stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השקמה
המעבר לדיגיטל

כחלק מן צמצום העיתונות המודפסת בעולם והמעבר אל אתרי התוכן, השיקה רשת שוקן בשנת 2017 אתרי אינטרנט ויישומונים לכל המקומונים שלה. מהלך זה בא לאחר שנים רבות בהן כל עיתוני הרשת הופצו על הנייר בלבד.
כחלק מן המהלך, הושקו לעיתון השקמה שלושה אתרי אינטרנט: "השקמה חולון", "השקמה בת-ים" ו"השקמה ראשון- לציון". העיתונאית מיה מנע, שערכה בעבר מספר מקומונים ברשת שוקן, בהם "העיר בוורוד", מונתה לעורכת הראשית של שלושת האתרים בעת הקמתם. היא שימשה בתפקיד במשך שלוש שנים. בשנת 2021 החליף אותה אלעד ליפשיץ, עורך עיתון ואתרי "כל העיר" באזור ירושלים.
בשונה מן המהדורה המודפסת, אתרי השקמה מתעדכנים מדי יום בחדשות מקומיות. כמו כן קיימים בהם מדורים בנושאי נדל"ן, חינוך, תרבות ופנאי ודעות.
בשנת 2020 מוזגה מערכת אתר "ערים-רחובות" עם מערכת "השקמה".
ביוני 2021 הועברה הבעלות על מקומוני "השקמה" מקבוצת הארץ לידי אבי סולומון, לאחר שזה פרש מניהול רשת שוקן. באותו החודש, יצאו לאור המהדורות המודפסות האחרונות של "השקמה". מאז, כל הידיעות של הרשת מתפרסמות באתרי האינטרנט שלה בלבד.
הערות שוליים

↑   יקירי העיר חולון 2015 - שאול הרשטט, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:07)
↑  יצחק דנון, ‏מוטי ששון ומקומון חולוני ישלמו פיצוי בגין דיבה לראש העירייה לשעבר, באתר גלובס, 30 באוגוסט 1999
↑  משה ריינפלד, העליון בפסק דין תקדימי: מרואיין המגיב על השמצה - לא שותף להוצאת הדיבה, באתר הארץ, 22 באפריל 2002
↑  עמית בן-ארויה, מה יגידו עזובי "העיר"?, באתר העין השביעית, 1 במאי 2005
↑  אורן פרסיקו, מבחן "ישראל היום", באתר העין השביעית, 25 בספטמבר 2018
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
מונטריאול קנדיאנס

מונטריאול קנדיאנס (באנגלית: Montreal Canadiens, בצרפתית: Canadiens de Montréal) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית ממונטריאול, קוויבק, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1909, הייתה ממייסדות ה-NHL ב-1917 והיא הקבוצה היחידה בליגה שהייתה קיימת עוד לפני שנוסדה הליגה. היא הייתה גם אחת הקבוצות ששיחקו בכל שנות קיומה של ליגת ה-NHA שקדמה ל-NHL. היא אחת מהקבוצות המכונות שש המקוריות (The Original Six), שש הקבוצות הקבועות שהרכיבו את הליגה בין 1942 ו-1967 והיוו את הבסיס ל-NHL המודרנית.
הקבוצה צברה מספר כינויים במשך תקופת קיומה, אולם הכינוי שהשתרש יותר מכולם הוא Les Habitants (בצרפתית: "התושבים", רמז למתיישבים הצרפתים הראשונים בקוויבק) או בקיצור Les Habs, ובאנגלית The Habs.
הקנדיאנס הם שיאני תוארי האליפות של ה-NHL והזכיות בגביע סטנלי, כאשר מאז היווסדה זכתה הקבוצה ב-24 גביעי סטנלי - אחד עוד בימי ה-NHA ועוד 23 בימי ה-NHL. בנוסף זכתה הקבוצה באליפות NHA ובשתי אליפויות NHL נוספות ללא גביע סטנלי, בשנים שעל הגביע התחרו ליגות נוספות. הקנדיאנס היא גם הקבוצה הקנדית האחרונה שזכתה בגביע ב-1993.
היסטוריה > 1910 - 1917: ימי ה-NHA

ימי מונטריאול קנדיאנס מתחילים עם ייסוד ליגת ה-National Hockey Association (ראשי תיבות NHA), שיועדה להיות הליגה המקצוענית הכלל-ארצית הראשונה בקנדה. הליגה נוסדה ב-2 בדצמבר 1909 כשכבר היו בה שתי קבוצות במונטריאול - מונטריאול וונדררס, שייצגה את קהילת דוברי האנגלית, ומונטריאול שמרוקס שייצגה את קהילת המהגרים האיריים בעיר. יומיים לאחר מכן הקים מייסד הליגה, אמברוז אובראיין, קבוצה נוספת במונטריאול ששחקניה ומנהליה יועדו לבוא מקהילת דוברי הצרפתית, כדי למשוך את קהל דוברי הצרפתית וליצור יריבות עירונית מול הוונדררס והשמרוקס. המועדון החדש נקרא Club de Hockey Canadien ("מועדון הוקי קנדי") או Les Canadiens ("הקנדים") והפך למונטריאול קנדיאנס. העונה הראשונה של הליגה, עונת 1910, יצאה לדרך כשהקנדיאנס הייתה אחת משבע הקבוצות שהרכיבו את הליגה החדשה.
העונה הראשונה הייתה קשה עבור הקנדיאנס שאך זה קמו, והקבוצה סיימה אחרונה בליגה. רק ב-1914 הגיעה הקבוצה לפלייאוף בפעם הראשונה, והפסידה בסדרת הגמר לקבוצת טורונטו בלושירטס.
ב-1916 זכתה הקבוצה בפעם היחידה בגביע סטנלי כקבוצת NHA, אחרי שגברה בגמר על פורטלנד רוזבאדס, אלופת ליגה מתחרה - PCHA (ראשי תיבות של Pacific Coast Hockey Association). גם ב-1917 זכו הקנדיאנס באליפות ה-NHA, אולם הפעם נוצחו בגמר גביע סטנלי על ידי אלופת ה-PCHA, סיאטל מטרופוליטנס.
עונת 1917 הייתה העונה האחרונה לקיומה של ה-NHA. בעקבות מחלוקת בין בעלי טורונטו בלושירטס לבין בעלי הקבוצות האחרות בליגה, פרשו ארבע קבוצות וביניהן הקנדיאנס והקימו ליגה חדשה - ה-National Hockey League, ובראשי תיבות ה-NHL.
היסטוריה > 1917 - 1932: תחילת ימי ה-NHL והמעבר למונטריאול פורום

כבר בעונה הראשונה לקיומה של הליגה הועמד קיומה, וקיומה של מונטריאול קנדיאנס בפרט, בספק. שרפה שכילתה עד היסוד ב-2 בינואר 1918 את אולם ה"מונטריאול ארנה", שהיה האולם הביתי של הוונדררס והקנדיאנס, איימה על המשך דרכן - והוונדררס אכן התפרקו. הקנדיאנס, לעומת זאת, עברו לאולם ה"ג'ובילי ארנה", אולם קטן בן 3000 מקומות, כדי לנסות ולשרוד.
הצרות של הקבוצה נמשכו ב-1919 כאשר גמר גביע סטנלי בינם לבין סיאטל מטרופוליטנס בוטל בשל מגפת השפעת הספרדית. מספר שחקנים משתי הקבוצות חלו במחלה, אך המחלה פגעה יותר בקנדיאנס שכל שחקניה אושפזו או רותקו למיטתם. אחד השחקנים אף מת מן המחלה, והבעלים של הקבוצה, איש העסקים ג'ורג' קנדי, נפטר שנתיים אחר כך מסיבוכיה.
עוד באותו קיץ נשרף עד היסוד גם ה"ג'ובילי ארנה", והקנדיאנס נאלצו שוב לחפש אולם חדש. באין כזה, נבנה עבור הקנדיאנס בחופזה אולם ה"מונט-רויאל ארנה", למרגלות הר מונט-רויאל, כדי שהקבוצה תוכל לפתוח את עונת 1920. האולם היה למעשה בלתי גמור כאשר הקנדיאנס החלו לשחק בו, ומשטח הקרח הטבעי שלו היה ברמה ירודה.
בעונת 1924 זכו הקנדיאנס בגביע סטנלי השני שלהם, ובפעם הראשונה כקבוצת NHL. שני אחראים עיקריים היו להישג - החלוץ האווי מורנז שבעיני רבים נחשב לכוכב העל הראשון של הליגה, והשוער ז'ורז' וזינה, ששיחק בקבוצה מאז 1910.
בסוף 1924 נבנה בעיר אולם חדש, "מונטריאול פורום", עבור קבוצה חדשה שקמה במונטריאול - מונטריאול מארונס. כיוון שמשטח הקרח הטבעי של מונט-רויאל ארנה לא היה מוכן לפתיחת עונת 1925, הוזמנו הקנדיאנס לחנוך את האולם החדש, והם שיחקו את המשחק הראשון בתולדות האולם ב-29 בנובמבר 1924 כשהביסו 7:1 את טורונטו סנט-פטריקס. למרות זאת, הקנדיאנס לא עברו לאולם החדש עד 1926, ומאז חלקו אותו עם המארונס עד פירוקם של האחרונים ב-1938. האולם הפך עם השנים להיות מזוהה עם הקנדיאנס ששיחקו בו את משחקיהם הביתיים עד 1996.
בעונת 1925 זכו הקנדיאנס באליפות ה-NHL, אולם בגמר גביע סטנלי נוצחו על ידי אלופת ליגה מתחרה. זו הייתה הפעם האחרונה בה גביע סטנלי הוענק לקבוצה שאינה קבוצת NHL.
עונת 1926 נפתחה בטרגדיה, כאשר השוער הוותיק ג'ורג' וזינה התמוטט במשחק הפותח של העונה, ואובחן כחולה שחפת. במרץ 1926 נפטר. הקנדיאנס תרמו גביע לזכרו, שנקרא עד היום גביע וזינה ומחולק לשוער העונה ב-NHL.
בהנהגתו של האווי מורנז זכו הקנדיאנס בשני גביעי סטנלי רצופים ב-1930 ו-1931, לפני שהשפל הגדול פגע בקבוצה, כמו גם בליגה כולה.
היסטוריה > 1932 - 1946: השפל הגדול ותחילת עידן מוריס רישאר

השפל הגדול פגע קשות בקנדיאנס, כשממוצע הקהל שלהם ירד לכ-2000 צופים במשחק בלבד. כדי לחסוך בהוצאות, נאלצה הקבוצה למכור את הכוכב האווי מורנז לשיקגו בלאק הוקס למרות מחאת האוהדים, שהריעו למורנז כשכבש שער במדי שיקגו נגד קבוצתם.
גם מכירתו של מורנז לא שיפרה את מצבה הכספי של הקבוצה, והיא הועמדה למכירה ב-1935. הקונים המיועדים שלה התכוונו להעבירה לקליבלנד, אולם אנשי עסקים ממונטריאול שנענו לתחנוני האוהדים קנו לבסוף את הקבוצה והשאירו אותה בעיר. הצעד הראשון של הבעלים החדשים היה החזרתו של האווי מורנז לקבוצה.
אולם חזרתו של מורנז הייתה קצרת מועד. בינואר 1937, בעקבות תיקול שספג, שבר מורנז את רגלו במספר מקומות. חודשיים לאחר מכן מת מורנז עקב תסחיף ריאתי שנגרם מקריש דם כתוצאה מהשברים ברגלו.
אחרי מותו של מורנז עבר משבר מקצועי על הקבוצה שסיימה מספר עונות בתחתית הליגה, והקהל שלה הלך ונטש אותה. הקבוצה נמכרה ל"מונטריאול ארנה קומפאני", הבעלים של מונטריאול פורום, אולם מצבה הכספי המשיך להיות קשה מאד.
העזרה באה ממקום בלתי צפוי - קון סמיית', הבעלים של היריבה המושבעת טורונטו מייפל ליפס. סמיית' שידך את הקבוצה למאמן טורונטו לשעבר, דיק ארווין, שקיבל את המשימה להחיות את הקבוצה.
מלחמת העולם השנייה שהשתוללה באותו זמן פגעה קשות בסגלים של קבוצות ה-NHL, והקנדיאנס נפגעו פחות מאחרים כאשר מנהלי הקבוצה דאגו לשחקניהם לתפקידים תומכי-לחימה באזור מונטריאול כדי שיוכלו להמשיך ולשחק. כך היה גם ב-1943 עם מי שהסתמן ככוכב החדש של הקבוצה, מוריס רישאר, שזכה לכינוי "רוקט" (Rocket - "רקטה"). רישאר היה כובש שערים מחונן, מהיר מאוד, חזק מאוד, בעל חוש מיקום מצוין ושליטה מעולה בדיסקית ובמקל ההוקי. הוא היה גם אדם מהיר חימה שעסק באיגרוף כתלמיד תיכון, עובדה שתרמה לכך שיריבים חששו להגיע למצב של קטטה איתו.
בהנהגתו של רישאר חזרו הקנדיאנס לצמרת הליגה, זכו בגביע סטנלי ב-1944, ובעונת 1945 קבע רישאר הישג אישי היסטורי - הראשון שכבש 50 שערים בעונה של 50 משחקים, כאשר את השער ה-50 כבש 2 דקות ו-15 שניות לסיום המשחק האחרון של העונה.
היסטוריה > 1946 - 1964: עידן פרנק סלקה ו"שש המקוריות"

העידן שאחרי מלחמת העולם השנייה היה תור זהב לליגה כולה, ולמונטריאול קנדיאנס בפרט. הרכב הליגה התייצב עוד ב-1942 על שש קבוצות קבועות, המכונות "שש המקוריות" (The Original Six), והרכב הליגה נשאר יציב עד ההתרחבות של 1967. יציבות הייתה גם בתחום הניהול של הקנדיאנס, כאשר פרנק סלקה נכנס לתפקיד המנכ"ל לאחר שהתפטר מתפקיד דומה בטורונטו מייפל ליפס, והחזיק בו עד 1964.
המשימה החשובה הראשונה שנטל סלקה על עצמו הייתה החתמתו של ז'אן בליבו, כוכב צעיר שהתגלה בליגת החובבים של קוויבק. למרות ששיחק מספר משחקים עם הקנדיאנס מאז 1950, סירב בליבו לעזוב את קבוצתו בליגת החובבים ולעבור לקנדיאנס כשחקן מן המניין. לבסוף קנו הקנדיאנס את ליגת החובבים כולה ב-1953, בעיקר כדי להעביר אליהם את בליבו שהיה אז בן 22. בליבו כיכב בקנדיאנס 18 שנים רצופות.
המחצית השנייה של שנות ה-50 החלה במהומה גדולה, כאשר במרץ 1955 השעתה הליגה את מוריס רישאר לשארית העונה, כולל הפלייאוף, בשל עבירה קשה על שחקן בוסטון ברואינס והכאת קוון שניסה להתערב. בעקבות ההרחקה פרצו מהומות במונטריאול בהן נפצעו ונעצרו עשרות אנשים ונגרמו נזקים במאות אלפי דולרים. נשיא ה-NHL, קלארנס קמפבל, ספג מטר של ביצים ופירות כשביקר במשחק במונטריאול פורום, וגורש מהאולם. רישאר עצמו עלה לשידור רדיו וביקש להרגיע את המהומות, והבטיח לחזור בעונת 1956 ולהביא לקבוצה את גביע סטנלי. רישאר קיים את הבטחתו מעל ומעבר, כאשר בין 1956 ו-1960 זכו הקנדיאנס בחמישה גביעי סטנלי רצופים - הישג חסר תקדים. עונת 1960 חתמה הישג חסר תקדים נוסף, כאשר הקנדיאנס שיחקו בסדרת הגמר במשך עשר שנים רצופות. אחרי עונת 1960 פרש רישאר ממשחק, והתקבל מיד להיכל התהילה של ההוקי בלי תקופת ההמתנה המקובלת של 3 שנים לאחר הפרישה.
ב-1959 הציג שוער הקבוצה, ז'אק פלאנט, חידוש ב-NHL. השחקנים שיחקו עד אז ללא כל הגנה לפנים, ופלאנט מאס בפגיעות הפנים הקשות שספגו שחקנים, ובעיקר שוערים, מדיסקית ההוקי. הוא החל ללבוש מסכת הגנה מיוחדת באימונים, אם כי נמנע מללבוש אותה במשחקים בשל התנגדות הנהלת הקבוצה. ב-1 בנובמבר 1959, במשחק מול ניו יורק ריינג'רס במדיסון סקוור גארדן, ספג פלאנט פגיעה בפניו מדיסקית ההוקי; מאחר שבאותם ימים לא היו שוערים מחליפים בסגלי הקבוצות, נעצר המשחק ל-20 דקות כאשר הרופאים תופרים את הפצע בפניו של פלאנט. לאחר שסיימו לתפור, סירב פלאנט לחזור לשחק ללא מסכת ההגנה; עם המסכה על פניו השתתף פלאנט בזכייה החמישית הרצופה בגביע סטנלי. שוערים אחרים החלו מחקים אותו ולובשים מסכות הגנה לפניהם, והרכב ציוד השוערים - ולאחר מכן גם ציוד שחקני השדה - השתנה לתמיד.
היסטוריה > 1964 - 1979: עידן סם פולוק והתרחבות ה-NHL

ב-1964 פרש פרנק סלקה מתפקידו והוחלף על ידי סם פולוק. פולוק דגל בטקטיקה של מכירת כוכבים בגיל מתקדם למען בחירות דראפט, כדי ליצור דור חדש של כוכבים בקבוצה. הטקטיקה הצליחה מעל ומעבר, כאשר במשך 14 שנותיו של פולוק כמנכ"ל זכו הקנדיאנס בתשעה גביעי סטנלי תוך כדי גיוס מספר שחקנים צעירים שהפכו להיות כוכבים גדולים ב-NHL.
הקנדיאנס זכו בשני גביעים רצופים ב-1965 ו-1966, אך בסדרת גמר גביע סטנלי של 1967 אליה הגיעו כמועמדים ברורים לניצחון נוצחו במפתיע על ידי היריבה המושבעת טורונטו. זו הייתה העונה האחרונה של עידן "שש המקוריות", ולקראת עונת 1968 הכפילה הליגה את גודלה עם הצטרפותן של שש קבוצות חדשות.
מבנה הליגה לאחר ההרחבה היה שני בתים - מזרחי, שכלל את שש הקבוצות הוותיקות, ומערבי, שכלל את החדשות. המבנה נתן יתרון ברור לקבוצות הוותיקות והמנוסות, ואכן גמרי גביע סטנלי של 1968 ו-1969 היו חד צדדיים. מונטריאול הגיעה כאלופת המזרח, כלומר אלופת הבית של הקבוצות הוותיקות, והביסה בשתי סדרות הגמר את סנט לואיס בלוז בלי להפסיד ולו משחק אחד.
ב-1970 החמיצו הקנדיאנס את הפלייאוף, לראשונה מאז 1948. אולם עונה לאחר מכן החלה הטקטיקה של סם פולוק להשתלם, כאשר השוער הצעיר קן דריידן שנבחר בדראפט הקודם הפך לשוער הראשון של הקבוצה ממש על סף הפלייאוף, למרות שפתח רק ב-6 משחקים בעונה הרגילה. דריידן הצטיין בפלייאוף ועזר להוביל את הקנדיאנס לזכייה נוספת בגביע סטנלי, תוך שהוא זוכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף. הטקטיקה המשיכה בעונה שלאחר מכן, כאשר החלוץ גי לפלר והמגן לארי רובינסון נבחרו בדראפט והחלו לככב בקבוצה, שהתאוששה מצוין מפרישתו של כוכבה ז'אן בליבו. עם המאמן הצעיר סקוטי באומן, לימים המאמן המצליח ביותר ב-NHL בכל הזמנים, זכו הקנדיאנס בעוד חמישה גביעי סטנלי בשנות ה-70, כולל ארבעה רצופים בין עונות 1976 ו-1979.
בסוף עונת 1979 נקלעה הקבוצה לוויכוח נוקב כאשר סירבה לאשר את הסכם האיחוד בין ה-NHL לליגה המתחרה שהייתה קיימת באותם ימים, ה-WHA. בעצה אחת עם ונקובר קנאקס הצביעו הקנדיאנס נגד האיחוד וגרמו בתחילה להפלתו, כאשר השיקול העיקרי היה ההכנסות מתוכנית הטלוויזיה Hockey Night in Canada שתמלוגיה התחלקו בין הקבוצות הקנדיות של הליגה, וכאלה היו שלוש טרם האיחוד. האיחוד עמד להוסיף לליגה עוד שלוש קבוצות קנדיות, ולהפחית את התמלוגים של כל קבוצה לחצי.
אוהדי ההוקי בשלוש הערים שקבוצותיהן עמדו להצטרף ל-NHL - ויניפג, אדמונטון וקוויבק - רתחו. חרם צרכנים מסיבי הוטל על מוצרי מבשלת הבירה "מולסון", בעלת הקנדיאנס. גם ה-NHL הצטרף ללחצים, ולבסוף הפכו שתי הקבוצות את הצבעתן והאיחוד התממש.
היסטוריה > 1980 - 1996: סוף עידן מונטריאול פורום

תחילת שנות ה-80 היו זמנים קשים לקבוצה. דור שלם של שחקנים פרש, ולמרות שהקבוצה הגיעה בדרך כלל לפלייאוף היא הודחה בו מוקדם והפסידה בסדרות לקבוצות החדשות יחסית של הליגה - מינסוטה נורת'סטארס, אדמונטון אוילרס וקוויבק נורדיקס. ההפסד לנורדיקס ב-1982 היה כואב במיוחד, גם בשל היריבות בין שתי הקבוצות מקוויבק וגם בשל האופי האלים במיוחד של הסדרה ביניהן.
רק ב-1986 הצליחה הקבוצה לזכות בגביע סטנלי ה-23 שלה, בהנהגתם של מאמן (ז'אן פרון) ושוער (פטריק רואה) ששניהם היו בשנתם הראשונה בליגה. רואה זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף וקבע שיא NHL כשחקן הצעיר ביותר שזכה בתואר הזה. הקנדיאנס ניצחו בסדרת הגמר את קלגרי פליימס. שתי הקבוצות נפגשו שוב בסדרת הגמר ב-1989 והפעם ניצחו הפליימס, וזו הייתה סדרת הגמר הכל-קנדית האחרונה עד היום.
בעונת 1993, שנת ה-100 לגביע סטנלי, זכו הקנדיאנס בגביע סטנלי האחרון שלהם עד היום עם ניצחון בסדרת הגמר החגיגית על לוס אנג'לס קינגס שבשורותיה שיחק אז וויין גרצקי. סדרת הגמר התחילה רע מאוד עבור הקנדיאנס, עם הפסד במשחק הראשון ופיגור במשחק השני כשנותרו פחות משתי דקות לסיומו. אז ביקש המאמן, ז'אק דמר, למדוד את מקל ההוקי של חלוץ הקינגס מרטי מקסורלי, והתברר שהמקל אינו חוקי. בעקבות זאת הורחק מקסורלי לשתי דקות, והקנדיאנס ניצלו את יתרונם המספרי כדי להשוות ולכפות הארכה, בה הצליחו להפוך את המשחק ולהשוות את הסדרה. משם המשיכו הקנדיאנס לעוד שלושה ניצחונות רצופים ולזכייה בגביע, הפעם האחרונה עד היום שקבוצה קנדית זוכה בגביע. חגיגות הזכייה במונטריאול כללו מפגן של ונדליזם ואלימות, כאשר בעיר נגרמו נזקים במיליוני דולרים ו-168 איש נפצעו.
במהלך עונת 1996 אירעה תקרית בין השוער המצטיין פטריק רואה לצוות המקצועי ובעלי הקבוצה, כאשר מונטריאול הובסה במשחק על ידי דטרויט רד וינגס ורואה זכה ללעג מהקהל. רואה הכריז שברצונו לעזוב, והוא אכן הועבר לקולורדו אוולאנש במה שהתברר כטעות קשה. רואה הוביל את האוולאנש לגביע סטנלי עוד באותה עונה והמשיך להצטיין שם עד פרישתו, בעוד הקנדיאנס נכנסו לתקופת בינוניות הנמשכת למעשה עד היום.
עוד באותה תקופה הגיעו בקבוצה למסקנה שהמונטריאול פורום קטן מדי עבור הקבוצה, שנאבקה בשער היורד של הדולר הקנדי ובמיסים הגבוהים של קנדה לעומת ארצות הברית, ושיש לעבור לאולם גדול יותר. ב-11 במרץ 1996 ניצחו הקנדיאנס את דאלאס סטארס במשחק האחרון בפורום, לאחריו נערך טקס בהשתתפות כוכבי העבר של הקבוצה בראשות מוריס רישאר, ולפיד נישא במצעד טקסי מחדר ההלבשה של הקנדיאנס בפורום אל מרכז זירת הקרח, ומשם אל אולמם החדש, "סנטר מולסון" (כיום סנטר בל).
היסטוריה > ריצת הפלייאוף של 2021

עונה רגילה פושרת במבנה הבתים המיוחד שהוחל עקב מגפת הקורונה הביא את הקנדיאנס לעלייה קשה לפלייאוף מהמקום הרביעי בבית הצפוני שבו רוכזו הקבוצות הקנדיות.
בפלייאוף העלתה הקבוצה את רמתה. בסיבוב הראשון, מול יריבתה המוזבעת טורונטו מייפל ליפס, חזרו הקנדיאנס מפיגור 3:1 בסדרה ועלו לסיבוב השני בעזרת שלושה ניצחונות רצופים. התנופה נמשכה בסיבוב השני עם ארבעה ניצחונות רצופים על ויניפג ג'טס.
בסדרת חצי הגמר, מול וגאס גולדן נייטס, ניצחו הקנדיאנס בשישה משחקים ועלו לסדרת הגמר על גביע סטנלי לראשונה מאז זכייתם האחרונה ב-1993.
בסדרת הגמר פגשו הקנדיאנס את האלופה, טמפה ביי לייטנינג. הלייטנינג הראו עליונות ברורה בסדרה, ניצחו אותה בחמישה משחקים בהם הבקיעו 17 שערים לרשת של הקנדיאנס, וזכו באליפות שנייה ברציפות.
היסטוריה > 2021 - ההווה

בעונות 2021/22, 2022/23 ו-2023/24 הפגינו הקנדיאנס יכולת חלשה, וסיימו בשלושתן את העונה הרגילה במקום האחרון בבית האטלנטי.
לוגו

הלוגו של הקנדיאנס, האות C כשבתוכה האות H, מלווה את המועדון, בשינויים מזעריים, מאז 1916. בקרב אוהדי ההוקי קרח בצפון אמריקה השתרשה האמונה שהאות H מייצגת את כינוי הנפוץ של הקבוצה, ה-Habs, אך למעשה היא ייצוג של המילה "הוקי" בשם Club de Hockey Canadiens - "מועדון ההוקי קנדיאנס".
יריבויות

כקבוצה הוותיקה בליגה, נוצרו בין הקנדיאנס למספר קבוצות יריבויות גדולות מסורתיות ארוכות שנים.
ללא ספק היריבות הגדולה של הקנדיאנס היא עם טורונטו מייפל ליפס, יריבות שהחלה עוד ב-1917 עם ייסוד ה-NHL. היריבות חורגת מעולם ההוקי קרח ומקרינה על היריבויות בין הערים ובין הקהילות בקנדה, כאשר הקנדיאנס והעיר מונטריאול נתפסות כנציגות הבכירות של דוברי הצרפתית, ואילו המייפל ליפס והעיר טורונטו הן הנציגות הבכירות של דוברי האנגלית.
יריבות מרה נוספת מעידן "שש המקוריות" היא עם בוסטון ברואינס. שתי הקבוצות נפגשו זו עם זו, הן בעונה הרגילה והן בסדרות פלייאוף, יותר פעמים מכל שתי קבוצות אחרות בהיסטוריה של ה-NHL. היריבות התחזקה באירוע "מהומות רישאר" ב-1955 ולאחר מכן המשיכה לאורך שנות ה-60 ובמיוחד בשנות ה-70, אז היו שתי הקבוצות בצמרת ה-NHL והתחלקו ברוב תוארי האליפות.
בין 1979 ל-1995, כאשר קוויבק נורדיקס שיחקה ב-NHL, התפתחה בין הקנדיאנס והנורדיקס יריבות טבעית על הבכורה בפרובינציית קוויבק. היריבות פסקה כאשר הנורדיקס הפכו לקולורדו אוולאנש ועברו לדנוור ב-1995.
סגל שחקנים

נכון ל-31 באוקטובר 2024
מונטריאול קנדיאנס בעונת 1910, העונה הראשונה לקיומה
הריסות "מונטריאול ארנה", אולמם הביתי של הקנדיאנס, אחרי השרפה ב-2 בינואר 1918
מונטריאול קנדיאנס אחרי הזכייה בגביע סטנלי ב-1924. האווי מורנז שלישי משמאל, ז'ורז' וזינה חמישי משמאל
האווי מורנז אחרי חזרתו לקנדיאנס ב-1936
מונטריאול קנדיאנס, 1942. מוריס רישאר שני מימין בשורה העליונה
המסכה של ז'אק פלאנט, מסכת השוער הראשונה ב-NHL
ז'אן בליבו (ראשון מימין) וברני ז'פריון במשחק נגד ניו יורק ריינג'רס, 1962
חדר ההלבשה של הקנדיאנס באולמם החדש, סנטר בל
לוגו עונת המאה של הקנדיאנס, ששימש אותם בעונת 2009
ניק סוזוקי, קפטן הקנדיאנס
המשרד לחיזוק וקידום קהילתי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  1 ביוני 2020
 תאריך פירוק:  6 בנובמבר 2023
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 אתר רשמי
 
המשרד לחיזוק וקידום קהילתי היה משרד ממשלתי, שאליו הועברו תחומי עיסוק שהיו במסגרת המשרד לביטחון הפנים. המשרד הציג עצמו כ"עוסק בבינוי קהילה וכפועל בשתי זרועות מרכזיות. האחת זרוע המניעה בטיפול בתופעות קצה כדוגמת נפגעי סמים ואלכוהול, תוכניות לאומיות למניעת אלימות, מניעת אלימות נגד נשים בהיבט הקהילתי ואוכלוסיות קצה. בזרוע העצמה עוסק המשרד לפרויקטים לקידום ההתנדבות, ליוזמות בונות קהילה ולקשר שבבניית קהילה בין שלטון מקומי, שלטון מרכזי, מגזר שלישי ומגזר עסקי."
היסטוריה

המשרד הוקם במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש, כחלק ממהלך של הקמת שישה משרדי ממשלה חדשים, וניתן לאורלי לוי-אבקסיס. תקציב המשרד נאמד בסך של כ-785 מיליון שקל. ב-14 ביוני אושר מינויו של חגי רזניק למנהל הכללי של המשרד. בנובמבר 2020 השיק המשרד ביחד עם הרשת החברתית "טיקטוק" קמפיין להעלאת המודעות הציבורית לסכנות באינטרנט.
הקמת המשרד דרשה שינוי חקיקה והליכי תכנון. במהלך ימי המשרד נמתחה לא פעם ביקורת על עצם היותו, בטענה כי הוא חסר סמכויות ומהווה בזבוז כספי ציבור, וכי הוא נוסד כגחמה אישית עבור אורלי לוי-אבקסיס. יתרה מכך, משרד האוצר אף הרכיב רשימה ובה עשרה ממשרדי הממשלה שלטענתו יש לסגור לצמיתות, ובהם נכלל המשרד לחיזוק וקידום קהילתי.
לקראת הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, נקבע בהסכם הקואליציוני בין יש עתיד לימינה כי המשרד לחיזוק וקידום קהילתי ייסגר וסמכויותיו ישובו אל המשרד לביטחון הפנים; בהחלטת הממשלה ב-19 ביולי 2021 נקבע שהמשרד ייסגר אחרי שיושלמו תיקוני החקיקה הדרושים לשם כך.
המשרד נסגר רשמית ב-6 בנובמבר 2023 עם השלמת תיקוני החקיקה הנדרשים לסגירתו.
סוכנויות ביצוע

להלן תחומי אחריות וסוכנויות ביצוע הכפופות למשרד:
המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת
הרשות הלאומית לביטחון קהילתי (בעבר: הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול)
שרי המשרד

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | סיעה | סיעה | תקופת כהונה | תקופת כהונה | ממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | אורלי לוי-אבקסיס (1973-) |  | גשר | 1 ביוני 2020 | 13 ביוני 2021 | השלושים וחמש |
| 1 |  | אורלי לוי-אבקסיס (1973-) |  | הליכוד | 1 ביוני 2020 | 13 ביוני 2021 | השלושים וחמש |
| 2 |  | עמר בר-לב (1953-) |  | העבודה | 13 ביוני 2021 | 29 בדצמבר 2022 | השלושים ושש |
| 3 |  | איתמר בן גביר (1976-) |  | עוצמה יהודית | 9 בינואר 2023 | 6 בנובמבר 2023 | השלושים ושבע |
מנכ"לי המשרד

| מספר | תמונה | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | חגי רזניק | 14 ביוני 2020 | 13 ביוני 2021 |
הערות שוליים

↑  אתר המשרד לחיזוק וקידום קהילתי
↑  הקמת המשרד לחיזוק וקידום קהילתי ותיקון החלטות ממשלה, החלטה מספר 31 של ממשלת ישראל ה-35, מ-31 במאי 2020, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  אלי סניור וגד ליאור, התיק המומצא של אורלי לוי-אבקסיס: עשרות מיליונים וסמכויות שנלקחו מביטחון הפנים, באתר ynet, 14 במאי 2020
↑   יהונתן ליסו חיים לוינסון, השרה "לחיזוק וקידום קהילתי": משרד חדש יוקם עבור אורלי לוי-אבקסיס, באתר הארץ, 14 במאי 2020
↑  צבי זרחיה, משרד הקידום הקהילתי של אורלי לוי ינהל תקציב של 785 מיליון שקל בקדנציה, באתר כלכליסט, 14 במאי 2020
↑  אביאור אבו וצבי זרחיה, הממשלה אישרה שורת מינויים למנכ"לים במשרדים השונים, באתר כלכליסט, 14 ביוני 2020
↑  חזקי ברוך, אושר מינוי חגי רזניק למנכ"ל המשרד לחיזוק וקידום קהילתי, באתר ערוץ 7, 14 ביוני 2020
↑  אליאב בטיטו, ‏"לדאוג לביטחון הילדים": טיקטוק והמשרד לחיזוק וקידום קהילתי נגד בריונות הרשת, באתר מעריב אונליין, 26 בנובמבר 2020
↑   ציוץ של רועי ינובסקי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 31 במאי 2020
↑   מה קורה עם המשרד של אורלי לוי-אבקסיס?, סרטון בערוץ "כאן חדשות", באתר יוטיוב (אורך: 3:01)
↑   חגי עמית, הסעיף שבו מסתתרת הציניות של אורלי לוי אבקסיס - וכמה יעלה לנו המשרד החדש שלה, באתר TheMarker‏, 14 במאי 2020
↑   יהונתן ליס וחיים לוינסון, השרה "לחיזוק וקידום קהילתי": משרד חדש יוקם עבור אורלי לוי-אבקסיס, באתר הארץ, 14 במאי 2020
↑  גד ליאור, לפני ששוב מחלקים: תסגרו את משרדי הממשלה המיותרים, באתר ynet, 10 במאי 2021
↑  מורן אזולאי, המשרדים שייסגרו - וחלוקת האחריות: ההסכם המלא בין לפיד ובנט, באתר ynet, 11 ביוני 2021
↑   חוק הרשות הלאומית לביטחון קהילתי (תיקון מס' 2), התשפ"ג-2023, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  הודעה על העברת שטחי פעולה ממשרד למשרד, ילקוט הפרסומים 8923, 17 ביוני 2020
| משרדי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- |
| משרדים נוכחיים | משרד ראש הממשלה • משרד האוצר • משרד האנרגיה והתשתיות • משרד הביטחון • המשרד לביטחון לאומי • משרד הבינוי והשיכון • משרד הבריאות • המשרד להגנת הסביבה • משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות • משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה • משרד החוץ • משרד החינוך • משרד החקלאות וביטחון המזון • משרד ירושלים ומסורת ישראל • משרד הכלכלה והתעשייה •  משרד המורשת • משרד המשפטים • משרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי • המשרד לעניינים אסטרטגיים • משרד העבודה • משרד העלייה והקליטה • משרד הפנים • משרד הרווחה והביטחון החברתי • המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה • המשרד לשירותי דת • המשרד לשיתוף פעולה אזורי • משרד התחבורה והבטיחות בדרכים • משרד התיירות • משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות • משרד התקשורת • משרד התרבות והספורט |  |
| משרדים בעבר | המשרד להגנת העורף • המשרד לחיזוק וקידום קהילתי • המשרד לקידום מעמד האישה • משרד האספקה והקיצוב • משרד הדיגיטל הלאומי • משרד ההסברה • משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה • משרד החינוך, התרבות והספורט • משרד הכלכלה והתכנון • משרד המדע, התרבות והספורט • משרד המודיעין • משרד המיעוטים • משרד הפיתוח • משרד משאבי המים •  משרד ראש הממשלה החלופי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009674487105171