stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסודות של האכפתיות
עלילה

בן הוא סופר ללא הכנסה מכתיבה המתגורר בסיאטל, ונמנע מניסיונותיה של אשתו הפרודה להגיש לו מסמכי גירושין. הוא לוקח קורס של שישה שבועות כדי להפוך למטפל ונשכר על ידי אלסה, מנהלת בנק מאנגליה, לטפל בבנה בן ה-18 טרבור, שיש לו ניוון שרירים על שם דושן.
בן מסתגל לשגרה של טרבור ונקשר עם המתבגר הציני והמתוסכל מינית. טרבור מגלה שאביו עזב כאשר אובחן בגיל 3, ושולח לטרבור מכתבים מהם הוא מתעלם. אלסה וטרבור יודעים שבן מתמודד עם מותו של בנו הצעיר. אלזה מזהירה את בן שלא להתקרב מדי לטרבור, מחשש שטרבור ייפגע כשבן ימשיך הלאה.
בן משכנע את אלסה לתת להם לצאת לטיול. הוא וטרבור יוצאים למסע לראות את הבור העמוק ביותר בעולם. בנוסף, טרבור מבקש לבקר את אביו, בעל סוכנות רכב בסולט לייק סיטי. בתחנת דלק, טרבור מתאהב בטרמפיסטית בת גילו בשם דוט. כשהוא ובן רואים אותה שוב מחוץ למסעדה, בן מזמין אותה להצטרף אליהם לדרך. דוט מסבירה שהיא נוסעת לדנוור כדי להתחיל מחדש את חייה. כשהוא עוצר במוטל, בן חושד שעוקב אחריהם מישהו שנשלח על ידי אשתו.
בנסיעה בכביש המהיר, הם מוצאים אישה בהריון, פיצ'ס, שמכוניתה התקלקלה והם מציעים לה טרמפ. כשהם עוצרים ללילה, טרבור מציע לדוט לצאת עמו לדייט במסעדה ממול, והיא נעתרת. למחרת, הארבעה מתעמתים עם אביו של טרבור בסוכנות שלו. הוא מודה שאף על פי שאלסה ביקשה ממנו לכתוב לטרבור, הוא מעולם לא עשה זאת. אלסה אמו, היא זו שכתבה את כל המכתבים בעצמה. לא מעוניין להתחבר עם בנו, אביו של טרבור מציע לו כסף במקום, אבל טרבור וחבריו עוזבים. טרבור ובן מתפרצים אחד על השני, מתכוננים לנסוע הביתה, אבל דוט מתעקשת שהם ישלימו את המסע שלהם.
כשהם מגיעים לבור העמוק ביותר בעולם, טרבור, דוט ופיצ'ס הולכים למטה, בעוד בן ממתין בראש ההר ואומר ששכח את הנייד שלו. הוא מתעמת עם הנהג שעקב אחריהם ומגלה שהוא אביה של דוט, שרוצה לוודא שהיא תגיע בשלום לדנבר. לפתע, בן מקבל שיחה מטורפת מדוט, והוא רץ לתחתית הבור, מחשש שמשהו קרה לטרבור. הוא מגלה שפיצ'ס החלה ללדת. הוא עוזר לה ללדת את תינוקה, תוך שהוא מתגבר על האשמה על מות בנו, כאשר מכוניתו, עם בלם החניה לא תקין לחלוטין, דרסה את בנו בטעות בזמן שבן פרק מצרכים.
פיצ'ס ובנה שזה עתה נולד נלקחים לבית החולים. דוט משלימה עם אביה, שמסכים לקחת אותה את שארית הדרך לדנבר. היא מנשקת את טרבור לפני שהיא עוזבת, מבטיחה לשמור על קשר. עם קרש גב מושאל, בן עוזר לטרבור להגשים את משאלתו להטיל שתן בעמידה, מעל המעקה, לתוך הבור. בן וטרבור חוזרים הביתה, ובן מסיים את גירושיו. הוא מתחיל לכתוב את הרומן הבא שלו על טרבור, מה שמצביע על כך שהוא נשאר בקשר חברי עימו.
שחקנים ודמויות

פול ראד – בן בנג'מין
קרייג רוברטס – טרבור
סלינה גומז – דוט
ג'ניפר אילי – אלזה
מייגן פרגוסון – פיצ'ס
פרדריק ולר – בוב
בובי קנאבלי – קאש
ג'וליה דנטון – ג'נט
הפקה

ב-11 באוקטובר 2012, רוב ברנט וג'ון בקרמן ו-"Worldwide Pants" רכשו את הזכויות להפקת הסרט על הרומן "The Revised Fundamentals of Caregiving" מאת ג'ונתן אביסון. ברנט עיבד וביים את הסרט, ודונה ג'יליוטי וג'יימס ספייס הפיקו. ב-7 בינואר 2015, לוהק פול ראד לגלם את בן, וב-13 בינואר לוהקה סלינה גומז.
ב-7 בדצמבר הוכרז שהכותרת המקורית, "The Revised Fundamentals of Caregiving", שונה ל-"The Fundamentals of Caring". מאוחר לוהקו בובי קנאבלי ופרדריק ולר לתפקידי משנה בסרט, כשקרייג רוברטס לוהק גם הוא לתפקיד ראשי לצד ראד.
הפקה > צילומים

שלב הצילומים החל ב-22 בינואר 2015 באטלנטה, ג'ורג'יה. בתחילת פברואר הצילומים התרחשו בקרטרסוויל, ג'ורג'יה. הצילומים הסתיימו ב-26 בפברואר 2015, לאחר 26 ימי צילומים.
הפצה

הסרט הוצג בבכורה עולמית ב-29 בינואר בפסטיבל סאנדנס 2016. בינואר 2016, לפני הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט, והוא הוקרן לראשונה בשירות ההזרמה ב-24 ביוני 2016.
הערות שוליים

↑  Robinson, Will (1 באפריל 2016). "Netflix sets June premiere date for The Fundamentals of Caring". Entertainment Weekly. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Osterndorf, Chris (24 ביוני 2016). "Review: Netflix's 'The Fundamentals of Caring' runs on Rudd". נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Siegel, Tatiana (11 באוקטובר 2012). "Worldwide Pants Nabs Big-Screen Rights to Jonathan Evison's Novel 'The Revised Fundamentals of Caregiving'". hollywoodreporter.com. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sneider, Jeff (7 בינואר 2015). "Paul Rudd to Star in Inspirational Indie Movie 'The Revised Fundamentals of Caregiving'". thewrap.com. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yamato, Jen (13 בינואר 2015). "Selena Gomez Joins Paul Rudd In 'The Revised Fundamentals of Caregiving'". Deadline Hollywood. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "First Look at Paul Rudd, Craig Roberts & Selena Gomez in The Fundamentals of Caring". Final Reel. 7 בדצמבר 2015. נבדק ב-7 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Berkshire, Geoff (23 בינואר 2016). "Sundance Film Review: 'The Fundamentals of Caring'". Variety. נבדק ב-30 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tartaglione, Nancy (30 במאי 2016). "'The Fundamentals Of Caring' Trailer: Paul Rudd, Craig Roberts & Selena Gomez Hit The Road". Deadline Hollywood. נבדק ב-30 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Selena Gomez arrives in Atlanta to begin filming 'The Revised Fundamentals of Caregiving'". onlocationvacations.com. 19 בינואר 2015. נבדק ב-10 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "On the Set for 1/26/15: Michael Fassbender Begins Steve Jobs Biopic, Ryan Coogler Starts Rocky Spinoff & More". ssninsider.com. 26 בינואר 2015. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2016. נבדק ב-10 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Selena Gomez & Paul Rudd continue filming 'The Revised Fundamentals of Caregiving' in Cartersville, Georgia". onlocationvacations.com. 2 בפברואר 2015. נבדק ב-10 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "SUNDANCE INSTITUTE COMPLETES FEATURE FILM LINEUP FOR 2016 SUNDANCE FILM FESTIVAL". Sundance. 7 בדצמבר 2015. נבדק ב-7 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sharf, Zack (15 בינואר 2016). "Netflix Continues to Conquer Pre-Sundance With 'Fundamentals of Caring' Deal". Indiewire.com. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EW".
בריטניה במשחקים האולימפיים

בריטניה היא אחת מארבע המדינות היחידות שהשתתפו בכל המשחקים האולימפיים שנערכו בעת החדשה מאז חידושם באולימפיאדת אתונה (1896) (לצדן של אוסטרליה, יוון ושווייץ). לאורך השנים, זכו הספורטאים הבריטים ב-950 מדליות, מהן 296 מדליות זהב, ובריטניה מדורגת שלישית בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי ארצות הברית וברית המועצות. הענפים הבולטים ביותר הם אתלטיקה (203 מדליות, מהן 55 מדליות זהב, מקום שלישי אחרי ארצות הברית וברית המועצות), אופניים (87 מדליות מהן 32 מדליות זהב, מקום שלישי אחרי צרפת ואיטליה), חתירה (68 מדליות מהן 31 מדליות זהב, מקום שלישי אחרי ארצות הברית וגרמניה המזרחית) ושיט (58 מדליות, מהן 28 מדליות זהב, יותר מכל מדינה אחרת). בטריאתלון מוליכה בריטניה את טבלת המדליות יחד עם שווייץ, בהוקי שדה היא מדורגת במקום הרביעי, אחרי הודו, הולנד ואוסטרליה וברכיבה היא מדורגת במקום החמישי, אחרי גרמניה, שוודיה, צרפת וארצות הברית. בריטניה גם אירחה את המשחקים שלוש פעמים, שלושתן בלונדון.
מהאולימפיאדה הראשונה באתונה 1896 ועד אולימפיאדת פריז (1924), בריטניה לרוב אחת מחמש המדינות אשר הובילו את טבלת המדליות. מאז ירד מעמדה של בריטניה בו זכתה במיעוט מדליות שלשיא השפל הגיעה באולימפיאדת אטלנטה בה השיגה בריטניה מדליית זהב אחת בלבד. בעקבות זה הוקם ב-1997 גוף ממשלתי עם תקציב של מאות מיליוני ליש"ט שמטרתו תכנון אסטרטגי של הספורט האולימפי במדינה. ההישגים באו לידי ביטוי באולימפיאדת בייג'ינג שזכתה במקום הרביעי בטבלת המדליות ולשיא הגיעה בריטניה באולימפיאדת ריו בו זכתה במקום השני בטבלת המדליות אחרי ארצות הברית.
מעמדן של טריטוריות בריבונות בריטית > אומות הממלכה המאוחדת

בריטניה, היא הממלכה המאוחדת, מורכבת מארבע אומות (Home Nations): אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד. בענפי ספורט מסוימים בכל אומה התאחדות ספורט נפרדת. הענף הבולט ביותר בהקשר זה הוא כדורגל.
עד אולימפיאדת מינכן (1972) ייצגה את בריטניה נבחרת כדורגל המורכבת מכדורגלנים מכל הממלכה, אף שברובם היו אנגלים. במקביל, בתחרויות כגון גביע העולם בכדורגל ואליפות אירופה בכדורגל, התמודדו נבחרות אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד בנפרד, לעיתים אף זו נגד זו. נבחרות האומות כשלעצמן לא יכולות להשתתף במשחקים האולימפיים, אף שלעיתים הגיעו להישגים שהיו מקנים להן את זכות ההשתתפות לו היו מייצגות מדינה או טריטוריה בעלת ועד אולימפי. כך, למשל, העפילה נבחרת אנגליה הצעירה לשלב חצי הגמר באליפות אירופה לנבחרות עד גיל 21 בשנת 2007, אך את מקומה באולימפיאדת בייג'ינג (2008) תפסה נבחרת איטליה.
לקראת המשחקים האולימפיים שנערכו על אדמת בריטניה ב-2012, התעוררה שוב שאלת הנבחרת המאוחדת, שכן נבחרת המדינה המארחת משתתפת באופן אוטומטי במשחקים. בעוד שהתאחדות הכדורגל של אנגליה תמכה במהלך זה, התאחדויות הכדורגל של ויילס וצפון אירלנד הביעו התנגדות עזה, ואילו התאחדות הכדורגל הסקוטית סירבה אפילו להשתתף בשיחות שהתנהלו בעניין. ההתאחדויות המתנגדות חששו ממדרון חלקלק שיביא לאובדן מעמדן המיוחד בפיפ"א. רק לאחר שפיפ"א התחייבה כי מעמדן העצמאי של ההתאחדויות לא ייפגע גם אם תוקם נבחרת בריטית, הן הסירו את התנגדותן.
בכדורעף ובכדורסל, ענפים פחות פופולריים בבריטניה ובעלי מסורת יריבויות מפותחת פחות, כבר הוקמו נבחרות מאוחדות. נבחרת בריטניה בכדורסל, שכמעט כולה על טהרת הכדורסלנים האנגלים, אף השתתפה באליפויות אירופה בכדורסל ב-2009, ב-2011 וב-2013.
היבט נוסף של חלוקתה ההיסטורית של הממלכה המאוחדת לאומות בא לידי ביטוי בהסכם בין הוועדים האולימפיים של בריטניה ושל אירלנד, לפיו רשאים ספורטאים מצפון אירלנד לבחור האם לייצג את בריטניה או את אירלנד.
מעמדן של טריטוריות בריבונות בריטית > מושבות וטריטוריות בריטיות

לחלק מהמושבות והטריטוריות הבריטיות יש ועדים אולימפיים עצמאיים, והן שולחות משלחות נפרדות למשחקים האולימפיים. מושבות אלה כוללות את איי הבתולה הבריטיים, איי קיימן וברמודה.
לא מעט מדינות עצמאיות החלו להשתתף במשחקים עוד בהיותן בריבונות בריטית: אוגנדה, אוסטרליה, אנטיגואה וברבודה, איי בהאמה, בליז, גאנה, גיאנה, ג'מייקה, דרום אפריקה, הודו, זמביה, טרינידד וטובגו, מלטה, מצרים, ניגריה, סינגפור, פיג'י וקניה.
הונג קונג שלחה אף היא משלחת עצמאית כשהייתה בריבונות בריטית, והיא ממשיכה לשלוח משלחת נפרדת גם כיום, כשהיא חלק מסין.
באולימפיאדת מלבורן (1956) השתתפה גם המושבה צפון בורנאו (כיום חלק ממלזיה) ובאולימפיאדת רומא (1960) השתתפה פדרציית המושבות איי הודו המערבית, שהתפרקה מאוחר יותר לברבדוס, ג'מייקה וטרינידד וטובגו.
בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, הוזמנה משלחת מקומית להשתתף באולימפיאדת ברלין (1936), אך היא דחתה את ההזמנה בשל קיומם של המשחקים בגרמניה הנאצית.
אירוח המשחקים

לונדון אירחה שלוש אולימפיאדות, ב-1908, ב-1948 וב-2012, והיא העיר היחידה בעת החדשה שאירחה את המשחקים שלוש פעמים.
האולימפיאדה של 1908 הייתה אמורה להיערך ברומא, אך התפרצות הר הגעש וזוב ב-1906 שגרמה לנזקים כבדים בעיר נאפולי, הביאה את שלטונות איטליה להעדיף להקצות משאבים לשיקום העיר ולא לאירוח המשחקים. לונדון נבחרה לארח אותם, לאחר שהועדפה על פני ברלין.
ב-1939 נבחרה לונדון לארח את המשחקים שנועדו להתקיים ב-1944, לאחר שגברה על רומא, דטרויט, לוזאן, אתונה, בודפשט, הלסינקי ומונטריאול. המשחקים בוטלו בסופו של דבר בשל מלחמת העולם השנייה, ותחת זאת אירחה לונדון את אולימפיאדת 1948, לאחר שהועדפה על פניהן של בולטימור, לוזאן, לוס אנג'לס ופילדלפיה.
במכרז שנערך על אירוח המשחקים של 2012 גברה לונדון על פריז ברוב של ארבעה קולות. מועמדות אחרות שקיבלו פחות קולות משתיהן היו מדריד, ניו יורק ומוסקבה.
שתי ערים בריטיות נוספות התמודדו על אירוח אולימפיאדות. בירמינגהאם התמודדה על אירוח המשחקים של 1992, אך דורגה במקום החמישי, לאחר ברצלונה, פריז, בריזביין ובלגרד. מנצ'סטר התמודדה על אירוח המשחקים פעמיים. ב-1996 דורגה במקום החמישי, אחרי אטלנטה, אתונה, טורונטו ומלבורן, וב-2000 דורגה במקום השלישי אחרי סידני ובייג'ינג.
היסטוריה > אולימפיאדת אתונה (1896)

באולימפיאדת אתונה (1896) השתתפו 10 ספורטאים בריטים ואירים. הם זכו ב-7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, ודורגו במקום החמישי בטבלתה המדליות. במדליות הזהב זכו הטניסאי האירי ג'ון פיוס בולאנד ומרים המשקולות הסקוטי לונססטון אליוט, שזכה גם במדליית כסף. מדליות נוספות הושגו באתלטיקה וברכיבת אופניים.
בולאנד זכה במדליית זהב גם בטורניר הזוגות, עם שותפו הגרמני פרידריך טראון, ואילו ג'ורג' רוברטסון זכה במדליית הארד יחד עם שותפו האוסטרלי אדווין פלאק. זכיות אלה נזקפות בנתוני הוועד האולימפי הבינלאומי לזכותה של "נבחרת מעורבת".
היסטוריה > אולימפיאדת פריז (1900)

באולימפיאדת פריז (1900) זינק מספר המשתתפים ל-102. הם זכו ב-30 מדליות, מהן 15 מדליות זהב, ודורגו במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי המארחת צרפת וארצות הברית. הענפים הבולטים היו טניס (8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), אתלטיקה (7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב) ושיט (4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב).
כמה מהספורטאים זכו במספר מדליות. הטניסאית שרלוט קופר זכתה במדליית הזהב בטורניר היחידות ובטורניר הזוגות המעורבים. שותפהּ בזוגות המעורבים, רג'ינלד דוהרטי, זכה גם במדליית ארד בטורניר היחידים ובמדליית זהב בטורניר הזוגות, בו שיחק לצדו של אחיו הצעיר, לורנס דוהרטי, שזכה גם במדליית הזהב בטורניר היחידים. האתלט צ'ארלס בנט זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר ובמדליית כסף בריצת 4000 מטר מכשולים. אצן נוסף, סידני רוברטסון, זכה במדליית כסף בריצת 2500 מטר מכשולים ובמדליית ארד בריצת 4000 מטר מכשולים. השחיין ג'ון ג'רוויס זכה במדליות זהב במשחים ל-1000 ול-4000 מטרים בסגנון חופשי.
בענפי הספורט הקבוצתי לא השתתפו באותם ימים נבחרות לאומיות, ואת בריטניה ייצגו מועדוני ספורט מקומיים. קבוצת אפטון פארק זכתה במדליית זהב בכדורגל, לאחר שגברה על קבוצות מצרפת ומבלגיה. גם בכדורמים ובקריקט זכו מועדוני ספורט בריטיים במדליות זהב (אם כי בקריקט השתתפה פרט לקבוצה הבריטית רק עוד קבוצה אחת, מצרפת), וקבוצת רוגבי הגיעה למקום השני (מבין שלוש נבחרות).
מדליות נוספות הושגו בגולף ובחתירה.
היסטוריה > אולימפיאדת סנט לואיס (1904)

מדינות רבות לא השתתפו באולימפיאדת סנט לואיס (1904), וגם בריטניה לא שלחה משלחת רשמית. עם זאת, שלושה ספורטאים אירים נטלו חלק במשחקים, והישגיהם נזקפים לזכותה של בריטניה, מאחר שבאותה תקופה הייתה אירלנד חלק ממנה, וספורטאים אירים נטלו חלק במשלחת הבריטית עד עצמאות אירלנד ב-1922.
שלושת הספורטאים הגיעו להישגים נאים. טום קילי זכה במדליית זהב בקרב עשר, ועמיתו ג'ון הולוויי הגיע למקום הרביעי. ג'ון דיילי זכה במדליית הכסף במרוץ מכשולים ל-2,590 מטרים. בשל מיעוט המדינות המשתתפות, די היה בהישגים אלה כדי שבריטניה תדורג במקום השישי בטבלת המדליות.
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (1908)

האולימפיאדה אותה אירחה לונדון ב-1908 הייתה המוצלחת בתולדותיה של בריטניה. הספורטאים הבריטים זכו ב-146 מדליות, מהן 56 מדליות זהב, ובפעם היחידה בתולדותיה ניצבה בריטניה בראש טבלת המדליות. הענפים הבולטים ביותר היו אתלטיקה, קליעה, טניס, אגרוף ורכיבה על אופניים.
הספורטאי שזכה במירב המדליות בנבחרת בריטניה, היה השחיין הנרי טיילור שזכה ב-3 מדליות זהב, במשחים ל-400 מטר ול-1500 מטר חופשי וכן במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, שיא בריטי שהושווה רק לאחר 100 שנה בשנת 2008 על ידי רוכב האופניים כריס הוי.
האתלטים הבריטים זכו ב-17 מדליות, מהן 7 מדליות זהב. ג'ורג' לרנר זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-3,500 מטר ול-10 מייל. בשתי התחרויות זכה במדליית הכסף בריטי נוסף, ארנסט וב. ארתור ראסל זכה במדליית הזהב בריצת 3,200 מטר מכשולים, והיה שותף לזכייה בריצתה קבוצתית ל-3 מייל. וינדהאם הולסוול קבע שיא אולימפי בריצת 400 מטר, וכך עשה גם נורמן האלוס בשלב חצי הגמר בריצת 1500 מטר, אך בשלב הגמר הגיע רק למקום השלישי.
הטניסאים זכו ב-15 מדליות, מהן 6 מדליות זהב. הבריטים זכו בשלושת המקומות הראשונים בתחרויות הנשים, הזוגות, ובתחרות הגברים באולמות סגורים. ג'וזיה ריצ'י זכה במדליית הזהב בטורניר היחידים, במדליית הארד בטורניר באולמות סגורים, ובמדליית הכסף בטורניר הזוגות (יחד עם ג'יימס פארק). ארתור גור זכה בשתי מדליות זהב: בטורניר היחידים באולמות סגורים ובטורניר הזוגות באולמות סגורים (יחד עם ג'ורג' סימונד).
ענפים בולטים נוספים היו קליעה (21 מדליות, מהן 6 מדליות זהב), אגרוף (14 מדליות, מהן 5 מדליות זהב; למעשה, כל המדליות האפשריות פרט למדליית כסף אחת), רכיבה על אופניים (8 מדליות, מהן 5 מדליות זהב), חתירה (8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), שחייה (7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), שיט (6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב) והיאבקות (10 מדליות, מהן 3 מדליות זהב). כן זכו ספורטאים בריטים במדליות בהחלקה אומנותית, התעמלות, ז'ו דה פום, מחבטים (ענף בו כל המשתתפים היו בריטים), משיכת חבל, סיף וקשתות.
גם בענפי הספורט הקבוצתי זכו הקבוצות הבריטיות להישגים. בהוקי שדה השתתפו 6 נבחרות, ארבע מהן בריטיות - אנגליה, אירלנד, ויילס וסקוטלנד. נבחרת אנגליה דורגה ראשונה, אירלנד שנייה וסקוטלנד שלישית, והישגיהן נזקפים כולם לזכות בריטניה. בכדורגל השתתפו לראשונה נבחרות לאומיות. הנבחרת הבריטית זכתה במדליית הזהב לאחר שגבה על נבחרת דנמרק במשחק הגמר. בתחרויות הפולו השתתפו 3 קבוצות בריטיות, שחלקו ביניהן את המדליות. נבחרת הכדורמים העפילה אוטומטית למשחק הגמר, בו גברה על נבחרת בלגיה. בתחרויות הלקרוס והרוגבי השתתפו רק שתי נבחרות. בלקרוס הפסידו הבריטים לקנדים וברוגבי לאוסטרלאסיה, אבל די היה בכך כדי להקנות לבריטים את מדליות הכסף בענפים אלה. במשחקים נערכו גם שלושה מרוצי סירות מנוע, אך בכל אחד מהן סיימה רק נבחרת אחת, בשל הרוחות החזקות. בשניים מהמרוצים היה זה הצוות הבריטי.
היסטוריה > אולימפיאדת סטוקהולם (1912)

גם באולימפיאדת סטוקהולם (1912) הגיעו הספורטאים הבריטים להישגים נאים, אף שלא חזרו על הישגיהם בלונדון. הם זכו ב-41 מדליות, מהן 10 מדליות זהב, ודורגו במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, והמארחת שוודיה. הענפים הבולטים ביותר היו אתלטיקה (8 מדליות, מהן 2 מזהב), קליעה (9 מדליות, בהן אחת מזהב), טניס (6 מדליות, מהן 2 מזהב) וחתירה (4 מדליות, מהן 2 מזהב).
כמה ספורטאים בלטו במיוחד. הטניסאי צ'ארלס דיקסון זכה במדליית הזהב בתחרות הזוגות המעורבים (יחד עם אדית הנאם), במדליית כסף בטורניר באולמות סגורים ובמדליית ארד בטורניר הזוגות באולמות סגורים (עם אלפרד בימיש). שותפתו של דיקסון, אדית הנאם, זכתה גם במדליית זהב בטורניר היחידות. הקלע ויליאם פים זכה במדליית זהב ובמדליית כסף, רוכב האופניים פרדריק גראב זכה בשתי מדליות כסף, והשחיין ג'ק הטפילד זכה במדליות כסף במשחים ל-400 ול-1500 מטרים בסגנון חופשי, והיה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים הבריטית במדליית הארד במשחה ל-4‏X‏200 בסגנון חופשי.
נבחרת הכדורגל זכתה בתואר השני ברציפות, גם הפעם לאחר ניצחון על נבחרת דנמרק. נבחרת הכדורמים זכתה אף היא במקום הראשון, לאחר שהביסה את נבחרת אוסטריה במשחק על מדליית הזהב. מדליות נוספות הושגו בהתעמלות, משיכת חבל, סיף וקפיצה למים.
היסטוריה > אולימפיאדת אנטוורפן (1920)

המשלחת הבריטית הגיעה להישגים דומים באולימפיאדת אנטוורפן (1920): 43 מדליות, מהן 15 מדליות זהב, שהקנו לה את המקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית ושוודיה. הענפים הבולטים היו אתלטיקה (12 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), טניס (6 מדליות, מהן 2 מדליות זהב) ואגרוף (6 מדליות, מהן 2 מדליות זהב).
נושא הדגל הבריטי בטקס הפתיחה היה פיליפ נואל-בייקר, לימים חבר הפרלמנט הבריטי מטעם מפלגת הלייבור, שר החוץ בממשלתו של קלמנט אטלי וחתן פרס נובל לשלום.
הטניסאית קתלין מק'קיין זכתה במדליית זהב בטורניר הזוגות (יחד עם מרגרט מק'נייר), במדליית כסף בטורניר הזוגות המעורבים (יחד עם מקסוול ווסנאם) ובמדליית ארד בטורניר היחידות. שותפהּ של מק'קיין, ווסנאם, זכה אף הוא במדליית זהב בטורניר הזוגות, יחד עם אוזוולד טרנבול. האצן אלברט היל זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת 1,500 מטר. גאי באטלר זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייתה במדליית זהב של רביעיית השליחים הבריטית במרוץ ל-400X4 מטרים.
ארבע נבחרות בריטיות סיימו במקומות הראשונים: נבחרת ההוקי (לאחר שגברה על שלוש יריבותיה מבלגיה, דנמרק וצרפת), נבחרת הפולו (לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת ספרד), הנבחרת במשיכת חבל (לאחר שגברה על הולנד) ונבחרת הכדורמים (לאחר שגברה על בלגיה). נבחרת הכדורגל הודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר שהפסידה לנבחרת נורווגיה.
מדליות נוספות הושגו בהחלקה אומנותית, חתירה, קפיצה למים, רכיבת אופניים, שחייה ושיט.
היסטוריה > אולימפיאדת פריז (1924)

באולימפיאדת פריז (1924) נעדרו לראשונה הספורטאים האירים מהמשלחת הבריטית, לאחר שאירלנד זכתה בעצמאותה, ויוצגה במשלחת נפרדת. הספורטאים הבריטים זכו ב-34 מדליות, בהן 9 מדליות זהב, ודורגו במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, פינלנד והמארחת צרפת.
הענף בו בלטה בריטניה במיוחד היה האתלטיקה. האתלטים הבריטים זכו ב-11 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. האצן היהודי הרולד אברהמס זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר ואף קבע שיא אולימפי (10.6 שניות). אברהמס גם היה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים במדליית הכסף במרוץ ל-100X4 מטרים, לאחר שבשלב המוקדמות קבעה שיא עולם חדש (42.0 שניות). אריק לידל קבע שיא עולם חדש בריצת 400 מטר (47.6 שניות) כשזכה במדליית הזהב, ובמדליית ארד בריצת 200 מטר. סיפורם השתתפותם של השניים במשחקים תועד בסרט "מרכבות האש".
ענפים בולטים נוספים היו אגרוף (4 מדליות, מהן 2 מזהב), חתירה (2 מדליות זהב) ושחייה 4 מדליות, מהן מדליית זהב אחת, שבה זכתה לוצי מורטון במשחה ל-200 מטר חזה והייתה לאישה הבריטית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בשחייה. ענפים נוספים בהם זכו ספורטאים בריטים במדליות היו היאבקות, טניס, סיף, קליעה, רכיבה על אופניים ושיט.
בענפי הספורט הקבוצתי ההצלחה הייתה פחותה. נבחרת הפולו הייתה היחידה שהגיעה להישגים, כשזכתה במקום השלישי. נבחרת הכדורגל כלל לא השתתפה במשחקים.
היסטוריה > אולימפיאדת אמסטרדם (1928)

הישגיה של בריטניה באולימפיאדת אמסטרדם (1928) ירדו ל-20 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, והיא דורגה במקום ה-11.
דגלאס לאו זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בריצת 800 מטר. עמיתו דייוויד ברלי זכה בריצת 400 מטר משוכות ובמדליית הזהב השלישית זכתה רביעיית חותרים ממועדון החתירה של טריניטי קולג' בקיימברידג'. יתר המדליות הושגו אף הן בענפים אלה, וכן בהיאבקות, התעמלות, סיף, רכיבה על אופניים ושחייה.
היסטוריה > אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכו הספורטאים הבריטים ב-16 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השמיני.
מחצית המדליות הושגו באתלטיקה. טומי המפסון זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר תוך קבעית שיא עולם חדש, ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-1:50 דקות. נוסף לכך, היה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים במדליית כסף ב-4x400 מטר. טומי גרין זכה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ. החותר יו אדוארדס זכה בשתי מדליות זהב, הן בתחרות הזוגות והן בתחרות הרביעיות. מדליות נוספות הושגו בסיף, רכיבה על אופניים, שחייה ושיט.
היסטוריה > אולימפיאדת ברלין (1936)

הישגי הספורטאים הבריטים ירדו עוד יותר באולימפיאדת ברלין (1936), כשזכו ב-14 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. בריטניה דורגה במשחקים אלה במקום העשירי. גם הפעם מחצית המדליות הושגו באתלטיקה, והיתר בחתירה, רכיבה על אופניים, רכיבה על סוסים ושיט.
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (1948)

לונדון הייתה לעיר השנייה בעת החדשה שמארחת את המשחקים בפעם השנייה (אחרי פריז), ובריטניה הייתה למדינה השלישית שמארחת את המשחקים בפעם השנייה (אחרי צרפת וארצות הברית). בניגוד למשחקים הקודמים שאירחה, בהם הייתה דומיננטית, הישגי הספורטאים הבריטים באולימפיאדת לונדון (1948) היו צנועים יותר. הם זכו ב-23 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום ה-12 בטבלת המדליות.
במדליות הזהב זכו צמדי החותרים ריצ'רד ברנל וברט בושנל, ורן לורי וג'ק וילסון, וכן צמד השייטים דייוויד בונד וסטיוארט מוריס. באתלטיקה הושגו 7 מדליות, וברכיבה על אופניים 5 מדליות. לראשונה מאז 1924 זכתה נבחרת בריטית במדליה אולימפית, נבחרת ההוקי, שזכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה לנבחרת הודו. נבחרת הכדורגל הודחה בחצי הגמר בידי נבחרת יוגוסלביה, והפסידה לנבחרת דנמרק במשחק על מדליית הארד.
היסטוריה > אולימפיאדת הלסינקי (1952)

הישגיה של בריטניה באולימפיאדת הלסינקי (1952) היו החלשים בתולדותיה בכל הזמנים: 11 מדליות, בהן מדליית זהב אחד בלבד, ברכיבה על סוסים. היא דורגה במקום ה-18 בטבלת המדליות. יתר המדליות הושגו באתלטיקה (5 מדליות), הוקי, היאבקות, רכיבה על אופניים, שחייה ושיט.
היסטוריה > אולימפיאדת מלבורן (1956)

באולימפיאדת מלבורן (1956) חל שיפור בהישגיה של בריטניה. הספורטאים הבריטים זכו ב-24 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, ובריטניה דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות. המדליות הושגו בשבעה ענפים שונים, הבולטים שבהם אגרוף (5 מדליות, מהן 2 מדליות זהב) ואתלטיקה (7 מדליות, בהן מדליית זהב אחת). יתר הענפים היו סיף, רכיבה על אופניים, רכיבה על סוסים, שחייה ושיט.
האתלט כריס בראשר היה מעורב בתקרית לא נעימה. בראשר הגיע במקום הראשון בריצת 3000 מטר מכשולים, אך נפסל לאחר שנטען כי הפריע לאצן הנורווגי ארנסט לארסן (שסיים במקום השלישי). בסופו של דבר, לאחר שלארסן עצמו, כמו גם האצנים שסיימו במקומות השני והרביעי, הודיעו למארגנים כי לא היו דברים מעולם, הוענקה לבראשר המדליה.
בענף השחייה זכתה ג'ודי גרינהם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש, 32 שנים, אחרי מדליית הזהב הראשונה לבריטניה בשחייה לנשים שזכתה בה לוצי מורטון (פריז 1924).
היסטוריה > אולימפיאדת רומא (1960)

באולימפיאדת רומא (1960) זכו הספורטאים הבריטים ב-20 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, ודורגו במקום ה-12.
במדליות הזהב זכו ההלך דון תומפסון והשחיינית אניטה לונסברו, במשחה ל-200 מטרים בסגנון חזה בשיא עולם חדש. ספורטאים בולטים נוספים היו האתלטית דורותי היימן, שזכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר ובמדליית ארד בריצת 200 מטר, השחיינית נטלי סטוארד, שזכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר בסגנון גב, ובמדליית ארד במשחה המקביל בסגנון חופשי, והאתלט פיטר רדפורד שזכה במדליית ארד בריצת 100 מטר והיה שותף להישג דומה של רביעיית השליחים במרוץ ל-100X4 מטרים.
מדליות נוספות הושגו באגרוף, הרמת משקולות, סיף אלן ג'יי (זכה בשתי מדליות כסף, בדקר אישי ובדקר קבוצתי), קפיצה למים ורכיבה על סוסים.
היסטוריה > אולימפיאדת טוקיו (1964)

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכו הספורטאים הבריטים ב-18 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי. מרבית המדליות (12, בהן כל מדליות הזהב) הושגו באתלטיקה, והיתר בהרמת משקולות, חתירה, סיף, רכיבה על סוסים, שחיה ושיט. שתי הספורטאיות הבולטות היו מרי ראנד, שזכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק, במדליית כסף בקרב חמש והייתה שותפה לזכייתה של רביעיית השליחות במדליית ארד, וכן אן פקר, שזכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר ובמדליית כסף בריצת 400 מטר. שני הזוכים הנוספים במדליות זהב היו הקופץ לרוחק לין דייוויס וההלך קן מת'יוז.