stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וורלד בי. פרי
קריירת משחק

פרי נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 1975 על ידי קבוצת פילדלפיה 76', בבחירה ה-23. ב-3 עונותיו הראשונות ב-NBA שיחק עבור פילדלפיה, בה כיכבו ג'וליוס ארווינג, ג'ורג' מקגיניס ודאג קולינס, וקלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל. בעונת 1976/1977 העפילה קבוצתו לגמר ה-NBA, אך הפסידה לפורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 4-2.
לקראת עונת 1978/1979 נשלח לסן דייגו קליפרס בתמורה לבחירת דראפט עתידית, שבדיעבד הניבה את שחקן היכל התהילה צ'ארלס בארקלי. מאמנו של פרי בפילדלפיה, ג'ין שו, עבר גם הוא לסן דייגו באותה עונה, ועזר לפרי לרשום עונת פריצה עם ממוצע של 28.8 נקודות למשחק (שני בליגה לג'ורג' גרווין). על אף שלא הצליח להוביל את הקליפרס לפלייאוף ה-NBA, נבחר פרי לחמישייה השנייה של העונה. בעונה העוקבת שיפר את תפוקתו הממוצעת ל-30.2 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר, אך הקליפרס רשמו מאזן ניצחונות שלילי 35-47 ושוב לא העפילו לפלייאוף.
באוגוסט 1980 הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, בתמורה לקלע פיל סמית'. ב-2 וחצי עונותיו בקבוצה שיחק לצד הכוכבים הצעירים ברנרד קינג וג'ו בארי קארול, והעמיד ממוצעים של 23.4 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק. כחודש וחצי לאחר תחילת עונת 1982/1983 נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס עבור רון ברואר (אביו של רוני ברואר). בכל 4 עונותיו בקליבלנד הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצע של 23.0 נקודות למשחק, אך הקאבלירס העפילו פעם אחת בלבד לשלב הפלייאוף (1985), והודחו ממנו כבר בסיבוב הראשון.
בעונת 1986/1987 חזר לשחק עבור פילדלפיה 76', אך נחתך מהקבוצה כעבור 20 משחקים, בהם הציג יכולת חלשה עם 5.8 נקודות למשחק בלבד. בקיץ 1987 שיחק בקבוצת "מיאמי טרופיקס" מליגת ה-USBL, זכה בתואר השחקן המצטיין של הליגה והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות. בעונת 1987/1988, האחרונה שלו ב-NBA, שיחק ביוסטון רוקטס וקלע בשורותיה 6.4 נקודות בממוצע למשחק.
הערות שוליים

↑  Ralph Remembers: World B. Free, באתר הרשמי של לוס אנג'לס קליפרס
1 2  סטטיסטיקות הקריירה של פרי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1975, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום נתוני עונת 1978/1979 ב-NBA, באתר basketball-reference.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2001008737  VIAF: 24243909   WorldCat (עם VIAF): 24243909
הרכבת התחתית של פיונגיאנג

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  קוריאה הצפונית
 עיר:  פיונגיאנג
 מפעיל:  נציבות התחבורה והתקשורת
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1973
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  22.5 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 מתח חשמלי:  750 V DC railway electrification 
 מספר נוסעים ביום:  300,000 - 700,000
 מספר נוסעים בשנה:  110 - 255 מיליון
 מספר הקווים:  2
 מספר התחנות:  17
 תרשים המערכת
 
 
רכבת בתחנת פוהונג
הרכבת התחתית של פיונגיאנג (בהאנגול: 평양 지하철도) היא מערכת הסעת המונים אשר פועלת בבירת קוריאה הצפונית, פיונגיאנג. הרכבת התחתית נחנכה בשנת 1973 בידי הרודן קים איל-סונג והיא בנויה משני קווים הנחצים בתחנת מעבר יחידה. שני הקווים הנמתחים לאורך כולל של 22 קילומטרים יוצרים יחד מערכת של 17 תחנות אשר ממוקמות בצד אחד בלבד של נהר טאדונג החוצה את העיר. על פי הערכות שונות המערכת משרתת בין 300,000 ל-700,000 נוסעים ביום. קיימות תוכניות לבניית קו רכבת שלישי אך הן נדחות כל העת עקב קשיים כלכליים.
סקירה כללית

בניית הרכבת התחתית החלה בשנת 1968, יש הטוענים כי הסיבה לכך הייתה קנאה בקוריאה הדרומית אשר החלה לקדם ברצינות תוכניות דומות לבניית רכבת תחתית בסיאול. במהלך הבניה בשנת 1971 קרתה תאונה חמורה כאשר עקב כשל תכנוני קרסה המנהרה העוברת מתחת לנהר טאדונג ועל פי דיווחים גרמה למותם של כמאה איש. עקב תאונה חמורה זו נזנח הניסיון לחבר בין שני חלקי העיר בעזרת הרכבת התחתית והיא עוברת רק מצד אחד של הנהר. הקו הראשון של הרכבת נחנך בשנת 1973 והקו השני נחנך בשלבים בין השנים 1975 ו-1978. בשנת 1987 הקו הוותיק הורחב בשתי תחנות נוספות ואלה הן התחנות היחידות שאליהן מותרת הכניסה לאזרחים זרים, כמובן שבליווי נציגי המפלגה. במהלך הביקורים השונים נצפו אותם פרצופים של נוסעים ברכבות וכן אותם מספרי רכבת, מה שאומר שייתכן וכל החשיפות לתקשורת היו מבוימות בידי השלטון. בנוסף למערכת הקווים אשר ידועה לעיתונאים הזרים, ישנן עדויות כי קיימים קווים נוספים לשימוש צבאי בלבד בדומה למטרו 2 המוסקבאי.
נסיעה אחת ברכבת עולה כ-5 וון צפון קוריאני השקולים לכעשרים אגורות, מה שעושה אותה לרכבת התחתית הזולה בעולם.
עומק המסלול ושמות התחנות

בתחנות הפתוחות לזרים ניכרת השקעה רבה בעיצוב והן כוללות נברשות מפוארות, ציורי קיר ומזכירות באופן כללי את תחנות הרכבת התחתית של מוסקבה. על שאר תחנות הרכבת התחתית המידע מועט ונראה שהן אפלות הרבה יותר מהתחנות הפתוחות לזרים משיקולי חיסכון באנרגיה. כל תחנות הרכבת התחתית בנויות בעומק רב מתחת לאדמה, לעיתים יותר מ-100 מטרים, מה שהופך אותה לרכבת התחתית העמוקה בעולם. ייתכן כי הסיבה לעומק יוצא דופן זה היא הכוונה לחבר באמצעותה בין מתקנים צבאיים הממוקמים בבירת קוריאה הצפונית, מה שמחייב חסינות מפני הפצצות. סיבה אפשרית נוספת היא כוונת המתכננים, שהרכבת תעבור מתחת לנהר טאידונג העמוק (תוכנית שלא יצאה אל הפועל).
השמות של תחנות הרכבת התחתית לא משקפים את מיקומם הגאוגרפי; הן נקראות על שם מושגים בתורת הג'וצ'ה, שהומצאה על ידי השליט הראשון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג, ועומדת בלב שיטת המשטר במדינה; יוצאת דופן היא התחנה הממוקמת ליד שער הניצחון של פיונגיאנג ונקראת בהתאם "קאיסון" (ניצחון).
ציוד נייד

לאחר חנוכת הרכבת, הציוד הנייד הורכב ממערכים מסוג DK4 אשר נבנו בסין, אם כי המשטר הצפון קוריאני טוען שהם יוצרו בארצו. בשנת 1998 חלק מרכבות אלה הוחזרו לסין ושירתו תקופה קצרה ברכבת התחתית של בייג'ינג. במקום הרכבות הסיניות רכשה קוריאה הצפונית מגרמניה מערכים משומשים אשר שירתו ברכבת התחתית של מזרח ברלין. כתב של ה-BBC אשר הצליח בשנת 2000 לבקר בעיר ללא ליווי נציגי השלטון טען שראה בשירות "קרונות מזרח גרמניים ישנים אשר עדיין היו מכוסים בגרפיטי גרמני". בכל קרון מופיעים דיוקניהם של קים איל-סונג וקים ג'ונג איל.
ראו גם

רכבות בקוריאה הצפונית
הערות שוליים

↑  BBC News | FROM OUR OWN CORRESPONDENT | Life in Pyongyang
ויקטור פצאייב

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1933 אקטובה
 פטירה:  30 ביוני 1971 (בגיל 38) סויוז 11 
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי
 השכלה:  אוניברסיטת פנזה (1955) 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1968–הווה (כ־56 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  23 ימים, 18 שעות, 21 דקות
 משימות
 סויוז 11
 עיטורים
  
 
ויקטור איוואנוביץ' פצאייב (ברוסית: Виктор Иванович Пацаев; 19 ביוני 1933 –  30 ביוני 1971) היה קוסמונאוט סובייטי  שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית סויוז.
קורות חיים

ויקטור פצאייב נולד בעיר אקטובה (אז בקזחסטן הסובייטית, כיום בקזחסטן) למשפחת פקיד. בשנת 1941 אביו גויס לצבא האדום וכבר באוקטובר 1941 נהרג בקרב. לאחר מספר שנים, אמא של פצאייב התחתנה שנית והמשפחה החדשה עברה להתגורר למחוז קלינינגרד שסופח לברית המועצות לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום בית הספר ויקטור פצאייב ניסה להתקבל ללימודי גאולוגיה במוסקבה, אך לא התקבל והתחיל לימודים אקדמיים בפנזה. בשנת 1955 הוא סיים לימודי הנדסה והתחיל לעבוד במעבדה מטאורולוגית. בשנת 1968 פצאייב התחיל לעבוד במכון לתכנון מס' 1.
בשנת 1968 פצאייב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1971 ויקטור פצאייב שוגר לחלל בחללית סויוז 11. במהלך הטיסה הושג שיא השהייה בחלל. לאחר סיום הטיסה שנמשכה 23 ימים במהלך הנחיתה התרחשה בריחת אוויר, בעקבות זאת, כשדלת הקפסולה נפתחה התגלו פצאייב ושני חבריו מתים. ויקטור פצאייב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
הערות שוליים

↑  אברהם פלג, "זינוק רוסי באכלוס ההלל", מעריב, 17 ביוני 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810561293305606  GND: 1160217254  VIAF: 1397151112561637180003   WorldCat (עם VIAF): 1397151112561637180003
וורלד ויז'ן אינטרנשיונל

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  מונרוביה 
 מייסדים:  רוברט פירס 
 יושב ראש:  Richard C. Halverson 
 עובדים:  33,000 (נכון ל־14 באוגוסט 2023), 44,000 (נכון ל־2015) 
 תקופת הפעילות:  22 בספטמבר 1950 – הווה (74 שנים) 
 wvi.org
 קואורדינטות:  34°08′32″N 118°01′02″W﻿ / ﻿34.14225°N 118.01722222222°W﻿ / 34.14225; -118.01722222222
 he
 
וורלד ויז'ן אינטרנשיונל (בקיצור: וורלד ויז'ן; באנגלית: World Vision International או בקיצור: World Vision) הוא ארגון תמיכה, פיתוח וסיוע הומניטרי נוצרי-אוונגליסטי אמריקאי. הארגון נוסד בשנת 1950 על ידי הכומר רוברט פירס (אנ'), הכומר קיונג-צ'יק האן ופרנק פיליס כארגון שירות הנותן מענה לצורכי החירום של ילדים בקוריאה. נכון לשנת 2022, הארגון פעיל בכמעט 100 מדינות.
היסטוריה

וורלד ויז'ן אינטרנשיונל החל את פעילותו בקוריאה בעקבות מפגש בין הכמרים המייסדים - רוברט פירס וקיונג-צ'יק האן. פעילות הארגון התרחבה במלחמת קוריאה ולאחר המלחמה לכל מזרח אסיה. בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים, לצד הרחבת פעילות הארגון מטיפול בילדים למשפחות ובניית יכולות בתחום החקלאות, הארגון פתח מחלקת מחקר. בשנות התשעים הארגון החל לפעול למען ילדים שהתייתמו באוגנדה, רואנדה וסומליה בעקבות איידס ומלחמות אזרחים סדרתיות. הארגון גם ערך הסברה למניעת התפשטות נגיף האיידס.
הארגון היה חלק מקואלציות בינלאומיות של ארגון שפעלו נגד גיוס ילדים ללחימה ובמאמץ העולמי לאיסור על השימוש במוקשים.
לפי מגזין פורבס, נכון לדצמבר 2014, וורלד ויז'ן הוא ארגון הצדקה ה-11 בגודלו בארצות הברית עם הכנסות כוללות של למעלה מ-981 מיליון דולר. הארגון פעיל בלמעלה מ-90 מדינות.
השורשים של וורלד ויז'ן אינטרנשיונל הם נוצרים אוונגליסטים. אולם ריצ'רד סטרנס, שהיה נשיא הארגון בין השנים 1998-2018, התנגד לפרוזליטיזם.
ביקורת

באוגוסט 2016 הוגש בישראל כתב אישום נגד מנהל סניף רצועת עזה בארגון וורלד ויז'ן, מוחמד חלבי, שנעצר במעבר ארז והודה בחקירתו כי פעל בארגון ההומניטרי כסוכן סמוי בשירות הזרוע הצבאית של חמאס. על פי כתב האישום, כספים לנזקקים וילדים במצוקה הועברו למנהרות ולאמצעי לחימה. ההערכה היא כי בדרך זו הועברו כ-40 מיליון דולר [דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Gary F. VanderPol: The Least of These: American Evangelical Parachurch Missions to the Poor, 1947–2005 Boston University School of Theology, 2010, (Dissertation)
1 2  Hamilton, John Robert (1980). An Historical Study of Bob Pierce and World Vision's Development of the Evangelical Social Action Film (Dissertation). University of Southern California.
↑  The Independent Verification Experience of WVI, HQAI (באנגלית)
↑  David R. Swartz, World Vision’s Forgotten Founder, ChristianityToday.com, ‏March 16, 2020 (באנגלית)
↑  Javier Alcalde Villacampa, INTERNATIONAL DISARMAMENT CAMPAIGNS, Materials of Peace and Human Rights, 14, Barcelona, March 2010
↑  World Vision - History of World Vision, web.archive.org, ‏2011-03-04
↑  World Vision | Company Overview & News, Forbes (באנגלית)
↑  אמיר בוחבוט ויניר יגנה‏, "שתול" של חמאס בארגון הומניטרי העביר עשרות מיליוני שקלים לפעילות טרור, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269922405171  BIBSYS: 6012363  BNC: 000715481  BnF: cb133335135 (data)  GND: 82507-4  ISNI: 0000 0004 0638 472X  LCCN: n79109788  NKC: xx0163120  NLA: 35962612  RERO: 02-A009608012  SNAC: w6jb1c8r  SUDOC: 033275726  Trove: 1164990  VIAF: 153627012   WorldCat (עם VIAF): 153627012 
סיוע של וורלד ויז'ן באזורים שנפגעו באסונות
ויקטור פלווין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1962 (בן 61) מוסקבה, ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  המכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה, מכון גורקי לספרות 
 שפות היצירה:  רוסית
 סוגה:  פרוזה 
 זרם ספרותי:  פוסט-מודרניזם
 יצירות בולטות:  דור ה-P
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 pelevin.nov.ru
 
ויקטור אולגוביץ' פלווין (רוסית: Ви́ктор Оле́гович Пеле́вин, נולד ב-22 בנובמבר 1962 במוסקבה) הוא סופר רוסי מודרני. התפרסם ברוסיה ומחוצה לה ברומנים כמו דור ה-P, צ'פאייב והריק, אמון רע ואחרים. כתיבתו הפוסט-מודרנית משלבת בטקסט סאטירה, מדע בדיוני, תרבות הפופ, פילוסופיה ואזטוריקה.
ביוגרפיה

ב-1979 פלווין סיים תיכון והתקבל ל"המכון האנרגיה של מוסקבה" (Московский энергетический институт) לפקולטת הנדסת חשמל וסיים תואר ב-1985. באותה שנה התקבל לעבודה כמהנדס חשמל בקתדרה לתחבורה חשמלית של המכון. פלווין שירת בחיל האוויר הסובייטי.
ב-1987 (לפי דיווחים אחרים ב-1985) נרשם ללימודי תואר שלישי באותו המכון. למד בו עד 1989 (לא סיים תזה). ב-1989 נרשם ל"מכון הספרות של גורקי" (Литературный институт имени А. М. Горького), אך לימודיו הופסקו ב-1991. לטענתו, הוא לא רכש שום דבר מלימודים אלו.
בין השנים 1989–1990 עבר ככתב במגזין "Face to Face". במקביל החל מ-1989 כתב למגזין "דת ומדע" (Наука и религия) כתבות בנושאי מיסטיקה של המזרח הרחוק, סיפרו הראשון ראה אור ב-1989 באותו המגזין.
ב-1992 פרסם פלווין אוסף סיפורים קצרים "פנס כחול" (Синий фонарь), אוסף זה זכה במספר פרסים רק כעבור זמן. באותה השנה ראה אור הרומן הראשון שלו, אמון רע (Омон Ра) וכעבור כשנה הרומן השני חיי החרקים (Жизнь насекомых).
ב-1996 פרסם רומן "זן בודהיסטי" בשם "צ'פאייב והריק" (Чапаев и Пустота, על שמו של וסילי איבנוביץ' צ'פאייב ועמיתו הבדיוני). רומן זה זכה לביקורת חיובית מאוד ומספר פרסים בינם International IMPAC Dublin Literary Award. ב-1999 פרסם את הרומן דור ה-P‏ (Generation П) שמעביר ביקורת על תרבות הצריכה. רומן זה נמכר בלמעלה מ-3.5 מיליון עותקים בעולם וזכה במספר פרסים. ב-2004 פרסם אוסף נוסף בשם "הדיאלקטיקה של תקופת המעבר (משום מקום לשום מקום)" (בקיצור ДПП (NN)), שכללה נובלה "מספרים" (Числа) הדן בנומרולוגיה. גם אוסף זה זכה לתשומת לב רבה של המבקרים והקהל הרחב. ב-2006 פרסם רומן בשם Empire V המספר על ערפדים. רומן זה הודלף לרשת לפני פרסומו הרשמי. ב-2009 פרסם את הרומן "t" המספר על דמות דמיונית המבוססת באופן רופף מאוד על לב טולסטוי וב-2011 פרסם רומן עתידני דיסטופי S.N.U.F.F. ב-2013 פרסם רומן בשם בטמן אפולו (Бэтман Аполло), המהווה רומן המשך ל-Empire V. ב-2014 פרסם את הרומן ה-12 שלו, אהבה לשלושה צוקרברינים (Любовь к трём цукербринам). ב-2015 יצא הרומן "משגיח"(Смотритель), ב-2016 הרומן "פנסו של מפוסאיל, או מלחמה קיצונית בין צ'קיסטים לבונים חופשיים" (Лампа Мафусаила, или Крайняя битва чекистов с масонами ), וב-2017 יצא iPhuck 10. ב-2018 יצא ספר נוסף בשם "נופים סודיים של הר פוג'י (רוסית: Тайные виды на гору Фудзи) ומשכו "אומנות מגע רך" ( Искусство лёгких касаний) ראה אור ב-2019.
ב-2020 ספרו Empire V, עובד לסרט קולנוע באותו שם. ב-2021 הוצא את הספר Transhumanism Inc. וב-2022 את הספר KGBT+.
ספרים שתורגמו לעברית

דור ה-P
אמון רע (כולל נובלה "חץ צהוב")
ויליאם פיפס

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1922 וינסנס, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביוני 2018 (בגיל 96) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Valley Oaks Memorial Park 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איסטרן אילינוי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם פיפס (באנגלית: William Phipps;‏ 4 בפברואר 1922 – 1 ביוני 2018) היה שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

פיפס נולד באינדיאנה וגדל באילינוי. הוריו התגרשו בהיותו בן שש. מגיל צעיר התעניין במשחק והופיע בהצגות עוד בהיותו תלמיד בבית ספר, הוא למד באוניברסיטת איסטרן אילינוי, ולאחר מכן עבר להוליווד. כשארצות הברית הצטרפה לקרבות מלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף לחיל הים האמריקאי.
ב-1947 שיחק בסרט אש צולבת העוסק בפשע על רקע אנטישמי, וב-1950 שיחק בסרט "האיש על מגדל אייפל" המבוסס על יצירה של ז'ורז' סימנון. הוא שיחק גם במספר סרטי מערבונים, וב-1993 שיחק בסרט המסע המופלא - הביתה.
הוא דיבב את הנסיך של סינדרלה בסרט סינדרלה של דיסני.
נפטר ב-1 ביוני 2018, בגיל 96, בסנטה מוניקה.
ויליאם פיץ דאנקן

| --- | --- |
 לידה:  1090 
 פטירה:  1147 (בגיל 57 בערך) 
 בן או בת זוג:  Unknown  Alice le Meschin, Lady of Skipton (1138–?) 
 
ויליאם פיץ דאנקן (באנגלית: William fitz Duncan - "ויליאם בנו של דאנקן", בצרפתית: Guillaume fils de Duncan, ובאירית מוקדמת: Uilleam mac Donnchada) היה בנו מחוץ לנישואים של מלך סקוטלנד דאנקן השני, ושל רעייתו את'לדה מדנבאר.
ביוגרפיה

לאחר מות אביו בשנת 1094 על ידי מאל פטייר ממרנס (ביוזמת דונלד השלישי) נאלצו ויליאם ואמו להימלט מסקוטלנד לאלרדייל שבקמברלנד. רק כעבור עשר שנים שב ויליאם לחצר המלוכה הסקוטית.
בתקופת כהונתו של דודו למחצה אלכסנדר הראשון, ראו בוויליאם אחד מיורשי הכתר הסקוטי, אולם בשל תמיכתו של הנרי הראשון, מלך אנגליה בדייוויד, זכה הלה בכתר לאחר מותו של אלכסנדר, ולא ויליאם. דייוויד העניק לוויליאם תוארי כבוד שונים על מנת לקנות את הסכמתו להמלכתו, וככל הנראה קיבל את התואר מורמאר מוריי (שליט מוריי), וכן הוענקו לו תארים ושטחים בבאלרדייל, בסקיפטון ובקרייבן שבצפונה של אנגליה.
בשנת 1138 הנהיג ויליאם את הצבא הסקוטי בקרב קלית'רו שבו הובס צבא ממלכת אנגליה.
ויליאם נישא מספר פעמים. רעייתו הראשונה נפטרה בשנת 1137 (שמה אינו ידוע כיום). רעייתו השנייה הייתה אליס דה רומילי, שלה נישא באותה שנה, ונולד להם בן בשם ויליאם. כמו כן היו לוויליאם מספר רב של צאצאים מחוץ לנישואים.
ויליאם נפטר בשנת 1147 ושטחי מוריי שבו לחזקתו של דייוויד הראשון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ווריקשייר

ווריקשייר (באנגלית: Warwickshire) הוא מחוז בחבל הארץ מערב המידלנדס שבאנגליה. עיר הבירה של המחוז היא ווריק (25,434 תושבים) והעיר הגדולה ביותר בה היא נניטון (70,721 תושבים).
היסטוריה

האזכור ההיסטורי הראשון של ווריקשייר הוא במאה ה-11, כאזור בממלכת מרסיה. השם ווריקשייר הוא צירוף של ווריק ושייר (סיומת נפוצה באנגלית שמשמעה מחוז), כלומר מחוז ווריק (על שם העיר ווריק). שם העיר ווריק משמעו "יישוב ליד הוויר" (ויר - סכר נמוך). במהלך המהפכה התעשייתית במאות ה-18 וה-19 כלל המחוז את ערי התעשייה קובנטרי וברמינגהאם, מכרות פחם מהגדולים במדינה בצפון המחוז, ונתיבי תחבורה חשובים כמו תעלת אוקספורד - היה זה אחד המחוזות המתועשים ביותר בממלכה. בשנת 1974 הוצאו מהמחוז הערים ברמינגהאם וקובנטרי וסביבתן, ויצרו את מחוז וסט מידלנדס.
האיש הידוע ביותר שהגיע ממחוז זה הוא כנראה ויליאם שייקספיר שגדל בסטרטפורד על האייבן. עיר מוכרת במחוז היא רגבי, שבה נוסד משחק הרגבי.
גאוגרפיה

המחוז נחשב למחוז בגודל ממוצע באנגליה ובעל צפיפות אוכלוסייה נמוכה. רוב אוכלוסיית המחוז ממוקמת בערי הצפון והמרכז, באזורים שהיו מתועשים יותר במהלך המאה ה-19 בתעשיית הפחם והטקסטיל. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא גבעת אברינגטון (261 מטר) הנמצאת בדרום מערב המחוז.
צפון ווריקשייר
נניטון ובדפורד
רגבי
סטרטפורד על האייבון
ווריק
הערות שוליים

1 2  מתוך מפקד אוכלוסין משנת 2001.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552888205171  BNE: XX458816  GND: 4079052-6  LCCN: n81026459  MusicBrainz: bbfed5f7-9a49-40f0-a787-9ce951e3097d  NKC: ge765336  RERO: 02-A022779654  VIAF: 124267942   WorldCat (עם VIAF): 124267942
ויקטור פלאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1818 Corbeil, צרפת 
 פטירה:  10 בינואר 1875 (בגיל 56) רומניה 
 מדינה:  צרפת 
 
ויקטור פלאס (בצרפתית Victor Place;‏ 1818, קורביל, צרפת – 10 בינואר 1875, רומניה) היה ארכאולוג ודיפלומט צרפתי. הוא חפר בחורסבאד, היא דור שרוכין בין 1852 ל-1855, וכן בנינווה, והוציא תעוד מפורט של מחקרו בספר בן שלושה כרכים תחת השם "נינווה ואשור" ב-1867.
רוב ממצאיו מצויים במוזיאון הלובר ובמוזיאון הבריטי.
קריירה

פלאס סיים תואר ראשון במשפטים וב-1842 התלמד כקונסול. בין 1841 ל-1851 מילא משימות קונסולריות בהאיטי, קאדיז ונאפולי.
שלוש שנים אחר כך ניהל את הקונסוליה בסנטו דומינגו ובין 1852 ל-1855 היה הקונסול במוסול ואז גם השתתף בחפירות הארכאולוגיות.
ב-1855 מונה לקונסול ביאסי, רומניה ושנה לאחר מכן קודם לדרגת קונסול ראשון. הוא כיהן גם באדריאנופול, כלכותה וניו יורק.
ב-1870 נשפט באשמת מעילה, קיבל חנינה לאחר שנתיים בידי אדולף תיר ולאחר שנה, ב-1873 פרש מהשירות ועזב את צרפת לרומניה.
מספריו

Ninive et l'Assyrie פריז, 1867
ויליאם פיליפס

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1948 (בן 75) וילקס-בארה, פנסילבניה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  תיכון קמפ היל (1966)  קולג' ג'וניאטה (1970)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1976) 
 מוסדות:  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון (1 במרץ 1989–31 באוקטובר 1992)  אוניברסיטת קווינסלנד (9 בפברואר 2021)  האוניברסיטה הקתולית של אמריקה  אוניברסיטת מרילנד  המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה 
 תלמידי דוקטורט:  פול ד. יסן 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1997)  פרס ארתור שולוב במדעי הלייזר (1998)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2018)  פרס סמואל וסלי סטראטון (1987)  Moyal Medal (2010)  מדליית אלברט מייקלסון (1996)  פרס לזכר ריצ'טמייר (2000)  פרס ארתור פלמינג  חבר באגודה האמריקאית לאופטיקה  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 פיתוח שיטות לקירור ולכידת אטומים בעזרת קרני לייזר
 
ויליאם דניאל פיליפס (אנגלית: William Daniel Phillips‏; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא מדען ופיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1997.
ביוגרפיה

פיליפס נולד בוילקס-בארה, פנסילבניה שבארצות הברית. בשנת 1959 עברה משפחתו להתגורר בקמפ היל, אשר ליד האריסברג, ושם סיים פיליפס את לימודיו התיכוניים. ב-1970 סיים את לימודיו במכללה בהצטיינות יתרה, ולאחר מכן קיבל את הדוקטורט שלו בפיזיקה מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 1978 הצטרף למכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST).
ב-1996 קיבל את מדליית אלברט אברהם מייקלסון מטעם מכון פרנקלין.
בשנת 1997 זכה פיליפס בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם סטיבן צ'ו וקלוד כהן-טנוג'י, על פיתוח שיטות לקירור ולכידת אטומים בעזרת קרני לייזר.
פיליפס מכהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת מרילנד.
נשוי לג'יין ואב לשתי בנות: קייטלין וכריסטין.
וילהלם קיהן

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1819 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  11 במאי 1903 (בגיל 84) פרדריקסברג, דנמרק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 זרם באמנות:  תור הזהב הדני 
 יצירות ידועות:  Winter Night in a Forest 
 פרסים והוקרה:  אבירות במסדר דנבורג (1879)  צלב הכבוד של מסדר דנבורג (1889)  De Neuhausenske Præmier (1845) 
 
וילהלם קיהן (בדנית: Vilhelm Kyhn;‏ 30 במרץ 1819 – 11 במאי 1903) היה צייר נוף דני שהשתייך לדור הציירים הרומנטיים הלאומיים מיד לאחר תור הזהב הדני ולפני פריצת הדרך של המודרניזם. הוא נותר צייר קלסי והביע ביקורת חריפה על המגמות החדשות בימיו.
קיהן מילא גם תפקיד כמחנך, והקים כמה בתי ספר לאמנות אלטרנטיבית, כולל בית ספר לציור לנשים בו השתתפה אנה אנקה, בין היתר.
ביוגרפיה

קיהן נולד בקופנהגן לקרל גוטליב קיהן ואשתו שרה מארי. אביו התנגד להפיכתו לאמן, והוא התחיל לעבוד בעסקים. לאחר מכן, כפשרה, ניתן לו להתאמן אצל החרט גיאורג הופמן, שם למד לייצר תחריטים.
הוא גם קיבל את ההזדמנות להתחיל את הכשרתו באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות בשנת 1836. הוא נכנס לבית הספר לציור דגמי גבס בשנת 1840, ולבית הספר לציור מודלים בשנת 1841, שם הושפע מהקלאסיזם של המורה שלו – כריסטופר וילהלם אקרסברג, אבי תור הזהב של הציור הדני. הוא הושפע גם מנילס לוריץ הייקן, מורה נוסף באקדמיה וכן מבקר אמנות והיסטוריון אמנות חשוב, שתמך באסכולה של אמנות דנית ייחודית - רומניטיקה לאומית.
הוא זכה במדליון הכסף הקטן בשנת 1843 עבור ציור דמויות, אך הוא הפך לצייר נוף. בערך באותה תקופה נופים דניים החלו להיות נושא מועדף אצל אמנים דנים. קיהן הפך לחלק מהתנועה והצליח להציג את הנוף הראשון שלו, "נוף חוף בורנהולם", אזור בו ביקר במשך מספר שנים. ציור זה נרכש לאוסף הציורים המלכותי הדני – הגלריה הלאומית הדנית, ומאוחר יותר הושאל למוזיאון האמנות של ארהוס.
נסיעות באירופה

לאחר שנים אחדות של ציור נופים ביוטלנד ובצפון זילנד, החל לחפש מלגת נסיעות, שהוענקה לו בשנת 1848. עם זאת, הוא עיכב את נסיעותיו עד לאביב 1850 בשל התקופות הסוערות עקב המהפכות האירופיות של 1848 שהפכו את דנמרק למונרכיה חוקתית ב-5 ביוני 1849.
הוא נסע להולנד, בלגיה ולפריז באביב 1850, והגיע לאיטליה בספטמבר של אותה שנה. בשנה שלאחר מכן הוא קיבל הארכה לקצבה שלו. הוא צייר מעט נופים במדינות בהן ביקר.
ציור נוף רומנטי לאומי

הוא חזר לדנמרק ביוני 1851, ויכולת ציור הנוף שלו המשיכה להשתפר עם השנים, כפי שהדגימו סצנות החורף, שצוירו בשנת 1858, שהציגו את הכפר הדני הטיפוסי ליד הורסנס. הערבות השטוחות של יוטלנד בציור זה לא היו נושא פופולרי באותה תקופה. עבודתו עזרה לפתוח את הדרך לאמנים אחרים לפרש את הנוף הדני הטיפוסי הזה.
לאחר 1863, הוא צייר סצנות רבות באור המיוחד של ערבי סוף הקיץ של דנמרק. הוא צייר נופים רבים באזור שליד סילקבורג, ובילה את הקיץ החל משנת 1873 בהימלביירג', אחת הנקודות הגבוהות ביותר בדנמרק. סביר היה שבאזור זה התחיל קיהן להתנסות בציור באוויר הפתוח, במקום לצייר בסטודיו כפי שעשה קודם.
הוא בחר להציג ולפאר את נופי ארץ מולדתו, ולחקור במיוחד את הכפר הסמוך לביתו ביוטלנד. הוא הושפע מהתקופה, וניתן לראות את ההשפעה הזו בציוריו. הוא השפיע על אמנים צעירים רבים.
התנגדות לבינלאומיות

הוא לימד בבית הספר לציור משנות ה-50 של המאה ה-19. הוא היה חבר בוועדת התערוכה בשרלוטנבורג 1873–1888 ובוועדת התערוכה העולמית בפריז 1877–1878. הוא נסע לשוודיה בשנים 1866 ו-1874, לנורווגיה בשנים 1873–1874, לסקגן בשנת 1877.
הוא התנגד לזרמים הבינלאומיים, והשפעתם הגוברת על אמנים צעירים דנים שבחרו לנסוע לצרפת כחלק מהשכלתם, ולהשפעתה של ההכשרה הצרפתית על האמנות הדנית. בתגובה שלח קיהן יצירה שלו לפריז בשנת 1876. היצירה הייתה הגנה על האמנות הלאומית הדנית ובית הספר לציור באקרסברג. הוא נסע לפריז בשנת 1878 שם הציגו את עבודותיו בתערוכה העולמית.
הוא התפטר מהאקדמיה בשנת 1882 במחאה נגד עבודותיהם של ציירים דנים שהושפעו מהזרמים הבינלאומיים.
בתי ספר אלטרנטיביים לציור

בתקופה 1871–1879 הפך הסטודיו של קיהן למקום התכנסות של קבוצת אמנים צעירים, שלא היו מרוצים באקדמיה, מה שהוביל בסופו של דבר להיווצרות בשנת 1882 של בית ספר עצמאי של האמנים.
בתקופה זו, בין השנים 1865–1895, הוא גם הפעיל את בית הספר לציור לנשים בתקופה שבה לנשים לא הייתה גישה לאקדמיה. התאמנו אצלו יותר מ-75 נשים, ביניהן אנה אנקה, וילה באנג, ג'והאן קרבס, אמילי מונדט, ואחרות.
ויהלם קיהן נפטר בפרדריקסברג ב-11 במאי 1903 בגיל 84.
הערות שוליים

1 2  Vilhelm Kyhn | lex.dk, Den Store Danske (בדנית)
↑  "Vilhelm Kyhn - guldalderens sidste forkæmper"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149802939 (data)  GND: 1033342572  ISNI: 0000 0000 6662 6023  KulturNav: 328262f3-5cca-4c44-a253-15f5c35e5e13  LCCN: no2009052569  RKD: 47073  SELIBR: 369319  SUDOC: 169426696  ULAN: 500003061  VIAF: 49499096   WorldCat (עם VIAF): 49499096 
וילהלם קיהן, דיוקן עצמי 1840
וילהלם קיהן, דיוקן, 1859