stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדה קאטיץ'
קורות חיים

נולדה בשם ולדה אקשיברובה (ברוסית: Влада Екшибарова) נולדה בטשקנט שבאוזביקסטן הסובייטית, לאם יהודייה. בגיל 7 החלה לשחק טניס בעצת אביה, שהחל לשמש כמאמנה.
בשנת 2004 החלה את קריירת הטניס המקצועית שלה שבמהלכה זכתה בשמונה תוארי יחידים בטורנירי ITF, וב-12 תוארי זוגות.
ביולי 2008 הגיעה לדירוג השיא שלה 352 בעולם. באותה תקופה הפסיקה להתאמן תחת הדרכתו של אביה, ושיחקה במשך כ-7–8 שנים בסבב ללא מאמן אישי.
ביוני 2016 עלתה לישראל, החלה להתאמן עם קוסטה מילר, וזכתה בטורניר עכו.
באוגוסט 2017 זכתה בטורניר הפיוצ'ר באיסטנבול לאחר שניצחה במשחק הגמר 2:6, 1:6 את דנה קרמר מגרמניה.
בדצמבר 2017 זכתה באליפות ישראל בטניס כשניצחה בגמר בתוצאה 7:6, 5:4, את דניז חזניוק שפרשה כאשר לאקשיברובה הייתה נקודת משחק. היא גם זכתה באליפות ישראל בזוגות יחד עם מאיה טחן לאחר ניצחון בגמר על שון לוצקי וניקול נדל 3:6, 3:6.
בדצמבר 2018 היא הפסידה לחזניוק (שלבסוף זכתה באליפות) בחצי גמר אליפות ישראל בטניס בשלוש מערכות.
בדצמבר 2019 הפסידה בגמר אליפות ישראל לשלי ברזניאק בשתי מערכות.
קאטיץ' שיחקה בנבחרת אוזבקיסטן (אנ') בגביע הפדרציה, ובנובמבר 2017 אושרה בקשתה לייצג את ישראל במסגרת נבחרת גביע הפדרציה של ישראל.
קורות חיים > חיים אישיים

נשואה למאמנה הסרבי, דג'אן קאטיץ'.
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, אלופת ישראל בטניס: "חושבת כל יום איך לשרוד", באתר ynet, 26 בינואר 2018
↑  אורן אהרוני, זכיות ללשם ואקשיברובה בפיוצ'ר עכו, באתר ynet, 11 ביוני 2016
↑  אורן אהרוני, אקשיברובה זכתה בטורניר איסטנבול, באתר ynet, 13 באוגוסט 2017
↑  אורן אהרוני, ולדה אקשיברובה זכתה באליפות ישראל, באתר ynet, 22 בדצמבר 2017
↑  אליפות ישראל בטניס באתר ישראל ספורט
↑  אורן אהרוני, טניס: חזניוק מול מאיה טחן בגמר אליפות ישראל, באתר ynet, 20 בדצמבר 2018
↑  אורן אהרוני, שלי ברזניאק זכתה באליפות ישראל בטניס, באתר ynet, 29 בדצמבר 2019
↑  אושרה בקשתה של אקשיברובה לייצג את ישראל, באתר ערוץ הספורט, 22 בנובמבר 2017
ז'ואנוט מרטורל

| --- | --- |

 לידה:  1413? ולנסיה, כתר אראגון 
 פטירה:  1465 (בגיל 52 בערך) ולנסיה, כתר אראגון 
 מדינה:  ממלכת ולנסיה 
 שפות היצירה:  קטלאנית 
 יצירות בולטות:  טיראנט לו בלאנש 
 
עמוד השער של התרגום הספרדי ל"טיראנט לו בלאנש" משנת 1511
ז'ואנוט מרטורל (קטלאנית: Joanot Martorell‏; בין 1405 ו־1415 – 1465 או 1468), אביר וסופר ולנסי. ידוע בעיקר כמחבר היצירה "טיראנט לו בלאנש" (Tirant lo Blanc), אחד הרומנים האירופיים הראשונים ואחת היצירות החשובות בלשון הקטלאנית־ולנסית.
ביוגרפיה

מרטורל נולד במשפחת אצולה מהעיר גנדיה (Gandia) בממלכת ולנסיה, לפי מקורות שונים בין 1405 ו־1410, ב־1413 או ב־1415. נזכר בספר דברי הימים של הכנסייה משנת 1433 – שפירושו כי כנראה מונה באותה שנה לאביר. נשמרה חליפת מכתבים בינו לבין בן דודו ז'ואן דה מונפאלאו, בהם התווכחו על ההבטחה שלא קיים להינשא לאחותו של מרטורל; כבר במכתבים האלה הציג כישרון כתיבה. כעבור שמונה חודשים של ויכוח הזמין מרטורל את מונפלאו לדו-קרב. בוויכוח התערבה המלכה מריה, אמו של אלפונסו הראשון, מלך אראגון והנרי השישי, מלך אנגליה והסכסוך יושב בכך שמונפלאו שילם לאישה פיצוי. במהלך הסכסוך שהה מרטורל כשנה באנגליה וטייל ברחבי אירופה, פגש אבירים רבים מארצות שונות ושמע מהם סיפורי הרפתקאות. בשנים שלאחר מכן שירת כאביר אצל מספר אצילים קטלאנים. ב־1444 מכר כמה קרקעות, אך העסקה הסתבכה ובעקבותיה נאסר אחיו של מרטורל ואילו הוא עצמו יצא לגלות.
בשנת 1460 החל לערוך את יצירתו הגדולה "טיראנט הלבן", שבהכנות לכתיבתה החל כנראה כבר כאשר חי באנגליה. הוא מת בגנדיה בשנת 1465 או 1468 לפני שהספיק להשלים אותה. את עריכת היצירה סיים ידידו האביר מרטי ז'ואן דה גלבה (Martí Joan de Galba), אבל גם הוא מת לפני שהיא יצאה לאור בעיר ולנסיה בשנת 1490. הרומן מספר על מסעותיו של אביר ברטוני באנגליה, צפון אפריקה, רודוס וקושטא. היא מתארת בצורה מפורטת ואמינה ורֵאָליסטית יחסית לסוגה את חיי ימי הביניים המאוחרים ודנה בנושאים של מלחמה, גבורה ואהבה. "טירנט הלבן" היא אחת היצירות הבולטות בסוגת עלילות האבירים שהיו נפוצות באותה תקופה במערב אירופה. בדון קיחוטה מאת מיגל דה סרוונטס "טירנט הלבן" מוזכר כאחד הספרים שידידיו של קיחוטה שורפים, כדי להציל אותו משיגעונו והכומר אומר עליו שהוא הטוב ביותר בסגנונו, כי גיבוריו מתוארים כאנשים אמתיים שלא כמו בעלילות האבירים האחרות. הספר תורגם לשפות רבות ועובד לקולנוע.
ועדת הילדים של אוטרכט

כמה מחברי ועדת הילדים של אוטרכט בחתונת חירט לוברהויזן (19 באפריל 1944). משמאל: טיטיה טימנגה (Titie Timmenga), אני דה וארד (Annie de Waard), חר קמפה (Ger Kempe), מנפרד לווינזון (Manfred Lewinsohn), אולגה הודיג (Olga Hudig), רות מתהייסן (Rut Matthijsen), דורה מתהייסן (Dora Matthijsen) ואנקי סטורק (Ankie Stork). מופיעים בצילום גם אווד סטורם ואן ס'-גראווסאנדה (Ewoud Storm van 's-Gravesande), מארי וינק-מונץ (Mary Vink-Muntz) ומארטן וינק (Maarten Vink).
במהלך הכיבוש הגרמני של הולנד, ועדת הילדים של אוטרכט (בהולנדית: Utrechts Kindercomité) הייתה קבוצת התנגדות הולנדית מאוטרכט שהייתה מעורבת בשליחת מאות ילדים יהודים למסתור. חברי הוועדה הביאו את הילדים למשפחות אומנה, ואם זה לא היה אפשרי, הביאו אותם באופן זמני למעון קינדייסהאפן. חברי ועדת הילדים היו בעיקר סטודנטים לא נשואים באוטרכט.
מאות ילדים מאמסטרדם הוסתרו ברחבי הולנד באמצעות ארגון זה, וכן באמצעות קבוצת הסטודנטים של אמסטרדם וקבוצת טרוב (Trouw). השם לקבוצה זו נטבע רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ועדת הילדים הוקמה בקיץ 1942 על ידי יאן מוילנבלט (Jan Meulenbelt), לאחר שאד גרנדייק (Groenendijk) הביא לאמו מספר ילדים שעבורם היה צורך למצוא מקום מסתור קבוע. מוילנבלט החל לחפש כתובות ואנשי קשר שיכולים להציע עזרה. אחד מהם היה המורה שלו, חר (חריט) קמפה, עוזר ראשי במכון הקרימינולוגי. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו לוועדת הילדים רות מאתהייסן, פריץ יורדנס ואן מקליין פונט, ואחריהן הטי ווט וחיזלה סנליין. מההתחלה היה שיתוף פעולה הדוק עם קבוצת הסטודנטים של אמסטרדם בראשות פיט מרבורג ו-ווטר ואן זייטוולד. ועדת הילדים יצרה קשרים קבועים במקומות אחרים, למשל עם רו פארה בהאג. היו עובדים ואנשי קשר זמניים, בהם אדלין פינקלשטיין וחקה לינקר.
המשפחות שאצלן שוכנו ילדים קיבלו בממוצע 42 גילדן לחודש בתור דמי אכסון. בתחילה היו אלה בעיקר רות מאתהייסן וחר קמפה שעסקו בגיוס כסף. קמפה, בין היתר, פנה לפיטרנלה ("דודה נל") קטל, שתרמה לו 1,600 גילדן, סכום שהיה מספיק כדי לכסות את ההוצאות למשך שבועות רבים. הארכיבישוף יוהנס דה יונג, איש קשר של פרופסור וילם פומפה (הבוס של קמפה), תרם 10,000 גילדן לקבוצה כדי לממן את פעילותה. בסוף 1942 גויס חירט לוברהויזן במטרה לגייס כספים. הסטודנטים גייסו גם הם כסף. למרות זאת, מימון הסתרתם של הילדים המשיך לעורר דאגה. לכן, מקליין פונט פנתה לחברתה לשעבר לכיתה, אנני דה וארד (de Waard), בינואר 1943, וזו החלה לעבוד באיסוף כספים.
לאחר הצגת הצהרת הנאמנות, במרץ 1943, השיגה ועדת הילדים ארבעה עובדים במשרה חלקית: יל דה יונג, ארוסתו ג'אקו סטמפריוס, ג'יימס ואן בוסקום (בן בית של דה יונג) ואליס ברונר. הוועדה קיבלה כתובת ליצירת קשר - בוטסטראט 17 (Boothstraat 17) באוטרכט.
באפריל 1943 קיבלה מקליין פונט גרסה בכתב יד של "שיר 18 המתים" מאת יאן קמפרט. היא נתנה אותו ללוברהויזן, ושאלה אם הוא יכול לעשות עם זה משהו. היה זה כתב היד הראשון שהוציא לאור לוברהאוזן והפרסום הראשון של הוצאת דה בזיגה ביי (De Bezige Bij). השיר המודפס גייס כסף רב לוועדת הילדים, לא רק באוטרכט. לדוגמה, אנקי סטורק נשלחה למכור את השיר באזור הולדתה.
היסטוריה > התקפה באש

לוועד הילדים של אוטרכט היה מקלט בעיירה אש (Esch) שבצפון בראבנט. במקום שוכנו זמנית גם ילדים יהודים. ג'יימס ואן בוסקום מצא זוג שהיה מוכן לפקח שם, דירק דה רויטר ומיס ואן גינקל. התברר שהזוג עובד עבור האס דה הנאצי. מאחר שהשניים ידעו את שמותיהם (כינוייהם) של חברי ועדה שונים והיו מודעים לכתובת הקשר באוטרכט, התקבלה ההחלטה לחסל את שניהם. המתקפה בוצעה על ידי שני חברי הארגון "השייטים הכתומים" (Oranje Vrijbuiters) שהשתייך למחתרת ההולנדית והיו בשכונת אוג אין אל (Oog in Al) באוטרכט. ההתקפה נכשלה. דה רויטר נהרג, מיס ואן גינקל שרד את המתקפה. בן האומנה שלהם נכח במפתיע. הוא הצליח להימלט והזעיק את המשטרה. הוא הזכיר את שמו של ג'יימס ואן בוסקום ואת כתובת הקשר באוטרכט.
בוצעה פשיטה על בוטסטראט 17 וכל הנוכחים, כולל יהודים מסתתרים, נלקחו. כמה ימים לאחר מכן נעצרו חיזלה סנליין והטי ווט, שליוו את התוקפים לאש. יאן מיולנבלט, רות מאת'הייסן, ג'יימס ואן בוסקום ואליס ברונר נאלצו להסתתר. חל דה יונג תפס את מקומו של יאן מיולנבלט, אך יכול היה לשמש כרכז רק לזמן קצר. בספטמבר 1943 גורש מהקבוצה כשסירב להכיר בבתו שזה עתה נולדה.
הטי ווט ניהלה תיעוד קפדני כדי שתוכל להתחקות אחר הילדים המוסתרים. לאחר מעצרה, מטה הקבוצה שוכן בארמון הארכיבישוף הרומאי-קתולי במאליבאן באוטרכט.
חברי הוועדה נשרו מסיבות שונות. בשנת 1944 טיפלו בילדים אני דה וורד, טיטיה טימנגה, אולגה הודיג, טו הודיג ומשפחת רנייר (המכונה בוועדה "הגברות רניית") מאוטרכט.
כ-400 ילדים הצליחו להסתתר וכן מספר מבוגרים. כמה ילדים נעצרו ומספר חברים בוועדת הילדים מתו במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוקרה

רחוב ועדת הילדים של אוטרכט באוטרכט נקרא על שם קבוצת ההתנגדות.
ראו גם

הברחת הילדים מהתיאטרון ההולנדי
ולטר סוסקינד
הערות שוליים

↑  "10 grote Nederlandse verzetshelden". Historisch Nieuwsblad. אורכב מ-המקור ב-30 בינואר 2020. נבדק ב-8 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Suijs, Hans (2020). Samen eervol overleefd: over 652 sterke vrouwen, onder wie het 'pastoorke' van het Agfacommando. Zwaag: Suijs. ISBN 978-94-6345-863-4.
↑  "Linker Geertruida". yadvashem.org.
↑  B.-J. Flim, Omdat hun hart sprak, p. 415-416.
↑  "The Righteous Among the Nations Database:Ketel Petronella". Yad Vashem. נבדק ב-26 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rut Matthijsen" (PDF). collections.ushmm.org. נבדק ב-24 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Herkomst straatnamen: waar komt de naam Utrechts Kindercomitéstraat vandaan?". De Utrechtse Internet Courant. 2022-06-06. נבדק ב-2024-07-06.
ז'וזה סרניי

ז'וזה סרניי דה אראוז'ו קוסטה (פורטוגזית: José Sarney de Araújo Costa; נולד ב-24 באפריל 1930, פיניירו שבמרניאו, ברזיל) הוא פוליטיקאי ועורך דין ברזילאי. לשעבר כיהן בתפקיד נשיא ברזיל לאחר סיום הדיקטטורה הצבאית בברזיל עם משטרו של ז'ואאו פיגיירדו.
סרניי כיהן כנשיא ברזיל בין השנים 1985‏-‏1990. הוא היה האזרח הראשון שכהן כנשיא המדינה לאחר 21 שנים של דיקטטורה צבאית בברזיל והאחרון שעלה לשלטון בתהליך לא דמוקרטי. סרניי הפך לנשיא בעקבות מותו של הנשיא הנבחר (על ידי הקונגרס) טנקרדו נווס, אשר לא הספיק לכהן. סרניי החליף את טנקרדו מאחר שהוא היה סגן-הנשיא הנבחר. שלטונו של סרניי סבב בעיקר סביב השבתה של הדמוקרטיה לברזיל, השמת דגש רב על זכויות האדם, הסדר בחירות ישירות לנשיאות, ביטול שינויים משפטיים מתקופת הדיקטטורה ועוד.
סרניי היה גם מושל מדינת מרניאו בין השנים 1966 ו-1971 ונשיא הסנאט הברזילאי בין 1995‏-1997 ובין 2003‏-2005. הוא נבחר שוב לנשיא הסנאט בשנת 2009, תפקיד שממשיך למלא עד היום. בנוסף על כך סרניי ידוע בתור סופר מוכשר וחבר האקדמיה הברזילאית לשפה וספרות.
הערות שוליים

↑  הנשיאים שבאו אחריו נבחרו בבחירות עממיות ישירות לנשיא, למעט איתמר פרנקו שנבחר כסגן-נשיא והחליף את פרננדו קולור דה מלו שהודח.
↑  אישים - ז'וזה סרניי דה אראוז'ו קוסטה; יליד ה-24 לאפריל 1930, באתר ארכיון המדינה של ארצות הברית של ברזיל (בפורטוגזית)
↑  ז'וזה סרניי - ביוגרפיה של ז'וזה סרניי, באתר כל החומר (בפורטוגזית)
↑  תמונה כללית; ז'וזה סרניי קוסטה (יליד 1930), באתר הערות אוניברסיטת אוקספורד
↑  מפלגת החזית הליברלית | מפלגה פוליטית, ברזיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  סרניי, 90: "מורשתי היא רה-דמוקרטיזציה וזכויות אדם.", באתר הסנאט הפדרלי, ‏24 באפריל 2020
| נשיאי ברזיל |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הישנה | דאודורו דה פונסקה • פלוריאנו פיישוטו • פרודנטה דה מוראיס • קמפוס סאלס • רודריגס אלווס • אפונסו פנה • נילו פסניה • ארמס דה פונסקה • ונססלאו בראז • רודריגס אלווס • דלפים מוריירה • אפיטסיו פסואה • ארתור ברנרדס • וושינגטון לואיס • ז'וליו פרסטס | דגל ברזיל |
| עידן ורגאס | ז'טוליו ורגאס • ז'וזה ליניארס | דגל ברזיל |
| הרפובליקה השנייה | גספאר דוטרה • ז'טוליו ורגאס • קפה פיליו • קרלוס לוז • נראו דה אוליביירה • ז'וסלינו קוביצ'ק • ז'אניו קואדרוס • רניירי מזילי • ז'ואאו גולאר | דגל ברזיל |
| הדיקטטורה הצבאית | רניירי מזילי • קסטלו ברנקו • קוסטה אה סילבה • אמיליו גרסטזו מדיסי • ארנסטו גייזל • ז'ואאו פיגיירדו | דגל ברזיל |
| הרפובליקה החדשה | טנקרדו נווס • ז'וזה סרניי • פרננדו קולור דה מלו • איתמר פרנקו • פרננדו אנריקה קרדוזו • לואיז אינסיו דה סילבה • דילמה רוסף • מישל טמר • ז'איר בולסונארו • לואיז אינסיו דה סילבה | דגל ברזיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453419405171  PLWABN: 9810575872605606  BnF: cb12076172g (data)  GND: 111570255  ISNI: 0000 0001 2140 9735  LCCN: n83073438  NLG: 81562  NTA: 073315257  SUDOC: 029055806  VIAF: 79056541   WorldCat (עם VIAF): 79056541
ז'וזפ מורטאיה

ז'וזפ מורטאיה אי קלרמונט (בקטלאנית-ספרדית: Josep Moratalla i Claramunt, נולד ב-1 באוקטובר 1958 באספרגרה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הבלם. במשך רוב הקריירה שלו, שהתמקדה בשנות ה-80 של המאה ה-20, שיחק במדי ברצלונה. אף על פי שלא הרבה לשחק במדיה, היה חלק מקבוצה שזכתה באליפות ספרד, בשני גביעים ספרדיים ובגביע מחזיקות הגביע.
לאחר הפרישה

ב-1995, לאחר שאאורופה ירדה לליגה הרביעית, התמנה מורטאיה להיות מאמנה, תפקיד האימון הראשון בקריירה שלו. הוא אימן את הקבוצה במשך שנתיים בהן לא הצליחה לעזור לאאורופה להעפיל חזרה לליגה השלישית. בדצמבר 2000 החל לאמן את פרמיה, שהייתה בתחתית הליגה השלישית, אך מורטאיה לא הצליח לעזור לשפר את מצבה והוא סיים את תפקידו כעבור שלושה חודשים בלבד. לקראת סוף עונת 2001/2002 החל לאמן את ז'ירונה, שהייתה בליגה הרביעית. בעונת 2002/2003 הדריך אותה לעלייה לליגה השלישית, והוא עזב את הקבוצה בקיץ 2003. ב-2004 שב לאאורופה, שירדה עד לליגה האזורית בקטלוניה. הוא סייע לה לעלות חזרה לליגה הרביעית, ולאחר שסיימה במקום ה-13 בעונת 2005/2006 עזב את הקבוצה.
בין 2011 ל-2013 היה חלק מהצוות הניהולי בברצלונה, כאחראי על ניהול הפרויקטים העתידיים של המועדון במזרח אסיה ובהודו.
תארים > כשחקן > ברצלונה

אליפות ספרד (1): 1984/1985
הגביע הספרדי (2): 1982/1983, 1987/1988
גביע מחזיקות הגביע (1): 1981/1982
הסופר קאפ הספרדי (1): 1983
גביע הליגה הספרדית (2): 1982/1983, 1985/1986
הערות שוליים

↑  Moratalla y Serer, en las FCB Escola,‏ ספורט, 12.11.2011
ז'ואקים ארקוברדה

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1850 פרנמבוקו, ברזיל 
 פטירה:  18 באפריל 1930 (בגיל 80) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל 
 תפקיד:  Roman Catholic archbishop of São Sebastião do Rio de Janeiro (31 באוגוסט 1897)  בישוף דיוקסי (19 באוגוסט 1894)  בישוף דיוקסי (26 ביוני 1890–25 בנובמבר 1890)  cardinal priest (11 בדצמבר 1905)  בישוף טיטולרי (26 באוגוסט 1892) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
ג'ואקים ארקוברדה (Joaquim Arcoverde de Albuquerque Cavalcanti‏;17 בינואר 1850 - 18 באפריל 1930, ריו דה ז'ניירו) היה קרדינל של הכנסייה הקתולית שפעל בברזיל.
ביוגרפיה

ג'ואקים ארקוברדה נולד בעיירה בפרנמבוקו שבברזיל למשפחה מבוססת. בגיל צעיר הוא החל הכנה לכמורה. באותה תקופה בברזיל לא היה מוסד חינוכי גבוה של הכנסייה ולכן ארקוברדה נסע בשנת 1866 לרומא בה למד באקדמיה של הכנסייה הקתולית ליוצאי אמריקה הלטינית Collegio Pio-Latinomericano. הוא המשיך ללימודי אוניברסיטה אותה סיים עם קבלת תואר שלישי. לאחר סיום הלימודים בשנת 1874 הוא קיבל הסמכה לכומר.
בשנת 1876 ארקוברדה חזר לברזיל ומונה לרקטור של האקדמיה הקתולית שהוקמה באולינדה. בשנת 1888 פדרו השני, קיסר ברזיל רצה למנות אותו לבישוף אך ארקוברדה חשב שהוא לא מוכן לתפקיד וסירב. כעבור שלוש שנים, שנת 1891 הוא מונה לבישוף של גויאס על ידי האפיפיור.
בשנת 1897 ארקוברדה קודם לארכיבישוף של ריו דה ז'ניירו, התפקיד הכנסייתי הגבוה באמריקה הלטינית באותה תקופה. ב-11 בדצמבר 1905 אפיפיור פיוס העשירי מינה אותו לחשמן. בכך ארקוברדה הפך לחשמן הראשון שנולד בברזיל.
בשנת 1914 ארקוברדה השתתף בקונקלווה ברומא. בשנת 1922 הוא לא היה יכול להגיע עקב מצב בריאותו הירוד. במהלך כהונתו היו לו יחסים טובים עם השלטון למרות חילוקי דעות שהיו במספר נושאים. כמו כן הוא השלים עבודות שיפוץ נרחבות בארמון הארכיבישוף.
ארקוברדה נפטר בשנת 1930 אחרי מעל ל-30 שנים בתפקיד. הוא נטמן בקתדרלה העירונית בסיום טקס בה השתתפו ראשי הכנסייה וראשי המדינה. בשנת 1928 באזור בו הוא נולד הוקמה מועצה מקומית שנקראה על שמו ארקוברדה.
השעות היפות ביותר

השעות היפות ביותר הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הישראלית עירית דותן. את האלבום הוציאה לאור ביוני 1977 בהוצאת חברת התקליטים גלטון.
מתוך השעות היפות ביותר זכה להצלחה שיר הנושא והשיר "ציפורי שירי".[דרושה הבהרה]
לאחר יציאת האלבום, הקליטה דותן את אלבום האולפן השלישי והאחרון שלה, הולכים לנדנדות עם עירית דותן.
רשימת רצועות

| השעות היפות ביותר> מס' | השעות היפות ביותר> שם | השעות היפות ביותר> משך | השעות היפות ביותר>  | השעות היפות ביותר>  | השעות היפות ביותר>  | השעות היפות ביותר>  | השעות היפות ביותר>  | השעות היפות ביותר>  | השעות היפות ביותר>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מתי הולכים הבחורים לישון  | 2:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | בוא  | 2:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | שמור לך חלום קטן  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | העלמה  | 2:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ערפל  | 3:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | השעות היפות ביותר  | 2:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אתה יותר יפה מאלביס, בחיי  | 2:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | עיר לבנה  | 1:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | מכתב מן הדרך  | 2:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | כבר מאוחר מדי  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 26:46 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2  סטריאו ומונו, סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית
↑  סטריאו ומונו, סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית
השעות הקטנות

השעות הקטנות הוא הסינגל השני של הזמר הישראלי ניב דמירל, אשר יצא לאור ב־15 בדצמבר 2015.
על השיר

השיר נכתב על ידי אורי בן ארי והולחן על ידיו בשיתוף עם איתן דרמון. הוא יצא לאור בסוף 2015 כסינגל השני של דמירל, אחרי "בין הסימנים". השיר הוא בז'אנר הפופ.
דמירל השתתף בעונתה התשיעית של תוכנית הריאליטי "הכוכב הבא" ובשלב הדו־קרב, שנערך בסוף אוגוסט 2022, ביצע את השיר וניצח את הקרב נגד עומר יפת הודות לציונו הגבוה שקיבל: 89%.
נכון לספטמבר 2022, השיר זכה למעל 9.4 מיליון צפיות ביוטיוב ולכמעט 2 מיליון השמעות בספוטיפיי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעד הפזמונים העברי השנתי> מדינה |   ‏‏‏  מצעד הפזמונים העברי השנתי> מצעד |   ‏‏‏  מצעד הפזמונים העברי השנתי> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעד הפזמונים העברי השנתי>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 17 |  |
ז'ואן קורומינס

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1905 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  2 בינואר 1997 (בגיל 91) פינדה דה מאר, ספרד 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום קבורה:  בית הקברות מונז'ואיק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברצלונה  האוניברסיטה המרכזית 
 מנחה לדוקטורט:  רמון מננדס פידל, אמריקו קסטרו 
 מוסדות:  אוניברסיטת ברצלונה  אוניברסיטת שיקגו 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1945)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1982)  Premi Nacional a la Projecció Social de la Llengua Catalana (1995)  Prize of Honor Lluís Carulla (1981)  Vives University Network Medal of Honor (1998)  מלגת גוגנהיים (1948)  פרס הספרות הלאומי הספרדי (1989)  פרס המבקרים של סרה ד'אור (1972)  פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית (1984)  Premi de la Institució de les Lletres Catalanes (1996)  מדליית הזהב של הז'נרליטט של קטלוניה (1980)  פרס מכתב הזהב (1972)  מלגת גוגנהיים (1957) 
 תרומות עיקריות
 מילון אטימולוגי של קטלאנית ושל ספרדית
 
ז'ואן קורומינס אי ויניו (בקטלאנית: Joan Coromines i Vigneaux; בספרדית נכתב גם Corominas‏; 21 במרץ 1905 - 2 בינואר 1997) היה בלשן קטלאני.
ביוגרפיה

נולד בברצלונה בשנת 1905. אביו היה פרה קורומינס - סופר, כלכלן ופוליטיקאי. למד בפקולטה לפילוסופיה וספרות באוניברסיטת ברצלונה, לימודים אוניברסיטאיים קטלאניים (Estudis Universitaris Catalans), ובמוסד ברנאט מג'ה ללימודים קלאסיים והומניזם. המשיך את לימודיו במונפלייה, מדריד, ציריך ופריז. עבודת הדוקטורט שלו הייתה כתיבת מילון לשפה הארנית, הניב האוקסיטני שמדובר בעמק ארן בצפון-מערב קטלוניה.
בהזמנת פומפאו פברה הצטרף בשנת 1930 למחלקה הלקסיקוגרפית במכון ללימודים קטלאניים. כמו כן שימש פרופסור לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטת ברצלונה. ב-1939 גלה מספרד עקב השתלטות הפרנקיסטים והיה פרופסור באוניברסיטה הלאומית בקוז'ו (Cuyo) בארגנטינה ולאחר מכן באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1952 חזר לקטלוניה והמשיך בעבודת מחקר במכון ללימודים קטלאניים.
היה בעל מומחיות מעמיקה בבלשנות של שפות רומאנית וכן של שפות הודו-אירופיות אחרות. בעבודתו התרכז בעיקר באטימולוגיה, מילונאות, בלשנות היסטורית ודיאלקטולוגיה. היצירות החשובות ביותר הן מילון אטימולוגי של קטלאנית (Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana, תשעה כרכים), מילון השמות הקטלאני (Onomasticon Cataloniae, שישה כרכים) ומילון אטימולוגי ביקורתי של הספרדית (Diccionario crítico etimológico de la lengua castellana). כמו כן ראוי לציון ספרו "מה צריך לדעת על הלשון הקטלאנית", שיצא בשנת 1954, תחילה באנגלית ואחר כך בקטלאנית, ובו קורומינס מציג בסגנון פופולרי את הלשון הקטלאנית, שסבלה באותה תקופה מדיכוי מצד השלטונות הפרנקיסטיים.
השערות מבטלות

השערות מבטלות הוא כשל מעגליות רטרודוקטיבי שבו מגנים על השערה (היפותזה) אחת באמצעות העלאת השערה שנייה שתסביר מדוע האירועים שחוזה ההשערה הראשונה אינם מתרחשים. ההשערה השנייה מבטלת או מחלישה את הניבויים הקיימים בהשערה הראשונה.
הדוגמה הבולטת ביותר להשערות מבטלות היא תאוריות הקשר למיניהן. בכל תאוריות הקשר יש מבנה שבו מוצע הסבר אחד (שלו אין ממצאים תומכים), והסבר שני מסביר את העדר הממצאים באמצעות הטענה שמישהו נקט אמצעים כדי לטשטש עקבות או לסלק את הממצאים. ייתכן בהחלט מצב שאכן מישהו נקט אמצעים כדי לטשטש עקבות פעולתו, אך לכל הפחות יש להצביע על ממצאים ברורים לקיום פעולה זו ואין להסתפק ב"חשדות" או צירופי מקרים בעלמא.
הנטייה לכשל "השערות מבטלות" קיימת בצורה בולטת גם בתאוריות שונות בתחומי הכלכלה והחברה הסובלות מחולשות תאורטיות בסיסיות, המוסברות באמצעות הכנסת גורם שלישי המסביר את נקודת החולשה באמצעות העלאת טענה לא נתמכת נוספת. הדגם הטיפוסי לטיעונים אלו הוא הבא:
בשימוש במבנה זה, ובסיוע ממצאים אנקדוטליים או השערות נוספות אפשר להעלות למעשה כל השערה וגם את היפוכה הגמור. לדוגמה:
בעלי ההון השתלטו על הממשלות וגוזלים את כספם של העניים, אך הסיבה שאיננו מוצאים עדות לגזילה ישירה כזו היא שבעלי ההון מצליחים לסמם אותם באמצעות הטלוויזיה כדי שלא ישימו לב לכך שהם נגזלים.
הממשלות ובעלי ההון שודדים את המעמד הבינוני כדי לשרת את האינטרסים שלהם, אך מצליחים באמצעות תעמולה סודית מתוחכמת לשכנע את המעמד הבינוני שלמעשה הוא זקוק לרווחה שבעצם אינו נהנה ממנה.
החוקרים ראובן וגד טענו כי האינפלציה נגרמת על ידי העלאת מחירים יזומה על ידי בעלי ההון וגלגול האשראי במערכת. הסיבה לכך שכל העובדות סותרות את הטיעון שלהם היא שהעובדות זויפו בעקבות קנוניה של כלכלנים מוניטריסטיים שבעלי ההון שכרו באמצעות שינוי תודעתם המעמדית.
למעשה, הוכחות נסיבתיות מבוססות על השערות מבטלות. עם זאת, נהוג להרשיע אדם רק כשהסבירות להיותו חף מפשע נמוכה מאוד.
ובקומיקס

| --- | --- |

 סוג מדיה באינטרנט:  קומיקס
 סוג:  קומיקס ממוחשב
 
וֶבְּקומיקס (באנגלית: Webcomic) או קומיקס מקוון או קומיקס רשת הוא קומיקס שמועלה לצפייה באתרי אינטרנט. חלקם מופצים במקביל גם בכתבי עת, עיתונים וספרים.
כחלק מתרבות האינטרנט ובשל הגישה הנוחה לפרסום הקומיקס באינטרנט, יוצרי הקומיקס מעלים את יצירותיהם לרשת לקהל הרחב. לרוב הסיבות לפרסום שכזה הן אומנותיות או כלכליות.
תופעת הוובקומיקס דומה להפצה עצמית של קומיקס מודפס בכך שקל לפרסם יצירה עצמית. בשנת 2007 הופצו, באופן משוער, 38,000 ובקומיקס. המגוון הוא רחב, ונע בין רצועות קומיקס ורומנים גרפיים לבין קומיקס אוונגרד. הפורמטים השונים פועלים בתוך ז'אנרים, סגנונות ונושאים שונים. רק מעטים מביניהם אכן כדאיים כלכלית.
מדיום

ישנן מספר נקודות שוני בין ובקומיקס לקומיקס מודפס. בוובקומיקס מגבלות העיתונות המסורתית לא קיימות, מה שמאפשר לאמנים ולכותבים לנצל את היתרונות הייחודיים של הרשת.
מדיום > סגנונות

החופש שה-ובקומיקס מייצרים נותן לאמנים את האפשרות לעבוד בסגנונות לא מסורתיים. קליפ-ארט או קומיקס תמונות הם סוגי ובקומיקס שלא משתמשים בטכניקות אמנות מקובלות. "עולם רך יותר" (A Softer World), לדוגמה, משלב שכבות של תמונות עם רצועות טקסט בסגנון מכונת כתיבה. כמו במסורת של הקומיקס ששם לעצמו מגבלות, מספר ובקומיקס כדוגמת "קומיקס דינוזאור" (Dinosaur Comics) של ריאן נורת' מצוירים כשרוב רצועות הקומיקס מועתקות מתבנית קומיקס אחת או יותר, כשרק הטקסט משתנה. אמנות פיקסלים כמו זו הנעשית על ידי ריצ'רד סטיבנס מ-Diesel Sweeties, דומה לקומיקס השואל את דמויותיו מגרפיקת משחקי מחשב, אך בניגוד לאחרון, היא משתמשת בתמונות ברזולוציה נמוכה שצוירו בידי האמן עצמו.
מדיום > תוכן

ובקומיקס המופצים עצמאית עינם נתונים תחת המגבלות של מפיצי ספרים ועיתונות, ולכן יכולים ליהנות מחופש יצירתי הדומה לזה של קומיקס מחתרתי וקומיקס אלטרנטיבי. ובקומיקס מסוימים מותחים את גבולות הטעם הטוב, מנצלים את העובדה שצנזורת אינטרנט כמעט ואינה קיימת במדינות כמו ארצות הברית. תוכן ה-ובקומיקס עדיין עלול ליצור בעיות, כמו בעיות החוק של טריסטן פארנון, אמן "עיר הפנאי" (Leisure Town), אחרי שיצר פרודיה הומואירוטית על דילברט או כמו המחאה של הליגה הקתולית נגד "היחס מחלל הקודש כלפי ישו" של אריק מאנסטר מיליקין.
מדיום > סגנון

סקוט מקלאוד, אחד מהתומכים הראשונים של ה-ובקומיקס, היה חלוץ רעיון הקנבס האינסופי, בו אמנים, במקום להיות מוגבלים על ידי ממדי הדפסה רגילים, חופשיים להתפשט לכל כיוון שירצו עם הקומיקס שלהם, ללא הגבלה. ובקומיקס אחרים, כמו "ארגון זארק!" (Argon Zark!) של צ'ארלי פארקר או עבודתו של המאייר הפוליטי מארק פיור, משלבים בתוך הקומיקס שלהם אנימציות ואפילו אלמנטים אינטראקטיביים.
אולם, הפורמט והסגנון של ובקומיקס רבים, אם לא של רובם, עדיין דומים לאלה של רצועות הקומיקס המסורתיות המופיעות בעיתונים, כדוגמת פינאטס שכוללות שלושה או ארבעה ריבועים. בדומה לספרי קומיקס, למאנגה, ולרומנים גרפיים, ובקומיקס אחרים באים בפורמט של דף במקום רצועה, ונוטים להתמקד יותר בסיפור מאשר בבדיחות. יוצרי ובקומיקס מוציאים לעיתים קרובות אוספים מודפסים כשהארכיון שלהם מונה מספר משמעותי של רצועות קומיקס. אמנים היוצרים ובקומיקס בפורמטים לא סטנדרטיים עלולים להתקשות במציאת פריסת דף מתאימה.