stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ים ת'ורפ
הנצחה

על שמו של ת'ורפ קרויה עיירה בפנסילבניה, שנושאת שם זה משנת 1953. העיירה שחיפשה פרסום אשר ימשוך אלייה תיירות, חתמה על הסכם עם אשתו השלישית של ת'ורפ, למקום הובאו שרידיו, והוצב בה פסל בדמותו.
בעיתונות זכה פועלו של ת'ורפ להכרה רבה, ב-1950 בחר סקר מקיף מטעם סוכנות Associated Press בת'ורפ לספורטאי הגדול ביותר של מחצית המאה הראשונה. ב-1999 נבחר במקום השלישי מקרב הספורטאים במאה ה-20 בסקר של הסוכנות, לאחר מייקל ג'ורדן ובייב רות'.
ב-1951 יצא לאקרנים הסרט "Jim Thorpe - All-American" בבימויו של מייקל קורטיז ובכיכובו של ברט לנקסטר. בסרט מתואר סיפור חייו ההירואי-טרגי ושזורים בו גם צילומים תיעודיים של ת'ורפ.
ב-1951 נבחר להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
ב-1963 נבחר להיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
ב-1969 נבחר לקבוצת היובל של ה-NFL.
ב-1972 קבע בית הנבחרים של מדינת אוקלהומה כי ה-16 באפריל יהיה ל"יום ג'ים ת'ורפ".
ב-1983 נבחר להיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית.
פרס ע"ש ג'ים ת'ורפ מוענק החל מ-1986 למגן האחורי המצטיין בפוטבול הקולג'ים.
ב-1988 הוציא שירות הדואר של ארצות הברית בול לזכרו של ג'ים ת'ורפ.
ב-1999 התקבלה החלטה בקונגרס של ארצות הברית לפיה ג'ים ת'ורפ יוכתר בתואר ה"אתלט האמריקאי של המאה ה-20".
ב-2024 העניק לו נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את מדליית החירות הנשיאותית.
החזרת המדליות

במשך השנים נעשו מספר ניסיונות להחזרת המדליות לת'ורפ, שנחסמו על ידי הוועד האולימפי, המאמץ העיקש ביותר נעשה על ידי איש יחסי הציבור של ABC והביוגרף של ת'ורפ, רוברט וילר. וילר הביא לשינוי החלטת הוועד האולימפי האמריקאי והחזרת ת'ורפ רטרואקטיבית למעמד ספורטאי חובבן וכן לתמיכת הקונגרס האמריקאי במאבק. צעדים אלו נשאו פרי כשב-1982 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי על החזרת אישור הזכייה לת'ורפ, אם כי קבע שמדליות הזהב יהיו משותפות גם לספורטאים שהגיעו למקום השני בתחרויות. ב-18 בינואר 1983 קיבלו שניים מילדיו של ת'ורפ את המדליות בחזרה.
ביולי 2022 קבע הוועד האולימפי כי ת'ורפ יוכר הזוכה במדליות הזהב באופן בלעדי.
הערות שוליים

↑  Why Are Jim Thorpe’s Olympic Records Still Not Recognized?, מגזין הסמית'סוניאן, יולי 2012
↑  Jim Thorpe begins Olympic triathlon, ערוץ ההיסטוריה
↑  Jim Thorpe Is Restored as Sole Winner of 1912 Olympic Gold Medals
 ניו יורק טיימס, 15 ביולי 2022
|  אלופים אולימפיים – קרב רב (גברים) |
| --- | --- | --- |
| קרב חמש | (1906) היילמר מלאנדר שוודיה • (1912) ג'ים ת'ורפ ארצות הברית ופרדיננד ביה נורווגיה • (1920) אירו לייטונן פינלנד • (1924) אירו לייטונן פינלנד |  |
| קרב 10 | (1904) טום קיילי בריטניה • (1912) ג'ים ת'ורפ ארצות הברית והוגו וייסלנדר שוודיה • (1920) הלגה לובלנד נורווגיה • (1924) הארולד אוסבורן ארצות הברית • (1928) פאבו יריאולה פינלנד • (1932) ג'ים באוסץ' ארצות הברית • (1936) גלן מוריס ארצות הברית • (1948) בוב מתיאס ארצות הברית • (1952) בוב מתיאס ארצות הברית • (1956) מילט קמפבל ארצות הברית • (1960) רייפר ג'ונסון ארצות הברית • (1964) ווילי הולדורף גרמניה • (1968) ביל טומיי ארצות הברית • (1972) מיקולה אבילוב ברית המועצות • (1976) ברוס ג'נר ארצות הברית • (1980) דיילי תומפסון בריטניה • (1984) דיילי תומפסון בריטניה • (1988) כריסטיאן שנק מזרח גרמניה • (1992) רוברט זמליק צ'כוסלובקיה • (1996) דן או'בריאן ארצות הברית • (2000) ארקי נול אסטוניה • (2004) רומן שברלה צ'כיה • (2008) בריאן קליי ארצות הברית • (2012) אשטון איטון ארצות הברית  • (2016) אשטון איטון ארצות הברית • (2020) דמיאן וורנר קנדה • (2024) מרקוס רות' נורווגיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528651105171  BnF: cb149758484 (data)  GND: 12224088X  ISNI: 0000 0000 2410 5553  LCCN: n79117906  NARA: 10581532  NDL: 00709304  SNAC: w6553d6w  VIAF: 8264133   WorldCat (עם VIAF): 8264133 
ג'ים ת'ורפ במהלך תחרות הקפיצה לרוחק באולימפיאדת סטוקהולם 1912
מלך שוודיה מעניק לג'ים ת'ורפ את מדליות הזהב
ג'ים ת'ורפ במדי הקנטון בולדוג
הרולד השני, מלך אנגליה

הרולד השני (באנגלית: Harold II‏; 1022 – 14 באוקטובר 1066), הידוע גם בשם הרולד גודווינסון (Harold Godwinson), היה המלך האנגלו-סקסוני האחרון של אנגליה. הוא עלה לשלטון ב-5 בינואר 1066, לאחר מות המלך אדוארד המודה, ושלט עד 14 באוקטובר באותה שנה, אז הובס בידי ויליאם הכובש בקרב הייסטינגס.
הרולד גודווינסון היה בנם של גודווין, רוזן וסקס, וגיתה תורקלסדוטיר, גיסתו של קאנוט הגדול וקרובתו של סוון הראשון. לזוג היו שני צאצאים נוספים, טוסטיג גודווינסון ואדית מווסקס, לימים מלכתו של אדוארד המודה מלך אנגליה.
הרולד זכה בתואר רוזן מזרח אנגליה ב-1045, ולאחר מות אביו ב-1053 ירש את התואר רוזן ווסקס, אזור שבאותם זמנים כלל קרוב לשליש מאנגליה, והפך לאציל החזק באנגליה.
ב-1058 זכה הרולד גם בתואר הרוזן מהיירפורד, והחליף את אביו כראש האופוזיציה הסקסונית להשפעה הנורמאנית, שהלכה וגברה עם עלייתו של אדוארד המודה לשלטון, לאחר ששהה שנים רבות בגלות בנורמנדיה.
הרולד זכה בתהילה רבה בעקבות מספר מערכות שניהל ב-1062–1063 כנגד גראפיד' אפ ליוולין מגוויניד', מלך ויילס. ב-1064 נישא הרולד לאדית, אלמנתו של גראפיד ובתו של רוזן מרסיה. מנישואין אלו נולדו לו שני בנים, ככל הנראה תאומים, שנקראו הרולד ואולף. השניים הגיעו לבגרות, וככל הנראה סיימו את חייהם בגלות. בנוסף, היו לו מספר ילדים בלתי-חוקיים מפילגשו (שלפי החוק הדני נחשבה אף היא לרעייתו) אדית "צוואר-ברבור".
ב-1065 מרדו הנורת'מבריאנים באחיו של הרולד, טוסטיג, רוזן נורת'מבריה, והחליפוהו במורקאר. הרולד תמך ברוזן מורקאר, ובכך חיזק את ההסכמה על היותו יורשו המיועד של אדוארד המודה, אך גם יצר קרע במשפחתו, וגרם לטוסטיג לחבור להראלד הארדראדה מלך נורווגיה.
לאחר מותו של אדוארד המודה ב-5 בינואר 1066, טען הרולד כי המלך הבטיח לו שיירש אותו, והוכתר כמלך אנגליה באישור הויטנגמוט.
עם הכתרתו פלשו לממלכת אנגליה המלך הראלד מנורווגיה וויליאם מנורמנדיה, שכל אחד מהם רצה את הכתר האנגלי לעצמו. ויליאם טען כי אדוארד הבטיח לו את כס המלוכה (ככל הנראה ב-1052), תמורת עזרה שהעניק לו כשספינתו נטרפה אל מול חופי נורמנדי, אולם סיפור זה מוטל בספק, וגם אם אדוארד הבטיח הבטחה כזו, הרי שעשה זאת תחת לחץ, והרולד חש חופשי להפר אותה.
הראלד וטוסטיג פלשו לאזור יורקשייר, בצפון אנגליה, בספטמבר 1066. ב-20 בספטמבר הביסו את מורקאר ואדווין רוזן מרסיה בקרב פאלפורד, אך הובסו, חמישה ימים מאוחר יותר, על ידי הרולד בקרב גשר סטמפורד.
לאחר קרב זה פנה הרולד דרומה, להילחם בויליאם, שנחת בסאסקס עם 7,000 מאנשיו. שני הצבאות נפגשו בהייסטינגס ב-14 באוקטובר, והרולד, שצבאו היה עייף בעקבות המערכה כנגד מלך נורווגיה, נהרג מפגיעת חץ בעינו. גופתו נקברה, ככל הנראה, בכנסיית וולטהאם שבאסקס.
אגדה שהייתה נפוצה במאה ה-12 טענה כי הרולד למעשה לא מת, ושרד את הקרב. לפי גרסה זו, שהה הרולד בווינצ'סטר במשך שנתיים כדי להחלים מפצעיו, ולאחר מכן נדד לגרמניה, שם שהה במשך שנים רבות כנווד. כשהזדקן, שב הרולד לאנגליה וחי כמתבודד במערה בקרבת דובר. כשנטה למות, התוודה כי על אף שהוא הולך לעולמו כששמו כריסטיאן, הוא נולד בשם הרולד גודווינסון. לסיפור זה, ככל הנראה, קיימת מעט אחיזה במציאות.
גורניק זאבז'ה

גורניק זאבז'ה (בפולנית: Górnik Zabrze) הוא מועדון כדורגל פולני מהעיר זאבז'ה, מרכז מכרות חשוב בפולין. פירוש המילה "גורניק" הוא "כורה". המועדון משחק בליגת העל הפולנית.
היסטוריה

בעונת 1967/1968 המועדון השתתף בגביע אירופה לאלופות. בסיבוב הראשון ניצח את יורגודן. בשמינית הגמר ניצח את דינמו קייב. ברבע הגמר הפסיד למנצ'סטר יונייטד. בעונת 1969/1970 העפילה לגמר גביע המחזיקות כאשר היא עוברת קבוצות יותר גדולות ממנה: בסיבוב הראשון מנצחים את סגנית אלופת יוון אולימפיאקוס. בשמינית הגמר מנצחים את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית וברבע הגמר מנצחים את לבסקי סופיה, סגנית אלופת בולגריה. בחצי הגמר חיכה להם מפגש מול רומא האיטלקית במשחק הראשון בביתם הסתיים בתיקו 1-1 ובמשחק השני הם היו זקוקים לתיקו של יותר משער אחד כדי להעפיל לגמר אירופי ראשון בתולדותיהם וזה קרה תיקו 2-2 הבטיח לפולנים העפלה לגמר אירופי ראשון מול מנצ'סטר סיטי בו הפסידו 1-2 וסיימו במקום השני בתחרות.
תארים והישגים

אליפות הליגה הפולנית: 1957, 1959, 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1971, 1972, 1985, 1986, 1987, 1988.
הגביע הפולני: 1965, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972.
אלופת ליגת העל הפולנית: 1988.
סגנות גביע אירופה למחזיקות גביע: 1970.
שחקני עבר מפורסמים

רישרד קומורניצקי
ולודז'ימייז' לובאנסקי
זיגפריד שולטיסק
ארנסט פול
יאן אורבן
יוזף ונדזיק
מרד גטו צ'נסטוחובה

מרד גטו צ'נסטוחובה היה התקוממות בגטו צ'נסטוחובה שבפולין כנגד כוחות הכיבוש הגרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה. המרד התרחש בסוף חודש יוני 1943, והביא למותם של כ-2,000 יהודים.
הגטו הוקם בעקבות אירוע שנודע כ"יום שני העקוב מדם", שבו רצחו הנאצים 300 יהודים בעיר צ'נסטוחובה במהלך כיבוש העיר. הגטו התקיים מיום הקמתו ב-3 בספטמבר 1939 ועד לשחרורו על ידי הצבא האדום בינואר 1945. אסירי הגטו אולצו לעבוד במפעלי עבודת כפייה, ובמהלך קיומו שיכן הגטו כ-48,000 יהודים פולנים, מתוכם 40,000 גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ההתנגדות החמושה הראשונה

המקרה הראשון של התנגדות חמושה אירע ב-4 בינואר 1943, בגטו הגדול שהוקם על ידי הגרמנים באפריל 1941. במהלך "סלקציה" של כ-500 יהודים לצורך גירושם לגטו בעיר רדומסק, פרץ ירי בכיכר ורשה (כיום כיכר גיבורי הגטו). באירוע נהרגו מנדל פישלוביץ' (או פישלוביץ') ואישה פיינר. בתגובה, הוציאו הנאצים להורג 50 צעירים יהודים.
ההתקוממות הגדולה

חיסולו הסופי של "הגטו הקטן" (ששימש כמחנה עבודה עבור מפעלי תחמושת) החל ביוני 1943, לאחר ארבעה חודשים של הוצאות להורג המוניות בבית העלמין היהודי וסלקציות נוספות, שבהן נבחרו יהודים לגירוש למחנות עבודה, כולל במחנה בליז'ין.
ב-25 או ב-26 ביוני 1943 פרצה התקוממות רחבת היקף, שאורגנה על ידי ארגון לוחמים יהודים. למרות שהמורדים היו מצוידים בנשק דל, הם התבצרו בבונקרים לאורך רחוב נדרז'צ'נה. במהלך הקרבות והטבח שלאחר מכן נהרגו כ-1,500 יהודים. מנהיג המרד, מרדכי זילברברג, התאבד כאשר הגרמנים עמדו ללכוד את הבונקר שלו ברחוב נדרז'צ'נה.
הערות שוליים

↑  "Czestochowa www.HolocaustResearchProject.org". www.holocaustresearchproject.org. נבדק ב-2019-11-25.
1 2  Shmuel Krakowski (translated from Hebrew by David Fachler) (2010). "Armed Resistance". YIVO Institute for Jewish Research. נבדק ב-16 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Jews of Czestochowa. Coexistenceתבנית:SndHolocaustתבנית:SndMemory, 2004. Retrieved April 26, 2012.
1 2 3  "Jewish community of Częstochowa. History". Virtual Shtetl. Museum of the History of Polish Jews. pp. 5 of 5. אורכב מ-המקור ב-20 בפברואר 2017. נבדק ב-26 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andrew Rajcher (translated from Polish original), The Częstochowa Ghetto. (אורכב 22.07.2018 בארכיון Wayback Machine) World Society of Częstochowa Jews and Their Descendants (Home Page). Retrieved April 26, 2012.
1976 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1975   1974  1973 |  דגל ישראל | 1976  בישראל |  »»»  1977   1978   1979 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1976 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1976
1976 בישראל (ה'תשל"ו - ה'תשל"ז) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 28 שנים להקמתה.
הנהגה

נשיא המדינה – אפרים קציר
ראש ממשלת ישראל  השבע עשרה  – יצחק רבין
יושב ראש הכנסת השמינית – ישראל ישעיהו
נשיא בית המשפט העליון – שמעון אגרנט עד 8 בספטמבר, מאז יואל זוסמן
ראש המטה הכללי – מרדכי גור
מפכ"ל המשטרה – שאול רוזוליו עד 30 בדצמבר, מאז חיים תבורי
פוליטיקה

ב-30 במרץ יורים כוחות הביטחון למוות בשישה מפגינים ערבים. בנוסף נמנים 69 פצועים ו-250 עצורים באירועי מחאה שכונו "יום האדמה" בגליל.
ב-12 באפריל נערכות (בפעם השנייה והאחרונה תחת שלטון ישראל) בחירות לרשויות המקומיות הפלסטיניות ביהודה ושומרון; ניצחון למועמדי אש"ף, ביניהם בסאם א-שכעה בשכם ופאהד קוואסמה בחברון.
מספר פרשיות שחיתות מקשות על תפקוד הממשלה ומעכירות את שמה של "המערך". בין היתר נחשף חשבון מטבע חוץ שהחזיק ראש הממשלה יצחק רבין בארצות הברית, דבר המעורר שערורייה; באוקטובר נחשפת פרשה בה מעורב אשר ידלין, אשר מואשם כי נטל שוחד בתיווך עסקאות נדל"ן בהן הייתה מעורבת קופת החולים של ההסתדרות הכללית. בנובמבר עולים גם חשדות נגד אברהם עופר, שר השיכון (ובינואר 1977 הוא מתאבד על רקע החקירה).
קשיי ממשלת רבין מחריפים בדצמבר עם הימנעותם של שרי המפד"ל בהצבעת אי אמון בכנסת על חילול השבת בהבאת מטוסי F-15 לארץ. רבין נוקט פעולה שכונתה (ככל הנראה באירוניה) "התרגיל המבריק" - הוא מפטר (20 בדצמבר) את שרי המפד"ל, מגיש את התפטרותו (21 בדצמבר) לנשיא המדינה ובכך מוקדמות הבחירות לכנסת התשיעית.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית מוקמת מפלגת ד"ש. מוקמת גם מפלגת לע"ם כחלק מן הליכוד.
פוליטיקה > יחסי חוץ

22 בפברואר - ישראל מפנה את מעברי המיתלה והגידי ומוסרת אותם לידי האו"ם. בכך הושלם הסכם הביניים בין ישראל למצרים.
פוליטיקה > צבא וביטחון

האירוע המרכזי מבחינת צבא וביטחון הוא חטיפתו של מטוס "אייר פראנס" ב-27 ביוני על ידי מחבלים, המכוונים אותו לאוגנדה. ב-4 ביולי משחרר כוח צה"ל במסגרת "מבצע יונתן" את כמעט כל החטופים מנמל התעופה של אנטבה.
סוף אפריל - בוצע פיגוע באמצעות הטמנת מטען חבלה ברחוב שטראוס בירושלים. בפיצוץ נהרגו שני קציני משטרה ונפצעו ארבעה אזרחים.
3 במאי – פיגוע ברחוב בן יהודה בירושלים, בפיצוץ מטען חבלה נהרגה אשה ונפצעו 33 בני אדם.
25 במאי – צעיר בעל דרכון הולנדי שהיה קשור לארגוני טרור פלסטינים פוצץ מזוודת נפץ בנמל התעופה בן-גוריון. בפיצוץ נהרגה קצינת ביטחון ושבעה בני אדם נפצעו. החזית העממית לשחרור פלסטין נטלה אחריות.
22 באוקטובר – יחידה של הקומנדו הימי פושטת על מעגן בצור ומטביעה ספינת מחבלים.
10 בדצמבר – ראשוני מטוסי הקרב מדגם F-15 נוחתים בישראל ביום שישי. טקס קבלת הפנים בבסיס תל נוף גורם לחילול שבת.
פוליטיקה > כלכלה ותשתיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרבות וחברה

טלוויזיה: הטלוויזיה הישראלית מתחילה לשדר את "ריצ'רץ'"; בטלוויזיה החינוכית עולות התוכנית לפעוטות "מה פתאום?" (קישקשתא) והתוכנית לילדי הגן "רגע עם דודלי"; מתחילים גם שידורי "שכונת חיים". תחילת העבודה על הסדרה "עמוד האש"
מוזיקה קלה: יוצא האלבום "מכתבים למערכת" (על בסיס ההצגה של יהונתן גפן ודני ליטני); יוצא אלבומה היחידי של להקת תמוז, "סוף עונת התפוזים", לאחריו הלהקה מתפרקת ואריאל זילבר מוציא את תקליטו "רוצי שמוליק"; יוצא תקליטם של אריק איינשטיין ויוני רכטר "האהבה פנים רבות לה"; אושיק לוי מוציא עם נפתלי אלתר את "איפה טעינו"; להקת כוורת מתפרקת. מוקמת להקת הפאנק קילר הלוהטת. שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק" מייצגת את ישראל באירוויזיון 1976 עם השיר "אמור שלום"
ספרות: יהודה עמיחי הוא חתן פרס ביאליק; דודו גבע וחנוך מרמרי מוציאים את הספר "האביר זיק- ספר מדליק"; בתחום ספרות הילדים והנוער, יוצא לאור "אל עצמי" של גלילה רון-פדר.
קולנוע: יוצא לאקרנים סרטו של אסי דיין "גבעת חלפון אינה עונה" בכיכוב שלישיית הגשש החיוור, כמו גם הסרטים: "איזה יופי של צרות!" (גם הוא של דיין), "לופו בניו יורק", "משפחת צנעני", "קוני למל בתל אביב", "רחוב 60" ו"רק היום".
תיאטרון: עולים מחזותיו של יהושע סובול "ליל העשרים" ו"קריזה"; מומחז הספר "מסעות בנימין השלישי", למחזמר עם שירים של נעמי שמר.
תקשורת: נפתחת "רשת ג', רשת רדיו של קול ישראל המוקדשת למוזיקת פופ; "להיטון" מתמזג עם "עולם הקולנוע"
תרבות וחברה > משפט ופלילים

עמוס ברנס מורשע ברצח החיילת רחל הלר. כשעלו ראיות המצביעות על מעורבות אחר ברצח, שוחרר לאחר שמונה שנים ומאוחר יותר אף זוכה.
תרבות וחברה > חינוך ומדע

ביום העצמאות מסרב אורי זוהר לקבל את פרס ישראל לקולנוע, שהיה אמור להיות מוענק לו; חתני וכלות פרס ישראל: אליעזר יהודה ולדנברג (ספרות תורנית), שמחה הולצברג, רבקה גובר,
17 באוקטובר - מתחילים הלימודים באוניברסיטה הפתוחה בישראל. נפתחת גם מדרשת ברוריה, מדרשה תורנית אורתודוקסית לנשים, ראשונה מסוגה בישראל.
תרבות וחברה > ספורט

נבחרת ישראל בכדורגל מעפילה לאולימפיאדת מונטריאול אחרי ניצחון בקוריאה הדרומית.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976)
27 בינואר – עבאס סואן, כדורגלן ערבי-ישראלי
24 בפברואר – יובל נח הררי, היסטוריון ישראלי
5 באפריל – סנדי בר, דוגמנית ושחקנית ישראלית
25 אפריל - אמיר פיי גוטמן, זמר ישראלי
29 באפריל – תמר זנדברג, פוליטיקאית ישראלית, השרה להגנת הסביבה, חברת הכנסת, ויושבת ראש מפלגת מרצ לשעבר
7 במאי – איילת שקד, חברת הכנסת, שרת הפנים, ושרת המשפטים לשעבר
18 באוגוסט – רותם אבוהב, שחקנית, קומיקאית, סטנדאפיסטית ומנחת טלוויזיה ישראלית
24 באוגוסט – מיטל דוהן, שחקנית
8 בספטמבר – אביב ואקנין, גולש גלים
11 בספטמבר – שחר חסון, סטנדאפיסט
18 בספטמבר – גורי אלפי, שחקן וקומיקאי
8 בנובמבר – ליאור נרקיס, זמר
16 בנובמבר – עידו רוזנבלום, מנחה טלוויזיה ובמאי
17 בדצמבר – ניר דוידוביץ', כדורגלן
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976)
18 בינואר - ברוך אגדתי, צייר, רקדן ואמן (נולד ב-1895).
24 בינואר - פנחס לבון, מזכ"ל ההסתדרות ושר הביטחון, עמד במרכז "העסק הביש" (נולד ב-1910).
11 במרץ - בנימין בן אסא, בין הרופאים הראשונים שטיפלו בבדואים
15 באפריל - דוד אלעזר, הרמטכ"ל התשיעי של צה"ל (נולד ב-1925).
4 ביולי - יוני נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל שנפל במבצע אנטבה (נולד ב-1946).
12 באוקטובר - אהרן גולדשטיין, חבר הכנסת וקבלן (נולד ב-1902)
יחזקאל אברמסקי, רב וחתן פרס ישראל (נולד ב-1886)
יוחנן אהרוני, ארכאולוג (נולד ב-1919)
יהושע מאיר גרינץ, חוקר מקרא ותקופת בית שני (נולד ב-1911)
אורי מיכאלי, מחלוצי ענף התעופה בארץ ישראל (נולד ב-1900)
יוחנן סימון, צייר (נולד ב-1905).
יהודה אבן שמואל, חתן פרס ישראל בתום מדעי היהדות (נולד ב-1886)
מגדל הפיקוח בשדה התעופה הישן של אנטבה
פנחס לבון
1978 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1977   1976  1975 |  דגל ישראל | 1978  בישראל |  »»»  1979   1980   1981 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1978 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1978
1978 בישראל (ה'תשל"ח - ה'תשל"ט) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 30 שנים להקמתה. האירוע הבולט בשנה זו היו הסכמי קמפ דייוויד שסללו את הדרך להסכם שלום בין ישראל למצרים.
הנהגה

נשיא המדינה – אפרים קציר עד 29 במאי, מאז יצחק נבון
ראש ממשלת ישראל  השמונה עשרה  – מנחם בגין
יושב ראש הכנסת התשיעית – יצחק שמיר
נשיא בית המשפט העליון – יואל זוסמן
ראש המטה הכללי – מרדכי גור עד 16 באפריל, מאז רפאל איתן
מפכ"ל המשטרה – חיים תבורי
פוליטיקה

קמה תנועת השמאל "שלום עכשיו".
29 במאי – יצחק נבון מושבע כנשיא החמישי של מדינת ישראל
14 בספטמבר – התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) מתפצלת על רקע הצטרפות ראשיה לממשלת בגין. הפורשים בראשות אמנון רובינשטיין מקימים את המפלגה "שינוי - מפלגת מרכז"
פוליטיקה > יחסי חוץ

4 בספטמבר – מנחם בגין ואנואר סאדאת מתחילים בשיחות שלום בקמפ דייוויד שבמרילנד בארצות הברית
17 בספטמבר – נחתמים הסכמי קמפ דייוויד
10 בדצמבר – מנחם בגין ואנואר סאדאת מקבלים את פרס נובל לשלום
פוליטיקה > צבא וביטחון

11 במרץ – 35 הרוגים בפיגוע אוטובוס הדמים בכביש החוף
14 במרץ – מתחיל מבצע ליטני נגד מטרות מחבלים בלבנון
19 במרץ – עצרת האו"ם מעבירה את ההחלטות 425 ו-426, הקוראות לישראל להסיג את כוחותיה מאדמת לבנון (אליה נכנסו תחת מבצע ליטני) ומקימה את ארגון UNIFIL
23 במרץ – הכוחות הראשונים של יוניפי"ל מגיעים ללבנון
28 במרץ – המוסד מחסל את המחבל ודיע חדאד
1 באפריל – רפאל איתן ממונה לרמטכ"ל במקומו של מוטה גור
5 באפריל – חייל צה"ל אברהם עמרם נשבה בלבנון
5 באפריל – הישראלי ישראל לדרמן רוצח את הפלסטיני סמיר טחאן במזרח ירושלים
2 ביוני – שישה נוסעים נהרגו ונפצעו 19 בפיגוע בקו 12 בירושלים
20 באוגוסט – מחבלים תקפו אוטובוס של עובדי אל על בלונדון ומהמתקפה נהרגה הדיילת עירית גדרון.
פוליטיקה > כלכלה ותשתיות

17 בפברואר במספר מדינות באירופה נתגלו תפוזים מורעלים שהגיעו מישראל. לא נודע אם הרעל הוחדר לתפוזים בישראל או באירופה. כתוצאה מההד התקשורתי נזק רב נגרם ליצוא פרי ההדר מישראל.
חברה ותרבות > תנועות חברתיות

נתן שרנסקי, הפעיל בברית המועצות למען עלייה לישראל, מורשע בבית דין סובייטי באשמת ריגול למען ארצות הברית והאשמות שונות, שהתגלו מאוחר יותר כהאשמות שווא ונידון ל-13 שנות מאסר.
חברה ותרבות > חוק ומשפט

22 בספטמבר – אהרן ברק מתחיל לכהן כשופט בית המשפט העליון, האדם הצעיר ביותר שזכה במינוי זה
חברה ותרבות > חינוך ומחקר

חתני וכלות פרס ישראל: סופר הילדים לוין קיפניס; הלשונאי אברהם אבן-שושן; הרב משה צבי נריה
מוקם מוזיאון בית התפוצות
חברה ותרבות > תרבות ותרבות פופולרית

טלוויזיה: ב-4 ביולי התחילה הטלוויזיה החינוכית לשדר את "זהו זה!"; שר החינוך, זבולון המר, מנסה למנוע את שידורו של סרט הטלוויזיה "חרבת חיזעה" של רם לוי (על בסיס סיפור של ס. יזהר), אך נכשל.
מוזיקה: 22 באפריל - הזמר הישראלי יזהר כהן זוכה בתחרות האירוויזיון בשירו "אבניבי". קודם לכן זכה בתחרות פסטיבל הזמר והפזמון (במקומות השני והשלישי בהתאמה הגיעו חדוה עמרני עם "בלב אחד" וגלי עטרי עם "נסיך החלומות").
ספרות: חתן פרס ביאליק לספרות יפה: אבא קובנר
קולנוע: 11 בפברואר - הסרט הישראלי, "אסקימו לימון", הוקרן לראשונה בארץ; סרט מצליח נוסף (הן בישראל ואף בארצות הברית) הוא "הלהקה" של אבי נשר; סרטו של אפרים קישון, "השועל בלול התרנגולות" (המבוסס על סיפורו "עין כמונים") נכשל כישלון חרוץ בקופות וקישון חודל ליצור סרטים. סרטו (הצרפתי) של הבמאי הישראלי משה מזרחי "כל החיים לפניו" זוכה בפרס האוסקר לסרט הזר
תיאטרון ובידור: יוצא המחזמר המצליח "בני בום", שממנו יצא הלהיט הראשון של ריקי גל: "ילד רע"
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978)
6 בפברואר – יעל נעים, זמרת-יוצרת ישראלית-צרפתייה
3 במאי – מירי מסיקה, זמרת ושחקנית ישראלית
1 ביולי – ליאור שליין, סאטיריקן ומנחה טלוויזיה ישראלי
20 בספטמבר – שרית חדד, זמרת-יוצרת, מלחינה ומוזיקאית ישראלית
17 בספטמבר – דן מנו, כוכב הישרדות - איש טלוויזיה - איש עסקים ישראלי
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1978)
4 בינואר – אהרן צבי פרופס, מראשי בית"ר (נולד ב-1904)
1 בפברואר – יזהר הררי, חבר הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית, המפלגה הליברלית והמערך, יוזם החלטת הררי (נולד ב-1908)
22 בפברואר – מרדכי מקלף, הרמטכ"ל השלישי של צה"ל (נולד ב-1920)
21 במרץ – יצחק הירשברג, מורה ומתרגם ישראלי (נולד ב-1907)
5 ביולי – אדיס דה פיליפ, מייסדת, מנהלת ובמאית האופרה הישראלית (נולדה ב-1912)
11 ביולי – צביה לובטקין, ממנהיגי אי"ל (נולדה ב-1914)
8 באוקטובר – אליהו ששון, שר וחבר הכנסת מטעם המערך (נולד ב-1902)
8 בדצמבר – גולדה מאיר, ראש הממשלה הרביעית של מדינת ישראל (נולדה ב-1898)
שאול אביגור, ממגיני תל חי, מראשי ההגנה, מפקד המוסד לעלייה ב' ברוב שנות קיומו (נולד ב-1899)
בגין, קרטר וסדאת בקמפ דייוויד
התחיל שידור התוכנית "זהו זה!"
גולדה מאיר
אבנר קופל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1951 (בן 73)
 ידועה בשל:  יושב ראש מנהלת ליגת העל בכדורסל ויושב ראש איגוד הכדורסל הישראלי
 עיסוק:  סוכן ביטוח, עסקן ספורט
 
אבנר קופל (נולד ב-26 באוגוסט 1951) הוא איש ביטוח ועסקן ספורט ישראלי. היה יושב ראש איגוד הכדורסל (2013-2012) ומייסד ויושב ראש מנהלת ליגת העל בכדורסל (2012-2002). קופל יזם את שיטת הפיינל פור לקביעת אלופת ליגת העל ואת טורניר גביע ווינר המשוחק בפתיחת עונת בכדורסל. בנוסף היה קופל חבר הנהלה בהתאחדות לכדורגל ובוועד האולימפי הישראלי ויו"ר מועדון הכדורסל בית"ר תל אביב. ב-2017 הורשע קופל בעבירות מס והוא ריצה 12 חודשי מאסר.
קופל הוא חבר הנהלת מרכז בית"ר וממנהליו של מועדון הכדורגל בית"ר תל אביב.
תחילת הקריירה

עוד בשנות ה-20 לחייו ניהל קופל סוכנות ביטוח מצליחה ועסק בביטוחי רכב, ביטוחי חיים וביטוח ימי. ב-1991 הוגש כתב אישום נגד קופל בגין ניסיון להונות את בנק כללי לישראל וניסיון להוציא במרמה מיליוני שקלים שנועדו עבור פוליסות ביטוח של עובדי חברת החשמל. קופל זוכה מאשמה בתיק זה. אריה מליניאק טען כי בזכות היכרותו עם יורם אובורקוביץ' מכר קופל פוליסות ביטוח לעובדי חברת החשמל ומרכז הפועל ויצר קשרים במערכת הספורט הישראלית.
קופל מכהן מאז 1979 כחבר הנהלת בית"ר. הוא כיהן כיושב ראש מרכז בית"ר וכנשיא הכבוד.
כדורסל > בית"ר תל אביב

באוגוסט 1978 מונה קופל ליושב ראש מועדון הכדורסל בית"ר תל אביב שהתמודדה בליגה הלאומית (הליגה הבכירה בכדורסל הישראלי אז). בתקופתו בקבוצה הועסקו בה כמה מבכירי המאמנים בארץ כמו משה ויינקרנץ, צביקה שרף ופיני גרשון. בית"ר תל אביב ירדה לליגה הארצית בתום עונת 1987/88 ושבה לליגה הלאומית כעבור שנתיים. קופל הוביל לאיחודה של הקבוצה עם בית"ר רמלה ולאחר שבית"ר תל אביב נשרה שוב לליגה הארצית בתום עונת 1991/92 עזב קופל את הקבוצה. כיום נקראת הקבוצה בית"ר תל אביב/נווה אליעזר והיא מתמודדת בליגה א' במחוז דן.
כדורסל > יושב ראש מנהלת הליגה

בשנת 2002 נבחר קופל ליושב ראש מנהלת ליגת העל בכדורסל. בתקופתו הוכנסו לליגת שני שינויים מרכזיים, שיטת הפיינל פור והחוק הרוסי.
בשיטת הפיינל פור ארבע הקבוצות שהעפילו אליו מקיימות טורניר בו הן משחקות משחק בודד בשלב חצי הגמר והגמר. מצדדי השיטה טענו כי היא מוסיפה עניין לליגה. בשנים 2001–2005 זכתה מכבי תל אביב באליפות כאשר בכל פעם היא ניצחה בסדרת הגמר של הטוב בחמישה משחקים בתוצאה 0–3. בשיטת הפיינל פור לקבוצות סיכוי גדול יותר לגבור על מכבי תל אביב ובכך נוצר עניין רב יותר סביב המשחקים. מתנגדי השיטה טענו כי ראוי יותר להכריע אליפות בסדרה של משחקים וכי השיטה נועדה לפגוע באופן פרטני במכבי תל אביב. שיטת הפיינל פור הונהגה בשנים 2006–2012 ו-2015–2020. בשנת 2013 התקיימו סדרות בשלב חצי הגמר ומשחק בודד בשלב הגמר ובשנים 2014–2015 הגמר שוחק בשיטת בית-חוץ. בשנים אלו שמטה מכבי תל אביב את האליפות חמש פעמים לאחר שבשנים 1970–2005 שמטה את האליפות פעם אחת בלבד. הפיינל פור התקיים בפעם האחרונה בעונת 2019/20.
שינוי נוסף שהוכנס הוא ה"חוק הרוסי" שחייב את הקבוצות לשחק בכל רגע נתון עם לפחות שני שחקנים בעלי אזרחות ישראלית. מספר השחקנים הזרים שניתן לרשום בטופס המשחק ומספר הזרים אותם ניתן לשתף לאורך העונה השתנה מעונה לעונה. מצדדי החוק טענו כי יש לעודד שיתוף של שחקנים ישראלים ומתנגדי החוק טענו כי שיקולי המאמן אמורים להיות מקצועיים בלבד ולא להיות תלויים באזרחותם של שחקניו. החוק הרוסי בוטל ב-2019 ומאז קבוצות רשאיות לשתף בכל רגע נתון ארבעה שחקנים זרים.
קופל עזב את תפקידו במנהלת הליגה ב-2012 לאחר שנבחר ליושב ראש איגוד הכדורסל. שמואל פרנקל החליף אותו בתפקיד.