stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות השרירים

מאמר "יהדות השרירים" במוזיאון מכבי בכפר המכביה
כרזת פרסום למרוץ הלפיד של תנועת מכבי הצעיר, 1949
יהדות השרירים (בגרמנית: Muskeljudentum) היא מושג שטבע מקס נורדאו בנאומו בקונגרס הציוני השני שהתקיים בבזל ב-28 באוגוסט 1898. בנאומו דיבר נורדאו על הצורך בעיצובו של יהודי מסוג חדש, בעל עוצמה נפשית וגופנית, שבכוחו להגשים את יעדי הציונות. מקבילתו הנוצרית והמוקדמת יותר של המושג היא "נצרות השרירים" (אנ') – תנועה זו צמחה באמצע המאה ה־19 ודגלה בנצרות "בריאה וגברית" ובמודל של צעירים נוצרים המפתחים אופי חזק בשַלבם לימודים ופעילות גופנית.
המושג מתייחס לטיפוח של תכונות נפשיות וגופניות, כגון חוזק וחוסן גופני, זריזות ומשמעת, הנחוצות לתחייתו הלאומית של העם. תכונותיו של יהודי השרירים הם הפכו הגמור, האנטיתיזה, של היהודי הגלותי, במיוחד במזרח אירופה, כפי שהוצג בספרות האנטישמית ובספרות תנועת ההשכלה. כמו כן, יהודי השרירים הוא הפכו של היהודי הרבני או המשכיל, איש הרוח והאינטלקטואל; אשר הוצג כמי שעסוק כל ימיו ברכינה על ספרים ובעיסוק בנושאים אזוטריים, ולכן כוחו דל ושריריו חלשים.
המאמר של נורדאו

נורדאו פרסם את קריאתו לפיתוח יהדות השרירים ביוני 1900, במאמרו בגיליון השני של כתב העת Die Jüdische Turnzeitung. הוא טען בעד המיתוס של בר כוכבא כ"התגלמות ההיסטורית האחרונה של יהדות למודת קרב ואוחזת בנשק", וכינה אותו "גיבור שסירב לדעת תבוסה". יהודי השרירים, הם בין השאר לוחמים ללא חת. נורדאו סבר כי היהודים בזמנו עדיין לא הגיעו לרצוי מבחינה גופנית; אך נמצאו במצב טוב יותר מבני הדורות הקודמים, לפחות מבחינה מנטלית (גם משום שהיהודים שעסקו בפעילות גופנית בעירום מלא כמקובל באגודות ספורט באותה תקופה, לא ניסו להסתיר את עובדת היותם יהודים, ואת העובדה שעברו ברית מילה).
בשנת 1902 כתב נורדאו פרק שני ל"יהדות השרירים", בשם "מהי חשיבותה של ההתעמלות בשבילנו, היהודים?".
עמדתו של נורדאו הצטיינה בניסוח חד ובהיר של נושא שהעסיק רבים מבני דורו.
דעות דומות לעמדתו זו של נורדאו הושמעו על ידי הוגים ויוצרים ציונים, ובוטאו ביצירתם. כך למשל, ביצירתם של המשוררים חיים נחמן ביאליק ושאול טשרניחובסקי, ביצירותיהם של המדינאים בנימין זאב הרצל וזאב ז'בוטינסקי, בכתביו של נחום סוקולוב ובדבריו בעל פה ובכתב של דוד בן-גוריון.
המאמר של נורדאו > תגובת הרב קוק לרעיון

בעולם הרבני ידועה תגובתו החיובית של הרב אברהם יצחק הכהן קוק לרעיון זה:
גדולה היא תביעתנו הגופנית, גוף בריא אנחנו צריכים, התעסקנו הרבה בנפשיות, שכחנו את קדושת הגוף, זנחנו את הבריאות והגבורה הגופנית, שכחנו שיש לנו בשר קודש, לא פחות ממה שיש לנו רוח הקודש... כל תשובתנו תעלה בידינו רק אם תהיה עם כל הוד רוחניותה, גם תשובה גשמית יוצרת דם בריא, בשר בריא, גופים חטובים ואיתנים, רוח לוהט זורח על שרירים חזקים. בגבורת הבשר תאיר הנשמה הנחלשת, תחיית המתים בגויות.
פסקה נוספת שעוררה פולמוס רב בעולם הרבני:
התעמלות, שצעירי ישראל עוסקים בה בארץ ישראל לחזק את גופם בשביל להיות בנים אמיצי כח לאומה, היא משכללת את הכח הרוחני של הצדיקים העליונים, העוסקים בייחודים של שמות הקדושים, להרבות הבלטת האור האלוקי בעולם, ואין גילוי אור אחד עומד בלא חברו כלל. 'ויעש דוד שם' (שמו"ב ח, יג). 'ודוד עושה משפט וצדקה לכל עמו' (שמו"ב ח, טו). 'ויואב בן צרויה על הצבא' (שמו"ב ח, טז). 'ולא נענש אבנר אלא מפני שעשה דמן של נערים שחוק' (ירושלמי, פאה א, א). אבל שיצחקו הנערים לחזק כחם ורוחם בשביל גבורת האומה בכללה, עבודת הקודש הזאת מעלה את השכינה מעלה מעלה, כעלייתה על ידי שירות ותשבחות שאמר דוד מלך ישראל בספר תהלים.
מסופר כי בזמן ביקור הרב אברהם מרדכי אלתר בארץ ישראל, הוא שאל את הרב קוק על פסיקתו זו, ובתגובה הרב קוק הראה לו מקור לפסיקתו מכתבי הרמב"ם:
יש דברים רבים שהם הכרחיים או תועלתם גדולה אצל אנשים ואצל אחרים לא יצטרכו כלל - כהתעמלות הגוף כפי התחלף מיניו אשר הוא הכרחי להתמיד הבריאות על מה שצריך - אצל מי שידע חכמת הרפואות; וככתיבה שתועלתה גדולה אצל אנשי החכמה. כי אשר יעשה פעולות ההתעמלות להתמיד בו הבריאות כשחוק בכדור או התאבקות או משיכת הידים או עצירת הנשימה; או פעולות יכון בהם הכתיבה כעשית הקולמוס ועשית הניר - יהיה אצל אנשים סכלים פעולת שחוק ואצל החכמים אינו פעולת שחוק.
ראו גם

יהודי גלותי
מכבי צעיר
עסקי אוויר
ציונות וגופניות
לקריאה נוספת

המאמר "יהדות השרירים" בתוך: מכס נורדאו אל עמו: כתבים מדיניים (תרגום: י. ייבין, עריכה: ב' נתניהו), הוצאה מדינית, תל אביב, תרצ"ז 1937; כרך ראשון, עמ' 169–178.
טקסט המאמר כפי שמופיע לעיל בתמונה של המאמר בכפר המכביה
חיים קאופמן, "יסודותיו ומרכיביו הלאומיים של המושג יהדות השרירים", בתנועה, כרך ג', מס' 3 (מאי 1996), עמ' 261–282.
אודי כרמי, 'האמריקניזציה של יהדות השרירים', עיונים, כרך 32 (2019), עמ' 192–215.
עופר אידלס, 'הייתכן לכנות את ההתעמלות בשם ספורט?': ראשיתה של התחרות הספורטיבית ביישוב העברי ומגבלותיו של התיקוף הציוני', ישראל, כרך 27–28 (2021), עמ' 95–114.
Todd Samuel Presner, Muscular Judaism: The Jewish Body and the Politics of Regeneration, 2007.
הערות שוליים

↑  הגיליון השני של כתב העת Die Jüdische Turnzeitung, יוני 1900
↑  הגיליון השני של כתב העת Die Jüdische Turnzeitung, יוני 1900, בארכיון אתר אוניברסיטת גתה בפרנקפורט
↑  מכס נורדאו אל עמו, סוף כרך ראשון, עמ' 261 (הפרק השני מופיע בעמ' 178-173).
↑  הרב משה צוריאל, התעמלות הגוף ועניני "גבורה" משנתו של מאור הדור, הראי"ה קוק, באתר ישיבה
↑  פרופ' חיים ליפשיץ, שבחי הראי"ה, עמוד קפ"ו
טליה שפירא

| --- | --- |

טליה שפירא בסרט "עיניים גדולות"
 לידה:  6 באוגוסט 1946 רמת גן, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  24 בינואר 1992 (בגיל 45) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1962–1992 (כ־30 שנה)
 פרופיל ב-IMDb
 
טליה שפירא (6 באוגוסט 1946 – 24 בינואר 1992) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאית, סטנדאפיסטית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה

שפירא נולדה לפאניה, ציירת, ולשמואל, חשמלאי, למשפחה בת שני ילדים. שפירא גדלה בשכונת תל גנים ברמת גן. היא למדה בתיכון רננים והופיעה בתיאטרון לנוער "שחרית". אמה נפטרה מסרטן כשהייתה בת 16.
שירתה בלהקת גייסות השריון יחד עם דורי בן זאב, תיקי דיין ואבי טולדנו. לאחר מכן, החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי, התיאטרון העממי, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון חיפה.
ב-1969 השתתפה בתוכנית "צץ וצצה", הפקה משירי נתן אלתרמן. כמו כן, שפירא נמנתה עם חברי "חבורת לול" והשתתפה במערכון המפורסם "לה מרמור".
הוציאה שני תקליטים עם סיפורי ילדים: "סיפורים לפני השינה" ב-1985 ו"עוד סיפורים לפני השינה" ב-1987.
בשנת 1987 אובחנה כחולה בסרטן והחלה לעבור טיפולים.
ב-1988 העלתה הצגת יחיד קומית פרי עטה בשם "אחת העם", בה גילמה דמויות סטריאוטיפיות של פולניה, מנחת סדנאות ניו אייג' ועוד.
במהלך חייה השתתפה שפירא בסרטים: "ארבינקא" (1967), "שבלול" (1969), "חדווה ושלומיק" (1971), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "עיניים גדולות" (1974), "חגיגה בסנוקר" (1975), "חגיגה לעיניים" (1975), "יופי של צרות" (1976), "לופו בניו יורק" (1976), "סרט וארוחת בוקר" (1977), "בלפר" (1978), "ישו" (1979), "טרנזיט" (1980), "לא לשידור" (1981), "מונולוג של אשה צעירה" (1988) ו"סיפורי תל אביב" (1992).
על משחקה בסרט "חגיגה לעיניים", זכתה שפירא בפרס השחקנית הטובה בקולנוע ב-1975 בפסטיבל הסרטים בצפת. בתחילת שנות השמונים השתתפה שפירא בתפקיד "ביש" בתוכנית הטלוויזיה הלימודית "חשבון פשוט".
ב-1984 השתתפה בסדרה "קרובים קרובים" בטלוויזיה החינוכית בתור האסטרולוגית תיאודורה בלפור.
ב-1987 השתתפה בסדרת הילדים "הופה היי" לצד ספי ריבלין, יגאל בשן ועוזי חיטמן.
שפירא הייתה נשואה פעמיים. בעלה הראשון היה איש העסקים יורם בן טובים, ובעלה השני מפיק הקולנוע יעקב ליפשין (בעלה לשעבר של הילה אלפרט).
היא נפטרה ממחלת הסרטן ב-24 בינואר 1992, בגיל 45, ונטמנה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
טרם מותה הקדיש לה חברה הקרוב, שלום חנוך, את שירו "את מביאה הכל לידי דמעות". היא הותירה אחריה שני בנים. בנה הבכור, יוני בן-טובים, היה לימים הבאסיסט של להקת הרוק "זקני צפת". בנה השני, אורי ליפשין, הוא דוקטור לפסיכולוגיה.
ב-2015 הוקרן הסרט התיעודי "17 התחלות על טליה" במסגרת פסטיבל דוקאביב, שביים בנה, יוני בן-טובים. בן-טובים עבד על הסרט במשך עשר שנים, והוא עוסק בפן הפחות מוכר ביצירתה של שפירא - הכתיבה, ומבוסס על יומנים וסיפורים קצרים שכתבה בחייה.
ידיים קשורות

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  דן וולמן
 הופק בידי:  דן וולמן
 תסריט:  דן וולמן   אושרה שוורץ   יעקב רוזן
 שחקנים ראשיים:  עידו תדמור   גילה אלמגור   תומר שרון   נלי תגר
 מוזיקה:  סלבה גנלין
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  דן וולמן הפקות סרטים בע"מ   ג'יי אם טי פילמס   הוט
 הקרנת בכורה:  2006
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כרזת הסרט באנגלית
ידיים קשורות הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דן וולמן, שיצא לאקרנים בשנת 2006.
תקציר העלילה

הסרט מציג את מערכת היחסים של אם (המגולמת על ידי גילה אלמגור) לבנה חולה האיידס (המגולם על ידי הרקדן עידו תדמור). האם יוצאת לחפש גראס ברחבי תל אביב במטרה להקל על כאבי בנה (במעין אזכור הפוך לאגדת פרח לב הזהב של האנס כריסטיאן אנדרסן).
שחקנים

עידו תדמור
גילה אלמגור
תומר שרון
נלי תגר
שרון שטרק
אולי שטרנברג
פרסים ומועמדויות

פרס אופיר 2006 - מועמדות לפרס הבמאי הטוב ביותר ולפרס השחקנית הטובה ביותר.
פרס וולג'ין - מועמדות לפרס לסרט עלילתי באורך מלא.
פסטיבל הקולנוע של פאלם ביץ'- פרס לסרט הטוב ביותר ופרס השחקנית הטובה ביותר לגילה אלמגור.
הערות שוליים

↑  אורי קליין, 3 סרטים גאים מועמדים לפרסי אופיר, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2006
↑  אורי קליין, בוטה ומלא עדנה, באתר הארץ, 13 ביולי 2006
↑  נירית אנדרמן, פרס הסרט הטוב בפסטיבל פאלם ביץ' ל"ידיים קשורות", באתר הארץ, 29 באפריל 2007
יוזף הלמסברגר הבן

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1855 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  26 באפריל 1907 (בגיל 52) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של היצינג 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
יוזף הלמסברגר הבן (Joseph Hellmesberger;‏
9 באפריל 1855 - 26 באפריל 1907)
היה מלחין, כנר ומנצח. בין השנים 1901 ל-1903 כיהן כמנצחה הראשי של הפילהרמונית של וינה.
יוזף הלמסברגר היה בנו של הכנר והמנצח יוזף הלמסברגר האב, (1828–1893), שהיה מורו הראשון. בשנת 1870 הצטרף לרביעיית הלמסברגר שייסד אביו ככינור שני ובשנת 1887 התייצב בראשה. בשנת 1878 התמנה הלמסברגר לכנר סולן בתזמורת החצר הוינאית ולפרופסור בקונסרבטוריון של וינה. בשנת 1890 היה למנצח הראשי הראשון של אופרת החצר של וינה.
יצירותיו כוללות 22 אופרטות, 6 באלטים, מוזיקה לריקודים ושירים.
טרפרגליים

| טרפרגליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: מרושתי־כנף
תת־סדרה:: Hemerobiiformia
משפחה:: טרפרגליים
תת-משפחות
 Calomantispinae  Drepanicinae  Mantispinae  Symphrasinae
שם מדעי
 Mantispidae

טרפרגליים (שם מדעי: Mantispidae) היא משפחה של חרקים מסדרת הארינמלאים המונה ארבע תת-משפחות וכ-400 מינים, ששלושה מהם נפוצים בארץ ישראל.
מאפיינים

דומים במראם לגמלי שלמה, אך בעלי רגליים קדמיות המופנות אחורה ואז כלפי מעלה.
בני משפחה זו נפוצים באזורים חמים טרופיים וסובטרופיים והם מתפתחים בעל גלגול שדרגות הזחלים שונות זו מזו. הם טפילים של פרוקי-רגליים אחרים. בדרגה הראשונה הזחל פעיל וזריז. הזחל בדרגה השנייה דומה לזחל של זבליות. בדרגה האחורנה מתפחל דמוי איבר טוויה המשמש לטווית הפקעת בה הזחל יתגלם.
חלק מהמינים פעילים בלילה וחלקם פעילים ביום (כולל מינים שמחקים צרעות). הרגליים הקדמיות משמשות לאחיזת הטרף הכולל חרקים אחרים והחרק הולך רק על הרגליים האחוריות.
טרצ'יזיו בורניץ'

טרצ'יזיו בורניץ' (באיטלקית: Tarcisio Burgnich;‏ 25 באפריל 1939 - 26 במאי 2021) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדות ההגנה, ונודע בשל ההישגים הרבים להם היה שותף במדי אינטר מילאנו ונבחרת איטליה בשנות ה-60 וה-70.
בורניץ' נולד ברודה. לאחר ששיחק במחלקת הנוער של נאפולי, החל את הקריירה המקצוענית שלו באודינזה ב-1965. לאחר שתי עונות בקבוצה בהן שותף במשחקים מועטים, עבר ליובנטוס שגם בה מיעט לשחק. ב-1961 עבר בורניץ' לפלרמו, במדיה הפך לראשונה לשחקן משמעותי, וכעבור עונה אחת עבר לאינטר מילאנו.
בורניץ' שיחק באינטר בעיקר בעמדות הבלם האחורי והמגן הימני, וערך 467 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות. לסגנון משחקו האגרסיבי והנחוש היה חלק חשוב בשיטת ה"קטנאצ'ו" שהונהגה בקבוצה בהצלחה על ידי המאמן הלניו הררה, בהיותו אחד מהשחקנים הבולטים בהגנת הקבוצה לצד ג'אצ'ינטו פאקטי. בורניץ' היה שותף לזכיית הקבוצה בחמש אליפויות הסרייה א', שני גביעי אירופה לאלופות בשנים 1964 ו-1965 (לאחר ניצחונות במשחקי הגמר על ריאל מדריד ובנפיקה ליסבון בהתאמה), שתי העפלות נוספות לגמר הטורניר ב-1967 וב-1972, ושני גביעים ביניבשתיים. באותה תקופה זכתה אינטר לכינוי "לה גרנדה אינטר" וזכורה עד היום כאחת הקבוצות הגדולות בתולדות הכדורגל האירופי. הוא שיחק באינטר עד 1974, עת חזר לנאפולי, במדיה שיחק שלוש שנים בטרם פרש.
בורניץ' אף היה אחד מהשחקנים החשובים בהגנת נבחרת איטליה במשך למעלה מעשור, יחד עם חברו לאינטר, פאקטי. הוא זכה עם הנבחרת באליפות אירופה ב-1968, והשתתף עמה בשלושה גביעי עולם: ב-1966, 1970 ו-1974. במונדיאל 1970 העפיל עם הנבחרת עד לגמר, שם הפסיד עמה 4-1 לנבחרת ברזיל. בורניץ' הופקד לשמור על פלה באותו משחק, ולא הצליח למנוע ממנו לכבוש בנגיחה את השער הראשון. לאחר הגמר אמר עליו בורניץ': "אמרתי לעצמי שהוא בנוי מעור ועצמות בדיוק כמו כל אחד אחר. התברר שטעיתי".
לאחר פרישתו פנה בורניץ' לקריירה כמאמן, שנמשכה למעלה מעשרים שנה, וזכה להצלחה מועטה עם קבוצותיו.
נפטר ב-26 במאי 2021 בבית החולים סן קמיליו, אליו הובהל לאחר שלקה בשבץ מוחי.
הערות שוליים

↑  פלה, באתר וואלה, 10 במאי 2010
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1966 |
| --- | --- | --- |
|  1 אלברטוסי •  2 אנזולין •  3 בריסון •  4 בולגרלי •  5 בורניץ' •  6 פאקטי •  7 פוגלי •  8 גוארנרי •  9 יאניש •  10 ג'וליאנו •   11 לנדיני •  12 לאונסיני • 13 לודטי •  14 מאצולה • 15 מרוני • 16 פסקוטי • 17 פרני • 18 פיזבלה • 19 ריברה • 20 ריזו • 21 רוסטו • 22 סלבדורה • מאמן: פאברי |  1 אלברטוסי •  2 אנזולין •  3 בריסון •  4 בולגרלי •  5 בורניץ' •  6 פאקטי •  7 פוגלי •  8 גוארנרי •  9 יאניש •  10 ג'וליאנו •   11 לנדיני •  12 לאונסיני • 13 לודטי •  14 מאצולה • 15 מרוני • 16 פסקוטי • 17 פרני • 18 פיזבלה • 19 ריברה • 20 ריזו • 21 רוסטו • 22 סלבדורה • מאמן: פאברי | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 1968 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 אלברטוסי •  2 אנסטסי •  3 אנקילטי •  4 ברצלינו •  5 בורניץ' •  6 בולגרלי •  7 קסטאנו •  8 דה סיסטי •  9 דומנגיני •  10 פאקטי •   11 פריני •  12 גארנרי • 13 ג'וליאנו •  14 לודטי • 15 מאצולה • 16 פראטי • 17 ריבה • 18 ריברה • 19 רוסאטו • 20 סלבדורה • 21 ויירי • 22 זוף • מאמן: ולקארג'י |  1 אלברטוסי •  2 אנסטסי •  3 אנקילטי •  4 ברצלינו •  5 בורניץ' •  6 בולגרלי •  7 קסטאנו •  8 דה סיסטי •  9 דומנגיני •  10 פאקטי •   11 פריני •  12 גארנרי • 13 ג'וליאנו •  14 לודטי • 15 מאצולה • 16 פראטי • 17 ריבה • 18 ריברה • 19 רוסאטו • 20 סלבדורה • 21 ויירי • 22 זוף • מאמן: ולקארג'י | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1970 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 אלברטוסי •  2 בורניץ' •  3 פאקטי •  4 פולטי •  5 צ'רה •  6 פרנטה •  7 ניקולאי •  8 רוסטו •  9 פויה •  10 ברטיני •   11 ריבה •  12 זוף • 13 דומנגיני •  14 ריברה • 15 מאצולה • 16 דה סיסטי • 17 ויירי • 18 ג'וליאנו • 19 גורי • 20 בונינסניה • 21 פורינו • 22 פראטי • מאמן: ולקרג'י |  1 אלברטוסי •  2 בורניץ' •  3 פאקטי •  4 פולטי •  5 צ'רה •  6 פרנטה •  7 ניקולאי •  8 רוסטו •  9 פויה •  10 ברטיני •   11 ריבה •  12 זוף • 13 דומנגיני •  14 ריברה • 15 מאצולה • 16 דה סיסטי • 17 ויירי • 18 ג'וליאנו • 19 גורי • 20 בונינסניה • 21 פורינו • 22 פראטי • מאמן: ולקרג'י | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1974 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוף •  2 ספינוסי •  3 פאקטי •  4 בנטי •  5 מוריני •  6 בורניץ' •  7 מאצולה •  8 קאפלו •  9 קינאליה •  10 ריברה •   11 ריבה •  12 אלברטוסי • 13 סבאדיני •  14 בלוג'י • 15 וילסון • 16 ג'וליאנו • 17 רה צ'קוני • 18 קאוזיו • 19 אנסטסי • 20 בונינסניה • 21 פוליצ'י • 22 קסטליני • מאמן: ולקארג'י |  1 זוף •  2 ספינוסי •  3 פאקטי •  4 בנטי •  5 מוריני •  6 בורניץ' •  7 מאצולה •  8 קאפלו •  9 קינאליה •  10 ריברה •   11 ריבה •  12 אלברטוסי • 13 סבאדיני •  14 בלוג'י • 15 וילסון • 16 ג'וליאנו • 17 רה צ'קוני • 18 קאוזיו • 19 אנסטסי • 20 בונינסניה • 21 פוליצ'י • 22 קסטליני • מאמן: ולקארג'י | איטליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: RMRV014464  ISNI: 0000 0004 1965 5541  VIAF: 90316576   WorldCat (עם VIAF): 90316576
חרץ (גאומורפולוגיה)

התחתרות חרצים במדרון. ניתן לראות את הדפוס המקבילי והאנכי של החרצים
חרץ במחוז סאמרסט, אנגליה
חרצים במורד המדרון, צפון הנגב.
חרצים בדפוס מקבילי על מדרון גבעה, צפון הנגב.
בגאומורפולוגיה, חרצים (באנגלית: rills) הם נתיבי מים המתחתרים בשכבות הקרקע העליונות כתוצאה משחיקה של מים את הקרקע באזור הזרימה. נתיבים אלה הם תעלות ליניאריות רדודות, לרוב בצורת V, המתחתרות לגובה נמוך במקצת מסביבתן, עד 30 ס"מ לערך. החרצים מתפתחים במדרון מבלי להשפיע על שיפוע של המדרון.
צורת התחתרות החרצים

החרצים מתחתרים מהאזור הגבוה של המדרון לכיוון מורדותיו. דפוס התחתרותם משתנה כתלות בגודל שיפוע המדרון. בשיפועים נמוכים נצפה לראות דפוס מעוצה (דנדריטי), כיוון שכוח המשיכה לא חזק והמים נוטים להתפשט רוחבית. זרם המים לוחץ על קירות החרץ ומתפזר במרחב. מנגד, בשיפועים גדולים נצפה לראות דפוס מקבילי כיוון שכאן, כוח הכבידה הוא רב משמעות ומושך בחוזקה את המים ישר למטה מבלי לאפשר להם להתפזר במרחב.
כאשר זרימת המים מתרחשת בשטח נרחב יחסית ואספקת המים היא רציפה, העומק של הזרם והיכולת שלו לסחוף איתו חומרים בדרכו גדלים. כמות המים מספיקה לא רק כדי למלא את החרץ, אלא גם לגרום לפיצולו. זרם המים שואף להתרחב אל מעבר גבולותיו של החרץ, כדי לייעל את זרימתו. כתוצאה מכך מתמוטטים קירות החרץ, והמים נשאבים לחרץ סמוך, הנמצא בגובה נמוך יותר על פני הקרקע. כך התהליך נמשך עד שהמים מגיעים לחרץ ראשי.
תנאים להיווצרות חרצים

היווצרות החרצים היא כאמור תולדה של שחיקת מים את הקרקע. לכן היווצרות החרצים מושפעת הן מזרימת המים ומעוצמתם והן מתכונות הקרקע ושיפוע המדרון. כאשר שיעורי הגשם גבוהים משיעורי החידור של הקרקע, קרקע לא מספיקה לספוג את כל כמות המים שנכנסת למערכת. כתוצאה מכך, מים אינם מחלחלים לתוכה וממשיכים לזרום. זרימת מים זו אשר שוחקת בדרכה את הקרקע נקראת נגר עילי. שחיקת הקרקע תתרחש בתנאי שהמבנה הפיזיקאלי של הקרקע יהיה לקוי ומעורער. כלומר, תאחיזת החלקיקים (קוהזביות) תהיה נמוכה והתארגנות החלקיקים זה על גבי זה תהיה ארעית ובלתי מאורגנת. לכן כשכוח הגזירה של המים יהיה חזק יותר מכוח החלקיקים להיאחז אחד בשני, החלקיקים ינתקו ותתרחש סחיפה. המים יפלסו נתיבים בקרקע, נתיבים אלו הם החרצים.
תאוצת המים הגדלה והפגיעות ההדדיות של חלקיקי הקרקע המנותקים עשויים להוביל לתנועת חומר מוגברת בתוך החרצים. תנועת זו מושפעת מגודל שיפוע המדרון. ככל ששיפוע המדרון גבוה יותר, כוח הכבידה בעל השפעה רבה יותר על זרימת המים. כוח הכבידה מושך בחוזקה את המים כלפי מטה ולכן הם נעים במהירות רבה יותר ובעוצמה חזקה יותר. בנוסף, תאוצה חיצונית מהווה גם היא גורם לתנועת החומר. התאוצה החיצונית נובעת מזעזוע טבע פתאומי כגון גשמים, הפשרת שלגים, גלישת שלג ואף דריכת אדם וחיה.
תנאים להיווצרות חרצים > קרקע

היווצרות חרצים אופיינית בקרקעות בהן שיעור חידור המים נמוכים והתפתחות נגר עילי דומיננטית. קרקעות אלה מורכבות לרוב מאחוז גבוה של סילט (טין) וחרסית. קרקעות לדוגמה בארץ:
קרקעות הלס צפון הנגב - קרקעות אלו מכילות שיעור גבוה של סילט (40%) וכמות סבירה של חרסית (20%). ניתן לראות באזור בבתרונות בארי ורוחמה.
קרקעות חוואר חרסיתי- ניתן לראות בבתרונות ואדי צין.
קרקע חרסיתית, טרה רוסה- ניתן לראות על גבי מדרונות בהרי יהודה והגליל.
קרקע רנדזינה חומה באזור לכיש.
תנאים להיווצרות חרצים > אקלים

חרץ נפוץ באזורים צחיחים וצחיחים למחצה. אזורים אלה מאופיינים בכמויות משקעים נמוכות יחסית בין 200–800 מילימטרים בשנה, ובאידוי גבוה. משטר הגשמים ועוצמתם באזורים אלה משתנה בין החורף לקיץ ומשנה לשנה. באקלימים אלה הקרקע לרוב יבשה, בעלת חדירות נמוכה ודלילה בכיסוי צומח. ברגע שנכנסים מים למערכת, על ידי משקעים, נגר עילי מתפתח בקלות, וחרצים מתחילים להיווצר. היווצרות הנגר העילי תתרחש לרוב בזמן גשמים לאחר תקופה יחסית ארוכה של יובש וחום.
השפעת כיסוי הצומח על יצירת חרצים

כיסוי צומח הוא גורם מגביל רב משמעות על היווצרות נגר עילי. נגר עילי אכן נוצר כתוצאה מירידת משקעים רבים, אך טיב זרימתו ומהירותו תלויים, גם כן, בצפיפות הצומח באזור. כאשר לא קיים כיסוי צומח, נוצרים על פני הקרקע שני סוגי קרום קרקע עיקריים, אשר מהווים שכבה דקה ואטומה לחדירת מים. סוג ראשון- קרום הנוצר על ידי מיקרואורגניזמים בשם כחוליות. כחוליות אלה מבצעות תהליכים ביוכימיים בקרקע ובכך מצמידות את גרגירי הקרקע זה לזה. סוג שני- קרומים מכניים אשר נוצרים בעקבות פגיעת מטר המים ישירות בקרקע. במהלך הפגיעה מתרחש מיון בקנה מידה קטן של חלקיקי הקרקע. בעוד שהחלקיקים הקטנים ניתזים רחוק ממקום פגיעת טיפת המים, החלקיקים הגדולים ניתזים קרוב. מיון זה גורם להיווצרות הקרומים המכניים.
לעומת זאת, בנוכחות כיסוי צומח, התכונות הפיזיות, כימיות וביולוגיות של הקרקע שונות. זאת מכיוון שעוצמת המים לא פוגעת ישירות בקרקע ואנרגיית הפגיעה בקרקע נמוכה. ובנוסף, בקרבת שורשי הצמח מתקיימת פעילות ביולוגית וכימית של מעבר חומרים מן הצמח לסביבתו. פעילות השורשים בקרקע מעשירה ומטייבת אותה, עושה אותה נקבובית יותר ומפוררת יותר. במקביל, מעבר החומרים מאפשר התפתחות של חומר אורגני, אשר מעודד את תלכוד חלקיקי הקרקע ויצירת חללים ביניהם. כל אלו מקנים לקרקע יכולת חדירות וספיגה גבוה יותר של מי הגשמים והנגר העילי.
ההבדל בין חרץ לערוצון

ההבדל העיקרי והמשמעותי בין השניים, אשר בעקבותיו נגררים שאר ההבדלים, הוא ההבדל בגודל. ערוצון הוא בעצם חרץ בגודל רב יותר. ערוצון עמוק יותר מהחרץ ורחב יותר.
על מנת ליצור ערוצון נדרשת עוצמה אינטנסיבית יותר של גשמים ונגר עילי.
בחרצים זורמים מים רק במהלך ירידת משקעים ורוב הזמן הם יבשים. ערוצון ממשיך לעיתים להוביל מים, ובמקרים של גשם קיצוני הם אף מסוגלים להפוך לאפיק מים.
החרצים הם תעלות במצב הפיך, כלומר ניתן לחרוש ולעבד אותן על ידי כלי חקלאי. בניגוד לערוצון שהוא תעלה בלתי הפיכה אשר לא ניתן לעיבוד על ידי כלי חקלאי.
ראו גם

גאומורפולוגיה
ערוץ
ערוצון
מי נגר
סחף
הערות שוליים

↑  יצחק שטנר, גאומורפולוגיה: העיצוב החיצון של התבליט
↑  David Knighton, Fluvial forms and process
↑  Edward Derbyshire, climatic geomorphology
↑  משה שחק, מרקמים אקולוגים: מערכות אקולוגיות בצפון הנגב כמודל
טוזלה

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם לאי, ראו .
טוּזְלָה (בבוסנית: Tuzla, בכתב קירילי: Тузла) היא עיר השוכנת בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה והשלישית בגודלה במדינה מבחינת אוכלוסין, לאחר סרייבו ובאניה לוקה. מקור השם הוא מתקופת השלטון העות'מאני. "טוזלה" בטורקית עות'מאנית, פירושו "מקום המלח" ומתייחס למכרות המלח הרבים באזור העיר.
היסטוריה

קיים תיעוד בכתב למצודה במקום, במסמכים מהמאה ה-10 עת נשלח האזור על ידי האימפריה הביזנטית. ב-1461 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של מהמט השני, סולטאן, האימפריה העות'מאנית. ב-1878, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סופח דה פקטו אזור בוסניה ובכלל זה העיר טוזלה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, וב-1908 סופח דה יורה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה טוזלה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר אזור טוזלה לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה. ב-2 באוקטובר 1943 שחררו כוחות הפרטיזנים של טיטו את טוזלה. לאחר המלחמה נכללה טוזלה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
במסגרת תהליך ההתפרקות האלים של יוגוסלביה פרצה מלחמת בוסניה ובמהלכה התחוללו באזור העיר קרבות שהובילו לנפגעים בקרב באוכלוסייה האזרחית. לאחר המלחמה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה.
מרבית תושבי העיר הם ממוצא בוסניאקי ומקצתם סרבים וקרואטים.
חינוך תחבורה וספורט

בעיר ישנן שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת טוזלה שבה למדו ב-2010 כ-15,000 סטודנטים והאוניברסיטה האמריקאית בבוסניה והרצגובינה. בעיר שוכן גם שדה התעופה הבינלאומי טוזלה שהוא השני בגודלו אחרי שדה התעופה הבינלאומי סרייבו. בעיר פועלות קבוצת הכדורגל סלובודה טוזלה וקבוצת הכדורסל סלובודה דיטה.
הקהילה היהודית

קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-19. בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח האזור על ידי האוסטרו-הונגרים, היגרו למקום יהודים אשכנזים וב-1890 נוסדה רשמית במקום קהילה מאורגנת. ב-1900 נוסד בית עלמין לקהילה בפאתי היישוב וב-1902 נבנה בית הכנסת האשכנזי. בין 1909 ל-1913 כיהן כרב הקהילה ד"ר שמואל קליין. ב-1921 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה 470 נפשות שהיוו 3.3 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1925 הוקם בית כנסת ספרדי קטן. בקרב בני הקהילה הייתה פעילות ציונית ענפה, הוקם קן של השומר הצעיר, סניף של תנועת מכבי וכן פעלה מקהלה קהילתית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 315 נפשות. במהלך המלחמה, לאחר הקמת מדינת קרואטיה העצמאית גברו רדיפות היהודים. מקצת מבני הקהילה, חלקם רופאים, הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. בתגובה הוצאו להורג כ-20 מבני משפחות הרופאים על ידי חיילי ואפן אס אס. בהמשך, גורשו בני הקהילה למחנות ההשמדה ורובם נרצחו. לאחר המלחמה שבו השורדים לטוזלה וחידשו את פעילות הקהילה. ב-1968 התגוררו בעיר 60 יהודים. ב-1950 הופקע על ידי השלטונות מבנה בית הכנסת הספרדי והוסב בהמשך לחנות לניקוי יבש. ב-1955 נהרס מבנה בית הכנסת האשכנזי. בראשית המאה ה-21 שכן במקום בית העלמין היהודי. השטח היה מגודר ובאתר נמצאו מצבות ועליהן כיתוב בעברית, לאדינו, גרמנית וסרבו-קרואטית. נכון ל-1999 עמד על תילו מבנה בית הכנסת הספרדי.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר גְרָאצָ'אנִיצָה(אנ'). קהילה קטנה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. בית עלמין יהודי נוסד ב-1885. הקהילה חרבה בשואה. נכון ל-2006, היו שרידי בית העלמין ובהם 10 מצבות קיימים בשטח הכפר.
ערים תאומות

איטליה בולוניה, איטליה
הולנד דלפט, הולנד
הונגריה פץ', הונגריה
מרוקו אל-חוסיימה, מרוקו
ספרד ל'הוספיטאלט דה ליוברגאט, ספרד
סרביה סומבור, סרביה
צרפת סן-דני, צרפת
קרואטיה אוסייק, קרואטיה