stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מומי דהן
ביוגרפיה > פעילות במוסדות מחקר ומדיניות

דהן שימש גם יועץ וחוקר במוסדות כלכליים בינלאומיים. בשנת 1993 היה אורח מחלקת הכלכלה של אוניברסיטת MIT. בשנת 1997 יעץ דהן לקרן המטבע הבינלאומית. בשנים 1998–1999 יעץ בענייני עוני ואי שוויון ל-Inter-American Development Bank. בין השנים 2000–2001 היה מרצה מן החוץ בחוג לכלכלה שבאוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1999–2003 חבר הפורום לצדק חברתי במכון ון ליר בירושלים. באפריל 2006 היה אורח במכון המחקר CES שבמינכן, גרמניה, ובשנת 2011 היה חבר הוועדה המדעית של המכון למחקר כלכלי בישראל (מכון פאלק). בשנת 2013 היה חבר הוועדה המדעית של פורום ספיר. החל משנת 2006 דהן הוא עמית במכון המחקר הגרמני CESifo, כמו כן, החל משנת 2016 הוא חבר הוועדה המדעית של פרויקט הניעות החברתית, יד הנדיב וקרן רש"י.
פרסומים מרכזיים

מומי דהן, 2018, אי השוויון בהכנסות בישראל: התפתחות ייחודית, בתוך אורות וצללים בכלכלת ישראל-1995-2015 בעריכת אבי בן-בסט, אסף זוסמן וראובן גרונאו, הוצאת עם עובד.
מירי אנדבלד ומומי דהן, 2019, חידת העלייה בשיעור העוני של משפחות ערביות, ביטחון סוציאלי, גיליון 107.
מומי דהן, 2018, מדיניות המיקום הממוקד של מפעל הפיס והטוטו, הרבעון לכלכלה 2018.
מומי דהן, 2016, אפקטיביות הממשלה בישראל במבט בינלאומי משווה, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה
מומי דהן, אוגוסט 2014. פנקס הכתובות של קהילת בני מלאל.
אבי בן בסט ומומי דהן, 2014. רפורמות, פוליטיקה ושחיתות, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
מומי דהן, האם כור ההיתוך הצליח בשדה הכלכלי?, הרבעון לכלכלה 2013.
אבי בן בסט, מומי דהן ואסטבן קלור (עורכים), 2013, ייצוגיות ויעילות ברשויות המקומיות, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט ומומי דהן (עורכים), 2009, הכלכלה הפוליטית של הרשויות המקומיות, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
מומי דהן ושות', 2007. מדוע יש יותר עניים בישראל, כנס קיסריה (יולי 2006), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט ומומי דהן, 2006, מאזן הכוחות בתהליך התקצוב, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט ומומי דהן, 2004. זכויות חברתיות בחוקה ומדיניות כלכלית, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
ראובן גרונאו ומומי דהן, 2002. המדיניות המקרו-כלכלית לשנים 2003-2002, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
קלאוס נאומן

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1939 (בן 85) מינכן, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  הקולג' המלכותי ללימודי הגנה  המכללה לקציני מטה של הבונדסוור 
 השתייכות:   בונדסוור
 תקופת הפעילות:  1958–1999 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-30 מפקד הקורפוס ה-1 המפקח הכללי של הבונדסוור יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו
 עיטורים
 הצלב הגדול של ההצטיינות הצבאית – עיטור לבן (1992)  מדליית מנפרד וומר (2012)  General Heusinger Award (1972)  פרס אריק ורבורג (2004)  צלב הכבוד של הבונדסוור בזהב  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר  קצין גבוה במסדר הכתר הבלגי  מפקד בלגיון ההצטיינות  מסדר האריה הלבן  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
קלאוס נאומן (בגרמנית: Klaus Naumann; נולד ב-25 במאי 1939) הוא גנרל גרמני בדימוס אשר שימש כמפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) של הבונדסוור (צבא גרמניה) בין השנים 1991–1996. לאחר מכן שימש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו עד 1999.
ביוגרפיה

נאומן נולד במינכן ב-25 במאי 1939. ב-1958 הוא התגייס לבונדסוור והוצב בגדוד ארטילריית השדה ה-41 בלנדסהוט. לאחר מכן הוא עבר הכשרה בבית הספר לתותחנים במינכן. בין 1970–1972 למד באקדמיה לפיקוד ומטה בהמבורג וזכה ב"פרס הגנרל הויזינגר" למשתתפים המצטיינים בקורס המטכ"ל. לאחר מכן הוצב בגדוד הארטילריה ה-51 באידר-אוברשטיין, ואז הפך למפקד סוללה בגדוד ה-135 בווצלר. לאחר מכן הפך לקצין מבצעים בבריגדת הפאנצר ה-15 בקובלנץ ואז למפקד גדוד הארטילריה ה-55 בהמבורג. ב-1981 הוא הועלה לדרגת אוברסט ונשלח לבריסל, שם שימש כראש המחלקה למדיניות צבאית, אסטרטגיה גרעינית ובקרת נשק בסגל הנציגות הצבאית הגרמנית בוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-1983 סיים את לימודיו בקולג' המלכותי למדעי ההגנה בלונדון. בין השנים 1984–1986 שימש כמפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-30 באלוואנגן.
ב-1986 הוא הועלה לדרגת בריגדה-גנרל ומונה לראש מחלקת התכנון במטה הכללי. ב-1988 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לראש מחלקת המדיניות הצבאית. באפריל 1991 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט מונה למפקד הזמני של הקורפוס ה-1 במינסטר. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) של הבונדסוור. הוא היה האדם הצעיר ביותר שהחזיק בתפקיד. ב-19 בנובמבר 1992 ביקר נאומן בישראל והיה לאורח הזר הראשון שנשא דברים במכללה לביטחון לאומי. בתקופתו השתתפה גרמניה במלחמת האזרחים בסומליה (קבוצת התמיכה הגרמנית בסומליה). בדצמבר 1994 נודע כי נאומן יחליף את הפילדמרשל הבריטי ריצ'רד וינסנט בתפקיד יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-14 בפברואר 1996 הוא עזב את תפקיד מפכ"ל הבונדסוור והפך ליו"ר הוועדה. בתפקיד זה הוא היה אחראי למעורבות נאט"ו במלחמת קוסובו. הוא כיהן בתפקיד עד 6 במאי 1999. מחליפו בתפקיד היה אדמירל איטלקי גווידו ונטורוני. הוא העיד לימים כנגד סלובודן מילושביץ' בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר.
לאחר פרישתו מהתפקיד עמד בראש מספר ועדות אזרחיות שעסקו בביטחון לאומי ובינלאומי.
קארוי הראשון, מלך הונגריה

קארוי הראשון, מלך הונגריה לבית אנז'ו (Anjou), נודע בפי העם כקארוי רוברט (Károly Róbert), בשל שמו בלידתו Caroberto (בהונגרית: Első Károly magyar király; באיטלקית: Carlo Roberto d'Angiò; ‏1288 נאפולי – 16 ביולי 1342, וישגראד) היה נסיך ממוצא איטלקי-צרפתי-גרמני ששלט כמלך הונגריה בשנים 1308 -1342. בלטינית תארו כמלך היה "קרולוס הראשון" - Carolus Primus rex Hungariae. נולד כאמור בשם קארוברטו, בן למשפחת מלכי נאפולי וסיציליה מבית אנז'ו. אביו היה שארל מרטל מאנז'ו ואמו קלמנציה לבית הבסבורג. עם מלכותו של קארוי הראשון התחיל בהונגריה שלטון שושלת אנז'ו שנמשך בין השנים 1308–1395.
פסלו של קארוי רוברט בכיכר הגיבורים בבודפשט, פרי יצירתו של הפסל גיירג קיש, 1905
תאריו כמלך

Dei gracia Hungarie, Dalmacie, Croacie, Rame, Servie, Galicie, Lodomerie, Comanie, Bulgarieque Rex Princeps Sallernitanus, et honoris ac montis Sancti Angeli Dominus
בחסד האל מלך הונגריה, דלמטיה, קרואטיה, ראמה, סרביה, גליציה, לודומריה, קומניה,  ובולגריה, נסיך סלרנו ושליט הכבוד וההר של אנגלוס הקדוש
רקע משפחתי

קארוי רוברט נולד בנאפולי בשנת 1288, היה בנו של קרלו מרטלו (1271-1295), (שנקרא לפי קרוב משפחה מרוחק שלו - קרל מרטל הקרולינגי המפורסם, המנצח מפואטייה) שקיבל בשנת 1290 את התואר של מלך הונגריה, אחרי מותו ללא צאצאים זכרים של דודו, לסלו הרביעי, מלך הונגריה. למרות תמיכת האפיפיור, קרלו מרטלו לא הצליח לממש את זכויותיו, כי ההונגרים העדיפו להכתיר כמלכם את אנדראש השלישי, מלך הונגריה ה"ונציאני", שהיה צאצא לענף שנחשב "לא חוקי" של בית ארפאד.
קארוברטו היה נכדם של קרלו השני, מלך נאפולי, וסיציליה מבית אנז'ו ושל מריה מהונגריה, מלכת נאפולי, אחת מבנותיו של אישטוואן החמישי, מלך הונגריה ואחות של לסלו הרביעי, מלך הונגריה המנוח. מתוקף שורשיו קרוברטו הפך גם הוא, בעקבות אביו, קרלו מרטלו, לטוען לכתר הונגריה. מצד אמו היה ממוצא גרמני: קלמנטיה מהבסבורג הייתה בתו של רודולף הראשון, מלך גרמניה, מייסד השושלת ההבסבורגית. אחרי מותו המוקדם של אביו בשנת 1295, מפאת גילו (בן 7) נשללו זכויותיו של קרלו רוברטו לרשת את כס נאפולי וסיציליה ודודו רובר, מלך נאפולי הוכרז ליורש העצר במקומו ולימים אכן הומלך בשנת 1309.
המאבק על כס מלכות הונגריה

באוגוסט 1300, בגיל 12, מצויד בכספים שנלוו מבנק פלורנטיני, קרלו רוברטו נסע לדלמטיה, אז בדרומה של ממלכת הונגריה, בתור טוען לגיטימי לכתר הונגריה נגד אנדראש השלישי. קרוברטו נהנה מתמיכתם האפיפיור בוניפציוס השמיני ושל בית הבסבורג. עם מחנהו נמנו כמה מהמשפחות הפאודליות ה"אוליגארכיות" ששלטו אז במדינה: בני שוביץ' ובאבוניץ' הקרואטים, האחים הרוזנים צ'סְנֶקי, אוּגרין צ'אק והבישוף של אסטרגום, גֶרְגֶיי ביצ'קיי. אחרי מות המלך אנדראש השלישי בינואר 1301 התחילה תקופה של אינטרגנום (1301-1308) שבה הונגריה הייתה ללא שלטון מרכזי ממש. קרלו רוברטו הוכתר ב-13 במאי 1301 בקתדרלה באסטרגום בנוכחות שליח של האפיפיור, הקרדינל ניקולו בוקאזיני, לימים אפיפיור תחת השם בנדיקטוס האחד עשר. אולם תמיכת האפיפיור בוניפציוס השמיני הבלתי אהוד באזור, היה בעוכריו. טוען שני לכתר, ואצלב, גם הוא קטין בן 12, בנו של ואצלב השני, מלך בוהמיה (ושל פולין) ונין של המלך בלה הרביעי, מלך הונגריה, הוכתר גם הוא כמלך ב-27 באוגוסט 1301 בסקשפהרוואר, תחת השם "לסלו החמישי". על ראש המועמד הצ'כי הבישוף של קאלוצ'ה הניח את "הכתר הקדוש" של אישטוואן ושל מלכי הונגריה.
קרלו רוברטו נסוג ואסף את נאמניו. בשנת 1303, כשאחד מתומכיו של ואצלב, מאתה צ'אק, עבר לצידו, הוא הטיל מצור על הבירה בּוּדָה. האפיפיור בוניפציוס הטיל חרם על מתנגדיו בבודה אבל הכמרים בעיר הכריזו כתגובה חרם נגדי על האפיפיור. בשנת 1304 בגלל הגעתו של תגבור צבאי צ'כי לבודה, חייליו של קרלו רוברטו הפסיקו את המצור ונסוגו. למרות זאת, המלך וצלב השני, מודאג, החליט בחודש אוגוסט להחזיר את בנו לצ'כיה ולהשאיר בבודה מושל בשם איוואן. כעבור שנה, ב-1305 עם מותו של מלך בוהמיה ופולין, וצלאב השני, וצלאב הצעיר ביקש מיד לרשת את אביו וויתר על כתר הונגריה לטובת אוטו השלישי, דוכס בוואריה. אוטו, נכד של בלה הרביעי, דרך אמו, אליזבת, הגיע בתורו להונגריה והוכתר כמלך תחת השם "בלה החמישי". בקיץ 1307 גם "בלה החמישי" סיים את הקריירה המלכותית שלו בהונגריה כשנפל בשבי לידי הוויווד של טרנסילבניה, לאסלו קאן. אחרי משא ומתן, הנסיך הבווארי הוסגר לידי אנשיו של קרלו רוברטו וויתר גם הוא על הכתר.
הודות לכשרונותיו הדיפלומטיים של הקרדינל ג'נטיליס, הנונציוס של האפיפיור החדש קלמנס החמישי, אספת המעמדות של הונגריה שהתכנסה בראקוש השתכנעה לבחור סופית בנער קרלו רוברטו כמלך הונגריה באוקטובר 1307. בעקבות זאת קוימו לאחר מכן עוד שני טקסי הכתרה - אחד ב-15 ביוני 1309 בבּוּדָה והשלישי ב-27 באוגוסט 1310 באתר המסורתי הרשמי להכתרת מלכי הונגריה, הקתדרלה בסקשפהרוואר. הפעם הונח על מצחו של קרלו רוברטו, כמקובל, הכתר של אישטוואן הקדוש.
ההתמודדות עם הפאודלים המקומיים

בתחילת מלכותו מצא קארוי רוברט, כפי שקראו לו ההונגרים, מדינה מפולגת, נתונה לחסדי משפחות פאודליות אזוריות - האוליגרכים (קרויים גם "ראשי מחוז" או "מלכים קטנים"), מצב שגבר בתום שלטונו של אנדראש השלישי, מלך הונגריה.
הרבה מזכויות המלך, מאחוזות וארמונות הכתר נמצאו בידיהן והאצולה הקטנה הייתה כולה בחסותן. בנוסף, האוליגרכים, חמישה-עשר במספר, ניהלו אף מדיניות חוץ משלהן דרך קשרי נישואים מסועפים עם משפחות אצולה זרות. עם החזקים שבפאודלים באותן שנים נמנו הרוזן הפלטיני מאתה צ'אק מטרנצ'ין, ששלט בהונגריה העילית (סלובקיה של היום), הנריק קסגי Köszegi, הבאן של סלאבוניה, פאבאו שוּבּיץ' פריבירסקי (1272- 1312), הבאן של קרואטיה, לאסלו קאן ( - 1315), הוויווד של טרנסילבניה, סטייפאן ואיוואן בבוניץ', אמאדה אבא, קופאס בורשה וכו'.
בעת המלחמות על הכתר הם תמכו באחד או אחר מהטוענים למלכות. אחרי שניצח, קארוי רוברט ביקש להפחית את כוחם ולא נמנע לעשות זאת גם במקרי אלו מביניהם שתמכו בו מההתחלה, כמו משפחת שוביץ'.
מלכותו > מדיניות הפנים

בחלק מתקופת המלחמות נגד האוליגרכים העדיף המלך לשהות בשנים 1323-1315 בארמון בעיר טמשוואר שהפכה זמנית מכורח הנסיבות לבירת הונגריה.
המלך התעמת קודם כל עם מאתה צ'אק והביס אותו תבוסה ראשונה בקרב רוז'נובצה ב-12 ביוני 1312. כעבור 3 שנים עם מותו של לאסלו קאן, מינה את נאמנו דוז'ה דברצן כוויווד של טרנסילבניה. בשנת 1317 ניצח שוב את מאתה צ'אק ובשנת 1319 הכריע גם את משפחת קסגי. בשנת 1321 נחל ניצחון גם על הבאן שוביץ' של קרואטיה ודלמטיה ולקח אותו בשבי. בשנה הבאה סילק מכסו גם את הבאן של סלאבוניה, איוואן בבוניץ'.
החל משנת 1323 יכול היה קארוי רוברט לעבור לארגון מחדש של הממלכה. עשה שינויים במינהל ובצבא אותו צייד בחיל פרשים לפי "האופנה הצרפתית". עשה רפורמות בתחום המטבע והמסים שתרמו לעליית הכנסות הכתר. הצליח למשוך את תמיכת האצולה הקטנה שהייתה מותשת מהתנכלויות הפאודלים הגדולים. ממנה הקים מנהיגות חדשה שתעמוד לימינו. בין הדמויות החדשות שהקיפו אותו היו לאצְק, ה"אישפאן" (מנהיג) של הסקלרים (1328-1344), פאל נאד'מארטוני, "רוזן החצר" (1328-1349), אקוש מיקְצ', הבאן החדש של סלאבוניה (1325–1343), ודמטר נֶקצ'אֶי, שר הכספים (1315–1338)
מלכותו > מדיניות החוץ

מדיניות החוץ של קארוי רוברט התאפיינה במוביליות רבה של בריתות ועימותים.
בשנים הראשונות המלך התבסס על קשריו המשפחתיים של אמו עם בית הבסבורג. אבל ב-13 בפברואר 1327 נפגש עם מלך בוהמיה וכרת ברית איתו נגד ההבסבורגים. זמן קצר לאחר מכן הברית הזאת התפרקה היות שהמלך ההונגרי בא לעזרת חמיו, המלך הפולני ולדילסב לוקייטיק נגד המלך הבוהמי יאן הראשון. קארוי נרתם בשנת 1331 לברית צבאית נגד הצ'כים עד לחתימת הסכם שלום ב-1332.
בשנת 1338 חזר קארוי רוברט לברית עם צ'כיה שקיבלה יתר תוקף עם חתימת הסכם עם המרגראף של מוראביה, קארל לבית לוקסמבורג בשנת 1333–1334 המלך נסע למולדתו, נאפולי, כדי לשאת ולתת עם דודו, רוברטו הראשון, על אירוסי בנו אֶנדרֶה, אז בן 7, עם הנכדה והיורשת של ממלכת נאפולי, ג'ובאנה, שהייתה בת 6. ברית משפחתית זו הייתה עשויה להחזיר את הזכויות על אדמת איטליה של הענף הבכור הקאפטינגי של שושלת אנז'ו-סיציליה.
בינתיים הסתמנה עוינות הולכת וגוברת עם השכנים הפרבוסלבים מדרום וממזרח - הסרבים והרומנים הוולאכים. בשנת 1319 הקים המלך מחדש את המחוז הנקרא ה"באנאט" של מאצ'בה על מנת להוות מחסום לנטיות ההתפשטות של הממלכה הסרבית. בשנת 1339 עלה בסופו של דבר בידי היריב, המלך הסרבי שטפאן אורוש הרביעי דושאן לכבוש את המחוז הזה. גם העימות עם הרומנים מוולאכיה ובראשם בסראב הראשון לא היה קל.
קארוי רוברט ניסה לסלק את הנסיך הרומני מהבאנאט של סברין. בשנת 1330 פלש קארוי רוברט לתוך ולאכיה ואף כבש את בירתה קורטיה דה ארג'ש. אולם יריבו ניהל נגדו טקטיקת האדמה החרוכה והרעיב את צבאו. בעת הנסיגה מוולאכיה קארוי רוברט נחל במפתיע תבוסה צורבת בקרב הקרוי מאוחר יותר קרב פוסאדה. צבאו, פי שלושה יותר גדול מזה של הרומנים, נקלע לגיא צר מאוד בהרים ונטבח בו על ידי הלוחמים הרומנים. קרב זה הפך לאירוע מכונן בתולדות הנסיכות הרומנית של ולאכיה.
בכל זאת, למרות המחיר הכבד, הצליח קארוי רוברט להשיג בסוף את מטרותיו בבאנאט של סברין ולהחזיר את ולאכיה תחת חסותו. במלחמותיו עלה בידו לחזק ואף להרחיב את שליטת הונגריה באזורי הספר - דלמטיה, קרואטיה ובוסניה ולהעלות את קרנה באירופה.
קארוי רוברט נפטר ב-16 ביולי 1342 והובא לקבורה בסקשפהרוואר. בנו, לאיוש (לודוביק), היה ליורשו בשם לאיוש הראשון, מלך הונגריה, הידוע גם כלאיוש הגדול.
נישואיו וצאצאיו

קארוי רוברט היה נשוי ארבע פעמים. נשותיו היו:
מריה רוריקובה, בת של הקניאז של האליץ', לב השני. נפטרה ללא ילדים בשנת 1309.
מריה משלזיה-ביטום (בויטן) או מריה ביטומסקה, בת של הדוכס הפולני קזימיר של ביטום, איתה התחתן בשנת 1306. נפטרה ב-1315 או 1317 ללא ילדים.
ביאטריקס לבית לוקסמבורג, בת הקיסר הגרמני-רומי היינריך השביעי ושל מרגרטה של ברבנט. החתונה התקיימה ב-24 ביוני 1318. המלכה נפטרה בשנת 1319 ככל הנראה בעת לידה. התינוק שנולד לה לא שרד.
אליזבטה "הפולניה" (בהונגרית - ארז'בט) (1305-1380), בתם של ולדיסלב "הגוץ" ("לוקייטיק"), מלך פולין, והדיוויגה פיאסט. החתונה התנהלה ב-6 ביולי 1320 ומנישואים אלה, שארכו ימים עד מות המלך, נולדו חמישה ילדים:
קארוי 1321-1321
לאסלו 1324–1329
לאיוש (לודוביק) (1326-1382) שהיה למלך הונגריה לאיוש לבית אנז'ו, המכונה "לאיוש הגדול".
אֶנדרֶה או אנדריאה לבית אנז'ו לימים דוכס של קלבריה ואחר כך מלך נאפולי (1332-1354), נשוי מ 26 בספטמבר 1333 עם ג'ובאנה של קלבריה.
אישטוואן, הידוע כ"אישטוואן הרצג" (1354-1332), שנשא יותר באופן סמלי את התארים "דוכס של סלאבוניה, (שבה השלטון בפועל היה בידי משפחת לצקוביץ') ושל דוכס טרנסילבניה, קרואטיה ודלמטיה.
אישטוואן של סלאבוניה נשא לאשה את מרגרטה של בוואריה, ולזוג נולדו שני ילדים:
אליזבטה מסלאבוניה,(1352-1380) שהתחתנה בשנת 1370 עם פיליפו השני של טאראנטו (1329-1374)
יאנוש או איוואן מסלאבוניה (1354–1363)
לקארוי רוברט היה גם בן מחוץ לנישואים, מקשר עם בתו של האציל גיורקה צ'אק. בנו זה, קלמן, היה לימים בישוף של העיר גיור (גייר או ד'יֶיר) (1337-1375).
הערות שוליים

↑  שארל הראשון לבית אנז'ו, מלך סיציליה, היה בנו של לואי השמיני, מלך צרפת. אמו של לואי השמיני, איזבל, רוזנת אנו הייתה דרך שני הוריה (בודואן החמישי, רוזן של אנו, ואשתו מרגריט מאלזס) צאצאית לקרולינגים - לשתי בנות של שארל של לורנה התחתונה (בנו של לואי הרביעי, מלך צרפת). ראה את הפרק השני- קשר גנאלוגי כפול - בערך "איזבל, רוזנת אנו",
ב בוויקיפדיה הצרפתית
↑  אנדראש השלישי, היה ידוע עד לעלייתו לכס הונגריה, כ"דוכס אנדראש" ("אנדרש הרצג") והיה בן של אחיו של בלה הרביעי, מלך הונגריה, אישטוואן. בלה הרביעי לא הכיר את אישטוואן כאח ליגיטימי, מפני שנולד מנישואיו המאוחרים של אביו, אנדראש השני, מלך הונגריה, לבאטריצ'ה ד'אסטה.
↑  (2004), Amatucci ע' 70
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810658414105606  BnF: cb166721305 (data)  GND: 11898831X  ISNI: 0000 0000 2779 4155  LCCN: n88195722  NKC: av2018997145  NTA: 106847309  ULAN: 500373216  VcBA: 495/333179  VIAF: 77115862   WorldCat (עם VIAF): 77115862 
אזורי השליטה של האוליגרכים ההונגרים בהתחלת המאה ה-14
סמלו של קארוי רוברט לבית אנז'ו, המשלב חלקים של סמלי מלכי הונגריה וצרפת
הפלורין, המטבע החדש של קארוי רוברט
הקרב מ-1330, הידוע כ"קרב פוסאדה" שבו קארוי רוברט ברח מפני הלוחמים הרומנים של בסראב הראשון. ציור מהכרוניקה המצוירת בווינה 1358
דיוקנו של המלך קארוי רוברט על שטר הונגרי מודרני של 200 פורינט, משנת 1998
אלש אופטה

| --- | --- |
אלש אופטה
אלש אופטה
 לידה:  9 בספטמבר 1964 (בן 60) צ'כוסלובקיה הראניצה, צ'כוסלובקיה
 מדינה:  צ'כיה 
 השתייכות:   צבא צ'כוסלובקיה  צבא צ'כיה
 דרגה:  גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי הצ'כי
 עיטורים
 Polish Army Medal in gold (2021) 
 
אלש אופטה (בצ'כית: Aleš Opata; נולד ב-9 בספטמבר 1964) הוא גנרל ודיפלומט צ'כי. כיהן כראש המטה הכללי הצ'כי בין השנים 2018–2022. כיום מכהן כשגריר צ'כיה בליטא.
ביוגרפיה

אופטה נולד בהראניצה ב-9 בספטמבר 1964. ב-1983 הוא התגייס לצבא צ'כוסלובקיה ולמד באקדמיה הצבאית בברנו עד 1987, אז הוצב בחטיבת שריון ה-4 כמפקד מחלקה. ב-1990 הוא מונה למפקד גדוד. עם פירוק צ'כוסלובקי ב-1993 הוא הצטרף לצבא צ'כיה. ב-1998 הוא מונה למפקד הרגימנט הממוכן ה-43 בחרודים. ב-2004 הוא הועבר לפקד על הבריגדה המהירה ה-4 בז'אטק. ב-2008 הוא מונה לסגן מנהל המדור לפיתוח כוחות במשרד ההגנה. ב-2010 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי . ב-2014 הוא מונה לנציג הצבא הצ'כי בוועדה הצבאית של נאט"ו. באוגוסט 2017 הוא חזר לתפקיד סגן הרמטכ"ל. ב-1 במאי 2018 הוא מונה לרמטכ"ל. הוא כיהן בתפקיד עד 1 ביולי 2022. ב-2023 הוא מונה לשגריר צ'כיה בליטא.
כתר מוצרים לבית ולגינה

| --- | --- |


מפעל כתר באזור תעשייה אלון תבור
 נתונים כלליים
 מייסדים:  יוסף סגול
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים)
 מיקום המטה:  הרצליה
 ענפי תעשייה:  מוצרי פלסטיק
 מוצרים עיקריים:  מוצרי פלסטיק לשימוש ביתי, מוצרי אחסון, ארגזים, מדפים, כיסאות בטיחות לילדים, ריהוט לבית, לאמבטיה ולגינה
 מנכ"ל:  אודי שגיא ויפתח סחר (מנכ"לים משותפים)   אודי שגיא (מנכ"ל הקבוצה הבינלאומית)
 עובדים:  5,000 בקבוצה העולמית, מתוכם 3,000 בישראל (2021)
  
 https://il.keter.com
מיטת שיזוף בעיצוב האדריכל דוד דה מאיו
כיסאות כתר פלסטיק פזורים ב"חוף תל אביב" על גדת הדנובה בעיר וינה.
כתר מוצרים לבית ולגינה בע"מ (בעבר, כתר פלסטיק בע"מ, מוכרת גם בשם כתר ישראל) היא חברה פרטית ישראלית שנוסדה בישראל ב-1948 והתפתחה לתאגיד רב-לאומי בשם Keter Group SA (הרשום בלוקסמבורג), שהוא הקבוצה הגדולה בעולם לייצור של ריהוט לבית ולגינה, מוצרי פנאי ואחסון. בקבוצת כתר 20 מפעלים הפרוסים ברחבי העולם כולל ארצות הברית, קנדה, אנגליה, הונגריה, ספרד, איטליה, פולין ולוקסמבורג. מתוך מפעליה - תשעה שוכנים בכרמיאל, ביקנעם עילית ובאזור התעשייה אלון תבור. מחזור המכירות השנתי של הקבוצה הוא מעל חמישה מיליארד ש"ח.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1948 כבית מלאכה ליצור צעצועים ומוצרי בית ביפו, בין מקימיו היה יוסף סגול. בשנת 1971 יוסף סגול רכש את חלקיהם של שותפיו והפך לבעל החברה. לאחר מותו של יוסף סגול, קיבלו שלושת ילדיו, ויקי בן ג'וי (אשר מכרה את החזקותיה לשני אחיה), סמי ויצחק סגול את השליטה בחברה. סמי סגול שימש כיו"ר החברה, מישל בן וייס שימש כמנכ"ל וטל סנדר שימש כנשיאה.
עם השנים החברה גדלה והגיעה לכ-20 מפעלים בישראל, באירופה ובארצות הברית ובין מוצריה המשווקים לכל העולם ניתן למנות מוצרי פלסטיק לשימוש ביתי, מוצרי אחסון, ארגזים, מדפים, ריהוט לבית, לאמבטיה ולגינה.
בשנת 1985 נחנך המפעל של החברה בכרמיאל, בעל שטח של 6000 מ"ר, 200 עובדים ובהשקעה של 15 מיליון דולר. באותה שנה הוענק לחברה פרס יצואן מצטיין מנשיא המדינה
בשנת 1985 השיקה כתר את כיסא הפלסטיק הראשון שבנוי מ'חתיכה אחת', בטכנולוגיה בשם "מונובלוק". הכיסא הוא אחת מההצלחות הגדולות של החברה. בעשור השני של המאה העשרים ואחת נקשר הכיסא לאירועי אלימות בחברה הישראלית. מנכ"ל כתר, אודי שגיא, הגיב ואמר: "לקחו את הכיסא והוא הפך לסיפור, במקום להתעסק באלימות בחברה הישראלית".
בשנת 1987 אימצה החברה את קבוצת בית"ר ירושלים למשך שנה אחת.
בשנת 1997 רכשה החברה את הפועל תל אביב והוסיפה את השם "כתר" לשם הקבוצה. בהמשך נמכרה הקבוצה להראל השקעות.
בין השנים 2003 ל-2005 רכשה כתר שתי חברות פלסטיק אירופאיות: Curver ו-Allibert והפכה לחברה הגדולה בתחומה באירופה.
החברה זכתה בפרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בגין הישגים יוצאי דופן. כן זכתה בפרס הלורד זיו על פיתוח יחסי המסחר בין ישראל לבריטניה.
בשנת 2008 נמכר מתחם המפעל הישן של כתר פלסטיק ביפו, הסמוך לשוק הפשפשים, ליזם הנדל"ן איציק ברוך.
ביולי 2016 מכרו האחים סגול 80% ממניות החברה לקרן BC פרטנרס תמורת 1.36 מיליארד דולר.
בשנתיים שאחרי המכירה חוותה הקבוצה ירידה מתמשכת ברווחיות. את שנת 2020 סיימה החברה עם הכנסות שיא של 1.28 מיליארד אירו.
בחודש ספטמבר 2021 הוגשה על ידי קבוצת כתר (Keter Group SA) טיוטת תשקיף לוועדה לניירות ערך ולבורסות לקראת אפשרות להנפקה ב-NYSE. כחודשיים לאחר מכן דחתה החברה את ההנפקה המתוכננת בשל הערכות ששווי החברה בהנפקה יהיה נמוך משמעותית מהצפי.
פעילות בישראל

בכתר ישראל נמצאים מרכזי היצור והפיתוח המשמעותיים של הקבוצה ומועסקים בה קרוב ל-3,000 עובדים. הפעילות הישראלית מנוהלת על ידי המנכ"לים המשותפים אודי שגיא ויפתח סחר, המכהנים גם בתפקידים בכירים בהנהלה המצומצמת של הקבוצה.
לחברה מפעלים ביוקנעם, כרמיאל ובאזור התעשייה אלון תבור. בשוק הישראלי החברה מוכרת ומשווקת את מוצריה דרך רשת עצמאית, המונה 15 חנויות, רשתות "עשה זאת בעצמך" וחנויות אחרות.
הערות שוליים

↑  מידע על אנשי מפתח מדף אודות, באתר כתר, ‏17/10/2021
↑  לי סיביליה‏, כתר מגייסת 200 עובדים למפעל חדש בכרמיאל, באתר וואלה, 1 בספטמבר 2021
↑  כתר הגישה תשקיף לרשות לניירות ערך בארה"ב, לקראת הנפקה אפשרית, באתר Plastic Time, ‏17/9/2021
1 2  אודות כתר, באתר כתר
↑  תשקיף חברת כתר גרופ, ‏16/9/2021
↑  החברות המובילות בתעשיה לפי מחזור מכירות, באתר Duns, ‏2021
↑  חזי שטרנליכט,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'יותר מחצי מכספי ההנפקה של כתר יילכו לפירעון חוב, באתר כלכליסט, 18 בספטמבר 2021
↑  http://bogcms.haifa.ac.il/images/stories/honor2011/Sami%20Sagol-Hebrew.pdf
↑  אורי גינוסר,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'כתר פלסטיק - יצוא ויצוא ידע, מעריב, 17 במרץ 1987
↑  זכית, הכתר שלך, חדשות, 30 באפריל 1985
↑  אורנה יפת, ראיון כלכליסטמנכ"ל כתר פלסטיק ישראל: “המעבר מחברה משפחתית לקרן זרה לא זרם, אבל עשינו שינוי דרמטי", באתר כלכליסט, 18 באפריל 2021
↑  אורי גינוסר,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'עיסקת השנה - אימוץ בית"ר, מעריב, 17 במרץ 1987
↑  רון בן הרצל,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'אורי ובוכום מגיעים מחר, חדשות, 25 ביוני 1987
↑  גולן חזני,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'עלייתו ונפילתו של הרומן בין כתר להפועל ת"א, באתר כלכליסט, 13 בפברואר 2018
↑  תני גולדשטיין, כתר פלסטיק רכשה את ענקית הפלסטיקה אליברט, באתר ynet, 22 בדצמבר 2003
↑  שמוליק ינאי,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'הפריצה הגדולה של כתר: הפכה לחברת הפלסטיק הגדולה באירופה - רכשה את חברת CURVER תמורת 35 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2005
↑  שי שלו,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'‏נסגרה העסקה: כתר פלסטיק תימכר ל-BC פרטנרס לפי שווי של 1.7 מיליארד דולר, באתר גלובס, 20 ביולי 2016
↑  כתר פלסטיק בדרך לוול סטריט - בוחנת מיזוג עם ספאק לפי שווי של 2.7 מיליארד דולר, באתר ביזפורטל, 17 ביוני 2021
↑  גולן חזני,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'בלעדי כתר פלסטיק תנפיק בנאסד"ק לפי שווי של 2.5 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2021
↑  חזי שטרנליכט, כתר הגישה טיוטת תשקיף לקראת הנפקה בוול סטריט, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2021
↑  גולן חזני,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'השוק הפנה לכתר פלסטיק כתף קרה וההנפקה בנאסד"ק נדחתה, באתר כלכליסט, 8 בנובמבר 2021
↑  מאות כיסאות ורודים הוצבו בנמל ת"א: מיצג מיוחד לרגל חודש המודעות לסרטן השד, באתר מעריב אונליין, 14 באוקטובר 2020
↑  דף חנויות כתר, באתר כתר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009674575805171 
מיצב הכיסא הצהוב הריק למען השבת החטופים במהלך מלחמת חרבות ברזל
שירי נבון-ונציה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  ביולוגיה מולקולרית 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (1992)  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי  אוניברסיטת אריאל בשומרון  הוועדה לתכנון ולתקצוב 
 מספר צאצאים:  3 
 
שירי נבון-ונציה (נולדה ב-20 באוקטובר 1967) היא פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה מולקולרית ובפקולטה לרפואה ע"ש אדלסון של אוניברסיטת אריאל בשומרון. מכהנת כראש המחלקה לביולוגיה מולקולרית. חברה בוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה

בשנת 1992 קיבלה תואר ראשון בביוטכנולוגיה והנדסת מזון מהטכניון. בשנת 1994 קיבלה תואר שני בביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה ובשנת 1999 קיבלה תואר דוקטור בתחומים אלה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 הקימה במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי את המעבדה לאפידמיולוגיה מולקולרית וחקר עמידות לאנטיביוטיקה, ועמדה בראשה עד 2011.
בשנת 2007 מונתה למרצה בכירה למיקרוביולוגיה קלינית ואימונולוגיה בהפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2012 הצטרפה לסגל האקדמי של אוניברסיטת אריאל בשומרון והיא עומדת בראש המעבדה לחקר חיידקים פתוגניים ועמידות לאנטיביוטיקה..
תחומי המחקר שלה:
מנגנונים מולקולריים המעורבים בפתוגנזה של חיידקים.
חקר המנגנונים המולקולריים והבנת התפשטות של חיידקים עמידים לאנטיביוטיקות.
פיתוח מודלים חדשים בחיות לחקר מחלות זיהומיות.
פיתוח אנטיביוטיקות וגישות טיפוליות נגד מחלות חיידקיות.
תפקיד חיידקי המיקרוביום במצבי פאתוגנזה שונים.
באוגוסט 2020 מונתה לחברה בוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
נשואה לחיים ונציה ואם לשלושה ילדים. מתגוררת בהרצליה.