stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסת
היגיינה

בעשורים האחרונים התפתחו מגוון אמצעים לספיגת נוזלי הווסת, כדי למנוע את הכתמת הבגדים. כמו בהרבה מקרים אחרים, בעבר השתמשו באמצעי ספיגה רב-פעמיים. משם עבר המשקל לאמצעי ספיגה חד-פעמיים, וכיום, עם המודעות הבריאותית והאקולוגית, פותחו אמצעי ספיגה ואגירה רב פעמיים משוכללים העושים שימוש בחומרים חדישים. בין אמצעי הספיגה והאגירה ניתן למצוא:
תחבושות היגייניות חד-פעמיות (פדים), המיועדות לשימוש חיצוני. ישנם סוגים שונים של תחבושות: האחד מכיל צמר גפן ארוז ומסודר. סוג אחר, מכיל חומרי ספיגה דחוסים שבעזרתם הדם אינו יכול לזלוג מעבר לתחבושת. יש הטוענים שחומרים אלו וחומרים אחרים שמטרתם להלבין את הפד להשגת מראה 'היגייני' יותר, מזיקים לעור הרגיש הבא איתם במגע. התחבושות נבדלות גם בקיומן או באי-קיומן של "כנפיים" - תוספת חומר שתפקידה עיטוף התחתונים וקיבוע התחבושת למקומה.
תחבושות בד - עשויות ממספר שכבות בהתאם לכושר הספיגה הרצוי. השכבה העליונה היא לרוב מכותנה רכה. השכבות הפנימיות הן מכותנה, מבד טבעי בעל כושר ספיגה גבוה יותר כגון קנבוס ובמבוק או מבד סינתטי בעל כושר ספיגה גבוה כגון Zorb. חלקן מכילות בנוסף שיכבה דקה מבד סינתטי נושם כגון PUL המונע דליפות בצורה יעילה יותר מבד טבעי. תחבושות הבד הן לרוב בעלות 'כנפיים' הנסגרות על ידי לחצני 'תיקתק' או 'סקוטש'. עבור נשים רבות, מגע בד טבעי רך עם הגוף נעים יותר ממגע תחבושת חד-פעמית.
טמפונים חד-פעמיים, המיועדים לשימוש פנימי - לספיגת נוזלי הווסת טרם צאתם מהגוף על ידי החדרת הטמפון לתוך הנרתיק. הטמפונים מתחלקים לשני סוגים: עם מוליך ובלעדיו. שימוש בטמפון אחד לאורך פרק זמן ממושך עלול ליצור זיהום ואף לגרום לתסמונת הלם רעלי. פרק הזמן המרבי המומלץ כיום לטמפון הוא 4–6 שעות. ישנם טמפונים המולבנים ליצירת מראה 'היגייני' ויש הטוענים שחומרים אלו מזיקים. קיימים טמפונים 'אורגניים' שעשויים מכותנה שאינה מרוססת ואינה מולבנת.
גביעונית - כוסית קטנה, רכה וגמישה המונחת בפתח הנרתיק ואוגרת את נוזלי הווסת. כשהגביעונית מתמלאת, היא מרוּקנת, נשטפת ומוכנסת שנית. בסוף הווסת הגביעונית מחוטאת. גביעונית מיוצרת בדרך כלל מסיליקון באיכות רפואית. קיימות גם גביעונית מגומי וגביעונית מ-TPE, וניתן להשתמש בה שנים רבות.
סופטקאפ - מזכיר בצורתו דיאפרגמה. הוא מכסה את צוואר הרחם ואוגר את נוזלי הווסת. קיימים שני דגמים. הדגם הראשון מיועד לשימוש חד-פעמי ואילו הדגם השני עמיד יותר ומיועד לשימוש חוזר במשך וסת אחת.
צמר גפן - היה בשימוש כסופגן עיקרי עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
תחתוני מחזור - תחתונים לשימוש רב-פעמי המשמשים לספיגת נוזלי הווסת.
הווסת בתרבות > הווסת בדת

בתרבויות רבות, הווסת הנשית מקבלת התייחסות רחבה.
הווסת בתרבות > הווסת בדת > ביהדות

על-פי ההלכה, בתקופת הווסת ומספר ימים לאחריה האישה נחשבת נידה או זבה, ואין לה לקיים יחסי אישות עם בעלה בתקופה זו. בזמן שבית המקדש היה קיים, הייתה האישה נחשבת לטמאה בזמן הנידה והיו לכך השלכות שונות, בעיקר ביחס לכניסה להר הבית ואכילת תרומה וקדשים. בימינו ההשלכה העיקרית היא איסור קיום יחסי אישות, וכן איסור כניסה להר הבית. נושא זה מכונה בשיח היהודי טהרת המשפחה ונוהגים בזמן זה הרחקות בין הבעל לאשה, כאשר עיקר הסיבה להרחקה כיום הוא מניעת התלקחות היצרים של בני הזוג בעת הווסת, כדי שלא להעמידם בניסיון. בעת הווסת, בני הזוג נדרשים לישון במיטות נפרדות, ואסור להם לגעת זה בזה. כמו כן, ישנם מנהגים נוספים הנהוגים בימי הווסת המשתנים בין עדה לעדה.
לאחר תום הווסת על האישה לוודא שהדימום פסק, באמצעות החדרת פיסת בד לבנה הנקראת "עד". בדיקה זו נקראת הפסק טהרה. לאחר מכן, על האשה להמתין שבעה ימים שבהם עליה לבצע בדיקות טהרה יומיות, ובסיומם להגיע לטבילה במקווה.
על פי ההלכה, יש להינשא כאשר הכלה אינה בנידתה, כדי שיהיה מותר לבני הזוג להתייחד (לשהות לבד במקום סגור) לאחר נישואיהם, אף כי קיימת אפשרות להינשא בעת הווסת. לאחר המצאת  גלולות למניעת היריון כלות החלו ליטול גלולות לפני החתונה כדי למנוע חופת נידה.
איסור המגע המיני במשך 4–7 ימי הווסת ועוד 7 ימי היטהרות לאחר מכן, גורם לכך שבדרך כלל בני הזוג מקיימים יחסי אישות לראשונה בכל חודש סביב זמן הביוץ, כלומר בזמן הפורה ביותר של האישה. ישנם מקרים בהם הקפדה על חוקי הנידה גורמת לכך שהאישה אינה יכולה להתעבר, מאחר שהביוץ מתרחש בזמן שבו היא אסורה על פי ההלכה. מצב זה נקרא עקרות הלכתית. בימינו יש לכך פתרונות שאינם סותרים את ההלכה.
התייחסות נוספת בהלכה לווסת היא לגבי חובה שיש על בני הזוג להימנע מקיום יחסי אישות בזמן בו צפוי, על פי חישובים שונים, להגיע הווסת של האישה. חובה הלכתית זו נקראת פרישה סמוך לווסת.
הוסת מוזכרת לראשונה במקרא בספר בראשית בשם אֹרַח כַּנָּשִׁים "וְאַבְרָהָם וְשָׂרָה זְקֵנִים בָּאִים בַּיָּמִים חָדַל לִהְיוֹת לְשָׂרָה אֹרַח כַּנָּשִׁים."
אזכור נוסף מופיע כאשר רחל התיישבה על התרפים שטמנה בכר הגמל והתנצלה בפני  לבן שהיא אינה יכולה לקום בגלל אורח נשים.
הווסת בתרבות > הווסת בדת > בנצרות

ברוב הזרמים בנצרות אין מנהגים מיוחדים הקשורים לווסת. ישנם זרמים, והנצרות האורתודוקסית בכללם, האוסרים על נשים לקבל את המיסה בזמן הווסת, אם כי הלכה זו לא ידועה ולא נהוגה בכל המקומות. ישנם זרמים בנצרות המקיימים את הלכות נידה שבספר ויקרא בדומה למקובל ביהדות. בכנסייה האתיופית האורתודוקסית נאסר על נשים להיכנס לכנסייה בנידתן, או לקיים יחסי אישות.
הווסת בתרבות > הווסת בדת > באסלאם

הפרשנות המסורתית לקוראן אוסרת קיום יחסי מין בזמן הווסת, אך קרבה אחרת מותרת. כמו כן נאסר על הנשים להתפלל או לצום בזמן הווסת. יש אוסרים על נשים אף להיכנס למסגד בזמן הווסת. בסיום הווסת האישה נדרשת לבצע רחיצת היטהרות כדי שתוכל שוב להתפלל, לצום או להיכנס למסגד (בדומה לטבילה הנדרשת מהגבר והאישה לאחר שקיימו יחסי מין).
הווסת בתרבות > התייחסות אנטישמית

בימי הביניים הייתה טענה שלגברים יהודים יש וסת. המקור הראשון המוכר הוא של המטיף ז'אק דה ויטרי שפעל במאה ה-13 במסע צלב בדרום צרפת ואחר כך היה הבישוף של עכו. בספרו "קיצור תולדות ירושלים" הוא כותב כי היהודים הפכו פסיבים וחלשים כנשים ונאמר שיש להם זרם של דם בכל חודש. אחרי שטבחו את אחיהם הבל, דן אותם אלוהים לכלימה נצחית והם הפכו נוודים ופליטים מקוללים כקין, חוששים ביום ובלילה, לא מאמינים בישו.
הווסת בתרבות > אמונות תפלות הקשורות בווסת

במדינות רבות בעולם יש אמונות טפלות הקשורות לימי הווסת. איסורים שונים הנקשרים בימי הדימום כוללים, בין היתר: איסור לחפוף את השיער, איסור לאכול גלידה, איסור לאכול אוכל מטוגן, איסור לשתות משקאות קרים, איסור ללכת יחפה, איסור לגעת בתינוקות, איסור לעשות פעילות גופנית, איסור לאכול עם אחרים, איסור לאפות עוגות, ועוד.
הווסת בתרבות > הווסת בספרות

אריך פרום, בספרו "השפה שנשכחה" מספק הסבר פסיכואנליטי למקורה של אגדת "כיפה אדומה", כאגדה שסופרה בתקופות מוקדמות על ידי האם לבנותיה, בתחילת גיל הבגרות המינית. המסר של הסיפור היה: עכשיו, כאשר יש לך כיפה אדומה, קרי וסת, עלייך להיזהר מ"זאבים".
הווסת בתרבות > הווסת באמנות חזותית

חלק מגל הפמיניסטי בשנות השבעים של המאה הקודמת, החלו אמניות אמרקאיות לעסוק גם בדם הווסת חלק מעיסוק מאברי מין נשיים ביצירות. האמניות ג'ודי שיקגו, חנה ווילקה, סוזן סנטורו, לינדה בנגליס ואחרות השתמשו בדם הווסת עצמו או בייצוגים שלו על מנת להנכיח בצורה חדשה את הגוף הנשי באמנות. שיקגו יצרה בתחילת שנות השבעים עבודות איקוניות בנושא "הדגל האדום" (1971) - תצלום של הוצאת טמפון ספוג דם מהגוף. המיצב של שיקגו חדר האמבטיה של הווסת (Menstruation Bathroom) מציג חדר אמבטיה לבן המלא במוצרים הנועדו להכיל את דם הווסת, פח אשפה מלא תחבושות משומשות וחבל כביסה עליו תלויים תחבושות רב פעמיות מטפטפות דם על רצפה לבנה. ביצירה "יומן העבודה של הדם" (1972), קרולי שנימן תיעדה הפרשות החודשיות באמצעות רשתות של נייר רקמות עם דם.
בשנות השמונים, אמניות מאמריקה הלטינית, כמו סופי ריברה (אנ') ואנה מנדייטה ומריה אווליה מרמולג'ו שאבו גם הן השראה מהגוף הנשי ומחוויית הווסת. במספר עבודות מנדייטה מתייחסת לווסת, בעבודה שכותרתה הווסת שלנו ובסדרת הפסלים שלה "נשות האבן" (Mujeres de piedra) המוקדשת לאלות הנשיות של הטאינו שאחד הפסלים מכונה Guacar (הווסת הראשונה). ריברה מציגה את התפשטות הצבע האדום לאחר שטמפון נזרק לשירותים. מרמולג'ו הציגה פרפורמנס בו היא מכוסה בתחבושות היגייניות והתחבושות המכסות את איבר מינה ספוגות בדם.
ראו גם

טיפול הורמונלי
דיסמנוריאה
רבייה מינית
התפתחות עובר האדם
נדירות וסת
לקריאה נוספת

טוני סמית (עורך ראשי), המדריך לבריאות המשפחה, עם עובד ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, הפרק "וסת ובלות", עמ' 583–587
גרג ג'נר, שאל היסטוריון - תשובות מרתקות לשאלות מפתיעות, כתר ספרים, 2022, הפרק "איך ניהלו נשים את המחזור שלהן לפני המאה העשרים?", עמ' 63–70
Elissa Stein, Susan Kim, Flow: The Cultural Story of Menstruation, St. Martin's Griffin, 2009.
דוד וינפלד

| --- | --- |

 לידה:  1937 (בן 88 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי (2018)  פרס עקביהו (2011) 
 
דוד וַיְנְפֶלְד (נולד ב-1937 בלימנוב, פולין) הוא חוקר ספרות, מתרגם, מבקר, מסאי ועורך ספרותי ישראלי, חתן פרס עקביהו לשנת 2011 פרס טשרניחובסקי לתרגום לשנת 2018.
ביוגרפיה

דוד וינפלד נולד בשנת 1937 בעיירה לימנוב שבפולין, למשפחה מרקע חסידי. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו לרוסיה, ולאחר המלחמה חזרה לפולין והתיישבה בקרקוב. בשנת 1950 עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בתל אביב. וינפלד שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל. בשנת 1967 נישא לאמנית והציירת יוכבד וינפלד, כעבור עשור בני הזוג התגרשו. בהמשך נישא בשנית ונולדו לו שלושה ילדים, ביניהם האמן יואב וינפלד.
ביוגרפיה > באקדמיה

בשנת 1959 החל וינפלד ללמוד בחוג לספרות עברית והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1964 קיבל תואר שני, על העבודה "ראשית יצירתו של אורי צבי גרינברג בעברית", ובשנת 1975 קיבל תואר דוקטור, על הדיסרטציה: "אמנות הרומן של פרץ סמולנסקין" (בהדרכתם של פרופ' שמואל ורסס ופרופ' שמעון הלקין). תחומי מחקרו העיקריים הם הפרוזה העברית במחצית השנייה של המאה ה-19 ושירה עברית חדשה. במקביל, החל משנות ה-60 של המאה ה-20 פרסם וינפלד מסות ספרותיות וביקורת ספרות בכתבי עת ובעיתונים היומיים, רבים מהם תחת שם העט "דוד כרמי".
וינפלד לימד בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית משנת 1966 ועד שנת 2005, ובנוסף לימד גם בחוג לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה > כמתרגם

וינפלד תרגם מפולנית מיצירותיהם של חתני פרס נובל לספרות צ'סלב מילוש וויסלבה שימבורסקה, וכן מיצירותיהם של זביגנייב הרברט, אדם זגייבסקי, רישרד קריניצקי, מאיר באלאבאן, יצחק אריה ברגר, אידה פינק ואחרים. תרגם גם מיידיש (במיוחד את שירו של אברהם סוצקבר) ומאנגלית (משירי חתני פרס נובל לספרות טי אס אליוט ושיימוס היני). בספרים שתרגם משדך וינפלד בין המשוררים לבין יצירות אמנות ישראלית מודרנית, בדרך כלל של הצייר רפי לביא, במה שהצייר והסופר יאיר גרבוז הגדיר "הנמקה אתית".
מבקר השירה אלי הירש טען כ”דוד ויינפלד הוא מתרגם נפלא, שהשפעתו על השירה הישראלית גדולה במיוחד, אולי גדולה יותר מכל מתרגם עברי בעשרות השנים האחרונות”. פרופ' ניסים קלדרון הגדיר את איכות התרגום של וינפלד כמיוסדת על עקרון הבהירות: ”הבהירות היא עיקר גדול אצל וינפלד. היא כמו מבט העיניים בדיוקן הספרותי שלו כמתרגם. כשאתם לוקחים ליד ספר שעבר תחת ידו של וינפלד אתם יודעים שתהיה בו שאיפה עזה לבהירות - גם במקור וגם בתרגום.”
וינפלד עמד בקשרים אישיים עם המשוררים אותם תרגם. בגיליון מיוחד של כתב העת "הליקון" שהוקדש כולו לתרגומו, מובאים מכתבים שכתבו המשוררים אל וינפלד, תיעודי מפגשים, ואף גלויות מאוירות ועבודות קולאז' ששלחה לו המשוררת ויסלבה שימבורסקה במהלך השנים. בשנת 2009 ראה אור בפולין קובץ חילופי מכתבים בינו ובין זביגנייב הרברט.
על מפעל התרגום שלו זכה וינפלד בפרס שר החינוך למתרגמים (1995), פרס משרד התרבות ומשרד ראש הממשלה הפולני (1994–1995), פרס פן (P.E.N) הפולני לתרגום (2006), פרס יצחק עקביהו לחקר השירה העברית מטעם אוניברסיטת בר-אילן (2011) ופרס א.מ.ת. לשנת 2019.
ביוגרפיה > כעורך שירה

בין השנים 1984–1990 ערך וינפלד את מדור ספרי השירה של הוצאת כתר. בשנת 1997, לאחר היווסדה של הוצאת קשב לשירה, שימש כחבר מערכת ועורך בהוצאה. שימש גם כעורך כתב העת "כרמל", ועורך יחד עם ענת ויסמן את כל כתבי דוד אבידן - על כך זכה בפרס שרת התרבות להוצאת ספרי מופת בשנים 2009 ו-2011.
מאז שנת 2008 משמש כעורך השירה במפעל קסת לספרות ביכורים.
ספריו

הספור העברי במחצית השנייה של המאה ה-19, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1979.
השירה העברית בפולין בין שתי מלחמות העולם, מוסד ביאליק, 1997.
אורי צבי גרינברג (סדרת "דע את עמך: אישים ומנהיגים"), הוצאת משרד החינוך, התרבות והספורט, 1998.
Listy - Zbigniew Herbert, David Weinfeld ,Published by A5 K. Krynicka, Krakow, 2009
ספריו > עריכה

פרץ סמולנסקין, קבורת חמור, או, מדחי אל דחי, מוסד ביאליק ('ספרית דורות'), 1968.
אגי משעול, יומן מטע, הוצאת כתר, 1986
מרים נייגר-פליישמן, מלים במרחב חזותי: שירים, כרמל, 1992.
דוד אבידן, אדמלה; ערך והוסיף אחרית דבר: דוד וינפלד; משכל, 2001.
יורם ברונובסקי, ביקורת תהיה: רשימות על שירה, פרוזה ומסה בספרות העברית, כרמל, 2006.
יורם ניסינוביץ', השֻלחן הנמוך של הישועה, אבן חושן, 2008.
אלמוג בהר, צמאון בארות: שירים 2000–2006, עם עובד, 2008.
יודית שחר, זו אני מדברת, הוצאת בבל, 2009.
שירה סתיו, לשון אטית, הוצאת דביר, 2012
חדוה הרכבי, צפור שבפנים עומדת בחוץ: שירים 1962–2008; הקיבוץ המאוחד; מוסד ביאליק, 2009.
דוד אבידן, כל השירים; (יחד עם ענת ויסמן), 4 כרכים, הקיבוץ המאוחד; מוסד ביאליק, 2010.
אביגיל אנטמן, בחיים החדשים שיהיו לי, אבן חושן, 2014.
עמיחי חסון, מדבר עם הבית, אבן חושן, 2015.
ספריו > תרגום

צ'סלב מילוש, וזרח השמש ובא השמש: ושירים אחרים; שוקן: הקיבוץ המאוחד ('ספרי סימן קריאה'), 1981.
זביגנייב הרברט, מר קוגיטו ושירים אחרים; הקיבוץ המאוחד, 1984.
אידה פינק, הגן המפליג למרחקים: סיפורים; (תרגום בשיתוף בנימין טנא), ספרית פועלים, 1988. (מהדורה חדשה ומתוקנת: עם עובד, 2000.)
צ'סלב מילוש, כוכב הלענה; עם עובד, 1989.
זביגנייב הרברט, דו"ח מעיר נצורה, ספרית פועלים, 1990.
רישארד קפושצ'ינסקי, אימפריה (על קריסת הקומוניזם), הקיבוץ המאוחד, 1993.
אידה פינק, נלך בלילות נישן בימים, ספרית פועלים, 1993.
אידה פינק, רישומים לקורות חיים, עם עובד ("ספריה לעם"), 1995.
אידה פינק, סוף העולם הראשון שלי, עם עובד ("קלסי כיס"), 1997.
זביגנייב הרברט, האפוקריפים ההולנדייםעם עובד ("קלסי כיס"), 1997.
זביגנייב הרברט, אלגיה לעת פרידה ושירים אחרים, הקיבוץ המאוחד, 1998.
צ'סלב מילוש, על גדת הנהר, הקבוץ המאוחד, 1999.
אדם זגייבסקי, מיסטיקה למתחילים, קשב לשירה, 1999.
אחרי מהפכות רבות: מבחר מן השירה הפולנית שאחרי 1945, (תרגום בשיתוף רפי וייכרט) כרמל,2000.
מאיר באלאבאן, תולדות היהודים בקראקוב ובקאז'ימייז': 1304–1868, מאגנס, 2002.
אידה פינק, כל הסיפורים, עם עובד, 2004.
זביגנייב הרברט, אפילוג של סערה, קשב לשירה, 2005.
צ'סלב מילוש, זה: שירים; אבן חושן, 2008.
זביגנייב הרברט, טבע דומם עם רסן, כרמל והמכון הפולני בישראל, 2008.
רישרד קריניצקי, נקודה מגנטית: מבחר שירים 1969–2005; אבן חושן והמכון הפולני בתל אביב, 2011.
זביגנייב הרברט, שירים, כרמל, 2012.
עברות: מבחר תרגומי שירה של דוד וינפלד, מודן-הליקון, 2012.
צ'סלב מילוש, אור יום :מבחר שירים, אבן חושן, 2014.
הערות שוליים

↑   גילי איזיקוביץ, דוד וינפלד ואברהם ארואטי זכו בפרס טשרניחובסקי לתרגום, באתר הארץ, 6 במאי 2018
↑  בין היתר פרסם ביקורת על הספרים הראשונים של חיים גורי ושליונה וולך, וכך את המדור "עידן ועידנים" במוסף הספרותי של עיתון הארץ (בשיתוף שלמה רוזנר, בחתימת שם העט "כרמי רוזן") שהציג קטעים קוריוזים מתולדות הספרות העברית
↑  יאיר גרבוז, בית בגליל, עמ' 148–151, אחוזת בית, 2014.
↑  אלי הירש, על דוד ויינפלד, עברות, מבחר תרגומי שירה, פורסם במדור הספרות של ידיעות אחרונות, 18 בינואר 2013
↑   ניסים קלדרון, מדוע דוד וינפלד הוא מתרגם נפלא, באתר הארץ, 13 במרץ 2013
↑  עברות: מבחר תרגומי שירה מאת דוד וינפלד, עורך: דרור בורשטיין, מודן הוצאה לאור והליקון, 2012
↑  הפעם הראשונה בה מוענק הפרס למתרגם ישראלי. מרב יודילוביץ', פרס פן לתרגום לדוד וינפלד, באתר ynet, 13 בדצמבר 2006
↑  פרס ע"ש יצחק עקביהו הוענק למתרגם ד"ר דוד וינפלד, באתר אוניברסיטת בר-אילן, 16 במאי 2011
↑  ביקורת: משואה כו (ניסן תשנ"ח, 1998), 57–58.
↑  דוד אסף, מרחוב היהודים לשער היהודים, באתר הארץ, 28 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296871405171  PLWABN: 9810571067205606  BnF: cb14635557x (data)  ISNI: 0000 0000 6656 7553  LCCN: no93029805  NTA: 161629679  RERO: 02-A016794051  SUDOC: 233854258  VIAF: 15028638   WorldCat (עם VIAF): 15028638
תקרית הבלון הסיני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משבר דיפלומטי, חדירה במרחב האווירי, אירוע בגובה רב, מבצע צבאי 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  מרחב אווירי, מרחב אווירי, סטרטוספירה 
 תקופה:  1 בפברואר 2023 – 4 בפברואר 2023 (4 ימים) 
 נפגעים
 הרוגים:  0 
 פצועים:  0 
 
ב-1 בפברואר 2023 נצפה בלון תצפית סיני בשמי ארצות הברית וקנדה. במערכת הביטחון של מדינות אלה הועלה חשד שהבלון משמש לריגול, ועקבו אחר דרכו מעל מדינת מונטנה. גורמים רשמיים קנדיים דיווחו כי פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה עוקב אחר הבלון. ביקורו הממלכתי המתוכנן של מזכיר המדינה של ארצות הברית, אנתוני בלינקן, בסין נדחה על ידי הנשיא ג'ו ביידן, ומאוחר יותר בוטל בתגובה לפרשת הבלון. ב-4 בפברואר 2023 יורט הבלון על ידי צבא ארצות הברית.
בלון סיני נוסף נצפה מעל ונצואלה וקולומביה ב-3 בפברואר.
מיקום ומוצא

דווח כי הבלון טס בסטרטוספירה, שם לא יהווה סיכון בטיחותי למטוסים מסחריים בשל גובהו הרב; בלונים פועלים בדרך כלל בין 24,000–37,000 מטרים (79,000–121,000 רגל), מעבר לגובה המרבי הרגיל של מטוסי נוסעים – 12,000 מטרים (39,000 רגל). הבלון היה במעקב מעל מונטנה בתחילת פברואר, ועבר מעל ארצות הברית לאחר שטס מעל האיים האלאוטיים וקנדה.
מערכת המודלים האטמוספיריים HYSPLIT (אנ') שימשה כדי לעקוב אחר מסלולו המשוער של הבלון, אם הוא זז לפי רוחות בגובה בו היה כאשר זוהה מעל מונטנה. המסלול המתוכנן עובר מעל האיים האלאוטיים, צפון האוקיינוס השקט, יפן ומרכז סין. לדברי ג'יימס פלאטן, חוקר מאוניברסיטת מינסוטה, הבלון יכול לנוע בצורה בלתי צפויה וכי ייתכן שהבלון אינו במקום בו הוא אמור להיות.
ב-3 בפברואר 2023 אישרה מחלקת ההגנה של ארצות הברית כי בלון סיני שני נמצא מעל אמריקה הלטינית, בוונצואלה וקולומביה.
מטרה

גודל הבלון, שעל פי החשד של גורמי ההגנה של קנדה וארצות הברית הוא בלון מעקב, הוא בערך של שלושה אוטובוסים. בנוסף, הגורמים לא סבורים כי הבלון משיג מידע מודיעיני שלא ניתן היה לאסוף באמצעות לוויינים. בלונים מעל ארצות הברית נצפו בעבר על ידי הפנטגון. ממשלת סין אמרה כי מדובר בבלון מטאורולוגי, המשמש לתצפית על מזג האוויר.
תגובה

גורמי הגנה אמריקאים שקלו להפיל את הבלון, אך החליטו שלא לעשות זאת בשל הסיכון של פציעות פסולת של אזרחים על הקרקע. כונסה פגישה בין מזכיר ההגנה לויד אוסטין, יושב ראש המטות המשולבים גנרל מארק מילי, מפקד NORTHCOM / NORAD גנרל גלן ואנהרק, ומפקדים צבאיים אחרים. הנשיא ביידן קיבל "המלצה חזקה" מגורמים רשמיים שלא להפיל אותו. הבלון נוטר על ידי מטוסים מאוישים שנשלחו על ידי NORAD, כולל מטוס האזהרה המוקדמת בואינג E-3 סנטרי (הידוע בכינויו AWACS), סיור RC-135 ומטוסי F-22 ראפטור מבסיס חיל האוויר נליס. ביידן דחה את נסיעתו הדיפלומטית המתוכננת של מזכיר המדינה אנתוני בלינקן לסין, שבוטלה בתגובה ב-3 בפברואר.
פקידים קנדיים ומשרד החוץ של קנדה זימנו את שגריר סין בקנדה, קונג פייוו, לאוטווה, בזמן שמחלקת ההגנה הלאומית הודיעה שהיא עוקבת אחר המצב לצד ארצות הברית באמצעות NORAD. גורמי ההגנה הבחינו בבלון לראשונה כאשר הוא נכנס למרחב האווירי של קנדה מצפון מערב. בהצהרה של הכוחות המזוינים הקנדיים הודגש כי אין איום על הקנדים, בעוד ששרת החוץ מלאני ג'ולי נותרה בקשר עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית בלינקן.
דובר משרד החוץ הסיני מאו נינג אמר כי הבלון הוא "ספינת אוויר אזרחית המשמשת למטרות מחקר, בעיקר מטאורולוגיות. מושפעת מהמערבלים ועם יכולת היגוי עצמי מוגבלת, ספינת האוויר סטתה רחוק מהמסלול המתוכנן שלה". מחלקת המדינה של ארצות הברית דחתה טענה זו. העיתון "צ'יינה דיילי" שבשליטת המדינה טען כי "כדי לרגל אחרי ארצות הברית עם בלון, צריך גם להיות מפגר מאחור כדי להשתמש בטכנולוגיה של שנות ה-40, וגם להיות מתקדם מספיק כדי לשלוט בטיסה שלה מעבר לאוקיינוס. אלה הבודים את השקר רק חושפים את בורותם".
ב-4 בפברואר 2023 הבלון הופל על ידי צבא ארצות הברית באמצעות טיל שנורה ממטוס F-22, כאשר הגיע אל מעל לאוקיינוס האטלנטי.
ראו גם

פרויקט מוגול
אמנה בדבר שמיים פתוחים
מפת דרכים טכנולוגית

מפת דרכים טכנולוגית (או בקיצור מפת דרכים) היא תוכנית בה חברה מתארת את יעדיה ואת הדרך שעליה לעבור על מנת להשיגם. מפת הדרכים מספקת מידע חיוני לארגון, למנהליו ולשותפי העבודה לקבל החלטות טובות יותר בנוגע לפעילות החברה.
חלק ממפת הדרכים היא תכנון הטכנולוגיות בהן היא תשתמש המונחה על ידי הצרכים הצפויים של השווקים העתידיים. התהליך מסייע לחברות לזהות, לבחור ולפתח את האסטרטגיות הטכנולוגיות הנכונות על מנת לספק את הצרכים של השירותים שיידרשו בעתיד, ואת המוצרים שיהיה להם ביקוש. התוצר של תהליך זה הוא מפת דרכים טכנולוגית.
מיפוי דרכים טכנולוגי שונה מכלי תכנון וניתוח אחרים. בראש ובראשונה, מיפוי דרכים טכנולוגי מבסס את החידושים הטכנולוגיים על בדיקת הביקוש של השוק (Market Pull), ולא על בחינת הטכנולוגיות הקיימות (Technology Push). התוצר של מיפוי דרכים טכנולוגי הוא חזון של הכיוון שאליו החברה והתעשייה הולכים, ורשימה של טכנולוגיות שהחברה צריכה לפתח כדי להגיע לשם. בנוסף המיפוי מספק מסלול שבו החברה צריכה ללכת כדי להגשים את החזון.
בארגונים גדולים, ישנה חשיבות גדולה ביישום מפות דרכים החל מרמת הארגון ועד לרמת המוצר הבודד. מטרת מפות הדרכים היא ליצור תוכנית אב למוצר, המקשרת בין אסטרטגיית השיווק שלו ובין פיתוח ותכנון הטכנולוגיה ותכונות המוצר. מפות דרכים מהוות בסיס לתכנון מוצרים, לרבות בחירת טכנולוגיות, זיהוי צרכים, אבחון פערים, זיהוי נקודות חלשות ונקודות חזקות של המוצר, ובכלל משמשות כשפה משותפת חוצה מחלקות בארגון.
שלבי פיתוח מפת הדרכים > שלב ראשון "איפה אני נמצא?"

יכולות – ניתוח של מה החברה מסוגלת לעשות.
נכסים – אילו נכסים קיימים לחברה כיום (נכסים פיזיים דוגמת משרד, עובדים מסוג מסוים, תקציב וכדומה)
צרכים – מה החברה צריכה לעשות
בעיות – מה הבעיות איתן החברה מתמודדת כרגע
מיקום בשוק (מיצוב) – איפה החברה או המוצר נמצאים ברגע זה למול שאר המוצרים והחברות בשוק
שלבי פיתוח מפת הדרכים > שלב שני "לאן אני רוצה להגיע?" - החזון

תיאור המוטיבציה מאחורי המוצר – למה אנחנו רוצים שהוא יהיה קיים?
ניסוח חזון וניסוח אסטרטגיה הנגזרת ממנו
שיתוף החזון עם כמה שיותר אנשים שקשורים לחברה ולמוצר
חזון ממוקד וקצר
שימוש בחזון ביום יום.
בחינת החזון אחת לתקופה ושינויו בהתאם
לקריאה נוספת

Roadmapping – Agent of change: Alec McMillan, Research Technology Management, Mar/Apr 2003 Pg. 40
לב סדוק

לב סדוק הוא אלבום האולפן השישי של מאיר בנאי. האלבום יצא לאור בשנת 2001, והופק על ידי משה לוי.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מאיר בנאי.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | שבר כלי רזה  | 4:15 |
| 2. | אליה  | 4:54 |
| 3. | לב סדוק  | 5:03 |
| 4. | מרגישה בסרט  | 4:45 |
| 5. | אור מגיע מהמים  | 5:28 |
| 6. | בעולם הזה  | 4:19 |
| 7. | במכונית מפוארת  | 3:38 |
| 8. | איימי  | 5:39 |
| 9. | תמיד כמעט  | 2:30 |
| 10. | ובינתיים  | 4:40 |
| משך כולל: | משך כולל: | 45:11 |
רשימת המשתתפים באלבום

משה לוי - קלידים, עיבודים והפקה מוזיקלית
אמיר צורף - גיטרות
יוסי פיין - בס
ז'אן פול זימבריס - תופים
הוקלט באולפני המון - שנת 2000
| מאיר בנאי |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | מאיר בנאי (1984) • גשם (1987) • הצבעים משתנים (1990) • וביניהם (1992) • מנגינת הנדודים (1996) • לב סדוק (2001) • האלבום האקוסטי (2002) • שמע קולי (2007) |  |
| מיני אלבומים | דומינו (1999) |  |
| הופעות | הופעה חיה (1989) • כמו אגם רוגע (2011) |  |
| אוספים | כמה אהבה (2002) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE"

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  איגי - ארגון נוער גאה
 תקופת הפרס:  2020–הווה (כ־5 שנים)
 www.mako.co.il/pride-culture/igy_love
 
טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" הוא טקס פרסים שנתי אשר נערך על ידי "איגי - ארגון נוער גאה", ומשודר באתר מאקו. בטקס מחולק פרס "איגי LOVE" (שנקרא לעיתים גם "פרס איגי ♥") בקטגוריות שונות, שניתן ל"דמויות בולטות ואהובות שנבחרו על ידי הנוער הלהט"בי בישראל ומשקפות ערכים של שוויון, סובלנות וקבלה".
הטקס הראשון נערך ב-2020.
טקס 2020

| --- | --- |

כרזת הטקס, עוצבה על ידי מקס בחמן
 תאריך:  25 ביוני 2020
 מיקום:  זאפה הרצליה
 מנחים:  דלית רצ'שטר ולאון שניידרובסקי
 מפיק:  איתי לפיד
 במאי:  אורן שמש סגל
 רשת שידור:  מאקו, קשת 12
 אורך הטקס:  40 דקות
 →33 35←
הטקס הראשון נערך בזאפה הרצליה ב-25 ביוני 2020 באירוחה של קשת 12. את הטקס הנחו דלית רצ'שטר ולאון שניידרובסקי. הטקס שודר בשידור חי באתר מאקו.
הטקס נפתח בסרטון המסכם את פעילותו של ארגון איגי. מיד אחריו הופיעה נטע ברזילי ששרה את שירה "Cuckoo". מיד לאחר סיום השיר זכתה ברזילי בפרס "אמנית מעוררת השראה". לאור הטקס שודרו ראיונות של בני נוער חברי הקהילה הגאה שסיפרו את סיפורם האישי. בהמשך הערב ביצע אור עמרמי ברוקמן את השיר "Symphony" של להקת קלין בנדיט. את הטקס חתמה הופעה של הראל סקעת ששר את שירו "כולם אותו דבר". סקעת ועמרמי ברוקמן, שזכו אף הם בפרסי איגי, הופיעו בהתנדבות וללא תשלום.
בעקבות מגפת הקורונה, כמות היושבים בקהל הייתה מצומצמת, וחלקם עטו מסכות. במהלך הטקס עלו לנאום אוהד חזקי והילה פאר, יושבי ראש האגודה למען הלהט"ב.
טקס 2020 > זכיות ומועמדויות

את המועמדים בחרה ועדת מומחים בתעשיית הבידור בשיתוף עם 4,200 נוער חניכי "איגי", והזוכים נבחרו על ידי הצבעה אינטרנטית. הצבעת הגולשים נפתחה ב-17 במאי 2020 באתר מאקו, והצביעו בה מעל 41 אלף גולשים. מועמדים, ידוענים וכוכבי רשת שיתפו את אתר ההצבעה ברשתות החברתיות וקראו לבני הנוער להצביע. הפרסים הוענקו במהלך הטקס על ידי בני נוער חניכי איגי.
הזוכים מופיעים בטקסט מודגש.
| האמנית מעוררת ההשראה | המנחים האהובים |
| --- | --- |
 נטע ברזילי:  אסי עזר ורותם סלע
תוכנית טלוויזיה אהובה: שחקנית הטלוויזיה של השנה
 "התחנה":  בל אגם
הפריצה הגדולה בתוכנית טלוויזיה: האינסטגרמרית האהובה
 אלה לי להב:  רומי אברג'יל
היוטיוברית האהובה: הטיקטוקרית האהובה
 ליאל אלי:  נעמה בולשיט אלכס קורוטייב  רום בהלול
המוזיקאית המשפיעה: השיר האהוב
 נועה קירל:  "פאוץ'", מאת נועה קירל
דמות להט"בית משפיעה: פרס איגי LOVE (ריאליטי)
 אסי עזר:  אור עמרמי ברוקמן, "הכוכב הבא לאירוויזיון" אלברט אסקולה, "יס מן"  לאון שניידרובסקי, "גולסטאר"  עדן יוחנן, "האח הגדול"  אלה לי להב, "הכוכב הבא לאירוויזיון"
פרס איגי LOVE: 
 הראל סקעת: