stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק
הלחנה

דבוז'אק הלחין את הרביעייה בשנת 1893, במהלך חופשת הקיץ מניהול הקונסרבטוריון הלאומי בניו יורק. דבוז'אק שהה בחופשתו בכפר של קהילת מהגרים מצ'כיה - ספילוויל אשר באיווה. הרביעייה נכתבה באותו הזמן שנכתבה יצירת המופת של דבוז'אק - הסימפוניה מן העולם החדש. על זמנו בספילוויל אמר דבוז'אק "באשר לסימפוניה החדשה שלי, הרביעייה בפ'ה מזור והחמישייה - לא הייתי כותב אותן סתם כך, לו לא ראיתי את אמריקה". בפרק השני ניתן לשמוע מנגינת ספיריטואלז אפרו-אמריקאית בעלת כמיהה עגמומית, רגש שדבוז'אק אכול הגעגועים הזדהה עמו. הפרק השלישי הוא שיר רפסודי של ציפור אמריקאית. בפרק האחרון ניתן לשמוע רכבת על מסילת ברזל. השמעת הבכורה בוצעה בבוסטון בראשון בינואר 1894 בקונצרט של רבעיית קניזל. מאוחר יותר (לאחר אחד עשר יום) היצירה בוצעה בניו יורק בקרנגי הול.
הרביעייה מיועדת למבנה הרגיל של שני כינורות, ויולה וצ'לו ומכילה ארבעה פרקים.
ביצוע ממוצע של היצירה נמשך כ-30 דקות.
ציאניד

יון הציאניד -CN מלמעלה:1. 
מבנה הקשר הקוולנטי וזוגות אלקטרונים לא קושרים
2. מודל מרחבי
3. משטח פוטנציאלי אלקטרוסטטי (פיזור מטען)
4. זוג בודד של פחמן בתצוגת HOMO/LUMO
ציאנידן הוא תרכובת כימית רעילה, המכילה את היון הקרוי קבוצת ציאנו. קבוצת ציאנו בנויה מאטום פחמן הקשור בקשר קוולנטי משולש לאטום חנקן, ובסימון כימי: :C≡N:.
קבוצת ציאנו משמשת כקבוצה פונקציונלית לציאנידנים (Cyanidens או ניטרילים, Nitriles), שהם קבוצה של תרכובות אורגניות. כינויים נוספים לציאנידנים הם "קבוצת הניטריל" ו"קבוצת הציאנו".
מקור השם "ציאניד" בתרכובת "פרוציאניד" (Ferrocyaniden), שפירוש שמה הוא "ברזל (Ferro) כחול-ירקרק, ציאן (Cyan)" ("כחול" עקב הפיגמנט "כחול פרוסי" המופק ממנה).
תרכובות העשויות לשחרר את אניון קבוצת הציאנו הן רעילות מאוד, עקב נטייתו של הציאנידן להיקשר ליוני ברזל במערכת הנשימה התאית.
קישור ציאניד למתכות

כאמור, רעילותו של הציאנידן נובעת מהקישור שלו למתכת, ציאנידן הוא ליגנד חזק, כלומר הוא יכול ליצור קומפלקסים עם מתכות מעבר. קומפלקס הוא תרכובת המורכבת מקטיון וממתכת מעבר עם כמה אניונים או בסיסי לואיס. הגאומטריה של הקומפלקס ומספר הליגנדים סביב המתכת נקבעים לפי המשיכה האלקטרוסטטית שבין המתכת לליגנדים, הדחייה האלקטרוסטטית שבין הליגנדים לבין עצמם, והאפשרות לחפיפה בין אורביטלי d של המתכת לאורביטלים של הליגנד (תרומה של קישור קוולנטי).
הזיקה הגבוהה של יון הציאנידן לקטיונים של מתכות המעבר נובעת מהגורמים הבאים:
הציאנידן הוא אניון קטן ולכן הדחייה האלקטרוסטטית בין יוני הציאנידן שמקיפים את אותו יון קטנה.
שיתוף אורביטלי ה-π של הציאנידן בקשר - יצירת אורביטלים מולקולריים בין אורביטלי d של המתכת לאורביטל π של הציאנידן.
קישור ציאניד למתכות > סוגי קומפלקסים של ציאנידן

קומפלקסים הקסה-ציאנידנים (6 אניוני ציאנידן סביב קטיון המתכת)  \left[M(CN)_{6}\right]^{3-} המתכת M יכולה להיות ברזל, ונדיום, כרום (תלת ערכי), טיטניום, קובלט. המבנה הגאומטרי של הקומפלקסים הללו: אוקטהדרון.
טטראציאנידנים  \left[M(CN)_{4}\right]^{2-} כאשר יון המתכת מטור הניקל: ניקל, פלדיום או פלטינה, כדרכן של מתכות אלו גאומטרית הקומפלקס - ריבוע מישורי.
דיציאנידנים  \left[M(CN)_{2}\right]^{-} כאשר הקומפלקס עם אחת ממתכות המטבע נחושת, כסף או זהב, הקומפלקסים הללו קוויים (ליניאריים).
יון הציאנידן נקשר תמיד למתכת מצד הפחמן משום שזוג האלקטרונים הלא קושר של הפחמן הוא האורביטל המאוכלס באנרגיה הגבוהה ביותר (אלקטרונים באורביטלים גבוהים מבחינה אנרגטית הם אלו הנוטים להשתתף בקישור). כיוון שגם לחנקן זוג אלקטרונים לא קושר (בסיס לואיס) הציאנידן יכול להיות ליגנד מגשר - נקשר לשני קטיונים כפי שהוא קשור, למשל, בכחול פרוסי או בגבישי זהב ציאנידני, אבץ ציאנידני או קדמיום ציאנידני.
קישור ציאניד למתכות > שימוש בציאנידן לכרייה

יכולתו של הציאנידן ליצור קומפלקסים יציבים מנוצלת, למשל, להפקת זהב. מפעילים תמיסת ציאנידן על העפרה וכך ממצים את הזהב. ריאקציות המסה של זהב בציאנידן:
2Au+4KCN+{\frac {1}{2}}O_{2}+H_{2}O\Rightarrow 2K\left[Au(CN)_{2}\right]+2KOH
2Au+4KCN+O_{2}+2H_{2}O\Rightarrow 2K\left[Au(CN)_{2}\right]+2KOH+H_{2}O_{2}
באופן דומה, משתמשים בציאנידן להפרדה של כסף, כיוון שהכסף נמצא לעיתים כסולפיד ולא במצבו המתכתי אין צורך בחמצן
Ag_{2}S+4KCN+\Rightarrow 2K\left[Ag(CN)_{2}\right]+K_{2}S
כדי להפיק מחדש זהב מתכתי מתמיסת הציאנידן מחזרים את הקומפלקס באבץ. לשיטת כריה זו השפעות סביבתיות הרסניות בשל זיהום מקורות מים בציאנידנים. ככל שאיכות העפרה נמוכה יש צורך ביותר ציאנידן לצורך ההפקה; להפקת זהב מעפרה באיכות טובה (מעל שישה גרם זהב לטון) נדרשים כ-50 ק"ג ציאנידן לק"ג זהב, להפקת זהב מעפרות באיכות ירודה (פחות משני גרם זהב לטון) נדרשים 500 עד 1,000 ק"ג ציאנידן לק"ג זהב. בחיפוש אחר דרכים לייצור ציאנידן למטרה זו, גילו אדולף פרנק וניקודם קארו את ציאנמידן הסידן, שמשמש בימינו בעיקר כדשן.
קישור ציאניד למתכות > ציאנוהידרינים

ציאנוהידרינים הם נגזרות של ניטרילים. הם מכילים קבוצת ניטריל וכן קבוצת הידרוקסיל (OH). הם נוצרים כשציאניד מגיב עם קטון או אלדהיד.
רעילות של ציאנידן

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רעילות של ציאנידן > הרעלת ציאניד והטיפול בה

הזיקה החזקה של הציאניד למתכות, ובפרט ליונים של ברזל תלת-ערכי, היא הגורמת לרעילותו הגבוהה של החומר.
הניטריל הידוע ביותר, ושעל-שמו קרויה כל המשפחה, הוא הגז הרעיל מימן ציאנידי (HCN), הידוע בפשטות כציאניד. שבעה מיליגרמים של ציאניד מסוגלים להרוג אדם בוגר תוך שניות ספורות. היון -C≡N מגיע דרך זרם הדם לתאי הגוף ונקשר לברזל דו-ערכי באנזים ציטוכרום C אוקסידז, שנמצא על דופן המיטוכונדריה. בעת פעילות תקינה של המיטוכונדריה, חמצן מולקולרי אמור להיקשר לאנזים זה, לקבל אלקטרונים, ולהפוך יחד עם יוני מימן למים. שלב זה חיוני במעגל ייצור ה-ATP במיטוכונדריה. כאשר הציאניד תופס את מקומו של החמצן, המיטוכונדריה אינה מסוגלת לייצר ATP, ובכך נמנעת יכולתו של הגוף לייצר אנרגיה.
לציאניד נטייה חזקה להיקשר בחוזקה ליון הברזל הדו ערכי (Ferrous) המצוי בחלבונים חיוניים רבים בדם (כמו האנזים ציטוכרום אוקסידאז והחלבון המוגלובין), ובכך הוא מנטרל את יכולתם לפעול. בהיקשרו ליון הברזל, הוא מחמצן אותו ליון ברזל תלת ערכי (Feric). המוגלובין עם ברזל מחומצן, המכונה מתהמוגלובין (Methemoglobin), אינו יכול לקשור עוד חמצן, והקישור הוא בלתי הפיך. תהליך זה מכונה "מתהמוגלובינמיה" (Methemoglobinemia), והוא מביא לחנק תאי מהיר. מטהמוגלובינמיה יכולה להיגרם גם על ידי מחמצנים אחרים, כנתרן ניטריט NaNO2 ו-Amyl nitrite. בהרעלת מתהמוגלובין ניתן לעיתים לטפל בעזרת sodium thiosulfate - Na2S2O3, המסייע לפירוק מטהמוגלובין להמוגלובין ולתיאוציאנט.
למרות רעילותו, מימן ציאנידי נמצא בכמויות מזעריות ברוב הפירות המכילים חרצן, כגון דובדבנים ומשמשים, וכן בשקדים. הגוף יודע לפרק ציאניד, והרעלה מתרחשת כאשר כמות הציאניד שנכנסת לגוף בבת אחת היא גדולה.
רעילות של ציאנידן > שימוש

בגרסה מסחרית של מימן ציאנידי, בשם ציקלון בי, נעשה שימוש נרחב להשמדת יהודי אירופה בשואה. קיימים סיפורים רבים על מרגלים או שבויים שנשאו עמם גלולת ציאניד, או שהותקנה אמפולת ציאניד בתוך אחת משיניהם על מנת שיוכלו להתאבד במקרה של תפיסה. המתאבדים הידועים שעשו שימוש בציאניד הם הנאצים הבכירים הרמן גרינג והיינריך הימלר.
ראו גם

ציאנוגן
הרעלת ציאניד
דליפת הציאניד בבאיה מארה
הערות שוליים

↑  Gavin M. Mudd; Global trends in gold mining: Towards quantifying environmental and resource sustainability; Resources Policy, Volume 32, Issues 1-2, March-June 2007, Pages 42–56
| קבוצות פונקציונליות |
| --- | --- | --- |
| פחמימנים | אלקיל (מתיל, אתיל, פרופיל, בוטיל, פנתיל) • אלקן (ויניל, אליל) • אלקין • קרבן • בנזיל • הלואלקאן • אלן • קומולן • פניל |  |
| תרכובות חמצן | הידרוקסיל (כוהל) • קרבוניל • קטון • אלדהיד • אציל • קרבונט • חומצה קרבוקסילית • אנהידריד • אסטר • הידרופראוקסיד • פראוקסיד • אתר • המיאצטל • המיקטאל • אצטל • קטאל• חומצה דיקרבוקסילית • אצטיל • אצטוקסי • אקרילואיל • אלקוקסי (מתוקסי) • בנזויל • דיאוקסירן • אפוקסיד • אורתו-אסטר • ינון |  |
| תרכובות חנקן | אמין • אמיד • קרבאמאט • אימין • אימיד • אזיד • אזו • ציאנט • איזוציאנט • ציאניד • ניטריל • איזוניטריל • הידרזון • ניטראט • ניטריט • ניטרו • ניטרוסו • אוקסים • פירידין • הידרזון • איזוניטריל  • ניטרן |  |
| תרכובות זרחן | פוספין • חומצה פוספונית • פוספאט • פוספודיאסטר |  |
| תרכובות גופרית | תיול • תיואתר • דיסולפיד • סולפוקסיד • סולפון • חומצה סולפינית • חומצה סולפונית • תיוציאנט • איזותיוציאנט • תיוקטון • תיאל • תיואסטר • סולפונאמיד • פרסולפיד • תיוניל |  |
| תרכובות ביוכימיות | חומצת שומן (ח.קרבוקסילית) • חלבון (פולי-אמיד) • פחמימה (קטון או אלדהיד) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538319905171  GND: 4148424-1  LCCN: sh85035028  NDL: 00570870  NKC: ph273306
אריה על מיתר סול

אריה על מיתר סול (בגרמנית Air auf der G-Saite) היא יצירה מוזיקלית לפסנתר ולכינור אשר עובדה על ידי הכנר הגרמני אוגוסט וילהלמי מפרק האֵר (air) בסוויטה השלישית לתזמורת ברה מז'ור, רי"ב 1068 של יוהאן סבסטיאן באך. היצירה היא מהמוכרות ביותר של באך, ובמוזיקה הקלאסית בכלל. השם "אריה על מיתר סול" איננו מדויק, אך התקבל עם השנים. אריה ואר הן למעשה מילים נרדפות, הואיל ונוסף לאריה המוכרת לקול סולו, קיימת גם אריה אינסטרומנטלית, כמו במקרה זה.
היסטוריה

באך כתב את הסוויטה בזמן שירותו בקתן, בחצרו של לאופולד, נסיך אנהלט-קתן בין השנים 1717 ל-1723. היא כתובה לתזמורת הכוללת אבובים, חצוצרות, טימפני, כלי קשת ובאסו קונטינואו, אם כי בפרק האריה משתתפים כלי הקשת והבאסו קונטינואו בלבד. האריה עובדה בסוף המאה ה-19 על ידי וילהלמי לפסנתר וכינור. על ידי שינוי הסולם מרה מז'ור המקורי לדו מז'ור, והורדת המלודיה באוקטבה שלמה, ניתן היה לנגן את היצירה כולה על מיתר אחד בכינור, מיתר סול. יצירה זו הייתה היצירה הראשונה של באך שהוקלטה.
מיתוסים

על פי מיתוס אחד, הכינוי "על מיתר סול" ניתן לפרק בזמן קונצרט של פגניני כאשר פקעו מיתריו של הכנר בזמן ביצוע היצירה בזה אחר זה, והוא נותר עם מיתר סול לבדו (המיתר הנמוך ביותר בכינור), עליו ניגן את האריה. על פי מיתוס אחר, מלכתחילה הפרק הזה נוגן רק על מיתר סול.
בתרבות הפופולרית

היצירה היא מהמוכרות ביותר של באך, ובמוזיקה הקלאסית בכלל. היא סומפלה עבור פסקול הסרט צוללת צהובה והשפיעה על הלהיט של פרוקול הארום A Whiter Shade of Pale, שנבחר על ידי מבקרי מוזיקה ב-1977 לסינגל הטוב ביותר מאז 1952. הסינגל Everything's Gonna Be Alright של Sweetbox שיצא ב-1997 התבסס על האריה על מיתר סול, והגיע לצמרת המצעדים במדינות רבות ובכללן בריטניה, צרפת, גרמניה, ספרד, הולנד וישראל. בעונה הרביעית של הסדרה האישה הטובה רוקדים פיטר ואלישה פלורק לצלילי האריה על מיתר סול בנשף המסורתי של יום סנט פטריק בשיקגו.
הערות שוליים

↑  למעשה, המילה "אריה" מטעה בהקשר הזה - air - אֵר - הוא שיר, פרק נגינה אטי ושקט (מילון למוזיקה/מנשה רבינא, הוצאת יבנה 1988) ואילו "אריה", aria - לפי אותו מילון, היא פרק זמרתי או נגינתי, מלא הבעה. במילון אוקספורד אנגלי-אנגלי: air (mus.) - a tune or melody, a melodious composition. aria - a long accompanied song for solo voice in an opera, oratoria ect
↑  August Wilhelmj באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Recordings of Bach Cantatas
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: dfd27e08-37d2-4f04-8f3b-38c3874eb108
ג'ורדנו ברונו

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 1548 נולה, ממלכת נאפולי 
 הוצאה להורג:  27 בפברואר 1600  (בגיל 52) רומא, מדינת האפיפיור 
 שם לידה:  Filippo Bruno 
 ענף מדעי:  קוסמולוגיה תאורטית, פילוסופיה
 מקום מגורים:  איטליה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני (1565) 
 מוסדות:  אוניברסיטת הלמשטדט  אוניברסיטת טולוז (1578–1581)  סורבון (1581–1583)  אוניברסיטת אוקספורד  San Domenico Maggiore (1565–1576) 
 תרומות עיקריות
 הצגת תאוריית מבנה היקום.
 
ג'ורדנו ברונו (באיטלקית: Giordano Bruno;‏ 1548 – 17 בפברואר 1600) היה קוסמולוג, משורר ופילוסוף איטלקי בתקופת הרנסאנס. היה בעל זיכרון פנומנאלי.
ברונו הציג תפיסת יקום שונה מזו של הכנסייה הקתולית והתעמת רבות עם הכנסייה גם בנושאים תאולוגיים. בסופו של דבר, הוא הוכרז כופר והוצא להורג בשריפה על המוקד. נחשב בעיני רבים ל"מרטיר" הראשון למען המדע, דהיינו, כאדם הראשון אשר הקריב את חייו בשם המדע. לגישה זו יש מתנגדים הטוענים שפסק הדין נגדו ניתן על כפירה בדוֹגמות בסיסיות של הנצרות ולא על תורתו הקוסמולוגית.
פסלו של ג'ורדנו ברונו במקום העלאתו על המוקד בקמפו די פיורי
ביוגרפיה > נעורים והשכלה: השנים 1548–1576

ברונו נולד ביישוב קטן, על המורדות הצפוניים של הר הגעש וזוב, בקרבת העיר נולה, שהייתה שייכת אז לממלכת נאפולי. על שם מקום הולדתו, כונה גם ברונו נולנו או ברונו מִנולה. אביו היה חייל מקצועי בעל אמצעים דלים, בשם גיובאני ברונו. בגיל 14 גיאורדנו עזב את מקום מגוריו ועבר ללמוד בנאפולי הומניסטיקה, לוגיקה ודיאלקטיקה. בתקופה זו, אחד ממוריו קירב אותו לאוורויזם (אנ'). זו הייתה פילוסופיה אשר פרשה את כתביו של אריסטו דרך תורתו של הפילוסוף המוסלמי אבן רושד (Averroes). עיקרה של תורה זו הוא שהיגיון ופילוסופיה עולים בתרומתם על ידע מבוסס אמונה. בשנת 1565, בהיותו בן 17, הצטרף ברונו למנזר הדומיניקני San Domenico Maggiore, בנאפולי. עם כניסתו למנזר השם פיליפו, בו הוטבל, שונה לג'ורדנו, על שם אחד המורים שלו, ג'ורדנו קריספו. ב־1572 הוסמך לכמורה, למרות שחלק מאבות המנזר ראו בדעותיו זרעים של כפירה. הוא חזר למנזר והשלים את לימודי התאולוגיה, אך מאוחר יותר ביטא את יחסו השלילי לכמה מעקרונות הנצרות ובמיוחד הערצת הקדושים והדוגמה של השילוש הקדוש. הוא כתב שלימודים אלה "היו בזבוז זמן וניסיון להפוך אותי מאדם חופשי לעבד למערכת טיפשית של הונאה". בתקופה זו התעמק ב"ספרים אסורים" ובאריאניזם, המטיל ספק באלוהותו של ישו, והתקרב לזרמים אשר נטו לשלילת דוגמת השילוש הקדוש.
ברונו, שהיה בעל זיכרון פנומנלי, כתב ספרים על דרכים שונות לשיפור הזיכרון. הוא התעניין בכתבים ההרמטיים, העוסקים באלכימיה, אסטרולוגיה ומאגיה. הוא היה בין הראשונים לאמץ את המודל ההליוצנטרי של קופרניקוס וגם הראשון אשר כתב כתבים פילוסופיים באיטלקית ולא בלטינית, כפי שהיה מקובל עד אז, בהשראת הכנסייה. גלילאו גליליי עשה זאת אחרי ברונו, אך לא התייחס כלל לחידוש שהונהג על ידי ברונו.
ביוגרפיה > תקופת הנדודים: השנים 1577–1591

בשנת 1576 ברח מנאפולי מפני משפט על כפירה, אשר האינקויזיציה התכוונה לערוך לו, ועבר לרומא. יחד עם מעבר זה גם עזב את המסדר הדומיניקני. גם ברומא הוכן נגדו משפט ולכן החליט לעבור לז'נבה, באביב 1580. שם הצטרף לפקולטה לתאולוגיה ולזרם הקלוויניסטי. מספר חודשים לאחר מכן פרסם מנשר אשר הוקיע טעויות של תאולוג אחר, בן חסותו של ראש הכנסייה בז'נבה. ברונו נתבע על לשון הרע, הורחק מהאוניברסיטה ואולץ לחזור בו מההאשמות. מאוכזב מחוסר הסובלנות הקלוויניסטי, עבר לצרפת. בשנת 1579 הגיע לטולוז שבדרום צרפת, ושם עסק בהוראת פילוסופיה ושיפור הזיכרון. ב-1581, בעקבות התנגשויות אלימות בין קתולים לפרוטסטנטים בטולוז, עבר לפריז, בה נהנה מחסותם של פטרונים נכבדים, ביניהם המלך אנרי השלישי. הוא התפרסם בשל הדגמות של זיכרונו המעולה ואף פרסם מספר ספרים על אימון הזיכרון. היו גם מי שייחסו את זכרונו לכוחות כישוף.
בשנת 1583, עם החמרת העימותים הדתיים, עבר לאנגליה, לביתו של שגריר צרפת. בזכות כישוריו, היו לו גם מהלכים בחצרה של מלכת אנגליה, אליזבט הראשונה. היו שמועות, כי בין השנים 1583–1586 שימש ברונו כמרגל בנציגות הצרפתית בבריטניה אולם שמועות אלו לא בוססו מעולם.
בעת שהותו באנגליה פרסם כמה מכתביו החשובים, בהם "הדיאלוגים האיטלקיים", שכללו את החיבורים הקוסמולוגיים "Cena de le Ceneri" (ארוחת הערב של יום רביעי של האפר 1584), בו הציג את ראיתו על היקום, תוך הסתמכות על תורתו ההליוצנטרית של קופרניקוס. אך באותו חיבור גם הציג בצורה סרקסטית את אנשי האקדמיה באנגליה. קטע זה בא, כנראה, כתגובה לסרוב לתת לו משרת הוראה באוקספורד או בכל אוניברסיטה אחרת, למרות שהיה בידו מכתב המלצה מאנרי השלישי, מלך צרפת. באנגליה הוא פרסם גם את חיבורו "De l'infinito Universo et Mondi" ("על היקום האינסופי והעולמות" 1584), בו טען כי הכוכבים, הנראים בשמים הם שמשות, היקום הוא אינסופי ומכיל עולמות רבים. כמו כן, הוא טען כי ישנם גזעים תבוניים רבים ביקום. בדיאלוגים הללו לעג ברונו לדת והציג את מעשי הנסים המתוארים בהן כטריקים דוגמת קסמי הבמה בתיאטרון. בנוסף, לעג לפרופסורים האנגלים על קבעון מחשבתם וגישתם האריסטוטליאנית.
בשנת 1585 חזר לפריז. בעקבות טענותיו נגד התפיסה המדעית של אריסטו, ופרסומיו המכפישים נגד פבריציו מורדנטה (אנ'), מתמטיקאי קתולי, סר חינו בעיני פטרוניו. בינתיים, גם האווירה בפריס השתנתה, אחרי שהמלך אנרי השלישי חידש את מלחמת הדת נגד ההוגנוטים. בשנת 1586, ברונו הכפיש באחד מכתביו את המצאתו של מורדנטה "המצפן הדיפרנציאלי", ונגרר למריבה אלימה. הוא איבד את אהדת תומכיו בצרפת ועבר לגרמניה.
אחרי שהיה קצרה בווירצברג, עבר למרבורג, לשהיה ארוכה יותר, אך גם שם נכנס לעימות עם רקטור האוניברסיטה ונאלץ לעזוב. הוא התקבל לאוניברסיטת ויטנברג, שם הרצה במשך שנתיים על תורת אריסטו ועל שיפור הזיכרון. בשנת 1588 הפך לבלתי רצוי בעיני עמיתיו הפרופסורים. לכן, באותה שנה, עבר לפראג, בה שאף לקבל את חסותו של רודולף השני לבית הבסבורג. שם נשאר במשך ששה חודשים, במהלכם פרסם מספר חיבורים בנושא מנמוניקה ומתמטיקה. את חיבוריו אלה הקדיש לרודולף השני. ההקדשות עצמן היוו מנשר לטובת חופש המחשבה וסובלנות דתית. במשך זמן קצר היה מורה באוניברסיטת הלמשטדט בצפון גרמניה, אך גם משם הורחק, אחרי מות פטרונו, כאשר הוקע על ידי מנהיג מקומי של הכנסייה הלותרנית. בשנת 1590 נסע לפרנקפורט, אשר היה מרכז שוקי ספרים באותם ימים.
בשנת 1591 שהה בציריך והרצה על המונחים של תורת אריסטו. באביב של שנת 1591 חזר לפרנקפורט, כדי להמשיך את הטיפול בפרסום כתביו.
ביוגרפיה > חזרה לאיטליה והמשפט: שנים 1591–1593

בשנת 1591 קיבל הזמנה מאת ג'ובני מוֹצֶ'ניגוֹ, מאצילי וונציה, שביקש לפתח את זכרונו. במקביל, ברונו שמע על משרת הוראה פנויה כמרצה למתמטיקה באוניברסיטת פדובה. לאחר מותו של האפיפיור השמרן סיקסטוס החמישי, חשב ברונו כי האינקויזיציה איבדה מכוחה, וכי שובו לאיטליה יהיה בטוח. היה בכך משום שיקול מוטעה, כי בשנים אלה התפשטה הרפורמציה באירופה. הכנסייה הקתולית החלה במהלכים למיגור הרפורמציה וחיזוק כוחה שלה. הצעד הראשון היה נידויו של לותר מהכנסייה הקתולית, בשנת 1521, ובמקביל גם הוגברה הצנזורה על התכנים אליהם נחשפה האוכלוסייה, כולל אנשי דת ומדע. היה בזה שינוי לרעה לעומת המחצית הראשונה של המאה ה-16, אשר הצטיינה בחופש חשיבה.
עם חזרתו לאיטליה, ברונו לימד זמן מה בפדובה, אולם כעבור כשנה נמסרה משרתו לגלילאו והוא עבר לוונציה, שם התחיל ללמד את מוצ'יניגו. לאחר זמן מה זה האחרון הפנה לאינקוויזיציה מכתב בו האשים את ברונו בכפירה. כאשר רצה ברונו לעזוב את ונציה, פעל מוצ'ניגו להסגרתו. הוא נעצר ב-22 במאי 1592. להיסטוריונים עדיין לא ברור האם מה שקרה בוונציה הייתה מלכודת מתוכננת מראש או שהמעשה נבע מאכזבתו של האציל על שלימודיו עסקו במערכת קיצורים במקום בשיטות מאגיה, כפי שקיווה. תחילת משפטו התנהלה בוונציה, ושם הוא כמעט שכנע את השופטים בחפותו, בטענה שהוא עוסק במדע ולא בפן התאולוגי, אך בשנת 1593, על פי דרישת האפיפיור, נשלח להשפט ברומא.
ביוגרפיה > מאסר וגזר הדין: 1593–1600

ברומא ברונו נכלא ועונה במשך שש שנים לפני שנשפט. הוא ניסה לקבל מחילה מהאפיפיור קלמנס השמיני בתמורה להכחשה חלקית של טענותיו. במשפטו תבע האינקוויזיטור, הקרדינל רוברטו בלרמינו, הכחשה מלאה, לה סירב ברונו. יש לשער שהדרישות כלפיו היו נוקשות יותר, בהיותו נזיר דומיניקני בעברו. היסטוריונים משערים שאף דרשו ממנו לחזור למעמד של נזיר. ברונו סירב לדרישות, הוכרז כופר. עם הקראת גזר דינו אמר ברונו: "אולי חששכם בהטלת גזר דין זה גדול מחששי מגזר הדין המוטל עלי. הוא הועלה על המוקד ב-17 בפברואר 1600 בקמפו די פיורי שברומא. לפני ביצוע גזר הדין שמו מחסום לפיו, כדי למנוע ממנו אפשרות להשפיע על הקהל.
ביוגרפיה > שאלות פתוחות

ההיסטוריונים ניסו לברר מה היו סעיפי האישום נגד ברונו. עובדה ידועה היא שכל מהלכי משפטי האינקוויזיציה תועדו בקפדנות, אך במשך 250 שנה הוואתיקן לא איפשר חיפוש אחר המסמכים הרלוונטיים ולא היה זכר למסמכי המשפט עצמו. היו תקופות בהן הוותיקן אף הכחיש את הוצאתו להורג של ג'ורדנו ברונו. רק ב־1969 הסתבר שבשנת 1810, כהכנה לחטיפת האפיפיור, צבא צרפת העביר כמות עצומה של מסמכים מארכיון הוותיקן לצרפת. שליח מטעמו של פיוס השביעי, אשר נשלח להחזיר את המסמכים, החליט שמהלכי משפטי האינקוויזיציה הם חסרי חשיבות, גזר לפיסות קטנות מסמכים אלה ומכר הכל כחומר גלם לבית חרושת לנייר. בשנת 1940 נמצא המסמך המסכם את המשפט ואת ההחלטה על היותו של ברונו כופר. גם במסמך זה אין פרוט של המעשים והדעות עליהם התבססו המאשימים.
לנושא יש חשיבות משום ההבדל בין אישום על בסיס תורתו הקוסמולוגית לבין אישום על בסיס פגיעה בדוגמות דתיות. מתוך עיון באירועים היסטוריים, כנראה שהאישומים לא היו על כתביו המדעיים. זאת מאחר שתורת קופרניקוס לא ניסתה לנתץ את בסיסי האמונה הקתולית. תורתו של קופרניקוס התפרסמה ב־1543, ללא תגובה מצד הכנסייה, אשר גינתה את התיאוריה רק בשנת 1616. למעשה, מעבר לתיאוריה הקוסמולוגית שלו, ברונו נקט במספר אמירות שפגעו בקתוליים מהשורה, ולא היה כל קשר בין אמירות אלו לבין מדע. הוא שלל את שלוש הדוגמות העיקריות של הנצרות: היותו של ישו אל, טרנסובסטנציאציה והבתולים הנצחיים של מרים, אם ישו. התייחסות זו היה די בה כדי להכריז על ברונו ככופר, גם ללא כל התייחסות לדעותיו בענייני מדע. בהיעדר מסמכים, אין אנו יודעים גם היום מה היו סעיפי האישום. חוקרים שונים בני ימינו טוענים שלפסק הדין נגד ברונו לא היה כל קשר לתמיכתו בתורת קופרניקוס.
ג'ורדנו ברונו כמרטיר

בשנים 40–50 של המאה ה-19, פעלה תנועה לאיחוד המדינות והנסיכויות בחצי האי האפניני לממלכה איטלקית מאוחדת. מובילי התנועה חיפשו דמות וערכים אשר יוכלו לשמש כגורם מאחד והם בחרו בדמותו של ג'ורדנו ברונו, בשל גורלו הטראגי. בעקבותיהם, גם אחרים אימצו את ברונו כמרטיר. אחד מהם היה קמיל פלמריון, אסטרונום צרפתי וסופר. לקראת סוף המאה ה-19 טען פלמריון בכתביו שברונו הועלה על המוקד בשל הצהרתו ששמשות רחוקות הן מרכזים של מערכות נוספות של כוכבי לכת, כדוגמת מערכת השמש. גטה ראה בברונו אידיאליסט, גיבור אנטי דתי וסמל למורד אמיץ.
בשנת 2014 ניל דה גראס טייסון הפיק גרסה מחודשת ומעודכנת של הסדרה "קוסמוס", אשר נוצרה בשנת 1980 והוגשה על ידי קרל סייגן, אסטרונום נודע ויועץ לנאס"א. טייסון בחר בברונו כדמות ראשית ובסדרה הוא מתואר כאדם בודד ומרושש, המגורש ממדינות שונות בגלל אמונתו ביקום אינסופי. בסדרה, גזר הדין מעמיד אותו כמרטיר על מזבח האסטרונומיה המודרנית. תיאור זה חוטא לאמת בהבטים רבים. ברונו לא היה הראשון שהעלה את רעיון היקום האין סופי. מאה שנים לפניו עשה זאת פילוסוף גרמני בשם ניקולאוס קוזאנוס. ניקולאוס העלה את תורתו בתוך מסגרת האמונה הקתולית ולא אונה לו כל רע. ברונו הוסיף לתיאוריה הקיימת את החידוש בדבר עולמות מיושבים, כי הוא התעניין יותר בהבטים התאולוגיים של התיאוריה הקופרניקית. על רקע גישה זו נכנס לעימות קשה עם הכנסייה. החלק האסטרונומי של כתביו הוא מבולבל וחובבני. הוא התעניין בתחומים רבים, אבל לא הגיע להעמקה באף אחד מהם. גם התאורים האחרים של ברונו בסדרה אינם נאמנים לאמת. הוא לא היה אדם גלמוד. בכל אשר פנה רכש לעצמו פטרונים רבי השפעה, אך בכל פעם הקשר הסתיים בנימה של כעס. זאת בשל אופיו הקשה של ברונו, אשר היה יהיר, עיקש, סרקסטי, פולמוסי וחסר סובלנות לדעות של האחר.
אולם, למרות הנאמר כאן, אין להמעיט בזכויותיו של ג'ורדנו ברונו במלחמה לחופש חשיבה, חופש ביטוי וסובלנות דתית. ברונו לא השתמש בשיטה המדעית, אבל היו לו גם מספר מסקנות קוסמולוגיות אשר נבעו מאינטואיציה: יקום אין סופי, מערכות כוכבים שונות, אפשרות לקיום חוצנים.
התאוריה הקוסמולוגית של ברונו

שני הפילוסופים של יוון העתיקה, אפלטון ואריסטו, טענו שכדור הארץ נמצא במרכז היקום וסביבו נעים שאר הגופים השמימיים. גם תלמי החזיק במודל הגיאוצנטרי, והכנסייה אימצה מודל זה, אשר החזיק מעמד כ-1500 שנה. בשנת 1514 פרסם קופרניקוס, בעילום שם, חוברת קטנה עם עיקרי התיאוריה ההליוצנטרית והאקסיומות עליהן הוא התבסס. למרות עילום השם, כולם ידעו מי המחבר. רק בשנת 1543, ממש בסמוך למותו של קופרניקוס, התפרסם החיבור עם עבודת חייו בדבר המודל ההליוצנטרי, לפיו השמש היא במרכז וסביבה נעים כוכבי הלכת. החיבור נקרא De revolutionibus orbium coelestium. בזמנו, אסטרונומים מעטים קיבלו את התאוריה של קופרניקוס. ברונו עצמו לא היה אסטרונום במקצועו, אולם היה מהראשונים לאמץ את רעיונותיו של קופרניקוס ולדחות את תפיסת העולם הרואה את כדור הארץ כמרכז היקום. ברונו קידם את הטענה כי כדור הארץ אינו מרכז היקום, אך הוא גם הוסיף כמה מסקנות מהפכניות. הוא החליף את המודל ההליוצנטרי של קופרניקוס במודל שבו מרכז היקום הוא בכל מקום וליקום עצמו אין גבול, בעקבות קריאה בכתביו של לוקרציוס.לפי פרופ' סטיבן גרינבלט מאוניברסיטת הרווארד, ברונו הושפע מהיצירה על טבע היקום של לוקרציוס, שמציגה למעשה את התפיסה האפיקוראית של יקום נטול בריאה ותכנון אלוהי.
ברונו טען כי מה שנראה כתנועה היומית של השמש בשמים, הוא אשליה הנובעת מסיבובו של כדור הארץ על צירו. כמו כן, בעקבות ניתוח פילוסופי, טען שהיקום אינו מוגבל בגודלו וכפר באפשרות שכל הכוכבים נעים במסלול סביב למרכז קבוע. ב-1584 פרסם ברונו את הדיאלוגים האיטלקיים, בהם התנגד לתפיסת המסורתיות של היקום. השינוי הדרמטי ביותר היה נטישת התפיסה ההיררכית של היקום. במודל שלו, הן כדור הארץ והן השמש היו כוכבים כשאר הכוכבים.
ברונו ראה את מערכת השמש כרכיב בסיסי, שכדוגמתו מצויות מערכות דומות בכל היקום. לפי ברונו, אלוהים בהכרח יצר אין סוף מערכות שמש הפזורות ביקום ומופרדות. כוכבי שביט היו אף הם כוכבים לתפיסתו, ולא כפי שאחרים טענו – יצירות אמורפיות, מכשירים קדושים או שליחי האל. ב-1584 ברונו סיים את כתיבתו של ספר נוסף,
De l'infinito universo et Mondi "על היקום האין סופי והעולמות". בספר זה הוא טען שהיקום מכיל עולמות רבים ובכולם יש יצורים תבוניים. הוא גם לעג לדת והציג את מעשי הניסים המתוארים בכתבי הקודש כטריקים תיאטרליים. כצפוי, הספר הוכנס ל"אינדקס הספרים האסורים", משמע שאסור היה ללמד את תכניו ואסור היה להפיץ אותו. לכן הספר לא הודפס אלא הוכנו העתקים בכתב יד. אחד העותקים מצוי בספריה הלאומית, בירושלים.
מלבד רעיונות אלו, היו צדדים נוספים בתאוריה של ברונו שקוממו את הכנסייה. ביקום היציב והקבוע שתיאר ברונו לא היה מקום למושגים הנוצריים של בריאת העולם ואחרית הימים. לאלוהים לא היה קשר לחלק אחד של היקום יותר מאשר למשנהו. לפי ברונו, אלוהים היה נוכח בכדור הארץ כמו בשמים, כלומר אלוהים היה קרוב ולא ישות שמימית מרוחקת.
הכרה לאחר המוות

כל עבודותיו של ברונו לוקטו ופורסמו ב-1603.
בשנת 1899 הוקמה אנדרטה בקמפו די פיורי ברומא, מקום הוצאתו להורג של ברונו, לזכרו.
מכתש ירחי בקוטר 20 ק"מ נקרא על שם ברונו. המכתש נמצא בקואורדינטות ירח ° 103 מזרח, ° 36 צפון. מכתש זה נוצר, ככל הנראה, בעת התנגשות מטאוריט בפני הירח. ההתנגשות נצפתה בשנת 1178 על ידי נזיר אנגלי.
400 שנים לאחר עלותו על המוקד, במהלך כהונתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני הכנסייה הכירה רשמית בטעות שבהוצאתו להורג והביעה על כך "צער עמוק".
בשירו "קמפו די פיורי", צ'סלב מילוש, משורר פולני וחתן פרס נובל לספרות, מזכיר את העלאתו של ג'ורדנו ברונו למוקד בהקשר של יחס ההמון למעשה נבלה. במקרה של מילוש הכוונה ליחס הפולני לעצם קיומו של גטו ורשה.