stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונרד פון גוסלר
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גוסלר נולד ב-28 בדצמבר 1848 בעיר פוטסדאם, שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. משפחתו הייתה משפחת אצולה עתיקה. אביו היה הפוליטיקאי הפרוסי קרל גוסטב פון גוסלר, אמו סופיה פון מילר הייתה בתו של המדינאי וערך הדין היינריך גוטלוב פון מילר. אחיו היה גוסטב פון גוסלר, לימים שר התרבות של פרוסיה. שני אחים נוספים היינריך ווילהלם שרתו גם כן בצבא והגיעו לדרגות גנרלים.
בשנת 1868 התגייס גוסלר לצבא הפרוסי, וסופח לרגימנט הגרנדירים ה-2 של המשמר. בשנת 1870 הועלה לדרגת לוטננט שני. בהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, הוא השתתף במצור על שטרסבורג, ועל גבורתו בקרב עוטר בצלב הברזל. מאוחר יותר השתתף במצור על פריז. לאחר המלחמה שרת ביחידות שונות, ומילא תפקידי פיקוד ומטה. בפברואר 1897 קיבל פיקוד על רגימנט המשמר ה-4 בקובלנץ, ובמרץ של אותה שנה הועלה לדרגת אוברסט. באפריל 1900 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובמאי 1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-11. בספטמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בשנת 1908 מונה למושל הצבאי של מיינץ, והחזיק בתפקיד עד שנת 1910 עת פרש מהצבא.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, חזר גוסלר לשירות פעיל, ומונה למפקד קורפוס המילואים ה-6, שהיה חלק מהארמייה החמישית בפיקודו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. הוא פיקד על הקורפוס שלו במהלך קרב הארדנים. החל מפברואר 1916 השתתף הקורפוס שלו בקרב ורדן, ולאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה תחת פיקוד פריץ פון בלו. על תפקודו בקרבות אלו, הוענק לו ב-10 באוגוסט 1916 עיטור הפור לה מריט. הוא פרש מהצבא סופית בפברואר 1917.
ביוגרפיה > אחריתו

פון גוסלר מת ב-7 בפברואר 1933 בעיר אייזנך, זמן קצר לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, והוא בן 84. ב-7 באוגוסט 1878 הוא נישא לקלרה קלטש, אשר ילדה לו ארבע בנות.
קונסטנס פנימור וולסון

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1840 Claremont, ארצות הברית 
 התאבדה:  24 בינואר 1894 (בגיל 53) ונציה, איטליה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 חתימה:   
 
קונסטנס פנימור וולסון (באנגלית: Constance Fenimore Woolson;‏ 5 במרץ 1840, ניו המפשייר - 24 בינואר 1894, ונציה) הייתה סופרת אמריקאית. היא הייתה קרובת משפחה של ג'יימס פנימור קופר.
ביוגרפיה

קונסטנס פנימור וולסון נולדה בעיירה בניו המפשיר ותוך זמן קצר המשפחה עברה לקליבלנד. לאחר סיום בית ספר לבנות, קונסטנס עברה להמשך הלימודים לניו יורק. באתה תקופה היא טיילה רבות במערב התיכון וצפון-מזרח של ארצות הברית.
בשנת 1870 קונסטנס פנימור וולסון פרסמה את הסיפורים הראשונים שלה בירחונים וגם הוציאה ספר לילדים בשנת 1873. בשנת 1875 היא פרסמה אוסף סיפורים קצרים על אזור האגמים הגדולים.
בשנים 1873–1879 היא טיילה רבות בדרום ואספה חומר ליצירות חדשות. בשנת 1879 קונסטנס פנימור וולסון נסעה לאירופה.
בשנת 1880 קונסטנס פנימור וולסון פרסמה את הרומן הראשון שלה "Anne". בהמשך היא הוציאה יצירות נוספות.
בשנים 1889–1890 היא נסעה ליוון ומצרים ביחד עם קרובת משפחה קלייר בנדיקט.
בשנת 1893 הן הגיעו לוונציה ושכרו חדר בבית מלון מפואר ליד התעלה הגדולה. בינואר 1894 בעקבות הדפרסיה היא קפצה מהחלון ונפטרה תוך זמן קצר.
יצירות שלה לצד ביוגרפיה משפחתית הודפסו מספר פעמים על ידי קלייר בנדיקט. בשנת 1932 היא גם פרסמה לראשונה חלק מיצירות חדשות של קונסטנס פנימור וולסון.
קורונדום

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Al2O3
 מערך קריסטלוגרפי:  טריגונלי
 צורת הגביש:  הקסגונלי. גבישים שטוחים או פריזמתיים קצרים, על פי רוב בעלי צורת חבית.
 צבע:  מגוון מאד. חסר צבע או לבן, צהוב, כחול, ורוד, אדום, סגול, חום וירוק.
 ברק:  יהלום עד זגוגי.
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה.
 פצילות:  אין
 שבירה:  דמוית קונכייה.
 קשיות:  9 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.95–4.10
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  קלציט, פצלת השדה, נציץ וגארנט.
 סוגים
 אודם ספיר:  אדום  כחול, צהוב, ורוד, לבן, סגול, ירוק
קוֹרוּנדוּם הוא הצורה הגבישית של תחמוצת האלומיניום (Al2O3) והוא אחד מהמינרלים המשתתפים בבניית סלעים. הקורונדום הטהור הוא חסר צבע, אך בשל זיהומים הוא מופיע בגוונים שונים. קורונדום טבעי שקוף נחשב לאבן חן יקרה, ונקרא אודם אם צבעו אדום וספיר עבור כל הגוונים האחרים. ספיר מלאכותי משמש גם בטכנולוגיה. מקור המילה קורונדום מטמילית "קוּרוּנטאם (குருந்தம்) או מסנסקריט "קוּרוּווינדה" שפירושם "אודם".
מאפיינים

אטומי החמצן מצויים בקורונדום באריזה הקסגונלית צפופה, כשאטומי האלומיניום הקטנים יותר תופסים 2/3 מהמרווחים האוקטהדרליים. מבנה זה מסביר מדוע הקורונדום קשה יותר מקוורץ (SiO2) למרות שהקשר הקוולנטי Al-O הוא חלש יותר.
תכונה מעניינת נוספת היא משקלו הסגולי (4 גרם לסמ"ק) הגבוה יחסית למינרל שקוף המורכב מיסודות כמו חמצן ואלומיניום שהם בעלי משקל אטומי נמוך.
קורונדום מצוי בסלעים מותמרים כצפחת נציץ וגנייס ובכמה סוגים של שיש. המינרל מצוי גם במחדרים פלוטוניים דלים בסיליקה דוגמת סיאניט. מופעים נוספים שלו הם גושים מסיביים בסמוך למחדרים אולטרה-מאפיים ודייקים, וכגבישים גדולים בפגמטיטים. בשל קשיותו ועמידותו לבליה ניתן למצוא את הקורונדום כמינרל דטריטי בפלגים או בחול חופי, אליהם הגיע בהסעה של תוצרי בליה.
שימושים וכרייה

בשל קשיותו (בממוצע 9.0 בסולם מוס) משתמשים בו לשיוף בעיבוד מכני, מרכיב במכונות גדולות ועד לנייר זכוכית. קשיותו של אמרי – סלע המורכב בעיקר מקורונדום גרגרי, היא 8.0 בסולם מוס, ולכן משתמשים בו לשיוף עדין יותר.
את הקורונדום לצרכים תעשייתיים כורים בזימבבואה, ברוסיה בסרי לנקה ובהודו. בעבר היו כורים קורונדום במרבצי דיוניט בצפון קרוליינה ובמרבצי סיאניט בקרייגמונט אונטריו. הסלע אמרי מצוי באי היווני נקסוס ובמדינת ניו יורק. קורונדום לצורכי תעשייה מיוצר גם באופן סינתטי מבוקסיט.
ספיר מלאכותי משמש גם במערכות אופטיות בהן נדרשת שקיפות גבוהה וקשיות גבוהה, למניעת שחיקה ושריטות בתנאי סביבה קשים, בייחוד שחיקה מחול. בשעוני-יד יקרים לעיתים המכסה השקוף עשוי ספיר, העמיד לשריטות ולחול.
אודם וספיר, גבישים שקופים באיכות גבוהה של קורונדום, מלוטשים ומשובצים בתכשיטים ובחפצי נוי. גבישים אלה נכרים במקומות רבים בעולם, ובעיקר בבורמה, בסרי לנקה (מוצאו של "ספיר לוגן"), בתאילנד, בברזיל, בהודו ובכמה מכרות באפריקה.
המבנה הגבישי של קורונדום
"ספיר לוגן" במשקל 422.99 קרט
קורוך

| --- | --- |
 מדינות:  הודו, בנגלדש, נפאל, בהוטן
 אזורים:  אסיה
 דוברים:  2,000,000 
 שפת אם:  2.28 מיליון
 כתב:  דוונאגרי, טולונג סיקי
 משפחה:  דראווידית צפונית קורוך - מאלטו קורוך
 לאום:  הודו הודו
 קוד ISO 639-2:  kru 
 קוד ISO 639-3:  kru 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
קורוך (कुड़ुख़) היא שפה דראווידית המדוברת על ידי הקבוצה האתנית קורוך באזורים שונים בג'הרקאנד, מאדהיה פרדש, צ'האטיסגאר, אודישה, ביהר ומערב בנגל שבהודו. בנוסף להם ישנם 65,000 דוברים נוספים בבנגלדש, 28,000 בנפאל וכ-5,000 בבהוטן.
קורוך נכתבת בדוונאגרי, דבר המשותף להרבה שפות הודו-אריות כמו הינדי וסנסקריט. כתב הטולונג סיקי גם בשימוש אך בהיקף קטן יותר, והוא ייחודי לשפה.
הגיית השפה > תנועות

בקורוך ישנן חמש תנועות:
|  | קדמית |  | אחורית |
| --- | --- | --- | --- |
| סגורה | /i/ |  | /u/ |
| אמצעית | /e/ |  | /o/ |
| פתוחה |  | /a/ |  |
הגיית השפה > משפטים בסיסיים

| משפטים | תרגום בעברית |
| --- | --- |
Nighai ender name hike?: מה השם שלך ?
Nin ekase raadeen?: מה שמך? (נקבה)
Nin ekase raadai?   : מה שמך? (זכר)
En kodem radan.   : אני בסדר
Ikya kaalgadeen ?   : לאן את הולכת?
Ikya Kaalgadai ?   : לאן אתה הולך?
Endra manja?: מה קרה?
Hae: כן
Mala: לא
En Onna Lagdan.: אני אוכל/ת.
Neen Mookha.: את/ה אוכל/ת.
Aar onna lagnar.: הם/ן אוכלים/אוכלות.
| שפות דראווידיות |
| --- | --- | --- |
| דרומיות | טמילית • מלאיאלאם • קוטה • קודאגו • קאנדה • טולו • מלאיאלאם יהודית • קודאבה טאק • באדאגה • הולייה • קורומבה אטאפדי • טודה • קומבארן • קורומבה קאנדה • מודוגה • אירולה • שולאגה • בטה קורומבה • קאיקאדי • ירוקאלה • ג'סרי • פאניה • אוראלי • מאלארית • קוראגה • בלארי • קאלאנדי • קאניקארית • מולו קורומבה • קאדאר • קונדובאדי • מאלאסאר • מאלה מאלאסאר • קוריצ'ייה • אראנאדאנית • מאלאבדאנית • פאלייאנית • הראבאלאנית • אולאטאנית • ווייאנאד צ'טי • קאקאלה |  |
| דרומיות - מרכזיות | גונדי • מריה • קואי • קונדה • טלוגו • קויה • פנגו • מאנדה • נגארצ'אל • קובי |  |
| מרכזיות | קולאמי • אולארי • דורווה • נאיקי |  |
| צפוניות | קורוך • מאלטו • ברהואי |  |
| לא מסווגות | באזיגאר • וישאבאן • מאלאקוראבאן • אלאר |  |
קונכט

קונכט (אנגלית: Connacht, בעבר נקראה Connaught; אירית: Connachta / Cúige Chonnacht) היא אחת מפרובינציות אירלנד.
גאוגרפיה

קונכט שוכנת במערב האי, לחופו של האוקיינוס האטלנטי. שטחה הכולל הוא 18,810 קמ"ר. אוכלוסייתה נאמדת בכ-503,000 תושבים, ובכך היא הפרובינציה הפחות מיושבת באי. שמה האירי של הפרובינציה הוא Cúige Chonnacht, כלומר פרובינציית קונכט ;‏ Cúige משמעותו "חמישית", ומקורו בתקופה בה היו באירלנד חמש פרובינציות. Chonnacht מקורו בשושלת קונכטה שישבה באזור לפנים.
באנגלית היה מקובל השם בעבר קונוט ("Connaught"), והמלכה ויקטוריה אף העניקה לבנה השלישי, הנסיך ארתור, את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן.
בקונכט חמישה מחוזות:
מחוז גולוויי: 6,148 קמ"ר, כ-231,000 תושבים (2006)
מחוז מאיו: 5,397 קמ"ר, 126,000 תושבים
מחוז סלייגו: 1,837 קמ"ר, 61,000 תושבים
מחוז רוסקומון: 2,547 קמ"ר, 58,700 תושבים
מחוז ליטרים: 1,588 קמ"ר, 29,000 תושבים
העיר הגדולה ביותר היא העיר גולוויי, ובה כ-73,000 תושבים.
בקונכט נמצא האי הגדול בחופי אירלנד, אקיל (Achill, במחוז מאיו), והאגם השני בגודלו (לוך קוריב, במחוז גולוויי). האדמה בחלק מהפרובינציה, ובפרט ליד חופי הים, אינה מתאימה לעיבוד חקלאי, אך מצטיינת בנופיה ומושכת תיירות. אזור כזה הוא קונמארה, חבל ארץ מיושב בדלילות יחסית המשתרע לצד החוף האטלנטי, העשיר בנוף הררי, באגמים, בנחלים ובביצות-כבול. מצפונו שוכן נמל קילארי שהוא פיורד טבעי - היחיד באירלנד.
יעד תיירותי נוסף הם איי אראן המשמרים במידה רבה את מסורתה ותרבותה של אירלנד ההיסטורית.
קורוזל טאון

| --- | --- |

מראה אווירי של העיר
 מדינה:  בליז בליז
 מחוז:  קורוזל
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1848
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  13,502 (2017)
 קואורדינטות:  18°23′34″N 88°23′18″W﻿ / ﻿18.39278°N 88.38833°W﻿ / 18.39278; -88.38833
 אזור זמן:  UTC -6
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בליז מוגדלת) בלמופן בליז סיטי  סן איגנסיו סן פדרו  אורנג' ווק טאון  דנגריגה בנקו וייחו דל כרמן  פונטה גורדה  מקסיקו ג ו א ט מ ל ה  הונדורס מפרץ הונדורס הים הקריביקורוזל טאון (למפת בליז רגילה) בלמופן בליז סיטי  סן איגנסיו סן פדרו  אורנג' ווק טאון  דנגריגה בנקו וייחו דל כרמן  פונטה גורדה  מקסיקו ג ו א ט מ ל ה  הונדורס מפרץ הונדורס הים הקריביקורוזל טאון   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קורוזל טאון (באנגלית: Corozal Town) היא בירת מחוז באותו שם בבליז. העיירה ממוקמת במרחק של 135 ק"מ מצפון לבליז סיטי ו-15 ק"מ מהגבול עם מקסיקו. עד היותה עיירה בשנות הארבעים של המאה ה-19, היא הייתה אחוזה פרטית. רוב תושביה הם צאצאי פליטי מלחמת הקאסטות שהתחוללה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. רוב העיירה בנויה על חורבותיה של עיר עתיקה של תרבות המאיה שנקראה צ'טומל, שעל שמה קרויה העיר צ'טומל שבמקסיקו. העיירה ניזוקה קשות בסופה טרופית ב-1955 ומאז נבנתה מחדש באופן נרחב.
היסטוריה

קורוזל טאון, שהיא העיר הצפונית ביותר בבליז, נוסדה ב-1848 על ידי פליטים מהמרד של אנשי המאיה נגד השלטון הספרדי בחצי האי יוקטן השכן. מרד זה, הידוע בשם "מלחמת הקאסטות", החל כמלחמה כנגד הספרדים, אך בסופו של דבר הפך למלחמה כנגד המסטיסים, בני תערובת של אינדיאנים וספרדים, שהיו בני ברית מובהקים של הספרדים ולפיכך אויבים מושבעים של בני המאיה.
טבח שהתרחש בעיר בלאקאר, מעוז מסטיסי במרחק כ-50 ק"מ מצפון לקורוזל, גרם בסופו של דבר להגירתם של אלפי מסטיסים מבלאקאר וסביבותיה. בין השנים 1848 – 1856 חצו מעל 10,000 פליטים את ריו אונדו, הנהר שכיום מהווה את הגבול בין מקסיקו לבליז. מהגרים אלה חיפשו מקלט בצפון בליז ועקב כך גדלה אוכלוסייתה של קורוזל טאון ל-4,500 תושבים. ג'יימס בלייק, שהיה הבעלים של האדמות במחוז קורוזל, אפשר להם להתיישב באזור וסייע להם להקים ענף כלכלי חדש, גידול קני סוכר.
הפליטים המסטיסים היו רחוקים מלשבת בהשקט ובבטחה בקורוזל, שכן האינדיאנים של המאיה מהבסיס של סנטה קרוס בראבו שבמקסיקו (כיום, קארייו פוארטו), ביצעו כמה פלישות לעיר. כצעד הגנתי, הפכה קורוזל להיות עיר מבוצרת והמבצר פורט באלרי נבנה במקום ב-1870. כיום, שרידי המבצר הם חלק מבית הדואר המרכזי של קורוזל.
המהגרים הביאו איתם את תרבות המסטיסים: השימוש בשפה הספרדית ובשפת המאיה של יוקטן, הדת הקתולית ותרבות המאיה, את המבנה המשפחתי שלהם ואת אורח חייהם. עד מהרה התפתח העתק מקומי של החברה היוקטנית בתחומי המושבה שהייתה בשליטה בריטית.
מעבר למפרץ, מול קורוזל, שוכנות חורבותיה של סרוס (Cerros), שהייתה אחת ממרכזי הסחר החשובים ביותר של תרבות המאיה לאורך החוף ושם התפתחה המלוכה הראשונה של תרבות זו. שרידי העיר כוללים כמה מקדשים, כיכרות, תעלות ומבנים נוספים.
בתוככי קורוזל ניתן לראות שרידי אתר נוסף מתרבות המאיה מהמאה ה-14, הידוע בשם סנטה ריטה. הפירמידה, ששכנה בנקודה הגבוהה בעיר, שלטה על האזור במשך יותר מאלפיים שנה. לאחרונה נתגלו אתרי קבורה עשירים בחפצי קבורה ותכשיטים. סנטה ריטה הייתה ככל הנראה חלק מצ'טומל העתיקה, בירת המאיה האזורית בתקופת ניסיון הכיבוש הספרדי הראשון בראשית המאה ה-16. חורבות סנטה ריטה שוכנות ליד בית החולים של קורוזל.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמ' 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018090603  VIAF: 609145424570986831042   WorldCat (עם VIAF): 609145424570986831042
קארמניולה

| --- | --- |
סמל קארמניולהסמל קארמניולה

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פיימונטה פיימונטה
 נפה:  טורינו
 בירת העיר:  קארמניולה 
 שטח:  96.38 קמ"ר
 גובה:  240 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  28,182 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  257 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  44°51′N 7°43′E﻿ / ﻿44.850°N 7.717°E﻿ / 44.850; 7.717
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.comune.carmagnola.to.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקארמניוֹלה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקארמניוֹלה(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריקארמניוֹלה(למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריקארמניוֹלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הבימה בבית הכנסת בקרמניולה
קארמניוֹלה (באיטלקית: Carmagnola) היא עיר במחוז פיימונטה כ-26 ק"מ דרומית לעיר טורינו, שבצפון איטליה.
מלבד מספר אזורים עירוניים, רוב שטחה של קארמניולה מורכב מאזורים כפריים וחוות חקלאיות. העיר ממוקמת על הגדה הדרומית של נהר הפו, מעט לפני שהוא מתעקל צפונה לכיוון טורינו. זרימת הנהר האיטית באזור, מייצרת אדמות סחף פוריות.
בקרבת העיר קיימות שתי שמורות טבע: הגדולה מביניהם היא שמורת Riserva Naturale Speciale" della Lanca di San Michele" בגודל של כ-140 אלף דונם, ליד מונקאליירי שמדרום לטורינו. השנייה, Parco Comunale Bosco Del Gerbasso, שממוקמת מצפון-מערב לעיר, קטנה משמעותית, ושטחה עומד על כ-190 דונם.
כיום אין קהילה יהודית בעיר, אך קיים בה בית כנסת משוחזר עם בימה מפוארת, שהחל משנת 1987 ניתן לבקר בו, בתיאום מראש עם קהילת טורינו.
היסטוריית העיר

המצודה שבעיר נבנתה במאה ה-9. מאותה תקופה קיימים מסמכים רשמיים על קארמניוֹלה. שטח היישוב היה בבעלות משפחת ארדויניצ'י (אנ') מטורינו (Marca di Torino). מסביב למצודה נבנתה חומה, שבתחומה הוקמה עיר קטנה. המרקיזות של סלוצו (Il marchesato di Saluzzo), שקנתה שליטה בעיר, נחלה מפלה במהלך המלחמה האיטלקית 1542–1546, בקרב קרסולה (אנ') כנגד הצרפתים וכך נאלצה להעביר את השליטה במקום לידי הצרפתים, ואלה נשארו לשלוט בה כ-40 שנה.
בין יוצאיה הבולטים של העיר היה המצביא פרנצ'סקו בוסונה דה קארמניולה. (אנ').
ב-1588 עברה העיר לשליטת בית סבויה לאחר שקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, כבש את העיר לאחר שהטיל עליה מצור. בשנים 1637–1642 היה המקום תחת שליטה צרפתית. ב-1691 חזרה העיר משליטה צרפתית לשליטת בית סבויה, לידי הנסיך ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה.
חקלאות

פורייתה הייחודית של האדמה בעיר וסביבתה, שנגרמה בשל הסחף מנהר הפו, הביאה לכך שבמשך הזמן היא הייתה מועדפת לגידול ירקות באזור. עם הזמן, גבר בעולם הביקוש לכבלים, ובעקבות כך החלו תושבי האזור גם לגדל צמחים מהם מפיקים סיבים, כמו הקנבס לייצור חוטים וכבלים חזקים הדרושים לאוניות. העיר עסקה לא רק בגידול תוצרת חקלאית, אלא גם בייצור תעשייתי, והתחרתה ביצרנים ממחוז ליגוריה באיטליה וממרסיי שבדרום צרפת.
בינתיים, התגלה כי מהקנבס ניתן גם להפיק חשיש, ובמקביל גבר השימוש בסיבים מלאכותיים. גילוי יכולת הפקת החשיש הוביל לירידה בייצור הקנבס. השלטונות היו מודעים לבעיה שנוצרה, והחליטו כי כתחליף לקנבס, גידולים חקלאיים מסוימים יוגדרו בתור גידולי האזור, וככאלה יהנו מיתרונות בייצור ובשיווק:
פלפלים מתוקים של קארמניוֹלה (Peperoni di Carmagnola).
סוג של כְּרֵשה מתוקה מקארמניוֹלה (IL Porro dolce lungo di Carmagnola)
גידול ארנבות אפורות, (Il Coniglio Grigio di Carmagnola) גם עבור ייצור הכובעים מפרוות הארנבת ושערותיה, בין השאר בבתי החרושת שהתמחו בנושא בעיר אלסנדריה.
יהדות קארמניולה

בקארמניוֹלה קיים אחד מבתי הכנסת המפוארים בפיימונטה. הוא שוחזר בעזרת השלטונות בהשקעה של 1,265 מיליון לירות איטלקיות. בשנת 1939 התקיימה חתונה בבית הכנסת המקורי, שהייתה האירוע האחרון שנערך בו. בשנות ה-50 של המאה ה-19 דווח כי בית הכנסת נעזב וריהוטו הועבר לטורינו.
חלק מהיהודים בקארמניוֹלה היו מלווים בריבית. בסוף המאה ה-16 מוזכר שמו של הבנקאי היהודי ליאונה. משנת 1680 ידועות שתי משפחות בנקאיים יהודים: פוג'טי ודונטו קונדה. (Pogetti e Donato Conde). במאה ה-18 מספר היהודים בעיר לא עלה על 200 איש. בשנת 1724 הוקם בעיר גטו, בדומה לשאר הערים בפיימונטה. הגטו נבנה בשכונה רחוקה מהכנסייה בשם Cierche, שהיום ממוקמת בקרבת הרחובות Bellini,dell Cherche,Benso,Baldassano.
בית הכנסת הוא ב-Via Bellini, היכן שהייתה בעבר אחת הכניסות לגטו. בכניסה לבית הכנסת חרוטה באבן שיש הכתובת הבאה:
בית הכנסת
 המאה הח"י לספה"נ
כי ביתי
בית תפילה 
יקרא לכל העמים
 ישעיהו נ"ו ז'
בית הכנסת שוכן בקומה הראשונה של בניין מה-מאה ה-17. אולם בית הכנסת בנוי בצורה מרובעת וחלונותיו גבוהים לאפשר כניסה של אור לבית הכנסת. הבימה בבית הכנסת מיוחדת במינה: את האדן הנמוך בצורת מתומן סובבים שמונה עמודים לוליינים, אשר הכרכוב הבארוקי שלהם מתעטר כתר, המתנשא מעל מרכז הבמה. ארונות הקודש בסגנון בארוקי מאוחר - כמו הבימות - מעוטרים בעיטורים רבים.
לקריאה נוספת (על יהדות העיר)

In Piedmont Sixteen Synagogues, בהוצאת הקהילה היהודית בטורינו.
Annie Sacerdoti,Guida All'Italia Ebraica,Marietti, Casale Monferrato,1986
יעקב פינקרפלד, בתי הכנסת באיטליה, מוסד ביאליק, ירושלים, תשי"ד
הערות שוליים

↑  Riserva Naturale Speciale della Lanca di San Michele, באתר העיר קארמניולה
↑  Bosco del Gerbasso, באתר העיר קארמניולה
↑  קארמניולה חי בשנים 1380–1432, היה בשרות  Filippo Maria Visconti נסיך  Castelnuovo Scrivia. שימש השראה לטרגדיה של Alessandro Manzoni בשם "הנסיך מקארניולה" Il  conte di Carmagnola.
↑  ההגדרה המשפטית:
I Peperoni di Carmagnola sono un "Prodotti agroalimentari tradizionali italiani prodotto agroalimentare tradizionale italiano", riconosciuto dal Ministero per le politiche agricole, di cui è in corso l'istruttoria per il riconoscimento dell'I.G.P
↑  במחירי היום 670 אלף אירו לפי שער החליפין 1936 לירות לאירו
↑  המקור: בתי כנסת באיטליה עמוד 44
| מחוז פיימונטה |
| --- | --- | --- |
| בירת המחוז | טורינו |  |
| ניב מקומי | פיימונטית |  |
| נפות | אלסנדריה • אסטי • ביאלה • ורבנו-קוזיו-אוסולה  • ורצ'ילי • טורינו • נוברה • קונאו |  |
| ערים | איווריאה • אלסנדריה  • אסטי • ביאלה • ורצ'ילי • מונדובי • סאלוצו • קארמניולה • קונאו • קזאלה מונפראטו • קראסקו |  |
| אתרים יהודיים | יהדות פיימונטה • יהדות אסטי • יהדות קזאלה מונפראטו |  |
| אתרי טבע | נהר טנרו • נהר בורמידה • נהר צ'רבו • אגם אורטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557514305171  GND: 4365791-6  ICCU: CFIV046788  LCCN: n84013026  MusicBrainz: bd2855ca-f911-4119-96ed-76c89f1922be  NKC: ge764778  VIAF: 150141853   WorldCat (עם VIAF): 150141853
קונכיות האף

| --- | --- |

 שיוך:  zone of ethmoidal labyrinth, ישות אנטומית מסוימת 
 מזהים
 FMA:  57456 
 קוד MeSH:  A02.835.232.781.324.948 
 מזהה MeSH:  D014420 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1266928 
 
קונכיות האף השמאליות, במבט משמאל, חתך. הקונכיות הן שלושת המדפים האופקיים.
תמונת CT בחתך קורונלי קדמי של חללי האף והסינוסים. ניתן לראות את המבנה הקונכייתי של שלושת זוגות קונכיות האף, במיוחד התחתונות והאמצעיות.
קונכיות האף הן רקמות בשרניות מריירות, הבנויות על מדפי עצם מוארכים (המגולגלים כלפי פנים כקונכייה) ומכאן שמן "קונכיות". קונכיית האף ידועה בלטינית כ-Concha, ובאנגלית רפואית כ-Turbinate. הן פרושות לאורך מעבר האוויר של האף ולמעשה מסדירות את משטר זרימת האוויר דרך האף, את הוספת הלחות לאוויר, את חימומו וסינונו.
מבנה

קונכיות האף עשירות מאוד בכלי דם בגדלים שונים (כולל עורקים), בבלוטות לימפה ובלוטות להפרשת ריר האף. לרקמות הללו תכונות כיווץ והתרחבות, שאין שני להן, למעט באיברי המין. הן מהוות אחוז נכבד ביותר מרקמת האף המחממת, המריירת, החשה, המלחלחת והמסננת של האף. על ידי הסדרת מעברי האוויר הצרים, דואגות הקונכיות לכך שהאוויר הנשאף יבוא במגע עם מקסימום של רקמת האף הייחודית הזו.
בחללי האף יש שלושה זוגות קונכיות, הידועות גם בשם – "טורבינות", בכל צד של האף (שני צידי האף, או הנחיריים, או חללי האף) המופרדים על ידי מחיצת האף. בכל צד יש: קונכייה תחתונה, קונכייה אמצעית וקונכייה עליונה.
הקונכיות, כשאר רקמת האף והסינוסים, מצופות בשכבה דקה של תאים ריסיים, המסננים מהאוויר את החלקיקים המזהמים ומנטרלים אותם (אם הם חיידקים או נגיפים) בעזרת הפרשת הריר האפי העשיר בתאי מערכת החיסון ובחומרים קוטלי חיידקים. ה"שמיכה" הריסנית נעה באופן גלי ריתמי (כמה מאות פעמים בשנייה) ודוחפת את הפסולת המעובדת אל עבר הלוע האפי, שם מחליקה הפסולת לגרון ונבלעת בקיבה, בדרך כלל מבלי שנשים לכך לב. אדם בריא בסביבה נורמלית בולע כמעט חצי ליטר של ריר ביום. הרקמה המריירת והריסנית, שעמה בא האוויר במגע, נקראת "אפיתליום נשימתי" (Respiratory Epithelium).
האף אחראי לספק לריאות אוויר באיכות מסוימת והיא: 98% לחות, טמפ' הקרובה לטמפ' הגוף התקינה, אוויר מסונן מחלקיקים הגדולים מ-3 מילי-מיקרון. כמו כן, על האף ליצור מעברים מידתיים צרים, בעלי יכולת השתנות בגודלם בהתאם לצורכי הגוף המשתנים בכל רגע נתון, כדי לאפשר מצד אחד זרימה תקינה ומסודרת של אוויר, בכיוון ישר אל עבר הלוע, במהירות ובלחץ המותאמים לקנה הנשימה ולריאות, ומצד שני מקסימום חשיפה ומגע עם הרקמות המריירות, המלחלחות, המסננות והחשות. על כל אלה אחראיות קונכיות האף. קונכיות האף עשירות גם ברצפטורים עצביים (של העצב הראשי הגולגולתי החמישי, הטריגמינאלי), הרגישים ללחץ ולטמפרטורה, והחיוויים שהם קולטים ושולחים נקלטים ישירות במרכזי הנשימה של גזע המוח. הקונכיות האמצעיות ובמיוחד הקונכיות העליונות מעוצבבות ברצפטורים רבים גם של עצב הריח.
אובדן של כמות גדולה מרקמת הקונכייה (ובעיקר מעצם הקונכייה), כתוצאה מחבלה, מחלה, או ניתוח, עלולה לגרום לפגיעה בלתי הפיכה בתפקודי האף השונים וליובש כרוני של רקמות האף הנותרות. (ראו: "סינדרום האף הריק").
צ'ארלס קונדר

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1868 טוטנהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 בפברואר 1909 (בגיל 40) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 יצירות ידועות:  A holiday at Mentone 
 
צ'ארלס אדוארד קונדר (באנגלית: Charles Edward Conder ‏; 24 באוקטובר 1868 – 9 בפברואר 1909) היה צייר, ליטוגרף ומעצב יליד אנגליה. הוא היגר לאוסטרליה והיה דמות מפתח באסכולת היידלברג.
ביוגרפיה

קונדר נולד בטוטנהאם, מידלסקס, הבן השני, מתוך שישה ילדים, של ג'יימס קונדר, מהנדס אזרחי ומרי אן איירס. הוא בילה כמה שנים כילד צעיר בהודו עד למות אמו (בת 31 שנים) ב-14 במאי 1873 בבומביי, אז היה צ'ארלס בן ארבע והוא נשלח חזרה לאנגליה ולמד במספר בתי ספר, כולל פנימייה באיסטבורן, בה למד משנת 1877. הוא עזב את בית הספר בגיל 15, ואביו שהיה איש דתי מאוד, התנגד לנטיותיו האמנותיות של צ'ארלס, והחליט כי עליו ללכת בדרכו כמהנדס אזרחי.
בשנת 1884, בגיל 16, הוא נשלח לסידני, אוסטרליה, שם עבד אצל דודו, מודד קרקעות של ממשלת ניו סאות' ויילס. עם זאת הוא לא אהב את העבודה והעדיף לצייר את הנוף במקום לסקור אותו. בשנת 1886 הוא עזב את התפקיד והפך לאמן ב"חדשות סידני המאוירות", שם היה בחברת אמנים אחרים כמו אלברט הנרי פולווד, פרנק מהוני ובנג'מין אדווין מינס. הוא גם השתתף בשיעורי הציור של אלפרד ג'יימס דפלין והצטרף לחברת האמנות של ניו סאות' ויילס.