stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימובילייזר
יעילות

מחקר שפורסם ב"אקונומיסט" בשנת 2016 מצא כי אימובילייזר הפחית את השיעור הכולל של גנבות רכב בכ-40% בין השנים 1995 ו-2008. היתרונות הכלכליים מבחינת הפחתת כמות הגנבות הם גבוהים לפחות פי 3 מאשר העלויות של התקנת המכשיר.
הערות שוליים

↑  "Automobile-theft preventer". google.com/patents/US1300150. 8 באפריל 1919. נבדק ב-24 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Torchinsky, Jason (11 באפריל 2013). "The First Car Alarm Was Sort Of Like A Puzzle". Jalopnik. נבדק ב-24 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What is an immobilizer?". wisegeek.com/. נבדק ב-24 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Graham-Rowe, Duncan (6 בדצמבר 2010). "Criminals find the key to car immobilizers". New Scientist (2789). נבדק ב-24 בפברואר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Verdult, Roel; Garcia, Flavio D.; Ege, Barış, Dismantling Megamos Crypto: Wirelessly Lockpicking a Vehicle Immobilizer, USENIX Security Symposium 22, 2013
1 2  van Ours, Jan C.; Vollaard, Ben (2016-06-01). "The Engine Immobiliser: A Non-starter for Car Thieves". The Economic Journal (באנגלית). 126 (593): 1264–1291. doi:10.1111/ecoj.12196. ISSN 1468-0297.
רפי טטרקה

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1950 (בן 74) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  הוד השרון, ישראל
 תפקיד:  מנכ"ל חברת תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ, וחברת הבת קו מוצרי דלק בע"מ (ממשלתיות)
 
רפאל 'רפי' טטרקה (נולד ב-28 ביולי 1950) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנהלה הכללי של החברה הממשלתית תשתיות נפט ואנרגיה בשנים 2000–2017. שירת בעבר במשך כשלושה עשורים בשירות הביטחון הכללי. בינואר 2022 מונה טטרקה כדירקטור בחקר ימים ואגמים לישראל. בפברואר 2022 מונה טטרקה כיו"ר חקר ימים ואגמים
ביוגרפיה > חייו האישיים

טטרקה נולד בישראל, בנם של אילנה פולק טטרקה, ניצולת שואה אשר הוגלתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי לקפריסין לאחר שאניית המעפילים "לטרון" איתה עלתה ארצה נתפסה בלב הים ב-שנת 1946, ודב טטרקה, אשר עלה לארץ ישראל חודשים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 כשחשש לגורלו. עם הגיעו לארץ ישראל, התגייס אביו לשורות הצבא הבריטי, ולחם במערכה הצפון אפריקאית. בתום המלחמה, השניים נישאו בשנת 1949, ולהם נולדו שני ילדים.
מתגורר בהוד השרון, נשוי ואב לשלושה.
ביוגרפיה > תפקידים בשירותי הביטחון

עם סיום שירותו כקצין בצה"ל, החל לשרת בשירות הביטחון הכללי (שב"כ), עת שגויס לתפקיד זוטר ביחידה מבצעית, כאשר החל להתקדם בהדרגה לתפקידים בכירים. ב-שנת 1978, מונה טטרקה לראש ענף המבצעים באגף המבצעים, תפקיד אותו ביצע עד ל-שנת 1983. מיד עם סיום תפקידו, מונה לעמוד בראש המחלקה לתפקידים מיוחדים. את תפקיד זה ביצע במשך כ-4 שנים, עד ל-שנת 1987. אירועי פרשת "קו 300" שהתרחשו באותן שנים, הובילו לנקיטת פעולות הבראה בשורות השב"כ, אשר נועדו לשקם את טוהר המידות ואמון הציבור בו. במסגרת אותן פעולות הבראה מונה ב-שנת 1987 לעמוד בראש אגף המבצעים, תפקיד אותו ביצע עד שנת 1994 והיה לאחד מראשי האגפים הצעירים ביותר בתולדות השב"כ, זאת בתקופה אשר לוותה בהתקוממות האלימה הידועה בשם "האינתיפאדה הראשונה". במסגרת תפקידו זה, והודות לפיתוחים מבצעיים אותם הוביל, קיבל צוות של השב"כ את פרס ביטחון ישראל. בשנת 1994, מונה להיות ראש אגף המטה וסגן ראש השב"כ, תפקיד אותו אייש עד לשנת 1997. כן, היה לחבר בבית הדין המשמעתי של השב"כ והמוסד. במסגרת התפקיד, היה אמון על ניהול עבודת המטה, על שינויים ארגוניים ועל כוח האדם של הארגון. לאחר רצח ראש הממשלה, יצחק רבין, הוטל עליו גם לשקם את מערך אבטחת האישים בשב"כ. בתום תפקיד זה, פרש משורות השב"כ.
ביוגרפיה > תפקידים בעסקים פרטיים

לאחר פרישתו של טטרקה מהשב"כ, פנה לעולם העסקים הפרטי. בכלל זה, שימש בין השנים 1999 ל-2000 כראש חטיבת ה-PAL בחברת איתוראן, ובמהלך שנת 2000 כיהן כדירקטור בבתי זיקוק לנפט בע"מ (בז"ן). לקראת תום תקופת כהונתו בתפקידים אלו, התמודד על תפקיד מנכ"ל החברה הממשלתית תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ, תפקיד אליו מונה בשלהי שנת 2000. בין השנים 2000 ל-2004, כיהן כדירקטור בחברת פי גלילות, כשבשנים 2000 עד 2001 היה ליו"ר. כמו כן, החל משנת 2000 מכהן כדירקטור במכון הישראלי לאנרגיה וסביבה.
ביוגרפיה > כהונתו כמנכ"ל תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ

בשנת 2000 נכנס לתפקידו כמנכ"ל חברת תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ, וחברת הבת קו מוצרי דלק בע"מ. חברות אלו הן חברות ממשלתיות (בלתי מתוקצבות), המוחזקות יחד בשרשור על ידי המדינה בבעלות מלאה (המדינה מחזיקה ב-100% בחברת תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ, וזו מחזיקה ב-100% בחברת קו מוצרי דלק בע"מ). הן עוסקות באחסון מוצרי דלק והזרמתו בכל רחבי מדינת ישראל (באמצעות תשתית ייעודית), וכן בתכנון, הקמה ותחזוקה של התשתיות כאמור.
במהלך שנותיו כמנכ"ל, התמודד טטרקה עם אתגרים רבים, אשר שינו את פני החברה ותדמיתה. כך למשל, במהלך כהונתו הפכו שתי החברות מחברות מפסידות ורוויות במינויים פוליטיים של "מקורבים", לחברות המקפידות על טוהר המידות, רווחיות ומודעות לאחריותן ותפקידן המשמעותי במשק האנרגיה במדינת ישראל. וכן, בקיץ שנת 2012, כשהופסקה אספקת הגז הטבעי ממצרים, נדרשו החברות לספק את צורכי האנרגיה של מדינת ישראל לייצור חשמל, וזאת בנוסף לאספקת הדלקים בשגרה לתחבורה. החברות עמדו באתגר, ואפשרו אספקה רציפה של דלקים לייצור חשמל למשק הישראלי, בנוסף לצורכי השגרה בשאר המשק.
בנובמבר 2016 פורסם דו"ח מבקר המדינה בעניין החברה קבע כי הליקויים אשר נמצאו בפעילות החברה נבעו ממחדלי רשויות שלטוניות. בין אלה המרכזיים ניתן למנות: היעדר המסגרת הנורמטיבית, חוקית ורגולטורית, למשק הדלק, על רקע הימנעות משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים לקדם את חקיקת חוק משק הדלק וגיבוש תוכנית אב למשק האנרגיה; היעדר תוכנית מתאר לתשתיות מפרץ חיפה, אשר נועדו לאחד את חוות המכלים של החברה לכדי שטח מצומצם ומודרני; מאבקי סמכויות בין המשרד להגנת הסביבה ורשות הכבאות וההצלה בעניין מיגון חוות המכלים בקריית חיים; ועיכוב במתן היתרי בנייה להחלפת מקטעי צנרת על ידי עיריית חיפה.
בינואר 2017 הודיע טטרקה על התפטרותו מתפקידו כמנכ"ל החברה, לאחר יותר מ-16 שנים בהן כיהן.
במרץ 2018 מונה טטרקה כדירקטור בחברת חשמל.
בינואר 2022 מונה טטרקה כדירקטור בחקר ימים ואגמים לישראל. בפברואר 2022 מונה טטרקה כיו"ר חקר ימים ואגמים.
ביוגרפיה > השכלה

לטטרקה שני תארים שניים (M.A.) במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, האחד בביטחון לאומי, והשני במנהל ומדיניות ציבורית. לשני תארים אלו קדם תואר ראשון (B.A.) במדעי המדינה, גם הוא מאוניברסיטת חיפה. כמו כן, הוא בוגר מחזור 154 של התוכנית ללימודי ניהול מתקדמים (A.M.P.) המועברת בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, ארצות הברית. בנוסף, בוגר המכללה לביטחון לאומי.
טטרקה ביצע מספר השתלמויות, ובהן התוכנית להכשרת דירקטורים בכירים בתאגיד מאוניברסיטת תל אביב וקורס בנדל"ן מאוניברסיטת בר-אילן.
הערות שוליים

↑  עיריית הוד-השרון, עמוד סיפורה של אילנה פולק טטרקה ז"ל מוותיקות העיר(הקישור אינו פעיל)
↑  פרשת קו 300 מאתר השב"כ (ארכיון)
↑  אתר החברה, תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ, באתר www.pei.co.il
↑  קלמן ליבסקינד, אתר NRG, "החברה של סילבן", באתר nrg
↑  דף מידע אודות החברה באתר רשות החברות הממשלתיות
↑  קלמן ליבסקינד, אתר NRG, "מקום בצנרת", באתר nrg
↑  עמירם ברקת, ‏"לפלסטינים יש טילים שיכולים לפגוע באסדת 'ים תטיס'", באתר גלובס, 2 ביוני 2012
↑  מבקר המדינה, דו"ח מבקר המדינה 67א (2016), עמ' 1055, ‏1.11.2016
↑  נתי יפת, ‏אחרי 17 שנה: רפי טטרקה פורש מתש"ן על רקע "תחושת מיצוי", באתר גלובס, 2 בינואר 2017
↑  ליאור גוטמן, אחרי 17 שנה: רפי טטרקה עוזב את תפקיד מנכ"ל תש"ן, באתר כלכליסט, 2 בינואר 2017
↑   אבי בר-אלי, המנכ"ל הוותיק שבחברות הממשלתיות פורש לאחר 17 שנות כהונה, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2017
↑  מערכת אתר 'תשתיות', "רפי טטרקה, מנכ"ל תש"ן, הודיע על סיום תפקידו לאחר כ-17 שנות ניהול החברה", ‏2.1.2017
↑  חקר ימים ואגמים לישראל-נושאי תפקידים, באתר www.ocean.org.il
פלג תמיר

פלג תמיר
פלג תמיר (פלג בן-ציון תמיר) (18 בינואר 1928 – ד' באייר תשע"א, 8 במאי 2011) היה חבר הארגון הצבאי לאומי, אלוף-משנה בחיל האוויר הישראלי, מנהל וחבר דירקטריונים של חברות תעשייה ישראליות ומנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, מנהל מפעלי תרבות ויושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל. אחיו הוא תא"ל (מיל') אוריאל תמיר.
ביוגרפיה > משפחתו ונעוריו

תמיר נולד בתל אביב, בן בכור לחנה לבית איזרסקי וליונה (ג'וני) תמיר (קופ) ונכד לתמר ז'בוטינסקי-קופ, אחותו של זאב ז'בוטינסקי, וליצחק אליעזר איזרסקי, חבר קהילת יהודי יפו ומראשוני תל אביב. על שמו פלג, כתב זאב ז'בוטינסקי להורים יונה וחנה קופ: "פלג הוא פלג נפלא, פלג פלגי הפלגים". המשפחה עברה להתגורר בחיפה ברחוב ירושלים, בשל עבודתו של אביו, יונה תמיר, כמהנדס בחברת החשמל לארץ ישראל. וּבֵיתָהּ שימש מקום כינוס קבוע לחברי מפקדת אצ"ל, בפיקודו של בנימין זרעוני, ואחר של חנוך קלעי. יונה תמיר, השתתף בהוצאתו לאור של עיתון מחתרתי יחד עם חברים אנשי אצ"ל. בעקבות זאת, נעצר פעמיים על ידי השלטונות הבריטים, לראשונה ב-1939, ובשנייה לאחר השבת השחורה ב-1946. לפלג יש אח אחד בשם אוריאל תמיר (חבר לפלג באצ"ל בנעוריו. בהמשך התגייס גם הוא לצה"ל והגיע לדרגת תת-אלוף כראש מנת"ק בחיל חימוש).
ביוגרפיה > באצ"ל ובמעצר

תמיר הצטרף לאצ"ל בהיותו נער. שבועות אחדים לאחר סיום לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה, ב-16 באוגוסט 1945, נעצר על ידי שלטונות המנדט הבריטי, יחד עם 19 אנשי אצ"ל שערכו אימונים במסגרת "קורס סגנים" ב"בית הספר למפקדים", בשוני ליד בנימינה. עשרים החניכים נשפטו בבית משפט צבאי בריטי, ונידונו למאסר.
נידון לחמש שנות מאסר בכלא עכו, אך מפקד כוחות הצבא, שהיה צריך לאשר כל פסק-דין של בית משפט צבאי, אישר רק שלוש שנים. באוקטובר 1947 השתחרר בניכוי שליש על התנהגות טובה, אך לאחר מספר שעות נעצר שוב למעצר מנהלי, ונשלח למחנה המעצר בלטרון ומשם למחנה המעצר בעתלית. באותן שנים, נעצר על ידי הבריטים גם אחיו אוריאל, בשעה שהשתתף בהדבקת כרוזי אצ"ל על קירות בתים ברחובות העיר עם חבריו. אחר כך, בתקופת הסזון הקטן פרצו לבית משפחת תמיר תוקפים אלמונים, והכו ופצעו את אוריאל ואת אמו, שניסתה להגן עליו.
באביב 1948 ברח תמיר מעתלית, מוסתר בתוך מזוודה של חברו יצחק, אשר השתחרר מהמחנה. תמיר מיד חזר לפעילות באצ"ל, והשתתף בהתקפת האצ"ל על יפו במלחמת העצמאות באפריל 1948.
ביוגרפיה > בצה"ל

תמיר התגייס לצה"ל, לאחר הקמתו ביוני 1948, ושירת בחיל האוויר. הוא נישא בשנת 1951. המשיך בשירות קבע בתפקידי הדרכה בחיל האוויר. בשנים 1964–1968 עמד בראש שלישות חיל האוויר, והשתחרר מהשירות בדרגת אלוף-משנה. הוא למד לתואר ראשון משפטים באוניברסיטת תל אביב, שהעניקה לו תואר LL.B בשנת 1958. ולמד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית, שהעניקה לו תואר M.B.A בשנת 1963.
ביוגרפיה > בתעשייה הישראלית

עם שחרורו מצה"ל, מונה תמיר למנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, תפקיד בו כיהן עד שנת 1980. בתפקידו זה עסוק בעידוד רכישת תוצרת ישראלית, אולם הצהיר שהצרכן הישראלי צריך להעדיף תוצרת ישראלית רק כשהאיכות והמחיר זהים. במהלך השנים אייש משרות מפתח בהתאחדות במקורביו, בעיקר מימי שירותו הצבאי. במקביל, בשנת 1978 השתלם באוניברסיטת הרווארד בקורס מנהלים בכירים. כן יצא בשליחות הבונדס לסבב הרצאות בארצות הברית.
בסוף 1980 התמנה תמיר למנכ"ל חברת ההשקעות דנות תעשיות. הוא השתתף בשלל דירקטוריונים של חברות ממשלתיות, ציבוריות ומסחריות, כגון: התעשייה האווירית, אל על, הבנק הבינלאומי הראשון והבנק הישראלי לתעשייה. הוא כיהן כשופט (נציג ציבור מעסיקים) בבית הדין הארצי לעבודה, היה חבר "העמותה להפקת סרטי המורשת הלאומית" ובהנהלת "קרן רמת גן".
בשנים 1982–1984 כיהן כיושב ראש המועצה הציבורית והוועד המנהל של התזמורת הקאמרית הישראלית. היה גם חבר הנהלת העמותות מוזיאון האצ"ל וברית חיילי האצ"ל.
בשנים 1984 ועד שלהי 1987, הופקד על מפעל מלווה העצמאות והפיתוח ("הבונדס") באירופה, ובמסגרת תפקידו שהה בלונדון. כיהן כמנכ"ל חברת שיכון ופיתוח לישראל, בשנים 1988–1992. בשנים 1992–2006, היה מנכ"ל אתר ההנצחה הממלכתי ומוזיאון מערכות ישראל "המרכז הלאומי למערכות ישראל" בהר איתן. במקביל, הוא למד מוזאולוגיה לתואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995.
תמיר היה ידיד של עזר ויצמן מימי שירותם המשותף בחיל האוויר ועמו היה חבר בקבוצת יוסף קרמרמן בתנועת החרות. היה חבר הנהלת תנועת החרות, אך הפסיק להיות פעיל כאשר ויצמן פרש מהנהגת התנועה בשנת 1972.
ביוגרפיה > במכון ז'בוטינסקי בישראל

בשנת 1994, נבחר לכהונת יושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תפקיד אותו מילא בהתנדבות שני עשורים עד יומו האחרון. בתקופת כהונתו עבר המכון תהליכים של מחשוב מקיף, פרסום והוצאה לאור של תעודות ומסמכים לרשות הציבור (באמצעות האינטרנט), והתקנת שתי תצוגות אור-קוליות: "זאב ז'בוטינסקי – מעגל חיים" ו"'הספורט הלאומי' – עליית 'אף-על-פי'", במוזיאון מכון ז'בוטינסקי, שבו מבקרים אלפים מדי שנה. תמיר יזם את הוצאתו לאור של הכותר אגרות זאב ז'בוטינסקי וחיבורים וכותרים נוספים על ז'בוטינסקי ומשנתו, על תולדות התנועה הרוויזיוניסטית ועל הארגונים: אצ"ל ולח"י. ביוזמתו והנהלתו, ובתיאום עם מוסדות להשכלה גבוהה בישראל, מעניקה הוועדה האקדמית שליד מכון ז'בוטינסקי פרסי מחקר לחוקרים ולתלמידים מדי שנה.
נפטר בד' באייר תשע"א, 8 במאי 2011.
לקריאה נוספת

"פלג תמיר ז"ל: ה'נכד' של ראש בית"ר", חדשות המכון, מכון ז'בוטינסקי, גיליון 50, ספטמבר 2011, עמ' 1, 12.13
הערות שוליים

↑  זאב ז'בוטינסקי, איגרת (פריז, 31 במאי 1928, אל יונה וחנה קופ, חיפה), איגרת 72, איגרות, כרך שישי: ינואר 1928 – דצמבר 1929, (עורך: דניאל קארפי), תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, ירושלים: הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, תשס"ב 2002, עמ' 80.
↑  ראו: תיק כ 4 - 22 / 3 / 1, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל. בין החניכים: דוד קירפיצ'ניקוב, אמנון מוסקוביץ, יצחק גנצווייך, משה צירין, גדעון בנצנברג, שמעון רוטנברג, שמואל קמינסקי, יואכים פליס, יהודה בנצנברג, דבורה שפירא, יהודה למברגר וברכה בירנבוים. בין המעידים במשפטם היו הרב יהודה לייב פישמן מימון וההיסטוריון פרופ' יוסף קלוזנר.
↑  בביה"ד הצבאי החל משפט 20 צעירים יהודים, המשקיף, 19 בספטמבר 1945
↑  הורי העשרים, חרות, 5 באוקטובר 1960
↑  שוחרר ממאסר מעכו ונשלח למעצר ללאטרון, המשקיף, 12 באוקטובר 1947
↑  במובלעת הבריטית המתפרקת, חרות, 5 בדצמבר 1952
↑  ראו: פלג תמיר, 20 דקות בתוך מזוודה, בתוך: אנשל שפילמן (עורך), כך ברחנו לחזית, 36 תיאורי בריחות נועזות של חברי המחתרות אצ"ל לח"י והגנה, מבתי-הכלא הבריטיים בארץ, תל אביב: המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר, 1979, עמ' 291–295.
↑  ראו למשל: תיק כ 25 - 22 / 5, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל.
↑  אל"מ פלג תמיר, מנכ"ל התאחדות בעלי התעשיה, דבר, 12 במאי 1968
↑  רבקה בת צור, סנוב, תוצרת הארץ כבר ניסית?, דבר, 30 בינואר 1969
↑  דוד ליפקין, החלטת מנכ"ל התאחדות בעלי התעשיה להדיח את הדובר מסעירה התעשיינים, דבר, 1 באוגוסט 1973
↑  רוצים להשקיע ולהשתקע, מעריב, 6 בדצמבר 1970
↑  חברה־בת של "דנות" תרכז השקעות בתעשיה, דבר, 7 בספטמבר 1980
1 2 3  שרית ילוב, משדות המוסיקה, דבר, 14 ביוני 1983
↑  מ. מייזלס, "קבוצת קרמרמן" ניצחה פעמיים את "קבוצת לנדאו" בהנהגת חרות, מעריב, 11 במרץ 1970
↑  בבית ז'בוטינסקי נרגעו מרוח הפרצים של עזר וייצמן, מעריב, 21 במרץ 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411555105171  VIAF: 27156218018204740137   WorldCat (עם VIAF): 27156218018204740137
רוית דום

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1979  (בת 45) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המרכז האקדמי למשפט ולעסקים 
 
רוית דום עם הנשיא שמעון פרס, בטקס חנוכת מרכז היזמות של עמל ברב-תחומי עמל שבח מופת תל אביב, 2015
רוית דום (נולדה ב-13 בפברואר 1979) לשעבר מנכ"לית קבוצת עמל, עו"ד בהשכלתה.
ביוגרפיה

דום סיימה לימודי משפטים במכללת רמת-גן. ניהלה בשנת 2000 משרד עריכת דין. החלה את הקריירה הציבורית שלה עם מספר תפקידים בולטים בהסתדרות העובדים הכללית ובמקביל לעבודתה בהסתדרות, מונתה לחברת דירקטוריונים של גופים ציבוריים בולטים בשליטת ההסתדרות כגון בנק יהב, בית ליסין, נעמ"ת, הוועד האולימפי בישראל ועוד. בשנים 2000–2003 כיהנה כעוזרת ליושב ראש הסתדרות עובדי המדינה, עופר עיני. בשנים 2004–2006 הייתה ראש המטה של יו"ר ההסתדרות החדשה, והייתה מעורבת בתחום יחסי העבודה; עסקה בין היתר בניהול המערך הפנים-ארגוני בהסתדרות, ובגיבוש מדיניותה הכלכלית. כמו כן הייתה חברת דירקטוריון בגופים ציבוריים מרכזיים, בהם: חברת העובדים, בנק יהב, בית ליסין, קרן השתלמות לעובדים, נעמ"ת והוועד האולימפי בישראל. במשך שנות עבודתה בהסתדרות, הפכה דום דומיננטית בארגון, ונטען שהייתה האשה החזקה ביותר בהסתדרות.
דום דורגה בשנת 2009 על ידי "דה מרקר" כאחת מבין 40 המנהלים המבטיחים בישראל.
ב-2010, מונתה דום לדירקטורית חיצונית בפאלאס תעשיות, חברה ציבורית בבעלות פרטית. המינוי אושרר בינואר 2010, אולם לאחר חודשים ספורים פרשה דום מהתפקיד בשל ניגוד עניינים.
ב-2011, מונתה דום על ידי עופר עיני, למנכ""לית רשת עמל. מינוי שזכה לביקורות רבות, וביתר שאת לאחר שהסתבר שעיני ודום היו בזוגיות רומנטית באותה תקופה, לאחר ששניהם התגרשו מבני זוגם הקודמים (עיני התגרש מאשתו ב-2009, ודום התגרשה מבעלה ב-2010). אולם חרף הביקורות, עיני התבטא בראיון שנתיים לאחר המינוי, שהיה ממנה את דום בשנית אילו ידע איזו סערה המינוי יעורר, כיוון שהיא בעלת הכישורים למלא את התפקיד.
במסגרת תפקידה ברשת עמל יזמה את הקמתם של מרכזי יזמות בבתי הספר, במטרה לשלב את התלמידים בתעשייה ובמקביל לפתח כוח הוראה יזמי. דום יצרה שיתופי פעולה עם חברות מובילות וגופים מרכזיים במשק ובהייטק, בהם שיתוף פעולה עם חברת "אפל" הבינלאומית, ועם מוסדות אקדמיים כגון אוניברסיטת MIT.
בתקופת כהונתה זכתה הרשת בשיא גינס על מיזם חינוכי בשיתוף עם חברת סיסקו מערכות ובהובלת נשיא המדינה, שמעון פרס. כן זכתה הרשת באות הוקרה בוועידת היזמות הקהילתית של האיחוד האירופי, שנערכה בטורינו בנובמבר 2014; הפרס הוענק לדום על פרויקט מרכז היזמות של הרשת, אשר נבחר לשמש כמודל השראה למדינות נוספות.
חיים אישיים

ב-2014 נישאה דום בשנית, ליו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל ובעבר יו"ר ההסתדרות החדשה, עופר עיני. ב-2018 נולד לשניים בן. לדום שתי בנות מנישואיה הקודמים.
הערות שוליים

1 2  דני זקן וטל שניידר, ‏עופר עיני ורוית דום, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2013
1 2 3  חיים ביאור, לאחר שמינה אותה לתפקיד בכיר: עופר עיני חשף את קשריו עם רוית דום, באתר TheMarker‏, 10 בנובמבר 2011
↑  40/40 הצעירים המבטיחים 2009: המנהלים, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2009
↑  יוסי ניסן, ‏אפל מגיעה לחדרה: תקים מרכז לפיתוח אפליקציות בתיכון עמל, באתר גלובס, 4 ביוני 2013
↑  שברנו שיא נשיאותי: שיעור האזרחות הממחושב הגדול בעולם, באתר ynet, 6 בפברואר 2014
↑  רועי מנדל, בני נוער מישראל ב"וועידת היזמות" האירופית, באתר ynet, 18 ביוני 2014
↑  Amal entrepreneurship center to represent Isarel at EU conference, ‏ 19 ביוני 2014, Jerusalem Post
↑  ציון לשבח לפרויקט היזמות של רשת "עמל", באתר ynet, 25 בנובמבר 2014
↑  [ארי ליבסקר, יותר מאלף מוזמנים בחתונתם של עופר עיני ורוית דום, באתר כלכליסט, 20 בספטמבר 2014
רוית דום עם תלמידים במרכז היזמות של רשת עמל בחדרה, 2014
גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור

| --- | --- |

גשר רכבת העמק מעל נחל תבור שבעמק בית שאן ליד האתר גשר הישנה
 מידע כללי
 סוג:  גשר רכבת 
 מיקום:  מועצה אזורית עמק המעיינות 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  עבדול חמיד השני 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1905
 תאריך פתיחה רשמי:  1905 
 אדריכל:  גוטליב שומאכר 
 קואורדינטות:  32°43′30″N 35°05′52″E﻿ / ﻿32.724916666667°N 35.097777777778°E﻿ / 32.724916666667; 35.097777777778
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור(למפת הגליל המערבי רגילה) גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור
 
גשר רכבת העמק מעל נחל תבור שבעמק בית שאן ליד האתר גשר הישנה
גשר הרכבת הטורקי נחל תבור נמצא צפונית לבית שאן בין נווה אור לבין אתר גשר הישנה ליד חרבת יקוש, עובר מעל נחל תבור. הגשר מורכב מחמש קשתות הבנוי מאבנים מסותתות לבנות, שנבנה בין 1905-1904 על ידי האימפריה העות'מאנית כחלק ממסילת רכבת העמק. הגשר נבנה כחלק ממסילה שחיברה בית שאן עם צמח, והוא אחד מסדרה של גשרים ומעברי מים על תוואי המסילה. האימפריה העות'מאנית, ביוזמתו ובמימונו של הסולטאן עבדול חמיד השני, בתכנונו של גוטליב שומאכר הטמפלרי ובביצועו של פאשה היינריך אוגוסט מייסנר, בנתה בין השנים 1902–1905 את מסילת הרכבת החיג'אזית מדמשק, בירת סוריה, לעיר אל-מדינה שבחג'אז ואת השלוחה שלה מחיפה לסמח' (כיום "צמח") ומשם לדרעא, על קו הרכבת החיג'אזית.
השימוש במסילה ובגשר הופסק ב-1948 לאחר שבמהלך קרבות של מלחמת העצמאות פוצצו הגשרים מעל הירדן ומעל הירמוך, ונהריים עבר לירדנים מה שמנע אפשרות להגיע ברכבת לצמח.
ראו גם

גשר הרכבת הטורקי על נחל הקישון
גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר
גשר הרכבת אל חמה
ג'יימס או'קיף

| --- | --- |

ג'יימס או'קיף, דצמבר 2018
 לידה:  28 ביוני 1984 (בן 40) מחוז ברגן, ארצות הברית 
 שם לידה:  James Edward O'Keefe III 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  וסטווד 
 השכלה:  אוניברסיטת ראטגרס  Westwood Regional High School 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 מקצוע:  פעיל פוליטי
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 פרסים והוקרה:  Eagle Scout 
 
ג'יימס אוקיף (באנגלית: James Edward O'Keefe III; נולד ב-28 ביוני 1984, מחוז ברגן, ניו ג'רזי) הוא אקטיביסט אמריקאי שמרני הידוע בפעילות במסווה וביצוע הקלטות סתר בקרב דמויות באקדמיה, בממשלה ובשירותים החברתיים בארצות הברית, בניסיון לחשוף שחיתות ועבירות על החוק של עובדים או נציגים של אותם ארגונים.
פעילות מוקדמת ופרויקט וריטאס

פעילותו של או'קיף זכתה לתשומת לב רבה ב-2009 כאשר ביצע הקלטות וידאו במשרדי ארגון ACORN, הקלטות שחשפו עבירות פליליות שביצעו עובדי הארגון. הדבר הביא לעצירת התקציבים והתרומות לארגון, מה שהוביל לסגירתו ב-2010. ב-2011 התחזה או'קיף לנציג קרן מוסלמית ונפגש עם מגייס תרומות של רשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית, NPR, שהסכים לקבל תרומה בסך 5 מיליון דולר. מגייס התרומות אמר שהם מכנים עצמם "הרדיו הלאומי הפלסטיני" ואין להם בעיה לפעול להנחלת ערכי האסלאם לבקשת התורמים. חשיפת ההקלטה הובילה להתפטרות מגייס התרומות ומנכ"לית תחנת NPR.
החל מ-2010 פעילותו של או'קיף היא במסגרת הארגון שהקים Project Veritas שמטרתו לחשוף שחיתות, הונאות, מרמה והתנהגות בלתי הולמת. בפרויקט זה הוא שיתף פעולה עם לאורה לומר.
במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 פרסם או'קיף במסגרת פרויקט וריטאס סרטונים רבים שחשפו מעשי שחיתות ועבירות על החוק של גורמים במפלגה הדמוקרטית, סרטונים שזכו לפרסום רב ברחבי האינטרנט ובערוצי החדשות.
ביוני 2017 פרסם במסגרת פרויקט וריטאס סרטוני מצלמה נסתרת החושפים מפיק ברשת CNN ומגיש ברשת, המודים כי אין אמת בפרסומים נגד טראמפ בנושא רוסיה וכי "רוב הדיווחים בנושא הם שטויות בשביל רייטינג".
הערות שוליים

↑  מפיק ב-CNN: 'רוב הדיווחים על טראמפ הם שטויות בשביל רייטינג', באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415331305171  PLWABN: 9810617412605606  LCCN: n2013013293  NKC: pna20181015687  VIAF: 298957630   WorldCat (עם VIAF): 298957630
יוסרה מרדיני

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1998 (בת 26) סוריה דמשק, סוריה
 מידע כללי
 מדינה:  סוריה 
 משקל:  53 ק"ג 
 גובה:  168 ס"מ
 www.yusra-mardini.com
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 
יוסרה מרדיני (בערבית: يسرى مارديني; נולדה ב-5 במרץ 1998) היא שחיינית עבר ופליטה סורית. בשנת 2015, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, עזבה יוסרה את סוריה יחד עם אחותה, שרה מרדיני, והשתיים הגיעו לברלין. כפליטה, מרדיני השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) תחת משלחת הפליטים ובהמשך השתתפה גם באולימפיאדת טוקיו (2020). בשנת 2023 נבחרה היא ושרה להיות ברשימת מאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם, ברשימת טיים 100 של מגזין החדשות האמריקאי טיים. כיום יוסרה מתגוררת בארצות הברית ולומדת קולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ביוגרפיה

יוסרה נולדה למשפחה מוסלמית בדמשק שבסוריה, אביה, מוחמד עזאת, היה שחיין מקצועי בעברו ולימים אימן את יוסרה ושרה. אמה של יוסרה היא פיזיותרפיסטית. ליוסרה ישנן שתי אחיות, שרה הבכורה ושהד בת הזקונים. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, עזבה את סוריה יחד עם אחותה אל ברלין, כשיוסרה הייתה רק בת 17. יוסרה ושרה ברחו באוגוסט 2015, תחילה דרך טורקיה, בהמשך הגיעו ליוון ומשם לגרמניה.
יוסרה ושרה עלו על סירה ביחד עם עוד 18 פליטים במטרה להגיע ליוון, בדרך לשם מנוע הסירה הפסיק לעבוד. יוסרה ושרה, עם עוד שני פליטים שהיו על הסירה, קפצו למים, שחו ודחפו את הסירה במשך שלוש שעות עד שהגיעו לאי היווני לסבוס.
ביוגרפיה > קריירה

מרדיני ייצגה את סוריה בשנת 2012 באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר). כשהגיעה לגרמניה, החלה להתאמן עם מאמן מקומי במטרה להגיע לאולימפיאדה. ביוני 2016 היא נבחרה לאחד משמונת הספורטאים שישתתפו באולימפיאדה תחת משלחת הפליטים בריו דה ז'ניירו והתחרתה במשחה מאה מטר חופשי ומאה מטר פרפר. השתתפה בנוסף באולימפיאדת טוקיו במקצוע 100 מטר פרפר תחת משלחת הפליטים הבינלאומית, ובטקס הפתיחה של האולימפיאדה נשאה את דגל משלחת הפליטים יחד עם הרץ תחלואיני מלקה מאריתריאה השוהה בישראל.
ב-2017 מונתה מרדיני לשגרירה של רצון טוב מטעם נציבות האו"ם לפליטים.
בשנת 2023 הופיעה יחד עם אחותה, שרה מרדיני, ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
ביוני 2023 הקימה יוסרה ארגון על שמה שנקרא Yusra Mardini Foundation, שמטרתו היא לקדם ספורט וחינוך בקרב פליטים בעולם.
בתרבות

בשנת 2022 יצא הסרט השחייניות בבימויה של סאלי אל-חוסייני המספר את סיפורה של מרדיני.
הערות שוליים

↑  ליאור ברטל, ‏תחלואיני גבריסיוס מישראל יישא את דגל משלחת הפליטים בטקס פתיחת האולימפיאדה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 ביולי 2021
↑  Yusra Mardini: A refugee athlete story to inspire, Tokyo 2020 (באנגלית אמריקאית)
↑  Yusra Mardini appointed UNHCR Goodwill Ambassador, באתר נציבות האו"ם לפליטים, 27 באפריל 2017 (באנגלית)
↑  קייט בלאנשט, Sara Mardini and Yusra Mardini Is on the 2023 TIME 100 List, טיים, ‏13 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812848886405606  BnF: cb17806084t (data)  CiNii: DA19490040  GND: 1157044646  ISNI: 0000 0004 6876 9959  LCCN: n2018002889  NDL: 001327448  NKC: xx0271807  NTA: 418731403  VIAF: 8519152381809301950004   WorldCat (עם VIAF): 8519152381809301950004
ברוך ברלינר

| --- | --- |

ברוך ברלינר, אוגוסט 2016
 לידה:  1942 (בן 82 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מוקד פעילות:  אוניברסיטת תל אביב, ציריך 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 עיסוק:  מלחין, משורר, כלכלן
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 
ברוך ברלינר (נולד בשנת 1942) הוא מלחין, כלכלן ומשורר ישראלי. מחברן של מאות יצירות מוזיקליות, שירים, ספרים ומאמרים.