stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עז א-דין אבו אל-עייש
קורות חייו > התגובות לאירוע

בניגוד למקרים אחרים בזמן המבצע, מקרהו של אבו אל-עייש זכה לתהודה רבה בשל השידור החי.
בראיונות הרבים שהעניק לאחר האירוע טען שמביתו לא נעשתה שום פעילות נגד חיילי צה"ל, והדגיש שלמרות האסון שפקד אותו הוא לא זונח את דרך השלום.
חלק גדול מהציבור הישראלי הביע הזדהות עם כאבו. מחוץ לבית החולים התקבצו אזרחים והדליקו נרות. אבו אל-עייש יצא אליהם ואמר: "לכל מלחמה יש את הסמל שלה. עכשיו, לאחר שאיבדתי את שלוש בנותיי, אני יכול לקוות רק שהן יהפכו סמל למלחמה הזו. סמל חיובי, סמל שיחזק את התקווה לימים של שלום".
אולם חלק גדול מהציבור ואף מהממסד בישראל לא האמין לדבריו, וניסה לערער עליהם. כשקיים מסיבת עיתונאים בבית החולים תל השומר, יום לאחר האירוע, התפרצה לעברו אישה וצעקה: "הבן שלי בצנחנים! מי יודע מה היה לך בבית? אף אחד לא אומר את זה!" ברשת הופץ גם אימייל שקרי תחת הכותרת "מה נתגלה בביתו "שוחר השלום והדו קיום" של ד"ר עז א-דין אבו אל-עייש" ובו תמונות של כלי נשק שכביכול נתפסו בביתו.
בתחילה גם צה"ל ניסה לטעון שמהבית נורתה אש צלפים.
קורות חייו > פעילותו לאחר האסון

ד"ר אבו אל-עייש הקים לזכר בנותיו קרן בשם "Daughters for Life" למען הענקת חינוך וגישה לבריאות לנערות ולנשים בעזה ובמזרח התיכון.
בקיץ 2009 הוא היגר לקנדה עם משפחתו, בעקבות קבלת משרה לחמש שנים באוניברסיטת טורונטו. מעבר לעבודתו הרפואית והמדעית הוא מרצה בקביעות על סיפור חייו, הטרגדיה שפקדה אותו, והצורך בשלום על מנת למנוע קורבנות נוספים. שמו של אבו אל-עייש אף הועלה כמועמד לפרס נובל לשלום לשנת 2009.
ב-2011 הוציא ספר בשם "לא אשנא", שתורגם לעברית. בשנת 2012 עוּבד הספר על ידי שי פיטובסקי ושחר פנקס להצגת יחיד בכיכובו של גסאן עבאס. בשנת 2017 יצא הסרט התיעודי "ארץ זרה" בבימויו של העיתונאי שלומי אלדר, בו השתתף אבו אל-עייש.
קורות חייו > משפט תביעת הנזיקין

בשנת 2010 הגיש אל-עייש תביעת נזיקין נגד משרד הביטחון. ב-27 בנובמבר 2018 דחה בית המשפט המחוזי בבאר שבע את תביעתו, וקבע שהירי שביצע הטנק היה טעות סבירה במסגרת לחימה שבה מחבלים פעלו במכוון בסביבה אזרחית, ושחלק גדול מהנזק שנגרם לדירה וליושביה נבע מאמצעי לחימה ותחמושת שמחבלים החביאו בדירתו ללא ידיעתו. אל-עייש ערער לבית המשפט העליון וערעורו נדחה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  ת"א (באר-שבע) 40777-12-10 עזבון המנוחה ביסאן אבו אלעיש ז"ל ואחרים נ' מדינת ישראל - משרד הביטחון, ניתן ב-27 בנובמבר 2018 (באתר "נבו").
↑  קורות חיים באתר Keele University(הקישור אינו פעיל, 21.1.2019)
↑  A Hunt for Genes That Betrayed a Desert People - "ניו יורק טיימס", 21 במרץ 2006.
↑  The tragic test of a peace-loving man מאמר של הפרופסורים הקנדיים באתר העיתון הקנדי "National Post"(הקישור אינו פעיל, 21.1.2019)
↑  דניאל הרץ, ‏נדחתה תביעת הרופא ששלוש בנותיו נהרגו, באתר כיכר השבת, 3 בדצמבר 2018.
↑  טרגדיה: ביתו של רופא בעזה הופגז במהלך שיחה עם חדשות 10 באתר נענע10. ‏ 16-1-09
↑  , סעיף 21
1 2 3  https://www.ohchr.org/Documents/HRBodies/HRCouncil/SpecialSession/Session96 UNITAR_UNOSAT_GFFM_UNOHCHR_31July2009.pdf עמודים 14-16
↑  https://www.un.org/unispal/satellite-based-gaza-strip-damage-assessment-overview-unitarunosat-map/
↑  , סעיפים 7, 10-17
1 2 3   אלמוג בן זכרי, צה"ל: במבנה שבו נהרגו בנות הרופא הפלסטיני בעופרת יצוקה היה מצבור נשק, באתר הארץ, 13 במרץ 2017
↑  , סעיפים 11-17
↑  ,
↑  , סעיפים 7 ו-25
↑  , סעיף 25
↑  אורן פרסיקו, סדק במראה, באתר העין השביעית, 18 בינואר 2009
↑  מידע תעמולתי בקשר למלחמה בעזה באתר "לא רלוונטי"(הקישור אינו פעיל, 21.1.2019)
↑  חנן גרינברג, צה"ל: מבית הרופא וממתחם אונר"א נפתחה אש, באתר ynet, 17 בינואר 2009
↑  Daughters for Life - אתר זיכרון לבנותיו של ד"ר אבו אל-עייש ואתר הקרן לזכרן. (בעברית, אנגלית וערבית)
↑  חייו החדשים בקנדה של הרופא מעזה שאיבד שלוש מבנותיו ב"עופרת יצוקה" – כתבה בחדשות ערוץ 10
↑  דניאל אדלסון, הרופא שאיבד בנותיו במבצע בעזה - מועמד לנובל, באתר ynet, 5 באפריל 2009
↑  שהם סמיט, "לא אשנא" מאת עזאלדין אבו-אלעיש, באתר הארץ, 1 ביוני 2011
↑  סמדר פלד, קרבות בימה: סיפורו של ד"ר אבו אל-עייש עולה כמחזה, כתבה מ"אולפן שישי", באתר Mako,‏ 19 באוקטובר 2012; לא אשנא, באתר "הבימה"
↑   אלמוג בן זכרי, צה"ל: במבנה שבו נהרגו בנות הרופא הפלסטיני בעופרת יצוקה היה מצבור נשק, באתר הארץ, 13 במרץ 2017.
↑  ע"א 220/19 עזבון המנוחה ביסאן אבו אלעיש ז"ל ואחרים נ' משרד הבטחון, ניתן ב־24 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313638105171  BNE: XX5193740  BnF: cb165101428 (data)  CiNii: DA18970415  GND: 1011756099  ISNI: 0000 0001 1931 012X  LCCN: n2010040259  NDL: 001162492  NKC: xx0111926  NLK: KAC201313619  NTA: 333244036  ORCID: 0000-0003-2835-4209  SUDOC: 158619765  VIAF: 122127921   WorldCat (עם VIAF): 122127921
אלפא רומיאו סקראבאו

| --- | --- |

Alfa Romeo Scarabeo
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1966 (דגם קונספט)
 יחידות שיוצרו:  3
 הרכבה:  איטליה איטליה
 פלטפורמה:  של דגם "Alfa Romeo Tipo 33" (אנ')
 אורך:  3,720 מ"מ
 רוחב:  1,560 מ"מ
 גובה:  1,020 מ"מ
 משקל:  700 ק"ג (ריק)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 1,570 סמ"ק המפיק 115 כ"ס ב-6,000 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  200 קמ"ש
 מעצב:  Sergio Sartorelli (אנ')
"אלפא רומיאו סקראבאו"
אלפא רומיאו סקראבאו (באיטלקית: Alfa Romeo Scarabeo) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1966
פירוש "Scarabeo" מאיטלקית לעברית: "חיפושית".
"אלפא רומיאו סקראבאו"

בבניית דגם "אלפא רומיאו סקראבאו" השתתפו המהנדס "Giuseppe Busso" (אנ') בשיתוף המהנדס ומעצב הרכב "Orazio Satta Puliga" (אנ')
הדגם בנוי על פי פלטפורמה של דגם "Alfa Romeo Tipo 33" (אנ'). המתלה נלקח מדגם רנו R8 מתוצרת רנו הצרפתית.
2 דלתות
2 מושבים
מנוע אחורי
מנוע בנזין
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2
השלדה הצינורית - כולל מסגרת הסולם הצינורית על גבי צדי תא הנהג, שהכיל את מכלי הדלק
עיצוב: Sergio Sartorelli (אנ') מחברת עיצוב הרכב "Officine Stampaggi Industriali" (אנ')
ראו גם

אלפא רומיאו דיסקו וולנטה
אלפא רומיאו באט
אלפא רומיאו סוג 103
אלפא רומיאו גלוריה
אלפא רומיאו ספורטוט
אלפא רומיאו איגואנה
אלפא רומיאו 2אטואוטנטה
הערות שוליים

↑  "אלפא רומיאו סקראבאו" museoalfaromeo.com/en-us/MostreTemporanee/Pages/Scarabeo1966
↑  "אלפא רומיאו סקראבאו" carscoops.com/2019/12/alfa-romeo-scarabeo-concept-is-the-perfect-excuse
↑  "אלפא רומיאו סקראבאו" archivioprototipi.it/italia/osi/scarabeo
↑  "אלפא רומיאו סקראבאו" archivioprototipi.it/italia/alfaromeo/scarabeo
↑  "אלפא רומיאו סקראבאו" classicdriver.com/en/article/cars/classic-concepts-1966-alfa-romeo-scarabeo
אל-פרע'אני

| --- | --- |

 לידה:  עמק פרגנה
 פטירה:  861 קהיר, מצרים 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, אסטרונומיה 
 מוסדות:  בית החוכמה 
 
אל-פרע'אני, אבו אל-עבאס מחמד בן כת'יר (בערבית: ابو العباس محمد بن كثير الفرغاني; בלועזית: Alfraganus) היה אסטרונום פרסי בן המאה ה-9. אל-פרע'אני נולד בעיר פרגנה (כיום בקצה המזרחי ביותר של אוזבקיסטן). הוא היה מעורב עם צוות אסטרונומים אחרים בפרויקט חישוב היקפו של כדור הארץ תחת פטרונותו של אל-מאמון בבגדאד. ספרו החשוב על תורת האסטרונומיה - "ג'ואמע עלם אל-נג'ום ואל-חרכאת אל-סמאויה" - ובתרגום: "יסודות בתורת הכוכבים והתנועות השמימיות" נכתב ב-833 והיוה עיבוד מקוצר לאלמגסט של תלמי מאלכסנדריה. הספר תורגם ללטינית במאה ה-12 ונותר פופולרי באירופה עד למחצית המאה ה-15. מקור הידע הניכר של דנטה אליגיירי באסטרונומיה תלמאית, כפי שמתבטא בספרו "הקומדיה האלוהית", היה בספרו של אל-פרע'אני. במאה ה-17 פורסם מחדש כתב היד המקורי בערבית בידי האוריאנטליסט ההולנדי יעקוב גוליאוס יחד עם תרגום לטיני מחודש והארות רבות.
ב-856 היגר אל-פרע'אני למצרים וכתב שם חיבור על האצטרולב. הוא פיקח על בנייתו של הנילומטר באי רודה שבקהיר. בשנת 861 הוזמן בידי אל-מתוכל הראשון לתכנן תעלת מים מהחידקל לסאמרא, אך הוא טעה בחישוביו וניצל רק בשל הירצחו של האחרון. שנת מותו המדויקת לא ידועה. מכתש אלפרנגוס (Alfraganus) על הירח קרוי על שמו.
השבעתו השנייה של ג'יימס מונרו לנשיאות ארצות הברית

ג'יימס מונרו
השבעתו השנייה של ג'יימס מונרו לנשיא ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שני, 5 במרץ 1821. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו השנייה של ג'יימס מונרו כנשיא ושל דניאל טומפקינס כסגן הנשיא. את שבועת האמונים נשא מונרו בניצוחו של נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון מרשל.
בגלל סופת שלגים נערכה ההשבעה בתוך בניין הקפיטול; כמו כן, מכיוון ש-4 במרץ 1821 היה יום ראשון, העביר מונרו את הטקס ליום המחרת, לאחר שהתייעץ בעניין עם שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בנאום ההשבעה שלו התייחס מונרו להישגים במשא ומתן על רכישת פלורידה מספרד, אישר באופן רופף תעריף גבוה יותר וקרא למאמצים לתרבת את האינדיאנים. בדרך כלל הוא נמנע מלדון במשבר הכלכלי המתמשך מ-1819 ובפשרת מיזורי.
הערות שוליים

↑  President James Monroe, 1821, Joint Congressional Committee on Inaugural Ceremonies
רחל הרץ לזרוביץ

| --- | --- |

רחל הרץ לזרוביץ 2016
 לידה:  24 ביולי 1940 (בת 84) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, חינוך
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 תרומות עיקריות
 חקר האלטרואיזם והחשיבה המוסרית
 
רחל הרץ לזרוביץ (נולדה ב-24 ביולי 1940) היא פסיכולוגית חברתית וחינוכית, חוקרת, משוררת ופרופסור אמריטה בפקולטה לחינוך של אוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

הרץ נולדה בחיפה בקו התפר בין האזור הערבי והיהודי בבית סראקבי לזוג חלוצים שנישאו בארץ. משפחתה של אמה מפולין הייתה דתייה וחיה בארץ משנות ה-30 של המאה ה-20. משפחת אביה מרמרוש טרנסילבניה נרצחה רובה בשואה. הרץ גדלה במשפחה דתית ולמדה רוב שנותיה במסגרות דתיות. עברה לירושלים בשנת 1957 וסיימה סמינר למורות אפרתה. התחתנה עם ראובן לזרוביץ "השמוצניק" שעלה מרומניה עם עליית הנוער לארץ בשנת 1947 אחרי חוויות המלחמה ואחרי שהות במחנות המעצר בקפריסין, הוא התחנך בקיבוץ ניר דוד של השומר הצעיר.
הרץ יצאה בשאלה לפני נישואיה אבל נשארה קשורה לעולמם הדתי של משפחתה הגדולה. היציאה בשאלה הייתה תהליך ארוך עליו כתבה בשירה ובפרוזה וחקרה את תהליכי השידוכים. הייתה מורה בחינוך המיוחד בנהריה, בבית ספר אילנות משנת 1960 עד 1971. בשנת 1967 התחילה ללמוד לקראת תואר ראשון בייעוץ חינוכי ופסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה (שהייתה אז שלוחה של האוניברסיטה העברית בירושלים). בשנת 1971 נסעה עם בעלה ושלושת ילדיהם לארצות הברית (בעלה למד לקראת תואר דוקטור בהוראת המדעים והשתלב לאחר לימודיו במחלקה להוראת המדעים בטכניון בחיפה. הוא פרש כפרופסור אמריטוס בשנת 2002). באוסטין הרץ לזרוביץ לימדה עברית במחלקה לשפות שמיות ואפריקניות והייתה סטודנטית לתואר שני ודוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה חברתית-חינוכית באוניברסיטת טקסס באוסטין. הדוקטורט עסק בחקר "חשיבה מוסרית והתנהגות אלטרואיסטית". בשנת 1974 חזרה המשפחה לחיפה, ראובן לטכניון ורחל לאוניברסיטת חיפה כמרצים צעירים.
בשנת 2008 פרשה הרץ לזרוביץ בדרגת פרופסור מן המניין.
תחומי מחקריה

אלטרואיזם וחשיבה מוסרית בסדרת מחקרים נבדקו בסביבות שונות התנהגויות פרו-סוציאליות בכיתה, בקיבוץ ובעיר, בבתי ספר יסודיים ובתי ספר על-יסודיים בארץ ובארצות הברית. מחקרים אלה התבצעו באינטראקציה אקדמית עם סטודנטים לתארים מתקדמים – ונחקרו דמויות בולטות בפוליטיקה בחברה הישראלית כמו דב ירמיה.
תחומי מחקריה > היבטים חברתיים- חינוכיים

בשנת 1979 הייתה הרץ לזרוביץ מבין המייסדים של האגודה הבינלאומית לחקר למידה שיתופית בחינוך "International Association for the Study of Cooperation in Education - IASCE" שנוסדה בארץ. במסגרת הלמידה השיתופית פעלה האגודה ליישום פרויקטים בבתי ספר יהודים וערבים בישראל, במשך העשור הראשון לעבודתה המחקרית פרסמה האגודה מספר ספרים בעברית ואנגלית וקיימה כנסים בכל שנה בארצות שונות.
הרץ לזרוביץ קשרה את נושאי הלמידה השונים להיבטים פרו-סוציאליים של הוראה ואינטראקציה בכיתה כגון: בולטות מגדרית, חברויות, עזרה הדדית, תמיכה בתלמידים מרקע שונה בתוך הקבוצה, אקלים כיתה, הכנסת שינויים בשיטות הוראה ולמידה שיתופית, יישום שיטות חדשות של הצלחה לכל ואל"ש (אוריינות בלמידה שיתופית), שינוי מערכתי בבתי ספר ובקהילות (עכו, כפרים בגליל וחיפה). פרויקטים אלה היו בשיתוף עמותת יד ביד: המרכז היהודי ערבי בישראל ומשרד החינוך בפעילות לעודד את בתי הספר הדו-לשוניים בישראל.
תחומי מחקריה > מגדר, לאום ומנהיגות

בעקבות חוקרות קודמות, בדקה הרץ לזרוביץ את נושא אי השוויון במעמד הנשים בישראל באספקטים שונים, מחקר ייחודי בדק את נושא הדרת נשים בקיבוץ. נכתב ספר בשיתוף של גבי אסם – מעגלים של הדרה – המתאר את סיפורן של אמהות החינוך הקיבוצי. שלוש נשים בולטות עמדו שמרכז הספר: מרים רות מקיבוץ שער הגולן, שהודרה ממעגל אמהות הקיבוץ וזכתה לתהילת עולם כמשוררת ילדים, מלכה האס מקיבוץ שדה אליהו שחקרה התפתחות ילדים דרך ציוריהם, וחווה שמיר משער הגולן, שפתחה דרכי הוראה פעלתניות בגן הילדים. נשים אלה אינן נחשבות לאמהות החינוך הקיבוצי, והבכורה בפיתוח החינוך הקיבוצי ניתנה לגברים, שזכו לתואר אבות החינוך הקיבוצי. בנוסף, נחקרה מנהיגות נשים בחברה הערבית ונכתבו מספר ספרים בנושא במימון קרן ריץ'.
תחומי מחקריה > הפסיכולוגיה החברתית

בשנות השבעים (1979) הוקם המרכז לחינוך ערבי- יהודי באוניברסיטת חיפה, רחל הרץ הצטרפה למייסדים סמי מרעי, מוסא קרייני יחד עם יוחנן הופמן, בנימין בית-הלחמי ונדים רוחאנא. בשנות השמונים הרץ לזרוביץ פעלה בבית הגפן בחיפה יחד עם פרופסור הופמן במחקר על מפגשי תלמידי תיכון יהודים וערבים, וכן הפעילה פרויקטים של התערבות חינוכית במסגרת התוכנית ההוליסטית של משרד החינוך בעיר עכו.
בשנות אמצע התשעים פיתחה הרץ לזרוביץ את הסמינריון השיתופי בו יישמה מתודולוגיה שיתופית ומשתפת באוניברסיטת חיפה. למסגרת זאת הוכנס סמינריון תואר ראשון ותואר שני לתוכנית הלימודים בפקולטה לחינוך. עיקרו היה חקר החיים האקדמיים והחברתיים באוניברסיטה. הסטודנטים הקימו קבוצות מחקר בנושאים שונים והסמינריון ליווה אותם בתהליך עד ליצירת מסמכים אקדמיים שחלקם התפתחו לעבודות תואר שני ודוקטורט, וגם פורסמו בז'ורנאלים מקצועיים.
במשך השנים הפעילה פרויקטים של התערבות חינוכית במסגרת התוכנית ההוליסטית של משרד החינוך עם פייסל עזאיזה, רות שרבני, חגי קופרמינץ, הילה פרץ ותמר צלינקר. האוניברסיטה מהווה מעבדה להבנת החיים המשותפים בקמפוס, במהלך הסמינריון פותחו שאלונים אשר בדקו את תפיסת הסטודנטים מכל הקבוצות הדתיות, האזרחיות והמגדריות בנושאים של אינטגרציה וסגרגציה, תחושת העצמה, ניכור וגזענות, צדק וקבלה ועוד. כאשר המוקד היה בחינת דו-קיום יהודי ערבי כדרמה תיאטרלית במרחב האוניברסיטה והקהילה.
שירתה

עם פרישתה חזרה הרץ לזרוביץ לפעילות בה עסקה בעבר, כתיבה ספרותית. היא למדה בחוג לספרות השוואתית במגמה לכתיבה יוצרת ופרסמה ארבעה ספרי שירה ואחד בדפוס, כולם בהוצאת פרדס - חיפה:
פרידות וחיבורים (2010)
זיכרונותימים (2012)
על החוף את מתכנפת (2014)
מסעות ומשאות (2016)
רוקמת את חיינו בימי קורונה הוצאה עצמית, (2021)
ספרי מחקריה בעברית

הרץ-לזרוביץ, ר., הופמן, י. ואחרים (1978). זהות והסביבה החינוכית. המכון לחקר החינוך הערבי ולפיתוחו. אוניברסיטת חיפה, הפקולטה לחינוך.
הרץ-לזרוביץ רחל. מה קרה לאבא ואמא? (1979). איורים יקי קאופמן, ספור לילדים שהוריהם מתגרשים. תל אביב, ספרית פועלים.
שרן, ש., הרץ-לזרוביץ, ר. שיתוף פעולה ותקשורת בבית הספר (1978), ירושלים ותל אביב, הוצאת שוקן.
שרן, ש., הרץ-לזרוביץ, ר. מורים ותלמידים בתהליכי שינוי (1981). תל אביב, הוצאת רמות.
הרץ-לזרוביץ, ר., פוקס, א. למידה שיתופית בכיתה (1988). חיפה, הוצאת אח, 286 ע'
הרץ-לזרוביץ, ר., שדל, ב. אוריינות בלמידה שיתופית: פיתוח בתי ספר יהודים וערבים (2003). חיפה, הוצאת אח.
סטרהובסקי, ר., הרץ-לזרוביץ, ר., ברק-אורלנד, ל. מורה נבוכים: חלונות להנחיית מורים (2008), תל אביב; הוצאת מופת-כליל.
הרץ-לזרוביץ, ר., אופלטקה, י. מגדר ואתניות בהשכלה הגבוהה בישראל (2009), חיפה, הוצאת פרדס.
עזאיזה, פ., אבו בקר, ח., הרץ-לזרוביץ, ר. וגאנם, א. נשים ערביות בישראל: תמונת מצב ומבט לעתיד (2009). תל אביב, רמות
אסם, ג., הרץ-לזרוביץ, ר. מעגלים של הדרה: סיפורן של "אימהות החינוך הקיבוצי" (2011). תל אביב: מגדר וקיבוץ, יד טבנקין: מרכז מחקרי רעיוני ותיעודי של התנועה הקיבוצית.
באנגלית

Arar, KH., Shapira, T., Azaiza, F., Hertz-Lazarowitz R (2013). Arab Women in Management and Leadership: Stories from Israel, Palgrave Macmillan press, New York, USA.
Sharan, S., Hare, P., Webb, C., & Hertz Lazarowitz, R. (Eds.). (1980). Cooperation in Education. Provo, Utah: * Brigham Young University Press 407.pp.
Sharan, S., Kussel, P., Hertz Lazarowitz, R. et al (Eds.) (1984). Cooperative Learning in the Classroom: Research * in Desegregated Schools. Lawrence Erlbaum Associates. Hillsdale, New Jersey, 160pp.
Slavin, R,. Sharan, S., Kagan, S., Hertz Lazarowitz, R., Webb, C., & Schmuck, R. (Eds.) (1985). Learning to * Cooperate, Cooperating to Learn. New York & London Plenum Press, 472 pp.
Hertz Lazarowitz, R. & Miller, N. (Eds.) (1992). Interaction in Cooperative Groups: The Theoretical Anatomy of * Group Learning. New York and London: Cambridge University Press, 294pp.
Oplatka, I. & Hertz-Lazarowitz, R. (Eds.) (2006). Women principals in a multicultural society: New insights into * feminist educational leadership. The Netherlands: Sense Publishers, (216 pp).
מאמרים בולטים

Hertz Lazarowitz, R., Stephan, W.G., & Friedman, S.T. (1976). Effects of moral justification and moral reasoning on altruism. Developmental Psychology, 12 (4), 353 354.
Sharan, S., Ackerman, Z., & Hertz Lazarowitz, R. (1980). Academic achievement of elementary school children in small group vs. whole class instruction. Journal of Experimental Education, 48 (2), 125 129.
Hertz Lazarowitz, R., Feitelson, D., Zahavi, S., & Hartup, W. (1981). Social interaction and social organization of Israeli five to seven year olds. International Journal of Behavioral Development, 4, 143 155.
Sharabany, R. & Hertz Lazarowitz, R. (1981). Do friends share and communicate more than non friends? International Journal of Behavioral Development, 4 (1), 45 59.
Hofman, J., Beit Hallahmi, B., & Hertz Lazarowitz, R. (1982). Self concept of Jewish and Arab adolescents in Israel. Journal of Personality and Social Psychology, 43 (4), 786 792.
פרסים

National Prize, The Wright Institute, B, California: Essay on Graduate Experience, USA. 1974
The Israel Interfaith Committee - National Prize for the Research on Identity and the Educational Environment. 1979
Nominated alongside Reuven Lazarowitz, as prominent University of Texas (UT) at Austin, International alumni. Our careers are described in chapter 20 (pp 194-201), in Richard Pennington 1999: Coming to Texas: International Students at the University of Texas, Austin, UT Press.1994
The Monbaz Award for Contribution to the community: professional co-operation of psychologists in Israel and Gaza. 1997
The Nagid Shield for Tolerance: The Israeli Rotary Conference for inter communal understanding and pleasant neighboring, Bet-Hagefen. 2006
הערות שוליים

↑   אריה קיזל, האמהות של החינוך הקיבוצי, באתר הארץ, 10 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262683805171  LCCN: n80066494  VIAF: 70227312   WorldCat (עם VIAF): 70227312 
רחל הרץ לזרוביץ בצעירותה
שקיעת המערב

| --- | --- |

כריכת הספר-כרך שני מהדורת 1922
 מידע כללי
 מאת:  אוסוואלד שפנגלר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה, היסטוריה
 נושא:  פילוסופיה של ההיסטוריה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1918–1922
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 
שקיעת המערב  (בגרמנית: Der Untergang des Abendlandes) הוא חיבור פילוסופי-היסטורי מאת אוסוואלד שפנגלר בשני כרכים אשר הראשון מביניהם פורסם ב-1918 והשני ב-1922.
תקציר רעיוני

בניגוד לדעה המקובלת בזמנו, ולפיה כל תרבות מקיימת תהליך רציף של התפתחות במגמה של שיפור, בכל תחומי החיים האישיים והחברתיים, מעלה שפנגלר את הרעיון ולפיו כל תרבות מקיימת תהליך מחזורי של צמיחה והתפתחות ולאחריו נסיגה ושקיעה.
המחבר, בן החברה המערבית, מאבחן את מצבה כנתונה בשלב האחרון, הנסוג, של תהליך זה.
רעיון "גלגל החיים" של ציוויליזציה לידה, בגרות, ושקיעה משולבים ברעיונות של אחרים ובעיקר של ניטשה, בדבר הכוחות המניעים את בני האדם ובעיקר הרצון להשגת עוצמה, שליטה, וכסף, תוך ויתור על שיקולי מוסר.
הרקע ההיסטורי

השפעת המשבר המרוקאי השני בשנת 1911 היא שגרמה לשפנגלר להתעמק במקורות ההיסטוריים ובעתידה של התרבות המערבית. מטרתו הייתה לתאר את תהליך השקיעה של התרבות המערבית המתמשך מזה מאות שנים לאור תהליך השקיעה שעבר על התרבויות הקלאסיות של יוון ורומא.
תפיסת העולם הבסיסית שלו מושפעת בעיקר מזו של הפילוסוף ניטשה והמשורר גתה.
הספר שנכתב בהשפעת מלחמת העולם הראשונה מציג השקפת עולם צינית ואכזרית בדבר העתיד המר הצפוי לתרבות המערבית.
בין היתר טוען שפנגלר כי צורת השלטון הדמוקרטית, המאפיינת את התרבות המערבית, חשופה למעשי שחיתות ולכן משמשת כזרז לתהליך השקיעה.
רעיונותיו של שפנגלר, בעיקר ביקורתו על השיטה הדמוקרטית, נקלטו היטב על הקרקע הפוליטית הבלתי יציבה בגרמניה בתקופת רפובליקת ויימר, ושימשו כחיזוק לרעיונות הנאציים בדבר הצורך בשינוי דרמטי של הפוליטיקה הגרמנית.
שפנגלר הביע תמיכה בתפיסת השלטון בידי מנהיג יחיד חזק בשלב הראשוני שלאחר ביטול הדמוקרטיה.
לשיטתו, כל תרבות צומחת על רקע האזור הגאוגרפי שבו התפתחה ומתאפיינת באמונה דתית, התייחסות פסיכולוגית, וסגנון אמנותי ייחודיים.
שפנגלר מונה בספרו שמונה תרבויות-על שהתקיימו לאורך ההיסטוריה:
הבבלית, המצרית, הסינית, ההודית, המקסיקנית (הכוונה לתרבות האצטקית ותרבות המאיה), הקלאסית (תרבות יוון ורומא), הערבית והמערבית (התרבות האירופית–אמריקנית).
המינוחים של שפנגלר

לצורך החיבור יצר שפנגלר מונחים חדשים, ועשה שימוש באחרים באופן אשר אינו מקובל בדרך כלל, לצורך המחשת רעיונותיו:
שפנגלר ממיין את התרבויות לשלוש קבוצות בעלות מאפיינים "רוחניים", אשר על פיהם היא פועלת:
התרבות ה"מאגית" המבוססת על הגורל, הכישוף, והנסתר המכוונים את מעשי האדם- כוללת את שלוש הדתות העתיקות, יהדות נצרות ואסלאם וכן את התרבות הפרסית והשמית העתיקה.
התרבות ה"אפולונית- דיוניסית" המבוססת על מאפייני האלים אפולו ודיוניסוס מן המיתולוגיה היוונית-כוללת את התרבויות הקלאסיות של יוון ורומא. תרבות זו מדגישה את יפי הגוף האנושי, ומעדיפה את חיי הרגע והשעה על העתיד.
התרבות ה"פאוסטית" המבוססת על מאפיינים המשויכים לדמותו של פאוסט מן הפולקלור הגרמני, הכוללת את התרבות המערבית המודרנית. מתאפיינת בעיקר בשאיפה לחיי נצח.
פסאודו-מורפיזם – מונח המתאר תרבות בשלבי התפתחות מוקדמים. בשלב זה עדיין אין בכוחה לנצח במאבק מול תרבות עתיקה ומושרשת ממנה ולכן במקום לטפח את היצירתיות והחיוניות שבה, מפנה את האנרגיות האצורות בה לטיפוח רגשות שנאה כלפי התרבות העתיקה יותר.
להיות או להפוך ל - בלשונו של שפנגלר זה הוא המושג הבסיסי של מהלך החיים. השאיפה קדימה לחיים ולשינוי העומדים בניגוד למוות ולנסיגה.
תרבות לעומת ציוויליזציה - עבור שפנגלר, ציוויליזציה היא השלב שבו תרבות מאבדת את החיוניות והיצירתיות שלה. בעוד התרבות מייצגת עומק רוחני ונפשי שאפתני, בדומה למעיין נעורים המתפרץ לעבר העתיד הזוהר, הרי שהציוויליזציה הופכת את אותו כח טבעי וחיוניות לרציונליים.
דם - לגישתו של שפנגלר זהו הכח היחיד היכול להתגבר על כח הכסף השולט בתרבות המודרנית. בהקשר זה, אין המדובר במונח גזעי אלא ביצירת השקפת עולם משותפת, ללא כל קשר למוצא האתני של המחזיקים באותה השקפת עולם. למעשה, קורא שפנגלר למאבק הסופי בין כח החיים לכח הכסף.
שלבים של צמיחה ושקיעה

מודל הצמיחה והשקיעה של תרבויות משתקף בחיבורו של שפנגלר בהתאם למאפייני עונות השנה.
כל עונה מייצגת שלב בתהליך ההתפתחות של תרבות בהתאם למאפיינים הפיזיים שלה.
אביב: שלב ההתעוררות התרבותי. עוצמת התחדשות ויצירתיות אינטואיטיבית. בשלב זה מתפתחות דתות חדשות בעלות תפיסה חדשנית של האל. מתקיים חיבור עוצמתי עם הטבע, ומתפתחים כיווני מחשבה עמוקים. מבחינה פוליטית זוהי תקופת שלטון פיאודלי של אצילים לוחמים. המעמדות המשפיעים הם אצולת בעלי הקרקעות המעבירים את נכסיהם ושלטונם בירושה, ומולם מעמד הכמורה חסר הנכסים החומריים, המתאפיין בסגפנות ולמדנות.
קיץ: שלב הבגרות של התרבות. תחילתה של חברה עירונית ומחשבה ביקורתית. בשלב זה מתקיים תהליך של רפורמציה דתית. סימני מרדנות מול הדתות הישנות. מתחילה התפתחות של תאוריות פילוסופיות חדשות, ומתגלות פריצות דרך מדעיות. הפוליטיקה מתנהלת כשלטון אבסולוטי. מתגלים עימותים בין בני מעמד המלוכה למעמד האריסטוקרטי. מרכז הכובד וההשפעה הפוליטית עובר מטירות המלכים אל אנשי העיר.
סתיו: השלב העירוני. החיים מתנהלים תחת חוקים ומשמעת נוקשה. אמונה עזה ברציונליות. סדרי חשיבה סדורים ומתוכננים. חוקי הטבע נתפסים כמוחלטים ללא עוררין. קידוש ההגיון והידע. המאבק על השלטון מתנהל בין המעמד הבורגני והאריסטוקרטיה, אשר גורר לעיתים למהפיכות חברתיות ולאי יציבות שלטונית.
חורף: פילוג במבנה החברתי העירוני. חולשה מחשבתית ורעיונית אשר גוררת להחלשות מעמד הדתות המסורתיות. ההתנהגות של הפרטים בחברה מתאפיינת בחומרנות ורכושנות. התועלתנות עומדת ביסוד השיקולים האנושיים. המחשבה המופשטת הטהורה מוחלפת במקצוענות מדעית מוכוונת מטרה והישגיות. המשטר הפוליטי הוא דמוקרטיה הנתונה להשפעת בעלי הממון והמנגנון הבירוקרטי הממשלתי.