stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסע ההצלה במזחלות הכלבים באלסקה
אחרית דבר

במגפת הדיפתריה בנום הגיע מספר מקרי המוות הכולל ל-5 עד 7 מקרים, אך וולש העריך שהיו ככל הנראה מאה מקרים נוספים לפחות בקרב אוכלוסיית האסקימוסים. לילידים היה מנהג לקבור את הילדים הנפטרים מבלי לדווח לרשויות. ב-1926 אובחנו מספר מקרים נוספים, אך הם טופלו בקלות באמצעות מטען חדש של תרופות.
כל משתתפי המסע קיבלו מכתבי הערכה מהנשיא קלווין קולידג', והסנאט של ארצות הברית הפסיק את דיוניו כדי לציין את האירוע. כל אחד ממשתפי המסע הראשון קיבל מדליית זהב מחברת H. K. Mulford. ראש עיריית לוס אנג'לס העניק את מפתח העיר בצורת עצם לכלב בלטו בכניסה לבניין העירייה. שחקנית הראינוע מרי פיקפורד הניחה זר על צווארו של הכלב. שירים ומכתבים מילדים נשלחו ומסעות גיוס תרומות ספונטניים התנהלו בכל רחבי הארץ.
גונאר קאסן וצוותו הפכו לידוענים וסיירו ברחבי החוף המערבי מפברואר 1925 ועד פברואר 1926, ואפילו כיכבו בסרט של 30 דקות שנקרא "המרוץ של בלטו לנום". במהלך ביקור של בלטו בסנטרל פארק בניו יורק ב-15 בדצמבר 1925, הוסר הלוט מעל פסל של בלטו, מעשה ידו של הפסל פרדריק רות'. בלטו ושאר הכלבים היו חלק ממופע שוליים וחיו בתנאים קשים עד שהוצלו על ידי ג'ורג' קימבל, שארגן מסע התרמה של ילדים בקליבלנד, אוהיו. ב-19 במרץ 1927 זכו הכלבים לקבלת פנים של גיבורים כאשר הם הגיעו לביתם הקבוע בגן החיות של קליבלנד. בשל גילו, הורדם בלטו ב-14 במרץ 1933, בגיל 14. גופתו פוחלצה והושמה בתצוגה במוזיאון הטבע של קליבלנד.
באוקטובר 1926 יצא ספלה עם טוגו ועם שאר כלביו למסע מסיאטל לקליפורניה, ולאחר מכן במסע דרך המערב התיכון עד לניו אינגלנד ובמהלכו משך את תשובת ליבם של המונים. הם הופיעו במדיסון סקוור גארדן הישן במשך 10 ימים, וטוגו קיבל מדליית זהב מרואלד אמונדסן. בניו אינגלנד התמודד צוותו של ספלה בתחרויות רבות וניצח את צוות כלבי הצ'ינוק המקומיים של ארתור וולדן. ספלה נכנס לשותפות עם אליזבת מ. ריקר בפולנד, מיין, שם רבים מכלביו עברו לחיי פרישה והשתתפו בתוכנית הריבוי של כלבי המזחלות הסיבירים, כולל טוגו שהעמיד צאצאים רבים. ספלה נהג לבקר את טוגו, והיה לצידו כאשר הוא הורדם ב-5 בדצמבר 1929, בגיל 16. לאחר מותו של טוגו, דאג ספלה לפחלוצו וכיום הכלב מוצג בתיבת זכוכית במוזיאון אדיטרוד שבואסילה, אלסקה.
אף אחד מנהגי המזחלות האחרים לא זכה לתשומת לב דומה, אם כי לזמן מה יצא "ויילד ביל" שאנון עם בלאקי למסע הופעות. באופן כללי התעלמו כלי התקשורת מנהגי המזחלות הילידים, שרק הם לבדם ביצעו כשני שלישים מהמסע. לדבריו של אדגר קלנד, "הייתה זו התרחשות יום יומית ככל שהדבר נגע לנו".
אחרית דבר > אירועי הנצחה

מסע המזחלות סייע להאצת חקיקתו של חוק קלי (אנ'), שהתקבל ב-2 בפברואר 1925. החוק התיר לחברות תעופה פרטיות לקבל חוזי העברת דואר. טכנולוגיית התעופה השתפרה תוך עשור, ובאלסקה הופעלו נתיבי דואר אוויר. מסע העברת הדואר האחרון באמצעות מזחלות כלבים פרטיות התקיים ב-1938, ותחנת הדואר האחרונה למזחלות כלבים נסגרה ב-1963. מזחלות הכלבים נותרו פופולריות ברחבי החלק הפנימי של אלסקה עד שכמעט והופסק השימוש בהן עם כניסת אופנועי השלג בשנות ה-60. מזחלות הכלבים זכו לתחייה מחודשת כענף ספורט בשנות ה-70 עם עליית הפופולריות של מרוץ המזחלות של נתיב אידיטרוד.
מרוץ מזחלות הכלבים של אידיטרוד, שעובר מרחק של יותר מ-1,000 מילים (1,600 ק"מ) מאנקורג' לנום, מקיים מסורות רבות הקשורות למסע העברת התרופות לנום. נהג המזחלות של כבוד בשבעת המרוצים הראשונים היה לאונרד ספלה. אחרים מבין משתתפי המסע, כולל "ויילד ביל" שאנון, אדגר קלנד, ביל מק'קרי, צ'ארלי אוונס, אדגר נולנר, הארי פיטקה, והנרי איבנוף, זכו גם הם לכבוד זה. במרוץ של 2005 זכה לכבוד ג'ירדס וינתר בקסטר, השורד הידוע האחרון של המגפה של 1925.
שחזור של המסע התקיים ב-1975 ונמשך שישה ימים יותר בהשוואה למסע של 1925, כמעט פי שניים. רבים מהמשתתפים במסע השחזור היו צאצאים של עשרים המשתתפים המקוריים. ב-1985 שלח הנשיא רונלד רייגן מכתבי הערכה לצ'ארלי אוונס, אדגר נולנר וביל מק'קרי, האחרונים מבין משתתפי המסע שנותרו אז בחיים. אדגר נולנר היה אחרון משתתפי המסע שנותר בחיים, והוא נפטר ב-18 בינואר 1999.
אחרית דבר > בתרבות הפופולרית

מסע מזחלות הכלבים באלסקה הונצח בתוצרי תרבות שונים. זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, הוקסם המורה והסופר הצ'כי פרנטישק אומלקה מהסיפור, וב-1946 יצא לאור ספרו "מסע" (בצ'כית Štafeta). כאספרנטיסט נלהב, תרגם אומלקה בעצמו את ספרו לאספרנטו ולאחר מכן תורגם הספר לגרמנית, הולנדית, פריזית, איסלנדית, סינית ויפנית. קיימת גם גרסה באנגלית לספר שפורסמה תחת הכותר Relay.
ב-1976 סופר סיפור המסע בספר "המרוץ נגד המוות: הסיפור האמיתי של הצפון הרחוק" (Race against Death: A True Story of the Far North) פרי עטו של סופר הילדים הנודע סימור רייט, שהוצג ב-1978 בפרק של סדרת טלוויזיה לספרות ילדים של רשת PBS.
סרט האנימציה בלטו משנת 1995 מבוסס בחלקו על אירועי המקטע האחרון של מסע המזחלות, אף על פי שכל הדמויות בסרט ובעלילות המשנה, למעט בלטו, הן פרי הדמיון.
דיווח מפורט על האנשים והאירועים הקשורים למסע המזחלות, כולל סיפורם של נהגי המזחלות הילידים וסיפורן של האחיות המקומיות שטיפלו בחולים ובמתים במגפה, הובא בספר שיצא לאור ב-2003, "המילים הקשוחים: סיפור הגבורה של הכלבים והאנשים במרוץ נגד המגפה" (The Cruelest Miles: The Heroic Story of Dogs and Men in a Race Against an Epidemic), פרי עטם של גיי ולני סולסברי.
ב-2013 התמקד סרט תעודה בשם "חסימה בקרח - סיפור הכלבים הגדול ביותר שסופר אי פעם" (Icebound – The Greatest Dog Story Ever Told) באירועי המסע ובאירועים שבאו אחריו.
"המרוץ הגדול באלסקה" (The Great Alaskan Race), סרט משנת 2019, מבוסס על מרוץ המזחלות.
הסרט "טוגו" (Togo), שיצא לאור באותה שנה, הופק על ידי חברת וולט דיסני והופיע לראשונה בדיסני+.
מחלוקות

קיימות מחלוקות רבות בנוגע לחלקו של בלטו במסע המזחלות ובנוגע לפסל שלו בסנטרל פארק. נהג המזחלות הבכיר, לאונרד ספלה, עבר מסע של 170 מילים (270 ק"מ) מנום מזרחה עד לפאתי שקטוליק, שם הוא פגש את איבנוף (להפתעתו, שכן הוא היה אמור לעשות את כל הדרך עד לנולטו ולשוב לבדו בחזרה), לקח את ההובלה, ושב לאחור במסע של 91 מילים (146 ק"מ), ובסך הכל עבר מסע של 261 מילים (420 ק"מ) באחד מקטעי הדרך המסוכנים והקשים ביותר בכל המסע. לאחר מכן הוא העביר את מטען התרופות לצ'ארלי אולסון. אולסון המשיך במסע של 25 מילים (40 ק"מ) לבלאף, שם הוא העביר את התרופות לגונאר קאסן. קאסן היה אמור להעביר את המטען לרוהן בפורט סייפטי, אך רוהן ישן וקאסן החליט להמשיך כל הדרך לנום. בסך הכול, עברו קאסן ובלטו מסע של 53 מילים (85 ק"מ). קאסן טען שהוא החליט להמשיך בדרכו בגלל שהוא לא ראה אורות בבקתה בה ישן רוהן והוא לא רצה לבזבז זמן נוסף, אך רבים, כולל רוהן עצמו ונהגי מזחלות אחרים, טענו שהחלטתו לא להעיר את רוהן נבעה מרצון לגרוף לעצמו ולבלטו את התהילה.
לדבריו של נהג המזחלת של טוגו, לאונרד ספלה, שגם היה בעליו של בלטו, בלטו היה כלב שהוא השאיר מאחור כאשר הוא יצא לדרך. הוא גם טען שהכלב המוביל של קאסן היה למעשה כלב בשם פוקס, אך העיתונאים מהתקופה סברו שבלטו היה שם שנקלט יותר בכותרות העיתונים. לא קיים שום תיעוד שספלה עשה שימוש בבלטו במרוצים לפני 1925, וספלה עצמו ציין שבלטו "מעולם לא היה בצוות מנצח". בשל העובדה שתצלומים וקטעי סרטים של קאסן ובלטו שצולמו בנום נוצרו מחדש לאחר הגעתם ברגע שהשמש זרחה, קיימות עדיין השערות בנוגע לתפקידו של בלטו ככלב המוביל, או בנוגע להגזמה שנוצרה בקשר לכך לצורכי התקשורת.
פסלו של בלטו בסנטרל פארק (אנ') נוצר בדמותו של בלטו, אך בפסל הוא נראה עונד את הפרסים שהוענקו לטוגו. הכתובת על הפסל היא, "מוקדש לרוח הבלתי ניתנת לשליטה של כלבי המזחלות שהריצו את התרופות לאורך 600 מילים על קרח נוקשה, דרך מים בוגדניים, דרך סופות ארקטיות, מנננה להצלתה של נום המוכה". בשנותיו האחרונות, ספלה היה שבור לב מהאופן שהתהילה עברה לבלטו. מבחינתו, טוגו היה הגיבור האמיתי של מסע המזחלות. ב-1960 אמר ספלה:
מעולם לא היה לי כלב טוב יותר מטוגו. הסיבולת, הנאמנות והאינטיליגציה שלו לא יכלו להיות טובות יותר. טוגו היה הכלב הטוב ביותר שנע בנתיבי אלסקה.
כתבת המגזין טיים קתי סטיינמיץ, סבורה גם היא שטוגו היה כלב המזחלות הגדול בכל הזמנים. במסע המזחלות, היא כתבה, טוגו היה הגיבור האמיתי:
...הכלב שלעתים קרובות מקבל את הקרדיט על כך שבסופו של דבר הציל את  העיירה הוא בלטו, אך רק במקרה הוא רץ את 55 המילים האחרונים של המסע. כלב המזחלות שעשה את חלק הארי של העבודה היה טוגו. מסעו, שהיה רצוף סופות שלגים, היה ארוך ב-200 מילים וכלל חציה של מפרץ נורטון המסוכן - שם הוא הציל את צוותו ואת נהגו בשחייה נועזת דרך שדה הקרח הצף.
הערות שוליים

↑  Salisbury, Gay; Salisbury, Laney (2003). The Cruelest Miles. W. W. Norton & Company, p .16.
↑  Salisbury, Gay; Salisbury, Laney (2003). The Cruelest Miles. W. W. Norton & Company, p .26.
1 2 3  Donahue, Deirdre (29 July 2003). "'Miles' takes measure of canine, human heroism". USA Today.
1 2 3 4 5  Houdek, Jennifer. "The serum run of 1925". LitSite Alaska. University of Alaska Anchorage. Archived from the original on 27 November 2010.
↑  Salisbury, Gay; Salisbury, Laney (2003). The Cruelest Miles. W. W. Norton & Company, p .48.
↑  Salisbury, Gay; Salisbury, Laney (2003). The Cruelest Miles. W. W. Norton & Company, pp. 33-36.
↑  Salisbury, Gay; Salisbury, Laney (2003). The Cruelest Miles. W. W. Norton & Company, pp. 47-48.
↑  Salisbury, Gay; Salisbury, Laney (2003). The Cruelest Miles. W. W. Norton & Company, pp. 42, 50
↑  MIKE COPPOCK, BALTO SAVED NOME, RIGHT? NOT QUITE: ANOTHER DOG DID MOST OF THE WORK, historynet, 12/9/2019.
1 2  D'Oro, Rachel (December 5, 2013). "Going beyond Balto, new documentary shows life-saving sled dog run in Alaska 90 years ago". The Canadian Press.
↑  "Togo". National Park Service.
↑  Steinmetz, Katy (21 March 2011). "Top 10 heroic animals". Time.
נום, 1916.
לאונרד ספלה עם כלביו. טוגו הוא הכלב הראשון משמאל.
גונאר קאסן עם הכלב בלטו.
פסלו של בלטו בסנטרל פארק בניו יורק המוקדש לכלבים שלקחו חלק במסע המזחלות.
נשק להשמדה המונית בגרמניה

הפגנה ליד בסיס חיל האוויר בוכל בגרמניה נגד החזקת כלי נשק גרעיניים של נאט"ו בתחומיה, 2008
לגרמניה יש את הכושר לפתח ולייצר נשק להשמדה המונית, אך מאז מלחמת העולם השנייה היא נמנעה מלעשות זאת.
מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה השתמש הצבא הגרמני בחזית המערבית ובחזית המזרחית בנשק כימי, לרבות גז חרדל, כלור ופוסגן. גם מדינות ההסכמה השתמשו בנשק כימי נגד אויביהן.
השימוש בנשק כימי היה הפרה של הוראות אמנות האג משנת 1899 ומשנת 1907.
מלחמת העולם השנייה

גרמניה עשתה במהלך המלחמה מאמץ שלא עלה יפה לפתח נשק גרעיני.
גזי העצבים הראשונים בהיסטוריה, טבון וסארין, פותחו בגרמניה בשנים שלפני המלחמה. במהלכה ערכו הגרמנים ניסויים בבני אדם על ידי גז חרדל. גרמניה בנתה לעצמה מאגר של חומרי לחימה כימיים, אך נמנעה מלעשות בהם שימוש בלחימה. בסך הכל ייצרה כ-78 אלף טון של חומרי לחימה כימיים. מאלו היו כ-12 אלף טון של טבון וכ-450 קילוגרם של סארין. אמצעי השיגור המיועדים לגזי העצבים היו פגזי ארטילריה בקוטר של 105 ו-150 מילימטר, רקטה בקוטר של 150 מילימטר ופצצת אוויר במשקל של 250 קילוגרם.
גרמניה לא השתמשה בגז הטבון אפילו כאשר עמדה בפני תבוסה. שר החימוש הנאצי אלברט שפר התנגד לשימוש בו וב-1943 הביא אל שליט גרמניה אדולף היטלר את מומחה גז העצבים אוטו אמברוס (אנ') מחברת א.ג. פארבן על מנת לתת דין וחשבון. אמברוס אמר להיטלר כי בעלות הברית מנעו פרסום עוד מראשית המלחמה של מידע על מחקר שערכו בנוגע לגזי עצבים מראשית המלחמה, כי טבעם של גזי העצבים היה ידוע כבר מתחילת המאה, וכי לדעתו אין ספק שבעלות הברית הצליחו לייצר גזי לחימה דוגמת הטבון. לא כך היה בפועל, אך היטלר קיבל את מסקנותיו של אמברוס ומלאי גז הטבון של גרמניה נותר ללא שימוש.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2015

| --- | --- |
 תאריך:  10 במאי 2015 
 מיקום:  תיאטרון דרורי ליין 
 מנחים:  גראהם נורטון 
 →2014 2016←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ה-61 נערך ב-10 במאי 2015. שמות המועמדים פורסמו ב-8 באפריל 2015.
הערות שוליים

↑  Alex Ritman (8 באפריל 2015). "BAFTA TV Awards: Benedict Cumberbatch Gets Third Nomination for 'Sherlock'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס באפט"א לטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | קומדיה • סדרה קומית / קומדיית מצבים • סדרת דרמה • דרמה יחידה • אופרת סבון ודרמה בהמשכים • מיני-סדרה • תוכנית בידור • התוכנית הבינלאומית • שחקן • שחקנית • שחקן משנה • שחקנית משנה • הופעה קומית נשית • הופעה קומית גברית • הופעת בידור |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | ההופעה הקומית |  |
| טקסים | 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 |  |
סטיבן ריאה, זוכה פרס שחקן המשנה הטוב ביותר
ג'מה ג'ונס, זוכת פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר
מאט ברי, זוכה פרס ההופעה הקומית הגברית הטובה ביותר
ג'סיקה היינס, זוכת פרס ההופעה הקומית הנשית הטובה ביותר
אנט ודק, זוכי פרס הופעת הבידור הטובה ביותר
ג'ון סנואו, זוכה עמית באפט"א
נשק להשמדה המונית

סמלי אזהרה המצביעים (מימין לשמאל) על סכנת הרעלה (כימית), סכנה ביולוגית וסכנה רדיואקטיבית.
אמצעים של חיל ההנדסה הישראלי להתגוננות מפני איומי אב"כ.
נשק להשמדה המונית או נשק בלתי קונבנציונלי (וגם נשק אטומי ביולוגי כימי, ובראשי תיבות: אב"ך, ונהוג גם אב"כ) כולל שלושה סוגים של כלי נשק, המיועדים לגרום להשמדה בקנה מידה המוני:
נשק אטומי
נשק ביולוגי
נשק כימי
בגלל הסכנה הגדולה שבשימוש בנשק זה, בעיקר לאוכלוסייה אזרחית שאינה מעורבת בלחימה, הוקמו מנגנונים בינלאומיים לפיקוח על הפצת נשק מסוג זה ולמניעת הפצתו. עם זאת, למנגנונים אלה יש יכולת מוגבלת, בגלל הקושי לגלות פעילויות חשאיות הקשורות בייצור והפצה של נשק זה, והיכולת המוגבלת להטיל סנקציות על מדינות שעברו על אמנות הפיקוח. לעיתים אף פורצות מלחמות עקב רצון לפרק מדינה מנשק בלתי קונבנציונלי, כמו מלחמת עיראק, ולפעמים די באיום של שימוש בנשק לא קונבנציונלי להפסקת מלחמה.
מבין הסוגים השונים של נשק בלתי קונבנציונלי, נשק גרעיני מצריך יכולת מדעית וטכנולוגית מתקדמת, ומתקנים גדולים שקשה להסתירם, ולכן תפוצתו מוגבלת למספר מועט של מדינות. השימוש היחידי בנשק גרעיני נגד אוכלוסייה אזרחית היה על ידי ארצות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה. גם תפוצתו של נשק ביולוגי מוגבלת יחסית. ייצורו של נשק כימי מבוסס על טכנולוגיה נפוצה, ולכן תפוצתו גבוהה יחסית, והוא משמש גם מדינות בעלות יכולת מדעית וטכנולוגית נמוכה.
רבים מתנגדים לשימוש ולעצם קיומו של נשק להשמדה המונית, וקבוצות פוליטיות רבות, בהן התנועה לפירוק נשק גרעיני, פועלות בנושא זה. נשק ביולוגי ונשק כימי נאסרו לשימוש במספר אמנות בינלאומיות, וכמו כן האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני אוסרת על הפצתו של נשק מסוג זה למדינות אשר לא החזיקו בו בעת החתימה על האמנה (ארצות הברית, ברית המועצות רוסיה, סין, בריטניה וצרפת). עם זאת, האמנה לא אוסרת במפורש על השימוש בנשק גרעיני.
בניגוד לעשורים הקודמים, שבהם נשק בלתי קונבנציונלי היה נחלתן של מדינות בלבד, כעת מנסים ארגוני טרור לבצע פיגועים בלתי קונבנציונליים, כמו למשל שימוש ב"פצצה מלוכלכת" המכילה חומר רדיואקטיבי, או משלוח מעטפות המכילות חיידקי גחלת.
בישראל

בצה"ל, האב"כ הוא תוכן שעובר בהכשרה צבאית של הלוחמים ביחידות הקרביות השונות. בעבר היה תחום זה משויך לחיל ההנדסה הקרבית, אך כיום נמצא תחום ההתגוננות מלוחמת אב"כ באחריות חטיבת החילוץ וההצלה של פיקוד העורף. אצל הלוחמים תוכן האב"כ עובר בהכשרה באופן בסיסי ואין איתו התעסקות ומגע יותר מכך, בעיקר אצל לוחמי חיל ההנדסה הקרבית. אם כי פלגת סייפן של היחידה המיוחדת יהל"ם היא פלגה המתמחה בנושא האב"כ באופן רב וכחלק ממקצועה של הפלגה.
בשנת 2018 נחקק בישראל החוק למניעת מימון והפצה של נשק להשמדה המונית האוסר על סיוע או על קשרי מסחר עם גורמים העוסקים בנשק להשמדה המונית.
ראו גם

מסכת גז
ערכת מגן
אמצעי אב"כ של חיל ההנדסה הישראלי
נשק להשמדה המונית בסין
MTCR
הערות שוליים

↑  חוק למניעת הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית, תשע"ח-2018, באתר www.nevo.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549229505171  BnF: cb12523307p (data)  GND: 4197222-3  HDS: 043953  LCCN: sh96004190  NARA: 10642605  NDL: 01005458  NKC: ph137537 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון

| --- | --- |
James Richardson Duty Free
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1892 (אוסטרליה) 1988 (ישראל) – הווה
 מיקום המטה:  רחוב הנגב 4, איירפורט סיטי
 מוצרים עיקריים:  קוסמטיקה, משקאות חריפים, מוצרי טבק, שוקולד וממתקים, ספורט ואופנה
 הכנסות:  מחזור פעילות של כ-400 מיליון דולר
 יו"ר:  גארי סטוק
 מנכ"ל:  אמנון תגורי
 עובדים:  1,500
  
 www.dutyfree.co.il
 
דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון (JR Heinemann limited partnership) היא רשת חנויות פטורות ממס הפועלת בישראל מאז שנת 1988. החברה מפעילה חנויות במעברי הגבול של ישראל ובעגלות מכירה במטוסי נוסעים. חנות הדגל של הרשת היא חנות הדיוטי פרי בטרמינל 3 שבנמל התעופה בן-גוריון, ומערך החנויות שלה כולל חנויות קוסמטיקה, משקאות חריפים, מוצרי טבק, שוקולד וממתקים. הרשת היא אחת מתוך חמש חברות שזכו במכרזים להפעלת חנויות הדיוטי פרי בטרמינל, והיא הגדולה ביותר מבין אלו.
החל משנת 2018, חברה ג'יימס ריצ'רדסון לחברת היינמן וביחד הן מפעילות את הדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון ובנמל התעופה רמון.
חברת היינמן הנה מחברות הדיוטי פרי הגדולות בעולם והיא פועלת בנמלי תעופה ברחבי העולם, בהם פרנקפורט, ברלין, בודפשט, קלן, דורטמונד, אוסלו, פיזה, סידני, זלצבורג ועוד.
על-פי נתונים שפורסמו בעיתונות, היקף המכירות בכל חנויות הדיוטי-פרי בישראל ובעיקר בחנויות קבוצת סקאל וג'יימס ריצ'רדסון, עולה בהתמדה עד כדי הפיכת הדיוטי-פרי לתופעה צרכנית בממדים לאומיים.
היסטוריה והיקף פעילות

קבוצת החברוֹת של "ג'יימס ריצ'רדסון" נוסדה בשנת 1892 במלבורן שבאוסטרליה. בשנת 1952 רכשה משפחת מנדי מהמשפחה המייסדת את החזקותיה בחברה והיא מחזיקה בה בבעלות פרטית מלאה עד היום. חברת "ג'יימס ריצ'רדסון ישראל” היא סניף ישראלי של החברה האוסטרלית.
בשנת 1987 הוציאה רשות שדות התעופה שורת מכרזים, למתחמי חנויות בשטח כולל של למעלה מ-1,000 מטרים מרובעים. חמש חברות ניגשו למכרז והזוכה הייתה חברת ג'יימס ריצ'רדסון, בבעלות המיליונר היהודי-אוסטרלי סטיבן מנדי, שחלשה אז על 23 חנויות דיוטי פרי במזרח הרחוק ובאוסטרליה.
חנויות החברה בישראל נפתחו רשמית ב-14 בנובמבר 1988. החברה השקיעה מאות אלפי דולרים בעיצוב נכסיה החדשים, שכללו חנות לקוסמטיקה ובשמים בשטח 800 מ"ר, חנות אלקטרוניקה בשטח 300 מ"ר, חנות שעונים בשטח 150 מ"ר וחנות אופנה בשטח 150 מ"ר. לצורך העיצוב נשכרו שירותיה של חברת קוק האמריקנית, המתמחה בעיצוב חנויות בנמלי-תעופה.
מאז תחילת פעילות ג'יימס ריצ'רדסון בישראל הורחב מחזור העסקים באופן רציף ומתמיד. מחזור המכירות הכולל בשנת הפעילות הראשונה עמד על כ-20 מיליון דולר ואילו בשנים האחרונות מחזור הפעילות הכולל בישראל כיום, עולה על 400 מיליון דולר: גידול של כ־2,000% ב-20 שנות פעילות.
חנות הבישום, הקוסמטיקה, הטבק והשוקולד בנתב"ג המשתרעת על שטח של 3,000 מ"ר, נחשבת לחנות הגדולה מסוגה בעולם ומדורגת במקום הראשון בהיקף המכירות לנוסע.
בשנת 2016 רכשה חברת היינמן (אנ') הגרמנית 50% מהבעלות בחברה, ובשנת 2024 רכשה את יתרת הבעלות. לחברת היינמן חנויות ביותר מ־300 שדות תעופה ב־90 מדינות. חברת ג'יימס ריצ'רדסון למעשה פרשה מתחום זה ברחבי העולם והחנות בנתב"ג הייתה בין האחרונות שנותרו בידיה.
פריסת הרשת

לרשת מערך של חמש חנויות "דיוטי פרי" פטורות ממכס בטרמינל 3 ובטרמינל 1 שבנמל התעופה בן-גוריון, ועוד שתי חנויות דראגסטור וממתקים באולם "שחקים" ובאולם קבלת הפנים. בנוסף לנתב"ג, מפעילה ג'יימס ריצ'רדסון חנויות "דיוטי פרי” במעברי הגבול מעבר נהר הירדן, במעבר טאבה ובנמל התעופה רמון. חנויות בנמל אשדוד הכוללים מערך לאספקת צידה לצוותי אוניות ומחסנים לאספקת צידה לכוחות או"ם ולדיפלומטים. בנוסף, מפעילה החברה חנות דיוטי פרי במטוסי נוסעים של החברות ארקיע וישראייר.
מטה החברה, הממוקם במתחם איירפורט סיטי, חולש על מגוון תחומי הפעילות הקמעונאית של החברה.
שמירת קניות

חברת ג'יימס ריצ'רדסון היא הראשונה שיישמה שירות שמירת קניות "פטור ושמור" (Arrival Collection service). שירות זה מאפשר לנוסע לקנות מוצרים פטורים ממכס קודם יציאתו את הארץ, לאחסנם בנמל התעופה, ולקבלם עם חזרתו ארצה. הוגה השיטה היה זאב שריג, מי שהיה אז אחראי על הביטחון בנמל ולימים מנהל הנמל. השירות הופעל לראשונה באוגוסט 1989. השיטה הביאה להגדלת המכירות ובעקבות כך אומצה במדינות נוספות כמו אוסטרליה וניו זילנד.
שירות Pre Order

החל מ-2017, החברה מפעילה שירות חדש דרך האתר הרשמי של ג'יימס ריצ'רדסון, Pre Order, שמאפשר להזמין מראש מוצרי דיוטי פרי מהבית, החל משבועיים ועד שעות ספורות לפני הטיסה, ולקבל אותם ביום הטיסה, תוך אפשרות לבקש ולהשאיר אותם, או את חלקם, לאיסוף בחזרה ארצה.
הערות שוליים

1 2 3 4  עוז אלמוג, ‏נמל התעופה והדיוטי פרי בישראל, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל",  7.12.2009
↑  "James Richardson Group Corporate Profile", jamesrichardson.com.au
1 2 3  לפי אתר האינטרנט של החברה
↑  סופי שולמן, ג'יימס ריצ'רדסון נפרדת סופית מהדיוטי פרי, באתר כלכליסט, 22 בינואר 2024
↑  מכרז הדיוטי פרי: ג'יימס ריצ'רדסון תמשיך לפעול בנתב"ג, באתר ynet, 9 באוגוסט 2017
1 2  אורנה יפת, ג'יימס ריצ'רדסון זכתה במכרז הקוסמטיקה בנתב"ג, באתר ynet, 11 בדצמבר 2003
השכלה גבוהה בישראל

סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
מוסדות להשכלה גבוהה בישראל פועלים ברבדים אחדים:
אוניברסיטאות, שבהן עוסקים במחקר ובהוראה לכל התארים האקדמיים, במגוון רחב מאוד של תחומים.
מכללות אקדמיות, העוסקות בהוראה למגוון מצומצם יותר של תחומים, בדגש על מקצועות ממוקדים, ומעניקות רק תואר ראשון או שני.
מכללות מקצועיות, המעניקות הכשרה והסמכה במקצועות מסוימים, ללא מתן תואר אקדמי.
שלוחות של אוניברסיטאות זרות הפועלות בישראל.
ההכרה במוסד כאוניברסיטה או כמכללה אקדמית היא בסמכותה של המועצה להשכלה גבוהה, ופתיחתו של מוסד כזה מצריכה היתר של המועצה.
מרבית המוסדות להשכלה גבוהה בישראל זוכים להשתתפות ממשלתית בתקציבן. במוסדות שאינם זוכים לתמיכה ממשלתית שכר הלימוד גבוה יחסית.
על פי ה-OECD, נכון לשנת 2017 בישראל 50.9% מהאוכלוסייה בעלי תעודה על-תיכונית (אקדמית או לא-אקדמית), אך גם אחוזי הפרישה של סטודנטים בישראל לפני תום הלימודים הם מהגבוהים בעולם.
המועצה להשכלה גבוהה

המועצה להשכלה גבוהה הוקמה ב-1958 כרשות פיקוח ממלכתית המפקחת על הקמת אוניברסיטאות מכללות אקדמיות חדשות, הרחבת מוסדות להשכלה גבוהה קיימים ואישור תארים, המלצה להכרה במוסדות אקדמיים כולל שלוחות של מוסדות השכלה גבוהה מחו"ל, פיקוח על הענקת תארים מדעיים, העברת הכספים מהממשלה למוסדות והצעות לקידום חקירה מדעית בנושאים שונים. המועצה פועלת על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה, על-פיו אסור לה להגביל את חופש הדעה והמצפון, להתערב בקביעת תוכניות לימודים ולהתערב במינוי הסגל האקדמי ובדרכי ההוראה.
במסגרת המועצה להשכלה גבוהה פועלת הוועדה לתכנון ולתקצוב, הידועה יותר בראשי תיבות שמה - ות"ת, האחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל, בהתם להחלטת הממשלה משנת 1977.
אוניברסיטאות

בישראל פועלות עשר אוניברסיטאות:
האוניברסיטה העברית בירושלים (נוסדה ב-1925)
הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל (נוסד ב-1924)
אוניברסיטת תל אביב (נוסדה ב-1956 כאיחוד של מכונים שהוקמו קודם לכן)
אוניברסיטת בר-אילן (נוסדה ב-1955)
אוניברסיטת חיפה (נוסדה ב-1963)
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (נוסדה ב-1969)
מכון ויצמן למדע (נוסד ב-1949)
האוניברסיטה הפתוחה (נוסדה ב-1974, תחילת לימודים ב-1976)
אוניברסיטת אריאל בשומרון (נוסדה ב-1982 כמכללה, הוכרה כאוניברסיטה ב-2012)
אוניברסיטת רייכמן (נוסדה ב-1994 כמכללה, הוכרה כאוניברסיטה ב-2021).
הקמת אוניברסיטה בישראל הייתה חלק מהחזון הציוני, והצעה לעשות זאת עלתה כבר בשנת 1884 בוועידת קטוביץ. חזון זה התממש לאחר מלחמת העולם הראשונה, בהקמת שני מוסדות השכלה: האוניברסיטה העברית והטכניון.
בשנת 1918 הונחה אבן הפינה לאוניברסיטה העברית, ושבע שנים לאחר מכן, באפריל 1925, נחנך קמפוס האוניברסיטה בהר הצופים.
הטכניון - בית ספר גבוה למדעים ולטכנולוגיה, החל לפעול ב-1924 עם 16 תלמידים. אחדים מהמרצים דרשו שהלימודים יתקיימו בגרמנית שהייתה אז שפת המדע, אך תומכי העברית ניצחו במאבק זה.
בנוסף, פועל מכון ויצמן למדע, שהוא מכון מחקר העוסק בתחומי מדעי הטבע והמתמטיקה, ובמסגרתו פועלת "מדרשת פיינברג", שבה מתקיימים לימודים לתואר שני ושלישי (דוקטור).
מוסד ייחודי בנוף ההשכלה הגבוהה בישראל הוא האוניברסיטה הפתוחה, שהלימודים בה מתבססים בעיקר על ספרי לימוד שהתלמיד קורא בביתו, כשאליהם נלווה תרגול במפגשים פרונטליים.
ועד ראשי האוניברסיטאות שהוקם באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, כולל, נכון לסוף שנת 2016, את כל הגופים שהוזכרו לעיל.
אוניברסיטאות > שכר הלימוד

שכר הלימוד בישראל מהווה רק 16% ממימון האוניברסיטאות בישראל. 70% מהמימון מגיע מהמדינה והשאר על ידי תרומות. אוניברסיטת רייכמן היא אוניברסיטה פרטית, ששכר הלימוד בה גבוה במידה ניכרת מזה שביתר האוניברסיטאות.
מקום המדינה הוקמו ועדות שונות לדיון בנושא שכר הלימוד. הבולטות שבהן היו: ועדת אגרנט (1959), ועדת קרגמן (1966), ועדת בר ניב (1971), ועדת נבון (1977), ועדת קצב (1982), ועדת קוברסקי (1991), ועדת מלץ (1996), ועדת וינוגרד (2001) וועדת שוחט (2006).
בישראל התקיימו מספר מאבקי סטודנטים סביב המחלוקת על שכר הלימוד. שלושת הגדולים והמתוקשרים ביניהם התקיימו ב-1998, ב-2005 וב-2007.