stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטוף פון דוהנאני
קריירה

משרת הניצוח הראשונה שלו הייתה בתזמורת המוזיאון של פרנקפורט, תזמורת בית האופרה של פרנקפורט. הוא כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של ליבק, בתזמורת הסימפונית של גרמניה המערבית, ובבתי האופרה של פרנקפורט ושל המבורג. הוא היה המנהל המוזיקלי של תזמורת קליבלנד משנת 1984 עד 2002.
בשנת 2005 חזר דוהנאני לגרמניה לקבל את משרת המנצח הראשי של תזמורת רדיו צפון גרמניה בהמבורג.
כריסטוף פון דוהנאני מנצח בהופעות אורח עם תזמורות חשובות רבות ומרבה בהקלטות.
האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1999
 חפירות:  משנת 2007
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  ליד שפך נחל מחניים לנהר הירדן
 קואורדינטות:  33°01′39″N 35°37′50″E﻿ / ﻿33.027616°N 35.630622°E﻿ / 33.027616; 35.630622
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים (למפת אצבע הגליל רגילה) האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים  he
 
החפירה באתר הפרהיסטורי בשפך נחל מחניים בעונת 2008
האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים הוא אתר פרהיסטורי סמוך לשפך נחל מחניים לנהר הירדן מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, כשישים אלף שנים לפני זמננו. האתר התגלה במהלך עבודות ניקוז בערוץ הירדן בשנת 1999. באתר, הנחפר מאז שנת 2007, התגלו שרידיו של מחנה ציידים לחופו של אגם החולה הקדום. רוב העצמות באתר שייכות לשור הבר, שהיה כנראה הציד המועדף על תושבי האתר. באתר נחשפו גולגולת אריה, ומכלול עשיר של צמחים מהם ניתן ללמוד על הסביבה בה חיו תושבי האתר ועל תזונתם. מכלול כלי הצור באתר שייך לתרבות המוסטרית, וייחודו באחוז הגבוה של חודים וסכינים מסותתים המעידים על הרכב ערכת הכלים של הצייד המוסטרי.
ניפוי בנהר הירדן 2008 חפירות נחל מחניים
תיאור סכמטי של רצף השכבות באתר
חוד מצור - יפה במיוחד - חפירות נחל מחניים
מיקום, גאולוגיה, גאוגרפיה וכרונולוגיה

האתר שוכן בשפכו של נחל מחניים לנהר הירדן מצפון לגשר בנות יעקב. נחל מחניים נשפך לירדן בתעלה מלאכותית המטה את הערוץ הטבעי לצורכי ניקוז וחקלאות. כתוצאה מייבוש החולה במהלך שנות החמישים של המאה העשרים זורם היום נהר הירדן במוצאו מעמק החולה בתעלה מלאכותית כשערוצו נמוך בכמה מטרים מגובהו בתחילת המאה העשרים. במוצאו דרומה מעמק החולה מתחתר נהר הירדן בקרקעות שגילן נע בין מיליון שנים (פליסטוקן קדום) ולמעלה מכך, לחרסיות מגיל הולוקן ששקעו בקרקעיתו של אגם החולה ממש לפני הייבוש.
בתוך התצורות הגאולוגיות הנחשפות על ידי הירדן שוכנים אתרים פרהיסטוריים רבים המשמרים עדויות לנוכחותו של האדם באזור במהלך מיליון השנים האחרונות. המפורסם ביותר בין אתרים אלה הוא האתר האשלי בגשר בנות יעקב. הגאולוגיה של גדות הירדן באזור זה היא מסובכת ביותר ומושפעת על ידי טקטוניקה וגעשיות, שמקורם בתנועת בקע ים המלח (הענף הצפוני של הבקע האפריקאי הגדול). בדומה לכל הקרקעות לחופו של הירדן באזור גשר בנות יעקב, גם שכבות האתר בשפך נחל מחניים רוויות מים מאז הרבדתן. התנאים האנארוביים בקרקעות אלו אינן מאפשרות פירוק חומר בוטאני על ידי פטריות וכך השתמרו שרידי עצים, זרעים ופירות במשך עשרות אלפי שנים באתר (ומאות אלפי שנים באתר גשר בנות יעקב). פעולות הניקוז בערוצו של הירדן גורמות לירידת גובה המים, להתייבשות השכבות הארכאולוגיות ולהרס הממצאים הייחודיים. גילו של האתר נקבע בשיטת תיארוך המכונה OSL בה מודדים את הזמן שחלף מאז נחשפו חלקיקי הקוורץ בדגימת הקרקע הנמדדת לאור. כלומר השיטה מודדת את הזמן שחלף מאז נקברה הקרקע הנמדדת. שכבות האתר המכילות חומר ארכאולוגי תוארכו לגיל של 60 אלף שנים לפני זמננו.
גילוי האתר וחפירתו

האתר התגלה על ידי עידן שקד, מפקח רשות העתיקות, בשעת ליווי של עבודות ניקוז בערוץ הירדן מדרום לגשר הפקק בשנת 1999. העבודות, שבוצעו בידי רשות הניקוז כנרת, גרמו נזק גדול לאתרים הארכאולוגיים הרבים והייחודיים לחופו של נהר הירדן בקטע שבין גשר הפקק למצד עתרת. בין ערימות הקרקע שנחפרו מערוץ הנהר מול שפכו של נחל מחניים לירדן זוהו כלי צור רבים ועצמות בעלי חיים במצב שימור מעולה. בסקר ארכאולוגי שבוצע במהלך קיץ 2002 לאורכו של הירדן באזור זה התגלו שכבות הנושאות ממצאים לחופו של הירדן מול שפך נחל מחניים. בסקר התגלו עצמות אריה (גולגולת ועצם ירך וכן חוליות עמוד שדרה) ונאספה פיסה מכיפת הגולגולת של אדם. מקורה של פיסת הגולגולת אינו ידוע בדיוק, שכן היא נאספה מערימות הטרקטור לחופו של הירדן.
בשנת 2007 נערכה באתר עונת החפירות הראשונה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים והמכללה האקדמית תל חי בניהולו של ד"ר גונן שרון. מאז נחפר האתר מדי שנה (בשנת 2013 נערכה עונת החפירות השביעית). המחקר באתר הוא רב-תחומי ומשתתפים בו חוקרים מאוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים בארץ ובעולם.
הממצאים העיקריים

הגאולוגיה והסטרטיגרפיה – החפירות באתר בשפך נחל מחניים הביאו להבנה כי הגאולוגיה של גדות הירדן במוצאו דרומה מעמק החולה היא מורכבת בהרבה מהידוע בעבר. גדת הירדן מורכבת משכבות קרקע בנות גילים שונים מאוד הנחשפות זו לצד זו. כך למשל בחלקו הדרומי של אזור המחקר נחשף בוץ לבן שגילו נקבע לכ-400 אלף שנים לפני זמננו. בוץ זה, ששקע באגם החולה הקדמון, מונח במגע עם שכבת חלוקי בזלת מגיל לא ידוע ומעליה בוץ שחור ובו הממצאים הארכאולוגיים שגילם נקבע ל-60 אלף שנים לפני זמננו. ההסבר לגאולוגיה סבוכה זו טמון בפעילות הטקטונית (רעידות אדמה) האינטנסיבית האופיינית לאזור בקע ים המלח, פעילות המעלה ומורידה רובדי קרקע בני גילאים שונים לנוח באותו הגובה בגדת הירדן.
הממצאים הארכאולוגיים באתר מורבדים בתוך שכבה של בוץ שחור ששקע בדרומו של אגם החולה הקדום. האגם הקיף גבעה של חלוקי בזלת גדולים שהיוותה, כנראה, מקום נוח לפעילות אנושית לחופו של האגם.
הכלים באתר

עיקר הממצא המתעד את פעילותו של האדם באתר הם כלי הצור שהשאירו אחריהם יושבי האתר. בנחל מחניים נחשף מכלול קטן של כלי צור הכולל כאלף פריטים. זהו מכלול קטן מאוד בהשוואה לאתרים אחרים בני התקופה, ובעיקר אתרי המערות המפורסמים (מערת תנור, מערת עמוד, מערת קפזה ועוד) שמספר הכלים בהן נמדד במאות אלפים. כלי הצור בנחל מחניים אינם רבים, אבל אחוז הכלים ביחס לפסולת (כלי בפרהיסטוריה הוא נתז שעבר שברור נוסף אחרי שהותז מהגרעין) הוא מהגבוהים שתועדו באתר פלאולית תיכון בלבנט. טיפוסי הכלים שנמצאו באתר כוללים בעיקר חודים וסכינים. הרכב כלים זה מעיד על אופיו של האתר כתחנה של ציידים שהשאירו אחריהם את הכלים ששימשו אותם לציד ולביתור הבשר.
בעלי החיים

במהלך חפירות שנעשו באתר נמצאו עצמותיהם של בעלי חיים רבים. בין היונקים בולטות בעיקר עצמותיהן של פרות ענקיות שמשקל כול אחת מהן הגיע ל-1200 ק"ג. הפרות היו כנראה בעל החיים העיקרי שניצוד באתר. לצדן של הפרות התגלו עצמותיהם של חזירי בר, יחמורים, צבאים, זאב או תן, צבוע, ומכרסמים שונים וכמובן האריה שנזכר למעלה. באתר הרבה עצמות ציפורים, זוחלים ודו-חיים כולל שרידיו של עגול הלשון שנתגלה בשנת 2011 מחדש בשמורת החולה.
צמחייה קדומה

בשפך נחל מחניים שימור מצוין של שרידים בוטניים. אתר שרידי עצים, זרעים ופירות וכן שימור של גרגירי אבקת פרחים – פולן. עשרות מינים של צמחים זוהו באתר כולל אלונים, שזיפים, צמחי מים שונים וכמה מינים של צמחים שנכחדו מארצנו אך היו בעבר חלק מהפלורה של עמק החולה. באתר נמצאו כעשרים מיני צמחים אכילים והממצא מהווה תרומה חשובה לידיעותינו באשר לתזונתו הצמחית של האדם בעבר.
תרומתו של האתר לחקר הפלאולית התיכון בלבנט

רוב הידיעות באשר לאורחות חייו של האדם בתקופת הפלאוליתית התיכונה באות מקרוב למאה שנות מחקר במערות הגדולות והמפורסמות כגון מערות הכרמל, מערת הקפיצה בהר הקפיצה ליד נצרת, מערות נחל עמוד ועוד. הרצפים הארוכים שנחפרו במערות הניבו שפע של מידע על האדם בעבר, אבל כל סנטימטר של הצטברות קרקע במערה יכול לייצג מאות ואף אלפי שנים של נוכחות אדם ומגוון גדול של פעילויות וסביבות. אתרים פתוחים (קטורים) מייצגים בדרך כלל התיישבות קצרה בהרבה ומגוון מצומצם של פעילויות. אתרים כאלה גם נדירים ביחס לאתרי מערות. החפירות בשפך נחל מחניים אפשרו לחקור "רגע בזמן" בו ציידים קדומים חנו לתקופה קצרה לחופו של אגם החולה הקדום, ביתרו את בעלי החיים שצדו והמשיכו לדרכם. אפשר לזהות מה היו הכלים ששימשו אותם לפעילות הציד, מה השאירו מאחוריהם ומה לקחו עמם, אילו בעלי חיים ניצודו וכיצד נוצלו, מה הייתה הסביבה לפני 60 אלף שנים בה פעלו האנשים הקדומים ולאתר מידע שבדרך כלל לא זמין באתרים כה קדומים.
ראו גם

התרבות המוסטרית
נחל מחניים
גשר בנות יעקב (אתר ארכאולוגי)
ייבוש החולה
לקריאה נוספת

גונן שרון, גולגולת אריה וממצאים נוספים מן האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים לירדן. קדמוניות 41 (136): 93-95, 2008
Kalbe, J., G. Sharon, N. Porat, C. Zhang and S. Mischke. 2013.Geological Setting of the Middle Paleolithic Site of NMO (Upper Jordan Valley, Israel). Quanternary International
Sharon, G., C. S. Feibel, S. Belitzky, O. Marder, H. Khalaily and R. Rabinovich. 2002. 1999 Jordan River Drainage Project Damages Gesher Benot Ya'aqov: A Preliminary Study of the Archaeological and Geological Implications. In Eretz Zafon - Studies in Galilean Archaeology, edited by Z. Gal, pp. 1-19. Israel Antiquities Authority, Jerusalem.
Sharon, G., L. Grosman, H. Fluck, Y. Melamed, Y. Rak, R. Rabinovich and M. Oron. 2010. The First Two Excavation Seasons at NMO: A Mousterian Site at the Bank of the Jordan River. Eurasian Prehistory 7(1):135-157.
Sharon, G. and M. Oron. 2013. The Lithic Tool Arsenal of a Mousterian Hunter. Quaternary international
חוד מצור - חפירות נחל מחניים
חוד לבלואה - חפירות נחל מחניים
ענף עץ פרהיסטורי - חפירות נחל מחניים
מזרקת לינדוורם

מזרקת לינדוורם במבט מדרום-מזרח (2009)
מזרקת לינדוורם (בגרמנית: Lindwurmbrunnen), הנמצאת ב"כיכר החדשה" (Neuer Platz) בעיר קלגנפורט, בקרינתיה שבאוסטריה, היא אחד מסמלי העיר ומציגה את החיה שבסמלה של העיר, "לינדוורם".
האגדה על הלינדוורם

הלינדוורם היה לסמלה של העיר קלגנפורט בעקבות אגדה עתיקה על הקמתה של העיר.
על פי האגדה העתיקה, בעת עתיקה שבה האזור שבין אגם ורטרזה (אנ') לנהר דראו היה ביצה בלתי עבירה, מעטים היו נכנסים לסבך. אם פרה הייתה נכנסת, היא לא הייתה שבה, ואם הרועה היה יוצא בחיפושים אחריה, גם הוא לא היה שב. איש לא ידע מי מסתתר בתוך הביצה, משום שכל מי שנכנס אליה, לא חזר מעולם. לעיתים רחוקות נשמעה נהמה עמומה או יללה נוראה מתוך הערפל.
דוכס קרינתיה קאראסט (Karast) פקד על האמיצים שבחייליו לחקור את התעלומה, למצוא את המפלצת המתחבאת בין הצללים ולהרוג אותה. הם לא הצליחו, מפני שהפחד שקינן גם בלבם של האמיצים שבהם מנע מהם להמשך הלאה במסעם. הדוכס הכריז כי מי שיביס את המפלצת, בין אם בכוח, בין אם בערמומיות, כל הארץ תהיה רכושו, והוא ישוחרר לחופשי אם יהיה מדובר בעבד. מספר עבדים אמיצים החליטו לנסות את מזלם. בקצה הביצה נבנה מגדל מבוצר, שממנו ניתן היה לצפות באויב. שור שמן שעליו דוקרני ברזל נקשר לרצועה, וקולו המפוחד נשמע למרחקים. לאחר זמן לא רב יצאה מתוך הביצה תולעת מכונפת מכוסה כקשקשים. היא החלה לאכול את השור השמן, אך הברזל נתקע בגרונה והכאיב לה. אז יצאו מתוך המגדל המבוצר העבדים, והכניעו את הלינדוורם האיום, והאזור נפתר מאסונות. במקום שבו עמד המגדל הוקמה טירה, שבמשך השנים הפכה לעיר קלגנפורט.
היסטוריה

המזרקה נבנתה בשנת 1583. במשך זמן רב יוחסה עבודת הבנייה לאולריך ואנדראס פוגלזאנג (Ulrich und Andreas Vogelsang), אך בונה הפסל הוא ככל הנראה אמן שאת שמו איננו יודעים. החומר ממנו נבנתה המזרקה הוא צפחת כלוריט שהובאה מההר הקרוב קרויצברגל (Kreuzbergl), שממנה נבנה גם ה"לאנדהאוס" (Landhaus) של העיר. הלינדוורם גולף מתוך בלוק אחד של החומר. הפסל המונומנטלי מתאר את החיה עם פיה פתוח לרווחה, ממנו זורמים מים, וכן את כנפיה הפרושות לרווחה. הפסל מנסה לתאר באמצעיו התמציתיים את האיום שמציגה החיה. הסגנון יכול להתפרש בתור מנייריזם, כמו גם אמנות רומנסקית.
ראשה של החיה מבוסס על גולגולת של קרנף צמרירי שנמצאה באזור ב-1335, ונתפסה בטעות כראשו של דרקון או לינדוורם. כיום נשמרת הגולגולת במוזיאון של קרינתיה.
בשנת 1593 הועבר הפסל השלם, במשקל 6 טונות, למקומו הנוכחי, על ידי 300 צעירים לבושי לבן. במקור, פנה ראשו של הלינדוורם לכיוון צפון. בתחילה לא הייתה זו מזרקה, אף על פי שבנייתה תוכננה כבר בשלב ההתחלתי. המזרקה נוספה לראשונה בשנת 1624, וככל הנראה באותו זמן הוצב בכיוון ממזרח למערב. ב-1634 נוסף למזרקה סריג ברזל עם פרחים וסמל העיר בסגנון הרנסאנס המאוחר על ידי גאורג טיליץ (Tillitz). בבסיס האנדרטה מוצבים סמלו של "אדון העיר" (Burggraf) וסמל קרינתיה לצד סמלים נוספים. בעבר היה הסריג צבוע.
פסל הרקולס נוסף למזרקה בשנת 1636 על ידי אמן החצר של גורק, מיכאל הנל (Michael Hönel). הרקולס אוחז האלה, אף שהוא מפחית את ההשפעה ההרלדית של המזרקה, מעלה את זיכרון האגדה על הקמת קלגנפורט, שבעקבותיה היה הלינדוורם לסמלה של העיר.
בשנת 1972 הועבר הפסל מערבה, אל מיקומו הנוכחי, בשל הקמת חניון תת-קרקעי מתחת לכיכר. ב-1997 עברה המזרקה שיפוץ כללי בווינה במשך שלוש שנים. ב-2013 היה צורך בשיקום חלקי לאחר שהתגלו סדקים בזנב הלינדוורם. החל באפריל 2017, נעשה שיפוץ נוסף: סדקים קטנים בשתי הדמויות טויחו, ונוסף לפסל כלוריט נוספת, שהובאה מקרויצברגל, ממנו הובא החומר בעת הקמת הפסל.
מזרקת לינדוורם ובית העירייה החדש
חריטת עץ של הפסל משנת 1880
פירוט: הלינדוורם והרקולס.
פירוט: סמל קרינתיה שעל הפסל
הערות שוליים

↑  Die Lindwurmsage
↑  Der Klagenfurter Lindwurm
↑  Lindwurm-Renovierung in Klagenfurt abgeschlossen
↑  Der Lindwurm bekommt ein Facelifting
ראובן חזק

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1938 (בן 87) רמת גן, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:   שירות הביטחון הכללי
 תקופת הפעילות:  1964–1979, 1981 – 1985
 תפקידים בשירות
 סגן ראש השב"כ
 תפקידים אזרחיים
 דירקטור בתחום האבטחה, פסל
 
ראובן מרדכי חזק (נולד ב-29 בינואר 1938) הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, שכיהן כסגן ראש השב"כ ולאחר מכן כמנכ"ל עיריית ירושלים, ואשר נודע בשל חלקו בפרשת קו 300. כיום עוסק בפיסול.
ביוגרפיה

נולד ביפו לצייר אברהם חזק ולפרידה לבית חילביץ, ילידי אסטוניה שעלו לארץ ב-1933. אחיו הבכור היה איש העסקים הישראלי-אמריקאי נחמיה חזק.
את לימודיו התיכוניים עשה בבית חינוך תיכון (לימים עירוני ד') והיה פעיל בתנועה המאוחדת. עם סיום לימודיו הצטרף לגרעין נח"ל ושירותו הצבאי היה בחטיבת הצנחנים.
לאחר שירותו הצבאי למד סוציולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, המשיך לתואר שני בגאוגרפיה עירונית, והיה למרצה זוטר. התגייס לשב"כ בשנת 1964, החל את שירותו ביחידה למניעת ריגול סובייטי והתקדם בסולם הדרגות הארגוני. ב–1979 פרש מהשירות, ובשנים 1980–1981 כיהן כמנכ"ל עיריית ירושלים. לאחר מכן שב לשב"כ, והתמנה לסגן ראש השירות וממלא מקומו. בתקופה זו השתתף בלכידת המחתרת היהודית.
בנובמבר 1985, פנה חזק, יחד עם חבריו לשירות פלג רדי ורפי מלכא, לראש השירות אברהם שלום בדרישה לחשוף את פרטי פרשת קו 300 או להתפטר מתפקידו. שלום סירב והשלושה הורחקו מהשירות. בפברואר 1986 פנה חזק עם פרטי הפרשה למשנׇה לפרקליט המדינה, דורית ביניש, ולאחר מכן ליועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר – מה שהוביל, לאחר אי-אילו השתלשלויות, לפתיחת חקירה פלילית של הפרשה.
לאחר פרישתם של השלושה מהשב"כ, הקימו יחד את חברת האבטחה "שפרן".
בשנת 1988 מונה חזק לראש מטה הבחירות של רשימתו של טדי קולק, "ירושלים אחת", ואף הוזכר כמי שעשוי להחליף את קולק כראש העירייה בעתיד. בשנת 1996 הושאל מחברת "שפרן" לחברת NDS שם עסק בתחום ההגנה האקטיבית, ולימים הפך לסגן נשיא החברה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל חזק לעסוק בפיסול באבן והציג מעבודותיו בסימפוזיונים בינלאומיים לפיסול במעלות-תרשיחא ובאשדוד. בדצמבר 2019 הציג את תערוכת הבכורה שלו, "ראש ולענה", במוזיאון "על התפר" בירושלים.
בעשור השני של המאה ה-21, התנדב חזק בעמותת "בדרך להחלמה", העוסקת בהעברת חולים פלסטינים לבתי חולים בארץ,
בשנת 2021 השתתף עם חבריו רדי ומלכא בסרט "הרעות" של הבמאי יונתן פז.
חיים אישיים

חזק היה נשוי לנירה עד לפטירתה ב-2025 ואב לשלושה. מתגורר בשכונת צהלה בתל אביב.
הערות שוליים

1 2  "מילים ומשפטים" עם דינה זילבר, באתר גל"צ, ‏21 באוקטובר 2021
↑  תיק העלייה של משפחת חזק לארץ, באתר ארכיון המדינה
↑  ענת טנר, חזקים במועדון, באתר ynet, 4 במרץ 2014
↑  Nehemiah Hasak Obituary - Wilmette, IL, Dignity Memorial (באנגלית)
↑  צבי זינגר, ראובן חזק יפרוש מתפקידו כמנכ"ל עיריית ירושלים, באתר מעריב, ‏6 בפברואר 1981
1 2  אמנון לורד, גרעין במחיר כסת"ח: הרומן של הציבור הישראלי עם הפנטגון, באתר ישראל היום, ‏15 ביולי 2021
1 2  רוני ליפשיץ, ‏חזק באבטחה, באתר גלובס, 22 ביולי 1999
↑  אריק בנדר, ראובן חזק ינהל את מערכת הבחירות לסיעתו של טדי קולק, באתר מעריב, ‏10 באפריל 1988
↑  אתר מרכז המידע לאמנות ישראלית
↑   נעמה ריבה, בכיר שב"כ לשעבר הציב 12 פסלים מטרידים בירושלים: "פני הדור כפני הכלב", באתר הארץ, 8 בדצמבר 2019
↑  אוהד חמו, ‏השב"כניק לשעבר שמסייע לילדי עזה, באתר ‏מאקו‏, 18 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527155205171  VIAF: 308269560   WorldCat (עם VIAF): 308269560
מגדל החרסינה של נאנג'ינג

| --- | --- |

פגודת החרסינה, כפי שהוצגה בספרו של פישר פון ארלך, "התוכנית לארכיטקטורה אזרחית והיסטורית" (1721)
 מידע כללי
 סוג:  פגודה, מבנה לשעבר 
 מיקום:  מועצת צִ'ינְחְוָואי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1431
 תאריך פתיחה רשמי:  1431 
 תאריך פירוק:  1856 
 
 קואורדינטות:  32°00′40″N 118°46′40″E﻿ / ﻿32.011111111111°N 118.77777777778°E﻿ / 32.011111111111; 118.77777777778
 he
 
מגדל החרסינה של נאנג'ינג, חלק ממקדש באואן הגדול לשעבר, הוא אתר היסטורי (אנ') הממוקם על הגדה הדרומית של נהר צ'ינואי (אנ') החיצוני בעיר נאנג'ינג בסין. בעבר זו הייתה פגודה שנבנתה במאה ה-15 במהלך תקופת שלטון שושלת מינג, אך הפגודה המקורית נהרסה ברובה במאה ה-19 במהלך מרד טאיפינג. העתק מודרני בגודל מלא של הפגודה המקורית קיים כעת בנאנג'ינג.
בשנת 2010 איש העסקים הסיני ואנג ג'יאנלין תרם מיליארד רנמינבי (שווה ערך ל-156 מיליון דולר) לעיר נאנג'ינג עבור שיקום המגדל. על פי מקורות מסוימים מדובר בתרומה האישית הגדולה ביותר שנעשתה אי פעם בסין. בדצמבר 2015, ההעתק המודרני והפארק שמסביב נפתחו לקהל הרחב.
היסטוריה

מגדל החרסינה של נאנג'ינג, שנקרא במקור "מקדש באואן הגדול", תוכנן בתקופת שלטונו של יונגלה קיסר סין (בשנים 1402–1424); בנייתו החלה בתחילת המאה ה-15. ב-25 במרץ 1428, קיסר שואנדה (אנ') הורה לגנרל ג'נג חה ואחרים לפקח על הבנייה מחדש והתיקון של המקדש. בניית המקדש הושלמה בשנת 1431.
המגדל התגלה לראשונה על ידי אנשים מהעולם המערבי כאשר מטיילים אירופאים כמו יוהאן ניוהוף (אנ') ביקרו בו ולעיתים גם כללו אותו ברשימות של פלאי תבל. לאחר חשיפה זו מחוץ לסין, המגדל נתפס כאוצר לאומי הן על ידי המקומיים והן על ידי תרבויות אחרות ברחבי העולם.
בשנת 1801, המגדל נפגע מברק וארבע הקומות (אנ') העליונות שלו התמוטטו, אך הן שוחזרו במהירות. בספר שראה אור בשנת 1843 בשם "The Closing Events of the Campaign in China" מאת המחבר Granville Gower Loch, מופיע תיאור מפורט של המגדל כפי שהיה קיים אז. בשנות ה-50 של המאה ה-19, פרצה באזור המקיף את המגדל מלחמת אזרחים כאשר מרד טאיפינג הגיע לנאנג'ינג והמורדים השתלטו על העיר. הם ניפצו את התמונות הבודהיסטיות שהיו במגדל והרסו את גרם המדרגות הפנימי כדי למנוע פלטפורמת תצפית מלוחמי האויב שהשתייכו לשושלת צ'ינג. מלחים אמריקאים הגיעו לעיר במאי 1854 וביקרו במגדל החלול. בשנת 1856 נהרס המגדל. ההרס היה במטרה למנוע מפלג עוין להשתמש בו כדי לתצפת ולהפגיז את העיר או שנבע כתוצאה מפחד מאמונות טפלות הקשורות למבנה הגיאומנטי במסגרת השקפת הפנג שווי. לאחר מכן שרידי המגדל שנותרו נוצלו לטובת שימוש במבנים אחרים, בעוד האתר לא היה פעיל עד לבנייה מחדש שנעשתה מאוחר יותר.
תיאור

המגדל נבנה במקור בצורת מתומן, עם בסיס שקוטרו כ-30 מטר. כאשר נבנה, המגדל היה אחד המבנים הגדולים בסין, והתנשא לגובה של 79 מטרים (259 רגל) עם תשע קומות וגרם-מדרגות באמצע הפגודה, שהתנשא כלפי מעלה על פני 184 מדרגות. חלקו העליון של הגג סומן באננס זהוב. היו תוכניות מקוריות להוסיף למגדל עוד קומות, על פי מיסיונר אמריקאי שביקר בנאנג'ינג ב-1852. המגדל נבנה מלבנים העשויות חרסינה בצבע לבן, שנאמר עליהן כי הן מחזירות את קרני השמש במהלך היום, ובלילה נתלו מהמבנה לא פחות מ-140 מנורות כדי להאיר את המגדל. זיגוגים וכלי אבן עובדו לתוך החרסינה ויצרו תערובת של עיצובים ירוקים, צהובים, חומים ולבנים בצידי המגדל, כולל בעלי חיים, פרחים ונופים. ייתכן שחלקים מהמגדל המקורי נשתמרו ומוצגים במוזיאון בכלכותה, על סמך המכון הגיאולוגי של הודו (אנ') שהציג את העובדה הזו ב-7 באוגוסט 1877.
גלריה

דגם של המגדל המקורי, לפני ההרס, מוצג במוזיאון נאנג'ינג (אנ')
איור אירופאי מוקדם של המגדל, מתוך הספר "שגרירות מחברת הודו המזרחית ההולנדית (אנ')" (1665) מאת יוהאן ניוהוף
איור של המגדל מתוך "שגרירות מחברת הודו המזרחית ההולנדית" (1665) מאת יוהאן ניוהוף
דגם משנת 1915 של מגדל החרסינה המקורי
הערות שוליים

↑  "Nanjing pagoda - Seven wonders of the medieval world". unmuseum.org. U.N.Museum. נבדק ב-28 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wanda chairman makes largest donation in China's history". People's Daily. 10 בנובמבר 2010. נבדק ב-10 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yu, Elaine (2016-09-16). "Nanjing's Porcelain Tower: Ancient 'world wonder' brought back to life". CNN. נבדק ב-2017-02-28.
↑  Thousand-year Porcelain Tower of Nanjing completes renovation - People's Daily Online, en.people.cn
↑  Dreyer, Edward L. (2007). Zheng He: China and the Oceans in the Early Ming Dynasty, 1405–1433. New York: Pearson Longman. p. 142. ISBN 9780321084439..
↑  Dreyer, Edward L. (2007). Zheng He: China and the Oceans in the Early Ming Dynasty, 1405–1433. New York: Pearson Longman. pp. 135 & 144. ISBN 9780321084439..
ג'יין ליבס

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1961 (בת 63) אילפורד, לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  Sackville School  בית הספר לאומנויות הבמה בוש דייוויס 
 בן או בת זוג:  Marshall Coben (1996–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יין ליבס (באנגלית: Jane Leeves; נולדה ב-18 באפריל 1961) היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה

ליבס נולדה באסקס, לאם אחות ואב מהנדס, יש לה שתי אחיות ואח.
ב-1981 שיחקה בסרט טלוויזיה, לאחר מכן הופיעה במספר פרקים של תוכנית הקומדיה של ה-BBC "The Benny Hill Show", היא שיחקה את מרלה במספר פרקים של קומדיית המצבים סיינפלד, היא גילמה את הפיזיותרפיסטית דפני מון בסדרה פרייז'ר.
בקולנוע הופיעה ב-1994 בגרסה מחודשת של הסרט נס ברחוב 34, ב-1996 דיבבה בסרט ג'יימס והאפרסק הענק, ב-1999 גילמה אשת חברה עשירה בסרט "Music of the Heart" לצד מריל סטריפ, היא דיבבה ברווזה בסרט גארפילד 2.
החל משנת 2018 עד שנת 2023 ליבס שיחקה באחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה הרפואית, "המתמחה". בסדרה היא גילמה את אליזבת קיט ווס.
מחצבת רבדים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′01″N 34°49′06″E﻿ / ﻿31.783613°N 34.818228°E﻿ / 31.783613; 34.818228
  (למפת השפלה מוגדלת) מחצבת רבדים(למפת השפלה רגילה) מחצבת רבדים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחצבת רבדים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחצבת רבדים
 
מחצבת רבדים היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי הממוקם כ-1.5 ק"מ מצפון לקיבוץ רבדים. באתר נחשפו עדויות לפעילות אנושית השייכת לתרבות האשלית המאוחרת מהתקופה הפלאוליתית התחתונה, לפי כחצי מיליון שנים.
החפירות ותוצאותיהן

מחצבת רבדים נחפר לראשונה ב-1994 בחפירות שנעשו באתר על ידי רשות העתיקות ונמשכו במספר עונות חפירה לאחר מכן (1996, 1998, 1999, 2004). במהלך החפירות נחשפו עצמות בעלי חיים מאובנות של שור הבר, צבי, אייל אדום, יחמור, אייל הכרמל, חזיר בר וסוסיים. נוסף על כך נמצאו שרידים של חתול בר, מכרסמים כגון נברן השדה וחולד, צבים וזוחלים אחרים.
באתר התגלה מאסף העצמות הגדול בלבנט של המין הנכחד פיל ישר-חט. מין זה היה גדול במקצת מהפיל האפריקני, התנשא לגובה של 3.9 מטר ושקל בממוצע בין 6,000 ל-7,000 ק"ג. על גבי מקצת עצמות הפיליים נמצאו עדויות לסימני חיתוך באמצעות כלי צור, המעידים על הסרת הבשר, וכן סימני עיבוד ושימוש בכמה עצמות ככלים. צריכת בשר הפילים והשימוש בעצמותיהם אינם מעידים בהכרח על ציד פעיל.
באתר נמצאו כלי צור רבים בהם; אבני יד, כלי קיצוץ, ספרואידים, מרצעים ומגרדים. יחד עם אותם כלים נמצאו פריטי צור נוספים, ביניהם ניתן למנות גרעינים ונתזים (אנ').
בינואר 2024 התפרסם כי באתר נמצאו עצמות רבות של פילים ולידם כלים מסותתים המצביעים על קשרים בין האדם לפילים.