stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנימין אקצין

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1904 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1985 (בגיל 80 בערך) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  מדע המדינה ומשפט חוקתי
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  סורבון  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1967) 
 
בנימין אקצין (6 במאי 1904 – 12 במאי 1985) היה פרופסור למדע המדינה ולמשפט חוקתי באוניברסיטה העברית בירושלים, ממקימי הפקולטה למשפטים ומייסד החוג למדע המדינה וממקימי אוניברסיטת חיפה. בעל תואר דוקטור מאוניברסיטאות וינה, פריז והרווארד. בנוסף היה מרצה אורח ברבות מהאוניברסיטאות המובילות בארצות הברית ואירופה. התמחה בתורת המשטרים והזיקה בין המציאות המדינית לביטוייה המשפטיים-קונסטיטוציוניים. חתן פרס ישראל למדעי המשפט לשנת תשכ"ז (1967).
ביוגרפיה

נולד בריגה למאיר צבי בן הרב בנימין הלוי אקצין ולזלדה בת אברהם לבית גרניץ. הוריו נרצחו במהלך השואה בחשוון ה'תש"ב. קודם עלייתו ארצה היה מפעילי התנועה הרוויזיוניסטית ומזכירו של זאב ז'בוטינסקי ואף נבחר לנשיא התנועה הציונית החדשה שהקים ז'בוטינסקי. בראשית שנות ה-40 עבר לארצות הברית ועמד בראש הלשכה המדינית של 'ועד החירום הציוני האמריקני'. הוא היה חבר הוועדה לפליטי מלחמה ודיבר בזכות התקפות על אושוויץ. הוא העריך כי הפצצת מתקני ההרג תאט את הרציחות, ולו רק באופן זמני.
ב-1926, בגיל 22, קיבל תואר דוקטור למדעי המדינה מאוניברסיטת וינה, ב-1929 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פריז ובתחילת שנות ה-30 תואר דוקטור למשפטים נוסף מאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1949 עלה לארץ ישראל, ונמנה עם מייסדי הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. אקצין נחשב, יחד עם יצחק קלינגהופר, כמניחי "היסודות למשפט הציבורי ובכך תרמו תרומה מכרעת לפיתוח הדמוקרטיה הישראלית הצעירה". כמו כן היה בנימין אקצין מיוזמי ומקימי החוג למדעי המדינה, בפקולטה למדעי החברה, של האוניברסיטה העברית, בראשית שנות ה-50 ועמד בראשו בעשור הראשון לקיומו. בנוסף כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים בשנים תשי"ב-תשי"ד, תשי"ז-תשי"ח, תשכ"ב-תשכ"ג.
אקצין היה ממצדדי הנורמליזציה ביחסי גרמניה–ישראל. ב-1963, טרם כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות, עורר ביקורת כאשר ביקר באוניברסיטת היידלברג כמרצה-אורח במשך סמסטר. אקצין עמד בראשות המחלקה המדינית של ההסתדרות הציונית החדשה (הצ״ח).
בנימין אקצין הוא ממקימי אוניברסיטת חיפה והיה הרקטור הראשון שלה.
ב-1970 טען אקדמאי ערבי שבמסגרת ניסיונו להתקבל כמרצה באוניברסיטת חיפה, נדרש על ידי השב"כ לשמש משתף פעולה. בתשובה לשאילתא, הודה אקצין ששיקולי ביטחון מובאים בחשבון בעת קבלת אנשים למשרות הוראה. הוא הוסיף שאוניברסיטת חיפה אינה שונה בכך ממוסדות מקבילים. הרקטורים של האוניברסיטה העברית ושל אוניברסיטת תל אביב הכחישו קיום קריטריון כזה אצלם. אקצין הואשם בהפרת החופש האקדמי.
אקצין קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. כמו כן, הוא חתן פרס ישראל למדעי המשפט לשנת תשכ"ז-1967.
נפטר בשנת 1985, ונקבר בהר המנוחות.
חלק מכתביו

"עיקרי המינהל הציבורי", הוצאת דביר
"תורת המשטרים", הוצאת אקדמון – הוצאת הסטודנטים באוניברסיטה העברית (1967)
"לאומים ומדינות", הוצאת עם עובד
"סוגיות במשפט ובמדינאות", הוצאת מאגנס (1966)
"יסודות המדינאות הבינלאומית", הוצאת אקדמון (1984)
"הצעת חוקה למדינת ישראל"
"תכנון לאומי בישראל", הוצאת המדרשה למינהל (1966)
"בעין בוחנת: כתבים פובליציסטיים" (הוצאת שקמונה)
"הסטאטוס הפוליטי של יהדות התפוצות", הוצאת המכון ליהדות זמננו (1966)
"הבדלי יסוד בגילויי ההתבוללות בתקופה הבתר אמאנסיפציונית והעידן הנוכחי", הוצאת האוניברסיטה העברית
"מריגה לירושלים", הוצאת הספרייה הציונית על יד ההסתדרות העולמית (1989) – ספרו האוטוביוגרפי שפורסם לאחר מותו
ספרים שערך
Studies in law, magness press, 1958
הערות שוליים

1 2 3  קברו באתר BillionGraves
↑  דייוויד ויימן, למה לא הפציצו את אושוויץ, באתר יד ושם, ע' 6
↑  ההיסטוריה של הפקולטה למשפטים, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  The Department of Political Science - About the Department, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  "אין לדרוש מן הגרמנים להכות על חטא בכל יום", מעריב, 4 בנובמבר 1963
↑  אין שיקולים בטחוניים בקבלת אנשים לעבודה, מעריב, 11 בינואר 1971
↑  ברוך ברכה, רקטור אונ' ת"א מתנגד לעמדתו של פרופ' אקצין בקבלת מרצים, מעריב, 4 בינואר 1971
↑  ש. שחורי, השיקול הבטחוני של פרופ' אקצין, דבר, 15 בינואר 1971
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257408705171  PLWABN: 9810665962305606  BIBSYS: 90202397  BnF: cb15366599b (data)  CiNii: DA08540373  GND: 119183978  ISNI: 0000 0001 1039 8620  LCCN: n84037178  LNB: 000262799  NKC: ola2004167561  NTA: 067542573  RERO: 02-A002914483  SELIBR: 397560  SNAC: w6gt7svt  SUDOC: 088888355  VIAF: 13705239   WorldCat (עם VIAF): 13705239
ג'ון פולאני

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1929 (בן 95) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  קינטיקה כימית
 מקום מגורים:  קנדה
 מקום לימודים:  בית הספר העל-עממי מנצ'סטר (1946)  אוניברסיטת מנצ'סטר (1952)  אוניברסיטת טורונטו (1954)  בית הספר שליד אוניברסיטת טורונטו 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו 
 תלמידי דוקטורט:  Andrew James Hudson, Han Bin Oh 
 פרסים והוקרה:  פרס פאראדיי (2010)  פרס רמסן (1978)  פרס קילאם (1988)  מדליית המכון לכימיה של קנדה (1976)  הרצאת בייקר (1994)  פרס סטיסי (1965)  מדליית הזהב של קנדה ע״ש גרהרד הרצברג למדע והנדסה (2007)  מלגת גוגנהיים (1979)  מלגת גוגנהיים (1970)  מדליית פולני (1988)  שותף במסדר קנדה (1979)  מדליית הלמהולץ (2012)  פרס נובל לכימיה (1986)  המדליה המלכותית (1989)  מדליית הנרי מרשל טורי (1977)  פרס מרלו (1962)  מדליית יובל המאה (1964)  מסדר אונטריו (1974)  פרס וולף לכימיה (1982)  עמית החברה המלכותית של קנדה  מדליית בייקר של החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  ברנדה ברי 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 תרומתו בעניין הדינמיקה של תהליכים כימיים אלמנטריים
 
ג'ון פולאני (באנגלית: John Polanyi; ‏נולד ב־23 בינואר 1929) הוא חוקר קינטיקה כימית הונגרי-קנדי ממוצא יהודי יליד גרמניה. זכה ביחד עם דאדלי הרשבאך מארצות הברית ויואן לי מטאיוואן בשנת 1986 בפרס נובל לכימיה, על תרומתם בעניין הדינמיקה של תהליכים כימיים אלמנטריים.
קורות חיים

ג'ון פולאני נולד ב-1929 בברלין שבגרמניה, למייקל פולאני, שהיה רופא ומדען רב-תחומי הונגרי ממשפחה יהודית (משפחת פולאני), שהתנצר. מחקריו והגותו של מייקל פולאני היו בכימיה פיזיקלית, כלכלה ופילוסופיה.
פולאני התחנך באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר וערך את מחקר הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת פרינסטון. מכהן כפרופסור באוניברסיטת טורונטו.
פולאני חבר בחברה המלכותית, במסדר קנדה ובמועצת המלוכה של קנדה. קיבל עשרות פרסים, ביניהם פרס וולף בכימיה.
מחקר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  "Michael Polanyi and Jewish Identity", ספטמבר 2005
↑  "John Polanyi Biography"
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272953905171  BnF: cb12442629t (data)  CANTIC: a11164712  GND: 137236395  ISNI: 0000 0000 8156 5329  LCCN: n79086277  MGP: 257381  NTA: 079556930  ORCID: 0000-0002-4401-7758  SELIBR: 335011  SNAC: w6nm12m6  SUDOC: 07974947X  VIAF: 76410503   WorldCat (עם VIAF): 76410503 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנימין בוכמן

מגויסי הגימנסיה העברית לצבא העות'מאני - 1917
בנימין בוכמן עומד בקצה השמאלי של השורה השנייה
קברו של בנימין בוכמן (ביכמן) בחלקת השומר בבית הקברות בכפר גלעדי
קברה של פנינה בוכמן (ביכמן) בחלקת השומר בבית הקברות בכפר גלעדי
בנימין בוכמן (בי-חי) (1897 – 8 במאי 1979) היה מאנשי העלייה השנייה, ממתגייסי היישוב לצבא העות'מאני ומאנשי ארגון השומר.
ביוגרפיה

בנימין נולד ב-1897 בעיירה ליאובו שבבסרביה (על שפת נהר פרוט) והיה הצעיר מבין שבעה ילדים. אביו, יעקב בוכמן, עבד במסחר ושלח את ילדיו ללמוד חינוך כללי. בבית ובבית הספר נחשף בנימין לציונות ושאף מנעוריו לעלות ארצה.
ב-1911 נשלח על ידי הוריו ללמוד בארץ, הגיע לאודסה שם עלה על אונייה והגיע ארצה.
בהגיעו ארצה התקבל ללימודים בגימנסיה הרצליה. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הלך עם חבריו לכיתה ועם מוריו למשרדי הממשל העות'מאני ביפו שם קיבלו נתינות עות'מאנית. בגלל המלחמה לא קיבלו הנערים סיוע כספי מהבית והנהלת בית הספר סייעה להם במזון ומגורים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה ביקר מפקד הכוחות הטורקים, אחמד ג'מאל פאשה, בגימנסיה והורה לגייס 100 מהתלמידים הבוגרים של המוסד לצבא העות'מאני. בפסח 1915 יצאה קבוצה של 100 תלמידים, וביניהם גם בנימין, לבית הספר הצבאי בקושטא. בתום שנה של אימונים קיבלו החניכים דרגות קצונה ובנימין הוצב לשירות בקורפוס העות'מאני ה-4 בדמשק. בשלהי 1917 קיבל בנימין חופשה לבקר את משפחתו. במהלך ביקור תלמידי גימנסיה בשפיה פשטו הטורקים על האזור בחיפוש אחר אנשי מחתרת ניל"י. בהיותו קצין טורקי סייע בנימין לאנשי שפיה וזכרון יעקב ובהמשך הוביל, בעגלה, עריקים יהודים של הצבא ממרחביה לפתח תקווה.
עם סיום חופשתו נשלח בנימין לבתומי לשמש כמתורגמן מרוסית לטורקית ושם שהה עד סיום המלחמה. עם סיומה נסע לקושטא וחזר ארצה שם השלים את בחינות הבגרות בסיוע הגימנסיה.
עם סיום לימודיו עלה, עם עוד מספר חברים (חלקם ממגויסי הצבא הטורקי), לגליל שם עסק בהדרכת שימוש בנשק ביבנאל, פוריה, חוות סג'רה ובכפר תבור. התקופה שלאחר המלחמה הייתה תקופת חוסר יציבות בגליל ולבנימין הוצע לעסוק בשמירה במושבות הגליל התחתון. בהמשך עבר לשמור בתל חי וכפר גלעדי. תקופה מסוימת היה חבר בגדוד העבודה וסלל את כביש טבריה-צמח.
ב-17 בינואר 1923 היה בנימין שותף להתנקשות שביצע ירחמיאל לוקאצ'ר בקצין המשטרה הערבי תאופיק ביי א-סעיד. לאחר שלוקאצ'ר ירה והרג את הקצין הוא הטמין את האקדח ובנימין הלך ולקח את האקדח מהמחבוא.
לאחר שנקבעו הגבולות הברורים, בצפון הארץ, בין אנגליה וצרפת וחזר השקט עלה בנימין עם משפחתו להתיישב בכפר גלעדי. בתקופת חברותו עסק בתחום הביטחון והדרכת נוער. ב-1926 עבר לתל יוסף כדי להדריך בבית ספר צבאי שפתח שם השומר (יחד איתו הדריכו ירחמיאל לוקאצ'ר ויהושע אשל). באותה תקופה חל פירוד בתל יוסף וקבוצת חברים מהפלג השמאלי (קבוצת אלקינד) בראשות מנחם אלקינד עזבו את תל יוסף. אירוע זה הביא את בנימין להחלטה לעזוב את הקיבוץ וב-1930 עבר עם משפחתו לחיפה.
בנימין נפטר ב-8 במאי 1979 והובא למנוחות בחלקת השומר בבית הקברות בכפר גלעדי לצד קברה של אשתו פנינה שנפטרה ב-1962.
לקריאה נוספת

נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ו', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב וההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1974, עמודים 70–79
בנימין ביכמן, ספר השומר - פרק "הגימנזיסטים", הוצאת דביר והוצאת 'מערכות', 1957, עמודים 314–319
הערות שוליים

↑  בין המורים שהשפיעו עליו במיוחד בבית הספר, לאהבת ארץ ישראל, היה יעקב פיכמן
↑  מוריו היו בן-ציון מוסינזון וחיים בוגר (בוגרשוב)
↑  בנימין שוכן בביתו של הסופר ש. בן-ציון
↑  70 היו מהגימנסיה ו-30 מהסמינר למורים בירושלים
↑  איתו עלו גם עבר הדני, ירחמיאל לוקאצ'ר, הלל לנדסמן ועוד
↑  החיסול היה על רקע האשמה שגויה שהקצין היה שותף לטבח שבוצע ב-1921 בבית העולים ביפו
↑  לוקאצ'ר בחר בבנימין כשותף להתנקשות מאחר שהיו חברים לספסל הלימודים בגימנסיה
ג'מיני (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  טיילר וינקלווס, קמרון וינקלווס
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים)
 מיקום המטה:  ניו יורק סיטי, ניו יורק, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תעשיית מטבע מבוזר 
  
 www.gemini.com
 
ג'מיני (באנגלית: Gemini Trust Company, LLC; בתרגום מילולי: החברה לשירותי נאמנות ג'מיני) היא חברה למסחר במטבעות מבוזרים המבוססת בניו יורק ונתונה לפיקוח ורגולציות מטעם הרשות לשירותים פיננסים. היא נוסדה ב-2014 על ידי קמרון וינקלווס וטיילר וינקלווס.
היסטוריה

טיילר וקמרון וינקלווס הכריזו על הקמת החברה ביוני 2013, אולם היא נוסדה באופן רשמי רק כעבור שנה, ופלטפורמת המסחר האינטרנטית שלה עלתה לאוויר לראשונה ב-25 באוקטובר 2015. מושל ניו יורק אנדרו קואומו הכיר ב-5 במאי 2016 בג'מיני כחברה הראשונה בארצות הברית בעלת רישיון למסחר באתריום.
באותו החודש הודיעה ג'מיני כי תתמוך בפיצול שהתרחש ברשת האתריום באותו הזמן, ותאפשר ללקוחותיה למשוך מהפלטפורמה את כלל מטבעות האתריום הקלאסי שקיבלו. בשנה הבאה מסרה כי תתמוך גם בפיצול שהתרחש ברשת הביטקוין ותאפשר ללקוחותיה למשוך מהפלטפורמה נכסי ביטקוין קאש.
בדצמבר 2017 הודיעה בורסת האופציות של שיקגו כי תתחיל להשתמש בשירותיה של ג'מיני בכדי לקבל מידע עדכני אודות שוק הקריפטו ותפתח מסחר בחוזים עתידיים של ביטקוין.
במרץ 2018 הודיעה ג'מיני על הקמת שותפות חדשה עם קספיאן, חברה לניהול נכסים והערכת סיכונים, המשמשת כגוף מתווך בענף הקריפטו המסייע לבורסות מבוזרות וזירות מסחר לעבוד יחדיו ולקדם אינטרסים משותפים.
ב-14 במאי אישרה הרשות לשירותים פיננסים של מדינת ניו יורק לג'מיני לפתוח במסחר של זיקאש בפלטפורמה שלה, ובכך הפכה לבורסה המבוזרת הראשונה אשר קיבלה רישיון לספק שירותי ניהול ומסחר בנכס זה.
ב-10 בספטמבר קיבלה ג'מיני אישור רגולטורי מידי הרשות לשירותים פיננסים בדבר השקת מטבע חדש בשם "דולר ג'מיני", אשר עלה לאוויר באותו יום. החברה מסרה כי נכס זה הוא מטבע מבוזר מסוג מטבע יציב השומר על שער חליפין קבוע אל מול הדולר האמריקאי.
ב-3 באוקטובר הודיעה החברה כי רכשה ביטוח לנכסים דיגיטליים המכסה את כלל המטבעות והאסימונים המבוזרים המאוחסנים בפלטפורמה שלה. הביטוח נרכש מידי איאון, חברה להערכת סיכונים המבוססת בלונדון, ועבר תהליך חיתום בידי גורמים שונים.
במאי 2020 הקימה ג'מיני שותפות עם חברת סמסונג. החברות הודיעו כי לקוחות המשתמשים בטלפון נייד מבית סמסונג יוכלו לקשר את הארנק הקריפטוגרפי הרשמי של החברה לחשבונותיהם בפלטפורמת המסחר של ג'מיני ולנהל את המאזן שלהם.
בנובמבר גייסה החברה סכום בגובה 400 מיליון דולר לצורך פיתוח מטאברס עצמאי ונפרד מזה של חברת פייסבוק. קמרון וינקלווס מסר כי בעוד שפייסבוק נמצאת במרחק צעד אחד מיצירת עולם וירטואלי מרוכז, דוגלת ג'מיני ביצירת עולם וירטואלי מקביל שהוא מבוזר, עצמאי ומציע שוויון הזדמנויות.
הערות שוליים

↑  "With Winklevoss Bitcoin Exchange, Digital Currency Grows Up", Wired, October 5, 2015
↑  "With Gemini, Winklevoss brothers seek respect in bitcoin", Fortune, Daniel Roberts, October 5, 2015
↑  "Winklevoss Twins’ Gemini Exchange Gets Trust License – BitBeat", The Wall Street Journal, Paul Vigna, October 5, 2015
↑  "Gemini Is Now the World’s First Licensed Ether Exchange!", Gemini, Cameron Winklevoss, May 5, 2016
↑  "UPDATE #2: Ether Classic Withdrawals", Medium, Cameron Winklevoss, August 12, 2016
↑  "Bitcoin Cash (BCH) Withdrawals", Medium, Cameron Winklevoss, October 7, 2017
↑  "Bitcoin Futures Trading Brings Crypto Into Mainstream", Bloomberg, Rob Urban, December 9, 2017
↑  "CBOE and Gemini Enter Into Exclusive Global License Agreement to Use Bitcoin Market Data", Cboe, August 2, 2017
↑  "PR: Caspian partners with Gemini to increase crypto exchange connectivity for institutional and sophisticated investors", Crypto Reporter, May 5, 2018
↑  "Eddie Murphy-Inspired Fintech Firm Signs With Winklevoss Crypto Exchange", Bloomberg, Joe Eston, March 21, 2021
↑  "DFS authorizes Gemini Trust Company to provide additional virtual currency products and services", Department Of Financial Services, May 14, 2018
↑  "New York Department of Financial Services Approves Gemini & Paxos Stablecoins Pegged to US Dollar", Crowdfund Insider, Jd Alois, September 10, 2018
↑  "Winklevoss Brothers Receive New York Approval To Launch New Crypto Coin", Bloomberg, Annie Massa, Matthew Leising, September 10, 2018
↑  "DFS continues to foster responsible growth in New York's fintech industry with new virtual currency product approvals", Department Of Financial Services, September 10, 2018; Archived From The Original On September 11, 2018.
↑  "Samsung makes it easier to buy Bitcoin on its phones", Mashable, Stan Schroeder, May 28, 2020
↑  "Gemini Raises $400 Million To Build A Metaverse Outside Facebook’s Walled Garden", Forbes, Michael Del Castillo, November 18, 2021
ג'אקומו בונאוונטורה

ג'אקומו בונאוונטורה (באיטלקית: Giacomo Bonaventura; נולד ב-22 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הכדורגל אל שבאב מליגת העל הסעודית ובנבחרת איטליה.
את קריירת הבוגרים שלו החל בונאוונטורה בשנת 2007 בקבוצה אטאלנטה המשחקת בסרייה א'. כעבור 7 שנים, ב-2014, נרכש על ידי מילאן תמורת 7 מיליון יורו. בספטמבר 2020 חתם בפיורנטינה.
את משחקו הראשון במדי הנבחרת האיטלקית ערך בונאוונטורה ב-31 במאי 2013, במשחק ידידות מול נבחרת סן מרינו.
ברדה Ba.65

ברדה Ba.65 (באיטלקית - "Breda Ba.65") היה מטוס תקיפה חד מנועי וחד כנפי מתוצרת איטליה שהיה בשימוש ה"Aviazione Legionaria", לגיון המתנדבים האווירי האיטלקי למלחמת האזרחים בספרד וכן בשימוש ה"Regia Aeronautica", חיל האוויר האיטלקי המלכותי בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה. כן היה המטוס בשימוש עיראק, צ'ילה ופורטוגל.
תכנון וייצור

מטוס ה-ברדה Ba.65 הוא פיתוח של מטוס קודם, ה-Ba.64, מטוס תקיפה איטלקי מאמצע שנות ה-30. ה-ברדה Ba.65 היה מטוס חד מושבי, עשוי כולו ממתכת, בעל כנף תחתית מקובעת בצורת זיז, חד מנועית, בעלת כן נסע נשלף. כקודמו, דגם 64, היה דגם 65 מיועד לתפקידים מגוונים כמטוס קרב, מטוס תקיפה ומטוס סיור. בכנף המטוס הותקנו שני מקלעי ברדה בקוטר 0.5 אינץ' ושני מקלעי ברדה בקוטר 0.303 אינץ'. בבטן המטוס ניתן היה לאחסן 200 קילוגרם פצצות ועד 800 קילוגרם פצצות במתלים חיצוניים. לאחר מספר דגמים ראשוניים, הותקן במטוס לבסוף מנוע Fiat A.80 RC.41 בעל אלף כוחות סוס. הייצור נמשך עד יולי 1939 ובסך הכל נבנו 218 מטוסים.
דגמים

Ba.65 - מטוס תקיפה חד מושבי.
Ba-65bis - מפציץ דו מושבי.
Ba-65bis - מטוס אימון דו מושבי.
שירות מבצעי

את טבילת האש של ה-ברדה Ba.65 עבר המטוס בשירות לגיון המתנדבים האיטלקי למלחמת האזרחים בספרד בשנת 1936. המטוס הוכיח את יעילותו והושווה באופן חיובי למפציץ הצלילה הגרמני יונקרס Ju 87. מבין 23 המטוסים שנשלחו למלחמה זו, אבדו 12 במהלכה. כאשר שבו אנשי הלגיון לאיטליה, הותירו את 11 המטוסים שנותרו פעילים לשירות חיל האוויר הספרדי.
ב-1938 רכשה עיראק 25 מטוסים. במאי 1941 הופעלו מטוסים אלו במסגרת המלחמה האנגלו-עיראקית במהלכה הושמד רוב חיל האוויר העיראקי.
מטוסים נוספים סופקו לצ'ילה ולפורטוגל.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופעל המטוס בעיקר כנגד הבריטים במסגרת המערכה במדבר המערבי. כאשר נכנסה איטליה למלחמה, ביוני 1940, היו כ-150 מטוסים פעילים בשירותה. בשלבים הראשונים של הלחימה במדבר ספגו האיטלקים אבדות כבדות ורוב המטוסים הופלו או הושבתו עד פברואר 1941. משלב זה הפך הסבויה מרקטי SM.79 למטוס העיקרי בחיל האוויר האיטלקי ששימש בתפקיד מפציץ הצלילה.
ברדה (הולנד)

ברדה (בהולנדית: Breda) היא עיר בדרום הולנד, מן הערים הראשיות במחוז צפון בראבנט, השוכנת במפגש הנהרות מרק (Mark) ואָה (Aa). השם הוא גלגול של "Brede Aa", כלומר "האָה הרחב". הודות לביצוריה הייתה לעיר חשיבות אסטרטגית ופוליטית במשך תקופה ארוכה, והיא נהנתה מזכויות עירוניות מסוימות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. ברדה עברה לרשותו של בית אורנז'-נסאו בעקבות הסכם נישואים, ומאז היא מרכז מקומי חשוב בארצות השפלה.
באזור המטרופוליני של ברדה מתגוררים, על פי הערכות, כ-316,000 איש (2008).
היסטוריה

במאה ה-11 הייתה ברדה פייף הכפוף ישירות לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. העיר קיבלה כתב-זכויות לראשונה ב-1252. לאחר מכן הוענקה לה הזכות להקים ביצורים, ובעיר נבנו חומות ובהן שערים בסגנון רומי.
ב-1327 נמכרה העיר לדוכס בראבנט יאן השלישי, וב-1350 נמכרה הנחלה שנית ליאן וָאסֶנָאר; יוהנה מפּוֹלאנן, בתו, נישאה לאנגלברט הראשון מנסאו (1370–1442), וכך עברה העיר לרשות בית נסאו, ששלט בה עד 1795. כשהעיר הייתה בשליטתו של וילם השתקן מבית נסאו, שהיה סטאדהאודר של הולנד, זלנד ואוטרכט, פרצה מלחמת שמונים השנה שהפכה את ברדה לחלק מן הרפובליקה ההולנדית (כניעת העיר מתועדת בציור כניעת ברדה של דייגו ולסקס לפי תיאוריו של מפקד הכוחות ההולנדים, ספינולה). ברדה נותרה כברונות במסגרת בית אוראנז' עד לכיבוש בידי הכוחות המהפכניים הצרפתיים ב-1795.
בעקבות מעבר העיר לרשות בין אוראנז', היא הפכה לאחת מערי המגורים הרשמיות (residenzstadt) של המשפחה. בעקבות בני בית אוראנז' באו אצילים נוספים שביקשו בקרבתם, ובעיר נבנו ארמונות רבים ובתי מידות, ביניהם הארמון הראשון בסגנון אדריכלות הרנסאנס שנבנה מצפון לאלפּים. חשיבותה הכלכלית והאסטרטגית של העיר גברה במהלך המאה ה-15, ונבנתה בה כנסייה גדולה בסגנון גותי-בראבנטי ("הכנסייה הגדולה" או Grote Kerk). בשנת 1534 שיקם היינריך (או הנדריק) השלישי לבית נסאו-ברדה את חומות העיר מימי הביניים, בסגנון מפואר ומרשים. באותה שנה כילתה שרפה את רוב הבתים בעיר.
ביולי 1581, באחד הקרבות המרים של מלחמת שמונים השנה, נכבשה העיר בסערה על ידי כוחות ספרדיים בפיקודו של קלאודיוס ון בַּרלֶמוֹן, שכינויו היה אוֹפֶּן (Haultpenne), על שם אחוזת אבותיו. אף על פי שהעיר נכנעה בתמורה להבטחה שלא יאונה לה רע, החיילים בזזו את העיר וטבחו בתושביה. יותר מ-500 אזרחים נהרגו. בחודש מרץ 1590 הצליחו ההולנדים לכבוש את העיר מחדש, בפיקודו של נסיך אוראנז' מאוריץ, כאשר כוח מובחר של 68 חיילים הסתתרו מתחת לכיסויה של סירה שהובילה כבול לעיר. העיר נפלה שנית בידי הספרדים, בעקבות מצור של עשרה חודשים (1624-25), חזרה שנית לידי הולנד ב-1637, ולבסוף נכללה באופן סופי ברפובליקה ההולנדית בעקבות שלום וסטפאליה.
צ'ארלס השני התגורר בברדה במשך רוב תקופת גלותו מאנגליה בימי שלטונו של אוליבר קרומוול, מה שהתאפשר לו בזכות קרבתו לאחותו מרי, אלמנתו של וילם השני. בשנת 1660 פרסם את "הצהרת ברדה", ובה פירט את תנאיו לקבלת הכתר האנגלי בהמשך אותה שנה.

ב-31 ביולי 1667 נחתם בעיר חוזה ברדה שהביא לסיומה של מלחמת הולנד-אנגליה השנייה., שבה לחמה הולנד בצ'ארלס השני, שבעבר נתנה לו חסות. בין השנים 1746 ו-1748 נערך בעיר קונגרס ברדה, סדרת שיחות בין בריטניה וצרפת שנועדה להביא לקצה של מלחמת הירושה האוסטרית, והוליכו בסופו של דבר לחתימת חוזה אקס-לה-שאפל.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בעת מלחמת העולם השנייה הייתה העיר נתונה תחת כיבוש גרמני. היא שוחררה במהלך מלקחיים מוצלח שתוכנן והוצא אל הפועל ב-29 באוקטובר 1944 על ידי הדיוויזיה המשוריינת הראשונה של צבא פולין בפיקודו של הגנרל סטניסלב מאצ'ק. מדי שנה, בחגיגות יום השחרור, מתארחים בברדה חיילים פולניים רבים והעיר מקדישה חלק מיוחד בטקס לזכר הנופלים הפולנים. במרכז העיר יש אנדרטה לכבוד החללים הפולנים והגנרל מאצ'ק, הקבורים בבית קברות צבאי פולני בקרבת מקום. בברדה היה אחד מבתי הכלא הראשונים בנוסח פנאופטיקון, ונכלאו בו פושעי המלחמה הנאציים היחידים שנכלאו בהולנד על פשעיהם בזמן המלחמה; הם היו ידועים בשם "הארבעה מברדה". בין הכלואים היה וילי לאגס.
ערים תאומות

בלגיה דיסט, בלגיה
העיר ברדה נכנעת בפני הספרדים, ציור מאת דייגו ולסקס, 1635