stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גודזילה
בעלי ברית ואויבים

במהלך הופעותיו בסרטים השונים גודזילה פגש מפלצות רבות ורכש מגוון של בעלי ברית ואויבים. בתחילת דרכו גודזילה נלחם במספר מפלצות כמו גורילת הענק קינג קונג, הדינוזאור אנגירוס, ומפלצת דמוית עש בשם מות'רה. אך מהסרט גידורה, המפלצת התלת-ראשית, גודזילה לראשונה הוצג עם בעלי ברית. שתי המפלצות הראשונות שהגיעו לצידו הן רודן הפטרוזאור ומות'רה. בנוסף, בסרט זה גודזילה הוצג לראשונה נגד אויבו המושבע, קינג גידורה - דרקון חייזרי תלת ראשי אשר משמש כנשק לחייזרים הרוצים להשתלט על העולם. לאחר סרט זה, גודזילה החל לרכוש מספר בעלי ברית ואויבים אחרים, כמו בנו המאומץ, מינילה.
בעל בריתו הנאמן ביותר של גודזילה הוא אנגירוס, שלראשונה שיתף עמו פעולה בגודזילה נגד גייגן (כי השמדת כל המפלצות הגיעה רק בזמן מאוחר יותר. לכן, לפי ציר הזמן של שווה, הם נפגשו בשנית בסרט הנ"ל). אף על פי שאנגירוס פגש את גודזילה לראשונה כאויבו, הוא הראה נאמנות גדולה לגודזילה ואף סיכן את חייו במטרה להצילו.
אויב גדול נוסף של גודזילה הוא מכה-גודזילה, שהוא העתק מכני של גודזילה. בסרטי שווה נוצר מכה-גודזילה בידי חייזרים מכוכב "החור השחור ה-3" (בסרטי היסיי ומילניום הוא היה נשק שנוצר בידי בני אדם. בכל סדרה מראהו השתנה באופן דרסטי), ונשלח לחסל את גודזילה, אך נכשל. למרות זאת, מכה-גודזילה עדיין מראה כוח רב ולעיתים מצליח להביס או אפילו כמעט להרוג את גודזילה (מה שקרה בהיסיי).
הסרט שיצא ב-2020 הוא "גודזילה נגד קונג" (קונג הוא סרט מחודש של קינג קונג והשם שלו הוא "קונג:אי הגולגולת"). הסרט "גודזילה נגד קונג" הוא סרט מחודש של אחד הסרטים הישנים של גודזילה (קינג קונג נגד גודזילה). בסרט זה נלחמים שני המפלצות הרגזניות על התואר "מלך"!
כוחות ויכולות

גודזילה ידוע בהיותו בעל כוח פיזי וסיבולת רבה מאוד, שכן הוא מסוגל להשליך מפלצות בגודלו רק בעזרת זרעותיו ופיו, וגם לספוג עשרות פגיעות מטילים ופצצות ללא כל סימן לפגיעה.
בנוסף, גודזילה ידוע ביכולת נשיפה קטלנית. בניגוד לדעה הרווחת, גודזילה אינו יורק אש, אלא פולט קרן אטומית הדומה ללייזר.
בנוסף, גודזילה מסוגל לפרוק אנרגיה אל אלו שבאים במגע פיזי איתו, ואף מסוגל לאגור חשמל או קרינה כדי ליצור שדה מגנטי חזק מספיק כדי למשוך אליו עמודי חשמל.
מדרש שם

"גוג'ירה" (ביפנית ゴジラ) הוא הלחם בסיסים בין המילים היפניות "גורירה" (ゴリラ), כלומר גורילה, ו"קוג'ירה" (クジラ), שמשמעותה לוויתן. שם זה ניתן מכיוון שבנקודה מסוימת בתהליך התכנון של גודזילה הוא תואר כ"שילוב של גורילה ולוויתן". תיאור זה מתייחס לגודלו, כוחו, גופו הגס, עמידה על שתי רגליים וכן מקורו הימי של גודזילה.
קיימת שמועה מקובלת המספרת על השימוש המקורי בשם גוג'ירה, לפני שזה ניתן למפלצת: "גוג'ירה" היה למעשה כינויו של עוזר במה שמן במיוחד באולפני טוהו, בהם הופקו סרטי גודזילה לראשונה. סיפור זה מעולם לא אומת, ובשישים השנים מאז יציאתו לאור של הסרט הראשון אף אדם לא טען להיות אותו עוזר במה וכן אף תמונה לא נמצאה של אותו עוזר במה. קימי הונדה (אשתו של אישירו הונדה, במאי הסרט מ-1954) תמיד חשדה שאותו עוזר במה מעולם לא היה קיים, וכך אפילו אמרה בראיון שנתנה ב-1998, ש"החבר'ה שעבדו מאחורי הקלעים באולמי טוהו אהבו להתבדח עם סיפורים מוגזמים".
אפקטים מיוחדים

דמותו של גודזילה בסרטים יוצגה באופן מסורתי על ידי שחקן אשר לבש חליפת ספוג כבדה, והבניינים שתחת איומו היו מיניאטורות. אומן האפקטים המיוחדים, אייג'י צובוראיה, רצה במקור שגודזילה יגולם על ידי סטופ מושן. מפאת אילוצים של לוחות זמנים ומחסור באנימטורים מנוסים ביפן באותה עת הפכו את השימוש לשחקן בחליפת ספוג ליותר פרקטית. החליפה הראשונה שבה נעשה שימוש הייתה מורכבת מחוטים דקים וחזרן העטופים בתיל לתמיכה. כל המבנה הזה כוסה בספוג פוליארתני, וזה כוסה לבסוף בלטקס. חליפה זאת הוחזקה במקור על ידי ווים, אך חליפות דומות מאוחרות יותר כללו רוכסנים. משקל החליפה המקורית היה 100 קילוגרם ושמה היה "שודאיגוג'י" (הלחם המילים "שודאי" שמשמעה "דור ראשון" וגוג'י שזה קיצור של גוג'ירה, שמו היפני של גודזילה).
הופעותיו בסרטים > סדרת סרטי שווה

בסדרת הסרטים הראשונה שלו, גודזילה לראשונה גולם בתור כוח הרסני של הטבע אשר משמיד כל דבר העומד בדרכו. בין אם מדובר בבניינים או במפלצות אחרות כמו אנגירוס, מות'רה וקינג קונג.
באישיות זו החזיק בארבעת סרטיו הראשונים: גודזילה (1954), גודזילה מכה שנית, קינג קונג נגד גודזילה ומות'רה נגד גודזילה. אך בסרט החמישי בסדרת שווה, גידורה, המפלצת התלת-ראשית, גודזילה סוף סוף קיבל את אישיותו המפורסמת: מושיע של כדור הארץ המגן עליו מפני פולשים חיצוניים כגון חייזרים השולטים במפלצות כמו קינג גידורה.
הופעותיו בסרטים > סדרת סרטי הייסי

גודזילה שב להופיע בסדרת היסיי. בסדרה זו, מקורו של גודזילה אותחל כדינוזאור בשם "גודזילוזאור" שממנו שרדו שני פרטים: אחד נחשף לקרינה של הבדיקות האטומיות ויצא כמפלצת ענק ותקף את יפן בשנת 1954 אך נהרג על ידי פצצת מימן בשם "משמיד החמצן" (אלו הם למעשה אירועי הסרט המקורי כפי שציר הזמן הזה הסביר) והגודזילוזאור השני הועבר אל אי לאגוס ונשאר שם עד 1984 ושמה הוא מוטנט ונהפך לגודזילה השני של אותו היקום.
בהייסי, אישיותו של גודזילה השתנתה ליותר חייתית והרסנית אך עדיין בעלת אינסטינקט להגן על כדור הארץ מפני מפלצות אחרות או מחייזרים.
הופעותיו בסרטים > סדרת סרטי מילניום

גודזילה שב בסדרת הסרטים השלישית שלו. בסדרה זו, שבה רוב הסרטים אינם עוקבים זה אחר זה אלא מהווים אתחולים שונים ועצמאיים לסדרה, גודזילה מופיע בכמה צורות שונות:
בגודזילה: 2000 מילניום, גודזילה הוא פרט אחר מאותו אחד שתקף את טוקיו ב-1954.
בגודזילה נגד מגאגוירוס, הגודזילה שבסרט הוא למעשה אותו אחד שתקף את טוקיו ב-1954 ולפי אתחול זה "משמיד החמצן" מעולם לא נוצר וגודזילה פשוט עזב את יפן ושב אל הים אך חזר להתקיף מספר פעמים במהלך ההיסטוריה.
בגודזילה, מות'רה וקינג גידורה: מפלצות ענקיות בהתקפה חזקה, גודזילה הוא למעשה שאריותיו של הפרט המת מ-1954 שגופתו נשלטה ושוחזרה בידי רוחות של חיילים מתים ממלחמת העולם השנייה.
בגודזילה נגד מכה-גודזילה ובהמשכו גודזילה: טוקיו אס. או. אס גודזילה הוא פרט נפרד מאותו אחד שתקף את טוקיו ב-1954 (לפי תאוריה של כמה מפיקים שעבדו אצל טוהו מדובר בבן של הגודזילה הראשון אך אין זה רשמי).
בגודזילה: המלחמות הסופיות גודזילה הוא זוחל פרהיסטורי מוטנט שפגש את האנושות לראשונה ב-1954 (אם כי מדובר באתחול כולל שמתעלם גם מהסרט המקורי) והיה ליריבם הגדול ביותר.
בסדרת סרטים זו, גודזילה ברוב הסרטים מופיע ככוח הרסני של הטבע (אם כנבל או כאנטי גיבור) אך ללא כול כוונות זדון. יוצא הדופן היחד בסדרה (ולמעשה המקרה היחיד בזיכיון כולו) הוא הגודזילה מ"גודזילה, מות'רה וקינג גידורה" ששמה גודזילה מופיע כנבל עם כוונות רשע ממשיות.
הופעותיו בסרטים > הופעה בסרטים אמריקאיים > גודזילה (1998)

בשנת 1998, החברה האמריקאית TriStar Pictures הוציאה סרט בשם "GODZILLA" המהווה אתחול לסרט המקורי.
עקב ביקורות חריפות וקשות נגד הסרט ועל הדרך שבה גודזילה הוצג שם, שאתם הסכימו טוהו, הוחלט לשנות את שמו של היצור שנטען להיות גודזילה בסרט ל"זילה" וכעת הוא נחשב דמות נפרדת. וכדי ללגלג עוד על האתחול, טוהו הוסיפו את זילה לסרט גודזילה: המלחמות הסופיות ואף התחולל קרב בינו לבין גודזילה שבו גודזילה מנצח לאחר 11 שניות.
הופעותיו בסרטים > הופעה בסרטים אמריקאיים > גודזילה (2014)

בשנת 2014, בסרט האתחול מבית חברת Legendary Pictures, גודזילה שב לסדרת הסרטים האמריקאית ובה הוא זוחל פרהיסטורי ימי עתיק יומין ששרד עשרות הכחדות ועידנים עד לימנו ותפקידו הוא ליישב את מאזן הטבע מהמוטו (יצורים מפלצתיים מתקופתו של גודזילה) שכן הוא טורף-האלפא.
הופעותיו בסרטים > הופעה בסרטים אמריקאיים > גודזילה: מלך המפלצות (2019)

סרט זה מהווה המשך לסרט משנת 2014. בסרט גודזילה פוגש את רודן, מות'רה ובעיקר את יריבו הראשי - הדרקון בעל שלושת הראשים קינג גידורה.
הופעותיו בסרטים > הופעה בסרטים אמריקאיים > גודזילה נגד קונג

סרט המשך לסרט משנת 2019. בסרט הזה גודזילה ניפגש עם קונג וסרט ההמשך הצפוי לצאת לו גודזילה נגד קונג: האימפריה החדשה.
בתרבות

ב"מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" ה"דרגון זורד" מבוסס על גודזילה. כמו כן, הוא גם יוצא מן המים.
ב"אוסטין פאוורס - גולדממבר" באחד הסצנות המכונית של אוסטין נכנסה לתוך פסל של גודזילה, שגרמה למנוסה של היפנים (כשבאותו הסצנה היה יפני שחשב שזו גודזילה האמיתית, עד שחברו אמר לו שזה פסל, והראשון אמר לו שהם ינוסו ויחשבו שהם נסים מגודזילה האמיתית).
ראו גם

גודזילה (זיכיון)
רודן
מות'רה
קינג גידורה
אנגירוס
קינג קונג
מכה-גודזילה
הערות שוליים

1 2  Ryfle, Steve, apan’s Favorite Mon-Star: The Unauthorized Biography of the Big G, Toronto: ECW Press, 1998
↑  "Gojira Media". Godzila Gojimm. Toho Co., Ltd. Retrieved November 19, 2010.
↑  Ed Godziszewski, Making of the Godzilla Suit!, ‏24/12/2010
| יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי |
| --- | --- | --- |
| סרטים | גודזילה (2014) • קונג: אי הגולגולת (2017) • גודזילה: מלך המפלצות (2019) • גודזילה נגד קונג (2021) • גודזילה נגד קונג: האימפריה החדשה (2024) |  |
| מפלצות | גודזילה • קינג קונג • קינג גידורה • מכה-גודזילה • מות'רה • רודאן • מוטו |  |
| זיכיונות קשורים | גודזילה • קינג קונג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541493705171  BnF: cb136010376 (data)  LCCN: nb2016020875  NKC: jo2016908719  SUDOC: 053502035  VIAF: 43147905265179092517   WorldCat (עם VIAF): 43147905265179092517
אלברו ואייס

אלבארו ואייס רוסה (בספרדית: Álvaro Valles Rosa; נולד ב-25 ביולי 1997) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בלאס פאלמאס.
קריירת מועדונים

ואייס נולד בלה רינקונדה, סביליה, אנדלוסיה, ואייססיים את מסלול הנוער שלו בריאל בטיס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים ב-16 באוקטובר 2016.
ב-6 בספטמבר 2017, לאחר שכמעט ולא שותף במשחקים, ואייס הושאל לז'רנה מהליגה הרביעית לעונה אחת. ב-10 ביולי של השנה העוקבת עבר לקבוצת המילואים של לאס פאלמס מליגה ב' בספרד. ואייס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-13 באוקטובר 2019, בניצחון הביתי 3-0 על דפורטיבו לה קורוניה בליגה השנייה.
הערות שוליים

↑  Valles, cedido al Gerena, estadiodeportivo
העדות הפלוויאנית

העדות הפלוויאנית (בלטינית: Testimonium Flavianum, מילולית: העדות של יוספוס פלאוויוס) הוא כינוי שניתן בתקופת הרנסאנס לטקסט המופיע בספר ה-18 בחיבורו של יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים". טקסט זה מתאר את ישו כאדם חכם, ומתייחס אליו כמשיח אשר חולל נסים ואשר הופיע מחדש שלושה ימים לאחר צליבתו. העדות היא ההתייחסות הלא-נוצרית המוקדמת ביותר לדמותו של ישו במאה הראשונה. נוסף על כך, בתקופה המודרנית נחשבה העדות הפלוויאנית לעדות הלא-קאנונית היחידה לקיומו ההיסטורי של ישו, מה שהופך את יוספוס (יחד עם טקיטוס) לסופר החשוב ביותר, למעט כתבי הברית החדשה וספרות נוצרית מוקדמת אחרת, לראשית הנצרות.
בעת העתיקה ובימי הביניים, הייתה העדות הפלוויאנית הפסקה המצוטטת ביותר מעבודותיו של יוספוס וכך סייעה לא מעט להפיכתו להיסטוריון בשפה היוונית המוכר ביותר בעולם המערבי הקדם-מודרני. למעשה, ייתכן שזהו הטקסט הלא-קאנוני העתיק המדובר ביותר. מאז ועד היום, הספרות על אודות העדות הפלוויאנית היא עצומה ושאלת המפתח היא המקוריות שלה (הייתכן שיוספוס פלאוויוס כתב פסקה כה אוהדת את הנצרות?).
לעדות הפלוויאנית תרומה גדולה לחקר ההיסטוריה, בשני צירים עיקריים:
ניתן להתייחס אליה כאל ברומטר של התפתחות אינטלקטואלית לאורך מאות שנים, לאור השימוש הרחב בה.
כיוון שהייתה כה שנויה במחלוקת, העדות הפלוויאנית מלמדת על התפתחות גישות ביקורתיות בחקר מקורות היסטוריים.
תארוך העדות הפלוויאנית

לפי עדות יוספוס עצמו, כתיבת הקדמוניות הושלמה בשנים 93–94 לספירה, בשנה ה-13 לשלטון הקיסר הרומי דומיטיאנוס. משום שאין התייחסות לישו במלחמת היהודים שנכתבה בין השנים 70–79, סביר להניח שהעדות הפלוויאנית חוברה בטווח שבין השנים 80–94. לא ידוע לנו כל דבר נוסף על החיבור או המקור של העדות הפלוויאנית. אמנם, יוספוס לא מפגין בשום מקום אחר השפעה של תאולוגיה נוצרית, אך מתייחס בשתי הזדמנויות אחרות לדמויות שהפכו מרכזיות בנצרות: ליעקב אחי ישו (קדמוניות 20.200. אך אין זה הכרחי שדברי יוספוס שם מתייחסים ליעקב אחי ישו) וליוחנן המטביל (קדמוניות 18.116-119).
החשיבות הנוצרית

עדות זו, אשר נכתבה על ידי כותב שאינו נוצרי וזמנה קרוב יחסית לזמן פעולתו של ישו (החיבור ראה אור בערך בשנת 94 לספירה), היא בעלת חשיבות רבה מנקודת מבט נוצרית. העדויות על חייו ופעולתו של ישו עצמו ושל הדור הראשון של תלמידיו מופיעות אך ורק בספרות הנוצרית, בכתבי הבשורה. אלו נכתבו דור או שניים לאחר מות ישו, כאשר תוכנם וסגנון כתיבתם הופך אותם לטקסטים שאינם היסטוריוגרפיים אובייקטיביים אלא משוחדים; לעומת זאת, הן יוספוס פלאוויוס עצמו (שאינו נוצרי), והן ספרו קדמוניות היהודים (המקובל כספר היסטורי), מהווים מקור חיצוני, לכאורה חסר-פניות, לאימות התפיסה הנוצרית.
העדות הפלוויאנית בעת העתיקה

הכותב הנוצרי הראשון שעליו ידוע שהשתמש בעדות הפלוויאנית הוא אוריגנס (מאבות הכנסייה הנוצרית, חי במאות 2–3 לספירה). אוריגנס הצהיר שיוספוס לא היה רחוק מהאמת אך לא האמין בישו כמשיח. ההקשר שבו אוריגנס התייחס לעדות הפלוויאנית הוא אפולוגטיקה נוצרית, בתגובה להאשמות כלפי ישו שהוא למד קסמים במצרים ושאמו היא אישה נואפת. חשיבות התייחסותו של אוריגנס לעדות הפלוויאנית נובעת מכך שזו התייחסות מוקדמת מזו של אוסביוס ומכך שאפשר ומשתמע מדבריו שאוריגנס היה עד לעדות הפלוויאנית בנוסח שונה מזה המוכר בימינו. טענת אוריגנס בנוגע לגישת יוספוס לנצרות מעידה על עדות פלוויאנית נייטרלית יותר מההצהרה הפשוטה בנוסח שהגיע לידינו, אולי אף שלילית כלפי הנצרות.
אוסביוס (נחשב לאבי ההיסטוריה הכנסייתית, הארכיבישוף של קיסריה, 339-265 לספירה), שהיה הנוצרי הראשון אחרי אוריגנס שהשתמש בכתבי יוספוס באופן נרחב, הגדיר את יוספוס כהיסטוריון יהודי וכלל בחיבוריו את העדות הפלוויאנית, בין השאר כדי להדגיש את העובדה שישו נרצח תחת שלטון פילאטוס.
הירונימוס (מאבות הכנסייה, 420-342 לספירה) ציטט את העדות הפלוויאנית בחיבורו "על אישים מפורסמים" (De Viris Ilustribus), שהיה למעשה רשימה ובה מידע על קדושים ומלומדים נוצרים וכן על יוספוס. מטרת כתיבת הרשימה הזו הייתה ככל הנראה להרשים פגאנים ולמשוך אותם לחיק הנצרות.
פסאודו-הגסיפוס, בן המאה הרביעית לספירה, חיבר גרסה שונה מעט של העדות הפלוויאנית בעבודתו De excidio Hierosolymitano שנכתבה סביב 370 ונעשה בה שימוש למטרת ויכוח אנטי יהודי. פסאודו-הגסיפוס טען שהעדות הפלוויאנית מהווה אישור לעוצמתו הנצחית של ישו.
טיראניוס רופינוס (חי בשנים 340–410 לספירה) תרגם את ההיסטוריה הכנסייתית של אוסביוס וכלל בתרגומו גם נוסח שונה במקצת של העדות הפלוויאנית.
סופרים נוצרים עתיקים רבים ציטטו את העדות הפלוויאנית ונראה שהציטוט הקדום ביותר של העדות הפלוויאנית כוון לפגאנים ולא ליהודים.
העדות הפלוויאנית בימי הביניים > בין הנוצרים

בימי הביניים, נעשה שימוש בעדות הפלוויאנית בעיקר במסגרת הפולמוס הנוצרי נגד היהדות. למשל, במאה ה-12 היא צוטטה על ידי ג'ון מסליסבורי (John of Salisbury), סופר ובישוף אנגלי, כראיה לאלוהות ישו, שממנה יהודים התעלמו.
באופן דומה, אוטו מפרייזינג (אנ'), היסטוריון מפורסם בן המאה ה-12, ציטט את העדות הפלוויאנית כדי להוכיח שהיהודים יודעים על ביאת ישו, אך עוינותם מעוורת אותם והם ממאנים להאמין.
רוג'ר בייקון (סביב Roger Bacon, 1294-1214) פילוסוף אנגלי, היה אחד המלומדים הבודדים בימי הביניים שהתייחס באופן ביקורתי לכתבי יוספוס. עם זאת, ביקון התייחס לעדות הפלוויאנית כאל פסקה מקובלת על הדעת.
פיטר מבלויס (סביב Peter of Blois, 1211- 1135.), משורר ודיפלומט צרפתי, ציטט את העדות הפלוויאנית בחיבורו האפולוגטי Contra Perfidia Judaeorum משום שכך התאפשר לו לאשר את עוצמת האמונה הנוצרית שעליה יש עדויות אפילו בכתבים יהודיים.
העדות הפלוויאנית בימי הביניים > בין היהודים

דון יצחק אברבנאל (1508-1437), פילוסוף, פרשן מקרא, ממנהיגי היהדות בתקופת גירוש ספרד, הביע ספק בנוגע למקוריות העדות הפלוויאנית, גם לאור העובדה שאין פסקה מקבילה בספר יוסיפון, ספר שהחשיב ככל הנראה לעבודה מקורית של יוספוס.
מהתייחסותו של הרב מנשה בן ישראל (1657-1604), דרשן, פעיל למען יהודי התפוצות, מייסד הדפוס הראשון באמסטרדם, עולה כי מלומדים יהודיים בני זמנו מחשיבים את ספר יוסיפון לעבודה מקורית של יוספוס ואילו העדות הפלוויאנית נחשבה לזיוף, אולם קביעה זו לא נומקה.
שאלת המקוריות - גישות עיקריות

ניתן להצביע על 3 גישות עיקריות בדיון אודות מקוריות העדות הפלוויאנית שהחל בראשית העת החדשה ולא תם עד היום:
גישה לפיה העדות הפלוויאנית היא זיוף מוחלט ולא נכתבה על ידי יוספוס.
גישה שמקבלת את מקוריות העדות הפלוויאנית בגרסתה המוכרת לנו, ללא שינויים ותוספות.
גישת ביניים, בה חוקרים שונים מקבלים חלקים שונים מהעדות הפלוויאנית ושוללים חלקים אחרים ממנה. חוקרים שתומכים בגישה זו מנסים לשחזר את הנוסח האותנטי של העדות הפלוויאנית ולזהות רבדים בטקסט.
מיקום העדות בספר 18 בקדמוניות

הסיבה לערבובו של יוספוס בספר 18, בקטע 18.55-89 אירועים משנת 26–36, כלומר נציבות פילאטוס ביהודה, עם אירועים משנת 19 - גירוש היהודים מרומא - אינה ברורה.
להלן סדר המאורעות בקדמוניות 18.55-89:
פילאטוס מנסה להכניס צלמים לירושלים, 18.55-59- פילאטוס העביר את צבאו מקיסריה לירושלים למשך החורף, כדי לבטל את חוקי היהדות. הצבא הכניס צלמים בדמות הקיסר לירושלים ללא ידיעת ההמון, בשעת לילה. עם היוודע הדבר, המונים נהרו לקיסריה והפצירו בפילאטוס להוציא את הצלמים מירושלים. משסרב בטענה כי צעד זה יפגע בקיסר, המשיכו בהפצרותיהם והצהירו כי הם מעדיפים למות על קידוש חוקי דתם. פילאטוס נרגש מעקשותם והורה להשיב את הצלמים מירושלים חזרה לקיסריה.
פילאטוס משקיע חלק מאוצר המקדש באמת מים, 18.60-62 - פילאטוס החליט על בניית אמת מים לירושלים מכספי אוצר המקדש, רבבת יהודים התנגדו למהלך ודרשו את ביטולו. חלק מהקהל אף השתמש במילים פוגעניות ולאחר שהיהודים לא נעתרו לבקשת פילאטוס להפסיק בהתנגדותם צבאו קם עליהם ונהג בהם באלימות מוגזמת. משום שהיהודים לא היו חמושים ותוקפיהם כן, במהלך המתקפה יהודים רבים נהרגו ואחרים נפצעו וברחו. כך הסתיים מרי זה.
העדות הפלוויאנית, 18.63-64
הסיפור של מונדוס ופאולינה, 18.65-80 - פאולינה הרומאית, בעלת ייחוס וממון, נשואה לסאטורנינוס שמידותיו טובות כמידותיה. דקיוס מונדוס, פרש בכיר, התאהב בה ומשום שדחתה את מתנותיו התחזקה אהבתו עד שהציע לה עשרים ריבוא דראכמות אטיות תמורת משכב אחד. לאחר שסירבה, דקיוס נעצב מאוד והחליט לגרום לעצמו מיתת רעב. אולם, שפחתו המשוחררת ושוחרת המזימות אידי עודדה אותו וגרמה לו לקוות שהיא תצליח לזווג בינו לבין פאולינה. המחיר בו נקבה אידי היה חמישה ריבואות בלבד, אותן נתנה לכהנים במקדש איסיס, משום שידעה שפאולינה כרוכה אחרי דת זו. הכהנים במקדש איסיס הסכימו לשתף עמה פעולה וזקן הכהנים קרא לפאולינה למקדש, משום שאַנוּבּיס התאהב בה. פאולינה התגאתה בהזמנה זו וסיפרה עליה לחברותיה ולבעלה, שהסכים לכך משום שידע שאשתו אשה צנועה. משהגיעה למקדש, שהתה בחדר שהוצאו ממנו הנרות ושכבה עם מונדוס - שהתחבא בו - במשך כל הלילה. בבוקר, סיפרה פאולינה את קורות הלילה לבעלה ולחברותיה, שהתפלאו על כך משום שחשבו אותה לצנועה. כעבור שלושה ימים מן המעשה, פגש מונדוס את פאולינה והתוודה באוזניה על התחזותו לאַנוּבּיס כדי לשכב עמה. פאולינה מוכת התדהמה סיפרה את הדבר לבעלה וביקשה ממנו לסייע לה. סאטורנינוס פנה לקיסר טיבריוס, שתלה את כהני מקדש איסיס ואת אידי השפחה המשוחררת, הרס את מקדש איסיס, השליך את פסלה לנהר וגזר על מונדוס גלות, שכן מעשיו נבעו מאהבה.
הסיפור של פולביה 18.81-84 - יהודי שנמלט מארצו משום שפשע וחשש מהעונש הגיע לרומא ובה העמיד פני מפרש חכמה בחוקי משה וצירף אליו שלושה אנשים בעלי מידות כשלו. הארבעה פיתו את פולביה, גיורת מיוחסת שביקרה אצלם, לשלוח ארגמן וזהב לבית המקדש בירושלים. משקיבלו את החפצים שיועדו למשלוח השתמשו בהם לצרכיהם וביזבזום. בעלה של פולביה, סאטורנינוס, סיפר את הדבר לטיבריוס, שציווה לגרש את כל היהודים מרומא. לצבא גויסו ארבעת אלפים יהודים שנשלחו לסרדיניה. האנשים שסירבו להתגייס מטעמי דת נענשו. כך גורשו היהודים מהעיר בגלל רשעותם של ארבעה אנשים.
מיקום העדות בספר 18 בקדמוניות > סיבות אפשריות למיקום העדות הפלוויאנית

מכיוון שהפסקה על ישו הייתה במקור אנטי נוצרית. יוספוס מכחיש את לידת הבתולין באמצעות הסיפור על מונדוס ופאולינה, בהשפעת התכסיס של נקטנבו (Nectanebo II) על אולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול. מיד עם המעבר לפאולינה ופולוויה כותב יוספוס: "ובאותם הימים הסעיר דבר מה נורא אחר את היהודים...". מ"הסעיר" מסיק פאר (Clyde Pharr) שבתיאור המקורי על ישו היו מתוארות מהומות שהתעוררו סביבו, ומצוות את ישו עם יהודה הגלילי שגם בגללו התעוררו מהומות, וגם מוזכר כסיבה לחורבן הבית. הסבר יהודי לטענה הנוצרית על לידת הבתולה היה בלתי נמנע מרגע הופעת הנס.
בלאו הכי אין קשר רב בין הסיפורים המופיעים בקדמוניות 18.55-89 ולכן אין זה מפליא שהעדות הפלוויאנית מופיעה דווקא במיקום זה.
נורדן (Norden) טען שמדובר ברצף אירועי מהומות ולא ברצף כרונולוגי. לכן, משום שבסיפור ישו לא מתוארת מהומה - הוא לא היה שם במקור.
בילדה (Bilde) טען גם הוא שהעדות הפלוויאנית היא גוף זר ביחס להקשר שבו היא נמצאת, אך פרש את ההקשר באופן שונה: לדידו, הנושא בקדמוניות 18.55-89 הוא הידרדרות ביחסים בין הרומאים ליהודים. בהקשר זה, אין לעדות הפלוויאנית מקום ולכן היא לא הייתה שם במקור.
מיקום העדות הפלוויאנית עשוי להראות מגושם בתחילה, אך אין זה מוכיח בהכרח שמדובר באינטרפולציה. כמו כן, על בסיס הראיות הידועות בימינו, אין לשלול את האפשרות שהעדות הפלוויאנית היא אכן לא בהקשרה, אולם יוספוס הוא זה שמיקם אותה בספר 18.
תחילת הדיון אודות מקוריות העדות

את הספקות הראשונים בנוגע למקוריות הטקסט, שנבעו מהעדר מקבילה בספר יוסיפון העברי, גרסה ערוכה מהמאה העשירית של כתבי יוספוס, העלו מלומדים נוצרים במחצית השנייה של המאה ה-16. ספר יוסיפון עורר דיון על האותנטיות של העדות הפלוויאנית רק במאה ה-16 משום שבתקופה זו היסטוריונים החלו להזדקק למקורות ידע נוספים. אולם, עצם השימוש בתרגום מאוחר וערוך של כתבי יוספוס כמקור אמין ממנו ניתן ללמוד על הגרסה המקורית של העדות הפלוויאנית, מעיד על גישה פחות ביקורתית מזו הנהוגה בימינו.
ככל הנראה, האדם הלא יהודי הראשון שהשתתף בדיון אודות המקוריות של הטקסט הוא הקרדינל קיסר ברוניוס (אנ'), קרדינל איטלקי והיסטוריון נוצרי, בשני כרכים של ההיסטוריה הכנסייתית האנטי-פרוטסטנטית בשנים 1588 ו-1590. ברוניוס כתב הגנה יוקדת על האותנטיות של העדות הפלוויאנית, אך לא ציין מי הטיל ספק באותנטיות שלה מלכתחילה.
החיבור הראשון שהטיל ספק באותנטיות של העדות פלוויאנית במפורש, ככל הידוע, הוא היסטוריה אנטי קתולית כנסייתית, שנכתבה כתגובה לפרסומיו של ברוניוס. חיבור זה פורסם בשנת 1592 בטיבינגן על ידי איש דת לותרני בשם לוקאס אוסיאנדר (Lucas Osiander) (אנ'). למעשה, העדות הפלוויאנית הייתה רק דוגמה נוספת למקור לא אותנטי שבו השתמשו הרומאים הקתולים כדי לכתוב היסטוריה כנסייתית.
לסיכום, מעבודותיהם של ברוניוס ואוסיאנדר ניכר כי הטענות הראשונות נגד האותנטיות של העדות פלוויאנית נבעו מהנחות מקדימות וחשדות מסורתיים לגבי העוינות היהודית כלפי ישו ולא מראיות טקסטואליות - אותה הסיבה שגרמה למלומדים יהודיים מימי הביניים לדחות את הטקסט. הדוגמה היחידה לשימוש בראיה טקסטואלית (ללא הנחות מקדימות) לטענה בנוגע לעדות הפלוויאנית בתקופה ההיא היא אבחנתו של לואי קאפל (1658-1585), פרוטסטנט צרפתי מלומד, שהפסקה לא מתאימה לטקסט שסביבה.
תחילת הדיון אודות מקוריות העדות > השפעת הרנסאנס על שאלת העדות הפלוויאנית

שאלת העדות הפלוויאנית קשורה גם לרנסאנס ולאקלים האינטלקטואלי ששרר בו. אווירה זו עודדה מלומדים רבים להציע שטקסטים עתיקים רשמיים רבים הם למעשה זיוף (טענת הזייפן). היסטוריוגרפיה שהושפעה מהרפורמציה והקונטרה-רפורמציה שאפה לבחון מחדש ולבטל טקסטים רבים שקידשה הכנסייה הימי ביניימית. כמו כן, נעשה ניסיון לחפש אחר הנצרות המוקדמת ה"אמיתית", בניגוד לזו שהציגו היריבים, דהיינו הכנסייה הימי ביניימית.
היסטוריונים מהכנסייה הפרוטסטנטית-אפולוגטית הם אלה שתקפו את האותנטיות של כתבים באופן הנחרץ ביותר, וכך שכתבו את ההיסטוריה.
תחילת הדיון אודות מקוריות העדות > תובנת ויסטון

ויליאם ויסטון, איש דת, היסטוריון ומתמטיקאי אנגלי, הידוע גם כמתרגם הקלאסי של עבודות יוספוס, תרם רבות למחקר אודות העדות הפלוויאנית. עוד לפני שסיים לתרגם את הקדמוניות, הטיל ויסטון בספק את מקוריות העדות הפלוויאנית, בחיבורו "Six Dissertations"‏ (1734). ויסטון טען שייתכן שיוספוס היה יהודי נוצרי והאמין שישו היה המשיח ובה בעת בן תמותה. כמו כן, טען ויסטון שיוספוס כינה את ישו "המשיח" כדי להבדילו מאנשים אחרים שנקראו אז בשם "ישו". בטענתו הייתה תובנה שחסרה לחוקרים לפניו, דהיינו שהיחסים בין יהודים ונוצרים בתקופת יוספוס לא היו מקוטבים כמו שהם נהיו לאחר מכן.
תחילת הדיון אודות מקוריות העדות > דעיכת הדיון סביב המקוריות של העדות הפלוויאנית

מאמצע המאה ה-17 עד לאמצע המאה ה-18, הוטל לראשונה ספק בהנחה שהטקסט נכתב על ידי יוספוס. בסוף התקופה, הדיון נזנח משום שחוסר האותנטיות של העדות הפלוויאנית היה הדעה הרווחת במחקר, בעקבות עבודותיהם של טנקויליוס פבר (Tanaquilius Faber(אנ'), 1672-1615) ולואי קאפל. בתקופה זו, העוינות לטענות נוצריות התעצמה במחוזות מסוימים, עד שההנחה שהעדות הפלוויאנית אינה אותנטית הובילה להנחה שישו כלל לא היה קיים.
הספרות הדנה בעדות הפלוויאנית מתקופה זו מנוגדת לספרות אודות העדות הפלוויאנית מהתקופה המוקדמת יותר (קרי, המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17), משום שכותביה היו יותר ספקנים והיא הסתמכה על ראיות טקסטואליות ובמיוחד אוריגנס – שבעקבות הגרסה המופיעה אצלו הועלו ספקות בנוגע לניסוח המקורי, שהיה אולי מנוגד לעדות הפלוויאנית בגרסתה המוכרת לנו במאה ה-21.
טיעונים בנוגע למקוריות העדות הפלוויאנית בתקופה המודרנית > מאפייני הדיון על העדות בתקופה המודרנית

בתקופה זו נעשו ניסיונות להוכיח לפחות אותנטיות חלקית של העדות הפלוויאנית באמצעות בחינת מקורות שנזנחו לזמן רב ונחשבו מחוץ להיסטוריוגרפיה המערבית. מאפיין נוסף הוא מיקוד בכתבי עת אקדמיים, המשך מגמה שהחלה במאה ה-19. כמו כן, בניגוד למאות 16–17, בהן הדיון נעשה במסגרת חלופת מכתבים ובוויכוחים דתיים, במהלך המאה ה-20 הוויכוח החל להופיע בהערות של מהדורות כתבי אוריגנס, אוסביוס ולבסוף יוספוס.