stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט באד דווייר
קריירה מוקדמת והרשעה בשוחד

דווייר סיים את לימודיו בקולג' בעיר מידוויל שבפנסילבניה והשלים תואר בחינוך. בהמשך שימש כמורה למדעי החברה ואימן את קבוצת הפוטבול של תיכון קיימברידג' ספרינגס. הוא הצטרף למפלגה הרפובליקנית ובהמשך נבחר לייצג מטעמה את מחוז מספר 6 בבית הנבחרים של פנסילבניה וכיהן בתפקיד זה כ-5 שנים עד 1970. משנת 1971 עד לשנת 1981 כיהן כסנאטור בסנאט של מדינת פנסילבניה מטעם מחוז מספר 50. בשנת 1981 נבחר ומונה לגזבר המדינה, תפקיד שמילא עד להתאבדותו בינואר 1987.
בתחילת שנות ה-80, גילתה מדינת פנסילבניה שעובדי ממשלהּ שילמו מיסים פדרליים מעבר לנדרש וזאת בשל טעות בניכוי המס. משרדי רואי חשבון רבים התחרו על חוזה בשווי 4.7 מיליון דולרים הנוגע לניהול הפיצויים עבור כל עובד. בחוזה זכה לבסוף משרד רואי חשבון מקליפורניה - CTA ‏(Computer Technology Associates) בבעלותו של ג'ון טורקואטו ג'וניור. לאחר זכיית CTA במכרז קיבל לידיו מושל פנסילבניה דאז דיק ת'ורנברג מזכר אנונימי המאשים את דווייר, שכיהן כגזבר המדינה באותה העת, בקבלת שוחד מ-CTA בתמורה להטיית המכרז על החוזה לטובתם. עקב כך פתח התובע הכללי של ארצות הברית בחקירת ההאשמות שהועלו כנגדו וכן כנגד טורקואטו, וויליאם סמית' (פרקליטו של טורקואטו), אשתו של סמית' ובוב אשר. במשפט שנערך טורקואטו וסמית' העידו כנגד דווייר ואשר. בסרט דוקומנטרי משנת 2010 שעסק בהתאבדותו של דווייר הודה סמית' כי מסר עדות שקר על מנת לקבל הקלה בעונשו. לדווייר הוצעה עסקת טיעון שבה יודה באשמת קבלת שוחד מדרגה ראשונה (שעונשה עד 5 שנות מאסר), התפטרות מתפקידו כגזבר המדינה ושיתוף פעולה מלא עם החקירה אך הוא סירב וטען שהוא חף מפשע והופלל, גם לאחר הרשעתו.
ב-18 בדצמבר 1986, הורשע דווייר בקבלת שוחד בסך 300,000 דולרים. הוא פנה לנשיא המכהן באותה העת רונלד רייגן בבקשת חנינה. על אף הרשעתו הורשה על פי חוק להמשיך את תפקידו כגזבר המדינה עד לקבלת גזר הדין בעניינו שהיה צפוי להינתן ב-23 בינואר 1987. העונש המרבי שיכל להינתן לדווייר היה עד 55 שנות מאסר בפועל ו-300,000 דולרים קנס.
פרשת השוחד ידועה בכינוי "The CTA Scandal".
התאבדות פומבית

ב-22 בינואר 1987, יום לפני קבלת גזר דינו, ערך דווייר מסיבת עיתונאים בבירת פנסילבניה, האריסבורג, בה הניחו כי יכריז על התפטרותו מתפקידו.
דווייר הקריא בפני העיתונאים נאום שהכין מראש בו הוא טוען לחפותו. בנוסף הוא העלה האשמות כנגד מערכת המשפט הפלילי והביע חרטה על כך שהצביע בעד החלת עונש מוות כחלק מתפקידו בסנאט של פנסילבניה. במהלך נאומו היה דווייר נסער ולחוץ וכשהגיע לעמוד האחרון עצר מנאומו וציין בפני מזכירו כי הכין מספר עותקים לנאום שזה עתה נשא עבור העיתונאים. לאחר מכן המשיך בנאומו בו הודה לאלוהים על 47 שנות חייו ומשפחתו. לפני הפסקה האחרונה בנאום עצר דווייר מקריאת הטקסט וקרא לאנשי ציוותו להם מסר 3 מעטפות. הראשונה הכילה מכתב התאבדות שיועד לאשתו, השנייה הכילה כרטיס תורם איברים ומסמכים נלווים והשלישית הכילה מכתב למושל פנסילבניה הטרי בוב קייסי.


לאחר מכן, הוציא דווייר מתיקו הפתוח שהיה על השולחן מעטפה חומה שהכילה אקדח מגנום 357. של חברת סמית' אנד וסון מודל 27. בעודו מחזיק באקדח ביקש מקהל העיתונאים לעזוב את המקום אם הם חושבים שהתאבדותו עשויה לגרום להם אי-נוחות. אחדים מהנוכחים התחננו לדווייר להניח את האקדח בעוד אחרים רצו לקרוא לעזרה. יש שרצו לעצור אותו פזית אך דווייר הזהיר אותם לא להתקרב. בעוד העיתונאים מנסים לשכנעו לשקול מחדש את פעולותיו דווייר כיוון את האקדח אל פניו, פתח את פיו, הכניס את האקדח ולחץ על ההדק. הכדור יצא מצדו העליון של ראשו בעוד זרם דם רב קולח מראשו ומאפו. הוא התמוטט במקום אך מותו נקבע רק בהמשך היום בשעה 11:31. דווייר נקבר בבית הקברות של בלומינג וואלי, פנסילבניה.
אירוע התאבדותו של דווייר תועד במלואו על ידי מצלמות הווידאו של העיתונאים שנכחו במקום. לאחר האירוע, תחנות טלוויזיה רבות בפנסילבניה היו צריכות להחליט האם להראות את צילום הווידאו במלואו לקהל הצופים בחדשות אותו היום או לחתוך את קטע ההתאבדות מסרט הווידאו. רבות מתחנות הטלוויזיה בחרו להקפיא את הצילום לפני יריית האקדח עצמה. שתי תחנות הקפיאו את הצילום אך לא את הקול כך שנשמעו יריית האקדח והמולת הקהל שבאה לאחריה. תחנות בודדות בלבד שידרו את הצילום הקשה במלואו. תחנות טלוויזיה המשדרות ברחבי ארצות הברית עצרו את הצילום לפני יריית האקדח או לא שידרו את הצילום כלל. במהדורת מבט הישראלית שודר הקטע עד לפני יריית האקדח.
כיום ניתן למצוא הן את סרטון הווידאו המצונזר והן את סרטון הווידאו המלא באינטרנט.
לאחר מותו

אלמנתו של דווייר, ג'ואנה, קיבלה לידה לאחר מותו גמלת שאירים בסך של 1.28 מיליון דולרים. לאחר כשנה, עברה היא יחד עם בנה רוברט וביתה דיין מביתם לטמפה, אריזונה. שם התגוררה עד יום מותה בגיל 70 בשנת 2009. היא נקברה לצידו של בעלה בבית הקברות של בלומינג וואלי, פנסילבניה.
לאורך השנים מאז המקרה, מספר להקות כתבו שירים אודות דווייר והתאבדותו וחלקן אף כללו קטעי קול מסרטון הווידאו. בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט תיעודי באורך של 76 דקות אודות דווייר והתאבדותו בשם 'אדם הגון: חייו של ר. באד דווייר' (באנגלית: Honest Man: The Life of R. Budd Dwyer). הסרט כולל ראיונות עם משפחתו, חבריו, קולגות ואנשי מפתח בפרשה ביניהם וויליאם סמית' שהודה בסרט כי מסר עדות שקר על מנת לקבל הקלה בעונשו.
הערות שוליים

↑  מי מפחד מהזאב הרע: הרגעים שצילקו את ילדותנו, באתר וואלה, 17 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88037119  VIAF: 35995529   WorldCat (עם VIAF): 35995529
אזור כלכלי בלעדי של אינדונזיה

האזור הכלכלי הבלעדי שנטען על ידי אינדונזיה מוצג בקאפרי
האזור הכלכלי הבלעדי של אינדונזיה השישי בגודלו (Zona Ekonomi Eksklusif, ZEE) בעולם עם 6,159,032 קילומטרים רבועים (2,378,016 מילים רבועים) . הוא טוען לאזור EEZ של 200 מיילים ימיים (370 ק"מ) מחופיו. זאת בשל 13,466 האיים של הארכיפלג האינדונזי . יש לו את קו החוף השלישי בגודלו של 54,720 ק"מ (34,000 מִי). הוא ממוקם בדרום מזרח אסיה בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט.
חמשת האיים העיקריים הם: סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולווסי, ו-מערב גינאה החדשה. ישנן שתי קבוצות איים עיקריות (Nusa Tenggara ו-איי מאלוקו) ושישים קבוצות איים קטנות יותר. בורנאו משותף עם מלזיה ו-ברוניי; סבאטיק (נמצא מצפון מזרח לבורנאו) משותף עם מלזיה; טימור משותף עם טימור מזרח; ו-גינאה החדשה משותף עם פפואה גינאה החדשה (הצד המזרחי).
ערך זה הוא קצרמרבנושא אינדונזיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאית (שפה)

.
| --- | --- |
 מדינות:  תאילנד, צפון מלזיה, קמבודיה, דרום מיאנמר, לאוס
 אזורים:  תאילנד 
 דוברים:  כ-60,489,750
 שפת אם:  כ-25,300,000
 כתב:  כתב תאי
 לאום:  תאילנד תאילנד
 מוסד:  המכון המלכותי של תאילנד
 קוד שפה:  th 
 קוד ISO 639-1:  th 
 קוד ISO 639-2:  tha 
 קוד ISO 639-3:  tha 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
תָּאִית (ภาษาไทย, ‏- IPA: ‏[pʰāːsǎː tʰāj]קובץ:Th-phaasaathai2.ogg‏Ⓘ‏) היא השפה הלאומית והרשמית בתאילנד, ושפת האם של בני התאי - הקבוצה האתנית המהווה את הרוב בתאילנד. השפה התאית חברה במשפחת השפות המכונה קרא-דאי. מבחינת בלשנות-היסטורית, לא נמצא קשר בין משפחת שפות זו לבין משפחת שפות אחרות. ישנן מילים בתאית אשר הושאלו מן השפות פאלי, סנסקריט וקמרית עתיקה, בעיקר מילים הקשורות לדת.
הגיית השפה וכתיבתה

התאית היא שפה אנליטית וטונאלית. היא נכתבת כיום בכתב אבוגידה הנחשב מורכב ונקרא "הכתב התאי". לתאית ניב הקרוי "איסאן" המובן לדוברי לאית ללא צורך בתרגום, ולהפך.
הכתב התאי הוא תוצר של הכתב החמרי העתיק (อักขระเขมร), אשר נובע מגרסה דרומית של הכתב הבראהמי, הנקרא "וטלוטו". על-פי המסורת, המלך רם קמאהנג הגדול (พ่อขุนรามคำแหงมหาราช) נחשב למי שבשנת 1283 יצר את שיטת הכתב של השפה התאית.
הגיית השפה וכתיבתה > עיצורים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סדקי | סדקי | וילוני | וילוני | (מכתשי ־)חכי | (מכתשי ־)חכי | מכתשי | מכתשי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| אפי |  |  | ŋ |  |  |  | n |  | m |  |
| סותם |  | ʔ |  | kʰ |  | ʨʰ | d | tʰ | b | pʰ |
| מחוכך |  |  |  |  |  | ʨʰ |  |  |  |  |
| חוכך |  | h |  |  |  |  |  | s |  | f |
| מקורב (צדי) |  |  | w |  | j |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |
| רוטט |  |  |  |  |  |  | r |  |  |  |
* תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
הגיית השפה וכתיבתה > תנועות

| --- | --- |
תנועות בתאית: דיפתונגים בתאית
הערות שוליים

↑  נתונים על השפה התאית באתר ethnologue.com
↑  או תָּאִי לפי מילון ספיר; לעיתים גם נקראת בטעות תאילנדית
↑  תקנית ודרומית; הניב הצפוני מחזיק ב-/ɲ/ (אולי גם ב-[x] כפונמה?) וחסר /ʨʰ/, כשפת לאו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531715305171  BnF: cb11933657t (data)  GND: 4120356-2  LCCN: sh85134429  LNB: 000345889  NDL: 00572507  NKC: ph126635 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תצורת המקלדת לכתב התאי
פרוטיאוס מצוי

| פרוטיאוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: בעלי זנב
תת־סדרה:: סלמנדרות
משפחה:: פרוטיאוסיים
סוג:: פרוטיאוס
מין:: פרוטיאוס מצוי
שם מדעי
 Proteus anguinus ‏לאורנטי, 1768
תחום תפוצה


פרוטיאוס מצוי (שם מדעי: Proteus anguinus) הוא דו-חי אנדמי המצוי במערות הקרסטיות באלפים הדינריים. הפרוטיאוס חי במים הזורמים מתחת לאדמה באזור זה, ובין היתר באגן ההיקוות של נהר הסוצ'ה קרוב לטריאסטה שבאיטליה, דרום סלובניה, דרום מערב קרואטיה והרצגובינה.
זהו המין היחידי בסוג פרוטיאוס. באירופה זהו והמין היחיד במשפחת הפרוטיאוסיים וחי המערות היחיד ממערכת המיתרניים. בקרב המקומיים מכונה גם "דג אדם" בשל צבע עורו הדומה לצבע עור של אדם לבן (סלובנית: človeška ribica, קרואטית: čovječja ribica).
הפרוטיאוס ידוע בשל הסתגלותו לחיים בחשכה מוחלטת בסביבת חייו התת-קרקעית. עיניו המנוונות של הפרוטיאוס ממוקמות מתחת לעורו, ולכן הוא משולל יכולת ראייה. הוא חסר פיגמנטציה וצבע עורו החלק ורדרד. בשונה מרוב מיני הדו-חיים, הפרוטיאוס חי את כל חייו במים: הוא ניזון, ישן ומתרבה במים. ברגליו הקדמיות שלוש אצבעות, וברגליו האחוריות שתיים. הפרוטיאוס מפגין נאוטניה, והוא משמר מאפיינים של צורת הפגית כדוגמת זימים חיצוניים גם בבגרותו, בדומה לדו החיים האמריקאיים אקסולוטל ונקטורוס.
אנטומיה

גופו ארוך ומגיע לאורך של 20–30 ס"מ, ולעיתים אף ל-40 ס"מ. בגופו המעוגל מופיעים חריצים בגבולות יחידות השריר (Myomere), זנבו קצר יחסית ובעל סנפיר דק. רגליו קצרות ודקות ומספר האצבעות ברגליו נמוך מזה של דו-חיים אחרים: ברגליו הקדמיות שלוש אצבעות ולא ארבע, ובאחוריות שתיים במקום חמש. עורו הדק מכיל כמות מעטה של פיגמנט ריבופלאבין, ולכן צבע עורו לבן צהבהב או ורדרד, וניתן להבחין באיבריו הפנימיים באזור הבטן. צבעו זה שמזכיר את צבע עורו של אדם הקנה לפרוטיאוס את כינויו "דג אדם" או "דג אנושי" בשפות מקומיות. עורו מסוגל ליצור מלנין, וכשהוא נחשף לאור הוא יפתח בהדרגה צבע כהה.
ראשו מוארך ובקצהו אף קצר ושטוח. בפיו מצויה שן זעירה המשמשת כמסננת כך שחלקי מזון גדולים יישארו בפה. הנחיריים כה זעירים עד כי לא ניתן להבחין בהם, ומצויים בצידי אפו. בראשו המוארך ישנו זוג עיניים הממוקמות מתחת לעור ולכן הוא משולל יכולת ראייה. הוא שוכן במערות תת-קרקעיות חשוכות ולכן אינו נזקק לחוש הראייה. מאחורי ראשו ישנם שלושה זוגות של זימים חיצוניים, שצבעם אדמדם ורק בעזרתם הוא נושם. צבעם האדמדם הוא בשל הדם העשיר בחמצן שבו ניתן להבחין דרך בעור חסר הפיגמנט. לפרויטאוס ריאות לא מפותחות, ותפקידן בנשימה הוא רק עזר.
הזכרים והנקבות דומים במראה, ולזכרים פתח ביב עבה במקצת מזה של הנקבות.
אנטומיה > איברי חישה

איברי חישה רגישים ושאינם תלויים בראייה הם בין ההתאמות שפיתחו לעצמם בעלי חיים שחיים במערות על מנת להתמצא בחשכה המוחלטת השוררת במקום מחייתם. מערכת החישה של הפרוטיאוס מותאמת לחיים בסביבה מימית תת-קרקעית. בשל חוסר היכולת להשתמש בראייה להתמצאות, סיגל הפרוטיאוס חושים חדים. הוא משמר את הפרופורציות של צורת הלרווה, כדוגמת גוף דק וארוך וראש גדול ושטוח, ולפיכך הוא יכול לשאת מספר גדול של קולטני חישה.
עיניו של הפרוטיאוס מנוונות, אולם השתמרה בהן רגישות לאור. הן מצויות עמוק מאחורי שכבת הדרמיס של עורו ולרוב לא ניתן להבחין בהן. לצורת הלרווה יש עיניים רגילות, אולם התפתחותן נעצרת מוקדם והן מתחילות להתנוון, עד שלאחר ארבעה חודשי התפתחות הן מנוונות לחלוטין. תאים קולטי אור נמצאים גם בבלוטת האצטרובל. ניסויים התנהגותיים מצאו כי גם העור עצמו רגיש לאור. הרגישות לאור בעורו היא הודות לפיגמנט מלנופסין, המצוי בתאים מיוחדים הנקראים תאי מלנין (melanophores).
הפרוטיאוס מסוגל לחוש בריכוזים נמוכים של תרכובות אורגניות במים. חוש הריח מאפשר להם לחוש את כמות וטיב המזון בצורה טובה יותר מדו חיים אחרים. קולטני הטעם נמצאים על האפיתל מפריש הריר בפיהם, כשרובם בחלקה העליון של הלשון ובפתחי הזימים. אלו המצויים בפיהם מאפשרים להם לטעום את מזונם, ואלו המצויים בזימים מאפשרים לחוש חומרים בסביבה המימית.
התאים באוזנו הפנימית מאפשרים לפרוטיאוס לקלוט גלי קול במים ותנודות בקרקע.
אקולוגיה ומחזור חיים

הפרוטיאוס הוא חיה חברתית, והם נוהגים להימצא יחד בסדקים ותחת אבנים. זכרים פעילים מינית הם יוצאי דופן, והם מגנים על הטריטוריה שלהם שם הם מושכים נקבות. הזכר מפיץ תיקי זרע (spermatophore) שאותם קולטות הנקבות באמצעות פתח הביב.
הנקבות מטילות בין 12 ל-70 ביצים שקוטר כל אחת מהן 12 מילימטר. את הביצים הן מטילות בין אבנים. ההתפתחות העוברית של הפרוטיאוס נמשכת 140 ימים ב-10ºC, והוא מגיע לבגרות מינית לאחר 14 שנים נוספות. צורת הלרווה מקבלת מראה בוגר לאחר כארבעה חודשים, כשמשך ההתפתחות תלוי מאוד בטמפרטורת המים. אורך גופם של הראשנים בבקיעתם מהביצה 2 ס"מ, ובמשך החודש הראשון לחייהם הם ניזונים מחלמון.
התפתחות הפרוטיאוס כטרוגלוביטים דו-חיים אחרים מתאפיינת בהטרוכרוניות - החיה לא עוברת גלגול ותכונות של צורת הלרווה נותרות גם בהמשך ההתפתחות. צורת ההטרוכרוניות של הפרוטיאוס היא נאוטוניה - בגרות סומטית מאוחרת עם בגרות מינית מוקדמת, והם מגיעים לבגרות מינית כשנותרת בהם מורפולוגיה חיצונית של לרווה. בדו חיים אחרים מבוקר הגלגול על ידי ההורמון תירוקסין, המופרש מבלוטת התריס. בלוטת התריס מפותחת ומתפקדת בפרוטיאוס, וההסבר לכך שהוא לא עובר גלגול הוא בשל חוסר רגישות של רקמות שונות לתירוקסין.
הפרוטיאוס שוחה במים במהירות בהתפתלות כצלופח, ונעזר ממעט ברגליו. את טרפו הוא מאתר בעזרת יכולתו לחוש את תנודותיהם במים. הפרוטיאוס ניזון מרכיכות (Belgrandiella - משפחת הידרוביתיים), שטצדאים (Niphargus, Asellus, Synurella), וזחלי חרקים (שעירי כנף, בריומאים, גדותניים וזבובאים). הוא איננו לועס את מזונו אלא בולע את כולו. הפרוטיאוס מסוגל לשרוד תקופה ממושכת ללא מזון. כאשר מצוי המזון בחוסר הוא מפחית את פעילותו ואת הקצב המטבולי.
תוחלת חייהם הממוצעת נאמדת ב-68.5 שנים.
הערות שוליים

↑  פרוטיאוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  arkive
↑  AmphibiaWeb
↑  AmphibiaWeb
↑  Jennifer Welsh, Meet 100-year-old salamander, The Scientist
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545918905171  GND: 4158327-9 
חלקו הקדמי של ראש הפרוטיאוס נושא קולטנים כימיים, מכניים וחשמליים רגישים.
פרוטיאוס שוחה
רוברט רייט

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1957 (בן 68) לוטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון  האוניברסיטה הנוצרית של טקסס  תיכון דאגלס מקארתור 
 מעסיק:  ניו ריפבליק, האטלנטיק 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  robertwrighter
 
רוברט רייט (באנגלית: Robert Wright; נולד ב-15 בינואר 1957) הוא עיתונאי וסופר אמריקאי הכותב על מדע, היסטוריה, פוליטיקה ודת. הוא פרופסור אורח למדע ודת ב-Union Theological Seminary (New York City) (הסמינר התאולוגי יוניון, ניו יורק). הוא המייסד והעורך הראשי של Bloggingheads.tv והמייסד והעורך הראשי של Meaningoflife.tv.
ראשית חייו

רייט נולד בלוטון, אוקלוהומה, למשפחה בפטיסטית דרומית וגדל בין היתר בסן פרנסיסקו. הוא למד באוניברסיטת טקסס הנוצרית (Texas Christian University) במשך שנה בסוף שנות ה-70, לפני שעבר לאוניברסיטת פרינסטון כדי ללמוד סוציוביולוגיה, שהייתה מבשרתה של הפסיכולוגיה האבולוציונית. בין מרציו בקולג' היו הסופר ג'ון מקפי, שסגנונו השפיע על ספרו הראשון של רייט, Three Scientists and their Gods: Looking for Meaning in an Age of Information.
קריירה > עיתונאות

רייט שימש כעורך בכיר ב-The Sciences וב-The New Republic, וכעורך ב-The Wilson Quarterly. הוא היה עורך תורם בניו רפובליק (שם היה שותף בכתיבת הטור "TRB"), טיים וסלייט, וכן כתב עבור האטלנטיק, ניו יורקר, ומגזין הניו יורק טיימס. הוא תורם תדיר לניו יורק טיימס, כולל כבעל טור אורח בחודש אפריל 2007 וכתורם ל-The Opinionator, דף דעה באינטרנט בלבד ב-2010. רייט הפך לעורך בכיר של האטלנטיק ב-1 בינואר 2012. החל מפברואר, 2015, עמוד המחבר של המגזין מתאר אותו כ"עורך בכיר לשעבר ב"אטלנטיק ".
קריירה > הוראה ומחקר אוניברסיטאי

בתחילת 2000, רייט החל ללמד באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת פנסילבניה, לימד סמינר לתואר שני בשם "דת וטבע אנושי" וקורס לתואר ראשון בשם "האבולוציה של הדת". בפרינסטון, רייט היה עמית אורח לורנס ס. רוקפלר והחל ללמד במשותף סמינר לתואר שני עם פיטר סינגר על הבסיס הביולוגי של אינטואיציה מוסרית. בשנת 2014, רייט לימד קורסרה MOOC של שישה שבועות בנושא "בודהיזם ופסיכולוגיה מודרנית". נכון לשנת 2019, רייט הוא פרופסור אורח למדע ודת בסמינר התאולוגי של יוניון, ניו יורק. כמו כן, החל משנת 2019, רייט הוא עמית בכיר בצוות החשיבה ניו אמריקה.
קריירה > Meaningoflife.tv

בשנת 2002 החל רייט במיזם וידאו-אינטרנט באתר האינטרנט שלו MeaningofLife.tv, שפותח על ידי גרג דינגל, בו הוא מראיין מגוון הוגים בנוגע לרעיונותיהם בנושאי מדע, פילוסופיה, מדיטציה, רוחניות ובנושאים אחרים. Meaningoflife.tv ממומן על ידי מגזין Slate וקרן טמפלטון. מארחים נוספים כוללים את ג'ון הורגן, דניאל קאופמן, ניקיטה פטרוב ואריה כהן-וייד.
קריירה > Bloggingheads.tv

ב-1 בנובמבר 2005, רייט, הבלוגר מיקי קאוס וגרג דינגל השיקו את Bloggingheads.tv, יומן אקטואליה. דיאלוגים של Bloggingheads מתנהלים באמצעות מצלמת אינטרנט, וניתן לצפות בהם באינטרנט או להוריד אותם כקובצי וידאו WMV או MP4 או כקובצי קול MP3. דיאלוגים חדשים מתפרסמים 5–10 פעמים בשבוע ונשמרים בארכיון. בדיאבלוגים רבים מופיע רייט. מארחים אחרים ב-Bloggingheads.tv כוללים את גלן לורי, ג'ון מקוורטר, ביל שר, מאט לואיס, קאט רוזנפילד, פיבי מלץ-בובי ואריה כהן-וייד.
דעות על דת

רייט כתב רבות על נושא הדת, במיוחד בספרו The Evolution of God. בשנת 2009, כשנשאל על ידי ביל מוירס אם אלוהים הוא פרי הדמיון האנושי, ענה:
"הייתי אומר כך. אני לא חושב שזה שולל את האפשרות שככל שרעיונות על אלוהים התפתחו, אנשים התקרבו למשהו שעשוי להיות האמת לגבי המטרה הסופית והמשמעות הסופית... מוקדם מאוד כנראה, אנשים התחילו לדמיין מקורות של סיבתיות, לדמיין דברים שגורמים לדברים לקרות. שמאנים חוו חוויות מיסטיות שגם היום נזיר בודהיסטי היה אומר שהן צורות תקפות של תפיסת האלוהי. אבל בגדול אני חושב שאנשים המציאו סיפורים שיעזרו להם לשלוט בעולם."
ב"הקולבר ריפור" אמר רייט שהוא "לא אתאיסט" אבל שאינו מאמין באף אחת משלוש הדתות האברהמיות. הוא מתנגד לבריאתנות, כולל תכנון תבוני. לרייט יש תפיסה מטריאליסטית למהדרין של ברירה טבעית; עם זאת, הוא אינו מכחיש את האפשרות שתתגלה מטרה גדולה יותר, שהברירה הטבעית יכולה בעצמה להיות תוצר של עיצוב, בהקשר של טלאולוגיה. רייט מתאר את מה שהוא מכנה "מצבי הרוח המשתנים של אלוהים", בטענה שהדת ניתנת להתאמה ומבוססת על הנסיבות הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות של התרבות, ולא על פרשנות כתבי הקודש.
רייט מתח ביקורת על אתאיזם מאורגן ומתאר עצמו כהומניסט חילוני. רייט יוצר הבחנה בין הטענה שדת היא שגויה לבין הטענה שהיא רעה, ואינו בטוח שהשפעותיה הרעות עולות על השפעותיה הטובות. הוא רואה באתאיזם מאורגן ניסיון להמיר אנשים באופן פעיל, כשם שעושות דתות רבות. רייט לא רואה תועלת בחשיבה על דת כעומדת בשורש בעיות הזמן הזה.
ב-Why Buddhism is True, ביטא רייט תמיכה בצורת בודהיזם חילונית, מערבית, המתמקדת בתרגול של מדיטציית מיינדפולנס ושוללת אמונות על טבעיות כמו גלגול נשמות. הוא מאמין שהאבחנה של הבודהיזם לגבי הסיבות לסבל אנושי מוצדקת על ידי ביולוגיה אבולוציונית ופסיכולוגיה אבולוציונית. הוא טוען שהרעיון הפסיכולוגי המודרני של המודולריות של התודעה מהדהד עם ההוראה הבודהיסטית של אין-עצמי (אנטמן).
חיים אישיים

רייט מתגורר בפרינסטון, ניו ג'רזי, עם אשתו ליסה ושתי בנותיהם. יש להם שני כלבים בשם פרייזר ומילו, שמופיעים בכמה פרקים של Bloggingheads.tv.
ספרים

1989 Three Scientists and Their Gods: Looking for Meaning in an Age of Information. ISBN 0-06-097257-2
1994 The Moral Animal: Why We Are the Way We Are: The New Science of Evolutionary Psychology. ISBN 0-679-76399-6ISBN 0-679-76399-6
1999 Nonzero: The Logic of Human Destiny. ISBN 0-679-75894-1ISBN 0-679-75894-1
2009 The Evolution of God. Little, Brown and Company. ISBN 0-316-73491-8ISBN 0-316-73491-8
2017 Why Buddhism is True: The Science and Philosophy of Meditation and Enlightenment. ISBN 1439195455ISBN 1439195455
פרסים והכרה

The Evolution of God היה בין שלושת המועמדים הסופיים לפרס פוליצר לשנת 2010 בתחום ספרות העיון.
ה-New York Times Book Review בחר ב-The Moral Animal של רייט כאחד מעשרת הספרים הטובים ביותר של 1994; הוא היה רב מכר ארצי ופורסם ב-12 שפות.
Nonzero: The Logic of Human Destiny היה ספר בולט של ה-New York Times Book Review בשנת 2000 ופורסם בתשע שפות. מגזין Fortune כלל את Nonzero ברשימה של "75 הספרים החכמים [הקשורים לעסקים] בכל הזמנים".
ספרו הראשון של רייט, Three Scientists and their Gods: Looking for Meaning in an Age of Information, פורסם ב-1988 והיה מועמד לפרס National Book Critics Circle.
הטור של רייט "עידן המידע", שנכתב עבור המגזין The Sciences, זכה בפרס המגזין הלאומי למאמר וביקורת.[דרוש מקור]
ועדת שמגר (רצח רבין)

ועדת החקירה לעניין רצח ראש הממשלה מר יצחק רבין ז"ל, שנודעה בקיצור בשם ועדת שמגר, היא ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה בנובמבר 1995, זמן קצר לאחר רצח יצחק רבין, שתפקידה היה לחקור את השתלשלות העניינים ותפקוד הגופים האחראים על ביטחונו ושלומו של ראש הממשלה. יושב ראש הוועדה היה הנשיא (בדימוס) של בית המשפט העליון, מאיר שמגר, ויתר חבריה היו האלוף (מיל.) צבי זמיר ופרופ' אריאל רוזן-צבי. מזכיר הוועדה היה דוד אורון. בפני הוועדה הופיעו ראשי שירות הביטחון הכללי (השב"כ) ובפרט ראשי היחידה לאבטחת אישים, נציגי המשטרה, מלוויו של ראש הממשלה וכן רופאים שטיפלו ברבין והפתולוג, פרופ' יהודה היס, שקבע את סיבת המוות. הוועדה קיבלה לידיה חומר נוסף, כולל סרט הווידאו שבו צולם הרצח על ידי רוני קמפלר.
הוועדה הגישה את ממצאיה ב-28 במרץ 1996, בדו"ח שכלל חלק גלוי וחלק חסוי. בחלק הגלוי תוארו סידורי האבטחה ביחס להתרעות שהיו קיימות, חלוקת התפקידים בין גורמי האבטחה השונים (שב"כ, משטרה, יס"מ וגופים נוספים), תיאור ההתרחשות בזירת האירוע, מסלול הפינוי והטיפול הרפואי. החלק החסוי עסק בין היתר בהפעלתו של סוכן השב"כ אבישי רביב, שהתרועע עם פעילי ימין קיצוני.
עיקרי הדו"ח של ועדת שמגר

ועדת שמגר קבעה כי רצח רבין בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל התאפשר כתוצאה של כשל אבטחתי במקום האירוע, חוסר תיאום בין הגופים השונים שהיו ממונים על האבטחה ואי ביצוע ההוראות והנהלים, שהביאו להתרופפות טבעת האבטחה הצמודה והפקרת גבו של רבין.
עיקרי הדו"ח של ועדת שמגר > הרצח

על פי דו"ח ועדת שמגר, יגאל עמיר נסע מביתו שבהרצליה לבדו באוטובוס, ולאחר שהגיע לחניון שבו חנתה מכוניתו של רבין, התמקם בסמוך לרכב הסעות אפור מסוג GMC. במושב הרכב, שדלתו הייתה פתוחה, ישב הנהג. יגאל עמיר נשען על החלק האחורי של הרכב, ממנו ניתן להשקיף על המדרגות המובילות מהבמה לחניון. בשלב מסוים פנה אליו שוטר בשאלה אם פלוני שעבר במקום "שייך לכם". לפני הגעתם של פרס ורבין, התמקם יגאל עמיר על יד העציץ הסמוך למכונית ראש הממשלה, אך נסוג מדי פעם לרכב ה-GMC.
בשעה 21:45 החל רבין ללכת לעבר מכוניתו. לאחר ששמעון פרס חלף על פניו של עמיר, עשתה פמליית ראש הממשלה את דרכה מן המדרגות לעבר מכונית ראש הממשלה. חוליית האבטחה הצמודה של רבין כללה מאבטח מוביל, המכונה "ג.ה.", ועוד ארבעה מאבטחים צמודים, שוועדת שמגר ציינה את שמם המקוצר של שלושה מהם: יורם רובין, "ש.ג." (בהמשך חשף את עצמו ואת שמו המלא, שי גלזר)- (שניהם צעדו לצדו של רבין), "א.ה." ומאבטח נוסף שוועדת שמגר לא ציינה את שמו. "א.ה." והמאבטח הרביעי צעדו מאחורי גבו של רבין.  בשעה 21:50, כאשר עברה פמליית ראש הממשלה בקרבת העציץ שלידו שהה עמיר, ניצל עמיר את ההתרופפות בטבעת האבטחה וירה שלושה כדורים, שניים מהם פגעו ברבין ואחד פגע במאבטח יורם רובין. מיד עם הישמע הירייה הראשונה זינקו לעבר עמיר המאבטח "א.ה." ושוטרי יס"מ אחדים.
ועדת שמגר ציינה את הקריאות "סרק, זה לא אמיתי", שנשמעו על ידי עדי ראייה רבים, אך לא הצליחה לזהות את משמיע הקריאות.
עיקרי הדו"ח של ועדת שמגר > הפינוי

ועדת שמגר קבעה שלאחר הישמע היריות, ראש חוליית האבטחה, יורם רובין, בעזרת אחרים, הכניס את ראש הממשלה לרכב והורה לנהג לנסוע. בשלב זה לא היה ברור אם ראש הממשלה נפגע. לא היה שימוש בגורמי הרפואה שהיו במקום ולא נוצר קשר עם בית החולים. כחצי דקה מתחילת הנסיעה שמט ראש הממשלה את ראשו, ויורם רובין ניסה להנשימו, אך לא הצליח בכך. מכונית ראש הממשלה נסעה לבית החולים איכילוב דרך רחוב ארלוזורוב, ולהערכת הנהג הגיעה לבית החולים תוך דקה וחצי. בהגעה לבית החולים, הנהג מנחם דמתי ביקש אלונקה, ובהמשך רובין, דמתי והשוטר פנחס תרם העלו את רבין על אלונקה ורצו עמו לחדר הטראומה. לפי רישומי בית החולים, רבין הגיע למיון בשעה 21:52.
עיקרי הדו"ח של ועדת שמגר > הטיפול הרפואי

הוועדה הסתמכה ופרסמה את עדותו של הפרופסור גבי ברבש, שציין, שרבין הגיע למיון ללא דופק וללא לחץ דם, ועבר החייאה מידית. הוועדה ציינה את דברי ברבש לגבי אופי הפציעה: "כדור אחד פגע בו בשכמה מימין, קרוב לעמוד השדרה. למעשה, אזור החדירה היה בממשק שבין הצלעות לבין עמוד השדרה, עם פגיעה בחוליה, והבחנו גם פגיעה כלשהי, שאנחנו לא יכולים להעריך אותה, בעמוד השדרה עצמו, בחוט השדרה עצמו". פרופ' יהודה היס קבע כי סיבת המוות הייתה פגיעה בריאות ובטחול, דימום ותסחיפי אוויר.
עיקרי הדו"ח של ועדת שמגר > מסקנות אישיות

הוועדה שבחנה את הנסיבות שבסביבות רצח רבין קבעה כי כרמי גילון, ראש השב"כ בזמן הרצח, לא מילא את תפקידו כראוי. היא ציינה כי הוא לא שקד במידה הנדרשת ולא פיקח על הפעולה התקינה של אגף האבטחה, במיוחד בנוגע לאבטחת ראש הממשלה. הוועדה גם ציינה שהחלטתו של גילון להתפטר במהלך עבודת הוועדה משקפת את דעתה, ולכן לא נדרשה המלצה נוספת בעניינו. גם דרור יצחקי, ראש אגף האבטחה בשב"כ, התפטר מיד לאחר הרצח, והוועדה קבעה כי גם הוא לא מילא את תפקידו כראוי. הוועדה המליצה על פיטוריו של בני להב, ראש היחידה לאבטחת אישים, בשל כשל בתפקידו, והוא אכן פוטר מהשב"כ. בנוסף, הוועדה ציינה אנשי שב"כ נוספים שהתרשלו בתפקידם.
לסיום, הוועדה קבעה כי יעקב שובל, מפקד מרחב ירקון במשטרה, לא שמר על שטח סטרילי בעצרת, ולא פיקח כראוי על עבודת השב"כ, ובכך תרם לכישלון בהיערכות לאירועים.