אליס, נסיכת באטנברג
שיבה ליוון ומלחמת העולם השנייה > כיבוש יוון והצלת יהודים בשואה

במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אליס צריכה להתמודד עם העובדה שבנותיה היו בצד הגרמני בעוד שבנה שירת בצי הבריטי. כמו ב-1914, המלחמה פילגה את המשפחה. בעוד שיוון הכריזה על נייטרליות, פיליפ הלך בעקבות משפחת מאונטבאטן והצטרף לצי המלכותי הבריטי. ארבעת חתניה של אליס מצידם התגייסו לשורות הוורמאכט. אליס הצליחה לשמור על קשר עם בנותיה באמצעות שגריר גרמניה הנאצית באתונה, שהיה לא אחר מאשר בן דודה, הנסיך ויקטור ארבך-שנברג. בין אוקטובר לנובמבר 1939 שב אנדראס ליוון. בקיץ 1940 ביקרה את בנותיה בשווייץ הנייטרלית.
באוקטובר 1940 פרצה מלחמת איטליה–יוון בעקבות התוקפנות האיטלקית, ועם התערבות גרמנית החלה המערכה על יוון. יוון כולה נכבשה והוטל עליה כיבוש צבאי מר עם ממשלת בובות חסרת סמכות. בעקבות הניצול של יוון, משאביה ותושביה, פרץ הרעב הגדול, שהרג בסביבות עשרה אחוזים מכלל האוכלוסייה לאורכה של המלחמה. אליס וגיסתה, אלנה התגוררו באתונה בעוד שרוב שאר משפחת המלוכה היוונית חייתה בגלות בדרום אפריקה. על אף הכיבוש, אליס המשיכה לקבל קצבת פנסיה ממשפחת מאונטבאטן. ביולי 1941 אליס עזבה את דירתה הקטנה ועזרה בהכנת מנות אוכל בחינם לאזרחים מורעבים באתונה. היא גם ארגנה שרותי בריאות ברחבי העיר ולקחה יתומים רבים תחת חסותה. אליס עבדה עבור הצלב האדום השוודי והשווייצרי, עזרה לארגן בתי תמחוי ובתי יתומים עבור האוכלוסייה הענייה ואף טסה לשוודיה על מנת להביא משם ציוד רפואי תחת מסווה של ביקור אצל אחותה, לואיז, שהייתה נשואה לנסיך הכתר השוודי.
במהלך החורף הראשון של הכיבוש, אליס ירדה במשקלה ב-26 קילוגרם לנוכח המחסור באוכל. הכוחות הגרמניים הכובשים ביוון הניחו שאליס היא פרו-גרמנית, שכן אחד מחתניה, כריסטוף, נסיך הסן, היה חבר במפלגה הנאצית ובוואפן אס אס, בעוד שחתן שני, ברטולד, מרקיז באדן לחם בצבא הגרמני ונפצע בצרפת ב-1940. למרות קשרים משפחתיים אלו, כאשר ביקר אותה קצין גרמני ושאל אותה אם הוא יכול לעשות משהו בשבילה, היא ענתה לו כי הוא יכול להוציא את חייליו ממדינתה. אליס זועזעה ממחזות שואת יהודי יוון.
בתקופת הכיבוש הנאצי חיו באתונה אלפי יהודים שחיפשו מחסה מהגסטפו, שגירש 60,000 מתוך 75,000 יהודי יוון למחנות ההשמדה. באותה התקופה החביאה אליס את האלמנה היהודייה רחל כהן יחד עם שניים מחמשת ילדיה. בעלה של רחל, חיימקי כהן, שירת את המלך גאורגיוס הראשון בשנת 1913, ובתמורה הבטיח לו המלך כל עזרה שיצטרך. אליס כיבדה את ההבטחה של חמיה והצילה את משפחת כהן מידי הנאצים.
בינואר 1944 חזרה אליס לגרמניה הנאצית כדי לטפל בבתה סופיה, שזה עתה התאלמנה ושעמדה אז ללדת בת. בדאגה רבה לגבי בתה הצעירה (שגיסתה וגיסה נעצרו זה עתה בהוראת היטלר), נשארה הנסיכה היוונית בפרידריכסהאפן עד אפריל 1944, אז שבה לאתונה. עוד ב-1944, כששוחררה יוון מידי הגרמנים, ביקר את אליס ראש הממשלה לעתיד של בריטניה, הרולד מקמילן, שדיווח כי היא חיה בתנאים צנועים ואף מוזנחים. לאחר מכן, התעקש עם הנסיכה לברר אם היא צריכה משהו ובסופו של דבר הוא זיהה ש"יש לה מספיק לחם" אבל אין לה שום אוכל מלבד כך, "לא סוכר, תה, קפה, אורז או קופסאות שימורים". כאשר שלח מקמילן אוכל לנסיכה, פרצו אנשי סגל המעון בבכי, כי בני הבית גוועו ברעב ולא אכלו בשר במשך חודשים רבים.
למרות עזיבתם של הגרמנים, המלך גאורגיוס השני ומשפחתו לא הורשו לחזור ליוון. בתקופת הכיבוש התפתחה המפלגה הקומוניסטית במידה ניכרת במדינה ורבים בה ובקרב תומכיה רצו להכריז על הקמת רפובליקה. לאחר השחרור לחמו מהפכנים קומוניסטים בבריטים על השליטה באתונה במסגרת אירועי דצמבר. במהלך קרבות אלו קיבלה אליס את ההודעה על מותו של בעלה במונקו, אותו לא ראתה מאז שנת 1939 בשל המלחמה. למרות התנגדותם של הבריטים, המשיכה אליס להסתובב ברחובות העיר ולחלק אוכל לנזקקים גם בזמן הקרבות.
כשחברה מייג'ור ג'רלד גרין נזף בה באומרו שהיא עלולה לקבל כדור תועה, היא השיבה, "אמרו לי שאת הירייה שהורגת אדם הוא לא שומע, ובכל מקרה אני חירשת. אז למה לדאוג בקשר לזה?" לאחר משא ומתן מחודש בין הפלגים הלוחמים, הארכיבישוף דמסקינוס מאתונה מונה לבסוף לעוצר של יוון ב-31 בדצמבר 1944. תוך כדי כך הוקם קבינט רפובליקני, ובראשו ניקולאוס פלסטירס. למרות אירועים אלה, הוחזרה המלוכה לאחר התייעצות עממית חדשה בספטמבר 1946. זו הייתה תחילתה של מלחמת אזרחים שנמשכה עד נפילת הקומוניסטים ב-1949.