stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיקולו
היסטוריה

הפיקולו, שבתחילה היה ללא מנגנון לחצנים, התפתח מחליל שהשימוש הנפוץ בו היה בצעדה יחד עם תוף מצעדים בקרנבל של בזל, ששורשיו במאה ה-16. אנטוניו ויוואלדי חיבר כבר במאה ה-17 קונצ'רטי (RV 443, 445) ל"חליל קטן" (flautino; חלילית קטנה מתקופת הבארוק) המותאמים לנגינה בפיקולו התזמורתי המודרני.. גאורג פרידריך הנדל שילב פיקולו באופרה "רינלדו" (1711).  ז'אן-פיליפ ראמו שילב אף הוא פיקולו בתזמורת אופרות שחיבר. מלחיני מוזיקה קלאסית כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף היידן, פראנץ אנטון הופמייסטר, מיכאל היידן ופרנץ קסאפר זיסמאייר כתבו תפקידים לפיקולו ביצירות סימפוניות ובימתיות מן המאה ה-18.
הפיקולו המודרני בנוי באופן דומה לחליל צד, כצינור צר (בקוטר של כ-2 ס"מ) שארכו כ-30 ס"מ, העשוי בדרך כלל ממתכת או מעץ הובנה, ולאורכו שישה נקבים הנסגרים ונפתחים על ידי מנגנון מורכב של לחצנים (המכונים "קלפות") ומנופים, אשר קרוי על שם ממציאו, מנגנון תאובלד בהם. הלחצנים עשויים גם הם ממתכת, ובתחתיתם שכבת לבד המצופה בעור-דג או חומר סינתטי אחר המונע בריחת אוויר בהסגרם. לחליל ישנה פייה המיועדת לנשיפה, העשויה לרוב ממתכת.
בעבר היו נפוצים פיקולו במפתח רה במול, אולם כיום הכלי נפוץ במפתח דו.
רפרטואר

הפיקולו נכלל כמעט תמיד בתזמור סימפוני החל מן המאה ה-19 והוא חבר קבוע בתזמורת הסימפונית, כאשר לעיתים מוקצים לו קטעי סולו. ג'ון פיליפ סוזה חיבר קטע סולו לארבעה כלי פיקולו בטריו הסוגר את המארש כוכבים ופסים לנצח.
ברפרטואר קיימות יצירות לפיקולו סולו וסונטות לפיקולו ופסנתר מאת מלחינים מן המאה ה-20 כסמיואל אדלר, קרלהיינץ שטוקהאוזן (שחיבר גם את היצירה Zungenspitzentanz לפיקולו, סינתיסייזר וכלי הקשה) ועוד.
בנוסף לקונצ'רטי של ויואלדי קיימים קונצ'רטי לפיקולו ולתזמורת מאת מלחינים מודרניים כגון לואל ליברמן, פיטר מקסוול דייוויס ואבנר דורמן.
יצירה נוספת היא החמישייה לפיקולו ורביעיית מיתרים מאת גרהם ווטרהאוס (1989).
לקריאה נוספת

Gippo, Jan (ed.). The Complete Piccolo: A Comprehensive Guide to Fingerings, Repertoire, and History, second edition, foreword by Laurie Sokoloff; contributing editors, Therese Wacker, Morgan Williams, and Tammy Sue Kirk. Bryn Mawr: Theodore Presser Company, 2008. ISBN 1-59806-111-9
הערות שוליים

↑  Piccolo (Flautino) Concerto, for piccolo (or recorder/flute), strings & continuo in C major, RV 443, Allmusic
| כלי נגינה מרכזיים במוזיקה המערבית |
| --- | --- | --- |
| כלי נשיפה ממתכת | חצוצרה • קרן יער • טרומבון • בריטון • טובה |  |
| כלי נשיפה מעץ | פיקולו • חליל צד • אבוב • קלרינט • בסון • סקסופון • קרן אנגלית |  |
| כלי פריטה | נבל • גיטרה • גיטרה בס |  |
| כלי קשת | כינור • ויולה • צ'לו • קונטרבס |  |
| כלי הקשה | תופים • מצלתיים • קסילופון • טימפני • צ'יימס |  |
| כלי מקלדת | פסנתר • עוגב • צ'מבלו • אורגן חשמלי • מקלדת אלקטרונית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4197172-3  MusicBrainz: d01ae816-0567-4520-8fcb-8d3b71ef4bdf  NDL: 01217243
היידי תומאס

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1962 (בת 62) גרסטון, מרסייסיד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוניברסיטת ליברפול 
 בן או בת זוג:  סטיבן מקגאן 
 מספר צאצאים:  1 
 
היידי תומאס (באנגלית: Heidi Thomas; נולדה ב-13 באוגוסט 1962) היא תסריטאית קולנוע וטלוויזיה ומחזאית אנגלייה.
ביוגרפיה

תומאס נולדה באזור גרסטון בעיר ליברפול שבלנקשייר. היא למדה אנגלית באוניברסיטת ליברפול. ב-1985 זכתה לתשומת לב בבריטניה כשהוענק לה פרס ג'ון ויטינג עבור המחזה שכתבה "Shamrocks And Crocodiles". בעונת 1987/88 הוצג המחזה "אינדיגו" על ידי הלהקה השייקספירית המלכותית. יצירות נוספות שלה לתיאטרון הן "Some Singing Blood" שהועלה בתיאטרון רויאל קורט בלונדון, והעיבוד למחזה מאת איבסן "האישה מן הים" שהוצג בלונדון ובאוסלו בתיאטרון הלאומי של נורווגיה. ב-2010 הועלה המחזה "House of Special Purpose" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
תומאס כתבה עיבודים של ספרים לקולנוע ולטלוויזיה בהם הסרט "אחוזת אהבה" (I Capture the Castle) משנת 2003, והעיבוד הטלוויזיוני לספר "מאדאם בובארי" משנת 2000. ב-2007 הייתה היוצרת הכותבת והמפיקה בפועל של הדרמה התקופתית "Lilies" של רשת ה-BBC. עוד כתבה את התסריט לשתי העונות של הסדרה "קרנפורד" על פי רומנים מאת אליזבת גאסקל, ותסריט על פי רומן "נעלי בלט" מאת נואל סטריטפילד.
ב-2010 הייתה תומאס הכותבת והמפיקה בפועל של הסדרה "על אדונים ומשרתים", הגרסה המחודשת של סדרת הדרמה הוותיקה על באותו שם משנות השבעים של המאה העשרים. ב-2011 כתבה את התסריט והייתה שותפה להפקה של הסדרה "מיילדת", עיבוד לטרילוגיית הספרים מאת ג'ניפר וורת'. פרק הבכורה של הסדרה שודר בינואר 2012 ב-BBC1, ורשם שיא בנתוני הצפייה של הערוץ. העונה השנייה והשלישית שודרו בשנים שאחר כך. בפברואר 2014 פורסם שה-BBC הזמין פרק ספיישל לחג המולד ועונה רביעית לסדרה.
במרץ 2008 זכתה תומאס בפרס הכותבת הטובה ביותר של האגודה המלכותית לטלוויזיה (אנ') על הסדרה "קרנפורד". באפריל 2008 קיבלה את פרס הכותבת הטובה ביותר מטעם Broadcasting Press Guild על עבודתה ב"קרנפורד", "נעלי בלט" וב-"Lilies". עוד הייתה מועמדת על "קרנפורד" לפרס באפט"א לטלוויזיה ולפרס אמי לבידור בפריים טיים. בנובמבר 2008 זכתה תומאס בפרס הסדרה הטובה ביותר של גילדת הסופרים של בריטניה עבור "קרנפורד". ב-2011 הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים על הסדרה "על אדונים ומשרתים". בדצמבר 2012 קיבלה את הפרס השנתי Technicolor Writing Award של "נשים בקולנוע ובטלוויזיה" על תרומתה לתחום.
בינואר 2015 הועלתה הפקה חדשה של המחזמר "ג'יג'י" בעיבודה של תומאס במרכז קנדי ואחר כך בברודוויי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

תומאס נשואה לשחקן סטיבן מקגאן שמגלם את הדמות של ד"ר טרנר בסדרת הטלוויזיה "מיילדת". לבני הזוג יש בן בשם דומיניק.
עבודותיה

מאדאם בובארי, 2000, BBC One
אחוזת אהבה, 2003, BBC Films
Lilies,‏ 2007, BBC One
נעלי בלט, 2007, BBC One
קרנפורד, 2007, BBC One
קרנפורד, 2009, BBC One
על אדונים ומשרתים, 2010, BBC One
מיילדת, 2012 עד היום, BBC One
נשים קטנות, 2017, BBC One
1984, All Flesh is Grass, התיאטרון הלאומי לנוער
אינדיגו, 1988, הלהקה השייקספירית המלכותית ותיאטרון אלמיידה בלונדון
1987, Shamrocks and Crocodiles, ליברפול פלייהאוס ובסטודיו התיאטרון הלאומי
1992, Some Singing Blood, תיאטרון רויאל קורט
2009, The House of Special Purpose, תיאטרון פסטיבל צ'יצסטר
הערות שוליים

↑  "Ballet Shoes press release". bbc.co.uk. נבדק ב-2007-12-02.
↑  "Cranford - BBC official website". BBC. נבדק ב-2007-11-19.
↑  "Lilies by Heidi Thomas - a new drama series for BBC One". BBC Press Office. נבדק ב-2007-04-12.
↑  "Call the Midwife press release". bbc.co.uk. נבדק ב-2011-01-13.
↑  "Danny Cohen orders eight new episodes of Call The Midwife - BBC One's biggest new drama launch on record". bbc.co.uk. נבדק ב-2012-01-24.
↑  Call the Midwife to return for a fourth series
↑  Eden, Jenny (4 באוגוסט 2001). "Interview: Steve McGann". Daily Mirror. Trinity Mirror. נבדק ב-9 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑
↑  "Heidi Thomas". doollee. נבדק ב-2007-04-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810683613505606  BNE: XX1061261  BnF: cb17166804k (data)  CANTIC: a11664290  GND: 139429093  ISNI: 0000 0000 7191 9322  LCCN: no2015073547  NTA: 338028706  RERO: 02-A016617969  SUDOC: 176913270   WorldCat (עם LCCN): no2015-073547
MTV ישראל

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  מוזיקה
 תאריך השקה:  17 בינואר 2011
 בעלות:  ענני פרמאונט, חברה-בת של ויאקום
 שפה:  עברית
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו 
 אזור קליטה:  ישראל
 זמינות
 חבילה:  HOT • ‏yes • ‏NEXT TV
 HOT:  אפיק 189 + SVOD
 yes:  אפיק 204 + VOD
 
 http://www.mtv.co.il/
 
MTV ישראל הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בבעלות חברת ענני פרמאונט המשדר סרטונים של מוזיקה פופולרית בישראל ובעולם 24 שעות ביממה החל משנת 2011. הערוץ משודר באפיק 189 ב-HOT וב-NEXT TV, ובאפיק 204 ב-yes - כאשר ב-HOT וב-NEXT TV משודרות בנוסף תוכניות רכש בערוץ נפרד הנקרא MTV סדרות, אשר נמצא באפיק 186.
היסטוריה

ערוץ MTV אירופה החל את שידוריו בישראל ב-13 במרץ 1990 בחברות הכבלים ופעל במשך יותר משני עשורים בהם צבר פופולריות רבה בקרב הנוער הישראלי והגביר את החשיפה למוזיקה הלועזית אשר הובילה לעלייה בצריכה של להיטים, הן בתחנות הרדיו והן בחנויות, כשבשיא הביקוש הגיעו כוכבי פופ בינלאומיים רבים להופעות בארץ.
רינת קטן הייתה אחראית על ניהול והפקת התוכן של MTV ישראל, והובילה את כל מהלכי התקשורת והפיתוח של הערוץ בארץ. תחת ניהולה, MTV ישראל התמקד בשילוב תכנים בינלאומיים עם תוכן ישראלי, כשהערוץ התבלט בזכות ההתאמות המקומיות, כולל שידורי קליפים של אמנים ישראלים וקריינות בעברית, כל זאת תוך שמירה על הקווים המנחים והסטנדרטים של MTV העולמית.
בעקבות ההצלחה וכחלק מתוכנית של רשת MTV העולמית להמקים את הערוץ במדינות ברחבי העולם, ב-1 בדצמבר 2007 היא השיקה יחד עם שותפתה המקומית ענני תקשורת את אתר MTV.co.il בשפה העברית אשר הציג חדשות ומידע על המוזיקה בארץ ובעולם, זאת לצד הצעות לצפייה בסרטוני מוזיקה במסך מלא וסדרות מקור מתורגמות לפי דרישה. האתר בו הושקעו כמיליון דולר הוכתר כהצלחה, ישראל הפכה לשוק מועדף וכשנתיים לאחר מכן הכריז סגן נשיא MTV באבניט סיין על עלייתו של ערוץ MTV ישראלי.
ב-17 בינואר 2011 הוחלף ערוץ MTV אירופה ב-MTV ישראל בכבלים ובלוויין באפיקים 89 ו-75 בהתאמה, שהפך לערוץ MTV ה-64 במספר שמושק מחוץ לארצות הברית, עם השקעה של כ-6 מיליון שקלים בערוץ החדש. שני ההבדלים המרכזיים בלוחות השידורים הם שילוב סרטוני מוזיקה ישראלית עם אלו בלועזית ושידור רציף של התכנים ללא פרסומות כאשר הקריינות והמעברונים בשפה העברית ותוכניות המקור מתורגמות.
ערוץ MTV סדרות

בינואר 2015 החליטה HOT לפצל את הערוץ לשניים, ערוץ MTV המשדר מוזיקה בלבד וערוץ MTV סדרות המשדר הפקות מקור מתורגמות וטקסי פרסים. התוכניות גם זמינות לצפייה בשירות ה-VOD של חברת yes.
ערוץ MTV סדרות > תוכניות בהווה

בגרות באימהות
חוקי המשיכה
לינדזי לוהן ביץ' קלאב
קטפיש
שרוטים
שרלוט שואו
חוף האקסים
ערוץ MTV סדרות > תוכניות בעבר

16 מתוק
Made
אוקוורד
איי קנדי
ביוויס ובאטהד
בתולים
ג'ורדי שור
דריה
דייט מהגיהנום
החיים הקשים של אר ג'יי ברגר
העולם האמיתי
העמק
חוף ג'רזי
מתוחים
סנוקי וג'ייוואו
ספרינג ברייק עם סבא
עושות בכאילו
פלוריבמה שור
פרומאניה
שמנים לשעבר
תיכון בהריון
תקוע עם קעקוע
ערוץ MTV סדרות > הפקות מקור

פרסי המוזיקה של MTV ישראל
שרוטים ישראל
פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון
הערות שוליים

↑  ערוץ MTV ישראל יוצא לדרך, באתר וואלה, 16 בינואר 2011
↑  יום בהיסטוריה - חודש מרץ, היסטוריה על המפה
↑  אבי גולדברגר‏, הריאליטי הרג את כוכב הווידאו: 35 שנה ל-MTV, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2016
↑  MTV launches Israeli channel online, באתר DigitalSpy, ב-23 באוקטובר 2007
↑  ערוץ MTV ישראל עוקף את הטלוויזיה, ועולה ברשת, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2007
↑  מיכל תוסייה כהן, סגן נשיא ב-MTV: "בשנה הבאה יעלה לאוויר MTV ישראל", באתר כלכליסט, 25 באוקטובר 2009
↑  נמרוד דביר, ערוץ MTV ישראל יעלה מחר לאוויר, באתר nrg‏, 16 בינואר 2011
סמליל אם.טי וי. ישראל הראשון, החל מ-2007
מוטי מזרחי (אמן)

| --- | --- |

מוטי מזרחי (2012)
 לידה:  22 בפברואר 1946 (בן 78) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  פיסול
 יצירות ידועות:  "ויה דולורוזה" (1973), ״עין השמש״ (2012)
 http://mottimizrachi.com/
 
מוטי מזרחי (נולד ב-22 בפברואר 1946) הוא אמן ישראלי רב-תחומי, עוסק בצילום, פיסול, וידאו, ומולטימדיה.
ביוגרפיה

מוטי מזרחי נולד בשנת 1946 נולד בשכונת שבזי בתל אביב וגדל בשכונת רמת ישראל. מזרחי נכה בשתי רגליו מילדותו כתוצאה ממחלת הפוליו והוא נעזר בזוג קביים לשם הליכה, ונכותו זאת מתבטאת לעיתים בעבודותיו השונות. בשנים 1969–1973 למד באקדמיה לאמנות בצלאל.
גלריה

עמוד, בורג וברוזים, 1989
פלדה, ברונזה ופלדת אל - חלד
ככר מסריק 2, תל אביב-יפו
רוכבת השלום
אוסף בנק דיסקונט לישראל
נפילת המוזות, 1991
ברונזה
פארק רעננה, רעננה
נפילת המוזות, 1991
ברונזה
מגדל האופרה, תל אביב-יפו
נשיקה מזרחית, 1991
עירוב טכניקות
מגדל האופרה, תל אביב-יפו
מלאך השלום, 1992
ברונזה
שכונת התקווה, תל אביב-יפו
ממטרה, 1996
חולון
רוכבת השלום
חוף מלון השרון, הרצליה
איקרוס, 2002
פלדת אל-חלד, פלקסיגלס וברונזה, גובה 750 ס"
מוזיאון תל אביב לאמנות
הרצל פוגש בקיסר גרמניה, 2011
ברונזה
מקוה ישראל
עין השמש, 2007-2012
טכניקה מעורבת
רובע ט"ו, אשדוד
מראה בתערוכת היחיד "איך בין א מענטש" (2014)
תערוכות יחיד

1975 - "פנים חדשים" גלריה שרה גילת, ירושלים
1976 גלריה הקיבוץ, תל אביב-יפו.
1977 - "תערוכה לבנה" גלריה שרה גילת, ירושלים
1978 - גלריית פטרי, מלמו, שוודיה
1982 "מתווים לאופרת העקידה", גלריה שרה לוי, תל אביב-יפו.
1985 - אגף הנוער במוזיאון ישראל, ירושלים
1989 "מוטי מזרחי", גלריה שרה לוי, תל אביב-יפו.
1991 - "מחיאות כפיים ביד אחת", גלריה שלוש, תל אביב-יפו.
1992 יריד אמנות שיקגו, ארצות הברית.
1993 - "סטלה מאריס" בית קונסטנט, רמת גן.
2000 - "רואנדה קזנובה" מוזיאון חיפה לאמנות.
2001 "רואנדה קאזנובה – פיתוי", גלריה בראונשטיין/קוואי, סן-פרנסיסקו.
"Body Care Light", גלריה שלוש, תל אביב-יפו.
אוסף ע"ש דן סנדל, מוזיאון ת"א לאמנות, תל אביב-יפו.
2002 "רואנדה קאזנובה – בלינקינג", גלריה שלוש, תל אביב-יפו.
2002 "רואנדה קאזנובה – בלינקינג", בית העירייה, יבנה.
2004 "Passion", גלריה שלוש, תל אביב-יפו.
"Wailing", גלריה דביר, תל אביב-יפו.
"Compassion", גלריית המדרשה, תל אביב-יפו.
2011 "חדר חריגים – דיוקן עצמי כשמאן", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב-יפו.
2014 “Ich Bin Ein Mensch”, Nitzana Gallery, Jaffa
2024 "הבהובי תודעה", מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
פסלי חוץ, מייצגים ופרויקטים מיוחדים

1972 "קברים בוערים", מיצג, ים המלח.
1973 "ויה דולורוסה", מיצג, יריד אמנות בינלאומי, ירושלים.
1976 "מיצג 76", בית האמנים, תל אביב-יפו.
1978 "Breakthrough", יריד אמנות בינלאומי, תל אביב-יפו.
"על המצב הפוליטי", גלריה הקיבוץ, תל אביב-יפו.
"בריכה ורודה", בית האמנים, ירושלים.
1979 "Art Therapy", מיצג, בית האמנים, תל אביב-יפו.
1980 פרויקט "דואר מזרחי".
"שנת היונה", מיצג תל חי 80, מפגש אמנות בת זמננו.
1981 "זמירות", אוניברסיטת חיפה.
"שמחות", מיצג, מוזיאון ת"א לאמנות, תל אביב-יפו.
1982 "דרך הייסורים של קליין", מיצג, מוזיאון ישראל, ירושלים.
"זמירות", מוזיאון ישראל, ירושלים.
1984 "סנפרוסט", גג מוזיאון הלנה רובינשטיין, תל אביב-יפו.
1985 "המירוץ לשלום של מוטי מזרחי", נווה שלום.
"הכבוד האבוד של מזרחי", דיזנגוף סנטר, תל אביב-יפו.
1986 "קינת המלאכים", גג בנק דיסקונט, רמת אביב, תל אביב-יפו.
1987 "פנורמה", בית סרנת.
1988 "בוקר טוב חיפה", חזית מוזיאון חיפה.
1989 "עמוד, בורג וברווזים", כיכר מסריק,תל אביב-יפו.
"מורדוך", פסל חוץ, בנין מרכזים, הרצליה.
1992 "מלאך השלום", בית דני, שכונת התקווה, תל אביב-יפו.
"נשיקה מזרחית", מגדל האופרה, תל אביב-יפו.
"נפילת המוזות", מגדל האופרה, תל אביב-יפו.
1995 "Sprinkler", חולון.
1996 "קשב", נתניה.
"בוקר טוב רחובות", תחנה מרכזית, רחובות.
"איקארוס", מוזיאון תל אביב-יפו.
2001 סרט תיעודי "לא בדיוק מזרחי", בימוי עמית גורן, הפקת ערוץ שמונה.
2011 "הרצל פוגש את הקיסר ווילהלם השני בשערי מקוה ישראל", מקוה ישראל.
2012 "עין השמש", פסל חוץ, אשדוד.
הוראה

1980–1987 - בצלאל, ירושלים,
המדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
קמרה אובסקורה, תל אביב.
פרסים

1976 - פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1987 - פרס מוזיאון תל אביב ובנק דיסקונט לאמן ישראלי
1987 - פרס סנדברג לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
1987 - פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל
1997 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
2001 - פרס קרן דן סנדל ומשפחת סנדל לפיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות
2002 - פרס שר המדע התרבות והספורט.
2003 פרס סנדלר לפיסול, מוזיאון ת"א לאמנות, תל אביב.
2024 פרס מפעל חיים של משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית.
לקריאה נוספת

טלמור דניאלה, רואנדה, קזנובה- מזרחי מרדכי, מוזיאון חיפה לאמנות, 2000
אדם ברוך, הביאנלה של ונציה: 1988, צדוק בן דוד, מרדכי מזרחי, : הביתן הישראלי, מוזיאון רמת גן לאמנות, 1988
מוטי מזרחי, מחיאות כף יד אחת, תל אביב: גלריית שלוש, 1990
ראוכוונגר, דניאל, פסל חדש של מוטי מזרחי במקווה ישראל, הארץ גלריה, 2011
גליה בר אור, אירנה גורדון, הבהובי תודעה, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2024
הערות שוליים

↑  דנה גילרמן, חיים ארסי לימד אותי מה זאת הטעיה, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2004
↑  ענת ברזילי, אנוכי במזרחי, באתר כלכליסט, 29 ביוני 2017
↑  גדעון עפרת, הרצל מזרחי, באתר המחסן של גדעון עפרת, ‏5 במאי 2013
↑  אדם ברוך (ע), הביאנלה בונציה 1988- הביתן הישראלי: מוטי מזרחי וצדוק בן דויד, ירושלים: משרד החינוך והתרבות, 1988
↑  דניאלה טלמור, מוטי מזרחי- רואנדה קזנובה, חיפה: מוזיאון לאמנות, 2000
↑  יעל עומר, יש מה לראות, באתר ynet, 2 בספטמבר 2004
↑   איתן בוגנים, מוטי מזרחי, מלך אביון, באתר הארץ, 7 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270414  NLI: 987007265578605171  PLWABN: 9810576060605606  BnF: cb43578419n (data)  GND: 143354957  ISNI: 0000 0000 6699 8708  LCCN: n2001058280  PIC: 291980  RKD: 314621  ULAN: 500378545  VIAF: 31343611   WorldCat (עם VIAF): 31343611
אנגלית בסיסית

אנגלית בסיסית (באנגלית: Basic English) הוא סגנון כתיבה אנגלי, המשתמש רק במקבץ של 850 מילים בסיסיות מהשפה האנגלית, שקיבץ הבלשן צ'ארלס אוגדן. אוגדן טען כי אפשר לבטא באנגלית כל רעיון שהוא, על ידי שימוש במילים אלו בלבד.
כותבי ויקיפדיה באנגלית פשוטה משתדלים להשתמש רק ב-850 מילים אלו ובכך לאפשר לאנשים מכל העולם, שאינם יודעים אנגלית ברמה מספקת, להשתמש ולהיעזר בוויקיפדיה זו.
ישנם חוקרים שהרחיבו את מספר המילים שקיבץ אוגדן ל-1500 מילים ואף ל-2600 מילים - כמספר מינימלי לאנגלית בסיסית.
שימוש באנגלית פשוטה עשוי לשמש גם ככלי נגישות עבור אנשים עם לקות בהבנת שפה, כולל אנשים שהשפה האנגלית היא שפת האם שלהם. עדות לכך אפשר למצוא בתקנות נגישות הדורשות פישוט של שפת אם.
הערות שוליים

↑  למשל, תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירות), התשע"ג-2013, קובץ התקנות 7240, 25 באפריל 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צילום באמצעות יונים

יונה עם מצלמה מיניאטורית גרמנית, כנראה מתקופת מלחמת העולם הראשונה
צילום באמצעות יונים (באנגלית: Pigeon photography) היא טכניקת צילום אווירי שהומצאה בשנת 1907 על ידי הרוקח הגרמני יוליוס נויברונר (אנ'), שהשתמש ביונים כדי להעביר תרופות. ליונת דואר הוצמדה רתמת חזה מאלומיניום אליה ניתן היה לחבר מצלמה מיניאטורית קלת משקל עם טיימר לקביעת מועד הצילום. בקשת הפטנט הגרמנית של נויברונר נדחתה בתחילה, אך ניתנה בדצמבר 1908 לאחר שהפיק תמונות מאומתות שצולמו על ידי היונים שלו. הוא פרסם את הטכניקה בתערוכת הצילום הבינלאומית של דרזדן בשנת 1909. הוא מכר כמה תמונות כגלויות בתערוכת התעופה הבינלאומית של פרנקפורט ובתערוכות האוויר בפריז ב-1910 וב-1911.
בתחילה, הפוטנציאל הצבאי של צילום באמצעות יונים במסגרת סיור אווירי נראה מעניין. ניסויי שדה הקרב במלחמת העולם הראשונה סיפקו תוצאות מעודדות, אך בעיות בטכנולוגיה הנלווית של שובכי יונים ניידים עבור היונים שאומנו לצילום אווירי היו משמעותיות להמשך הפרויקט. בשל ההתקדמות המהירה של התעופה במהלך מלחמת העולם הראשונה, העניין הצבאי בצילום באמצעות יונים דעך ויוליוס נויברונר נטש את הניסויים שלו. הרעיון קם לתחייה לזמן קצר בשנות ה-30 של המאה העשרים על ידי שען, יצרן שעונים שווייצרי ולפי הדיווחים גם על ידי הצבאות הגרמני והצרפתי. אף על פי שהשימוש ביונים כיוני דואר בשעת מלחמה הורחב במהלך מלחמת העולם השנייה, לא ברור באיזו מידה, אם בכלל, יונים היו מעורבות בסיורי אוויר. סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית (CIA) פיתחה מאוחר יותר מצלמה המופעלת על ידי סוללה המיועדת לצילום באמצעות יונים בריגול; אך אופן השימוש ביונים נשאר מסווג .
בניית מצלמות קטנות וקלות מספיק עם מנגנון טיימר, והכשרה וטיפול ביונים לשאת את המטענים הדרושים, הציבו אתגרים גדולים מבחינה טכנולוגית וכך גם השליטה המוגבלת שהייתה על מיקום היונים, התמצאותן ומהירותן בעת ביצוע הצילומים. בשנת 2004, תאגיד השידור הבריטי (BBC) השתמש במצלמות טלוויזיה מיניאטוריות המחוברות לבזים ונצים כדי להשיג צילומים חיים אודות חיי העופות בטבע, גם חוקרים, חובבי טבע ואמנים מתקינים באופן דומה מצלמות על גבי בעלי חיים כדי לעקוב אחר אורח החיים של בעלי החיים.
תחילת הצילום האווירי

תצלומי האוויר הראשונים צולמו ב-1858 על ידי נדאר מכדור פורח; בשנת 1860 צילם ג'יימס וואלאס בלאק (אנ') את תצלומי האוויר העתיקים ביותר מכדור פורח ששרדו. בזמן שטכניקות הצילום התקדמו, בסוף המאה ה-19 כמה מחלוצי הצילום הציבו מצלמות בחפצים מעופפים בלתי מאוישים כגון: בלוני אויר חם שנשאו פצצות, בלונים מטאורולוגים, כדורים פורחים בלתי מאוישים להגנה מהתקפות אוויריות מעל בריטניה. בשנות ה-80 של המאה ה-19, ארתור באטוט (אנ'), הצלם הצרפתי מחלוצי הצילום האווירי, ביצע צילומי אוויר מעפיפונים. רבים אחרים עקבו אחריו ועסקו בצילום אווירי. תצלומים איכותיים של בוסטון שצולמו מהאוויר על ידי ויליאם אבנר אדי (אנ') התפרסמו בשנת 1896. אמדי דניס צייד רקטה במצלמה ובמצנח בשנת 1888, גם אלפרד נובל השתמש בצילום אווירי מרקטות בשנת 1897.
יוני דואר היו בשימוש נרחב במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הן כיוני דואר אזרחיות והן כיונים למטרות מלחמה. במלחמת צרפת-פרוסיה ב-1870, עמדת יוני הדואר המפורסמת של פריז העבירה עד 50,000 מיקרופילם לכל מעוף של יוני דואר מהעיר טור שבעמק נהר הלואר שבמזרח צרפת לפריז, הבירה הנצורה. בסך הכל נמסרו 150,000 מברקים (רגילים) פרטיים אישיים ובשליחויות ממלכתיות. בניסוי משנת 1889 של האגודה הטכנית הרוסית הקיסרית בסנט פטרסבורג, מפקד חיל הבלונים הרוסי צילם תצלומי אוויר מכדור פורח ושלח באמצעות יוני דואר את התשלילים לפיתוח בקרקע.
מלחמת העולם הראשונה

חשיבותה של ההמצאה של נויברונר בראשית המאה העשרים, נבעה לפחות חלקית מהאפשרות ליישם אותה ביישומים צבאיים. באותה תקופה צילום תוך כדי סיור אווירי היה אפשרי אך מסורבל, מכיוון שהיה כרוך בכדורים פורחים, עפיפונים או רקטות. הטיסה המוצלחת של האחים רייט בשנת 1903 הציגה אפשרויות חדשות, ומטוסי ריגול היו רק בראשית דרכם אך שוכללו במהלך מלחמת העולם הראשונה מהר מאוד. אבל צילום מבוסס יונים, למרות קשייו המעשיים, הבטיח לספק צילומים משלימים ומפורטים שצולמו מגובה נמוך יותר.
משרד המלחמה הפרוסי (אנ') היה מעוניין בהמצאות של נויברונר, אך כדי להתגבר על הספקנות הראשונית נויברונר היה צריך לשכנע את הספקנים באמצעות סדרה של הדגמות מוצלחות. היונים התגלו שהן יחסית אדישות לפיצוצים, אך במהלך הקרב היה צורך לשנע את השובכים הניידים מאזורי הקרבות וליונים לקח זמן כדי להתמצא בעמדות החדשות של השובכים הניידים. הבעיה של הפיכת יוני דואר ליונים נושאות מצלמות נפתרה תוך מינימום של הכשרה בהצלחה מסוימת על ידי הצבא האיטלקי בסביבות שנת 1880; קפטן צרפתי מחיל התותחנים בשם ריינאו פתר את הבעיה על ידי גידול היונים בשובך נייד. אין שום אינדיקציה לכך שנויברונר היה מודע לעובדה הזאת. בתערוכות בשנת 1909 בדרזדן ובפרנקפורט הציג נויברונר עגלה קטנה ששילבה חדר חושך לפיתוח התשלילים עם השובך הנייד.
בשנת 1912 השלים נויברונר את משימתו (שנקבעה בשנת 1909) לצלם את מפעל המים בטגל (אנ') באמצעות השובך הנייד שלו בלבד. במשך כמעט 10 שנים של משא ומתן עם משרד המלחמה הפרוסי שהיו אמורים להסתיים באוגוסט 1914 במבחן מעשי של צילומים בשטרסבורג ולאחר הוכחת הישימות, המדינה הגרמנית הייתה צריכה לרכוש את ההמצאה של השובך הנייד. תוכניות הרכישה סוכלו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. נויברונר נאלץ לספק את כל היונים והציוד שלו לצבא הפרוסי, שבדק אותן בשדה הקרב עם תוצאות משביעות רצון, אך למעשה הצבא לא השתמש בטכניקת ה"שובך הנייד" באופן נרחב.
במקום זאת, בתנאים החדשים שנוצרו, של מלחמת התשה, היונים של נויברומר שימשו בתפקידן המסורתי כיוני דואר. השובך הנייד של נויברונר מצא את דרכו לקרב ורדן, שם הוא הוכיח את עצמו ביעילות עד כדי כך שנעשה שימוש במתקנים דומים במידה רבה יותר בקרב הסום. לאחר המלחמה משרד המלחמה ענה לפנייתו של נויברונר שאין ערך צבאי לשימוש ביונים בצילומי אוויר וניסויים נוספים אינם מוצדקים.
במוזיאון הריגול הבין-לאומי בוושינגטון די.סי. יש חדר קטן המוקדש ליוני דואר ולצילום באמצעות יונים במלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם השנייה

למרות עמדת משרד המלחמה הפרוסי מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1932 דווח כי הצבא הגרמני מאמן יונים לצילום, וכי מצלמות היונים הגרמניות מסוגלות לבצע 200 חשיפות בכל מעוף. באותה שנה טענו הצרפתים שהם פיתחו מצלמות המיועדות לרתמות יונים ובנוסף הם פיתחו שיטה להפרחת היונים מעבר לקווי האויב על ידי כלבים מאומנים.
לא ברור באיזה מידה נעשה שימוש ביונים ושובכי יונים ניידים במהלך מלחמת העולם השנייה ואם בכלל הן הועסקו לצילומי אוויר. לפי דיווח משנת 1942, הצבא הסובייטי מצא משאיות גרמניות נטושות עם מצלמות יונים שהיו יכולות לצלם תמונות במרווחים של חמש דקות, וכן כלבים שאומנו לשאת יונים בסלים. בצד של בעלות הברית, דווח כבר בשנת 1943 שחיל האותות (אנ') (חיל הקשר) האמריקאי היה מודע לאפשרות שהוא צריך לאמץ את הטכניקה של השובך הנייד.
קיימות עדויות שבמהלך מלחמת העולם השנייה צילום באמצעות יונים הוכנס ליחידות הגרמניות וזאת בדמויות צעצועים משנת 1935. דמויות הצעצועים שיוצרו תחת המותג Elastolin, שחלקן מציגות מוטיבים מלפני 1918 של חיילים במדים מעודכנים, ובובות החיילים הללו כללו בובות של חיילים בחיל האותות עם כלב להובלת יונים. נמצא הפסלון המייצג חייל בפעולת שחרור יונה הנושאת מצלמת יונים גדולה מדי.
הודות למחקר שנערך על ידי מוזיאון הצילום השווצרי (Musée suisse de l'appareil photographique) בעיר Vevey, קיים הידע אודות מצלמות היונים שפותחו בערך באותו זמן על ידי השען השווייצרי כריסטיאן אדריאן מישל (1912–1980) בוואלדה (אנ') Walde. אדריאן הוצב בשירות יוני הדואר של הצבא השווייצרי ב-1931, וב-1933 החל לעבוד על התאמת המצלמה הפנורמית של נויברונר למצלמת סרט 16 מ"מ, ושיפורה באמצעות מנגנון שליטה בהשהיה שלפני החשיפה הראשונה ולקידום התשליל בין חשיפה לחשיפה. המצלמה של מישל, שנרשמה כפטנט בשנת 1937,  שקלה רק 70 גרם, וייתכן שהייתה אחת הראשונות עם טיימר המופעל על ידי שעון.
תוכניתו של מישל למכור את מצלמתו לצבא שווייץ נכשלה, מכיוון שהוא לא הצליח למצוא יצרן שייצר אותה בכמויות מסחריות; רק כ-100 מצלמות שלו יוצרו. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה מישל רשם פטנט על מעטפה ורתמה להובלת פריטים כגון גלילי סרטים על ידי יוני דואר.  בין 2002 ל-2007 שלוש מהמצלמות שלו נמכרו במכירה פומבית של כריסטי'ס בלונדון.
במוזיאון השווצרי למצלמות ואביזרי צילום שבווה נמצאים כ-1,000 תצלומים שצולמו למטרות בדיקה במהלך פיתוח המצלמה של מישל. רוב התמונות צולמו באמצעות סרט 16 מ"מ של חברת אגפא אורטופנכרומטי. בקטלוג התערוכה משנת 2007 הצילומים מסווגים כתמונות ניסוי של תצלומי אוויר בגובה רב יחסית, שצולמו כנראה על ידי יונים ששוחררו ממטוס, ורק מספר קטן של צילומי יונים טיפוסיים.