stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק הראל
ביוגרפיה

הראל נולד כיצחק שוורץ, עד גיל 14 גדל בחיפה ואז עבר עם משפחתו לצפת.
הראל התגייס לחיל ההנדסה בשנת 1975 ולאחר סיום קורס הקצינים עבר לשרת בחיל השריון. בין התפקידים שעשה בחיל:
1984-1986: מפקד גדוד 75 בחטיבה 7
1986: מפקד גדוד בחטיבה 460 (בית-הספר לשריון)
1987-1988: קצין אג"ם עוצבת געש
1988-1991: מפקד חטיבת מרכבות האש (חטיבת שריון במילואים) ומפקד מגמת שריון בקורס מ"פים
1991-1993: מפקד חטיבה 7
1994-1995: סגן-מפקד עוצבת הפלדה
1995-1997: מפקד עוצבת עידן ומפקד המרכז לאימון מפקדות (מרא"ם)
1998-1999: מפקד עוצבת הפלדה
בשנת 1999 עבר הראל למטכ"ל, ומונה לעוזר ראש אגף התכנון לתכנון. בשנת 2002 הועלה לדרגת אלוף וקיבל את הפיקוד על הגיס המטכ"לי. במרץ 2003 מונה הראל לעמוד בראש אגף התקשוב, שהיה ממקימיו. בדצמבר אותה שנה החליף את גיורא איילנד בראשות אגף התכנון.
הראל פרש מצה"ל ב-21 באוגוסט 2006, לאחר 32 שנות שירות.
עם שחרורו משירות צבאי, התמנה כיו"ר הדירקטוריון ללא שכר בחברה הלאומית לדרכים בישראל (מע"צ).
ב-25 באוקטובר 2007 בחר בו דירקטוריון רכבת ישראל לתפקיד מנכ"ל החברה. בפברואר 2010 הודיע הראל על כוונתו לסיים את תפקידו במאי, כשנתיים וחצי לאחר שהחל לכהן כמנכ"ל. לאחר שוועדת איתור לא הצליחה להחליט על מועמד ראוי לתפקיד המנכ"ל, שוכנע הראל לשוב לתפקידו, והוא אכן עשה זאת. בשנת 2011 סיים הראל את תפקידו כמנכ"ל הרכבת. ב-2012 מונה לדירקטור חיצוני בחברת שיכון ובינוי.
הראל הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ובעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא מתגורר ברעות; נשוי לדפנה (סא"ל במיל') ואב לשניים (בן ובת).
הערות שוליים

↑  ליאור גוטמן, מנכ"ל רכבת ישראל פרש מתפקידו, באתר כלכליסט, 16 בפברואר 2010
הוגו וילנד

הוגו וילנד (סביבות 1900)
ֹהוּגוֹ וילָנְד (גרמנית: Hugo Wieland ‏; 1853 גרמניה - 1922, טיבינגן, גרמניה) היה תעשיין גרמני מקהילת הטמפלרים שהגיעו להתיישב בארץ ישראל. הקים מפעל לאריחים, רעפים ומוצרי בטון ליד תחנת הרכבת ביפו על מנת לנצל את הרכבת להובלת תוצרת המפעל. בערוב ימיו חלה, נסע לגרמניה ונפטר שם.
קורות חיים

הוגו וילנד נולד ב-1853 בבודלסהאוזן (Bodelshausen), דרומית לטיבינגן, בגרמניה להורים חברי כת הטמפלרים. בהיותו בן שלוש נפטר אביו. סיים הכשרה מקצועית כנגר.
בשנת 1871, בהגיעו לגיל 18, היגרה המשפחה לארץ ישראל. בתחילה חיו בביתו של השגריר פון אלטן במושבה האמריקאית ביפו ובהמשך עברו למושבה הגרמנית בירושלים.
בערך ב-1878 נשא הוגו לאישה את קתרין וולר ונולדו להם 9 ילדים (6 בנים ו-3 בנות). ב-1898 נפטרה קתרין ונקברה בבית הקברות הטמפלרי בירושלים. ב-1899 נישא הוגו בשנית למריה קמפף שהולידה את ילדו העשירי.
את הבנים קרל ורודולף שלח וילנד ב-1900 להכשרה מקצועית ברויטלינגן שבדרום גרמניה. קרל למד במפעל לייצור לוחות בטון ועם שובו לארץ ישראל הקים מפעל ביפו. חלק מן הבטון ששימש במפעל יובא מהעיר היידלברג שבגרמניה.

ב-1902 עברה המשפחה לשכונת ולהאלה על גבול יפו על מנת להקים שם את בית החרושת ולצדו חנות, מחסן ובית מגורים. עם סיום הבנייה עברה המשפחה לגור במתחם.
המפעל סיפק בטון למסילת הברזל ברלין-בגדאד (שעברה גם דרך צפון סוריה וטורקיה). הוגו התגורר תקופה מסוימת בחלב, שם נולדה אחת מבנותיו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשה המשפחה למצרים. מעבר זה דירדר את בריאותו, והוא נאלץ לחזור עם בנו וילהלם לטיבינגן, גרמניה, שם נפטר ב-1922. בנו, הוגו, שירת בצבא הגרמני, נהרג בלבנון ב-1918 ונקבר בבעלבכ. גם הבן וולטר-קריסטוף ששירת בחיל האוויר הגרמני, נהרג ונקבר בירושלים.
משפחתו

ב-1922, לאחר סיום המלחמה, חזרה המשפחה ממצרים ליפו והאחים קרל ורודולף ניהלו את המפעל וחידשו את הייצור. זמן קצר לאחר מכן פרש רודולף מהמפעל ויחד עם מספר משפחות טמפלרים נוספות הקים חווה חקלאית בעמק בית שאן.
המשפחה המשיכה לגור במתחם וילנד עד תחילת מלחמת העולם השנייה. אז נחשדו הטמפלרים, על ידי הבריטים, כגייס חמישי וסוכני אויב, ורובם הגדול נאסרו והוגלו, בעיקר לאוסטרליה.
מתחם וילנד ליד תחנת הרכבת ביפו

ב-26 בספטמבר 1892 נחנכה תחנת הרכבת ביפו בקצה קו הרכבת ירושלים-יפו. הוגו וילנד שזיהה את הפוטנציאל המסחרי של אמצעי תחבורה זה הקים ב-1902 את מתחם וילנד בצמוד לתחנה על מנת להשתמש ברכבת להובלת תוצרת המפעל.
המתחם כלל מספר מבנים:
וילה וילנד - מבנה בן שתי קומות בו גרו בני המשפחה. הבית נבנה תחילה בקומה אחת בצמוד למבנה עות'מאני שנקרא "הבית האדום". ב-1906 הוקמה הקומה השנייה.
בית חרושת וילנד בו ייצרה המשפחה מוצרי בטון.
החנות ששימשה להצגת מוצרי החברה.
המחסנים לאחסון מוצרי בית החרושת
בנוסף כלל המתחם גן עם עצים גדולים
את הידע להקמת המפעל הביאו איתם שניים מבניו של הוגו שחזרו מלימודים בגרמניה. חומרי הגלם למפעל כללו אבקת צמנט שהגיע מבית חרושת בהיידלברג, גרמניה וחול שנכרה בחופי הארץ. מוצרי החברה (בלוקים, רעפים ואריחי מלט) שימשו לבניית בתי המתחם.
זמן לא רב לאחר הקמתו, שגשג בית החרושת ומכר את תוצרתו ברחבי הארץ ואף מעבר לגבולותיה. ב-1909 הגיע המפעל לאחד משיאי הצלחתו כשסיפק את חומרי הבניין להקמתה של כנסיית אוגוסטה ויקטוריה בירושלים. הצלחת פרויקט זה הגדילה את היקף ההזמנות למוצרי החברה ואיפשרה רכישת מכונות חדשות ופיתוח מוצרים מתקדמים.
בתקופה מלחמת העולם הראשונה כשבני המשפחה גורשו למצרים (1917-1921) הפעילו יהודים מתל אביב את המפעל. לאחר חזרת המשפחה לארץ היא שיפצה את המבנים במתחם והמשיכה לייצר מוצרי בטון עד גירוש הטמפלרים עם תחילת מלחמת העולם השנייה.
לאחר עזיבת הטמפלרים, היו המבנים בשימוש הצבא הבריטי ולאחר מלחמת העצמאות שימשו חלק מהמבנים לצורכי צה"ל ולצרכים ממשלתיים אחרים או שעמדו מוזנחים במשך הרבה שנים.
ב-2007 החל שיקום תחנת הרכבת ומתחם וילנד על מנת לשמר את המבנים ההיסטוריים ועל מנת להפוך אות האתר למקום בילוי. במהלך שיקום המבנים נתגלו קישוטים דקורטיביים על התקרות וציורים פיגורטיביים על הקירות. הנהלת הפרויקט תכננה לשמר יצירות אלו. כיום משמש המתחם את ליבו של מרכז בילוי פופולרי. אחת המסעדות במקום קרויה "הוגו" על שם אבי המשפחה.
בשנות ה-50, במסגרת הסכם השילומים, החליטה ממשלת ישראל לפצות את צאצאי הטמפלרים בתמורה לרכוש שהשאירו מאחור.
מבצע אטלס

בשלהי מלחמת העולם השנייה תכננו הנאצים לפזר רעל במקורות המים בראש העין על מנת להרעיל את תושבי תל אביב. היחידה שיועדה למבצע כללה 2 ערבים מאנשיו של חג' אמין אל-חוסייני ו-3 טמפלרים מבני המושבות בארץ שהתגייסו לצבא הגרמני. מפקד היחידה היה מייג'ור קורט וילנד משרונה, בנו של רודולף וילנד ונכדו של הוגו וילנד. חמשת חברי הקבוצה הוצנחו באזור יריחו ב-6 באוקטובר 1944 אך תוך זמן קצר נתגלו עקבותיהם והחל חיפוש אחריהם שהביא ללכידת רוב הקבוצה ולכישלון תוכנית ההרעלה.
ראו גם

המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו
הערות שוליים

↑  להוגו הייתה אחות בשם קטרין
↑  הילדים מהאישה הראשונה היו: קרל (1879), הוגו (1880), רודולף (1882), וילהלם, אגמונט, וולטר-קריסטוף (1895), פאולין, לאורה וקטה
↑
↑  שם
↑  החוות הוקמו בשטח שכיום הוא חלק מטירת צבי ושדה אליהו. ביתו של רודולף נקרא ה"בית האדום" בגלל גג הרעפים האדומות, כנראה מבית החרושת המשפחתי ביפו. משפחת וילנד אף שתלה את שדרת הוושינגטוניות בטירת צבי
↑  חומת כורכר ושער הפרידו בין התחנה לבין המבנים של משפחת וילנד
↑  החנות הוקמה רק ב-1925
↑  הגן הוקם ב-1905 וחודש ב-1912 והוא כולל עצי שקמה, תות, פיקוסים, דקלי וושינגטוניה ואקליפטוסים
↑  קרל ורודולף וילנד למדו מכונאות בעיר רויטלינגן בגרמניה. בנוסף השתלם רודולף בתחום הבניה בעיר שטוטגרט
↑  הסתכלות מקרוב במוצרי הבטון של המפעל מגלה בעלי חיים ימיים זעירים וצדפים גרוסים
↑  המוצרים נמכרו הן למושבות הטמפלרים והן להתיישבות היהודית
↑  בהספד שנכתב על הוגו וילנד ב-1922 בעיתון של הקהילה הטמפלרית "די וארטה" (Die Warte, "המצפה") צוין שמוצרי בית החרושת הגיעו לסוריה ועיראק
↑  אחד המוצרים המשמעותיים שפותחו היה צינור בטון זול שאיפשר לחקלאים להחליף את תעלות ההשקיה המסורתיות ולשפר את היקף השקיית הגידולים
↑  הצבא הבריטי בנה מספר בנינים נוספים במתחם ששימשו כשירותים, מקלחות וחדרי אוכל
↑  שני הטמפלרים האחרים היו ורנר פרנק, מירושלים, ופרידריך דיינינגר שאפר מוולדהיים
וילה וילנד (משופץ)
החנות של משפחת וילנד (משופץ)
בית החרושת וילנד (משופץ)
אוסיריס

פסל אוסיריס ממוזיאון קהיר
אוסיר (במצרית עתיקה: wsjr, בפיניקית: 𐤀𐤎𐤓, אסר), הידוע גם בשמו היווני אוסיריס (ביוונית: Ὄσιρις) הוא אל המוות במיתולוגיה המצרית. אוסיריס מוכר גם כאל המתים והדואת. בפניו נשפטו המתים אשר באו בשערי הדואת. נולד בעיר בוסיריס (אנ') שבמצרים.
אוסיריס הוא אחד מצאצאיו של רע (אל השמש). אוסיריס היה בנו של גב (אל האדמה) ונות (אלת השמים), והיו לו שלושה אחים: אח - סת, ושתי אחיות - איזיס ונפתיס. אוסיריס התחתן עם אחותו איזיס, ויחד הביאו לעולם את התרבות. הוא לימד את בני האדם לעבד את האדמה ולייצר לחם, יין ושיכר.
אוסיריס ביסס את המאע'ת (הסדר הקוסמי) ברחבי הארץ וירש את השלטון על הארץ לאחר שהוכיח כי הוא ראוי לכך כצאצאו של אל השמש, בורא העולם רע. הוא ארגן את הארץ ותירבת אותה, שלט בכל מקורותיה של מצרים והביא לה שפע ושגשוג. מימי הנון (המים הקמאיים) היו נתונים לפיקוחו והוא השתית חקלאות המנצלת את גאות ושפל היאור. הצמחייה לבלבה ובעלי החיים התרבו. אוסיריס אף ניהל את מערכות הכוכבים בשמים, וכל האלים רחשו לו כבוד.
אוסיריס שלט על מצרים המיושבת, עד שסת רצח אותו. לאחר החייאתו, הוא קיבל את השלטון על ארץ הדואת. מותו ותחיתו של אוסיריס מסמלים את הגאות והשפל של הנילוס. בנו הורוס (חור) נקם בסת על רצח אביו, הביס אותו וקיבל לידיו חזרה את השלטון על מצרים.
בטקס הדתי של הפולחן המצרי היה נהוג להכין פסלוני בוץ בדמותו של אוסיריס, בהם היו נעוצים זרעים; את הפסלים השליכו לנילוס, וכשהזרעים החלו לנבוט היה זה סימן לתחייתו של האל.
בשל תחייתו נחשב האל גם לאל הבריאות.
אוסיריס נחשב המקביל לאדוניס במיתולוגיה היוונית ולתמוז במיתולוגיה המסופוטמית. אוסיריס יושב בבית המשפט בעולם הבא ליד אנוביס ומאזני הצדק עליהם שוקלים את לב האדם מול נוצה. אם הלב כבד יותר, או אוסיריס, אנוביס ושרי המשפט מחליטים שהמת אשם, אוסיריס נותן לאמות הטורף אישור לאכול את לב האדם וכך האדם יפסיק להתקיים. אם האדם מצליח במשפט, הוא ממשיך לעולם הבא.
הולדתו של אוסיריס

בראשית התקיים האל רע העוצמתי עם אשתו נות. למרות שנות הייתה נשואה לאל רע, היא הייתה מאוהבת באל גב. כשלרע נודע הדבר הוא רתח מזעם. עקב כך רע ציווה על נות את האפשרות להביא ילדים אך ורק ב-360 הימים בשנה (באותה התקופה היו קיימים רק 360 ימים בשנה ולא 365). דבר זה העציב את נות והיא החליטה לקרוא לתחות לעזרה. תחות בתורו הגה רעיון - הוא לקח את האור של הירח, שאשתו סילני הייתה ממונה עליו ושהתחרתה באור השמש באותה התקופה (בזמן זה אור השמש והירח היו כמעט כשווים) והמיר אותו לעוד 5 ימים נוספים בשנה, כך שהשנה גדלה מ-360 ימים ל-365 ואור הירח נחלש. מהלך זה הבטיח לנות 5 ימים נוספים שבהם היא תוכל להביא ילדים לעולם תוך כדי ציות לחוק שהכתיב רע. ביום הראשון ילדה נות את אוסיריס, ביום השני נולד סת, ביום השלישי נולדה ואיסיס ונפתיס ביום הרביעי. בעת הולדתו של אוסריס נשמע קול עוצמתי בכל העולם שקרא "אדון הארץ נולד!".
שמו של אוסיריס

השם המצרי העתיק המקובל היה אוסֶר (Asir, לפעמים מתורגם כ-Wsir או Asar), בעוד שהשם "אוסיריס" הוא השם היווני המקובל לאוסר. מקור שמו בהירוגליפים מורכב מהמילה "כתר ו"עין". פירוש אפשרי להלחם ההירוגליפי - "הוא רואה את הכתר". פירוש אפשרי להירוגליף השני מקושר לפירוש "העין של גן העדן" (שהוא בעצמו כינויי של האל רע).
מאבקים על שלטון מצרים - אוסיריס וסת > על פי ספר המתים המצרי

לפי הגרסה הראשונה שמופיעה בספר המתים, ביום אחד מתוך החודש הראשון של עונת ההצפה, המלך (בתקופה זאת עדיין לא התקיים התואר "פרעה") אוסיריס של מצרים העליונה והתחתונה (היה המלך הראשון של שתיהן) הגיע אל מחוז אבידוס שבמצרים. שמועות היו במצרים על ביקורו באבידוס, ואחדות מהן הגיעו אל סת. סת החליט לחפש את אוסריס ומצא אותו מתחת לעץ והחליט לתקוף אותו. סת הרג את אוסיריס וטמן את גופתו במימי הנילוס. המים הקמעים, ה"נון" העלו את מפלסם והקיפו את גופתו של אוסריס מכל עבר והוא התחיל להיסחף בנהר. איסיס לא הצליחה למצוא את בעלה, דבר שהעציב אותה עד מאוד. את אוסיריס החליף סת בשלטון, ביחד עם אשתו נפתיס. נפתיס הייתה נאמנה לאיסיס, ולא שכחה לבכות על היעלמותו של אוסריס במקביל. איסיס העוצמתית החליטה להשתמש בכוחותיה הגדולים כדי למצוא את אוסיריס, לגרום לו לקום לתחייה ולהרות ממנו כדי ללדת בן (העתיד לבוא בשם הורוס או חור במצרית עתיקה) שינקום את נקמת אביו. נפתיס יצאה לעזור לאיסיס לחפש את גופתו של אוסיריס. בסופו של דבר, איסיס ונפתיס מצאו את גופתו של אוסיריס ליד העיר אבידוס. איסיס, כיאה לאלי מצרים העוצמתיים במיוחד, החליפה את צורתה לצורת נץ. איסיס פרשה את כנפיה כשמתחתיהן אוסיריס והחייתה אותו, על ידי יצירה של רוח חיים קדושה שהכניסה את איסיס להריון. אוסיריס ירד לעולם המתים, ונהפך לאדון המושל במקומו החדש על אדמות. כך גם נגמרה תקופת שלטונו של אוסיריס במצרים העתיקה.
קברו האבוד של האל אוסיריס

במשך שנים רבות ניסו משלחות מחקר למצוא את קברו האבוד של אוסיריס. צוות איטלקי-ספרדי דיווח בשנת 2015, שמצא את קברו האבוד של האל אוסיריס (או לפחות חלק ממנו) ביחד עם שיתוף פעולה עם רשות העתיקות של ממשלת מצרים. הקבר מצוי על שפת נהר הנילוס, קרוב לתבאי (לוקסור של ימינו). הקבר מצוי בנקרופוליס של השייח' עבד אל-קורנה (אנ'). בתוך המתחם נמצא מבנה דמוי האוסיריון (אנ') (מקדש שנבנה על ידי סתי הראשון לכבוד אוסיריס), שבתוכו נמצא חדר עם תחריטים של אוסיריס עם קיר שעליו תבליט שבו מופיע שד מחזיק סכינים. לפי רשת העיתונות הספרדית EFE, הקבר מכיל את כל המאפיינים האמורים להיות בקברו האגדי של אוסיריס. סביר שהקבר נבנה בתקופת השושלת ה-25 או ה-26 של מצרים העתיקה, בין 760 - 656 או בין 672 - 525 לפנה"ס בהתאמה. במתחם מצוי היכל גדול הנתמך על ידי 5 עמודים. בנוסף, המתחם מכיל מדרגות מהקיר הצפוני של החדר הראשי אל חדר הקבורה.
האוסיריון

האוסיריון (Osirion) הוא מקדש מצרי עתיק שנבנה על ידי סתי הראשון - אחד מפרעוני מצרים העתיקה החשובים ביותר, אביו של רעמסס השני. האמונה המצרית העתיקה מיקמה את מקום קבורתו של ראשו של אוסיריס באזור העיר אבידוס. האוסיריון הוא חלק ממתחם המקדשים שבנה הפרעה סתי הראשון באבידוס, שבהם בין היתר נמצאת רשימת הפרעונים של מצרים העתיקה השלמה ביותר הקיימת כיום. מקדשים אלו מתוכננים בצורת האות L, עיצוב זה ייחד אותם מאוד ממקדשים אחרים. מתחם המקדשים של סתי הראשון מכילים בתוכם 7 מתחמים משניים ל-7 אלים גדולים: אוסיריס, איזיס, הורוס, רע, חור א'חקתי (אחת מהצורות של האור הורוס), אמון ופתח. בתוך האוסיריון מופיעה גם יצירת אמנות בשם "פרח החיים", פרח החיים מצויר בדיוק מופתי. האוסיריון התגלה לראשונה ב-1903, ונחשב כיום כפרי יצירתו של סתי הראשון כמי שבנה את המבנה עצמו ושל מרנפתח כמוסיף הקישוטים הפנימיים. המתחם כלל עיטורים מספר השערים ומספר המתים המצרי. האוסיריון מכיל בתוכו לוחות ואבני גרניט ענקיות, כשהגדולות שביניהן שוקלות מעל 100 טון. האוסיריון היה ידוע במשך תקופה ארוכה כקברו האפשרי של האל אוסיריס, והיווה את אחד מהמקדשים החשובים ביותר לאל אוסיריס.
אוסיריס כאדון הדואת (עולם המתים)

לפי הדת המצרית העתיקה, כשאוסיריס ירד אל הדואת (עולם המתים) הוא נהפך למושל הבלעדי של עולם זה. במיתולוגיה המצרית אין הבדל מוחשי בין גן עדן לגיהנום, כי למעשה התקיים עולם מלא שדים, שרע וספינתו עברו בו בכל יום שהשמש שקעה ובסופו נמצא מעין גן עדן. עולם המתים נחשב למקומו של "שדה הקנים", שנקרא גם "שדה השלווה". על גן זה היה ממונה אוסיריס. אוסריס למעשה היה ממונה גם על כל מי שנכנס אל הגן בעזרת תחות ואנוביס, שעזרו לו בתהליך שקילת לבו של המת. בתהליך זה נמצאו מאזניים שעליהן היה מופקד אנוביס. אנוביס שקל את לבו של המת לעומת נוצת המאע'ת, שהיא הסדר הקוסמי ביקום שהונחה בצידו השני של המאזניים. אם נמצאה רוחו של המת כנקייה וכמי שחייה חיים למופת (נטולי חטאים גדולים), הוא הובל אל גן השלווה עד לסבב הבא, בו הוא יחזור אל העולם המוחשי. במצרים העתיקה, הייתה חשיבות רבה לשמירת גופת המת, כי בלעדיה לא יתאפשרו חיי נצח. לפי סיפורים מיתולוגיים נוספים, כל מי שלא יימצא מתאים להיכנס לגן השלווה, יאכל על ידי המפלצת אמות.
פולחן

חלק גדול מהמידע על מזבח האל אוסריס אפשר למצוא בממצאים מהעיר אבידוס שבמצרים העתיקה. על אסטלת איחרנופרת (אנ') מתקופת שלטונו של הפרעה סנוסרת השלישי מתועדים פרטים רבים אודות פולחן זה. המצבה מתועדת מן התקופה של השושלת השתים-עשרה במצרים, 1875 לפני הספירה לערך. בעת עונת ההצפה של הנילוס המתקיימת בכל שנה, נהגו המצרים הקדמונים לערוך טקס המשחזר את סיפורו של אוסיריס באבידוס - המקום המסורתי שבו גופו של אוסיריס נסחף אל מי הנילוס.
סמליות צורתו האלוהית של אוסיריס

אוסיריס תמיד מופיע כאדם זקוף, ובפעמים רבות כבעל עור פנים ירוק (סמל לתחייתו המחודשת ולשלטונו בעולם המתים). כמו כל פרעוני מצרים הגדולים, מעוטר סנטרו של אוסיריס בזקן שחור המזוהה עם הפרעה ביחד עם מחבט ומקל רועים. כתרו של אוסיריס נקרא "אתף", המעוטר בקרני אייל ונוצות משני צדיו. האתף מייצג את מקום לידתו של אוסיריס (בוסיריס). עמוד השדרה של אוסיריס המזוהה עם יציבותו ועמידתו הזקופה תמיד נקרא "דג'ד" שמשמעותו במצרית עתיקה היא "יציבות". היציבות זוהתה בהקשר לתחיית המת בעולם הבא ולייצוב השלטון הפרעוני במצרים העתיקה. אוסיריס היה מעוטר על ראשו בכתר מצרים העליונה, ובנוצות יען משני צדדיו.
אוסיריס היווה במשך כל ההיסטוריה של מצרים העתיקה סמל ללידה מחדש, "מומיות תירס" שהוכנו מעפר זרע שעוצבו במיוחד ייצגו את אוסיריס נטמנו ביחד עם בעל הקבר.
אוסיריס, אנוביס ונפתיס

במהלך הזמן התאחדו התפיסות המיתולוגיות של הליופוליס והרמופוליס ביחד בקשר לאוסיריס והשפיעו עד מאוד על חשיבותו ומעמדו בדת המצרית העתיקה. במהלך האיחוד אוסיריס תפס את מקום אל הדואת (עולם המתים) במקומו של אנוביס. רבים במצרים העתיקה האמינו שאנוביס נתן את התפקיד לאוסיריס מתוך כבוד, ואפילו התפתח סיפור המתאר את אנוביס כבן אוסיריס ונפתיס. לפי הסיפור נפתיס לא אהבה במיוחד בלשון המעטה את בעלה סת (מוטיב שנראה פעמים רבות עקב הבדלי האישיות הקיצוניים ביניהם) ושכבה עם אוסיריס כשהיא התחזתה לאחותה איזיס. אחת הסיבות האפשריות לכך שנפתיס לא אהבה להיות בחברת סת יכולה להיות העובדה שסת נחשב לאל די מכוער. נפיתיס נחשבה באותו הזמן לעקרה אך הצליחה להרות ולהוליד את אנוביס לעולם - תינוק אלוהי חדש למשפחת האלים של מצרים העתיקה. כשאיזיס, אשתו של אוסיריס, שמעה זאת, היא לא התרגשה במיוחד (נפיתיס היא אחותה של איזיס), אך בעלה סת רתח מזעם עד מאוד. הסיפור למעשה מספק מעין סיבה "טובה יותר" לרציחתו המאוחרת יותר של אוסיריס בידי סת. בנוסף, המיתוס מקושר לאחד הפרחים שהיו נפוצים במדבר במצרים העתיקה שלא פרח במשך שנים, אך שבסופו של דבר רק הצפת מימיו של הנילוס תוכל להביא אותו לחיים. מדבר צחיח בשם תוס (Thus) נהיה פורה ועקב כך הקשר של אוסיריס לפוריות במצרים העתיקה רק התחזקה.
אוסיריס כסמל

ה"בא" של אוסיריס (או הנשמה שלו בקירוב), נחשבה לעיתים ככמעט אל נפרד. תופעה זאת הייתה נפוצה במיוחד בעיר מנדס שבדלתה של הנילוס. אוסיריס היה קשור אל האל בא נב דג'ד. נוכחות המילה "בא" לא אומרת על כך שיש לאוסיריס מעין נשמה, אלא מדגישה את כוחו העוצמתי שאוסיריס מתפאר בו. שקשור לשגשוג ולפוריות האדמה. בדיוק כמו שהנילוס הוא "עמוד השדרה" של מצרים, כך גם אוסיריס הוא עמוד השדרה של המלכות הפרעונית - עקב כך שהוא מייצג יציבות יוצאת דופן וכוח.
דמותו של אוסיריס בתקופת בית תלמי

בתקופת בית תלמי נוצר פילוג בין החברה המצרית העתיקה לחברה ההלניסטית, וכפתרון הוחלט ליצור אלוהות חדשה שתאחד את שתי הדעות בשם "תוס אוסיריס". תוס - אוסיריס היה שילוב בין האל תוס (Thus) לאל אוסיריס, שהיווה היבט נוסף של האל פתח. בנוסף, תוס אוסיריס היה מזוהה במיוחד עם אפיס. באותה התקופה דמותו של אוסיריס ודמותו של האל האחר פתח היו כמעט זהות וכמאוחדות. כסינקרטיזם, הוחלט ליצור אל יווני חדש בשם סראפיס. איחודים אלו קרו הרבה פעמים בהיסטוריה של מצרים העתיקה, כדי לפתור מחלוקות פוליטיות שהתעוררו עקב התגברות של מחנות המצדדים באלים שונים. אפשר לראות זאת גם במקרה של האלים אמון ורע. האל הגדול אוסיריס קושר גם אל האל ההלניסטי דיוניסוס בתקופה זאת.
אוסיריס באומנות

דמותו של אוסיריס היא מוטיב חוזר ברבים מאומנות מצרים העתיקה בתור עיטור לארונות קבורה, במיוחד עקב חשיבותו של אוסיריס בחיים שלאחר המוות. אוסיריס גם מופיע בפפירוסים רבים בספר המתים המצרי ומשחק שם תפקיד מרכזי במיוחד. במקרים רבים היה נהוג להציב את דמותו של אוסיריס בזאת של המת כדי להבטיח את מעברה החלק של הנשמה אל שדה הקנים. בנוסף ייצוגה הבהיר את העובדה שהמת נתון תחת חסותו והגנתו של האל אוסיריס.
בתרבות פופולרית

אוסיריס הוא אחד האלים המוזכרים בשיר "The Origin of Love" מתוך המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית".
דמות גואולד בשם "אוסיריס" מופיעה בסדרת המדע הבדיוני סטארגייט SG-1.
ניתן לשחק בדמות בשם "אוסיריס" במשחק Smite.
יו-גי-הו! דו-קרב מפלצות: אחד משלושת קלפי "האלים המצריים" נקרא "הדרקון הקדוש: האל של אוסיריס" (ＳＡＩＮＴ ＤＲＡＧＯＮ － ＴＨＥ ＧＯＤ ＯＦ ＯＳＩＲＩＳ) באנימה ו"דרקון השמיים אוסיריס" (オシリスの天空竜) במשחק הקלפים. (בדיבוב האנגלי של האנימה וכן בגרסה האנגלית של משחק הקלפים השם השתנה ל"סלייפר דרקון השמים")
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
מיתוס אוסיריס
לקריאה נוספת

The Complete Gods and Goddesses of Ancient Egypt (2003) Richard H. Wilkinson
Egyptian Mythology (1997) Simon Goodenough
The Gods of the Egyptians (1904) E Wallis Budge
The Great Goddesses of Egypt (1999) Barbara S. Lesko
Gods of Ancient Egypt (1996) Barbara Watterson
Coulter, Charles R., and Patricia Turner. Encyclopedia of Ancient Deities. Jefferson, NC: McFarland and Company, 2000. Griffiths, John Gwyn. The Origins of Osiris and his Cult. Leiden, Netherlands: E. J. Brill, 1980. Mercatante, Anthony S. Encyclopedia of World Mythology and Legend. New York: Facts on File, 1988.
הערות שוליים

↑  RÉS 504
↑  KAI 47 – הקיפוסים של מלקרת
↑  KAI 31, 47 (הקיפוסים של מלקרת), 48 (כתובת בנבעל), 91; RÉS 367, 504
↑  Osiris, Egyptian god of the underworld and of vegetation, www.greatdreams.com
↑  Ideology and Myth in Egypt before 1000 BCE, www.fsmitha.com
↑  Is Jesus Simply a Retelling of the Osiris Mythology?  | Cold Case Christianity, coldcasechristianity.com
↑  Ancient Egypt: the Mythology - The Story of Isis and Osiris, www.egyptianmyths.net
1 2  The Osiris Legend, www.egyptartsite.com
1 2 3 4  Gods of Ancient Egypt: Osiris, www.ancientegyptonline.co.uk
1 2  שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה, 2005, עמ' 55-56
1 2 3  Isis and Osiris, www.akhet.co.uk
1 2 3  שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה, 2005, עמ' 56-60
↑  Myths from Around the World, teacher.scholastic.com
↑  שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה, 2005 [דרושה הבהרה]
1 2 3 4  Egypt Ancient, Osiris and The history of Abydos, history-world.org (ארכיון)
↑  Isis and Osiris Legend, www.phoenician.org
↑  aprilholloway, Archeologists discover Mythical Tomb of Osiris, God of the Dead, in Egypt, Ancient Origins
↑  The Mystery of Abydos and the Osirion Temple, ANCIENT WORLD MYSTERIES
↑  Temple of Seti I and the Osirion, Egyptian Monuments, ‏2009-02-11
↑  The Mysterious Osirion Of Abydos Egypt - Was It An Ancient Energy Plant? MessageToEagle.com, www.messagetoeagle.com (ארכיון)
↑  The Osirion – Abydos, www.ancient-mysteries.com (ארכיון)
↑  שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה, 2005, עמ' 106
↑  Osiris, Egyptian god of the underworld and of vegetation, www.greatdreams.com
1 2  שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה, 2005, עמ' 209
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים • חג הסד |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428525605171  PLWABN: 9810599066705606  GND: 118747770  LCCN: no2014052767  NKC: jo2016908801  SUDOC: 027293807  VIAF: 61789844   WorldCat (עם VIAF): 61789844 
פסל בדמותו של אוסיריס
פסל ראש של אוסיריס
פפירוס המציג את נשמתו של המת, מלווה על ידי הורוס כשליבה נשקל על ידי אנוביס וכשתחות רושם את התוצאות
אסטלה איחרנופרת
קבר השייח' עוואד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקאם 
 מיקום:  אשקלון 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°41′15″N 34°33′47″E﻿ / ﻿31.687388°N 34.562964°E﻿ / 31.687388; 34.562964
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) קבר השייח' עוואד(למפת השפלה רגילה) קבר השייח' עוואד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר השייח' עוואד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר השייח' עוואד  he קבר השייח' עוואדhe קבר השייח' עוואדמפת  __ אשקלון [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קבר השייח' עוואד הוא מבנה מקאם הנמצא בראש הצוק בטיילת אשקלון. לפי האמונה המוסלמית, שם קבור השייח' עוואד. זהות השייח' אינה ידועה, אך ישנן עדויות שונות שהוא נמנה עם אחת המשפחות הענפות בירושלים. המבנה הוא חלק משרשרת אתרי קודש שבנו הממלוכים (1260 - 1516) לאורך חופה של הארץ במסגרת הניסיונות שלהם לחיזוק גבולה המערבי מאיום הצלבנים.
היסטוריה

לא נמצא תיעוד לתקופת ההקמה של מבנה הקבר, אך לפי סגנון הבנייה נראה שנבנה במהלך התקופה הממלוכית. בתקופת הממלוכים, גברו חששות מפני התחדשות מסעות הצלב. כתוצאה מכך, החליטו על הקמה של קברי "שייח'ים": הקברים נועדו לגרום לאוכלוסייה המוסלמית, שנמצאה בסביבה, להגיע למקום ולקיים חגיגות "זיארה" (עלייה לרגל).
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ננטש היישוב מג'דל (כיום שכונת מגדל באשקלון), שבו שכן הקבר, על ידי התושבים הערבים.
המבנה הוכרז כמיועד לשימור על ידי עיריית אשקלון.
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים נערכו באזור חפירות הצלה על ידי רשות העתיקות לקראת בניית מלון הולידיי-אין. בחפירות נחשפה רצפת פסיפס יפה כמאה חמישים מטר צפונית לקבר השייח', כנראה מהתקופה הביזנטית. הרצפה תועדה ואז כוסתה.
תיאור המבנה

מידותיו: אורכו 19 מטרים ורוחבו 7 מטרים. המבנה כולל שלושה חללים: שני החללים החיצוניים, ששימשו להתכנסותם שלעולי הרגל, ללינה ולאכילה, והחלל המרכזי, שבו נמצאת מצבת הקבר.
המבנה עשוי אבני כורכר מקומיות. בחללים החיצוניים של המבנה קשתות רחבות עם חלונות כלפי חוץ וכלפי חדר הקבר. בפינות החיצוניות של החללים נבנו עיבויים, האופייניים לאדריכלות הממלוכית, לחיזוק המבנה.