ציר הזמן של השם פלשתינה
הפניות היסטוריות > ימי הביניים > התקופות האיובית והממלוכית

1220: ז'אק דה ויטרי, היסטוריה של ירושלים: "ויש שלוש פלסטינות, שהן חלקים של סוריה השלמה. הראשונה היא זו שבירתה היא ירושלים, והחלק הזה נקרא במיוחד יהודה. השני הוא זה שבירתה היא קיסריה, הכוללת את כל ארץ הפלשתים. השלישית היא שבירתה סקיתופוליס, שביום זה נקראת בית שאן. יתרה מכך, שתי הערבים הן חלקים של סוריה: הראשונה היא זו שבירתה בוסטרום; השנייה היא זו שבירתה היא פטרה במדבר."
1225: יאקות אל-חמאווי, מילון המדינות "פילסטין היא האחרונה במחוזות סוריה לכיוון מצרים. בירתה היא ירושלים. מבין העיירות העיקריות הן אשקלון, רמלה, עזה, ארסוף, קיסריה, שכם, יריחו, עמאן, יפו. ובית ג'יברין."
1250: בר הבראוס: "(השפה הסורית) מחולקת לשלושה ניבים, אחד המהודרים ביותר הוא הארמית, שפת אדסה, חרן וסוריה החיצונית; לצדה צמודה הפלסטינית, הנהוגה בדמשק, הר הלבנון וסוריה הפנימית; והנבטי הכלדי הוולגרי, שהוא ניב של הרי אשור ושל מחוזות עיראק."
1266: אבו אל-מכרים, "הכנסיות והמנזרים של מצרים", חלק 7 של אנקדוטה אוקסונינסיה: סדרה שמית אנקדוטה אוקסונינסיה: בתחילת הח'ליפות [של עומר] מונה ג'ורג' לפטריארך של אלכסנדריה. הוא נשאר ארבע שנים ברשותו של הכס. ואז כאשר שמע כי המוסלמים כבשו את הרומאים, וכבשו את פלשתינה והתקדמו אל מצרים, לקח את הספינה וברח מאלכסנדריה לקונסטנטינופול; ואחרי זמנו נשאר כס אלכסנדריה ללא פטריארך מליכי במשך תשעים ושבע שנים.
1320: מרינו סנודו הזקן, ספר הסודות של נאמני הצלב: "כמו כן, שלושת [חלקי] פלשתינה נקראים סוריה, אשר סוריה קווינטה היא אותה פלשתינה המכונה כהלכה פלשתים. העיר הראשית שלה היא קיסריה, החל ממבצר עתלית ומשתרע דרומה לאורך חוף הים התיכון עד עזה בדרום. סוריה סקסטה היא פלשתינה השנייה שהעיר הראשית שלה היא ירושלים כולל ארץ הגבעות עד ים המלח ומדבר קדש ברנע. למהדרין מדינה זו נקראת יהודה, שמו של חלק ניתן לכלל. סוריה ספטימה היא פלשתינה השלישית שהעיר הראשית שלה היא בית שאן שנמצאת מתחת להר גלבוע שליד הירדן ואשר [מכילה] את הגליל ואת מישור עמק יזרעאל הגדול."
1321: אבו אל-פידאא, סקיצה של הארצות: "נהר האבי פוטרוס הוא הנהר העובר ליד רמלה בפילסטין."
1322: אשתורי הפרחי, ספר כפתור ופרח, מזכיר פעמיים כי רמלה ידועה גם בשם פילסטין.
1327: א-דמשקי
1338: רוברט מאנינג הכרוניקה
1350: המדריך לפלשתינה (כתב יד המבוסס בעיקרו על הדיווח בשנים 1285–1291 של הצליין הנוצרי פיליפוס ברוסריו סבוננסיס): "היא [ירושלים] בנויה על הר גבוה, עם גבעות מכל צד, באותו חלק של סוריה שנקרא יהודה ופלשתינה, שופעות חלב ודבש, תירס, יין ושמן, וכל סחורה בת הזמן."
1351: ג'מאל עד דין אחמד, מותיר אל ג'יראם (מעורר התשוקה) לביקור בעיר הקודש ובסוריה: "סוריה מחולקת לחמישה מחוזות, דהיינו: א. פילסטין, שבירתה היא איליה (ירושלים), במרחק של שמונה עשר מיילים ממקום האירוח. רמלה, שהיא עיר הקודש, מטרופולין דוד ושלמה. מבין עיירותיה אשקלון, חברון, סבסטיה ושכם."
1355: אבן בטוטה, ריהלה אבן בטוטה כתב שרמלה ידועה גם בשם פילסטין
1355: ג'יימס מוורונה: ספר מסעות: "ראשית, אם כן, עלינו לדעת. שברחבי אשור ופלשתינה ומצרים וארץ הקודש יש הרבה נוצרים הכפופים לכוחו של הסולטאן, ומשלמים הרבה ואלפים רבים של הוקרה שנתית לסולטן."
1377: אבן ח'לדון, אקדמות למדע ההיסטוריה: "מיסים במחוז פילסטין - 310,000 דינר ועוד 300,000 רטל של שמן זית"
1421: ג'ון פולונר "הארץ שאנו מכנים ארץ הקודש באה להתחלק בהגרלה בין שנים עשר שבטי ישראל, ולגבי חלק אחד נקראה ממלכת יהודה... לגבי החלק השני היא נקראה. ממלכת שומרון... שתי הממלכות הללו, יחד עם ארץ פלשתים, נקראו פלשתינה, שהייתה רק חלק ממנה, כמו שסקסוניה ולוריין הן חלקים מגרמניה, ולומברדיה וטוסקנה הן חלקים מאיטליה. שיש שלוש פלשתינה. בראשונה עיר הבירה היא ירושלים, על כל גבעותיה עד ים המלח ומדבר קדש ברנע. השנייה, שעיר הבירה שלה היא קיסריה ליד הים, עם כל פלשתינה. פלשתים החלו בפטרה אינצ'יסה, והגיעו עד עזה, הייתה ארץ הקודש לכיוון דרום. השלישית היא עיר הבירה בית שאן, למרגלות הגלבוע. פעם קראו לה סקיתופוליס, והוא המקום שבו נתלו גופות חיילי שאול. פלשתינה זו נקראה כהלכה גליל"
1430: אבו ל פידא אישאק, מותיר אל ג'יראם (מעורר התשוקה)
1459: מפת פרה מאורו
1470: ג'לאל א-דין א-סויוטי: "סוריה מחולקת לחמישה מחוזות, או חלקים: ראשית, פלשתינה, שנקראה כך משום שאוכלסה לראשונה על ידי פלשתי בן קוסין, בן מוטי, בן יומן, בן יאסית, בן נח. עיירת הגבול הראשונה שלה נמצאת על כביש מצרים רפיח, או אל עריש: ליד זה עזה, ואז רמולה, או רמלת פלשתינה. מבין הערים הגדולות בפלסטין ניתן למצוא, אליה, שהיא באיטו-ל-מוקאדס, שמונה עשר מייל מרמלה (העיר הקדושה הזו הייתה מקום מגוריהם של דוד ושלמה), ומאשקלון, והעיר של אברהם, וסבסטה וניאפוליס. כל היקף פלשתינה הוא, באורך, מסע של יומיים למי שרוכב ברחוב. שיעור של בהמה הנעה לאט; ורוחב, מיפא ועד יריחו, בערך באותה מידה."
1480: פליקס פברי "ג'ופה [יפו] היא הנמל העתיק ביותר והעיר העתיקה ביותר במחוז פלשתינה"
1482: פרנצ'סקו ברלינגהירי, גאוגרפיה, חיבור המבוסס על הגאוגרפיה של תלמי: מפה: פלשתינה של ימינו וארץ הקודש
1492: הגלובוס "ארדאפפל" של מרטין בהיים
1496: מוג'יר א-דין אל-עולימי, ההיסטוריה המפוארת של ירושלים וחברון: על פי חיים גרבר: "בין היתר ספרו של מוג'יר אלדין בולט בשימוש הנרחב שלו במונח "פלשתינה". עובדה פשוטה היא שמוג'יר אלדין קורא לארץ בה הוא חי פלשתינה (פילסטין), מונח שהוא חוזר עליו 22 פעמים. שם נוסף שהוא משתמש בו למדינה הוא ארץ הקודש, המשמשת לעיתים קרובות כמו פלשתינה. אין שמות אחרים, כגון כמו דרום סוריה, מוזכרים אי פעם... איזה אזור חשב עליו כשדיבר על פלשתינה? הוא השתרע מאנאג', נקודה ליד אל-עריש, ועד לג'ון, מדרום לעמק אסדראלון. לפיכך הוא היה שווה ערך בבירור ל - ג'ונד פילסטין מהאסלאם הקלאסי."