הקרב הראשון על המארן
מהלך הקרב > הסיור של הנטש

מולטקה, במפקדה בלוקסמבורג, לא היה בקשר עם הצבאות הגרמניים בצרפת. מולטקה העדיף לשלוח הוראות לצבאותיו על ידי שליח במקום להסתמך על מערכת הטלפון והטלגרף הבלתי מספקים שלו. הוא שלח את קצין המודיעין שלו, לוטננט קולונל ריצ'רד הנטש לבקר את הצבאות. הוראותיו של מולטקה להנטש היו בעל פה, לא כתובות, אם כי ככל הנראה מולטקה נתן להנטש, אוברסט-לויטננט בלבד, את הסמכות להורות לצבאות הגרמנים לסגת במידת הצורך להישרדותם. המשימה של הנטש, במילותיו של ההיסטוריון הרוויג, הייתה להפוך ל"סיור המטה המפורסם ביותר בהיסטוריה הצבאית".
הנטש עזב את לוקסמבורג ב-8 בספטמבר ברכב וביקר את הארמיות הגרמניות החמישית, הרביעית והשלישית באותו אחר הצהריים. הוא דיווח בחזרה למולטקה שמצבם של אותם צבאות היה "נוח לחלוטין". בשעה 6:45 באותו ערב, הוא קיבל הודעה אחרת במפקדת הארמייה השנייה בפגישה עם בילוב ומטהו. נאמר להנטש שהאגף הימני של בילוב (הגובל בפער בין הארמיות של בילוב וקלוק) נמצא בנקודת קריסה. בילוב אמר כי צבאו "במצב קשה" ו"אין מצב" לצאת למתקפה נגד הצרפתים. הוא האשים את קלוק במשבר ואמר שעל קלוק לסיים מיד את הקרב מול הארמייה הצרפתית השישית ולצמצם את הפער ביניהם. אם לא, המצב עלול להפוך ל"חמור ביותר".
אוברסט-לויטננט הנטש השיב ככל הנראה לבילוב כי לו, להנטש יש "סמכות מלאה" להורות לקלוק לסגת מהקרב עם הארמייה הצרפתית השישית. במהלך הפגישה קיבל בילוב את הבשורה שצבאו מתכווץ בלחץ הצרפתים. בילוב הורה על נסיגה של 20 ק"מ (12 מייל) של כוחותיו וצפה "השלכות בלתי ניתנות לחישוב". הנטש הסכים עם בילוב שכאשר כוחות צרפתים ובריטים יחצו את המארן תידרש נסיגה כללית של הגרמנים. הם הסכימו שקלוק חייב לנתק מגע ולצעוד למארן כדי לחבור לארמייה השנייה של בולוב. אם קלוק יסרב, בילוב ייסוג מצפון למארן.
למחרת, בבוקר 9 בספטמבר, עם חדשות רעות נוספות מהחזית, בילוב הורה על נסיגה נוספת מבלי לדעת מה קלוק יעשה. בינתיים, הנטש המשיך הלאה אל מפקדת הארמייה הראשונה של קלוק ליד נהר אורק והגיע בשעה 11:30 בבוקר לאחר מסע בהרס המלחמה. הוא נפגש עם ראש המטה של קלוק, הרמן פון קוהל. הנטש תיאר את עמדתו המסוכנת של בילוב ואמר כי יש צורך בנסיגה כללית, ושוב טען את סמכותו בשם מולטקה. קוהל "הוכה ברעם". הארמייה הראשונה הייתה מוכנה לתקוף את העיר פריז, ובתקווה לנצח במלחמה, אבל קוהל נענה להנטש והודיע לקלוק. עם נסיגת בילוב, לא הייתה לקלוק ברירה אלא ללכת בעקבותיו והוא הוציא את הפקודה לסגת. הפקודה שלו אמרה שהוא נסוג "בהוראתו" של המטה הכללי של מולטקה. ב-11 בספטמבר מולטקה עצמו ביקר בארמיות הגרמניות השלישית, הרביעית והחמישית והורה על נסיגה של הארמיות הללו בנוסף לנסיגה המתמשכת של הארמיות הראשונה והשנייה) לנהר האן להתארגן מחדש או להתקפה אחרת. הגרמנים נרדפו על ידי הצרפתים והבריטים, אם כי קצב כוחות בעלות הברית המותשים היה איטי ועמד בממוצע על 19 ק"מ (12 מייל) ליום. הגרמנים הפסיקו את נסיגתם לאחר 65 ק"מ (40 מייל), בנקודה צפונית לנהר האן, שם הם התחפרו והכינו תעלות. ז'ופר הורה לכוחות בעלות הברית לרדוף, מה שהוביל לקרב הראשון על האן.
"לאורך חזית של כמעט 250 מיילים [400 ק"מ], התמודד חיל הרגלים הגרמני והחל לחזור על עקבותיו על פני הקרקע שכבש בקרב מר במהלך השבועיים האחרונים". רבים מהחיילים והקצינים הגרמנים בחזית הסכסוך היו מרירים על מה שהם ראו כפקודה מטופשת לסגת. מאייר אמר כי הקרב הראשון על המארן "ירד אלינו בהיסטוריה כקרב שהציל את פריז אך למעשה הוסדר על ידי החלטתו של צד אחד שלא להילחם".
המהפך בקרב נבע מתורתו של פרדיננד פוש, שהטיף בספריו טרום-המלחמה ובהרצאותיו באקדמיה הצבאית École supérieure de guerre לרוח התקפית, לאמונה ברצון לנצח ולנקיטת יוזמה. לשאלה מדוע הורה להתקדם ולא לסגת ענה: "אינני יודע. בגלל אנשי, בגלל שהיה לי רצון. וחוץ מזה - אלוהים היה שם.".
בנוסף, דגמי המשאיות מסוג טרקטור פאנהארד שטילון תרמו למאמץ המלחמתי בקרב הראשון על המארן, בגלל תנאי השטח הקשים, הצבא הצרפתי לא היה מסוגל להשתמש בסוסים שיגררו תותחים. דגמים אלה היו מהדגמים הראשונים בעלי הנעה כפולה 4x4 אשר רכש הצבא הצרפתי, והם השתתפו בעיקר במשימות של גרירת תותחים