stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאובן מעבר
מאובני מעבר בין זוחלים ליונקים

מתוך ייחודה וגודלה של מחלקת היונקים ניתן לצפות שהייתה לה אבולוציה ארוכה ונפרדת. ואכן הודות לממצאי המאובנים מוכרת כיום האבולוציה של היונקים במשך יותר מ-300 מיליון שנה, כמעט ללא פערים גדולים מרמת המשפחה. ראשית היונקים בזוחלים סינאפסידיים מסוף עידן הפלאוזואיקון, בתור הקרבון ובתור הפרם.   המונח סינאפסידיים מתייחס למספרם ולמיקומם של "פתחי צדע", פתחים בגולגולת מאחורי ארובת העין המאפשרים את הגדלת שרירי הלעיסה. גולגולות סינאפסידיות הן בעלות פתח צדע יחיד מכל צד, בניגוד לגולגולות דיאפסידיות שהן בעלות שני פתחי צדע מכל צד, שגם מיקומם יחסית לעצמות הגולגולת שונה. התצורה הסינאפסידית אפיינה את כל הזוחלים הנכחדים בשושלת המובילה ליונקים, וכיום שרדה ביונקים בלבד.
מאובני מעבר בין זוחלים ליונקים > זוחלים פליקוזאורים

מן הפליקוזאורים נמצאו מספר גדול של מינים שונים, מהם הטורפים הגדולים ביותר בתקופתם, באורך של שלושה מטרים ויותר.
מאובני מעבר בין זוחלים ליונקים > זוחלים תראפסידים

התרפסידים השתלשלו ככל הנראה מן הפליקוזאורים,  אף ששתי הקבוצות התקיימו צד בצד למשך חלק מתקופת הפרם.
מאובני מעבר בין זוחלים ליונקים > זוחלים צינודונטים

הצינודונטים קבוצה גדולה של זוחלים מתור הטריאס הוגדרו לראשונה על ידי הפלאונטולוג המפורסם מן המאה ה-19 ריצ'רד אוון ופירושו המילולי של השם הוא "שיני כלב", המעיד על התצורה ה"יונקית" של שיניהם. הקבוצה כוללת מינים רבים מכל היבשות, הקדומים שבהם כבר בסוף הפלאוזואיקון לפני ההכחדה הגדולה. הגדולים שבהם הגיעו לגודל של דוב. הענף המתקדם ביותר של הצינודונטים היה ה- Eucynodontia ("צינודונטים אמיתיים") וממנו השתלשלו ככל הנראה היונקים.
מאובני מעבר בין זוחלים ליונקים > זוחלים דמויי יונקים

תור היורה באמצע המזוזואיקון כבר עשיר למדי במאובנים של "זוחלים דמויי יונקים" (mammal-like reptiles), "בעלי צורת יונק" (Mammaliformes), "קדם-יונקים" (Protomammals) ו"יונקים פרימיטיבים".  שמות המונחים מעידים על הבדלים הדרגתיים ביותר, עד כי הפלאונטולוגים חלוקים לעיתים קרובות בשאלה אילו מן המינים כבר זכאים להיות מסווגים כיונקים ואילו עדיין כזוחלים.  רבים מהם מפגינים תכונות שלד האופייניות ליונקים כמו קופסת מוח מוגדלת, חיך משני, הצטמצמות חלק מן העצמות בלסת התחתונה, התמחויות של השיניים ופולי עורף זוגיים.
מאובני מעבר בין זוחלים ליונקים > יונקים ראשונים ביורה ובקרטיקון

הצטברות ממצאי מאובנים מן השנים האחרונות מראה שהמגוון של יונקי היורה והקרטיקון היה גדול בהרבה ממה שחשבו קודם לכן,  והם אכלסו גומחות אקולוגיות רבות ושונות כמו דמויי מכרסמים, טורפי דגים הדומים ללוטרה ולברווזן של ימינו ויצורים מטפסים ואף דואים בדומה לסנאים מעופפים מודרניים. מאמר מ-2007  [דרוש מקור] מונה 310 סוגים ידועים של יונקים מן היורה והקרטיקון, מתוכם 18 שמהם נמצאו שלדים מושלמים, וסביר שהמספר האמיתי של סוגים היה גדול בהרבה.
מאובני מעבר בין יונקים יבשתיים ללווייתנאים

עוד לפני זמנו של דרווין היה ידוע לחוקרי הטבע שהלוויתנאים והדולפינים הם יונקים - הומותרמיים, נושמים אוויר באמצעות ריאות, ויולדים וולדות חיים אותם הם מניקים בחלב. עצמות אגן ורגליים אחוריות מנוונות מעידים בבירור כי מוצאם של הלווייתנאים מיונקים יבשתיים, אך במשך זמן רב לא היה ברור מאיזו קבוצה בדיוק הם התפתחו. החל משנות התשעים הראו מחקרים ברצף הגנום שמקור הלווייתנאים בקבוצת פרסתנים הקרובה להיפופוטם. כמו כן התגלו שורה של מאובני מעבר, החל מתור האאוקן לפני כ- 50 מיליון שנה, המראים כיצד ארעה התפתחות זו.
משפחה: פקיצטיים
סוג: פקיצטוס (Pakicetus) אאוקן תיכון, 53 מיליון שנה לפני זמננו, ארבעה מינים שונים מפקיסטן.
סוג: אינדוהיוס (Indohyus) אאוקן תיכון, 48 מיליון שנה לפני זמננו, מספר מאובנים מקשמיר
משפחה: אמבולוצטיים
סוג: אמבולוצטוס (Ambulocetus), אאוקן תיכון, 50-49 מיליון שנה לפני זמננו, מספר מאובנים מפקיסטן.
משפחה: רמינגטונוצטיים
סוג: קוטכיצטוס (Kutchicetus), אאוקן תיכון, 55-40 מיליון שנה לפני זמננו. מאובן אחד מפקיסטן.
משפחה: פרוטוצטיים
סוג: מאיאצטוס (Maiacetus), אאוקן תיכון, 47 מיליון שנה לפני זמננו, מאובנים מפקיסטן.
סוג: פרוטוצטוס (Protocetus), אאוקן תיכון, 45 מיליון שנה לפני זמננו
סוג: רודהוצטוס (Rodhocetus), אאוקן תיכון.
משפחה: בסילוזאוריים
סוג: בסילוזאורוס (Basilosaurus), אאוקן מאוחר, 40-34 מיליון שנה לפני זמננו.
סוג: דורודון (Dorudon), אאוקן מאוחר, 41-33 מיליון שנה לפני זמננו, מאובנים רבים מצפון אמריקה, מצרים ופקיסטן.
מאובני מעבר במשפחת הסוסיים

סוג: איוהיפוס
סוג: אורוהיפוס
סוג: מזוהיפוס
סוג: מריקהיפוס
סוג: היפריון
סוג: פליוהיפוס
סוג: סוס (אקווס)
לוי אברהמי

| --- | --- |

לוי אברהמי, אוגוסט 1943, לפני היציאה למצרים
 לידה:  1907 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  אוקטובר 1997 (בגיל 90 בערך) ח' בתשרי ה'תשנ"ח
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1919
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה   צבא הגנה לישראל   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1938–1948 (ההגנה)  1948–1949 (צה"ל)  1949 – 1958 (משטרת ישראל)
 דרגה:    רב-סרן (צה"ל)    ניצב (משטרת ישראל)
 תפקידים בשירות
 ראש הש"י והחי"ש בחיפה, מפקד הפלוגות המיוחדות בצפון, נציג ההגנה במצרים, מפקד בצה"ל, מפקד מחוז ירושלים במשטרה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות
 
לוי אברהמי (1907 – אוקטובר 1997) היה מראשי ההגנה והש"י. ממקימי משטרת ישראל.
אברהמי נולד ברוסיה בשנת 1907. עלה לארץ ישראל בשנת 1919. בשנת 1938 הצטרף לארגון ההגנה. שימש כראש הש"י בחיפה וארגן את גדודי החי"ש בחיפה.
כמפקד הפלוגות המיוחדות בצפון

בשנת 1939, לאחר פרסום הספר הלבן, נתעורר לחץ מצד פעילי ההגנה לפעול. היה זה כבר לאחר שמאורעות תרצ"ו - תרצ"ט החלו לדעוך ופלוגות השדה כבר פורקו. מטה ההגנה נענה לדרישות והקים את הפלוגות המיוחדות, הפו"ם, לצורך ביצוע פעולות אקטיביות.
הוקמו שלוש פלוגות: בירושלים בפיקודו של שלמה שמיר, בדרום הארץ בפיקודם של אליהו כהן (לימים האלוף אליהו בן חור) וצבי ספקטור ובצפון הארץ בפיקודו של לוי אברהמי. הפו"ם פעלו במשך שלושה חודשים בלבד מיוני עד לספטמבר 1939 ופורקו בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה

בעת מלחמת העולם השנייה, בפברואר 1943, הגיע למצרים, בעזרתו של ישראל כרמי, כשהוא מחופש כסרג'נט בצבא הבריטי, על מנת לארגן הברחת נשק ממאגרי הצבא הבריטי במצרים לארץ ישראל. הוא נעזר בקבוצה קטנה של חיילים וחיילות ארץ ישראלים, ששירתו בצבא הבריטי במצרים, שדאגו להכנת מחבואים זמניים, זיוף מסמכים צבאיים וסידורים אחרים להשגת נשק ותחמושת והעברתם לידי ההגנה. בשליחותו הסיע ישראל כרמי, ששירת כסמל בצבא הבריטי משאית שלל גרמנית ממצרים לארץ ישראל. בשלב מאוחר יותר הפך לנציג רשמי של ארגון ההגנה במטה הצבא הבריטי במצרים ומילא תפקיד זה מ-1943 עד 1946. ההוראות שקיבל אברהמי ממטה ההגנה היו להפעיל את חברי הארגון הציוני במצרים רק למטרת ביטחון והגנה על חיי היהודים. בפועל, שילב אברהמי את החברים בפעילויות חשאיות עבור הש"י והמחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. חבר אחד של הארגון שימש כאלחוטאי בתחנת אלחוט שהוקמה במקום והתקשר לארץ פעם או פעמיים ביום. חברים אחרים עסקו בעבודה שוטפת עבור הש"י, באיסוף ידיעות או צילום חומר מודיעיני. אחרים ביצעו סיורי שטח וצילום בנמלי אלכסנדריה ופורט סעיד. שני חברים באלכסנדריה עסקו בזיוף ויזות ותעודות מעבר עבור עלייה ד'  - עלייתם של פליטים במסווה של משוחררי הבריגדה היהודית החוזרים הביתה, תוך ניצול זהותם של החיילים המשוחררים שנישארו לפעול באירופה במשימות ה'בריחה' ועליה ב'.
כקצין משטרה

בימי מלחמת העצמאות שירת כרב-סרן בצה"ל. לאחר תום המלחמה היה ממקימי משטרת ישראל, כיהן כמפקד מחוז ירושלים בשנים 1949–1958 בדרגת ניצב.
תפקיד קשה במיוחד מילא לוי אברהמי בפיזור הפגנות על רקע השילומים מגרמניה. ב-27 בספטמבר 1951 הכריז ראש ממשל גרמניה, קונראד אדנאואר, כי ממשלתו מוכנה לשלם פיצויים לעם היהודי. ממשלת ישראל התלבטה שכן לא הייתה מעוניינת לקשור את השואה לשווה ערך כסף. לוי אברהמי קיבל לידיו מספר גדול של ידיעות על הפגנות אלימות שאנשי תנועת החרות עתידים לבצע בירושלים כנגד השילומים. מחוז ירושלים החל להיערך להפגנה שאושרה בכיכר ציון כאשר ידעו על כוונת המפגינים להגיע גם למשכן הכנסת. למחוז נשלחו כוחות תגבור וביניהם כל חניכי בית הספר הארצי ופלוגת משמר הגבול שהייתה כפופה למחוז ירושלים. במקביל לנאום ראש הממשלה דוד בן-גוריון על כי הוחלט לקבל את השילומים, ראש תנועת החירות מנחם בגין, נאם בכיכר ציון במהלך ההפגנה. בסיום הנאום, ההמון החל לנוע לעבר הכנסת והחלו עימותים קשים בין המפגינים ובין המשטרה. במסגרת העימותים נפצעו 140 שוטרים ו–200 מפגינים ונעצרו 395 אנשים ובשל מחסור במקום מעצר, חלקם הועבר לבתי מעצר בארץ.
בשנת 1959 עם פרישתו מהמשטרה התפרסמה בעיתון ידיעות אחרונות סדרה בה העלה לוי אברהמי את זכרונותיו מתקופת שירותו במשטרת ישראל בשם "אני פותח את התיקים שלי".
לאחר פרישתו מהמשטרה היה ממייסדי החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות ומונה למנהלה.
לוי אברהמי נפטר בשנת 1997.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
ועד העדה הספרדית בירושלים

בית הכנסת האיסטנבולי, מנכסי ועד העדה הספרדית בירושלים, המאה ה-19
ועד העדה הספרדית בירושלים הוא ועד אשר הנהיג במשך שנים רבות את יהודי ירושלים וצבר רכוש רב מהקדשים ועזבונות, שהועמדו לרשות קהילות הספרדים.
היסטוריה

על פי המסורת, ועד העדה הספרדית הוקם על ידי הרמב"ן, והנהיג את יהודי ירושלים מאות בשנים. בראש ועד העדה עמד הראשון לציון, שמשרתו אוחדה, החל משנות הארבעים של המאה ה-19, עם משרת החכם באשי (=ראש הרבנים), והוא הוכר כנציגו המוסמך של היישוב כולו כלפי השלטונות העות'מאנים, וכסמכות עליונה בכל ענייני הדת. סמכות זו העלתה את החכם באשי על פני רבנים אחרים, וגם את מעמד העדה הספרדית על פני עדות אחרות.
החל מאמצע המאה ה-19 סבל הוועד מפילוגים על רקע מוצא, כבר בשנת 1860 התפצל ועד העדה המערבית בירושלים מתוך הוועד, ולאחר מכן התפצלו קבוצות נוספות.
מתחילת המאה ה-20, נחלש מאוד מעמדו של ועד העדה הספרדית בירושלים, הן בשל העובדה כי רוב אנשי העליות, הראשונה, השנייה והשלישית, שהגיעו לירושלים היו אשכנזים, ובכך הקטינו את אחוז היהודים הספרדים בירושלים, והן בשל מאבק חריף ביותר על תפקיד החכם באשי לאחר פטירת הרב יעקב שאול אלישר בשנת 1906. יתר על כן, בעקבות מלחמת העולם הראשונה נתדלדלו מאוד משאביה של העדה הספרדית.
נכסי הוועד

ועד העדה החזיק רכוש קרקעי רב מאוד בירושלים; הוא כלל חלקות אדמה בהר הזיתים שהוקדשו לבתי עלמין, מבנים למגורים לצורכי ציבור וחנויות בירושלים וסביבתה; בעיר העתיקה, בכללם: בתי גבול אלמנה: כינוי לבתים שנרכשו לטובת מטרות של חסד של שיכון אלמנות חסרות בית, בית תמחוי, תלמודי תורה לילדים יתומים עניים, בתים לטיפול בחולים וכיוצא בזה. והחצרות מסביב לארבעת בתי הכנסת הספרדיים, שאחד מהם על שם רבן יוחנן בן זכאי; תלמוד תורה ובית החולים משגב לדך, ובעיר החדשה: בתים בהקדש טורא (בשכונת משכנות שאננים), ובשכונות ימין משה, אבן ישראל, בית ישראל, מחנה יהודה, זיכרון משה, רחביה, מרכז העיר החדשה, במרכז המסחרי שמעא (ממילא), כפר השילוח, ובשכונת שמעון הצדיק.
בתחילת שנות השלושים, התגוררו בדירות שהיו בבעלות ועד העדה בתחילת כ-530 איש.[דרוש מקור] בנוסף, היו לוועד העדה נכסים ביפו, ואף בעיר ח'נאקין בעיראק.
מספר יהודים עשירים הוסיפו והותירו הקדשי ממון גדולים לטובת ועד העדה. ההקדש הגדול ביותר היה של סימה בליליוס מכלכותא שהותירה ב-1926 סך 80,000 לא"י ל"בית הכנסת הגדול בירושלים" (שלאחר התדיינויות נקבע שרובו יינתן לבית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי) וכן כספים לרכישת ארבעה בניינים עם חנויות ודירות, שנבנו במספר שכונות, כגון רחביה. הקדשים גדולים התקבלו גם מחיים אהרון ולירו ומרפאל אהרון גבאי וכן מהקדש בית היתומים הספרדי של משפחות בורוכוף ויששכרוף.
ועד העדה הספרדית המשיך לנהל את בית החולים "משגב לדך" גם לאחר קום המדינה, והקים עברו בניין חדש בשכונת קטמון, למרות התנגדות משרד הבריאות למיקומו. הוא פעל כבית חולים פרטי ללא תמיכה ציבורית. הבניין נבנה מתרומות של עשירי הקהילה הספרדית, ביניהם נסים גאון וליאון תמן. בית החולים נקלע לחובות וגירעונות ונמכר לקופת חולים מאוחדת. פירוק עמותת "משגב לדך" נמשך שנים רבות, וכדי להחזיר את חובות העמותה נמכרו נכסים שהחזיקה כהקדש.
בתקופת המנדט הבריטי

כחודשיים לאחר הכיבוש האנגלי של ירושלים, קם ועד העדה הספרדית בירושלים. במתכונת החדשה שנמשכה כל תקופת המנדט, הוא היה ישות משפטית שמתפקידיה, בין השאר פיקוח על נכסי העדה בארץ ישראל ובחוץ לארץ, על הכנסותיה, ניהול נוסדות חינוך וחסד והחזקתם, על מתן סיוע לתלמידי חכמים ורבנים ועל צדקה לנזקקים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה נשיא ועד העדה הספרדית היה עורך הדין שמואל לופו. בין השנים 1938–1947 נשיא ועד העדה הספרדית היה עורך הדין דוד אבולעפיה.
לאחר הקמת המדינה

לאחר הקמת המדינה, נמצא חלק גדול מרכוש הוועד מחוץ לשטחה, דהיינו בשטח ממלכת ירדן; כמו כן, ועד העדה איבד את השליטה על חלק מההקדשים, כגון הקדש סימה בליליוס.
מעמד הוועד נחלש גם כתוצאה ממאבקים רבים בצמרת ועד העדה הספרדית. בין מנהיגיו היו אליהו אלישר ודוד סיטון.
סיבות נוספות לפיחות במעמד העדה הספרדית, קשורות לשואת יהודי אירופה, בה נכחדו או יצאו ממדינותיהם, בני קהילות האם של העדה מסלוניקי ויוון בכלל, בבולגריה וביוגוסלביה; ובמקביל, בשל עליית יהודי צפון אפריקה והמזרח התיכון, שרבניהם ומנהיגהם תפסו עמדות השפעה בחיי הדת והמסורת של יהודי המזרח.
באמצע שנות ה-80, לאחר שהתקבל חוק העמותות, פוצל הוועד לשש עמותות אחיות שבהן "ועד העדה הספרדית"; "החברה קדישא הספרדית" ו"בית החולים משגב לדך".
משנת 1990 עמד בראשות ועד העדה הספרדית יחזקאל זכאי. משנת 2020 עומד בראש הארגון אברהם שלום.
ראו גם

ועד העדה המערבית בירושלים
לקריאה נוספת

אליהו אלישר, לחיות עם יהודים, הוצאת מרכוס, 1981.
אברהם חיים, ייחוד והשתלבות: הנהגת הספרדים בירושלים בתקופת השלטון הבריטי (1917-1948), ירושלים: הוצאת כרמל, 2000.
הערות שוליים

↑  יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה: העיר העתיקה, עמ' 374, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, תשל"ז-1977.
↑  צו לתפיסת בי"ח "משגב לדך", הצופה, 4 באוגוסט 1957
↑  אורה עריף, ב"משגב לדך" מבקשים הזדמנות נוספת, מעריב, 6 בינואר 1984
↑  שלמה הורוביץ, 'משגב לדך' החדש מוקם ללא אישור משרד הבריאות, כותרת ראשית, 13 באוגוסט 1986
↑  נבון למסע התרמה, כותרת ראשית, 20 ביולי 1983
↑  עוה"ד שייעצו לפירוק בי"ח משגב-לדך יקבלו 6,000-14,000 דולר לחודש, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2002
↑  אורית בר-גיל, ‏המחוזי: חיסול עמותת ביה"ח משגב לדך ייעשה בהתעלם מתביעות נזיקיות עתידיות, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2006
↑  שלומית צור, ‏שני בניינים היסטוריים בירושלים מוצעים למכירה, באתר גלובס, 17 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269536105171  BnF: cb179343185 (data)  ISNI: 0000 0001 1009 300X  LCCN: n82245479  VIAF: 312731996   WorldCat (עם VIAF): 312731996
בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית

| --- | --- |


 מאפיינים
 שטח שיפוט:  אוהיו אוהיו  קנטקי קנטקי  מישיגן מישיגן  טנסי טנסי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ערכאה מעל:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  16 ביוני 1891 – הווה (133 שנים)
 שופטים
 נשיא:  ג'פרי סולטון
 מספר שופטים:  16
 גאוגרפיה
 כתובת:  סינסינטי, אוהיו
 קואורדינטות:  39°06′07″N 84°30′38″W﻿ / ﻿39.101960888696°N 84.510606519996°W﻿ / 39.101960888696; -84.510606519996
 www.ca6.uscourts.gov
   (למפת אוהיו מוגדלת) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריבית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית(למפת אוהיו רגילה) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריבית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית
 
בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית הוא בית משפט פדרלי בעל סמכות ערעורים על בתי משפט פדרליים מחוזיים. בית המשפט הוקם על ידי הקונגרס בשנת 1891, יחד עם שאר בתי המשפט הפדרליים.
בית המשפט השישי הוא אחד מ-12 בתי משפט הפדרליים לערעורים אשר סמכותם מתוחמת על פי קריטריון גאוגרפי – כלומר שהם מוסמכים לדון בערעורים בזכות על פסקי דין של בתי משפט פדרליים מחוזיים במדינות וטריטוריות ספציפיות של ארצות הברית.
בית המשפט הוא בעל סמכות שיפוט על בתי המשפט הפדרליים של מדינות טנסי, אוהיו, מישיגן וקנטקי. סמכות ערעורים על שישה בתי משפט מחוזיים: שניים בקנטקי (המחוז המערבי, והמזרחי), שניים מישיגן (המחוז המערבי, והמזרחי), אוהיו (המחוז הדרומי, והצפוני), טנסי (המחוז הדרומי, המרכזי, והצפוני).
במהלך השנים קודמו ארבעה שופטים שכיהנו בבית המשפט לכהונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית: האוול ג'קסון, הוראס לארטון, ויליאם דיי ופוטר סטיוארט.
הערות שוליים

↑  About the Court | Sixth Circuit | United States Court of Appeals, www.ca6.uscourts.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352271905171  ISNI: 0000 0004 0649 040X  LCCN: n80097979   WorldCat (עם LCCN): n80-097979
תא שומן

| --- | --- |

 שיוך:  רקמת שומן 
 מזהים
 לטינית (TA98):  adipocytus 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H2.00.03.0.01005 
 FMA:  63880 
 קוד MeSH:  A11.329.114 
 מזהה MeSH:  D017667 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0206131 
 
תא שומן או אדיפוציט (באנגלית: Adipocyte) הוא שמם של קבוצת התאים המצויים ברקמת החיבור ומרכיבים בעיקר את רקמת השומן, המתמחים באגירת אנרגיה כשומן. אדיפוציטים נגזרים מתאי גזע מזנכימאליים, המכונים ליפובלסטים או פרה-אדיפוציטים, המולידים אדיפוציטים באמצעות תהליך אדיפוגנזה. בתרבית תאים, אדיפוציטים יכולים גם ליצור אוסטאובלסטים, מיוציטים וסוגי תאים אחרים.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של תאי שומן: לבן, חום ובז'. לפי מודלים מחקריים משערים כי לתאי שומן לבן ובז' תא קודם (precursor) משותף מסוג -Myf5, ואילו תא שומן חום מקורו מתא קודם +Myf5.
סוגי תאי שומן > תאי שומן חד-מדוריים (Unilocular)

תאי שומן חד-מדוריים הם תאי שומן שטיפת החומר השומני (מאגר הטריגליצרידים) היא אחודה וגדולה.
סוגי תאי שומן > תאי שומן חד-מדוריים (Unilocular) > תאי שומן לבן

תאי שומן לבן מרכיבים בעיקר את רקמת השומן הלבנה. הם בעלי צורה אליפטית ומכילים טיפת שומן גדולה המוקפת בשכבה של ציטופלזמה. הגרעין משוטח וממוקם בפריפריה. תא שומן טיפוסי בקוטר 0.1 מ"מ. חלקם גדולים כפליים ואחרים מחציתם. השומן המאוחסן נמצא במצב נוזלי למחצה, והוא מורכב בעיקר מטריגליצרידים וכולסטריל-אסטר. תאי שומן לבנים מפרישים חלבונים רבים הפועלים כאדיפוקינים כמו אדיפונקטין, לפטין, רזיסטין ואפלין. למבוגר אנושי ממוצע יש 30 מיליארד תאי שומן לבנים במשקל של 13.5 ק"ג.
צבעם הלבן נובע מכמות השומן הרבה והמרוכזת.
סוגי תאי שומן > תאי שומן רב-מדוריים (Multilocular)

תאי שומן רב-מדוריים הם תאי שומן שמאגר הטריגליצרידים מפוזר בהם בטיפות קטנות ברחבי התא.
סוגי תאי שומן > תאי שומן רב-מדוריים (Multilocular) > תאי שומן חום

תאי שומן חום מרכיבים בעיקר את רקמת השומן החומה. הם בעלי צורה פאון. שלא כמו תאי שומן לבנים, לתאים אלה ציטופלזמה ניכרת, כאשר טיפות שומנים מפוזרות ברחבי התא. הגרעין עגול, ולמרות שהוא ממוקם במיקום יוצא-דופן, הוא לא נמצא בפריפריה של התא.
צבעם החום נובע מהכמות הגדולה של המיטוכונדריה. שומן חום, המכונה גם "שומן תינוקות", בגלל שנפוץ בגוף בעיקר בגיל הרך ומשמש לשריפת שומן ולייצור חום (תהליך תרמוגנזה).
סוגי תאי שומן > תאי שומן רב-מדוריים (Multilocular) > תאי שומן בז'

תאי שומן בז' הם תאים רב-מדוריים שהחלו את דרכים כתאי שומן לבן, אך כתוצאה מתנאים מסוימים הפכו לדומים יותר, מבחינה תפקודית, לתאי שומן חום. גם תאי שומן בז' משמשים גם הם לשריפת שומן ולייצור חום.
תהליך זה נקרא "החמה" (Browning), בגלל קבלת גוון חום בהיר (בשל עלייה בכמות המיטוכונדריה בתוכם), והוא תהליך רצוי אצל אנשים המעוניינים לרזות. החלבון העיקרי שפועל בתאים לצורך שריפת השומן נקרא Ucp1, והוא פועל במיטוכונדריה. הימצאות של החלבון הזה בתא שומן לבן מעידה על הפיכתו לתא שומן בז'. תאי שומן בז' אמנם מקבלים מאפיינים דומים לתאי שומן חום, אך אינם תאי שומן חום.
יתרה מכך, עלול להתבצע גם תהליך הפוך המכונה "הלבנה" (Whitening) כשתאי שומן בז' הופכים בחזרה לתאי שומן לבן.
סוגי תאי שומן > תאי שומן רב-מדוריים (Multilocular) > תאי שומן ורוד

תאי שומן ורוד הם תאי אפיתל של בלוטות החלב שתפקידם לייצר ולהפריש חלב. מעדויות עולה כי הם נובעים מהתמיינות תאי שומן לבן תת-עוריים. חשיפה קרה גורמת לעלייה ברכיב 'החום' של האיבר כדי לענות על הביקוש התרמי הגובר; במצבים של איזון אנרגטי חיובי, המרכיב 'הלבן' מתרחב לאגירת חומרים מזינים עודפים; לבסוף, המרכיב 'הוורוד' מתפתח במאגרים תת-עוריים במהלך ההיריון כדי להבטיח הזנת צאצאים.
ראו גם

רקמת שומן
הערות שוליים

↑  Birbrair A, Zhang T, Wang ZM, Messi ML, Enikolopov GN, Mintz A, Delbono O (באוגוסט 2013). "Role of pericytes in skeletal muscle regeneration and fat accumulation". Stem Cells and Development. 22 (16): 2298–314. doi:10.1089/scd.2012.0647. PMC 3730538. PMID 23517218. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Pool, Robert, Fat : fighting the obesity epidemic, ‏2001
↑  ד"ר גל חיימוביץ', לצבוע את השומן הלבן בחוּם, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏4 במרץ, 2020
↑  Giordano A1, Smorlesi A, Frontini A, Barbatelli G, Cinti S., White, brown and pink adipocytes: the extraordinary plasticity of the adipose organ., NCBI, ‏מאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529735905171  BnF: cb119648290 (data)  GND: 4154243-5  LCCN: sh86006585  TH: H2.00.03.0.01005 
תא שומן חום
אלן דיקאס

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1956 (בן 68) אורטז, הפירנאים האטלנטיים, צרפת 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד (3 ביולי 2024)  פרס אקארט ויציקמן (2017)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 1996)  Walter Scheel Medal (2023) 
 www.ducasse-paris.com
 
לנגוסטין וקוויאר במסעדת אלן דיקאס במלון דורצ'סטר, לונדון
אלן דיקאס (בצרפתית: Alain Ducasse; נולד ב-13 בספטמבר 1956) הוא שף ומסעדן צרפתי.
מסעדות אלן דיקאס

מסעדות הדגל
לואי החמישה עשר במלון אוטל דה פארי במונקו.
אלן דיקאס במלון פלזה אתנה בפריז.
אלן דיקאס בסנט רג'יס בניו יורק.
אלן דיקאס בסנט רג'יס בוושינגטון.
אלן דיקאס בדורצ'סטר, לונדון.
בז' בטוקיו יפן.
מטבח בן זמננו
ספון Spoon (סניפים בפריז, לונדון, הונג קונג, מאוריציוס, Gstaad, סן טרופה), בר אנד ביף במונקו, מיקס בלאס וגאס.
מסעדות קלאסיות
או ליונה Aux Lyonnais בפריז, בנואה בפריז, Iparla באזור הבסקים, בנואה בטוקיו.
הפסקות גורמה
טמאריס tamaris בלבנון ו-BoulangEpicerie בפריז.
בתי מלון מסורתיים
שלושה בפרובאנס: La Bastide de Moustiers, Le Domaine des Andeols ו-Hostellerie de l'Abbaye de La Celle. אחד באזור הבסקים Ostape ואחד באיטליה Andana.
ספריו

Alain Ducasse. Grande Livre De Cuisine: Alain Ducasse's Desserts and Pastries. "Stewart, Tabory and Chang", October 2006
Ducasse Alain and Linda Dannenberg. Ducasse Flavors of France. Artisan, Septmeber 2006
Ducasse Alain. Grande Livre De Cuisine. Ducasse Books, December 2004
Alain Ducasse and Hartmut Kiefer. Spoon cookbook. Ici la PrMay 2003
Francoise Bernard, Alain Ducasse, and Catherine Vialard. The Good Cuisine: 208 Recipes Easy and Inspired. Ici La Press. June 2002
Alain Ducasse and Francois Simon. The Provence of Alain Ducasse. Assouline March 2001
Ducasse Alain, Marianne Comolli, and Jean-Louis Bloch-Laine. La Riviera d'Alain Ducasse: Recettes au fil du Temps. Albin Michel, June 2000
Alain Ducasse, Jean-Francoise Revel, Benedict Beauge and Herve Amiard. l'Atelier of Alain Ducasse: The Artistry of a Master Chef and his Proteges. John Wiley & Sons, February 2000,
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, בבל (מסעות), הדפסה ראשונה מרץ 2003, עמ' 63, 214, 265, 271-270.
אביטל ענבר, תענוגות פרובאנס, אביטל ענבר, ירושלים, 2000; עמ' 20, 178, 207, 240, 242, 253, 334, 350, 354, 380, 397-388, 424, 425.
אביטל ענבר, התענוגות של צרפת, א. ניר, תל אביב, 1997; עמ' 268, 393, 394, 395.
שגיא כהן. מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם. תל אביב: הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 76.
Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010. pp. 38, 64-65, 80, 84, 87, 117-118, 162-182, 184, 200, 206, 212-214, 217, 220.
Rudolph Chelminski, 2005. The Perfectionist : Life and Death in Haute Cuisine (Gotham/Penguin). pp. 127-129, 160, 166, 238-239, 257, 271, 291, 296, 314, 335.
במבוא (Introduction) של הספר Ducasse Flavors of France (ראו בפרק "ספריו") עמ' 9–10 כותב דיקאס את האוטוביוגרפיה שלו.
הערות שוליים

↑  מסעדת אלן דיקאס בפריז במדריך השולחנות הגדולים בעולם
↑  מסעדת אלן דיקאס במונקו במדריך השולחנות הגדולים בעולם
↑  November 19, 2007, Joel Robuchon Overtakes Ducasse, Ramsay as Michelin's Star Chef, Richard Vines
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810652393105606  BNC: 000632704  BNE: XX1458992  BnF: cb12289045k (data)  CANTIC: a11822107  CiNii: DA14960293  GND: 122195728  ICCU: VIAV108142  ISNI: 0000 0001 2148 8840  LCCN: n98030173  LNB: 000172110  NDL: 00821601  NLA: 54339547  NLK: KAC201601963  NTA: 181395223  RERO: 02-A003194404  SUDOC: 031728847  Trove: 1559206  ULAN: 500259793  VIAF: 118806996   WorldCat (עם VIAF): 118806996
אדפוזאורוס

| אדפוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרבון פנסילבני - פרם, 303.4–272.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: סינאפסידה
סדרה:: פליקוזאוריה
משפחה:: Edaphosauridae
סוג:: אדפוזאורוס
מינים
 Edaphosaurus cruciger  Edaphosaurus pogonias  Edaphosaurus novomexicanus  Edaphosaurus boanerges  Edaphosaurus colohistion
שם מדעי
 Edaphosaurus ‏קופ, 1882

אדפוזאורוס (שם מדעי: Edaphosaurus) הוא זוחל קדום צמחוני מסדרת הפליקוזאוריה, אשר התאפיין בהתארכות של קוצי חוליות הגב, שנעשו מוטות גרמיים ארוכים ומשענות לקרומים דמויי מפרשים, ששימשו כנראה לוויסות החום. במראהו דמה לדימטרודון, שאולי היה טורפו. היצור חי במהלך הקרבון הפנסילבני ובחלק מהפרם, בערך לפני 303.4-272.5 מיליון שנה מהיום.
מאפיינים

האדפוזאורוס תואר לראשונה בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1882, כשמספר מינים שויכו לסוג. משמעות השם: "לטאת מרצפת", בגלל מבנה השיניים שלו. לעיתים מתורגם בטעות ל"לטאת האדמה", עקב הדמיון לשם אדמה ביוונית (אדפוס, כמו אדפולוגיה).
מאובנים של אדפוזאורוס התגלו באמריקה הצפונית במספר אזורים כמו ניו מקסיקו, אוקלהומה, וירג'יניה המערבית ואוהיו אך ייתכן שגם בגרמניה.
אורכו המרבי הגיע בדרך כלל ל-3.5 מטרים ומשקלו עד 300 ק"ג. הוא היה בעל מבנה מגושם עם ראש קטן ומבנה שיניו מרמזים על תזונה צמחונית. ככל הנראה היה בעל דם קר והשתמש במפרשו לוויסות טמפרטורה.
בתרבות

האדפוזאורוס מופיע בסדרה ללכת עם מפלצות שם נראה פרט צעיר שנטרף על ידי נקבת דימטרודון.
בנוסף הוא מופיע בסדרה פלאווורלד ובמשחק Jurassic World: Alive.