stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יריעה טורית
יריעה טורית של חרוט > בניה של יריעה טורית לפי חרוט

נניח כי  \sigma \subset N הוא חרוט קמור בחזקה (אינו מכיל שום עותק של  \mathbb {Z} ). היריעה הטורית  U_{\sigma } המגיעה מן החרוט היא הספקטרום של חוג המונואיד של החרוט הדואלי ל- \sigma .
משפט: כל יריעה טורית אפינית מתקבלת בצורה כזו.
יריעה טורית של מניפה

מניפה היא אוסף חרוטים כך שהדופן של כל חרוט הוא חרוט באוסף והחיתוך של שני חרוטים הוא דופן של כל אחד מהם.
כאשר חרוט  \tau  הוא דופן של חרוט  \sigma , ניתן לזהות את היריעה  U_{\tau } כתת-קבוצה פתוחה של  U_{\sigma }.
היריעה הטורית המגיעה מהמניפה היא איחוד היריעות המגיעות מכל אחד מהחרוטים באוסף, כאשר כל שתי יריעות מודבקות לאורך הקבוצה הפתוחה שמגיעה מהדופן המשותף לשני החרוטים.
משפט: בדרך זו ניתן לבנות את כל היריעות הטוריות.
ניתן להסיק תכונות מסוימות של היריעה הטורית מתוך המבנה הקומבינטורי של המניפה. למשל:
היריעה היא חלקה אם ורק אם כל אחד מן החרוטים במניפה נוצר על ידי ווקטורים שמהווים חלק מבסיס לסריג.
היריעה היא שלמה אם ורק אם המניפה מכסה את כל הסריג.
היריעה היא פרויקטיבית אם ורק אם קיים פאון קמור שמכיל את 0 כך שכל אחד מחרוטי המניפה נוצר (כמונואיד רווי) מאחת מהפאות של הפאון.
לקריאה נוספת

Fulton, William (1993), Introduction to toric varieties, Princeton University Press, ISBN 978-0-691-00049-7
Cox, David A.; Little, John B.; Schenck, Hal, Toric varieties
הפארק הלאומי קונגארי

| --- | --- |
שביל קורות עץ מוגבה במקצת עובר דרך יער ראשוני של טקסודיון דו-טורי ועצי טופלו
שביל קורות עץ מוגבה במקצת עובר דרך יער ראשוני של טקסודיון דו-טורי ועצי טופלו
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  10 בנובמבר 2003
 מבקרים בשנה:  143,843 (נכון ל־2016)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  106 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  קרוליינה הדרומית קרוליינה הדרומית
 מיקום:  Richland County 
 קואורדינטות:  33°47′00″N 80°47′01″W﻿ / ﻿33.783258°N 80.78366°W﻿ / 33.783258; -80.78366
 Congaree National Park
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי קונגארי (למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי קונגארי (למפת קרוליינה הדרומית רגילה) צ'ארלסטון קולומביה רוק היל גרינוויל פלורנס מירטל ביץ' קרוליינה הצפונית ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטיהפארק הלאומי קונגארי (למפת קרוליינה הדרומית מוגדלת) צ'ארלסטון קולומביה רוק היל גרינוויל פלורנס מירטל ביץ' קרוליינה הצפונית ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטיהפארק הלאומי קונגארי 
 
מפת הפארק הלאומי קונגארי
הפארק הלאומי קונגארי (באנגלית: Congaree National Park), הוא פארק לאומי המשתרע על שטח מיוער בן 106 קילומטרים רבועים במרכז מדינת קרוליינה הדרומית בארצות הברית. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. האתר קיבל מעמד של פארק לאומי כתוצאה ממסע פרסום עממי שהחל ב-1969. הפארק משמר את החלקה הגדולה ביותר של יער ראשוני של עצים רחבי עלים המוצף כמה פעמים בשנה. העצים העבותים הגדלים ביער של מישור ההצפה הם בין הגבוהים ביותר במזרח ארצות הברית, ויוצרים אחת מחופות היער הגבוהות ביותר שנותרו בעולם של עצים נשירים הגדלים באקלים ממוזג. הנהר קונגארי זורם דרך הפארק. כ-57% (61 קילומטרים רבועים) משטח הפארק מוגדרים אזור טבע בראשיתי.
גאוגרפיה

הפארק הלאומי קונגארי משתרע על שטח מיוער בן 106 קילומטרים רבועים במרכז מדינת קרוליינה הדרומית בתחומי מחוז ריצ'לנד. הפארק שוכן כ-30 קילומטרים דרומית-מזרחית לקולומביה, בירת קרוליינה הדרומית. הפארק שוכן במרכז אגן ניקוז של הנהרות ווטרי (Wateree) וקונגארי (Congaree), והוא מישור המכוסה בסחף מנהרות אלו. המישור מוצף בממוצע עשר פעמים בשנה, כשזמן ההצפה נמשך בין כמה ימים לחודש. בשאר הימים המישור יבש.
אקלים

האקלים בפארק הלאומי קונגארי הוא סובטרופי גשום, אופייני למרכז קרוליינה הדרומית, שבו החורפים נוחים והקיצים חמים וגשומים. התקופה הטובה ביותר לבקר בפארק היא באביב ובקיץ כשהטמפרטורות נוחות והיתושים אינם מהווים בעיה. יש באזור ארבע עונות מובחנות. האביב, בין מרץ למאי, מאופיין בצמיחה חדשה ובפריחה. האקלים גשום וחמים, והטמפרטורות מגיעות בין 23°C ל-26°C. הגשם תדיר, ומדי פעם יש גם סופות רעמים. ממוצע הגשם לעונה זו הוא סביב 80 מילימטרים בחודש. הקיץ, בין יוני לאוגוסט, לח וגשום מאוד, והטמפרטורות מגיעות עד 32°C. סופות רעמים נפוצות מאוד, ויכולות להתרחש בפתאומיות. ממוצע הגשמים הוא 110 מילימטרים בחודש. בסתיו, בין ספטמבר עד נובמבר, הטמפרטורות יכולות לנוע סביב 21°C ביום, והלחות נמוכה. צבעי השלכת מופיעים סביב סוף אוקטובר ותחילת נובמבר. השיט בפארק אידיאלי בתקופה זו. ממוצע הגשם לעונה זו הוא סביב 80 מילימטרים בחודש. החורף, בין נובמבר לפברואר, נוח, כשהטמפרטורות ביום הם סביב 10°C, והטמפרטורות בלילה צונחות מתחת לנקודת הקיפאון. שלג יכול לרדת, אם כי הוא אינו נפוץ. השטח מוצף בעונה זו, ושיטפון יכול להתרחש בלי סימנים מקדימים. הפארק שוכן במרכז אגן ניקוז גדול מאוד, ולכן מתרחשים שיטפונות גם אם לא יורד גשם בפארק עצמו אלא בצפון מדינת קרוליינה הדרומית.
מזג האוויר להלן הוא בעיר קולומביה הסמוכה:
| אקלים בפארק הלאומי קונגארי> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> ינואר.13.3.0.9.90 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> פברואר.15.7.2.7.91.7 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> מרץ.20.1.6.1.94.7 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> אפריל.24.6.10.2.66.5 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> מאי.28.8.15.3.75 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> יוני.32.2.20.1.119 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> יולי.33.7.22.139 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> אוגוסט.32.6.21.7.134 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> ספטמבר.29.6.17.9.90 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> אוקטובר.24.5.11.2.81 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> נובמבר.19.6.5.7.69.6 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> דצמבר.14.6.1.8.82 | אקלים בפארק הלאומי קונגארי> שנה.24.1.11.3.1,132 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: COLUMBIA/METRO ARPT SC
גאולוגיה

הפארק שוכן כולל בתחומי המתחם של מישור ההצפה של הנהר קונגארי, כשהמשקעים כתוצאה מההצפות כוללים חול, טין, וחרסית. רקבובית וכבול הם תוצרים של ריקבון של הצמחייה. הנפתולים של הנהר יצרו אגמי נפתול ייחודיים. צפונית לפארק משתרעים העתק אוגסטה (Augusta fault) האזורי שכיוונו צפון-מזרח לדרום-מערב ומתחם טראס (Terrace Complex), הכולל מדרגות נהר מתקופת הפליוקן. דרומית לפארק נמצאים "הצוקים הדרומיים" (Southern Bluffs) העוברים סחיפה משלהי הפליסטוקן. מערבית לפארק שוכנים המתלול הקרוי Atlantic Seaboard fall line והרמה הקרויה פיידמונט (Piedmont).
אקולוגיה

הפארק משמר חלק חשוב מהאזור האקולוגי יערות החוף של מרכז האטלנטי (Middle Atlantic coastal forests). החשיבות המרכזית של הפארק הלאומי קונגארי היא בהיותו החלקה הגדולה ביותר של ביומה ייחודית: יער ראשוני של עצים רחבי עלים המוצף כמה פעמים בשנה. העצים העבותים הגדלים ביער של מישור ההצפה הם בין הגבוהים ביותר במזרח ארצות הברית, ויוצרים אחת מחופות היער הגבוהות ביותר שנותרו בעולם של עצים נשירים הגדלים באקלים ממוזג. הפרטים הגבוהים ביותר בעולם של 15 מינים של עצים גדלים בפארק, בהם: אורן מהמין Pinus taeda‏ (51 מטרים), ליקוידמבר (48 מטרים), אלונים מהמינים Quercus pagoda‏ (47 מטרים), Quercus michauxii‏ (41 מטרים) ו-Quercus lyrata‏ (40 מטרים), אולמוס אמריקאי (41 מטרים), ואפרסמון אמריקאי (39 מטרים).
הפארק משמר מערכת אקולוגית מגוונת מבחינה ביולוגית של מישור הצפה דינמי של נהר. מים מהנהרות ווטרי (Wateree) וקונגארי (Congaree) זורמים דרך מישור ההצפה של הפארק, כשהם נושאים איתם חומרי מזון ומשקעים המזינים ומחדשים את הצמיחה במערכת אקולוגית זו. ביצות שבהן גדלים עצים, אגמי נפתול, פלגים הזורמים לאיטם מהווים בית גידול למגוון דגים, דו-חיים, זוחלים, יונקים, חרקים וצורות חיים מימיות אחרות. חבורות יער מגוונות מיוצגות גם הן בפארק, החל ביערות האורנים ועד לעצים המותאמים לצמיחה במים עומדים כדוגמת טקסודיון דו-טורי ועצי טופלו.
אקולוגיה > צמחייה

בפארק מיוצגות חבורות יער מגוונות, החל ביערות האורנים שבראשי הצוקים ועד לעצים המותאמים לצמיחה במים עומדים כדוגמת טקסודיון דו-טורי (Taxodium distichum) ועצי טופלו (Nyssa aquatica, באנגלית Water Tupelo). בין מיני העצים הנוספים: פאו פאו, ליקוידמבר ליבני (Liquidambar styraciflua), אדר מילני (Acer negundo), אדר אדום (Acer rubrum), שושנן הצבעונים (Liriodendron tulipifera), אשור אמריקאי (Fagus grandifolia), שקמה אמריקאית (Platanus occidentalis), אולמוס אמריקאי (Ulmus americana), אפרסמון אמריקאי (Diospyros virginiana), מין הצינית (צמח) Ilex opaca (באנגלית American holly)‏, Nyssa biflora (באנגלית Swamp tupelo), מיני האלון: אלון שחור (Quercus velutina)‏, Quercus lyrata (באנגלית Overcup oak)‏, Quercus pagoda (באנגלית Cherrybark oak)‏, Quercus phellos (באנגלית Willow oak)‏, Quercus similis (באנגלית Bottomland post oak)‏, Quercus michauxii (באנגלית Swamp chestnut oak) ו-Quercus nigra (באנגלית Water oak)‏, Carpinus caroliniana (באנגלית American hornbeam), מין האורן Pinus taeda (באנגלית Loblolly pine), מין הצפצפה Populus heterophylla (באנגלית Swamp cottonwood) ו-Morella cerifera (באנגלית Southern wax myrtle). בין הצמחים המטפסים ופרחי הבר: יערה יפנית, ביגנוניית הקנוקנות (Bignonia capreolata), לובליה אדומה (Lobelia cardinalis), יסמין צהוב (Gelsemium sempervirens)‏, Packera glabella (באנגלית Butterweed)‏, Solanum carolinense (באנגלית Carolina horsenettle) ו-Zephyranthes atamasco (באנגלית Atamasco-lily).
טקסודיון דו-טורי בפארק
עץ טופלו (Nyssa aquatica) בפארק
מין האורן Pinus taeda בפארק
אדר אדום בפארק
היסטוריה

ההיסטוריה האנושית באתר התחילה לפני 13,000 שנים. הילידים האמריקנים התקיימו על המשאבים הרבים שמקורם במישור ההצפה. האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה מגלה הארצות והקונקיסטאדור הספרדי ארננדו דה סוטו. עבדים אפרו-אמריקאים הסתתרו באדמות הביצה ולאחר שחרור העבדים הם צדו, דגו והשתמשו בסידר קריק כאתר להטבלה.
החל מ-1898 החלה לפעול באתר חברת לחטיבת עצי הטקסודיון בשם "Santee River Cypress Logging Company", שבעליה היו שני יזמים משיקגו: פרנסיס בידלר (Francis Beidler) ובנג'מין פרגסון (Benjamin F. Ferguson). החברה פעלה במקום עד 1914. עקב כך השיגו בידלר ויורשיו בעלות על האזור. בשנות ה-50 של המאה ה-20 פעלו הארי האמפטון (Harry R.E. Hampton), עורך של העיתון The State וצייד חובב, ופיטר מניגולט (Peter Manigault), מהעיתון The Post and Courier, לקדם את השימור של מישור ההצפה קונגארי. המפטון הקים את "אגודת שימור יער בידלר" (Beidler Forest Preservation Association) ב-1961. כתוצאה משתדלנות זו הציע מחקר שנערך על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ב-1963 על הקמת מונומנט לאומי במקום.
היסטוריה > הקמת המונומנט

במהלך שנות ה-60 לא חלה כל התקדמות בנושא. חידוש כריתת העצים על ידי בני משפחת בידלר ב-1969 הניע את הקמת "אגודת שמורת הטבע ביצת קונגארי" (Congaree Swamp National Preserve Association) ב-1972. האגודה שילבה כוחות עם מועדון סיירה וארגוני שימור אחרים במטרה לקדם חקיקה פדרלית לשמר את חלקת האדמה. הסנאטורים מקרוליינה הדרומית: סטרום ת'ורמונד וארנסט הולינגס (Ernest F. Hollings) העלו הצעה ב-1975 להקמת שמורת טבע. ב-18 באוקטובר 1976 עברה חקיקה להקמת "המונומנט הלאומי ביצת קונגארי" (Congaree Swamp National Monument). הולינגס ות'ורמונד קידמו תוכנית להרחבת המונומנט ב-90 קילומטרים רבועים.
היסטוריה > מעבר לפארק לאומי

ב-24 באוקטובר 1988 הוכרזו כשני שלישים משטח המונומנט כאזור טבע בראשיתי (הרמה הגבוהה ביותר של שימור), וב-26 ביולי 2001 הוכרז האתר אזור צפרות חשוב (Important Bird Area). הקונגרס שינה את הגדרת המונומנט הלאומי ל"הפארק הלאומי קונגארי" ב-10 בנובמבר 2003, תוך הסרת התואר הבלתי הולם "ביצה" מהשם, ובמקביל הורחבו גבולות האתר ב-18.5 קילומטרים רבועים. נכון ל-31 בדצמבר 2011 נמצאים 105.3 קילומטרים רבועים משטח הפארק בבעלות פדרלית.
תיירות

בפארק מבקרים בממוצע מעל ל-140,000 תיירים מדי שנה. אל הפארק אפשר להגיע ברכב פרטי בלבד מקולומביה הסמוכה, משארלוט בקרוליינה הצפונית (כשעתיים נסיעה) או מצ'ארלסטון. בשלוש הערים יש שדות תעופה.
אין בפארק עצמו מלונות או אכסניות ויש בו שני אתרי מחנאות פרימיטיביים (בלא מים זורמים או שירותים). כמו כן אין בפארק מסעדות או מקומות שבהם ניתן לרכוש מזון. מלונות, ומסעדות מצויים בקולומביה הסמוכה.
בפארק פועל מרכז מבקרים אחד: Harry Hampton Visitor Center. במרכז המבקרים יש מוצגים על עולם הטבע של הפארק והמאמצים להציל את הביצה. כמו כן מוקרן סרט על הפארק.
פעילויות

הפעילויות המוצעות בפארק כוללות אתרי מחנאות פרימיטיביים, מסלולי הליכה, שיט בקאנו או בקיאקים וצפרות. הקמת אוהלים מחוץ לאתרי המחנאות המוסדרים מותרת ברישיון ברחבי הפארק. בין שבילי ההליכה נכללים Bluff Trail‏ (קילומטר אחד), Weston Lake Loop Trail‏ (7.5 קילומטרים), Oakridge Trail‏ (12 קילומטרים) ו-King Snake Trail‏ (כ-18 קילומטרים). לאורכם יכולים המטיילים לצפות באיילים, דביבונים, אופסומים ואפילו בעקבות של שונר. שומרי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית הפועלים במרכז המבקרים מספקים מידע על מצב השבילים. יחד עם שבילי ההליכה הפארק סומן גם מסלול שיט בן 32 קילומטרים בסידר קריק (Cedar Creek).
מרבית המבקרים בפארק הולכים לאורך Boardwalk Loop ("לולאת שביל קורות העץ"), מסלול הליכה מוגבה העובר דרך האזור הביצתי ומגן על הצמחים שבגובה הקרקע. הפארק מתגאה באורן מהמין Pinus taeda הגבוה ביותר (51.4 מטרים) ובעל הנפח הרב ביותר (42 מטרים מעוקבים) בעולם, כמו גם בכמה עצי טקסודיון דו-טורי שהם בני למעלה מ-500 שנים.
פעם בחודש נערכים סיורים בהדרכת מתנדבים בחלק מהשבילים הארוכים יותר בפארק על מנת לתת למבקרים הזדמנות לרדת משביל קורות העץ ולהיות קרוב יותר לטבע.
ביאורים

1 2  באנגלית old growth bottomland hardwood forest, ביומה של עצים נשירים הגדלים בשפלות של דרום-מזרח ארצות הברית לאורך נהרות ואגמים ומוצפים כמה פעמים בשנה ומפתחים שורשי אוויר
↑  באנגלית oxbow lake. שלמה שובאל מגדיר זאת כ"מקווה מים שנוצר בנפתול של נהר שניתק מהאפיק הראשי. הניתוק נגרם בעת שיטפון כשספיקה מוגברת של מי הנהר פורצת אפיק חדש בין צווארי נפתולים הדוקים"
הערות שוליים

↑  Congaree NP
↑  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
↑  Weather
↑  Graham, J.P. (2014). Congaree National Park: Geologic resources inventory report. Fort Collins: US Dept. of the Interior National Park Service. pp. 1–48.
↑  Middle Atlantic coastal forests
↑  Champion trees
↑  Nature
↑  Plants in the Congaree National Park
↑  Fishes in the Congaree National Park
↑  Amphibians in the Congaree National Park
↑  Reptiles in the Congaree National Park
↑  Bird Check List for Congaree National Park Using the CSV file at the bottom of the page
↑  מין פולש
↑  Mammals
↑  Mammals at Congaree National Park
↑  History & Culture
↑  People
↑  Stories
↑  Arning, David R. (7 בספטמבר 2005). "National Register of Historic Places Registration Form: Woodlands" (PDF). National Park Service. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Almlie, Elizabeth J. (2011). "A Place of Nature and Culture: The Founding of Congaree National Park, South Carolina" (PDF). Federal History Journal (3).
↑  Directions
↑  Camping at Congaree National Park
↑  Eating & Sleeping
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012097225  VIAF: 251659498   WorldCat (עם VIAF): 251659498 
מפה גאולוגית של הפארק
חתך רוחב גאולוגי של הפארק
יער ראשוני
לוטרה צפון-אמריקנית בפארק
שייטי קיאקים בסידר קריק
ז'ולייט דודו

| --- | --- |

ז'ולייט דודו עונדת את לגיון הכבוד וכן את המדליה הצבאית. תחריט מאת א. לאזולה
 לידה:  15 ביוני 1848 סן-דני, צרפת 
 פטירה:  28 באוקטובר 1909 (בגיל 61) Clarens, שווייץ 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי  המדליה הצבאית הצרפתית 
 
ז'ולייט דודו (בצרפתית: Juliette Dodu; 15 ביוני 1848 –  28 באוקטובר 1909) הייתה גיבורה אגדית של מלחמת צרפת-פרוסיה בשנת 1870 והאישה הראשונה שזכתה בצלב לגיון הכבוד. עם זאת, ספקות רבים הועלו לגבי מעשיה במהלך המלחמה, וסיפורה נותר שנוי במחלוקת.
ילדות

דודו נולדה בראוניון, בתם של אלפונס דודו, כירורג בחיל הים, במקור מאינדרה, ודסייפרה דה פלגרין, קריאולית. אביה מת מקדחת צהובה כשהייתה בת שנתיים. בשנת 1864, בהיותה בת שש עשרה, היא עזבה את האי עם אמה, שמצאה עבודה בצרפת כמנהלת משרד הטלגרף של פיתיווייה (Pithiviers).
סיפור האזנת הסתר

במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ב-20 בספטמבר 1870, כבשו הפרוסים את פיתיווייה. משרד הטלגרף נתפס ומשפחת דודו הועברה לקומה השנייה של הבית. לאישה הצעירה בת ה-22 עלה רעיון להתקין ברז על החוט שעבר ליד חדרה. היא מצאה דרך לשמור על מנגנון קליטה, וכך הצליחה ליירט את השידורים, בכל פעם שהכובשים קיבלו או שלחו שדרים.
במשך 17 ימים הצליחה הצעירה להעביר את השידורים לשלטונות הצרפתיים ללא שמץ של חשד מצד הפרוסים, שהתפתו לקסמה של הצעירה הצרפתייה. נטען שהיא הצילה את חייהם של 40,000 חייליו של הגנרל אורל דה פלדינס באמצעות אחת ההודעות שיירטה. עם זאת, האזנת הסתר התגלתה כאשר חייל גרמני שמע עקרת בית מאשימה את דודו בהקשה על חוטי הטלגרף. הפרוסים העמידו לדין את דודו ושפטו אותה בגין ריגול בפני בית משפט צבאי. ידוע שהיא אמרה לשופטים שלה, "אני צרפתייה וכך גם אמא שלי. פעלתי למען המדינה שלי. רבותי, עשו איתי כרצונכם!"). היא נידונה למוות. אבל שביתת הנשק נחתמה לפני הוצאתה להורג, ודודו קיבלה חנינה מהנסיך פרדריק צ'ארלס מפרוסיה ושוחררה לחופשי.
צו מספר 1942 מיום 8 בדצמבר 1870 העניק לה אזכור מכובד, וכן ל-20 העובדים והסוכנים האחרים של השירות הטלגרפי, מכיוון שעובדי הדואר סייעו לצבא בשימוש בטלגרף.
פרסום

בשנת 1873, דודו הייתה אחראית למשרד הטלגרף של אינג'יין-לה-באן, שם הכירה את היפוליט דה וילמסנט, הפטרון של לה פיגארו. ב-26 במאי 1877 הופיעה באותו כתב עת הגרסה הידועה הראשונה של "האגדה של דודו".
דודו, הפכה לסמל של ההתנגדות הצרפתית והייתה האישה הראשונה שקיבלה את המדליה הצבאית ואת צלב לגיון הכבוד. פטריס דה מק-מהון, מרשל צרפת ונשיא הרפובליקה השלישית, חתם על הצו מ-30 ביולי 1878, שבו נכתב "עבור יירוט שידורים בסיכון עצמי בשנת 1870, על כך נידונה למוות על ידי האויב וניצלה בזכות הפסקת פעולות האיבה".
החיים אחרי המלחמה

בסביבות 1875, היא החלה מערכת יחסים עם הברון פליקס היפוליט לארי, מפקד רפואה בצבא ובנו של לארה המהולל, וירשה את הונו (כולל הטירה הקטנה שלו ב- ביבר, אסון). ב-1880 היא הפכה למפקחת של בתי ספר ובתי מקלט והתגוררה בשווייץ, תחת השם הבדוי "ליפ". היא פרסמה עבודה בשנת 1891 המוקדשת לג'ורג' סאנד, "הרומאי הנצחי".
היא נפטרה בשנת 1909 בבית קלרנס, שווייץ, השייך לגיסה, הצייר אודילון רדון.
המחלוקת סביבה

העיתון קורייר דה לוארט הקדיש סדרת מאמרים לדודו בשנת 1984. לדברי המחבר, "אליזבת דה מק-מהון, אשתו של פטריס דה מק-מהון, מרשל צרפת ונשיא הרפובליקה השלישית, הייתה פמיניסטית רצינית. "זה לא בלתי מתקבל על הדעת, שהטקסט של מועמדותה של ז'ולייט דודו למסדר לגיון הכבוד נעשה בהתערבותה". .
תזה זו הועלתה שוב על ידי הסופר הצרפתי גאי ברטון בפרסומו "השקרים היפים של ההיסטוריה". ברטון טוען שכל סיפורה של דודו לא היה למעשה אלא אגדה שהועלתה על ידי עיתונאי של הפיגארו שחתם בשם ז'אן דה פריז, במאמר מ-26 במאי 1877 ופעל בשם המנהל שלו, מר דה וילמסנט. זה קרה רק שבע שנים לאחר ששמע לראשונה על גב' דודו. גאי ברטון מזכיר את הגנרל אורל דה פלדינס, מפקד צבא הלואר, שבשום מקום לא מזכיר את ההצלה ההרואית של צבאו. לוטננט-קולונל רוסט, מחבר "ספר ההיסטוריה של פרנקו אלמנדה" (תולדות מלחמת צרפת-פרוסיה 1870–1871), לא מתייחס לסיפור, למרות, שהוא שופע פרטים מלאי חיים כולל העומק של השלג ומצב השמיים. גם לא הדו"ח של מ. סטינאקנס, מנהל התפקידים והמברקים של התקופה, שתיאר את כל פעולות ההתנגדות של עובדיו במהלך אותה מלחמה.
גיא ברטון גם פורש את חוסר העקביות של הנרטיב רב ההתרחשויות הזה; בין היתר, כי הפרוסים כבר עזבו את פיתיווייה שלושה שבועות לפני המעשים הקשורים, וחוסר האפשרות לאסוף באמצעות צליל, הודעת צופן בגרמנית ולהעביר את השידור החוזר במורס לאחר מכן ללא טעות. זה מניח היכרות רבה, לא רק עם השפה, אלא גם עם הקודים הצבאיים הפרוסים. יתרה מזאת, איש בפיתיווייה לא החזיק בקודים הפרוסיים.
אין גם זכר לגזר דין המוות של דודו, וגם לא לחנינה שלה. מה שלדברי ברטון מוביל לאפשרות של מתיחה של מר דה וילמסנט, שהשיג את לגיון הכבוד עבור גיבורה שקרית. ההסבר אולי נמצא בתקופה שבה, רגע אחרי הקומונה הפריזאית של 1871, צרפת איבדה את אלזס לוריין והכפישה את עצמה והיה כל כך צורך בגיבורים חיוביים.
הנצחה

רחוב נושא את שמה בפריז, האבר, מונטריאול וסן-דני דה לה ראוניון, שבו קיים גם בית ספר תיכון ציבורי שנקרא על שמה.
ב-ביבר, העיר שבה התגוררה, היא מיוצגת על ידי פסל.
ניתן למצוא את קברה של ז'ולייט דודו בבית הקברות פר-שז, חטיבה 28.
בול דואר בסך 0.56 אירו, שהוצא בשנת 2009 במלאת מאה שנה למותה.
בִּיבּלִיוֹגְרָפִיָה

ידידי הספרייה, ביבר וסלבריטאיה במאה ה-19, 1988.
זולייט דודו, גיבורה או זונה? סדרת מאמרים מאת ז'ורז' דוראנד, שפורסמה במאי ויוני 1984 ב- קורייר דה לוארט.
פרנסיס גריבל. "נשים במלחמה". לונדון: Sampson Low, Marston and Co., Ltd, 1916, 39-48. אוחזר 2011-05-05.
ז'אן בובייה. היסטוריה של נשות עובדות בפוסטים, בטלגרפים ובטלפונים מ-1714 עד 1929. פריז: Les Presses Universitaires de France, 1930. עמ'. 329–330.
הערות שוליים

↑  Sabine Thirel (6 ביוני 2009). "Juliette Dodu - Héroïne controversée". Zinfos974. נבדק ב-2011-05-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  « Juliette Dodu : 15 juin 1848 - 28 octobre 1909 (אורכב 27.09.2007 בארכיון Wayback Machine) », Journal de l'île de La Réunion, January 1, 2005.
1 2 3  סבין תירל, ג'ולייט דודו - גיבורה שנויה במחלוקת, באתר zinfos974, ‏6 ביוני 2009 (בצרפתית)
↑  "Le mystère s'épaissit". Le Quotidien de La Réunion. 25 באוקטובר 2009. נבדק ב-2009-11-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  « Juliette Dodu, héroïne ou catin ? », a series of articles by Georges Durand, published in May and June 1984 in the Courrier du Loiret.
1 2  ברטון, גאי (1999). השקרים היפים של ההיסטוריה.. éd. Pré aux Clercs. ISBN 978-2-84228-016-1
↑  "היסטוריה של גיבורי שווא 2/4". מפעל ההיסטוריה מאת עמנואל לורנטין, תרבות צרפת. נבדק ב-2011-05-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb148880100 (data)  ISNI: 0000 0003 5969 5671  Léonore: 118304  SNAC: w6w48pgv  SUDOC: 084132507  VIAF: 220180430   WorldCat (עם VIAF): 220180430 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'ולייט דודו".
טומבה דה ז'ולייט דודו
ז'ולייט דודו בשנת 1870 מאת ארנסט ז'אן דלהאיי .
לילי להמן

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1848 וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  17 במאי 1929 (בגיל 80) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 שם לידה:  Elisabeth Maria Lehmann 
 מקום קבורה:  בית הקברות דאהלם 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  פאול קאליש (24 בפברואר 1888–?) 
 
לילי להמן (בגרמנית: Lilli Lehmann, ‏
24 בנובמבר 1848, וירצבורג – 17 במאי 1929, ברלין) הייתה זמרת אופרה גרמניה.
אמה, מריה תרזה לב (1809 - 1885) הייתה יהודיה. את שיעוריה הראשונים קיבלה מאמה, שהייתה פרימדונה אצל לואי שפור בקאסל. אחרי ששרה תפקידים קטנים על הבימה, הופיעה לראשונה בברלין בשנת 1870 כסופרן קל ב"מחנה צבא בשלזיה" של ג'אקומו מאיירבר.
הצלחתה הייתה גדולה כל כך, שבשנת 1876 התמנתה לזמרת הלשכה הקיסרית. היא שרה בפסטיבל ביירוית הראשון, בשנת 1876, הופיעה בלונדון בשנת 1884 ובמטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנים 1885–1890. שם הייתה שותפה, עם פישר, אלווארי, ברנדט וזיידל, להשגת ניצחון סופי למוזיקה של וגנר. התמהמהותה באמריקה מעבר לחופשת ההיעדרות שהעניקה לה האופרה של ברלין המיטה עליה חרם בשובה לגרמניה. החרם הוסר הודות להתערבותו האישית של הקיסר.
קולה, שהצטיין באיכותו ובעוצמתו, זיכה אותה במוניטין של הגדולה בזמרות וגנר בזמנה בד בבד עם זה של פרשנית אידיאלית ליצירות מוצרט. לא היו לה מתחרות בתפקידי ברונהילדה ואיזולדה. להמן, שנודעה גם בשירת לידר, הייתה למורה ידועת-שם אחרי פרישתה מקריירה של קונצרטים. בין תלמידיה היו ג'ראלדין פאראר ואוליב פרמסטד. בשנת 1888 נישאה לטנור פאול קאליש.
בהשפעת ריכרד וגנר, שקידם צמחונות אולם לא היה צמחוני בעצמו, אימצה אורח חיים צמחוני.
פרסומים

L. Andro, Lilli Lehmann (Berlin, 1907)
Lilli Lehmann, Mein Weg (Leipzig, 1913); English translation by Alice B. Seligman, My Path through Life, New York, 1914)
הערות שוליים

↑  Spencer, Colin. The heretic's feast: A history of vegetarianism. UPNE, 1996. p. 282-283
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280627205171  PLWABN: 9810595880505606  BIBSYS: 3054645  BnF: cb135218249 (data)  CiNii: DA0436924X  GND: 118883933  ISNI: 0000 0001 0865 2888  LCCN: n82101441  LNB: 000296784  MusicBrainz: e5b29b20-cb2a-441e-883f-c19f5c3d2038  NDL: 00470301  NKC: mzk2005274790  NLA: 53319790  NTA: 074663437  RERO: 02-A003509269  SNAC: w6br9htw  SUDOC: 245202897  Trove: 1534597  VIAF: 5089547   WorldCat (עם VIAF): 5089547
מיכאל דגן

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1928 גרמניה קמניץ, גרמניה
 פטירה:  9 באפריל 2022 (בגיל 94) המבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1950–2022 (כ־72 שנים)
 עיסוק:  שחקן
 צאצאים:  אליזבת דגן 
 פרסים והוקרה:  דב ברלין (2003)  מדליית קינץ 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאל דֶגֶן (בגרמנית: Michael Degen;‏ 31 בינואר 1932 - 9 באפריל 2022) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני-ישראלי.