stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחמוד א-זהאר
עמדותיו > אנטישמיות והכחשת שואה

ב-5 בנובמבר 2010 אמר בערוץ אל-אקצא כי התנהגותם הפושעת של היהודים כלפי העמים שבקרבם חיו, היא זו שגרמה לגירושים הרבים שלהם לאורך ההיסטוריה מהארצות שבהן הם שכנו. בנאום זה חזר א-זהאר למעשה על התזה המרכזית המופיעה בספרו "אין עתיד [ליהודים] בין האומות". הספר יצא לאור בהוצאה האלג'ירית דאר אלח'לדוניה בשנת 2008, ובו הוא מפתח תזה לפיה היהודים הם נטע זר ודחוי על ידי מדינות העולם. הוא עושה שימוש במובאות מהקוראן כדי להצדיק רצח יהודים, ולהוכיח שלציונות "אין עתיד בין האומות", ומשום כך דינה להיכחד.
בנאום שנשא ב-6 בינואר 2011 טען כי "השואה היא שקר ציוני ודבר בטל לנוכח השואות הרבות שביצע הכיבוש נגד הפלסטינים". עוד אמר כי "יבוא יום שבו ייהרסו הטנקים והמטוסים של ישראל, והפלסטינים ישחררו את ירושלים ואת כל פלסטין".
לאחר מבצע עמוד ענן האשים את ממשל ארצות הברית באחריות להריגת אזרחים פלסטינים, בשל האישור שהעניק לכאורה למתקפה הישראלית, והבטחתו פיצוי לישראל על הנזקים שנגרמו לה. יתר על כן קרא להחרמת מוצרים אמריקניים בהסבירו: "הכלכלה האמריקנית הרוסה ואנו יכולים להסב לה נזק גדול עוד יותר".
משפחתו

א-זהאר נשוי ואב לשבעה ילדים.
בשנת 2003 צה"ל ניסה לחסל אותו ובמבצע נהרג אחד מבניו. בן נוסף נהרג בקרב עם לוחמים מיחידת אגוז שהתרחש בינואר 2008.
עם השנים הוא חלה בדמנציה.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, סוף מבצע במטרה תחילה, באתר הארץ, 3 במרץ 2008
↑  שטחים, נדחתה בקשתו, חדשות, 20 באוגוסט 1992
↑  עלי ואקד ופליקס פריש, א-זהאר ניצל מניסיון התנקשות, באתר ynet, 10 בספטמבר 2003
↑  נענע10 - מוחמד א-זהאר יחליף את רנטיסי ברצועה - חדשות
↑  ברק רביד, חמאס על סף פילוג, באתר nrg‏, 20 באוקטובר 2005
↑  Gaza: A Histroy, By Jean-Pierre Filiu, עמוד 407 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
↑  NIMER, MOHAMED, Charting the Hamas Charter Changes, Insight Turkey. 2009, Vol. 11 Issue 4, pages 121-122
↑  עמוס הראל, אבי יששכרוף, משבר בצמרת החמאס: מחמוד א-זהאר פרש מצוות המו"מ בעניין שליט, באתר הארץ, 26 בפברואר 2010
↑  יוחאי עופר ואסף גבור, ממשיכים במבצע: צה"ל תקף את ביתו של מחמוד א-זהאר, באתר nrg‏, 16 ביולי 2014
↑  בכיר חמאס מחמוד א-זהאר הגיש מכתב התפטרות מהלשכה המדינית בחמאס, באתר מעריב אונליין, 15 באוגוסט 2022
1 2 3 4  ציטוטים: תנועת חמאס והתהליך המדיני, אתר מכון ראות
↑  שאול אריאלי, תפסת מרובה לא תפסת, כרמל, 2006, עמ 150.
↑  Hamas Leader Mahmoud Al-Zahhar Justifies Persecution of Jews in History and Promises and Declares That Jews "Are Headed to Annihilation.", אתר ממר"י (באנגלית)
↑  מחמוד אלזהאר, מבכירי חמאס, נשא לאחרונה נאום בעל אופי אנטישמי ארסי, שנועד להצדיק את חיסול מדינת ישראל ואת גירוש היהודים "מכל פלסטין", באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 15 בנובמבר 2010
↑  מה חדש? תקציר ידיעות מהמזרח התיכון 7.1.2011, אתר ממר"י
↑  עמית כהן, עזה: בנו של א-זהאר חוסל בתקיפת צה"ל, באתר nrg‏, 15 בינואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307423305171  BnF: cb16516866n (data)  GND: 1198398515  ISNI: 0000 0001 2074 3045  LCCN: n2010200369  SUDOC: 192379143  VIAF: 171782808   WorldCat (עם VIAF): 171782808
רות קלינוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 בפברואר 1929
 פטירה:  19 בדצמבר 2015 (בגיל 86)
 ענף מדעי:  כלכלה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  עינת 
 פרסים והוקרה:  פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה
 
רות קְלינוב (Klinov;‏ 13 בפברואר 1929 – 19 בדצמבר 2015) הייתה פרופסורית לכלכלה באוניברסיטה העברית. התמחתה בכלכלת עבודה וכלכלת חינוך. זכתה בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה, יחד עם פרופ' נדב הלוי, על ספרם המשותף "ההתפתחות בכלכלת ישראל". הייתה חברה בוועדת דוברת.
ביוגרפיה

קלינוב נולדה בברלין שבגרמניה, להורים שנמלטו ב-1920 מפרעות דיניקין באוקראינה. הוריה ברחו דרך הגבול לרומניה וחצו את נהר פרוט. אחותה הגדולה הייתה המשוררת והמתרגמת רינה קלינוב (1922 - 2016). אביה, ישעיהו קלינוב היה עיתונאי ששימש ככתב של עיתוני יידיש ברחבי העולם ושל “הארץ” בעברית, והיה מיודד עם ז’בוטינסקי שהעסיקו בעיתונו. ב-1948 מונה לראש המינהל לעיתונות, הסברה, שידור וקולנוע במשרד הפנים. אמה, רחל, הייתה בעיקר אשת חברה ומארחת. הבית שימש מקום מפגש לאנשי אינטליגנציה יהודים מרוסיה – שחקנים, סופרים ועוד.
ב-1933 עלתה לישראל עם משפחתה, כאשר הוריה ברחו מאימת הנאצים, המשפחה התיישבה בתל אביב. בסוף שנות ה-30 עברה עם משפחתה לירושלים בעקבות עבודתו של אביה.
בשנת 1946 גויסה לפלמ״ח [דרושה הבהרה]. הייתה בהכשרת דגניה ב', שירתה בפלוגה ג' של הגדוד השלישי בחטיבת יפתח, ושימשה אלחוטנית בפלוגה. היא נאסרה על ידי הבריטים ב-4 בדצמבר 1947, כשהייתה בדרכה להקמת עמדה ליד המרכז המסחרי בירושלים. במאי 1948 השתחררה מהכלא, ולא חזרה לפלמ״ח.
בשנת 1964 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה בנושא "הכדאיות הכלכלית של ההשקעה בחינוך בישראל".
בשנת 1966 הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית. ב-1969 הועלתה לדרגת מרצה בכירה, וב-1995 לפרופסור חבר. ב-1997 פרשה כפרופסור אמריטה.
במשך שנים רבות כיהנה כיו"ר הוועד המנהל של התיכון ליד האוניברסיטה. היא הייתה פעילה למען זכויות הערבים ופעילה אקטיבית ב"מחסום ווטש".[דרוש מקור]
הייתה גרושה ואם לשניים. נפטרה ב-2015, בגיל 86, ונקברה בקיבוץ עינת.
ספריה

רות קלינוב-מלול, רווחיות ההשקעה בחינוך בישראל, ירושלים: המכון למחקר כלכלי בישראל ע"ש מוריס פאלק, תשכ"ו, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
נדב הלוי ורות קלינוב-מלול, ההתפתחות הכלכלית של ישראל, אקדמון, ירושלים, 1968
רות קלינוב-מלול, כלכלת חינוך, האוניברסיטה הפתוחה, 2014
פרסומים נבחרים

יהודים וערבים בכוח העבודה הישראלי: שכר ורמת השכלה. רבעון לכלכלה 145 (1990)
Arabs and Jews in the Israeli labor force: A comparison of education and earnings. In:The Political Economy of Ethnic Discrimination and Affirmative Action: Comparative Perspective, M. Wyzan, Westport, CT and London Greenwood and Praeger,
Restructuring Gender Relations and Employment: The decline of the Male Breadwinner
Human Capital Investment and Nonparticipation. Jerusalem Falk Institute, DP 97.05, 36 pp.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  1515 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  רנה קלינוב | שלכת, ‏2016-12-16
↑  המשטרה לא שלטה במצב ולכן - הגנה עצמית היא פרובוקציה, דבר, 7 בינואר 1948
↑  פרופ' רות קלינוב באתר "אבלים".
↑  בית עלמין קיבוץ עינת, פרופ' רות קלינוב ז"ל | בית עלמין קיבוץ עינת, האוניברסיטה העברית, הארץ, התיכון שליד האוניברסיטה, מנוחה | 19.12.15, באתר מודעות אבל, ‏2015-12-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263858905171  CiNii: DA09409829  GND: 170223442  ISNI: 0000 0000 6694 7708  LCCN: n84031429  NTA: 074149849  SUDOC: 081533187  VIAF: 50619038   WorldCat (עם VIAF): 50619038
תקיפה

ערך זה עוסק בנקיטת אלימות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ענישה גופנית נחשבת לתקיפה לפי החוק הישראלי הנוכחי
תקיפה היא יזום אלימות ללא הסכמה ובניגוד לחוק.
במדינות שונות יש מערכות חקיקה שונות המגדירות את הפרמטרים של עבירת התקיפה לפי המקובל באותה מדינה. בישראל אסורה ענישה גופנית וביצועה, גם על ידי הורים או מחנכים, נחשבת לתקיפה, אולם מערכות חקיקה אחרות מתירות ענישה גופנית מוגבלת.
דוגמאות להפעלת אלימות שאינה תקיפה לא חוקית

אלימות המתבצעת במהלך תחרויות ספורט, כמו אגרוף, היאבקות, כדורגל וכדומה או במהלך אימוני ספורט או סוגים שונים של קרב פנים אל פנים אינה נחשבת לתקיפה, כי השתתפות הקורבן בתחרויות או באימונים נחשבת למתן הסכמה מראש לאלימות שהופעלה כלפיו, אולם הסכמה זו ניתנת להתנהגות רגילה וצפויה בנסיבות כאלה ואלימות חריגה אינה זוכה לפטור זה.
גם אלימות המופעלת על ידי מי שהחוק הסמיך אותו להפעיל אלימות בנסיבות מסוימות, אינה נחשבת לתקיפה. בקטגוריה זו נכללות פעולות שיטור, הפעלת כוח למטרות רפואיות על ידי מי שהוסמך לכך, הפעלת כוח לשם טיפול וחינוך של ילדים, השתתפות במתקפה צבאית ועוד והכל במסגרת הפרמטרים שנקבעו בחוק.
החקיקה הישראלית

חוק העונשין, תשל"ז-1977, קובע בסימן ח' לפרק י': תקיפה, את העונש המרבי לתקיפה לסוגיה.
סעיף 378 מגדיר את עבירת התקיפה: "המכה אדם, נוגע בו, דוחפו או מפעיל על גופו כוח בדרך אחרת, במישרין או בעקיפין, בלא הסכמתו או בהסכמתו שהושגה בתרמית - הרי זו תקיפה; ולעניין זה, הפעלת כוח - לרבות הפעלת חום, אור, חשמל, גאז, ריח או כל דבר או חומר אחר, אם הפעילו אותם במידה שיש בה כדי לגרום נזק או אי נוחות."
סעיף 379 קובע עונש מרבי של שנתיים מאסר למי שביצע עבירת תקיפה שאין עליה עונש חמור יותר על פי סעיף אחר.
סעיף 380 קובע עונש מרבי של שלוש שנות מאסר למי שביצע תקיפה שבמהלכה נגרמה חבלה לקורבן התקיפה.
סעיף 381 קובע עונש מרבי של שלוש שנות מאסר למי שביצע תקיפה במטרה לבצע פשע או לגנוב או להכשיל מעצר חוקי או שהתקיפה מכוונת נגד עובד ציבור במהלך ביצוע תפקידו.
סעיף 382 מכפיל את העונש המרבי הצפוי למבצעי תקיפה על פי הסעיפים הקודמים, אם התקיפה בוצעה על ידי מי שהוא חלק מקבוצה (שניים או יותר) או אם קורבן התקיפה הוא בן משפחה.
החקיקה הישראלית > עבירות הכוללות יסוד של תקיפה

סעיפים נוספים בחוק העונשין הישראלי מכילים בתוכם יסודות של תקיפה, אך זכו להגדרה נפרדת משום התוצאה החמורה יותר של מעשה התקיפה, או משום מעמדם של הנתקפים או של התוקפים, או בגלל האופי המיני של העבירות.
עבירות של גרימת פגיעות גופניות חמורות במיוחד כלולות בסעיפי החבלה (סעיף 333) הפציעה (סעיף 334), ובמיוחד בסעיף 329 העוסק בחבלה בכוונה מחמירה.
סעיפים מיוחדים נחקקו עבור עבירות הכוללות את יסוד התקיפה, אך עוסקות באוכלוסיות, שהמחוקק החליט, שהן זקוקות להגנה מיוחדת (עובדי ציבור, שוטרים, קטינים ואחרים). כך הדבר גם לגבי עבירות המבוצעות על רקע מיני.
כמו כן, קיימת עבירת תקיפת בן-זוג או בת-זוג, שבה התוקף מצוי במערכת יחסים זוגית עם הקורבן. עבירה זו משמשת לעיתים ככלי בעבור בני זוג המעוניינים להתגרש וטופלים האשמות שווא כדי לזכות בנתח רב יותר מהרכוש המשותף, או בהסכם גירושים שנוטה יותר לטובתם.
החקיקה הישראלית > התפתחות החקיקה הישראלית

במהלך הזמן הותאמה החקיקה הישראלית לנורמות המשתנות ובהתאם לכך נאסרה ענישה גופנית כלשהי (בעבר הייתה מותרת ענישה גופנית מתונה שבוצעה על ידי הורים או מחנכים), יחסי מין כפויים במסגרת הנישואין נכללו בין עבירות האונס, בניגוד למקובל בעבר, נקבע עונש מאסר מינימום לעבירות של תקיפת שוטרים ועוד.
שינויי החקיקה נוגעים הן למהות העבירות והן לחומרה בה מתייחס אליהן המחוקק, חומרה הבאה לידי ביטוי בקביעת העונש המרבי.
בגלל עומס יתר המוטל על מערכת אכיפת הדין הישראלית, היא קיבלה רשות מהמחוקק לא לטפל, במצבים מסוימים, בעבירות קלות. עבירות תקיפה על פי סעיפים 379 ו-380 נכללות ברשימת העבירות הקלות, עבירות שהמשטרה יכולה לסרב לטפל בהן. במקרים בהן הודיעה המשטרה למתלונן על סירובה להמשיך את הטיפול בתלונה, רשאי המתלונן להגיש תביעה פלילית פרטית לבית משפט השלום.
ראו גם

אלימות מינית
עוולת התקיפה
הערות שוליים

↑  איילון בירנבוים, עבירת תקיפה: אילו סוגים קיימים בחוק, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏04/06/2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4170137-9
ג'בלה

| --- | --- |

 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז לטקיה
 נפה:  נפת ג'בלה
 גובה:  16 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  75,505 (2012)
 קואורדינטות:  35°21′35″N 35°55′17″E﻿ / ﻿35.359722222222°N 35.921388888889°E﻿ / 35.359722222222; 35.921388888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהג'בלה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהג'בלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גַ֫'בְּלֶה (בערבית: جبلة, מהשם הקלאסי Γάβαλα או Gabala, כנראה במקור מאוגריתית: 𐎂𐎁𐎓𐎍, גבעל) היא עיר בסוריה, השוכנת על חוף הים התיכון, כ־25 ק"מ מצפון לבניאס וכ־25 ק"מ מדרום ללטקיה. נכון ל־2021 התגוררים בעיר כ־75,500 תושבים.
היסטוריה > העת העתיקה

| --- | --- |
 :  ראו גם – תל טווייני
גבלה הייתה מיושבת כבר מהאלף ה־2 לפנה"ס לפחות. העיר הייתה חלק מהממלכה האוגרתית – כנראה העיר גבעל (באוגריתית: 𐎂𐎁𐎓𐎍) שהוזכרה בכתבי אוגרית. בעת העתיקה גבלה הייתה עיר רומית חשובה, והיא נזכרה בתיאור פיניקיה אצל סטראבון ופליניוס הזקן. אחד השרידים מתקופה זאת הוא תיאטרון, שבו מקום לכ־7,000 צופים. ליד החופים נמצאו שרידים יותר עתיקים, מתקופת הברזל או מהתקופה הפיניקית.
במרחק של פחות מקילומטר אחד מן העיר שוכן תל ג'יבלה (Gibala), הידוע כיום כתל טווייני, עיר שהייתה מיושבת מהאלף ה־3 לפנה"ס ועד התקופה הפרסית.
היסטוריה > ימי הביניים

בעיר נמצאים מסגד הסולטן אבראהים בן אדהם (אנ'), מיסטיקן סופי שוויתר על כתרו והקדיש עצמו לתפילות למשך שארית חייו, וגם קברו.
בימי הביניים הייתה ג'בלה חלק מנסיכות אנטיוכיה, אחת המדינות הצלבניות, עד שנכבשה על ידי צלאח א־דין בשנת 1189 במהלך מסע הצלב השלישי. אחד מתושביה המפורסמים של העיר הוא הוגו מג'בלה (אנ'), בישוף העיר, שדיווח לאפיפיור אאוגניוס השלישי (אנ') על נפילת אדסה והיה ראשון הדוברים על הכומר יוחנן.
היסטוריה > העת החדשה

בג'בלה גדל עז א־דין אל־קסאם, שעל שמו נקראים הפלג הצבאי של חמאס – "גדודי עז א־דין אל־קסאם" וכן רקטות הקסאם, הנורות לעבר יישובים ישראליים סביב רצועת עזה. גם המשורר אדוניס נולד וגדל בג'בלה.
ב־23 במאי 2016 ביצע ארגון הטרור המדינה האסלאמית ארבעה פיגועי התאבדות בתוך ג'בלה, שעד לאירוע זה נותרה מחוץ להשפעה ההרסנית של מלחמת האזרחים בסוריה. בפיגועים נהרגו למעלה ממאה אנשים. הם כוונו ככל הנראה נגד העלווים הרבים המתגוררים שם.
כלכלה

מרבית תושבי ג'בלה מתפרנסים מחקלאות, בעיקר מגידול עצי תפוז, לימון וזיתים. כמו כן קיימות חממות רבות לגידול ירקות באזורים הכפריים. במרכז העיר עובדים בעיקר במסחר, וישנם גם כמה מפעלים קטנים לייצור כותנה ומיץ תפוזים.
הערות שוליים

1 2  סטראבון, גאוגרפיקה, 16.2.12 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)
1 2  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, 5.19 (ראו במקור הלטיני ובתרגום לאנגלית)
1 2  Gabriel Saadé, Note sur les tells archéologiques du royaume ougaritien, Syria. Archéologie, Art et histoire 67, 1990, עמ' 199 doi: 10.3406/syria.1990.7140
1 2  KTU2 4.750, ובהטיית תואר "גבעלי": 4.33, 4.40, 4.51, 4.68, 4.177, 4.317 (פגום), 4.365, 4.380, 4.386, 4.693, 4.784 (לוח פגום)
↑  Population of Jableh 2021
↑  רועי קייס, יותר מ-100 הרוגים במתקפה נדירה על מעוזי אסד ורוסיה, באתר ynet, 23 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538168805171  GND: 4726063-4  LCCN: nr90000337  VIAF: 145846876   WorldCat (עם VIAF): 145846876 
התיאטרון הרומי בג'בלה
ציר רדיקלי

בגאומטריה, ציר רדיקלי של שני מעגלים הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שהחזקות שלהן ביחס לשני המעגלים שוות. זהו תמיד קו ישר. לציר הרדיקלי תפקיד חשוב בתאוריה של אינוורסיה במעגל.
לכל שני מעגלים שאינם בעלי מרכז משותף יש ציר רדיקלי. הציר הרדיקלי הוא תמיד קו ישר; אם המעגלים נחתכים, זהו הישר העובר דרך נקודות החיתוך.
משפחות קואקסליות

נניח שהישר t הוא הציר הרדיקלי של המעגלים C1 ו-C2. מעגל C ש-t הוא הציר הרדיקלי שלו ושל C1 נקרא מעגל קואקסלי ("בעל ציר משותף") עם C1 ו-C2; קבוצת כל המעגלים האלה (לרבות C1 ו-C2) נקראת המניפה הקואקסלית (pencil of coaxal circles) של C1 ו-C2. לכל שני מעגלים במשפחה הזו יש אותו ציר רדיקלי, והמרכזים שלהם נמצאים על ישר אחד, המאונך לציר. אינוורסיה במעגל מעבירה מניפה קואקסלית למניפה קואקסלית.
תהי P נקודה על הציר הרדיקלי של שני מעגלים; ל-P יש אותה חזקה ביחס לכל אחד מהמעגלים, ואם החזקה הזו חיובית (היינו P מחוץ לאחד המעגלים, ולכן מחוץ לכולם), אז מעגל שמרכזו P ורדיוסו הוא שורש החזקה חוצה במאונך את כל המעגלים במשפחה הקואקסלית. אפשר לבחור נקודה נוספת על הציר הרדיקלי, וליצור גם סביבה מעגל החוצה במאונך את כל המעגלים במניפה. המשפחה הקואקסלית של שני המעגלים האלה משלימה למשפחה המקורית: כל מעגל מאחת המשפחות חוצה במאונך כל מעגל מן המשפחה השנייה. אם המעגלים במניפה קואקסלית אינם חוצים זה את זה, אז המעגלים במניפה המשלימה עוברים כולם דרך אותן שתי נקודות, הנקראות נקודות הגבול של המשפחה הראשונה (ואכן, ככל שהמעגל קטן יותר, כך קרוב יותר מרכזו לאחת מנקודות הגבול). ראו איור 1.
בנייה בסרגל ובמחוגה

העובדה שאפשר לבנות את הציר הרדיקלי בסרגל ובמחוגה (ראו איורים 2 ו-3) מקנה לו תפקיד מועיל בבניות גאומטריות שונות.
מרכז החזקה של שלושה מעגלים

יהיו C1,C2,C3 שלושה מעגלים שאינם קואקסליים, ואינם קונצנטריים. הצירים הרדיקליים של כל שניים מן המעגלים האלה, נפגשים בנקודה אחת הנקראת מרכז החזקה של המעגלים. בעזרת מרכז החזקה, אפשר לבנות את שני המעגלים המשיקים במשותף ל-C1,C2,C3, באופן הבא:
מצא את נקודות הדמיון של כל שני מעגלים.
העבר ישר דרך שלוש נקודות הדמיון החיצוניות (ישר זה נקרא ישר ד'לאמבר של שלושת המעגלים).
לכל i=1,2,3, הורד אנך מן המרכז של Ci אל ישר ד'לאמבר, ומצא על ידי אינוורסיה במעגל Ci את הנקודה הצמודה למפגש האנך עם הישר.
הוצא ממרכז החזקה קרניים אל שלוש הנקודות שהתקבלו. הקרניים האלה פוגשות את שלושת המעגלים בפנים ובחוץ.
המעגל החוסם את המשולש שקודקודיו הם נקודות המפגש הפנימיות, והמעגל החוסם את המשולש שקודקודיו הם נקודות המפגש החיצוניות, משיקים במשותף ל-C1,C2,C3.
איור 1: נציגים של שתי משפחות קואקסליות משלימות. הישר החום הוא הציר הרדיקלי של המעגלים בירוק, והישר השחור הוא הציר הרדיקלי של המעגלים בכחול. הנקודות האדומות הן נקודות הגבול של המשפחה הירוקה
איור 2: בניית הציר הרדיקלי (בירוק) של שני מעגלים נתונים (בכחול): מעבירים מעגל המשיק במשותף לשני המעגלים (באדום, ראו כיצד באיור 3); הציר הרדיקלי הוא הישר (בירוק) היורד מחיתוך המשיקים (הנקודה הירוקה) במאונך לישר המחבר את מרכזי המעגלים
איור 3: בניית המעגלים (באדום) המשיקים במשותף לשני מעגלים נתונים (בכחול), דרך נקודה נתונה על אחד מהם (גם כן בכחול): מסמנים את נקודות הדמיון של שני המעגלים (בירוק), ומחברים אותן אל הנקודה; שתיים מארבע נקודות החיתוך של הישרים האלו עם המעגל השני, הן נקודות השקה של מעגל העונה על הדרישה
אלישע ריינולד פוטר

אלישע ריינולדס דפוטר (באנגלית: Elisha Reynolds Potter‏; 5 בנובמבר 1764 – 26 בספטמבר 1835) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מרוד איילנד מספר כהונות.
ביוגרפיה

אלישע פוטר נולד ביישוב קינגסטון שברוד איילנד בשנת 1764. הוא התגורר כול חייו באחוזה משפחתית בה נולד. הוא למד באקדמיה בקונטיקט. בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת בצבא.
תחילה פוטר עבד בנפחות ותוך זמן קצר עבר למשפטים. החל משנת 1793 הוא היה חבר קונגרס של רוד איילנד.
בשנת 1796 בעקבות התפטרות של בנג'מין בורן הוא התמודד על מושב בקונגרס של ארצות הברית וזכה. הוא סיים את הכהונה בשנת 1797 וחזר לעסוק במשפטים.
בשנת 1809 הוא הגיש מועמדותו פעם נוספת, נבחר וכיהן בקונגרס עד לשנת 1815.
בשנת 1818 פוטר התמודד על משרת מושל רוד איילנד אך הפסיד בבחירות.
לפוטר היו 4 בנים ובת. הבין הבכור אלישע ריינולד פוטר הצעיר היה חבר קונגרס בשנים 1843-1845.
אלישע פוטר נפטר בשנת 1835 בגיל 70.
אמוץ דפני

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1944 (בן 80) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, בוטניקה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 תרומות עיקריות
 אקולוגיה של האבקה ואתנובוטניקה
 
אמוץ דפני (נולד ב-30 באפריל 1944) הוא בוטנאי ומשורר ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון לאבולוציה ובחוג לביולוגיה אבולוציונית וסביבתית באוניברסיטת חיפה.
קריירה

דפני רכש את השכלתו האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1970 השלים את עבודת המוסמך בהנחייתה של קלרה חן בנושא "מחקר ביוסיסטמטי בסוג זהבית בישראל ובאזורים הסמוכים". בשנת 1975 השלים את עבודת הדוקטורט בהנחייתם של קלרה חן ומשה נגבי, בנושא "ביולוגיה משווה של ינבוט השדה מבתי גידול שונים בישראל". בשנים 1975–1976 השתלם במסגרת בתר-דוקטורט באוניברסיטת ליברפול באנגליה. עם שובו לישראל, בשנת 1977, התמנה לעמית מחקר במכון לאבולוציה באוניברסיטת חיפה, בו עבד עד לפרישתו בשנת 2012. בשנת 1997 התמנה לפרופסור מן המניין. גם כיום, לאחר פרישתו לגמלאות, הוא ממשיך במחקר אקטיבי ומפרסם מאמרים רבים.
מחקריו של דפני מקיפים מגוון תחומים הקשורים לבוטניקה, אך בעיקר עוסקים באקולוגיה ואבולוציה של האבקה, ובאתנובוטניקה. מחקריו בתחום ההאבקה עוסקים בפענוח מנגנוני ההאבקה של צמחי בר מגוונים ובתהליכים האבולוציוניים שהביאו לכך, באקולוגיה ואבולוציה של האבקת רמייה, בניתוח רשתות האבקה וחשיבותן לצורך שימור מינים נדירים, בהשפעת שרפה על יחסי פרחים-מאביקים, באקולוגיה של חברות מאביקים והשפעת מינים פולשים ומתפרצים, בפרקטיקה ופיתוח שיטות לחקר מנגנוני האבקה, בכימות יעילויות האבקה, באפיון סינדרומי האבקה ומקרים שחורגים מהם, ובקשר בין המורפולוגיה והפיזיולוגיה של הפרח לאלו של המאביק ולאופי מנגנון ההאבקה. דפני פרסם שני ספרים על פרקטיקה של חקר האבקה, המהווים מדריך מקיף לחוקר ההאבקה וכוללים פירוט והשוואה של שיטות המחקר השונות בהאבקה על יתרונותיהן וחסרונותיהן. דפני השקיע שנים רבות בחקר מנגנוני ההאבקה של משפחת הסחלביים ונציגיה בישראל, וגילה בהם מספר מנגנונים ייחודיים של האבקת רמייה.
דפני חקר את מנגנוני האבקה של צמחי בר רבים בישראל, בכללם:
צמחים בעלי מנגנון של האבקת רמייה - סחלביים ולופיים
פרחי צלחת אדומים - כלנית, נורית, פרג וצבעוני
פרחי סתיו וחורף - דודא, חלמונית, חצב, חרוב, נרקיס, סתוונית ורקפת
מינים נדירים - אירוס הארגמן ושושן צחור
מחקריו בתחום האתנובוטניקה מהווים סקירה מקיפה של השימושים העממיים בצמחים והסגולות המיוחסות להם. מחקרים אלה מתבססים על מאות ראיונות עם אנשים מעדות וקבוצות אתניות שונות בישראל, וסקירה נרחבת של הספרות האתנובוטנית מרחבי העולם. בין הנושאים שנחקרו נכללים: עצים קדושים ומקודשים, צמחים הקשורים למוות ובתי קברות, תורת החותמות, צמחי מרפא, צמחי מאכל, ואגדות על צמחים.
בשנת 2008 החל לכתוב ולפרסם קובצי שירה. עד היום פרסם ארבעה ספרים. אהבת הטבע וההיכרות המעמיקה עם עולם הצומח והחי מהוות מרכיב עיקרי בשירתו.
פרסומים נבחרים > ספרות מדעית

גדעון אורשן ואמוץ דפני (עורכים), לקט מקורות בגיאובוטניקה, ירושלים, האוניברסיטה העברית, הפקולטה למדעי הטבע, המחלקה לבוטניקה, אקדמון, 1969.
צמחי בר גרים בישראל: הבטים פיטוגאוגרפיים, אקולוגיים וחקלאיים (עם דוד הלר) הוצאת השירות לשמירת איכות הסביבה, משרד הפנים, 1983
Dafni, A. (1984). Mimicry and deception in pollination. Annual Review of Ecology and Systematics, 259-278.
Friedman, J., Yaniv, Z., Dafni, A., & Palewitch, D. (1986). A preliminary classification of the healing potential of medicinal plants, based on a rational analysis of an ethnopharmacological field survey among Bedouins in the Negev Desert, Israel. Journal of Ethnopharmacology, 16(2), 275-287.
Yaniv, Z., Dafni, A., Friedman, J., & Palevitch, D. (1987). Plants used for the treatment of diabetes in Israel. Journal of Ethnopharmacology, 19(2), 145-151.
Dafni, A. (1992). Pollination ecology: a practical approach. IRL Press Ltd.
Dafni, A., & Firmage, D. (2000). Pollen viability and longevity: practical, ecological and evolutionary implications. In Pollen and pollination (pp. 113–132). Springer Vienna.
Rodriguez-Riano, T., & Dafni, A. (2000). A new procedure to assess pollen viability. Sexual Plant Reproduction, 12(4), 241-244.
Dafni, A., Kevan, P. G., & Husband, B. C. (2005). Practical pollination biology. Enviroquest Ltd., Cambridge, Ontario.
Potts, S. G., Vulliamy, B., Roberts, S., O'Toole, C., Dafni, A., Ne'eman, G., & Willmer, P. (2005). Role of nesting resources in organising diverse bee communities in a Mediterranean landscape. Ecological Entomology, 30(1), 78-85.
פרסומים נבחרים > ספרות פופולרית בתחום הבוטניקה

הדודאים נתנו ריח: פרקים מפולקלור צמחי ישראל, הוצאת החברה למחקר מדעי שימושי, אוניברסיטת חיפה, 1990
הסחלבים בישראל, הוצאת מסדה, רמת גן, 1981
ספר הפרחים שלי: פרחי סתיו וחורף, הוצאת כנה, 1989
פרחים, סגולות ואגדות, הוצאת משרד הביטחון, תשנ"א 1991
צמחי בר ראויים למאכל, הוצאת משרד החינוך והתרבות, אגף הנוער, היחידה לידיעת הארץ ולימודי שדה, תשמ"ה, 1984
עצים מקודשים בישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010
פרסומים נבחרים > שירה

היום הארוך בשנה, הוצאת הר יער, 2008
לדבר אביב, הוצאת גסטליט, 2009
זמן עלה, הוצאת עתון 77, תל אביב 2011
זמן הרקפות, הוצאת עולם חדש, תל אביב 2014
לקריאה נוספת

הערך "אמוץ דפני" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 129, 2018, חיפה.
סיד

ערך זה עוסק בתרכובת כימית. אם התכוונתם לתואר כבוד באסלאם, ראו .
| --- | --- |

ייצוג של המבנה הגבישי של סיד. באדום - אטומי סידן, בלבן - חמצן
 שם סיסטמטי:  סידן חמצני
 כתיב כימי:  CaO 
 מסה מולרית:  56.077 גרם/מול
 מראה:  אבקה לבנה עם זיקה לגוון צהוב בהיר
 מספר CAS:  1305-78-8
 צפיפות:  3.35 g/cm3 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  מסיס במים, גליצרול, חומצות, תמיסת סוכר
 טמפרטורת היתוך:  2,572 °C   2845.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  2,850 °C   3123.15 K
 בסיסיות:  12.8 ‏pKb
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −635.09 קילוג'ול למול
 NFPA 704:       0 W 3 2 
 
כבשן סיד טורקי-עות'מאני במודיעין
סִיד (באנגלית: calcium oxide; בכתיב כימי: CaO) הוא תרכובת המכילה סידן (Ca) וחמצן (O). סימנו הכימי הוא CaO ומסתו המולקולרית היא 56.0774 amu. צבעו לבן. הסיד מותך בטמפרטורה 2,572 °C ומורתח ב-2,850 מעלות °C. בטמפרטורת החדר הסיד הוא גבישי, מְאַכֵּל ואלקלי.
הסיד הופרד לראשונה מתערובת בשנת 1808, על ידי אלקטרוליזה של סידן וכספית חמצנית.
ייצור

הסיד מופק על ידי שרפה של אבן גיר תוך פליטת פחמן דו-חמצני  {\ce {CaCO_3 -> CaO + CO_2}} האבקה מופקת מטחינת תוצרי השרפה הנקראים "רגבים". אבקת הסיד מכונה גם בשם "סיד חי".
סיד אווירי

במגע של אבקת סיד עם מים תתרחש  תגובה אקסותרמית, המפיקה חום גבוה, ונוצר סידן הידרוקסידי - משחה רכה המכונה מימת הסידן או סיד כבוי  2(Ca(OH.
{\ce {CaO + H2O -> Ca(OH)_2}}\qquad \Delta H=-63.7\mathrm {kJ/mol}
במגע עם האטמוספירה מתחברת מימת הסידן עם פחמן דו-חמצני ולמעשה חוזרת להרכב המקורי של אבן הגיר CaCO3.
התגובה הכימית של הסיד עם המים היא מקור סכנת הכוויות של רקמה חיה עם הסיד.
זו הסיבה שהסיד מכונה "חומר מליטה אווירי" או "סיד אווירי", כיוון שהוא מתקשה במגע עם האוויר.
סיד אווירי > מלט הסיד

מלט הסיד הוא תערובת הסיד הכבוי ואגרגטים, בייחוד אגרגטים דקים כגון חול ים או חול מחצבה. מלט הסיד הוא אחד מחומרי המליטה הראשונים בהם בוצעו עבודות בנייה בתרבות האנושית ונעשה בו שימוש כבר בעת העתיקה.
החיסרון העיקרי שלו מול חומרי מליטה מודרניים כגון צמנט פורטלנד הוא בזמן התקשותו הממושך. ההתחזקות הממושכת של מלט הסיד נובעת מהעובדה שלהתחזקות הסיד דרוש מגע עם האוויר וכאשר מלט הסיד מבוצע בשכבה עבה, הרי החלקים החיצוניים של העיסה נאטמים ומונעים מעבר אוויר אל החלקים הפנימיים.