stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרמית זכייה בפרס
מאבק בתרמיות זכייה

רשויות ממדינות שונות משתפות פעולה כדי למגר את התופעה. כך, בשנת 2009 פסק בית המשפט המחוזי בישראל כי יש להסגיר לארצות הברית ישראלים שביצעו באופן שיטתי תרמית כזו של קשישים אמריקאים רבים.
כאשר תרמית הופכת לנפוצה, עשויות הרשויות לפרסם אזהרה לציבור. כך, בשנת 2013 פרסמה הרשות להגנת הצרכן בישראל אזהרה מפני הודעות זכייה פיקטיביות ב-SMS ובדואר אלקטרוני שמקורן בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  נעם ברקן, מעריב, זקנה התמכרה לעוקץ הניגרי, באתר nrg‏, 22 בינואר 2007
↑  הגר בוחבוט, לא זכיתם בכרטיס טיסה, זו הונאת וואטסאפ, באתר ynet, 30 באוגוסט 2017
↑    שגיא כהן, זהירות, פישינג: גל של הונאות בווטסאפ ובסמס, באתר "ידיעות אחרונות", 25 באוגוסט 2018
↑  שמואל מיטלמן, החשודים ב"עוקץ הניגרי" יוסגרו לארה"ב, באתר nrg‏, 21 באוקטובר 2009
↑  מירב קריסטל, קיבלתם SMS שזכיתם? אל תתפתו, באתר ynet, 16 בספטמבר 2013
תאודור קרנר (סופר)

| --- | --- |
תאודור קרנר
תאודור קרנר
 לידה:  23 בספטמבר 1791 דרזדן, סקסוניה
 נהרג:  26 באוגוסט 1813 (בגיל 21) ברוזנוב, מקלנבורג-שוורין
 מדינה:  ממלכת סקסוניה 
 מקום קבורה:  Wöbbelin 
 עיסוק:  משורר, חייל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה, קרויצשולה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  שירה 
 חתימה:   
 
קרל תאודור קֶרנֶר (בגרמנית: Carl Theodor Körner;‏ 23 בספטמבר 1791 – 26 באוגוסט 1813) היה משורר וחייל גרמני. לאחר שהות בווינה, שבה חיבר מספר קומדיות קלות ועבודות נוספות עבור הבורגתיאטר, הוא הפך לחייל והצטרף לליצו פרייקור בהתקוממות הגרמנית נגד נפוליאון בונפרטה. במהלך תקופה זו הפגין אומץ אישי בקרבות רבים, ועודד את חבריו לנשק בעזרת שירים פטריוטיים יוקדים שכתב, אחד מהם הוא ה-"Schwertlied" (שיר החרב), שנכתב במהלך הפוגה בלחימה מספר שעות בלבד לפני מותו, והולחן על ידי פרנץ שוברט. הוא כונה לעיתים קרובות "טירטאוס הגרמני", כמחווה למשורר היווני. ציטוט מפורסם שלו: "רק כוח יוצא דופן צריך לשאוף ליוצא דופן" (Nur ungewöhnliche Kraft darf nach Ungewöhnlichem streben).
יצירות

כרך השירים הראשון שלו פורסם תחת הכותרת Knospen (הוצאת באדס, 1810). מבין הקומדיות שלו, Die Braut (הכלה, 1812), ו-Der Grüne Domino (המסיכה הירוקה, 1812) זכו להצלחה רבה, ו-Der Nachtwächter (שומר הלילה, 1812) היה ראוי לציון. הדרמה Zriny (צריני), טרגדיה היסטורית, היא השאפתנית ביותר מבין יצירותיו. רבים מהשירים מהשנים בצבא הולחנו על ידי קרל מריה פון ובר.
מבחר משירי הקרב שלו נערך על ידי אביו ופורסם תחת הכותרת Leier und Schwert (ברלין, 1814). כל יצירותיו פורסמו בהוראת אימו, ונערכו על ידי הוצאת שטרקפוס (כרך אחד, ברלין, 1834; ארבעה כרכים, 1838).
תרמית המאה העשרים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  Arthur Butz 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1975 
 
תרמית המאה העשרים: המקרה נגד ההשמדה המשוערת של יהדות אירופה (באנגלית: The Hoax of the Twentieth Century: The Case Against the Presumed Extermination of European Jewry) הוא ספר מאת עוזר פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת נורת'ווסטרן ומכחיש השואה ארתור בוץ (אנ'). הספר פורסם במקור בשנת 1975 בממלכה המאוחדת על ידי הוצאת Historical Review Press של אנתוני הנקוק (אנ') (Anthony Hancock), הידוע כמוציא לאור של ספרות הכחשת שואה. יצירה אנטישמית זו הייתה בעלת השפעה בתנועת הכחשת השואה. האקדמאי הקנדי אלן ט' דייוויס תיאר זאת כ"קלאסיקה אנטישמית".
בוץ טען שגרמניה הנאצית לא השמידה מיליוני יהודים באמצעות תאי גזים רצחניים במהלך מלחמת העולם השנייה, ושהשואה הייתה תרמית לצורכי תעמולה.
הספר נאסר לפרסום והפצה בקנדה והוא מדורג בדירוג X בגרמניה, כלומר - שם לא ניתן להציגו או לפרסם אותו. בשנת 2017, חברת מכירת הספרים המקוונת אמזון הסירה את הספר, יחד עם כותרים אחרים המכחישים שואה, מאתריה בארצות הברית ובבריטניה.
הערות שוליים

↑  Michael Freeden; Lyman Tower Sargent; Marc Stears (15 באוגוסט 2013). The Oxford Handbook of Political Ideologies. Oxford University Press. pp. 737–. ISBN 978-0-19-166371-0. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rouben Paul Adalian; Steven L. Jacobs; Eric Markusen; Marc I. Sherman (במרץ 2003). Encyclopedia of Genocide. ABC-CLIO. pp. 181–. ISBN 978-1-57607-446-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Schweitzer, F; Perry, M (2002). Anti-Semitism: Myth and Hate from Antiquity to the Present. Palgrave Macmillan. p. 251. ISBN 978-0312165611. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Mason, Carol (2009). Reading Appalachia from Left to Right: Conservatives and the 1974 Kanawha County Textbook Controversy. Cornell University Press. p. 75. ISBN 978-0-8014-4728-0. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dawidowicz, Lucy (1983). The Holocaust and the Historians. Harvard University Press. p. 15. ISBN 978-0674405677. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Charny, Israel A. (1999). Encyclopedia of Genocide. Vol. 2. ABC-CLIO. pp. 181–182.
↑  Alan Davies (1992).  Davies, Alan (ed.). Antisemitism in Canada: History and Interpretation. Wilfrid Laurier University Press. p. 242. ISBN 9780889202160. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Geri Yonover (2000). "Anti-Semitism and Holocaust denial in the academy: a tort remedy".  In DeCoste, F. C.; Schwartz, Bernard (eds.). The Holocaust's Ghost: Writings on Art, Politics, Law, and Education. University of Alberta Press. p. 329. ISBN 978-0888643377. נבדק ב-7 באוקטובר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Green, Jonathan (2005). Encyclopedia of Censorship. Facts on File. p. 234. ISBN 978-0816044641. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Amazon UK Removes 3 Holocaust Denial Books from Sale". Times of Israel. 9 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ziv, Stav (6 ביוני 2017). "Under pressure, Amazon stops selling Holocaust-denial books". The Jewish Chronicle. נבדק ב-17 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תרמית המאה העשרים".
תומאס הסלאבי

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־8 Gaziura, טורקיה 
 הוצאה להורג:  823 לולבורגאז, טורקיה 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 
תומאס הסלאבי (ביוונית: Θωμᾶς ὁ Σλάβος, בערך 760 – אוקטובר 823) היה מפקד צבאי ביזנטי מהמאה ה-9, הבולט ביותר בהנהגת מרד רחב היקף בשנים 821–823 נגד הקיסר מיכאל השני האמורי (שלט 820–829).
תומאס, שהיה קצין צבא ממוצא סלבי מאזור פונטוס (כיום צפון-מזרח טורקיה), עלה לגדולה, יחד עם הקיסרים לעתיד מיכאל השני ולאון החמישי הארמני (שלט 813–820), תחת חסותו של הגנרל ברדנס טורקוס. לאחר המרד הכושל של ברדנס בשנת 803, תומאס נשאר בצללים עד עלייתו של לאון החמישי לכס המלכות, כאשר תומאס מונה למפקד צבאי בכיר במרכז אסיה הקטנה. לאחר רציחתו של לאון ותפיסת כס המלכות על ידי מיכאל האמורי, התקומם תומאס ותבע לעצמו את כס המלכות. תומאס השיג במהירות תמיכה מרוב התימות (המחוזות) והחיילים באסיה הקטנה, הביס את התקפת הנגד הראשונית של מיכאל וסיים ברית עם הח'ליפות העבאסית. לאחר שניצח על התימות הימיות ועל ספינותיהם, הוא חצה עם צבאו לאירופה והטיל מצור על קונסטנטינופול. הבירה הקיסרית עמדה בהתקפותיו של תומאס ביבשה ובים, בעוד מיכאל השני קרא לעזרה מהשליט הבולגרי חאן אומורטאג. אומורטאג תקף את צבאו של תומאס, אך למרות שנהדפו, הבולגרים גרמו אבדות כבדות לאנשיו של תומאס, שנשברו ונמלטו כשמיכאל הגיע לשדה הקרב כמה חודשים לאחר מכן. תומאס ותומכיו חיפשו מקלט בארקדיופוליס, שם נחסמו במהרה על ידי חייליו של מיכאל. בסופו של דבר, תומכיו של תומאס נכנעו בתמורה לחנינה, והוא הוצא להורג.
המרד של תומאס היה אחד הגדולים בתולדות האימפריה הביזנטית, אך נסיבותיו המדויקות אינן ברורות בשל נרטיבים היסטוריים מתחרים, שבאו לכלול טענות שבדה מיכאל כדי להשחיר את שמו של יריבו. כתוצאה מכך, מניעים וכוחות שונים יוחסו לתומאס ותומכיו. כפי שמסוכם על ידי "מילון אוקספורד של ביזנטיון", "המרד של תומאס יוחס באופן שונה לתגובה נגד איקונוקלאזם, מהפכה חברתית והתקוממות עממית, מרד של הקבוצות האתניות הלא יווניות של האימפריה, שאיפותיו האישיות של תומאס ורצונו לנקום בלאון החמישי". גם השפעותיו על מעמדה הצבאי של האימפריה, במיוחד מול הערבים, שנויות במחלוקת.
ביוגרפיה > המרד > התפרצות והתפשטות המרד באסיה הקטנה

תגובתו הראשונה של מיכאל הייתה להורות לצבא הארמני לתקוף את תומאס. הארמנים הובסו בקלות בקרב ותומאס המשיך דרך החלקים המזרחיים של התימה הארמנית כדי לכבוש את אזור הגבול של כלדיה. כיבושה של הפרובינציה הארמנית לא הושלם משום שהעבאסים, שניצלו את מלחמת האזרחים הביזנטית, פתחו בפשיטות ביבשה ובים נגד דרום אסיה הקטנה, שם תומאס הותיר מעט חיילים. במקום לחזור להתמודד עם הפשיטות הללו, תומאס פתח בפלישה רחבת היקף משלו נגד השטח העבאסי באביב 821, בין אם בסוריה (לפי ברי ואחרים) או בארמניה שבשליטת הערבים (לפי טרדגולד). לאחר מכן שלח תומאס שליח לח'ליף אל-מאמון, שהתרשם מספיק ממפגן הכוח של תומאס כדי לקבל את הצעותיו, במיוחד לאור הבעיות של הח'ליפות עצמה עם המרד של הח'וראמיטים תחת בבאק חרמדין. תומאס ומאמון חתמו על הסכם שלום וברית הדדית. הח'ליף איפשר לתומאס לגייס גברים משטחים שנשלטו על ידי הערבים, ונתן לו רשות לחצות את הגבול ולנסוע לאנטיוכיה שבשליטת ערבי, שם הוכתר כקיסר על ידי הפטריארך של אנטיוכיה האיקונופילי, איוב. בתמורה, נטען כי תומאס הבטיח לוותר על שטחים לא מוגדרים ולהפוך לווסאל של הח'ליף, אם כי התנאים המדויקים של ההסכם נותרו לא ברורים במקורות. בערך באותו זמן, תומאס אימץ בחור צעיר ממוצא לא ברור, שאותו כינה קונסטנטיוס והפך אותו לקיסר שותף.
בינתיים, מיכאל השני ניסה לזכות בתמיכה בקרב האיקונופילים על ידי מינוי קרוב משפחה שלו לארכיבישוף של אפסוס, אך תוכניתו נכשלה כאשר האחרון סירב להתקדש על ידי הפטריארך המוצהר אנטוניוס הראשון קאסימאטס. במאמץ לבסס את אחיזתו במחוזות, ובמיוחד בשתי התימות האסייתיות שעדיין נאמנות לו, הכריז מיכאל על הפחתה של 25 אחוז במיסים עבור 821–822.
בקיץ 821, תומאס ביסס את מעמדו במזרח, אם כי התימוס האופסית והארמנית עדיין חמקו משליטתו. הוא שם את עיניו על הפרס האולטימטיבי, קונסטנטינופול, שהחזקתו לבדה העניקה לגיטימציה מלאה לקיסר. תומאס אסף כוחות, אסף אספקה ובנה מכונות מצור. כדי להתמודד עם הצי הקיסרי החזק שהוצב בבירה, הוא בנה ספינות חדשות כדי להגדיל את הצי הקיים שלו, שהגיעו מהתימות הימיות של Cibyrhaeot והים האגאי, ואולי כללו כוחות משימה מהתימה של הלאס. תומאס הזעיק את גרגוריוס פטרוטוס, גנרל ואחיינו של לאון החמישי, שמיכאל הגלה לאי סקירוס, ונתן לו את הפיקוד על הצי. עד אוקטובר, הציים הנאמנים לתומאס סיימו להתאסף בלסבוס, וצבאו של תומאס החל לצעוד מהתימה התרקזית לעבר אבידוס, שם התכוון לחצות לאירופה.
בשלב זה, תומאס סבל מהיפוך מזלו הראשון: לפני יציאתו לאבידוס, הוא שלח צבא תחת בנו המאומץ קונסטנטיוס נגד הארמנים. קונסטנטיוס הוכה ממארב על ידי הסטרטגוס אולביאנוס ונהרג, אם כי הצבא הצליח לסגת עם מעט נפגעים יחסית. ראשו הכרות של קונסטנטיוס נשלח למיכאל, ששלח אותו לתומאס באבידוס. תומאס לא נרתע מהכישלון הקטן יחסית הזה, וחצה לאירופה זמן מה בסוף אוקטובר או בתחילת נובמבר. שם, קונסטנטיוס הוחלף עד מהרה כקיסר שותף באדם עלום אחר, נזיר לשעבר שגם תומאס אימץ וקרא לו אנסטסיוס.
ביוגרפיה > המרד > תוצאות והשפעות

סופו של המרד הגדול של תומאס הסלאבי היה במצעד הניצחון של מיכאל השני, שנערך במאי 824 בקונסטנטינופול. בזמן שהוא הוציא להורג את מתנדביו של תומאס מהח'ליפות ואולי גם מקרב הסלאבים, המספר העצום של הפרטים המעורבים, ההכרח להיראות נאמן ולחסוך בחיי הנוצרים, והצורך להחזיר את השלווה הפנימית לממלכתו אילצו את מיכאל לטפל בחיילים המובסים של תומאס בסלחנות: רובם שוחררו לאחר שצעדו בהיפודרום במהלך חגיגתו, ורק המסוכנים ביותר הוגלו לפינות נידחות של האימפריה. במאמץ להכפיש את יריבו, אישר מיכאל גרסה "רשמית" ומעוותת מאוד של חייו והמרד של תומאס. המסמך נכתב על ידי הדיאקון איגנטיוס ופורסם בשנת 824 בשם "נגד תומאס". מסמך זה הפך במהירות לגרסה המקובלת של האירועים.
תומאס נכשל למרות תכונותיו והתמיכה הנרחבת שזכה לה, שהביאה לו שליטה ברוב האימפריה. למרל סבור שכמה גורמים מילאו תפקיד בתבוסתו: התימות האסייתיות שהוא לא הכניע סיפקו חיזוקים למיכאל; הצי של תומאס תפקד גרוע; והמתקפה הבולגרית הסיטה אותו הרחק מהבירה והחלישה את צבאו. אך המכשולים המכריעים ביותר היו חומותיה הבלתי ניתנות לחדירה של קונסטנטינופול, אשר הבטיחו שניתן יהיה להפיל קיסר ששלט בקונסטנטינופול רק מתוך העיר.
המרד של תומאס היה "האירוע הפנימי המרכזי" בתקופת שלטונו של מיכאל השני, אך הוא לא היה הרסני במיוחד במונחים חומריים: פרט לתראקיה, שסבלה מנוכחותם הממושכת של הצבאות היריבים ומהקרבות שנלחמו שם, מהחלק הגדול יותר של האימפריה נחסך מפגעי המלחמה. הצי הביזנטי ספג אבדות גדולות, כאשר במיוחד הציים של התימות נהרסו, בעוד שכוחות היבשה ספגו מעט אבדות יחסית. לפי המסורת, זה הביא לחולשה צבאית ולאי-סדר פנימי שנוצלו במהירות על ידי המוסלמים: בשנים שלאחר המרד של תומאס, גולים אנדלוסים כבשו את כרתים והאע'לבים התוניסאים החלו בכיבוש סיציליה, בעודם במזרח, הביזנטים נאלצו לשמור על עמדה הגנתית בדרך כלל כלפי הח'ליפות. מחקר עדכני יותר ערער על המידה שבה מלחמת האזרחים הייתה אחראית לכישלונות הצבאיים הביזנטיים במהלך השנים הללו, וציטט סיבות אחרות להסביר אותם: וורן טרדגולד סבור כי הכוחות הצבאיים של האימפריה התאוששו די מהר, וכי הנהגה צבאית לא מוכשרת יחד עם "הריחוק של סיציליה, היעדר חיילים סדירים בכרתים, בו-זמנית ההתקפות על שני האיים וחוסר העניין רב השנים של הממשלה בכוח ימי" היו אחראים הרבה יותר לאובדן האיים.
מיניאטורה מהסקייליטסים של מדריד המתארת את מסעו כביכול של תומאס לערבים
מפה של התימות של אסיה הקטנה (אנטוליה המודרנית) ושל תראקיה בערך 842
חייליו של תומאס מביסים את הכוחות הנאמנים למיכאל השני. מיניאטורה מהסקייליטס של מדריד.
לכידת עיר באסיה הקטנה על ידי חייליו של תומאס. מיניאטורה מהסקייליטסים של מדריד.
תומאס והצי שלו חוצים מאבידוס לתראקיה. מיניאטורה מהסקייליטסים של מדריד.
קונסטנטינופול וחומותיה בתקופה הביזנטית
תאופילוס והפטריארך מובילים תהלוכה להצלת קונסטנטינופול במהלך המצור של תומאס הסלאבי
תומאס וצבאו מסתערים על קונסטנטינופול. מיניאטורה מהסקייליטסים של מדריד.
הדחת התקפת הצי של תומאס על חומות קונסטנטינופול מול הים. מיניאטורה מהסקייליטסים של מדריד.
הצי של מיכאל הורס את ספינותיו של תומאס באמצעות אש יוונית. מיניאטורה מהסקייליטס של מדריד.
הבולגרים תחת אומורטאג תוקפים את צבאו של תומאס. מיניאטורה מהסקייליטסים של מדריד.
צבאו של מיכאל השני מביס את תומאס. מיניאטורה מתוך הכרוניקה של קונסטנטינוס מאנאסס.
הכניעה וההשפלה של תומאס, כפי שמתואר בסקייליטס של מדריד
הגנרל אולביאנוס מוציא להורג את אנסטסיוס, בנו החורג של תומאס.
סולידוס זהב של מיכאל השני עם בנו, תיאופילוס
שלמה יהודה רפפורט

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1790 י"ט בסיוון ה'תק"ן לבוב, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  16 באוקטובר 1867 (בגיל 77) י"ט בתשרי ה'תרכ"ח פראג, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום פעילות:  לבוב, טרנופול, פראג
 תקופת הפעילות:  ? – 16 באוקטובר 1867 
 השתייכות:  רבני גליציה, תנועת ההשכלה
 תחומי עיסוק:  חכמת ישראל
 תפקידים נוספים:  אב"ד טרנופול ופראג
 חותנים:  רבי אריה לייב הלר ("קצות החושן")
 חתימה:   
 
הרב שלמה יהודה ליב הכהן רפפורט (רפאפורט, רפופורט, כונה: שי"ר ולעיתים שיל"ר; י"ט בסיוון ה'תק"ן, 1 ביוני 1790 – י"ט בתשרי ה'תרכ"ח, 18 באוקטובר 1867) היה רב ואב"ד טרנופול בשנים 1838–1840 ובפראג מ-1840 עד לפטירתו. היה מאנשי תנועת ההשכלה בגליציה וממייסדי חכמת ישראל.
ביוגרפיה > טרנופול

ב-1837 הציע יוסף פרל למנות את הרב שי"ר לרב העיר טרנוֹפּוֹל. כוונתו בצעד זה הייתה כפולה: הן לפתור את בעיותיו הכלכליות של הרב שי"ר, והן לקדם את ההשכלה בגליציה על ידי מינוי רב-משכיל בעירו. בסיוע קשריו של פרל אצל השלטונות נבחר הרב שי"ר למשרה בסוף אותה שנה, והיה לראשון המשכילים בגליציה שמונה לתפקיד רב קהילה. לרגל קבלת המשרה החל רפפורט להתרחק ממקורביו הקיצוניים; בין היתר פרסם מכתב גינוי לאברהם גייגר, ששימש מאוחר יותר בפולמוס סביב רבנות הלה בברסלאו, ודרש שיסיר את שם הרב שי"ר מרשימת הכותבים בכתב-העת המרכזי לחכמת ישראל, Wissenschaftliche Zeitschrift für jüdische Theologie. הרב הצעיר ענה בזעם.
המינוי התקבל בברכה ובשמחה אצל רוב המשכילים, אך היו גם מתנגדים כמו רנ"ק, שטען כי עדיין מוקדמת השעה לכך. התנגדות חריפה יותר באה מקבוצה של משכילים צעירים שכינו את עצמם "הרואים". הם דגלו בהשכלה מתונה יותר, וכתבו נגדו ב-1837 חוברת עם דברי ביקורת חריפים. מן הצד השני, המחנה השמרני בטרנופול פתח מיד במערכה כנגד הרב שי"ר שכללה חרמות, פשקווילים, הפצת שמועות על עבירות שלו על ההלכה והצקות בלתי פוסקות שהגיעו לשיאם בליל שבועות ה'ת"ר (1840), כשבית הרב הותקף באבנים וחלונותיו נופצו. המשכילים מצדם לא טמנו ידם בצלחת והדברים הגיעו עד עירוב השלטונות. לצד המניעים האידאולוגיים, ההתנגדות נבעה גם מעוינותם של הדיינים המקומיים שראו את התפקיד כשלהם.
בראשית 1838 הגיע שי"ר לעיר למרות ההתנגדויות, אך במהרה פעל בניגוד לתקוותיו של פרל. כמה חודשים לאחר מינויו פעלו השלטונות נגד בתי המדרש והמקוואות בעיר, ושי"ר שלא ידע שהדבר התרחש בעקבות מכתב מפרל כינס את ראשי הקהילה, ואיים שיתפטר אם לא יפעלו לביטול הגזרה. למרות ההתקפות החריפות, רבנים בולטים נמנעו מלצאת נגד שי"ר, ואף רבה השמרני של לבוב, יעקב אורנשטיין סירב להביע התנגדות למינויו. החתם סופר, הידוע בהתנגדותו לחידושים בהונגריה, אף תמך בו בגלוי וביטל את טענות מתנגדיו כחסרות בסיס. כעבור זמן קצר חלה מגינו העיקרי, פרל, והלך לעולמו ב-1839, והרב שי"ר הבין שדרכו בטרנופול לא תצלח.
ב-1839 הסתכסך הרב שי"ר עם ידידו הטוב שד"ל, סכסוך שהיו מעורבים בו ענייני השקפת עולם יחד עם עלבונות אישיים. שד"ל שלח לרב שי"ר "ספר כריתות" ופסק עליו כי "מיטב השי"ר כזבו". רק ב-1841 התפייסו הרב שי"ר ושד"ל וחזרו להתכתב ולהחליף דעות ומחקרים. גם רנ"ק התרחק מהרב שי"ר לאחר שהלה לא קיבל את עצתו שלא לבוא לטרנופול; לפני פטירתו של רנ"ק ב-1840 התפייסו השניים.
ביוגרפיה > פראג

באמצע 1840, לאחר שנתיים של התמודדות קשה מול מהר"ץ חיות, נבחר הרב שי"ר לכהן כאב בית דין בפראג. הוא עבר העירה, שם נשאר עד פטירתו. ב-1847 קיבל רשמית גם את משרת הרב. הסביבה אליה נקלע הייתה שונה מאוד ממה שהורגל בה בגליציה הנחשלת. הרוב הגדול של יהודי העיר לא טרחו כלל לשלוח את ילדיהם לתלמודי תורה בנוסף לחינוך הממשלתי, והאינטלקטואלים הצעירים היו מנוכרים לדת והשתתפו באופן מלא בתרבות הגרמנית או, בשוליים, הצ'כית. תנועת ההשכלה, שהוא היה לה פעיל נמרץ במולדתו, גוועה בפראג מזה כמה שנים. בנסיבות החדשות הפכו עמדותיו, שנחשבו נועזות למדי בגליציה, לאנכרוניסטיות. הציבור המודרני ראה בו שמרן מאובן, והמיעוט המסורתי אמנם לא פקפק בהנהגתו הפומבית אך חשד בו בדעות פסולות. במהלך שהותו בעיר הוסיף הרב שי"ר לנהל את מאבקיו כנגד האגף הרדיקלי של אנשי חכמת ישראל: ב-1846 כתב ספר בשם "תוכחת מגולה" נגד כינוס הרבנים הרפורמים בפרנקפורט, ובו טענות חריפות של הרב שי"ר כנגד אברהם גייגר, שמואל הולדהיים ותומכיהם.
בשנותיו בפראג פרסם מאמרים ומחקרים בכתבי העת "כרם חמד", "המגיד" ואחרים. הוא היה למעשה עורך בפועל של "כרם חמד", משום שהעורך, שמואל גולדנברג, התייעץ איתו בכל עניין ומסר לידיו את ההחלטות על תוכן כתב העת. כדברי ההיסטוריון יצחק ברזילי:
בין השאר כתב מבוא מפורט להוצאה חדשה של הספר "הגיון הנפש" מאת אברהם בר חייא הנשיא, הוסיף הערות לתרגום של "מסעות בנימין מטודלה" לאנגלית וכן פרסם מחקרים על עשרת השבטים האבודים, על הקראים ועל הכוזרים. ב-1852 הוציא את הכרך הראשון והיחיד של "ערך מלין", חיבור אנציקלופדי על נושאים, מקומות ואישים בתלמוד. מתנגדיו, ובהם אברהם גייגר ויהושע השל שור, יצאו בביקורת על הספר, וטענו שהוא ארכני, לא מדויק ושמרני מדי, ושהערך על האגדה מועתק מ"מורה נבוכי הזמן" של רנ"ק. הרב שי"ר ענה בדברים חריפים למבקריו והפולמוסים נמשכו בשנים הבאות. ב-1866 עוד כתב ביקורת בשם "תורה אור" על ספרו של גייגר Urschrift. הרב שי"ר המשיך גם בהתנגדותו לאורתודוקסיה הקיצונית, וב-1861 כתב חוברת בשם "דברי שלום ואמת" להגן על זכריה פרנקל מן ההתקפות של האורתודוקסים על ספרו "דרכי המשנה" וניסה לפשר בין פרנקל לרש"ר הירש, שדרש שהלה יפרסם הבהרה בנוגע להשקפתו על מקור התורה שבעל פה במעמד הר סיני. כשפרנקל הוציא מודעה בה עקף את הסוגיה, ביקר אותו רפפורט בחלק השני של הקונטרס והצטרף לתביעתו של הירש, אם כי הוסיף לנקוט בנימה מתונה יותר. נטייתו לפולמוסנות וויכוחיו עם בני דורו, בהם שד"ל, "הרואים", הרבנים הרפורמים, ר' צבי הירש חיות, אליקים כרמולי, יצחק מרדכי יוסט ואחרים הביאו להמעטת חידושיו בתחום המחקר ולהתיישנות שיטתו והשקפותיו בעיני עמיתיו.
ב-1860 חגגו לו בכמה קהילות יובל שבעים שנה, והוא קיבל מכתבי ברכה וחוברות הוקרה. בשנותיו האחרונות עוד הספיק להשפיע על פרץ סמולנסקין הצעיר שביקר בפראג. באוקטובר 1867 הלך לעולמו ונקבר בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב. לאחר מותו נדפסו קובצי מאמרים ומחקרים שלו, וכן אסופה של אגרותיו לשד"ל ולאחרים בשמות "זיכרון לאחרונים" ו"אגרות שיר". חלק גדול מכתביו המקוריים נמצאים כיום בארכיון המוזיאון היהודי בפראג.
לקריאה נוספת

שמעון ברנפלד, תולדות שי"ר: ר' שלמה יהודה רפאפורט: ציור קולטורי מחייו, זמנו ופעולתו המדעית, ברלין: אחיאסף, תרנ"ט. (הספר, בארכיון האינטרנט)
פ"ה וועטשטיין ושזחה [=שלמה זלמן חיים הלברשטאם], לתולדות שי"ר: הערות נוספות על תולדות הרב שלמה יהודה רפאפורט, קרקוב: יוסף פישער, תר"ס.
יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ב, ירושלים תשי"ב, עמ' 215–266.
יצחק ברזילי, "תרומתו של שלמה יהודה רפופורט לחכמת ישראל", בתוך: Jewish Book Annual 25 (1968), New York, pp. 249-258.
שמעון פדרבוש (עורך), חכמת-ישראל באירופה, ע' 323-312, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1965.
נתן שיפריס, שי"ר חדש: שלמה יהודה רפפורט: רבנות, השכלה, לאומיות, מרכז שז"ר, 2022.
נתן שיפריס, "איש השילובים: שי"ר בין השכלה ומחקר לרבנות ולאומיות", בתוך: נתן שיפריס, שמואל פיינר, חנן גפני (עורכים), מגלי טמירין - תנועת ההשכלה היהודית בגליציה: היסטוריה, ספרות, הגות וזיכרון, אוניברסיטת חיפה, 2022.
על נכדה של הנרייטה חנה רפפורט מטרנופול לבית שלמה יהודה רפפורט סבתו של אדמונד וילהלם ברילנט לבית רפפורט וממיסדי חיל הים
Isaac Barzilay, Shlomo Yehudah Rapoport (Shir), 1790-1867, and His Contemporaries: Some Aspects of Jewish Scholarship of the Nineteenth Century, Ramat Gan: Massada Press, 1969.
הערות שוליים

↑  Ezra Spicehandler, Joshua Heschel Schorr: Maskil and East European Reformist, Hebrew Unio College Annual, 1960. עמ' 193.
↑  פישמן, נחמן יצחק, הרואה ומבקר ספרי מחברי זמננו, אופן תקצט, באתר היברובוקס
↑  חיים גרטנר, דימוי ומציאות ביחסי משכילים וחסידים, ישן מפני חדש ב, תשס"ט, עמ' 357-365
↑  Hillel J. Kieval, Languages of Community: The Jewish Experience in the Czech Lands, University of California Press, 2000. עמ' 159.
1 2  חיים לנדרר. R’ Shlomo Yehuda Rapoport (Shir), Champion of Jewish Unity in the Modern Era.
↑  שלמה יהודה רפפורט, תוכחת מגולה, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266794905171  PLWABN: 9810683319405606  BnF: cb10634026g (data)  GND: 116330716  ISNI: 0000 0000 6632 7867  LCCN: n84182049  NKC: zmp2015855186  NTA: 164383271  SELIBR: 254487  SUDOC: 250172623  VcBA: 495/162222  VIAF: 40127266   WorldCat (עם VIAF): 40127266 
"ערך מלין", פראג תרי"ב 1852
מצבתו שי"ר בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב
תיארוך מצטבר

תיארוך מצטבר הוא מחקר העוסק בחקר שינויים מינורים בזמן ובלוח השנה המצטברים לאורך שנים רבות.
טכיקות תיארוך מצטבר מאפשרות בנייה של כרונולוגיות שנתיות המתארות שינויים משנה לשנה, ובאמצעותן אפשר לתארך אירועים בלוח שנה או ביממה כוכבית בתקופות קדומות, וכן לשער אירועים שיתרחשו בעתיד הרחוק.
טכיקות למדידת תיארוך מצטבר

ארכאולוגים משתמשים בתיארוך טבעות עצים, דנדרוכרונולוגיה, כדי לקבוע את הגיל של פיסות עץ ישנות. עצים בדרך כלל מוסיפים טבעות צמיחה על בסיס שנתי. המרווח בין הטבעות רחב יותר בשנים של צמיחה רבה, וצר יותר בשנים של צמיחה מעטה. ניתן להשתמש בדפוסי צמיחתן של טבעות העצים כדי לקבוע את הגיל של דוגמאות עץ ישנות, וגם להתחקות אחר תנאי האקלים המקומיים. טכניקה זו שימושית עד למועד שלפני כ-9,000 שנה עבור דגימות ממערב ארצות הברית תוך שימוש בסדרות טבעות עצים חופפות מעץ חי ומת.
טכניקה נוספת בה משתמשים ארכאולוגים היא לבדוק את עומק החדירה של אדי מים לתוך חפצי אובסידיאן (זכוכית וולקנית). אדי המים יוצרים "קליפת הידרציה" באובסידיאן, ולכן גישה זו ידועה בשם "תיארוך הידרציה" או "תיארוך אובסידיאן", והיא שימושית לקביעת תאריכים עד 200,000 שנים אחורה.
טכניקות נוספות לתיארוכים מצטבר:
דגימת ליבות קרח.
ליצנומטריה.
תיארוך פליאומגנטי.
ורוות.
ספלאותם.
אקנתוכרונולוגיה.
סקלרוכרונולוגיה.
תיארוך מצטבר באסטרונומיה

תנועת המסלול של כדור הארץ היא נטיית ציר כדור הארץ על מסלולו ביחס לשמש, נקיפה גירוסקופית של ציר כדור הארץ כל 26,000 שנה. נקיפה קורית כל 440 יום,  נקיפה של מסלול כדור הארץ וכן וריאציות מסלוליות כגון קדם פריהליון, נקיפה אפסידית, קורית בכל 19,000 ו-23,000 שנים. תנועות המסלול של כדור הארץ משאירות עקבות גלויים בתיעוד הגאולוגי. שינויים אלו מספקים רצף ארוך טווח של אירועי אקלים, המתועדים בשינויים בעובי שכבות המשקעים. תיעוד זה ידוע כ"ניתוח ורווה". וורווה פירושו שכבה או שכבות של משקעים. בדרך כלל, באגם או בקרחון. הטמפרטורה גרמה לשינויים ביחס האיזוטופי של איזוטופי חמצן במשקעים. את התיעוד אפשר לראות בשפע היחסי של מאובנים (Relative species abundance) (אנ'). ניתן לכייל אותם בצורה מהימנה לאורך תקופה של 40 מיליון שנה, והדבר מספק אימות חלופי לתיארוך רדיומטרי במקרים שבהם קיים תיעוד מספיק כדי לספק עקבות אמינים.
היפוכי קוטביות בשדה המגנטי של כדור הארץ שימשו גם לקביעת זמן גאולוגי. מעת לעת, השדה המגנטי של כדור הארץ מתהפך ומשאיר אות מגנטי בסלעי געש ומשקעים. ניתן לזהות אות זה ולתעד רצפים, ובמקרה של סלעים געשיים, לקשור זאת לתיארוך רדיומטרי.
הערות שוליים

↑  The axis of rotation is inclined 0.2 seconds from the axis of symmetry, with an observed effect that the axis of rotation moves about its axis of symmetry every ~440days. - Analytic Mechanics, Grant R. Fowles, 1962, Holt, Reinehart & Winston, New York
↑  Telling Time, Nature, Nature Publishing Group, 2006, Volume 444/9, pp. 134