stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמי שם-טוב
הערות שוליים

1 2  נירה לוין, [דףדף תמי שם טוב], באתר http://www.dafdaf.co.il/Details.asp?MenuID=2&SubMenuID=144&PageID=1087&Ot=ש
↑  דף דף, ספרות ילדים : אלף-בית : הפעלות לספרים בביה"ס, באתר www.dafdaf.co.il
↑  [משרד החינוך, הוראת הספרות סופר אורח, תמי שם טוב, קורות חיים ופגישות עם תלמידים], באתר http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Mazkirut_Pedagogit/Sifrut/Sofer201011/YotzrimAvar/Tami.htm
↑   מיה סלע, פרס לאה גולדברג יוענק לתמי שם־טוב, באתר הארץ, 19 במאי 2013
↑  [המכון הישראלי חינוכי על שם יאנוש קורצ'אק ברכות חמות לסופרת תמי שם טוב על זכיית ספרה "אני לא גנב" בפרס ביאליק 2014], באתר http://korczak-israel.co.il/articles/2289
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305707805171  PLWABN: 9810640200205606  CiNii: DA18357726  GND: 138340722  ISNI: 0000 0001 1879 285X  LCCN: no2008033547  NDL: 001092938  NLK: KAC201922704  NTA: 31807883X  VIAF: 89895421   WorldCat (עם VIAF): 89895421
יוסף האפרתי

ערך זה עוסק בחוקר הספרות יוסף האפרתי. אם התכוונתם למשורר העברי יוסף האפרתי מטרופלוביץ, בן המאה ה-18, ראו .
| --- | --- |

יוסף האפרתי
 לידה:  15 במרץ 1931 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  17 באפריל 1974 (בגיל 43)
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  מנחם פרי 
 מספר צאצאים:  4 
 
יוסף האפרתי (15 במרץ 1931 – 17 באפריל 1974) היה חוקר ספרות עברית ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב. נהרג במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
חייו

יוסף האפרתי נולד בתל אביב. הצטרף לגרעין של הנוער העובד שהקים בשנת 1949 את קבוצת "משאבים" שהקימה את קיבוץ משאבי שדה שבנגב.
בשנת 1960 עזב את הקיבוץ על-מנת שיוכל ללמוד ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות השישים לימד ספרות עברית בגימנסיה העברית רחביה בירושלים.
מלחמת ששת הימים פרצה באמצע לימודיו לתואר שני. הוא לחם במסגרת חטיבת ירושלים על הגנת העיר ועל כיבוש ארמון הנציב.
בנובמבר 1967 הוקם החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, והעומד בראשו, פרופ' בנימין הרושובסקי, שהיה מורהו של האפרתי באוניברסיטה העברית, הזמין את האפרתי להצטרף לסגל החוג, אף שטרם סיים לימודי תואר שני. האפרתי נשלח להמשך לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ושם סיים את הדוקטורט. הוא חזר ארצה לעמוד בראש החוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב ובראש מכון כ"ץ לחקר הספרות העברית.
ב-17 באפריל 1974 נשלח להרצות בפני חיילים ברמת הגולן במוצב תל-ענטר שבמובלעת הסורית, שם נפגע בפתחו של הבונקר ונהרג. הוא נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הותיר אחריו אשה, רות, פסיכולוגית במקצועה, וארבעה ילדים.
מכתביו

"על כמה מתכונות אמנות השירה של ביאליק", עם מנחם פרי, 'עכשיו' 18/17, 1966, עמ' 67-43.
האידיליה של טשרניחובסקי, הביא לדפוס ד"ה פנימי (דוד הנגבי), ספרית פועלים, תל אביב, 1971.
בלדות, ליקט וערך יוסף האפרתי, ירושלים, 1964.
המראות והלשון, לתולדות התיאור בשירה העברית החדשה, מפעלים אוניברסיטאיים, תל אביב, 1976.
שאול טשרניחובסקי, מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, ליקט וצירף מבוא וביבליוגרפיה יוסף האפרתי, עם עובד, תל אביב, 1976.
שירים על ארץ ישראל, ליקט וערך יוסף האפרתי, ירושלים, 1964.
תבניות של אי התקשרות בשירת טשרניחובסקי, בהדגשה על האידיליות שלו, לוס אנג'לס, 1970.
לקריאה נוספת

'לזכרו של יוסף האפרתי ז"ל', הספרות, 17, 1974.
הערות שוליים

↑  חוקר הספרות ד"ר יוסף האפרתי יובא הבוקר למנוחות, מעריב, 19 באפריל 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313989205171  GND: 1135951985  ISNI: 0000 0003 6998 1612  SUDOC: 250307790  VIAF: 234836178   WorldCat (עם VIAF): 234836178 
יוסף האפרתי בשיעור ספרות בגימנסיה העברית רחביה בירושלים, ~1966
חנן חבר

| --- | --- |

חנן חבר, 2001
 לידה:  14 בינואר 1953 (בן 72) קריית מוצקין, ישראל 
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  דן מירון 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ון ליר בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  מורן בנית 
 תרומות עיקריות
 חקר הספרות עברית
 
חנן חֶבר (נולד ב-14 בינואר 1953) הוא מופקד הקתדרה על שם יעקב והילדה בלאושטיין ללשון וספרות עברית וספרות השוואתית באוניברסיטת ייל ופרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

חבר נולד בקריית מוצקין, למד בתיכון בסמ"ת בחיפה וסיים עם תואר של טכנאי אלקטרוניקה. שירת בצבא בנח"ל בין השנים 1971–1974. ב-1975 החל ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בחוג לספרות עברית, ושם גם השלים את התואר השני ואת הדוקטורט (בהדרכת דן מירון) בשנת 1984. בשנת 1986 שהה חבר בשנת השתלמות של פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברקלי. הוא לימד משנת 1979 ועד שנת 2012 בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית, לבד מהשנים 1989–2000, בהן לימד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים הוא לימד גם באוניברסיטאות שונות בארצות הברית, ובהן אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת מישיגן באן ארבור ואוניברסיטת קולומביה. במחקריו עסק במשך שנים רבות בחקר יצירתו ופועלו של המשורר אורי צבי גרינברג, כתב עליו שלושה ספרי מחקר וספר ביוגרפי.
חבר הוא עמית מחקר בכיר במכון ון ליר בירושלים. בנוסף, הוא עורך סדרת סיפורת בהוצאת הקיבוץ המאוחד וחבר הוועדה האקדמית שמייעצת להוצאת רסלינג.
פעילות ציבורית

חבר היה פעיל בתנועת יש גבול, המזוהה עם השמאל, וב-1987 ייסד יחד עם עדי אופיר את השנה ה-21 – תנועת מחאה נגד הכיבוש שקראה לסרב לשרת בשטחים ולחרם על מוצרים המיוצרים בהתנחלויות. הוא מתגורר עם זוגתו אורלי לובין, מרצה לספרות באוניברסיטת תל אביב. הוא חתם על מספר עצומות של אקדמאים מהשמאל, בין השאר חתם על עצומת תמיכה בסרבנות לשרת בשטחים ועל עצומה הקוראת להחרמת מכללת אריאל.
מספריו

צמיחת השיר הפוליטי בשירה העברית בארץ-ישראל, (ירושלים: דיסרטציה בהדרכת פרופ' דן מירון, האוניברסיטה העברית, יוני 1984).
אורי צבי גרינברג במלאת לו שמונים (קטלוג התערוכה: ירושלים: בית הספרים הלאומי, 1977).
פריחת הדומיה, עיונים בשירת אברהם בן-יצחק (ספרי סימן קריאה הוצאת הקיבוץ המאוחד: תל אביב, 1993).
פייטנים ובריונים, צמיחת השיר הפוליטי העברי בארץ-ישראל (ירושלים: מוסד ביאליק, 1994). (עיבוד נרחב של עבודת הדוקטור).
בשבי האוטופיה, מסה על שירה ומשיחיות בשירה העברית בארץ-ישראל בין שתי מלחמות העולם (קריית שדה בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת הנגב, 1995).
ספרות שנכתבת מכאן, קיצור הספרות הישראלית (תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1999).
פתאום מראה המלחמה: לאומיות ואלימות בשירה העברית בשנות הארבעים (תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001).
Producing the Modern Hebrew Canon, Nation Building and Minority Discourse (New-York and London: New York University Press, 2002)
מולדת המוות יפה: אסתטיקה ופוליטיקה בשירת אורי צבי גרינברג (תל אביב: הוצאת עם-עובד, ספרית אופקים, 2004).
בעיר ההרגה: ביקור מאוחר, במלאת מאה שנה לפואמה של ביאליק (בשיתוף עם מיכאל גלוזמן ודן מירון) (תל אביב: סדרת חיי מדף, פטיש, הוצאת רסלינג, 2005).
קורא שירה, רשימות, מסות ומחקרים על שירה עברית (תל אביב: הוצאת קשב, 2005).
אל החוף המקווה, הים בתרבות העברית המודרנית (ירושלים: הוצאת מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007).
הסיפור והלאום, קריאות ביקורתיות בקאנון הסיפורת העברית (תל אביב: הוצאת רסלינג, תל אביב, 2007).
מראשית: שלוש מסות על שירה עברית ילידית (תל אביב: קשב לשירה, 2008).
לרשת את הארץ, לכבוש את המרחב: על ראשית השירה העברית בארץ ישראל, מוסד ביאליק, 2015.
אנחנו שברי חרוזים, הוצאת מאגנס, 2017.
חסידות, השכלה, ציונות : פרקים בפוליטיקה ספרותית (רמת גן : הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"א).
ספרות של שבט או ספרות של עם? (ירושלים: הוצאת כרמל, 2022)
כמו כן ערך מספר ספרים, בהם:
אל תגידו בגת - הנכבה הפלסטינית בשירה העברית 1948–1958, אסופת שירים בעריכת חנן חבר (פרדס הוצאה לאור, 2010).
(עם משה רון) ואין תכלה לקרבות ולהרג: שירה פוליטית במלחמת לבנון (תל אביב: ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1983).
ספרות ישראלית (מחקרי מכון פורטר, המכון הישראלי לפואטיקה ולסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, יולי 1996).
Avraham Ben Yitzhak, Collected Poems, Translated by Peter Cole, edited with afterword by Hannan Hever (Jerusalem: Ibis Editions, 2003).
רגע של הולדת: מחקרים בספרות עברית ובספרות יידיש לכבוד דן מירון (ירושלים: מוסד ביאליק, 2007).
הערות שוליים

↑  דליה קרפל, ממציא הפשיזם הישראלי, באתר הארץ, 28 ביולי 2004
↑  אבי כצמן, סרבני הכיבוש החדשים, כותרת ראשית, 2 במרץ 1988
↑  גילוי דעת של חברי סגל מהאוניברסיטאות והמכללות, תיאר סירוב
↑  אור קשתי, 155 מרצים קוראים להטיל חרם אקדמי על אריאל, באתר הארץ, 9 בינואר 2011
↑  אברהם בלבן, הים הוא בעצם יבשה בלי קונפליקטים, באתר הארץ, 18 במרץ 2007
↑  אבנר שפירא, עידן הטראומה: ספרים המבקשים לנסות ולאחות את הפצעים הנפשיים, באתר הארץ, 10 ביולי 2017
↑  אל תגידו בגת - הנכבה הפלסטינית בשירה העברית 1948–1958 באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262672905171  BIBSYS: 1498562806963  BnF: cb134871315 (data)  CANTIC: a19676591  CiNii: DA19120595  GND: 1089711859  ISNI: 0000 0001 1695 2733  LCCN: n83303993  NTA: 186330510  SUDOC: 081281757  VIAF: 103220890   WorldCat (עם VIAF): 103220890
ראלי דקר 2023

| --- | --- |

 ענף:  ראלי
 ארגון מפעיל:  ארגון הספורט אמוארי (ASO)
 תקופת התחרות:  31 בדצמבר 2022 – 15 בינואר 2023 (16 ימים)
 מספר תחרות:  45
 עיר מארחת:  מספר ערים בערב הסעודית
 יבשת:  אסיה
 
 → ראלי דקר 2022 ראלי דקר 2024 ← 
 
ראלי דקר 2023 הוא מרוץ הראלי רייד ה-45 במסגרת אירועי ראלי דקר. המרוץ התקיים בין התאריכים 31 בדצמבר 2022 עד 15 בינואר 2023 ברחבי ערב הסעודית. המרוץ הוא גם הסבב הראשון של אליפות העולם בראלי-רייד. המסלול הורחב ל-14 סטייג'ים, כאשר כ-70% מהמסלול הם חלקים שונים מהמרוצים הקודמים שהתקיימו במדינה.
גשמים שירדו במהלך היום השלישי הובילו לקיצור המסלול ויצרו מספר שינויים והתאמות במסלול בימים הבאים.
נאסר אל-עטיה ניצח את קטגוריית הרכבים בפעם השנייה ברציפות, בפער של יותר משעה ועשרים לפני סבסטיאן לב, שסיים במקום השני. קווין בנאווידס ניצח בקטגוריית האופנועים, בקרב שהוכרע רק בסטייג' האחרון, אליו יצאו שני הרוכבים המובילים בפער של 12 שניות בלבד. הפער הקטן ביותר בתולדות הקטגוריה.
משתתפים

| שלב | אופנועים | טרקטורונים | מכוניות | לייט-פרוטו (T3) | UTV‏ (T4) | משאיות | סך הכל |  | מכוניות קלאסיות | משאיות קלאסיות | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רשימת משתתפים | 142 | 19 | 74 | 45 | 48 | 55 | 383 |  | 75 | 14 | 89 |
| יום זינוק | 139 | 18 | 67 | 47 | 45 | 54 | 370 |  | 75 | 13 | 88 |
| יום מנוחה | 93 | 12 | 59 | 42 | 43 | 51 | 300 |  | 71 | 12 | 83 |
| סיום מרוץ | 80 | 10 | 45 | 39 | 38 | 21 | 233 |  | 68 | 12 | 80 |
מסלול

מסלול המרוץ הוצג ב-5 ביוני 2022. המרוץ יתחיל ב"מחנה הים", סמוך לעיר ינבוע, השוכנת בצפון-מערב חצי האי ערב לחוף ים סוף ויסתיים בעיר דמאם השוכנת על שפת המפרץ הפרסי. המרוץ יכלול 14 סטייג'ים, 2 סטייג'ים יותר מהמרוץ הקודם. יום המנוחה יהיה ביום שני ולא בשבת.
| סטייג' | תאריך | תאריך | התחלה | סיום | סה"כ/תחרותי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרולוג | שבת | 31 בדצמבר 2022 | "מחנה הים" | "מחנה הים" | 10 ק"מ / 10 ק"מ |
| 1 | יום ראשון | 1 בינואר  2023 | "מחנה הים" | "מחנה הים" | 603 ק"מ / 368 ק"מ |
| 2 | יום שני | 2 בינואר 2023 | "מחנה הים" | אל-עולא | 590 ק"מ / 431 ק"מ |
| 3 | יום שלישי | 3 בינואר 2023 | אל-עולא | חאיל | 669 ק"מ / 447 ק"מ |
| 4 | יום רביעי | 4 בינואר 2023 | חאיל | חאיל | 573 ק"מ / 425 ק"מ |
| 5 | יום חמישי | 5 בינואר 2023 | חאיל | חאיל | 646 ק"מ / 375 ק"מ |
| 6 | יום שישי | 6 בינואר 2023 | חאיל | ריאד | 917.74 ק"מ / 358 ק"מ |
| 7 | שבת | 7 בינואר 2023 | ריאד | אל דוודימי | 861 ק"מ / 333 ק"מ |
| 8 | יום ראשון | 8 בינואר 2023 | אל דוודימי | ריאד | 822.94 ק"מ / 346 ק"מ |
| - | יום שני | 9 בינואר 2023 | ריאד | ריאד | יום מנוחה |
| 9 | יום שלישי | 10 בינואר 2023 | ריאד | הארד | 710 ק"מ / 439 ק"מ |
| 10 | יום רביעי | 11 בינואר 2023 | הארד | שייבה | 623 ק"מ / 114 ק"מ |
| 11 | יום חמישי | 12 בינואר 2023 | שייבה | א-רובע אל-ח'אלי | 426 ק"מ / 275 ק"מ |
| 12 | יום שישי | 13 בינואר 2023 | א-רובע אל-ח'אלי | שייבה | 375 ק"מ / 185 ק"מ |
| 13 | שבת | 14 בינואר 2023 | שייבה | אל-הופוף | 669 ק"מ / 154 ק"מ |
| 14 | יום ראשון | 15 בינואר 2023 | אל-הופוף | דמאם | 414 ק"מ / 136 ק"מ |
מסלול > שינויים במהלך המרוץ

הסטייג' השלישי נעצר אחרי 377 ק"מ עבור כל הקטגרויות, מלבד האופנועים, עקב גשמים שהחלו לרדת.
הגשם שירד ביום השלישי של המרוץ גרם לשיטפונות שלא איפשרו למארגנים להקים את המחנה באזור אל דוודימי, דבר שהוביל לשינוים במסלולים בסטייג'ים 6–8. סטייג' 6 צומצם ב-100 ק"מ ובסיומו נסעו המתחרים למחנה לילה בריאד. המסלול שתוכנן להיות המקור סטייג' 8, הוקדם ליום השביעי. הסטטיג' השביעי עבר ליום השמיני. עם השינויים היום השביעי הפך ליום מרתון, שבו אסור למתחרים לקבל סיוע מהצוותים הטכניים במהלך הלילה. בנוסף, קטגוריות האופנועים והטרקטורנים לא התחרו בסטייג' השביעי מחשש לבטיחות הרוכבים.
תוצאות > מנצחי מקטעים

| סטייג' | אופנועים | טרקטורונים | מכוניות | לייט פרוטו (T3) | UTV (T4) | משאיות | קלאסיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרולוג | אוסטרליה טובי פרייס | צרפת אלכסנדר ז'ירו | שוודיה מטיאס אקסטרום | ספרד כריסטינה גוטיירס | ליטא רוקאס באציוסקה | צ'כיה מרטין מאציק | לא משתתפים |
| סטייג' 1 | ארצות הברית ריקי בראבק | ארגנטינה מנואל אנדוחר | ספרד קרלוס  סאינס | צ'ילה פרנסיסקו לופס קונטרדו | פולין אריק גוצ'אל | צ'כיה מרטין מאציק | צרפת ג'רום גלפין |
| סטייג' 2 | ארצות הברית מייסון קליין | צרפת אלכסנדר ז'ירו | קטר (מדינה) נאסר אל-עטיה | ארצות הברית מיטש גותרי | פולין מרק גוצ'אל | צ'כיה אלס לופריס | ספרד חואן מוררה |
| סטייג' 3 | אוסטרליה דניאל סאנדרס | צרפת אלכסנדר ז'ירו | צרפת גרלן שישרי | ארצות הברית אוסטין ג'ונס | ברזיל כריסטיאנו בטיסטה | צ'כיה מרטין מאציק | בוטל |
| סטייג' 4 | ספרד חואן ברדה | צרפת אלכסנדר ז'ירו | צרפת סבסטיאן לב | ארצות הברית מיטש גותרי | פולין אריק גוצ'אל | צ'כיה מרטין מאציק | ספרד לואיס פדרלס מארוט |
| סטייג' 5 | צרפת אדריאן ואן בוורן | ארגנטינה פרנסיסקו מורנו פלורס | קטר (מדינה) נאסר אל-עטיה | ארצות הברית סת' קוינטרו | ליטא רוקאס באציוסקה | צ'כיה אלס לופריס | צ'כיה אנדריי קלימצ'יב |
| סטייג' 6 | ארגנטינה לוסיאנו בנאווידס | ארגנטינה מנואל אנדוחר | קטר (מדינה) נאסר אל-עטיה | בלגיה גיום דה מוויוס | פולין מרק גוצ'אל | הולנד מיטשל ואן דן ברינק | ספרד קרלוס סנטוללה |
| סטייג' 7 | בוטל | בוטל | ערב הסעודית יזיד אל-רעאי | ארצות הברית מיטש גותרי | ליטא רוקאס באציוסקה | הולנד יאנוס ואן קסטרן | איטליה פאולו בדצ'י |
| סטייג' 8 | בוטסואנה רוס בראנץ' | ארגנטינה מנואל אנדוחר | צרפת סבסטיאן לב | פורטוגל ז'ואאו פריירה | ארגנטינה ג'רמיאס גונזלס פריולי | צ'כיה מרטין מאציק | ספרד חואן מוררה |
| סטייג' 9 | ארגנטינה לוסיאנו בנאווידס | ליטא לאיסווידאס קנסיוס | צרפת סבסטיאן לב | ארגנטינה זייוויד זילה | פולין אריק גוצ'אל | הולנד יאנוס ואן קסטרן | שווייץ אורבנו אלפונסו גררדו קלריצ'י |
| סטייג' 10 | בוטסואנה רוס בראנץ' | ברזיל מרסלו מדירס | צרפת סבסטיאן לב | ארצות הברית סת' קוינטרו | ספרד ג'רארד פארס | הולנד פסקל דה בר | שווייץ אורבנו אלפונסו גררדו קלריצ'י |
| סטייג' 11 | ארגנטינה לוסיאנו בנאווידס | ברזיל מרסלו מדירס | צרפת סבסטיאן לב | פורטוגל ריקרדו פורם | ליטא רוקאס באציוסקה | הולנד מרטין ואן דן ברינק | ספרד קרלוס סנטוללה |
| סטייג' 12 | צ'ילה חוסה איגנסיו קורנחו | ברזיל מרסלו מדירס | צרפת סבסטיאן לב | ארצות הברית מיטש גותרי | פולין מיכל גוצ'אל | הולנד יאנוס ואן קסטרן | שווייץ אורבנו אלפונסו גררדו קלריצ'י |
| סטייג' 13 | ארגנטינה קווין בנאווידס | ברזיל מרסלו מדירס | צרפת סבסטיאן לב | ארצות הברית מיטש גותרי | פולין אריק גוצ'אל | צ'כיה מרטין מאציק | שווייץ אורבנו אלפונסו גררדו קלריצ'י |
| סטייג' 14 | ארגנטינה קווין בנאווידס | ליטא לאיסווידאס קנסיוס | צרפת גרלן שישרי | ספרד כריסטינה גוטיירס | ספרד קרלוס ונטו סאנצ'ס | ליטא וידוטאס פסקביסיאס | לא משתתפים |
| מנצחי הראלי | ארגנטינה קווין בנאווידס | צרפת אלכסנדר ז'ירו | קטר (מדינה) נאסר אל-עטיה | ארצות הברית אוסטין ג'ונס | פולין אריק גוצ'אל | הולנד יאנוס ואן קסטרן | ספרד חואן מוררה |
הערות שוליים

↑  Dakar 2023: Al-Attiyah claims fifth career win, Loeb shines in second, Motorsport.com, 15 January 2023
↑  נכון לתאריך 26 בנובמבר 2026
↑  "Dakar Rally 2023 Competitors". אורכב מ-המקור ב-2023-01-03. נבדק ב-2023-01-03.
↑  2023 Dakar: the sand diagonal, 5 June 2023
↑  Al-Attiyah moves into Dakar lead on shortened third day, DirtFish.com, 3 Janaury 2023
↑  Modification of stages 6 and 7, Dakar.com, 5 Janaury 2023
↑  2023 Dakar Rally: Stages 7 and 8 tweaked, Bikes cancelled for former, The Checkered Flag, 6 January 2023
אוניברסיטת קהיר

| --- | --- |

אוניברסיטת קהיר
אוניברסיטת קהיר
 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  פואד הראשון 
 מוטו:  תחות - התגלמות הידע הכתיבה והחכמה
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  מוחמד עות'מאן אלחושט 
 סגל:  12,158
 סטודנטים
 :  280,000
 מיקום
 מיקום:  גיזה
 מדינה:  מצרים מצרים
 קואורדינטות:  30°01′39″N 31°12′37″E﻿ / ﻿30.0276°N 31.21014°E﻿ / 30.0276; 31.21014
 cu.edu.eg
  (למפת קהיר מוגדלת) אוניברסיטת קהיר(למפת קהיר רגילה) אוניברסיטת קהיר
 
אוניברסיטת קהיר (בערבית: جامعة القاهرة; תעתיק: גאמעת אלקאהרה) היא מוסד להשכלה גבוהה הנמצא בעיר גיזה במצרים, בפרברי קהיר. אוניברסיטת קהיר היא האוניברסיטה הגדולה במצרים עם למעלה מ-160 אלף סטודנטים ולמעלה מ-12,000 אנשי סגל.
היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה ב-21 בדצמבר 1908, תחת השם האוניברסיטה המצרית, בטקס בהשתתפות הח'דיו עבאס חלמי השני ומשלחות בינלאומיות. האוניברסיטה הוקמה במסגרת מאמץ להקים מרכז להגות חינוכית חילונית במצרים. להקמת האוניברסיטה קדמו מספר מכללות, בהן המכללה להנדסה (בערבית: كلية الهندسة) אשר הוקמה בשנת 1816 ונסגרה בהוראת מוחמד סעיד פאשה בשנת 1854. אוניברסיטת קהיר נוסדה כאוניברסיטה אזרחית בהשראה אירופית, זאת בניגוד למוסדות דתיים להשכלה גבוהה במצרים, דוגמת אל-אזהר. כבר מעת שהחלה לפעול, נשלחו בוגריה הבולטים להמשך לימודי דוקטורט באוניברסיטאות באירופה, במלגת לימודים מלאה, זאת בתנאי שישובו ללמד באוניברסיטת קהיר במשך 10 שנים. האוניברסיטה הפכה לדגם לחיקוי באוניברסיטאות אזרחיות אחרות במזרח התיכון.
מנהלה הראשון של האוניברסיטה היה אחמד לוטפי א-סייד, שהשתתף ב-1925 כנציגה הרשמי של מצרים בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מול הכניסה לאוניברסיטה ניצב הפסל המונומנטלי "תחיית מצרים".
בוגרים ידועים

מוחמד מורסי - נשיא מצרים
הישאם קנדיל - ראש ממשלת מצרים
עיסאם שרף - שר התחבורה וראש ממשלת מצרים
טאהא חוסיין - אינטלקטואל וסופר
עאישה ראתב - שרה ושגרירה
באסם יוסוף - סאטיריקן מצרי, מנתח לב וריאות בהכשרתו
פתחי ערפאת - רופא מצרי ממוצא פלסטיני, אחיו הקטן של יאסר ערפאת
פקולטות ומכונים באוניברסיטה

הפקולטה למשפטים
הפקולטה לחקלאות(הקישור אינו פעיל)
הפקולטה למסחר
הפקולטה למחשבים ולמידע
הפקולטה ללימודי חינוך ומחקר
הפקולטה להנדסה
הפקולטה לתקשורת המונים
הפקולטה לרפואה ולאמנות
הפקולטה לסיעוד(הקישור אינו פעיל)
הפקולטה לרוקחות
הפקולטה לפיזיותרפיה
הפקולטה למדעים
המכון למחקרים סטטיסטיים
הפקולטה לרפואה וטרינרית
המכון הלאומי לחקר הסרטן
המכון הלאומי ללייזר
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 2, עמ' 305.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568788305171  BIBSYS: 90623237  BnF: cb123638991 (data)  CiNii: DA08775220  GND: 1015328-7  ISNI: 0000 0004 0639 9286  LCCN: n80146420  NLA: 36562401  RERO: 02-A005477651  SUDOC: 03264955X  VIAF: 126523066   WorldCat (עם VIAF): 126523066
נפתלי חנהל'ס דוקטרוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1857 
 פטירה:  30 במרץ 1920 (בגיל 63 בערך) לוד, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 במרץ 1920 
 
הרב נפתלי דוקטורוביץ (תרי"ז 1857 – י"א ניסן תר"פ 1920), הידוע בשם נפתלי חנהל'ס, היה שד"ר, מוהל, נציג הציבור, ופעיל למען קהילת צפת והמושבות בגליל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה

נפתלי חנהל'ס נולד בעיירה בוהופול, בפלך פודוליה של האימפריה הרוסית (כיום שטח העיירה הוא שכונה בעיר פרבומייסק במחוז מיקולאייב של אוקראינה}, לאביו רבי שאול שלום הלוי, מצאצאי רבי דוד הלוי סג"ל בעל ה"טורי זהב", ולאימו חנה, בת רבי אברהם קלונימוס קלמן ורבקה, (המכונה "ריב'לע"). רבקה היא בתם של רבי יצחק דרוביצ'ער ממעז׳יבוז׳ בנו של רבי יוסף מייסד שושלת יאמפאלא בנו בכורו של המגיד רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, מראשי תנועת החסידות, ושל אשתו חנה, בתו הבכירה של רבי ברוך ממז'יבוז בנה של אדל בתו של רבי ישראל בעל שם טוב, אבי תנועת החסידות.
בשנת 1868 נאלצה משפחתו לברוח מרוסיה והגיעה לירושלים. לאחר פטירת האב עברה המשפחה להתגורר בצפת. אמו חנה הייתה ידועה בנדבנותה הגדולה ובמעשי חסד, מכאן שמו נודע כנפתלי חנהל'ס (של חנה). השם חנהל'ס אומץ כשם המשפחה של רוב צאצאיה. נפתלי חנהל'ס למד והוסמך לרבנות בישיבת "תורת ארץ ישראל" (הרידב"ז) שהקים רבי יעקב דוד וילובסקי, בצפת ורוב ימיו עסק בפעילות ציבורית למען הקהילה בעיר. לפרנסתו היה לו יקב קטן בביתו בו ייצר יין מענבי החקלאים בסביבה.
חנהל'ס נהרג בתאונת רכבת בלוד בי"א ניסן תר"פ 1920, בדרכו לצפת עם מטען לנצרכי צפת. נטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
אשתו, גולדה פרל לבית ציפריס 1854 -1942
נכדיו של נפתלי חנהל'ס תרמו את הבית בו גר בצפת ברחוב חתם סופר למען קהילת חב"ד, ועליו נבנה חלקו הקדמי של בית הכנסת "צמח צדק".
ילדיו, ציפורה ברש"ד (1876-1917)אשתו של יואל ברש"ד, חנה (נהרגה בילדותה), מרדכי זאב וועלול 1881, ואודל ויסמן 1898.
פעילותו הציבורית

נפתלי חנהל'ס לקח חלק בהקמת "מושב זקנים" במירון למען יהודי צפת והסביבה, הקים את ישיבת חברים לומדי תורה שליד קבר הרשב"י במירון.
שמו נזכר ברשימת המנהלים והגבאים של ישיבת הרידב"ז ועסק באיסוף כספים להמשך פעילותה.
בינואר 1909 נבחר נפתלי חנל'ס פה אחד לציר ובא כחם של הקהילה הספרדית והקהילה האשכנזית בצפת והקהילות הקטנות של מושבות הגליל, לייצג אותן בבחירת החכם באשי.בבחירות אלה נבחר הרב חיים נחום אפנדי כחכם באשי.
בשנת 1909 ייסד נפתלי חנל'ס אגודה בשם "אחדות היהודים העות'מאנים בצפת" ונבחר לעמוד בראשה. מטרתה של האגודה בצפת הייתה לשפר את התנאים הפיזיים והקלת תנאי החיים של בני העיר ושל הקהילה בצפת. חברי האגודה נבחרו בבחירות חשאיות ודמוקרטיות ועל מטרותיה ודרך בחירתה ניתן דיווח בעיתוני החבצלת מאותם ימים.
בזמן שהותו כשד"ר באודסה, נפטר מורו ורבו דוד משה מטשורטקוב, ושם כתב ופרסם לזכרו קונטרס הספד בשם "קול נהי ומספד מר".
לצד פעילותו התורנית, היה חנהל'ס חובב-ציון וטרח לקרב אדמו"רים חסידיים לציונות. בין יתר פעילותיו לטובת הציבור, גישר בדרכי נועם את הסכסוך שפרץ בין הפועלים שכירי היום מצפת שעבדו בשדות המושבה ראש פינה ובין נציגי הברון.
לקריאה נוספת

נפתלי ווקשטיין חוקר שושלות שהקים את המאגר העולמי לכתבי היוחסין בישראל המתפרסמים בעיתון המודיע:
"ויתילדו" מס' 34, "המודיע", גיליון י"ט טבת תשס"ח עמ' כ"ד -כ"ז, משפחת חנהל'ס מצפת
"ויתילדו" מס' 35, "המודיע", גיליון 35, ד' שבט תשס"ח עמ' כט, משפחת חנהל'ס בצפת
יעקב שלמה לוי, תל אביב של מעלה, מצבות מספרות מס. 4
מרדכי חיימוביץ, ‏תעלומת הקבר האלמוני של הצדיק מצפת שקבור ליד אריק איינשטיין, באתר מעריב אונליין, 1 בדצמבר 2014
שאול דגן, שנים של זהב: סיפורים גליליים, הוצאת גסטליט חיפה.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "נפתלי חנהל'ס דוקטרוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 125
↑  מנחת ישראל , ישראל מודובסקי, דפוס "ארץ ישראל" ירושלים, תר"צ
↑  הצפירה, יום ראשון, יוני 18, 1899; עמוד 2
↑  "קול נהי ומספד מר" על פטירת סבא קדישא מר"ן אדמו"ר ציסו"ע ה"ק מוהר"ר דוד משה זצללה"ה זי"ע ועכ"י מטשארטקוב, אודסה, תרס"ד עמ' י"ד א' וב'

בקונטרס ההספד מצרף מכתבים שכתב רבו דוד משה מטשארקוב בנושא ישיבת הרשב"י במירון
↑  חבצלת, יום שישי, דצמבר 11, 1908; מדור Front page,
↑  החבצלת, כ"ז טבת התרס"ט 20 בינואר 1909
↑  "החבצלת" 26 ה' אדר התרס"ט בפברואר 1909,
↑  "החבצלת" י' אדר התרס"ט, 3 במרץ 1909
↑  קול נהי ומספד מר / דוקטורוביץ, נפתלי בן שאול שלום הלוי / תרס"ד - אוצר החכמה, באתר www.otzar.org
↑  שאול דגן, שנים של זהב: סיפורים גליליים, ה הוצאת גסטליט חיפה,, 1982 עמ' 9–20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310322605171  VIAF: 299397451   WorldCat (עם VIAF): 299397451
בת חן סבג

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1984 (בת 40) באר שבע, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  שחקנית ותסריטאית
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
בת חן סבג (נולדה ב-24 באוגוסט 1984) היא שחקנית ותסריטאית ישראלית, זוכת שני פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, המוכרת בעיקר בזכות סדרת הטלוויזיה בכיכובה, "מטומטמת", אותה גם יצרה וכתבה.