stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארקדי מגדל
ספרים ומאמרים חשובים

"Nuclear theory: the quasiparticle method“, Benjamin 1968
"Theory of finite Fermi Systems and applications to atomic nuclei“, New York, Interscience 1967 (פורסם ב"נאוקה" ב-1983)
Migdal, Wladimir Kraĭnov, "Approximation methods of quantum mechanics", Benjamin 1969
"Qualitative methods in quantum theory", Benjamin, Reading 1977, Westview Press 2000, ISBN 0738203025
"Interaction between electrons and lattice vibrations in a normal metal”, Soviet Physics JETP (Journal of experimental and theoretical Physics) (כרך 7), 1958
גם ב- Pines, "The many body problem", 1961
Galitskii, Migdal, "Application of Quantum field theory methods to the many body problem", Soviet Physics, (כרך 7), 1958
גם ב- Pines, "The many body problem", 1961
(1977). Qualitative methods in quantum theory. ISBN 0-8053-7064-1.
Качественные методы в квантовой теории. — М.: «Наука». Главная редакция физико-математической литературы, 1975. 336 стр.
"Pion fields in nuclear matter", Reviews of modern physics (כרך 50, עמ' 107), 1978
“The method of interacting quasiparticles in the theory of the nucleus”, Enrico Fermi Course (כרך 36), 1966
, "Recursion equations in gauge theories", Soviet Physics JETP (כרך 42 עמ' 413), 1975
"Phase transitions in gauge and spin lattice systems" (כרך 42, עמ' 743), Soviet Physics JETP
"Loop equations and 1/N expansion", Physics Reports (כרך 102, עמ' 199 - 290), 1983
Migdal, Makeenko, "Quantumchromodynamics as dynamics of loops", Nuclear Physics B (כרך 188, עמ' 269–316), 1981
S. Belyaev, Bruno Pontecorvo, Okun, Saperstein, Khalatnikoff, Kogan ואחרים. מאמר הספד ב- Soviet Phys. Uspekhi (כרך 34, עמ' 733–735), 1991
Нильс Бор и квантовая физика ("נילס בוהר והפיזיקה הקוונטית") ב 147-10:Soviet Phys. Uspekhi
ספרים ומאמרים חשובים > מאמרי מדע פופולרי

Квантовая физика для больших и маленьких, "Наука", 1989. 144 с., ISBN 5-02-013880-0
Поиски истины (239 с.), Молодая гвардия, 1983
Отличима ли истина от лжи?, www.skeptik.net, Наука и жизнь, № 1, 1982
הערות שוליים

↑  ספורה של איירין ניוהאוס לבית פופקו
↑  ולדימיר גריבוב וכו' 1991
↑  שם
↑  גריבוב וכו'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009748042705171  PLWABN: 9810546504305606  BIBSYS: 90732884  BnF: cb124636927 (data)  CiNii: DA01500202  GND: 1089156987  ISNI: 0000 0001 0921 1590  LCCN: n50041781  NDL: 00449980  NKC: skuk0004087  NTA: 140688285  RERO: 02-A021726171  SNAC: w68j30db  SUDOC: 067632092  VIAF: 85174051   WorldCat (עם VIAF): 85174051
ארנסט קונוואלד

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1868 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 בדצמבר 1939 (בגיל 71) וינה, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  וינה, ברלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 
ארנסט קונוואלד (בגרמנית: Ernst Kunwald, ‏14 באפריל 1868 - 12 בדצמבר 1939) היה מנצח אוסטרי.
ביוגרפיה

ארנסט קונוואלד נולד ומת בווינה. הוא למד משפטים באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור למשפטים בשנת 1891. כמו כן למד פסנתר אצל תאודור לשטיצקי והלחנה אצל הרמן גרדנר. בקונסרבטוריון של לייפציג שבגרמניה למד אצל המלחין סלומון יאדאסזון.
קונוואלד ניצח על אופרה ברוסטוק (1895-97), בזונדרסהאוזן (1897-98), באסן (1898-1900), בהאלה (1900-01), במדריד (1901-02), בפרנקפורט (1902-05) ובקרולאופר בברלין 1905-06).
קונוואלד כיהן כעוזר מנצח של הפילהרמונית של ברלין בשנים 1907 עד 1912. הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של סינסינטי בשנים 1912 עד 1917 ועל פסטיבל מאי של סינסינטי בין 1914 ל-1917. גישתו לניצוח הייתה שונה מאוד מזו של קודמו בסינסינטי, לאופולד סטוקובסקי התוסס. הרמן תומאן, ממשמיציו של סטוקובסקי, כתב בביקורת ב"סינסינטי אנקוויירר" שקונוואלד "...איננו רואה צורך לנקוט בתכסיסי וודוויל כדי לרצות את הקהל". ביצועי בכורה בסינסינטי תחת שרביטו של קונוואלד כללו את הסימפוניה השלישית של מאהלר ואת סימפוניית האלפים של ריכרד שטראוס. כמו כן ניצח על ההקלטה הראשונה של התזמורת, לחברת קולומביה, ב-13 בינואר 1917: הברקרולה מתוך סיפורי הופמן של ז'אק אופנבך.
כניסת אמריקה למלחמת העולם הראשונה הנחיתה מהלומה על הקריירה של המנצח האוסטרי בסינסינטי. ב-17 בנובמבר 1917 תבעו "בנות המהפכה האמריקאית" מן הממונה על ביטחון הציבור בפיטסבורג לאסור על קונוואלד לנצח על תזמורתו בעירן. שירות המרשלים של ארצות הברית עצר אותו ב-8 בדצמבר 1917 ושחרר אותו מן המעצר למחרת היום. הוועד המנהל של התזמורת קיבל באותו זמן את התפטרותו ממשרת המנצח. ב-12 בינואר 1918 הושם בהסגר בהתאם ל"חוק זרים עוינים" ונכלא בפורט אוגלתורפ בג'ורג'יה. במחנה ההסגר הצטרף אליו מנצח אחר, קרל מוק, שנאסר ב-25 במרץ 1918. הראיה שעל פיה נשלח קונוואלד למעצר לא הובהרה מעולם במלואה, אבל ייתכן שניצוח על מוזיקה גרמנית וגאווה במולדתו נחשבו לגילויי תעמולה שלא בשעתם. הוא ניצח על ההמנון האמריקאי לפני קונצרט אחרי שאמר לתזמורת ולקהל (שהיו בו גרמנים רבים), שאהדתו נתונה לארצו הוא. המידע הזה צוין במזכר מיום 19 בדצמבר 1917 ששלח ג'. אדגר הובר לתובע הכללי של ארצות הברית.
אחרי גירושו ניצח קונוואלד בקניגסברג (1920-27) ואחר על תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין (1928-31).
רשימת ביקורת על קונצרט בניצוחו עם הפילהרמונית של ניו יורק בפברואר 1906 תיארה אותו כ"לא מנצח דגול; לא כזה המצטיין ברגשות נעלים או בחוש דק לרבדים העמוקים במוזיקה; אבל הוא מנצח מוכשר, מבחינות רבות מנצח אינטליגנטי, מנצח עז ונמרץ".
לקריאה נוספת

Adam, Thomas and Will Kaufman. Germany and the Americas, 2005, page 632.
Baker's Biographical Dictionary of Musician, 2001.
Canarina, John. Pierre Monteux, Maitre, 2003 (page 61).
“Dr. Kunwald Conducts”, New York Times, February 10, 1906, page 6.
“Dr. Kunwald Sent to Internment Camp”, New York Times, January 13, 1918, page 3.
Mueller, John H. The American Symphony Orchestra, 1951, page 117.
New International Yearbook: A Compendium of the World's Progress, 1919, page 467.
Osborne, William. Music in Ohio, 2004, page 217.
Rust, Brian and Tim Brooks. The Columbia Master Book Discography Volume IV, page 147.
ארנסט קלטנברונר

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1903 האימפריה האוסטרו-הונגרית ריד אים אינקרייס, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הוצאה להורג:  16 באוקטובר 1946 (בגיל 43) ארצות הברית נירנברג, אזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה 
 מקום קבורה:  ונצבאך 
 מדינה:  אוסטריה, גרמניה הנאצית 
 השכלה:  אוניברסיטת גראץ  בית הספר הממלכתי הריאלי בלינץ  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 השתייכות:  אס אס 
 דרגה:   אובר-גרופנפיהרר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 הצלב הגרמני בכסף (1943)  אות הזהב המפלגתי (30 בינואר 1939)  צלב ההצטיינות במלחמה (1943)  מסדר הדם (1942)  רייכספיהרר אס אס  אות השירות הארוך של המפלגה הנאצית  מדליית הסודטים  שברון הכבוד של המשמר הישן  Memel Medal  מדליית האנשלוס  טבעת הכבוד של האס אס  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
קלטנברונר מימין בביקור בווינה, 1941
ארנסט קלטנברונר לאחר תלייתו בנירנברג

class=notpageimage|הצגה
ארנסט קלטנברונר (בגרמנית: Ernst Kaltenbrunner;‏ 4 באוקטובר 1903 – 16 באוקטובר 1946) היה פושע מלחמה נאצי, מראשי האס אס בדרגת אוֹבּר-גרוּפנפיהרר, מפקד המשרד הראשי לביטחון הרייך וראש האס דה, אוסטרי במוצאו. נמנה עם האחראים העיקריים לשואה, נשפט במשפטי נירנברג, הורשע כפושע מלחמה והוצא להורג בתלייה באוקטובר 1946.
ביוגרפיה

קלטנברונר נולד לעורך הדין הוגו קלטנברונר ואשתו תרזה בעיירה ריד (Ried) שליד העיר בראונאו אם אין באוסטריה, על גבול בוואריה. הוא למד בבית הספר בעיירה ראב ולאחר מכן בגימנסיה הריאלית בעיר לינץ, שם הכיר גם את אדולף אייכמן (לימים, פקודו). לאחר שזכה בתעודת בגרות בשנת 1921, החל בלימודי כימיה באוניברסיטה הטכנית של גראץ, אולם תוך זמן קצר עבר ללימודי משפטים באותו מוסד וסיים בתואר דוקטור בשנת 1926. במהלך לימודיו קיבל את צלקת הסיף שעל לחיו השמאלית. בתום לימודיו הצטרף למיליציית ההיימווהר (Heimwehr) ועבד כעורך דין עד שנת 1928 בלינץ, גראץ וזלצבורג.
כיוון ששאף לאיחוד מהיר של אוסטריה עם גרמניה הצטרף קלטנברונר למפלגה הנאצית האוסטרית בשנת 1930, ושנה לאחר מכן לארגון האס אס האוסטרי. הוא קיבל מינויים של דובר המחוז, ושל עורך דין המחוז, באס-אס המקומי. הוא זכה למוניטין בייצוג פעילים נאצים בפני השלטונות.
בינואר 1934 נאסר לתקופה קצרה בידי ממשלת אנגלברט דולפוס אשר ניסתה לדכא את פעילות הנאצים באוסטריה. בעקבות הפוטש הכושל ביולי אותה שנה ורצח דולפוס, נעצר שוב, בחשד למעורבות ברצח. האישום לא הוכח, אך קלטנברונר הורשע בבגידה ונידון לעשרה חודשי מאסר בפועל. לאחר שחרורו בשנת 1935 שימש קלטנברונר בתפקיד ראש האס אס האוסטרי במחתרת. במקביל, שימש כמודיע להיינריך הימלר ויצר קשרים טובים עם ארתור זייס-אינקווארט, שפעל למען איחוד הדרגתי עם גרמניה.
קלטנברונר נטל חלק פעיל באנשלוס – סיפוחה של אוסטריה לגרמניה – ולאחר מכן הועלה לדרגת "גרופנפיהרר" באס-אס הגרמני. הוא היה אף נציג "אוסטמארק", היא אוסטריה, ברייכסטאג בשנת 1938, ובשנת 1941 היה לגנרל במשטרה.
מיום 30 בינואר 1943 היה קלטנברונר מפקד המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA). אשר כלל את "משטרת הביטחון" (SIPO) ואת "שירות הביטחון" (אס דה) והיה באופן רשמי גם ראש האינטרפול. בתפקיד זה החליף את ריינהרד היידריך, אשר נהרג בידי פרטיזנים פטריוטים צ'כים ביוני 1942. במשרה זו החזיק עד סופה של המלחמה.
כמפקד ה-RSHA היה לו חלק בביצועם של הפשעים הבאים:
רצח היהודים בשטחים הכבושים במזרח על ידי האיינזצגרופן.
רצח שבויי מלחמה לפי קריטריונים אידאולוגיים וגזעיים.
רצח שבויי מלחמה שנתפסו שוב במחנות ריכוז ובמחנות השמדה.
הקמת מחנות ריכוז ומחנות השמדה והשמדת גורמים בלתי רצויים מבחינה גזעית ואידאולוגית (יהודים, קומוניסטים, צוענים, הומוסקסואלים ועוד).
גירוש אזרחים מהשטחים הכבושים לשטחי גרמניה על מנת להשתמש בהם בעבודות כפייה.
הוצאה להורג של שבויים, והגנה על אזרחים שביצעו לינץ' כנגד טייסים שהופלו.
הבאת אזרחים זרים לשטחי הרייך למשפטים סודיים וענישתם.
הענשת אזרחים אלו לפי חוקים סודיים ולאחר משפטים מקוצרים.
הוצאה להורג של אזרחים בענישה קולקטיבית על פשעים של קרוביהם או שכניהם.
שוד וביזה של רכוש פרטי וציבורי.
רצח אסירים במתקני ה-SD וה SIPO.
רדיפת היהודים והשמדתם בשואה.
רדיפת הכנסיות.
לקראת סוף המלחמה, ובמיוחד לאחר כישלונו של קשר העשרים ביולי, ניסיון של חבורת קציני ורמאכט להתנקש בהיטלר, הגביר קלטנברונר מאוד את כוחו, ועל אף שהיה כפוף להיינריך הימלר נראה כי הימלר ירא מפקודו זה.
בסוף מרץ 1945, מונה קלטנברונר לאחראי על הביטחון בדרום גרמניה.
בסוף אפריל העביר את מפקדתו לעיירת הקיט אלטאוסזה שבצפון-מערב שטיריה באוסטריה.
שם נתפס בידי יחידות הצבא האמריקאי ב-11 במאי 1945 ונעצר.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

תחילה הועבר לחקירה באנגליה ומשם נשלח לנירנברג, על מנת לעמוד לדין.
תחילה קבל על עינויים בשבי הבריטי ובכה כשראה את כתב האישום נגדו, אולם תוך זמן קצר התעשת והחל לפעול כדי להילחם על חייו. בהערותיו הראשוניות בכתב על שלושת סעיפי האישום נגדו טען:
"אינני חש אשם בשום פשע מלחמה. עשיתי רק את חובתי במסגרת מנגנון הביטחון בו פעלתי. אינני מוכן לשמש כתחליף להימלר"[דרוש מקור].
שאר נאשמי משפט נירנברג השתדלו לשמור מרחק ממנו. קלטנברונר שלל כל מעורבות בפשעים וטען שלא היה לו כל קשר למנגנונים מבצעים דוגמת הגסטאפו. לדבריו, הוא היה מעין אחראי מטעם השירות החשאי ובעל סמכויות ייצוגיות בלבד. הוא אפילו הכחיש שחתם על מספר מסמכים שהוצגו לבית הדין מטעם התביעה.
על הפשעים שביצע הוא נידון למוות ב-30 בספטמבר והוצא להורג בתלייה ב-16 באוקטובר 1946. מילותיו האחרונות היו "אהבתי את עמי הגרמני ואת מולדתי בלב חם. עשיתי את חובתי על פי חוקי עמי ואני מצטער שהפעם עמי הונהג על ידי אנשים שלא היו חיילים ושבוצעו פשעים שלא ידעתי עליהם. גרמניה, בהצלחה".
אפרים קישון קרא (בזלזול) לאופנוע השחור שעליו רכב "הדוקטור" על שם קלטנברונר, שלבש בשירותו באס אס מדים שחורים.
הגלריה הלאומית של ויקטוריה

| --- | --- |

הגלריה הלאומית של ויקטוריה כפי שנראתה בדצמבר 2003
 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאומית
 כתובת:  Flinders Street Railway Station
 מיקום:  סאות'בנק (אנ'), ויקטוריה, אוסטרליה
 מדינה:  אוסטרליה 
 מבקרים בשנה:  3,200,134 (נכון ל־2018)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 24 במאי 1861
 תאריך פתיחה רשמי:  1862 
 אדריכל:  Mario Bellini 
 קואורדינטות:  37°49′21″S 144°58′08″E﻿ / ﻿37.8225°S 144.96888888889°E﻿ / -37.8225; 144.96888888889
 www.ngv.vic.gov.au
 he
 
הגלריה הלאומית של ויקטוריה (באנגלית: National Gallery of Victoria), המוכרת גם בתור "the NGV", היא גלריה לאמנות שהוקמה ב-1861 במלבורן, אוסטרליה.
הגלריה הלאומית של ויקטוריה היא מוסד האמנות הגדול, הוותיק והפופולרי ביותר באוסטרליה. הגלריה מציגה אוסף עצום ומגוון של יצירות אומנות וחפצי אומנות ידועים, אוסטרליים ובין-לאומיים, ולמעלה מ-70 אלף יצירות אמנות מסביב לעולם, בהן אחת מיציקות האדם החושב של רודן, האישה הבוכה של פיקאסו, קיקי עם מסכה אפריקאית של מאן ריי ועוד.
היסטוריה

ניו סאות' ויילס הייתה המשובה הכי עשירה של ויקטוריה ב-1851, שמלבורן היא עיר בירתה ועם שגשוג העיר התקבלו הצעות ממגוון רחב של אנשים להקמת מוזיאון במרכז העיר. ב-1859, התחייבה ממשלת ויקטוריה לתת 2,000 ליש"ט לבניית פסלים. הפסלים לאחר מכן נראו בגלריה הלאומית של ויקטוריה שנפתחה על ידי הפוליטיקאי הנרי ברקלי במאי 1861.
הערות שוליים

↑  מוזיאונים במלבורן ואתרי תרבות מומלצים בעיר, באתר www.elal.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341735405171  BIBSYS: 90902980  BNE: XX92349  BnF: cb11877664q (data)  CANTIC: a11697635  GND: 505046-7  ISNI: 0000 0001 2182 4904  LCCN: n80050339  NKC: kn20070907004  NLA: 35982090  SUDOC: 026550016  ULAN: 500217629  VcBA: 494/19465  VIAF: 149601682   WorldCat (עם VIAF): 149601682
בדיקות אינטגרציה

בדיקות שילוב למודול כיסא מפלט למטוס, כאשר הוא על הקרקע
בדיקת אינטגרציה, הנקראת גם בדיקת שילוב (לפי האקדמיה ללשון: בדיקת כילול), היא אחת מסדרה של בדיקות המבוצעת בתהליך מחקר ופיתוח, במטרה לבדוק את ההשפעה שיש לחלק מוגדר במערכת עם חלקים אחרים במערכת ועם מערכות מקבילות ומשיקות. בדיקות האינטגרציה מבוצעות על ידי חיבור של כמה מודולים בודדים ומחברים אותם למערכת או לתת מערכת, או למערכת חיצוניות.
בדיקות האינטגרציה מבוצעות בדרך כלל לאחר שכל בדיקות היחידה התבצעו.
גורמים ראשיים הנבדקים בבדיקות האינטגרציה הם הפונקציונליות והביצועים המרכזיים של המערכת בהינתן המודולים השונים.
ישנן כמה רמות בבדיקה עצמה:
בדיקת שילוב בין רכיבים שונים בתוך המערכת, אשר מתבצעת לאחר בדיקת כל רכיב על ידי בדיקת יחידה.
ביצוע שילוב בין מרכיבי המערכת לבין הסביבה בה הם מיועדים לפעול. באינטגרציה שכזאת יש לצד המפתח שליטה רק על צד אחד מהממשק המיועד, לכן ישנה חשיבות בתאימות של המרכיבים, ואי תאימות שכזאת צפויה להתגלות בשלב בדיקות האינטגרציה. לרוב, בדיקות שכאלה, נקבעות מראש על ידי ראשי הפרויקט, כדי שבסופו של תהליך יהיה ממשק חלק בין המודולים שהוכנו לבין מודולים קיימים וסביבת העבודה כולה. לעיתים, מתבצעות בדיקות שכאלה אל מול מספר סביבות, וסביבות משתנות, כל זאת תלוי ביעד הפרויקט ובמטרות שהוצבו.
ישנן מספר צורות עבודה לביצוע הבדיקות, רובן מבוססות על בסיס הבדיקה, המוגדר במסמכי האפיון ובארכיטקטורת המערכת (למשל בתוכנה, ארכיטקטורת תוכנה כגון עיצוב מעלה-מטה ומטה-מעלה).
בפיתוח תוכנה, בדיקות אינטגרציה עשויות לכלול גם ביצוע בדיקות לתכונות לא פונקציונליות בתוכנה, למשל בדיקת עומסים או אבטחת מידע.
בפיתוח חומרה, בדיקות אינטגרציה עשויות לכלול גם בדיקות הרכבה פיזית של המעגל המודפס לתוך המוצר הכולל.
ראו גם

שילוב מערכות
הערות שוליים

↑  בְּדִיקַת כִּלּוּל במילון טכנולוגיית המידע: פיתוח מערכות (תשס"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הארווי וולבנגר

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  וודקה, קוביית קרח, פלח תפוז, כוס הייבול, גליאנו, מיץ תפוזים, דובדבן מסוכר 
 אופן ההכנה:  מזיגת המרכיבים בזה אחר זה
 כוס:   כוס הייבול
 קישוט:  פרוסת תפוז או דובדבן מסוכר
 
הארווי וולבנגר (Harvey Wallbanger) הוא קוקטייל המורכב מ-45 מ"ל וודקה, 15 מ"ל ליקר גליאנו ו-90 מ"ל מיץ תפוזים.
אופן הכנת המשקה: מוזגים את המרכיבים ישירות לכוס מסוג "היי-בול" מלאה בקוביות קרח ובוחשים קלות בעזרת סטירר. המהדרים בוחשים את הקוקטייל בטרם הוספת ליקר הגליאנו ורק אז מחליקים את הגליאנו על גבי כפית כדי שיצוף מעל התערובת.
מקור השם

על פי האגדה, הארווי וולבנגר היה גולש ממדינת קליפורניה אשר נהג לשתות גרסה פרטית משלו של קוקטייל הסקרודרייבר עם זילוף גליאנו. יום אחד, לאחר הפסד בתחרות שתה לשוכרה, עד כדי כך שנתקל ברהיטים ובקירות כשניסה לעזוב את בית המרזח. מאז הוא כונה הארווי "וולבנגר" - כלומר "הדופק את הקירות".
סביר להניח כי ה"וול" (דהינו ה"קיר") מקורו מליקר הגליאנו, עליו יש ציור של קיר, כמו בקוקטייל זיון איטי ונוח כנגד הקיר בו שם הקוקטייל נגזר ממרכיביו.
| קוקטיילים |
| --- | --- | --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר •  כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |  |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |  |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |  |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •    כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |  |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנסט קומר

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1810 ממלכת פרוסיה (1803-1892) זוראו, ממלכת פרוסיה
 פטירה:  14 במאי 1893 (בגיל 83) הקיסרות הגרמנית ברלין, ממלכת פרוסיה, גרמניה
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מנחה לדוקטורט:  היינריך שרק 
 מוסדות:  אוניברסיטת ורוצלב  אוניברסיטת פרידריך וילהלם  האוניברסיטה הטכנית של ברלין  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  הרמן שוורץ, פול דו בואה ריימון, וילהלם קילינג, פרדיננד גאורג פרובניוס, ארתור מוריץ שנפליס
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1874)  חבר זר של החברה המלכותית (18 ביוני 1863) 
 צאצאים:  מארי אליזבת קומר 
 
ארנסט אדוארד קומר (בגרמנית: Ernst Eduard Kummer;‏ 29 בינואר 1810 - 14 במאי 1893) היה מתמטיקאי גרמני.
חייו

קומר נולד בזוראו, ברנדנבורג שבפרוסיה (היום בפולין). בשנת 1831 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת האלה-ויטנברג. 
כמומחה למתמטיקה שימושית אימן קציני צבא גרמניים בבליסטיקה. לאחר מכן לימד כ-10 שנים בגימנסיה, שם השפיע על לאופולד קרונקר להפוך למתמטיקאי. קומר פרש מהוראה וממתמטיקה בשנת 1890 ונפטר כשלוש שנים מאוחר יותר בברלין. 
עם תלמידיו לתואר דוקטור נמנים: הרמן שוורץ, לזרוס פוקס, גאורג קנטור ופרדיננד גאורג פרובניוס.
עבודתו המתמטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ב-1847 פרסם גבריאל לאמה הוכחה למשפט האחרון של פרמה. ההוכחה התבססה על פירוק לגורמים של המשוואה  x^{p}+y^{p}=z^{p}, מעל השדה הציקלוטומי מסדר p. במהרה גילה ז'וזף ליוביל פער בהוכחה, שלאמה הניח שהשלמים בשדה מתפרקים באופן יחיד. קומר הדגים שלא תמיד כך הדבר ולכן ההוכחה שגויה.
כדי שעבודתו של לאמה  לא תרד לטמיון חיפש קומר תנאים שבהם פירוק יחיד אכן קיים. בעבודה זו הניח קומר את התשתית לתורת המספרים האלגברית וממנה נולד המושג אידיאל, שהפך למרכזי באלגברה המודרנית. קומר הצליח להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל p שהוא ראשוני רגולרי, שמשערים שהם מהווים כ-60% מכלל הראשוניים. בתוצאה זו השתמש כדי להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל n עד 100.
בשנת 1975 יצאו לאור כל כתביו, בשני כרכים בעריכת אנדרה וייל.
משפחתו

קומר נישא לאוטילי מנדלסון, בתם של נתן מנדלסון והארייט איטזיג. אוטילי הייתה דודניתם של פליקס מנדלסון-ברתולדי ואחותו רבקה, שהייתה נשואה למתמטיקאי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה. אשתו השנייה, ברטה, הייתה דודניתה של אוטילי. לקומר היו בסך הכל 13 ילדים. בתו מרי נישאה למתמטיקאי הרמן שוורץ.
הגלריה הלאומית של קנדה

| --- | --- |
בניין הגלריה הלאומית
בניין הגלריה הלאומית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאומנות
 כתובת:  סאסקס דרייב, אוטווה
 מיקום:  אוטווה 
 מדינה:  קנדה 
 מייסדים:  ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי 
 מבקרים בשנה:  237,391 (נכון ל־2014)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1988
 תאריך פתיחה רשמי:  21 במאי 1988 
 אדריכל:  משה ספדיה
 מידות
 גובה:  33.47 רגל (מוזיאון) 
 שטח:  46,621 מ"ר 
 גובה מעל פני הים:  70 מ' 
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  45°25′46″N 75°41′54″W﻿ / ﻿45.429434°N 75.698386°W﻿ / 45.429434; -75.698386
 http://www.gallery.ca/en/index.php
  (למפת אוטווה מוגדלת) הגלריה הלאומית של קנדה(למפת אוטווה רגילה) הגלריה הלאומית של קנדה
 
הפסל "אמא" של הפסלת לואיז בורז'ואה הממוקם בכיכר הסמוכה
הגלריה הלאומית של קנדה (באנגלית: National Gallery of Canada, בצרפתית: Musée des beaux-arts du Canada) ממוקמת בעיר הבירה אוטווה, אונטריו והיא אחת מגלריות האמנות המובילות בקנדה.
הגלריה שוכנת בבניין העשוי משילוב של זכוכית וגרניט ברחוב סאסקס דרייב עם נוף אל בנייני הפרלמנט הקנדיים שעל גבעת הפרלמנט. המבנה תוכנן על ידי האדריכל משה ספדיה ונפתח בשנת 1988. מנהלה הקודם של הגלריה, ז'אן סאתרלנד באגס, נבחר במיוחד על ידי ראש הממשלה פייר אליוט טרודו כדי לפקח על הבנייה של הגלריה והמוזיאונים הלאומיים.
היסטוריה

הגלריה יוסדה לראשונה בשנת 1880 על ידי המושל הכללי של קנדה ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי ובשנת 1882, עברה למעונה הראשון בגבעת הפרלמנט בבניין בית המשפט העליון של קנדה. בשנת 1911 עברה הגלריה למוזיאון ויקטוריה, ביתו של מוזיאון הטבע הקנדי הנוכחי. בשנת 1913, עבר החוק הראשון לגלריות לאומיות שהתווה את המנדט והמשאבים של הגלריה. בשנת 1962, עברה הגלריה לאתר בניין לורן, בניין משרדים ברחוב אלגין בסמוך לנציבות הבריטית. מאז נהרס הבניין המשרדי והמוזיאון עבר למבנה הנוכחי שלו ברחוב סאסקס דרייב בשנת 1988.
בשנת 1985, המוזיאון הקנדי לצילום עכשווי (CMCP), לשעבר חטיבת צילום הסטילס במועצת הצילום הלאומי של קנדה, נקשר לגלריה הלאומית. המנדט של CMCP, האוסף וצוותו עברו למיקום החדש שלהם בשנת 1992, בתעלת רידו 1, בסמוך לשאטו לורייה. בשנת 1998, ההנהלה של CMCP מוזגה לזו של הגלריה הלאומית.
בשנת 2000, המכון המלכותי האדריכלי של קנדה בחר בגלריה הלאומית כאחד מתוך 500 המבנים הבולטים שנבנו בקנדה במהלך האלף השני.
אוסף

בגלריה אוסף גדול ומגוון של ציורים, רישומים, הדפסים, פסלים ותצלומים. למרות שהיא מתמקדת באמנות קנדית, אינדיאנית ואינואיט, היא מחזיקה עבודות של אמנים רבים אמריקאים ואירופיים. יש בה אוסף אמנות מודרנית בולט עם כמה מיצירותיו המפורסמות ביותר של אנדי וורהול. וכן יצירות של פרנסיס בייקון, ג'ובאני לורנצו ברניני, ז'ורז' בראק, פול סזאן, מארק שאגאל, ג'ון קונסטבל, סלבדור דאלי, אונורה דומייה, גוסטב קלימט, תומאס לורנס, פרנאן לז'ה, רנה מגריט, סימונה מרטיני, אנרי מאטיס, פיט מונדריאן, קלוד מונה, פבלו פיקאסו, קאמי פיסארו, רמברנדט, אוגוסט רודן וג'קסון פולוק.
בשנת 2005, הותקן בכיכר מול הגלריה פסל של עכביש ענק "אמא", של הפסלת לואיז בורז'ואה. בשנת 2011 נוספו לכניסת הגלריה פסלי סוסים רצים של הפסל הקנדי ג'ו פאפארד.
האוסף הקנדי הוא המקיף ביותר בקנדה, ומחזיק עבודות של טום תומסון, אמילי קאר ואלכס קולוויל.
הגלריה מארגנת תערוכות שנוסעות ברחבי קנדה ומעבר, ומופעים המתארחים ברחבי העולם, לעיתים קרובות במשותף עם גלריות לאומיים ומוזיאונים אחרים. האוסף הגלריה נבנה באמצעות רכישה ותרומות.
הגלריה הלאומית של הונגריה

| --- | --- |


בניין הגלריה הלאומית של הונגריה בארמון בודה
 מידע כללי
 סוג:  אמנות הונגרית
 כתובת:  ארמון בודה, בודפשט
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1957
 תאריך פתיחה רשמי:  5 באוקטובר 1957 
 קואורדינטות:  47°29′46″N 19°02′23″E﻿ / ﻿47.4962283°N 19.0397733°E﻿ / 47.4962283; 19.0397733
 http://www.mng.hu/en
  (למפת בודפשט מוגדלת) הגלריה הלאומית של הונגריה(למפת בודפשט רגילה) הגלריה הלאומית של הונגריה
 
הגלריה הלאומית ההונגרית (בהונגרית: Magyar Nemzeti Galéria) היא מוזיאון לאמנות הונגרית, הנמצאת מאז 1975 בגבעת הטירה בבודפשט ושוכנת בתוך ארמון בודה. הגלריה, שנוסדה ב-1957, מציגה יצירות אמנות הונגרית מכל הסוגים והתקופות. בכך שונה הגלריה מהמוזיאון לאמנות יפה שנמצא בכיכר הגיבורים המציג אמנות מכל רחבי העולם ובפרט מאירופה, אבל לא מתמחה באמנות הונגרית. הגלריה אמורה לעבור למשכן חדש ב 2024-2025.
בגלריה הלאומית נמצאים אוספים של אמנות ימי הביניים, אמנות גותית, תקופת הבארוק, הרנסאנס, אימפרסיוניזם ואמנות המאה ה-20 שנוצרו במרחבי הונגריה ועל ידי הונגרים. המוצגים כוללים פריטי עץ, מזבחות אבן, ציורים, פסלים ועוד. מלבד יצירות האמנות ההונגריות, יש גם אוסף של יצירות מופת של אמנות בינלאומית בגלריה הלאומית. בדצמבר 2018 היצירות העיקריות מאוסף האמנות הבינלאומית לאחר שנת 1800 עברו לגלריה הלאומית ההונגרית מבניין המוזיאון לאומנות יפה בבודפשט ששופץ לאחרונה. בין היצירות שהועברו מוצגים ציורים של כמה מהאמנים הבינלאומיים הגדולים כמו פול סזאן, קמיל פיסארו, וקלוד מונה.
מחלקת הציורים מכילה כ 10,000 תמונות שנוצרו בין השנים 1800-1945. בין הציירים שציוריהם מוצגים בגלריה ניתן למצוא את מיהאי מונקאצ'י ופאל סיניאי-מרשה שזכו להכרה בין לאומית בשנות 1860, וכן לאסלו פאל. מסוף המאה ה-19 הציור ההונגרי התפתח במושבות אומנים; המושבה ב Nagybanya (כיום נקראת באיה מארה, ברומניה) הייתה בעלת השפעה מרכזית. בלה איוואני-גרינוולד היה בין מיסדיו. המוזיאון מחזיק באוסף גדול מיצירות ציירים מודרניסטים כגון יוז'ף ריפל-רונאי,  תיוודאר קוסטקה צ'ונטווארי, פליקס בודוג וידר ואחרים.
גלריה

צ'ונטווארי - עלייה לרגל לארזי הלבנון, 1907
מונקאצ'י - ישו לפני פונטיוס פילטוס, 1881
הערות שוליים

↑  Hungarian National Gallery in Budapest, Buda Castle
Budepest
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526376805171  PLWABN: 9810607047505606  BIBSYS: 90384110  BnF: cb120459228 (data)  CiNii: DA11388630  GND: 2018679-4  ISNI: 0000 0001 2297 7259  LCCN: n79110318  LNB: 000063517  NDL: 031310151  NKC: olak2005266864  NLA: 36179282  RERO: 02-A000184366  RKD: 506894  SUDOC: 02867183X  Trove: 1224937  VcBA: 494/46196  VIAF: 154420358   WorldCat (עם VIAF): 154420358 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיאונים ובנושא הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.