stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיל אדלר
ביוגרפיה

אדלר נולד בפראג שבצ'כיה (אוסטרו-הונגריה). אביו היה משפטן אוסטרי מהעיירה אנשלברג, אך שלט בעברית.
אדלר סיים גימנסיה גרמנית, והתקבל לבית הספר לרפואה באוניברסיטת וינה. בהמשך עבר לאוניברסיטה הגרמנית בפראג.
בפראג, אדלר כיהן כיושב ראש הסטודנטים הסוציאליסטים.
בסיום לימודיו נשא לאישה את מריאנה לבית הרץ.
אדלר התמנה לרופא ראשי בסנטוריום "זניק" (אז "גרינברג") ובמעיינות המרפא בסודטים. שם נולד בנו חיים בשנת 1928.
לאחר בריחתם של אדווארד בנש ויאן מסריק, פרסמה ממשלת צ'כיה את התקנות נגד היהודים ובני הזוג אדלר החליטו לעזוב את צ'כיה.
ב-14 במרץ 1939, לאחר שהגרמנים פלשו לצ'כיה, נסעו הזוג אדלר עם בנם חיים (ברכבת עליה היה גם מקס ברוד) לנמל קונסטנצה שברומניה, ומשם הפליגו לתל אביב.
אדלר התנדב בסניף "זמנהוף" של קופת חולים כללית, כדי ללמוד את השפה העברית.
באפריל 1940 התפנתה בבית החולים הדסה משרה לניהול מרפאה לרפואה פיזיקלית (רפואה שיקומית), עליה התמודדו כ-100 מועמדים. אדלר זכה במשרה, בשכר של 12 לא"י לחודש ללא זכות לפרקטיקה פרטית. זכות זו קיבל בשנת 1945.
ייסוד וניהול מערך השיקום ב"הדסה" על ידי אדלר

באוגוסט 1948, בעיצומה של מלחמת העצמאות, נפתח לראשונה בישראל מרכז שיקום בבית החולים הדסה בירושלים. אדלר נתמנה למנהל מרכז השיקום והרפואה הפיזיקלית.
המרכז נפתח כדי לשקם את הנפגעים הרבים במלחמה ופיזיותרפיה היה הטיפול השיקומי העיקרי שניתן בו. חשיבות רבה לפיזיותרפיה הייתה בקרב קטועי הגפיים הרבים. הללו קיבלו תחילה תותבות זמניות ועד התייצבות הגדם, קיבלו תרגילים לשמירה על טווחי תנועה, חיזוק שרירים ונשיאת משקל על הגדם. עם התייצבות הגדם קיבלו תותבות קבועות.
פצועים נוספים שטופלו במרכז השיקום היו נפגעי עצבים פריפריים. מספטמבר 1948 ועד סוף ינואר 1950 טופלו בהדסה שלושים ושניים נפגעי עצבים פריפריים שנפצעו במהלך המלחמה.
הטיפול העיקרי בפציעות הללו היה הטיפול הפיזיותרפי שניתן באופן מיידי. הטיפול התבסס על שיטות שהיו מקובלות ברחבי העולם, וכלל מניעת קונטרקטורות ודפורמציות על ידי סדים, עיסוי, תרגילים אינדיבידואליים, גירויים חשמליים לשרירים, יונטופורזיס 6 ועידוד תנועה. האסטרטגיה הטיפולית שאפה להחזיר את האדם לתפקודו הקודם.
בשנת 1951 טופלו בבית החולים 410 מטופלים ומספר הטיפולים היה 3,719. בשנת 1952 טופלו 962 חולים ומספר הטיפולים היה 11,678.
מרכז השיקום בהדסה נסגר עם תום מלחמת העצמאות מטעמים כלכליים ושינוי בסדרי העדיפויות, ובשנת 1956 נפתח שוב וכלל תשע מיטות אשפוז. הפיזיותרפיה במרכז זה פעלה בשלושה מוקדים: במרכז השיקום, במרפאה פיזיקלית שטיפלה בחולי חוץ בהדסה ה' ובמכון לרפואה פיזיקלית בבית החולים, שהתמקד בטיפול בחולים המאושפזים במחלקות השונות. אדלר ניהל את כל המערך השיקומי.
עם המעבר של בית החולים הדסה למבנה החדש, נפתח מרכז השיקום בפעם השלישית והתרחב לשתים עשרה מיטות אשפוז. במרפאה לפיזיותרפיה טופלו באופן אמבולטורי קטועי גפיים, נפגעי CP ופוליו, לצד מטופלים עם בעיות אורתופדיות ונוירולוגיות.
לפיזיותרפיה בהדסה היה תפקיד מכריע בייסוד המקצוע בישראל, בהתבססותו ובהתפתחות תחומי המקצוע השונים. בהדסה רוכזו לראשונה, תחת קורת גג אחת הפיזיותרפיה השיקומית, הפיזיותרפיה הקהילתית, והפיזיותרפיה בבית החולים הכללי.
התחומים הללו התפתחו במהלך השנים והפכו לתחומי התמחות והתמקצעות, כל תחום בפני עצמו.
ייסוד וניהול מערך השיקום ב"הדסה" על ידי אדלר > פעילויות נוספות של אדלר

בשנות החמישים, שעה שהשתוללה בישראל מגפת הפוליו פעל אדלר למיגורה.
בהמשך התמנה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של הדסה.
היה ממקימי בית הספר הראשון בישראל לפיזיותרפיה במרכז רפואי אסף הרופא.
במרץ 1950, הקים את האיגוד לרפואה פיזיקלית ושיקומית.
כיהן כיושב ראש המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל.
אדלר נפטר ב-4 בינואר 1971. במרץ 1971, חודשיים לאחר מותו, קיבל את פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית על היותו "חלוץ הרפואה הפיסקלית והשיקומית" בישראל.
בנו הפרופ' חיים אדלר זכה בפרס ישראל לחינוך בשנת 2006.
ממאמריו של אדלר

"שיטת טיפול בנפגעי שיתוק מוח לפי עקרונות הזוג בובאת", הרפואה, כרך ס"ו, חוברת ב', 15 בינואר 1964, עמודים 62–63.
"טיפול פיזיקלי במחלת פרקינסון", הרפואה כרך ס"ה, חוברת ב', 15 ביולי 1963, עמודים 64–65.
ראו גם

שיקום (רפואה)
פיזיותרפיה
לקריאה נוספת

פרופ' א. עורי - מבוא לרפואה שיקומית בישראל, 1996
התכתבות בין שמואל הוגו ברגמן לאמיל אדלר
הערות שוליים

↑  אייל מירון "על רופאיה הראשונים" קתדרה, עמוד 192
↑  ניסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799–1948", הוצאת איתי בחור, זכרון-יעקב, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: אדלר, אמיל, פרופ', עמוד 83
↑  שיטות הטיפול בראשית הדרך, ד"ר גאולה פארן
↑  "ותבוא בהם הרוח ויחיו ויעמדו על רגליהם" - התפתחות הרפואה השיקומית בישראל כבבואה לתמורות בחברה הישראלית 1948–1974, תואר ד"ר לפילוסופיה גאולה פארן, המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין (זוס), אוניברסיטת בר-אילן, סיון תשע"ד בהדרכת ליילך רוזנברג-פרידמן ופרופ' אבי עורי, פרק א': 'הסתדרות מדיצינית הדסה': חלוצת הרפואה השיקומית בארץ ישראל, עמודים 49–75
↑  תחום הריפוי הפיזיקלי נבדל מן השיקום בכך שהוא מטפל בבעיות שלד-שריר באמצעים פיזיקליים, אך טיפול זה נועד לאנשים בריאים שתפקודם לא נפגע עד כדי צורך באשפוז. השיקום נועד לסובלים מליקוי, נכות או מגבלה שתפקודם נפגע והם זקוקים לשיקום במסגרת אשפוז. גם אמצעי הטיפול בתחום זה הם פיזיקליים.
↑  מתוך מכתבו של פ. חן, מנהל השירותים האדמיניסטרטיביים של הדסה אל ד"ר אדלר מתאריך 31 בדצמבר 1953, תיק מרפאה לפיזיותרפיה 1953–1954, אצ"מ, J113\7981
↑  הוענק פרס סולד לרפואה, למרחב, 29 במרץ 1971
↑  אתר הספרייה הלאומית, התכתבות בין שמואל הוגו ברגמן ואמיל אדלר (הקישור אינו פעיל, 1 בינואר 2025)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257579305171  NKC: jo2004220455  VIAF: 97609820   WorldCat (עם VIAF): 97609820
גביע דייוויס 1930

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  19 באפריל 1930 – 27 ביולי 1930 (100 ימים) 
 מספר תחרות:  25 
 מדינות משתתפות:  28
 עיר מארחת:  פריז (משחק על התואר)
 זוכה:  צרפת (4)
 
 → גביע דייוויס 1929 גביע דייוויס 1931 ← 
 
אתגר הטניס הבינלאומי 1930 (באנגלית: 1930 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-25 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי צרפת ומשחק הגמר נערך בפריז. לתחרות נרשמו 28 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת איטליה.
המשחק על התואר נערך ב-25-27 ביולי 1930 בפריז, צרפת. נבחרת צרפת שיחקה נגד נבחרת ארצות הברית וניצחה עם תוצאה 1:4. בכך היא זכתה בתואר בשנה הרביעית ברציפות.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית זה כלל 4 נבחרות. לראש הבית הגיעה נבחרת ארצות הברית שהחזיקה בגביע בשנים 1920-1926 ומנצחת משחקי בית אמריקה בשנים 1927-1929.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | פילדלפיה, ארצות הברית, חימר | פילדלפיה, ארצות הברית, חימר |  |  |  |  |
|  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |  |  |  |
|  |  קנדה (1921-1957) קנדה | 0 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | צ'בי צ'ייס,מרילנד, ארצות הברית, חימר | צ'בי צ'ייס,מרילנד, ארצות הברית, חימר |
|  |  |  |   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |
|  |  |  |   |   |  מקסיקו מקסיקו | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  קובה קובה |  |   |   |  |  |
|  |  מקסיקו מקסיקו (נ"ט) |  |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 24 קבוצות, כולל יפן, מצרים, אוסטרליה והודו הבריטית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 30 במאי-9 ביוני | רבע הגמר 30 במאי-9 ביוני | רבע הגמר 30 במאי-9 ביוני |  |  | חצי הגמר 14-16 ביוני | חצי הגמר 14-16 ביוני | חצי הגמר 14-16 ביוני |  |  | משחק הגמר 11-13 ביולי | משחק הגמר 11-13 ביולי | משחק הגמר 11-13 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | וינה, אוסטריה | וינה, אוסטריה | וינה, אוסטריה | וינה, אוסטריה | וינה, אוסטריה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה (1861–1946) איטליה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  אוסטריה אוסטריה | 2 |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  איטליה (1861–1946) איטליה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
| איסטבורן, בריטניה, דשא | איסטבורן, בריטניה, דשא | איסטבורן, בריטניה, דשא | איסטבורן, בריטניה, דשא |   |   |  |  אוסטרליה אוסטרליה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  אוסטרליה אוסטרליה | 4 |   |   |   |   |   |   |   | ג'נובה, איטליה, חימר | ג'נובה, איטליה, חימר | ג'נובה, איטליה, חימר | ג'נובה, איטליה, חימר | ג'נובה, איטליה, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  איטליה (1861–1946) איטליה | 3 |  |  |
|   | ברצלונה, ספרד, חימר | ברצלונה, ספרד, חימר | ברצלונה, ספרד, חימר | ברצלונה, ספרד, חימר | ברצלונה, ספרד, חימר |   |   |   |   |   |  |  יפן יפן | 2 |  |  |
|   |  |  יפן יפן | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ספרד ספרד | 1 |   |   | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| סכוונינגן, הולנד, חימר | סכוונינגן, הולנד, חימר | סכוונינגן, הולנד, חימר | סכוונינגן, הולנד, חימר |   |   |  |  יפן יפן | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הולנד הולנד | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק בין מנצחי הבתים

המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בפריז, צרפת במהלך 20-18 ביולי 1930. נבחרת ארצות הברית ניצחה את איטליה עם התוצאה 1:4.
משחק על התואר

| צרפת   צרפת   4 | צרפת   צרפת   4 | פריז, צרפת   25-27 ביולי 1930  חימר | פריז, צרפת   25-27 ביולי 1930  חימר | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | צרפת | ז'אן בורוטרה |  | 6 | 5 | 4 | 5 |  |
| 1 | ארצות הברית | ביל טילדן |  | 2 | 6 | 7 | 6 |  |
| 2 | צרפת | אנרי קושה |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | ג'ורג' לוט |  | 4 | 2 | 2 |  |  |
| 3 | צרפת | ז'אק בריניון/אנרי קושה |  | 6 | 7 | 1 | 6 |  |
| 3 | ארצות הברית | וילמר אליסון/ג'ון ואן רין |  | 3 | 5 | 6 | 2 |  |
| 4 | צרפת | ז'אן בורוטרה |  | 5 | 6 | 2 | 6 | 8 |
| 4 | ארצות הברית | ג'ורג' לוט |  | 7 | 3 | 6 | 2 | 6 |
| 5 | צרפת | אנרי קושה |  | 4 | 6 | 6 | 7 |  |
| 5 | ארצות הברית | ביל טילדן |  | 6 | 3 | 1 | 5 |  |
רנה זיצוב-מרכס

| --- | --- |
פרופ' רנה זייצוב
פרופ' רנה זייצוב
 לידה:  8 ביולי 1932 נס ציונה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  31 במאי 2005 (בגיל 72)
 לאום:  ישראלית
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  המטו-אונקולוגיה ילדים
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  רופאה, חוקרת סרטן 
 פרסים והוקרה:  אות מופת על מפעל חיים מטעם משרד הבריאות (2002);‏ פרס ישראל לחקר הרפואה (2005)
 
פרופ' רנה זייצוב עם ילדי עמותת חיים בכנס בוגרים, יוני 1993
פרופ' זיצוב, בטקס לרגל קבלת פרס ישראל.הטקס נערך לכבודה בבית החולים שניידר לילדים במאי 2005.
רִנה זַיצוֹב-מַרְכְּס (Rina Zaizov Marx;‏ 8 ביולי 1932 – 31 במאי 2005) הייתה רופאת ילדים ואונקולוגית, מחלוצות תחום ההמטו-אונקולוגיה לילדים בישראל ומייסדת עמותת חיים. כלת פרס ישראל לחקר הרפואה לשנת ה'תשס"ה. היא כיהנה כפרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  דר' בתיה שטרק, פרופ' רנה זייצוב., הטיפול בילדים חולי לויקמיה למפובלסטית חריפה בישראל בפרוטוקלים הארציים - 16 שנות נסיון, "במה" כתב-עת לאנשי מקצוע, האגודה למלחמה בסרטן בישראל., עמ' 59-72
↑  דר' סמדר אביגד, פרופ' רנה זייצוב, תסמונת Li-Fraumeni סרטן משפחתי המתבטא בגיל הילדות היבטים חדשים באבחון ובייעוץ גנטי., כתב העת הישראלי לרפואת ילדים בישראל, 2000, עמ' 15-10
ריצ'רד הנדריקס

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1986 (בן 38) דיקייטר שבאלבמה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד/סנטר
 גובה:  2.03 מטרים
 מכללה:  אלבמה
 דראפט:  בחירה מספר 49, 2008 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 2008   2008   2008–2009   2009–2010   2010–2012   2012–2013   2013–2015   2015–2016   2016   2016–2017   2017–2018:  גולדן סטייט ווריורס   בייקרספילד ג'אם   דקוטה ויזארדס   גרנדה   מכבי תל אביב   ארמאני מילאנו   לוקומוטיב קובאן   אוניקאחה מלאגה   מכבי תל אביב   גראן קנריה   גלאטסראיי
 הישגים כשחקן
 הופעה במשחק האולסטאר של ה-NBDL ‏(2009)   תגלית השנה בליגת ה-ACB ‏ (2010)   אליפות הליגה הישראלית (2012,2011)
ונרד ריצ'רד הנדריקס (באנגלית: Venard Richard Hendrix; נולד ב-15 בנובמבר 1986 בדיקייטר, אלבמה, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי-מקדוני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר .
קריירה

הנדריקס שיחק באוניברסיטת אלבמה בין השנים 2005–2008. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה לטורניר אליפות המכללות עם ממוצעים טובים במיוחד של 9.6 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק, נבחר לחמישיית הפרשמן בליגת המחוז הדרום-מזרחי. בעונה שאחריה שיפר את יכולתו בצורה ניכרת וממוצעיו עלו ל-14.6 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק, בזכותם נבחר לחמישיית העונה השנייה בליגה המחוזית. עם זאת, אלבמה הודחה מטורניר ה-NIT כבר בסיבוב הראשון לאחר הפסד 89:87 לאוניברסיטת מסצ'וסטס. בעונתו השלישית והאחרונה במכללות, הגיע הנדריקס לשיאו ועם ממוצעים של 17.8 נקודות ו-10.1 ריבאונדים, נבחר לחמישיית העונה המחוזית. לאחר עונה זו נרשם לדראפט ה-NBA ‏2008 ונבחר במקום ה-49 על ידי גולדן סטייט ווריורס.
בגולדן סטייט הנדריקס לא שותף אף לא במשחק אחד ולאחר שהתנדנד כמה שבועות בין הקבוצה הבוגרת לקבוצה הבת, בייקרספילד ג'אם, שוחרר בדצמבר 2008. לאחר מכן חתם בדקוטה ויזארדס, קבוצת הבת של ממפיס גריזליס. בדקוטה הפגין יכולת מרשימה ואף נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת ה-NBDL.
בעונת 2009/2010 יצא הנדריקס לאירופה וחתם בגרנדה, ובעונה אחת במדיה הפגין יכולת מצוינת, השיג ממוצעים של 13.1 נקודות, 6.9 ריבאונדים (חמישי בליגה), 1.3 חטיפות, 1.3 חסימות (שלישי בליגה) ואסיסט אחד למשחק, הוביל את קבוצתו למקום העשירי בליגה הספרדית, ונבחר לתגלית השנה בליגה.
בעקבות יכולתו המרשימה בגרנדה הוחתם לקראת עונת 2010/2011 בקבוצת היורוליג הישראלית, מכבי תל אביב. בעונה זו הוא זכה עם מכבי באליפות הליגה ובגביע המדינה, והגיע לגמר היורוליג. הנדריקס המשיך לשחק בקבוצה גם בעונת 2011/2012, ובמהלכה הפגין יכולת טובה בהרבה מזו שהציג בעונה הראשונה שלו בקבוצה.
ביוני 2012 חתם לשנתיים בקבוצת הכדורסל האיטלקית, ארמאני ג'ינס מילאנו.
לאחר שרשם ממוצע של 3.7 נק' ו-3 ריב' ב-10 משחקי יורוליג הושאל לקבוצת לוקומוטיב קובאן. בתום העונה הושאל לשנה נוספת לקובאן.
ביולי 2015 חתם לשתי עונות בקבוצה הספרדית אוניקאחה מלאגה. ב-7 במרץ 2016 שוחרר הנדריקס ממלאגה.
ב-9 במרץ 2016 שב למכבי תל אביב לקדנציה שנייה, אולם שוחרר כעבור חצי עונה.
ב-21 באוגוסט חזר הנדריקס לספרד וחתם בגראן קנריה. ב-14 ביולי 2017 חתם הנדריקס בגלאטסראיי הטורקית.
הערות שוליים

↑  שרון קביליו, ‏ריצ'רד הנדריקס חתם לשנתיים במכבי תל אביב, באתר ONE‏, 30 ביוני 2010
↑  רועי גלדסטון, ‏ריצ'ארד הנדריקס חתם לשנתיים במילאנו, באתר ערוץ הספורט, 19 ביוני 2012
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בראד אולסון | תגלית השנה בליגת ה-ACB  2010 | הבא: גוסטבו איון |
חות

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ארץ ייצור:  איראן
 יצרן:  איראן 
 שימוש ראשון:  2006
 תקופת השירות:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 ביצועים
 מהירות:  360 קמ"ש (100 מטר לשנייה)
 טווח:  9.5 ק"מ
 
חות (בפרסית: حوت; באנגלית: Hoot; בעברית: מזל דגים) הוא טורפדו בטכנולוגיית סופרקוויטציה מתוצרת איראן.
הטורפדו נע במהירות 360 קילומטר לשעה, הנחשבת גבוהה יחסית. נוסה לראשונה בתרגיל צבאי שנערך בין 2 ל-3 באפריל 2006.
לפי פרסומי סוכנות הידיעות האיראנית הרשמית IRNA הטורפדו פותח על ידי משמרות המהפכה האסלאמית. מומחי צבא ותעשייה צבאית מעריכים כי הטורפדו פותח באמצעות הנדסה הפוכה של הטורפדו הרוסי VA-111 Shkval (אנ) שקיים מאז 1977 ומיוצר בקירגיסטן, מאחר שהם דומים במאפייניהם הטכניים ובביצועיהם. ישנן הערכות מנוגדות הטוענות כי הטורפדו אינו זהה לחלוטין לטיל הרוסי, וכי הדמיון נובע מסיוע רוסי בפיתוחו.

נטען כי הוא נבדק בהצלחה בניסוי ירי מספינה נגד צוללת דמה במהלך תרגיל צבאי איראני בשם "הנביא הגדול" (پيامبر اعظم) ב-2 וב-3 באפריל 2006. במאי 2017, איראן ביצעה ניסוי ירי של הטורפדו במימי המפרץ הפרסי בשטח הטריטוריאלי שלה במצרי הורמוז.
ראו גם

נאסר-1
הערות שוליים

↑  Federation of American Scientists :: Whale (Hoot), web.archive.org, ‏2012-12-25
↑  International Assessment and Strategy Center > Research > China's Alliance With Iran Grows Contrary to U.S. Hopes, web.archive.org, ‏2008-07-04
↑  American Jailed as Spy in Moscow Is Freed on Putin's Orders; U.S. Welcomes Gesture
↑  Jennifer Griffin, Iran test-fires torpedo in the Strait of Hormuz, Fox News, ‏2017-05-08 (באנגלית אמריקאית)
אליהו שלזינגר

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1949 (בן 75) ה' באדר תש"ט צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  ישראל 
 
הרב אליהו שלזינגר, נואם בכנס דיני ממונות של מכון מחקר תורני פומבדיתא
הרב אליהו שלזינגר (נולד בה' באדר תש"ט; 6 במרץ 1949) הוא רבה של שכונת גילה ומקור חיים בירושלים מאז שנות השבעים, פוסק, מרצה ומחבר ספרים תורניים.
ביוגרפיה

נולד בצ'כוסלובקיה ועלה ארצה כתינוק עם משפחתו. בעת התמנותו כרבה של גילה מטעם המועצה הדתית בירושלים נחשב כרב השכונה הצעיר בירושלים.
מאז 2002 עד 2014 שימש גם כרב הפוסק של המועצה הדתית בענייני כשרות ועירובין, תפקיד שהיה עד אז בידי רבה הראשי של ירושלים, הרב יצחק קוליץ שהתפטר אז ממשרתו בשל מצבו הבריאותי. מינוי זה נעשה בהמלצת הרב יוסף שלום אלישיב והרב עובדיה יוסף.
הרב שלזינגר משמש גם כאב בית דין בבית הדין לממונות של מכון "אריאל"
הרב שלזינגר הצטרף לסיורים של ארגון "מזהירי שבת" בשוק מחנה יהודה, ונותן ברכות לסוחרים שסוגרים את דוכניהם מספיק זמן לפני שבת. סיוריו אלה עוררו מחלוקת בקרב הסוחרים[דרוש מקור].
שמו אוזכר כמועמד לכהן כרבה הראשי האשכנזי של ירושלים, תפקיד שהתפנה ב-2002, והוא הגיש רשמית את מועמדותו לתפקיד ב-18 בספטמבר 2014. אך יממה לפני הבחירות הודיע על פרישתו מהמירוץ בעקבות הסיכויים הנמוכים.
זכה באות "יקיר ירושלים" לשנת 2020[דרוש מקור].
ספריו

אלה הדברים על פרשיות השבוע.
ארשת שפתינו על פרשיות השבוע.
וזאת התורה על פרשיות השבוע.
יום שבתון על ענייני שבת.
שואלין ודורשין שו"ת (אחד עשר כרכים).
חוקי חיים שו"ת - תשובות בענייני השעה והזמן.
מצוות נר איש וביתו על הלכות חנוכה. יצא במספר מהדורות.
מעגלי אליהו על הלכות הגעלת כלים.
אלה דברי הברית על הלכות ברית מילה ופדיון הבן.
אלה הם מועדי חידושי הלכה, דרושים ודרשות על חגי ישראל (ארבעה כרכים), הוצאת מוסד הרב קוק.
חיים של ברכה חידושי תורה ודרשות על פרשיות השבוע
אתקינו סעודתא ענייני כשרות בהלכה ובהגדה
מועדי קדשך דרשות על המועדים בהלכה ובאגדה
כל מקדש שביעית על הלכות שמיטה
מאורי אור על התורה
אוצר התורה חמישה חלקים על התורה
דרכי ציון על ימי בין המצרים
ראשית השנה על המועדים ל הימים הנוראים
הרב שלזינגר כותב גם מאמרים שהופיעו בביטאונים התורניים מוריה, אורייתא, תחומין, הברכה, קובץ בית הלל ועוד.
הערות שוליים

↑  יוני הראל, רבנות ירושלים: רבה של גילה הגר"א שלזינגר הגיש מועמדות, באתר חרדים10, ‏18 בספטמבר 2014
↑  משה ויסברג, דרמה במרוץ לרבנות: הגר"א שלזינגר פרש, באתר בחדרי חרדים, ‏21 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297365205171  GND: 1077016700  ISNI: 0000 0000 6694 1146  LCCN: n79110505  VIAF: 23424182   WorldCat (עם VIAF): 23424182 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זאב דרוקמן

פרופ' זאב דרוקמן
פרופ' זאב דרוקמן (נולד ב-1945 בישראל) הוא אדריכל ישראלי. מייסד התוכנית לתואר שני לארכיטקטורה ועיצוב אורבני באקדמיה לאומנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים.
קריירה

למד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בחיפה ב-1966. מיד עם סיום לימודיו ב-1971 התמנה כחבר בצוות תכנון של משרד הבינוי והשיכון. מספר שנים לאחר מכן התמנה לתפקיד האדריכל הראשי במחוז הצפון של המשרד ועבד כראש צוות לפיתוח פרויקטים נסיוניים באגף תכנון והנדסה עד שנת 1987.
במקביל מאז שנת 1977 שימש כמרצה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. בשנת 1990 התמנה לראש המחלקה לעיצוב סביבתי דאז, באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל, ירושלים. שנתיים מאוחר יותר הוביל מהלך שבסופו הכירה המועצה להשכלה גבוהה במחלקה לעיצוב סביבתי כמחלקה לארכיטקטורה. דרוקמן עמד בראש המחלקה במשך יותר מעשור. בשנת 2009 הקים בבצלאל את התכנית תואר שני בעיצוב אורבני (M.Urb.Des) ועמד בראשה עד שנת 2013. תוכנית זו הוכרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה בשנת 2011.
פרופ' דרוקמן מרצה בפקולטות לאדריכלות ובינוי ערים ברחבי העולם (בהן הונג קונג, הודו, צרפת, סלובקיה, ברלין, אוסטריה וארצות הברית), ומוביל סמינרים בינלאומיים בנושא אדריכלות ובינוי ערים.
פרופ' דרוקמן הוא נציג של ישראל בארגון האדריכלים הבינלאומי  UIA בקבוצת העבודה למבני חינוך ותרבות, והוא חתן אות יקיר עמותת האדרכלים לשנת 2008, על פועלו בתחום החינוך לאדריכלות.
באפריל 2008 מונה על ידי אלוף פיקוד המרכז גדי שמני לחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון).
פרויקטים בולטים

תכנון אורבני ומבני של העיר ימית - 1971-1975.
תכנון השלד העירוני של כלל ערי הפיתוח בגליל.
בית ספר כי"ח חרשים.
בית הספר הדו-לשוני ירושלים.
בית ספר תיכון - כרמיאל.
אצטדיון הספורט - נצרת עילית.
בית ספר יסודי לחינוך מיוחד - מכבים-רעות, בשיתוף עם האדריכלים אדם ודני איל
תכנון כיכר העצמאות - נתניה.
תכנון ועיצוב אורבני - עכו צפון.
בניין העירייה - טירת כרמל.
תכנון ועיצוב שכונת עג'מי - מדרון יפו.
בית ספר יסודי ובית ספר תיכון בית אליעזר - חדרה.
תכנון בית ספר יסודי ממלכתי - חדרה.
בית ספר יסודי ע"ש יעקב כהן - קריית אונו, 2009 (הקמה בשלבים).
כמו כן תכנן שכונות מגורים רבות באשקלון, טירת כרמל, שכונת התקווה, תל אביב, נצרת עילית, מקבצי מגורים בטבריה, חצור הגלילית וקריית שמונה.
פיגועי אוגוסט 1955

| חלק מפדאיון, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל (1948–1959) |
| --- | --- |
 תאריכים:  22–30 באוגוסט 1955
 מקום:  הנגב המערבי
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע ירי, פיגוע תופת, מטען חבלה, מוקש
 נשק:  רובים וחומרי נפץ
 הרוגים:  18
 פצועים:  12
 
בחודש אוגוסט 1955 בוצעה סדרת פיגועים על ידי מסתננים (פדאיון) מרצועת עזה, שבה נרצחו ישראלים אחדים.
רקע

בעקבות חדירת חוליה שהפעיל המודיעין הצבאי המצרי ב-23 בפברואר 1955 למתקן ביטחוני בראשון לציון, שככל הנראה גם פרצה למכון למחקר ביולוגי בנס ציונה, ביצע צה"ל בליל 28 בפברואר – 1 במרץ 1955 את מבצע חץ שחור ("פעולת עזה") – פשיטת תגמול ברצועת עזה, שהייתה אז תחת שלטון מצרים. מבצע זה גבה מהמצרים את מחיר הדמים הגבוה ביותר מאז מלחמת העצמאות, וגרם זעזוע במצרים. למחרת הפשיטה פרצו מהומות במחנות הפליטים הפלסטיניים ברצועה נגד השלטונות המצריים. הפשיטה ערערה את יוקרת המשטר המצרי. מיד לאחריה, הוציא נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, "פקודת יום" ובה הבטחה לנקמה עתידית.
שבועיים אחרי הפשיטה הישראלית החלו המצרים לנקום בישראל בפעולות קטנות של צליפות לאורך הגבול, מיקוש דרכי הסיורים של צה"ל, ושליחת מפגעים לתוך ישראל. לאחר "פעולת עזה" האלימות הישראלית-מצרית התעצמה - בעוד שקודם לכן, תקיפות המסתננים הפלסטינים שחדרו מרצועת עזה לשטח ישראל היו בעלות אופי מקומי ובלתי סדיר, ללא הכוונה ממלכתית מכוח מדיניות או בבחינת תגמול נקודתי על פעולה ישראלית - הרי שאחרי פעולה זו, נעשו פעולות המסתננים ביוזמת השלטון המצרי, ובכך הייתה פעולה זו נקודת מפנה ביחסים בין ישראל ומצרים.
אחרי "פעולת עזה" הבטיח נאצר כי מצרים תגיב אחרי תקיפת צה"ל הבאה, ובמהלך חודשים מרץ–מאי 1955 הכין את המכשיר שבאמצעותו היא הייתה עתידה להגיב – גדוד הפדאיון ברצועת עזה. מסע ההטרדה שבו פתחה מצרים לאורך הגבול עם ישראל, הגיע לשיאו בגל פיגועי הפדאיון באוגוסט 1955.
הפיגועים

על פי דוח של הנספח הצבאי הירדני בקאהיר, מייג'ור ראדי עבדאללה אל-חסונה, מ-5 בספטמבר 1955, הפדאיון קיבלו את פקודותיהם ישירות מהרמטכ"ל המצרי הגנרל עבד אל-חכים עאמר, ששהה ברצועת עזה מ-27 באוגוסט עד 3 בספטמבר. הפושטים במסע הפיגועים הזה היו אמורים לחבל במתקנים צבאיים וכלכליים, לרצוח תושבים ולהתנקש בחייהם של שרים, חברי כנסת ו"מנהיגים בתנועה הציונית". קצין מצרי סיפר כי באמצעות פעולות אלה, קיווה נאצר "להשרות אווירה כבדה של אימה", שתוביל ל"ערעור אמון התושבים בממשלה ובצבא הישראליים", "תעודד הגירה מישראל ותצמצם את מספר המהגרים לישראל", תחזק את רוחו של הצבא המצרי ואת רוחם של תושבי אזור עזה, ו"תחזק את הממשלה המהפכנית מבחינה פנימית".
יעדי מסע הפיגועים של הפדאיון באוגוסט היו צבאיים ברובם, אולם רבים מהנפגעים היו אזרחים. לדעת בני מוריס, המפגעים קיבלו כנראה פקודה להעדיף יעדים צבאיים, אך סביר כי גם אם נאסר עליהם לתקוף אזרחים, האיסור הזה לא הוטל עליהם בתוקף, וממילא איסור כזה היה חסר משמעות למדי, מאחר שרבות מהתקיפות היו בצורת מארבי לילה בשולי כבישים חשוכים.
הפיגועים > 22 באוגוסט

ב-22 באוגוסט בשעות הבוקר, התקלקל רכב "קומנדקר" של צה"ל סמוך לגבול רצועת עזה בדרך הסיורים שממערב לקיבוץ מפלסים. כשנעצר, נפתח לעברו ירי נשק קל ממוצב מצרי קרוב על גבעה 79 ברצועת עזה, שאויש בידי פלסטינים של "המשמר הלאומי". למקום הוזעקה מחלקת צנחנים בזחלמים, כדי לחלץ את הרכב. היא חצתה את הגבול ותקפה את המוצב המצרי בסיוע מרגמות. הכוח המצרי ברח והשאיר מאחור נשק, והסיור הישראלי כבש את המוצב. לאחר שמשקיפי האו"ם הוזעקו למקום פינה הסיור את המוצב והמשיך בדרכו. סמוך לנחל עוז החלה תקרית נוספת בין הסיור למוצב מצרי, ופגזי מרגמה פגעו גם בנחל עוז. בתקריות נהרגו שלושה חיילים מצריים ונפצעו שמונה. אף ישראלי לא נפגע. אחרי תקרית מפלסים, החליטה מצרים להפעיל נגד ישראל את גדוד הפדאיון.