stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתי אילנאי
עבודתו העיתונאית > ספריו

ספרו "669: סיפורה של יחידה מיוחדת" יצא לאור בשנת 2014 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. הספר מגולל את תהליך הקמתה ותולדותיה של יחידת החילוץ וההצלה של חיל האוויר, שאביו, אבנר אילנאי, היה בין מייסדיה ואחד ממפקדיה הראשונים.
אילנאי ערך את "חייל בכחול", ספרו הביוגרפי של מפקד חיל האוויר לשעבר, האלוף (במיל') אביהו בן נון, שיצא לאור בשנת 2023. נוסף על כך ערך תחקירים לספרים "סיכול ממוקד: המבצעים הגדולים של השב"כ" שראה אור בשנת 2017 בהוצאת ידיעות ספרים, ולספר "ברק: מלחמות חיי," שיצא בשנת 2015 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
חיים אישיים

אילנאי נשוי למעיין ואב לשתי בנות ובן. תושב הנגב המערבי.
הערות שוליים

↑  האם יש לישראל מוח שלטוני? | "האם יש לישראל מוח שלטוני"? תחקיר מיוחד ורחב על המועצה לביטחון לאומי, ערב מינוי בעייתי של ראש מל"ל חדש - שכבר מעוכב כמה שבועות. אנו חושפים את תהליכי... | By מבט שני | Facebook, באתר www.facebook.com
↑    אמירה לם, רביב גולן, איתי אילנאי, “אני עם חבל על הצוואר”, באתר "ידיעות אחרונות", 25 בדצמבר 2019
↑  רונן ברגמן, איתי אילנאי, התחקיר המלא: המשחקים המסוכנים של בוגרי 8200, באתר ynet, 18 באוקטובר 2019
↑  איתי אילנאי, דגש על סייבר ושיטות ניהול של היי-טק: המהפכה של ראש המוסד, באתר ynet, 14 בינואר 2022
↑    איתי אילנאי, המגלניסטים, באתר "ידיעות אחרונות", 13 באוגוסט 2019
↑    איתי אילנאי, "אף ועדה לא מסוגלת להגיד בשבוע ימים מה קרה שם", באתר "ידיעות אחרונות", 10 בדצמבר 2017
↑  איתי אילנאי, יואב זיתון, אסון צור הראשון: ועדת חקירה תוקם בשל "ממצאים חדשים, התחזק החשד לפיגוע", באתר ynet, 25 ביוני 2023
↑    איתי אילנאי, ממלכת יהודה, באתר "ידיעות אחרונות", 22 באוגוסט 2021
↑  איתי אילנאי, האבות החדשים, באתר ynet, 21 בינואר 2018
↑  איתי אילנאי, באתר ישראל היום
↑  איתי אילנאי, עיניים עצומות לרווחה: מה קרה בלילה שבו לקה המודיעין הישראלי בעיוורון, ישראל היום
↑  איתי אילנאי, בתוך המודיעין של חמאס: איך ידעו עלינו כל כך הרבה בדרך ל-7 באוקטובר, ישראל היום
↑  איתי אילנאי, בוכריס הקליד בווטסאפ "לוודא כוננות" - ואז התחיל הכאוס: 7 באוקטובר של מגלן, דקה אחרי דקה, ישראל היום
↑  איתי אילנאי, פיליפ פיאטוב, כמו בגרמניה הנאצית: מסמכים נדירים חושפים - כך פעלה "שיטת חמאס" ב-7 באוקטובר, באתר ישראל היום, ‏27/6/2024
↑  Itay Ilnai, Filipp Piatov, Geheim-Papier enthüllt sadistische Hamas-Methode, BILD, ‏28.06.2024
↑  איתי אילנאי, תודעת שירות: מהעיוורון המודיעיני המוחלט עד גבורת הלוחמים - מה קרה לשב"כ ב־7 באוקטובר ובחודשים שלפניו?, באתר ישראל היום, ‏5/12/2024
↑  שי לוי, ‏40 שנה ל-669: סיפורה המרתק של יחידת העילית, באתר ‏מאקו‏, 22 בדצמבר 2014
↑  חיסול ממוקד : שב"כ -המבצעים הגדולים / מיכאל בר-זהר, נסים משעל | בר זוהר, מיכאל, 1938- מחבר (משעל, נסים, 1949- (מחבר) ) | משעל, נסים, 1949- (מחבר) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  כפיר אילן, ברק. מלחמות חיי, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524554605171  GND: 1069207020  ISNI: 0000 0004 4773 9187  VIAF: 315524069   WorldCat (עם VIAF): 315524069
אנני פרטליני

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1932 אלג'יר, צרפת 
 פטירה:  1 ביולי 1997 (בגיל 64) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 שם לידה:  Annie Violette Fratellini 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Pierre Étaix (1969–30 ביוני 1997)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Valérie Fratellini 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנני פרטליני (באיטלקית: Annie Fratellini; ‏14 בנובמבר 1932 – 1 ביולי 1997), הייתה אמנית קרקס, ליצנית, ושחקנית קולנוע.
קורות חיים

נולדה באלג'יר בשם אנני ויולטה פרטליני למשפחת פייה-נואר, ממוצא איטלקי, ארבעה דורות של אחת ממשפחות הקרקס המפורסמות באירופה. אביה היה ויקטור פרטליני, וסבה היה פול פרטליני, מליצני הקרקס המפורסמים באירופה.
פרטליני החלה את הקריירה בקרקס מדראנו בגיל 14. בהמשך הייתה האישה הראשונה בצרפת, וככל הידוע, בעולם המערבי, ששימשה בתפקיד ליצן קרקס.
הייתה למייסדת של בית הספר הראשון לקרקס בצרפת, ומהראשונים באירופה, והמשיכה בקריירת הבמה והמשחק. במשך הקריירה היא נמנעה מללכת בעקבות אביה, סבה ו-22 קרובי משפחה אחרים, ולעסוק ישירות בתחום הליצנות. במקום זאת, היא שרה באולמות מוזיקה ובמועדוני לילה. בנוסף, הותיר בית הספר ללימודי הקרקס שיסדה וניהלה, חותם בתרבות הקרקסים באירופה ובעולם המערבי.
בשנת 1969 כיכבה אנני פרטליני בסרט "האהבה הגדולה", ב-1971 ב"הליצנים" של פדריקו פליני וכן בסרטים אחרים. הייתה נשואה פעמיים ונולדה לה בת אחת. נפטרה בגיל 64 ממחלת הסרטן. קבורה בבית הקברות של מונמארטר.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327943005171  PLWABN: 9810615468105606  BNE: XX4854240  BnF: cb119034867 (data)  GND: 119218585  ISNI: 0000 0001 2143 7920  LCCN: n84060583  MusicBrainz: bf296dba-5afb-448c-a185-9001fc3d4916  NTA: 133881482  SUDOC: 02687377X  Trove: 1076792  VIAF: 93326073   WorldCat (עם VIAF): 93326073
אורי חסיס

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1927 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 בספטמבר 2014 (בגיל 87) ירושלים 
 ענף מדעי:  בריאות הציבור 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  בית החולים הדסה הר הצופים 
 מספר צאצאים:  2 
 
אורי חסיס (18 בינואר 1927 - 14 בספטמבר 2014) היה רופא כללי, מומחה לבריאות הציבור ואחד הרופאים הראשונים בישראל שהתמחו במינהל רפואי. אחרי מלחמת ששת הימים היה שותף פעיל לתכנון מחדש של בית החולים הדסה הר הצופים בירושלים, וכיהן כמנהל הראשון של בית החולים לאחר שחודשה בו הפעילות הרפואית.
ביוגרפיה

חסיס נולד בחיפה. אמו, שרה (לבית מרתווי) הייתה מורה לעברית. אביו, נח, היה סוחר ועסק בעסקי נדל"ן. שני הוריו נולדו בעיירה אורלוסקובה ליד אודסה, נרדפו בברית המועצות בגלל יהדותם, ובחרו לעלות לישראל ממניעים ציוניים. לחסיס הייתה אחות מבוגרת ממנו, פנינה (מורה בעיסוקה) ואח צעיר, גדעון (שהיה וטרינר ראשי במשרד הבריאות). לאחר כמה שנים עברה המשפחה להתגורר בתל אביב. חסיס למד בבית ספר בלפור ואחר כך בתיכון בגימנסיה גאולה.
בתום לימודיו התיכוניים התגייס להגנה, נסע לפריס, ועבד שם במשרדי הסוכנות. חסיס למד את השפה הצרפתית, וב-1946 נרשם במקביל ללימודי אופרה באיטליה וללימודי רפואה בז'נבה, שווייץ. לאחר שהתקבל ללימודי רפואה, החליט להתחיל בלימודים בתחום זה בז'נבה.
הוא חזר לישראל בתקופת מלחמת העצמאות. עם קריאתו של ד"ר חיים שיבא לפתיחת בית ספר לרפואה, היה בין תלמידי המחזור הראשון לרפואה באוניברסיטה העברית (שהחלו ללמוד ב-1949 שנה רביעית ברפואה), וסיים את לימודיו בשנת 1952.
בשנים 1952–1953 השתלם במחלקת ילדים בבית חולים אסף הרופא בצריפין.
בשנת 1953 החל לעבוד בבית חולים הדסה עין כרם כרופא במחלקה פנימית, ובמקביל כרופא כללי בקופת חולים. בתקופה זאת החל את דרכו בניהול רפואי.
בשנת 1959 יצא לארצות הברית להשתלמות באוניברסיטת קולומביה בתחום של בריאות הציבור ומינהל בתי חולים (Master Hospital Administration), ובשנים 1970 ו-1975 נסע פעמיים נוספות לאוניברסיטת קורנל כדי להשתתף בתוכנית פיתוח מנהלים למנהלי בתי חולים.
בשנת 1967 התמנה לסגן המנהל הרפואי של הדסה עין כרם.
לאחר מלחמת ששת הימים, כשהוחלט להפעיל מחדש את בית החולים הדסה הר הצופים, הוא התמנה למנהל בית החולים, וכיהן בתפקידו בין השנים 1968–1982.
בשנים 1980–1981 שהה במעמד של פרופ' אורח באוניברסיטת אלבמה בברמינגהם.
כמו כן שירת חסיס בחיל הרפואה כרופא צבאי במילואים בדרגת סרן, והיה הרופא הצבאי המחוזי של מחוז ירושלים.
במקביל לעבודתו בבית חולים הדסה, שימש חסיס החל משנת 1960 כיועץ למינהל רפואי, מטעם המחלקה לשיתוף בינלאומי במשרד החוץ, בארצות מתפתחות באפריקה. במסגרת תפקידו זה סייע לסטודנטים שהגיעו לישראל להשתלמות וסייע בשיפור מערכות הבריאות במדינות אלה. על פעילותו בתחום שיפור מערכות הבריאות במדגסקר הוענק לו תואר אביר לגיון הכבוד.
בשנים 1985–1986 החל בעבודתו בארגון הבריאות העולמי (WHO) בפפואה ניו גיני בבניית תשתיות רפואיות.
בהיותו בגמלאות המשיך לעסוק בייעוץ לניהול בתי חולים ולפיתוח מערכות בריאות.
ביוגרפיה > שיקום וניהול בית החולים הדסה הר הצופים

לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט לשפץ ולשקם את בית החולים הדסה הר הצופים. האדריכל יעקב רכטר נבחר לנהל את מלאכת התכנון והשיפוץ של בית החולים, וחסיס נבחר להשתתף בפרויקט בהיבטים רפואיים, ניהוליים וארכיטקטוניים. ההחלטה לשקם את מבנה בית החולים נבעה משלושה טעמים משלימים: א. טעמים לאומיים - כדי להוכיח כי "חזרנו להר הצופים". ב. עבור ארגון "הדסה" - סגירת מעגל היסטורי. ג. ערך ארכיטקטוני - שימור המבנה שתוכנן במקור על ידי אריך מנדלסון והתאמתו לצורכי הזמן.
בתהליך ארוך ומורכב יחסית הושארה המעטפת החיצונית של הבניינים, אך בהסכמה משותפת של חסיס ורכטר החללים הפנימיים ותוכנית הקומות שונו לחלוטין. כן נוספו מערכות מודרניות שלא היו כלולות במבנה ההיסטורי: מיזוג אוויר, חשמל, אינסטלציה, מעליות, בית חולים חרום, מעברים וחיבורים בין המחלקות, ונחפרו שטחים תת-קרקעיים ושטחי חנייה.
בשנת 1968 עם השלמת עבודות השיקום, קודם חסיס לתפקיד המנהל הראשון של בית חולים הדסה הר הצופים, אחרי 19 שנה שהמקום היה נטוש.
בית החולים נפתח בשלבים בתחילה שתי מחלקות בלבד, מחלקה פנימית ומחלקת שיקום שנהנתה ממיטב שכלולי הטכנולוגיה של אותם ימים. חלק מהאחיות והעובדים האדמיניסטרטיביים של בית החולים חזרו לעבוד בהר הצופים, לאחר כל השנים שבית החולים היה סגור (מאז 1948).
כמנהל בית החולים, שקד חסיס על פיתוח בית החולים תוך שמירת קשר הדוק עם נשות הדסה. הוא הוסיף מחלקות לבית החולים, טיפח התנהלות עם הסביבה והאוכלוסייה המגוונות, וגיבש צוות רופאים ואחיות מעולים מכל רחבי הארץ והעולם למטרה זו.
בשנת 1982 פרש חסיס מניהול בית החולים ומהדסה, ועבר לעבוד בארגון הבריאות העולמי (WHO).
עיסוקים נוספים כרופא

השתתף באופן פעיל בארגון מגן דוד אדום
תכנן את תפקידי הרופאים בהפלגות באניות ישראליות (בגלל אהבתו לים הוא גם הפליג מדי שנה באניות של צי הסוחר הישראלי)
בשנים 1968–1972 לימד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל קורס בתכנון בתי חולים
משפחתו

חסיס היה נשוי לזלי (שרה) לבית קורדובה (ילידת בולגריה, ביוכימאית בהשכלתה) מ-7 באפריל 1952 ועד למותו. אב לבן, רוני חסיס (עו"ד), ובת, נאוה חסיס-יציב (מעצבת תעשייתית ומעצבת פנים).
התגורר שנים רבות בשכונת רחביה, ואחר כך עבר לשכונת גבעת אורנים (ירושלים).
פרסומיו > פרסומים נבחרים בנושאי רפואה

Organization of OPD (French) booklet, published by Israel Foreign Office, 1965
Organization of Medical Records Department (French), published by Israel Foreign Office, 1965
Ancillary Services in the Hospital (French), published by Israel Foreign Office, 1965
(Editor) First Aid and Public Health in developing countries (French), published by Magen Daviv Adom, 1966
Integration of the Health Education component in the opening of a new regional hospital in Jerusalem, International Journal of Health Education, 1978
Building an Infrastructure for Health, International Journal of Health Education, 1983
פרסומיו > מאמר דעה

אורי חסיס, עזרה לאתיופים, מעריב, 27 בנובמבר 1984.
לקריאה נוספת

עפרה אליגון, "הבית השני" על הר הצופים, מעריב, 14 באפריל 1976, עמ' 28.
פ. רוזוליו, בית חולים ב"חיתולים", חדשות ירושלים, 20 במאי 1976, עמ' 3.
יעקב העליון, מדוע פרשתי מ"הדסה" הר הצופים, מעריב, 22 ביולי 1983, עמ' 23.
הערות שוליים

↑  הודעות הוועד, ד"ר אורי חסיס מנכ"ל הדסה הר הצופים לשעבר הלך לעולמו והוא בן 87, ידיעון גימלאי הדסה, דצמבר 2014, עמ' 3
↑  משרדים אלה שימשו גם את דוד בן-גוריון בביקוריו בצרפת, ושם מצא חסיס פנקס אישי שבן-גוריון שכח. תוכנו האישי של הפנקס היווה נושא לכתבה עיתונאית. ראו: אבינועם בר-יוסף, "מספרי טלפון של צעירות צרפתיות - ב'פנקס אישי' של בן-גוריון", מעריב, 1983.
↑  פ. רוזוליו, בית חולים ב"חיתולים", חדשות ירושלים, 20 במאי 1976, עמ' 3.
↑  יעקב העליון, מדוע פרשתי מ"הדסה" הר הצופים, מעריב, 22 ביולי 1983, עמ' 23.
אברהם פריץ דוד

| --- | --- |
אברהם פריץ דוד 1970.
אברהם פריץ דוד 1970.
 לידה:  2 במרץ 1910 כ"א אדר ה'תר"ע מנהיים, גרמניה
 פטירה:  5 באוגוסט 1974 (בגיל 64) י"ז אב התשל"ד קרדיף, ויילס
 מקום קבורה:  נהריה
 תאריך עלייה:  ראשונה 1926  שנייה במאי 1933
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  "פריץ"
 השתייכות:  משטרת היישובים העבריים  ההגנה  צבא הגנה לישראל
 דרגה:  סמל
 תפקידים בשירות
 מפקד חבל נהריה
 פעולות ומבצעים
 משטרת היישובים העבריים   מלחמת העצמאות
 עיטורים
 אות ההגנה  אות המשמר  עיטור לוחמי המדינה
 תפקידים אזרחיים
 מורה לפיזיקה בבית הספר הימי בסמ"ת ובית הספר לקציני ים עכו  מנהל ההוראה בבית הספר לקציני ים עכו. מורה לפיזיקה אטלנטיק קולג' ויילס
 
אברהם פריץ דוד (2 במרץ 1910 – 5 באוגוסט 1974) היה סרג'נט במשטרת היישובים, במלחמת השחרור אחראי לתחבורה הימית לגליל המערבי המנותק, מורה בבית הספר הימי בחיפה ומנהל ההוראה בבית הספר לקציני-ים בעכו.
משפחה וילדות

אברהם פריץ דוד נולד במנהיים בגרמניה להוריו אלזה ווילי זאב דוד ילדותו ונעוריו עברו בברלין יחד עם שתי אחיותיו וארבעת אחיו. 

הבית היה בית ציוני והילדים חונכו ברוח היהדות המסורתית. א. פ. דוד למד בגימנסיה גרמנית אבל ספג תרבות עברית כולל השפה העברית. האב וילי זאב דוד היה אדם אמיד, מנהל כללי של מפעלי טחנות קמח והמשפחה חיה ברווחה כלכלית.

בהשפעת החינוך הציוני ובהשפעתו הישירה של חיים ויצמן, אשר ביקר בבית המשפחה בברלין, ולאחר שההורים ביקרו בארץ ישראל בשנים 1921 ו-1926 החליטו הוריו לשלוח אותו לארץ ישראל. 

אברהם פריץ דוד עלה לארץ ישראל לראשונה בשנת 1926 בגיל בן 16. הוא התגורר בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי עד שסיים עם תעודת בגרות, בשנת 1929. שנים אלה השפיעו עליו רבות והפכו את חייו מקצה לקצה הוא נתלש מתוך רצון מהחברה היהודית גרמנית על מנת להפוך ל"צבר" לכל עניין.
א.פ. דוד (חמישי משמאל בשורה השנייה מלמעלה) תלמיד בברלין 1922.
א.פ. דוד (שני משמאל) עם הוריו, אחיותיו ואחיו 1925.
א.פ. דוד תלמיד בריאלי בחיפה 29–1926 יושב שורה שנייה שני מימין).
לימודים

לאחר סיום בית הספר הריאלי הוא חפץ ללמוד מתמטיקה- פיזיקה. בטכניון בחיפה היה רק מדור לבנאות לכן חזר לברלין ונרשם לפוליטכניקום של שרלוטנבורג. אמנם הכירו בתעודת הבגרות של הריאלי אבל לא הכירו בו כגרמני - אף על פי שהיה לו דרכון גרמני. והוא נאלץ לעמוד בבחינות בגרמנית, היסטוריה וגאוגרפיה.

תקופת הלימודים בפוליטכניקום לא הייתה מהמוצלחות, לא נוצר קשר עם הסטודנטים היהודים גרמניים או הפרופסורים.

בשנת 1930 חזר אברהם פריץ דוד לארץ ישראל, בניסיון נוסף ללמוד בטכניון בחיפה אבל הדבר לא נסתייע. לכן חזר אברהם פריץ דוד לברלין והמשיך בלימודיו בפקולטה למדעים מתמטיקה ופיזיקה. 

בתקופה זאת הייתה לו הזכות ללמוד אצל הפיזיקאי הניסויי גוסטב הרץ בעל פרס נובל, ואצל ארווין שרדינגר יוצר מכניקת הגלים. וכן לשמוע את גדולי הפיזיקאים של התקופה מקס פלנק ואלברט איינשטיין.
בעקבות עליית הנאצים נאלצה המשפחה לעזוב את גרמניה. עקב כך אברהם פריץ דוד הפסיק את לימודיו לפני סיומם, ובמאי 1933 עלתה כל המשפחה לארץ ישראל.
שירות המדינה בדרך

עם עלייתו עבד אברהם פריץ דוד בחקירות גיאופיזיקליות שמטרתן חיפוש מקורות מים. ב 1934 עשה זאת באדמות נהריה, לפני שמייסדי נהריה קנו את האדמות., במטרה לקבוע היכן כדאי לקדוח בארות.

אחותו רות פאוקר, עלתה עם משפחתה בפברואר 1935 והתיישבה בנהריה. בעקבותיה הגיעו לנהריה גם ההורים אלזה ווילי דוד.

עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 התגייס אברהם פריץ דוד לההגנה וכיהן כנוטר במשטרת היישובים העבריים. בתפקיד זה היה אחראי על היישובים מאילון עד תחנת הניסיונות בעכו.
ב-10 בינואר 1939 נסעה אמו אלזה דוד, לחיפה לקבל את פניו של עולה חדש. בערב נסעה באוטובוס העולה לשכונת אחוזה לפגוש את אחותה. באחד העיקולים בכרמל הצרפתי הותקף האוטובוס ביריות על ידי כנופיה ערבית והיא נהרגה.

במסגרת תפקידו כסרג'נט הגוש היה אברהם פריץ דוד בקיבוץ חניתה וקיבל את ההודעה על רצח אימו באיתות אור ממגדל המים בנהריה.
א. פ. דוד שרת בההגנה עד 1944 בתפקיד רשמי של סרג'נט משטרת היישובים העבריים והיה אחראי לגוש היישובים מקיבוץ אילון ועד מושב שבי-ציון.
בההגנה הייתה דרגתו מפקד מחלקה. שימש כמפקד חבל נהריה ואחראי להגנת היישובים: נהריה, עברון, עין שרה ושבי-ציון. בקשתו של א. פ. דוד להתגייס לבריגדה היהודית לא אושרה על ידי הבריטים. בשנת 1944 סיים א.פ. דוד את תפקידו בההגנה וחזר למקצועו כמורה ומחנך בבית הספר הימי ובסמ"ת שליד הטכניון בחיפה שם הורה עד שנת 1954.
א.פ. דוד נוטר 1939.
א.פ. דוד (מימין) בעל הכינוי "ציון" בחניתה כמפקד חבל בנפת זבולון של משטרת היישובים העבריים מאי 1939.
א.פ. דוד (בשורה העליונה 3 משמאל) בקבוצת נוטרים בסרפנד יוני 1942.
שר התחבורה משה כרמל מעניק את אות ההגנה למגויסי נהריה כולל א.פ. דוד יוני 1958.
א.פ. דוד מאמן כיתת נוטרים ליד מגדל המים בנהריה 1941.
א.פ. דוד מקבל את אות המשמר יוני 1963.
בית הספר הימי

בשנת 1944, לאחר סיום תפקידו בהגנה ובמשטרת היישובים החל א.פ. דוד ללמד בשני בתי הספר, הימי ובסמ"ת, שליד הטכניון בחיפה. נושאי ההוראה שלו היו: פיזיקה, אסטרונומיה ומטאורולוגיה.
בשנת 1948 נשא א. פ. דוד גם בתפקיד של סגן מנהל בית הספר הימי. בתפקיד זה פעל רבות לשיפור תנאי הפנימיה לתלמידי בית הספר שהחלה במחנה צריפים בבת גלים ועברה למלון וינדסור ברח' ההר.
בשנת 1954 עבר בית הספר הימי לעכו ונעשה בית ספר לקציני ים. א.פ. דוד לימד בו במשרה מלאה. החל משנת 1962 כיהן גם מנהל ההוראה בבית הספר.
המורים א. פ. דוד וצבי הורנשטיין במהלך טיול של בית הספר הימי לים המלח 1953.
חדר המורים בבית הספר לקציני ים עכו 1956
המורה לפיזיקה א. פ. דוד עם קדטים מחזור ג' של בית הספר לקציני ים 1958.
המורה א. פ. דוד בשנת 1960.
פעילות ציבורית

אברהם פריץ דוד היה חבר ועדת החרום של מועצת המושבה נהריה. בעקבות החלטת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל שעל פיה הגליל המערבי ישויך למדינה הערבית חששו תושבי נהריה לעתידם.ב-23 בנובמבר 1947 שלח א. פ. דוד מכתב ליעקב ריפתין, ועמד על כך שהסוכנות היהודית ודוד בן-גוריון חייבים לדרוש את הגליל המערבי במדינה היהודית שתקום.
בתקופת מלחמת העצמאות השתתף אברהם פריץ דוד כאזרח ארגן והיה אחראי לתחבורה הימית בין חיפה לבין הגליל המערבי המנותק.

עד שנת 1955 שרת אברהם פריץ דוד כחבר הנהלת המועצה וסגן ראש המועצה של נהריה. בתפקידו זה השפיע על מיסוד דמותה האזרחית של נהריה.
א.פ. דוד היה חבר לשכת ליאו-בק של בני ברית בנהריה ומשנת 1963 שימש כנשיא הלשכה.
א.פ. דוד היה גזבר האגודה הפיזיקלית הישראלית.
א.פ. דוד, נשיא לשכת בני ברית בנהריה, עם אשתו גב' שושה דוד, פורים, 1963.
משפחת ימאים

אברהם פריץ דוד נישא בשנת 1939 לשושה מבית כהן אותה פגש כאשר ניהלה את מטבח הפועלים בנהריה. לזוג היו 3 ילדים. הבכור מיכה דוד בוגר בית הספר הימי בחיפה נעשה רב-חובל בצי הסוחר הישראלי. הבן השני איתמר דוד בוגר מחזור ג' של בית הספר לקציני ים עכו שנעשה מהנדס בוגר הטכניון. והבת נעמי בוגרת אוניברסיטת חיפה.
משפחת דוד המורחבת השתתפה בפתוח הימאות העברית
גד הילב בן דודו של א.פ. דוד, שרת במלחמת העולם השנייה בצי הסוחר האמריקאי. לאחר המלחמה הצטרף להגנה ושרת כרב חובל על מספר ספינות מעפילים ביניהן חיים ארלוזורוב (אוניית מעפילים), והפאנים. לאחר הקמת המדינה שרת כרב חובל בצי הסוחר הישראלי.
יהודה דוד, אחיו של אברהם פריץ דוד, שרת בצי הבריטי ולאחר הקמת המדינה היה אלחוטאי ראשי בצי הסוחר.
טוביה (טפי) סמולנסק, גיסו של גד הילב שרת כרב חובל בצי הסוחר הישראלי.
מיכה דוד, בנו של א.פ. דוד, היה רב חובל בצי הסוחר הישראלי.
עופר דוד, בנו של רב חובל מיכה דוד, שרת בחיל הים בדרגת אלוף-משנה
עומרי דוד, בנו של עופר דוד ונינו של א.פ. דוד, שרת בחיל הים והגיע לדרגת סרן.
זאב תירוש, בעלה של נעמי בתו של א.פ. דוד, שרת כרב חובל בצי הסוחר הישראלי.
הוראה מחוץ לישראל

ב 1969 יצא אברהם לחופשה ללא תשלום ועבר ללמד באטלנטיק קולג' בקרדיף, ויילס, שם נפטר ב-1974.
א.פ. דוד משמאל מורה לפיזיקה באטלנטיק קולג' קרדיף ויילס, 1970.
במעבדה לפיזיקה באטלנטיק קולג' קרדיף ויילס.
קריאה נוספת

שמחה בינות, בים דרכך ושביליך במים רבים, יובל לבית הספר לקציני ים עכו, הוצאת בית הספר לקציני ים, ספטמבר 2003, עמ' 19–23.
ביאורים

↑  מימין לשמאל רב חובל עמנואל קלמפרר, ד"ר מאיר שש, מנדל, שמואל רפאל, יוסף אייזיק, א.פ. דוד.
↑  בין הקדטים צבי מריאנסקי שנעשה רב חובל חיים שקד ואלי רהב שנעשו קצינים בכירים בחיל הים.
הערות שוליים

↑  שמחה בינות עמ' 19.
↑  שמואל ינאי ויוסף אלמוג, השערים פתוחים אסופת זכרונות ההעפלה,  הוצאת פלים,2001, עמ' 216-208.
↑  אלבום של רב חובל טוביה סמולנסק באתר "ישראל נגלית לעין" יד בן צבי.
אניטה סקורגן

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1958 (בת 66) גטבורג, שוודיה 
 מוקד פעילות:  נורווגיה, שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 סוגה:  מוזיקת שלאגר, בלדה 
 שפה מועדפת:  נורווגית, אנגלית 
 בן או בת זוג:  יאן טייגן (17 בפברואר 1984–1987) 
 צאצאים:  שרה סקורגן טייגן 
 פרסים והוקרה:  פרס שפלמן לאלבום הפופ של השנה (1979)  היכל התהילה של רוקהיים (2019) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אניטה סקורגן (בנורווגית: Anita Skorgan; נולדה ב-13 בנובמבר 1958) היא זמרת-יוצרת נורווגית שנטלה חלק מספר פעמים בתחרות האירוויזיון.
ביוגרפיה

סקורגן נולדה בגטנבורג להורים נורווגים ובגיל שבע עברה משפחתה לנורווגיה, מגיל צעיר היא הייתה חברה במקהלת הבנות של NRK, רשת השידור של נורווגיה.
היא ייצגה את נורווגיה באירוויזיון שלוש פעמים:
ב-אירוויזיון 1977, עם השיר "Casanova", שהגיע למקום ה-14.
ב-אירוויזיון 1979, עם השיר "Oliver", סיימה במקום ה-11.
ב-אירוויזיון 1982, כשביצעה עם יאן טייגן את הדואט "Adieu", שבתום הקראת הניקוד נמצא שהגיע למקום ה-12.
מלבד זה, ב-אירוויזיון 1981 הייתה זמרת ליווי של פין קאלביק ושנתיים אחר כך, שימשה זמרת הליווי של יאן טייגן, בביצוע סולו שלו בתחרות. היא גם השתתפה מספר פעמים נוספות ב-"Melodi Grand Prix", התחרות הנורווגית לבחירת נציגה לאירוויזיון.
ב-1983 הופיעה סקורגן בסרט "Prima Veras saga om Olav den hellige" - סרט ביוגרפי על אולף השני, מלך נורווגיה.
ב-1988 הלחינה את השיר שייצג את נורווגיה באירוויזיון באותה השנה, For Vår Jord
ב-1995 שרה את שיריה של פוקהונטס בנורווגית בסרט "פוקהונטס". היא דובבה בסרטים "אנסטסיה" ו"החרב הקסומה".
ב-2004 התאחדה עם מספר זמרות נורווגיות נוספות ליצירת להקת "Queen Bees".
חייה האישיים

מ-1984 ועד 1987 הייתה נשואה סקורגן לזמר יאן טייגן ונולדה להם בת, האמנית שרה סקורגן טייגן.
איתן לדרר

אין תמונה חופשית
איתן דוד לדרר (נולד ב-11 במרץ 1961) הוא עורך דין ישראלי המכהן כפרקליט מחוז צפון (אזרחי) בפרקליטות המדינה. החל ממרץ 2025 יכהן כמשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים.
ביוגרפיה

איתן לדרר שירת בצה"ל בחיל המודיעין. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר תוכנית מכון אלכא למנהיגות וממשל של הג'וינט.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

בשנת 1991 החל להתמחות בפרקליטות הפלילית והאזרחית במחוז תל אביב, ועבד בפרקליטות המדינה במחוז. בשנת 1997 עבר לפרקליטות מחוז חיפה (אזרחי). בין היתר טיפל בתביעות הנזיקין של חברי המשלחת האוסטרלית שנפגעו באסון גשר המכבייה, במכלול תביעות ועתירות בנושא הקישון, בתביעות בעניין אירועי אוקטובר 2000, תביעות ייצוגיות שונות ועוד. כן שימש חבר בוועדת ההיגוי ליישוב סכסוכים שהמדינה צד להם בדרך של גישור.
בשנת 2009 החל לשמש כפרקליט מחוז חיפה (אזרחי). ב-2010 הוביל מהלך חסר תקדים, במסגרתו תתבע המדינה, אזרחית, נאשמים בתקיפת שוטרים. בשנת 2015 העניקה נציבות שירות המדינה ללדרר את פרס המצוינות בניהול בדרג הבכיר. ב-2016 נבחר בידי רדיו חיפה כאיש השנה בתחום המשפט ומניעת פשיעה.
ביוגרפיה > פרקליט מחוז צפון (אזרחי)

בפברואר 2018 החל לדרר לשמש כפרקליט מחוז צפון (אזרחי) בפרקליטות המדינה. מינויו לתפקיד השלים מהלך ארוך שנים של הקמת פרקליטות אזרחית חדשה במחוז צפון של הפרקליטות, כחלק ממהלך של הפרדה בין התחום הפלילי לאזרחי. במסגרת תפקידו התריע בשנת 2017 בפני פרקליט המדינה שי ניצן והיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, על חשש לשחיתות לכאורה מצד בכירים במשרדי ממשלה, לטובת מפעל חיפה כימיקלים. ב-2019 ייצג את עמדת פרקליטות המדינה, לצד עמדת היועץ המשפטי לממשלה, בתביעה כנגד עיריית עפולה אשר ביקשה לסגור פארק עירוני "משיקולים זרים". בעקבות הדיון בבית המשפט חזרה בה העירייה. מייצג את עמדת היועץ המשפטי לממשלה בעתירת מפלגת ש"ס בעניין המאבק על נחל האסי.
חבר בפורומים וצוותים שונים של הפרקליטות, ובעבר היה חבר בצוות שניסח קוד אתי לפרקליטות. חבר ועד מחוז חיפה וחבר בוועדות שונות של לשכת עורכי הדין. משמש מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ובבית הספר למשפטים במכללת צפת.
בפברואר 2020 הביע לדרר תמיכה במועמדות דן אלדד לתפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה, ונמנה בין ארבעת בכירי הפרקליטות שנמנעו מלחתום על מכתב חבריהם אשר הביעו תמיכה ביועץ מנדלבליט, וביקרו את התנהלותו של אלדד. ביולי 2020 ביקר שינויים מבניים שנערכים בפרקליטות, בהיעדר פרקליט מדינה קבוע.
לאחר אסון הר מירון, במייל ששלח לפרקליטיו, טען כי סירב שנה קודם לכן ליטול את האחריות על ההסדר הזמני שנקבע במקום, אשר לדבריו מעיד כי המדינה השלימה עם המצב הקיים במקום, וכינה אותו "ישראבלוף". בדצמבר 2021 טען בוועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון כי היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לא גיבה את הליך הפקעת מתחם הקבר מידיים פרטיות לידי המדינה.
ביוגרפיה > המשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים

בינואר 2025 נבחר לדרר לשמש כמשנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים, במקומה של אורית קוטב.
חיים אישיים

לדרר נשוי לדניה מיארה-לדרר, לשעבר מנהלת הפרסום בחברת החשמל, ואב לשניים.