stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטבח בקנט סטייט

| --- | --- |

מפת זירת האירוע
 תאריך:  4 במאי 1970 
 מקום:  קנט (אוהיו) 
 קואורדינטות:  41°09′00″N 81°20′36″W﻿ / ﻿41.150092°N 81.343353°W﻿ / 41.150092; -81.343353
 סוג:  ירי המוני 
 הרוגים:  4 
 פצועים:  9 
 he
 
הטבח בקנט סטייט (Kent State) היה אירוע שהתרחש ב-4 במאי 1970, באוניברסיטת המדינה בעיירה קנט (אוהיו), ובו ירה המשמר הלאומי על סטודנטים שהפגינו נגד התפשטותה של מלחמת וייטנאם לקמבודיה. מן הירי נהרגו ארבעה סטודנטים ונפצעו תשעה.
רקע > רקע > המעורבות האמריקנית בווייטנאם

המעורבות האמריקנית בווייטנאם, אשר החלה במשלוח יועצים, ואחר כך גם כוחות מיוחדים, בתקופת כהונתו של הנשיא ג'ון קנדי, הלכה והעמיקה לכדי מעורבות צבאית בקנה מידה גדול, כחצי מיליון חיילים, בימי יורשו, לינדון ג'ונסון. אולם חרף המאמץ הצבאי הניכר, וחרף עליונות אמריקנית, במובן הטקטי, בשדה הקרב, לא נראה היה כי ארצות הברית פותרת את הבעיות אשר הביאו מלכתחילה להתערבותה, ומתקפת טט, בתחילת 1968, המחישה זאת. ריצ'רד ניקסון, הנשיא שהחליף בתחילת 1969 את ג'ונסון, הבטיח אומנם לצאת בהדרגה מווייטנאם, אך בפועל, הלחימה לא פסקה, ובמובנים מסוימים, אף גברה. ההיקף הגובר של המלחמה הביא לגיוס חובה חלקי של צעירים אמריקנים.
רקע > רקע > האווירה בציבור האמריקני

פרט למה שנראה היה כחוסר הצלחה ושקיעה בבוץ הווייטנאמי, גם המשטר הדרום וייטנאמי, אשר ארצות הברית נחלצה לעזרתו, נראה היה כמושחת וכלא ראוי להקרבה כה גדולה. באותן שנים עצמן, הפכה הטלוויזיה למוצר ביתי אוניברסלי, למעשה, בארצות הברית, כמו בעולם המערבי כולו. מראות המלחמה, על אף היותה רחוקה מאוד גאוגרפית, הגיעו במהירות, על בסיס יומיומי, לעיני האמריקנים ולתודעתם. אירועים שונים במהלך מלחמת וייטנאם, אשר אחד הבולטים שבהם היה טבח מי ליי, הורידו את קרנה של המעורבות בווייטנאם, וזו עוררה אי נחת ותרעומת בקרב חוגים נרחבים בציבור האמריקני. אחד הביטויים לכך, ב-1968, היה מהומות שנערכו במקביל לוועידת המפלגה הדמוקרטית בשיקגו, אשר הביאו, בין היתר, למשפט השבעה משיקגו.
כל זאת אירע בתקופה בה שררה בארצות הברית אי שקט פנימי. בין היתר, נרצחו בשנים שקדמו לאירוע הנשיא ג'ון קנדי, אחיו, מועמד בולט לנשיאות ב-1968, ותובע כללי לשעבר, רוברט קנדי, וכן מרטין לותר קינג. בהתנקשות פוליטית נוספת, אחרי האירוע שלהלן, נפצע קשה מועמד נוסף לנשיאות, ג'ורג' וולאס. בשנות השישים שגשגה, בקרב צעירי ארצות הברית, תנועת ילדי הפרחים, יחד עם תנועות אנטי ממסדיות שונות אחרות, אשר השתלבו בתנועות ובהלכי רוח דומים בעולם, בעיקר בעולם המערבי. אחד הביטויים הבולטים לאלה היו אירועי מאי 1968 בצרפת, ובעיקר בפריז. כמו כן, געש באותן שנים מאבק השחורים כנגד אפליה.
עם זאת, כללית, דעת הקהל האמריקנית לא אהדה את התנועות הרדיקליות המתוארות, ונראה כי הדבר מסביר בחלקו את התנהגות המשמר הלאומי באירועים שיתוארו.
רקע > רקע מיידי

בסוף שנת 1969, כאשר עלה בהרבה הצורך בחיילים לשירות בווייטנאם, נערכו מספר מחזורי גיוסים לשירות חובה, בשיטה של הגרלה, על פי תאריך לידה ועל פי אותיות השם. סטודנטים, אשר נהנו עד כה מפטור, כל עוד חבשו את ספסל הלימודים, החלו בחלקם לחוש על בשרם את עול הגיוס. בנוסף, באפריל 1970, התפשטו הקרבות, כולל מעורבות אמריקנית, גם לקמבודיה הנייטרלית.
באשר לאוניברסיטת קנט סטייט, רווחה בה באותה תקופה פעילות אנטי ממסדית בכלל, וכנגד מלחמת וייטנאם בפרט. באביב 1970 התעצמה פעילות זו, והצריכה לעיתים התערבות משטרתית. ב-30 באפריל הכריז ניקסון על הרחבת הלחימה לקמבודיה. יום אחר כך, נערכה הפגנת מחאה באוניברסיטה, בה נטלו חלק כ-500 סטודנטים, ונקבעה התכנסות נוספת ל-4 בחודש. בלילה שבין 1 ל-2 במאי, החלו התפרעויות, בהשתתפות כ-120 איש, סטודנטים ועוברי אורח, בעיירה קנט. המשטרה הזעיקה תגבורות והשתלטה על ההתפרעויות בעמל רב, תוך שימוש בגז מדמיע. המתפרעים שברו חלונות ראווה וגרמו נזק לסניף בנק. כן הטיחו חלק מן המפגינים והמתפרעים עלבונות כלפי השוטרים ויידו בהם בקבוקי בירה. למחרת, הגיעו ידיעות כי לשכת הגיוס המקומית, בניין ה-ROTC (תוכנית אשר שילבה הכשרת קציני מילואים לצד הלימודים באוניברסיטה, Reserve Officers' Training Corps) וכן הדואר המקומי, הם יעדים להשחתה בלילה הקרוב. כן מסרו מספר בעלי עסקים שקיבלו איומים כי עסקיהם יועלו באש, אם לא יציגו כרזות כנגד המלחמה. שמועות נפוצו אודות תכנון פעולות מחאה קיצוניות בהרבה: הרס נרחב באוניברסיטה ובעיירה, אגירת נשק, מהילת סמי הזיה במאגרי המים ועוד. כיוון שעלה חשש כי כוחות המשטרה המקומיים לא יוכלו להתמודד לבדם עם האיומים האמורים, הוחלט לתגברם בכוחות המשמר הלאומי. אלה הגיעו בערך בשעה 22:00, אולם באותו מועד בניין ה-ROTC הועלה באש על ידי אלמונים, ללא נפגעים. במקביל, נערכה הפגנה המונית בקמפוס, ובין המפגינים היו כאלה שהפריעו למאמצי הכיבוי. המשמר הלאומי התערב בנעשה, פיזר את המפגינים, תוך שימוש בגז מדמיע, כמה מהמפגינים נעצרו ואחד נפצע. ביום המחרת, 3 במאי, הכריז ראש העירייה של קנט על עוצר עד להודעה חדשה. באותו ערב קיימו סטודנטים הפגנה בקמפוס וזו פוזרה על ידי המשמר הלאומי, שוב, תוך שימוש בגז מדמיע. בהמשך קיימו סטודנטים שביתת שבת במקום אחר בקמפוס. לאחר שהודגש באוזניהם כי הוכרז עוצר, גם אלה פוזרו, לעיתים תוך 'זירוז' בכידוני הרובים של המשמר הלאומי.
הטבח

ב-4 במאי בצהריים, תוכננה, כאמור, עצרת נוספת כנגד המלחמה. בשל המתיחות שבישרו אירועי הימים האחרונים, הנהלת האוניברסיטה ניסתה לשווא למנוע את האירוע. כ-2,000 איש התכנסו בחזית טיילור הול (Taylor Hall, המבנה השמאלי במפת זירת האירוע), ולאחר קריאה להתפזר, שנענתה במטחי אבנים, שתי פלוגות של המשמר הלאומי החלו בניסיון לפזרם. לאחר קריאה נוספת להתפזר, שאף היא לא נענתה, חידש המשמר הלאומי את המאמץ לפזר את ההתכנסות, זו הפעם תוך שימוש ברימוני גז מדמיע, עקב הרוח בהצלחה מועטה, ונענה במטח אבנים נוסף ובקריאות גנאי. כן היו סטודנטים אשר הטילו בחזרה רימוני גז לעבר חיילי המשמר הלאומי.
כאשר התברר כי אין בכוונת המוחים להתפזר, התקדם באיגוף כוח של המשמר הלאומי עם רובים מכודנים. למראה הכוח נסוגו המוחים, ובחלקם אכן התפזרו, אם כי הרוב נותר והתגודד. כשסיימו חיילי המשמר הלאומי את האיגוף, עזבו סטודנטים נוספים, אך היו שנשארו, ואף היו כאלה שהתקרבו לאטם אל אנשי המשמר, אך עדיין נשמר מרחק של לפחות 20 מ' בין המפגינים למשמר הלאומי. מסיבה שאינה ברורה, אחד מאנשי המשמר ירה לעבר הסטודנטים וחלק מאנשי המשמר האחרים, בעיקר הקרובים יותר אל הסטודנטים, הצטרפו אליו. בבדיקה לאחר מעשה התברר כי 29 מתוך 77 אנשי המשמר הלאומי נטלו חלק בירי, וכי נורו 67 כדורים במהלך 13 שניות. מן הירי נהרגו ארבעה (שלושה מהם יהודים) ונפצעו תשעה מן המוחים, אחד מהם נותר משותק. לאחר הירי, ולבקשת רשויות האוניברסיטה, התפזרו המוחים. גם המשמר הלאומי עזב את המקום.
אחרית דבר > גלי מחאה

בעקבות האירוע נערכה שביתת סטודנטים ותלמידי תיכון בכל רחבי ארצות הברית, שכללה כארבעה מיליון לומדים. כן הביא הטבח לגל של עצרות והפגנות ברחבי ארצות הברית. ב-8 במאי אירעה התנגשות נוספת, באוניברסיטת ניו מקסיקו, ובה נפצעו 11 סטודנטים על ידי המשמר הלאומי. בלילה שבין 14 ל-15 במאי, מעט יותר מעשרה ימים אחרי הטבח בקנט סטייט, נהרגו שני סטודנטים שחורים, ועוד 12 נפצעו, על ידי המשטרה, באוניברסיטה בג'קסון (מיסיסיפי), אם כי הריגתם לא עוררה הדים הדומים לאלה של הטבח בקנט סטייט.
הזמר ניל יאנג כתב והוציא שיר מחאה תחת השם "Ohio" בו הוא עוסק באירוע.
אחרית דבר > ועדת חקירה

ב-13 ביוני 1970, כתוצאה ישירה משביתת הסטודנטים, הנשיא ניקסון הקים את ועדת הנשיא לחקירת המתיחות בקמפוסים (President's Commission on Campus unrest). הוועדה התבקשה ללמוד על עימותים, הפרות סדר, ואלימות בקמפוסים בשביתת הסטודנטים. הוועדה הגיע למסקנה שהירי באוניברסיטת קנט סטייט נעשה ללא אזהרה מוקדמת, ואף ללא פקודה לפתוח באש, והיה לא מוצדק ובלתי נסלח. כללית, הוסכם על ידי הרשויות כי אין לצייד ברובים כוח המיועד לפיזור הפגנות.
לקריאה נוספת

Agte, Barbara Becker (2012). Kent Letters: Students' Responses to the May 1970 Massacre. Deming, New Mexico: Bluewaters Press ISBN 978-0-9823766-6-9
Davies, Peter and the Board of Church and Society of the United Methodist Church (1973). The Truth About Kent State: A Challenge to the American Conscience.New York: Farrar, Straus & Giroux. ISBN 0-374-27938-1.
Gordon, William A. (1990). The Fourth of May: Killings and Coverups at Kent State. Buffalo, New York: Prometheus Books. ISBN 0-87975-582-2. Updated and reprinted in 1995 as Four Dead in Ohio: Was There a Conspiracy at Kent State? Laguna Hills, California: North Ridge Books. ISBN 0-937813-05-2.
Grace, Tom. "The Shooting at Kent State: An Eyewitness Account" (ראיון). אורכב מ-המקור ב-24 באפריל 2006. {{cite interview}}:  (עזרה)
Grace, Thomas (2016). Kent State: Death and Dissent in the Long Sixties.  Amherst, Massachusetts:  University of Massachusetts Press. ISBN 9781625341112
Lewis, Jerry M.; Hensley, Thomas R. (Summer 1998). "The May 4 Shootings at Kent Stat University: The Search of Historical Accuracy". The Ohio Council for the Social Studies Review. 34 (1): 9–21. אורכב מ-המקור ב-9 במאי 2008. נבדק ב-28 באוגוסט 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
Listman, John W. Jr. "Kent's Other Casualties", National Guard magazine, May 2000.
Means, Howard (2016). 67 Shots: Kent State and the End of American Innocence. Boston: Da Capo Press. ISBN 978-0-306-82379-4.
Michener, James (1971). Kent State: What Happened and Why. New York: Random House and Reader's Digest Books. ISBN 0-394-47199-7.
Payne, J. Gregory (1981). Mayday: Kent State. Dubuque, Iowa: Kendall/Hunt Pub. Co. ISBN 0-8403-2393-X.
Stone, I. F. (1970). The Killings at Kent State: How Murder Went Unpunished, in series, New York Review Book[s]. New York: distributed by Vintage Books. N.B.: The second printing also includes copyrighted material dated 1971. ISBN 0-394-70953-5.
הערות שוליים

↑  Nixon a Presidency Revealed, 2007-02-15 History Channel Director: Joe Angio
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532752005171  BnF: cb18065160v (data)  LCCN: sh2004010493 
ג'ונסון (מימין) עם הנשיא קנדי בבית הלבן
ניקסון מספק הסבר לאומה על הפלישה לקמבודיה, 30 באפריל 1970
ציון לזכרו של ג'פרי מילר, אחד הקורבנות, במקום בו נהרג. העמודים מציינים את מקום גופתו לאחר הירי.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)

| --- | --- |
 22 באוקטובר 2013, י"ח בחשוון ה'תשע"ד
 → 2008 2018 ← 
תעמולת בחירות בהרצליה
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שהתקיימו ב-22 באוקטובר 2013, י"ח בחשוון ה'תשע"ד, עמדו לבחירה 187 ראשי ערים ומועצות מקומיות (בבחירות לא נכללו מועצות אזוריות, אלה נבחרו כחודשיים מאוחר יותר).
בהתאם לכללי הבחירות לרשויות המקומיות נדרשו הבוחרים לבחירה כפולה - בפתק אחד לראש הרשות ובפתק שני לרשימה למועצת הרשות. מרבית הרשימות היו רשימות מקומיות, הפעילות רק במישור המוניציפלי, ומיעוטן היו רשימות מטעם המפלגות הפעילות גם במישור הארצי.
שיעור ההשתתפות הכולל בסיבוב הראשון בבחירות היה 51.1%, נמוך בהשוואה לשיעור ההשתפות בבחירות לכנסת התשע עשרה, שנערכו בתחילת אותה שנה - 67.8%. ערים אחדות התאפיינו בשיעור הצבעה נמוך במיוחד: תל אביב - 31.3%, ירושלים - 35.9%, באר שבע - 39.8%.
בשתי מועצות מקומיות, ע'ג'ר וקדומים, הבחירות בוטלו כיוון שהוגשו רק מועמדות לראש הרשות ורשימת מועמדים אחת ואלו הוכרזו כזוכים. בע'ג'ר נבחר בשלישית אחמד פתאלי ובקדומים נבחר בשנית חננאל דורני.
ב-38 רשויות מקומיות לא הושגה הכרעה בדבר ראש הרשות הנבחר, והתקיים בהן סיבוב שני, ב-5 בנובמבר 2013. אחוז ההצבעה בסיבוב השני עמד על 50.90% מבעלי זכות ההצבעה.
על פי החוק, ראש רשות שנבחר בבחירות בקלפי יתחיל לכהן 21 ימים לאחר יום בחירתו, לכן הנבחרים בסיבוב הראשון נכנסו לתפקידם ב-12 בנובמבר 2013, והנבחרים בסיבוב השני נכנסו לתפקידם ב-26 בנובמבר.
שתי נשים נבחרו לכהן כראש עיר, מרים פיירברג בנתניה ויעלה מקליס ביהוד-מונוסון, ואישה אחת בלבד נבחרה לראש מועצה מקומית, ליזי דלריצ'ה בגני תקווה.
ב-24 בדצמבר 2013 נערכו הבחירות לקבוצה השנייה של מועצות האזוריות (הבחירות לקבוצה הראשונה נערכו ב-4 בדצמבר 2012). מתוך 25 מועצות אזוריות, רק במועצה אזורית חוף הכרמל נדרש סיבוב נוסף לבחירת ראש המועצה.
תוצאות הבחירות למועצות האזוריות

| שם המועצה האזורית | שם ראש הרשות הנבחר | שיעור קולות המצביעים לזוכה | זכו בסיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- |
| אלונה | אריה שרון | 74.8% |  |
| באר טוביה | דרור שור | 62.5% |  |
| בני שמעון | סיגל מורן | מועמדת יחידה |  |
| גוש עציון | דוידי פרל | מועמד יחיד |  |
| גזר | פטר וייס | 55.62% |  |
| גן רווה | שלמה אלימלך | מועמד יחיד |  |
| דרום השרון | מוטי דלג'ו | 54.66% |  |
| הגלבוע | דני עטר | 53.4% |  |
| הר חברון | יעקב יוחאי דמרי | 65.4% |  |
| חבל אילות | אהוד עמיאל גת | מועמד יחיד |  |
| חבל יבנה | משה ליבר | 61.46% |  |
| חבל מודיעין | שמעון סוסן | מועמד יחיד |  |
| חוף הכרמל | כרמל סלע | 57.1 | X |
| לכיש | דני מורביה | 67% |  |
| מגידו | יצחק חולבסקי | 57.12% |  |
| מטה אשר | יורם ישראלי | 62.1% |  |
| מטה יהודה | משה דדון | מועמד יחיד |  |
| מרום הגליל | עמית סופר | 69% |  |
| נחל שורק | אליהו אסקוזידו | מועמד יחיד |  |
| עמק המעיינות | יורם קרין | 71.4% |  |
| עמק חפר | רני אידן | 56.09% |  |
| עמק יזרעאל | אייל בצר | 80.7% |  |
| עמק לוד | דוד יפרח | 60.99% |  |
| ערבות הירדן | דוד אלחיאני | מועמד יחיד |  |
| תמר | דב ליטבינוף | 77.1% |  |
התערבות בג"ץ

בספטמבר ובאוקטובר 2013 החליט בג"ץ להדיח שלושה ראשי עיריות (שמעון גפסו מנצרת עילית, יצחק רוכברגר מרמת השרון ושלמה לחיאני מבת ים) לאחר שהוגש נגד כל אחד מהם כתב אישום (בהרחיבו הלכה דומה שנפסקה לגבי שרים וסגני שרים בשנת 1993), למרות שהחוק מחייב את הדחתם רק אם הורשעו בעבירה שיש עמה קלון). זמן קצר לאחר פסיקה זו נערכו הבחירות לרשויות המקומיות, ושלושת ראשי הערים המודחים נבחרו מחדש. היו שראו זאת כהבעת אי-אמון של הציבור בבג"ץ.
בעקבות פסקי הדין ותוצאות הבחירות הודיע שר הפנים גדעון סער, על כוונתו להסדיר בחקיקה את סוגיית ראש רשות מקומית שהוגש נגדו כתב אישום חמור. חקיקה זו אושרה בכנסת בדצמבר 2013.
אירועים חריגים

ערב הבחירות נורה מועמד למועצת העיר לוד, עורך הדין עבד אלכרים אזברגה, בידי רעול פנים, ונפצע קשה. אזברגה הוא מספר 2 ברשימת "א-נידא אלערבי" אשר זכתה ב-3 מושבים במועצה.
יומיים לפני הסיבוב השני של הבחירות הורה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט סלים ג'ובראן, לצביקה הדר, אחד משני המתחרים בהרצליה, לפרסם הבהרה בדף הפייסבוק שלו, לפיה מודעות שפרסם אינן ידיעות חדשותיות (אף שיצרו רושם כזה).
במהלך הסיבוב השני נפסלו ארבע קלפיות בעיר פתח תקווה בעקבות זיופי פתקים עם שמו של המועמד איציק ברוורמן.
ב-9 בנובמבר 2013 נעצרו שלום דומרני והרב יורם אברג'ל, בחשד שפעלו להטיית תוצאות הבחירות בנתיבות.
משטרת ישראל חקרה חשדות לזיוף בבחירות בבית שמש, לאחר שבדירה בעיר נתפסו 170 תעודות זהות. ב-27 בנובמבר 2013 הגיש היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, ערעור לבית משפט לעניינים מינהליים בירושלים על תוצאות הבחירות למועצת בית שמש ולראשות העיר, בנימוק שהיו זיופים ומרמה במהלך הבחירות. בית המשפט קיבל את הערעור והחליט על קיום בחירות חוזרות בעיר. הערעור על פסק הדין נדחה על ידי בית המשפט העליון, והבחירות החוזרות נערכו ב-11 במרץ 2014 ובהם ניצח שוב ראש העיר המכהן משה אבוטבול.
בתום ספירת הקולות בנצרת הוכרז עלי סלאם כזוכה, בהפרש של 22 קולות בלבד. יריבו, ראש העירייה המכהן ראמז ג'ראיסי, ערער לבית המשפט המחוזי בנצרת על פסילתן של 47 מעטפות הצבעה, ולאחר שערעורו התקבל ונספרו הקולות שבמעטפות אלה, התברר שג'ראיסי הוא הזוכה, בהפרש של 9 קולות בלבד. עלי סלאם ערער אף הוא ואליו הצטרף היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בהמלצה לערוך בחירות חוזרות בעיר. הערעור וההמלצה נדחו, אך ב-11 בפברואר 2014 הפך בית המשפט העליון את ההחלטה והורה על קיום בחירות חוזרות לראשות העיר נצרת בתוך 30 יום. הבחירות החוזרות התקיימו ב-11 במרץ 2014 ובהן זכה סלאם ברוב גדול.
לקריאה נוספת

ילקוט הפרסומים נובמבר 2013:
6694 : אבן יהודה, אזור, אליכין, אשקלון, באר שבע, בית שמש, בני ברק, בני עי"ש, בת ים, גבעתיים, גני תקווה, יבנה, יבנאל, יפיע, יסוד המעלה, כסיפה, כפר יונה, להבים, מגדל העמק, מזכרת בתיה, מיתר, מצפה רמון, נשר, נתיבות, נתניה, סביון, עומר, ערערה בנגב, קדימה-צורן, קריית אונו, קריית ביאליק, ראש העין, ראשון לציון, רמת השרון, רמת ישי, רעננה, תל אביב-יפו, תל שבע, אור עקיבא, אילת, אכסאל, אלעד, בנימינה-גבעת עדה, ג'ולס, ג'סר א-זרקא, ג'ש (גוש חלב), דימונה, חצור הגלילית, טובא זנגרייה.
6695: אבו גוש, אום אל פחם, אופקים, אור יהודה, אשדוד, באר יעקב, בועיינה-נוג'יידאת, בית דגן, גדרה, גן יבנה, דאלית אל כרמל, יאנוח-ג'ת, כפר יאסיף, כפר סבא, כפר קאסם, כפר תבור, מזרעה, נהריה, נס ציונה, נצרת, עיילבון, פוריידיס, פסוטה, דייר חנא, זכרון יעקב, חולון, קריית אתא, קריית יערים, רמת גן, קריית גת, קריית מוצקין, כפר ברא, שגב שלום, שבלי-אום אל גנם, ראמה, ג'לג'וליה, כסרא-סמיע, קריית ים, שלומי, טירת כרמל, חורה, חורפיש, טבריה, ג'סר א זרקא, חדרה, רחובות.
6696: ירושלים, חיפה, גבעת שמואל, ירכא, כאבול, כוכב יאיר, כפר ורדים, כפר מנדא, כרמיאל, לוד, מג'ד אל כרום, מודיעין-מכבים-רעות, מטולה, מעלות-תרשיחא, משהד, נצרת עילית, סאג'ור, סח'נין, עילוט, עין מאהל, עכו, עראבה, ערערה, פקיעין (בוקעיינא), פרדס-חנה - כרכור, צפת, קצרין, ראש פינה, שדרות, שוהם, שעב, שפרעם, תל מונד, יבנה, יקנעם עילית, טירה, חריש, רכסים, טורעאן, קריית מלאכי, מעיליא.
6701: כפר שמריהו, ע'ג'ר, נוה מונוסון, אבו סנאן, בסמ"ה, בסמת טבעון, הוד השרון, זרזיר, טמרה, יהוד-מונוסון, כפר קרע, לקיה, מבשרת ציון, מגאר, נחף, עספיא, פרדסיה, קריית עקרון, קריית טבעון, קריית שמונה, רהט, ריינה, דיר אל אסד, זמר, כפר כנא, מעלה עירון, מגדל, עפולה, מכבים-רעות, יאנוח-ג'ת.
6702: ביר אל מכסור, בית ג'ן, ג'דידה-מכר, דבורייה, הרצליה, כאוכב אבו אל היג'א, כפר כמא, פתח תקווה, בענה, כעביה-טבאש-חג'אג'רה, קלנסווה.
הערות שוליים

↑  מורן אזולאי וכתבי ynet, תל אביב של חולדאי, ירושלים של ברקת, באתר ynet, 23 באוקטובר 2013
↑  אורי אס, גם השנה לא יתקיימו בחירות בכפר שחציו בלבנון, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2003
↑  ילקוט הפרסומים 6701, 21 בנובמבר 2013, עמוד 1618.
↑  מירי גליק, מדוע בקדומים לא יהיו בחירות?, באתר בחדרי חרדים, 29 בספטמבר 2013
↑  בחירות מקומיות 2013: הסיבוב השני, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 5 בנובמבר 2013
אילן ליאור, אלי אשכנזי וג'קי חורי, 38 רשויות מקומיות יבחרו היום הנהגה בסיבוב הצבעה שני, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2013
↑  שירלי סיידלר, 40 נשים התמודדו בבחירות המקומיות, רק שתיים נבחרו, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2013
↑  עומרי אפרים, הבחירות למועצות האזוריות: כל התוצאות, באתר ynet, 25 בדצמבר 2013
↑  בג"ץ 4921/13 אומ"ץ אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ואחרים נ' ראש עיריית רמת השרון, יצחק רוכברגר ואחרים, ניתן ב־17 בספטמבר 2013
בג"ץ 6549/13 תנועת אומ"ץ אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי נ' ראש עיריית בת ים ואחרים, ניתן ב־20 באוקטובר 2013
↑  בן-דרור ימיני, השם האמיתי לתוצאות הבחירות: המרד בבג"ץ, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2013
אורי ישראל פז, תוצאות הבחירות לרשויות: "על מערכת המשפט לעשות חשבון נפש נוקב", באתר "תקדין", 23 באוקטובר 2013
↑  גובשו עיקרי ההסדר החקיקתי להשעיית ראשי רשויות במקרה של הגשת כתב אישום חמור, באתר של משרד הפנים, 29 באוקטובר 2013
↑  חוק הרשויות המקומיות (השעיית ראש רשות מקומית בשל הגשת כתב אישום) (תיקוני חקיקה), התשע"ד-2013, ס"ח 2421 מיום 22 בדצמבר 2013
↑  יעל פרידסון, הבחירות בהרצליה: הדר פרסם הבהרה בשל הטעיית הבוחרים, באתר nrg‏, 4 בנובמבר 2013
↑  שבתי בנדט‏, עקב זיופי הפתקים בפתח תקווה: שתי קלפיות נפסלו, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2013
↑  אלי סניור, המתלונן נגד דומרני: אחד מאנשי "הרנטגן", באתר ynet, 11 בנובמבר 2013
↑  ישי כהן, ‏חשודים נוספים בפרשת הזיופים נלקחו לחקירה, באתר כיכר השבת, 3 בנובמבר 2013
יניב קובוביץ, ניר חסון, מתגבר החשד לזיוף הבחירות בבית שמש, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2013
↑  יובל יועז, ‏וינשטיין מערער על תוצאות הבחירות בבית-שמש - חשד לזיוף, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2013
↑  אביאל מגנזי, בגלל הזיופים: בחירות חוזרות בבית שמש, באתר ynet, 29 בדצמבר 2013
↑  עדי חשמונאי‏, בגלל 9 קולות: ראש העיר נצרת שהודח - ישוב לכיסאו, באתר וואלה, 8 בינואר 2014
ג'קי חורי, הבחירות בנצרת: מסתמן מהפך בתום ספירת המעטפות הפסולות, באתר הארץ, 8 בינואר 2014
↑  יאיר קראוס, בית המשפט: לא יערכו בחירות חוזרות בנצרת, באתר nrg‏, 22 בינואר 2014
ג'קי חורי, ביהמ"ש בנצרת דחה את עמדת היועמ"ש בנוגע לבחירות חדשות לראשות העיר, באתר הארץ, 22 בינואר 2014
↑  ג'קי חורי, העליון הכריע: בחירות חוזרות בנצרת בתוך 30 יום, באתר הארץ, 11 בפברואר 2014
↑  ג'קי חורי, עלי סלאם ניצח בבחירות החוזרות בנצרת, באתר הארץ, 12 במרץ 2014
שלטי בחירות לרשות מועצת מרום הגליל מונחים בצומת עין זיתים בדצמבר 2013
שלט תודה, מטעם רשימת "דרך חדשה", בעקבות הבחירות לרשויות המקומיות
קיפודים אמיתיים

| קיפודים אמיתיים |
| --- | --- |
 Atelerix frontalis  Erinaceus roumanicus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: קיפודיים
תת־משפחה:: קיפודים אמיתיים
שם מדעי
 Erinaceinae ‏ולדהיים, 1814

קיפודים אמיתיים (שם מדעי: Erinaceinae) היא תת-משפחה של יונקים קטנים ממשפחת הקיפודיים. בני תת-משפחה זו חיים ברחבי אירופה, אסיה (לרבות ישראל) ואפריקה והם גם הופצו בידי האדם לאמריקה, אוסטרליה וניו זילנד. מצויים בה 17 מינים בתוך 5 סוגים.
מאפיינים

לקיפודים אלה מעטה מגן של שיער קשה עשוי קרטין המקיף אותם ועוזר להם להתגונן מטורפים באמצעות התגלגלות לכדור. דבר זה הם עושים גם במורדות כדי לרכך את הנפילה. בשל כך זנבם קטן מאוד וכמעט לא נראה מלמעלה והם בעלי רגליים קצרות מאוד. החוש העיקרי המשמש את הקיפודים הוא חוש הריח אך הם גם בעלי אוזניים גדולות במינים רבים, בעיקר של שוכני מדבר. הקיפודים הם פעילי לילה ובחורף בכמה אזורים הם נכנסים לתרדמת חורף עד האביב.
הקיפודים הם אוכלי כל טיפוסיים הניזונים בעיקר מחרקים ועוד חסרי חוליות, זוחלים לרבות נחשים, צפרדעים, ביצים, עופות ויונקים קטנים מהם. בנוסף הם אוכלים פטריות, פירות, פירות יער וכמה מיני עשבים. למרות הגנתם המרשימה מספר טורפים למדו לטרוף אותם, למשל האוח אשר חוטף בטפריו פרטים צעירים בהפתעה ומסכל את יכולתם להתכדרר.
סוגים

קיפוד אפריקאי (Atelerix), בו 4 מינים.
קיפוד (Erinaceus), בו 4 מינים.
קיפוד חולות (Hemiechinus), בו 2 מינים.
קיפוד ערבתי (Mesechinus), בו 3 מינים.
קיפוד אוזנן (Paraechinus), בו 4 מינים.
רנו R

| --- | --- |

Renault R, מכלית (משאית)
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Renault gamme R  Renault R-series
 יצרן:  Renault Trucks (אנ')
 שנות ייצור:  1980–1993
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  Berliet KB 2400
 מודל אחריו:  Renault Premium (אנ')
 חברת אם:  רנו
 סיווג:  משאית כבדה
 משקל:  19-44 טון (מטען)
 בסיס גלגלים:  3.3 מטר (דגם "Renault R310")  3.6 מטר (דגם "Renault R310")
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי טורבו דיזל 6 צילינדרים, 9.8 ליטר  6 צילינדרים, 12 ליטר המפיק 305-385 כ"ס  V8 צילינדרים, 14.88 ליטר המפיק 356-422 כ"ס
רנו R (בצרפתית: Renault R, קרוי גם: Renault gamme R, Renault R-series) היא סדרת משאיות כבדות בסגנון גוף "Cab over" (אנ') מתוצרת יצרנית המשאיות הצרפתית Renault Trucks (אנ'), בבעלות קונצרן הרכב הצרפתי רנו אשר יוצרו בין השנים 1980–1996.
בשנת 1990 עברה סדרת "רנו R" מתיחת פנים, עם סורג בצבע גוף הרכב ומראה אווירודינמי יותר.
תא הנהג (קבינה) מסוג "KB 2400" מתוצרת "רנו" הורכב גם בדגמי משאיות פורד מסוג פורד טרנסקונטיננטל.
דגמים > "Renault R310"

מנוע דיזל 6 צילינדרים, 12 ליטר, המפיק 307 כ"ס.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 38 טון.
בלמי אוויר.
מגדש טורבו מקורר אוויר.
תיבת 9 הילוכים ידנית B9.
בלמי אוויר.
דגמים > "TR350"

מנוע דיזל V8 צילינדרים, 14.88 ליטר המפיק 356 כ"ס.
תמסורת 9 מהירויות (אופציה - תיבת הילוכים מלאה 13 מהירויות).
דגמים > "R360"

יוצר משנת 1988.
מנוע דיזל V8 צילינדרים, 14.88 ליטר המפיק 365 כ"ס.
תמסורת 9 מהירויות (אופציה - תיבת הילוכים מלאה 13 מהירויות).
מטען: 19 טון, נגרר: מטען - 44 טון.
דגמים > "R370"

יוצר משנת 1984.
מנוע דיזל V8 צילינדרים, 14.88 ליטר המפיק 365 כ"ס.
תיבת 9 הילוכים ותיבת הילוכים Fuller אופציונלית ל -12 הילוכים.
מטען: 19 טון, נגרר: מטען - 44 טון.
דגמים > "R340"

מנוע דיזל 6 צילינדרים, 12 ליטר המפיק 338 כ"ס.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 40 טון.
דגמים > "R390"

מנוע דיזל V8 צילינדרים, 14.88 ליטר המפיק 389 כ"ס.
מגדש טורבו אוויר מקורר.
הילוכים: תיבת B18 בעלת 2x18 הילוכים, ותיבת הילוכים בעלת 9 הילוכים אופציונליים.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 44 טון.
דגמים > "R365"

יוצר משנת 1984.
מנוע דיזל 6 צילינדרים, 12 ליטר, המפיק 374 כ"ס.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 40 טון.
תיבת הילוכים ידנית B18 2X9.
מתלה אחורי פנאומטי.
בלמי אוויר.
דגמים > "R420"

מנוע דיזל V8 צילינדרים, 14.88 ליטר המפיק 422 כ"ס.
בלמי דיסק.
תיבת הילוכים B18 טווח R 2x9 הילוכים.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 44 טון.
דגמים > "R380"

יוצר משנת 1990.
מנוע דיזל 6 צילינדרים, 12 ליטר, המפיק 374 כ"ס.
תיבת 2 הילוכים B18.
מתלה אוויר.
בלם אוויר מסוג דיסק.
מראות מחוממות.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 40 טון.
דגמים > "Major R385"

יוצר משנת 1992.
מנוע דיזל 6 צילינדרים, 12 ליטר, המפיק 385 כ"ס.
תיבת 2 הילוכים B18.
מתלה אוויר אחורי.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 40 טון.
הנעות: 4x2, 6x2, 6x4.
דגמים > "Major R420"

יוצר משנת 1992.
מנוע דיזל 6 צילינדרים, 12 ליטר, המפיק 415 כ"ס.
תיבת 2 הילוכים B18.
מתלה אחורי פנאומטי.
מטען - 19 טון, נגרר: מטען - 40 טון.
הנעות: 4x2, 6x2, 6x4.
דגמים > סוגי הנעות

4x2.
6x2.
6x4.
8x4.
דגמים > מספר מושבים בקבינה

2.
2 + 1.
2 + 2.
תמונות

"רנו R" דגם "R 350"
"רנו R" דגם "R 358 Ti Major", שנת 1997
"רנו R" דגם "R 340 Ti Major"
"רנו R" דגם "R 340 Ti Major"
"רנו R"
ראו גם

רנו
רנו AHx
רנו מגוון משאיות T
רנו GBC 180
הערות שוליים

↑  Cab over הוא סגנון גוף של משאית, אוטובוס או טנדר שיש להם חזית אנכית, "פנים שטוחות" או חצי מכסה המנוע, כאשר תא הנהג יושב מעל (או קדימה) של הציר הקדמי
↑  "רנו R" lelignard.canalblog.com/archives
↑  L'atlas des camions français, éditions Atlas, 2007. (ISBN 978-2-7234-5924-2)
↑  "רנו R" - תמונות en.wheelsage.org/renault/gamme_r
↑  "רנו R" lelignard.canalblog.com/archives
הסמכה לכהונה

הסמכה לכהונה על ידי הבישוף נורברט טרל (אנ'), קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים
ההסמכה לכהונה (בלטינית ordo) היא אחד משבעת הסקרמנטים הקאנוניים של הנצרות.
סקרמנט הכהונה מסמל את הכניסה לתפקיד בשירות הקהילה הנוצרית, הכנסייה. סקרמנט ההסמכה מכשיר רועים רוחניים לקהילה, אשר יסייעו למאמינים לקבל את החסד האלוהי (אנ'). בסקרמנט זה עובר אל המוסמך כוח הכהונה, היינו היכולת לבצע את הסקרמנטים בעצמו, על ידי בישוף, המשמש כציר של ישו וכממלא מקום של שנים-עשר השליחים. מרגע קבלת כוח הכהונה הסקרמנט מסייע להעביר את חסד (אנ') למאמין גם אם כהן הדת עצמו נגוע בחטא.