stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנריק מ.ברודר

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1946 (בן 78) קטוביץ, רפובליקת פולין 
 שם לידה:  Henryk Modest Broder 
 מדינה:  ישראל, הרפובליקה העממית הפולנית, גרמניה 
 מקום מגורים:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת קלן 
 מעסיק:  די ולט, וולט אם זונטג 
 פרסים והוקרה:  פרס שוברט לספרות (2005)  פרס הילדגרד מבינגן (13 בספטמבר 2008)  פרס לודוויג ברנה (24 ביוני 2007)  פרומתיאוס הזהב (ינואר 2007)  פרס הטלוויזיה הבווארית (2012) 
 henryk-broder.com
 
הנריק מרסין ברודר (נולד ב-20 באוגוסט 1946), כינוי עצמי הנריק מודסט ברודר (או הנריק מ. ברודר), הוא עיתונאי, סופר ואיש טלוויזיה גרמני שמשפחתו הגיעה מקטוביץ, פולין.
ברודר מתעניין במיוחד במאבק להתגבר על העבר, באסלאם, בישראל ובסכסוך הישראלי-ערבי. ברודר רואה קשר הדוק בין ביקורת גרמנית על מדיניותה של ישראל לבין אנטישמיות.
השקפות

מאז מבצע אנטבה, גברה ביקורתו של ברודר כלפי הגישה הגרמנית כלפי ישראל, ומה שברודר רואה כפייסנות כלפי האיומים האיסלאמיים. לדעתו של ברודר, אנטי-ציונות היא במהותה אנטישמית. לדברי ברודר, "יהודי אנטי-ציוני נוטה להיות אנטישמי". אנטי-ציונות היא רק תירוץ עבור לא-יהודים ויהודים כאחד כדי להיות מסוגלים להציג את האנטישמיות שלהם בצורה פוליטית, כביכול."
ספרו של ברודר "האנטישמי הנצחי" שיצא לאור ב-1986, הוביל למחלוקת סוערת. ברודר כיוון את ניתוחיו לא לשוליים הקיצונים של החברה, אלא לעמדות שמאל בורגניות. אנטישמיות והשילוב של עמדות שונות, מנוגדות אחרת, שאינן מכוונות למאפיינים נתפסים או מוקרנים כמו דעה קדומה, אלא כטינה כלפי קיומם של יהודים ומדינת ישראל. ברודר כתב: "אנטישמים שמאלנים שקראו את המרקס שלהם לא יכולים לסבול יהודים כי הם קפיטליסטים, מנצלים ויזמים. אנטישמים מהימין, שמצטטים את אויגן דירינג, אדולף שטקר או וילהלם מאר. שונאים יהודים ממספר סיבות שחלקן סותרות: כי הם מהפכנים, סוציאליסטים וספקנים, נושאי רוח הרס, סכנה למערב, מוסר ויוזמה חופשית. אנשים דתיים לא אוהבים יהודים כי יהודים רבים הם אפיקורסים ואתאיסטים משוכנעים. רוחות חופשיות מתרעמות על היהודים שעדיין נאחזו באמונותיהם הישנות. פמיניסטיות שמעולם לא קראו שורה של תומאס אקווינס או פרנציסקוס מאסיזי ומודעות לעומת זאת, לחלוטין להדרת נשים ביהדות. פעילי זכויות בעלי חיים וצמחונים כועסים על השחיטה הכשרה של בעלי חיים. אינטרנציונליסטים המאשימים את היהודים בכך שהם ייסדו מדינה משלהם, ולאומנים מתלוננים שלא כל היהודים עברו לשם כאחד. אז כל אחד בוחר את מה שמתאים לו ביותר כדי לספק את התשוקה שלו. לא משנה במה מדובר: היהודי אשם!" ברודר גם הציג את ההבחנה שלו בין דעות קדומות לטינה בשימוע פומבי של ועדת הפנים של הבונדסטאג הגרמני בנושא "נלחם באנטישמיות" ב-15 ביוני 2008. האנטישמיות השתנתה; במקום להתמודד עם דעות קדומות נרחבות או עמדות אאוטסיידריות של הורסט מאהלר, למשל, יש לדון ולבחון ביתר פירוט טינה אנטישמית ואנטי-ציונית מודרנית הנהוגות גם במיינסטרים.
ביקורות > האשמה באנטישמיות

נגד ברודר ישנו תיק בית משפט הכרוך בהאשמות של אנטישמיות נגד אוולין הכט-גלינסקי, שבו הוא יוצג על ידי נורמן נתן גלברט, המשפט של ברודר הוביל לתגובה עיתונות חזקה ולוויכוח עקרוני על אנטישמיות וביקורת על ישראל בתקשורת הגרמנית והאנגלית.
בשנת 2006 גזר בית משפט גרמני את ברודר לתקופת מאסר לאחר שהאשים בפומבי אנטי-ציונים כמו היהודי ההולנדי-גרמני האיו מאייר על "יכולותיהם המשוערות ליודאופוביה יישומית", משום שהם השוו את מדיניות "הכיבוש" הישראלי לצעדים שננקטו על ידי הנאצים. בערעור, ביקר בית משפט בעיקר את ברודר, וקבע שאין דבר כזה "אנטישמיות יהודית"
ביקורות > קבלה

סטפן ניגמאייר כתב בהקשר של הצהרות ימניות פופוליסטיות: "הנריק מ. ברודר הוא גם קורבן של טילו סרזין, מחבר הספר "גרמניה מחסלת את עצמה" במשך שנים הוא שואף להפוך לפרובוקטור הראשי של הרפובליקה".
ספריו

מי מפחד מפורנוגרפיה? דוח פורנו. מלצר, דרמשטט 1970, .
טאבו בשמאל, ברלין 1976,
ספריו > כעורך

המספריים בראש על צנזורה וצנזורה עצמית. הוצאת בונד, קלן 1976,
גרמניה מתעוררת. בורנהיים-מרטן 1978, עם Detlef Hartmann, אולריש קלוג, Uwe Maeffert:
תודה רבה. עד כאן ולא רחוק יותר. הוצאת קונטרט ספרות, המבורג 1980, עם הנס דיטר בארות',
חופש העיתונות כעסק מתועד, הוצאת היינריך באואר. קלן, 1984
האנטישמי הנצחי. על המשמעות והתפקוד של תחושה מתמדת. הוצאת פישר, מינכן 1986,
יהודי מאה שערים. 1986, תמונות מאת ארנוס שליאק. אלרט וריכטר, המבורג 1986,
זר בארצו. יהודים ברפובליקה הפדרלית. Fischer TB 3801, פרנקפורט, 1987
אני אוהב את קארשטדט והספדים אחרים. אאוסבורג, 1987
עם הילדה רכר: ספר קריאה יהודי 1933–1938. Greno, Nördlingen 1987 (=ספרייה יהודית קטנה).
הבית ב-Karpfengasse. נרטיב. Greno, Nördlingen 1989, I3.
בכורה ופוגרום. אגודת התרבות היהודית 1933–1941. טקסטים ותמונות. מתיישבים, ברלין 1992,
רחם על הגרמנים. הוצאת Hoffmann & Campe, המבורג, 1993,
אנשים וטירוף. גולדמן, מינכן 1996, .
המשוגעים של ציון. הופמן וקמפה, המבורג 1998,
על טעם ועל ריח. Ölbaum, Augsburg 1999, .
האוסיס במזרח גרמניה. Ölbaum, Augsburg 2000,
אין מלחמה, בשום מקום: הגרמנים והטרור. ברלין, ברלין 2002,
האנטישמי הנצחי. מהדורה חדשה. ברלין, ברלין 2005, I.
הימים האחרונים של אירופה. איך אנחנו מטביעים רעיון טוב. קנאוס, מינכן 2013,.
הצילו את אירופה! עוד יותר סיבות להגן על אירופה מול האיחוד האירופי (אחרי כתבת תגובה ל"הימים האחרונים של אירופה. איך אנחנו מטביעים רעיון טוב"). קנאוס, מינכן 2014,
זה מטורף! היומן הגרמני שלי. קנאוס, מינכן 2015
היה חזיר. אוטוביוגרפיה בתמונות. קנאוס, מינכן 2016,
מי אם לא אני? מהדורת אחגוט, ברלין 2019.
דרך גרמניסטן המטורפת - הערות מרפובליקת הרמזור. הוצאת אירופה, 2023
הערות שוליים

↑  Grosser, Alfred (1 בספטמבר 2008). "Verschleierung als Methode". Frankfurter Allgemeine Zeitung (בגרמנית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wir sind alle traumatisiert (We all are traumatised): "Der Antizionismus ist für Nichtjuden wie für Juden nur eine Ausrede, ihren Antisemitismus sozusagen in einer politisch aseptischen Form präsentieren zu können. Kein Mensch geht hin und sagt: Ich bin Antisemit. Es gibt keinen Antizionismus, der seinen Ursprung nicht im Antisemitismus hätte ...Dass in einer aufgeklärten Diskussion alle Positionen vertreten werden können, ist selbstverständlich. Kritik an Israel ist vollkommen selbstverständlich." (Antizionism is for Jews and non-Jews just a pretext to present antisemitism in a political aseptical version. Nobody just comes around saying "I am an antisemite." There is no Antizionism which doesn't have its origin in antisemitism [...] It's a matter of course that in an enlightened argument any position can be held. Criticism of Israel is a matter of course.)
↑  Hannes Stein, 'Wer ist Antisemit? Henryk M. Broder und Hajo Meyer vor Gericht,' Die Welt 10 January.2006
↑  'Broder darf Verleger keine Judenfeindlichkeit unterstellen,' Frankfurter Allgemeine Zeitung 27 January 2006.
↑  Yves Pallade, ' "New" Anti-Semitism in contemporary German academic,' Jewish Political Studies Review, Vol. 21, No. 1/2 (Spring 2009), pp. 33-62 op.39
↑  "Henryk M. Broder – Stefan Niggemeier" (בגרמנית). 5 בספטמבר 2010. נבדק ב-2022-02-14. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנריק מ.ברודר".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259028905171  PLWABN: 9810533943005606  BIBSYS: 90142381  BnF: cb12134798p (data)  CiNii: DA04132626  GND: 115432051  ISNI: 0000 0001 1059 7494  LCCN: n78033600  MusicBrainz: 7b318965-e28f-48f7-80b8-1c1358aa0384  NKC: jn20020909023  NTA: 073187887  RERO: 02-A003045711  SUDOC: 02979949X  VIAF: 44333203   WorldCat (עם VIAF): 44333203 
ברודר מקבל את הלודוויג-בורן-פרייס 2007
ויטליק בוטרין

| --- | --- |

ויטליק בוטרין, 2016
 לידה:  31 בינואר 1994 (בן 30) קולומנה, רוסיה
 מדינה:  מונטנגרו, קנדה, רוסיה 
 מקום מגורים:  צוג 
 השכלה:  אוניברסיטת ווטרלו  The Abelard School 
 מקצוע:  מתכנת
 תפקיד:  חבר ועד 
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2021)  מלגת ת'יל 
 about.me/vitalik_buterin
 
ויטליק בוטרין (אנגלית: Vitalik Buterin, רוסית: Виталий Бутерин)   (נולד ב-31 ינואר 1994)  הוא מהנדס תוכנה קנדי-רוסי המוכר בעיקר בזכות המצאת המטבע הקריפטוגרפי את'ריום. בוטרין הוא גם מייסדו של אתר האינטרנט והמגזין ביטקוין מגזין.
קורות חיים

בוטרין נולד בקולומנה, מחוז מוסקבה ברוסיה והתגורר שם עד גיל 6, עת עבר עם הוריו לקנדה. בבית הספר היסודי זוהה על ידי מוריו כילד מחונן וכבר אז הוא החל להתעניין במתמטיקה, מחשבים, וכלכלה.
בהיותו בן 17 נחשף לראשונה לביטקוין ולטכנולוגיית הבלוקצ'יין והחל להתעניין בתחום. בשנת 2012 זכה בוטרין במדליית ארד באולימפיאדה הבינלאומית למדעי המידע. בשנת 2013, לאחר שנסע לפגוש מתכנתי בלוקצ'יין מסביב לעולם(גם בישראל), פרסם את המאמר ובו הציע את המנגנון שיאפשר את קיומו של האת'ריום. בוטרין החל ללמוד באוניברסיטת ווטרלו אך עזב את לימודיו בשנת 2014 לאחר שזכה במלגת Thiel בסכום של 100,000 דולר והחל להקדיש את כל זמנו לפרויקט האת'ריום.
ב-2014 התגורר בוטרין בסינגפור, בהמשך התגורר בצוג.
בשנת 2016 נכלל ברשימת 40 Under 40 של מגזין פורצ'ן.
במאי 2021 הוא תרם 50 טריליון מטבעות שיבה אינו (בשווי של 1.2 מיליארד דולר) למאבק בנגיף הקורונה בהודו.
במאי 2024 הוא השקיע בחברת "פולימרק".
הערות שוליים

↑  "Results IOI 2012". www.ioi2012.org. Retrieved 2016-07-21
↑  https://www.wsj.com/articles/ethereum-luminary-makes-1-billion-covid-19-donationin-shiba-inu-coin-11620862550
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012124829605171  PLWABN: 9810635124205606  ACM DL: 99659305351  BIBSYS: 1470399605790  BnF: cb17159490d (data)  dblp: 207/8171  GND: 1225294657  ISNI: 0000 0004 6468 4077  LCCN: no2022084019  LNB: 000241349  SUDOC: 200735136  VIAF: 7041148390847110830008   WorldCat (עם VIAF): 7041148390847110830008
יריקה

קריקטורה של צ'ארלי צ'אפלין יורק על הרצפה
יריקה היא פעולה גופנית של הוצאת רוק בכוח מתוך הפה. הפעולה מהווה רפלקס שמטרתו לצורכי הוצאת נוזלים או חומרי מזון המצויים בפה. כמו כן הפעולה מהווה ביטוי חברתי כתוצאה מאמונה טפלה או על מנת לבטא רגש (לרוב בוז או כעס). ברחבי העולם המערבי יריקה נחשבת כפעולה חסרת נימוס.
הגישה הרואה ביריקה פעולה חסרת נימוס מקורה במערב אירופה בראשית המאה ה-18, בעיקר בעקבות התפתחות מנהגים היגייניים של רחצה בקרב החברה הגבוהה באירופה. בעקבות התפתחות גישה זו, ועל מנת למנוע יריקות על רצפות הבתים התפתח הנוהג של התקנת מרקקות בכניסה לבתים ובחדרים שונים. השימוש במרקקות פחת בראשית המאה ה-20 לאחר מגפת השפעת הספרדית של 1918, ובעקבות ההבנה כי אלו מאפשרות הפצת מחלות. בארץ ישראל הותקנו מרקקות בכניסה למבני ממשל בתקופת המנדט הבריטי, וזאת לאור הנוהג המקומי, שהיה נפוץ עד שלהי תקופת המנדט, לירוק בכניסה למבנים אלה על מנת לנקות את הפה מאבק הרחובות. דוגמה למרקקה מעין זו מצויה בכניסה לבניין עיריית חיפה גם כיום.
היריקה בתרבות העולם

היריקה מקושרת לאמונה הטפלה לפיה היא מונעת עין רעה. באסיה התפתח הנוהג לירוק על ילדים כנגד עין רעה, ובאירופה קיים הנוהג לירוק כאשר רואים חתול שחור.
היריקה ביהדות

בטקס החליצה, נדרשת היבמה לירוק אל מול היבם, בתגובה לכך שלא הסכים לייבמה, חז"ל דורשים שיהא זה רוק הנראה לעיני הדיינים.
כמו כן נהוג בכמה חסידויות (וביניהם חסידות חב"ד), שבשעת אמירת עלינו לשבח, כשמגיעים למילים "שהם (כלומר, גויי הארצות=עובדי עבודה זרה) משתחווים להבל ולריק", יורקים. הרבי מנחם מנדל שניאורסון הסביר שזה על מנת שלא לבלוע ולהנות מן הרוק שנוצר בעת הדיבור על עבודה זרה.
ראו גם

מרקקה
הוק טואה
מרקקה עשויה פורצלן סנט קלאוד, 1730-1740.
ג'וזף מורגן

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1981 (בן 43) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  ג'וזף מרטין
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מקום לימודים:  Gorseinon College  Gower College Swansea  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון 
 בת זוג:  פרז׳ה וויט
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף מורגן (באנגלית: Joseph Morgan; נולד ב-16 במאי 1981 בשם ג'וזף מרטין) הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אנגלי. ידוע בשל גילום דמותו של ניקלאוס בסדרה "יומני הערפד" ובסדרת הבת "המקוריים".
שנותיו המוקדמות

ג'וזף מרטין נולד בלונדון, אנגליה אך התגורר עם משפחתו בסוונסי, ויילס במשך 11 שנים. לאחר מכן חזר ללונדון שם למד בבית הספר המרכזי לנאום ודרמה.
קריירה

בשנת 2002 קיבל תפקיד ראשון בסדרה "ספוקס" בתור רבאררד פאר.
בשנת 2004 כיכב בסדרה "הקס". לאחר מכן בשנת 2003 הופיע בסרט "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם" לצידו של ראסל קרואו. בשנת 2005 שיחק בסרט "אלכסנדר" לצידם של אנג'לינה ג'ולי וקולין פארל. בשנת 2007 שיחק בסדרה "דוק מרטין".
בתחילת 2009 החל לשחק את תפקידו של ניקלאוס ״קלאוס״ מייקלסון בסדרה "יומני הערפד" של רשת השידור האמריקאית The CW. לאחר מכן שיחק בסרט "בני אלמוות" לצד הנרי קאביל.
ב-11 בינואר 2013 הודיעה רשות השידור The CW על סדרת ספין אוף לסדרה יומני הערפד שמתמקדת רק בערפדים של המשפחה המקורית ונקראת "המקוריים" פרק הפיילוט שודר ב-25 באפריל 2013 והעונה הראשונה של הסדרה בכיכובו של מורגן החלה באוקטובר 2013 וזכתה לאהדה רבה, עם סיום העונה הראשונה החלו הצילומים לעונה השנייה. בנוסף, ביים 3 פרקים מתוך הסדרה.
חיים אישיים

מורגן פעיל למען עמותת הצדקה הבריטית Positive Women (אנ'). הוא מנהל אורח חיים טבעוני מאז 2014.
ב-5 ביולי 2014 נישא בג'מייקה לבת זוגו מזה שלוש שנים, השחקנית פרז'ה וייט (אנ'), אותה הכיר בצילומים לסדרה "יומני הערפד". מורגן הוא אביה החורג של בתה של וייט ממערכת יחסים קודמת.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם | וויליאם וורלי |  |
| 2004 | אלכסנדר | פילוטאס |  |
| 2007 | מיסטר לונלי | ג'יימס דין |  |
| 2011 | הילת מלאכים | ראסטי |  |
| 2011 | בני אלמוות | ליסאנדר |  |
| 2012 | The Grind | פול |  |
| 2013 | קבר פתוח | ניית'ן |  |
| 2014 | Warhouse | אי.ג'יי באד |  |
| 2014 | 500 Miles North | ג'יימס הוג |  |
| 2015 | Desiree | אריק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | ספוקס | רבאררד פאר | פרק: "Traitor's Gate" |
| 2003 | הנרי השמיני | תומאס קולפפר (אנ') | מיני-סדרה |
| 2003 | אירואיקה | מתיאס | סרט טלוויזיה של BBC |
| 2004 | הקס | טרוי | 5 פרקים |
| 2005 | ויליאם ומרי | קאלום | 3 פרקים |
| 2006 | Kenneth Williams: Fantabulosa! | אלפי | סרט טלוויזיה של BBC |
| 2006 | קו היופי | ג'ספר | פרק: "To Whom Do You Beautifully Belong" |
| 2007 | מנספילד פארק | ויליאם פרייס | סרט טלוויזיה של ITV |
| 2007 | עדות אילמת | מת'יו ויליאם | 2 פרקים |
| 2007 | דוק מרטין | מיק מייבלי | 5 פרקים |
| 2009-2008 | נפגעים | טוני ריס | 8 פרקים |
| 2010 | בן חור | יהודה בן חור (אנ') | מיני-סדרה |
| 2016-2011 | יומני הערפד | ניקלאוס ״קלאוס״ מייקלסון | תפקיד ראשי (עונות 4-2) תפקיד אורח (עונות 5&7); 51 פרקים |
| 2018-2013 | המקוריים | ניקלאוס ״קלאוס״ מייקלסון | תפקיד ראשי (5 עונות); 92 פרקים |
| 2019 | ממלכת החיות | ג'ד | 3 פרקים |
| 2020 | עולם חדש מופלא | אליוט | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
| 2022 | מורשות | ניקלאוס ״קלאוס״ מייקלסון | פרק: "Just Don't Be a Stranger, Okay?" |
| 2022 - הווה | הטיטאנים | סבסטיאן סנגר/ אח דם (אנ') | תפקיד ראשי (עונה 4); 12 פרקים |
| 2023 | Halo | ג'יימס אקרסון | תפקיד ראשי (עונה 2) |
מאיר קרליץ

| --- | --- |

 לידה:  1875 
 פטירה:  1955 (בגיל 80 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ?–1955 
 השתייכות:  חרדים ליטאים, מועצת גדולי התורה 
 אב:  שמריהו יוסף קרליץ 
 צאצאים:  שלמה שמשון קרליץ  חיים שאול קרליץ 
 
הרב מאיר קַרֶלִיץ (תרל"ה, 1875 - ט"ו באדר תשט"ו, מרץ 1955) היה רבה של לכוביץ', מראשי ועד הישיבות בפולין ובארץ ישראל, ממייסדי החינוך העצמאי וחבר מועצת גדולי התורה. אחיו הבכור של החזון איש.
קורות חיים

נולד לרב שמריהו יוסף קרליץ, רב בעיירה קוסובה שבפלך הורדנה (רוסיה הלבנה), בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אמו ראשה לאה הייתה בתו של הרב שאול קצנלנבוגן, רבה של קוסובה ולאחר מכן רבה של קוברין. בצעירותו למד בסמרגון, יחד עם קבוצת תלמידים מישיבת וולוז'ין שנסגרה באותה תקופה. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 נישא למרים, בתו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה", זקן רבני וילנה. במשך מספר שנים התגורר בווילנה והקים בה ישיבה. לאחר פטירת חותנו התמנה כמו"ץ שם. בתקופה זו היה פעיל בתנועת המזרחי, ודרש מטעמה בווילנה, עד שפרש מן התנועה, כנראה בעקבות פולמוס בחירת הרב יצחק רובינשטיין לרבנות וילנה. כעבור מספר שנים התמנה כרבה של העיירה לכוביץ' שבמחוז ברסט (כיום בבלארוס).
היה מקורב לחפץ חיים ולרב חיים עוזר גרודזנסקי, וסייע להם בהקמת ועד הישיבות בפולין.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. היה ממייסדי ועד הישיבות בארץ ישראל וממניחי היסוד של החינוך העצמאי. שימש חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
שימש כרבה של מפלגת פועלי אגודת ישראל. בשנת תשי"א (1951) התפטר מתפקידו בנימוק שאנשי המפלגה אינם שומעים "לדבריו, לעצתו ולפסקיו", אולם כמה חודשים לאחר מכן חזר לשמש בתפקיד והורה לחברי פא"י להצביע לרשימתה בבחירות לכנסת השנייה.
בסוף ימיו עבר לגור בבני ברק. נקבר בסמוך לאחיו החזון איש, בבית הקברות שומרי שבת. לאחר פטירתו הוקמה על שמו ישיבת בית מאיר בבני ברק, על ידי חתנו, הרב זלמן רוטברג.
משפחתו

בנו הרב שלמה שמשון קרליץ היה אב"ד פתח תקווה
בנו הרב חיים שאול קרליץ היה אב"ד שארית ישראל
בנו הרב שמריהו יוסף קרליץ, ממייסדי וראשי כולל חזון איש בבני ברק, חתנו של הרב שמואל וינטרוב, ראש ישיבת בית יוסף בפינסק.
חתנו הרב אליעזר אלפא (פטשניק) היה רבה של שכונת כרמיה בחיפה.
חתנו הרב זלמן רוטברג, היה ראש ישיבת בית מאיר וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
הערות שוליים

↑  בנימין בראון, ‏'ראוי להמחזיקים בתורת ה' לדעת את גדוליה באופיים האמיתי', המעין חנוכה תשע"ב; וראו המסמכים במשפחת החזו"א בפורום 'אוצר החכמה'.
↑  מתוך מכתב ההתפטרות, טבת תשי"א: "השקפתנו" חלק א, פרק: תנועת פא"י.
↑  חיים שלם, אי של אפשר, ירושלים תשע"ג, עמ' 345
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508138505171  VIAF: 9243158070767008780008   WorldCat (עם VIAF): 9243158070767008780008
מאזן גנאים

מאזן גנאים (בערבית: مازن غنايم, בתעתיק מדויק: מאזן ע'נאים; נולד ב-30 בנובמבר 1956), הוא פוליטיקאי, איש ציבור ערבי-ישראלי, איש עסקים ופעיל ציבור בתחום הספורט. בעבר כיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת רע"מ. היה בעברו כדורגלן, וכיהן כיו"ר קבוצת הכדורגל בני סכנין בין השנים 1994–2008, עד שנבחר לראשות עיריית סח'נין בשנת 2008, תפקיד אותו מילא עד שנת 2018. הוא נבחר שוב ב-2024 לכהן כראש העייריה.
ביוגרפיה

גנאים נולד בסח'נין, החל דרכו בתחום השיפוצים והפך לבעל חברה לשיפוצים. שיחק בקבוצת הפועל סח'נין עד הגיעו לגיל 27. עם איחוד מכבי והפועל סח'נין היה ליו"ר הקבוצה המאוחדת בני סכנין, וחבר הנהלת התאחדות לכדורגל והביא לזכיית קבוצתו בגביע המדינה.
ב-2006, לקראת בחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום השמיני ברשימת מפלגת בל"ד, ולא נבחר.
ב־7 באוקטובר 2008 התפטר מראשות קבוצת בני סח'נין והעביר את כל סמכויות הניהול למנכ"ל – חסן אבו סאלח, בשל כוונתו להתמודד על ראשות עיריית סח'נין. בבחירות עצמן, שנערכו ב־11 בנובמבר 2008, נבחר לראשות העיר, כאשר זכה לכ-59% מקולות המצביעים בהתמודדות מול ראש העיר המכהן מוחמד בשיר, שהתמודד מטעם מפלגת חד"ש.
ב־3 בינואר 2009, בעיצומו של מבצע עופרת יצוקה, השתתף גנאים בהפגנה שהתקיימה בסח'נין במחאה על כמות הנפגעים האזרחים הגדולה ברצועת עזה. לפי דיווחים בעיתונות, במהלך ההפגנה שיבח גנאים את "השאהידים". פרסום זה גרר ביקורת גדולה, וכאשר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ביקר בישראל כמה חודשים לאחר מכן, ביקש ממנו שר התיירות דאז סטס מיסז'ניקוב להימנע מפגישה עם גנאים בשל אמירתו. גנאים התרעם על הביקורת והסביר כי מקורה באי-הבנת הביטוי הערבי "שאהיד" בציבור היהודי. לדברי גנאים, הוא נאמן לדרכו כל השנים ואמר כי הוא מצר על הנפגעים משני הצדדים וכי זו גם הייתה כוונתו בעת ההפגנה בה הובע כאבו של הציבור הערבי-ישראלי, שלרבים מתוכו יש קרובי משפחה ברצועת עזה, על הכמות הגדולה של הרוגים ופצועים בלתי-מעורבים במסגרת התקפת צה"ל.
בשנים 2009–2018 שימש כחבר ועדת תכנון ובניה לב הגליל.
ב-2014 נבחר לוועד הארצי לראשי הרשיות המקומיות הערביות בישראל. באותה שנה נבחר ליו"ר איגוד ערים לאיכות סביבה אגן בית נטופה.
ב-2015 נבחר ליו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל.
בבחירות המקומיות בשנת 2018 הפסיד גנאים, שנתמך על ידי סיעת בל"ד, לד"ר ספות אבו ריא ברוב של 52.52% (10,320 קולות) מול 47.48% (9,328 קולות) שקיבל גנאים. ב-2 בפברואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, נבחר למקום השלישי של בל"ד הארצית שדורג במקום השישי ברשימת רע"מ-בל"ד, אך זו זכתה בארבעה מנדטים וגנאים לא נכנס לכנסת.
בינואר 2021 הודיע על הצטרפותו למפלגת רע"מ לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע לאחר שזו פרשה מן הרשימה המשותפת. הוצב במקום השני ברשימתה לכנסת ונבחר לאחר שהמפלגה זכתה ב־4 מנדטים. במהלך הכהונה הצביעה כנגד הקואליציה בה מפלגתו הייתה חברה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוחלט שלא יתמודד ברשימה והוא סיים את כהונתו בכנסת. עם זאת, גנאים היה מועמד אחרון ברשימת רע"מ.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל בשנת 2024 נבחר לראשות עיריית סח'נין לאחר שקיבל 53.2% מהקולות.
חיים אישיים

מתגורר בסח'נין. נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏מאזן גנאים התפטר מתפקידו כיו"ר סכנין, באתר ONE‏, 7 באוקטובר 2008
↑  גנאים אחרי שנבחר לראשות העיר: "אמשיך לטפח את הקבוצה", באתר וואלה, 12 בנובמבר 2008
↑  ynet, מיסז'ניקוב: שהאפיפיור לא ייפגש עם מאזן גנאים, באתר ynet, 22 באפריל 2009
↑  איתן בקרמן, מאזן גנאים, ראש עיריית סכנין, מסביר לישראלים ששאהיד הוא גם מישהו שטבע בים, באתר הארץ, 9 בינואר 2009
↑  ח'דר סואעד, מה ניתן ללמוד מהבחירות המקומיות על הפוליטיקה של החברה הערבית בשנת 2018, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי, 4 בנובמבר 2018
↑  אריק בנדר, ‏מאזן גנאיים, ראש עיריית סכנין לשעבר, נבחר למקום השלישי ברשימת בל"ד, באתר מעריב אונליין, 2 בפברואר 2019
↑  ראש העיר סכנין לשעבר מאזן גנאיים הצטרף לרע"מ בראשות עבאס, באתר ynet, 30 בינואר 2021
↑  אתר ועדת הבחירות
↑  משה בוקר‏, עבד על כולנו בעיניים: מאזן גנאים חשף את פרצופו האמיתי, באתר וואלה, 8 ביוני 2022
↑  אריק בנדר, ‏פרישה מאוחרת: ח"כ גנאים וזועבי לא יתמודדו לכנסת בבחירות הקרובות, באתר מעריב אונליין, 21 ביוני 2022
↑  מאזן גנאים חוזר לראשות העיר סכנין, סיבוב שני באבו גוש, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
כרזת ענק הקוראת לתמוך במועמדותו של גנאים לראש העיר סח'נין, על בית פרטי בסח'נין, ביום הבחירות, 11 בנובמבר 2008
מלי פולישוק-בלוך

מֵלי פולישוק-בלוך (נולדה ב־14 בינואר 1953) היא פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת כנסת מטעם סיעת שינוי בכנסת ה-16. עמדה בראש תנועת דרך אחרת ונבחרה מטעמה בשנת 2008 לכהן כחברת מועצה וב־2012 כסגנית ראש העיר רעננה.
ביוגרפיה

פולישוק-בלוך נולדה בשם כרמלה פולישוק. היא ילידת רעננה ומתגוררת כל שנותיה בעיר. פולישוק-בלוך היא בוגרת תואר ראשון במדע המדינה ובאמנות התיאטרון מאוניברסיטת תל אביב, בעלת תואר במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ובעלת תואר שני במדע המדינה ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
שימשה מורה להיסטוריה וגאוגרפיה ומחנכת בתיכון אוסטרובסקי ברעננה למשך מספר שנים, בסופם פרשה מהוראה. לאחר פרישתה ניהלה במשך שנים רבות חנות למוצרי חשמל של משפחתה ברעננה.
במקביל שימשה יו"ר ועדי ההורים בבתי-הספר "מגד" ובתיכון "מטרו-ווסט" ברעננה והקימה את ועד ההורים המרכזי ברעננה. שימשה במשך שנים כחברת ועדת החינוך העירונית.
בראשית שנות ה־80 התפקדה למפלגת שינוי והייתה פעילה בולטת במוסדות המפלגה: היא ייסדה את סניף שינוי ברעננה וכיהנה כיושבת ראש הסניף עד להתמנותה כחברת כנסת; חברת מועצת המפלגה; חברת נשיאות מועצת המפלגה; חברת מזכירות המפלגה; יו"ר ועדת הכלכלה של שינוי (בתפקיד זה עיצבה את מצע המפלגה בתחום הכלכלי-חברתי); יו"ר הוועדה המוניציפלית; יו"ר ועדת ההסברה של המפלגה וחברה בפורומים השונים של המפלגה כמו פורום נשים ופורום לאומנות ותרבות. כמו כן, הקימה את "פורום השרון" לקידום נשים בפוליטיקה שבו חברות נשים מכל המפלגות.
כאשר מונה אמנון רובינשטיין לתפקיד שר האנרגיה והתשתית, שימשה פולישוק-בלוך יועצת שר האנרגיה לענייני הפרטה. לאחר מכן שימשה דירקטורית ויו"ר ועדת הכספים בדירקטוריון חברת הנפט הלאומית ודירקטורית בחברה למתנ"סים. בתקופת כהונתה כחברת מועצה וסגנית ראש העיר הייתה דירקטורית בחברה לפיתוח רעננה ויו"ר ועדת הדירקטוריון להתחדשות עירונית בעיר.
כיום מכהנת כדירקטורית בחברת אקו"ם ודירקטורית בכפר המכביה, נציגה בעלת דעה מטעם הממשלה בוועדת תכנון ובניה של עיריית תל אביב ובעלת משרד לעריכת דין.
ביוגרפיה > פעילות בכנסת ה־16

בפריימריס לבחירת רשימת המפלגה לכנסת ה־16 הגיעה למקום השמיני, מה שהביא אותה לכהן כחברת כנסת בתום מערכת הבחירות. כיהנה לכל אורך הקדנציה של הכנסת ה־16. במהלך כהונתה שימשה יו"ר של ועדות הכנסת למדע וטכנולוגיה, לחינוך תרבות וספורט ולענייני ביקורת המדינה, בהן ניהלה מאות ישיבות והובילה חקיקה, מדיניות ומעקב אחר התנהלות הממשלה.
בראשית הכנסת ה־16 שימשה יו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה במשך כשנה.
לאחר הדחתו של השר יוסף יצחק פריצקי מן הממשלה ובעקבות התמנותו של ח"כ אילן שלגי כשר במקומו, מונתה פולישוק-בלוך כיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט וכיהנה בתפקיד זה קרוב לשנה. לאחר פרישת סיעת שינוי מן הממשלה ומעברה לספסלי האופוזיציה מונתה לתפקיד יו"ר הוועדה לביקורת המדינה, תפקיד בו נאבקה בשחיתות שלטונית, מנהל בלתי תקין, מינויים לא ראויים ומכרזים תפורים.
בנוסף שימשה חברה בוועדת הכלכלה שבמסגרתה כיהנה כיו"ר ועדת המשנה של ועדת הכלכלה לעניין תמלוגים לבעלי זכויות יוצרים, במטרה לקבוע פרמטרים לקביעת התמלוגים בישראל. שימשה בתפקיד זה כאשר סיעת שינוי הייתה חברה בקואליציה ובאופוזיציה. הגישה במהלך כהונתה כ–80 הצעות חוק בנושאים שונים, חלקן נכנסו לספר החוקים.
עם פרישתה של השרה יהודית נאות מהממשלה עקב מחלתה באוקטובר 2004 הייתה אמורה פולישוק-בלוך להתמנות לשרה בממשלה אך בשל מחלוקות פנימיות במפלגת שינוי הסירה את מועמדותה.
בעת התפצלות סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת ה-17, שובצה פולישוק-בלוך במקום הרביעי ברשימה מפלגת חץ בראשות אברהם פורז אך בבחירות הכלליות שהתקיימו ב־28 במרץ 2006 רשימת "חץ" לא עברה את אחוז החסימה ופולישוק-בלוך לא נבחרה בשנית לכנסת.