stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרטיקון
גלריה

דגם של טריצרטופס וטירנוזאורוס - שני דינוזאורים מפורסמים משלהי הקרטיקון (מאסטריכט)
עדר פכיריינוזאורים ביער מחטניים באמריקה הצפונית
דיינוסוכוס - תנינאי ענק שחי באמריקה הצפונית בגיל הקמפן.
ארגנטינוזאורוס, הדינוזאור הגדול ביותר שידוע למדע כיום, חי בקרטיקון עליון באמריקה הדרומית, כ-94–97 מיליון שנה לפני זמננו.
ראו גם

לוח הזמנים הגאולוגי
הערות שוליים

↑  Supplementary Information to Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages by Thomas R. Holtz, Jr.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560660205171  BnF: cb11975339c (data)  GND: 4135819-3  LCCN: sh85097127  NDL: 00562851  NKC: ph124941 
נוף מגיל הקמפן בתור הקרטיקון בו נראים: כסמוזאורוס, לאמבאוזאורוס, סטירקוזאורוס, סקולוזאורוס (ייתכן שמדובר באאופלוצפלוס), פרוזאורולופוס, פנופלוזאורוס ועדר מרוחק של סטירקוזאורוסים. איור מאת ג'וליוס צ'וטוני.
קרל הראשון, נסיך ליכטנשטיין

קרל הראשון, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Karl I. von Liechtenstein;‏ 30 ביולי 1569 – 12 בפברואר 1627) היה הבן הראשון במשפחת ליכטנשטיין שהפך לנסיך ליכטנשטיין; לפיכך, הוא נחשב למייסד של משפחת הנסיכים של ליכטנשטיין.
ביוגרפיה

קרל נולד ב-30 ביולי 1569 והיה בנם הבכור של הרטמן השני, הברון מליכטנשטיין (1544–1585) ושל אשתו, אנה מריה, רוזנת אורטנבורג (1547–1601). רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מינה את קרל לאוברסטהופמייסטר (Obersthofmeister), תפקיד חשוב בחצרו. קרל החזיק בתפקיד זה עד 1607. בסכסוך על נחלה בין רודולף השני ליורש העצר, הארכידוכס מתיאס, קרל צידד במתיאס. קרל מילא תפקיד מוביל כיועצו ותומך של מתיאס בהפיכה נגד הקיסר רודולף השני. המלך ההונגרי, מתיאס, הפך אותו לנסיך תורשתי בשנת 1608, בתודה על עזרתו של קרל. בפוליטיקה ובתקיפות שלו כיועץ למתיאס, הוא התחרה עם מלכיאור חלזל, הבישוף של וינה, שגבר בסופו של דבר על ליכטנשטיין והפך לשר החדש המועדף על המלך ולאחר מכן הקיסר מתיאס.
בשנת 1614 הוסיף קרל את דוכסות טרופאו לנחלותיו. בתודה על סיוע נוסף בקרב ההר הלבן, קרל מונה לתפקידי פרוקונסול וסגן יורש העצר של בוהמיה בשנת 1622, והוענק לו עיטור מסדר גיזת הזהב.
הוא זכה בדוכסות טרופאו ב-28 בדצמבר 1613 ובדוכסות השלזית של יגרנדורף ב-15 במרץ 1622, יחד עם "רכוש מורדים" רב שהוחרם, והוא הזמין את הכתר הדוכסי של ליכטנשטיין.
הוא הפך לקתולי ב-1599. בשנת 1605 הקים קרל את הסניף הראשון מצפון לאלפים של מסדר ההוספיטלרים של יוחנן הקדוש, בפלסברג שבאוסטריה התחתית (כיום ואלטיס, צ'כיה).
הוא היה האביר ה-352 של מסדר גיזת הזהב באוסטריה. הוא מת בפראג ב-12 בפברואר 1627.
משפחתו

בשנת 1600 התחתן קרל עם אנה מריה שמברובה מבוסקוביץ' וצ'רנה הורה (1575–1625). היו להם לפחות ארבעה ילדים:
הנסיכה אנה מריה פרנציסקה (7 בדצמבר 1601 – 26 באפריל 1640), נישאה למקסימיליאן, נסיך דיטריכשטיין (1596 – 1655).
הנסיכה פרנציסקה ברברה (1604–1655), נישאה לוונצל ורנר מט'סרקלס, רוזן טילי (1599 – 1653).
הנסיך היינריך (מת צעיר).
קרל אוזביוס, נסיך ליכטנשטיין (11 באפריל 1611 – 5 באפריל 1684).
הערות שוליים

1 2  Haberer, Michael (2022). Kardinal Khlesl: Der Richelieu des Kaisers (בגרמנית). Norderstedt. pp. 245, 247f. ISBN 978-3-7543-0315-3.
↑  Genealogy
↑  "Genealogie on line". אורכב מ-המקור ב-2014-03-05. נבדק ב-2014-02-23.
↑  Princely House of Liechtenstein
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810663687405606  BnF: cb10588877d (data)  GND: 118720899  ISNI: 0000 0000 5509 5546  LCCN: n84045141  NKC: xx0073453  VIAF: 57040896   WorldCat (עם VIAF): 57040896
קאזה (יחידת מינהל עות'מאנית)

קאזה (בטורקית: Kaza, בכתיב עות'מאני: قضا, שפירושו: תְּחוּם שִׁפּוּט) היה שמה של יחידת שטח בחלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה

בראשית המאה ה-19 שגור היה המונח "קאזה" במינהל העות'מאני כיחידה שיפוטית גאוגרפית, אשר נתונה לשיפוטו של קאדי. תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית לווה בקשיים הולכים וגוברים בניהול ההפרובינציות השונות, וחייב הנעתן של רפורמות. ב-1839, עם עלייתו של אבדילמג'יט הראשון הואצו מהלכי הרפורמות והחלה תקופה שנודעה בהמשך כתקופת הטנזימאט. ב-1841 הוטל ממשל צבאי בפרובינציות והשליטה בהן נמסרה למפקדי חילות המצב העות'מאניים. בהמשך, שלח השער הנשגב פקידים מטעמו לאיילטים השונים, אשר היו כפופים ישירות לממשל המרכזי ולא לביי המקומי. עם זאת, צעדים אלו נכשלו, והובילו להתרופפות נוספת של האחיזה באיילטים. אבדילמג'יט הטיל על הווזיר הגדול פואד פאשה לבצע עבודת מטה שתבדוק את המערכת השלטונית באיילטים השונים ותגבש המלצות. עבודת המטה חשפה שחיתות וניוון שלטוניים ופואד פאשה נעזר במידהט פאשה שכיהן כוואלי של ניש וגיבש את טיוטת חוק הווילאייטים החדש.
ב-8 בנובמבר 1864 אושר חוק הווילאייטים ובמסגרתו חולקה מחדש האימפריה העות'מאנית למחוזות משנה. חוק זה אימץ את המתכונת הצרפתית לניהול מחוזות משנה תוך הענקת סמכויות רחבות למושל. האימפריה חולקה ל-27 וילאייטים ובראש כל אחד מהם הועמד ואלי. כל וילאייט חולק לסנג'קים ובהם משל מותצארף (אנ'). הסנג'קים נחלקו לקאזות אשר נמשלו על ידי קאימקאם והיו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי. הקאזה נחלקה לנאחיות ובראש כל נאחייה עמד מודיר. הנאחיות חולקו לכפרים ובראש כל כפר עמד מוח'תאר. מינוי הוואלים, המוטצאריפים, הקאימקמים וכן בעלי מקצוע כגון רואי חשבון ועמילי מכס היו באחריות השער הנשגב וכך גם ההיתר לשימוש בכספי המסים.
לאחר הקמת טורקיה, הושתתה חלוקתה המנהלית של מדינת הלאום החדשה על עקרונות מסוימים מחוק הווילאייטים. החל מ-1941 מחולקת טורקיה ל-7 מחוזות סטטיסטיים (בטורקית: bölgeler) ובתוכם 81 נפות הנקראות אִיל (בטורקית: il), כשבראש כל נפה עומד מושל הנקרא ואלי. הנפות נחלקות ל-923 תת-נפות ובראש כל תת-נפה עומד קאימקם. מבנה ופעילות תתי-הנפות דומות במתכונתן ליחידת הקאזה מימי האימפריה העות'מאנית. גם בסוריה, עיראק ולבנון, שימש המונח "קאזה" כשמן של תתי נפות במדינה.
ראו גם

חלוקה מנהלית של האימפריה העות'מאנית
הערות שוליים

↑  אריק יאן צורשר (הולנדית: Erik-Jan Zürcher), תורכיה: היסטוריה מודרנית, (תרגום: עדי גינצבורג הירש), תל אביב: הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 79–80.
↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ג', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1988 עמוד 52, באתר גוגל ספרים.
↑  מחוזות טורקיה, באתר statoids.com (באנגלית).
קאזה מילה

.
הגג ועליו הארובות והמבנים בצורת צלב
קאזה מילה (בקטלאנית: Casa Milà), המכונה גם לה פדררה (La Pedrera  - "המחצבה"), הוא בית מגורים באזור אישמפלה (אזור "ההרחבה") בברצלונה שבספרד. בית ייחודי זה, הממוקם בשדרות גראסיה 92, נבנה על ידי האדריכל אנטוני גאודי בסגנון המודרניסטה בין השנים 1906-1910. הוא הוקם עבור פרה מילה אי קאמפס (Pere Milà i Camps) שעל שמו הוא קרוי. בשנת 1969 הוכרז המבנה כמונומנט לאומי, וב-1984 הכריז עליו ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
המבנה

גאודי הקים את המבנה בסגנונו האופייני, תוך שימוש בקווים גאומטריים פשוטים, והמאפיין העיקרי של הבית הוא שאין בו קווים ישרים. המבנה המתעקל מזכיר גלי ים או דיונת חול, והוא נישא לגובה שש קומות ומקיף שתי חצרות פנימיות - האחת עגולה והאחרת אליפטית. כל חזיתו של המבנה עשויה אבן גיר למעט חלקה העליון, המשלב אריחים לבנים היוצרים דימוי של הר מושלג. על הגג פתחים גדולים המהווים את מוצאם של גרמי המדרגות המובילים אליו, והם מעוטרים בפיסות אבנים בצורת צלבים הפונים לארבעה כיוונים. הארובות מצופות באריחי קרמיקה, והן מזכירות ראשי 
לוחמים חבושי קסדות. הגג נתמך בשורה של קשתות פרבוליות.
מעקות הברזל במרפסות מזכירים צמחים מטפסים בינות לסלעים או אצות-ים. בחזית שער גדול ועל המשקוף שמעליו רשום המשפט הראשון מתפילת אווה מריה: "Ave Maria gratia plena, Dominus tecum" ("הו, מריה מלאת החסד, אדוני עִמך"). גאודי תכנן להעניק לחזית משמעות דתית עמוקה ולהציב בה פסלים בגובה של ארבעה מטרים של הבתולה ושל המלאכים גבריאל ומיכאל משני צדדיה, אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל. פרטים אחרים בבניין כוללים סימבוליסטיקה של הבונים החופשיים, שגאודי נמנה עם חבריהם. העיטורים הפנימיים מחקים סביבה ימית וכוללים תקרות המעוצבות כך שיזכירו את גלי הים, ועיטורים בדמות תמנונים, קונכיות וצמחייה ימית.
היסטוריה והשפעה

הקמת המבנה התעכבה בשל חריגות מאישורי הבנייה העירוניים ובשל מחלוקות בין גאודי לבין בעל הבית בעניין העיצוב הפנימי. יחסיהם הורעו, וגאודי עזב את הפרויקט ב-1909. בעת בנייתו לעגו תושבי ברצלונה למבנה וכינו אותו "המחצבה", כינוי שדבק בו עד היום. במשך השנים שופץ פנים המבנה והותאם לצורכי דייריו המשתנים, בהם גם חברות שהקימו בו משרדים. כל עיצוב הפנים המקורי של גאודי אבד למעשה, אך הקומה הרביעית שוחזרה והיא פתוחה למבקרים. עליית הגג של המבנה משמשת כמוזיאון לתולדות הסגנון האדריכלי של גאודי, וגם אזור האחסון פתוח לקהל הרחב. יתר קומות המבנה משמשות למגורים.
המבנה העניק השראה למבנים נוספים שתוכננו במאה ה-20, ובהם מגדל איינשטיין שנבנה בשנת 1921 בפוטסדאם על ידי האדריכל אריך מנדלסון, הונדרטוואסר שבנה פרידנסרייך הונדרטוואסר בווינה, ו"הבית המשוגע" ברחוב הירקון בתל אביב, ששאב ממנו השראה באופן ישיר.
גלריה

פתח תאורה פנימי
הסגרדה פאמיליה מגג המבנה
תוכנית אחת הקומות
קשת פרבולית התומכת בגג
ארובות הגג
חדר שינה משוחזר
חדר אמבטיה משוחזר
דגם קו השרשרת של אנטוני גאודי בקאזה מילה
רובע אישמפלה בברצלונה
רב אחא בר רב איקא

| --- | --- |
 השתייכות:  אמורא בבלי 
 בני דורו:  רב פפא, רב אשי
 
רב אחא בר איקא הוא אמורא בבלי בדור החמישי לאמוראי בבל.
נולד לרב איקא, ולאחותו של רב אחא בר יעקב. הוא התגורר בפפוניא, יחד עם דודו, רב אחא בר יעקב.
מוזכר בתלמוד הבבלי עשרות פעמים, כשהוא דן עם רב פפא חבירו, ורב הונא בר מנוח מזכיר רבות מאמרותיו. ייתכן שהיה אחיו של רב הונא בריה דרב איקא.
קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס

| --- | --- |
פטר סאגאן לבוש בחולצה הירוקה במהלך טור דה פראנס 2019

 ענף:  אופני כביש
 תאריך ייסוד:  1953
 ארגון מפעיל:  טור דה פראנס
 מדינות משתתפות:  צרפת ונוספות
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  אריתריאה ביניאם גירמאי
 הכי הרבה זכיות:  סלובקיה פטר סאגאן (7)
 
קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס (בצרפתית: classement par points) היא קטגוריה במרוץ הטור דה פראנס שמתקיימת מאז 1953. הנקודות מחולקות בספרינט הביניים ובספרינט הסיום, בכמויות שונות. מוביל הקטגוריה לובש את החולצה הירוקה והיא נחשבת לקטגוריית המאיצים.
היסטוריה

הניסיון הראשון להכניס את קטגוריית הנקודות הגיע ב-1905, אז שונו כללי הטור דה פראנס לגמרי, והמנצח לא נקבע לפי זמנו הטוב ביותר אלא לפי כמות הנקודות שצבר. אך לאחר הטור ב-1912, חזרו לחוקים הישנים.
ב-1953, לרגל חגיגות ה-50 למרוץ, קטגוריית הנקודות חזרה למרוץ והמוביל בה היה לובש את החולצה הירוקה, בגלל ספונסר המרוץ. בשנים הראשונות של התחרות, המנצח בקטגוריה היה דווקא הרוכב שצבר הכי פחות נקודות. אך ב-1959, שונה הדבר כך שהרוכב עם הכי הרבה נקודות, ניצח.
במהלך הקטעים השונים, על המסלול היו קטעים של חילוק נקודות שנקרא "ספרינט ביניים". ושם היו מחולקות נקודות בכמויות שונות לרוכבים שעברו ראשונים את ספרינט הביניים, גם בספרינט הסיום עצמו היו מחולקות נקודות בכמויות שונות. בגלל זה, כמעט כל הרוכבים שזכו בקטגוריה היו מאיצים. עם זאת, רוב הרוכבים שניצחו בקטגוריה היו מאיצים שמגוונים ביכולות שלהם, והיו מסוגלים להתחרות מחדש בכל ספרינט ביניים, וגם לעבור את מקטעי ההרים שבדרך.
דוגמה טובה לכך היא אדי מרקס, שניצח בקטגוריה שלוש פעמים (1969, 1971, 1972). באותן השנים ניצח מרקס גם בדירוג הכללי. גם ברנאר אינו, שניצח בקטגוריה בשנת 1979 וגם בדירוג הכללי.
עוד רוכב נוסף שהיה מגוון היה שון קלי, שניצח בקטגוריה בשנת 1989, כשבשנה קודם הוא ניצח בוואלטה אספנייה. בשנת 1995, ניצח לורן ז'אלאבר בקטגוריה. כשמאוחר יותר בעונה הוא ניצח גם בוואלטה אספנייה. בשנת 1968, צבע החולצה של המוביל בקטגוריה שונה לאדומה לשנה זאת בשל שינוי ספונסר, זו הייתה השנה היחידה בה צבע החולצה לא הייתה ירוקה.
משנת 1996 עד 2001, הקטגוריה הייתה בשליטת אריק צאבל. שניצח שש פעמים ברצף והפך לשיאן הניצחונות בקטגוריה, עד שהגיע פטר סאגאן, שניצח 7 פעמים בעשור השני של המאה ה-21 (2012-2016, 2018-2019).
מנצחים

| שנה | רוכב | ניקוד |
| --- | --- | --- |
| 1953 | שווייץ פריץ שאר | 271 |
| 1954 | שווייץ פרדיננד קובלר | 215.5 |
| 1955 | בלגיה סטן אוקרס | 322 |
| 1956 | בלגיה סטן אוקרס | 280 |
| 1957 | צרפת ז'אן פורסייה | 301 |
| 1958 | צרפת ז'אן גרקזיק | 347 |
| 1959 | צרפת אנדרה דאריגאד | 613 |
| 1960 | צרפת ז'אן גרקזיק | 74 |
| 1961 | צרפת אנדרה דאריגאד | 174 |
| 1962 | גרמניה רודי אלטיג | 173 |
| 1963 | גרמניה ריק ואן לואי | 275 |
| 1964 | הולנד יאן ינסן | 208 |
| 1965 | הולנד יאן ינסן | 144 |
| 1966 | בלגיה ווילי פלנקיירט | 211 |
| 1967 | הולנד יאן ינסן | 144 |
| 1968 | איטליה פרנקו ביטוסי | 241 |
| 1969 | בלגיה אדי מרקס | 244 |
| 1970 | בלגיה וולטר גודפורט | 212 |
| 1971 | בלגיה אדי מרקס | 202 |
| 1972 | בלגיה אדי מרקס | 196 |
| 1973 | בלגיה הרמן ואן שפרינגל | 187 |
| 1974 | בלגיה פטריק סרקו | 283 |
| 1975 | בלגיה ריק ואן לינדן | 342 |
| 1976 | בלגיה פרדי מרטנס | 293 |
| 1977 | צרפת ז'אק אסקלסא | 236 |
| 1978 | בלגיה פרדי מרטנס | 242 |
| 1979 | צרפת ברנאר אינו | 253 |
| 1980 | בלגיה רודי פוונאייג' | 194 |
| 1981 | בלגיה פרדי מרטנס | 428 |
| 1982 | אירלנד שון קלי | 429 |
| 1983 | אירלנד שון קלי | 360 |
| 1984 | בלגיה פרנק הוסט | 322 |
| 1985 | אירלנד שון קלי | 434 |
| 1986 | בלגיה אריק ואנדראיירדן | 277 |
| 1987 | הולנד ז'אן-פול ואן פופל | 263 |
| 1988 | בלגיה אדי פלנקיירט | 278 |
| 1989 | אירלנד שון קלי | 277 |
| 1990 | גרמניה המזרחית אולף לודוויג | 256 |
| 1991 | ברית המועצות דיאמולידין אבדוז'אפארוב | 316 |
| 1992 | צרפת לורן ז'אלאבר | 293 |
| 1993 | אוזבקיסטן דיאמולידין אבדוז'אפארוב | 298 |
| 1994 | אוזבקיסטן דיאמולידין אבדוז'אפארוב | 322 |
| 1995 | צרפת לורן ז'אלאבר | 333 |
| 1996 | גרמניה אריק צאבל | 335 |
| 1997 | גרמניה אריק צאבל | 350 |
| 1998 | גרמניה אריק צאבל | 327 |
| 1999 | גרמניה אריק צאבל | 323 |
| 2000 | גרמניה אריק צאבל | 321 |
| 2001 | גרמניה אריק צאבל | 252 |
| 2002 | אוסטרליה רובי מקיוואן | 280 |
| 2003 | אוסטרליה ביידן קוק | 216 |
| 2004 | אוסטרליה רובי מקיוואן | 272 |
| 2005 | נורווגיה תור הוסהובד | 194 |
| 2006 | אוסטרליה רובי מקיוואן | 288 |
| 2007 | בלגיה תום בונן | 256 |
| 2008 | ספרד אוסקר פריירה | 270 |
| 2009 | נורווגיה תור הוסהובד | 280 |
| 2010 | איטליה אלסנדרו פטאקי | 243 |
| 2011 | בריטניה מרק קוונדיש | 334 |
| 2012 | סלובקיה פטר סאגאן | 421 |
| 2013 | סלובקיה פטר סאגאן | 409 |
| 2014 | סלובקיה פטר סאגאן | 431 |
| 2015 | סלובקיה פטר סאגאן | 432 |
| 2016 | סלובקיה פטר סאגאן | 470 |
| 2017 | אוסטרליה מייקל מת'יוס | 370 |
| 2018 | סלובקיה פטר סאגאן | 477 |
| 2019 | סלובקיה פטר סאגאן | 316 |
| 2020 | אירלנד סם בנט | 380 |
| 2021 | הממלכה המאוחדת מרק קוונדיש | 337 |
| 2022 | בלגיה ווט ואן ארט | 480 |
| 2023 | בלגיה יספר פיליפסן | 377 |
| 2024 | אריתריאה ביניאם גירמאי | 387 |
מנצחים > רוכבים שצברו כמות גבוהה של ניצחונות

| רוכב | מספר ניצחונות |
| --- | --- |
סלובקיה פטר סאגאן: 7
גרמניה אריק צאבל: 6
אירלנד שון קלי: 4
אוזבקיסטן/ברית המועצות דיאמולידין אבדוז'אפארוב  בלגיה אדי מרקס  אוסטרליה רובי מקיואן   בלגיה פרדי מרטנס   הולנד יאן ינסן: 3
הערות שוליים

↑  Peter Sagan wins his seventh green jersey at Tour de France, spectator.sme.sk
קטגט

| --- | --- |
מפה של אזור קטגט
מפה של אזור קטגט
 מידע כללי
 מיקום:  בין חצי האי יוטלנד לבין חצי האי הסקנדינבי
 סוג:  ים ומצר ים
 ים של:  האוקיינוס האטלנטי
 מידות
 שטח:  21,000 קמ"ר
 אורך:  220 קילומטר
 רוחב ממוצע:  88 ק"מ 
 עומק מרבי:  109 מטר
 מידע נוסף
 מליחות:  30 גרם לליטר 
 נהר מזין:  יטה אלב, Viskan, Fylleån, Nissan, Ätran, Lagan 
 מדינות באגן הניקוז:  שוודיה, דנמרק 
 ערים:  גטבורג, אורהוס, אולבורג, האלמסטד, פרדריקסהאבן
 איים:  סאמסו, אנהולט ואחרים
 קואורדינטות:  56°55′42″N 11°25′41″E﻿ / ﻿56.92833°N 11.42806°E﻿ / 56.92833; 11.42806
  (למפת אירופה מוגדלת) קטגט(למפת אירופה רגילה) קטגט
 
קטגט (בדנית: Kattegat ובשוודית: Kattegatt) הוא ים ומצר ים המפריד בין חצי האי יוטלנד לבין חופו השוודי של חצי האי הסקנדינבי, ומקשר את הים הצפוני דרך סקאגרק לים הבלטי דרך המצרים הדניים. ניתן להתייחס לקטגט כאל מפרץ של הים הבלטי או של הים הצפוני.
אטימולוגיה

שמו של הים נובע מהמילים ההולנדיות katte (חתול) ו-gat (חור, או פתח). בשלהי ימי הביניים השוו קפטנים של צי ברית ערי הנזה בז'רגון הניווט הימי את המצרים הדניים לפתח כה צר שאף חתול יתקשה להיכנס דרכו, בגלל עומקם הרדוד של המים. שם ארכאי לקטגט ולסקאגרק הוא "הים הנורווגי", או "ים יוטלנד".
גאוגרפיה

לפי ההגדרה אשר אומצה בשנת 1932 באמנה שעליה חתמו דנמרק, נורווגיה ושוודיה, הגבול הצפוני של קטגט הוא בין הנקודה הצפונית ביותר של יוטלנד, סקיין, לבין העיירה מרסטרנד בשוודיה. הגבול הדרומי הוא המצרים הדניים. הנהרות הנשפכים לים כוללים את גודנה, יטה אלב, לאגאן וניסאן. בקטגט עשרות איים, ובהם סאמסו ואנהולט. שמורת הטבע קולברג במחוז השוודי סקונה שוכנת לחופי הים. דיונים אודות הקמתו של גשר מעל קטגט, המחבר בין יוטלנד לשלן נערכים מאז שנות ה-50.
היסטוריה

השליטה בקטגט והגישה אליו, היו בעלי חשיבות במהלך ההיסטוריה של השיט הבינלאומי. עד להשלמתה של תעלת האיידר (אנ') ב-1784, הקטגט היה דרך הגישה הימית היחידה לאזור הים הבלטי. החל משנת 1429, צברה משפחת המלוכה הדנית, ולאחר מכן, דנמרק, כספים רבים כתוצאה ממס המעבר שהוטל על העוברים בארסונד. מס זה בוטל בשנת 1857.
אקולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
גלריה

ישנן מספר חוות רוח ימיות בקטגט
נתיבים ימיים חשובים עוברים דרך קטגט
חופי קטגט הדניים הם חוליים, ללא סלעי שתית חשופים.
קרופייה

קרופייה בלאס וגאס (2011)
קרופייה, קרופייר או דילר הוא אדם הממונה לסייע בהתנהלות המשחק בשולחן הימורים. קרופיירים מועסקים בדרך כלל בבתי קזינו.
מקור המילה

במקור "קרופייר" היה השם של האדם שעמד מאחורי המהמר, עם עודף של מזומנים כדי לגבות אותו במהלך הימורים. המילה נגזרה מ"קרופ" (החלק האחורי של הסוס) והייתה בדרך אנלוגיה למי שרכב מאחור על סוס. מאוחר יותר התייחסה המילה לאחד שהועסק באיסוף הכסף משולחן משחקים.
פירוש המילה "דילר" במקור הוא מי שהיה אחראי על חלוקת הקלפים או השחקן בעמדת הדילר, ללא קשר לשאלה אם אותו שחקן היה אחראי על חלוקת הקלפים או לא.
הכשרה

שיטות ההכשרה להפוך לקרופייה קזינו משתנות ממדינה למדינה. בצפון אמריקה, בלאק ג'ק הוא כמעט תמיד המשחק שהדילרים לומדים קודם, מכיוון שהוא פשוט ופופולרי, ובמקרה שהדילר עושה שגיאות בבלאק ג'ק העלות אינה גבוהה מידי לקזינו. באירופה, קרופיירים נוטים קודם כל ללמוד רולטה. משחקים מורכבים ועמוסים כמו craps, עם מערכות תשלומים מסובכות וכו', שמורים בדרך כלל לדילרים המוכשרים ביותר.
ישנן גם מכללות ומוסדות חינוך המציעים קורסי הכשרה של קרופיירים, המכונים באופן רשמי אימון תפעול קזינו. מלבד קורסים, יש שורה של שיעורים פרטיים זמינים במדיה החברתית, בפורומים של פוקר ובמדורי מודעות ברחבי העולם, שמאפשרים לימוד המקצוע תוך מתן תשומת לב אחד על אחד לחניך.
בתי קזינו מציעים גם תוכנית הכשרה פנימית.
רישוי

קרופייר אמריקאי, אוסטרלי, קנדי ובריטי נדרש להגיש בקשה לרישיון הימורים. רישיון זה כולל בדיקות רקע משטרתיות ובדיקות דירוג אשראי, כדי לעזור לקבוע אם הם זכאים להתחיל בעבודה. קרופיירים אינם מורשים לעשות עסקאות בקזינו עד להנפקת רישיון זה.
מתן טיפ

כמקובל עם צוותי שירות לקוחות בארצות הברית ובמקומות נוספים, קרופיירים תלויים בטיפים כדי להפוך את שכרם לכדאי. בעוד שלקרופייר תאורטית לא אמור להיות עניין אישי בתוצאת המשחק, שחקן מצליח נוהג לתת טיפים לקרופייר, במיוחד בבתי קזינו אמריקאיים.
לעיתים קרובות טיפים מצטברים ומחולקים בין כל הצוות. קשר עם לקוחות אסור ורוב בתי הקזינו מונעים מצוות ההימורים שלהם להיראות מעשן או אפילו להיראות במדים מחוץ לקזינו.
כמה אסטרטגיות הימורים כוללות הצעות לתת טיפ לדילר על מנת ליצור אווירה טובה ולשפר את מצב הרוח של הדילר. על פי אסטרטגיות אלו, הטיפ עשוי אפילו לגרום לדילר לערבב את הקלפים בתדירות נמוכה יותר ובכך לאפשר מעקב קל יותר אחר קלפים מסוימים. בתי הקזינו באוסטרליה אוסרים על דילרים לקבל טיפים.
חשיפה לעישון פסיבי

מכיוון שבתי קזינו נוטים לאפשר עישון בקומת ההימורים, קרופיירים חשופים לעישון פסיבי. הערכת סכנה בריאותית של כמה בתי קזינו בלאס וגאס הראתה שקרופיירים שאינם מעשנים סבלו ממחלות בדרכי הנשימה יותר מאשר עמיתיהם המנהליים בבתי הקזינו, והיו להם קוטינין ו-NNAL (מרכיבים של עישון פסיבי) בדגימות השתן שלהם. בריטניה אסרה על עישון בכל המקומות הציבוריים, כולל בתי קזינו, בשנת 2007.
ראו גם

דילר פוקר (אנ')
הערות שוליים

↑  Oxford English Dictionary, Croupier
↑  "Definition of Dealer". PokerZone.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Career advice – Job tips for workers and job seekers – Jobboom -". jobboomcc.canoe.ca.
↑  "Criminal record checks". Gambling Commission. נבדק ב-2023-05-13.
↑  "Land Casino rules". casinoobserver.com. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-2010-09-25.
↑  "Casino". נבדק ב-2011-07-25.
↑  West, Christine. Secondhand Smoke and Casino Dealers. National Institute for Occupational Safety and Health. June 16, 2009.
↑  "Smoke ban bill details released". 27 באוקטובר 2005 – via news.bbc.co.uk. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7718299-6 
דילר בלאק ג'ק ב- Harrah's Las Vegas (2011)
קריית ישמח משה

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  גני תקווה 
 תאריך ייסוד:  שנות ה־60 של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  32°03′31″N 34°52′06″E﻿ / ﻿32.058694444444°N 34.868416666667°E﻿ / 32.058694444444; 34.868416666667
  (למפת גוש דן מוגדלת) קריית ישמח משה(למפת גוש דן רגילה) קריית ישמח משה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית ישמח משה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית ישמח משה
 
קריית ישמח משה היא שכונה חרדית במערב גני תקווה.
היסטוריה

קריית ישמח משה הוקמה בשנות ה-60 ביוזמתו של האדמו"ר מסאסוב עבור חסידיו, שעלו מארצות הברית. הקריה תוכננה על ידי אבא אלחנני.
אבן פינה לקריה, שתוכננה לכלול בשלב ראשון 300 יחידות דיור, ובהמשך להגיע ל-1500 יחידות דיור, נורתה במרץ 1963. הדירות בקריה היו גדולות יחסית לנהוג בישראל אז, לאור הצפי למשפחות גדולות. האדמו"ר נפטר בשנת 1965 ולא זכה לראות את הקריה שאוישה בשנת 1966. התוכניות לא עלו יפה ובסופו של דבר נבנו רק 200 דירות, מתוכן אוישו כ-150 חלקם על ידי עולים וחלקם על ידי תושבי ישראל.
בתחילת שנות ה-70 מכרה חברת ישמח משה חלק משטח הקריה לחברת אפריקה ישראל לבניית שכונת גבעת סביון, כמו גם לבניית דירות נוספות לקריה.
במרץ 1967 נורתה אבן פינה לבית המדרש של חסידות סאסוב בקריה, שגם אותו תכנן האדריכל אבא אלחנני.
בקריה נמצא מרכז חסידות סאסוב. בקריה יש סמינר בית יעקב וישיבה של חסידות סאסוב. בקריה נמצאת ישיבת שערי תלמוד. כן נמצאת בקריה הישיבה התיכונית החרדית נהרדעא. בשנים 2000–2004 התמקמה בקריה ישיבת גרודנא באר יעקב, בראשות הרב צבי דרבקין והרב יצחק הקר, שהתפצלה מישיבת גרודנא (ישראל), בטרם עברה לבאר יעקב. גם ישיבת צ'רנוביל שכנה בעבר בקריה.
הרב יוסף דוד טייטלבוים, האדמו"ר מחסידות סאסוב, משמש כרב הקריה. רב הקריה בעבר היה הרב יצחק יהודה שטרן, אב"ד ביליץ.
הערות שוליים

↑  ישעיהו אביעם, קרית "ישמח משה" מתחרה לקרית "צאנז", מעריב, 15 במרץ 1962; צבי אלגת, הגיע האדמו"ר מסאסוב, מעריב, 8 בינואר 1963
1 2  שפי גבאי, אדמו"רים וחצרותיהם עולים לישראל, דבר, 23 בספטמבר 1966.
↑  נורתה אבן-פינה ל"ישמח משה" מיסודו של האדמו"ר מסאסוב, דבר, 15 במרץ 1963
↑  כשבאים הביתה, דבר, 1 במרץ 1964
↑  שמשון עופר, כתב האשמה נגד המוסדות, דבר, 28 בדצמבר 1970
↑  "אפריקה-ישראל" תבנה 1300 דירות ליד סביון, דבר, 22 בפברואר 1972
↑  "אפריקה-ישראל" תבנה 400 דירות לזוגות צעירים, דבר, 17 בספטמבר 1973
↑  אבן פינה לבית מדרש בקרית ישמח משה, מעריב, 29 במרץ 1967
↑  תלמידי ישיבה ונערי סביון בסימן קירוב, מעריב, 25 בפברואר 1969
קאזו היראי

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1960 (בן 63) טוקיו, יפן 
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  האוניברסיטה הנוצרית הבינלאומית  בית הספר האמריקאי ביפן 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקצוע:  נשיא ומנכ"ל חברת סוני
 תפקיד:  חבר ועד 
 חתימה:   
 אתר רשמי
 
קאזו (קאז) היראי (ביפנית: 平井 一夫; נולד ב-22 בדצמבר 1960 בטוקיו, יפן) הוא איש עסקים, הידוע בעיקר מהיותו נשיא ומנכ"ל חברת סוני החל מאפריל 2012 עד אפריל 2018, חבר מועצת המנהלים של Sony Computer Entertainment, חברת בת של סוני. היראי הוכרז על ידי האנטרטיינמנט ויקלי כאחד המנהלים החזקים ביותר בתעשיית הבידור.
ביוגרפיה

קאזו היראי נולד וגדל ביפן, שם למד בבית הספר האמריקאי של יפן. בצעירותו נהג להצטרף לאביו, בנקאי עשיר מיפן, לנסיעות ברחבי העולם לקליפורניה, ניו יורק, קנדה וברחבי יפן, מה שלדבריו השפיע רבות על עתידו בתור איש עסקים מצליח ברמה בינלאומית.
אהבתו למשחקי מחשב הביאה אותו בסופו של דבר לעסקים בתעשיית הבידור. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון במדעי הרוח באוניברסיטה הנוצרית הבינלאומית בטוקיו, בשנת 1984, החל לעבוד בתעשיית המוזיקה בחברת  CBS/Sony (כיום Sony Music Entertainment Japan) כמשווק מוזיקה בינלאומית ביפן, ומשם, עם הזמן, נהייה ראש החברה לעסקים בינלאומיים בניו יורק.
קריירה

באוגוסט 1995, הצטרף היראי לחטיבת משחקי המחשב והווידאו של Sony Computer Entertainment, וכעבור שנתיים כבר פיתח את המשחק וידאו הראשון שלו. בשנת 2000, עם צאת הפלייסטיישן 2 לשוק, החל היראי לעבוד יחד עם מפתחי זיכיונות כRatchet & Clank,  Jak and Daxter ו- Sly Cooper. תחת הנהגתו, שמרה החברה על רווחים גם בעידן החדש של קונסולות המשחקים החדשות.
ב-3 ביולי 2006, מינתה החברה את היראי לסמנכ"ל החברה. אך כבר בנובמבר של אותה שנה, רק שבועיים לאחר צאת פלייסטיישן 3, כבר קודם להיות נשיא Sony Computer Entertainment, וב-26 באפריל 2007 הפך למנכ"ל החברה.
ב-1 באפריל 2009, מחלקת סוני של מוצרי האלקטרוניקה והמחלקה של משחקי הווידאו והמחשב התמזגו ועוצבו מחדש לשתי מחלקות חדשות, מחלקת לקוחות (CPDG) ומחלקת הרשת (NPSG), כאשר היראי מונה כנשיא מחלקת הרשת, ופיקח על כל פעילות היצור והשיווק של המשחקים, המחשבים האישיים, פלאפונים ושירותי הרשת של החברה.
ב-1 באפריל 2011 קודם לנציג המנכ"ל וסגן נשיא החברה, כבר אז היה צפוי להחליף את הווארד סטרינגר, המנכ"ל ונשיא החברה באותו הזמן, לאחר פרישתו הצפויה בשנת 2013.
ב-1 בפברואר 2012 הכריזה חברת Sony רשמית על כך שקאזו היראי ימונה למנכ"ל ונשיא החברה החל מה-1 באפריל באותה שנה. ב-27 ביוני 2012 מונה היראי לדירקטוריון על ידי בעלי המניות של החברה.