stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשומות
מהות הפרסום ברשומות

המשפטן חיים כהן עמד על מהותו המיוחדת של הפרסום ב"רשומות":
הפרסום ב'רשומות' סגולה מיוחדת נודעת לו, שמה שנתפרסם שם, ורק שם, רואים כמפורסם הלכה ולמעשה: אף על פי שאדם מן היישוב אינו קורא לעולם את ה'רשומות', אין שום אדם יכול להישמע בטענה שמה שפורסם שם לא הגיע לידיעתו; או, לפחות, מעמידים כל אדם בחזקתו שמה שפורסם שם הגיע לידיעתו – אם משום שמעמידים את כלי-התקשורת ההמוניים בחזקתם שהם מביאים לידיעת הציבור הרחב כל דבר הנוגע לציבור, ובפרט דבר חקיקה שהתפרסם ב'רשומות'; אם משום שהרשומות מגיעות לידיעתם של כל היועצים המקצועיים למיניהם אשר מהם האזרח יכול להשיג את המידע הדרוש לו; ואם אך בדרך הפיקציה המשפטית בלבד, לאמור: אנו יודעים שהאזרח לא קרא את הרשומות, אבל אנו רואים אותו כאילו קרא וזכר ויודע כל מה שהתפרסם שם.
סעיף 17 לפקודת הפרשנות [נוסח חדש] קובע חובת פרסום ברשומות של "תקנות בנות-פועל תחיקתי". בעבר רווחה התפיסה שתקנות שלא פורסמו אין להן תוקף, אולם כיום נוהג מבחן של "בטלות יחסית", וכל מקרה נדון לגופו. על מנת להחשב "תקנה בת פועל תחיקתי" על התקנה לצאת מכח החוק, ליצור נורמה משפטית ולהיות מופנית אל הציבור כולו או אל חלק בלתי מסוים ממנו. על כן, הנחיות מנהליות, אשר מותר לרשות לקובען אך היא אינה נדרשת לעשות זאת, ולא נהוג לראותן כקובעות נורמה משפטית המשנה את המשפט הנוהג במדינה, אינן נחשבות תקנות בנות פועל תחיקתי המצריכות פרסום ברשומות. יש אף הסוברים שמבחינת הדין הרצוי פרסום ברשומות אינה הדרך המתאימה לפרסומן של הנחיות פנימיות. גם אמנה בין מדינות אינה נחשבת "תקנה בת פועל תחיקתי" ועל כן אינה מחייבת פרסום ברשומות. השאלה האם צריך לפרסם ברשומות תקנות הנוגעות ישירות למספר מוגבל של גופים, אך ייתכן ויש בהם גם עניין באופן עקיף לציבור הרבה יותר רחב, נתונה במחלוקת ולא הוכרעה לאור מבחן הבטלות היחסית שמייתר את ההכרעה בסוגיה. לעומת זאת, תקנות שקבעו כללים להנחות בארנונה נקבעו כחסרות תוקף מאחר שלא פורסמו ברשומות.
התקנות דורשות שהודעות שונות יפורסמו ברשומות. למשל, בהתייחס לבחירות לרב עיר קובעת תקנה 15 לתקנות שירותי הדת היהודיים (בחירות רבני עיר), תשס"ז-2007: "ועדת הבחירות תקבע מועד לעריכת הבחירות ומקום לכך, תודיע עליהם ברשומות, תפרסם הודעה בעיתון...". השאלה האם ניתן לקיים את הבחירות כאשר הודעה על הבחירות לא פורסמה כנדרש לא הוכרעה.
ראו גם

מונחים במשפטים
שנתון הממשלה
לקריאה נוספת

יוסף מ' אדרעי, לקראת לימודי משפטים, הוצאת דיונון, 1992
הערות שוליים

↑  צבי אחידוב, חוק הגנת הדייר מחייב; חוזה איננו אלא פיסת נייר, חרות, 30 באפריל 1954
↑  אתר האינטרנט של "רשומות"
↑  ספר החוקים, באתר הכנסת
↑  מאגר החקיקה הלאומי - שאלות ותשובות, אתר הכנסת
↑  למשל, חוק-יסוד: הכנסת באתר הכנסת כולל קישור לעמוד חוק-יסוד: הכנסת בפרויקט ספר החוקים הפתוח
↑  רשומות 2403, 25 ביולי 2013, עמוד 108.
↑  אתר הכנסת
↑  חוק הפטנטים (תיקון מס' 8), התשע"א–2011, ס"ח 196.
↑  עע"ם 9187/07 אורי לוזון נ' משרד הפנים, ניתן ב־24 ביולי 2008, סעיף 69
↑  רע"א 2837/98 שלום ארד נ' בזק החברה הישראלית לתקשורת בע"מ
↑  עע"ם 9187/07 אורי לוזון נ' משרד הפנים, ניתן ב־24 ביולי 2008, סעיפים 58, 62
↑  ע"פ 6914/04 זאב (ולדימיר) פיינברג נ' היועץ המשפטי לממשלה, סעיף 26
↑  בג"ץ 9461/00 אגודת המים בעמק הירדן, אגודה שיתופית חקלאית בע"מ נ' שר התשתיות הלאומיות, ניתן ב־12 בדצמבר 2006, סעיף 31
↑  בג"ץ 6741/99 ארנן יקותיאלי נ' שר הפנים, ניתן ב־4 באפריל 2001, סעיפים 26–28
↑  בג"ץ 1660/10 בוריס אברמוב נ' השר לשירותי דת, ניתן ב־8 במרץ 2010
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
חוברת בקובץ "הצעות חוק"
בסופו של כל חוק המופיע בספר החוקים מופיעות חתימותיהם של נשיא המדינה, ראש הממשלה ויושב ראש הכנסת, וכן חתימתו של השר הממונה על ביצוע החוק
Perfect Day

| --- | --- |

 סינגל בביצוע לו ריד
 מתוך האלבום Transformer
 יצא לאור:  3 באוקטובר 1997
 תאריך הקלטה:  1997
 סוגה:  גלאם רוק
 שפה:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Chrysalis Records
 כתיבה:  לו ריד
 לחן:  לו ריד 
 הפקה:  דייוויד בואי ומיק רונסון
 
"Perfect Day" (בעברית: "יום מושלם") הוא שיר מאת המוזיקאי לו ריד משנת 1972 שהופיע לראשונה באלבומו "Transformer".
השיר המקורי זכה להצלחות נוספות במהלך סוף שנות ה-90 לאחר שהופיע בפס-קול הסרט טריינספוטינג בשנת 1996. בשנת 1997 יצא כסינגל בגרסה חדשה, מרובה-כוכבים, לצורכי צדקה. בשנת 2003 הקליט ריד את השיר מחדש לאלבומו "The Raven".
השיר הוקלט במקור לאלבומו של ריד "Transformer", בהפקתם ועיבודם של דייוויד בואי ומיק רונסון. לפי הפרשנות הנפוצה, השיר עוסק ביחסים רומנטיים, המתייחסים ככל הנראה ליחסיו של ריד לבת זוגו באותה העת, בטי קרונסטדט, שהפכה לאחר מכן לאשתו הראשונה. פרשנות נפוצה נוספת היא כי השיר עוסק בהתמכרותו של ריד להרואין. השיר כבש את פסגת מצעד הסינגלים הבריטי.
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה | — |
סיכום
| בכל העולם | — | 0 |
גרסאות כיסוי > דוראן דוראן

להקת דוראן דוראן ביצעה גרסת כיסוי לשיר בשנת 1995. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום "Thank You" של הלהקה שהורכב מגרסאות כיסוי לשירים שונים. השיר דורג במקום ה-28 במצעד הסינגלים הבריטי. וידאו קליפ בו נראים חברי הלהקה מבצעים את השיר בשילוב עם תמונות סוריאליסטיות צולם בחודש פברואר והוקרן לראשונה חודש לאחר מכן. בשנת 2004 נכלל השיר באלבום האוסף של הלהקה "The Singles 1986–1995".
גרסאות כיסוי > סוזן בויל

סוזן בויל ביצעה גרסת כיסוי לשיר, שהופיעה באלבומה השני "The Gift" ויצא כסינגל בנובמבר 2010. ליציאת השיר קדמה חוסר הסכמה עם לו ריד. בויל הייתה אמורה לבצע את השיר בתוכנית הטלוויזיה "America's Got Talent" במהלך חודש ספטמבר 2010. שעתיים לפני המועד המתוכנן נאלצה לבטל את הופעתה בעקבות הודעה שנמסרה כי לו ריד מתנגד לביצוע השיר בשידור ולהכללתו באלבום. הזמן הקצר לא איפשר ללהקה לערוך חזרות על שיר אחר ובויל ביטלה את הופעתה בצילומים. יומיים לאחר מכן מסר נציגו של הזמר כי לא הייתה לריד התנגדות אישית וכל הנושא נבע מבעיה בפרצדורות הרישוי למתן זכויות שימוש בזכויות יוצרים.
הערות שוליים

↑  נדב מנוחין‏, "Transformer" של לו ריד: כאב, סמים, גאולה, באתר וואלה, 27 ביולי 2012
↑  עמי פרידמן, שיר אהבה? זה בכלל על הרואין!, באתר ynet, 14 בפברואר 2014
↑  Lou Reed – Perfect Day, BPI (באנגלית)
↑  Lou Reed made Susan Boyle cry over ‘America’s Got Talent’ refusal, NME, 9 September 2010
↑  Reed Not To Blame For Susan Boyle's Perfect Day Snub, Contactmusic.com, 11 September 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 82cbbd32-3b19-3fd7-b409-49d1dbededd5
חנה ק.

| --- | --- |
 בימוי:  קוסטה גברס 
 הופק בידי:  אדוורד לוויס 
 תסריט:  קוסטה גברס, פרנקו סולינס 
 עריכה:  פרנקויס בונו 
 שחקנים ראשיים:  ג'יל קלייבורג לוקה ברברסקי אורי גבריאל רונלד גוטמן ויליאם ברגר Cyrus Elias זינדין סואלם מוחמד בכרי דייוויד קלנון ז'אן יאן גבריאל ביירן מיכל בת-אדם 
 מוזיקה:  גבריאל יארד 
 צילום:  ריקרדו ארונוביץ' 
 מדינה:  צרפת, ישראל, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  7 בספטמבר 1983 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוכבת הסרט ג'יל קלייבורג
חנה ק. הוא סרט דרמה משנת 1983 שצולם בישראל, בבימויו של קוסטה גברס, בכיכובם של ג'יל קלייבורג וגבריאל ביירן. עלילת הסרט עוסקת בסכסוך הישראלי-פלסטיני. במרכזה עורכת דין ישראלית, שמגינה על פלסטיני. בסרט השתתפו גם השחקנים הישראלים מוחמד בכרי, מיכל בת-אדם ועודד קוטלר.
עלילה

חנה ק' הוא סיפורה של חנה קאופמן, בת לניצולי שואה מארצות הברית, המגיעה לישראל אחרי משבר בנישואיה עם
ויקטור, צרפתי פטריארכלי. היא הולכת בעקבות אהובה המשורר לקיבוץ, אך הוא עוזב אחרי שלושה חודשים וחוזר לניו־יורק. היא נשארת מחוסר־ברירה כי היא חוששת שאם תחזור לבעלה תודה בכישלון. היא מחליטה להשלים את לימודי־המשפטים שלה, והמקרה הראשון שהיא מקבלת לידיה הוא המקרה של פלסטיני, סלים בכרי, הנאשם בטרור והסתננות. חנה ק׳ מגלה לאט־לאט, ביחד עם הצופים, את בעייתו של סלים, שהוא גבר צעיר הרוצה לשוב הביתה, אל אדמתו שנגזלה ממנו על־ידי היהודים. ומבעייתו של סלים, שהיא אישית, הקהל מובל לבעיה הכללית של הפליטים שנעקרו מאדמתם.
בבית הדין הצבאי סלים טוען שהוא ניסה להחזיר לעצמו את בית משפחתו. המשפט זוכה לתשומת לב בינלאומית והחשש הישראלי הוא מפני תקדים משפטי שעלול לשמש כל פלסטיני שאדמתו נלקחה ממנו. חנה מצילה אותו מעונש מאסר, אך הוא מגורש לירדן. סלים חוזר בסופו של דבר, נכלא על הגירה בלתי חוקית, והוא שוב מבקש את שירותיה. חנה חוקרת את סיפורו ומגלה כי בית משפחתו של סלים הפך לאטרקציה תיירותית ב"כפר רימון", יישוב שנבנה על חורבות כפר ילדותו ("כפר רומנה") וכעט גרים במקום עולים חדשים מרוסיה. הכפר לשעבר של בכרי, כפר רומנה, נהרס כמעט לגמרי למעט כמה ערמות אבנים ועצים.
אנשי הפרקליטות מציעים לחנה עסקה: אם תבטל את ההליכים, הם ידאגו שסלים יהפוך לאזרח דרום אפריקה, ואז הוא יוכל לחזור לישראל ולנסות להחזיר את רכושו. חנה מצדה מנסה לתמודד עם העובדה שאחת מתוצאות השואה והקמת מדינת ישראל הייתה נישול הפלסטינים, בעוד עמיתיה מנסים לשכנע אותה ביתרונות ההסדר עבור סלים בטענה שיש "להגן" על ישראל גם אם ישללו מהפלסטינים את זכויותיהם.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'יל קלייבורג | חנה קאופמן | עורכת דין, עולה חדשה מארצות הברית |
| גבריאל ביירן | יהושע הרצוג | בן זוגה של חנה קאופמן |
| מוחמד בכרי | סלים בכרי | פלסטיני המבקש לשוב לכפר הולדתו |
| ז'אן יאן | ויקטור בנט |  |
| לוקה ברברסקי | עורך דין פלסטיני |  |
| דייוויד קלנון | אמנון |  |
| עודד קוטלר | "הזר" |  |
| שמעון פינקל | פרופסור לוונטל |  |
| מיכל בת אדם | עולה חדשה מרוסיה |  |
| דני מוג'ה | קצין בגשר אלנבי |  |
| אורי גבריאל | עובד בנמל התעופה |  |
| אמנון קפליוק | שופט |  |
| רונלד גוטמן | מנהל בית הסוהר |  |
| דליק ווליניץ | חייל |  |
| סיני פתר | אחראי משמרת בנמל התעופה |  |
| אסתר זבקו | דיילת |  |
הפקה

הפקת הסרט החלה בסוף 1982, כאשר קוסטה גברס הגיע לישראל לצורך מחקר, איתור אתרי צילום וליהוק השחקנים הישראלים. את הליהוק בישראל ניהלה לביאה הון. המפיקים של הסרט היו אשתו של קוסטה גברס, מישל ריי גברס והמפיקה הישראלי אבי קליינברגר (צ'רופה).
הסרט צולם ברובו בירושלים וסביבתה בתחילת 1983. במטרה לפנות לקהל הבינלאומי כמעט כל הדיאלוגים בסרט הם באנגלית. במהלך הצילומים בישראל סירב גאבראס להתראיין או לחשוף פרטים על הסרט.
הפצה וביקורות

הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר בנובמבר 1983.
הקרנת הבכורה של הסרט ביוון, ארץ הולדתו של הבמאי גברס, נערכה באתונה בינואר 1984. בישראל הוצג הסרט בהקרנת בכורה בסינמטק חיפה בפברואר 1984. ואחר כך בהקרנה מסחרית לתקופה קצרה בתל אביב.
הסרט הוצג בכמה ערים בארצות הברית לזמן קצר וקיבל ביקורות שליליות, ולאחר מכן הורד בפתאומיות מהאקרנים על יד חברת סרטי יוניברסל, המפיצה האמריקאית של הסרט. קוסטה גאבראס פרסם באופן אישי את הסרט בעיתון "הניו יורק טיימס", בעלות של 50,000 דולר. אך יוניברסל אסרה עליו להשתמש במודעות שהוכנו לסרט על ידיה.
וינסנט קנבי מבקר הסרטים של "הניו יורק טיימס" כינה אותו סרט בכייני עם דמויות שטוחות ודיאלוג מטומטם. אדוארד סעיד אמר בביקורת שכתב בשבוען "וילג' ווייס", כי "לסרט חשיבות פוליטית כמו גם קולנועית, הסרט הוא הצהרה בעלת משמעות גדולה, ואני מאמין, מתמשכת".
הסרט הוקרן שוב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-2003 שגברס היה בו אורח הכבוד. הסרט הוקרן גם שבוע קודם ברמאללה, שבה ביקר גברס לפני הגיעו לחיפה, ואף פגש את יאסר ערפאת. לשאלה אם בכוונתו לעשות סרט נוסף שיעסוק בסכסוך הישראלי-פלסטיני, השיב שלא. "המצב כעת מסובך מדי; לא הייתי יודע כיצד לטפל בסכסוך ומאיזו זווית לדון בו. בתקופה שעשיתי את 'חנה ק.' הדברים נראו לי פשוטים הרבה יותר. אז, או שהיית פרו-ישראלי או פרו-פלסטיני. היום החלוקה הזאת, שכבר אז הייתה קלה מדי, בלתי אפשרית".
מורשת

בספרה מ-1986 Israel and the American National Interest, A Critical Examination, שריל א. רובנברג ציינה כי הסרט היה הפעם הראשונה שתעשיית הבידור האמריקאית שינתה את העמדה המסורתית החיובית שלה כלפי ישראל, כפי שהיה בסרטים דוגמת אקסודוס, "הנבחר", "אישה ושמה גולדה", ו"אנטבה", והציגה את ישראל באור שלילי יחסית.
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, בילאדי, בילאך בילאדי - "חנה ק.", קולנוע קלאס ת"א, חדשות, 19 באוקטובר 1984
1 2 3  שרית ישי, "לעומר יקראו דויד לדויד יקראו עומר!!", "העולם הזה", גיליון 2423 מ-8 בפברואר 1984, עמוד 27
↑  יגאל סרנה, לבה השבור של חנה - "חנה ק.", סרט של קוסטה גאבראס, כל העיר, 23 בספטמבר 1983
↑  כתב ישראלי קורא לבוסים היהודיים בהוליווד להחרים סרט של איש המצפון, "העולם הזה", גיליון 2363 מ-13 בדצמבר 1982, עמוד 27
↑  בשקט בשקט..., "העולם הזה", גיליון 2406 מ-12 באוקטובר 1983, עמוד 38
↑  עירית שמגר, השחקנית ג'יל קלייבורג הגיעה לישראל, מעריב, 16 בינואר 1983
גם ג'יל קלייבורג בירושלים. גם היא לא מצטלמת, לא מתראיינת, לא נראית כאן ברחובות העיר, כל העיר, 28 בינואר 1983
↑  אלי שי, גאבראס הגיע ועכשיו הוא שומר על שתיקה, כל העיר, 28 בינואר 1983
↑  אהבת הסניגורית, "העולם הזה", גיליון 2412 מ-23 בנובמבר 1983, עמוד 50
↑  ויקטור אליעזר, הישראליים ־ כובשים הערביים - מחבלים, מעריב, 31 בינואר 1984
1 2 3  Cheryl A. Rubenberg. "Israel and the American National Interest, A Critical Examination". University of Illinois Press, 1986. מסת"ב 0-252-01330-1. p 340
↑  Vincent Canby, THE SCREEN: 'HANNA K.,' WITH JILL CLAYBURGH, The New York Times, ‏30 SEP 1983
↑  גואל פינטו, כאילו לא חלפו 20 שנה, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2003
↑  אורי קליין, קוסטה גאוורס בפסטיבל חיפה: לא אביים סרט נוסף על הסכסוך הישראלי-פלשתיני, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2003
נבחרת טורקיה בכדורסל

| --- | --- |
טורקיה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1936
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  27       ‎-3‏
  - ניקוד פיב"א:  429.0
 מאמן:  ארגין אטאמן
 tbf.org.tr
 
 משחק בינלאומי ראשון
 טורקיה טורקיה 49 - 12 יוון יוון 1828 איסטנבול, טורקיה; 24 ביוני 1936
 הניצחון הכי גדול
 טורקיה טורקיה 111 - 41 אלג'יריה אלג'יריה איסטנבול, טורקיה; 13 באפריל 1979
 ההפסד הכי גדול
 קרואטיה קרואטיה 113 - 63 טורקיה טורקיה ברלין, גרמניה; 24 ביוני 1993
 אליפות העולם בכדורסל
 הופעות:  5 (הראשונה ב-2002)
 ההישג הטוב:  כסף: 2010
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  2 (הראשונה ב-1936)
 ההישג הטוב:  מקום 21 (1936)
 אליפות אירופה בכדורסל
 הופעות:  25 (הראשונה ב-1949)
 ההישג הטוב:  כסף: 2001
 
נבחרת טורקיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של טורקיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הטורקית. הדירוג הנוכחי של נבחרת טורקיה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-27 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 3 מקומות לעומת דירוג קודם.
נבחרת טורקיה נחשבת לאחת הנבחרות החזקות בעולם. הישגי השיא של הנבחרת הם המקום השני באליפות העולם בכדורסל בשנת 2010, אשר אותה אירחה וכן המקום השני באליפות אירופה בשנת 2001.
כל האולימפיאדות

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| גרמניה הנאצית 1936 | מקום 21 | 2 | 0 | 2 |
בריטניה 1948: לא נרשמה
| פינלנד 1952 | מקום 23 | 2 | 0 | 2 |
אוסטרליה 1956: לא העפילה
איטליה 1960: לא נרשמה
יפן 1964: לא נרשמה
מקסיקו 1968: לא נרשמה
גרמניה המערבית 1972: לא העפילה
קנדה 1976: לא נרשמה
ברית המועצות 1980: לא העפילה
ארצות הברית 1984: לא העפילה
קוריאה הדרומית 1988: לא העפילה
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2008: לא העפילה
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
יפן 2020: לא העפילה
צרפת 2024: לא העפילה
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | 2 הופעות | 4 | 0 | 4 |
כל אליפויות העולם

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ארגנטינה 1950: לא נרשמה
ברזיל 1954: לא נרשמה
צ'ילה 1959: לא העפילה
ברזיל 1963: לא העפילה
אורוגוואי 1967: לא נרשמה
יוגוסלביה 1970: לא העפילה
פרגוואי 1974: לא העפילה
הפיליפינים 1978: לא העפילה
קולומביה 1982: לא העפילה
ספרד 1986: לא העפילה
ארגנטינה 1990: לא העפילה
קנדה 1994: לא העפילה
יוון 1998: לא העפילה
| ארצות הברית 2002 | מקום תשיעי | 8 | 4 | 4 |
| יפן 2006 | מקום שישי | 9 | 6 | 3 |
| טורקיה 2010 | מקום שני | 9 | 8 | 1 |
| ספרד 2014 | מקום שמיני | 7 | 4 | 3 |
| הרפובליקה העממית של סין 2019 | מקום 22 | 5 | 2 | 3 |
הפיליפיניםיפןאינדונזיה 2023: לא העפילה
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 5 הופעות | 38 | 24 | 14 |
כל אליפויות אירופה

| אליפות אירופה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
לטביה 1937: לא נרשמה
ליטא 1939: לא נרשמה
שווייץ 1946: לא נרשמה
צ'כוסלובקיה 1947: לא נרשמה
| מצרים 1949 | מקום רביעי | 6 | 3 | 3 |
| צרפת 1951 | מקום שישי | 9 | 6 | 3 |
ברית המועצות 1953: לא נרשמה
| הונגריה 1955 | מקום 11 | 9 | 5 | 4 |
| בולגריה 1957 | מקום תשיעי | 10 | 8 | 2 |
| טורקיה 1959 | מקום 12 | 7 | 3 | 4 |
| יוגוסלביה 1961 | מקום עשירי | 8 | 3 | 5 |
| פולין 1963 | מקום 15 | 9 | 1 | 8 |
ברית המועצות 1965: לא נרשמה
פינלנד 1967: לא נרשמה
איטליה 1969: לא העפילה
| גרמניה המערבית 1971 | מקום 12 | 7 | 1 | 6 |
| ספרד 1973 | מקום שמיני | 7 | 2 | 5 |
| יוגוסלביה 1975 | מקום תשיעי | 7 | 3 | 4 |
בלגיה 1977: לא העפילה
איטליה 1979: לא העפילה
| צ'כוסלובקיה 1981 | מקום 11 | 8 | 1 | 7 |
צרפת 1983: לא העפילה
גרמניה המערבית 1985: לא העפילה
יוון 1987: לא העפילה
יוגוסלביה 1989: לא העפילה
איטליה 1991: לא העפילה
| גרמניה 1993 | מקום 11 | 6 | 2 | 4 |
| יוון 1995 | מקום 12 | 6 | 1 | 5 |
| ספרד 1997 | מקום שמיני | 9 | 3 | 6 |
| צרפת 1999 | מקום שמיני | 9 | 4 | 5 |
| טורקיה 2001 | מקום שני | 6 | 4 | 2 |
| שוודיה 2003 | מקום 12 | 4 | 2 | 2 |
| סרביה ומונטנגרו 2005 | מקום 12 | 4 | 1 | 3 |
| ספרד 2007 | מקום 12 | 6 | 1 | 5 |
| פולין 2009 | מקום שמיני | 9 | 5 | 4 |
| ליטא 2011 | מקום 11 | 8 | 3 | 5 |
| סלובניה 2013 | מקום 20 | 5 | 1 | 4 |
| צרפתקרואטיהגרמניהלטביה 2015 | מקום 14 | 6 | 3 | 3 |
| פינלנדישראלרומניהטורקיה 2017 | מקום 14 | 6 | 2 | 4 |
| צ'כיהגאורגיהאיטליהגרמניה 2022 | מקום עשירי | 6 | 3 | 3 |
| קפריסיןפינלנדפוליןלטביה 2025 | העפילה |  |  |  |
| סך הכל | 25 הופעות | 177 | 71 | 106 |
סגל הנבחרת

סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
| שם | גובה | עמדה | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| ברק אוגורלו | 1.91 | PG | טורקיה טופאש בורסה |
| דוגוס אוזדמירוגלו | 1.91 | PG | טורקיה דרושפאקה |
| מליח מחמוטולו | 1.91 | SG | טורקיה פנרבחצ'ה |
| סהמוס האזר | 1.91 | SG | טורקיה בשיקטש |
| בוגראהן טונצ'ר | 1.93 | PG/SG | טורקיה אנאדולו אפס |
| פורקאן קורקמז | 2.01 | SG/SF | ארצות הברית פילדלפיה 76' |
| צ'די אוסמן | 2.03 | SF | ארצות הברית קליבלנד קאבלירס |
| מטקאן בירסן | 2.08 | SF/PF | טורקיה פינאר קרשיאקה |
| ארסאן אילייסובה | 2.08 | PF | ארצות הברית יוטה ג'אז |
| אלפרן שנגון | 2.08 | PF/C | טורקיה בשיקטש |
| סרטאץ' שאנלי | 2.13 | C | ספרד ברצלונה |
| עומר יורטסבן | 2.13 | C | ארצות הברית מיאמי היט |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
ליגת העל היפנית בכדורגל

| --- | --- |

 שם מלא:  הליגה היפנית הראשונה
 כינוי:  הג'יי ליגה הראשונה (J1 ליג)
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל היפנית
 מדינות:  יפן יפן
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  18 (נכון ל־2023) 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 אלופה נוכחית:  ויסל קובה (2023)
 מירב הזכיות:  קאשימה אנטלרס (8)
 מפעל מקביל:  גביע הקיסר, גביע הליגה היפנית
 מפעל נמוך:  J2 ליג
 האתר הרשמי
 
הדיוויזיה היפנית הראשונה (ביפנית: Jリーグ・ディビジョン1) היא ליגת הכדורגל הבכירה של יפן אשר נערכת מאז 1992. הג'יי ליגה התחילה את פעילותה ב-1993 כליגת כדורגל מקצוענית עם 10 קבוצות. מאז 1999, אחרי שהוקמה הג'יי ליגה השנייה, משחקות בליגת העל 18 קבוצות.
בסוף כל עונה שלוש הקבוצות הראשונות מעפילות לליגת האלופות בעוד ששלוש הקבוצות האחרונות יורדות לג'יי ליגה השנייה ואת מקומן תופסות שלוש הקבוצות הראשונות מליגת המשנה.
היסטוריה

לפני תחילת העידן המקצועני של ה-"J ליג", הליגה הבכירה ביותר הייתה ה"Japan Soccer League" (ה-JSL), שכללה מועדונים חובבנים. למרות שזכתה להתעניינות החל משנות ה-60 המאוחרות ובתחילת שנות ה-70 (עקב מדליית הארד לה זכתה הנבחרת המקומית באולימפיאדת 1968), בשנות ה-80 חלה דעיכה גדולה, המגרשים חזרו להיות ריקים, והמתקנים היו ברמה נמוכה יחסית לסטנדרט העולמי. על מנת להרים את הרמה המקצוענית, למשוך אוהדים, ולחזק את הנבחרת הלאומית היפנית, התאחדות הכדורגל היפנית (ה-JFA) החליטה על הקמת ליגה לאומית מקצוענית ב-1989.
ההכנות לקראת פתיחת ליגה שכזו ארכו מספר שנים, עד הקמת ליגת ה"J ליג" ב-1992. 8 מועדונים הוגרלו מליגת הJSL הבכירה, בנוסף מועדון אחד הגיע מהליגה השנייה, ועוד מועדון, שימיזו אס-פולס הוקם אך ורק במטרה להתמודד בליגה זו כך שסה"כ השתתפו בעונת הבכורה של ה J-ליג 10 קבוצות.
באותו הזמן שינתה ה-JSL את שמה להיות ה"Japan Football League", ליגה המוגדרת כחצי מקצוענית. אולם הליגה לא החלה מעשית עד 1993, ולכן התקיים טורניר גביע ימקאזי נביסקו ב-1992 בין עשר הקבוצות - כהכנה לתחילת הליגה בעונה הבאה. בתחילת 1993 החלה להתקיים הליגה מעשית, כשהאלופה הראשונה בעונת הבכורה הייתה ורדי קווסאקי (כיום נקראת "טוקיו ורדי").
בין 1994 ל-1998 הליגה הורחבה בהדרגה מ-10 ל-18 קבוצות בליגה. בעונת 1995 הוכנסה לליגת מערכת הניקוד שמקובלת בכל העולם: 3 נקודות לניצחון (ב-90 דקות או בהארכה/פנדלים), נקודה להפסד בפנדלים, ו-0 נקודות להפסד. ב-1996 הליגה אימצה את מודל עונתי של שלב אחד. ב-1997 חזרה הליגה למודל של 2 שלבים בעונה. כמו כן הוכנסו חוקי ניקוד חדשים: 2 נקודות לניצחון בהארכה ונקודה אחת לניצחון בפנדלים.
ב-1999 התבצעה רפורמה בליגה ששינתה את שמה ל"J ליג 1": היא צומצמה ל-16 קבוצות, הוכנסה מערכת ליגות שלמה לשימוש והחלו התמורות (עליות וירידות) מהליגה הראשונה לליגה השנייה, כמו כן הוקמה ליגה שלישית. באותה העונה הפסיקו להשתמש בדו-קרב פנדלים בליגה, והוכנס במקומו חוק שער הזהב לניצחון בהארכה, כך שהחוק היה 3 נקודות לניצחון, 2 נקודות לניצחון בשער הזהב בהארכה, ונקודה על תיקו בסיום 120 דקות.
ב-2003 הופסקה ההארכה במשחקי ליגה בליגה הראשונה, ואומצה שיטת הניקוד הבינלאומית המקובלת של 3 נקודות לניצחון, נקודה לתיקו ו-0 נקודות להפסד (מודל ה-"3-1-0"). ב-2005 הליגה הורחבה ל-18 קבוצות ואימצה את מודל החד-עונתי (ללא שלבים נוספים). ב-2007 החלו הקבוצות מהג'יי ליג להשתתף בגביע העולם למועדונים של פיפ"א, כמארחים בשתי העונות הבאות. ב-2009, הכדורגל הלאומי זכה להצלחה כש-4 קבוצות מהליגה השתתפו בליגת האלופות האסיאתית. בנוסף אושר מקום נוסף לזר בליגה, כך שכעת היה מותר 4 זרים לקבוצה בליגה.
בעונת 2015 הליגה שינתה את שמה לשם הנוכחי ה"J1 ליג", והליגה שוב חולקה למספר שלבים במהלך העונה.
בעונת 2019 שונה חוק הזרים בליגות J1, J2 ו-J3: הקבוצות יכולות להחתים כמה שחקנים זרים שהם רוצות, אולם רק 5 מהם (ב-J1) ו-4 מהם (בליגות J2 ו-J3), יכולים להירשם בכל משחק. שחקנים מהמדינות השותפות של הJ ליג (כמו תאילנד, וייטנאם וכו') לא נחשבים זרים. עקב מגפת הקורונה בעונת 2020 הוקפאו הירידות מהליגה, ובעונת 2021 ישתתפו בליגה 20 קבוצות.
קבוצת קאשימה אנטלרס היא שיאנית האליפויות בליגה מאז החל העידן המקצועני, עם 8 אליפויות.
אלופות הליגה בעידן המקצועני

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הקיסר באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
אליפויות לפי קבוצות

| קבוצה | אליפויות | סגנויות | מקום שלישי | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קאשימה אנטלרס | 8 | 3 | 5 | 1996, 1998, 2000, 2001, 2007, 2008, 2009, 2016 |
| יוקוהמה אף. מרינוס | 5 | 4 | 1 | 1995, 2003, 2004, 2019, 2022 |
| ג'ובילו איוואטה | 3 | 3 | - | 1997, 1999, 2002 |
| קאווסאקי פרונטלה | 4 | 4 | 2 | 2017, 2018, 2020, 2021 |
| סאנפרצ'ה הירושימה | 3 | 2 | 2 | 2012, 2013, 2015 |
| גמבה אוסקה | 2 | 3 | 6 | 2005, 2014 |
| טוקיו ורדי (קוואסקי) | 2 | 1 | - | 1993, 1994 |
| אוראווה רד דיימונדס | 1 | 5 | 2 | 2006 |
| נגויה גראמפוס | 1 | 2 | 3 | 2010 |
| קאשיווה רייסול | 1 | 0 | 2 | 2011 |
| שימיזו אס-פולס | - | 1 | 2 | - |
| ווגאלטה סנדאי | - | 1 | - | - |
| טוקיו | - | 1 | - | - |
| ויסל קובה | - | - | 1 | - |
רצח עלי אל-ח'טיב ומרים סלמאן רשיד

רצח עלי אל-ח'טיב ומרים סלמאן רשיד אירע ב-7 בנובמבר 1990: שניים מתושבי הכפר לובאן א-שרקיה שבמחוז שכם נרצחו ביריות.
ב-7 בנובמבר 1990, בשעה שש בבוקר, נכנס לכפר לובאן א-שרקיה רכב מסוג פיג'ו 404 עם לוחיות רישוי ישראלית, ומתוכו נורו יריות מרובה M-16. תחילה נורה למוות עלי אל-ח'טיב, בן 65, שרכב על חמורו בדרכו למסיק זיתים. מיד אחריו נורתה למוות מרים סלמאן רשיד, בת 60, שעמדה בפתח ביתה. הרכב עזב את הכפר בנסיעה מהירה לכיוון ההתנחלות עלי.
המשטרה חשדה שהרצח בוצע כמעשה נקם על רציחתו של מאיר כהנא יום לפני כן, ועצרה את פעיל "כך"בן-ציון גופשטיין, תושב ההתנחלות כפר תפוח, בחשד למעורבות ברצח. גם אמו ורעייתו נחקרו על ידי המשטרה וכן תלמיד בישיבת הרעיון היהודי, ונלקחו לבדיקה כל כלי הנשק שבכפר תפוח. ב-12 בנובמבר 1990 נעצר פעיל "כך" נוסף, דוד אקסלרוד, בחשד שסייע לרצח והעלים ראיות. גופשטיין ואקסלרוד נחקרו על ידי השב"כ והיחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה של משטרת ישראל וניצלו את זכות השתיקה, וב-18 בנובמבר 1990 שוחררו בשל חוסר ראיות מספיקות. בנימין זאב כהנא, בנו של מאיר כהנא, נחקר פעמים אחדות בעניין זה.
הרצח טרם פוענח.
הערות שוליים

1 2 3  איתן לוין, המשטרה תבקש להאריך מעצר החשודים ברצח זוג הקשישים הערבים, מעריב, 14 בנובמבר 1990
↑  מיכל קדם, מאיר תורג'מן, אשת גופשטיין מ"כך" שוב נחקרה; סירבה לשתף פעולה, חדשות, 12 בנובמבר 1990
↑  יוסי לוי ואיתן לוין, הרצח הכפול: קושי בזהוי הנשק, מעריב, 16 בנובמבר 1990
↑  איתן לוין, החשוד ברצח 2 הערבים: אישתי תעיד שהייתי בבית, מעריב, 15 בנובמבר 1990
↑  מאיר תורג'מן, דורון מאירי, עתי"ם, שוחררו 2 פעילי ׳יכך" החשודים ברצח הערבים בלובן א־שרקייה, חדשות, 19 בנובמבר 1990;
רונאל פישר, תפוח צהוב, חדשות, 23 בנובמבר 1990
↑  בתיה פלדמן, בנו של כהנא שוב נחקר בחשד לרצח 2 ערבים, חדשות, 5 בספטמבר 1991