stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת גבול
רעיונות ומקומות מרכזיים בסיפור

הרומן מתמקד בקשר האמביוולנטי שבין המלגאי הצעיר והמוכשר מן המזרח לבין הפרופסור המבוגר ממנו, אדם אמיד שמשפחתו רכשה את הונה ממכירת נשק, ושמאהבו הצעיר מן המזרח העני אמור להשקיט את מצפונו ולנסוך בו תחושת גאווה, אדנות ושביעות-רצון. הפערים החברתיים, הכלכליים והתרבותיים בין מזרח היבשת למערבה אינם מומחשים רק במפגש הגורלי בין שני הגברים, אלא גם בהסתכלותו של המספר על קבצנים, תיירים ודמויות אחרות המאכלסות את המטרו של פריז, את המוזאונים של עיר האורות, את כנסיות אמסטרדם ואת רחובות עיר התעלות. המפגש המתסכל של האסטוני חסר-המנוח עם המערב מדושן-העונג יוצר ביקורתיות, דחייה והתנגשות, למרות העניין שהיה למתרגם בצרפת ועל אף רצונו לברוח אחת ולתמיד ממכורתו הענייה. 
בימים שהספר נכתב בהם היו אסטוניה וצרפת רחוקות זו מזו כרחוק מזרח ממערב, תרתי משמע. ממאי
2004 ואילך שייכות אסטוניה וצרפת לאותו גוש מדיני היוצר רצף יבשתי כמעט נטול-גבולות, לפחות לכאורה. מדינות הגבול יישארו בכל זאת תמיד מדינות גבול, וגבולותיהן הם אלה התוחמים את מוגבלות האדם.
מחוז אולבני (ויומינג)

מחוז אולבני (באנגלית: Albany County) הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית. נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 32,014 תושבים. בירת המחוז היא העיר לאראמי. במחוז ממוקמת אוניברסיטת ויומינג.
היסטוריה

מחוז אולבני הוקם ב-16 בדצמבר 1868 בעקבות חלוקת מחוז לארמי שהיווה אז חלק מטריטוריית דקוטה. המחוז הפך לחלק מטריטוריית ויומינג כאשר זו הוקמה ב-19 במאי 1869, ולימים הפך לחלק ממדינת ויומינג.
גאוגרפיה

שטחו של מחוז אולבני 11,160 קמ"ר מהם 11,066 קמ"ר הם שטחי יבשה, ו-93 קמ"ר (0.84%) הם שטחי מים. מחוז קונוורס גובל במחוז אולבני מצפון, המחוזות מחוז פלאטה ומחוז לאראמי גובלים בו ממזרח, מחוז לרימר שבמדינת קולורדו גובל בו מדרום, מחוז ג'קסון שמדינת קולורדו גובל במחוז אולבני בדרום מערב, ומחוז קרבון שבמדינת ויומינג גובל במחוז אולבני ממערב.
אוכלוסין

נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 32,014 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 3 נפשות לקמ"ר.
24.4% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 11.1% ממוצא אנגלי, 10.2% ממוצא אירי.
מדיניות ההפרדה

מדיניות ההפרדה היא מדיניות הפרדת האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה ושומרון וחבל עזה מהאוכלוסייה בישראל באופן חלקי או מלא, בה נקטו ממשלות ישראל לאורך השנים. מדיניות זו מהווה חלק מרכזי ביישום השקפת שתי מדינות לשני עמים.
כחלק מהמדיניות הוקמה גדר ההפרדה ביהודה ושומרון, וכן גדר דומה והסדרי כניסה ויציאה לתושבי רצועת עזה. גם ההתנתקות החד-צדדית מרצועת עזה נחשבת לחלק ממדיניות זו.
מדיניות ההפרדה היא אחד מארבעת המרכיבים של מדיניות הביטחון בנוגע לפלסטינים: סיכול טרור פלסטיני, הפרדת האוכלוסייה הישראלית מהאוכלוסייה הפלסטינית, שמירה על מרקם החיים הפלסטיני, ואכיפת חוק וסדר בשטחים.
בדיונים במדיניות ההפרדה בשפה האנגלית מכנים אותה בכתיב הלועזי "hafrada" ולעיתים בשמות נוספים, כמו "unilateral separation" (הפרדה חד-צדדית) או "unilateral disengagement" (התנתקות חד-צדדית).
המושג חדר לשיח הציבורי במיוחד לאחר תוכנית ההתנתקות, והוא מוזכר לעיתים קרובות בדיונים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מדיניות ההפרדה מוזכרת פעמים רבות בדו"ח משנת 2014 של ריצ'רד פאלק, שליח מיוחד של האו"ם: "דו"ח מיוחד על מצב זכויות אדם בשטחים הפלסטיניים".
מקור הביטוי

יצחק רבין גיבש את התפיסה של מדיניות ההפרדה עוד בתקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלה, בשנים 1974–1977, אך בשל התנגדויות לא הצליח ליישמה.
בינואר 1991, במהלך מלחמת המפרץ, בוטל היתר היציאה הכללי שהוענק לתושבי השטחים הפלסטיניים, והם נדרשו להצטייד בהיתר כניסה לישראל מהמנהל האזרחי, במדיניות שכונתה "סגר כללי". זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1972 שבה הופרדו השטחים הפלסטיניים מישראל.
בשנת 1993, בתחילת כהונתו השנייה של רבין, יישם לראשונה מדיניות זו באמצעות הטלת סגר כללי על יהודה ושומרון, אליו התייחס במפורש כצעד ראשון להפרדה בין ישראלים לפלסטינים.
אהוד ברק, בהתמודדותו על תפקיד ראש הממשלה, הציע באופן מפורש מדיניות של הפרדה תחת הסיסמה "אנחנו פה והם שם". בשנת 1998 הסביר ברק את גישתו בריאיון לעיתון אמריקאי: "אנחנו צריכים להיפרד פיזית מהפלסטינים, כפי שהמליץ המשורר האמריקאי רוברט פרוסט, שכתב פעם כי 'גדרות טובות יוצרות שכנים טובים'. צריך להשאיר אותם מאחור, מחוץ לגבולות המוסכמים, ולבנות בישראל."
בשנת 1999 פרסם דן שיפטן ספר בשם "כורח ההפרדה: ישראל והישות הפלסטינית", ובו דן בגישות שונות למדיניות ההפרדה. בספר מוצעות מספר דרכים להפרדה בין האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה ושומרון וברצועת עזה מהאוכלוסייה בישראל. שיפטן כינה את המדיניות הביטחונית של יצחק רבין ואהוד ברק בשם "הפרדה קשה", וזיהה את מאפייניה במזעור הנוכחות הפלסטינית בישראל לרמה הנמוכה ביותר האפשרית. את גישתו של שמעון פרס כינה בשם "הפרדה רכה", והיא מתאפיינת בהפרדה מדינית בד בבד עם שיתוף פעולה כלכלי נרחב. גורמים פוליטיים רבים וכן גורמים בצה"ל השתמשו בספרו של שיפטן בבואם ליישם את מדיניות ההפרדה.
לאחר כניסתו של אהוד ברק לתפקיד ראש הממשלה בשנת 1999, הוא ערך מספר דיונים בקבינט המדיני-ביטחוני על מדיניות ההפרדה, בהם חילק לשרים עותקים מספרו של שיפטן. מדיניות ההפרדה אומצה לאחר מכן על ידי המטה לביטחון לאומי, שבו שיפטן כיהן כיועץ.
רבים התבטאו נגד מדיניות ההפרדה, ביניהם בנימין בן אליעזר, שחשב שמדיניות כזו היא בלתי ניתנת ליישום, ומאיר אינדור (ממנהלי אלמגור - ארגון נפגעי טרור), שבפברואר 2001 כתב: "ההפרדה, תחת הסיסמה "אנחנו פה והם שם" היא המילה החדשה של אלה המפנטזים על שלום. אריאל שרון לא יוכל לספק "שלום וביטחון" על ידי ביצוע הפרדה לאורכה ולרוחבה של הארץ. אם הפרדה כזאת הייתה אפשרית, היא הייתה נעשית כבר מזמן."
הביטויים "הפרדה חד-צדדית" ו"התנתקות חד-צדדית"

בעקבות הצגת תוכנית ההתנתקות ויישומה, אריאל שרון הרבה להשתמש במונחים "הפרדה חד-צדדית" ו"התנתקות חד-צדדית". לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה מונחים אלה צברו תאוצה בתעמולת הבחירות של מפלגת קדימה ונעשה בהם שימוש נרחב בשיח הציבורי.
בשנת 2002 דווח על מדיניות ההפרדה בביטאון ההסתדרות הציונית הדסה בארצות הברית, וכן הוקדשה לנושא תוכנית טלוויזיה. מנחה התוכנית פתח ואמר: "היהודים קוראים לזה הפרדה, אחרים קוראים לזה אפרטהייד, אבל המונח הטכני המדויק הוא "התנתקות חד-צדדית". זה רעיון שצובר תאוצה בישראל."
יישום מדיניות ההפרדה

החל משנת 1991 ננקטו על ידי ממשלת ישראל וצה"ל צעדים רבים שנועדו להפריד בין האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה ושומרון וחבל עזה מהאוכלוסייה בישראל.
יישום מדיניות ההפרדה > מלחמת המפרץ (1991)

בינואר 1991, במהלך מלחמת המפרץ, בוטל היתר היציאה הכללי שהוענק לתושבי השטחים הפלסטיניים, והם נדרשו להצטייד בהיתר כניסה לישראל מהמנהל האזרחי, במדיניות שכונתה "סגר כללי". זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1972 שבה הופרדו השטחים הפלסטיניים מישראל.
יישום מדיניות ההפרדה > הסגר על יהודה ושומרון (1993)

בסוף חודש מרץ 1993 הוטל סגר כללי על השטחים ונאסרה כניסת פלסטינים לישראל למשך שלושה שבועות, בתגובה למספר פיגועי דקירה שבוצעו בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופה זו הוחל בהקמת מחסומים בנקודות שונות, הן לאורך הקו הירוק והן בתוך יהודה ושומרון. מחסומים אלה שימשו בשנים 1993–1995 להטלת סגרים מעת לעת. סגירת הגבול גבתה מחיר מהכלכלה הישראלית ובעיקר מהכלכלה הפלסטינית שנסמכה עליה.
ראש הממשלה, יצחק רבין, התייחס בכנסת לסגר: ”תכלית הסגר הזה ליצור, לא במכה אחת, יתר הפרדה, בלי כל קשר לשאלת התהליך המדיני.” גם במסגרת התגבשותם של הסכמי אוסלו באותה תקופה דיבר רבין על "הפרדה בין ישראלים לפלשתינאים ככורח השעה".
יישום מדיניות ההפרדה > גדר המערכת סביב רצועת עזה

מטרתה של גדר המערכת סביב רצועת עזה היא יצירת מחסום הפרדה בין האוכלוסייה במדינת ישראל לאוכלוסייה הפלסטינית ברצועת עזה ומניעת חדירת פלסטינים מעזה לישראל. הגדר הוקמה על גבול הקו הירוק ובהמשך הורחבה לגבול רצועת עזה עם מצרים, והושלמה בשנת 2006.
הרעיון לבניית גדר המערכת הועלה בשנת 1992 על ידי יצחק רבין. בניית גדר המערכת החלה בשנת 1994. רבין הסביר את הצורך בגדר זו לאחר הפיגוע בבית ליד:
"אני משוכנע שהדרך שבה הולכת הממשלה היא הדרך הנכונה להביא לסיום השליטה בעם אחר. הפלסטינים בשטחים הם יישות שונה משלנו - דתית, פוליטית ולאומית - והיא צריכה להביא להפרדה. לא על-פי קווי הגבול שהיו לפני 1967. ירושלים תישאר מאוחדת לעולם וגבול הביטחון של מדינת ישראל יוצב על הירדן. אנחנו מוכרחים לשבור את מעגל השנאה ואנו נשבור אותו כדי שלא נצטרך כאמהות וכאבות ואני כסבא לספוד לילדנו הטובים והיפים."
יישום מדיניות ההפרדה > גדר ההפרדה ביהודה ושומרון

בניית גדר ההפרדה ביהודה ושומרון החלה בשנת 2002. הגדר הייתה נדבך מרכזי בתוכנית ההתנתקות שיזם אריאל שרון. שרון הציג בפומבי את התוכנית ב-18 בדצמבר 2003 בכנס הרצליה הרביעי, שם ציין כי ”התנחלויות שתועתקנה הן אלה שלא ייכללו בשטחה של מדינת ישראל במסגרת הסכם קבע עתידי אפשרי. במקביל, במסגרת תכנית ההתנתקות, ישראל תחזק את שליטתה באותם חלקים של ארץ ישראל שמהווים חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל בכל הסדר עתידי.”
גדר ההפרדה תוארה על ידי דן שיפטן כ"מכשול פיזי המונע תנועה בין שני הצדדים, שמהווה את החלק המרכזי של אסטרטגיית ההפרדה החד-צדדית." לדבריו, תוכנית ההתנתקות היא רק צעד ראשון ב"תהליך היסטורי רחב יותר." בריאיון לג'רוזלם ריפורט הוא אמר: ”אני יכול אפילו להצמיד תאריכים לתהליך הזה. בשנת 2007 או 2008 תתרחש התנתקות מרכזית נוספת בגדה המערבית, ועד שנת 2015 ישראל תחלק את ירושלים באופן חד-צדדי." לטענת שיפטן, מטרתה של מדיניות ההפרדה אינה "להביא שלום", אלא למנוע "טרור מתמיד".”
יישום מדיניות ההפרדה > תוכנית ההתנתקות

בספרו "שרון: חייו של מנהיג", מספר גלעד שרון שהוא זה שהציע לאביו את הרעיון של תוכנית ההתנתקות. שרון כינה בתחילה את התוכנית להתנתקות חד-צדדית "תוכנית ההפרדה", אך לאחר זמן קצר שינה את השם ל"תוכנית ההתנתקות", מכיוון שלדעתו "המילה הפרדה נשמעת רע, במיוחד בשפה האנגלית, כי זה מזכיר אפרטהייד."
שרון פירט את התוכנית במכתב לנשיא ארצות הברית, ג'ורג' ו. בוש, אותה נימק בטענה כי "אין שותף פלסטיני עמו ניתן להתקדם בדרכי שלום לקראת הסדר." התוכנית יצאה לפועל בקיץ 2005.
יישום מדיניות ההפרדה > מדיניות ההפרדה בחברון

בעיר חברון החיל צה"ל מדיניות של הפרדה בין האוכלוסייה היהודית לפלסטינית באופן מוגבל לאחר טבח מערת המכפלה. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בחודש ספטמבר 2000, הורחבה מדיניות זו, והוטלו מגבלות נוספות על תנועתם של פלסטינים בחברון: עוצר ממושך וסגירת רחובות ראשיים באופן קבוע לתנועתם של תושבי העיר הפלסטינים.
בדיון בבית המשפט הגבוה לצדק בשנת 2005 הוגש כתב הגנה מטעם מדינת ישראל שבו הוסברו המניעים הביטחוניים למדיניות ההפרדה:
"מתחילת אירועי הלחימה בספטמבר 2000 שורר בעיר חברון מצב ביטחוני מיוחד, המתאפיין באירועי טרור ולחימה בהיקף נרחב – אירועים שגבו מחיר דמים כבד הן בקרב היהודים הגרים בחברון והן בקרב התושבים הפלסטינים. אירועים אלו התרחשו בעיקר באזור H-2 של העיר חברון, שבו מתגוררות האוכלוסייה הישראלית והאוכלוסייה הפלסטינית זו לצד זו. [...] על- פי התפיסה המבצעית של כוחות צה"ל בחברון, יש צורך לעת הזו בקיומו של "מרחב הגנה" בסמוך למקומות המועדים לפיגועי טרור. [...] על- פי הערכת הגורמים הפיקודיים הבכירים ביותר בצה"ל, קיים הכרח ביטחוני ומבצעי במרחבי הגנה כאמור, הן לצורך שמירה על שלומם של חיילי צה"ל והן לצורך שמירה על חייהם של התושבים היהודים המתגוררים בחברון."
יישום מדיניות ההפרדה > דוגמאות נוספות

קיימות דוגמאות נוספות למדיניות של הפרדה בין אוכלוסיות שונות בישראל. בחודש יוני 2005 הוצגו בתערוכת אמנות בשם "הפרדה" צילומים של 12 אתרים שבהם מתבצעת מדיניות של הפרדה, לא רק ביהודה ושומרון ורצועת עזה. בסקירה של אסתר זנדברג היא מתארת חלק מהצילומים בתערוכה: "חומות האפרטהייד בין קיסריה לג'סר א-זרקא, ובין ניר צבי לשכונה הערבית פרדס שניר בלוד, המפלצת הארכיטקטונית של מגדלי חוף הכרמל התקועה כאגרוף מול הים ומול שכונת המצוקה נווה דוד, ועוד גדרות והפרדות רבות."
סקירת מדיניות ההפרדה בעיתונות

איתן הראל, פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת עברית בירושלים, התראיין לעיתון לה מונד במאי 1996 ואמר: "סדרי העדיפויות שלנו השתנו. החלום של ארץ ישראל השלמה הוחלף במציאות של ישראל קטנה, ומה שחשוב לאנשים הוא לחיות כאן טוב יותר. ואם אתה שואל אותם מה הם רוצים, תגובת הרוב היא: הפרדה, הפרדה."
עמירה הס כתבה במאמר בעיתון "הארץ" בשנת 2007: "מאז שנות ה-90 שוקדת ישראל על מדיניות הפרדה בין שני העמים ועל צמצום ההזדמנויות להכיר ולהתרועע שלא במסגרת יחסי אדון-וסל [...] בשל ההפרדה הזאת הפלשתינאים מכירים רק מתנחלים וחיילים. כלומר, את אלה שבתפקידם במערכת ובהתנהגותם מצדיקים את המסקנה שאי אפשר להגיע עם ישראל להסדר הוגן וליחסי שלום. ההפרדה מקבעת גם אצל הישראלים שבגבולות המדינה עמדות גזעניות, או במקרה הטוב מתנשאות."
טענות למדיניות אפרטהייד על ידי ישראל

בג"ץ פסק שאין דמיון בין מדיניות ההפרדה לבין משטר האפרטהייד שהיה נהוג בדרום אפריקה.
בעתירה של המוקד להגנת הפרט והאגודה לזכויות האזרח בישראל בנושא מדיניות ההפרדה בשימוש בכבישים, העותרים השוו בין מניעת תנועתם של תושבים פלסטיניים בכביש 443 למדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה. בדיון מ-2007 בית המשפט דחה השוואה זו: ”ההשוואה אותה ערכו העותרים בין השימוש בכבישים נפרדים מטעמי ביטחון לבין מדיניות האפרטהייד אשר ננקטה בעבר בדרום אפריקה ולפעולות אשר נלוו לה - אינה ראויה. מדיניות האפרטהייד מהווה פשע חמור ביותר, והיא מנוגדת לעקרונות היסוד של המשפט הישראלי, לדיני זכויות האדם הבינלאומיים, וכן להוראות המשפט הפלילי הבינלאומי.”
עם זאת הביע בית המשפט ביקורת מסויגת על מדיניות ההפרדה: "גם בהביאנו בחשבון כי הפרדה מוחלטת בין האוכלוסיות הנעות בכבישים היא תוצאה קיצונית ובלתי רצויה, עלינו להיות זהירים ומאופקים מהגדרות המקנות לאמצעי הביטחון הננקטים לשם הגנה על הנוסעים בדרכים משמעות של הפרדה המבוססת על אדנים פסולים של טעמי גזע ולאום."
בשנת 2011, במאמר שכותרתו "נישול: צורתו הישראלית של אפרטהייד", ג'ף הלפר מהוועד הישראלי נגד הריסת בתים כתב כי: "ההפרדה היא המונח העברי הרשמי לחזונה ומדיניותה של ישראל כלפי הפלסטינים בשטחים, ובמידה מסוימת גם כלפי ערביי ישראל." מאמר נוסף של הלפר נקרא "House Demolitions and Israel's Policy of Hafrada" ובו הוא משווה בין מדיניות ההפרדה לבין האפרטהייד, וטוען שבשני המקרים מדובר בקבוצה שלטת בעלת מאפיינים אתניים, דתיים או לאומיים המפרידה את עצמה מקבוצות אחרות.
לקריאה נוספת

פרופ' צבי אקשטיין, פרופ' דניאל צידון, ורד דר, אבי טילמן, "ההיבטים הכלכליים של ההפרדה מהפלשתינאים", ינואר 2003.
הערות שוליים

↑  "מערכת הביטחון וגופי השלטון הישראלים מתייחסים בתקשורת כמו גם בדיונים פנימיים ובתדריכים לחיילים לארבעה מרכיבים עיקריים ועקביים של המדיניות הישראלית בשטחים: "סיכול טרור" או "סיכול פח"ע" (פעילות חבלנית עוינת); "הפרדה" או "היפרדות" ישראלית מהאוכלוסייה הפלסטינית; שמירה על "מרקם החיים" הפלסטיני או "מידתיות"; ו"אכיפת חוק וסדר" בשטחים." -- מתוך סקירה של פרסומי "שוברים שתיקה", באתר "העוקץ".
↑  "בהיותו ראש ממשלה בשנים 74'- 77' הציג רבין תפיסה ברורה של תהליך היפרדות [...] רבין היה אמון מראשיתו על "תפיסת ההפרדה", אך בתקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלה, לא הצליח "לשבור" את מדיניות האינטגרציה של דיין ששלטה בכיפה, וזאת בעיקר לנוכח התנגדותם של שר הביטחון שמעון פרס ושל ראש האופוזיציה מנחם בגין." -- ציטוט מההרצאה של שאול אריאלי "התכנסות עם חילופי שטחים", בכנס עיצוב המרחב של מכון טרומן באוניברסיטה העברית בירושלים, 13.4.2008. קישור להרצאה: כאן.
↑  "חומות וגדרות חדשים והשלכותיהם על ישראל ועל הפלסטינים" - מאת גרשון בסקין ושרון רוזנברג, 2003, באתר "המרכז האירופי ללימודי מדיניות" (באנגלית). במאמר נכתב שספרו של שיפטן שימש כמדריך לעבודתם של צה"ל ושל חוגים רחבים בפוליטיקה הישראלית בבואם ליישם את מדיניות ההפרדה. קישור למאמר כאן.
↑  דברי אינדור נאמרו בראיון כאן (באנגלית).
↑  מתוך מאמר של גדי אלגזי, "מן הסֶּגֶר אל קִיר הבַּרזֶל", באתר "העוקץ".
↑  "עיר רפאים - מדיניות ההפרדה הישראלית ודחיקת רגליהם של פלסטינים ממרכז חברון", באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל.
↑  אסתר זנדברג, ההפרדה בתוכנו, באתר הארץ, 28 ביולי 2005.
↑  עמירה הס, משבשים את מדיניות ההפרדה, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2007.
↑  פסק דין בג"ץ בנושא נסיעת כלי רכב פלסטיניים בכביש 443.
↑  מאמרו של ג'ף הלפר נמצא כאן (באנגלית).
מחלף מבוא כרמל

| --- | --- |
 כינוי:  מחלף ידין
 תאריך הקמה:  2010
 מיקום:  חיפה
 כבישים במחלף:    כביש 22   כביש 23 דרך יגאל ידין
 מסילות במחלף:  מסילת החוף
 אתרים סמוכים:  שדה התעופה חיפה, נחל קישון ונחל גדורה
 קואורדינטות:  32°48′01″N 35°02′41″E﻿ / ﻿32.80039722°N 35.04477778°E﻿ / 32.80039722; 35.04477778
 
  (למפת חיפה מוגדלת) מחלף מבוא כרמל(למפת חיפה רגילה) מחלף מבוא כרמל(למפת הגליל המערבי רגילה) מחלף מבוא כרמל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מחלף מבוא כרמל
 
מחלף מבוא כרמל, הנקרא גם "מחלף ידין" הוא מחלף המחבר את כביש 22 (נתיבי המפרץ) עם כביש 23 (מנהרות הכרמל) ודרך יגאל ידין בחיפה.
המחלף שהוא אחד הגדולים בישראל נפתח לתנועה בשנת 2010 בעלות של כ-170 מיליון שקל, והוא מקצר משמעותית את הדרך לחיפה לבאים מעכו והקריות, והוא חלק מכביש עוקף קריות המחבר בין חיפה לעכו.
המחלף מאפשר נסיעה רציפה וללא רמזורים על כביש 22 והוא עובר בגשר עילי מעל דרך יגאל ידין שממנו ניתן לעלות על הגשר באמצעות רמפת עליה מיוחדת, כמו כן הירידה מן הגשר לכיוון שדה התעופה חיפה הצמודה אליו מתבצעת על ידי לולאה סיבובית אל דרך יגאל ידין. הגשר עובר מעל מסילת הרכבת לכיוון נהריה, וכן מעל נחל קישון ונחל גדורה.
הערות שוליים

↑  יונתן הללי, פותחים את הפקק: מחלף מבוא כרמל ייפתח מחר, באתר nrg‏, 11 בינואר 2010
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף קישון | מחלפים בכביש 22 | הבא: מחלף ההסתדרות |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחלף מבוא כרמל, למטה העבודות להמשכת כביש 22 צפונה
מיכאל הראשון, נסיך ולדימיר

מיכאל (מיכלקו) (ברוסית: Михалко, שנת לידה לא ידועה - 20 ביוני 1176), בנו של יורי דולגורוקי, היה נסיך ולדימיר.
ביוגרפיה

בשנת 1162 גורש על ידי אנדרי בוגולובסקי משטחי נסיכות ולדימיר ולפי הערכות של היסטוריונים התגורר בסביבות צ'רניגוב. בשנת 1168 השתתף בקרבות נגד הקומנים ולאחר מכן נשלח להילחם נגד כוחות של נובגורוד. הוא נלקח בשבי ושוחרר רק כעבור שנה, כאשר מונה על ידי אנדרי בוגולובסקי לשלוט על העיר טורצ'סק. בשנת 1170 השתתף במערכה נגד הקומנים להגנת העיר פריאסלאבל. בשנת 1172 מונה על ידי אנדרי בוגולובסקי להיות נסיך קייב אך לא היה יכול לקבל את המינוי כי היה בעיצומה של מערכה צבאית נגד נסיכים מנסיכויות שכנות. עם פטירת אנרדי בוגולובסדקי בשנת 1174 קיבל את הנסיכות ולדימיר. היה לו קושי לממש את התפקיד לאור התנגדות אצולת הערים הוותיקות בנסיכות ובעיקר סוזדל. לאחר מערכה צבאית מימש את המינוי והחל למשול בנסיכות.
נפטר לאחר שנה, בשנת 1176.
מחלף לקייה

| --- | --- |
 תאריך הקמת המחלף:  אפריל 2016
 מיקום:  לקייה
 כבישים במחלף:    כביש 6   כביש 31   כביש 358
 אתרים סמוכים:  יער להב, יער כרמים
 קואורדינטות:  31°20′38″N 34°52′00″E﻿ / ﻿31.344°N 34.86671°E﻿ / 31.344; 34.86671
 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מחלף לקייה(למפת צפון הנגב רגילה) מחלף לקייה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף לקייה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף לקייה
 
מחלף לקייה הוא מחלף בנגב הממוקם צפונית ליישוב לקייה וקרוי על שמו, ומחבר בין כביש 6, כביש 31 וכביש 358. הוא נפתח לתנועה באפריל 2016 עם פתיחת קטע כביש 6 בינו לבין מחלף להבים.
מבנה המחלף

המחלף הוא מחלף יהלום כאשר הצמתים במחלף הם מעגלי תנועה. החיבור בין כביש 31 לכביש 358 עובר בגשר מעל לכביש 6. קטע כביש 31 שיוצא מהמחלף משמש את היישוב לקייה בעיקר. נהגים הרוצים להמשיך מזרחה לכיוון ערד וים המלח יכולים לעשות זאת בדרך יותר מהירה, עם המשך עם כביש 6 ויציאה לכביש 31 במחלף שוקת.
מומי אלפין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1954 (בן 70)
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 סוגה:  מוזיקה מזרחית   זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 
מומי אלפין (אלפסי) (נולד ב-1953) הוא זמר ומלחין ישראלי במוזיקה המזרחית.
ביוגרפיה

נולד במרוקו ובגיל 7 עלה לישראל. גדל באשדוד.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

ב-1970 הקים את להקת "היורשים", בה שימש כסולן וכגיטריסט מוביל. היה הסולן בצוות הווי חיל החימוש. לאחר שחרורו קיבל הצעה לחוזה עבור שנה להופיע בבלגיה. מומי הופיע בין היתר במועדון "תל אביב" בבריסל ומועדון "סברה", ולאחר מכן הופיע באמסטרדם במועדון "ירושלים של זהב", ולאחר מכן חצי שנה בטורונטו שבקנדה, ושם הופיע בין היתר בתוכניות טלוויזיה והפקות שונות.
ביוגרפיה > שנות השמונים

ב-1980 הקים אלפין את להקת "חצות" שהופיעו באירועים בכל הארץ. לאחר מכן הרבה אלפין להופיע במועדונים, ביניהם מועדון "אריאנה", שם הופיע כל ערב במשך שלוש שנים. 
בתחילת 1983 יצא אלפין למסע הופעות בן שלושה חודשים בארצות הברית עם זוהר ארגוב, שם הופיע בין היתר בלוס אנג'לס וניו יורק.
בשנת 1986 הוציא אלפין את אלבומו היחיד "חפלה בלילות אתונה", אשר זכה להצלחה מבחינה אומנותית[דרושה הבהרה] אך נכשל מסחרית.
שנות התשעים

בשנות התשעים צמצם אלפין את עבודתו כזמר והפסיק להופיע בשבת ועבר להופיע באירועים שונים, שם התחיל גם להיות DJ.
דיסקוגרפיה

"חפלה בלילות אתונה" (1986)
מיכאל הרביג

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1968 (בן 56) מינכן, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 פרסים והוקרה:  דב ברלין (2005)  Bavarian Film Awards (Honorary Award) (16 ביוני 2023)  Golden Schlitzohr (2014)  מסדר קרל ולנטין (2011)  רומי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאל הרביג (בגרמנית: Michael Herbig; נולד ב-29 באפריל 1968) הוא שחקן, במאי ומדבב גרמני.
ביוגרפיה

מיכאל הרביג נולד במינכן. החל בשנת 1992 להנחות תוכניות רדיו. מ-1997 ועד 2002 ביים והופיע בתוכנית הקומדייה "Bullyparade", ביחד עם עמיתיו כריסטיאן תרמיץ וריק קבאניאן. התוכנית התבססה על פרודיה על נושאים שונים. בהמשך, על בסיס התוכנית, צולמו גם סרטים. הראשון יצא לאור בשנת 2001 וזכה להצלחה גדולה בגרמניה (11.7 מיליון צופים). גם הסרט השני בסדרה, שהוקרן בשנת 2004, זכה להצלחה גדולה.
על המשחק בסרטים הוא זכה במספר פרסים גרמנים.
בשנת 2018 ביים את המותחן "בלון" בכיכובה של קרוליין שוך.
מחלף מבוא איילון

| --- | --- |
 תאריך הקמת המחלף:  11 בנובמבר 2008
 מיקום:  ראשון לציון
 כבישים במחלף:    כביש 20   כביש 431
 אתרים סמוכים:  סופרלנד, בסיס פלמחים
 קואורדינטות:  31°58′11″N 34°45′25″E﻿ / ﻿31.96975°N 34.75708333°E﻿ / 31.96975; 34.75708333
 
  (למפת גוש דן מוגדלת) מחלף מבוא איילון(למפת גוש דן רגילה) מחלף מבוא איילון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף מבוא איילון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף מבוא איילון
 
מחלף מבוא איילון הוא מחלף המקשר בין כביש 20 (נתיבי איילון) וכביש 431. הוא המחלף המערבי ביותר בכביש 431 וממערב לו הופך תוואי הכביש לדרך מקומית. המחלף נפתח לתנועה ב-11 בנובמבר 2008‏, ביחד עם חלקו המערבי של כביש 431 שנפתח בפברואר 2009 לתנועה לכל אורכו.
מבנה המחלף

המחלף מורכב משני טיפוסי מחלפים המאפשרים גישה מכל כיוון לכל כיוון. האחד במבנה של מחלף T חלקי והשני במבנה של מחלף יהלום חלקי בעל רמפה סיבובית. המחלף מאפשר נסיעה רציפה באיילון ופניות רציפות ללא צמתים מאיילון בכיוון דרום לכביש 431 בכיוון מזרח ומ־431 בכיוון מערב לאיילון בכיוון צפון. כמו כן, מתאפשרת פניית פרסה מנתיבי איילון דרומה לצפונה. שאר הפניות מתאפשרות באמצעות מערכת מעגלי תנועה המשולבים במחלף היהלום ובמעגלי תנועה נוספים במחלף קריית ראשון הממוקם ממזרח. עקב הקרבה היחסית בין שני מחלפים אלו, לא כל רמפות הכניסה והיציאה מחוברות ישירות לכביש 431, אלא חלקן מובילות לכבישי שירות המקבילים לכביש הראשי. כבישי השירות מתחברים למחלף הסמוך ומשם מתאפשר החיבור לכביש הראשי.
הערות שוליים

↑  נפתח מחלף מבוא איילון החדש, אתר חברת נתיבי איילון
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף חולות | מחלפים בנתיבי איילון | הבא: מחלף משה דיין |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | מחלפים בכביש 431 | הבא: מחלף קריית ראשון |
מייסון צ'מברלין

| --- | --- |

 לידה:  1727 
 פטירה:  20 בינואר 1787 (בגיל 60 בערך) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 
מייסון צ'מברלין (באנגלית: Mason Chamberlin‏; 1727 – 1787) היה צייר פורטרטים אנגלי, שהיה אחד החברים המייסדים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768. הוא היה תלמידו של פרנסיס היימן. הוא זכור בעיקר בזכות דיוקנו של בנג'מין פרנקלין.
קורות חייו

צ'מברלין היה תלמידו של פרנסיס היימן. בשנת 1768 הוא היה אחד החברים המייסדים של האקדמיה המלכותית. הוא הציג 50 עבודות באקדמיה בין 1769 ל־1786. כולם היו דיוקנאות. השמות של רובם אינם ידועים בקטלוגים, אך בשנת 1771 הציג ציור באורך מלא של הנסיך אדוארד והנסיכה אוגוסטה, ובשנת 1774 אחד של קתרין מקולאי. הוא גם הציג 22 יצירות בחברת האמנים ושתים בחברה האמנים החופשית.
דיוקן פרנקלין

צ'מברלין ידוע בזכות דיוקנו של בנג'מין פרנקלין, שהוזמן על ידי בעל אדמות וירג'יני עשיר וחבר של פרנקלין בלונדון, הקולונל פיליפ לודוול השלישי. צ'מברלין צייר אותו בשנת 1762. הציור מראה את פרנקלין יושב בחדר העבודה שלו וברק מכה מחוץ לחלון ופוגע בכליא ברק שעל ביתו. פרנקלין מסתכל שמאלה על סט פעמוני הברק (מכשיר שהמציא), שהיה מצלצל כאשר הברק היה פוגע במוט שעל הגג. פרנקלין יכול היה להשתמש בחשמל על מנת לבצע את הניסויים שלו.
מאוחר יותר בשנת 1762 (או בתחילת 1763) נוצר הדפס (אולי כחלק מההסכם בין צ'מברלין ללודוול), על ידי החרט יליד אירלנד אדוארד פישר (1730–1785). בנו של פרנקלין ויליאם ביקש למכור 100 עותקים של ההדפס באמריקה, מתוכם 18 פרנקלין הפיץ בעצמו, בעיקר לחברים בניו אינגלנד. זה היה ההדפס המועדף על פרנקלין באותה תקופה, בין השאר בגלל היותו מדויק.
הציור המקורי נמצא בבעלות מוזיאון פילדלפיה לאמנות. גם בנו של פרנקלין, ויליאם, הזמין העתק של הציור זה, כדי שפרנקלין ייתן לו אותו במתנה לתלייה בחדר האוכל של ביתו החדש – ההנחה היא שהעותק נשלח לאמריקה, אך נעלם.
מותו

צ'מברלין נפטר בבנייני בארטלט, הולבורן, ב־20 בינואר 1787.
משפחתו

בנו, שנקרא גם מייסון, היה צייר פורה שהציג 68 נופים בלונדון בין השנים 1780–1827, מתוכם 58 הוצגו באקדמיה המלכותית.