stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורס חובלים ה'
בצוותי המשחתות

באותה עת הציעה בריטניה מכירת ארבע משחתות מדגם Z, שנבנו בשלהי מלחמת העולם השנייה, שתיים לישראל ושתיים למצרים. מפקד חיל הים, האלוף שמואל טנקוס השכיל להבין שכניסת כלי שיט מתקדמים לחיל הים בעלות מי"ק ומערכת בקרת אש עם מחשב ירי לארבעת תותחי "4.5 של המשחתת תקדם את חיל הים לחיל מקצועי של ממש. הרכישה הייתה חשובה ביותר. עם כניסתן של המשחתות לשירות, הן תחלפנה את הפריגטות המיושנות, וכוח האדם המוקצה לפריגטות יעבור למשחתות. לכן לא התעקש מפקד החיל על תוספת תקני כוח אדם. אך בתקופת המעבר היה צורך לאייש את הפריגטות שהיו בשרות מבצעי. לכן באופן זמני חסרו אנשים לתפעול המשחתות הנרכשות. 

מפקד החיל שמואל טנקוס החליט על השעיית כל הקורסים שהתקיימו באותה עת בבה"ד חיל הים, ופקד לשלוח את כל חניכיהם לצוותי המשחתות באנגליה. באותו זמן הייתה בתוקף הנחייתו של דוד בן-גוריון כי אנשי צבא היוצאים מחוץ לישראל חייבים לעברת את שם משפחתם. חלק מהחובלים בעלי שם משפחה לועזי נדרשו לבחור באופן מיידי שם משפחה עברי. עם השם החדש המשיכו את כל שירותם בצה"ל.
הפלגה - בחודש מרץ שנת 1956 הושעה קורס חובלים ה' וחניכיו נשלחו לאנגליה. הקורס היה בשלהי שלב ההכנה ולפני בחינות במתמטיקה פיזיקה באנגלית. החובלים קיבלו את ההודעה כהפתעה משמחת. לקראת הנסיעה יזמו דרגת כתף של החובל הכוללת רק את העוגן וכך הזדהו כפרחי קצונה לצי הבריטי בהיותם בחו"ל. הדרגה נכנסה לתוקף ונשארה לקורסי חובלים הבאים.  הנסיעה לאנגליה החלה בהפלגה על א"ק (אניית קרב) ירושלים, אניית הנוסעים הישנה של חברת צים. היציאה מחיפה לוותה כשידידות של החובלים מלוות את האנייה בסירה של חברת 'העוגן'. ליל הסדר נערך בצוותא בעת ההפלגה. א"ק ירושלים הביאה את אנשי חיל הים מחיפה מרסיי בצרפת בשעות הבוקר. 

טיול ונסיעה - הרכבת לפריז עמדה לצאת בשעת ערב מאוחרת מסיבות ביטחוניות, מיד עם ההגעה לנמל מרסיי הועלו אנשי חיל הים, על ארבעה אוטובוסים שהוציאו אותם מן העיר. כך זכו לטיול מהנה במחוז פרובאנס ובריביירה הצרפתית. באותו הלילה הוחזרו ישירות לתחנת הרכבת שתוביל אותם לפריז. 

מפריז נמשכה הדרך ברכבת לנמל קאלה בתעלה האנגלית, משם במעבורת לפורטסמות' ושוב ברכבת ליעד הסופי. תוך כדי נסיעה רואיינו החובלים על ידי מפקדי שתי המשחתות, סא"ל יוחאי בן-נון, גיבור ישראל ומפקד אח"י יפו, וסא"ל מנחם כהן, מפקד אח"י אילת. חולקו בין שתי המשחתות ולמחרת היום הגיעו החובלים של אח"י אילת לבסיס הצי המלכותי בפלימות' והחובלים המיועדים לאח"י יפו לליברפול.
אניית הנוסעים 'ירושלים' של חברת צים, בה הפליגו החובלים למרסיי במגמה להגיע למשחתות בבריטניה, מרץ 1956.
בצוותי המשחתות > השהות באנגליה

לחובלים היה מעמד מיוחד באניות. טרם קצינים, אך כבר בוגרי בה"ד 1 נושאי סיכות מ"מ. קציני האניות קבלו את החובלים כשווים בעוד אנשי הצוות ראו בם חלק מהם. החובלים שובצו לכל התפקידים והפכו חלק אינטגרלי של הצוות. באח"י יפו היה חק"ח אלי לוי חריג. מפקדה יוחאי בן-נון קלט כי הוא בוגר בי"ס מקצועי במגמת חשמל, צורף אלי לוי לצוות החשמלאים. בעוד שרס"ן אברהם תבור, סגן המפקד, שהכיר את לוי מן הימייה בירקון בתל אביב, מינה אותו לאחראי על אימוני החתירה בסירת ההצלה של המשחתת. הלל ירקוני, שהתחיל בחיל הים כאלחוטן, צורף למחלקת הגנ"ק.
אח"י יפו התעכבה במספנה בליברפול בגלל תאונה שהייתה לה והיה צורך בתיקונים, ולכן זכו החובלים שלה גם בביקור בליברפול. בים מחוץ בנמל ליברפול נתודעו החובלים לתופעת גאות ושפל של קרוב לשמונה מטרים. מסיבה זו כל המעגנים בנמל הם בריכות סגורות. כל בריכה מחוברת לנהר המרזי באמצעות שער אטום. כלי שיט שעומד לצאת לנהר מגיע לשער, זה נפתח וכלי השיט נכנס לבריכה. השער נסגר ואז מושווה גובה פני המים בבריכת המעבר לגובה המים באותה עת בנהר, שער פנימי נפתח וכלי השיט יוצא לדרכו בנהר. בנוסף וללא קשר לכלי שיט, בעת שיא הגאות, כל 12 שעות בקרוב, נפתחים שני שערי הבריכה הגדולה והיא מתמלאת מים לגובה מרבי, ואז נסגרים שוב השערים, ויש מים לצורך המשך הפעילות.
עם סיום התיקונים עברה אח"י יפו, בפעם האחרונה, דרך שערי בריכת הנמל, יצאה לנהר המרזי, וממנו לים שבין איי בריטניה ואירלנד, בדרכה להצטרף לאח"י אילת בבסיס פלימות'. הנוהל הימי הנהוג והמחייב בין כלי שיט הוא הצדעה זה לזה על ידי הנמכת הדגל והעלאתו מחדש. הצוות הישראלי נהנה לראות אניות סוחר רבות מצדיעות לדגל חיל הים הישראלי.

בפלימות' החלו אימוני ה'התנערות' (Shakedown cruise), אימוני ההיבנות הבסיסיים של צוותי המשחתות, ירי תותחים לסוגיהם, ירי טורפדו, אימונים משותפים לשתי המשחתות, אימוני ימאות, העברת ציוד, העברת אדם ושאר התרגילים. האמונים נמשכו עד שהמדריכים הבריטים היו שבעי רצון מן הרמה שהושגה. 

בחודש מאי 1956 הפליגו שתי המשחתות יחדיו לבסיס הצי המלכותי בפורטלנד (Isle of Portland). בסיס זה מתמחה באימוני היבנות עבור אוניות הצי המלכותי הבריטי. האימונים נמשכו שבועיים דחוסים ורמות הביצוע הלכו והשתפרו.
החובלים איישו את מערכת התותחים נגד המטוסים. האימונים נערכו גם בבסיס הבריטי כשמטוסי מטאור ביימו תקיפה על התותחים כולל גרירת שרוול כמטרה. בתרגילי התותחנות הפגינו החובלים זריזות ומיומנות ואף השיגו פגיעות בשרוול. המדריכים הבריטים הופתעו מהקליטה המהירה ומזריזות התרגול. החובל משה לוי שהאנגלית שלו הייתה טובה נדרש להסבר. התברר שהתרגיל כלל את טעינת המלאון המכיל 4 פגזים לפני הירי. הפגזים נמצאים בארונית פתוחה הטען מושך את המלאון מסתובב על עומדו ומורידו לכתפי המטען. הבריטים טוענים את התותח בידיים מוצלבות ואילו החובלים הצליבו ידיים כשפסו את המלאון לפני המשיכה מהארונית וכך פעולת הטעינה הייתה חלקה יותר.
בגמר האימונים הסתיימה תקופת שהיית הצוותים בבריטניה. ב-11 ביוני 1956 יצאו שתי המשחתות יחד לכיוון ישראל. ההפלגה בפיקודו של שמואל ינאי, מפקד שייטת המשחתות, על המשחתת אח"י אילת כאוניית הדגל. כשעברו המשחתות ליד איטליה הצטרף אלהן הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין והמשיך בהפלגה לישראל. ב-20 ביוני 1956 התקבלו המשחתות בנמל חיפה בטקס חגיגי בנוכחות ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון.
בצוותי המשחתות > השהות באנגליה > גלריה

אח"י יפו יורה טורפדו אימונים במסגרת קליטת המשחתת בפלימות אנגליה מאי 1956.
קבוצת חובלים בעת קליטת המשחתות בפלימות' 1956.
מחלקת חשמל במשחתת אח"י יפו אפריל 1956.
הרמטכ"ל משה דיין עם קבוצת חובלים באח"י יפו לפני הכניסה לנמל חיפה יוני 1956.
בצוותי המשחתות > מלחמת סיני

החובלים חזרו באוקטובר 1956 לבה"ד חיל הים למסלול לימודים, הכשרה ואימונים. אל בוגרי בה"ד 1 צורפה אנשי שייטת 13 ונבחרים מנגדי חיל הים: מיכאל ברקאי, יעקב ניצן אלכס דרורי. כשנפתח 'מבצע קדש', ושייטת 13 נזקקה ללוחמיה, הקורס פוזר והחובלים נשלחו ליחידות מהם הגיעו אל הקורס. המשחתות הראו את יכולתן בעת מבצע "קדש" כולל שביית המשחתת המצרים איבראהים אל-אוול, שהפכה ל'אח"י חיפה'. לאחר מלחמת סיני חזרו החובלים והתכנסו בבה"ד חיל הים להמשך הקורס.
בוגרי בית הספר לקציני ים

מחזור א' של קציני ים התגייסו ביום 17 באוקטובר 1956 והתחילתו קורס קצינים בסיסי בבה"ד 1 ביום 21 באוקטובר 1956. הקורס הסתיים ביום 21 בינואר 1957 בטקס בו הוענקה למסיימים סיכת מ"מ, על מגרש המסדרים שסקר אותו הרמטכ"ל משה דיין. מיד עם סיום קורס הקצינים הצטרפו לקורס חובלים ה' שהיה בעיצומו. השייטים מבוגרי בית הספר השתלבו מיד בבה"ד חיל הים. 

מפקד הקורס רמי לונץ לא שבע נחת מכך שבוגרי קציני ים צורפו באמצע הקורס. לדעתו לא הייתה להם המנטליות שכבר הוחדרה על ידו לוותיקים. 

בוגרי עכו כיבדו את החובלים הוותיקים. החובלים עצמם קלטו היטב את בוגרי עכו. ביום הראשון בבה"ד חיל הים בהתאם למסורת המתיחות התחזו אברהם דרור ומשה לוי למדריכים והגישו לבוגרי עכו שאלון ארוך אותו נדרשו למלא בפרטים אינטימיים. בהמשך הקורס והשירות נעשו כולם חבורה אחת. למרות הביקורת הראשונית של רמי לונץ יצאו ממחזור א' של בית הספר לקציני ים עכו לא מעט קצינים מוצלחים.
בוגרי בית הספר לקציני ים > קורס קציני מכונה

בשנים 1948–1956 התקיימו בחיל הים ארבעה קורסי חובלים לשייטים ורק קורס אחד של קציני מכונה. קורס חובלים ה' היה הקורס הראשון שבו שולבו המכונאים והשייטים לקורס אחד משולב. בין בוגרי קציני ים היו תשעה במגמת מכונה. הכשרתם לקציני מכונה בחיל הים נעשתה ככיתה נפרדת. בסיום בה"ד 1 הועברו המכונאים לבית הספר הטכני של חיל האוויר בו, במשך חודש ימים קבלו הכשרה במנועי ספינות הטורפדו.

לאחר כחודש הועברו המכונאים לבה"ד חיל הים ושוכנו בצריפים נפרדים ממגורי השייטים. הם היו חלק מקורס החובלים ה' אך התנהלו בנפרד. בבית הספר לקציני ים למדו את התאוריות של פעולת המנועים השונים, תרמודינמיקה ועוד. בקורס קציני מכונה התמקדו בהכרת הדוודים, הטורבינות ומערכות העזר של המשחתות, שנקלטו בחיל הים. בסיום הקורס קבלו הסמכה של מתמחה קצין משמרת מכונה במשחתת.
המדריכים היו מפקד מגמת הנדסה בבה"ד חיל הים רס"ן יוסף יקיר. במחצית שנת 1957 סיימו המכונאים את הלימודים התיאורטים ושובצו לשייטת המשחתות כמתמחים לקציני משמרת מכונה ובמשחתת קיבלו כל אחד בנפרד הסמכה לקצין משמרת. חזרו לבה"ד בשבוע האחרון לקראת סיום משותף עם השייטים ב-7 בדצמבר 1957.
בוגרי בית הספר לקציני ים > גלריה

הרמטכ"ל משה דיין סוקר את מסיימי קורס קצינים בסיסי בבה"ד 1 21 בינואר 1957.
קבוצת בוגרי חובלים ה' ומחזור א' קציני ים מלווים את היוצאים לקורס הצוללות בחו"ל, 8 ביוני 1958.
הפלגה לפיראוס

לאחר מלחמת סיני הפך חיל הים הישראלי, לחיל משמעותי יותר ולכוח ימי של ממש. בסדר הכוחות שלו כלי שיט בעלי מערכות מי"ק, מערכות תותחים שיורים לטווחי 20 ק"מ טורפדו וציוד נגד צוללות. תוכנית הקורס כללה הפלגת ביניים שנערכה בחודש מאי 1957 על המשחתת אח"י יפו לנמל פיראוס שביוון.
הפלגה לפיראוס > מצעד הניצחון ביום העצמאות

הקורס השתתף במצעד יום העצמאות 1957 שנערך בתל אביב וציין את הניצחון במלחמת סיני. החובלים השקיעו זמן רב בתרגילי סדר ובהכנות על חשבון הלימודים.
קורס חובלים ה' במצעד צה"ל ביום העצמאות 1957
הפלגת סיום

בתחילת נובמבר שנת 1957 נערכה הפלגת סיכום לנמל טולון בצרפת. ההפלגה תוכננה להתבצע עם שתי המשחתות: אח"י אילת ואח"י יפו וכך יצאה ההפלגה לדרך. אך נוצר מצב ביטחוני שחייב את נוכחות חיל הים בישראל. המשחתות שהו ימים ארוכים ליד חופי ישראל. עד שפיקוד חיל הים קיבל החלטה שאח"י יפו תישאר בקרבת החוף ורק משחתת אחת, אח"י אילת, תפליג לצרפת. כל החובלים שהיו באח"י יפו עברו לאח"י אילת וכך יצאו לדרך. 

מגורי צוות המשחתת לא התאימו לקליטת מספר אנשים כה גדול. החובלים ישנו בצפיפות שהזכירה את אוניות המעפילים. בים התאמנו החובלים בעיקר בניווט אסטרונומי. זה היה המקצוע שמפקד הקורס רמי לונץ שם עליו דגש.
הפלגת סיום > בצרפת

טולון היה בסיס הצי הצרפתי בו חיל הים ביקר לעיתים קרובות, ובמיוחד שייטת 13, התארחו החובלים אצל אנשי הצי במקום, התקיימו אימונים מעטים ומסיבות אירוח הדדי. החובלים יצאו לטיולים פרטיים אל הריביירה הצרפתית למונטה קרלו ומקומות אחרים. הביקור משך תשומת לב ופורסם בעיתון צרפתי מקומי.
ביקור בניס – לפי בקשתו של מנהל מפעל הבונדס באירופה, איתן שפיר, ידידו האישי של מפקד שייטת המשחתות אל"ם צבי קינן. נכנסה אח"י אילת לביקור לא מתוכנן בנמל ניס. עם עגינת המשחתת הזמין מנחם כהן את אנשי הקהילה היהודית לבקר. אנשי הקהילה באו בהמוניהם חרף הגשם שירד, נהנו לעלות על כלי שיט מלחמתי של ישראל, והדביקו בהתרגשותם את הצוות.

מפקד השייטת עצמו הגיע גם הוא ולאחר הביקור באנייה נערכה קבלת פנים לצוותי המשחתת על ידי הקהילה בחוף. כולל היכרות עם בנות הקהילה שעטו על ההזדמנות להכיר חתנים פוטנציאלים.
הפלגת סיום > באיטליה

מניס הפליגה אח"י אילת לנמל ליבורנו בצפון מערב איטליה. מקום בו שוכן בית הספר לקציני הצי האיטלקי. החובלים ביקרו באקדמיה הימית Accademia Navale di Livorno. נפגשו עם הצוערים האיטלקיים שקיבלו אותם בסבר פנים יפות. החובלים התרשמו מההבדל בין התנאים בישראל ובאיטליה. החל במדים וכלה באמצעי לימוד. הצוערים האיטלקים קיבלו את פניהם במדי שרד Monkey jackets, מגוהצים למשעי. בעוד שהמדים הישראליים, בגלל הצפיפות הרבה ששררה באנייה, לא תמיד היו מגוהצים. 

החובלים ביקרו במגורים המסודרים והנוחים. כיתות הלימוד המרווחות של האקדמיה היו מצוידות בכל אמצעי הלימוד. בעוד שהחובלים עמדו בתור לקבל סקסטנט על מנת להתאמן בתצפית לשמש. באקדמיה בליבורנו היה פלנטריום לייצג את מערכת הכוכבים. הביקור הסתיים במסיבת קוקטייל יחד עם הכיתה העליונה של האקדמיה האיטלקית.
גבעתי שני משמאל בין העומדים בקבוצת חובלים בביקור בפיזה איטליה 1957.
סיום הקורס

בעת החזרה מן ההפלגה לחיפה נקראו שוב אנשי שייטת 13 ליחידתם. סיום הקורס הושעה, והטקס התקיים ביום 7 בדצמבר 1957. בבה"ד חיל הים. את המסדר קיבל מפקד חיל הים, האלוף שמואל טנקוס. חניך מצטיין של מגמת השייט היה סג"ם אלי לוי, במגמת מכונה הצטיין סג"ם פנחס (פיני) מרכס בוגר בית הספר לקציני ים עכו.
סיום הקורס > תמונת מחזור

בניגוד למקובל בצה"ל, למסיימי מחזור ה' לא נערכה תמונה רשמית. לבוגרי בית הספר לקציני ים עכו יש את תמונת המחזור של בית הספר המציינת את קורס החובלים כשנתם החמישית בו. הבוגרים האחרים נאלצים להסתפק בתמונת המחלקה בבית הספר לקצינים, בה"ד 1.
סיכת חובל המוענקת במסדר הסיום לדש הצווארון השמאלי.
סיום הקורס > מסיבות סיום

בערב אחרי טקס הסיום נערכה מסיבה, שסימנה את תחילת מסורת מסיבות בוגרי הקורס לשנים הבאות.

מסורת הקורס נשמרה בצורה שכל 10 שנים קוימה מסיבה מושקעת. במלאת 30 שנה קויימה המסיבה בכפר האמנים עין הוד.

במלאת 50 שנה קוימה המסיבה בבסיס חיפה ומפקד חיל הים אלי מרום היה אורח הכבוד.

במלאת 60 שנים מסיום הקורס בתאריך המדויק של 7 בדצמבר 2017, קוימה מסיבה במוזיאון ההעפלה וחיל הים ואורח הכבוד היה מפקד בסיס חיפה תא"ל גיל אגינסקי.
הישגי הבוגרים

מסיבות שאינן קשורות במישרין לקורס ה', נוצר בחיל הים מצב בו יכלו בוגרי הקורס להתקדם במהירות. בוגרי הקורס השתתפו בפעילות ותרמו להתקדמות החיל. לזכותם ניצחונות בקרבות ימיים ובניית דור כלי שיט חדש. קיימים קורסים מעטים בצה"ל שהוציאו מספר כה גדול של מפקדים בדרגות הבכירות והבכירות ביותר. חלק מהבוגרים שעברו לשרת בצי הסוחר הישראלי הגיעו לעמדות רבי חובלים ומכונאים ראשיים.
בוגרי קורס חובלים ה' הגיעו לרמה גבוהה של הישג אישי:

בשירות צה"ל
דרגת אלוף מפקדי חיל הים – מיכאל ברקאי וזאב אלמוג
דרגת תת-אלוף – מפקד הקורס רמי לונץ, חנוך בן אליהו, יצחק דוידי, אברהם דרור, אלי לוי, אברהם פאר ודב רם.
דרגת אל"ם – צבי גבעתי, אלחנן התרסי ויעקב ניצן.
דרגת סא"ל – אלון דוד, זאב אריאל, אמנון בן-ציון, אהרון גונן, יורם בר-ים, אלכס דרורי, יוחנן יוסף, משה לוי, עמי מאור, משה פלג, מאיר נוי, גיל שפירא, אלי תמיר.
עיטור העוז - זאב אריאל ואברהם דרור
עיטור המופת - מיכאל ברקאי ויעקב ניצן.
בצי הסוחר הישראלי
בדרגת רב חובל - מיכאל אדניה, יוסף אוריאלי, מיכאל ברקאי, הלל ירקוני, אדיר כרמי, מיכאל לב, מרדכי מירב ואברהם רהב.
בדרגת מכונאי ראשי – יחזקאל יוכלמן.
נוספים: אריה גבע - רס"ן והמייסד של המגזין והאתר "PORT2PORT" לספנות תובלה ושרשרת אספקה, איתן וכהולדר - קצין מכונה בצי הסוחר ופרופסור בטכניון, אבינועם בן חורין - קצין בצי הסוחר ואיש עסקים.
קריאה נוספת

יוחנן לוי, הקאדטים שלנו במסע אימונים, 'מערכות ים' חוברת ל ספטמבר 1956, עמ' 15.
אלכס דרורי, עם המשחתות ביוון, 'מערכות ים' חוברת ל"ג יולי 1957, עמ'8.
רמי לונץ, סבא רמי זכרונות לנכדים ולנינים, עורכת נעמה שלו-בן דוד, אפריל 2009.
ראו גם

קורס חובלים
קורס חובלים א'
ביאורים

↑  רמי לונץ היה בוגר האקדמיה הימית הצרפתית (École Navale) ב-  Lanvéoc  בקרבה ודרומית לברסט (Brest).
↑  החובל אלי לוי ראשון מימין, קצין החשמל אדם ענב שלישי מימין
↑  מימין לשמאל: אלכס דרורי, אברהם לביא, צבי גבעתי, זאב אלמוג, הלל ירקוני משה דיין, גיל שפירא, ואלי תמיר. התמונה צולמה במצלמה של גיל שפירא אשר שלח את הצילום גם ללשכת הרמטכ"ל.
↑  שלושת אנשי המחזור מול דיין הם:הרחוק יותר אלחנן התרסי, במרכז יורם בר-ים והקרוב יותר רהב (בוסידן) אברהם.
↑  צילום בנמל חיפה דקות מספר לפני שהמתנדבים לצוללות קציני המכונה: בבגדים אזרחיים, יורם בר-ים משמאל ואלחנן התרסי במרכז עולים לאוניית הנוסעים 'ארצה'.
הערות שוליים

↑  עיטור העוז לסרן אברהם בר-אורין באתר הגבורה
↑  הכתוב בספרו רמי לונץ, סבא רמי "זכרונות לנכדים ולנינים", עורכת נעמה שלו-בן דוד, אפריל 2009. עמ' 46.
↑  אקה התרסי קורס קציני מכונה בחובלים ה' באתר משמר המורשת הימית.
↑  משחתת חיל הים בפיראוס כתבה בעיתון על המשמר 3 ביוני 1957.
↑  צבי קינן, במבט לאחור – סיפור אישי, גבעול, 2005, ע' 224.
↑  צבי קינן במבט לאחור ע' 203.
ג'ורג' אדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1916 תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 פטירה:  28 בספטמבר 2008 (בגיל 92) תוניס, תוניסיה 
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בורג'ל 
 מפלגה:  Tunisian Communist Party 
 בן או בת זוג:  Gladys Adda 
 
ג'ורג אדה (או ז'ורז' אדה בערבית: جورج عدة, 22 בספטמבר 1916, תוניס – 28 בספטמבר 2008, תוניס) היה פוליטיקאי ואיש איגוד מקצועי יהודי-תוניסאי ומנהיגה לשעבר של המפלגה הקומוניסטית התוניסאית.
קורות חיים

אדה נחשב דמות מכובדת בקרב האופוזיציה השמאלנית התוניסאית ותיאר את עצמו כיהודי תוניסאי אנטי-ציוני. הביע תמיכה ב"שחרור פלסטין", והכריז לעיתים קרובות על תמיכתו בזכויות "אוכלוסיית השהידים בפלסטין". הוא נלחם "למען חופש, דמוקרטיה וזכויות אדם", ו"להגנה על מטרות צודקות בתוניסיה ובעולם". הוא גם היה פעיל במאבק למען זכויות העובדים באיגוד העבודה הכללי של תוניסיה.
אדה הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של תוניסיה (PCT) בשנת 1934. הוא השתייך לקבוצה שהמשיכה במאבק החשאי לאחר מעצרם של המנהיגים הנאו-דסטור והקומוניסטים בספטמבר 1934. הוא נכלא על ידי השלטונות הקולוניאליים הצרפתיים מספטמבר 1935 עד אפריל 1936. מיד לאחר שיצא מהכלא, מונה ב-1 ביוני 1936 בוועידה הלאומית של המפלגה כסגן המזכיר הכללי, וכיושב הראש בפועל של אגף הנוער הקומוניסטי.
באפריל 1940 הושם אדה במעצר בית בזגואן, ולאחר מכן בבז'ה, שם שהה עד 13 בנובמבר 1943, אז שברח לאלג'יריה השכנה.
אדדה נעצר שוב ב-1952 על ידי השלטונות הקולוניאליים הצרפתיים, ויחד עם מנהיגים אחרים של הדסטור והקומוניסטים נשלח לגלות פנימית בדרום תוניסיה. הוא שוחרר רק בשנת 1955. מאוחר יותר כתב על תקופה זו:
למען שחרור ארצי חוויתי בתי כלא, מחנות ריכוז וגירושים על ידי הקולוניאליסטים הצרפתיים
אדה היה חבר בהנהלת המפלגה הקומוניסטית עד 1957. במשך שנים רבות הוא נשאר דמות מובילה חשובה במפלגה והעורך הראשי של השבועון דובר הצרפתית שלה, L'Avenir de la Tunisie ("העתיד של תוניסיה"). לאחר קבלת העצמאות של תוניסיה המשיך למלא תפקיד כפעיל תנועתי, אך ללא תפקיד רשמי במפלגה. נוכחותו עדיין הורגשה באמצעות דעותיו, מאמרי העיתונות והשתתפותו בתנועות דמוקרטיות ואיגודיות מקצועיות.
בנו סרז' אדה, הנשיא לשעבר של TV5Monde, נפטר לפניו ב-2004 מסרטן. אדה מת מהתקף לב, ונקבר בבית הקברות היהודי בורג'ל שם כבר נקברו זה מכבר אשתו גלדיס ובנו.
הערות שוליים

1 2 3 4  Tunisie : décès de Georges Adda, personnalité politique de gauche - PDP - Parti démocrate progressiste - Tunisie - الحزب الديمقراطي التقدمي - تونس, web.archive.org, ‏2011-01-23
↑  Ali Mahjoubi, Georges Adda (in French), Jeune Afrique, October 5, 2008, p. 41
↑  Eloge funèbre du patriote et militant progressiste Georges ADDA - Mouvement Ettajdid حركة التجديد, ettajdid.org
סטניסלב יז'י לץ

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1909 לבוב, אוקראינה 
 פטירה:  7 במאי 1966 (בגיל 57) ורשה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרפובליקה העממית הפולנית, פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים של אוניברסית לבוב  אוניברסיטת לבוב 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הפולנית 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב הפרטיזנים של פולין  מדליית המלחמה 1939-1945  צלב הגבורה  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
סטניסלב יז'י לץ (בפולנית: Stanisław Jerzy Lec;‏ 6 במרץ 1909 – 7 במאי 1966) היה משורר ומחבר אמרות יהודי-פולני.
קורות חיים

לץ נולד בלבוב (כיום באוקראינה) למשפחה יהודית עשירה שהתנצרה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה להתגורר בווינה, ואחרי המלחמה שבה ללבוב. ב-1927 קיבל תואר מוסמך למשפטים מטעם אוניברסיטת לבוב. השתתף בפעילות פוליטית ופרסם מאמרים בכתבי עת סוציאליסטיים. בשל פעילותו הפוליטית נאלץ לעזוב את לבוב ועבר להתגורר בוורשה, שם זכה להצלחה ספרותית וייסד את "הקברט הספרותי" (בשיתוף עם לאון פסטרנק) שנסגר במהרה בפקודת השלטונות. הוא היה גם חבר החזית העממית האנטיפשיסטית.
מ-1941 היה במחנה ריכוז, שממנו הצליח להימלט ביולי 1943, כשהוא לבוש בחליפה של חייל גרמני. הוא הגיע לוורשה והצטרף למחתרת הפולנית. אחרי המלחמה המשיך בכתיבה ובמשך תקופה קצרה שימש כנספח לענייני תרבות בשגרירות פולין בווינה. עקב חילוקי דעות עם השלטון הקומוניסטי נמלט מפולין ושהה בישראל שנתיים בחברת אשתו, בנו ובתו. עם שובו לפולין אסרו עליו השלטונות הקומוניסטיים לפרסם את יצירותיו, אולם ב-1957 הוציא לאור את אמרותיו ("מחשבות סרק"), שכללו דברים נגד המשטר הטוטליטרי. למרות היותו אנטי-קומוניסט, זכה בפרסום רב ועם מותו ב-1966 נערכה לו הלוויה רשמית מטעם המדינה.
יצירותיו העיקריות

"שירים" (1933) (1946)
"סאטירות וממרות" (1946) (1948)
"מחשבות סרק" (1957) (1959)
"מחשבות סרק חדשות" (1964)
יצירותיו העיקריות > בתרגום עברי

מחשבות לא מסֻרָקוֹת; מפולנית: שושנה רצ'ינסקי; הקדמה: רישרד לב; עורכת: עפרה גלברט-אבני, תל אביב: י' גולן, תשנ"ז 1997.(כמאתיים וחמישים ממכתמיו)
קרב גרונוולד

קרב גרוּנוולד (בפולנית: Bitwa pod Grunwaldem; בליטאית: Žalgirio mūšis. ידוע גם בשם קרב טַנֶּנברג) היה קרב חשוב שנערך ב-15 ביולי 1410 כחלק מהמלחמה הפולנית-ליטאית-טווטונית. הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הצבא המאוחד של ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא, בפיקוד המלך ולדיסלב השני יגיילו והדוכס הגדול ויטאוטאס, על צבא מדינת המסדר הטווטוני בפיקודו של המגיסטר אולריך פון יוגינגן, ובהשמדה כמעט מוחלטת של הצבא הטווטוני, שמרבית מפקדיו נהרגו או נלקחו בשבי. למרות התבוסה בקרב, הצליחו הטווטונים להחזיק בבירתם, מריאנבורג, ואיבדו רק שטחים מועטים במסגרת הסכם טורון (1411). המחלוקות הטריטוריאליות בין הטווטונים לברית הפולנית-ליטאית נמשכו עד חתימת הסכם מלנו ב-1422. המסדר הטווטוני לא הצליח מעולם להתאושש מהמכה הצבאית, שספג בקרב גרונוולד, והעול הכלכלי, כתוצאה מהפיצויים שנאלץ לשלם בעקבות תבוסתו במלחמה, החליש עוד יותר את כוחו. בעקבות המפלה נאלצו הטווטונים בסופו של דבר לוותר על מדינתם העצמאית ולהתמזג בנסיכות הבוחר מברנדנבורג. הקרב שינה את מאזן הכוחות במזרח אירופה וסימל את עלייתו של האיחוד הפולני-ליטאי ככוח הדומיננטי מבחינה פוליטית וצבאית באזור.
קרב גרונוולד היה אחד הקרבות הגדולים ביותר שנערכו באירופה של ימי הביניים: יש לו מקום מרכזי באתוס הלאומי של הפולנים ושל הליטאים והוא שימש להם סמל למאבק לאומי חסר פשרות נגד הפולשים הגרמנים. הוא נחשב לניצחון הצבאי החשוב ביותר בהיסטוריה של פולין וליטא. בעיני הגרמנים הפך הקרב לסמל של היאחזותם ההרואית במזרח אירופה, ולכן תפס מקום מרכזי הן בתעמולה הגרמנית בתקופת מלחמת העולם הראשונה ועוד יותר מכך בתעמולה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
השמות השונים שניתנו לקרב

הקרב נערך בטריטוריה של מדינת המסדר הטווטוני, במישורים שבין ארבעה כפרים (כיום בפולין): גרונפלד (גרונוולד) במערב, טננברג (סטבארק) בצפון-מערב, לודוויגסדורף (לודוויגוו) בדרום-מערב, ופאולאן (אלונויו) בדרום-מזרח. כותבי כרוניקות פולנים פירשו את המילה "Grunenvelt" בתור גרונוולד, שפירושה יער ירוק בגרמנית. הליטאים תרגמו את המילה לז'לגיריס. הגרמנים קראו לקרב על שם הכפר טננברג ("גבעת אשוח" בגרמנית). לפיכך ישנם שלושה שמות נפוצים לקרב: בגרמנית – "Schlacht bei Tannenberg", בפולנית – "Bitwa pod Grunwaldem", ובליטאית – "Žalgirio mūšis".
רקע היסטורי > מסע הצלב הליטאי והאיחוד הפולני ליטאי

בשנת 1230 עברו האבירים הטווטונים, מסדר צבאי נוצרי, לקולמרלנד ופתחו במסע הצלב הפרוסי כנגד השבטים הפגאניים הפרוסיים, תוך שהם זוכים לתמיכת ההאפיפיור והאימפריה הרומית הקדושה. עד 1280 כבשו הטווטונים והמירו את הפרוסים לנצרות, ולאחר מכן העבירו את תשומת לבם לדוכסות הגדולה של ליטא הפגאנית. במשך מאה שנים פשטו האבירים על האדמות הליטאיות, במיוחד על מחוז סמוגיטיה, מאחר שהוא הפריד בין האבירים מפרוסיה לבין האבירים מליבוניה. המחוזות שגבלו בטווטונים הפכו לאזורי פרא לא מיושבים, אולם האבירים השיגו מעט מאוד טריטוריה. תחילה ויתרו הליטאים על סמוגיטיה במהלך מלחמת האזרחים הליטאית (1381–1384) בחוזה דוביסה.
ב-1385 הסכים יוגאילה, הדוכס הגדול של ליטא, להינשא לידוויגה, מלכת פולין באיחוד של קרבו. יוגאילה המיר את דתו לנצרות והוכתר כמלך פולין, ובכך יצר את האיחוד בין ממלכת פולין לדוכסות הגדולה של ליטא. ההמרה הרשמית של הליטאים לנצרות הסירה בעצם את העילה לפעילות המסדר הטווטוני באזור. המגיסטר של המסדר הטווטוני, קונרד זולנר פון רותנשטיין, בתמיכת זיגמונד מלך הונגריה, העלו ספקות בקשר לאמינות ההמרה של יוגאילה בבית הדין של האפיפיורות. הוויכוח הטריטוריאלי על סמוגיטיה שהייתה בידי האבירים מאז חוזה השלום ב-1404 נמשך. לפולין היו גם תביעות טריטוריאליות על דובז'ין ודנציג (כיום גדנסק) שהיו בשליטת האבירים, אך הצדדים היו במצב של שלום לאחר חוזה קליסז (1343). סיבה נוספת לסכסוך הייתה על הסחר: האבירים שלטו על שלושת הנהרות הגדולים (נימן, ויסלה ודווינה המערבית) בפולין וליטא.