stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עורלת הדגדגן
הערות שוליים

1 2  Sloane, Ethel (2002). Biology of Women. Cengage Learning. p. 32. ISBN 0766811425. נבדק ב-25 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Crooks, Robert; Baur, Karla (2010). Our Sexuality. Cengage Learning. p. 54. ISBN 978-0495812944. נבדק ב-30 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Mulhall, John P. (2011).  John P. Mulhall; Luca Incrocci; Irwin Goldstein; Ray Rosen (eds.). Cancer and Sexual Health. Springer. pp. 13–22. ISBN 978-1-60761-915-4. נבדק ב-23 ביוני 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Cold, C.J.; Taylor, T.R. (1999). "The Prepuce". British Journal of Urology. 83 (1): 34–44. doi:10.1046/j.1464-410x.1999.0830s1034.x. PMID 10349413.
1 2  Carroll, Janell L. (2009). Sexuality Now: Embracing Diversity. Cengage Learning. pp. 118 and 252. ISBN 978-0-495-60274-3. נבדק ב-23 ביוני 2012. The clitoral glans is a particularly sensitive receptor and transmitter of sexual stimuli. In fact, the clitoris, although much smaller than the penis, has twice the number of nerve endings (8,000) as the penis (4,000) and has a higher concentration of nerve fibers than anywhere else on the body... In fact, most women do not enjoy direct stimulation of the glans and prefer stimulation through the [hood]... The majority of women enjoy a light caressing of the shaft of the clitoris, together with an occasional circling of the [clitoral glans], and maybe digital (finger) penetration of the vagina. Other women dislike direct stimulation and prefer to have the [clitoral glans] rolled between the lips of the labia. Some women like to have the entire area of the vulva caressed, whereas others like the caressing to be focused on the [clitoral glans]. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Link text, "Engaging Cultural Differences: The Multicultural Challenge in Liberal Democracies," Chapter 11, Schweder, et al., 2002.
↑  Momoh, Comfort (2005). "Female Genital Mutation".  In Momoh, Comfort (ed.). Female Genital Mutilation. Radcliffe Publishing. pp. 5–12. ISBN 978-1-85775-693-7.
↑  Koroma, Hannah (30 בספטמבר 1997). "What is Female Genital Mutilation?". Amnesty International. p. 2. נבדק ב-25 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Female genital mutilation". World Health Organization (WHO). 2012 [2008]. נבדק ב-22 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Duffy, John (19 באוקטובר 1963). "Masturbation and Clitoridectomy: A Nineteenth-Century View". JAMA. 186 (3): 246–248. doi:10.1001/jama.1963.63710030028012. PMID 14057114. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Rodriguez Sarah W (2008). "Rethinking the history of female circumcision and clitoridectomy: American medicine and female sexuality in the late nineteenth century". Journal of the History of Medicine and Allied Sciences. 63 (3): 323–347. doi:10.1093/jhmas/jrm044. PMID 18065832.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A09.2.01.009 
פירסינג על מכסה הדגדגן
עולם החסידות

עולם החסידות הוא מגזין חרדי-חסידי אשר יצא לאור משנת ה'תשנ"ה ואילך, והופץ בקרב האוכלוסייה החרדית, בארץ ובחו"ל. בתחילה יצא המגזין לאור פעם בחודש, ובהמשך שני גיליונות מדי חודש, אולם בהמשך המגזין שודרג ושמו שונה ל‘מורשה’. במגזין זה, כמו במגזינים דומים, לא היה כל תוכן פוליטי או כזה המכיל לשון הרע.
המגזין עסק בנושאים הנושקים בחלקם לתחום התורני. בנוסף היו במגזין כתבות צבע על דמויות שונות בעולם התורה והחסידות. המגזין כלל גם מוסף מיוחד לבית ולמשפחה.
רוב הכותבים בעיתון נשאו שמות עט.
הערות שוליים

↑  דוד רוטנברג, מתווה את הדרך: החסיד שמעצב את התודעה של רבבות ספרדים, באתר חרדים10, ‏14 באוקטובר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עין חצבה (מושב)

| --- | --- |
רחוב בעין חצבהרחוב בעין חצבה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: תמר
גובה ממוצע: ‎-165 מטר
תאריך ייסוד: 1960
תנועה מיישבת: האיחוד החקלאי
סוג יישוב: מושב
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) עין חצבה(למפת צפון הנגב רגילה) עין חצבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין חצבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין חצבה30°47′52″N 35°14′48″E﻿ / ﻿30.797897°N 35.2466°E﻿ / 30.797897; 35.2466  heמפת היישובים של מועצה אזורית תמר (in English: Tamar Regional Council) באדום - עין חצבה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;

תחנת המשטרה הבריטית בעין חצבה
עֵין חֲצֵבָה הוא מושב בערבה התיכונה דרומית לים המלח המהווה את היישוב הדרומי ביותר בתחומי המועצה האזורית תמר. המושב הוקם בשנת 1962 כחווה חקלאית ושמו ניתן לו על שם חורבת חזבה (עין חוסוב – המעיין השופע) הסמוכה ליישוב. אנשי המושב בחרו שלא לקלוט משפחות נוספות, וכך מושב עין חצבה הוא מושב של עשר משפחות בלבד עם 30 תושבים והוא המושב הקטן ביותר בישראל.
היסטוריה

האזור בו הוקם המושב שימש צומת דרכים חשוב עוד בעת העתיקה. בתקופת המנדט הבריטי הוקמה במקום משטרת עין חוצוב. לאחר הקמת המדינה הוקמה במקום תחנת דלק ומזנון. בשנת 1956 החל בתכנון מסילת הדרום, מסילת ברזל במסלול מבאר שבע עד עין חצבה, ומשם צפונה למפעלי ים המלח ודרומה עד אילת. במקום תוכננה גם הקמתה של תחנת הרכבת חצבה. עין חצבה נבחרה כמיקום לצומת מסילות הברזל, מאחר שניתן לבנות תוואי נוח ממנה לאורך נחל צין ועד לב הנגב. בקיץ 1959 בוצעו קידוחים לחיפושי נפט בעין חצבה. במרץ 1963, הושלמה סלילות של כביש 90 בקטע בין סדום לעין חצבה (עד אז הייתה זו דרך עפר).
בספטמבר 1962, שני חקלאים ממושב בני ציון, גיל גל (גלונסקי) ויעקב סלווין, הגיעו לעין חצבה בחיפוש אחר שטח חקלאי לגידולי ירקות. הם הופנו לאזור על ידי קצין הפיתוח של משרד החקלאות לערבה ואילת, על סמך סקר קרקע שנערך במקום וקידוח מים שביצע חברת תה"ל. הם איתרו כ-70 דונם קרקע. שנראו מתאימים לעיבוד חקלאי, ותחילה החלו בשטיפת המלחים מהשכבה העליונה של הקרקע. לאחר 5 ניסיונות זריעה גידלו מלפפונים שנשלחו לתל אביב. אחרי המלפפונים זרעו בהצלחה עגבניות, חצילים, וקישואים. הם השקיעו כ־80 אלף ל"י ברכישת ציוד חקלאי, צינורות השקיה, דשן, זרעים ומשאבת מים לבאר. הם התגוררו במקום באוטובוס ישן במשך השבוע וחזרו לביתם בבני ציון בסופי השבוע. אחרי פחות משנתיים, הם החלו לספק גם אלפי שתלי ירקות ליישובים אחרים בערבה, שהקמתם החלה באותן שנים. בעקבות הצלחתם החליטה מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית, באוגוסט 1964, להקים בסמוך היאחזות נח"ל, שהפכה למושב חצבה. ואילו לגל וסלווין הוצא צו פינוי בטענה שבנו מבנים במקום ללא אישור. במאי 1965 הגיש מינהל מקרקעי ישראל תביעה לפנותם. לאחר שנפגשו עם שר החקלאות חיים גבתי, הוסכם שהקרקע תוחכר להם לשנה נוספת במהלכה ינסו להביא למקום עוד 8 משפחות, ואחר כך יוקם במקום יישוב קבע ל-10 משפחות בסך הכול.
היישוב התנהל כשותפות עסקית בין שלוש המשפחות שישבו בו (גיל גל עזב ובמקומו נכנסו שתי משפחות אחרות). השטח שאותו עיבדו גדל עם השנים לכ-1,000 דונם.
ב-1969 הוסכם על הקמת יישוב קבע במקום על ידי הסוכנות היהודית, שאליו יצטרפו תושבים נוספים. הסוכנות הקימה עשרה מבנים ליישוב הקבע שהושלמו ב-1973, אך שלוש המשפחות המייסדות דרשו שהסוכנות תחזיר להם את ההשקעה במקום. לבסוף שלוש המשפחות היו אלו שקנו את הבתים שבנתה הסוכנות. ב-1977 שר החקלאות אריאל שרון הסדיר סופית את מעמדו של היישוב ואת חוזי החכירה שלו. בבעלות המושב גם תחנת דלק ומסעדה המופעלת על ידי חברת פז.
מרכז ויידור

בקרבת המושב בסמוך לצומת חצבה נמצא "מרכז ויידור" שהוא מרכז המבקרים של הערבה. במרכז מסופר סיפורו של עץ השיזף העתיק וחלק מהמייצגים צולמו בעין חוסוב, תמר המקראית, בעקבות שיתוף פעולה בין רשות העתיקות למרכז ויידור מתוכננת במקום תצוגה קבועה של ממצאים ארכאולוגיים מהאזור.
ראו גם

חצבה – מושב עובדים סמוך
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  יעקב פרחי, ד .פגר פלדה, או מפעל האשלג, על המשמר, 15 ביולי 1951
↑  מסילת הנגב - עד מחצבי הפוספטים בנגב, הַבֹּקֶר, 3 באפריל 1956
ד. כרמל, מסילת באר שבע - דימונה הכדאית?, הארץ, 4 ביוני 1957
↑  אריה שירום, מסילת שלושת הימים, למרחב, 10 במאי 1963
↑  קידוחי נפט בעין חצבה, דבר, 23 בפברואר 1959
קידוח נפט בעין חצבה, דבר, 14 ביוני 1959
↑  כביש סדום - עין חצבה יושלם בסוף החודש, למרחב, 12 במרץ 1963
↑  הבאר בעין חצבה שופעת מים, דבר, 30 בינואר 1956
↑  שלמה גבעון, יוזמה פרטית בעין חצבה, מעריב, 26 באפריל 1963
↑  איתן מור, טנא הביכורים בערבה, למרחב, 28 במאי 1963
↑  איתן מור, עין חצבה - יישוב שהוקם, למרחב, 25 בפברואר 1964
↑  היאחזות נח"ל תוקם בחצבה, מעריב, 6 באוגוסט 1964
↑  הוצא צו־פינוי לקבוצת ה"רובינזונים" מעין-חצבה, הַבֹּקֶר, 12 באוגוסט 1964
↑  מרדכי צבי, מתיישבי עין חצבה נדרשים לפנות משקם, מעריב, 23 במאי 1965
↑  צ. רימון, השניים מעין חצבה ייפגשו הבוקר עם שר החקלאות, הַבֹּקֶר, 24 במאי 1965
מתיישבי עין חצבה רוצים בהידברות עם משרד החקלאות, למרחב, 5 ביולי 1965
↑  קרקעות עין חצבה יוחכרו לחקלאים המעבדים אותם, למרחב, 6 ביולי 1965
↑  יישוב חדש - עין חצבה, על המשמר, 26 בספטמבר 1969
↑  גיל רונן, קנאת הערבה, כותרת ראשית, 10 בספטמבר 1986
↑  עודד ארבל, תביעה:חברת פז ומושב עין חצבה  שכרו עבריינים להריסת מסעדה, באתר הארץ, 12 בפברואר 2006
↑  אתר מרכז ויידור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465875705171  VIAF: 1965152744566927850004   WorldCat (עם VIAF): 1965152744566927850004
עמדת הסברה קולית

עמדת הסברה קולית או עמדת הדרכה קולית הוא עמדה נייחת, המיועדת לספק הדרכה קולית למבקרים באתרי תיירות ותצפיות נוף. העמדה מוצבת באתר באופן קבוע, והיא מופעלת על ידי המבקרים באתר על מנת לקבל הדרכה קולית על האתר, על הנוף הנשקף ממנו וכן הסברים נוספים על פי אופיו של האתר. שימוש בעמדה מאפשר קבלת הדרכה קולית תוך צפייה בלתי מופרעת בנוף או באובייקט הנצפה.
מבנה העמדה

העמדה כוללת מבנה פיזי בעיצובים שונים המשמשת כפלטפורמה עבור הציוד האלקטרוני, וכממשק עבור המשתמש. המבנה נועד לספק הגנה לציוד הפנימי הן בפני ונדאליזם והן בפני פגעי מזג האוויר. הממשק כולל לחצני הפעלה שנועד לאפשר למשתמש להפעיל את המערכת, לשנות את שפת ההדרכה וכן לבחור הסבר מסוים אם קיימים מספר נושאי הדרכה. המערכת האלקטרונית כולל יחידת זיכרון דיגיטלי, מגבר, מערכת בקרה ורמקול.
ההספק החשמלי הנדרש להפעלת העמדה יכול להגיע ממקור חשמל רגיל, ממקור סולארי או ממקורות אנרגיה אחרים.
נגישות

בתצורתו הבסיסית מתאימה עמדת ההסברה לאוכלוסיית לקויי הראייה והעיוורים בכך שהוא מספק מידע קולי למי שאינו יכול לעשות שימוש במידע חזותי. קיימות ערכות הנגשה נוספות כמו מגבר השראה לכבדי שמיעה, מכשיר step-hear לעיוורים וכדומה. כמו כן, מערכת הדרכה יכולה להכיל הסבר עבור ילדים או מוגבלים קוגניטיבית.
בדרך כלל, המבנה הפיזי של העמדה מתאימה לנגישות של כיסאות גלגלים.
עמרי תמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 64 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1978–2007 (כ־29 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 125   מפקד טייסת 114  ראש להק השתתפות ומסוקים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה
 
עמרי תמיר (נולד ב-1960) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס מסוקים וכראש להק אוויר למסוקים במטה חיל האוויר.
ביוגרפיה

תמיר התגייס לצה"ל ב-1978, סיים קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים. במלחמת לבנון הראשונה ביצע למעלה מ-100 גיחות מבצעיות. ב-1994 מונה למפקד טייסת 125, טייסת מסוקי אנפה וב-1996 למפקד טייסת 114, טייסת מסוקי יסעור. ב-1998 מונה לסגן מפקד בסיס תל נוף ולאחר מכן שימש ראש ענף קצינים במטה חיל האוויר. בשנים 2004–2007 שימש ראש להק אוויר למסוקים, כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. הוא היה חבר בוועדה להמלצה על חלוקת העיטורים והצל"שים לפעולות במלחמה.
תמיר בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה ותואר שני באסטרטגיה.
הערות שוליים

↑  בן שאול, מינויים חדשים: ראש להק ומפקד עוצבה, באתר ערוץ 7, 15 באוקטובר 2007
↑  אמיר בוחבוט, "למרות הפסקת האש, אל תחזרו עדיין הביתה", באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2006
↑  יובל אזולאי, פורסמו שמותיהם של 142 חיילים שיקבלו צל"שים ועיטורים על המלחמה בלבנון, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2007
פאל טלקי

הרוזן פאל טלקי דה שק (בהונגרית: Teleki Pál János Ede;‏ 1 בנובמבר 1879 – 3 באפריל 1941) היה גאוגרף ופוליטיקאי הונגרי. טלקי שבין שתי מלחמות העולם הפך לאנטישמי קיצוני, שימש פעמיים ראש ממשלת הונגריה (1920–1921, 1939–1941), היה גם שר החוץ של המדינה וגם שר החינוך שלה. בתקופת כהונתו הראשונה נחקק בהונגריה החוק האנטי יהודי הראשון באירופה לאחר מלחמת העולם הראשונה, חוק הנומרוס קלאוזוס. במינויו לראש ממשלה שוב בשנת 1939 העביר את המשך החקיקה האנטי יהודית בהונגריה (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי).
טלקי, מנהיג תנועת הצופים בהונגריה, עורר מחלוקת חריפה בתקופת מלחמת העולם השנייה: מצד אחד בתקופתו עברו מספר רב של חוקי גזע אנטישמיים, מצד שני נטה לטובת בעלות הברית, ביקר את היטלר וגרמניה הנאצית, וסירב לקחת חלק בפלישה ליוגוסלביה. הוא התאבד ב-3 באפריל 1941, כשהודיעו לו שלמרות התנגדותו החל מעבר הצבא הנאצי בהונגריה לצורך כיבוש יוגוסלביה.
אנדרטה שהייתה אמורה לעמוד מול משכן הנשיאות בבודפשט לא הוצבה בלחץ מרכז שמעון ויזנטל.
ערבית לבנטינית

מפת ניבי הערבית הלבנטינית
ערבית לבנטינית או שאמית היא קבוצה של ניבים ערביים המדוברים לרוחב 100 ק"מ באזור רצועת מישור החוף באגן המזרחי של הים התיכון שמכונה הלבנט, קרי בסוריה, לבנון, ישראל, יהודה ושומרון, ומערב ירדן. אזור גאוגרפי זה תואם את החבל המערבי של הסהר הפורה. הערבית הלבנטינית נכללת בקבוצת השפות שנקראת ערבית מזרחית.
מזרחית לאזור זה, במדבריות, מדוברים הניבים הערביים הצפון-בדואיים.
ניתן לחלק את הערבית הלבנטינית לשישה תת-ניבים:
ניבים לבנוניים (לבנון והרי אנסריה שבגבולה עם סוריה)
ניבים מרכז סוריים (מעיר הבירה הסורית דמשק ועד העיר חמה)
ניבים צפון סוריים (בעיר חלב)
ניבים פלסטינים כפריים (ישראל/הרשות הפלסטינית עד אזור בית לחם).
ניבים פלסטינים עירוניים (חברון, מזרח ירושלים, חיפה, שכם, יפו, נצרת וכו')
ניבים פלסטינים בדואיים בשוליים הדרומיים (ישראל/הרשות הפלסטינית וירדן).
הם ניתנים להבדלה מול ניבים ערביים אחרים:
בשל העובדה שהם שימרו בצורה הטובה ביותר חוקי הדקדוק של הערבית המקורית (ביחד עם הניבים החג'אזים).
בשל הנטייה הברורה לבטא את הסיומת -ah בנוגע למין הנקבה כ-eh‏.
ישנן עקבות של הגייה ואוצר מילים מהשפה הארמית, לדוגמה כשמתכוונים לסיומת גוף שני ברבים מבטאים אותה כ-"kon".
ראו גם

הלבנט
ערבית פלסטינית
ערבית דרוזית
ערבית לבנונית
ערבית מצרית
ערבית ירדנית(ער')(אנ')
ערבית-סורית(ער')(אנ')
עולם האנרגיה (אפקוט)

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מתקן שעשועים 
 כתובת:  אפקוט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 באוקטובר 1982 (45 דקה) 
 תאריך פתיחה רשמי:  1 באוקטובר 1982 
 תאריך פירוק:  13 באוגוסט 2017 
 קואורדינטות:  28°22′29″N 81°32′52″W﻿ / ﻿28.3746°N 81.5479°W﻿ / 28.3746; -81.5479
 אתר רשמי
  (למפת אורלנדו מוגדלת) עולם האנרגיה(למפת אורלנדו רגילה) עולם האנרגיה
 
הכניסה לעולם האנרגיה
עולם האנרגיה (באנגלית: Universe of Energy) הוא ביתן לשעבר בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה. בעבר היה המתקן בחסות חברת אקסון. במתקן היה מוצג המופע "הרפתקאת האנרגיה של אלן" (Ellen's Energy Adventure) בהשתתפות השחקנים אלן דג'נרס, ביל ניי, אלכס טרבק וג'יימי לי קרטיס.
כיום הביתן מאכלס את רכבת ההרים החדשה באפקוט "שומרי הגלקסיה - חזרה קוסמית".
המופע מציג את ההיסטוריה של היווצרות מקורות האנרגיה על פני כדור הארץ (בעיקר פחם, נפט וגז טבעי) ודן בשימושי אנרגיה. גג המתקן מכוסה בלוחות סולריים המספקים את האנרגיה להפעלת המתקן. המבקרים יושבים בתיאטרון שחלקיו השונים מתנייעים ברחבי המתקן.
נתוני המתקן

פתיחה: 1 באוקטובר 1982 (עם פתיחת פארק השעשועים אפקוט)
פתיחה מחודשת: 15 בספטמבר 1996
מתכנן: WED מיזמים
האורך הכולל של המופע: 45 דקות (תחילת מופע חדש מידי 17 דקות)
אורך המופע המקדים: 8 דקות
מספר מבקרים כולל: 6 רכבי תיאטרון, 97-מבקרים בכל תיאטרון
מספר בובות אודיו אנימטרוניקס: 36
סוג המתקן: תיאטרון נע
תיאור המתקן

במתקן מוצג מופע "עולם האנרגיה של אלן". המופע המקדים מציג את אלן דג'נרס בתפקיד עצמה, הנרדמת ומוצאת את עצמה בשעשועון הטלוויזיה "ג'פרדי!" (הוצג בישראל בגרסה בשם "מלך הטריוויה"), בהנחייתו של אלכס טרבק מנחה תוכנית השעשועים. אלן מתמודדת עם ג'יימי לי קרטיס ועם אלברט איינשטיין.
בהמשך היא יוצאת למסע בעקבות מקורות האנרגיה עם ביל ניי. סרט זה מהווה הסרט העיקרי של המתקן. בעקבות הסרט התיאטראות נוסעים לתוך המתקן שבו שש דיורמות המציגות דינוזאורים (בובות אודיו אנימטרוניקס). במופע הסיום חוזרת אלן למשחק ג'פרדי ומנצחת את המשחק בעקבות הידע שרכשה.
היסטוריה של המתקן

1 באוקטובר 1982 — פתיחת המתקן עם מופע "עולם האנרגיה" המקורי, המשתמש באותו שיטת תיאטרון של המופע הנוכחי. המידע שהוצג היה אותו מידע, אולם הסרט היה הרבה יותר רציני ולימודי מהסרט הנוכחי. חלק הדינוזאורים (אודיו אינמטרוניקס) זהה למופע הנוכחי, למעט הקטעים הקומיים שנוספו מאוחר יותר.
ב-2 בינואר 1996 נסגר המתקן לשיפוצים ונפתח שוב ב-15 בספטמבר 1996 בשם "משבר האנרגיה של אלן" (Ellen's Energy Crisis). השם שונה זמן קצר מאוחר יותר ל"הרפתקת האנרגיה של אלן" (Ellen's Energy Adventure).
פאן-גרמניות

פאן-גרמניות (בגרמנית: Pangermanismus או Alldeutsche Bewegung) היא רעיון פוליטי כלל-לאומי שקדם להתהוותה של גרמניה המודרנית ב-1871. הפאן-גרמניות כמושג הגותי ופוליטי התייחסה בראשיתה לאיחוד כלל גרמני של דוברי השפה הגרמנית באירופה, לכדי מדינת לאום אחת שתהווה את "גרמניה הגדולה".
לרעיון הפאן-גרמניות נודע משקל רב בפוליטיקה הגרמנית של המאה ה-19, ובייחוד במהלך איחוד גרמניה בשנות ה-60 של המאה, בעת שהאימפריה הגרמנית הפכה למדינה לאומית לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה - בהותירה את אוסטריה מחוצה לה. מאוחר יותר התגלגל הרעיון אל תוך המאה העשרים וכלל בתוכו את הישויות המדיניות של האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בסוף המאה ה-19, התארגנו הוגים פאן-גרמניים  ב"ליגה הפאן-גרמנית" (1891), ואימצו בחלקם השקפות אתנוצנטריות ואידאולוגיות גזעניות. יש הרואים באידאולוגיה הנאצית ובמדיניות החוץ של המשטר הנאצי גלגול מאוחר של מושג הפאן-גרמניות כפי שנוסח ב"ליגה הפאן-גרמנית". זאת משום שהפאן-גרמניות הנאצית ביקשה להכיל בתוך תחומי הרייך השלישי את כלל האוכלוסייה דוברת הגרמנית באירופה במסגרת תפיסת מרחב המחיה הגרמני.
כתוצאה מהאסון שהמיטה מלחמת העולם השנייה על אירופה והעולם, הפך רעיון הפאן-גרמניות לטאבו אידאולוגי בתקופה הבתר-מלחמתית, הן במערב גרמניה והן במזרח גרמניה. כיום נישא דגל הפאן-גרמניות בידי קבוצות לאומניות בגרמניה ובאוסטריה.
מקובל לראות בהוגים מתנועת הרומנטיקה הגרמנית את ראשוני הפאן-גרמניים - אישים דוגמת פרידריך לודוויג יאן וארנסט מוריץ ארנדט. במהפכות 1848-1849 קיבל רעיון הפאן-גרמניות תנופה ונפוץ בקרב אנשי רוח ויצירה רבים שראו בתקופה המהפכנית הזדמנות ליצירתה של "גרמניה הגדולה". עליהם ניתן למנות את ריכארד ואגנר, האחים גרים, פרידריך ליסט ופאול אנטון לגארדה. רעיון הפאן-גרמניות חדר אף להגותם של סוציאליסטים גרמנים דוגמת קרל מרקס ופרדיננד לסל, שהעדיפו את הפדרציה הכלל גרמנית על יצירתה של קונפדרציה רופפת בין המדינות הגרמניות.
עמרי קרונלנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1991 (בן 32)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון בליך  אוניברסיטת רייכמן  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מעסיק:  חברת החדשות
 
עמרי קרונלנד (נולד ב-14 בנובמבר 1991) הוא עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

קרונלנד נולד בישראל לאם מורה ואב כלכלן. הוא גדל ברמת גן ולמד בתיכון בליך. החל את דרכו העיתונאית בנעוריו כאשר הגיש את מהדורת החדשות "שקוף" בטלוויזיה החינוכית לצדו של גיל קופטש.
קרונלנד שירת בחטיבת דובר צה"ל בשנים 2010–2014 ומילא מספר תפקידים כחייל וקצין, בהם סגן ראש מדור עיתונות משודרת וראש מדור הכשרות תקשורתיות, תפקיד שבמסגרתו היה אמון על בניית ההכשרות התקשורתיות למפקדי צה"ל הבכירים.
לאחר סיום שירותו הצבאי שימש כדובר בהתנדבות של מיזם "עולמים" - מיזם הנצחה וירטואלי בעבור משפחות חללים שידם אינה משגת.
בשנת 2014 הצטרף קרונלנד לחברת החדשות של ערוץ 2 כתחקירן בתוכנית אולפן שישי.
בין כתבותיו הבולטות נמנות כתבתו על אודות כוח צביקה במלחמת יום הכיפורים אשר ספגה ביקורת כאשר טענה כי ״הפריכה את המיתוס אודות כוח צביקה״, אך הוגדרה כ״עבודה רשלנית״ על ידי מפרסם הסיפור המקורי והופרכה על ידי היסטוריונים צבאיים, לאחר שהתמקדה בטענה כי הכוח השמיד 60 טנקים (דבר שהכוח עצמו לא טען מעולם); ריאיון עם עמוס לוינברג, "הקב"ר המזמר"; ריאיון עם מרגל האטום מרדכי ואנונו; וחשיפת האפליה נגד הומוסקסואלים בקבורה על ידי חברה קדישא. ריאיון של קרונלנד עם נעמה בוכריס בעת שהאשמות בעבירות מין היו תלויות כנגד בן זוגה אופק בוכריס, הפך מושא לביקורת ציבורית בגלל אופיו האוהד ואי השמעת קולן של המתלוננות.
במאי 2017 שודרה כתבתו של קרונלנד על מסיבות רווקים של ישראלים בעיר בוקרשט, בירת רומניה. הכתבה ספגה ביקורות נוקבות על כך שהציגה ניצול מיני של נשים במבט לא ביקורתי. בנוסף התגלה כי קרונלנד ביים את האירועים המוצגים בכתבה. בעקבות חשיפת המקרה, הושעה קרונלנד מתפקידו לשלושה חודשים.
באוקטובר 2017 יצא לאור בהוצאת גוונים ספרו הראשון של קרונלנד, "המקום שבו השמש מתחיל".
קרונלנד למד בתוכנית המצטיינים של בית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
כיום מתגורר בתל אביב יחד עם בן זוגו נדב.
הערות שוליים

↑  עמרי קרונלנד, באתר רשת
↑  עמרי קרונלנד, ‏"כוח צביקה": גבורה או בדיה?, באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2016
↑  יגאל מוסקו עומרי קרונלנד, ‏האיש שידע הכל - וחשף סודות מדינה, באתר ‏מאקו‏, 2 בספטמבר 2016
↑  דני קושמרו, ‏מרדכי ואנונו: "העולם צריך היה לדעת על קיומה של חבית הנפץ", באתר ‏מאקו‏, 5 בספטמבר 2015
↑  עמרי קרונלנד, ‏אפליה - גם אחרי המוות, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2017
↑   אריאנה מלמד, ערוץ 2 מדגים בראיון כמה שאלות אפשר לא לשאול, באתר הארץ, 26 בפברואר 2017.
↑  עינת פישביין ושרון שפורר, מי הזמין את הלימוזינה ואת נערת הליווי שחיכו לגברים בבוקרשט?, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 15 במאי 2017
↑  נועה פרייס‏, שלושה חודשי עונש הספיקו: עומרי קרונלנד חזר לאולפ"ש, באתר וואלה, 13 באוגוסט 2017
↑  מערכת ישראל היום, קיבוץ וגעגוע, באתר ישראל היום, 24 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377771605171  VIAF: 42152079096207110613   WorldCat (עם VIAF): 42152079096207110613
עונת 2009/2010 ביורוליג

עונת 2009/2010 ביורוליג הייתה העונה ה-53 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והעשירית שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company.
המשחק הראשון התקיים ב-29 בספטמבר 2009 ותחרות הסתיימה ב-9 במאי 2010. בתחרות השתתפו 30 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של ברצלונה, זה היה הניצחון השני בתולדות המועדון.
מילוש תאודוסיץ' (סרביה) מאולימפיאקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
חואן קרלוס נבארו (ספרד) מברצלונה נבחר לכדורסלן המצטיין של פיינל פור.
מתכונת התחרות

תחילה התקיים השלב המוקדם במערכו 2 מ-8 קבוצות הועלו לעונה הסדירה.
24 קבוצות החלו בעונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-4 בתים. מנצח של כל בית וסגנו קודמו למשחקי רבע הגמר שהתקיימו עד ל-3 ניצחונות. פיינל פור נערך בברסי ארנה, פריז.
מתכונת התחרות > בית ה'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ספרד ברצלונה | 6 | 5 | 1 | 465 | 396 | 69 |
| 2. | סרביה פרטיזן | 6 | 3 | 3 | 389 | 422 | 33- |
| 3. | יוון פנאתינייקוס | 6 | 2 | 4 | 439 | 442 | 3- |
| 4. | יוון מארוסי | 6 | 2 | 4 | 419 | 452 | 33- |
מתכונת התחרות > בית ו'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ישראל מכבי תל אביב | 6 | 4 | 2 | 444 | 423 | 21 |
| 2. | ספרד ריאל מדריד | 6 | 3 | 3 | 447 | 444 | 3 |
| 3. | איטליה מונטפסקי סיינה | 6 | 3 | 3 | 481 | 497 | 16- |
| 4. | טורקיה אפס פילזן | 6 | 2 | 4 | 437 | 445 | 8- |
מתכונת התחרות > בית ז'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | רוסיה צסק"א מוסקבה | 6 | 5 | 1 | 494 | 448 | 46 |
| 2. | פולין אסקו פרוקום סופוט | 6 | 3 | 3 | 471 | 455 | 16 |
| 3. | ספרד אוניקאחה מאלגה | 6 | 2 | 4 | 450 | 452 | 2- |
| 4. | ליטא ז'לגיריס קובנה | 6 | 2 | 4 | 454 | 514 | 60- |
מתכונת התחרות > בית ח'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יוון אולימפיאקוס | 6 | 5 | 1 | 536 | 504 | 32 |
| 2. | ספרד קאחה לבורל ויטוריה | 6 | 3 | 3 | 515 | 521 | 6- |
| 3. | רוסיה חימקי מוסקבה | 6 | 3 | 3 | 476 | 487 | 11- |
| 4. | קרואטיה ציבונה זגרב | 6 | 1 | 5 | 486 | 501 | 15- |