stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קת'י הוקול
ביוגרפיה > תחילת דרכה הפוליטית

לאחר שסיימה את לימודי המשפטים, החלה הוקול לעבוד במשרד עורכי דין בוושינגטון הבירה, אך מצאה עבודה זו כלא מספקת ובמהרה נטשה אותה. לאחר מכן עבדה כיועצת משפטית ועוזרת פרלמנטרית לחבר הקונגרס ג'ון לה פלאס (אנ') ולחבר הסנאט של ארצות הברית דניאל פטריק מויניהאן, בטרם פתחה בקריירה ציבורית. כפעילה חברתית עסקה הוקול בסוגיות מקומיות כמנהיגת התאגדות עובדים של עסקים קטנים ובינוניים ששאפו לנטרל את ההשפעה של רשת וולמארט בניו יורק. בנובמבר 1994 נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית והמפלגה השמרנית למועצת העירייה של המבורג. עד 2007 כיהנה במועצת העיר. בהיותה חברת המועצה הובילה את המאמצים להסיר נקודות אגרה בחלק ממערכת הכבישים של ניו יורק.
במאי 2003 מינה נציב מחוז אירי, דייוויד סווארטס, את הוקול לסגניתו. כאשר עזב סווארטס את תפקידו ב-2007, מינה המושל אליוט ספיצר את הוקול לתפקיד. בפעולה שהעלתה את המוניטין שלה לתשומת לב מדינתית, התנגדה הוקול להצעתו של ספיצר לאפשר למהגרים לא-חוקיים להגיש בקשה למתן רישיון נהיגה מבלי להפיק כרטיס ביטוח לאומי, ואמרה שאם ההצעה תיכנס לתוקף היא תבקש לבלום כל בקשה שכזו. מאוחר יותר ב-2007 נבחרה למלא את שארית כהונתו של סווארטס. היא התמודדה לתפקיד כמועמדות משולבת של הדמוקרטים, השמרנים, העצמאיים ותומכי מפלגת המשפחות העובדות, ובנובמבר 2010 גברה על יריבה קליפטון ברגפלד, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם 80% מקולות הבוחרים.
לאחר עזיבתה של הוקול את תפקיד נציבת המחוז, נחשף מצבור מכתבי דואר בידי נציב המחוז החדש כריס ג'ייקובס, שמאוחר יותר גרס כי נמצאו המחאות בסך 792,571 דולר אמריקאי בדואר שהצטבר. כנציבת המחוז הייתה הוקול בתהליך יישום מערכת חדשה לטיפול במסמכי נדל"ן מעט לפני שנבחרה לקונגרס. ג'ייקובס אמר כי 9,000 דולר הושקעו בשעות נוספות להפקדת המחאות והגשת מסמכים לא-פתוחים שהצטברו בתקופת הריק שבין עזיבתה של הוקול לכניסתו לתפקיד, בעוד המשרד הסתגל למערכת החדשה.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים האמריקאי > היבחרה לתפקיד

הוקול התמודדה בבחירות המיוחדות לייצוג מחוז הקונגרס ה-26 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, שנותר פנוי בעקבות התפטרותו של כריס לי (אנ') הרפובליקני. היא הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית ומועמדת מפלגת המשפחות העובדות. בית מגוריה של הוקול בהמבורג, מחוץ לגבולות מחוז הקונגרס ה-26, הפך למטרד עבור מטה הבחירות של הוקול, אם כי זה לא פסל אותה מלהתמודד לקונגרס. חודש לאחר הניצחון, עברה להתגורר במחוז.
מועמדת המפלגה הרפובליקנית וזו של המפלגה השמרנית, חברת בית המחוקקים המדינתי ג'יין קורווין, הייתה בראשית מערכת הבחירות המתמודדת הצפויה לניצחון במחוז בעל האורינטצייה הרפובליקנית, אותו ייצגו רפובליקנים בארבעים השנים שלפני הבחירות. בסקר דעת קהל שנערך בשלהי אפריל 2011 הובילה קורווין על הוקול בפער של כחמישה אחוזים (36% לעומת 31%); ג'ק דייוויס, מועמד תנועת מסיבת התה, עמד על 23% אחוזי תמיכה. סקר מתחילת מאי העניק להוקול יתרון בן ארבעה אחוזים, וזמן קצר לאחר מכן סטטוס הבחירות נחשב ל"צמוד" בידי הארגון הלא-מפלגתי "The Rothenberg Political Report". הסקרים הנוספים בימים שלפני הבחירות הצביעו על הובלתה של הוקול על פניה של קורווין בפערים של ארבעה עד שישה אחוזים.
מאמר בעיתון "וושינגטון פוסט" ציין כי לנוכח ניצחון אפשרי של הוקול, התחוללה "מלחמת ספינים שופעת" באשר למשמעות ניצחונה. המאמר המשיך וגרס כי הדמוקרטים ראו כי המירוץ הצמוד הוא תוצאה של הצעת תקציב המדינה של הרפובליקנים "הדרך לשגשוג" (The Path to Prosperity), ובמיוחד הצעתם לרפורמה מקיפה במדיקר. מנגד, הרפובליקנים ראו בו את המירוץ כצמוד בשל התמודדותו של דייוויס כמועמד שלישי. מסע הבחירות לווה במספר תעמולת בחירות טלוויזיונית שלילית, כאשר אתר האינטרנט "FactCheck" הלא-מפלגתי האשימה את שני הצדדים ב"מתן חוסר כבוד לעובדות".
ב-24 במאי 2011, יום הבחירות המיוחדות, ניצחה הוקול את קורווין אחרי שגרפה 47.24% מקולות הבוחרים.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים האמריקאי > כהונתה

בשבועות הראשונים של הוקול בתפקיד, נתנה את חסותה לשיתוף פעולה חקיקתי עם עמיתה מניו יורק בריאן היגינס, במטרה לייעל את תהליך רכישת הדרכון. היא גם נועדה פעמים אחדות עם הנשיא ברק אובמה בנוגע לכלכלת ארצות הברית ויצירת מקומות עבודה, והציגה הצעה לבית הנבחרים בשאיפה להשיב את קיצוצי המס שיזמו הרפובליקנים לרשות האמריקאית לפיקוח על חוזים עתידיים (CFTC). היא חיפשה דרכים לצמצם את הגירעון התקציבי הפדרלי והביעה תמיכה בצמצום ההוצאות של תוכנית המדיקייד כל עוד ההפחתות התקציביות לא יושגו בצורה של מענקי בלוק המוצעים למדינות ארצות הברית, כפי שהוצע בתוכנית התקציב הרפובליקנית. היא גם שוחחה עם אובמה על סיום הקלות מס לתאגידי נפט והגנה על עסקים קטנים ובינוניים.
כאשר ניהלה את מסע הבחירות שלה לקונגרס, הגדירה את עצמה הוקול כ"דמוקרטית עצמאית". בראיון לעיתון "Lockport Union-Sun & Journal", ביטאה את עצמאותה הפוליטית בהתנגדותה לתוכנית רישיונות הנהיגה למהגרים בלתי-חוקיים של המושל אליוט ספיצר והתנגדותה להצעת המושל דייוויד פטרסון (אנ') להגדיל את מס ההכנסה תוך חיוב כל בעלי הרכבים לרכוש לוחיות רישוי חדשות.
הוקול נמנתה בין 17 הדמוקרטים שחברו לרפובליקנים ותמכו בהחלטה שמצאה את אריק הולדר, התובע הכללי של ארצות הברית בממשל אובמה, כאשם בביזיון הקונגרס בנוגע לשערוריית הנשק של ה-ATF, הצבעה שיזמו השדלנים של איגוד הרובאים הלאומי אשר הכריז כי יעניק דירוג למחוקקים לפי הצבעתם. מאוחר יותר בבחירות 2012 התגאתה הוקול בדירוג התמיכה שקיבלה מאיגוד הרובאים הלאומי וציינה כי היא רק אחת משני הדמוקרטים בניו יורק שקיבלו את תמיכת הארגון.
ב-6 בנובמבר 2012 הפסידה הוקול בבחירות לתקופת כהונה מלאה בבית הנבחרים, אחרי שהמועמד הרפובליקני כריס קולינס גבר עליה כשגרף 50.8% מהקולות, בעוד הוקול קיבלה 49.2%.
ביוגרפיה > סגנית מושל ניו יורק

בבחירות 2014 הודיע סגן המושל רוברט דאפי (אנ') כי לא יתמודד לתקופת כהונה שנייה, זאת בשעה שהמושל קואומו כן התמודד מחדש לתפקידו. לאחר הכרזת פרישתו של דאפי, הודיע קואומו כי בחר בהוקול לשמש כעמיתתו למירוץ. ב-22 במאי 2014, הצירים בכינוס הוועידה הדמוקרטית המדינתית בניו יורק אישרו רשמית את מועמדותה של הוקול לתפקיד סגנית המושל.
בספטמבר זכו קואומו והוקול בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית. בנוסף להיותם מועמדי המפלגה הדמוקרטית, היו השניים המועמדים של "מפלגת המשפחות העובדות"; בניו יורק, המתמודדים לתפקידי המושל וסגנו מועמדים בנפרד לתפקידים, אך מתמודדים בצוותא על אותו פתק הצבעה בבחירות הכלליות בנובמבר. ביום הבחירות הכלליות נבחרה הוקול לתפקיד סגנית המושל וקואומו נבחר לתקופת כהונתו השנייה. הוקול הושבעה לתפקידה ב-1 בינואר 2015.
קואומו הטיל על הוקול לנהל את עשר מועצות הפיתוח הכלכלי-אזורי, המהוות את מרכז המיזם לפיתוח כלכלי של הממשל. תכלית המועצות היא לבנות את נקודות החוזק של כל אזור בניו יורק במטרה לפתח תוכניות אסטרטגיות ארוכות טווח. קואומו הוסיף למנות את הוקול ליושבת ראש כוח המשימה בנושא התמכרות ושימוש לרעה באופיואיד והרואין. בתפקיד זה זימנה הוקול שמונה שימועי דיפלומטיה ציבורית ברחבי מדינת ניו יורק כדי לשמוע תשובות ממומחים ותושבי קהילות בחיפוש אחר פתרון למשבר ההרואין המדינתי.
החל מ-2015 ועד לסיום כהונתה הובילה הוקול את קמפיין "די זה די" ("Enough is Enough") של קואומו למאבק בתקיפות מיניות בקמפוסים של מוסדות להשכלה גבוהה בניו יורק, תוך אירוח והשתתפות ביותר מ-25 אירועים. במרץ 2016 מונתה בידי קואומו לוועדת הנצחת יום השנה ה-100 לזכות הצבעה לנשים במדינת ניו יורק.
בשנת 2018 תמכה הוקול בחקיקה למתן רישיונות נהיגה למהגרים בלתי חוקיים, יוזמה אליה התנגדה כראשת מחוז אירי בשנת 2007. בעוד שהוקול אמרה ב-2007 כי תפעול לבלימת כל בקשות של מהגרים בלתי-חוקיים למתן רישיונות נהיגה, ב-2018 טענה שהנסיבות השתנו. כסגנית המושל הייתה הוקול אשת הקשר בקפיטול של ממשלת ניו יורק לנציגי המדינה בקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה > מושלת ניו יורק

ב-10 באוגוסט 2021, לאחר חודשים בהם הטיחו נשים רבות בקואומו האשמות בדבר הטרדות מיניות, הודיע המושל על התפטרותו מהתפקיד, שנכנסה לתוקף ב-24 באוגוסט אותה שנה. לפי החוק במדינת ניו יורק, הוקול ירשה את קואומו בתפקיד המושל, מה שהפך אותה לאישה הראשונה בתפקיד מושלת ניו יורק.
ב-26 באוגוסט 2021, הודיעה כי בכוונתה למנות את בריאן בנג'מין, חבר הסנאט המדינתי, לתפקיד סגן המושלת, התפקיד אותו עזבה. בנג'מין הושבע לתפקיד ב-9 בספטמבר 2021. ב-12 אפריל 2022, התפטר בנג'מין מתפקידו כסגן המושל, לאחר שהוגש נגדו כתב אישום בעבירות מרמה, זיוף מסמכים ולקיחת שוחד, עבירות שבוצעו לכאורה בתקופתו כמחוקק מדינתי . על אף שטען כי אינו אשם, התפטר מתפקידו.
ב-3 במאי 2022 הודיעה הוקול שהחליטה למנות לתפקיד סגן המושלת את אנטוניו דלגאדו. הוא נכנס לתפקיד ב-25 במאי 2022.
בנובמבר 2022, התמודדו הוקול ודלגאדו, לראשונה על כהונה מלאה, כמועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית. היא התמודדה מול הרפובלקני, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, לי זלדין. הבחירות היו הבחירות הצמודות ביותר לתפקיד המושל של ניו יורק מאז 1982, כשלבסוף נבחרה עם 53% מהקולות והייתה רשמית האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד המושל של מדינת ניו יורק.
בפברואר 2024, הביע תמיכה מלאה בזכותה של ישראל לתקוף את עזה, לאור טבח שבעה באוקטובר.
במרץ 2024, החליטה להציב 750 חיילים ממשמר המדינה במערכת הרכבת התחתית של ניו יורק ולהעניק להם סמכות לערוך בידוק תיקים, זאת בעקבות ריבוי מקרי אלימות ברכבת התחתית.
הפיגוע בשכונת בית ישראל

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  2 במרץ 2002
 מקום:  בית ישראל
 קואורדינטות:  31°47′19″N 35°13′20″E﻿ / ﻿31.788733°N 35.222296°E﻿ / 31.788733; 35.222296
 סוג:  פיגוע התאבדות
 נשק:  מטען חבלה
 הרוגים:  10 (מתוכם 6 ילדים)
 מבצע:   גדודי חללי אל-אקצא
 מספר מפגעים:  1
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפיגוע בשכונת בית ישראל(למפת ירושלים רגילה) הפיגוע בשכונת בית ישראל
 
הפיגוע בשכונת בית ישראל היה פיגוע התאבדות שבוצע ב-2 במרץ 2002, י"ט באדר ה'תשס"ב, בשכונת בית ישראל בירושלים ובו נרצחו עשרה אזרחים, בהם שישה ילדים. את האחריות לפיגוע נטל ארגון גדודי חללי אל-אקצא.
הפיגוע שבוצע בתחילת חודש מרץ הוא ראשיתו של גל הטרור שזכה לכינוי "מרץ השחור" במהלך האינתיפאדה השנייה.
הפיגוע

הפיגוע אירע במוצאי שבת בשכונת בית ישראל, שכונה חרדית ירושלמית, השוכנת סמוך לקו התפר בין מזרח העיר למערבה, שנפגעה כבר בעבר מפיגועי טרור. שנה קודם לכן התפוצצה מכונית תופת בקרבת מקום.
בשעות הערב של יום השבת עורר אדם בלבוש חרדי את חשדם של עוברים ושבים באזור, זמן קצר לאחר השעה 19:00 בערב עם תום תפילת ערבית של צאת השבת, היו הרחובות הומי אדם. ביציאה מישיבת "מחנה ישראל" בשכונה, התגודדו רבים ובהם בני משפחות חזן וחג'בי שבאו לשבת לירושלים לחגוג את בר המצווה של בניהם. המחבל פוצץ את עצמו בסמוך לקבוצת נשים שעמדו עם עגלות תינוקות והמתינו לבעליהן שיצאו מהתפילה. בין ההרוגים בפיצוץ היו ילדים ותינוקות בני אותה משפחה. שמונה מההרוגים היו בני משפחת נחמד, תושבי ראשון לציון וקרובי משפחת חג'בי שחגגה את בר המצווה. אחת הנשים ששרדו את הפיגוע הייתה הרה ואיבדה את זוג התאומים שברחמה.
הסיקור התקשורתי

לפני הפיגוע שודר בערוץ 2 על ידי חברת טלעד משחק כדורגל ובזמן הפיגוע בחרה חברת טלעד להמשיך ולשדר את המשחק ואת העדכונים על הפיגוע במסך מפוצל, דבר שגרר ביקורת על התקשורת בישראל.
אילן נניקשווילי

| --- | --- |

אילן נניקשווילי במדי "הפועל חיפה" בהיכל הספורט רוממה, 2016
 לידה:  3 במאי 1979 (בן 45) קריית מוצקין שבישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85 מטר
 קבוצות כשחקן
 1996–1998   1998–2000   2000–2001   2001–2002   2002–2003   2003–2004   2004–2005   2005–2008   2008–2009   2009–2010   2010–2013   2013–2014   2014   2014–2017   2017– 2020   2020- 2021  2021 -2022:  מכבי קריית מוצקין   מכבי כרמיאל   הפועל חולון   מכבי כרמיאל   אליצור קריית אתא   הפועל עפולה   הפועל ירכא   אליצור קריית אתא   הפועל עפולה   הפועל מגידו   אליצור קריית אתא   הפועל עפולה   אליצור קריית אתא   הפועל חיפה   הפועל עכו   מכבי קריית ביאליק  הפועל מגידו
 הישגים כשחקן
 אליפות ליגה לאומית (3)  אליפות ליגה ארצית (2)
 קבוצות כמאמן
 2022 -:  עירוני קריית אתא (עוזר)
אילן נניקשווילי (נולד ב-3 במאי 1979 בקריית אתא) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז ובעבר, שחקן נבחרת העתודה.
המשמש כיום כעוזר המאמן בעירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל
ביוגרפיה

נניקשווילי החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי קריית מוצקין והתקדם בקבוצה הנוער. שני אחיו, מוטי ואבי, הם שחקני עבר. אחיו אבי שיתף עמו פעולה בליגת העל כשחקן ובליגה הארצית כמאמן.
ב-1994 זומן לראשונה לנבחרת הקדטים של ישראל בין 16 עמה שיחק באליפות אירופה לנוער.
ב-1996 עבר עלה לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי קריית מוצקין בהיותו בן 17.5 
בסוף עונת 1996/97 העפיל יחד עם הקבוצה לליגת העל.
ב-1998 עבר לשחק בקבוצת מכבי כרמיאל מליגה לאומית.
ב-2000 עבר לשחק בקבוצת הפועל חולון מליגת העל במהלך אותה עונה לאחר שלא הרבה לקבל דקות משחק עבר לשחק במדי מכבי כרמיאל אף היא בליגת העל.
ב-2002 עבר לשחק במדי אליצור קריית אתא.
ב-2003 שב לשחק בליגה לאומית ועבר לקבוצת הפועל עפולה.
ב-2004 עבר לשחק בהפועל ירכא.
ב-2005 שב לאליצור קריית אתא, שם שיחק שלוש עונות בליגה לאומית. במשחקו האחרון בקבוצה העלה את הקבוצה לליגת העל לאחר שלשה בשנייה האחרונה של המשחק.
ב-2008 שב בפעם השנייה להפועל עפולה עמה שיחק עונה אחת, במהלכה גם העפיל לשמינית הגמר בגביע המדינה.
ב-2014 חזר שוב לאליצור קריית אתא לחצי עונה. במהלך אותה עונה עבר להפועל חיפה מהליגה הארצית.
ב-2016 הוביל את הפועל חיפה לזכייה בליגה הארצית והעפלה לליגה לאומית.
ב-2017 עבר לשחק בהפועל עכו מהליגה הארצית.
ביולי 2020 לאחר שלוש שנים ועלית ליגה עם הפועל עכו עזב נניקשווילי וחתם במכבי קריית ביאליק מהליגה הארצית.
נניקשווילי נחשב לרכז יצירתי ובעל יכולת מסירה חזקה ומפתיעה, נניקשווילי נחשב גם לשחקן בעל כמות אסיסטים גבוהה ויכולת הכרעה אל מול שחקנים אחרים בגלל מבנה גופו המסיבי ואחוזים גבוהים בזריקות עונשין אשר מונעים משחקני קבוצות יריבות לבצע עליו עבירות.
חיים אישיים

אילן נניקשווילי נשוי ואב לשלושה. בעשור השני של המאה ה-21, הוא עובד כעורך דין.
קהילות שו"ם

קהילות שו"ם (או: שו"מ) הוא כינוי מקובל לקהילות היהודיות בערים שפייר, וורמס ומיינץ (שפיירא, וורמייזא ומגנצא) שעל גדות נהר הריין. הקשר בין שלוש הקהילות התבטא, בין השאר, בתקנות קהילתיות משותפות שנקראו על שמן: תקנות שו"ם. שלוש הקהילות נפגעו בגזירות תתנ"ו כתוצאה ממסעי הצלב.
הקשר בין הקהילות וכריכתן יחד החל באופן רשמי במאה ה-12, לאחר גזירות תתנ"ו, אף על פי שקשרים ביניהן היו קיימים עוד קודם לכן. קשר זה נמשך באופן מעשי או סמלי עד חורבן הקהילות בשואה.[דרוש מקור]
בחודש יולי 2021 הכריזה אונסק"ו, סוכנות החינוך של האו"ם, על הכללתן של שלוש קהילות שו"ם ברשימת אתרי המורשת העולמיים על שום היותן ערש התרבות היהודית באירופה.
יסוד הקהילות

ההתיישבות היהודית באזור נהר הריין היא ללא ספק מהוותיקות ביותר של יהדות אשכנז. ממצאים ארכאולוגיים ומסמכים היסטוריים מעידים על התיישבות יהודית באזור עוד משלהי העת העתיקה וראשית ימי הביניים. עם זאת, הנחת המוצא המחקרית היא כי קהילות חבל הריין (ובראשן קהילות שו"ם) נוסדו, או לכל הפחות קיבלו חיזוק של ממש, עם הגעת משפחת קלונימוס מרומא למגנצא והקמת ישיבה בעיר בסביבות המאה ה-10.
במאה ה-11 היו כבר שלוש הערים למרכזים יהודיים בעלי השפעה רבה: רבינו גרשום "מאור הגולה" (הידוע באיסור על ריבוי נשים ועל גירוש אישה בעל כורחה) פעל במגנצא בראשית המאה ה-10, לצד רבי שמעון הגדול. תלמידי-חכמים אלו לא פעלו בחלל ריק, וקדמו להם רבנים, כדוגמת רבי יהודה הכהן ליאונטין הזקן ורבי משולם בן קלונימוס, אולם לדמויות אלו השפעה רבה החורגת מגבולות העיר.
אחריהם התפתחו ישיבות שבראשן עמדו תלמידיו וחכמים אחרים: ישיבת חכמי לותיר בראשות רבי אליעזר הגדול בן יצחק במגנצא, ישיבתו של רבי יעקב בן יקר ורבי יצחק הלוי בוורמיזא וישיבתו של רבי אליקים בן משולם בשפיירא. חשיבות שלוש הערים לא הייתה שווה, ומגנצא הייתה החשובה שבהן.
הקיסר היינריך הרביעי העניק לקהילות חבל הריין כתבי הגנה שונים. בין השאר קבע היינריך בכתבי ההגנה שלו כי יהודי הערים יהיו פטורים ממכס וכי הקהילות יעמידו בראש כל אחת מהן "בישוף", שייבחר על ידי הקהילה.
תקנות שו"ם

לאחר חורבן הקהילות בגזירות תתנ"ו (1096), נוצר צורך להסדיר את אופי התנהלות הקהילות כלפי השלטונות המקומיים. צורך זה נוצר בעיקר בשל שינוי אופי הקהילה ופרנסתה, מקהילה שהתפרנסה בעיקר ממסחר בין-עירוני ורוכלות לקהילות שהתפרנסו מהלוואה בריבית לתושבי העיר הלא-יהודיים.[דרוש מקור]
תקנות שו"ם הוסדרו בשלוש ועידות שונות של רבני האזור: הראשונה שבהן התקיימה במגנצא בשנת תתקנ"ו (1196). נראה שבראש הוועידה עמדו רבי יוסף ב"ר עתניאל "איש הלבנון" ורבי דוד ב"ר קלונימוס ממינצבורג, תלמידו של רבנו תם.
ועידה שנייה התקיימה אף היא במגנצא עשרים וארבע שנים לאחר מכן, בשנת תתק"ף (1220). בוועידה זו התכנסו שוב חכמי הדור וראשי הקהילות, וחתמו בשנית על תקנות מגנצא הראשונות.
ועידה שלישית התכנסה בחודש תמוז שנת תתקפ"ג (1223) ככל הנראה בשפיירא, בראשות רבנים ונכבדים מקהילות שו"ם, ובהּ עסקו בתקנות נוספות שחודשו בה. על תקנות אלו חתמו גדולי הדור, בהם הרוקח, רבנו דוד ב"ר שאלתיאל (תלמיד ראבי"ה, אב בית דין קהילת לורך), רבנו יהודה ב"ר משה הכהן ממגנצא (הר"י כ"ץ, רבו של מהר"ם מרוטנבורג) ועוד.
חלק מתקנות אלו חזרו ואושררו שוב ושוב על ידי רבני הקהילות במרוצת השנים, בעיקר כשנוצר צורך לעדכן את נוסח התקנות ולהתאימן לצורכי הקהילות מחדש. כך למשל בשנת קמ"א (1381) התכנסה במגנצא ועידה בראשות תשעה רבנים ואישרה נוסח שונה במקצת של תקנת החליצה (המבטיחה כי במקרה בו מת הבעל ללא יורשים ואשתו זקוקה לחליצה, תתחלק ירושתו בין האלמנה ובין אחיו החולץ).
רובן של תקנות שו"ם נתקנו כתגובה לבעיות מקומיות וייחודיות של קהילות אשכנז וצרפת בימי הביניים. מסיבה זו נהגו רובן רק במקומן ובשעתן, אך לא התפשטו מעבר לקהילות שבהן נתקבלו, ולא שרדו מעבר לתקופה שבהּ נצרכו. מיעוטן של התקנות הפכו לחלק מההלכה המקובלת בקרב יהדות אשכנז ואף מעבר לה.
ראו גם

קהילות אה"ו
ועד ארבע ארצות
הערות שוליים

↑  ShUM Sites of Speyer, Worms and Mainz - אתר אונסק"ו
↑  חיים איסרוביץ, ‏לראשונה: האו"ם הכניס קהילות יהודיות בגרמניה לרשימת אתרי המורשת, באתר מעריב אונליין, 27 ביולי 2021
↑  Already during Roman times, Jews resided in Cologne‏, JÜDISCHES MUSEUM
↑   פרופ' יוסף דן, חיי הדת כהכשרה לקידוש השם: על חסיד ועל חסידה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  שמות החותמים הבולטים פורטו בשו"ת מהר"ם בר ברוך (מרוטנבורג) דפוס פראג, תשובה תתרכ"ב, ראו גם משה פרנק, קהילות אשכנז ובתי דיניהן, 1937, עמ' 142-157.
↑  תשובת מהר"ם מרוטנבורג הנ"ל; שו"ת מהר"ם מינץ, תשובה י' ותשובה ק"ב
ועד ארבע ארצות

שני צידיו של דף מספר הפרוטוקולים של ועד ארבע ארצות, שהיה בבעלותו של שמעון דובנוב
מפגש רבני ועד ארבע ארצות; מיצג בבית התפוצות בתל אביב
ועד ארבע ארצות (בפולנית: Sejm Czterech Ziem) הוא שמו של גוף מנהלתי אשר שימש במשך כ-200 שנה, בין השנים 1520 או 1580 ל-1764, כמוסד המרכזי העליון של יהדות פולין. תפקידיו של הוועד היו גביית מסים מכלל הקהילות היהודיות ומסירתם לשלטונות המתאימים וכן שיפוט פנימי הנוגע לתשלום או לאי תשלום המיסים. מאוחר יותר סיגל לעצמו הוועד את תפקיד ייצוג הקהילה היהודית בפולין לפני מלכי פולין. נוסף על כך היו לוועד סמכויות שיפוט בתוך הקהילות היהודיות, בין היהודים לבין עצמם.
הרכב הארצות והנציגים

הוועד הורכב מנציגי הקהילות היהודיות של ה"ארצות" אשר הרכיבו את פולין של אותה התקופה. הארצות הכלולות בוועד השתנו עם שינויי הגבולות והשטחים שעליהם שלטה פולין. עם הארצות בתקופות השונות נמנו:
פולין גדול, שבירתה העיר פוזנן
פולין קטן, שמרכזה הערים קרקוב ולובלין
רייסן (רוסיה האדומה או גליציה המזרחית ופודוליה) שבירתה לבוב
ווהלין, שמרכזה לודמיר וקרמניץ
ליטא, שמרכזה הערים בריסק וגרודנה
וילנה, עיר-מדינה עצמאית באותה התקופה
חלוקה זו של פולין ל"ארצות" התבססה על החלוקה המקומית לצורכי מס, והיא מבוססת על הארצות ההיסטוריות שהרכיבו את הממלכה. כל אחת מהארצות חולקה לגלילות לצורך המיסוי.
בתחילת קיומו היה שמו של הוועד משתנה בהתאם למספר הארצות אשר היו חברות בו וכך השתנה שמו תדיר מ"ארבע ארצות" ל"חמש ארצות" ואף ל"שלוש ארצות". רק לאחר פרישתה של ליטא מהוועד בשנת 1623 והקמת ועד מדינת ליטא הוחלט על קביעת השם "ועד ארבע ארצות" ללא קשר למספר הארצות החברות בו בפועל.
ועד ארבע ארצות הורכב משבעה דיינים אשר העומד בראשם היה תמיד נציג קהילת לובלין. שאר החברים בוועד היו נציגים של הערים פוזנה, קרקוב ולבוב. מתעודות היסטוריות הנושאות את חתימת הוועד ניתן ללמוד כי בתקופות מסוימות הורחב הוועד לכדי נציגות של כלל הקהילות החשובות בממלכה, אז היה מספר הנציגים בו קרוב לשלושים.
בתחילה התכנס הוועד בלובלין דבר אשר הקנה לעיר מעמד של מרכז יהדות ראשון במעלה. הכינוס, אשר נמשך כשבועיים, נערך פעם בשנה בתקופת החורף, במועד אשר תאם את יריד הסוחרים הגדול של העיר. בתקופה מאוחרת יותר החלו עורכים את הכינוס פעמיים בשנה: כינוס חורף בלובלין וכינוס קיץ בעיר ירוסלב אשר בגליציה.
הסיבות להקמת הוועד

קודם להקמת הוועד נתכנסו אסיפות של ראשי הקהילות היהודיות בממלכה על מנת לדון בעניינים פוליטיים בעיקרם הנוגעים לכלל הקהילה היהודית. התכנסות זו הייתה נערכת באופן מסורתי בלובלין בעת קיום השוק המסורתי בעיר.
שלטונות פולין חפצו בהקמתו של ארגון יהודי רשמי, וזאת על מנת להקל את מלאכת גביית המיסים בקרב הקהילות. בפולין של אותה התקופה דרשו השלטונות "מס גולגולת" מכל אדם, הקמת גוף פנימי לגביית המיסים מהיהודים נועדה להקל על האיסוף ולשמש כעין מתווך מונע חיכוכים מיותרים בין השלטונות לבין אוכלוסייה היהודית.
בין הסיבות העיקריות להסכמת היהודים להקמת הוועד ולשיתוף הפעולה של הקהילות השונות איתו:
ועד מאורגן ומוכר על ידי השלטונות יקל על היהודים לדרוש את מבוקשם בנוגע לזכויות שונות ובעיקר בנוגע לזכויות דת.
ועד כזה, אשר יוכר על ידי כל הקהילות היהודיות בממלכה, יתקין סדר שלטוני בקרב היהודים ויסדיר את מעמדה של כל קהילה בממלכה.
מפאת ריבוי הקהילות היהודיות בממלכה עלה הצורך לגוף עליון אשר יהווה סמכות מוסכמת לביצוע שיפוט ובוררות בסכסוכים שהתגלעו בתוך או בין קהילות שונות.
השלטונות יזמו את הקמת הוועד וזיכו את החלטותיו בתוקף חוקי בקרב יהודי המדינה.
פירוק הוועד על ידי השלטון

במהלך המאה ה-18 הלכה והצטמצמה פעילות הוועד. ככל שנחלש השלטון המרכזי בפולין, היה הוועד צריך להגדיל את התשלומים שניתנו לשליטים המקומיים (בנוסף למיסים שהועברו לשלטון המרכזי) ולשם כך היה צריך לגבות יותר מיסים שרק חלקם הועברו לשלטון המרכזי.
המצב הפוליטי הלא יציב גרם לכך שוועד הקהילות לא הצליח להגן על הקהילות הבודדות, ואלו נאלצו לעיתים לעשות מגביות נוספות על מנת לממן את הגנת הקהילה.
בשנת 1764 החליט השלטון הפולני על הפסקת גביית המיסים על ידי הוועד וגביית המיסים מהיהודים באופן ישיר כפי שנגבו המיסים מכלל האוכלוסייה. אחת הסיבות הייתה הטענה כי הוועד נוטל לעצמו ולצרכיו נתח גדול מדי מהמסים שנגבו ולכן גביה ישירה תעשיר את קופת האוצר הפולני יחסית למצב הקיים. הוטל מס גולגולת של שני זהובים על כל יהודי בשטח פולין והקהילה בכל מקום ומקום הייתה האחראית לגביית הכסף והעברתו לידי השלטונות.
בעקבות חלוקות והמצב הגאו-פוליטי החדש שנוצר באזור התבטלה למעשה היכולת המעשית לתפקודו של ועד מהסוג הזה וכך באה לסיומה תקופת ההתאגדות היהודית הגדולה במזרח אירופה.
ראו גם

ועד קהילות ליטא
לקריאה נוספת

ישראל היילפרין, פנקס ועד ארבע ארצות: לקוטי תקנות, כתבים ורשומות, (מבוא: שמואל אטינגר, מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת: ישראל ברטל), ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תש"ן-1990.
קונטרס הסמ"ע, שחיבר רבי יהושע פלק כ"ץ, ובו מנה דינים והלכות, וכן תקנות והנהגות שקיבל הוועד בענייני ריבית ועניינים נוספים. הוצאת ורשה תר"א.
הערות שוליים

↑  ישראל היילפרין, פנקס ועד ארבע ארצות: לקוטי תקנות, כתבים ורשומות, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ה, עמ' יז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525262605171  BnF: cb137698174 (data)  LCCN: nr90019669  NKC: ko2016930006  VIAF: 143507130   WorldCat (עם VIAF): 143507130
ג'ולי ג'ונסון

ג'ולי אליזבת' ג'ונסון (באנגלית: Julie Elizabeth Johnson; נולדה ב-6 במאי 1966) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-32 של טקסס, מאז ינואר 2025. בעבר כיהנה כחברת בית הנבחרים של טקסס מטעם מחוז הבחירה ה-115 בשנים 2019–2025. ג'ונסון, חברת המפלגה הדמוקרטית, היא האדם הלהט"בי הראשון שנבחר לקונגרס מטעם טקסס.
ביוגרפיה

ג'ונסון נולדה ב-1966. היא השלימה באוניברסיטת טקסס באוסטין לימודי תואר ראשון, ותואר שני במשפטים מהמרכז למשפטים של אוניברסיטת יוסטון.
בבחירות 2018 ניצחה ג'ונסון את חבר בית הנבחרים של טקסס מט רינלדי, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ונבחרה לבית הנבחרים המדינתי. היא נמנית בין שתי נבחרות הציבור הראשונות במחוז דאלאס שהן לסביות מוצהרות, והייתה החברה הראשונה בבית הנבחרים של טקסס שיש לה בת זוג ממגדר זהה.
בשנת 2021 ג'ונסון וחברי סיעת הדמוקרטים בבית הנבחרים של טקסס עזבו את המדינה ונסעו לוושינגטון הבירה במטרה לעכב את ההצבעה על חוקים חדשים במהלך מושב מיוחד שהתכנס בחודש יולי. חברי הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים של טקסס הצביעו בעד מעצרם של עמיתיהם הדמוקרטים כדי לאלץ אותם להשתתף בהצבעות, אך לא הייתה להם סמכות שיפוטית לעשות זאת.
ביוני 2023 הודיעה ג'ונסון כי תתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-32 של טקסס בבחירות 2024, בעקבות החלטתו של קולין אלרד להתמודד לסנאט של ארצות הברית. היא ניצחה את בריאן ויליאמס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית וזכתה בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר.
ג'ונסון הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2025, עם השבעת הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Julie Johnson, באתר דאלאס מורנינג ניוז (באנגלית)
↑  ג'יימס באראגן, Openly gay Dallas County lawmaker Julie Johnson is making history in the Texas House, and so is her wife, באתר דאלאס מורנינג ניוז, 2 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  פטריק סביטק, Texas House Republicans vote to track down absent Democrats and arrest them if necessary, באתר טקסס טריביון, 13 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  פטריק סביטק, State Rep. Julie Johnson announces she is running for U.S. Rep. Colin Allred’s seat, באתר טקסס טריביון, 20 ביוני 2023 (באנגלית)
↑  ברוק מיגדון, Julie Johnson becomes first openly LGBTQ person to serve Texas in Congress, באתר The Hill‏, 5 בנובמבר 2024 (באנגלית)
פנורמיו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תוכנה ושירות רשת
 מייסדים:  חואקין קואנקה אבלה, אדוארדו מנצ'ון אגילאר
 תקופת הפעילות:  3 באוקטובר 2005 – 4 בנובמבר 2016 (11 שנים)
 משרד ראשי:  מאונטיין ויו, קליפורניה קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 בעלות:  גוגל
 מוצרים עיקריים:  העלאת תמונות לאינטרנט
  
 www.panoramio.com
 
פנורמיו (Panoramio) היה אתר שיתוף תמונות של גוגל שמשמש לאחסן תמונות עבור אתר Google Maps ועבור אתר Google Earth. משתמשי האתר מעלים אליו תמונות בעלות איכון גאוגרפי מרחבי העולם, ומידי סוף חודש אנשי האתר בוחנים את התמונות ומאשרים תמונות חדשות לפי קריטריון של "תיאור מהימן של המקום". המשרדים הראשיים של האתר שכנו תחילה בבנייני גוגל בשווייץ ולאחר מכן הועברו למאונטיין ויו.