stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי בוטסואנה – הממלכה המאוחדת
סקירה כללית

באצוואנה מתייחס לקבוצה האתנית הגדולה של הארץ שבאה לשטח מדרום אפריקה במהלך מלחמת הזולו בסוף המאה ה-19. לפני הקשר עם אירופה, הבאצוואנה חיו כרועי צאן וחקלאים תחת חוקים שבטיים.
במהלך המאה ה-19 פרצה יריבות בין מתיישבי הבאצוואנה והבורים מהרפובליקה הדרום-אפריקאית ומהגרים משבט השוֹנֵה ממדבר הקלהרי. לאחר פניות מצד הבאצוואנה לעזרה, הקימה ממשלת בריטניה ב-31 במרץ 1885 את "בצ'ואנאלנד" כמדינת חסות. החלק הצפוני נשאר תחת ניהול ישיר של הממשל המקומי יחד עם השלטון הבריטי והוא בוטסואנה של היום. החלק הדרומי נהפך חלק ממושבת הכף והוא עכשיו חלק מהאזור הצפון-מערבי של דרום אפריקה; רוב דוברי סצוואנה כיום חיים בדרום אפריקה.
כאשר נוצרה מדינת דרום אפריקה בשנת 1910 מהמושבות הבריטיות באזור, הייתה כוונה לכלול גם את בצ'ואנאלנד באיחוד בזמן מאוחר יותר. דבר זה לא התרחש מעולם מאחר שבריטניה המשיכה לדחות את העברת השטחים בתואנה כי יש להתייעץ עם תושביהם. עלייתה לשלטון של מפלגת המיעוט הלבן בדרום אפריקה בשנת 1948 והנחלת האפרטהייד הובילו להסרת חברותה של דרום אפריקה מחבר העמים הבריטי בשנת 1961. דבר זה חתם את הגולל על כל אפשרות לצירוף השטחים למדינה.
התרחבות השלטון המרכזי הבריטי והתפתחות הזהות הפוליטית של הממשל השבטי המקומי הביאו לביסוס שתי ועדות מייעצות במדינה, אחת בריטית והשנייה אפריקאית, בשנת 1920. חוקים שונים ב-1934 ביססו את כוח השלטון והחוק של השבטים. שתי הוועדות אוחדו בשנת 1951.
ביוני 1964 קיבלה בריטניה את ההצעה לממשלה דמוקרטית עצמאית בבוטסואנה. מושב הממשלה נקבע בעיר גאבורונה בשנת 1965. באותה השנה נחתמה חוקה והתקיימו הבחירות הראשונות במדינה. העצמאות הוכרזה באופן רשמי ב-30 בספטמבר 1966. לאחר העצמאות כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. כיום שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי ובאו"ם.
נציגויות דיפלומטיות

בוטסואנה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון.
בריטניה מחזיקה בבוטסואנה נציבות עליונה בגאבורונה.
לייפציג

בית העירייה הישן בכיכר השוק בלייפציג
בניין האופרה של לייפציג
לייפציג (בגרמנית: Leipzig, ‏האזנהקובץ:Leipzig.ogg‏Ⓘ‏; בסורבית: Lipsk; בגרמנית נהגה לייפציך) (בעבר נקראה גם ליפסיא Lipsia) היא העיר הגדולה ביותר במדינת סקסוניה שבגרמניה והעיר ה-7 בגודלה בגרמניה.
נכון לשנת 2023 מונה לייפציג כ-610,000 תושבים.
שם העיר נגזר מהמילה הסלבית Lipa שפירושה עץ תרזה.
היסטוריה

בלייפציג התגוררו בתחילת שנת 2006 כחצי מיליון תושבים. ב-1871 עברה העיר את קו ה-100,000 והפכה ל"עיר גדולה" (Großstadt) רשמית בגרמניה. בשיאה - לפני מלחמת העולם השנייה - מנתה העיר 750,000 תושבים, אז הייתה העיר החמישית בגודלה בגרמניה. בזמן קיומה של מזרח גרמניה הייתה העיר השנייה בגודלה במדינה זו, אחרי ברלין.
העיר החלה את דרכה כהתיישבות סלאבית במאה ה־12 והתפתחה במהירות למרכז סחר בזכות היותה ממוקמת בין נתיבי מסחר ראשיים. היא הפכה לעיר המסחר הגרמנית הגדולה ביותר בסביבות שנת 1700.
אולם, למקומה המרכזי היו גם חסרונות - מספר קרבות התנהלו בתוכה או בסמוך לה, דוגמת מלחמת שלושים השנים וקרב לייפציג (1813), אשר בשנת 1913 נבנתה אנדרטה להנצחתו. העיר הייתה לאחד ממרכזי התרבות של אירופה בתקופתו של הפילוסוף והמתמטיקאי לייבניץ, שנולד בעיר ב־1646, ובזכות המלחין יוהאן סבסטיאן באך, שהיה הקאפלמייסטר של כנסיית תומאס בעיר החל מ־1723 ועד מותו ב-1750.
במהלך המאה ה-19 נבנתה בעיר תעלת קרל היינה במטרה להקל הוצאת סחורות ממפעלי העיר לכיוון הים.
אוניברסיטת לייפציג נוסדה ב־1409 והיא מהעתיקות והחשובות שבאוניברסיטאות בגרמניה. בשנת 2005 למדו בה כ-31,000 סטודנטים ועבדו בה כ-400 מרצים ו-3,300 עובדים אחרים. בלייפציג שוכנים שלושת מכוני מקס פלאנק: מכון לאנתרופולוגיה אבולוציונית, מכון למתמטיקה במדעי הטבע ומכון למדעי המוח וההתנהגות.
כ-5.6% מתושבי לייפציג אינם בעלי אזרחות גרמנית; זהו אחד משיעורי הזרים הנמוכים ביותר מבין עריה הגדולות של גרמניה.
בלייפציג שררה בסוף 2005 אבטלה בשיעור של כ-21%, משיעורי האבטלה הגבוהים בגרמניה, בשנת 2017 שררה בלייפציג אבטלה בשיעור של כ-7% אך מאז נוצרו מקומות עבודה רבים ולייפציג נכון ל-2023 נושאת בשיעור נמוך במיוחד של אבטלה שכן בנוסף למרכזים האקדמיים המפוארים, המספקים תעסוקה, לייפציג מהווה מקום משיכה להגירת מטות ומפעלים של תאגידיי ענק לאור עלויות נמוכות וסובסידיות ממשלתיות, המייצרים מקומות עבודה רבים לתושבי העיר. בעשור האחרון אמזון, Dhl, IBM, ב.מ.וו, פורשה ועוד, העבירו ללייפציג את מטותיהן ומפעליהן, ומייצרות תעסוקה לרבבות מתושבי לייפציג.
העיר מחולקת לעשרה רבעים.
מוניטין העיר בתחום המוזיקה הגיע לשיאו במאה ה־19 וה־20 בזכות פליקס מנדלסון-ברתולדי, רוברט שומאן, ריכארד ואגנר ובית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג, שנוסד בעיר ב־1842 על ידי מנדלסון. בלייפציג שוכנת תזמורת הגוונדהאוס ידועת השם. רבע מהעיר נהרס בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה ולאחריה שופצה העיר תחת המשטר הקומוניסטי. למרות ההרס הרב שוחזר המרכז העתיק של העיר, לייפציג נחשבת לאחת היפות שבערי גרמניה. בעיר שוכנת גם קבוצת הכדורגל ר.ב לייפציג שנחשבת לאחת הקבוצות המצליחות והחזקות בגרמניה בשנים האחרונות.
המרי האזרחי במזרח גרמניה שהביא בסיומו לקריסת השלטון, לנפילת חומת ברלין ולאיחוד גרמניה, התחיל באספות שקטות בכנסיית ניקולאי בעיר.
בלייפציג נמצאת תחנת הרכבת השלישית בגודלה בגרמניה, אחרי אלו של ברלין ופרנקפורט, עם 24 רציפים.
בלייפציג נמל תעופה בינלאומי והוא השני בגודלו בגרמניה מבחינת הובלות מטען.
יהודי לייפציג

"רחוב היהודים" מוזכר בכתובים כבר ב-1359.
הקהילה היהודית בלייפציג הייתה גדולה ומשמעותית בחיי המסחר של העיר.
לייפציג הייתה מקור פרנסה לסוחרים יהודים, הן כאלו שבאו לירידים על מנת לסחור והן כאלו שעברו אליה, בעיקר מהמזרח, ועסקו במסחר בה: המגיד מדובנא, הרב אברהם דנציג מחבר הספר חיי אדם, רבי נחמן מברסלב - ואף שימשה בסיפורו המפורסם על האיש-התרנגול, הרב שלמה גנצפריד (מחבר קיצור שולחן ערוך), והרב ברוך אפשטיין עורך 'חומש תורה תמימה', שזנח את מלאכתו כבנקאי אצל דודו, בעיר זו, ועבר לעסוק בכתיבת ספרו.
בעיר זו חי והתנצר עם משפחתו, המלחין הנודע פליקס מנדלסון (שינה את שמו לברטולדי) נכדו של משה מנדלסון. נחשב צאצא יהודי בעיני הגרמנים והיהודים, ודיוקנו מתנוסס במוזיאון היהודי במקום של כבוד.
שמואל יוסף עגנון תיאר את חוויותיו במהלך שהותו בלייפציג בתקופת מלחמת העולם הראשונה ברומן בחנותו של מר לובלין. כמו כן תיאר שעבר בבית הנתיבות ובאזור היהודי של לייפציג בדרכו מברלין לגרימה, בספרו "עד הנה" (פרק שני).
עם עליית הנאצים לשלטון חלה הידרדרות חריפה ביחס ליהודים.
קרל פרידריך גרדלר, ראש עריית לייפציג מ-1930 ועד 1937, על אף היותו שמרן ולאומן, נודע כמתנגד חריף למשטר הנאצי. הוא התפטר, לאחר שבהיעדרו, ממלא מקומו הורה על ניתוץ אנדרטה עם פסלו של פליקס מנדלסון. ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-10,000 יהודים והיו בה בתי כנסת רבים וחיי קהילה פעילים.
בליל הבדולח, הגרמנים שרפו את בתי הכנסת בעיר. ספרי תורה רבים הוסתרו בעלית הגג של ספריית האוניברסיטה בלייפציג, בשנת ה'תרצ"ח (1938) ונתגלו רק כעבור 60 שנה בה'תשנ"ח (1998). אחד מהספרים הועבר ליד ושם ונתקבלה עדות על הצלת ספרי תורה אחדים בעיר טרם ליל הבדולח. 553 יהודים נעצרו, בתי הכנסת ומבני הקהיליה נהרסו, ביניהם אחד המבנים הבולטים בעיר: בית הכנסת הגדול.
משלוחים למחנות ריכוז והשמדה החלו בג' בשבט ה'תש"ב, 21 בינואר 1942, ונמשכו עד ל' בשבט ה'תש"ה 13 בפברואר 1945, כש-220 אחרוני היהודים נשלחו למחנה טרזנשטט.
באזור לייפציג היה מחנה האסאג לייפציג, מחנה עבודה לנשים בתוך בית החרושת לנשק "שיינהפלד". במחנה זה שהו גם נשים שהועברו לשם ממחנה המוות מיידאנק, וגם שהוצעדו בצעדות המוות ממחנה פלשוב (בלוז'וב) בבית הקברות של קראקוב.
לייפציג נכבשה בידי חיילי ארצות הברית מידי גרמניה הנאצית, ב-ה' באייר ה'תש"ה.
לפי רשומות הקהילה היהודית, בסוף המלחמה נותרו בעיר 15 יהודים, ו-200 ששבו מטרזנשטט ייסדו את הקהילה מחדש. ב-1989 הקהילה בעיר מנתה 30 יהודים. בעקבות התמוטטות ברית המועצות והגירת היהודים, הקהילה מונה כ-1,200 יהודים. בלייפציג חיי הקהילה הערים ביותר בגרמניה, ובבית הכנסת ברוד (ברודי), היחיד ששרד את השואה, מתקיים מניין יומי. בעיר גם מקווה טהרה, מרכז תורני, וחנות כשרה.
בעיר קיים מכון מחקר על שם שמעון דובנוב לחקר ההיסטוריה של יהדות אירופה.
רבה של לייפציג מאז ספטמבר 2010, הרב מרדכי ז'ולט בלה, הוסמך במבנה בית המדרש לרבנים בברלין, בידי הרב חנוך ארנטרוי, בהסמכה הראשונה מאז 1938 על אדמת גרמניה. הרב גדל בהונגריה וגילה את יהדותו בגיל 9.
במקום בו היה בית הכנסת הגדול נמצאת כיום אנדרטת בית הכנסת בלייפציג.
מוקדי עניין

בעיר קיימים מספר מוקדי עניין, בין היתר:
אנדרטת קרב האומות - אנדרטה שהוקמה לזכר הקרב בין גרמניה לנפוליאון.
בניין העירייה הישן - בנייתו החלה במאה ה-16. כיום מאכלס את המוזיאון העירוני של לייפציג.
המוזיאון להיסטוריה מודרנית - מתאר את גרמניה תחת המשטר הקומוניסטי.
מוזיאון הקפה - כולל 15 חדרים המוקדשים להיסטוריה של המשקה.
הפנומטר של לייפציג - בעבר שימש לאחסון גז, וכיום מהווה מוזיאון אמנות ייחודי, הכולל תצוגות של אמנות פנורמית בגדלים יוצאי דופן.
ערים תאומות

אתיופיה אדיס אבבה, אתיופיה
הממלכה המאוחדת ברמינגהאם, הממלכה המאוחדת
איטליה בולוניה, איטליה
צ'כיה ברנו, צ'כיה
גרמניה פרנקפורט, גרמניה
גרמניה הנובר, גרמניה
ישראל הרצליה, ישראל
ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית
אוקראינה קייב, אוקראינה
פולין קרקוב, פולין
צרפת ליון, צרפת
הרפובליקה העממית של סין נאנג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
יוון סלוניקי, יוון
בוסניה והרצגובינה טראווניק, בוסניה והרצגובינה
ראו גם

ר.ב. לייפציג
הערות שוליים

↑  מפת לייפציג, סוף המאה ה-16, באתר הספרייה הלאומית, פרוייקט ערים הסטוריות.
↑  האתר של אלינוער ברקת, סיור מוזיקלי בלייפציג
↑  זאב בוקסבוים - עדות שואה של נער מלייפציג - אתר מט"ח
↑  ספר תורה מבית כנסת בלייפציג, גרמניה, אשר ניצל משרפה בפוגרום 'ליל הבדולח', באתר יד ושם.
↑  ר' לדוגמה עדות אשה ניצולת המחנה
↑  לייפציג היהודית (בגרמנית)
↑  על אודות הרב בלה (בגרמנית)
↑  על רבה של לייפציג ובית המדרש לרבנים בברלין באתר "אחינו"
↑  Leipzig’s Tourist Attractions, Stadt Leipzig
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554796805171  BNE: XX453635  BnF: cb119455426 (data)  GND: 4035206-7  HDS: 006593  LCCN: n79125883  MusicBrainz: 20619e36-fca8-4499-bcc8-be01a3ea3e41  NARA: 10045563  NDL: 00629393  NKC: ge129837  NLG: 7695  SUDOC: 026391023  VcBA: 494/51520  VIAF: 155929994   WorldCat (עם VIAF): 155929994
מרינה, נסיכת יוון ודנמרק

מרינה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Μαρίνα της Ελλάδας) ‏ (13 בדצמבר 1906 - 27 באוגוסט 1968), הייתה נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואשתו של הנסיך ג'ורג', דוכס קנט.
ביוגרפיה

מרינה נולדה ב-13 בדצמבר 1906 באתונה, לניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ומריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. סנדקיה היו סבה גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, מרי, נסיכת ויילס, דודיה אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, בוריס ולדימירוביץ, הנסיך הגדול של רוסיה וויקטוריה מליטה, נסיכת סקסה-קובורג-גותה.
ב-29 בנובמבר 1934 התחתנה מרינה עם הנסיך ג'ורג', דוכס קנט, בנו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ושמונת השושבינות שלה היו בנות דודיה, אירנה, אוגניה ואלקטרינה, נסיכות יוון ודנמרק, וקירה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, יוליאנה, נסיכת הולנד, אחייניתו של בעלה אליזבת, נסיכת יורק, ובני הדודים של בעלה ליידי איריס מאונטבאטן וליידי מרי קיימברידג'.
בשנת 1942 נהרג בעלה בהתרסקות מטוס בסקוטלנד, במהלך שירותו בחיל האוויר המלכותי, ובמהלך מלחמת העולם השנייה הוכשרה מרינה כאחות במשך שלושה חודשים תחת השם הבדוי "האחות קיי", ולאחר מכן היא שירתה כאחות אזרחית.
מרינה הייתה נשיאת אליפות וימבלדון באצטדיוני הטניס בווימבלדון במשך 26 שנים, ונשיאת המכון הלאומי המלכותי לסירות הצלה משנת 1943 ועד מותה, ובשנת 1967 היא זכתה במדליית הזהב של RNLI לציון תרומה זו. בשנת 1947 התחתן בן דודה פיליפוס, נסיך יוון ודנמרק, שקיבל את התואר דוכס אדינבורו, עם הנסיכה אליזבת מוויילס, בתו של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת.
בשנת 1952 ביקרה מרינה גם בסראוואק (אז מושבת כתר בריטית), שם הניחה את אבן היסוד של קתדרלת סנט תומאס בקוצ'ינג. היא גם ביקרה במחנה באטו לינטנג, מחנה מעצר יפני במלחמת העולם השנייה שהוסב למכללה להכשרת מורים, ובעיר סיבו, שם פתחה את מחלקת האשפוז בבית החולים לאו קנג האו. במרץ 1957, כאשר חוף הזהב (מאוחר יותר גאנה) - קיבלה עצמאות  מבריטניה, מונתה מרינה לייצג את המלכה בחגיגות, וחמישים שנה לאחר מכן, ביום השנה ה-50 לעצמאות גאנה, יהיה זה בנה, הנסיך אדוארד, דוכס קנט, שימונה על ידי המלכה לייצגה.
מרינה זכתה במקום ברשימת הטובים ביותר בהיכל התהילה הבינלאומי בשנת 1960, יחד עם הנסיכה גרייס ממונקו, פטרישיה לופז-וילשאו ומרלה אוברון.
בספטמבר 1966, כאשר הפרוטקטורט הבריטי של בצ'ואנאלנד הפך לרפובליקה החדשה של בוטסואנה, מונתה מרינה שוב לייצג את המלכה בחגיגות, ובית החולים הציבורי הראשי בגאבורונה, בירת בוצואנה, נקרא "בית החולים הנסיכה מרינה".
ב-27 באוגוסט 1968 מתה מרינה בביתה בארמון קנזינגטון, לונדון, והלווייתה הייתה הטקס הציבורי האחרון שהשתתף בה גיסה אדוארד, דוכס וינדזור.
משפחתה

ב-29 בנובמבר 1934 התחתנה מרינה עם הנסיך ג'ורג', דוכס קנט, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
הנסיך אדוארד, דוכס קנט (נולד ב-9 באוקטובר 1935)
הנסיכה אלכסנדרה מקנט (נולדה ב-25 בדצמבר 1936)
הנסיך מייקל מקנט (נולד ב-4 ביולי 1942)
נבחרת בוטסואנה בכדורגל

נבחרת בוטסואנה בכדורגל, הידועה בכינוייה "הזברות", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בוטסואנה.
הדירוג הנוכחי של נבחרת בוטסואנה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-136 בעולם, נכון ל-19 בדצמבר 2024; הניקוד הוא 1,098.85 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 53 נמדד לראשונה בדצמבר 2010, והדירוג הנמוך ביותר 165 נמדד לראשונה בנובמבר 1999. נבחרת בוטסואנה מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל. הנבחרת השתתפה פעם אחת בגביע אפריקה לאומות בשנת 2012, אך הפסידה בכל משחקיה והודחה בסיבוב הראשון.
כל גביעי העולם

1930 עד 1990 - לא נכנסה
1994 - לא העפילה
1998 - לא נכנסה
2002 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1957 עד 1965: הייתה חלק מבריטניה
1968 עד 1976: לא הייתה חברה בCAF
גאנה 1978: לא נרשמה
ניגריה 1980: לא נרשמה
לוב (1977-2011) 1982: לא נרשמה
חוף השנהב 1984: לא נרשמה
מצרים 1986: לא נרשמה
מרוקו 1988: לא נרשמה
אלג'יריה 1990: לא נרשמה
סנגל 1992: לא נרשמה
תוניסיה 1994: לא העפילה
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
בורקינה פאסו 1998: לא העפילה
גאנה ניגריה 2000: לא העפילה
מאלי 2002: לא העפילה
תוניסיה 2004: לא העפילה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: לא העפילה
| גבון גינאה המשוונית 2012 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 9 |
דרום אפריקה 2013: לא העפילה
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
גבון 2017: לא העפילה
מצרים 2019: לא העפילה
קמרון 2021: לא העפילה
חוף השנהב 2023: לא העפילה
| מרוקו 2025 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 1/34 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 9 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שחקנים מפורסמים

דיפסי סלולוואנה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
מולפולולה

| --- | --- |

מרכז קניות במולפולולה
 מדינה:  בוטסואנה בוטסואנה
 מחוז:  מחוז קווננג
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1937
 גובה:  1189 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  67,598 (2011)
 קואורדינטות:  24°24′24″S 25°29′42″E﻿ / ﻿24.40667°S 25.49500°E﻿ / -24.40667; 25.49500
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוטסואנה מוגדלת) גאבורונה פרנסיסטאון מאון גנזי טסאבונג קניה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהמולפולולה(למפת בוטסואנה רגילה) גאבורונה פרנסיסטאון מאון גנזי טסאבונג קניה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהמולפולולה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מולפולולה (באנגלית: Molepolole) הוא הכפר הגדול בבוטסואנה. הכפר הוא בירת מחוז קווננג שבדרום־מזרח המדינה. אוכלוסיית המקום היא משבט הבקוונה (Bakwena) שהוא אחד משמונה השבטים הראשיים של בוטסואנה. ראש השבט היה אחד משלושת ראשי השבטים שנסעו לבריטניה כדי לבקש את חסותה בתקופה הקולוניאלית. מולפולולה, שהיא גם בירתו של השבט, נקראת על שם נהר באותו שם. היא ממוקמת במרחק 50 ק"מ מבירת המדינה גאבורונה.
זהו אחד הכפרים המסורתיים הגדולים באפריקה; אוכלוסייתו מונה 67,598 נכון לשנת 2011. מולפולולה הוא השער לתרים את מדבר קלהארי. בכפר פועל בית משפט מסורתי (Kgotla) ופועל בו בית החולים הסקוטי על שם ליווינגסטון, מהגדולים במדינה.
היסטוריה

לפני שהגיעו לאזור והקימו את מולפולולה, הייתה בירתם של בני שבט הבקוונה נטסוונג (Ntsweng), אתר היסטורי הממוקם כמה ק"מ מדרום-מזרח למולפולולה. האזור יושב לראשונה על ידי השבט ב-1864. הוא ננטש ב-1937 כאשר אולץ השבט לעבור למולפולולה על ידי השלטונות הקולוניאליים. כיום ניתן לראות באתר שבו שכנה נטסוונג את חורבותיה.
חינוך

במולפולולה פועלים מוסדות מבתי ספר יסודיים ועד לחינוך גבוה. מוסדות החינוך הגבוה כוללים את הקולג' לחינוך ואת בית הספר לאחיות. כמו כן פועלים במקום שמונה חטיבות ביניים, בית ספר תיכון אחד וארבעה בתי ספר פרטיים.
הערות שוליים

↑  מפקד 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565000605171  LCCN: n89660358  VIAF: 125615183   WorldCat (עם VIAF): 125615183
פיליפ נתנסון

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1932 אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  15 במאי 2004 (בגיל 71) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 מעסיק:  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים 
 
קבלת פנים בבית נשיא המדינה, זלמן שזר, לפדויי שבי ממצרים. בתמונה, מימין לשמאל: רוברט דסה, פיליפ נתנזון, מרסל ניניו, השליש הצבאי של הנשיא, זלמן שזר
פיליפ נתנסון (6 בדצמבר 1932 – 15 במאי 2004) היה אחד מנידוני קהיר, שישבו בכלא המצרי בפרשה שכונתה "העסק הביש".
קורות חיים > שנותיו המוקדמות וגיוס

נתנסון נולד ב-1932 באלכסנדריה שבמצרים לאב רופא שיניים שהיגר לשם מווינה. בנעוריו למד בבית ספר קתולי, והצטרף לתנועת החלוץ, יחד עם ויקטור לוי חברו ובן גילו. בשנת 1951 שכנע לוי את נתנסון להצטרף לרשת הריגול שהקים במצרים אברהם דר, מטעם יחידה 131 של המודיעין הישראלי. נתנסון הגיע בחשאי לישראל ועבר שם הכשרה בחבלה ובצילום מודיעיני סמוי.
קורות חיים > מבצע 'סוזנה' ומאסר

ב-1954 הוטלה על הרשת המשימה לבצע פיגועים במוסדות ומתקנים אמריקאיים בקהיר, כדי לסכסך בין מצרים וארצות הברית (מבצע 'סוזנה'). על ביצוע הפעולה התמנה כאחראי אברי אלעד שנשלח למצרים, פגש בחברי הרשת, והורה להם לארגן חומרי נפץ להטמנה בספריות אמריקאיות. ב-23 ביולי נתנסון וחברו לוי החביאו מטען בנרתיק משקפיים ויצאו לדרך. בדרכם לביצוע המשימה, בכניסה לבית קולנוע מקומי ארבו להם בלשים מצריים, שידעו מראש על כוונתם, ולכדו את לוי. נתנסון ניסה להוציא את הנרתיק אך מטען הנפץ הופעל, ופצע אותו. הוא נלכד במקום ואחריו נלכדו כל חברי הרשת במהלך השבועיים הבאים. נתנסון החלים מהפציעה אך נותר עם צלקות מכוויות על גופו שלא הגלידו.
ב-11 בדצמבר 1954 נפתחו משפטי קהיר בהם הועמדו חברי הרשת לדין, גזרי הדין ניתנו ב-27 בינואר 1955 ונתנסון נידון למאסר עולם עם עבודת פרך.
בשנת 1956, במהלך מבצע קדש נפלו בשבי הישראלי כ-5,000 שבויים מצרים. בינואר 1957 ניהלו ישראל ומצרים משא ומתן לחילופי שבויים, אולם ישראל לא העלתה כלל את נושא שחרור נידוני קהיר. ישראל שחררה את השבויים המצרים בפברואר אותה שנה.
לימים נחשד אברי אלעד כי היה סוכן כפול ומסר למצרים על כוונות הרשת. התברר גם כי נתנסון חשד בכוונותיו של אלעד, ודיווח על כך לחבריו, אך הם שכנעו אותו כי הוא חושד לשווא.
קורות חיים > לאחר השחרור

רק ב-1968, לאחר 14 שנים בכלא המצרי, שוחרר נתנסון יחד עם נדוני קהיר האחרים.
הוא הגיע לישראל בחשאי, דרך מדינה שלישית.
בארץ גויס לצה"ל, קיבל דרגת רב-סרן והטבות שונות. כמו כן למד עברית ובאולפן הכיר את רעייתו ברברה, עולה חדשה מדרום אפריקה.
הוא עבד תקופה קצרה כצלם העיתון במחנה, ולאחר מלחמת יום הכיפורים שב והצטרף לשרת במוסד.
קורות חיים > פטירתו

פיליפ נתנסון נפטר בישראל ב-15 במאי 2004 ונטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת. הוא הותיר אחריו את אשתו ברברה, בן ובת.
ב-30 במרץ 2005 נערך טקס הוקרה, במהלכו מסרו הנשיא והרמטכ"ל תעודות הוקרה מטעם המדינה לנידוני קהיר שעדיין היו בחיים ולבני משפחותיהם של אלה שכבר נפטרו.
ראו גם

משה מרזוק
מאיר מקס בינט
שמואל עזר
הערות שוליים

↑  קורות החיים של פיליפ נתנסון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
שדה סדור שלם

באנליזה מתמטית, המונח שדה סדור שלם מתאר שדה סדור, שהוא שלם באחד משני מובנים (שונים), שיתוארו בהמשך. הדוגמה החשובה ביותר לשדה כזה היא שדה המספרים הממשיים, אותו אפשר להגדיר כשדה הסדור השלם הארכימדי היחיד.
הממשיים כשדה סדור שלם

אחת המשימות של ענף המתמטיקה הקרוי אנליזה מתמטית, היא לארגן בצורה פורמלית את המושגים האינטואיטיביים שלנו על המספרים הממשיים. המטרה היא כפולה: ראשית, לזהות את התכונות המהותיות של המספרים הממשיים, שבזכותן הם בעלי תפקיד מרכזי כל-כך במתמטיקה; ושנית, אם יתברר שישנן מערכות אחרות המקיימות אותן תכונות, אפשר יהיה לפתח נושאים מסוימים באנליזה גם עבור מערכות אלה, ולזכות בראייה רחבה יותר של התחום.
כאשר בוחנים את קבוצת המספרים הממשיים, מזהים כמה מאפיינים בולטים. בראש ובראשונה, ניתן להגדיר עבור המספרים האלה פעולות חיבור וכפל, המקיימות כמה אקסיומות חשובות. כל אלה מאוגדים בהצהרה שקבוצת המספרים הממשיים מהווה שדה. שנית, בין המספרים הממשיים יש יחס סדר, שלפיו אורכו של קטע גדול מאורכו של קטע חלקי לו. יחס זה מתואם עם פעולות השדה, וכך הופכים המספרים הממשיים להיות שדה סדור.
העובדה שמערכת המספרים שבה מטפלים מהווה שדה סדור, עדיין אינה מספיקה להפעלת השיקולים היסודיים של האנליזה. לדוגמה, שדה המספרים הרציונליים הוא שדה סדור, שבו לא קיימים אפילו שורשים ריבועיים. מבחינה אנליטית, אלו 'חורים' במערכת, שיש להפטר מהם. כדי להשלים את התמונה, יש לצרף תכונה טופולוגית של שדה המספרים הממשיים - העובדה שמדובר במרחב מטרי "שלם".
אלא שכאן מתברר שיש, תאורטית, שתי אפשרויות לאפיין מערכת מספרים נטולת חורים - שכן השדה הסדור הוא בעת ובעונה אחת גם מרחב מטרי וגם קבוצה סדורה. מנקודת המבט הראשונה, ישנה בטופולוגיה הגדרה מקובלת למרחב מטרי שלם, הקשורה בקיום גבול לסדרות מתאימות. מנקודת המבט השנייה, כאשר מדובר בקבוצה סדורה, יש הגדרה שימושית אחרת, הנוגעת לקיומם של חסמים מדויקים לקבוצות חסומות. משום כך, למונח שדה סדור שלם יש שתי משמעויות אפשריות (שתוצגנה במדויק בהמשך).
תכונה חשובה נוספת של המספרים הממשיים - הם מקיימים את תכונת ארכימדס: אפשר להגיע לכל מרחק (גדול ככל שיהיה) אם צועדים מספיק צעדים באורך חיובי וקבוע (ויהיה אורך הצעדים קטן ככל שיהיה). מתברר שעבור שדה סדור ארכימדי, שתי ההגדרות האפשריות למושג השלמות, מתלכדות.
את יסודות האנליזה המתמטית אפשר לפתח מעל כל שדה סדור שלם, גם אם מדובר בשלמות במובן החלש יותר, ללא תכונת ארכימדס. מאידך, התכונות שנדונו כאן מספיקות כדי לאפיין את שדה המספרים הממשיים: זהו השדה הסדור הארכימדי השלם היחיד (עד כדי איזומורפיזם).
הגדרות של שלמות עבור שדה סדור

מבחינה לוגית התאוריה של שדות סדורים קודמת לזו של השדה הממשי, ולכן בערך זה נשתמש בכמה מושגים מקובלים באנליזה במשמעות כללית יותר מהרגיל, שאינה נסמכת על קיומו של השדה הממשי.
מטריקה היא פונקציה המקיימת כמה אקסיומות, שערכיה הם מספרים ממשיים. פונקציה המקיימת אותן אקסיומות ומחזירה ערכים בשדה סדור (לאו דווקא בשדה הממשי), נקראת 'מטריקה מוכללת', ומרחב המצויד בפונקציה כזו הוא 'מרחב מטרי מוכלל'. כל שדה סדור הוא מרחב מטרי מוכלל: פונקציית המרחק  \ d(x,y)=|x-y| מקיימת את כל הדרישות הרגילות, ומחזירה ערכים בשדה עצמו.
אפשר לשאול את מושג ההתכנסות מן התאוריה של מרחבים מטריים, ולהגדיר סדרות מתכנסות וסדרות קושי בכל מרחב מטרי מוכלל, בדומה להגדרה הרגילה. כך, מרחב מטרי מוכלל הוא מרחב שלם, אם כל סדרת קושי בו מתכנסת. באופן דומה אפשר לאמץ את ההגדרות המקובלות של קבוצה חסומה ושל חסם עליון.
ישנן שתי הגדרות רלוונטיות:
השדה שלם בתור מרחב מטרי מוכלל (ואז השדה שלם במובן של סדרות).
לכל קבוצה חסומה מלעיל בשדה יש חסם עליון (ואז השדה שלם במובן של חסמים).
משפט: שדה סדור הוא שלם במובן של חסמים, אם ורק אם הוא ארכימדי, ושלם במובן של סדרות.
הוכחה: נניח ש- F הוא שדה סדור שלם, במובן של חסמים. נניח שסדרת המספרים הטבעיים חסומה מלעיל, אז יש לה חסם עליון M; גם M-1 הוא חסם מלעיל של הקבוצה, וזו סתירה להנחה ש- M חסם עליון. מכאן שהשדה ארכימדי.
נניח ש-  \ \{x_{n}\} סדרת קושי; לכל i נסמן ב-  \ t_{i} את החסם התחתון של הקבוצה  \ \{x_{i},x_{i+1},\dots \}. נסמן ב- t את החסם העליון של הקבוצה  \ \{t_{1},t_{2},\dots \}. לכל n קיים i כך ש-  \ t-1/n<t_{i}\leq t, וקיים  \ m_{n} כך ש-  \ t_{i}\leq x_{m_{n}}<t_{i}+1/n. לכן  \ t-1/n<x_{m_{n}}<t+1/n, ותת-הסדרה  \ x_{m_{n}} מתכנסת ל- t. לכן גם הסדרה  \ x_{n} מתכנסת לאותו גבול.
כעת נניח ש- F שדה סדור ארכימדי, שהוא שלם במובן של סדרות. תהי A קבוצה חסומה מלעיל. לכל n, קיים  \ t_{n} שהוא חסם מלעיל של הקבוצה, כך ש-  \ t_{n}-1/n אינו חסם מלעיל (קיומו של איבר כזה נובע מן הארכימדיות). קל להוכיח שהסדרה המתקבלת היא סדרת קושי, ושגבולה הוא חסם עליון של A.
מושג השלמות במובן של חסמים עשוי לחול כמובן על סתם קבוצה סדורה (שאינה שדה). הממשיים עם הסדר הטבעי הם הקבוצה הסדורה היחידה שהיא שלמה, ספרבילית (יש בה קבוצה בת-מניה צפופה) ואין בה איבר ראשון או אחרון.
עיר מתוכננת

עיר מתוכננת היא יישוב מכל סוג שהוא (עיר, מושב או כפר) שבנייתו נעשתה על-פי תכנון מראש, בניגוד ליישובים שנבנו בשעת הצורך או ללא תכנון מראש – בנייה ורנקולרית. ערים מתוכננות נבנות לרוב בשטחים שאינם מיושבים בשעת מעשה, כך שהתכנון מקיף את כל חלקי היישוב. ערים רבות באירופה למשל בהולנד, גרמניה ופולין תוכננו מחדש על חשבון אזורים שנהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצורך בתכנון עלה כתוצאה מהמפגעים התברואתיים שהביא עמו העיור המואץ במערב אירופה וצפון אמריקה כתוצאה מהמהפכה התעשייתית במאה ה-19. תכנון זה ניתן לראות למשל בפריז ובניו יורק. שלב הבא בתכנון היה עם הקמתן של ערי הגנים באנגליה של אבנעזר הווארד.
ערי בירה מתוכננות

לעיתים, מדינות מקימות ערים מתוכננות כדי שישמשו עיר בירה, כמו: קנברה בירת אוסטרליה, וושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית, גאבורונה בירת בוטסואנה, בלמופן בירת בליז, ברזיליה בירת ברזיל, סנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, ניו דלהי בירת הודו, נייפידאו בירת מיאנמר, ולטה בירת מלטה, אבוג'ה בירת ניגריה, איסלאמאבאד בירת פקיסטן ואסטנה בירת קזחסטן.
ערים מתוכננות בישראל

כל הבניה ביישובים היהודים בישראל החל משנות השלושים של המאה ה-20, היא כתוצאה מתכנון כתוצאה מחוק התכנון והבניה. המסדיר את התכנון בישראל, שגם הוא נבנה על בסיס תקנות עות'מאניות ובריטיות. רוב התכנון הוא ברמת הרבעים והשכונות כמו תוכנית גדס. אך יש מקרים בהן עיר שלמה תוכננה מהיסוד כמו מודיעין מכבים רעות, או אשדוד.