stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס הופמן
סנאטור

ב-1945 התפטר הסנאטור הרולד בארטון מאוהיו מתפקידו, לאחר שנבחר לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. לאושי מינה במקומו את הופמן והוא כיהן בסנאט האמריקאי מאוקטובר 1945 עד נובמבר 1946, אז נבחר קינגסלי טאפט להחליפו. לאחר תום כהונתו בסנאט שב הופמן לעסוק בעריכת דין עד 1957, אז מונה לנשיא חברת ביטוח. מאוחר יותר מונה לנשיאה של חברה בת.
מותו

הופמן מת בפיקרינגטון (אנ') ב-20 במאי 1980 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  Biographical Directory of the American Congress, 1774-1949. Washington, DC: U.S. Government Printing Office. 1950. p. 1344. ISBN 9780598686152 – via Google Books.
↑  "Ex-State Executive, Senator, Poet Dies". Times Recorder. Zanesville, OH. 22 במאי 1980. p. 1 – via Newspapers.com. {{cite news}}:  (עזרה)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב ברנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n89103581  US Congress: H000913  VIAF: 21266171   WorldCat (עם VIAF): 21266171
פרנק ויליס

פרנק בארטלט ויליס (באנגלית: Frank Bartlett Willis;‏ 28 בדצמבר 1871 –  30 במרץ 1928) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-47 בשנים 1915–1917, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1911–1915, וכסנאטור מטעם אוהיו מ-1921 ועד מותו.
ביוגרפיה

פרנק ויליס נולד בחווה שליד הכפר לואיס סנטר שבאוהיו, כבנם של ותיק מלחמת האזרחים יליד ורמונט, ג'יי בארטלט ויליס ושל לווינה א. (לבית בוול) ויליס. ב-1894 סיים ויליס את לימודיו באוניברסיטת צפון אוהיו. לאחר שלימד באוניברסיטה במשך 12 שנים, התקבל ויליס ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע. בשנים 1900–1904 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אוהיו, במקביל למשרת הוראה בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה הצפונית. ב-1910 נבחר ויליס לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו בשנים 1911–1915. ב-1914 נבחר ויליס כמושל אוהיו לאחר שניצח את ג'יימס מידלטון קוקס. הוא כיהן כמושל בשנים 1915–1917, אך בבחירות לכהונה שנייה נוצח על ידי קוקס. ב-1918 ניסה ויליס להתמודד שוב על משרת המושל, אך נוצח שוב על ידי קוקס.
בבחירות לנשיאות של 1920 הציג ויליס בפני צירי ועידת המפלגה הרפובליקנית את וורן הרדינג כמועמד לנשיאות. באותה מערכת בחירות נבחר ויליס לסנאט של ארצות הברית במקומו של הרדינג, שהתפטר מוקדם כדי להישבע כנשיא וכך החל ויליס לכהן בסנאט מוקדם יותר. במהלך תקופת כהונתו בסנאט, בשנים 1923–1928, שימש ויליס כיושב ראש ועדת הסנאט לטריטוריות ולנחלות באיים, שהייתה אחראית על הטריטוריות של ארצות הברית, כולל טריטוריית אלסקה, טריטוריית הוואי, הפיליפינים ופוארטו ריקו.
מותו

פרנק ויליס נפטר ב-30 במרץ 1928, במהלך אירוע שהתקיים באוניברסיטת וסליין אוהיו, שבדלאוור, אוהיו, אירוע של המפלגה הרפובליקנית שנועד לקידומו לבחירה כמועמד לנשיאות באותה שנה. הוא נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבדלאוור.
ויליס היה נשוי לאלי דסטין, ולשניים הייתה בת אחת בשם הלן. על שמו קרוי מרכז החינוך של מערכת החינוך העירונית של העיר דלאוור.
לקריאה נוספת

Mercer, James K.; Rife, Edward K. (1903). Representative men of Ohio, 1900–1903. Columbus: James K. Mercer. pp. 168-169.
רוברט בלקליי

רוברט ג'ונס בלקליי (באנגלית: Robert Johns Bulkley;‏ 8 באוקטובר 1880 – 21 ביולי 1965) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית שייצג את אוהיו בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

בלקליי נולד למשפחה עשירה בקקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית בשנת 1880 ולמד באוניברסיטת הרווארד. הוא החל לעסוק בעריכת דין בקליבלנד בשנת 1906. בשנים 1911–1915 כיהן במשך שתי קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-21 של אוהיו. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כראש המחלקה המשפטית של מועצת תעשיות המלחמה (אנ'). מאוחר יותר נבחר לסנאט ב-1930 לאחר מותו של הסנאטור הקודם, תאודור ברטון. ב-1932 נבחר מחדש לסנאט אך הפסיד בבחירות ב-1938 לרוברט טאפט. לאחר סיום כהונתו בסנאט חזר לעסוק במשפטים.
בלקליי הכיר את פרנקלין דלאנו רוזוולט במהלך עבדותו בהרווארד קרימסון. הוא שיבח את הנשיא רוזוולט, תמך בחלק מה"ניו דיל" אך הצביע נגד חוקים מרכזיים שהוצעו במסגרת התוכנית דוגמת חוק רשות עמק טנסי.
חיים אישיים

בלקליי נישא לקתרין פופ מהלנה, מונטנה ב-17 בפברואר 1909.
הוא נפטר בעיר הולדתו, קליבלנד, בגיל 84.
הערות שוליים

↑  רוברט בלקליי, ביוגרפיה באתר בית הנבחרים של ארצות הברית.
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב בורנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014126083  NARA: 12058446  US Congress: B001045  VIAF: 311116446   WorldCat (עם VIAF): 311116446
סיכון

ערך זה עוסק באפשרות שפעולה תוביל להפסד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תמרור אזהרה ממערבולת בראשון לציון, הנועד למנוע סיכון.
סיכון הוא אירוע עתידי לא-ודאי עם השפעה שלילית. הגדרה דומה אומצה באוסף התקנים ISO 31000 לניהול סיכונים: "השפעה אי ודאית על המטרות" (effect of uncertainty on objectives). סיכון כרוך בחוסר ודאות לגבי ההשפעות או השלכות של פעולה מסוימת ביחס למשהו שבני אדם מעריכים (כגון בריאות, רווחה, עושר, רכוש או הסביבה), ולעיתים קרובות מתמקד בתוצאות שליליות ולא רצויות.
הבנת הסיכון, הערכת וניהול הסיכון, תיאורי הסיכון ואפילו הגדרות הסיכון שונים בתחומי עיסוק שונים (כלכלה, סביבה, שוק ההון, טכנולוגיית מידע, בריאות, ביטוח, בטיחות וכו').
נטילת סיכונים היא חלק בלתי נמנע בחייו של האדם, ולעיתים קרובות הניתוח נעשה באופן לא מפורש. למעשה אפילו בחירה לחצות את הכביש פירושה סיכון מחושב. קיים סיכון נמוך אך קיים וידוע להפגע בחצייה ואף סיכון של מוות, אך אדם אינו יכול לנהל חיים ללא חציית כבישים. כצפוי מניתוח זה הפרט בוחר לקחת את הסיכון.
תפיסת סיכון

תפיסת סיכון מוגדרת כאופן שבו מעריך היחיד את ההסתברות לנזק או לאובדן הקשור עם פעולה (או אי-פעולה) נתונה. מדובר בהערכה סובייקטיבית, הכוללת בתוכה שני גורמי סיכון: (א) הסתברות של ההתרחשות (ב) סדר הגודל של הנזק או של האובדן האפשריים.
הבדלים מגדריים

באשר לסוגיית התנהגות נטילת סיכונים והקשר למגדר מחקרים מצאו כי לגברים נטייה גבוהה יותר להיות מעורבים בנטילת סיכונים. כך לדוגמה, מטא אנליזה משנת 1999 העלתה כי גברים נוטלים סיכונים ברמות גבוהות יותר מאשר נשים. בדומה לכך, מחקר על כ-2000 משקיעי קרנות נאמנות, מצא כי גברים נוטים לקחת סיכונים יותר מנשים.
הימורים

הימור הוא פעולה המערבת סיכון של כסף או רכוש על חיזוי תוצאה של אירוע שתוצאתו תלויה, באופן חלקי או מלא במזל.
אף על פי שבעבור רבים מדובר בצורה של בילוי או אפילו פרנסה, הימורים יכולים להפוך להתנהגות התמכרותית ופוגעת.
המילה "הימור" יכולה להתייחס גם לכל פעילות שבה הסיכון גבוה וההחלטות שנעשות מתבססות על ידע לא שלם. לדוגמה, השקעת מניות בסיכון גבוה, מסעות מסוכנים, ואפילו מערכות יחסים.
חברה וכלכלה

ניהול סיכונים הוא תהליך הקשור בניהול שוטף ומטרתו לאתר סיכונים, להעריך את הסתברותם ואת עוצמת הנזק שהם עלולים לגרום, להגדיר אמצעי התמודדות וטיפול בסיכונים, ולבקר את אמצעי הטיפול ואת רמת הסיכונים.
סיכון מוסרי הוא מצב בו פרט או ארגון אשר איננו נושא באחריות לסיכון אליו הוא חשוף, עלול להגביר את מידת חשיפתו לאותו סיכון, אם כתוצאה מכך הוא נהנה מרווחה או תועלת גבוהים יותר. קיומו של סיכון מוסרי מביא לעיוות בהקצאת משאבים ולתמחור יתר של שירותים, כתוצאה ממידע א-סימטרי.
שנאת סיכון היא ההסתייגות של אדם לקבל עסקה שתוצאתה אינה ודאית, על פני עסקה שתוצאתה ודאית יותר, גם אם הרווח הצפוי בעסקה הוודאית נמוך יותר.
בטיחות

סיכון (Safety Risk) – שילוב של ההסתברות להתרחשות מאורע מסוכן או לחשיפה לגורם או לגורמי סיכון, ושל חומרת הפגיעה הגופנית או של הבריאות הלקויה שעלול המאורע או החשיפה לגרום;תקנות ארגון הפיקוח על העבודה (תוכנית לניהול הבטיחות), תשע"ג-2013
סיכון קביל (Acceptable Risk) – סיכון שהוקטן עד לרמה שהוגדרה כקבילה בידי המחזיק במקום העבודה, בהתחשב בחובותיו לפי דין ובמדיניות הבטיחות של מקום העבודה;תקנות ארגון הפיקוח על העבודה (תוכנית לניהול הבטיחות), תשע"ג-2013
התנהגות נטילת סיכונים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: פרק זה עוסק בנטילת סיכונים בגילאים הצעירים, בילדות ובגיל ההתבגרות בפרט. יש לפצל פרק זה ולאחד אותו אל תוך הערך גיל ההתבגרות.
התנהגות נטילת סיכונים מוגדרת כפעולה או אי פעולה, המאופיינת במידה של אי-ודאות ביחס לתוצאותיה. התנהגות מסוג זה עלולה להיות מכוונת וכן בלתי מכוונת, כלומר מקרית ולא מודעת. התנהגויות מסוג זה עלולות להוביל להפסדים משמעותיים של האדם וקרוביו ולגרום, באופן בלתי מכוון, לנזק לאחרים. בין שלל ההתנהגויות, המסתכנות ניתן למנות: שתייה לשוכרה, נטילת סמים, נהיגה פרועה, פעולות ספורט מסוכנות, הימורים על סכומי כסף גדולים ופעילויות לא חוקיות. התנהגויות של נטילת סיכון עולות בשכיחותן בהתבגרות המוקדמת, בולטות בהתבגרות המאוחרת ואחר כך נוטות לרדת בשכיחותן.
התנהגות נטילת סיכונים > בגיל ההתבגרות

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים. (5 באוגוסט 2024)
הגורמים לנטילת סיכונים הם רבים ומגוונים, וכוללים הן מניעים פנימיים והן מניעים חיצוניים. מניעים פנימיים עשויים לכלול תכונות אישיות כמו חיפוש אחר ריגושים, אימפולסיביות, בדיקת גבולות, הוכחת עצמאות, הוכחת בגרות, יוקרה - רשון להרשים ולקבל אישור מאחרים. מניעים חיצוניים יכולים להיות לחץ חברתי, השפעות תרבותיות, ותמריצים חיצוניים כמו תגמול כספי או חברתי.
הספרות המחקרית מתייחסת, רובה ככולה, להתנהגות נוטלת סיכונים בגילאים הצעירים, בילדות ובגיל ההתבגרות בפרט. ההתייחסות המחקרית להתנהגות זו מתמקדת בארבעה ממדים: הממד הקוגניטיבי, הממד הרגשי, הממד הביולוגי והממד החברתי, אשר קשורים ומשפיעים זה על זה.
ממד קוגניטיבי:
חוקרים, העוסקים בתחום הקוגניטיבי, אשר בדקו את הקשר בין נטילת סיכונים לבין קוגניציה, מצאו כי היסודות לנטילת סיכונים הן למעשה בעיות בשיפוט. נמצא קשר מובהק בין התפתחות קוגניטיבית וירידה בהתנהגות נוטלת סיכונים. התפתחות קוגניטיבית ובתוכה "הערכת סיכוּניות", משתפרת לאורך השנים ובשל כך הסיכוי של הפרט להיות מעורב בהתנהגות מסוכנת קטנה עם הגיל ועם התפתחות היכולת הקוגניטיבית. יחד עם זאת, מחקרים אחרים מצאו שמבוגרים וצעירים מעריכים באופן דומה השלכות של התנהגות נטילת סיכונים.
ממד רגשי:
במחקרים העוסקים בקשר שבין התפתחות רגשית לבין נטילת סיכונים נטען כי קבלת החלטות אפקטיביות מערבת שיקולים אמוציונליים, המנחים את קבלת ההחלטה. יכולת מוגבלת של וויסות רגשי עלולה להוביל ללקיחת החלטה שגויה. כלומר, רגולציה רגשית מהווה נדבך משמעותי בקבלת החלטות אפקטיביות, ואילו אימפולסיביות היא גורם המגביר משמעותית את נטילת הסיכון. זאת ועוד, רגולציה רגשית וכישורים של קבלת החלטות אפקטיביות, עולים עם הגיל ונמצאים במתאם שלילי להתנהגויות של נטילת סיכונים.
ממד ביולוגי:
מחקרים מצאו כי קיים בסיס ביולוגי להתנהגות נטילת סיכונים. פרטים מסוימים הם בעלי "פגיעוּת ביולוגית", התורמת להתנהגות אימפולסיבית ועלייה בהתנהגות נטילת סיכון. נמצא כי אזורים נוירולוגיים במוח עלולים להיות קשורים להתנהגות נטילת סיכון, ביניהם הקורטקס הסנסורי, אמיגדלה, היפוקמפוס ואזורים קורטיקלים נוספים. כמו כן נמצא כי המוליך העצבי דופמין קשור להתנהגות נטילת סיכון - עלייה בערכי הדופמין במוח תורמת לעלייה בהתנהגות נטילת סיכון.
ממד חברתי:
הספרות המחקרית המתמקדת בפן הסוציולוגי של נטילת סיכונים מייחסת משקל רב להשפעות תרבותיות וחברתיות בכל הקשור להתנהגות זו. פן זה רואה השפעות אלו כנגזרות של הבדלים אישיותיים, הנובעים מחשיפה לגורמים סביבתיים-חברתיים דוגמת הקשר שבין הורה לילד, אסטרטגיות חינוכיות, קבוצת השווים ומצב סוציו-אקונומי. הבדלים אלו משפיעים על הפרט ועל אופן קבלת החלטותיו ובהתאמה על מעורבותו בהתנהגויות מסוכנות.
לקריאה נוספת

זיידנר, מ., ובן-צור, ח. (2011). איום על החיים ונטילת סיכונים: השלכות לישראל. פסיכו-אקטואליה, (אפריל), 44-55.
Boyer, T.W. (2006). The development of risk-taking: A multi-perspective review. Developmental Review, 26(3), 291-345.
Doverspike, W.F. (2010). Risk taking behavior. In I.B Weiner, & W. Edward (Eds.), The Corsini Encyclopedia of Psychology, 4, (pp.1471 - 1473). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons.
ראו גם

סיכון (משחק)
הערות שוליים

↑  Paul Slovic, Perception of Risk, Science 236, 1987-04-17, עמ' 280–285 doi: 10.1126/science.3563507
↑  James P. Byrnes, David C. Miller, William D. Schafer, Gender Differences in Risk Taking: A Meta-Analysis, Research gate, ‏1999
↑  Peggy D. Dwyer, James H. Gilkeson, John A. List, Gender differences in revealed risk taking: evidence from mutual fund investors, Economics Letters 76, 2002-07-01, עמ' 151–158 doi: 10.1016/S0165-1765(02)00045-9
↑  Deborah Lupton, John Tulloch, 'Life would be pretty dull without risk': Voluntary risk-taking and its pleasures, Health, Risk & Society 4, 2002-07, עמ' 113–124 doi: 10.1080/13698570220137015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538987205171  GND: 4050129-2  LCCN: sh85114195  NDL: 00569559  NKC: ph405078 
פעולת ההימור כוללת סיכון של כסף או רכוש בהתאם לתוצאה אי ודאית של אירוע עתידי
שלט המזהיר מפני סכנה באתר בנייה באור יהודה
שריפה היא גורם סיכון ידוע מאחר שהיא עלולה להרוג.
קבר שמעון הצדיק

| --- | --- |
קבר שמעון הצדיק
קבר שמעון הצדיק
 נתונים כלליים
 תאריך פטירה:  כ"ט בתשרי
 עיר:  ירושלים
 מיקום:  שכונת שמעון הצדיק
 ידוע כסגולה:  לישועות
 קואורדינטות:  31°47′31″N 35°13′50″E﻿ / ﻿31.79186°N 35.23062°E﻿ / 31.79186; 35.23062
  (למפת ירושלים מוגדלת) קבר שמעון הצדיק(למפת ירושלים רגילה) קבר שמעון הצדיק
כניסת הגברים למערת הקבורה כיום
קבר שמעון הצדיק הוא מערת קבורה השוכנת בשכונת שמעון הצדיק שבצפון ירושלים, לצד "דרך הר הזיתים" - הכביש העולה משכונת שייח' ג'ראח להר הצופים, צפונית לשכונת המושבה האמריקאית. סמוך למערת שמעון הצדיק שוכנת מערה נוספת המכונה מערת הסנהדרין הקטנה.
היסטוריה

לפי מסורת יהודית עממית, קבורים במערה שמעון הצדיק ותלמידיו. לעומת זאת, הארכאולוגים מתארכים את הקבר לסוף התקופה הרומית או לתחילת התקופה הביזנטית, כ-500 שנה לאחר מכן. בקבר עצמו נמצאה כתובת בלטינית המכריזה עליו כעל קברה של יוליה סבינה. מסיבות לא ידועות הכתובת הושחתה, והפרוזדור בו היא נמצאת נחסם לגישה על ידי דלת מודרנית.
העדות הידועה הראשונה למסורת בדבר קבורת רבי שמעון הצדיק בירושלים נמסרה בשנת 1235 (ד'תקצ"ה) בידי רבי יעקב השליח אשר כתב: "וסמוך לירושלים מערת שמעון הצדיק ותלמידו". בשנת 1641 מסר הקראי שמואל בן דוד על "מערה אחת, ובתוך המערה באר מים, ואמרו הרבנים ששם קבורת שמעון הצדיק ואשתו, והבור הוא טבילת אשתו". ייתכן שמסורת זאת נותנת פשר לשם בו כינו הערבים את מערת רבי שמעון: "ביר אל-יהודיה", שמשמעו הבור של היהודיה. הקבר היה שייך לערבי מקומי אשר גבה דמי כניסה עבור הכניסה והתפילה במערה, עד שבשנת 1876 (ה'תרל"ו) רכש אותה הראשון לציון הרב אברהם אשכנזי מבעליה הערבים.
למקום נודעה חשיבות וקדושה בקרב יהודי ירושלים. נר תמיד הודלק במערה, ובחצר שמחוץ למערה נערכו חתונותיהם של בני ירושלים אשר מסיבות שונות לא היו יכולים להנשא בתוך העיר. בתקופה בה הנסיעה למירון הייתה קשה או בלתי אפשרית, החלו נערכים בחצר המערה מידי בל"ג בעומר, הילולה לכבוד התנא רבי שמעון בר יוחאי וכמו גם טקסי חאלקה.
בשנת 1888 פעל יום טוב ליפא וייס מכולל הונגריה לשפץ את הקבר. על מניעיו הוא כתב:
על השיפוצים הוא כתב:
בעקבות הדי הפרעות ביהודי קישינב בשנת 1903 (ה'תרס"ד) נערכה באתר התכנסות מיוחדת, ובאותה עת קראו רבני העדה הספרדית לבני ירושלים לעלות לציון ביום פטירתו המשוער של הצדיק, החל בכ"ט בתשרי, כדי שיתפללו למען אחיהם בגולה. בעשור השני של המאה ה-20 התחזקה זיקתם של בני "היישוב החדש" בירושלים לקבר. בשנת 1910 (ה'תר"ע) פרסם "האור" ידיעה כי תלמידים עבריים נהרו לקבר הצדיק בחגיגות ל"ג בעומר, ואילו לכבוד ההילולה בשנים 1912–1914 (תרע"ב-תרע"ד) יזמה אגודת הספורט "המכבי" תהלוכה בהשתתפות חבריה לציון, שם נערכו תרגילי-סדר ונישאו נאומים בגנות "המיסיון" ובתמיכת "התחייה העברית".
לאחר מלחמת ששת הימים שופץ האתר יחד עם מערת סנהדרי קטנה על ידי משרד הדתות. במאי 1969 הוכרז המקום כמקום קדוש בתקנות של שר הדתות וקביעה זו נכפלה בתקנות שתוקנו מכוח חוק השמירה על המקומות הקדושים, תשמ"א-1981.
המקווה שופץ בשנים האחרונות, וכיום פוקדים אותו מבקרים ומתפללים לאורך ימות השנה, ונערכות בו הילולות בכ"ט בתשרי ובל"ג בעומר.
בסידור "שערי דמעה ותפילה השלם" מצוי נוסח תפילה מיוחד לתפילה בקבר שמעון הצדיק:
רבונו של עולם אלוהי הצבאות יושב הכרובים, הנה באתי כהיום להשתטח ולהתפלל על קבר שמעון הצדיק הכהן הגדול, אשר שרת לפניך באמת ובתמים, ולכן אפיל תחינתי לפניך, כי כשם ששמעת את תפילת שמעון הצדיק אשר התפלל על עמך ישראל לפני ולפנים בבית קודש הקדשים, כן תאזין ותקשיב ברחמיך הרבים גם את תפילתי ואת תחינתי אשר הנני מתפלל פה על קברו...
הילולת רבי שמעון בר יוחאי

ישנם הנוהגים לעלות לקבר שמעון הצדיק בירושלים בל"ג בעומר במקום למירון, שם חוגגים בדומה להילולת רבי שמעון בר יוחאי. בעלייה לקבר רבי שמעון הצדיק בירושלים, נוהגים אנשי העיר להשתטח על הקבר, להתפלל, להדליק נרות, לערוך סעודה ושירה, ולבצע חלאקה. הילולה זו כבר הייתה קיימת באמצע המאה ה-19, וכנראה התחילה בסוף המאה ה-18.
בל"ג בעומר תשפ"ד לא היה ניתן לערוך הילולא המונית במירון בעקבות מלחמת חרבות ברזל. קבר שמעון הצדיק נבחר כמקום חלופי לחגיגות ובמהלך ליל ל"ג בעומר התקיימו במקום מעמדי הדלקות המוניות של הראשון לציון הרב יצחק יוסף והאדמו"ר מקרלין.
גלריית תמונות

התאספות המונית בכניסה לקבר שמעון הצדיק בל"ג בעומר, 1927
הכניסה לקבר שמעון הצדיק בל"ג בעומר, 1927
הכניסה למערת שמעון הצדיק, שנת 1997
תפילת נשים על ציון הקבר, 2009
תרשים של הקבר. וורן וקונדר, שנות ה-80 של המאה ה-19
פנים קבר שמעון הצדיק בל"ג בעומר, 2014
ריקודי שמחה בל"ג בעומר תשפ"ד
הדלקה של הרב יצחק יוסף בל"ג בעומר תשפ"ד
ראו גם

שכונת שמעון הצדיק
נחלת שמעון
שייח' ג'ראח
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, מצבות קודש בארץ ישראל חלק ב', תשמ"ו
↑  Menashe Har-El, Golden Jerusalem, Gefen Publishing House Ltd, 2004, page 109
↑  מסע או משא ארץ הקדם - חלק י"ג, עברי אנכי, 30 באוגוסט 1878
↑  עיתון "בשבע" בכתבה על קבר שמואל הנביא בגיליון ערב שבת "בחקתי"
↑  ירושלים, חבצלת, 26 במאי 1893
1 2  לקיים והייתם נקיים מד' ומישראל, חבצלת, 25 בספטמבר 1889
↑  רבי מאיר בעל הנס.
↑  רבי שמעון בר יוחאי
↑  דותן גורן, המחלקה לגאוגרפיה אוניברסיטת בר-אילן: "קבר שמעון הצדיק כמוקד יהודי לעלייה-לרגל בשלהי התקופה העות’מאנית".
↑  עבודות שיפוץ במערת שמעון הצדיק בירושלים, הצופה, 14 בספטמבר 1967
↑  פורסמו תקנות לשמירת המקומות הקדושים, דבר, 18 במאי 1969
↑  תקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981, באתר נבו
↑  הילולת "שמעון הצדיק" בעיצומה, באתר ערוץ 7, 7 באוקטובר 2010 
 אלפים ב'מירון של ירושלים' , אתר בחדרי חרדים
↑  רון פלד ועמוס פרידלין, ל"ג בעומר זה לא רק הר מירון, באתר ynet, 11 במאי 2009
↑  פרשל, טוביה, תשל"ה, הילולות ל"ג בעומר, הדואר, גיליון נ"ג, 382-383.
↑  פרידהבר, צבי, תשנ"א, הילולות ל"ג בעומר בארץ-ישראל: התפתחותן והריקודים הנלווים אליהן, בתוך: בן עמי, יששכר (עורך), מחקרים בתרבותם של יהודי צפון-אפריקה, ירושלים: ועד עדת המערבים בירושלים, 181-188.
↑  נחמן שטרנהרץ, הילולת הרשב”י | שידור חוזר מההדל.., באתר כיכר השבת, ‏2024-05-25
↑  shiezoli (2024-05-26), שידור חי: הדלקה המרכזית במירון - ל"ג בעומר תשפ"ד | Watch Live: Lag Ba’omer Hadlukah in Meron - 2024, נבדק ב-2024-05-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575281005171
יוסי לנגוצקי

| --- | --- |

יוסי לנגוצקי
 לידה:  24 בינואר 1934 (בן 91) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1951–1979 (כ־28 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד הסיירת הירושלמית  מפקד מערך המבצעים המיוחדים  מפקד היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין  רמ"ח איסוף  נספח לענייני מודיעין ויבשה בארצות הברית  יועץ הרמטכ"ל לנושא המלחמה באיום המנהרות (2005)
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני     מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים     מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
   עיטור המופת     פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל של מספר חברות לחיפושי נפט בישראל ומחוצה לה
 
יוסף (יוסי) לַנגוֹצקי (נולד ב-ח' בשבט ה'תרצ"ד, 24 בינואר 1934) הוא גאולוג ישראלי, יוזם קידוחי הגז בים התיכון של שדות "תמר" ו"דלית". את שירותו בצה"ל סיים בדרגת אלוף-משנה, זכה בעיטור המופת, בפרסי ביטחון ישראל, בתואר "חבר כבוד על מפעל חיים" של החברה הגאולוגית הישראלית, אות אביר איכות השלטון ו"דוקטור לשם כבוד" מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייו

לנגוצקי נולד בירושלים, בנו של משה (מוֹסיָה) לנגוצקי, ראשון חלוצי ים המלח, שבמשך שנתיים וחצי הפעיל לבדו תחנת ניסיונות ותצפיות בחופו הצפוני של הים לבדיקה ראשונית של האפשרות להפקת אשלג וברום מים המלח, והיה מפקדה הראשון של ההגנה באזור. אמו פרומה (לבית גושנסקי) עבדה כאחות בבית החולים הדסה. למד בגימנסיה העברית רחביה, היה חבר ומדריך בתנועת הצופים. במלחמת העצמאות שימש כנער קשר בהגנה במהלך חודשי המצור על העיר. לאחר המלחמה למד בבית הספר החקלאי כדורי. לנגוצקי נשוי לרותי וגר בהרצליה.
קורות חייו > שירותו בצה"ל

לנגוצקי התגייס לצה"ל בשנת 1951 ושירת ב"סיירת 150".
בשירות המילואים שירת בסיירת של חטיבת ירושלים וב-1962 מונה למפקדה. בתפקידו זה, בדרגת רס"ן, פיקד על הסיירת בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. הוא הוביל את היחידה בכיבוש "מתחם ארמון הנציב", מוצבי ה"נקניק" וה"פעמון". על תפקודו בקרב על מוצב ה"פעמון", מוצב ירדני המצוי בין רמת רחל לכפר צור באהר, זכה לעיטור המופת על כך שהוביל את חייליו בלחימה בתעלות, ולחם לבדו בחלק מהתעלות עד גמר ביצוע המשימה.
לאחר המלחמה קטע לנגוצקי את לימודי הדוקטורט והתנדב לשירות בצה"ל שכלל אימון סיירות המילואים, הסבה לשריון ופיקוד על שני מעוזים בקו בר-לב בתקופת מלחמת ההתשה. ב-1969 נקרא על ידי אברהם ארנן להקים את ענף המבצעים המיוחדים (ענף המ"מ) במחלקת האיסוף של אגף המודיעין. לנגוצקי פיקד על היחידה במשך שלוש שנים. בשנים 1971 עד 1975 פיקד על היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין, שהייתה אחראית גם להפעלתם של האמצעים המיוחדים (מ"מ), הוא שימש בתפקיד גם בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים שבה סירב ראש אמ"ן אלי זעירא להפעילם. בתקופת הפיקוד על היחידה זכה פעם בפרס ביטחון ישראל אישי ופעם בפרס ביטחון ישראל יחידתי. כיהן כראש מחלקת איסוף באמ"ן, בין יולי 1976 לאוגוסט 1979 כיהן כנספח צבאי לענייני מודיעין וצבא היבשה בארצות הברית. השתחרר בדרגת אלוף-משנה ב-1979. בתקופת מלחמת לבנון הראשונה נקרא לשירות מילואים על מנת לשמש כפרויקטור מיוחד של המצור על מערב ביירות. ב-2005, בתקופת כהונתו של משה יעלון כרמטכ"ל, התנדב, במילואים, לתפקיד "יועץ הרמטכ"ל לנושא המלחמה באיום המנהרות". על תרומתו של לנגוצקי אמר הרמטכ"ל גדי איזנקוט: "הוא הציע רעיונות מעשיים, דחף לפתרונות ושיטות טיפול. הוא שותף להישג מבצעי חסר תקדים שבו נחשפו והושמדו 18 מנהרות חמאס וכן נחשפו והושמדו כלל מנהרות החזבאללה במגן צפוני".