה במיני סדרה האוסטרלית "Savage River".
באוקטובר 2022, לוהקה לגלם את סמנתה בירד בסדרת הדרמה "The Venery of Samantha Bird" בערוץ Starz. הסדרה צילמה שישה פרקים לפני שנאלצה להשהות את ההפקה עקב שביתה של גילדת התסריטאים של אמריקה ב-2023. בספטמבר 2023, הוכרז שהסדרה לא תחדש את הצילומים בעקבות השביתה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | באהבה, סיימון | ליאה בורק |  |
| 2018 | The Misguided | ואנסה |  |
| 2019 | רצח כתוב היטב | מג ת'רומבי |  |
| 2020 | תיכון פיצוץ (אנ') | מארה קרלייל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017–2018 | 13 סיבות | האנה בייקר (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 1–2); 26 פרקים מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2018) |
| 2018 | רובוט צ'יקן | סטפני | דיבוב; פרק: "No Wait, He Has a Cane" |
| 2020 | מכשפת | נימוּאֶה | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2022 | Savage River | מיקי אנדרסון | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  King, Brittany (31 במרץ 2017). "13 Reasons Why Star Katherine Langford Talks Teen Depression: 'It's Not a Beautiful Tragedy, It's Hell'". People. נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Leading Edge: Innovation, Technology and People in Australia's Royal Flying Doctor Service". UWA Publishing. נבדק ב-2017-06-16.
↑  McRae, Rose (19 במאי 2017). "Netflix star Katherine Langford reminisces on happy days at Perth Mod". The West Australian. נבדק ב-23 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Katherine Langford" (PDF). RGM Artists Group. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-04-12. נבדק ב-12 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stone, Russell (16 באפריל 2017). "who's that girl: meet katherine langford". i-D Magazine. נבדק ב-23 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Christmass, Pop (15 בינואר 2017). "Katherine Langford – A young star seriously on the rise". The Sunday Times. נבדק ב-20 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "YA adaptation '13 Reasons Why' casts Dylan Minnette, Katherine Langford". AFP. 9 ביוני 2016. נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Keaney, Quinn. "How Netflix's 13 Reasons Why Is the Most Important YA Adaptation Yet". PopSugar Celebrity UK.
↑  "WME Signs 'Thirteen Reasons Why' Star Katherine Langford (Exclusive)". The Hollywood Reporter (באנגלית). 11 באפריל 2017. נבדק ב-12 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Condé Nast, Why Avengers: Endgame and the Russos Cut Katherine Langford’s Role, Vanity Fair (באנגלית)
↑  McNary, Dave (9 במרץ 2017). "'Veep' Star Tony Hale Joins Jennifer Garner in 'Simon vs. the Homo Sapiens Agenda' (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-21 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hipes, Patrick (12 בינואר 2017). "Katherine Langford Lands Female Lead In 'Simon Vs The Homo Sapiens Agenda'". Deadline. נבדק ב-21 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Denise Petski, Denise Petski, ‘The Venery of Samantha Bird’ Starring Katherine Langford Gets Starz Series Order, Deadline, ‏2022-10-06 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1170744311  LCCN: no2018051794  NKC: xx0257609  VIAF: 1300152503040110800006   WorldCat (עם VIAF): 1300152503040110800006
רוברט ג'נין

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1884 Vysokaje, בלארוס 
 פטירה:  ספטמבר 1941 (בגיל 57) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות באודסה על שם גרקוב (1902)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
רוברט ג'נין (באנגלית: Robert Genin‏; 11 באוגוסט 1884 – 16 באוגוסט 1941) היה אמן יהודי-רוסי, צייר ושרטט, חבר הזצסיון הברלינאי, שחי ברוסיה, גרמניה, צרפת, שווייץ.
קורות חיים

ג'נין נולד ב-11 באוגוסט 1884 למשפחתו של סוחר יהודי, בוויסוקוי ליד קלימוביץ' שבאזור מוגילב, בלארוס. הוא למד אמנות בוילנה (1898-1900) ובאודסה (1900-1902). בסוף 1902 עבר למינכן, שם למד במשך כמה שבועות בבית הספר של אנטון אזבה. ב־1903 עבר לפריז, שם התגורר בלה רוש בין השנים 1905–1907. בפריז הוא העריץ את האמנות של פייר פובי דה שאבאן, ויצירות רבות מוקדמות בולטות של ג'נין (עד 1914) נושאות את השפעתו.
בשנת 1907 חזר ג'נין למינכן והחל לעבוד במגזין "יוגנד", שם פורסמו 40 מאיוריו. בשנת 1912 הוא הפך לאחד החברים המייסדים של קבוצת האמנים סמה, ובשנת 1913 היה חבר בזצסיון של מינכן. פרוץ מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) היווה תפנית הרת אסון לתנועה זו בזירת האמנות הגרמנית, ובמהלך המלחמה ג'נין נכלא במינכן כאזרח מדינה עוינת. לאחר המלחמה עבר לברלין.
בשנת 1919 רכש ג'נין בית קטן בכפר הדייגים אסקונה בשווייץ, שם בילה לאחר מכן מספר חודשים בכל שנה.
בתקופת 1915–1926, סגנונות הציור והרישום של ג'נין התפתחו בהתאם לכיוון האקספרסיוניזם הגרמני.
בשנת 1926 ביצע ג'נין הפלגה לאי באלי, אשר סיפק נושאים חשובים לעבודתו. ג'נין כתב ואייר ספר על רשמיו, שראה אור בשנת 1928.
בשנת 1929 עבר ג'נין לפריז. שם התפתח סגנונו האמנותי עוד יותר בהשפעת הפוביזם והניאו פרימיטיביזם.
בשנת 1936 חזר לבסוף ג'נין לברית המועצות, מתוך כוונה לקחת חלק פעיל בבניית החברה הסוציאליסטית החדשה על ידי ציור ציורי קיר על קירות הבניינים החדשים של מוסקבה. במרץ אותה שנה, בזמן שג'נין כבר היה במוסקבה, התערוכה האמריקאית הראשונה שלו (והאחרונה) נערכה בניו יורק בגלריות לילינפלד. [7]
במוסקבה, העבודה הגדולה הראשונה שלו הייתה פרסקו באחד הביתנים בתערוכת החקלאות של כל האיחוד. עם זאת, באוקטובר 1938 כיסו את הפרסקו, בהתאם לתהליכים הפוליטיים שצברו כוח בברית המועצות. העבודה הגדולה השנייה שלו במוסקבה הייתה ציורי קיר שתוכננו בארמון הסובייטים, עבודה שהופסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ג'נין התאבד באוגוסט 1941, כמה ימים לאחר פשיטה אווירית הרסנית של מפציצים גרמנים.
מונוגרפיה וקטלוג רייזון

במהלך חייו ג'נין לא דאג ליצירותיו, לשלמותן ולשימורן. את חלקן השמיד במו ידיו, ורבים אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה. בתקופת הנאצים בגרמניה, חלק מיצירותיו הוסרו ממוזיאונים יחד עם אומנות מנוונת אחרת, ואחרים שהיו שייכים לאספני אמנות יהודים הוחרמו. העבודות ששרדו לאחר מלחמת העולם השנייה נפוצות לכל עבר. מידע עליהם נאסף על ידי מועדון החברים של רוברט ג'נין במטרה לפרסם את המונוגרפיה ואת הקטלוג יחדיו.
גלריה

נשים בעבודה
גברים בעבודה
דיוקן עצמי עם אשתו
צ'אלי צ'פלין
נגן עם שור וקוף
אשה בבאלי
רקדן בבאלי
אדם עם בללייקה
אם ותינוק
אם וילד
אשה צעירה עם קפה
הערות שוליים

1 2  Proceedings of Marc Chagall Museum in Vitebsk, 2011 (in Russian), www.chagal-vitebsk.com
↑  Art Museum Basel newspaper, 2012 (PDF in German)
↑  Rodionov, Alexej. Robert Genin. Auf der Suche nach dem Paradies: Bali, 1926. St-Petersburg, 2013, 96 S. (in German)
↑  Robert Genin, robertgenin.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507971605171  PLWABN: 9810576167805606  GND: 141500123  ISNI: 0000 0000 8361 768X  LCCN: n78035580  RKD: 30879  SIKART: 12698368  SUDOC: 111282098  ULAN: 500017830  VIAF: 18480402   WorldCat (עם VIAF): 18480402
קריסטין חאכים

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1956 (בת 68) קואלה טונגקל, ג'מבי אינדונזיה אינדונזיה 
 מדינה:  אינדונזיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 פרסים והוקרה:  ‏Citra ‏(x7) Cinemanila (מפעל חיים)
 פרופיל ב-IMDb
 
הרלינה קריסטין נטליה חאכים (Herlina Christine Natalia Hakim, נולדה ב-25 בדצמבר 1956), הידועה גם בשם קריסטין חאכים, היא, שחקנית, מפיקת סרטים, ופעילה חברתית אינדונזית. היא כיכבה בעשרות סרטים, וזכתה בפרסים מפסטיבלים באינדונזיה וכלל-אסייתיים, וכן בפרס על מפעל חיים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי סינמנילה. היא גם שימשה כחברת מושבעים בפסטיבל קאן. בתור מפיקה, היא מייצרת סרטים דוקומנטריים בנושאים החברתיים שהיא מקדמת, ואף הייתה שגרירת רצון טוב של אונסק"ו, בדגש על חינוך.
ביוגרפיה

חאקים נולדה בקואלה טונגקול, אשר בג'מבי, ב-25 בדצמבר 1956, וגדלה ביוגיאקרטה. היא ממוצא אתני מעורב, עם משפחה מפדאנג, אצ'ה, בנטן, פקלונגאן (אנ'), מאדיון (אנ'), והמזרח התיכון, מה שגרם לה בלבול לגבי הזהות שלה בתור מתבגרת למרות היות משפחתה מוסלמים אדוקים, הוריה קראו לה קריסטין נטליה כי היא נולדה ביום חג המולד.
חאכים קיוותה להיות אדריכלית או פסיכולוגית, אך כאשר הבמאי טגו קאריה ראה צילומי דוגמנות שלה במגזין, הוא ליהק אותה בסרטו Cinta Pertama, ב-1973. חאכים היססה תחילה, כי לא היה בכוונתה לפתח קריירה במשחק או בדוגמנות, אך השתכנעה לבסוף. כשהיא זכתה בפרס צ'יטרה (פרס הפסטיבל האינדונזי לקולנוע) לשחקנית הטובה ביותר, היא שוכנעה להמשיך לשחק. קאריה סיפר לה מאוחר יותר שהמפיק לא רצה ללהק אותה לסרט בטענה שהיא "רזה ושטוחה מידי", אך קאריה נלחם עליה, והשיב לו, "האם אנחנו מוכרים סרט או שדיים?"
כשצילמה את סרטה השלישי, Sesuatu yang Indah (משהו יפה), בבימויו של וים אומבו, היא גילתה שבסרטיה הקודמים דיבבו את קולה, כי החשיבו אותו לעמוק מידי. מסרט זה והלאה חאכים הופיעה בקולה האמיתי.
חאקים הייתה המגישה של 14 סרטים אינדונזים פסטיבל הבינלאומי על Nantes Three Continents Festival, בנובמבר 1983; היא עצמה שיחקה בחצי מהם. שנתיים מאוחר יותר היא הייתה למשקיפה בפסטיבל קאן, וקשרה קשרי עבודה עם פייר ריזיאן, אשר מאוחר יותר סייע לה להביא את סרטיה לפסטיבל.
אחד הסרטים שהוצגו בפסטיבל קאן היה "Tjoet Nja' Dhien" ב-1988, בו שיחקה את מפקדת הגרילה האצ'נית צ'וט ניאק דהיין. הסרט זכה בפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר של 1989.
את סרטה הראשון כמפיקה, Daun di Atas Bantal (עלה על כרית), בו גם כיכבה, הציגה חאכים בתחרות Un Certain Regard בקאן כעבור עשור, ב-1998. ב-2001, סרט נוסף שהפיקה בשותפות וכיכבה בו, Pasir Berbisik (חולות מלחשים), הוצג בפסטיבל הסרטים Deauville Asian Film Festival ב-2001. שנה לאחר מכן, יחד עם מישל יאו, מונתה לחבר השופטים בקאן.
ב-2003, חאכים עבדה עם רשת RCTI וערוץ Metro TV על תוכנית הטלוויזיה Untukmu Guru (בשבילך, מורה). חמש שנים אחר כך, חאכים נבחרה כשגרירת רצון טוב של אונסק"ו עבור אינדונזיה, ותפקיד זה היא קידמה מיזמי חינוך וקראה לרפורמות בחינוך באינדונזיה, וגם קידמה תוכניות סיוע לאסונות טבע בדרום-מזרח אסיה.
ב-2010 חאכים השתתפה בסרט ההוליוודי הראשון שלה, ושיחקה מוכרת צמחי מרפא בלינזית בסרט לאכול, להתפלל, לאהוב לצד ג'וליה רוברטס. באותה שנה, חאכים קיבלה פרס FIAPF עבור "הישגים יוצאי דופן" בקולנוע.
חאכים גם יוצרת סרטים דוקומנטריים. אחד מסרטיה עוסק באתרי המורשת העולמיים של אונסק"ו באינדונזיה, ובשנת 2011 היא הפיקה סרט תיעודי על אוטיזם כדי "לחנך את הציבור", שיצא בתיאום עם יום המודעות העולמי לאוטיזם.
אקטיביזם

בתחילת שנות ה-2000, חאכים החלה בפעילות חברתית, עם דגש על חינוך. אחרי רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004, היא יצאה למספר ביקורים הומניטריים באצ'ה. היא גם הקימה את קרן קריסטין חאכים, לקידום החינוך הציבורי בנושא אוטיזם. היא מבקשת מהממשלה לפעול כדי למגר תפיסות מוטעות לגבי אוטיזם, וטוענת שהסירוב לקבל ילדים אוטיסטים כתלמידים בבתי ספר ציבוריים באינדונזיה זו "הפרת זכויות אדם". הקרן מעניקה מלגות לימודים ומענקים לבמאים צעירים, ופועלת למען תנאי עבודה ושכר של מורים, וכן הגדלת מספרם במערכת החינוך.
חיים אישיים

בשנת 2000, נישאה חאכים למפיק ושחקן ההולנדי ירואן לזר. הם חיים בצ'יבובור, במזרח ג'קרטה, יחד עם אמה של חאכים ובתה המאומצת, שינה.
פרסים והכרה

האקים נקראת "גבירת הקולנוע האינדונזי" וכן "השחקנית המובילה של אינדונזיה". על פי טיים מגזין, היא "גיבורה אסייתית", והיא זכתה בפרס מפעל חיים מטעם פסטיבל הסרטים הבינלאומי Cinemanila.
חאכים זכתה בפרס צ'יטרה (Citra) - הפרס המוביל לקולנוע באינדונזיה - שש פעמים, וזכתה בפרסים בינלאומיים רבים אחרים, כולל את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל Asia Pacific Film Festival ארבע פעמים, פרס חבר השופטים בפסטיבל טוקיו ב-1988 עבור "עלה על כרית", שזכה גם בסרט הטוב ביותר בפסטיבל Asia Pacific באותה שנה. סרטה "חולות לוחשים" זכה ב-2001 בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע של סיאטל.
פילמוגרפיה

Cinta Pertama (1973 film)|Cinta Pertama (First Love; 1973) (awarded Citra Indonesian Film Festival 1974, Surabaya)
Atheis (Atheist; 1974)
Ranjang Pengantin (Wedding Bed; 1974)
Kawin Lari (Elope; 1975)
Si Doel Anak Modern (Doel the Modern Child; 1976)
Sesuatu yang Indah (Something Beautiful; 1977) (awarded Citra FFI 1977, Jakarta)
Badai Pasti Berlalu (The Storm Will Surely Pass; 1977)
Petualang-Petualang (Wanderers; 1977)
Pengemis dan Tukang Becak (The Beggar and the Pedicab Driver; 1978) (awarded Citra FFI 1979, Palembang)
Dr. Siti Pertiwi (1980)
Seputih Hatinya, Semerah Bibirnya (As White as the Heart, as Red as the Lips; 1982)
Di Balik Kelambu (Behind the Screen; 1982) (awarded Citra FFI 1983, Medan)
Ponirah Terpidana (Ponirah is Convicted; 1984)
Kerikil-Kerikil Tajam (Sharp Pebbles; 1984) (awarded Citra FFI 1985, Bandung)
Tjoet Nja' Dhien (1988) (awarded Citra FFI)
Nemuru Otoko - Japan (1994) (The Sleeping Man; 1994)
De Gordel van Smaragd - Netherlands (1997) (The Tropic of Emerald; 1997)
Daun di Atas Bantal (Leaf on a Pillow; 1998)
Pasir Berbisik (Whispering Sands; 2001)
Merantau (Find Oneself; 2009)
Jamila dan Sang Presiden (Jamila and the President; 2009)
Eat Pray Love (2010)
Sang Kiai (2013) (The Clerics; 2013)
Pendekar Tongkat Emas (2014) (The Golden Cane Warrior; 2014)
De Reis - Netherlands (Short) (2014) (The Journey; 2014)
Guru Bangsa HOS Tjokroaminoto (2014) (HOS Tjokroaminoto: Teacher of the People; 2014)
האחרונים מבינינו (2023) - בפרק: "Left Behind"
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Christine Hakim: Going where life leads her, Cynthia Webb, The Jakarta Post, 8 December 2010.
1 2 3  Christine Hakim at the Deauville Asian Film Festival, Kunang Helmi, The Jakarta Post, 3 April 2005.
↑  Christine Hakim: The importance of education, Kunang Helmi, The Jakarta Post, 22 October 2010.
1 2  A beautiful mind, Prodita Sabarini, The Jakarta Post, 13 April 2011.
1 2  Consistently Christine, Bruce Emond, The Jakarta Post, 24 March 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16574954p (data)  GND: 1251268099  ISNI: 0000 0000 6387 9308  LCCN: n2006088441  VIAF: 33892748   WorldCat (עם VIAF): 33892748 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קריסטין חאכים".
חאכים ב-2008
רחמים עמר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1898 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  נובמבר 1975 (בגיל 77 בערך) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1919–1975 (כ־56 שנים)
 עיסוק:  נגן בהרכבים שונים, מלחין ומנצח במקהלות
 סוגה:  ספרדי-ירושלמי
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  עוד, כינור, מנדולינה וחצוצרה
 
רחמים עמר (1898 – נובמבר 1975) היה מוזיקאי, מלחין ומנצח ישראלי, מגדולי המלחינים של החזנות הספרדית-ירושלמית במאה ה-20.
קורות חיים

נולד בירושלים למנחם, יליד סלוניקי, ולאסתר לבית משפחת פרנס, דור 18 בירושלים. תחילת דרכו המוזיקלית החלה בעודו צעיר כשהתחבר למוזיקה יוונית וטורקית, ונכנס ללמוד בקונסרבטוריון ירושלים. בהמשך שימש כנגן חצוצרה בתזמורת המשטרה הבריטית, וכשסיים את שירותו החל לנגן בכינור, ואף בנה מספר כלי פריטה מאולתרים בהם ניגן בתחילת דרכו. בהמשך ניגן גם על עוד ומנדולינה, ולמד בכוחות עצמו את תווי הנגינה.
בשנת 1919 נישא למרים לבית מיזאן, ועבד לפרנסתו כנגן בהרכבים מוזיקליים שונים שאת חלקם הקים בעצמו. בשנת 1950 החל לשדר פינה קבועה ברדיו קול ישראל מדי בוקר לפני החדשות, שם ניגן נעימות כינור, לצד נגן העוד והמלחין עזרא אהרון, ואף שימש ככנר הראשי של תזמורת קול ישראל בערבית.
סגנונו המוזיקלי הורכב ממוזיקה יהודית-ספרדית, טורקית, יוונית וערבית, והיה חלק משני תתי-הסגנון העיקריים המרכיבים את הסגנון הספרדי-ירושלמי. עם זאת, הורגש סגנונו הייחודי ביצירותיו. בשנים שלאחר הקמת המדינה, שילב ביצירותיו אלמנטים מודרניים שהושפעו מהמוזיקה הישראלית של אותם ימים, כשמטרתו הייתה לחשוף ולהביא את סגנון המוזיקה המזרחי בכלל, וסגנונו בפרט, לקהל רחב יותר, ואף להתאימו לריקודי שמחות.
תקופת השיא שלו כמוזיקאי הייתה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, ולמרות הפופולריות וההצלחה לה זכה, המשיך להתפרנס מעבודתו ככנר בהרכבים שונים באירועים משפחתיים וציבוריים, עד לפטירתו.
במשך השנים הלחין כ-300 שירים, רבים מהם של המשורר אשר מזרחי, ושיתף פעולה עם מוזיקאים יהודים שונים שעלו לישראל. אוסף לחניו ויצירותיו נמצא כיום במכון רננות, וניתן למצוא בו יצירות רבות הכוללות מערכות תפילה שלמות במקאמים שונים.
את רוב לחניו קיבץ לספר ״נגינות רחמים״, שם נמנים בין היתר לחניו המפורסמים חביבי יה חביבי, נגילה הללויה, אנא בחסדך, יה הצל יונה ועוד.
אחד מהתחומים שעמר תרם לו רבות היה ייסוד מקהלות בבתי הכנסת הספרדיים, כשהקים בשנות ה-40 את מקהלת "נעים זמירות ישראל" לנערים, וקבע בה סטנדרטים חדשים בתחום. היא פעלה בין השאר בבית הכנסת "זכור לאברהם" שבשכונת מחנה יהודה. בהמשך הקים וניהל עוד מספר מקהלות שנחשבו כטובות ביותר בתחומן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. האחרונה והידועה שבהן הייתה "צעירי ציון". רבים מתלמידיו במקהלות אלו נמנים עם טובי החזנים והמוזיקאים, בהם דוד ריאחי, יחיאל נהרי, איציק קלה, חנוך אלבלק, מאיר לוי ועזרא ברנע.
הלך לעולמו בנובמבר 1975 (ז' בכסלו ה'תשל"ו) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
הערות שוליים

↑  לעיתים "עמאר"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297049405171  ISNI: 0000 0003 6928 7460  VIAF: 242353465   WorldCat (עם VIAF): 242353465
אביעזרי פרנקל

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1929 (בן 95) מינכן, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט גאבור שטראוס 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע  פרויקט השו"ת  אוניברסיטת בר-אילן 
 תלמידי דוקטורט:  רוני עטר, יעקב ישע, שמואל טומי קליין, Alexander Felzenbaum, אחיעזר שאקי, משה מור, יצחק בורוש, עוזי טסה, Jeanette Schmidt-Pruzan 
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (2018)  מדליית אוילר (2005) 
 הערות:  משתתף בטקס הדלקת המשואות (2018)
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחלוצי מדעי המחשב בישראל, הוגה פרויקט השו"ת
 
אביעזרי זיגמונד פרנקל (נולד ב־7 ביוני 1929) הוא מחלוצי מדעי המחשב בישראל, פרופסור אמריטוס במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן למדע, הוגה פרויקט השו"ת, ממקימי המחלקה למתמטיקה ולמדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ומדוגלי השילוב בין מדע לתורה.