stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדס (מאסף ספרותי)
המשתתפים ב"פרדס"

רבים מסופריה והוגיה החשובים של התקופה פרסמו את יצירותיהם במאסף. אחד העם, מנדלי מוכר ספרים, יל"ג, חיים נחמן ביאליק, שלום עליכם, משה לייב ליליינבלום, יהל"ל, נחמן סירקין, דוד ילין, שמעון דובנוב, שמואל ליב ציטרון, בן-אביגדור, אלחנן ליב לוינסקי, ישראל חיים טביוב ועוד רבים וטובים.
היצירה הידועה ביותר שהתפרסמה בכרך הראשון של המאסף, היא שירו הראשון של ביאליק "אל הציפור". רבניצקי סיפק לביאליק את הבמה הראשונה הפומבית ליוצר, שהפך מאוחר יותר למשורר הלאומי של עם ישראל. ביאליק המשיך לפרסם מפרי יצירתו בפרדס גם בכרכים הבאים. שיתוף הפעולה הפורה שבין רבניצקי לביאליק בהוצאות של מאספים משלהם, למשל "ספר האגדה" – החל כאן. עם זאת פרסם גם מנדלי לא מעט מיצירותיו העבריות במאסף. ביניהן: "הנשרפים", "מסעות בנימין השלישי" ועוד.
בתחום המאמרים, ניתן להתרשם שגם אם הם שייכים לחכמת ישראל, הרי שיש בהם יותר תפיסה חילונית של היהדות. בכרך הראשון פרסם דובנוב את מאמרו "נחפשה ונחקורה", בו הוא קרא אל "הנבונים בעם" לאסוף חומר לתולדות ישראל בפולין וברוסיה. הוא שב ופרסם את קריאתו ב"לוח אחיאסף", ובעקבות כרוזים אלו הוקמה ועדה היסטורית-אתנוגרפית לריכוז החומר שנאסף בתחום, ותרם מאוחר יותר לכתיבת ספרו ההיסטורי המונומנטלי "דברי ימי עם עולם". בכרך השני החלו להתפרסם המכתבים מאלדד למידד, ששמשו בעיתון "המליץ" שמות עט של רבניצקי ושל שלום עליכם. באותו כרך מבקר ציטרון בצורה נוקבת את המהלך החדש בספרות בהשראתו של בן אביגדור, שפשט בקרב הקהילה הספרותית. רבניצקי עצמו כתב ביקורות ספרים בכל הכרכים ופרסם אותם גם תחת שמות עט כמו "בר-קצין", או ב"ק.
הערות שוליים

1 2 3  מנוחה גלבוע, לקסיקון העיתונות העברית במאה השמונה עשרה והתשע עשרה, מוסד ביאליק, 1992, עמ' 370–371
↑  אחד העם, "מכתב אל העורך", פרדס, תרנ"ב, כר' א', עמ' 5–11
↑  יהושע חנא רבניצקי, "החוט המשולש", פרדס, כר' א', עמ' 12–26
↑  פישל לחובר, "י. ח. רבניצקי", בספרו שירה ומחשבה (מסות ומאמרים), דביר, תשי"ג, עמ' 190–199
↑  על שיתוף הפעולה שבין ביאליק ורבניצקי ראו בערך יהושע חנא רבניצקי
שירו הראשון של ביאליק כפי שהתפרסם בכרך א' של "פרדס", עמ' 219–220
שלוון אזורים

| שלוון אזורים> מצב שימור |
| --- | --- |
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: שלוון
מין:: שלוון אזורים
שם מדעי
 Eirenis coronella ‏שלגל, 1837
תחום תפוצה


שלון אזורים (שם מדעי: Eirenis coronella) הוא מין של נחש לא ארסי, מהסוג שלוון ממשפחת הזעמניים. בישראל נמצא בעיקר במדבר יהודה, אזור ים המלח והנגב. הוא גם נמצא לאורך מערב אסיה: טורקיה, עיראק, צפון ערב הסעודית, ירדן, סוריה, לבנון וסיני.
תיאור

שלוון אזורים הוא נחש מדברי קטן, המגיע עד לכ-45 סנטימטרים ולמשקל של עד 15 גרם. צבעו נע בין חום בהיר לאפור צהבהב, הגב מעוטר בפסי רוחב כהים, ועל הראש ישנו כתם כהה. העיניים כהות עם קשתית צהובה.
תזונה ופעילות

שלוון אזורים ניזון בעיקר מעקרבים, עכבישים וחרקים. כאשר הוא תופס עקרב הוא לוכד את העקרב מהזנב כך שהעוקץ מופנה קדימה ואז הוא בולע את העקרב בעודו בחיים. הוא פעיל יום ושוכן לרוב מתחת לאבנים או בתוך המחילות של הטרף שלו.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 191-192
הערות שוליים

↑  שלוון אזורים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  שלוון אזורים, באתר מדרשת שדה בוקר
↑  שלוון אזורים, באתר סנייקס!
↑  שלוון אזורים, באתר מדריך לזיהוי נחשים
↑  מדריך הנחשים בישראל, באתר איתי הלוכד
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אררט

ערך זה עוסק בהר בטורקיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מבט על ההר ממערב
מבט על ההר ממערב
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש פעיל
 גובה:  5,137 מטר
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מיקום:  צפון-מזרח המדינה
 רכס הרים:  רמת ארמניה 
 מספר הר געש:  213040
 התפרצות אחרונה:  2 ביולי 1840
 העפלה ראשונה:  1829, על ידי פרידריך פארוט וחצ'אטור אבוביאן
 קואורדינטות:  39°42′15.6″N 44°17′30″E﻿ / ﻿39.704333°N 44.29167°E﻿ / 39.704333; 44.29167
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראררט(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראררט
 
מבט מירוואן, בירת ארמניה, על שתי הפסגות של הר אררט: מימין אררט הגדול ומשמאל אררט הקטן
צידו הצפון-מזרחי של ההר פונה לעבר ארמניה, והמבנה בקדמת התמונה הוא מנזר חור ויראפ, השוכן על הגבול בין ארמניה וטורקיה
אררט (בטורקית: Ağrı Dağı (מילולית "הר התיבה"), בארמנית: Արարատ) הוא הר געש שכבתי פעיל הנמצא בצפון-מזרח טורקיה, סמוך לגבולות עם ארמניה ואיראן. להר יש שתי פסגות: אררט הגדול ואררט הקטן. פסגתו של אררט הגדול מתנשאת לגובה של 5,137 מטרים ונקראת מסיס, והיא המקום הגבוה ביותר בטורקיה המודרנית וברמה הארמנית. הפסגה הנמוכה יותר – אררט הקטן – מתנשאת לגובה 3,896 מטרים ונקראת סיס. ההר ממוקם 16 ק"מ מערבית לגבול עם איראן ו-32 ק"מ דרומית לגבול עם ארמניה. הר אררט מוכר בעיקר בשל אזכורו בתנ"ך כמקום עליו נחה תיבת נח, אך הקביעה כי הוא אכן הר זה שנויה במחלוקת.
לאורך ההיסטוריה עבר ההר בין מדינות ואימפריות שקמו ונפלו באסיה הקטנה והקווקז, בהן הסקיתים והמדים. במאה השלישית לפנה"ס גם אלכסנדר הגדול כבש את ההר בזמנו מהפרסים, והפך אותו לחלק ממוקדון, ממלכתו. לאחר כינונה של ממלכה ארמנית עצמאית בשנת 198 לפנה"ס, הר אררט היה חלק ממנה קרוב ל-600 שנה, למעט הפסקה קצרה בין השנים 114–118 לספירה, אז נכבשה הממלכה על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס. לשנסתיימה תקופת שלטונה של ממלכת ארמניה על ההר, הפך המחוז כולו לשדה קרב בין האימפריה הפרסית לזו הרומית, ולאחר שזו האחרונה פוצלה לשתי קיסרויות נפרדות היה ההר בשליטת הקיסרות המזרחית, היא האימפריה הביזנטית.
בתחילת המאה התשיעית לספירה החילה הממלכה הארמנית מחדש את ריבונותה על האזור לתקופה קצרה. בשנת 1071 זכו בשטח הסלג'וקים לאחר שהביסו את הצבא הביזנטי, בקרב מנזיקרט, ששלט שם כ-25 שנה לאחר הארמנים. הממלכה הגאורגית המאוחדת השתלטה על השטח במאה השלוש עשרה עד לכיבוש ההר בידי העות'מאנים ב-1517 עד לתחילת המאה ה-20.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נשלט ההר על ידי הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה, עד לפלישת הצבא האדום – אז חולק הקווקז בין ברית המועצות לבין טורקיה. הגבול, לצערם של הארמנים, השאיר את הר אררט בשליטת הטורקים עד ימינו ואת מדינתם כחלק מהרפובליקות של ברית המועצות. ב-1991 קיבלה ארמניה את עצמאותה.
הראשונים לטפס על הר אררט בזמן המודרני היו ד"ר פרידריך פארוט – מגלה ארצות וחוקר טבע מאסטוניה, והמשורר הארמני חצ'אטור אבוביאן. לפסגת ההר הגיעו השניים ב-1829. ב-1856 העפילה אליה משלחת נוספת, בראשה עמד האירי רוברט סטיוארט, וארבעה מחבריו (פרייז'ר, ת'רסבי, ת'יאובלד ואוונס).
ב-1840 התפרץ ההר ונגרם נזק רב בחיי אדם וברכוש.
אף על פי שאררט מצוי כיום בשטח טורקיה, הוא משמש סמל לאומי של ארמניה, ואף מופיע במרכזו של סמל ארמניה. בארמניה הוא מכונה גם "הר מסיס".
קישורו לסיפורי המקרא

בספר בראשית מזוהים "הרי אררט" כהר שעליו נחה תיבת נח לאחר שהסתיים המבול: ”וַתָּנַח הַתֵּבָה בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי בְּשִׁבְעָה-עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ עַל הָרֵי אֲרָרָט”(ספר בראשית, פרק ח', פסוק ד'). אישים רבים במהלך הדורות הציעו לזהות מספר אתרים באזור אנטוליה כמקום שעליו נחה התיבה, כשיש כאלה שאף הציעו "זיהוי" של שרידיה.
ארץ אררט מוזכרת גם היא בספר מלכים ב' פרק יט' פסוק ל"ז, ובספר ישעיה פרק לז' פסוק ל"ח, כארץ אליה נמלטו בניו של סנחריב מלך אשור, אַדְרַמֶּלֶךְ ושַׂרְאֶצֶר, לאחר שרצחוהו בשנת 681 לפנה"ס: ”וַיְהִי הוּא מִשְׁתַּחֲוֶה בֵּית נִסְרֹךְ אֱלֹהָיו וְאַדְרַמֶּלֶךְ וְשַׂרְאֶצֶר בָּנָיו הִכֻּהוּ בַחֶרֶב וְהֵמָּה נִמְלְטוּ אֶרֶץ אֲרָרָט”.
בתרבות

חברת ביטוח שפעלה בעבר בישראל, נקראה "אררט" וסמלה היה ההר שמעליו עמדה תיבת נוח.
בסיפור של חיים נחמן ביאליק "התרנגולים והשועל" מסופר שהשועל, לאחר שהתרנגולת הפיסחת עובדת עליו, נמלט מרוב בהלה ל"ארץ אררט".
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
↑  יעקב מאור, האם תיבת נח אכן התגלתה בטורקיה? מסע בעקבות הספינה האבודה, באתר ישראל היום, ‏7 באוקטובר 2021
↑  אנציקלופדיה אביב בערך אררט
הדמיית מחשב – במרכז אררט "הגדול" (Büyük Ağrı Dağı) ומשמאל פסגת אררט "הקטן" (Küçük Ağrı Dağı)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294841605171  BNE: XX4704157  BnF: cb14643768v (data)  GND: 4085881-9  LCCN: sh85006430  NDL: 00628158  NKC: ge418883  SUDOC: 154099791  TDVİA: agri-dagi  VIAF: 316431476   WorldCat (עם VIAF): 316431476
אולימפיה

ערך זה עוסק בפוליס ביוון העתיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אולימפיה (ביוונית: Ολυμπία – נהגה "אוליביה") הייתה מתחם מקודש בחבל ארץ אליס במערב חצי האי פלופונסוס ביוון, והיא התפרסמה בשל המשחקים האולימפיים בעת העתיקה אשר נערכו בה אחת לארבע שנים משנת 776 לפנה"ס לערך ועד שבוטלו בשנת 394 בידי הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון.
עוד יצא שמה של אולימפיה בזכות מקדש זאוס באולימפיה ופסל זאוס באולימפיה שניצב בו, אשר נחשב לאחד משבעת פלאי העולם העתיק. האתר הוקם בחורשה קדושה (τέμενος) שנקראה אלטיס, מדרום לגבעת קרוניון, הקרויה על שם הטיטן קרונוס ונישאת לגובה של 125 מטר. הוא ניצב על הגדה הימנית של נהר אלפיוס (Αλφειός), בסמוך ליובלו קלדאוס (Κλάδεος), כ-18 ק"מ מזרחית לחוף הים היוני.
כיום ניצבת העיירה המודרנית אולימפיה סמוך לאתר העתיק. בשנת 2001 מנתה אוכלוסייתה 11,069 איש.
האתר

האתר מורכב ממתחם מקודש הנמצא במרכזו ואשר בו ניצבו, בין היתר, מקדש זאוס, מקדש הרה, מזבח זאוס והפלופיון, קברו של הגיבור המיתולוגי פלופס. מזרחית למתחם המקודש שוכנים, בין היתר, האצטדיון והסטואות ומצפון לו ניצבים בתי האוצר של הפולייס היווניות. ממערב למתחם המקודש משתרעים הגימנסיון, הפלסטרה, בתי הארחה, בית המלאכה של הפסל פידיאס ומבנים נוספים, ומדרום לו הסטואה הדרומית והבולאוטריון (βουλευτήριον), בית האספה (βουλή).
האתר > מקרא למפה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
המבנים:: 
| 1 הפרופילון הצפון-מזרחי |  | 2 פריטניון |  | 3 פיליפאון |  | 4 מקדש הרה |  |  |  |
| 5 פלופיון |  | 6 הנימפאון של הרודס אטיקוס |  | 7 מטרואון |  | 8 בסיסי הזאנס |  |  |  |
| 9 הדרך המקורה אל האצטדיון |  | 10 האצטדיון |  | 11 סטואת ההד |  | 12 בית תלמי השני וארסיון |  |  |  |
| 13 סטואת הסטיה |  | 14 מבנה הלניסטי |  | 15 מקדש זאוס באולימפיה |  | 16 מזבח זאוס |  |  |  |
| 17 מנחת האכאים |  | 18 מנחת מיקיתוס |  | 19 ניקה מפיוניוס |  | 20 גימנסיון |  |  |  |
| 21 פלסטרה |  | 22 תאוקוליאון |  | 23 הרואון |  | 24 בית המלאכה של פידיאס |  |  |  |
| 25 מרחצאות קלדאוס |  | 26 מרחצאות יווניים |  | 27, 28 בתי הארחה |  | 29 לאונידיון |  |  |  |
| 30 המרחצאות הדרומיים |  | 31 בולאוטריון |  | 32 הסטואה הדרומית |  | 33 וילת נירון |  |  |  |
בתי האוצר:: 
| I – סיקיון |  | II – סירקוזה |  | III – אפידמנוס? |  | IV – ביזנטיון? |  |  |  |
| V – סיבריס? |  | VI – קירנה? |  | VII – לא ידוע |  | VIII – מזבח? |  |  |  |
| IX – סלינונטה |  | X – מטאפונטום |  | XI – מגארה |  | XII – ג'לה |  |  |  |
ראו גם

המוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה
לקריאה נוספת

אפי זיו, משחקי האלים: האולימפיאדות והמשחקים האולימפיים של יוון העתיקה בראי האמנות, דניאלה די-נור מוציאים לאור, 2008
הערות שוליים

↑  Ancient Olympic Games, Ancient History Encyclopedia
אולימפיה במפת המקדשים ביוון העתיקה
אולימפיה ב-1831. ציור מאת אבל בלואה
חופרים מהמכון הארכאולוגי הגרמני באולימפיה בסוף המאה ה-19
מונטרי קמאהני

מונטרי קמאהני (באנגלית: Montari Kamehani; נולד ב-1 בפברואר 2000) הוא כדורגלן גנאי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל כפר שלם.
קריירה

קמאהני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דרימס. ב-11 באפריל 2018, קמאהני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לבצ'אם יונייטד. עד לסיום העונה, קמאהני רשם עוד 7 הופעות בקבוצה הבוגרת.
ב-12 ביוני 2019, קמאהני חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל. ב-30 ביולי, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד הפועל תל אביב. ב-24 ביוני 2020, קמאהני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 להפועל כפר סבא.ב-21 בינואר 2025 עבר להפועל כפר שלם.
לזכותו של קמהאני, 3 הופעות בנבחרת גאנה בכדורגל עד גיל 20.
הערות שוליים

↑  מערכת ישראל ספורט, עוד רכש: מ.ס אשדוד צירפה בלם וקשר גנאים בני 19, באתר ישראל ספורט, 12 ביוני 2019
צ'לסי (מנהטן)

| --- | --- |

רחוב טיפוסי בשכונה
 מידע
 עיר:  מנהטן 
 שטח:  0.774 מייל רבוע 
 אוכלוסייה:  47,325 (2010)
 קואורדינטות:  40°44′47″N 74°00′05″W﻿ / ﻿40.746388888889°N 74.001388888889°W﻿ / 40.746388888889; -74.001388888889
  המיקום של שכונת צ'לסי במנהטן
 
צ'לסי (באנגלית: Chelsea) היא שכונה הממוקמת בחלק המערבי של רובע מנהטן שבניו יורק אשר בארצות הברית.
השכונה גובלת ברחוב 14 מדרום, בנהר ההדסון ממערב, בשדרה השישית ממזרח, וברחובות 31 ו-34 מצפון. השכונה נקראת על שם בית האבות המלכותי צ'לסי בלונדון, אנגליה.
השכונה מכילה בעיקר אזורי מגורים הכוללים בנייני דירות, פרויקטים של דיור עירוני, בתים עירוניים ובתים משופצים. רבים מתושבי השכונה מזהים עצמם כחלק מקהילת הלהט"ב והשכונה ידועה כמרכז החיים החברתיים של הקהילה הלהט"בית במנהטן. השכונה ידועה במיוחד גם כמרכז אמנות בולט ומכילה מעל ל-200 גלריות אמנות שונות.
אחת האטרקציות הבולטות ביותר של השכונה הוא פארק ההיי ליין אשר ממוקם לאורך הקצה המערבי של השכונה. הפארק נבנה על גבי מסילת רכבת לשעבר, והוא משקיף על נוף של נהר ההדסון והאזורים האורבניים שמקיפים אותו.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-18 קצין הצבא הבריטי מייג'ור תומאס קלארק רכש את אדמות האזור וקרא לאחוזתו "צ'לסי", על שם בית האבות המלכותי צ'לסי בלונדון. השכונה החלה להתפתח בתחילת המאה ה-19 לאחר שנכדו של תומאס קלארק, קלמנט קלארק מור, ירש את האחוזה ובעקבות כך מכר מגרשים למגורים. בעוד שבתחילה גרה באזור בעיקר אוכלוסייה עשירה, ככל שאזורי התעשייה לאורך נהר ההדסון התפתחו, גם שכונת צ'לסי החלה להכיל אזור תעשייה עם מפעלים ומסילות ברזל אשר משכו לתחומי השכונה מהגרים ממעמד הפועלים.
עם זאת, במהלך המאה ה-20 חלק גדול מהתעשייה של צ'לסי עברה לחלקים אחרים של ניו יורק, או מחוץ לעיר, והושם דגש רב יותר על פיתוח אזורי המגורים. בשנות ה-80 השכונה הפך למרכז החיים החברתיים של הקהילה הלהטב"ית במנהטן, ובאותה התקופה הוקמו בתחומי השכונה גלריות רבות המתמחות באמנות עכשווית ובעקבות כך השכונה הפכה לאחת מהשכונות הבולטות במנהטן עם סצנת אמנות תוססת, אשר תרמו רבות לכך שבסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 השכונה חוותה תהליך ג'נטריפיקציה אשר גרמה לכך שאוכלוסיית השכונה הפכה בהדרגה להרבה יותר אמידה. בנוסף לכך, במסגרת תהליך הג'נטריפיקציה של השכונה נבנו בתחומי השכונה הרבה יותר דירות יוקרה, מסעדות יוקרה ומלונות בוטיק.
ב-17 בספטמבר 2016 אירע בתחומי השכונה פיגוע טרור(אנ') כאשר פצצת סיר לחץ התפוצצה מחוץ לבניין ברחוב 23 אשר גרם לפציעתם של 29 בני אדם. כוחות משטרה הצליחו לאתר לאחר הפיגוע פצצת סיר לחץ נוספת שלא התפוצצה ברחוב 27 בתחומי השכונה. החשוד, אחמד חאן רחימי, נתפס יומיים לאחר מכן בעקבות קרב יריות עם כוחות המשטרה בתחומי העיר לינדן שבניו ג'רזי.
גלריית תמונות

מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
פארק היי ליין
מלון צ'לסי
הערות שוליים

↑  Clement Clarke Moore Park (אורכב 16.10.2016 בארכיון Wayback Machine), New York City Department of Parks and Recreation. Accessed August 8, 2024. "A retired British Army officer, Captain Clarke named his property 'Chelsea' after London’s Royal Chelsea Hospital for veterans."
↑  Janvier, Thomas Allibone (1894). In Old New York. Harper & Brothers. pp. 167–9.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542615005171  LCCN: n97044401  MusicBrainz: 240d507d-776d-40bf-bd10-8de8dd2c5d1b  NARA: 10041184  VIAF: 140892966   WorldCat (עם VIAF): 140892966 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ק ריצ'ר

ערך זה עוסק בדמות בדיונית מאת הסופר לי צ'יילד. אם התכוונתם לסרט קולנוע המבוסס על הדמות, ראו .
| --- | --- |

אלן ריצ'סון המגלם את דמותו של ריצ'ר בסדרת הטלוויזיה
 יוצרים:  לי צ'יילד 
 גילום הדמות:  טום קרוז, אלן ריצ'סון, מקסוול ג'נקיס 
 מידע
 תאריך לידה:   
 מקום לידה:  ברלין 
 מקצוע:  חוקר פרטי, חוקר במשטרה הצבאית של ארצות הברית, ויג'ילנט
 כלי רכב:  אוטובוס 
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
ג'ק ריצ'ר (באנגלית: Jack Reacher) הוא דמות בדיונית של קצין לשעבר במשטרה הצבאית, הוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח פרי עטו של הסופר לי צ'יילד.
ביוגרפיה בדיונית

ג'ק ריצ'ר נולד ב-29 באוקטובר 1960 בברלין, בנם של קצין בחיל הנחתים האמריקני ואישה צרפתייה שנפגשו בהולנד ונישאו בקוריאה. ריצ'ר הוא רב-סרן בדימוס בצבא ארצות הברית, אשר שירת כחוקר במשטרה צבאית. הוא גבוה (195 ס"מ), גדל גוף וחזק, בעל ראייה חדה וזיכרון מעורר השתאות לפרטים הקטנים. הוא מתואר אמנם כאיש ציני וקשוח; אך מעבר לחיצוניות זאת מסתתר אדם טוב לב ונדיב, המעוניין להילחם ברע, ולהחזיר לעולם את הטוב והצודק שבו. לריצ'ר היה אח בכור בשם ג'ו, אשר שירת במודיעין הצבאי וכסוכן בכיר בשירות החשאי, אשר נרצח במהלך חקירה שניהל כנגד זייפני כסף.
ריצ'ר הוא בוגר האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית "וסט פוינט". בשירותו הצבאי במשטרה הצבאית נחשב ריצ'ר לחוקר קשוח וישר, שלו מוח אנליטי חריף. הוא שימש תחילה כחוקר מקרים פליליים, לאחר מכן הוסב לחקירות ביטחון ומודיעין ולקראת סיום הקריירה שימש כחוקר מקרי רצח. בנוסף עמד ריצ'ר בראש יחידת חקירות מיוחדת במשטרה הצבאית, ה-110, אשר חקרה מקרים בהם מעורבים לוחמי יחידות מיוחדות בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובהם, סיירת חיל הנחתים, הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית ואריות הים. במהלך שירותו הוצב ריצ'ר בביירות (בה נפצע) וכן לחם במבצע מטרה צודקת, במלחמה בגרנדה ובמלחמת המפרץ.
עם סיום המלחמה הקרה וקריסת הגוש הקומוניסטי, בעקבות צימצומים בכוח האדם של צבא ארצות הברית, ובשל אי מוכנתו של ריצ'ר להתגמש בפרשיה שבה מעורב הבן הסדיסט של הסנטור, שוחרר ריצ'ר בכבוד מתפקידו במשטרה הצבאית כמפקד יחידה 110 לאחר 13 שנות שירות. במהלך שירותו הוענקו לריצ'ר מספר עיטורים ובהם: כוכב הכסף שהוענק לו על חילוץ פצועים במהלך מתקפת חזבאללה על מפקדת הנחתים בביירות, שני כוכבי ארד, מדליית שירות ההגנה, עיטור לגיון הכבוד, מדליית החייל ולב הארגמן.
עם שחרורו בחר ריצ'ר לנהל חיי נוודות, בלי התקשרויות ומחויבויות וללא עבודה קבועה, אשר מתקיים מן הפנסיה הצבאית שלו ומעבודות מזדמנות. ריצ'ר הוא איש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, אך בעל לשון שנונה. הוא אינו חושש ליטול את עשיית הצדק לידיו, ואף לעמוד מול אנשי שררה. בנדודיו הוא נקלע לסבך עלילות בלשיות ובכוח הגיונו וניסיונו בחיים הוא מצליח להגיע לפתרון התעלומות. במסגרת שירותו בצבא הוכשר ריצ'ר כלוחם מיומן בסיור, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. כמו כן הוכשר ריצ'ר על ידי צה"ל בלוחמה בטרור והתמודדות עם מחבלים מתאבדים. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח ורובה, אשר בין היתר זכה בעברו בגביע וימבלדון בתחרות הקליעה של חיל הנחתים האמריקני, וכן כבעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואגרוף.
לריצ'ר יש כמה תכונות יוצאות דופן. אחת מהן היא תחושה פנימית מדויקת, מעין שעון פנימי, שמאפשר לו לדעת את הזמן ללא שימוש בשעון. פעמים רבות הוא פועל באופן שמנוגד לצורה הרגילה שבה מצפים ממנו לפעול, ובאופן הזה הוא מביס את אויביו.
נכון לסוף 2024, נכתבו בסדרת ג'ק ריצ'ר 28 ספרים.
מספרי הסדרה

בין השנים 2000 ו-2008 בהוצאת קוראים, ומאז בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, יצאו לאור תרגומים לעברית של ספריו הבאים:
כסף קטלני (1997 ,Killing Floor)
ניסיון קטלני (1998 ,Die Trying)
מוקש קטלני (1999 ,Tripwire)
אורח קטלני, קוראים, 2003 (2000 ,Running Blind)
חום קטלני (2001 ,Echo Burning)
אתה עומד למות (2002 ,Without Fail)
שכנוע קטלני (2003 ,Persuader)
האויב (2004 ,The Enemy). כרונולוגית ב-1990, כשעוד היה שוטר צבאי.
הצלף (2005 ,One Shot)
בדרך הקשה (2006 ,The Hard Way)
צרות ומזל רע, כנרת, 2009 (2007 ,Bad Luck and Troubles)
אין מה להפסיד, כנרת, 2010 (2008 ,Nothing to Lose)
מחר תמות, כנרת, 2011 (Gone Tomorrow, 2009)
61 שעות, כנרת, (2012 ,hours 61)
שווה למות בשביל זה (2012 ,Worth Dying For)
הפרשה, כנרת, 2013 (2011 ,The affair). כרונולוגית ב-1997, לפני סיום השירות הצבאי.
מבוקש, כנרת, 2013 (2012 ,a wanted man)
אל תחזור, כנרת 2014 (Never Go Back, 2013)
חום גבוה, כנרת, 2015 (High Heat, 2013)
אישי, כנרת, 2015 (Personal, 2014)
תכריח אותי, כנרת, 2016 (Make Me, 2015)
שיעור לילי, כנרת, 2017 (night school, 2016). כרונולוגית ב-1996, כשעוד היה שוטר צבאי בלימודים.
קו חצות, כנרת, 2019 (The Midnight Line, 2017)
זמן עבר, כנרת, 2019 (Past Tense, 2018)
יום אחד תפסיד, כנרת, 2020 (Blue moon, 2019)
הזקיף, כנרת, 2022 (The Sentinel, 2020). נכתב יחד עם אחיו של לי אנדרו צ'יילד
עדיף למות, כנרת, 2023 (Better off Dead, 2021). נכתב יחד עם אחיו של לי אנדרו צ'יילד
אין תוכנית חלופית, כנרת, 2024 (No plan B, 2021). נכתב יחד עם אחיו של לי אנדרו צ'יילד
השתקפותו בקולנוע ובטלוויזיה > בקולנוע

טום קרוז מככב כג'ק ריצ'ר בשני סרטי-קולנוע:
"ג'ק ריצ'ר" - יצא לאקרנים בשנת 2012 ומבוסס על הספר "הצלף", שיצא לאור בשנת 2005.
"ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה" - יצא לאקרנים בשנת 2016 ומבוסס על הספר "אל תחזור", שיצא לאור בשנת 2013.
הביקורת טענה, כי ליהוקו של קרוז (שהוא קטן-קומה) לתפקיד ריצ'ר, איננו משקף באופן אמין את דיוקנו של ריצ'ר, כפי שהוא מתואר בספרים העוסקים בו.
השתקפותו בקולנוע ובטלוויזיה > בטלוויזיה

סדרת הטלוויזיה "ריצ'ר" - בת שלוש עונות (בכל עונה שמונה פרקיםׂ) החלה להיות משודרת בפברואר 2022 בשירות פריים וידאו. השחקן אלן ריצ'סון מגלם את דמותו של ג'ק ריצ'ר. העונה הראשונה של הסדרה היא עיבוד לספר "כסף קטלני", שיצא לאור בשנת 1997.
בניגוד לקרוז, אלן ריצ'סון (בסדרת הטלוויזיה), משקף באופן הרבה יותר אמין את דיוקנו הספרותי של ריצ'ר.
הערות שוליים

↑  לי צ'יילד, "61 שעות", הוצאת "כנרת זמורה-ביתן דביר", 2011, עמוד 231.
↑  לי צ'יילד, "61 שעות", הוצאת "כנרת זמורה-ביתן דביר", 2012, עמוד 43
↑  לי צ'יילד, "כסף קטלני", הוצאת "קוראים", 2000, עמודים 114–121
↑  לי צ'יילד, "כסף קטלני", הוצאת "קוראים", 2000, עמוד 21.
↑  לי צ'יילד, "צרות ומזל רע", הוצאת "כנרת זמורה-ביתן דביר", 2009, עמוד 16
↑  לי צ'יילד, "כסף קטלני", הוצאת "קוראים", 2000, עמוד 47
↑  לי צ'יילד, "61 שעות", הוצאת "כנרת זמורה-ביתן דביר", 2011, עמוד 320
↑  לי צ'יילד, "האויב", הוצאת "קוראים", עמוד 84
↑  לי צ'יילד, "ניסיון קטלני", הוצאת "קוראים", 2002, עמוד 99
↑  לי צ'יילד, "כסף קטלני", הוצאת "קוראים", 2000, עמודים 65–66
↑  לי צ'יילד, "מחר תמות", הוצאת "כנרת זמורה-ביתן דביר", 2011, עמוד 7
↑  לי צ'יילד, "ניסיון קטלני", הוצאת "קוראים", 2002, עמוד 223
↑  לי צ'יילד, "61 שעות", הוצאת "כנרת זמורה-ביתן דביר", 2011, עמודים 231–232
| ספרי "ג'ק ריצ'ר" מאת לי צ'יילד |
| --- | --- | --- |
| ספרים | כסף קטלני (1997) • ניסיון קטלני (1998) • מוקש קטלני (1999) • אורח קטלני (2000) • חום קטלני (2001) • אתה עומד למות (2002) • שכנוע קטלני (2003) • האויב (2004) • הצלף (2005) • בדרך הקשה (2006) • צרות ומזל רע (2007) • אין מה להפסיד (2008) • מחר תמות (2009) • 61 שעות (2010) • שווה למות בשביל זה (2010) • הפרשה (2011) • מבוקש (2012) • אל תחזור (2013) • אישי (2014) • תכריח אותי (2015) • שיעור לילי (2016) • קו חצות (2019) • זמן עבר (2019) • יום אחד תפסיד (2020) • הזקיף (2022) • עדיף למות (2023) |  |
| ספר נלווה | בלי שם אמצעי (2017) |  |
| סרטים | ג'ק ריצ'ר (2012) • ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה (2016) |  |
| סדרות | ריצ'ר (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532637605171  PLWABN: 9810552626605606  LCCN: no2016157574  VIAF: 65148207982600342793   WorldCat (עם VIAF): 65148207982600342793
אילנה פרדס

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1956 (בת 69) 
 ענף מדעי:  ספרות וביקורת המקרא
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אילנה פרדס (נולדה ב-3 בינואר 1956) היא פרופסור בקתדרה לספרות כללית והשוואתית ע"ש קתרין קורנל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

אילנה פרדס היא בתו של הכלכלן פרופ׳ דן פטינקין. אחיה הוא הבמאי ארן פטינקין.
פרדס קיבלה את תואר הדוקטור באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה בשנת 1990. בשנים 1990-‏1992 היא לימדה באוניברסיטת פרינסטון וכן הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה ב-1996 וב-2006, ובהרווארד ב-2012. במהלך סתיו 2009 היא הייתה עמיתה במרכז כץ ללימודי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה, ובסתיו 2017 הייתה עמיתה ב-Humanities Council באוניברסיטת פרינסטון. כמו כן, בשנים 2008–2011 היא הייתה עמיתה בכירה בסכוליון, מרכז אינטרדיסציפלינרי למדעי היהדות באוניברסיטה העברית. תחומי מחקרה העיקריים: תנ"ך, ספרות ותרבות, אסתטיקה והרמנויטיקה, מגדר.
ספריה > הבריאה על פי חוה: גישה ספרותית-פמיניסטית למקרא

הספר מתחקה במעין מסע ארכאולוגי אחר שרידים של מסורות מקראיות הקוראות תיגר על התפיסה הפטריארכלית השלטת, וחושף פנים אחרות בייצוג הנשיות בתנ"ך. אילנה פרדס מגלה בקריאתה המאלפת והעשירה את עוצמתן של דמויות נשים שוליות כמו צפורה ואשת איוב, ומאירה היבטים לא מוכרים בדמויות ידועות יותר: חוה כנותנת שמות, מחאתה של מרים וחלומותיה הסמויים של השולמית. טענת המחברת היא, שדאגתם של עורכי המקרא לאחדות הטקסט נתקלת מדי פעם במשיכה סותרת, לא בהכרח מודעות, לייצוג מסורות חריגות. הדיון מראה כמו כן כיצד שלובים הקולות הנשיים החתרניים בקולות אחרים, שהודחקו אף הם על ידי התרבות המונותיאסטית: הדים של מסורות פאגאניות, תפיסות סקפטיות וגעגועים ארוטיים.
ספריה > הביוגרפיה של עם ישראל: ספרות ולאומיות במקרא

בספרה הביוגרפיה של עם ישראל: ספרות ולאומיות במקרא (ירושלים: הקיבוץ המאוחד, 2001), סוקרת פרדס את סיפורי התנ"ך כמייצרים ביוגרפיה לאומית המשפיעים על לידתו של הנרטיב הלאומי.
העם במקרא מדומיין בעיקר כאדם. ספר זה בוחן את המרקם המטפורי העשיר שבאמצעותו מתעוררת לחיים דמות קולקטיבית זו ומתחקה אחר ייצוגם של שלבים שונים בחיי העם – מלידה במצרים, דרך יניקה במדבר וכלה בחניכה שאין לה סוף מוגדר. בטקסט המקראי, לטענת המחברת, שזורות ההיסטוריה והספרות בצורה גלויה יותר מאשר בהיסטוריוגרפיה המודרנית, ומשום כך זהו טקסט מאלף לבחינת הבסיס הנרטיבי של העמים.
"עורפו הקשה" של העם זוכה כאן לקריאה חתרנית המדגישה את ערכן של התלונות נגד הקו הלאומי הרשמי. המקרא מתגלה לא רק כמקור למיתוסים לאומיים אלא גם כטקסט המציע ביקורת מופתית על הנחות היסוד של חלומות קולקטיביים. היחסים הסבוכים בין העם המרדן לאל – הנעים בין קרבה ייחודית לבין זעם ואכזבה – מוגדרים כביטוי חודר של אמביוולנטיות לאומית. כמו כן עוסק הספר במורכבות המגדרית המאפיינת את יחסי העם והאל.