stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרביונים
יתרונות

גרביונים מעניקים לרגליים מראה אסתטי בכך שהם מבליטים את צורת הרגל ומסתירים פגמים בה.
חלק מהגרביונים כוללים אמצעים המשפרים את המראה החטוב של הלובש.
לבישת גרביונים מונעת שיפשוף.
לבישת גרביונים הופכת שימוש בנעלי סירה - עם או בלי עקב - לנוח יותר. הגרביונים מקלים על הכנסת והוצאת כף הרגל מהנעל, וכן עוזרים במניעת היווצרות שלפוחיות בעת השימוש.
העלות של גרביונים פשוטים נמוכה ביותר ומאפשרת רכישתם גם על ידי מי שאין הפרוטה מצויה בכיסו.
מאפשרים מראה צנוע למי שרוצה בכך.
חסרונות

בניגוד לכותנה, ניילון אינו חומר סופג. כתוצאה מכך, זיעה אינה מתנדפת ונשארת במגע עם הרגליים ושאר האזורים המכוסים בבד וכך יכולים להתפתח חיידקים וריחות לא נעימים. על מנת למנוע הזעה של כפות הרגליים, מכילים חלק מהמוצרים כסף ובכך הופכים את חוויית לבישת הגרבונים לנעימה יותר. אם נקרעים או נשרטים קשה מאוד לתקן אם בכלל. אורך החיים שלהם קצר יחסית.
השלכתם של הגרבונים לאשפה אינה יעילה סביבתית, ושריפה שלהם עלולה לפלוט חומרים רעילים לאטמוספירה. לפיכך בוחרים חלק מהאנשים שלא ללבוש גרבונים מסיבות סביבתיות, מאחר שהם בדרך כלל אינם ניתנים למיחזור ואינם מתכלים.
שימוש משני

גרביונים שנקרעו יכולים לשמש לעטיפת פירות על עץ כדי למנוע מציפורים לאכלם או לכיסוי צמחים נגד חרקים, אריזת בגדים עדינים למניעת הסתבכותם עם בגדים אחרים במכונת כביסה, תליית סריגים לייבוש, סמרטוט לניקוי, מסננת לצבעים, אחסון בצלים ושומים, קשירה ועטיפת של בגדים באחסון, קשירת צמחים מטפסים, כמסנן אבק ועוד.
ראו גם

בגד גוף
טייטס
הערות שוליים

↑  Jacki Hollywood Brown, Reader question: What about old pantyhose?, unclutter, ‏6/3/2018 (באנגלית) (ארכיון)
↑  How to Recycle Old Pantyhose, Wiki How to do anything, ‏13/3/2020 (באנגלית)
↑  ויטסטון גורדון, Turn Old Pantyhose Into Makeshift Dust Filters for Your PC, באתר Life Hacker, ‏‏1 בדצמבר 2014 (באנגלית)
↑  Martin Hardingham, Man Made Fibers, The Fabric Catalog, 1978, New York: Wallaby, 1978, Pocket Books, עמ' 122, ISBN 0-671-79061-7. (באנגלית)
↑  רן לוי, על המצאת הניילון ומהומות הגרביונים, באתר ynet, 26 בספטמבר 2010
↑  פטנט אמריקאי מס' 2826760 Combination Stockings and Panty, מ-18 במרץ 1958, ארנסט ג' רייס
↑  Tights, Inc. v. Acme-McCrary Corporation, 541 F.2d 1047 (4th Cir. 1976).
↑  Petrecca, Laura (1 בינואר 2007). "Hope for sagging pantyhose sales?". USA Today. ארכיון מ-2 בנובמבר 2012. Pantyhose can feel like a tourniquet, and once a pair gets a snag, it usually has to be tossed. Going without discomfort costing from a few dollars to more than $40 a pair was a trend many women were happy to embrace. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wellington, Elizabeth (15 ביולי 2008). "Pantyhose, once a fashion must, is on its last legs". The Seattle Times. ארכיון מ-18 באוקטובר 2012. נבדק ב-11 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Women's Hosiery — US — September 2002 - Introduction". Oxygen.mintel.com. 2002. ארכיון מ-1 בנובמבר 2013. נבדק ב-6 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Marcus Armytage, ‏Diary: Warwick racecourse stage remembrance day for gentleman George Mernagh, The Telegraph, 31 October 2011
↑  Helliker, Kevin (19 בפברואר 2002). "Kingsize, Not Queen: Some Men Have Taken To Wearing Pantyhose". The Wall Street Journal. ארכיון מ-29 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
גרבי מכנס שקופים
גרבונים לדוגמה בחנות בקניון בתל אביב
"רכבת" בגרבונים
בן רפפורט

| --- | --- |

בן רפפורט, 2010
 לידה:  23 במרץ 1986 (בן 38) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 עיסוק:  שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד  תיכון קליין 
 פרופיל ב-IMDb
 
בן רפפורט  (באנגלית: Bennett Eli Rappaport; נולד בסביבות 1985-1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

רפפורט נולד בארלינגטון, טקסס, והיה פעיל באמנויות (ציור ונגינה בגיטרה) במהלך ילדותו. הוא גדל בדת היהודית, וזהותו היהודית חשובה לו. הוא למד בתיכון קליין ליד יוסטון. רפפורט פיתח עניין במשחק בגיל חמש עשרה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק במגמתד משחק. הוא היה חתן פרס מישל וסוריה סן-דני שמוענק לתלמידי ג'וליארד, שהוא הכבוד הגבוה ביותר של המחלקה לדרמה. הוא מתגורר בסטודיו סיטי, לוס אנג'לס .
קריירה

רפפורט הופיע בפרסומת לחג "תכשיטי קיי", פרסומת ידועה כי אשר הציגה באופן בולט שפת סימנים ודמות חירשת.
בשנת 2010 לוהק רפפורט לתפקיד הראשי בתור טוד דמפסי בקומדיית המצבים, "Outsourced". התפקיד סימן את עבודת המשחק הראשונה של רפפורט על המסך. רפפורט הופיע בעבר בהפקות תיאטרון ובמה.
בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע קומקום הנחושת לצד אלקסיס בלדל.
בשנת 2013 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה האישה הטובה, לצד מאט זוקרי וג'וליאנה מרגוליס. הוא שיחק בסדרה את עו"ד קארי זפס.
בשנת 2016 שיחק במחזה כנר על הגג בברודוויי.
בשנת 2017 שיחק בשני פרקים במיני סדרת הטלוויזיה מלחמת וייטנאם. שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Ask For Jane"' ובסרט הקולנוע "Landing Up".
בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה, למען העם שהופקה בחברת שונדלנד. בשנת 2022 גילם את בילי מקפרלנד (אנ'), בפרק הרביעי במיני סדרה להמציא את אנה, גם היא בהפקת שונדלנד. מקפרלנד, נוכל אמריקאי ועבריין מורשע שהיה שותף להקמת פסטיבל Fyre. הוא הונה משקיעים ב-27.4 מיליון דולר על ידי שיווק ומכירת כרטיסים לפסטיבל ולאירועים אחרים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | הופ ספרינגס | בראד |  |
| 2012 | קומקום הנחושת | ריקי |  |
| 2016 | Better Off Single | ניית'ן |  |
| 2018 | Landing Up | דייוויד |  |
| 2018 | Ask for Jane | ביל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם הסדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010–2011 | עוברים להודו | טוד דמפסי | תפקיד ראשי |
| 2012 | אלמנטרי | ד"ר קייהיל | פרק אחד |
| 2013–2016 | האישה הטובה | קארי זפס | 14 פרקים |
| 2015–2019 | מר רובוט | אולי פארקר | 9 פרקים |
| 2016–2021 | יאנגר | מקס הורוביץ | 10 פרקים |
| 2017 | מלחמת וייטנאם | דנטון ("מוגי") קרוקר  | קוֹל; 2 פרקים |
| 2017-הווה | אוזרק | ג'וש סילברברג | תפקיד חוזר |
| 2018–2019 | למען העם | סת' אוליבר | תפקיד ראשי |
| 2021 | פני הרוע | בריאן קאסל | פרק אחד |
| 2021 | חוק וסדר: מדור מיוחד | ג'ורג' הווארד | שני פרקים |
| 2022 | להמציא את אנה | ביל מקפרלנד | פרק רביעי |
הערות שוליים

↑  "Ben Rappaport". TV Guide. נבדק ב-8 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sudhalter, Michael (19 בנובמבר 2010). "Klein High graduate is the lead actor on a new NBC sitcom". Houston Chronicle. נבדק ב-13 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Miller, Gerri (בנובמבר 2010). "Ben Rappaport: Straight from the Source". BabagaNewz. אורכב מ-המקור ב-2010-11-13. נבדק ב-2010-11-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Cutler, Jacqueline (30 בספטמבר 2010). "Celebrity Scoop: Ben Rappaport". Zap2It. אורכב מ-המקור ב-5 באוקטובר 2010. נבדק ב-2010-11-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ben Rappaport Stars In New NBC Comedy 'Outsourced'". WPIX. 2010-10-14. אורכב מ-המקור ב-2010-11-04. נבדק ב-2010-10-14.
↑  "kay jewelers commercial". YouTube. 2008-12-13. אורכב מ-המקור ב-2021-12-21. נבדק ב-2013-01-02.
1 2  Martindale, David (2010-09-22). "Five questions with Ben Rappaport of NBC's new 'Outsourced'". Fort Worth Star-Telegram. אורכב מ-המקור ב-2010-11-08. נבדק ב-2010-10-14.
↑  Peter Debruge, Variety, Variety, ‏3 במרץ 2013
↑  Michael Ausiello, TVLine, TVLine, ‏1 ביוני 2013
↑  Brittney Mack, Alexandra Silber, Presley Ryan, More to Lead I Wish: The Roles That Could Have Been at Feinstein's/54 Below, ‏2 בundefined 2022
↑  Sarah Sicard, ‘Modern Love’ episode features Marine battling PTSD, and of course, Jody, Marine Corps Times, ‏2 ביולי 2021
↑  Chris Gore, Ask For Jane, Film Threat, ‏4 באפריל 2019
↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏5 באוגוסט 2016
↑  Inventing Anna: Did Anna Sorokin Cross Paths With the Fyre Fest Guy?, MovieMaker Magazine, ‏5 בינואר 2022
↑  "Unburying the Vietnam War". www.washingtonpost.com. 2017-09-18. נבדק ב-2017-09-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 5616 8104  LCCN: no2011148194  MusicBrainz: 8d8c88cb-e0fa-4359-b0c8-c90e44c688c3  VIAF: 178941162   WorldCat (עם VIAF): 178941162
The Tonight Show

ג'יי לנו מארח את נשיא ארצות הברית ברק אובמה, 2011
The Tonight Show (טונייט שואו, בתרגום חופשי: תוכנית הלילה) היא תוכנית האירוח המרכזית של רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC. משודרת ברציפות מספטמבר 1954, והיא תוכנית הבידור הוותיקה ביותר בארצות הברית. המנחה הנוכחי של התוכנית הוא ג'ימי פאלון, שהחל להנחות אותה ב-17 בפברואר 2014, ויחד עמו (עוד מה"לייט נייט" הקודם) מפיק התוכנית לורן מייקלס.
מנחי התוכנית הקבועים בעבר היו סטיב אלן בשנים 1954 - 1957, ג'ק פאר בשנים 1957 - 1962, ג'וני קרסון בשנים 1962 - 1992, ג'יי לנו בשנים 1992 - 2009 ושוב ממרץ 2010 עד 6 בפברואר 2014, וקונאן או'בריאן בשנים 2009 - 2010.
התוכנית נוצרה על ידי נשיא הרשת פאט ויבר, אביה של השחקנית סיגורני ויבר. המנחה הראשון של התוכנית היה סטיב אלן, שהנחה תוכנית אירוח לילית בערוץ הטלוויזיה המקומי של NBC בניו יורק משנת 1953. התוכנית הראשונה שודרה ב-27 בספטמבר 1954, וארני קובאקס הנחה אותה כמנחה אורח מאוקטובר 1956. מינואר עד יולי 1957 התוכנית שונתה לפורמט חדשות, בהנחיית ג'ק לסקולי ואל קולינס. השינוי פגע באחוזי הצפייה, וביולי 1957 התוכנית שבה לפורמט אירוח, בהנחיית ג'ק פאר. מאפריל עד ספטמבר 1962 הנחו אותה מנחים אורחים, לרבות גראוצ'ו מרקס. מאוקטובר 1962 עד מאי 1992 הנחה אותה ג'וני קרסון.
במאי 1992 החל להנחות את התוכנית ג'יי לנו, שהיה חלק מצוות התוכנית לצד קרסון. לנו פרש ב-2009 והחליפו קונאן אובריין, ג׳יי לנו חזר להנחות אותה ב-2010 אולם סיים את תפקידו באופן סופי בפברואר 2014.
לאחר החלפתו של לנו בקונאן עלתה תוכנית חדשה בהנחייתו של לנו בערוץ לפני ה־Tonight Show, בעקבות תוכניתו החדשה של לנו בעלת הרייטינג הנמוך ירדו נתוני הרייטינג של התוכניות שלאחריו, כולל ה־Tonight Show בהנחייתו של קונאן, ולכן קיימה NBC ועדה שרצתה להזיז את ה-Tonight Show ליום למחרת ובכך לפנות מקום לתוכניתו של לנו, קונאן התנגד להזיז את התוכנית ממשבצת השידור המקורית שלה אותה החזיקה עוד מיסודה כיוון שטען שזה יפגום בזיכיון שלה. בעקבות כך פרץ סכסוך בין קונאן ל־NBC שבסופו פרש קונאן מהתוכנית. לאחר פרישתו של קונאן נערכו הפגנות ענק ברחבי ארצות הברית כנגד NBC ולנו. קונאן קיבל תמיכה רבה ולבסוף קיבל תוכנית משלו בשם CONAN בערוץ TBS.
בשנים 1995–2010 הוביל את להקת התוכנית קווין יובנקס, ובשנותיה האחרונות ריקי מיינור.
מאז פברואר 2014 מנחה התוכנית הוא ג'ימי פאלון.
בספטמבר 2024, פורסם כי NBC תעביר את התוכנית לשידור של ארבעה לילות בשבוע, במקום חמישה. בימי שישי ישודרו שידורים חוזרים. זוהי מגמה נפוצה בתוכניות לייט-נייט, כשגם תוכניות אחרות כמו "לייט שואו עם סטיבן קולבר"  שמשודרת ב-CBS, "ג'ימי קימל לייב" שמשודרת ב-ABC ו-"לייט נייט עם סת' מאירס" שמשודרת גם ב-NBC כבר משדרות ארבע תוכניות מקוריות בשבוע. פאלון נהג להפיק תוכנית בימי שישי על ידי צילום שתי תוכניות ביום חמישי, אך המהלך יביא לשידור חוזר בימי שישי.
התוכנית המקורית צולמה בעיר ניו יורק, וארכה 90 דקות. במאי 1972 עברה התוכנית לעיר ברבנק שבקליפורניה, ובשנת 1980 קוצרה לשעה. בפברואר 2014 חזרה התוכנית לניו יורק. התוכנית משודרת בימים שני עד שישי, בשעות 23:35 - 00:35 בלילה.
ראו גם

לייט שואו - תוכנית האירוח המרכזית של CBS, שהייתה בהנחיית דייוויד לטרמן וכיום בהנחיית סטיבן קולבר
לייט נייט - תוכנית האירוח המאוחרת של NBC, בהנחיית סת' מאיירס (במקור דייוויד לטרמן, לאחר מכן קונאן או'בריאן וג'ימי פאלון)
לייט לייט שואו - תוכנית האירוח המאוחרת של CBS, בהנחיית ג'יימס קורדן (בעבר טום סניידר, קרייג קילבורן וקרייג פרגוסון)
הערות שוליים

↑  ynet, פאלון החליף את לנו: "אני המנחה. לבינתיים", באתר ynet, 18 בפברואר 2014
↑  Brian Steinberg, NBC Pulls Back ‘Tonight Show’ to Four Nights Per Week, Variety, ‏2024-09-06 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 79ed204e-5625-4f20-b277-ab6ad72b85dc
קנטה (טקסטיל)

קנטה מהמאה ה־18-19
קנטה (בבנגלית: কাঁথা) הוא סוג של תיקון ומיחזור משביח, שנעשה בתפירה/רקמה שמקורו באזורים המזרחיים של הודו במיוחד בבנגלדש ובמחוזות ההודיים של בנגל המערבית בטריפורה ואודישה. בעוד במערב העדיפו תמיד להסתיר תיקונים, הביטוי 'תיקון אמנותי' היה כינוי לתיקון או איחוי בלתי נראים לעין, הרי במזרח רואים בתיקון הבגד חלק מהיופי והמסורת שלו. הקנטה בהודו כמו הבורו ביפן הם תיקונים נראים לעין. עם התגברות המודעות בכל העולם לזיהום הסביבה על ידי זריקה מיותרת של בגדים, התחילו גם במערב להעריך את התיקונים הנראים לעין, ויותר ויותר אנשים אף רואים בכך אמנות בפני עצמה. כל תיקון כזה מיחד את הבגד.
באודישה עורמים בדי סארי וכותנה ישנים זה על גבי זה ומתפרים אותם ביד ליצירת פיסת כרית דקה. משתמשים בפיסות כריות אלו על או במקום כרית המיטה. כמו כן יוצרים 'סארי קנטה ' שנלבש לרוב על ידי נשים בבנגל, לכל אזור יש מוטיבים אופייניים לו, שנובעים מחיבור בין התרבות ההיסטוריה והמסורת. בסיפורי הקנטה מפעם, יש קטעים על האל שיווה שבלע רעל בזמן שבחש באוקיינוס, מה שמחבר את המלאכה הזו למסורות קדומות. בימים אלו הרקמה המכונה בשם תפירת קנטה על סארי קורטה (אנ') או צורידאר (אנ') ועל עוד מלבושים מקומיים. בזכות האסתטיקה שלהם ובהיותם תפורים במלאכת כפיים, החלו להימכר בכל העולם.
תפירת קנטה משמשת גם ליצירת שמיכות טלאים פשוטות הידועות בשם נאקשי קנטה (אנ'), נשים בבנגל נוהגות לתפור ביחד שכבות של סארי ובדים ישנים כדי להפכם לשמיכות וכיסויי מיטה דקים, בעיקר עבור ילדים. אריגי הקנטה מאוד חביבים על תיירים שמבקרים בבנגלדש.
המילה קנטה בסנסקריט, פירושה סמרטוט ועל פי המסורת בד ישן ומשומש נחשב כהגנה בפני הרוע. ישנו משל בסנסקריט האומר ש'סמרטוטים תופרים לאט, שביל חוצים לאט וגם על הרים מטפסים לאט', וכי משל זה מחבר בין המלאכה לבין האלוהויות צינדאדווי [Chindadevi] וצינדאדאו [Chindadeo].
תיאור

הקנטה הוא צורת רקמה - תפירה שנעשית לרוב על ידי נשים כפריות, הצורה המסורתית נרקמה או נתפרה לרוב בתך רץ פשוט לאורך הקצוות, דרך 4-5שכבות בד, אך יש מקומות בהם שמים אפילו עד 7 שכבות של בדי סארי רכים ובלויים או בדי דוטי. הם מקבלים שמות על פי המוצר הסופי, לאפקנטה [Lepkantha] או סוג'ני קנטה [Sujni Kantha]. שני צידי הקנטה מקושטים אך אינם זהים. בשמיכות ישנות התיפורים מקיפים את הדוגמאות במעין תיפור הד [echo quilting]. ראשית הרקמה הזו מיוחסת לתקופת עתיקה כ-1500 שנה לפני הספירה, לתקופה הקדם-וודיק [pre-Vedic].
לבד הרקום והמתופר יש הרבה שימושים, צעיפים, כיסויי מראות, קופסאות וכריות במקרים מסוימים כל הבד מכוסה בתך רץ, באזורים ההינדיים משתמשים גם במוטיבים יפים של פרחים, חיות, ציפורים וצורות גאומטריות, כמו גם נושאים מפעילויות של חיי יום יום, וגם אלות שונות. באזורים המוסלמיים משתמשים רק בצורות גאומטריות, בגלל האיסור הדתי של ציור דמויות. התיפור על הבד נותן לו מראה מקומט או גלי במקצת. קנטה עכשוית משמשת למוצרים נוספים כגון סרי, חולצות לגברים ולנשים כלי מיטה ועוד בדים לשימוש הבית (ריפודים, וילאות וכדומה) לרוב מכותנה וממשי.
היסטוריה

תפירת/רקמת הקנטה המסורתית הייתה נפוצה בכל רחבי בנגל אך הדימויים שרקמו השתנו בתחילת המאה ה-19. כשדוגמאות בריטיות התחילו להיראות על האריגים למשל הוסיפו דימויים של עגלות תינוקות אנגלים, מלבושים אנגליים וכדומה. בשנת 1940כלתו של המשורר רבינדרנת טאגור החייתה את העניין בעשיית קנטה מסורתית. בזמן חלוקת הודו ב-1947 שוב הואטה עשיית הקנטה, ומאז מלחמת העצמאות של בנגלדש בשנת 1971, קנטה שוב זכתה לעניין מחודש, כי היא נחשבת למסורת מלאכה לאומית. התיאור הכתוב הראשון שלה הופיע בערך בשנת 500 לספירה בשירה של המשורר קרישנדס קביראג' (Krishandas Kaviraj].
כמו כל טקסטיל מסורתי הקנטה נוצרה מהחומרים הנמצאים באזור שבה יוצרים אותה. הצרכים של המשפחות, האקלים, הגאוגרפיה והכלכלה. היסטורית, בכל העולם יצירת טקסטילים הייתה ועודנה המלאכה שדרשה הכי הרבה כוח עבודה. לכן טקסטילים היו בעלי ערך כספי רב, והיה זה צעד טבעי לעסוק במיחזור משביח של קטעי בד בלויים. היות שזה נעשה בבית אז לרוב נשים יצרו אותה, בין מלאכות אחרות. בקנטה התיפור הכללי על כל קטעי הבד חיזק את החוטים והבדים שהיו כבר מרופטים ובלויים.
בזמן השלטון הבריטי, 1947-1757 הוכנסו גם תכים משוכלים (אנ') בעיקר כדי לרקום סלי פרחים בסגנון ויקטוריאני ועוד מוטיבים מערביים, לרוב על בדים אדומים, ולא על הלבן המסורתי, כנראה מסיבות מסחריות.
במאה ה-21 הוקמו בבנגל במקומות שונים קואופרטיבים של נשים יוצרות קנטה לצורכי אופנה מודרנית. במורשידבאד (אנ') יש קואופרטיב ששותפות לו 1400 אמניות קנטה, המתמחות ברקימת צורות גאומטריות שמתאימות לאמונה המוסלמית. בקנטה הללו מקובל לרקום רק צד אחד והשני נשאר נקי מתפרים
סוגי קנטה אופייניים

lep kantha - קנטה עבה במיוחד המשמשת לעטיפת הגוף בימי החורף הקרים.
soozni - מעין שמיכה ומשמשת גם בהזדמנוניות של טקסי-ברכה.
bayton - עטיפה של ספר או חפץ בעל ערך.
arshilata kantha - עטיפה של מסרקות ומראות.
oar kantha - ציפית מלבנית לכרית.
durjani kantha - ארנק מרובע. וקנטה בגודל של מטפחת - אף נקראת Rumal
התכים המקובלים ברקמת קנטה

חוטים צבעוניים נשלפו משולי הסארים הבלויים ושימשו גם לרקימת המסגרות וגם להבלטת דמויות או צורות. הנשים לרוב הבליטו את הצורות עם חוטים כחולים, ואת הדימויים יצרו בחוטים צהובים, שחורים אדומים ולבנים. תך איחוי קטן, תך גבעול ותך מילוי.
ראו גם

בורו (טקסטיל)
רקמה (מלאכת יד)
שימוש משני
מיחזור משביח לבגדים
לבוש מסורתי
תפירה איטית
תפירה
הערות שוליים

↑  A. K. Fielding, Visible and Invisible Mending: Darning, Kantha, Boro, PIECEWORK, ‏27/7/2020 (באנגלית)
↑  VISIBLE MENDING: Does it count if it wasn't torn in the first place?, Just Wear It Society (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  THE MAKING OF: KANTHA EMBROIDERY IN ODISHA, INDIA, Matter (באנגלית)
↑  Maheen Khan, Culture a Narrative of Changing Mores, The Daily Star, ‏24.2.2017 (באנגלית)
1 2  Betsy Riley, 7things to know about kantha quilts, Atlanta, ‏24/5/2017 (באנגלית)
1 2  מגינה שלאיין, שער התכים, רקמות עמים, 2007, ירושלים: זהר לרקמה, 2007, עמ' 40, 7. (בעברית)
1 2  Preet Shah, KANTHA EMBROIDERY - THE SUTRA TO SUSTAINABILITY, WHEATISH ISSUE, ‏10/10/2019 (באנגלית) (ארכיון)
1 2  John Gillow & Nicholas Barnard, Kantha Quilting, Indian Textiles, 2008, London: Thames & Hudson, 1991, עמ' 187-191, ISBN 978-0-500 - 51432-0. (באנגלית)
↑  Annette B/ Weiner & Jane Schneider (ע), Indians in Everyday Clothes, Cloth And Human Experience, 1989, USA: Smithsonian Institution, 1989, עמ' 331-332, ISBN 0-87474-986-7. (באנגלית)
↑  Vicky Gerber, Dhoti pants, Find It' Sew It' Wear it, 1974, New York: Pocket Books, 1973, עמ' 94-96, ISBN 978-0671271114. (באנגלית)
1 2  Kantha – a South Asian quilting tradition, V&A (באנגלית)
1 2 3  KANTHA the Story, House of Wandering Silk (באנגלית)
↑  Helen Fairfield, Islamic Art, The Embroidery design Sourcebook' inspiration from around the world, 1994, London: Cassel, 1994, עמ' 52-59, ISBN 0-304-34199-1. (באנגלית)
↑  Caroline Crabtree, Kantha, World Embroidery, 1993, Newton United Kingdom: David& Charles, 1993, עמ' 114-119, ISBN 978-0715399392. (באנגלית)
חיבור ספר הזוהר

כריכת ההוצאה הראשונה של ספר הזוהר, מנטובה 1558
ספר הזוהר הוא הספר המרכזי של חכמת הקבלה. הספר הופיע בשלהי המאה ה-13 בספרד. על פי רבי משה די לאון מפיץ הספר, חובר הספר על ידי רבי שמעון בר יוחאי, תנא מהמאה ה-2 לספירה ותלמידיו, המוזכרים לכל אורך הספר, בתדירות גבוהה. על פי העמדה המקובלת במחקר, ספר הזוהר הוא חיבור פסאודואפיגרפי שחובר על ידי רבי משה די לאון עצמו או על ידי חוג כותבים שנוצר סביבו..
שאלות אודות זמן ומקום חיבורו של ספר הזוהר וזהות מחבריו העסיקו דורות רבים של לומדים וחוקרים. זהות מחבריו ומקורותיו הן שאלות מכריעות להבנת אופן התפתחות הקבלה והשפעתה על התרבות היהודית.
מעמדו של ספר הזוהר > עם פרסום הספר

ממועד פרסומו במאה ה-13 ועד ימינו אנו, נקודת המוצא הוודאית והמוסכמת נוגעת לפרטי פרסומו של ספר הזוהר. הערעור הראשון על קדמות ספר הזוהר נמצא בדברי רבי יצחק דמן עכו, שמדווח על כך בחיבורו 'דברי הימים', שלא שרד, אך הקטע הופיע במהדורה הראשונה של 'ספר היוחסין' לרבי אברהם זכות ב-בקושטאנדינא (איסטנבול) בשנת שכ"ו (1566). בקטע, ר' יצחק, שספר הזוהר הגיע אליו בצורת קונטרסים (מגילות), מתאר כיצד ביקש לחקור את מקורו של החיבור, והפליג לספרד למקום מושבו של הרב משה די לאון. רבי יצחק מתאר כי כבר בצאתו מארץ ישראל היו קיימות שתי גרסאות לגבי זהות המחבר. היו שטענו כי מדובר, כטענת הספר עצמו, במדרש ארץ ישראלי שנתחבר על ידי תלמידי רבי שמעון בר יוחאי במאה השנייה לספירה, מדרש שנשלח על ידי הרמב"ן לספרד בעלותו לארץ והועתק ונתפרסם על ידי רבי משה די לאון. מצד שני, נשמעה הטענה כי מדובר במעשה זיוף. בהגיעו לספרד, הצליח רבי יצחק לפגוש את די-לאון שנשבע בפניו כי ברשותו נמצאים עותקים קדומים של החיבור וכי הוא אך ורק העתיקם והפיצם. רבי משה הבטיח להראות את כתבי היד לרבי יצחק אלא שלרוע המזל, רבי משה נפטר בפתאומיות קודם שעשה זאת.
רבי יצחק המשיך בחיפושיו ושמע גרסאות סותרות. מצד אחד, שמע מרבי דוד רפאן קרובו כי אשתו ובתו של רבי משה די לאון הודו כי לא היה לפני רבי משה די לאון כתב יד שממנו העתיק וכי הוא מחבר הזוהר. על פי עדות זו, כשנשאל רבי משה מדוע הוא מסתיר את זהותו, נימק זאת במניעים כלכליים. מצד שני, הגיעה לרבי יצחק עדות הפוכה על "ניסוי" שנערך ובו הוכח כי היו לפני רבי משה די לאון כתבי יד קדומים. רבי יצחק פקפק במידת האמינות של אותו "ניסוי". מספריו המאוחרים של רבי יצחק ניכר כי בסופו של דבר השתכנע בקדמותו של ספר הזוהר. אין לדעת מה הניע אותו להשתכנע בכך, הואיל והאיגרת נקטעת בדיוק בשלב שבו עמד רבי יצחק לתאר זאת.
מעמדו של ספר הזוהר > ימי הביניים

המחלוקת בדבר קדמות ספר הזוהר נותרה בעינה במהלך המאות הבאות, אפילו בתוך חוגי המקובלים עצמם. מצד אחד, היו שהניחו כי אכן מדובר במדרש קדום וכינו אותו כ"מדרשו של רשב"י", "מדרש ירושלמי" וכדומה, אך בד בבד היו מקובלים שהתייחסו לספר הזוהר כאל ספר קבלה ימי-ביניימי, בעל מעמד שווה לשאר ספרי הקבלה של התקופה. הטענה כי מדובר ביצירה פסאודו-אפיגרפית פרי רוחו של רבי משה די לאון עצמו - לא נתפוגגה. בציבור הרבני רווחה דעה זו בעיקר בקרב חסידי הפילוסופיה הרציונליסטית מבית מדרשו של הרמב"ם, אך לא רק בקרבם. היו אף שביקרו את הזוהר בחריפות, כגון ר' יוסף אבן וקאר, בן המאה ה-14. הספר קיבל מעמד של קדושה בחוגי המקובלים במאה ה-15, אך בעיקר במאות ה-16 - 17, לאחר גירוש ספרד. אז התקבל הזוהר בקרב המקובלים, שראו בו פרי יצירתו של רשב"י ודחו כל ביקורת על זמנו ולשונו של הספר. במסגרת המאבק בתנועה השבתאית, שסתמכה על הקבלה על מנת לשנות מההלכה המקובלת, נכתב פרק נוסף במלחמה זו, הספר מטפחת ספרים, שנכתב על ידי הרב החכם והפולמוסאי האשכנזי, יעקב עמדין (היעב"ץ), שפקפק בקדמותם של חלקים מספר הזוהר אך האמין בקיומו של רובד קדמון בו. גלגולה האחרון של מחלוקת גלויה זו בציבור הרבני התרחשה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, עם התעוררות תנועת הדרדעים בתימן ששללה את העיסוק הקבלי בכללו.
מטבע הדברים, בפרספקטיבה של זמן התבססה האמונה כי אכן מדובר במדרש קדום. תרמה לכך ההשפעה העצומה שהייתה לזוהר על מגורשי ספרד ובחוג המקובלים הצפתי. האופי המסתורי אפוף הקדושה ששיוו לספר הזוהר במרוצת השנים, מנע עיסוק ביקורתי בחקר הזוהר עד למאתיים השנים האחרונות.
מעמדו של ספר הזוהר > ההשכלה

השלב הבא בפולמוס נפתח על ידי התעוררות תנועת ההשכלה, שעל רקע מצעה האידאולוגי-פילוסופי, בזה לספרות הקבלה בכלל ולספר הזוהר בפרט, וביקשה לעקור את מקומם של אלה מהתחום הלגיטימי של מחשבת היהדות. במסגרת זו, הוצגה ביקורת שיטתית על קדמותו של ספר הזוהר. מייצגה הבולט של גישה זו היה צבי גרץ, שבהסתמך על השמועה שמובאת באיגרתו של רבי יצחק דמן עכו, טען כי ספר הזוהר הוא מעשה זיוף שנוצר על ידי רבי משה די לאון ממניעים של מצוקה כספית ושאיפה עזה לפרסום והשפעה. מבקר בולט נוסף של קדמות הזוהר היה שד"ל בספרו 'ויכוח על חכמת הקבלה ועל קדמות ספר הזהר' שנדפס בשנת 1851 ועורר מחדש את הפולמוס.
לאחר ירידת קרנה של ההשכלה, ניסה הלל צייטלין להוכיח את קדמות הזוהר ולטעון כי מדובר בטקסטים קדומים שעברו עריכה עם השנים וקיבלו את צורתם הסופית במאה ה-13. הוא גם טען שלא ייתכן שהרב משה די לאון כתב את הזוהר, כיוון שמערכת המושגים שלו בחיבורו "ספר הרימון" היא שונה ממערכת המושגים של הזוהר. גישתו הנאו-רומנטית של צייטלין, שאף ביקש לתרגם את ספר הזוהר כולו לעברית, לא באה לידי מיצוי, והוא נרצח בשואה קודם שהשלים את מפעלו.