stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבו עלאא אל-עפרי

עַבְּד א-רַּחְמַאן מֻסְטַפַא אל-קאדולי (בערבית: عبد الرحمن مصطفى القادولي; בין 1957 ל-1959 – 24 במרץ 2016), הידוע בכינויו אַבּוּ עַלַאא אלְ-עַפַרִיּ (בערבית: أبو علاء العفري), היה מנהיגה בפועל של המדינה האסלאמית. במאי 2015 דווח כי הוא מנהיג את הארגון בעקבות הפגיעה באבו בכר אל-בגדאדי בנובמבר 2014. ב-5 במאי 2015 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית על פרס של שבעה מיליון דולר תמורת מידע שיביא ללכידתו או למותו. ב-25 במרץ 2016 הודיע משרד ההגנה של ארצות הברית כי אל-עפרי נהרג במבצע צבאי יום קודם לכן.
חייו

אל-עפרי נולד ככל הנראה בסביבות 1957–1959 במוסול שבעיראק. על פי גורם בממשל העיראקי, הוא היה מורה לפיזיקה בתל עפר ותלמידו של אבו מוסעב א-סורי, בכיר באל-קאעידה.
ב-1998 עבר לאפגניסטן והתאמן במחנות האימונים של אל-קאעידה, שם רכש את אמונו של מנהיג אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן. ב-2004 עזב את אפגניסטן לארץ מוצאו, עיראק, כדי להצטרף לאל-קאעידה בעיראק תחת מנהיגותו של אבו מוסעב א-זרקאווי. הוא היה המנהיג המקומי של אל-קאעידה במוסול מטעם א-זרקאווי. ב-2006 היה ממייסדי "מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בעיראק", שמטרתה להילחם בכוחות הקואליציה שפלשו לעיראק והפילו את משטרו של סדאם חוסיין. הוא נעצר על ידי צבא ארצות הברית ואף נכלא למשך תקופה בכלא אמריקאי בעיראק.
ב-2010, לאחר הריגתם של אבו עומר אל-בגדאדי ואבו איוב אל-מסרי, יורשיו של א-זרקאווי בהנהגת אל-קאעידה בעיראק, תמך אוסאמה בן לאדן במינויו של אל-עפרי להנהגת הארגון, אך לבסוף מונה על ידי מועצת השורא של הארגון אבו בכר אל-בגדאדי.
במאי 2015 דווח כי מנהיג המדינה האסלאמית, אבו בכר אל-בגדאדי, נפצע בתקיפה מן האוויר, נפגע בחוט השדרה והפך לנכה. מאז הנהיג את הארגון בפועל אבו עלאא אל-עפרי
ב-13 במאי 2015 טען משרד ההגנה של עיראק כי אל-עפרי נהרג בתקיפה מן האוויר של כוחות הקואליציה הבינלאומית הפועלת בעיראק.
ב-25 במרץ 2016 הודיעה מחלקת ההגנה של ארצות הברית כי אל-עפרי נהרג במבצע צבאי של כוחות מיוחדים אמריקאיים.
עמדותיו

בניגוד לבכירים אחרים בדאעש, נטה אל-עפרי לחתור לפיוס עם ארגון ג'בהת א-נוסרה, המזוהה עם אל-קאעידה, אשר מאז 2014, לאחר חילוקי דעות בין הנהגת אל-קאעידה המרכזית ובין דאעש, נפרדו דרכיהם. כמו כן, הוא העדיף שהנהגת המדינה האסלאמית תתחלק שווה בשווה בין הפעילים הערבים המקומיים לבין הפעילים הזרים שבאו למדינה האסלאמית מרחבי העולם. אל-עפרי שימש מפקח על מוסדות הלכתיים בצפון עיראק ונחשב נוקשה מאוד. נטען כי אל-עפרי, המכונה "חאג'י אימאן", הפך לדומיננטי במיוחד בתחילת 2015, אחרי שהארגון ספג תבוסות טקטיות בסוריה ובעיראק, והוא החליף את אבו עלי אל-אנבארי כמושל מחוז סוריה במדינה האסלאמית. סמוך למועד הריגתו אמר האשם אל-האשמי, יועץ לממשל המרכזי בבגדאד, למגזין ניוזוויק כי מעמדו של אל-עפרי במדינה האסלאמית טוב יותר משל המנהיג המוצהר של הארגון, אבו בכר אל-בגדאדי. "הוא חשוב יותר, חכם יותר ובעל יחסי אנוש טובים יותר [...] וגם נחשב לדובר טוב וכריזמטי. כל הבכירים במדינה האסלאמית מוצאים שיש לו סוג של חוכמה ויכולת להנהיג ולנהל".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  רועי קייס, אהוד, כריזמטי, אכזר: זה מנהיג דאעש החדש, באתר ynet, 1 במאי 2015
↑  Offers for Information on Islamic State of Iraq and the Levant (ISIL) Terrorists Rewards for Justice - Reward Offers for Information on Islamic State of Iraq and the Levant (ISIL) Terrorists, באתר מחלקת המדינה של ארצות הברית, 5 במאי 2015.
1 2 3 4  ג'ק מור, ISIS Replace Injured Leader Baghdadi With Former Physics Teacher, באתר ניוזוויק, 7 במאי 2015.
↑  מיכה הלפרן, The Next bin Laden? Meet ISIS’ New Top Dog, באתר אובזרוור, 6 במאי 2015.
↑  עלי השאם, (הקישור אינו פעיל, 4 במאי 2018)The many names of Abu Bakr al-Baghdadi, באתר אל-מוניטור, 23 במרץ 2015.
↑  מרטין צ'ולוב, Isis leader incapacitated with suspected spinal injuries after air strike, באתר הגרדיאן, 1 במאי 2015.
↑  "מנהיג דאעש הפצוע הפך משותק והוחלף", באתר ynet, 1 במאי 2015
↑  עיראק: מנהיג דאעש החדש נהרג בתקיפה אמריקנית, באתר וואלה, 13 במאי 2015
מאיר אטינגר

| --- | --- |
 לידה:  4 באוקטובר 1991 (בן 33) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  היותו פעיל ימין קיצוני הנתון לסנקציות אישיות מצד ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, האיחוד האירופי ומדינות נוספות היותו נכדו של מאיר כהנא
 מפלגה:  כהניזם 
 www.hakolhayehudi.co.il
 
מאיר דוד חי אטינגר (נולד ב-4 באוקטובר 1991 בירושלים) הוא פעיל ימין רדיקלי ישראלי ותחקירן באתר הקול היהודי.
נחשב לאחד ממנהיגי נוער הגבעות. השב"כ מייחס לו קשר לארגון הטרור "המרד", השואף לערער את קיומה של מדינת ישראל כדי להקים מדינת הלכה, ומעורבות בפיגוע בדומא, בהצתה בכנסיית הלחם והדגים, ובפעילויות תג מחיר נוספות, והוא נעצר מעצר מנהלי לתקופות ארוכות.
חבר מועצה בתנועת דרך חיים.
ביוגרפיה

אטינגר נולד בירושלים, לרב מרדכי, ר"מ בישיבות עטרת כהנים וחומות ירושלים המזוהות עם ישיבות הקו, ולטובה, בתו של מאיר כהנא, שנרצח שנה קודם להיוולדו, ועל שמו הוא קרוי.
נשוי למוריה ולהם חמישה ילדים.
ביוגרפיה > פעילות ביהודה ושומרון 2011–2014

אטינגר היה פעיל במאחזים שהוקמו ונתמכו על ידי תנועות "נחלה" ו"נוער למען ארץ ישראל" של דניאלה וייס ולא שירת בצה"ל. במרץ 2011 נחקר במשטרה, לאחר שקצין משטרה טען שראה אותו תוקף עדר צאן של רועה פלסטיני, והורג כבשה; אולם התיק נסגר ללא הגשת כתב אישום, בשל היעדר תשתית ראייתית, בעקבות סתירות בעדותו של הקצין. בתקופה זו התגורר אטינגר במאחז מגרון והשתתף בפעילויות מאורגנות של נוער הגבעות.
בספטמבר 2011 קיבל צו הרחקה מאזור יהודה ושומרון ועבר להתגורר בירושלים. כעבור חודשיים קיבל צו הרחקה לשבועיים מאזור שוק מחנה יהודה, לאחר שעסק במיפוי בתי עסק שמעסיקים יהודים בלבד, במסגרת מיזם לעידוד צרכני של עבודה עברית. בהמשך אותה שנה נעצר משום שריכז מוקד מידע למעקב אחר התארגנות כוחות צה"ל לפינויי מאחזים ביהודה ושומרון, במטרה לסכל את הפינוי. הוא הפר מעצר בית, ונכלא בתקופת משפטו בבית סוהר. לבסוף הורשע ב־2012, במסגרת עסקת טיעון, בעבירה של "קשירת קשר לאיסוף ידיעות בעלות ערך צבאי", נידון למאסר בפועל לתקופה שחפפה את תקופת מעצרו, כ-6 חודשים, ולכן שוחרר מייד.
בשנים אלו התקרב אטינגר לאנשי ישיבת עוד יוסף חי ביצהר בראשות הרב יצחק שפירא והרב יצחק גינזבורג. הוא הזדהה עם תנועת "דרך חיים" שהקימו, השואפת לשנות את הממשל בישראל למדינת הלכה, אך חלק על רצונם לפעול בדרכים חוקיות. עקב כך פרש מהקבוצה והחל בפיתוח דרך עצמאית, אך המשיך לראות ברב גינזבורג מקור השראה לרעיונותיו.
בינואר 2014, לאחר עקירת מטע באזור המאחז אש קודש בידי כוחות הביטחון, היה אטינגר אחד מאנשי קבוצה שנכנסה לכפר קוסרה, כשחלקם רעולי פנים. הקבוצה הותקפה באבנים בידי פלסטינים וכותרה בתוך שלד של מבנה. חבריה נפצעו ושוחררו בסופו של דבר בידי צה"ל. הקבוצה טענה שהיא טיילה באזור לצורך הפגנת נוכחות בעקבות ההרס באש קודש וערבים תקפו אותם. בהמשך שנה זו המליץ השב"כ לעצור את אטינגר במעצר מנהלי, אך ההמלצה נדחתה על ידי פרקליט המדינה שי ניצן בשל חוסר בראיות מספיקות.[דרושה הבהרה] במקום זאת קיבל אטינגר צו הרחקה משטחי יהודה ושומרון וירושלים, ועבר להתגורר בצפת.
ביוגרפיה > מעצר מנהלי 2015–2016

אטינגר מפרסם את דעותיו בבלוג באתר "הקול היהודי".
בתחילת אוגוסט 2015 נעצר אטינגר, ולאחר כשבוע חתם שר הביטחון משה יעלון על צו מעצר מנהלי נגדו לחצי שנה, על בסיס מסמכים חסויים של השב"כ, שהעריכו כי אם לא ישהה במעצר ימשיך אטינגר בפעילויות להגשמת חזונו. הרקע למעצר היה הפיגוע בדומא ביולי 2015, הצתת כנסיית הלחם והדגים ביוני 2015, ופעילות תג מחיר נוספות באותה תקופה. גורמי ביטחון ייחסו לאטינגר הפצת אידאולוגיה שגיבש ואף קשר לארגון הטרור המכונה "המרד", השואף לדברי אותם גורמים לערער את קיומה של מדינת ישראל כדי להקים מדינת הלכה וכן את בית המקדש השלישי, באמצעות פעולות פרובוקטיביות שיביאו לדיון ציבורי בנושאים רגישים, כדוגמת היחס בין התורה לדמוקרטיה, יחסי דתיים–חילונים בישראל ויחסי יהדות–נצרות. אטינגר טען שלא היה מעורב במעשים אלימים וש"מדובר במעצר פוליטי שנועד לרצות את דעת הקהל בארץ ובעולם".
אטינגר נכלא תחילה בכלא איילון, וכעבור זמן קצר הועבר לצינוק בכלא אשל בבאר שבע. באוקטובר 2015 פתח בשביתת רעב במחאה על שלילת זכותו לשיחות טלפון, ובינואר 2016 פתח בשנית בשביתת רעב, במחאה על הארכת מעצרו המנהלי. בפברואר 2016 הוארך מעצרו בארבעה חודשים נוספים. במהלך המעצר נולד בנו הבכור. אטינגר לא השתתף בברית המילה, בשל התנגדות השב"כ. ביוני 2016 שוחרר ממעצר מנהלי, אך הוטלו עליו מגבלות של מעצר בית לילי, איסור כניסה ליהודה ושומרון, ירושלים ויד בנימין, וכן נאסר עליו ליצור קשר עם רשימה של 92 אנשים. במהלך מעצרו המנהלי לא התגבשה נגד אטינגר תשתית ראייתית, ולא הוגש נגדו כתב אישום.
ביוגרפיה > פעילות מאז 2016

בשנת 2016 הוציאו חבריו של אטינגר חוברת עם שיריו בשם "שירת הרוח" ובה שירים שנכתבו בעת מעצרו. לאחר שחרורו פרסם באתר "הקול היהודי" את סיפור מעצרו.
בשנת 2017 נבחר כחבר מועצה בתנועת דרך חיים בראשות הרב יצחק גינזבורג, וכראש תא ההסברה של התנועה.
בשנים האחרונות חבר לחוקר הימין הקיצוני עידן ירון בהקמת המיזם "מתקדמים ביחד", שנועד
להבהיר את הזהות העצמית של כל אחד מאיתנו, ולברר את הזהות של האחר, מתוך כבוד בסיסי ונכונות כנה להכרה הדדית... לנסות להתגבר על 'הפער התפיסתי' המתבטא בדימוי קריקטורי של ה'אחר', ולהביא ליתר הבנה אם לא הסכמה בין המחנות.
ביום הכשרות לנוער הגבעות שנערך באוגוסט 2021 אמר אטינגר: "אם ויתרתי על חלק קטן מארץ ישראל אין לי את הצורה של יהודי. צריך להתמודד עם בעיה מאוד קשה של ערבים, הם רוצים את כל ארץ ישראל. צריך להתיישב בשכם ולהיות מוכן להתעמת."
בשנת 2023 השתתף יחד עם קבוצת של מתיישבים בעימות מתוקשר עם חיילי צה"ל בסמוך לכפר עוריף שבשומרון, זאת לאחר מרדף של החיילים אחר חשודים בהצתת רכב פלסטיני. על פי דובר צה"ל המתיישבים נהגו בפראות ברכב, ובעקבות כך התפתח העימות ביניהם לבין החיילים. המתיישבים חסמו את כלי הרכב של הלוחמים, דחפו אותם וכן ניסו לפרוץ לאחד מכלי הרכב הצבאיים. בסוף האירוע הוגשה תלונה במשטרה, ובמשטרת מחוז שי פתחו בחקירה.
באוגוסט 2024 קיבל אטינגר שיחה מאיש שב"כ שבה נאמר לו כי התנהגותו והתנהגות חבריו "מסכנת את ביטחון האזור".
ביוגרפיה > עיצומים בין-לאומיים

באפריל 2024 הממשל האמריקאי הטיל עיצומים על אטינגר ומתנחלים אחרים. ב-27 ביוני 2024 הודיעה שרת החוץ של קנדה מלאני ג'ולי על הטלת עיצומים נגד אטינגר ואישים נוספים, שלדבריה, מעודדים, תומכים ומממנים פעולות אלימות של מתנחלים קיצוניים נגד אזרחים פלסטינים ורכושם. ביולי 2024 הטיל משרד החוץ של אוסטרליה סנקציות על אטינגר ושישה מתנחלים נוספים בשל מעורבותם באלימות נגד פלסטינים
הערות שוליים

↑   חיים לוינסון, היעד מספר 1 של השב"כ, מאיר אטינגר, שוחרר ממעצר מינהלי לאחר עשרה חודשים, באתר הארץ, 1 ביוני 2016
1 2 3  איתי בלומנטל, בשם הסב: כך תכנן נכדו של הרב כהנא את "המרד" שיפיל את השלטון בישראל, באתר ynet, 4 באוגוסט 2015
1 2  אלישע בן קימון, העציר המנהלי מאיר אטינגר לא ייצא לברית בנו, באתר ynet, 3 באפריל 2016
↑  הודיה כריש חזוני, אלמנת הרב כהנא: יהודי אחראי לדומא? לא מסתדר, באתר nrg
↑   ניר גונטז', איך זה שהמשטרה סגרה את התיק נגד היעד היהודי מס' 1 של השב"כ?, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2015
1 2  רועי שרון, מעצרו של מאיר אטינגר הוארך בשישה ימים נוספים, באתר nana10‏, 4 באוגוסט 2015
↑  חיים לוינסון, נכדו של הרב מאיר כהנא הורחק משטחי יהודה ושומרון בצו צבאי, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2011
↑  עוז רוזנברג, בימין הקיצוני ממפים חנויות המעסיקות ערבים בי-ם, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2011
↑  יהושע בריינר‏, הנכד הפר את מעצר הבית: אלמנת הרב כהנא נחקרה, באתר וואלה, 5 ביולי 2012
↑  שלמה פיוטרקובסקי, 3 חודשי מאסר לנאשמים בפרשת "המרגלים", באתר ערוץ 7, 9 ביוני 2013; תפ (י-ם) 13747-01-12 מדינת ישראל נגד עקיבא פנחס הכהן ואחרים, ניתן ב-9 ביוני 2013
↑   חיים לוינסון, המרד הגדול של נערי הגבעות השאיר את תגי המחיר והמאחזים הרחק מאחור, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2015
↑  שמעון כהן, מעצר פוליטי באגף השמור ביותר, באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2016
↑  חיים לוינסון, מתנחלים רעולי פנים נכנסו לכפר פלסטיני, הוכו והועברו לידי הצבא, באתר הארץ, 7 בינואר 2014
↑  עדות וידאו מהלינץ' בקוצרא
↑  עדו בן פורת, מאיר אטינגר: משתוקק לכינון מלכות ישראל, באתר ערוץ 7, 10 בספטמבר 2015
↑  שבתי בנדט‏, אושר מעצרו המנהלי של מאיר אטינגר, "היעד המרכזי של השב"כ", באתר וואלה, 20 בספטמבר 2015
↑  חיים טוויל, אטינגר הורשה לשוחח בטלפון – וסיים שביתת הרעב, באתר חרדים10, 13 באורטובר 2015
↑  גיא עזרא, ‏העציר המנהלי שובת הרעב איבד את הכרתו, באתר "סרוגים", 27 בינואר 2016
↑  אורלי הררי, מאיר אטינגר שוחרר ממעצר, באתר ערוץ 7
↑  אלישע בן קימון, מאיר אטינגר: "או 'מלך בישראל' או מצעד גאווה", באתר ynet, 28 ביולי 2016
↑  חוברת השירים של מאיר אטינגר
↑  וספר כתב איש ריבי באתר הקול היהודי
↑  מועצת התנועה - תנועת דרך חיים
↑  על פעילות אגף ההסברה
↑  גלעד שלמור, ‏"אני בעל הבית כאן": החיים של נערי הגבעות - והשיטה לגיוס צעירים נוספים, באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2021\
↑  מתנחלים התעמתו עם חיילי צה"ל וניסו לפרוץ לכלי רכב צבאי בשומרון, באתר ynet, 16 בפברואר 2023
↑  אריה יואלי, ‏אחרי שפרסם שרשור על רונן בר, מאיר אטינגר קיבל שיחת איומים מהשב"כ, באתר "סרוגים", 28 באוגוסט 2024
↑   אמיר תיבון, בן סמואלס, הגר שיזף ויהושע בריינר, ארה"ב והאיחוד הטילו סנקציות על מתנחלים, בהם ארגון להב"ה וגופשטיין, באתר הארץ, 19 באפריל 2024
↑  Global Affairs Canada, Canada imposes second round of sanctions on perpetrators of extremist settler violence against civilians in West Bank, www.canada.ca, ‏2024-06-27
↑  Autonomous Sanctions (Designated Persons and Entities and Declared Persons—Thematic Sanctions) Amendment (No. 4) Instrument 2024, ‏24/7/24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589986705171  VIAF: 21147266924435482599   WorldCat (עם VIAF): 21147266924435482599
1002

שנת 1002 היא השנה השנייה במאה ה-11. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

מלאכי השני נכנע, ובכך הופך בריאן בורו למלך העליון של אירלנד ולאדם היחיד אי פעם שמלך על אירלנד כולה
אתלרד השני מלך אנגליה טובח בנתיניו הויקינגים. בתגובה, פולש קאנוט הגדול לאנגליה וטובח בתושביה
היינריך השני מוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה
נולדו

(או 998) - גיאורגי הראשון, מלך גאורגיה (נפטר ב-1027)
נפטרו

23 בינואר – אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-980)
ראו גם

ילידי 1002‎
נפטרים ב-1002‎
קרן קוולי (ארצות הברית)

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  לוס אנג'לס 
 מייסדים:  פרד קוולי 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים) 
 kavlifoundation.org
 
קרן קוולי (ארצות הברית) (באנגלית: The Kavli Foundation) היא קרן נדבנות אמריקאית, שמטרתה "לקדם את המדע לטובת האנושות ולקידום הבנת הציבור ותמיכה במדענים ובעבודתם". הקרן נוסדה בדצמבר 2000 על ידי פרד קוולי (אנ'), איש עסקים ונדבן נורווגי-אמריקאי והיא ממוקמת בלוס אנג'לס, קליפורניה. הקרן הקימה מכוני מחקר באוניברסיטאות ברחבי העולם והעניקה מענקים להקמת שבע פרופסורות על שם קוולי; שתיים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, ואחת בכל אחת מהאוניברסיטאות הבאות; אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קליפורניה באירווין, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קורנל ובמכון הטכנולוגי של קליפורניה.
הקרן מעניקה את פרסי קוולי ובנוסף תומכת במדע באמצעות מספר תוכניות; קתדרות אקדמיות, סימפוזיונים ומגוון רחב של יוזמות אחרות.
פרס קוולי

החל משנת 2008, הקרן מעניקה את פרסי קוולי בתדירות דו-שנתית בשלושה תחומי מחקר; אסטרופיזיקה, ננוטכנולוגיה ומדעי המוח. הפרס מוענק בכל תחום והוא כולל תעודה, מדליה ופרס כספי של מיליון דולר. הפרסים מוענקים בשיתוף פעולה עם האקדמיה הנורווגית למדעים (אנ'), משרד החינוך והמחקר (אנ') של נורווגיה ומשרד החוץ (אנ') של נורווגיה. זוכי הפרס ניבחרים על ידי שלוש ועדות ולאחר ביצוע הבחירה שלהם למקבלי הפרס, יש לאשר את המלצות ועדות הפרס הללו על ידי האקדמיה הנורווגית למדע.
מכוני קוולי

קרן קוולי מעורבת באופן פעיל בהקמת מכוני מחקר באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, באירופה ובאסיה ותומכת בארבעה תחומי מחקר; אסטרופיזיקה, ננוטכנולוגיה, מדעי המוח ופיזיקה תאורטית. נכון לשנת 2020, קרן קוולי העניקה מענקים להקמת מכוני קוולי בקמפוסים של 20 אוניברסיטאות מרכזיות:
מכוני קוולי > אסטרופיזיקה

מכון קוולי לאסטרופיזיקה של חלקיקים וקוסמולוגיה (אנ') באוניברסיטת סטנפורד.
מכון קוולי לפיזיקה קוסמולוגית באוניברסיטת שיקגו
מכון קוולי לאסטרופיזיקה ומחקר חלל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
מכון קוולי לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה באוניברסיטת פקין
מכון קוולי לקוסמולוגיה (אנ') באוניברסיטת קיימברידג'
מכון קוולי לפיזיקה ומתמטיקה של היקום באוניברסיטת טוקיו
מכוני קוולי > ננוטכנולוגיה

מכון קוולי למדע ננו באוניברסיטת קורנל
מכון קוולי לננו-מדע דלפט (אנ') באוניברסיטת דלפט לטכנולוגיה
מכון קוולי לננו-מדע במכון הטכנולוגי של קליפורניה
מכון קוולי למדע ביונאנו וטכנולוגיה באוניברסיטת הרווארד
מכון קוולי לאנרגיה וביונאנו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי
מכוני קוולי > מדעי המוח

מכון קוולי למדעי המוח באוניברסיטת קולומביה
מכון קוולי למדעי המוח ולבינה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
מכון קוולי למדעי המוח באוניברסיטת ייל
מכון קוולי למערכות מדעי המוח (אנ') באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה
מכון קוולי למחקר במדעי המוח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס
מכון קוולי למערכות עצביות באוניברסיטת רוקפלר
מכון קוולי למדעי המוח הבסיסיים באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו
מכוני קוולי > פיזיקה תאורטית

מכון קוולי לפיזיקה תאורטית (אנ') באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה
מכון קוולי לפיזיקה תאורטית סין באקדמיה הסינית למדעים (אנ')
הערות שוליים

↑  The Kavli Foundation, About the Foundation.
↑  The Kavli Foundation, Programs.
↑  The Kavli Foundation, The Kavli Prizes.
↑  The Kavli Foundation, Scientific Fields.
↑  The Kavli Foundation, Institutes.
↑  Stanford University | The Kavli Foundation.
↑  University of Chicago | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  Massachusetts Institute of Technology | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  Peking University | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  University of Cambridge | The Kavli Foundation.
↑  University of Tokyo | The Kavli Foundation.
↑  Cornell University | The Kavli Foundation.
↑  California Institute of Technology | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  Harvard University | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  University of California, Berkeley | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-09-16.
↑  Columbia University | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  University of California, San Diego | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  Yale University | The Kavli Foundation, www.kavlifoundation.org. Retrieved 2020-08-25.
↑  Norwegian University of Science and Technology (NTNU) | The Kavli Foundation.
↑  Johns Hopkins University | The Kavli Foundation.
↑  The Rockefeller University | The Kavli Foundation.
↑  University of California, San Francisco | The Kavli Foundation.
↑  University of California, Santa Barbara | The Kavli Foundation.
↑  Chinese Academy of Sciences | The Kavli Foundation, web.archive.org. 2009-10-27. Retrieved 2020-08-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 5042428  ISNI: 0000 0004 0405 1139  VIAF: 1164149296144480670008   WorldCat (עם VIAF): 1164149296144480670008
מעיין הנדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1985 (בת 40 בערך)
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן
 מקום מגורים:  אש קודש
 השתייכות:  חסידות חדשה, ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  סופרת, מרצה
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן, מדרשת שובה, מעיינותיך
 חיבוריה:  היא שיחתי, דרך ארוכה וקצרה, מועדים לחסידות, פרקים בתניא
 אב:  הרב יהושע שפירא
 אם:  נעמי שפירא
 
הרבנית מעיין הנדלר היא אשת חינוך-ציונית דתית ישראלית, סופרת ומרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמדרשת שובה.
ביוגרפיה

מעיין נולדה בשנת 1985 במעלה לבונה לאביה הרב יהושע שפירא ואשתו נעמי. נישאה לבנו של הרב אריה הנדלר.
בין השנים 2004–2011 למדה לתואר ראשון בלשון עברית וספרות עם ישראל ולתואר שני בלשון עברית עם תזה.
בשנת ה'תשע"ב (2012) עבדה בתיכון הרא"ה ברמת גן לימוד בית מדרש לחטיבת הביניים (כיתות ז'-ח'). בין השנים ה'תשע"ד-ה'תשע"ז עבדה במעיינותיך בריכוז תוכנית הלימודים לב לדעת וכתיבת חוברות וספרי לימוד על ספר התניא ובתורת הרבי מליובאוויטש. במקביל שימשה כמרצה לחסידות במדרשת שובה ובמדרשת בינת. משנת ה'תשע"ז משמשת כמרצה לחסידות, בדגש על תורת חסידות חב"ד, איז'ביצא - לובלין ובתורת הרב קוק.
חיים אישיים

נשואה ליהודה בנו של הרב אריה הנדלר, ומתגוררת במאחז אש קודש במועצה אזורית מטה בנימין.
חיבורים

לשון ההגות של הראי"ה קוק - עיונים ותחבירים, עבודת מחקר, ה'תשע"א (2011).
סדרת חוברות מועדים לחסידות ביאור על מועדי ישראל בתורת חסידות חב"ד כחלק מתוכנית הלימודים של לב לדעת, בהוצאת מעיינותיך, ה'תשע"ד (2014).
סדרת חוברות פרקים בתניא – ביאור על פרקים בספר התניא במסגרת תוכנית הלימודים של לב לדעת בהוצאת מעיינותייך, ה'תשע"ה (2015).
סדרת החוברות מפת הנשמה - קורס ללימוד ספר התניא במסגרת חב"ד בקמפוס (מכון JLI), ה'תשע"ו (2015).
דרך ארוכה וקצרה – ביאור ושיטת לימוד בספר התניא בשפה קלילה ופשוטה, הוצאת מעיינותיך, ה'תשע"ז (מהדורה שנייה: ה'תשפ"א).
היא שיחתי - שיחות הרבי מליובאוויטש על פרשת השבוע ומועדי ישראל עם ביאור, ב"כ, הוצאת מעיינותיך, ה'תשע"ז.
הערות שוליים

↑  עמוד מרצה באתר אוניברסיטת בר-אילן.
↑  עמוד הספר באתר הספרייה הלאומית
↑  עמוד הספר באתר הספרייה הלאומית
יוסף ויץ

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1890 כ"ה בטבת ה'תר"ן בורמל, ווהלין, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 בספטמבר 1972 (בגיל 82) י"ד בתשרי ה'תשל"ג ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
יוסף וַיְץ (כ"ה בטבת ה'תר"ן, 17 בינואר 1890 – 22 בספטמבר 1972) היה מראשי קרן קיימת לישראל, ומהפעילים המרכזיים בהתיישבות, ייעור וברכישת קרקעות בארץ ישראל בתקופת היישוב ובשנות המדינה הראשונות. כונה בשמות "אבי היערות" ו"אבי הטרנספר". מנהלו הראשון של מינהל מקרקעי ישראל.
תחילת הדרך

יוסף ויץ נולד בעיירה בורמל שבחבל ווהלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), למשפחת רבנים וחכמי תורה. אביו אברהם היה מחובבי ציון ובעל יערות, וסבו ברוך היה רבה של העיירה. אמו רייצה (רות) בת ישעיהו קליבנר מברסטצ'קה, הייתה נכדתו של יוסף חיים קליבנר, שהיה רב, בין השאר בדובנא. למד ב"חדר" ובישיבה ובגיל ארבע עשרה כבר עבד לפרנסתו.
את לימודי הבגרות השלים בעצמו והתכוון להמשיך וללמוד אגרונומיה באוניברסיטה באודסה לשם הגיע ב-1905 אך פרוץ פרעות "המאות השחורות", זמן קצר לאחר הגיעו לאודסה, שיבש את תוכניותיו ואילץ אותו לחזור למשפחתו בכפר הולדתו. בביתו רקם תוכניות לעלייה ארצה אולם בסתיו 1907 נקרא לשירות בצבא הרוסי. בסופו של דבר שוחרר מהשירות מפאת לקות ראייה ודרכו ארצה נפתחה לאחר הסכמת משפחתו לעלות לארץ ישראל.
בשנת 1908 עלה ארצה יחד עם אחותו מרים כשב-20 ביולי 1908 עגנה האונייה ביפו. השניים הגיעו לרחובות, שם החל בעבודה כפועל חקלאי בכרם.
ברחובות הוא נכנס לחיים הציבוריים והצטרף לסניף מפלגת "הפועל הצעיר".
בשנת 1911 שימש ויץ כיושב ראש בשתי ועידות של ההסתדרות החקלאית, למד חקלאות ושפות והחל לעסוק בכתיבה תחת שמות עט שונים.
הוא עבר לגליל ובמשך תקופה קצרה עבד ביבנאל ובמנחמיה והיה בין ראשוני העולים לאום ג'וני. לאחר נישואיו חזר לרחובות ועבד בחברת נטעים. בשנת 1915 נשלח מטעם אגודת "נטעים" לנהל את חוות סג'רה והתמנה למנהל "משרד המושבות" של הגליל התחתון.
ב-1924 נמנה עם מקימי שכונת בית הכרם בירושלים, ועבר להתגורר בה.
פעילותו בקק"ל > הקמת הר הרצל

מיד לאחר קום המדינה נבחר לעמוד בראש ועדת הרצל מטעם מנהיגי התנועה הציונית כדי לאתר מקום קבורה ממלכתי עבור בנימין זאב הרצל. המקום שבחר בו הייתה גבעה במערב ירושלים בו שכן בית הקברות הצבאי הראשי של מדינת ישראל. לאחר שנבחר המקום היה בין מקימי האתר ובין מתכנניה של רחבת הר הרצל, בה נערך כמדי שנה ביום העצמאות "טקס הדלקת המשואות". לאחר הבאתו של הרצל לקבורה בארץ הפך האתר להיות בית הקברות הלאומי של ישראל. לאחר מותו הוחלט לקרוא לכביש המקיף את הר הרצל ואת יד ושם בשם: "דרך יוסף וייץ".
משפחתו

יוסף ויץ נישא לרוחמה אלטשולר, בתו של יצחק זאב אלטשולר, איש העלייה הראשונה ומראשוני רחובות. אחותה של רוחמה, יהודית, נישאה לגרו גרא, שהיה נציב שרות בתי הסוהר הראשון בישראל. אחיה, נקדימון אלטשולר, היה ידיד נעורים הקרוב של רחל המשוררת והוא שהה לצדה ברגעיה האחרונים. בנו הוא גדעון אלטשולר, ונכדתו היא ד"ר מור אלטשולר.
אחותו של ויץ, מרים, נישאה לסופר והעיתונאי בן רחובות זאב סמילנסקי, אביו של הסופר ס. יזהר.
לזוג יוסף ורוחמה ויץ נולדו שלושה בנים: פרופ' רענן ויץ שכיהן כמנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית, שרון ויץ, שכיהן כמנהל אגף היעור של הקרן הקימת לישראל, וצעיר הבנים יחיעם ויץ שנהרג כאיש הפלמ"ח ב"ליל הגשרים". בנו של שרון ויץ הוא שדרן הספורט רמי ויץ. בנו של רענן הוא ההיסטוריון יחיעם ויץ. בנו של יחיעם ויץ הוא העיתונאי גידי וייץ.
הבמאית מיכל ויץ היא נינתו של יוסף ויץ. ב-2021 יצא סרטה "קופסה כחולה". הסרט מציג עימות בין הנרטיב המקובל בחוג משפחתה של הבמאית, ובין הנרטיב שמשתקף ביומניו האישיים של ויץ.
כתביו

יוסף ויץ נפטר לאחר שהטביע את חותמו על מפת ההתיישבות של מדינת ישראל והותיר אחריו כ–30 ספרים בנושאים חקלאיים והתיישבותיים. ספריו הביוגרפים המתעדים את תולדות היישוב ואת משנתו: "התנחלותנו בתקופת הסער", "דרכי בהתיישבות", "ההר", "בנתיבי", ששת כרכי "יומני ומכתבי לבנים", "יוסף נחמני איש הגליל" ומאמרים רבים בנושאים חקלאיים-ישוביים בעיתונות הפוליטית המקומית ובנושאים מקצועיים בכתבי עת המקצועיים.
ספרי יובל

נתן ביסטריצקי (עורך), בנתיב ההגשמה: קובץ לכבוד יוסף וייץ ליובלו הששים, ירושלים: הקרן הקיימת לישראל, תש"י 1950.
אדם עם עצמו: קובץ מוקדש ליוסף ויץ ופעלו , תל אביב: מסדה, תשכ"ו 1966 (ליובל ה-75), ובו:
אוטוביוגרפיה, עמ' 9–58;
רשימה ביבליוגרפית של פרסומיו;
ומאמרים עליו, בהם: אוריאל אופק, "אדם מיער", עמ' 130–148 (מונוגרפיה על יוסף ויץ).