stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעבר לוטשנלוקה

| --- | --- |

מראה מעבר לוטשנלוקה מעמק לוטשן
 מידע כללי
 גובה:  3,164 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  קנטון ואלה ב שווייץ שווייץ
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 מחבר בין:  עמק לוטשן וקרחון אלטש
 קואורדינטות:  46°28′30″N 07°57′48″E﻿ / ﻿46.47500°N 7.96333°E﻿ / 46.47500; 7.96333
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.לוטשנלוקה(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.לוטשנלוקה(למפת ואלה רגילה) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסלוטשנלוקה(למפת ואלה מוגדלת) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסלוטשנלוקה
 
מעבר לוטשנלוקה (בגרמנית Lötschenlücke) הוא מעבר הרים המחבר בין עמק קרחון אלטש ובין קרחון לנג שבעמק לוטשן בגובה של 3,164 מטר מעל פני הים ברכס האלפים הברניים בקנטון ואלה בשווייץ.
מצידו הדרומי של המעבר מתנשא הר הזאטלהורן ומצידו הצפוני הר המיטאגהורן.
נקודת היישוב הקרובה ביותר למעבר היא הכפר בלאטן (Blatten) שבעמק לוטשן, אך מצידו השני של המעבר בעמק קרחון אלטש אין נקודות יישוב כלל.
מעל מעבר לוטשנלוקה בגובה של 3,240 מטר נמצאת בקתת הולנדיה של מועדון האלפים השווייצרי.
מלאכי

ערך זה עוסק בדמות מקראית, אחד הנביאים בתנ"ך. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הנביא מלאכי באיקונין רוסי מהמאה ה-18
הנביא מלאכי באיקונין רוסי מהמאה ה-18
 מספר פרקים:  3
 מספר פסוקים:  55
 סדרת ספרים:  תרי עשר
 הספר הקודם:  זכריה
 הספר הבא:  ספר אחרון בקובץ תרי עשר
מַלְאָכִי הוא הספר האחרון שבקובץ תרי עשר ומסכם את מדור ספרי הנביאים שבתנ"ך. הוא נקרא על שמו, או לפי רוב הדעות בחז"ל כינויו של הנביא המוסר את הנבואות שבו. בנוסח המסורה, הספר הוא בן שלושה פרקים, ומכיל בעיקר תוכחה ואזהרה לכהני התקופה ולעם, אך גם מדגיש את אהבת ה' את יעקב (וצאצאיו, הלא הם עם ישראל) מול שנאתו כלפי עשו (הוא אדום). ברוב הקאנונים הנוצרים של ספרי הברית הישנה, ספר מלאכי הוא האחרון ומכיל ארבעה פרקים.
מלאכי הנביא

אין בספר זה או בשאר התנ"ך כל מידע על הנביא, וקשה לקבוע אפילו אם שמו הוא אכן מלאכי (ראו להלן). בכתובת שבראש הספר – ”מַשָּׂא דְבַר-ה' אֶל-יִשְׂרָאֵל בְּיַד מַלְאָכִי” (א', א') – אין פרטים על הנביא. הוא אינו מוזכר במקורות תנ"כיים מחוץ לספרו (בשונה מנביאי תקופתו, חגי וזכריה, המוזכרים גם בספר עזרא). לאור זאת, ישנן דעות שלפיהן מלאכי הוא למעשה דמות בולטת אחרת מתקופת שיבת ציון – עזרא הסופר, מרדכי היהודי, זרובבל בן שלתיאל, נחמיה בן חכליה, חגי, יהושע בן יהוצדק, או אחרים, אך דעות אלו חסרות ביסוס מפורש בכתובים. הדעה המקובלת בחז"ל היא שמלאכי הוא עזרא הסופר, והראיה לכך היא ששניהם נלחמו בנישואי התערובת עם עמי הארץ. מתוכנו של ספר מלאכי ומהשוואתו לפרקים אחרים בתנ"ך, נראה שמלאכי הנביא חי בימי שיבת ציון, ככל הנראה באזור ירושלים.
מלאכי הנביא > על פי מסורת חז"ל

במסכת מגילה חלוקים האמוראים באשר לזיהוי של מלאכי, ואגב כך מוסרת לנו הגמרא מידע על זמן התנבאותו:
אמר רב נחמן: 'מלאכי זה מרדכי, ולמה נקרא שמו מלאכי? שהיה משנה למלך'. מיתיבי (ציטוט מברייתא): "ברוך בן נריה... ומרדכי... וחגי זכריה ומלאכי כולן נתנבאו בשנת שתים לדריוש?!"... אמר רבי יהושע בן קרחה: 'מלאכי זה עזרא'. וחכמים אומרים: 'מלאכי שמו'.
פרט לזיהויו של מלאכי עם עזרא ומרדכי, פותחת הברייתא המצוטטת צוהר למסורת, שעל פיה ניבא מלאכי בשנת שתיים לדריווש, היא שנת 520 לפנה"ס. אמנם, ברור לנו שמלאכי ניבא בזמן שבית המקדש השני כבר היה קיים, כלומר מאוחר יותר, אולם אפשר לשער שראשית נבואתו הייתה אז. חז"ל מייחסים למלאכי, כאחד מאחרוני הנביאים, את תיקונן של מספר תקנות הלכתיות, ותולים בו דברים נוספים. מלאכי היווה חלק חשוב משלשלת המסירה (שלשלת החכמים שהעבירו את התורה מדור לדור):
... ועזרא ובית דינו קבלו מברוך בן נריה ובית דינו, בית דינו של עזרא הן הנקראין אנשי הכנסת הגדולה והם: חגי, זכריה ומלאכי... והרבה חכמים.
בתלמוד מסופר, בין השאר, שמלאכי תיקן (יחד עם חגי וזכריה) מספר תקנות הלכתיות (כל ההפניות בהמשך הן לתלמוד הבבלי):
אמר רבי אליעזר: זקנים הראשונים, מקצתן היו אומרים: 'חצי קב עצמות וחצי לוג דם לכל רובע עצמות ורביעית דם לא לכל' ומקצתן היו אומרים: 'אף רובע עצמות ורביעית דם'... אמר רבי יעקב בר אידי: 'מפי שמועה אמרו – מפי חגי, זכריה ומלאכי'.
תניא, אמר רבי: 'אלמלא דבריהן דברי תורה ודברי בריבי קבלה – אנן דברי בריבי שומעין, וכל שכן שדבריהם דברי קבלה ודברי בריבי דברי תורה'. והאמר מר: 'אין הכרעה שלישית מכרעת?' אמר ר' יוחנן: 'מפי שמועה אמרה – מפי חגי, זכריה ומלאכי'.
אמר רבה בר בר חנה אמר ר' יוחנן: 'שלשה נביאים עלו עמהם מן הגולה: אחד שהעיד להם על המזבח, ואחד שהעיד להם על מקום המזבח, ואחד שהעיד להם שמקריבין אף על פי שאין בית'. במתניתא תנא: רבי אליעזר בן יעקב אומר: 'שלשה נביאים עלו עמהן מן הגולה: אחד שהעיד להם על המזבח ועל מקום המזבח, ואחד שהעיד להם שמקריבין אף על פי שאין בית, ואחד שהעיד להם על התורה שתכתב אשורית.
בנוסף, מיוחס למלאכי תרגום של דברי הנביאים לארמית:
תרגום של נביאים יונתן בן עוזיאל אמרו מפי חגי, זכריה ומלאכי.
לאחר מותו של מלאכי נפסקה הנבואה:
...דתנו רבנן: משמתו חגי, זכריה ומלאכי נסתלקה רוח הקודש מישראל ואף על פי כן היו משתמשים בבת קול...
מלאכי כמעט שאינו מופיע לבדו, ובמרבית הציטוטים מופיעים חגי, זכריה ומלאכי יחדיו כאחרוני הנביאים ובעלי הסמכות הנבואית הבכירה.
מלאכי הנביא > מלאכי - שם הנביא?

הכתובת בראש הספר, ”מַשָּׂא דְבַר-ה' אֶל-יִשְׂרָאֵל בְּיַד מַלְאָכִי”, היא בעלת לשון יוצאת דופן במקצת (השוו עם ישעיהו, ג' ואילך, ונחום, א'). בנוסף, שונה מהות נבואת מלאכי ממהות שאר נבואות המשא (נבואת משא קלאסית היא נבואת פורענות על עמים זרים, ואילו מלאכי מדבר גם על עם ישראל). סיבות אלו הן בסיס לדעה על פיה נוספה כתובת הפתיח לספר זמן רב לאחר כתיבתו, בידי מי שסידר את קובץ תרי עשר או את ספר מלאכי בלבד. על פי אותה דעה, מלאכי איננו שמו הפרטי של הנביא, אלא כינוי [על פי הפסוק: ”הִנְנִי שֹׁלֵחַ מַלְאָכִי וּפִנָּה-דֶרֶךְ לְפָנָי” (ג', א')], שמשמעותו אולי 'השליח שלי', או, כקיצור השם מלאכיה (ואולי מלאכיהו או מלאכיאל), 'שליח האלוהים'. כך נכתב גם בתרגום השבעים. חיזוק לטענה זו נובע מכך ש"מלאכי" כשם של אדם אינו מופיע כלל במקרא מחוץ לספר מלאכי, ואף לא במשנה או בתלמוד (פרט לאזכורי נביא זה). על פי שיטה זו, הנביא העדיף להישאר באלמוניותו, וייתכן אף ששמו הוא "אֵלִיָּה", שם המופיע בפסקת הסיום של הספר (ג', כ"ג).
מנגד, יש הטוענים שמלאכי הוא אכן שמו של הנביא: בכל ספרי הנבואה האחרים נמצא שם הנביא בכתובת הפתיחה של הספר, וסביר להניח שכך גם בספר מלאכי. הטענה כי מלאכי הוא שם שאינו מופיע כלל במקרא אינה רלוונטית כלל, שכן ישנם שמות יחידאיים רבים במקרא – ופרט לכך, מלאכי חי בתקופה שונה מרוב דמויות התנ"ך ושמות אנשי תקופתו (כפי שאכן משתקף ברשימות בספרי עזרא ונחמיה) שונים באופן משמעותי.
מחלוקת זו, הקיימת כיום בין פרשני וחוקרי התנ"ך, נתקיימה גם בין חכמי ישראל לאורך הדורות. השתקפות מחלוקת זו נמצאת בקטע הגמרא שצוטט לעיל (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ו, עמוד א'), שבו טוענים חלק מן האמוראים שמלאכי הוא דמות אחרת (ואם כך, 'מלאכי' הוא רק כינויו של הנביא), וחלקם שמלאכי הוא אכן שמו. מאוחר יותר שבה ומופיעה מחלוקת זו בתרגומי התנ"ך השונים. תרגום השבעים פירש את המילה 'מלאכי' כ-'מלאכו', ויונתן בן עוזיאל אף הפריז וכתב: ”בְּיַד מַלְאֲכֵי דְיִתְקְרֵי שְמֵיהּ עֶזְרָא סַפְרָא”. לעומתם, תרגום הפשיטתא והוולגטה גרסו שמלאכי הוא אכן שמו של הנביא, ורשמו את תעתיק המילה 'מלאכי' בשפתם.
גם לפרשני התנ"ך של ימי הביניים היה מה לומר בנושא זה. אבן עזרא בפתיחת פירושו לספר כותב: "יש אומרים שהוא עזרא ולפי דעתי שהוא שמו כאשר הוא כתוב". גם הרד"ק סבר כך: "ורז"ל אמרו מלאכי זה עזרא, ולא מצאנו בשום מקום שקראו נביא אלא עזרא הסופר".
חלוקה לפרקים ונושאים

הספר מורכב מ-55 פסוקים. מחלקי התנ"ך הנוצרים חילקו את הספר לשלושה פרקים (14 פסוקים, 17 ו-24), אם כי במספר ספרים (תרגום השבעים, הפשיטתא, הוולגטה ועוד) ששת הפסוקים האחרונים הם פרק רביעי. על פי חלוקת המסורה, נכלל ספר מלאכי כולו בסדר הכ"א של ספר התרי עשר (יחד עם פסוקו האחרון של ספר זכריה). הוא עשוי משבע פרשיות, הראשונה סתומה והשש הנותרות פתוחות.
חלוקת העניינים בספר פשוטה וברורה: לאחר הכותרת ישנו קטע קצר (א', ב'–ה') העוסק ביחס ה' לישראל אל מול יחסו לאדום, שמהווה כעין מבוא לספר. לאחר מכן מתחילה תוכחה לכהנים על כמה חטאים: הזנחת וביזוי המקדש (א', ו'–י"ד) והעונש הצפוי להם על כך (ב', א'–ג'), השחתת ברית הלוי (ב', ד'–ט') ונשיאת נשים נכריות מול גירושי הנשים העבריות (ב', י'–ט"ז). לאחר מכן ממשיכה התוכחה - אך באופן כללי יותר. הנביא פונה אל העם, ומזהיר אותם מפני מלאך ה' שיבוא ויעניש את החוטאים (ב', י"ז – ג', ו'). הנביא ממשיך ומוכיח את העם, שאינם ממלאים את מצוות המעשר (ג', ז'–י"ב) וטוענים שאין טעם בעבודת ה' (ג', ח'–י"ג). טענה זו תופרך על ידי יום ה' שיבוא "בֹּעֵר כַּתַּנּוּר" כשאז ייענשו הרשעים והצדיקים יתוגמלו (ג', י"ט–כ"א). פסקת הסיום של הספר (ג', כ"ב–כ"ד) עוסקת בשמירה כללית של מצוות התורה.
שתי הפטרות נקראות מתוך ספר מלאכי. הפטרת פרשת תולדות היא הקטע שבין תחילת הספר לפרק ב', פסוק ז'. הפטרת שבת הגדול, הנקראת בשבת שלפני חג הפסח, כוללת את הקטע שבין פרק ג', פסוק ד' לסוף הספר.
לשון הספר

סגנונו של מלאכי פשוט ודיבורי, ומתאפיין בכמה מוטיבים בולטים.
דיבורו מובא כעין דו-שיח בינו ובין הכהנים או העם (בעניין זה דומה הוא לחגי, נביא הקרוב לזמנו, אך מלאכי קיצוני ממנו). כך, פעמים מספר בספרו חוזר מלאכי על תבנית אופיינית קבועה: אמירה, שאלת הקהל, ביאור דברי מלאכי, תוכחה לקהל (או הבטחה לעתיד). דוגמאות:
”מַגִּישִׁים עַל-מִזְבְּחִי לֶחֶם מְגֹאָל / וַאֲמַרְתֶּם: בַּמֶּה גֵאַלְנוּךָ? / בֶּאֱמָרְכֶם: שֻׁלְחַן ה' נִבְזֶה הוּא / וְכִי-תַגִּישׁוּן עִוֵּר לִזְבֹּחַ אֵין רָע?” (א', ו'–ז').
”הֲיִקְבַּע אָדָם אֱלֹקִים כִּי אַתֶּם קֹבְעִים אֹתִי?! / וַאֲמַרְתֶּם: בַּמֶּה קְבַעֲנוּךָ? / הַמַּעֲשֵׂר וְהַתְּרוּמָה / בַּמְּאֵרָה אַתֶּם נֵאָרִים!” (ג', ח'–ט').
על אף שלעיתים מעדיף הוא את הקיצור והתכליתיות, ישנן חזרות פעמים רבות. דוגמאות מייצגות:
”וּבְכָל-מָקוֹם (1) מֻקְטָר (2) מֻגָּשׁ לִשְׁמִי” (א', י"א)
”וְגַם-אֲנִי נָתַתִּי אֶתְכֶם (1) נִבְזִים (2) וּשְׁפָלִים” (ב', ט')
”וְיָשַׁב (1) מְצָרֵף (2) וּמְטַהֵר כֶּסֶף, (1) וְטִהַר אֶת-בְּנֵי-לֵוִי (2) וְזִקַּק אֹתָם, (1) כַּזָּהָב (2) וְכַכָּסֶף” (ג', ג')
”וְהָיִיתִי עֵד מְמַהֵר (1) בַּמְכַשְּׁפִים (2) וּבַמְנָאֲפִים (3) וּבַנִּשְׁבָּעִים לַשָּׁקֶר (4) וּבְעֹשְׁקֵי שְׂכַר-שָׂכִיר, אַלְמָנָה וְיָתוֹם (5) וּמַטֵּי-גֵר – וְלֹא יְרֵאוּנִי” (ג', ה')
לעיתים תיאוריו משתלהבים לפתע, והופכים חיים ושוצפים יותר, או קשים וקודרים יותר:
”כִּי-הִנֵּה הַיּוֹם בָּא בֹּעֵר כַּתַּנּוּר! וְהָיוּ כָל-זֵדִים וְכָל-עֹשֵׂה רִשְׁעָה קַשׁ, וְלִהַט אֹתָם הַיּוֹם הַבָּא, אָמַר ה' צְבָאוֹת, אֲשֶׁר לֹא-יַעֲזֹב לָהֶם שֹׁרֶשׁ וְעָנָף!” (ג', י"ט)
”וְאָרוּר נוֹכֵל, וְיֵשׁ בְּעֶדְרוֹ זָכָר – וְנֹדֵר וְזֹבֵחַ מָשְׁחָת לַאדֹנָי – כִּי מֶלֶךְ גָּדוֹל אָנִי, אָמַר ה' צְבָאוֹת, וּשְׁמִי נוֹרָא בַגּוֹיִם!” (א', י"ד)
”הִנְנִי גֹעֵר לָכֶם אֶת-הַזֶּרַע, וְזֵרִיתִי פֶרֶשׁ עַל-פְּנֵיכֶם, פֶּרֶשׁ חַגֵּיכֶם. וְנָשָׂא אֶתְכֶם אֵלָיו” (ב', ג')
מעברי נושא חדים וניגודים מופיעים פעמים רבות, בדרך כלל על מנת להדגיש שוני בין דברים הפוכים או ליצור מתח אצל הקורא:
”הֲלוֹא אָב אֶחָד לְכֻלָּנוּ, הֲלוֹא אֵל אֶחָד בְּרָאָנוּ ← מַדּוּעַ נִבְגַּד אִישׁ בְּאָחִיו, לְחַלֵּל בְּרִית אֲבֹתֵינוּ?!” (ב', י').
”וָאֹהַב אֶת-יַעֲקֹב ← וְאֶת-עֵשָׂו שָׂנֵאתִי” (א', ב'–ג').
שם ה' חוזר פעמים רבות, כנראה מאותה סיבה שכך זה גם בספר חגי. אלה הם הנביאים האחרונים, והנבואה הפכה בתקופתם לנדירה יותר ויותר. אין ספק שכותב הספר רצה להדגיש שהנביא באמת התנבא על ידי ה'. מלאכי מרבה להשתמש בביטוי 'ה' צְבָאוֹת', בדומה לחגי וזכריה, והביטוי חוזר בו 24 פעמים.
לשון הספר > מילים יחידאיות

כתוצאה מזמנו המאוחר של ספר מלאכי, הוא רצוף מילים וביטויים מאוחרים יותר, ולפיכך יחידאיים (או כמעט יחידאיים). אפשר למנות את המילים היחידאיות בכמה דרכים, ולא כאן המקום להכריע בין הרשימות. המשמעות המוצעת בטבלה להלן היא הצעה בלבד, על פי פירושים של פרשנים בני דורנו, וכמובן שתתכן משמעות אחרת לגמרי בחלק מן המקרים. כאשר מילה או אות מופיעות בסוגריים, הן אינן חלק מהמילה היחידאית, אך מופיעות לידה, ומרכיבות ביטוי שלם יחד איתה.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מילה | מיקום | משמעות אפשרית | מקור נוסף |
| (לְ)תַנּוֹת | א', ג' | סוג של חיית מדבר (כנראה תנים) | אין |
| בֹרִית (מְכַבְּסִים) | ג', ב' | סבון או כלי כיבוס אחר | ספר ירמיהו, פרק ב', פסוק כ"ב |
| עֵר וְעֹנֶה | ב', י"ב | ביטוי שאינו ברור. אולי סוג של צאצאים או משרתים בקודש | תלוי בפירוש |
| (וְ)עַסּוֹתֶם | ג', כ"א | לשון דריכה או מעיכה, על פי ההמשך | ייתכן שבספר יחזקאל, פרק כ"ג, פסוק ג' |
| (הָלַכְנוּ) קְדֹרַנִּית | ג', י"ד | משמעות הביטוי: פחדנו, יראנו, נכנענו | המילה קֹדר מופיעה בתהילים, ירמיהו, יואל ועוד |
| רֻשַּׁשְׁנוּ | א', ד' | הפסדנו, נפגענו קשות | ספר ירמיהו, פרק ה', פסוק י"ז |
| קֹבְעִים | ג', ח' | גוזלים, חומסים | ספר משלי, פרק כ"ב, פסוק כ"ג |
| מָשְׁחָת | א', י"ד | קרבן פגום או בעל מום | ספר ויקרא, פרק כ"ב, פסוק כ"ה |
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה המקראית, ערך מלאכי
האנציקלופדיה העברית, ערך מלאכי
פירוש דעת מקרא לספר מלאכי
הערות שוליים

↑  Personage and name
↑  זאב ויסמן (ע), מבוא לספר מלאכי, תרי עשר א', גרשון ברין, עולם התנ"ך, עמ' 260
↑  מקור הפסוק הראשון בספר מלאכי, פרק ב', פסוק י"א, והשני בספר עזרא, פרק י', פסוק ב'.
↑  Importance of the book
↑  JOSEPH SMITH—HISTORY
↑  DOCTRINE AND COVENANTS
| ספרי התנ"ך |
| --- | --- | --- |
| תורה | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| נביאים | יהושע • שופטים • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • תרי עשר (הושע ⁃ יואל ⁃ עמוס ⁃ עובדיה ⁃ יונה ⁃ מיכה ⁃ נחום ⁃ חבקוק ⁃ צפניה ⁃ חגי ⁃ זכריה ⁃ מלאכי) |  |
| כתובים | תהילים • משלי • איוב • שיר השירים • רות • איכה • קהלת • אסתר • דניאל • עזרא ונחמיה • דברי הימים (א' וב') |  |
| ספרי הברית הישנה |
| --- | --- | --- |
| החומש | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| ספרות ההיסטוריה | יהושע • שופטים  • רות • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • דברי הימים (א' וב') • עזרא החיצוני2 • עזרא • נחמיה • טוביה1 • יהודית1 • אסתר • ספר מקבים: א'1, ב'1, ג'2, ד'2 |  |
| ספרות החכמה | איוב • תהילים • ספר האודות (אנ')2 • משלי • קהלת • שיר השירים • חכמת שלמה1 • משלי בן סירא1 |  |
| נביאים גדולים | ישעיה • ירמיה • איכה • ברוך1 • איגרת ירמיהו2 • יחזקאל • דניאל |  |
| נביאים קטנים | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • חגי • צפניה • זכריה • מלאכי |  |
1 מצוי בקאנון הקתולי והאורתודוקסי, אך לא בקאנון הפרוטסטנטי.   2 מצוי רק בקאנון האורתודוקסי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118640828  ISNI: 0000 0000 1364 296X  LCCN: n2005055191  SUDOC: 169787222  VIAF: 27864779   WorldCat (עם VIAF): 27864779 
איור מספר מלאכי במהדורה צ'כית של התנ"ך מ-1867
מלאכי באיור לכרוניקה של נירנברג (1493)
ספר מלאכי, פרק א', פסוק י"א בכנסייה קתולית
מסגד מוראדי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר היסטורי, congregational mosque 
 מיקום:  ולורה 
 מדינה:  אלבניה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  סינאן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 קואורדינטות:  40°28′09″N 19°29′27″E﻿ / ﻿40.46903611°N 19.490925°E﻿ / 40.46903611; 19.490925
 he
 
מסגד מוראדי (באלבנית: Xhamia e Muradies) או מסגד העופרת (באלבנית: Xhamia e Plumbit) הוא מסגד ואנדרטה ארכיטקטונית-תרבותית, שנמצא במרכז ולורה, אלבניה. המסגד נבנה ב-1537–1542 על ידי האדריכל העות'מאני סינאן בתקופת הסולטאן האימפריה העות'מאנית סולימאן הראשון. ב-1948, המסגד הוכרז כאתר מורשת תרבותי של אלבניה.
הערות שוליים

↑  "Religious buildings with the "Culture Monument" status". Republic of Albania National Committee for Cult. אורכב מ-המקור ב-23 באוקטובר 2013. נבדק ב-28 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Objekte Fetare Monument Kulture, kshk.gov.al
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבניה ובנושא מסגדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מכינה קדם-צבאית רבין

| --- | --- |

 מכינה קדם-צבאית
 על שם:  יצחק רבין 
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°42′41″N 35°06′34″E﻿ / ﻿32.71125°N 35.109444444444°E﻿ / 32.71125; 35.109444444444
 אתר רשמי
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מכינה קדם-צבאית רבין(למפת הגליל המערבי רגילה) מכינה קדם-צבאית רבין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית רבין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית רבין
 
מכינת רבין, או בשמה המלא המכינה הקדם צבאית להכשרת מנהיגות חברתית ברוח העלייה השנייה והשלישית על שם יצחק רבין היא אחת מחמש המכינות הקדם-צבאיות החילוניות הראשונות שהוקמו במקביל ובנפרד, במטרה ל"שינוי המציאות והשסעים בחברה הישראלית אחרי רצח רבין".
המכינה דוגלת בתפיסת עולם ציונית הומניסטית אשר רואה את ערך האדם במרכזה, תפיסה חברתית וסולידרית אשר שמה במרכזה את ערך החירות והשויון ביחד עם חינוך ליהדות חילונית.
היסטוריה

המכינה קמה בא' באלול תשנ"ח, 23 באוגוסט 1998, על ידי דני זמיר בשיתוף עם אנשי מכללת אורנים. בשנותיה הראשונות מיקום המכינה היה בעכו, ובמחזור הראשון בה היוו כ-17 חניכים בוגרי כיתה י"ב. מאז אוגוסט 2018 עומד בראש המכינה עמרי שפרוני.
בשנת 2003 המכינה עברה לקמפוס קבוע בתוך מכללת אורנים שבקריית טבעון, כשהיא משתמשת במתקנים הקיימים בתוך המכללה. לאורך השנים המכינה התרחבה ומספר החניכים בכל מחזור גדל, במקביל למספר הבוגרים. בשנת 2015 נפתחה שלוחה של המכינה בשכונת הדר שבחיפה על ידי בוגר המכינה. ב-2016 נפתחה שלוחה נוספת של המכינה בקיבוץ אדמית.
החל משנת 2021 שלוחת אורנים עברה לקיבוץ מזרע שבעמק יזרעאל.
שלוחה זו היא אחת משלוש מכינות בלבד שמונגשות באופן מלא לבעלי מוגבלויות.
כיום, שנת תשפ״ד, יש במכינה יש כ-180 חניכים (40 באדמית, 60 בחיפה ו-80 במזרע, שביניהם כ-20 בני ישראלים שהיגרו לחו"ל), המכונים "מכינאים", וקיים שיתוף פעולה קבוע בין שלוש השלוחות - מזרע, חיפה ואדמית. כמו כן שותפה המכינה לתנועת "החלוץ" שבמסגרת תוכנית שנה ב' שלה יש כ-40 חניכים בעיר חיפה.
בוגרי המכינה הקימו קהילות משימתיות בערים יקנעם, ירושלים, וחיפה והיו שותפים דומיננטיים בפתיחת המכינות הקדם צבאיות: "הירושלמית", "בארי" ועוד. וכן הקימו את תנועת "החלוץ" הכוללת בנוסף למכינות, פעילות שנות שירות בעוטף עזה ובערים בצפון, (כ-70 משרתי ש"ש) תוכניות למשוחררי צבא בעבודה מועדפת וסמינרים עיונים, כפרי סטודנטים ( כ-200 משתתפים) ופעילות בתחום התרבות הקהילה והזהות היהודית שבעבר נוהלו על ידי המדרשה באורנים.
חזון

המכינה עומדת על ארבעה עמודי תווך מרכזיים: חיי קבוצה, לימודים, עשייה קהילתית וניהול משותף. לכל אחד מארבעת עמודי התווך הללו צריכה להיות חשיבות משמעותית עבור חניכי המכינה. הלימודים במכינה הם במתכונת קבוצתית של כ-20 חניכים בקבוצה. המכינה מתנהלת כמסגרת דמוקרטית בין החניכים והצוות הבוגר, כאשר החניכים נוטלים חלק פעיל בתפעול המכינה ובתהליך קבלת ההחלטות הקשורות לחייהם.
ה"מכינאים" מתנסים לאורך השנה, בין השאר, בלימודים, בעשייה קהילתית (בצוותים מצומצמים) באזור הסובב את המכינה, בטיולים ובסיורים ברחבי ארץ ישראל ובהיכרות עם אנשים משפיעים בחברה הישראלית.
חזון המכינה מתואר על פיה כך:
קיומה של מדינת ישראל כמדינת הלאום היהודי, שהחברה בה היא הומניסטית, סולידרית, דמוקרטית ומאפשרת שוויון מרבי לבני כל הלאומים, הדתות והאמונות החיים בה, ואשר תושביה היהודים מקיימים אורח חיים המבוסס על תפיסת עולם ציונית ועל תרבות העם היהודי.
מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני

מסוואטי השלישי (Mswati III; נולד ב-19 באפריל 1968) הוא המלך של מדינת אסוואטיני (לשעבר סווזילנד) משנת 1986 וראש משפחת המלוכה הסוואזית.
כמלך

מסוואטי השלישי הוא מונרך אבסולוטי בעל סמכויות בלתי מוגבלות כמעט, העומד בראש מדינה בעלת שיטת הממשל האחרונה מסוגה במדינות אפריקה. על פי המסורת, המלך מושל באסוואטיני יחד עם אימו, כאשר הוא האחראי להנהגה האדמיניסטרטיבית והאם להנהגה הרוחנית. המלך ממנה את ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי הרשות השופטת, וכן כמה מחברי שני בתי הפרלמנט ("הסנאט" ו"בית האספה"). יתר חברי בתי הפרלמנט נבחרים על ידי העם הסוואזי בבחירות המתקיימות מדי 5 שנים. לפי החוק במדינה, אין למלך סמכות לבחור את יורשו כי אם למועצה מלכותית אשר תבחר ביורש לאחר מותו של המלך, מבני נשותיו השונות, כאשר משקל מרכזי בבחירה יינתן למעמדה של "המלכה האם" הפוטנציאלית.
כמלך > פעילות ציבורית

מסוואטי ניסה לפעול למניעת מגפת האיידס במדינה אך ללא הצלחה מרובה. בין היתר, נחקקו חוקים האוסרים על קיום יחסי מין עם קטינים מתחת לגיל 18 במדינה אך חוקים אלו אינם חלים על המלך עצמו, אשר בחר לעיתים להתחתן עם קטינות שמתחת לגיל 18.
חיים אישיים

מסוואטי התחנך בממלכה המאוחדת ונכסיו האישיים נאמדים בכ-200 מיליון דולר. הוא נחשב לדמות פופולרית ומכובדת במידה רבה באסווטיני, אך מדיניותו הבזבזנית וסגנון חייו המפואר הביאו למחאות והפגנות במדינה ולביקורת בינלאומית כלפיו.
מסוואטי נשוי ל-15 נשים ואב ל-36 ילדים.
פעם בשנה נערך במשך שבוע ריקוד הקנים, מצעד של עשרות אלפי ילדות, נערות ונשים, מגיל 5 ואילך, אשר רוקדות חשופות חזה את ריקוד ה"אומהלנגה" (החוגג את הנשיות והבתוליות) ושרות מול המלך במטרה שיבחר באחת מהן לאשה נוספת. לפי המסורת באסווטיני מסמל המצעד טוהר ואחדות. זו שנבחרה על ידי מסוואטי להצטרף לנשותיו מקבלת לעיתים מכונית BMW וארמון משלה. עובדה זו וכן העלויות וההוצאות הכרוכות באירוע, גררו ביקורת נוקבת כנגד מסוואטי בשל העוני הרב השורר במדינה, שמצויה במצב כלכלי גרוע ביותר. בין המתנגדים לאירוע המסורתי ניתן למנות גם ארגוני נשים ויריבים פוליטיים של מסוואטי שטען מצדו, כי פוליגמיה היא חלק בלתי נפרד מהמסורת במדינה וכי מדובר במסורת שמגבירה את האחדות בעם. ב-2012 מעריכים שהופיעו באירוע מול מסוואטי בין 30 ל-60 אלף בנות.
הערות שוליים

↑  רבבות בתולות ערומות רקדו למלך סווזילנד. תראו, באתר ynet, 3 בספטמבר 2012
| מונרכים מכהנים |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | צ'ארלס השלישי (אוסטרליהאיי שלמהטובאלוניו זילנדפפואה גינאה החדשה אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה) • טופו השישי (טונגה טונגה) |  |
| אירופה | ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה ועמנואל מקרון (אנדורה אנדורה)‏1 • פיליפ (בלגיה בלגיה) • פרדריק העשירי (דנמרק דנמרק) • וילם-אלכסנדר (הולנד הולנד) • אנרי (לוקסמבורג לוקסמבורג) • הנס אדם השני (ליכטנשטיין ליכטנשטיין) • אלבר השני (מונקו מונקו) • צ'ארלס השלישי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת) • האראלד החמישי (נורווגיה נורווגיה) • פליפה השישי (ספרד ספרד) • פרנציסקוס (קריית הוותיקן קריית הוותיקן) • קרל ה-16 גוסטב (שוודיה שוודיה) |  |
| אמריקה | צ'ארלס השלישי (איי בהאמהאנטיגואה וברבודהבליזגרנדה (מדינה)ג'מייקהסנט וינסנט והגרנדיניםסנט לוסיהסנט קיטס ונוויסקנדה איי בהאמה, אנטיגואה וברבודה, בליז, גרנדה, ג'מייקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, קנדה) |  |
| אסיה | מוחמד בן זאיד (איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות) • ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בהוטן בהוטן) • חמד (בחריין בחריין) • חסן אל-בולקיה (ברוניי ברוניי) • נארוהיטו (יפן יפן) • עבדאללה השני (ירדן ירדן) • משעל (כווית כווית) • עבדאללה (מלזיה מלזיה)‏2 • היית'ם (עומאן עומאן) • סלמאן (ערב הסעודית ערב הסעודית) • תמים (קטר (מדינה) קטר) • נורודום סיהאמוני (קמבודיה קמבודיה) • ראמה העשירי (תאילנד תאילנד) |  |
| אפריקה | מסוואטי השלישי (אסוואטיני אסוואטיני) • לטסי השלישי (לסוטו לסוטו) • מוחמד השישי (מרוקו מרוקו) |  |
מונרך • מונרכיה חוקתית • מונרכיה נבחרת • מונרכיה העוברת בירושה • מונרכיה אבסולוטית • מונרכיה פדרלית • דיארכיה  הערות: 1ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה הם הנסיכים-שותפים (דיארכיה): נשיא צרפת עמנואל מקרון ובישוף אורז'יי ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה 2היאנג די-פרטואן אגונג המלזי משלב מלוכה עם תפקיד נשיאותי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1217636587  LCCN: n86072472  VIAF: 67948257   WorldCat (עם VIAF): 67948257 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירי מגנוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1932 (בת 92 בערך) מצרים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק 
 
מירי מגנוס (קרקובסקי) (נולדה ב-1932) היא במאית תיאטרון ויוצרת בין-תחומית ישראלית.
ביוגרפיה

מגנוס נולדה במצרים. אביה היה ממוצא רוסי ועלה עם הוריו לארץ ישראל בגיל 9 על סיפון הרוסלאן, ואימה היא דור שמיני למשפחה ירושלמית. שתי המשפחות עברו למצרים ושם הכירו הוריה. שפת הדיבור בבית המשפחה הייתה צרפתית, ומגנוס למדה עברית כשפה שנייה. לאחר שנולד אחיה הצעיר ממנה בחמש שנים חזרה המשפחה לתקופה קצרה לארץ ישראל, ומגנוס התחנכה בגן הדוגמאי, גן הילדים העירוני הראשון של אחוזת בית. לאחר שהמשפחה שבה למצרים, שכנעה מגנוס את הוריה, בגיל שמונה, לשלוח אותה לסבתה בארץ ישראל, ורק חצי שנה לאחר מכן הצטרפו אליה הוריה ואחיה.
בשנת 1950 סיימה את לימודי התיכון בבית הספר עירוני א' בתל אביב, וב-1951 התקבלה ל"צוות אילן", צוות ההווי של חטיבת גולני. בשנת 1954, לאחר צירופם של חברי להקת פיקוד הדרום לצוות והקמת להקת פיקוד צפון השתתפה מגנוס בתוכנית הראשונה של הלהקה, "גלגוליו של מוישה וינטלטור". מפקד הלהקה היה יעקב בודו ולצידה השתתפו אביבה מרקס, אברהם פלטה, צדוק סביר, חנה אהרוני ואחרים. לאחר שחרורה למדה מגנוס אצל מניה ארנון את שיטת סטניסלבסקי ובאולפן לבמאים של הסתדרות העובדים. בשנת 1963 עברה לניו יורק ללמוד בימוי וטלוויזיה באוניברסיטת ניו יורק ובסטודיו למשחק של לי סטרסברג.
ביוגרפיה > להקת גייסות השריון

לאחר ששבה לישראל, התמנתה מגנוס לבמאית להקת גייסות השריון כאזרחית עובדת צה"ל - תפקיד שעד אז היה שמור לגברים בלבד, ובין השנים 1965–1969 ביימה את התוכניות "למה יו יו", "כנר על הטנק", ו"שישה ימים בטנק". בלהקה היו חברים באותן שנים בין היתר יוסי אלפי, צבי שיסל, עזרא דגן, טליה שפירא, אבי טולדנו, דורי בן זאב, תיקי דיין ודודו זר. מגנוס העלתה את רף ההפקות של הלהקה הצבאית בהתאם לסטנדרטים שלמדה בחו"ל, דבר שיצר לא פעם חיכוכים בינה לבין שאול ביבר, שנחשב לאבי הלהקות הצבאיות. היא גם הייתה זו שהעניקה הזדמנות מקצועית ראשונה למחזאי חנוך לוין, שכתב חומרים לתוכניות הלהקה עוד בזמן שהיה סטודנט בחוג לתיאטרון.