מעצרי פלסטינים וערביי ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל
תנאי המעצר > עדויות להתעללות

מאז פרוץ המלחמה, התרחשו מקרים של חיילים המתעדים את עצמם מכים ומשפילים פלסטינים עצורים, ומפיצים את הסרטונים ברשתות החברתיות. צה"ל העניש חיילים שהיו מעורבים בכמה מהמעשים, ומסר כי מדובר בהתנהגות שאינה תואמת את ערכי הצבא.
חדשות NBC והטיימס אוף ישראל פרסמו ודיווחו על סרטונים המתארים חיילים ישראלים מתעללים בעצורים פלסטינים קשורים ומכוסי עיניים. צה"ל פרסם בתגובה גינוי להתעללות ודיווח כי האירועים נמצאים בחקירה. ב-1 בנובמבר זוהה חייל מילואים שהופיע באחד הסרטונים, והוא שוחרר משירות המילואים.
בין המקרים פורסם על שלושה פלסטינים מכפר ואדי א-סיק שחדרו לשטח אסור ונעצרו על ידי חיילים ומתנחלים. לפי דיווח של הגר שיזף החיילים היו מיחידת ספר המדבר המורכבת מנערי גבעות. לפי דובר צה"ל החיילים אמרו שמצאו על הפלסטינים גרזן וסכין. פלסטיני שהיה באירוע טען שהוא זה שהתקשר למנהלת תיאום וקישור כדי לבקש עזרה, וממילא לא היה עליו סכין. לטענת הפלסטינים הכו אותם, השתינו עליהם וכיבו עליהם סיגריות בוערות. הם שוחררו לבית חולים ולדבריהם נגנב מהם רכוש. צה"ל פתח בחקירת מצ"ח והדיח את מפקד הכוח.
פועלים מעזה שנכלאו במחנה ענתות לנו על מזרנים שהונחו על הרצפה במתקנים דמויי כלובים, הוחזקו במשך שעות ארוכות בשמש כשהם כפותים ועיניהם מכוסות, ללא מים וללא גישה לשירותים, וסבלו מאלימות ואיומים. אחד העצורים, עובד ניקיון בן כ-60, שוחח עם כתב האינדפנדנט ותיאר יחס משפיל, כולל כיסוי עיניים ואזיקת ידיים ורגליים, וטען שהרשויות הישראליות כינו את כלל העצורים "חמאס" ו"מחבלים". לדבריו חלק מהעצירים הוכו, והרשויות סירבו לספק להם תרופות, מזון ומים. זקי סלאמה, בנאי בן 55, סיפר כי לאחר מעצרו הוא הועבר לבית הסוהר עופר, וטען כי הוא ועצורים נוספים עברו עינויים במשך מספר ימים על מתקן דמוי כיסא חשמלי, במסגרת חקירה של כוחות הביטחון.
במהלך המלחמה, עצורים ואסירים השוהים בכלא מגידו העידו על מקרי אלימות והתעללות מצד סוהרים בכלא, הכוללים בעיטות, אגרופים, מכות לאזור האשכים והשפלות. חלקם העידו כי אסיר שהוכה מת מפצעיו. לפי עו"ד סאוסן זהר, שמייצגת כמה מהעצורים במגידו, "מדינת ישראל מפרה את ההתחייבויות לפי האמנה הבינלאומית האוסרת על עינויים ועל מתן יחס משפיל לעצורים ולאסירים".
אסירים ועצורים בכלא גלבוע העידו כי סוהרים תוקפים אותם, משפילים אותם ומתעללים בהם. לדברי הכלואים שהותקפו, מתחילת המלחמה החלו סוהרים להכות אותם ולאיים עליהם באלימות אם לא ינשקו את דגל ישראל. הכלואים אינם קשורים לעצורי כוחות הנוח'בה, וכמה מהם טרם הורשעו. לפי עדויות, האירועים כללו אוכל לכלואים שזרקו על הרצפה ומעכו, הכאה של הכלואים במקלות מברזל ודרישה מהם ללכת על ארבע.
הארגון הפלסטיני "אדאמיר" ניתח סטטיסטיקה ועדויות, וקבע כי "רוב הילדים העצורים עברו צורה אחת או יותר של עינויים פיזיים ופסיכולוגיים". גם האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד דיווחה על התעללות קשה בילדים במעצר בישראל.
לפי דו"ח של העמותה הישראלית "רופאים לזכויות אדם", ההתעללות באסירים פלסטינים במהלך מלחמת חרבות ברזל כללה השפלה מינית והטלת שתן.
נציגי האו"ם הביעו חשש מדיווחים על אלימות מינית נגד פלסטיניות ובכללן איומים באונס, הפשטות וחיפוש על ידי קציני צבא ישראלים, וצילומים משפילים. על פי הדיווחים, לפחות שתי עצירות פלסטיניות נאנסו. מספר פלסטיניות העידו על האלימות המינית. בתחילת מרץ 2024 סוכנות הידיעות AP דיווחה על עדויות של עצירות פלסטיניות שסיפרו על התעללות במעצר ישראלי, ועל תנאים גרועים.
לפי עדויות, שני גברים פלסטינים הותקפו מינית כאשר הושבו על מוטות או מקלות ברזל ונפגעו מכך, ונטען כי עצור נוסף מת לאחר שהוכנס מקל חשמלי לפי הטבעת שלו. צה"ל אישר כי חיילים ישראלים הודחו בעקבות שימוש בכוח מופרז, אך דחה טענות להתעללות שיטתית. מוחמד ערב, עיתונאי פלסטיני שנעצר בבית החולים שיפא בעזה, סיפר כי שישה אסירים שונים במחנה שדה תימן נאנסו והותקפו מינית במקל מול שאר האסירים רק מפני שהפרו פקודות בתוך הכלא. אסיר אחר מעזה, ששוחרר ממחנה שדה תימן, סיפר כי ראה במו עיניו מקרים שבהם חיילים מאפשרים לכלבים לתקוף מינית אסירים.
נער בן 14 אשר טוען שהוחזק במחנה שדה תימן במשך 24 ימים, כשסביבו עצירים בוגרים, העיד כי חוקרים צבאיים הרביצו לו, בעטו בו וכיבו עליו סיגריות שוב ושוב. במהלך המעצר הוא לא הורשה להתקשר למשפחתו או לראות עורך דין, והוחזק אזוק וכשעיניו מכוסות. ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל אישר כי נראו "סימנים של כוויות וחבורות" על גופו.
ב-11 במאי פרסמה רשת CNN תחקיר על טענות להתעללות שיטתית בפלסטינים במחנה שדה תימן. על פי עדויות אנונימיות של עובדים ישראלים, רופאים נאלצו לכרות איברי עצורים עקב פציעות שנגרמו להם כתוצאה מהאיזוק הממושך. המתקן - שלא רחוק מרצועת עזה - מחולק לשני חלקים: מתחמים שבהם כ-70 עצורים פלסטינים מוחזקים תחת "ריסון פיזי קיצוני", ובית חולים שדה שבו עצורים פצועים קשורים למיטותיהם, לובשים חיתולים ואוכלים באמצעות קשיות. פלסטינים שהפרו את איסור הדיבור והתנועה מספר פעמים הוכו באגרסיביות, מה שהגיע עד לכדי שיניים ועצמות שבורות.
עאמר אבו הליל, פעיל חמאס מהעיירה דורא שישב בכלא קציעות עוד לפני טבח ה-7 באוקטובר, ואמור היה להשתחרר בנובמבר 2023, העיד כי לאחר פריצת המלחמה הסוהרים החלו לענות ולהתעלל באסירים. בין המקרים שתיאר היו תקיפות כלבים, התעללות מינית, הכאה באלות ומכות ובעיטות באשכים. במקרה אחד, סוהר תחב גזרים לפי הטבעת של אבו הליל ולאלה של עוד כמה אסירים. לדבריו, הוא התעלף מספר פעמים כתוצאה מהמכות שקיבל. הטענות אינן מוכרות לשב"ס, וייתכן שהן אינן נכונות, לפי דוברות שב"ס.
ב-29 ביולי הוושינגטון פוסט פרסם תחקיר לפיו קיימת "אלימות משתוללת, לפעמים קטלנית וקיפוח מצד רשויות הכלא הישראליות". התחקיר מצא עדויות לעינויים והרג שנתמכו על ידי נתיחות לאחר המוות. באותו היום, המשטרה הצבאית עיכבה תשעה חיילי מילואים לחקירה בחשד להתעללות מינית במחבל פלסטיני שהיה עצור במחנה שדה תימן ואשר אושפז עם חבלות בישבנו בעקבות כך. על פי הארץ, העצור סבל מקרע במעי, פציעה קשה בפי הטבעת ובריאות וצלעות שבורות. על פי התביעה הצבאית, במהלך חקירת המקרה נגבו כ-100 עדויות, כולל עדות של העצור עצמו. עולה ממנה שחיילי מילואים מכוח 100 הכו את העצור העזתי באלות, דחפו אלה לפיו, גררו אותו על הרצפה וחשמלו אותו בטייזר. אחד מהם דחף לישבנו חפץ חד, מה שגרם לפציעה קשה ולנקב ברקטום של העצור. נטען כי ה"חיפוש" על העצור נעשה במשך כ-17 דקות, מאחורי "קיר מגן" שיצרו החיילים באמצעות מגני הפלסטיק שלהם.
ב-31 ביולי דו"ח של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם קבע כי העצירים הפלסטינים עברו צורות שונות של התעללות ועינויים, כולל עדויות לאלימות מינית נגד נשים וגברים, מכות חשמל, שחרור כלבים וכיבוי סיגריות על עצורים. לפי הדו"ח, אלפי עצירים פלסטינים מוחזקים על ידי ישראל באופן שרירותי, בתנאים מחפירים ורובם ללא אישום או משפט. בין העצירים יש נשים, ילדים, רופאים, עיתונאים, פעילי זכויות אדם, חולים ותושבים שנמלטו מהלחימה ברצועת עזה.
בתחילת אוגוסט 2024 ארגון "בצלם" פרסם עשרות עדויות של עצירים שנכלאו מאז פרוץ המלחמה, כאשר רובם שוחררו בסופו של דבר מבלי שהועמדו לדין. הדו"ח הצביע על "מציאות של עינויים, פגיעות מיניות, אלימות, השפלה, הרעבה ומניעת טיפול רפואי הולם". הדו"ח כלל עדויות רבות המתארות פגיעות מיניות, ובהן הכאת איברי מין, שימוש באלות וכלי מתכת כדי להסב כאב באיברי המין, אחיזה באיברי מינם של האסירים, צילום אסירים עירומים, וביצוע חיפוש על גופם כשהם בעירום מלא. עדויות אחרות בדו"ח כוללות בין היתר תיאורי אלימות שהופעלה באמצעות גז פלפל, רימוני הלם, מקלות, אלות עץ וברזל, טייזר, מכות ואגרופים.
בינואר 2025 דווח כי עצורים במחנה ענתות הוחזקו כשעיניהם מכוסות וידיהם אזוקות במשך שבועות. עדויות הצביעו גם על תנאים היגייניים קשים, על צפיפות ואלימות בכל מיני שלבים של המעצר.
במרץ 2025 דו"ח של האו"ם קבע כי כי עצירים פלסטינים היו נתונים "באופן שגרתי" להתעללות מינית והטרדה מינית. על פי עדויות, גברים פלסטינים הותקפו מינית ונאנסו על ידי שימוש במכשיר חשמלי לגרימת כוויות בפי הטבעת, והחדרת חפצים לפי הטבעת ולחלחולת. לפחות שני עצירים נזקקו לטיפול רפואי בעקבות אונס. נשים פלסטיניות שהוחזקו במעצר העידו בין היתר על הטרדות מיניות וניסיונות תקיפה מינית, מכות שכוונו אל איבר המין שלהן ומקרים שבהם חיילים נגעו בחזה שלהן וניסו לנשק אותן.