גשר פליישץ
היסטוריה

כיוון שהיבשה הקרואטית נחתכת על ידי רצועה קטנה של החוף סביב העיירה נאום שהיא חלק מבוסניה והרצגובינה, ויוצרת את המוצא היחיד של בוסניה והרצגובינה לים האדריאטי, הקשר הפיזי של החלק הדרומי ביותר של דלמטיה עם שאר קרואטיה מוגבל למים הטריטוריאליים של קרואטיה. ב-1996, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה חתמו על הסכם נאום (אנ'), המעניק לקרואטיה מעבר דרך נאום, אך ההסכם מעולם לא אושרר. כל התנועה העוברת במסדרון נאום צריכה לעבור בדיקות גבול של סחורות ואנשים. לכן, אנשים שנסעו ממובלעת דוברובניק לקרואטיה היבשתית נאלצו לעבור שתי ביקורות גבול בטווח של 9 ק"מ (5.6 מייל). עם הצטרפותה של קרואטיה לאזור שנגן (אנ') בשנת 2023 (דבר שהיא הייתה חייבת לעשות בהתאם לתנאי הצטרפותה לאיחוד האירופי), הבדיקות הפכו למחמירות וגוזלות זמן רב יותר, שכן קוד גבולות שנגן מחייב בדיקות לא רק בכניסה לאזור שנגן, אלא גם ביציאה ממנו. לפיכך, מי שנוסע מדוברובניק לקרואטיה היבשתית דרך נאום יעבור שלוש בדיקות גבולות ברורות: בדיקת יציאה קרואטית (שנגן), בדיקת כניסה בוסנית ובדיקת כניסה קרואטית (שנגן).
ב-1997 הוצע לראשונה הרעיון לבנות את הגשר. המציע היה מושל החבל של קרואטיה שבו עובר הגשר. אותו המושל היה גם חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית בקרואטיה. מפלגת העם הקרואטית התנגדה בהתחלה לרעיון בניית הגשר, אך ב-1998 נמלכה בדעתה. ב-2000 החלו התכנונים הראשונים לשם בנייתו של הגשר.
בנובמבר 2005 בוצע טקס הנחת אבן הפינה של הגשר, במעמדו של ראש ממשלת קרואטיה דאז, איבו סאנאדר. על אף שמחיר הבנייה של הגשר בפועל עלה בהרבה על המחיר החזוי, הממשלה לא נמלכה בה מדעתה והעבודות לשם בניית הגשר המשיכו ביתר שאת. בדצמבר 2006 השתנה תכנון הגשר בעקבות בקשה של ממשלת בוסניה.
ב-2007 הודיע שר התשתיות הבוסני כי העבודות לתכנון הגשר מתקדמות כסדרן וכי הממשלה מחפשת קבלן שיבנה אותו. ב-11 ביוני 2007 נודע כי אוצר המדינה של קרואטיה יסייע בבניית הגשר. ב-28 באוגוסט אותה שנה התפרסמו שמות החברות שיסייעו בבניית הגשר. אחת החברות שנבחרו במכרז תכננה להתחיל את עבודות הבנייה של הגשר בסתיו 2007. הגשר עתיד היה להיחנך תוך ארבע שנים. עלות הגשר המתוכננת נמדדה בכ-260 מיליון אירו. המימון לגשר אמור היה להגיע, בנוסף לאוצר המדינה הקרואטי, גם מהלוואות שהגיעו מאירופה. ביוני 2007 פורסם קול קורא לבניית הגשר.
ביולי 2009 הודיעה ממשלת קרואטיה כי כחלק מהמאמץ לצמצם את ההוצאות (בעקבות המשבר הכלכלי במדינה), בניית הגשר אמורה להתקדם באופן איטי יותר מהמתוכנן. בנובמבר אותה שנה אמר שר התחבורה הקרואטים כי בניית הגשר תסתיים ב-2015. תקציב קרואטיה לשנת 2010 ותוכנית סלילת הכבישים הצביעו על כך שעד סוף 2012 יושקעו בגשר רק 433.5 מיליון קונות, שהם פחות מרבע מסך כל התקציב.
לאחר הבחירות לפרלמנט בקרואטיה ב-2011, הממשלה החדשה בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ביטלה את חוזה הבנייה הקיים בשווי 1.94 מיליארד קונה (כ-259 מיליון אירו) בשל חוסר כספים במאי 2012. במקביל, בוצעו תוכניות להשתמש באתרי בניית הגשר כאתרי עגינה חדשים למעבורות. כמו כן, התקיים דיון בנוגע לאופן ההשוואה של העלות והמהירות של פתרון המעבורת לזו של הגשר שבוטל, כאשר שר הים, התחבורה והתשתיות (אנ') טען כי ההובלה תהיה זולה יותר ומהירה באופן סביר, וכן תושלם עד 1 ביולי 2013, אז הצטרפה קרואטיה לאיחוד האירופי וכאשר משטר הגבולות החדש יכול היה להפוך לבעיה.
בשנת 2012, האיחוד האירופי העניק לקרואטיה סכום של 200,000 אירו עבור בדיקת היתכנות מוקדמת של בניית גשר פליישץ. המחקר יבחן לא רק את הגשר המתוכנן, אלא גם את הפתרון של מסדרון כביש סגור על פני העורף של נאום. "המטרה האסטרטגית של הממשלה היא לחבר ביעילות את השטח של קרואטיה, שהיא גם מטרה של האיחוד האירופי, כי השטח הקרואטי אמור להפוך לטריטוריה של האיחוד. הפרויקט הזה לא צריך להיות פוליטי, אלא אנחנו צריכים לראות איזו פעולה היא המשתלמת ביותר", טענה שרת החוץ וסנה פוסיץ' (אנ'). היא גם הדגישה כי אשרור הסכם טוג'מן-איזטבגוביץ' משנת 1996 (הסכם נאום (אנ')) אינו תנאי לקבלת כספים אירופיים לבניית הגשר, אך לא יזיק אם זה אכן יקרה.
מחקר ההיתכנות שהכינה קרואטיה כדי לנתח את האלטרנטיבות האפשריות הגיע למסקנה שבניית גשר תהיה האפשרות הטובה ביותר שכן היא קיבלה את הציון הגבוה ביותר בקריטריונים הרבים (בטיחות, השפעה על התנועה, השפעה סביבתית) וניתוח עלות-תועלת, בהשוואה לאפשרויות אחרות; מסדרון כביש מהיר, חיבור למעבורת או בניית מנהרות. הפרויקט הוכן בהתייעצות עם שלטונות בוסניה והרצגובינה. ההכרח לשמר את המורשת הטבעית של קרואטיה היה קריטריון חיוני שנלקח בחשבון בכל שלבי הכנת הפרויקט.
הנציבות האירופית גם העריכה את הפרויקט לפני אימוץ מומחים עצמאיים במסגרת הסיוע המשותף לתמיכה בפרויקטים באזורי אירופה לגבי כדאיותו וכדאיותו הכלכלית.
מחקר צרפתי הציע בדצמבר 2013 שהגשר הוא הפתרון האפשרי ביותר, ושר התחבורה הקרואטית סינישה חאידש דונצ'יץ' הצהיר כי בניית הגשר תתחיל בשנת 2015. ביולי 2015, ממשלת קרואטיה אמרה כי הבנייה צפויה להתחיל באביב 2016.
עד 2016, ממשלת קרואטיה אמרה שהבנייה תתבצע עם או בלי כספי האיחוד האירופי. מועדי הבנייה עוכבו עוד בעקבות תלונה רשמית על מסמכי המכרז.
הנציבות האירופית הודיעה ב-7 ביוני 2017 כי 357 מיליון אירו מכספי מדיניות הלכידות יועמדו לרשות הגשר והתשתית התומכת (מנהרות, עוקפים, ויאדוקטים ודרכי גישה), כשההשלמה מתוכננת לשנת 2022. התרומה של האיחוד האירופי תסתכם ב-85% מסך עלויות הבנייה, במטרה להועיל לתיירות, מסחר ולכידות טריטוריאלית.
למרות מחאות מצד גורמים פוליטיים בוסנים, השרה הקרואטית לפיתוח אזורי, גבריאלה ז'לאק, כמו גם ראש ממשלת קרואטיה, אנדריי פלנקוביץ', אישרו כי בניית הגשר תימשך.
ב-15 בספטמבר 2017 הוכרז כי החברה "China Road and Bridge Corporation (CRBC)" (אנ'), חברת הבנייה האוסטרית "Strabag" (אנ'), חברת הבנייה האיטלקית "Astaldi" (אנ') והחברה הטורקית "Içtas" הגישו בקשה למכרז לבניית גשרים. האוסטרים הציעו עלות של 2.6 מיליארד קונה (351 מיליון אירו) לצורך בניית הגשר, ההצעה האיטלקית-טורקית הייתה 2.6 מיליארד קונה (341 מיליון אירו), בעוד שההצעה הסינית הייתה 2.1 מיליארד קונה (278 מיליון אירו). ב-15 בינואר 2018, חברת "Hrvatske ceste" (אנ') קיבלה החלטה רשמית לפיה CRBC זכתה במכרז. בנוסף לכך שהציעה לשלם את המחיר הנמוך ביותר בעד הבנייה, CRBC הציעה גם להשלים את הפרויקט שישה חודשים מוקדם יותר מתאריך היעד המקורי שנקבע לסיום בנייתו. הבנייה החלה באמצע 2019, ובנייתם של עמודי הגשר החלה באוקטובר אותה שנה.
אפריל 2019
פברואר 2020
יוני 2021