stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית קראיובשט
היסטוריה > ענף קראיובשט - מאולטניה > הענף ברנקובנשט

בני קראיובשט הגיעו שוב לשלטון בוולאכיה באמצעות ענף שלהם בני ברנקוביאנו או ברנקובנשט:קודם עם מאתיי בסאראב (1654-1632) ואחר כך עם קונסנטין ברנקוביאנו
(1714-1688).
אף על פי שהיו מיוחסים גם למשפחת קנטקוזינו (קנטקוזינשט - Cantacuzinești), בני ברנקוביאנו נגררו לסכסוך עקוב בדם עם האחרונים, תוך כדי הלשנות הדדיות על בגידה בפני הסולטאן העות'מאני.
בפועל את המשא ומתן החשאי שניהל השליט קונסטנטין ברנקוביאנו עם האימפריה ההבסבורגית ועם הצאר פטר הגדול של רוסיה, הומשכו (אחרי הוצאתו להורג האכזרית בקונסנטינופול) על ידי יריבו ויורשו, שטפן קנטקוזינו
אחרי נפילתו של האחרון השכין הסולטאן אהמט השלישי את משטר הפנריוטים כאמצעי ביטחון עבור ההגמוניה העות'מאנית בנסיכויות הרומניות.
הסכסוך בין ברנקובנשט לבני קנטקוזינו השתקף בספר של דימיטריה קנטמיר,
"ההיסטוריה ההיירוגליפית" שבה המחבר צידד במחנה של בני קנטקוזינו.
בני ברנקוביאנו נשארו נוכחים בזירה הפוליטית של ולאכיה לאורך המאות ה-18 ו-19 המוקדמת. הם ישבו במועצת החצר ה -דיוואן
ונמנו עם הבויארים הפרו-רוסים המעטים בחצר.

הבאן גריגורה ברנקוביאנו הנהיג את מועצת העוצרות אחרי מות השליט אלכסנדרו סוצו ב-1821 . הוא התקרב למנהיג המורדים הרומנים נגד שלטון הפנריוטי טודור ולדימירסקו מתוך רצון למנוע את עלייתו לשלטון של סקרלט קאלימאקי.
 וקיבל בברכה את הכיבוש הרוסי בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829).
נציגה אחרונהשל בני ברנקוביאנו, הנסיכה זויה ברנקוביאנו, לבית מברוקורדט שאומצה ב-1820 על ידי הבאן גריגורה ברנקוביאנו, התחתנה עם הנסיך גאורגה ביבסקו. על אף הגט ביניהם, מורשת בני בסאראב-ברנקוביאנו עבר לידי משפחת ביבסקו באמצעות בנם שלגאורגה וזויה, הנסיך גרגואר ביבסקו-בסאראבה, אבי אן ברנקובאן, שנודעה כמשוררת אן דה נואיי
שליטי ולאכיה מקרב בני קראיובשט-ברנקובנשט

ניאגויה בסאראב (1521-1512)
תאודוסיה (1522-1521)
ראדו שרבן (1611-1602)
מאתיי בסאראב (1654-1632)
קונסטנטין שרבאן בסאראב (1658-1654)
שרבאן קנטקוזינו (1688-1678)
קונסטנטין ברנקוביאנו (1714-1688)
לקריאה נוספת

Neagu Djuvara, Între Orient și Occident. Țările române la începutul epocii moderne, Humanitas, Bucharest, 1995
Șerban Papacostea - cap.Țările române și primul asalt al puterii otomane - în Mihai Bărbulescu și alții - Istoria României,ed.rev. Editura Corint, București 2012
Ștefan Ștefănescu, Istoria medie a României, Vol. I,Editura București, București, 1991
הערות שוליים

↑  Ștefănescu עמ' 140
1 2  S.Papacostea 2012 עמ' 160
↑  Ștefănescu עמ' 145-141
↑  Ștefănescu עמ' 141
↑  Djuvara  עמ' 286
↑  Djuvara  עמ' 297
↑  Djuvara  עמ' 113
↑  Djuvara  עמ' 347
ניאוגיה בסאראב ובנו תאודוסיה
רוברט אדוארדס

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1925 בטלי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  10 באפריל 2013 (בגיל 87) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Robert Geoffrey Edwards 
 ענף מדעי:  רפואת רבייה 
 מקום מגורים:  מנצ'סטר, לידס 
 מקום קבורה:  Elmwood Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בנגור  אוניברסיטת אדינבורו 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תלמידי דוקטורט:  Azim Surani 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor  עמית החברה המלכותית  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2010)  Annual Review Prize Lecture (2008)  מדליית הזהב על שם אירדלי הולנד (2005)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2001)  פרס המלך פייסל הבינלאומי לרפואה (1989) 
 בן או בת זוג:  רות פאולר אדוארדס (?–10 באפריל 2013) 
 
רוברט אדוארדס (אנגלית: Robert Geoffrey Edwards; ‏27 בספטמבר 1925 – 10 באפריל 2013) CBE, היה פיזיולוג בריטי וחלוץ בתחום חקר בעיות פוריות האשה והפריה חוץ-גופית. בשיתוף פעולה עם הגינקולוג ד"ר פטריק סְטֶפְּטוֹ (1913–1988) וג'יין פרדי (אנ') (1945–1985), אדוארדס הביא לפריצת דרך בפתרון בעיות פוריות האשה באמצעות הפריה חוץ-גופית, פריצת דרך שהובילה, ב-25 ביולי 1978, ללידת "תינוקת המבחנה" הראשונה בהיסטוריה, לואיז בראון. בשנת 2010 הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה "על פיתוח הפריה חוץ-גופית".
השכלתו

לאחר שסיים לימודי תיכון במנצ'סטר, אדוארדס שירת בצבא הבריטי. הוא סיים לימודי תואר ראשון בחקלאות באוניברסיטת ויילס בבנגור. מאוחר יותר למד במכון לגנטיקה של חיות באוניברסיטת אדינבורו. הוא סיים לימודי דוקטורט בשנת 1955. בשנת 1963 הצטרף לסגל אוניברסיטת קיימברידג'.
הפריה חוץ-גופית

בשנת 1960 אדוארדס החל חוקר בתחום הפרית בני אדם, הוא המשיך בעבודת מחקר זו אף לאחר שהחל לעבוד באוניברסיטת קיימברידג', תוך שהוא מניח את היסודות להצלחתו המאוחרת בתחום זה. בשנת 1968 הוא הצליח להפרות ביצית בתנאי מעבדה והחל לשתף פעולה עם פטריק סטפטו, גינקולוג מאולדהאם. אדוארדס פיתח קרקע מזון המאפשרת הפריית ביצית ותרבית רקמה עוברית, בעוד סטפטו נעזר בלפרוסקופיה כדי לאסוף ביציות משחלותיהן של מטופלות עם בעיות של אי-פוריות. מחקרם של השניים מיקד אליו גם התנגדות וביקורת.
לידתה של לואיז בראון, בשעה 11:47 ב-25 ביולי 1978, בבית החולים הכללי של אולדהאם, היווה פריצת דרך בהיסטוריה של הרפואה, והפריה חוץ-גופית פתחה דרך טיפולית חדשה לנשים עם בעיות פוריות אשר עד לאותה עת הרפואה לא נתנה להן מענה.
שכלול שיטתם של אדוארדס וסטפטו הביאה לעליה באחוז ההריונות המוצלחים בשיטה זו, ועל פי הערכות, נכון לשנת 2010, נולדו כארבעה מיליון ילדים באמצעות הפריה חוץ-גופית. פריצת דרך זו הביאה בעקבותיה שיטות חדשניות נוספות לטיפולי פוריות, כגון החדרת זרע אל הציטופלזמה של הביצית (באנגלית: Intracytoplasmic sperm injection), אבחון גנטי בעובר טרם השרשה (Preimplantation genetic diagnosis), ומחקר בתאי גזע עובריים. אדוארדס וסטפטו יסדו את בורן הול קליניק (Bourn Hall Clinic), בכפר בורן, בקיימברידג'שייר, כמוסד להמשך מחקרם ולהכשרתם של מומחים בתחום טיפולי ההפריה. לאחר שסטפטו הלך לעולמו, המשיך אדוארדס בעבודתו המדעית והיה עורכם של ירחונים רפואיים.
הכרה בהישגיו

בשנת 1984 נבחר אדוארדס כעמית בחברה המלכותית
בשנת 2001 זכה אדוארדס בפרס לסקר
בשנת 2010 הוא הוכרז כזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
דריק וייט

דריק וייט (באנגלית: Derrick White; נולד ב-2 ביולי 1994) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA ובנבחרת ארצות הברית, בעמדות הרכז והקלע.
קריירת מכללות

וייט נולד בעיר פארקר שבקולורדו, ובין השנים 2012–2015 למד באוניברסיטת קולורדו ספרינגס. בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 22.0 נקודות בממוצע למשחק, ושבר את שיאי המועדון בנקודות (1,912) ובאסיסטים (343) בקריירה.
לאחר עונת 2014/2015 החליט לעבור לאוניברסיטת קולורדו, אשר קבוצתה משתתפת בליגת המכללות הבכירה ("Division I"), על מנת לקבל חשיפה גדולה יותר. על פי חוקי הליגה היה על וייט לעבור "עונת צינון" בשל מעברו בין קבוצות במהלך לימודיו ("Redshirt"). בעונת 2016/2017, שהייתה היחידה שלו באוניברסיטת קולורדו והאחרונה בליגת המכללות, הציג וייט יכולת מצוינת עם ממוצעים של 18.1 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק. בסיום העונה נבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה של העונה ב"מחוז ה-Pac 12".
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2017 נבחר וייט במקום ה-29 על ידי סן אנטוניו ספרס. לאורך עונת הרוקי שלו שותף ב-17 משחקים בלבד עם סן אנטוניו, ונשלח מספר פעמים לקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח, אוסטין ספרס. ב-24 משחקיו באוסטין קלע 20.1 נקודות בממוצע למשחק, ובסיום העונה זכה עמה באליפות ליגת הפיתוח.
לאחר פציעתו של דג'ונטה מארי בפתיחת עונת 2018/2019, תפס וייט את מקומו כרכז הפותח של הספרס עד לסיום העונה. ב-67 המשחקים בהם השתתף באותה עונה קלע 9.9 נקודות ומסר 3.9 אסיסטים בממוצע למשחק. בשלושת המשחקים הראשונים של פלייאוף 2019 קלע וייט ממוצע של 23 נקודות למשחק, כולל שיא קריירה של 36 נקודות במשחק השלישי, אך בהמשך תפוקתו נחלשה וקבוצתו הפסידה מול דנוור נאגטס בתוצאה 3–4.
בדצמבר 2020 חתם בסן אנטוניו על הארכת חוזה לארבע עונות נוספות, החל מעונת 2021/2022, בסך כ-73 מיליון דולר. בפברואר 2022 נחתמה עסקה בין בוסטון סלטיקס לסן אנטוניו, שבמסגרתה עבר וייט לסלטיקס.
נבחרת ארצות הברית

בשנת 2019 השתתף וייט בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 כחבר נבחרת ארצות הברית, אשר סיימה במקום השביעי בלבד. לאורך הטורניר קלע וייט 5.9 נקודות בממוצע למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | סן אנטוניו | 17 | 0 | 8.2 | 0.485 | 0.615 | 0.700 | 1.5 | 0.5 | 0.2 | 0.2 | 3.2 |
| 2018/2019 | סן אנטוניו | 67 | 55 | 25.8 | 0.479 | 0.338 | 0.772 | 3.7 | 3.9 | 1.0 | 0.7 | 9.9 |
| 2019/2020 | סן אנטוניו | 68 | 20 | 24.7 | 0.458 | 0.366 | 0.853 | 3.3 | 3.5 | 0.6 | 0.9 | 11.3 |
| 2020/2021 | סן אנטוניו | 36 | 32 | 29.6 | 0.411 | 0.346 | 0.851 | 3.0 | 3.5 | 0.7 | 1.0 | 15.4 |
| 2021/2022 | סן אנטוניו | 49 | 48 | 30.3 | 0.426 | 0.314 | 0.869 | 3.5 | 5.6 | 1.0 | 0.9 | 14.4 |
| 2021/2022 | בוסטון | 26 | 4 | 27.4 | 0.409 | 0.306 | 0.853 | 3.4 | 3.5 | 0.6 | 0.6 | 11.0 |
| 2022/2023 | בוסטון | 82 | 70 | 28.3 | 0.462 | 0.381 | 0.875 | 3.6 | 3.9 | 0.7 | 0.9 | 12.4 |
| 2023/2024 | בוסטון | 73 | 73 | 32.6 | 0.461 | 0.396 | 0.901 | 4.2 | 5.2 | 1.0 | 1.2 | 15.2 |
| קריירה |  | 418 | 302 | 27.5 | 0.450 | 0.363 | 0.854 | 3.5 | 4.1 | 0.8 | 0.9 | 12.3 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | סן אנטוניו | 3 | 0 | 6.0 | 0.500 | 0.500 | 0.000 | 0.0 | 0.3 | 0.3 | 0.7 | 2.3 |
| 2018/2019 | סן אנטוניו | 7 | 7 | 27.3 | 0.547 | 0.294 | 0.731 | 3.0 | 3.0 | 0.7 | 0.7 | 15.1 |
| 2021/2022 | בוסטון | 23 | 3 | 25.4 | 0.364 | 0.313 | 0.824 | 3.0 | 2.7 | 0.9 | 0.6 | 8.5 |
| 2022/2023 | בוסטון | 20 | 16 | 29.7 | 0.505 | 0.455 | 0.912 | 3.0 | 2.1 | 0.6 | 1.0 | 13.4 |
| 2023/2024 | בוסטון | 19 | 19 | 35.6 | 0.452 | 0.404 | 0.921 | 4.3 | 4.1 | 0.9 | 1.2 | 16.7 |
| קריירה |  | 72 | 45 | 28.7 | 0.455 | 0.394 | 0.852 | 3.2 | 2.8 | 0.8 | 0.9 | 12.4 |
הערות שוליים

↑  וייט עובר לאוניברסיטת קולורדו, באתר denverpost.com,‏ 19 באפריל 2015
↑  סטטיסטיקות המכללות של וייט, באתר sports-reference.com
↑  ביוגרפיה, באתר אוניברסיטת קולורדו
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2017, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות הקריירה של וייט בליגת הפיתוח, באתר basketball-reference.com
↑  סן אנטוניו מחתימה את וייט על הארכת חוזה, באתר ESPN,‏ 21 בדצמבר 2020
↑  Celtics Acquire Derrick White From Spurs, NBA.com
↑  פרופיל בגביע העולם 2019, באתר פיב"א
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורסל 2019 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 וייט •  5 מיטשל •  6 האריס •  7 סמארט •  8 בארנס •  9 בראון •  10 טייטום •   11 פלאמלי •  12 טרנר • 13 לופז •  14 מידלטון • 15 ווקר • מאמן: פופוביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 וייט •  5 מיטשל •  6 האריס •  7 סמארט •  8 בארנס •  9 בראון •  10 טייטום •   11 פלאמלי •  12 טרנר • 13 לופז •  14 מידלטון • 15 ווקר • מאמן: פופוביץ' | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - פריז (2024) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 קרי •  5 אדוארדס •  6 ג'יימס •  7 דוראנט •  8 וייט •  9 האליברטון •  10 טייטום •   11 אמביד •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 דייוויס • 15 בוקר • מאמן: קר |  1  •  2  •  3  •  4 קרי •  5 אדוארדס •  6 ג'יימס •  7 דוראנט •  8 וייט •  9 האליברטון •  10 טייטום •   11 אמביד •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 דייוויס • 15 בוקר • מאמן: קר | ארצות הברית |
קולנוע רמה

| --- | --- |

חזית קולנוע רמה לאחר סיום בניית מגדל המגורים החדש, דצמבר 2018
 מידע כללי
 סוג:  אולם כנסים ציבורי ותיאטרון
 כתובת:  פינת רחובות ביאליק וז'בוטינסקי
 מיקום:  רמת גן 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 28 במאי 1938
 תאריך פתיחה רשמי:  28 במאי 1938 
 תאריך פירוק:  1982
 מידות
 שטח:  1,178 מ"ר
 קואורדינטות:  32°05′09″N 34°48′38″E﻿ / ﻿32.08594444°N 34.81066667°E﻿ / 32.08594444; 34.81066667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) קולנוע רמה(למפת גוש דן רגילה) קולנוע רמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קולנוע רמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קולנוע רמה  he קולנוע רמהhe קולנוע רמהמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קולנוע רמה לפני הריסתו, ספטמבר 2010
מגדל המגורים החדש המחליף את קולנוע רמה, דצמבר 2018
קולנוע רמה שהיה בית הקולנוע השני ברמת גן נחנך ב-28 במאי 1938 בפינת רחובות ביאליק וז'בוטינסקי ברמת גן. המבנה שימש כבית קולנוע, אולם כנסים ציבורי ותיאטרון לתושבי רמת גן ותושבי הכפרים הערביים בסביבה.
היסטוריה

הקמת בית הקולנוע נחשבה כאחד הפרויקטים החשובים באותה תקופה, אירוע הפתיחה נערך במעמד מושל המחוז הבריטי, רוברט קרוסבי, והשתתפה בו התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שלימים הפכה להתזמורת הפילהרמונית הישראלית. המייסדים והמנהלים היו יוסף רייזיס ובנו נחום רייזיס, אליהם חבר כשותף יצחק הירש אזולאי-שיין, בעל חברת התחבורה "קדימה" (אחת מארבע החברות שמוזגו ל"אגד").
שטח המבנה היה 1,178 מ"ר והכיל 1,000 מושבים. תכנון המבנה הוטל בתחילה על אדריכל גרמני, אך לאחר שזה עזב את הארץ הוטל התכנון על המהנדס ישראל מיכאלי. סגנון הבניה היה בינלאומי כפי שנהוג היה באותה תקופה עם השפעות אר דקו.
בשנים 1947-1945 נהג בית הקולנוע להקרין בכל יום חמישי סרטים ערביים ובעיקר מצריים, שמשכו מאות מתושבי הכפרים הערביים בסביבה.
בצמוד לקולנוע פעל בהצלחה רבה "קפה רמה" שהיה ידוע מאוד באותה תקופה ושימש כמקום מפגש מרכזי בו נהגו רבים לבקר.[דרוש מקור]
בשנות השבעים והשמונים פעלה בבנין בקומה הראשונה גם קהילה דתית רפורמית בשם "אמת וענווה". [דרוש מקור]
בשנת 1981 העביר לשם אברהם דשא פשנל את פעילות "התיאטרון העממי" שבהנהלתו.[דרוש מקור]
בית הקולנוע סיים את פעילותו ב-1982 עקב בעיות ניהוליות וכלכליות.
ב-2010 רכשה חברת מגדלים בבעלות קרן בן דויד וחני הורביץ את המבנה ב-70 מיליון ש"ח כדי לבנות במקומו מגדל בן 23 קומות אשר מכונה "פרויקט רמה טאוור". מאחר שהמבנה הוגדר כמבנה לשימור חזית בית הקולנוע שומרה.
ב-2017 נחנך מגדל המגורים במקומו של בית הקולנוע.
בתרבות

בתקליט המתיחות של יהודה ברקן, "אכלת אותה", הוא מטלפן לקולנוע רמה על מנת למסור מברק לשחקנית ג'ולי אנדרוז המככבת בסרט צלילי המוסיקה.
הערות שוליים

↑  אורי חודי, מגדל בן 23 קומות במקום קולנוע רמה ברמת גן, באתר כלכליסט, 13 בינואר 2010
↑   יהודה ברקן - מברק לג'ולי אנדריוס, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2023087888   WorldCat (עם LCCN): no2023-087888
אבולוציה של השבלול (איבר)

השבלול באוזן התיכונה (שם מדעי: Cochlea) הוא חלק מהאוזן הפנימית. זהו חלל בצורת ספירלה בתוך העצם. בתוך שבלול היונקים קיים איבר קורטי (organ of Corti) - איבר החישה של השמיעה, המכיל תאי שיער שאחראים על תרגום התנודות שהוא קולט מתעלות מלאות נוזלים מסביב לדחפים חשמליים הנשלחים למוח כדי לעבד קול.
אטימולוגיה

בלטינית, Cochlea היא שבלול, קונכייה או בורג. מקור המילה הוא במילה היוונית κοχλίας ובתעתיק לטיני kokhlias. ההגדרה המודרנית, שבלול בתור חלק ממערכת השמיעה של האוזן הפנימית, מקורה בסוף המאה ה-17.
מקור אבולוציוני

שבלול זה הוא בצורת ספירלה, ומקורו ככל הידוע בתקופת הקרטיקון המוקדמת, לפני כ-120 מיליון שנה. העצבוב השמיעתי של השבלול בצורת ספירלה החל גם הוא בתקופת הקרטיקון. האבולוציה של השבלול האנושי מיוצגת היטב בתיעוד המאובנים. במהלך המאה ה-20, מדענים רבים, ביולוגים אבולוציוניים ופלאונטולוגים, שאפו לפתח שיטות וטכניקות חדשות כדי להתגבר על המכשולים הקשורים בעבודה עם ממצאים עתיקים ועדינים.
בעבר, מדענים היו מוגבלים ביכולתם לבחון באופן מלא דגימות מבלי לגרום להן נזק. לאחרונה הפכו טכנולוגיות ובהן סריקת מיקרו-CT (באנגלית: X-ray microtomography) זמינות. טכנולוגיות אלו מאפשרות הבחנה חזותית בין חומרים מאובנים של בעלי חיים לבין שרידי משקע אחרים. בעזרת שימוש בטכנולוגיות קרני רנטגן ניתן לחקור יכולות שמיעה של יצורים שנכחדו, וכך להבין את האבות הקדמונים של המין האנושי כמו גם את בני מינם העכשוויים.
אנטומיה השוואתית

המבנה הבסיסי של האוזן הפנימית אצל הלפידוזאורים (לטאות ונחשים), ארכוזאורים (ציפורים ותנינים) ויונקים דומה, והאיברים נחשבים להומולוגיים, אך לכל קבוצה יש איבר שמיעה ייחודי. איבר השמיעה התפתח בתוך צינור הלאג'נה (lagena) של זוחלי הגזע (זוחלים קדומים ששימרו יכולות אמפיביות), שבין לג'נת האפיתל של הלג'נה והאפיתל הסקולרי (saccular; הרקמה הסאקולרית היא אפיתל חד-שכבתי ברובו, המוקף בשכבה של רקמת חיבור ובה כלי דם רבים).
בלפידוזאורים, איבר השמיעה, הפפילה הבזילרית (basilar papilla), הייתה בדרך כלל קטנה, ובה לכל היותר 2,000 תאי שיער, בעוד שאצל ארכוזאורים הפפילה הבזילרית יכלה להיות ארוכה בהרבה (מעל 10 מ"מ בדורסי לילה) ולהכיל הרבה יותר תאי שיער ולהם שני קצוות קיצוניים של גודל טיפוסי, תאי השיער הקצרים ואלה הגבוהים.
אצל יונקים, המבנה ידוע כאיבר קורטי (organ of Corti) ולו סידור ייחודי של תאי שיער ותאים תומכים. כל איברי קורטי אצל היונקים מכילים מנהרה תומכת הבנויה מתאי עמודים (pillar cells) שהם תאי אפיתל, בצדם הפנימי יש תאי שיער פנימיים ובצד החיצוני - תאי שיער חיצוניים. האוזן התיכונה של היונקים והשבלול המוארך מאפשרים רגישות טובה יותר לתדרים גבוהים יותר.
אנטומיה השוואתית > לפידוזאורים

כמו בכל הלפידוזאורים והארכוזאורים, עצמות השמע באוזן התיכונה החד-עצמית (קולומלרית, columellar) מעבירות קול ללוחית הרגל של הקולומלה, וזו שולחת גל לחץ דרך האוזן הפנימית. בנחשים, אורך הפפילה הבזילרית הוא בערך מ"מ והיא מגיבה רק לתדרים מתחת לקילוהרץ אחד. לעומת זאת, ללטאות יש שני אזורים של תאי שיער, האחד מגיב מתחת קילוהרץ, והשני מעל. גבול התדירות העליון ברוב הלטאות הוא בערך 5 עד 8 קילוהרץ. הפפילות הארוכות ביותר של הלטאות הן באורך של כ-2 מ"מ ומכילות כ-2,000 תאי שיער. הסיבים העצביים שלהן יכולים להיות מכוונים בצורה חדה מאוד לתדר.
אנטומיה השוואתית > ארכיזאורים

בציפורים ובתנינאים, הדמיון של מבנה הפפילה הבזילרית מסגיר את מערכת היחסים האבולוציונית ההדוקה ביניהם. אורך הפפילה הבזילרית הוא עד כ-10 מ"מ והיא מכילה עד 16,500 תאי שיער. לרוב הציפורים יש גבול שמיעה עליון של כ-6 קילוהרץ, אך ינשוף האסם יכול לשמוע עד 12 ק"ה ובכך הוא קרוב לגבול השמיעה האנושי העליון.
אנטומיה השוואתית > יונקים

ליונקים מטילי ביצים, המונוטרמים (קיפודניים וברווזן), אין שבלול ספירלי, אלא שבלול דומה לבננה, באורך עד 7 מ"מ בערך. כמו בלפידוזאורים וארכיזאורים, הוא מכיל לאג'נה, אפיתל חושי וסטיבולרי, בקצהו. רק ביונקים תריה (יונקי כיס ושלייניים) השבלול מתפתל 1.5 עד 3.5 פעמים. ביונקי ביב יש שורות רבות של תאי שיער פנימיים וחיצונים באיבר קורטי, אך ביונקי תריה יש שורה אחת של תאי שיער פנימיות, ובדרך כלל יש רק שלוש שורות של תאי שיער חיצוניים.
אנטומיה השוואתית > דו-חיים

לדו-חיים יש מבנים ייחודיים של האוזן הפנימית. יש שתי פפילות חושיות המעורבות בשמיעה, פפילות בזילריות (תדירות גבוהה) ואמפיבית (תדירות נמוכה), אך לא ברור אם אחת מהן הומולוגית לאיברי השמיעה של הלפידוזאורים, הארכיזאורים והיונקים, ולא ברור מתי נוצרו.
אנטומיה השוואתית > דגים

לדגים אין אפיתל שמיעתי ייעודי, אך הם משתמשים באיברי חישה וסטיבולריים שונים שמגיבים לצליל. ברוב דגי הטלאוסט, המקולה שבאוזן (לא לבלבל עם מקולה) היא זו המגיבה לצליל. בחלקם, כמו דגי זהב, קיים גם חיבור גרמי לשלפוחית האוויר המגביר את הרגישות ומאפשר שמיעה עד כ-4 קילוהרץ.
אנטומיה השוואתית > ניאנדרטלים ובני אדם מודרניים

גודל השבלול נמדד לאורך האבולוציה בהתבסס על תיעוד המאובנים. במחקר אחד, העיקול הבזאלי של השבלול נמדד, וההשערה הייתה שגודל השבלול מתואם עם מסת הגוף. גודלו של העיקול הבזאלי של השבלול לא היה שונה אצל ניאנדרטלים והאדם בהולוקן, אולם העיקול גדל יותר בבני אדם מודרניים מוקדמים ובבני אדם מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
יתר על כן, המיקום והכיוון של השבלול דומים אצל הניאנדרטלים ובני האדם בהולוקן, ביחס למישור התעלה הצדדית, בעוד שלבני אדם מוקדמים מודרניים ולבני אדם בתקופה הפלאוליתית העליונה יש שבלול במיקום טוב יותר מבני האדם מתקופת ההולוקן. כאשר משווים הומינינים מהפליסטוקן התיכון, ניאנדרטלים ואדם מההולוקן, קודקוד השבלול פונה בצורה נמוכה יותר בהומיניניים מאשר בשתי הקבוצות האחרונות. לבסוף, השבלול של ההומינינים האמצעיים של בני תקופת הפליסטוקן האירופיים פונה מטה יותר מאשר אצל הניאנדרטלים, בני האדם המודרניים וההומו ארקטוס.
בני אדם, יחד עם קופי אדם, הם היונקים היחידים שאין להם שמיעה של צלילים בתדירות גבוהה - מעל 32 קילוהרץ. לבני אדם יש שבלול ארוך, אבל המרחב המוקדש לכל טווח תדרים גדול למדי (2.5 מ"מ לאוקטבה), וכתוצאה מכך התדר העליון מופחת יחסית. לשבלול האנושי יש כ-2.5 סיבובים סביב המודיולוס (modiolus, הציר). בני אדם, וכן יונקים וציפורים רבים, מסוגלים לתפוס אותות שמיעתיים על עור התוף במרווחים של פיקומטר בלבד.
האוזן

בגלל הבולטות שלה ומצבה השמור בתיעוד המאובנים, עד לאחרונה, האוזן שימשה לקביעת עץ פילוגנטי. האוזן עצמה מכילה חלקים שונים, כולל האוזן החיצונית, האוזן התיכונה והאוזן הפנימית, וכל אלה מראים שינויים אבולוציוניים שלעיתים קרובות ייחודיים לכל שושלת. האבולוציה העצמאית של תוף האוזן התיכונה בתקופת הטריאס יצרה לחצי ברירה שגרמו להתפתחות איברי שמיעה משופרים בשושלות הנפרדות של חולייתנים יבשתיים.
האוזן > פרספקטיבה אבולוציונית

השבלול הוא חלק הזיהוי השמיעתי התלת-חדרי של האוזן, המורכב מהסקאלה מדיה (Cochlear duct), תוף האוזן התינוכית (הסקאלה טימפני, Tympanic duct) והסקאלה הווסטיבולית (scala vestibuli). לגבי יונקים, לשבלול חיות השליה וחיות הכיס יש תגובות שבלול דומות לגירוי שמיעתי כמו גם לפוטנציאל מנוחה של זרם ישר. מכאן אפשר לבדוק קשר בין יונקי התריה הללו ולחקור את המינים הקדומים שלהם כדי להתחקות אחר מקור השבלול.
השבלול הזה בצורת ספירלה שנמצא גם ביונקי כיס וגם ביונקי שליה התקיים לפני כ-120 מיליון שנים. התפתחות הפפילה הבזילרית (Basilar papilla) (אנ') הבסיסית ביותר (איבר השמיעה שהתפתח מאוחר יותר לאיבר קורטי אצל יונקים) התרחשה במקביל למעבר של בעלי חוליות מהים ליבשה, לפני כ-380 מיליון שנים. ההתפתלות או הספירלה של השבלול התרחשה כדי לחסוך מקום בתוך הגולגולת. ככל שהשבלול ארוך יותר, כך הרזולוציה הפוטנציאלית של תדרי הקול גבוהה יותר בהינתן טווח שמיעה זהה. העתיקים ביותר מבין שבלולי היונקים המפותלים היו באורך כ-4 מ"מ.
העדויות המוקדמות ביותר הזמינות עבור פרימטים מתארות שבלול קצר עם לוחיות בולטות, מה שמצביע על כך שיש להם רגישות טובה לתדר גבוה, בניגוד לרגישות בתדר נמוך. לאחר מכן, במשך תקופה של כ-60 מיליון שנה, עדויות מצביעות על כך שהפרימטים פיתחו שבלולים ארוכים יותר ולוחיות פחות בולטות, מה שמעיד על שיפור ברגישות בתדר נמוך וירידה ברגישות בתדר גבוה.
בתקופת המיוקן המוקדמת הושלם מחזור ההתארכות של השבלול וההידרדרות של הלוחיות. עדויות מראות שבפרימטים גדל נפח השבלול יחסית למסת הגוף לאורך הזמן. שינויים אלה בנפח המבוך של השבלול משפיעים לרעה על התדרים הנשמעים הגבוהים והנמוכים ביותר, וגורמים להזזה כלפי מטה. נראה כי ליונקים שאינם פרימטים יש נפחי מבוך שבלול קטנים יותר בהשוואה לפרימטים. ראיות מצביעות על כך שכוחות ברירה טבעית עבור מבוך השבלול הגדול יותר החלו אולי לאחר הצומת המוקדם באבולוציה שממנו התפתחו פרימטים.
יונקים הם נושאים למחקר לא רק בגלל הידע הפוטנציאלי שניתן להשיג לגבי בני אדם, אלא גם בגלל הייצוג העשיר והשופע שלהם בתיעוד המאובנים. צורת הספירלה של השבלול התפתחה מאוחר יותר במסלול האבולוציוני של יונקים מכפי שהאמינו קודם לכן, רגע לפני שהתריה התפצלו לשתי השושלות חיות כיס ובעלי שליה, לפני כ-120 מיליון שנה.
האוזן > האבולוציה של פרסטין

במקביל לאבולוציה של השבלול, החלבון פרסטין (Prestin) מראה קצב התפתחות מוגבר אצל יונקים טריים. פרסטין הוא החלבון המוטורי של תאי השיער החיצוניים של האוזן הפנימית של שבלול היונקים. הוא נמצא בתאי השיער של כל בעלי החוליות, כולל דגים, אך נהוג לחשוב כי בתחילה היה מולקולה מובילה על פני קרום. ריכוז גבוה של פרסטין נמצא רק בממברנות הצדדיות של תאי שיער חיצוניים של יונקי תריה (יש אי ודאות לגבי ריכוזים ביונקי ביב). ריכוז גבוה זה אינו נמצא בתאי שיער פנימיים, וחסר גם בכל סוגי תאי השיער של לא יונקים.
לפרסטין יש גם תפקיד בתנועתיות (יכולת התנועה, motility), שהתפתחה בה חשיבות רבה יותר בתפקוד המוטורי אצל חולייתנים יבשתיים, אבל היא התפתחה באופן שונה בשושלות שונות. בציפורים ויונקים מסוימים, פרסטין מתפקד הן כמעביר, נשא, והן כמנוע (כמו שהשוטון הוא מנוע), אך התהליך האבולוציוני דחף בחוזקה לדינמיקה מוטורית רק אצל יונקי תריה. ההשערה היא שמערכת מוטורית זו משמעותית לשבלול התריה בתדרים גבוהים בגלל ההרכב התאי והגרמי הייחודי של איבר קורטי (Organ of Corti) המאפשר לפרסטין להעצים את תנועות המבנה כולו.
מינים מודרניים בעלי יכולת אולטרה-סאונד, כגון עטלפים ולווייתני שיניים, הם בעלי פרסטין מפותח מאוד, שמראה שינויי רצף זהים לאורך זמן. באופן יוצא דופן, הרצפים התפתחו באופן עצמאי זה מזה במהלך פרקי זמן שונים. יתר על כן, האבולוציה של מערכות קולטני נוירוטרנסמיטר (אצטילכולין) המווסתות את המשוב המוטורי של תאי השיער החיצוניים עולה בקנה אחד עם התפתחות הפרסטין בתריה. הדבר מצביע על אבולוציה מקבילה של מערכת בקרה ומערכת מוטורית באוזן הפנימית של יונקי תריה.
האוזן > הומופלסיות (אבולוציה מתכנסת)

חולייתני יבשה פיתחו את האוזניים התיכונות באופן עצמאי בכל שושלת עיקרית, מה שמעיד על היותם תוצאה של אבולוציה מקבילה. לכן ניתן לפרש את התצורות של האוזניים התיכוניות של יונקי הביב ויונקי התריה כאבולוציה מתכנסת או הומופלסיה. עדויות ממאובנים מדגימות הומופלסיות של ניתוק האוזן מהלסת. יתר על כן, עור התוף היבשתי, או קרום התוף, ומבנים מחברים כגון צינור האוסטכיאן התפתחו באבולוציה מתכנסת מספר פעמים, בניגוד להיותם מורפולוגיה מגדירה.