stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי
גאולוגיה

הנופים של הפארק עוצבו כתוצאה מטקטוניקת הלוחות כאשר הלוח הפסיפי עובר הפחתה מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. התהליך הקטין את הגובה של הרי קינאי, ובהדרגה משקיע את תוואי הקרקע הקרחוניים לתוך הים, שבמקביל הלך והתרומם. קרקעית הפיורדים היא כיום בין 180 ל-300 מטרים מתחת לפני הים. תנועת הלוח הצפון-אמריקאי צרפה מגוון פיסות קרום לקו החוף, כך שאזור החוף הוא תערובת של סלעים שמקורם במקום אחר, יחד עם סלע יסוד מקומי. סוגי סלעים בולטים כוללים פצלים וגריווקה עם צפחות ירוקות וצור. כוח השחיקה של הקרחונים מייצר משקעים בצורת קמח סלעים שצובע את המים בחזית הקרחון, כשהוא נושא מינרלים לתוך המערכת האקולוגית התומכת בפיטופלנקטון, שבתורו מזין חיות גדולות יותר.
הפארק הלאומי עשיר בקרחונים. כ-51% משטח הפארק מכוסה על ידי קרח. על שדה הקרח הרדינג יורדים בממוצע 18 מטרים של שלג בשנה. שדה הקרח, שנוצר לפני בערך 23,000 שנים הוא מקור ליותר מ-30 קרחונים. שטח שדה הקרח הולך ומצטמצם, כשבמהלך מחקר של 16 שנים הוא פחת ב-.3%. להצטמצמות הקרחונים יש השפעה על תופעת מפולות הסלעים. הקרחונים שימשו בעבר כקיר מגן והיעלמותם גורמת להתמוטטות מדרונות ההרים. בנוסף, שחרור הלחץ על ההרים בעקבות התמוססות הקרחונים ששכנו עליהם גורם להתרוממותם. ההרים באלסקה מתרוממים בקצב המהיר ביותר בעולם, בין 3 ל-4 מילימטרים בשנה, ועקב כך הם הופכים יציבים פחות ומגבירים את סכנת מפולות הסלעים. הקרחון הגדול ביותר בפארק הוא "קרחון בר" (Bear Glacier, מילולית "קרחון הדוב"). הקרחון הנגיש ביותר, והחלק היחיד של הפארק שאפשר להגיע אליו ברכב הוא קרחון אקזיט.
אקולוגיה

הנוף הדומיננטי בפארק הלאומי הפיורדים של קינאי הוא של שדות קרח וקרחונים. במהלך המאה ה-20 חלה הצטמצמות הדרגתית בשטח הקרחונים תוך חשיפת אדמות חדשות לפלישה של צמחים ובעלי חיים. כוח השחיקה של הקרחונים מייצר משקעים בצורת קמח סלעים הנסחפים למימי המפרצים כשהם נושאים מינרלים. עקב כך התפתחה מערכת אקולוגית ימית עשירה כשבסיס שרשרת המזון הפיטופלנקטון, שבתורו מזין חיות גדולות יותר. משום כך המים בפארק עשירים בדגים וביונקים ימיים.
אקולוגיה > צמחייה

חבורות הצמחייה בפיורדים של קינאי עוצבו על ידי נסיגת הקרחונים. אדמות חדשות שנחשפו כאשר הקרחונים נסוגו הם תחילה סלעיות ונטולות קרקע. הצמחים הראשונים להופיע באזורים החדשים הם חזזיות וטחבים, ומעט צמחים חסונים כדוגמת ערברבה צרת-עלים (Chamerion angustifolium) ו-Dryas drummondii (באנגלית Yellow dryas). בעקבות חלוצים אלו מגיעים צמחים אחרים כאשר החזזיות והטחבים מפרקים את הסלעים תוך יצירת קרקע. בייחוד Alnus crispa (באנגלית Sitka alder), מסוגל לקבע חנקן, כשהוא מזין את עצמו ומעשיר את הקרקע. בשלב זה מופיעות הערבות. בעקבות הערבה והאלנוס מופיע Populus trichocarpa (באנגלית black cottonwoods), ואז אשוחית סיטקה (Picea sitchensis). ביער הבוגר צומחים אשוחית סיטקה וצוגה הררית (Tsuga mertensiana), כשבתת-היער של היער המחטני צומחים Oplopanax horridus (באנגלית Devil's club)‏, Vacciium ovalifolium (באנגלית Alaska blueberry), סמבוק אדום (Sambucus racemosa)‏, Actaea rubra (באנגלית Baneberry)‏, Streptopus amplexifolius (באנגלית Watermelon berry) ו-Athyrium filix-femina (באנגלית Lady fern). תבנית סוקסציה דומה קיימת בנונאטאקים של הפארק, מחשוף סלע בשדה הקרח הרדינג. האזורים המיוערים של הפארק נשלטים על ידי מחטניים, כשיערות של נשירים מוגבלים לאזורים שהתפנו מקרחונים לא מכבר.
תנאים קשים בגבהים גבוהים מגבילים את צמיחת העצים מעל קו העצים, ויוצרים מערכת אקולוגית אלפינית. קו העצים בפארק הוא בין 200 ל-300 מטרים מעל פני הים. האזורים האלפיניים מאפשרים גידול שיחים של אלנוס, ערברבה צרת-עלים, סמבוסק אדום, Athyrium filix-femina‏, Heracleum maximum (באנגלית cow parsnip) וצמחים אחרים. צמחים עשבוניים יכולים לגדול באזור עם קרקעות טובות יותר שבהם גדל עשב, Lupinus nootkatensis (באנגלית Nootka lupine)‏, Chamaenerion angustifolium (באנגלית fireweed) וצמחים רב-שנתיים אחרים. באזורים אלפיניים גבוהים יותר יש חבורת שיחים נמוכים בגובה של פחות מ-30 סנטימטרים וקצב צמיחה איטי מאוד. צמחים ננסיים באזור זה כוללים: Vaccinium uliginosium (באנגלית bog blueberry)‏, Luetkea pectinate (באנגלית partridgefoot), אמפטרומיות (Empetrum nigrum) ו-Phyllodoce aleutica (באנגלית Aleutian mountainheath), כולם פגיעים מנזקים הנובעים ממדרך רגליים.
אקולוגיה > דליפת הנפט מ"אקסון ואלדז"

ב-24 במרץ 1989 עלתה מכלית הנפט אקסון ואלדז על שרטון במפרץ הנסיך ויליאם (Prince William Sound) שמדרום לפארק, התבקעה וגרמה לזיהום נרחב של קו החוף של הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי. בתחילת אפריל הקימו עובדי הפארק מחסומים צפים לרוחב שפך הנהרות שבהם חיים דגי הסלמון וערכו ספירת מלאי מקדימה של צמחים ובעלי חיים שעלולים להיפגע מהנפט. כתם הנפט הגיע לאזור הפארק לראשונה ב-10 באפריל. בסך הכול הנפט זיהם כ-30 קילומטרים של קו החוף. הכפים היו האזורים שנפגעו בצורה הקשה ביותר. הנפט לא הגיע לפיורדים בשל זרמי המים החזקים שבהם, שמקורם מהפשרת השלגים באביב, שדחקו את הנפט. הניקוי היה קשה במיוחד כיוון שהנפט הפך לתחליב של זפת שלא ניתן היה לקפות אותו, והיה צריך לבצע דלייה. העבודה בעונה הראשונה הופסקה בספטמבר. העבודה התחדשה שנה אחר-כך, והמשיכה גם ב-1991. באותה שנה הגיע חברת אקסון מוביל להסכם פשרה עם הממשל הפדרלי וממשלת אלסקה, ובמסגרתו העבירה 870 מיליון דולרים לקרן שיקום, שחלק ממנו יועד לאזור הפיורדים של קינאי.
גם אתרים ארכאולוגיים הושפעו מדליפת הנפט. אתר בחוף סמוך למעבר מקארתור (MacArthur Pass) נתגלה במהלך ביצוע עבודות הניקוי. האתר הראה שבניגוד להשערות קודמות, ילידים השתמשו בחלקים מאזור הפארק במשך תקופה ארוכה. ניקוי האתר מנפט מבלי לפגוע בממצאים הארכאולוגיים היה מאתגר במיוחד.
היסטוריה > התיישבות אנושית

בתקופה בה הוקם הפארק היו מעט מאוד תושבי קבע באזור. סקרים ארכאולוגיים שינו את ההשקפה המוקדמת שבאזור הייתה רק התיישבות ארעית, ככל שהצטברו עדויות של חיים באזור במשך זמן רב. ההשערה המקובלת היא ששקיעת החוף ועליית פני הים הציפה אתרים רבים, כיוון שקו החוף היה המקום העשיר ביותר במשאבים עבור התושבים המוקדמים. סקר שערך שירות הפארקים ב-1993 תיעד כמה אתרי כפרים המתוארכים בין שנת 1200 לספירה ועד 1920. הסקר גם גילה עדויות לכך שרעידת אדמה המוארכת לשנת 1170 הנמיכה את קו החוף בלפחות 1.8 מטרים, וככל הנראה הציפה אתרי יישוב קדומים יותר. סקר המשך מ-2003 גילה שאתר אחד היה מיושב בין שנת 950 לספירה ועד 1800. אתר אחר היה בשימוש מ-1785 עד 1920. אתר שלישי היה מיושב בין 1850 ל-1890.
כמה מכרות זהב מהתקופה ההיסטורית תועדו בשטח הפארק. פעילות הכרייה התרכזה במפרץ נוקה (Nuka Bay). כמה אתרים היו פעילים עד שנות ה-80 של המאה ה-20. תועדו אחד עשר אתרי מכרות והוחלט להציע שניים מבין המכרות למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
היסטוריה > הצעות להקמת פארק הפיורדים של קינאי

מחקרים מוקדמים של אתרים חדשים אפשריים עבור שירות הפארקים באלסקה התקיימו בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20. המחקר הראשון, שכותרתו "אלסקה - משאביה ופיתוחה" התרכז בפיתוח התיירות, על אף התנגדות של בוב מרשל (Bob Marshall), אחד ממחברי המחקר, שדגל בשימור קפדני. מחקר נוסף, שמומן במסגרת הכביש המהיר של אלסקה בשנות ה-40, הסיק מסקנות דומות לדעת רוב הכותבים של המחקר הראשון. ב-1964 יזם ג'ורג' הרצוג הבן (George B. Hartzog Jr.), מנהל שירות הפארקים הלאומיים, מחקר חדש שכותרתו "מבצע הארץ הגדולה" (Operation Great Land), שמטרתו להמליץ על הפיתוח והקידום של הפארקים הקיימים באלסקה. פעילותו של הרצוג הכניסה את שירות הפארקים לדיונים במסגרת חוק יישוב התביעות של ילידי אלסקה (Alaska Native Claims Settlement Act בראשי תיבות ANCSA). אזור הפיורדים של קינאי לא יועד בעדיפות ראשונה להפוך לפארק במסגרת החוק.
ההצעות המוקדמות ביותר לפארק לאומי בפיורדים של קינאי הועלו בשנות השבעים של המאה ה-20. בשנת 1971 הוצע להקים את אזור הנופש הלאומי של סיוארד (Seward National Recreation Area) באזור שבין תחילת מפרץ רזורקשן לזרוע טורנגאין (Turnagain Arm), כשהוא משתרע מזרחה אל היישוב וייטייר (Whittie) ומערבה עד לקרחון אקזיט. הצעה זו אפשרה כריתת עצים וכרייה באזור. אף על פי שלהצעה הייתה תמיכה בקונגרס, בשירות היערות של ארצות הברית ובלשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management), היא נתקלה בקשיים מול תביעות הקרקע של הילידים. מסמכים פנימיים של שירות הפארקים תיארו פארק בשטח של 3,200 קילומטרים רבועים המגן על החוף ועל שדה הקרח, אך הצעה זו התנגשה עם הצעת אזור הנופש הלאומי של סיוארד וההרחבה המוצעת של אזור התחום הלאומי קינאי של האייל הקורא (Kenai National Moose Range), שקדם לשמורת חיות הבר הלאומית קינאי. הצעה נוספת הציבה את חצי האי איאליק תחת סמכות שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית. ב-15 במרץ 1972 הוקצו ארבעה אזורים של חצי האי קינאי תחת חוק ANCSA כאזורים מוגנים של הממשל הפדרלי. באותו יום הקים שירות הפארקים הלאומיים את כוח משימה אלסקה (Alaska Task Force), שמטרתו לחקור את אדמות הפארק המוצעות. אזור הפיורדים של קינאי הוגדר כאזור המחקר 11. משא ומתן בין שירות הפארקים, שירות היערות, שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית וחברת אלסקה צ'וגץ' (Chugach Alaska Corporation) הובילו להחלטה של מחלקת הפנים של ארצות הברית להפוך את שירות הפארקים לסוכנות מובילה עבור אזור הפיורדים של קינאי. בשנת 1973 הציע ממשל ניקסון את המונומנט הלאומי שדה הקרח הרדינג-הפיורדים של קינאי כחלק מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA. שטח המונומנט הלאומי המוצע היה 1,200 קילומטרים רבועים בשלושה אזורים: שדה הקרח ושתי קבוצות איים.
החקיקה בקונגרס נעצרה במהלך פרשת ווטרגייט, ולא נמשכה שוב עד לממשל קרטר. ססיל ד. אנדרוס (Cecil D. Andrus), מזכיר הפנים של ארצות הברית, הציע להקים את הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי על שטח של 1,700 קילומטרים רבועים. התנגדות אלסקה לחקיקת ANILCA הניעה את הנשיא ג'ימי קרטר להכריז על המונומנט הלאומי הפיורדים של קינאי על פי סמכותו במסגרת חוק העתיקות ב-1 בדצמבר 1978, עד למעבר חוק קרקעות אלסקה. לא הוקמו מתקנים למבקרים ולא הוכן צוות ניהולי מההכרזה על המונומנט. שומר פארקים אחד הוצב בסיוארד כנציג מקומי.
היסטוריה > פארק לאומי

ב-2 בדצמבר 1980 נחתם החוק של ANILCA על ידי ג'ימי קרטר. החוק שינה את הגדרת המונומנט הלאומי הפיורדים של קינאי לפארק לאומי. השיפור הראשון בפארק התמקד בשיפור הגישה לקרחון אקזיט. בשנת 1982 סוכמה סופית תוכנית ניהול כללית של הפארק, שבה הוגדר קרחון אקזיט כחזית הפארק והפיורדים כאזור שומם ושדה הקרח כאזור טבע בראשיתי. הפארק נוהל בתחילה על ידי צוות קטן של שומרי פארק וטכנאים קבועים ועונתיים, ששם דגש רב על הקשר עם הקהילה.
תחת הכללים של חוק ה-ANILCA כלל הפארק 480 קילומטרים רבועים של "אדמות נבחרות של הילידים", נכס שנלקח מהבעלות הפדרלית והועבר לחברות של ילידי אלסקה. מרבית האדמות שנתבעו היו על קו החוף. 122 קילומטרים רבועים נרכשו מחדש על ידי שירות הפארקים בשנות ה-90, תוך שמירת זכויות הציד של הילידים ב-36 קילומטרים רבועים.
תיירות

הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי הוקם ב-1980 באמצעות "חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA. במונחים של אלסקה זהו אחד הפארקים הקטנים, כ-88% משטחו של הפארק הלאומי יוסמיטי, ואחד הנגישים ביותר. בפארק מבקרים בממוצע קרוב ל-350,000 תיירים מדי שנה, מקום חמישי בפארקים הלאומיים של אלסקה, אבל מקום 11 בשטחו מתוך 13 הפארקים הלאומיים באלסקה, והוא הפארק הלאומי הקרוב ביותר לאנקורג'. מטה הפארק שוכן בסיוארד. זהו הפארק הלאומי היחיד באלסקה שבמקור לא אפשר בשטחו לילידי אלסקה ליקוט מזון וציד, אבל לחברות כפרים ילידים יש בעלות על שטחים בפארק, ומאז ההקמה קיבלו זכויות ללקט מזון בשטחים בבעלותם.
תיירות > גישה ולינה

שער הכניסה לפארק היא העיירה סיוארד. אליה אפשר להגיע מאנקורג' במכונית (כל השנה), ברכבת (בחודשי הקיץ) או באמצעות חברות אוטובוסים ומטעניות הפועלות מאנקורג'. בטיסה אפשר להגיע לשדה התעופה הבינלאומי של אנקורג' או בטיסות שכר ישירות לסיוארד. בקיץ עוצרות אוניות תענוגות רבות בסיוארד. מסיוארד אפשר להגיע לכניסה לפארק בנהיגה במכונית, בשירות הסעות של הפארק או במונית. דרך נוספת היא סיור בספינה היוצאת מסיוארד ושטה אל הפיורדים.
מסעדות, בתי מלון ומוטלים נמצאים בסיוארד. בפארק עצמו יש אתר מחנאות קטן וכמו כן יש אתרים שבהם מותר להקים אוהלים. בנוסף מפוזרות בחופים בקתות לשימוש הציבור בתשלום. הגישה לבקתות בשיט בלבד. בנוסף פועלת בשטח השייך לילידים אכסניה (Kenai Fjords Glacier Lodge).
תיירות > מרכזי מבקרים

לפארק יש שני מרכזי מבקרים, שניהם פועלים רק בתקופת הקיץ.
מרכז המבקרים של הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי (Kenai Fjords National Park Visitor Center) – שוכן בנמל של סיוארד מחוץ לפארק. במרכז מוצג סרט על הפארק, חנות ספרים ודלפק מודיעין שבו ניתן לקבל הדרכה ומידע משומרי הפארק.
מרכז הטבע קרחון אקזיט (Exit Glacier Nature Center) – שוכן בקצה הדרך מסיוארד. המרכז הוא תחילת השביל אל קרחון אקזיט ואל שדה הקרח הרדינג. במרכז עצמו יש תערוכה על אזור קרחון אקזיט, חנות ספרים ודלפק מודיעין שבו ניתן לקבל הדרכה ומידע משומרי הפארק.
פעילויות

סיוארד היא נקודת יציאה או יעד עבור אוניות תענוגות גדולות רבות של חברות דוגמת סלבריטי קרוז או רויאל קריביאן אינטרנשיונל. מספר המבקרים באוניות אלו צפוי להיות כ-100,000 בשנת 2018. גישה לפארק נעשית בדרך כלל באמצעות ספינות סיור הפועלות מסיוארד דרך מפרץ רזורקשן. חברות שונות מציעות סיורים, רבים בלוויית אחד משומרי הפארק. במסגרת הסיורים ניתן לצפות בבעלי החיים ביבשה ובים, בייחוד אריה ים שטלר, תוכי ים, פוקנת דאל, דוב שחור אמריקני, ארנבת השלג, צפיר הקורדילרים, לווייתן גדול-סנפיר וקטלן, כמו גם בתוואי הנוף כדוגמת הפיורדים והקרחונים הזורמים אל הים ונשברים במעבר מיבשה לים.
דרך נוספת לטייל בפארק היא להגיע ברכב או במונית אל מרכז הטבע של קרחון אקזיט. ממנו יש מעט שבילים קצרים בקרקעית העמק ושביל מעגלי ארוך בן 12 קילומטרים המטפס אל שדה הקרח הרדינג. ניתן גם לסייר בשטח הפתוח, אם כי פעילות זו לא מומלצת כי השטח תלול ולעיתים יש צורך לטפס דרך צמחייה עבותה.
לקריאה נוספת

Theodore Catton, A Fragile Beauty An Administrative History of Kenai Fjords National Park
Cook, Linda; Norris, Frank, A Stern and Rock-Bound Coast: Kenai Fjords National Park Historic Resource Study, National Park Service
ביאורים

↑  באנגלית rock flour משקע שנוצר כאשר הקרחון שוחק את המצע הסלעי עליו הוא נע
הערות שוליים

↑  Kenai Fjords NP
1 2  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
↑  "Kenai Fjords Map". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  Unique Features of the Kenai Fjords Coast
↑  "Harding Ice Field Trail". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  Weather
↑  "Fjord Estuary Ecosystem". Keai Fjords National Park. National Park Service.
↑  "Geologic Formations". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  "Glaciers/Glacial Features". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  "The Harding Icefield". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  Geohazards in Kenai Fjords National Park
↑  "Nature & Science". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  "Nature & Science". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
1 2  "Plant Communities". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  "Plant Succession". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
1 2  שימוש בקישור Birds ובטבלה שתחתית הדף תחת הכותרת Select a Species Category (optional) ובחירת הקטגוריה המתאימה
↑  Land Mammals
↑  Marine Mammals
↑  Theodore Catton, A Fragile Beauty An Administrative History of Kenai Fjords National Park, Pages 120-134
↑  Directions
↑  Visitor Centers
↑  "Seward Basics". CruisePortInsider.
↑  "Boat Tours". Kenai Fjords National Park. National Park Service.
↑  Hiking
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529735405171  GND: 4477615-9  LCCN: no2010034827  VIAF: 122396412   WorldCat (עם VIAF): 122396412 
מפת הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי. ראו גם מפה ברזולוציה טובה יותר
סטאקים בפארק
לווייתן מצוי בפארק הלאומי הפיורדים של קינאי
פריחת Jacobs ladder בפארק
קרחון איאליק
קרחון אקזיט
תצפית אל הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי
שדה הקרח הרדינג
קונסטנצה מוצרט

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1762 צל אם ויזנטל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 במרץ 1842 (בגיל 80) זלצבורג, האימפריה האוסטרית 
 שם לידה:  Maria Constanze Caecilia Josepha Johanna Aloisia Weber 
 מקום קבורה:  סבסטיאן פרידהוף 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרית 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  וולפגנג אמדאוס מוצרט (4 באוגוסט 1782–5 בדצמבר 1791) גאורג ניקולאוס פון ניסן (1809–1826) 
 צאצאים:  קרל מוצרט, פרנץ קסאפר וולפגנג מוצרט 
 מספר צאצאים:  6 
 
מריה קונסטנצה ססיליה יוספה יוהנה אלויזיה מוצרט (גרמנית: Maria Constanze Caecilia Josepha Johanna Aloisia Mozart; שם נעוריה: ובר, 5 בינואר 1762 - 6 במרץ 1842) הייתה זמרת סופרן אוסטרית, דודניתו של המלחין קרל מאריה פון ובר ואשתו של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
שנים מוקדמות

קונסטנצה ובר נולדה בעיירה צל אם ויזנטל (Zell im Wiesental), סמוך ללוראך (Lörrach) בבאדן-וירטמברג, שבדרום-מערב גרמניה, אשר הייתה אז חלק מאוסטריה הנוספת. אמה, צ'ציליה ובר (Cäcilia Weber), לבית שטאם (Stamm), ואביה, פרידולין ובר, עבד כקונטרבסיסט, פרומפטר ומעתיק מוזיקלי. אחיו למחצה של פרידולין היה אביו של המלחין קרל מריה פון ובר. לקונסטנצה היו שתי אחיות גדולות ממנה, יוזפה ואלויסיה, ואחות צעירה, סופי. כל ארבע האחיות הוכשרו כזמרות, ויוזפה ואלויסיה אף פיתחו קריירה מוזיקלית מרשימה, במסגרתה השתתפו בביצועי בכורה של כמה מיצירותיו של מוצרט.
במהלך רוב תקופת חינוכה של קונסטנצה, התגוררה משפחתה במנהיים, עיר הולדתה של אמה, אשר נחשבה למרכז תרבותי, אינטלקטואלי ומוזיקלי חשוב. בשנת 1777, כשהיה בן 21, ביקר מוצרט במנהיים במהלך מסע חיפוש עבודה בלוויית אמו, ופיתח קשר קרוב עם משפחת ובר. עם זאת, הוא לא התאהב בקונסטנצה בת ה-15, אלא באלויזיה. בזמן שמוצרט שהה בפריז, אלויזיה קיבלה תפקיד של זמרת במינכן, ומשפחתה עברה לשם כדי ללוותה. כשמוצרט עבר במינכן בדרכו חזרה לזלצבורג, דחתה אלויזיה את חיזוריו.
המשפחה עברה לווינה בשנת 1779, שוב בעקבות אלויזיה, שהמשיכה לפתח את קריירת הזמרה שלה. חודש לאחר הגעתם נפטר פרידולין. עד שמוצרט עבר לווינה בשנת 1781, אלויזיה כבר נישאה לג'וזף לאנג (אנ'), שהסכים לסייע לצ'ציליה ובר בקצבה שנתית. צ'ציליה גם השכירה חדרים לדיירים כדי להתפרנס. הבית שבו התגוררו בני משפחת ובר (בקומה השנייה) היה ברחוב Am Peter 11, ונשא שם ייחודי, כמקובל באותה תקופה: Zum Auge Gottes ("עין האל").
נישואים למוצרט

עם הגעתו הראשונה לווינה ב-16 במרץ 1781, שהה מוצרט בבית המסדר הטבטוני עם צוות פטרונו, הארכיבישוף קולורדו. במאי, הוא "נאלץ לעזוב" ועבר להתגורר בבית משפחת ובר, מתוך כוונה ראשונית "להישאר שם רק שבוע".
לאחר זמן מה, צ'ציליה ובר הבחינה בכך שמוצרט מחזר אחרי קונסטנצה, שהייתה אז בת 19. מתוך דאגה להגינות, היא ביקשה ממנו לעזוב. ב-5 בספטמבר עבר מוצרט לחדר בקומה השלישית ברחוב Graben.
החיזור נמשך, אך לא ללא תקלות. התכתבות ששרדה מאותם ימים מעידה על כך שמוצרט וקונסטנצה נפרדו לזמן קצר באפריל 1782, בעקבות מקרה של קנאה, שבו קונסטנצה הרשתה לצעיר אחר למדוד את שוקיה במהלך משחק טרקלין. במקביל, מוצרט נאלץ להתמודד עם הקושי לקבל את אישור אביו, ליאופולד, לנישואין.
הנישואים התרחשו בסופו של דבר באווירה של משבר. המוזיקולוג דניאל הרץ (אנ') סבור כי קונסטנצה עברה להתגורר עם מוצרט, דבר שנחשב לשערורייתי באותם ימים. במכתב לליאופולד מ-31 ביולי 1782, כתב מוצרט: "כל העצות הטובות והכוונות הטובות ששלחת אינן מתייחסות למקרה של אדם שכבר התקדם כל כך רחוק עם עלמה. דחייה נוספת אינה באה בחשבון".
הרץ מוסיף כי סופי, אחותה של קונסטנצה, הכריזה בבכי שאמן מתכוונת לשלוח את המשטרה בעקבות קונסטנצה אם לא תחזור הביתה, ככל הנראה מדירתו של מוצרט. ב-4 באוגוסט פנה מוצרט לברונית פון ולדשטטן ושאל: "האם המשטרה כאן באמת יכולה להיכנס לבית של מישהו בצורה כזו? אולי זו רק תחבולה של מאדאם ובר להחזיר את בתה. אם לא, איני יודע פתרון טוב יותר מאשר להתחתן עם קונסטנצה מחר בבוקר, ואם אפשר – כבר היום".
בסופו של דבר, הנישואין התקיימו באותו יום, 4 באוגוסט 1782. בחוזה הנישואין נקבע כי קונסטנצה תעביר לבעלה 500 גולדן, סכום שמוצרט התחייב להגדיל לאלף גולדן. בנוסף, הוסכם כי כל הרכוש שייצבר במהלך הנישואין יישאר משותף לשניהם. למחרת, התקבל בדואר אישורו של ליאופולד לנישואין.
הם הביאו לעולם שישה ילדים תוך תשע שנים, אולם רק שניים מהם (קרל תומאס ופרנץ קסאפר) שרדו את גיל הילדות:
ריימונד לאופולד (17 ביוני - 19 באוגוסט 1783).
קארל תומאס מוצרט (אנ') (21 בספטמבר 1784 - 31 באוקטובר 1858).
יוהאן תומאס לאופולד (18 באוקטובר 1786 - 15 בנובמבר 1786).
Theresia Constanzia Adelheid Friedericke Maria Anna (27 בדצמבר 1787 - 29 ביוני 1788).
אנה מריה (16 בנובמבר 1789 - 16 בנובמבר 1789).
פרנץ קסאפר וולפגנג מוצרט (26 ביולי 1791 - 29 ביולי 1844).
נישואים למוצרט > אושר בנישואיהם

במהלך נסיעותיו של מוצרט לערים אחרות ובזמן ביקוריה של קונסטנצה בבאדן לצורכי טיפול רפואי, בני הזוג נהגו להחליף מכתבים, שחלקם שרדו עד היום. המכתבים חושפים מערכת יחסים מלאת חיבה בלתי פוסקת ולעיתים גם מעודדת, מפקחת, ארוטית או הומוריסטית. התחושה הכללית העולה מהם היא של נישואים מאושרים.
מכתב ששלח מוצרט מדרזדן ב-16 באפריל 1789 מדגים את אופיים של אותם מכתבים, המשלבים דאגה ואהבה: הוא נותן לקונסטנצה רשימה של בקשות, בהן "אל תהיי עצובה," "שמרי על בריאותך," "בטחי באהבתי," ו-"אל תצאי לטייל לבד – אבל הכי טוב, אל תצאי לטייל בכלל." הוא מסיים בנימה הומוריסטית: "אני מנשק אותך וסוחט אותך 1,095,060,437,082 פעמים; זה יעזור לך לתרגל את ההגייה שלך".
במכתב אחר, שנכתב מברלין ב-23 במאי 1789, הוא ממשיך בנימה הומוריסטית וארוטית, תוך שהוא מתאר את ציפייתו לשוב הביתה. הוא כותב:
"ב-1 ביוני אשן בפראג, וב-4? אני אשכב עם אשתי הקטנה והיקרה. שפצי את הקן הקטן והמתוק שלך, כי הזבל הקטן שלי כאן באמת ראוי לזה – הוא התנהג יפה, אבל עכשיו הוא מגרד להחזיק את המתוק שלך [מילה נמחקה על ידי יד אלמונית]. רק תוארי לך את ההתגנבות הקטנה הזו – בזמן שאני כותב, הוא התגנב בחשאי על השולחן ועכשיו מביט בי בשאלה. אבל אני, בלי הרבה מהומה, נותן לו סטירה קטנה – אבל עכשיו הוא אפילו יותר [מילה נמחקה]. ובכן, הוא כמעט יצא משליטה, הנבל."
למרבה הצער, אף מכתבים שכתבה קונסטנצה למוצרט לא שרדו. עם זאת, לעת זקנתה, היא תיארה את נישואיה למוצרט (כמו גם לנישואיה המאוחרים לניסן) כמאושרים מאוד. במכתב שכתבה למורה למוזיקה פרידריך שוואן ב-5 בדצמבר 1829, היא סיפרה: "היו לי שני בעלים מצוינים ביותר, שאהבתי והוקרתי – ואפילו, אני חייבת לומר, העריצו אותי. שניהם היו אהובים באותה מידה על ידי בעדינות מרבית, ולכן הייתי מאושרת לחלוטין פעמיים".
לאחר מותו של מוצרט

מוצרט נפטר בשנת 1791, והשאיר את קונסטנצה עם חובות כבדים ומצב כלכלי קשה. בתקופה זו התגלו כישוריה העסקיים: היא הצליחה להשיג פנסיה מהקיסר, ארגנה קונצרטי זיכרון רווחיים, ופעלה לקידום והפצת יצירותיו של מוצרט. בסופו של דבר בשנת 1800 היא מכרה את שארית יצירותיו של מוצרט, כולל הרקוויאם הלא-גמור, למוציא לאור יוהאן אנטון אנדרה. המאמצים הללו שיפרו בהדרגה את מצבה הכלכלי, עד שהיא הפכה לאישה אמידה.
קונסטנצה דאגה לחינוך בניה, קארל ופרנץ, ושלחה אותם לפראג ללמוד אצל פרנץ קסבר נימצ'ק, ששיתף עמה פעולה בכתיבת הביוגרפיה הראשונה באורך מלא על מוצרט.
בין הישגיה המוזיקליים לאחר מות בעלה, קונסטנצה פרסמה את האופרה המאוחרת של מוצרט La Clemenza di Tito, שהוצגה לראשונה בפראג בשנת 1791. בשנת 1794 ניהלה הפקה מוצלחת של האופרה בתיאטרון קארנטנרטורט בווינה, כשאחותה, אלוזיה ובר, ביצעה את תפקיד סקסטוס. בהפקות מאוחרות יותר, קונסטנצה עצמה הופיעה בתפקיד ויטליה.
לקראת סוף שנת 1797, פגשה קונסטנצה את גיאורג ניקולאוס פון ניסן, דיפלומט וסופר דני, שהחל כדייר בביתה. השניים החלו לחיות יחד בספטמבר 1798. בשנת 1809, נסעו לפרסבורג (ברטיסלבה של היום), אז חלק מהונגריה, כדי להינשא כחוק, לאחר שהתגברו על מכשולים דתיים – ניסן היה פרוטסטנטי, וקונסטנצה קתולית.
בין השנים 1810 ל-1820 התגוררו בקופנהגן ולאחר מכן טיילו ברחבי אירופה, בעיקר בגרמניה ואיטליה. בשנת 1824 השתקעו בזלצבורג, שם עבדו יחד על ביוגרפיה של מוצרט. קונסטנצה פרסמה את הביוגרפיה בשנת 1828, שנתיים לאחר מותו של ניסן.
מותה

קונסטנצה מוצרט ניסן נפטרה בזלצבורג ב-6 במרץ 1842, בגיל 80. בשנותיה האחרונות סבלה מדלקת מפרקים שפגעה בניידותה ובבריאותה הכללית. היא חיה בזלצבורג יחד עם אחיותיה, אלוזיה וסופי, שהיו גם הן אלמנות. קונסטנצה נקברה בבית העלמין סבסטיאן בזלצבורג לצד בעלה השני, גיאורג ניסן.
השפעותיה על המוזיקה של מוצרט

מוצרט כתב עבור קונסטנצה את תפקיד הסופרן במיסה הגדולה שלו בדו מינור, ואת הקטע "Christe eleison" בתנועת Kyrie והאריה "Et incarnatus est", במיוחד עבור קונסטנצה. היא ביצעה את היצירה לראשונה בבכורה בזלצבורג בשנת 1783. מיינרד סולומון, בביוגרפיה שכתב על מוצרט, מציין באופן ספקולטיבי כי היצירה נכתבה כמנחת אהבה עבורה.
בתקופת חיזורם, החל מוצרט לבקר אצל הברון גוטפריד ואן סוויטן, שאפשר לו לעיין באוסף כתבי היד של באך והנדל. קונסטנצה התאהבה ביצירות הקונטרפונקט הבארוקי, כפי שניכר ממכתב שכתב מוצרט לאחותו ננרל ב-20 באפריל 1782.
במכתב סיפר מוצרט על יצירתו פנטזיה ופוגה (K. 394) וכיצד קונסטנצה עודדה אותו לכתוב ולהקליט פוגות. הוא תיאר:
"קונסטנצה היקרה שלי היא באמת הסיבה לבוא הפוגה הזו לעולם. הברון ואן סוויטן [...] נתן לי את כל היצירות של הנדל וסבסטיאן באך לקחת איתי הביתה [...] כשקונסטנצה שמעה את הפוגות, היא התאהבה בהן לחלוטין. [...] ובכן, מכיוון שהיא שמעה אותי לעיתים קרובות מנגן פוגות מהראש שלי, היא שאלה אותי אם אי פעם רשמתי משהו, וכשאמרתי שלא, היא נזפה בי על כך [...] והפצירה בי עד שרשמתי לה פוגה".
יחס הביוגרפים לקונסטנצה

קונסטנצה זכתה ליחס נוקשה ובלתי הוגן מצד מספר ביוגרפים, כפי שמתאר מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים:
"המלגה של תחילת המאה ה-20 ביקרה אותה קשות כלא אינטליגנטית, לא מוזיקלית ואפילו לא נאמנה, וכרעיה מזניחה ולא ראויה למוצרט. הערכות כאלה (עדיין עדכניות) התבססו על ראיות לא טובות, היו נגועות באנטי-פמיניזם וכנראה טעו בכל המובנים".
ביקורת לא מוצדקת זו נבעה מהטיות מגדריות ומהסתמכות על עדויות חלשות. גם ביוגרפיות מודרניות של מוצרט, כמו אלו של ברונבהרנס (1990), סולומון (1995) והאליוול (1998), מתייחסות לאי-הצדק כלפיה ומעלות תלונות על היחס השלילי לו זכתה.
חולשתה הגופנית של קונסטנצה מיוחסת להריונותיה המרובים והתכופים, והיא בילתה חלק ניכר מזמנה תשושה במיטה. פרט זה מוזכר בסרט הספק בדיוני ספק ביוגרפי שנעשה על אודות חיי מוצרט, "אמדאוס", אף כי בסרט הוזכר רק הריון אחד מתוך השישה, בסצנות רבות נראתה קונסטנצה כשהיא נחה במיטתה.