תור היירדאל
ביוגרפיה > אי הפסחא (1955–1956, 1986–1988)

במהלך 1954 ביצע היירדאל מחקרי שטח של החורבות של הערים מהתרבויות שקדמו לאינקה מאגם טיטיקקה (פרו) דרך בוליביה לקולומביה. הוא גם ניצל כנס שבו היה אחד המארגנים בברזיל לסיור באגן האמזונאס. במקביל הוא תכנן משלחת מחקר לאי הפסחא. האי, השייך לפולינזיה, והשוכן במרחק של 3,700 קילומטרים מחופי אמריקה הדרומית, היה מבחינתו המקום האידיאלי להוכיח את התאוריה שלו שפולינזיה יושבה על ידי מתיישבים מאמריקה הדרומית, הן בשל הקרבה היחסית והן בשל פסלי הענק הפזורים באי (המואי), שלפי התאוריה שלו הם חלק מהתרבות של ה"גברים הלבנים המזוקנים" שגילפו את הפסלים באזור טיוואנאקו. מכיוון שבתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הקשר היחיד של האי עם העולם החיצון היה ביקור שנתי של אוניית מלחמה צ'יליאנית (האי שייך לצ'ילה) הוא היה צריך להגיע לאי באופן פרטי. היירדאל השתמש בכספים שקיבל מפרסום הספר והסרט על מסע קון-טיקי על מנת לשכור ספינת מכמורת מגרינלנד בשם כריסטיאן ביילנד (Christian Bjelland) על צוותה למשך שנה, ומימן התאמה שלה לספינת מחקר. הוא צירף למשלחת ארבעה ארכאולוגים: הנורווגי אָּרְנֱה שֶלְסְווֹל (Arne Skjølsvold), והאמריקאים קרלייל סמית (Carlyle Smith), אדווין פרדון (Edwin Ferdon) וויליאם מולוי. בנוסף הצטרף אליהם גונסאלו פיגוראה (Gonzalo Figueroa García-Huidobro), סטודנט צ'יליאני לארכאולוגיה. מולוי ופיגוראה היו עתידים לשחק תפקיד חשוב בשחזור האתרים הארכאולוגים של אי הפסחא בשנים אחרי שהמשלחת סיימה את מחקריה. בנוסף כלל הצוות צלמים, את איבון, אשתו השנייה של תור היירדאל, ואתם בתם אנט. למשלחת קרא היירדאל "המשלחת הארכאולוגית הנורווגית לאי הפסחא ומזרח האוקיינוס השקט" (Norwegian Archaeological Expedition to Easter Island and the East Pacific).
הספינה הפליגה באוקטובר 1955, עברה בתעלת פנמה (שם עלו עליה היירדאל ואשתו) והגיעה לאי הפסחא למסע מחקר בן חמישה חודשים שכלל את החפירות הארכאולוגיות הראשונות שנערכו באי הפסחא. בחפירות הם מצאו שכבות תרבותיות עתיקות יותר ממה שהיה ידוע עד אז, ושהיירדאל האמין שמוצאן מתרבות מאמריקה הדרומית. תיארוך של שכבות פחם הראה שהמהגרים הגיעו לאי לפחות 1,000 שנה לפני המועד המקובל (מחקרים מאוחרים יותר הראו שתיארוך זה היה שגוי). כמו כן הראו ממצאי אבקת צמחים שהאי הצחיח היה מיוער פעם. החפירות הוכיחו גם שהיו שלוש תקופות תרבות באי ושפסלי האבן המפורסמים שייכים לתקופה השנייה. הארכאולוגים חשפו חלקים של פסלי המואי שהסחיפה קברה תחת כמה שכבות של חול, כשעל אחד הפסלים הם גילו חריתה של ספינה עם מפרשים (שכיום משערים שהיא מתארת את אחת הספינות הספרדיות שביקרו באי ב-1770). היירדאל גם השיג מילידי האי פסלי אבן קטנים, שהוחבאו במערות כאוצר משפחתי, אם כי קיימת הטענה שמשום שהיירדאל הציע לשלם לילידים וביקש במיוחד פסלים שיוכיחו את הקשר לאמריקה הדרומית (למשל פסלי פומה), שחלק מהפסלים היו מזויפים. בין ההישגים של הפרויקט ניסויים בגילוף, הובלה והקמה של מואי, וכן חפירות באתרים בולטים באי כמו אורונגו והר הגעש פויקה.
היירדאל מצא חיזוק לתאוריה של ההגירה של ילידים מאמריקה הדרומית לאי הפסחא במתחם הטקסי של וינאפו בדרום האי. אחד מתוך שלושת האהו (אתר טקסי) במתחם כולל במה שבה יש התאמה מדויקת של גושי סלעי בזלת בגדלים שונים שמשקלם מגיע עד שבעה טון. תור היירדאל טען שבנייה זו זהה לחומות האבן מתקופת האינקה באמריקה הדרומית, בעיקר החל מהמאה ה-15. הוכחות נוספות לדעתו היו בתחום הבוטניקה. צמחים שאין ספק שמקורם באמריקה הדרומית כמו הבטטה ומין הקנה המכונה טוטורה (Schoenoplectus californicus) שקיים באגם טיטיקקה, והוא צומח בשפע באגם שבקלדרה של ההר הגעש הכבוי ראנו קאו באי הפסחא. בין השאר לקח היירדאל זרעים מעץ הטורומירו, מין אנדמי לאי הפסחא, שהיה העץ האחרון באי, ובפועל הציל כך את המין מהכחדה כשהביא את הזרעים למוזיאון להיסטוריה של הטבע שבסטוקהולם, שוודיה, שדאג להנביט את הזרעים.
לאחר סיום עונת החפירות באי הפסחא הפליגה המשלחת הארכאולוגית הנורווגית מערבה לאיים פיטקרן, רפה איטי (שם בוצעו חפירות), טהיטי, איי מרקיז ואז חזרה לפנמה, שם נפרד היירדאל מהספינה. בספטמבר 1957 פרסם היירדאל ספר פופולרי על המשלחת בשם "אקו-אקו: סודו של אי הפסחא" (Aku-Aku: The Secret of Easter Island, תורגם לעברית ב-1959) שהפך לרב-מכר ותורגם לשפות רבות. ב-1960 יצא לאקרנים סרט בן 82 דקות באותו שם. המשלחת פרסמה דו"ח מקיף בשני כרכים על החפירות (Reports of the Norwegian Archaeological Expedition to Easter Island and the East Pacific), כשהראשון יצא ב-1961. ב-1976 פרסם היירדאל ספר נוסף בשם "האומנות של אי הפסחא" (The Art of Easter Island).
היירדאל חזר לאי הפסחא ב-1986 כדי להמשיך (במשך שנתיים) בחפירות מהתקופה העתיקה ביותר באי. הפעם עם אָּרְנֱה שֶלְסְווֹל כמנהל פרויקט (שלסוול היה זה שקיבל היתר חפירה). הפעם רצו לנסות לפתור את הבעיה כיצד פסלי האבן הענקיים באורך של עד 10 מטרים הועברו למרחקים ארוכים מהמחצבה בה נחצבו, ליעדיהם ברחבי האי. ההסבר של היירדאל הגיע לאחר בדיקה מעשית. הם "הלכו" בהתנדנדות קדימה בעזרת כבלים כשהם עומדים. גליל האבן האדומה הונח על ראשם מאוחר יותר. ב-1989 פרסם היירדאל את טענותיו בספר "אי הפסחא: התעלומה נפתרה" (Easter Island: The Mystery Solved).