stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאקובלב
הערות שוליים

↑  ‏ראיון עם שגריר רוסיה דאז, Steve Rodan "To Russia with doubts", Jerusalem Post, January 31 1997
| מטוסים מתוצרת אירקוט ויאקובלב |
| --- | --- | --- |
| מטוסי נוסעים | יאק-40 • יאק-42 • יאק-142 • יאק-242 • גאלפסטרים G200‏ • MC-21 |  |
| מטוסי קרב, אימון וכטב"מים | יאק-1 • יאק-3 • יאק-4 • יאק-7 • יאק-9 • יאק-11 • יאק-15 • יאק-17 • יאק-23 • יאק-25 • יאק-26 • יאק-27 • יאק-28 • יאק-38 יאק-130 • יאק-141 • יאק-152 • פצ'לה • פרוריב • אירקוט-200 |  |
קטגוריה: אירקוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2016012738  VIAF: 342146936684513781303   WorldCat (עם VIAF): 342146936684513781303 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אוסטרליה–בלארוס

| יחסי אוסטרליה–בלארוס |
| --- | --- |
אוסטרליה: בלארוס


אוסטרליה: בלארוס
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 207,600
אוכלוסייה
26,778,707: 9,041,765
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 71,857
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 7,947
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–בלארוס הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת בלארוס.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 בינואר 1992 בעקבות עצמאותה של בלארוס מברית המועצות בשנת 1991. שתי המדינות חולקות יחסים דו-צדדיים ידידותיים ועוסקים בנושאים בעלי עניין הדדי בארגונים בינלאומיים. אוסטרליה חתמה על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה באמנות ותרבות עם בלארוס במהלך ביקורו של סגן שר החוץ ריבקוב באוסטרליה בפברואר 2015. מזכר הבנות בנושא התייעצויות דו-צדדיות בין משרדי החוץ נחתם בשנת 2013.
הגירה ותיירות

בשנת 2018 ביקרו 900 אוסטרלים בבלארוס ו-600 בלארוסים באוסטרליה. באוסטרליה מתגוררים 1,700 איש ממוצא בלארוסי.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מיוצגת בבלארוס באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
בלארוס מיוצגת באוסטרליה באמצעות שגרירותה בג'קרטה, אינדונזיה.
יחסי אוסטרליה–בלגיה

| יחסי אוסטרליה–בלגיה |
| --- | --- |
אוסטרליה: בלגיה


אוסטרליה: בלגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 30,528
אוכלוסייה
26,778,707: 11,743,761
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 632,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 53,834
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי אוסטרליה–בלגיה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לבלגיה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר שתיהן לחמו כחלק ממדינות ההסכמה. כוחות אוסטרלים לחמו בקרב מסין ובקרב פשנדל, מתוכם מתו 12,500 חיילים. באוקטובר 2020 הובילה אסטריד, נסיכת בלגיה משלחת כלכלית לאוסטרליה.
יחסים כלכליים

בשנת 2015, היצוא האוסטרלי לבלגיה כלל בעיקר פחם ודלקים מאובנים אחרים בשווי של כ-1.2 מיליארד דולר אוסטרלי. היבוא מבלגיה, שהורכב בשנת 2015 בעיקר מתרופות, מכוניות וטקסטיל, עמד אז על שווי של 1.6 מיליארד דולר. אוסטרליה היא יעד היצוא ה-32 בגודלו בבלגיה ומקור היבוא ה-40 בגודלו. בלגיה היא יעד היצוא ה-23 בגודלו באוסטרליה ומקור היבוא ה-26 בגודלו. בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי ב-3.4 מיליארד דולר.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל.
בלגיה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה, ובנוסף מחזיקה קונסוליות כבוד באדלייד, בריסביין, דרווין, הובארט, מלבורן, פרת' וסידני.
יחסי איי מרשל – ארצות הברית

| יחסי איי מרשל – ארצות הברית |
| --- | --- |
איי מרשל: ארצות הברית


איי מרשל: ארצות הברית
שטח (בקילומטר רבוע)
181: 9,833,517
אוכלוסייה
37,225: 345,891,750
תמ"ג (במיליוני דולרים)
284: 27,360,935
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,629: 79,103
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה

יחסי איי מרשל – ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לאיי מרשל. לאיי מרשל שגרירות בוושינגטון ולארצות הברית שגרירות במג'ורו.
היסטוריה

במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה ארצות הברית את האיים מידי האימפריה היפנית במסגרת המערכה באיי גילברט ומרשל. בשנים 1946–1958 צבא ארצות הברית ביצע ניסויים גרעיניים באטול ביקיני שבשטח איי מרשל. בשנת 1965 הממשל האמריקאי הקים פרלמנט מקומי על מנת לקדם את הממשל העצמי של האיים. בשנת 1979 הוענקו לאיים עצמאות מוחלטת מטעם ארצות הברית. מאז נחתמו חוזים רבים בין המדינות. עד שנת 2023 ארצות הברית אמורה לספק כ-57 מיליון דולרים בכל שנה לאיי מרשל. סוכנויות אמריקניות שונות כגון רשות התעופה הפדרלית, שירות הדואר של ארצות הברית ו-FEMA מעניקות סיוע לאיים. בתמורה, איי מרשל מעניקים תמיכה מוחלטת בארצות הברית באומות המאוחדות. עם זאת, בשנת 2015 איי מרשל גינתה את האמברגו האמריקני על קובה. מושא למחלוקת מרכזית נוסף בין המדינות הוא האי וייק אשר נחשב לטריטוריה אמריקאית אך גם איי מרשל טוענת עליה לבעלות. מחלקת ההגנה של ארצות הברית מורשית להשתמש במספר לגונות ואיים בקווג'לין. מבחינה כלכלית, איי מרשל הביעה עניין למשוך השקעות אמריקאיות.
יוסף (יוסק)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1907
 פטירה:  25 בדצמבר 2002 (בגיל 95)
 מדינה:  ישראל 
 
יוסף (יוסק) ויינמן (24 בנובמבר 1907 פשמשל - 25 בדצמבר 2002 ירושלים) היה פרופסור להנדסת חשמל, ממציא, ומחלוצי תחום האלקטרוניקה וההנדסה הביו רפואית בארץ ישראל ומאוחר יותר במדינת ישראל.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

נולד וגדל בפשמישל בקיסרות האוסטרו-הונגרית (היום שייכת לחבל גליציה שבפולין).
למרות גזרות ה"נומרוס קלאזוס", הצליח יוסק להתקבל למכון הפוליטכני בלבוב. סיים אותו בהצטיינות בתואר מהנדס.
את הסטאז' בתחום הרדיו עשה במפעלי "פיליפס" בהולנד ובווינה – חלוצי פיתוח ענף זה באירופה, בשנות השלושים, דבר שאיפשר לו עם עלייתו ארצה להתקבל כמהנדס ראשי ב"קול ירושלים" המנדטורי.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

עם פרוץ מלחמת העצמאות, העמיד חלק מציוד תחנת הרדיו לרשות "ההגנה", דבר שהתגלה לבולשת הבריטית והוא פוטר לאחר משפט ממשרתו.[דרוש מקור]
עד קום המדינה שירת וינמן בהגנה. לאחר מכן עבד ברשות הרדיו הממלכתית.
עם סיום עבודתו בתחנת הרדיו, התקבל לבית הספר לרפואה ב"הדסה עין כרם" והיה מראשוני החוקרים בתחום האלקטרוניקה הרפואית (תחום שיקרא בהמשך הנדסה ביו-רפואית) בארץ היה למרצה בכיר בשנת 1965 ובשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
ברבות הימים זכה למלגה להקמת מעבדה בסטטוס של פנסיונר ועבד בה עד יום פטירתו בשנת 2002.
הערות שוליים

↑  נפתח כנס מהנדסי אלקטרוניקה, קול העם, 17 ביוני 1958
↑  מענק של 40 אלף ל"י לקידום המחקר, על המשמר, 20 במרץ 1962
↑  מינויים והעלאות באוניברסיטה העברית, חרות, 12 באפריל 1965
↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית - פרופסור חבר, דבר, 29 באוגוסט 1971
יושינובו אויאקאווה

יושינובו "יושי" אויאקאווה (באנגלית: Yoshinobu "Yoshi" Oyakawa;‏ נולד ב-9 באוגוסט 1933) הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב. הוא שחה בסגנון ידיים ישרות בגריפת המים ונחשב לשחיין האחרון שזכה בסגנון זה במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה

אויאקאווה נולד וגדל במחוז קונה שבאי הגדול של הוואי למשפחה ממוצא יפני. הוא החל להתאמן בגיל יחסים מבוגר, בהיותו בן 15 ובגיל 16 התמקד בסגנון הגב. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה אויאקאווה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.4 דקות, לפני ג'ילבר בוזו מצרפת (1:06.2 דקות) ובן ארצו ג'ק טיילור (1:06.4 דקות).
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בניו הייבן שבקונטיקט ב-1 באפריל 1954 קבע אויאקאווה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:02.8 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה וחצי של ג'ילבר בוזו (1:03.3 דקות). שיאו זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יריבו הגדול ג'ילבר בוזו (1:02.1 דקות).
אל אולימפיאדת מלבורן (1956) הגיע אויאקאווה כסגן בחיל האוויר האמריקאי. במשחקים עצמם, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.9 דקות, לאחר שהחליק בזינוק ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:05.0 דקות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי התגורר אויאקאווה בסינסינטי שבאוהיו, התחתן ולזוג נולדו 4 בנות ובן. הוא עבד כמאמן שחייה.
הישגים

בסך הכל זכה אויאקאווה ב-7 תוארי אליפות ארצות הברית אישיים.
בשנת 1973 זכה אויאקאווה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב (ויקיפדיה בגרמנית)
הערות שוליים

↑  United States Masters Swimming, (באנגלית)
↑  יושינובו אויאקאווה באתר International Swimming Hall Of Fame (באנגלית)
יחסי אוסטרליה–בהוטן

| יחסי אוסטרליה–בהוטן |
| --- | --- |
אוסטרליה: בהוטן


אוסטרליה: בהוטן
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 38,394
אוכלוסייה
26,778,707: 792,821
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 2,898
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 3,656
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי אוסטרליה–בהוטן הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה לממלכת בהוטן.
סקירה כללית

אוסטרליה ובהוטן נהנות מזה זמן רב מיחסים חמים וידידותיים, לפני כינון היחסים הדיפלומטיים הרשמיים ב-14 בספטמבר 2002. היחסים בין המדינות החלו בשנת 1962, כאשר בהוטן רק יצאה מהבידוד שכפתה על עצמה והחלה לתקשר עם שאר העולם. תמיכתה של אוסטרליה באותה תקופה הייתה מכרעת בכך שבהוטן התקבלה כחברה בתוכנית קולומבו. לאחר מכן, אוסטרליה הייתה בין המדינות הראשונות שתמכו וקיבלו בברכה את חברותה של בהוטן באו"ם ב-1971. הנציב העליון של אוסטרליה להודו, הממוקם בניו דלהי מוסמך בבהוטן, בעוד ששגריר בהוטן בבנגקוק מוסמך באוסטרליה. אוסטרליה ובהוטן קיימו שיחות בכירים בכירים בינואר 2012 בבהוטן. שיחות אלו מאפשרות לאוסטרליה ובהוטן להחליף דעות על התפתחויות פוליטיות וכלכליות במדינותיהן ובאזור, ולחפש הזדמנויות להמשך פיתוח הקשר הבילטרלי.
באוקטובר 2016, ראש ממשלת בהוטן, LyonchhenTshering Tobgay, ביקר באוסטרליה ונפגש עם ראש ממשלת אוסטרליה, מלקולם טרנבול, בקנברה. זה היה הביקור הראשון באוסטרליה של ראש ממשלת בהוטן. בשנת 2021 פתחה בהוטן שגרירות בקנברה, לאחר שקודם לכן הייתה מיוצגת באמצעות שגרירותה בבנגקוק, תאילנד. בספטמבר 2022 חגגו שתי המדינות 20 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים.
יחסים כלכליים

לאוסטרליה יש קשרי סחר והשקעות צנועים עם בהוטן, בעיקר בתחומי החינוך והמיומנויות.
הגירה

לפי מפקד האוכלוסין של 2016, 5,953 אוסטרלים דיווחו על מקום הולדתם בתור בהוטן, עלייה מ-63 שנרשמו במפקד 2001. רבים הם פליטים בהוטנים, שהגיעו לאוסטרליה מאז 2008 במסגרת תוכנית היישוב ההומניטרי.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מיוצגת בבהוטן על ידי הנציב העליון שלה בניו דלהי, הודו.
בהוטן מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה וקונסוליה כללית בסידני.
יוסף (יוסקה)

ערך זה עוסק בראש העיר של אילת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יוסקה לוי בסככת עבודה עם בן-גוריון באילת, 1962
יוסקה לוי בפגישה עם דוד בן-גוריון
יוסף (יוסקה) לוי (1926 – אוקטובר 1985) היה ראש העיר השני של אילת.
ביוגרפיה

יוסף לוי נולד בקהיר בשנת 1926. בגיל 15 הצטרף לתנועת החלוץ. בשנת 1948 נעצר כשהוא מוביל נשק על אופניו, כחלק מתפקידו במחתרת היהודית בקהיר. הוא נשלח על ידי השלטונות למחנה מעצר בא-טור, ביחד עם יהודים ציוניים נוספים שהוגדרו מסוכנים ביותר.
לוי שוחרר בתחילת 1950, עלה ארצה, התמקם באילת, החל לעבוד בחברת ארקיע והיה למנהל סניף אילת. בשנת 1959 נבחר לראשות עיריית אילת. לוי פיתח את העיר פיתוח מואץ והתמקד בתחומי התעשייה והתיירות. בתקופת כהונתו הוקם נמל אילת, נבנתה המרינה (הלגונה), נסלל כביש הערבה, ונחתם הסכם ערים תאומות עם העיר לוס אנג'לס. 
למעשה, העיר התהוותה בתקופת כהונתו, שארכה שמונה שנים. בשנת 1959, בתחילת הקדנציה שלו, גרו באילת כמה מאות תושבים ועתידה כעיר לא היה מובטח. בשנת 1967, בתום הקדנציה, גרו בה 10,000 תושבים.
בשנת 1967 עבר למקסיקו, שם שירת כנספח הכלכלי בשגרירות ישראל. כעבור שלוש שנים, ב-1970, חזר ארצה והשתלב במגזר העסקי. התפקיד הבולט ביותר בו שימש היה סמנכ"ל המנהל של כימיקלים לישראל. במסגרת תפקיד זה, הקים בסמוך לערד בית ספר מקצועי לנוער שנשר מהמסגרות הרגילות. בנוסף, תמך בפרויקטים חינוכיים ואקדמיים הקשורים לנגב בעיקר. באוקטובר 1985 נהרג בתאונת דרכים בעת שהיה בנסיעת עבודה בצרפת. על שמו קרוי רחוב בעיר אילת ובית הספר בערד, אותו הקים.
לקריאה נוספת

נפתלי ארבל וברוך מאירי, אילת: שורשים בחוף ים סוף, הוצאת מעריב, 1973.
הערות שוליים

↑  מודעת אבל - יוסקה לוי, מעריב, 18 באוקטובר 1985.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – פורטוגל

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – פורטוגל |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: פורטוגל


איחוד האמירויות הערביות: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 92,090
אוכלוסייה
11,106,647: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 27,546
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

שגרירות איחוד האמירויות הערביות בליסבון
יחסי איחוד האמירויות הערביות–פורטוגל הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות לפורטוגל.
היסטוריה > עד 1971

הקשר הרשמי הראשון בין המדינות, התרחש במהלך מסעו של החוקר הפורטוגלי ואסקו דה גאמה, שבשנת 1498 בנסיעתו להודו חנה בג'ולפר (שמה הישן של העיר ראס אל-ח'ימה) שם פגש את המלח המנוסה אחמד בן מג'יד.
האדמירל הפורטוגזי אפונסו דה אלבוקרקי הקים רשת מסחר בין המפרץ הפרסי למפרץ עומאן שפעלה החל משנת 1507. האזור נשלט על ידי פורטוגל באמצעות החזקת מצר הורמוז. בין המקומות שאלבקרקי הכניע או הקים מחדש נכללו גם כמה יישובים השוכנים כיום באיחוד האמירויות, ביניהם קלבה, חור פאכאן, דיבה עם פורטה דה דובה והמבצר הפורטוגלי מול העיר פוג'יירה.
פורטוגל, שנשלטה על ידי ספרד באיחוד אישי, איבדה הרבה מכוחה, במיוחד מראשית המאה ה-17, והתקשתה יותר ויותר להדוף התקפות, במיוחד נגד הבריטים שהיו בסכסוך עם ספרד. הפורטוגזים והאנגלים נפגשו לראשונה בקרב הימי בג'אסכ (אנ') בדצמבר 1620 / ינואר 1621, וב-12 במאי 1622 נאלצו הפורטוגלים לבסוף לוותר על האי הורמוז. מכאן ואילך הפכה מסקט למרכז הנוכחות הפורטוגזית באזור. בשנת 1648, לאחר מצור על מסקט, נאלצו הפורטוגלים לנטוש ולהרוס את מבצרי דיבא, קוריאט ומטרה לעומאנים. בשנת 1650 נפלה גם מסקט בידי העומאנים, מה שחתם את סוף הנוכחות הפורטוגזית באזור. האזור נותר תחת השפעה בריטית עד שנות החמישים, אז יותר ויותר שאיפות אמריקאיות הדיחו את הבריטים.
היסטוריה > מאז 1971

איחוד האמירויות הערביות קיבלו עצמאות מבריטניה ב-2 בדצמבר 1971. שבע האמירויות המאוחדות בנו אז את מבני המדינה שלהם והחלו ביחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות. שלטון האשטדו נובו (Estado Novo) הדיקטטורי בפורטוגל הגיע לסיומו בשנת 1974 במהפכת הציפורנים. לאחר חזרתה לדמוקרטיה ארגנה פורטוגל מחדש את קשריה החיצוניים מהיסוד, העניקה למושבותיה עצמאות וכוננה קשרים ישירים עם מספר רב של מדינות אחרות.
שגרירות איחוד האמירויות הערביות בליסבון נפתחה ב-1 באפריל 2011 בנוכחות שר החוץ של איחוד האמירויות, שייח עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן, ועמיתו הפורטוגלי לואיש אמאדו.
פורטוגל פתחה את שגרירותה באמירויות בשנת 2011 בדובאי. באותה שנה ערך ראש ממשלת פורטוגל ז'וזה סוקרטש ביקור ממלכתי עם שמונה שרים ונציגים רבים של כלכלת פורטוגל.
יחסים כלכליים

ללשכת סחר חוץ הפורטוגזית AICEP יש סניף באבו דאבי.
בשנת 2016 פורטוגל ייצאה סחורות ושירותים בשווי 268.5 מיליון אירו לאיחוד האמירויות הערביות, אשר כללו בעיקר מכונות ומכשירים (במיוחד מכשירי טלקומוניקציה), 7.1% מינרלים ועפרות, 6.8% פקקי שעם ועץ, 6.2% מזון ו 6.1% פלסטיק. באותה תקופה ייצאו האמירויות סחורות ושירותים בשווי 115.6 מיליון אירו לפורטוגל, אשר כללו בעיקר 64.3% פלסטיק (בעיקר פוליאתילן ופוליפרופילן), 11.6% טקסטיל, 8.0% מכונות ומכשירים, מוצרי מתכת 4.8% ו-4.0% מוצרים כימיים-פרמצבטיקה.
זה הציב את איחוד האמירויות הערביות במקום ה-32 בקרב הקונים ובמקום ה-85 בקרב הספקים בסחר חוץ פורטוגלי בסחורות, ואילו פורטוגל הייתה במקום ה-84 בקרב הקונים ו-54 בסחר חוץ בסחורות בשנת 2015.
נציגויות דיפלומטיות

פורטוגל מחזיקה באיחוד האמירויות הערביות שגרירות בדובאי.
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – ספרד

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – ספרד |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: ספרד


איחוד האמירויות הערביות: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 505,370
אוכלוסייה
11,106,647: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 32,996
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי איחוד האמירויות הערביות–ספרד (בערבית: العلاقات الإماراتية الإسبانية, בספרדית: Relaciones Emiratos Árabes Unidos-España) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין איחוד האמירויות הערביות ובין ממלכת ספרד.
סקירה כללית

בין מדינת האמירויות הערביות המאוחדות לבין ממלכת ספרד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות משתפרים ומשתפרים עקב ביקורים חוזרים ונשנים של ראשי מדינה ספרדיים באיחוד האמירויות הערביות ובעקבות התעניינות גוברת באזור מצד משקיעים ספרדים שגילו פוטנציאל בהשקעה במגזר הנפט והגז הטבעי במדינה.
בין שתי המדינות מחלוקת בנושא שימוש באנרגיה מתחדשת (ספרד תומכת ואיחוד האמירויות הערביות מתנגדת), מחלוקת הנובעת בין השאר בעקבות היותה של איחוד האמירויות הערביות חברה בארגון אופ"ק ואחת מהמובילות בעולם בתחום ייצוא הנפט (אנרגיה מתכלה).
נציגויות דיפלומטיות

איחוד האמירויות הערביות מיוצגת בספרד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה במדריד, בירת המדינה. איחוד האמירויות הערביות מיוצגת בספרד גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בברצלונה, בירת חבל קטלוניה.
ספרד מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באבו דאבי, בירת המדינה. בנוסף מחזיקה ספרד נציגות מסחרית בדובאי.
יאסר תריכי

יאסר מוחמד א-טאהר תריכי (בערבית: ياسر محمد الطاهر تريكي, בתעתיק מדויק: יאסר מחמד אלטאהר תריכי; נולד ב-24 במרץ 1997) הוא אתלט אלג'יראי, סגן אלוף עולם באולם (גלאזגו 2024) ופעמיים זוכה מדליית ארד באליפות אפריקה (אסאבה 2018 ופור לואי 2022) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה > 2018 > מדליית ארד באליפות אפריקה

באליפות אפריקה שנערכה באוגוסט באסאבה שבניגריה זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.78 מטר, אחרי הוגו פבריס זנגו מבורקינה פאסו (17.11 מטר) וגודפרי חוטסו מוקואנה מדרום אפריקה (16.83 מטר).
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים במקום 20 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.62 מטר.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום חמישי בקפיצה משולשת בשיא אלג'יריה חדש של 17.43 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם בעולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה סיים במקום עשירי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.42 מטר.
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות אפריקה

באליפות אפריקה שנערכה ביוני בפור לואי שבמאוריציוס זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.58 מטר, אחרי הוגו פבריס זנגו (17.34 מטר) וטסולאנג צ'ירילצו מבוטסואנה (16.77 מטר).
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיים במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.01 מטר.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו שבממלכה המאוחדת זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.35 מטר, אחרי הוגו פבריס זנגו (17.53 מטר) ולפני טיאגו פריירה מפורטוגל (17.08 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה משולשת: 17.43 מטר (2021), שיא אלג'יריה
קפיצה לרוחק: 8.08 מטר (2019)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה משולשת: 17.35 מטר (2024), שיא אלג'יריה
קפיצה לרוחק: 7.69 מטר (2018)
יהדות סנקט פטרבורג

ההיסטוריה של יהדות סנקט פטרבורג (שנודעה בעבר בשם פטרוגרד ולאחר מכן לנינגרד) מתחילה מהמאה ה-18 ועד היום. בסוף המאה ה-18, סיפוח מזרח פולין הוביל להפיכתם של מיליוני יהודים לנתיני האימפריה הרוסית. הגירה זו הוגבלה בסופו של דבר במסגרת יצירת תחום המושב על ידי יקתרינה הגדולה. תחת הצאר אלכסנדר השני הורשו יהודים מהמעמד הגבוה שהתאימו בקריטריונים מסוימים לחיות בעיר, ויהודים רבים אחרים שלא התאימו לקטגוריות אלו התיישבו באופן בלתי חוקי. עד סוף שלטונו של אלכסנדר השני ב-1881 מנתה אוכלוסיית היהודים בעיר כ-17,253 תושבים. בניגוד לערים אחרות באימפריה הרוסית, בסנקט פטרבורג מעולם לא היה פוגרום, ככל הנראה בשל כמות כוחות הביטחון שהיו בה כבירה. הקהילה המשיכה לצמוח, למרות הגירושים והרדיפות, ושגשגה עד המהפכה הבולשביקית. תחת ברית המועצות, החיים היהודיים הוחלשו ודוכאו, וחלק מהיהודים בעיר היו פעילים ציוניים בסתר ואף מסורבי עלייה. כיום, לאחר קריסת ברית המועצות, העיר נותרה בית לקהילה יהודית גדולה ולמוסדות יהודיים רבים. בית הכנסת הכוראלי הגדול בעיר הוא בית הכנסת השלישי בגודלו באירופה.
היסטוריה > המאה ה-19 ועד למהפכה הבולשביקית

בשנות ה-80 של המאה ה-19 הפכה סנקט פטרבורג למרכז תרבות יהודי, ובמהלך העשורים הבאים התגוררו בעיר אינטלקטואלים יהודים בולטים. בעיר פעלו בתי דפוס ביידיש, עברית ורוסית שהדפיסו עיתונים יומיים, שבועיים וחודשיים לקהילות היהודיות בתחום המושב.
בנוסף להיותה מרכז לתרבות ספרותית יהודית, העיר אכלסה גם מספר ארגונים יהודיים לאומיים ובהם החברה לקידום התרבות בקרב יהודי רוסיה שהובלה על ידי כמה מיהודי העיר. מוסדות הקהילה היהודית היו תלויים במידה רבה בתרומות של כמה משפחות יהודיות עשירות מאוד, ובעיקר ביוסף גינצבורג וצאצאיו. בנוסף על המימון, גינצבורג ייצג את הקהילה היהודית מול השלטון המרכזי.
לאחר שנים רבות של עיכובים, בשנת 1893 נחנך בית הכנסת הכוראלי הגדול שהכיל כ-1,200 מקומות ישיבה. למרות הפתיחה החגיגית, נאלצו שאר בתי הכנסת הקטנים בעיר להיסגר ובית הכנסת הכוראלי הפך לבית הכנסת המרכזי.
סנקט פטרבורג הייתה גם מרכז פוליטי עבור יהודים מכל הסוגים, כולל סוציאליסטים ופעילי זכויות אדם. בסוף המאה ה-19, גנריק סלזברג (Slezberg) ועורכי דין אחרים הקימו את לשכת ההגנה העירונית. הלשכה הציעה שירותים משפטיים בחינם לקורבנות אנטישמיות ברחבי האימפריה. הלשכה פעלה לחייב את הממשלה לקחת אחריות על הפוגרומים, ללא הצלחה. בנוסף על הלשכה, פעלו ארגונים נוספים למען הקהילה המקומית ובתחום המושב.
הקהילה בסנקט פטרבורג הייתה רוסית יותר מתחום המושב. ב-1897 דיווחו כשליש מיהודי העיר על שפת האם שלהם רוסית, לעומת 3% מהיהודים בתחום המושב. בערב מלחמת העולם הראשונה, מספר דוברי הרוסית עלה לכ-50%.
מלחמת העולם הראשונה גרמה להגירה יהודית המונית מהמושב לעיר. בשנות המלחמה קהילת סנקט פטרבורג גדלה מ-35,000 איש לכ-50,000 בסופה.
היסטוריה > המהפכה ומלחמת העולם השנייה

לאחר מהפכת פברואר ב-1917 הוסרו כל ההגבלות על ההתיישבות היהודית. לאחר המהפכה הבולשביקית באוקטובר 1917, מפלגות פוליטיות יהודיות אולצו לרדת למחתרת. בנוסף על כך, מוסקבה הפכה לבירה, ובכך קהילת סנט פטרסבורג הורחקה ממרכזי הכוח. הרעב במהלך מלחמת האזרחים הרוסית פגע גם בקהילה, וחלקם חזרו למושבות. במקביל לעזיבה, היו גם מי שהיגרו מהכפרים לעיר. בשנת 1926 הגיעה האוכלוסייה היהודית לכדי -84,505 תושבים (5.2% מכלל האוכלוסייה).
חלק מהארגונים היהודיים ניסו להמשיך את עבודתם תחת המשטר הסובייטי החדש, למרות הלחץ הכלכלי והאידאולוגי הגובר. למרות זאת, עד סוף שנות העשרים כל המוסדות היהודיים העצמאיים נסגרו על ידי הממשלה. רבים מהאינטלקטואלים שניהלו את ארגונים אלו עזבו את ברית המועצות. בעשור לאחר מכן נסגרו גם הארגונים היהודיים הקומוניסטיים שנותרו, ובכך הזהות היהודית הציבורית דוכאה מאוד. בשנות ה-30 שליש מיהודי העיר התחתנו עם לא-יהודים.
לפני הפלישה הנאצית לברית המועצות, האוכלוסייה היהודית בעיר הוערכה בכ-200,000 נפש. במהלך המצור שנמשך כמעט שלוש שנים על לנינגרד על ידי הגרמנים, עשרות אלפי יהודים היו בין למעלה ממיליון בני אדם שמתו מרעב ומחלות.
היסטוריה > ברית המועצות שלאחר המלחמה

במהלך התקופה הסובייטית מספר היהודים בסנקט פטרבורג דעך בגלל שיעורי ילודה נמוכים והתבוללות. מפקד האוכלוסין ב-1959 העיד על כ-162,344 יהודים, אך יש המעריכים כי הקהילה היהודית מנתה למעשה כ-200,000 נפשות.
בית הכנסת הכוראלי, שעדיין עומד על כנו למרות שהופצץ על ידי הנאצים במלחמה, נותר בית הכנסת היחיד בעיר לאחר המלחמה. בשנים 1962–1964 נאסרה אפיית המצות, בדומה לאזורים רבים אחרים בברית המועצות. השימוש בבית הקברות נאסר גם ב-1963, והוא נסגר ב-1969.
למרות רמת ההתבוללות הכללית של הקהילה היהודית בעיר, מלחמת ששת הימים ב-1967 העלתה את רמת ההשתייכות הדתית והציונית של חלק מיהודי העיר. בתקופה זוהחלו להתארגן בסתר שיעורי עברית והתארגנות לעלייה. כתוצאה מכך מספר יהודים מסורבי עלייה נעצרו ונאסרו. ב-15 ביוני 1970 התרחש מבצע חתונה שבמסגרתו מספר יהודים ניסו לחטוף מטוס במטרה לעלות לארץ ישראל. המבצע נכשל ויוזמיו נשפטו. למרות זאת, המבצע תפס את תשומת לב התקשורת העולמית, והיו משמעותי בפתיחת העלייה מברית המועצות בעשור זה.
ערב התפרקות ברית המועצות, שיעור התמותה היהודית בעיר עלה על שיעור הילודה, ובשני שלישים מהילודה היהודית אחד מההורים לא היה יהודי. בתקופה זו התגוררו בעיר כ־107,000 יהודים.
היסטוריה > הפדרציה הרוסית וכיום

כיום, הקהילה היהודית בעיר היא השנייה בגודלה ברוסיה, לאחר יהדות מוסקבה. רוב היהודים בעיר נותרו חילונים, אך יש גם קהילה אורתודוקסית. בשנים שלאחר פירוק ברית המועצות מספר היהודים בסנקט פטרבורג ירד באופן דרמטי בגלל הגירה לארצות הברית והעלייה ההמונית לישראל. בשנת 2010 מנתה האוכלוסייה היהודית כ-40,000 נפש.
מאז 1996, משמש מנחם מנדל פֶּבְזְנר מחב"ד כרב העיר.
בשנת 2005 נפתחה בעיר קואליציית ארגונים יהודיים המפעילה שישה ארגונים יהודיים העוסקים בתרבות ובחינוך. בעיר ממוקמת גם אנדרטת השואה בצארסקויה סלו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  "The Jewish Community of St. Petersburg / Leningrad / Petrograd". The Museum of the Jewish People at Beit Hatfutsot. נבדק ב-1 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  "Saint Petersburg". The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe. YIVO. נבדק ב-1 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saint Petersburg". Jewish Virtual Library. American-Israeli Cooperative Enterprise. נבדק ב-1 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History of the Grand Choral Synagogue of Saint Petersburg". The Jewish Community of St Petersburg. נבדק ב-1 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
הברון הוראצי גינצבורג (1833–1909, שסייע במימון והובלת הקהילה היהודית אחרי אביו.
המצור על לנינגרד
יחסי איחוד האמירויות הערביות – עומאן

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – עומאן |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: עומאן


איחוד האמירויות הערביות: עומאן
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 309,500
אוכלוסייה
11,106,647: 5,334,472
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 108,192
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 20,282
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית נבחרת: מונרכיה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין איחוד האמירויות הערביות לבין סולטנות עומאן.