stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסימן החדקרן
תקציר העלילה

אריק נהרג בהגנה על אמבר וקורווין שולט בה כעת כעוצר. שלטונו הצעיר של קורווין מזדעזע כשקאיין נרצח וקורווין מופלל במעשה. ראנדום מספר את חלקו בסיפור שאת סופו למדנו בספר הראשון. קורווין מחליט למצוא מה אירע לבראנד שנעדר או מת ומתחיל להבין שהאובססיה שלו לכס המלכות היא חרב פיפיות שעלולה לעלות לו בחייו, כפי שעלתה לאריק בחייו.
עלילת הספר

קורווין חוזר לטירת אמבר, כשהוא נושא את גופתו של אחד מהיצורים דמויי האנוש בעלי הדורבנות והעיניים האדומות שרדפו אחר ראנדום לביתה של פלורה על כדור הארץ. היצור רצח את אחיהם, קאיין. קורווין חושש שמותו של קאיין ייטפל עליו כחלק מעלילה נגדו, ומזמן את ראנדום שמספר לו (בגוף ראשון, הפעם היחידה בה המספר בספרי אמבר אינו הדמות הראשית בה) איך החל מרדף הצללים אחריו שבסופו מצא את עצמו בעיר ניו יורק.
ראנדום מספר שנהנה מחייו חסרי מחויבות בצל בשם טקסוראמי אותו בחר/יצר כמקום אידיאלי להימורים, גלישה אווירית ותיפוף, שלושת תחביביו העיקריים. באחד הימים קיבל קריאת טראמפ בעודו אוחז בקלף נסיך יהלום שהחל משוחח עמו כאילו הוא אחיו בראנד. בראנד ביקש מראנדום לחלץ אותו מצל לא מוכר.
במערב אין כל חדש (סרט, 1979)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  במערב אין כל חדש 
 בימוי:  דלברט מאן
 תסריט:  פול מונש
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד תומאס, ארנסט בורגניין, דונלד פלזנס, איאן הולם, פטרישה ניל
 מוזיקה:  אלין פרגוסון
 צילום:  ג'ון קוקילון 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  CBS, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בנובמבר 1979
 משך הקרנה:  150 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט הטלוויזיה הטוב ביותר פרס אמי לסרט טלוויזיה
 דף הסרט ב־IMDb
 
במערב אין כל חדש (באנגלית: All Quiet on the Western Front) הוא סרט טלוויזיה מ-1979 בבימויו של דלברט מאן, אשר זכה בפרס גלובוס הזהב.
הסרט מבוסס על הספר "במערב אין כל חדש" שנכתב ב-1929, על ידי הסופר הגרמני אריך מריה רמרק ומתאר את חוויותיו של חייל גרמני במלחמת העולם הראשונה. זהו הסרט השני בעקבות הספר, לאחר שב-1930 הופק סרט קולנוע באותו השם.  סרט נוסף באותו השם יצא בשנת 2022.
עלילה

הסרט עוקב אחר פול באומר, שבזמן מלחמת העולם הראשונה מתגייס לצבא הגרמני הקיסרי עם רבים מחבריו בתיכון, לאחר נאום פטריוטי על ידי המורה שלהם (דונלד פלזנס) על תפארתה ועליונותה של התרבות הגרמנית. לאחר ששרדו מחנה אימונים תחת רב"ט הימלסטוס האכזרי (איאן הולם), הצעירים עולים על רכבת צבאית בדרכם לחזית. באותו הרגע, הם מבחינים ברכבת אחרת שהגיעה לעיר עמוסה בחיילים פצועים חוזרים, שנשאו על גבי אלונקות. כשהגיעו לחזית, הם ממוקמים תחת פיקוחו של סטניסלב "קאט"  קאטזינסקי (ארנסט בורגנין). קאט מלמד אותם איך להסתוות הכי טוב, איך למצוא מזון נוסף, וכישורי הישרדות אחרים.
בתחילה, הצבאות הצרפתיים והגרמנים תוקפים אחד את השני על 100 מטרים על אדמת טרשים וזרועת גופות. אחד מחבריו הטובים של פול, פרנץ, נפצע ומת בבית החולים הצבאי. פול חוזר לתעלות עם חייליו, הנסערים לאחר מותו של פרנץ.
כאשר חייל צרפתי נופל לתוך מכתש, פול אורב לו ופוצע אותו בבטנו. לאחר מכן, הוא נאלץ לבלות איתו לילה. פול מנסה לחבוש את פצעיו של החייל הגוסס, אך הוא מת. פול בורח מהמכתש עם רגשות אשם. חבר נוסף של פול נפצע מגז רעיל, וקאט גואל אותו מייסוריו לאחר סבל רב מאוד.
כאשר פול והגדוד שלו חוזרים לעיירה צרפתית לשבוע מנוחה, הם רואים את המתגייסים החדשים הצעירים מהם. לשמחתם, המנהיג של מגויסים החדשים אלה הוא הקצין שאימן אותם, הימלסטוס. כאשר הימלסטוס מנסה לגרום להם לציית לו, הם לא נשמעים לו.
למרות שבשלב מסוים פול ושניים מחבריו חווים את הניסיון המיני הראשון שלהם עם כמה נערות צרפתיות מהעיירה, רוב החוויות של החיילים אינן חיוביות. לאט לאט, כמעט כל חבריו של פול מספסל הלימודים מתים בדרך כזו או אחרת. בשלב זה הקייזר הגרמני וילהלם השני, מגיע לחזית ומעניק למספר חיילים (ביניהם הימלסטוס) עיטורים וצל"שים.
לאחר מכן, האזור מופצץ ואחד מחבריו הטובים של פול נהרג ועוד רבים נפצעים. גם פול נפצע ומקבל חופשה הביתה, שם הוא מזדעזע מהניתוק שבין המבוגרים שבעורף לבין סבל הצעירים שבחזית. בנוסף, הוא מגלה כי אמו (פטרישה ניל) גוססת מסרטן. כשהוא פוגש אותה, פול בוחר לשקר ואומר לה שאינו סובל. רגע לפני סוף הסרט, פול חוזר לחזית ושומע כי קאט נפצע. הוא סוחב אותו לבית החולים הצבאי ושם קאט נפטר.
בסוף הסרט, מספר שבועות לפני סוף המלחמה, פול כותב מכתב לחברו היחיד מהכיתה (אשר איבד את אחד מגפותיו במלחמה). פול רואה ציפור ומתחיל לשרטט אותה. הציפור עפה במעט, ופול קם בשביל לראות לאן היא עפה. ברגע זה פול נורה על ידי צלף בודד ונהרג במקום.
בנימין מרדכי נבון

| --- | --- |
 לידה:  1788 תקמ"ח 
 פטירה:  28 בדצמבר 1851 (בגיל 63 בערך) ה' בטבת תרי"ב 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ? – 28 בדצמבר 1851 
 
הרב בנימין מרדכי נבון (תקמ"ח, 1788 - ה' בטבת תרי"ב, 28 בדצמבר 1851) היה רב ומקובל ארץ-ישראלי.
חייו

נולד בירושלים, לאפרים נבון ממשפחת נבון הירושלמית, צאצא לרב יונה נבון (מחבר "נחפה בכסף" ו"גט מקושר") ולאמו אלישבע בת הרב חיים מונדובי. רעייתו הראשונה ובניהם נפטרו, אירוע שהותיר עליו רושם עז אשר מצא את ביטויו בספרו "בני בנימין וקרב איש" משנת תרל"ה (1875). בתקפ"ח (1828), נשא בנישואים שניים את אמו של הרב יעקב שאול אלישר, 4 שנים לאחר פטירת בעלה הראשון.
הרב נבון שימש ראב"ד בירושלים ועמד בראש כמה ישיבות בהן ישיבת המקובלים בית אל, ישיבת בית אהרון קצין (יחד עם קרובו, הראשון לציון הרב יהודה נבון), ישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה.
בשנת תר"ט (1849) מונה לתפקיד עוזרו של הראשון לציון הרב יצחק קובו ולמעשה הועברו אליו הסמכויות המנהליות של הראשון לציון.
הרב נבון נפטר בירושלים ונקבר ב"חלקת הרבנים", בבית הקברות בהר הזיתים. לימים נקבר לצדו בנו החורג - הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר.
חייו > יצירתו

ספרו בני בנימין וקרב אי"ש נדפס לראשונה על ידי הרב אלישר בשנת תרל"ה בצירוף תשובותיו שלו. בספר נדפסו גם תשובות מרבנים נוספים, ובהם הרב שמואל סלנט.
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, כרך שני, ירושלים תרצ"ח, עמ' 451-450
הערות שוליים

↑  תלמיד הרב חיים בן עטר [דרוש מקור] וראש ישיבת כנסת ישראל. נפטר בירושלים בי"ב בטבת תקכ"ה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523169805171  LCCN: nr92006663  VIAF: 54009570   WorldCat (עם VIAF): 54009570
בנק האיטי

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מטה מרכזי:  פינת הרחובות פאבה וקאי, רחוב דה ווד, פורט-או-פרנס, האיטי
 הקמה:  17 באוגוסט 1979 
 נגיד:  ג'אן באדן דוביס
 מדינה:  האיטי האיטי
 מטבע:  גורד (אנ')
 קוד ISO 4217:  ‏HTG
 www.brh.ht
 
בנק האיטי (באנגלית: Bank of the Republic of Haiti; בצרפתית: Banque de la République d'Haïti; ראשי תיבות: BHR) הוא הבנק המרכזי של האיטי, שנוסד ב-17 באוגוסט 1979. בראש הבנק עומד ג'אן באדן דוביס מדצמבר 2015.
בנק האיטי פועל בפיתוח מדיניות הכללה הפיננסית (אנ') וחבר בברית להכללה פיננסית (אנ').
היסטוריה

בנק האיטי הוקם לאחר עצמאותה של האיטי מצרפת. את ההתייחסות העתיקה ביותר לבנק בהאיטי ניתן לייחס בהתכתבויות הקצרות שהוחלפו במהלך ספטמבר 1825 בין סוחר זר, ניקולס קיין, למזכיר המדינה בלתאזר אינגינאק על הצעה שהגיש ג'ורג' קלארק בשם קבוצה גרמנית בשם הרמן הנדריק ושות', להקים בנק בהאיטי. עם זאת, ההצעה מעולם לא התקבלה, והרמן הנדריק ושות' מעולם לא הוקמה.
באוקטובר 1910, ניתנו זיכיונות לתאגיד של אנשי עסקים צרפתים, גרמנים ואמריקאים להקמת בנק חדש, הבנק הלאומי של האיטי (BNRH). ב-1979, פוצלה BNRH לשני מוסדות פיננסיים: הבנק הלאומי לאשראי (BNC), ובנק האיטי.
נגידי הבנק

| מספר | שם הנגיד | התחלת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנטוניו אנדרה | ספטמבר 1979 | יולי 1980 |
| 2 | ג'רארד מרטיניו | יולי 1980 | פברואר 1982 |
| 3 | מרסל לגר | פברואר 1982 | יולי 1982 |
| (1) | אנטוניו אנדרה | יולי 1982 | אפריל 1983 |
| 4 | אנטוניו נולטה | אפריל 1983 | יוני 1985 |
| 5 | ג'אן קלאוד שנון | יוני 1985 | פברואר 1986 |
| 6 | אוניל מילט | פברואר 1986 | יוני 1988 |
| 7 | הרברט קמאו | יוני 1988 | אוגוסט 1988 |
| 8 | ג'וסף לגרוי | אוגוסט 1988 | ספטמבר 1988 |
| 9 | ארנסט ריקוט | ספטמבר 1988 | יוני 1989 |
| 10 | ז'אק וילג'רין | יוני 1989 | מרץ 1990 |
| 11 | סאג' פותל | מרץ 1990 | אוגוסט 1990 |
| 12 | צ'ארלס ביאליאו | אוגוסט 1990 | אפריל 1991 |
| 13 | רוג'ר פרודין | אפריל 1991 | דצמבר 1991 |
| 14 | בוניברט קלאוד | דצמבר 1991 | אוקטובר 1994 |
| (13) | רוג'ר פרודין | אוקטובר 1994 | דצמבר 1994 |
| 15 | לסלי דלטור | דצמבר 1994 | פברואר 1998 |
| 16 | פריץ ז'אן | פברואר 1998 | אוגוסט 2001 |
| 17 | ונל ג'וסף | אוגוסט 2001 | אפריל 2004 |
| 18 | ריימונד מגלור | אפריל 2004 | ספטמבר 2007 |
| 19 | צ'ארלס קסטל | ספטמבר 2007 | דצמבר 2015 |
| 20 | ג'אן באדן דוביס | דצמבר 2015 | מכהן |
הערות שוליים

↑  Alliance for Financial Inclusion - Members, Alliance for Financial Inclusion (באנגלית)
↑  "Banque de la République d'Haïti". www.brh.ht.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415623705171  BnF: cb12078835p (data)  ISNI: 0000 0001 2167 4416  LCCN: n82273657  SUDOC: 029089956  VIAF: 138047341   WorldCat (עם VIAF): 138047341
ב' בתשרי

ב' בתשרי הוא היום השני בחודש הראשון 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השני בחודש השביעי 
למניין החודשים מניסן. ב' בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בהז".
חגים ומועדים

היום השני של ראש השנה
היום השני של עשרת ימי תשובה
אירועים היסטוריים

היום השביעי למעשה בראשית, בו שבת הקב"ה מכל מלאכתו - דהיינו השבת הראשונה, על פי דעת רבי אליעזר בן הורקנוס
ה'תמ"ג – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תרפ"ה – נוסדת תנועת הנוער העובד, שהפכה מאוחר יותר לתנועת הנוער העובד והלומד.
ה'תש"ב – הנאצים מבצעים ניסויים ראשוניים בגז במחנה ההשמדה אושוויץ
ה'תשמ"ז – העיתון הבריטי "סאנדיי טיימס" מפרסם מאמר על סודות הגרעין של מדינת ישראל בעקבות המידע שמסר מרדכי ואנונו לעיתונאי פיטר הונאם
בר מצווה

על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה. לעומת זאת, אם ראש השנה חל ביום חמישי או בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו.
נולדו

ה'תרנ"א – אביגדור המאירי, סופר ומשורר עברי (נפטר ה'תשל"א)
ה'תר"ס – הרב יחיאל מיכל חרל"פ - מרבני יהדות ארצות הברית.
ה'תרפ"ד – מרדכי בן-פורת, פעיל ציוני ופוליטיקאי ישראלי
ה'תש"ה – אפרים סנה, חבר הכנסת
ה'תשי"ב – יצחק כהן, חבר הכנסת מטעם ש"ס ושר בממשלות ישראל
נפטרו

ה'תרפ"ב – רבי ישראל פרלוב 'הינוקא' או 'דער פרנקפורטער', האדמו"ר השישי בשושלת חסידות קרלין
ה'תש"א – הרב סלמאן אליהו. רבם של יוצאי עיראק בישראל.
ה'תשל"ז – הרב יוסף רוזובסקי
ה'תשמ"ח – אבא קובנר, מנהיג פרטיזנים ומשורר עברי (נולד ה'תרע"ח)
א' בתשרי – ג' בתשרי
תשרי
הערות שוליים

↑  כ-39.5% מכלל השנים.
↑  כ-60.5% מכלל השנים.
שופר.
בלסינג קאקו

בלסינג קאקו (Blessing Kaku; נולד ב-5 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר ניגרי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

קאקו החל לשחק בקבוצת שארקס אוף פורת'הארקוס הניגרית שממנה עבר לקבוצה הארלבייק הבלגית, בה פתח בקריירה האירופאית שלו. לאחר שתי עונות בהארלבייק עבר לקבוצת ראסינג גנק הבלגית לשתי עונות. לאחר שהות זו בבלגיה עבר קאקו לישראל. בתחילה שיחק בקבוצת הפועל באר שבע, שם שיחק שנה וחצי, כשאחריה עבר למועדון ספורט אשדוד.
בשנת 2004, נרכש קאקו על ידי הקבוצה האנגלית בולטון וונדררס. העברתו של קאקו מאשדוד לבולטון נחקרה מספר שנים מאוחר יותר כחלק מפרשה בה נחשפו סוכני שחקנים ששילמו למאמנים תמורת העברת שחקנים. לאחר תקופה קצרה בבולטון עבר קאקו לשחק בקבוצת דרבי קאונטי מליגת המשנה האנגלית עד תום העונה
בקיץ 2005 חזר קאקו משהותו באנגליה והצטרף לקבוצת מכבי תל אביב, שבנתה באותה עונה קבוצת כוכבים שכללה את אייל ברקוביץ', אבי נמני וג'ובאני רוסו, אך עזב באמצע העונה מספר ימים לאחר שטון קאנן התמנה למאמן הקבוצה וחזר לאשדוד. בתום אותה עונה עבר למכבי פתח תקווה.
בקיץ 2008 עבר לשחק בקבוצה הקפריסאית פראלימני ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. לקאקו 4 הופעות בנבחרת ניגריה.
בלסמיק

בלסמיק הוא כלי גרפי קטן מאפשר שרטוט מסכים לאתרי אינטרנט, שולחן עבודה, יישומי מכשירים ניידים וכדומה.
הממשק מאפשר גרירה והצבה של רכיבים בצורה פשוטה. לא ניתן ליצור רכיבים חדשים, אלו רכיבים קיימים שיש להישען עליהם.
בלסמיק הוקמה במרץ 2008 על ידי פלדי גיליצוני, לשעבר מהנדס תוכנה בכיר בחברת Adobe. הבלסמיק מוקאפ הושק ביוני 2008 בגרסה מבוססת Web.
ב-2011 בלסמיק הרוויחה קרוב ל-5 מיליון דולר ממכירות.
הסביבה של בלסמיק אינטואיטיבית, קלה לשימוש ומציעה מגוון רחב של רכיבים קיימים לשימוש מהיר, באמצעות פעולות של גרירה והצבה.
הרכיבים הקיימים מאפשרים למשתמש ליצור אב טיפוס המשורטט על גבי במה על מנת לעצב ממשק משתמש חדש לגמרי.
הערות שוליים

↑
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנק האומה הערבית

בנק האומה הערבית או הבנק החקלאי הערבי היה בנק שפעל בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.
היסטוריה

הבנק הוקם תחת השם הבנק החקלאי הערבי על ידי בעלי הבנק הערבי. במחצית השנייה של שנת 1933 התקיימה החתמה על מניות ברחבי ארץ ישראל והבנק נפתח בתחילת 1934, לאחר שנמכרו מניות ב-52 אלף לא"י. מכירת מניות הבנק נמשכה אל תוך שנת 1934. מטה הבנק נפתח במרץ 1934 בירושלים.
לאחר שנה פורסם שרווחיו הגיעו ל-5,261 לא"י. בשנות ה-30 נודע הבנק כסניף של הבנק הערבי. מנהליו בתחילת 1938 היו פואד סבא, אחמד חילמי עבד אל-באקי, רשיד חאג' אברהים, ועווני עבד אל-האדי.
במרץ 1942 שונה שם הבנק ל"בנק האומה הערבית" והבנק החל להתחרות בבנק הערבי. במענה לכך שהבנק הערבי פעל להגדיל את הונו למיליון לירות, הון בנק האומה הוגדל עד ל-400,000 לירות. במסגרת התחרות, העיתון פלסטין היה מזוהה עם בנק האומה, בעוד העיתון א-דיפאע היה מזוהה עם הבנק הערבי. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, התפתחו מאוד עסקי הבנק.
לאחר מלחמת העצמאות נתקל הבנק בקשיים כלכליים מאחר שחלק מנכסיו היו קרקעות במדינת ישראל. בעלי מניות בבנק דרשו מהמלך עבדאללה להלאים את הבנק. בתחילת 1950 החליט הבנק לסגור מספר סניפים כדי להתמודד עם הקשיים הכלכליים של הבנק.
היסטוריה > סניפים

סניפים ראשונים של הבנק הוקמו בטולכרם, טבריה, עזה, עכו ורמלה. באוקטובר 1934 הוחלט להקים סניף של הבנק ברבת עמון. בתחילת 1935 הודיעה הנהלת הבנק על כוונה לפתוח סניפים בג'נין, נצרת, צפת ובית שאן. באפריל 1936 נפתח סניף של הבנק ביפו. בפברואר 1941 נפתח סניף של הבנק בחיפה. באוקטובר 1943 היו לבנק 14 סניפים והוחלט על הקמת סניפים ברמאללה, מגדל גד, וג'נין. באפריל 1946 פתח הבנק סניף בקהיר, שהיה הסניף השלישי של הבנק מחוץ לגבולות ארץ ישראל המערבית, אחרי הסניפים ברבת עמון ואירביד.
הערות שוליים

↑  יוזמים ליסד בנק חקלאי, דואר היום, 3 במאי 1933
↑  ליסוד בנק חקלאי ערבי, דבר, 25 באוקטובר 1933
↑  הבנק הערבי החקלאי, דבר, 27 בדצמבר 1933
במושבות הערבים, הארץ, 2 בינואר 1934
↑  מניות הבנק החקלאי הערבי, הארץ, 3 בינואר 1934
↑  לבנק החקלאי הערבי, דבר, 31 בינואר 1934
מניות הבנק הערבי, הארץ, 7 בפברואר 1934
לבנק החקלאי הערבי, דבר, 13 בפברואר 1934
↑  הבנק החקלאי הערבי, הארץ, 21 בפברואר 1934
↑  הכל מרויחין, דבר, 4 במרץ 1935
↑  רווחי הבנקים הערבים, דבר, 5 באפריל 1937
↑  על סביבותינו, דבר, 24 במרץ 1941
↑  מי בהנהלת הבנק החקלאי הערבי, דבר, 3 בפברואר 1938
↑  בנק האומה הערבית, המשקיף, 30 במרץ 1942
↑  הוגדל הון "בנק האומה הערבית", הַבֹּקֶר, 5 באוגוסט 1943
↑  שני בנקים ערביים מתחרים, דבר, 8 בספטמבר 1943
↑  הבנקים הערביים, קול העם, 16 באוקטובר 1947
↑  בנק האומה הערבית פושט רגל, דבר, 8 באוגוסט 1949
↑  בנק "האומה" לפני פירוק, הַבֹּקֶר, 21 בפברואר 1950
↑  מהומה בחברון לאחר סגירת סניף בנק האומה, הארץ, 22 בפברואר 1950
↑  סניפים לבנק החקלאי הערבי, הארץ, 17 בינואר 1934
↑  טבריה, סניף לבנק הערבי, דבר, 21 בינואר 1934
סניף הבנק החקלאי הערבי, דבר, 18 באפריל 1934
↑  סניפים לבנק החקלאי, הארץ, 11 במאי 1934
↑  סניף לבנק החקלאי הערבי, דבר, 9 באוגוסט 1934
↑  סניף לבנק החקלאי ברמלה, דבר, 4 באוגוסט 1934
↑  סניף לבנק החקלאי הערבי, הארץ, 18 באוקטובר 1934
↑  סניף הבנק החקלאי הערבי בנצרת, דבר, 15 באפריל 1935
↑  סניפים לבנק החקלאי הערבי, דואר היום, 23 בינואר 1935
↑  הבנק החקלאי הערבי פותח סניף ביפו, דואר היום, 8 באפריל 1936
↑  סניף הבנק החקלאי הערבי בחיפה, הַבֹּקֶר, 17 בפברואר 1941
↑  סניפים חדשים לבנק האומה הערבית, הארץ, 22 באוקטובר 1943
↑  התחרות בין בנק האומה והבנק הערבי, הַבֹּקֶר, 9 באפריל 1946
↑  נתן בן נתן, סניף ל"בנק האומה הערבית" בקאהיר, הארץ, 30 בינואר 1946
בסין בלו

| --- | --- |
אחת הבריכות של בסין בלו, מאי 2013אחת הבריכות של בסין בלו, מאי 2013
 מידע כללי
 מיקום:  פטיט ריבייר דה ז'אקמל 
 סוג:  בריכות מים
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  האיטי 
 קואורדינטות:  18°14′03″N 72°35′17″W﻿ / ﻿18.23416667°N 72.58805556°W﻿ / 18.23416667; -72.58805556
 he
 
בסין בלו (בקריאולית האיטית: Basenblé; באופן מילולי: הבריכה הכחולה) הוא אתר מים טבעי הממוקם 12 קילומטרים מצפון-מערב לעיר הבירה ז'אקמל, במחוז הדרום מזרחי של האיטי. אלו הן שלוש בריכות לאורך הנהר הקטן של ז'אקמל (אנ').
גישה

על מנת להגיע לאתר יש לנסוע ברכב ארבע על ארבע בהרים, ואז ללכת כ-20 דקות, לאחריהן יש לרדת בחבלים לאורך מצוק בגובה 3.7 מטר, כאשר מדריכים מקומיים נמצאים במקום להכוונה. החל מ-2018 הכניסה לאתר בתשלום.
בריכות

האתר מורכב מארבע בריכות:
בסין שבל - עומק 2.7 מטרים
בסין בלו - עומק 4.6 מטרים
בסין פאלמיסט - עומק 17.4 מטרים
בסין קלייר - עומק 22.8 מטרים
בסין קלייר היא הבריכה הידועה ביותר עם מפל בגובה 10 מטרים הנופל לתוך בריכת מים בצבע טורקיז וסלעים חלקים סביבה. המים העשירים במינרלים יכולים להפוך לחום בוצי לאחר גשם כבד.
הערות שוליים

↑  Planet, Lonely (2017-06-23). "Bassin Bleu in Jacmel, Haiti". Lonely Planet. נבדק ב-2018-06-04.
↑  Clammer, P. (2016). Haiti. Bradt Travel Guide. Haiti (בצרפתית). Bradt Travel Guides. p. 147. ISBN 978-1-84162-923-0. נבדק ב-2018-06-04.
1 2  Staff, Lonely Planet Publications. (2017). Lonely Planet Dominican Republic. Harrell, Ashley., Raub, Kevin. Lonely Planet Publications. ISBN 9781787011885. OCLC 1084426711.
↑  "Jump into the cobalt waters of Bassin Bleu · Visit Haiti". Visit Haiti (באנגלית אמריקאית). 2018-07-21. נבדק ב-2019-04-20.
↑  Bassin Bleu |, Alluring World, ‏2018-03-11 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בסין בלו".
בן ציון פרחי

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1938 (בן 86) בולגריה 
 תאריך עלייה:  נובמבר 1948
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  בנצי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 הפרקליט הצבאי הראשי  נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת שלום הגליל
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל תאגיד קרנית
 
בן ציון פרחי (נולד ב-17 ביולי 1938) הוא אלוף בדימוס. בתפקידו האחרון היה נשיא בית הדין הצבאי לערעורים.
ביוגרפיה

נולד בבולגריה ובגיל 10 עלה לישראל וגדל בתל אביב. ב-1957 התגייס לצה"ל לחיל ההנדסה והוצב בגדוד 601. סיים קורס מ"כים וקורס קצינים. במהלך שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ירושלים ובסיומם עבד כעורך דין בתחום המשפט האזרחי. במסגרת שירות מילואים, לחם במלחמת ששת הימים כסגן מפקד פלוגת הנדסה של חטיבת השריון 200 שלחמה בסיני. במלחמת ההתשה שירת באזור תעלת סואץ ועסק בהקמת קו בר-לב.
שמואל גודר שהיה נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, גייס אותו חזרה לשירות הקבע. פרחי שירת כתובע צבאי בפרקליטות מרכז במקביל לשירות כמפקד פלוגת הנדסה במילואים, בהמשך שירת כשופט בית הדין הצבאי דרום ובמלחמת יום הכיפורים הצטרף לכוחות הלוחמים ושירת כקצין הנדסה במשך שלושה חודשים. שירת כפרקליט מרכז, כראש ענף פיקוח משפטי, נשיא בית הדין הצבאי המיוחד בדרגת אל"ם, וב-1984 מונה לפרקליט הצבאי הראשי. לאחר מכן קודם לדרגת אלוף ושרת משנת 1986 ועד 1996 בתור נשיא בית הצבאי לערעורים, הוחלף על ידי אלוף אילן שיף ופרש מצה"ל.
לאחר שחרורו כיהן פרחי כמנכ"ל תאגיד קרנית, החל משנת 1997 ולמשך 14 שנים. כמו כן שימש חבר בוועדת עברי בנושא אסון המסוקים. משמש שופט בבית הדין של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
עד למינויו של מוטי אלמוז לראש אגף כוח האדם בשנת 2016, היה פרחי לאלוף היחיד בתולדות צה"ל שהגיע משורות חיל ההנדסה.
הערות שוליים

↑  אלעזר לוין, ‏מינהלת קרנית אישרה מינוי בן ציון פרחי למנכ"ל, באתר גלובס, 8 באפריל 1997
↑  רון עמיקם, החמישיה הפותחת, באתר nrg‏, 28 באפריל 2008.
בכוננות מתמדת

| --- | --- |

 בימוי:  טוני סקוט 
 הופק בידי:  ג'ואל סילבר מייקל לוי
 תסריט:  שיין בלאק
 עריכה:  סטוארט בארד, מארק גולדבלט, מארק הלפריך 
 שחקנים ראשיים:  ברוס ויליס דיימון ויינס האלי בארי
 מוזיקה:  מייקל קימן
 צילום:  ורד ראסל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  The Geffen Film Company, האחים וורנר, Silver Pictures, MD Entertainment 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 1991
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט קומדיית פעולה, סרט חבר'ה, סרט פעולה, American football film 
 תקציב:  29,000,000$
 הכנסות:  59,509,925$
 הכנסות באתר מוג'ו:   lastboyscout
 דף הסרט ב־IMDb
 
בכוננות מתמדת (באנגלית: The Last Boy Scout – "הצופה האחרון") הוא סרט אמריקאי משנת 1991 בבימויו של טוני סקוט, בכיכובם של ברוס ויליס ודיימן וייאנז. הסרט הוא סרט פעולה על חוקר פרטי שהיה בעברו איש השירות החשאי, ושחקן פוטבול לשעבר, שמסתבכים בעולם הימורי הפוטבול האמריקאי.
הסרט ביסס את מעמדו של ברוס ויליס ככוכב סרטי פעולה אחרי הצלחתו בסרט "מת לחיות". הוא נכתב על ידי כותב הסרט "נשק קטלני" שיין בלאק.
הסרט היה חלק ממתקפה תקשורתית ארוכה על ליגת הפוטבול המקצוענית האמריקאית (NFL), בעיקר על רקע טענות לשימוש נרחב שנעשה בה בסמים שונים.
שיר הפתיחה של הסרט בוצע על ידי ביל מדלי.
שחקנים

ברוס ויליס – ג'וזף קורנליוס "ג'ו" האלנבק, חוקר פרטי ולשעבר איש השירות החשאי
דיימן וייאנז (אנ') – ג'יימס "ג'ימי" דיקס, שחקן פוטבול לשעבר
צ'לסי פילד (אנ') – שרה האלנבק, אשתו של ג'ו
ברוס מק'גיל – מייק מת'יוז, חוקר פרטי
האלי ברי – קורי, חשפנית
נובל וילינגהאם (אנ') – שלדון "שלי" מרקון, הבעלים של הלוס אנג'לס סטאליונס
טיילור נגרון (אנ') – מיילו
ג'ו סנטוס (אנ') – לוטננט בנג'מין בסאלו, בלש ממשטרת המחוז
קלארנס פלדר (אנ') – הבלש מיק מק'קאסקי
צ'לסי רוס (אנ') – סנאטור קלווין ביינרד
דניאל האריס (אנ') – דריאן האלנבק, בתם של ג'ו ושרה
בילי בלנקס – בילי קול, שחקן פוטבול
פרנק קוליסון (אנ') – פבלו
קים קואטס – צ'ט
הערות שוליים

↑  דף הסרט בכוננות מתמדת, מתוך אתר iMDB
↑  דף הסרט בכוננות מתמדת, מתוך אתר Box Office Mojo
↑  "סוסי ההרבעה של לוס אנג'לס". הקבוצה אינה קיימת במציאות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f2f20e15-1289-4b20-b42b-d07ae79abd6b
במקום הכי נמוך בתל אביב

במקום הכי נמוך בתל אביב הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית אסתר שמיר. הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים הד ארצי בתור אלבום הבכורה שלה, לאחר שהוציאה עם אפרים שמיר את אפרים ואסתר שמיר בשנת 1977. מתוך האלבום, יצא הלהיט "במקום הכי נמוך בתל אביב".
רקע

בשנת 1982 הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה – במקום הכי נמוך בתל אביב, שהיה פריצת דרך בכל הנוגע ליצירת הרוק הנשי בארץ, הן מבחינת התכנים והן מבחינת ההפקה. עד אז שרה שמיר בקול גבוה ועדין, אך מאלבום זה החלה לשיר גם בקול עמוק ומחוספס יותר. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה שיר הנושא. שירים נוספים שהתפרסמו מהאלבום היו: "גבר ללילה אחד" (מ"קוראים לזה אושר", 1979), "חבל דק" ו"אני לא רוצה לדבר על זה עכשיו". איתן גידרון מלהקת תמוז עיבד את שירי התקליט וההפקה המוזיקלית הייתה של לואי להב. באותה שנה (1982) כתבה והלחינה שיר לשלמה ארצי בשם "ברית לא מותרת", שיר על אהבת עבר חזקה והתעוררותה מחדש בפגישה מזדמנת, שאותו שרה בדואט עם ארצי באלבומו "מקום".
רשימת רצועות

| במקום הכי נמוך בתל אביב> מס' | במקום הכי נמוך בתל אביב> שם | במקום הכי נמוך בתל אביב> משך | במקום הכי נמוך בתל אביב>  | במקום הכי נמוך בתל אביב>  | במקום הכי נמוך בתל אביב>  | במקום הכי נמוך בתל אביב>  | במקום הכי נמוך בתל אביב>  | במקום הכי נמוך בתל אביב>  | במקום הכי נמוך בתל אביב>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | במקום הכי נמוך בתל אביב  | 5:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | האופנוען  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | חבל דק  | 5:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | דרך אי השחפים  | 6:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אני לא רוצה לדבר על זה עכשיו  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | השיר על השממה  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | נסיכת הרחוב  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | גבר ללילה אחד  | 3:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | ללא נגיעות של ממש  | 5:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 40:54 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2  במקום הכי נמוך בתל אביב, 1982-01-01, נבדק ב-2023-12-17
↑  אפרים ואסתר שמיר, 1977-01-01, נבדק ב-2023-12-17
↑  במקום הכי נמוך בתל אביב – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: b744f76e-c7d2-46a8-8487-5573ef43ee96
בתאל קולמן

אין תמונה חופשית
בתאל קולמן (נולדה ב-24 בנובמבר 1985) היא משוררת, עורכת, מוזיקאית ועיתונאית ישראלית. כתבת התנחלויות ובעלת טור במוסף הפוליטי של "מקור ראשון".
ביוגרפיה

קולמן נולדה וגדלה ברובע היהודי בירושלים בבית דתי לאומי. שם נעוריה הוא בוטבול. למדה באולפנת "צביה מעלה אדומים". שירתה שירות לאומי כקומונרית בבני עקיבא. בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן במוזיקולוגיה וחינוך מיוחד.
גיסה, עדיאל קולמן, נרצח בפיגוע דקירה בעיר העתיקה בירושלים ב-19 במרץ 2018, ובעקבות כך מצאה את עצמה קולמן בחזית המאבק למען הרס בתי מחבלים.
הקימה את 'מג'נונה' – לייבל מסיבות ביהודה ושומרון, יחד עם יוסי לוי סרי. כיום מקליטה חומרים מקוריים בהפקתו של צח דרורי.
ספרות

קולמן בוגרת כיתת השירה של "משיב הרוח". בשנת 2010 החלה לפרסם את שיריה ב"משיב הרוח" ומאז שיריה ראו אור בבמות שונות, בין היתר ב"הארץ", "מקור ראשון", "הליקון", ו"כתובת".
החל משנת 2014 מרכזת ומנחה תוכניות כתיבה יוצרת בעקבות המקורות בבית אבי חי.
ספר שיריה הראשון "תהום להיאחז בה" ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק (2015) בסדרת "כבר", וזיכה אותה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים לשנת 2015.
בשנת 2018 זכתה במלגת "בוסתן" מטעם הספרייה הלאומית והייתה חברה בצוות הניהול האמנותי של פסטיבל ימי אהבה לשירה של משיב הרוח.
כיום עובדת על ספר שירה שני.
עיתונאות

את דרכה העיתונאית התחילה כעורכת בדסק החדשות של nrg ושימשה כעורכת ערוץ הדעות של האתר עד לסגירתו. כיום כותבת ב"מקור ראשון" כתבות וטורים פובליציסטיים. בטוריה עוסקת בין היתר בנושאים פמיניסטיים, בשנת 2018 יזמה את קמפיין הבחורילות בעקבות התבטאויותיו של הרב קלנר ממכינת עלי וסחפה אחריה רבות ברשת.