stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
E-Cat
הדגמות

מספר אורחים הוזמנו להדגמות שונות בבולוניה בשנת 2011. עם זאת, המכשיר לא אומת באופן עצמאי. לגבי הדגמה בינואר, כתב האנליסט של ערוץ דיסקברי, בנג'מין רדפורד, ש"אם כל זה נשמע לכם חשוד, זה צריך להישמע ככה", וציין כי "במובנים רבים, היתוך קר דומה למכונות תנועה מתמדת. העקרונות מפרים את חוקי הפיזיקה, אך זה לא מונע מאנשים לטעון מדי פעם שהם המציאו או גילו אחת." לפי Phys.org (11 באוגוסט 2011), ההדגמות שהתקיימו בין ינואר לאפריל 2011 היו בעלות פגמים שהשפיעו על אמינותן, ורוסי סירב לבצע בדיקות שיכלו לאמת את טענותיו.
חוקרים מאוניברסיטת בולוניה נכחו בחלק מההדגמות של E-Cat, אך רק כצופים. ב-5 בנובמבר 2011, האוניברסיטה הבהירה כי חוקרים מטעמה לא היו מעורבים בהדגמות וכי אף אחת מהן לא נערכה בתחומי האוניברסיטה. רוסי חתם על חוזה עם האוניברסיטה, אך החוזה בוטל, והמחקר לא בוצע משום שרוסי לא ביצע את התשלום הראשון.
ב-28 באוקטובר 2011 נערכה "בדיקה ללקוח", שבה נמצא כי המתקן שחרר 2,635 קילוואט-שעה במשך חמש וחצי שעות של מצב פעולה עצמאי, בהספק ממוצע של 479 קילוואט – פחות ממחצית מההספק שהובטח של מגה-וואט אחד. צופים בלתי תלויים לא הורשו לבדוק את המדידות או לבצע מדידות משלהם, והמתקן נשאר מחובר לחשמל לאורך הבדיקה, לכאורה כדי לספק כוח למאווררים ולמשאבות המים.
לאחר עבודה עם רוסי, סרג'יו פוקרדי הסיק כי תגובות היתוך גרעיני מתרחשות בתוך ה-Energy Catalyzer. פוקרדי הצהיר כי התהליך הגרעיני מתאפשר בזכות תוסף סודי הידוע רק לרוסי ולא לו. לדבריו, התהליך היה הרבה פחות עוצמתי ללא התוסף הזה. רוסי ופוקרדי דווחו כמי שלא הצליחו למצוא כתב עת מדעי מבוקר שיסכים לפרסם את מאמרם המתאר כיצד לטענתם פועל ה-Energy Catalyzer.[25] המאמר שלהם הופיע רק בבלוג האישי של רוסי Journal of Nuclear Physics.
טענות ומחלוקות

האסטרופיזיקאי התאורטי איתן סיגל והפיזיקאי הגרעיני פיטר תיברגר ציינו כי הטענות לגבי ה-E-Cat אינן תואמות את חוקי הפיזיקה הגרעינית. בפרט, מחסום קולון עבור תגובת ההיתוך הנטענת גבוה כל כך שהוא בלתי עביר בכל מקום ביקום הידוע, כולל פנים הכוכבים. כמו כן, התגובה אמורה ליצור קרינת גמא שהייתה חודרת את שכבת המגן הדקה של המכשיר וגורמת לתסמונת קרינה חריפה לנוכחים בהדגמות.
פיטר אקסטורם, פיזיקאי גרעין נוסף מאוניברסיטת לונד שבשוודיה, הצהיר במאי 2011: "אני משוכנע שכל הסיפור הזה הוא הונאה אחת גדולה, והיא תיחשף בתוך פחות משנה". הוא ציין את חוסר הסבירות של תגובה כימית שתוכל להתגבר על מחסום קולון, את היעדר קרינת גמא, ואת שיעור הנחושת שנמצא בדגימות הדלק, שהיה זהה לנחושת טבעית.
פטנטים

בקשה משנת 2008 לפטנט על המכשיר בינלאומי קיבלה דו"ח ראשוני לא חיובי על פטנט בארגון הקניין הרוחני העולמי ממשרד הפטנטים האירופי, וציינה כי תיאור המכשיר התבסס על "הצהרות כלליות והשערות" וציטט "ליקויים רבים הן בתיאור והן בהתאמה של הראיות שהתקבלו באופן כללי, כמו גם ב"התאמתו לחוק". פיזיקה ותיאוריות מבוססות". בקשת הפטנט פורסמה ב-15 באוקטובר 2009.
בקשה לפטנט בינלאומי משנת 2008 קיבלה חוות דעת שלילית מהארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO), אשר קבעה כי התיאור של המכשיר מבוסס על "הצהרות כלליות והשערות" וכי ישנן "חוסר עקביות רבות הן בתיאור והן בראיות שתומכות בהיתכנות המכשיר".
ב-6 באפריל 2011, המשרד האיטלקי לפטנטים וסימני מסחר העניק פטנט על ההמצאה, שהיה תקף רק באיטליה. לפי החוק האיטלקי באותה תקופה, הבדיקה של הבקשה הייתה בעיקר פורמלית ולא טכנית.
במרץ 2014, משרד הפטנטים האמריקאי דחה את בקשת הפטנט של רוסי בנימוק כי "אין כל ראיה במדע הגרעין שתומכת בטענה שניקל ייינן באופן ספונטני מימן ויבלע את הפרוטון שנוצר".
תביעה משפטית

בינואר 2014 חברה חדשה שהוקמה, Industrial Heat LLC, הודיעה כי רכשה זכויות על טכנולוגיית E-Cat של רוסי. באפריל 2016, רוסי הגיש תביעה בארצות הברית נגד Industrial Heat, בטענה שלא שולמו לו דמי רישוי בסך 89 מיליון דולר לאחר תקופת בדיקה של שנה של יחידת E-Cat. ההערה של Industrial Heat לתביעה הייתה שלאחר שלוש שנים של מאמץ הם לא הצליחו לשחזר את תוצאות בדיקת ה-E-Cat של רוסי. ביום 5.7.2017 הסכימו הצדדים; תנאי ההסדר לא פורסמו.
בינואר 2014, חברת Industrial Heat LLC הודיעה כי רכשה את הזכויות על טכנולוגיית ה-E-Cat. באפריל 2016, רוסי הגיש תביעה משפטית נגדם בטענה שלא קיבל את התשלום המובטח של 89 מיליון דולר עבור רישוי המתקן לאחר שנה של בדיקות. החברה טענה כי לאחר שלוש שנים של ניסיונות, לא הצליחה לשחזר את התוצאות של רוסי.
ב-5 ביולי 2017, הצדדים הגיעו להסכם פשרה, אך תנאי הפשרה לא פורסמו.
ספר יורייזן

| --- | --- |

עמוד השער של ספר יורייזן, העתק G (נדפס ב-1818). באוסף ספריית הקונגרס . 
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם בלייק 
 איורים:  ויליאם בלייק 
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1794 
 
ספר יוּרַיזֶן (אנגלית: The Book of Urizen) הוא אחד מספרי הנבואה הגדולים של הסופר האנגלי ויליאם בלייק. הספר מאויר באמצעות שיטת דפוס השקע הייחודית שבה השתמש בלייק. הוא פורסם במקור כספר הראשון של יורייזן בשנת 1794; מהדורות מאוחרות השמיטו את המילה "הראשון". הספר קיבל את שמו מהדמות יורייזן מהמיתולוגיה של בלייק, המייצגת את התבונה המנוכרת כמקור הדיכוי. הספר מתאר את יורייזן כ"כומר הקדום" ומספר כיצד הוא נפרד מהנצחיים האחרים כדי ליצור תחום מנוכר ומשעבד של הדוגמה הדתית שלו. לוס ואנית'רמון יוצרים מרחב בתוך היקום הנפול של יורייזן כדי להוליד את בנם אורק, רוח המהפכה והחופש.
מבחינה צורנית הספר מהווה פארודיה על ספר בראשית. ארבעת בניו הראשונים של יורייזן הם טיריאל, אות'ה, גרודנה ופוזון (בהתאמה אלו הם יסודות האוויר, המים, האדמה והאש, על פי פרק ח). האחרון שבהם ממלא תפקיד מרכזי בספר אהניה, שראה אור בשנת 1795.
רקע

בעונת הסתיו של שנת 1790 עבר בלייק לעיירה למבת', סארי. בסטודיו של ביתו החדש כתב את מה שנודע בכינויו "ספרי למבת'", שכללו גם את ספר יורייזן. בכל הספרים הללו השלים בלייק את הרכב העיצוב שלהם, את הדפסתם והצביעה שלהם ואת מכירותיהם מאותו הבית. בלייק כלל סקיצות מוקדמות לספר יורייזן במחברת שהכילה תמונות שנוצרו בין 1790 ל-1793. ספר יורייזן היה אחת היצירות הבודדות שבלייק מתאר כ"הדפסה מוארת", אחת מן העבודות המודפסות הצבעוניות הרבות שלו שבהן הדיו הצבעונית הונחה על לוח הנחושת לפני הדפסת הדף.
ספר יורייזן נדפס בין השנים 1794 עד 1818 והיה גדול יותר מיצירתו אמריקה: נבואה. רק שמונה עותקים מהיצירה שרדו, עם וריאציות רבות בסדרם ובמספרם של הלוחות. כל העותקים ששרדו הודפסו בצבע.
השיר

הסיפור עוסק במאבק בתוככיה של התודעה האלוהית לביסוס והגדרה, הן של עצמה והן של היקום. זהו מיתוס יצירה שמתחיל לפני הבריאה:
היוצר הוא יורייזן, גולה עיוור שנמנע מן הנצח ואשר מקים עולם שיוכל לשלוט בו. ככזה הוא יוצר חוקים:
עם זאת, יורייזן סובל מנפילה כאשר הוא יוצר מחסום כדי להגן על עצמו מפני הנצח:
הוא נכבל בשלשלאות על ידי לוס, הנביא, אשר ממנו התנתק יורייזן:
לוס מחשל דמות אנושית ליורייזן במהלך שבעת העידנים, אך מרחם עליו ובוכה. מהדמעות האלה נוצרת אנית'רמון, אשר במהירה יולדת את ילדו של לוס, אורק. זעקותיו של אורק מעוררות את יורייזן, שמתחיל לסקר ולמדוד את העולם שברא. יורייזן חוקר את עולמו וחוזה בהולדת ארבעת בניו המייצגים את ארבעת היסודות הקלאסיים. מההתנסויות האלו מכווצות תקוותיו של יורייזן וכן:
בתגובה, הוא יוצר רשת של דת, המשמשת כשרשראות לתודעה.
נושאים

מובא כאן ציטוט הטקסט, המופיע בספר יורייזן, לוח מס' 2, אשר מהווה את הפרלודיום לספר יורייזן:
אוריזן, אחד מהכוהנים הקדומים אשר קיבלו את השלטון, כשהנצחיים דחו את דתו: ויינתן לו מקום בצפון, מעורפל, מוצל, ריקני, בודד. אנשי הנצח, אני שומע את קריאתכם בשמחה, מכתיב מילים מכונפות, מהירות. ולא פוחד מלפרוש את חזונות הייסורים האפלים שלכם.
ספר יורייזן הוא מיתוס יצירה הדומה לספר בראשית. המיתוס של בלייק סביב יורייזן נמצא ברבות מיצירותיו ויכול להתחקות אחר הניסויים שלו בכתיבת מיתוסים על אל התבונה בשנות ה -80 של המאה ה-18, כולל בפואמה "אל החורף". ביצירה זו, יורייזן הוא ישות נצחית הממוקדת בעצמה, שיוצר את עצמו מתוך הנצח. יצירה זו מתרחשת שוב בואלה, או ארבע הזואות, כאשר האדם הראשוני, אלביון, הוא הצורה המקורית. בעבודה זו מדובר רק ביורייזן, ייצוגה של הפשטות והוא מהווה הפשטה של העצמי האנושי. מעצמו הוא מחלק לראשונה צורות לא ידועות שמתחילות לייסר אותו. הוא אף פונה נגד שאר הנצחיים ומאמין שהוא קדוש. בהתבוננות בעצמו, הוא מסוגל לגלות חטאים ורושם אותם בספר פליז שמהווים שילוב של חוקי ניוטון, חוקי משה ודאיזם שכופים אחידות. שאר בני הנצח בתורם, מתמרמרים בפנייתו של יורייזן כנגד הנצח, והם מעגנים את יסודות החטא והעוון בתוך היצורים החיים. דבר זה מייסר את יורייזן, שנופל אל תוך שינה, המאפשר ללוס להופיע. חובתו של לוס במסגרת היצירה היא להשגיח על יורייזן, ויורייזן נתפס ככומר נצחי בעוד שלוס נכנס לתפקיד הנביא הנצחי.
חלקים מהסיפור נוסחו מחדש לאחר מכן, בספר לוס וספר אהניה, שני חיבורים נסיוניים של בלייק. ההתמקדות באוריזן מדגישה את כבלי התבונה הנכפים על הנפש. אוריזן, כמו האנושות, כבול בשרשראות אלה. הנקודה הן של ספר יורייזן והן של הנרטיב המסופר מחדש בספר לוס היא לתאר כיצד ההיגיון הניוטוני והשקפת העולם הנאורה של היקום משתלבים יחד כדי לכבול את הדמיון האנושי. באמונה הניוטונית היקום החומרי מחובר דרך כוח לא מודע אשר בתורו מאפיין את הדמיון והאינטלקט כהיבטים מקריים הנובעים מכך. בנוסף, הדמיון והאינטליגנציה הם משניים לכוח. גרסה מוקדמת זו של יקום "שבו החזקים שורדים", קשורה לעולם נפול של רודנות ורצח, לפי השקפתו של בלייק.
השיר מציג את אורק ואת מחזורו התלת-שלבי, אשר שלבי הופעתו קשורים לאירועים היסטוריים, אם כי האחרונים נשמטו בארבעת היצורים.  בראשית זוהי נפילתו של אוריזן, הכוח השטני, באופן דומה לשטן של מילטון. אולם הבריאה כאן, הייתה הנפילה. אוריזן הוא ייצוג ההפשטה, שהוא כוח פסיבי ונפשי מנותק מהמציאות. לוס, בעולם הנפול, נכנס לעולם כלהבת האנרגיה הדמיונית. עם זאת, גם הוא נופל והופך להיות מכני ומאורגן. לוס הוא יוצר מערכות החיים ושל המינים, מה שמוביל ליצירת בת זוגו אנית'רמון. בסופו של דבר נוצרות צורות אנושיות ואורק נולד כאבולוציה של החיים.
תגובת המבקרים

הרולד בלום טען שהשיר "הוא השיר העוצמתי ביותר שנוצר בדרך של הדפסה מוארת, לפני נטישתו של בלייק את היצירה ארבעת היצורים הגדולה בפני עצמה וכן האפוסים שבאו אחריה".
הפניות

Bentley, G. E. (Jr). The Stranger From Paradise. New Haven: Yale University Press, 2003.
Bloom, Harold. The Visionary Company. Ithaca: Cornell University Press, 1993.
Damon, S. Foster. A Blake Dictionary. Hanover: University Press of New England, 1988.
Frye, Northrop. Fearful Symmetry. Princeton: Princeton University Press, 1990.
Mee, Jon. Dangerous Enthusiasm. Oxford: Clarendon, 2002.
הערות שוליים

Morris Eaves, Robert N. Essick, and Joseph Viscomi (ed.). "The Book of Urizen, copy G, object 1 (Bentley 1, Erdman 1, Keynes 1) "The Book of Urizen"". William Blake Archive. נבדק ב-7 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: editors list (link)
↑  Morris Eaves, Robert N. Essick, and Joseph Viscomi (ed.). "The Book of Urizen, copy G, object 1 (Bentley 1, Erdman 1, Keynes 1) "The Book of Urizen"". William Blake Archive. נבדק ב-7 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: editors list (link)
↑  Bentley 2003 pp.122-124
↑  Bentley 2003 p. 142
↑  Bentley 2003 pp. 149
↑  Bentley 2003 p. 154
1 2  Bentley 2003 p. 152
↑  Bentley 2003 pp. 152-153
↑  Foster 1988 p. 423
1 2 3  Bentley 2003 p. 153
↑  Bentley 2003 pp. 153-154
↑  Bentley 2003 p. 79
↑  Bloom 1993 pp. 71–75
↑  Bentley 2003 p. 156
↑  Frye 1990 pp. 254–255
↑  Frye 1990 p. 220
↑  Frye 1990 pp. 254–258
↑  Bloom 1993 p. 71
העתק G, לוח 7. אוריזן מגורש מהנצח
העתק G, לוח 21. לוס, אנית'רמון ואורק מתוארים כאן; לוס מתואר פה עם המאפיין הייחודי לו, פטיש, המאויר בצד ימין של לוח הנחושת.
העתק G, לוח 9. לוס יילל בקהות חושים עגומה, נאנק! חורק! נאנק! עד שההתנפצות הבריאה אולם ההתנפצות של אוריזן לא הבריאה. . . "
העתק G, לוח מס' 2.
הארנב הלבן

| --- | --- |

הארנב הלבן כפי שמופיע בציור של ג'ון טניאל בספרו של קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות"
 הופעה ראשונה:  הרפתקאות אליס בארץ הפלאות 
 יוצרים:  לואיס קרול 
 
הארנב הלבן (באנגלית: White Rabbit, לעיתים מתורגם כהשפן הלבן או הארנבון הלבן) הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" (הידוע גם בשם "עליזה בארץ הפלאות").
הארנב הלבן מופיע לראשונה בפרק הראשון של הספר לבוש מקטורן ורוטן לעצמו על כך שהוא מאחר. אליס עוקבת אחריו וכך מגיעה אל ארץ הפלאות. בהמשך נפגשת עמו אליס כשהוא מזהה אותה בטעות כעוזרת הבית שלו, מרי אן, וכך מוצאת עצמה אליס לכודה בתוך ביתו אחרי שהיא גדלה יותר מדי מכדי לצאת. בהמשך מופיע הארנב הלבן כמעין משרת או כרוז של מלך ומלכת הלבבות.
במאמר אליס על הבמה שכתב קרול, הוא מתאר את הארנב הלבן כאנטיתזה של אליס הצעירה, עזת-המצח ומלאת החיוניות, כלומר כזקן, ביישן, חלוש ולחוץ. קרול מציין שעל הארנב להרכיב משקפיים, להיות בעל קול רועד וברכיים פקות. הוא עובר הלוך ושוב בין התנהגות שחצנית וגאוותנית כלפי הכפופים לו, למשל משרתים, ובין התרפסות וכניעה בפני הממונים עליו, למשל הדוכסית או מלך ומלכת הלבבות.
בסרט של וולט דיסני שנעשה על פי ספרו של קרול, הארנב הלבן מוצב כדמות ההגיונית ביותר מבין הדמויות אותן פוגשת אליס בארץ הפלאות., הופיע גם בסדרת ההנפשה של דיסני "בית העכבר".
דמותו של הארנב הלבן זכתה לאזכורים רבים בסרטים, ספרים ושירים.
הערות שוליים

↑  כך בתרגומו של אוריאל אופק
↑  כך בתרגומם של אריה ליב סמיאטיצקי ואהרן אמיר
↑  כך בתרגומה של רנה ליטוין
↑  כינוי בתקופה הוויקטוריאנית לנערה-משרתת
↑  "והארנבון הלבן, מה הוא? האם הוא דומה לאליס או מכוון כניגוד לה? כניגוד, בבירור. כנגד הנעורים, ההעזה, החיוניות וההתכוונות הישירה שלה, קיראו: 'זיקנה', 'כניעות', 'חולשה' ו'הססנות עצבנית', ותגיעו למשהו ממה שהתכוונתי שיהיה. אני חושב שעל הארנבון הלבן להרכיב משקפיים. אני בטוח שקולו רועד, ברכיו פקות, וכולו אומר אי-יכולת מוחלטת להרוג זבוב!" (אליס על הבמה, כתב-העת התיאטרון, 1887)
| לואיס קרול |
| --- | --- | --- |
| יצירות | הרפתקאות אליס בארץ הפלאות • מבעד למראה ומה אליס מצאה שם • ציד הסנרק • מה שהצב אמר לאכילס |  |
| דמויות אליס בארץ הפלאות | אליס • הארנב הלבן • הכובען המטורף • ארנביב • חתול צ'שייר • הזחל • מלכת הלבבות |  |
| דמויות מבעד למראה | אליס • המפטי דמפטי • האריה והחד-קרן • טווידלדם וטווידלדי |  |
| עולמות | ארץ הפלאות • ארץ המראות |  |
| שירה | ג'ברווקי • סוס הים והנגר |  |
| אישים | אליס לידל • ג'ון טניאל |  |
אורלי וילנאי

| --- | --- |

וילנאי, 2013
 לידה:  28 ביולי 1972 (בת 52) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  עיתונאית ואשת טלוויזיה
 סוג כתב:  הגשת "אורלי וגיא" בערוץ 13
 תחום סיקור:  חברה, רווחה וכלכלה
 בן זוג:  גיא מרוז
 
אורלי וילנאי (נולדה ב-28 ביולי 1972 בתל אביב) היא עיתונאית, פעילה חברתית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
אורלי וילנאי וגיא מרוז באולפן "אורלי וגיא", 2013
ביוגרפיה

וילנאי היא בתם של כתב קול ישראל, שמעון וילנאי ושרה, אשת חינוך מיוחד. את שירותה הצבאי עשתה ביחידת המזל"טים של צה"ל, בימים בהם הייתה היחידה כפופה לאגף המודיעין.
וילנאי היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני בתוכנית ללימודי ביטחון, אותו עשתה במקביל לעבודה כחוקרת במכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה הטלוויזיונית החלה כמנחה בערוץ הקניות. ב-1994 הנחתה וילנאי את התוכנית "ימבה קיץ" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. בשנת 1998 החלה את עבודתה העיתונאית בערוץ הראשון של הטלוויזיה. בשנת 2000 מונתה לתפקיד כתבת לענייני רווחה. במקביל הגישה את תוכנית הבוקר של הערוץ לצדם של מאיר איינשטיין ואורי לוי. בתקופה זו שידרה כתבות שהקנו לה שם של בעלת קול חברתי נוקב. ב-2004 התפטרה בעקבות לחצים מצד מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל, למתן את כתבותיה.
בשנת 2004 הגישה עם גיא מרוז בגלי צה"ל את התוכנית "יהיה בסדר" שעסקה בעוולות אזרחיות.
וילנאי עברה לערוץ 2 שם המשיכה לעסוק בתחום החברתי. תחילה שימשה כתבת בצוות התוכנית "עובדה".
בשנים 2006–2007 הגישה וילנאי יחד עם בן זוגה, גיא מרוז את התוכנית "המשמר האזרחי" ב"קשת", ערוץ 2.
בשנת 2008 בערב יום השואה תשס"ח הוקרן בערוץ 2 סרטם של וילנאי ומרוז "מוסר השילומים - המלחמה נמשכת", שבו האשימו את ועדת התביעות ואישים מטעמה בכך שהם מעכבים תשלומים המיועדים לניצולי השואה ומעדיפים את תקצובם של מוסדות שאינם קשורים לניצולים. ועדת התביעות טענה כי מדובר בעלילה אכזרית ומעוותת, ותבעה את בני הזוג. בהסכם פשרה הוחלט כי הם יפרסמו התנצלות ויעבירו לוועדה פיצוי בסך של 150 אלף ש"ח, שיועבר לארגון "עמך".
בשנים 2009–2010, הגישה בערוץ 2 את תוכנית התחקירים "שתולים".
במקביל בשנת 2009 החלה וילנאי לעבוד בערוץ 10 שם הגישה יחד עם בן זוגה גיא מרוז, את התוכנית "אורלי וגיא בע"מ". בסוף ינואר 2011 החלו וילנאי ומרוז להגיש באותו ערוץ טלוויזיה, מדי יום, תוכנית בוקר בשם "אורלי וגיא". מיוני 2018 משודרת התוכנית בשעות הערב. במקביל הגישה עם מרוז באותו ערוץ את סדרת התוכנית "אורלי וגיא חוזרים עם תשובה".
בשנת 2014, השתתפה יחד עם מרוז בעונה השנייה של הסדרה הדוקומנטרית "מחוברים פלוס", המשודרת בהוט.
ב-23 במרץ 2018 החלה להגיש בערוץ 10 את התוכנית "אורלי וחי" שעוסקת בבעלי חיים.
לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, החל מ-2 ביולי 2019 החלו וילנאי ומרוז להגיש את תוכנית התחקירים "אורלי וגיא" בערוץ 13.
בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה יצרה עם בעלה גיא מרוז את הסרט התיעודי "ומה אם כל העולם טועה?" שבו שולבו מומחים מתחום הרפואה המתנגדים למדיניות הטיפול בקורונה בישראל ובעולם. הסרט זכה למאות אלפי צפיות תוך מספר ימים וספג ביקורת מאנשי מדע ורפואה. בספטמבר 2021, פרסמו השנים את הסרט התיעודי "עזבו את הילדים" שעוסק במדיניות הממשלה בהקשר לילדים ובני נוער. גם סרט זה ספג ביקורת מאנשי מדע ורפואה. בדצמבר 2021 פרסמו השנים פוסט הקורא לנשים שעברו לידה שקטה לאחר החיסון לדווח על כך. משרד הבריאות יצא בחריפות כנגד פוסט זה. בתגובה, אורלי וגיא הגישו תביעה כנגד משרד הבריאות.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-21 הקימה וילנאי, ביחד עם ניצן מייזלס, את "מרכז חירות" - מרכז חינוכי בתוך המקלט השיקומי של עמותת "להתחיל מחדש" במושב חרות, בו חיים 1,600 בעלי חיים שניצלו מהזנחה או התעללות. מאז, היא עוסקת בעשייה חינוכית-טיפולית במקום.
בשנת 2022 הקימה את מפלגת "אומץ" יחד עם צביקה גרנות ובמפלגה זו משולבים מספר רופאים.
בשנת 2024 החלה להגיש ביחד עם מרוז את התוכנית השבועית "חוזרים עם תקווה" בגלי צה"ל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

וילנאי אם לבן מנישואיה הראשונים לעודד פדרבוש.
ב-31 בדצמבר 2008 נישאה בשנית, לגיא מרוז, בטקס אלטרנטיבי. בשנים 2011–2012 ניסה הזוג להביא לעולם ילד משותף, וכתוצאה מכך עברה וילנאי טיפולי הפריה חוץ-גופית. בני הזוג תיעדו את טיפולי ההפריה בסרטם "זוג או ילד" שהוקרן בערוץ 10. לאחר שהטיפולים נכשלו היו בני הזוג למשפחת אומנה לילד אריתראי, שנולד להורים שהסתננו לישראל. בני הזוג מתגוררים בשיכון בבלי.
בספטמבר 2017 התחתנו בני הזוג בטקס דתי רשמי.
פרסים

בשנת 2007 זכתה באות עמותת אומ"ץ.
בשנת 2009 זכתה ב"פרס פרימור" של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
בשנת 2012 וילנאי ומרוז זכו בפרס "כד החלב", הניתן במסגרת פסטיבל הטלוויזיה "שובר מסך" של מכללת עמק יזרעאל, על עשייתם הטלוויזיונית.
הערות שוליים

↑  שרי שיין, "האהבה הזאת שלנו היא נס גדול", באתר מוטק'ה, ‏11 בפברואר, 2020
↑   לפי דבריה בתחילת ראיון זה, מתוך תוכנית הבוקר "אורלי וגיא":  מפקד יחידת המזל"טים לשעבר: "קשה להאמין שנאסף מודיעין משמעותי", באתר nana10‏, 7 באוקטובר 2012
↑  זוהר ישראל, פרסום ראשון: אורלי וילנאי-פדרבוש התפטרה, באתר ynet, 12 במאי 2004
↑  אלון הדר, סופשבוע, זוג או מרד, באתר nrg‏, 26 באפריל 2008
1 2  אלון הדר, זוג או מרד, באתר nrg‏, 26 באפריל 2008 - במקור, מתוך מוסף "סופשבוע", מעריב
↑  אורן פרסיקו, המלחמה מסתיימת בהתנצלות, באתר העין השביעית, 19 במרץ 2012
↑  אורלי וחי(הקישור אינו פעיל, 1.3.2025), באתר ערוץ 10
↑  ומה אם כל העולם טועה | מחדל הקורונה - העדויות שלכם, באתר Corona files
↑   דרור מבורך, הקריסה קרובה, שמענו אתכם מספיק: כל הטעויות של אורלי וגיא, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2021
↑  עמי פרידמן, תגובות קיצוניות לסרטם של אורלי וגיא, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2021
↑   הסרט של אורלי וגיא על הקורונה מלא בטעויות ובהטעיות. הנה התשובות, באתר הארץ, 12 בינואר 2021
↑  מומחים: האם הטיעונים בסרטם השני של אורלי וגיא מוצדקים, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2021
↑  אורלי וגיא תובעים את משרד הבריאות, זה הסכום שידרשו, באתר אייס, 31 בדצמבר 2021
↑  דנה הרמן,  אחרי שעבר התמוטטות עצבים קשה: גיא מרוז השתקם ומעלה הצגה, סרטון בערוץ "חדשות כאן", באתר יוטיוב, 8 בנובמבר 2024; החל מהדקה ה-10:19
↑  חוזרים עם תקווה, באתר גלי צה"ל
↑   זוג או ילד: הסרט המלא, באתר nana10‏, 11 בספטמבר 2012
↑  דודי פטימר, ‏"חופש הפעולה הגדול שניתן בתוכנית אירוח ברשת זה דבר ענק", באתר מעריב אונליין, 22 ביוני 2020
↑  יפעת הללי אברהם, ‏פפראצי משפחתי: אורלי וגיא עם הילד החדש, באתר ‏מאקו‏, 2 בפברואר 2015
מיקי לוין, ‏אורלי וילנאי וגיא מרוז בדרך להפוך למשפחת אומנה, באתר מעריב אונליין, 14 בדצמבר 2014
↑  מזל טוב: אורלי וגיא התחתנו כדת וכדין, באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2017
↑  ערן בר-און, הוכרזו הזוכים ב"פרס פרימור" של הרשות השנייה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2009
↑  אלי אלון, פרס "כד החלב" לאורלי וילנאי וגיא מרוז(הקישור אינו פעיל, 1.3.2025), באתר "יופוסט"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282002505171  ISNI: 0000 0003 7018 8320  LCCN: no2012068050  VIAF: 249569043   WorldCat (עם VIAF): 249569043
ניב דאובה

| --- | --- |

דאובה, 2024
 לידה:  פברואר 1986 (בן 39) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 198   מפקד גדוד 532   מפקד גדוד 52   מפקד חטיבת קרייתי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
ניב דאובה (נולד בפברואר 1986) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת קרייתי. קודם לכן שימש מפקד גדוד 52, מפקד גדוד 532 ומפקד גדוד 198.
ביוגרפיה

ניב דאובה נולד וגדל בקיבוץ עין צורים.
לאחר שהתגייס לצה"ל עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. לאחר פיקוד על פלוגה מבצעית בגדוד 74 מונה למפקד קורס קציני שריון (קק"ש) ובהמשך לסגן מפקד גדוד 71 ולקצין הדרכה אוגדה 162.
בשנת 2018 הועלה לדרגת סגן אלוף ומונה למפקד גדוד 198 וכיהן בתפקיד עד שנת 2019. לאחר מכן מונה למפקד גדוד 532 בין השנים 2019–2020. בשנים 2020–2022 שימש כמפקד גדוד 52 בחטיבה 401. בשנים 2022–2024 שימש מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
ב 7 באוקטובר 2023 הוביל כח טנקים (כח דאובה) והיה מהכוחות הראשונים שהגיעו ללחימה מול מחבלי הנוח'בה.
. ב-8 באוגוסט 2024 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת קרייתי.
משפחתו

ניב נשוי ואב לבת ובן.
בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במנהל עסקים התמחות במימון ושוק ההון.
גם שלושת אחיו של ניב משמשים כקצינים בצה"ל:
אלוף-משנה אורי דאובה, כיהן כמפקד חטיבה 226 ועוצבת ברעם.
אלוף-משנה חנוך דאובה, כיהן כמפקד חטיבת קרייתי ובעל עיטור העוז.
רב-סרן עידן דאובה, שימש מפקד פלוגת גולן בחטיבה 188, קצין אג"ם בגדוד 53, קצין הדרכה של חטיבה 188.
ארבעת האחים נלחמו במבצע צוק איתן בחזית הלחימה ובמלחמת חרבות ברזל.
גם אביו של ניב, אלי דאובה היה קצין בשריון. סבו של ניב, דוד דאובה היה מפקד קיבוץ עין צורים במלחמת העצמאות, ונפל בשבי הירדני. גם סבתו טובה דאובה נלחמה בקרבות גוש עציון ונפלה בשבי הירדני עם שאר לוחמי גוש עציון בתש"ח.
הערות שוליים

↑  עדו בן פורת, צה"ל עצר את בכיר חמאס מוחמד אבו טיר בגוש עציון, באתר ערוץ 7, 7 ביולי 2021
↑   אל"ם ניב דאובה נכנס לתפקיד מפקד חטיבת "קרייתי", באתר צה"ל, 8 באוגוסט 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טקס חילופי מח"ט 4 קרייתי, מחנה נפתלי 8.8.2024. מימין לשמאל: המח"ט הנכנס אל"ם ניב דאובה (נואם), המח"ט היוצא אל"ם מיקי שרביט, מפקד אוגדה 146 תא"ל יפתח נורקין
טל אמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בת 69 בערך) ירושלים, ישראל
 שם לידה:  טל אמיר
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  אופרה, זמר עברי
 
טל אמיר (נולדה ב-1956) היא זמרת אופרה, זמר עברי ומחזות זמר, שחקנית ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה

אמיר נולדה וגדלה בירושלים, בתם של שושנה ורפי אמיר, עיתונאי קול ישראל.
בצבא שירתה בלהקת פיקוד דרום, היא בוגרת האקדמיה למוזיקה ע”ש רובין באוניברסיטת תל אביב והאקדמיה למוזיקה בפרנקפורט, גרמניה.
ב-1987 שיחקה את דמותה של קוזט בהפקה של המחזמר עלובי החיים שעלתה בתיאטרון הקאמרי (400 הופעות), לאחר מכן הופיעה גם בהצגות נוספות שעלו בתיאטרון זה כמו "הוצאה להורג - אופרטה אכזרית" מאת חנוך לוין.
אמיר הופיעה במשך כשנתיים בכל רחבי הארץ עם שיריו של סשה ארגוב שלווה אותה בפסנתר.
ב-1989 שרה בקונצרט "עסקים ומיסטיקה" של צ'ארלס אייבס ובניצחו של אנדרה היידו.
כזמרת הופיעה אמיר בפסטיבלים רבים. במאי 1990 הופיעה במסגרת פסטיבל ישראל במופע המרכזי "יליד הארץ" ,שירי אהוד מנור לצידם של כוכבי הזמר הישראלי בבריכת הסולטן בערב יום ירושלים. בספטמבר אותה שנה היא הופיעה בתוכנית המרכזית של הטלוויזיה בערב ראש השנה, "חופים", שהוקדשה ל-50 שנות יצירה של המשורר נתן יונתן.
ב-1991 התמודדה בקדם אירוויזיון עם השיר "מכל השתיקות" וסיימה במקום האחרון.
ב-1991 היא דיבבה את סינדרלה בסרט הנודע של דיסני.
ב-1994 דיבבה את אמא של אצבעונית בסרט "אצבעונית" ולקחה חלק בפסקול של "השועל והכלבלב".
היא ביצעה את קטעי השירה של סופי בסרט "אנסטסיה".
ב-2002 יצא לאור האלבום "לשוב לתל אביב". את שירי האלבום, אשר נכתבו על ידי מרדכי גלדמן והולחנו על ידי רון וידברג, ביצעה אמיר יחד עם עדי אבן-אור.
היא שרה בסדרה השנייה של הגרסה הישראלית של "רחוב סומסום".
אמיר לימדה בבית צבי, בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. נכון ל-2020, היא מלמדת פיתוח קול ברימון בית ספר למוסיקה.
הקלטות

אמיר הקליטה עשרות משירי סשה ארגוב.
לשוב לתל אביב
חיים אישיים

היא אם לבן.
הערות שוליים

↑  מה קורה - טל אמיר ב"עלובי החיים", מעריב, 19 בנובמבר 1986
↑  הצגה אחרונה בהחלט, מעריב, 2 באפריל 1989
↑  אלכסנדר סשה ארגוב - ביוגרפיה (המשך), באתר הספרייה הלאומית
↑  מוסיקה/רון וידברג - עסקים ומיסטיקה, מעריב, 5 ביוני 1989
↑  שמואל אוליצקי, "יליד הארץ" ערב הצדעה לאהוד מנור, מעריב, 26 במאי 1989
↑  מופע בבריכה הסולטן - ערב שירי אהוד מנור במסגרת הפסטיוואל, מעריב, 19 במאי 1989
↑  המשחק הכפול, מעריב, 6 ביוני 1989
↑  אילנה באום, ראש השנה בטלוויזיה. בידור, מעריב, 16 בספטמבר 1990
↑  לקראת שידור "קדם אירוויזיון 1991" תחרות זמר, מעריב, 27 במרץ 1991
↑  טל פרי, "מי שהגיע לו - זכה" אמרה אורנה דץ, מעריב, 28 במרץ 1991
↑  "לשוב לתל אביב", באתר עדכן האוניברסיטה הפתוחה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008713267305171  VIAF: 4491159613657241030004   WorldCat (עם VIAF): 4491159613657241030004
אנטונוב An-225 מרייה

אנטונוב An-225 מרייה (באוקראינית: Антонов Ан-225 Мрія, תרגום: "חלום") היה מטוס תובלה אסטרטגי שיוצר על ידי חברת אנטונוב הסובייטית, מטוס המטען הכבד ביותר והארוך ביותר שנבנה אי פעם. הוא נבנה במטרה להוביל את מעבורת החלל הסובייטית בוראן. המטוס מבוסס על האנטונוב An-124 רוסלן.