stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מס הכנסה
היסטוריה

רעיון מיסוי הכנסות הוא המצאה מודרנית, המתבססת על מספר הנחות יסוד (שלא היו נכונות לכל אורך ההיסטוריה):
כלכלה מבוססת כסף
חשבונאות מדויקת יחסית
הבנה נרחבת באוכלוסייה של רעיונות החשבונית, ההוצאות והרווח
אוכלוסייה שומרת חוק ברובה
ניהול עסקים מבוסס על רישומים חשבונאיים מדויקים ואמינים
לאורך רוב ההיסטוריה האנושית, מרבית הנחות היסוד האלה לא היו נכונות, ועל כן נקבע מיסוי המבוסס על פרמטרים אחרים, כדוגמת מס עושר, מס התלוי במעמד החברתי, מס על החזקה באמצעי ייצור (במיוחד נדל"ן ועבדים) וכיוצא בזה. מנהגים כגון מעשר, או העלאת ביכורים לשליט היו נפוצים כאלטרנטיבות קדומות למיסוי הדומות למיסוי מבוסס הכנסות, אך לא היו מדויקות באותה המידה.
היסטוריה > העת הקדומה

בימיה הראשונים של האימפריה הרומית, מיסים שהוטלו על הציבור כללו הערכות גסות של עושר ובעלות על רכוש, והמס הנפוץ היה בשיעור של 1%, ועלה עד ל-3% בעתות מלחמה. מיסים מצומצמים אלה הוטלו על בעלי אדמות, בתים, שאר נדל"ן, עבדים, חיות, רכוש והון כספי. המיסוי היה מונוטוני – האנשים העשירים יותר שילמו יותר מאנשים עשירים פחות, והמס נגבה מיחידים על עושרם.
בשנה 10 לספירה, הקיסר וואנג מאנג (סינית: 王莽), מייסד שושלת שין קבע לראשונה מס מבוסס הכנסה, בשיעור של 10% מההכנסות, לעבודה מקצועית. הוא הודח משלטונו 13 שנים בלבד לאחר מכן על ידי שושלת האן אשר השיבה את המיסוי לקדמותו.
מקרה קדום נוסף הוא מעשר סלדין, אשר נקבעו על ידי המלך האנגלי הנרי השני והמלך הצרפתי פיליפ השני בשנת 1188, במטרה לגייס הון לקיום מסע הצלב השלישי. במעשר נדרש כל Layman לשלם מס בשיעור עשירית מהונו שאינו נדל"ן למימון מסע הצלב.
היסטוריה > העת המודרנית

מקובל לקבוע את מועד החלת מס ההכנסה בשנת 1799, להצעתו של ד"ר הנרי ביק, דיקן בריסטול.
מס ההכנסה הוחל בממלכת בריטניה על ידי ראש הממשלה ויליאם פיט הבן בתקציב שקבע בדצמבר 1798 לתשלום על הוצאות המלחמות הנפוליאוניות. פיט קבע מס הכנסה פרוגרסיבי, אשר הוטל לראשונה בשיעור של 1/120 על הכנסות מעל ל-60 ליש"ט. פיט קיווה שמס זה יכניס לו 10 מיליון ליש"ט מדי שנה, אך בפועל נאספו כ-6 מיליון ליש"ט. בשנת 1802, לאחר שלוש שנים, המס בוטל עקב חתימת חוזה אמיין בין אנגליה לנפוליאון. אדינגטון נכנס לתפקידו בשנת 1801 לאחר פרישתו של פיט עקב אמנציפציית הקתולים. מס ההכנסה הוחזר על ידי אדינגטון בשנת 1803 עם הידרדרות היחסים בצרפת, אך הוסר שוב בשנת 1816. מתנגדי המס, שהאמינו כי הוא נועד למימון מלחמות בלבד, רצו שכל רישומי רשות המיסים יימחקו עם ביטול מס ההכנסה. רישומים אלה נשרפו בפומבי על ידי שר האוצר הבריטי, אך משרדי רשויות המיסים שמרו העתקים של כולם.
סיווג ההכנסה

ההבחנה המרכזית במיסוי הכנסות היא בין הכנסה פירותית להכנסה הונית. נסביר את ההבחנה באמצעות דוגמה הממחישה גם את שורש השמות: כאשר פרדסן מוכר את פירותיו בשוק, הכנסותיו הן פירותיות. מדי שנה הוא מבצע קטיף, ופירות עמלו מניבים לו הכנסה. כאשר הפרדסן מחליט למכור את העץ, התשלום שיקבל בגינו הוא הכנסה הונית. כך גם בפעילות שאינה חקלאית: העמלות שמקבל סוכן ביטוח על מכירת פוליסות הן הכנסה פירותית, אך הכנסתו ממכירת סוכנות הביטוח שלו תהיה הכנסה הונית. הון הוא מרכיב בייצור ההכנסה הפירותית ומכירתו מניבה הכנסה הונית.
להבחנה זו משמעות מעשית, ובפרט מיסוי מועדף להכנסות הוניות. היסטורית, נהנו ההכנסות ההוניות ממיסוי נמוך, לעיתים משמעותית, מההכנסה הפירותית. ההסבר המקובל הוא בכך שעם מכירת "העץ" נגדע מקור ההכנסה (פעמים רבות מקור להכנסה קבועה חוזרת). עם זאת, יש בכך צרימה מאחר שבדרך כלל בעלי ההון הם החזקים בחברה, בעוד מי שעיקר הכנסתם פירותית הם החלשים. העדפת ההון על הפירות היא בעלת אופי רגרסיבי.
להבחנה בין פירות להון אין בסיס כלכלי, והסיבות להישרדותה שונות ומגוונות. הטענה המרכזית לטובת עמדה זו היא "אפקט הנעילה". מס גבוה מדי על ההון יוביל לחוסר נכונות מצד בעל ההון למכור אותו, מה שעלול להביא להקצאה לא יעילה של משאבי המשק.
לפי מדינה > ישראל

שיטת המס בישראל, ופקודת מס הכנסה (להלן: הפקודה) הן חלק ממורשת המנדט הבריטי. הפקודה נחקקה בשנת 1941, ומאז עוברת שינויים תכופים. בגביית המס עוסקת רשות המסים בישראל.
לפי מדינה > ארצות הברית

כאשר חוקק לראשונה בארצות הברית מס ההכנסה, קבע בית המשפט העליון ב-1894 שמס ההכנסה אינו חוקי מפני שהוא נוגד את החוקה האמריקאית. כדי לעקוף פסיקה זאת, שונתה החוקה ב-1913 (התיקון ה-16 לחוקה) כדי לאפשר גבייה של מס הכנסה.
ראו גם

הכנסה רעיונית
פסק דין מגיד
שמונה לאלף
זכות ביושר (מיסים)
לקריאה נוספת

יוסף גרוס, שגיא גרשגורן, עקרונות ועיקרים במיסוי הכנסה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
הערות שוליים

↑  Roman Taxes. Unrv.com. Retrieved on 2014-04-12.
↑  "Saladin Tithe".
↑  Peter Harris (2006). Income tax in common law jurisdictions: from the origins to 1820, Volume 1. p. 34.
↑  Peter Harris (2006). Income tax in common law jurisdictions: from the origins to 1820, Volume 1. p. 1.
↑  The Gentleman's magazine, Vol 161. 1837. pp. 546–7.
↑  UK Income Tax – What are the rates? What are the arguments?, Politics.co.uk (באנגלית אמריקאית)
↑  "A tax to beat Napoleon". HM Revenue & Customs. נבדק ב-2007-01-24.
↑  Adams, Charles 1998 Those Dirty Rotten TAXES, The Free Press, New York, NY
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541073405171  BnF: cb11934237b (data)  GND: 4070938-3  LCCN: sh85064772  NARA: 10638966  NDL: 00572313  NKC: ph117180
לוקהיד C-130 הרקולס

C-130 הרקולס הוא מטוס תובלה בינוני, מתוצרת חברת לוקהיד האמריקנית.
ההרקולס נחשב לאחד ממטוסי התובלה המוצלחים ביותר בהיסטוריה:
אמינותו ויכולותיו של המטוס הביאו לתפוצה רחבה של המטוס, אשר נמכר ליותר מ־60 מדינות, בהן ארצות הברית וישראל, והוא עדיין נמצא בייצור שוטף, מזה למעלה מ־60 שנה.
היסטוריה ופיתוח

בשנת 1951 פרסם חיל האוויר האמריקני מכרז לפיתוח מטוס תובלה חדש שיחליף את ה־C-119 המיושן. חברת לוקהיד זכתה במכרז, וקיבלה מחיל האוויר הזמנה של 100 מטוסים. המטוס טס לראשונה בשנת 1954, והמטוס המבצעי הראשון נמסר לחיל האוויר האמריקני בדצמבר 1956, והפך עד מהרה למטוס התובלה העיקרי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ההרקולס תוכנן במיוחד לביצוע המראות ונחיתות ממסלולים קצרים ומשובשים (בין השאר על ידי רקטות האצה מיוחדות המורכבות בצדדיו - JATO), הצנחת כוחות ומטענים והנחתת ציוד מגובה נמוך. עם השנים פותחו מעל 100 דגמים שונים של המטוס, למגוון רחב של מטרות: תובלה צבאית, תובלה אזרחית, תובלת נוסעים, חילוץ (ראו מערכת פולטון להנצלת קרקע־אוויר), תדלוק, ספינת תותחים לתקיפה, ביון ולוחמה אלקטרונית, כיבוי שריפות, מחקר, משימות מיוחדות ועוד. בחיל האוויר הישראלי מופעלים שני דגמים - תובלה ותדלוק - אשר שופרו והושבחו לאורך השנים והותקנו בהם בין היתר מיגון לתא הטייס כנגד כדורים ורסיסים, ובחלק מהמטוסים גם מערכת ראיית לילה FLIR המותקנת בחרטום.
הדגם החדש ביותר של המטוס הוא ה־C-130J סופר הרקולס שבשירות משנת 1999. עד היום יוצרו מעל 2,500 מטוסים מהדגמים השונים, עבור יותר מ־60 מדינות. יצורו של דגם ה־J החדש עדיין נמשך, והפך את ההרקולס למטוס הוותיק ביותר שעדיין נמצא בייצור. ההרקולס, לדגמיו השונים, מיוצר ברציפות זה למעלה מ־60 שנה, ועדיין נמצא בשירות בצבאות רבים, כולל בכוחות המזוינים של ארצות הברית, עבורם תוכנן המטוס. ההרקולס נחשב למטוס אמין ועמיד במיוחד.
דגמים וגרסאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
להרקולס דגמים אזרחיים וצבאיים. דגמים צבאיים עיקריים:
C-130A/B/E/F/G/H/K/T - גרסאות הבסיס
C-130K - גרסה מותאמת לחיל האוויר המלכותי
C-130D/D-6 - גרסה המותאמת לפעולה באזורים מושלגים ומשטחי קרח
DC-130A/E/H - גרסה לשילוח ושליטה במזל"טי פיירבי (Drone control)
C-130HI - "קרנף אוויוני", השבחה ישראלית להרקולס C-130H הכוללת בין השאר קוקפיט חדש, מערכות אוויוניקה מתקדמות, מערכות שליטה ובקרה, תצוגת קסדה עילית ומנועים משופרים.
LC-130 - גרסה עם יכול סקי ומותאמת לאזור ארקטי ולאנטארקטיקה.
דגמים וגרסאות > לוקהיד AC-130

Lockheed AC-130 Spectre הוא מטוס תקיפה, מטוס מטען ומטוס מסוג "ספינת תותחים" שמיוצר על ידי לוקהיד מרטין ובואינג לחיל האוויר של ארצות הברית. המטוס מבוסס על ה־C-130 הרקולס.
דגמים וגרסאות > לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס

לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס הוא מטוס תובלה צבאי בינוני, ולמעשה עדכון מקיף של המטוס C-130 הרקולס וכולל מנועים חדשים, סיפון טיסה חדש, ומערכות מתקדמות אחרות. הוא מטוס תובלה צבאי בינוני, בעל ארבעה מנועי טורבו־פרופ, מתוצרת חברת לוקהיד מרטין האמריקאית. חיל האוויר הישראלי הזמין שישה מטוסים מהדגם הארוך, C-130J-30‏,שמו של הדגם הישראלי הוא IC-130J-30 ושמו העברי "שמשון" (על שם שמשון הגיבור). ב־26 ביוני 2013 לוקהיד מרטין מסרה למדינת ישראל את מטוס ה"שמשון" הראשון, המטוס המשיך בהתאמת מערכות ישראליות ובבדיקות טיסה והגיע לישראל ב־9 באפריל 2014, לטייסת 103 בבסיס נבטים.
שירות מבצעי

מטוס הרקולס במשימת מודיעין, הופל לראשונה בספטמבר 1958, מעל ארמניה (אז חלק מברית המועצות), על ידי מטוסי מיג־17 סובייטיים. כל 17 אנשי צוותו נהרגו.
במלחמת וייטנאם ההרקולס שירת כמטוס התובלה העיקרי של הצבא האמריקני, ובין השנים 1965–1972 אבדו בקרב כ־50 מטוסים. ההרקולס התמחה בהצנחת מטענים חיוניים לכוחות הלוחמים, מגובה נמוך מאוד, כ־5 מטרים מעל פני הקרקע - משימה שמרכיב הסיכון בה גבוה מאוד. דגם התקיפה של המטוס, AC-130 לחם לראשונה בספטמבר 1967, וסיפק כוח אש חזק במיוחד, בהתאם לדרישות הצבא האמריקני. במהלך המלחמה, המטוס שירת גם כמפציץ, במטרה "לטהר" שטחים מיוערים.
שירות מבצעי > ההרקולס בשירות חיל האוויר הישראלי

בחיל האוויר הישראלי המטוס מכונה קרנף. בחיל משרתים מטוסים מדגם H (שני מטוסים ראשונים הגיעו בשנת 1971), מדגם E (תריסר מטוסים ראשונים הגיעו במהלך מלחמת יום הכיפורים), ומדגם KC לתדלוק (הגיעו בשנת 1976).
אחד משימושיו של המטוס בשירות צה"ל הוא הצנחת לוחמים ואספקה מוצנחת. חיילי צה"ל העוברים קורס צניחה צונחים ממטוס זה.
החיל מפעיל שתי טייסות הרקולס: טייסת הפילים, וטייסת הציפור הצהובה ובנוסף אליהם את יחידת ההעמסה, שבסיסן בנבטים.
בטיסה ממוצעת נמצאים על המטוס, מלבד הטייסים והמכונן, גם נווט ופקח העמסה אחד או יותר. מגבלת ההטסה הנוכחית במטוסי ההרקולס בחיל האוויר עומדת על כ־90 נוסעים מלבד אנשי הצוות.
ב־25 בנובמבר 1975 במסגרת תרגיל מבצעי של צה"ל, התרסק מטוס הרקולס על הר ג'בל הילאל שבסיני. כל תשעת אנשי הצוות ו־11 הלוחמים שהיו על סיפונו נספו בתאונה, שהגורם לה היה ככל הנראה סערה ותנאי ראות קשים ששררו במקום.
המטוסים לקחו חלק גם במבצע אנטבה ביולי 1976, במהלכו טסו בטיסה ישירה ארבעה מטוסים מישראל לאנטבה שבאוגנדה (מרחק של כ־4,000 ק"מ), והנחיתו בשדה התעופה של אנטבה את יחידת סיירת מטכ"ל וכוחות חי"ר, שחילצו בפעולת קומנדו נוסעים של טיסת אייר־פרנס שנחטפה. בדרכם חזרה לישראל, המטוסים תידלקו בנמל התעופה בעיר ניירובי שבקניה.
מאוחר יותר השתתפו ההרקולסים במבצעים להעלאת יהודי אתיופיה וצפון אפריקה לישראל בשנות השמונים והתשעים של המאה ה־20.
ב־2015 החל צה"ל, בשיתוף התעשייה האווירית לישראל, בהשבחת מטוסי ה"קרנף" לדגם משופר: C-130HI המכונה גם "קרנף אוויוני". ההשבחה כוללת קוקפיט (תא טייס) חדש, שדרוג המנועים, הוספת מערכות שליטה ובקרה מתקדמות, הוספת תצוגת קסדה עילית, שדרוג המערכות בעלות היכולות המיוחדות והחלפת מערכות נוספות, ביניהן מערכת הניווט והטייס האוטומטי.
שימושים אזרחיים

בבטנו של מטוס ה־C-130 הרקולס ניתן להטעין את המערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שריפות. מערכת זו מתפקדת כיחידה עצמאית המשמשת לכבאות אווירית. המערכת מאפשרת כיבוי שריפות מן האוויר, תכונה החשובה למשל בשרפות יער, שלעיתים קרובות אין גישה אליהן מן הקרקע.
המערכת מורכבת מחמישה מכלי לחץ בעלי קיבולת כוללת של 10,000 ליטר מעכב בעירה נוזלי ובנוסף אוויר דחוס לפליטת הנוזל בלחץ. משקל המערכת כ־5 טון. המערכת ניתנת להטענה על מטוס ההרקולס על ידי צוות מיומן תוך זמן של בין ארבע לשש שעות.
קיימת גרסה האזרחית של הדגם הצבאי המקורי -L-100
מפעילות

אפריקה:
אתיופיה אתיופיה
מצרים מצרים
מרוקו מרוקו
דרום אפריקה דרום אפריקה
אלג'יריה אלג'יריה
בוטסואנה בוטסואנה
קמרון קמרון
צ'אד צ'אד
גבון גבון
לוב לוב
ניז'ר ניז'ר
ניגריה ניגריה
סודאן סודאן
תוניסיה תוניסיה
אסיה:
בנגלדש בנגלדש
אינדונזיה אינדונזיה
יפן יפן
פקיסטן פקיסטן
טאיוואן טאיוואן
סינגפור סינגפור
מלזיה מלזיה
אפגניסטן אפגניסטן
הודו הודו
הפיליפינים הפיליפינים
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
סרי לנקה סרי לנקה
תאילנד תאילנד
המזרח התיכון:
איראן איראן
ערב הסעודית ערב הסעודית (הלקוחה הזרה הגדולה ביותר אחרי בריטניה)
טורקיה טורקיה
ישראל ישראל
עיראק עיראק
ירדן ירדן
כווית כווית
עומאן עומאן
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
תימן תימן
אירופה:
אוסטריה אוסטריה
בלגיה בלגיה
דנמרק דנמרק
הולנד הולנד
איטליה איטליה
פולין פולין
פורטוגל פורטוגל
רומניה רומניה
בריטניה בריטניה (הלקוחה הזרה הגדולה ביותר)
נורווגיה נורווגיה
שוודיה שוודיה
יוון יוון
צרפת צרפת
צפון אמריקה:
קנדה קנדה
ארצות הברית ארצות הברית (בשירות כל הזרועות: חיל האוויר, הצי, חיל הנחתים ומשמר החופים)
הונדורס הונדורס
מקסיקו מקסיקו
דרום אמריקה:
ארגנטינה ארגנטינה
ברזיל ברזיל
ונצואלה ונצואלה
בוליביה בוליביה
צ'ילה צ'ילה
קולומביה קולומביה
אקוודור אקוודור
אורוגוואי אורוגוואי
אוקיאניה:
אוסטרליה אוסטרליה
ניו זילנד ניו זילנד (לקוחה זרה ראשונה, 1957)
הערות שוליים

↑  U.S. Defense Security Cooperation Agency.
↑  Israel Receives First C-130J Super Hercules: ‘Shimshon’,Lockheed Martin, June 2013
↑  חותם על השמשון הראשון, באתר חיל האוויר הישראלי.
↑  גילי כהן, ישראל קיבלה את מטוס ה"סופר הרקולס" הראשון, באתר הארץ, 28 ביוני 2013.
↑  ערן בלכר ואלעזר בן־לולו, בגלל התאונה ההיא, באתר חיל האוויר הישראלי, 28.12.2005
↑   כרמל ליבמן, מטוס חדש וכחול לבן בחיל האוויר. קבלו הצצה, באתר צה"ל, 2 במאי 2018.
↑  ראיון (באנגלית) על מערכת ה־MAFFS,‏Colonel Bryan Allen, 146th airlift wing, California air national guard אתר משרד ההגנה של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558053305171  GND: 4542023-3  LCCN: sh85060360 
מטוס C-130 הרקולס "קרנף" של חיל האוויר הישראלי
מטוס C-130H הרקולס "קרנף" של חיל האוויר הישראלי
מטוס C-130E הרקולס "קרנף" של חיל האוויר הישראלי
מטוס C-130 הרקולס במהלך גיחת כיבוי
מפת מפעילי ההרקולס
  מפעילות נוכחיות  מפעילות לשעבר
תובלה צבאית

מסוק תובלה מסוג CH-46E מרחף מעל סיפון ספינת תקיפה
תובלה צבאית היא מערך יחידות צבאיות או אזרחיות הנותנות שירותי הובלה או תחבורה ליחידות צבאיות אחרות כפתרון למשימות החורגות מהשגרה. בצה"ל אחראי מרכז הובלה תחת אגף לוגיסטיקה במטכ"ל, לארגון ההובלה היבשתית בזמן שגרה ובזמן חירום: מערך כלי הרכב בצה"ל, הובלת טנקים, ציוד מכני כבד, מזון, ציוד וחלפים, הסעת חיילים ולוחמים, גיוס/הלאמת כלי רכב בעת חירום.
היסטוריה

בימים עברו, בטרם הוכנסה לשימוש ההובלה המכנית, השתמשו להובלת ציוד ומשאות בבני אדם ובבהמות משא. שימוש בבני אדם כבהמות משא אינו אפקטיבי, הן בשל המשא הנמוך שאדם יכול לשאת (20–30 ק"ג) והן בשל המרחק הקצר שהוא יכול לגמוא ביום. במסע ארוך אדם יישא למעשה רק את הצידה שהוא זקוק לה, ולא יוכל לשאת משאות נוספים. עם בהמות המשא נמנו בעלי החיים הגדולים שאולפו על ידי האדם: גמלים, סוסים, פרדות, חמורים ועוד. ככל שהחיה גדולה יותר היא יכולה לשאת משא במשקל רב יותר.
במלחמת האזרחים האמריקנית השתמשו בשדרות של קרונות משא. הקרונות היו בני 4 גלגלים ונגררו על ידי 4 סוסים או 6 פרדות. הם יכלו לשאת משא בין 2,000-1,200 ק"ג. כדי להצעיד 100,000 חיילים במשך 10 ימים ללא אספקה ברכבות או סירות נדרשו 10,000 קרונות ו-60,000 פרדות.[דרוש מקור: ראו דף השיחה]
השימוש בבהמות משא לצורכי הובלה צבאית נמשך למעשה עד המאה ה-20 ובמקומות מסוימים ממשיך גם כיום. צה"ל השתמש עדיין ביחידות גמלים, בשנות ה-70, לצורך הובלה ברחבי הנגב וסיני. אולם, הדבר בא עד מהרה לסיומו, כאשר הוחל בשימוש מסיבי במסוקים.
אמצעי הובלה

לצורך מתן פתרונות לוגיסטיים משתמשים באמצעי הובלה שונים. כאמור, האמצעי הנפוץ ביותר עד מיכון הצבא בהובלה יבשתית היו בהמות המשא. בימינו האמצעי הנפוץ אלו הן המשאיות. כשמדובר במסות גדולות של ציוד או אנשים ניתן להשתמש ברכבת - אם תוואי הרכבת עובר סמוך לאתר מוצא הציוד ולאתר היעד. כאשר ההובלה היא למרחקים גדולים או כאשר יש לתת פתרונות לוגיסטיים ליחידות מבודדות משתמשים במטוסים ובצורה דומה, כאשר יש להתגבר על מכשולי מים משתמשים בספינות או אניות למיניהן.
הובלה במשאיות

משאית היא אמצעי גמיש ובעל נפח הובלה קטן, מה שמביא למחיר הובלה זול. בשגרה משאית בודדת או מספר משאיות מצומצם יכולות לתת פתרון לוגיסטי מספק ליחידה הנזקקת. הפעלת צי משאיות יכולה לתת מגוון של פתרונות לוגיסטיים ליחידות רבות ושונות באופיין.
קיים מבחר של משאיות בהתאם לצרכים השונים:
משאית מנהלתית - בעלת נפח קטן (4–10 טון) מיועדת לנסיעה על כבישים בלבד. המשאית המנהלתית מהווה את עמוד השדרה של מערך התובלה.
אוטובוס/טיולית - להסעת חיילים בנוחות יחסית.
משאית קירור - משאית ייעודית להובלת מזון בתנאים סניטריים מתאימים.
מכלית דלק - מיועדת להובלת דלק ולתדלוק כלים הנדסיים/משוריינים בשדה.
מכלית מים - להובלת מים בלבד. מיועדת להובלת מים, לדחיפת מים למאגרים עליונים וכברזיה ליח' בשדה.
משאיות כבדות - ראה סעיף "הובלה כבדה" להלן.
משאיות בעלות עבירות גבוהה - (4x6, 4x10 ודומותיהן) משמשות להובלה ליחידות המצויות בשדה.
אם נזקקים לשירותי משאיות ייעודיות אחרות, ניתן להשתמש ברכב אזרחי או למשוך מיחידות צבאיות מתאימות.
תפעול צי המשאיות הוא באחריות יחידות התובלה, המספקות גם נהגים וגם שירותי אחזקה למשאיות.
הובלה כבדה

הובלה כבדה הוא הכינוי להובלת מטענים כבדים או הובלת כלים הנדסיים כבדים וכלים משוריינים. מעדיפים להוביל כלים הנדסיים כבדים או כלים משוריינים על גבי משאיות ייעודיות (סמיטריילרים (מעמס מרבי כ-40 טון ~ 2 נגמ"שים), מובילים (מעמס מרבי כ-80 טון ~ טנק מרכבה) מהטעמים הבאים:
הכלים הנ"ל אטיים ותנועתם תגרום מחד לעומס ולתקלות על הכבישים ומאידך איחורים בהגעת הכלים ליעדם.
לכלים הנ"ל שעות מנוע מוגבלות ורצוי לחסוך ולא לבזבז על נסיעה שגרתית.
שרשראות הכלים הנדסיים או המשוריינים יגרמו נזקים לכבישים.
הובלה ברכבת

אחת השיטות היעילות להובלה יבשתית היא באמצעות הרכבת. ברכבת ניתן להוביל כמויות גדולות של כלי מלחמה במרוכז. הסובייטים בנו את מסילות הברזל שלהם ברוחב שונה מזה של הגרמנים, על מנת למנוע חדירת רכבות גרמניות לתחומם[דרוש מקור]. השימוש המסיבי ברכבות לצרכים צבאיים החל במלחמת האזרחים האמריקנית בעיקר במדינות הדרום. יש לציין שקרונות הוסבו לטיפול בפצועים ולעיתים כל הרכבת הייתה הופכת לבית-חולים נייד. כן שריינו קרונות והפכו אותם לכלי הגנה ואף להתקפה. קרון משוריין תמיד הוצב בחזית הקטר.
 המגרעת העיקרית של הרכבת היא פגיעותה. מסילת ברזל שנפגעה חייבת בתיקון ואי אפשר לעקוף את המפגע כמו שהדבר נעשה בכביש. מגרעת נוספת: התוואי הנוקשה. רכבת יכולה לנוע רק בתוואי שהונחה בו מסילת ברזל. הנחת מסילת ברזל היא מבצע מסובך וממושך ואי אפשר לנקוט בו כאמצעי טקטי, תוך כדי לחימה. לכן נמנע צה"ל משימוש ברכבות בזמן חירום או מלחמה, אך בזמן רגיעה הוא מעדיף להשתמש ברכבת ולא במשאיות, כשמדובר במסות, כפי שהדבר נעשה לאחר מלחמת ששת הימים או לאחר מלחמת יום הכיפורים, שהשלל מסיני, נאסף בתחנת הרכבת באל עריש והועבר ישירות לתחנת הרכבת בצריפין.
תפעול הרכבות נעשה על ידי חברת רכבות אזרחית. מבחינה זו הצבא הוא לקוח, בעל עדיפות כזו או אחרת.
באחריות מרכז הובלה: הובלה לנקודת המוצא, העמסה, פריקה בנקודת היעד והובלה ליעד.
הובלה בהיטס

האחריות על תובלה אווירית, תפעול צי מטוסי התובלה ומתן פתרונות לוגיסטיים-מוטסים היא בדרך כלל של חיל האוויר (ולעיתים של גוף לוגיסטי-תובלתי הקשור אליו, כמו במקרה של פיקוד התובלה של ארצות הברית).
קיימות שלוש שיטות שונות להובלה בהיטס:
הצנחה: ניתן להצניח ממטוסים כמויות ניכרות של אספקה ואפילו כלי רכב. זו אחת השיטות ללוגיסטיקה ליחידות מבודדות המועדפת בזמן מלחמה. יתרונה הוא בסיכון המועט למטוס ולאנשי הצוות. המגרעות הן שחלק מהציוד עלול להינזק או לאבד עקב ניווט שגוי, הזמן שחולף מתחילת ההצנחה ועד סופה או רוחות חזקות שצוות המטוס אינו יכול להעריך. כמו כן, אי אפשר להחזיר מיחידות היעד פצועים, מפקדים בכירים או אוכלוסייה לא-לוחמת. בשיטה זו השתמשו לאספקת נשק ליחידות מחתרת במדינות שהיו תחת הכיבוש הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה, על ידי בעלות הברית.
הנחתת מטוסים: הנחתת מטוסים קלים במסלולים מאולתרים. יתרונה של השיטה בהגעה מהירה למקום, הבאת כמויות גדולות באופן יחסי של אספקה ולוחמים או מפקדים שאינם מיומנים בצניחה, ניתן לפנות מיחידות היעד אנשים כפצועים, מפקדים בכירים או אוכלוסייה לא-לוחמת. חסרונה של השיטה בפגיעות הגדולה של המטוס, העומד נייח על המסלול וכן בצורך להכשיר מסלול מספיק ארוך לצורך ההנחתה.
היטס מוסק: בשלהי המאה העשרים ניתנה עדיפות לשימוש במסוקים לצורך מתן פתרונות לוגיסטיים ליחידות מבודדות. ניתן להוביל במסוקים לוחמים ואספקה כבמטוסים קלים ללא צורך בהכשרת מסלולים. ניתן לפנות מיחידות היעד אנשים כפצועים, מפקדים בכירים או אוכלוסייה לא-לוחמת. למסוק כושר תמרון ויכולת טיסה בגבהים נמוכים, מה שמקל על התקרבותו ליעד ללא שיגלוהו. החיסרון היא בפגיעות המסוק בעת הנחיתה, פריקה והעמסה וההמראה.
מערך ההובלה בחיל האוויר הישראלי: אחראי על תובלה צבאית וכן משתתף במבצעים מיוחדים כמו מבצע אנטבה או העלאת יהודי אתיופיה. מערך ההובלה מפעיל מטוסים מסוג C-130 הרקולס (קרנף), בואינג 707 (ראם/שקנאי) ומטוסים קלים:  A-36 ביצ'קראפט בוננזה (חופית) ומסוקים כמו סיקורסקי CH-53 (יסעור)
שגרת ההובלה הצבאית

ליחידות הצבאיות מקצים כמות ימי הובלה שנתית. היחידות נדרשות לתכנן את פעילותן בהתאם ולהודיע זמן ידוע מראש מתי הן מתכוונות לנצל ימי הובלה וכמה. מרכז הובלה יאשר או ידחה את הבקשה. אם יאשר - יקצה משאיות ונהגים מיחידת התובלה או יזמין משאיות מהשוק האזרחי. למרכז הובלה גם הסמכות לגייס משאיות למילואים. בדרך כלל זה נעשה רק בזמן חירום, וגם זאת מתוך שאיפה לצמצם למינימום את הנזק לשוק האזרחי. מרכז הובלה מנסה להגיע לאופטימום הפעלה, כלומר שילוב מספר פעילויות למשימה אחת. למשל, ריכוז אספקה למספר יחידות באותה גזרה או התחלת משימה במקום שבו הסתיימה משימה קודמת ללא חזרת המשאית ליחידתה, וכדומה.
אם משימה אורכת יותר מיום אחד באחריות היחידה המזמינה כלכלת הנהג/ים והלינה.
באחריות מרכז הובלה או פיקוד ההדרכה לתרגל בשגרה את סגל יחידות ההובלה בתורת ההובלה: ניווט רכוב, פיקוד ושליטה על שיירות, מעבר בצמתים, שינוי משימות בזמן אמת, תיקון תקלות, מעבר בשטחים מוכי אש, נוהלי שטחי העמסה ופריקה, תרגילים שלדיים וכיוצא באלה. הכשרת ואימון נהגים לסוגי המשאיות השונים.
כמו כן, באחריות המרכז לתחזק את צי משאיות החירום אם באחסנה יבשה ואם באחסנה רגילה.
התובלה בזמן חירום

בנוסף לשגרת עבודת ההובלה, מרכז הובלה מתפקד גם כמרכז היסעים. כלומר, פיקוד ושליטה על כלל השיירות, קביעת כיווני התנועה בצירים ראשיים. קביעת לוחות זמנים למעבר שיירות בצירים ובצמתים. איוש נקודות תורפה כצמתים, שטחי העמסה ופריקה ודומים במפקדים בכירים, מפעיל ביוזמתו יחידות תובלה בהתאם לתוכניות שנקבעו מראש (כלומר, יחידות התובלה דוחפות את כלי הרכב ואינן ממתינות ליחידות שימשכו. מדובר בעיקר במשימות בעת גיוס ראשוני), מגיב בזמן אמת לנסיבות השטח, נעזר בחילות אחרים לתת פתרונות לוגיסטיים ליחידות מבודדות: חיל אוויר, חיל ים וכו'.
מרכז הובלה מבצע גם משימות הובלה חיוניות בשוק האזרחי לאחר שרוב המשאיות האזרחיות ונהגיהן גויסו לשירות מילואים, תוך תיאום עם מנהלת משק לשעת חירום.
ראו גם

לוגיסטיקה
תובלה אווירית
ספנות (תובלה ימית)
בישראל:
גדוד נהגי הפרדות
חיל הלוגיסטיקה
לקריאה נוספת

יהושפט הרכבי, מלחמה ואסטרטגיה, תל אביב, הוצאת מערכות, 1990
יהודה ואלך, אל הדגל: הקמת צבא עממי תוך כדי לחימה, תל אביב: "מערכות", 1997
הערות שוליים

↑  בתיאום עם מרכז מזון
↑  בתיאום עם מרכז דלק
↑  נקודת המוצא או נקודת היעד אינן חייבות להיות תחנות רכבת מוסדרות. ניתן להעמיס או לפרק גם בנקודות מאולתרות.
↑  בשיטה זו השתמשו לאספקה לקיבוצים וליחידות מבודדות בנגב בעת שהיה במצור במלחמת העצמאות (מבצע "אבק").
↑  משאיות חירום - משאיות שאינן מיועדות לתפעול בשגרה אלא רק בזמן חירום. ככל ציוד טכני יש לבצע בתדירות טיפולים שונים.
↑  במטרה "לצנן" התלהבותם של מפקדי יחידות לוחמות, שאינם מצייתים להוראות מפקדים זוטרים או שוטרים צבאיים.
↑  במלחמת לבנון הראשונה המשאיות הרגילות מוגנו והוסבו למשאיות "ספארי" לאחר התנכלויות בדרכים למשאיות המסיעות חיילים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph188883 
פלגת צי אמריקאי מלווה מכלית גז אזרחית במפרץ הפרסי
טנק T-72 על גבי מוביל
רכבת משא צבאית גרמנית, 1943
מטוס הC-5_גלקסי האמריקני, אחד ממטוסי המטען הצבאיים הגדולים בעולם, מסוגל לשאת 120 טון של מטען לטווח של 6,033 ק"מ.
טייסת מטוסי הובלה C-17 גלובמאסטר III
מטוס בואינג 707 גרסת "שקנאי" לתדלוק אווירי, של חיל האוויר הישראלי
טריבון הפלבאים

טְרִיבּוּן הפּלֶבֶּאִים, או טריבון העם (בלטינית: tribunus plebis) היה המוסד השלטוני הראשון ברפובליקה הרומית שנפתח בפני הפלבאים, ואשר שימש לאורך ההיסטוריה של הרפובליקה ככלי החשוב ביותר לאיזון כוחם של הסנאט הרומי והמגיסטראטים.
לטריבוני הפלבאים הייתה נתונה הסמכות לכנס ולעמוד בראש אספת הפלבאים, לכנס את הסנאט, ליזום ולהוביל חקיקה, ולהתערב לטובת פלבאים בעניינים משפטיים. אולם הכלי המשמעותי ביותר שהיה נתון לרשותם הוא זכות הטלת הווטו על החלטות הקונסולים ויתר המגיסטראטים, ובכך להגן על האינטרסים של המעמד הפלבאי.
טריבוני הפלבאים ישבו בדרך כלל על ספסלים מיוחדים שהוצבו עבורם בפורום רומאנום. הטריבונים נחשבו לאישיויות קדושות, ולכן כל פגיעה פיזית בהם סיכנה את הפוגע בשלילת זכויותיו האזרחיות ואף בהוצאה להורג. בתקופת האימפריה הרומית סמכויות הטריבונים הוענקו כדרך קבע לקיסר, והמשרה עצמה רוקנה מתוכן ואיבדה כל משמעות מעשית.