stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב באיטיס
רקע

המלחמה הפונית השנייה פרצה בשנת 218 לפנה"ס בספרד, כאשר חניבעל ברקה, המפקד הראשי של צבא קרתגו, תקף את העיר סגונטו, שהייתה בעלת בריתה של רומא. חניבעל תכנן להעביר את המלחמה לאיטליה, ולכן יצא במסע נועז דרך גאליה והרי האלפים, בעודו מפקיד ביד אחיו עזרובעל את הפיקוד על הצבא הקרתגי בחצי האי האיברי. הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו נשלח עם שני לגיונות כדי לחסל את המושבות הקרתגיות בספרד, אך לאחר שלמד על יעדו של חניבעל חזר במהרה לאיטליה במטרה לעצור אותו בעמק הפו, והותיר את הלגיונות תחת פיקודו של אחיו גנאיוס סקיפיו. גנאיוס הביס את הקרתגים בקרב קיסה ובקרב טראקו ופלש אל תוך חצי האי.
בסתיו 217 לפנה"ס, לאחר שהובס בידי חניבעל בקרבות טיקינוס וטרביה, שב פובליוס סקיפיו לספרד ועימו תגבורת של 8,000 חיילים ו-20 אוניות. האחים פלשו שוב דרומה והגיעו עד סגונטו.
ב-215 לפנה"ס, לאחר שקיבל תגבורת מאפריקה, החליט המצביא הקרתגי עזרובעל, אחיו של חניבעל, לצאת לקרב מכריע נגד הצבא הרומי. הקרב נערך ליד דרטוסה השוכנת על הגדה הצפונית של האברו, ובמהלכו הביסו האחים הרומים את צבא קרתגו. הניצחון הרומי בדרטוסה מנע שליחת תגבורות מחצי האי האיברי לאיטליה כפי שתכנן חניבעל, ובנוסף לכך נאלצה קרתגו לשלוח לחצי האי האיברי את אחיו הצעיר של חניבעל, מאגו, עם צבא נוסף שנועד מלכתחילה לתגבר את חניבעל באיטליה.
בשנת 214 לפנה"ס התמרד סיפאקס מלך נומידיה המערבית  בתמיכה רומית, ועזרובעל נקרא לאפריקה לדכא את המרידה. האחים הרומים ניצלו את ההזדמנות, הרחיבו את התפשטותם דרומה ואף כבשו את סגונטו ב-212 לפנה"ס, תוך גיוס של חיילים קֶלטיבֶּרים לשורותיהם. לרוע מזלם חזר עזרובעל לחצי האי האיברי כשלצידו צבא קרתגי שלישי בפיקודו של עזרובעל גיסקו. מלבד גיסקו, תוגברו הקרתגים בכוח פרשים נומידי בהנהגת מסיניסה, נסיך הנומידים המזרחיים, שסייע בדיכוי המרד של סיפאקס.
ב-211 לפנה"ס יצאו האחים הרומים לקראת הצבאות הקרתגים במטרה להביא להכרעת המערכה.
הקרב

תיאורי הקרב של ההיסטוריון היווני פוליביוס לא שרדו, ולכן המקור העיקרי להתרחשויות הוא ההיסטוריון הרומי ליוויוס, הנחשב במחקר כמקור פחות מהימן, ובקרב זה בפרט ניכר שהאריך לתאר מתוך אהדה גלויה את שעותיהם האחרונות של המצביאים הרומיים מול הקטסטרופה שהתרגשה עליהם.
לדברי ליוויוס, נמצאו צבאותיהם של מאגו ועזרובעל גיסקו במרחק חמישה ימים מן הרומאים, בעוד עזרובעל היה קרוב יותר. לרשות הרומאים עמד צבא של 20 אלף רומאים, ו-20 אלף לוחמים נוספים מבעלי בריתם האיברים. המצביאים הרומים העריכו שיוכלו לגבור על עזרובעל, אך חששו שלאחר תבוסתו ייסוגו הצבאות האחרים אל ההרים, וכך תמנע מהם ההזדמנות להכרעה, והמלחמה תימשך עוד. לפיכך החליטו לפצל את כוחם ולעלות על הצבאות הקרתגים במקביל. גנאיוס יצא לעבר עזרובעל ברקה עם הכוחות האיברים ושליש מן החיילים הרומים, ואילו פובליוס הוביל שני שלישים מן הכוח הרומי לקראת מאגו ועזרובעל גיסקו.
עזרובעל הבחין שהצבא הרומי העולה עליו מתבסס בעיקר על בעלי בריתו האיברים, ולאחר מפגשים חשאיים עם ראשי השבטים הצליח, בזכות ניסיונו והיכרותו עם שפתם ותרבותם, לשחד את האיברים לערוק משורות הרומאים. גנאיוס נמצא כעת בנחיתות מספרית קשה.
בינתיים נפגע צבאו של פובליוס ממתקפת פרשים נומידים בהנהגת מסיניסה, ואלו אילצו אותו להתבצר במחנהו. פובליוס שמע על תגבורות איבריות משבטי הסוּאֶסֶטָנים שעושות את דרכן אל הצבא הקרתגי, ויצא לעברם במסע לילי, כשהוא מותיר במחנה כוח קטן. הקרב הלילי התפתח באופן משובש, ושני הצדדים לא הצליחו להסתדר בקו ולחמו בטורים. אף שיד הרומאים הייתה על העליונה, הוחמר מצבם עם בואם של הפרשים הנומידים, שתקפו את אגפם. הרומאים נערכו להתמודד עם המתקפה הנומידית, אך אז הופיע הכוח הקרתגי העיקרי של מאגו וגיסקו ותקף אותם מעורפם. פובליוס סקיפיו ניסה לארגן מחדש את שורותיו אך נפגע מחנית שהטיל פרש נומידי, ונהרג. מותו מוטט סופית את הצבא הרומי, והוא הושמד במהרה. מעטים הצליחו להימלט בחזרה אל המחנה.
מאגו וגיסקו חברו כעת במסע מזורז לעזרובעל. גנאיוס טרם שמע על תבוסת אחיו, אך כוחם המתעצם של הקרתגים ונוכחותם של מאגו וגיסקו עוררו בו חשש כבד לגורל אחיו. הוא החל בנסיגה לילית, אך למחרת הדביקו הפרשים הנומידים את צבאו. הרומאים נאלצו להדוף בהתמדה את הנומידים, והתקדמותם הואטה מאוד עד לבסוף נאלצו לעצור, והצבאות הקרתגים כיתרו אותם. גנאיוס התבצר עם צבאו על אחת הגבעות, ופרס את צבאו במעגל סביב הפרשים והאספקה. האדמה הסלעית מנעה מהלגיונרים לבצר את עמדתם בתעלה וסוללה, ולכן פרסו שורת אוכפים ועליה ערמו את מטעניהם, אולם אלה לא הספיקו לבלימת הצבא הקרתגי העדיף. הצבא הרומי הושמד וגנאיוס נהרג.
מעטים הצליחו להימלט בלילה אל המחנה של פובליוס וחברו לכוח הקטן שהותיר שם בפיקודו של הלגאט טיבֶּריוּס פוֹנטֶאִיוּס. יחד נסוגו בהצלחה אל מעבר לאברו, כ-500 ק"מ צפונית למקום הקרב, ובדרכם הצטרפו אליהם יתר חילות המצב הרומים שנותרו בספרד. במידה ותיאור זה של ליוויוס עובדתי, מדובר בהישג רומי מרשים המעיד גם על התמהמהות המצביאים הקרתגים בניצול ניצחונם.
ליוויוס כותב שעבר חודש בין מותם של האחים, ועובדה זו עשויה ללמד שבפועל התנהלו הקרבות זמן רב יותר. המרדף אחרי גנאיוס נמשך כנראה יותר מיום או יומיים, והצבאות הרומים המפוצלים היו רחוקים יותר מכפי שתיאר.
את ההחלטה הרומית המפוקפקת לפיצול הצבא מסביר ליוויוס כמהלך מחושב של המצביאים הרומים להבטחת הכרעה, בעוד אחרים תלו זאת ברצונם להקל על בעיות האספקה בפנים היבשת. ליוויוס גם אינו מאריך בשיפוט החלטתו של פובליוס לצאת לקרב לילי, שהובילה לבסוף לתבוסתו ולהשמדת צבאו. את עיקר הכישלון בקרב הוא תולה בהסתמכות על חילות עזר לא אמינים.
תוצאות הקרב

בעקבות הקרב איבדו הרומאים כליל את אחיזתם בספרד, ומאמץ מלחמתי שארך שבע שנים ירד לטמיון. שרידי הצבא הרומי, שמנו כ-8000 חיילים, נסוגו צפונה לאברו, אולם המצביאים הקרתגים לא השכילו לשתף פעולה כנגדם, וכך אפשרו לכוחות הרומים להתבסס מחדש ולשמור על עמדותיהם מצפון לאברו, מהם ניתן היה ליצור בסיס לפעולה רומית בעתיד. כך החמיצו הקרתגים את ההזדמנות לחדש את הקשר בין ספרד לאיטליה ולתגבר את צבאו של חניבעל, שבאותה העת איבד את בסיסו החשוב בקפואה.
לאחר כיבוש קפואה וסירקוסאי, הערים החשובות באיטליה וסיציליה שתמכו בחניבעל, התפנתה רומא לחידוש המערכה בחצי האי האיברי. ב-210 לפנה"ס נערכו בחירות ברומא כדי לקבוע את הפרוקונסול שישלח לספרד, ובנו של פובליוס סקיפיו, פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, נבחר פה אחד. בסוף אותה שנה נחת סקיפיו הבן באמפוריום, מדרום לפירנאים, קיבל פיקוד על הכוחות הרומים במקום, וחידש את המערכה.
לקריאה נוספת

טיטוס ליוויוס, ספר 25 פסקאות 32–36. (לקריאה מקוונת)
הערות שוליים

↑  dexter hoyos, Mastering the west: rome and carthage at war, 2015, עמ' 169
↑  תולדות הרפובליקה הרומית, ישראל שצמן, עמ' 151
↑  dexter hoyos, Mastering the west: rome and carthage at war, 2015, עמ' 170
לוחם איברי. האיברים הרכיבו חלק משמעותי מן הצבאות היריבים, כבעלי ברית וכשכירים, ועריקתם מן הצבא הרומי לפני קרב באיטיס הייתה גורם מרכזי בתבוסה הרומית.
בית העלמין וגנקובסקויה

| --- | --- |

כנסיית בית הקברות של חידוש המקדש
 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1771
 שטח:  47,9 דונם
 אתר רשמי
 
 מיקום:  פרסננסקי, מוסקבה
 קואורדינטות:  55°46′05″N 37°32′54″E﻿ / ﻿55.768055555556°N 37.548333333333°E﻿ / 55.768055555556; 37.548333333333
 he
 
בית העלמין וָגַנקוֹבסקוֹיֶה (ברוסית: Ваганьковское кладбище) הוא אחד מבתי הקברות הנרחבים והידועים ביותר במוסקבה. הוא ממוקם בחלק הצפון מערבי של העיר, באזור כיכר קרסנופרסננסקאיה זסטאבה, ברחוב סרגיי מקייב 15, והוא משתרע על שטח של 47.9 דונם.
באופן רשמי, בית העלמין וגנקובסקויה הוקם בשנת 1771 במהלך מגפת דבר - אלו שמתו מהמחלה הצטוו לקבורה מחוץ לגבולות העיר. אך בית העלמין הופיע במקום זה מספר שנים קודם לכן.
אנשים מפורסמים הקבורים בבית העלמין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ולדימיר ויסוצקי  סרגיי יסנין  לב יאשין  וסילי סוריקוב  ניקולאי באומן  אנדריי מירונוב  בולאט אוקוג'אבה  ולדימיר דאל  אלכסי סאווראסוב  ואסילי טרופינין  אברם ארכיפוב  וסילי אקסיונוב  אדוארד סטרלצוב  איגור נטו  אלכסנדר גומלסקי  אנטולי טראסוב  ויקטור טיחונוב  וסילי אגפקין  קונסטנטין בסקוב  ולנטין איבנוב |  וצ'סלאב למשב  איגור צ'יזלנקו  סרגיי בלוב  בוריס אנדרייב  יולי דניאל  גיאורגי ויצין  זויה פיודורובה  יורי זבדסקי  אלכסנדר אבדולוב  לאוניד פילאטוב  מיכאיל טאניץ'  איגור טלקוב  יבגני סבטלנוב  ולדיסלב ליסטייב  אוטרי קוואנטרישווילי  ויאצ'סלב איוואנקוב  ארמן ג'יגרחניאן  ולרי פוליאקוב  אדוארד ארטמייב  גנאדי גלדקוב  איליה קיבה |  |  |  |  |  |  |
גלריית קברים

ולדימיר ויסוצקי
ניקולאי באומן
קבר אחים של ההרוגים באסון חודינקה
אלכסיי סאווראסוב
אנדריי מירונוב
בולאט אוקוג'אבה
ולדימיר דאל
איגור נטו
מיכאיל וורונין
אלכסנדר גומלסקי
‏ויאצ'סלב למשב
הערות שוליים

↑  "Звездный" некрополь: какие тайны хранит Ваганьковское кладбище, m24.ru (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n96097577  VIAF: 242271038   WorldCat (עם VIAF): 242271038 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סרגיי מברודי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1955 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  26 במרץ 2018 (בגיל 62) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 השכלה:  מכון מוסקבה לאלקטרוניקה ומתמטיקה 
 תפקיד:  חבר הדומה הממלכתית (30 באוקטובר 1994–6 באוקטובר 1995) 
 
סרגיי פנטלייביץ' מברודי (ברוסית: Сергей Пантелеевич Мавроди;‏ 11 באוגוסט 1955 - 26 במרץ 2018) היה מארגן תרמית הפירמידה הגדולה בהיסטוריה של רוסיה, בה נפגעו לפי הערכות שונות 5–15 מיליון אזרחים. הוא נעצר בשנת 2003 ונשפט לתקופת מאסר. לאחר שחרורו, הקים מברודי תרמית פירמידה נוספת.
ביוגרפיה

סרגיי מברודי נולד במוסקבה. אביו היה אוקראיני עם שורשים יווניים. הוא נולד עם בעיית לב חמורה והייתה הערכה שלא ישרוד מעבר לגיל 18. במהלך לימודיו בבית הספר התבלט בידע בפיזיקה ובמתמטיקה. לאחר סיום בית הספר למד מברודי הנדסה והוסמך כמהנדס אלקטרוניקה. בשנת 1983 נעצר בפעם הראשונה באשמת פעילות עסקית שהייתה אסורה בברית המועצות.
תרמית פירמידה MMM

בשנת 1989 הקים סרגיי מברודי את הקואופרטיב MMM, שעסק בראשית פעילותו במכירת ציוד מחשוב. בשנת 1993 הפך הקואופרטיב לחברה. ב-1 בפברואר 1994 הוצעו מניות של החברה למכירה חופשית. תוך חצי שנה המניות נמכרו ל-15 מיליון אזרחים ושווי המניה עלה פי 127. ב-4 באוגוסט 1994 נעצר מברודי באשמת אי-תשלום מיסים. בהיותו במעצר הוא הפסיק את פעילות החברה. באותה תקופה היו הכנות לבחירות לדומה ומברודי הגיש מועמדות שהתקבלה על ידי ועדת הבחירות. בתחילת אוקטובר הוא שוחרר ממעצר וב-30 באוקטובר 1994 נבחר לדומה. מברודי  ציין שאין לו כוונה להשתתף בפעילות פוליטית והוא מעוניין להיות חבר פרלמנט לצורך קבלת חסינות בלבד. מברודי לא השתתף בישיבות הדומה ובשנת 1995 הופסקה חברותו בהצבעת הדומה. בהמשך הוא ניסה לשווא להיבחר בשנית. בשנת 1996 ניסה מברודי להירשם כמועמד לנשיא רוסיה אך נפסל על ידי ועדת הבחירות.
במהלך שנת 1997 חודשו החקירות נגד מברודי. ב-2 בספטמבר הודיעה חברת MMM על פשיטת רגל. בדצמבר 1997 הוכרז מברודי כפושע נמלט ומשטרת רוסיה פנתה לאינטרפול כדי לאתרו.
בהיותו במחתרת הקים מברודי תרמית פירמידה נוספת, בחברה שהייתה רשומה מחוץ לגבולות רוסיה. בעקבות תלונות בנושא נפתחה חקירה בארצות הברית ורישיון החברה נפסל. לפי הערכות, בתרמית זו נפגעו כ-275 אלף אזרחים.
ב-31 בינואר 2003 נעצר מברודי במוסקבה עם דרכון מזויף. הוא הואשם באחזקת דרכון מזויף ואי-תשלום מיסים. ב-2 בדצמבר 2003 הוא נשפט בפרשת הדרכון המזויף וקיבל עונש מאסר של שנה וחודש. ב-27 בינואר 2004 סגרה ועדת החקירות של רוסיה את תיק העלמת המס. ב-3 בפברואר 2004 הואשם סרגיי מברודי בארגון תרמית פיננסית. החקירה בנושא הסתיימה ב-31 בינואר 2006 והחלו דיוני בית משפט. ב-28 באפריל 2007 נגזרו עליו ארבע וחצי שנות מאסר. תקופת המאסר הסתיימה ב-22 במאי 2011 ומברודי שוחרר.
לאחר שחרורו

כשנה לאחר השחרור מברודי פרסם ספר על חייו. במהלך מסיבת עיתונאים להצגת הספר, ההוצאה לפועל הגישה למברודי סיכום דרישות של בעלי המניות לשעבר שדרשו ממנו 300 מיליון רובל.
ב-10 בינואר 2011 הכריז מברודי על הקמת חברה חדשה "MMM-2011" והודיע רשמית שמדובר בתרמית פירמידה. למרות זאת מניות החברה היו מבוקשות לאור הבטחת מברודי שהרווחים יהיו 20-30% בחודש. ביוני 2012 הוא הודיע על סגירת החברה ופתיחת "MMM-2012". "MMM-2012" הוכרזה כרשת חברתית.
ב-14 במרץ 2012 נעצר סרגיי מברודי באשמת אי-תשלום קנס בגובה 1,000 רובל. לדבריו של עורך דינו קיימים עוד 300 צווי מעצר מסוג זה אשר העונש המצטבר בגינם מגיע ל-12 שנות מאסר (15 יממות עבור כול דו"ח).
באוגוסט 2012 הודיע מברודי על כוונתו להקים באוקראינה מפלגה שתתמודד בבחירות לפרלמנט המקומי.
במהלך שנים 2015–2017 הפעיל מברודי תרמית פירמידה בכמה מדינות אפריקה.
ב-25 במרץ חש מברודי כאבים בליבו, והוחש לבית החולים, למחרת ב-26 במרץ מברודי נפטר בבית החולים.
הערות שוליים

↑  נפטר מייסד תרמית הפירמידה הגדולה בתולדות רוסיה. דיווח באתר רוסי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13367519X  ISNI: 0000 0000 5548 5675  LCCN: n96006658  LNB: 000300635  VIAF: 63267000   WorldCat (עם VIAF): 63267000
ניבין אבו רחמון

ניבין אבו רחמון (בערבית: نيفين ابو رحمون; נולדה ב-24 בנובמבר 1981) היא אשת ציבור וחינוך ערבייה-ישראלית. הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת בל"ד (ברית לאומית דמוקרטית) בסיעת הרשימה המשותפת כתשעה חודשים בסוף כהונת הכנסת העשרים.
קריירה פוליטית

אבו רחמון התמודדה על המקום החמישי במפלגת בל"ד ונבחרה ברוב קולות למקום זה, דבר שהציב אותה במקום ה-19 ברשימה המשותפת לקראת הבחירות לכנסת העשרים. אבו רחמון עמדה במרכזו של סכסוך פוליטי בין בל"ד לחד"ש ברשימה המשותפת בדבר פרשנותם של הסכמי רוטציה בתוך הרשימה המשותפת. על פי עמדת חד"ש ההסכם קוים עם התפטרותם של ח"כ עבדאללה אבו מערוף מחד"ש ואוסאמה סעדי מתע"ל, אף על פי שבמקום אבו מערוף נכנס יוסף עטאונה שגם הוא נציג חד"ש, ולא נציג בל"ד. על פי עמדת בל"ד ורע"ם, מטרת הרוטציה הייתה לקבוע את חלוקת המושבים בין המפלגות ברשימה המשותפת, כך שבמחצית השנייה של הקדנציה יעלה מספר המושבים של בל"ד משלושה לארבעה. עקב ההתפטרות המוקדמת של ח"כ באסל גטאס בשל מעצרו ובהתאם לפרשנות זו, נוצר צורך במשיכת המועמדות של מועמדים נוספים שנמצאים לפני אבו רחמון ברשימה. ב-10 באוגוסט 2018, עם כניסתה לתוקף של התפטרות חבר הכנסת ואאל יונס, נעשתה אבו רחמון לחברת כנסת.
אבו רחמון הייתה נציגת הדור הצעיר בסיעתה. היא הצטרפה למפלגת בל"ד בגיל 17 בהיותה תלמידת תיכון והחל משנת 2007 חברה בוועד המרכזי ובהנהגתה. בבחירות לכנסת התשע עשרה, שהתקיימו ב-2013, התמודדה במקום ה-21 מטעם רשימת בל"ד. המפלגה קיבלה שלושה מנדטים, ואבו רחמון לא התמנתה לחברת כנסת. בבחירות לוועד המרכזי של בל"ד שנערכו בשנת 2016 היא נבחרה במקום הראשון, ולאחר מכן נבחרה לחברת הלשכה הפוליטית של בל"ד.
אבו רחמון היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן. בפעילותה היא מתמקדת בפמיניזם וכן בנושאים הקשורים לצעירים ולמאבק הלאומי הפלסטיני. כחלק מהמאבק הפמיניסטי כמורה לאזרחות היא גם מתמקדת בנושאים הקשורים בחינוך.
חייה האישיים

גדלה בריינה. נשואה ואם לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  אורלי נוי ונדב פרנקוביץ' האם חד"ש תטרפד את הרוטציה ברשימה המשותפת?, בשיחה מקומית,  יולי 2017
↑  יהונתן ליס, אדלשטיין סירב לחתום על מכתב התפטרות בערבית כי אינו דובר את השפה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2018
1 2  מתוך פוסט בדף הפייסבוק "במת בל"ד", 13 ביולי 2017
↑  רשימת בל"ד בבחירות לכנסת התשע עשרה, אתר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת התשע עשרה
↑  אסף גבור, זועבי נדחקה למקום לא ריאלי בבחירות המקדימות של בל"ד, באתר nrg‏, 17 ביוני 2016
התעשייה האבירית

| --- | --- |
 שיר בביצוע קורין אלאל
 מתוך האלבום אנטארקטיקה
 יצא לאור:  1989
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  מאיר גולדברג 
 לחן:  קורין אלאל 
 
"התעשייה האבירית" הוא שיר מאת מאיר גולדברג (מילים) וקורין אלאל (לחן) שנכתב בשנת 1988 ונכלל באלבומה המצליח של אלאל, אנטארקטיקה, שראה אור בפברואר 1989.
תוכן השיר

השיר כתוב כבלדה על נושא מימי הביניים: אבירים הבונים ספינה כחלק מפרויקט מגלומני, אשר נתמך על ידי שרים ויועצים ואף בן המלך עצמו, עד לביטול התוכנית והתרסקותה של הספינה, שאך זה עתה הושלמה, בהפלגת הבכורה שלה. השיר גם מולחן במקצב של 6/8, האופייני לבלדות אירופאיות עתיקות. למעשה, השיר הוא אלגוריה לפרויקט הלביא, שהופסק על ידי ממשלת ישראל ב-1987 (רמז ל"לביא" [שם נרדף לאריה] מצוי במשפט האחרון בבית הראשון לפיו לספינה היה "תבליט של אריה בחרטום"). שמו של השיר מרמז לתעשייה האווירית לישראל, וכך גם המשפט בפזמון: "גאוות יחידה היא הלחם/ של התעשייה האבירית".
השיר מתאר את הטרגדיה של האומן שעמל עשור על הפרויקט ולבסוף ניפץ את מעשה ידיו אל הסלעים. אורי הייטנר הציע שאולי מדובר במשה ארנס שראה בלביא את פרויקט חייו.
בנוסף לביצוע של קורין אלאל מתוך "אנטארקטיקה", קיים ביצוע של דודי לוי עם "התזמורת הקטנה", בעיבודו של לוי.
השיר בספרי תווים

קורין אלאל, זן נדיר: שירים מכל התקופות מילים ותווים, הוצאת מודן, 2002. (הספר בקטלוג ULI)
טומי ריצ'מן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במרץ 2000 (בן 24) וודבידג', ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר מנהטן למוזיקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית אמריקאית 
 פרופיל ב-IMDb
 
טומי ריצ'מן (באנגלית: Tommy Richman; נולד ב-21 במרץ 2000) הוא זמר, ראפר ופזמונאי אמריקאי. ריצ'מן התפרסם בעקבות הסינגל "Million Dollar Baby" מ-2024, שזכה להצלחה רבה מקטעים קצרים מתוכו שפרסם ריצ'מן בטיקטוק. לאחר צאתו של השיר, הוא נכנס ישירות למקום השני במצעד בילבורד הוט 100.
חיים וקריירה

ריצ'מן נולד בוודברידג', וירג'יניה, לאב מורה לתופים ולאם חירשת. הוא החל לשיר בילדותו, לקחת שיעורי פיתוח קול ולבצע אופרה, לאחר שלמד בבית הספר מנהטן למוזיקה אצל סינתיה הופמן.
ריצ'מן החל לפרסם מוזיקה בסאונדקלאוד ובספוטיפיי בשנת 2016. בשנה זו הוציא את שיר הבכורה שלו "Ballin' Stalin". הוא המשיך לפרסם סינגלים ומיני-אלבומים, המשלבים ז'אנרים הכוללים R&B ופאנק רוק. ריצ'מן הוציא את "Pleasantville" זמן קצר לפני שהיה אמור לחזור לשנת הלימודים השנייה שלו בקולג', אם כי הוא עזב את הקולג' כדי להמשיך בקריירה המוזיקלית שלו לאחר שהשיר התקבל באהדה. בשנת 2022, הוא הוציא את Paycheck, המיני-אלבום הראשון שלו. בשנת 2023, ריצ'מן הוחתם בחברת התקליטים העצמאית של ברנט פאיאז, ISO Supremacy, בחוזה משותף עם Pulse Records. מאוחר יותר פתח ריצ'מן בסיבוב ההופעות של פאיאז, F*ck the World, It's a Wasteland Tour, ובנוסף הופיע ברצועה של פאיאז "Upset" מהמיקסטייפ Larger than Life משנת 2023. במהלך אפריל 2024, ריצ'מן פרסם טיזרים לסינגל שלו "Million Dollar Baby" בטיקטוק, שהראשון שבהם פורסם ב-13 באפריל וצבר מיליוני צפיות בפלטפורמה. מאוחר יותר הוא הוציא את השיר ב-26 באפריל 2024, וקיבל במהירות 38 מיליון השמעות בסטרימינג, עם הופעת בכורה במקום השני בבילבורד הוט 100.
חיים אישיים

ריצ'מן עבר מווירג'יניה ללוס אנג'לס ב-2022, שם הוא מתגורר מאז.
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2022: Paycheck
2022: Alligator
2023: The Rush
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס הווידאו קליפים של MTV | שיר הקיץ | "Million Dollar Baby" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של בילבורד | אמן חדש מוביל | טומי ריצ'מן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של בילבורד | אמן R&B מוביל | טומי ריצ'מן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של בילבורד | זמר R&B מוביל | טומי ריצ'מן | זכייה |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של בילבורד | שיר R&B מוביל | "Million Dollar Baby" | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  Morrison, Sam (3 בפברואר 2022). "A Conversation with Tommy Richman". Lyrical Lemonade. נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Curtis Waters / Tommy Richman | Berklee". www.berklee.edu (באנגלית). 6 במרץ 2023. נבדק ב-3 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Announcing our cast for Falstaff! Sir... - Shakespeare Opera Theatre | Facebook | Ghostarchive". ghostarchive.org. נבדק ב-3 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Freshman vocal recital..." msmnyc.edu. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Rose, Jordan (29 באפריל 2024). "Everything You Need to Know About Tommy Richman". Complex (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Encinas, Amaris (1 במאי 2024). "Too early to call 'Million Dollar Baby' the song of the summer? Tommy Richman fans say 'no'". USA Today. נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Lamarre, Carl (29 באפריל 2024). "Here Are Six Things to Know About 'Million Dollar Baby' Singer Tommy Richman". Billboard. נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Phillips, Demi (7 במאי 2024). "Who Is Tommy Richman? The Singer Behind The Hit Song "Million Dollar Baby"". HotNewHipHop (באנגלית). נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Williams, Aaron (29 באפריל 2024). "Who Is Tommy Richman? Meet The 'Million Dollar Baby' Singer". UPROXX. נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Johnson, Arianna. "Why 'Million Dollar Baby' Debuted High On Music Charts—Despite Rap Beefs And Taylor Swift's Success". Forbes (באנגלית). נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Garcia, Thania (6 במאי 2024). "Tommy Richman's 'Million Dollar Baby' Breaks Through at No. 2; Sabrina Carpenter's 'Espresso' Keeps Heating Up the Hot 100". Variety. נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Val, Caroline (8 באוגוסט 2023). "Tommy Richman Hasn't Forgotten His DMV Roots". Miami New Times (באנגלית). נבדק ב-8 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dan Heching, MTV VMAs 2024: See who won, CNN, ‏2024-09-12 (באנגלית)
↑  Katie Atkinson, Here Are the 2024 Billboard Music Awards Winners: Full List, Billboard, ‏2024-12-13 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 1726 953X  MusicBrainz: 741a6c80-2d6e-4522-9de4-e070798a2d30
בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים

| --- | --- |


קמפוס בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים ע"ש ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל
 בית ספר לאמנות
 על שם:  בצלאל בן אורי 
 תקופת הפעילות:  1906–הווה (כ־118 שנים)
 מייסדים:  בוריס שץ 
 מגמות:  תארים ראשונים: אמנות, אמנויות המסך,(אנימציה ווידאו), ארכיטקטורה, עיצוב קרמי וזכוכית, עיצוב תעשייתי, צילום, צורפות ואופנה, תקשורת חזותית, תרבות חזותית וחומרית. תארים שניים: אמנויות, עיצוב אורבני, מדיניות ותיאוריה של האמנויות, עיצוב תעשייתי, תקשורת חזותית
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופ' עדי שטרן
 סגן נשיא:  ליאת בריקס-אתגר
 יו"ר:  עדי שטרן 
 מנכ"ל:  אברמי טורם
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  כ-2500 (תואר ראשון ושני)
 סטודנטים לתואר ראשון:  2,069
 סטודנטים לתואר שני:  276
 סטודנטים מתוקצבים:  2077
 מיקום
 מיקום:  ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′35″N 35°14′50″E﻿ / ﻿31.79306°N 35.24722°E﻿ / 31.79306; 35.24722
 http://www.bezalel.ac.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים(למפת ירושלים רגילה) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים he
 
בְּצַלְאֵל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים היא מכללה אקדמית לאמנות, עיצוב ואדריכלות. הוא נוסד בשנת 1906 על ידי בוריס שץ כ"בית מדרש לאמנות ולמלאכות האמנות" והיה בית הספר הראשון לאמנות בארץ ישראל במאה ה-20. העבודות שנוצרו בבית הספר על ידי תלמידיו נחשבות לראשיתה של האמנות החזותית הישראלית. בשנת 1935, לאחר שהיה סגור כמה שנים, נפתח בית הספר מחדש בשם "בצלאל החדש". בשנת 1955 זכה בית הספר להכרה אקדמית, ובמשך השנים נוספו לו מחלקות שונות בתחומי האמנות והעיצוב. בשנת 1958 זכה בית הספר בפרס ישראל לציור ולפיסול.
כיום לומדים בבצלאל למעלה מ-2,500 סטודנטים וסטודנטיות לקראת תואר ראשון ושני במגוון רחב של דיסציפלינות: עיצוב תעשייתי, עיצוב קרמי וזכוכית, תקשורת חזותית, אמנות, אמנויות המסך (אנימציה ווידאו), צילום, צורפות ואופנה, ארכיטקטורה ועיצוב אורבני, תואר עיוני בתרבות חזותית וחומרית ומדיניות ותיאוריה של האמנויות.
בצלאל, שהחל מסוף שנות ה-80 פעל בעיקר בקמפוס הר הצופים, השלים בסוף מרץ 2023 את המעבר לקמפוס ע"ש ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל במרכז ירושלים, במתחם מגרש הרוסים, בסמוך לעיריית ירושלים וכיכר ספרא, על גבעה המשקיפה אל העיר העתיקה. בית הספר לארכיטקטורה שוכן בבנין ההיסטורי של בצלאל ברחוב שמואל הנגיד במרכז ירושלים. לבצלאל שלוחה חרדית הממוקמת בשכונת גבעת שאול בירושלים, התואר השני בעיצוב תעשייתי פועל מבית הנסן בשכונת טלביה בירושלים ובנוסף ישנה שלוחה בתל אביב בה נלמדת התכנית לתואר שני באמנויות.
בוריס שץ (1911)
"חתונה אלגורית" (1906) מתווה לשטיח מאת אפרים משה ליליאן. צבעי-שמן, פחם ועיפרון על בד, 185x305.5 ס"מ, אוסף מוזיאון ישראל.
רקע > אמנות ואומנות יהודית במאה ה-19

במהלך המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 התקיימו בארץ-ישראל מסורות של אמנות עיטורית בעלת מאפיינים דתיים, במיוחד יהודיים ונוצריים, שנוצרו עבור עולי רגל, אך גם ליצוא ולצריכה מקומית. האמנים שיצרו אותם היו חסרים את המוטיב הלאומי, שעתיד להיות מרכזי בפעילותו של "בצלאל" בעשורים הראשונים של המאה ה-20.
בתוך היישוב הישן פעלו סדנאות ובתי מלאכה קטנים שייצרו חפצים במדיה מסורתיות כגון צורפות, רקמה, וייצור חפצים בטכניקות של גילוף עץ, אבן או שנהב. החפצים הללו כללו מגוון של מוצרי צריכה, מזכרות לתיירים וחפצים ליטורגיים, שעוטרו במגוון של טכניקות, שהתבססו על דימויים גרפיים. במקביל למסורות אלו התפתחה מסגרת מודרנית לעשייה אומנותית בבית-הספר "תורה ומלאכה", שנפתח בשנת 1882 על ידי "כי"ח". בבית הספר נפתחו מחלקות לייצור חפצי אומנות, כגון שטיחים, תוך שילוב בין עבודת יד לבין שימוש במכונות מודרניות, בסגנון נאו קלאסי ובארוקי.
רקע > הציונות והאמנות היהודית באירופה

בסוף המאה ה-19 החל להופיע המושג "אמנות יהודית" באירופה. הביטויים הראשונים לכך התמקדו באספנות של חפצי ליטורגיקה יהודיים והקמת מוזיאונים אתנוגרפיים. במקביל, בעקבות האמנציפציה ליהודים, הופיעו אמנים יהודים שעסקו בתיאור היבטים יהודיים כגון מוריץ דניאל אופנהיים, מאוריצי גוטליב, איזידור קאופמן ואחרים. על כן, היה זה טבעי כי גם ציור ופיסול הפכו בידי התנועה הציונית לכלי ביטוי לשאיפות לאומיות.
אחד הביטויים המעשיים הראשונים לכך היה בפעילותו של הקונגרס הציוני העולמי החמישי, שהתקיים בשנת 1901 בבזל ובו הועלה תפקידה של האמנות הפלסטית במסגרת המפעל הציוני. הפילוסוף מרטין בובר קרא בנאומו על בימת הקונגרס ל"שילוב ידיים" בין האמנות ליהדות במטרה "להביא לתחייתו המחודשת של העם היהודי". בעיני בובר נתפשה האמנות כמכשיר הומניסטי לקידום דמותו של היהודי הציוני החדש. את הקונגרס ליוותה תערוכת יצירות אמנות שארגן אפרים משה ליליין וכן הוקם בית הוצאה לאור יהודי בשם "יודישער פערלאג" ובו התפרסמו יצירותיהם של אמנים יהודים רבים.