מסורות כלב
התפתחות המסורות

הגרסה הקדומה היא במדבר1, סיפור המתמקד בהר חברון ומסביר את זכויות בני כלב שם.סיפור זה כבר הועלה על הכתב בשלב קדם-דויטרונומיסטי, במסגרת מסורת כלל ישראלית הקשורה גם במשה. המשכה של גרסה זו מעובד בספר שופטים, פרק א', פסוקים י'–ט"ו, שאינו מכיר כמדומה את הגרסה הדויטרונומיסטית. לפי דעתה של יאירה אמית, ספר שופטים, פרק א' הוא קדם-דויטרונומיסטי כולו. לפי טענה מופלגת אף יותר יש עדות מקטע זעיר בקומראן לנוסח קדם-דויטרונומיסטי של ספר שופטים בכלל, אולם ניתוח התפתחות המסורות אינו מסתמך על טענות אחרונות אלה, אלא רק על המסקנות הטקסטואליות מתוך הניתוח עצמו - שהורו כי גרסת במדבר1 והמשכיה בספר יהושע, פרק ט"ו / ספר שופטים, פרק א' קודמים לגרסה הדויטרונומיסטית בספר דברים, פרק א' והמשכה בספר יהושע, פרק י"ד. עם זאת מסקנות בלתי תלויות אלה עשויות לחזק את תיארוכיה של אמית. להפרש זמן משמעותי בתהליך המעבר מהגרסה הקדומה לגרסת דברים עשוי לרמוז גם ההבדל הלשוני המובהק אותו ציין אולד. גרסת במדבר1 נקשרה עם מה שנחשב בעבר הרובד היהויסטי במקרא, ולנוכח המגמות לאחר את זמנו של רובד זה, יש עניין בקדמותו כאן.
גרסת דברים מבוססת על הגרסה הקדומה, ומשמרת את אופייה המקומי חרף שיבוצה בהשתלשלות ההיסטורית הכלל-ישראלית. נושאים חדשים המופיעים הם מספר המרגלים (12, אחד לשבט), וכלב כ"בן יפונה". יהושע מצורף לסיפור (אמנם כעד ולא כאחד המרגלים), ובני הענקים נקשרים עם קומה גבוהה (עם גדול ורם, ערים גדולות ובצורות בשמים). לפי מיטמן אמנם אין לסיפור גוון מקומי והוא מתייחס כבר ל'הר האמורי' כולו, אך עודנו מושתת על הגרסה הקדומה מספר במדבר. כל הנושאים החדשים שנמנו לעיל שייכים, לשיטתו של מיטמן, אף לרובד מאוחר יותר מהבסיס של גרסת דברים. לגרסת דברים קשורה ההערה בספר יהושע, פרק י"א, פסוקים כ"א–כ"ב, בדבר הכרתת הענקים מכל הר-יהודה: מחברון, מדביר ומענב. המעשה מיוחס בה ליהושע ומורחב לכל הר ישראל. נות סבור כי מיד אחרי מעשה זה מקומו המקורי של ספר יהושע, פרק י"ד, פסוק ו' עד פסוק ט"ו1. ואילו לפי אולד הוחדר קטע זה לתיאורי הנחלות במטרה לתקן את המידע שבפרק י"א, פסוקים כ"א–כ"ג; גם אם יש ממש בטיעוניו הלשוניים לכך שפסוקים ו' עד ט"ו1 הוחדרו כדי לתקן את פסוקים כ"א-כ"ג (ואז ו'-ט"ו מאוחרים יותר טקסטואלית,[דרושה הבהרה] מסכים אולד כי מבחינת התוכן פסוקים כ"א–כ"ג מאוחרים יותר. מכל מקום, נוסף כאן פרט חשוב וכנראה קדום: קיומו של מרכז קדום בענב. קשה להניח שדווקא בעת הכללת המסורת המקומית וייחוסה ליהושע וכלל ישראל ימציאו פרט מקומי חדש. ההקבלה ל-3 ערי פלשתים דווקא (ולא ל-5) מחזקת את ההנחה שלפני הכותב עמדה מסורת על 3 ערי ההר, ויצוין שבנוסח תרגום השבעים לספר שופטים, פרק א', פסוק כ' אכן נזכרות "שלשת ערי בני הענק" (ולא "שְׁלֹשָׁה בְּנֵי הָעֲנָק" ככתוב בנוסח המסורה). אזכור הפלשתים כשלעצמו מאוחר בוודאי וההשוואה כולה היא כנראה מבנה מלאכותי, המושפע מראיית ילידי הענק כנפילים בדומה לאנשי המידות הפלשתים, ובמיוחד בדומה ל'ילידי הרפא' (ובהם גלית). גם כלל ההקבלה בין 'ילידי הענק' ל'ילידי הרפא' מתקיימת ברובד אגדתי הרואה ביושבי הארץ הקדומים אנשי מידות המכונים ענקים, רפאים, זמזומים ואימים.
אחרונה בהתפתחות היא גרסת במדבר2. בלשונה וסגנונה הכוהניים האופייניים כל כך ספק אם ניתן לאתר השפעה מהגרסאות הקודמות, והיא עומדת בפירוש כסיפור בפני עצמו. מאידך, מבחינת התוכן זוהי הרחבה וסכמטיזציה של גרסת דברים, כשהכותב מכיר גם את גרסת במדבר1 - אולם מתכוון לכתוב סיפור חלופי מהחל ועד כלה, בניגוד למחבר גרסת דברים המניח היכרות של קוראיו עם הסיפור אותו עיבד. גם כאן כלב הוא 'בן יפונה', ומופיע יהושע (הפעם כבר כאחד התרים). תושבי הארץ הופכים בפשטות לאַנְשֵׁי מִדּוֹת ונְּפִילִים, שהתרים כחגבים בעיניהם, ורק גלוסה מוסיפה כי אלו 'בְּנֵי עֲנָק'. בשלב שאחרי כתיבת חיבור זה, משלב אותו עורך מאוחר עם סיפור במדבר1. עורך זה אולי אף הוא כהני, אך ודאי אינו זהה למחבר סיפור במדבר2.
האזכור המקראי המאוחר ביותר למסורותינו, המכיר כמדומה את כולן בצורה דומה לנתינתן בידינו, כשהן משולבות יחד מתוך גישה הרמוניסטית, מצוי בספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים ח'–י"ג.