stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2014

| --- | --- |
 מספר התחרות:  17
 חצי גמר 1:  26 במאי 2014
 חצי גמר 2:  27 במאי 2014
 גמר:  31 במאי 2014
 מנחים:  סאבין היינריך
 מנצח ראשי:  קריסטינה פוסקה
 תזמורת:  התזמורת הסימפונית של שירות השידור הגרמני
 רשת השידור המפיקה:  שירות השידור הגרמני (WDR)
 מיקום האירוע:  גרמניה מחוץ לקתדרלת קלן, קלן, גרמניה
 המפקח על התחרות:  ולדיסלב יאקובלב
 השיר הזוכה:  אוסטריה אוסטריה - זיו הא
 שיטת הניקוד:  כל שופט העניק ניקוד מ-1 עד 10 לכל משתתף
 מספר משתתפות:  14
 משך התחרות:  גמר- שעה וחמישים דקות
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  מלטה מלטה   מולדובה מולדובה
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  הונגריה הונגריה   פורטוגל פורטוגל   שוודיה שוודיה
 מדינות שפרשו מהתחרות:  ארמניה ארמניה   בלארוס בלארוס   בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובניה   גאורגיה גאורגיה   אוקראינה אוקראינה
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2016 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2014 הייתה התחרות ה-17 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. התחרות התקיימה ב־31 במאי 2014 מחוץ לקתדרלת קלן בעיר קלן שבגרמניה. התחרות אורגנה על ידי שירות השידור הגרמני (WDR), ומוזיקאים מ-14 מדינות השתתפו בגמר הטלוויזיוני. זו הייתה הפעם החמישית בה התחרות נערכה תחת כיפת השמיים. הפעם האחרונה בה אירחה גרמניה את התחרות הייתה ב-2002.
כל המשתתפים ביצעו יצירה קלאסית לפי בחירתם בליווי התזמורת הסימפונית של שירות השידור הגרמני, בניצוחה של קריסטינה פוסקה. בשנה זו השתתפו בתחרות 14 מדינות. מלטה ומולדובה עשו את הופעת הבכורה שלהם באירוויזיון למוזיקאים צעירים. ארמניה, בלארוס, בוסניה והרצגובינה, גאורגיה ואוקראינה פרשו מהתחרות לשנה זו. הונגריה חזרה לתחרות לראשונה מאז אירוויזיון 2000.
זיוּ הָא מאוסטריה זכה בתחרות, לצד סלובניה והונגריה שהגיעו למקום השני והשלישי בהתאמה. אוסטריה זכתה גם באירוויזיון 2014.
מקום התחרות

מקום האירוח של התחרות היה כיכר רונקליפלאץ הממוקמת מחוץ לקתדרלת קלן.
פורמט

סאבין היינריך הייתה המנחה של תחרות 2014.
שלב חצי הגמר של התחרות בוטל בשנה זו, אך סבב מוקדמות התקיים במשך יומיים מ-26-27 במאי הוזרם בשידור חי באתר הרשמי של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. כל מוזיקאי נדרש לנגן במשך 15 דקות או פחות, ועד 5 דקות בגמר ב-31 במאי. חבר השופטים הבינלאומי נתן ניקוד לכל מוזיקאי וביצוע במהלך סבב המוקדמות. הנקודות נוספו לאלה שניתנו בגמר, ומהן הוחלט על שלושת המתמודדים הראשונים.
המוזיקאים לוו בתזמורת הסימפונית של שירות השידור הגרמני, בניצוחה של קריסטינה פוסקה. הזוכה במקום הראשון זכה להופיע עם התזמורת הפילהרמונית של וינה בשנת 2015.
מדינות משתתפות

כל המדינות המשתתפות נכנסו אוטומטית לשלב הגמר. הסבב המקדים התקיים בשני חלקים. החלק הראשון התקיים ב-26 במאי 2014 והשני ב-27 במאי 2014. חבר השופטים המקצועי העניק נקודות בסיבוב זה.
מדינות משתתפות > סבב מוקדמות > חלק ראשון (26 במאי 2014)

| # | מדינה | אמן | כלי | יצירה/ות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קרואטיה קרואטיה | שרה דומניק | כינור | 1) Sonata for Violin on C Minor, op.45, no.3 (1. mvt: Allegro molto ed appassionato) by Edvard Grieg 2) Valse-Scherzo in C Major, op.34 by Piotr Tchaikovsky |
| 2 | נורווגיה נורווגיה | סונוקו מרים שימנו ולדה | כינור | 1) Poème, Op.25 by Ernest Chausson |
| 3 | מלטה מלטה | קורט אקווילינה | גיטרה | 1) August Lullaby by Marek Mancina arranged by Per-Olov Kindgren 2) Concerto de Aranquez by Joaquin Rodrigo 3) Birds flew over the spire by Gary Ryan |
| 4 | הונגריה הונגריה | גרגלי דביץ' | צ'לו | 1) Minuet in C Major by Haydn-Piatti 2) Liebestraum by Liszt-Cassado 3) Roumanien folk dances by Bartók-Silva |
| 5 | סלובניה סלובניה | אורבני סטניץ' | פסנתר | 1) Sonata/Capriccio K20, E - Major by Domenico Scarlatti 2) Paraphrase de concert S. 434 by Franz Liszt 3) Suggestion diabolique, op.4 by Sergej Prokofiev |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | זיו הא | כינור | 1) Violinkonzert KV 207, 1. Satz mit Kadenz von Kurt Guntner by Wolfgang Amadeus Mozart 2) Capriccio op. 1/1 by Niccolò Paganini 3) 2. Violinkonzert by Belá Bartók |
| 7 | הולנד הולנד | לוסי הורש | חלילית | 1) Sonata seconda (Renaissance sopraan) by Dario Castello 2) Der Besucher der Idylle (1993) (tenor) by Isang Yun 3) Adagio en Allegro uit Sonate Wq 135 by C.P.E. Bach |
מדינות משתתפות > סבב מוקדמות > חלק שני (27 במאי 2014)

| # | מדינה | אמן | כלי | יצירה/ות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 | פולין פולין | ברטוש קולסוט | אקורדיון | 1) Praeludium and Fugue in h minor BWV 893 by Johann Sebastian Bach 2) Near the Portrait of Niccolo Paganini by Volodymyr Runchak 3) Don Rhapsody part III by Vjatcheslav Siemionov |
| 9 | פורטוגל פורטוגל | אנדרה גנקו | צ'לו | 1) Suite for solo cello - Intermezzo e danza finale by Gaspar Cassadó 2) Pezzo Capriccioso by Piotr Tchaikovsky |
| 10 | יוון יוון | ואסיליס דיגוס | גיטרה | 1) Differencias Sobre Guardame las Vacas by Luys de Narvaez 2) Danza del Altiplano by Leo Brouwer 3) Sonata-Joaquin Turina 2nd and 3rd movement by Joaquin Turina |
| 11 | גרמניה גרמניה | יהודית סטאף | כינור | 1) Grand Caprice for violine solo op. 26 "Der Erlkönig" (according to the ballad of Franz Schubert) by Heinrich Wilhelm Ernst / Franz Schubert 2) Estrellita by Manuel Ponce/arr. Jascha Heifetz 3) Violin sonata in d, op. 108, 4. Presto agitato by Johannes Brahms |
| 12 | שוודיה שוודיה | אלבין אוסיג'רבי | ויולה | 1) Romanze op 85 by Max Bruch |
| 13 | צ'כיה צ'כיה | מרטין קוט | אקורדיון | 1) Flick-Flack by Albert Vossen |
| 14 | מולדובה מולדובה | ליוויקה שטירבו סוקולוב | פסנתר | 1) Prelude and Fugue no.2 A minor op.87 by Dmitri Shostakovich 2) Novelette No.3 by Francis Poulenc 3) Sonata no.1 by Rodion Shchedrin |
מדינות משתתפות > גמר

פרסים הוענקו לאמנים של שלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפים אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| # | מדינה | אמן | כלי | יצירה | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מולדובה מולדובה | ליוויקה שטירבו סוקולוב | פסנתר | Piano concerto by Liviu Shtirbu | לא ידוע |
| 2 | קרואטיה קרואטיה | שרה דומניק | כינור | Zigeunerweisen, op.20 by Pablo de Sarasate | לא ידוע |
| 3 | מלטה מלטה | קורט אקווילינה | גיטרה | Concerto de Aranquez by Joaquin Rodrigo | לא ידוע |
| 4 | הונגריה הונגריה | גרגלי דביץ' | צ'לו | Allegro appassionato Op.43 by Saint-Saëns | שלישי |
| 5 | סלובניה סלובניה | אורבני סטניץ' | פסנתר | Grande polonaise brillante, op. 22 E-flat major by Fryderyk Chopin | שני |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | זיו הא | כינור | 2. Violinkonzert by Béla Bartók | ראשון |
| 7 | פולין פולין | ברטוש קולסוט | אקורדיון | "Concerto Classico" part I by Bronisław Kazimierz Przybylski | לא ידוע |
| 8 | הולנד הולנד | לוסי הורש | חלילית | Concerto per flautino in sol maggiore RV 443 by A. Vivaldi | לא ידוע |
| 9 | פורטוגל פורטוגל | אנדרה גנקו | צ'לו | Cello Concerto op. 85, 2 mov Lento. Allegro molto by Edward Elgar | לא ידוע |
| 10 | יוון יוון | ואסיליס דיגוס | גיטרה | Concerto in Re - M.C. Tedesco by M.C. Tedesco | לא ידוע |
| 11 | גרמניה גרמניה | יהודית סטאף | כינור | Violin Concerto No. 1 in A minor, Opus 77, fourth movement: Burluque con brio- Presto by Dmitri Shostakovich | לא ידוע |
| 12 | שוודיה שוודיה | אלבין אוסיג'רבי | ויולה | Viola concerto, 2nd movement by William Walton | לא ידוע |
| 13 | צ'כיה צ'כיה | מרטין קוט | אקורדיון | Flick-Flack by Albert Vossen | לא ידוע |
| 14 | נורווגיה נורווגיה | סונוקו מרים שימנו ולדה | כינור | 3. movement from Violin Concerto no 1 in G minor, op. 26 by Max Bruch | לא ידוע |
ראו גם

האירוויזיון למוזיקאים צעירים
כיכר רונקליפלץ, קלן. מקום האירוח של גמר האירוויזיון למוזיקאים צעירים.
סאבין היינריך וקריסטינה פוסקה, באירוויזיון למוזיקאים צעירים 2014
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2004

| --- | --- |
 מספר התחרות:  12
 חצי גמר 1:  22 במאי 2004
 חצי גמר 2:  23 במאי 2004
 גמר:  27 במאי 2004
 מנחים:  כריסטיאן ארמינג
 מנצח ראשי:  כריסטיאן ארמינג
 תזמורת:  התזמורת הסימפונית של לוצרן
 רשת השידור המפיקה:  תאגיד השידור השווייצרי (SRG SSR)
 מיקום האירוע:  שווייץ לוצרן, שווייץ
 השיר הזוכה:  אוסטריה אוסטריה - אלכסנדרה סום
 שיטת הניקוד:  חבר השופטים בחר את שלושת המתמודדים המועדפים עליו באמצעות הצבעה.
 מספר משתתפות:  16
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אין
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  בלגיה בלגיה
 מדינות שפרשו מהתחרות:  צ'כיה צ'כיה   דנמרק דנמרק   איטליה איטליה   לטביה לטביה
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות   לא עלו לשלב הגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2002 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2006 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2004 הייתה התחרות ה-12 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. גמר התחרות נערך ב-27 במאי 2004 במרכז הקונגרסים והתרבות בלוצרן שבשווייץ. היא אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי בשיתוף תאגיד השידור השווייצרי (SRG SSR). מוזיקאים משבע מדינות השתתפו בגמר הטלוויזיוני. שווייץ והמשדר SRG SSR כבר אירחו לפני כן את התחרות, בשנת 1984.
בסך הכל 16 מדינות השתתפו בתחרות. המשתתפים ביצעו קטע קלאסי לבחירתם ולוו בתזמורת הסימפונית של לוצרן, בניצוח כריסטיאן ארמינג. צ'כיה, דנמרק, איטליה ולטביה פרשו מן התחרות לשנה זו, בעוד בלגיה חזרה לתחרות לאחר שלא השתתפה בתחרות 2002.
אלכסנדרה סום מאוסטריה זכתה בתחרות בעוד גרמניה ורוסיה מוקמו במקומות השני והשלישי, בהתאמה.
מיקום

מרכז הקונגרסים והתרבות של לוצרן, היה מקום האירוח של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2004. הוא נבנה בתכנונו של האדריכל ז'אן נובל ונחנך בשנת 1998 עם קונצרט של התזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוח קלאודיו אבאדו.
פורמט

כריסטיאן ארמינג היה המנחה של תחרות 2004. לראשונה, המנחה והמנצח היו אותו אדם.
מדינות משתתפות > סיבוב מקדים

בסך הכל 16 מדינות השתתפו בתחרות, 7 מדינות עלו לשלב הגמר. המדינות שלהלן לא הצליחו לעלות לגמר.
בלגיה בלגיה
קרואטיה קרואטיה
קפריסין קפריסין
פינלנד פינלנד
הולנד הולנד
רומניה רומניה
סלובניה סלובניה
שוודיה שוודיה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
מדינות משתתפות > גמר

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפות אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| # | מדינה | מוזיקאי | כלי נגינה | יצירה | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אוסטריה אוסטריה | אלכסנדרה סום | כינור | Violin Concerto No.1 (1st Movement) by Niccolò Paganini | ראשון |
| 2 | גרמניה גרמניה | קוריון אסטריאן | סקסופון | Pequeña Czarda by Pedro Iturralde | שני |
| 3 | רוסיה רוסיה | דינארה נדז'פובה | פסנתר | Piano Concerto No.2 (3rd Movement) by Camille Saint-Saëns | שלישי |
| 4 | פולין פולין | Agnieszka Grzybowska | כלי הקשה | Concerto for Marimba and Strings by Ney Rosauro | לא ידוע |
| 5 | אסטוניה אסטוניה | ג'אן קאפ | פסנתר | Piano Concerto No.2 (3rd Movement) by Sergei Rachmaninoff | לא ידוע |
| 6 | שווייץ שווייץ | ג'וליאנו זומרלהדר | חצוצרה | Trumpet concerto No.2 (2nd and 3rd movement) by André Jolivet | לא ידוע |
| 7 | נורווגיה נורווגיה | וילדה פראנג ביירקה | כינור | Violin Concerto (3rd movement) by Jean Sibelius | לא ידוע |
חבר השופטים

חבר השופטים כלל את השופטים הבאים:
שווייץ שווייץ- מייקל הפליגר
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת- הרולד קלרקסון
רומניה רומניה- מיכאלה אורסוליסה
איטליה איטליה- ברונו גיורנה
אוסטריה אוסטריה- מילאן טורקוביק
ארצות הברית ארצות הברית/קנדה קנדה- הארווי סאקס
ראו גם

האירוויזיון למוזיקאים צעירים
אירוויזיון 2004
הערות שוליים

↑  European Broadcasting Union (EBU), Eurovision Young Musicians, www.ebu.ch, ‏2018-05-15 (באנגלית)
מרכז הקונגרסים והתרבות של לוצרן, מקום האירוח של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2004
אימה אמריקאית: ניו יורק

| --- | --- |
כרזת העונה הרשמית
כרזת העונה הרשמית
 סוגה:  סרט אימה, אימה פסיכולוגית 
 יוצרים:  ראיין מרפי, בראד פלצ'וק 
 שחקנים:  ראסל טובי ג'ו מנטלו בילי לורד דניס או'הר צ'רלי קארבר לסלי גרוסמן סנדרה ברנרד אייזק קול פאוול זאכרי קווינטו פטי לופון
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  10 
 שידור
 רשת שידור:  FX Networks
 תקופת שידור מקורית:  19 באוקטובר 2022 – 16 בנובמבר 2022
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 → 10 (2021)12 (2023) ←
 
"אימה אמריקאית: ניו יורק" (באנגלית: American Horror Story: NYC) היא עונתה האחת-עשרה של סדרת הטלוויזיה האנתולוגית "אימה אמריקאית", שנוצרה על ידי ראיין מרפי ובראד פלצ'וק. העונה עלתה לשידור ב-19 באוקטובר 2022.
בעונה זו השתתפו בילי לורד, אייזק קול פאוול, זאכרי קווינטו, סנדרה ברנרד, פטי לופון, דניס או'הר, לסלי גרוסמן, רבקה דיין, ניקו גריטהאם ודוט-מארי ג'ונס, ואליהם מצטרפים ראסל טובי, ג'ו מנטלו, וצ'ארלי קארבר, שגם היה שותף לכתיבת ארבעה פרקים.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות ראשׁיות

ראסל טובי – פטריק ריאד, בלש במשטרת ניו יורק, המסתיר את עובדת היותו הומוסקסואל בעודו מנסה לפתור סדרת מעשי רצח הקשורים לקהילה הגאה.
ג'ו מנטלו – ג'ינו בארלי, כתב בעיתון "ניו יורק נאטיב" ובן-זוגו של פטריק.
בילי לורד – ד"ר האנה וולס, מדענית ורופאה שגילתה וירוס חדש.
דניס או'הר – הנרי גרנט, לקוח קבוע בבר "בראונסטון".
צ'ארלי קארבר – אדם קרפנטר, הומוסקסואל המתקומם נגד חוסר המעש של המשטרה כלפי אלימות נגד הקהילה הגאה.
לסלי גרוסמן – ברברה ריד, גרושתו של פטריק.
סנדרה ברנרד – פראן, פעילה לסבית.
אייזק קול פאוול – ת'יאו גרייבס, צלם המתעניין בגרוטסקה.
זאכרי קווינטו – סם ג'ונאס, אמרגנו ובן-זוגו של תיאו.
פטי לופון – קתי פיזאז, זמרת קברט מסתורית.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות משניות

ג'ף הילר – מר וייטלי
רבקה דיין – אלנה
קייל בלטראן – מוריס
בריאן ריי נוריס – הבלש מולקהי
מתיו ויליאם בישופ – ביג דאדי
קאל פן – מק מרזארה
קייסי תומאס בראון – הנס הנקס
הייל אפלמן – דניאל קנוביץ'
גדעון גליק – קמרון דיטריך
ניקו גרטהאם – דניס קליופה
צוות השחקנים והדמויות > דמויות אורחות

לי אהרון רוזן – פקד רוס
ג'ארד ריינפלדט – ג'ון "סאלי" סאליבן
דני גרסיה – צ'יף מאני
טיילור בלום – סטיוארט
הפקה > פיתוח

ב-9 בינואר 2020, נמסר על חידוש הסדרה "אימה אמריקאית לשלוש עונות נוספות – עד לעונה שלוש עשרה. בפברואר 2022, הצהיר יו"ר "FX Networks", ג'ון לנדגרף, כי בניגוד לקודמתה, העונה האחת-עשרה תכלול רק קשת עלילה אחת, אם כי תתפרש על פני "צירי זמן שונים". ב-29 בספטמבר 2022, נחשף כי שמה הרשמי של העונה יהיה "ניו יורק" וכי היא תעלה לשידור ב-19 באוקטובר 2022. ב-6 באוקטובר 2022, הופץ הקדימון הרשמי בחשבונות המדיה החברתית של הסדרה.
הפקה > ליהוק

עוד לפני ההכרזה הרשמית על צוות השחקנים המלא של העונה, בילי לורד, צ'ארלי קארבר, אייזק קול פאוול וסנדרה ברנרד נצפו על סט הצילומים. בנוסף, נמסר על ליהוקם של זאכרי קווינטו, פטי לופון וג'ו מנטלו לעונה. ב-30 באוגוסט 2022, אישר דניס או'הר את השתתפותו בעונה. בנוסף, נמסר על ליהוקם של לסלי גרוסמן, ראסל טובי, רבקה דיין, דוט-מארי ג'ונס, קאל פן, גדעון גליק וניקו גריטהאם.
הפקה > צילומים

צילומי העונה החלו בניו יורק ב-14 ביוני 2022.
שידור

העונה עלתה לשידור ב-19 באוקטובר 2022. זוהי הפעם הראשונה בתולדות הסדרה בה משודרים שני פרקים בכל שבוע במקום פרק אחד בלבד.
ביקורות > נתוני צפייה

לפי אתר "Whip Media", עונתה האחת-עשרה של "אימה אמריקאית" מוקמה במקום החמישי ברשימת "סדרות הטלוויזיה המצופות ביותר באוקטובר 2022". על פי האתר "Reelgood", העונה הגיעה למקום העשירי במדדי הצפיות בשירותי הזרמת המדיה בכל הפלטפורמות, במהלך השבוע הראשון שלאחר שידור שני פרקי הבכורה.
איריה ניקנן

יואוקו איריה ניקנן (בפינית: Jouko Yrjö Nikkanen;‏ 31 בדצמבר 1914 – 18 בנובמבר 1985) היה אתלט פיני, סגן אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם בעבר (1938–1953) בהטלת כידון.
ביוגרפיה > 1936 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה ניקנן במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 70.77 מטר, אחרי גרהרד שטק מגרמניה (71.84 מטר) ולפני בן ארצו קלרבו טויבונן (70.72 מטר).
ביוגרפיה > 1938 > שיאן עולם

ב-25 באוגוסט 1938 קבע ניקנן קבע בהטלת כידון שיא עולם חדש של 77.87 מטר.
ביוגרפיה > 1938 > סגן אלוף אירופה

שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בפריז, צרפת בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 75.00 מטר, אחרי בן ארצו מאטי יארווינן (76.87 מטר) ולפני יוז'ף וארסגי מהונגריה (72.78 מטר). חודש וחצי לאחר מכן, ב-16 באוקטובר הוא שבר שיא זה שוב והעלה את הרף ל-78.70 מטר. שיאו העולמי נשבר רק לאחר כ-15 שנה על ידי באד הלד מארצות הברית שהצליח להטיל כידון לראשונה למרחק של יותר מ-80 מטר, 80.41 מטר.
ביוגרפיה > 1946

באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בסוף אוגוסט 1946 הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 67.50 מטר, אחרי לנארט אטרוול משוודיה (68.74 מטר) ולפני בן ארצו טפיו ראוטווארה (66.40 מטר).
תארים והישגים

במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-6 תוארי פינלנד בהטלת כידון (1936, 1937, 1938, 1939, 1943, 1946) וב-3 סגנות פינלנד בהטלת כידון (1940, 1942, 1945)
אוון ביי

בירץ' אוון ביי השלישי (באנגלית: Birch Evans Bayh III; נולד ב-26 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי לשעבר ושדלן אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית. ביי היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אינדיאנה בשנים 1999–2011, וקודם לכן היה מושלהּ ה-46 של אינדיאנה.
ביי נבחר לראשונה לתפקיד הציבור כמזכיר המדינה של אינדיאנה בשנת 1986. הוא מילא את התפקיד במשך שנתיים בטרם נבחר למושל המדינה. הוא עזב את תפקידו זה בתום שתי תקופות כהונה ולזמן קצר עבד כמרצה באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון. הוא נבחר לקונגרס של ארצות הברית כסנאטור ב-1998 ונבחר מחדש בשנת 2004. ב-15 בפברואר 2010, הכריז ביי במפתיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה שלישית בבחירות אמצע הכהונה שבאותה השנה. לאחר שעזב את הסנאט, הוחלף על ידי קודמו בתפקיד, דן קואטס, והיה לשותף במשרד עורכי דין וחברת שדלנות בוושינגטון הבירה. בשנים 2011–2016 היה תורם לפוקס ניוז.
בבחירות 2016 התמודד ביי על המושב של אינדיאנה בסנאט ממנו פרש שש שנים קודם לכן. בבחירות הכלליות הוא הובס בידי חבר בית הנבחרים טוד יאנג בפער של 10%.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירתו הפוליטית

ביי נולד בשירקיוויל (Shirkieville) שבמערב אינדיאנה, בנם של מרבלה ביי (לבית הרן) ובירץ' א. ביי. אביו היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אינדיאנה מ-1963 ועד להפסדו בבחירות ב-1981 בידי דן קווייל, לימים סגן נשיא ארצות הברית. אמו הייתה הדוברת הלאומית של החברה האמריקנית לסרטן. אוון למד בבית ספר המכינה סנט אלבנס שבוושינגטון הבירה, וב-1978 השלים לימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון. ב-1981 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה. מתחילת דצמבר 1986 עד לינואר 1989 כיהן ביי כמזכיר המדינה של אינדיאנה.
לאחר דיון בשאלה האם הוא עומד בדרישה להיות תושב מדינת אינדיאנה חמש שנים טרם היציאה לקלפיות, גבר ביי על ראש עיריית קוקומו לשעבר סטיב דיילי בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית למועמדות המפלגה עבור תפקיד מושל אינדיאנה. בבחירות הכלליות הוא ניצב בפני סגן המושל המכהן ג'ון מוץ, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ולאחר שניצח אותו בבחירות נהפך ביי לדמוקרטי הראשון שנבחר למושל אינדיאנה זה עשרים שנה. רק בן 32 שנים ביום היבחרו ו-33 בע השבעתו לתפקיד, ביי נעשה למושל הצעיר ביותר של מדינה זו. הוא נבחר מחדש כמושל ב-1992, וניצח את התובע הכללת של אינדיאנה, לינלי א. פירסון עם 63% מקולות הבוחרים.
בסוף כהונתו השנייה נהנה ביי מכמעט 80 אחוזי תמיכה בקרב הציבור. עם זאת, לא היה ביכולתו להתמודד לתקופת כהונה שלישית ב-1996 בשל הגבלות כהונה. עם סיום כהונתו השנייה כמושל בראשית 1997, הועסק ביי כמרצה במקום בו רכש את השכלתו האקדמית — בית הספר קלי לעסקים באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון. בין השנים 1997–1998, בזמן שניהל מסע בחירות לקונגרס האמריקאי, נשכר ביי גם כשותף במשרד עורכי הדין "בייקר ודניאלס" שבסיסו באינדיאנפוליס. ב-1998 שכרו של ביי נאמד בכ-265,000 דולר אמריקני. אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון שילמה לו באותה שנה 51,000 דולר נוספים, מה שתרם לשגשוג מסע הבחירות שלו.
ביוגרפיה > בסנאט של ארצות הברית

בבחירות אמצע הכהונה לשנת 1998 נבחר ביי לסנאט של ארצות הברית, והחל לאייש מושב שהוחזק בעבר על ידי אביו. הוא זכה ל-64% מקולות הבוחרים, אחוז ניצחון הגדול ביותר שהשיג אי פעם מועמד דמוקרטי בבחירות לסנאט האמריקאי באינדיאנה, וניצח את ראש עיריית פורט ויין לשעבר, פול הלמקה. הוא זכה בקלות בבחירות לתקופת כהונה שנייה ב-2004, ועם ניצחונו על המועמד הרפובליקני מרווין סקוט כשלו 62% מהקולות - נעשה ביי הדמוקרטי החמישי בלבד שנבחר לתקופת כהונה שנייה בסנאט מטעם אינדיאנה. ב-2003 ביי הוציא לאור אוטוביוגרפיה בשם "מאב לבן: חיים פרטיים בעין ציבורית".
בשנים 2001–2005 כיהן ביי כיושב ראש "המועצה הדמוקרטית למנהיגות" (DLC), ארגון הפועל למיתון המגמה השמאלנית שחלה במפלגה הדמוקרטית משנות ה-60 של המאה ה-20. ביי היה מהתומכים הראשוניים במדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש כלפי עיראק. ב-2 באוקטובר 2002 הצטרף ביי לנשיא ג'ורג' ווקר בוש יחד מנהיגי הקונגרס בטקס שנערך בגן הוורדים של הבית הלבן בו הוכרזה הסכמתם ליציאה למלחמת עיראק. ב-2006 הוא הצביע בעד האישור מחדש של חוק הפטריוט. ביי הוא תומך במדינת ישראל, והוא חבר במועצה המייעצת של איפא"ק.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנים 2007–2008, חבר ביי לעמיתיו לבנאט בקריאתם למנוע קריסה של מוסדות פיננסיים ברחבי ארצות הברית. במהלך תקופתו בסנאט, מתח ביקורת על מדיניות הסחר של מדינות מסוימות, בהן הרפובליקה העממית של סין. "החוק המפלגתי להפסקת הסובסידיות לחוץ לארץ" שהציג ביי נועד לאפשר לארצות הברית לאכוף את חוקי האנטי-סובסידות שלה מעבר לים. הוא הצביע נגד CAFTA (הסכם הסחר החופשי של מרכז אמריקה). בסנאט היה חבר בוועדת המודיעין, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים, בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות.
ביוגרפיה > בסנאט של ארצות הברית > פרישתו

ב-15 בפברואר 2010 הודיע ביי כי אין בכוונתו להתמודד לקדנציה שלישית בסנאט, לקראת בחירות אמצע הכהונה ב-2 בנובמבר 2010. הודעתו של ביי באה זמן קצר מאוד לאחר שדן קואטס, קודמו של ביי בתפקיד, הצהיר על מועמדותו למושבו הישן בסנאט. מכיוון שביי הכריז על אי-כוונתו להתמודד מחדש לסנאט יממה לפני המועד האחרון לרישום בבחירות המקדימות, אף דמוקרט לא הספיק לאסוף את מספר חתימות הדרוש כדי להיות מועמד בפריימריז. אי לכך, ועדה מסדרת של המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה בחרה בבראד אלסוורת', חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, כמועמד המפלגה לסנאט.
על פי סוכנות הידיעות "AP", ביי בילה חלק ניכר משנתו האחרונה בסנאט בחיפוש אחר עבודה, וקיים עשרות פגישות עם מעסיקים פוטנציאליים בחברות ותאגידים במגזר הפרטי בין פברואר לדצמבר 2010. כמו כן, הוא הצביע בעד או נגד בנושאים הנוגעים למעסיקיו העתידיים.
ניתוח שנעשה בידי רשת הטלוויזיה "CNN" של לוח הזמנים האישי של ביי מ-2009 מצא כי הוא "תמרן מאחורי הקלעים" ו"עסק באופן פרטי עם מגייסי כספים, שדלנים ותורמים שהיו בעלי עניין רב בסוגיות השולטות בגבעת הקפיטול", מה שעורר חשד לניגוד עניינים. פגישותיו כללו פגישות עם שדלנים בענף ביטוח הבריאות לפני הכרזתו כי יתמוך בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות 2008

מסע הבחירות של ביי לנשיאות ארצות הברית החל זמן קצר אחרי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. עם זאת, על אף שפעמים תכופות הוזכר ביי כמי שעלול להוות איום עבור המתמודדות הראשית הילרי קלינטון בשל היותו כסנאטור ממדינה אדומה באופן מסורתי שיכול היה לפנות למתונים בבחירות כלליות, ביי השעה את פעילותו הנשיאותית בדצמבר 2006. בעת שהודיע על סיום מסע הבחירות שלו, ביי גייס קרוב ל-10.4 מיליון דולר אמריקני. פרישתו נקשרה לתדמיתו הציבורית, שאפיינה אותו כ"אמין" אך "משעמם". במשך מרבית 2005 ו-2006 הוא בילה זמן רב במדינות הראשונות שמשתתפות בבחירות המקדימות לנשיאות, לרבות איווה וניו המפשייר.
שבועיים טרם פרישתו הגדיר את מטה הבחירות שלו כ"וועדת גישוש" בפני ועדת הבחירות הפדרלית, בשם "ידידי אוון ביי". לאחר פרישתו מהמירוץ, הביע ביי את תמיכתו במועמדותה של הילרי קלינטון, ועם פרישתה שלה מההתמודדות הסב את תמיכתו לסנאטור ברק אובמה מאילינוי. ביי נמנה בין המועמדים האחרונים שנשקלו להיות העמית למירוץ של אובמה, אך לבסוף אובמה בחר בג'ו ביידן. בהמשך נאם ביי בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב-2008, ונשא נאום בו תמך באובמה והצהיר: ”הגיעה העת לשינוי וברק אובמה הוא השינוי לו אנו זקוקים.”
ביוגרפיה > הבחירות לסנאט באינדיאנה 2016

ב-11 ביולי 2016, דווח ב-CNN כי ביי מכין את הקרקע לקראת כניסה לבחירות לסנאט של ארצות הברית באינדיאנה, כדי להתמודד על מושבו של דן קואטס אשר הודיע על פרישתו מהקונגרס. חבר בית הנבחרים בארון היל, שזכה בבחירות המקדימות הדמוקרטיות ללא מתחרים ב-3 במאי, פרש רשמית מהמירוץ לסנאט באותו היום כדי לפנות מקום למועמדותו של ביי.
באוגוסט 2016 ניצב ביי בפני ביקורות על סטטוס התושבות שלו באידנאינה. תחנת הטלוויזיה WFLI-TV דיווחה כי פעמיים הוא נרשם כ"מצביע לא פעיל" ברשומות של מדינות אינדיאנה. רשת CNN הוסיפה לדווח כי ביי "רשם שוב ושוב את שני הבתים שלו בסך מיליוני הדולרים בוושינגטון הבירה כמגורים העיקריים שלו, ולא את דירתו בסך 53 אלף הדולרים באינדיאנפוליס". כשנדרש על ידי כתב טלוויזיה מקומי לציין מהי הכתובת שלו באינדיאנה, ביי ציין כתובת שגויה. ביי התמודד מול המועמד הרפובליקני טוד יאנג, שניצל את חוסר הפופולריות של חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה באינדיאנה במטרה למשוך מצביעים מתוסכלים אל המחנה שלו, וזכה לתמיכת מושל המדינה מייק פנס, עמיתו למירוץ של דונלד טראמפ שהתמודד על תפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
ביום הבחירות הכלליות שהתקיים בנובמבר הפסיד ביי ליאנג בפער של 10%, כשלו 42.4% מהקולות לעומת יאנג שסחף 52.1 אחוזים מקולות הבוחרים.
לקריאה נוספת

Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006). The Governors of Indiana. Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, pp. 376-383.