stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיירה לאון
כלכלה

סיירה לאון היא מהעניות והנחשלות שבמדינות העולם, והיא מאופיינת בפערי הכנסה גדולים בין שכבות האוכלוסייה. היא אמנם מחזיקה במשאבים רבים, לרבות מינרלים, דגה ומשאבים חקלאיים, אולם התשתית החברתית והכלכלית איננה מפותחת, ואי-הסדר החברתי והתשתיות הנחשלות, שמקורם בעשר שנות מלחמת האזרחים, פוגע בעקביות בפיתוח הכלכלי של המדינה. כשני שלישים מכוח העבודה במשק מתפרנסים מחקלאות. הייצור מורכב בעיקר מעיבוד חומרי גלם, וכן ייצור קל עבור השוק המקומי. ישנן תוכניות לפתוח מחדש את מכרות האלומיניום והטיטניום שנסגרו במהלך שנות הסכסוך. מקור ההכנסה העיקרי של המדינה הוא יהלומים; סרט בנושא בשם "לגעת ביהלום" יצא בשנת 2006. גורל הכלכלה תלוי בשימור הסדר והשלום הפנימיים, כמו גם בקבלת סיוע חוץ ניכר.
גאוגרפיה

רוב מישור החוף של סיירה לאון רצוף ביצות מנגרובים, מלבד חצי האי שבו שוכנת עיר הבירה פריטאון. יתר שטחה של המדינה הוא מישורי ברובו (בגובה 300 מ' מעל פני הים) ומכוסה יערות. במזרח המדינה ישנם הרי לומה (הגבוה שבהם הוא הר לומה מנסה, 1,948 מ'). האקלים טרופי, ועונת הגשמים היא בין מאי לדצמבר.
הערים החשובות הן הבירה פריטאון (1,055,000 תושבים), קוינדו (80,000 תושבים), בו, קנמה ומאקני.
דמוגרפיה

ישנם קרוב לעשרים שבטים שונים החיים בתחומי סיירה לאון, ויחד הם מהווים קרוב ל-90 אחוזים מהאוכלוסייה. הקבוצות החשובות ביותר הן הטמנה (Temne) בצפון והמנדה (Mende) במרכז ובדרום, אשר מהוות כל אחת כ-30 אחוזים מהאוכלוסייה. כ-10 אחוזים מהאוכלוסייה הם קריאולים, צאצאיהם של עבדים אפריקנים משוחררים שעזבו את ארצות הברית ואת ג'מייקה והתיישבו באזור פריטאון, ושל עבדים ששוחררו על ידי ספינות הצי הבריטי במהלך המאה ה-19, בתקופה שבה נלחמה בריטניה בסחר העבדים. בני קריו נבדלים מבני הקבוצות הילידיות לסיירה לאון בין היתר בכך שהם דוברים שפה המבוססת על אנגלית כשפת אם, ונקראים לרוב בשמות אנגליים ולא אפריקאיים.
ישנו מיעוט קטן של מהגרים מהודו, פקיסטן ולבנון.
אף על פי שהשפה הרשמית בסיירה לאון היא אנגלית, רק מעטים דוברים אותה, שכן רוב האוכלוסייה דוברת את לשונות השבטים השונים. עם זאת, שגורה השפה הקראולית, "קריו", המושתתת על השפה האנגלית, בפי רוב האוכלוסייה.
ממוצע הילודה במדינה עומד על 4.1 צאצאים לאישה. המדינה סובלת משיעור תמותת האימהות בשעת הלידה (Maternal Mortality Ratio – MMR) הגבוה ביותר מכל מדינה אחרת. לפי דו"ח ארגון הבריאות העולמי משנת 2019, על כל 100,000 לידות בסיירה לאון נרשמים 717 מקרי מוות של היולדות UNFPA Sierra Leone Maternal Health. שיעור גבוה זה נובע מסיבוכי היריון חמורים כגון הפלות, צירים חסומים, היריון חוץ-רחמי, שטפי דם פנימיים וזיהום רחמי. הסכסוך האלים ופגיעתו האנושה בשירותי הבריאות, שהתבטאה בעקירת בני אדם ממגוריהם, בהשמדת מתקנים רפואיים וציוד רפואי ובחסימת הגישה לאזורים כפריים, גרמו לעלייה חמורה בשיעור זה.
דמוגרפיה > דת

בשנת 2020, 78.5% מאוכלוסיית סיירה לאון היו מוסלמים, רובם מוסלמים סונים. 20.4% הם נוצרים, רובם פרוטסטנטים ו1.1% האמינו בפולחנים מקומיים של אפריקה שמדרום לסהרה ודתות אחרות.
יחסי ישראל – סיירה לאון

שגרירות ישראל בגאנה אמונה גם על סיירה לאון. את סיירה לאון מייצג בישראל הקונסול הכללי ואיש התקשורת הישראלי דוד בן בסט.
באוגוסט 2023 הביעה סיירה לאון נכונות להקים שגרירות בירושלים.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
1 2  "Religions in Sierra Leone | PEW-GRF".
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  ארגון הבריאות העולמי, Ebola Situation Report - 16 March 2016, ‏16 במרץ 2016 (באנגלית)
| מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ  "לא מוכרים" | סומלילנד • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית |  |
| שטחים תלויים | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה • האיים הקנריים • סאוטה • מלייה • מדיירה • מיוט • ראוניון • סוקוטרה |  |
| הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי |
| --- | --- | --- |
| חברות | אפגניסטן • אלג'יריה • צ'אד • מצרים • גינאה • אינדונזיה • איראן • ירדן • כווית • לבנון • לוב • מלזיה • מאלי • מאוריטניה • מרוקו • ניז'ר • פקיסטן • תימן • ערב הסעודית • סנגל • פלסטין (מיוצגת על ידי אש"ף) • סודאן • סומליה • תוניסיה • טורקיה • בחריין • עומאן • קטר • איחוד האמירויות הערביות • סיירה לאון • בנגלדש • גבון • גמביה • גינאה ביסאו • אוגנדה • בורקינה פאסו • קמרון • קומורו • עיראק • המלדיביים • ג'יבוטי • בנין • ברוניי • ניגריה • אזרבייג'ן • אלבניה • קירגיזסטן • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • מוזמביק • קזחסטן • אוזבקיסטן • סורינאם • טוגו • גיאנה • חוף השנהב |  |
| מדינה מושעית | סוריה |  |
| מדינות משקיפות | בוסניה והרצגובינה • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • קפריסין הצפונית • תאילנד • רוסיה |  |
| ארגונים משקיפים | הליגה הערבית • האו"ם • המדינות הבלתי-מזדהות • האיחוד האפריקאי • הארגון לשיתוף פעולה כלכלי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559781305171  BNE: XX4575516  BnF: cb153257703 (data)  GND: 4054908-2  HDS: 003464  KulturNav: 36fe674e-1f83-48cb-9cf7-551265d42ed0  LCCN: n80125443  MusicBrainz: 2b547f54-a97c-3481-9625-7ad9a670b1e6  NARA: 10035817  NDL: 00570889  NKC: ge134241  NSK: 000367852  RERO: 02-A000149812  SELIBR: 165162  SUDOC: 083228942  TDVİA: sierra-leone  UKPARL: tTfDqDRZ  VIAF: 126078121   WorldCat (עם VIAF): 126078121
ח'ליל אל-קוקא

| --- | --- |

ח'ליל אל-קוקא
 לידה:  15 במרץ 1948 
 פטירה:  26 באוקטובר 2005 (בגיל 57) 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
ח'ליל אל-קוקא (בערבית: خليل القوقا; 1948–2005) היה מדור המייסדים של תנועת הטרור חמאס.
ביוגרפיה

ח'ליל אל-קוקא נולד בשנת 1948 בכפר חממה שמצפון לאשקלון. במהלך מלחמת העצמאות ברחה משפחתו לרצועת עזה, התגוררה לזמן מה במחנה הפליטים ח'אן יונס ולבסוף השתכנה במחנה הפליטים שאטי. אל-קוקא למד בסמינר להוראה ברמאללה, ובתום לימודיו שימש ברצועה כמורה לערבית מטעם אונר"א. בראשית שנות ה-70 הכיר את אחמד יאסין ששכנע אותו להצטרף לתנועת האחים המוסלמים. בשנת 1970 סייע ליאסין בהקמת "האגודה האסלאמית" שפעלה לקרב לבבות לאסלאם. אל-קוקא שימש כמנהלה הראשון של האגודה עם הכרתה כאגודה רשמית כחוק בשנת 1975. אל-קוקא גם היה חבר במוג'מע האסלאמי שהוקם בשנת 1973 כהרחבה לאגודה האסלאמית, ועמד בראש סניף הארגון החדש במחנה שאטי.
בסוף שנות ה-70 נסע ללבנון כדי להמשיך את לימודיו, ובשנת 1982 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ביירות. עם הקמת תנועת חמאס בסוף 1987 הצטרף לשורות הארגון, וכעבור שבועיים נעצר בידי השב"כ. באפריל 1988 גורש ללבנון, ומשם עבר לתוניס ולאחר מכן למצרים. בשנת 1991 גורש ממצרים בידי השלטונות, ואל-קוקא עבר לאיחוד האמירויות הערביות, שם הצטרפה אליו משפחתו. בהמשך חייו עסק בהוראת האסלאם ובכתיבה.
אל-קוקא נפטר באוקטובר 2005 באיחוד האמירוית.
הערות שוליים

↑  ערבית: الجمعية الاسلامية
↑  גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 222.
↑  גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 222
↑  גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 222-223
↑  גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 223
יאן ראוכוורגר

| --- | --- |

יאן ראוכוורגר (1989)
 לידה:  1942 (בן 83 בערך) איראמאלי, טורקמניסטן
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 בן או בת זוג:  אירה ראוכוורגר  גלית ראוכוורגר 
 janrauchwerger.com
 
יאן ראוכוורגר (נולד בטורקמניסטן בשנת 1942) הוא צייר ישראלי. עבודותיו הוצגו במגוון מקומות בישראל ומחוצה לה, בין השאר במוזיאון ישראל ובמוזיאון תל אביב לאמנות.
אודות

ראוכוורגר נולד בעיירה באיראמאלי (Baýramaly) שבטורקמניסטן לסופיה ולמרדכי (מקס) רייכוורגר, במשפחה בת שני ילדים.
אביו, מרדכי, עזב את משפחתו בגיל 13 ורצה לחיות כצייר. נזרק מן האקדמיה הסובייטית כיוון שסבו, יוסף, היה רב.
דודו, אחי אביו, נספה בגולאג בשנות ה-30, לשם נשלח לאחר שהורשע כפעיל ציוני.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה מאוקראינה לתוככי ברית המועצות והשתקעה בטורקמניסטן.
אחרי המלחמה המשפחה חזרה לקייב. יוסף, סבו של יאן, שימש כרב הראשי של פולין בשנת 1946.
בשנים 1954–1961 למד במחלקה לציור בבית הספר התיכון שעל יד האקדמיה לאמנות בקייב. בגיל 19 גויס לצבא הרוסי שם שירת (בשנים 1961–1964) כצייר צבאי.
אחרי הצבא למד בפקולטה לגרפיקה שימושית במכון הפוליגרפי במוסקבה (1964-1968). במהלך הלימודים באקדמיה לאמנות הוא הכיר את הצייר ולדימיר וייסברג, אשר בעקבותיו שינה את סגנונו לחלוטין.
בשנת 1972 עלה ארצה עם הוריו, אחיו ואשתו, אירה, פסלת וציירת (שהתפרסמה בארץ בזכות פיסול בובות מבדים). הוא התגורר בצפת והתחיל ללמד ציור במכון אבני בתל אביב, אחר כך עבר לתל אביב, לבת ים ולבסוף בשנת 1979 התיישב ביפו. הוא לימד במשך השנים בבית הספר לאמנות קלישר בת"א, בבצלאל בירושלים ובמדרשה למורים לאמנות בבית ברל. שהה תקופה ארוכה לצורך עבודה בפריז ובשנים 1998–2001 שהה בלונג איילנד סיטי שבניו יורק.
בשנת 1986 זכה בפרס אוסקר הנדלר מטעם קיבוץ לוחמי הגיטאות. בשנת 1997 הוענק לו פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול. בשנת 2007 הוענק לו פרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר. בשנת 2004 נערכה לכבודו תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון ישראל.
הוא נישא לראשונה בעת לימודיו באקדמיה, כשהיה בן 22, ומנישואים אלה הוא אב לאנדרי. לאחר מכן התגרש ונישא לאחת מתלמידותיו. הוא נישא בשלישית לאירה, ומנישואים אלה הוא אב למירה ומוטי, פסל. בתחילת שנות ה-80 הוא התגרש מאירה ובשנת 1986 נישא לגלית אלוני, אמנית וגרפיקאית, ולזוג שני בנים. אלוני היא אחד מן המודלים החוזרים ביצירותיו העכשוויות של ראוכוורגר.
הנושאים השכיחים בציוריו של ראוכוורגר הם נופים, דוממים וציורי דיוקן. אלה האחרונים כוללים דיוקנאות רבים של רעייתו, גלית, ושל אמנים רבים, ובעיקר סופרים, משוררים ואנשי רוח. בנוסף לציור הוא עוסק גם בפיסול ובהדפס.
בשנת 2012 הציג ראוכוורגר תערוכת יחיד בשם "ציוני דרך, יאן ראוכוורגר" בגלריה בינט שבתל אביב. בין היתר הוצגו בתערוכה ציורי שמן על בד וציורי פסטל על נייר מתקופות שונות בחייו. הגלריה, שבאמצעות תערוכת היחיד של ראוכוורגר ציינה יובל להיווסדה, ייצגה אותו במשך שניים וחצי עשורים והיא מחזיקה באוסף הגדול ביותר של עבודותיו.
הוא מתגורר ופועל ביפו.
מבחר תערוכות יחיד בישראל

1985 - מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב מאוחד.
1989 - המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
1990 - מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע.
1996 - הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה.
1997 - בית ראובן, תל אביב.
2004 - מוזיאון ישראל, ירושלים (רטרוספקטיבה).
2008 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
2020 - מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2022 - גלריה גורדון
ספרים וקטלוגים אודות יצירתו

מרדכי עומר, יאן ראוכוורגר, עבודות 1983-86, גלריה אפרת, תל אביב, 1987.
חיים פינקלשטיין,יאן ראוכוורגר - עבודות על נייר, עיריית באר שבע, מוזיאון הנגב לאמנות, 1990.
עוזי אגסי, ארבע שעות גג - יאן ראוכוורגר, דיוקנאות בשירה ובציור, הוצאת אבן חושן, רעננה, 1997.
דומיניק נאהאש, "הציורים האמריקאיים של יאן ראוכוורגר", בתוך: יאן ראוכוורגר 2000 1998, הוצאת גלריה בינט, 2001.
רות אפטר-גבריאל (אוצרת), טלי תמיר, במבט קרוב - יאן ראוכוורגר: עבודות מ-1979 עד 2003, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2004.
מיכל פלג, פנים - שיחות עם יאן ראוכוורגר, הוצאת כרמל, ירושלים, 2007.
מרדכי עומר (עורך), יאן ראוכוורגר - דיוקן, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008.
ניצה בן-ארי (עורכת), יאן ראוכוורגר, סוס אדום / אריה לבן - ילדות בשירה ובציור, חלפי הוצאה לספרי אמנות, 2009.
עדי פוטרמן, יאן ראוכוורגר - פסטל על נייר, גלריה זימאק אמנות עכשווית, תל אביב, 2011.
איה לוריא, "יאן ראוכוורגר: הפרדס הגדול", בתוך: זמן דיוקן 2, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2020.
לקריאה נוספת

אילנה טייכר, דוד גרשטיין (אוצרים), גדעון עפרת (טקסט), לקראת ריאליזם ישראלי חדש, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב, 1987.
מרדכי עומר, "דיוקנאות", בתוך: מאמרים על אמנות ישראלית, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, 1992.
מאירה פרי-להמן, טובל במים, טובל באור: מאה שנות צבעי-מים בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1999.
מרדכי עומר (אוצר), מיכל היימן, תמר הרמן, גופי-עצמי - אמנות בישראל 1978-1968, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008.
גליה בר אור, אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, המשכן לאמנות עין חרוד, 2009.
אריק קילמניק, גדעון עפרת ואירנה גורדון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015.
יניב שפירא, בת-שבע גולדמן-אידה ואחרים, נפש עירומה: חיים סוטין והאמנות הישראלית, המשכן לאמנות עין חרוד, 2019.
הערות שוליים

↑  מי אמר שאמנים מבינים יותר מנהגי מונית?, באתר הארץ, 8 באפריל 2019
↑  פרס שיף יוענק לציירים סיגל צברי ואלדר פרבר, באתר הארץ, 23 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277431  NLI: 987007266974705171  BnF: cb150024384 (data)  GND: 12901401X  ISNI: 0000 0000 7846 0542  LCCN: nr98018866  RKD: 456136  ULAN: 500480587  VIAF: 42904952   WorldCat (עם VIAF): 42904952
חור תולעת

הדמיה של חור תולעת בסביבה דו־ממדית.
חור תולעת הוא תופעה פיזיקלית משוערת המאפשרת מעבר ישיר בין שתי נקודות מרוחקות במרחב-זמן. כלומר, מעבר בין שתי נקודות ביקום התלת-ממדי ואף מסע בזמן.
תופעה זו מתרחשת אולי באופן ספונטני עבור חלקיקים שנמצאים בנקודה מוגדרת במרחב כמו אלקטרונים[דרושה הבהרה], אך מבחינה מעשית לא נראה כי ייתכן חור תולעת גדול מספיק בשביל מעבר של אטומים, קל וחומר של חפצים.
העיקרון העומד מאחורי חורי תולעת הוא שלפי תורת היחסות הכללית מרחב הזמן מתעקם בהשפעת כבידה. לכן, בהמצאות כבידה חזקה מספיק, נקודות רחוקות ביקום יכולות להיות קרובות זו לזו עד כי הן נמצאות "במרחק נגיעה" זו מזו. תופעה זו, בשילוב מכניקת הקוונטים, מנבאת את היווצרותם של חורי תולעת כאלו.
ניתן להמשיל את היקום התלת-ממדי לקו. כאשר הקו פרוס, שני הקצוות רחוקים זה מזה וכאשר הקו מצוי בצורת U אזי המרחק בין שני הקצוות אומנם התקצר אך אורך הקו נותר זהה.
חורי תולעת ומסע בזמן

| --- | --- |
 :  ראו גם – מסע בזמן
לפי תורת היחסות, כאשר גוף שרוי בשדה כבידתי חזק או במהירות גבוהה, הזמן נע אצלו במהירות איטית יותר יחסית לגוף אשר אינו נע או אינו שרוי בשדה כבידה כלשהו. לכן, אם ניצור חור תולעת אשר קצה אחד שלו נע במהירות גבוהה, בעוד מהירותו של הקצה השני נותרת ללא שינוי, ייווצר מצב שבו הקצה הראשון של חור התולעת - זה שמהירותו רבה, יתקיים בזמן מוקדם יותר, ואילו הקצה השני - זה שמהירותו לא השתנתה, ולכן הזמן בו מתקדם בקצב רגיל, יתקיים בזמן מאוחר יותר. לפיכך אם נעבור בחור תולעת זה, נוכל לא רק לעבור בין שתי נקודות במרחב, אלא גם בין שתי נקודות בזמן; אם ננוע מקצה שנע בקצב רגיל לקצה שנע בקצב מהיר, נחזור אחורה בזמן, ואם ננוע בכיוון ההפוך, כלומר, מקצה שנע בקצב מהיר לקצה שנע בקצב איטי, ניסע קדימה בזמן.
אולם על מנת ליצור חור תולעת יציב מבחינה כבידתית (קצוותיו אינם שואפים לעצירת הזמן במידה משמעותית), יש לעשות שימוש באנרגיה שלילית אשר תקיף את חור התולעת ותמנע ממנו את קריסתו שלו, דבר הנחשב לבלתי אפשרי בתורת היחסות, אך אפשרי בתיאוריות קוונטיות אשר מנבאות את קיומם של זוגות חלקיקים וירטואליים, המורכבים מחלקיקים בעלי אנרגיה שלילית, באותו אופן שהוצג על ידי קרינת הוקינג.
חורי תולעת במדע בדיוני

משום שתופעה פיזיקלית זו מאפשרת כביכול מעבר בין כוכבים וגלקסיות בזמן אפסי, היא הציתה את דמיונם של סופרים ויוצרי קולנוע רבים בתחום המדע הבדיוני, שכן חור התולעת יכול לשמש כגשר בין ציוויליזציות ועולמות שונים.
מכיוון שחורי תולעת הם תופעה שנעזרת במקור כבידתי גדול, ראו סופרים רבים בחורים שחורים כלי המחולל חורי תולעת. רעיון זה מתעלם, אולי בשל בורות, מכך שכל עצם בגודל שאינו אפסי מושמד בספגטיפיקציה עם היבלעותו בליבת החור השחור. רק עצם שגדלו לכל היותר אפס (על פי יחסות כללית) או אורך פלאנק (על פי רעיונות המבוססים במכניקת הקוונטים) נבלע בליבה.
חורי תולעת במדע בדיוני > חורי תולעת בספרות

בספרי העדשאי ישנו הצינור ההיפר מרחבי, "מנהרה" דרך העל-חלל שמאפשרת מסע כמעט מיידי בין שתי נקודות רחוקות, כמו גם ליקומים אחרים. במושגים של ימינו, הכוונה לחור תולעת.
בסדרת הספרים חולית מנווטים נווטי גילדת החלל את ספינותיהם העצומות על ידי בקיעת חורי תולעת וביצוע "דילוגים" בין נקודות במרחב.
בספר חומריו האפלים משמשים מעין חלונות למעבר בין יקומים מקבילים.
בספר קמט בזמן נעים במרחב על ידי עיקום של המרחב באופן שמקצר את המרחק, בדומה לתאוריית חור התולעת.
בספר The Power of Five שומרי הסף יכולים להגיע מיידית לכל מקום בעולם על ידי שימוש בחורי תולעת.
בספרי הקאנטוס של היפריון אנשי ההגמוניה נעים בקלות בין כוכבים על ידי "שערי משגרחוק"; שערים המאפשרים גישה מיידית לכל כוכב תחת שליטת ההגמוניה.
בספר כהרף עין (יואב בלום) משמש חור התולעת לצפייה ולמעבר אחורה בזמן, לכל מקום ולכל נקודה בעולם.
חורי תולעת במדע בדיוני > חורי תולעת בטלוויזיה ובקולנוע

בסרט "בין כוכבים" האסטרונאוטים של משימת אנדורס עוברים דרך חור תולעת במטרה להגיע לגלקסיה מרוחקת וניתן הסבר איך חור תולעת מתקיים על פי הסרט.
בסרט ג'ון קרטר המעבר בין היקומים הוא באמצעות קמע. (עריכה לא גמורה)
בסדרת הטלוויזיה תיכון בלק הול חור תולעת נוצר אקראית בבית הספר בחדר המורה למדעים וגורם לתופעות מוזרות ובלתי מוסברות כגון: בלתי-נראות, לולאת זמן, הפיכת בית הספר לטסרקט, הפיכת תלמידה למגנט אנושי, וגם כמובן לחזרה בזמן לתאריכים שונים הקשורים בבית הספר.
בסדרה זו גם מוסברים חוקים פיזיקליים שונים, שחלקם קשורים לחור התולעת, כמו למשל גשר רוזן-איינשטיין.
סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" מתרחשת ברובה על תחנת חלל הסמוכה לכניסה אל חור תולעת.
בסדרה גולשים בזמן מגלה צעיר מוכשר במדעי הפיזיקה ושמו קווין מלורי את האפשרות לבקוע חור תולעת באריג הזמן-חלל ולנוע בין עולמות מקבילים לשלנו כמו גם בין ממדים.
בזיכיון המדיה סטארגייט ישנם מעברים תכופים בין עולמות בעזרת ה"סטארגייט", שער הכוכבים שפותח חור תולעת בין 2 "סטארגייטים".
סדרת הטלוויזיה בבילון 5 הציגה חורי תולעת כדרך נסיעה מקובלת בין חלקי הגלקסיה.
בסרט ת'ור ההסבר המדעי למעבר בין היקומים הוא חור תולעת ע"פ תאוריית "גשר איינשטיין-רוזן" ליקומים מקבילים.
בסרט ג'אמפר משנת 2008, בכיכובם של היידן כריסטנסן וסמואל ל. ג'קסון, הדמות הראשית בסרט יכולה לשגר עצמה מכל נקודה לנקודה אחרת ברחבי העולם על ידי פתיחת "חור תולעת" שנסגר מעצמו לאחר כמה דקות.
בסרט הקאלט דוני דארקו, בכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול, הבמאי ריצ'רד קלי השתמש בחורי תולעת כחלק מתאוריה בדיונית שהמציא במיוחד למען הסרט. בגרסת הבמאי מ-2004 ישנה הרחבה על כך.
בסדרה הפלאש, אם ספידסטר ירוץ מספיק מהר הוא יפתח חור תולעת שיאפשר נסיעה קדימה ואחורה בזמן ומסע במולטיוורס. בסדרה גם מופיעות דמויות שונות עם היכולת ליצור חורי תולעת למעבר בין יקומים.
בסדרה 100 (סדרת טלוויזיה) בעונה 7 משתמשים בחורי תולעת למעבר ממקום למקום.
בסדרה רצים למשנה בעונה השישית השתמשו בחור תולעת בשביל להביא את רבי יהודה הנשיא (בילדותו) מתקופת התנאים לימינו.
ראו גם

חור שחור
קפיצת הדרך
לקריאה נוספת

בריאן גרין, היקום האלגנטי, תרגם מאנגלית עמוס כרמל, בהוצאת מטר, 2002.
מיצ'יו קאקו, עולמות מקבילים, תרגם מאנגלית נעמי כרמל, בהוצאת כתר, 2008.
איור של חללית עוברת דרך פורטל מלאכותי למקום אחר ביקום
אידאולוגיה

ערך זה עוסק בשם כולל לאסופת רעיונות ותפיסות עולם. אם התכוונתם לעיתון של אליעזר בן-יהודה, ראו .
פטיש ומגל, סמל הקומוניזם
האות A, סמל האנרכיזם
אִידֵאוֹלוֹגְיָה (מיוונית: Ιδεολογία) היא אוסף של רעיונות ותפיסות חיים ערכיות, המהווים יחדיו משנה רעיונית בתחום מסוים.
לאידאולוגיה  כוח רב הן כמניע אישי והן כמניע חברתי, והיא יכולה לשנות את חייו של אדם מן הקצה אל הקצה, וכן את פני החברה לאורך ההיסטוריה.
הגדרת המושג

קיים קושי אמיתי להגדיר את המונח "אידאולוגיה" בגלל העובדה שהוא משמש בימינו להגדרת קשת רחבה מאוד של מחשבות, תנועות, איגודים, תנועות פוליטיות ותפיסות עולם. אם נחזור אל השורשים של הגדרת המונח על ידי סוציולוגים, ניתן יהיה להגדיר את האידאולוגיה בעיקר על פי המבנה שלה, הדרישות שלה ממאמיניה, והדרך בה היא מגדירה את המציאות העכשווית והמבוקשת. אידאולוגיה היא ביטוי מילולי של ערכים, סנטימנטים ואינטרסים של מנסח או מקבל רעיון ניהול חיים. ניתן להגיד כי אידאולוגיה היא השקפת עולם כוללת, המתייחסת למציאות בעבר, בהווה ובעתיד, ומטרתה היא ליצור מסגרת רעיונית המאפשרת לאדם לארגן ולהבין את העולם שבו הוא מתקיים ולפעול לשינויו או לשימורו.
מקור המונח "אידאולוגיה"

המונח ה"אידאולוגיה" הופיע לראשונה בכתביו של המהפכן הצרפתי אנטואן דסוט דה טרסי (Antoine Desutte de Tracy) שהשתמש בצירוף המונחים idea – logus על מנת ליצור תחום ידע חדש – מדע הרעיונות. מטרתו הייתה ליצור שיטה מבוססת, שתאפשר לזהות רעיונות נכונים, באופן מדעי. דה טרסי טען שבצורה זו ניתן יהיה להשתמש בהיגיון בממשל על מנת לשפר את מצבה של החברה ככלל. ברוחה של תנועת הנאורות, שאף דה טרסי לשפוך אור על פינות חשוכות של ידע על מנת ליצור מדד ומשקל ליכולת אינטלקטואלית וזאת על מנת להגיע אל "האמת המוחלטת". האידאולוגיה של דה טרסי הייתה פילוסופיה דמוקרטית: הסברת רעיונות כך שיהיו מובנים ובשימוש על ידי כל אדם. היא נועדה לפשט את המציאות, ליצור בה אחידות ולהפוך אותה למובנת יותר.
אידאולוגיות – מבט סוציולוגי

אנשים וחברות בתקופות שונות, נחלקים במידת אדיקותם באידאולוגיה כלשהי, לבין חיים פשוטים יותר בהם האידיאלים לא תופסים מקום משמעותי בתודעה ובחברה.
הסוציולוגים חלוקים בדעתם לגבי השפעתן של אידאולוגיות על התפתחות החברה. ענף בסוציולוגיה, הסוציולוגיה של הידע, עוסק גם בניתוח של מקורן של אידאולוגיות, דרכי התעצבותן והשפעתן.
אידאולוגיות – מבט סוציולוגי > תפקידן של אידאולוגיות בעיצוב החברה

סוציולוגים נחלקים ביניהם בשאלה מהו משקלה של האידאולוגיה בעיצוב פני החברה, ומתחלקים למטריאליסטים ולאידיאליסטים.
אידאולוגיות – מבט סוציולוגי > מטריאליזם

המטריאליזם טוען כי לאידאולוגיות, כמו לשאר האלמנטים התרבותיים והרוחניים, השפעה פחותה על עיצוב המציאות החברתית, והשפעה זו שמורה לגורמים חומריים (לרוב כלכליים).
אחד התאורטיקנים המטריאליסטים הבולטים ביותר הוא קרל מרקס. לפי מרקס, האידאולוגיה, כמו תחומים רבים נוספים, אינה אלא חלק ממבנה העל של החברה, שמטרתו יצירת תודעה כוזבת בקרב המעמדות הנמוכים וביסוס ההגמוניה של המעמדות השולטים. האידאולוגיה, לפי מרקס, אינה כוח מניע בחברה אלא תוצר של הכוחות המניעים האמיתיים – כוחות הייצור. (לפירוט יתר על גישה זו, ראו מרקסיזם: תיאור החברה והחיבור האידאולוגיה הגרמנית).
אידאולוגיות – מבט סוציולוגי > אידיאליזם

סוציולוגים אידיאליסטיים מייחסים משקל רב לתרבות ולרוח, ובכלל זה גם לאידאולוגיות, בעיצוב פני החברה.
סוציולוג שנודע בשל עמדותיו האידיאליסטיות הוא מקס ובר. לפי ובר, לתפיסות ערכיות בכלל ולאידאולוגיות בפרט משמעות מכריעה על עיצוב פני החברה. כך, למשל, מסביר ובר את התפתחות הקפיטליזם ברפורמציה, שהיא תנועה אידאולוגית דתית.
אידאולוגיה חילונית ואידאולוגיה דתית

כל אידיאליסט, בין אם הוא דתי ובין אם הוא חילוני, מאמין בכל ליבו בצדקת דרכו ויפעל תמיד לפי דרך זו. האידיאליסט הקיצוני, הפנאט, אף יהיה מוכן לפגוע באחרים או להקריב את עצמו למען המטרה המקודשת ומתוך אמונה שהוא פועל בשם האמת ו"הדרך האחת והנכונה". ההבדל, אפוא, בין אידאולוגיה חילונית לאידאולוגיה דתית, אינו במהות. ההבדל הוא רק בנימוק לצדקת הדרך.
האידאולוגיה החילונית מנמקת את עצמה, בכך שהיא צודקת (אם כי הדבר עומד בסתירה לרעיון האפולוגטי). דוגמאות: הקומוניסט מטיף לשוויון, ומנמק, ששוויון זהו צדק חברתי. הנאצי מדבר על השמדת היהודים, ומנמק, שהחברה הרצויה היא חברה בלי יהודים. איש השמאל מטיף לשלום ואחווה בין בני האדם, ומסביר שכך אמורה להיראות החברה האנושית הרצויה.
האידאולוגיה הדתית, לעומת זאת, מוסיפה פן נוסף להצדקתה, נוסף על הצדק החברתי, והוא רצון האל. האידיאליסט הדתי ינמק את כל מעשיו, בכך, שנוסף על כך שהם צודקים, הם גם מהווים את הגשמת רצון האל. דוגמאות: יהודי ציוני-דתי יתיישב בשטחים, בנימוק שהאל נתן את הארץ ליהודים. יהודי חרדי יתבדל מהחברה החילונית, בנימוק שזו חברה החוטאת לאלוהים. פונדמנטליסט מוסלמי יבצע פיגוע התאבדות בנימוק שזהו רצון האל.
אידאולוגיה בהיסטוריה > המאה ה-19: לידת האידאולוגיה

המאה ה-19 ראתה סדרה של שינויים שהובילו לעליית כוחה של האידאולוגיה: מעמד הביניים נכנס אל הזירה הפוליטית כמשתתף פעיל (ולקראת סוף המאה, גם מעמד העובדים), בכל רחבי העולם המערבי נראו תהליכים של עיור מואץ והגירה של אוכלוסייה מן הכפר אל העיר. התיעוש התפשט והתרחב אל כל ענפי המשק. שילובם של התיעוש והעיור גרר שינוי מוחלט בכל היבט של חיי האנשים בני אותה תקופה. במקום הקהילתיות התומכת והאינטימית שאנשים היו רגילים לה – צמחו ניכור, תחושות של חוסר אונים ואנונימיות. החיים הפכו למורכבים, ממודרים ולא אישיים. המודרניזציה הביאה עימה גם ירידה בכוחה של הדת וחילון גובר והולך בקרב שכבות האוכלוסייה השונות. את מקומה של הדת הנסוגה מילאה האידאולוגיה. היא מילאה צרכים שנותרו ללא מענה, בכך שפעלה ליצור סדר בעולם חדש וסבוך זה, ובכך שהפכה אנשים בודדים מנותקים מקהילתם האינטימית, לחלקים משלם גדול יותר. האוריינות הגוברת בקרב כל שכבות האוכלוסייה, והעלייה התמידית ברמת ההשכלה סייעו להתפשטותן של האידאולוגיות בקרב אנשים בעלי רמת הכנסה נמוכה וגבוהה כאחד וחברי מעמדות שונים.