stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אור שחף
קריירה מקצועית

את הקריירה המקצועית שלו החל עוד במהלך לימודי התיכון, כשהפיק את מסיבת הסיום של המחזור בו למד. כשהשתחרר מהצבא החליט להפוך את המסיבות לעסק, וארגן מסיבות באולמות של בתי מלון ובבריכות שחייה, בין היתר בקיבוצים עין כרמל והחותרים, אליהן היו מגיעים אלפי חוגגים מדי סוף שבוע. יחד עם שותפו דורי גילפז הקים בחיפה את הפאב "צינזאנו".
בגיל 30 עזב את תחום חיי הלילה ועבר לעבוד כמנהל מכירות בבזק בינלאומי. לאחר שנתיים בתפקיד עבר לתפקיד ניהולי נוסף בפרוקטר אנד גמבל ישראל, וב-2007 התמנה למנהל חטיבת הלקוחות העסקיים בנסטלה ישראל.
באוגוסט 2015 מונה למנכ"ל החברה הכלכלית לחיפה. במסגרת תפקידו הקים את זירת החדשנות בבריאות ומרכז לאומי לחדשנות ימית וכלכלה כחולה, בשיתוף המועצה הלאומית לכלכלה, אוניברסיטת חיפה, הטכניון והמכון לחקר הימים והאגמים.
בתקופת מגפת הקורונה הוביל את מיזם "חיפה קשבק" שסיפק לעסקים קטנים סיוע בסך כ-50 מיליון ש"ח, ותוכנית להתחדשות מקצועית עבור בני 50 ומעלה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל סייע ליצור רצף תעסוקתי למפונים מיישובי הדרום והצפון, וכן פעילויות למשפחות המפונות.
ביולי 2024 הודיע על פרישה מתפקידו.
חיים אישיים

אור מתגורר כל חייו בחיפה. הוא נשוי לענבר, ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  החברה הכלכלית לחיפה, דן אנד ברדסטריט
1 2  רולי קירשטיין, "יש לחיפאים נטייה לסוג של הלקאה עצמית", באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2018-02-03
1 2  Boaz, רעידת אדמה: אור שחף יעזוב את תפקיד מנכ"ל החברה הכלכלית, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2024-07-26
1 2  חגית הורנשטיין, "יש לחיפאים נטייה לסוג של הלקאה עצמית", כל בו חיפה והקריות, 30 במרץ 2018
↑  אור שחף מונה למנכ"ל החברה הכלכלית לחיפה, חי פה תאגיד החדשות, 23 באוגוסט 2015
↑  הפיכתה של העיר חיפה לאימפריית מדעי חיים ולמרכז ידע עולמי, חיפה, 3 באפריל 2017
↑  בהשקעה של 10 מיליון ש"ח: עיריית חיפה מקימה מרכז לאומי לחדשנות ימית וכלכלה כחולה, באתר מעריב אונליין, 16 בדצמבר 2021
↑  נגה כרמי, אור שחף, מנכ"ל החברה הכלכלית לחיפה, מסכם שנה של עשייה, באתר חי פֹּה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏2021-12-30
↑  התכנית המקצועית החדשה לבני 50 ומעלה נפתחה בחברה הכלכלית לחיפה, באתר חדשות חיפה והקריות, ‏2020-12-15
↑  אודיה שווץ, החברה הכלכלית יוצאת עם תכנית חדשה לשמירה על הרצף התעסוקתי למפונים בחיפה, באתר רדיו חיפה - 107.5FM, ‏2024-06-13
↑  מיכאל גיל, החברה הכלכלית תציע פעילויות למשפחות וילדים מהדרום, באתר חדשות חיפה והקריות, ‏2023-10-12
לאון קס

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1939 (בן 85) שיקגו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביואתיקה, רפואה 
 מקום מגורים:  שיקגו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד (1967)  בתי הספר המעבדתיים של אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  מדליית יובל המאה של הרווארד  פרס אירווינג קריסטול (2012)  הרצאת ג'פרסון (2009)  מדליית יובל המאה של הרווארד (2003) 
 בן או בת זוג:  Amy A. Kass (1961–?) 
 
לאון ריצ'רד קס (באנגלית: Leon Richard Kass; נולד ב-12 בפברואר 1939) הוא רופא, ביולוג, סופר, פובליציסט ומחנך. פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת שיקגו. יהודי אמריקאי נאו-קונסרבטיבי. כיהן כיו"ר המועצה הנשיאותית לביו-אתיקה בשנים 2001–2005, בתקופת הנשיא ג'ורג' בוש (הבן). חתן פרס "הרצאת ג'פרסון" לשנת 2009 של הקרן הלאומית למדעי הרוח. חבר ה-AEI ("מכון היוזמה האמריקאית לחקר מדיניות ציבורית", American Enterprise Institute for Public Policy Research) הקונסרבטיבי, שהוקם ב-1943 ושמושבו בוושינגטון. וחבר מועצת המנהלים של מרכז שלם שבירושלים. בשנים 2016–2019 שימש מרצה אורח במרכז האקדמי והעביר סמינרים לסטודנטים ולאנשי סגל, וכיום משמש כדיקן הסגל במרכז האקדמי שלם.
קורות חיים

קס נולד בשיקגו, להורים יהודים יוצאי מזרח אירופה, שגידלוהו כיהודי חילוני, סוציאליסט, הדובר יידיש כשפת אם. כבר בגיל 15 הוא סיים את לימודי התיכון ובהיותו בן 19 סיים בהצטיינות תואר ראשון (B.Sc) בביולוגיה באוניברסיטת שיקגו. ארבע שנים אחר כך סיים את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת שיקגו (M.D בהצטיינות) ולאחר מכן התמחה בבית החולים "בית ישראל" בבוסטון מסצ'וסטס, השייך לאוניברסיטת הרווארד.
סיים את הדוקטורט (Ph.D) באוניברסיטת הרווארד בביוכימיה ב-1967 וביצע במשך כשלוש שנים לאחר מכן שורת מחקרים בביולוגיה מולקולרית עבור שירות הבריאות הפדרלי האמריקאי, אשר תוצאותיהם פורסמו בכתבי עת מקצועיים שונים. עם זאת, כבר מתחילת דרכו המדעית עסק גם בביו-אתיקה ומהר מאוד הפך תחום זה לעיסוקו העיקרי. ב-1970 הוא עזב את המחקר ואת שירות הבריאות הציבורי ומכאן ואילך התמקדה הקריירה שלו בביו-אתיקה.
בשנים 1982 - 1988 הוא כיהן כחבר הנהלת הקרן הדו לאומית (ארצות הברית - ישראל) למדעים.
ב-1961 נישא לאיימי קס (אפפל) (ילידת 1940), חוקרת נאו-קונסרבטיבית ידועה בזכות עצמה, במכון הדסון שבוושינגטון ופרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת שיקגו. בני הזוג קס שיתפו לעיתים פעולה.
שניהם יצרו ב-1977, יחד עם כמה עמיתים, את קורס הליבה הפופולרי ביותר עד היום במדעי הרוח באוניברסיטת שיקגו, הקרוי "אדם ואזרח". הם גם שיתפו פעולה במתן קורסים, הרצאות וסמינרים באוניברסיטת שיקגו, בנוגע ל"חיזור ונישואין" ובשנת 2000 אף יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת נוטרדם ספר בעריכתם המשותפת בעניין זה - Wing to Wing, Oar to Oar: Readings on Courting and Marrying. יש להם שתי בנות והם גרים לסירוגין בוושינגטון ובשיקגו.
מרצה

החל מ-1972 משמש קס כמרצה, תחילה בסנט ג'ון קולג' באנאפוליס, מרילנד, אחר כך באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון ומ-1976 עד היום באוניברסיטת שיקגו. הקורסים והסמינרים שהוא נותן הם בתחומים מגוונים ביותר, הן במדעים והן במדעי הרוח והכיוון הכללי הוא תורת המוסר והכיוון האתי של ההתקדמות המדעית. הוא זכה בכמה פרסים אקדמאיים בהקשר זה.
בשנים האחרונות החל קס גם להרצות ולכתוב על התנ"ך, במיוחד על ספר "בראשית". הוא עושה כן, לאו דווקא מהכיוון הדתי, אלא יותר תוך בחינת ההיבטים הפילוסופיים של הספר, כדרך ללימוד כיצד ניתן לשפר את "המצב האנושי" כדבריו. ב־2003 יצא לאור, בהוצאת "פרי פרס", ספר שכתב בעניין זה - The Beginning of Wisdom: Reading Genesis.
רשימת הקורסים והסמינריונים של קס, כיום (2011), על פי הפרסום הרשמי של אוניברסיטת שיקגו
•Genesis
•Aristotle: Nicomachean Ethics
•Nature: Aristotle and Descartes
•Plato: Symposium
•Human Nature and Human Good: Rousseau's Discourse on the Origin of Inequality
•Science and Morals: Friends or Foes?
•Ethics of Everyday Life: Courtship
ביו-אתיקאי

ב-1975 עמד קס בראש ועדה ציבורית של האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים, שכתבה את המסמך הציבורי הראשון שניסה להעריך את התוצאות החברתיות והמוסריות של ההתקדמות המדעית בביוטכנולוגיה.
החל משנות התשעים סערה בארצות הברית מחלוקת קשה בשאלת המחקר בתאי גזע - Stem Cells - עובריים. מחד, הייתה זו חזית המחקר הביולוגי, משום שמתאי הגזע הללו ניתן לייצר בסופו של דבר כל איבר וחלק בגוף האדם. מאידך, היו שראו בשימוש בתאים עובריים משום רצח, פשוטו כמשמעו ולא משנה באיזה שלב התפתחות נמצא העובר ממנו נלקחו אותם תאי גזע. באוגוסט 2001 הודיע הנשיא ג'ורג' בוש (הבן) על הקמת "המועצה הנשיאותית לביו-אתיקה", שמטרתה הראשונית הייתה לייעץ לו האם לממן את המשך המחקר בתאי גזע, אם לאו, אך היא הוסמכה לייעץ גם בכל שאר הבעיות הביו-אתיות. בראש המועצה הזו הועמד קס והוא גם היה זה שקבע את הרכבה בפועל. זו הייתה אחת הסיבות לכך שבפברואר 2002 כינה אותו השבועון U.S. News and World Report, "הפילוסוף של הנשיא".
מינויים למועצה של מתנגדי המחקר בתאי גזע ומתנגדי שיבוט אנושי גרם לכך שהיו כאלה שהאשימו את קס שהוא ממלא את המועצה, בכוונה, בשמרנים. קס מצידו טען שדווקא הוא הרכיב לראשונה מועצה מדעית מהסוג הזה, שנתנה מקום גם למתנגדי ההפלות ובכך איפשרה לכל מגוון הדעות בציבור האמריקאי, להשפיע בסוגיות הביו-אתיות, בניגוד לעבר.
קס כיהן כיו"ר המועצה עד אוקטובר 2005 והמשיך להיות חבר בה גם בשנתיים שלאחר מכן. בתקופת כהונתו כיו"ר המועצה היא הפיקה חמישה דו"חות שהיוו בעצם ספרים של ממש, בשורת סוגיות ביו-אתיות ציבוריות, בנוסף לדו"חות מורכבים פחות, הממליצים כולם לנשיא כיצד לנהוג בשורת נושאים הקשורים למחקר הביולוגי, שהיו במחלוקת בציבוריות האמריקאית.
בסוגיית המחקר בתאי גזע עובריים המלצת המועצה הייתה שלא להרוג עוברים לצורך ניסויים מחקריים, אלא המועצה המליצה להשתמש בעוברים מתים (שניתן עדיין להפיק מהם תאי גזע חיים), ליצור מעין עוברים מלאכותיים בהנדסה גנטית, וכן להשתמש בשיטות מדעיות אחרות, המאפשרות כולן הפקת תאי גזע או אפילו תאים מעוברים ממש, בלי לגרום להרג, כך שניתן יהיה מחד להמשיך במחקר ומאידך לעשות זאת ללא פגיעה בחיים. הסוגיה כולה נפתרה בסופו של דבר זמן קצר לאחר הוצאת דו"ח המועצה הרלוונטי, כשהומצאו שיטות להפקת תאי גזע מבני אדם מבוגרים (למשל הפיכת תאי עור חזרה לתאי גזע), במקום להפיקם מעוברים.
דעותיו

קס ואשתו החלו את דרכם הפוליטית כאנשי שמאל. קס חונך מבית, כסוציאליסט ובאמצע שנות השישים, בעודו סטודנט לרפואה ואחר כך מתמחה, היו הוא ואשתו פעילי זכויות אדם במיסיסיפי שבדרום ארצות הברית. לדבריו, ההיכרות עם המעמד הנמוך, השמרני וההשוואה בינם לבין אנשי הרווארד ה"מתקדמים" גרמו אצלו לתחילתו של תהליך הדרגתי של מעבר ימינה, לכיוון השמרני יותר, שבמקרה שלו כלל גם התקרבות וחזרה ליהדות.
כבר ב-1967 החל קס להביע דעות שמרניות יותר. במכתב למערכת של וושינגטון פוסט, שכתב אותה עת, בעקבות מאמר על ההתקדמות המחקרית ב"שיבוט" בני אדם, הוא קרא להמשיך אמנם במחקר בכיוון זה, אולם בזהירות רבה מאוד, שמא נאבד את אופיינו האנושי עקב שינויים גנטיים שנעשה לעצמנו. בהמשך דרכו הוא אף כתב (יחד עם ג'יימס וילסון) ספר בעניין זה, שיצא לאור בהוצאת AEI ב-1998 - The Ethics of Human Cloning. כיוון זה של שמרנות וזהירות בבדיקת ההשפעות החברתיות והמוסריות של ההתקדמות המדעית מאפיין אותו מאז ועד היום. הוא רואה עצמו כנאו-קונסרבטיבי ומושפע בהקשר זה מליאו שטראוס ואחרים. על פי השבועון U.S. News and World Report, קס נוטה לראות ולהדגיש דווקא את ההשלכות השליליות והחשוכות של הרפואה המודרנית.
בסוגיה הספציפית של מחקר בתאי גזע עובריים, הביע קס התנגדות למחקר תוך שימוש בעוברים ולחץ לפתח דרכים מדעיות חילופיות. הוא סבר שאין לראות בחיים של בני אדם, ולא משנה באיזה שלב הם, משום "משאב טבע" שאפשר לקצור או לכרות אותו, אך במקביל אין להפסיק או לפגוע במחקר חשוב כל כך. קס והמועצה לביו אתיקה בראשותו פעלו אכן למציאת הפשרות המתאימות לעניין זה, כמוזכר לעיל. הם בעצם סגרו את האופציה הקלה של שימוש בעוברים, אך לחצו ללא הרף לפיתוח שיטות אחרות, כך שהמחקר עצמו לא ייפגע ולחציהם היו ככל הנראה בין הגורמים לכך שהבעיה כולה נפתרה בעקבות ההתקדמות המדעית בנושא.
הרצאת ג'פרסון

במרץ 2009 החליטה הקרן הלאומית למדעי הרוח, גוף פדרלי שהוקם במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח, להעניק לקס את הזכות לשאת את הרצאת ג'פרסון לאותה שנה. על פי הקרן, זכות זו נחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל הפדרלי האמריקאי לחוקר במדעי הרוח. קס נשא את הרצאתו בוושינגטון ב-21 במאי 2009. הוא קרא לה – Looking for an Honest Man: Reflections of an Unlicensed Humanist ובה הביע חלק מהשקפותיו דלעיל, לרבות הדעה כי המדע התרחק משורשיו האנושיים.
ספריו

ראשית חכמה: קריאה בספר בראשית / ליאון קאס; מבוא - עידו חברוני. תרגום - מנשה ארבל. הוצאת שלם, תש"ע 2010;
גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
Leon R. Kass. The Beginning of Wisdom: Reading Genesis. New York: Free Press, 2003. (ISBN 0-7432-4299-8)
Leon R. Kass, Life, Liberty, and the Defense of Dignity: The Challenge for Bioethics, San Francisco: Encounter Books, 2002. (ISBN 1-893554-55-4)
Amy A. Kass and Leon R. Kass, eds. Wing to Wing, Oar to Oar: Readings on Courting and Marrying. South Bend, Ind.: University of Notre Dame Press, 2000. (ISBN 0-268-01960-6)
Leon R. Kass and James Q. Wilson. The Ethics of Human Cloning. Washington: AEI Press, 1998. (ISBN 0-8447-4050-0)
Leon R. Kass. The Hungry Soul: Eating and the Perfecting of Our Nature. New York: Simon and Schuster, 1994 (2nd ed. 1999). (ISBN 0-226-42568-1)
Leon R. Kass, Toward a More Natural Science: Biology and Human Affairs, New York: Free Press, 1985. (ISBN 0-02-918340-5)
מאמריו בעברית (חלקי)

"השיבוט ועתיד האנושות", "תכלת" 12, אביב התשס"ב / 2002
"לשמור על אנושיות החיים: המדע, הדת והנשמה", "תכלת" 32, קיץ התשס"ח / 2008
"הומאניזם אמיתי יותר", "תכלת" 34, חורף התשס"ט / 2009
ראו גם

דונלד קגן
לקריאה נוספת

"לחשוב מבראשית", מאמר ביקורת מאת בנימין בלינט על ספרו של לאון קס מ-2003, "ראשית חוכמה" ("תכלת" 16, חורף התשס"ד, 2004)
הערות שוליים

↑  תקציר ביוגרפי של פרופסור לאון קס, באתר מרכז שלם
↑  ליאון קאס, באתר המרכז האקדמי שלם
↑  לא לבלבל עם "המרכז הרפואי בית ישראל" הניו יורקי, השייך ל"ישיבה יוניברסיטי"
↑   אתר אוניברסיטת שיקגו
↑  National Research Council, Assessing Biomedical Technology: An Inquiry into the Nature of the Problem, Washington: National Academy of Science, 1975
↑  Nell Boyce, "The President's Philosopher," U.S. News and World Report, February 11, 2002
↑  רונלד ביילי, 23 בינואר 2002 באתר Reason
↑  Harvey Flaumenhaft, "The Career of Leon Kass," Journal of Contemporary Health Law and Policy, 20, 2003
↑  The End of the Stem-Cell Wars," The Weekly Standard, December 3, 2007
↑  הודעת הקרן על הזכייה - 23 במרץ 2009
↑  נוסח הרצאת ג'פרסון של קס
↑
↑
↑
| זוכי הרצאת ג'פרסון |
| --- | --- | --- |
| 1972–1980 | ליונל טרילינג • אריק אריקסון • רוברט פן וורן • פול א. פרוינד • ג'ון הופ פרנקלין • סול בלו • סי. ון וודוורד • אדוארד שילס • ברברה טוכמן |  |
| 1981–1990 | ג'רלד הולטון • אמילי ורמול • ירוסלב פליקן • סידני הוק • קליאנת' ברוקס • לשק קולקובסקי • פורסט מקדונלד • רוברט ניסבט • ווקר פרסי • ברנרד לואיס |  |
| 1991–2000 | גרטרוד הימלפרב • ברנרד נוקס • רוברט קונקווסט • גוונדולין ברוקס • וינסנט סקלי • טוני מוריסון • סטיבן טולמין • ברנרד ביילין • קרוליין ביינום • ג'יימס מק'פרסון |  |
| 2001–2010 | ארתור מילר • הנרי לואיס גייטס (הבן) • דייוויד מק'קלו • הלן ונדלר • דונלד קגן • טום וולף • הארווי מנספילד •  ג'ון אפדייק • לאון קס • ג'ונתן ספנס |  |
| 2011 ואילך | דרו גילפין פאוסט • וונדל ברי • מרטין סקורסזה • וולטר אייזקסון • אנה דיאוור סמית • קן ברנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305410805171  PLWABN: 9810657586805606  BIBSYS: 5096743  BnF: cb16515902f (data)  CiNii: DA01423994  GND: 142487678  ISNI: 0000 0001 2035 7611  LCCN: n79110676  LNB: 000056164  NARA: 10582486  NDL: 00898182  NKC: mub2010595318  NLK: KAC200309924  NTA: 07271381X  SNAC: w6188zw5  SUDOC: 088768007  VIAF: 164049264   WorldCat (עם VIAF): 164049264
צבי בר-שירה

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1932 אוסטריה 
 פטירה:  14 ביולי 2016 (בגיל 83) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  דבר, על המשמר, מעריב 
 מספר צאצאים:  1 
 
צבי  (הוגו) בר שירה (צב"ש) (11 בנובמבר 1932 - 14 ביולי 2016) היה עיתונאי ישראלי, מנהל ומארגן תחרויות שחמט, ושופט שחמט בינלאומי.
קורות חייו

צבי בר שירה נולד באוסטריה. עלה לישראל בשנת 1939 (במסגרת העלייה החמישית). את הקריירה העיתונאית שלו החל בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, ככתב בעיתון "עולם הספורט" ובך הכל סיקר אירועי ספורט במשך למעלה מ-50 שנים.   בהמשך כתב בעיתונים "דבר", "על המשמר", "חדשות הספורט" ובמשך שנים רבות היה כתב במדור הספורט של עיתון "מעריב". בנוסף, היה מנחה אירועים.
היה חבר הנהלת האיגוד הישראלי לשחמט, שימש כיו"ר או כחבר בוועדות רבות. במשך עשרות שנים ארגן וניהל מאות תחרויות שחמט, כולל אליפויות ישראל. 

היה בעל דרגה ראשונה, ובשנת 1969 זכה באליפות מועדון "רטי" בתל אביב. בשנת 1974 העניק פיד"ה לבר-שירה את דרגת השיפוט שופט שחמט בינלאומי, והוא היה מהראשונים שקיבלו תואר זה בישראל.
היה ידוע בסטטיסטיקה שניהל על פעילויות ספורטאים (כולל שחמטאים) ותחרויות ספורט, וכשפרש לגמלאות המשיך לעבוד בהתנדבות במעריב, בעדכונים סטטיסטיים.
התגורר בגבעתיים, היה נשוי ליהודית ואב לבן.
הוקרה והנצחה

בשנת 2012 העניק לו נשיא פיד"ה אות כבוד על פעילות בת 40 שנה
לאחר מותו: החל משנת 2017 נערכת אליפות גבעתיים (ולעיתים גם רמת גן) בשחמט מהיר לזכרו.
לאחר מותו הוקמה קבוצת שחמט הנושאת את שמו.
הערות שוליים

↑  צבי בר שירה, באתר המכתש, ‏2016-10-10
↑  צבי בר-שירה / האיגוד הישראלי לשחמט. כל המידע על תחרויות שחמט ליגות שחמט מועדוני שחמט בישראל, באתר www.chess.org.il
↑  קבוצת רמת-גן/גבעתיים ע"ש צבי בר-שירה, באתר www.chess.org.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'נדארמנמארקט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  Gensdarmes 
 כתובת:  Friedrichstadt, מִיטֶה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 מייסדים:  יוהאן ארנולד נרינג 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  יוהאן ארנולד נרינג 
 
 קואורדינטות:  52°30′49″N 13°23′34″E﻿ / ﻿52.513611111111°N 13.392777777778°E﻿ / 52.513611111111; 13.392777777778
  (למפת ברלין מוגדלת) ז'נדארמנמארקט(למפת ברלין רגילה) ז'נדארמנמארקט
 
בית הקונצרטים ואנדרטת שילר בז'נדארמנמארקט
הז'נדארמנמארקט (בגרמנית: Gendarmenmarkt - "שוק הז'אנדרמים" או "שוק השוטרים") היא כיכר במרכז ברלין, הנחשבת על פי רוב לכיכר היפה של העיר, וסביבה ניצבים הקונצרטהאוס של ברלין, הקתדרלה הצרפתית והקתדרלה הגרמנית. במרכז הכיכר ניצב פסלו של המשורר הלאומי הגרמני פרידריך שילר. הכיכר הוקמה על ידי גאורג כריסטיאן אונגר בסוף המאה ה-17 ונועדה לשמש כיכר שוק. שמה של הכיכר מקורו בגדוד ז'נדארמים שהיה מוצב בקרבתה מ-1736 ועד שנת 1773.
במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוקו מבני הכיכר בצורה קשה ביותר. לאחר המלחמה שוקמו המבנים וכיום לא ניתן לראות את נזקי המלחמה.
בכיכר נערך מדי שנה אחד משוקי חג המולד המרכזיים של העיר ברלין.
היסטוריה

הכיכר תוכננה בשנת 1688 על ידי יוהאן ארנולד נרינג בהוראות הנסיך פרידריך השלישי (לימים פרידריך הראשון, מלך פרוסיה). סביב הכיכר התיישבו בעיקר מתיישבים הוגנוטים אשר ברחו מצרפת והורשו להתיישב בפרוסיה בעקבות האדיקט של פוטסדאם משנת 1685 אשר הבטיח לבני כל הדתות חופש פולחן.
המלך פרידריך הראשון הרשה להוגנוטים וללותרנים לבנות בכיכר כנסיות, ושתיהן נבנו משני צידי הכיכר.
בעקבות תוכניותיו של האדריכל קארל פון גונטרד לשיפור מראה הכיכר נבנו כיפות על גבי שתי הקתדרלות בשנים 1780–1785.
במהלך המאה ה-17 נקראה הכיכר "שוק עצי התרזה" (בגרמנית: "Linden-Markt") ובמהלך המאה ה-18 נקראה הכיכר "השוק המרכזי" (בגרמנית: Mittelmarkt) או "שוק פרידריכשטאדט" (בגרמנית: "Friedrichstädter Markt") ולאחר שנת 1786 נקראה הכיכר "השוק החדש" (בגרמנית: "Neuer Markt" - "נוייר מארקט"). את שמה הנוכחי קיבלה הכיכר בשנת 1736 בעקבות החלטת המלך פרידריך וילהלם הראשון להקים בכיכר מגורי חיילים.
המלך פרידריך הגדול הורה בשנת 1773 על הריסת מגורי החיילים והאורוות שלהם והקמת מבני מגורים במקום בתכנונו של גאורג כריסטיאן אונגר. באותה תקופה נבנה בין שתי הכנסיות תיאטרון קומי קטן. בשנת 1800 נהרס מבנה התיאטרון ובשנת 1802 הסתיימה בניית תיאטרון בן 2000 מושבים במקומו. תיאטרון זה נהרס בשריפה בשנת 1817, ובאתר נבנה בית הקונצרטים בתכנונו של קארל פרידריך שינקל, שבנייתו הסתיימה בשנת 1821. ברחוב הפונה לכיכר התגורר הסופר הגרמני א.ת.א הופמן.
ההחלטה להציב במרכז הכיכר אנדרטה לכבוד שילר התקבלה בשנת 1859 לרגל ציון 100 שנים להולדת המשורר. האנדרטה הושלמה בשנת 1871.
בשנת 1950 החליטה ממשלת גרמניה המזרחית על שינוי שם הכיכר ל"כיכר האקדמיה" (בגרמנית: Platz der Akademie) לרגל ציון 250 שנה לייסוד האקדמיה למדעים של פרוסיה. בשנת 1991 הושב לכיכר שמה משנת 1736.
הקתדרלה הצרפתית (Der Französiche Dom)

הקתדרלה הצרפתית (בגרמנית: Französischer Dom) היא העתיקה מבין שתי הקתדרלות המצויות בכיכר. קתדרלה זו נבנתה עבור הקהילה ההוגנוטית של ברלין בין השנים 1701–1705. הכנסייה זהה בצורתה לכנסייה ההוגנתית שנהרסה בסאן מוריץ בעמק המארן שבצרפת. הכיפה של המבנה וחזיתות המבנה נוספו למבנה בשנת 1785 על פי תכנונו של האדריכל קארל פון גונטארד. כיום נמצאים בכנסייה מסעדה ומוזיאון המציג את ההיסטוריה של ההוגנוטים.
הקתדרלה הגרמנית (Der Deutsche Dom)

הקתדרלה הגרמנית (בגרמנית: Deutscher Dom) ממוקמת בצדה הדרומי של הכיכר. קתדרלה זו תוכננה על ידי האדריכל מרטין גרינברג ונבנתה על ידי ג'ובאני סימונטי בשנת 1708. הקתדרלה שופצה בשנת 1785 בהתאם לתוכניותיו של קארל פון גונטארד, אשר בנה את כיפת הקתדרלה. מבנה הקתדרלה נהרס כמעט לחלוטין בשנת 1945 בהפצצות של שלהי מלחמת העולם השנייה. הכנסייה הוקמה מחדש בשנת 1993 לאחר איחוד גרמניה ונפתחה לציבור בשנת 1996. כיום הקתדרלה משמשת כמוזיאון להיסטוריה של גרמניה.
בית הקונצרטים (Das Konzerthaus)

בית הקונצרטים (בגרמנית: Konzerthaus; תעתיק עברי: קונצרטהאוס) הוא החדש משלושת מבני הכיכר. מבנה זה נבנה בשנת 1821 בתכנונו של קארל פרידריך שינקל במקום שבו ניצב קודם לכן התיאטרון הלאומי (שנהרס בשריפה בשנת 1817). חלק מעמודי המבנה מקורם במבנה התיאטרון הלאומי ההרוס. מבנה זה נהרס בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה ושוקם בשנת 1984. כיום משמש המבנה כאולם קונצרטים ומקום משכנה של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.
הכיכר בשנת 1900. מבט מדרום לצפון. משמאל בית הקונצרטים ובמרכז הקתדרלה הצרפתית.
הקתדרלה הצרפתית בז'נדארמנמארקט
הקתדרלה הגרמנית בדרומה של הכיכר בשנת 1903. מאחורי הקתדרלה ניתן לראות את הכיכר ואת בית הקונצרטים. מבט מדרום לצפון.
הז'נדארמנמארקט
בית הכנסת בסיינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, מוזיאון, מוזיאון דת 
 כתובת:  Vicolo delle Scotte, 14 - 53100 Siena (SI) 
 מיקום:  סיינה 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  6,309 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1786
 תאריך פתיחה רשמי:  1786 
 אדריכל:  Giuseppe Del Rosso 
 סגנון אדריכלי:  נאו-קלאסיציזם 
 מידות
 שטח:  150 מ"ר (נכון ל־2015) 
 
 קואורדינטות:  43°19′05″N 11°19′59″E﻿ / ﻿43.318147131078°N 11.333046255225°E﻿ / 43.318147131078; 11.333046255225
 www.firenzebraica.net
 he
 
בית הכנסת סיינה (באיטלקית: Sinagoga di Siena) הוא בית כנסת בסיינה, איטליה שנבנה במאה ה-18.
רקע

קהילה יהודית משמעותית מתועדת בסיינה החל מהמאה ה-14. בשנת 1571 הגביל בית מדיצ'י את מגורי היהודים לשכונה מוגדרת, או לגטו, ובשכונה זו הוקם בית כנסת ברחוב ויקולה דל סקוטה קרוב מאוד לפיאצה דל קמפו. היהודים שוחררו מהדרישה לגור בגטו בשנת 1860.
בית הכנסת הנוכחי הוקם בשנת 1786 באתר בית הכנסת הישן. מכיוון שנאסר על יהודים באותה תקופה לבנות בתי תפילה שניתן לזהותם מהרחוב, חזית האבן של בניין ארבע הקומות היא פשוטה, הדומה לבנייני מגורים שכנים. אולם התפילה ממוקם בקומה הראשונה (קומה אחת ממפלס הרחוב). הפנים מעוצב בסגנון נאו-קלאסי, עם תקרת בארוק גבוהה עם לוח גדול ועליו עיטור של עשרת הדיברות. מרפסות בקומות השלישית והרביעית של הבניין משקיפות לחדר מעוצב בסגנון הבארוק. הרהיטים מסודרים בסגנון ההיסטורי המיוחד לקהילה היהודית באיטליה, עם הבימה במרכז החדר. ארון הקודש הוא ארון העשוי שיש קלאסי עם עמודי שיש ומכלול המתנשא כמעט לגובה החדר.
האדריכל היה ג'וזפה דל רוסו מפירנצה, הבונים הראשיים היו ניקולו אינדה ופייטרו רוסי.
בית הכנסת פתוח למבקרים.
גם בית הקברות היהודי ההיסטורי של סיינה שרד ופתוח למבקרים.
הערות שוליים

1 2  "The Synagogue of Siena". moked.it. נבדק ב-8 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Annie Sacerdote, The Guide to Jewish Italy, Marsillio, 2004, pp. 152 ff.
↑  Sienna, New Practical Guide, Bonechi Edizione il Turismo, ISBN 978-88-7204-379-0, p. 101
↑  "Italy — Jewish Cemetery in Siena will be Open to the Public". Jewish Heritage Europe. נבדק ב-8 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
בית הכנסת. מבט מבחוץ
ארון הקודש בבית הכנסת
פרוטוכרוניזם

פרוטוכרוניזם או פרוטוקרוניזם (ברומנית: protocronism, לפי המילים היווניות "πρώτος" - ראשון ו-"χρονος" - זמן, במובן של "ראשונות בזמן") הוא מגמה בלאומנות התרבותית העולמית. המושג היה בשימוש ברומניה כדי לציין את ההשקפה המיחסת לאומה עבר אידיאלי קדום ככל האפשר וכן ראשונות וחלוציות בתחומים רבים של התרבות האנושית, במדעים, בספרות, בהגות, באמונה דתית, במוסר וכו'. היה זה במידה רבה, על בסיס נתונים מפוקפקים ופרשנויות סובייקטיביות. מגמה זו, הקיימת גם אצל עמים אחרים ובארצות אחרות, היא למעשה מקרה פרטי של לאומנות.
ברומניה הפרוטוכרוניזם נקשר לדיונים הרבים בחוגי התרבות הרומניים בנוגע למקומה של רומניה באירופה ולגבי תקפות הדגם האירופי המערבי לגביה.
האנדרטה של הלוחיות הנאוליטיות עם סימנים מסתוריים בכפר טרטריה, בטרנסילבניה, ברומניה, לזכר גילוי "המסר הכתוב הראשון בתולדות האנושות, 5,500 לפנה"ס"
במובן צר של המילה, הפרוטוכרוניזם הרומני התייחס במיוחד להאדרת השורשים הדאקים והקדומים אף יותר של העם הרומני. השקפה זו נקראה בפי חסידיה גם "דאקולוגיה" וכונתה, לפעמים, על ידי מבקריה בשמות בעלי קונוטציה שלילית כמו "דאקומניה" או "תראקומניה".
המושג, על כל היבטיו, הפך למטבע לשון נפוץ בימי משטרו של ניקולאה צ'אושסקו בשנות ה-1970, בעקבות הגות מסורתית מתקופות קודמות, וביקש להזהיר בפני השלכות הכניעה לזרים, כולל לתרבות המערב. בתחום הספרות הוא בא לשלול גישות קוסמופוליטיות כמו ה"סינכרוניזם" של מבקר הספרות אאוג'ן לובינסקו.
בתחום הפוליטי הפרוטוכרוניזם נטה להפחית בחשיבות ההשפעה הרומאית והמערבית על תרבות רומניה ולהדגיש יסודות "ילידיים" קדומים, לעיתים קרובות מוגזמים או מדומים, במחיר התעלמות מאמיתות היסטוריות. 
בימי צ'אושסקו הפרוטוכרוניזם שימש כלי פוליטי בידי השלטון הטוטליטרי שאימץ גישה לאומנית (הקרויה בפי אחדים - "נציונאל-קומוניזם") על מנת לכבוש את אהדת העם המדוכא ובהתמודדות עם השאיפות הלאומיות והרוויזיוניסטיות של השכנים ההונגרים, עם המדיניות האדונית של ברית המועצות ועם אתגר הקפיטליזם ותרבות החופש המערביים.
גלגולי הפרוטוכרוניזם בתרבות הרומנית > הדאקים והמצאתם של הכתיבה והמונותאיזם

לעיתים קרובות יוחסה התופעה לתסביך נחיתות שנחשב אופייני ללאומנות הרומנית.
הפרוטוכרוניזם הרומני התמקד במיוחד בייחודיותם של הדאקים ושל תרבותם.
בתקופה של תחייה לאומית, הרעיון ששטחי רומניה שימשו פעם כמושבה חסרת השפעה של רומא, ושהייתה נתונה לחסדי הכובשים לטינים שמחקו את התרבות הדאקית המקומית, היה קשה להתקבל על דעת אקדמאים רומנים רבים.
תוך התעלמות מכך שלפי הממצאים עד ימינו, לחברה הדאקית הייתה מחוסרת כתב משלה, ניסו חסידי הפרוטוכרוניזם הרומני להוכיח שהדאקים שיחקו תפקיד חשוב בהיסטוריה האנושית, או אף שתרבותם התעלתה מעל כל שאר תרבויות העולם הקדום, לרבות רומא העתיקה, שנוסדה, לפי דעתם, על ידי מהגרים דאקים.
בעיני הפרוטוכרוניסטים הלוחיות המסתוריות מתקופת האבן החדשה שנתגלו בכפר טרטריה בטרנסילבניה שימשו כהוכחה כי בכלל הכתיבה נולדה בשטח הפרוטו-דאקי - של רומניה בת זמננו. 
לפי השקפות פרוטוכרוניסטיות השפה הדאקית היא הייתה המקור האמיתי של השפה הרומנית, ולא השפה הלטינית של הכובשים הרומאים, שהייתה רק קרובה אליה. כמו כן יש שהביעו את האמונה כי השפה הדאקית עצמה, שלמעשה הבלשנים יודעים מעט מאוד עליה, שרדה עד מאוחר בימי הביניים.
חסידי הפרוטוכרוניזם טוענים שלא רק הכתיבה אלא גם המונותאיזם הוא המצאה של הגניוס הדאקי ומקורו בפולחן של האל זמולקסיס. על יסוד פולחן זמולקסיס היה קל יותר לדאקים לקבל את הטפותיו של אנדראס הקדוש ולהתנצר, ולאחר מכן להשפיע על הדת הנוצרית מבפנים. אנדראס הקדוש, בפי הרומנים "אנדריי הקדוש", נחשב למייסד הדת הנוצרית אורתודוקסית הרומנית