stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאמן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל
היסטוריית זכיות > עונת 2019/2020

| --- | --- |
 :  ראו גם – עונת 2019/2020 בליגת העל הרוסית בכדורגל
| חודש | מאמן | מועדון | * |
| --- | --- | --- | --- |
| יולי | ואלרי קרפין | רוסטוב |  |
| אוגוסט | ואלרי קרפין | רוסטוב |  |
| ספטמבר | ויקטור גונצ'רנקו | צסק"א |  |
| אוקטובר | סרגיי סמאק | זניט |  |
| נובמבר | סרגיי פרבושין | טמבוב |  |
| דצמבר | איגור צ'רבצ'נקו | ארסנל |  |
| מרץ | ולדימיר פדוטוב | סוצ'י |  |
| יוני | סרגיי סמאק | זניט |  |
| יולי | סרגיי סמאק | זניט |  |
היסטוריית זכיות > עונת 2020/2021

| --- | --- |
 :  ראו גם – עונת 2020/2021 בליגת העל הרוסית בכדורגל
| חודש | מאמן | מועדון | * |
| --- | --- | --- | --- |
| אוגוסט | דומניקו טדסקו | ספרטק מוסקבה |  |
| ספטמבר | דומניקו טדסקו | ספרטק מוסקבה |  |
| אוקטובר | ויקטור גונצ'רנקו | צסק"א מוסקבה |  |
| נובמבר | איגור צ'רבצ'נקו | חימקי |  |
| דצמבר | איגור צ'רבצ'נקו | חימקי |  |
| מרץ | מרקו ניקוליץ' | לוקומוטיב מוסקבה |  |
| אפריל | מרקו ניקוליץ' | לוקומוטיב מוסקבה |  |
| מאי | לאוניד סלוצקי | רובין |  |
היסטוריית זכיות > עונת 2021/2022

| --- | --- |
 :  ראו גם – עונת 2021/2022 בליגת העל הרוסית בכדורגל
| חודש | מאמן | מועדון | * |
| --- | --- | --- | --- |
| יולי-אוגוסט | גרמניה סנדרו שוורץ | דינמו מוסקבה |  |
| ספטמבר | גרמניה סנדרו שוורץ | דינמו מוסקבה |  |
| אוקטובר | רוסיה איגור אוסינקין | קריליה סובייטוב סמרה |  |
| נובמבר-דצמבר | גרמניה סנדרו שוורץ | דינמו מוסקבה |  |
| פברואר-מרץ | רוסיה אלכסיי ברזוצקי | צסק"א מוסקבה |  |
| אפריל | רוסיה ואלרי קרפין | רוסטוב |  |
| מאי | רוסיה ולדימיר פדוטוב | סוצ'י |  |
היסטוריית זכיות > עונת 2022/2023

| --- | --- |
 :  ראו גם – עונת 2022/2023 בליגת העל הרוסית בכדורגל
| חודש | מאמן | מועדון | * |
| --- | --- | --- | --- |
| יולי | רוסיה ולדימיר פדוטוב | צסק״א מוסקבה |  |
| אוגוסט | רוסיה סרגיי סמאק | זניט |  |
| ספטמבר | רוסיה ואלרי קרפין | רוסטוב |  |
| אוקטובר | בלארוס ויקטור גונצ'רנקו | אורל יקטרינבורג |  |
| נובמבר | רוסיה ואלרי קרפין | רוסטוב |  |
| מרץ | רוסיה מיכאיל גלאקטיונוב | לוקומוטיב |  |
| אפריל | רוסיה ולדימיר פדוטוב | צסק״א מוסקבה |  |
היסטוריית זכיות > עונת 2023/2024

| --- | --- |
 :  ראו גם – עונת 2023/2024 בליגת העל הרוסית בכדורגל
| חודש | מאמן | מועדון | * |
| --- | --- | --- | --- |
| יולי-אוגוסט | ולדימיר איביץ' | קרסנודאר | ‏ |
| ספטמבר | ולדימיר איביץ' | קרסנודאר | ‏ |
| אוקטובר | רוסיה סרגיי טאשוייב | פאקל וורונז' |  |
| נובמבר—דצמבר | טג'יקיסטן ראשיד רחימוב | רובין קאזאן |  |
| מרץ | רוסיה ולרי קרפין | רוסטוב |  |
| אפריל | בוסניה והרצגובינה ולדימיר סלישקוביץ' | ספרטק מוסקבה |  |
היסטוריית זכיות > עונת 2024/2025

| --- | --- |
 :  ראו גם – עונת 2024/2025 בליגת העל הרוסית בכדורגל
| חודש | מאמן | מועדון | * |
| --- | --- | --- | --- |
| יולי-אוגוסט | סרגיי סמאק | זניט | ‏ |
היסטוריית זכיות > שיאני זכיות

ולרי קרפין הוכר כמאמן החודש פעמיים ברציפות ו-6 פעמים בסך הכל.
סרגיי סמאק, זכה פעמיים ברציפות בפרס מאמן החודש וחמש פעמים בסך הכל.
ויקטור גונצ'רנקו - זכה בפרס חמש פעמים.
ולדימיר איביץ', זכה פעמיים ברציפות בפרס מאמן החודש בעונת 2023/2024.
איגור צ'רבצ'נקו, זכה פעמיים ברציפות בפרס מאמן החודש ושלוש פעמים בסך הכל.
סנדרו שוורץ, זכה שלוש פעמים בתואר מאמן החודש, כל הזכיות היו בעונת 2021/2022
הזוכים > לפי מאמנים

| מאמן | זכיות | חודשים |
| --- | --- | --- |
| רוסיה ואלרי קרפין | ‏6 | יולי 2013, יולי 2019, אוגוסט 2019, אפריל 2022, ספטמבר 2022, נובמבר 2022 |
| רוסיה סרגיי סמאק | ‏5 | אוקטובר 2019, יוני 2020, יולי 2020, אוגוסט 2022, יולי-אוגוסט 2024 |
| רוסיה ולדימיר פדוטוב | ‏4 | מרץ 2020, מאי 2022, יולי 2023, אפריל 2023 |
| בלארוס ויקטור גונצ'רנקו | ‏4 | ספטמבר 2014, ספטמבר 2019, אוקטובר 2020, אוקטובר 2021, אוקטובר 2023 |
| גרמניה סנדרו שוורץ | ‏3 | יולי-אוגוסט, ספטמבר, נובמבר-דצמבר 2021 |
| רוסיה איגור צ'רבצ'נקו |  3 | דצמבר 2019, נובמבר 2020, דצמבר 2020 |
| סרביה ולדימיר איביץ' | ‏2 | יולי-אוגוסט, ספטמבר 2023 |
| סרביה מרקו ניקוליץ' | ‏2 | מרץ, אפריל 2021 |
| גרמניה דומניקו טדסקו | ‏2 | אוגוסט 2020, ספטמבר 2020 |
| רוסיה אולג קונונוב | ‏2 | אוגוסט 2014, אפריל 2015 |
| רוסיה אלכסיי ברזוצקי | ‏1 | פברואר—מרץ 2022 |
| רוסיה איגור אוסינקין | ‏1 | אוקטובר 2021 |
| רוסיה לאוניד סלוצקי | ‏1 | מאי 2020 |
| טג'יקיסטן ראשיד רחימוב | ‏1 | אוקטובר—נובמבר 2014 |
| רוסיה רינאט ביליאלטדינוב | ‏1 | מרץ 2015 |
| רוסיה סרגיי פרבושין | ‏1 | נובמבר 2019 |
כתב מודגש מתייחס למאמנים הנוכחיים באליפות רוסיה.
אם מספר הזכיות שווה, המאמן שקיבל את הפרס האחרון מוצב בראש.
הזוכים > לפי מדינה

| מדינה | זכיות |
| --- | --- |
רוסיה רוסיה: ‏23
גרמניה גרמניה: ‏5
בלארוס בלארוס: ‏3
סרביה סרביה: ‏2
טג'יקיסטן טג'יקיסטן: ‏2
הזוכים > לפי מועדונים

| מועדון | זכיות |
| --- | --- |
זניט: ‏5
צסק"א: ‏5
רוסטוב: ‏4
דינמו: ‏3
סוצ'י: ‏2
רובין קאזאן: ‏2
לוקומוטיב: ‏2
חימקי: ‏2
ספרטק: ‏2
קרסנודר: ‏2
קריליה סובייטוב: ‏1
קובאן: ‏1
אחמט: ‏1
טמבוב: ‏1
ארסנל: ‏1
ראו גם

כדורגלן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל
מאמן השנה ברוסיה
מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת

| --- | --- |

 מיקום:  אילת, ישראל
 סוג המלון:  מלון נופש
 חדרים:  228
 קומות:  4
 בעלות:  מלונות לאונרדו
 ניהול:  רשת מלונות פתאל
 שמות קודמים:  מלון פלמירה
 בניית המלון
 קואורדינטות:  29°32′55″N 34°57′55″E﻿ / ﻿29.548722222222°N 34.965305555556°E﻿ / 29.548722222222; 34.965305555556
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןמלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןמלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת  he מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילתhe מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילתמפת  __ אילת (in English: Eilat) [‌דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) ממזרח: עקבה (in English: Trace) מדרום: מפרץ אילת (in English: Gulf of Aqaba) ממערב: חצי אי (in English: Peninsula) סיני (in English: Sinai) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת (או מלון פלמירה כשמו המקורי של המלון) הוא מלון נופש שממוקם בחלק הצפוני של העיר אילת. המלון מנוהל על ידי רשת מלונות פתאל כחלק ממותג לאונרדו. מלון לאונרדו רויאל ריזורט כולל 228 חדרים וסוויטות. במלון קיימת בריכת שחייה, חדר כושר, ספא, מסעדה שפונה לבריכה, מועדון ילדים ואולם "דקל" שמתאים ל-180 אורחים.
היסטוריה

המלון הוקם בשנות ה-90 כמלון פלמירה.
המלון נרכש על ידי רשת מלונות פתאל בשנת 2007. עקב הרכישה המלון החל לנשוא את מותג המלונאות גולדן טוליפ ושם המלון שונה לרויאל טוליפ.
בשנת 2010 שם המלון השתנה בשנית ללאונרדו רויאל רזורט כחלק מהטמעת המותג לאונרדו בישראל אשר רשת פתאל עושה בו שימוש באירופה מאז 2005 והפסקת השימוש במותגים אשר אינם נמצאים בבעלות הרשת שגולדן טוליפ הוא מביניהם.
הערות שוליים

↑  נעמה סיקולר, רשת פתאל רכשה את מלון פלמירה באילת, באתר ynet, 4 במרץ 2007
מלון כמוסות

קבוצת תאים במלון כמוסות.
מראה תא שינה; משמאל למעלה קבוע בתקרה מקלט טלוויזיה.
מלון כמוסות בוורשה, פולין. משמאל הארונות לחפצים ומימין התאים עצמם.
מלון כמוסות (ביפנית: カプセルホテル; נקרא גם: מלון קפסולות) או מלון פּוֹד, הוא בית מלון המציע אירוח בתאים קטנים המיועדים לשינה בלבד. מלונות מסוג זה קיימים ביפן, סין, בלגיה, וייטנאם, בריטניה, איסלנד, פולין ומקסיקו. בשנת 2022 נפתח מלון כמוסות גם בישראל כחלק מפתיחת רשת מלונות ארצית.
טיפוס זה של מלון פותח ביפן. הוא מבוסס על חללים שבהם ניצבות שורות של תאים, בשתי שורות לגובה. התא פתוח בקצה אחד בלבד. ממדיו הם בקירוב: אורך – 2 מטר, רוחב – מטר אחד, גובה – 1.25 מטר. מסגרתו עשויה פלסטיק או סיבי זכוכית. שמירת פרטיות האורחים מתאפשרת על ידי הורדת מסך או סגירת דלת הקבועים בפתח התא. מדרגות ומעקות הקבועים בחזית הקדמית של התאים מאפשרים טיפוס לתאים שבשורה העליונה.
בנוסף למזרן ומצעים לשינה מצוידים התאים בתאורה עצמאית, במיזוג אוויר, במקלט טלוויזיה הקבוע בתקרת התא, במכשיר רדיו ושעון מעורר (הנשלטים כולם בלוח מתגים אחד) ובשולחן צד צר. במלונות רבים יש רשת אינטרנט אלחוטית.
עישון או אכילה בתוך התאים הם בדרך כלל אסורים. לאורחים במלון לא ניתן להביא את חפציהם לתא השינה ועליהם לאחסנם בארונית חפצים בתוך המלון או מחוץ לו.
מתקני השירותים והמקלחות במלון הם משותפים לכל האורחים. יש בו מכונות אוטומטיות לממכר מזון ושתייה ולרוב גם מסעדה, ולעיתים גם בר, בריכת שחייה ומתקני בידור נוספים.
היתרון העיקרי של טיפוס זה של מלון הוא מחיר הלינה הנמוך בו – כ-25 עד 50 דולר ללילה.
מלון הכמוסות הראשון נפתח בעיר אוסקה בשנת 1979. מלונות אלו קיימים ביפן בקיבולת תאים שונה – החל מ-50 תאים ועד ל-700. המשתמשים בהם הם בעיקר גברים. חלק מן המלונות מארחים גברים בלבד, ויש מלונות שבהם קיימים אגפי שינה נפרדים לשני המינים.
מלונות אלו משמשים בין השאר לשנת לילה של אנשים שאיחרו את נסיעת הרכבת האחרונה לביתם ואנשים שצרכו אלכוהול מעבר למידה המאפשרת נסיעה בטוחה לביתם. מאז המשבר הכלכלי העולמי שפרץ ב-2008 משמשים מלונות כמוסות גם כביתם הקבוע של יפנים רבים שנפגעו מן המשבר ואיבדו את מקומות עבודתם ואת בתיהם. הם שוכרים את תאי השינה מן המלון על בסיס חודשי.
טיפוס זה של מלון לא צבר פופולריות מחוץ ליפן, אם כי בארצות המערב ניתן למצוא מלונות עם גרסאות מרווחות יותר של תא השינה, הכוללות גם תא שירותים ומקלחת נפרדים לכל תא.
ראו גם

מגדל הקפסולות
דירה מפוצלת
דירת מיטה
הערות שוליים

↑  מעתיקה מטוקיו: בלונדון נפתח מלון הקפסולות הראשון, באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2018
↑  רשת המלונות החדשה שמציעה חדרים ב-99 שקלים ללילה, באתר ישראל היום, 28 בנובמבר 2022
↑  ניו יורק טיימס, הירוקו טאבוצ'י, בגלל המשבר הכלכלי: קפסולות השינה של טוקיו הפכו כתובת קבועה למובטלים, באתר הארץ, 5 בינואר 2010
מלון לאונרדו קלאב ים המלח

| --- | --- |


 מיקום:  חמי זוהר
 דירוג:  5 כוכבים
 סוג המלון:  מלון נופש
 חדרים:  388
 קומות:  9
 בעלות:  רשת מלונות פתאל בע"מ
 ניהול:  מלונות לאונרדו
 שמות קודמים:  מג'יק נירוונה קלאב
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1988
 עלות:  199,713,000 ש"ח
 אדריכל:  האוסמן מ.א אדריכלות (המבנה המקורי) נוי אדריכלים (המבנה המשופץ)
 קואורדינטות:  31°09′52″N 35°22′03″E﻿ / ﻿31.164444444444°N 35.367472222222°E﻿ / 31.164444444444; 35.367472222222
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מלון לאונרדו קלאב ים המלח(למפת צפון הנגב רגילה) מלון לאונרדו קלאב ים המלח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מלון לאונרדו קלאב ים המלח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מלון לאונרדו קלאב ים המלח
 
מלון לאונרדו קלאב ים המלח הוא בית מלון המבוסס על שיטת הכל כלול השוכן על שפת ים המלח בחמי זוהר. לאונרדו קלאב מנוהל על ידי מלונות לאונרדו שבבעלות רשת מלונות פתאל. צורת המבנה מדורגת.
היסטוריה

עבודות לבניית המלון החלו בראשית 1981. המלון נבנה על ידי חברת הבניה מתתיהו ליפשיץ בשותפות עם חברות מלונות ים סוף. המלון נפתח בתחילת 1989 בשם מלון סונסטה. מנכ"ל המלון הראשון היה דוד פתאל. בחודשיו הראשונים הפסיד המלון כסף רב. בשנת 1990 היה למלון תפוסה של 67%.
בשנת 1994 נרכש המלון על ידי חברת ליפשיר ועבר להקרא נירוונה ים המלח. התפוסה במלון הייתה 76% בשנת 1996. באוקטובר 1997 הונח אבן פינה לאגף חדש של המלון בן 220 חדרים, שיתווספו על האגף הישן שכלל 207 חדרים וביחד כלל המלון 388 חדרים. בשנת 2001 עבר המלון לניהול רשת פתאל. בשנת 2005 רכשה רשת פתאל את המלון, שנקרא אז מג'יק נירוונה, מידי ליפשיר.
מבט על המלון מכיוון הים
הערות שוליים

↑  תוכניות־חומש לפיתוח התשתית לתיירות באיזור ים־המלח בהשקעה של 89 מיליון שקל, דבר, 12 בפברואר 1981
↑  מתתיהו ליפשיץ הפסידה עוד 5.6 מיליון ש"ח, מעריב, 18 באוקטובר 1989
↑  מלון סונסטה ים המלח ייפתח בחודש הבא - עם בונוסים, מעריב, 21 בדצמבר 1988
↑  מי אתה דוד פתאל, באתר גלובס, 13 בינואר 2013
↑  חברת מתתיהו ליפשיץ הפסידה בתשעה חודשים 6.56 מיליון ש"ח, מעריב, 21 בדצמבר 1989
↑  הפסד של 3.2 מיליון ש"ח למלונות ים סוף, מעריב, 18 בספטמבר 1990
1 2  שי שלו, ‏אין נירוונה לעודד רונן: ליפשיר במו"מ למכירת המלון בהפסד של 25 מ' ש', באתר גלובס, 1 בספטמבר 2004
↑  אביבה קרול, ‏מלון נירוונה ים המלח מוכר יחידות "טיים שרינג" בניגוד לכאורה לתנאי עידוד השקעות בתיירות, באתר גלובס, 8 באוקטובר 1997
↑  שי שלו, ‏לעודד רונן אין נירוונה בליפשיר, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2001
↑  דוד חיון, ‏מלונות פתאל רוכשת אחד המלונות בארץ, מג`יק נירוונה בים המלח, מידי עודד רונן, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2004
מיקל האנסן

מיקל האנסן (בדנית: Mikkel Hansen; נולד ב-22 באוקטובר 1987) הוא שחקן כדוריד דני ושחקן נבחרת דנמרק בכדוריד. הוא משחק כיום בקבוצת הכדוריד של אאלבורג. מספר חולצתו של האנסן הוא 24. הוא נבחר לשחקן הכדוריד הטוב ביותר לשנת 2011 על ידי ארגון הכדוריד האירופי, EHF.
קריירה

האנסן החל את הקריירה שלו בגיל 10 בקבוצת עירו, IF הלסינגור. בקבוצה זו, שיחק במשך 3 שנים. ובסיומם, עבר לשחק במועדון וירגום סומפרי, שם אביו, פלמינג האנסן, שיחק לפני שעברו לעיר הלסינגור, ובשנת 2003, עבר לשחק באלופת דנמרק באותה השנה, GOG סבנדבורג. לאחר 5 שנים במועדון, עבר האנסן בן ה-21 למועדון הפאר הספרדי, ברצלונה, עימה זכה בשני תוארי גביע ספרדי. לאחר שנתיים במועדון, עבר האנסן למועדון א.ג. קופנהגן, אשר חזר למולדתו, דנמרק. אחרי שנתיים בהן האנסן שיחק בשביל א.ג. קופנהגן עבר ל- פאריס סן ז'רמיין.
הערות שוליים

↑  סגל נבחרת דנמרק - עודכן לאחרונה ב-2 בפברואר 2016. הדף מתעדכן באופן תדיר
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדוריד ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטח כבוד

מטח כבוד, בעת טקס קבורה ימית על נושאת המטוסים האמריקאית לינקולן
מטח כבוד באמצעות תותח 40 מ"מ עבור מושל מדינת פלורידה שבארצות הברית.
מטח כבוד הוא ירי טקסי מתואם של תותחים או רובים שמטרתו לחלוק כבוד.
לפי כללי הפרוטוקול הבינלאומי, ירי של 21 מטחי כבוד היא דרך מקובלת לחלוק כבוד לראש מדינה, נשיא או מלך. ככל שדרג האישיות בכיר פחות, כך יורד מספר המטחים, אך הוא לעולם אי זוגי.
בהלוויות של אישים וחללי צבא ומשטרה, מקובל בכל העולם ירי של שלושה מטחים מנשק קל, לרוב רובים.
3 מטחים

בלוויה של חיילים או שוטרים מקובל כי משמר כבוד, המורכב ממספר אי זוגי של חיילים, יורה שלושה מטחי כבוד. מקורו של נוהג זה בקרבות באירופה, בו צוין תום הפסקת האש שנועדה לאיסוף הפצועים והמתים בשלוש יריות. לרוב נעשה שימוש ברובה בעל קנה ארוך, אך בלוויות של אנשי משטרה מקובל גם ירי של אקדחים או רובי ציד. מקובל כי יורים שלושה כדורים כאשר הרובים מכוונים אל מעל לארון הנפטר. לרוב, נעשה שימוש בכדורים חסרי קליע, כאשר לאחר כל ירי נטענים הרובים מחדש, באופן ידני, כחלק מכללי הטקס.
במדינות רבות מעדיפים לעשות שימוש ברובים מדוגמת M1 גאראנד או רובה M-14 עקב מראיהם. עם זאת, נעשה גם שימוש ברובה M16 ונגזרותיו השונות.
21 מטחים

מקורו של נוהג זה הוא כפי הנראה במאה ה-17. ספינות מלחמה, בעת קרבתן אל חוף זר, היו מרוקנות את תותחיהן בטרם התקרבותן אל החוף. כיוון שזמן הטעינה היה ארוך, נוצר מצב שהספינה המתקרבת הייתה ריקה כאשר נכנסה לטווח התותחים המוצבים על החוף, ובכך הפגינה אמון בצד השני, כיוון שהיא נכנסת לשטחו בתותחים ריקים. מקור המספר 21 אינו ברור, אך ייתכן כי מקורו בעובדה כי על כלי שיט בריטים רבים היו 7 תותחים. כיוון שבאותה התקופה היה קל יותר לשמור על אבק השרפה, נתרן חנקתי, יבש ביבשה מאשר בים, היה מקובל כי תותחי היבשה יורים פי 3 מאשר שבעת התותחים אשר על הספינה, דהיינו 21 מטחים. בשלבים מאוחרים יותר, עם תחילת השימוש באשלגן חנקתי כחומר הנפץ ההודף, החלו נפוצים 21 מטחים גם בספינות המלחמה.
21 מטחים > מאורעות המצוינים ב-21 מטחים

בעת ביקור של נשיא, ראש ממשלה או ראש מדינה זרה, נהוג לחלוק לו כבוד על ידי ירי של 21 מטחים. ככל שהאישיות בכירה פחות, כך קטן מספר המטחים, אך מספרו לעולם אי זוגי.
בארצות חבר העמים הבריטי נהוג לציין את יום הולדתו של המלך (או כל מונרך מכהן) בירי. בנוסף, יום ההכתרה של המונרך, יום הולדתו של יורש העצר ואירועים נוספים.
בקנדה, מעבר לציונים שהוזכרו לעיל, מצוינים גם יום קנדה ויום הזיכרון הלאומי.
מקרה נוסף בו נעשה שימוש ב-21 מטחים הוא מותו של נשיא ארצות הברית, הנשיא הנבחר או נשיא לשעבר. במקרה כזה מבצעים מספר גופים וכלי שיט ירי של 21 מטחי כבוד.
בישראל

בישראל בוטל הנוהג לפיו מכובדים ראשי מדינות במטחים עקב החשש שהירי יצור בהלה בקרב האזרחים, בעקבות פיגועי הטרור. מטחי כבוד עדיין מקובלים בישראל בהלוויות צבאיות, בהן במטחי הכבוד נורים כדורים חסרי קליע.
במהלך מבצע צוק איתן הורה נריה ישורון, מפקד גדוד שריון על ירי פגזים לעבר מרפאה בשג'אעיה כמטח כבוד והצדעה לקצין שנהרג יום קודם מאש צלפים מאותו מבנה. כעבור שנתיים ננזף ישורון על ידי סגן הרמטכ"ל, האלוף יאיר גולן, לפי המלצת הפרקליט הצבאי הראשי שרון אפק.
ראו גם

הלוויה ממלכתית
הערות שוליים

↑  Gun salutes mark Her Majesty The Queen's birthday, ‏21 באפריל 2008
↑  איתי בלומנטל, נזיפה לסא"ל שירה "מטח כבוד" לזכר קצין בצוק איתן, באתר ynet, 14 ביוני 2016
שש יריות מתוך 21 מטחי כבוד, בחגיגות הולדתה של נסיכת נורווגיה, 4 בדצמבר 2005.
מישל פיליפס

| --- | --- |

מישל פיליפס בתמונה משנת 1966
 לידה:  4 ביוני 1944 (בת 80) לונג ביץ', קליפורניה ארצות הברית
 שם לידה:  הולי מישל גיליאם
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1965–2009 (כ־44 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון ג'ון מרשל 
 סוגה:  פולק רוק   פופ פסיכדלי
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  איי אנד אם רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  The Mamas & the Papas
 בן או בת זוג:  ג'ון פיליפס (31 בדצמבר 1962–1970) דניס הופר (31 באוקטובר 1970–8 בנובמבר 1970) גריינג'ר היינס 
 צאצאים:  שיינה פיליפס 
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל פיליפס (באנגלית: Michelle Phillips; ‏ נולדה ב-4 ביוני 1944) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית. היא נולדה בקליפורניה ובהיותה נערה הכירה את ג'ון פיליפס בסן פרנסיסקו, נישאה לו וב-1965 הקימה יחד איתו ועם קאס אליוט ועם דני דוהרטי את להקת The Mamas & the Papas. הלהקה עלתה לתהילה עם הסינגלים הפופולריים שלהם California Dreamin' ו-Creeque Alley שפיליפס הייתה שותפה לכתיבתם. הלהקה הוציאה חמישה אלבומי אולפן עד להתפרקותה ב-1970.
לאחר פירוק הלהקה ולאחר גירושיה מג'ון פיליפס, פתחה פיליפס בקריירת משחק מוצלחת והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב עבור הופעתה כבילי פריצ'ט במותחן הביוגרפי שזכה לשבחי הביקורת "דילינג'ר" (Dillinger) משנת 1973. היא המשיכה להופיע במספר רב של סרטים במשך שנות השבעים והשמונים של המאה ה-20, כולל "ולנטינו" של קן ראסל משנת 1977 בו היא שיחקה בדמותה של נטשה רמבובה, ובסרטים בלונדליין (Bloodline) משנת 1979 ו"מספריים" (Scissors) משנת 1991. פיליפס גם שיחקה כאחת הדמויות הראשיות בסדרה נוטס לנדינג בין השנים 1987 – 1993. בשנת 1977 הוציאה פיליפס אלבום סולו בשם "קורבן הרומנטיקה" (Victim of Romance). בתה היא הזמרת והשחקנית שיינה פיליפס.
ראשית חייה

מישל פיליפס נולדה בשם הולי מישל גיליאם (Holly Michelle Gilliam) בלונג ביץ', קליפורניה כילדתם השנייה של ג'ויס לאון (לבית פול), מנהלת חשבונות ושל קרדנר בורנט גיליאם, איש צי הסוחר. יש לה אחות אחת גדולה ממנה. אמה של פיליפס מתה ממפרצת תוך-גולגולתית כאשר היא הייתה בת חמש. מגיל שש ועד גיל שתים עשרה גדלה פיליפס במקסיקו סיטי, שם למד אביה סוציולוגיה בקולג' המקומי. בשנותיה שם היא התחנכה בבתי ספר מקומיים ורכשה שליטה בשפה הספרדית. בגיל שלוש עשרה היא שבה לארצות הברית עם אביה ועם אחותה והם התיישבו מחדש בלונג ביץ', שם היא החלה את לימודי התיכון שלה. בבית הספר התיכון הייתה פיליפס פעילה בכמה ענפי ספורט וכן למדה לנגן בפסנתר, גיטרה וצ'לו.
קומתה של פיליפס הגיעה ל-1.70 מטר והיא עברה לסן פרנסיסקו מתוך תקווה לעבוד בדוגמנות. שם היא הכירה את ג'ון פיליפס שהיה אז בעיצומו של מסע הופעות בקליפורניה עם להקתו, The Journeymen. הוא התגרש מאשתו הראשונה וב-31 בדצמבר 1962 נשא את מישל לאישה כאשר היא הייתה בת שמונה עשרה. ב-1968 נולדה בתם שיינה פיליפס, שבשנות התשעים הייתה זמרת בשלישיית הבנות וילסון-פיליפס.
קריירה > The Mamas & The Papas

לאחר נישואיה לגון פיליפס, עבר הזוג לניו יורק, שם הם החלו לכתוב שירים ביחד. מישל הייתה אחת מהחברים המייסדים של להקת The Mamas & The Papas בשנת 1965. היה השתתפה בכתיבת כמה מלהיטי הלהקה, כולל California Dreamin', שנכלל באלבום הביכורים שלהם If You Can Believe Your Eyes and Ears שיצא לאור ב-1966.
ההקלטות לאלבום השני של הלהקה (שבעילום שם נקרא The Mamas & the Papas ולעיתים נקרא "קאס, ג'ון, מישל, דני", ששמותיהם הופיעו על עטיפת האלבום מעל שם הלהקה) הופרעו כאשר מישל חשפה את הרומן שלה עם ג'ין קלארק מלהקת הבירדס. רומן בין מישל פיליפס לבין חבר הלהקה דני דוהרטי, שהתגלה שנה קודם לכן, נסלח. דוהרטי וג'ון פיליפס התפייסו וכתבו יחדיו את השיר I Saw Her Again שנכתב לכאורה על הפרשה, אף על פי שמאוחר יותר התגלעה מחלוקת ביניהם על מידת חלקו של דוהרטי בכתיבת השיר. הפעם היה ג'ון פיליפס נחוש בדעתו להדיח את אשתו. לאחר התייעצות עם עורך דינם ועם חברת ההקלטות, שיגרו ג'ון פיליפס, דוהרטי ואליוט ב-28 ביוני 1966 מכתב למישל שבו הם הודיעו לה על הרחקתה מהלהקה. זמן קצר לאחר מכן, ב-23 באוגוסט אותה שנה, הוחזרה מישל ללהקה לאחר שהשלושה הגיעו למסקנה שמחליפתה, ג'יל גיבסון, חסרה את הכריזמה הבימתית של קודמתה. לאחר שובה של פיליפס, יצאה הלהקה למסע הופעות קצר בחוף המזרחי והופיעה בסדרה של הופעות בוושינגטון די. סי., בולטימור ובאוניברסיטת פורדהם בניו יורק.
לאחר שובם לקליפורניה ולאחר שהתמקמו בלוס אנג'לס, הקליטה הלהקה את אלבומם השלישי, The Mamas & The Papas Deliver שיצא לאור ב-1967. ביוני אותה שנה הופיעה פיליפס עם הלהקה בפסטיבל הפופ במונטריי שבקליפורניה, אירוע שאורגן על ידי ג'ון פיליפס ולו אדלר. בפסטיבל הופיעו גם מוזיקאים בולטים אחרים שנמנו על תרבות הנגד והרכבי רוק פסיכדלי, כמו ג'פרסון איירפליין, ג'ניס ג'ופלין וג'ימי הנדריקס. בספרה על החוויה, אמרה פיליפס:"זה היה כמו יריד רנסאנס. זה היה נוח לאמנים ולקהל. באופן מעשי לכולם היה מקום לשבת, ואם לא, האנשים נתלו על הגדרות ויכלו לראות ולשמוע את ההופעות. או שהאנשים שישבו בחוץ יכלו לשמוע הכל משם... זה היה נחמד".
באוגוסט 1967 הופיעה הלהקה במה שהיה להופעתם החיה האחרונה בהוליווד בול. יחד עם הלהקה הקליטה פיליפס את האלבום הרביעי שלהם The Papas & The Mamas, שיצא בשנת 1968, לפני שיצאו להפסקה זמנית. מישל וג'ון פיליפס, שנישואיהם עלו על שרטון באותה עת, הגישו במאי 1969 בקשה לגירושים בבית המשפט של מחוז לוס אנג'לס וב-1971 התפרקה הלהקה רשמית, עוד לפני שיצא אלבומה החמישי והאחרון People Like Us, שהוקלט כדי לקיים את התחייבותם לחברת ההקלטות.
קריירה > קריירת משחק

| --- | --- |

מישל פיליפס עם וורן אוטס בסרט "דילינג'ר" (1973)
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 פרופיל ב-IMDb
ב-1969 עוד לפני פירוק הלהקה, הצטלמה פיליפס לסרט המדע הבדיוני של גראם פרסונס, Saturation 70, לצדם של נודי כהן, אניטה פלנברג וג'וליאן ג'ונס, אז בנו בן החמש של גיטריסט הרולינג סטונז, בריאן ג'ונס. הפקת הסרט לא הושלמה מעולם. בשנה שלאחר מכן, לאחר פירוק The Mamas & the Papas, החלה פיליפס לקחת שיעורי משחק בלוס אנג'לס והיא אמרה שכוונתה להתחיל את קריירת המשחק שלה "מאפס", בציינה שהתמלוגים ממכירות התקליטים של הלהקה אפשרו לה לקבל הכנסה יציבה כאשר היא החלה להיכנס לעולם הקולנוע.
תפקידה הקולנועי הראשון של פיליפס היה בסרטו של דניס הופר, "הסרט האחרון" (The Last Movie) שיצא לאקרנים ב-1971 ובו היא גילמה תפקיד משני. זמן קצר לאחר סיום הפקת הסרט נישאה פיליפס להופר, אך נישואים אלו החזיקו מעמד שמונה ימים בלבד. שנתיים לאחר מכן לוהקה פיליפס לתפקיד ראשי במותחן "דילינג'ר" (Dillinger), כחברתו של ג'ון דילינג'ר, בילי פריצ'ט. הסרט זכה לשבחי הביקורת ובמגזין וראייטי נאמר על הופעתה של פיליפס: "פיליפס, בהופעת הביכורים שלה לאחר שהייתה חברה בלהקת The Mamas & the Papas, בולטת כחברתו של דילינג'ר", בעוד שהניו יורק טיימס תיאר את הופעתה כ"יעילה למדי". על הופעתה בסרט זה הייתה פיליפס מועמדת לפרס גלובוס הזהב. בהיזכרה בסרט, אמרה פיליפס:
שפר עלי גורלי להיות מוקפת בשחקנים גדולים. כל הצוות של הסרט היה מורכב משחקנים אמיתיים: וורן אוטס, בן ג'ונסון, קלוריס ליצ'מן, ריצ'רד דרייפוס והארי דין סטנטון. הייתה זו פשוט חוויה נפלאה מאוד עבורי וקיבלתי תמיכה אדירה, סיוע רב ועידוד רב. היה זה למעשה הסרט הראשון שלי. סרטו של דניס ("הסרט האחרון") היה ברובו אלתור וטרוף.
באותה שנה הקליטה פיליפסקולות כמעודדת יחד עם דרלין לאב, עבור הסינגל של צ'יץ' וצ'ונג, Basketball Jones, שהגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים של מגזין בילבורד. ב-1974 לוהקה פיליפס בסרט האימה הטלוויזיוני The California Kid בכיכובו של מרטין שין. ב-1975 היא הופיעה בהופעה קצרה בסצנת מסיבה עם וורן בייטי בסרט "שמפו". פיליפס ניהלה מערכת יחסים קצרה עם בייטי והופעתה בסרט זה הייתה הופעת קמע. באותה שנה חתמה פיליפס על חוזה הקלטות סולו עם חברת איי אנד אם רקורדס והוציאה סינגל פרומו בשם "אלוהה לואי" (Aloha Louie), שיר שכתבה יחד עם בעלה לשעבר, ג'ון פיליפס. ב-1976 היא הוציאה את סינגל הסולו הראשון שלה, "אין אהבה היום" (No Love Today) שהיה חלק מפסקול הסרט Mother, Jugs & Speed.