stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון הזיכרון הלאומי
הערות שוליים

↑  "Nation's Memory Institute evicted". The Slovak Spectator (באנגלית). נבדק ב-14 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mission" (באנגלית). נבדק ב-14 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Časopis Pamäť národa". Ústav pamäti národa (בסלובקית). נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Subotić, Jelena (2019). Yellow Star, Red Star: Holocaust Remembrance After Communism (באנגלית). Cornell University Press. p. 210. ISBN 978-1-5017-4240-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309609405171  ISNI: 0000 0001 0688 6824  LCCN: no2005043975  NKC: kn20060623021  SUDOC: 129653233  VIAF: 132885249   WorldCat (עם VIAF): 132885249 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סלובקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מכון טרומן

| --- | --- |

בניין המכון בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים
 מכון מחקר
 על שם:  הארי טרומן 
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים)
 קמפוס:  קמפוס הר הצופים
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  דן מרידור
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′30″N 35°14′47″E﻿ / ﻿31.791717833775°N 35.246434938045°E﻿ / 31.791717833775; 35.246434938045
 truman.huji.ac.il
   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה    
 
המכון למחקר ע"ש הרי ס. טרומן למען קידום השלום הוא מכון מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים הממוקם בקמפוס הר הצופים.
מטרות

בטקס הנחת אבן הפינה למכון ביולי 1966, הוצהר כי המכון יהא "מרכז ללימודים המוקדשים להשכנת השלום – אותם לימודים, שיתרמו רבות, כפי המקווה, לעיצוב הרמוניה בין-לאומית ולקידום שיתוף-הפעולה בין עמים וארצות ברחבי העולם". המכון פועל כיום בשני מרחבים בהקשר של שלום ופתרון קונפליקטים. המרחב הראשון עניינו אקדמי-מחקרי שעה שהמרחב השני עניינו פעילות ציבורית ויצירת פלטפורמה לשיח ופעילות בנושא. בעוד ליבת המחקר והעשייה של המכון היא הסכסוך הישראלי-ערבי, ירושלים והמזרח התיכון, מכון טרומן מקדם מחקר וחשיבה על שלום ופתרון קונפליקטים בעולם כולו. למכון יש תוכנית מלגות לדוקטורט ופוסט דוקטורט והוא תומך במחקר בסיסי, יישומי, כנסים, סדנאות ומפגשים בין יהודים וערבים.
היסטוריה

המכון נוסד בשנת 1966 בעידודו ותמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן. הקמת המכון בפועל ארכה מספר שנים בראשות אליהו אילת, לאחר שפרש מתפקידו כנשיא האוניברסיטה. עד שנת 1970 גייסו כ-4 מיליון דולר בתרומות להקמת המכון, שרובם הוקצו להקמת בניין חדש בקמפוס הר הצופים. טקס חנוכת מבנה המכון נערך במאי 1970. המבנה נבנה סמוך לאמפיתיאטרון בהר הצופים, והיה בין המבנים הראשונים שנבנו בהר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים.
בשנת 1973 מימן המכון מחקר של פרופ' גדעון לדיז'ינסקי מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה, שמטרתו למצוא את "אב החומוס" - חמצה (מחקר הדומה למחקרו של אהרן אהרנסון למציאת "אם החיטה") כדי להשביח את הזנים המתורבתים. לדיז'ינסקי איתר בטורקיה את זן החמצה שממנו התפתח זן "החומוס" המתורבת.
פרס טרומן לשלום
בין השנים 1991 ל-2013 חילק מכון טרומן את פרס טרומן לשלום (במקור "פרס גיטלסון") ל"אישים שתרמו תרומה משמעותית לקידום השלום באזור ובעולם כולו". פרס זה מגלם את מחויבותו של המכון לקידום השלום. הזוכים בפרס זה לאורך השנים היו -
1991 – שרת הבריאות הצרפתית לשעבר סימון וייל
1994 – שר החוץ הנורווגי לשעבר יוהאן יורגן הולסט
1999 – הסנאטור האמריקאי ג'ורג' מיטשל
2001 – השגריר האמריקאי לשעבר ריצ'רד הולברוק
2006 – הגנרל האמריקאי (בדימוס) קולין ל. פאוול
2008 – השגריר האמריקאי דניס ב. רוס
2011 – נשיא הבנק העולמי לשעבר, סיר ג'יימס ד. וולפנסון
2013 – שר החוץ, האוצר והעבודה האמריקני לשעבר ג'ורג' פ. שולץ.
ראשי המכון

פרופסור ארנסט ד. ברגמן 1966-1975
פרופ' משה מעוז 1975-1979
פרופ' הרולד ז. שיפרין 1979-1987
פרופ' בן-עמי שילוני 1987-1990
פרופ' נעמי חזן 1990-1992
פרופ' משה מעוז 1992-1998
פרופ' אמנון כהן 1998-2003
פרופ' אייל בן-ארי 2003-2007
פרופ' מריו שניידר 2005-2006 (כיהן מנהל בפועל)
פרופ' חיים ד. רבינוביץ' 2007-2009
פרופ' סטיבן קפלן 2009-2012
פרופ' מנחם בלונדהיים 2012-2018
ד"ר עודד לוונהיים 2018-2019 (כיהן כמנהל בפועל)
פרופ' ורד ויניצקי-סרוסי 2019- הווה
בתפקיד יו"ר חבר הנאמנים של המכון שימשו, בין השאר, שגרירי ארצות הברית בישראל וויליאם בראון (אשר החזיק בתפקיד במשך כ-25 שנים) וסמואל לואיס, הדיפלומט האמריקאי מקס קמפלמן, שגריר ישראל בארצות הברית לשעבר משה ארד והשר לשעבר דן מרידור
פעילות

במכון ממוקמים:
הספרייה ע"ש סטנלי ורוברטה בוגן המכילה כתבי עת וארכיונים מיוחדים התומכים בתחומי המחקר של המכון.
המרכז לדיפלומטיה ישראלית ע"ש אבא אבן העוסק בקשר עם שגרירים ונציגים פרלמנטריים ואחרים מרחבי העולם.
ארכיון אבא אבן - המכיל את הארכיון הפרטי של אבא אבן, שר החוץ לשעבר של מדינת ישראל.
המכון מעודד שיח על שלום ופתרון קונפליקטים ומתייחס בין היתר לאירועים אקטואליים. כך בשנת 2020 קיים המכון וובינרים (סמינר רשת) בנושא חיסול קאסם סלימאני, עזה בימי קורונה, תוכנית הסיפוח של בקעת הירדן ועוד. ב-2019, במסגרת כנס השנתי של המכון שעסק בציון 40 שנה להסכם השלום בין ישראל למצרים, העניק נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר, ראיון מיוחד ובלעדי הנמצא באתר המכון. בנוסף, המכון הקים ומפעיל תוכנית מלגות ייחודית לעידוד מחקרים בנושא של שלום ופתרון קונפליקטים.
הערות שוליים

↑  טקס כינון "מכון טרומן לקידום השלום" ליד האוניברסיטה העברית נערך בנוכחות ג'ונסון וטרומן, דבר, 21 בינואר 1966
↑  חמישה "דוקטור כבוד" השישי דוקטור אמיתי, מעריב, 5 במרץ 1969
↑  נותקו הקשרים בין טרומן ומכון טרומן, מעריב, 8 ביוני 1970
↑  על אנשים, מעריב, 1 ביוני 1970
↑  מדענים ישראלים גילו בטורקיה את הזן שממנו התפתח החומוס, מעריב, 29 באוגוסט 1976
↑  משטרה באוניברסיטה, באתר הארץ, 21 ביולי 2002
↑   הגר שיזף, מערכת הביטחון מסתירה בכספות מסמכים על הנכבה. זה מה שהם מספרים, באתר הארץ, 4 ביולי 2019
↑   ורד ויניצקי-סרוסי, לדבר על רבין בלי לדבר על יגאל עמיר, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2019
↑  סמואל לואיס מונה ליו"ר הנאמנים של מכון טרומן, מעריב, 6 באוגוסט 1985
↑  דן הלפרין, רובי סיבל, עודד ערן, לך תתייעץ עם קמפלמן, באתר הארץ, 28 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256849405171
מכון האומות המאוחדות להדרכה ולמחקר

| --- | --- |

 מטה הארגון:  ז'נבה, שווייץ
 יושב ראש:  טאוס פרוחי (אלג'יריה)
 מנכ"ל:  ניחיל סת' (הודו)
 עובדים:  100
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־61 שנים)
 unitar.org
 
מכון האומות המאוחדות להדרכה ולמחקר ((באנגלית): United Nations Institute for Training and Research; ר"ת UNITAR) נוסד בשנת 1963 בהחלטת העצרת הכללית של האומות המאוחדות והחל פעולתו בשנת 1965. מטרת הארגון, בהתאם לחוקתו, היא לפעול למען הגברת היעילות של האומות המאוחדות בהשגת מטרותיו העיקריות באמצעות הדרכה ומחקר נרחבים. מטה המכון הוא בז'נבה, שווייץ.
תחום פעילותו העיקרי של הארגון הוא הדרכה ברמות שונות לאנשים בעיקר ממדינות מתפתחות במטרה להכשירם לעבודה עבור האומות המאוחדות, או באחד הארגונים המסונפים לארגון האומות המאוחדות, או בארגונים לאומיים המשתפים פעולה עם ארגוני האו"ם. תחום פעילותו המשני של הארגון הוא בתחום מחקר הקשור לתפקידיו של ארגון האומות המאוחדות, או למטרותיו. למזכיר האו"ם ולמוסדות האו"ם משקל מיוחד בבקביעת תחומי המחקר של מכון האומות המאוחדות להדרכה ולמחקר. UNITAR מנוהל על ידי מועצת נאמנים אשר חבריה מתמנים על ידי מזכיר האו"ם ובראשם מנהל כללי. את תקציב הארגון מממנות ממשלות, ארגונים בין ממשלתיים, קרנות והמגזר הפרטי.
פעילות המכון

בשנת 2015 ניהל המכון 487 פעילויות נפרדות הכוללות הדרכה, הוראה ושיתוף במידע בהשתתפות כ-40,000 משתתפים, כ-80% מהם ממדינות מתפתחות. 46% מפעילויות המכון בשנת 2015 היו ביבשת אפריקה. 78% מפעילויות המכון היו פנים-אל-פנים במדינות היעד ומיעוטן נוהלו ממטה הארגון בז'נבה, או ממשרדי הארגון בניו יורק והירושימה. בין פעילויות ההדרכה הבולטות של המכון, נכון לשנת 2016, קיימת תוכנית לניהול שפכים וכימיקלים. תוכנית שיתוף פעולה מבוזר מטרתה לחזק רשות שלטון ומנהיגים בחברה לקידום פיתוח בר-קיימא. בין התוכניות הרבות שיוזם המכון נמצא אף תוכנית בתחום פיתוח "ירוק" ושינוי אקלימי, תוכנית לדיפלומטיה לצורך פיתוח מיומנויות של דיפלומטים ועובדי ציבור, תוכנית לאימון חברים בכוחות שמירת השלום של האו"ם, וכן פיתוח מסחרי ומימון ציבורי. תקציב המכון לשנת הכספים 2016-2017 הוא 41.1 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  United Nations Institute for Training and Research, December 8, 1965
↑  UNITAR Statute
↑  Facts, Figures and Finance 2015
↑  UNITAR at a Glance
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269140405171  PLWABN: 9810620390505606  BIBSYS: 90062026  BnF: cb118660320 (data)  CiNii: DA00733646  GND: 1004451-6  ISNI: 0000 0001 1033 5670  LCCN: n79081779  NKC: kn20010710017  NLA: 35562347  NLG: 115674  NSK: 000733476  RERO: 02-A000086448  SELIBR: 234316  SUDOC: 026407426  VIAF: 126225980   WorldCat (עם VIAF): 126225980
מזאמה אדומה

מזאמה אדומה (שם מדעי: Mazama americana; ידועה גם כשיפוד אדום), היא מין של אייל בינוני בסוג מזאמה שבתת-משפחת איילי העולם החדש, החיה ברחבי אמריקה הדרומית. היא תוארה מדעית לראשונה בשנת 1777 על ידי הזואולוג הבריטי ג'והן כריסטיאן ארכסלבן ויש לה כ-12 תת-מינים וודאיים. מספר מינים מהסוג מזאמה נחשבו בעבר כתת-מינים שלה כמו מזאמה מרכז-אמריקנית ומזאמה יוקטנית. המזאמה האדומה היא המין הגדול ביותר בסוגה וטווח התפוצה שלה הוא הרחב ביותר מבין מיני המזאמות.
מקור השם המדעי של המזאמה האדומה הוא כדלהלן: "Mazama" - מקורו במילה "מאקאמה" (macame) ששימשה ככינוי לאייל מסוים במקסיקו במהלך המאה ה-17. americana פירושו "אמריקנית", ומתייחס לכך שמין זה מאכלס שטחים נרחבים בדרום ומרכז יבשת אמריקה הדרומית. השם הרשמי של המין - "מזאמה אדומה" מתייחס לכינוי האמור ולצבע פרוותו האדמוני; השם הרשמי הנוסף "שיפוד אדום" (באנגלית "Red brocket"), מקורו כנראה במילה "broc" מהצרפתית העתיקה שפירושה הוא "סעיף של קרן", ומתייחס לקרניים היוצאות דופן של המזאמה בקרב האיילים.
טקסונומיה וגנטיקה

המזאמה האדומה שייכת לסוג מזאמה שבשבט "Odocoileini" בתת-משפחת איילי העולם החדש, לצד כ-10 מינים נוספים. נכון להיום, הטקסונומיה של המזאמה האדומה עדיין אינה ברורה. יש לה בין 9 ל-15 תת-מינים, וחלק מהם נחשבים כיום כמינים נפרדים. מניתוחים גנטים במהלך השנים שנעשו לפרטים רבים ברחבי אמריקה דרומית עלו נתונים סותרים בקשר למספר הכרומוזומים של המין: 48, 50, 52, 54, 56, 68, 70 ו-74. בנוסף תועד גם שוני נרחב בגודל של כרומוזומים מסוימים. ההבדלים העצומים בין הפרטים שנותחו העלו שאלות רבות הנוגעות לסיווג של תת-המינים של המזאמה, ולדברי חוקרי הטבע ההבדלים מציינים את קיומם של מספר מינים בלתי מוכרים שנכללים בטעות תחת המזאמה האדומה. מינים וודאיים שנחשבו בעבר כתת-מינים שלה הם: מזאמה מרכז-אמריקנית, מזאמה יוקטנית, מזאמה ביצתית ובורורו.
להלן מספר תת-המינים המוסכם של המזאמה האדומה:
M.a.americana
M.a.carrikeri
M.a.gualea
M.a.jucunda
M.a.rosii
M.a.rufa
M.a.sarae
M.a.sheila
M.a.trinitatis
M.a.whitelyi
M.a.zamora
M.a.zetta
אנטומיה ומראה

אף על פי שבמונחים כלליים המזאמה האדומה היא מין אייל קטן למדי, היא נחשבת לגדולה מאוד - יחסית לשאר מיני המזאמה. גובהה בכתפיים: 80-69 ס"מ; אורך ראשה וגופה: 144-70 ס"מ; ומשקלה: 48-16 ק"ג. בסורינאם נמצאו זכרים שחרגו בהרבה מהמידות הממוצעות ומשקלם הגיע לכ-65 ק"ג. הנקבות בדרך כלל זהות בגודלם לזכרים. המורפולוגיה של אייל זה דומה לאיילים קטנים או לצביונים האפריקנים: יש לו גוף עדין ומוצק עם שדרה גמישה וקמורה, כשהמבנה הכללי צר. הרגליים שלו דקיקות וגמישות, והאחוריות ארוכות יותר מהקדמיות וגורמות לו להיראות כפוף. מבנה זה נועד לאפשר למזאמה זליגה מהירה לתוך הסבך בעת מנוסה. הזנב הרחב שלו באורך בינוני (15-8 ס"מ), והאוזניים גדולות, רחבות ועגולות. הצוואר קצר בדרך כלל, והראש מוארך ומשולש; קו החרטום בולט מעט על רקע הפנים, והעיניים ממוקמות בתוך שקעים בפנים המוקפים בעצמות בולטות. האף רחב, גדול ועגלגל, הלוע הצר והעיניים בינוניות. הפרסות של המזאמה קצרות וחדות. לנקבות יש ארבע פטמות בדומה לבקר.
הפרווה של המזאמה האדומה קצרה ודקה, ולעיתים קרובות משטח השערות דליל למדי. כפי שמרמז שמה, צבעה של המזאמה הוא בעיקר חום-אדמדם, אולם הסקלה של הצבעים עשויה להיות שונה מפרט לפרט ומאזור גאוגרפי למשנהו: החל מסגלגל-שחרחר לערמוני, ומקפה עד חום בהיר; במקרים מסוימים פרוותה של המזאמה תהיה בגוון כתמתם או אפרפר. הגיוון המרובה בצבעי הפרווה, מקשה מאוד על הזיהוי בין מין זה לבין מינים אחרים. הפרווה נוטה להתכהות באזור הכתף וברגליים, ולהתבהר יותר באזור הצוואר, המותניים והגחון; צדדי הרגליים הפנימים, החזה, והמפשעה, בדרך כלל בצבע צהבהב קרמי או לבן דהוי, וצידו התחתון של הזנב לבן בוהק. צבעו של הראש משתנה בין חום אדמאדאם דהוי בלחיים, לשחרחר או סגלגל באזור החרטום, הפנים והקרקפת. המצח מתאפיין במשטח שיער צפוף וקצוץ הדומה לזה של צביון גמדי או מונטיאק הציצית, וצבעו כהה בדרך כלל. במקרים מסוימים, יש סביב העיניים משקפיים בצבע מוקסין או פשתן שמהם נמשכים זוג פסים בצבע זהה לעבר צידי משטח השיער. הסנטר לבנבן, והאוזניים בהירות; הצד הפנימי שלהן קירח משיער ברובו.
למזאמה האדומה יש זוג קרניים ארוכות יחסית לשאר המינים בסוג (להוציא את המזאמה היוקטנית), ואף על פי שהצורה הייחודית שלהם זהה לשאר המינים בסוג, היא בולטת במיוחד אצל המזאמה האדומה בשל קרניה הארוכות: בניגוד חד ליתר האיילים בעלי הקרניים המסועפות, למזאמה אין כלל סיעופים, והקרן מסכמת בחנית חדה וארוכה (13-10 ס"מ) שמזכירה במעט את קרני הצבי אך נבדלת מהן בשל היותה ישרה כמעט לגמרי. לקרניים הפשוטות הללו יש פוטנציאל קטלני ביותר בדומה לדקירה של מחט, ואין זה נדיר לראות מזאמות מסתובבות עם צלקות או פצעי דקירות עמוקים. במקרים נדירים למדי (בעיקר אצל זכרים מבוגרים), הקרן עשויה להתפצל לסיעוף אחד או שניים. הדו-צורתיות הזוויגית בין הזכר לנקבה בא לידי ביטוי רק בכך שהנקבות הן חסרות קרניים. בדומה לאיילים טרופיים אחרים, המזאמה אינה משירה את קרניה באופן סדיר, ולעיתים קרובות הקרן מחזיקה מעמד למעלה משנה.
תפוצה ובית גידול

כפי שמרמז שמה המדעי ("אמריקנית") המזאמה האדומה מאכלסת אזור משמעותי ביבשת אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלה כולל את כל השטח של קולומביה, ונצואלה, גויאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם, פרגוואי ואקוודור, מרבית ברזיל, מחצית משטחן של בוליביה ופרו, ואזורים קטנים יחסית בצפון ארגנטינה. המדינות היחידות ביבשת זאת שבהן המזאמה האדומה נעדרת הן אורוגוואי וצ'ילה. זוהי המזאמה היחידה שמצויה באי טרינידד ברפובליקה של טרינידד וטובגו, ובעבר הייתה מצויה גם על האי טובגו עד שהוכחדה משם עקב ציד.
המזאמה האדומה חיה בעיקר ביערות טרופיים צפופים עם חופה סגורה כדוגמת יער האמזונאס, והיא מעדיפה אקלים לח או יבש אך גשום. עם זאת, ניתן למצוא אותה גם בסוואנות טרופיות דוגמת הסראדו בברזיל. היא נוטה להישאר בקרבת ביצות, נהרות ונחלים אשר לאורך שפתם יש כיסוי צפוף של צמחייה, ומאכלס אזורים הרריים עד גבהים של 5,000 מטר מעל פני הים בצפון הרי האנדים.
היא נעדרת ממישורי הפמפס בדרום ממדבר אטקמה במערב ומהקאטינגס בעלת הצמחייה המדברית במזרח. ממדי הגוף הקטנים יחסית שלה, מאפשרים למזאמה לנוע בקלות במים ובצמחייה צפופה ולהיטמע היטב בסביבה ולהפוך לבלתי נראית עבור הטורפים. בשעות הלילה, המזאמה יוצאת לשיחור מזון גם בקצוות היער, בשדות ומטעים חקלאיים ואפילו בגינות. הטמפרטורות בתחומי מחייתה 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת גבוהה ביותר 500 עד 6,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > פעילות ומערכת חברתית

מעט מאוד ידוע על הפעילות של המזאמה האדומה בשל האופי הביישן שלה. על פי הספרות המדעית, המזאמה האדומה עשויה להיות פעילה בכל שעות היממה, אך בפעילות לילית יש יתרון בשל היותה מחוץ לטווח הראיה של טורפים וציידים. באופן כללי, המזאמה היא פעילת יום המבלה את רוב זמנה בחיפוש אחר מזון ביערות העבותים, אולם בשעות השחר ובין הערביים הוא עשוי לגשת לבלות יותר באזורי שיחים נמוכים. עם הזריחה, המזאמה חוזרת לשטח הביתי שלה. באזורים מסוימים כמו באי טרינידד שבה המזאמה נרדפת בכבדות, היא פעילת לילה ונדיר לראותה ביום.
המזאמה האדומה היא אייל טריטוריאלי; היא נוהגת לסמן את שטחה באמצעות חותמי ריח שונים (ראה בהמשך), אך הדבר משתנה בין הזכרים לנקבות: הזכרים נוהגים לסמן את כל שטחם ובמיוחד את הגבולות, בעוד שהנקבות יסמנו רק את תחום הליבה של הטריטוריה. היקף החפיפה בין הטריטוריות משתנה בין מבוגרים לצעירים ובין זכרים לנקבות. הזכרים כמעט ואינם סובלים חפיפה לשטח של זכר אחר ובדרך כלל חפיפה ממוצעת תהיה כ-2% בלבד מהטריטוריה. הדבר נובע מהתוקפנות שלהם אחד כלפי השני במהלך היחום של הנקבות אשר עשוי להתרחש לאורך השנה ללא עונה קבועה. אצל הנקבות לעומת זאת, תיתכן חפיפה של 20% בתחומי הליבה, וחפיפה בהיקף של 43% בשאר הטריטוריה.
שטחו של זכר אחד עשוי לחפוף לשטחם של מספר נקבות, אולם לאף אחד מהצדדים לא יהיה בעיה בכך. המזאמה האדומה היא מין יחידאי בדרך כלל. מחקר אחד שתיעד מזאמות, מצא שב-73% מהתצפיות המזאמה נצפתה בגפה, ב-22% מהתצפיות היא נצפתה עם בן זוג, ורק ב-3% מהתצפיות היא נצפה בשלשות. במקרים נדירים יותר היא עשויה ללקט מזון בקבוצה של 4 פרטים למשך זמן קצר.
אקולוגיה > תקשורת וטורפים

חוש הריח הוא דפוס התקשורת העיקרי המשמש את המזאמה האדומה וחיוני במיוחד לקיומה. את חותמי הריח שלה אשר נועדו לאותת למזאמות אחרות על נוכחותה באזור היא משאירה באמצעות הטלת שתן וצואה גירוד קליפת העצים על ידי השיניים ושפשוף המצח על קליפות העצים. הזכרים נעזרים גם בקרניהם כדי לשפשף את הצמחייה בקרבתם. הריח של המזאמה נועד כדי לקבוע את הגבולות הטריטוריאליים שלה. תקשורת ווקאלית נעשית לעיתים רחוקות בשל האופי הביישן שלה, אך בשעות הסכנה היא משמיעה שריקות חדות.
טורפיה העיקריים של המזאמה הם יגוארים, פומות, סמורי טאירה, נשרון מלכותי, עיט ההרפיה וטורפים קרקעיים אחרים. בטרינידד, המזאמה האדומה מאוימת בעיקר על ידי האוצלוט ודורסי יום גדולים. בשל מבנה גופן הקומפקטי והזריזות שלהן, המזאמות מסוגלות להיעלם בנקל בסבך. שיטת ההתחמקות שלהם מטורפים תלויה במקום עמידתם: בעומק היער, המזאמה תקפא תחילה על מקומה בתקוה שהטורף לא ישים לב אליה, והיא תימלט בהקדם האפשרי לכיסי סבך גדולים שם תתחבא עד יעבור זעם.
חסרונה של המזאמה הוא הסיבולת הנמוכה שלה; היא אינה מסוגלת לרוץ לטווח רחוק, וכלב בית ממוצע מוסגל לעקוף אותה. בשל כך, כאשר היא נאלצת לרוץ, היא תעצור אחת למספר שניות כדי לבדוק האם הסכנה חלפה, או שתנסה שוב ושוב לנקוט בזינוק, הקפאה והסתתרות כדי לבלבל את הטורף. הפרווה האדמדמה-חומה שלה מספקת לה הסוואה מעולה ביער הצפוף. בסמיכות למקורות מים, המזאמה תשמש בכישורי השחייה היוצאי דופן שלה כדי להתחמק מרודפיה, והיא מסוגלת לחצות נהרות רחבים או לצעוד בהם למרחקים של 300 מטרים.
אקולוגיה > תזונה

המזאמה האדומה נוהגת לשחר למזון מתחת לצמחים פורחים או לעצים. התזונה שלה מורכבת בעיקר מדשא, שורשים ירוקים, ניצנים, פרחים, עלים, פירות וזרעים, והיא ידועה כמזיקה משמעותית לגידולים חקלאיים כמו דגנים, שעועית, תירס וגפנים. ביערות הגשם, 80% מתזונתה מבוססת על פירות. בטרינידד וטובגו היא נצפתה מלקטת פטריות בעונת הגשמים. מחקר משנת 2004, מצא שהמזאמה האדומה מסתמכת בגויאנה הצרפתית בעיקר על פירות העשירים בחומרים מזינים, בעוד שבקיץ (בין יוני לספטמבר) היא משנה את תזונתה בקיצוניות ומעכלת מזונות צמחיים המכילים סיבים רבים. במקרים של מחסור מזון, היא עשויה לאכול גם פקעות, קליפות, אגוזים וחולייתנים קטנטנים.
למזאמה יש מערכת עיכול מורכבת המאפשרת להם לעכל סוגים רבים של מזונות צמחיים באמצעות חיידקים סימביוטיים. כדי לנצל את המקסימום של הערך התזונתי של הצמחייה, המזאמה האדומה מעלה גירה עד שהמזון נטחן היטב. ניתן לראותה מעלה גירה בעיקר בשעות המנוחה. למזאמה האדומה וליתר קרובותיה, יש חשיבות אקולוגית רבה ליערות הטרופיים; היא מפיצה באמצעות צואתה זרעים של עשרות מיני צמחים, וחלקם עשויים להיות בסכנת הכחדה לולא המזאמה.
אקולוגיה > מחזור חיים

אף על פי שאין למזאמה עונת רבייה קבועה בדומה ליונקים החיים באזורים טרופיים, מכל מקום, יש שיא לידות מינואר עד אפריל ומיולי עד ספטמבר. נקבת המזאמה היא מונגומית; הזכר לעומת זאת עשוי להתרבות עם נקבות נוספות החולפות בשטחו. המאבק בין הזכרים הוא בעיקר על השליטה בנקבות, והקרבות כוללים דקירות ונשיכות.
למזאמה האדומה יש תקופת הריון של 200–225 ימים, ומדי שנה מתרחשת המלטה אחת. הנקבה מגיע לבגרות בגיל 13 חודשים לעומת הזכרים שמגיעים לבגרות בגיל 12 חודשים. ברוב המקרים נולד עופר יחיד, אך תיתכן לידה של תאומים (בעיקר אצל נקבות צעירות). בימיו הראשונים, העופר שוהה ללא תזוזה בצמחייה הסבוכה עד שהוא גדול מספיק כדי ללכת לצד אימו, כשהפרווה הבהירה והמנוקדת שלו מתמזגת עם הסביבה המיוערת והסבוכה. האיילה מניקה את העופר עד הגמילה שמתרחשת בגיל 6 חודשים, ואפילו במקרים של זוגות מונוגמיים, הזכר לעולם לא יסייע בטיפול בצאצא. לקראת הגמילה, העופר מצטרף עם אימו בהליכתה ביער, והוא לומד ממנה ללקט מזון ומסתגל בהדרגה לאכילת מזון מוצק.
תוחלת החיים של המזאמה האדומה בטבע היא 7–12 שנים. בשבי פרט אחד חי עד 16 שנים.
מצב

הרשימה האדומה של IUCN לא הצליחה לקבוע את מצב השימור של המזאמה האדומה לאור חוסר ודאות טקסונומית. ניתן יהיה להעריך את מצבו רק לאחר הגדרה ברורה של התפוצה והאוכלוסיות של המין, שכן אוכלוסיות מסוימות נמצאות בסכנה ואילו אחרות לא, וטרם ניתן לדעת ברור אילו אוכלוסיות משתייכות למין זה. בשל כך, עד שיהיה מידע ברור אודות הטקסונומיה של המזאמות באמריקה הדרומית, המזאמה האדומה עדיין תסווג כמין חסר נתונים (DD). מגמת האוכלוסייה אף היא אינה ידועה.
ללא ספק, הציד, ובירוא יערות מהווים איום מרכזי על המין. המזאמה ניצודת לאורך הטווח שלה לבשר או בשל היותה "מזיק לחקלאות", ובאזורים מסוימים כמו באמזונס בפרו מדובר בפעולה חוקית לכל דבר. אין כמעט פעולות שימור ספציפיות עבורה, וכרגע ההגנה היחידה על אוכלוסיות של מזאמות אדומות מתבטאת בנוכחותן באזורים מוגנים כדוגמת הפארק הלאומי מנו או הפארק הלאומי אמאס.
הערות שוליים

↑  מזאמה אדומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם החדש |
| --- | --- | --- |
| אייל הקורא | אייל הקורא |   |
| אייל הצפון | אייל הצפון |   |
| אייל הביצות | אייל הביצות |   |
| אייל הפמפס | אייל הפמפס |   |
| אייל האנדים | אייל אנדים פרואני • אייל אנדים צ'יליאני |   |
| אייל פרדי | אייל פרדי שחור-זנב • אייל פרדי לבן-זנב |   |
| פודו | פודו דרומי • פודו צפוני |   |
| אייל הסבך | אייל הכרמל • אייל סיבירי |   |
| אלקרן הגדות | אלקרן הגדות |   |
| מזאמה | מזאמה אדומה • מזאמה אפורה • מזאמה אמזונית • מזאמה ביצתית • מזאמה יוקטנית • מזאמה לבנה • מזאמה מרידאנית • מזאמה מרכז-אמריקנית • מזאמה ננסית • בורורו • צ'וני |   |
מזאמה אדומה (זכר)
מזאמה אדומה נחה בצל עץ.
מזאמה אדומה בבית גידול אופייני.
מזאמה אדומה חוצה כביש.
עופר של מזאמה אדומה.
מלחמת הקונפדרציה

מלחמת הקונפדרציה (בספרדית: Guerra de la Confederación) או מלחמת הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית (בספרדית: Guerra contra la Confederación Perú-Boliviana) הייתה מלחמה שהתקיימה בין השנים 1836–1839 בין הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית לצ'ילה וארגנטינה. הרקע לפתיחת המלחמה היה איחודן של שתי רפובליקות פרו עם בוליביה ויצירת הקונפדרציה, מהלך שאיים על העליונות הכלכלית של צ'ילה והוביל אותה להכרזת מלחמה. הרוב הגדול של הקרבות נערכו בשטח שנכלל היום בפרו, כאשר כוחות צ'יליאנים נעזרו במחתרת הפרואנית כדי להפיל את השלטון הבוליביאני בפרו.
לפני המלחמה קדמה מלחמת סלאברי וסנטה קרוז, ובסופה צבא בוליביה כבש את הרפובליקה הצפונית והדרומית של פרו. את רוב הלחימה ניהל נשיא בוליביה לשעבר, נשיא הקונפדרציה ו'המגן העליון' שלה, אנדרס דה סנטה קרוז. לאחר כיבוש פרו בידיי בוליביה סופחה פרו אל תוך הקונפדרציה, מה שהוביל ליצירת הקונפדרציה הפרו בוליביאנית. הקונפדרציה, כך ראו בה הצ'יליאנים, היוותה איום מוחשי על כלכלת צ'ילה שהייתה אז היציבה ביותר באמריקה הלטינית.
המלחמה החלה כשצבא צ'ילה הכריז מלחמה על הקונפדרציה, במקביל צבא הקונפדרציה פלש לארגנטינה והוביל גם אותה להכרזת מלחמה. בצ'ילה הוקם 'צבא השיקום' יחד עם המחתרת הפרואנית שמטרתו הייתה לכבוש את לימה ולפרק את הקונפדרציה. רוב הקרבות שהתרחשו בשנים 1836 ו-1837 התקיימו בין צבא הקונפדרציה לצבא ארגנטינה. לאחר ניצחונות רבים של הקונפדרציה, ארגנטינה פרשה מן המלחמה והגיעה להסכם עם הקונפדרציה לפיו ארגנטינה לא תתערב לטובת צ'ילה בלחימה.
בשלב מאוחר של המלחמה היה נראה כי הקונפדרציה תנצח, שכן לאחר שהכניעה את ארגנטינה נחלה עוד שורה של ניצחונות מינוריים על צ'ילה. עם זאת, הלחימה נגד צ'ילה מדרום ומצפון בשלוש חזיתות שונות אילצה את סנטה קרוז לחלק את כוחותיו, מה שהחליש את הגנתו הצבאית. בסוף שנת 1838 החלה תפנית ביחסי הכוחות, וצ'ילה הביסה את צבא הקונפדרציה כמעט בכל קרב. בניגוד לארגנטינה, שלחמה בשטחה, צ'ילה הגיע מצפון דרך פרו הצפונית ונעזרה בכוחות המורדים כדי להגיע ללימה. הקרב המכריע היה הקרב ביונגאי, שנגמר בתבוסה מרה של כוחות הקונפדרציה. אירוע זה הוביל לפירוק הקונפדרציה ולגירושו של סנטה קרוז.
הערות שוליים

↑  «Jorge Basadre. Lima y el norte en poder de los confederales. Uchumayo y Socabaya», «Jorge Basadre. Lima y el norte en poder de los confederales. Uchumayo y Socabaya»
↑  Robert L. Scheina, Latin America's Wars: The age of the caudillo, 1791-1899, Brassey's, Incorporated, 2003, עמ' 136, ISBN 978-1-57488-450-0. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534605005171  LCCN: sh95000988 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכלאנג'לו (צבי הנינג'ה)

| --- | --- |
מיכלאנג'לו, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #27 בהוצאת IDW Publishing מאוקטובר 2013. אמנות מאת מתאוס סנטולוקו
מיכלאנג'לו, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #27 בהוצאת IDW Publishing מאוקטובר 2013. אמנות מאת מתאוס סנטולוקו
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מיראז' סטודיו (1984–1995, 2001–2010) אימג' קומיקס (1996–1999) IDW Publishing (2011 ואילך)
 הופעה ראשונה:  מיראז': Teenage Mutant Ninja Turtles #1 (מאי 1984) IDW: Teenage Mutant Ninja Turtles #1 (אוגוסט 2011)
 יוצרים:  קווין איסטמן ופיטר ליירד
 גילום הדמות:  Jarred Blancard, רובי ריסט, מייקי קלי, מישלן סיסטי, קירבי מורוו, נואל פישר 
 מידע
 כינויים:  מייקי
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  מוטאנט (מוטציה - צב)
 מקצוע:  לוחם נינג'ה
 כוחות:  ללא כוחות על כוח על-אנושי, כושר ואתלטיות ברמה אולימפית, שריון חסין כדורים ונשק
 כלי נשק:  שני נונצ'קו
 חבר בקבוצה:  צבי הנינג'ה
 חבר לשעבר בקבוצה:  מוטאנטים חיות
 סגנון לחימה:  מיומנות גבוהה בנינג'יטסו וצ'י קונג, שליטה מלאה בנונצ'קו
 דמויות קשורות
 משפחה:  טאנג שן והמאטו יושי (הורים) לאונרדו, רפאל ודונטלו (אחים)
 אויבים:  שרדר 
 
מיכלאנג'לו (במקור: Michaelangelo), הידוע גם בכינויו מייקי (Mikey), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של מיכלאנג'לו הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
מיכלאנג'לו משתמש בזוג נונצ'קו כנשקו. בהרצת הקומיקס המקורית הוא בעל בנדנה אדומה, אם כי בסדרות האנימציה, בסרטים ובהרצת הקומיקס הנוכחית של IDW הוא בעל בנדנה כתומה. הוא קרוי על שם אמן הרנסאנס ואיש האשכולות מיכלאנג'לו.
מיכלאנג'לו הוא הגיבור הראשי בסדרת הקומיקס "צבי הנינג'ה: הרונין האחרון" משנת 2020.