stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג
ביוגרפיה

לודוויג רודולף נולד בוולפנביטל ב-22 ביולי 1671 לאנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל וליוליאנה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורדבורג, בתם של פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורדבורג ואלאונורה מאנהלט-צרבסט. הוא הפך לגנרל בצבא הקיסרי בשנת 1690,  אולם מיד נפל בשבי בקרב פלורוס על ידי כוחות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. לאחר ששוחרר באותה שנה, אביו נתן לו את רוזנות בלנקנבורג כמתנה, בהסכמת בנו הבכור אוגוסט וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג, תוך הפרת עקרון קדימות הבכור שנקבע על ידי היינריך החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1707 התחתנה בתו אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל עם קרל, ארכידוכס אוסטריה והטוען לכתר ספרד, ובתמורה אחיו הבכור יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לו את התואר נסיך. מעמדו של לודוויג רודולף כנסיך קיסרי היה מוגבל, שכן הצבעתו בדיאטה הקיסרית לא הייתה תורשתית, ובהתאם לנסיך הבוחר מהנובר.
בשנת 1731 מת אחיו אוגוסט וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ללא ילדים, ולודוויג רודולף ירש אף את נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. הוא העביר את מקום מגוריו לוולפנביטל, ובשנים המעטות של שלטונו הצליח לודוויג רודולף להחזיר את הכספים, אחרי שאוגוסט ויליאם כמעט הרס את המדינה. ב-1 במרץ 1735 מת לודוויג רודולף ללא בנים, ובשל כך ירש אותו חתנו - אחיינו פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
משפחתו

ב-22 באפריל 1690 התחתן לודוויג רודולף עם כריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, נסיך אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה מווירטמברג, ממנה נולדו לו 4 בנות:
אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל (1691–1750), התחתנה עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
שרלוטה אוגוסטה מבראונשווייג-וולפנביטל (1692)
שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל (1694–1715), התחתנה עם אלכסיי פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה
אנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג (1696–1762), התחתנה עם פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל
כחל סנגלי

| כחל סנגלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כחליים
סוג:: כחל
מין:: כחל סנגלי
שם מדעי
 Coracias abyssinicus ‏לינאוס, 1758

כחל סנגלי (שם מדעי: Coracias abyssinicus) הוא מין של כחל שחי באפריקה הטרופית, ברצועה שמדרום למדבר סהרה וידועה בשם סאהל. הוא מקנן בחלק הדרומי של טווח תפוצתו, ונודד צפונה בעונה הגשומה.
תיאור

הכחל הסנגלי הוא עוף גדול יחסית, בגודל עורבני. גודל גופו הוא 28–30 סנטימטרים (11–12 אינץ'). גופו כחול-תכלת אך גבו בצבע חום. אברות התעופה בצבע כחול עמוק עד שחור בצידן הגחוני. לבוגרים יש זוג נוצות מוארכות בזנבם באורך 12 סנטימטרים (4.7 אינץ') המשמשות בין השאר לחיזור. מעוף החיזור שלו מרשים הן מבחינת הצבעוניות והן מבחינת האווירובטיקה שהוא מפגין. שני המינים בעלי ניצוי דומה, אך הניצוי של הצעיר דהוי יותר ופחות צבעוני. קריאת הכחל נשמעת דמוית עורב או עורבני "גאק" או "אאארג".
הכחל הסנגלי דומה מאוד במראהו לכחל המצוי. ההבדל הבולט ביניהם הוא זוג הנוצות המוארכות והדקיקות בזנב הכחל הסנגלי, שלא קיימות בכחל המצוי.
תפוצה ובית גידול

הכחל הסנגלי נפוץ באופן טבעי באפריקה הטרופית, מסנגל ודרום מאוריטניה במערב, עד לאתיופיה, סומליה וצפון קניה במזרח. הוא נמצא גם בדרום-מערב ערב הסעודית ותימן.
בית הגידול שלו הוא שטחים פתוחים המנוקדים בעצים, שמשמשים לו כנקודת תצפית וקינון. הוא מותאם לאקלים חם. הוא התאקלם גם בשדות חקלאיים ומשכנות האדם.
התנהגות ואקולוגיה

הכחל הסנגלי ניצב בתצפית על עצים, עמודים וחוטי חשמל, מהם הוא צופה על סביבתו ומאתר את הטרף שלו: חרקים גדולים ומכרסמים קטנים. לעיתים הם גם ינצלו שרפות יער על מנת לארוב ולטרוף חרקים שנסים בגלל האש. הכחל הסנגלי הוא לא עוף חששן אלא בעל תעוזה, ויבצע מעופי צלילה וגלגולים גם לנוכח בני אדם ופולשים אחרים. מטרת תצוגת תעופה זו היא להרתיע את הפולש. כחלים אלה מקננים בחורים בסלע, בעץ או במבנים. הם מטילים עד שש ביצים בתטולה בודדת.
מצב שימור

ההערכה היא כי אוכלוסיית הכחל הסנגלי נמצאת בעלייה, שכן הוא מנצל את ההזדמנויות והשפע שמציעים לו החקלאות והעיור של בני האדם. טווח התפוצה שלו רחב מאוד וה-IUCN דירג אותו כ"לא נתון בסיכון" (LC).
ראו גם

כחל מצוי - מין דומה במראהו ובהתנהגותו, שנודד בין אירופה לאפריקה, ומקייץ גם בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  כחל סנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אדר של כחל סנגלי
כחל סנגלי
יצחק בן מאיר

| --- | --- |
 לידה:  1090 
 פטירה:  1130 (בגיל 40 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1130 
 אב:  מאיר בן שמואל 
 אם:  יוכבד 
 
רבי יצחק בן מאיר (המכונה בדרך כלל ריב"ם, ר"י בר"מ, ולעיתים רחוקות רבי יצחק צרפתי) היה פרשן התלמוד, פייטן ומבעלי התוספות, נכדו של רש"י. חי בין השנים 1095–1135 לערך.
משפחתו

ריב"ם היה בנם של רבי מאיר בן שמואל "אבי הרבנים" ויוכבד בת רש"י, ואחיהם של רשב"ם, רבנו תם ור' שלמה. היו לו שבעה בנים. ייתכן שאחד מהם הוא החכם המוזכר בתוספותיו של רבינו שמשון משאנץ בשם ר' שלמה גיסו של ר"י הזקן, ואולי הכוונה אינה לבנו של ר' יהודה ב"ר יום טוב אלא לבנו של ריב"ם, שהיה אחיה החורג של אשתו של ר"י.
קורות חייו

רבי יצחק בן מאיר היה מגדולי דורו, לצד אֶחָיו נכדי רש"י; בין היתר למד אצלו גם אחיינו הצעיר רבי יצחק, שכונה לימים ר"י הזקן והפך לגדול הדור בצרפת. אין פרטים רבים הידועים על תולדות חייו.
ריב"ם נפטר בגיל מוקדם, בחיי אביו ואמו; עם פטירתו קונן עליו אחיו רבנו תם:
"גם כי אזעק במר רוחי, ומרוב שיחי תש כוחי, ואור עיני גם הם אין אתי, אל הילקח ארון הקדש עטרת ראשי, אחי הרב ר' יצחק שנתבקש לישיבה של מעלה זה חודש ימים, והניח שבעה יתומים ולכל ישראל חיים... וגם היום מרי שיחנו, חדשים לבקרים רבה אנינותנו, ואף לפי אבותינו, מפי אבינו מורנו שיחיה. ואבי יקרא אלי, ואני יעקב קטן אחים כותב בדמע. כי בעוד אחינו הרב ר' יצחק בחיים היה דן עמנו, והיו הדברים שמחים כנתינתם מהר סיני; ועתה בראותנו כי אין איש, עשינו רעם, ותרד עיני דמעה."
אלמנתו של ריב"ם נישאה לרבי יהודה ב"ר יום טוב מפלייזא, קרובו הצעיר של בעלה הראשון (ר' יהודה היה נכדו של הריב"ן חתן רש"י, וריב"ם היה בנו של רבינו מאיר חתן רש"י).
בתו של ר' יהודה ב"ר יום טוב נישאה מאוחר יותר לר"י הזקן, וכך הפכה אלמנת רבו ריב"ם לחמותו של ר"י, שהיה דן איתה במנהגיו של רבו ריב"ם, וכדברי ר"י: ”ועתה שאלתי את הגברת חמותי, אלמנת דודי הר"ר יצחק, דהווי מרי דעובדין היאך נוהגות הנשים בדבר... וגם היא ברור בידה, שלא היה מצריך מורי הר"ר יצחק בעלה...”
יצירתו

ריב"ם חיבר תוספות למסכתות רבות, והוא מוזכר פעמים רבות בתוספות שנדפסו על הש"ס. בנוסף שלח ידו בפיוט, בדומה לאחיו רבנו תם, והשתמרו ממנו כיום כמה פיוטי סליחות (כמו הפיוט "ישראל עמך תחינה עורכים").
עץ משפחת רש"י > מקרא

- גיס
הערות שוליים

↑  תוספות על מסכת יבמות, דף כ"ט, עמוד א' ודף נ"ב, עמוד ב'. אמנם, לפעמים כשמוזכר בתוספות "ריב"ם" (ובפרט במסכת בבא בתרא) הכוונה לרבי יצחק בן מרדכי מרגנשבורג.
↑  שבלי הלקט, חלק ב' סימן מ"ח.
↑  ספר הישר, תשובה מ"א.
↑  א"א אורבך, בעלי התוספות, עמ' 285.
↑  ספר הישר, תשובה מ"א.
↑  א"א אורבך, בעלי התוספות, עמ' 229.
↑  א"א אורבך, בעלי התוספות, עמ' 58.
↑  אך יש המצביעים על דמיון בין סליחה זו לסליחות של רבי מאיר ש"ץ, שחתם לפעמים בשם בנו יצחק, וטוענים כי אין להוציא מכלל אפשרות שמחברה הוא אכן ר' מאיר ש"ץ. ראו: אברהם ויונה פרנקל, "תפילה ופיוט במחזור נירנברג", עמ' 115.
לוסיו גוטיירס

לוסיו גוטיירס (בספרדית: Lucio Edwin Gutiérrez Borbúa, נולד ב-23 במרץ 1957) שימש כנשיא אקוודור בין ה-15 בינואר 2003 ל-20 באפריל 2005.
ב-21 בינואר 2000 נטל גוטיירס חלק בהפיכה נגד שלטון הנשיא ג'מיל מאוואד שבסיומה ב-22 בינואר התמנה גוסטבו נובואה, סגנו של מאוואד, לנשיא במקומו.
גוטיירס רץ לבחירות ב-2002 תחת מפלגת ה-PSP וניצח וב-15 בינואר 2003 נתמנה לנשיא אקוודור. הוא שימש בתפקיד עד לאפריל 2005 אז התפטר לאחר תקופת נשיאות שנויה במחלוקת, ונמלט לברזיל.
כחל כחול-בטן

| כחל כחול-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כחליים
סוג:: כחל
מין:: כחל כחול-בטן
שם מדעי
 Coracias cyanogaster ‏קיווייה, 1816

כחל כחול-בטן (שם מדעי: Coracias cyanogaster) הוא מין של עוף בסוג כחל, שחי באפריקה. באנגלית הוא מכונה Blue-bellied roller על שם בטנו הכחולה.
תיאור

הכחל כחול-הבטן הוא כחל גדול יחסית: אורך גופו הוא 28–30 ס"מ. זהו עוף צבעוני: ראשו לבן-קרמי וכך גם צווארו והחלק העליון של החזה; גבו ירוק כהה; בטנו בולטת בצבע כחול עז וכנפיו צבעוניות אף הן בצבעי כחול ותכלת עזים כאשר קצותיהן שחורים לעיתים. לבוגרים יש נוצות זנב באורך של עד 6 ס"מ. הניצוי של שני הזוויגים דומה, אך הניצוי של הצעיר דהוי יותר לעומת הבוגר.
כמו שאר מיני הכחל גם עוף זה הוא מעופף אקרובטי שמסוגל גם לתעופה ישרה ומהירה וגם לאווירובטיקה הכוללת גלגולים ותעופה מעגלית. צבעיו הבוהקים מוסיפים לרושם שהוא עושה בתעופה.
הציוץ שלו נשמע כמו "גה-גה-גה".
בית גידול ותפוצה

הכחל כחול-הבטן נפוץ באפריקה ברצועה צרה בין סנגל לצפון קונגו. הוא חי בסוואנה על גבי עצים, בעיקר מהסוג Isoberlinia (אנ').
אורח חיים

הכחל כחול-הבטן מקנן בנקרות עצים (חורים בגזעי עצים, לרוב מהסוג Isoberlinia) ואוכל חרקים. רוב היום הוא יושב על עצים אלו או על חוטי חשמל, מתצפת על סביבתו ואורב לטרף. הוא אוכל חרקים גדולים בהם חרגולים.
בעונת הרבייה הוא מחזר אחרי הנקבה על ידי ביצוע מופעים אווירובטים והצגת נוצותיו הצבעוניות, בגווני כחול עז, לראווה.
שימור

מבחינת מצב שימור הכחל כחול-הבטן מוגדר "ללא חשש" (Least Concern). ניתן לגדלו בשבי והוא מוצג במספר גני חיות.
הערות שוליים

↑  כחל כחול-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534584305171 
מבט על הבטן הכחולה של הכחל כחול-הבטן. ניתן לראות גם את כנפיו בצעי כחול ותכלת.
מבט פרופיל על כחל כחול-בטן
זוג כחלים כחולי-בטן מקננים בגמביה.
לודוויג קרל, נסיך פרוסיה

לודוויג קרל, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Prinz Ludwig Karl von Preußen; 5 בנובמבר 1773 - 28 בדצמבר 1796), היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן ובנו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
ביוגרפיה

לודוויג קרל נולד ב-5 בנובמבר 1773 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
ב-26 בדצמבר 1793 התחתן לודוויג קרל עם פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בעוד אחיו פרידריך וילהלם, נסיך הכתר הפרוסי התחתן עם אחותה לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ. נישואי השניים לא היו מאושרים, עקב בגידותיו הרבות של לודוויג קרל, ובתגובה ניהלה פרדריקה רומן עם דודו של לודוויג קרל לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה. ב-28 בדצמבר 1796 מת לודוויג קרל, והשאיר את פרדריקה עם 3 ילדים קטנים.
לאחר מותו נישאה רעייתו לפרידריך וילהלם, נסיך זולמס-בראונפלס, ולאחר מות בעלה השני נישאה בשלישית לארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד. בשנת 1837 נהפכו השניים למלכי הנובר.
משפחתו

בשנת 1793 התחתן לודוויג קרל עם פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פרידריך וילהלם לודוויג, נסיך פרוסיה (1794–1863)
פרידריך וילהלם קרל גאורג, נסיך פרוסיה (1795–1798)
פרדריקה וילהלמינה אמליה, נסיכת פרוסיה (1796–1850), התחתנה עם לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט
לונאסה

לונאסה (באנגלית: Lughnasadh או Lughnasa) הוא חג גאלי שנחוג ב-1 באוגוסט או במועד סמוך לו. כיום, החג מצוין גם על ידי קבוצות נאו-פגניות כמו הוויקה.
לקריאה נוספת

Carmichael, Alexander (1992). Carmina Gadelica. Lindisfarne Press. ISBN 0-940262-50-9. (באנגלית)
Danaher, Kevin (1962). The Year in Ireland. Irish Books & Media. ISBN 0-937702-13-7. (באנגלית)
MacKillop, James (1998). Dictionary of Celtic Mythology. Oxford University Press. ISBN 0-19-280120-1. (באנגלית)
McNeill, F. Marian (1959). The Silver Bough. Vol. 1–4. Glasgow: William MacLellan. (באנגלית)
MacNeill, Máire (2008) [1962]. The Festival of Lughnasa. Oxford University Press. ISBN 0-906426-10-3. (באנגלית)
Melia, Daniel F. (ינו' 1978). "The Grande Troménie at Locronan: A major Breton Lughnasa celebration". The Journal of American Folklore. 91 (359): 528–542. {{cite journal}}:  (עזרה) (באנגלית)
יקטרינה איוואנובנה, נסיכת רוסיה

יקטרינה איוואנובנה, נסיכת רוסיה (ברוסית: Княжна Екатери́на Ива́нновна‏; 12 ביולי 1915 – 13 במרץ 2007 ) הייתה נינה של הצאר ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואחייניתו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה. היא הייתה החברה האחרונה במשפחה הקיסרית שנולדה לפני נפילת השושלת. היא גם הייתה בת דודתו השנייה של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, שכן סבה של יקטרינה קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה היה אחיה הצעיר של סבתו של הנסיך פיליפ אולגה, מלכת יוון. יחסיה עם הנסיך פיליפ הופכים אותה לבת דודה שנייה, של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. היא גם סבתו של השחקן סבסטיאן ארקלוס.
ביוגרפיה > ראשית חייה

יקטרינה נולדה ב-12 ביולי 1915 בארמון פבלובסק, היא הייתה ילדתם השנייה של יואן קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה וילנה, נסיכת סרביה. לאחר המהפכה, אביה נעצר וגורש מהבירה ואמה הלכה בעקבותיו לגלות. יקטרינה ואחיה, וסבולוד, נשארו בטיפולה של סבתה, הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקייבנה. ב-18 ביולי 1918 נהרג אביהם, הנסיך יואן, ואמם, הנסיכה ילנה, נעצרה וישבה מספר חודשים בכלא הסובייטי. הנסיכה הגדולה יליזבטה הצליחה לקחת את יקטרינה ואחיה לשוודיה. זמן מה לאחר מכן, הם התאחדו עם אמם.
המשפחה התגוררה ביוגוסלביה, לאחר מכן עברה לניס, צרפת (שם שהתה אמה) ולאחר מכן לאנגליה. שם קיבלה יקטרינה חינוך מצוין, למרות שמעולם לא למדה את השפה הרוסית כי אמה, שבורה ממותו של בעלה, לא רצתה שילדיה ידברו בשפה זו מולה.
ביוגרפיה > נישואים

מ-1937 עד 1945, הנסיכה יקטרינה איוואנובנה חיה באיטליה, עם דודתה-רבתא המלכה אלנה. במהלך שהותה נישאה לדיפלומט איטלקי רוג'רו, מרקיז פאראצ'ה די וילפורסטה (4 באוגוסט 1909 - 14 בספטמבר 1970), ברומא ב-15 בספטמבר 1937; לרגל חתונתה, היא ויתרה על זכויות הירושה שלה על כס המלכות הרוסי.
ביוגרפיה > משפחת פאראצ'ה די וילפורסטה

רוג'רו, מרקיז פאראצ'ה די וילפורסטה (1909-1970) היה בנו של אלפרדו, מרקיז פאראצ'ה די וילפורסטה (1860–1949), בן למשפחת אצילים סיציליאנית ותיקה ואצולה יוונית קתרינה פצ'ירי (1882-1968), שהייתה צאצאית של כמה המשפחות הפאנאריות הבולטות ביותר של קונסטנטינופול, כמו ראליס, ולסטוס, מברוקורדאטו ורודוקנאצ'י.  זה גרם לה להיות קשורה גם למשפחות השלטות לשעבר של ולכיה ומולדביה.  דרך נסיכי מאברוקורדטו רוג'רו היה קשור מרחוק לנטליה, מלכת סרביה (1859–1941), אספסיה, נסיכת יוון ודנמרק (1896–1972) ולבתה אלכסנדרה, מלכת יוגוסלביה (1921–1993), שהייתה נשואה לבן דודה הראשון של אשתו, פטר השני, מלך יוגוסלביה (1922–1970). לרוגר'ו היה אח צעיר אחד, דון אלסנדרו אלפרדו דיי מרצ'סי פאראצ'ה די וילפורסטה (1911–1998), ואחות צעירה אחת, דונה לידיה דיי מרצ'סי פאראצ׳ה די וילפורסטה (1921–1988). דונה לידיה נישאה לסופר, הרוזן ג'ובאני טורגי פרוספרי דה סרקונפורטי (1906–1988),   שפרסם רומן אוטוביוגרפי, Una bellissima mamà (1983).
ביוגרפיה > אחרית חייה

בשנת 1945, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הנסיכה יקטרינה נפרדה מבעלה (למרות שמעולם לא התגרשו כחוק) ועברה עם ילדיה לדרום אמריקה. בשנים מאוחרות יותר היא התגוררה במונטווידאו, עיר הבירה של אורוגוואי, עד מותה ב-13 במרץ 2007.
משפחתה

ליקטרינה ולרוג'רו נולדו שלושה ילדים:
נוביל ניקולטה פאראצ'ה (נולדה ב-23 ביולי 1938); התחתנה ב-25 במרץ 1966 עם אלברטו גרונדלנד. נולדו להם שני ילדים:
אדוארדו אלברטו גרונדלנד (נולד ב-15 בינואר 1967); התחתן ב-15 בנובמבר 1999 למריה אסתר פיטה בלנקו ונולד לו בן אחד.
אלכסנדרה גבריאלה גרונדלנד (נולדה ב-17 בספטמבר 1971); נישאה ב-24 במרץ 2001 לרוברטו קסטרו פדולה ונולד לו בן אחד.
נוביל פיאמטה פרארצ'ה (נולדה ב-19 בפברואר 1940); התחתנה תחילה ב-16 בספטמבר 1969 עם ויקטור קרלוס ארקלוס (התגרשו ב-1980) והתחתנה בשנית ב-1981 עם נלסון זאנלי. היו לה שלושה ילדים:
ויקטור ג'ון ארקלוס (נולד ב-24 בנובמבר 1973).
סבסטיאן קרלוס ארקלוס (נולד ב-5 בנובמבר 1976), התחתן ב-16 באוקטובר 2007 עם סטפני ג'נט בלוק ונולדה לו בת אחת:
ויויאן הלנה ארקלוס (נולדה ב-19 בינואר 2015)
אלסנדרו זנלי (נולד ב-31 ביולי 1984).
ג'ובאני, מרקיז פאראצ'ה די וילפורסטה (נולד ב-20 באוקטובר 1943); התחתן ב-14 בפברואר 1968 עם מארי-קלוד טיליה-דבסה (נולדה ב-1944) ונולדו לו שני בנים:
אלסנדרו פאראצ'ה די וילפורסטה (נולד ב-29 באוגוסט 1971).
יאן פאראצ'ה די וילפורסטה (נולד ב-4 באוקטובר 1974); התחתן ב-4 בספטמבר 2009 עם אן-סופי ליינל ונולד לו בן אחד:
טנקרדי פאראצ'ה די וילפורסטה (נולד ב-20 באוקטובר 2010)
הערות שוליים

↑  "The Death of Her Serene Highness, Princess Ekaterina Ivanovna of Russia". House of Romanov. 15 במרץ 2007. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ruggiero Marchese Farace di Villaforesta".
↑  "Caterina Fachiri's Family Tree".
↑  I Prosperi di Mirabello, presso Ferrara; 10.2 – Sinistra Reno: I Prosperi (Pannello 13); ilmuseodimirabello.com
↑  "Palazzo Internazionale delle Aste ed Esposizioni Collezioni Turgi Prosperi, Carlo Pisacane, Teres". 1969.
↑  Turgi Prosperi, Giovanni, Una bellissima mamà (Longanese, Milano, 1983); introduction by Mario Soldati
↑  Ferguson, June (29 במרץ 2007). "Ekaterina Ivanovna, Princess of Russia". rootsweb.ancestry.com. אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2016. נבדק ב-16 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tancredi Farace di Villaforesta, * 2010 | Geneall.net".
סמל של משפחת פאראצ'ה די וילפורסטה
לודוויג קיבלר

| --- | --- |

גנרל לודוויג קיבלר
 לידה:  2 בספטמבר 1889 מינכן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 הוצאה להורג:  18 באוגוסט 1947 (בגיל 57) ליובליאנה, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1945 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל הכוחות ההרריים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ההררית ה-1   מפקד הקורפוס ההררי ה-49   מפקד הארמייה הרביעית   מפקד הקורפוס ה-97
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל לודוויג קיבּלר (בגרמנית: Ludwig Kübler;‏ 2 בספטמבר 1889 – 18 באוגוסט 1947), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קיבלר נולד ב-2 בספטמבר 1889 במינכן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס קיבלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-15 (פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. וב-9 ביולי 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן, ומונה למפקד גדוד ברגימנט, אך נפצע קשה זמן קצר לאחר מכן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קיבלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1928 הועלה קיבלר לדרגת מיור, וב-1 ביוני 1931 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-19 (הבווארי), וב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בנובמבר 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה קיבלר לראש מטה הקורפוס ה-7, וב-1 ביוני 1935 מונה למפקד החטיבה ההררית. ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-9 באפריל 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-1.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה קיבלר מפקד הדיוויזיה ההררית ה-1 ופיקד עליה בפלישה לפולין, כעתודת קבוצת ארמיות דרום, וב-27 באוקטובר 1939 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1939 הועלה קיבלר לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם קיבלר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-34 במסגרת הארמייה השישית.
ב-19 ביוני 1940 הועלה קיבלר לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49. קיבלר היה מיועד להשתתף עם הקורפוס שבפיקודו במבצע פליקס לכיבוש גיברלטר, אך לבסוף המבצע בוטל בעקבות כישלון השיחות בועידת אנדאי. במהלך המערכה בבלקן לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 ובהמשך כחלק מהארמייה ה-11 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב אומן, בקרב קייב, ובקרבות באזור רוסטוב על הדון.
ב-19 בדצמבר 1941 מונה קיבלר למפקד הארמייה הרביעית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז, אך מכיוון שלא עמד בציפיות של היטלר, הוחלף קיבלר ב-20 בינואר 1942 על ידי גוטהרד היינריצי, והועבר לעתודת המילואים.
ב-22 ביולי 1943 מונה קיבלר למפקד כוחות האבטחה בגזרה המרכזית, וב-30 בספטמבר 1943 מונה למפקד האזור המבצעי החוף האדריאטי, שהפך ב-28 בספטמבר 1944 לקורפוס ה-97. זמן קצר לפני סוף המלחמה נפצע קיבלר ונפל בשבי היוגוסלבים.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשפט קיבלר ביוגוסלביה על פשעי מלחמה, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג בליובליאנה ב-18 באוגוסט 1947.
הערות שוליים

↑  שפעלה נגד הפרטיזנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120249804  ISNI: 0000 0000 5185 9924  LCCN: nb2001064077  RKD: 46711  VIAF: 64833272   WorldCat (עם VIAF): 64833272
כלכלת קונטיקט

התוצר המדינתי הגולמי של מדינת קונטיקט בשנת 2003 היה 172 מיליארד דולר אמריקאי.
כלכלת קונטיקט כיום > ההכנסה הממוצעת לנפש

ההכנסה הממוצעת לנפש לשנת 2005 הייתה $42,972 (השנייה בגובהה בארצות הברית) , וזאת בשל העדר מס ההכנסה אשר הפך את תופעת היוממות למאפיין אורבני של המדינה - מרבית תושבי המדינה עובדים בניו יורק. במדינה נמצא היישוב ניו כנען ובו ההכנסה הכי גבוהה בארצות הברית מחד, והיישובים ברידג'פורט, ניו הייבן והרטפורד המהוות שלוש מתוך עשר הערים עם ההכנסה הנמוכה ביותר בארצות הברית מאידך.
כלכלת קונטיקט כיום > מיסוי במדינה

עד שנת 1991 לא היה בקונטיקט מס הכנסה - עובדה שעודדה בעלי הכנסה גבוהה לעבור מניו יורק לקונטיקט, אולם בשל מיסי הרכוש הגבוהים עברה מרבית האוכלוסייה העמידה ממרכזי הערים אל הפרוורים, ובמרכזי הערים נותרה האוכלוסייה הענייה.
כלכלת קונטיקט כיום > עסקי הביטוח בקונטיקט

קונטיקט מהווה מרכז לתעשיית הביטוח והבנקאות. משרדיהם הראשיים של חברות ביטוח רבות ממוקמות בהרטפורד.
כלכלת קונטיקט כיום > ייצור במדינה

מוצרי החקלאות המיוצרים במדינה כוללים ביצים, חלב ומוצריו, בקר ומוצרי טבק.
המוצרים התעשייתיים המיוצרים במדינה כוללים כלי תחבורה (ובייחוד הליקופטרים וחלקי כלי טיס), צוללות גרעיניות וכן מוצרי חשמל, תרופות ומוצרים כימיים.
התפתחות הכלכלה בקונטיקט > ראשית ההתיישבות

בדומה לרוב מדינות ארצות הברית אשר היו במקורן מושבות בריטיות, עיקר כלכלתה של המושבה לאחר הקמתה הייתה מבוססת על החקלאות ועל מסחר בין הכפרים החקלאיים. עיקר המוצרים שנסחרו היו מוצרי מזון חקלאיים, עץ לבנייה וכן עפרות ברזל.
בשל השקפתם הדתית של תושבי ניו אינגלנד הם האמינו בחריצות ובתעשייה ועל כן החלה במהרה להתפתח תעשייה זעירה במושבה, והתרבות שהתפתחה במושבה עודדה מחשבה יצירתית. ראייה לעידוד זה ניתן לראות בהקמת אוניברסיטת ייל. פיתוחו של אלי ויטני - פס הייצור, בסוף המאה ה-18 הפך את קונטיקט למרכז תעשייתי עיקרי בין המושבות, שהיו למדינות הראשונות של ארצות הברית.
התפתחות הכלכלה בקונטיקט > המאה ה-19 > ייצור כלי נשק

בין השנים 1800–1860 הוקמו במדינה מפעלים רבים המייצרים נשק והמדינה זכתה לכינוי "מחסן הנשק של הדמוקרטיה".
בעיר מידלטאון ייוצרו את מרבית האקדחים שהיו בשימוש ממשלת ארצות הברית במהלך מלחמת 1812:
בשנת 1810 הוקם בעיר מפעל האקדחים הראשון במדינה על ידי אוליבר בידוול, והמפעל זכה בחוזה ממשלתי לייצור אקדחים. מפעל נוסף הוקם מאוחר יותר באותה שנה על ידי הקולונל סימיון נורת', וזכה בחוזה נוסף של הממשלה לייצור כ-10,000 אקדחים בשנה - ייצור שנמשך עד מלחמת האזרחים האמריקנית.
מפעל נוסף הוקם בעיר בשנת 1810 על ידי הקולונל נתן סטאר הבן, אשר ייצר בתחילה 5,000 חרבות בשנה עבור הצבא, ומאוחר יותר רובים. ובשנת 1812 הקימו האחים ג'ונסון בעיר מפעל נוסף לייצור רובים.
לאחר 1825 הואט ייצור הרובים בעיר - אולם קצב הייצור חודש במהלך מלחמת האזרחים, בה ייצרה חברת "Savage Revolving Fire Arm Company" אקדחים רבים עבור הממשלה בין השנים 1859–1866, וחברת "Sage Ammunition Works" ייצרה תחמושת בין השנים 1864–1867.
בשנת 1836 המציא סמואל קולט את האקדח הקרוי על שמו, והמיוצר באותה צורה עד ימינו. הממציא הורס סמית' ודניאל ווטסון המציאו את הרובה הראשון בעל הטעינה החוזרת בנורוויץ' בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19, ואלה יוצרו על ידי חברת ניו הייבן ארמס קומפני.
ב-1854 תכנן כריסטיאן שארפס את נשק אשר נטען מאחור (ולא מקנהו) - נשק אשר ייוצר על ידי חברת "Sharps Rifle Manufacturing" בעיר הרטפורד, והיווה משקל מכריע בניצחון כוחות הצפון בקרב גטיסברג.
התפתחות הכלכלה בקונטיקט > המאה ה-19 > ייצור שעונים

תחום נושא בו יכולת הייצור המדויקת של היצרנים של קונטיקט הביאה להיותם היצרנים העיקריים וכמעט הבלעדיים בתחום זה בצפון אמריקה, היה תחום ייצור השעונים. בית הייצור של אלי טרי ותלמידו סת' תומאס - החברת הייצור פורטסוויל, וכן חברת השעונים ניו אינגלנד, חברת השעונים אנסוניה, שעוני גילברט, שעוני אינגרהם, שעוני ניו היוון, שעוני וולץ', שעוני ססונס וחברת השעונים וולבורי (שבהמשך הפכה לחברת טיימקס - יצרנית השעונים העיקרית היחידה שעדיין פעילה בקונטיקט).
ענף השעונים שגשג בקונטיקט במשך כמאה שנים, אולם בשל עלויות הייצור הזולות יותר במזרח הרחוק ירדה רווחיותו של הענף וקונטיקט הפסיקה להיות מרכז ייצור שעונים. בבריסטול ממוקם המוזיאון האמריקאי לשעונים.
התפתחות הכלכלה בקונטיקט > המאה ה-19 > ייצור חלקי מכונות

החל מהמאה ה-18 ועד ימינו קונטיקט היוותה ומהווה מרכז לייצור חלקי מכונות. בשנת 1818 תכנן סימון נורת' את מכונת הכרייה הראשונה של ארצות הברית. מכונה אחרת שהומצאה במדינה ונעשה בה שימוש הייתה מכונה לייצור גרזנים. יצרן המכונה, אלישע רוט (Elisha Root) נשכר בעקבות המצאתו בשנת 1849 על ידי חברת קולט במטרה שייצר קו ייצור עבור חלקי כלי נשק. מהנדס אחר של חברת קולט - ויליאם מייסון המציא 125 פטנטים רשומים הקשורים למכונות המייצרות חלקי כלי נשק.
פרנסיס א. פראט ואמוס ויטני המציאו בשנת 1865 מכונות תוויה.
חלקי כלי הרכב שיוצרו בקונטיקט בסוף המאה ה-19, הפכו את שם העיר "ברידג'פורט" הפך לשם דבר עולמי בתחום המכונאות הכבידה והמכונאות התעשייתית.