stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקונטיננטל
שחקנים > דמויות ראשיות

מל גיבסון - בתור קורמק אוקונור, המנהל את קונטיננטל של ניו יורק במהלך שנות ה-70.
קולין וודל - בתור ווינסטון סקוט, איש עסקים סקוטי-אמריקאי שחי בלונדון כבר עשרות שנים; איאן מקשיין מגלם גרסה מבוגרת יותר של הדמות בסרטים הראשיים של ג'ון וויק.
פלין אדוארדס בתור ווינסטון הצעיר
מישל פראדה בתור KD ("קאדי") סילבה, סמל בלש חדש בניו יורק, שמחפש את האחים סקוט.
בן רובסון - בתור פרנסיס פטריק "פרנקי" סקוט ג'וניור, מתנקש שהוא אחיו הבכור של וינסטון, בעלה של ין, ווטרינר ממלחמת וייטנאם.
בן רובינסון בתור פרנקי הצעיר
הוברט פוינט-דו ז'ור בתפקיד מיילס ברטון, תותחן, שהוא גם ותיק במלחמת וייטנאם, ובנו של מתנקש ה-High Table, הירונימוס ברטון.
נהונג קייט [ vi ] בתור ין סקוט, אשתו של פרנקי ומתנקש לשעבר ומתאבד כושל.
ג'סיקה אלאן בתפקיד לו ברטון, מתרגל קראטה חובב עם סלידה לאקדחים, אחותו הצעירה של מיילס ובתו של הירונימוס, שאינה מודעת לעברו המתנקש שלו
איומיד אדגון בתור כארון אוקונור, בנו הפונדקאי של קורמק, המבקש שקורמאק יביא לידיו את אביו הביולוגי מניגריה ; לאנס רדיק גילם גרסה ישנה יותר של הדמות בסרטים הראשיים של ג'ון וויק.
ג'רמי בוב בתפקיד מייו, בן זוגה של KD, איתו היא מנהלת רומן.
פיטר גרין בתור הדוד צ'רלי, חבר משפחה ותיק של משפחת סקוט; דייוויד פטריק קלי גילם גרסה ישנה יותר של הדמות בשני הסרטים הראשונים של ג'ון וויק.
שחקנים > דמויות משניות

אדם שפירו בתפקיד למי, מקורבו של מיילס
קייטי מקגראת' בתור השופטת, שופטת של השולחן הגבוה מזוהה בקלות על ידי מסכת החרסינה שלה.
מארק מוסאשי ומרינה מאזפה בתור "התאומים" או הנזל וגרטל, מתנקשים עם חדר בקונטיננטל.
קירק וורד בתור העוזר, שומר הראש של השופט
ריי מקינון בתור ג'ין ג'נקינס, מקורב מתנקש של לו, שראייתו כושלת.
זינב ג'ה בתפקיד מזי, שלקחה את האחריות והוכרזה כמלכת הבאורי על ידי השולחן הגבוה
דן לי בתור המאסטר היתום, בוס פשע מקומי שבא לעימות עם לו על מורשתו של אביה.
כריס ריימן בתור רוני, אחד מאנשיו של הדוד צ'רלי.
סמואל בלנקין בתפקיד תומאס קיין, הצ'לן של אוקונור
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 3 | 3 | 22 בספטמבר 2023 | 6 באוקטובר 2023 |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס אמי אמנותי לבידור בפריים טיים | ביצועי הפעלולים הטובים ביותר | ג'יי הוקינס, ג'רי קוויל ואיבי הרלסון | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Eve Batey,Chris Murphy, Creative Arts Emmys 2024: See the Winners Here, Vanity Fair, ‏2024-09-08
| ג'ון וויק |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'ון וויק (2014) | ג'ון וויק 2 (2017) | ג'ון וויק 3 (2019) | ג'ון וויק 4 (2023) | ג'ון וויק מציג: בלרינה (2025) |
דמויות
ג'ון וויק
אחר
הקונטיננטל • ג'ון וויק הקס • ג'ון וויק • A Job to Do
Gipsy Kings

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ארל 
 מוקד פעילות:  ארל ומונפלייה שבצרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 סוגה:  פלמנקו רומבה, פופ
 חברת תקליטים:  Elektra Records Nonesuch Records Columbia/SME Records
 פרסים והוקרה:  Victoire du groupe (1990) 
 www.gipsykings.com
 חברים
 ניקולא רייס פול רייס קאנוט רייס פאטצ'יי רייס אנדרה רייס דייגו בליארדו פאקו בליארדו טונינו בליארדו
 חברים לשעבר
 צ'יקו בושיקי חורחה טרסנטה
 
Gipsy Kings (ג'יפסי קינגס) היא להקה צרפתית שבמקור מאזור ארל ומונפלייה שבצרפת, אשר מבצעת שירים בספרדית. למרות שחברי הקבוצה נולדו בצרפת, הוריהם היו ספרדים ממוצא צועני שנמלטו מקטלוניה במהלך מלחמת האזרחים בספרד של שנות ה-30. הלהקה כינתה את עוצמה במקור "Los Reyes" על פי שם משפחתם של חלק מחברי הלהקה, ובהמשך במשחק מילים על שם המשפחה ("לוס רייס" - בספרדית: המלכים) ומוצאם - Gipsy Kings.
היסטוריה

משפחת רייס הגיעו לצרפת בעקבות מלחמת האזרחים שנערכה בספרד בשנות ה-1930 והמשיכו את המסורת של מוזיקת הרומבה פלמנקו גם שם. היום ה-Gipsy Reyes נחשבת ללהקה המובילה בעולם בקצב הרומבה והפלמנקו. הלהקה מורכבת מהזמרים המקוריים אנטוניקו רייס וטאמבו רייס, ויחד איתם דור ההמשך שהתווסף ללהקה המיתולוגית.
בני משפחת רייס הקימו בשנות השישים את להקת ה-Los Reyes, אך לפריצה הגדולה שלהם הם זכו רק בשנות השמונים כאשר בן דודם, גיטריסט העל מניטאס דה פלאטה (ידי הכסף), הזמין אותם בשנות השמונים להופיע ביום הולדתה של בריז'יט בארדו, שם ראה אותם מפיק גדול שהחליט להפוך את ההרכב לבינלאומי וכך שונה שם הלהקה משמו המקורי: Los Reyes ל-Gipsy-Kings.
בין הלהיטים המוכרים של הלהקה: "ג'ובי ג'ובה", "באמבולאו" (על פי השירים Bamboleo של כרמן מירנדה ו-Caballo Viejo), "וולארה" (גרסת כיסוי לשיר של דומניקו מודוניו), "און אמור" והקאבר הנודע של הלהיט "Hotel California" של ה-האיגלס.
ההופעה האחרונה של הלהקה בישראל נערכה באפריל 2022 בחיפה.
חבר הלהקה לשעבר ואחד ממייסדיה הוא צ'יקו בושיקי, אחיו של אחמד בושיקי שנהרג בעקבות טעות בזיהוי במהלך פרשת לילהאמר.
דיסקוגרפיה

1982:‏ Allegria
1983:‏ Luna de Fuego
1988:‏ Gipsy Kings
1989:‏ Mosaïque
1991:‏ Este Mundo
1993:‏ Love and Liberté
1995:‏ Estrellas
1996:‏ Tierra Gitana
1997:‏ Compas
2001:‏ Somos Gitanos
2004:‏ Roots
2006:‏ Pasajero
ראו גם

פלמנקו
Dua Lipa (אלבום)

Dua Lipa (בעברית: דואה ליפה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת פזמונאית הבריטית-אלבנית דואה ליפה. האלבום יצא לאור ב-2 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס.
מהדורה מחודשת

ב-19 באוקטובר 2018, הוציאה ליפה מהדורה מחודשת לאלבום "Dua Lipa: Complete Edition", המהדורה מכילה שני דיסקים אחד המקורי והשני עוד 3 שירים חדשים ועוד 4 שירים שבהם התארחה וגרסת לייב לסינגל "New Rules".
סרט תיעודי "Blue"

ב-20 בדצמבר 2016, פרסמה ליפה סרט דוקומנטרי שנקרא "Blue", זהו סרט קצר שהופק על ידי YouTube בבימויו של רוברט סמר. הסרט התיעודי מפרט את המסע שלה בקרירת המוזיקה שלה עד כה ומראה את האני העצמי האמיתי החדש שלה, וחושפת עם מי היא מתנהלת בעבודה. בנוסף חושפת אך היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בגיל 14 עם גרסאות כיסוי לשירים של אמנים כגון כריסטינה אגילרה ונלי פורטדו ב-YouTube.
סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, ליפה יצאה לשני סיבובי הופעות אחד החל ב-24 בפברואר 2017, וזהו סיבוב ההופעות השלישי שלה, "US and Europe Tour", באירופה, וצפון אמריקה. והסתיים ב-13 באפריל. סבב הופעות השני החל ב-5 באוקטובר 2017, וזהו סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "The Self-Titled Tour", באירופה, אוקיאניה וצפון אמריקה, המזרח התיכון, אסיה, דרום אמריקה. והסתיים ב-18 בדצמבר 2018.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017-18)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017-18)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017-18)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 36 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 8 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 29 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 3 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 27 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 22 |
|  דנמרק | היטליסטן | 5 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 6 |
|  הונגריה | Mahasz | 12 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 3 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 19 |
|  יוון | IFPI Greece | 6 |
|  יפן | אוריקון | 139 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 20 |
|  נורווגיה | VG-lista | 8 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 7 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 11 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 3 |
|  פולין | ZPAV | 8 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 15 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 11 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 6 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 5 |
|  צרפת | SNEP | 81 |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 93 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 14 |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 6 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 8 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 11 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  דנמרק | היטליסטן | 63 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 68 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 42 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 65 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 46 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 75 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 9 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 53 |
|  דנמרק | היטליסטן | 15 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 12 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 9 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 139 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 43 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 31 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 8 |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 27 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 24 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 26 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 39 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 31 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 69 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| איטליה (FIMI) | זהב | 25,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
| בלגיה (BEA) | זהב | 15,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה 2× | 600,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | פלטינה | 20,000 |
| הולנד (NVPI) | פלטינה | 40,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה 2× | 30,000 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 10,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 50,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה 2× | 160,000 |
| רוסיה (NFPF) | פלטינה 3× | 60,000 |
| שוודיה (GLF) | זהב | 20,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 2 ביוני 2017 | תקליטור • תקליט • הורדה דיגיטלית | רגילה | וורנר רקורדס |  |
| עולם | 2 ביוני 2017 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | דלוקס | וורנר רקורדס |  |
| אוסטריה | 2 ביוני 2017 | תקליטור • תקליט • הורדה דיגיטלית | רגילה | ורטיגו • קפיטול |  |
| גרמניה | 2 ביוני 2017 | תקליטור • תקליט • הורדה דיגיטלית | רגילה | ורטיגו • קפיטול |  |
| שווייץ | 2 ביוני 2017 | תקליטור • תקליט • הורדה דיגיטלית | רגילה | ורטיגו • קפיטול |  |
| איטליה | 20 באוקטובר 2017 | תקליטור | מיוחדת | וורנר מיוזיק גרופ |  |
| יפן | 25 באפריל 2018 | תקליטור | מיוחדת | וורנר מיוזיק גרופ |  |
| עולם | 19 באוקטובר 2018 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | מלאה | האחים וורנר |  |
Gold Against the Soul

Gold Against the Soul הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק האלטרנטיבי הוולשית מאניק סטריט פריצ'רז שיצא ב-21 ביוני 1993, בחברת התקליטים Columbia.
האלבום הגיע למקום ה-8 במצעד האלבומים הבריטי. מאז זכה למעמד של אלבום זהב (100,000 עותקים) ושהה יותר מ-10 שבועות ב-75 המובילים Gold Against the Soul הגיע גם לטופ 100 בגרמניה ול-50 המובילים ביפן.
במרץ 2020, הודיעו חברי הלהקה על מהדורה מחודשת של Gold Against the Soul לשחרור ב-12 ביוני 2020. תוכן הבונוס כלל דמואים שלא פורסמו בעבר, B-sides מהתקופה, רמיקסים והקלטה חיה, בעוד שהתקליטור שוחרר לצד ספר של תצלומים בלתי נראים מהתקופה עם הערות בכתב יד ומילים של הלהקה.
האלבום ידוע במילים שלו המשקפות מלנכוליה ושילב וריאציה של סגנונות, כולל פאנק וגראנג'.
ביקורות

לפי AllMusic, האלבום לוקח את "נטיות הרוק הקשה של Generation Terrorists, (אלבום הבכורה של הלהקה) לקיצוניות". דייב דה סילביה ב-Sputnikmusic אפיין אותו כאלבום גלאם רוק, בדומה לזה של בון ג'ובי, כאשר סיימון פרייס משווה את התקליט ל"תערובת של בון ג'ובי ונירוונה". קאם לינדזי מ-Exclaim! הכריז שזהו אלבום "גלאם רוק זועף". כשכתב את Leyendas Urbanas del Rock בשנת 2019, הכריז חוסה לואיס מרטין ש- Gold Against the Soul ראה את המאניקים "נוטשים את הגלאם פאנק ומתקרבים בצורה מסוכנת לגראנג'". טום דויל מ-"Q" כינה את הסאונד של האלבום "פופ-רוק אפי", בעוד ש- Gigwise תיאר אותו כגלאם מטאל.
האלבום הציג מגוון סגנונות; "Roses in the hospital" נכנס לסגנון "פאנק רוק באצטדיון", בעוד ש"La Tristesse Durera" שילב דינמיקה שקטה-רועשת. שרון יובאנוביץ' כינה אותה "הליכה אחר תבנית הגראנג".
סיימון פרייס מהטלגרף סבר כי התוכן הלירי הוא הרבה פחות פוליטי מאלבומם הראשון הקודם Generation Terrorists, והאלבום משקף יותר את הייאוש והמלנכוליה של עבודתם המאוחרת.
סטיוארט ביילי, שכתב עבור ה-NME, כינה את האלבום "מבלבל" ו"יותר מדי סלאש ולא מספיק Burn", אבל כן החמיא למוזיקליות שלו, ואמר "התופים והגיטרות רועמים גבוה יותר במיקס, וריפים מאסיביים והרמוניים נמצאים בכל מקום". בביקורת שלו עבור Vox, קית' קמרון העיר שהאלבום הראה את Manic Street Preachers "מחליק בזהירות על הקרח הבוגדני של האלבום השני הקשה". פיטר מ"קיין" היה ביקורתי יותר, וכינה את האלבום "מוכשר באופן שטחי, כמובן, אבל תגרד מתחת לפני השטח ותמצא מעט סימני חיים, רק חוסר שביעות רצון מעורפל, מבולבל ומשעמם". בין הביקורות החיוביות יותר, שיבח סטיוארט מקוני ממגזין Select את האלבום "כהתפחרות אדירה אפילו מאלבום הבכורה המצוין שלהם" ו"כמעט ללא יוצא מן הכלל נהדר", המגזינים קרנג! ומלודי מייקר רשמו את Gold Against the Soul במספר 8 ומספר 25, בהתאמה, ברשימות סוף השנה של האלבומים הטובים ביותר של 1993.
ביקורות > מורשת

הן ה-"NME" והן "Q" שינו מאז את דעותיהן על האלבום בכמה מאמרים מאוחרים יותר, כאשר פול סטוקס של הראשון סבור כי אורכו הקצר, "מצחיק, מונע וממוקד" עומד בניגוד ל"רשימות הרצועות הארוכות והמתפנקות" של אלבומים אחרים. מה שמציע ש"עם ההפקה הגדולה והידידותית לרדיו של דייב ארינגה, קל להבין מדוע האלבום עורר סערה כזו בהשוואה לרוק הפראי והפראי כמעט של האלבום שקדם לו, עם זאת, עם הצליל החזק והידידותי יותר של הלהקה שהופיע בשנים שלאחר מכן, האלבום הזה כבר לא כל כך מנוגד לאסתטיקה הכללית של Manics." הפרסום האחרון, בסקירה רטרוספקטיבית של The holy Bible, הסתכל אחורה על האלבום כ"מאמץ פופ-מטאל לא מוערך שחמוש בקומץ של מנגינות גדולות בתום לב", וציטט את השיר "La Tristesse Durera" כגולת הכותרת שלו.
בסקירה הרטרוספקטיבית שלו, סטיבן תומאס ארלוין מ-AllMusic תיאר את Gold Against the Soul כ"אלבום שני פגום אך מסקרן". כותב המוזיקה של ספוטניק דייב דה סילביה כינה אותו "אלבום משובח, ובהחלט לא מוערך, שנפל קורבן למשקל הציפיות שיצר קודמו ונפל בהרבה מהסטנדרט שהציב יורשו, The Holy Bible, שיצא בשנה שלאחר מכן. לאלבום יש פגמים רבים – הוא ממהר; זה נוסחתי בחלקים; המוזיקה נפגעה לפעמים בחיפוש אחר להיט, אבל מאחורי הפגמים האלה מסתתר אלבום רוק'נ'רול מוצק עם קצה עמוק ועמוק יותר מכל אלבום רוק אחר שתשמעו." ג'ו טנגארי מפיצ'פורק, לעומת זאת, הגדיר את האלבום כ"עמל רוק קשה, שוקע בכיתה ב', שגרם להם להיראות נשטפים מוקדם", והגיע למסקנה ש"לא הייתה באמת הכנה לעוצמה, לסטייה ולאפלה האמיתית של The holy Bible שיבוא לאחר מכן בשנת 1994.
"זה הוגן לומר שההיסטוריה שפטה את Gold Against the Soul... מעט לא בצדק", כתב בן פטאשניק. ב-2008. הוא הוסיף כי האלבום היה "כבד, מלודי ועמוס בפזמונים ענקיים: ידידותי לרדיו לא חייב לשמש במובן המזלזל והוא בהחלט נחשב ובוגר יותר מהבכורה שלהם". טום יואינג מ-Freaky Trigger כינה את Gold Against the Soul כ"חצי קלאסיקה של מתכת רגישה" שנבנתה על הסגנון של הסינגל הקודם של ה-Manics "Motorcycle Emptiness". הוא הדגיש את "הפרסונה המבולבלת-ניהיליסטית שהופנמה ודפוקה עד כדי קריסה, בזמן שהריפים פשוט ממשיכים לנגן". בשנת 2013, "La Tristesse Durera" נבחר על ידי מגזין הקלאש כאחד הסינגלים האהובים על חברי הלהקה
Gold Against the Soul יצא ההוצאה מחודשת מפוארת בשנת 2020 עם ספר A4 בן 120 עמודים של תמונות וסריקות של דפי שיר מקוריים בתוספת הדגמות שלא פורסמו בעבר. בביקורת שלו למגזין FMS, ג'ימי ארונדל מתייחס לאי הנוחות שהביעה הלהקה בעבר בנוגע לתקליט; "נראה שהלהקה גירשה את הבושה המיותרת שתמיד נראתה כנשאה לאלבומה השני, ולבסוף נתנה לאלבום את הכבוד הראוי לה".
הערות שוליים

↑  "Manic Street Preachers". Official Charts Company. ארכיון מ-15 ביוני 2011. נבדק ב-21 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gold Against the Soul Deluxe Re-Issue". Manic Street Preachers. 11 במרץ 2020. נבדק ב-27 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clarke, Allison (25 באפריל 2016). "Manic Street Preachers: Anything but Everything Must Go". LouderSound. נבדק ב-19 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Jovanovic, Rob (2010). A Version of Reason: The Search for Richey Edwards. Hachette UK. ISBN 9781409111290.
1 2  de Sylvia, Dave (20 באוגוסט 2005). "Manic Street Preachers – Gold Against the Soul". Sputnikmusic. נבדק ב-27 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Price, Simon (24 באוקטובר 2004). "Manic Street Preachers: Sublime and ridiculous". The Telegraph. נבדק ב-1 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lindsay, Cam (24 במאי 2016). "An Essential Guide to Manic Street Preachers". Exclaim!. נבדק ב-23 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Martin, Jose Luis (29 ביולי 2019). Leyendas Urbanas del Rock (בספרדית). Ma Non Troppo. ISBN 978-84-9917-574-4. נבדק ב-27 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Doyle, Tom (ביוני 1996). "Manic Street Preachers: Everything Must Go". Q. EMAP. p. 116. אורכב מ-המקור ב-21 באפריל 2001. נבדק ב-23 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Trefor, Cai (25 בנובמבר 2015). "The 27 greatest Welsh bands of all time". Gigwise. נבדק ב-14 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Scott, Ben P (11 ביוני 2020). "ALBUM REVIEW: Manic Street Preachers – Gold Against The Soul (Deluxe Reissue)". XSNoise. נבדק ב-16 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rocklist.net...Kerrang! Lists Page 1..." Rocklist.net. נבדק ב-31 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tangari, Joe (17 בינואר 2005). "Manic Street Preachers: The Holy Bible". Pitchfork. נבדק ב-9 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patashnik, Ben (25 בפברואר 2008). "Discography reassessed: the Manics in perspective". Drowned in Sound. אורכב מ-המקור ב-4 בפברואר 2013. נבדק ב-10 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ewing, Tom (26 בנובמבר 1999). "19. Manic Street Preachers – "Motorcycle Emptiness"". Freaky Trigger. נבדק ב-2 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Arundell, Jimi (11 ביוני 2020). "Manic Street Preachers Reissue Gold Against The Soul & Finally Give Their Second Album the Respect It Deserves". FMS. נבדק ב-23 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 6b1d4aa1-444c-3923-853a-fef9378c7ea9
Freelove

"Freelove" הוא שיר בביצוע ההרכב האלקטרוני האנגלי "דפש מוד", שיצא לאור ב־5 בנובמבר 2001 כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן העשירי של הלהקה, Exciter ‏(2001). גרסת הסינגל שונה מגרסת האלבום. את גרסת הסינגל הפיק המפיק הבריטי Flood (אנ'), והיא קצרה יותר מגרסת האלבום וכוללת תוספת תופים. צד ב' של הסינגל הוא קטע כלי בשם "Zenstation". גרסת ה־DVD של "Freelove" היא גרסת ה־DVD הראשונה שפרסם ההרכב. היא כוללת סרטון של ביצוע השיר בהופעה שנערכה בפילדלפיה ב־2001, הקלטות אודיו של שירים אחרים מההופעה, וארבעה סרטוני בונוס באורך 30 שניות של הלהקה, בבימוי אנטון קורביין.
השיר הצליח גם בישראל והגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים הבין־לאומי השנתי (2002) של גלגלצ.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר צולם ביולי 2001 בניו אורלינס בעת סיבוב הופעות של הלהקה בארצות הברית. הבמאי האוסטרלי ג'ון הילקוט (אנ') ביים את הקליפ. בקליפ נראים חברי הלהקה על רכב שגורר קרון תהלוכה בתוך שכונת עוני. תושבי השכונה מצטרפים לתהלוכה ורוקדים. בסוף הקליפ התהלוכה וכל משתתפיה נעלמים למעט שני בני אדם שמתנשקים.
הקליפ התפרסם רק ב־2016 עם יציאתו לאור של המארז Video Singles Collection (אנ'), שכלל את כל הקליפים לסינגלים שצילמה הלהקה החל מ־1981 ועד 2013.
רשימת השמעה

מרטין לי גור כתב והלחין את כל השירים.
סינגל תקליטור בבריטניה
"Freelove" ‏(Flood mix)
"Zenstation"
"Zenstation" (רמיקס מאת אטום (אנ'))
סינגל תקליטור מהדורה מוגבלת בבריטניה
"Freelove" (גרסת ברטרנד בורגלט (אנ'))
"Freelove" (Schlammpeitziger "Little Rocking Suction Pump Version")
"Freelove" (רמיקס מאת DJ Muggs (אנ'))
סינגל 12 אינץ' בבריטניה
סינגל DVD בבריטניה ובארצות הברית
"Freelove" (סרטון מהופעה חיה)
ארבעה סרטונים קצרים
"Breathe" (אודיו מהופעה חיה)
"The Dead of the Night" (אודיו מהופעה חיה)
סינגל תקליטור מקסי בארצות הברית
"Freelove" ‏(Flood mix) – 3:59
"Freelove" ‏(DJ Muggs remix) – 4:24
"Zenstation"‏ – 6:24
"Freelove"‏ (Bertrand Burgalat version) – 5:27
"Freelove"‏ (Schlammpeitziger "Little Rocking Suction Pump Version") – 6:50
"Zenstation"‏ (Atom's Stereonerd remix) – 5:35
מיקומי שיא > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2001—2002)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2001—2002)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2001—2002)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2001—2002)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 61 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 110 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 19 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 3 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 41 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד סינגלי הדאנס המסחריים | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 8 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 5 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 18 |  |
|  הולנד | Single Top 100 | 65 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 19 |  |
|  הממלכה המאוחדת | UK Indie (אנ') | 2 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 30 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 13 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 3 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 25 |  |
|  פולין | ZPAV | 4 |  |
|  פולין | מוזיקה & מדיה | 6 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 11 |  |
|  צרפת | SNEP | 52 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 12 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 20 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 67 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | US Maxi-Singles Sales (Billboard) | 18 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 5 |  |
הערות שוליים

↑  New Releases – עבור השבוע שמתחיל ב־5 בנובמבר 2001: Singles. מגזין מיוזיק ויק. עמ' 29. 3 בנובמבר 2001, באתר World Radio History
1 2  המצעד השנתי הלועזי לשנת 2002, באתר גלי צה"ל
↑  ‏DEPECHE MODE - THE SINGLES 1981 TO 2021 PART 39: FREELOVE, באתר almostpredictablealmost1.blogspot.com
↑  ‏DEPECHE MODE - FREELOVE, באתר austriancharts.at
↑  המצעד האוסטרלי, באתר ארכיון האינטרנט
↑  Eurochart Hot 100 Singles (PDF), באתר World Radio History, מגזין מוזיקה & מדיה, כרך 19, גיליון 48, ‏24 בנובמבר 2001, עמ' 7
↑  Depeche Mode – Freelove, באתר italiancharts.com
↑  Irish-charts.com – Discography Depeche Mode, באתר irish-charts.com
↑  Depeche Mode Chart History (Dance Club Songs), באתר בילבורד
↑  Depeche Mode Chart History (Dance Singles Sales), באתר בילבורד
↑  Depeche Mode – Freelove, באתר offiziellecharts.de
↑  Depeche Mode - Freelove, באתר danishcharts.dk
↑  Depeche Mode - Freelove, באתר top40.nl
↑  Depeche Mode – Freelove , באתר dutchcharts.nl
↑  Official Singles Chart Top 100, 11 November 2001 — 17 November 2001, באתר חברת המצעדים הרשמית
↑  Official Independent Singles Chart Top 50, 11 November 2001 — 17 November 2001, באתר חברת המצעדים הרשמית
↑  Depeche Mode – Freelove, באתר ultratop.be
↑  Top 50 Singles, באתר ארכיון האינטרנט
↑  Depeche Mode – Freelove, באתר spanishcharts.com
↑  Official Scottish Singles Sales Charton 11/11/2001, 11 November 2001 — 17 November 2001, באתר חברת המצעדים הרשמית
↑  Nielsen Music Control, באתר ארכיון האינטרנט
↑  Major Market Airplay – Week 20/2002, באתר World Radio History (מוזיקה & מדיה), כרך 20, גיליון 20, 11 במאי 2002, עמ' 23
↑  Depeche Mode: Freelove, באתר ifpi.fi
↑  Depeche Mode – Freelove, באתר lescharts.com
↑  Arhiva romanian top 100 – Editia 50, saptamina 17.12–23.12, 2001, באתר ארכיון האינטרנט
↑  Depeche Mode – Freelove, באתר swedishcharts.com
↑  Depeche Mode – Freelove, באתר swisscharts.com
↑  The Year in Music 2002: Hot Dance Maxi-Singles Sales, בילבורד, כרך 114, גיליון 52, 28 בדצמבר 2002, עמ' YE-53
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 0df9f4e9-6ba0-3923-ae4d-29efa61a0e86  MusicBrainz work: f172bf48-e15d-3f94-9dc5-14029979e46c
Euphoria (שיר של קנדריק לאמאר)

"Euphoria" הוא שיר של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר, אשר יצא לאור ב-30 באפריל 2024. זהו שיר דיס המכוון כלפי הראפר הקנדי דרייק, המהווה תגובה לשירי הדיס שלו, "Push Ups" ו-"Taylor Made Freestyle".
רקע

בעקבות צאתו של שיר הדיס "Like That" עם הראפר פיוצ'ר והמפיק מטרו בומין, עם מילים המכוונות לדרייק וג'יי קול, כאשר הראשון הגיב עם שני דיסים בשם "Push Ups" ו-"Taylor Made Freestyle" באפריל 2024, שניהם מכוונים כלפי לאמאר. לאמאר הגיב לדרייק עם צאתו של "Euphoria" ב-30 באפריל.
הרכב

שם השיר נתפס כהתייחסות לדרמת הנעורים אופוריה שדרייק חתום על הפקתה, כמו גם התחושה של לאמאר לאחר ש"ישחרר את כל השנאה הזו כלפי דרייק מהחזה". השיר מתחיל כשלאמאר ממתין עד לשורה הראשונה של הבית הראשון כדי לפנות ישירות לדרייק. לאחר מכן, הקצב מתגבר ככל שהמסירה בשיר נעשית "חדה יותר", בעוד שהראפר מתייחס לשמו של דרייק, וכמו גם לשיר הדיס של דרייק, "Taylor Made Freestyle". לאמאר מזכיר מאוחר יותר את דרייק וקול בשמותיהם ומתייחס לדיס "Story of Adidon" של פושה טי משנת 2018 נגד דרייק, בהקשר של אבהותו. בנוסף, הוא מאשים את דרייק בהיותו "אמן הונאה", ומזכיר אמנים דוגמת YNW מלי, גאנה, דאפט פאנק, ליל יאכטי וסקסי רד. התייחסויות נוספות בשיר כוללות את שיר הדיס של דרייק, "Back to Back", נגד מיק מיל.
הוצאה וקידום

"Euphoria" הפך לזמין באתר יוטיוב ב-30 באפריל 2024, באמצעות אינטרסקופ רקורדס. הוא פורסם בפלטפורמה בשעה 8:24 בבוקר PT, מה שפרסומים שונים פירשו כמחווה לשחקן הכדורסל קובי בראיינט, ששיחק בלוס אנג'לס לייקרס תחת המספרים 8 ו-24.
הצלחה מסחרית

"Euphoria" עלה מהמקום ה-11 למקום השלישי בשבוע השני שלו במצעד בילבורד הוט 100.