stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפורמת יאשיהו
עיקרי האמונה והפולחן המשתקפים בספר דברים וברפורמת יאשיהו > מאפייניה של ההשקפה הדתית בספר דברים > ריכוז הפולחן "במָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר"

בספר דברים בולט האיסור על העלאת קורבנות מחוץ ל"מָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם": "וְנִתַּצְתֶּם אֶת מִזְבּחֹתָם וְשִׁבַּרְתֶּם אֶת מַצֵּבֹתָם וַאֲשֵׁרֵיהֶם תִּשְׂרְפוּן בָּאֵשׁ וּפְסִילֵי אֱלֹהֵיהֶם תְּגַדֵּעוּן וְאִבַּדְתֶּם אֶת שְׁמָם מִן הַמָּקוֹם הַהוּא. לֹא תַעֲשׂוּן כֵּן לַיהוָה אֱלֹהֵיכֶם. כִּי אִם אֶל הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם מִכָּל שִׁבְטֵיכֶם לָשׂוּם אֶת שְׁמוֹ שָׁם לְשִׁכְנוֹ תִדְרְשׁוּ וּבָאתָ שָׁמָּה" לעומת זאת, בספר בראשית, נזכרים מקומות פולחן נוספים, ואילו בספר שמות מופיע: "בְּכָל הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַזְכִּיר אֶת שְׁמִי אָבוֹא אֵלֶיךָ וּבֵרַכְתִּיךָ", אשר לפי פרשנויות מסוימות מתיר פולחן בכל מקום. כך או כך, בשום מקום אחר בחמשת חומשי תורה לא נזכר איסור מפורש על העלאת קורבנות ועריכת פולחן מחוץ למקום היחיד אשר אותו יבחר האל.
עיקרי האמונה והפולחן המשתקפים בספר דברים וברפורמת יאשיהו > מאפייניה של ההשקפה הדתית בספר דברים > מרכזיות וריכוזיות קורבן הפסח

מבין חומשי התורה, רק ספר דברים מתאר את קורבן הפסח הלאומי במקדש אחד, ורק בו: "וְזָבַחְתָּ פֶּסַח לַיהוָה אֱלֹהֶיךָ צֹאן וּבָקָר בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר יְהוָה לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם [...] לֹא תוּכַל לִזְבֹּחַ אֶת הַפָּסַח בְּאַחַד שְׁעָרֶיךָ אֲשֶׁר יְהוָה אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ. כִּי אִם אֶל הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר יְהוָה אֱלֹהֶיךָ לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם תִּזְבַּח אֶת הַפֶּסַח [...] בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר יְהוָה אֱלֹהֶיךָ לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם."
רפורמת יאשיהו תואמת אם כן בפרטיה למצוות ולתפיסות הדתיות של ספר דברים, ומסתבר כי נוסח שלו הוא שעמד ביסודה.
עיקרי האמונה והפולחן המשתקפים בספר דברים וברפורמת יאשיהו > ראשית המונותאיזם הצרוף

הרפורמה של יאשיהו, ואולי גם זו של חזקיהו ככל שאכן התרחשה כמתואר, היא למעשה ראשיתו של המונותאיזם הצרוף ביהודה, ככל שניתן לשחזר. בעוד שלפני כן ה' נעבד כאל לאומי מרכזי אך לא בהכרח יחיד, הרי מהשלטת הרפורמה ועד מות יאשיהו שרר ביהודה (למעשה, לפחות) מונותאיזם צרוף של אל אחד ויחיד, שפולחנו במקום אחד ויחיד.
גורל הרפורמה לאחר ימי יאשיהו > פרשת מותו של יאשיהו לאור המחקר

רפורמת יאשיהו נקטעה באחת בשנת 609 לפנה"ס, שנה בה מצא יאשיהו את מותו במגידו מידי פרעה נכו מלך מצרים. הדבר קרה בשעה שפרעה היה בדרכו צפונה, כדי לסייע בקרב לבני בריתו האשורים כנגד הבבלים. המעשה מתואר באופן שונה בספר מלכים ובספר דברי הימים, ונחלקו החוקרים בשאלת נסיבות האירוע.
המחקר החדש נוטה לקבל את הדעה לפיה בדרכו צפונה זימן אליו פרעה נכו את המלכים הווסאלים הכפופים למצרים, לרבות יאשיהו, כדי שיישבעו אמונים לו אישית (שכן סמוך לפני כן הוא ירש את אביו פסמתיך הראשון), ובחר להמית את יאשיהו מסיבות שלגביהן יש השערות שונות במחקר. פרשנות כזו יכולה להתאים לתיאור הלקוני של המאורע בספר מלכים. אם אכן כך היה, הרי השאלה מדוע המית פרעה נכו את יאשיהו במקום לקבל ממנו את שבועת הנאמנות נותרה פתוחה. אפשר כי אכן רצה לבלום את התפשטות והתחזקות ממלכתו. אפשרות אחרת היא כי בהתרחבות דרומה פגעה יהודה באינטרסים המצרים שבדרכי הסחר העשירות לערב. אפשרות רחוקה יותר שהועלתה במחקר היא כי יושבי יהודה עצמם התלוננו על יאשיהו בשל הרפורמה הדתית העקובה מדם אשר כפה עליהם; ואכן, מייד לאחר מותו התבטלה רפורמה זו והעם חזר למנהגי הפולחן הקדומים שלו.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 המחקר קיבל כמעט ללא עוררין את גרסת ספר דברי הימים באשר לקרב מגידו, סיפור מקראי על קרב שלכאורה נערך בין ממלכת יהודה לממלכת מצרים בסביבות מגידו ובו מצא יאשיהו את מותו. את גרסת דברי הימים אימצו גם הספרים עזרא החיצוני וקדמוניות היהודים, אולם למקורות אלה אין ערך היסטורי עצמאי.
גורל הרפורמה לאחר ימי יאשיהו > נטישת הרפורמה לאחר מות יאשיהו

לאחר מות יאשיהו בידי פרעה נכו, ירש אותו בנו יהואחז, כנראה בהשפעת תומכי הבבלים. העם חזר למנהגי הפולחן הקדומים שלו כבר תחת מלכותו הקצרה של יהואחז, שעליו נאמר "וַיַּעַשׂ הָרַע בְּעֵינֵי יְהוָה כְּכֹל אֲשֶׁר עָשׂוּ אֲבֹתָיו", וכך גם היה בימי המלכים הבאים אחריו, עד חורבן הבית הראשון. יש לדבר הד גם בדברי העם לנביא ירמיהו המעידים על חזרה לפולחן של מלכת השמיים.
ראו גם

מציאת ספר התורה בימי יאשיהו
ריכוז הפולחן
עבודה זרה
ספר דברים
הדת הישראלית הקדומה
יהדות
יאשיהו
שפן הסופר
לקריאה נוספת

משה ויינפלד, מיהושע ועד יאשיהו: תקופות מפנה בתולדות ישראל מההתנחלות ועד חורבן בית ראשון, ירושלים תשנ"ב, פרק עשירי: "הרפורמה של יאשיהו", עמ' 163–179.
ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן. ראשית ישראל: ארכיאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. אוניברסיטת תל אביב. 2003
בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ט 2008, כרך ד, הרפורמה הפולחנית של יאשיהו, עמ' 195–201.
יגאל בן נון, קיצור תולדות יהוה, הוצאת רסלינג 2017, בעיקר פרקים א' וב'.
יהודה אליצור, למהות הרגמים במערב ירושלים, דברי הקונגרס העולמי החמישי למדעי היהדות (תשכ"ט) ירושלים, תשל"א.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוקים י"ט–כ"ו
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוקים ד'–ל'
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוקים ג'–ז'
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ה, פסוקים כ'–כ"ה
↑  רש"י, מלכים ב כב כ
↑  ר' לוי בן גרשום, מלכים ב כב כ
↑  ראו ספר דברים, פרק ל"א, פסוק ט'
↑  ראו משנה, מסכת אבות, פרק א', משנה א'
↑  פירוש האברבנאל על ספר מלכים ב', פרק כ"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף נ"ב, עמוד ב'
↑  ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ל"ו
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ד, עמוד ב'
↑  פירוש המצודות על מלכים ב פרק כב
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוק ב'
↑  רד"ק על ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוק ח'
↑  רש"י על ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוק י"ד
↑  Nadav Na'aman, The Kingdom of Judah Under Josiah, Tel Aviv 18, 1991, עמ' 38 doi: 10.1179/tav.1991.1991.1.3
↑  בפרקים יב–כו
↑  המקום הנוסף היחיד בחמשת חומשי תורה בו נזכר ריכוז של הפולחן הוא בפתיחתו של מה שנקרא במחקר "ספר הקדושה", בספר ויקרא י"ז פסוקים ג-ח, אולם זאת בהקשרים אחרים ובאופן אחר לחלוטין. החוק מתייחס לתקופת הנדודים ועיקרו הוא שקורבנות יועלו רק באוהל מועד ולא "עַל פְּנֵי הַשָּׂדֶה", ואין בו משום הכללה מפורשת לעתיד לבוא.

למעשה חוקי ספר דברים לקחו בחשבון פרספקטיבה היסטורית רחבה יותר, שבה לא נאמר במפורש מהו המקום אשר יבחר, ובמשתמע מקום זה יכול להשתנות לאורך הדורות, כפי שאכן מתואר במקרא.
↑  ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ס"א; ספר דברים, פרק כ"ט, פסוק כ'; ספר דברים, פרק ל', פסוק י'; ספר דברים, פרק ל"א, פסוק כ"ו.
↑  W. M. L. de Wette; Disertatio critico exegetica qua Deuteronomium a prioribus Pentateuchi libris diversu, alius cuiusdam recentioris auctoris opus esse monstratu, Lenae, 1805.
↑  שמואל ליונשטאם, אנציקלופדיה מקראית, כרך ב', (1954), טור 612, בערך 'דברים'.
↑  מרטין נות 1943 - Noth, M. 1943. The Deuteronomistic History (English: 1981. JSOTSup 15. 2nd rev. ed. 1991). Sheffield.
↑  ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן. ראשית ישראל : ארכיאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. אוניברסיטת תל אביב. 2003, עמ' 296–298.
↑  ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן. ראשית ישראל : ארכיאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. אוניברסיטת תל אביב. 2003, עמ' 276 ועוד.
↑  לפי הניקוד המסורתי יש לקרוא "מלאכת השמים", ובמקרה זה הכוונה הייתה לכלל הכוכבים, או צבא השמיים.
↑  ספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוקים ד'–ו'
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ז, פסוק ל"ד
↑  ספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק כ"ב. נוסח דומה מאוד מצוי בסיפור המקביל בספר ישעיהו, פרק ל"ו, פסוק ז' ובספר דברי הימים ב', פרק ל"ב, פסוקים י"א–י"ב.
↑  ספר דברים, פרק כ"ט, פסוקים ח'–י"ב
↑  ספר דברים, פרק י"ב, פסוקים ג'–ה' ואילך.
↑  ספר דברים, פרק ט"ז, פסוקים ב'–י"א
↑  נדב נאמן 1991 – Nadav Na'aman, The Kingdom of Judah under Josiah, Tel Aviv 18, 1991, pp. 3-71
↑  השערת ברוך הלפרן Baruch Halpern, מצוטטת אצל ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן, ראשית ישראל : ארכיאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי, אוניברסיטת תל אביב, 2003, עמ' 286.
↑  יגאל בן-נון, קיצור תולדות יהוה, רסלינג, תל אביב, 2016, עמ' 42. בן-נון אף מקביל אפשרות זו למקרה דומה בממלכת בבל, שם הדיח כורש הפרסי את נבונאיד, המלך הרפורמטור הבבלי, והחזיר לממלכה את פולחנה הקודם לשביעות רצון תושביה.
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוק ל"ב
↑  ספר ירמיהו, פרק מ"ד, פסוקים ט"ו–י"ט
למואל אלסטון

למואל ג'יימס אלסטון (באנגלית: Lemuel James Alston‏; 1760 – 1836) היה בעל עבדים וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

אלסטון, שנולד ב-1760 בחלק המזרחי של מחוז גרנוויל (שהוא כיום מחוז וורן) בפרובינציית קרוליינה הצפונית, עבר לקרוליינה הדרומית לאחר מלחמת העצמאות והתיישב ליד גרינס מיל, שהפכה במהרה לעיירה גרינוויל. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בגרינוויל. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1789 עד 1790.
אלסטון נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרסים העשירי וה-11, וכיהן מ-4 במרץ 1807 עד 3 במרץ 1811. הוא עבר ב-1816 למחוז קלארק, אלבמה, והתיישב ליד גרוב היל, אלבמה, שם עמד בראש בית היתומים ובית המשפט המחוזי מנובמבר 1816 עד מאי 1821. הוא מת ב"אלסטון פלייס", מחוז קלארק, אלבמה, בשנת 1836.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-13, נבדק ב-2022-01-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: A000165
יוזף חלמונסקי

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1847 בוצ'קי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  6 באפריל 1914 (בגיל 66) Kuklówka Zarzeczna, רפובליקת פולין 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 בן או בת זוג:  מריה חלמונסקה 
 צאצאים:  ונדה חלמונסקה 
 
יוזף מריאן חלמונסקי (בפולנית: Józef Chełmoński‏; 7 בנובמבר 1849 – 6 באפריל 1914) היה צייר פולני של בית הספר הריאליסטי עם שורשים בהקשר ההיסטורי והחברתי של התקופה הרומנטית המאוחרת בפולין המחולקת. הוא מפורסם בציורים מונומנטליים, המוצגים בגלריה הלאומית לאמנות בקרקוב ובוורשה.
ביוגרפיה

חלמונסקי נולד בכפר בוצ'קי ליד לוביץ' שבמרכז פולין הקונגרסאית בשליטת הצבא הרוסי. המורה הראשון שלו לציור היה אביו יוזף אדם (בעל משק קטן ומנהל הכפר בוצ'קי). אמו הייתה איזאבלה לבית סוסקובסקה. לאחר שסיים תיכון בוורשה, למד יוזף בכיתת רישום בוורשה (1867–1871) ולקח שיעורים פרטיים מוויצ'ך גרסון. משנת 1871 עד 1874 חי חלמונסקי במינכן. הוא עבד עם ציירים פולנים שהתאספו סביב יוזף ברנדט ומקסימיליאן ג'ירימסקי. בשנים 1872 ו- 1874 ביקר חלמונסקי בשטחים הפולניים (פולין, כמדינה עצמאית, לא הייתה קיימת בתקופה זו), בהרי הטטרה ובאוקראינה.
ציוריו הראשונים נעשו בהשפעת גרסון. העבודות שבאו בעקבותיה היו נופים וכפרים. בשנת 1875 נסע חלמונסקי לפריז, שם הציג תערוכות חשובות רבות והתפרסם בעולם האמנות. עם הזמנות רבות, הרמה האמנותית של ציוריו פחתה.
בין השנים 1878–1887 ביקר חלמונסקי בפולין, וינה וונציה. בשנת 1887 שב לפולין ובשנת 1889 התיישב בכפר קוקלובקה זרצ'נה. מגע עם מולדתו וטבעה הם אלמנטים המתגלים ביצירות האמנות שלו, מאותה תקופה הם האהובים ביותר.
חלמונסקי ייצג את המגמה באמנות בשם "ציור פטריוטי פולני".
הוא נפטר בקוקלובקה ליד גרודז'יסק מזובייצקי בשנת 1914.
גלריה

עגלת ארבעה סוסים
סוסים
יום גשום
מעוף העגורים
דיוקן כפריה
קיץ אינדיאני
שבת בחווה
ערב בפולסי
הערות שוליים

↑  Józef Chełmoński, Culture.pl (באנגלית)
↑  Józef Chełmoński o sobie samym » Niezła sztuka, Niezła sztuka, ‏2018-04-26 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009348853605171  PLWABN: 9810560134505606  BNE: XX4923820  BnF: cb14966889r (data)  GND: 119550164  ISNI: 0000 0001 1601 9345  LCCN: n84168611  LNB: 000326500  NKC: xx0070545  NTA: 07527065X  RKD: 16558  SUDOC: 124687156  ULAN: 500012191  VIAF: 18034480   WorldCat (עם VIAF): 18034480
יוהאן אנדראס זגנר

| --- | --- |

דיוקן של יוהאן אנדראס סגנר
 לידה:  9 באוקטובר 1704 ברטיסלאבה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  5 באוקטובר 1777 (בגיל 72) האלה, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Segner János András 
 מקום קבורה:  שטאדטגוטסאקר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרידריך שילר (1729) 
 מנחה לדוקטורט:  Georg Erhard Hamberger, Simon Paul Hilscher 
 מוסדות:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג (1755–1777)  אוניברסיטת גטינגן (1735–1755)  אוניברסיטת פרידריך שילר (1734–1735) 
 תלמידי דוקטורט:  יוהאן גאורג ביש, Christian Garve, Johann Ephraim Scheibel, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1738) 
 
יוהאן אנדראס פון זגנר (בהונגרית: Segner János András; ‏9 באוקטובר 1704 – 5 באוקטובר 1777) היה מדען ומחנך הונגרי.
תרומות מדעיות > מתמטיקה

ב-1728 פרסם זגנר מאמר ובו הוכחה של כלל הסימנים של דקארט לקביעת מספר השורשים החיוביים והשליליים של משוואה אלגברית שכל שורשיה ממשיים; מאוחר יותר הוא הקדיש מאמר נוסף לגזירת הכלל הזה (1758). בהתכתבות עם לאונרד אוילר מ-1761 הוא הציג פתרון רקורסיבי לבעיה של קביעת מספר החיתוכים של מצולע בעל n צלעות למשולשים באמצעות אלכסונים לא נחתכים (ראו גם משפט אוילר על חלוקת מצולעים). התכתבות זו הובילה לגילוי החשיבות הקומבינטורית של מספרי קטלן.
בלוגיקה מתמטית זגנר פיתח את רעיונותיו של לייבניץ והיה אחד הראשונים לעשות שימוש נרחב במערכת של סמלים ייעודיים כדי לפרמל היסקים לוגיים.
תרומות מדעיות > פיזיקה

ב-1751 זגנר הציג לראשונה את מושג מתח הפנים של נוזלים, תוך שהוא מפתח המשגה של פני השטח שלהם כממברנה מתוחה. הוא ניסה ללא הצלחה לפתח תיאוריה מתמטית של פעולה קפילרית. עם זאת, השקפותיו על כוחות משיכה זעירים ובלתי מובחנים היוצרים מתיחות תמידית של פני הנוזל סללו את הדרך לפיתוח הכמותיים יותר שבאו לאחר מכן.
זגנר הוכיח שלכל גוף מוצק קיימים לפחות שלושה "צירי סימטריה מוכללים", והציג בעקבות כך את שלושת הצירים הראשיים של גוף קשיח. בכך למעשה גילה וזיהה לראשונה את חשיבות טנזור ההתמד, ועבודתו מכילה אבחנות ראשוניות על ההקשרים הרעיוניים של מושגים אלו. אוילר היטיב להשתמש בתגלית זאת, והסיק את משוואותיו החשובות על התנועה הסיבובית של גוף קשיח (ב-1765), שמתארות את הסיבובים של גוף קשיח ממערכת ייחוס שציריה מתלכדים עם הצירים הראשיים שלו. מאוחר יותר, זגנר חקר את התאוריה של סביבונים מסתובבים.
זגנר המציא את אחת מטורבינות המים הראשונות, המצאה שהייתה בעלת חשיבות ראשונה במעלה. הוא נעזר בעבודתו התאורטית של דניאל ברנולי על כוח התגובה של סילוני מים כדי לתכנן את גלגל זגנר, שמזכיר סוג אחד של ממטרה מודרנית. בקרב היסטוריונים של המדע זגנר זכור כ"אבי טורבינת המים" בשל המצאתו. המצאתו זו וכן התכתבויותיו עם אוילר השפיעו במידה מסוימת על עבודתו התאורטית של אוילר על טורבינות.
תרומות מדעיות > המצאות

זגנר הקדיש זמן רב לשיפור ושכלול מכשירים מדעיים קיימים, החל מסרגל החישוב ועד לשעונים וטלסקופים. במאמר מ-1758 זגנר תיאר שיטה מכנית אוניברסלית לחישוב שורשים ממשיים של משוואות פולינומיות, וב-1770 הממציא האנגלי ג'ון ראונינג פיתח מחשב אנלוגי מתאים בהתבסס על מאמרו של זגנר.
יוהאן פרידריך בנזנברג ציין ביומנו שזגנר פיתח התקן מכני להדגמה של תנועת הפרצסיה של ציר כדור הארץ.
הערות שוליים

↑  Machines for Solving Algebraic Equations
↑  Jörg Friedrich Wagner, Andor Trierenberg, First Demonstration of a Gimbal Mounted Gyroscope by JGF Bohnenberger, ResearchGate, ‏October 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270987405171  PLWABN: 9810555277605606  BIBSYS: 90089934  BnF: cb12316478n (data)  CiNii: DA11619620  GND: 11861276X  ISNI: 0000 0000 8077 0179  LCCN: n78013816  MGP: 60782  NKC: nlk20010097803  NLG: 140908  NTA: 068418256  RERO: 02-A000147489  SNAC: w62c0v11  SUDOC: 086033646  VcBA: 495/246280  VIAF: 39446070   WorldCat (עם VIAF): 39446070
סימון צ'כוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1689 קרקוב, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  21 ביולי 1775 (בגיל 85) ורשה, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום קבורה:  Church of the transfiguration of Jesus Christ in Warsaw 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ציור בארוק 
 
סימון צ'כוביץ', בפולנית: Szymon Czechowicz (ביולי 1689 – 21 ביולי 1775) היה צייר פולני בולט מתקופת הבארוק, שנחשב לאחד הציירים המוכשרים ביותר של המאה ה-18 בפולין. הקמתו של בית ספר לציור העניקה לו השפעה רבה על האמנות הפולנית.
ביוגרפיה

הוכשר תחילה על ידי צייר החצר של פרנצישק אוסולינסקי. בשנת 1711 הוא נסע לרומא, שם התקבל לאקדמיה די סן לוקה. המורה שלו היה בנדטו לוטי. במהלך הכשרתו ברומא הוא התאמן בהעתקת יצירות של אמנים מפורסמים, כמו רפאל (עיצובי שטיחי קיר), גידו רני (הצליבה, בכנסיית סטניסלב הקדוש ברומא; טבח התמימים, גלריה לאמנות לבוב). רובנס (ישו בין הפרושים).
בשנת 1716 הוא זכה בפרס של האקדמיה עבור שניים מרישומיו, "שמשון מנצח את האריה" ו"חזרת המשלחת המנצחת".[3] עוד ברומא צייר כמה ציורי מזבח לכנסיות בפולין - חזון אנתוני הקדוש, הירידה מהצלב, הגנת אם האלוהים על קרקוב עבור כנסיית הפיאריסטים בקרקוב (1729), ועליית מרים הבתולה. עבור הקתדרלה בקיילצה (1730).
בשנת 1731 הוא חזר לפולין. בוורשה התחרה עם יוהאן סמואל מוק כדי לקבל את תפקיד צייר החצר של אוגוסטוס השני. זמן קצר לאחר מכן הפך לצייר דיוקנאות וצייר דתי נודע. בין לקוחותיו היו האצולה הפולנית והליטאית ואנשי דת רבי עוצמה. בפורטרטים שלו הוא שם דגש על הפסיכולוגיה של נושאו.
הוא עבד בורשה, קרקוב, פוזנן, פלוצק וילנה. משנת 1750 לערך, הוא השתמש בצבעים עדינים הקשורים באופן הדוק לרוקוקו.
צ'כוביץ' הקים בית ספר משלו לציור, בו לימד ללא תשלום. חלק מציוריו הושגו כנראה על ידי תלמידיו - פרנצישק סמוגלביץ', תדיאוש קוניץ', יאן שסיסלו, יאן בוגומיל פלרש ואנטוני אלברטרנדי.
בציוריו הדתיים הוא עקב אחר דפוסי הבארוק הרומי, במיוחד קרלו מרטה, בנדטו לוטי וסבסטיאנו קונקה.
צ'כוביץ' נפטר בשנת 1775 בוורשה ונקבר בכנסיית הקפוצ'ין.
הערות שוליים

↑  Lucyna Sławińska – Targosz (2002). "Szymon Czechowicz. Między Wilnem a Krakowem". archiwum2000.tripod.com. Retrieved 2010-01-19.
↑  Wojciech Adamski (2001). Anna Jamróz; Magdalena Olkuśnik; Elżbieta Wójcik (eds.). Popularna encyklopedia powszechna (in Polish). Oficyna Wydawnicza Fogra.
1 2  Monika Ochnio (2002). "Szymon Czechowicz". www.culture.pl.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810565669505606  BnF: cb17919973r (data)  GND: 123914019  ISNI: 0000 0000 6682 8936  RKD: 19526  ULAN: 500086343  VIAF: 52609365   WorldCat (עם VIAF): 52609365 
הנס
סנט אליזבת
קלמנס השישי

סמלו
קלמנט השישי (בלטינית: Clemens VI‏; 1291 - 6 בדצמבר 1352), אפיפיור מ-7 במאי 1342 עד מותו, הרביעי באפיפיורות אביניון.
ביוגרפיה

נולד בשם פְּיֶיר רוזֶ'ה לאב אציל עשיר, בטירה המשפחתית בחבל לימוזֶן שבצרפת. כשהיה בן עשר שנים בלבד נכנס למנזר, ואחר כך למד באוניברסיטה של פריז, קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה ושימש שם כפרופסור. ב-1326 נתמנה לאב מנזר פקאמב שבנורמנדיה, ב-1328 לבישוף העיר אראס שבצפון מערב צרפת, וב-1330 לארכיבישוף העיר רואן שבנורמנדיה. ב-1338 נתמנה לקרדינל על ידי קודמו, האפיפיור בנדיקטוס השנים עשר. ב-1342 נבחר לאפיפיור בשם קלמנט השישי.
קלמנט השישי, שהורגל בחיי מותרות, המשיך במפעלו של קודמו, בנדיקטוס השנים עשר, והרחיב את ארמון האפיפירים באביניון. הוא מינה למשרות בחצרו אצילים, כמרים, מוזיקאים, רופאים, מדענים, פילוסופים, חייטים וטבחים, ובהם רבים מקרוביו. הוא העניק כספים לאמנים ולמשוררים והרשה לנשים להיכנס לחצרו. כדי לממן הוצאות אלה הוציא צו שהצדיק את זכותו של האפיפיור למכור "מחילות" (27 בינואר 1343).
כמו קודמיו, היה קלמנט השישי נתון להשפעת מלך צרפת. הוא הלווה למלך צרפת פיליפ השישי חצי מיליון פלורין (מטבעות זהב) כדי לממן את מלחמת מאה השנים נגד אנגליה. בנוסף, יזם משלחת צבאית נגד שודדי ים שפעלו בחסות טורקית במרחב הים התיכון.
מגפת המוות השחור הגיעה לאביניון במחצית הראשונה של שנת 1348, אחרי שהכתה באיטליה. רבים מאנשי אביניון נספו במגפה, אולם קלמנט השישי המשיך להתגורר בעיר, והגן על היהודים מפני אלה שטענו כי היהודים גרמו למגפה. ב-9 ביוני של אותה שנה "קנה" קלמנט השישי את העיר אביניון מג'ובאנה הראשונה, מלכת נאפולי, שפרובאנס הייתה חלק מנחלותיה, אך לא שילם לה פרוטה והסתפק בכך לזכותה מאשמת רצח בעלה. קלמנט השישי סירב לבקשתם של אנשי רומא להחזיר את מקום מושב האפיפיור לעירם, אך הבטיחם לחגוג את שנת היובל ברומא ב-1350.
ב-1351 התערערה בריאותו של קלמנט השישי. הוא נפטר באביניון ב-1352, ובמקומו נבחר לאפיפיור אינוקנטיוס השישי. על פי צוואתו נקבר במנזר שבו למד בימי ילדותו.
ריצ'רד סטנפורד

ריצ'רד סטנפורד (באנגלית: Richard Stanford‏; 2 במרץ 1767 – 9 באפריל 1816) היה חבר קונגרס אמריקאי דמוקרטי-רפובליקני מקרוליינה הצפונית בין השנים 1797 ל-1816.
ביוגרפיה

סטנפורד נולד ליד וינה, פרובינציית מרילנד ב-2 במרץ 1767, עבר להאופילדס, קרוליינה הצפונית, בסביבות 1793 והקים אקדמיה. הוא נבחר לקונגרס כדמוקרטי-רפובליקני ב-1796 ונבחר מחדש תשע פעמים לפני מותו בג'ורג'טאון ב-9 באפריל 1816. במהלך הקונגרס ה-13, עמד סטנפורד בראשהוועדה לשינוי ועסקים לא גמורים. הוא קבור בבית הקברות של הקונגרס.
סטנפורד היה סבו של הסנאטור מטנסי ויליאם רוברט וב.
פרדריק בליס

| --- | --- |
פרדריק ג'ונס בליס, 1894–1897 לערך
פרדריק ג'ונס בליס, 1894–1897 לערך
 לידה:  3 בינואר 1857 הר הלבנון, לבנון 
 פטירה:  22 ביוני 1939  (בגיל 82)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום קבורה:  Old Burying Ground 
 
פרדריק ג'ונס בליס (באנגלית Frederick Jones Bliss;‏ 3 בינואר 1857 - 22 ביוני 1939) היה ארכאולוג אמריקאי. לאחר תקופה שבה עבד במשלחתו של פלינדרס פיטרי במיידום במצרים, הגיע בליס בשנת 1891 לארץ ישראל וחפר במשך שנתיים בתל חסי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. את החפירה באתר החל פיטרי בשנת 1890 שלאחריה חזר למצרים. בליס היה בנו של הכומר הפרוטסטנטי שייסד בביירות את הקולג' שהפך עם השנים לאוניברסיטה האמריקנית בביירות.
בארץ ישראל

בתל חסי השתמש בליס בשיטותיו של פיטרי לתיארוך בעזרת כלי חרס וכן בעקרון ההשתכבות והכרונולוגיה היחסית - סטרטיגרפיה. בליס מצא חומת לבני בוץ ומגדל הקשור לחומה. הוא מצא מכתב מהמאה ה-14 לפנה"ס שנרשם על גבי חרסים בכתב היתדות אשר דומה מאוד לכתב פרוטו-סינאי ובהם מופיעה המילה "בלע". בליס הסיר כמעט שליש מהאקרופוליס והגדיר 11 שכבות יישוב אותן חילק לשמונה "ערים". אחד הממצאים היה מבנה המשתייך לאדריכלות של "בתי מושל". המבנה תוארך על ידו לתקופת הברונזה המאוחרת.
לאחר הצלחתו בתל חסי, עבר בליס לחפור בירושלים. הוא חפר בה ביחד עם האדריכל ארצ'יבלד דיקי (A.C. Dickie) בין השנים 1894–1897. תרומתו העיקרית הייתה הבנת הארכאולוגיה של ירושלים. בין האתרים שחפר היו בריכה וכנסייה ביזנטית בבריכת השילוח. בשנת 1898 עבר לחפור יחד עם עוזרו רוברט מקאליסטר במספר אתרים בשפלת יהודה הוא חפר באזור עד שנת 1900. האתרים שנחפרו היו במרשה, תל צפית, תל גודד ועזקה. דוחות החפירה של בליס ומקליסטר מאתרים אלה, קבעו סטנדרט חדש לחפירות העתידיות.
ב-1900 פוטר בליס מתפקידו כ"חוקר הקרן" בטענה של בריאות לקויה, אבל גם בגלל הדקדקנות הרבה שלו, שגרמה לכך שלא ייצר עבור הקרן דוחות מלהיבים, ובכך הקשה עליה לגייס תרומות לקרן. בתקופה מאוחרת יותר הצהיר אולברייט שזו הייתה שגיאה שפגעה במחקר הארכאולוגי באזור הלבנט. לאחר פיטוריו כתב בליס מונוגרפיה שעסקה בהתפתחות המחקר באזור הלבנט מתחילתה ועד שנת 1902.
לקריאה נוספת

פ"ג בליס וא"ק דיקי (תרגום: רוני רייך), חפירות בירושלים - תגליות מעיר דוד והר ציון 1897-1894, מכון מגלי"ם, ירושלים, 2010
Hallote Rachel, Bible, Map And Spade: The American Palestine Exploration Society, Frederick Jones Bliss and the Forgotten Story of Early American Biblical Archaeology, Gorgias Press, 2006
הערות שוליים

↑  המגילה שבבולי המועדים מהי? , הצופה, 3 באוקטובר 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258887305171  BIBSYS: 90533962  GND: 142607304  ISNI: 0000 0000 9383 1153  LCCN: no2008023249  NTA: 068544278  SNAC: w6fb6335  SUDOC: 165906014  VIAF: 76696908   WorldCat (עם VIAF): 76696908 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרטוטים שהכין בליס לכלי חרס שמצא בתל חסי
מחנה החפירה של בליס ודיקי בהר ציון, 1897 (תצלום באתר הקרן לחקר ארץ ישראל)
רוברט וייטהיל (פוליטיקאי)

רוברט וייטהיל (באנגלית: Robert Whitehill‏; 21 ביולי 1738 – 8 באפריל 1813) היה פוליטיקאי אמריקאי שנבחר לחמש קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מפנסילבניה, שכיהן מ-1805 ועד מותו ב-1813.
ביוגרפיה

רוברט וייטהיל (אחיו של ג'ון וייטהיל, דודו של ג'יימס וייטהיל, וסבא רבא רבא של ג'ון קריין קונקל) נולד ב-21 ביולי 1738 בפקה, פרובינציית פנסילבניה. הוא התיישב במחוז קמברלנד, פנסילבניה.
הוא היה חבר בוועידה החוקתית של מדינת פנסילבניה ביולי 1776 שאישרה את הכרזת העצמאות. הוא היה חבר במועצת ההגנה ב-1777, וציר בוועידה החוקתית של המדינה ב-1790. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של פנסילבניה מ-1797 עד 1800.
הוא כיהן בסנאט של מדינת פנסילבניה מ-1801 עד 1804 והיה יושב ראש הסנאט ב-1804 במהלך משפטי ההדחה של שופטי בית המשפט העליון של פנסילבניה.
וייטהיל נבחר לקונגרס התשיעי כדי למלא את התפקיד שהתפנה בשל מותו של ג'ון א. האנה. הוא נבחר מחדש לקונגרס העשירי ולשלושת הקונגרסים הבאים וכיהן עד מותו.
הוא מת ב-8 באפריל 1813 באחוזת לאות'ר, מחוז קמברלנד, פנסילבניה. הוא נקבר בבית הקברות של הכנסייה הפרסביטריאנית סילבר ספרינג בעיר המפדן, ליד קמפ היל, פנסילבניה.
כתבים

הכתבים הבולטים כוללים את חוקת פנסילבניה משנת 1776, שאותה עזר לנסח, ואת הסתייגויות המיעוט לאשרור חוקת ארצות הברית על ידי פנסילבניה. התנגדות זו כללה מספר תיקונים מוצעים לחוקת ארצות הברית, ומקובל כי ג'יימס מדיסון השתמש בו כאשר ניסח את מגילת הזכויות של ארצות הברית.
שברולט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  יחידה
 מייסדים:  לואי שברולה ויליאם דוראנט
 תקופת הפעילות:  1911–הווה (כ־114 שנים)
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 מיקום המטה:  דטרויט 
 משרד ראשי:  ארצות הבריתדטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  כלי תחבורה; מכוניות, מסחריות, משאיות
  
 www.chevrolet.com
 
דגם ה-210 מודל 1956
דגם הסברבן מודל 2000
שברולט קורבט
שברולט (באנגלית: Chevrolet), לעיתים נקראת שבי (Chevy), היא חטיבה של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס. החברה נוסדה בשנת 1911, וצורפה לתאגיד ג'נרל מוטורס בשנת 1917.
הקמת החברה

החברה הוקמה על ידי לואי שברולה (נהג מרוצים צרפתי) וויליאם דוראנט (תעשיין רכב), ב-3 בנובמבר 1911. בשנת 1912 הוצג דגם "קלאסיק סיקס", שנועד להתחרות בפורד מודל T המצליחה. המכונית הונעה במנוע שישה צילינדרים בנפח 4.9 ליטר, ונשאה חמישה נוסעים עד למהירות מרבית של 105 קמ"ש. הלוגו הנוכחי של החברה אומץ בשנת 1913.
בשנת 1916 רכש דוראנט את מניות השליטה בג'נרל מוטורס, ובשנת 1917 הוא מונה לנשיא החברה ומיזג לתוכה את שברולט, כחטיבת מותג.
שברולט נחשבת למותג העממי, המוכר והנמכר ביותר של ג'נרל מוטורס. בשוק הרכב האמריקני היא הגיעה לשיאה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.