stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביל סימונס
ביוגרפיה > קריירה ב-ESPN

ב-2001 הוזמן על ידי עורך באתר ESPN לכתוב טורי אורח עבור חלק באתר המוקדש לספורט ולתרבות פופולרית בשם Page 2. הטור הראשון שכתב היה על כוכב הבייסבול נומאר גארסיהפארה מבוסטון רד סוקס שנפצע וסיים את העונה, ובו תיאר את סבלם ותקוותם של אוהדי הרד סוקס שקבוצתם הפסידה שנה אחר שנה ושילב בו השוואה לסרט חומות של תקווה. ESPN החליטו להוביל עם הטור את Page 2 ואף את עמוד הבית ESPN.com. גם שני טוריו הבאים זכו להצלחה והוא קיבל הצעות הן מ-ESPN והן מבוסטון הרלד. הוא חתם על חוזה ב-ESPN במסגרתו יפורסמו טוריו שלוש פעמים בשבוע ב-Page 2, כמו כן כתב טור שבועי למגזין המודפס של ESPN. ב-2002 הצטרף לצוות הכותבים של תוכנית הבידור של ג'ימי קימל וב-2004 חזר למשרה מלאה ב-ESPN. אותה תקופה הייתה סדרת הפלייאוף בה בוסטון רד סוקס חזרו מפיגור 1–3 מול הניו יורק יאנקיז בגמר האמריקן ליג והמשיכו לזכייה בוורלד סיריס, טוריו של סימונס שליוו את הצלחת הקבוצה מנקודת מבט של אוהד משכו קוראים רבים והוא הפך לכתב הבכיר ביותר באתר ובעל טור הספורט באינטרנט הפופולרי ביותר בארצות הברית.
ב-2007 הגה את הקונספט ליצירת סדרת סרטים תיעודיים בנושאי ספורט, בשם "30 for ‏30". הסרטים שהחלו להיות מוקרנים ב-2009 זכו לשבחים רבים, הסדרה זכתה בפרס פיבודי, סימונס זכה בפרס אמי ב-2014 כיוצר הסדרה והיה מועמד לפרס ב-2011 וב-2015. ב-2009 יצר את הפודקאסט "The B.S. Report" שהפך לפודקאסט הספורט עם מספר המאזינים הגבוה ביותר. ב-2015 הוסיף פודקאסט נוסף בשם "Bill Don't Lie" שהתמקד בליגת ה-NBA.
ב-2011 יצר במסגרת עבודתו ב-ESPN את אתר Grantland, האתר בו שימש סימונס עורך ראשי, עסק בנושאים של ספורט, ותרבות פופולרית.
לאורך שנותיו ב-ESPN הושעה סימונס שלוש פעמים בשל עבירות משמעת, ב-2009 נאסר עליו לצייץ בטוויטר בעקבות ביקורת שמתח על תוכנית רדיו המשודרת ברשת בבעלות ESPN. ב-2013 הושעה מטוויטר פעם נוספת לאחר ביקורת על התוכנית First Take של ESPN. בספטמבר 2014 הושעה למשך שלושה שבועות מפעילות בעקבות התבטאויות בפודקאסט שלו שכוונו נגד רוג'ר גודל, הקומישינר של ליגת ה-NFL, אותו כינה שקרן.
במאי 2015 הודיעה ESPN כי היא לא תחדש את החוזה בינה לבין סימונס. על אף שנותרו עוד מספר חודשים עד לסיום ההתקשרות, הודיע סימונס לסגל אתר Grantland, כי הוא מפסיק לאלתר לשמש כעורך האחראי, וכן הפסיק לפרסם כתבות או פודקאסטים חדשים.
ביוגרפיה > קריירה ב-HBO ובחברת מדיה עצמאית

ביולי 2015 התפרסם כי סימונס יצטרף לרשת HBO, יתחיל להגיש תוכנית אירוח שבועית ב-2016 בנושאי ספורט ותרבות פופולרית, בנוסף יפיק פודקאסטים מצולמים ותוכניות דוקומנטריות. באוקטובר 2015 עלה הפודקאסט החדש שלו בשם "The Bill Simmons Podcast", בתוכנית הראשונה הוא ביקר באופן חריף את מעסיקיו הקודמים, רשת ESPN. סימונס טען כי הכיסוי התקשורתי שהעניקה ESPN לפרשת "Deflategate" בה התעמתו ליגת ה-NFL והקומישינר גודל מול קבוצתו האהודה ניו אינגלנד פטריוטס והקוורטרבק שלה טום בריידי, היה מביך ומוטה לטובת ה-NFL. תוכנית האירוח ב-HBO עלתה ביוני 2016 ונקראה Any Given Wednesday", לאחר חמישה חודשים בוטלה התוכנית על ידי HBO. סימונס המשיך את שיתוף הפעולה עם HBO עבורה יצר את הסרטים התיעודיים "אנדרה הענק", אודות המתאבק המקצועי המפורסם, "Showbiz Kids" אודות ילדים בתעשיית הבידור והסדרה התיעודית "Music Box" שכל פרק בה מתרכז בחיי מוזיקאי אחר.
סימונס הקים חברת מדיה בשם "Bill Simmons Media Group", בה שותפה HBO, ובפברואר 2016 השיק אתר אינטרנט ורשת פודקאסטים בשם "The Ringer". בפברואר 2020 רכשה ספוטיפיי את פעילות "The Ringer".
ביוגרפיה > ספרים

סימונס הוא מחברם של שני ספרי עיון בנושא ספורט שנכנסו לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס:
Now I Can Die in Peace - הספר מרכז טורים נבחרים שלו העוסקים בדרכה של בוסטון רד סוקס לזכייה באליפות מנקודת מבטו כאוהד מושבע
The Book of Basketball: The NBA According to the Sports Guy - ספר העוסק בליגת ה-NBA וכוכביה הגדולים
ביוגרפיה > חיים פרטיים

סימונס נשוי ואב לבן ובת. רעייתו וילדיו הם נושאים נפוצים ביצירותיו. הוא מתגורר בלוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  Here's Why ESPN Balked at Paying Bill Simmons $6 Million a Year, אתר יו.אס.איי טודיי, 8 במאי 2015
↑  Did Bill Simmons become too big for ESPN?, וושינגטון פוסט, 6 במאי 2014
↑  3 Reasons Bill Simmons Leaving ESPN Is a Big Deal, טיים מגזין, 8 במאי 2015
↑  ביל סימונס, באתר פרס אמי
↑  Grantland Staff, » Sports and Pop Culture from our rotating cast of writers – Grantland (באנגלית אמריקאית)
↑  ESPN won't renew Simmons' deal, אתר ESPN, ‏ 8 במאי 2015
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, ביל סימונס עובר ל-HBO וינחה תכנית אירוח, באתר וואלה, 22 ביולי 2015
↑  Bill Simmons Blasts ‘Embarrassing’ ESPN Deflategate Coverage, אתר Yahoo!, ‏1 באוקטובר 2015
↑  HBO Cancels Bill Simmons Talk Show ‘Any Given Wednesday’, וראייטי, 4 בנובמבר 2016
↑  The Ringer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810728734105606  GND: 102619251X  ISNI: 0000 0000 4883 5788  LCCN: no2006000132  NTA: 325603537  VIAF: 34200384   WorldCat (עם VIAF): 34200384 
ביל סימונס (במרכז) בטקס קבלת פרס פיבודי
דוד רסקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926 
 פטירה:  2011 (בגיל 85 בערך) 
 
הרב דוד רסקין (י"ב בניסן תרפ"ז, 1926 – ז' באייר תשע"א, 11 במאי 2011) היה יו"ר צעירי אגודת חב"ד בניו יורק, חבר אגודת חסידי חב"ד העולמית ומנהל רוחני בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770.
קורות חייו

נולד בבאברויסק בבלארוס. משפחתו סבלה רבות מהשלטון הקומוניסטי. לאחר מאסרם של הוריו עברה משפחתו לעיר לנינגרד, ולאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו לסיביר ולאחר מסע קשה הגיעו לאלמא אטא בקזחסטן שם חיו ועזרו לרבי לוי יצחק שניאורסון (אביו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון) ששהה שם בגלות. לאחר המלחמה נסע לניו יורק ולמד בישיבת חב"ד בצל האדמו"ר הרב יוסף יצחק שניאורסון.
לאחר פטירת רבי יוסף יצחק והתמנותו של הרבי הנוכחי החל לשמש כבעל קורא במניינו של הרבי. ב-1953 הצטרף להנהלת ישיבת תומכי תמימים המרכזית במגיד שיעור ולאחר תקופה קצרה מונה למנהל רוחני.
היה מהמקורבים לרבי מחב"ד שהתבטא עליו כאשר התקבל לאגודת חסידי חב"ד העולמית שיש לו "מרץ לעשייה בפועל". לאחר כל התוועדות שהרבי היה מורה הוראה חדשה נהג לטלפן לרבים מחסידי חב"ד והיה מודיע להם על ההוראה החדשה. בשנות השמונים החל למלא תפקידים רבים של חברים בארגוני חב"ד שנפטרו.
נפטר בניו יורק בז' באייר תשע"א (2011) ונקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי, בחלקת אגודת חסידי חב"ד בסמיכות לאוהל חב"ד לובביץ'.
תפקידיו

מנהל רוחני בישיבת תומכי תמימים המרכזית.
יו"ר צעירי אגודת חב"ד בארצות הברית, ושליח חב"ד ראשי למדינת ניו יורק.
חבר באגודת חסידי חב"ד.
חבר במרכז לענייני חינוך.
חבר במחנה ישראל.
חבר בהנהלת בית רבקה בארצות הברית.
פצצה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ג'יי רואץ' 
 הופק בידי:  A.J. Dix, Beth Kono, ג'יי רואץ', צ'ארלס רנדולף, Margaret Riley 
 תסריט:  צ'ארלס רנדולף 
 עריכה:  ג'ון פול 
 שחקנים ראשיים:  שרליז ת'רון מארק דופלאס בריג'ט לנדי-פיין סטיבן רוט ליב הווסון ג'ניפר מוריסון אליזבת רוהם רוב דלייני אן אליזבת רמזי ספנסר גארט אנה אוריילי טרישה הלפר מארק מוזס Bonnie Dennison קוני בריטון ברוק סמית' קייט מקינון אליסון ג'ני מרגו רובי ניקול קידמן מדליין זימה אליס איב ג'ון לית'גו אשלי גרין מלקולם מקדואל אלנה אובך נזאנין בוניאדי דונלד טראמפ 
 מוזיקה:  תיאודור שפירו 
 צילום:  ברי אקרויד 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Bron Creative  Annapurna Pictures  Denver + Delilah Productions  Gramsci  Lighthouse Management & Media  Creative Wealth Media
 חברה מפיצה:  ליונסגייט פילמס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בדצמבר 2019 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  32 מיליון דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר
 bombshell.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
פצצה (באנגלית: Bombshell) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2019 בבימויו של ג'יי רואץ' ונכתב על ידי צ'ארלס רנדולף. בסרט מככבות שרליז ת'רון, ניקול קידמן ומרגו רובי והוא מבוסס על מקרים של כמה נשים בפוקס ניוז, אשר התכוונו לחשוף את העובדה שהמנכ"ל רוג'ר איילס (אנ') הטרידן מינית. השחקנים ג'ון לית'גו, קייט מקינון, קוני בריטון, מלקולם מקדואל ואליסון ג'ני מופיעים בתפקידי משנה.
הפרויקט הוכרז לראשונה במאי 2017 בעקבות מותו של איילס, כאשר רואץ' אושר כבמאי בשנה שלאחר מכן. חלק גדול מהצוות השחקנים הצטרף בקיץ והצילומים החלו באוקטובר 2018 בלוס אנג'לס.
הסרט יצא בהפצה מוגבלת בארצות הברית ב-13 בדצמבר 2019, כאשר הפצתו באופן נרחב על ידי Lionsgate תוכננה ל-20 בדצמבר 2019. הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל, כאשר המבקרים שיבחו בעיקר את הופעותיהן של שלוש השחקניות הראשיות. עבור הופעותיהן, ת'רון ורובי היו מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בדרמה ושחקנית המשנה הטובה ביותר, בהתאמה, בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77. הסרט זכה בפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
עלילה

מערכת היחסים בין הנשים שמגישות את החדשות בערוץ פוקס ניוז היא לא מערכת רגילה, נוחה ונעימה. התחרות ביניהן גדולה ועליה מנצח רוג'ר איילס (ג'ון לית'גו). אמנם הוא שמן ולכאורה צועד עם הליכון. אבל במהלך הסרט יתבררו כמה ממעשיו הנלוזים. במרכז העלילה שלוש נשים, בתפקיד הראשי: מייגן (שרליז ת'רון), שהיא מגישה מקצועית, והיא גם פותחת את סיפור העלילה ומתארת את הדמויות, במעין אקספוזיציה. הדיבור הוא ישיר אל הקהל, כאילו הייתה דמות מחוץ לעלילה, דבר המעיד על אופייה ועל יכולתה להתבונן במצבים קשים, בשמירה מתמדת על האינטרסים הפרטיים והאישיים שלה. מולה ניצבת גרטשן קרלסון (ניקול קידמן) וגם היא מגישה מקצועית בעלת יכולות רבות. היא זו שפותחת את מערכת ההאשמות, בנושא ההטרדה המינית כלפי מנהל מחלקת החדשות רוג'ר. כל האחרות מהססות וחוששות לעתידן המקצועי, ובמיוחד מייגן. מייגן חוששת כמו נשים רבות שלא העזו לדבר, מפני משכורתה ומדמיינת חיים ללא רווחה כלכלית, כבלתי אפשריים. קיילה פוספיסיל (מרגו רובי) היא הדמות השלישית בחשיבותה. היא זו שתוקפת את מייגן, מדוע לא פתחה במסע נגד רוג'ר כדי למנוע מאלה שבאו אחריה לחוות את סדרת ההטרדות. כמו רבות מהנשים ששתקו מפחד, מפני הבעל, הקהל, מה יגידו בחברה ואיזו תווית תשאנה כל חייהן, כך גם הדמויות הנשיות בסרט. הן חוששות לצאת נגד אחד האנשים החזקים ביותר במערכת, שבנוסף להתעללות המינית שלו כלפיהן, גם עשה לא מעט מעשים טובים, והעניק להן עבודה חשובה ובצידה משכורת נכבדה, הרבה כבוד וקהל אוהדים רב.
שחקנים ודמויות

שרליז ת'רון - מגין קלי
ניקול קידמן - גרטשן קרלסון (אנ')
מרגו רובי - קיילה פוספיסיל
קייט מקינון - ג'ס קאר
אליסון ג'ני - סוזן אסטריץ'
אליס איב - איינסלי אירהרדט
מלקולם מקדואל - רופרט מורדוך
ג'ון לית'גו - רוג'ר איילס
בן לוסון - לאקלן מורדוך
אליזבת רוהם - מרתה מקאלום
הערות שוליים

↑  Keegan, Rebecca (5 בדצמבר 2019). "Making of 'Bombshell': How Charlize Theron, Nicole Kidman and Margot Robbie Re-Created the "Pervasive Paranoia" of Roger Ailes's Fox News". The Hollywood Reporter. נבדק ב-11 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "National Board of Review 2019: 'The Irishman' Wins Best Film, Adam Sandler Named Best Actor". National Board of Review. 3 בדצמבר 2019. נבדק ב-3 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jay Roach's Roger Ailes Project Adds Brooke Smith & Michael Buie". 20 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walsh, Kate (14 באוקטובר 2019). "Charlize Theron's Bombshell Transformation Wows at First Los Angeles Screening". Vanity Fair. נבדק ב-14 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mendoza, Manuel (9 באוקטובר 2019). "How actress Holland Taylor's 'visionary' moment created 'Ann,' now headed to Dallas Theater Center". The Dallas Morning News. נבדק ב-15 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 3bdea05c-3c82-429e-b6df-7fc47d6b700d
אהרן מויאל

ערך זה עוסק בר' אהרן מויאל ממנהיגי קהילת יהודי יפו במאה ה-19. אם התכוונתם לאחד מצאצאיו, הפרקליט הצבאי הראשי לצה"ל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1813 רבאט, מרוקו
 פטירה:  יולי 1899 (בגיל 86 בערך) ירושלים, האימפריה העות'מאנית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 מקצוע:  סוחר
 צאצאים:  אברהם מויאל, יוסף ביי מויאל
קברו בהר הזיתים
ר' אהרן מויאל (1813 – יולי 1899) היה סוחר יהודי-מרוקאי עשיר מרבאט שעלה לארץ ישראל והיה לאחד ממנהיגי היישוב היהודי ביפו. ראשון היהודים שגרו מחוץ לחומות יפו העתיקה ('בית הגבירים'  , כיום רחוב יפת 2-10, נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-19, על שטח מצדית והחפיר על דרך עזה העתיקה שהגנה על חומת העיר), ואבי משפחת מויאל בארץ ישראל.
ביוגרפיה

אהרן מויאל נולד ברבאט, מרוקו בשנת 1813, בן למשפחת רבנים ממגורשי ספרד. אביו היה משה מויאל. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי וכן השתלם בשפות זרות ובמסחר. הוא הצטיין בעבודתו כסוחר וצבר ממון רב, והיה לאחד מעשירי קהילת יהודי רבאט ומנהיגיה. ברבאט נשא לאישה את מסעודה לבית עמיאל.
בשנת 1852 (לפי מקורות אחרים בשנת 1860) מכר את רכושו הרב בבניינים וקרקעות ועלה לארץ ישראל ביחד עם משפחתו ועוד עשרות מבני קהילתו. הקבוצה שטה לארץ ישראל בספינה שבבעלותו. תחילה התיישב עם משפחתו בחיפה, ולאחר שלוש שנים עבר ליפו. הוא רכש ביפו אדמות, בניינים וחנויות, והיה ליהודי הראשון שבנה למשפחתו בית גדול גם מחוץ ליפו העתיקה. בהמשך נכנס לתחום הפרדסנות בשותפות עם ערבי-נוצרי בשם יוסף עשור, בבעלותם היה פרדס בשכונת עג'מי באזור שנקרא "אום אל עאצם" (לפי המסורת היה המקום בית קברות לחיילי נפוליאון שמתו במגפת הדבר בעת כיבוש יפו ב-1799).
מויאל ייסד ביפו מוסדות קהילתיים שונים, כולל תלמוד תורה ספרדי. בביתו שמחוץ לעיר הקים בית כנסת פרטי שבו פעלה גם ישיבה. הוא סייע לקליטתם של עולים יהודים נוספים ביפו ולגידול הקהילה היהודית בעיר.
באחרית ימיו התיישב בירושלים בבית שקנה לו בשכונת נחלת שבעה. ביתו שימש ככולל לעדת המערביים בעיר.
מויאל נפטר בירושלים בז' באב תרנ"ט.
צאצאיו, בני משפחת מויאל, היו לאחת המשפחות המרכזיות בנוף של יפו במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. היו לו ארבעה בנים; ביניהם יוסף ביי מויאל, אברהם מויאל (ששימש כממונה מטעם הברון רוטשילד, חברת כי"ח ואגודת חובבי ציון בניהול ענייניהם בארץ), שלום מויאל ואליהו מויאל, שנותר במרוקו והיה רב ברבאט.
הערות שוליים

↑  שמואל גילר, בית הגבירים' ביפו, פרויקט בן יהודה
1 2  אהרן שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל : סיפורה של משפחה, עמוד 49
↑  גבריאל צפרוני, שרשי משפחה אחת בצמרת, מעריב, 30 בספטמבר 1979
↑  תל אביב בתולדות הפרדסנות , הַבֹּקֶר, 26 בספטמבר 1965
זרוע מגן-קנטאור

מבנה גלקסיית שביל החלב, זרוע מגן-קנטאור מסומנת בירוק.

מערכת השמש מסומנת בנקודה הצהובה וניתן לראות את מיקומה ביחס לזרוע מגן-קנטאור במרכז הקואורדינטות
זרוע מגן-קנטאור (באנגלית: Scutum–Centaurus Arm), הידועה גם בתור זרוע מגן קרוקס, היא אחת משתי הזרועות הספירליות המרכזיות של גלקסיית שביל החלב (ביחד עם זרוע פרסאוס) וידועה בתור הזרוע הרחוקה והחיצונית ביותר ממרכז הספירלה של שביל החלב. זרוע מגן-קנטאור היא זרוע ארוכה, ספירלית, זרם של כוכבים, גז, אבק שמסתלסלת כלפי חוץ מסוף הגלקסיה למרכזה.
מיקומה של זרוע מגן-קנטאור

הזרוע ממוקמת בין זרוע קשת הקטנה ובין זרוע פרסאוס הגדולה, היא מתחילה ליד הליבה כמו זרוע המגן, ואז בהדרגה הופכת לזרוע קנטאור.
היסטוריה

משנות ה-50 העריכו שיש 4 זרועות ספירליות שאחת מהן היא זרוע מגן קנטאור אבל העדויות לכך אף פעם לא היו אמינות מספיק.
בחודש ינואר 2014, נמצאו עדויות לארבע זרועות ספירליות על ידי מחקר בן 12 שנים על התפלגות וחיי תוחלת החיים של כוכבים מסיביים ועל ידי מחקר על התפלגות מצרפים ואשכולות פתוחים, בזכות עדויות אלו גילו את זרוע מגן קנטאור בשנת 2014.
עננים בזרוע

זרועות ספירליות מכילות ענני גז גדולים המולידים כוכבים חדשים. אסטרונומים בסין האזינו לאותות רדיו מן הגז הזה, הם גילו 48 עננים חדשים בחלק החיצוני של הגלקסיה שעמדו בשורה עם 24 עננים ידועים. העננים מתארים קטע לא ידוע של זרוע ספירלית. קטע זה משתרע על פני 30,000 שנות אור והאסטרונומים מעידים על כך שהקטע עשוי להיות חלק מזרוע ארוכה הנקראת "Scutum-Centaurus", לאחר שתי מערכות כוכבים שהוא עובר, הזרוע מתחילה קרוב יותר למרכז הגלקסיה מאשר לנו.
הזרוע מכדור הארץ

את קבוצת הכוכבים קנטאורוס קשה לראות מארצות הברית, אך את המגן אפשר לראות. כאשר הלילה יורד, הוא נמצא בצד השמאלי העליון של שביל החלב בצורת קשת. תחת שמים כהים, אפשר לראות כי הוא עטוף בצעיף המעורפל של שביל החלב.
קבוצת הכוכבים קנטאור

קבוצת הכוכבים הנקראת קנטאור (Centaurus) היא קבוצת כוכבים דרומית, מהגדולות שבקבוצות כוכבים והיא כוללת את הכוכב הקרוב ביותר למערכת השמש. קבוצת הכוכבים קנטאור היא חלק מזרוע מגן-קנטאור.
ראו גם

זרוע פרסאוס
שביל החלב
אירינה מלניקובה

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1918 מנה, אוקראינה 
 פטירה:  3 בנובמבר 2010 (בגיל 92) קייב, אוקראינה 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  המחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת קייב  אוניברסיטת קייב 
 מוסדות:  המכון ללימודים סלאבים של האקדמיה הרוסית למדעים  המכון להיסטוריה של אוקראינה  האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה 
 תלמידי דוקטורט:  Vyacheslav Horbyk 
 פרסים והוקרה:  מדען כבוד של אוקראינה (2002)  מסדר הנסיך יארוסלאב הנבון, דרגה  5 (2008)  עיטור הידידות בין העמים  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור מהפכת אוקטובר 
 בן או בת זוג:  אנדריי ליקולה 
 
אירינה מלניקובה (ברוסית: Ирина Николаевна Мельникова‏ 24 באוקטובר 1918 – 3 בנובמבר 2010) הייתה היסטוריונית סובייטית-אוקראינית. התמחותה הייתה בחקר היסטוריה של צ'כוסלובקיה. היא הייתה דוקטור למדעי ההיסטוריה, וחברה באקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה. תחומי המחקר שלה כללו גם את ההיסטוריה הפוליטית והכלכלית של מרכז ומזרח אירופה, עם התמקדות בתקופה שבין המלחמות.
מלניקובה נולדה במנה, מחוז צ'רניהיב. מלניקובה סיימה את לימודיה באוניברסיטת קייב (1940). עם תחילת החזית המזרחית כחלק ממלחמת העולם השנייה היא פונתה לקזחסטן, לעיר שימקנט. מלניקובה החלה ללמד היסטוריה בהגירה כפויה במכון להוראה בדרום קזח (1941–1942).
מלניקובה למדה בבית הספר לתארים מתקדמים של האוניברסיטה הממלכתית של אוקראינה המאוחדת בקזיל-אורדה (טובה). בקייב הגנה על עבודת הגמר שלה "מדיניות ממשלת רוסיה על אוקראינה בשנים 1725-1740" (המנחה א' וודנסקי) (1946), אך לאחר מכן עזבה את הלימודים על אוקראינה כדי להתמסר לבוהמה וללימודים סלאבים מערביים.
מלניקובה הייתה נשואה להיסטוריון האוקראיני אנדריי ליחולאט.
מחקר

מ-1947 עד 1959 מלניקובה הייתה חוקרת בכירה במכון למחקרים סלאביים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות במוסקבה. שם היא החלה ללמוד את ההיסטוריה הפוליטית של צ'כוסלובקיה וטרנסקרפטיה, שבאותו הזמן סופחו לברית המועצות.
משנת 1957 מלניקובה עברה לקייב. היא החלה לעבוד במכון להיסטוריה של האקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית. שם, ב-1961, היא הגנה על עבודת הדוקטורט שלה בנושא "המאבק המעמדי בצ'כוסלובקיה בתקופת התייצבות זמנית וחלקית של הקפיטליזם (1924-1929)". עד היום נותרה יצירה זו השלמה ביותר בתולדות המפלגות הפוליטיות הצ'כיות של שנות ה-20, שנכתבו באוקראינה.
בשנים 1965–1988 מלניקובה הייתה ראשת המחלקה להיסטוריה סוציאליסטית של יחסים בינלאומיים, מאז 1988 - עמיתת מחקר ראשית. בשנת 1973 היא נבחרה להיות חברה בהתכתבות באקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית.
בשנות ה-70 מלניקובה הייתה חוקרת מובילה בהיסטוריה של מדינות אירופה, ובין הבודדות שחקרו היסטוריה של צ'כוסלובקיה. היא שיתפה פעולה עם מוסדות היסטוריים רלוונטיים של האקדמיה למדעים של בולגריה, צ'כוסלובקיה ופולין. לאחר החזרת העצמאות של אוקראינה, האג'נדה שלה הייתה לחקור את ההיסטוריה של היחסים הבינלאומיים של אוקראינה בעת החדשה. בשנת 2002 הוענק לה תואר הכבוד "עובדת מכובדת של מדע וטכנולוגיה באוקראינה".
הערות שוליים

↑  Варварцев, М.М. (2014). Мельникова Ірина Миколаївна/Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник (PDF) (באוקראינית). Ін-т історії України НАН України. pp. 307–309.
↑  "Лихолат Андрій Васильович — Енциклопедія Сучасної України". esu.com.ua. נבדק ב-2023-03-10.
1 2 3  Кривець, Н.В. (2010). "In Memoriam. Мельникова Ірина Миколаївна" (PDF). Український історичний журнал. 6: 228–229.
↑  "МЕЛЬНИКОВА ІРИНА МИКОЛАЇВНА". resource.history.org.ua. נבדק ב-2023-03-10.
1 2 3  Віднянський, С.В. (22 ביוני 2008). "До ювілею відомого українського історика Ірини Миколаївни Мельникової" (PDF). Український історичний журнал. 6: 229–231. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277272405171  PLWABN: 9810565258905606  GND: 121790509  ISNI: 0000 0000 2442 0772  LCCN: n81078822  LNB: 000240637  NKC: jx20130830004  VIAF: 301389369   WorldCat (עם VIAF): 301389369
הסו, מרקיז באדן-באדן

| --- | --- |
 לידה:  1268 
 פטירה:  13 בפברואר 1297 (בגיל 29 בערך) 
 בן או בת זוג:  Adélaïde de Rieneck Klara von Klingen 
 
הסו, מרקיז באדן-באדן (בגרמנית: Hesso von Baden; ‏ 1268 – 13 בפברואר 1297) היה בנם של רודולף הראשון, מרקיז באדן-באדן ואשתו, קוניגונדה מאברשטיין. לאחר שאביו מת ב-1288, הוא שלט במרקיזות באדן יחד עם אחיו רודולף השני, הרמן השביעי ורודולף השלישי.
הסו התחתן שלוש פעמים:
קלרה (נפטרה לפני 10 ביוני 1291), בתו של הרוזן ולטר השלישי מקלינגן. ממנה נולד לו בן:
הרמן השמיני (נפטר 1338)
אירמנגרד (1261/64 – לפני 1295), בתם של אולריך הראשון, רוזן וירטמברג ואגנס מלגניצה
אדלייד (נפטר ב-1299), בתו של הרוזן גרהרד הרביעי מריינק. ממנה היה לו בן נוסף:
רודולף הסו (נפטר ב-13 באוגוסט 1335)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1463153895173302410000   WorldCat (עם VIAF): 1463153895173302410000
פילמור אודיטוריום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם מוזיקה 
 כתובת:  סן פרנסיסקו 
 מיקום:  קליפורניה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  37°47′03″N 122°25′59″W﻿ / ﻿37.784098°N 122.433132°W﻿ / 37.784098; -122.433132
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) פילמור אודיטוריום(למפת סן פרנסיסקו רגילה) פילמור אודיטוריום
 
פילמור אודיטוריום (באנגלית: The Fillmore Auditorium או The Fillmore) היה אולם הופעות בסן פרנסיסקו. בין השנים 1954 ל-1966 הופעל על ידי צ'ארלס סאליבן ובין השנים 1966–1968 על ידי בילי גרהאם. על שמו של הפילמור הקים גרהם את אולם הפילמור איסט בניו יורק ואולם הופעות מרכזי יותר בסן פרנסיסקו, פילמור וסט. בניין האודיטוריום ממוקם בפינת שדרות גירי ורחוב פילמור (1805 Geary Boulevard) ברובע פילמור בסן פרנסיסקו.
היסטוריה

המבנה הוקם ב-1912 כאקדמיה למחול, Majestic Hall and Academy of Dancing. ב-1936 השתכן בו מועדון הריקודים "אמבסדור" (Ambassador Dance Hall) ובין 1939 ל-1952 פעלה במקום זירת החלקה על גלגיליות. ב-1954 רכש צ'ארלס סאליבן, אפרו-אמריקאי מקורב למאפיה, את המקום ושינה את שמו לפילמור אודיטוריום והפעיל בו ערבי ריקודים. במקום הופיעו כלהקות לריקודים הביג בנדס של ליונל המפטון, דיוק אלינגטון, ג'יימס בראון, הטמפטיישנס ועוד לקהל אפרו-אמריקאי. גרהאם שכר מדי פעם את המקום מסאליבן עבור העלאת מופעי רוק.
בדצמבר 1965 רכש בילי גרהאם את המקום והחל להעלות בו הופעות רוק ובפרט היה מרכז למוזיקה פסיכדלית. בין היתר הופיעו במקום הגרייטפול דד (51 הופעות), ג'פרסון איירפליין, Quicksilver Messenger Service, הדלתות, The Jimi Hendrix Experience, הבירדס, ג'ניס ג'ופלין ו־Big Brother and the Holding Company, סנטנה, פרנק זאפה, The Who, פינק פלויד וקרים. נוסף על רוק, העלה גרהם במקום הופעות ג'אז, מוזיקת נשמה ובלוז משל בי. בי. קינג, מיילס דייוויס, צ'ארלס לויד, אריתה פרנקלין, אוטיס רדינג והקראות שירה (למשל של אלן גינסברג).
לקראת הופעה של הוולווט אנדרגראונד וניקו ב-27 במאי 1966, עיצב דני ויליאמס (Danny Williams), מעצב התאורה של הלהקה, סט למופע אורות על הבמה. בכך יצר למעשה את התקן לעיצב תאורה במופעי רוק. הפילמור הזמין אותו לעצב את מערכת התאורה הקבועה שלו, ולהוסיף חידושים ששינו את התחום.
ב-1968, בשל התדרדרות השכונה, העביר גרהאם את פעילותו בסן פרנסיסקו לפילמור וסט. במקום נפתח לתקופה קצרה מועדון בשם The New Old Fillmore, שנסגר ב-1970. בשנות השמונים פעל במקום מועדון פאנק בשם The Elite Club.
בתרבות

המקום תועד ביצירתו של האנטר ס. תומפסון, "פחד ותיעוב בלאס וגאס".
הערות שוליים

↑  גיל מטוס, ספיישל של חצות - 50 שנה ל-Fillmore East on דקה 29:00+
↑  5 San Francisco Concerts That Changed Music Forever
↑  Christoph Grunenberg, Jonathan Harris (Eds.), Summer of Love: Psychedelic Art, Social Crisis and Counterculture in the 1960s ISBN 978-0853239192 p. 158
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b4e03235-d0b2-48b0-904c-4e3b18d93add
המפיקים (סרט, 2005)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המפיקים (מחזמר) 
 בימוי:  סוזן סטורמן 
 הופק בידי:  מל ברוקס 
 תסריט:  מל ברוקס תומאס מיהאן
 עריכה:  סטיבן וייסברג 
 שחקנים ראשיים:  נייתן ליין מתיו ברודריק אומה תורמן ויל פרל גארי ביץ' רוג'ר בארט
 מוזיקה:  מל ברוקס תומאס מיהאן
 צילום:  ג'ון בילי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 2005
 משך הקרנה:  134 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט קומדיה, סרט להט"בי 
 תקציב:  $45,000,000
 הכנסות:  $38,058,335
 הכנסות באתר מוג'ו:   producers
 פרסים:  פרס הסרטים של הוליווד (מתיו ברודריק) 
 www.theproducersmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
המפיקים (באנגלית: The Producers) הוא סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי, המבוסס על המחזמר המצליח משנת 2001 "המפיקים", המבוסס בעצמו על הסרט המצליח משנת 1967 "המפיקים". הסרט הופק על ידי מל ברוקס, בוים על ידי סוזן סטורמן ומככבים בו נייתן ליין ומתיו ברודריק, שגם כיכבו במחזמר בברודוויי.
ליהוק

נייתן ליין – מקס ביאליסטוק
מתיו ברודריק – ליאו בלום
אומה תורמן – אולה
ויל פרל – פרנץ ליבקינד
גארי ביץ' – רוג'ר דה ברי
רוג'ר בארס – כרמן גיאה
ג'ון לוביץ – מר מרקס
ריצ'רד קיינד - יו"ר חבר מושבעים
רשימת השירים לפי סדר הופעתם בסרט

Opening Night
We Can Do It
I Wanna Be a Producer
Der Guten Tag Hop-Clop
Keep It Gay
When You Got It, Flaunt It
(Little Old Lady Land (Along Came Bialy
That Face
Haben Sie gehört das Deutsche band?
You Never Say Good Luck on Opening Night
Springtime for Hitler part 1
Heil Myself
Springtime for Hitler part 2
You'll Find Your Happiness in Rio
Betrayed
'Til Him
Prisoners of Love (Leo & Max)