stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גטו רוהאטין
תולדות הגטו > מסייעים ליהודים מהאוכלוסייה המקומית

מספר תושבים סייעו ליהודים בגטו כגון ד"ר ויטולד ראנג' (Witold Runge) שהיה פולני שעבד כרופא המחוזי ברוהאטין לפני המלחמה. הוא נהג להגיע לטפל ביהודים חולים בגטו וניסה לסייע ככל יכולתו. תושבים מקומיים בכפרים באזור, בעיקר פולנים, סייעו ליהודים שברחו מהגטו בהספקת מחבוא, מזון ומידע. חלקם הוכר כחסידי אומות עולם.
לאחר שחרור האזור > ניצולים

לפי העדויות כ־70-50 יהודים מיישובים שונים ששהו בגטו שרדו את המלחמה. השורדים הצליחו לברוח מהגטו והתחבאו ביערות ובחוות. מספר יהודים מהגטו הצליחו להתחזות לנוצרים וחיו בקרב האוכלוסייה המקומית באזור ובמדינות אחרות. בין השורדים היו מספר קטן של ילדים, בני נוער ואף תינוקת. הילדים הוחבאו ביערות ובחוות לאחר הבריחה מהגטו. לפחות שני ניצולים נרצחו על ידי אוקראינים לאומנים תומכי סטפן בנדרה לאחר השחרור. חלק מהניצולים הצטרפו לאחר השחרור להצבא האדום ונלחמו כחלק מכוחות בעלות הברית בנאצים. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה עזבו רוב הניצולים את האזור למחנות פליטים ולמגורים ביישובים שונים באירופה. במהלך השנים רובם היגר לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ארגנטינה וישראל. יהודים ספורים שהתערו באוכלוסייה בזמן המלחמה נותרו לגור במחוז. מספר ניצולים שימשו כעדים בוועדות חקירה ובתי משפט כנגד פושעי מלחמה נאצים שפעלו בגטו דוגמת הנס קריגר.
לאחר שחרור האזור > הנצחה ושימור

בשנת 1998 הוקמו על ידי ניצולי שואה ויהודים יוצאי האזור אתרי זיכרון במיקומים המשוערים של שני אתרי הקבורה ההמוניים המרכזיים באזור רוהאטין. מצבת זיכרון הוקמה בבית הקברות בקרית שאול בישראל ובנוסף קיים לוח זיכרון באתר יד ושם בירושלים. באתר מחנה ההשמדה בלז'ץ צורף שם העיר לאתר הזיכרון לקהילות שנרצחו בתאי הגזים ושנקברו במקום. פרויקט לטיפול ושימור של אתרי הזיכרון ובתי הקברות היהודים ברוהאטין מתקיים על ידי מתנדבים מקומיים, יהודים מארצות הברית ומספר ארגונים אזרחיים. טקסי הזכרה בהשתתפות מקומיים וצאצאים של יהודים יוצאי האזור מתקיימים בשנים האחרונות בתאריך השמדת הגטו באחד מאתרי הזיכרון ברוהאטין.
לאחר שחרור האזור > בתרבות ובמחקר

מספר ספרים נכתבו על ההתרחשויות בגטו רוהאטין. ניצולים דוגמת בוריס ארסן (אקסלרד) ואלכסנדר קימל תיעדו את החיים בגטו במאמרים וספרים. ספר יזכור של קהילת רוהאטין וכפרי הסביבה שפורסם בשנת 1962 עסק, בין השאר, בתיעוד הגטו. פורסמו מספר ספרי זיכרונות המתארים את ההתרחשויות והחיים בגטו. כמו כן פורסמו ראיונות וידאו עם ניצולים מיישובים שונים ששהו בגטו תקופה מסוימת במהלך המלחמה. עדויות שנאספו לאחר המלחמה על ההתרחשויות בעיר שימשו במחקר על מוסד היודנראט והמשטרה היהודית בשואה.
פיוס האחד עשר

סמלו
האפיפיור פיוס האחד-עשר (בלטינית: Pius XI; באיטלקית: Pio XI;‏ 31 במאי 1857 – 10 בפברואר 1939) נולד בשם אמברוג'ו דמיאנו אקילה ראטי (Ambrogio Damiano Achille Ratti), היה האפיפיור מ-1922 ועד מותו ב-1939. ראטי שירת כנציג האפיפיור (נונציו) בפולין אחרי מלחמת העולם הראשונה, וכארכיבישוף מילאנו ב-1921. הוא נבחר לכהונת האפיפיור בהצבעה הארוכה ביותר במאה ה-20, שכללה 14 סיבובים.
עם בחירתו, חידש פיוס האחד עשר את מנהג התפילה הפומבית ממרפסת הוותיקן שהופסק עם קיצה של מדינת האפיפיור ב-1870. פיוס האחד-עשר לא ראה עצמו כמחויב לשיטת שלטון אחת, וטען כי הכנסייה מסכימה לכל שיטה שתאפשר חופש מצפון לנוצרים. הוא תמך בפעילות מסיונרית קתולית באפריקה ובאסיה.
בשמו של פיוס האחד-עשר נחתמו ההסכמים הלטרניים עם איטליה אשר הקימו את מדינת הוותיקן, קבעו את הנצרות הקתולית כדתה הרשמית של איטליה, והעניקו לכנסייה את המנדט על נושא הנישואים באיטליה. ב-1933 חתם על הסכם קונקורדט הרייך עם גרמניה הנאצית, בו הכירה גרמניה במעמד הכנסייה ובאוטונומיה שלה, ובמהלכו כפה האפיפיור על המפלגה הקתולית הגרמנית להתפרק. ב-10 במרץ 1937 פרסם את המנשר "מיט ברננדר זורגה", בו הוא גינה את השלטון הנאצי והביע ביקורת על הנאציזם ועל היטלר.
ראו גם

היסטוריה של קריית הוותיקן
ההסכמים הלטרניים
Mit brennender Sorge
ג'ק קרואק

| --- | --- |

ג'ק קרואק, 1956
 לידה:  12 במרץ 1922 לוול, ארצות הברית 
 פטירה:  21 באוקטובר 1969 (בגיל 47) סיינט פיטרסברג, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jean-Louis Lebris de Kérouac 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Edson Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, Lowell High School 
 שפות היצירה:  אנגלית, צרפתית 
 זרם ספרותי:  דור הביט 
 יצירות בולטות:  בדרכים, Desolation Angels, ביג סור, בטלני הדהרמה, The Subterraneans 
 הושפע מ:  אונורה דה בלזק, ויליאם ס. בורוז, ניל קסידי, לואי פרדינאן סלין, תרזה הקדושה מליזייה 
 בן או בת זוג:  Joan Kerouac (1950–1951)  Edie Parker (1944–1948)  Stella Sampas (1966–21 באוקטובר 1969) 
 jackkerouac.com
 חתימה:   
 
ג'ק קרואק (באנגלית: Jack Kerouac;‏ 12 במרץ 1922 - 21 באוקטובר 1969) היה סופר, משורר, ואמן רב-תחומי אמריקאי, מהקולות הבולטים של "דור הביט". בימי חייו נהנה מפופולריות, אך לא משבחי הביקורת. כיום הוא נחשב לאחד מהכותבים החשובים בארצות הברית במאה ה-20. סגנון כתיבתו הספונטני והווידויי שימש כהשראה לכותבים רבים כטום רובינס, האנטר ס. תומפסון, קן קיזי, טום וייטס ובוב דילן. יצירתו הידועה ביותר של קרואק היא "בדרכים", יומן מסע ברחבי אמריקה, שיצא בשנת 1957, ושימש השראה לדור שלם.
את חייו הקצרים בילה קרואק בנדודים ברחבי ארצות הברית, ובמגורים עם אמו. קרואק נאבק למצוא את מקומו, תוך שהוא נאבק בערכים השמרניים של שנות ה-50, ומביע קול שונה, מרדן וחופשי. כתיבתו משקפת את הרצון להשתחרר מאחיזתה של החברה הממוסדת, ולמצוא את המשמעות בחייו. חיפוש זה אחר המשמעות הביא אותו להתנסות בסמים ובאלכוהול, להתעמק בבודהיזם ולצאת למסעות בעולם. ספריו נחשבים לספרי יסוד ב"תרבות הנגד" של שנות ה-60.
קרואק מת בגיל 47 בסט. פיטרסבורג שבפלורידה, מדימום פנימי המיוחס להתמכרותו לאלכוהול.
סיפור מסעו של קרואק בחציית אמריקה בטרמפים, מוזכר בספרו של פול ת'רו, "האקספרס הפטגוני הישן".
סגנונו של קרואק

יש המחשיבים את קרואק ל"מלך הביטניקים" ו"מלך ההיפים". סגנון כתיבתו של קרואק נקרא על ידו "פרוזה ספונטנית", טכניקת כתיבה המזכירה את "זרם התודעה". המוטו שלו היה "המחשבה הראשונה היא המחשבה הטובה ביותר" (first-thought = best thought). כתיבתו נקראת במקצב של "נשימה" (השאול ממוזיקת הג'אז ומטכניקות למדיטציה בודהיסטית), ונראית כמבוססת על אלתור ועל הקפדה שלא לערוך ולו מילה אחת. עם זאת, חלק מיצירתו נערך על ידי דונלד מריאם אלן, עורך ספרותי ידוע בדורו, שערך גם כמה מיצירות גינסברג. קשורה ברעיון ה"נשימה" הייתה סלידתו של קרואק מן ה"נקודה" שבסוף המשפט, והעדפתו את המקף המחבר תחתיה. הדבר הביא לכך שיצירתו, כשהיא מוקראת, תקבל מקצב, ותשמע כסוג של מוזיקה.
קרואק אהב להסביר את שיטת יצירתו, לרוב בשיחות ארוכות שניהל, כשהוא שיכור, עם ידידיו. לבקשתו של גינסברג כתב רשימה של "שלושים עיקרי אמונה וטכניקה לפרוזה מודרנית". ביניהם: "כתוב מחברות סודיות, והדפס דפים פראיים להנאתך - היה קשוב לכל ופתוח - אל תשתכר מחוץ לביתך - היה מאוהב בחייך." ועצות נוספות מסוג זה.
היו שסברו כי כתיבתו הספונטנית של קרואק לא יצרה פרוזה גדולה. טרומן קפוטה התייחס לטכניקה זו במילים "זו אינה כתיבה אלא הקלדה". על אף ביקורת זו יש לזכור שמה שאמר קרואק על הכתיבה, והדרך שכתב בה בפועל, הם שני דברים שונים. על פי חלק ממכריו ערך וכתב מחדש חלק גדול מיצירתו, והיה רחוק מהספונטניות שהטיף לה. עם כל זאת יש לזכור כי לאורך כל שנות החמישים היה קרואק במאבק מתמיד על עצם פרסום ספריו, וביקש לעניין בהם מוציאים לאור. השפעת אורח הנוודי, והתנסויותיו בסמים ובאלכוהול (התמכרות שהלכה והחריפה בשנותיו האחרונות) ניכרת היטב בכתיבתו.
סגנון שירתו של קרואק הושפע מאוד מההייקו היפני שאליו נחשף בעת שהתעניין בבודהיזם. סגנון כתיבתו בפרוזה ובשירה שימש ומשמש עד היום מקור השראה לכותבים רבים.
כתביו בעברית

בדרכים, תרגם עודד פלד, זמורה ביתן, 1988.
החתרנים, תרגם עודד פלד, גוונים, 1997.
בטלני הדהרמה, תרגם יובל אידו טל, הוצאת רימון חיים אחרים וכתר, 2006.
מגי קסידי, תרגם עודד פלד, גוונים, 2009.
וההיפופוטמים התבשלו בתוך הבריכות שלהם, עם ויליאם ס. בורוז, תרגם אמיר צוקרמן, אחוזת בית, 2011.
לקריאה נוספת

Jack Kerouac, Ann Charters (ed.), Selected Letters, 1940-1956, Viking, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
James T. Jones, Jack Kerouac's Duluoz Legend: the Mythic Form of an Autobiographical Fiction, Southern Illinois University Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Omar Swartz, The View from the Road: the Rhetorical Vision of Jack Kerouac, Southern Illinois University Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Manuel Luis Martinez, Countering the Counterculture: Rereading Postwar American Dissent from Jack Kerouac to Tomas Rivera, University of Wisconsin Press, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
Douglas Brinkley, Windblown World: the Journals of Jack Kerouac, 1947-1954, Viking, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
Michael Hrebeniak, Action Writing: Jack Kerouac's Wild Form, Southern Illinois University Press, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
Bill Morgan (ed.), David Stanford (ed.), Jack Kerouac and Allen Ginsberg: the Letters, Viking, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Jorge Garcia-Robles, At the End of the Road: Jack Kerouac in Mexico, University of Minnesota Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Hassan Melehy, Kerouac: Language, Poetics, and Territory, Bloomsbury Academic, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
ראו גם

דיאן די פרימה
הערות שוליים

↑  פול ת'רו, האקספרס הפטגוני הישן: מסע ברכבות דרך שתי האמריקות, זמורה, ביתן, מודן, 1981, עמ' 91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263726705171  PLWABN: 9810552494905606  BIBSYS: 90090517  BNE: XX915622  BnF: cb119096371 (data)  CANTIC: a10475400  CiNii: DA01658116  GND: 118561561  ICCU: CFIV003274  ISNI: 0000 0001 2125 127X  LCCN: n80036674  LNB: 000029496  MusicBrainz: ccf81e74-b701-4277-a599-3e0942e70b53  NDL: 00445529  NKC: jn19990004280  NLA: 36129069  NLG: 86568  NLK: KAC199634745  NSK: 000085384  NTA: 06825489X  PIC: 6993  RERO: 02-A000097908  SELIBR: 193363  SNAC: w66j57zj  SUDOC: 027325962  Trove: 1216978  ULAN: 500290917  VIAF: 27066713   WorldCat (עם VIAF): 27066713 
עטיפת הספר "בדרכים"
אלי תבור

| --- | --- |

אלי תבור, 2011
 לידה:  18 ביולי 1934 (בן 90) תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1955
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים (2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלי תבור (נולד ב-18 ביולי 1934) הוא עיתונאי ותסריטאי ישראלי. מהתסריטאים הפוריים בקולנוע הישראלי.
ביוגרפיה

אלי תבור נולד בתל אביב. הוא בוגר גימנסיה הרצליה, ולאחר מכן שירת בצה"ל בבית הספר למ"כים של חטיבת גבעתי (תש"ח). למד שנה אחת משפטים ולאחר מכן פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. משנת 1955 עד סוף שנת 1979 שימש כעיתונאי ב"העולם הזה", ככתבו הראשי ולאחר מכן כראש מערכת השבועון וכן ככתבו הצבאי. משנת 1976 עד שנת 1979 היה עורכו בתואר ובפועל של "העולם הזה", כשאורי אבנרי, שנבחר לכנסת, נשא בתואר "העורך הראשי". משנת 1980 עד שנת 1999 שימש ככתב בכיר וכעורך חדשות ב"ידיעות אחרונות". בשנים 1985–1987 היה כתב "ידיעות אחרונות" בניו-יורק ובנוסף לכך ערך שם שבועון בשפה העברית בשם "ישראל שלנו". אלי תבור התפרסם ונודע בציבור בעיקר בזכות הופעתו בצוות המפענחים של שעשועון הטלוויזיה הפופולרי "זה הסוד שלי" שהוקרן בערוץ הטלוויזיה הממלכתית בשנות ה-70' בהנחייתם של אורי זוהר ולאחר מכן טוביה צפיר. אולם למעשה היה בעיקר עיתונאי ותסריטאי. בשנות ה-80' הגיש גם תוכנית רדיו פופולרית בגלי צה"ל בשם "שלוש ארבע לעבודה!".
במוצאי שבת 30 בנובמבר 1957 אבדו עקבותיו של אלי תבור בתל אביב. הוא הופיע שוב כעבור 27 שעות וטען שנחטף על ידי אלמונים שחקרו אותו ואיימו עליו. "העולם הזה" האשים את השב"כ אשר הכחיש כל קשר לאירוע. בעדותו של תבור במשטרה נתגלו סתירות. בעיתון "דבר השבוע" נרמז כי החטיפה הייתה מבוימת. בתגובה הגיש "העולם הזה" קובלנה פלילית על הוצאת דיבה נגד "דבר השבוע".
ביום הכיפורים תשל"ד, 6 באוקטובר 1973, בשעה 2 בצהריים נכח אלי תבור בפגישת הכתבים הצבאיים עם ראש אמ"ן האלוף אלי זעירא שבמהלכה הגיעה הידיעה כי פרצה מלחמת יום הכיפורים.
אלי תבור היה אחד מבין קבוצת עיתונאים (שכללה מלבדו את אורי דן, איתן הבר, ישעיהו בן-פורת, יהונתן גפן, חזי כרמל ואלי לנדאו) שפרסמו בשנת 1973 את הספר "המחדל", שהיה הספר הראשון שנתפרסם מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים ובו ביקורת על מחדליה ותיאור עז משדות הקרב, על החללים, הנפגעים ואובדן הציוד שהיו בהם. הספר עורר בזמנו הד רב בדעת הקהל.
בין הסקופים הגדולים שנזקפים לזכותו של אלי תבור היו חשיפת זהותו של ראש שירות האינפורמציה של מס ההכנסה; ניפוץ הכרזתו של השר יעקב מרידור על "המנורה שתאיר את כל רמת-גן" והטענות על מעשי השחיתות לכאורה של אהוד אולמרט כבר בסוף שנות ה-70' של המאה ה-20.
בשנות ה-90' היה אלי תבור גם עורכם של מגזין התיירות "רואים עולם" ומגזין שיפוץ הדירות "בית לעניין". משנת 1987 שימש אלי תבור גם כעורך כתבי העת של לשכת המהנדסים והאדריכלים בישראל.
תסריטאי

בנוסף לעבודתו העיתונאית הפך אלי תבור לאחד התסריטאים הפוריים ביותר של הקולנוע הישראלי. הוא נודע בעיקר כתסריטאי של רוב הסרטים מסדרת סרטי אסקימו לימון, הם: "אסקימו לימון" (1978), "יוצאים קבוע" (1979), "שפשוף נעים" (1981), "ספיחס" (1982), "רומן זעיר" (1984) ו"הרימו עוגן" (1985).
סרטים ישראליים אחרים שהוסרטו לפי תסריטיו של אלי תבור הם: "כל ממזר מלך" (בכתיבה משותפת עם אורי זוהר) (1968), "סלומוניקו" (1972), "נחצ'ה והגנרל" (1982), "צ'רלי וחצי" (1974), "יהיה טוב סלומוניקו" (1975), "חגיגה בסנוקר" (1975), "בוא נפוצץ מיליון" (1977), "סרט וארוחת בוקר" (1977), "סלסה" (1978), "אמי הגנרלית" (1979), "אהבה אילמת" (1982), "כביש ללא מוצא" (1982), "מבצע שטריימל" (1984), "עדות מאונס" (1984) ו"אלכס חולה אהבה" (1986), שמאז הפך לסרט קאלט. כמו כן כתב את התסריט לסרט גרמני בבימויו של יואל זילברג.
בשנת 1975 זכה בפרס מרגוט קלאוזנר על כתיבת התסריט לסרט "צ'רלי וחצי". בשנת 1979 נבחר על ידי קוראי "ידיעות אחרונות" כ"תסריטאי השנה" בזכות התסריט שכתב לסרט "אסקימו לימון" וזכה על כך ב"פרס כינור דוד" של העיתון. איגוד התסריטאים בישראל בחר בו כ"חבר כבוד" הראשון של האיגוד.
בשנת 2012 זכה בפרס אופיר על מפעל חיים של האקדמיה הישראלית לקולנוע על עבודתו רבת ההיקף כתסריטאי, שהביאה להפקת 23 סרטים על פי תסריטיו.
בשנת 2018 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרטו של ימין מסיקה "פרשת אונקלוס".
אלי תבור הוא אב לארבעה ילדים, סב ל-11 נכדים וסבא רבא לשני נינים. מתגורר בתל אביב. הוא היה נשוי לשולה תבור, שנודעה כ"רחל המרחלת", כתבת הרכילות של ״העולם הזה״. אשתו היא ציפי תבור, דוגמנית לשעבר ומי שהייתה מנהלת הסחר של ״כריסטיאן דיור קומסטיקה״ בישראל.
הערות שוליים

↑  בשידור בגלי צה"ל ביום חמישי 18 ביולי 2024, סיפר לאילנה דיין, שבטעות הפקיד כתב בתעודת הזהות שלו 18 ביולי
↑  נפתח משפט "העולם הזה" נגד "דבר השבוע", דבר, 6 במאי 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299508605171  VIAF: 5581161030929523920008   WorldCat (עם VIAF): 5581161030929523920008
גי דבור

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1931 צרפת פריז, צרפת
 התאבד:  30 בנובמבר 1994 (בגיל 62) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 שם לידה:  Guy-Ernest Debord 
 מקום לימודים:  סורבון, תיכון קארנו 
 זרם:  מרקסיזם מערבי (אנ')
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  יוצר קולנוע, אוטוביוגרף, סופר, מתרגם, פעיל שלום, מעצב משחקים, מסאי, מעצב גרפי, תסריטאי, פילוסוף, במאי קולנוע, אמן חזותי 
 הושפע מ:  קרל מרקס, ג'רג' לוקאץ', איזידור איזו, אנטון פאנקוק, ולטר בנימין, גאורג וילהלם פרידריך הגל, פרידריך אנגלס, דאדא, אנדרה ברטון, סוריאליזם, Comte de Lautréamont, המרקיז דה סאד
 השפיע על:  ז'אן בודריאר, ג'ון זרזאן, מאי 1968, פאנק רוק, פוסטאנארכיזם שמאלי
 מדינה:  צרפת
 בן או בת זוג:  Alice Becker-Ho 
 חתימה:   
 
גי־ארנסט דבור (בצרפתית: Guy-Ernest Debord;‏ 28 בדצמבר 1931 – 30 בנובמבר 1994), שהיה ידוע גם בשם גי לואי דבור (Guy Louis Debord), היה תאורטיקן צרפתי מרקסיסטי, מהפכן, פילוסוף, קולנוען, חבר בקולקטיב ה"אינטרנציונל הלטריסטי", מייסד "הסיעה הלטריסטית", וממקימי "האינטרנציונל הסיטואציוניסטי". היה חבר זמנית  ב־Socialisme ou Barbarie.
קורות חייו

גי דבור נולד בפריז ב־1931. אביו היה רוקח ונפטר ממחלה בצעירותו של דבור. אימו שלחה אותו לחיות עם סבתו בווילת המשפחה באיטליה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נדד עם אמו מעיירה לעיירה. כתוצאה מכך, את לימודי התיכון שלו עשה בקאן, שם התפתח עניינו בקולנוע ובוונדליזם. כבחור צעיר, דבור התנגד באופן אקטיבי למלחמת צרפת באלג'יריה והצטרף להפגנות נגדה בפריז. דבור למד משפטים באוניברסיטת פריז, אבל עזב מוקדם ולא סיים את לימודיו. לאחר מכן החל לפתח קריירה בכתיבה.
מעורבותו עם הלטריסטים

דבור הצטרף ל"אינטרנציונל הלטריסטי" כשהיה בן 19. מנהיג הלטריזם היה איזידור איזו, ובעקבות פילוג שנוצר בקולקטיב הוחלט על הדחתו. הקרע קידם כמה סיעות, שאת אחת הנהיג דבור. בשנות ה־60 עמד דבר דבור בראש האינטרציונל הסיטואציוניסטי, שהשפיע על מאורעות 1968, שבמהלכם השתתף בהשתלטות על הסורבון. יש המחשיבים את ספרו חברת הראווה (1967) גורם מזרז להתקוממויות.
אדוארד קלי

ערך זה עוסק במיסטיקן אנגלי. אם התכוונתם לאחד מחלוצי הזרם הרפורמי ביהדות, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1555 ווסטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1597  (בגיל 41 בערך) מוסט, צ'כיה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 השכלה:  The King's School, Worcester 
 
איור המציג לכאורה את אדוארד קלי ואת ג'ון די בעת סיאנס.
אדוארד קלי (באנגלית: Edward Kelley;‏ 1 באוגוסט 1555 - 1597/8) היה מיסטיקן ואלכימאי אנגלי בן המאה ה-16. הוא נודע בעיקר בשל שיתוף הפעולה המתמשך שלו עם המלומד ג'ון די ובזכות טענותיו ליכולת תקשור עם מלאכים. קלי עסק באלכימיה, תקשור, העלאה באוב ותחומים נוספים הקשורים לתורת הנסתר.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

קלי נולד ב-1 באוגוסט 1555 בווסטר שבאנגליה. היו לו אחות בשם אליזבת, שנולדה ב-1558, ואח נוסף.
ביוגרפיה > התקופה עם ג'ון די

ב-1582 נפגש קלי לראשונה עם ג'ון די, כשהציג את עצמו כבעל יכולת לתקשר עם מלאכים. די, שהתעניין בתחום זה, התרשם מיכולותיו של קלי. במשך שבע שנים (1582–1589) ערכו השניים סיאנסים וטקסים שונים בניסיון לתקשר עם ישויות שמימיות.
בתקופה זו נשא קלי לאישה את ג'יין קופר, אלמנה ואם לשני ילדים, שבתה הייתה המשוררת אליזבת ג'יין וסטון (אנ').
ב-1583 עזבו קלי ודי את אנגליה בעקבות היכרותם עם האלכימאי הפולני אולבראכט לאסקי (אנ'). בפולין זכו לחסותו של הלורד ויליאם מרוזנברג (אנ'), שתמך בניסיונותיהם האלכימיים. על פי יומנו של די, בדצמבר 1586 הצליח קלי לראשונה בניסיון טרנסמוטציה.
אירוע מכריע בשותפות התרחש ב-1587, כשקלי טען שהמלאכים הורו לו ולדי לחלוק את נשותיהם. ב-22 במאי אותה שנה התקיים טקס משותף בין הזוגות. תשעה חודשים לאחר מכן נולד בנו של די.
ביוגרפיה > בחצר הקיסר רודולף השני

ב-1590, לאחר שנפרד מדי, שכנע קלי את הקיסר רודולף השני ביכולתו לייצר זהב. בפברואר אותה שנה העניק לו הקיסר את תואר האבירות, אם כי יש הטוענים שקיבל את התואר כבר ב-1589.
ביוגרפיה > מאסר ומוות

במאי 1591 נאסר קלי, ככל הנראה כדי למנוע את בריחתו טרם השלמת ניסיונותיו האלכימיים. ב-1595 שוחרר זמנית בתנאי שימשיך בניסיונותיו לייצר זהב, אך נכלא שוב משנכשל במשימה.
נסיבות מותו של קלי שנויות במחלוקת: לפי גרסה אחת נהרג בניסיון בריחה כושל ממאסרו, ולפי גרסה אחרת התאבד באמצעות רעל. מותו אירע בשנת 1595.
ראו גם

ג'ון די
אלכימיה
תורת הנסתר
הערות שוליים

↑  Edward Kelly - Hermeneuticon - Hermetic Library, hermetic.com
↑  Edward Kelley - Biography & News, News Break (באנגלית)
↑  Edward Kelley, www.encyklopedie.ckrumlov.cz
↑  Nancy Bilyeau, Writing Fiction & Nonfiction Set in the Past: Edward Kelley: The Dangerous Life of a Necromancer, Writing Fiction & Nonfiction Set in the Past, ‏15 באוקטובר 2017
↑  Edward Kelley Biography, Magick Books Library
↑  Edward Kelley - Crystalinks, www.crystalinks.com
↑  #edwardkelley Instagram posts - Gramho.com, gramho.com (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  Edward Talbot, Biographical Dictionary - s9.com, ‏7 באוגובט 2015 (באנגלית)
↑  Edward Kelley, snst-hu.lzu.edu.cn
↑  16th Century Necromancers, The Oddment Emporium (באנגלית)
↑  Kelley, Sir Edward (1555–1597/8), alchemist, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Medium Edward Kelley, psychictruth.info
↑  Edward Kelly | English alchemist, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Nancy Bilyeau, English Historical Fiction Authors: Conversations with Angels: The Strange Life of Edward Kelley, English Historical Fiction Authors, ‏16 ביוני 2013
↑  babastudio, Edward Kelley's Bohemian adventures – Bohemian Magic (באנגלית)
↑  Edward Kelly | English alchemist, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312409305171  PLWABN: 9810565553405606  BnF: cb133292932 (data)  CiNii: DA10260857  GND: 119166070  ISNI: 0000 0001 1570 8368  LCCN: n84233647  NKC: jn20000720128  NTA: 128367679  RERO: 02-A025442451  SELIBR: 336656  SNAC: w66q3cvt  SUDOC: 035682051  VcBA: 495/190922  VIAF: 54292738   WorldCat (עם VIAF): 54292738
חכים זיאש

חכים זיאש (מכונה לעיתים בהולנדית: חאקים זייך - Hakim Ziyech, בערבית: حكيم زياش, בברברית: ⵃⴰⴽⵉⵎ ⵣⵉⵢⴰⵛ; נולד ב-19 במרץ 1993) הוא כדורגלן מרוקאי-הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני בא-דוחייל הקטארית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים > הולנד

זיאש נולד וגגדל בדרונטן שבהולנד, להורים מהגרים ממרוקו וממוצא ברברי. הוא החל לשחק כדורגל בקבוצות כדורגל מקומיות בדרונטן, עיר הולדתו. בגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של הירנפיין. ב-2 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הירנפיין, בניצחון 4–0 על ראפיד בוקרשט במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. עשרה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, בהפסד 0–2 לניימכן.
ב-18 באוגוסט 2014 חתם לארבע שנים בטוונטה. בעונת 2015/2016 הבקיע 17 שערים ב-26 משחקי ליגה, סיים כמלך שערי הקבוצה וחמישי ברשימת הכובשים בליגה.
ב-30 באוגוסט 2016 חתם לחמש שנים באייאקס. בעונת הבכורה שלו העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2017, שם פתח בהרכב בהפסד קבוצתו 0–2 למנצ'סטר יונייטד. בעונת 2018/2019 היה בורג מרכזי בהגעת הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות, כשהיא מדיחה בשמינית הגמר את ריאל מדריד ואת יובנטוס ברבע הגמר, אך הודחה על ידי טוטנהאם הוטספר בחצי הגמר. באותה עונה זכה עם הקבוצה גם באליפות הולנד ובגביע.
קריירת מועדונים > אנגליה

ב-14 בפברואר 2020 חתם בצ'לסי מהפרמייר ליג האנגלית, על חוזה לחמש עונות תמורת 40 מיליון יורו, החל מעונת 2021/2020.
את הופעת הבכורה בפרמייר ליג ערך ב-17 באוקטובר בתיקו 3-3 מול סאות'המפטון. ב-31 באוקטובר כבש שער בכורה בפרמייר ליג בניצחון 0–3 של צ'לסי על ברנלי. זאת שלושה ימים לאחר שכבש שער בכורה בליגת האלופות במדי הבלוז, בניצחון 0–4 של קבוצתו על קראסנודר הרוסית.
קריירת מועדונים > טורקיה

ב-20 באוגוסט 2023 הושאל זיאש לגלאטסראיי. הוא היה שותף לזכייתה באליפות טורקיה ובסיום העונה חתם בקבוצה בהעברה קבועה.
קריירת נבחרות > הולנד

זיאש שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של מולדתו ההולנדית, ובמאי 2015 אף קיבל זימון ראשון לנבחרת הולנד, אך לא-ערך הופעה במדיה.
קריירת נבחרות > מרוקו

ב-23 בספטמבר 2015 קיבל זימון לנבחרת מרוקו. ב-9 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת המרוקאית, בהפסד 0–1 לחוף השנהב. ב-27 במאי 2016 הבקיע את שני שעריו הראשונים בנבחרת בניצחון 2–0 על הרפובליקה של קונגו.
בשמינית הגמר אליפות אפריקה 2019 מרוקו פגשה את בנין, וכשהתוצאה הייתה 1–1 בדקה ה-96, החמיץ זיאש פנדל ומרוקו הודחה לבסוף בבעיטות הכרעה.
ב-8 ביולי 2019 הודיע כי פרש מהנבחרת המרוקאית, אך כעבור זמן קצר חזר בו מההודעה. ב-8 בפברואר 2022 הודיע שוב על פרישה ממדי הנבחרת, אך נכלל ואף שיחק בנבחרת מרוקו בטורניר מונדיאל 2022 שנערך בקטאר בנובמבר ובדצמבר באותה השנה.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

ליגת העל ההולנדית: 2018/2019
הגביע ההולנדי: 2018/2019
מגן יוהאן קרויף: 2019
תארים > צ'לסי

ליגת האלופות: 2020/2021
הסופר קאפ האירופי: 2021
גביע העולם למועדונים: 2021
הסופר קאפ הטורקי: 2023
אליפות טורקיה: 2023/2024
מלך הבישולים בליגת העל ההולנדית: 2014/2015, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019 (ביחד עם דושאן טאדיץ')
נבחרת העונה בליגת העל ההולנדית: 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019
כדורגלן השנה באייאקס: 2017/2018, 2018/2019
כדורגלן השנה בהולנד: 2017/2018
נבחרת העונה בליגת האלופות: 2018/2019
נבחרת השנה באפריקה: 2019
כדורגלן החודש בליגת העל ההולנדית: אוקטובר 2018, אוגוסט 2019
התבטאויותיו וטענות לאנטישמיות

ימים ספורים לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הביע זייש תמיכה מלאה בפלסטינים ובארגון הטרור חמאס תוך כדי שימוש במשפט מהנהר אל הים המזוהה עם ארגון הטרור חמאס ואסור לשימוש במגוון מדינות.
לאחר התקרית ברפיח במאי 2024, לאחר שקבוצתו גלאטסראיי ניצחה, התעטף זייש כאות תמיכה בפלסטינים בדגל פלסטין.
בספטמבר 2024, זייש העלה לחשבון האינסטגרם שלו סרטון בו פעולת צה"ל בכפר קבטיה ושם נראו גופותיהם של מחבלים מושלכות מהגג, וביקר בצורה חריפה וישירה את מדינת ישראל, תוך שימוש במילים חריפות כמו "לעזאזל עם ישראל ותומכיה".
בהמשך העלה סטורי הבהרה בה הוא מבקר את ממשלת מרוקו, וטען וכי היא "תומכת ברצח עם", וטוען וכי היא איננה מייצגת את העם המרוקאי וכי זו בושה. בהמשך קרא לעוקביו "להרים את קולם" ולהתנגד.
ב-8 בנובמבר 2024, לאחר המשחק של מכבי תל אביב נגד אייאקס אמסטרדם והפוגרום באוהדי מכבי תל אביב באמסטרדם, לאחר הלינצ'ים שבוצעו נגד אוהדי מכבי תל אביב, זייש חגג בסטורי שלו באינסטגרם את התקריות, ושיתוף סטורי מזלזל של התקריות שלועג לקורבנות התקיפה, וכתב "כשלא מדובר בנשים וילדים, הם בורחים" והוסיף, "ובכל זאת - לשחרר את פלסטין".
אדריאן קוויסט

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1913 מדינדי 
 פטירה:  17 בנובמבר 1991 (בגיל 78) סידני 
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 יד חובטת:  ימין (חבטת גב היד ביד אחת)
 פעילות כמקצוען:  1930–1955 (כ־25 שנים) 
 יחידים
 מאזן קריירה:  147-517
 דירוג שיא:  3 (1939)
 זכיות בטורנירים:  46
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 17 (3 בתחרות הגברים, 14 בזוגות גברים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה (1936, 1940, 1948)
 אליפות צרפת הפתוחה:  הסיבוב הרביעי (1935)
 וימבלדון:  רבע הגמר (1936)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע הגמר (1933)
 
אדריאן קוויסט (באנגלית: Adrian Karl Quist;‏ 23 בינואר 1913 – 17 בנובמבר 1991), היה טניסאי אוסטרלי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם בשנות ה-30 במיוחד במשחקי זוגות גברים. לזכותו 17 זכיות בתחרויות גראנד סלאם מהם 14 בזוגות, זכייה בגביע דייוויס במדי נבחרת אוסטרליה (1939). קוויסט זכה בגראנד סלאם בתחרויות זוגות גברים בכול ארבעה תחרויות.