stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואכים סימון
הערות שוליים

1 2 3 4  יואכים-יכין סימון (״שושו״) "Joachim  Simon  "Shushu, באתר http://www.westerweel-hechaluz-group.com/
↑  אביהו רונן, יהויקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 118
↑  ראשית המחתרת החלוצית, המחתרת החלוצית בהולנד,החלוץ ההולנדי במאבק, עמ' 90
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 120
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 122
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 123
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 124
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 126
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 127
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 125
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 128
↑  יואכים (שושו) סימון ז״ל, באתר galed.org
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 129
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 130
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 132
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 133
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 134
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 136
↑  אביהו רונן, יהוקים כוכבי, ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, עמ' 137
1 2 3  הצלה בידי יהודים: "אחד בשביל כולם": קורט הנמן ויואכים סימון, "שוּשוּ": אנשי המחתרת החלוצית בהולנד, באתר יד ושם
↑  עדותו של ד"ר יוסף (מלקמן) מכמן על יהדות הולנד בשואה במשפט איכמן (עמ' 66–69), באתר https://daat.ac.il/daat/shoah/biton27.pdf, המכון ללימודי השואה ע״ש אייבשיץ, ביטאון פורום שמירת השואה, יהדות הולנד בשואה, גליון 29, עריכה: גדעון רפאל בן מיכאל, ‏יוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1105697894  ISNI: 0000 0003 9502 2618  LCCN: no2002025464  NTA: 31445781X  SUDOC: 165938315  VIAF: 289649783   WorldCat (עם VIAF): 289649783
ירדן במשחקים הפאראלימפיים

ירדן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות למעט המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) מהם נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה ירדן חלק מעולם.
היסטוריה

כבר במשחקים הפאראלימפיים הראשונים בהם השתתפה ירדן, בניו יורק בשנת 1984 זכתה המשלחת בשלוש מדליות פאראלימפיות. עאידה ששאני זכתה בשתי מדליות ארד, במרוץ ל-100 ו-200 מטר (קטגוריה B1), אם כי בשני המקצים התחרו שלוש ספורטאיות בלבד, וכולן זכו במדליה. גם מאהה ברגותי, שזכתה במדליית הכסף הפאראלימפית בהדיפת כדור ברזל (קטגוריה A1) עשתה זאת מתוך שתי ספורטאיות בלבד שניגשו להתחרות במקצה.
במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) זכה עימאד גארבאווי במדליית הכסף בזריקת דיסקוס (קטגוריה F52) עם תוצאה של 17.14 מטרים, תוך שהוא נכנע לשיא עולם של יריבו האיראני שזרק למרחק של 20.34 מטרים. מדליית הזהב הראשונה של המשלחת הירדנית הגיעה במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) כשמאהה ברגותי זכתה בטורניר טניס שולחן לנשים.
ראו גם

ירדן במשחקים האולימפיים
ירדן במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Athletics Women's 100 m 1B באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
↑  York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Athletics Women's 200 m 1B באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
↑  New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic GamesWomen's Shot Put 1A
↑  Atlanta 1996 Paralympic Games Men's Discus F52
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Women's Singles 1-2
ירדלי סמית'

| --- | --- |

ירדלי סמית', 2012
 לידה:  3 ביולי 1964 (בת 60) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 עיסוק:  מדבבת
 מקום לימודים:  Maret School 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי
 http://www.yeardleysmith.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ירדלי סמית' (באנגלית: Yeardley Smith; נולדה ב-3 ביולי 1964) היא שחקנית ומדבבת אמריקאית זוכת פרס אמי, המוכרת בעיקר כמדבבת דמותה של ליסה סימפסון בסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון".
ביוגרפיה

סמית' נולדה בשם מרת'ה מריה ירדלי סמית' בפריז, בירת צרפת, ובגיל שנתיים עברה עם הורייה לוושינגטון, ארצות הברית.
קריירה

סמית' הופיעה גם בקומדיות המצבים "בראש של הרמן" ו"דארמה וגרג", וכבוניטה רוקאקי, אסירה צעירה, בפרק בקומדיית המצבים "Mama's Family".
הופיעה בסרט "הכי טוב שיש" כאחת מידידותיו של סיימון הצייר. בשנת 1986 גילמה את דמותה של קוני בת זוגו של קרטיס, בני זוג אשר נאלצו להתבצר במסעדת מעצור הדרכים של המשאיות, דיקסי בוי לאחר שרכבם נפל קורבן בידי חבורת משאיות קטלניות שהתעוררו לחיים בעקבות קרינה חיצונית בסרט המדע הבדיוני, מקסימום אוברדרייב. בשנת 2010 שיחקה בקומדיה "משיכה" (Tug), לצד שרה דרו וונדי מקלנדון-קובי. בשנת 2011 שיחקה בסרט הקומי "הורה מלווה"
חיים אישיים

בשנת 1990 נישאה סמית' לשחקן הקנדי כריסטופר גרוב והתגרשה ממנו בשנת 1992. בשנת 2002 נישאה לדניאל אריקסון.
סמית' התוודתה בתוכנית הטלוויזיה The Jane Pauley Show שהיא נלחמה בבולימיה במשך 25 שנים. הדמות שהיא מדבבת במשפחת סימפסון, ליסה סימפסון, סבלה גם היא מהפרעות אכילה בפרק "Sleeping with the Enemy". ב-2007 השתתפה בהצגה בשם More, בה חשפה את הפרעות האכילה שלה.
ירדי סחאוטן

ירדי סחאוטן (בהולנדית: Jerdy Schouten; נולד ב-12 בינואר 1997 בהלפוטסלויס שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

סחאוטן גדל במחלקת הנוער של דן האג. ב-10 בדצמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–3 לנאק ברדה במסגרת המחזור ה-16 בליגת העל ההולנדית בעונת 2016/2017. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במועדון.
ב-1 ביולי 2017 חתם סחאוטן בטלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה ההולנדית. הוא ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-2 במאי 2018 חתם סחאוטן על חוזה לשלוש עונות באקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית. ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1–1 נגד פורטונה סיטארד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-18 בינואר 2019 הבקיע את שערו היחיד במועדון, בהפסד 2–3 לוויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-18 בליגה. בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-4 ביולי 2019 חתם בבולוניה 1909 מהסרייה א'. ב-6 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לאציו במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2019/2020. בארבע העונות שלו במועדון ערך 90 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-16 באוגוסט 2023 חתם סחאוטן על חוזה ל-5 שנים בפ.ס.וו.איינדהובן מליגת העל ההולנדית.  ב-19 באוגוסט 2023 ערך סחאוטן את הופעת הבכורה שלו במועדון כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 של קבוצתו על ויטסה ארנהם במסגרת המחזור השני בעונת 2023/2024 בליגת העל ההולנדית.
קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2022 ערך סחאוטן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 1–2 על נבחרת ויילס במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת הולנד לטורניר יורו 2024.
הערות שוליים

↑  Voormalig ADO-speler Jerdy Schouten gaat van Telstar naar Excelsior באתר Omroep West, ‏ 2 במאי 2018 (בהולנדית)
↑  Jerdy Schouten is a Bologna player באתר הרשמי של בולוניה 1909, 4 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Transfer | PSV complete signing of Jerdy Schouten from Bologna FC, www.psv.nl, ‏2023-08-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Dit zijn de 26 spelers van bondscoach Ronald Koeman voor EURO 2024 באתר התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 29 במאי 2024 (בהולנדית)
| נבחרת הולנד – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פרברוחן •  2 ואן דה ון •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 ויינאלדם •  9 וחהורסט •  10 ממפיס •   11 חאקפו •  12 פרימפונג • 13 ביילו •  14 ריינדרס • 15 חירטרואידה • 16 וירמן • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 סימונס • 20 מאטסן • 21 זירקזיי • 22 דומפריס • 23 פלקן • 24 חראפנברך • 25 ברובי • 26 סחאוטן • מאמן: קומאן |  1 פרברוחן •  2 ואן דה ון •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 ויינאלדם •  9 וחהורסט •  10 ממפיס •   11 חאקפו •  12 פרימפונג • 13 ביילו •  14 ריינדרס • 15 חירטרואידה • 16 וירמן • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 סימונס • 20 מאטסן • 21 זירקזיי • 22 דומפריס • 23 פלקן • 24 חראפנברך • 25 ברובי • 26 סחאוטן • מאמן: קומאן | הולנד |
ישיבת תורת חסד (לודז')

ישיבת תורת חסד (לעיתים: דישקינ'ס ישיבה, ישיבת דיסקין) הייתה ישיבה ברוח ישיבת סלבודקה שפעלה בעיר לודז' בפולין משנת ה'תרס"ט (1909) ועד מלחמת העולם השנייה, למעט תקופת הפסקה בשנות מלחמת העולם הראשונה.
בשנות קיומה למדו בישיבה אלפי תלמידים. חלק מצוות הישיבה נודע בעולם היהודי כולו.
היסטוריה > ייסוד

הישיבה נוסדה בשנת ה'תרס"ט (1909) בידי העשיר והעסקן היהודי-לודז'אי, סנדר דיסקין (דישקין), חותנו של רבי חיים הלר. לאחר התייעצות עם רב העיר רבי אליהו חיים מייזל וקבלת עזרה ארגונית מרבי נתן צבי פינקל, "הסבא מסלבודקה", שבחר את צוות הישיבה: רבי שלמה גרודזינסקי ראש הישיבה ומנהלה, והר"מים: רבי שרגא פייבל הינדס שנודע אז בכינוי "העילוי מסלוצק", רבי ישראל ליב ברוידא מצ'ייקישוק ורבי יעקב טרושקין.
בניין בן שתי קומות הוקם ברחוב קילינסקי (ווידזבסקה) 27, ובו שוכנה הישיבה. היא נקראה "תורת חסד" על שם מייסדה, חס"ד בראשי תיבות: חזוק סנדר דיסקין. הישיבה כונתה גם בשם "דיסקינ'ס ישיבֶה" (ישיבת דיסקין), על שם מייסדה, שאף מימן את הוצאות הישיבה בתחילת דרכה. חמשת חתניו של המייסד, שהיו אף הם למדנים מוכרים, היו אף הם שותפים לניהולה בשנות הקמתה: רבי ברוך דניאל ריבקינד (אביו של יצחק ריבקינד), רבי משה יצחק גלבורד, רבי אורי משה גורדון ("העילוי מאוזדה"), רבי שניאור זלמן שניאורסון (מצאצאי בית לובביץ') ורבי חיים הלר.
עם התבססות הישיבה, ולאחר שהר"מ רבי שרגא פייבל הינדס נקרא בידי חותנו רבי שמעון שקופ, בשנת ה'תרע"ב, לשמש ר"מ בישיבתו בבריינסק, הובא לישיבה רבי ישראל שלומוביץ (רבן של אמסטיבובה ומיישגולה ולימים רבה של גוניונדז, מחבר "בית ישראל"), על פי הצעת רבי נתן צבי פינקל, "הסבא מסלבודקה". כמשגיח רוחני מונה רבי אליהו דב הלפרין.
היסטוריה > אופי הישיבה

הישיבה התנהלה במתכונתה של ישיבת סלבודקה, כולל סדרי לימוד מוסר, ורבים מבחורי הישיבה המשיכו את לימודיהם בישיבת סלבודקה. בפועל נחשבה הישיבה כסניף של ישיבת סלבודקה. עם פתיחתה, הייתה הישיבה שהתנהלה בסגנון הליטאי חידוש בלודז' הפולנית, וזכתה לביקוש רב. התקבלו ללימודים 150 בחורים. בין שורותיה נמנו גם בחורים מרוסיה, וכן גם בחורים חסידיים שהצטרפו אליה בגלל סגנון הלימוד הליטאי.
לכתב העת של הישיבה, שנקרא כשם הישיבה "תורת חסד", הייתה חשיבות בשעתו בעולם הישיבות.
היסטוריה > בין שתי המלחמות

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלצו ראשיה לחזור לליטא והישיבה נסגרה. כעבור כשנה, התגבשה בישיבה קבוצה מוותיקי הבחורים והצטרפו אליהם בחורים בני לודז' שנאלצו לברוח בכיוון ההפוך מישיבות ליטא, והישיבה נפתחה מחדש. זמן מה לאחר פתיחתה המחודשת, הצליח הרב שלומוביץ לחזור ללודז' ופתח מחדש את ה"קיבוץ" בישיבה, שנקרא בשם "ביהמ"ד לתלמוד והוראה", והתקיים בדירה שכורה סמוך לישיבה עצמה, ברחוב קילינסקי (ווידזבסקה) 46; שם הוא מסר שיעור פעמיים בשבוע. בחורף ה'תרע"ו חזר לישיבה רבי שלמה גרודזינסקי ועזר לכונן אותה מחדש בצורה מסודרת, במתכונת המקורית שלה. הוא עמד בראש הישיבה עד שנת ה'תרע"ט, אז עזב כדי לשקם את הרבנות בערים רדזיובה (פול'), זגורוב ואיזביצה. במקומו הוזמן לכהן בראש הישיבה רבי ישראל לב, שלפני כן היה ראש ישיבה בוולקוביסק. מונו ר"מים נוספים: רבי שאול יוסף ברמן, רבי שמואל אלבוים ורבי משה הרצברג. מנהל הישיבה, עד שנת ה'תרצ"ב (1932), היה רבי דוד צבי זילברשטיין, שהיה גם מבוגרי הישיבה.
הישיבה מנתה מאות תלמידים בה בעת, ולפי דברי מנהל הישיבה נספו בשואה אלפים מבוגרי הישיבה. על שם הישיבה הוקם כולל אברכים שהתקיים מספר שנים בבני ברק, ונקרא כשם הישיבה "תורת חסד".
לקריאה נוספת

רבי ברוך גלבורד, תורת חסד, ספר יובל, הוצאת מסורה, יצא לאור בין שתי מלחמות העולם
הרב דוד צבי זילברשטיין, בירא דשתית מינה מיא: הישיבה 'תורת חסד' בעיר לודז', בתוך: המאמר והעיון, תל אביב תש"ך, עמ' קלא-קלג
ישיבת "תורת חסד", פרק במאמר על רבי ישראל לב, בתוך: יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"א (1961), כרך ד', עמ' 215–216
ישיבת "תורת חסד" בלודז, פרק במאמר על רבי שלמה גרודזנסקי, בתוך: יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"ג (1963), כרך ה', עמ' 196–197
הערות שוליים

↑  שמעון יוסף מלר, הכהן הגדול מאחיו, ירושלים תש"ס, עמ' 44. גרסה אחרת מציינת את ראשי התיבות חתני סנדר דיסקין, שסייעו ופעלו עמו לייסוד הישיבה. ראו יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"א (1961), כרך ד', עמ' 215.
↑  יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"ג (1963), כרך ה', עמ' 196.
↑  וראו דבריו בהקדמתו לספר זה, וילנה תרפ"ו.
↑  ראו על כך בספר עד שבחברון: ישיבת חברון כנסת ישראל, קוים לתולדותיה מסלבודקא ועד גבעת מרדכי (עריכה היסטורית: שלמה טיקוצ'ינסקי), ירושלים: הוצאת הישיבה, תשס"ט.
↑  יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"א (1961), כרך ד', עמ' 215.
↑  משה פרידנזון, "ישיבת תורת חסד", להלן "לקריאה נוספת".
↑  אביו של רבי אבא מרדכי ברמן.
↑  יתד נאמן, מוסף שבת קודש, תשנ"א, פרשת בראשית (גיליון 3), עמ' 11.
↑  במסגרת הכולל יצאו שני קבצים תורניים בשם "תורת חסד", על מספר סוגיות בש"ס, בשנים תשמ"ד-תשמ"ה.
ככה זה בעברית

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דתיה בן דור
 איורים:  הילה חבקין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים ונוער
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1990
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001211023
ככה זה בעברית הוא ספר לילדים מאת דתיה בן דור, שיצא בשנת 1990 בהוצאת עם עובד.
הספר מוקדש לשפה העברית. המחברת מאירה את רכיבי הלשון השונים באמצעות שירים הומוריסטיים, אליהם מתלווים איורים צבעוניים.
התכנים יצוקים אל תוך תבניות ספרותיות-צורניות שונות, החוזרות ונשנות בספר לסירוגין.
נושאי השירים

ככה זה בעברית: תבניות מילים
בלי ועם: חלוקה להברות
מילים של טעם: תואר השם ופרשנות פיוטית למילים
מה אדום / מסתובב / דוקר / מתגלגל / חם / עגול / גדול / קטן / ירוק /?: תארים
מילים אחיות: מילים נרדפות
שמאל ימין שמאל: הנחלת המושגים שמאל וימין
מה מתחיל במַ /אַ /חַ /נַ /תַ /שַׁ?: צליל פותח וסוגר
היא והוא: לשון זכר ולשון נקבה
שטוזים: שטויות בחרוזים
איפה המים?/חורים חורים/איזה צחוק: מדרש תמונה, הבעה בעל פה
בספר זה פורסמו לראשונה בדפוס ה"שטוזים" (בשנת 2000 הוציאה בן דור ספר המוקדש כולו להם: "ספר השטוזים של דתיה").
הספר נבחר כספר האהוב על תלמידי כיתות א'- ג' ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" תשס"ט ע"ש מרים רות.
שיר מתוך הספר פורסם בכרזה מאוירת בפרויקט ״שירת ילדים על הדרך״ 2012 של עיריית תל אביב, שדרות ח"ן, תל אביב.
הערות שוליים

↑  שירת ילדים על הדרך 2012 - 60 השירים – הרשימה הסופית, באתר עיריית תל אביב
יצחק יעקבי

| --- | --- |

יצחק יעקבי בזמן מלחמת העולם הראשונה
 לידה:  17 במאי 1874 קריבה אוזרו, אוקראינה 
 פטירה:  12 ביולי 1956 (בגיל 82) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
יצחק יעקבּי (ינישבסקי) (כ"ט אייר ה'תרל"ד, מאי 1874 – ד' אב תשט"ז, 12 ביולי 1956), פעיל ציוני ממפתחי "החדר המתוקן" ושיטת תלמוד תורה עברית בעברית, ארבע פעמים ציר בקונגרס הציוני, חלוץ העלייה השנייה וממייסדי שכונת בית הכרם בירושלים.
תולדות חייו > רוסיה (1874–1900)

יצחק ינישבסקי נולד בשנת תרל"ד (1874) בעיירה הקטנה קריבה אוזרו, תחום המושב, רוסיה. אחייניתו, פאולה פערל, תיארה בקצרה את העיירה בכתבי זיכרונותיה: "אמי מרים ינישבסקי נולדה בעיירה יהודית קטנה מן הסוג של כתרילבקה שתוארה בדיוק על ידי שלום עליכם. שם העיירה קריוויאזיה. מקום שכוח וזנוח שתושביו חיו חיים עלובים בבקתות מטות ליפול שמקורות בקש ורצפותיהן עשויות חומר. לא אחת נסעתי עם אמי אל מכורתה והדלות והכיעור של החיים שם חתומים בזכרוני...".
מכתבי זכרונותיו של יצחק ידוע שילדותו בקריוואזורה הייתה קשה לו מאוד. לאור חיי הדלות מחד והפוגרומים מאידך, לעיתים קרובות התחבט בשאלה מניין יבוא לו מפלט. בתחילה חשב להגר לאמריקה, אך אביו, ר' אלטר חיים-יעקב ינישבסקי, חזן העיירה, הניאו מרעיונותיו הראשוניים לעזוב את קריוויאזיה. הליברליזם נראה לו כפתרון מוצלח שיעשהו שווה בין שווים. יצחק הציע את עצמו לעבודת הצבא ברוסיה, ובשנת תרנ"ד (1894) גויס ושירת ארבע שנים כקלרינטן בצבא הצאר. בשנת שירותו האחרונה (תרנ"ז - 1897), הזדמן יצחק לעיר בה הייתה ספרייה עברית מודרנית. שם הוא נפגש, לראשונה, עם רעיונות התנועה הציונית – כתביו של הרצל, שיריו של ביאליק ושאר ספרות שעוררה בו את האידאולוגיה הציונית. בשנת תרנ"ח (1898) השתחרר יצחק מהצבא, ובמקום לחזור לקריוויאזיה עבר לעיר ניקולייב שבדרום רוסיה, בה כבר התגוררה אחותו הגדולה. יחד איתו הביא את אשתו הטרייה, רחל בת משה-ישראל טופ מהעיירה בערשד. באותה שנה החלה בניקולייב פעילותו הציונית של יצחק ינישבסקי. הוא התחבר עם אשר ארליך ומנחם אוסישקין והיה שותף עימם באגודת "בני ציון ב'". בשנת 1900 אירע פוגרום שלאחריו גמר יצחק ינישבסקי סופית אומר לעזוב את רוסיה, ובאוגוסט אותה שנה נשלח כציר אגודת "בני ציון" לקונגרס הציוני הרביעי שהתקיים בלונדון.
תולדות חייו > לונדון (1900–1908)

לא הייתה בכוונתו לחזור לרוסיה, ועם סיום הקונגרס הציוני הביא יצחק ללונדון את רחל אשתו ואת בתם חיה שנולדה בניקולייב. שמונה שנים חי יצחק בלונדון. עוד בניקולייב היה יצחק שותף למהפכה בדרך החינוך היהודי וליצירת "החדר המתוקן", ובלונדון המשיך להתפרנס כמורה בדרך זו. בשנת תרס"א (1901) ייסד יחד עם ר' גולדבלום תלמוד-תורה חדש בשיטת עברית בעברית (ת"ת עב"ע). בתור דוגמה אישית היאה למורה, הכניס יצחק את מהפכת השפה אל חיק ביתו. יום אחד בחזרתו הבייתה מכיתת תלמודו הודיע שברצונו לקבוע את העברית כשפת היומיום גם בביתו שלו; כך התחיל לדבר עם בני משפחתו אך ורק בעברית.
רבה הייתה פעילותו הציונית בלונדון, ובמסגרתה התקרב לביתו של אחד העם וקשר קשרים עם יוסף חיים ברנר. כמורה עבד עם ידידו הקרוב, איש החינוך והסופר שלום דב-בער מקסימון. בשנת תרס"ג (1903) השתתף יצחק בקונגרס הציוני השישי כציר מטעם ציוני בריטניה. הוא השתתף בוויכוח הגדול בשאלת תוכנית אוגנדה, ולמרות הערצתו הרבה לד"ר הרצל הצביע נגד התוכנית. באותה שנה לאחר סיום הקונגרס הגיע הרצל ללונדון, "אפשר שמנהיגי הציונות האנגלית קראוהו לחזק את שורות חסידי אוגנדה שגם ביניהם החלו להופיע מפקפקים ומהססים. סידרו אספה סגורה של הפעילים בעבודה הציונית, כמאה חמישים איש וגם אני קיבלתי הזמנה לאספה חשובה זאת. התכוננתי להתקפה על הד"ר הרצל בשאלת אוגנדה. באתי אל האספה והנאום שלי היה מוכן בכל הפרטים. הרבה חשבתי בעניין ולא פקפקתי אף רגע בצדקת כל טענותיי". יצחק השתתף גם בקונגרס הציוני השביעי, אשר התקיים בשנת תרס"ה (1905) לאחר מות הרצל, ובו נגוזה התוכנית סופית.
בשלב מסוים הרגיש יצחק שכשם שנמנע ממנו להטיף לדיבור עברית בקרב תלמידיו בעוד בביתו מדברים יידיש, אין הוא יכול להטיף לציונות ולא"י כפתרון לבעיה היהודית בעוד הוא חי בגולה. משום חשש לפרנסת משפחתו בת שש הנפשות, יצאו תחילה רחל האם וארבעת הילדים לארץ בעוד יצחק נשאר בלונדון על מנת לפרנסם מרחוק. בשנת תרס"ז (1907) יצאו רחל והילדים כחיל חלוץ באונייה לארץ ישראל והתיישבו בשכונת נווה צדק, יפו. המעבר היה קשה מאוד בשביל רחל והילדים שלא ידעו דבר על אורח החיים בארץ. עד מהרה חלו כולם בכל מיני המחלות ששררו בארץ. יצחק חשש שרחל לא תוכל לשאת זמן רב בעול הטיפול בילדים, והחליט לוותר על תוכניתו להישאר ולעבוד בלונדון ולאסוף כסף לביסוס המשפחה, ולעלות בסוף שנת הלימודים לא"י. בזמן זה התכונן כמיטב יכולתו לעלייתו ארצה. בין השאר השתלם בכל המקצועות שהיו נחוצים לדעתו למורה בא"י, בייחוד במלאכת השרטוט. כמו כן למד צילום ורכש מערכת כלים מקצועית לשם כך.
תולדות חייו > תחילת הדרך בארץ ישראל: יפו, זכרון יעקב, שפייה (1908–1911)

בקיץ תרס"ח (1908) עזב יצחק את לונדון. בדרכו לא"י עבר במזרח אירופה להיפגש עם בני משפחתו אותם לא ראה שמונה שנים. בחול המועד סוכות תרס"ט (1908) הגיע יצחק לנמל יפו. עם עלייתו ארצה, עברת יצחק את שם המשפחה מינישבסקי ליעקבי, סמל לחיים חדשים ולקשר עם האב האהוב חיים יעקב שנשאר בגולה. על אף מכתבי הבקשה ששלח ולמרות ההמלצות החמות שהיו איתו, התקשה יצחק למצוא לעצמו משרת מורה. בבואו ארצה עמד יצחק בפני ועדת בוחנים על מנת להוכיח את כשירותו להיות מורה עברי בארץ ישראל. את ועדה זו מינתה אגודת המורים, אשר נוסדה בזכרון יעקב באלול תרס"ג (1903) בהשתתפות 60 מורים מרחבי הארץ, ואשר הרכיבה את תוכנית הבחינות למורים סמוך לעת עלייתו של יצחק.
בחודש נובמבר 1908 עדיין לא נמצאה ליצחק יעקבי עבודה. אזור יפו, מקום מושב המשפחה, לא נראה כקרקע מבטיחה לפרנסה עתידית. במקום ניסה יצחק את מזלו בצפון הארץ דרך ש"י פבנזר, חתנו של אחד-העם היושב בחיפה. אחד העם שלח מכתב המלצה חם לטובת יצחק; למרות זאת, הפנייה לפבנזר לא הועילה ליצחק לקבל משרה בחיפה. כעבור זמן שלח פבנזר מכתב הצעה ליצחק יעקבי: "הד"ר הלל יפה בזכרון יעקב אמר לי שיוכל לשלם לך 50 פרנק לחודש בעד שני ילדיו - נער ונערה - עבור שיעורים פרטיים בשבילם". למרות השכר הנמוך, יצחק קיבל משרה זו, והמשפחה עברה לגור בבית איכר ליד מעיין המושבה. שם נרפאו הילדים מהמחלות מהן סבלו תכופות ביפו, ותקופה זו על אף הצמצום וההסתפקות במועט, זכורה לטוב. העבודה אצל ד"ר יפה לא נמשכה אלא כמה חודשים והסתיימה במאי 1909 כאשר יצאה משפחת יפה לחוץ לארץ. בתחילת תר"ע (1909) התקבל יצחק למורה במושבה הקטנה שפיה, ולימד כמורה יחיד עשרים ושישה ילדים בשש כיתות בחדר אחד.
תולדות חייו > ירושלים (1911 והלאה)

באביב תרע"א (1911) קיבל יצחק יעקבי הצעת עבודה מהגימנסיה העברית בירושלים, ולאחר הפסח עברה המשפחה לירושלים. בנוסף לתפקידו כמורה שימש יצחק בהתנדבות כמזכיר הגימנסיה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה גברו התנכלויות השלטון הטורקי ליישוב היהודי ולמוסדותיו. יחד עם רבים ממוסדות החינוך הציוני נסגרה גם הגימנסיה העברית. מחמת הרעב עקרה משפחת יעקבי מירושלים לצפת, בה המלחמה עוד לא נתנה את אותותיה. בצפת קיבל יצחק עבודה ולימד בבית הספר. בתחילה צורכי המחייה היו בהישג יד ובשפע, אך לאט לאט עשתה המלחמה דרכה צפונה. הרעב והמחלות הגיעו גם לגליל. במגפת הטיפוס נספתה הבת שרונה, הצברית הראשונה של המשפחה.
בשנת תרע"ט (1918) עם שחרור הארץ על ידי הבריטים בסוף המלחמה, חזרה משפחת יעקבי לירושלים. יצחק לא חזר ללמד בגימנסיה העברית; במקום נכנס לעבוד כמורה ב"בית הספר לבנות ב'" שבעיר העתיקה. עם חזרתו לירושלים שב יצחק את לתפקידו הציבורי בהסתדרות המורים ובוועד בית העם. מתקופה זו ואילך הייתה פעילותו הציבורית של יצחק יעקבי ענפה ביותר. בכסלו תרע"ט, עם הקמת סניף חדש בירושלים, הצטרף יצחק לתנועת המכבי, ובשנת תר"פ נהיה יצחק חבר בארגון ההגנה. בשנת תרפ"א הוא נבחר כציר לאספת הנבחרים הראשונה. באותה שנה נהיה פעיל בוועד העיר ליהודי ירושלים ובשומר הצעיר. בשנת תרפ"ה (1925) נבחר יצחק שוב כציר לקונגרס הציוני ה-17 שהתכנס בווינה, הפעם מטעם מרכז המורים בארץ ישראל, לו שימש יצחק יושב-ראש. אחרי הקונגרס התכנסה ועידה עולמית של מורים יהודים שיצחק היה בין היוזמים לכינוסה.
בתמוז תר"פ (1920) נוסדה בירושלים אגודת בוני בית על ידי קבוצת מורים בני העלייה השנייה במטרה להקים שכונה חדשה בירושלים למען חבריה. אגודה זו, שמראשוני יוזמיה מקרב המורים היה יצחק יעקבי, ייסדה כעבור שנה את שכונת בית הכרם. יצחק היה פעיל ביותר באגודה, ובאב תר"פ נבחר למזכיר הוועד. שבוע לאחר מכן הוחלט לא להשתהות ולגשת לקניית האדמה למען השכונה החדשה. בשנת תרצ"ו (1936), אחרי חמש עשרה שנות פעילות, נבחר יצחק כיושב-ראש הוועד של בית הכרם. בתקופה קשה זו הגביר יצחק את מעורבותו בוועדת הביטחון של בית הכרם, "מי שלא ראה את יעקבי, ראש הוועד, ששוב לא היה צעיר, מכתת רגליו כשמקל בידו להליכות ביקורת בין עמדה לעמדה, לא ראה מסירות מהי".
בחשוון ת"ש (1939) בפרק הזמן הקצר שבין דעיכת המאורעות ובין התחלת מלחמת העולם השנייה, עם הגיעו לגיל 65 בא זמנו של יצחק לפרוש לגמלאות. יצחק יעקבי פרש מעבודת ההוראה, אך לא מפעילותו כאיש ציבור. בשנת תש"ד (1944), ביום הולדתו השבעים, נערכה לכבודו מסיבה באולם בית הוועד של בית הכרם; על רשימת החתומים על ההזמנה נמנו: "מרכז הסתדרות המורים", "ועד בית הכרם", "בית הציונים הכלליים", "הגימנסיה העברית", "חברת מסד", "הלוואה וחיסכון - ירושלים", "הסתדרות המורים סניף ירושלים". בזמן שהיה פנוי מעבודה ציבורית הרבה יצחק לטייל בארץ. במשך כל שנות עבודתו נהג יצחק להפריש סכומים לקרן קיימת לישראל; משפרש לגמלאות, התנדב יצחק לעבודות ניקיון בשכונה למען קק"ל.
ביום חמישי ד' באב תשט"ז (12 ביולי 1956) נפטר יצחק יעקבי. הוא נקבר בבית העלמין הר המנוחות. עוד בחייו ציווה יצחק את ביתו ונחלתו בבית הכרם לקק"ל. על פי סעיף בצוואתו המציין את הקדשת כספי המכירה לצורכי ציבור, ייעדה קק"ל את הכסף לשיקום ושימור בית הוועד הישן של בית הכרם. עם השיקום בשנת 1990, הוצב עמוד הקדשה בחצר בית הוועד לזכר התרומה. ב-15 בספטמבר 1992 נחנכה ברחוב החלוץ פינת רחוב ר' בנימין רחבה הנקראת על שמם של רחל ויצחק יעקבי, להנצחת שמם ופועלם.
רשימה ביבליוגרפית

יעל לנדו-מישור, יצחק יעקבי – חלוץ ומורה, בית הכרם: הוצאת "עמותת בית הוועד הישן", 2001.
אליהו וגר, שכונת בית-הכרם, בית הכרם: הוצאת "עמותת בית הוועד הישן", 1991.
אבשלום יעקבי, דור לדור: משפחת יעקבי לדורותיה, בית הכרם: הוצאת "עמותת בית הוועד הישן", בעריכת נעמי שוט, 2002.
שרגא קדרי (עורך), בית הכרם בת ארבעים: תרפ"ג–תשכ"ג, ירושלים: דפוס סלומון, 1966. מפתח: עמ' 10–12, 16–17, 21, 30, 58–59, 63, 68, 83, 94, 103, 106–108, 110.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "יצחק יעקבי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1956
↑  דוד תדהר (עורך), "הוספות ותקונים", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3190
↑  לנדו-מישור, עמ' 9
↑  לנדו-מישור, עמ' 19
↑  לנדו-מישור, עמ' 32
↑  לנדו-מישור, עמ' 72
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310488105171  VIAF: 298121808   WorldCat (עם VIAF): 298121808 
מכתב המלצה ליצחק יעקבי מאת אחד-העם אל חתנו בא"י, כ"א באלול תרס"ח. לצפייה בתוכן המכתב, לחץ על התמונה.
מורי הגימנסיה העברית ערב מלחמת העולם הראשונה. בקצה הימני יושב יצחק יעקבי בתור מזכיר הגימנסיה ורושם את פרוטוקול הדיון.
רחבת יעקבי, שכונת בית הכרם, ירושלים.