stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להחזיק ולאבד

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "להחזיק ולאבד" של ארנסט המינגוויי
 בימוי:  הווארד הוקס 
 הופק בידי:  הווארד הוקס, ג'ק וורנר 
 תסריט:  ארנסט המינגוויי ויליאם פוקנר
 עריכה:  כריסטיאן ניהי
 שחקנים ראשיים:  המפרי בוגרט לורן באקול וולטר ברנן הוגי קרמייקל מרסל דליו
 מוזיקה:  פרנץ וקסמן
 צילום:  סידני היקוקס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 באוקטובר 1944
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט הרפתקאות, פילם נואר, סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  הקריביים 
 תקציב:  1,684,000 דולר
 הכנסות:  5,257,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   tohaveandhavenot
 דף הסרט ב־IMDb
 
להחזיק ולאבד (באנגלית: To Have and Have Not) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1944 בבימויו של הווארד הוקס עם המפרי בוגרט ולורן באקול בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הספר "להחזיק ולאבד" (1937) של ארנסט המינגוויי שגם השתתף בכתיבתו. העלילה הועברה מקי וסט וקובה לאי מרטיניק והתרכזה בקשר הרומנטי המתפתח בין שני הגיבורים הראשיים.
זה היה סרטה הראשון של לורן באקול שהייתה אז בת 18. במהלך הצילומים התפתח רומן אהבה בינה לבין בוגרט שהיה נשוי ומבוגר ממנה ב-24 שנים. הם נישאו כשנה לאחד סיום הצילומים. למרות החששות, הנישואים החזיקו מעמד עד למותו ב-1957.
הסרט מזכיר את קזבלנקה שצולם שנתיים קודם, סיפור אהבה סבוך בפוליטיקת מלחמת העולם השנייה, אישה זמרת פאם פאטאל ומועדון עם פסנתרן מזמר, הפעם זה עם המלחין והפסנתרן הוגי קרמייקל. האישה החושנית בעלת הקול העמוק מושכת את התעניינותו של הגבר. הם מכנים זה את זו בשמות חיבה כפי שנהגו הזוג הוקס לקרא לעצמם - הוא קורא לה "Slim" והיא קוראת לו "Steve". בפגישה הראשונה שלהם היא עומדת בפתח והוא זורק לה לה קופסת גפרורים. היא אומרת אז את המשפט המפורסם: "אינך צריך לומר או לעשות משהו, רק לשרוק"...
התסריט העביר את זמן העלילה מתקופת השפל הגדול בארצות הברית למלחמת העולם השנייה מיד לאחר נפילת צרפת והקמת ממשלת וישי. האי מרטיניק נשלט על ידי תומכי ממשלת וישי אבל הייתה בו מחתרת של תומכי צרפת החופשית של דה גול.
בוגרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ב-National Board of Review.
תקציר העלילה

הארי מורגן (המפרי בוגרט) הוא בעל ספינת דיג בנמל פור-דה-פראנס במרטיניק. הוא מסיע תיירים חובבי דיג לים הפתוח עם רישיון והתחייבות לא לעבור את המים הטריטוריאליים של האי. יש לו עוזר בשם אדי (וולטר ברנן) המוגבל בהתנהגותו בגלל שתיית יתר.
תייר אמריקאי בשם ג'ונסון חייב להארי 825 דולר ומבטיח להחזיר לו למחרת. במלון פוגש הארי בחורה נאה ומבחין שהיא נטלה/גנבה את ארנקו של ג'ונסון. הוא עוקב אחריה לחדרה שנמצא מול חדרו ומכריח אותה למסור לו את הארנק ובו כסף שג'ונסון חייב לו. הבחורה, מרי בראונינג (לורן באקול) מוצאת חן בעיניו. הוא מכנה אותה Slim (דקה) והיא קוראת לו סטיב.
בעל המלון, פרנצ'י (מרסל דליו) פעיל במחתרת של צרפת החפשית. הוא מבקש מהארי להעביר לחוף שני אנשי מחתרת אבל הארי לא רוצה להסתבך.
במבואת המלון חוגגים עם תזמורת והפסנתרן "קריקט" (הוגי קרמייקל) ומרי "סלים" המצטרפת אליו בשירה. לפתע פוצים שוטרים בפיקודו של קפיטן רנאר (דן סיימור) ומתפתחת קרב יריות עם חברי המחתרת שנמצאים שם הם מצליחם להמלט אבל ג'ונסון נהרג מכדור תועה.
כולם נעצרים לחקירה ומפקד המשטרה מחרים להרי את דרכונו והארנק עם הכסף.
הארי זקוק לכסף ולכן מסכים כעת להעביר את איש המחתרת של המחתרת מלב הים לחוף. הוא יוצא עם אדי נפגש בלב ים בספינה שממנה מורדים אליו פול דה בורסק (וולטר סורבי) ואשתו הלן (דולורס מורן). בחזרה לחוף הם נתקלים בספינה של משמר החופים הפותחת עליהם באש. הם מצליחים להסתלק. פול נפגע מכתפו ופרנצ'י מסתיר אותם במרתף המלון. לאחר שמצבו של פול מידרדר, הארי מצליח לשלוף את הקליע מגופו. פול מוסר להארי שמטרתו היא לחדור לאי השדים ולשחרר משם מנהיג של המחתרת למרות שהוא חושב שזה כמעט בלתי אפשרי.
אדי נעצר על ידי קפיטן רנאר שמגיע לחדרו של הארי ודורש לגלות לו היכן מוסר פול ואשתו. ברגע האחרון שולף הארי אקדח, הורג את אחד השוטרים ואוסר את המפקד וסגנו. הוא מכריח אותו להתקשר למשטרה, לשחרר את אדי ולאפשר להם לצאת עם הספינה. הארי מודיע לפול כי הוא ישוט אותו ביחד לביצוע המשימה באי השדים.
ג'ניפר אילי

| --- | --- |

ג'ניפר אילי
 לידה:  29 בדצמבר 1969 (בת 55) וינסטון סיילם, צפון קרוליינה
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  מרכז אינטרלוכן לאמנויות  בית הספר הבריטי-אמריקאי למשחק  בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2000)  פרס טוני לשחקנית משנה במחזה (2007)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (2000)  Lucille Lortel Award for Outstanding Lead Actress in a Play (2017) 
 http://jenniferehle.blogspot.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ניפר אילי (באנגלית: Jennifer Ehle, נולדה ב-29 בדצמבר 1969) היא שחקנית אמריקאית, זוכת שני פרסי טוני על תפקידיה במחזות "הדבר האמיתי"(אנ') ו"חוף אוטופיה"(אנ'); שניהם פרי יצירתו של טום סטופארד. היא התפרסמה בתפקידה כאליזבת בנט(אנ') בסדרה "גאווה ודעה קדומה" של ה-BBC המהווה עיבוד לספר באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
ביוגרפיה

ג'ניפר נולדה בווינסטון סיילם שבצפון קרוליינה לשחקנית בריטית בשם רוזמרי האריס ולסופר אמריקאי בשם ג'ון אילי(אנ'). ג'ניפר הופיעה לראשונה על במה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה", במחזה זה אמה שיחקה את בלאנש דאבווה. היא בילתה את ילדותה בין אנגליה לאמריקה ולמדה ב-18 בתי ספר שונים.
ב-1992 פיטר האוול ליהק אותה לעיבוד לרומן "מדשאת הקמומיל"(אנ'), היא ואמה שיחקו את אותה דמות בגילאים שונים. הסיפור הזה הוא מיני סדרה בארבעה חלקים על חייהם ואהבותיהם של משפחת דודנים מ-1939 עד היום.
הופעתה כאליזבת בנט ב-1995 בעיבוד לטלוויזיה של הבי בי סי לרומן הקלאסי גאווה ודעה קדומה מאת ג'יין אוסטן זיכתה אותה בפרס הבאפטא. בשנת 1997 היא הופיעה בקולנוע פעם ראשונה בסרט הדרך לגן עדן(אנ'). היא המשיכה להופיע גם על הבמה וגם בסרטים וזכתה בפרס טוני בשנת 2000. ב-2007 היא זכתה בפרס טוני נוסף על הופעתה ב"חוף האוטופיה".
אילי יצאה עם השחקן טובי סטיבנס ששיחק לצידה במדשאת הקמומיל ועם השחקן קולין פירת', מר דארסי בגאווה ודעה קדומה. היא נשואה לסופר מייקל ראיין ויש להם בן משותף, ג'ורג', ובת טאלולה (Talulah).
פרסים

1991: פרס יאן צ'ארלסון - טרטיף.
1992: פרס רדיו טיימס - מדשאת הקמומיל.
1996: פרס הבאפטא - גאווה ודעה קדומה.
2000: פרס טוני - הדבר האמיתי.
2000: פרס וריאטי קלוב - הדבר האמיתי.
2001" פרס גולדן סטז'יטה - אור שמש.
2007- פרס הטוני - חוף האוטופיה.
פילמוגרפיה > קולנוע

Backbeat‏ (1994) - בתפקיד: סינתיה פאואל
חייו של וילד (אנ')‏ (1997) - בתפקיד: רוזמארי לייטון ג'ונס
דרך גן עדן‏ (1997) - בתפקיד: פאני מק'אליסטר
חדרי שינה ומעברים ‏(1998) - בתפקיד: סאלי
This Year's Love ‏(1999) - בתפקיד: סופי
אור שמש‏ (1999) - בתפקיד: ואלרי זוננשיין
מכתבי אהבה‏ (2002) - בתפקיד: קריסטבל לה מוט
ריבר קינג (אנ') (2005) - בתפקיד: בטסי צ'ייס
מליסה ‏(2006) - בתפקיד: מליסה מק'קנזי
''Alpha Male'' ‏‏(2006) - בתפקיד: אליס פרייס
לפני הגשמים ‏ - בתפקיד: לאורה מורס
גאווה ותהילה ‏(2008)‏- בתפקיד: אייבי טיירני
ילדת הראסל‏ (2008) - (סרט טלוויזיה) - בתפקיד: לורן מוריסיי
נאום המלך‏ (2010) - בתפקיד: מירטל לוג
התפשטות (2011) - דוקטור אלי הקסטול
כוננות עם שחר ‏(2012) - בתפקיד: ג'סיקה
שחור או לבן ‏(2014) - בתפקיד: קארול אנדרסון
כאוס בגני ורסאי (2014) - בתפקיד: מאדאם מונטספאן
חמישים גוונים של אפור‏ (2015) - בתפקיד: קרלה
מועדפים (2015) - בתפקיד: ג'רלדין מאלטבי
Little Men ‏ (2016) - בתפקיד: קאת'י ג'ארדין
היסודות של האכפתיות (2016) - בתפקיד: אלזה
חמישים גוונים של אופל ‏(2017) - בתפקיד: קרלה
Wetlands ‏(2017) - בתפקיד: קייט
מפלצת ‏(2018) - בתפקיד: מאורין או'בראיין
ווקס לוקס‏ (2018)- בתפקיד: ג'ו המפרסמת
Take Point (אנ')‏ (2018) - בתפקיד: הסוכנת מק'קנזי
החינוך הרע של קמרון פוסט ‏(2018) - בתפקיד: דוקטור לידיה מארש
סקנדל עירוני (2019) - בתפקיד: ג'ודית
הפרופסור והמשוגע (2019) - בתפקיד: אדה מוריי
שעת הזאב (2019) - בתפקיד: מארגרט
מוד הקדושה (2019) - בתפקיד: אמנדה
Beneath the Blue Suburban Skies (אנ')‏ (2019) - בתפקיד: טינה
JOHN AND THE HOLE (אנ') ‏(2021) - בתפקיד: אמה
מילה שלה (2022) - בתפקיד: לאורה מאדן
פילמוגרפיה > טלוויזיה

גאווה ודעה קדומה 1995. - בתפקיד : אליזבט בנט
מדשאת הקמומיל  1992. בתפקיד: קליפסו
איש מחונן (2011–2012) - בתפקיד: אנה פול
הרשימה השחורה (2015-2014) - בתפקיד: מדליין פראט
המגדלים הגבוהים (2018) - בתפקיד: השגרירה ברברה בודין
נאמנות עליונה (2020) - בתפקיד: ביאטריס קומיי
1923 (2022) - בתפקיד: האחות מרי
הלביאות: מבצעים מיוחדים (2023) - בתפקיד: מאסון
תאומות המריבה (2023) - בתפקיד: רבקה
שמעון ביטון (לוד)

| --- | --- |

 לידה:  ט' באדר ב' ה'תשל"ג (בן 51)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
הרב שמעון מאיר ביטון (נולד בט' באדר ב' תשל"ג, 13 במרץ 1973) הוא רב העיר לוד ושליח חב"ד בשכונת "גני יער" בעיר.
ביוגרפיה

בן זקונים ליוסף ופרלה ביטון, הורים לתריסר ילדים אשר עלו ממרוקו, בקהילת חב"ד בקריית שמואל. אביו נפטר כשהיה בן 13. למד בבית הספר של החמ"ד "אהרון הרא"ה" בעיר, ובהמשך, החל מגיל 11, בפנימייה במתיבתא-תלמוד תורה של חב"ד בעיר צפת, בישיבה קטנה של חב"ד בעיר אצל הרב יצחק אייזיק לנדא, ובישיבה גדולה תומכי תמימים בקריית גת. בשנת ה'תשנ"ד נסע ללמוד במרכז חב"ד העולמי - 770 ב"קבוצה". נסמך לרבנות בידי הרבנות הראשית לישראל.
בשנת תשנ"ה (1995) נישא לאחת מנינות רבי יעיש קריספין, ועבר להתגורר בעיר לוד כשליח חב"ד במקום. עם הקמת שכונת "גני יער" בעיר פתח בה בית הכנסת בשם "עוד יוסף חי", על שם אביו, שהלך והתפתח לאחד מבתי הכנסת הגדולים והפעילים בעיר. במקום פועל כולל סמיכה לרבנות בראשותו. כן עומד, החל משנת תש"ע, בראש בית מדרש "עקידת יצחק" בעיר רמלה. בין השנים תשנ"ט-תשס"ה שימש כמנהל מחלקת כשרות ברבנות אור יהודה, בחמש השנים הבאות שימש כרב המרכז הטכנולוגי אמי"ת רמלה-לוד. ושימש בעבר כראש כולל "אהל יצחק" ברמלה בנשיאות המרא דאתרא ר' יחיאל אבוחצירא.
בשבט תשפ"א (ינואר 2021), בתמיכת ראש העיר יאיר רביבו ומפלגת הליכוד, ולאחר שש שנים של מהלכים שונים, נבחר לכהן כרבה של העיר לוד..
נשוי לחגית ואב לילדים.
הערות שוליים

↑  הרב שמעון מאיר ביטון נבחר הערב לרבה של העיר לוד, באתר ניוז 360, ‏17 בינואר 2021
↑  גיא עזרא, אברהם בלוך, ‏בתום דרמה: הפסד לבית היהודי בבחירות לרב העיר לוד, באתר "סרוגים", 17 בינואר 2021
↑  ה"מידע המודיעני" בפרשת רבנות לוד: בג"צ מבקש תשובות תוך שבוע, באתר בחדרי חרדים, 25 ביולי 2017
↑  אורלי הררי, הרב שמעון ביטון נבחר לרב העיר לוד, באתר ערוץ 7, 17 בינואר 2021
↑  כל אחת בביתה: מאות מנשות לוד ערכו ביחד הפרשת חלה לשלום עם ישראל, באתר עיריית לוד, ‏26/10/2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012494761005171  VIAF: 4169920198558171739   WorldCat (עם VIAF): 4169920198558171739
זוניה באבר

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1862 עיריית קנזס, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בינואר 1956 (בגיל 93) לאנסינג, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו (1904)  אוניברסיטת שיקגו 
 
זוניה באבר (באנגלית: Zonia Baber;‏ 1862 – 1956) הייתה גאוגרפית וגאולוגית אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות פיתוח שיטות וכתיבת ספרים בהוראת הגאוגרפיה. היא הייתה מראשוני החוקרים בתחום חינוך גאוגרפי, כאשר הגאוגרפיה נכנסה כמקצוע חשוב בבתי הספר בארה״ב. תורתה הדגישה למידה חווייתית דרך עבודת שטח וניסויים.
קריירת חינוך והוראה

נולדה בשם מרי אריזונה באבר במחוז אדגר, שבאילינוי, ב-24 באוגוסט 1862, כילדה אמצעית במשפחת חקלאים. אביה, נפטר שהייתה בת שנתיים, ואמה נישאה שנית. מכיוון שעיירת הולדתה של באבר לא הציעה חינוך מעבר לבית הספר היסודי, היא נסעה לפריז, אילינוי כדי ללמוד בבית הספר התיכון, שם התגוררה אצל דודה. לאחר סיום התיכון למדה במכללה להוראה וחינוך במחוז קוק (Cook County Normal School), שהכשיר אותה כמורה.
בזמן הכשרתה להוראה, היא למדה אצל פרנסיס ויילנד פרקר (אנ') שניהל את המכללה הזאת, ודגל בהוראה פעילה מתוך היותו תומך בחינוך פרוגרסיבי, כפי שנוסח מאוחר יותר על ידי ג'ון דיואי. פרקר שאב את דעותיו גם מפילוספים אירופאיים כמו פסטוצ׳אלי ורוסו. הוא הירבה לעסוק גם בגאוגרפיה, ופרסם בשנת 1884 ספר על עקרונות הוראת הגאוגרפיה. זוניה באבר המשיכה את דרכו.
באבר החלה את הקריירה שלה כמנהלת בית ספר פרטי בין השנים 1886–1888. לאחר מכן למדה במוסד להשכלה על תיכונית, במחוז קוק שהפך מאוחר יותר לאוניברסיטת שיקגו. שם שימשה כראש המחלקה לגאוגרפיה בין השנים 1890–1899. היא הדגישה את התלות ההדדית של הגאוגרפיה, עם למודי ההיסטוריה ומדעי הטבע. הקורסים האלה התמקדו בעיקר ביסודות הגאוגרפיה, גאוגרפיה רגיונלית, מטאורולוגיה וגאוגרפיה מתמטית. באותו הזמן למדה באבר במחלקה לגאולוגיה, במחזור הראשון שקיבל נשים. היא קיבלה את התואר הראשון במדעים בשנת 1904.
בשנים 1901–1921 באבר עבדה כפרופסור חבר וכראש התוכנית בגאוגרפיה ובגאולוגיה במחלקה לחינוך באוניברסיטת שיקגו. כשמדובר בהוראה, זוניה באבר העדיפה להתמקד בעבודת שטח - מה שאפשר לתלמידיה לפעול ולגלות תופעות, במקום לשנן עובדות. שיטות ההוראה החוויתית הזאת, שהיא יישמה אותן בעצמה, משמשות גם בהווה.
באבר קידמה סיורי שטח והתנסות ממקור ראשון ולא שינון עובדות והגדרות, אך היא גם פעלה לשיפור אמצעי הלמידה המקובלים. במהלך תקופתה כיו"ר הליגה הבינלאומית לנשים לשלום וחופש (WILPF), היא הקימה ועדה לבחינת ספרי לימוד במטרה להחליף ביטויים ומושגים קיימים או לא הולמים באלה שנועדו להפסיק את הנצחת דעות קדומות שליליות.
בתחילת המאה העשרים, פרסמה זוניה באבר ספרים בדידקטיקה של הגאוגרפיה לבתי ספר יסודיים, ובהמשך ספרים בדידקטיקה של הוראת גאוגרפיה רגיונלית של אסיה ואירופה. כמו כן פרסמה מאמרים שעוסקים בעקרונות וביחודה של הגאוגרפיה בעשור הראשון של המאה ה-20. בשנת 1920 פרסמה באבר את "הצעה לשינוי שמות של קווי הרוחב בכתב העת לגאוגרפיה": במקום חוג הסרטן וחוג הגדי, היא הציעה לכנותם - החוג הטרופי הצפוני והחוג הטרופי הדרומי. בהווה שני המונחים מקובלים בעולם אף כי לא בוצע שינוי שמות רשמי.
חברה גאוגרפית ופעילות חברתית

בשנת 1898 ייסדה באבר את החברה הגיאוגרפית של שיקגו. היא כיהנה כנשיאה והייתה מעורבת בחברה במשך 50 שנה. בשנת 1948 קיבלה פרס מפעל חיים.
זוניה באבר הייתה מעורבת בנושאים חברתיים לאורך כל חייה. כפמיניסטית ואנטי-אימפריאליסטית, היא הצטרפה וגם יזמה פעילויות להאבק בסקסיזם, גזענות וחוסר סובלנות. היא הייתה תומכת בזכות הבחירות של הנשים בארצות הברית, ובשנת 1926 ייצגה את נשות פוארטו ריקו בהרחבת זכויות הנשים. באבר הטיפה למורים, ליצור עם התלמידים קשרים בינלאומיים דרך לימודי הגאוגרפיה לסולידריות בינלאומית. אבל באותו הזמן, ביקרה את השימוש שהמעצמות הקולוניאליות האירופאיות עושות בידע הגאוגרפי והכרטוגרפי לחיזוק שליטתם האימפרליאלית.
באבר שימשה יו"ר הליגה הבינלאומית לנשים לשלום וחופש, וכן כחברה בוועד המנהל של האגודה הלאומית לקידום של אנשים צבעוניים (NAACP) בשיקגו. הייתה בוועדת מועדון הנשים בשיקגו היא כתבה ופרסמה את דעותיה במאמרים על זכויות נשים ומיעוטים בכתבי עת שונים.
זוניה באבר נפטרה ב-10 בינואר 1956.
רשימת פרסומים

(with Wallace W. Atwood) 'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 1, p. 42 (1900).
(with Wallace W. Atwood) 'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 1, p. 130 (1900).
(with Wallace W. Atwood) 'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 1, p. 183 (1900).
(with Wallace W. Atwood) 'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 1, p. 284 (1900).
'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 1, p. 788 (1901).
'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 2, p. 48 (1901).
'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 2, p. 108 (1901).
'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 2, p. 194 (1901).
'Geography,' The Elementary School Teacher and Course of Study 2, p. 346 (1902).
'Field work in the elementary school,' The Journal of Geography 4, p. 18 (1905).
'The scope of geography,' The Journal of Geography 4, p. 386 (1905).
'A lesson in Geography—From Chicago to the Atlantic,' The Elementary School Teacher 7, p. 458 (1907).
'The teaching of the geography of the continent of Eurasia,' The Elementary School Teacher 7, p. 519 (1907).
'Conservation of important geographical areas for educational purposes,' The Journal of Geography 11, p. 287 (1913).
'Lost opportunities in teaching geography,' The Journal of Geography 14, p. 296 (1916).
'The oceans: our future pastures,' The Scientific Monthly 3, p. 258 (1916).
'A proposal for renaming the solar circles,' The Journal of Geography 19, p. 245 (1920).
(with E.G. Balch) 'Problems of education,' in Occupied Haiti, ed. E.G. Balch, NY: The Writer's Publishing Company, p. 93 (1927).
'Peace Symbols,' Chicago Schools Journal 18, p. 151 (1937).
'Moral Issues,' in The Negro Problems of the Community to the West, Report of the Commission on Intercommunity relationships of the Hyde Park-Kentwood Council of Churches and Synagogues, p. 28 (1940).
Peace Symbols, Chicago: Women's International League for Peace and Freedom (1948).
הערות שוליים

1 2 3  Leila McNeill, The Woman Who Transformed How We Teach Geography, Smithsonian Magazine (באנגלית)
↑  Hayden Lorimer, Charles W. J. Withers, Geographers: Biobibliographical Studies, Volume 30, Bloomsbury Publishing, 2015-12-14, ISBN 978-1-4411-7059-0. (באנגלית)
↑  The School Journal, 1895. (באנגלית)
1 2  Dana Hunter, Zonia Baber: "The Public May Be Brought to Understand the Importance of Geography", Scientific American Blog Network (באנגלית)
↑  Baber, Zonia (1920). A Proposal for Renaming the Solar Circles.
↑  The Geographic Society of Chicago, The Geographic Society of Chicago (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n90689503  SNAC: w6w687s6  VIAF: 48393089   WorldCat (עם VIAF): 48393089 
זוניה באבר, בזמן שיעור בגאוגרפיה מתמטית, במכללת המפטון (אנ'), המיועדת לסטודנטים שחורים (אנ'),‏ 1899
מבצע נחלין

מבצע נחלין (מבצע אריה) היה פעולת תגמול, שביצע כוח מחטיבת הצנחנים ב-28 במרץ 1954 בכפר נחאלין שבגוש עציון (אז בשליטת ירדן). בפעולה נהרגו תשעה לוחמים ערבים. הפשיטה על נחאלין התרחשה בעקבות טבח מעלה עקרבים ורצח שומר בכסלון, בעקבות חשד כי המרצחים הגיעו מנחלין.
בנסיגה הוצב מארב לכוח הישראלי, וזה הסתער עליהם בפקודתו של אהרן דוידי הסמג"ד, בניגוד לתורת הלחימה עד אז, על פיה יש לתפוס מחסה בעת היתקלות ממארב. הפעולה בנחלין הייתה נקודת מפנה בתגובה הצה"לית להיתקלות ממארב.
מהלך הפעולה

בתגובה לטבח במעלה עקרבים ורצח השומר במושב כסלון, אישרה הממשלה בראשות משה שרת ושר הביטחון פנחס לבון לבצע פעולת תגמול "מצומצמת". אריק שרון, שמונה בינואר למג"ד 890 + 101 תכנן פעולה גדולה שאליה יצאו 60 לוחמים.
כח הסיירת בפיקוד מאיר הר-ציון יצא ממבוא ביתר והוביל את הצנחנים. שלוש מחלקות נערכו למארבים בדרכים המובילות לכפר, וכוח נוסף בפיקודו של הסמג"ד דוידי פשט על הכפר, פגע במוכתר והרס בתים. בנסיגה, אנשי המשמר הלאומי הערבי הציבו מארב לכוח הישראלי, וזה הסתער עליהם בפקודתו של אהרן דוידי (הייתה זו פעולת התגמול הראשונה בה השתתף) בניגוד לתורת הלחימה עד אז, על פיה יש לתפוס מחסה בעת היתקלות ממארב - לפי תורות הלחימה הבריטית במלחמת העולם השנייה. לפי מורשת צה"ל, פעולת נחלין הייתה נקודת מפנה בתגובה הצה"לית להיתקלות ממארב.
תוצאות הפעולה

ארבעה אנשי המשמר הלאומי הערבי, תושבי המקום, וחמישה חיילי הלגיון כולל קצין בדרגת קולונל (המקבילה לדרגת אלוף-משנה) נהרגו ממארב צה"ל, בעת שחשו למקום כתגבורת מבית לחם.
בעקבות הפעולה בנחלין חודשה העוינות בין ממשלת בריטניה לישראל.
לקריאה נוספת

בני מוריס, "נחאלין", בתוך: מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עם עובד, 1996, עמ' 327–331.
הערות שוליים

↑  כך מיומנו של משה שרת: משה שרת, מתוך התחשבות בדעת אחרים אישרתי, מעריב, 26 במאי 1974
↑  תעודות למדיניות החוץ של ישראל, כרך 9 עמוד 12, אתר ארכיב המדינה
↑  נחלין - פעולת גמול (אתר גל-עד לזכרם של נופלי פתח תקווה)
↑  פעולת התגמול בנחלין כולל פרטים, מפה וצילום דיווח העיתון מעריב על הפעולה (אתר חטיבת הצנחנים)
↑  הותקף הכפר הירדני נחלין, דבר, 30 במרץ 1954
כריס פארלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בפברואר 1964 מדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית 
 נהרג:  18 בדצמבר 1997 (בגיל 33) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Resurrection Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1987–1997 (כ־10 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרקט  Edgewood High School of the Sacred Heart 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר קרוסבי "כריס" פארלי (באנגלית: Christopher Crosby "Chris" Farley; ‏15 בפברואר 1964 – 18 בדצמבר 1997) היה קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקני, המזוהה עם תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" בה הופיע בין השנים 1990-1995. לאחר מכן הופיע במספר סרטי קומדיה מצליחים.
ביוגרפיה

פארלי נולד ב-1964 במדיסון, ויסקונסין שבארצות הברית למשפחה קתולית. ב-1986 קיבל תואר בוגר מאוניברסיטת מרקט במגמת תקשורת ותיאטרון. לאחר לימודיו עבד בחברה של אביו שעסקה בהפקת שמנים אתריים. במקביל החל את קריירת המשחק שלו במועדון אלתור מקומי בשם "Ark Improv Theater" ולאחר מכן בתיאטראות אלתור בשיקגו. בשנת 1990 הצטרף לצוות תוכנית המערכונים האמריקאית Saturday Night Live לאחר שהתגלה על ידי מפיקה, לורן מייקלס, בתיאטרון האלתור "Second City" בו השתתף בשיקגו. בתוכנית חבר לשחקנים וקומיקאים מפורסמים כגון כריס רוק ואדם סנדלר. הוא היה חבר בצוות התוכנית במשך חמש שנים, במהלכן התמחה בהומור פיזי וסלפסטיק שנשען בין היתר על הופעתו החיצונית רחבת הממדים. סגנון ההומור שלו בתוכנית לא היה מעודן במיוחד והדמויות שלו הרבו לצעוק, להזיע ולהתפשט (זכורים במיוחד מערכון שבו גילם חשפן מה"צ'יפנדיילז" לצד פטריק סווייזי ודמותו האירונית של מאט פולי, מאמן אישי כושל).
ב-1995 הועזב פארלי יחד עם אדם סנדלר מצוות התוכנית "סטרדיי נייט לייב" בעקבות קיצוצים. מאז ועד מותו החל לשתות בכבדות ולצרוך סמים. הוא נכנס ויצא ממכוני גמילה 17 פעמים. הפעם האחרונה הייתה שבוע לפני מותו. בדצמבר 1997, לאחר ארבעה ימים של שתייה וצריכת קראק והרואין בחברת יצאנית בשם היידי, פארלי מת כתוצאה ממנת יתר.
בקולנוע

במהלך תקופת "סטרדיי נייט לייב" הופיע פארלי במספר תפקידי אורח בסרטים כמו "עולמו של ויין", "תופסים ראש" (Coneheads), "רוקנרול באוויר" (AirHeads), ובתפקיד נהג האוטובוס הנרגן בקומדיה של אדם סנדלר "בילי מדיסון". לאחר שהועזב מהתוכנית ב-1995 החל להתמקד במשחק קולנועי ויחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד כיכב בקומדיות "כבשה שחורה" (Black Sheep) ו"טומי בוי". שזכו להצלחה כלכלית בעיקר בקופות הביתיות וביססו את פארלי ככוכב קומי מכניס. הכרה זו הקנתה לו את התפקיד הראשי בקומדיה "הנינג'ה מבברלי הילס" (Beverly Hills Ninja) שזכתה למקום הראשון בהכנסות בשבוע הראשון להקרנתה. לאחר מותו שוחררו לאקרנים בשנת 1998 שני סרטים נוספים "עבודה מלוכלכת" (Dirty Work) שבו הופיע בתפקיד משני ו"כמעט גיבורים" (Almost Heroes) שבו כיכב לצד מת'יו פרי.
פרויקטים שלא יצאו לפועל

פארלי היה הבחירה המקורית לגלם את "שרק" והוא אף הקליט חלק מהדיאלוגים, אך לאחר מותו נאלצו המפיקים לחפש שחקן אחר, את עמיתו ל"סטרדיי נייט לייב", מייק מאיירס. כמו כן תכנן להשתתף בסרט נוסף יחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד.
לאחר מותו

באוגוסט 2005 נחנך על שמו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. ב-2011 הוציאה הפקת התוכנית "סטרדיי נייט לייב" לקט מערכונים שבהם השתתף פארלי במהלך שנותיה בפורמט DVD.
אדריכלות הפורטיקו של בולוניה

אדריכלות הפורטיקו בבולוניה (איטלקית Portici di Bologna) היא מאפיין תרבותי ואדריכלי חשוב של בולוניה, והפורטיקו נחשבים - יחד עם המגדלים הרבים שמתנשאים בה - לסמל של העיר. במרכז ההיסטורי של העיר לבדו, ישנם 40 קילומטרים של פורטיקו, ובעיר כולה עומד נתון זה על 62 קילומטרים. בשל חשיבותם האומנותית והתרבותית הוכרזו 12 פורטיקו כאתר מורשת עולמית בשנת 2021.
היסטוריה

העדות הראשונה למבנה עם פורטיקו בחזיתו היא משנת 1041‏. היה זה בית קטן בסטראדה מג'ורה, ופורטיקו זה כמו יתר הפורטיקו בשלב הראשון היה עשוי מעץ. בניגוד להתפתחות הפורטיקו בעולם היווני-רומי, בבולניה התפתחו הפורטיקו באופן ספונטני וכדי לענות על צורך בהגדלת הבתים. בתחילה בלטו הקומות העליונות באופן שלא חייב תמיכה נוספת, אך עם הזמן נדרשה הקמת שורת עמודים תומכת. הרחבתו של המבנה בקומותיו העליונות והצורך לתמוך בהרחבות אלה גלשו אל מעל לרחובות. התופעה העלתה שאלות באשר לזכות הבעלות בקרקע עליה ניצבו הפורטיקו, והתעורר צורך לקבוע את דרך הטיפול בפורטיקו בלתי חוקיים. בעוד שערים אחרות חוקקו חוקים שדרשו את חיסול הפורטיקו בתחומן, בולוניה הסדירה אותם, וב-1288 חוקק חוק אשר חייב את בנייתם בבתים חדשים ואת הוספתם בבתים קיימים. תחזוקת הפורטיקו הוטלה על בעלי הבתים ועל חשבונם.
במאה ה-15 החלו עמודי הפורטיקו להבנות באבן במקום עץ, והתפשטה אופנה של בניית קיר בין המעבר המקורה והרחוב. קיר זה העמיק לתוך האדמה ושימש גם כקירו החיצוני של המרתף שבלט גם הוא מקו החזית של הבניין עצמו אל מתחת לפורטיקו. כך, אף על פי שהמעבר המקורה נועד לשימוש ציבורי, הקומות שמעל לפורטיקו ומתחתיו נחשבו לרכוש פרטי. ב-1567 חייבה חקיקה להחליף את עמודי העץ בעמודי אבן או לבנים (אף שמספר מבני עץ שרדו), דבר שתרם להקמת פורטיקו ארוכים שנבנו מחומרים עמידים. שינוי זה הביא לכך שלפורטיקו נוצר תפקיד חדש של הגנה על הפעילות המסחרית שהתקיימה בקומת המסד.
כך, הפורטיקו שזכו תחילה להתנגדות בשל הצרת הרחובות, הפרעה לתנועה ובשל דאגות הגייניות, הפכו עם הזמן למחסה מפני פגעי מזג האוויר, שטחים מועדפים למסחר ולמעברים מקורים. במאה ה-20 החל חודר השימוש בבטון והחלפת עמודי חלק מהפורטיקו בחומר זה. הבטון פתח פתח לאפשרויות בנייה חדשות ולשפה אדריכלית מעודכנת של הפורטיקו.
פורטיקו די סן לוקה

פורטיקו די סן לוקה (ראו להלן מס' 6 בטבלה) הוא הפורטיקו הארוך ביותר בעיר ובעולם כולו. אורכו 3,976 מטרים והוא מוליך לאורך 664 מדרגות, משער סרגוצה של העיר העתיקה במעלה גבעת המשמר עד להיכל המדונה של לוקאס הקדוש. הפורטיקו נבנה בין השנים 1674-1739, ומדי שנה הוא משמש תהלוכה דתית הנושאת איקונין ביזנטי של המדונה והילד המיוחס ללוקאס כותב הבשורה, כמו גם דרך עולי רגל.