stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפון אירלנד
הערות שוליים

↑  https://www.nisra.gov.uk/system/files/statistics/census-2021-main-statistics-for-northern-ireland-phase-1-statistical-bulletin-religion.pdf
↑  Catholics overtake Protestants in Northern Ireland for first time, census shows, POLITICO, ‏2022-09-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Gerry Moriarty, Plaque honouring former Israeli president removed in Belfast, The Irish Times (באנגלית), plaque-honouring-former-israeli-president-removed-in-belfast אייריש טיימס, 12 באוגוסט 2014.
↑  Belfast reeling after spate of hate attacks, www.thejc.com, belfast-reeling-after-spate-hate-attacks THE JEWISH CHRONICLE ONLINE, 21 באוגוסט 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561802205171  BNE: XX4575484  BnF: cb11984750z (data)  GND: 4075462-5  ISNI: 0000 0001 2178 958X  LCCN: n79055927  MusicBrainz: 2b30f961-ed7c-40d2-a9c5-6a905b35439a  NARA: 10044299  NDL: 00566023  NKC: ge118492  NLA: 35391416  NSK: 000566213  RERO: 02-A006046443  SUDOC: 027906221  VcBA: 497/2780  VIAF: 146210387   WorldCat (עם VIAF): 146210387 
דגל צפון אירלנד שהיה בשימוש עד 1972
מפת צפון אירלנד
התפלגות האוכלוסייה בין קתולים (גווני ירוק) ופרוטסטנטים (גווני כתום) בצפון אירלנד, 1991
שלט המציין את מקום הולדתו של חיים הרצוג בבלפסט. במהלך מבצע צוק איתן נזרקו חפצים על השלט ולבסוף עקב חשש לחיי התושבים המתגוררים בבית הוסר השלט.
איירין איבר

| --- | --- |

פרופ' איירין איבר (מימין) ועוזר המחקר שלה מר איתמר ליבני
 לידה:  29 בדצמבר 1929 האלה, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  10 באפריל 2019 (בגיל 89) ירושלים 
 שם לידה:  Irene Geminder 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 השכלה:  מכללת פומונה (1955)  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, סקרמנטו (1961)  אוניברסיטת קלרמונט (1966) 
 מעסיק:  האוניברסיטה העברית בירושלים, קולג' ויטייר 
 
איירין איבר (בגרמנית: Irene Eber, לבית גמינדר (Geminder)‏; 29 בדצמבר 1929, האלה – 10 באפריל 2019, ירושלים) הייתה חוקרת של סין. היא הייתה פרופסור בקתדרה על שם לואי פריברג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים, סינולוגית ועמיתה בכירה במכון המחקר על שם הארי ס' טרומן. היא התמחתה בתרגומים מסינית.
קורות חיים

איירין איבר נולדה בשנת 1929 לידידיה ולהלנה גמינדר בעיר האלה בגרמניה. היא גורשה יחד עם משפחתה בגירוש זבונשין והגיעה לבסוף לעיר מיילץ. היא שרדה את צעדות המוות והגיעה לגטו דמביצה. עד סוף המלחמה איבר הסתתרה בלול של משפחה פולנייה. אחרי המלחמה איירין עברה לקליפורניה והשלימה דוקטורט בתחום לימודי סין.
במהלך כנס סינולוגים בשנות ה-60, פגשה את פרופ' צבי שיפרין, שהיה ממייסדי החוג ללימודי סין באוניברסיטה העברית, אשר הזמין אותה ללמד באוניברסיטה בירושלים. בעקבות כך, עלתה איירין לישראל עם משפחתה בשנת 1969.
מחקרים וספרים

Chinese and Jews: Encounters Between Cultures.  Vallentine Mitchell & Co Ltd. 2007
Chinese Tales.  Introd. By Martin Buber, Transl. Alex Page. Humanity Books. 1998. ISBN 1-57392-612-4
The Jewish Bishop and the Chinese Bible: S.I.J. Schereschewsky (1831–1906). Brill Academic Pub. 1999. 304 p. ISBN 90-04-11266-9ISBN 90-04-11266-9
Bible in Modern China. The Literary and Intellectual Impact. Steyler Verlagsbuchhandlung, 1999. With Nicolas Standaert, Arnulf Camps, and Jost Zetzsche.
Confucianism, the Dynamics of Tradition.  Macmillan Library Reference. 1986
Influence, Translation and Parallels. Selected Studies on the Bible in China. With Marián Gálik. Steyler Verlagsbuchhandlung. 330 Seiten. ISBN 3-8050-0489-3ISBN 3-8050-0489-3
The Choice - Poland, 1939-1945. 2004. Schocken Books Inc., New York. Penguin Putnam Inc., US. 240 p. ISBN 0-8052-4197-3ISBN 0-8052-4197-3 (A Holocaust survivor's story describes her experiences in wartime Mielec. ניתוח פסיכולוגי המתמודד עם הכוחות ההרסניים שפקדו את ילדותה ונעוריה בהאלה, מיילץ, ברינליץ, קרקוב, פראג, רגנסבורג, חאם שבגרמניה (אנ'), מינכן, פרנקפורט וציילסהיים.
הערות שוליים

↑  ספל ששימש את הלנה גמינדר במחנה ברינליץ
↑  "Voices from Shanghai Jewish Exiles in Wartime China". The University of Chicago Press. נבדק ב-2010-06-14.
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303299905171  PLWABN: 9810627856805606  BIBSYS: 90204741  BnF: cb12960436b (data)  CiNii: DA05940466  GND: 120574144  ISNI: 0000 0001 1031 559X  LCCN: n80006170  NKC: jo2015895621  NLA: 35988661  NTA: 075098946  RERO: 02-A003204892  SNAC: w6qv77gs  SUDOC: 087635941  Trove: 1174890  VIAF: 97788126   WorldCat (עם VIAF): 97788126
אריק הניג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1947
 פטירה:  20 באוקטובר 2019 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום, חולון
 בת זוג:  מיה בלנקה
 מספר צאצאים:  1 
 
אריק הניג (1 באפריל 1947 – 20 באוקטובר 2019) היה מפיק טלוויזיה ואיש תקשורת ישראלי. הניג היה נציג ליגת ה-NBA בישראל, ונחשב למי שהחדיר את הכדורסל האמריקני לתרבות הישראלית. הניג היה בעל טור קבוע באתר ynet ובמעריב וכתב טורים שעסקו בעיקר בספורט. בנוסף, חלק טור קבוע עם גלעד שליט בעיתון "ידיעות אחרונות", וכתב טורים באתר Mako בתחום התרבות.
קריירה

ב־1987 מונה להיות יועץ בינלאומי של נציב ה־NBA דייוויד סטרן, לאחר שראיין אותו ובין השניים נוצרו קשרי חברות קרובים.
ב־1990 העניק לו שטרן זיכיון בלעדי בישראל לשידורי ה־NBA, לאחר שהניג מתח ביקורת על הדרך בה משודרים השידורים בארץ. בשנת 2017 אמר אדם סילבר הקומשינר של ליגת ה-NBA: "ללא אריק הניג, לא היה NBA בישראל".
הניג יצר סרטים דוקומנטריים, ובהם "הגביע הקדוש" שתיעד את מסעה של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב למשחק הפיינל פור בעונת 1999/2000 בפיב"א יורוליג בסלוניקי ו"החבר'ה הגדולים" שעסק בליגת ה-NBA. הוא הפיק וביים את הסרט "רבין-פרס: הכל אישי" אודות מערכת היחסים הסבוכה בין יצחק רבין לשמעון פרס ששודר ב-2007 בערוץ 2.
הניג הפיק יחד עם אבי ניר את התוכנית "מונית הכסף" בהנחיית עידו רוזנבלום ששודרה בקשת 12. הניג רכש את הזכויות לתוכנית לאחר שנתקל בה בצפייה בערוץ דיסקברי.
ב-2003 הפיק לערוץ 10 תוכנית בידור בכיכובה של שרה'לה שרון. הוא הפיק באמצעות חברת הפקות שלו (אריק הניג הפקות) את הסדרה הקומית שחקן זר שעלתה לשידור ב-15 ביוני 2015, בשידורי קשת בערוץ 2.
הניג כתב את הספר הביוגרפי, "פואד – כנגד כל הסיכויים", אודות חייו של בנימין בן אליעזר, שיצא לאור בשנת 2005 בהוצאת ידיעות ספרים.
חייו האישיים ומותו

ב־1984 התגורר בשיקגו עם חברתו הילרי. הניג היה נשוי למיה בלנקה, להם ילדה אחת.
הניג נפטר באוקטובר 2019, שבוע לאחר שלקה באירוע לבבי, בבית החולים איכילוב בתל אביב בו שהה לפני כן תקופה ארוכה בשל מחלה קשה. הוא הובא למנוחת בבית העלמין בחולון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  רן בוקר, המפיק אריק הניג הלך לעולמו, באתר ynet, 20 באוקטובר 2019
↑  הטורים של אריק הניג באתר mako
1 2 3  גלי מאירי, מוכרים סודות עם המפיק אריק הניג NBA, מונית הכסף, דוקומנטרים, אולפן - והכל - איש אחד., באתר תעשיה.קום, ‏27 בספטמבר 2012
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, אדם סילבר: "ללא אריק הניג, לא היה NBA בישראל", באתר וואלה, 16 באוגוסט 2017
↑  אביבה קרול, ‏"השרוף" ו"הגביע הקדוש" בקשת., באתר גלובס, 6 בדצמבר 2000
↑  רותי זוארץ, ‏איפה הם, המנהיגים ההם, באתר גלובס, 20 במאי 2007
↑  אריק הניג, ‏הדרך הארוכה של מונית הכסף, באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2011
↑  כתבי ynet, פואד בספר ביוגרפי: שקלתי להדיח את מופז, באתר ynet, 23 ביוני 2005
↑  אריק הניג, חבר מכוכב אחר, באתר ynet, 14 בפברואר 2013
↑  טל שורר, איש התקשורת הוותיק אריק הניג הלך לעולמו בגיל 72, באתר חדשות 13, 20 באוקטובר 2019
↑  מאיה כהן, טלוויזיה, באתר ישראל היום, 20 באוקטובר 2019
↑  אריה ליבנת, המפיק אריק הניג מת בגיל 72, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2019.
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, אריק הניג הובא למנוחות: "היית אומן אמיתי. שורד גדול שנלחם", באתר וואלה, 22 באוקטובר 2019
↑  מאור לוי, אריק הניג הובא למנוחות, באתר ynet, 22 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310783405171  ISNI: 0000 0000 6663 7013  LCCN: no2006002390  VIAF: 66754915   WorldCat (עם VIAF): 66754915
פיג'ו J7

| --- | --- |

Peugeot J7
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיג'ו
 שנות ייצור:  1965–1980
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  Peugeot D3 and D4 (אנ')
 מודל אחריו:  פיג'ו J9
 סיווג:  מסחרית
 אורך:  4,740 מ"מ
 רוחב:  2,000 מ"מ
 גובה:  2,350 מ"מ
 משקל:  1,400 ק"ג  1,800 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,500 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,468 סמ"ק המפיק 52 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,618 סמ"ק המפיק 58 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,796 סמ"ק המפיק 65 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,816 סמ"ק המפיק 48 כ"ס (מנוע דיזל)  4 צילינדרים, 2,112 סמ"ק המפיק 62 כ"ס (מנוע דיזל)  4 צילינדרים, 2,304 סמ"ק המפיק 66.5 כ"ס (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית
 מהירות מרבית:  100 קמ"ש (מנוע בנזין 1,468 סמ"ק)
 צריכת דלק:  10-13 ק"מ לליטר
פיג'ו J7 (בצרפתית: Peugeot J7) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1965–1980.
סך הכול יוצרו 336,220 יחידות.
מנועים

מנוע בנזין - מנוע הנעה קדמית
מנוע דיזל - מנוע הנעה קדמית
מנועים > דגמים

"Fourgon 1400 kg"
"Fourgon 1800 kg"
תמונות

"פיג'ו J7"
"פיג'ו J7"
"פיג'ו J7" - אמבולנס
"פיג'ו J7", שנת 1976
"פיג'ו J7", שנת 1978
"פיג'ו J7" - מבט לתא הנהג
"פיג'ו J7" - מבט לתא הנהג
ראו גם

פיג'ו
פיג'ו J9
שלמה זלמן אולמן (משכנות יעקב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בדצמבר 1926 כ"א בטבת ה'תרפ"ז רומניה 
 פטירה:  24 בינואר 2018 (בגיל 91) ח' בשבט ה'תשע"ח בני ברק, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בינואר 2018 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 תחומי עיסוק:  דיין
 תפקידים נוספים:  רב שכונת 'משכנות יעקב'
 
הרב שלמה זלמן אולמן (כ"א בטבת ה'תרפ"ז, 28 בדצמבר 1926 – ח' בשבט ה'תשע"ח, 24 בינואר 2018) היה רב חרדי ליטאי. רבה של שכונת 'משכנות יעקב' בבני ברק ודיין בבית דין צדק בני ברק.
ביוגרפיה

נולד ברומניה לאביו הרב ישראל ואמו גיזלה. עלה לישראל לאחר שנכלל ברכבת קסטנר, שנה לאחריו עלתה אימו לארץ, אביו נפטר במחנה באוקראינה.
למד בישיבת פוניבז' שם היה מקורב למשגיח הישיבה הרב אליהו אליעזר דסלר. היה גם מקורב לחזון איש בצעירותו, אשר ביקש ממנו לעסוק בענייני הלכה ולהשתלם בהם, החזון איש שדכו עם אסתר בתו של מקורבו מיכאל אליעזר שפרינצלס.
בשנת תשכ"ה מונה לכהן כר"מ בישיבת חוג חתם סופר בה כיהן במשך 18 שנים, לאחר מכן כיהן תקופה קצרה כר"מ בישיבת לוצרן בשווייץ.
בשנת ה'תשמ"ה מונה על ידי הרב נסים קרליץ לדיין בבית דין צדק בני ברק.
בשנת תשמ"ו מונה כרב שכונת משכנות יעקב וכרב בית הכנסת המרכזי בשכונה, על מכתב המינוי היה חתום גם הרב שך.
בשנת תשמ"ט אף מונה כחבר בוועדת הרבנים של תנועת דגל התורה.
בשנות חייו האחרונות מילא את מקומו בנו הרב ישראל, מינוי שהפך לקבוע לאחר פטירתו. בתו נשואה לרב יעקב סטפנסקי ראש ישיבת תורה בתפארתה, בת נוספת נשואה לרב אברהם יצחק הכהן רובין רב קהילת 'בני תורה' ברחובות וחבר בד"צ שארית ישראל.
אחיו הוא הרב שלום אולמן, שהיה מקובל ומחבר ספרים העוסקים בתורתו של הרמח"ל.
עמיר גליל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1927 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  13 באוגוסט 2019 (בגיל 92) 
 שם לידה:  זיגמונד שפירא 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן 
 
עמיר גליל (28 במאי 1927 – 13 באוגוסט 2019) היה לוחם, יזם, יקיר העיר רמת גן ויקיר העיר צפת. מייסד מכללת רמת גן.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1927 בוורשה, שבפולין, בשם זיגמונד שפירא. לאחר הכיבוש הנאצי ברח עם הוריו לשטח רוסיה ונשלח לסיביר. עם פרוץ המלחמה בין גרמניה ורוסיה עבר לאוזבקיסטן ומשם נשלח עם קבוצת ילדים להודו. בהודו יצר קשר עם נציגי הסוכנות היהודית ועלה ארצה בשנת 1942. בישראל למד במוסד חקלאי של עליית הנוער, התגייס "להגנה" ולצי הבריטי. עם שחרורו השתקע בחיפה, השלים את לימודי הבגרות ולפרנסתו עבד בבנק אנגלו-פלשתינה. בנובמבר 1947 גויס לשירות מלא ב"הגנה", פעל כקצין חבלה במסגרת החי"ש והפלמ"ח, עבר קורס קצינים, השתתף בפעולות מבצעיות רבות ונפצע מספר פעמים. בשנים 1949–1958 שירת בצבא הקבע בתפקידים פיקודיים, הדרכתיים ומנהלתיים וביניהם - היה חבר בוועדת התכנון של מלחמת סיני כאחראי על נושא תכנון אספקת מים, מזון ודלק למבצע. עם שחרורו משרות קבע - שירת במילואים כמפקד גדוד אספקה באוגדת שריון בדרגת סגן-אלוף. בחייו האזרחיים - החל לעבוד כמנהל המחלקה לביקורת חברות ממשלתיות במשרד מבקר המדינה. במסגרת זו בדק את מצבן הכלכלי - מנהלי של חברות כגון : "אל-על", "ארקיע", חברות יצוא, חברות חקלאיות ועוד. בשנים 1959–1960 הקים בבאר שבע מערכת השכלה תיכונית ועל תיכונית למבוגרים. בשנת 1961 עבר לרמת גן והקים את בית הספר "אבוקה" (לימים תיל"ם) – תיכון לחשבונאות ומנהל. במקביל, פנה להקמת בתי חולים סיעודיים. בשנת 1989 הקים את מכללת רמת-גן.
גליל קיבל את אות יקיר העיר צפת על השתתפותו בכיבוש צפת במלחמת השחרור. ובנוסף קיבל את אות יקיר העיר רמת גן על הקמת בתי ספר תיכוניים והקמת מכללת רמת גן.
בראשית ינואר 2001 נפתחה נגד גליל חקירה משטרתית בחשד להוצאה במרמה של כ-50 מיליון שקל מכספי המכללה. ב-2005 גליל הודה בעבירה המיוחסת לו במסגרת עסקת טיעון.
הערות שוליים

↑  לימודי מסחר ברמת גן
↑  הרשמה לתיכון "אבוקה"
↑  אמיר הלמר, הפרקליטות הגיעה להסדר טיעון עם עמיר גליל נשיא מכללת רמת גן לשעבר, באתר הארץ, 22 בפברואר 2005
↑  אמיר הלמר, הפרקליטות הגיעה להסדר טיעון עם עמיר גליל נשיא מכללת רמת גן לשעבר, באתר TheMarker‏, 22 בפברואר 2005
↑  יואב יצחק, ‏המשטרה סיימה את החקירה בפרשת מכללת ר"ג - ללא המלצות להעמדה לדין, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2001
↑  יצחק דנון, ‏3 חודשי מאסר על-תנאי וקנס 500 אלף שקל נגזרו על יו"ר הוועד המנהל של מכללת ר"ג, באתר גלובס, 2 ביוני 2005
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טום טיילור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביולי 2001 (בן 23) סארי, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  2012 – אין ערך 
 פרופיל ב-IMDb
 
טום טיילור (באנגלית: Tom Taylor; נולד ב-16 ביולי 2001) במחוז סארי. הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא ידוע בהופעתו כג'ייק צ'יימברס בסרט "המגדל האפל" וטום פוסטר בדרמת הלהיט של BBC One, "דוקטור פוסטר".
ראשית חייו

הוא הפסיק ללמוד בבית הספר לדרמה בשנת 2013 עד שמורתו לשעבר, רייצ'ל בל מבית הספר "The Stage Stage" בקמברלי, אמרה לו שסוכן מגיע לבית הספר לראיונות. טיילור הלך לאודישן, הוחתם ולוהק לסדרות הטלוויזיה הממלכה האחרונה ודוקטור פוסטר ששודרו ברשת הטלוויזיה BBC.
קריירה

טיילור לוהק לתפקיד ג'ייק צ'יימברס בסרט הקולנוע המגדל האפל במרץ 2016. הסרט מבוסס על הכרך הרביעי בסדרת הספרים המגדל האפל.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד לאנס בסרט הקולנוע הילד שיהיה מלך.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי במיני-סדרה, "להתחבר מחדש". בשנת 2023 שיחק בתפקיד משנה בסרט אהבה ממבט ראשון (סרט).
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Casualty | טריסטן מיילס | פרק "Born Lucky" |
| 2015–הווה | דוקטור פוסטר | טום פוסטר | תפקיד ראשי |
| 2015 | הממלכה האחרונה | אוטרד הצעיר | פרק 1 |
| 2015 | זהות נרדפת | מרטין הצעיר | עונה 2, פרקים 1 ו-2 |
| 2017 | המגדל האפל | ג'ייק צ'יימברס |  |
| 2019 | הילד שיהיה מלך | לאנס |  |
| 2020 | אנחנו | אלבי פיטרסן | 4 פרקים |
| 2020 | הממלכה האחרונה | אוטרד הצעיר (קטעי ארכיון) | פרק אחד |
| 2021 | להתחבר מחדש | פין | מיני סדרה: 6 פרקים |
| 2023 | אהבה ממבט ראשון | לות'ר ג'ונס |  |
הערות שוליים

↑  Sandwell, Ian (3 באוקטובר 2016). "Tom Taylor, Stars of Tomorrow 2016". Screen Daily. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rianne Houghton, Doctor Foster star responds to question of Us season 2, Digital Spy, ‏5 באוגוסט 2020
↑  Kroll, Justin (10 במרץ 2016). "Dark Tower' Taps Newcomer Tom Taylor for Jake Chambers Role (EXCLUSIVE)". נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alex Ritman, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏5 בundefined 2019
↑  John Anderson, ‘Close to Me’ Review: Unremembrance of Things Past, The Wall Street Journal, ‏3 בנובמבר 2021
↑  "Casualty, Series 29, Born Lucky: Credits". BBC. נבדק ב-20 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Last Kingdom, Series 1, Episode 1: Credits". BBC. נבדק ב-10 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tom Hollander to star in Us, David Nicholls' adaptation of his bestselling novel for BBC One". BBC Media Centre. נבדק ב-1 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6027254  BnF: cb177115396 (data)  GND: 1153783428  ISNI: 0000 0004 6447 2007  LCCN: no2017154745  NKC: xx0252314  NTA: 413390829  SUDOC: 225677288  VIAF: 6481151248003444270006   WorldCat (עם VIAF): 6481151248003444270006
היסטוריה של הגאולוגיה

היסטוריה של הגאולוגיה עוסקת בהתפתחות מדע הטבע של הגאולוגיה. גאולוגיה היא המחקר המדעי של מקורו, ההיסטוריה והמבנה של כדור הארץ.
גאולוגים אומדים את גילו של כדור הארץ בכ-4.6 מיליארד שנה ופיתחו שיטות להבנת מבנהו, החומרים המרכיבים אותו ותהליכים המתרחשים בו. כך, למשל, הועלתה במאה ה-20 תאוריה מדעית הטוענת כי הליתוספירה – המורכבת מקרום כדור הארץ ושכבת מעטפת כדור הארץ העליונה – מתחלקת ללוחות טקטוניים המתרחקים זה מזה, מתקרבים זה לזה ומחליקים זה לצד זה בתהליכים טקטונים. תאוריה זו נשענת על מספר תצפיות, כאשר אחת מהן היא מציאתם של מאובנים דומים ביבשות המרוחקות היום זו מזו מרחק רב. תאוריות כאלו ואחרות הן תוצר של מחקר מדעי ממושך. בחינת ההיסטוריה של המחקר הגאולוגי מלמדת על ההתקדמות שחלה בהבנה של מבנה כדור הארץ והתהליכים המתרחשים בו.
העת העתיקה > מיתולוגיות ואמונות

בני האדם הקדמונים למדו לנצל את משאבי הטבע השונים – לא רק לצורכי הישרדות – אלא גם לצורכי מסחר, קישוט ופולחן דתי. דתות קדומות רבות הקצו אל לכל תופעת טבע, והתפתחו מיתולוגיות, מסורות ואמונות שונות בניסיון להסביר אותן תופעות.
באירופה למשל, נתפסו הרי געש כסדנאות תת-קרקעיות של האל וולקן, המכין נשק לגיבורי מלחמה, וכי עבודתו אחראית לרעידות אדמה ולהתפרצויות געשיות. בסמואה, רווחה האמונה כי אחד האלים קטע את ידו של אל יריב וכלא אותו בארובה תת-קרקעית, כשהאל הכלוא מנסה להשתחרר מן הארובה – נוצרות רעידות אדמה, ואילו היו לאל הכלוא שתי ידיים – הרעידות היו כה חזקות עד כי האיים היו נחרבים.
גם התנ"ך מכיל התייחסויות רבות לאירועים שניתן לפרש כתופעות גאולוגיות, למשל, המטרת גפרית ואש על סדום ועמורה או הפסוק: ”וַתִּגְעַשׁ וַתִּרְעַשׁ הָאָרֶץ וּמוֹסְדֵי הָרִים יִרְגָּזוּ וַיִּתְגָּעֲשׁוּ כִּי חָרָה לוֹ” – שניתן לפרש כרעידת אדמה. גם סיפורים מקראיים אחרים קיבלו "פרשנות גאולוגית", כמו קריעת ים סוף בספר שמות, בקיעת הר הזיתים ורבים אחרים.
העת העתיקה > מדידת היקף כדור הארץ

ארטוסתנס היה מתמטיקאי, גאוגרף ואסטרונום יווני שחי במאה ה-3 לספירה. לא רק הבין שכדור הארץ הוא עגול, הוא גם מצא דרך מחוכמת ופשוטה להעריך את היקפו של כדור הארץ.
ארטוסתנס ידע שהעיר אסואן שבמצרים שוכנת על חוג הסרטן, ולכן, בצהרי מועד ההיפוך של הקיץ, עומדת השמש בדיוק מעל לראשו של הצופה, בזניט. בעירו, אלכסנדריה, הצפונית יותר, מדד ארטוסתנס את אורך הצל שמטיל עמוד אנכי ומצא שאורכו שווה ל- {\frac {1}{8}} גובה העמוד; על פי הכלל  \arctan {\left({\frac {1}{8}}\right)}\approx 7.2, נובע כי הזווית בין קרני השמש לעמוד האנכי היא 7.2 מעלות. לכן, אורך זה הוא  {\frac {7.2}{360}}={\frac {1}{50}} של המעגל. אם מניחים שאלכסנדריה נמצאת במדויק מצפון לאסואן, נובע מן המדידות הללו כי המרחק מאסואן לאלכסנדריה הוא החלק האחד מחמשים מהיקפו של כדור הארץ (במעגל העובר דרך מרכז הכדור, ודרך אסואן ואלכסנדריה).
מדיווחי הנוסעים בשיירות הסחר היה ידוע לאנשי אלכסנדריה כי המרחק מעירם לאסואן הוא כ-5,000 סטדיות, שהן כ-925 קילומטרים – וכך העריך ארטוסתנס את היקף כדור הארץ ב-250,000 סטדיות. בתקופתו של הרודוטוס, כמאתיים שנה לפני ארטוסתנס, היה אורך הסטדיה 185 מטרים – ואם כיוון ארטוסתנס לסטדיות באורך כזה, הרי שלפי האומדן שלו היקף כדור הארץ הוא כ־46,250 קילומטרים – סטיה של 15% בלבד מן ההיקף האמיתי.
מספר גורמי שגיאה פגמו בדיוק המדידה המקורית של ארטוסתנס. אסואן אינה ממוקמת בדיוק על חוג הסרטן. המרחק בין הערים אינו 925 קילומטר. בנוסף, השמש אינה מקור אור נקודתי. הגורם העיקרי לחוסר הדיוק הוא הקושי למדוד את מרחקה של השמש מן הזנית בצהרי היום: בעין בלתי מזוינת, מוגבל הדיוק של מדידה כזו לכרבע מעלה. הדיוק של מדידת ארטוסתנס נובע בחלקו מקיזוז בין גורמי השגיאה השונים.
התוצאה שקיבל ארטוסתנס התקבלה בהערכה בין בני דורו, ונחשבה אמינה עוד מאות שנים אחר-כך, עד להופעת הקרטוגרפיה של תלמי, שבה חושב היקף כדור-הארץ באופן שגוי ביותר.
העת העתיקה > רומא העתיקה

מאוחר יותר, בתקופת רומא העתיקה, עסק פליניוס הזקן, ביצירתו "תולדות הטבע", בדיון נרחב על מינרלים ומתכות שהיו בשימוש נפוץ. הוא סיווג נכונה את הענבר כשרף מאובן על פי החרקים שנכלאו בו, והניח את היסוד למדע הקריסטלוגרפיה בזהותו את צורות ההתגבשות של היהלום.
ימי הביניים

מדענים שונים, כמו היסטוריון הרפואה פילדינג ה' גאריסון (אנ') (1870–1935), מחזיקים בדעה שמקורה של הגאולוגיה המודרנית בעולם המוסלמי. ב"מבוא להיסטוריה של הרפואה" (An Introduction to the History of Medicine) משנת 1913, כתב גאריסון: ”הסרצנים עצמם היו מחוללים לא רק של האלגברה, הכימיה והגאולוגיה, אלא של הרבה שיפורים ושכלולים לכאורה של הציוויליזציה, כמו תאורת הרחוב, שמשת החלון, זיקוקים, כלי מיתר, פירות מתורבתים, בשמים, תבלינים ועוד”.
אבו א־ריחאן אל־בירוני, שהיה אחד מראשוני הגאולוגים המוסלמיים, כתב על הגאולוגיה של הודו: ”אבל אם אתה רואה את אדמת הודו במו עיניך ומהרהר על טבעה, אם אתה שוקל את האבנים המעוגלות הנמצאות בארץ בכל עומק שתחפור, אבנים שהן ענקיות ליד ההרים במקום שהנהרות זורמים בפראות; אבנים שהן קטנות במרחק גדול מן ההרים ובמקום שהזרם איטי יותר; אבנים הנראות כתושות לחול במקום שהזרימה מתחילה לדעוך ליד שפכם או ליד הים – אם אתה שוקל את כל אלה אתה יכול בקושי רב שלא לחשוב כי הודו הייתה פעם ים אשר התמלא בהדרגה על ידי סחף הנחלים”.
אבן סינא הניב תרומה משמעותית למדעי הטבע בחיבור האנציקלופדי "כיתאב אל שיפאא'" (ספר הריפוי), ובו – במאמר על מינרלוגיה ומטאורולוגיה – מופיעים הסברים על היווצרותם של הרים, תרומתם של הרים ביצירת עננים, מקורותיהם של המים ושל רעידות אדמה, היווצרותם של מינרלים ורבגוניות פני הקרקע של כדור הארץ. תפישות אלה כלולות גם ב"תאוריה של הארץ" של ג'יימס האטון. הבריטים – הפילוסוף סטיבן טולמין והסופרת ג'ון גודפילד – העירו בשנת 1965 על תרומתו של אבן סינא: ”כבר בשנת 1,000 לספירה הציע אבן סינא היפותזה על מקורם של רכסי הרים, שהעולם הנוצרי החשיב לקיצונית שמונה מאות שנים מאוחר יותר.”
אחד מן המדענים המעניינים בסין של ימי הביניים – היה שן קואו, מלומד ואיש אשכולות, שעסק בתחומי מדע רבים בני זמנו. בתחום הגאולוגיה היה שן קואו אחד מן המדענים הראשונים שניסח תאוריה בגאומורפולוגיה המבוססת על תצפיותיו בהתרוממות משקעים, סחיפת קרקעות, הרבדה של טין ומאובנים ימיים שנמצאו בהרי טאיחאנג, מאות קילומטרים מן האוקיינוס השקט. בנוסף, הוא ניסח תאוריה של שינוי אקלים הדרגתי לאחר שצפה בבמבוק מאובן עתיק שנמצא במעבה האדמה ליד העיר ינ'אן, במצב שימור טוב בשל תנאי האקלים היבש של מחוז שאאנשי.
לאונרדו דה וינצ'י התעניין בתחומי מדע רבים ועסק לא מעט בגאולוגיה, במבנה הקרקע ובחקר מאובנים, והבחין שהמאובנים הנמצאים בסלע היו פעם יצורים חיים. לתובנה דומה הגיע מעט אחריו גם ניקולאוס סטנו.
תקופת הרנסאנס

גאורגיוס אגריקולה היה רופא גרמני שטיפל בכורים באחד מאזורי המכרות בגרמניה. שמו המקורי היה גאורג באוור ו"אגריקולה" הוא כינוי שניתן לו שפירושו בלטינית: איכר. אגריקולה התעניין בסלעים ובמינרלים, מתוך כוונה למצוא חומרים שיוכלו לשמשו למטרות רפואיות. הוא פרסם ספרים אחדים על סלעים ומינרלים, שאחד מהם שימש מקור מידע עיקרי לחוקרים, לכורים ולמעבדי מתכות במשך כמאתיים שנה. בשל גישתו המדעית נחשב אגריקולה לאבי התורה של חקר המינרלים – המינרלוגיה.
ג'ורג' אוון הוולשי למד טופוגרפיה, ובמהלך לימודיו ערך תצפיות שיטתיות על הגאולוגיה של ויילס ובעיקר על שכבות אבן גיר ופחם. אף שלא יסד תאוריה גאולוגית על היווצרותן של השכבות וכתביו לא התפרסמו עד 1796, הוא זכה למוניטין רב ונחשב לאבי המחקר הגאולוגי הבריטי.
ניקולאוס סטנו מדנמרק תרם רבות לפלאונטולוגיה והניח את היסודות למדעי הסטרטיגרפיה והקריסטלוגרפיה. לזכותו נזקפים ניסוחם של עקרונות יסוד בסטרטיגרפיה כעקרון הסופרפוזיציה ועקרון האופקיות המקורית המפורטים בהמשך. סטנו ניסח עקרון נוסף הידוע בפשטות כ"חוק סטנו", או "חוק הזוויות הקבועות של סטנו": כשהוא מסתמך על מחקר גבישי הקוורץ קבע סטנו שהזוויות בין פאות מקבילות בגבישים מאותו חומר זהות בכל הדגימות של המינרל או החומר. עיקרון זה היווה פריצת דרך מהותית והוא מונח בבסיס המחקרים שנעשו אחר כך על מבנה הגביש.
במאה ה־17 הבחינו אנשי דת שבכל תרגומי התנ"ך והברית החדשה – רק הפרטים הגאולוגים והגאוגרפים היו זהים בכל הגרסאות. בעקבות כך התעוררה התעניינות כללית בגאולוגיה, שמטרתה הייתה ליצור תאוריה גאולוגית העולה בקנה אחד עם הסיפור התנ"כי, בפרט על המבול. על פי התאוריה, הסטרטות השונות תואמות את המאורעות התנכ"יים. ואכן, התאוריה הרווחת נשענה על ספרו של ויליאם ויסטון "תאוריה חדשה של הארץ" (A New Theory Of The Earth) שהתפרסם ב־1696,‏ ובו ויסטון טוען בזכות התרחשותו של מבול על פי הראיות שמספקות הסטרטות של כדור הארץ.
המאה ה־18: התבססות כענף מדעי > המונח "גאולוגיה"

באמצע המאה ה־18 התבססה הגאולוגיה כענף מדעי. מוזיאון הטבע הלאומי הצרפתי היה הראשון לקבוע משרת הוראה לתחום זה כבר ב־1741. היה זה צעד חשוב לקראת התפתחות הגאולוגיה ובהכרת חשיבות הפצתו הרחבה של הידע. ב־1749 פרסם חוקר הטבע הצרפתי ז'ורז'־לואי לקלר דה בופון את ספריו Histoire Naturelle, שבהם תקף בגלוי את "תאוריה חדשה על הארץ" של ויליאם ויסטון, ובעקבות ניסויים שערך טען שכדור הארץ אינו בן 6,000 שנה אלא כבן 75,000 שנה. לקלר אמנם התווה את השם גאולוגיה בהקשר למחקר כדור הארץ באותם ימים, אך המונח לא התקבל היטב עד פרסום האנציקלופדיה הגדולה בשנת 1751 בידי דני דידרו. השימוש הראשון במושג נעשה בפרסומים מקצועיים של שני מדענים שווייצריים: הגאולוג והמטאורולוג ז'אן־אנדרה דלוק והוראס־בנדיקט דה סוסיר. שימוש מוקדם במושג "גאולוגיה" נעשה על ידי רישאר אונז'רוויל המוכר גם כ"רישאר דה בירי", על מנת להבדיל בין עקרונות תאולוגיים־רוחניים לעקרונות מדעיים־ארציים.