stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר האופטיקה

| --- | --- |

שער הספר בתרגום ללטינית
 מידע כללי
 מאת:  אבן אל-היית'ם
 שפת המקור:  ערבית
 סוגה:  מדע
 נושא:  אופטיקה
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  7
ספר האופטיקה (בערבית: كتاب المناظر; תעתיק: כתאב אלמנאזר) הוא חיבור בן שבעה כרכים על אופטיקה ותחומי מחקר אחרים שחובר על ידי אבן אל-היית'ם (965-1040), מדען ואיש אשכולות ערבי .
ספר האופטיקה הציג טיעונים, מבוססי ניסוי, נגד התיאוריה שרווחה אז בתחום הראייה. התיאוריה הקיימת הייתה תיאוריית ההקרנה החיצונית (אנ') שעל פיה ראייה מתרחשת באמצעות קרניים הנפלטות מהעין אל העצמים שאנו רואים (בתיאוריה זו תמך אוקלידס). אבן היית'ם ערך ניסויים, פיתח והציג את תאוריית ההקרנה פנימה שעל פיה ראייה מתרחש כאשר אור נכנס לעין וזו התאוריה המקובלת גם כיום.
הספר נודע גם ב:
שימוש ראשוני בשיטה המדעית (תצפית, השערה, ניסוי והסקת מסקנות).
תיאור מכשיר קמרה אובסקורה (בהמשך לתיאור של אריסטו).
ניסוח "הבעיה של אל-חאזן (אנ')".
הספר השפיע רבות על התפתחות האופטיקה, הפיזיקה והמתמטיקה באירופה בין המאות ה-13 וה-17.
תאוריית הראייה

אל-היית'ם הציע סיבות רבות נגד תאוריית ההקרנה החיצונית והצביע על העובדה שעיניים עלולות להיפגע מהסתכלות ישירה על אור בהיר, כמו השמש וכן על ההסתברות הנמוכה שעין יכולה למלא את כל החלל ברגע שהעפעפיים נפתחים.
הוא פיתח תיאוריה משלו לפיה כל עצם פולט קרני אור מכל נקודה על פני שטחו, קרניים שלאחר מכן נעות לכל הכיוונים, וכך מגיע אור לעיני הצופה. לפי תיאוריה זו, האובייקט הנצפה הוא למעשה אוסף של אינסוף נקודות, שמהן מוקרנות קרני אור.
תאוריית האור והצבע

בספר האופטיקה, אל-היית'ם שיער את קיומם של שני סוגי אור:
אור ראשוני חזק ואינטנסיבי שמגיע מגוף מאיר עצמי
אור משני, אור מקרי שמגיע מחפצים המקבלים ופולטים אור מגופים בעלי אור ראשוני. אור משני יכול להתקיים רק כאשר מקור אור ראשוני פוגע בו.
שני סוגי האור, הראשוני והמשני, נעים בקווים ישרים.
שקיפות היא מאפיין של גוף שיכול להעביר דרכו אור, כמו אוויר ומים ועם זאת אף גוף לא יכול להעביר אור לחלוטין, או להיות שקוף לחלוטין. לעומתם גופים אטומים הם כאלו שהאור אינו יכול לעבור דרכם. ישנן דרגות של אטימות שקובעות כמה אור יכול לעבור. מכאן שכאשר אור פוגע בגוף אטום, הגוף הזה עשוי בעצמו להפוך לגוף זוהר המקרין אור משני.
אל-היית'ם הציג בספרו ניסויים רבים באופטיקה שתמכו בתיאוריות שלו לגבי אור והעברתו וכן כתב שצבע פועל בדומה לאור, בהיותו איכות מובהקת של צורה ועובר מכל נקודה על עצם, בקווים ישרים.
אנטומיה של העין ותהליך הראייה

מתוך ההבנה שאובייקטים מקרינים אור שפוגע בהם, בקווים ישרים, לכל הכיוונים, אל-היית'ם הסיק שהעין חייבת "לקבל" את האור הזה גם על פני שטחה החיצוני. מסקנה זו הציבה בעיה בפניו, שהרי אם כך ריבוי קרניים על עין, מכל נקודה על העצם, היה אמור לגרום לתמונה מטושטשת. אל-היית'ם פתר זאת באמצעות "תאוריית השבירה" שלו. הוא טען שעל אף שהעצם שולח מספר אינסופי של קרני אור לעין, רק חלק מהם נופל על העין בניצב, בעוד ששאר הקרניים פוגשות את העין בזוויות שאינן מאונכות ולכן הן נשברות ונחלשות. הוא האמין שכל הקרניים מלבד אלו שפוגשות את העין בניצב, אינן מעורבות בראייה.
במבנה העין שתיאר אל-היית'ם, ה"חומר הקריסטלי" (crystalline humor) הוא החלק המקבל את קרני האור מהאובייקט ויוצר קונוס ראייה, שבו האובייקט הנראה משמש כבסיס הקונוס, והמרכז של החומר הקריסטלי בעין מהווה את הקודקוד. חלקים נוספים בעין הם ה"חומר המיימי" (aqueous humor) הנמצא לפני החומר הקריסטלי, ו"חומר הזגוגית" (vitreous humor) שנמצא מאחוריו. לדעתו, חלקים אלו אינם ממלאים תפקיד קריטי בראייה. החומר הקריסטלי מעביר את התמונה שהוא קולט אל המוח דרך עצב הראייה.
כרכים

כרך 1: עוסק בתיאוריות של אל-היית'ם על אור, צבעים וראייה.
כרך 2: בו אל-היית'ם מציג את התיאוריה שלו לגבי תפיסה חזותית.
כרכים 3–4: מציגים את רעיונותיו של אל-היית'ם על השגיאות בתפיסה החזותית.
כרכים 5–6: מספקים ראיות ניסיוניות לתיאוריות של אל-היית'ם על השתקפות.
כרך 7: עוסק במושג השבירה.
השפעות

ספר האופטיקה הושפע מאד מאופטיקה של תלמי. תיאור האנטומיה והפיזיולוגיה של העין התבסס על תיאור של קלאודיוס גלנוס.
ספר האופטיקה תורגם ללטינית על ידי מלומד לא ידוע, בסוף המאה ה-12, או בתחילת המאה ה-13. הספר היה בעל השפעה רבה במהלך ימי הביניים.
ראו גם

השיטה המדעית.
הערות שוליים

↑  מתרגם: H. E. Burton, The Optics of Euclid, Jurnal of the Optical Society of America 35, May 1945
↑  Rosanna Gorini, Al-Haytham the Man of Experience, First Steps in the Science of Vision,, International Society for the History of Islamic Medicine, Institute of Neurosciences, Laboratory of Psychobiology and Psychopharmacology, Rome, Italy, 2003
↑  Bennett Sherry, The Universe Through a Pinhole: Hasan Ibn al-Haytham
↑  Eric W. Weisstein, Alhazen's Billiard Problem, mathworld.wolfram.com (באנגלית)
↑  A. MARK SMITH, What is the History of Medieval Optics
Really About?, PROCEEDINGS OF THE AMERICAN PHILOSOPHICAL SOCIETY , 148 (No. 2), June 2004
↑  מתוך עותק כתב יד של הספר שנמצא במסגד סולימאנייה באיסטנבול.
מבנה העין האנושית לפי אבן אל-היית'ם. האיור כולל תיאור של תצלובת הראייה.
פירמיקוס מטרנוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 סירקוסאי, רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־4 
 שם לידה:  Iulius Firmicus Maternus 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 
יוליוס פירמיקוס מטרנוס (בלטינית: Iulius Firmicus Maternus) היה סופר לטיני ואסטרולוג חשוב, שקיבל חינוך קלאסי פגני שעשה אותו בקי ביוונית עתיקה. הוא חי בתקופת שלטונו של הקיסר קונסטנטינוס (306–337 לספירה) ויורשיו. הקריירה המשולשת שלו עשתה אותו לעורך דין ציבורי, אסטרולוג, ובסופו של דבר לאפולוגיסט נוצרי (אנ').
חייו וחיבוריו

משפט הסיום של כתב היד היחיד ששרד של חיבורו "על שגיאתן של דתות מחללות קודש" (De errore profanarum religionum) מציין את שמו: "Iulius Firmicus Maternus V[ir] C[larissimus]", ובכך מזהה אותו כחבר הסנאט הרומי. הוא היה גם מחברו של הטקסט המפורט ביותר על אסטרולוגיה רומית, "שמונה ספרים על אסטרולוגיה" (Matheseos libri octo), שנכתב בשנים 334–337 לערך, שכתבי יד שלו מזהים אותו גם כ-"Iunior" ו"סיקולוס" ("מסיקיליה"). המכתש הירחי (אנ') פירמיקוס (אנ') נקרא כך לכבודו.
ה"מתסאוס" (Matheseos) הוקדש למושל קמפאניה, לוליאנוס מאווריטוס (אנ'), שהידע שלו בנושא העניק השראה לפירמיקוס. הוא עודד אותו ותמך בו בעת שחיבר את המדריך הזה. זהו אחד המדריכים המפורטים האחרונים על אסטרולוגיה "מדעית", שהיה נפוץ במערב לפני הופעתם של טקסטים ערביים במאה ה-12. אוגוסטינוס, שנמשך לאסטרולוגיה בנעוריו באמצע המאה ה-4, מחה קשות נגד הכפירות של המחקר, בין היתר על בסיס השקפתו כי הצמחים היו אלוהיים, אך גם בשל סיבות רציונליות, כמו למשל הקריירות הסוטות זו מזו אצל תאומים.
פירמיקוס מזכיר בחיבורו האסטרולוגי ארבע פעמים את אברהם כסמכות אסטרולוגית, כאשר בראשונה מביניהן הוא מציין את שמו לצד סופרים אסטרולוגים ידועים.
סביב שנת 346 הוא חיבר את "על שגיאתן של דתות", אותו הקדיש לקיסרים השותפים קונסטנטיוס השני וקונסטנס (אנ'), בניו של קונסטנטינוס. החיבור שרד. פירמיקוס לועג בו לאמונות והטקסים הדתיים של פגנים ומפציר בקיסר לבער את הדתות הישנות כמשימה קדושה שתתוגמל על ידי אלוהים. בחלק הראשון (פרקים 1–17) הוא תוקף את המטרות השקריות של הפולחן בקרב הכתות המזרחיות; בחלק השני (פרקים 18–29) הוא דן במספר ביטויים וטקסים הקשורים בכתות המסתורין היווניות-רומיות (אנ'), בתשומת לב ועוינות מיוחדת כלפי מעשים הומוסקסואליים לכאורה.
עבור הקוראים במאה ה-19, החיבור "על שגיאתן של דתות" סיפק ניגוד כה חריף לספרו של פירמיקוס על אסטרולוגיה ("מתסאוס"), עד ששני החיבורים יוחסו בדרך כלל לסופרים שונים. אלא שקליפורד הרשל מור (Clifford Herschel Moore) זיהה את מחברו היחיד של שני החיבורים, באמצעות בחירות אופייניות של אוצר מילים ותחביר, בעבודת גמר בפיקוחו של אדוארד וולפלין (אנ'). תאודור מומזן הראה כי ה"מתסאוס" נתחבר בשנת 336 ולא ב-354, כפי שנטען קודם לכן, ובכך הקדים את החיבור הזה לזמן מוקדם יותר מזה של "שגיאתן של דתות". קוראים מודרניים הסבורים שאסטרולוגיה סותרת את הנצרות הקדומה, טוענים כי הוא נכתב לפני שפירמיקוס המיר את דתו לנצרות.
החיבור הנוצרי שמור בכתב יד יחיד מביבליותקה פלטינה (אנ'), כיום בספריית הוותיקן. הוא נדפס לראשונה בשטרסבורג בשנת 1562 ומאז הודפס שוב מספר פעמים, הן בנפרד והן בשילוב עם כתביהם המרובים של מרקוס מינוקיוס פליקס, קיפריאנוס או ארנוביוס הצעיר (אנ').
הערות שוליים

↑  Firmicus Maternus, Mathesis, IV, Prooemium, 5; 17:2; 17:5; 18:1
↑  מנחם שטרן - M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II: CXXXIII. Firmicus Maternus, p. 492
↑  Firmicus Maternus, באתר New Advent
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261158105171  PLWABN: 9810565061405606  BIBSYS: 90680110  BNE: XX1270694  BnF: cb119028058 (data)  CANTIC: a12319818  CiNii: DA01470575  GND: 118683659  ICCU: VIAV001239  ISNI: 0000 0000 8090 4210  LCCN: n82111816  LNB: 000012488  NKC: jn19990002276  NLA: 35571425  NLG: 163264  NSK: 000085631  NTA: 068514344  RERO: 02-A003244566  SELIBR: 186903  SUDOC: 026865491  Trove: 999950  VcBA: 495/7114  VIAF: 5015147967361884200009   WorldCat (עם VIAF): 5015147967361884200009
עדניה שבלי

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בת 51 בערך) שבלי, ישראל
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 לאום:  פלסטיני
 מקום מגורים:  ירושלים, ברלין 
 עיסוק:  סופרת, פובליציסטית, מרצה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת מזרח לונדון 
 שפות היצירה:  ערבית
 תחום כתיבה:  ספרות, תרבות
 סוגה:  social novel, מסה, נרטולוגיה, מחזה 
 יצירות בולטות:  "פרט משני" (تفصيل ثانوي)
 
עדניה שבלי (בערבית: عدنية شبلي; נולדה ב-1974) היא סופרת פלסטינית המתגוררת לסירוגין בברלין ובירושלים. ספרה "פרט משני" היה מועמד ברשימה הקצרה לפרס בוקר בשנת 2021.
חייה

עדניה שבלי נולדה בשנת 1974. היא השלימה את לימודיה בתקשורת ועיתונאות לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת התזה שלה הגישה בשנת 2001. לאחר השלמת לימודיה שבלי עבדה בתחום האמנות החזותית במוסדות תרבות פלסטיניים חשובים, ביניהם תיאטרון אל-חכוואתי בירושלים ובמרכז אלסכאכיני לתרבות ברמאללה בה התגוררה עד לשנת 2004. לאחר מכן עברה ללונדון ללימודי דוקטורט במדיה ולימודי תרבות באוניברסיטת מזרח לונדון אותם השלימה בשנת 2009. בעבודת הדוקטורט שלה עסקה שבלי באופן סקירת גופי התקשורת בבריטניה ובצרפת את אירועי 11 בספטמבר 2001. שבלי המשיכה לפוסט-דוקטורט במכון אירופה במזרח התיכון (EUME - Europe in the Middle East) ובמוסד ללימודים מתקדמים בברלין (Wissenschaftskolleg zu Berlin). בנוסף, שבלי לימדה כמרצה באוניברסיטת נוטינגהאם בין השנים 2005–2009 וכמרצה אורחת בבבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז (L'École des hautes études en sciences socials -EHESS) בשנת 2008. בין השנים 2012–2013 לימדה במכון ללימודי נשים באוניברסיטת ביר זית שברמאללה.משנת 2013, שבלי מרצה במחלקה לפילוסופיה ולימודי תרבות באוניברסיטה.
שבלי וילדיה מתוגררים לסירוגין בברלין ובירושלים, והיא דוברת ערבית, אנגלית, עברית, צרפתית, קוריאנית וגרמנית.
כתיבתה

משנת 1996 ואילך חיברה ופרסמה שבלי פרוזה, מחזות, סיפורים קצרים, מאמרים נרטיביים, ספרי אמנות וחיבורים ספרותיים ואמנותיים. חלקם ראו אור בכתבי עת ספרותיים שונים, ביניהם "אל-כרמל", כתב עת לספרות ותרבות בשפה הערבית שהוקם על ידי מחמוד דרוויש בשנת 1981, ולכתבי עת לבנוניים ומצרים מובילים.
ביצירותיה מרבה שבלי לצייר את חיי החברה הפלסטינית תחת שליטה ישראלית, לרוב מנקודת המבט של דמות ראשית של ילדה החווה את המציאות הזו. למשל, דמות הילדה הבדואית בחלקו הראשון של הרומן של שבלי "פרט משני" וכמו כן דמות המספרת בספרה "מגע".
סגנונה מאופיין בנטורליזם כאשר כתיבתה נוטה להתרכז בפרטים קטנים, שוליים וחסרי משמעות כביכול, תוך הימנעות ברורה מיצירת הקשרים המחברים את הפרטים זה לזה ולנרטיב גדול ומורכב. כך, נוצר רצף נרטיבי בו הקורא מרכיב לבדו את תמונת העלילה ונותן בעצמו את המשמעות לפרטים מסוימים מבלי שהכתיבה מעניקה לפרט מסוים ערך גדול משל משנהו. כלומר, עומק השדה הנרטיבי רדוד ביותר. נטען כי ההשפעה של היעדר משמעות לאירועים ולפרטים שצפוי כי יהיו בעלי משמעות יוצר קונפליקט אצל הקורא אשר בעצמו מייצר הדגשה יתרה לאירוע או לפרט. הדרך בה אירועים בעלי משמעות מוזכרים כלאחר יד מספקים דווקא הדגשה על חשיבותם דרך הפתעה ותחושת אירוניה עבור הקורא או הקוראת. האופן בו מתוארת שרשרת אירועים או פרטים, לכאורה בעלי חשיבות זהה, מקושרת לכתיבתו אודות הנרטיב של ההיסטוריון היידן וויט העומד על היחסים הלימינליים שבין היסטוריה וספרות.
פרסים

שבלי זכתה פעמיים בפרס הכותב הצעיר של קרן עבד אלמחסן אלקטאן, לראשונה בשנת 2001 על ספרה "מגע", ושנית בשנת 2003 על ספרה "כולנו רחוקים באותה המידה מהאהבה". בשנת 2010 נבחרה שבלי יחד עם עוד 28 סופרים ערביים לקחת חלק בפסטיבל "Beirut39", אך היא והסופר עלאא חליחל לא יכלו להשתתף בשל היותם אזרחים ישראל, על כן נאלצו לקבל את הפרסים שלהם בלונדון. בשנת 2020, ספרה "פרט משני" היה מועמד לפרס הלאומי לספרות מתורגמת בארצות הברית (National Book Award for Translated Literature).ובשנת 2021 היה מועמד לפרס בוקר הבריטי.
יצירותיה המרכזיות

פרוזה:
"מגע" ("مساس"), בירות, לבנון: דאר אלאדאב ללנשר ואלתואזיע, 2001.
"כולנו רחוקים באותה המידה מהאהבה" ("كلنا بعيد بذات المقدار عن الحب"), בירות, לבנון: דאר אלאדאב ללנשר ואלתואזיע, 2004.
"פרט משני" ("تفصيل ثانوي") בירות, לבנון: דאר אלאדאב, 2017.
עיון:
"Visual Terror: A Study of the Visual Compositions of the 9/11 Attacks and Major Attacks in the 'War on Terror' by British and French Television Networks" (London: University of East London), 2009.
"Dispositions" (Ramallah: Qattan), 2012. (עורכת; ספר אמנות).
"Keep your eye on the wall: Palestinian landscapes", Saqi Books, London, 2013. (שותפה).
פעילות תרבותית:
"A Journey of Ideas Across: In Dialogue with Edward Said" (Berlin: HKW), 2014. הפרויקט היה תגובה אמנותית שארגנה שבלי לספר "אוריינטליזם" של אדוארד סעיד, שכללה סימפוזיון רב משתתפים בנושא.
הערות שוליים

↑  Beirut39, Beirut39: This is not an interview with Adania Shibli, Beirut39, ‏2010-02-13
↑  http://nena-news.it/author/redazione, CULTURA: Sensi di Adania Shibli, NenaNews, ‏2014-07-29 (ב־)
↑  50 Notable Alumni of University of East London [Sorted List], EduRank.org - Discover university rankings by location, ‏2021-08-11 (באנגלית)
↑  Adania Shibli, Visual Terror: A Study of the Visual Compositions of the 9/11 Attacks and Major Attacks in the 'War on Terror' by British and French Television Networks, 2009-04
↑  EUME: Adania Shibli, www.eume-berlin.de
↑  Forum Transregionale Studien: Adania Shibli, www.forum-transregionale-studien.de
↑  Guest Lecturers | Institute of Women's Studies, iws.birzeit.edu
↑  Dutch Art Institute, Adania Shibli, dai (באנגלית)
↑  shibli-adania, RCW Literary Agency (באנגלית)
↑  BOMB Magazine | The Words Will Find Their Place: Adania Shibli…, BOMB Magazine, ‏2020-09-17
1 2  Adania Shibli, PEN America, ‏2013-02-13 (באנגלית)
↑  Amal Eqeiq, From Haifa to Ramallah (and Back): New/Old Palestinian Literary Topography, Journal of Palestine Studies 48, 2019, עמ' 26–42 doi: 10.1525/jps.2019.48.3.26
↑  Adania Shibli, Claudia Steinberg, Palestine as a Position of Witnessing: A Conversation with Adania Shibli, World Literature Today 95, 2021, עמ' 80–82 doi: 10.1353/wlt.2021.0013
↑  Shir Alon, NO ONE TO SEE HERE: GENRES OF NEUTRALIZATION AND THE ONGOING NAKBA, The Arab Studies Journal 27(1), 2019, עמ' 90-117‏, JSTOR 26732402
↑  H. Porter Abbott, Immersions in the Cognitive Sublime: The Textual Experience of the Extratextual Unknown in García Márquez and Beckett, Narrative 17, 2009, עמ' 131–142 doi: 10.1353/nar.0.0020
↑  Hayden White, The Value of Narrativity in the Representation of Reality, Critical Inquiry 7, 1980-10, עמ' 5–27 doi: 10.1086/448086
↑  Press, Associated (2010-04-08). "Israeli Arab authors banned from Lebanon festival". Ynetnews (באנגלית). נבדק ב-2023-05-25.
↑  Hlehel and Shibli Will Get Their Beirut39 Awards in London, ARABLIT & ARABLIT QUARTERLY, ‏2010-04-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Meredith Andrews, 2020 National Book Awards Longlist for Translated Literature, National Book Foundation, ‏2020-09-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Keep Your Eye on the Wall, Saqi Books (באנגלית בריטית)
↑  A Journey of Ideas Across: In Dialog with Edward Said / A Journey of Ideas Across: In Dialog with Edward Said, journeyofideasacross.hkw.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301496405171  PLWABN: 9813626788705606  BIBSYS: 1585570378538  BNE: XX6098461  BnF: cb14532682h (data)  GND: 140821775  ISNI: 0000 0000 7890 8132  LCCN: no2004110639  NDL: 033672326  NLA: 41010935  NLK: KAC200608482  NTA: 438491807  RERO: 02-A021921957  SUDOC: 078058767  VIAF: 63730447   WorldCat (עם VIAF): 63730447
פרס סומרסט מוהם

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ספרותי בריטי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הגוף המעניק:  אגודת הסופרים 
 תקופת הפרס:  1947–הווה (כ־78 שנים) 
 נקרא על שם:  סומרסט מוהם 
 אתר רשמי
 
פרס סומרסט מוהם (באנגלית: Somerset Maugham Award) הוא פרס ספרותי בריטי המוענק מדי שנה על ידי אגודת הסופרים. ויליאם סומרסט מוהם ייסד את הפרס בשנת 1947 כדי לאפשר לסופרים צעירים להעשיר את עבודתם בצבירת ניסיון כתיבה במדינות זרות. הפרס מוענק לסופרים מתחת לגיל 35 על יצירות שפורסמו בשנה שלפי הענקת הפרס. היצירה יכולה להיות מתחום העיון, סיפורת או שירה.
מאז 1964 נבחרים מספר זוכים באותה שנה. בשנים 1975 ו-2012 לא הוענק הפרס. פעמיים זכו בפרס אב ובנו: קינגסלי אמיס (זכה ב-1955) ובנו מרטין איימיס (1974), ונייג'ל ניל (1950) ובנו מתיו ניל (1988).
בנימין מוספיא

| --- | --- |
 לידה:  1606 ספרד 
 פטירה:  1675 (בגיל 69 בערך) 
 מקום קבורה:  בית חיים 
 השכלה:  אוניברסיטת פדובה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
בנימין מוספיא (כונה גם דיוניסיוס; ה'שס"ו, 1606, ספרד - ה'תל"ה, 1675, אמסטרדם) היה רופא ומילונאי יהודי, בן למשפחת אנוסים מספרד. בתקופת פעילותו הספרותית חי ופעל בשטחי מדינת שלזוויג-הולשטיין של ימינו ובהולנד.
קורות חיים

מוספיא נולד בספרד למשפחת אנוסים, שם אביו היה עמנואל. בבגרותו היגר להמבורג שם עסק ברפואה, בהמשך פעל בגליקשטאדט שבדוכסות הולשטיין, שם התפרסם כרופא מומחה ומונה לרופאו האישי של מלך דנמרק כריסטיאן הרביעי. לאחר מותו של המלך היגר לאמסטרדם ולמד בבית המדרש "כתר תורה". ב-1628 נישא, אך אשתו נפטרה כעבור שש שנים, שנה לאחר פטירתה הדפיס לזכרה את ספרו "זכר רב" ובו שמות ופעלים מכתבי הקודש מסודרים לפי נושאים ושירי תפילה לפי סדר ששת ימי בראשית. הספר נדפס בתרגום ללטינית בשנת 1638 וזכה למהדורות חוזרות.
חיבורים נוספים שלו עוסקים בענייני רפואה המופיעים בכתבי הקודש, חיבור שראה אור בשנת 1640 בלטינית ונספח לו מאמר "מי זהב" העוסק באלכימיה ובתרופות מזהב; ספר בשם "מי הים" העוסק בגאות ושפל שכתב ב-1642 לכבוד פרדריק השלישי, מלך דנמרק שאותו ריפא. מיוחס לו גם חיבור על התלמוד הירושלמי.
הוא היה מראשוני התומכים בשבתי צבי, חברי חברת "כתר תורה" שחתמו על מכתב למשיח השקר ובו "קיבלו את עול מלכותו באהבה".
ספרו "מוסף הערוך"

בשנת 1655 הדפיס את ספרו "מוסף הערוך" כהשלמה לספר הערוך של רבי נתן מרומי, בהסתמך על ידע רחב שלו ביוונית ולטינית ועל המילון של יוהאן בוקסטורף. בחיבורו זה עמד על ההכרה של חשיבות ידיעת השפה היוונית לשם הבנת מילים ומושגים במשנה, וביקר את האמוראים שלא היו בקיאים בשפה זו, ולפיכך שגו לדעתו בפירוש מילים מסוימות. במבוא לספרו הוא מעיר על האמוראים רבינא ורב אשי, עורכי התלמוד, כי ”לא ידעו ולא יבינו קול המונה של רומי, ולשון מדברת גדולות בני היוונים, למען התרחקם מעל גבולם”. למרות זאת מיעט לחלוק על האמוראים, ורק במקרים נדירות הוא מפרש מילים מסוימות שלא כדבריהם. בשל דעותיו אלה היה מוספיא נתון לביקורת נרחבת של רבנים שייחסו לו כפירה.
פרדיננד מרקוס ג'וניור

פרדיננד עמנואל רומואלדז מרקוס הבן, או פרדיננד מרקוס ג'וניור, (באנגלית: Ferdinand Romualdez Marcos Jr, בטאגאלוג: [ˈmaɾkɔs]; נולד ב-13 בספטמבר 1957), המכונה בדרך כלל בונגבונג מרקוס (BBM), הוא פוליטיקאי פיליפיני המכהן כנשיא הפיליפינים החל מ-30 ביוני 2022. כיהן כסנאטור מ-2010 עד 2016.
מרקוס הוא הילד השני והבן היחיד של הנשיא לשעבר, הדיקטטור והקלפטוקרט פרדיננד מרקוס האב והגברת הראשונה לשעבר אימלדה רומואלדז מרקוס.
קורות חיים

בשנת 1980 הפך פרדיננד מרקוס ג'וניור בן ה-23 לסגן המושל של אילוקוס נורטה, לאחר שהתמודד ללא יריבים מטעם מפלגתו של אביו, ששלט בפיליפינים תחת ממשל צבאי באותה עת. לאחר מכן הוא הפך למושל אילוקוס נורטה בשנת 1983, וכיהן בתפקיד זה עד שמשפחתו הודחה מהשלטון ונמלטה לגלות בהוואי בפברואר 1986. לאחר מות אביו בשנת 1989, הנשיאה קורסון אקינו הרשתה בסופו של דבר לבני משפחת מרקוס הנותרים לחזור לפיליפינים כדי לעמוד לדין בהאשמות שונות. הוא ואמו עומדים כעת בפני פקודת מעצר בארצות הברית ובשטחיה בגין התנגדות לצו בית משפט לתשלום פיצויים בסך 353 מיליון דולר לקורבנות התעללות בזכויות אדם בזמן הדיקטטורה של אביו.
מרקוס נבחר כנציג של מחוז ההצבעה ("מחוז קונגרסי") של אילוקוס נורטה בין השנים 1992 ל-1995. בונגבונג מרקוס הורשע ב-1995 בהעלמת מס בעודו מכהן במשרה ציבורית.
מרקוס התמודד ונבחר למושל אילוקוס נורטה שוב בשנת 1998. לאחר תשע שנים, הוא חזר לתפקידו הקודם כנציג בקונגרס מ-2007 עד 2010, ואז הפך לסנאטור מטעם "המפלגה הלאומנית" (Nacionalista Party) מ-2010 עד 2016. ב-2015, מרקוס התמודד על תפקיד סגן הנשיא בבחירות 2016. בהפרש של 263,473 קולות והפרש של 0.64 אחוזים, מרקוס הפסיד לנציגת קמארינס סור לני רוברדו. בתגובה, מרקוס הגיש ערעור בבפני בית הדין לבחירות לנשיאות. עתירתו נדחתה מאוחר יותר פה אחד לאחר שספירת הפיילוט מחדש של הקולות במחוזות ההצבעה נגרוס אוריינטל, אילואילו וקמארינס סור הביאה לכך שרוברדו הרחיבה את ההובלה שלה ב-15,093 קולות נוספים.
בשנת 2021, הודיע מרקוס כי יתמודד לנשיאות הפיליפינים בבחירות הקרובות ב-2022. הקמפיין שלו ספג ביקורת מצד בודקי עובדות וחוקרי דיסאינפורמציה, שמצאו שהקמפיין שלו מונע על ידי שכתוב ההיסטוריה שמטרתו לחדש את המותג "מרקוס" ולהכריע את יריביו. מחנהו הואשם גם בטיוח של הפרות זכויות אדם וגזל שהתרחשו בתקופת נשיאותו של אביו. הוושינגטון פוסט ציין כיצד המשיכו עיוותי ההיסטוריה בתעמולתם של בני מרקוס מאז שנות ה-2000, בעוד הניו יורק טיימס ציטט את הרשעותיו בהונאת מס, כולל סירובו לשלם את מיסי העיזבון של משפחתו, ומצג השווא לגבי לימודיו באוניברסיטת אוקספורד.
מרקוס ניצח בבחירות לנשיאות הפיליפינים, שנערכו ב-9 במאי 2022 ברוב מוחץ של 59% מהקולות. הוא החל לכהן כנשיא הפיליפינים ב-30 ביוני 2022. כסגניתו נבחרה שרה דוטרטה, בתו של הנשיא הקודם, רודריגו דוטרטה שזכתה ברוב גדול אף יותר ממנו, 61.5% מהקולות.
בשנת 2024 נכלל ברשימת טיים 100.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, משפחת מרקוס חוזרת לשלטון: בנו של הדיקטטור ניצח בפיליפינים, באתר ynet, 10 במאי 2022
↑  Karen Lema and Enrico Dela Cruz, "Philippines election winner Marcos tells world to judge him by actions, not family's past", Reuters, May 10 2022
↑  Ferdinand “Bongbong” Marcos Jr.: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812692096805606  GND: 1264068409  LCCN: no2022144507  VIAF: 19165265212610192954   WorldCat (עם VIAF): 19165265212610192954
פיונגיאנג טיימס

| --- | --- |


 פורמט:  טבלואיד 
 מו"ל:  מפלגת הפועלים של קוריאה 
 תאריכי הופעה:  6 במאי 1965 – הווה (59 שנים)
 שפה:  אנגלית, צרפתית 
 מערכת:  פיונגיאנג 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 www.pyongyangtimes.com.kp
 
פיונגיאנג טיימס (באנגלית: The Pyongyang Times; בקוריאנית: 평양 타임스) הוא שבועון בבעלות ממשלת קוריאה הצפונית, אשר יוצא לאור בשפה האנגלית והצרפתית. מדובר למעשה במהדורה הזרה של העיתון פיונגיאנג סינמון, המפורסם בקוריאנית ומיועד לתושבי קוריאה הצפונית.
מערכת העיתון פועלת מפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, ומכך נובע שם העיתון.
היסטוריה ותפוצת העיתון

הפיונגיאנג טיימס הושק לראשונה ב-6 במאי 1965 כצהובון. נכון לשנת 2018, מופץ העיתון בכמאה מדינות שונות ברחבי העולם הדוברות אנגלית או צרפתית, כאשר מדי שנה מתפרסמים 52 גיליונות של העיתון. בנוסף למהדורה המודפסת, הפיונגיאנג טיימס מתפרסם גם על גבי אתר אינטרנט ייעודי, וכולל תוכן במספר שפות.
על מנת להבטיח את המשך קיומו, זוכה צוות העיתון להכשרה מיוחדת באנגלית ובצרפתית, המתקיימת מחוץ לקוריאה הצפונית. נכון לספטמבר 2017 קיים אתר אינטרנט חדש לעיתון: pyongyangtimes.com.kp.
בקוריאה הצפונית גופה, מחולק העיתון לרוב במבואות של בתי מלון המיועדים למבקרים זרים, במהלך טיסות זרות הנוחתות בקוריאה הצפונית, וכן באתרים נוספים אליהם מגיעים מבקרים מחו"ל באופן תדיר.
מבנה ותוכן העיתון

באופן מסורתי, מוקדש דף השער של העיתון בדרך כלל למנהיג העליון של קוריאה הצפונית (נכון לשנת 2018, קים ג'ונג-און), וכולל התייחסות לביקוריו במוסדות שונים במדינה, ולשבחים על יכולותיו וכישוריו הרבגוניים ועל כושר מנהיגותו הסוחף את האומה הצפון-קוריאנית.
הדפים הבאים כוללים לרוב דיווחים על פיתוחים טכנולוגיים, ואירועים שונים בעלי גוון אידאולוגי, המציגים את גדולתה של קוריאה הצפונית.
בד בבד, נוהג העיתון לכלול תעמולה שלילית כלפי אויבותיה המסורתיות של המדינה, קוריאה הדרומית, יפן וארצות הברית, וכן כלפי מדינות אחרות, אשר נתפסות כעוינות כלפי קוריאה הצפונית (ביניהן ישראל).
ראו גם

פיונגיאנג סינמון
הערות שוליים

↑  Yonhap News Agency, Seoul (27 בדצמבר 2002). North Korea Handbook. M.E. Sharpe. p. 416. ISBN 978-0-7656-3523-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "KWP Propaganda and Agitation Department" (PDF). North Korea Leadership Watch. בנובמבר 2009. p. 2. נבדק ב-27 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "North Korea This Week No. 435 (8 February 2007)." Yonhap Yonhap.
↑  2,000th issue of Pyongyang times .סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית. 2 March 1999.
↑  North Korea Tech - 노스코리아테크, The Pyongyang Times has a new address, ‏14-9-2017
↑  Wee, Teo Cheng (1 May 2006). Passage to Pyongyang: Key information. Asiaone Travel / The Straits Times.