יציאת מצרים
יציאת מצרים במחקר > תארוך במחקר

הסיפור המקראי אינו נוקב בשמו של פרעה מלך מצרים המנסה למנוע את יציאת בני ישראל, וגם לא בשמו של המלך הקודם "אשר לא ידע את יוסף", ולפיכך לא ברור לאיזו תקופה בהיסטוריה הארוכה מאוד של מצרים העתיקה הוא משייך את היציאה. עוד בעת העתיקה (ראו לעיל: "הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים"), ועד היום במאה ה-21, דנים היסטוריונים, חוקרי מקרא, ארכאולוגים ואגיפטולוגים בשאלה מתי ובזמנו של מי מהפרעונים התרחשה, אם בכלל, יציאת מצרים:
תאריך ה"קונצנזוס" במחקר: אמצע המאה ה-13 לפנה"ס, בתקופת רעמסס השני. תאריך זה היה המקובל על מרבית הארכאולוגים המקראיים במאה ה-20, כמו ויליאם פוקסוול אולברייט ויגאל ידין, ובעשרות השנים האחרונות על חוקרים "מקסימליסטיים", כמו קיצ'ן והופמייר, שרואים בסיפור המקראי של יציאת מצרים תיעוד היסטורי מדויק. תאריך הקונצנזוס מבוסס בעיקר על זיהוי פיתום ורעמסס בסיפור המקראי עם הערים המצריות העתיקות פי-אתום ופי-רעמסס, אשר לפי המחקר האגיפטולוגי העדכני נבנו בעיקר בתקופת רעמסס השני במאה ה-13. ראייה שנייה לתאריך הקונצנזוס מוצאים בזיהוי המקובל של "אי-סי-רי-אר" כ"ישראל", בהופעתו הקדומה ביותר בהיסטוריה בכתובת מרנפתח, שם הוא נזכר כקבוצה אתנית אשר ישבה במקום לא-ברור בכנען או בעבר הירדן והושמדה על ידי מרנפתח במסע המלחמה שלו לכנען. מסע זה התרחש בסופה של המאה ה-13, ומכאן יש שהעריכו בעקבות הסיפור המקראי שיציאת מצרים התרחשה כ-40 שנה קודם לכן. כראייה שלישית לתיארוך הקונצנזוס נחשב בעבר החורבן של ערים כנעניות בסוף המאה ה-13 ובמאה ה-12 לפנה"ס, אשר ארכאולוגים מקראיים כמו אולברייט וידין ראו בהם באמצע המאה ה-20 עדות לסיפור התנחלות השבטים המקראי בספר יהושע, אך מחקרים עדכניים מסוף המאה ומראשית המאה ה-21 הראו שערים אלו נחרבו במהלך משבר כלל אזורי שנמשך עשרות שנים, ובעקבות זאת העמדה המקובלת כיום בארכאולוגיה אינה קושרת בין חורבנן ליציאת מצרים. עם זאת, חלק מהממצאים מהמאה ה-13 לפנה"ס אינם מתאימים לתיאור המקראי, למשל, בתקופה זו עדיין שלטה האימפריה המצרית בכנען והייתה דומיננטית באזור, והפלשתים המתוארים ביציאת מצרים טרם התיישבו באזור.
תאריך "מסורתי מתוקן לפי המחקר": אמצע המאה ה-15 לפנה"ס. תאריך זה מתבסס על המסורת המקראית לפיה הקים שלמה המלך את בית המקדש 480 שנה לאחר יציאת מצרים. במחקר כיום ישנו קונצנזוס כי התקופה המיוחסת למלוכה שלאחר דוד המלך הייתה ראשית המאה ה-10 לפנה"ס, ולפיכך 480 שנה קודם לכן מתארכות את יציאת מצרים לאמצע המאה ה-15 לפנה"ס, בסוף מלכותו של תחותמס השלישי, או בראשית מלכותו של בנו אמנחותפ השני. רק מיעוט קטן של חוקרים תמכו בתאריך כזה. בין הקשיים העולים ממנו: השמות רעמסס ופי-רעמסס מופיעים בתעודות המצריות רק החל מן המאה ה-13 לפנה"ס, וקשה למצוא בארץ-ישראל חורבנות ערים כנעניות המתוארכים לסופה של המאה ה-15.
מגוון השערות ותאריכים נוספים, קדומים יותר ומאוחרים יותר, הוצעו על ידי היסטוריונים בעת העתיקה ועד ימינו, אך נדירים מאוד במחקר המודרני. קושי משותף לכל התאריכים הקדומים למאה ה-13 הוא שהמקרא אינו מזכיר את שלטון האימפריה המצרית בכנען במאות 12-15 לפנה"ס, והמקורות המצריים אינם מזכירים את קיומו של עם ישראל בכנען עד כתובת מרנפתח בסוף המאה ה-13 (למעט פסלון "דום ברלין 21687" שפרשנותו מוטלת בספק). יש חוקרים המזהים לפחות חלק מן העפירו, כנופיות פורעי-חוק הנזכרות למשל במכתבי אל-עמארנה מן המאה ה-14 לפנה"ס, עם "עברים", ואולם קשה למצוא התאמה כלשהי בין שמות שליטים כנעניים רבים הנזכרים במכתבי אל-עמארנה לבין אלו הנזכרים בספרי יהושע ושופטים. בין התאריכים המוקדמים:
השערות המקשרות את יציאת מצרים עם ההתפרצות הגעשית בסנטוריני, שכיום מתוארכת למאה ה-17 או ה-16 לפנה"ס.
זיהוי יציאת מצרים עם גירוש החיקסוס, המתוארך כיום למאה ה-16 לפנה"ס, על ידי היסטוריונים מצריים בתקופה ההלניסטית. זיהוי זה איננו מקובל כיום במחקר, אך אגיפטולוגים כמנפרד ביטק, ארכאולוגים כעמיחי מזר וחוקרי מקרא כישראל קנוהל סבורים שזכרונות בדבר שליטה כנענית-שמית במצרים וגירושם משם עשויים להיות חלק מן ההשראה לסיפור המקראי.
תאריכי יציאת מצרים המאוחרים למאה ה-13 יוצרים קושי עם אזכור "ישראל" בכנען בכתובת מרנפתח, אך ניתן ליישב קושי זה באותן השערות לפיהן לפחות חלק מעם ישראל התגבש בכנען או בעבר הירדן עוד לפני יציאת מצרים, או ללא יציאה כלל:
ישראל קנוהל הציע לזהות את יוסף עם ביי, ואת משה עם אירסו (Irsu), מנהיג שסו הנזכר בפפירוס האריס א. לפי השערה זו התרחשה יציאת מצרים בראשית המאה ה-12 לפנה"ס, והיוצאים הצטרפו לעם יעקבאל/ישראל שכבר שהה בכנען.
האגיפטולוג הקנדי דונלד רדפורד (Donald B. Redford) הציע אפשרות של יציאת מצרים במאה ה-7 לפנה"ס, בתקופת השושלת הסאיטית.
גישה חלופית לתארוך היא גישה לפיה יציאת מצרים לא היה אירוע שהתקיים במועד אחד מסוים, אלא סדרה מתמשכת של אירועי הגירות קטנות היקף ממצרים לכנען, לאורך זמן ממושך.