ז'טיסו
היסטוריה

באלף הראשון לפנה"ס, במאות השישית-השלישית לפנה"ס חיו באזור שבטי הסאקים (סקיתים) וחבל ז'טיסו היה למרכז מדינתם הראשונה ; במאה השנייה לפנה"ס ועד המאה החמישית לספריה הוא אוכלס באוסונים.
באמצע המאה השישית ז'טיסו יחד עם מרכז קזחסטן של ימינו וחבל ח'ווארזם נפלו בידי נוודים טורקיים.
מאוחר יותר, באמצע המאה ה-6 נוצרה בו הח'אנות (קגנות) הטורקית המערבית. במאה ה-8 עד ל-758 התקיימה במקומות אלה מדינת הטורגשים ובשנים 766–940 קמה מדינת הקרלוקים. בשלהי המאה ה-10 חבל ז'טיסו סופח למדינת הקרחאנים ובשנות ה-1130 לזו של הקאראקיטאים. בהמשך הוא נשלט על ידי חריידים ובתחילת המאה ה-13 נכבש על ידי המונגולים של ג'ינגיס חאן. כתוצאה מהתפרקות האולוס צ'גטאי במאה ה-14 התארגנה בו מדינה מונגולית חדשה - מוגוליסטן.
במאה ה-15 קמה בג'טיסו החאנות הקזחית והוקם בו הז'וז הקזחי הישן.
במאה ה-17 השטח השתייך לח'אנות הדזונגרית. ב-1755 בימי השושלת צ'ינג סיפחה סין את החבל תחת פיקודו של הגנרל אי לי שקבע את מושבו במבצר הוייואן (אי לי או מנצ'ו קולג'ה), כ-30 ק"מ מערבית לגולג'ה או אינינג של ימינו.
ב-1854 רוב האזור סופח על ידי האימפריה הרוסית, זאת לפני מלחמת קרים שגרמה להאטת ההתקדמות הרוסית דרומה.
בהתאם להסכם טרבגאטאי רוסיה סיפחה בערך 906,450 קמ"ר על חשבון חבל שינג'יאנג מסין.
באותה שנה במקום מבצרים קקאנדיים ישנים שבשולי הערבות הקימו הרוסים שני מבצרים אלמטי, אז ורני, ובישקק, אז פישפק, והעמידו בהם חילות מצב במקום.
אחרי כיבוש האזור על ידי רוסיה הצארית, החלה בו התיישבות סלאבית, בעיקר של קוזקים, שנודעו כקוזקים של סמירצ'יה. בשנת 1867 הוקם האזור המנהלי (אובלסט) או המחוז סמירצ'יה, שכלל את חבל ז'טיסו ובנוסף עמק צ'וי או שו ושטחים הרריים מטיין שאן.
בשנים 1884-1867 אזור סמירצ'יה היה חלק מפלך-העל טורקסטן או הטורקסטן הרוסי ובשנים 1884–1899 שויך לפלך העל של הערבות. ב-1899 חזר להיות חלק מטורקסטן. האזור חולק לשישה מחוזות, שבירותיהם היו: ורני (אלמטי), בירת האזור, ג'רקנט, קאפאל, פישפק, פרז'בלסק וסרגיופול.
לפני המהפכה הרוסית העיסוק העיקרי של תושבי ז'טיסו - הרוסים, הטראנצ'ים, הדזונגרים וגם של חלק מהקזחים, היה החקלאות. הם גידלו חיטה, שעורה, שבולת שועל, דוחן, אורז ותפוחי אדמה. כמו כן היו גידולים של צמחים נושאי שמן מספוא ירוק וכן כותנה, קנבוס, פשתן ופרג. עיסוקם הראשי של הקזחים היה גידול בעלי חיים:סוסים, בקר, כבשים, גמלים,עזים וחזירים. נפוצו גם הפרדסנות וגידול הפירות.
השלטון הרוסי פיתח שני גנים לדוגמה. נפוץ מאוד גם גידול הדבורים
בתי החרושת העיקריים היו טחנות קמח, מזקקות, בתי חרושת לעורות ובתי חרושת לטבק. בקרב הקזחים המיושבים והנוודים כאחד התפתחו מלאכות כמו אריגת שטיחים, ייצור מוצרי לבד, ייצור הציוד לסוסים כמו אוכפים, פרסות ורתמות. הסחר עם סין הגיע בשנת 1911 לכמעט חצי מיליון לירות שטרלינג בשנה.
אחרי מלחמת רוסיה–יפן ובניית קו הרכבת טרנס-אראל, הואצה מאוד ההתנחלות הרוסית באזור, בחסות המנהל הכללי של ההתיישבות (Переселенческое Управление) שמושבו היה בסנקט פטרבורג. המושל האחרון של האזור היה וסילי בלבנוב ובראש ההתנגדות האנטיבולשביקית עמד הגנרל אלכסנדר דוטוב.
אחרי מרד הבסמאצ'ים בשנת 1916 ומהפכת אוקטובר ב-1917 טבחו הקזחים באזור כ-2,500 מתנחלים רוסים. מתקפת-הנגד הבולשביקית הרוסית העקובה בדם שמפקדותיה ישבו בטשקנט ובוורני גרמה למותם של אלפי קזחים. בסופו של דבר אחרי סדרה של מסעות צבאיים בפיקודו של מיכאיל פרונזה הכוחות הבולשביקים כבשו ב-1920 את החבל כולו. דוטוב ובלבנוב נמלטו לסין. בשנת 1920 הוכרזה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הקזחית שכללה החל מ-1924 את חבל ז'טיסו. היא הפכה ב-1931 לרפובליקה הסובייטית סוציאליסטית הקזחית. ב-1924 ז'טיסו נכללה בתוכה.ב-1936 גם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית הפכה לרפובליקה מלאה, חלק מברית המועצות. היא כללה חלק מדרום ז'טיסו.
עם עצמאותן של קזחסטן וקירגיזסטן ב-1991 שתי המדינות חילקו את חבל ז'טיסו ביניהן, כשהחבל ההיסטורי פרופר הוא חלק ממחוז אלמטי של קזחסטן. הוא נמצא לא רחוק מאזור הספר בגבול עם קירגיזסטן. בצפון הוא גובל עם המחוז הקזחי סמיי (סמיפלטינסק לשעבר) ובדרום עם סין. בירת האזור היא אלמטי, בירת קזחסטן