stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת גיורי צה"ל
התפרצות הפרשה

כחמש שנים לאחר הקמת מערך הגיור במסגרת צה"ל, בשלהי אלול ה'תש"ע (ספטמבר 2010), נערך דיון בבג"ץ בעניינם של רבני הערים אשדוד, אשקלון, ראשון לציון ורחובות. הללו פעלו בהתאם להוראת הרב יוסף שלום אלישיב, וסירבו לרשום לנישואים גרים שהתגיירו במסגרת מערך הגיור הממלכתי או בבית הדין הרבני הצבאי לגיורים בצה"ל. הדיון בבג"ץ התמקד בשאלת חובתם לפעול בהתאם לגיור שנקבע במערך הממלכתי.
במהלך הדיון בבג"ץ הצהירה עורכת הדין יוכי גנסין אשר ייצגה את פרקליטות המדינה בהליך, שהליכי הגיור בצה"ל לא הוסמכו פורמלית לכך מטעם הרבנות הראשית, ולפיכך הליך הנפקת תעודת המרת הדת של החיילים נותר עמום מבחינה משפטית. בעקבות סערה ציבורית שחוללו דבריה הבהירה גנסין שלא התכוונה לטעון שהגיורים בצה"ל אינם כשרים מבחינה הלכתית. לפי דיווחים, נכון לשנת 2011 מספר החיילים שהתגיירו היה כ-4,500 וב-2010 התגיירו כ-800 חיילים.
לדברי הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר, עד פרסום דבריה של גנסין לא ידע שגם גיורי חיילים מאושרים בידי הרבנות הראשית לישראל. הרב חיים דרוקמן, ראש מערך הגיור, הגיב ואמר כי "כל הגיורים בצה"ל נעשו כדת וכדין, כדת משה וישראל... רבים מהדיינים הצבאיים משמשים גם כדיינים לבתי הדין לגיור אזרחיים. אם יש בעיה, הרי שזו בעיה פורמלית בלבד והיא תידון על ידי הגורמים המשפטיים".
התפרצות הפרשה > התגובה החרדית-ליטאית לפרסום

פרסום דבריה של עורכת הדין גנסין בבג"ץ עורר מחדש את הפולמוס הציבורי בנושא הגיור הממלכתי בישראל וחולל הדים ציבוריים נרחבים. הרב יעקב יוסף, בנו של הרב עובדיה יוסף, אמר כי "כל הגיורים המתבצעים בצה"ל הם אפס... חוכא ואיטלולא". לדבריו, זו גם עמדתו של אביו. הרב נחום אייזנשטיין, איש אמונו של הרב יוסף שלום אלישיב שעסק מטעם רבו בסוגיית הגיור במדינת ישראל ובעולם, הגיב ואמר כי "פירושו של גיור הוא קבלת קיום תורה ומצוות, ללא זה גיור אינו תקף".
הרב יוסף שלום אלישיב היה הגורם המוביל והמכריע לאורך שנות המאבק החרדי-ליטאי נגד גיורי מערך הגיור הממלכתי ונגד גיורי צה"ל. על פי הוראת הרב אלישיב, בערב חג הסוכות ה'תשע"א (ספטמבר 2010) תקף העיתון "יתד נאמן" החרדי-ליטאי בהנהגתו את הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר. לטענת עסקני הגיור החרדיים הרב עמאר התכוון להכשיר את הגיורים של חיילי צה"ל.
בכ"ח בתשרי (6 באוקטובר) כתבו רבני בד"ץ העדה החרדית, הרבנים יצחק טוביה וייס, משה שטרנבוך, אברהם יצחק אולמן ועוד, "מחאה נמרצה ואזהרה" לפיה "לאחרונה התירו איזה רבנים רבנים לקבל גירות של הרבנות הצבאית בלי קבלת מצוות". הרב שמואל הלוי ואזנר הצטרף לדבריהם וכתב שורות אחדות.
סמוך לאחר מכן, בב' בחשוון (10 באוקטובר, נחתם כרוז "דעת תורה ומחאה" כנגד הרב עמאר. על הכרוז חתמו רבנים המזוהים עם מפלגת דגל התורה: הרב אלישיב, אהרון יהודה ליב שטינמן, מיכל יהודה ליפקוביץ, חיים פינחס שיינברג, נסים קרליץ, חיים קניבסקי, שמואל אוירבך, יצחק שיינר, גרשון אדלשטיין, מאיר צבי ברגמן, נסים טולידנו, יהודה עדס ונתן צבי פינקל.
רוח עועים שבה וחזרה ל"אשר" גויים כיהודים והננו פונים לכל מי שבידו למחות ולמנוע פריצת כרם בית ישראל ולסכל "אישור" לגיור שאינו כהלכה בלא קבלת עול מצוות. ולרבנים רושמי נישואין יאמר, עליכם לבחון ולבדוק כל המציג תעודת גיור אם אכן נעשה הגיור כהלכה. והשי"ת רוח טהרה יערה ממרומים להעמיד הדת על תילה.
הקמת ועדה לענייני הגיור

בעקבות התפרצות סוגיית הגיור הממלכתי והצה"לי מחדש החליט הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר לבחון את סוגיית הגיור מהותית, מנהלית ומשפטית. ביום י"ג בחשוון תשע"א (10 באוקטובר 2010) אישרה לבקשתו מועצת הרבנות הראשית לישראל הקמת ועדה רבנית מיוחדת לבחינת הסוגיה, בה היו חברים הרבנים יהודה דרעי רבה של באר שבע, רצון ערוסי רבה של קריית אונו, הרב יצחק פרץ רבה של רעננה, יצחק רלב"ג ויעקב רוז'ה חברי מועצת הרבנות הראשית.
אולם הוועדה התפרקה בתוך ימים אחדים לאחר שהרבנים דרעי, ערוסי ורוז'ה טענו שהרבנות לא נערכה כראוי לקראת עבודת הוועדה. לדברי הרב עמאר, הסיבה להתפרקות הוועדה היא "איומים" ולחץ הציבורי נגד חברי הוועדה. כחודש לאחר מכן, ט' בכסלו (16 בדצמבר), הקים הרב עמאר ועדה חדשה, לבקשת הרב עובדיה יוסף, בה היו חברים היו"ר הרב ניסים בן שמעון אב בית דין בתל אביב, הרב שמעון אליטוב חבר מועצת הרבנות הראשית והרב אהרון דרשביץ אב בית דין בבאר שבע. הוועדה החלה לפעול שלושה שבועות לאחר מכן, בתחילת טבת (16 בדצמבר), ופעלה בהתאם להדרכות מפורטות של הרב עובדיה.
במקביל לפעילותה של הרבנות הראשית, קידם חבר הכנסת דוד רותם ממפלגת ישראל ביתנו חוק הקובע כי לא יידרש אישור של הרבנות הראשית לישראל לגיורי הנערכים בצה"ל, והללו יאושרו בידי הרבנות הצבאית בלבד. החוק עבר בקריאה טרומית ברוב גדול. הקמת ועדת הרב בן שמעון הוצגה כמענה מטעם הרבנות הראשית, במטרה לייתר את קידום החוק.
הקמת ועדה לענייני הגיור > הגברת המתקפות כנגד הרב שלמה משה עמאר

בכ"ז בטבת (3 בינואר 2011), לקראת השלמת עבודת הוועדה, פרסמה "הוועדה למאבק בהתבוללות" כרזה תחת הכותרת "ירעדו אמות הספים", בה נאמר כי "'הרב הראשי' שלמה משה עמאר, המפורסם בצביעותו", הוא בעל "עזות מצח" ומוביל ל"עקירת ההלכה". כן הובא ציטוט של הרב חיים קניבסקי, לפיו "מי שמורה הלכה להיתר בזה, הלוא היא אפיקורסות גמורה". הכרזה פורסמה על לוחות המודעות בריכוזים החרדיים וכן בהבלטה בכלי התקשורת.
בתגובה פרסמו תומכי הרב עמאר מודעה תחת הכותרת "בושה", בה נאמר כי התוקפים את הרב עמאר והרב עובדיה יוסף הם "שקרנים ומחוצפים", וכי "רבנים ליטאיים מגיירים נשים גויות על בסיס כספי באופן קבוע... אין לצבועים זכות לדון בענייני גיור!". במודעה נוספת נכתב כי חתנו של הרב נסים קרליץ שהתאלמן, גייר את המטפלת הפיליפינית ונישא לה.
הכרעתו של הרב עובדיה יוסף

ביום שישי ט' בשבט ה'תשע"א (14 בינואר 2011), לאחר שנועץ ברב שלמה משה עמאר וחקר את חברי הוועדה לענייני גיור הרבנים ניסים בן שמעון, שמעון אליטוב ואהרון דרשביץ, אשר התרשמו שגרי צה"ל מקבלים על עצמם תורה ומצוות בכנות, אישר הרב עובדיה יוסף בכתב ידו את כל גיורי צה"ל:
בשבטי ישראל אודיע נאמנה, כי לפי מה שידוע לי על תהליך הגיור בצה"ל, על המורים המלמדים, על הדיינים, ועל כל העוסקים במלאכת הקדש בזה, ולאחר ששמעתי גם את דברי חברי הוועדה הרבנים הגאונים שליט"א, אשר הוכוונה לבקשתי, ואשר המליצו על צעדים טובים לשיפור ולהידור. הגעתי למסקנא שעל פי ההלכה גיורי צה"ל תקפים ע"פ תורתנו הקדושה. ויש ליישם את ההמלצות הישרות של הרבנים חברי הוועדה שליט"א. בהזדמנות זו אני מברך מקרב לב, את ידידנו הנעלה הרב הראשי לצה"ל הרה"ג רפאל פרץ שליט"א, שיזכה להגדיל תורה ולהאדירה לאורך ימים ושנות חיים וכל טוב. אלו הן הדברים לאשורם ואמת לאמיתה כנתינתה של תורה מסיני.
לדברי הרב עמאר, באופן חריג, בשל חשיבות העניין נמשכה כתיבת הדברים חצי שעה. מיד לאחר שכתב הרב עובדיה את המכתב, הורה הרב עמאר לנציג הנמצא מטעמו במערך הגיור לעבור על כל תיקי הגיורים במערך (בכללם גם גיורי חיילי צה"ל), ולאשר את כל הגיורים שלא התעוררו לגביהם ספיקות. לאחר חשיפת המכתב, פורסמו דברים שנשא הרב עובדיה במהלך שנות ה-70 בשבח הגיורים שנערכים בצה"ל.
הכרעתו של הרב עובדיה יוסף > המתקפה החרדית-ליטאית כנגד הרב עובדיה יוסף

פרסום הכרעתו של הרב עובדיה יוסף חולל הדים במהירות הבזק. שעות לאחר הפרסום נתלו בריכוזים חרדיים מודעות חריפות כנגד הרב עובדיה, בהן נאמר כי ”על פי הוראת גדולי ישראל שליט"א, כל מי שייתן יד להכשרת הגיורים המזויפים ב'רבנות', ובפרט הנערכים בצה"ל... יישא באחריות אישית על ההתבוללות הנוראה, ומחרים עצמו לנצח מהיהדות החרדית!”. לקביעה צורפו מודעות ותיקות כנגד הגיורים שנערכים תחת הרבנות הראשית לישראל.
יממה לאחר מכן, בי"א בשבט (16 בינואר), תחת הנחיה ישירה של הרב יוסף שלום אלישיב, פרסם היומון החרדי-ליטאי "יתד נאמן" כותרת ראשית כנגד הרב עובדיה יוסף: "זעזוע ומחאה חריפה וכואבת על חילול ד' בהכשרת אלפי 'גיורי' הצבא". בריאיון לאתר וואלה! צוטט אחד ממקורבי הרב אלישיב, לדבריו, לדעת הרב אלישיב, הרבנים המקלים בהלכות גיור "הפעם עברו כל גבול. ולכן נתנו רשות למשחית [=העיתון יתד נאמן] להשחית".
בתגובה תקפו חברי כנסת בסיעת ש"ס בהנהגת הרב עובדיה בחריפות את העיתון "יתד נאמן". חבר הכנסת יעקב מרגי אמר כי העיתון הוא "חמישה גרם של זוהמה". אתר כיכר השבת, המזוהה עם ש"ס, פרסם כותרות מן העבר המלמדות על מחלוקות נושנות בין הרב עובדיה והרב אלישיב. הרב עמאר פרסם הבהרה קצרה בה הבהיר את יסודות ההיתר ההלכתי באישור גיורי צה"ל. בשולי המכתב הוסיף הרב עובדיה שורות הסכמה.
כשבוע לאחר פרסום המכתב, בי"ח בשבט (23 בינואר), חתמו תריסר הרבנים שנזכרו לעיל – ואליהם הצטרפו הרבנים שמואל הלוי ואזנר, יעקב הלל, אברהם סלים ויעקב בן-נאים – על כרוז "מחאה גדולה" כנגד הכרעתו של הרב עובדיה יוסף:
הנה עצור במילין לא נוכל כבלע הקודש להביע מחאתנו וכאבנו על פירצת גדרות כרם בית ישראל ל"הכשיר" גיורים שאינם כהלכה, ולהכניס גויים לכרם בית ישראל. ונדון דידן, הכל יודעים שלא הי' בכוונת הגויים הללו לקבל על עצמם שום עיקר מעיקרי הדת לא שבת ולא כשרות ולא טהרת המשפחה ... ואנו פונים לכל מי שבידו למנוע חילול ד' הנורא הזה ולגדור מחיצת הכרם שנפרצה, והשי"ת יתן בלב תועים בינה.
הכרוז פורסם לראשונה בעיתון יתד נאמן בכ' בשבט (25 בינואר). בתנועת ש"ס הביעו כאב עמוק והלם, והיו שטענו שהמתקפה הליטאית נגועה ב"התנשאות אשכנזית". ברחבי ירושלים רוססו כתובות גרפיטי בהן נכתב: "עובדיה יוסף רפורמי". גם רבנים מתנועת חב"ד פרסמו "מחאה נמרצת" כנגד הרב עובדיה, וכינו את אישור הגיורים: "חילול השם נורא שלא היה כמוהו".
באופן חסר תקדים פרסם העיתון "יתד נאמן" המזוהה עם דגל התורה, מכתב של הרב משה שטרנבוך ראב"ד העדה החרדית, כנגד הרב עובדיה. לדברי הרב ברוך שמואל דויטש, הציע הרב אלישיב לאנשי גוף הכשרות החרדי-ליטאי בד"ץ שארית ישראל לקנות את החמץ לפסח ממי שהתגיירו בצה"ל, כדי להבהיר שהללו גויים גמורים.
הכרעתו של הרב עובדיה יוסף > הגברת הלחצים ההדדיים ומגעי משא ומתן

תוך זמן קצר, תחת הנחיותיו של הרב אלישיב, החלו פוליטיקאים ורבנים בכירים בציבור החרדי-ליטאי לגבש קמפיין חריף כנגד הרב יוסף והרב עמאר. האירועים המתוכננים כללו הפגנה גדולה, בהשתתפות הרב אלישיב עצמו שהיה בן למעלה מ-100, אשר תכלול גם "מעמד קריעה" (בדומה למעמד שנערך עם בחירת הרב שלמה גורן לרב הראשי לישראל ופרסום פסק דין בפרשת האח והאחות). הרב חיים קניבסקי קרא ליום תענית.
בשלב זה, באדר א' תשע"א (פברואר 2011) במטרה למנוע את קיום ההפגנה, החלו מגעי תיווך דקדקניים להרגעת הרוחות בין הרב אלישיב והרב משה שטרנבוך, ובין הרב שלום כהן מקורבו של הרב עובדיה והרב יצחק יוסף בנו. כמו כן פורסם כי תנועת ש"ס תארגן הפגנה נגדית מול המפגינים החרדים-ליטאים.
המגעים כשלו תחילה והובילו לפרסום דברים קשים שסח הרב עובדיה שנים קודם לכן כנגד הרב שטרנבוך, כמו גם לדיווחים על בדיקה מטעם הרבנות הראשית על טיב הכשרות של בד"ץ העדה החרדית שתחת הרב שטרנבוך. בתנועת ש"ס פרסמו הודעה חריפה כנגד העדה החרדית, לפיה "אם לא תבוטל עצרת השנאה והמחלוקת של עדת קורח, נרדוף אותם עד עולם".
הכרעתו של הרב עובדיה יוסף > מכתב ההבהרה של הרב עובדיה יוסף

בהמשך נרגעו הרוחות באופן יחסי. לפי דרישת הרב אלישיב, ניסח הרב יצחק יוסף מכתב עליו חתם אביו הרב עובדיה יוסף, לפיו מוסכם שנדרשת קבלת מצוות מלאה בהליך הגיור, ואם לאחר הגיור מתגלה "באומדנא מוכחת" שקבלת המצוות הייתה ב"מרמה" – אישור הגיור יבוטל. המכתב נחתם בט"ז באדר א' (20 בפברואר), לאחר שהרב אלישיב הטמיע בו משפטים אחדים, ומסיים בבקשה: "אנא אל תתנו לשטן המשחית לקטרג בין תלמידי חכמים... כי באמת אין כאן מחלוקת בין רבותינו גדולי ישראל". ההפגנה כנגד הרב עובדיה "נדחתה" ולא התקיימה מעולם.
הסיכום בין שני הצדדים מוצג בכל צד באופן שונה; בקרב תלמידי הרב עובדיה יוסף הסבירו כי איפשרו לציבורי החרדי-ליטאי "לרדת מן העץ" ולבטל את ההפגנה החריגה כנגד הרב עובדיה, שדעתו מעולם לא השתנתה ומלכתחילה לא הובנה על בוריה בקרב רבני ועסקני דגל התורה והעדה החרדית. בניגוד לכך תלמידי הרב אלישיב ראו בהפגנה איום מוצלח אשר תימרן היטב את תנועת ש"ס ורבניה וגרם לרב עובדיה לחזור בו.
בקרב תלמידי הרב עובדיה היו שהצביעו על העובדה שרבנים לא מעטים מקרב החותמים על המודעה כנגד הרב עובדיה – דוגמת הרב אלישיב, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב יהודה עדס והרב יעקב הלל – התייחסו בפומבי בביטול גמור מזה שנים רבות לרב עובדיה, אף שהוא מצדו כיבד אותם ומחל על כבודו. בקרב תלמידיו של הרב אלישיב מקובל לומר כי לדבריו, גם כיום, כל החיילים שהתגיירו במהלך שירותם בצה"ל – מעולם לא התגיירו.
מסקנות ועדת הגיור של מועצת הרבנות הראשית

בח' בשבט תשע"א (13 בינואר 2011) הגישו חברי הוועדה לבחינת הליכי הגיור הרבנים ניסים בן שמעון, שמעון אליטוב ואהרון דרשביץ, את מסקנותיהם לרב שלמה משה עמאר. חברי הוועדה בחנו את הליכי הלימוד לקראת הגיור ואת הגיור עצמו במערך הגיור, פגשו את מורי הגיור, הרב הצבאי הראשי ואת הגרים עצמם.
ביחס לדייני הגיור המליצה הוועדה להתמקד בשאלות בירור על אודות מידת האמונה והרצון לקבל את מצוות, ולערוך גיור אחרי לא פחות משני מפגשים עם המתגייר. ביחס ללימודי ההכנה בקורס נתיב, מתחה הוועדה ביקורת על הרכב המלמדים בקורס – מתוך 170 מורים אורתודוקסיים היו בקורס כעשרה מורים המזוהים עם התנועות הקונסרבטיבית והרפורמית. הוועדה כתבה כי "בעיה חמורה המטילה צל כבד על כל הגיור הצה"לי ויש לעשות כל מאמץ לבטל קורס זה".
כמו כן המליצה הוועדה כי מהגשת בקשת הגיור ועד סיומו יחלפו לפחות שמונה וחצי חודשים (שלושה מקבצים של שני שבועות לימוד, וביניהם שלוש הפסקות של חודש וחצי); שהיית מתגייר לפחות חמש שבתות אצל משפחה דתית (הוצע לשקול הקמת צוות לבדיקת רמת המשפחות); ליווי המתגיירים בידי הרב הצבאי ביחידה; הוספת תוכני קיום מצוות ואמונה בקורס בכפר עציון; והקמת מנגנון קשר של כחצי שנה עם המתגיירים לאחר הגיור. לבסוף הוצע לערוך בעתיד בחינה למצבם הדתי של 500 מתגיירים שעברו בקורס נתיב, והסקת מסקנות, "אם מערכת הגיור בצה"ל מוכיחה את עצמה... או שיש מקום לשנות את ההליך ואת השיטה".
עבודתה של הוועדה הותקפה בידי העיתון החרדי-ליטאי "יתד נאמן" כחסרה ומגמתית.
ראו גם

פרשת רינה איתני
פרשת הלן זיידמן
פרשת גיורי וינה
פרשת גיורי הרב דרוקמן
לקריאה נוספת

הרב יעקב עדס, דברי יעקב – בענייני גירות, תשע"א (חוברת מתוך כרך "דברי יעקב" על מסכת יבמות שנדפס לאחר מכן)
יעקב ששון, אביר הרועים (על הרב עובדיה יוסף), ירושלים תשע"ב, עמ' 237–242
ללא שם מחבר, הגיור האזרחי והצהל"י – מהדורה שנייה, שבט תשע"ב
הרב אברהם שרמן, ביאור הלכתי בתקפו של הגיור ההמוני, ירושלים תשע"ג
הרב מרדכי אלתר, כגר כאזרח, ירושלים תשע"ג
הרבנים אריה בקר, שמחה פרידמן ונפתלי שרייבר, עם לבדד ישכון, בני ברק תשע"ד, עמ' 153–200 ("תיעוד פרשת 'הכשרת' גיורי הצבא")
הרב יהושע לוין, השקדן (על הרב יוסף שלום אלישיב), כרך ג, ירושלים חש"ד, עמ' 230–246 ("מאבקו האחרון על פרשת 'גיורי צה"ל")
ברוק לסנר

| --- | --- |

לסנר במרץ 2023
 לידה:  12 ביולי 1977 (בן 47) וובסטר, דקוטה הדרומית שבארצות הברית
 שם במה:  ברוק לסנר
 כינוי:  החיה (The Beast)
 שם לידה:  Brock Edward Lesnar 
 משקל:  130 קילוגרם (290 ליברות)
 גובה:  1.93 מטרים (6.3 רגל)
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  2002 – מתאבק חופשי
 ליגות:  WWE/F UFC MMA NJPW USWA
 תרגילי סיום:  Kimura lock, F5
 עמיתים:  פול היימן
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  Sable (6 במאי 2006–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 
ברוק אדוארד לסנר (באנגלית: Brock Edward Lesnar; נולד ב-12 ביולי 1977 בוובסטר שבדקוטה הדרומית) הוא מתאבק מקצועי, אמן לחימה משולבת ושחקן פוטבול לשעבר. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, כמו כן, הוא המתאבק הצעיר ביותר שהחזיק באליפות ה-WWE, בגיל 25.
בזירת אמנויות הלחימה המשולבת, לסנר הוא אלוף UFC במשקל כבד לשעבר.
חיים אישיים

ברוק אדוארד לסנר, נולד ב-12 ביולי 1977 בוובסטר, דקוטה הדרומית, בנם של סטפני וריצ'רד לסנר, וגדל בחוות החלב של הוריו בוובסטר. הוא ממוצא גרמני. יש לו שני אחים גדולים, טרוי וצ'אד, ואחות צעירה יותר, ברנדי. בגיל 17 הצטרף למשמר הלאומי של הצבא, שם הוטל עליו לעבוד במשרד לאחר שחשיפת עיוורון הצבעים שלו לאדום וירוק נחשבה מסוכנת לרצונו לעבוד עם חומר נפץ. הוא איבד את העבודה הזאת לאחר שנכשל בבדיקת הקלדת מחשב ולאחר מכן עבד בחברת בנייה.
לסנר למד בבית הספר התיכון ובסטר, שם שיחק פוטבול והתחרה בהיאבקות חובבים, והגיע למקום השלישי באליפות המדינה בשנתו האחרונה. לאחר מכן הוא למד בביסמרק סטייט קולג', שם הוא זכה באליפות הלאומית של איגוד האתלטיקה (NJCAA) במשקל כבד וזכה באליפות בשנה השנייה שלו. למד באוניברסיטת מינסוטה בעזרת מלגת היאבקות, שם פגש את עמיתו לעתיד שלטון בנג'מין, שהיה גם מאמן עוזר שלו.
לסנר זכה בשנת 2000 באליפות הלאומית של איגוד האתלטים (NCAA). אליפות בהיאבקות במשקל כבד הייתה שנתו האחרונה לאחר שהפסיד לסטיבן ניל בשנה הקודמת. הוא סיים את הקריירה החובבנית שלו כפעמיים אלוף אמריקאי, NJCAA All-American, 1998 אלוף NJCAA במשקל כבד של 1998, בפעם השנייה NCAA All-American, פעמיים ברשימת 10 המובילים, ואלוף NCAA במשקל כבד 2000, עם שיא של מאזן ניצחונות 106–5 בסך הכל בארבע שנות קולג'.
אליפויות והישגים

אליפות ה-UFC במשקל כבד
אליפות ה-WWE
אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWE
האליפות האוניברסלית
אליפות ה-IWGP במשקל כבד
מחזיק מזוודת "כסף בבנק" (2019)
זוכה הרויאל ראמבל (2003, 2022)
רצח הלל יפה אריאל

| חלק מטרור פלסטיני |
| --- | --- |

 תאריך:  30 ביוני 2016
 מקום:  קריית ארבע
 סוג:  רצח, פיגוע 
 נשק:  סכין
 הרוגים:  1
 פצועים:  1
 מניע:  לאומני
 
רצח הלל יפה אריאל הוא פיגוע טרור פלסטיני, שאירע בקריית ארבע ב־30 ביוני 2016 בו מחבל רצח בדקירות סכין את הנערה בת ה-13 הלל יפה אריאל בעת שישנה בחדרה. לאחר מכן נפצע קשה לוחם כיתת הכוננות של היישוב מירי של לוחם נוסף שהרג את המחבל.
הפיגוע

בבוקר 30 ביוני 2016 מוחמד טראיירה בן ה-17, מחבל מהעיירה בני נעים, עבר את הגדר המקיפה את קריית ארבע, הגיע לבית משפחת אריאל בגבעת חרסינה, המרוחק 150 מטר מהגדר, נכנס לחדרה של הלל יפה, דקר אותה ופצע אותה אנושות. היא נפטרה מפצעיה תוך זמן קצר. שני אנשי כיתת הכוננות של היישוב הגיעו למקום, ראו את הלל הפצועה ואת המחבל. במקום התנהל קרב יריות, במהלכו אחד מחברי כיתת הכוננות איבד את עינו מירי של הלוחם השני, שגם הרג את המחבל.
הלל יפה אריאל הובאה לקבורה באותו יום בבית העלמין היהודי העתיק בחברון.
בעקבות הפיגוע

שני אחיו ואחותו של המחבל מוחמד טראיירה נעצרו לחקירה, בחשד שידעו על כוונתו של המחבל. מפקד פיקוד המרכז הוציא צו הריסה למבנה בן שלוש קומות שבו התגורר המחבל, ובעקבות זאת עתרה משפחת המחבל לבג"ץ לביטול הצו. בג"ץ קיבל חלקית את העתירה, ואישר להרוס את הקומה השנייה במבנה, שהיא קומת המגורים. הוא קבע שאם אי אפשר להרוס את הקומה השנייה בלי להרוס את המבנה כולו, ניתן יהיה לאטום את הקומה השנייה.
הלל יפה הייתה אזרחית ארצות הברית. בעקבות הרצח איימה ארצות הברית לנכות את הסכומים ששולמו למחבלים מהכספים שהיא מעניקה לרשות.
בעקבות הפיגוע > הנצחה

אביה של הלל, עמיחי אריאל, הקים את יקב "אריאל ביהודה" שהוציא יין בשם "הלל", להנצחת ביתו. בשנת 2022 זכה היין במדליית כסף בתחרות של דקנטר בה מתחרים 18,500 יינות מכל העולם.
הערות שוליים

↑  אלישע בן קימון, נפצע בעימות עם מחבל: "במקום לעזור לי - משפילים אותי", באתר ynet, 7 באוגוסט 2019
↑  חיים לוינסון וג'קי חורי, אמה של הלל יפה אריאל: "איך מספידים ילדה בת 13 וחצי", באתר הארץ, 30 ביוני 2016
↑  אמיר בוחבוט‏, משפחת המחבל שרצח את הלל יפה אריאל קיבלה צו הריסה לביתה, באתר וואלה, 5 ביולי 2016
↑  בג"ץ 5614/16 טראירה נאסר מחמוד חליל ואחרים נ' המפקד הצבאי לאיזור הגדה המערבית, ניתן ב־3 באוגוסט 2016
↑  Lake, Eli (1 ביולי 2016). "The Palestinian Incentive Program for Killing Jews". Bloomberg. נבדק ב-25 ביולי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  חנן גרינווד, יין "הלל" שיוצר לזכר הבת שנרצחה בפיגוע זכה בפרס יוקרתי, באתר ישראל היום, 9 ביוני 2022
תולדות האסלאם בארץ ישראל

ערבים חוצים את המדבר. ציור של ז'אן-לאון ז'רום
לוחם ערבי מתפלל. ציור של ז'אן-לאון ז'רום
הסתערות של לוחמים ערבים רכובים על גמלים. ציור של רוברט קלי
לוחמים ערבים חוזרים מפשיטה. ציור של רוזטי
תולדות האסלאם בארץ ישראל, החלו בשנות ה-30 של המאה השביעית במהלך הכיבושים המוסלמיים הגדולים, כאשר אזור ארץ ישראל נכבש על ידי הצבאות המוסלמים של הח'ליפות האיסלאמית תחת הנהגתו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב. הנוכחות המוסלמית באזור המשיכה להתקיים באזור מאז ועד ימינו במשך קרוב ל-1400 שנים. לאורך רוב התקופה הנ"ל התקיים באזור ארץ ישראל שלטון מוסלמי, למעט תקופת השלטון הצלבני באזור (בשנים 1099 - 1291) ולמעט תקופת מדינת ישראל (1948 ואילך), אשר החלה בעקבות מלחמת העצמאות בה כוחות צה"ל הצליחו להדוף את צבאות ערב ולהרחיב את תחום המדינה מעבר לגבולות שנקבעו למדינה היהודית בתוכנית החלוקה על פני רוב שטחי אזור ארץ ישראל.
לאזור ארץ ישראל יש משמעות מיוחדת עבור המוסלמים בכל רחבי העולם, שכן הוא מכיל את מסגד אל-אקצא הממוקם בעיר העתיקה בירושלים אשר הוא המבנה השלישי בקדושתו באסלאם הסוני. על פי המסורת האסלאמית מסגד אל-אקצא (הידוע גם בשם "אל-חַרַם א-שַריף") הוא האתר שממנו הנביא המוסלמי מוחמד עלה לשמים וקיבל את מצוות התפילה (צלאה) אותה מצווים המוסלמים לערוך חמש פעמים ביום.
היסטוריה > רקע

על פי המסורת המוסלמית, במהלך לילה אחד בשנת 621 לספירה, הנביא המוסלמי מוחמד רכב על גבי בהמה פלאית ששמה אל-בוראק (البراق) ובליווית המלאך גבריאל, ממכה להר הבית שבירושלים. על פי המסורת המוסלמית, מהר הבית עלה מוחמד לשמיים ושם הוא פגש את אללה וקיבל את מצוות התפילה (צלאה) אותה מצווים המוסלמים לערוך חמש פעמים ביום. אף על פי כן, ירושלים לא מוזכרת בקוראן עצמו, וארץ ישראל מוזכרת רק בהקשר של בני ישראל וסיפורי הנביא משה.
היסטוריה > רקע > הגירות מוסלמים לארץ ישראל

חלק המוסלמים הגיעו לארץ ישראל במהלך הגירה מצפון אפריקה והגירה מטורקמניסטן ואף הגירת בוסנים מוסלמים. שמות המשפחה של רבים מהפלסטינים מעידים על כך שמוצאם מחוץ לארץ ישראל, כדוגמת: "אל-מסרי" ו"מסארווה" (מצרי), "אל-פיומי" (שמעיד על מוצא מהעיר פיום במצרים), מעיראק (למשל: "אל-תכריתי"), סוריה (למשל: "חלבי"), לבנון (למשל: "אל-לובנאני"), כורדיסטן (למשל: "אל-כורד"), טורקי (למשל: "עות'מאן"), אפגניסטן (קונדוז), בחריין, עומאן וערב הסעודית (למשל: "אל-חיג'אזי" או "אגבאריה" ששורשיו בעיר אע'בר שבגבול תימן-סעודיה). שמות משפחה אחרים מעידים על מוצא מאזור המגרב (אל-מגרבי ו"מוגרבי" למשל), ממדינות כמו אלג'יריה (למשל: "אל-ג'זאיר") ומרוקו ("אל-ארג'), מסודאן (חמולות שנקראות "עביד" ומוצאם הוא מאפרו-ערבים שהביאו השלטון הממלוכי כחיילים וכעבדים) ומבוסניאקים ("אל-בושנק"), צ'צ'נים (אל-שישני) וצ'רקסים שהובאו לכאן על ידי האימפריה העות'מאנית במאות ה-18 וה-19. בקרב הפלסטינים קיים שם המשפחה "אל-הינדי" שבערבית פירושו הוא "ההודי".
לפי מסורתם של יושבי הכפר הערבי טנטורה מהתקופה העות'מאנית, מקורם הוא בקבוצת משפחות שהיגרו לארץ ישראל ממקום בחבל טנטור בהודו במהלך המאה ה-19.
היסטוריה > הכיבוש המוסלמי והאסלאמיזציה של אזור ארץ ישראל (638 - 1099)

האסלאם הגיע לראשונה לאזור ארץ ישראל במהלך שנות ה-30 של המאה השביעית לספירה במהלך הכיבושים המוסלמיים הגדולים שבהם הצבאות המוסלמים של הח'ליפות האיסלאמית תחת הנהגתו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב כבשו שטחים נרחבים באסיה ובאפריקה, ובכלל זה באזור ארץ ישראל. צבאות הח'ליפות תחת הנהגתו של עומר בן אל ח'טאב, הביסו את צבאות האימפריה הפרסית ואת צבאות האימפריה הביזנטית וכבשו את פרס, מסופוטמיה, סוריה, אזור ארץ ישראל, מצרים, צפון אפריקה וספרד. אף על פי שהקוראן איננו מבהיר היכן בדיוק מוחמד עלה לשמיים, לאחר הכיבוש המוסלמי של ירושלים במאה השביעית לספירה, אזור הר הבית, בו הוקם בהמשך מסגד אל-אקצא, הפך למיקום המוכר והמזוהה על ידי כל המאמינים המוסלמים בעולם בתור המקום שממנו עלה מוחמד לשמיים.
הכיבושים המוסלמים במאה ה-7 החלו תהליך ארוך והדרגתי של אסלאמיזציה של עמים רבים באזורים נרחבים במזרח התיכון, במרכז אסיה ובצפון אפריקה. תהליך הדרגתי זה החל מיד בעקבות היווצרות האימפריה המוסלמית ונמשך כמה מאות שנים. כמו כן, באזור המזרח התיכון ובאזור ארץ ישראל בפרט, החל תהליך הדרגתי, שנמשך כמה מאות שנים, שבו העמים הילידים באזורים שונים, אשר עד אז דיברו בעיקר יוונית, ארמית-סורית, קופטית וברברית, החלו לאמץ את השפה הערבית ואת התרבות הערבית. כתוצאה מכך, לאורך הזמן חלק גדול מאוכלוסיית הילידים באזור התמזגה עם השבטים הערבים, וכתוצאה מכך השפה הערבית והתרבות הערבית הפכו בעקבות כך לדומיננטיים על פני אזור נרחב, שכלל בין היתר את אזור ארץ ישראל.
לאחר הכיבוש המוסלמי של אזור ארץ ישראל, הח'ליפות החליטה להקים מסגד גדול מעל לחורבות בית המקדש היהודי בעיר העתיקה בירושלים. בעקבות כך הוקם במקום מסגד אל-אקצא בין השנים 687 - 691. בנוסף, באותה העת מבנים מוסלמיים רבים אחרים נבנו בכל אזור ארץ ישראל. מסגד אל-אקצא נחשב למבנה העתיק ביותר בעולם המוסלמי אשר עדיין נמצא בשימוש.
יריבויות בין שושלות שונות ומהפכות שונות שהתרחשו לאחר מכן הובילו בסופו של דבר לפילוג בתוך העולם המוסלמי. בסופו של דבר, במאה התשיעית לספירה, אזור ארץ ישראל נכבש על ידי השושלת הפאטמית. באותה העת אזור ארץ ישראל שוב הפך למרכז של עימותים אלימים שונים בין אויבים שונים של השושלת הפאטימית אשר ניסו לכבוש את האזור. באותה העת האימפריה הביזנטית המשיכה לנסות ולכבוש מחדש את השטחים שנכבשו מהם בעבר, כולל את ירושלים. באותה העת, רבים מהתושבים הנוצרים בירושלים אשר הביעו את תמיכתם באימפריה הביזנטית, הוצאו להורג בעוון בגידה על ידי השלטונות המוסלמים.
בעקבות החשיבות ההולכת וגדלה של ירושלים בעולם המוסלמי, הסובלנות כלפי בני הדתות האחרות החלה לדעוך. האוכלוסייה הנוצרית באזור ארץ ישראל הפכה למיעוט נרדף כאשר כנסיות שונות הוחרבו. מגמה זו הגיעה לשיאה בשנת 1009 לספירה כאשר החליף אל-חאכם מהשושלת הפאטימית במצרים, החריב את כנסיית הקבר בירושלים ואילץ את נתיניו הנוצרים לענוד צלבי עץ של חצי מטר ברוחב ובאורך סביב צווארם. פרובוקציה זו הציתה זעם רב בקרב העולם הנוצרי אשר הוביל בהמשך להשקת מסע הצלב הראשון.