stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל שצמן
פרסומים (רשימה חלקית) > ספרים

תולדות העולם העתיק בעמים ובישראל, הוצאת עמיחי, 1963.
Senatorial wealth and Roman politics, בריסל: Latomus,‏ 1975.
תולדות הרפובליקה הרומית, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1989.
האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, 2002.
רומא, אימפריאליזם ואימפריה, יחד עם רחל צלניק, האוניברסיטה הפתוחה, 2003.
כל הדרכים מובילות לרומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, 2017
הדוקס והצבא הרומי בארץ ישראל, הוצאת יד בן צבי, 2021.
פרסומים (רשימה חלקית) > מאמרים

"היבטים ותופעות של אלימות ואכזריות ברומא", היסטוריה, גיליון 9, הוצאת מרכז זלמן שזר.
"היחסים בין היהודים לנוכרים בדורות הראשונים של החשמונאים לפי מקורות בני הזמן", בתוך: יהודים ונוכרים בארץ-ישראל בימי הבית השני, המשנה והתלמוד, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ג.
"בעיות הביטחון בדרום יהודה בתקופה שלאחר המרד הגדול", קתדרה, גיליון 30, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1983.
"Patricians and Plebeians: The Case of the Veturii", The Classical Quarterly, New Series, Vol. 23, No. 1 (May, 1973), pp. 65-77
פרסומים (רשימה חלקית) > עבודות נוספות

טיטוס ליוויוס, דברי ימי רומא (תרגום: שרה דבורצקי; הערות: שצמן).
האנציקלופדיה של העולם הקלאסי, ישראל שצמן (עורך), הוצאת מעריב, 1981.
יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים (עורך מדעי: ישראל שצמן), ירושלים: הוצאת כרמל, 2009.
ספר יובל לכבודו

ישראל בארצו: קובץ מאמרים ליובלו של ישראל שצמן, עורכים: יוסף גייגר, חנה מ' כותן, גיא ד' שטיבל.
הערות שוליים

↑  המועצה החקלאית, הַבֹּקֶר, 26 בפברואר 1940
בנימינה, המשקיף, 12 באוגוסט 1947
↑  רשימת הבוגרים שקיבלו תואר אקדמי, דבר, 1 ביולי 1960
↑  תואר מוסמך למדעי הרוח, דבר, 28 ביוני 1962
↑  פרסום נישואין, שערים, 9 ביוני 1959
↑  תואר דוקטור לפילוסופיה, מעריב, 30 ביוני 1968
↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 באוגוסט 1971
↑  נתקבל במערכת, על המשמר, 29 בספטמבר 1963
↑  שני ספרי לימוד חדשים, הַבֹּקֶר, 18 באוקטובר 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267941705171  PLWABN: 9810598427905606  BIBSYS: 90597514  BnF: cb121826085 (data)  CiNii: DA04586849  GND: 1055802754  ISNI: 0000 0001 1578 0431  LCCN: n50048256  NKC: jo2017940058  NSK: 000068739  NTA: 071740511  RERO: 02-A003826143  SUDOC: 030405742  VcBA: 495/130563  VIAF: 92574565   WorldCat (עם VIAF): 92574565
מתיאס ינסן

מתיאס יֶנְסֵן (בדנית: Mathias Jensen; נולד ב-1 בינואר 1996 ביירסלב שבשלן, דנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברנטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים > נורשלן

ינסן הגיע אל מחלקת הנוער של נורשלן מליגת העל הדנית בשנת 2011. ב-15 בינואר 2015 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-20 בספטמבר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על מיטיולן במסגרת המחזור התשיעי בליגה לעונת 2015/2016. ב-1 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד ראנס במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל הוא ערך 63 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
קריירת מועדונים > סלטה ויגו

ב-8 באוגוסט 2018 חתם ינסן על חוזה לחמש עונות בסלטה ויגו מהלה ליגה. ב-1 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד חטאפה במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2018/2019. בשל פציעות רבות שעבר, הוא ערך שש הופעות ליגה בלבד במדי המועדון, ועזב את המועדון לאחר עונה אחת בלבד.
קריירת מועדונים > ברנטפורד

ב-10 ביולי 2019 חתם ינסן על חוזה לארבע עונות בברנטפורד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לברמינגהאם סיטי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. ב-30 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–7 על לוטון טאון במסגרת המחזור ה-19 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך ינסן 42 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. בעונתו השנייה במועדון, שהסתיימה בהעפלת המועדון לפרמייר ליג, ערך ינסן 48 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-28 באוגוסט 2021 ערך ינסן את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בתיקו 1-1 נגד אסטון וילה במסגרת המחזור השלישי לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית

ב-7 באוקטובר 2020 ערך וינד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 0–4 על נבחרת איי פארו במשחק ידידות. ב-28 במרץ 2021 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–8 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא היה חלק מסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2020 בשנת 2021,, וערך שש הופעות בטורניר, בו הגיעה נבחרתו לשלב חצי הגמר.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2024.
הערות שוליים

↑  FC Nordsjælland forlænger med U19-anfører באתר Bold, ‏ 15 בינואר 2015 (בדנית)
↑  El Celta refuerza su centro del campo con el danés Mathias Jensen באתר Europa Press, ‏ 8 באוגוסט 2018 (בספרדית)
↑  BRENTFORD SIGN MATHIAS JENSEN FROM CELTA VIGO באתר הרשמי של ברנטפורד, 10 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Denmark v Faroe Islands game report באתר ESPN, ‏ 7 באוקטובר 2020 (באנגלית)
↑  26 SPILLERE KLAR TIL EM FOR DANMARK באתר התאחדות הכדורגל הדנית, 25 במאי 2021 (בדנית)
↑  Hjulmand har udtaget truppen til EM באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הדנית, 30 במאי 2024 (בדנית)
| נבחרת דנמרק – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 כריסטנסן •  7 סקוב •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 ינסן • 25 כריסטיאנסן • 26 בוילסן • מאמן: יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 כריסטנסן •  7 סקוב •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 ינסן • 25 כריסטיאנסן • 26 בוילסן • מאמן: יולמן | דנמרק |
| נבחרת דנמרק – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 נלסון •  4 קר •  5 מיילה •  6 אנ. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 או. כריסטנסן • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 סקוב • 25 לינדסטרום • 26 בה • מאמן: יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 נלסון •  4 קר •  5 מיילה •  6 אנ. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 או. כריסטנסן • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 סקוב • 25 לינדסטרום • 26 בה • מאמן: יולמן | דנמרק |
| נבחרת דנמרק – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 א. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 הוילון •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 הרמנסן • 17 כריסטיאנסן • 18 בה • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 ברון לארסן • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 מ. יולמן • 25 נלסון • 26 דרייר • מאמן: ק. יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 א. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 הוילון •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 הרמנסן • 17 כריסטיאנסן • 18 בה • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 ברון לארסן • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 מ. יולמן • 25 נלסון • 26 דרייר • מאמן: ק. יולמן | דנמרק |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 6151963658600312711   WorldCat (עם VIAF): 6151963658600312711
אקשה

| --- | --- |
סמל אקשה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קראי:  מחוז עבר הבאיקל מחוז עבר הבאיקל
 נפה:  נפת אקשינסקי
 תאריך ייסוד:  1750
 גובה:  732 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב:  3,424 (2016)
 קואורדינטות:  50°16′54″N 113°17′13″E﻿ / ﻿50.281666666667°N 113.28694444444°E﻿ / 50.281666666667; 113.28694444444 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניאַקְשָה(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניאַקְשָה(למפת מחוז עבר הבאיקל רגילה) צ'יטה קרסנוקמנסק בורזיה פטרובסק זבאיקלסקי  אגינסקויה נרצ'ינסק מוגוצ'ה שילקה בליי סאחה יקוטיה  אמור סין מונגוליה בוריאטיה אירקוטסקאַקְשָה(למפת מחוז עבר הבאיקל מוגדלת) צ'יטה קרסנוקמנסק בורזיה פטרובסק זבאיקלסקי  אגינסקויה נרצ'ינסק מוגוצ'ה שילקה בליי סאחה יקוטיה  אמור סין מונגוליה בוריאטיה אירקוטסקאַקְשָה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אַקְשָה (רוסית Акша) הוא היישוב הראשי של נפת אקשינסקי, במחוז צ'יטה שברוסיה. אוכלוסייתו מנתה 4,312 תושבים בשנת 2005. הוא שוכן על חוף הנהרות אקשה ואונון.
היישוב אקשה הוקם בשנת 1750 ככפר קוזאקים, ומשנת 1768 מצודה בגבול בין מונגוליה לרוסיה. בזמן האימפריה הרוסית היה באקשה בית סוהר לאסירים רבים, בהם וילגלם קיוכלבקר, שהיה חבר בתנועת הדקבריסטים שנשלחו לכאן בתור אסירים פוליטיים. עד המהפכה הרוסית שימשה אקשה עיר אזורית ומשנת 1872 עד 1924 היא הייתה העיר ראשית של מחוז אקשה. ב-4 בינואר 1924 הפכה אקשה ליישוב אדמיניסטרטיבי של נפת אקשינסקי.
אנדריטסאינה

| --- | --- |

 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מערב יוון
 יחידה אזורית:  אנדריטסאינה-קרסטנה
 חבל ארץ:  אליס
 גובה:  705 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  296 (2021)
 קואורדינטות:  37°29′N 21°54′E﻿ / ﻿37.483°N 21.900°E﻿ / 37.483; 21.900
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאנדריטסאינה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאנדריטסאינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רחוב באנדריטסאינה
אנדריטסאינה (ביוונית: Ανδρίτσαινα) הוא כפר באזור אליס, במחוז מערב יוון, שבחצי האי פלופונס שביוון. מאז הרפורמה בשלטון המקומי ב-2011 מהווה הכפר חלק מהיחידה העירונית אנדריטסאינה-קרסטנה. שטח יחידה עירונית זו הוא 131 קמ"ר. נכון ל-2011 התגוררו בכפר כ-800 תושבים והיחידה העירונית מנתה כ-2,150 תושבים.
גאוגרפיה

אנדריטסאינה ממוקמת באזור הררי בדרום-מזרח אליס, על הגבול עם ארקדיה ומסניה. הכפר בנוי על גבעה, מצפון-מערב להר ליקאון. הנהר אלפיוס יוצר את הגבול הצפון מזרחי של היחידה העירונית. שימושי הקרקע העיקריים באזור הכפר הם ייעור וחקלאות בקנה מידה קטן. אנדריטסאינה שוכנת 22 ק"מ מצפון-מערב למגלופוליס, 28 ק"מ מדרום-מזרח לקרסטנה, 41 ק"מ ממערב לטריפולי ו-46 ק"מ מדרום-מזרח לפירגוס. הכביש היווני לאומי 76 עובר דרך אנדריטסאינה.
היסטוריה

על פי המסורת, אנדריטסאינה קרויה על שם אשתו של רועה צאן מכרתים בשם אנדריקוס, שבשעה שרדף אחרי כבשה שעזבה את העדר, הגיע למעין שעל הר ליקאון. הוא בנה במקום פונדק, שאחרי מותו הוחזק על ידי אשתו אנדריקאינה (כלומר, "אשתו של אנדריקוס"). כינויה, שסיומו נהגה בניב המקומי "טסאיה" במקום "קאיה", העניק לפונדק את שמו ובהמשך גם לכפר.
האזור היה חלק מארקאדיה העתיקה. אנדריטסאינה שגשגה במאות ה-13 וה-14 לספירה, בעת שבאזור שלטה נסיכות אכאיה, והיא מוזכרת בכרוניקה של מוראה. הכפר מילא תפקיד מכריע במהלך מרד אורלוב שבמלחמת העצמאות היוונית. בשנת 1826, כחלק מאותה מלחמה, נהרסה אנדריטסאינה על ידי כוחותיו של אבראהים פאשא.
נקודות ציון

כיום, יש בכפר אוסף מרשים של בתים עתיקים ורחובות המרוצפים באבני מרצפות (אנ'), כיכר המוקפת עצים גבוהים ומן הכפר נשקף נוף האזור. המזרקה בכיכר, שנבנתה ב-1724, נחשבת כמזרקה העתיקה ביותר בחצי האי פלופונס. בכפר נמצאת ספריית ניקולופולוס, שנוסדה ב-1840, מתרומותיו של ההומניסט קונסטנטינוס ניקולופולוס (אנ') שמשפחתו הגיעה מאנדריטסאינה. האוסף שלה כולל כתבים נדירים מהמאה ה-16 וה-17, ביוונית ובשפות נוספות, מסמכים חשובים מן התקופה של מלחמת העצמאות היוונית ומוצגי פולקלור מקומי. הספרייה מכילה יותר מ-40,000 פריטים. מקדש אפולו אפיקוריוס בבאסאי נמצא כ-6 ק"מ דרומית לאנדריטסאינה.
האוכלוסייה

| שנה | הכפר | הקהילה | היחידה העירונית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | - | 1,034 | - |
| 1991 | 660 | - | 2,511 |
| 2001 | 575 | 663 | 2,152 |
| 2011 | 795 | 856 | 1,798 |
איטון קולג'

.
| --- | --- |
סמל איטון קולג'

איטון קולג', מבט קדמי
 בית ספר ציבורי
 מוטו:  Floreat Etona 
 תקופת הפעילות:  1440–הווה (כ־585 שנים) 
 מייסדים:  הנרי השישי, מלך אנגליה 
 מיקום
 מיקום:  Eton College, Eton, Windsor, SL4 6DW 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°29′30″N 0°36′34″W﻿ / ﻿51.491667°N 0.609444°W﻿ / 51.491667; -0.609444
 www.etoncollege.com
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי איטון קולג'(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי איטון קולג'
 
איטון, ציור מאת קאנאלטו, מהשנים 1746–1754
איטון קולג' (לעיתים בקצרה: איטון, השם הרשמי באנגלית:  King's College of Our Lady of Eton, "מכללת המלך של גבירתנו מאיטון") הוא בית ספר תיכון יוקרתי באנגליה, שנוסד ב-1440 על ידי הנרי השישי. לומדים בו בנים בלבד בתנאי פנימייה. איטון הוא בית ספר פרטי, עצמאי הן בקביעת תוכנית הלימודים והן במימון. בית הספר נמצא בעיירה איטון, במחוז ברקשייר – סמוך לווינדזור וכ-30 ק"מ מערבית ללונדון. זהו אחד ממוסדות החינוך היוקרתיים והנחשבים בעולם, ורבים מבני האליטה של בריטניה וכן מרחבי תבל למדו בו. בית-הספר הוא מוסד אנגליקני, אך מקבל תלמידים בני כל הדתות.
תנאי לימוד ומלגות

איטון משתייך לקבוצה של בתי ספר המכונים פאבליק סקול (בית ספר ציבורי). זהו שם היסטורי ומטעה, כיוון שכאמור מדובר במוסד פרטי ועצמאי. כיום נקראים בתי הספר הללו באופן רשמי "בתי ספר עצמאיים", אך הכינוי הישן עודו בשימוש.
בבית הספר לומדים כ-1,300 נערים בגילים 13 עד 18, כ-250 בכל שכבה, כולם בתנאי פנימייה. שכר הלימוד השנתי (נכון לשנת הלימודים 2014/15) היה 34,434 ליש"ט, ה-6 בגובהו בממלכה המאוחדת. חלק מהנערים זוכים למלגות שונות ומשלמים שכר לימוד מופחת. קבוצה מובחרת במיוחד מכונה "מלגאי המלך" (king's scholars), ומונה כ-70 תלמידים, כלומר כ-14 בכל שכבה, הנבחרים על סמך עמידה במבחן ומקבלים מלגה של לפחות 10 אחוז משכר הלימוד, אך אפשר לקבל הנחה נוספת לפי צורך כלכלי. הם מתגוררים במבנה בית הספר עצמו, ונהנים מזכויות יתר סמליות נוספות ותנאים משופרים. קבוצה זו קיימת מאז נוסד בית הספר, שמנה בתחילה 70 תלמידים שגרו בבית הספר וזכו לסיוע מהמלך. התלמידים שאינם נמנים עם מלגאי המלך מכונים באופן מסורתי אופידנז (oppidans – מלשון אופידום, "עיירה" בלטינית, שכן הם התגוררו בתחילה בעיר איטון ולא בבית הספר). הם מתגוררים במספר בניינים ברחבי המוסד.
קיימות בשנים האחרונות מלגות שונות גם עבור תלמידים אלה, למשל עבור הצטיינות במוזיקה.
כ-15% מהתלמידים באים מחוץ לבריטניה, וקיימת גם תוכנית מיוחדת לאמריקנים, שיכולים ללמוד שנה אחת בבית הספר.
התלמידים והמורים נדרשים ללבוש את בגדי בית הספר, הכוללים מעיל פראק ומכנסיים מפוספסים.
האישה הראשונה שהתקבלה כמורה היא אליאן ווגל, בשנת 1980.
אף על פי שאיטון נועד מראשית ימיו להכשיר תלמידים לקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שנוסד שנה לאחר ייסוד איטון ב-1441, איטון אינו כפוף לקולג' או לאוניברסיטת קיימברידג' באופן פורמלי, אך קיימת מערכת קשרים בין המוסדות.
ספורט תחרותי הוא חלק חשוב מחיי התלמידים. רבת עניין במיוחד היא תחרות הקריקט, שנערכת מדי שנה מאז 1805, נגד נבחרת בית הספר הארו (Harrow), אף הוא "בית ספר ציבורי" עתיק ומכובד. בין שני בתי הספר קיימת יריבות מסורתית.
שנת הלימודים באיטון נחלקת לשלושה טרימסטרים, המכונים "מחציות" (halves):
מחצית "מייקלמס" (Michaelmas) – מתחילת ספטמבר עד אמצע דצמבר
מחצית "לנט" (Lent) – מאמצע ינואר עד סוף מרץ
מחצית קיץ – מסוף אפריל עד סוף יוני או תחילת יולי
בוגרים ידועים

בוגרי בית הספר מכונים "אולד איטוניאנס". במשך למעלה מחמש מאות שנותיו נחשב בית הספר לאחד היוקרתיים והמכובדים ביותר בממלכה ומשך אליו את התלמידים הטובים ביותר מהשכבות הגבוהות. בוגריו נמנים עם הצמרת של בריטניה בכל התחומים. הרשימה להלן היא חלקית.
בוגרים ידועים > פוליטיקאים

נוסף על שרים, מושלים ובכירי ממשל רבים, נמנו עד כה עשרים ראשי ממשלה של בריטניה שהיו בוגרי איטון, החל ברוברט וולפול, הנחשב בדרך כלל לראש ממשלת בריטניה הראשון, (כיהן בשנים 1721–1742), וכלה בבוריס ג'ונסון, שנכנס לתפקידו ב-2019. בבית הספר הארו, לשם השוואה, למדו שבעה מראשי הממשלה של בריטניה. אחד מן האולד איטוניאנס הידועים ביותר, והנערצים ביותר עד היום באיטון, הוא ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, אך למעשה הוא למד במוסד רק תקופה קצרה ואף לא רחש לו חיבה מיוחדת.
בוגרים ידועים > אנשי צבא

נוסף על הדוכס מוולינגטון הנזכר לעיל, היו עוד מצביאים ואדמירלים מבין הבוגרים, ו-37 בוגרי איטון זכו במשך השנים בצלב ויקטוריה.
בוגרים ידועים > אנשי דת וכנסייה

בין הבוגרים לאורך השנים נמנים בישופים וארכיבישופים בכנסייה האנגליקנית (אחד של יורק, ושניים של קנטרברי, היינו ראשי הכנסייה האנגליקנית – ג'ון סאמנר ופרדריק קורנווליס). כמו כן היו בין הבוגרים אנשי כנסייה בכירים בכנסייה הקתולית ואף מרטירים קתוליים, שכולם נהרגו במהלך הרפורמציה האנגלית. אחד מהם אף הוכתר כקדוש – ראלף שרווין, שנתלה ב-1581 והוכתר כקדוש ב-1970. אחד מן המרטירים בוגרי איטון, תומאס אופילד, נידון למוות בתלייה על ידי בוגר איטון אחר, ב-1585.
בוגרים ידועים > סופרים, אמנים, אנשי מדע

הנרי פילדינג, אלדוס האקסלי, ג'ורג' אורוול, שתיעב את המוסד ותיארו בזכרונותיו בצורה שלילית מאוד, ואיאן פלמינג (יוצרו של ג'יימס בונד, שאף הוא היה "אולד איטוניאן") הם ארבעה מעשרות הסופרים שלמדו באיטון. עוד בוגרים ידועים הם הכלכלן ג'ון מיינרד קיינס, הפילוסוף אלפרד ג'ולס אייר, המתמטיקאי ג'ון הנרי וייטהד והמדענים רוברט בויל, ג'ון הרשל, סטיבן וולפרם והנרי סולט.
בוגרים ידועים > בני מלוכה

איטון היה פופולרי במשך השנים בקרב בני משפחת המלוכה המורחבת, אם כי אף אחד מבוגריו לא עלה על כס המלוכה הבריטי, עד כה. בין היתר למדו בו יורש העצר ויליאם והנסיך הארי.
בעשורים האחרונים החלו ללמוד בבית הספר בני משפחות מלוכה מרחבי העולם, בכלל זה משפחות שסולקו מכס המלוכה. בין השאר למדו בבית הספר בני משפחות מלוכה מנפאל, תאילנד, אתיופיה, יוגוסלביה, רומניה, כווית, ונסיכויות הודיות. גם מלך בלגיה לאופולד השלישי היה בוגר בית הספר.
בוגרים ידועים > אחרים

פיטר בננסון – מייסד אמנסטי
תומאס לינץ' הבן – מחותמי הכרזת העצמאות האמריקנית
קאת'ברט אוטאווי – שחקן קריקט וכדורגל מצטיין שהיה הקפטן הראשון של נבחרת אנגליה בכדורגל, במשחק הבין-ארצי הראשון בהיסטוריה ב-1872.
גלאדווין ג'ב – המזכ"ל הראשון של האו"ם
אדי רדמיין – שחקן קולנוע ותיאטרון זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס טוני.
טום הידלסטון – שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה. זוכה פרס גלובוס הזהב
הערות שוליים

↑  ALL HMC SCHOOL FEES, באתר privateschoolfees.co.uk
↑  אישה ראשונה, אחרי 540 שנה, מלמדת באיטון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526216605171  BIBSYS: 90774914  BnF: cb12148630z (data)  GND: 1000998-X  ISNI: 0000 0001 2112 764X  LCCN: n50079557  MusicBrainz: c7470929-427d-49f8-b095-277f64e8189e  NKC: kn20050503036  NLA: 35069072  RERO: 02-A011054945  SUDOC: 029974119  ULAN: 500300169  VcBA: 494/51001  VIAF: 157729206   WorldCat (עם VIAF): 157729206 
איטון ב-2004
לורד ארתור בלפור – אחד מ-20 ראשי ממשלה בוגרי איטון. למד במוסד בשנים 1861–1866
הנסיך הנרי, בנו של המלך ג'ורג' החמישי, במדי איטון, 1914
אנטוניו דה מנדוסה

אנטוניו דה מנדוסה
אנטוניו דה מנדוסה (בספרדית: Antonio de Mendoza‏, 1490–1552), מנהלן ספרדי, המשנה למלך הראשון שמשל בעולם החדש.
מנדוסה בא ממשפחה אצילית - אביו היה הבעלים של משרדים חשובים. מנדוסה הקל על חייהם של המקומיים באמריקה, לא התערב בענייני הדת, אך חייב אותם לקבל חינוך בבתי ספר. הוא הביא את מכונת הדפוס הראשונה לאמריקה, לפי בקשתו של הבישוף זומאראגה. בתקופת שלטונו דיכא מעשי מרידה שונים, בייחוד את זה שהיה בעיר נואבה גליסיה, במלחמת מיקסטון, שבה נהרג השליט פדרו דה אלוואראדו. הוא עודד מסעות מחקר, בייחוד את המשלחת של פרנסיסקו וסקס דה קורונדו. התעשייה והחקלאות התפתחו גם הם, ועושר הגיע לאמריקה. למעשה, הוא גיבש וחיזק את מעשיו של הרנן קורטס לכיבוש אמריקה, וקבע את השליטה הספרדית באמריקה למשך זמן ארוך. ניסיונות להדחתו נכשלו.
בשנת 1551 מונה להיות המשנה לשליט פרו, וגם שם פיתח את האזור.
בקליפורניה, מחוז מנדוסינו קרוי על שמו של מנדוסה.
קודקס מנדוסה

קודקס מנדוסה הוא קודקס אצטקי קודקס ציורי ובו הערות וביאורים בספרדית. הקודקס נוצר עבור קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונקרא על שם מנדוסה אשר הורה על חיבורו. מאז שנת 1659 נמצא הקודקס בספריה הבודליאנית אשר באוניברסיטת אוקספורד.
הקודקס מכיל 71 עמודי פוליו, מחולקים ל-3 חלקים.
רשימת תשעת המלכים האצטקים.
פירוט כל המיסים, הקנסות, הכופר והמתנות שעל 400 יישובים להעלות כל שנה לשלטון המרכזי.
תיאור כרונולגי של מנהגי החיים.
ראו גם

קודקס מנדוסה
אנטה מרקוביץ'

אנטה מרקוביץ' (בקרואטית: Ante Marković; ‏25 בנובמבר 1924 – 28 בנובמבר 2011) היה ראש הממשלה האחרון של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, בשנים 1989–1991.
ביוגרפיה

מרקוביץ' היה בוסני-קרואטי. נולד בקונייץ, שהייתה בזמנו חלק מממלכת יוגוסלביה (ממוקמת כיום בבוסניה והרצגובינה). סיים תואר ראשון במחלקה האלקטרו-טכנית באוניברסיטת זאגרב ב-1954.
ב-1986 הפך לנשיא השביעי של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, שהייתה חלק מיוגוסלביה. הוא סיים את תפקידו ב-1988.
ב-1989 הפך לנשיא יוגוסלביה, לאחר התפטרותו של ברנקו מיקוליץ'. הדבר הביא לציפיות גבוהות של ארצות הברית, שהחשיבה את מרקוביץ' כבן-בריתה ביוגוסלביה. בסוף אותה שנה מרקוביץ' אכן פרסם תוכנית לרפורמה כלכלית שנועדה לייצב את המטבע ולקדם הפרטה, וכן לפתח סחר חופשי מוגבל. בעקבות ביצוע התוכנית נבלמה האינפלציה ביוגוסלביה, ורמת החיים עלתה. לצד זאת, חלה דעיכה במגזר התעשייתי ביוגוסלביה, ומספר חברות ממשלתיות פשטו רגל כשניסו להתחרות בחברות אחרות בתנאי השוק החופשי יחסית שנוצרו; הדבר הביא להתנגדות כלפי מרקוביץ' בקרב יריביו הפוליטיים. ב-1990 חלה ירידה של 7.5 אחוז בתמ"ג, וב-1991 חלה ירידה של 15 אחוז נוספים.
מרקוביץ' היה פופולרי בשל תדמיתו כפוליטיקאי מודרני ומוכוון למדינות המערב, שמעוניין לבצע רפורמות כדי להפוך את יוגוסלביה למדינה מודרנית ודמוקרטית. בנוסף, הוא נמנע ככל האפשר מהמאבקים הפנימיים בקרב חברי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, או שניסה לשמש כמתווך. לאחר פירוק המפלגה ב-1990, הוא הקים את מפלגת "איגוד כוחות הרפורמה", שתמכה ברפורמות ביוגוסלביה. המהלך התקבל במורת רוח על ידי פוליטיקאים רבים, בהם נשיא יוגוסלביה בוריסב ג'וביץ', שטען כי מרקוביץ' פועל כזרוע של ארצות הברית ופוגע בסוציאליזם ובכלכלת המדינה.
ב-1991 פרשו סלובניה וקרואטיה מיוגוסלביה, ובחודשים האחרונים לכהונתו עסק מרקוביץ' בניסיונות לפשר בין הצדדים הפורשים לבין אלו שדרשו את המשך אחדותה של יוגוסלביה. המאמצים נכשלו, בין השאר בשל התייצבות צבא יוגוסלביה לצידו של סלובודן מילושביץ', נשיא סרביה. בעקבות זאת הודיע מרקוביץ' על התפטרותו בדצמבר 1991, מעט לאחר פרוץ מלחמות יוגוסלביה.
מרקוביץ' לא היה פעיל ציבורית בשנים שלאחר מכן, אם כי שמו עלה ב-1993 כמועמדו של נשיא קרואטיה הראשון פרניו טוג'מן לראש ממשלת קרואטיה; לבסוף קיבל ניקיקה ולנטיץ' את התפקיד.
מרקוביץ' פנה לקריירה עסקית. בתחילת שנות ה-2000 שימש כיועץ כלכלי לממשלת מקדוניה.
ב-2003 הופיע כעד במשפטו של סלובודן מילושביץ'. הוא העיד על שאיפותיו של מילושביץ' ליצור את "סרביה הגדולה", ועל הסכם שחתם ב-1991 עם טוג'מן לחלק ביניהם את בוסניה והרצגובינה. לאחר מכן התראיין לראשונה מזה 12 שנים בשבועון "גלובוס" בזאגרב.
מרקוביץ' מת ב-2011 לאחר מחלה.
הערות שוליים

↑  אנטה מרקוביץ', באתר בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13164336s (data)  GND: 119426226  ISNI: 0000 0001 1050 0998  LCCN: n90727370  NSK: 000590439  SNAC: w6qv702h  SUDOC: 249787229  VIAF: 30346565   WorldCat (עם VIAF): 30346565
אנטי-ערביות בטורקיה

אנטי-ערביות בטורקיה היא תופעה של שנאת אנשים שהם ערבים מבחינה אתנית או תרבותית. בעוד שרוב המקרים של סנטימנט אנטי-ערבי כוונו כלפי פליטים סורים, התופעה גדלה מאז מלחמת האזרחים בסוריה וכוללת גם ערבים ממדינות אחרות, כמו אלה ממדינות המפרץ והפלסטינים.
הפוליטיקה הימנית הקיצונית של המדינה מורכבת לעיתים קרובות משיח המתאר את הסורים והערבים האחרים ככוח נחשל ובלתי מתורבת הפוקד את הטורקים. עליות בסנטימנט האנטי-ערבי יוחסו גם למשבר הכלכלי הטורקי. בנוסף, היא נטועה גם במשבר המהגרים של טורקיה, שהחל לצד האביב הערבי; ממשלת טורקיה תיעדה 3.7 מיליון סורים כפליטים עד 2018. באותה שנה דיווח האו"ם כי 63.4% מכלל הפליטים הסורים הרשומים בעולם היו בטורקיה. מספר פוליטיקאים טורקים מתחו ביקורת על הנוכחות הערבית הגדולה במדינה מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה.
האימפריה העות'מאנית

האימפריה העות'מאנית הייתה ישות פוליטית רב-תרבותית, שהשתרעה על פני המזרח התיכון וצפון אפריקה וחלקים נרחבים ממזרח אירופה, בשני האזורים הראשונים שהוזכרו חיים ערבים ואוכלוסיות שאוסלמו ומזדהות כ"ערבים". בתחילת המאה ה-20, רוב תפקידי הממשל הגבוהים הוחזקו בידי האליטות הרומליות והאירופיות, למעט אמירות החיג'אז בשלטון העות'מאני, אם כי הערבים אכן שמרו על עמדות כוח ושטחים רבים שמרו על אוטונומיה מקומית.
הטורקים העות'מאנים זלזלו בערבים, הזניחו את המחוזות שבהם חיו ולא נתנו להם להרגיש כשותפים אמיתיים לניהול האימפריה, בניגוד ליחסם של הטורקים לאלבנים, למשל. בארץ ישראל, היה מיעוט של מגע בין העות'מאנים דוברי הטורקית לבין מהגרים ערבים; השומרונים ומספר נמוך מאוד של ערבים שימשו כמתורגמנים לטורקית בעבור הערבים, מכיוון שהשלטון התנהל בשפה זו ורק מעטים מהערבים דיברו בה. שינוי קל לטובת קירוב הערבים לשליטה בטורקית התחולל בשלהי ימי השלטון הטורקי בארץ, תחת עבדול חמיד השני ומפלגת "הטורקים הצעירים".
עוד עדות לסנטימנט האנטי-ערבי בקרב העות'מאנים היה התנגדותם של מתנגדיו של אבראהים אפנדי לקשור בין דתם, האסלאם, לבין הערבים והשפה הערבית.
מוסטפא כמאל אטאטורק הכריז כי הוא מתנגד לשימוש בכתב הערבי ובמילים שאולות מן השפה הערבית (וגם מהפרסית) בטורקיה שלאחר רפורמות אטאטורק ויש שרואים את זה כביטוי מובהק לאנטי-ערביות שבה האמין.