stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אי פוקלנד המזרחי
היסטוריה

אף על פי שיש עדויות המעלות אפשרות להתיישבות יאגאנית (ילידים שמקורם בפטגוניה) מוקדמת באזור, ההתיישבות המוכרת הראשונה הייתה במאה ה-18. בשנת 1764 הקים לואיס אנטואן דה בוגנוויל את נמל לואיס שבתעלת בייקרי. המתיישבים היו ברטונים (קבוצה אתנית מחצי האי בריטני שבצפון מערב צרפת) ועל כן נקראו האיים איי מאלו בתחילה (צרפתית: Îles Malouines) על שם העיר סיינט מאלו שבבריטני. מאוחר יותר אומץ הכינוי ההיספני לאיים "Islas Malvinas". לאורך שנים רבות היה פורט לואיס ההתיישבות היחידה באזור ולא רק באי והיווה מקור לחילוקי דעות רבים.
ב-6 בנובמבר 1820 קיבל הקולונל האמריקני דייוויד ג'ווט (שפעל בשם איש העסקים פטריק לינץ' מבואנוס איירס) היתר פריבטיר לפריגטה שלו, "הירוניה", מחוזה רונדאו, שליט הפרובינציות של ריבר פלייט, הניף את דגל הפרובינציות בהתיישבות, וטען לשליטה של הפרובינציות (מאוחר יותר הפכו לארגנטינה) בכל הארכיפלג. בשנת 1823 העניקה ממשלת ארגנטינה רישיון דיג לג'ורג' פצ'או ולואיס ורנט, ואחרי שלוש שנים הם הקימו התיישבות קבועה בפורט סולדד (ששמה שונה שוב לפוארטו לואיס). המקום הפך למושבת עונשין, מרכז לציד כלבי ים, ונמל דיג קטן. מאוחר יותר החרים ורנט את הספינה האמריקנית הארייט על שהפרה את תקנות ציד כלבי הים. הרכוש שהיה על הספינה נלקח לשלל והקפטן שלה נשלח לבואנוס איירס למשפט. גם ורנט חזר לעיר כדי להיות נוכח במשפט. הקונסול האמריקני בארגנטינה מחה נגד המשפט בטענה שארצות הברית לא מכירה בשלטונה של ארגנטינה באיים.
לכן שלח הקונסול את ספינת הקרב יו.אס.אס. לקסינגטון להחזיר את השלל שנלקח ואת הספינות המוחרמות ה"סופריור" וה"ברייקווטר". בשנת 1832, במשימה זו, החריבה הספינה את פוארטו לואיס. אחרי מעשה זה הכריז השגריר האמריקני בבואנוס איירס שאיי פוקלנד הם מעכשיו חופשיים מכל שליטה.
פעולות אלו גרמו להשתלטות מחדש של הבריטים על האזור בשנת 1833. הם דרשו מכוחות הצבא הארגנטינאים לעזוב ב-3 בינואר אך עודדו את המתיישבים להישאר. השם החדש של ההתיישבות היה מעגן אנסוס (באנגלית: Ansons Harbour) לפני שנבחר השם פורט לואיס שהקביל לשם הראשוני הצרפתי פורט סנט לואיס. המקום היה למעגן צבאי והתיישבות אזרחית.
בשנת 1859 הוקמה ההתיישבות דרווין על שם צ'ארלס דרווין שחקר את האי בשנת 1833.
היסטוריה > מלחמת פוקלנד

ב-2 באפריל 1982 ארגנטינה, שלא ויתרה אף פעם על טענתה לבעלות על האיים, פלשה לאיי פוקלנד. כבר ב-31 במרץ קיבל המושל סר ריק האנט, אזהרה מממשלת בריטניה על פלישה אפשרית מצד הארגנטינאים. בעקבות ההודעה זימן המושל לבית הממשלה שבסטנלי את שני הקצינים הבכירים ביותר של חיל הרגלים הימי המלכותי כדי לדון בדרכי הגנה על האיים. מייג'ור (רב-סרן) מייק נורמן קיבל את הפיקוד על הכוחות בשל הוותק והניסיון שלו, ומייג'ור גריי נוט הפך ליועצו של המושל לענייני צבא. כח גדול יחסית לאוכלוסיית האי של 68 לוחמים ו-11 מלחים, נעזר ב-25 מתנדבי צבא ההגנה של איי פוקלנד. בפיקודו של מייג'ור פיל סומרס קיבלו המתנדבים תפקידי שמירה על עמדות מפתח כמו מרכזיית הטלפונים, תחנת הרדיו ותחנת הכוח. הקפטן ג'ק ג'ולס השתמש בספינתו פורסט כספינת רדאר ניידת של סטנלי.
האי המזרחי היה מוקד המלחמה, בעיקר משום שהוא היה המיושב ביותר באזור. מלחמת פוקלנד החלה בנפילתה של העיר סטנלי. למרות ההתנגדות הצבאית של המקומיים השתלט עליה הכח הארגנטינאי, שהיה עדיף במספרו. לאחר שהשלטון הארגנטינאי לא קיבל את קריאתה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר לסגת מהאי תקפו הבריטים את הכוחות הימיים סביב האי ואת הכוחות היבשתיים על האי. הם הצליחו להשתלט מחדש על סטנלי וניצחו במלחמה שהסתיימה ב-14 ביוני.
עד היום שדות מוקשים שלא נוטרלו נמצאים בשטחים מסוימים באי. הקרבות הכבדים ביותר נערכו בגוס גרין, סן קרלוס, הר לונגדון ובעמק שתי האחיות.
היסטוריה > השנים האחרונות

אחרי המלחמה נשארו עד היום שטחים רבים על האי המלאים במוקשים. אחרי המלחמה הגבירה בריטניה משמעותית את הנוכחות הצבאית שלה באזור. התשתיות בסטנלי שופרו משמעותית וכבישים רבים נסללו על מנת לפתח את דרכי התחבורה. האוכלוסייה בסטנלי גדלה בזכות השיפורים שנעשו בעיר אך קטנה בכל השטחים שמחוצה לה. מרבית השיפורים נערכו באי המזרחי.
גאוגרפיה

הנקודה הגבוהה ביותר באי היא הר אוּסבוֹרן המתנשא לגובה של 705 מטרים ונמצא בשרשרת ההרים גבעות ויקאם (Wickham Heights) וזהו גם ההר הגבוה ביותר בכל איי פוקלנד. מאידך, רוב האדמה היא מישורית ומורכבת מאדמות מרעה. הסלעים הנפוצים באי הם אבן חול, קוורציט, וצפחה. בחלקים מסוימים מהאי האדמה אינה פורייה ואף חומצית בשטחים מסוימים.
שני פיורדים ושתי רצועות ימיות כמעט וחוצים את האי לשניים. מצר היבשה המחבר את חלקו הדרומי, לפוניה, הוא ברוחב של פחות מקילומטר אחד. באי יש מפרצים רבים.
החלק הצפוני הוא הררי וגבעות ויקם חוצות את החלק הצפוני ממזרח למערב. גובהן המרבי (מלבד הר אוסבורן) הוא 610 מטרים בנקודות מסוימות. שאר האי מורכב מאדמות עשירות בצמחייה, ביצות, מקורות מים טבעיים ופלגים קטנים הזורמים בעמקים. שני פלגים גדולים יחסית מגיעים לעומק האי, בחלקו הצפון מזרחי.
מבנה פנים

אוכלוסיית האי מנתה 2197 תושבים נכון לשנת 2001. המגמה לאחרונה הייתה גידול משמעותי בסטנלי, וירידה בכמות התושבים בשאר ההתיישבויות בגלל פיתוחה של העיר אחרי מלחמת פוקלנד. שאר ההתיישבויות שמחוץ לסטנלי מכונות "מחנה" (באנגלית: "Camp"). בירת איי פוקלנד היא סטנלי והיא נמצאת באי המזרחי. שם נמצא גם נמל הים הגדול ביותר באיים. הכנסייה האנגליקנית של האיים נמצאת גם היא בעיר וגם הקתדרלה. פורט לואיס, מושבה של הממשלה לשעבר נמצא בצפון האי בראשה של תעלת בֶּרְקֵלִי אך היה חשוף מדי לתנאי מזג האוויר. בשנת 1844 עברו המוסדות הציבוריים להתיישבות סטנלי הרבור. שמות שאר ההתיישבויות הן: פורט לואיס, דרווין, פורט סאן קרלוס, סאן קרלוס, סלבדור, גונסון הרבור, פיצורי, מר הרבור וגוס גרין. באי יש גם שני שדות תעופה, בסטנלי וליד הר פלסנט. במקום הנמצא ליד סטנלי ונקרא קייפ פמברוק יש מגדלור.
בעלי חיים

עם התיישבות בני האדם באזור שימור הסביבה נפגע. הראשונים להיכחד היו השועלים המקומיים. השועל המאלוויני היה זן ייחודי לאזור אך בסוף המאה ה-19 הוא נכחד. המתיישבים חשו שאוכלוסיית השועלים תפגע בעדרי הכבשים שהביאו עימם ולכן הרעילו אותם או ירו בהם.
באי יש גם חולדות, שהגיעו לאי עם בני האדם ככל הנראה. אף על פי כן, אוכלוסיית בעלי החיים הימיים הגדולה והמפותחת הקיימת באי לא נפגעה. באי שוכנים גם סוגים רבים של פינגווינים.
הגואנקו הובא לחלקו הדרומי של האי בשנת 1862. הנסיך אלפרד צד אותם ב-1871 ומאז הם נכחדו מהאי. היום האזור היחיד באיי פוקלנד בו הם עדיין קיימים הוא האי הזעיר סטאטאס הנמצא ממערב לדרומו של אי פוקלנד המערבי.
כלכלה

כיום התעשיות העיקריות באי הן דיג, רעיית כבשים ותיירות. התושבים מגדלים סוג מסוים של חיטה אך בגלל הלחות הגבוהה והאדמה החומצית ברובה רוב השטח משמש למרעה. בירת איי פוקלנד, סטנלי, נמצאת באי המזרחי ולכן חשיבותו לכלכלה המקומית היא רבה. המוסדות הממשלתיים נמצאים בו. בשנים האחרונות ספינות נופש רבות עוצרות בנמל המקומי. גם לאזור שדה התעופה הנמצא בהר פלסנט יש חשיבות רבה, ובו מוצב חיל מצב בריטי. מאות אחדות של חיילים משפיעים רבות על הכלכלה באי שאוכלוסייתו בת 2000 תושבים בלבד. ענפי תעסוקה קטנים נוספים באי הם חוות סוסים ובקר. לאחרונה נמצאו רמזים להימצאותם של מינרלים יקרי ערך באי.
אייריק האדום

| --- | --- |
אֵרִיק האדום
אֵרִיק האדום
 לידה:  950 אזור Jæren במחוז Rogaland, נורווגיה
 פטירה:  1003 (בגיל 53 בערך) Eystribyggð ("המושבה המזרחית") גרינלנד
 בן או בת זוג:  Thjodhild 
 צאצאים:  לייף אייריקסון, Thorvald Eiriksson, פריידיס איריקסדוטיר 
 תקופת הפעילות:  982–1003 (כ־21 שנים)
 מספר מסעות:  2
 גילויים בולטים:  גרינלנד
 אזורים שחקר:  גרינלנד
 וויקינגים בגרינלנד
 
אֵרִיק תוֹרְוַואלְדְסוֹן (בנורדית עתיקה: Eiríkr Þorvaldsson; ‏950–1003), המוכר גם בכינוי "אֵיְירִיק האדום" (בנורדית עתיקה: Eiríkr hinn rauði), היה מגלה ארצות נורדי. לפי המסורת האיסלנדית הוא שגילה את גרינלנד והתיישב בה, ואף העניק לה את השם "ארץ ירוקה" (Grœnland). אריק שיכנע כמה עשרות משפחות איסלנדיות לבוא בעקבותיו. אריק האדום היה אביו של לייף אייריקסון, אשר גם היה מגלה ארצות נורדי חשוב שהיה האירופאי הראשון שדרך על אדמת אמריקה.
חייו

הכינוי "אריק האדום" ניתן לו בנורווגיה, עוד לפני שהגיע לאיסלנד. ייתכן שמקורו בשערו האדמוני של אריק, או שיש להבין את הכינוי "אדום" כ"אמיץ לב". אביו הואשם ברצח ועל כן הוא ומשפחתו ברחו אל "ארץ הקרח", היא איסלנד. בטקסטים האיסלנדיים נאמר כי אריק היה בן עשר כאשר אביו הורשע כרוצח. ברבות השנים רצח אריק שני תושבים באיסלנד, ולכן ברח מהאי.
אריק החליט לברוח מערבה, בעקבות הסיפור שסיפר גונביורן בן אוּלף (Gunnbjörn Ulfsson) על יבשה ממערב לאיסלנד. בשנת 982, לאחר טלטולים בים, הגיע אריק למקום שכונה מאות שנים אחר כך "יוליאנה-הוב" ("תקוות יוליאנה" - על שם מלכת דנמרק יוליאנה, Julianehåb), בחופיה הדרומיים של גרינלנד. אריק לא נתקל בהתנגדות ולכן לא נדרש להילחם על אדמת גרינלנד.
לאחר זמן חזר אריק לאיסלנד והצליח לגייס מאות אנשים ו-25 ספינות. במסעו השני, ספגה משלחתו מכה קשה כאשר עקב סערה אבדו תשע ספינות, אך אריק ואנשיו המשיכו והגיעו אל גרינלנד בה הקימו מושבה בשם "המושבה המזרחית" (אייסטריביגד', Eystribygð). אריק עמד בראש המושבה, שתחילה מנתה כ-350 תושבים. במרוצת השנים היגרו לאי צפוניים (נורדים) רבים ויסדו גם את "המושבה המערבית" (באזור עיר הבירה של גרינלנד היום, נוק). אחד מגלי ההגירה הביא עמו מגפה שקטלה תושבים רבים, כולל אריק עצמו.
בנו של אריק, לייף אייריקסון, המשיך את דרך אביו ויצא למסע גילויים במה שמכונה היום "צפון אמריקה", שם גילה ארץ אותה כינה "וינלנד" ("ארץ היין") בערך בשנת 1000 לספירה. על לפי הערכות כיום, היה בנו של אריק האירופאי הראשון שדרך על אדמת אמריקה, זמן רב לפני קולומבוס (שהגיע אליה ב-1492, כ-500 שנים מאוחר יותר).
המושבות בגרינלנד שרדו כ-500 שנה, אך במאה ה-15 אבד הקשר עם אירופה, והמושבות לא שרדו. עלייתה ונפילתה של המושבה הנורדית בגרינלנד הן אחד מנושאי הספר התמוטטות. על אריק ומסעותיו מסופר בטקסטים איסלנדיים אחדים, המכונים "סאגות" ("סיפורים"), הידועה שבהן היא "הסאגה על אריק האדום" שנכתבה במאה ה-13, והיא המקור העיקרי לסיפור חייו של אריק האדום.
אחדות המדע
הערות שוליים

1 2  מדע מאוחד, באנציקלופדיה בריטניקה
אחר צהריים סתווי

| --- | --- |

 בימוי:  יסוג'ירו אוזו 
 הופק בידי:  Shizuo Yamanouchi 
 תסריט:  יסוג'ירו אוזו, קוגו נודה 
 עריכה:  Yoshiyasu Hamamura 
 שחקנים ראשיים:  צ'ישו ריו Kyōko Kishida Shima Iwashita Nobuo Nakamura Kuniko Miyake Keiji Sada Eijirō Tōno Sugimura Haruko Mariko Okada דאיסוקה קאטו Ryūji Kita 
 מוזיקה:  Takanobu Saitō 
 צילום:  Yūharu Atsuta 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  Shochiku 
 חברה מפיצה:  Shochiku, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 1962 
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אחר צהריים סתיווי (ביפנית: 秋刀魚の味; בתעתיק: Sanma no aji; בתרגום חופשי: טעם הסאמנה (אנ'); באנגלית: An Autumn Afternoon) הוא סרט דרמה יפני משנת 1962. זהו סרטו האחרון של הבמאי יסוג'ירו אוזו, שמת שנה לאחר מכן בגיל 60. בסרט מככב השחקן הקבוע של אוזו, צ'ישו ריו (אנ') בתור שוהי היראימה, אב משפחת היראימה, שבמהלך הסרט מבין את חובתו לארגן את נישואי בתו. הסרט מדבר על השלמה עם המוות ופרידה מן החיים, על קבלת הזקנה לצד הערצה לצעירים הנטושים.
כיום הסרט נחשב על ידי רבים לאחד מסרטיו הטובים ביותר של אוזו.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
טוקיו, 1962. שוהי היראימה (צ'יסהו ריו) הוא אלמן מזדקן עם בן נשוי בן 32, בשם קוליצ'י, ושני ילדים לא נשואים: מיצ'יקו, בת 24 וקאזו, בן 21. גיל הילדים וזכרונותיהם מאמם, מעידים על כך שהיא מתה לפני סוף מלחמת העולם השנייה, אולי בהפצצת טוקיו. לאחר נישואיו קוליצ'י עבר לגור עם אשתו בדירה קטנה והותיר את הטיפול באביו לשני אחיו הקטנים.
קבלה וביקורת > קבלה

הסרט נחשב על ידי רבים ליצירת מופת. מבקר הקולנוע רוג'ר אברט הציב את הסרט ברשימת הסרטים הטובים ביותר שלו, וכתב: "מדי פעם אני חוזר לאוזו, מרגיש צורך להרגע ולהשתקם. הוא אדם בעל הבנה מעמיקה של טבע האדם, ואין הוא מתבטא בהצהרות דרמטיות אודותיו. אנחנו כאן, אנחנו מקווים להיות מאושרים, אנחנו רוצים להצליח, אנחנו נעולים בתוך הבדידות שלנו, החיים ממשיכים." הסרט מחזיק בדירוג של 95% "טריות" ביקורות מצטברות באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 19 ביקורות, עם ממוצע של 8.9/10.
קבלה וביקורת > מדיה ביתית

אוסף קריטריון פרסמה את הסרט בארצות הברית ב־DVD בשנת 2008, ובBlu-ray בשנת 2014.
ב־2013 הוא הוצג במסגרת הקרנה מחודשת של סרטים קלאסיים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הערות שוליים

↑  http://srita.net/2013/09/11/hiff_2013_classics/
↑  "1,000 Greatest Films (Full List)". נבדק ב-24 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ebert, Roger (31 במאי 2011). "An Autumn Afternoon Movie Review (1962)". נבדק ב-24 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "An Autumn Afternoon".
↑  "An Autumn Afternoon". The Criterion Collection.
↑  "Cannes Classics 2013 line-up unveiled". Screen Daily. נבדק ב-2013-04-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4650641  BnF: cb17793876c (data)  CANTIC: a12101254  SUDOC: 181064243  VIAF: 316754022   WorldCat (עם VIAF): 316754022
The Smile

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-2022 
 זרם:  רוק אלטרנטיבי   פוסט-פאנק   רוק מתקדם   מוזיקה אלקטרונית
 חברת תקליטים:  אקס-אל רקורדינגס 
 thesmiletheband.com
 חברים
 תום יורק  ג'וני גרינווד  טום סקינר
 
The Smile (בתעתיק עברי: דה סמייל; בתרגום חופשי: החיוך) היא להקת רוק אנגלית הכוללת שניים מחברי להקת רדיוהד, תום יורק וג'וני גרינווד ואת המתופף טום סקינר (אנ'). ההרכב פועל משנת 2020 ומשלב אלמנטים של פוסט-פאנק, רוק מתקדם, אפרו-ביט (אנ') מוזיקה אלקטרונית.
The Smile פעלו במהלך הסגר של נגיף הקורונה וערכו את הופעת הבכורה שלהם בהופעה בפסטיבל גלסטונברי במאי 2021. בתחילת 2022, הם הוציאו שישה סינגלים והופיעו בפני קהל בפעם הראשונה בשלוש הופעות בלונדון בינואר, שהועברו בשידור חי. במאי, ההרכב הוציא את אלבום הבכורה שלהם, A Light for Attracting Attention (אור למשיכת תשומת לב), שזכה לשבחים, והם החלו בסיבוב הופעות בינלאומי.
היסטוריה

מקור שמה של הלהקה הוא כותרת אחד משיריו של המשורר טד יוז. יורק אמר שזה "לא החיוך כמו ב'ahh', יותר החיוך כמו של הבחור שמשקר לך כל יום".
ג'וני גרינווד אמר שההרכב נולד מתוך רצונו לעבוד עם חברו ללהקת רדיוהד, תום יורק, במהלך הסגר. הצמד גייס את המתופף טום סקינר, שניגן עם להקת הג'אז Sons of Kemet. את ההרכב מפיק נייג'ל גודריץ', המפיק הוותיק של רדיוהד. גודריץ' "אני חושב שזה פשוט יצא מזה שג'וני כתב את כל הריפים האלה, וחיכה שמשהו יקרה. אני חושב שהוא כתב מוזיקה וזו הייתה תקופה כל כך מוזרה בשנים האחרונות, אד [או'בריאן] הלך ועשה את תקליט הסולו שלו, אז זה קצת יצא מהתמונה ואז הכה ה-COVID."
The Smile עשו את הופעת הבכורה שלהם בהופעה בקליפ Live at Worthy Farm, שהופק על ידי פסטיבל גלסטונברי ושודר ב-22 במאי 2021. ההופעה הוקלטה בסתר מוקדם יותר באותו שבוע והוכרזה ביום השידור. הלהקה ביצעה שמונה שירים, עם יורק וגרינווד בגיטרה, בס, סינתיסייזר מוג ופסנתר רודס.
ביולי 2021, גודריץ' אמר ההרכב הקליט אלבום. בספטמבר אמר גרינווד שהם עדיין מחליטים מה לכלול באלבום ושהוא כמעט גמור. DIY כינה את האלבום לאחד האלבום המצופים ביותר שלהם בשנה, תוך השערה שהוא יחזור ל"מוזיקה המקוטעת והחרדתית" של היצירה המוקדמת של רדיוהד.
יורק ביצע את השיר "Free in the Knowledge", באירוע Letters Live ברויאל אלברט הול, באוקטובר. ב-29 וב-30 בינואר, ה-Smile הופיע בפני קהל בפעם הראשונה בשלוש הופעות שהועברו בשידור חי. הלהקה ניגנה והופיעה לראשונה עם השירים "Speech Bubbles", "A Hairdryer", "Waving a White Flag" ו-"The Same". ההופעות כללו גם ביצועים של "Open the Floodgates", שיורק ביצע לראשונה ב-2010, וקאבר לסינגל " It's Different for Girls " משנת 1979 של ג'ו ג'קסון .
ב-NME, ג'יימס בלמונט נתן להופעה של הלהקה ארבע מתוך חמש נקודות. בגרדיאן, קיטי אימפריה נתנה לו ארבעה מתוך חמישה, וכתבה ש:הם הכי משכנעים מבחינה מוזיקלית כשהם מתרחקים רחוק יותר מרדיוהד", בעוד המבקר הראשי אלכסיס פטרידיס העניק רק שלושה, ואמר שזה "מסקרן ולא מסנוור, קסום לסירוגין, מלא ברעיונות מרתקים שלא תמיד מתלכדים".
היסטוריה > 2022: A Light for Attracting Attention

ב-20 באפריל 2022, חברי ההרכב הכריזו על אלבום הבכורה שלהם, A Light for Attracting Attention. הוא יצא באופן דיגיטלי דרך אקס-אל רקורדינגס ב-13 במאי 2022, עם יציאת יציאה פיזית ל-17 ביוני. הלהקה הוציאה את השיר "Free in the Knowledge", עם קליפ בבימויו של ליאו לי. האלבום זכה לשבחים. מבקר הפיצ'פורק ריאן דומבל כתב שזה "ללא ספק, האלבום הטוב ביותר עד כה של פרויקט צדדי של רדיוהד". הוא הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי.
הסינגל הראשון, "You Will Never Work in Television Again ", יצא בפלטפורמות סטרימינג ב-5 בינואר 2022. אחריו הגיעו "The Smoke", "Skrting on the Surface","Pana-vision " ו" Thin Thing ". ב-16 במאי, החל סיבוב הופעות באירופה וסיבוב הופעות בצפון אמריקה שיצא בנובמבר.
היסטוריה > 2024: Wall of Eyes

האלבום השני של הלהקה, Wall of Eyes, צפוי לצאת ב-26 בינואר 2024. הלהקה עבדה על מוזיקה חדשה במהלך סיבובי ההופעות האחרונים, ורצועות כמו "Bending Hectic" ו-"Read the Room" כבר צברו פופולריות בקרב מעריצים. האלבום הופק על ידי סאם פטס-דאוויס, שהוא שותף של תום יורק.
סגנון

ב-Consequence נכתב שההרכב משלב אלמנטים של פוסט-פאנק, פרוטו-פאנק ומת'-רוק. פיצ'פורק השווה אותם ל"רגישויות רוק וינטג' של רדיוהד", עם "קפיצה קלה לתופים של סקינר" ו"תוקפנות לא מוכרת מגרינווד בקו הבאס". מבקר הגרדיאן אלכסיס פטרידיס אמר שההרכב "נשמע בו זמנית כמו גרסה יותר שלדית ומסוקסת של רדיוהד". הוא מזכיר השפעות רוק מתקדם עם משקלים יוצאי דופן, ריפים מורכבים ופסיכדליה מוטורית "קשוחה". קיטי אמפייר ציינה אלמנטים של אפרו-ביט ב-"Just Eyes and Mouth" והשפעה ממוזיקה אלקטרונית משנות ה-60 ב-"Open the Floodgates" ו-"The Same". בביקורת על "You Will Never Work in Television Again", מבקר הפיצ'פורק ג'ייסון גרין תיאר אותו כ"נאמבר רוק גולמי" המזכיר את האלבום The Bends של רדיוהד מ-1995.
חברי ההרכב

ג'וני גרינווד - גיטרה, בס, קלידים, פסנתר, נבל
טום סקינר - תופים, כלי הקשה, קלידים, קולות רקע
תום יורק - שירה, בס, גיטרה, קלידים, פסנתר
דיסקוגרפיה > אלבום אולפן

| כותרת | פרטי האלבום | מיקומי שיא בתרשים> UK | מיקומי שיא בתרשים> UK Indie | מיקומי שיא בתרשים> AUS | מיקומי שיא בתרשים> BE (FL)  | מיקומי שיא בתרשים> IRE | מיקומי שיא בתרשים> NLD | מיקומי שיא בתרשים> NZ | מיקומי שיא בתרשים> US | מיקומי שיא בתרשים> USIndie | מיקומי שיא בתרשים> USRock |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A Light for Attracting Attention |  פורסם: 13 במאי 2022  תווית: XL  פורמטים: LP, CD, הורדה, סטרימינג | 5 | 1 | 15 | 5 | 11 | 3 | 32 | 19 | 2 | 2 |
| Wall of Eyes | 2024 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Cutouts | 2024 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
דיסקוגרפיה > סינגלים

| כותרת | שנה | אלבום |
| --- | --- | --- |
| "You Will Never Work in Television Again" | 2022 | A Light for Attracting Attention |
| "The Smoke" | 2022 | A Light for Attracting Attention |
| "Skrting on the Surface" | 2022 | A Light for Attracting Attention |
| "Pana-vision" | 2022 | A Light for Attracting Attention |
| "Free in the Knowledge" | 2022 | A Light for Attracting Attention |
| "Thin Thing" | 2022 | A Light for Attracting Attention |
איגור איבנוביץ'

איגור איבנוביץ' (במונטנגרית: Игор Ивановић; נולד ב-9 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בבודוצ'נוסט פודגוריצה בעמדת החלוץ.
קריירה

איבנוביץ' התחיל את הקריירה שלו בזורה. לאחר שלא זכה לדקות משחק חתם בקום פודגוריצה. בקיץ 2010 חתם באיסקרה דנילובגראד מהליגה השנייה. בינואר 2011 חתם לליגת העל כאשר חתם ברודאר פלייבליה עימה זכה בגביע בסיום העונה הראשונה שלו. ב-14 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 3-0 נגד אוסטריה וינה. ב-10 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד מלאדוסט פודגוריצה. בינואר 2013 עזב את מונטנגרו וחתם בOFK בלגרד הסרבית. בעונת 2014/2015 חזר לקדנציה שנייה ברודאר פלייבליה והיה בורג מרכזי באותה עונה אותה סיים עם 13 שערים ועם זכייה באליפות. בקיץ 2015 חתם בזירה האזרית.
לזכותו של איבנוביץ' 3 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של מונטנגרו.
תארים

הגביע המונטנגרי: 2010/2011
ליגת העל המונטנגרית: 2014/2015
ליגת העל המונטנגרית: 2016/2017
הגביע המונטנגרי: 2017/2018
ליגת העל המונטנגרית: 2019/2020, 2020/2021
הגביע המונטנגרי: 2018/2019
אייריש טיימס

| --- | --- |
לוגו האייריש טיימס

 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  ברודשיט 
 מייסד:  Lawrence Knox 
 עורך ראשי:  קווין או'סאליבן
 תאריכי הופעה:  29 במרץ 1859 – הווה (165 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  דבלין, אירלנד
 מדינה:  אירלנדאירלנד
 ISSN:  0791-5144
 עמוד ראשון:  עמוד ראשון מהיום
 www.irishtimes.com
 
אייריש טיימס (באנגלית: The Irish Times) הוא עיתון יומי אירי, היוצא לאור בכל ימות השבוע למעט יום ראשון. הוא מעסיק 420 עובדים.
על אף שהעיתון הזדהה בתחילת דרכו עם התנועה הבדלנית באירלנד, בעשורים האחרונים, תחת בעלים חדשים, חברת אירי טיימס, נוקט העיתון בעמדה הדוגלת בתמיכה באיחוד עם הממלכה המאוחדת. כמו כן, נוקט האייריש טיימס באידאולוגיה של ליברליזם חברתי, ועם זאת בעמדה מרכזית וימינה בענייני כלכלה.
תפוצת העיתון פחתה בשנים האחרונות. לפי החברה הבריטית "ABC", לאייריש טיימס הייתה תפוצה יומית של 100,951 עותקים במשך חצי השנה הראשונה של 2011, וכי התפוצה היומית הממוצעת הייתה 92,565. העורך הנוכחי של העיתון הוא פול אוניל.
הערות שוליים

↑  O'Brien, Mark (2008). The Irish Times: A History. Four Courts Press. ISBN 978-1-84682-123-3.
↑  MEDIA BIAS/FACT CHECK, The Irish Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451655505171  LCCN: nr2002028741  VIAF: 144709869   WorldCat (עם VIAF): 144709869 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייל שילוח

| --- | --- |

אייל שילוח מנגן בכינור
 לידה:  2 בינואר 1963 (בן 61)
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 עיסוק:  כנר
 סוגה:  מוזיקה קלאסית מוזיקת כליזמרים מוזיקה אתנית
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  ים הפקות הינדיק הפקות
 
אייל שילוח (נולד ב-2 בינואר 1963) הוא אמן כינור בין-לאומי.
אייל שילוח הוא כנר (מוזיקה קלאסית), מעבד ומלחין מוזיקת נשמה יהודית ומוזיקה אתנית מזרח-תיכונית.
אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, כיתות האמן הבין-לאומיות בצפת, ושל פרויקט "צפת עיר מנגנת".
ביוגרפיה > לימודים

אייל שילוח החל את לימודי הכינור אצל פרופ' אילונה פהר והמשיכם אצל פרופ' חיים טאוב, בעבר הכנר הראשי הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בגיל 13 נבחר לנגן בקונצרט הפתיחה החגיגי של המרכז למוזיקה ירושלים יחד עם הכנר העולמי אייזק שטרן. שנה לאחר מכן זכה במקום הראשון בתחרות לסולנים צעירים מטעם רשות השידור.
במשך כל תקופת לימודיו זכה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
עם סיום לימודיו הוזמן על ידי אייזק שטרן להמשיך את לימודיו בארצות הברית שם השתלם אצל פרופ' מייקל טרי – חבר רביעיית גוארנרי.
ביוגרפיה > פעילות ככנר

הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
השתתף בפסטיבל מרלבורו בארצות הברית.
בעבר שימש בתור כנר ראשי של התזמורת הסימפונית תל אביב.
כיום, מופיע כסולן עם תזמורות ברחבי אירופה וברסיטלים, משתתף בפסטיבלים למוזיקה קאמרית בישראל וברחבי העולם ומשתף פעולה עם נגנים מהשורה הראשונה בעולם.
מאז שנת 2002 חבר בשלישיית "ארטיס", עמה הוא מופיע בישראל ובאירופה. כמו כן הוא מופיע עם אומנים מהשורה הראשונה בישראל ובעולם.
ביוגרפיה > פעילות ניהול מוזיקלי

אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פרויקטים בגליל העליון, ביניהם פסטיבל הכליזמרים הבין-לאומי בצפת, כיתות האמן הבין-לאומיות בצפת, ופרויקט "צפת עיר מנגנת".
חיים אישיים

אייל נשוי לאורית שילוח (זמרת אופרה, מנצחת מקהלות ומורה לפיתוח קול) ולהם שני ילדים, מתגורר ברמת גן.
דיסקוגרפיה

2007 – Waterloo Soloists – From East to West
2008 – מיתרים בשמי צפת
2009 – מיתרים בשמי צפת 2
2011 – מיתרים בשמי צפת 3
אולרי טרקם

| --- | --- |
 לידה:  16 ביוני 1782 מץ, צרפת 
 פטירה:  6 במאי 1862 (בגיל 79) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  גאומטריה 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אקול פוליטקניק 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 
אולרי טרקם (בצרפתית: Olry Terquem; ‏16 ביוני 1782 – 6 במאי 1862) היה מתמטיקאי, פובליציסט והוגה דעות צרפתי יהודי. תרם בעיקר לתחום הגאומטריה. איש עידן הנאורות שהחזיק בדעות מרחיקות לכת בתחום הרפורמה ביהדות.
חריפות התקפותיו בעיני כל על הדת המסורתית, בסגנון שהזכיר את וולטר ואת הרב הרפורמי שמואל הולדהיים מגרמניה, ושהיו עלולות לשמש את התעמולה האנטישמית, עוררו כעס רב בקרב יהודי צרפת שביקשו אחרי האמנציפציה להדגיש את האפשרות להשיג הרמוניה בין הערכים והאידיאלים של היהדות ובין אלו של החברה המודרנית.
ילדותו ולימודיו

אולרי טרקם היה בן למשפחה יהודית אשכנזית אמידה שהתיישבה בעיר מץ (מס) באזור לורן בימי המלך לואי ה-14. אביו, סלומון אלי טרקם, וכל משפחתו גלו ממץ לגרמניה בימי המהפכה הצרפתית. ירד בנכסיו אחרי שהלווה סכומים גדולים לפליטים מצרפת שלא יכלו להחזיר אותם. בנוסף רכושו שנשאר הופקע על ידי השלטונות אחרי הלשנה של יעקוביני יהודי. מאוחר יותר קיבל אותו בחזרה. למרות המצוקה הכלכלית דאג אב המשפחה לחינוך ילדיו ושלח אותם לבתי ספר ראויים. אחרי לימודים בישיבה במץ למדו אולרי ואחיו במקום גלותם, בעיר הגרמנית קובלנץ, בה התחיל לרכוש חינוך כללי. בחזרתו למץ למד בבית ספר ממלכתי École centrale המקומי. הכיר את המלומד, חסיד ה"השכלה" משה אנסהיים (1760-1839), שהיה למורו ולידידו, לימד אותו מדעי מתמטיקה והכין אותו לקראת בחינות הקבלה לאקול פוליטקניק בפריז. אחרי כישלון בגלל קשיים בצרפתית, הצליח להתקבל בניסיון שני בשנת 1801 והתחיל לימודי מתמטיקה. היה הסטודנט היהודי השני שלמד באקול פוליטקניק. בסיומם ב-1803 נשאר ב"פוליטכניק" של פריז כמדריך במקצועות לאנליזה מתמטית ומכניקה. ב-1804 סיים את הדוקטורט למדעים ומונה מורה למתמטיקה גבוהה בבית הספר התיכון בעיר הגרמנית מיינץ שהייתה באותן השנים (של שלטון נפוליון בונפרטה) חלק מצרפת. משנת 1811 התקבל כפרופסור גם בבית הספר לארטילריה במיינץ. כעבור שלוש שנים, ב-1814 נאלץ לעזוב את העיר הגרמנית יחד עם נסיגת הכוחות הצרפתים ועבר לאותו תפקיד בבית הספר לארטילריה בגרנובל. בשנת 1815 חזר לפריז, שם קיבל את משרת הספרן במחסן המרכזי של הארטילריה, שהפך למוזיאון הארטילריה, בכיכר תומא ד'אקן (שלימים הפך מוזיאון הצבא הצרפתי ועבר לאינווליד). עבד שם עד סוף ימיו. במקביל לימד מדעים בבית המדרש המרכזי של רבני צרפת.