stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זלמן יהודה יפה
ביוגרפיה

זלמן יהודה יפה נולד בסביבות שנת 1877 בעיירה שְקְלוֹב שבפלך מוהילב, רוסיה (רוסיה הלבנה, ליטא). התחנך בישיבות בוברויסק ומינסק.
את עבודתו החינוכית העברית, שנמשכה 48 שנה, החל כשהיה בן 18. כבר בהיותו בן עשרים הכירו בכישוריו ובאינטואיציה הפדגוגית שלו, וד"ר יוסף לוריא, מנהל החדר המתוקן (בית ספר שבו ניתן חינוך יהודי לצד לימודים כלליים) הציוני החלוצי "החינוך" בוורשה, הזמינו כמורה. אחר-כך שימש בבתי ספר נוספים מסוג זה בוורשה: בבית הספר התיכון של קרינסקי ובבתי הספר "אסכולה" ו"יהודיה".
היה בעל ידע נרחב ומעמיק בתרבות היהודית העתיקה ובספרות העברית החדשה, וביקש להשלימו בהכשרה חינוכית מדעית. הוא היה בין המורים העבריים הראשונים שנסעו ללמוד פסיכולוגיה ופדגוגיה במערב אירופה: הוא למד באוניברסיטת לייפציג ולמד את תוכניות הלימוד והארגון המונהגים בבתי הספר הגרמניים. לאחר מכן שב לוורשה לעבודתו החינוכית, ומעתה, בנוסף לכהונתו כמורה בבתי ספר, שימש גם כמורה בסמינרים עבריים למורים וגננות, בהם הסמינר העברי לגננות של יחיאל היילפרין. היה מראשוני המורים לפסיכולוגיה ופדגוגיה במוסדות אלה ולימד בהם גם היסטוריה של החינוך.
על אף צניעותו הרבה, עבודתו החינוכית הפורייה זכתה לפרסום והכרה, ובשנת תרע"ה התמנה על ידי הקורטוריון (חבר הנאמנים) הציוני (המחלקה המיוחדת לחינוך ולתרבות על יד המרכז ההסתדרות הציונית בפולין) למפקח על מוסדות החינוך העבריים של המחלקה, שהוא היה ממייסדיהם.
בחינוכו הכין במשך שנים תלמידים ואנשי הוראה לעלייה לארץ ישראל, ולבסוף עלה אליה בעצמו בשנת 1925. בארץ המשיך מיד בעבודתו החינוכית, תחילה בבית הספר לבני עדות המזרח בירושלים, ואחר-כך בבית הספר העירוני ע"ש ביאליק בתל אביב, שבו הורה עד יום מותו.
השתתף בעיתונות העברית והיידית, וחיבר מאמרים בפדגוגיה. י' צדדי כתב עליו ב"הצופה": "לאיכות דמותו הנאצלת ייאמר: הוא היה מלא התלהבות של צעיר-הצעירים גם בזקנתו, רצוף אהבה ללא-מצרים לילד, נוח תמיד לרצות, חבר מצוין לגדול ולקטן, בין מורי-הארץ היה הסניגור המובהק שלימד זכות-תמיד על הילד העברי בארץ. מצניע לכת היה מאין כמוהו, פולסי די-נורא הנתונים בתוך רפוד של קטיפה, וקטיפה זו בעלת צבע "נייטרלי", מאלה שאינם בולטים לעין."
יפה נפטר בספטמבר 1943, בגיל 66. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר בכתב יד כתבים פדגוגיים פרי עטו.
כתביו (עריכה ועיבוד)

פּעסטאלאָצי’ס לעבען און שאפונג; בעארבייט נאך פערשיעדענע קוועלען פון ז"י יפה, וילנה: דפוס ב"א קלעצקין, 1913. (יידיש: 'חייו ופועלו של פסטלוצי')
מדורה: תכנית לחגיגת ל"ג בעמר בבתי הספר ובהסתדריות הנער; לִקטו וחִברו: ז[למן] י[הודה] יפה וי[צחק] ספיבק; נערך ויצא לאור ע"י מחלקת הנער על יד הלשכה הראשית של הקרן הקימת לישראל, ירושלים: (דפוס ציון), תרפ"ט.
הערות שוליים

↑  זלמן יהודה יפה (שנה למותו), משמר, 21 בספטמבר 1944.
↑  עדינה בר-אל, בין העצים הירקרקים: עיתוני ילדים ביידיש ובעברית בפולין 1918–1939, ירושלים: הספריה הציונית – ההסתדרות הציונית העולמית; מכון דב סדן – האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ו 2006, עמ' 349.
1 2  י. צדדי, זכרון להולכים: יפה – המורים (לגילוי המצבה על קברו של המורה ר' ז. י. יפה ז"ל, היום, ד' תשרי), הצופה, 21 בספטמבר 1944.
↑  זלמן יהודה יפה באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
זירה (אדריכלות)

פיס ארנה בירושלים
זירה (בלטינית, "ארנה" - Arena) היא שטח מתוחם בצורת עיגול, אליפסה או מרובע שמטרתו הצגת מופעי בידור וספורט בפני קהל רב. הזירה כוללת שטח פתוח גדול המוקף במושבים מדורגים לצופים בכל (או מרבית) עבריו. המאפיין העיקרי של הזירה הוא שהאירוע מתרחש בנקודה הנמוכה ביותר בו, ובכך מתאפשרת לצופים תצפית טובה על המופע.
הזירה מתאימה במיוחד למופעים שבהם אין משמעות לזווית ההתבוננות של הצופה במופע, כגון מופעי קרקס או משחקי ספורט. במופע כזה מתאפשרת הגדלה משמעותית של מספר מושבי הצופים, בזכות הישיבה מכל עברי מוקד ההתרחשות. במופעים בהם מתחייבת צפייה פרונטלית של הצופה במופע, כגון הצגות תיאטרון הכוללות תפאורה שטוחה, יועדף השימוש במבנה אודיטוריום עם במה הנצפית מזוויות מוגדרות מראש.
היסטוריה

מקורה של המילה ארנה במילה הלטינית harena שמקורה באטרוסקית ומשמעותה "חול". בתקופת האימפריה הרומית שימש המונח לתאר מבנה ארכיטקטוני אשר שימש כזירת קרבות לגלדיאטורים. המבנה נקרא כך על שם החול שכיסה את רצפתו במטרה לספוג את דם הלוחמים ובעלי החיים הלוחמים.
המונח "ארנה" כינה הן מתחם אשר שימש לאימוני קרבות, והן את המבנה בו נערכו הקרבות לעיני הצופים, כאשר לעיתים מבנה אשר שילב בין זירת קרבות לבימת תיאטרון נקרא "ארנה" ולא אמפיתיאטרון (לדוגמה הארנה של לוטטיה שהיה ממוקם בלוטטיה- פריז של ימינו).
ראו גם

היכל ספורט - אולם המשמש למופעי ספורט
זליג ברדיצ'בר

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1903 בלץ, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בדצמבר 1937 (בגיל 34) יאשי, ממלכת רומניה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, רומניה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
זליג ברדיצ'יבר (יידיש: זעליק לייב בערדיטשעװער; 6 במאי 1903 - 30 בדצמבר 1937) היה משורר יידי בסרבי.
ביוגרפיה

ברדיצ'בר נולד למשפחה דלת אמצעים בעיירה בלץ בבסרביה. יצחק-דוד ברדיצ'בר (1851 - ?) במקור היה ממוהיליב-פודילסקי, משם משפחתו עברה למושבה יהודית חקלאית אלכסנדרני ב-1854. אמו של זליג, חיה-רבקה הייתה ילידת בלץ.
ברדיצ'בר עסק בלימוד עצמי. הוא היה מלמד, הוא נדד בין עיירות יהודיות של בסרביה ומולדובה ועסק בהוראה. בשנות העשרים של המאה ה-20 החל לכתוב ולבצע שירים כמנהגם של זמרים יהודיים נודדים, כגון: ברודר זינגער.
עד שנות השלושים ברדיצ'בר כבר נודע ברבים למרות ששיריו לא פורסמו. הוא עסק בהלחנה של שירים של משוררים אחרים, למשל הוא הלחין את חיבורו של הרץ ריבקין פון שכנישן דארף (מהכפר השכן). זמן מה היה חבר בקולטור-ליגע, איגוד של אומנים בשפה היידית. הוא חיבר מחזות, ולפעמים גם ביים אותם. בשנותיו האחרונות שיריו וחיבוריו החלו להתפרם בעיתונות יידית, כגון: טשרנאוויצער בלעטער ואפגטנג.
ברדיצ'בר נפטר בגיל צעיר מאוד, בסוף שנת 1937, כתוצאה ממחלת השחפת בעיר יאשי. לאחר מותו בזכות מאמציהם של לייבו לוין וגרשון סגל בעיר צ'רנוביץ, בשנת 1939, יצא לאור קובץ שיריו של ברדיצ'בר עם תוים לידער מיט ניגונים.
זלמן זאב שחור

אין תמונה חופשית
זלמן זאב שחור (ט"ו באב תר"ס, אוגוסט 1900 – ז' באלול תשמ"א, 6 בספטמבר 1981) היה מעסקני היישוב בתל אביב וביפו, יו"ר המזרחי בתל אביב ויו"ר איחוד בתי הכנסת בעיר. יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת תש"מ.
ביוגרפיה

נולד באנטופול, בנו של רב העיר יוסף דוד שחור. אמו, ליפשה, היא בת שאול קוסובסקי-שחור ואחות הרב יצחק קוסובסקי. חניך ישיבות ליטא.
באלול תר"פ (1920) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בתקופת מגוריו בעיר היה פעיל בחיים הציבוריים והדתיים. בשנת תרפ"א (1921) יזם את הקמת האגודה למען החלוץ הדתי. בשנת תרפ"ה (1925) התיישב ביפו. באותה שנה נישא לפרידה, בת אליעזר פבריץ, פעיל ציוני דתי מפולין. נבחר להנהלת תלמוד תורה וישיבת שערי תורה ושימש שנים רבות יו"ר הוועד של המוסד.
בשנת תרצ"ו (1936), לאחר הפרעות ביפו, נבחר כיו"ר ארגון סוחרי יפו היהודים. פעל רבות לשיקומם של יהודי יפו שנאלצו לנטוש את עירם. היה בין יוזמי הקמת נמל תל אביב. נמנה עם החותמים על הכרוז שקרא לתושבי העיר להשתתף ביסוד הנמל על ידי רכישת מניות.
בשנת תרצ"ז (1937) נבחר כיו"ר המזרחי בתל אביב. לאחר המיזוג עם הפועל המזרחי שימש חבר נשיאות המפלגה הדתית לאומית "המזרחי - הפועל המזרחי".
יסד את בית הכנסת "בית הכנסת לזכר קדושי אנטופול" בלב תל אביב ושימש יושב-ראש שלו. כמו כן היה יושב-ראש איחוד בתי הכנסת בתל אביב.
מספר חודשים לפני פטירתו זכה בפרס יקיר העיר תל אביב לשנת תש"מ.
זלמן שחור נפטר ביום ז' באלול תשמ"א בשנת השמונים לחייו. הוא נקבר בבית העלמין סנהדריה בירושלים.
צאצאיו

בתו פנינה (גר') הייתה אשת יעקב הרצוג, ובנו הוא עו"ד יוסף דוד שחור מתל אביב. בנו אליעזר שחור (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine) נפל במלחמת העצמאות בקרבות על ירושלים.
הערות שוליים

↑  פטירות: פרידא שחור ז"ל, מעריב, 9 בפברואר 1990, עמ' 13
↑  היום טקס הכתרת 15 יקירי תל אביב, דבר, 22 ביוני 1981, עמ' 4
↑  נפטר ר' זלמן שחור, דבר, 7 בספטמבר 1981, עמ' 3
↑  תהילה עופר, הפנינה בשושלת הרצוג, מעריב, 8 בספטמבר 1989, עמ' 54-56, 58
↑  נפל על משמרתו, הצופה, 20 במאי 1948, עמ' 3; מיכאל ל., אליעזר שחור הי"ד, שם, 27 במאי 1948, עמ' 3; זיכרון לנופלים: אליעזר ב"ר זלמן שחור הי"ד, שם, 8 במאי 1949, עמ' 3
זבוב הצה צה

| זבוב הצה צה |
| --- | --- |
 זבוב הצה צה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: זבובים
משפחה:: Glossinidae
סוג:: Glossina
שם מדעי
 Glossinidae ‏ויידמאן, 1830
תחום תפוצה


זבוב הצֶה צֶה (שם מדעי: Glossinidae) היא שם משפחה בת סוג יחיד בסדרת הזבובאים שמיניה חיים ברוב שטחי מרכז אפריקה, בין מדבר סהרה בצפון למדבר קלהארי בדרום. הם ניזונים מדם של בעלי חיים ובני אדם והם המעבירים העיקריים של הפרוטיסטים הגורמים למחלת השינה אצל בני האדם ולמחלות אחרות בקרב בעלי חיים.
הוא דומה במראהו לזבוב הבית אולם קיימים הבדלים שניתנים להבחנה בעין: זבוב הצה צה מקפל את כנפיו לגמרי בזמן מנוחה, כך שהן מונחות אחת על השנייה וחופפות את שטחה של הבטן. בנוסף יש לו חדק ארוך שמזדקף ישר קדימה ומחובר לתחתית ראשו במעין בלוטה נראית לעין.
שמו העממי ניתן לו בגלל צליל הצקצוק שהוא משמיע במעופו.
מחזור חיים ואנטומיה

אורך חיי זכר הצה צה הוא שניים עד שלושה שבועות, בעוד חיי הנקבה עשויים להמשך חודש עד ארבעה חודשים. ההזדווגות מתרחשת פעם אחת בחייו של כל חרק, זכר או נקבה. לעיתים רחוקות נקבה מזדווגת יותר מפעם אחת. הזרע מההזדווגות משמש להפריית ביצים רבות לאורך זמן.
בניגוד לחרקים רבים, הנקבה מפרה רק ביצה אחת כל פעם ומגדלת את הזחל בתוך רחמה כשהוא ניזון מבלוטת חלב בתוכה. במשך תשעה ימים מתפתח הזחל תוך שהוא עובר שני שלבים והוא מופרד מאימו כאשר הוא בשלב השלישי – הרימה. הנקבה מסוגלת לפרות ולהרות שוב מיד לאחר הטלה של זחל אחד, אולם כדי להזין אותו היא חייבת להמשיך להיזון מדם. במקרה שהנקבה לא ניזונה ממספיק דם, הזחל יוצא קטן וחלוש ולעיתים לא נשאר בחיים. שלב הרימה נמשך כמה שעות, בהן אוכל הזחל וגדל. לאחר מכן הוא מתחפר באדמה או בפסולת, מייצר פקעת שהיא כיסוי חיצוני קשה ונהפך בתוכה לגולם. גודל הפקעת לרוב פחות מס"מ אחד, מלבנית, ובקציה האחד מחולקת לשתי אונות כהות יותר. בסיום גלגול החיים הזה שנמשך כמה שבועות, יוצא זבוב בוגר בגודל של 0.5 עד 1.5 ס"מ. ראשו גדול, שתי עיניו רחוקות ומובדלות זו מזו ומחושיו יוצאי דופן בצורתם. החזה יחסית ארוך והבטן רחבה יותר מאשר ארוכה וקצרה מהכנפיים. לזבוב שלושה זוגות רגליים, שתי כנפיים ושתי בוכניות.
בסוג Glossina יש בין עשרים לשלושים מינים שמחולקים לשלוש קבוצות. התנהגות הזבובים משתנה בהתאם למין ולמזג האוויר. מינים מסוימים חיים בסביבה מיוערת בעוד אחרים נמשכים לשדות עשב בהם שוהות חיות גדולות. מינים אחרים מעדיפים סביבה של צמחייה עבותה לגדות גופי מים. גם הזכרים וגם הנקבות ניזונים מדם, אולם לא כל המינים בהכרח נשאים של מחלת השינה.
| חדק | כנפיים מקופלות | תא גרזן | שערות מסתעפות במחושים |
| --- | --- | --- | --- |
תמונת ראש של צה צה המרימה את החדק המופנה קדימה: 
| לזבובי הצה צה חדק ייחודי, בעל מבנה ארוך וצר המחובר לתחתית הראש ומופנה קדימה | במנוחה מקפלים זבובי הצה צה את כנפיהם בצורה מלאה זו על זו | התאים במרכז הכנף בעלי צורת "גרזן" | במחוש יש שערות מסועפות |
נזקים לאדם

הנזק העיקרי והחמור שגורם הזבוב הוא העברת פרוטיסט Trypanosoma שחי כטפיל בגופו של הזבוב. בעת עקיצה, מועבר הטפיל לגוף הנעקץ וגורם למחלת השינה. המחלה גורמת בדרך כלל למוות ומדי שנה מתים ממנה עשרות אלפי אנשים. ב-2012 ירד לראשונה מזה 50 שנים מספר המתים מתחת ל-10,000. בנוסף, הזבובים עוקצים גם חיות משק שחולות ומתות ובכך נגרם נזק כספי לחקלאים. הדלדלות משק החי מובילה גם להתפתחות של רעב באזורים הנגועים, כתוצאה מחוסר היכולת לעבד את השדות. לעיתים, כתוצאה מנזקים גבוהים מדי, היגרו כפרים שלמים לאזורים הרריים בהם לא חי הזבוב.
אמצעי הדברה

בגלל הסיכון הרב שבעקיצות הזבוב, מופעלים מגוון אמצעים על מנת לצמצם את נושאי המחלה שנישאים על ידו או לצמצם את אוכלוסיית הזבובים עצמה.
אחד האמצעים העיקריים הוא ביעור קרקע באזורים לא מיושבים משיחים ועצים בהם הוא חי. אמצעי זה דורש שרפה מחזורית של השטח כדי למנוע צמיחה מחודשת. עם זאת, הנזקים הסביבתיים שנגרמו כתוצאה מכך והקושי להפעלתה, גורמים לזניחת השיטה. שיטות נוספות שיעילות ברמה מקומית אך לא פותרות את הבעיה לגמרי הן הדברה, הדבקה בטפילים נייטרליים ומלכודות פשוטות. אמצעי נוסף שננקט ונחשב מוצלח הוא חשיפה של זבובים זכרים במעבדה לקרינת גמא ועיקורם, ואחר כך שחרורם לטבע. הזכרים המעוקרים מתחרים עם הזכרים בטבע על זיווג עם הנקבות, אך אלו לא משריצות זחלים בעקבות זיווג כזה וכך מצומצמת אוכלוסיית הזבוב בדור הבא.
הערות שוליים

↑  מִשְׁפַּחַת זְבוּב הַצֶּה־צֶה במילון בעלי חיים: זבובאים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ארגון הבריאות העולמי
↑  מידע באתר אוניברסיטת בוסטון
↑  חדשות החקלאות
↑  באתר ארגון המזון והחקלאות
↑  כתבה באתר פורבס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553510705171  BnF: cb119373736 (data)  LCCN: sh85138319  NDL: 00573495  NKC: ph114180
ויקרס סימן 6 (טנק)

| --- | --- |
ויקרס סימן VIA, מוזיאון הטנקים, ויקטוריה, אוסטרליה
ויקרס סימן VIA, מוזיאון הטנקים, ויקטוריה, אוסטרליה
 מידע כללי
 סוג:  דגם רכב קרבי 
 מדינה מייצרת:  בריטניה
 יצרן:  ויקרס-ארמסטרונג 
 משתמשים עיקריים:  הצבא הבריטי 
 שנת ייצור:  1936
 תקופת השימוש:  1936–1942 (כ־6 שנים) 
 דגם קודם:  סימן 5
 דגם עוקב:  מטילדה סימן 1
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה - המערכה על צרפת
 יחידות שיוצרו:  1,682 
 מידע טכני
 אורך:  4.08 מטרים
 רוחב:  2.08 מטרים
 גובה:  2.26 מטרים
 משקל:  4.8 טון
 מהירות:  56 קמ"ש על כביש, 40 קמ"ש בשטח
 טווח פעולה:  260 קילומטר
 מנוע:  Meadows בנזין 6 צילינדרים, 88 כ"ס
 שריון:  15 - 4 מילימטר
 צוות:  3
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  מכונת ירייה כבדה ויקרס 0.5 אינץ' (12.7 מילימטר),
 חימוש משני:  מקלע ויקרס 0.303 אינץ'
 
ויקרס סימן 6 הוא טנק קל מתוצרת בריטית שיוצר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם על ידי חברת ויקרס ארמסטרונג.
טנק זה היה השישי (Mk VI) בסדרה של טנקים קלים. הדגם השישי דמה מאוד לדגמים הקודמים פרט למספר שיפורים:
הצריח הוגדל על מנת לאפשר התקנת מכשיר קשר, הצוות הוגדל ל שלושה, משקל הטנק עלה ל-4.9 טון דבר שסייע בניהוג הטנק, המנוע הוחלף למנוע חזק יותר עם 88 כ"ס (66 kw), ובכך עלתה מהירותו ל-56 קמ"ש.
הצוות מנה שלושה לוחמים: נהג, מקלען ומפקד שהיה גם הקשר.
עובי השריון היה בין 4 מ"מ ל-15 מ"מ. שריון זה סיפק הגנה כנגד כדורי מכונת ירייה בלבד.
החימוש כלל מכונת ירייה בעלת קירור מים בקוטר "0.303 וכן מכונת ירייה בקוטר " 0.50 בצריח, שתיהן מתוצרת ויקרס.
הייצור החל בשנת 1936 והסתיים ב-1940. בסך הכול יוצרו כ- 1000 יחידות. ברבים מטנקים אלה הוכנסו שיפורים נוספים שהוגדרו במיספור של שלוש רמות שונות: MK VIC ,MK VIB ,MK VIA . 
הדגם האחרון - Mk VIC כלל מספר פיתוחים כמו למשל הגדלת עוצמת המנוע על ידי התקנת שלושה קרבורטורים, וכן החלפת המקלע שבצריח בקוטר "0.50, במקלע כבד יותר מסוג "בזה" בקוטר 15 מ"מ 
("0.59).
התפישה השגויה של ראיית הטנק כמחליפו המודרני של סוס הרכיבה ממלחמות עתיקות הייתה נחלתם של רוב מתכנני הטנקים הבריטים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. התוצאה הייתה טנקים בעלי שריון קל, 
תותח קטן קוטר אם בכלל. הטנקים האלה סבלו מבעיות טכניות רבות.
לאחר הקרב על צרפת בקיץ 1940, ייוצר דגם נוסף נגד מטוסים בו הותקנו בצריח במקביל ארבעה מקלעי בזה בקוטר 7.92 מ"מ. דגם זה נקרא AA MkI.
10 טנקים מסוג Mk-VIA נשלחו ב-1940 לאוסטרליה למטרות אימון.
בשנת 1941 היו לצבא הטורקי 13 טנקים מסוג Mk-IVb.
פעילות מבצעית

כאשר ייוצר הטנק הראשון מדגם MK-VI ב-1936, ראו בו אנשי המטכ"ל הבריטי את הטנק הקל הטוב ביותר שעלה באיכותו על כל טנק קל אחר בעולם. כמו כן הם חשבו שהוא מתאים ביותר לתפקידי סיור ושיטור ברחבי האימפריה הבריטית והקולוניות השונות. הטנק שימש היטב לסיור ושיטור בהודו הבריטית ובשאר הקולוניות דאז.
כאשר החלה הממשלה הבריטית להתחמש ב-1937, זה היה הטנק היחידי שכל תוכניות הפיתוח שלו הסתיימו והיה מוכן לייצור מיידי. מספר שנים קודם לכן בשנת 1932 בוטלה תוכנית הצטיידות בטנק בינוני במשקל של 16 טון עקב בעיות תקציביות. כתוצאה מכך כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, רוב הטנקים של הצבא הבריטי היו מסוג ויקרס MK-VI. בסך הכל היו אז לצבא הבריטי 1,002 טנקי סימן 6, 79 טנקי שיוט סימן 1 וסימן 2, ו-67 טנקי חי"ר מטילדה סימן 1.
כאשר החל הקרב על צרפת במאי 1940, מרבית כוח הטנקים של חיל המשלוח הבריטי בצרפת היה מורכב מגרסאות שונות של הוויקרס סימן 6:
לדיוויזיה המשוריינת היו 2 גדודי טנקים כל אחד עם 28 טנקים קלים סימן VI.
לדיוויזיה המשוריינת הראשונה שנחתה בצרפת באפריל היו 257 טנקים, רובם מסוג Mk-VIB וכן Mk-VIC .
לגדוד הטנקים השלישי שהשתייך לדיוויזיה השלישית היו 21 טנקים מסוג זה.
לפי אחד המקורות (בני ניכלסון) השתתפו במערכה על צרפת 189 טנקים מסוג ויקרס MK-6.
רוב הטנקים האלה אבדו לבריטים בשדות הקרב של צרפת. הם סבלו מנחיתות מלאה לעומת הטנקים הגרמניים מכל הבחינות: כוח אש, עובי שריון, עבירות, מהירות, טווח נסיעה ועוד. עקב נחיתות זאת מעטים נשלחו לצפון אפריקה.
מספר מסוים של טנקים אלה שמשו לאימוני שריון במצרים עד שנת 1942. חלק קטן השתתפו בקרבות המדבר המערבי וחלק בקרבות באביסיניה.
מלחמת העצמאות

קיימות מספר גרסאות להערכת כמות הטנקים מסוג זה שהיו בצבא המצרי בתש"ח. גרסה אחת מדברת על גדוד עם כ- 20 טנקים וגרסה אחרת מדברת על כוח מצומצם יותר שכלל 2 - 3 פלוגות.
הקרב הראשון בו מוזכר השתתפות טנקים מסוג זה היה קרב יד מרדכי. ביום החמישי לקרבות ב-23 במאי 1948 הפעילו המצרים מחלקת טנקים קלים מסוג זה..
הקרב השני בו הפעילו המצרים טנקים אלה היה ב-2 ביוני. באותו יום תקפו המצרים את נגבה ממספר כיוונים. מכיוון משטרת עיראק סויידאן ירדו שלושה טורים משוריינים: הטור המרכזי כלל 7 טנקים קלים רובם מסוג ויקרס סימן 6. הטור השני נע ממערב לו כ- 300 מטר דרומה. טור זה כלל 4 שריוניות. הטור השלישי שנע ממזרח לו כלל 8 שריוניות.
לפתע כאשר טור הטנקים היה די קרוב לגדרות הקיבוץ הוא סבב והחל בנסיגה. המצרים שהבחינו באותו שלב ביחידת הג'יפים של "חיות הנגב " שהגיעה מצפון מכיוון ג'וליס, נטו לחשוב שמדובר בכוח גדול. פלוגת הג'יפים בפיקודו של כרמי פתחה באש על המצרים מכל הכלים והרושם שנוצר היה רב, דבר שגרם בסופו של דבר להחלטה מיידית על נסיגת הכוחות המצריים.
תצוגה מוזיאלית

כיום נותרו כזיכרון מוזיאלי בעולם כולו ארבעה טנקים בלבד: אחד במוזיאון הטנקים הבריטי בבווינגטון (Bovington), אחד במוזיאון הטנקים הרוסי (Kubinka), אחד במוזיאון הטנקים באוסטרליה ורביעי במוזיאון יד לשריון בלטרון.
גלריה

Light Tank Mk.VIA of the 3rd King's Own Hussars.
Light Tank AA Mk I.
Light Tank Mk VIB
Vickers Light Tank Mk VIC knocked out during an engagement on 27 May 1940 in the Somme sector.
לקריאה נוספת

אברהם איילון, חטיבת גבעתי מול הפולש המצרי, מערכות, מאי 1963.
העורכים: חיילי גבעתי, גדוד 53 הפרברים בחטיבת גבעתי תש"ח, ירון גולן, 2006.
אריה חשביה, עד הלום, משרד הביטחון, 2005.
מרגרט לארקין, השמש לא עמד דום, מערכות, אוקטובר 1963.
הערות שוליים

↑  פלטשר (Fletcher) ע' 7
↑  ראו "70 שנה למערכה על צרפת", שריון 36, אוקטובר 2010.
↑  לפי כמה מקורות הופעלו שני טנקים כאלה בפריצה ליד מרדכי ב-23.5.1948
| רק"מ של חבר העמים הבריטי מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | ויקרס סימן 3-2 • ויקרס סימן 5-4  • ויקרס סימן 6  • טטררך |  |
| טנקי שיוט | סימן 1 • סימן 2 • סימן 3 • סימן 4 • קובננטר • קרוסיידר • קאבליר • קנטאור • קרומוול • צ'לנג'ר • קומט • ראם (קנדה) • גריזלי (קנדה) • סנטינל AC1 (אוסטרליה) •  שרמן פיירפליי |  |
| טנקי חי"ר | מטילדה סימן 1 • מטילדה סימן 2 • ולנטיין • צ'רצ'יל |  |
| משחיתי טנקים | ארצ'ר • אכילס |  |
| תומתי"ם | בישופ • סקסטון (קנדה) |  |
| נגמשי"ם | זחלילית אוניברסלית • נגמ"ש לויד • נגמ"ש קנגורו (קנדה) |  |
| כלי רכב משוריינים |  שריונית AEC • שריונית ביוורטה • שריונית קובנטרי • שריונית דיימלר • שריונית גאי • שריונית האמבר • שריונית לנצ'סטר • שריונית מוריס CS9 • שריונית רולס-רויס • שריונית רובר (אוסטרליה) • שריונית מרמון הרינגטון (דרום אפריקה) • שריונית פוקס (קנדה) |  |
| רכבי סיור משוריינים | שריונית סיור דיימלר דינגו • שריונית סיור האמבר • שריונית סיור מוריס • שריונית סיור דינגו (אוסטרליה) • שריונית סיור איירונסייד • שריונית סיור אוטר (קנדה) • שריונית סיור S1 (אוסטרליה) |  |
| משאיות משוריינות | ביסון • ארמדילו • בדפורד • C15TA (קנדה) • ‏AEC |  |
| רק"ם נסיוני | הארי הופקינס • אלקטו • אוונג'ר • צנטוריון • בלאק פרינס • טוג • אקסלסיור • ואליאנט • טורטויס • סקופילד (ניו זילנד) • שריונית רינו (אוסטרליה) |  |
טנק ויקרס בריטי סימן VIB נטוש בחופי דנקרק, 1940
טנק ויקרס סימן VI-C מצרי שנבלם בקיבוץ יד מרדכי ב-23.5.48
התפרצות נגיף הקורונה בקהילות היהודיות בתפוצות

מגפת הקורונה שהתרחשה בעולם כולו בשנים 2019–2023, ובה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה, פגעה גם בקהילות היהודיות ברחבי העולם.
מלבד הפגיעה בנפש, המגפה פגעה גם במוסדות הקהילתיים (במיוחד בתי הכנסת) שנאלצו להיסגר במהלך הסגרים. בנוסף על כך, המגפה הציפה את השיח על הקשר (בדגש על זה הפילנתרופי) בין ישראל לקהילות שבתפוצות. בין השאר נבחנו השאלות האם מדינת ישראל צריכה לספק חיסונים כנגד הנגיף ליהודי התפוצות, והאם ואיך ניתן להמשיך את העלייה למרות הסגרים. אלמנט נוסף שנפגע בהקשר דומה הוא ביקורי צעירים יהודים בארץ במסגרת פרויקט תגלית ובפרויקטים דומים. בפרויקטים אלו אף בוצעו סיורים וירטואליים בארץ מרחוק בתקופת המגפה.
בעקבות המגפה, התגברה אנטישמיות במקומות שונים בעולם. אנטישמיות זו באה לידי ביטוי בהאשמת היהודים בהפצת המגפות ובקונספירציות הנוגעות למחלה. בסוף אפריל 2020 פורסם כי למעלה מ-40% מצעירי היהודים באירופה ביקשו לעזוב עקב האנטישמיות הגוברת ביבשת, 18% יותר תקריות אנטישמיות חמורות ברחבי העולם בהשוואה ל-2019.
בעקבות הפגיעה בקהילות והאנטישמיות הגואה, ישראל נערכה עוד בתחילת המגפה לגל עלייה גדול, ואכן חלה עלייה משמעותית בבקשות לעלייה (במיוחד ממדינות חבר העמים).
התפשטות המגפה ומספר הנפגעים במדינות השונות

בחלק מן המקרים קשה לדעת במדויק כמה יהודים בעולם נפטרו מהנגיף, משום שהממשלות לא מנו את אזרחיהן היהודים שנפטרו בנפרד משאר המתים - כך שעיקר הנתונים הסתמכו על הקהילות ועל חברות הקדישא. נכון לתחילת יולי 2020, כ-2,200 יהודים נפטרו בקהילות מלבד לצפון אמריקה וברית המועצות לשעבר.
התפשטות המגפה ומספר הנפגעים במדינות השונות > איטליה

באיטליה הקהילה היהודית קרסה במהירות בחודשים הראשונים של המגפה. בתחילת המגפה, מאות משפחות יהודיות הידרדרו מבחינה כלכלית והגיעו למצב של עוני, ודווח כי מספר המשפחות הנזקקות עלה ביותר מפי עשרה בעקבות התפרצות הנגיף. במקביל, כעשרות מוסדות יהודיים נסגרו בתקופה זו.
התפשטות המגפה ומספר הנפגעים במדינות השונות > ארצות הברית

נכון למאי 2020, אמצעי התקשורת החרדיים דיווחו על יותר מ-700 מתים בעיר ניו יורק לבדה. מוקד ההתפרצות הראשוני במדינת ניו-יורק סומן בבית הכנסת שבעיירה ניו רושל הצפונית למנהטן. שתי שכונות שאותרו כמוקד התפרצות משמעותי הן השכונות החרדיות בבורו פארק ובוויליאמסבורג.
בין היהודים האמריקנים הידועים שנפטרו מהקורונה ניתן למנות את הזמר אדם שלזינגר; האדמו"ר מנובימינסק, הרב יעקב פרלוב; הפוליטיקאי מברוקלין נוח דיר; סטנלי צ'רה (איל הנדל"ן ואיש ציבור המקורב לדונלד טראמפ); המפיק המוזיקלי האל וילנר; השחקן מארק בלום והסוציולוג ויליאם הלמרייך.
התפשטות המגפה ומספר הנפגעים במדינות השונות > בריטניה

נכון למאי 2020, בבריטניה נפטרו לפחות 352 יהודים, המהווים כ-1.7% מכלל המתים במדינה, בעוד היהודים מהווים רק 0.3% מן האוכלוסייה. בשלבים מסוימים, אחוז המתים היהודים הגיע אף ל-5% מכלל המתים במדינה. יש ששיערו כי הפגיעה הגדולה ביהודים חלה בעקבות מגורים של רבים מהם במוקד ההתפרצות בבירה לונדון, גילם המבוגר יחסית של חלק מהיהודים, ואי הקפדה על הנחיות הריחוק החברתי בכמה שכונות חרדיות בתחילת המגפה.
התפשטות המגפה ומספר הנפגעים במדינות השונות > מרוקו

שיעור היהודים שחלו ונפטרו מהקורונה במרוקו היה בתחילת המגפה גבוה משיעורם באוכלוסייה. בגל הראשון כמעט 10% מהנפטרים במדינה היו יהודים (למרות שהקהילה היהודית במדינה מונה כ-2,500 איש בלבד).
התפשטות המגפה ומספר הנפגעים במדינות השונות > צרפת

נכון למאי 2020, לפחות 1,300 מיהודי צרפת נספו (מספר הכולל רק את אלו שנקברו בקבורה יהודית דתית). בדיווחים אחרים אף דווח על כ-2,000 נפטרים בתחילת המגפה. זאת כאשר רבים מהנפטרים ומהחולים היו עובדי רפואה, וגם מחצית מהקצבים בקצביות הכשרות. דווח גם על אחוזי תחלואה חריגים בעיר שטרסבורג.
תגובות ופעולות

ביולי 2020 הסוכנות היהודית החלה להפעיל תוכנית חירום. התוכנית כללה הענקת סיוע מיידי לקהילות במשבר באמצעות 'קרן חירום של הסוכנות היהודית' שהעניקה הלוואות מיידיות לקהילות; הקמת מרכז ידע דיגיטלי לניהול משברי וסיוע בשיקום הקהילות היהודיות.
הערות שוליים

↑  רננה בירנבוים, ישראל והתפוצות: סולידריות של מצוקה או שותפות אמת, באתר www.makorrishon.co.il, ‏15/12/2020
↑  שירה רודרמן, עכשיו תורכם: יהודי התפוצות עמדו לצידכם - הגישו להם עזרה, באתר ynet, 24 במאי 2020
↑  דן לביא, הדוד סם בבעיה: מדוע קריסת הקהילות היהודיות בארה"ב נוגעת לכולנו?, באתר www.israelhayom.co.il, ‏19/07/2020
↑  דעה | בעיקר בימי קורונה: ישראל היא הבית של כל היהודים | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2021-12-19
↑  ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות: קשר עם יהודי התפוצות בעידן הקורונה: הטיולים הפכו לווירטואליים, באתר main.knesset.gov.il
1 2    הודיה כריש חזוני, ‏יהודי ארצות הברית נאבקים בקורונה, וגם באנטישמיות, בעיתון מקור ראשון, 29 במרץ 2020
↑  תמר טרבלסי חדד, לירון נגלר-כהן ואיתמר אייכנר, "הקורונה הגבירה את השנאה": דו"ח האנטישמיות השנתי, באתר ynet, 20 באפריל 2020
↑  אוריאל היילמן / JTA, כמה יהודים מתו מקורונה בתפוצות?, באתר ערוץ 7, 4 במאי 2020
↑  איתמר אייכנר, יהדות איטליה: "המצב דרמטי. אנחנו על סף קריסה", באתר ynet, 6 במאי 2020
1 2  איתמר אייכנר, איילה אור-אל, יניב חלילי וה-, יהדות העולם מבכה על בניה: "אנחנו מריחים את המוות מסביב", באתר ynet, 30 במרץ 2020
1 2    צביקה קליין, ‏צרפת: בקהילה היהודית מדווחים על 2,000 קורבנות קורונה, בעיתון מקור ראשון, 10 במאי 2020
↑  יניב פוהורילס ואיתמר אייכנר, נפגעו הרבה מעבר לשיעורם באוכלוסייה: "חייבים לסייע לקהילות בתפוצות", באתר ynet, 26 באפריל 2020
↑  כנען ליפשיץ, לפחות 1,300 מיהודי צרפת נספו: "כל יום נפרדנו מחבר", באתר ynet, 14 במאי 2020
↑  תוכנית חירום עולמית לקהילות יהודיות תחת משבר הקורונה, באתר ynet, 12 ביולי 2020
זלמן וויט

זלמו וויט
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
זלמן וויט (כ' בתמוז תרנ"ו, 1896 - כ"ז בסיון תשכ"ג, 19 ביוני 1963) היה ממייסדי חברת "הסולל" ומו"ל העיתונים דאר היום, Palestine Weekly ובאריד אל-יום (בערבית), ממייסדי שכונת  בן-ציון בחיפה, וממייסדי הסתדרות בני בנימין.