stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רן גורן
הערות שוליים

↑  אבינעם מיסניקוב, יומן מלחמת ששת הימים של טייסת אבירי הצפון
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏רן גורן ומיכאל צוק- הפלת 2 סוחוי 7 מצריים 24.7.69, באתר "מרקיע שחקים"
↑  נועם אמיר, ‏יורד לקרקע: מטוס הקרב הוותיק סקייהוק פרש מחיל האוויר, באתר מעריב אונליין, 15 בדצמבר 2015
↑  רן גורן, דיווח תוצאות: אלפא, קונטנטו נאו, 2022, פרק ט': מלחמת יום הכיפורים, עמ' 195–329
↑  יוסי יערי הפלת מי-8 מצרי ביוה"כ באתר מרחב אווירי
↑  רן גורן, דיווח תוצאות: אלפא, קונטנטו נאו, 2022, פרק י"ז: ביטול פרויקט ה"לביא", עמ' 476–503
↑  רן גורן, דיווח תוצאות: אלפא, קונטנטו נאו, 2022, פרק י"ט: מבצע "כחול וחום", עמ' 514–546
↑  עמנואל רוזן, מילואים. משנים את "טבלת הצדק", מעריב, 8 במאי 1990
↑  דרור מרום, ‏רן גורן רכש 50% מהמכללה להדרכת טייסים שירגל, באתר גלובס, 16 בינואר 2001
↑  הצוות המוביל, באתר "שירגל-כנפיים"
↑  אמנון ברזילי‏, אלוף (מיל') רן גורן נבחר ליו"ר ארגון גמלאי צה"ל, באתר וואלה, 25 בפברואר 2004
↑  סנה: מיזם נמל תעופה בינלאומי בחיפה יצא לדרך; נבחן חלופות כדי לזרזו, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2001
↑  זוהר בלומנקרנץ, סנה החל לפעול להפרטת שדה התעופה בחיפה, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2001
↑  גל גולדשטיין, ‏יוצא מהורטיגו, באתר חיל האוויר הישראלי, 16 ביוני 2011
↑  אבי יופה, בן מרחביה עבר מהטייסת לשולחן הכתיבה, באתר mynet‏ קיבוץ, 17 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313960705171  ISNI: 0000 0003 5728 4924  LCCN: no2011165057  VIAF: 297821090   WorldCat (עם VIAF): 297821090
אמסטריס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 בן או בת זוג:  חשיארש הראשון 
 
אמסטריס (Amestris, ביוונית Ámēstris, Άμηστρις -, ככל הנראה צורה של השם הפרסי Amāstrī שהוא שילוב של המילה ama – עוצמה, והמילה strī – אישה) הייתה מלכה פרסית, אשתו של חשיארש הראשון שליט האימפריה הפרסית - האימפריה האח'מנית בין השנים 485 עד 465 לפנה"ס ואמו של ארתחששתא הראשון, שליט האימפריה בשנים 465 עד 425 לפנה"ס. מתה בגיל מאוחר לקראת סוף שלטונו של בנה ארתחששתא.
אמסטריס הייתה בתו של אוטאנס, שיחד עם דריווש הראשון וחמישה אצילים נוספים הפילו את שלטונו של המאגוס והעלו לשלטון את דריווש. לאחר עלייתו לשלטון חיתן דריווש את בנו חשיארש עם בתו של אוטאנס, אמסטריס, להם נולדו חמישה ילדים - ביניהם דריווש השני וארתחששתא הראשון.
תיאורה ההיסטורי

בפי ההיסטוריונים היוונים, אמסטריס מתוארת כמלכה אכזרית ונקמנית, אך אצל כל היסטוריון דרך סיפורים שונים.
קטסיאס מתאר אותה דרך מספר סיפורים בו היא נוקמת על מות ילדיה. אחד הסיפורים הוא על בתה אמיטיס, אשר לפני מותה ממחלה קשה ביקשה מאמסטריס לנקום ברופא אפולונידאס אשר שידל אותה לשכב איתו בטענה שמעשה זה ירפא אותה. אמסטריס קיבלה אישור מבנה השליט דאז ארתחששתא הראשון לנקום, ואכן עשתה זאת. היא עינתה את אפולונידאס במשך חודשיים ולאחר מכן קברה אותו חי.
הרודוטוס באחד מסיפוריו מתאר, שכמנחת תודה לאל היושב מתחת לאדמה קברה אמסטריס 14 נערים ממשפחות פרסיות נכבדות בעודם חיים.
השפעותיה בשלטון

בכתביו של הרודוטוס, מתואר סיפור בו אמסטריס נוקמת בארטאינטה, אשתו הנוספת של חשיארש. בתמורה על התענוגות שהעניקה לו ארטאינטה, הפציר בה חשיארש שתבקש כל שתחפוץ ואף נשבע לממש כל בקשה. ארטאינטה ביקשה ללא בושה את המעיל המהודר אשר אמסטריס ארגה במיוחד לחשיארש, ולמלך לא הייתה ברירה אלה למלא אחר בקשתה. לאחר שאמסטריס גילתה את שקרה, החליטה לנקום, אך ידעה כי אסור עליה לפגוע פיזית בארטאינטה, ולכן כנקמה, היא כולאת את אמא של ארטאינטה (אשת מאסיסטס, אחיו של חשיארש) בביתה, מענה את גופה ואף עוקרת את לשונה, אפה ואוזניה, ולאחר מכן שולחת אותה מושחתת חזרה לביתה. מעשה זה כמעט ויצר מרד בשלטון כיוון שמאסיסטס תכנן נקמה בחשאריש על מעשיה של אמסטריס לאשתו, בכך שימריד את מחוז באקטריה (מחוז בו הייתה לו אהדה) כנגד המלך. חשיארש מנע את המרד בכך שהספיק להרוג את מאסיסטס אחיו טרם הספיק להגיע לארץ הבאקטרים, אך איבד את אחיו וערער את שלטונו בעקבות האירוע המצער. אותו סיפור היווה דוגמה להשפעתה של זוגיות שלטונית הרסנית בה המלך והמלכה מתנהגים בצורה חסרת פרופורציות ואף מפלצתית במקרים מסוימים.
בתור אמו של ארתחששתא הראשון, בתקופת שלטונו, נקמה אמסטריס את מות בנה אחאמנידאס שנהרג כאשר הוביל כוח פרסי בניצחון מול מצרים (בראשם עמד אינארוס הלובי) יחד עם שותפים מצי היוונים אשר ניסו למרוד בשלטונו של ארתחששתא. אמסטריס רצתה נקמה באינארוס והיוונים, אך, ארתחששתא לא אישר לה זאת כיוון שהייתה הבטחה מצד מגאביזיוס ,מפקד בצבאו, ליוונים ולאינארוס לחזרה בשלום הביתה. אולם אחרי 5 שנים בהם לא הרפתה מבנה ומרצונה לנקום, קיבלה אמסטריס את האישור מארתחששתא. אם האישור, כלאה אמסטריס את אינארוס ושיפדה את גופו על שלושה שיפודים, לאחר מכן ערפה את ראשם של כמה שיותר יוונים שיכלה כלוא, כ-50 סה"כ. לאחר מעשיה של אמסטריס נכנס מגאבזיוס לאבל גדול כיוון שהבטחתו הופרה. דבר זה גרם לו לפתוח במרד כנגד ארתחששתא עם כוח של 150 אלף איש.
הקבלה למגילת אסתר

גם במחקרים הטוענים כי תקופת שלטונו של חשיארש הראשון בפרס היא התקופה המתוארת כשלטון אחשוורוש במגילת אסתר, אין סברה כלשהי הטוענת כי אסתר היא אמסטריס. שכן, אמסטריס היא בתו של אוטאנס, אחד משבעת האצילים שהעלו את דריווש לשלטון.
הערות שוליים

↑  The entry "amestris", encyclopaedia iranica, Vol. I, Fasc. 9, pp. 935-936
↑  The entry "amestris", A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology,, page 13, Ed. by William Smith
↑  Ctesias ,Persian History, BOOKS 12-13 ,fragment 13, par. 24
↑  הרודוטוס ,היסטוריה, מיוונית : בנימין שומרון ורחל צלניק –אברמוביץ (פפירוס: אוניברסיטת תל –אביב 1998), ספר ז'- 61.
↑  Ctesias ,Persian History, books 16-17, fragment 14, par. 44
↑  הרודוטוס ,היסטוריה, מיוונית : בנימין שומרון ורחל צלניק –אברמוביץ (פפירוס: אוניברסיטת תל –אביב 1998), ספר ז'– 114.
↑  הרודוטוס ,היסטוריה, מיוונית : בנימין שומרון ורחל צלניק –אברמוביץ (פפירוס: אוניברסיטת תל –אביב 1998), ספר ט': 111-113
↑  Norma Thompson ,"Public or Private? An artemisian answer", A Journal of Humanities and the classics, third series, vol. 7 No. 2 (fall 1999), pp.49-63, chapter 4
↑  The Book of Esther in the Light of History, chapter 3, p. 33-35, Jacob Hoschander ,
↑  Ctesias ,Persian History, books 16-17, fragment 14, par.36-41
גיל גרוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  עברון
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורסל נכים, כדורעף 
 
גיל גרוס הוא ספורטאי פאראלימפי, שחקן כדורעף נכים וכדורסל כיסאות גלגלים.
ביוגרפיה

גרוס נולד וגדל בקיבוץ עברון.
באפריל 1996 רכב על אופנוע בכביש 443 ונפגע בתאונת דרכים קשה, בעקבותיה עבר קטיעה של רגל שמאל.
השתתף במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) עם נבחרת ישראל בכדורעף. הנבחרת התחרתה בכדורעף בעמידה ולא העפילה מעבר לרבע הגמר.
הוא שחקן כדורסל בקבוצת בית הלוחם בחיפה.
גרוס פעיל בתחום החינוך ומעביר פעילויות כדורסל בנושא קבלת השונה, בטיחות בדרכים והתמודדות עם קשיים.
הוא בוגר לימודי ארץ ישראל והיסטוריה במכללת בית ברל, מורה דרך ועובד בחברת אניגמה ליצירת משחקי חשיבה, מתגורר בקיבוץ עברון ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  ניצחון החיים לזהירות בדרכים
↑  הערב: גמר גביע המדינה בכיסאות גלגלים
↑  בבית חינוך אבן שהם בנהריה התקיים יום שיא בנושא נגישות וערבות הדדית
↑  אתר אניגמה
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | נחמן וולף •  יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | חגית בריל |  |
|  טניס | גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן |  זאב גליקמן |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (יאיר בן-דור, אבי בן-שמחון, דניאל גלעדי, גיל גרוס, עדי דויטש, חגי זמיר, גיל חבה, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש (קפטן)) |  |
|  סיף | אלישע עזרא |  |
|  קליעה | אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | איתי צוק |  |
|  שחייה | חנוך בודין • רון בולוטין • יזהר כהן •  קרן לייבוביץ' • אוריאל מוזס • יצחק ממיסטבאלוב • ערן שמש |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, דרור כהן, גדי ספקטור) |  |
המלחמה בעיראק (2013–2017)

מלחמת האזרחים בעיראק או ההתקוממות בעיראק (בערבית: التمرد العراقي) הייתה מלחמת אזרחים בין כוחות של ממשלת עיראק בתמיכת מיליציות שיעיות, כורדיות וטורקמניות, בסיוע של ארצות הברית, לבין מיליציות סוניות ובראשן המדינה האסלאמית, שנלחמו להקמת ח'ליפות אסלאמית במזרח התיכון. העימות התמזג עם מלחמת האזרחים בסוריה, וקבוצות משני הצדדים חדרו לסוריה כדי לסייע.
ב-9 ביולי 2017, הכריז חיידר אל-עבאדי, ראש ממשלת עיראק על שחרור העיר מוסול בתום קרב ארוך. ב-9 בדצמבר 2017, הכריז אל-עבאדי, כי כוחות הצבא הצליחו להשתלט באופן מלא על הגבול עם סוריה השכנה, ובכך לגרש את שאריות לוחמי המדינה האסלאמית משטח המדינה.
רקע

בשנת 2003 פלשה ארצות הברית לעיראק במטרה להפיל את משטרו של הרודן סדאם חוסיין. כבר בטרם הפלישה, התכוננו אבו מוסעב א-זרקאווי וחברי קבוצתו, שנקראה "קבוצת המונותאיזם והג'יהאד", ללחימה בכוחות הקואליציה שחדרו לעיראק. הקבוצה ביצעה פיגועים נגד מטרות אמריקאיות ושיעיות, וב-2004 סופחה לאל-קאעידה והפכה לשלוחתו בעיראק. מנהיג הארגון אבו מוסעב א-זרקאווי נהרג ב-8 ביוני 2006 בהפצצת חיל האוויר של ארצות הברית בעיראק, לאחר התנקשויות קודמות שנכשלו.
לאחר מותו של א-זרקאווי, שונה שם הארגון אל "המדינה האסלאמית בעיראק". אבו איוב אל-מסרי (אבו חמזה אל-מוהאג'ר), שהחליף את א-זרקאווי בראש הארגון, הודיע ב-24 באוקטובר 2008 כי הארגון יתמקד כעת בתקיפות מחוץ לעיראק. בהודעתו רמז אל-מסרי כי ארגונו אחראי לפיגוע הכושל בנמל התעופה הבינלאומי בגלאזגו שבסקוטלנד ביוני 2007.
ב-18 באפריל 2010 נהרג אבו איוב אל-מסרי בפעילות אמריקאית-עיראקית. במקומו מונה אבו בכר אל-בגדאדי למנהיג הארגון. כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-10 במאי 2010, ביצע הארגון מספר פיגועים נגד יעדים שיעים ונגד כוחות הביטחון העיראקיים בערים שונות בעיראק, בהם נרצחו מעל מאה בני אדם ונפצעו מעל שלוש מאות.
לאחר הפלתו של חוסיין, השבטים הסונים המתונים יחסית, ובכללם חברי מפלגת הבעת', הרגישו מקופחים בידי המשטר החדש, שתמך בפלגים שיעים. בכך נדחקו סונים מתונים רבים לאל-קאעידה חרף היריבות האידאולוגית ביניהם. האיחוד בין הכוחות הסונים הוא זמני וטקטי רק כדי להפיל את השלטון השיעי.
מהלך המלחמה

ב-18 בדצמבר 2011 עזבו 500 החיילים האמריקאים האחרונים את עיראק. ב-22 בדצמבר נרצחו 81 אזרחים ונפצעו 170 נוספים בסדרת פיגועים בבגדאד ובפיגועים נוספים שנערכו ברחבי עיראק. לכל אורך השנה המשיכו מחבלים מארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" ומארגונים נוספים לבצע פיגועים קטלניים שגבו את חייהם של מאות בני אדם. כמו כן, פרצה מחאה במדינה נגד ראש הממשלה נורי אל-מאלכי. הפיגועים החריפו בין השנים 2012 ו-2013.
באוגוסט 2012 הפיץ ארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" לאמצעי התקשורת סרטון באורך כ-49 דקות, שבו מוצגת מתקפת טרור שהוא ביצע בעיר חדית'ה שבמחוז אנבאר שבעיראק, ב-5 במרץ 2012. בסרטון נראים, בין היתר, עשרות הטרוריסטים לבושים במדים של יחידת ההסתערות המיוחדת של המשטרה העיראקית הלאומית, כשהם פורצים עם טנדרים, עליהם מורכבים מקלעים, לתחנות משטרה ויעדים נוספים בעיר, תופסים את השוטרים ומפקדיהם, כובלים אותם ורוצחים אותם ביריות.
מאז החל אבו בכר אל-בגדאדי להנהיג את הארגון, הוא התמקד בניסיון להשתלט על אזורים בעיראק ולהשליט שם שלטון אסלאמי קיצוני. בנוסף, הארגון שלח מוג'אהדין ללחימה בסוריה, שהקימו את ארגון "ג'בהת א-נוסרה". ב-2013 הכריז אל-בגדאדי ש"המדינה האסלאמית בעיראק" ו"ג'בהת א-נוסרה" הן היינו הך, ולפיכך על הארגון המשותף להיקרא למעשה "המדינה האסלאמית בעיראק ובשאם" (דאעש). בעקבות כך, איימן א-זוואהירי, מנהיג אל-קאעידה, דרש מארגונו של אל-בגדאדי להתמקד בעיראק ולהותיר את הפעילות בסוריה לארגון "ג'בהת א-נוסרה", שלוחת אל-קאעידה בסוריה. לאחר שאל-בגדאדי סירב להפסיק את פעילותו של הארגון בסוריה, הודיע ארגון אל-קאעידה ב-2014 על ניתוק קשריו עם דאעש.
בתחילת ינואר 2014 השתלט דאעש על פלוג'ה ורמאדי ועל מרבית שטחי מחוז אל-אנבר. לאחר ההשתלטות על מרבית שטחי מחוז אל-אנבר החלו הכוחות המזוינים של עיראק מתקפה נגד דאעש באזור אל-אנבר, זאת במטרה להחזיר את האזור לשליטת הממשלה העיראקית.
הערות שוליים

↑  מפקד שלוחת "אלקאעדה" בעיראק נהרג בהפצצה אווירית, אתר המרכז למורשת המודיעין.
↑  AP, בכיר באל-קאעידה רמז: אנו אחראים לפיגוע בנמל התעופה בגלזגו, באתר ynet, 24 באוקטובר 2008.
↑  ארגון אלקאעדה בעיראק מינה מחליפים לשני בכיריו, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 23 במאי 2010.
↑  רון בן ישי, אל-קאעידה בדרך ליצירת חליפוּת איסלאמית, באתר ynet, 11 ביוני 2014
↑  ירון פרידמן, השבר העיראקי. מלחמת דת תשנה מפת האזור, באתר ynet, 19 ביוני 2014
↑  חיים איסרוביץ', צפו: התקפה נועזת של אל-קאעידה בעיראק, באתר nrg‏, 21 באוגוסט 2012
↑  Qaeda chief annuls Syrian-Iraqi jihad merger, באתר אלג'זירה, 9 ביוני 2013.
↑  Iraq's Fallujah falls to 'Qaeda-linked' militants, באתר Daily Star, ‏4 בינואר 2014
↑  חצי מיליון נמלטו ממוסול: "אין מי שיעזור לנו", באתר וואלה, 11 ביוני 2014.
↑  סואדד אל סלחי וטים אראנגו, Sunni Militants Drive Iraqi Army Out of Mosul, הניו יורק טיימס,‏. 11 ביוני 2014
↑  אל-קאעידה בדרך לבגדאד: מי נגד מי בעיראק?, באתר ynet, 17 ביוני 2014,
↑  תמונות מעיראק מראות: מאות חיילים נטבחו, באתר ynet, 16 ביוני 2014.
↑  יצחק בן חורין, קרי בעיראק: ממשלה שוויונית או שלא נסייע, באתר ynet, 23 ביוני 2014
↑  יצחק בן חורין, וושינגטון, המשבר בעיראק תפס את אובמה לא מוכן, באתר ynet, 13 ביוני 2014
↑  ד"ר ירון פרידמן, השבר העיראקי. מלחמת דת תשנה מפת האזור, באתר ynet, 19 ביוני 2014
↑  האם מסע הכיבוש של דאעש יביא להקמת מדינה כורדית? - מעריב אונליין Maariv Online
↑  עיראק: הכורדים התומכים במשטר השתלטו על כירכוכ, באתר וואלה, 12 ביוני 2014
↑  אהוד יערי, ‏"ירושלים של הכורדים" - בידיהם, באתר ‏מאקו‏, 12 ביוני 2014
↑  "הארץ", ארצות הברית תקפה מהאוויר את לוחמי "המדינה האסלאמית" בעיראק, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2014
↑  יצחק בן-חורין ורועי קייס, אובמה: הבעיה האזורית היא דאעש, לא איראן, באתר ynet, 7 בספטמבר 2014
↑  רויטרס‏, אובמה: "עדיין אין לנו אסטרטגיה נגד דאעש בסוריה", באתר וואלה, 29 באוגוסט 2014
↑  Belgium sending 35 military trainers to Iraq, ‏באתר הדיילי סטאר הלבנוני, 27 בפברואר 2015
↑  מרטין צ'ולוב, Isis leader incapacitated with suspected spinal injuries after air strike, באתר הגרדיאן, 1 במאי 2015.
↑  "מנהיג דאעש הפצוע הפך משותק והוחלף", באתר ynet, 1 במאי 2015
↑  Barbara Starr; Nick Paton Walsh; Hamdi Alkhshali (13 במאי 2015). "ISIS' No. 2 leader Abu Alaa al-Afri killed, Iraq says". CNN. נבדק ב-9 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)]
↑  Schmidt, Michael S.; Mazzetti, Mark (25 במרץ 2016). "A Top ISIS Leader Is Killed in an Airstrike, Pentagon Says". The New York Times. נבדק ב-25 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| מבצע נחישות טבועה |
| --- | --- | --- |
| מערכות צבאיות | התערבות ארצות הברית במלחמת האזרחים בסוריה (התערבות בכובאני (2014-15)) • התערבות ארצות הברית במלחמת האזרחים השנייה בעיראק |  |
| פעולות טרור עיקריות | אירופה (פיגועי נובמבר) |  |
| ארגוני טרור מרכזיים | אל-קאעידה (אל-קאעידה בחצי האי ערב, אל-קאעידה במגרב, ג'בהת א-נוסרה) • המדינה האסלאמית (בוקו חראם) |  |
| מנהיגים בולטים | ברק אובמה • דונלד טראמפ • איימן א-זוואהירי • אבו מוחמד אל-ג'ולאני • אבו בכר אל-בגדאדי |  |
חטיבת מנשה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבה מרחבית
 בסיס האם:  מחנה עין שמר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 מקים היחידה:  עמוס מלכא
 מלחמות:  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן  מבצע שובר גלים  מבצע בית וגן  מלחמת חרבות ברזל מבצע מחנות קיץ  מבצע חומת ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:   אוגדת אזור יהודה ושומרון
 יחידות בת:  גדוד 941  גדוד 7014  גדוד 9306  גדוד הגמ"ר מנשה
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
חטיבת מנשה (ידועה גם כחטיבת ג'נין) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל שתפקידה להשליט חוק וסדר בגזרות ג'נין וטולכרם ולמנוע אירועי פח"ע וטרור פלסטיני. החטיבה נמצאת תחת פיקוד אוגדת איו"ש. בסמל החטיבה מופיעים הרי הגלבוע.
מפקדה

בשנות ה-70 הוקם מחנה דותן, דרומית-מערבית לג'נין, שהיה בסיס טירונות עבור נוער בסיכון בדומה לנערי רפול, בכפיפות למחנה 80 שהיה בסיס טירוני (בט"ר) הנח"ל. בשנות ה-90, עם ביצוע שלב א' בהסכמי אוסלו הפך מחנה דותן למִפקדת חטיבת מנשה (מפח"ט מנשה) והפסיק לשמש כמחנה טירונים. באוקטובר 2004 בוצע במקום פיגוע ירי שבו נהרג חייל צה"ל. בספטמבר 2005, כחלק מתוכנית ההתנתקות, פונה מחנה דותן. מפקדת החטיבה ממוקמת כיום במחנה סמוך למנחת עין שמר.
מבנה וייעוד

בשונה משאר החטיבות המרחביות באיו"ש, חטיבת מנשה לא אחראית על עיר פלסטינית מרכזית אחת בלבד, אלא על שתיים: ג'נין וטולכרם.
גזרת החטיבה משתרעת על פני שטח נרחב ומוקפת מצדה הצפוני והמערבי בגדר ההפרדה, המפרידה בין שטחי איו"ש ועורף ישראל. מדרום הגזרה גובלת בחטיבת שומרון ובחטיבת אפרים, וממזרח בחטיבת הבקעה.
בנוסף לערים, בגזרת החטיבה ישנם מאות כפרים פלסטינים, לדוגמה יעבד וברטעה. הכפרים מתחלקים בין נפת טולכרם לנפת ג'נין, ורבים מהם נמצאים בשטחי A. בגזרה יש ארבעה מחנות פליטים (פחמה, טול כרם, נור א-שמס ומחנה הפליטים ג'נין), והעיירה קבאטיה.
כמו כן, בגזרה ישנן מספר התנחלויות, בין השאר מבוא דותן, אבני חפץ, וגוש היישובים המונה את שקד, ריחן, חיננית וטל מנשה. בעקבות תוכנית ההתנתקות פונו בגזרת החטיבה שלוש התנחלויות – גנים, כדים ושא־נור.
מבנה וייעוד > מבנה החטיבה

במפקדת החטמ"ר מחלקות שונות, ביניהן פלוגת תקשוב (פלחי"ק), פלוגת כ"ג של מג"ב, ימ"ס מג"ב, מחלקת מודיעין, רפואה, שלישות, לוגיסטיקה וטנ"א. במפקדה נמצאים גם מחלקת צמ"ה מפלוגת הצמ"ה (ציוד מכני הנדסי) של אוגדת איו"ש ("חתולי הבר") אשר מופעלים תחת הקהנ"ח (קצין ההנדסה החטיבתי), גששים, מחלקת אג"ם (אגף המבצעים) וכמו כן מחלקת הגמ"ר (הגנה מרחבית) האחראית על הקשר עם ההתיישבות הישראלית בגזרת החטיבה.
בנוסף, בזמן מבצע שובר גלים תוגבר החטמ"ר בכוחות נוספים של לוחמים שמתגברים את הגזרה.
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| עמוס מלכא | 1987–1989 | מפקדה הראשון, לימים ראש אמ"ן וראש מפקדת חילות השדה |
| ציון ספיר | 1989–1991 | לימים ראש חטיבת ניהול והדרכה במפקדת חילות השדה |
| אמל אסעד | 1991–1993 | לימים מפקד מנהלת תיאום וקישור |
| יואב גלנט | 1993–1994 | לימים אלוף פיקוד הדרום ושר הביטחון |
| דני שחר | 1994–1996 |  |
| אילן פז | 1996–1997 | לימים ראש המנהל האזרחי |
| פנחס לוי | 1997–1999 | לימים סגן מפקד אוגדת עזה |
| אפי כהן | 1999–2001 |  |
| דן חפץ | 2001–2003 |  |
| אורן אבמן | 2003–2005 | לימים מפקד עוצבת עידן |
| הרצי הלוי | 2005–2007 | לימים הרמטכ"ל ה-23 |
| ליאור כרמלי | 2007–2009 | לימים ראש אגף התקשוב |
| רון וייזל | 2009–2011 |  |
| רסאן עליאן | 2011–2013 | לימים מתאם פעולות הממשלה בשטחים |
| אורן זיני | 2013–2015 | לימים מפקד המרכז לאימונים באש במל"י |
| חזי נחמה | 2015–2017 | לימים מפקד חטיבת אלכסנדרוני |
| שרון אלטיט | 2017–2019 | לימים מפקד חטיבת כפיר |
| יאיר פלאי | 2019–2021 | לימים מפקד חטיבת גולני |
| אריק מויאל | 2021–2023 | מפקד החטיבה במבצע שובר גלים |
| איוב כיוף | 2023–2025 | מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל |
| מתן פלדמן | 2025–הווה | מפקד החטיבה הנוכחי |
הערות שוליים

↑  סא"ל פלג ראש עוף קשו לעתונות, על המשמר, 9 בדצמבר 1975
↑  אפרת וייס, חייל צה"ל נהרג מיריות אל אוהל בחטיבת מנשה, באתר ynet, 20 באוקטובר 2004
↑  אפרת וייס, מחנה דותן פונה: צה"ל סיים ההתנתקות בשומרון, באתר ynet, 22 בספטמבר 2005
↑  עוזי ברוך, "המציאות המבצעית לא עושה לנו הנחות", באתר ערוץ 7, 17 באוגוסט 2015
| ישראל חטיבות מרחביות בצה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | עוצבת ברעם  • עוצבת הגולן  • עוצבת חירם  • חטיבת ההרים  |  |
| פיקוד המרכז | חטיבת הבקעה  • חטיבת עציון  • חטיבת מנשה  • חטיבת אפרים  • חטיבת שומרון  • חטיבת בנימין  • חטיבת יהודה  |  |
| פיקוד הדרום | חטיבת יואב  • חטיבת פארן  • חטיבת הגפן  • חטיבת קטיף  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282954105171  VIAF: 256740187   WorldCat (עם VIAF): 256740187 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יחידות צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברוך וינד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926  חודורוב, פולין 1919–1928 הרפובליקה הפולנית השנייה
 פטירה:  29 באוגוסט 2019 (בגיל 93 בערך) 
 תאריך עלייה:  1948
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  מכון אבני 
 הושפע על ידי:  משה שטרנשוס, דב פייגין, איזידור אשהיים, מרדכי ארדון 
 יצירות ידועות:  מבערה ליצירה, שמשון הגיבור, משקל השלום, אנדרטת סטרומה ומפקורה, משואה לגאולה 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר אשדוד (2016) 
 www.baruchwind.com
 
שמשון הגיבור פסל של ברוך וינד, הממוטט את עמודי המקדש הפלשתי לאל דגון
ברוך וינד (1926 – 29 באוגוסט 2019) היה פסל וצייר ישראלי יליד פולין. פסלו הנודע "שמשון הגיבור" (2008), מוקדש להנצחת גבורתם של היהודים בשואה ומלחמות ישראל. וינד זכה באות יקיר העיר אשדוד לשנת 2016.
ביוגרפיה

וינד נולד וגדל בחודורוב, הרפובליקה הפולנית השנייה (כיום מערב אוקראינה), למשפחה בת תשע נפשות. אביו יצחק, היה סוחר עצים, אמו בלומה הייתה עקרת בית. ששת אחיו: אסתר, חנה, יוסף, שרה, רחל ואחיו התאום קופל. במלחמת העולם השנייה שרד את השואה כשהתחזה לנער גוי, נלחם בנאצים לצד הרוסים. כל בני משפחתו ניספו בשואה. לאחר המלחמה הוא למד ציור באקדמיה "בלה ארטא" בטורינו, איטליה במימון הג'וינט. הוא עלה לישראל בשנת 1948 ולחם במלחמת העצמאות. לאחר המלחמה התגורר בירושלים, עבד כטרקטוריסט ובמקביל למד בבצלאל בירושלים ואמנות במדרשה למורי אמנות בתל אביב.
ב-1956 עבד בהקמת נמל אשדוד ולכן עבר להתגורר באשדוד, וייסד בה את בית האומנים העירוני, לימים בית אריה קלנג. פסלים רבים מיצירתו עשויים ברונזה, ברזל, אבן ובטון, מוצבים ברחבי אשדוד ובערים אחרות בישראל. ציורים, רישומים ופסלים שיצר מצויים באוספים בינלאומיים מכובדים ובישראל.
ב-2006 פרסם את האוטוביוגרפיה "מבערה ליצירה", כפי שסופרה לשמעון יעקבי. היא מוקדשת למשפחתו שנספתה בשואה, ומופצת כספר אלקטרוני.
ב-2010 הוצגו עבודותיו בטקס הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם בירושלים, שהתמקד בניצולי שואה המציירים את השואה.
ב-2019 הציגה הכנסת שבע מיצירותיו ביום השואה.
פרסים

איש השנה של אשדוד לשנים 1980 ו-1987
מכחול הזהב, 2008
אות יקיר גמלאי ישראל מטעם "ההסתדרות", 2008
יקיר העיר אשדוד, 2016
ספרו

ברוך וינד, שמעון יעקבי, מבערה ליצירה: ברוך וינד, איש ואמן, אוטוביוגרפיה, 2006 (אורכב 20.12.2024 בארכיון Wayback Machine)
חיים אישיים

וינד יצר והתגורר באשדוד עם אשתו שרה, עד פטירתה ב-2013. הלך לעולמו ב-29 באוגוסט 2019 בגיל 93.
פסלים במרחב הציבורי

פסל שמשון הגיבור – הפסל עשוי ברונזה, גובה 3.5 מטר ורוחב 4 מטר, מתאר את שמשון המקראי ברגעיו האחרונים. האנדרטה נמצאת בסמוך לשדרות משה דיין ברובע ד'.
אנדרטה לזכר חללי ספינות המעפילים סטרומה ומפקורה – נמצאת בכניסה הצפונית לחוף גנדי
משואה לגאולה – אנדרטה לזכר קורבנות יהודי לוב בשואה ובפרעות
אנדרטת אגוז
משקל השלום – בגן מבוא הקריה הצפוני, אשדוד
הנדשייה – לזכרו של אריה ארקליס מראשוני התעשיינים של אשדוד, באזור התעשייה הקלה, אשדוד
ציפור – בחזית בית יד לבנים, אשדוד
הרעות – בחזית בית העירייה הישן, אשדוד
פך השמן – כיכר אורט, אשדוד
פריצה – לציון מלחמת המפרץ, גן הפסלים ברובע ה', שדרות בני ברית, אשדוד
ציפור אש
גאומטריה עתידנית – בחזית בנין אשכולות פיס ברובע ב', שדרות ז'בוטינסקי באשדוד
פסל גינה
פסל בבני עי"ש
אנדרטה לבוני נמל אשדוד
חברת חשמל
העתק של פסל החירות במגדלי מנהטן, רחוב יוהנה ז'בוטינסקי בשכונת נווה זאב באר שבע.
גלריה

פסלים באשדוד
אנדרטה לזכר מעפילי הספינות "סטרומה" ו"מפקורה"
משקל השלום – גן מבוא הקריה הצפוני
הנדשייה
משואה לגאולה (2019) – אנדרטה לזכר קורבנות יהודי לוב בשואה ובפרעות, פסלו ה-16 והאחרון של וינד
ציפור
אנדרטה לניספים בספינה "אגוז"
הרעות (1980), רובע ד'
ביאורים

1 2  הלחם בסיסים של הנדסה ותעשייה
הערות שוליים

↑  פסל שמשון הגיבור, באתר אשדוד
↑  שמואל סרדינס, עצוב הלך לעולמו ניצול השואה והאמן האשדודי ברוך וינד, באתר אשדוד נט, ‏29 באוגוסט 2019
1 2  ברוך וינד – קורות חיים
1 2  יהודית קלר, אשדוד נפרדת מברוך וינד, באתר אשדוד10, ‏4 בספטמבר 2019
↑  דור גפני, פסלו האחרון של ברוך וינד ז"ל הוצב במרכז העיר: "משואה לגאולה", באתר כאן דרום אשדוד, 5 דצמבר 2019
↑  אנדרטה לזכר מעפילי אגוז ברובע ו' באשדוד, באתר של משה הרפז
↑  הפסל ברוך וינד תרם "מחווה למדע", באתר אשדודנט, 28 במאי 2013
↑  דור גפני, פסלו האחרון של ברוך וינד ז"ל הוצב במרכז העיר: "משואה לגאולה", באתר כאן דרום אשדוד, ‏5 בדצמבר 2019
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק עד הלום • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף בני ברית • מסוף ביג • מערכת להסעת המונים בנפת אשקלון |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • הקריה האקדמית של אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
קטגוריה ראשית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274066  NLI: 987007292011905171  LCCN: no2014040604  VIAF: 253703795   WorldCat (עם VIAF): 253703795
ליגת היהלום 2019

| --- | --- |

 ענף:  אתלטיקה
 ארגון מפעיל:  התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
 תאריך:  3 במאי - 6 בספטמבר
 תקופת התחרות:  2019 
 מספר תחרות:  10
 
ליגת היהלום 2019 היא העונה העשירית של סבב ליגת היהלום, המורכב מ-14 תחרויות שונות, הראשונה שבהן ב-3 במאי 2019, והאחרונה שבהן ב-6 בספטמבר 2019.