stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי לנסטר
מיצירותיו > מתורגמים

"מגע ראשון" (מופיע כ"מארי לינסטר") בתוך מבחר הסיפורת הבדיונית'ק' בעריכת רוברט סילברברג, בתרגום עמנואל לוטם, הוצאת עם עובד, 1981
מיצירותיו > ספרים > מסתורין

Murder Madness, Brewer & Warren, 1931; first serialized in Astounding, May - August 1930.
מיצירותיו > ספרים > מדע בדיוני

Space Platform, Shasta Publishers, February 1953.
Space Tug (novel)|Space Tug, Shasta Publishers, 1953
Operation: Outer Space, Fantasy Press, 1954.
The Forgotten Planet, Ace, 1954.
Men Into Space, Berkley, 1960; novelization of the Men into Space|TV series.
Miners in the Sky, Avon, April 1967.
The Time Tunnel, Pyramid, January 1967; novelization of the The Time Tunnel|TV series.
Land of the Giants, Pyramid, September 1968; novelization of the Land of the Giants|TV series.
מיצירותיו > ספרים > סיפורי מערבונים

The Gamblin' Kid (as Will F. Jenkins), A.L. Burt, 1933; first appeared in Western Action Novels, March 1937.
Outlaw Guns, Star Books, 1950.
מיצירותיו > אוספים

Sidewise in Time (collection)|Sidewise in Time, Shasta Publishers, 1950.
The Forgotten Planet, Gnome Press, 1954.
Colonial Survey, Gnome Press, 1957 (also known as The Planet Explorer).
Out of This World (Leinster book)|Out of This World, Avalon, 1958.
Get Off My World!, Belmont, April 1966.
Planets of Adventure, edited by Eric Flint and Guy Gordon, Baen, October 2003.
The Runaway Skyscraper and Other Tales from the Pulps, Wildside Press, August 2007.
הערות שוליים

↑  NO 'FIRST CONTACT' LAWSUIT
↑  Will F. Jenkins Day; designating as June 27, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589813705171  PLWABN: 9810630258305606  BIBSYS: 12071884  BNE: XX1723639  BnF: cb126201919 (data)  CiNii: DA04986199  GND: 1020268409  ISNI: 0000 0000 6639 930X  LCCN: n81083061  LNB: 000284648  NDL: 00447301  NKC: xx0014771  NLA: 35245400  NLG: 108822  NLK: KAC202015316  NSK: 000054699  NTA: 069871094  RERO: 02-A000103846  SELIBR: 70711  SNAC: w6d30qwx  SUDOC: 077911814  Trove: 1111195  VIAF: 17744847   WorldCat (עם VIAF): 17744847
מאיר בן מיכאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במאי 1967 (בן 57) קזבלנקה, מרוקו 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז, רוק 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 
מאיר בן מיכאל  (נולד ב-19 במאי 1967) הוא גיטריסט ונגן ג'אז ישראלי.
ביוגרפיה

מאיר בן מיכאל נולד בקזבלנקה, מרוקו וכשהיה בן שנה משפחתו עלתה לישראל והוא התגורר בהרצליה. בגיל 14 החל ללמוד לנגן בגיטרה בעין חרוד[דרושה הבהרה]. הוא שירת כנגן בלהקת פיקוד מרכז ובמהלך שירותו החל להתעניין בג'אז. בשנת 1985 נסע ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ועם סיום הלימודים התגורר בניו יורק. שם חי במשך עשר שנים והתפרנס כנגן ג'אז.
בשנת 1995 יצא אלבומו של בן-מיכאל, Relief. באותה שנה חזר לישראל. בשנת 1997 השתתף בפסטיבל הגיטרה הבינלאומי והגיש מחווה מוזיקלית לג'ורג' בנסון ששודרה בטלוויזיה. בשנת 1998 יזם פרויקט בשם "פיוטי בופ", בו שילב בין פיוטים מרוקאיים ובי-בופ, אשר הוצג בפסטיבל "ג'אז בים האדום". בשנת 2001 השתתף שוב בפסטיבל הגיטרה הבינלאומי המופע משותף עם באלדי אולייר.
בשנת 2006, השתתף במופע של מזי כהן מבצעת ג'אז. ב-2016 הקליט עם כהן גרסה חדשה לשיר "נפגשנו" של קלפטר.
בשנת 2010 יצא אלבומו "לעולם". זהו אלבום ראשון שבו בן מיכאל שר ומנגן שירים מקוריים, ויש בו גם עיבודים לשירים ישראלים מוכרים. בין המשתתפים באלבום: יצחק קלפטר, מזי כהן, שירן פרסקו, דפנה ארמוני ופטר ורטהיימר.
בשנים 2010 עד 2013 הופיע עם יצחק קלפטר וגם הקליט גרסאות חדשות לשיריו, ביניהן לשיר "דמיון חופשי".
בשנת 2017, הלחין את השיר אהבה למילים שכתב צחי איטח, לוחם בפלוגת ההנדסה של חטיבת גבעתי שנפל במוצב הבופור בשנת 2000.
הערות שוליים

↑  פסטיבל הגיטרה הבינלאומי בסוף החודש, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001
↑  גידי אביבי, בלי סווינג ייחודי, באתר הארץ, 18 בפברואר 2006
↑  רן בוקר, כשגזוז וכוורת נפגשים: מזי כהן שרה קלפטר, באתר ynet, 1 בינואר 2017
↑  דורון גל, ‏העולם של מאיר בן מיכאל, באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2010
↑  ynet, קליפ: יצחק קלפטר מחדש את "דמיון חופשי", באתר ynet, 11 ביולי 2012
חלום קטן, לקראת הופעה: יצחק לוקח ת'זמן בצוותא, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2013 (מאורכב בוייבאק מאשין)
↑  יאיר בריל, הסיפורים מאחורי שירי יום הזיכרון 2017, באתר הארץ, 30 באפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8dceef31-de1f-4402-9aaf-80247959b8ad
מודל ישויות קשרים

.
דיאגרמת ישויות קשרים
בהנדסת תוכנה מודל ישויות-קשרים (באנגלית: Entity–relationship model) הוא דרך להציג מידע. הצגה כזאת מאפשרת תכנון מלמעלה-למטה של מערכות מסדי נתונים יחסיות. המודל אינו מתחשב בארכיטקטורת המחשב עליו יורץ מסד הנתונים אלא רק במבנה הלוגי הרצוי של מסד הנתונים באופן שיאפשר נוחות ויעילות בגישה למידע.
המודל מורכב מישויות ומהקשרים ביניהן. כל ישות מייצגת אובייקט אותו מעוניינים לייצג במסד הנתונים. לישויות יש תכונות בהתאם לאובייקט אותו הן מייצגות, וקשרים בין ישויות לעצמן או לישויות אחרות. סך כל הישויות והקשרים נקרא עולם והצגה גרפית של העולם נקראת דיאגרמת ישויות קשרים, או ERD (ראשי תיבות של Entity–relationship diagram).
עקרונות

דיוק, המודל מיועד לתאר את המציאות בצורה נאמנה
פשטות, המודל צריך להתמקד אך ורק בחלק העולם הנוגע למערכת המתוארת
תמציתיות ומניעת כפילויות
ישויות

על פי המודל, ישות היא עצם ייחודי בעולם בעל נגיעה למודל הנדון. לישות מספר תכונות מוגדרות (Attributes) אשר חלקן או כולן מאפשרות לזהות את הישות באופן ייחודי.
טיפוס ישויות (קבוצת ישויות) הוא אוסף ישויות בעלות אותם מאפיינים, לכל ישות עשוי להיות ערך שונה למאפיין כלשהו. חלק או כל המאפיינים מבדילים באופן ייחודי פרט מסוים בקבוצה מהשאר.
למשל, כל המשתמשים בוויקיפדיה הם בעלי מין מוגדר, גובה, צבע עיניים ומספר משתמש. לכן, ניתן להגדיר את משתמשי ויקיפדיה כישויות. משתמש יחיד יכול להיות זכר או נקבה, בעל צבע עיניים כחול או חום ומובדל משאר המשתמשים באמצעות מספר המשתמש הייחודי שלו. טיפוס ישויות נוסף הוא ספקי שירותי האינטרנט בישראל. כל חברה המספקת שירותי אינטרנט היא ישות בקבוצה זו בעלת המאפיינים מספר חברה, ושנת הקמה. בדוגמה זו משתמשים בכל מאפייני הישות כדי להבדיל אותה באופן ייחודי מישויות אחרות.
בהצגה גרפית נהוג לסמן ישות באמצעות מלבן ואת מאפייניה באמצעות אליפסות המחוברים אליה.
קשרים

קשר הוא חיבור בין שתי ישויות או יותר.
טיפוס קשרים (קבוצת קשרים) היא כלל המחבר בין ערכים בקבוצת ישויות לערכים נוספים בקבוצת ישויות. למשל, ניתן להגדיר קשר בשם "ספק של" המחבר בין כל משתמש לספק האינטרנט שלו. לקשר יכולות להיות תכונות המבדילות אותו משאר הקשרים בקבוצת הקשרים. לדוגמה לקשר "ספק של" ניתן להוסיף "זמן התחברות" כדי שיובדל משאר הקשרים בהם משתתפים המשתמש וספק האינטרנט המסוימים.
בהצגה גרפית נהוג לסמן קשר באמצעות קו המחבר בין ריבועים. אם לקשר יש שם נהוג להציג אותו כמעוין ואת התכונות שלו כעיגולים המחוברים למעוין.
תכונות

תכונה היא היבט מסוים המתאר את האובייקט, תכונה יכולה להיות חלק מישות או מקשר. תכונה של אובייקט מקבלת ערכים. למשל, לתכונה צבע עיניים מתאימים הערכים: ירוק, כחול, חום או שחור. תחום התכונה הוא קבוצת הערכים האפשריים לתכונה. לא ניתן לקרוא לשתי תכונות באותו שם.
ראו גם

סכמת פתית השלג
דרישות פונקציונליות לנתוני זהות
לקריאה נוספת

רז הייפרמן, בסיסי נתונים טבלאיים ושפת SQL - עקרונות ועיצוב, הוצאת הוד-עמי, 2000
The Relational Model for Database Management: Version 2, Codd E. F., Addison-Wesley, 1990
Chen P.P., The entity-relationship model: toward a unified view of data, ACM Transactions on Database Systems, 1:1, pp. 9-36, 1966
Abraham Silberschatz, Henry F. Korth & S.Sudarshan, Database System Concepts, McGraw-HILL International Edition, Fifth Edition(2006).
ישות בעלת תכונה
קשר בעל תכונה
מחרוזות עצה

בתורת החישוביות ובתורת הסיבוכיות, מחרוזת עצה היא כלי חישוב לא יוניפורמי, שמייצג מחרוזת קבועה לכל אורך קלט אפשרי. מחרוזת עצה יכולה להיות מכל אורך שהוא, אך מחרוזת עצה מאורך אקספוננציאלי גוררת מידית הכרעה של שפה אפשרית.
בעיית הכרעה A תוגדר להיות במחלקה  P/f(n) אם מתקיימים התנאים הבאים: עבור כל  n\ \in N קיימת מחרוזת עצה מאורך  f(n) כך שקיימת מכונת טיורינג פולינומית דטרמיניסטית שמכריעה אותה בעזרת מחרוזת העצה.
השימוש הנפוץ ביותר במחרוזות עצה, הוא במחלקה P/Poly, כלומר במחלקה בעלת מחרוזות עצה פולינומיות באורך בקלט. מתקיים: אם  NP\ \subseteq P/Poly ההיררכיה הפולינומית קורסת בדרגה 2.
בהינתן מחרוזת עצה, אפילו באורך 1, ניתן להכריע בעיות לא כריעות, מכיוון שמחרוזת עצה באורך 1 מספיקה כדי להכריע שפה אונארית, ולכן הרבה פעמים  P/f(n) נחשבת למחלקה לא מציאותית, אם כי אפשר למצוא לה קירובים מציאותיים טובים.
לשון-שור מגובבת

| לשון-שור מגובבת |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: זיפניים
סוג:: לשון-שור
מין:: לשון-שור מגובבת
שם מדעי
 Hormuzakia aggregata
לשון-שור מגובבת (שם מדעי: Hormuzakia aggregata, נקראת בעברית גם הורמוצקיה מגובבת) הוא צמח עשבוני חד-שנתי. הצמח הוא דו-מיני והפרח שלו בצבע כחול.
לשון-שור מגובבת, צמח ופרחים
לשון-השור המגובבת גדלה בקרקעות חוליות בכל רחבי הארץ, לרבות במישור החוף ואזורי המדבר, כולל מדבר יהודה, הנגב המערבי והערבה. היא נדירה בקרקעות הרריות כמו בהר הנגב, הרי ירושלים, הגליל ורמת הגולן. פורחת בחודשים ינואר עד אפריל.
לשון-השור המגובבת גדלה כצמח מסועף עם מספר רב של ענפים/גבעולים המשתרעים או אלכסוניים, ובסך הכל יוצר צמח גדול בקוטר של עד כחצי מטר ובגובה של עד 40 ס"מ. הצמח מכוסה זיפים רבים ועל רבים מגבעוליו פורחים הפרחים עצמם. הפרח עצמו פרח קטן (קוטרו כסנטימטר אחד) בגווני כחול וסגול, בעל 5 עלי כותרת.
מיון

בעבר המין לשון-פר מגובבת (Anchusa aggregata) נחשב למין של לשון-פר אך היום מקובל לסווגו תחת סוג נפרד לשון-שור והמין נקרא לשון-שור מגובבת (Hormuzakia aggregata).
מין זה הוא אחד מתוך שני מינים בסוג. השני הוא לְשׁוֹן-שׁוֹר נֶגְבִּית (Hormuzakia negevensis (Danin) Danin & Hilger) שתואר למדע בשנת 1995 כמין מהסוג לשון-פר, ובשנת 2000 הוא הועבר לסוג הנוכחי.
ראו גם

הורמוצקיה/לשון-שור
לשון-פר, בעבר לשון-שור נחשבה לתת-סוג שלו
זיפניים
הערות שוליים

↑  Hormuzakia aggregata (Lehm.) Guşul, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  לשון-שור מגובבת, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  לשון-שור נגבית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
מגן ברושי

| --- | --- |

 לידה:  1929 פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 ביולי 2020 (בגיל 91 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  מוזיאון ישראל 
 
מגן ישראל ברושי (1929 – 14 ביולי 2020) היה ארכאולוג והיסטוריון ישראלי, האוצר הראשי של היכל הספר בירושלים והארכאולוג הראשי של מוזיאון ישראל. כיהן כחבר בוועדת השמות הממשלתית.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לאסתר לבית וולך ועזריאל ברושי, איש העלייה השלישית, מחלוצי אנשי ידיעת הארץ ומדריכי הטיולים בתקופה שלפני קום המדינה.
הוא גדל בתל אביב, ולמד בבית הספר היסודי "נס ציונה" ובגימנסיה הרצליה.
היה חבר בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1946 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת כפר גלעדי של התנועה המאוחדת. בשנת 1947 הקים עם חברי ההכשרה את קיבוץ מעיין ברוך.
במלחמת העצמאות התגייס לחטיבת עודד.
אחרי המלחמה עבר לירושלים, ולמד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית.
במשך כשלושים שנה, בין השנים 1964–1994, היה מגן ברושי האוצר הראשי של היכל הספר. ברושי נחשב אחד מבכירי החוקרים של תקופת בית שני וההתיישבות במדבר יהודה. היה חבר "ועדת המגילות" שעסקה בטיפול ושימור ופרסום המגילות הגנוזות, בפרט אלה שהיו במוזיאון רוקפלר ועברו לרשותה של מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים. ברושי מונה כאחראי לעניין כדי לזרז את ההליך שיאפשר את פרסומן של מגילות אלה, בעקבות לחץ בינלאומי לסיום השתהות פרסום המגילות.
כשעלו קולות מקרב היסטוריונים שהטילו ספק בקיומה של כת האיסיים בקומראן, התייצב ברושי להגן על העמדה המקובלת. ברושי הגדיר את קומראן כ"מנזר הקדום ביותר בעולם המערבי".
בשנות השבעים עמד ברושי בראש החפירות הארכאולוגיות סמוך לחומות העיר העתיקה. הוא חשף את הימצאותן של כתובות ערביות המעידות על בניית מגדלים ושיקום חומות העיר על ידי השליט האיובי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא בן המאה ה-13. המגדל הראשון מדרום לשער יפו והשני ממזרח לשער ציון.
בשנת 1973 עסק ברושי בחפירת הצלה באזור העיר רמלה, באזור בו נתגלתה רצפת פסיפס מהמאה ה-8 ובה בין היתר תשליבים גאומטריים ופסוק מהקוראן.
ברושי חקר את מעמדו של היין בארץ ישראל לאורך תקופה בת למעלה מ-5,000 שנה, בחברה, בדת ובפולחן. את מחקריו פרסם בספר "על היין בארץ-ישראל הקדומה".
ברושי היה חבר מועצת המערכת של כתב העת לספרות וחברה "מקרוב" שבהוצאת מכללת ספיר.
ברושי התגורר בירושלים. הוא נפטר ב-14 ביולי 2020. היה נשוי למוזיקאית עופרה ברושי, בתו של יריב אזרחי, מנהל קונסרבטוריון רון שולמית. בשנות השבעים ייסדה עופרה ברושי את שלוחת הקונסרבטוריון בירושלים. גיסו של מגן ברושי היה פרופסור ירון אזרחי.
למגן ולעופרה ברושי בת ושני בנים: מיכל ברושי (נולדה ב-1958), אוצרת מוזיאונים ומרצה באקדמיה לאמנות בצלאל; עודד ברושי (נולד ב-1960), מפתח המצאות, מוזיקאי ויזם סטארט-אפ. היה בעבר מבקר האמנות של עיתון ידיעות אחרונות; וד"ר יואב ברושי (נולד ב-1962), פסיכולוג קליני, מטפל ומרצה בבתי ספר לפסיכותרפיה. עסק בעבר בהפקה בתחום הקולנוע.
מספריו

מאוצרות ארם צובה
מגילות מדבר-יהודה: ארבעים שנות מחקר, ירושלים, תשנ"ב (1992)
מגילת תהילים מקומרן, 1999
המגילות הגנוזות, הוצאת יד בן צבי
מדריך לטיולים החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה (1957)
ספריית אדם ועמלו: על היין בארץ-ישראל הקדומה
בין חרמון לסיני, קובץ מאמרים בידיעת הארץ, בעריכת מגן ברושי
Bread, Wine, Walls and Scrolls, Sheffield Academic Press, 2001
לקריאה נוספת

רם גופנא, אברהם יעקבזון, משה ליסק, בתיה בר (עורכים), מכפר גלעדי למעין ברוך, ספריית יהודה דקל - המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2015.
הערות שוליים

↑  היקום של אלי אשד
↑  עמירם ברקת, ארכאולוגים שסיימו חפירות בקומראן: האיסיים לא חיו שם ולא הם כתבו המגילות, באתר הארץ, 30 ביולי 2004
↑  מגן ברושי, גילוין של מגילות מדבר יהודה וזיהוי בעליהן
↑  חפירות חדשות לאורך חומות ירושלים, קדמוניות, 34-35, 1976, עמ' 77
↑  עדותה של כתובת חדשה, ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, יט, ירושלים, תשמ"ז, עמ' 299
↑  מגן ברושי ז"ל | הארץ, מנוח, באתר מודעות אבל, ‏15 ביולי 2020
↑  יעקב שביט, תורה וקמח - ומה שביניהם, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259123505171  BIBSYS: 90774755  BnF: cb124839976 (data)  GND: 189579390  ISNI: 0000 0001 0785 8040  LCCN: n82156699  NLA: 35022533  NTA: 100565050  SUDOC: 06164398X  VIAF: 91274886   WorldCat (עם VIAF): 91274886
לוליטה (ספר)

| --- | --- |

מהדורת הרומן בשפה העברית.
 מידע כללי
 מאת:  ולדימיר נבוקוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  פדופיליה, הבפיליה, התעללות בילדים, תהליך יצירה אמנותית, מוסר, סוליפסיזם 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית, ניו אינגלנד 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-20, שנות ה-50 של המאה ה-20 
 הוצאה
 הוצאה:  Olympia Press, Weidenfeld & Nicolson, G. P. Putnam's Sons, Fawcett Publications 
 מקום הוצאה:  צרפת 
 תאריך הוצאה:  1955
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 351 מהדורה שנייה - 352
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת מעריב לעם מהדורה שנייה - הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1959 מהדורה שנייה - 1986
 תרגום:  מהדורה ראשונה - יוסף ורהפטיג מהדורה שנייה - דבורה שטיינהרט
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד  20th Century's Greatest Hits: 100 English-Language Books of Fiction 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001057667, 001923637, 002204900, 002026846, 001923636
 
לוליטה (באנגלית: Lolita) הוא ספרו הידוע ביותר של הסופר הרוסי ולדימיר נבוקוב, שכתב באנגלית בעת שגר בארצות הברית. הספר שיצא לאור ב־1955 הוא מן היצירות האהובות והמוערכות ביותר בספרות העולמית, בשל סגנונו הווירטואוזי של נבוקוב ותעוזתו הרבה של הנושא הקשה שבו עוסק הספר – אהבתו הפדופילית של גבר מבוגר לילדה בת 12. הספר הוא מעין רומן בלשי במהופך – מתחילתו ידוע לנו כי המספר יושב במעצר לקראת משפט בעוון רצח, ועל הקורא לנסות ולגלות את זהותו של הנרצח. נבוקוב טוען כי "לוליטה אינו מלמד לקח כלשהו" משום שסיפורת בשבילו היא "עונג אסתטי" בלבד.
זהו הספר הנמכר ביותר בשפה הרוסית, עם יותר מ-50 מיליון עותקים שנמכרו.
עלילה

"לוליטה" או "וידויו של זכר לבן מאולמן" - זכרונותיו של הומברט הומברט, חשוד ברצח שנפטר מקריש דם בליבו ימים ספורים לפני תחילת משפטו. הומברט, בעל פאראפיליה ליחסי מין עם קטינות, הוא פדופיל בסוף שנות השלושים שלו המהגר מאירופה לארצות הברית ושוכר חדר בביתן של שרלוט הייז ובתה בת ה-12, דולורס (המכונה "לוליטה"), אשר בה הוא מאוהב.
שרלוט מתאהבת בו, וכאשר לוליטה שוהה במחנה קיץ שרלוט מעמידה אותו בפני אולטימטום - לבוא עמה בקשר רומנטי או לעזוב את החדר המושכר. הומברט, החרד לאבד את אהובתו הקטינה, נענה להצעה וכעבור זמן קצר נישא לשרלוט. אחרי זמן לא רב מגלה שרלוט את יומנו הסודי של הומברט, בו מתוארת אהבתו ללוליטה. נסערת מהגילוי, שרלוט יוצאת מהבית בחופזה ונהרגת בתאונת דרכים.
הומברט נוסע לאסוף את לוליטה ממחנה הקיץ, תוך שהוא מסתיר ממנה את הידיעה שאמה נהרגה. בלילה הראשון לשהותם בדרכים הוא מנסה להרדים אותה בעזרת כדור שינה ולבצע בה מעשים מגונים בזמן היותה שקועה בשינה ולא מודעת למתרחש סביבה, אך השפעת הכדור חלשה מדי והוא לא מצליח לבצע את זממו. עם זאת, בבוקרו של אותו הלילה, לוליטה בעצמה יוזמת עמו פעילות מינית אף על פי שהיא עצמה אינה מכירה את הנושא לעומקו. יחסיהם אינם מתנהלים על מי מנוחות, לוליטה נתונה למצבי רוח ומקניטה אותו, אך חוזרת לחיקו בכל פעם. "אתם מבינים," הוא כותב, "לא היה לה מקום אחר שאליו יכולה הייתה ללכת". מכאן, הומברט נוטל את הילדה למסע ארוך ברחבי ארצות הברית, כשהם חיים כזוג ומקיימים יחסי מין.
בסופו של דבר, מתיישבים השניים בניו אינגלנד, אך כשהומברט חש כי לוליטה מתרחקת ממנו, הוא יוצא עמה שוב למסע. זמן לא רב אחרי תחילת המסע, כאשר הומברט נופל למשכב, לוליטה נמלטת מחיקו ונעלמת. שנים אחרי כן, כאשר נואש מלמצוא אותה, מקבל הומברט מכתב מלוליטה. הוא מגיע זועם לבקרה, אך מגלה כי היא נשואה והרה ללדת וכי לבעלה אין קשר להימלטותה שנים לפני כן. לוליטה מספרת להומברט כי נמלטה עם מאהב מסתורי בשם קלייר קווילטי, המכונה "קיו", שאף הוא פדופיל כמותו. הומברט נוסע לחפש את קווילטי שלקח ממנו את אהובתו, מתעמת עמו ולבסוף הורג אותו. אחרי כתיבת זכרונותיו ופטירתו של הומברט, מתה גם לוליטה לאחר שילדה בת מתה בחג המולד של 1952. שני האירועים הללו אינם מופיעים בטקסט שכתב הומברט, אלא בהקדמה, אותה כתב כביכול חברו של עורך דינו של הומברט לאחר מותו.
הוצאת הספר

נבוקוב החל לכתוב את "לוליטה" בשנת 1950 תחת הכותרת הזמנית "הממלכה שליד הים" (אלוזיה לשיר "אנבל לי" של אדגר אלן פו, המשחק תפקיד בספר). הוא השלים את העבודה בדצמבר 1953. אחרי שחמישה מו"לים בארצות הברית (ויקינג, סימון ושוסטר, ניו-דיירקשנס, פרר, סטראוס ודבלדיי) דחו את הרומן מפחד שייתבעו על הוצאת דברי תועבה (הרי שבספר תיאורים של יחסי מין בהשתתפות קטינה, ודבר זה עלול היה להתפרש כפורנוגרפיית ילדים), שלח נבוקוב את הספר לסוכנו באירופה, דוסיה ארגז. מוריס ז'ירודיה מ"אולימפיה פרס", הוצאה שהתמחתה בעיקר בספרות פורנוגרפית, הסכים לפרסם את הספר בעקבות פניית סוכנו של נבוקוב והספר פורסם בפריז ב-15 בספטמבר 1955, וזאת למרות העובדה שדמותה של לוליטה המקיימת יחסי מין עם הומברט היא קטינה.
מערכת היחסים בין נבוקוב למוציא לאור הייתה מעורערת מראשיתה. ז'ירודיה סירב לבקשתו של נבוקוב לעיין בהגהות העמודים ומיהר להוציא את הספר במועד לעונת התיירות, כך שהספר יצא זרוע ומהול שגיאות כתיב. במהלך השנתיים שחלפו אחר פרסומו, זכה "לוליטה" להכרה בינלאומית ותורגם לדנית ולשוודית, עם הצעות לתרגום לאיטלקית, גרמנית, הולנדית וצרפתית[דרוש מקור]. המאמצים של נבוקוב למצוא מו"ל אמריקני נכשלו בשלב זה, בעיקר בגלל דרישות התמלוגים הגבוהות של ז'ירודיה.
לבסוף, החליטה הוצאת "ג. פ. פוטנאם" להסכים לתנאיו של ז'ירודיה והספר יצא לאור בארצות הברית ב-18 באוגוסט 1958, על בסיס תיקוניו של נבוקוב למהדורת אולימפיה וכן תוספות ושינויים נוספים שערך. הספר הפך ללהיט מיידי, למרות ואולי בגלל הסערה ה"מוסרית" סביבו ושהה שישה חודשים בראש רשימת רבי המכר בארצות הברית[דרוש מקור].
לוליטה בעברית

"לוליטה" תורגם פעמיים לעברית. בפעם הראשונה בשנת 1959, סמוך לפרסום הגרסה המקורית, על ידי יוסף ורהפטיג. גרסה זו, שיצאה לאור בהוצאת "מעריב לעם", הייתה קריאה אך לא הקפידה על צמידות לנוסח המקור ולאופיים הייחודי של הטקסטים של נבוקוב. בשנת 1986 יצא תרגום חדש של הספר על ידי דבורה שטיינהרט במסגרת "הספריה החדשה".
ב-1972 פרסם הזמר אבנר גדסי את השיר "לוליטה" מתוך אלבומו הראשון שיצא באותה שנה ונקרא על שמו. השיר נכתב בעקבות ספרו של נבוקוב ובשל תוכנו נפסל לשידור והותר להשמעה רק שנים לאחר מכן.
לוליטה ולוליטה המוקדמת

במרץ 2004, העלה מבקר הספרות הגרמני מיכאל מאאר, טענה כי ישנו דמיון מפתיע בין "לוליטה" וסיפור קצר אחר בשם "לוליטה" שפרסם היינץ פון אֶשֶׁוֶג (תחת שם העט היינץ פון ליכברג) בשנת 1916. בשני הסיפורים, טוען מאאר, ישנו אדם מבוגר, דייר בשכירות, האחוז פאראפיליה ומשיכה מינית לנערה צעירה בשם לוליטה. בשני המקרים, לוליטה היא המפתה את האדם המבוגר (כאשר ללוליטה עצמה אין מושג וידע במיניות ובהשלכות המעשים) ובשני המקרים מתה הגיבורה בסוף הסיפור.
מאאר טרם חשף את הסיפור שעליו מבוססות טענותיו, כך שקשה לדעת מה האמת בהן. רבים מפקפקים באפשרות שנבוקוב קרא את סיפורו של פון אשוג, בין השאר משום ששליטתו בגרמנית הייתה דלה למדי. מכל מקום, ברי כי גם אם שאב נבוקוב את הרעיון המקורי לספר מסיפורו הקצר (18 עמודים) של אשוג, שימש זה לכל היותר השראה ראשונית וזניחה בחשיבותה ליצירת המופת של נבוקוב.
הסרטים שהופקו על פי הספר

בשנת 1962 יצר הבמאי סטנלי קובריק את הסרט "לוליטה", לפי תסריט שכתב נבוקוב עצמו. בתפקידים הראשיים שחקו ג'יימס מייסון (הומברט), שלי וינטרס (שרלוט), סו ליון (לוליטה) ופיטר סלרס (קווילטי). אף על פי שאת התסריט כתב נבוקוב (אף כי הוא שונה באופן נמרץ על ידי קובריק), אילוצי הזמן, כללי קוד הייז, הליהוק והמדיום השונה הפכו את הסרט שונה מאוד מן הספר.
קובריק ניסה למצוא במשחקי מצלמה ועלילה הקבלה למשחקי הלשון ההומברטיים, בהצלחה חלקית. ליהוקו של ג'יימס מייסון נחשב מוצלח, שכן הוא חונן במבטא בריטי שבתקנים ההוליוודיים נחשב זהה ל'אירופי', אך גילו, 15 שנה יותר מגילו של הומברט, צרם מעט. ליהוקה של סו ליון לתפקיד לוליטה היה הגורם העיקרי לסערה הגדולה סביב הסרט. גילה בעת ההסרטה היה 14, אך היא הולבשה ואופרה בכבדות כך שתראה מבוגרת בהרבה יותר. בכך סורס הסיפור מעיקרו והפך מטרגדיה וסיפור אהבתו של פדופיל, לעלילותיו של אשמאי זקן מן השורה.
בשנת 1997 יצר הבמאי אדריאן לין גרסה נוספת בהשתתפות ג'רמי איירונס כהומברט ודומיניק סוויין כלוליטה. גרסה זו הייתה נאמנה יותר למקור, אך גם היא עוררה סערה משום שטישטשה את דמותה של לוליטה כקורבן והייתה נגועה באותה העמדת פנים גילאית כבגרסתו של קובריק - איירונס היה גם הוא מבוגר בשנים רבות מדמותו של הומברט הספרותי ואילו דומיניק סוויין הייתה בעת ההסרטה בת 17 וגובהה 175 סנטימטרים וגם היא אופרה והולבשה באופן שאינו הולם את גילה על מנת שתיראה כאישה מעל גיל 18.
שמה של לוליטה בתרבות ובשפת הדיבור

המושג "לוליטה" השתרש כביטוי שמשמעותו ילדה או נערה קטינה וצעירה מאוד המתלבשת ומתנהגת באופן מפתה שאינו הולם את גילה (כלומר, אישה מתחת לגיל 18 אשר להתנהגותה קונוטציה מינית). במונח זה נעשה שימוש מסוים בתעשיית הפורנוגרפיה כתיאור לסרטים כחולים או כל חומר פורנוגרפי שבו משתתפים קטינים, שבדיעבד הופכים את אותו חומר ללא חוקי ובלתי מוסרי בעיני רבים (למשל, השתתפותה של טרייסי לורדס בסרטים כחולים בעודה קטינה).
הפילוסוף ריצ'רד רורטי כתב על הספר כי לדעתו הלקח של הספר הוא "שיש לשים לב למה שאתה עושה, ובמיוחד לשים לב למה שאנשים אומרים. כי אפשר שיסתבר, ופעמים רבות אכן מסתבר, שאנשים מנסים לומר לך שהם סובלים. ככל שאדם יהיה עסוק בהעצמת העונג המיני מן הדגם הפרטי שלו, כמו הומברט, או העונג האסתטי הפרטי שלו וכו' כך סביר שאנשים ימשיכו לסבול" פאראפיליה קיימת, ונבוקוב למעשה אינו מתייחס אליה כלל כתופעה אלא עוסק בתסביך הנפשי של אדם ספציפי - הומברט. יתר על כן, הוא מדגיש בספרו את התוצאות הטרגיות של אהבתו של הומברט ללוליטה, ומבהיר את העיוות המוסרי של מעשיו ומחשבותיו.
ראו גם

לקרוא את לוליטה בטהרן
הערות שוליים

↑  אחרית דבר למהדורה האנגלית, עמ' 313
↑  ניצה בן-ארי, דיכוי הארוטיקה - צנזורה וצנזורה עצמית בספרות העברית 1930–1980, אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2006, עמ' 210–213, 238–242
↑  רורטי, קונטינגנטיות, אירוניה וסולידריות, רסלינג 2006, עמ' 195
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602029605171  PLWABN: 9810680462005606  BnF: cb12498242d (data)  GND: 4251287-6  LCCN: n90655032  MusicBrainz work: 8441967d-4fe5-462c-933b-ce0090c8f050  SUDOC: 034200355  VIAF: 176671347   WorldCat (עם VIAF): 176671347
מאיר בן ישי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 65 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  עד ל-2000
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 906  מפקד מחוז דן בפיקוד העורף  מפקד החטיבה המרכזית באוגדת עזה  מפקד בסיס אימונים של פיקוד מרכז
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל לחימה בדרום לבנון האינתיפאדה הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון
 
מאיר בן ישי (נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שימש בעבר מפקד גדוד 906 ומפקד החטיבה המרכזית באוגדת עזה.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ בן ישי בנח"ל. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לנח"ל והיה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה וסמג"ד בגדוד 932 ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1987–1988 שימש כמפקד גדוד 906. לאחר מכן מונה כמפקד מחוז דן בפיקוד העורף, כמפקד החטיבה המרכזית באוגדת עזה וכמפקד בסיס אימונים של פיקוד מרכז. בשנת 2000 השתחרר מצה"ל. בשנת 2001 מונה כמנכ"ל ארגון ההובלה סע-שא. בהמשך התגייס למשטרה ושירת בדרגת תת-ניצב. בין היתר שימש כראש חטיבת האבטחה וכסגן מפקד כוחות הפינוי של המשטרה בתוכנית ההתנתקות
לבן ישי תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן.
הערות שוליים

↑  מאיר בן ישי מונה למנכ"ל אירגון ההובלה סע שא, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2001.
↑  קובי נחשוני, מפקד ההתנתקות מכה על חטא: "יסלח לי אלוהים", באתר ynet, 9 ביולי 2013.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.