stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ובאני לו סלסו
קריירת מועדונים > קריירת נבחרות

בעקבות סדרת הופעות מרשימות במדי רוסאריו, זומן לו סלסו על ידי חוליו אולרטיקואצ'אה לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. הוא שותף כמחליף בהפסדה של ארגנטינה 0–2 לפורטוגל בפתיחת שלב הבתים, ושותף בהרכב בניצחון 1–2 על אלג'יריה ובשוויון 1-1 מול הונדורס, שהביא להדחתה של ארגנטינה כבר בתום השלב המוקדם.
לו סלסו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה ב-11 בנובמבר 2017, תחת המאמן חורחה סמפאולי, במשחק ידידות מול רוסיה. הוא פתח בהרכב והוחלף לאחר כשעה, וארגנטינה המשיכה לניצחון 0–1 בסיום.
לקראת מונדיאל 2018 ברוסיה, זומן לו סלסו על ידי סמפאולי לסגל הנבחרת לטורניר. הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-9 באוגוסט 2018, בניצחון נבחרתו 3–0 על נבחרת גואטמלה.
תארים

אליפות צרפת: 2017/2018
הגביע הצרפתי (2): 2016/2017, 2017/2018
גביע הליגה הצרפתית: 2017/2018
הסופר קאפ הצרפתי: 2017, 2018
נבחרת ארגנטינה
קופה אמריקה: 2021
הפיינליסימה: 2022
קופה אמריקה: 2024
סטטיסטיקות

נכון ל-1 ביוני 2018
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | בגביע הליגה> הופעות | בגביע הליגה> שערים | במפעלים יבשתיים> הופעות | במפעלים יבשתיים> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 13 | 0 | 3 | 0 | - | - | - | - | 16 | 0 |
| 2016 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 14 | 2 | 1 | 0 | - | - | 9 | 0 | 24 | 2 |
| 2016/2017 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 9 | 1 | 5 | 0 | - | - | - | - | 14 | 1 |
| 2016/2017 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 4 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 |
| 2017/2018 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 33 | 4 | 4 | 1 | 4 | 1 | 7 | 0 | 48 | 6 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 73 | 6 | 14 | 1 | 4 | 1 | 16 | 0 | 107 | 9 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

נכון ל-7 ביולי 2019
| נבחרת ארגנטינה> שנה | נבחרת ארגנטינה> הופעות | נבחרת ארגנטינה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 2017 | 2 | 0 |
| 2018 | 8 | 1 |
| 2019 | 9 | 1 |
| סה"כ | 19 | 2 |
גממיתיים

| גממיתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: גממיתיים
שם מדעי
 Haemulidae ‏גיל, 1885

גממיתיים (שם מדעי: Haemulidae) הם משפחת דגי שונית מסדרת הדקראים. הם חיים בימים טרופיים שונים, בעיקר בשוניות אלמוגים.
לדגים אלה עיניים גדולות, פיות גדולים בעלי שפתיים רחבות ומעוגלות. סנפיריהם קצרים ורחבים כשסנפיר הגב גדול ומכיל מעט קוצים בקצהו. רבים מהם צבעוניים מאוד. הם נעים בלהקות ברחבי השונית ומחפשים דגים נקאים שיסירו מגופם טפילים.
דגים אלה נחים במשך היום במערות ומגיעים לריף לאכול בלילה. הם ניזונים בעיקר מחסרי חוליות ימיים. הם לומדים בהיותם דגיגים את הנתיבים המסורתיים מאתרי האכילה שלהם לאתרי המנוחה. אם קבוצה של 10–20 דגיגים מסומנת ומושתלת באוכלוסייה אחרת, הדגיגים עוקבים אחרי המקומיים לאורך מה שעבורם הוא מסלול חדש. אם לאחר יומיים מורחקים כל המקומיים – הדגיגים ממשיכים לדבוק במסלולים ובאתרי האכילה והמנוחה שלמדו מהם.
מיון

משפחה גממיתיים (Haemulidae)
סוג Anisotremus
סוג ומין יחיד Boridia grossidens
סוג ומין יחיד Brachydeuterus auritus
סוג Conodon
סוג Diagramma
סוג ומין יחיד Emmelichthyops atlanticus
סוג ומין יחיד Genyatremus luteus
סוג Haemulon
סוג Haemulopsis
סוג ומין יחיד Isacia conceptionis
סוג Microlepidotus
סוג Orthopristis
סוג ומין יחיד Parakuhlia macrophthalmus
סוג Parapristipoma
סוג יצרוד (Plectorhinchus)
סוג Pomadasys
סוג Xenichthys
סוג Xenistius
סוג ומין יחיד Xenocys jessiae
הערות שוליים

↑  Gene S. Helfman, Eric T. Schultz, Social transmission of behavioural traditions in a coral reef fish, Animal Behaviour 32, 1984-05, עמ' 379–384 doi: 10.1016/s0003-3472(84)80272-9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543311805171  LCCN: sh85057550
גארגאסטיוס

גארגאסטיוס (באנגלית: Gurgustius, בוולשית: Gorust; נפטר בשנת 753 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין תיעוד היסטורי למלכותו, והוא אחד מהמלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מציין כי היה בנו של ריבאלו אשר מלך לפניו, ולאחר מותו מלך בנו סיסיליוס הראשון.
ג'פרי אינו מתארך את מלכותו, אולם בשל תיארוך מלכות אביו ניתן לתארך את מלכותו לשלהי המאה השמינית לפנה"ס.
גמנסיה השכלה

גמנסיה השכלה הייתה בית ספר תיכון אקסטרני שפעל בתל אביב בין שנות השלושים לשנות השישים של המאה ה-20 כשמטרתו העיקרית הייתה לאפשר לתלמידים, שהיו חייבים לעבוד למחייתם, להשלים את לימודיהם ולגשת לבחינות הבגרות. מייסדו ומנהלו של המוסד לאורך כל שנות קיומו היה המורה יוסף יהודה גורדון (1901–1971), שהיה מראשוני המורים למתמטיקה ולפיזיקה ביישוב היהודי. במשך מספר שנים בית הספר גם הציע לימודי בוקר. במשך שנות קיומו למדו בו מאות רבות של תלמידים ובזכותו יכלו להשלים את חוק לימודיהם חרף דלות אמצעיהם.
תמונת מחזור של תלמידי גמנסיה השכלה, שנות ה-50
תמונת מחזור של תלמידי גמנסיה השכלה, שנות ה-60
תולדות גמנסיה השכלה

גמנסיה השכלה הייתה פרי יוזמתו של בעליה ומנהלה מיומה הראשון עד האחרון, יוסף יהודה (יוליאן) גורדון, מי שהיה יו"ר הסתדרות הפועל המזרחי בווילנה, עלה לארץ ב-1922, הפך חילוני, הקים משפחה ועבד בתחילה כמורה למתמטיקה ופיזיקה בבית ספר תחכמוני בתל אביב.
בית הספר שכן ברחוב דבורה הנביאה (שלימים שונה שמו ל"זלמן שניאור"), למרגלות כיכר ביאליק ומבנה העירייה בו שוכן כיום המוזיאון לתולדות תל אביב. ב-1926 נרכשה "אדמה ועליה בית המכיל חדר אחד, מרפסת סגורה, מטבח, חדר רחצה ומרתף", ועל מגרש זה נבנה לימים מבנה נוסף בן קומתיים ששימש את הגמנסיה יחד עם הבית המקורי, בעוד יוסף גורדון ובני משפחתו התגוררו בקומה השנייה.
לאחר שסייע למאבק להחדרת לימודי מתמטיקה ומדעים לבית הספר הדתי "תחכמוני", בשלהי שנות ה-20 התגבשה ההכרה אצל גורדון, כי יש לדאוג להשכלה מתאימה ולהכין את התלמידים העבריים לבחינות הבגרות ובלימודי ערב, על מנת שיוכלו גם לעבוד למחייתם. ב-1931 אישר ראש מחלקת החינוך בממשלת המנדט בירושלים יוסף בנטואיץ את ההצעה: 
"מסופקני אם יש כיום דרישה גדולה לקורסים כמו שאתה מתאר - בשנה הזאת נבחנו בבחינות הבגרות רק 20 יהודים מכל הארץ. אולם עלי לציין שבחיפה קיימים קורסים כאלה בהנהלת הד"ר דוד מראני ... על כן ייתכן כי כמו בשוק המסחר כן גם כאן יכולה ההספקה ליצר את הדרישה, וכדאי אולי לעשות את הניסיון". (מכתב מה-17.7.31, ארכיון גמנסיה השכלה)
ב-16 בספטמבר 1933 אישר מנהל מחלקת החינוך W. A. Stewart את קבלת המכתב "בדבר פתיחת בית ספר מקצועי בתל אביב", ומסיבת הסיום של המחזור הראשון של "בית הספר התיכוני להשכלה מקצועית" התקיימה ב-1936 (מקור: ארכיון גמנסיה השכלה).
על פי תמונת מחזור שנשמרה, עברו בהצלחה את בחינות הבגרות הארצישראליות תשעה מבני המחזור השני של "בית הספר התיכוני להשכלה מקצועית" (תרצ"ז). בהמשך קוצר שם בית הספר ל"גמנסיה השכלה". ב-1939 הכירה האגודה השיתופית "המעביר" (לימים, קואופרטיב "דן") בתלמידי הגמנסיה כתלמידים מן המניין בעיר העברית, ואפשרה להם להשתמש בכרטיסי תלמיד מוזלים.
מאות תלמידים רכשו השכלה ועשרות רבות של תלמידים הצליחו לעבור את בחינות הבגרות תודות לגמנסיה השכלה. על פי רישומי הציונים ששרדו בארכיון בית הספר, בשנות החמישים למדו כ-120 תלמידים בבית הספר מדי שנה, ובתחילת שנות הששים הצטמצם המספר. בין 1964 ל-1967 השתנה הפורמט ל"הגשה לבגרות" עד שבית הספר נסגר רשמית אי שם באמצע שנות הששים.
מורי בית הספר

רשימה ששרדה ככל כנראה משנות הארבעים מונה 18 מורים, רובם מתל אביב. היא כוללת  גם נציגים מירושלים, פתח תקווה ורחובות. הובילו את סגל המורים יוסף ליפשיץ (ספרות), ברוך סנדומירסקי, חוה פיט, ליזה פישר, מרדכי רושולד, ישראל קבקר ומיכאל כבירי. מורה שהיה גם תלמיד בבית הספר הוא מי שלימים כיהן כרב הראשי לישראל וכרב הראשי לתל אביב-יפו, הרב ישראל מאיר לאו, שלימד תנ"ך בבית הספר בתמורה לשיעורים פרטיים במתמטיקה מהמנהל גורדון.
הווי בית הספר

בבית הספר נלמדו כל המקצועות שנדרשו לתעודת בגרות. למשל, בשנת הלימודים תשי"ג – 1952/3 נלמדו המקצועות הבאים: אנטומיה, היסטוריה, אנגלית, הנדסה, אלגברה, דקדוק, עברית, תנך, פיזיקה, אנגלית, תלמוד, ידיעת הארץ וכימיה. במהלך השנים גם נלמדה השפה הערבית. שכר הלימוד נקבע לפי היכולת הכלכלית של התלמיד; בשנת הלימודים תש"ט נע המחיר בין 3.5 ל-4 לירות לחודש (הנחה לתלמידי "עליית הנוער" בסך 2 לירות בתש"ז), ובתשט"ו - בין 20–25 ל"י לחודש.
במשך השנים עסקו בית הספר וגורדון עצמו בהפצת חומרי לימוד ותכנים פרי עטם של תלמידים ומורים:
ב-1934 החל בית הספר בהוצאת "עלון למתמטיקה ופיזיקה לתלמידי בתי הספר התיכוניים ולמשתלמים";
בהמשך הוציאו תלמידי בית הספר ירחון בשם "המעיין" (עותק ששרד הוא משנת תרצ"ט). מערכת העיתון הורכבה מתלמידים שנחשבו מצטיינים – מכאלה לנציצקי, עטרה שימל, אלישיב פלטניק; הירחון דן בענייני השעה ("בימי ניסיון", "הנוער ותפקידיו בשעה זו") וכלל גם מדור ספרותי, וכן חידות, שאלות ופרפראות.
"הוצאת גמנסיה השכלה בתל אביב" הוציאה גם את ספרו של מורה בית הספר יוסף ליפשיץ, "עיקרי תורת הספרות" (ת"ש)
יוסף גורדון עצמו היה כותב פורה מאוד של ספרי לימוד וחוברות תרגילים במתמטיקה, כשבין פרסומיו – "תרגילי אלגברה", "מילואים לאלגברה", "לוחות לוגריתמיים וטריגונומטריים", "תרגילי טריגונומטריה למגמה ספרותית", "גאומטריה אנליטית במישור", "ראשית חשבון הגזירה והסכימה (חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי)" וספרו החשוב ביותר, "פונקציות".
אינג' יוסף גורדון, מייסדה ומנהלה של גמנסיה השכלה
מפרסומי גמנסיה השכלה
גדעון טרן

| --- | --- |

טרן בספטמבר 2009
 לידה:  9 באוגוסט 1953 (בן 71) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד מחו"ה אלון  מפקד יחידת מורן  מפקד עוצבת קלע דוד  מפקד חטיבת קרייתי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל     המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 יועץ לקידום ההוראה, המכללה האקדמית צפת  מרצה, המכללה האקדמית גליל מערבי  סמנכ"ל לפדגוגיה, בית הספר הריאלי העברי בחיפה  מנהל בית בירם בבית הספר הריאלי העברי בחיפה  מרצה במכללה לביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה  מנהל חטיבת הביניים בתיכון "העמק המערבי"
 
גדעון טרן (נולד ב-9 באוגוסט 1953) הוא איש חינוך ישראלי. שימש כסמנכ"ל לפדגוגיה של בית הספר הריאלי העברי בחיפה, ניהל את בית בירם, החטיבה העליונה של בית הספר הריאלי ואת חטיבת הביניים בבית הספר התיכון העמק המערבי ביפעת. קודם לכן, הגיע עד דרגת דרגת אלוף-משנה בצה"ל, לאחר ששימש, בין היתר, כמפקדם של יחידת מורן ובסיס מחו"ה אלון.
ביוגרפיה

טרן למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה מכיתה א' ועד כיתה י"ב. היה פעיל בתנועת הצופים ושימש ראש גדוד בשבט כרמל. התגייס בשנת 1971 לחיל השריון ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים היה צוער בקורס קציני שריון (קק"ש) ולחם בקרבות הבלימה והצליחה בחזית הדרום במסגרת "כוח לפידות" עם חטיבה 460. לאחר המלחמה שימש כמפקד פלוגת טנקים בחטיבה 14 בסיני. עם שחרורו מצה"ל הצטרף לקיבוץ דברת ושימש כמרכז ענף הכותנה. בשירותו במילואים שימש כסגן מפקד גדוד במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה מונה למפקד גדוד טנקים במילואים.
בשנת 1983 סיים בהצטינות את לימודיו באוניברסיטת חיפה בחוג לגאוגרפיה ובחוג להיסטוריה של ארץ ישראל, ושימש כמחנך וכמנהל חטיבת הביניים בבית הספר תיכון העמק המערבי ביפעת, שם עסק בפיתוח תוכניות חינוכיות ייחודיות ובהובלתן.
בשנת 1989 נקרא לחזור לשירות בצה"ל כמפקד יחידת מורן. בהמשך שימש כמפקד בית הספר המרכזי לחינוך והשכלה של צה"ל - מחו"ה אלון.
בשנת 1994 סיים את לימודי המוסמך באוניברסיטת חיפה, בחוג למדע המדינה, במגמת ביטחון לאומי. בשנים 1996–1997 פיקד על עוצבת קלע דוד, מערך היחידות המפעילות חימוש מונחה מדויק. שימש כמדריך בקורס מפקדי גדודים, כמדריך בכיר במכללה לביטחון לאומי (מב"ל) וכמרצה מטעמה באוניברסיטת חיפה בתחום תפיסת הביטחון. לאחר שפיקד על עוצבת קלע דוד, שימש כסגן מפקד אוגדה משוריינת כתפקידו האחרון בצה"ל.
בשנת 2002 מונה למנהל החטיבה העליונה של בית הספר הריאלי העברי בחיפה, ובהמשך שימש כסמנכ"ל לפדגוגיה של בית הספר עד שנת 2013. במסגרת תפקיד זה הוביל תהליכי פיתוח מורכבים ופורצי דרך בתחום החינוך, ההוראה והלמידה, ששיאם בהובלת תוכנית ה'מארג'. תוכנית זו היוותה תפיסה פדגוגית כוללת, שמכוונת מחדש את הלמידה כמבוססת על סקרנות, עניין ומעורבות; מממשת דיאלוג כדרך חיים; מטפחת את חופש הפעולה של המורים; משלבת בין מרחב העשייה החינוכית לבין המעטפת הארגונית. טרן יזם, פיתח והפעיל מערך הערכה בית ספרי המשרת את תהליכי קבלת ההחלטות ועיצוב המציאות הפדגוגית.
בשנת 2013 הקים את "ליבה" - חברה העוסקת בפיתוח, עיצוב והנחיית תהליכים פדגוגיים וניהוליים במערכות חינוכיות.
בין השנים 2013-2014 היה חבר השולחן העגול של "היזמה למחקר יישומי בחינוך" מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בנושא "מורים רבי-אומן כסוכני שיפור במערכת החינוך".
בין השנים 2013-2016 שימש כמרצה בחוג לחינוך במכללה האקדמית גליל מערבי, ובין השנים 2015-2021 עמד בראש היחידה לקידום ההוראה במכללה האקדמית צפת.
בין השנים 2018-2022 היה חבר בוועדת החינוך של מועצה אזורית משגב.
בשנת 2024 הציג מיצירותיו בתערוכת ״צייר לי תקווה״ - תערוכת מחווה לתושבי הנגב המערבי שהתקיימה בגלריית ״תאו״ בהרצליה, שאצרה הדר מרום, ובתערוכת ״כאבי פנטום״ שעוסקת בסוגיית הנעדר הנוכח האישי והלאומי בגלריית ״תאו״ בהרצליה, שאצרה מירב רהט.
כיום חבר בהנהלת מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה וחבר המועצה הציבורית של המוזיאון, וכן שותף בצוות המוביל את ״רקפות״ – מגמה למנהיגות חינוכית ושינוי חברתי, הפועלת בקרב למעלה מעשרים בתי ספר תיכוניים בישראל.
מתגורר ביישוב הקהילתי עצמון.
פעילות התנדבותית

כיום מנחה את הצוות הפדגוגי בעמותת ״יד ביד״ ויועץ למנהלות החינוך בעמותה
משנת 2015 חבר באגודת הידידים של עמותת רעות - בית ישראל, המפעילה במתחם הדיור הציבורי בשכונת גילה בירושלים מגוון פרויקטים בשלושה תחומים מרכזיים: עשייה קהילתית שכונתית, תוכניות לימוד והתנדבות לצעירים ומערכת חינוך ייחודית
משנת 2023 מתנדב בחמ״ל האזרחי בסיוע למערכות חינוך במוא״ז מרום הגליל
בשנים 2021-2022 לימד במכינה הקדם צבאית גליל עליון, שלוחת כרמיאל
בשנים 2011-2016 שימש יועץ להנהלת עמותת יחד בגליל: הוסטל ומרכז יום תעסוקתי לאנשים עם מגבלות בתפקוד בינוני-נמוך.
בשנים 2016-2020 לימד במכינה הקדם-צבאית גל בעכו
בשנים 2018-2020 חונך-מנטור בתוכנית "מצפן" בעמותת העטלף של שייטת 13
בשנים 2016-2021 כיהן כחבר בוועדה המייעצת בחברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה
פרסומים נבחרים

נתנה תוקף: בשדות הזיכרון, הוצאה עצמית, דפוס דיפרינט, 2023
פרק: ״תמונות משדות הזיכרון״ בספר ״בשדה הקרב של הזיכרון״, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2020
מבוא לתפיסת ביטחון: מושגי יסוד ומרכיבים עיקריים, מבוא לביטחון לאומי. הוצאת משרד הביטחון, אוניברסיטה משודרת, 2002, עמ' 21–35
פרק ב דוח מסכם: יחסי גומלין מורה-תלמיד: היוזמה למחקר יישומי בחינוך, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2010
מה בין חינוך, ביטחון ו"כוכב נולד"?, מערכות 440, דצמבר 2011
סיפורו של 'מארג', אפי מלצר בע"מ, 2011
שיעור מלחמה, מערכות 452, דצמבר 2013
פרק ב דוח מסכם: מורים מובילים כסוכני שיפור במערכת החינוך: היוזמה למחקר יישומי בחינוך, האקדמיה הלאומית למדעים, 2014
הפרק "על הצורך בדיאלוג אמת: מה תפקיד בית הספר בעת הזאת?" בספר: תדמור, י' ופריימן, ע' (עורכים), שאלות האדם - כרך ב', הוצאת מכון מופ"ת, 2015
לקריאה נוספת

תומר לויסמן, בשדה הקרב של הזיכרון, כנרת זמורה-ביתן דביר, נובמבר 2020, עמוד 606
הערות שוליים

↑  גדעון טרן, שיעור מלחמה, מערכות 452, דצמבר 2013, עמ' 66-68
↑  גדעון טרן, סיפורו של מארג, אפי מלצר, 2011
↑  התערוכה צייר לי תקווה, גלריית תאו, הרצליה
↑  גלריית תאו, תערוכת ״כאבי פנטום״
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296001405171
גארגויט בארבטרוק

גארגויט בארבטרוק (באנגלית: Gurguit Barbtruc; בוולשית: Gwrgant Farfdrwch; נפטר בשנת 369 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
על פי ג'פרי, נחשב גארגויט למיסדה של ממלכת אירלנד.
ג'פרי מספר כי גארגויט היה בנו של בלינוס מלך בריטניה, ועלה לשלטון לאחר מות אביו. תקופת מלכותו הייתה שלווה אולם כאשר מלך דנמרק סירב לשלם לגארגויט את המיסים, פלש גארגויט לדנמרק, הרג את המלך וגבה את המס.
ג'פרי מספר כי בשובו לבריטניה פגש פליטים שכונו באסקלנסים (Basclenses) שבראשם פארתולואים (Partholoim), אשר הוגלו מספרד וחיפשו מקום יישוב. גארגויט סירב לאפשר להם להתיישב בבריטניה, אולם העניק להם את האי הסמוך אירלנד שהיה בלתי מיושב עד אותה עת.
גארגויט מלך כחמש שנים עד מותו בשנת 369 לפנה"ס ונקבר בעיר קארלאון שנוסדה על ידי אביו. לאחר מותו עלה לשלטון גויתלין בנו.
גמלים בשירות צה"ל

גששים בדואים על גמלים, 1953
לוחם בסיירת הגמלים, חמוש בעוזי, 1972
קצין גששים בגדוד גד מרשה, סיירת הגמלים, 1993
חיילי יחידת הגמלים במצעד יום העצמאות השישי, 1954, ברמלה
גמלים שימשו בשירות ביטחוני בישראל ביחידות צה"ל בתקופות שונות. השימוש העיקרי בגמלים נעשה במסגרת "סיירת הגמלים" וביחידת הגששים.
במלחמת העצמאות פעלה יחידת פרשים בפיקודו של דוד אלוני. היחידה, שנועדה לכלול כיתת גמלים וכיתת סוסים, השתייכה לגדוד השמיני (בפיקודו של חיים בר-לב) של חטיבת הנגב. משימת היחידה הייתה סיור לשם הגנה על קו המים בין ניר עם לנירים, אשר חובל תדיר על ידי תושבי האזור הערבים. בעוד שסיור ממונע היה פגיע למיקוש הדרכים, וסיור רגלי היה איטי מידי, סיור רכוב על גבי בהמות אמור היה לאפשר מהירות וניידות בכל תנאי שטח. אנשי היחידה השיגו מיומנות ברכיבה ובטיפול בסוסים, אך לא רכשו מיומנות דומה ברכיבת גמלים, ולאחר מסע אימון כושל זנחו כיוון פעולה זה.
ב-1953 החלו בצה"ל הכנות להקמת יחידת רוכבי גמלים חדשה, אשר יתרונותיה המצופים היו יכולת ניוד בכל שטח, והגעה ליעדים בחשאיות תוך השגת הפתעה מקסימלית. היחידה הוקמה ב-1954 לאחר עבודת מטה, שקבעה ליחידה תקנים ונהלים. עמוס ירקוני מונה למפקד היחידה, שאבטחה את דרכי הנגב. יחידת הגמלים השתתפה במצעד צה"ל ברמלה ביום העצמאות השישי ב-1954.
ב-1958 מונה יאיר פלד למפקד סיירת צנחנים. בין יוזמותיו לשיפור הניידות הקרבית במדבר, היו הכנסת אופנועים וגמלים לשימוש היחידה. שילוב הגמלים בפעילות הסיירת בתקופת פלד, תועד בהרחבה בספרו של יעקב בר-חיים ממקימי היחידה, "מסע הגמלים המעופפים". בין השאר תיאר את שיתוף הפעולה עם שייח' עודה מנצור אבו מועמר שתרם גמלים ליחידה, עזר בהדרכה מקצועית בטיפול בגמלים, ועודד גיוס גששים בדואים לצה"ל.
לאחר מלחמת ששת הימים הוטלה על אריאל שרון, בתפקידו כאלוף פיקוד הדרום, המשימה למגר את הטרור ברצועת עזה. המחבלים שגורשו מרצועת עזה התמקמו בסיני ופעלו משם. צה"ל פעל נגדם באמצעות נגמ"שים, ג'יפים ומסוקים, אך אמצעים אלו היו רועשים והזהירו את המחבלים בעת הגעת הכוחות. בחסותו של אריאל שרון הוקמה "סיירת גמלים" במסגרת סיירת שקד, שפעלה בתחומי הנגב, חצי האי סיני ומרחב שלמה. הסיירת כללה לוחמים יהודים ובדואים, וסיפקה יתרונות פעולה רבים: הגמלים מהירים, בעלי יכולת עבירות גבוהה בכל שטח ויכולת נשיאת משא של מאות קילוגרמים. התנועה בשטח ולא בדרכים הקטינה את הסיכוי להיפגע ממוקשים. הדמיון לשיירות בדואיות וההגעה השקטה יצרו אלמנט של הפתעה..
סיירת הגמלים פעלה גם במלחמת ההתשה, בין השאר במבצע לחילוץ הרוגים ממוצב "טמפו" לאחר המארב המצרי במאי 1970. סיירת הגמלים פורקה בשנת 1974.
בשנת 1989 סיירת גמלים השתתפה בחיפושים אחר החייל הנעדר אבי סספורטס.
ב-1993 הוקמה מחדש סיירת גמלים ביחידת הגששים, כאמצעי למרדפים אחר מבריחי סמים וטרוריסטים בגבול מצרים.
ראו גם

חיל גמלים
עודה אבו מועמר
הערות שוליים

1 2  גמלים בשירות צה"ל, בארכיון צה"ל
1 2 3   עופר אדרת, ימיה הקצרים והמוזרים של יחידת הגמלים של הפלמ"ח, באתר הארץ, 24 ביוני 2020
↑  אורי מילשטיין, ‏הגיבורים הנשכחים בצה"ל: סיפורו של הגשש הבדואי שפיקד על סיירת שקד, באתר מעריב אונליין, 21 בספטמבר 2019
↑  מייק אלדר, קטעים מהספר "יחידה 424 – סיפורה של סיירת שקד", בהוצאת עמותת סיירת שקד, בתוך "מורשת היחידה" באתר ארכיון לוחמי סיירת שקד
↑  גמלים ישתתפו במצעד, דבר, 4 במאי 1954
↑  עפרי שובל, בשנת 59' נרצח יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים. אבל מי רצח את רוצחיו? חשיפה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2010
↑  מסע הגמלים המעופפים, מודן הוצאה לאור
1 2 3  אהרון קליין, כשאתה יורה, שים לגמל צמר גפן באוזניים, חדשות, 29 במרץ 1993
↑  חנניה הרמן (צילום), סיירת הגמלים, דבר, 12 במאי 1972
↑  קורות החיים של אברהם (אברמיק) אבן פז, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  אבי שמואלביץ', טכנאי קשר במרחבי סיני ובמעוזים במלחמת ההתשה 1967-1970, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב
↑  קלוד אפללו, ג'ילברט סעדון מחכה לסימן, חדשות, 12 במאי 1989
גדעון כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  21 באוגוסט 1936 רחובות, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 באוקטובר 2018 (בגיל 82) 
 עמדה:  שוער 
 
גדעון (גיגי) כהן (21 באוגוסט 1936 – 29 באוקטובר 2018) היה ספורטאי ומאמן רב תחומי. ככדורגלן שיחק בעמדת השוער בקבוצות רבות, וכן היה שוער נבחרת ישראל בכדוריד.
גדעון כהן, שנולד ברחובות, התחרה בענפי ספורט נוספים, כגון הוקי שדה, טניס שולחן (זכייה בגביע אליפות בסיס חיל אוויר) וכדורסל (זכייה באליפות חיל האוויר). הוא לא עשה הפרדה חדה בין התחומים השונים וכך נוצר מצב בו לעיתים השתתף בשבת בבוקר במשחק הוקי, לפני הצהרים השתתף במשחק כדוריד ואחר הצהרים עמד בשערה של קבוצת כדורגל.
הקריירה בכדורגל > קריירת המשחק

גדעון כהן החל את הקריירה הספורטיבית שלו כחלוץ בקבוצת הנוער של מכבי רחובות בכדורגל. בגיל 16 עלה לשורות קבוצת הבוגרים וכבר במשחק הראשון, נגד הפועל רמת גן, הבקיע שער, היחיד של קבוצתו באותו משחק, שהסתיים בתוצאה 1-1. במהרה עבר כהן לשחק בעמדת שוער, ואף הצליח לעצור בעיטות פנדל שבעטו לעברו יעקב ויסוקר מהפועל פתח תקווה ובן-צבי ממכבי חיפה.
מהשער של מכבי רחובות עבר כהן לשער של בית"ר ירושלים ועבור העברתו קיבלה מכבי רחובות אלף לירות מבית"ר ירושלים. כהן הגן גם על השער של סקציה נס ציונה ושל מכבי שעריים, וכן הגן על שערה של בני יהודה תל אביב (בשנים 1962 - 1964). משום נוהגו לעבור מקבוצה לקבוצה, זכה לכינוי "השוער המעופף".
הקריירה בכדורגל > קריירת המאמן

גדעון כהן היה בוגר המחזור הראשון למאמני כדורגל, שהתקיים במכון וינגייט. הוא אימן, יחד עם יצחק מזרחי, את מכבי שעריים, אך פרש ממשרה זו לאחר שני אימונים עבר לאימון קבוצת הפועל לוד. לאחר מכן אימן את הפועל אשקלון. לאחר שמכבי שעריים ירדה לליגה השלישית, הוזעק גדעון כהן וקיבל את האימון שלה ותוך שנתיים עלה איתה שתי ליגות. לאחר מכן קיבל כהן את אימון נבחרת הנוער של ישראל. בשנת 1996 מונה למאמן מכבי נתניה בליגת המשנה, ולאחר כשנה סיים את תפקידו.
הקריירה בכדוריד

בגיל 21 החליט כהן לנסות את כוחו גם כשוער כדוריד והצטרף בתפקיד זה למסע של נבחרת רחובות בכדוריד בהולנד, ב-1956. במקביל לקריירה כשוער מכבי רחובות בכדורגל, הצטרף כהן לקבוצת הכדוריד מכבי רחובות, קבוצה שהוביל אחיו, אורי כהן, ונקלט היטב בתחום הכדוריד. ב-1957 היה שוער נבחרת ישראל בכדוריד במשחקי המכביה החמישית.
גדעון כהן נפטר ב-29 באוקטובר 2018.
לקריאה נוספת

הלל ורד, ואלה תולדות... כדוריד רחובות (תל אביב: חמו"ל), 2010.
הערות שוליים

↑  שחקן ומאמן בשלושה ענפי ספורט, מעריב, 4 בינואר 1967
↑  גדעון כהן באתר של מוזיאון בני יהודה
↑  מאיר ריפמן, חבל שעכשיו לא מחזור אחרון..., מעריב, 6 בדצמבר 1982
גלילים

| --- | --- |

 שיוך:  עצם 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 לטינית (TA98):  phalanges 
 
עצמות כף יד שמאל. בתמונה, עצמות המסרק מחוברות זו לזו בקפיצים והגלילים נראים בהמשך להן.
עצמות כף רגל שמאל. גם כאן, מחוברות עצמות המסרק בקפיצים מתכתיים והגלילים נמצאים בהמשכן. אפשר לראות שלבוהן הגדולה שני גלילים בלבד.
השם גלילים (TA: Ossa digitorum; Phalanges) ניתן לעצמות המרכיבות את שלד אצבעות הידיים ואצבעות כף הרגל. בפרימטים, דוגמת האדם והקופים, לאגודל ולבוהן ברגל שני גלילים וליתר האצבעות שלושה גלילים. גלילים מסווגים כעצמות ארוכות.
אין לכל גליל שם משלו. הגלילים נקראים לפי האצבעות שהם מרכיבים. בנוסף, מכונים הגלילים לפי מרחקם מהגוף. כך למשל, הגליל שנמצא בקצה הזרת, מכונה הגליל המרוחק של האצבע החמישית (האגודל הוא האצבע הראשונה, האצבע המורה היא האצבע השנייה וכן הלאה) ובהמשך לו, לכיוון הגוף, יתר גלילי האצבע החמישית: הגליל האמצעי והגליל המקורב (הקרוב ביותר לגוף, המופרק עם עצם המסרק החמישית).
הגלילים מחולקים לשלוש שורות:
השורה המקורבת - כוללת את כל הגלילים המופרקים עם עצמות המסרק (של כף היד ושל כף הרגל).
השורה האמצעית - הגלילים בהמשך לגלילים של השורה המקורבת. מופרקים בשני קצוותיהם עם השורה המקורבת והשורה המרוחקת. לאגודל ולבוהן של כף הרגל אין גליל אמצעי.
השורה המרוחקת - הגלילים שבקצות כל האצבעות. מופרקים עם הגלילים של השורה האמצעית.
הגלילים של כף הרגל מקבילים בצורתם לגלילים של כף היד, אך אלו של כף הרגל, קצרים יותר מאלו של כף היד.
ראו גם

אנטומיה - מונחים
דגל פולין

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  5:8
 הונף לראשונה:  1919
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור לבן-אדום
 גרסאות נוספות:      דגל מדיני וצבאי       דגל ימי צבאי
הדגל האזרחי של פולין נמצא בשימוש מאז תחילת המאה ה-20. הדגל הימי האזרחי ודגל המדינה (שלא משתמשים בו הרבה) מכילים את סמל המדינה במרכז המחצית הלבנה של הדגל.
היסטוריה

ב-7 בנובמבר 1831, במהלך מרידת נובמבר הסיים החליט שהצבעים הלאומיים של פולין יהיו אלו של סמל האיחוד הפולני-ליטאי, כלומר לבן ואדום.
ב-1 באוגוסט 1919 הסיים של פולין, ששוב זכתה לעצמאות, יצר את דגל פולין בצורתו הנוכחית.
מאז 2004, 2 במאי הוא יום הדגל בפולין. יום זה אינו יום חופש.
ראו גם

סמל פולין
המנון פולין
דגל אינדונזיה
דגל מונקו
גפאר (משחתת, 1928)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת 
 צי:  הצי הצרפתי 
 סדרה:  Guépard-class destroyer 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Naval Group 
 מידות
 אורך:  130.21 מ' 
 רוחב:  11.76 מ' 
 שוקע:  4.68 מ' 
 
גֶפַּאר בצרפתית: Guépard, "צ'יטה") הייתה האונייה הראשונה בסדרה של המשחתות מדגם "גפאר" של הצי הצרפתי בשנות העשרים של המאה העשרים.
לאחר כניעת צרפת לגרמניה ביוני 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, שירתה "גפאר" בחיל הים של צרפת של וישי. ב-9 ביוני 1941 השתתפה בקרב בנהר הליטני במערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. הייתה בין ספינות הצי הצרפתי שהוטבעו בטולון ב־27 בנובמבר 1942. בהמשך נגרטה.
לקריאה נוספת

Chesneau, Roger, ed. (1980). Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946. Greenwich, UK: Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-146-7.
Rohwer, Jürgen (2005). Chronology of the War at Sea 1939–1945: The Naval History of World War Two (Third Revised ed.). Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 1-59114-119-2.
Whitley, M. J. (1988). Destroyers of World War Two: An International Encyclopedia. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 0-87021-326-1.