stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאגיילניצה
תולדות היישוב > מלחמות בין פולין לאוקראינים. הרפובליקה הפולנית השנייה

ביוני 1919 הייתה יאגיילניצה לזירת מתקפת צ'ורטקיב של הכוחות האוקראינים. בסופו של דבר העיירה הפכה לחלק מפולין המחודשת בהתאם להסכם ריגה ב-18 במרץ 1921.
עקב תבוסת התנועה הלאומית האוקראינית האזור, בשנות ה-1930 הודגש האופי הפולני של היישוב שאוחד ב-1929 עם מספר יישובים בסביבה. ב-1934 איבדה יאגיילניצה את המעמד של עיר והוכרה ככפר בלבד.
אוכלוסיית המקום מנתה בשנת 1921 2702 תושבים (527 משקי בית), ב-1931 - 2795 תושבים, (588 משקי בית).
תולדות היישוב > מלחמת העולם השנייה > ברית המועצות

בספטמבר 1939 בהצאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב השתלטו על יישוב הצבא האדום ושרותי הבולשת של הנ.ק.וו.ד. רצחו כמה מנכבדי התושבים.
מאות תושבים פולנים נמלטו מערבה לשטח שהיה עדיין בשליטה פולנית שאליו נכנסו בינתיים הכוחות הגרמנים ולימים הקימו שם כפר אחר בשם יאגיילניצה. יאגיילניצה הפכה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, חלק מברית המועצות.
תולדות היישוב > מלחמת העולם השנייה > גרמניה הנאצית. השואה

ב־6 ביולי 1941 חדרו ליישוב הכוחות הנאצים. יהודים רבים נטבחו. ב-27 בנובמבר 1942 52 אוקראינים מיאגיילניצה ומצ'ורטקוב הוצאו להורג על ידי הגרמנים באשמת שיתוף פעולה עם ארגון לאומי אוקראיני, אירוע שנשאר בזיכרון האוקראינים כ"טרגדיה של יאגיילניצה". ב-1992 הקימה ממשלת אוקראינה העצמאית ממוריאל לזכר האירוע.
העיירה ידע לפחות שתי אקציות שבהן נורו יהודים בהמוניהם. רוב התושבים היהודים נשלחו למוות במחנה השמדה בלז'ץ.
הכיבוש הגרמני הסתיים ב-24 במרץ 1944.
תולדות היישוב > מלחמת העולם השנייה > חזרת השלטון הסובייטית 1991-1944

יאגיילניצה סופחה שוב עם כל האזור מסביב לאוקראינה הסובייטית, חלק מברית המועצות. המסגרת תוכנית תלת שנתית נכפתה קולקטיביזציה של החקלאות המקומית וההאיכרים הוכרחו להתאחד ב-167 משקים קולקטיביים.
תולדות היישוב > מלחמת העולם השנייה > אוקראינה העצמאית - החל מ-1991

עם קריסת השלטון הסובייטי בשנת 1991 יאגיילניצה הפכה לחלק מאוקראינה העצמאית.
יהודי היישוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-18, ובין השנים 1780 ו-1903 כיהנו בקהילה רבנים משושלת שפירא. בשנת 1904 פגעה שרפה גדולה באחת מהשכונות היהודיות בעיירה, שכתוצאה ממנה נותרו כ-50 משפחות יהודיות מהיישוב ללא קורת גג.
בשנת 1900 היוו היהודים 44.3% מאוכלוסיית העיירה.
בשנת 1910 נמנו בעיירה 1,892 יהודים, ובמהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,066 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית, שכללה בית ספר עברי. במהלך הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939, הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר היהודים בה הגיע לכ-2,000 איש.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, החלו אלו בשליחת גברים יהודים ממנה שהואשמו בקומוניזם לבית הסוהר בצ'ורטקוב הסמוכה, שם עונו, ורובם נספו. בהמשך הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. מעת לעת רצחו הגרמנים והאוקראינים יהודים מהעיירה באכזריות, לאחר שלא מסרו את כל כספם, תכשיטיהם או פרוותיהם לשלטונות.
בסתיו 1942 נערכו בעיירה שתי אקציות אלימות, בהן שולחו יהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ. בהמשך, ובאופן הדרגתי, רצחו האוקראינים והגרמנים גם את עובדי הכפייה היהודים שעוד נותרו בחוות החקלאיות שבסביבת העיירה.
אתרים היסטוריים

טירת יאגיילניצה נמצאת על גבעה בכפר נהיריאנקה (בפולנית- נגוז'אנקה) הסמוך ליאגיילניצה. נבנתה מעץ בסוף המאה ה-15 ונבנתה  מחדש מאבן בצומת המאות ה-16 וה-17
על ידי משפחת האצילים הפולנים לאנצקורונסקי. ב-1648 עמדה הטירה במצור הקוזקים, אולם ב-1655 התנגדותם של מאתיים מגניה הפולנים נשברה אחריימים אחדים מול הקוזקים המתוגברים על יד רוסים מוסקבאים. ב-1672 נאלץ בעלי הטירה, היירונים לאנצקורונסקי למסור אותה לטורקים העות'מאנים שסיפחו אותה בעקבות הסכם בוצ'אץ'. יחד עם שטחים אחרים ממזרח האיחוד הפולני-ליטאי. אבאהים פאשה שייטן הפכה אותה למושבו. 
אולם בספטמבר 1673 פולנים בפיקודו של שנייאבסקי  השתלטו מחדש על הטירה ובינואר 1674 הצטרף היירונים לאנצקורונסקי למאבקו של הוויבוד יאן פוטוצקי נגד הטורקים.  האחרונים כבשו אותה שוב ב-1680 אבל ב-1683 היא נכבשה שוב על ידי הפולנים הודות למסע של אנדג'יי פוטוצקי בפודוליה. המלך יאן סובייסקי לן בבנין ב-1684. באופן רשמי פולין סיפחה את המקום בחזרה ב-1699 בהתאם להסכם קרלובץ . אחרי שיפוץ הבניין חזרה הטירה להיות מושבם של בני לאנצקורונסקי.  ב-1817 תחת השלטון ההבסבורגי נמכר לשלטונות האוסטריים שהקימו בן מפעל גדול לטבק.  המפעל פעל לסירוגין עד לשנות ה-1990.  החל מ-2000 חזר הבניין להיות רכוש פרטי. על שער הטירה שרד סמל משפחת לאנצקורונסקי.
מוזיאון היישוב - בבניין משותף עם המועצה (בבית הספר הישן של היישוב)
כנסיות:
הכנסייה מעץ מיקולאי הקדוש - נבנתה ב-;1672, ונבנתה שוב ב-1782
כנסיית עלייתו של ישו - נבנתה ב-1855 בסגנון ביזנטי
כנסיית עליית מרים - רומית-קתולית -במקום זה נבנתה לראשונה כנסייה רומית-קתולית מעץ בשנת 1478 .מתוך קישוטיה הישנים נותרו עד היום שתי דמויות מעץ. הכנסייה טופלה במשך השנים על ידי בני לאנצקורונסקי, עד שנשרפה בתחילת המאה ה-19.נבנתה שוב בסגנון נאו-בארוק ונחנכה שוב  בשנת 1842. בחזית - סמל משפחת האצולה לאנצקורונסקי. נחרבה שוב בדלירה ושוב שוקמה. אחרי בריחת התושבים הפולנים בשנת 1945, בימי השלטון הסובייטי שימשה כאסם ואחר כך כאולם ספורט. מאוחר יותר - כמחסן. בשנת 1992 הוחזרה ליעדה המקורי ושופצה בין השנים 2002-1993.  בין היתר תרמה לשיפוצה קרוליה לאנצקורונסקה, שתמימנה גם התטיידותה בשלושה פעמונים חדשים.
שופצה ב-2002 בעזרת הקרן קרולינה לאנצקורונסקי והועמדה בחסות הנזירים הדומיניקנים מצ'ורטקוב.
קפלה נאו-גותית בבית העלמין - נבנתה ב-1909
בתי כנסת:
בית הכנסת הגדול - לא שרד.
יאנושהאזה

יאנושהאזה (בהונגרית: Jánosháza) היא עיירה במחוז ואש במערב הונגריה. גבולה המזרחי של העיירה שטוח ברובו ויורד לנהר מרצל, ואילו המערבי הוא אזור הררי. רוב שטחי העיירה ניתנים לעיבוד חקלאי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקהילה היהודית

יהודים התיישבו בעיירה במחצית הראשונה של המאה ה-18. רובם התפרנסו ממסחר, מיעוטם היו בעלי מלאכה, חקלאים, עובדי תעשייה ופקידים. הקהילה התארגנה ב-1836 והקימה מוסדות צדקה וגמילות חסדים. בשנת 1840 נבנה בית הכנסת הראשון. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה ב-1868, הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות.
במלחמת העולם הראשונה גויסו חלק מיהודי הקהילה לצבא הונגריה וחלקם אף נהרגו בקרבות.
בתקופת ה"טרור הלבן" (פרעות ביהודים של גורמים ימניים בשנים 1919–1921 אחרי נפילת הממשלה הקומוניסטית בהונגריה) נרצחו שתי נשים יהודיות ביאנושהאזה.
בשנת 1930 חיו ביאנושהאזה 466 יהודים.
הקהילה היהודית > תקופת השואה

מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים", אשר נועדו להגדיר מיהו יהודי, לצמצם את מספר היהודים ולהגבילם בכמה תחומי חיים. ב-1941 נמנו בעיירה 389 יהודים.
הצבא של גרמניה הנאצית נכנס להונגריה (שהייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית) במרס 1944. בסביבות 10 במאי או 20 במאי הוקם גטו בעיירה, ואליו הובאו גם יהודי הכפרים הסמוכים. יציאה מן הגטו הותרה רק לשם קניית מזון. ב-12 ביוני גויסו הגברים היהודים לעבודות כפייה. ב-17 ביוני 1944 הועברו שאר היהודים לגטו שארוואר, ומשם הובלו למחנה ההשמדה אושוויץ.
הקהילה היהודית > אחרי השואה

אחרי המלחמה חזרו למקום כ-50 יהודים שניצלו, בעיקר מבין המגויסים לעבודות כפייה, וחידשו את חיי הקהילה. אולם התפילה שהוחרב במלחמה סודר מחדש ובעיירה הוקם גלעד לזכר הקורבנות. ב-1956 נמנו במקום 25 יהודים. כיום לא ידוע על הימצאותם של יהודים בעיירה.
הערות שוליים

↑  תיאודור לוי, פנקס קהילות הונגריה
1 2  ינושהזה (Jánosháza), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  קהילת יהודי יאנושהאזה באתר בית התפוצות
בית הכנסת בעיר
יחסי אל סלוודור – טורקיה

| יחסי אל סלוודור – טורקיה |
| --- | --- |
אל סלוודור: טורקיה


אל סלוודור: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
21,041: 783,562
אוכלוסייה
6,345,066: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,016: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,361: 12,659
משטר
רפובליקה: משטר נשיאותי

יחסי אל סלוודור–טורקיה הם יחסי החוץ בין אל סלוודור לטורקיה.
סקירה כללית

ב-20 באוגוסט 2019 ביקרה שרת החוץ של אל סלוודור אלכסנדרה היל טינוקו בטורקיה. במהלך ביקורה הוחלט לפתוח בעתיד שגרירות טורקית באל סלוודור ושגרירות של אל סלוודור בטורקיה.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 17.1 מיליון דולר בשנת 2019 (יצוא/יבוא טורקי: 14.8/2.3 מיליון דולר).
נציגויות דיפלומטיות

אל סלוודור מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
טורקיה מיוצגת באל סלוודור באמצעות שגרירותה בגואטמלה סיטי, גואטמלה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסן סלוודור.
יחסי אל סלוודור – יוון

| יחסי אל סלוודור – יוון |
| --- | --- |
אל סלוודור: יוון


אל סלוודור: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
21,041: 131,957
אוכלוסייה
6,345,066: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,016: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,361: 23,773
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה

יחסי אל סלוודור–יוון הם היחסים הדיפלומטיים בין אל סלוודור ליוון.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 ביולי 1965. היחסים הבילטרליים בין המדינות טובים מאוד, גם אם מוגבלים. יש שיתוף פעולה טוב במסגרת ארגונים בינלאומיים, בעיקר בתמיכה הדדית של מועמדות בארגונים שונים.
נציגויות דיפלומטיות

יוון מיוצגת באל סלוודור באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי, מקסיקו, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסן סלוודור.
אל סלוודור מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
יחסי אל סלוודור – בוליביה

| יחסי אל סלוודור – בוליביה |
| --- | --- |
אל סלוודור: בוליביה


אל סלוודור: בוליביה
שטח (בקילומטר רבוע)
21,041: 1,098,581
אוכלוסייה
6,345,066: 12,455,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,016: 45,850
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,361: 3,681
משטר
רפובליקה

נשיא אל סלוודור סלוודור סאנצ'ס סרן (מימין) עם מקבילו הבוליביאני אבו מוראלס בסן סלוודור, 2019
יחסי אל סלוודור–בוליביה הם יחסי החוץ בין אל סלוודור ובוליביה.
סקירה כללית

היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 2015, בתקופת נשיאותם של אבו מוראלס בבוליביה וסלוודור סאנצ'ס סרן באל סלוודור.
נציגויות דיפלומטיות

בוליביה מיוצגת באל סלוודור באמצעות שגרירותה בסן חוסה, קוסטה ריקה.
אל סלוודור מחזיקה בבוליביה שגרירות בלה פאס וקונסוליה בסנטה קרוס דה לה סיירה.
יוסף אבן סהל

| --- | --- |
 מדינה:  ספרד המוסלמית
 פטירה:  ניסן ד'תתפ"ד קורדובה, ספרד המוסלמית
 תקופת הפעילות:  ?–1123 
 תחומי עיסוק:  דיין, פייטן, פוסק
 רבותיו:  רי"ץ גיאת
 בני דורו:  משה אבן עזרא
 חיבוריו:  תרגום שו"ת הרי"ף מערבית
 
רבי יוסף בן יעקב אִבְּן סַהְל (בערבית אבו עמר; נפטר בניסן ד'תתפ"ד בקורדובה, ספרד המוסלמית) היה חכם תלמודי, דיין ופייטן בספרד בסוף המאה ה-11 וראשית המאה ה-12. מתלמידי רבי יצחק אבן גיאת, אשר חברו רבי משה אבן עזרא כותב עליו שאבן סהל היה תלמידו המובהק ביותר.
ביוגרפיה

משפחתו של אבן סהל הייתה משפחה מיוחסת באנדלוסיה ואף מכונה אריסטוקרטית על ידי חלק מהחוקרים. בנים נוספים של המשפחה הם המשוררים שלמה אבן צקבל ואברהם אבן סהל (אנ') שהמיר דתו לאסלאם.
משנת ד"א תתע"ג שימש כדיין בקורדובה משך אחת עשרה שנים עד לפטירתו בחודש ניסן בשנת ד"א תתפ"ד (1124).
מכתביו, לא הגיעו אלינו אלא מעט משיריו, מהם שירי כבוד לרבו, רבי יצחק אבן גיאת, ושירי ידידות לחברו רבי משה אבן עזרא, גם תלמידו של אבן גיאת. כאשר נרדף רבי משה, כתב עליו אבן סהל כך:
אוֹי כִּי פְּנִינִי-שִׁיר כְּזֹהַר-חֶרֶס

הָיוּ בְּדוֹרֵנוּ לְנִבְלֵי-חֶרֶס
כמו כן ידוע שתרגם מערבית לעברית את קובץ התשובות של הרי"ף. אף זה אבד, אך חלקים ממנו נשתמרו בשיטה מקובצת.מתרגם נוסף של תשובות אלו היה יהודה בן ברזילי הברצלוני.
הערות שוליים

↑  ספר יוחסין לאברהם זכות, מאמר רביעי. במאמר חמישי מופיע שנפטר בד'תתפ"ג.
↑  יוסף אבן סהל, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  יוסף טובי, האמנם פיוט לאברהם אבן סהל המומר לאסלאם? בתוך: יוסף טובי, קירוב ודחייה - יחסי השירה העברית והשירה הערבית בימי הביניים, חיפה תש"ס, עמ' 328-319
↑  ספר יוחסין לאברהם זכות, מאמר רביעי
↑  מתוך השלח - כתב עת חודשי לספרות, למדע ולענייני חיים כרך י"ג, טבת-סיון תרס"ד (ינואר - יוני 1904) עורכים: יוסף קלוזנר, ח. נ. ביאליק
↑  למשל שיטה מקובצת על תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ח, עמוד א': "לשון הריא"ף ז"ל בתשובת שאלה: מועתקים מלשון ערבי מרן יוסף ן' סה"ל..."
↑  הקדמת המהדיר ז"ו לייטער לשו"ת הרי"ף, הוצאת פיטסבורג ה'תשי"ד
יחסי אל סלוודור – גרמניה

| יחסי אל סלוודור – גרמניה |
| --- | --- |
אל סלוודור: גרמניה


אל סלוודור: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
21,041: 357,022
אוכלוסייה
6,345,066: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,016: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,361: 52,777
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

נשיא אל סלוודור חוסה נפולאון דוארטה נפגש בבון עם שר החוץ של גרמניה המערבית הנס-דיטריך גנשר, 1987
יחסי אל סלוודור–גרמניה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין רפובליקת אל סלוודור לרפובליקה הפדרלית של גרמניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
סקירה כללית

היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין גרמניה לאל סלוודור היו באופן מסורתי טובים וידידותיים. גרמניה זוכה להערכה רבה באל סלוודור. הארגונים הגרמניים הפעילים באל סלוודור כוללים מוסדות שיתוף פעולה לפיתוח (Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit‏ (GIZ‏) GmbH ו-Kreditanstalt für Wiederaufbau), בית הספר הגרמני, לשכת המסחר הגרמנית-אל סלוודורית, הקרנות הפוליטיות, פורום תרבות דו-צדדי, ארגוני כנסיות ומספר רב של ארגונים לא ממשלתיים ויוזמות פרטיות (למשל שותפויות לבתי ספר ופרויקטים עירוניים משותפים). יתר על כן, אנשי עסקים גרמנים רבים מילאו חלק בהתפתחות הכלכלית של אל סלוודור. שתי המדינות פועלות גם יחד בגופים בינלאומיים ורב-צדדיים.
שיתוף פעולה בפיתוח בין גרמניה לאל סלוודור נמשך כחצי מאה. מאז 2008 הוא התקיים בעיקר במסגרת שיתוף הפעולה האזורי עם מערכת השילוב המרכז אמריקאית (SICA), שמזכירותה הכללית שוכנת באל סלוודור, ודרך תמיכה הניתנת לבנק המרכז אמריקאי להונדורס לשילוב כלכלי (CABEI). אל סלוודור נותרה שותפה חשובה לא רק לשיתוף פעולה בפיתוח גרמני במרכז אמריקה, אלא גם בכל הנוגע לשיתוף פעולה אזורי. שיתוף הפעולה מתמקד בתחומי הגנת הסביבה והאקלים, אנרגיה מתחדשת ויעילות אנרגטית, ביטחון, (שילוב מחדש) של ילדים וצעירים בסיכון של הימנעות ומניעת אלימות בקרב בני נוער.
יחסי התרבות בין שתי המדינות מבוססים על הסכם תרבות דו-צדדי, בעוד שקיים הסכם הגנה וקידום השקעות דו-צדדי למגזר העסקי.
נציגויות דיפלומטיות

אל סלוודור מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-5 קונסוליות בדיסלדורף, פרנקפורט, המבורג, קיל ומינכן.
גרמניה מחזיקה באל סלוודור שגרירות בסן סלוודור.
יוסטינוס קרנר

| --- | --- |

יוסטינוס קרנר ב-1852, אוחז בנבל פה. ציור מאת אוטביו ד'אלבוצי, מטופל לשעבר של קרנר.
 לידה:  18 בספטמבר 1786 לודוויגסבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  21 בפברואר 1862 (בגיל 75) וינסברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Justinus Andreas Christian Kerner 
 מדינה:  דוכסות וירטמברג, ממלכת וירטמברג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  שירה
 יצירות בולטות:  החוזה מפרבורסט, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  1810–1862 (כ־52 שנים) 
 צאצאים:  Theobald Kerner, Marie Niethammer 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1854) 
 
מפגש של משוררי האסכולה השוואבית בביתו של קרנר (יושב עם מקל במרכז הציור). ציור של היינריך פון רוסטיגה
צילום של קרנר בשנותיו האחרונות (סביב 1860)
יוּסְטִינוּס קֶרְנֶר (בגרמנית: Justinus Andreas Christian Kerner; ‏ 18 בספטמבר 1786, לודוויגסבורג, באדן-וירטמברג, גרמניה – 21 בפברואר 1862, ויינסברג (אנ'), באדן-וירטמברג) היה סופר, משורר, רופא ומחבר ספרי רפואה גרמני. הוא תיאר לראשונה בפרוטרוט את הרעלת הבוטוליזם.
קורות חייו

הוא נולד בלודוויגסבורג בדוכסות וירטמברג. לאחר שלמד בבתי הספר הקלאסיים של לודוויגסבורג ומאולברון (אנ'), הוא התחנך כשולייה בבית חרושת לבדים, אך בשנת 1804, הודות לשירותיו הטובים של פרופסור קארל פיליפ קונץ (אנ'), הצליח להיכנס לאוניברסיטת טיבינגן. הוא למד רפואה אך הספיק גם לעיסוקים ספרותיים בחברת לודוויג אוהלנד (אנ'), גוסטב שוואב (אנ') ואחרים המכונים "משוררי האסכולה השוואבית הרומנטית" המאוחרת. הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו ב-1808, שהה זמן מה בנסיעות, ולאחר מכן התיישב כרופא משפחה בבאד וילדבאד (אנ').
כאן הוא השלים את "Reiseschatten von dem Schattenspieler Luchs" (צלליות־מסע משחקן־הצלליות לוּכּס; 1811), הכתוב בפרוזה פיוטית, שבו מתוארות חוויותיו שלו בהומור צורב, והוא סוג של מנשר לאסכולה השוואבית הרומנטית. לאחר מכן שיתף פעולה עם אוהלנד ושוואב ב"Poetischer Almanach" (אלמנך פואטי) לשנת 1812, ואחריו יצא "Deutscher Dichterwald" (יער המשוררים הגרמני; 1813), ובאלו התפרסמו כמה משיריו הטובים ביותר של קרנר. בשנת 1815 הוא השיג את המינוי הרשמי של קצין רפואה מחוזי (Oberamtsarzt) בגיילדורף (אנ'), ובשנת 1818 הועבר לוויינסברג (אנ'), שם שהה בשארית חייו.
ביתו, שהאתר שלו למרגלות טירת ויברטרו (Schloss Weibertreu) ההיסטורית ניתן על ידי תושבי העיר, הפך למכה של עולי רגל ספרותיים, שכולם התקבלו בברכה. גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה הגיע עם תרמיל על הגב. המשוררים, כריסטיאן פרידריך אלכסנדר פון וירטמברג (Christian Friedrich Alexander von Württemberg) וניקולאוס לנאו היו אורחים קבועים, ובשנת 1826 הגיעה פרידריקה האופה (אנ') (1801–1829), בתו של יערן בפרבורסט (Prevorst), סהרורית וטוענת לתפיסה על-חושית; היא מהווה את הנושא של יצירתו המפורסמת של קרנר "Die Seherin von Prevorst, Eröffnungen über das innere Leben des Menschen und über das Hineinragen einer Geisterwelt in die unsere" (החוזָה מפּרֶבורסט, גילויים של החיים הפנימיים האנושיים ועל חדירות עולם הרוח אל תוך שלנו, 1829; מהדורה 6, 1892). בשנת 1826 הוא פרסם אוסף שירה בשם "Gedichte" (שירים) אשר לאחר מכן נוספו לו "Der letzte Blütenstrauß" (זר הפרחים האחרון; 1852) ו-"Winterblüten" (פריחת חורף, 1859). בין השאר משיריו הידועים נמנים הבלדה המקסימה "Der reichste Fürst" (הנסיך העשיר ביותר); שיר שתייה, "Wohlauf, noch getrunken" (בסדר, עדיין שיכור), ו-"Der Wanderer in der Sägemühle" (הנודד במנסרה) המהורהר.
בנוסף ליצירות הספרותיות שלו, קרנר כתב כמה ספרי רפואה פופולריים, העוסקים במגנטיזם חייתי (אנ'), את החיבור הראשון על חומצה סבצית (אנ') ובוטוליזם, "Das Fettgift oder die Fettsäure und ihre Wirkung auf den tierischen Organismus" (רעלן השומן או חומצת השומן והשפעתו על האורגניזם החי; 1822), ותיאור של העיירה וילדבאד ומימיה המרפאים, "Das Wildbad im Königreich Württemberg" (הווילדבאד בממלכת וירטמברג; 1813). הוא גם כתב על שנות נעוריו ב-"Bilderbuch aus meiner Knabenzeit" (ספר תמונות מהילדות שלי; 1859), וב-"Die Bestürmung der württembergischen Stadt Weinsberg im Jahre 1525" (ההסתערות על העיר ויינסברג בווירטמברג ב-1525‏; 1820), הפגין מיומנות רבה בנרטיב היסטורי.
בשנת 1851 הוא נאלץ, עקב העיוורון ההולך וגובר, לפרוש מעיסוקו הרפואי, אך הוא חי, כשהוא מטופל במסירות על ידי בנותיו, בוויינסברג עד מותו. הוא נקבר לצד אשתו, שנפטרה בשנת 1854, בבית הקברות של ויינסברג, והקבר מסומן בלוח אבן עם כתובת שהוא עצמו בחר: Friederike Kerner und ihr Justinus (פרידריקה קרנר והיוסטינוס שלה).
הקשר עם גאורג ראפ וחברת הרמוניה

ב-"Bilderbuch aus meiner Knabenzeit" (ספר תמונות מהילדות שלי), קרנר נזכר בביקוריו של גאורג ראפ (אנ') אצל אביו, ה-Oberamtmann (שופט ראשי) ב-מאולברון (אנ'). אביו של קרנר עזר להגן על ראפ מפני תביעה דתית על ידי השלטונות בגרמניה, וקרנר זכר היטב את ראפ ואת זקנו השחור והארוך. גאורג ראפ וחסידיו עזבו בסופו של דבר את גרמניה ב-1803, התיישבו בארצות הברית והקימו את חברת הרמוניה (אנ'). "החוזה מפרבורסט" וסיפורו על מערכת היחסים של קרנר עם פרידריקה האופה - זו האחרונה נחשבה כבעלת כוחות חזון ומרפא, ומי שיצרה שפה 'פנימית' מוזרה המכילה אלמנטים דמויי עברית - עשו רושם רב בקרב חברים מחברת ההרמוניה ב-1829, שראו בכך אישור לאלף המתקרב ולהשקפותיהם הדתיות.
הערכות

"קרנר היה אחד המשוררים בעלי ההשראה הרבה ביותר של האסכולה השוואבית. שיריו, העוסקים במידה רבה בתופעות טבע, מאופיינים במלנכוליה עמוקה ובנטייה לעל-טבעי, שעם זאת מאוזן בהומור מוזר, המזכיר את הפולקסליד (אנ')". – המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
"השירים והסצנות הדרמטיות של ה-Reiseschatten (צלליות־מסע) שלו מאופיינים בפנטזיה חלומית והומור פנטסטי מיוחד". – אנציקלופדיה בינלאומית חדשה (אנ')
"הוא היה לפעמים חולני, פנטסטי, חולמני, רגיש ופיוטי וניחן בהומור מוזר ופנטסטי. . ." ". – אנציקלופדיה אמריקנה
התייחסויות תרבותיות

רוברט שומאן השתמש בשיריו של קרנר באופוס 35 שלו, 12 Gedichte von Justinus Kerner, שהולחן ב-1840 והוקדש ל"ד"ר פרידריך ובר בלונדון". שומאן כינה את הקובץ בשם Liederreihe, או "שורת שירים".
המשורר תומאס מדווין (אנ') שהה איתו בין השנים 1848 עד 1849 ומאוחר יותר כתב לכבודו שיר, "To Justinus Kerner: With a Painted Wreath of Bay-Leaves" (ליוסטינוס קרנר: עם זר צבוע של עלי דפנה), שפורסם בלונדון ב-1854.
המלחינה פאולינה וולקשטיין (אנ') (1849-1925) השתמשה בטקסט של קרנר לפחות באחד מהשירים המולחנים שלה.
זן הענבים קרנר (אנ') שטופח ב-1929, נקרא לכבודו.
סרן קירקגור כתב ביומנו על קרנר:
"אני לא יכול שלא להיות מופתע מכך שיוסטינוס קרנר (ב-Dichtungen שלו) מסוגל לפרש בצורה כה מפייסת את התופעה שתמיד זעזעה אותי מאז ההתנסות הראשונה שלי בה - שמישהו אומר בדיוק את מה שאני אומר. בעיני התופעה נראתה כאי-סדר המבלבל ביותר, כמעט פאנץ' וג'ודי: האחד היה מתחיל משפט שהשני יסיים, ואף אחד לא היה בטוח מי מדבר". 11 ביולי 1837 כתבי עת 2539
"יוסטינוס קרנר כל כך עניין אותי עכשיו כי אף על פי שהוא הרבה יותר מוכשר, אני רואה בו את אותה עקרות אמנותית שאני רואה בעצמי. אבל אני גם רואה איך אפשר לעשות משהו אף על פי שהמשכיות מהותית חסרה וניתן להגשים אותה רק על ידי המשכיות של מצב הרוח, שכל רעיון קטן שלו הוא פריחה, מעין פתגם מרומן, מחקר פלסטי. בעוד שה-Dichtungen שלו מלאים ברעיונות מעולים דמיון, הדיווחים שלו "aus dem Nachtgebiete der Natur" (מאזורי הלילה של הטבע) הם כל כך יבשים, שכמעט יכולנו לקחת את זה כהוכחה עקיפה לאמיתותם". 13 ביולי 1837 כתבי עת 5240
לקריאה נוספת

Strauss, “Justinus Kerner,” in Kleine Schriften (Berlin, 1866)
A. Reinhard, Justinus Kerner und das Kernerhaus zu Weinsberg (Tübingen, 1862; 2nd ed. 1886)
G. Rümelin, Reden und Aufsätze, vol. iii. (1894)
M. Niethammer (Kerner's daughter), Justinus Kerners Jugendliebe und mein Vaterhaus (1877; Stuttgart, 1887)
A. Watts, Life and Work of Kerner (London, 1884)
T. Kerner, Das Kernerhaus und seine Gäste (1894)
Mitteilungen des Justinus-Kerner-Vereins und Frauen-Vereins Weinsberg. Weinsberg : Justinus-Kerner-Verein
Suevica: Beiträge zur schwäbischen Literatur- und Geistesgeschichte / ed. Reinhard Breymayer. Stuttgart: Heinz (Stuttgarter Arbeiten zur Germanistik). – ISSN 0179-2482
Justinus Kerner, Bilderbuch aus meiner Knabenzeit (Brunswick, 1849; new ed. Frankfort, 1897)
ביאורים

↑  מילולית: שיר עם. סוגה של שירים פופולריים בגרמנית המושרים באופן מסורתי
הערות שוליים

↑  הערך קֶרְנֶר, יוּסְטִינוּס באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 284
↑  Geschichte der Medizin: Justinus Kerner – Medizin und Magie im Geiste der Romantik, Deutsches Ärzteblatt 2003
1 2  Arthur Versluis, Western Esotericism and The Harmony Society
↑  "Pauline Volkstein und ihre Volkslieder. Von Dr. Armin Knab. - Deutsche Digitale Bibliothek". www.deutsche-digitale-bibliothek.de (בגרמנית).
↑  Søren Kierkegaard's Journals and Papers 1829-1848 Hong translation 1978 p.102
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263615605171  PLWABN: 9810610574405606  BIBSYS: 90070010  BNC: 000458094  BNE: XX1701132  BnF: cb12463133b (data)  CANTIC: a1106576x  CiNii: DA04532555  GND: 118561545  ISNI: 0000 0001 0896 0952  LCCN: n50063935  LNB: 000225474  MusicBrainz: 423db63e-9641-4ff9-a57c-04f38602d1d6  NDL: 00469480  NKC: xx0250727  NLA: 35879622  NLG: 127237  NSK: 000061694  NTA: 069325871  RERO: 02-A025018089  RKD: 351388  SELIBR: 253665  SNAC: w6pn9hgg  SUDOC: 033811687  Trove: 1128427  VcBA: 495/177927  VIAF: 46858675   WorldCat (עם VIAF): 46858675
יחסי אל סלוודור – הממלכה המאוחדת

| יחסי אל סלוודור – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
אל סלוודור: הממלכה המאוחדת


אל סלוודור: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
21,041: 243,610
אוכלוסייה
6,345,066: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,016: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,361: 48,237
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

שגרירות אל סלוודור בלונדון
יחסי אל סלוודור–הממלכה המאוחדת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין רפובליקת אל סלוודור לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. שתי המדינות חברות באו"ם.
סקירה כללית

היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1834. בשנת 2003 סגרה בריטניה את שגרירותה בסן סלוודור, אולם בשנת 2012 פתחה שם את שגרירותה מחדש.
נציגויות דיפלומטיות

אל סלוודור מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון.
בריטניה מחזיקה באל סלוודור שגרירות בסן סלוודור.
יוסיף קאופמן

אין תמונה חופשית
יוסיף קאופמן (ברומנית: Iosif Kaufmann,‏ 21 בדצמבר 1921 – 2016) היה מתמטיקאי יהודי רומני, יליד טרנסילבניה, שפעל ברומניה, אחר כך בגרמניה. יחד עם בן דודו, ויליאם לוונפלד, בנה בשנת 1961 במכון הפוליטכני בטימישוארה את המחשב הרומני הראשון שנבנה ויוצר במוסד אקדמי ברומניה - MECIPT 1. מחשב נוסף נבנה קודם לכן במכון לפיזיקה גרעינית של רומניה על ידי ויקטור תומה וארמנד סגל.
ביוגרפיה

יוסיף קאופמן בשנת 1921 נולד בעיר ארד, ברומניה, בדרום-מערב טרנסילבניה, במשפחה יהודית. בשנת 1940 סיים לימודי תיכון בבית הספר התיכון היהודי בטימישוארה (Liceul israelit). בימי מלחמת העולם השנייה נשלח על ידי שלטון הרודן יון אנטונסקו למחנה עבודות כפייה שנועד ליהודים. עם זאת התושבים היהודים בעירו שרדו את השואה מפני שרומניה לא מיהרה למסור אותם לגרמנים ולשלוח אותם למחנות ההשמדה בפולין. אחרי נפילת משטר אנטונסקו למד קאופמן באוניברסיטת קלוז', בה סיים בשנת 1946 תואר ראשון, וב-1948 דוקטורט. בשנים 1946–1954 עבד כמורה בבית ספר תיכון בקלוז', אחר כך היה מדריך ומרצה באוניברסיטה בעיר. בשנים 1954–1956 עבד כמרצה במכון הפוליטכני בטימישוארה. בשנת 1956, אחרי בקשתו לעלות לישראל, פוטר מתפקידיו האקדמיים במכון הפוליטכני ואולץ לעבוד במקום כמכונאי פשוט. בשנת 1964 הוחזר לתפקיד אקדמי במכון כמרצה ואחר כך כמרצה בכיר ולימד שם שפות תכנות.
בשנת 1983 עלה קאופמן לישראל ומשם היגר לגרמניה, בה קיבל משרת הוראה באוניברסיטת מינסטר. הוא פרש לגמלאות בשנת 1987, אך המשיך לתקופה ארוכה להיות פעיל כחוקר ומורה במסגרת האוניברסיטה.