stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב השני על האיזונצו
רקע

לאחר כישלון הקרב הראשון על האיזונצו, שבועיים קודם לכן, החליט לואיג'י קאדורנה, המפקד העליון של הכוחות האיטלקיים, על דחיפה חדשה נגד הקווים האוסטרו-הונגרים בתמיכה ארטילרית כבדה יותר.
התוכניות הכוללות של המתקפה האיטלקית כמעט ולא שונו על ידי תוצאות הקרב הקודם, מלבד תפקידה של הארמייה השנייה של הגנרל פרוגוני, שהפעם, על הנייר, לבצע רק התקפות הפגנתיות בכל חזיתו. התפקיד העיקרי, שהוטל על הארמייה השלישית של הדוכס מאוסטה, היה לכבוש את הר סן מיקלה ואת הר קושיך, לחתוך את קו האויב ולפתוח את הדרך לגוריציה.
הטקטיקה של הגנרל קאדורנה הייתה פשוטה כמו שהייתה קשוחה: לאחר הפצצה ארטילרית כבדה חייליו היו אמורים להתקדם בהתקפה חזיתית נגד הקו האוסטרו-הונגרי, להתגבר על גדרות התיל של האויב, ולתפוס את השוחות. חוסר הספיקות של חומרי מלחמה - מרובים, לפגזי ארטילריה, למספריים לחיתוך תיל - ביטלה את העליונות המספרית של האיטלקים.
מהלך הקרב

המתקפה החלה בהפגזת תותחים רצופה של יומיים. הארמייה האיטלקית השלישית אמורה הייתה לפרוץ לכיוון מונטה סאן מיכלה, בעוד הארמייה השנייה אמורה הייתה לכבוש את גוריציה וטולמיין. האיטלקים הצליחו לכבוש רק אזור באורך ארבעה קילומטרים וברוחב 100-500 מ'. גם ליד פודגורה ובהר קרן הם הצליחו לתפוס רק נקודה אחת (נקודת גובה מס' 2163).
רמת קארסט הייתה המקום שבו התקיימה סדרה מתישה של קרבות בהשתתפות הארמיות השנייה והשלישית האיטלקיות, עם אבדות קשות משני הצדדים. כידונים, חרבות, סכינים וגרוטאות מתכת ופסולת שונים שימשו כולם בתגרה המפחידה. דיוויזיית הרגלים ה-20 האוסטרו-הונגרית של הונווד איבדה שני שלישים מעוצמתה האפקטיבית ונותבה עקב שילוב של התקפות הצבא האיטלקי הרצופות והשטח הלא נוח.
ב-25 ביולי כבשו האיטלקים את יער קפוצ'יו, עמדה ממערב להר סן מיקלה, שלא היה תלול במיוחד אבל שלט על שטח די גדול כולל ראש הגשר האוסטרו-הונגרי של גוריציה מדרום. הר סן מיקלה הוחזק לזמן קצר על ידי כוחות איטלקיים, אך נשבה מחדש במהלך התקפת נגד נואשת על ידי קולונל ריכטר, שפיקד על קבוצת רגימנטים מובחרים.
בקטע הצפוני של החזית, האלפים היוליאניים, הצליחו האיטלקים לעקוף את הר בטוניצה מעל קובאריד (קפורטו), שיהיה לו ערך אסטרטגי חשוב בקרבות עתידיים.
הקרב התפוגג כאשר לשני הצדדים אזלה התחמושת. סך הנפגעים במהלך הקרב שנמשך שלושה שבועות היה כ-91,000 איש, מתוכם 43,000 איטלקים ו-48,000 אוסטרו-הונגרים.
המתקפה החלה בהפגזת תותחים רצופה של יומיים. הארמייה האיטלקית השלישית אמורה הייתה לפרוץ לכיוון מונטה סאן מיכלה, בעוד הארמייה השנייה אמורה הייתה לכבוש את גוריציה וטולמיין. האיטלקים הצליחו לכבוש רק אזור באורך ארבעה קילומטרים וברוחב 100-500 מ'. גם ליד פודגורה ובהר קרן הם הצליחו לתפוס רק נקודה אחת (נקודת גובה מס' 2163).
הקרב גווע מעצמו כאשר אזלה תחמושתם של שני הצדדים - הן נשק קל והן ציוד לתותחים.
ואניה ראדובנוביץ'

| --- | --- |

ואניה ראדובנוביץ', 2018
 לידה:  28 באוקטובר 1982 (בן 41) בלגרד, יוגוסלביה
 מוקד פעילות:  ניקשיץ', מונטנגרו מונטנגרו
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  זמר, כותב שירים
 סוגה:  פופ, בלוז, בלדות בלקניות
 שפה מועדפת:  מונטנגרית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ואניה ראדובנוביץ' (במונטנגרית: Vanja Radovanović; נולד ב-28 באוקטובר 1982) הוא זמר וכותב שירים מונטנגרי. הוא ייצג את מונטנגרו באירוויזיון 2018 בליסבון, בירת פורטוגל, עם השיר "Inje". ראדובנוביץ' התחרה בתחרות במסגרת חצי הגמר השני וכשל לעלות לגמר כשהוא מסיים במקום ה-16 עם 40 נקודות בלבד.
לפני האירוויזיון

ואניה התחרה במונטביזיג'ה 2018 (Montevizija 2018), (קדם האירוויזיון של מונטנגרו), עם השיר "Inje", שיר שאותו כתב והלחין. השיר הופיע שני מתוך חמישה שירים וסיים את השלב הראשון במקום השלישי, מקום שהעלה אותו ל"סופר גמר". בסופר גמר הוא הופיע ראשון מתוך שלושה שירים. ואניה זכה בסופו של דבר במקום הראשון עם 37% מקולות הטלווטינג כשאחריו במקום השני עם 34% קטרינה בוגשביץ'. אחרונה הייתה לורנה ג'נקוביץ' במקום השלישי עם 29%. זכייתו של ואניה במקום הראשון במונטביזיג'ה פירושה שראדובנוביץ' הוא נציג מונטנגרו באירוויזיון 2018.
באירוויזיון

השיר שובץ במקום השישה עשר מתוך שמונה עשרה הופעות שונות בחצי הגמר השני של האירוויזיון, שנערך ב-10 במאי 2018. בסוף הערב התברר כי השיר כשל לעלות לגמר ומספר ימים לאחר מכן התברר כי השיר סיים במקום ה-16 עם 40 נקודות בלבד
הערות שוליים

↑  Eurovision 2018 Semi-final 2 Results, Eurovisionworld
↑  "Vanja to represent Montenegro in Lisbon!". eurovision.tv. EBU. 17 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Montenegro: Vanja Radovanović to Eurovision 2018". eurovoix.com. Eurovoix. 17 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Montenegro: Vanja Radovanović to Lisbon!". esctoday.com. Esctoday. 17 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7565 4324  MusicBrainz: 7db352ff-5faa-4b70-a72e-6472dec6efda  VIAF: 305504330   WorldCat (עם VIAF): 305504330 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ובנושא מונטנגרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וינצ'נצו קורונלי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1650 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  9 בדצמבר 1718 (בגיל 68) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 
וינצ'נצו מריה קורונלי (באיטלקית: Vincenzo Coronelli;‏ 16 באוגוסט 1650 – 9 בדצמבר 1718) היה פרנציסקני איטלקי, קוסמוגרף, קרטוגרף, מוציא לאור ואנציקלופדיסט שנודע בעיקר באטלס ובגלובוסים שלו. את רוב חייו בילה בוונציה.
קורות חיים

וינצ'נצו קורונלי נולד, ככל הנראה בוונציה, ב־16 באוגוסט 1650, ילדו החמישי של חייט ונציאני בשם מאפיו קורונלי. בגיל 10 נשלח וינצ'נצו הצעיר לעיר רוונה והיה חניך חריטת עץ. בשנת 1663 התקבל למסדר של הפרנציסקנים והפך לאחד מהם בשנת 1665. בגיל שש-עשרה פרסם את יצירתו הראשונה. בשנת 1671 נכנס למנזר סנט מריה גלוריוסה דיי פרארי בוונציה, ושנה לאחר מכן נשלח קורונלי להוראה במכללה של סנט בונוונטורה וסיינט אפוסטולי ברומא, ושם סיים בשנת 1674 את הדוקטורט שלו בתאולוגיה. הצטיין בלימוד אסטרונומיה. מעט לפני שנת 1678, החל קורונלי לעבוד כגאוגרף והוזמן להכין ערכה של גלובוסים יבשתיים ושמיים עבור רנוצ'יו פרנזה השני, דוכס פארמה. כל גלובוס היה מעוצב דק והיה בקוטר של כ־175 ס"מ. עבודותיו הרשימה את הדוכס, עד שהפך את קורונלי לתאולוג שלו. שמו המפורסם של קורונלי כתאולוג גדל ובשנת 1699 התמנה לאב הכללי של המסדר הפרנציסקני.
גלובוס ללואי ה־14

הקרדינל סזר ד'אסטרס, חבר ויועצו של לואי ה־14 והשגריר ברומא, ראה את גלובוס הדוכס של פארמה והזמין את קורונלי לפריז בשנת 1681 לבנות זוג גלובוסים למלך שנחשב הנוצרי ביותר. קורונלי עבר לבירת צרפת שם התגורר שנתיים. כל גלובוס היה מורכב מסבבי עץ כפופים באורך של מטר וחצי רוחב בקו המשווה. עץ זה היה מצופה בשכבת טיח בעובי של סנטימטר, ועליה כיסוי שכבה של בד חזק ולא גמור. לאחר מכן הכל היה עטוף בשכבה של רבע סנטימטר של שני בדים עדינים מאוד שסיפקו השכבה לשרטוט המידע המצויר של הגלובוס. גלובוסים אלה, בגודל 384 ס"מ ובמשקלם כ -2 טון, מוצגים ב- Bibliothèque National François Mitterrand בפריס. הגלובוס תיאר את המידע העדכני ביותר של גילויי צרפת בצפון אמריקה, ובמיוחד משלחותיו של רנה-רוברט קאבלייה.
גלובוס ברגמו

הביקוש לגלובוסים החל כאופנה פרטית של המעמד הגבוה, שהתרכז בעיקר בחצרות האצולה בצפון אירופה ובמרכזה. אמנות הגלובוסים עם מפת כדור הארץ, או מפת השמיים, שמסומנים בה בכתב יד ולעיתים קרובות מעוטרות היטב, מקורה באיטליה. קורונלי היה בין יוזמי אמנות זו. הגלובוסים המפורסמים ביותר של קורונלי מחולקים לשתי קבוצות: הראשונה כוללת את הגלובוס שיצר לדוכס פארמה ולואי ה־14, שהם ייחודיים באיכות הגבוהה ביותר; השנייה כוללת את אלה שנעשו לאחר 1688. איכות הגלובוסים שייצר עבור לואי ה־14 יצרה את הביקוש לגלובוסים אחרים של קורונלי. המוניטין שלהם היה כה רחב שעורר את הביקוש של אנשי המעמד הגבוה שרצו לקשט את הספריות שלהם באלמנטים כאלה לא רק לשימוש מדעי אלא גם כאלמנטים אמנותיים. על ידי כוונה זו הגיעו שני הגלובוסים בסלונה פורטי מספריית אנג'לו מאי לברגמו. ההיסטוריה של שני הגלובוסים קשורה קשר הדוק לאירועי תרבות ומדיניות שהשפיעו על העיר ברגמו ב־500 השנים האחרונות. למעשה, שני הגלובוסים של קורונלי הגיעו לברגמו בשנת 1692, כשאנג'לו פינארדי, היה ספרן במנזר סנט אוגוסטין. הוא שכנע לקנות אותם בוונציה רק במטרה לצייד את ספריית המנזר בכלים חיוניים לתרבות. בשנת 1797 נפגע מנזר סנט אוגוסטין, ושני הגלובוסים הוחרמו בעזרת החוקים של נפוליאון ויועדו לפריז לצרפם לגלובוסים של ורסאי. עם זאת, בזכות האציל ג'ובאני בטיסטה ורטובה שהסתיר את שני הגלובוסים בביתו בשנת 1834, הם נתרמו על ידי בנו אנדראה לספריית ברגמו.
גלובוסים אחרים

גלובוסים אחרים נמצאים בספרייה הלאומית של אוסטריה (שני זוגות גלובוסים בקוטר 110 ס"מ מוצגים בפרונקסאל) וזוג במוזיאון הגלוב בווינה, בספרייה של סטיף מלק, כמו גם בטריר, פראג, פריז, הספרייה הבריטית, לונדון (גלובוס שמיימי בלבד), וושינגטון די. סי., פאלאצ'ו פוגי בבולוניה (כדור הארץ בלבד), מוזיאון דלה הספולה בבולוניה (כדור הארץ בלבד) וזוג בביבליוטקה פדריציאנה בפאנו. לאחר ששוחזר והושלם, גלובוס יבשתי נוסף משנת 1688 מוצג בספריית האוספים המיוחדים של אוניברסיטת טקסס באוניברסיטת לובוק, טקסס. במרכז אוניברסיטת טקסס באוסטין, קיים זוג גלובוסים של קורונלי, הן הארצי והן השמיים.
אגודת קורונלי הבינלאומית לחקר גלובסים, שנוסדה בשנת 1952 בווינה, נקראת לכבוד קורונלי.
חיים מאוחרים

קורונלי עבד במדינות אירופה השונות בשנים שלאחר מכן, לפני שחזר לצמיתות לוונציה בשנת 1705. כאן הוא התחיל פרויקט קוסמוגרפי משלו ופרסם את הכרכים של אטלנטה ונטו. בעיר הולדתו הקים את החברה הגאוגרפית הראשונה הראשונה, Accademia Cosmografica degli Argonauti. הוא גם מילא את תפקיד הקוסמוגרף של רפובליקת ונציה. בהמשך פורסמו שישה כרכים של ה- Biblioteca Universale Sacro-Profana על ידי קורונלי. זאת הייתה סוג של אנציקלופדיה, הערכים שהוכנסו סודרו בה לפי אלף-בית.
קורונלי נפטר בגיל 68 בוונציה, לאחר שיצר מאות מפות בחייו. גלובוסים מקוריים של קורונלי נמצאים בכמה אוספים. זוגות של גלובוסים גדולים (בקוטר 110 ס"מ) המפורסמים ביותר נמצאים בביבליוטקה מרסיאנה בוונציה ובספרייה אנג'לו מאי בברגמו.
לקריאה נוספת

Morea, Negroponte & Adiacenze (1686).
Atlante Veneto (1691 - 1696).
Ritratti de celebri Personaggi (1697).
Lo Specchio del Mare (1698).
Singolarità di Venezia (1708-1709).
Roma antico-moderna (1716).
הערות שוליים

↑  Le Hall des Globes: Exposition permanente des Globes de Coronelli à la BnF,” press release, (Paris: Bibliothèque nationale de France, 2006), 6-7.
↑  Coronelli, Vincenzo (1693). Libro dei Globi. Venice. pp. v.
↑  James Lawrence Fuchs, “Vincenzo Coronelli and the Organization of Knowledge: The Twilight of Seventeenth-Century Encyclopedism” (Ph.D. dissertation, University of Chicago, 1983), 4-7.
↑  Ermano Armao, Vincenzo Coronelli, Cenni Sull’uomo e la Sua Vita (Firenze: Bibliopolis, 1944), 1-16ff.
↑  "Old Church Galleries". Archived from the original on 2008-05-09. Retrieved 2009-02-23.
1 2  Monique Pelletier, “Les Globes de Louis XIV: les Sources françaises de l’oeuvre de Coronelli,” Imago Mundi 34 (1982): 78.
↑  The diameter is of 487 cm with meridians and horizon circles.
↑  Tucker, Gene Rhea (2008). "Coronelli's Texan Mississippi: A Reinterpretation of the America Settentrionale of 1688". Terrae Incognitae. 40: 82–101.
↑  Anastasia Stouraiti, "Propaganda figurata: geometrie di dominio e ideologie veneziane nelle carte di Vincenzo Coronelli", Studi veneziani 44 (2002), 129-155
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311736005171  PLWABN: 9810598862405606  AAG: 7775  BIBSYS: 4035230  BNE: XX862249  BnF: cb12309107t (data)  BPN: 21911286  CANTIC: a12082909  CiNii: DA11707331  DSI: 11146  GND: 115602194  ICCU: RAVV006106  ISNI: 0000 0001 0773 3651  KulturNav: a42ad90e-adc2-4b3d-82e7-cdaf02c7a06a  LCCN: n50036527  NKC: jn20020214001  NLA: 35031297  NLG: 246050  NTA: 069573735  RERO: 02-A005854269  RKD: 359224  SELIBR: 212999  SNAC: w6995v6n  SUDOC: 031973299  Trove: 804084  ULAN: 500032194  VcBA: 495/8031  VIAF: 27133664   WorldCat (עם VIAF): 27133664 
גלובוס של קורונלי, מצוי בספריה בפולין, 1689
קורונלי, מפת "צרפת החדשה", אזור האגמים בצפון אמריקה, 1688
הרמן, נסיך ויד

הרמן, נסיך ויד (בגרמנית: Wilhelm Hermann Karl Fürst von Wied;‏ 22 במאי 1814 - 5 במרץ 1864), היה אביה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
ביוגרפיה

הרמן נולד ב-22 במאי 1814 בנויוויד, דוכסות נסאו, ליוהאן אוגוסט קרל, נסיך ויד ולסופיה אוגוסטה, נסיכת זולמס-בראונפלס, בתם של וילהלם, נסיך זולמס-בראונפלס ואוגוסטה פרנציסקה, נסיכת זאלם-גרומבאך.
בשנת 1834 התגייס הרמן לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט משמר הקירסירים. בשנת 1836 מת אביו יוהאן אוגוסט קרל, נסיך ויד, והרמן ירש את תאריו. בשנת 1839 הועלה הרמן לדרגת האופטמן, ובשנת 1845 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הלנדווהר ה-29 (נויוויד ה-1).
בשנת 1842, ייסדו 20 אצילים גרמנים, את Adelsverein - החברה להגנה על מהגרים גרמניים בטקסס, ולאחר שהתארס הרמן עם מריה, נסיכת נסאו, בתו של וילהלם, דוכס נסאו, שעמד בראשות החברה, הצטרף אף הוא לחברה.
החברה הקימה את ניו ויד, טקסס, כמה קילומטרים מצפון לניו בראונפלס על נהר גואדלופה הממוקם בצד המזרחי של מחוז קומאל, וכן הקימה את ויד, טקסס במחוז לאבאקה, אולם בשנת 1846 יותר מ-300 מתיישבים גרמניים מתו באזור ניו בראונפלס ממגפה.
בשנת 1847 התברר כי בשל חובות וחילוקי דעות, יש לנקוט בגישה חדשה, כדי להציל את המוניטין וההשקעות של האצילים. בעקבות כך החל מנהל העסקים של הרמן, אוגוסט פון ביברה, להתערב באופן פעיל בענייני החברה. בשנת 1851 נבחר הרמן לנשיא החברה, ובעקבות כך השתלט ביברה באופן מלא על ניהול הארגון. ביברה נאבק יותר מעשר שנים לפרוע את חובות החברה, ולהחיות את תוכנית ההגירה.
בשנת 1858 הועלה הרמן לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1861 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-5 במרץ 1864 מת הרמן בנויוויד, ובנו וילהלם, נסיך ויד ירש את תאריו.
משפחתו

ב-20 ביוני 1842 התחתן הרמן עם מריה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אליסאבטה, מלכת רומניה (1843–1916), התחתנה עם קרול הראשון, מלך רומניה
וילהלם, נסיך ויד (1845–1907), התחתן עם מריה, נסיכת הולנד
אוטו, נסיך ויד (1850–1862)
הקרן הלאומית לשימור היסטורי

| --- | --- |
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די.סי., ארצות הברית
 מקום פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברים:  כ-300,000
 נשיא:  פול אדמונדסון
 תקופת הפעילות:  26 באוקטובר 1949 – הווה (75 שנים)
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2001) 
 savingplaces.org
 
הקרן הלאומית לשימור היסטורי (באנגלית: National Trust for Historic Preservation) הוא מוסד ללא כוונת רווח הממומן באופן פרטי בוושינגטון הבירה, הפועל בתחום השימור ההיסטורי בארצות הברית. הארגון, הנתמך על ידי חבריו, נוסד בשנת 1949 עם אישור אמנת הקונגרס (אנ') כדי לתמוך בשימור המבנים ההיסטוריים המגוונים של אמריקה, השכונות והמורשת שלה באמצעות התוכניות, המשאבים וההסברה שלה.
מראי מקום

Finley, David E. (1965). The History of the National Trust for Historic Preservation (1947–1963). Washington, DC: National Trust for Historic Preservation.
Mulloy, Elizabeth (1976). The History of the National Trust for Historic Preservation (1963–1973). Washington, DC: Preservation Press. ISBN 9780891330332.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265983105171  BIBSYS: 90667720  BnF: cb166086269 (data)  CiNii: DA03546645  GND: 1045334-9  ISNI: 0000 0004 0488 5651  LCCN: n50000455  NLA: 35377448  SUDOC: 093545762  ULAN: 500223329  VcBA: 494/41372  VIAF: 141353304   WorldCat (עם VIAF): 141353304
ולאדו ינבסקי

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1960 (בן 63) סקופיה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מקום הקמה:  סקופיה 
 מוקד פעילות:  מקדוניה הצפונית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סקופיה 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  מקדונית 
 www.vladojanevski.mk
 
ולדימיר ולאדו ינבסקי (במקדונית: Владимир Владо Јаневски; נולד ב-27 בנובמבר 1960) הוא זמר-פופ ומלחין מקדוני מפורסם, אשר שיריו נחלו הצלחה רבה במדינתו. ינבסקי מנגן על גיטרה, פסנתר ובמערכת תופים, יתר על כן שולט באופן שוטף בדיבור אנגלית, גרמנית, איטלקית ורוסית. כמו כן ייצג את מדינתו באירוויזיון 1998 וזכה במקום ה-19.
ביוגרפיה

ולדימיר ינבסקי נולד סקופיה, בירת מקדוניה, למד שפה וספרות אנגלית באוניברסיטת סקופיה. את תחילת דרכו המוזיקלית פתח כחבר בלהקות מקומיות. בשנת 1991 פתח בקריירה עצמאית בתור זמר וזכה להצלחה מסחררת במדינתו. בשנת 1992 ניסה להשתתף במוקדמות תחרות האירוויזיון לשנה זו כנציג יוגוסלביה, והגיע למקום ה-11. ינבסקי ניסה שנית להשתתף במוקדמות האירוויזיון בשנת 1998, הפעם תחת נציגות מקדוניה, וזכה לייצג את מדינתו לראשונה (אחרי שבשנת 1996 נופתה מהתחרות בשלב הסינון המקדים) עם השיר "Ne zori, zoro", שהגיע למקום נמוך בתחרות ועל כן לא השתתפה באירוויזיון בשנה שלאחר מכן.
ולאדה דיבאץ

ולאדה דיבאץ (בסרבית קירילית: Владе Дивац; נולד ב-3 בפברואר 1968 בפרייפוליה (אנ'), סרביה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר ששיחק בעמדת הסנטר, וכיום יושב ראש הוועד האולימפי הסרבי. בין השנים 2015–2020 שימש כג'נרל מנג'ר של סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה

דיבאץ החל את דרכו בכדורסל בקבוצות הסרביות סלוגה קרליובו ופרטיזן בלגרד. בדראפט 1989 נבחר במקום ה-26 על ידי לוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק 6 עונות. דיבאץ תפס את מקומו של כרים עבדול-ג'באר כסנטר הפותח של הקבוצה, ובעונת 1991 הגיע עם הקבוצה לגמר, בה הפסיד למייקל ג'ורדן והשיקגו בולס.
ב-1996 נשלח לשארלוט הורנטס תמורת קובי בראיינט. ב-1998 עבר לשחק בשורות סקרמנטו קינגס ביחד עם חברו הסרבי פרדראג סטויאקוביץ', והיווה אחד מעמודי התווך של הקבוצה, שהפסידה בפלייאוף לקבוצתו הקודמת, הלייקרס, שנה אחרי שנה. אחרי עונת 04–2003 חזר לשחק בלוס אנג'לס לייקרס, אך הוגבל בשל פציעות. ב-14 ביולי 2005 הודיע דיבאץ על פרישה מכדורסל פעיל בגלל פציעות בגב.
ב-2009 מונה ליושב ראש הוועד האולימפי הסרבי לתקופה של 4 שנים.
ב-2010 נוצר סרט דוקומנטרי בשם "פעם אחים" (Once Brothers), בהפקת ערוץ ESPN, על ידידותו ומריבתו עם השחקן הקרואטי דראז'ן פטרוביץ' בצל מלחמת האזרחים ביוגוסלביה.
בשנת 2015 הוא מונה לתפקיד ניהולי במערכת סקרמנטו קינגס. לפי אדריאן ווג'נרובסקי הוא גילה מעורבות רחבה בענייני הקבוצה ואכן תוך זמן קצר קודם לתפקיד המנהל הכללי.
דיבאץ נשוי ויש לו שני ילדים.
תארים

חמישיית הרוקיז הראשונה (1989-90).
מדליית זהב עם נבחרת יוגוסלביה באליפות העולם עד גיל 21 ב-1987 באיטליה.
שתי מדליות כסף עם נבחרת יוגוסלביה באולימפיאדות סיאול 1988 ואטלנטה 1996.
שתי מדליות זהב עם נבחרת יוגוסלביה באליפויות העולם ב-1990 וב-2002.
הופעה אחת באולסטאר ב-2001.
הערות שוליים

↑  אחת משש הרפובליקות שהרכיבו את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, לימים הרפובליקה של סרביה.
↑  ההכרזה על מחזור היכל התהילה 2019, באתר הרשמי, 6 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1815 5041  LCCN: no2011048487  VIAF: 169150553   WorldCat (עם VIAF): 169150553
הקרן הלאומית למדעי הרוח

| --- | --- |
סמל הקרן הלאומית למדעי הרוח

סמליל הקרן הלאומית למדעי הרוח
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוכנות בת:  Alabama Humanities Foundation 
 תאריך הקמה:  29 בספטמבר 1965 
 ממשלה:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי.
 תקציב:  162.25 דולר (2020)
 www.neh.gov
 
הקרן הלאומית למדעי הרוח (אנגלית: The National Endowment for the Humanities; בראשי תיבות: NEH) היא סוכנות ממשלתית עצמאית בארצות הברית אשר הוקמה בשנת 1965 במטרה לתמוך במחקר ולעודד חינוך ותוכניות ציבוריות במדעי הרוח. משרדי הקרן נמצאים בבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי.
אודות

הסוכנות הוקמה מכוח חוק National Foundation on the Arts and the Humanities Act ב-29 בספטמבר 1965. הקרן נותנת מענקים למגוון מוסדות אשר עוסקים בהנגשה ומחקר במדעי הרוח, כמו ספריות, מוזיאונים, ארכיונים, קולג'ים, אוניברסיטאות, תחנות טלוויזיה ציבוריות. כמו כן מעניקה הקרן מענקים ומלגות לחוקרים אינדיבידואלים. תקציבה בשנת 2020 עמד על 162.25 מיליון דולר.
נשיא הסוכנות נבחר ישירות על ידי נשיא ארצות הברית לתקופה של ארבע שנים, והבחירה עומדת להצבעה על ידי הסנאט. המועצה של הקרן מונה 26 חברים, אשר גם מתמנים על ידי הנשיא והסנאט, לכהונה של שש שנים.
הקרן מוציאה לאור מגזין בשם "Humanities Magazine". הקרן מעניקה מדי שנה את המדליה הלאומית למדעי הרוח ואת הזכות לשאת את הרצאת ג'פרסון.
הקרב השני על הסום

הקרב השני על הסום ב-1918 היה קרב במהלך מלחמת העולם הראשונה על החזית המערבית מסוף אוגוסט עד תחילת ספטמבר, באזור אגן ההיקוות של נהר הסום שבצרפת.
זה היה חלק מסדרה של מתקפות נגד מוצלחות למתקפת האביב, לאחר הפסקה של היערכות מחדש ואספקה.
התכונה המשמעותית ביותר של קרבות 1918 על הסום שבעוד הקרב הראשון של הסום ב-1918, הפסיק את מה שהחל כמתקפה גרמנית מוחצת, השני היה חלק מרכזי בהתקדמותן של מדינות ההסכמה לשביתת-הנשק ב-11 בנובמבר.
הקרב

ב-15 באוגוסט 1918, מפקד הכוחות הבריטיים, פילדמרשל דאגלס הייג סירב לדרישות המפקד העליון של בעלות הברית, מרשל פרדיננד פוש להמשיך את קרב אמיין במהלך מלחמת העולם הראשונה, שכן ההתקפה הזאת נעצרה כאשר החיילים גמרו את מלאי הארטילריה שלהם, והעתודות הגרמניות הועברו לאזור. במקום זאת, הייג החל לתכנן מתקפה על אלבר, אשר נפתחה ב-21 באוגוסט. ההתקפה העיקרית בוצעה על ידי הארמייה השלישית, בסיוע הקורפוס האמריקני ה-2.
הקרב השני החל ב-21 באוגוסט עם פתיחתו של קרב בפום השני מצפון לנהר עצמו. מתקפה זאת הדפה את הארמייה הגרמנית השנייה חזרה, לאורך חזית של מעל ל-55 קילומטר, מדרום לדואי עד לה פר, מדרום לסן-קנטן. אלבר נתפסה ב-22 באוגוסט. ב-26 באוגוסט, הארמייה הבריטית הראשונה הרחיבה את ההתקפה ביותר מ-12 קילומטרים, במה שמכונה לפעמים הקרב השני של אראס. בפום נכבשה ב-29 באוגוסט. הקורפוס האוסטרלי חצה את נהר הסום בליל 31 באוגוסט, פרץ את קווי הגרמנים בקרב מון סן קנטן, ובקרב פרון. מפקד הארמייה הבריטית הרביעית, גנרל הנרי רולינסון, תיאר את ההתקדמות האוסטרלית של 31 באוגוסט – 4 בספטמבר, כהישג הצבאי הגדול ביותר של המלחמה.
בבוקר 2 בספטמבר, לאחר קרב כבד, הכוחות הקנדיים השתלטו על קו דרוקור-קיינט (אשר ייצג את הקצה המערבי של קו הינדנבורג). בקרב לחמו הדיוויזיות הקנדיות ה-1, וה-4, והדיוויזיה הבריטית ה-52. הגרמנים ספגו אבדות כבדות, והקנדים גם תפסו יותר מ-6,000 שבויים, בזמן שלהם היו 5,600 נפגעים. עד הצהריים באותו יום, המפקד הגרמני, אריך לודנדורף, החליט לסגת אל מאחורי קאנאל דו נור.
ב-2 בספטמבר, הגרמנים נאלצו לחזור אל קו הינדנבורג, הקו ממנו הושקה ההתקפה שלהם באביב.
בדרכם לקו הינדנבורג, החיילים הקנדיים בראשות הגנרל סר ארתור קורי, התגברו בקרב עז על עבודות האדמה של תעלת דו נורד הלא שלמה במהלך קרב קאנאל דו נור.
בסוף ספטמבר/תחילת אוקטובר, אחד הקרבות האפיים של המלחמה כולה, היה הבקעת קו הינדנבורג (קרב תעלת סן קנטן) על ידי כוחות בריטים, אוסטרלים וחיילים אמריקאים (תחת פיקודו של הגנרל האוסטרלי ג'ון מונש). זמן קצר לאחר מכן, הקנדים פרצו את קו הינדנבורג בקרב קמברה השני.
סיכום

חלק מרכזי של קו האספקה הגרמני התקדם במקביל לחזית. הקרב השני על הסום ב-1918 סביב הסום היה חלק מאסטרטגיה שנועדה לדחוף חלקים מהקו הגרמני אל מאחורי קו האספקה הראשי הזה, לנתק אותו ולשבש את האספקה היעילה של הכוחות הגרמניים לחזית. המערכה התחילה בקרב של בפום, ולאחר זמן קצר, המשיכה בקרב סן-מייל, מחוץ לאזור סום, מתוך תקווה שההגנה הגרמנית לא תהיה מאוד חזקה, מאחר שבשל ההתקדמות הגרמנית באביב, היו הכוחות הגרמניים מקדימים את קווי הביצורים החזקים שלהם בקו הינדנבורג.
מדיניות זו פעלה, אך נדרשו מאמצים נחושים מאוד בתעלת סן קנטן, בין הביצורים המוכנים מראש, כדי להשיג הצלחה.
הערות שוליים

↑  Rickard, J (5 בספטמבר 2007). "Second battle of Bapaume, 21 August-1 September 1918". Military History Encyclopedia on the Web. נבדק ב-22 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Australian War Memorial, 1998, "Mont St Quentin and Péronne" Access date: 1 March 2007.
↑  "The Saskatchewan Dragoons" Access date: 15 June 2008.
↑  Dury Canadian Memorial
↑  Veterans Affairs Canada, "Bourlon Wood Memorial" Access date: 15 June 2008.
| החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| 1914 | קרב לייז' • המצור על אנטוורפן • המערכה על הגבולות • הקרב הראשון על המארן • הקרב הראשון על האן • המרוץ אל הים • קרב איפר הראשון • קרב ארטואה הראשון • קרב שמפאן הראשון • הפסקת האש של חג המולד |  |
| 1915 | קרב איפר השני • קרב ארטואה השני • קרב שמפאן השני • קרב לוס • קרב ארטואה השלישי |  |
| 1916 | קרב ורדן • הקרב על הסום |  |
| 1917 | קרב אראס • הקרב השני על האן • קרב מסין • קרב פשנדל • קרב קמברה |  |
| 1918 | מתקפת האביב • קרב המל • מתקפת מאה הימים |  |
הזירה האירופית במלחמת העולם הראשונה
 המערכה באיטליה • המערכה בבלקן • מערכת גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556087805171  LCCN: sh85124801
ויקטור חריאפה

ויקטור ולדימירוביץ' חריאפה (ברוסית: Виктор Владимирович Хряпа; נולד ב-3 באוגוסט 1982 בקייב שבברית המועצות, כיום באוקראינה) הוא כדורסלן עבר רוסי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1999–2018. גובהו 2.06 מטרים.
קריירה

את הקריירה החל חריאפה בקבוצת חימיק אנגלס הרוסית, תחילה בנוער ולאחר מכן גם בבוגרים. באמצע עונת 1999-2000 עבר לקבוצת אבטודור סראטוב. בעונת 2000-2001 נבחר לתגלית העונה בליגה הרוסית. לאחר שתי עונות וחצי בסרטוב הצטרף חריאפה לצסק"א מוסקבה, איתה זכה בשתי אליפויות רוסיה, ב-2003 וב-2004.
בדראפט 2004 נבחר חריאפה במקום ה-22 על ידי ניו ג'רזי נטס, והוא עבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס. בפורטלנד לא הצליח חריאפה להרשים, וקלע 4.2 נקודות למשחק בעונתו הראשונה ו-5.8 בשנייה. בסוף יוני 2007 עבר חריאפה בטרייד לשיקגו בולס יחד עם טיירוס תומאס, בתמורה ללמרכוס אולדרידג'.
בשתי העונות בשיקגו אכזב חריאפה ושיחק רק 8 דקות בממוצע למשחק. בפברואר 2008 החליטה שיקגו לקנות את שארית חוזהו ולשחרר אותו, וכמה ימים לאחר מכן חתם על חוזה לארבע שנים וחצי בצסק"א, איתה זכה באליפות רוסיה וביורוליג ב-2008. הוא שיחק בקבוצה עד עונת 2018 ועזב לאחר 13 עונות בסך הכל בקבוצה.
חריאפה נמנה עם סגל נבחרת רוסיה, והיה שותף בזכייתה באליפות אירופה ב-2007.