stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור בארדוש

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1882 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 באוגוסט 1974 (בגיל 92) באפלו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Bárdos Henrik Arthur 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
ארתור בארדוש (במקור בורשטיין, בהונגרית: Bárdos Artúr, בודפשט, 2 באפריל 1882 – באפלו, ארצות הברית 10 באוגוסט 1974) היה במאי תיאטרון הונגרי-יהודי, במאי רדיו וקולנוע, אסתטיקן, פרופסור באוניברסיטה, סופר, משורר, מחזאי, פובליציסט. הוא היה העורך המייסד של מגזין "התיאטרון", המנהל המייסד של "תיאטרון האמנים" (Művész Színház) שפעל בין השנים 1932–1938, ומשנת 1917 היה המייסד והמנהל של תיאטרון מרכז העיר. בארדוש ניהל את התיאטרון כמעט במשך שלושה עשורים, כמעט עד שהולאם בשנת 1949. בשנת 1951 שונה שם התיאטרון ל"תיאטרון יוז'ף קטונה" (Katona József Színház) והוא פועל עד היום בבודפשט.
קורות חיים

בארדוש נולד במשפחה יהודית כבנם של קארוי בורשטיין (1857–1915) ושל וילמה ברכפלד (1862–1935). בארדוש סיים לימודי משפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט. הוא החל את הקריירה שלו כעיתונאי בפשטי נפלו ב"הסכמה" ו"בחדשות בודפשט" (Egyetértés, Budapesti Hírlap). בשנת 1909 היה עוזרו של מקס ריינהרדט. שנה לאחר מכן הקים שבועון לתקופה קצרה על תיאטרון ומוזיקה וכתבותיו הופיעו בקביעות בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט. בשנת 1911 היה הבמאי של תיאטרון קאמרי קטן בהנהלתה של אירן פֶלְד (1883–1944) שחקנית הונגריה-יהודייה שנספתה בשואה (היא הייתה בתו של במאי התיאטרון ז'יגמונד פלד, ואחיה של השחקן מתיאש פלד ושל העיתונאי אַאוּרֵל פלד.
בשנת 1912 ייסד עם הסופר בֵּלָה רֵוֵוס את "הבמה החדשה" (Új Színpad) שהחזיק מעמד חודשיים בלבד. בשנת 1915 התמנה למנהל תיאטרון בשדרת אנדראשי, שם ניהל קברט. התיאטרון פרח תוך שנה, ולכן הבעלים פתח תיאטרון נוסף ובארדוש הפך למנהלו גם כן משנת 1916 ואילך. לימים נודע המקום כתיאטרון מרכז העיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה בשל הקשיים הכלכליים, התיאטרון לאט לאט איבד את מעמדו. כך, בין השנים 1921–1926 הפך בארדוש למנהל ולמייסד של תיאטרון חדש, תוך הפגנת יכולותיו, אבל בשנת 1925 שב לתיאטרון מרכז העיר לזמן קצר.
בין השנים 1926–1930 בארדוש התגורר בברלין, שם הקים את "התיאטרון בפּלמנהאוס" (Theater in Palmenhaus), תיאטרון איכותי שפשט את הרגל. לאחר מכן חזר לבודפשט. בשנת 1932 כבש שוב את מושב המנהל והבמאי של תיאטרון מרכז העיר. בשנת 1936 ההצלחה התיאטרונית הגדולה הגיעה. בהפקתו עלה לבמה מחזהו של ג'ורג' ברנרד שו הז'אן ד'ארק, שהפך ללהיט ענק. באותה שנה הוא קנה את תיאטרון האופרטה של בודפשט שפשט רגל קודם לכן, שיפץ אותו והחיה את התיאטרון. בשל היותו יהודי וחקיקת החוקים האנטי יהודיים משנת 1938 (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי) ובמהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועמד בצד. בשנים 1942–1943 כתב שני ספרים בנושא זה, בשמות "מאחורי המסך" ו"סודות התיאטרון".
בשנת 1945 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בין 1945 ל-1948 הפך שוב למספר 1 בתיאטרון מרכז העיר. התיאטרון, שהיה בתחילה בבעלות פרטית שלו, עברה לשליטת עיריית בודפשט בשנת 1946. בשנת 1948 הוא מונה למרצה באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם תכנן להרצות על מדעי התיאטרון, אולם באותה שנה, לאחר שוועדה ממונה מונתה לעמוד בראש התיאטרון, הוועדה החליטה לעלות את מחזהו של איליה ארנבורג "האריה בכיכר שוק" והוא התנגד להחלטה. הוא מכר על כן את התיאטרון ונסע לארצות הברית לבקר את בנו ולא שב. בשנת 1967 פרסם את יצירתו האחרונה באמריקה, את כרך השירה שלו, "דמדומים". הוא נפטר בבאפלו ב-10 באוגוסט 1974, בגיל 92.
הצגות בבימויו

Strindberg: Hattyúvér
Crommelynck: Csodaszarvas
Géraldy: Szeretni
Sarment: Árnyhalász
Zilahy L.: Tűzmadár
Meller R.: Irja hadnagy
Arisztophanész: Lüzisztraté
Shaw: Szent Johanna
William Shakespeare: A velencei kalmár, Rómeó és Júlia
סטרינדברג: דם הברבורים
קרומלינק: צבי פלא
ג'רלדי: לאהוב
סארמנט: דייג הצל
ל. זילאהי: ציפור האש
ר. מלר: סגן איריה
אריסטופנס: ליזיסטרטה
שו: סנט ג'והנה
ויליאם שייקספיר : הסוחר מוונציה, רומיאו ויוליה
כתביו

Két ösvény (versek, 1903)
Az új színpad; Nyugat, Bp., 1911
Charles Kotász [Károly Kotász]; G. Bardi, Roma, 1931
Uralkodók és komédiások (Nyugat Kiadó és Irodalmi Rt. Bp., 1936)
Játék a függöny mögött; Fülöp Zoltán et al. díszlettervei, ill. Kolozsváry Sándor; Vajna és Bokor, Bp., 1942
A színház műhelytitkai; Stílus, Bp., 1943
Alkonyat. Bárdos Artúr újabb versei; Magyar Helikon, Buffalo, 1967)
תרגומיו

M. Maeterlinck: Aglavaine és Sélysette (dráma, 1911)
J. Sarment: Az árnyhalász (dráma, 1923)
Delacroix naplója; ford., bev. Bárdos Artúr; Officina, Bp., 1942 (Officina könyvtár)
מ. מטרלינק: אגלאוויין וסליווט (דרמה, 1911)
ג'יי סרמנט: דייג הצללים (דרמה, 1923)
היומן של דלקרואה ; תרגם: ארתור בארדוש; Officina, Bp., 1942 (ספריית Officina)
לקריאה נוספת

Élete a Katona József Színház honlapján
Gajdó Tamás: Az új színpad művésze. Bárdos Artúr pályaképe, 1900-1938; Veszprémi Egyetem Színháztudományi Tanszék, Veszprém, 2002 (Theatron könyvek)
Gajdó Tamás: Veszedelmes polgár. Bárdos Artúr pályaképe, 1938-1974; Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet, Bp., 2016
ארתור בארדוש בין השנים 1920-1910
לוח זיכרון במבואה של התיאטרון יוז'ף קטונה
בית זיקוק לנפט

בית זיקוק לנפט
בית זיקוק לנפט (באנגלית: Oil refinery) הוא בית זיקוק וסוג של מפעל תעשייתי, שבו נפט גולמי מעובד למוצרים שימושיים שונים כגון בנזין, סולר, אספלט, שמן לחימום (אנ'), קרוסין, גז פחמימני מעובה, ודלק למטוסי סילון (אנ').
בתי זיקוק הם לרוב קומפלקסים תעשייתיים גדולים ורחבים המכילים כמויות גדולות של צנרת לאורך כל הקומפלקס אשר נושאים נוזלים בין יחידות העיבוד השונות.
בתי זיקוק נפט הם קומפלקסים תעשייתיים גדולים הכוללים יחידות עיבוד שונות רבות מתקני עזר כגון יחידות השירות ומכלי אחסון. כל בית זיקוק מסודר בצורה ייחודית ומבוצעים בו תהליכי זיקוק על סמך מיקום בית הזקוק, המוצרים שהוא מפיק ושיקולים כלכליים.
בחלק מבתי הזיקוק המודרניים מעובדים בין 800,000 עד 900,000 חביות נפט גולמי ביום.
על פי "Oil and Gas Journal" נכון ל-31 בדצמבר 2014 פעלו ברחבי העולם 636 בתי זיקוק אשר עיבדו 87.75 מיליון חביות נפט באותו היום.
בית הזיקוק ג'מאנגר (אנ') בהודו הוא בית זיקוק הנפט הגדול ביותר בעולם מ-25 בדצמבר 2008 ואילך, עם קיבולת עיבוד של 1.24 מיליון חביות ביום.
בוצונאד

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הווש
 שטח:  29.55 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,290 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°38′34″N 20°11′17″E﻿ / ﻿47.6429°N 20.18813°E﻿ / 47.6429; 20.18813 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.boconad.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בוצונאד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בוצונאד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בוצונאד (בהונגרית: Boconád) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבוצונאד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,526 ובשנת 2021 רק 1,290 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-14 ועד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1331.
יהודי בוצונאד

יהודים חיו בבוצונאד במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 31 | 1,340 |
| 1910 | 17 |  |
| 1920 | 13 |  |
| 1930 | 6 |  |
| 1941 | 6 | 2,265 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי בוצונאד שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הווש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הווש • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קישקרה • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק |  |
ארתור אשקין

| --- | --- |

ארתור אשקין, דצמבר 2018
 לידה:  2 בספטמבר 1922 ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית 
 פטירה:  21 בספטמבר 2020 (בגיל 98) רומסון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקאי, מדע הלייזר 
 מקום מגורים:  ברוקלין, ארצות הברית. ניו ג'רזי, ארצות הברית.
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל (1952)  אוניברסיטת קולומביה  בית ספר תיכון ג'יימס מדיסון 
 מוסדות:  מעבדות נוקיה בל  Lucent 
 תלמידי דוקטורט:  ווילאם מ. וודוורד
 פרסים והוקרה:  מדליית פרדריק אייבס (1998)  פרס נובל לפיזיקה (2018)  פרס צ'ארלס טאונס (1988)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2013)  Joseph F. Keithley Award For Advances in Measurement Science (2003)  פרס האלקטרוניקה הקוונטית (1987)  פרס הארווי (2004)  חבר באגודה האמריקאית לאופטיקה  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  עמית IEEE 
 בת זוג:  אלין
 
ארתור אשקין (Arthur Ashkin;‏ 2 בספטמבר 1922 - 21 בספטמבר 2020) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה. אשקין סיים תואר דוקטור באוניברסיטת קורנל ב-1952 ועבד במעבדות בל עד שפרש מעבודתו ב-1992. ב-2018 זכה אשקין בפרס נובל לפיזיקה על פיתוח מלקחיים אופטיים. אשקין פרסם מחקרים רבים במהלך השנים ועל שמו רשומים 47 פטנטים.
קורות חיים > משפחה וראשית חיים

אשקין נולד בברוקלין בספטמבר 1922 וגדל שם, בן למשפחה יהודית. הוריו, איזדור ואנה אשקין, היגרו לארצות הברית מאוקראינה בגיל צעיר. לאשקין היו שני אחים: ג'וליוס (אנ') (פיזיקאי גם כן) ורות. אחות מבוגרת יותר, גרטרוד, מתה בצעירותה.
אשקין החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה לתואר בפיזיקה, ובמקביל עבד כטכנאי במעבדת הקרינה במקום שהייתה אחראית על ייצור רכיבים למכ"ם עבור הצבא האמריקאי. בשנה השנייה ללימודיו, נאלץ להתגייס לצבא ארצות הברית בשל מלחמת העולם השנייה, אולם עד מהרה הוא שוחרר וחזר לעבוד במעבדת הקרינה באוניברסיטה.
ב-1947, סיים אשקין את התואר בפיזיקה באוניברסיטת קולומביה, ועבר ללמוד פיזיקה גרעינית באוניברסיטת קורנל. אשקין עבר למקום בעיצומה של העבודה על פרויקט מנהטן, בו אחיו יוליוס השתתף, וכך הכיר את ריצ'רד פיינמן, הנס בתה ואחרים שהיו בקורנל באותה התקופה.
ב-1952 קיבל אשקין את תואר הדוקטור שלו באוניברסיטת קורנל והחל לעבוד במעבדות בל.
בקורנל, פגש אשקין את אשתו אלין, שהייתה מורה לכימיה בבית ספר תיכון בניו ג'רזי. הם היו נשואים למעלה מ-60 שנה ונולדו להם שלושה ילדים.
קורות חיים > קריירה מדעית

במעבדות בל עבד אשקין תחילה בנושא גלי-המיקרו, ולאחר מכן עבר למחקר לייזר. אשקין חקר במעבדות גם אופטיקה לא ליניארית, סיבים אופטיים ועוד. במהלך עבודתו במעבדות בל פיתח אשקין את המלקחיים האופטיים, כלי מבוסס-לייזר המסוגל לאחוז אטומים, חלקיקים, תאים ועוד. על פיתוח זה עבד אשקין בשנות ה-80, וב-1987 התרחשה פריצת דרך בתחום כאשר הצליח לאחוז חיידקים רבים בעזרת הכלי מבלי לפגוע בהם.
בשנת 1992 פרש אשקין ממעבדות בל לאחר 40 שנה של מחקר שבהן תרם לפיזיקה הניסויית. אשקין המשיך לעבוד לאחר מכן במעבדה בביתו.
ב-2 באוקטובר 2018 הוענק לאשקין פרס נובל בפיזיקה על פיתוח המלקחיים האופטיים, אותם הגדירה האקדמיה המלכותית השוודית למדעים: "חלום ישן של מדע בדיוני". את הפרס קיבל כאשר הוא בן 96, וכך הפך לאדם שהוענק לו פרס נובל בגיל המבוגר ביותר אי פעם (עד זכייתו של ג'ון גודאינף בפרס נובל לכימיה בשנת 2019). הפרס חולק בינו לבין מדענים אחרים כאשר הוא קיבל את מחציתו, והמחצית השנייה התחלקה בין דונה סטריקלנד וז'ראר מורו.
אשקין נפטר ב-21 בספטמבר 2020.
פרסים

פרס נובל לפיזיקה לשנת 2018
פרס הארווי (2004)
פרס ג'וזף קית'לי על התקדמות במדע (2003)
ארדטלק

| --- | --- |
סמל ארדטלקסמל ארדטלק

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הווש
 שטח:  44.91 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,248 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°40′59″N 20°19′01″E﻿ / ﻿47.683°N 20.317°E﻿ / 47.683; 20.317 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.erdotelek.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ארדטלק(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ארדטלק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ארדטלק (בהונגרית: Erdőtelek) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בארדטלק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1941 חיו בכפר 5,034 תושבים, בשנת 1947 נפרד מהכפר טנק, ב-1990 חיו בכפר 3,428 תושבים ובשנת 2021 רק 3,248 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1215.
יהודי ארדטלק

יהודים חיו בארדטלק במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
במפקד קהילות הונגריה שנעשה בשנת 1944 נכתב כי בקהילה יש 47 חברים, הקהילה אורתודוקסית ואין בקהילה רב או מנהיג קהילה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 24 |  |
| 1880 | 197 | 3,376 |
| 1910 | 89 |  |
| 1920 | 61 |  |
| 1930 | 40 |  |
| 1941 | 51 | 5,034 |
לקריאה נוספת

ארדטלק, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 45. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי ארדטלק שנרצחו בשואה
↑  דף קהילת ארדטלק במפקד קהילות הונגריה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הווש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הווש • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קישקרה • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק |  |
בלגויה מילבסקי

בלגויה מילבסקי (במקדונית Благоја Милевски; נולד ב-25 במרץ 1971) הוא כדורגלן עבר מקדוני ומאמן בהווה המאמן את נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורגל.
קריירה

מילבסקי התחיל את הקריירה שלו בכוכב האדום בלגרד. במהלך הקריירה שלו שיחק גם באירקליס סלוניקי, טריקלה, מריבור, פובדה פרילפ, פניליאקוס, מקדוניה GjP, מ.ס. אשדוד, סמנטרניצה 55 ווארדאר סקופיה. בשנת 2010 פרש מכדורגל.
לזכותו של מילבסקי גם הופעה אחת בנבחרת מקדוניה.
בשנת 2011 מונה לעוזר מאמן בווארדאר וכעבור שנה מונה למאמן הקבוצה, איתה זכה באליפות ובסופר קאפ. בשנת 2014 מונה למאמן הנבחרת הצעירה של מקדוניה הצפונית בה אימן ארבע שנים. ב-11 במאי 2018 מונה למאמן מ.ס. אשדוד, בה שיחק בין השנים 2001 ל-2004.
בשנת 2021 מונה למאמן נבחרת מקדוניה הצפונית.
הערות שוליים

↑  דור ביטון, ‏חוזר לנמל: בלגויה מילבסקי מונה למאמן אשדוד, באתר ONE‏, 11 במאי 2018
אש ידידותית (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אברהם ב. יהושע
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית, איטלקית, פורטוגלית, שוודית, יוונית, רוסית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הספריה החדשה
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  375
 עורך:  מנחם פרי
אש ידידותית הוא רומן מאת אברהם ב. יהושע שיצא לאור בהוצאת הספריה החדשה בשנת 2007.
על עלילת הרומן

הרומן עוסק בשני גיבורים: אמוץ יערי, בן 61, העומד בראש משרד לתכנון מעליות, ואשתו דניאלה, מורה בת 57. בתחילת הרומן נפרד יערי מאשתו, הממריאה לאפריקה, לביקור אצל גיסה האלמן, ירמיהו בן ה-70, גמלאי של משרד החוץ המתגורר במורוגורו (אנ') שבטנזניה, שם הוא עובד כמנהלן של חפירה אנתרופולוגית. מכאן מתנהל הרומן בשני מסלולים מקבילים: פרק המתאר את קורותיו של יערי בתל אביב ופרק המתאר את קורותיה של דניאלה אשתו במסעה. עלילת הרומן מתרחשת בחנוכה, ובהתאם לכך הוא מחולק לשבעה חלקים, מנר שני עד נר שמיני, שבהם 112 פרקים קצרים. בני משפחה נוספים הם משתתפי משנה בעלילה: יואל, אביו בן ה-90 של אמוץ, מורן ונופר, ילדיהם של דניאלה ואמוץ, אפרת, אשתו של מורן, ושני ילדיהם הקטנים של מורן ואפרת – ארבעה דורות במשפחת יערי. לשני בני משפחה מתים נוכחים אף הם, בדיבוריהם ובמחשבותיהם של החיים: שולי אחותה הבכורה של דניאלה ואשתו של ירמיהו, שנפטרה בפתאומיות משבץ לב, ואייל, בנם של שולי וירמיהו שנהרג, שבע שנים קודם לכן, בשירותו הצבאי מאש ידידותית - אש חבריו ליחידה בעת פעילות מעצר מבוקש בטול כרם.
המספר מציג את מטרת נסיעתה של דניאלה: "להתחבר אל אובדן אחותה ולהחיות בעזרת האלמן את כאב מתיקותם של זכרונות הילדות". בהמשך מציג המספר מטרה נוספת, ההופכת למטרה המרכזית, "היא הגיעה ממרחקים לא רק כדי להתחבר אל הצער ואל הזיכרון, אלא גם כדי להבין מה קורה עכשיו לגיסה". ירמי אכן מוביל אותה במסלול שעותיה האחרונות של שולי, אך עיקר זמנם המשותף מוקדש לאבל על אייל, ולשיחה על בירור נסיבות מותו מאש חבריו ליחידה. כחלק מאבלו, ירמי מנתק מגע עם כל מה שקשור לישראל, וכך, למשל, הוא משליך מיד לתנור את העיתונים העבריים שדניאלה הביאה לו. הוא מתאר לדניאלה את העדפתו את טנזניה:
ירמי מספר לדניאלה כיצד בדיוק קרתה התקלה שגרמה למות בנו, מידע שלשם בירורו נסע פעמים אחדות לטול כרם, לבניין שבו נהרג הבן, לשם שיחה עם דיירי הבניין הפלסטינים. בביקורה יוצרת דניאלה קשר עם חברי משלחת החפירה, בהם האחות הסודנית סיג'ין קואנג, המסיעה אותה ממקום למקום, ואחדים מהחופרים, המספרים לה על מטרתם וממצאיהם.
באותו זמן בתל אביב מתמודד אמוץ עם קידרון, ראש ועד הבית במגדל מגורים שבו מותקנות מעליות פרי תכנונו, המתלונן, בשם דיירי המגדל, על שריקת רוחות עזה הנשמעת בפיר המעלית, ומאשים את אמוץ בתכנון לקוי. בנוסף דורש ממנו אביו לטפל במעלית קטנה שהתקין בירושלים בביתה של פסיכולוגית, ד"ר דבורה בנט, שלה הבטיח אחריות לכל החיים, וגם בה נשמעים קולות חריגים בעת נסיעתה. לצד אלה אמוץ מטפל בבנו מורן, שנקרא לשירות מילואים ורותק לבסיס משום שלא התייצב לשירות, בבתו נופר, הנמצאת בשירות לאומי בבית החולים שערי צדק, בכלתו ובשני נכדיו.
פרשנות > השכול

נושא מרכזי בעלילה הוא ההתמודדות עם השכול, המלווה רבים מגיבוריה. לא רק ירמי, האבל על מות בנו ואשתו, ודניאלה, האבלה על מות אחותה, אלא גם סיג'ין קואנג, שרבים מבני משפחתה נרצחו במלחמת השבטים בדרום סודאן, וקידרון, שגם בנו החייל נהרג. אופן ההתמודדות עם השכול שונה מאדם לאדם.
ירמי, לאחר שבירר ככל יכולתו את נסיבות נפילתו של בנו, בחר בניתוק מוחלט מההוויה הישראלית, ולשם כך הרחיק לטנזניה, והוא מסביר לדניאלה: "אני החלטתי לקחת לי כאן מנוחה מכל זה, מכל הדייסה היהודית ... הישראלית".
המספר מתמצת את התיאור שנתן ירמי לדניאלה על אבלה של שולי, "כדי להשאיר לעצמה את איילי המיתה אחותה בנחישות, מיד לאחר הלוויה ועד יום מותה, את המיניות שלה, ולפיכך גם את המיניות שלו, כי איך היה יכול לכפות את עצמו עליה כשידע שבכל רגע היא מסוגלת לפתוח את דלת המחשבה ולקרוא לו, בוא בני, חזור ואתאבל עליך שוב".
ירמי מעיד על עצמו ביחסו לשולי: "נחלתי כישלון חרוץ בשמירה עליה מהסֵבל", ובהמשך אומרת עליו דניאלה כי "חובתו הייתה להילחם על שולי, על המיניות שלה ועל תשוקתה, לנחם אותה במקום לעזור לה לכבות את עצמה. כדי שתחיה ולא תמות." עם זאת, ירמיהו מספר לדניאלה שלא גילה לשולי את נסיבות מותו המדויקות של אייל, כדי של תיקח על עצמה אשמה עמוקה, כאילו המוות נובע מהחינוך שנתנה לו.
האבל אינו נעצר בהוריו של אייל, אלא מגיע גם אל בני המשפחה הרחוקים יותר: אמוץ מציג עצמו כדוד שכול, בתו נופר מחזיקה בחדרה את תמונתו של אייל, וכלתו אפרת מציעה שהבן העומד להיוולד לה ייקרא אייל. ירמי מציג את מנהגי השכול: "הרי אנחנו לא אמריקנים או יפנים, ששולחים מברקי תנחומים להורים רחוקים ואומרים ביי ביי ולא להתראות. אצלנו יש מנהגי שכול מגובשים, שלא נוטשים את המשפחה של החייל, אלא שומרים על קשר. קשר מוסדי וקשר אישי."
קידרון תיאר לאמוץ את מנהגי האבלות שלו:
אשתו של קידרון מציגה דרך משלה לחיים עם השכול:
סיג'ין קואנג שוקמה ממוראות המלחמה בסיועו של משקיף או"ם נורווגי, וחזרה לאפריקה להגשת טיפול רפואי למשלחת החפירות וגם לתושבי הסביבה, כשאת אבלה היא נושאת בלבה.
פרשנות > איתור מקור התקלה

כאשר ירמיהו אינו משוכנע שהוא נוסע בדרך הנכונה, הוא אומר לדניאלה: "אם תהיה לנו טעות, תזכרי שמכאן היא התחילה". גישה זו, של איתור המקור של טעות או תקלה, מאפיינת אירועים נוספים ברומן:
ירמיהו חותר לגלות את הגורם לתקלה שהביאה למות בנו.
דניאלה מבקשת לראות את המקום שבו אירע השבץ שממנו נפטרה אחותה: "והרי כאן, באחת הסמטאות של השוק, החל המוות ללפות את אחותה. מכאן הבהילו אותה אל מרפאה קרובה שהיא נפרדה בה מן העולם בבדידות גמורה. איפה זה התחיל?"
אמוץ טורח לגלות את מקור הרוחות המייללות בפיר המעלית.
גישה דומה מציג יהושע ברומן "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", שבו אומר הממונה: "יש צורך לאתר בדייקנות את נקודת הלידה של אותה תקלה, אותה היפרדות, אותה שייכות-לא שייכות".
פרשנות > הזיקה בין שתי עלילות הרומן

הרומן בנוי משתי עלילות נפרדות: קורותיה של דניאלה באפריקה וקורותיו של אמוץ בישראל. הרומן יוצר שילוב טכני ביניהן, בכך שפרקיו מתארים לסירוגין את קורותיה של דניאלה וקורותיו של אמוץ. מבחינה מהותית הקשר בין שתי העלילות קלוש, כפי שתיאר המבקר יוסף אורן:
פרופ' אברהם בלבן מציין שהרומן קושר בין הרוחות הנשמעות בפיר המעלית, לבין רוחות המתים (בלשון האפריקאים שעמם נפגשת דניאלה) לבין רוחות הרפאים ורגשי האשמה והשכול המלווים את הדמויות הראשיות. אבל הרוחות האלה הן סמל שרירותי למדי, ומוסיף:
לעומתם מציין פרופ' אבנר הולצמן:
פרשנות > התנ"ך ברומן

שניים מספרי התנ"ך, ספר ירמיהו ומגילת שיר השירים זוכים לאזכור ישיר ברומן וגם לאזכור עקיף. ברובד הגלוי ירמיהו מספר לדניאלה שבימי האבל על בנו חיפש נחמה בתנ"ך וקרא אותו מתחילתו, עד שהגיע לנבואות התוכחה שבנביאים, שבהן "מוות, חורבן, גלות, עונש ועוד עונש, הרס, מגפות ורעב. אוכלים תינוקות מרעב. נכון שלפעמים קופצת מבין התוכחות האיומות, שמתענגים עליהן בלשון מסולסלת, איזו נחמה לא סבירה, אוטופית, גרנדיוזית, נחמה על תנאי, נחמה מעצבנת, משום שהיא מסתכמת בעיקר בהסטת האש, שבדרך כלל מכוונת אל ישראל, לכיוון עמים אחרים." את ירמיהו הנביא הוא מתאר: "זה הנביא הכי חולני ומסוכן. אדם לא יציב. מעצבן. קופץ מעניין לעניין. מר נפש מקצועי. אסטרטג בפרוטה." כיוון שחש בחילה מטקסטים אלה עבר לקריאת חמש מגילות, והוא מספר: "ודווקא בשיר השירים חנק אותי פתאום המוות של אייל וקראתי את השירים האלה שטוף דמעות".
בעקבות שיחה זו, גם דניאלה קוראת בספר ירמיהו ובמגילת שיר השירים, וגם בספר איוב. בעקבות קריאה זו היא מדמה את סיג'ין קואנג לגיבורת שיר השירים:"שחורה ונאווה, קומתה כתמר, והיא סובבה בעיר בלילות חולת אהבה, משוטטת בשווקים וברחובות, מחפשת את שאהבה נפשה ואינה יכולה למצוא אותו ...".
בעוד שתי הזדמנויות דניאלה קוראת בתנ"ך, בעת שהיא ממתינה בבית מרפא שאליו נלקחה אחת ממשלחת החופרים שחלתה, ובעת שהיא ממתינה בשדה התעופה לטיסתה חזרה לישראל.
פרשנות > אינטרטקסטואליות עצמית

בדומה לש"י עגנון, שפעמים אחדות כלל בסיפוריו התייחסות למאורעות המתוארים בסיפורים אחרים שלו, אף יהושע רומז ב"אש ידידותית" ליצירות אחרות שלו. ירמי מספר ששמע פעם "סופר או משורר, שעקד מחדש את עקדת יצחק, ואז ראיתי איך אפשר למצוא זווית חדשה בטקסט הכי טחון". סופר זה הוא יהושע עצמו, שמוטיב העקדה מופיע באחדים מסיפוריו. עוד מוזכר "סיפור על משפחה שלא אכפת לה שעכבר חופשי מסתובב בביתה", רמז לספר הילדים של יהושע, "העכבר של תמר וגאיה". הסב יואל יערי אומר כי "אשמה קטנה, אפילו בלי סיבה, בכל זאת יכולה להיות דבר מה פורה ובריא", ובכך רומז לקובץ המסות של יהושע "כוחה הנורא של אשמה קטנה".