stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוף כיאט
היסטוריה > בתקופת המנדט

ב-1931 יזם עזיז כיאט את הקמתו של חוף רחצה מוסדר על קרקע שבבעלותו סמוך לכפר סמיר. התשתית שנבנתה על ידו כללה מבני רחצה מסודרים ומסעדה, הסופר עבד א-לטיף כנאפני הגדיר אותה בזיכרונותיו כמסעדה איכותית ומהודרת במיוחד שהיו מגיעים אליה מכל הארץ ותזמורת ג'אז ניגנה בה בקביעות מוזיקה לריקודים.
החוף החדש התקבל בהתלהבות על ידי הציבור היהודי והערבי ומשך אליו אלפי מתרחצים מחיפה ומסביבתה, בעיקר בשבתות ובימי ראשון. ההצלחה הגדולה של החוף החדש יצרה עומסי תחבורה קשים בנסיעה חזרה לעיר בסוף ימי הרחצה, וכדי להתמודד אתם הוסדרו קווי נסיעה מיוחדים של הרכבת. עונת הרחצה השנייה של החוף נפתחה באירוע חגיגי. בסיקור האירוע תואר הקהל העצום שהגיע ונהנה מנגינת תזמורת הצבא הבריטי, והוזכרה גם התוכנית לערוך בחוף מסיבת ריקודים בכל שבת בערב וקונצרט של התזמורת הבריטית בכל יום ראשון אחר הצהריים. כיאט המשיך בעבודות הפיתוח של החוף, ונוספו לו תאורת חשמל מלאה לשעות הערב ודרך שנסללה לאורכו כדי למנוע אבק. עזיז כיאט גם החל להפעיל קווי אוטובוסים שהסיעו את המתרחצים מהעיר אל החוף ובחזרה, והם המשיכו לפעול בשנות השלושים והארבעים. הקווים הפסיקו לפעול במלחמת העצמאות ובשנת 1960 המשפחה העבירה את הזיכיון לידי אגד, תמורת פיצוי, לאחר מאבק ממושך להכרה בזיכיון שניתן להם בתקופת המנדט.
בשנת 1934 הופקע ממשפחת כיאט שטח רחב היקף סמוך לחוף, על ידי ממשלת המנדט, לטובת הקמת מתחם בתי הקברות של חיפה. משפחת כיאט תכננה לבנות במקום מתחם תיירות ונופש שישתרע מנחל שיח, שם הקימו את בוסתן כיאט, ועד חוף כיאט. השטח היה בזמנו "מחוץ לעיר" ונועד להחליף את בתי הקברות הישנים שגם הם נבנו מחוץ לעיר בזמנם אך בינתיים בנייני העיר סבבו אותם. המדובר בבתי הקברות של העדות יוונית-אורתודוקסית והיוונית-קתולית המצויים בין רחוב יפו לבין דרך העצמאות, בית הקברות היהודי בדרך יפו ובית הקברות הצבאי הבריטי השוכן לידו.
ב-7 בנובמבר 1939, נתפסו כ-300 מעפילים שירדו לחוף בסירות.
בזמן מלחמת העולם השנייה הקימו הבריטים סמוך לחוף בית קברות צבאי ומחנה שימש את חיל החימוש המלכותי (אנ')(The Royal Army Ordnance Corps), שקיבל את השם Khayat Beach R.A.O.C. לקראת סיום המנדט הבריטי, במרץ 1948 הוצע המחנה והציוד בו למכירה.
ב-9 באוקטובר 1943 נפטר עזיז כיאט והחוף עבר לבעלות ילדיו. באוקטובר 1944 הכריזו בני משפחת כיאט על תוכנית פיתוח הכוללת הקמת חנויות, אמפיתיאטרון ובית קולנוע בחוף.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

במהלך מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, נבזזו ונהרסו המתקנים בחוף, אולם האירועים והמסעדה. בני המשפחה ניסו לשקם את החוף, אך בשנת 1949 הציעו בנותיו של עזיז כיאט את חלקם בקרקעות לאורך החוף למכירה. בפברואר 1950 נמכרו 38 דונם לקבוצת משקיעים יהודים שהקימו חברה בשם "חברת חוף הכרמל בע"מ" במטרה להקים בחוף, קזינו בית מלון, טיילת ופארק שעשועים. "חברת חוף הכרמל" החלה לתפעל את החוף, הקימה בו חדרי הלבשה, וסיפקה שירותי הצלה. החברה גבתה דמי כניסה לחוף, דבר שעורר מחלוקת, אך ראש העירייה אבא חושי תמך בגבייה כדי שתכסה את עלות התחזוקה, הניקיון ושירותי ההצלה.
טקס הפתיחה הרשמי של החוף המחודש נערך ב-16 ביוני 1951.
בשנת 1966, הקימה חברת חוף הכרמל גדר מסביב לחוף וחסמה את המעבר לאורך הטיילת ולחופים הסמוכים, כך שהפך למתחם סגור מכל צדדיו. בקיץ 1979 נפתח בהמשך לחוף מדרום "חוף דדו", חוף עירוני שהוקם במימון עיריית חיפה.
ראו גם

בית הקברות הצבאי חוף כיאט
בוסתן כיאט
לקריאה נוספת

Manar Hasan, Ami Ayalon "Arabs and Jews, Leisure and Gender, in Mandatory Haifa's Public Spaces", in Yazbak, Mahmud and Weiss, Yifaat (eds.), Haifa Before & After 1948, Narratives of a Mixed City, Amsterdam: Republic of Letters, 2012.
בועז לב טוב, נפגשים בים : יהודים ופלסטינים בחופי הרחצה של שלהי התקופה העות'מאנית ותקופת המנדט, בתוך: "מפגשים : היסטוריה ואנתרופולוגיה של המרחב הישראלי-פלסטיני", עורכת: דפנה הירש, מכון ון ליר בירושלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019, עמודים 76 - 115
יחסי טורקיה–לוב

| יחסי טורקיה–לוב |
| --- | --- |
טורקיה: לוב


טורקיה: לוב
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 1,759,540
אוכלוסייה
87,545,061: 7,407,059
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 50,492
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,657: 6,817
משטר
משטר נשיאותי: ממשלת מעבר

יחסי טורקיה–לוב (בטורקית: Libya-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية الليبية) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין מדינת לוּב. לוב מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ואילו טורקיה מחזיקה בלוב שגרירות בטריפולי.
היסטוריה

האימפריה העות'מאנית כבשה את אזורי החוף של לוב במהלך אמצע המאה ה-16 והשפיעה השפעה רבה על החברה של לוב. טריפוליטניה תחת העות'מאנים, נהנתה ממידת אוטונומיה, אם כי לא יציבה ומגוונת.
במאה ה-18 ייסד אחמד קרמנלי את שושלת קרמאנלי העצמאית למחצה ששלטה בלוב אולם הכירה בשליטה העות'מאנית. תחת שלטונו הייתה לוב אחד החלקים המשגשגים ביותר באימפריה עם סמכויות לוביות חזקות, אך בשל התנגדותו לטורקים, הוא גרר בעקיפין עוינות מהעות'מאנים. עם זאת, ממשיכי דרכו לא הצליחו כמוהו, והשושלת קרסה מיד בסוף המאה ה-18, והמלחמות הברבריות נגד ארצות הברית רק הבטיחו את התמוטטותה המלאה של שושלת קרמאנלי. עד הכיבוש האיטלקי, השלטון העות'מאני בלוב היה מאובטח, אך הוא הוזנח בשל חוסר חשיבותו בעיני העות'מאנים.
לאחר המלחמה האיטלקית-עות'מאנית (1911–1912), טורקיה ולוב איבדו קשר רשמי כאשר ממלכת איטליה כבשה את לוב. רק בשנת 1947 כוננו שתי המדינות מחדש את קשריהם.
היסטוריה > המאה ה-20

עם הקמת ממלכת לוב קיימו טורקיה ולוב יחסים קרובים, כאשר שתיהן בדרך כלל מדינות עם רוב מוסלמי.
לאחר הדחת אידריס הראשון, מלך לוב בעת ששהה באנקרה לצורך טיפול רפואי, בשנת 1969, נעו קשרי טורקיה-לוב בין שיתופי פעולה ואיבה. מצד אחד, מועמר קדאפי, המנהיג החדש של לוב, סיפק לטורקיה חלקי חילוף למטוסיה מתוצרת ארצות הברית במהלך פלישת טורקיה לקפריסין, כאשר הוטל אמברגו נשק של ארצות הברית על טורקיה, והעדיף לקנות תוצרת טורקית. אולם מצד שני הוא עורר זעם בטורקיה בתמיכתו בעצמאות כורדית.
היסטוריה > מלחמות האזרחים הלוביות

במלחמת האזרחים הראשונה בלוב הביעה טורקיה בתחילה, מעט לאחר הפעולה של נאט"ו, התנגדות והאשימה את "סרקוזי שרדף אחרי אינטרסים צרפתיים בגלל שחרור העם הלובי", אך ב-20 במרץ היא נקטה עמדה לצד האופוזיציה הלובית. בשל תמיכת קדאפי בתנועת העצמאות הכורדית, טורקיה ב-2011 הייתה בין המדינות הראשונות אשר דרשה מקדאפי לפרוש מן הממשלה ולצאת לגלות. קדאפי סירב לעשות זאת וטורקיה העניקה את תמיכתה לכוחות אנטי-קדאפי, בעיקר מועצת המעבר הלאומית, ביולי 2011.
עם פרוץ מלחמת האזרחים בלוב השנייה, טורקיה נותרה תומכת בממשלת ההסכמה הלאומית שהוכרה על ידי האו"ם בטריפולי, נגד בית הנבחרים שבטוברוק. עמדתו הנחרצת של ח'ליפה חפתר תרמה לעוינות מתמשכת בין טורקיה לממשלת טוברוק, כמו כן טורקיה העבירה נשק ותחמושת לממשלה בטריפולי.
סגן נשיא טורקיה, פואט אוקטיי, האשים בעקיפין את חפתר כמי שיצר את הבעיות בכך שרצה למנוע שלום בלוב ועזב את הוועידה לשלום בלוב בנובמבר 2018. חפתר נותר לוחמני כנגד טורקיה, בהנהגתה של רג'פ טאיפ ארדואן, וכוחות המבוססים בטוברוק תפסו לעיתים קרובות ספינות טורקיות שהובילו נשק לצבא בטריפולי.
בעקבות המתקפה במערב לוב בשנת 2019 בהובלת חפתר, גילתה טורקיה דאגה עמוקה וגינתה בחשאי את חפתר בגין ערעור היציבות בלוב. בנובמבר 2019 הצהירה טורקיה כי היא חתמה על הסכם עם ממשלת לוב המוכרת לפי הקהילה הבינלאומית על גבולות ימיים בים התיכון, בנוסף לעסקה בנושא ביטחון ושיתוף פעולה צבאי.
בשנת 2019 דיווחו האו"ם כי ירדן, טורקיה ואיחוד האמירויות הערביות הפרו באופן שיטתי את אמברגו הנשק הלובי. כמו כן, הצבא הלאומי הלובי האשים את הרשויות הטורקיות בתמיכה בקבוצות טרור בלוב במשך שנים רבות, והוסיף כי התמיכה הטורקית התפתחה מתמיכה לוגיסטית להתערבות ישירה תוך שימוש בכלי טיס צבאיים להובלת שכירי חרב, כמו גם אוניות עם נשק, כלי רכב משוריינים ותחמושת לתמיכה בטרור בלוב. עם זאת, האשמות אלה הושמעו לאחר שכוחות פרו-חפתר איבדו שליטה על העיירה האסטרטגית גריאן, לאחר שכוחות אנטי-חפתרים, התומכים בממשלתה המוכרת הבינלאומית של לוב, הצליחו לדחוק את כוחותיהם של פרו-חפתר. כנקמה על תבוסתו, הגיב חפתר, המגובה על ידי איחוד האמירויות ומצרים, באיומים על טורקיה ונדר לשים למטרה את כל הספינות והחברות הטורקיות, לאסור טיסות לטורקיה וממנה ולעצור אזרחים טורקים בלוב. האשמות כוזבות אחרות של חפתר לאחר אובדן גריאן הופרכו הן על ידי ממשלת ההסכמה הלאומית והן על ידי הרשויות בגריאן.
ב-2 בינואר 2020, אישרה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה הצעת חוק לפריסת חיילים בלוב לגיבוי הממשלה המוכרת באו"ם בטריפולי, לאחר שכוחות הנאמנים לחפתר צרו על העיר והתקרבו לכיבושה. החקיקה התקבלה בהצבעה של 184–325, אולם פרטי הפריסה טרם נחשפו מבחינת הסכום והתזמון. ב-6 בינואר החלו כוחות טורקיים לעבור ללוב. ב-8 בינואר 2020, לאחר שיחות בין הנשיאים רג'פ טאיפ ארדואן לבין ולדימיר פוטין הרוסי (התומך בכוחו של חפתר) באיסטנבול, דחקו טורקיה ורוסיה בכל הצדדים בלוב להכריז על הפסקת אש בחצות הלילה ב-12 בינואר.
מיקאל אלפונס

מיקאל דוויד אלפונס (בצרפתית: Mickaël David Alphonse; נולד ב-12 ביולי 1989 בשמפיני-סור-מארן שבצרפת) הוא כדורגלן גוואדלופי יליד צרפת המשחק בעמדת המגן הימני באז'אקסיו ובנבחרת גוואדלופ.
קריירת מועדונים

אלפונס החל את הקריירה המקצוענית שלו בלוהן קוויזו. הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
בקיץ 2010 עבר לרואן, ושנה לאחר מכן עבר למולן מהליגה הרביעית.
לקראת עונת 2013/2014 חתם אלפונס בבורג-פרונה, ובעונתו השנייה במועדון סייע למקום להעפיל לליגה הצרפתית השנייה לראשונה בהיסטוריה.
בחודש יולי 2016 חתם אלפונס על חוזה לשתי עונות בסושו מהליגה הצרפתית השנייה.
בחודש יולי 2018 חתם אלפונס על חוזה לשלוש עונות בדיז'ון מליגת העל הצרפתית.
ב-21 באוגוסט 2020 חתם באמיין מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-3 בפברואר 2022 חתם על חוזה לחצי עונה במכבי חיפה מליגת העל הישראלית. ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בניצחון 0–6 על מועדון ספורט אשדוד. בסיום העונה עזב את הקבוצה.
ב-2 ביולי 2022 חתם באז'אקסיו מהליגה הצרפתית. ב-5 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לאולימפיק ליון.
קריירה בינלאומית

ב-11 בספטמבר 2018 ערך אלפונס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ, בניצחון 0–3 על נבחרת סנט מארטן במסגרת מוקדמות ליגת האומות של CONCACAF 2019/2020. הוא היה חלק מסגל נבחרת גוואדלופ בטורניר גביע הזהב 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
תארים

מכבי חיפה
אליפות: 2021/2022
הערות שוליים

↑  Le défenseur Mickaël Alphonse débarque au DFCO באתר Le Bien Public, ‏ 26 ביולי 2018 (בצרפתית)
↑  MICKAËL ALPHONSE S’ENGAGE AVEC L’AMIENS SC באתר הרשמי של דיז'ון, 21 באוגוסט 2020 (בצרפתית)
↑  מיקאל אלפונס חתם רשמית במכבי חיפה באתר ONE, ‏ 3 בפברואר 2022 (בעברית)
| נבחרת גוואדלופ – גביע הזהב 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 לגייה •  2 אלפונס •  3 גרביון •  4 הוטוויל •  5 סנטיני •  6 אנט •  7 רוצן •  8 פלומה •  9 אמברוז •  10 פטון •   11 טל •  12 דוידאס • 13 אבינל •  14 טילה • 15 לבורגן • 16 קוניאר • 17 ברון • 18 סולוו • 19 לינה • 20 דורבנט • 21 ארשימד • 22 רמות • 23 רויארד • מאמן: אנגלומה |  1 לגייה •  2 אלפונס •  3 גרביון •  4 הוטוויל •  5 סנטיני •  6 אנט •  7 רוצן •  8 פלומה •  9 אמברוז •  10 פטון •   11 טל •  12 דוידאס • 13 אבינל •  14 טילה • 15 לבורגן • 16 קוניאר • 17 ברון • 18 סולוו • 19 לינה • 20 דורבנט • 21 ארשימד • 22 רמות • 23 רויארד • מאמן: אנגלומה | גוואדלופ |
עקיבא פיינשטיין

עקיבא פיינשטיין במסיבת העיתונאים לאחר שחרורו ב-20 בינואר 1950
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עקיבא פיינשטיין (4 בספטמבר 1923 – 16 בנובמבר 1975) היה חבר המחלקה הסורית בפלמ"ח ופעיל המוסד לעלייה ב'. פיינשטיין פעל במדינות ערב להעלאת יהודים לארץ ישראל, עד שנתפס ונכלא בלבנון ובסוריה. שוחרר לאחר קום המדינה.
ביוגרפיה

פיינשטיין נולד בראש פינה ב-1923 למשה ומלכה פיינשטיין. ב-1941 גויס לפלמ"ח על ידי יגאל אלון והוצב במחלקה הסורית. הקבוצה עברה קורס בסיסי בבית אורן וקורס ימי בתל אביב. מימון האימונים נעשה על ידי הבריטים. בסיום הקורס ב-1942 קיבלו המשתתפים זהות ערבית ונשלחו ללבנון וסוריה על מנת להשתלב במדינות אלו, לאסוף מודיעין ולחבל במתקנים חיוניים במקרה הצורך. בנוסף עסקה הקבוצה ברכישת נשק והברחתו.
ב-1943 החליטו הבריטים, שתמכו בקבוצה, להפסיק את פעילותה. רוב חברי הקבוצה חזרו לארץ אך חלקם, ופיינשטיין ביניהם, בחר לסייע בהבאת עולים במסגרת המוסד לעלייה ב'. כינוס המועמדים לעליה נעשה על ידי ארגון החלוץ ותפקידו של עקיבא פיינשטיין היה אז לקלוט את קבוצות העולים ולהעבירם את גבול לבנון וסוריה לארץ ישראל. לרוב עברו מסלולי העלייה דרך קוניטרה לחולתה או מלבנון לכפר גלעדי. בתקופה זו עבד עם מנשה הראל ויאני אבידוב. בין חברי הפלמ"ח שקלטו את העולים לאחר חציית הגבול היה חיים חפר.
עבודתו של פיינשטיין בלבנון הסתיימה ב-26 במאי 1946 כשנתפס על ידי משטרת לבנון (ייתכן שעקב הלשנה). לאחר שנחקר בעינויים בכלא בביירות הועבר ב-1947 להמשך חקירות בכלא בדמשק. למרות העינויים הקשים לא נשבר ולא הסגיר את חבריו. נעשו ניסיונות לשחררו בעזרת שיחוד הסוהרים הסורים. בסופו של דבר שוחרר לאחר מלחמת העצמאות בשנת 1950, במסגרת חילופי שבויים.
לאחר קום המדינה מונה פיינשטיין לתפקיד מושל נצרת ולאחר מלחמת ששת הימים מונה למושל הצבאי הראשון של קוניטרה ורמת הגולן בדרגת סא"ל.
בשנות ה-70 מינה אותו שר השיכון אברהם עופר לתפקיד האחראי לטיפול בבעיית הדיור של הבדואים.
פיינשטיין התחתן עם לינדה זאגה (שגם היא הייתה מעורבת בהעלאת היהודים מארצות ערב) ולהם ארבעה ילדים. עם תחילת עבודתו הממשלתית עברה המשפחה לירושלים.
עקיבא פיינשטיין נפטר בירושלים ב-1975 ונקבר בהר הזיתים, על מצבתו נחקק המשפט "פעלו בסתר גולה ומעשיו לעמו גאולה". רעייתו נפטרה ב-1995.
ראו גם

העפלה מארצות המזרח
לקריאה נוספת

יחזקאל המאירי, שבויי סוריה א', בוסתן, 1974
יאני אבידוב, נתיבים נעלמים, הוצאת ספריה לעם - הוצאת עם עובד, תל אביב, 1955
שלמה הלל, רוח קדים: בשליחות מחתרתית לארצות ערב, הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, הוצאה מחודשת, 2013. (תורגם לאנגלית בשם "Operation Babylon", ומשם גם לצרפתית; בנוסף, הספר זכה לעיבוד: עמוס כרמל, תחנת בגדאד אינה עונה (ציורים: אבי כץ), תל אביב: עידנים/ידיעות אחרונות, תשמ"ט).
חיים גורי, 'דפים ירושלמיים'. נושאה של אחת הרשימות המכונסות בספר היא שיחה שקיים גורי עם עקיבא על עשייתו בלבנון וסוריה ועל העינויים שעבר. השיחה התקיימה ב-1967, לפני המלחמה.
הערות שוליים

↑  על ידי אביה של אשתו
↑  סיפורו של אל"ם (במיל') אריה נתיב באתר הפרקליטת הצבאית
↑  מכתב של סא"ל עקיבא פיינשטיין, באתר haifa.userservices.exlibrisgroup.com, ‏1969
נעימת נושא

נעימת נושא או נעימת פתיחה של תוכנית רדיו, תוכנית טלוויזיה או סרט קולנוע היא מנגינה המקושרת באופן הדוק לתוכנית, ובדרך כלל מנוגנת בעת פתיחת התוכנית או בעת סיומה (בטלוויזיה ובקולנוע בעת הקרנת כתוביות הסיום של התוכנית או הסרט). אם המנגינה מלווה במילים, אזי מדובר בשיר נושא.
מטרת הנעימה היא ליצור הלך רוח מסוים לקראת שידור התוכנית. במקרים מסוימים, למשל בסדרות הטלוויזיה "חבורת בריידי" ו"הנסיך המדליק מבל אייר", מילות השיר מהוות אקספוזיציה לאנשים שאינם מכירים את הסדרה – הן מציגות את העלילה בקצרה, וגם את הדמויות הראשיות.
נעימות פתיחה הן חלק מתוכניות טלוויזיה מאז תחילת המדיום, כמו שהיו בתוכניות רדיו לפני כן. תוכניות השתמשו במהלך השנים במבחר גדול של סגנונות לנעימת הפתיחה: חלקן לקחו מנגינות קיימות ושינו אותן לצורכיהן, וישנן כאלה שהולחנו ונכתבו לסדרה. ישנם שירי נושא שיצאו כסינגלים ונהיו להיטים. שיר הנושא של הסדרה "חברים", "I'll Be There for You" של להקת הרמברנדטס, הפך ללהיט בעצמו. דוגמה נוספת היא שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "האו.סי", California, בביצוע להקת "הפנטום פלאנט", אשר הופיע גם כשיר הנושא של סרט קולנוע בשם "מחוז אורנג'" (שנקרא באנגלית "The Orange County" - משמעות ראשי התיבות בשמה של הסדרה). דוגמה נוספת לנעימת פתיחה אשר הפכה מאוחר יותר ללהיט מוכר היא נעימת הפתיחה של הסדרה "חופשי על הבר", Where Everybody Knows Your Name, אשר גרסת כיסוי שלה הוקלטה שנים מאוחר יותר על ידי להקת Phish. סדרת ההנפשה "היה היה - האדם" משתמשת בגרסה מקוצרת של הטוקטה ופוגה ברה מינור של באך כנעימת הפתיחה שלה, שנהפכה למזוהה איתה ביותר ובלטה מול שאר תוכניות הילדים של התקופה.
עם עלייה של וידאו לפי דרישה, ועליית שירותי סטרימינג כמו נטפליקס והולו החל מהעשור השני של המאה ה-21, חל פיחות בחשיבות של נעימות הנושא בסדרות טלוויזיה מפני שרבים מדלגים עליהם.
נעימות אחרות, כגון נעימות הפתיחה של אופרות הסבון "צעירים חסרי מנוח", "בברלי הילס 90210" ו"ימי חיינו", הפכו לסמלן המוכר של הסדרות עצמן ואופרות סבון בכלל. זאת כיוון שסדרות אלה משודרות כבר שנים רבות מבלי ששינו הרבה, אם בכלל, את נעימת הפתיחה שלהן ומספר דורות של צופים כבר מכירים אותן.
דוגמאות לנעימות נושא של תוכניות טלוויזיה

מ.א.ש - נעימת הנושא הייתה "Suicide is Painless" בביצוע ג'וני מנדל. מילות השיר נכתבו על ידי מייק אלטמן (אך רק המוזיקה ללא המילים נכללה בסדרת טלוויזיה).
חברים - נעימת הנושא הייתה "I’ll Be There for You" בביצוע להקת הרמברנדטס.
CSI: Crime Scene Investigation - נעימת הנושא הייתה "Who Are You" בביצוע להקת The Who.
CSI: מיאמי - נעימת הנושא הייתה "Won’t Get Fooled Again" בביצוע להקת The Who.
CSI: ניו יורק - נעימת הנושא הייתה "באבא אוריילי" בביצוע להקת The Who.
משפחת קדמוני - נעימת הנושא הייתה "Flintstones, meet the Flintstones"
לוורן ושירלי - נעימת הנושא הייתה "Making Our Dreams Come True" בביצוע סינדי גרקו.
בלשים בלילה - נעימת הנושא הייתה "Moonlighting" בביצוע אל ג'ארו.
ימים מאושרים - נעימת הנושא הייתה "Happy Days" בביצוע פראט ומקליין.
קשרי משפחה - נעימת הנושא הייתה "Without Us" בביצוע ג'וני מאטיס ודניס ויליאמס.
הרדקסל ומקורמיק - נעימות הנושא היו "Drive" בביצוע דייוויד מורגן ו-"Back to Back" בביצוע ג'ואי סקרבורי.
גיבור אמריקאי - נעימת הנושא הייתה "Believe It or Not" בביצוע ג'ואי סקארברי.
קרובים רחוקים מאוד - נעימת הנושא הייתה "Nothing's Gonna Stop Me Now" בביצוע דייוויד פומרנץ.
באק רוג'רס במאה ה-25 - נעימת הנושא הייתה "Suspention" בביצוע קיפ לנון.
הפעלולן - נעימת הנושא הייתה "Unknown Stuntman" בביצוע לי מייג'ורס.
בי ג'יי והדוב - נעימת הנושא הייתה "B.J. and the Bear" בביצוע גרג אביגן.
מזל הביש של השריף לובו - נעימות הנושא היו "The Ballad of Sheriff Lobo" בביצוע פרנקי ליין ו"Georgia on My Mind".
טאביתה - נעימת הנושא הייתה ""It Could Be Magic" בביצוע ליסה הרטמן.
האי של גיליגן - נעימת הנושא הייתה "The Ballad of Gilligan's Isle".
זורו - נעימת הנושא הייתה "זורו" בביצוע קתי קאמפו.
שמונה זה מספיק - נעימת הנושא הייתה "שמונה זה מספיק" בביצוע גראנט גודאיב.
חבורת בריידי - נעימת הנושא הייתה "חבורת בריידי".
ועד הורים מורים של הרפר ואלי - נעימת הנושא הייתה "ועד הורים מורים של הרפר ואלי" בביצוע ג'יני סי. ריילי.
אלי וג'ולס - נעימת הנושא הייתה "Help Me Through the World" בביצוע אנדרו קאם ונדין ויינברגר.
שלושה בדירה אחת - נעימת הנושא הייתה "Come and Knock on Our Door" בביצוע ריי צ'ארלס וג'וליה רינקר.
מר בלוודיר - נעימת הנושא הייתה "According to Our New Arrival" בביצוע ליאון רדבון.
הרפתקאות בהזארד  - נעימת הנושא הייתה 	"Good Ol' Boys" בביצוע ויילון ג'נינגס.
דוגמאות לנעימות נושא של סרטי קולנוע

מכסחי השדים - נעימת הנושא הייתה "Ghostbusters" בביצוע ריי פארקר ג'וניור.
פינוקיו - נעימת הנושא הייתה "When You Wish Upon a Star".
רובין הוד: נסיך הגנבים - נעימת הנושא הייתה "(Everything I Do) I Do It for You" בביצוע בריאן אדמס.
טיטניק - נעימת הנושא הייתה "My Heart Will Go On" בביצוע סלין דיון.
נעימת הפתיחה של "מלחמת הכוכבים" - מאת ג'ון ויליאמס. הנעימה פותחת את כל הסרטים בזיכיון.
חברים (סרט, 1985) - נעימת הנושא הייתה "St. Elmo's Fire" בביצוע ג'ון פאר.
ראו גם

אוברטורה
מוזיקת ליווי
אותות זמן
טירת קוסי

אחד ממגדליה הפינתיים של טירת קוסי
שלט משפחת קוסי
רישום של טירת קוסי בידי ויולה לה דוק. במרכז הטירה מתנשא הדונז'ון העצום. כך נראתה הטירה לפני פיצוצה ב-1917
ציור מים של טירת קוסי, סביבות 1820
חתך של הדונז'ון הגדול שהיה בטירת קוסי
הריסות הדונז'ון בטירת קוסי
טירת קוּסִי (בצרפתית: Le château de Coucy) היא טירה שנבנתה החל מהמאה ה-13 על מחשוף סלעי המשקיף על עמק האוּאַז ועמק אֵלֶט. הטירה ממוקמת בקומונה קוסי-לה-שאטו-אופריק (Coucy-le-Château-Auffrique), במחוז אן (Aisne) בחבל פיקרדי, בגבול לאן וסואסון.
הטירה מסווגת כאתר מורשת מאז 1862 והיא שייכת למדינת צרפת. ב-1917 הוחרבה הטירה על ידי הצבא הגרמני.
רשימת אדוני טירת קוסי

תחילת המאה ה-10: הרוה, ארכיבישוף ריימס, מייסד המבצר, 900-922.
סאולף (Séulf), הארכיבישוף של ריימס, 922-925.
הוג דה ורמנדואה (Hugues de Vermandois), הארכיבישוף של ריימס, 925-931.
רוז'ה השני, רוזן לאון. (לא ברור אם אכן החזיק בבעלות על טירת קוסי).
הרבר השני, דוכס ורמנדואה, 927-934 (אביו של הוג דה ורמנדואה).
ברנאר, רוזן סנלי (Bernard, comte de Senlis), בן דודו של הוג דה ורמנדואה, XXX-934.
הוג הגדול, רוזן פריז, XXX-949
ארטו, ארכיבישוף ריימס, XXX-949
בין ארטו לאוברי היו לטירת קוסי מספר אדונים מבית ורמנדואה ומבית בלואה
אובְּרִי, 1059-1079, אדון קוסי, מייסד המנזר בנוזַ'ן-סוּ-קוסי.
אֶנְגֶרָן הראשון, 1080-1116, בנו של דֶרוּ דה בּובֶה, רוזן אמיין, ירש את אדונות קוסי על ידי נישואיו לאדל דה מַרְל, גרושתו של אוברי.
תומאס דה מַרְל, 1116-1130, בנו של אנגרן הראשון.
אנגרן השני, 1130-1149, אדון קוסי, מרל, לָה פֶר, קרסי, וֶרְוָאן, פִּינו, לנדוזי (העיר), פונטן ועוד מקומות, בנו של תומאס דה מרל.
ראוּל הראשון, 1149-1191, בנו של אנגרן השני, נהרג במהלך מסע הצלב השני.
אנגרן השלישי, 1191-1242, "הגדול", רוזן רוסי, אדון סן גובֶּן, אֵסִיס, מַרְל, לה פר, פולֶמְבְּרֶה, מונְמִירֶה, אואזי, קְרֶווֶקֶר, לה פֶרְטֶה אוקוּל, ולה פרטֶה גוש. בנו של ראול הראשון. שיפץ, הרחיב את הטירה, והפך אותה למצודה המרשימה ביותר בעולם הנוצרי. נקרא גם "הבנאי".
ראול השני, בנו של אנגרן השלישי, נהרג בקרב אל-מנצורה (1250), 1242-1250.
אנגרן הרביעי, אחיו של ראול השני, 1250-1311.
אנגרן החמישי, אדון קוסי, מרל, לה פֶר, אואזי, אברנקור, קונדה-אן-בְּרִי, ומונמירה. בן דודו של אנגרן הרביעי, 1311-1321.
גיום, אדון קוסי, מרל, לה פר, אואזי ומונמירל. בנו של אנגרן החמישי, 1321-1335.
אנגרן השישי, אדון קוסי, בנו של גיום, 1335-1347.
אנרגן השביעי, אדון קוסי, בארון ואחר כך דוכס בדפורד, רוזן סואסון. בנו של אנגרן השישי. 1347 - 18 בפברואר 1397.
מארי דה קוסי, ביתו של אנרגן השביעי, 1397 - 15 בנובמבר 1400.
15 בנובמבר 1400, לואי הראשון, דוכס אורליאן רכש את בארונות קוסי.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, הוצאת דביר, תל אביב, תשנ"ה.
הערות שוליים

↑  ברברה טוכמן, 1995. ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענות, תרגום: כרמית גיא, תל אביב: דביר הוצאה לאור, עמ' 26
↑  טוכמן, שם, עמ' 27-28
↑  טוכמן, שם, עמ' 23-31
↑  שם, שם
↑  טוכמן, שם, עמ' 565
↑  טוכמן, ראי רחוק, עמ' 31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3521158070748308780007   WorldCat (עם VIAF): 3521158070748308780007
יחסי סיישל–צרפת

| יחסי סיישל–צרפת |
| --- | --- |
סיישל: צרפת


סיישל: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
455: 643,801
אוכלוסייה
131,209: 66,582,977
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,141: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,321: 45,521
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה ודמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

שגרירות סיישל בפריז
יחסי סיישל–צרפת הם יחסי החוץ בין סיישל וצרפת.
סקירה כללית

בשנת 1756 תפסו הצרפתים את האיים וכינו אותם על שם שר האוצר הצרפתי, ז'אן מורו דה סשל (אנ'). הבריטים נאבקו עם הצרפתים על השליטה בסיישל בין השנים 1794–1811 עד שלבסוף האיים עברו אליהם בשנת 1814.
היחסים הדו-צדדיים בין צרפת לסיישל נחשבים למצוינים. כאשר התקפות פיראטיות על סיישל החלו בתחילת 2009, תגובתה המהירה והיעילה של צרפת, שכללה סיוע של כוחות הצבא הצרפתי באזור האוקיינוס ההודי הדרומי (FAZSOI) למשמר החופים של סיישל זכתה להערכה רבה. בממוצע, הצי הצרפתי מגיע לוויקטוריה פעמים רבות, כחלק משיתוף הפעולה הביטחוני בין המדינות. יחסים אלו מתקיימים במידה רבה בשל קרבתה של ראוניון, המהווה טריטוריה צרפתית. אין מחלוקות טריטוריאליות ריבוניות בין צרפת לסיישל והנושא השנוי במחלוקת הנוגע להחלטת משרד הכלכלה והאוצר ב-6 בינואר 2020 להוסיף את סיישל לרשימת המדינות והשטחים שאינם משתפים פעולה (NCCT) ביחס לנושאי מס, הידועים לרוב רשימת מקלטי המס, עקב אי-החלפת מידע.
יחסים כלכליים

צרפת היא שחקנית כלכלית מרכזית בסיישל והייתה הלקוחה השלישית בגודלה במדינה והספקה השנייה בגודלה בשנת 2018. בשנת 2019 הסתכם הסחר בין צרפת לסיישל ב-159 מיליון אירו, בהשוואה ל-178 מיליון אירו בשנת 2018. הייצוא הצרפתי לסיישל בשנת 2019 הסתכם ב-57 מיליון אירו (61 מיליון אירו בשנת 2018). היבוא הצרפתי מאיי סיישל עמד על 102 מיליון אירו בשנת 2019 (117 מיליון אירו בשנת 2018), ומהווה גירעון סחר צרפתי של 46 מיליון אירו לשנת 2019. יבוא צרפת מסיישל מורכב כמעט כולו מטונה משומר (90 מיליון אירו).
אולם האינטרסים הצרפתיים נותרים מוגבלים בהתחשב בגודל השוק. מבחינת המניות, צרפת הייתה המשקיעה הזרה השנייה בגודלה בסיישל בשנת 2018, לאחר מאוריציוס. הנוכחות הצרפתית מתרכזת בכמה מגזרים כמו ציי דיג (SAPMER), קייטרינג לחברות תעופה (SERVAIR), הובלות בינלאומיות (AGS) וטיפול במים (Eiffage / Hydrotech). כמה מפעילים צרפתים נוכחים באופן פרטני בתיירות (אירוח, קייטרינג, השכרת סירות, מועדוני צלילה וכו') ובפעילויות שירות אחרות (ייעוץ, נדל"ן, מולטימדיה וכו').
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני

במאי 2016 נחתם הסכם בין משרד התיירות והתרבות של סיישל לבין מוזיאון הצי הלאומי הצרפתי אשר יספק לממשלת סיישל את המומחיות שלה (למשל הכשרה) להקמת מוזיאון ימי של סיישל. סיישל מצידה תתמוך במוזיאונים הלאומיים של חיל הים הצרפתי על ידי מתן מומחיותה בתיקון ושיפוץ דגמים ימיים. שיתוף פעולה פורה נערך גם עם מוזיאון הטבע בפריז.
לאוניברסיטה החדשה של סיישל (שנוסדה בשנת 2011) יש שותפויות עם האוניברסיטאות בורדו, פריז וראוניון, כאשר ההסכם אמור להיחתם בקרוב עם האחרונה להכשרת רופאים מתמחים.
נציגויות דיפלומטיות

סיישל מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בסיישל שגרירות בוויקטוריה.
אנטון פרודקין

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1880 רוסה, נסיכות בולגריה 
 פטירה:  1 באוגוסט 1942 (בגיל 62) וארנה, ממלכת בולגריה 
 מדינה:  ממלכת בולגריה, נסיכות בולגריה 
 תקופת הפעילות:  1900–1942 (כ־42 שנים) 
 
אנטון מקרוביץ' פרוּדקין (בבולגרית: Антон Макарович Прудкин;‏ 16 בינואר 1880, רוסה, נסיכות בולגריה – 1 באוגוסט 1942, וארנה, ממלכת בולגריה) היה קברניט, אנרכיסט, מהפכן ומרגל בולגרי ממוצא אוקראיני. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש פרודקין כקברניטה של ספינת המעפילים רודניצ'אר בשלוש הפלגותיה הראשונות, במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי של ברוך קונפינו. ב-1941 ביצע פרודקין ניסיון סחיטה של 300 עצורים יהודים שנכלאו במחנה המעצר איגנטייבו ונמנעה מהם האפשרות לעזוב את אדמת בולגריה, לאחר שזו הצטרפה להסכם התלת-צדדי.