גורדוניה
היסטוריה

חבורות של צעירים שהחלו להתארגן בשנת 1923 בעיירות בגליציה המזרחית התגבשו ארגונית והפכו לתנועה שבחרה בשם גורדוניה בשנת 1925. הסניף המרכזי של התנועה פעל בעיר לבוב. הרקע להקמת התנועה היה המשבר הקשה שעבר על יהודי האזור בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מלחמות האזרחים והפוגרומים שבאו בעקבותיהן. גליציה המזרחית, שהייתה קודם חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, הפכה לחלק ממדינת פולין. המרשל יוזף פילסודסקי נעשה שליטה של פולין המשוחררת. הרוח הלאומית הפולנית והאנטישמיות הגואה הצטרפו למצוקה הכלכלית ולתחושה של הצעירים היהודים שאין להם עתיד בפולין. רבים אימצו את הציונות כדרכם אך חיפשו גם תשובה לשאלות החברתיות שהטרידו אותם. מייסדי גורדוניה היו צעירים חיפשו דרך שונה מדרכה של תנועת השומר הצעיר, שהייתה בעלת השפעה ניכרת בגליציה, מכיוון שקיבלה לשורותיה רק נוער לומד ולא נוער עובד, וגם מתוך התנגדות לכיוון המרכסיסטי שאימצה. החיפוש אחר דרך חיים חדשה החריף לאחר מותו של פילסודסקי.
הסניף המשני של תנועת גורדוניה במחוז שלזיה היה בקראקוב והוא החל להתארגן בשנת 1925. רוב הפעילויות כללו הכשרה לעלייה ארצה, מחנות קיץ ועוד. רוב רובם של חברי התנועה באו אל העיר משכבות מעוטות יכולת, מערי השדה ומערי הספר. הם עזבו את מקומות מגוריהם כדי למצוא פרנסה בקראקוב. בתום יום עבודה עסקו בני הנוער בפעילויות השגרתיות של התנועה: לימוד עברית, לימוד על ארץ ישראל, על עבודה עברית ועבודת כפיים, ועוד פעולות אשר יכשירו אותם לעלייה ארצה. חלק גדול מבני הנוער חוו נתק מהגרעין המשפחתי וחשו קושי עצום הן נפשית והן פיזית. למרות זאת ואף שבאותה עת פרצה מלחמת העולם השנייה, לא פסקה פעולתה של תנועת גורדוניה.
גורדוניה התגבשה כתנועת נוער עממית–חלוצית–סוציאליסטית, שראתה את עצמה כממשיכת דרכה של מפלגת הפועל הצעיר ושאבה את השראתה ואת שמה מדמותו של א"ד גורדון, שעל פי משנתו קיים קשר בין חיי האדם ועבודתו ובין חיי האומה ואדמתה. "אין עם קונה את אדמתו אלא על ידי עצמו", טען בנחרצות. גורדוניה דגלה ביישוב ארץ ישראל תוך הדגשת ערך העבודה העצמית וחינוך האדם להגשמה ולציונות. החניכים למדו את השפה העברית ובוגריה התארגנו לקראת עלייה לארץ ישראל, השתלבות בקבוצות הקיימות בארץ ישראל והקמת קבוצות חדשות.
גורדוניה התפשטה במהירות לשאר חלקי פולין. ב-1928, כשהתקיימה הוועידה הראשונה של התנועה בדנצינג, מנתה התנועה למעלה מ-4,000 חברים. במהלך שנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 התרחבה פעילות גורדוניה לליטא, לטביה, רומניה, סרביה, צרפת, וגם לארגנטינה, לארצות הברית ואף לאלג'יריה ותוניסיה.
בשנת 1929 עלו רבים מחברי התנועה לארץ ישראל והעבירו אליה את מרכז פעילותה. העלייה במסגרת גורדוניה המשיכה כל שנות השלושים ועד פרוץ המלחמה ב-1939 גם במסגרת ארגון החלוץ ונמשכה גם לאחר השואה. הקבוצה הראשונה של חברי גורדוניה הקימה את קבוצת חולדה. עם הזמן הקימו חברי גורדוניה קבוצות נוספות שהתאגדו תחת השם 'איגוד גורדוניה' ובשנת 1934 הצטרפו לחבר הקבוצות. ביו הקבוצות שהקימו בוגרי גורדוניה היו חניתה, כפר החורש ורמת דוד בצפון, במישור החוף נווה ים, מעין צבי, משמרות ומשמר השרון, חולדה ומעלה החמישה באזור ירושלים, מסדה בעמק הירדן, ניר עם ואורים בנגב. חברי הקבוצות שהקימה גורדוניה המשיכו את פעילותם בתנועה בחו"ל באמצעות שליחים שיצאו וסייעו לחניכים בסניפים ובחוות ההכשרה החקלאית. פעילות זו נמשכה גם לאחר מלחמת העולם השנייה בעיקר במחנות העקורים.
פנחס לבון (לובליאנקר) היה למנהיג התנועה משנותיה הראשונות. כבר בשנות העשרים של המאה ה-20 התבלט כאחד הדוברים הרהוטים והמרשימים ביותר בוועידות התנועה ובהופעותיו בסניפים. הוא אימץ את המצע האידאי של מייסדי גורדוניה שראו עצמם כממשיכי הדרך של צעירי ציון והפועל הצעיר.  לבון הושפע מאוד מחיים ארלוזורוב וראה בא"ד גורדון את מורה הדרך הרוחני של התנועה. הוא התנגד בחריפות לסוציאליזם המרקסיסטי הדוגמטי שאימצה תנועת השומר הצעיר וגם ללאומנות ולמיליטריזם של התנועה הרוויזיוניסטית. הייעוד של גורדוניה ותפקידה בהגשמת הציונות התמצו, לדעתו, בעלייה לארץ וב"כיבוש הארץ והעבודה, החקלאות, השפה והאדם, תוך מאמצי הגשמה חלוציים". על אף שדגל בשמירה על דרכה הייחודית של גורדוניה, לבון האמין בצורך באיחוד כוחות והוביל את גורדוניה לאיחוד עם תנועות הנוער הציוניות-סוציאליסטיות הקרובות אליה.
בשנת 1940 התאחדה גורדוניה עם תנועת המכבי הצעיר ובשנת 1945 התמזגה עם פלג מהמחנות העולים שהזדהה עם מפא"י. התנועה החדשה היא התנועה המאוחדת שהייתה תנועת נוער לומד ששמה דגש על עקרון הכלליות. מתוך תפיסה זו של כלליות, התאחדה ב-1959 התנועה המאוחדת עם תנועת הנוער העובד ויצרה את הנוער העובד והלומד.