stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בל 206
פיתוח > המכרז הצבאי והג'ט ריינג'ר

ב-14 באוקטובר 1960 ביקש צבא ארצות הברית מ25 יצרניות מטוסים להגיש הצעות למסוק תצפית קל (LOH, ‏Light Observation Helicopter), שנועד להחליף את מטוס התצפית הקל ססנה L-19 בירד דוג ואת המסוקים מדגמי בל H-13 סו והילר H-23. המפרט אותו דרש הצבא היה למסוק בעל משקל המראה של 1,100 ק"ג, מהירות שיוט של 204 קמ"ש וזמן שהייה של 3 שעות. מנוע המסוק נועד להיות מנוע טורבינה. 12 חברות הגישו 17 הצעות, ובהן הילר ויוז. חברת בל הגישה את הצעתה, דגם D-250. ב-19 במאי 1961 הכריז הצבא על חברות בל והילר כזוכות בתחרות התכנון, ומאוחר יותר הוחלט לצרף גם את חברת יוז לשלב זה. בל פיתחה את דגם D-250 לדגם 206, שסומל מחדש YOH-4A ב-1962. כל אחת מהחברות הזוכות ייצרה חמישה אבות טיפוס עבור הצבא לניסויים והערכה. אב הטיפוס הראשון של הדגם של חברת בל, שנודע בכינוי "הברווזון המכוער" על שם צורתו המריא ב-8 בדצמבר 1962. עם תום הניסויים וההשוואות בין הדגמים השונים הודיע הצבא במאי 1965 כי הדגם של חברת יוז, OH-6 קאיוז, זכה בתחרות, וזאת בעיקר משיקולים כלכליים.
למרות הכישלון במכרז החליטה חברת בל להמשיך בפיתוח המסוק, ותחילה לפתור את בעיית שיווק המסוק. צורתו החיצונית של דגם 206 לא הייתה מושכת, ובנוסף היה המסוק צפוף גם עבור שלושת הנוסעים שהיו מתוכננים לטוס בו (בנוסף לטייס). הפתרון היה הארכת גוף המסוק ועיצובו מחדש. המסוק המשופר נקרא 206A ג'ט ריינג'ר, כדי לציין את הקשר בינו לבין המסוק הקודם של החברה, בל 47 המצליח והפופולרי. טיסת הבכורה של המסוק המשודרג התקיימה ב-10 בינואר 1966, ולאחר רישוי המסוק על ידי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית (FAA) ב-20 באוקטובר 1966 החל בינואר 1967 שיווק המסוק לשוק האזרחי. גם בשוק זה התחרה המסוק בדגמים המקבילים מן המכרז הצבאי, הילר 1100 ויוז 500, שפותחו מן הדגמים הצבאיים שהגישו חברות אלה למכרז. בניגוד לתוצאות המכרז הצבאי, בשוק האזרחי זכה הבל 206A ג'ט ריינג'ר להצלחה ותוך שנתיים נמכרו 300 מסוקים מדגם זה.
בתחילת 1971 החלה חברת בל בשיווק דגם משופר שכונה דגם 206B ג'ט ריינג'ר II, שהחליף את דגם A. לדגם זה היה מנוע חזק יותר מתוצרת אליסון מדגם 250-C20 שהיה בעל הספק של 400 כוח סוס. התקנת המנוע החדש חייבה מעט שינויים, ולפיכך הציעה חברת בל לבעלי מסוקים מדגם A לשדרג לדגם המשופר. 56 מסוקים מדגם זה נרכשו על ידי אוסטרליה, 12 מהם יוצרו על ידי חברת בל והשאר יוצרו ברישיון על ידי חברת קומונוולת' איירקראפט קורפוריישן שביצעו את הרכבת המסוקים, אם כי המנועים ומערכות האוויוניקה היו מתוצרת ארצות הברית. המסוקים האוסטרלים כונו דגם 206B-1 קיואה.
שיווק הג'ט ריינג'ר II הסתיים ב-1977 ובמקומו החלה החברה לשווק את דגם 206B לונג ריינג'ר III. לדגם זה היה מנוע אליסון C20B עוצמתי יותר שאיפשר שיפור בביצועים. ב-1982 החלה חברת בל בייצור ושיווק דגם משופר של הלונג ריינג'ר III עם מנוע אליסון C20J וכן מכל דלק עם קיבולת מוגדלת, חלונות בועה בדלתות האחוריות ושינויים בתא הנוסעים. ייצור דגם זה הועבר ב-1986 למיראבל, בקנדה וכן נבנה ברישיון על ידי חברת אגוסטה באיטליה.
פיתוח > OH-58 קיואה

הצלחת הדגם המסחרי עוררה עניין בכוחות המזוינים של ארצות הברית, וחברת בל זכתה להזדמנות נוספת לזכות במכרז של הצבא. המכרז הראשון, בו זכתה כאמור חברת יוז, הסתיים. חברת יוז לא הייתה מוכנה להציע שוב את המחיר הנמוך שהציעה במכרז הראשון (שהודות לו זכתה במכרז), והצבא החליט על פתיחה מחודשת של המכרז. חברת בל הציעה הפעם דגם צבאי של הבל 206 במחיר נמוך מהצעתה המחודשת של חברת יוז, והצבא החליט להזמין את המסוקים במכרז החדש מחברת בל. הדגם החדש נקרא בצבא ארצות הברית OH-58. כמקובל בצבא ארצות הברית, נקרא המסוק על שם שבט אינדיאני בשם זה. המסוקים הצבאיים נבדלים מהדגם האזרחי בכמה פרטים, ובהם שינויים בתכנון תא הנוסעים, רוטור ארוך יותר ותוספת מערכות אוויוניקה. המסוק הראשון סופק לצבא ארצות הברית ב-23 במאי 1969, וארבעה חודשים לאחר מכן כבר היה מסוק ראשון בפעילות מבצעית בוייטנאם. עד 1973 סיפקה חברת בל לצבא ארצות הברית 2,200 מסוקים מדגם זה. 74 מתוכם הועברו לכוחות הקנדיים, שהפעילו את המסוקים החל מדצמבר 1971. המסוקים הקנדיים סומלו COH-58, ומאוחר יותר שונה הסימול ל-CH-136. בינואר 1973 הזמין צבא ארצות הברית 74 מסוקים נוספים, במקום המסוקים שהועברו לקנדה.
צבא ארצות הברית ביקש לבחון שיפורים נוספים במסוק, ולצורך זאת הוחלף מנועו של מסוק OH-58A אחד במנוע אליסון T63-A-720 עוצמתי יותר, עם הספק של 420 כוח סוס. שיפור נוסף היה התקנת חופת זכוכית שטוחה יותר. המסוק המשודרג סומל מחדש OH-58C. שני מסוקים נוספים שודרגו לדגם זה כדי לאפשר ביצוע ניסויים נרחבים על ידי חברת בל וצבא ארצות הברית. בעקבות הצלחת השדרוג הזמין הצבא שדרוג של 275 מסוקים מדגם A לדגם B, החל ממרץ 1978. דגמים נוספים כללו את 12 מסוקים מדגם OH-58B, זהים לדגם A, שסופקו לחיל האוויר האוסטרי ב-1976 ואת דגם TH-57A סי ריינג'ר שהוזמן על ידי צי ארצות הברית ב-31 בינואר 1968 כמסוק אימון. 40 מסוקים מדגם זה סופקו לצי, והם זהים לדגם A למעט מערכות אוויוניקה מותאמות למערכות המופעלות בצי.
דגם 3 הופיע בקיץ 1977, וצויד במנוע בעל 420 כוח סוס. דגם זה נרכש גם על ידי צי ארצות הברית למטרות אימון, תחת הסימול TH-57B/C. גם מסוקי הקיואה שודרגו לדגם זה וסומלו OH-58C.‏ במסגרת תוכנית AHIP (ראשי תיבות של Army Helicopter Improvement Program, תוכנית שיפור מסוקים, צבא) החל צבא ארצות הברית בשדרוג 578 מסוקי קיואה לדגם D. השדרוג כלל התקנת רוטור בעל ארבעה להבים, החלפת המנוע למנוע בעל הספק של 650 כוח סוס, התקנת מערכות אוויוניקה מתקדמות, תוספת מערכת תצפית חדישה הממוקמת מעל הרוטור, ועוד.
פיתוח > בל 206L לונג ריינג'ר

ב-25 בספטמבר 1973 הודיעה חברת בל על תחילת פיתוחו של דגם L, שבשיווקו הוחל באוקטובר 1976. דגם 206L, שכונה "לונג ריינג'ר", ארוך ב-64 ס"מ מהג'ט ריינג'ר, ובזכות הארכה זו יכול המסוק לשאת שני נוסעים נוספים בשני מושבים פונים לאחור, ובסך הכל שבעה אנשים (כולל שני טייסים). כדי להקל על כניסת נוסעים והעמסת ציוד שולבה בצידו השמאלי של המסוק דלת כפולה. שיפורים נוספים כללו את הארכת הרוטור הראשי ושילוב מערכת מתלים המורידה את הרטיטות בתא הנוסעים ובתא הטייס. השדרוג כלל עוד שילוב של קורה מבנית חדשה, מערכת תמסורת חדשה ומערכת דלק משופרת. למרות השיפורים, נחות דגם L מהדגמים הקודמים בכמה היבטים של ביצועי המסוק. באמצע 1978 החלה חברת בל בשיווק גרסה מתקדמת יותר של דגם זה, בל 206L לונג ריינג'ר II. לגרסה זו מנוע אליסון 20C גרסה 28B בעל הספק מקסימלי של 489 כוח סוס, תמסורת משופרת וכן שינויים קטנים נוספים. יוצרו שתי תת-גרסאות: 206L לונג ריינג'ר II ו-206L-1 לונג ריינג'ר II. נבנו 790 מסוקים משתי תת-הגרסאות הללו. תת-גרסה שלישית, 206L-2, ממנה יוצרו 17 מסוקים בלבד עד להחלפתה בגרסה 206L-3 לונג ריינג'ר III, שממנה יוצרו 612 מסוקים. גרסה זו יוצרה בקנדה, אליה הועבר הייצור.
במרץ 1992 הודיעה חברת בל על הדגם הבא, לונג ריינג'ר IV. דגם זה כלל תמסורת משופרת ועלייה במשקל ההמראה, מ-1,882 ק"ג ל-2,018 ק"ג. הדגם אושר לייצור בסוף אותה שנה, והוחל בשיווקו בדצמבר. חברת קרדואן (Cardoen) מצ'ילה פיתחה את גם C206L-III על בסיס הלונג ריינג'ר. זהו המסוק הראשון שיוצר בצ'ילה. למסוק טייס אחד בלבד, חופה שטוחה, ונקודות לנשיאת חימוש מתחת לגוף המסוק. אב הטיפוס טס לראשונה באמצע 1989.
בסך הכל ייצרה חברת בל יותר מ-1,700 מסוקים מדגם זה, בכל הגרסאות. ב-1981 הציגה חברת בל את הגרסה הצבאית של דגם זה, דגם 206L טקסס ריינג'ר. הגרסאות השונות של דגם L נבדלו במנועיהן, שהיו בעלי הספק גדל והולך, מגרסה לגרסה.
ב-2007 הודיעה חברת בל על תוכנית שדרוג לגרסאות 206L-1 ו-206L-3 שנועדה להביא אותן לסטנדרט של גרסה 206L-4. הגרסאות המשודרגות סומלו L-1+ ו-L-3+. השדרוג כלל את חיזוק שלדת המסוק, כולל מנור זנב חדש, תמסורת משופרת, ומנוע משודרג לדגם L-1. לאחר השדרוג שופרו ביצועי המסוק ומשקל ההמראה המרבי עלה בכ-140 ק"ג.
ב-24 בינואר 2008 הודיעה חברת בל על כוונתה לסיים את ייצור גרסה 206B-3, לאחר השלמת ההזמנות האחרונות עד 2010. עם זאת, ייצור מסוקים מגרסה 206L-4 עודנו נמשך, נכון ל-2016.
פיתוח > טווין ריינג'ר, ג'מיני ST ודגם 406

באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 פיתחה חברת בל את דגם 400 שנקרא "טווין ריינג'ר", אך דגם זה לא נכנס לייצור סדרתי בשל העלייה הגדולה במשקלו של המסוק שהייתה כרוכה בכך, כ-680 ק"ג שהביאה לגניזת התוכנית.
ב-1989 החלה חברת טרידאייר הליקופטרס בפיתוח דגם דו-מנועי של הלונג ריינג'ר, שכונה ג'מיני ST. טיסת הבכורה של אב הטיפוס נערכה ב-16 בינואר 1991, ובנובמבר זכה המסוק ברישוי מטעם רשות התעופה הפדרלית. הרישוי כולל הסבת מסוקי לונג ריינג'ר מדגמי 206L-1, ‏L-3, ו- L-4 לתצורת ג'מיני. ייחודו של המסוק הוא ביכולתו לתפקד כמסוק חד-מנועי או דו-מנועי לאורך כל שלבי הטיסה.
תכנון המסוק החל לאחר שנשיא חברת טרידאייר, שהגיש ב-1986 הצעה למכרז של שירות היערות של ארצות הברית לחכירת מסוקי בל לונג ריינג'ר, למשימות כבאות אווירית, בעיקר כפלטפורמה ממנה ישתלשלו לוחמי אש בסנפלינג. שירות היערות עשה עד אז שימוש במסוקי בל 212, אך עלות חכירתם הלכה והאמירה. בשל כך בחן שירות היערנות מסוקים חד מנועיים בעלי רקע בטיחותי גבוה, ודגם בל 206 הוכיח עצמו ככזה. עם זאת, כאשר נעשו ניסויים השתלשלות ממסוקים אלה התברר כי אם תהיה תקלת מנוע בזמן הירידה מהמסוק תהיה לדבר משמעות קטלנית עבור לוחמי האש. גם במסוק בל 212 עלולה להיות לכך משמעות קטלנית: אמנם המסוק יוכל להתאושש, אך הצוות הנמצא במהלך ההשתלשלות עלול להיגרר על סלעים ועצים, ולהיפגע קשות. בשל כך החליטה החברה לנסות ולפתח דגם דו-מנועי של דגם 206, שיהיה בעל היכולת להמריא בעזרת מנוע אחד בלבד.
רשות התעופה הפדרלית העניקה לדגם ג'מיני אישור יוצא דופן. נוהלי הרשות קובעים כי שינוי במספר המנועים מחייב רישוי מחודש, ולפיכך היה על המסוק לקבל למעשה שני סוגי רישיונות, הליך יקר ומורכב. ואולם, ניתן לחרוג מכלל זה מטעמי בטיחות או חיסכון לגוף ציבורי, והדגם החדש עמד בשתי הסיבות הללו.
חברת בל הציעה מספר גרסאות של הלונג ריינג'ר שנועדו לשימושים צבאיים. גרסאות אלה נקראו דגם 206L טקסס ריינג'ר. לדגם זה הייתה יכולת נשיאת חימוש בכמה תצורות: חימוש נגד טנקים - ארבעה טילי BGM-71 טאו, 14 רקטות בקוטר 2.75 אינץ' (70 מ"מ) או שני מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ.
דגם 406 הוא גרסה של דגם 206 עם רוטור בעל ארבעה להבים. דגם זה הוא למעשה שדרוג של דגם OH-58A קיואה לדגם OH-58D, וכולל גם כוונת על ראש הרוטור ומנוע אליסון 250 דגן C30R בעל הספק של 650 כוח סוס.
בל 206 בישראל

מלחמת ששת הימים ותחילת מלחמת ההתשה הוכיחו את הצורך החשוב במסוקים קלים, לצורך חילוץ נפגעים, סיור, תובלת מפקדים וקישור. מספר מסוקי האלואט II שהיו ברשות חיל האוויר הישראלי היה קטן מדי והיה ברור שיש צורך ברכישת מסוקים נוספים מדגם זה או מסוק חדש. לאחר בחינת מספר סוגי מסוקים הוחלט על רכישת מסוקי בל 206, בשל מהירותם הגבוהה יותר, טווח הטיסה הארוך יותר שלהם והנוחות הרבה יותר במהלך הטיסה. המסוקים הראשונים נרכשו מחברת אגוסטה בל האיטלקית, מדגם AB206A, והגיעו לארץ בין השנים 1971 ל-1973, זמן קצר לאחר מלחמת יום הכיפורים. המסוקים כונו בחיל האוויר הישראלי סייפן. לאחר מלחמת יום הכיפורים רכשה ישראל מספר רב של מסוקים נוספים, הפעם מהדגם הצבאי OH-58B. אלה הגיעו לארץ החל מנובמבר 1974. רכש שלישי של מסוקים בל 206 היה בסוף 1978 ובתחילת 1979. בעסקה זו נרכשו מספר מסוקים מהדגם האזרחי, כדי למלא את מקומם של מסוקי האלואט שיצאו משירות וכן במקום מספר מסוקי בל 206 שאבדו בתאונות. מסוק נוסף נרכש מחיל האוויר האוסטרי ב-1981, יחד עם שני מסוקי CH-53 "יסעור". ב-1984 רכש חיל האוויר מספר מסוקים מדגם L, ואלה מכונים בחיל האוויר סייפנית.
על פי אתר אירופלייט הפעיל חיל האוויר הישראלי לפחות 53 מסוקי בל 206, 19 מהם מתוצרת אגוסטה (AB206),‏ 10 מסוקים אזרחיים מתוצרת בל, מדגם B‏ ועוד 23 מסוקים מן הדגם הצבאי, OH-58B. כמו כן הפעיל חיל האוויר שישה מסוקי בל 206L לונג ריינג'ר. המסוקים הופעלו על ידי טייסת 125 ("טייסת המסוקים הקלים") משדה דב, ועל ידי בית הספר לטיסה.
היחידה האווירית של משטרת ישראל (יחידה 55) הפעילה מסוקי בל 206 משנת 1993. מסוקי המשטרה מצוידים באמצעים לראיית לילה ובזרקורים. היחידה מפעילה ארבעה מסוקים מדגם B ושניים מדגם L. צוותי המסוקים מונים טייס וסייר אוויר בשעות היום, ושני טייסים במשימות לילה. בנובמבר 2016 הודיע המשרד לביטחון הפנים על החלפת המסוקים במסוקים חדשים מתוצרת איירבוס הליקופטרס, מדגם H125.
המסוקים שימשו בחיל האוויר למשימות אימון, סיור ותצפית, מרדפים, תובלת ציוד, תובלת מפקדים בכירים ואישים חשובים, חילוצים ופינויים. משנת 2003 משמשים המסוקים רק להדרכה בבית הספר לטיסה.
ב-12 בינואר 1994 נהרג אלוף פיקוד המרכז, נחמיה תמרי, כאשר מסוק סייפן שבו טס פגע במגדל האנטנה של מצודת כפיר, בעת הנמכה לנחיתה. בהתרסקות המסוק נהרגו גם ראש לשכתו, רס"ן אופיר קאופמן, והטייסים סרן אסף אשר וסרן עפרי יואלי. ועדת החקירה שבדקה את ההתרסקות קבעה כי זו אירעה עקב תנאי מזג אוויר קשים בעת הנחיתה.
ב-14 בפברואר 2019 נמסר על חתימת הסכם לרכישת שבעה מסוקי אימון מתקדמים מדגם אגוסטה וסטלנד AW119 קואלה, שהחליפו את מסוקי הבל 206 של בית הספר לטיסה.
מספר מסוקים, אחרי שירות ביחידה האווירית של משטרת ישראל, נמכרו לחברת עדן תעופה והמשיכו לטוס במסגרתה.
גרסאות > דגמים אזרחיים

בל 206
בל 206A
אגוסטה בל 206A
בל 206A-1
אגוסטה בל 206A-1
בל 206B
אגוסטה בל 206B
בל 206B-2
בל 206B-3
בל 206L לונג ריינג'ר
בל 206L לונג ריינג'ר II
בל 206L-1+/206L-3+ לונג ריינג'ר'
בל 206L-3 לונג ריינג'ר III
בל 206L-4 לונג ריינג'ר IV
בל 206LT טווין ריינג'ר
בל 407
בל 417
גרסאות > דגמים צבאיים

בל 206AS
בל CH-139 ג'ט ריינג'ר
בל OH-58 קיואה
בל TH-57A סי ריינג'ר
בל 206L טקסס ריינג'ר
בל TH-57B
בל TH-57C
בל TH-57D
בל TH-67 קריק
זאפאר 300
מפעילות

מדינות שהפעילו מסוקי בל 206, מכל הדגמים, נכון ל-2014
אוסטריה אוסטריה
אוסטרליה אוסטרליה
איטליה איטליה
איראן איראן
אלבניה אלבניה
אקוודור אקוודור
ארגנטינה ארגנטינה
ארצות הברית ארצות הברית
בולגריה בולגריה
ברזיל ברזיל
גואטמלה גואטמלה
גיאנה גיאנה
ג'מייקה ג'מייקה
ונצואלה ונצואלה
יוון יוון
טאיוואן טאיוואן
טורקיה טורקיה
יפן יפן
ישראל ישראל
לטביה לטביה
לסוטו לסוטו
מקדוניה מקדוניה
מקסיקו מקסיקו
מרוקו מרוקו
ניגריה ניגריה
ניקרגואה ניקרגואה
סלובניה סלובניה
סרי לנקה סרי לנקה
עומאן עומאן
עיראק עיראק
ערב הסעודית ערב הסעודית
פינלנד פינלנד
פקיסטן פקיסטן
פרו פרו
צ'ילה צ'ילה
קולומביה קולומביה
קמרון קמרון
קנדה קנדה
קרואטיה קרואטיה
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
תאילנד תאילנד
מאפיינים

|  | בל 206B ג'ט ריינג'ר | בל 206L לונג ריינג'ר |
| --- | --- | --- |
מאפיינים כלליים
| צוות | 1 | 1 - 2 |
| נוסעים | 4 | 6 |
| אורך | 9.50 מטר | 10.14 מטר |
| גובה | 2.91 מטר | 3.14 מטר |
| קוטר הרוטור | 10.16 מטר | 11.28 מטר |
| שטח דיסקת הרוטור | 81.1 מ"ר | 99.9 מ"ר |
| משקל ריק | 720 ק"ג | 998 ק"ג |
| משקל המראה מקסימלי | 1,450 ק"ג | 1,882 ק"ג |
| הנעה | 1 × מנוע טורבו-ציר אליסון 250 גרסה C20‏ 400 כוח סוס | 1 × מנוע טורבו-ציר אליסון 250 גרסה C30P‏ 650 כוח סוס |
ביצועים
| מהירות מרבית | 120 קשר (222 קמ"ש) | 130 קשר (241 קמ"ש) |
| מהירות שיוט | 116 קשר (216 קמ"ש) | 110 קשר (203 קמ"ש) |
| טווח | 620 ק"מ | 670 ק"מ |
סייג רום: 20,000 רגל (6,100 מטר)
| קצב טיפוס | 384 מטר/דקה | 408 מטר/דקה |
לקריאה נוספת

יהודה בורוביק: בל 206 ג'ט רנג'ר/206L לונג רנג'ר, "ביעף" 62.
הערות שוליים

↑  ביעף 62, עמ' 45.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Bell 206 באתר all-aero.com.
↑  ביעף 62, עמ' 46.
↑  ביעף 62, עמ' 47.
↑  ביעף 62, עמ' 47 - 48.
↑  ביעף 62, עמ' 48.
↑  על פי אתר all aero נקרא הדגם 206LT.
↑  Tridair Helicopters 206 L Gemini ST באתר all-aero.com.
↑  ביעף 62, עמ' 48 - 49.
↑  בל-206 ג'ט ריינג'ר/בל-206 לונג ריינג'ר (סייפן/סייפנית), באתר חיל האוויר הישראלי
↑  Bell 206 JetRanger 'Saifan באתר aeroflight.
↑  קליה בן עמרם, ‏שוטרי השחקים, באתר חיל האוויר הישראלי, 24/8/2008
↑  רועי ינובסקי, המשטרה מתחדשת: שישה מסוקים בחצי מיליארד שקל, באתר ynet, 7 בנובמבר 2016
↑  היחידה האווירית של משטרת ישראל חוגגת 20 בפורום פרש.
↑  אלוף פיקוד המרכז, נחמיה תמרי נהרג בתאונת מסוק סייפן, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  מערכת אתר חיל האוויר, ‏שבעה מסוקי אימון חדשים לחיל האוויר, באתר חיל האוויר הישראלי, 14.2.2019
↑  על פי World Air Forces, אלא אם כן צוין אחרת.
↑  Bell Kiowa 206B-1 באתר הצי המלכותי האוסטרלי.
↑  Japan Coast Guard: Aircraft Data File באתר j-hangarspace.
↑  Helicopters from Finland accepted into service in Latvia באתר The Baltic Course.
↑  Government allots LVL 0.84 mln for buying helicopters for the Border Guard באתר The Baltic Course.
↑  על פי ביעף 62, עמ' 48; Bell Helicopter Bell 206 JetRanger באתר flugzeuginfo.net.
↑  על פי ביעף 62, עמ' 48; Bell Helicopter Bell 206L Long Ranger באתר flugzeuginfo.net.
| מסוקים של חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
על פי שנת הכניסה לשירות
| 1950-1959 | הילר 360 • איירוספסיאל אלואט II • סיקורסקי S-55 • סיקורסקי S-58 |  |
| 1960–1969 | בל 47 • איירוספסיאל סופר פרלון צרעה • בל 205 • סיקורסקי CH-53 סי סטליון יסעור |  |
| 1970–1979 | בל 206 סייפן • בל 212 אנפה • בל AH-1 קוברה צפע • יוז MD 500 דיפנדר להטוט |  |
| 1980–1989 | יורוקופטר HH-65 דולפין |  |
| 1990 - 1999 | סיקורסקי UH-60 בלאק הוק ינשוף • יורוקופטר AS-565 פנתר עטלף • יוז AH-64 אפאצ'י פתן |  |
| 2000 - 2009 | בואינג AH-64D אפאצ'י שרף |  |
| 2020 - 2029 | אגוסטה וסטלנד AW119 קואלה עופר |  |
בל YOH-4A
אגוסטה בל 206B-3 ריינג'ר III
בל OH-58A קיואה של צבא ארצות הברית
בל OH-8D קיואה חמוש של צבא ארצות הברית בעת תרגיל ירי. למסוק כוונת ירי המותקנת מעל הרוטור הראשי
בל 206L לונג ריינג'ר
מסוק בל 206 של חיל האוויר הישראלי
בל 206L לונג ריינג'ר
בל 206
דיכלורומתאן

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Dichloromethane
 שמות נוספים:  מתילן כלוריד, מתילן דיכלוריד, פריאון-30
 כתיב כימי:  CH₂Cl₂ 
 מסה מולרית:  84.93 גרם/מול
 מספר CAS:  75-09-2
 צפיפות:  1.33±0.01 גרם/סמ"ק
 מסיסות:  17.5 גרם לליטר ב 25°C
 ממסים:  דיאתיל אתר, בנזן, הקסאן, CCl4, אתיל אצטט
 טמפרטורת היתוך:  -96.7 °C   176.45 K
 טמפרטורת רתיחה:  39.6 °C   312.75 K
 מקדם שבירה:  1.4244
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  124.3- קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  174.5 ג'ול למול למעלה
 
הדמיה תלת־ממדית של מולקולת דיכלורומתאן
דיכלורומתאן, איור דו־ממדי
דיכלורומתאן (באנגלית: Dichloromethane; ידוע גם בשמות מתילן כלוריד - Methylene Chloride, ודיכלוריד - dichloride) הוא תרכובת אורגנית נוזלית וחסרת צבע, שנוסחתה היא CH2Cl2. התרכובת הוכנה לראשונה על ידי הכימאי הצרפתי אנרי ויקטור רניו בשנת 1840. היא נמצאת בשימוש נרחב כממס בתעשייה וחשודה כמסרטנת. המסיסות במים נמוכה ויורדת ככל שהטמפרטורה עולה: 25.6 גרם לליטר ב 15°C ו 5.6 גרם לליטר ב 60°C. החומר מסיס  בממסים אורגניים כדימתיל אתר ואתנול. דיכלורומתאן אינו מעודד הצתה, אך כאשר הוא מעורבב עם חומרים דליקים הוא בוער.
הפקה

דיכלורומתאן מופק על ידי חימום של כלורומתאן(אנ') או מתאן עם כלור ב 400-500 מעלות צלזיוס. בטמפרטורות אלו, המתאן והכלורומתאן עוברים סדרה של תהליכים והופכים בהדרגה לתרכובות בעלות יותר אטומי כלור:
התוצר של השינויים האלו הוא תערובת של כלורומתאן, דיכלורומתאן, וכלורופורם. תרכובות אלו מופרדות באמצעות זיקוק.
שימושים

הנדיפות של הדיכלורומתאן והיכולת לערבב איתו מגוון רחב של תרכובות אורגניות הפכו אותו לממס שימושי עבור תהליכים כימיים רבים. חששות לגבי ההשפעות שלו על הבריאות הובילו לחיפוש אלטרנטיבות ליישומים אלה. שימוש נרחב נעשה בחומר זה כמסיר צבע. בתעשיית המזון נעשה בו שימוש במינונים נמוכים בתהליך הפרדת הקפאין מקפה ותה וכן להכנת תמציות טעם.
דיכלורומתאן משמש להלחמה כימית של חומרים פלסטיים מסוימים. למשל, הוא משמש כדי לאטום את הציפוי של חוטי חשמל. משמש לעיתים קרובות כמרכיב העיקרי של דבקים לריתוך פלסטיק.
רעילות

הנדיפות הגבוהה של הדיכלורומתאן גורמת למפגע נשימה חריף. חשיפה גבוהה לשאיפתו הביאה לנוירופתיה אופטית והפטיטיס. מגע עור ממושך עלול לגרום להמסת חלק ברקמות השומן של העור וכתוצאה מכך גירוי בעור או כוויות כימיות. הדיכלורומתאן חשוד כמסרטן בבני אדם, כפי שהיה קשור לסרטן הריאות, סרטן הכבד וסרטן הלבלב בחיות מעבדה. במדינות רבות מוצרים המכילים דיכלורומתאן חייבים לשאת תוויות אזהרה על הסיכונים הבריאותיים. השימוש בדיכולרומתאן במדינות האיחוד האירופי כמסיר צבע נאסר על צרכנים ואנשי מקצוע רבים.
בטיחות

נדרש אוורור מלא של האזור בו הדיכלורומתאן מאוחסן או נמצא בשימוש. יש להחזיק ציוד מיגון נשימתי אישי.
על העובדים בקרבת החומר ללבוש ביגוד מגן אטום, כולל מגפיים, כפפות, חלוק, סינר או סרבל, בהתאם, כדי למנוע מגע עור. נאופרן(אנ') הוא חומר מומלץ עבור ציוד מגן אישי. גומי טבעי ופוליוויניל כלוריד אינם חומרים מומלצים עבור ציוד מגן אישי. אורך חיי המדף של החומר ישתנו בהתאם לרמות הריכוז, הטמפרטורה, הלחות וקצב העבודה.
הגנה על העיניים: שימוש במשקפי מגן כימיים ו/או מגן פנים מלא. יש להחזיק מתקנים לשטיפת עיניים מהירה לשירות העובדים באזור העבודה.
בקרת אמצעים אחרים: אין להשתמש במערכת מיזוג אוויר במעגל סגור בגלל היווצרות של תרכובות רעילות המסוגלות לגרום לשיתוק עצב הגולגולת.
כרטיס הבטיחות המומלץ בישראל הוא של ה-ICSI מס' 0058. מספר או"ם 1593.
ראו גם

שאיפת ממסים נדיפים
הערות שוליים

↑  Properties of substance: methylene chloride
↑  M. Rossberg et al. “Chlorinated Hydrocarbons” in Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry 2006, Wiley-VCH, Weinheim. (DOI|10.1002/14356007.a06_233.pub2)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548742505171  GND: 4133967-8  LCCN: sh86002590  NDL: 00575956  NKC: ph114315
Sticky & Sweet Tour (אלבום)

Sticky & Sweet Tour (בעברית: דביק & מתוק: סיבוב ההופעות) הוא אלבום ההופעה השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. אלבום ההופעה יצא לאור ב-26 במרץ 2010, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
אלבום ההופעה הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד 200.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 3 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 3 |
|  אירופה | מצעד האלבומים האירופאי | 2 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 2 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 2 |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 10 |
|  ארצות הברית | Top Music Videos | 1 |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 2 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 11 |
|  דנמרק | היטליסטן | 27 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 4 |
|  הונגריה | Mahasz | 1 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 17 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 4 |
|  יוון | IFPI Greece | 1 |
|  יפן | אוריקון | 10 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 1 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 20 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 3 |
|  פולין | ZPAV | 5 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 7 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 4 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 2 |
|  צרפת | SNEP | 6 |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 2 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 3 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 5 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 5 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 10 |
|  ארצות הברית | Billboard Top Music Video | 11 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 27 |
נתוני מכירות

| מקום> אלבום | תארים> אלבום | מכירות> אלבום |
| --- | --- | --- |
| איטליה (FIMI) | פלטינה | 60,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | זהב | 30,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 50,000 |
| רוסיה (NFPF) | זהב | 5,000 |
וידאו
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 7,500 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 25,000 |
| יוון (IFPI Greece) | זהב | 3,000 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 5,000 |
| קוסטה ריקה (IFPI Costa Rica) | זהב | 6,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| גרמניה | 26 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| אוסטרליה | 26 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| מקסיקו | 26 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| הממלכה המאוחדת | 29 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| צרפת | 29 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| פורטוגל | 29 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| ברזיל | 29 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| פולין | 29 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| אירופה | 30 במרץ 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
| ארצות הברית | 6 באפריל 2010 | תקליטור\DVD דיגיפק • תקליטור\בלו-ריי • בלוי-ריי |  |
כן סקוטלנד

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  גלאזגו 
 מנכ"ל:  בלייר ג'נקינס 
 תקופת הפעילות:  25 במאי 2012 – הווה (12 שנים) 
 yesscotland.net
 
פעילי "כן סקוטלנד" בהפגנה
כן סקוטלנד (באנגלית: Yes Scotland) היה ייצוג מאורגן של קבוצות, ארגונים ואינדיבידואלים אשר שאפו להכריע למען עצמאותה של סקוטלנד במשאל העם שנערך ב-18 בספטמבר 2014. התנועה הוקמה באדינבורו במאי 2012. במשאל העם שנערך ב-2014 קיבל רעיון סקוטלנד העצמאית תמיכה רק של כ-45% מהקולות, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת.
המנכ"ל של "כן סקוטלנד" הוא בלייר ג'נקינס (Blair Jenkins), ויושב ראש חבר היועצים הוא דניס קנוון (Dennis Canavan). סטיבן נון (Stephen Noon), המשמש כקובע מדיניות במפלגה הלאומית הסקוטית, הוא האסטרטג הראשי של התנועה.
ארגון ההתנגדות הראשי לתנועה זו היה הארגון "טוב יותר יחד" (אנ'), שקרא להישאר באיחוד הוותיק (מאז 1707) עם בריטניה.
ראו גם

חוקי האיחוד של 1707
Confessions on a Dance Floor

Confessions on a Dance Floor (בעברית: וידויים על רחבת ריקודים) הוא אלבום האולפן העשירי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא ב-15 בנובמבר 2005 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר. האלבום שבר שיא בקריירה של מדונה, כאשר נמכרו יותר משני מיליון עותקים של האלבום רק בשבוע הראשון לצאתו. האלבום זכה במקום הראשון במספר המכירות בלא פחות מ-29 מדינות שונות בארצות הברית. ב-2007, הוא זכה בפרס גראמי כאלבום הדאנס הטוב ביותר. בסך-הכל, נמכרו ברחבי העולם כ-12 מיליון עותקים שלו.
רקע והפקה

בשנת 2005, הודיעה מדונה כי עתיד לצאת אלבומה העשירי. הזמרת הודיעה שהאלבום יעסוק בתחום הדיסקו, והריקוד כאשר בעטיפה של האלבום נראית מדונה כאחת שהולכת לרחבת דיסקו ובנוסף בשמה באות "O", ניתן לראות כדור דיסקו ורוד המחזק את עוצמת הקשר של האלבומים לסגנונות אלו. מן האלבום יצאו ארבעה סינגלים כאשר כולם זכו להצלחה עולמית והמוכר ביותר מביניהם היה "Hung Up", אשר זכה להצלחה עולמית, מכר כמויות עותקים רבות, ואף הצליח בשיאו להגיע למקום ה-7 במצעד הבילבורד הוט 100 ובכך הוסיף לסטטיסטיקה של הזמרת עוד שיר שניכנס לעשירייה הפותחת והפך אותה לאחת מהזמרות המצליחות ביותר בכל הזמנים במצעד זה.