stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת מערב אנגליה
הערות שוליים

↑  Student and staff numbers, אתר אוניברסיטת מערב אנגליה
↑  Ann-Marie Bathmaker, Nicola Ingram, Jessie Abrahams, Anthony Hoare, Richard Waller, Harriet Bradley, Higher Education, Social Class and Social Mobility: The Degree Generation, Palgrave, 2016
↑  G.W. Charles, The Merchant Venturers' Technical College, Bristol, The Vocational Aspect of Secondary and Further Education, 1951, עמ' 86-89
↑  UWE Bristol history timeline, אתר אוניברסיטת מערב אנגליה
↑  About our Community of Innovators, Future Space Innovation
↑  About Us, Bristol Robotics Laboratory
↑  About, אתר מרכז האמנות Arnolfini
↑  Faculties, departments and professional services, אתר אוניברסיטת מערב אנגליה
↑  University league tables 2020, The Guardian
↑  University League Tables 2020, The Complete University Guide
↑  Best universities in the UK 2020, World University Rankings, ‏September 11, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5155442-2  ISNI: 0000 0001 2034 5266  LCCN: no95019006  MusicBrainz: e9728a13-f25f-4d90-a0be-a4bb06fc6245  NKC: ko2011638408  VIAF: 153264970   WorldCat (עם VIAF): 153264970
אזור בניוף

מיקום אזור בניוף בתוך אזור הפחתה
אזור בֶּנְיוֹף או אזור ודאטי-בניוף (בתעתיק מדויק: אזור ודאצ'י-בניוף) הוא תחום המוקד של רעידות אדמה באזור הפחתה – הגבול בין לוחות טקטוניים בו חודר לוח אוקייני אל מתחת לליתוספירה של לוח אחר. באזור זה – המהווה מישור חיכוך בין שני הלוחות – מתרחשים כיפוף ומתיחה של הלוחות. אזור בניוף הוא ביטוי סייסמי למעוות הנוצר באמצעות ההפחתה. שחרור הלחץ מפיק גלים סייסמיים המתבטאים ברעידת אדמה.
מאפיינים

אזורי בניוף מתאפיינים בפעילות סייסמית עמוקה וערה, המאפשרת לסייסמולוגים לערוך מיפוי תלת-ממדי של מוקדי רעידות האדמה.
אזורים אלה משתרעים מתחת לשקעים אוקייניים ומגיעים לעומק של 670‏ ואף 700‏ ק"מ. מישור החיכוך משתפל בזווית של 30 ל-60 מעלות, בדומה לזווית אזור ההפחתה באותו מקום.
אזורי בניוף אופייניים לקשתות איים פעילות וקשורים לרוב לשקעים אוקייניים עמוקים.
מאפיינים > מבנה

מחקר שעסק במבנה של כמה אזורי בניוף בשולי הלוח הפסיפי גילה דפוס של תפוצת רעידות אדמה, שהיה מורכב מן המצופה במודלים של אזורי הפחתה. במחקר נמצא כי תפוצת מוקדי רעידות האדמה בליתוספירות מופחתות מתאפיין במרווח סייסמי מובהק, שרוחבו הממוצע 150 ק"מ. מרווח זה נצפה באזורי הפחתה רבים ברחבי העולם. במרבית האזורים הללו ניתן לצפות בסייסמיות גוברת בלוח הרוכב, מעל אזור בניוף. ניתוח של מוקדים אלה מגלה שתפוצתם אינה מקרית, אלא מפגינה נטייה להצטבר ברצועות קוויות הנפרדות זו מזו, אותן ניתן לפרש כהעתקים פעילים שנוצרו בתוך הלוח הרוכב כתוצאה מן ההפחתה.
מחקר

בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה ערך הוגו בניוף (Victor Hugo Benioff,‏ 1899–1968) מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה מחקרים גאופיזיים המתארים את תפוצתן של רעידות אדמה עמוקות על מישור הולך ומעמיק. רבים ממאפייניהן של רעידות אדמה אלה תוארו קודם לכן, בשנת 1928, על ידי הסייסמולוג היפני קיואו ודאצ'י (和達 清夫,‏ 1902–1995) מהסוכנות המטאורולוגית של יפן. ודאטי גילה, כי ככל שרעידות האדמה באזור יפן התקרבו לשוליים המזרחיים של אסיה, כך גדל עומקן. הפעילות הסייסמית העמוקה נראתה כשוכנת על מישור משופע. עם זאת, היה זה בניוף שהציע בשנת 1954 הסבר לתופעה, לפיו קרקעית האוקיינוס חודרת אל מתחת ליבשת סמוכה. הסבר חסר תקדים זה היה חלק מהמנגנון הנחוץ לקיום נדידת היבשות, והוא קידם את התפתחותה של תאוריית טקטוניקת הלוחות.
מחקר מפורט של מזרח הלוח הפסיפי גילה אזור בניוף כפול מתחת לצפון-מזרח הונשו. הסייסמיות בעומקים העולים על 100 ק"מ מתווים שני מישורים מקבילים במרחק של 30–40 ק"מ זה מזה. לאורכו של הצפוני בהם התרחשה ב-2011 רעידת האדמה בסנדאי.
תפוצה

אזורי בניוף אופייניים לאזורי ההפחתה בטבעת האש המקיפה את האוקיינוס השקט דוגמת יפן, ונואטו, טונגה, האיים האלאוטיים, האנדים, מערב מקסיקו, מרכז אמריקה, קמצ'טקה והאיים הקוריליים.
קיימים בעולם אזורי בניוף נוספים, לדוגמה:
באוקיינוס האטלנטי – אזור בניוף מצוי בשקע פוארטו ריקו, שבתחומיו אירעה בשנת 2010 רעידת האדמה בהאיטי.
בים התיכון – מצפון לקשת של קפריסין מצוי אזור בניוף במקום בו נוחת הלוח האפריקאי מתחת ללוח האנטולי עליו שוכנת טורקיה.
באוקיינוס ההודי – אזור בניוף מצוי בשקע סונדרה, במקום בו נוחת הלוח ההודי מתחת ללוח האירו-אסייתי. בתחומיו אירעה בשנת 2004 רעידת האדמה בסומטרה.
לקריאה נוספת

שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
הערות שוליים

↑  צפונות כדור הארץ, עמ' 156
1 2  שקעים אוקייניים בבריטניקה המקוונת
↑  רעידות אדמה בבריטניקה המקוונת
↑  Structure of Wadati-Benioff zones and volcanism
↑  בניוף השתמש בשמו השני
↑  ביוגרפיה של בניוף
↑  פרק Developing the theory מתוך This Dynamic Earth באתר USGS
↑  Fundamentals of geophysics
↑  גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, עמ' 381
חתך באזור הפחתה: תחום רעידות האדמה באיים הקוריליים
שני אזורי הפחתה לאורך חופי יפן
אוניברסיטת מנצ'סטר

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

סמל אוניברסיטת מנצ'סטר
 אוניברסיטה
 מוטו:  Cognitio, sapientia, humanitas (ידע, תבונה, אנושיות)
 תקופת הפעילות:  2004 (במיזוג שני מוסדות קיימים) – הווה
 קמפוס:  עירוני ופרברי
 בעלי תפקידים
 צוות:  12,920 (2021)
 סגל:  5,150 (2020)
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  40,485 (2021)
 סטודנטים לתואר ראשון:  26,630 (2020)
 מיקום
 מיקום:  מנצ'סטר, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  53°27′58″N 2°13′55″W﻿ / ﻿53.466111111111°N 2.2319444444444°W﻿ / 53.466111111111; -2.2319444444444
 manchester.ac.uk
  (למפת מנצ'סטר מוגדלת) אוניברסיטת מנצ'סטר(למפת מנצ'סטר רגילה) אוניברסיטת מנצ'סטר
 
אוניברסיטת מנצ'סטר (באנגלית: University of Manchester) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית הפועלת בעיר מנצ'סטר, אנגליה. אוניברסיטת מנצ'סטר היא אחד ממוסדות המחקר האקדמי הבולטים בבריטניה. האוניברסיטה נוצרה בשנת 2004 על ידי פירוק ומיזוג שני מוסדות אקדמיים שפעלו בעיר עד אז, אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר (Victoria University of Manchester; אשר הייתה ידועה בשם אוניברסיטת מנצ'סטר), ו"המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר" (University of Manchester Institute of Science and Technology), והמשך פעילותם במוסד אקדמי בודד, החל מאוקטובר אותה שנה. באוניברסיטת מנצ'סטר, ובשני המוסדות האקדמיים שקדמו לה, 25 תלמידים ואנשי סגל הם זוכי פרס נובל. בנתון זה היא מדורגת במקום הרביעי בין אוניברסיטאות בריטניה.
מאז המיזוג בשנת 2004 זוכה אוניברסיטת מנצ'סטר להכרה כמוסד אקדמי בולט, ומדורגת בקביעות בין 50 האוניברסיטאות הטובות בעולם בדירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם. בשנת הלימודים 2021 למדו באוניברסיטה 40,485 תלמידים, מהם 26,630 תלמידי תואר ראשון.
באוניברסיטה כ-500 תוכניות לימוד שונות, ועבדו בה כ-12,920 אנשי צוות. זוהי האוניברסיטה הגדולה בבריטניה במספר תלמידיה ואף במספר המועמדים להתקבל ללימודים בה. בכל שנה מוגשות למעלה מ-92,000 בקשות להתקבל ללימודי תואר ראשון באוניברסיטה. לאוניברסיטה יש יותר מ-500,000 בוגרים ביותר מ-190 מדינות ברחבי העולם.
האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי (ACU), באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA), באיגוד האוניברסיטאות האירופאיות (EUA), בשותפות המחקר N8, באוניברסיטאות הממלכה המאוחדת (UUK), בקבוצת ראסל ובמכון אלן טיורינג בלונדון.
היסטוריה

מקורותיה של אוניברסיטת מנצ'סטר כמוסד אקדמי בשנת 1824, עם עלייתה של מנצ'סטר כעיר התעשייתית הראשונה בעולם. הכימאי ג'ון דלטון יחד עם אנשי עסקים ותעשייה, יסד את "מכון המכונאים" (Mechanics' Institute) (שהיה לימים ל"מכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר"), כמוסד שבו הפועלים יוכלו ללמוד את יסודות המדע. בשנת 1846 הותיר סוחר הטקסטיל ג'ון אוואנס עזבון בשיעור 96,942 ליש"ט למטרת בניית מכללה להשכלת גברים על בסיס לא מעמדי. בשנת 1851 הקימו נאמני העזבון את אוונס קולג' (Owens College) במנצ'סטר. בשנת 1880 הוקמה במנצ'סטר, על פי צ'ארטר מלכותי, אוניברסיטה, אשר בשנת 1903 נקראה אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר. קולג' אוואנס מוזג לתוך האוניברסיטה בשנת 1904. המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר, ואוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר, מוזגו לאוניברסיטת מנצ'סטר ב-22 באוקטובר 2004. עם המיזוג היא הייתה למוסד האקדמי הגדול ביותר בבריטניה, הפועל מקמפוס אחד. באוניברסיטת מנצ'סטר נלמדים יותר נושאים אקדמיים מאשר בכל מוסד אקדמי בבריטניה.
קמפוס ומתקנים

האתר המרכזי של האוניברסיטה מכיל את רוב מתקני המוסד ומכונה "קמפוס". למרות זאת, מנצ'סטר איננה אוניברסיטת קמפוס אופיינית. מבני האוניברסיטה נמצאים במרכז העיר מנצ'סטר ומשולבים לתוך רקמת החיים העירונית. בין בנייני האוניברסיטה קיימים אף מבנים שאינם אוניברסיטאיים והמבנים נמצאים ברחובות ראשיים.
שטח הקמפוס הוא בצורת שעון חול המורכב מקמפוס צפוני שמרכזו רחוב סקוויל, וקמפוס דרומי שמרכזו רחוב אוקספורד. כשלושה ק"מ מדרום לקמפוס המרכזי שוכן מתחם מעונות האוניברסיטה. בנוסף למבנים המרוכזים בקמפוס, קיימים מבנים נוספים המפוזרים בעיר.
פקולטות

למרות גודלה ועושר התוכניות האקדמיות באוניברסיטת מנצ'סטר, המוסד מחולק לשלוש פקולטות המורכבות מבתי ספר, מחלקות ומכוני מחקר:
הפקולטה לביולוגיה, רפואה ובריאות - ובה בית הספר למדעי הביולוגיה, בית הספר למדעי הבריאות, בית הספר למדעי הרפואה והמרכז לחקר הסרטן במנצ'סטר.
הפקולטה למדעים והנדסה - ובה בית ספר להנדסה, בית הספר למדעי הטבע ומכוני מחקר.
הפקולטה למדעי הרוח - ובה בית הספר לאמנויות, שפות ותרבויות, בית ספר לאיכות הסביבה, חינוך ופיתוח, בית הספר למדעי החברה ובית הספר למנהל עסקים של מנצ'סטר.
דירוגים > דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי - מקום 41 (2023)
דירוג Times Higher Education - מקום 51 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 32 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - בריטניה

דירוג שאנגחאי - מקום 6 (2023)
דירוג Times Higher Education - מקום 8 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 6 (2024)
שלוחה בישראל

בשנת 1995 נפתחה בישראל שלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר. בשנת 2003 הפכה השלוחה למכללה אקדמית עצמאית, הקריה האקדמית אונו.
הערות שוליים

↑  University of Manchester; Facts and Figures infographic
| קבוצת ראסל |
| --- | --- | --- |
|  | אדינבורו • אוקספורד • אימפריאל קולג' • אקסטר • בירמינגהם • בית הספר לכלכלה של לונדון • בריסטול • גלאזגו • דרהאם • המלכה בבלפסט • ווריק • יוניברסיטי קולג' לונדון • יורק • ליברפול • לידס • מנצ'סטר • נוטינגהאם • ניוקאסל • סאות'המפטון • קארדיף • קווין מרי • קיימברידג' • קינגס קולג' לונדון • שפילד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269386405171  PLWABN: 9812677594605606  BIBSYS: 90171696  BNE: XX140536  BnF: cb12141490k (data)  CiNii: DA01944567  GND: 6036820-2  ISNI: 0000 0001 2166 2407  LCCN: n80126193  MusicBrainz: dcf275d7-2499-4461-a3b8-fa2e6d33b70b  NKC: ko2008481052  NLA: 36190867  SUDOC: 030575923  ULAN: 500312905  VcBA: 494/46470  VIAF: 157695433   WorldCat (עם VIAF): 157695433
אלכס שווצר

אלכס שווצר (באיטלקית: Alex Schwazer; נולד ב-26 בדצמבר 1984 בשטרצינג/ויפיטנו, דרום טירול) הוא הלך איטלקי. שווצר הוא האלוף האולימפי הנוכחי ומחזיק בשיא האולימפי אותו קבע במהלך המשחקים האולימפיים 2008. בשנת 2005 זכה שווצר במדליית ארד במהלך אליפות העולם באתלטיקה במקצה הליכת 50 ק"מ, תוך קביעת שיא איטלקי חדש – 3:41.54 שעות. באליפות העולם בשנת 2007 סיים עשירי במקצה הליכה לעשרים ק"מ, וזכה פעם נוספת במדליית הארד במקצה ה-50 ק"מ. במהלך אולימפיאדת בייג'ינג קבע שווצר שיא אולימפי חדש של 3:37:09. וזכה במדליית הזהב במקצה 50 הק"מ.
באוגוסט 2012 נמצא בבדיקות שנערכו לו כי השתמש בסמים, הוא הורחק מהמשלחת האיטלקית לאולימפיאדת לונדון, הושעה לשלוש שנים וחצי, הודה באשמה והודיע על פרישה.. חזר להתחרות ובמאי 2016 נתפס על שימוש בסטרואידים והושעה שוב עד ליולי 2024 בידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט, למרות ערעור שהגיש וטענות כי הבדיקה זויפה, טענות שאושרו על ידי בית המשפט האיטלקי.
הערות שוליים

↑  50 ק"מ, הליכה: שבר את החום, ניפץ את השיא האולימפי, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2008
↑  Italian Olympic champ race walker caught doping, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 6 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1246366606  World Athletics: 14201438  ISNI: 0000 0004 5097 7346  LCCN: no2015082096  VIAF: 316745421   WorldCat (עם VIAF): 316745421 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איגונאק

| --- | --- |
אינואיטים אוכלים יחדיו איגונאק
אינואיטים אוכלים יחדיו איגונאק
 
 מאכלים
 סוג:  אוכל משומר 
 
איגונאק (אינוקטיטוט: ᐃᒍᓇᖅ ‏- IPA: ‏[i.ɣu.'naq]) הוא מאכל, או שיטה להכנת מזון, הנחשב למעדן אינואיטי.
מאכל זה עשוי מבשר (לרוב מבשר ניבתן אך לעיתים גם מבשרם של יונקים ימיים אחרים).
הבשר אינו מבושל, אלא נחתך לאומצות גדולות ובחודשי הסתיו מוחזק באזור מוצל כשהוא מרקיב ותוסס. בחודשי החורף הבשר קופא, ובאביב הבשר מוכן לאכילה. ריקבון הבשר בתנאי קור מאפשר את פירוקו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אירוסים (ציור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1889
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  94.3 ס״מ 
 גובה:  74.3 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  90.PA.20 (מוזיאון פול גטי) 
 מיקום:  מוזיאון פול גטי, לוס אנג'לס, קליפורניה
 
האירוסים (בצרפתית: Les Iris) היא יצירה של אירוסים שהצייר וינסנט ואן גוך יצר בסן רמי דה פרובאנס שבדרום צרפת בשנת 1889, כשנה לפני מותו. היצירה הזו היא אחת מסדרה של יצירות דומות של אירוסים.
אודות הציור

ואן גוך החל ליצור את האירוסים כשבוע לאחר כניסתו למוסד לבריאות הנפש במאי 1889. ביצירה זו ניכר חוסר המתח המאופיין ביצירותיו האחרונות של הצייר, ואן גוך חשב שהליך הציור יימנע ממנו לאבד את שפיותו.
היצירה הושפעה רבות מהדפסים יפניים בסגנון האוקיו-אה, כמו יצירות רבות של ואן גוך. ההשפעה ניכרת בקווי המתאר החזקים, בזוויות הייחודיות, שימוש בצבע אחיד, שימוש באור וברכות וכדומה.
ואן גוך החשיב את יצירה זו למחקרית ולכן לא נשמרו סקיצות ממנה, אולם אחיו, תיאו, ראה בה כיצירת אמנות. תיאו שלח את היצירה ביחד עם "ליל כוכבים מעל הרון" לתצוגה השנתית של אגודת האמנים העצמאיים. כיום, יצירה זו נחשבת לאחת מיצירותיו המפורסמות של ואן גוך.
הציור היה שייך לג'וליאן "פר" טנגי שואן גוך צייר את דיוקנו מספר פעמים. בשנת 1892, טאנגאי מכר את יצירה לאוקטב מירבו תמורת 300 פרנקים. ב-1987 הציור הפך ליצירה הכי יקרה שנמכרה אי פעם. מאז הוא נמכר בסכום של כ-54 מיליון דולר לאלן בונד, וב-1990 מוזיאון פול גטי רכש את היצירה. כיום, שוויה המוערך עומד על כ-121 מיליון דולר, והיא נחשבת כאחת היקרות ביותר בעולם.
הערות שוליים

↑  http://blogs.getty.edu/iris/five-ways-of-seeing-van-goghs-irises/ חמש דרכים להסתכל על האירוסים של ואן גוך
↑  http://www.getty.edu/art/collection/objects/826/vincent-van-gogh-irises-dutch-1889/ היסטוריית המכירות של האירוסים באתר מוזיאון פול גטי
↑  https://www.nytimes.com/1990/03/22/arts/getty-buys-van-gogh-irises-but-won-t-tell-price.html המוזיאון פול גטי רכש את האירוסים אך סירב להגיד את שוויו, 22 במרץ 1990, "הניו יורק טיימס"
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb148682731 (data)
אז'ן גלה

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1857 אפינאל, צרפת 
 פטירה:  24 באוקטובר 1930 (בגיל 73) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Marcel Eugène Emile Gley 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נאנסי  אוניברסיטת מונפלייה 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (28 בנובמבר 1920) 
 
אז'ן גלה
אז'ן גלה או מרסל אז'ן אמיל גלה (בצרפתית: Marcel Eugène Émile Gley;‏ 16 בינואר 1857 - 25 באוקטובר 1930) היה פיזיולוג ואנדוקרינולוג צרפתי, פרופסור בקולז' דה פראנס בפריז. הוכיח את חשיבות התפקוד הפיזיולוגי של יותרת התריס.
חייו

אז'ן גלה נולד ב-1857 באפינאל במחוז ווז' שבצרפת. הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת מונפלייה ובמקביל למד ספרות. את לימודי הספרות סיים בהצטיינות באוניברסיטת נאנסי ב-1877 ואחר כך נרשם לפקולטה לרפואה. שם למד פיזיולוגיה אצל אנרי-אטיין בוני (Beaunis). עבודת הגמר שלו לתואר דוקטור ברפואה בשנת 1881 הייתה מחקר ניסויי על מצב הדופק התרדמני בעת עבודה אינטלקטואלית. בהמשך גלה השתלם במעבדתו של אטיין ז'ול מארה בקולז' דה פראנס פריז. הוא התמנה למדריך ואחר כך למרצה בפקולטה לרפואה בפריז, והיה מדריך לפיזיולוגיה כללית במוזיאון הלאומי לטבע. ב-1908 התמנה לפרופסור לביולוגיה כללית בקולז' דה פראנס. גלה נבחר לחבר האקדמיה הלאומית לרפואה וכיהן כיושב ראש שלה. כמו כן היה מזכירה הכללי של החברה לביולוגיה.
פעילותו המדעית

מחקריו עסקו במגוון רחב של תחומים מן הפיזולוגיה הניסויית, ביניהם חקר הסוכרת הניסויית, חקר הרעלנים של החידקים ומחקרים פרמקולוגיים. חלק חשוב מעבודתו הוקדשה לתחום האנדוקרינולוגיה. בעקבות שארל בראון-סקאר וארסן ד'ארסונוואל עשה גלה כמה תגליות בתחום זה:
בשנת 1890 גילה את חשיבותן של ה"אונות הלוואי" (accessory lobules) של בלוטת התריס או בשמם הסופי - בלוטות הפאראתירואיד, ארבע בלוטות אנדוקריניות סמוכות לבלוטת התריס, או צמודות לצד האחורי שלה שנתגלו עוד בשנת 1880 (על ידי סאנדסטרם) אך תפקידם לא היה ברור. 
גלה מצא שסיבת הטטניה הקטלנית - כיווצים שרירים בלתי פוסקים ופרכוסים קלוניים - אחרי ניתוחי בלוטת המגן הייתה כריתת הבלוטות הקטנות האלה. הוא הוכיח שהסרת בלוטות יותרת התריס אצל חיות מעבדה עלולה לגרום למותן בגלל טטניה. 
בעקבות תגלית זו, בלוטות הפאראתירואיד או יותרת התריס כונו לפעמים "בלוטת גלה".
גלה גילה כי ברקמת בלוטת התריס יש כמויות גדולות בהרבה של יוד מאשר ביותרת התריס. כמו כן מצא שהסרת בלוטת התריס גורמת להפרעה במטבוליזם של היוד. הוא השתמש בתמציות של בלוטת המגן בטיפול במיקסדם, מחלה אנדוקרינית שנוצרה עקב אי ספיקה של בלוטת המגן.
בשנים 1897-1892 התנהל פולמוס מדעי בין אז'ן גלה ובין ופיזיולוג ווטרינר צעיר בשם מוסי (Moussu) לגבי הספציפיות של תפקודי בלוטת התריס ושל בלוטות יותרת התריס.
בשנת 1897 גלה סיווג את החומרים שכונו בשנת 1905 הורמונים על ידי סטארלינג, ושהוא עצמו קרא להם "הַרמוזונים".
גלה הגדיר בעבודתו "ארבעה שיעורים על הפרשות פנימיות" מהם הקריטריונים של הגדרת הורמון:
1. הימצאותו בדם. 2. ספציפיות הבלוטה המפרישה אותו. 3. ספציפיות פעילותו של החומר שהופרש.
מחקרו על הרעילות של נסיוב הצלופח שימש להסברת ההמוליזה, פעילות הנוגדנים והחיסון.
יחד עם שארל רישה (איתו התיידד עוד בימי הלימודים בנאנסי) ערך את כתב העת "Journal de physiologie et de pathologie générale" (ז'ורנל לפיזיולוגיה 
ולפתולוגיה כללית).
אז'ן גלה היה נשוי לאלבה פיראֶק.
פרסים ואותות כבוד

פרס אוזיריס של המכון של צרפת
חבר ויושב ראש האקדמיה הלאומית לרפואה של צרפת
1920 - חבר לשם כבוד של האקדמיה המלכותית לרפואה של בלגיה
אות לגיון הכבוד של צרפת, בדרגת אביר
עיטור מסדר הכתר של בלגיה, בדרגת קצין
הנצחה

כיכר בעיר הולדתו אפינאל קיבלה את שמו.
ספרים

Traité de physiologie (ספר לימוד מקיף לפיזיולוגיה)
Essais de philosophie et d’histoire de la biologie (מסות לפילוסופיה ועל ההיסטוריה של הביולוגיה)
Études de psychologie physiologique et pathologique, (מחקרים לפסיכולוגיה פיזיולוגית ופתולוגית)
1914 Les sécrétions internes, principes physiologiques, applications à la pathologie (ההפרשות הפנימיות, עקרונות פיזיולוגיים, יישומים בפתולוגיה)
מאמרים מובחרים

1891 Sur les fonctions du corps thyroïde". C. R. Soc. Biol. 43. 841-847 (על תפקוד הגוף התירואידי)
לקריאה נוספת

Claude Debru - Essays in the History of the Physiological Sciences proceedings of a symposium held at the University Louis Pasteur 26-26 march 1993 Rodopi BV, Amsterdam Atlanta 1994
הערות שוליים

↑  Claude Debru עמוד 172
↑  הן כונו גם בלוטות אואן, לפי המגלה שלהן אצל בעלי חיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 98057196  BNE: XX1285567  BnF: cb10239713k (data)  CANTIC: a11007096  CiNii: DA07540119  GND: 102714908  ISNI: 0000 0000 8214 1667  LCCN: n84168840  Léonore: 165258  NKC: jn20000601876  NTA: 072593733  SNAC: w63d1jfq  SUDOC: 068536046  VIAF: 29522528   WorldCat (עם VIAF): 29522528
אח"י נצחון (סער 4)

| --- | --- |

בעת מלחמת לבנון הראשונה, נושאת טילי הרפון וגבריאל שהופעלה לבידוד הזירה והפגזות חוף
בעת מלחמת לבנון הראשונה, נושאת טילי הרפון וגבריאל שהופעלה לבידוד הזירה והפגזות חוף
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:  חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  שייטת ספינות הטילים
 סדרה:  סער 4 'נדרן'
 סדרה קודמת:  סער 4 'תכלית'
 סדרה עוקבת:  'חוחית'
 אוניות בסדרה:  אח"י נצחון, אח"י עצמאות,  אח"י מולדת ואח"י קוממיות.
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנות ישראל
 הוזמנה:  ספינה ראשונה מתוך 4 ספינות במסגרת פרויקט "נדרן"- סער 4.
 הושקה:  10 ביולי 1978
 תקופת הפעילות:  יולי 1978 – 16 בינואר 2014 (כ־35 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי חיל הים הישראלי
 מלחמות וקרבות:    מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  415 טון; מקסימלי 450 טון
 אורך:  58 מטר
 רוחב:  7.6 מטר
 שוקע:  2.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מרבית 35 קשר
 גודל הצוות:  50 איש
 טווח שיוט:  4,800 מיל ימי ב 17.5 קשר, 2,000 מיל ימי ב 30 קשר.
 מספר תרנים:  1
 גובה התרנים:  10 מטר
 הנעה:  4 מנועי דיזל מתוצרת חברת MTU מדגם 538 בעלי הספק של 3380 כוח סוס כל אחד.
 מתקני התפלה:  שני מעבים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  8 טילי ים-ים הרפון 4 טילי ים - ים גבריאל משופרים תותח אוטו מלרה 76 מ"מ פצצות עומק נגד צוללות תותח אוטומטי וולקן פלנקס 20 מ"מ 2 תותחי אורליקון 20 מ"מ 5 מקלעי מאג 7.62 מ"מ טילי ים/קרקע אוויר סטינגר * 2 × טורפדות MK46 בצמ"ט משולש לאחר ההסבה לנצ"ל
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"מ "דגון" תוצרת אלתא. מערכת לוחמה אלקטרונית תוצרת אלישרא.
אח"י  נצחון היא ספינת טילים מדגם סער 4 - "נדרן". הספינה פעלה בשירות חיל הים הישראלי במסגרת שייטת ספינות הטילים משנת 1978 ועד 2014.
הספינה נקראה על שם "לניצחון" - אוניית מעפילים שהפליגה מאיטליה ב-8 במאי 1948 והגיעה לתל אביב ב-17 במאי 1948 כשעל סיפונה 189 מעפילים. אח"י ניצחון הייתה הספינה היחידה בחיל הים הישראלי שנקראה בשם זה, עד שבאוגוסט 2021 היצטרפה אח"י ניצחון (סער 6) שנבנתה בסדרה סער 6 בגרמניה.
הספינה נבנתה במספנות ישראל לפי תכנון של חיל הים בהסתמך על הניסיון שנצבר מהפעלת הסטי"לים מסדרת סער 4 'תכלית'. הספינה פעלה בזירה הימית במלחמת לבנון הראשונה ובהשנייה. במהלך שירותה השתתפה במבצעים רבים בתחום הביטחון השוטף, לרבות בלכידת כלי שיט עוינים.
בין השנים 1995–1999, נוספו לספינה טורפדו נגד צוללות והיא צוידה בסונר נגרר בירכתיים במקום תותח אוטו מלרה 76 מ"מ. מאז דגם זה נקרא "סער 4 נצ"ל".
מפקדי הספינה

כל המפקדים היו בדרגת רב-סרן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| שם | תקופת כהונה כמפקד הספינה | פעילות | תמונה |  |  |
| אלכס אייל | 4.1978 – 6.1979 | השקת הספינה והכנסתה לכשירות |  |  |  |
יצחק בכר: 
| שלמה עופר | 1979 |  |  |  |  |
| דוד בן בעש"ט | 1979 - 1980 |  |  |  |  |
| בני הוד | 1980 – 1981 |  |  |  |  |
| צבי מור | 1981-1982 | כולל מלחמת לבנון הראשונה |  |  |  |
| רן קפלן | 1982 - 1983 |  |  |  |  |
| חזי משיטה | 1983 - 1985 |  |  |  |  |
| אלי גמבש | 1985 - 1987 |  |  |  |  |
| חנן מרום | 1987 – 1989 |  |  |  |  |
| ישראל אהרוני | 1989 - 1991 |  |  |  |  |
| ינון בן צור | 1991 - 1992 |  |  |  |  |
| גיא שתקני | 1992 - 1993 |  |  |  |  |
| עזראל אברמוביץ | 1993 - 1994 |  |  |  |  |
| אלי שרביט | 1994 | לימים מפקד חיל הים |  |  |  |
| ללא מפקד | 1994 – 1995 | הסבה לספינת נצ"ל במספנת אילת |  |  |  |
| אורן גוטר | 1995 - 1996 |  |  |  |  |
| חמי לביא | 1996 - 1998 |  |  |  |  |
| אייל פייס | 1998 - 2000 |  |  |  |  |
| חיים פודה | 2000 |  |  |  |  |
| ראובן לשם | 2000 - 2001 |  |  |  |  |
| רועי פרי | 2001 - 2002 |  |  |  |  |
| מוטי פיין | 2002 - 2003 |  |  |  |  |
| אבי ארד | 2003 - 2005 |  |  |  |  |
| יריב אביטל | 2005 - 2006 |  |  |  |  |
| אלעד מרום | 2006 - 2007 | תפיסת סנטוריני, תפיסת קארין איי, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן |  |  |  |
| אבי אבסקר | 2007 - 2008 |  |  |  |  |
| שי חגי | 2009 |  |  |  |  |
| עמרי איטח | 2009 - 2011 |  |  |  |  |
| שי חודרה | 2012-2013 |  |  |  |  |
| כפיר רווה | 2013 |  |  |  |  |
| אריאל רזניק | 2013-2014 | השבתת הספינה |  |  |  |
גלריה

בתהליך השקת האונייה במבדוק הצף של מספנות ישראל, 10 ביולי 1978.
רס"ן אלכס אייל מקבל את הפיקוד על הספינה ממפקד חיל הים אלוף מיכאל ברקאי בטקס השקת האונייה, 10 ביולי 1978.
בנמל חיפה, 2010.
אלכס אייל נושא דברים בטקס הורדת נס השירות הפעיל מהספינה. במרכז גב' ראומה ויצמן - הגברת המשיקה - מימין מפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם אייל הראל, 16 בינואר 2014.
ששה מפקדי הספינה בעבר, בטקס הורדת נס השירות הפעיל מהספינה. מימין לשמאל אלכס אייל, בני הוד, צבי מור, חזי משיטה, רני קפלן ועדן טל (במדים), 16 בינואר 2014.
מושבתת בנמל חיפה לאחר שהוצאה משרות, מרץ 2016.
לקריאה נוספת

רוביק לשם, אבשלום עליך, "אח"י פלברה אגדות שקרו באמת" בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 390.
ביאורים

↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.