stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאוריו של מוחמד

הנביא מוחמד ליד הכעבה, ציור מסוף המאה ה-16. לפי מנהג האסלאם, דיוקנו של הנביא מוסתר בציור על ידי רעלה, וראשו עטוף בלהבות. תיאוריו של מוחמד הוא נושא שנוי במחלוקת באסלאם ובאמנות מוסלמית.
תיאוריו של מוחמד הוא נושא שנוי במחלוקת באסלאם. הצגת דיוקנו של מוחמד, נביא האסלאם, נחשבת לאיסור חמור בעיני רוב המוסלמים. מותר לתאר אותו בעל פה ובכתב, אבל קיימת מחלוקת על תיאור חזותי. הקוראן לא אוסר תיאור פיזי של מוחמד, אבל יש כמה הלכות מוסלמיות (חדית') האוסרות על כך.
על פי ת'ומס ווקר ארנולד, היסטוריון לאמנות מוסלמית, "האסלאם מעולם לא השתמש באמנות הציור על מנת לקרב אנשים לדת, כפי שנעשה בבודהיזם ובנצרות. מסגדים מעולם לא עוטרו בתמונות דתיות, וגם לא נעשה שימוש באמנות גרפית ככלי לחינוכם של המאמינים או לחיזוק אמונתם. בהשוואת לנצרות, מעולם לא הייתה קיימת מסורת של ציורים דתיים באסלאם. אין התפתחות אמנותית, אין אסכולות של ציירים או של נושאים דתיים, ובעיקר אין שום הנחיה או עידוד מצד מנהיגי הדת, בניגוד לנעשה בכנסייה הנוצרית."
דיוקנו של מוחמד תואר פעמים רבות לפני המאה ה-16. תיאורים חזותיים מאותה תקופה מראים את מוחמד עם פניו רעולות, או מייצגים אותו באופן סמלי כלהבה. מדי פעם נראות פניו הגלויות. ציורים אלה הופיעו בדרך כלל בספרי היסטוריה או ספרי שירה דתית. ספרים אלה היו נפוצים בעיקר בקרב המוסלמים באיראן, ונדירים יחסית בשאר העולם המוסלמי.
דימויים חזותיים של מוחמד בתרבות המערבית גרמו לתגובות עזות. בימי הביניים דיוקנו ליווה את שירתו של דנטה אליגיירי, שם הוא תואר באור שלילי. בתקופת הרנסאנס והאמנות המודרנית המוקדמת, מוחמד צויר בדרך כלל באור נייטרלי או הרואי יותר. גם תיאורים אלה נתקלו במחאותיהם של מוסלמים. במאה ה-21 קרו מספר מקרים שבהם הוצג דיוקנו של מוחמד, ועקב כך פרצו מחאות אלימות ברחבי העולם.
רקע

הקוראן לא אוסר תיאור פיזי של מוחמד, אבל יש כמה הלכות מוסלמיות (חדית') האוסרות על כך. רוב המוסלמים נמנעים מתיאורים חזותיים של מוחמד, וכן של נביאים אחרים כמו משה או אברהם, וכן נשותיו וקרובי משפחתו של מוחמד.
בדומה למוסלמים הסונים, גם באסלאם השיעי נאסרו בעבר תיאורים חזותיים של נביאי האסלאם, אולם אצל השיעים כיום תמונות של מוחמד הן די נפוצות. עם זאת, הן הסונים והן השיעים מסתייגים מתמונות של מוחמד שנוצרו ופורסמו על ידי מי שאינם מוסלמים.
איסורים דומים קיימים גם בנצרות וביהדות. איסור עשיית פסל הוא אחד מעשרת הדיברות ביהדות. בנצרות הביזנטית במאה ה-8 ובמאה ה-9 נאסרו ייצוגים חזותיים של דמויות קדושות, והותר להציג בכנסיות צלבים בלבד. גם בימינו, זרמים שונים של נצרות פרוטסטנטית חלוקים ביניהם לגבי מידת הנאותות של פסלי ישו בכנסיות. הדיונים בנושא זה מתמקדים בשאלה האם הפסל חשוב יותר ממה שהוא מייצג.
תמונות של מוחמד נותרו שנויות במחלוקת עד היום, ואינן נחשבות למקובלות ברוב המדינות במזרח התיכון. לדוגמה, בשנת 1963 נאסר להפצה בפקיסטן ספר של מוסלמי טורקי שעלה לרגל למכה (חג'), מכיוון שהופיעו בו מיניאטורות פרסיות המציגות את מוחמד.
תיאוריו של מוחמד בספרות האסלאמית

בכתבי האסלאם יש כמה סיפורים שבהם מסופר על אנשים שאיירו את מוחמד. בכמה ספרים עתיקים מופיע סיפור על שני אנשים ממכה שביקרו אצל הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית, והוא הראה להם ציורים של נביאים שונים, וביניהם מוחמד. באחד הספרים מופיע סיפור דומה שבו אנשי מכה מבקרים אצל מלך סין.
בסיפור אחר, סוחר ממכה מבקר במנזר נוצרי בסוריה, ובו מוצגות תמונות של מוחמד ושל אבו בכר. ההיסטוריון המצרי אל-מקריזי מספר על פגישה בין שליט מצרים לבין שליחו של מוחמד, שבה מוצג דיוקנו של הנביא על פיסת הבד.
בסיפור סיני מהמאה ה-17, מלך סין מבקש לראות את מוחמד, אבל מוחמד לא מגיע אליו אלא שולח את דיוקנו. המלך אהב מאוד את הדיוקן, ובעקבותיו הוא התאסלם. בשלב זה הדיוקן, שכבר לא היה בו צורך, נעלם.
בכתבים מוסלמיים אחרים, ביניהם כתביו של עלי בן אבי טאלב, מובאים תיאורים מילוליים של מוחמד.
הייצוג החזותי הנפוץ ביותר של מוחמד באמנות אסלאמית, במיוחד באזורים דוברי ערבית, הוא על ידי ייצוג שמו בקליגרפיה. קליגרפיה כזו היא בדרך כלל בעלת צורה מעוגלת, ולעיתים קרובות נתונה במסגרת מעוטרת.
דיוקנאות של מוחמד באמנות הפרסית

אף על פי שתיאורים של מוחמד באמנות האסלאמית היו נדירים, ישנה כמות ניכרת של ציורי מוחמד באמנות הפרסית, בעיקר מהמאה ה-13. הציורים האלה הם בעיקר מיניאטורות פרסיות ששימשו לאיור ספרים. חלק מהאיורים נמצאו בספריו של המלומד הפרסי אל-בירוני, וחלקם ביצירתו של רשיד א-דין המדאני ג'אמע אל-תוואריח'.
מהמאה ה-13 ועד למאה ה-15 הוצגו באמנות הפרסית פחות איורים של מוחמד, והחל מהמאה ה-16 עברו האמנים בפרס לתיאורים של מוחמד באמנות מופשטת, בעיקר בקליגרפיה.[דרושה הבהרה] חלק מהציורים ששרדו הושחתו, ותווי הפנים של מוחמד נשרטו או נמרחו בצבע.
בחלק מהאיורים מוחמד מוצג עם הילה סביב ראשו, ובחלקם מוצגת להבה סביב ראשו או סביב דמותו. ההילה והלהבה מסמלים יחס של כבוד ויראה. הילה או להבה מוצגת גם באיורים בהם נראים נשותיו וקרובי משפחתו של מוחמד.
תיאוריו של מוחמד באיראן כיום

תמונות של מוחמד אינן נדירות באיראן של ימינו. האסכולה השיעית האיראנית סובלנית יותר בנושא זה מהאורתודוקסיה הסונית.
ניתן למצוא באיראן כרזות וגלויות של מוחמד, בהם הוא מתואר בדרך כלל כנער חובש טורבן. קיימת אגדה לפיה התמונה צוירה במקור על ידי נזיר נוצרי בשם בחירא, שפגש את מוחמד בסוריה בצעירותו. יצרני התמונות פטורים, כביכול, מההאשמה בהפצת דיוקנו של מוחמד, מכיוון שעל פי האגדה הזו התמונה מיוחסת לאדם נוצרי, ונעשתה בתקופה שבה הוא עוד לא הפך לנביא.
באחד הצמתים בטהראן הותקן בשנת 2008 ציור קיר המתאר את מוחמד, רעול פנים, רוכב על אל-בוראק. זהו ציור הקיר היחיד מסוגו במדינה מוסלמית.
תיאוריו של מוחמד בקולנוע

מעט מאוד סרטי קולנוע נעשו על מוחמד. בשנת 1976 נעשה סרט בשם "המסר", בכיכובו של אנתוני קווין, המספר את תולדות האסלאם אך לא מציג ישירות את מוחמד או את בני משפחתו. בשנת 2004 נעשה סרט אנימציה בשם "מוחמד, הנביא האחרון".
הזרם הסוני אוסר במפורש על תיאורו של מוחמד בסרטים. הזרם השיעי העכשווי מתיר לתאר את מוחמד בטלוויזיה או בסרטים, אם הדבר נעשה בכבוד.
תיאורי מוחמד בתרבות המערבית

תיאורי מוחמד בתרבות המערבית היו נדירים לפני המצאת הדפוס. הוא מוצג בכמה ציורים מימי הביניים, בדרך כלל באופן לא מחמיא, עקב האזכור השלילי שלו ביצירה הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי. אחד מהציורים הללו מוצג בבזיליקת פטרוניוס הקדוש.
בתרבות המערבית המודרנית מוזכר מוחמד כאחד האנשים המשפיעים בתולדות העולם. ניתן למצוא דוגמה כזו בבניין בית המשפט העליון האמריקאי בוושינגטון די. סי. בניין זה, שנבנה בשנת 1935, כולל אפריז ובו תבליט המתאר אישים היסטוריים דגולים, ביניהם מוחמד, חמורבי, משה, קונפוציוס ואחרים. בשנת 1997 התעוררה מחלוקת סביב התבליט, ונוסף לו תיאור מילולי לפיו מדובר ב"כוונותיו הטובות של האמן בניסיונו לכבד את מוחמד" וכי הדמות בתבליט "איננה דומה למוחמד."
בשנת 1955 הוסר פסל של מוחמד מבית משפט בניו יורק, לאור בקשותיהם של שגרירי אינדונזיה, פקיסטן ומצרים. פסלים של מוחמד מעוררים במיוחד את זעמם של המוסלמים, מכיוון שפסל נראה בעיניהם כעבודת אלילים, והפחד מעבודה זרה הוא הבסיס לאיסורים האסלאמיים. אמנים אסלאמיים נמנעים מפיסול באופן כללי, ויוצרים בעיקר פסלים של בעלי חיים, כמו האריות בבסיס המזרקה של האלהמברה.
בין האמנים המודרניים שציירו את מוחמד ניתן למנות את סלבדור דאלי, אוגוסט רודן, ויליאם בלייק וגוסטב דורה.
מחלוקות במאה ה-21

בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התגלעו מחלוקות ודיונים ציבוריים בנוגע לתיאוריו של מוחמד, הן בקריקטורות והן בנוגע להצגתו ביצירות אמנות היסטוריות.
מחלוקות במאה ה-21 > פרסומים ב"דר שפיגל"

בשנת 1998 הדפיס העיתון "דר שפיגל" מוסף מיוחד על תולדות האסלאם, ונכלל בו הציור "מוחמד והמלאך גבריאל" של הצייר תיאודור הוסמן, משנת 1847. הציור לא עורר תגובות כלשהן.
בשנת 1999 הדפיס העיתון "דר שפיגל" מוסף אחר, על "שליחים מוסריים", ובו תמונות של ישו, קונפוציוס ועמנואל קאנט, ולצידם שוב פורסם הציור "מוחמד והמלאך גבריאל" של הוסמן. הפעם גרר פרסום זה תגובות חריפות. במשך מספר שבועות התקבלו במערכת העיתון מחאות, איומים ושיחות טלפון זועמות. נדים אליאס, מנהיג המועצה המרכזית של המוסלמים בגרמניה, אמר כי התמונה לא הייתה צריכה להתפרסם מכיוון שהיא פוגעת ברגשותיהם של המוסלמים. אליאס המליץ להלבין את פניו של מוחמד בציורים דומים שיפורסמו בעתיד.
בחודש יוני 2001 שוב פרסם "דר שפיגל" מוסף מיוחד על האסלאם, ובשערו תמונה של מוחמד עם פנים מולבנות.
מחלוקות במאה ה-21 > קריקטורות ואנימציה

מוחמד הופיע בשנת 2001 בסדרה "סאות' פארק" בפרק "הסופר-חברים הכי טובים", ובשני פרקים נוספים בשנת 2006. שלושת הפרקים הללו הורדו מלוח ההפצה של הסדרה על ידי קומדי סנטרל, לאחר שהתקבלו איומים על יוצרי הסדרה.
בספטמבר 2005 פורסמו קריקטורות שנויות במחלוקת של מוחמד בעיתון הדני יילנדס פוסטן. בעקבות הפרסום קמה מחאה מצד ארגונים מוסלמיים בדנמרק וברחבי העולם.
בשנת 2007 צייר האמן השוודי לארס וילקס סדרת ציורים שבהם מוצג מוחמד ככלב. גלריות לאמנות בשוודיה סירבו להציג את הציורים, אולם מספר עיתונים שוודיים פרסמו את הציורים, כסמל לחופש דת וכאות מחאה נגד צנזורה פנימית. הפרסום הוביל למחאות מצד מוסלמים בשוודיה, וכן לגינויים רשמיים מממשלות איראן, פקיסטן, אפגניסטן, מצרים וירדן, וגינוי של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
בספטמבר 2007 פורסמה בבנגלדש סדרת קומיקס שבה הוצג מוחמד כחתול. עותקי הקומיקס הוחרמו על ידי המשטר.
מחלוקות במאה ה-21 > פרסומים ב"שרלי הבדו"

המגזין הצרפתי "שרלי הבדו" פרסם מספר פעמים איורים סאטיריים בהם מופיע מוחמד, והותקף בשל כך, הן מילולית והן בפיגועי טרור.
ב-2 בנובמבר 2010 הותקפו משרדי העיתון בבקבוק תבערה ואתר האינטרנט שלו נפרץ, לאחר שהודיע על כוונתו לפרסם מהדורה מיוחדת עם מוחמד כ"עורך ראשי" של העיתון, ושער העיתון פורסם מראש ברשתות החברתיות.
בנובמבר 2011 פורסם גיליון מיוחד של העיתון בשם "שריעה הבדו", ובשערו מופיע מוחמד עם הכיתוב "100 מלקות אם לא תמותו מצחוק!"
בספטמבר 2012 פרסם העיתון סדרה של קריקטורות סאטיריות של מוחמד, ביניהן איור שלו בעירום. בינואר 2013 הודיע בעיתון על כוונתו לפרסם קומיקס על חייו של מוחמד. במרץ 2013 נכללו עורכי העיתון ב"רשימת חיסול" שפורסמה על ידי ארגון הטרור "אל-קאעידה בחצי האי ערב". הרשימה כללה מאיירים נוספים שפגעו, לטענתם, באסלאם, ביניהם לארס וילקס.
ב-7 בינואר 2015 התרחש הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו". משרדי העיתון הותקפו על ידי שני מחבלים ונהרגו 12 אנשים, ביניהם שארב, עורך העיתון. בשער הגיליון שהודפס לאחר הפיגוע שוב הופיע איור של מוחמד, ומעליו הכיתוב "הכל נסלח".
מחלוקות במאה ה-21 > תמונות מוחמד בערך בוויקיפדיה האנגלית

בשנת 2008 קמה מחאה מצד גורמים מוסלמים נגד הכללת ציורים של מוחמד בערך בוויקיפדיה האנגלית. בעצומה מקוונת נאספו למעלה מ-450,000 חתימות. העצומה נכתבה על ידי מוסלמי מפקיסטן המתגורר בסקוטלנד.
העצומה הביעה התנגדות להכללת ציור מהמאה ה-14, מתקופת השושלת האילח'אנית, המתאר את מוחמד. בדיון בוויקיפדיה האנגלית הוצעה פשרה, לפיה כל אחד מהקוראים בערך יוכל לבחור אם להציג את התמונה או לא. ההצעה נדחתה בנימוק של צנזורה פנימית, והציור לא הוסר מהערך.
מחלוקות במאה ה-21 > פרשת מוזיאון המטרופוליטן לאמנות

במהלך שנת 2010 מוזיאון המטרופוליטן לאמנות הוציא בהיחבא את כל הציורים ההיסטוריים שהכילו תיאורים של מוחמד ממרחב התערוכות הציבוריות.
פעולה זו נחשפה על ידי ה"ניו יורק פוסט", ונומקה על ידי הנהלת המוזיאון במחאות שהתקבלו מצד גורמים מוסלמים.
הפעולה זכתה לביקורת ציבורית, ותוארה כפעולה מוגזמת של "תקינות פוליטית". המוזיאון נקט במספר פעולות דומות, ביניהן ההחלטה לשנות את שם "הגלריות לאמנות פרימיטיבית" לשם "אמנויות אפריקה, אוקיאניה ואמריקה", וכן שינוי השם "הגלריות האסלאמיות" לשם "אמנות ארצות ערב, טורקיה, איראן, מרכז אסיה ודרום-מערב אסיה".
מחלוקות במאה ה-21 > יום "כולנו מציירים את מוחמד"

יום "כולנו מציירים את מוחמד" היה יום מחאה נגד איומים באלימות כלפי אמנים שציירו את מוחמד. ביום זה, שהתרחש ב-20 במאי 2010, ציירים רבים בעולם ציירו את מוחמד, והציורים פורסמו באתר אינטרנט. בעקבות הפרסום, נחסם אתר האינטרנט בפקיסטן ובמדינות מוסלמיות נוספות.
יוזמת המחאה, קריקטוריסטית בשם מולי נוריס, קיבלה איומים רבים על חייה, והיא נאלצה לשנות את שמה ואת כתובתה, וחיה מאז במחתרת.
שמה של נוריס נכלל ב"רשימת חיסול" שפורסמה על ידי ארגון הטרור "אל-קאעידה בחצי האי ערב" בשנת 2013.
כניסתו של מוחמד למכה והריסת פסלי האלילים, ציור בן המאה ה-19. הנביא עצמו מיוצג על ידי להבה בתמונה.
מיניאטורה פרסית של מוחמד, מניח את האבן השחורה בכעבה. מתוך הספר ג'אמע אל-תוואריח' של רשיד א-דין המדאני, מסביבות שנת 1310
ספריית אלגרו

אלגרו היא ספריית תוכנה חופשית  לפיתוח משחקי וידאו.
לוגו
הספרייה תומכת בגרפיקה שני ממדים, במניפולציית תמונה, בפלט טקסט, פלט שמע, פלט מוזיקה (midi), קלט וטיימרים, וכן רוטינות נוספות לאריטמטיקת מטריצות נקודה צפה, מחרוזות unicode, גישה לקובצי מערכת, מניפולציה של קבצים, קובצי נתונים וכן גרפיקה תלת־ממדית (מוגבלת תוכנה).
החל מגרסה 4.0, תוכנות המשתמשות בספרייה עובדות בסביבת חלונות, BeOS, ‏Mac OS X, ומגוון מערכות מבוססות יוניקס (עם או בלי X11, אשר מפשיטות את ה-API שלהן לתוך ממשק נייד בודד. ישנו גם פוטרל בלתי תלוי של אלגרו על AmigaOS 4. הספרייה כתובה בשפת C, ומיועדת לעבודה גם ב C++. הספרייה מגיעה עם תיעוד נרחב ודוגמאות רבות.
תוספים

קהילת משתמשי אלגרו תרמו מספר תוספים לספרייה לניהול אפשרויות כגון גלילה במפות אריחים, יבוא ויצוא למספר פורמטים של קבצים (לדוגמה, GIF, ‏PNG, ‏JPEG, ‏Ogg‏, MP3, ‏IT, ‏S3M,‏ XM Musci, פונט TIF, ועוד). ישנה גם אפשרות לקישור עם שפות אחרות כמו פייתון, ‏Perl, ‏#C ועוד.
על ידי שימוש בספריית AllegroGL, ניתן לעבוד באלגרו בצימוד עם OpenGL ובכך להרחיב את יכולות הספרייה גם לחומרה.
היסטוריה

מקור השם Allegro הוא "Atari Low-Level Game Routines", והיא נוסדה על ידי שון הרגריבס עבור Atari ST בתחילת שנות ה-90.
פונקציות גרפיות

ציור וקטורים
פיקסל, קווים, מלבנים, עיגולים, אליפסה, קשת, Bezier splines.
מילוי צורות עם או בלי תבנית.
מצולע (פוליגונים), שטוחים, גורארד, טקסטורה (3D) ושקיפות.
ספרייטים:
ספרייטים מהודרים ומכווצים עם מסיכות.
בליטינג, סיבוב, מתיחה, הנחתה ערבוב אלפא, והצללת גורארד.
תמיכה טבעית בקבצים מסוג BMP, LBM, PCX ו-TGA (וכן סוגים נוספים בעזרת התוספים לספרייה).
צבע:
לוח צבעים, קריאה, כתיבתה והמרה.
המרה בין RGA ל-HSV.
טקסט:
תמיכה במספר סוגי קידוד והמרה (UTF-8 כברירת מחדל).
גופני מפת סיביות (Bitmap), לצביעה יישור והוספת מסיכות.
שונות:
ציור ישירות על המסך או על תמונת סיביות בכל גודל הנמצאת בזיכרון.
גלילת חומרה ובאפר משולש (כאשר נדרש), מסך mode-X split.
פונקציות להנפשה בפורמט FLI/FLC.
תוכנות

תוכנות שמשתמשות בספריה:
אייסי טאוור
LiquidWars
rafkill
עזרא קדם (קצין)

ערך זה עוסק בקצין בצה"ל. אם התכוונתם לשף ומסעדן ישראלי, ראו .
| --- | --- |

עזרא קדם "כריש", 1969
 לידה:  15 בדצמבר 1927 כ"ב בכסלו ה'תרפ"ח ורוצלב, פולין 
 פטירה:  29 במרץ 1985 (בגיל 57) ח' בניסן ה'תשמ"ה רחובות, ישראל 
 תאריך עלייה:  1935
 בת זוג:  אילנה לבית ברנע
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלגת טרפדות מפקד פלגת ספינות הסער מפקד זירת ים סוף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה
 
עזרא קדם ("כריש") (15 בדצמבר 1927 – 29 במרץ 1985), היה מפקד יחידות בחיל הים, מוותיקי שייטת הטרפדות וראשוני שייטת ספינות הטילים.
ביוגרפיה

המשפחה חיה בעיר ורוצלב בפולין. האב יהושע קרושינסקי היה מנהל חשבונות והאם מרים לבית ברלוי הייתה עקרת בית. בבעלות המשפחה היה בית חרושת לכלי אוכל. המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1935 והתגוררה בתל אביב. בישראל יהושע נעשה מנהל חשבונות. קדם למד בתל אביב, שם היה מגיע הרבה לחוף הים, לכן זכה לכינוי "כריש".
ביוגרפיה > בחיל הים הישראלי

קדם שירת בשייטת הטרפדות כמפקד טרפדת בין השנים 1952 ל-1957. בשנת 1962 נעשה מפקד פלגת הטרפדות 914, תפקיד בו שירת עד שנת 1964.
בשנת 1968, כאשר היה בדרגת סגן-אלוף, נעשה מפקד פלגה בשייטת ספינות הטילים וקיבל לפיקודו בשרבור את אח"י מזנק ובחודש מאי 1968 הפליג איתה לישראל.
בתקופה שבין אפריל 1970 ליוני 1972 שימש קדם כמפקד זירת ים סוף ומפקדתו בשארם א-שייח'. בשנת 1971 קיבל דרגת אלוף-משנה.
סא"ל עזרא קדם בשרבורג ליד הפסל והרכב, מרץ 1967.
המכובדים לקראת השקת אח"י מבטח בשרבורג, 11 באפריל 1967. משמאל לימין: עזרא קדם, קורבינייה, שלמה אראל, פליקס אמיו ובנימין תלם.
ראש הממשלה לוי אשכול והרמטכ"ל חיים בר-לב מבקרים בשייטת ספינות הטילים בליווי מפקד חיל הים שלמה אראל (משמאל) וסא"ל עזרא קדם מימין.
מפקד חיל הים בנימין תלם מוסר דגלון לעזרא קדם לסיום תפקידו כמפל"ג בשייטת ספינות הטילים.
מפקד הזירה אל"ם עזרא קדם מתדרך קבוצת מבקרים מצה"ל בשארם א-שייח'.
ביוגרפיה > השכלה ותפקידים אזרחיים

קדם סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. לאחר יציאתו לגמלאות נעשה מנהל החברה לפיתוח חוף אילת.
חיים אישיים

בשירותו בחיל הים פגש את אילנה לבית ברנשטיין ברנע שהייתה קצינת ניהול במחלקת ציוד. כאשר הגיע לחופשה קצרה מהטרפדות, נשאו השניים בחתונה שנערכה על ידי רב חיל הים, הרב ישראל הייטנר. כמנהג התקופה שינה הזוג את שם המשפחה המשותף ל-"קדם".
לאילנה ועזרא קדם נולדו 3 ילדים. בשנת 1957 נולד הבכור שנקרא אופיר, כשמה של אחת מהטרפדות באילת. אופיר קדם נעשה טבח מומחה. בשנת 1960 נולדה הבת ענת קדם הרולד שנעשתה פסיכולוגית קלינית בכירה המתגוררת באילת. בשנת 1971 נולד בן שנקרא טל יהושע קדם. כיום הוא עצמאי מפיק אירועים קולינריים.
במרץ 1985 חלה קדם ועבר ניתוח בבית החולים קפלן ברחובות. בעקבות סיבוך הוא נפטר ב-29 במרץ 1985.
אילנה ועזרא קדם ביום חתונתם, 18 בנובמבר 1956.
סרן עזרא קדם עם בנו הבכור אופיר, 1958.
ראש המטה הכללי חיים בר-לב ומפקד חיל הים אברהם בוצר עם משפחת קדם בהענקת דרגת אל"ם לעזרא קדם, יוני 1971.
עזרא קדם מתרווח ביאכטה פרטית.
פארק ברסי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ברסי 
 תאריך הקמה:  1993 
 אדריכל:  ברנרד אואה 
 נתונים ומידות
 שטח:  14 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  הרובע השנים-עשר של פריז 
 קואורדינטות:  48°50′07″N 2°22′57″E﻿ / ﻿48.83534°N 2.3826°E﻿ / 48.83534; 2.3826
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) פארק ברסי(למפת פריז רגילה) פארק ברסי
 
פארק ברסי (בצרפתית: Parc de Bercy) הוא פארק בשכונת ברסי ברובע השנים-עשר שבמזרח פריז, על גדת נהר הסן.
שטח הפארק הוא 140 דונם והוא כולל שלוש גינות הנמצאות בין מגרשי הספורט (Paris-Bercy (POPB, אזורי הקניות והאזור המשחזר את כפר ברסי (Bercy-village), על-שמו נקרא הפארק.
חלק משטח הפארק נקרא על שם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.
גלריה

פארק ברסי בסתיו 2008
פארק ברסי באביב 2008
שלט הכניסה לגינה לזכר רבין, 2015
חלק מהגינה לזכר רבין, 2015
סורוקה (עיר)

| --- | --- |
סמל סורוקהסמל סורוקה
מראה העיר והדניסטר
מראה העיר והדניסטר
 מדינה:  מולדובה מולדובה
 מחוז:  סורוקה (מחוז) סורוקה
 ראש העיר:  אלנה בונדרנקו
 תאריך ייסוד:  1499 
 שטח:  11.88 קמ"ר
 גובה:  45 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  22,196 (2014)
  ‑ צפיפות:  3,173.4 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  48°10′0″N 28°18′0″E﻿ / ﻿48.16667°N 28.30000°E﻿ / 48.16667; 28.30000
 אזור זמן:  UTC +2
 www.primsoroca.md
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מולדובה מוגדלת) קישינב טירספול בלץ טיגינה ריבניצה קאחול אונגני אורחיי דובסרי אוקראינה רומניהסורוקה(למפת מולדובה רגילה) קישינב טירספול בלץ טיגינה ריבניצה קאחול אונגני אורחיי דובסרי אוקראינה רומניהסורוקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סורוקה (ברומנית: Soroca, אוקראינית: Сороки, בפולנית: Soroki, ביידיש: סאָראָקע) היא עיר בצפון מולדובה, סמוך לגבול עם אוקראינה. שוכנת לגדת נהר הדניסטר, ומרוחקת כ-160 ק"מ צפונית מהבירה קישיניב. העיר משמשת כבירת מחוז סורוקה. בעבר הייתה קהילת יהודי סורוקה קהילה משמעותית.
היסטוריה

ההתיישבות בעיר החלה בימי הביניים, אז סחרו תושבי סורוקה עם הרפובליקה של ג'נובה. בשנת 1499 בנה שטפן הגדול מצודה בעיר, הקיימת עד היום. מקור השם סורוקה אינו ידוע.
המצודה המקורית שהוקמה מעץ, הייתה חוליה חשובה בשרשרת הביצורים שהגנה על נסיכות מולדובה. לגדת הדניסטר הוקמו ארבעה מבצרים, לגדת הדנובה שניים, ועוד שלושה בגבול הצפוני של הנסיכות. בין השנים 1543–1546 נבנה המבצר מחדש מאבן, תחת שלטונו של פטרו רארש.
במלחמה הטורקית הגדולה בשלהי המאה ה-17, הגנו בהצלחה כוחותיו של יאן סובייסקי על המבצר מפני העות'מאנים. למבצר הייתה חשיבות אסטרטגית לשני הצדדים שנלחמו במלחמה העות'מאנית-רוסית, שהתקיימה בין 1710–1711. העות'מאנים כבשו את המבצר, והם החזיקו בו עד לכיבושו מחדש על ידי הרוסים במהלך המלחמה ב-1735–1739.
שנות המאה ה-19 היו שנים של שגשוג יחסי, העיר גדלה במהירות, חולקה לשכונות, נבנו בה רחובות מודרניים, בתי חולים, בתי ספר, וכנסיות. תחת שלטון ברית המועצות הפכה סורוקה למרכז תעשייתי חשוב בצפון מולדובה.
הקהילה היהודית

בין רבני העיר, וככל הנראה הראשון בה, בלט רבי דוד שלמה אייבשיץ, מצדיקי תנועת החסידות ומחבר הספר "לבושי שרד". הרב אייבשיץ, פעל בעיר בראשית המאה ה-18 (תקס"ג) והחל לפעול לענייני היהדות בעיר. הוא הקים בה את הישיבה הראשונה בבסרביה, וכן הפיץ בה את משנת החסידות. בשנת 1897 מנתה הקהילה היהודית בסורוקה 8,763 תושבים, שהיו למעלה ממחצית תושבי העיר. מרבית יהודי העיר עסקו בחקלאות, בעיקר בגידול טבק וענבים.
לפני מלחמת העולם השנייה היה לקהילת יהודי סורוקה בתי ספר, בית חולים ובית אבות משלה. הקהילה הושמדה כולה עם כניסת הנאצים לעיר. כיום מתגוררים בעיר כ-150 משפחות יהודיות, בעיר פועל בית חב"ד.
דמוגרפיה

| שנה | תושבים | שינוי |
| --- | --- | --- |
| 1930 | 14,661 | - |
| 1959 | 14,895 |  1.6% |
| 1970 | 24,465 |  64.2% |
| 1979 | 31,831 |  30.1% |
| 1989 | 42,297 |  32.9% |
| 2004 | 28,362 |  32.9% |
| 2012 | 37,500 |  32.2% |
| 2014 | 22,196 |  40.8% |
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2012, התגוררו בעיר 37,500 תושבים.
בעיר מתגוררים מיעוט ניכר של צוענים, לעיתים מכונה סורוקה "בירת הצוענים במולדובה".
ערים תאומות

לסורוקה הסכם ערים תאומות עם:
רומניה פלמנזי, רומניה
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית - סורוקה באתר הקהילה היהודית קישינב ומולדובה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559895005171  LCCN: n85112933  NKC: ge980941  VIAF: 124398669   WorldCat (עם VIAF): 124398669
עונת 1953/1954 בליגה הארצית בכדורסל

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  24 באפריל 1953 
 תאריך סיום:  3 במאי 1954 
 מספר משתתפות:  8
 זוכה:  מכבי תל אביב
 סגנית:  הפועל חולון
 מלך הסלים:  אברהם שניאור  15.1 למשחק
 http://basket.co.il
 → לא היה1955 ←
 
עונת 1953/1954 בליגה הארצית בכדורסל  הייתה עונתה הראשונה של ליגת הכדורסל הבכירה בישראל. הליגה הורכבה מ-4 קבוצות הפועל ו-4 קבוצות מכבי. הליגה כללה 8 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. העונה הסדירה החלה ב-24 באפריל 1953 הסתיימה ב-3 במאי 1954 בניצחון של מכבי תל אביב.
מכיוון שבעונת 1954/1955 הליגה גדלה ל-12 קבוצות, אף קבוצה לא ירדה ליגה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש סלים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי תל אביב | 14 | 13 | 1 | 661 | 407 | 254 | 26 |
| 2 | הפועל חולון | 14 | 11 | 3 | 668 | 530 | 138 | 25 |
| 3 | הפועל תל אביב | 14 | 10 | 4 | 664 | 562 | 102 | 24 |
| 4 | הפועל מעיין ברוך | 14 | 8 | 6 | 571 | 610 | 39- | 22 |
| 5 | הפועל גבע | 14 | 6 | 8 | 484 | 538 | 54- | 20 |
| 6 | מכבי דרום תל אביב | 14 | 5 | 9 | 537 | 560 | 23- | 18 |
| 7 | מכבי חיפה | 14 | 1 | 13 | 517 | 666 | 149- | 15 |
| 8 | מכבי צפון תל אביב | 14 | 1 | 13 | 390 | 621 | 231- | 15 |
1 2  מכבי תל אביב ומכבי דרום תל אביב לא התמודדו אחת מול השנייה, ונענשו בתוצאת 0:0 ללא נקודות
סלמאן, מלך ערב הסעודית

סלמאן בן עבד אל-עזיז אאל סעוד (בערבית: سلمان بن عبد العزيز آل سعود; נולד ב-31 בדצמבר 1935) הוא מלכה השביעי של ערב הסעודית ובן לבית סעוד השולט במדינה. ביוני 2012 הוא מונה ליורש העצר לאחר מות אחיו נאיף ובינואר 2015 הומלך לאחר מותו של אחיו למחצה, המלך עבדאללה. משנת 2011 ועד 2015 שימש כשר ההגנה של הממלכה.
ראשית חייו

סלמאן הוא הבן ה-25 של מלך ערב הסעודית אבן סעוד, והבן השישי של חסה בנת אחמד א-סודיירי. את חינוכו רכש בבית הספר לנסיכים בריאד, שאותו ייסד המלך עבד אל-עזיז על מנת להעניק חינוך לילדיו, שם למד דת ומדע מודרני.
תפקידים בממלכה

לתפקיד השלטוני הראשון שלו, האמיר וראש העירייה של ריאד, מונה סלמאן ב-17 במרץ 1954. כשנה לאחר מכן מונה לראש עיריית ריאד במעמד שר בידי המלך סעוד. מתפקידו זה התפטר ב-25 בדצמבר 1960.
תפקידים בממלכה > מושל מחוז ריאד

ב-4 בפברואר 1963 מונה למושל מחוז ריאד, תפקיד בו החזיק עד שנת 2011. כמושל הוא תרם לפיתוח העיר מעיר בגודל בינוני למטרופולין מרכזי, ומשך אליה תיירים, מרכזי הון והשקעות זרות.
בינואר 2011, הורה על מעצרם של קבצני ריאד מפני שהם "מנצלים את אדיבותם של האנשים" לדבריו. כל הקבצנים הזרים גורשו מן המדינה והקבצנים המקומיים הוכנסו לתוכנית שיקום של משרד הרווחה הסעודי.
תפקידים בממלכה > שר ההגנה

ב-5 בנובמבר 2011 מונה סלמאן לשר ההגנה, בהחליפו את אחיו סולטאן. בו ביום מונה הנסיך סטאם בן עבד אל-עזיז למושל ריאד.
כשר הגנה, המשיך סלמאן בהתערבות הצבאית בבחריין על מנת לדכא את ההתקוממות במדינה, כחלק מן האביב הערבי. בנוסף, בעת כהונתו כשר ההגנה הצטרפה ערב הסעודית לארצות הברית ולמדינות ערביות אחרות במלחמה כנגד ארגון המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה.
תפקידים בממלכה > יורש העצר

ב-18 ביוני 2012 מונה סלמאן ליורש העצר לאחר מותו של אחיו, נאיף. במקביל הוא מונה גם לסגן ראש הממשלה. לפי סוכנות הידיעות רויטרס, מינויו לתפקידים אלה היה איתות מצד המלך עבדאללה שהרפורמות הזהירות שהוא ביצע יימשכו.
בנוסף, תמך סלמאן בעת כהונתו כיורש העצר בפילנתרופיה למדינות מוסלמיות עניות כגון סודאן, סומליה, בנגלדש ואפגניסטן.
מלך ערב הסעודית

ב-23 בינואר 2015 התמנה למלך ערב הסעודית לאחר מותו של המלך עבדאללה.
ב-21 ביוני 2017 הודיע על הדחת יורש העצר, מוחמד בן נאיף, והחלפתו בבנו, מוחמד בן סלמאן אאל סעוד כיורש העצר הסעודי.
מלך ערב הסעודית > המלחמה בתימן

במרץ 2015 הורה סלמאן להפציץ אווירית את החות'ים בתימן והרכיב קואליציה של כעשר מדינות מוסלמיות במלחמה כנגד החות'ים אשר הדיחו בשנת 2011 את נשיא תימן עבד רבו מנסור האדי משלטונו. בעקבות ההפצצות, ארגוני זכויות האדם מתחו ביקורת על סעודיה בטענה כי היא מפרה דיני מלחמה בהפצצותיה.
מלך ערב הסעודית > מלחמת האזרחים בסוריה

ערב הסעודית תומכת בגלוי במורדים ובארגון אחראר א-שאם המקושר לאל-קאעידה.