Steeleye Span
היסטוריה

ההרכב הראשון של הלהקה היה טים הארט (Tim Hart) בגיטרה וקולות, מדי פריור (Maddy Prior) בקולות, טרי וודס (Terry Woods) בגיטרות, קונצרטינה וקולות, גאי וודס (Gay Woods) בכלי מיתר וקולות ואשלי האטצ'ינגס (Ashley Hutchings) בגיטרה בס. פריור והארט המשיכו להיות לב הלהקה לאורך שנים, בני הזוג וודס פרשו לאחר תקליט הבכורה והוחלפו על ידי מרטין קרת'י (Martin Carthy) ופיטר נייט (Peter Knight), גאי וודס שב להרכב בין השנים 1995 ל-2001. האטצ'ינגס הוחלף ב-1972 על ידי ריק קמפ (Rick Kemp) וב-1973 הצטרף ללהקה גם המתופף נייג'ל פגרם (Nigel Pegrum). הגיטריסט בוב ג'ונסון (Bob Johnson) הצטרף ללהקה ב-1973. קבוצה זו, עם שינויים קלים, מהווה את ההרכב ה"קלאסי" של הלהקה בשנות הצלחתה העיקריות.
האטצ'ינגס פרש מלהקת הפולק Fairport Convention, אותה הקים שנתיים לפני כן, ב-1967, הוא חבר לצמד הארט ופריור, שהופיעו במועדוני פולק בלונדון וההרכב הושלם על ידי בני הזוג וודס (טרי וודס הייתה לאחר מכן חברה בלהקת הפוגס). בשנת 1970 הוקלט התקליט Hark! The Village Wait, שלאחריו פרשו בני הזוג וודס מההרכב. התקליט השני Please to See the King, בניגוד לראשון, התאפיין בקו "חשמלי" ורוקיסטי בהרבה והתבסס על גיטרות חשמליות (אם כי ללא מערכת תופים). בחג המולד של 1972 הפך המזמור Gaudete מתקליטם השני ללהיט מפתיע בבריטניה. שיר נוסף מתקליט זה שזכה להצלחה היה Boys Of Bedlam.
התקליט החמישי Parcel of Rogues מ-1973 זכה להצלחה והיה הראשון מתקליטיהם שהגיע למצעד 30 האלבומים הנמכרים ביותר בממלכה המאוחדת. התקליט כלל את השיר Allison Gross - the ugliest witch in the north country ("אליסון גרוס -המכשפה המכוערת ביותר בארץ הצפון") בהופעות הלהקה בשנות השמונים "הוקדש" השיר למרגרט תאצ'ר. היה זה תקליטם הראשון שכלל הראשון שכלל מערכת תופים, אך עדיין לא שולב בהרכב מתופף קבוע. בתקליטם השישי, Now We Are Six מ-1974 השתלב המתופף נייג'ל פגרם כחבר בלהקה. תקליט זה הופק על ידי סולן ג'תרו טאל, איאן אנדרסון ודייוויד בואי מנגן בו כנגן אורח בסקסופון באחד השירים. אלבומם השמיני הומצליח ביותר All Around My Hat ראה אור ב-1976 בהפקתו של מייק באט. בנוסף לשיר הנושא, כלל התקליט כמה משירי הלהקה הידועים ביותר: Black Jack Davey, Hard Times of Old England ו-Gamble Gold/Robin Hood. עם זאת, תקליטיהם הבאים לא הצליחו לשחזר את ההצלחה. נייט וג'ונסון פרשו מהלהקה ב-1977 ולאחר תקליט כושל מסחרית נוסף, Storm Force Ten השעתה הלהקה את פעילותה.
למרות חידוש הפעילות ב-1980 עם הצטרפותם מחדש של נייט וג'ונסון, במשך רוב העשור לא הייתה הלהקה פעילה באופן סדיר. חבריה, יחד עם חברים נוספים שהצטרפו באופן חד-פעמי, הוציאו תקליטים והופיעו, יחד עם עיסוקים נוספים כגון קריירות סולו וחברות בהרכבים נוספים. ב-1985 הפכה הלהקה את שיר הכורים Blackleg Miner לאחד משירי המאבק בממשלת מרגרט תאצ'ר בעת שביתת הכורים בבריטניה. ב-1995 יצאו חברי הלהקה לסיבוב הופעות לחגיגות חצי-יובל (25) שנים ללהקה. ההופעות זכו להצלחה והתלהבות בקרב הקהל ובעקבותיה יצא התקליט Tonight's the Night...Live. גאי וודס הצטרף שנית ללהקה שהוציאה בפרץ מחודש של יצירתיות את התקליטים Time ‏(1997), Horkstow Grange ‏(1998) ו-Bedlam Born‏ (2000). בשלב זה נטשה הלהקה את ההצמדות ללחנים ושירים עתיקים ונטתה יותר לחיבור מוזיקה על ידי חבריה, אם כי הנופך המסורתי נשמר.
ב-2002 ראה אור התקליט Present--The Very Best of Steeleye Span ובו ביצועים מחודשים לשיריהם המוכרים. סמוך לאחר מכן הוחלף בוב ג'ונסון שסבל מבעיות בריאות על ידי קן ניקול. ב-2002 זכתה הלהקה בפרס מאת רדיו BBC2. ב-24 בדצמבר 2009 נפטר החבר המייסד טים הארט וב-2010 עזב קן ניקול את הלהקה. באוקטובר 2013 הוציאה הלהקה את התקליט  Wintersmith, שהתבסס על יצירותיו של טרי פראצ'ט.