stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' גאולר

לוטננט קולונל ג'ורג' גאולר (21 ביולי 1795 – 7 במאי 1869) היה קצין ופוליטיקאי בריטי, אשר כיהן כמושל השני של אוסטרליה הדרומית בין השנים 1838 ל-1841. יזם פעולות למען התיישבות העם היהודי בארץ ישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

גאולר נולד למשפחה שמוצאה ממחוז דבון שבבריטניה. אביו, סמואל גאולר, היה קפטן בצבא הבריטי, ואמו הייתה ג'וליה לבית ראסל. אביו נהרג בקרב במייסור שבהודו בדצמבר 1804. לאחר שהתחנך בלונדון, למד במשך שנתיים במכללה הצבאית המלכותית בסנדרהסט, שם נחשב לתלמיד חרוץ וחכם.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

| --- | --- |

 לידה:  1795
 פטירה:  1868  (בגיל 73 בערך) סאות'סי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ממלכת בריטניה הגדולה 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 בן או בת זוג:  Maria Cox 
 צאצאים:  Henry Gawler, Jane Cose Gawler, Katherine Gawler, Julia Gawler 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1810–1837 (כ־27 שנים)
 דרגה:   לוטננט קולונל
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות 
 עיטורים
 אביר במסדר הגואלפים (1837) 
 תפקידים אזרחיים
 מושל אוסטרליה הדרומית
 
בשנת 1810 הוסמך, והוצב ברגימנט הרגלי ה-52 (הרגלי הקל של אוקספורדשייר) וב-1812 הצטרף למלחמת חצי האי כנגד צרפת של נפוליאון. הוא נפצע במצור על בדחוס. הוא נשאר בספרד עד 1814. ב-1815 השתתף בקרב ווטרלו, ולטענתו היה זה הוא שהנחיל את התבוסה לנפוליאון. בשנת 1920 נשא את מריה קוקס מהעיר דרבי, אחייניתו של הסופר סמיואל ריצ'רדסון. בשנת 1823 נשלח הרגימנט ה-52 לניו ברונזוויק שבקנדה, שם עסק, יחד עם אשתו, בפעילות דתיות וחברתיות[דרושה הבהרה]. ב-1826 שב לבריטניה, ובין השנים 1830–1832 עסק בגיוס לצבא. הוא הגיע לדרגת לוטננט קולונל (מקבילה לדרגת סגן-אלוף בצה"ל) ב-1834, וב-1837 קיבל תואר אביר (KH) במסדר הגואלפים.
ביוגרפיה > כמושל מדינת אוסטרליה הדרומית

בשנת 1838 התמנה גאולר למושל מדינת אוסטרליה הדרומית. הוא הגיע למדינה כשהקופה הציבורית הייתה במצב קשה, פקידי הממשל לא קיבלו משכורות ואוכלוסיית המחוז כולו כללה כ-4,000 מהגרים שחיו במצוקת דיור חריפה. רוב השטחים העצומים של המדינה היו שוממים ויבשים. על אף התקציב המוגבל, הוא ביצע שורת פעולות לשיפור המצב. הוא הכשיר מיליוני דונמים של שטחים חקלאיים. בתקופת כהונתו כמושל, נבנה בית הקבע הראשון של הממשלה באדלייד (כיום, האגף המזרחי של בניין הממשלה). אוסטרליה הדרומית עברה מהפכה בימי שלטונו: נוספו לה כ-11,000 מתיישבים והיא הצליחה להתקיים בכוחות עצמה ולא הייתה תלויה עוד בסיוע כלכלי חיצוני.
על שמו נקראת העיר גאולר (אנ') הסמוכה לאדלייד.
לקריאה נוספת

מנחם קדם, פעילותו של ג'ורג' גאולר למען הקמת מושבות יהודיות בארץ ישראל, בתוך: "קתדרה - לתולדות ארץ ישראל ויישובה", הוצאת יד יצחק בן-צבי, חוברת 33, (תשרי ה'תשמ"ה), עמ' 96–103.
מנחם קדם, ג'ורג' גאולר - מבשר ציון שנשכח, בתוך: "מעלות" יג (ינואר 1982), עמ' 3–10.
גצל קרסל, תוכנית ליישוב ארץ ישראל", "אחדות העבודה" ד' (ה'תש"ו), עמ' 377–380.
גצל קרסל, פותחי התקווה: מירושלים לפתח תקווה, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, ה'תשל"ו, עמ' 102–106.
הערות שוליים

↑  גצל קרסל, "פותחי התקווה: מירושלים לפתח תקווה", עמ' 102
↑  במקור:
 Tranquillization of Syria and the East, Observations and Practical Suggestions in Furtherance of the Establishment of Jewish Colonies in Palestine, the most sober and sensible Remedy for the Miseries of Asiatic Syria
↑  ספר תהילים, פרק ק"ו, פסוק כ"ד
↑  תרגום: גצל קרסל, "פותחי התקווה" עמ' 196
↑  ראה למשל בעיתון "Voice of Jacob" (קול יעקב), 4 ביולי 1845, עמ' 186–1887. יצוין, שגאולר היה חבר בשלב מוקדם יותר באגודה מיסיונרית, אך הפסיק את פעילותו בה, חדל מפעילויות מיסיונריות ואף התנגד אליהן (קדם, עמ' 103 הערה 34).
↑  ג'ואיש כרוניקל, 9 בפברואר 1849, עמ' 144.
↑  ג'ואיש כרוניקל, 18 במאי 1849, עמ' 255.
↑  ג'ואיש כרוניקל, 18 בינואר 1850, עמ' 11.
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ו, פסוק ל"ד
| המושלים של אוסטרליה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| לפני איחוד אוסטרליה | הינדמארש • גאולר • גריי • רוב • יאנג • מקדונל • דאלי • פרגוסון • מוסגרייב • ג'רבויס • רובינסון • קית'-פלקונר • בוקסטון • טניסון |  |
| אחרי איחוד אוסטרליה | קית'-פלקונר • בוסנקואט • גאלווי • ויגאל • הור-רות'בן • גאלווי • דוגאן • ברקלי-הארווי • נורי • ג'ורג' • בסטיאן • הריסון • אוליפנט • ניקולס • סימן • דנסטאן • מיטשל • ניל • ג'קסון • ניל • ואן לה • אדמסון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278693405171  ADB: gawler-george-2085  ISNI: 0000 0001 1686 0345  LCCN: n88255807  SNAC: w6d60bg1  SUDOC: 248911201  Trove: 506059  VIAF: 92191187   WorldCat (עם VIAF): 92191187
רצח שרה אוורארד

| --- | --- |
 תאריך:  3 במרץ 2021 
 מקום:  קלפהאם 
 קואורדינטות:  51°27′48″N 0°08′02″W﻿ / ﻿51.4632°N 0.1339°W﻿ / 51.4632; -0.1339
 סוג:  חטיפה, רצח, אלימות נגד נשים 
 he
 
רצח שרה אוורארד הוא פרשת רצח בה שרה אוורארד (Sara Everard), מנהלת שיווק בת 33, שנעלמה בערב ה־3 במרץ 2021 בדרום לונדון, אנגליה. אוורארד, שהתגוררה באזור בריקסטון היל (אנ') בלונדון, נעלמה לאחר שעזבה את ביתו של חבר ליד קלפהאם קומון (אנ') כדי ללכת לביתה. ב־9 במרץ, נעצר וין קוזנס בן ה-48, שוטר משטרת המטרופולין של לונדון, אשר שירת ביחידת ההגנה הפרלמנטרית והדיפלומטית בעיירה דיל (אנ') שבמחוז קנט. תחילה נעצר בחשד לחטיפתה של אוורארד ובהמשך בחשד לרצח. ב־10 במרץ התגלו שרידי גופתה ביערות ברובע אשפורד בקנט, וקוזנס הואשם בחטיפתה ורציחתה ב־12 במרץ, בעקבות תהליך זיהוי שרידיה של אוורארד.
שרה אוורארד

אוורארד נולדה בסארי בשנת 1987. היא גדלה ביורק ולמדה בבית הספר פולפורד. היא למדה גאוגרפיה אנושית באגודת סנט קוטברט, אוניברסיטת דרהאם בשנים 2005–2008. בזמן מותה היא התגוררה באזור בריקסטון היל ועבדה כמנהלת שיווק בסוכנות למדיה דיגיטלית.
תקרית וחקירה

בסביבות השעה 21:00 שעון גריניץ' ב־3 במרץ 2021 עזבה אוורארד את ביתו של חבר בדרך ליתווייט, מערבית לקלאפהאם קומון. הוא האמין שהיא חצתה את מעבר החצייה, בדרך לביתה, לאורך כביש מעגלי דרום או דרך הפארק. היא דיברה עם החבר שלה בטלפון הנייד שלה במשך כ־15 דקות והוא אמר שהם הסכימו להיפגש למחרת. בשעה 21:30, אוורארד נראתה בצילומי מצלמת מעקב בכביש פוינדרס. לאחר מכן, לא נצפו בה תצפיות, ולא בטוח אם הגיעה לביתה. היא לא נראתה בצילומי טלוויזיה במעגל סגור מסוכנות נדל"ן בדרכה. צילומי טלוויזיה במעגל סגור מאוטובוס שעבר על מסלולה שימשו את החקירה. החבר שלה יצר קשר עם המשטרה ב־4 במרץ לאחר שלא פגשה אותו.
ב־10 במרץ, שוטרים שביצעו חיפוש במתחם פנאי גדול ביערות בברס ליין, בשכונה ברובע אשפורד בקנט, מצאו שרידים אנושיים. המשטרה גם ערכה חיפוש במוסך המשפחתי לשעבר של חשוד בראש הצוקים הלבנים, ליד סוללת סנט מרטין, המשקיפה על נמל דובר. ב־12 במרץ אישרו השוטרים שחקרו את ההיעלמות כי שרידי האדם הם של אוורארד לאחר שזיהו את גופתה באמצעות רשומות שיניים.
מעצרים והליכים משפטיים

ב-9 במרץ עצרה משטרת קנט שוטר בן 48, השייך למשטרת המטרופולין של לונדון, בביתו בדיל, אשר התגלה מאוחר יותר כשוטר בשם וין קוזנס, בחשד לחטיפה. הוא שירת במשטרת המטרופולין מאז ספטמבר 2018. הקצין, שהיה בתפקיד בזמן המעצר, הוצב ביחידת ההגנה הפרלמנטרית והדיפלומטית וביצע סיורים במדים בנציגויות דיפלומטיות. ב־10 במרץ, באותו יום בו גילתה המשטרה שרידים אנושיים באשפורד, הוא נעצר מחדש בחשד לרצח. אישה נעצרה באותה כתובת בדיל בחשד לסיוע לעבריין. שירות משטרת המטרופולין בעצמו פנה למשרד העצמאי להתנהלות משטרתית (IOPC) באותו יום. ב־11 במרץ נלקח קוזנס לבית חולים לטפל בפציעה בראשו שנגרמה במעצר, ולאחר מכן שוחרר והוחזר לתחנת משטרה; מהמשטרה נמסר מאוחר יותר, שהוא היה לבדו בתאו כשהפציעה נגרמה. הוא נפצע בראשו שוב ב-12 במרץ.
קוזנס הואשם בחטיפתה ורציחתה של שרה ב־12 במרץ, לאחר הגשת כתב אישום מטעם התובע המלכותי. הוא התייצב בבית משפט השלום בווסטמינסטר ב־13 במרץ והוחזק במעצר כדי להתייצב באולד ביילי ב־16 במרץ. בית משפט השלום שמע כי הגופה נמצאה בתיק גדול הדומה לאלה ששימשו עובדי בניין להובלת מטענים כבדים.
תגובות

עצרת שקטה נערכה מחוץ סקוטלנד יארד ב-10 במרץ. "עצרת החזרה לרחובות" שתוכננה ל-13 במרץ בקלפהאם קומון בוטלה לאחר שהשיחות עם המשטרה נכשלו. המשטרה הזהירה את המארגנים כי העצרת תיחשב בלתי חוקית במסגרת מגבלות הקורונה ובית המשפט סירב לבקשה להתערב בהחלטת המשטרה. קתרין, דוכסית קיימברידג' צולמה כשהיא מסתובבת באתר העצרת בקלאפהאם קומון, לצד אנשי ציבור, כדי להביע תנחומים למרות היות האירוע אסור, עם הצהרה מארמון קנזינגטון שאומרת כי הדוכסית "זוכרת איך היה להסתובב לונדון בלילה לפני שהיא התחתנה." אירועים דומים שתוכננו באדינבורו ובקארדיף בוטלו לטובת אירועים מקוונים.
למרות הביטול הרשמי של האירוע, מאות אנשים התכנסו בקלאפהאם קומון כדי לקיים עצרת לזכר אוורארד. שוטרים הקיפו את העצרת, הסירו דוברים מהבמה ועצרו משתתפים רבים. משטרת המטרופולין ספגה ביקורת על התנהלותה בעצרת, כולל חברי פרלמנט. ניק תומאס-סימונדס, חשב שהמראות "מעיקים מאוד" ואמר כי הוא שותף ל"כעס שיש על [עבודת] השיטור הזו". ראש עיריית לונדון סאדיק קאן אמר כי פעולות המשטרה אינן ראויות ואינן מידתיות.
בעקבות היעלמותה ומותה של אוורארד, שחררה מזכירת הפנים פריטי פאטל הצהרה ואמרה כי "כל אישה צריכה להרגיש בטוחה ללכת ברחובותינו ללא חשש מהטרדות או אלימות", ואילו סאדיק חאן הצהיר כי רחובות לונדון הם לא בטוחים לנשים או לבנות. מזכירת הפנים הודיעה כי נשקלים חוקים חדשים המגנים על נשים מפני הטרדות מיניות, כולל פוטנציאל הפיכת הטרדה פומבית לפשע מוגדר במיוחד, וביקשה "דיווח מלא" על תגובת המשטרה לעצרות.
4Fun

| --- | --- |

4Fun מבצעת את השיר "Love or Leave" באירוויזיון 2007
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  רוק, פופ רוק, קאנטרי
 http://www.4fun.lt
 חברים
 ג'וליה ריטצ'יק (מובילה, שירה, גיטרה אקוסטית) ג'וסטס יאסנקה (שירה, גיטרה חשמלית) רימאנטאס יאסנקה (גיטרה בס) לאימונס סטניוליוניס (כלי הקשה)
 חברים לשעבר
 תומאס וולייקה (גיטרה בס 2001–2006) אלכסנדר ליץ (גיטרה ראשית 2001–2002) ארתור זייקובסקי (גיטרה ראשית 2002–2003) אנדז'יי זוג'ביץ' (גיטרה מובילה 2003–2008)
4Fun (ידועה גם בשם "Julia & 4Fun") היא להקת מוזיקה ליטאית. היא מנגנת מגוון רחב של סגנונות מוזיקה, ביניהם רוק, פופ רוק, וקאנטרי. הלהקה הוקמה בשנת 2001 והשתתפה בכמה פסטיבלים לאומיים ובין-לאומיים, ביניהם Visaginas Country ותחרות האירוויזיון.
4Fun השתתפה בתחרות הבחירה הארצית לאירוויזיון שלוש פעמים. לאחר שהפסידה בשנים 2005 ו-2006, 4Fun זכתה בתחרות הבחירה הלאומית בשנת 2007 עם הבלדה הלירית "Love or Leave". ההופעה של הלהקה כללה שימוש במשחק צללים. הם ניצחו את שני המועמדים הנוספים בגמר, אייסטה פילווילטה ורוטה שקיוגולבטה. 4Fun ייצגה את ליטא באירוויזיון 2007 בהלסינקי וסיימה במקום ה-21 עם 28 נקודות. את עיקר הניקוד קיבלה מאירלנד (12 נקודות) ולטביה (10 נקודות).
הסולנית ג'וליה ריטצ'יק קיבלה כניסה ישירה לגמר של תחרות הקדם-אירוויזיון בשנת 2008, אך סיימה רק במקום ה-12 מתוך 14 המתמודדים. בשנת 2008 הקליטו 4Fun יחד עם הצמד הלטבי Valters & Kaža את השיר "With U", שהפך ללהיט בלטביה.
דיסקוגרפיה

2004 - Gyvas (חי)
2009 - Dėlionė/A Puzzle (תקליטור כפול: אחד בליטאית והשני באנגלית)
הערות שוליים

↑  4FUN » About the band, web.archive.org, ‏2010-05-25
↑  Sostinėje rengiama kantri muzikos šventė, DELFI (בליטאית)
1 2  Eurovision Song Contest - Dusseldorf 2011 | News - Lithuania: 4Fun to Helsinki, web.archive.org, ‏2011-07-10
↑  Jurgita Kviliūnaitė, Julija Ritčik iš „4Fun“ ir du jos vyrai, DELFI (בליטאית)
↑  Diana Augūnaitė, Lietuvai “Eurovizijoje” atstovaus anglų k. mokytoja, DELFI (בליטאית)
↑  Eurovision Song Contest : Lithuania 2007 : 4Fun, Love Or Leave : ESC-History, www.esc-history.com
↑  Makselis, Arvydas, "Lithuania: All semi finalists announced", esctoday.com, ‏2008-01-08
↑  Naujoji „4FUN” daina – Nr.1 Latvijoje!, DELFI (בליטאית)
↑  Grupė „4Fun“ išleidžia dvigubą albumą ir kviečia į pristatymo koncertą Vilniuje, DELFI (בליטאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 5b1d322d-4550-4230-826c-4e6d0ccfe799
סינמטק תל אביב

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  סינמטק
 כתובת:  רח' הארבעה 5
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אליהו שפייזר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 12 במאי 1973
 תאריך פתיחה רשמי:  12 במאי 1973 
 אדריכל:  סלו הרשמן 
 
 קואורדינטות:  32°04′15″N 34°47′00″E﻿ / ﻿32.070833333333°N 34.783333333333°E﻿ / 32.070833333333; 34.783333333333
 www.cinema.co.il
 תבנית:לשוניות2
 
סינמטק תל אביב הוא סינמטק (ארכיון סרטים) הפועל בתל אביב-יפו החל מ-12 במאי 1973.
היסטוריה

את הסינמטק יזמו והקימו אליהו שפייזר, בעת שכיהן כסגן ראש עיריית תל אביב וראש אגף התרבות, עקיבא ברקין ואחרים. אירוע הפתיחה התקיים ב-12 במאי 1973. עקיבא ברקין, ניהל אותו בשנתו הראשונה. משכנו הראשון של הסינמטק היה בבית עובד העירייה ברחוב פומבדיתא. בסוף 1975 מונה אלון גרבוז למנהל הסינמטק וכיהן בתפקיד עד לפרישתו בשנת 2015. לאחר כשנה של פעילות היו לסינמטק 3,000 מנויים ודיירי רחוב פומבדיתא התלוננו על הרעש והתנועה ברחוב והוא עבר לפעול בתוך מוזיאון תל אביב ואחר כך באולם בבית מפעל הפיס הסמוך.
בניין הסינמטק הנוכחי ברחוב שפרינצק 2, בפינת הרחובות הארבעה וקרליבך, תוכנן על ידי האדריכל הישראלי סלו הרשמן, ונחנך ב-1989.
בנובמבר 2011 נפתח בצמוד לבניין הסינמטק, הודות לתרומה של מארק ריץ', אגף ששילש את גודלו של שטח הסינמטק. הוא מכיל שלושה אולמות קולנוע חדשים, משרדים, ספרייה ומסעדה. בדומה לאגף המקורי, גם אגף זה תוכנן על ידי האדריכל סלו הרשמן. האגף הישן נסגר אז לשיפוצים ונפתח שוב בינואר 2013. הסינמטק שינה באותה עת את שמו מ"מרכז דורון לקולנוע" ל"מרכז לקולנוע בישראל ע"ש מארק ריץ'". בקומפלקס פועלים מאז חמישה אולמות: שלושה באגף החדש ושניים בישן. האגפים מחוברים במסדרון. אולם 1 שבו 348 מקומות ישיבה, אולם 2 שבו 116 מקומות, אולם 3 שבו 421 מקומות, אולם 4 שבו 193 מקומות ואולם 5 שבו 59 מקומות. בנוסף יש בו תאי צפייה לצפייה בסרטים מארכיון הסרטים העשיר של הסינמטק.
בספטמבר 2015 מונתה איסי וינטר אבקסיס לתפקיד המנכ"לית, אך בעקבות תלונה על כך שהיא לא עמדה בדרישות הסף לתפקיד, 5 שנות ניסיון בתחום הקולנוע בהפקה ו/או יצירה, המינוי בוטל באפריל 2016, מונתה דינה פלד לתפקיד המנכ"לית. כמו כן הוחלט לראשונה על מינוי מנהל אמנותי לסינמטק (החלטה שלא יצאה לפועל).
פעילות

הסינמטק משמש להקרנות של סרטים, ישראליים וזרים, שבתי הקולנוע המסחריים נמנעים מהקרנתם עקב שיקולים כלכליים ואחרים (כגון הסרט "גן עדן עכשיו"), וכן מוקרנים סרטים מאוסף הסינמטק. לעיתים מתקיימות בו הקרנות בכורה לסרטים ישראליים שלאחר מכן מוצאים דרכם לבתי הקולנוע המסחריים או לערוצי הטלוויזיה.
בסינמטק פועלת ספרייה מיוחדת אשר הוקמה בשנת 1994 ומכילה אוספי סרטים נדירים, ספרים, חומרים אודיו-ויזואליים, כרזות וצילומים, פסי-קול וכן עיזבונות ואוספים של אישי קולנוע בולטים מהתעשייה. הספרייה פתוחה לקהל הרחב ומהווה מרכז מידע גדול לקולנוע ישראלי ובינלאומי בארץ. מנהל הספרייה הוא הסופר עמרי חורש.
בסינמטק מתקיימים פסטיבלים לקולנוע, כגון פסטיבל "דוקאביב" לקולנוע דוקומנטרי, הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, פסטיבל "רגעים של קולנוע צרפתי", פסטיבל קולנוע אוסטרלי, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה, ופסטיבל הדגנרטים – קבוצת סמרטוט, ועוד. להקרנת סרטי הפסטיבלים מסתייע הסינמטק באולמות קולנוע נוספים בסביבתו, כגון אולם הקולנוע של מוזיאון תל אביב לאמנות.
באכסדרת הסינמטק נערכות תערוכות צילום של אמנים ישראלים.
הסינמטק מוציא לאור כתב עת לענייני קולנוע בשם "סינמטק".
בסוף שנת 2022 הועבר לסינמטק אוסף סרטי "האוזן השלישית"  בפורמט DVD, לצורך שימורו והעמדתו לטובת הציבור בארכיון הסרטים.
תמונות

הסמליל הישן של סינמטק תל אביב
תבליט הקדשה לסלו הרשמן בסינמטק תל אביב
הכניסה לאגף החדש של סינמטק תל אביב – מרכז הקולנוע הישראלי
סינמטק תל אביב, רחבת הכניסה, 2023
סינמטק תל אביב, רחבת הכניסה, 2023
סינמטק תל אביב, רחבת הכניסה, 2023
הערות שוליים

↑  כמה שאלות בעניין סינמאתק, דבר, 19 באפריל 1973
↑  הבתים המיותרים, מעריב, 21 בינואר 1972
↑  חוה נובק, הסדנה למחזה המקורי - קוו ואדיס?, דבר, 21 בדצמבר 1972
↑  זאב רב נוף, המלחמה על הסינמאטק בתל אביב, דבר, 8 באוגוסט 1974
↑  אבנר שביט‏, סיפור על אהבה ואור: עולם הקולנוע מצדיע לאלון גרבוז עם פרישתו מניהול סינמטק תל אביב, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2015
↑  ש רותם, הצגת הקולנוע האחרונה של ה"סינמטק" ברחוב פומבדיתא, מעריב, 6 בדצמבר 1974
↑  הסינמטק בת"א יועבר לאולם מפעל-הפיס, דבר, 13 בינואר 1975
↑  נירית אנדרמן, סינמטק תל אביב עבר למבנה החדש, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2011
↑  נירית אנדרמן, מסתמן: המנכ"לית הבאה של סינמטק תל אביב תהיה איסי וינטר אבקסיס, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2015
מתן שירם, ‏מנכ"לית חדשה לסינמטק תל-אביב: איסי וינטר, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2015
↑  נירית אנדרמן, הושהה הליך מינויה של איסי וינטר אבקסיס למנכ"לית סינמטק תל אביב, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2015
↑   נירית אנדרמן, סוף לסאגה: דינה פלד נבחרה למנכ"לית סינמטק תל אביב, באתר הארץ, 21 באפריל 2016
↑   נירית אנדרמן, המועמד המוביל לניהול האמנותי של סינמטק ת"א פרש: המקום מתנהל בחובבנות, באתר הארץ, 13 במרץ 2018
↑  הספרייה לקולנוע, סינמטק תל אביב, באתר אסמ"י, 28 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298283805171  ISNI: 0000 0004 0631 7252  LCCN: n85150692  VIAF: 123703557   WorldCat (עם VIAF): 123703557
תלמה ילין (בית ספר)

תבנית:מוסד לימודי
תזמורת בית הספר בעבר בניצוחו של מנחם נבנהויז
ציור של אלעד גרינברג ברחוב ערבי נחל פינת בורוכוב בגבעתיים
תֶלמה יֶלין הוא בית ספר תיכון ארצי ארבע-שנתי לאמנויות בשכונת בורוכוב בגבעתיים הקרוי על שם הצ'לנית תלמה ילין.
מגמות

בתיכון שבע מגמות לאמנות: מוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז, מחול, תיאטרון, אמנות חזותית, קולנוע ויצירה והפקה. בשנת 2022 נפתחה בו מגמת מוזיקה חדשה של הפקה ויצירה, המתקדמת בתחום ההלחנה, הביצוע ומיומנויות הקלטה והפקה.
נוסף על לימודי החובה התאורטיים והמעשיים במגמות אלה מקיים בית הספר תוכניות אמנותיות במהלך שנת הלימודים ופסטיבל אמנויות שנתי שבו התלמידים מציגים מגוון מופעים ותערוכות. בית הספר מחייב לימודים לתעודת בגרות עיונית מלאה הכוללת 5 יחידות באחד ממקצועות האמנות.
לתלמה ילין שתי תזמורות, תזמורת סימפונית בניצוחו של דוד סופר ותזמורת ביג בנד בניצוחו של אלי בנאקוט.
בבית ספר פועלת גם מקהלה, במגמת המוזיקה הקלאסית, בניצוחו של ישי שטקלר.
מלבד מופעי התזמורות מקיים בית הספר מופעי תיאטרון, מחול, תערוכות אמנות, ערבי קולנוע והופעות ג'אז שונות.
מגמת המוזיקה הקלאסית פועלת כיום במתכונת שונה מיתר המגמות, בעקבות פתיחת כיתות מחוננים במוזיקה בבית הספר המוכרות ומתוקצבות על ידי משרד החינוך. תלמידי מגמת המוזיקה לומדים במתכונת המותאמת לתוכנית האגף למחוננים והפיקוח על החינוך המוזיקלי.
תלמידי מגמות התיאטרון, האמנות החזותית, הקולנוע והג'אז יוצאים מדי שנה לסמינרים אמנותיים ברחבי הארץ המשלבים סדנאות ופגישות עם יוצרים ומרצים מהבולטים בתחומם. בבית הספר מתקיימות כיתות אמן בהדרכת אמנים ידועי שם מהארץ וממדינות אחרות.
מגמות > ראשי המגמות

קולנוע - יורם שפירא
תיאטרון - ענת צידקוני
מוזיקה קלאסית - משה אהרונוב
ג'אז - יוסי רגב
אומנות פלסטית-חזותית - פיטר יעקב מלץ
מחול - רן בראון
יצירה והפקה - ניר פופליקר
היסטוריה

בית הספר קרוי על שם הצ'לנית תלמה ילין, שהייתה מחלוצות הפעילוּת והחינוך המוזיקלי הישראלי.
הוא מוגדר כתיכון ארצי ובשל כך מקבל תלמידים מכל רחבי ישראל.
בית הספר הוקם בספטמבר 1959, על ידי מורי האקדמיה למוזיקה בתל אביב, בראשות הפרופסור עדן פרטוש ופעל בשנים הראשונות כשלוחה של האקדמיה למוסיקה. מנהלו הראשון של בית הספר היה יצחק הירשברג. הלימודים בשנה הראשונה התנהלו בדירת שלושה חדרים ברחוב בן יהודה בתל אביב. בית הספר כלל אז כיתות ט' ו-י'. בראשיתו, כלל בית הספר מגמה מוזיקלית בה הושקעו כ-9–10 שעות שבועיות, לצד לימודי תיכון. המטרה המוצהרת של בית הספר הייתה לגדל חובבי מוזיקה ולאפשר לתלמידים חובבי מוזיקה להמשיך לנגן ולהשתלם בתאוריה מוזיקלית לצד לימודי תיכון מלאים. בהתאם לכך היו טענות שבית הספר מיועד לבעלי כישרונות רגילים ולא לבעלי כישרון יוצא דופן. בית הספר גם התגאה בקיום מבחני כבוד ובליווי אישי של התלמידים.
בשנת 1963 העניק יהודי מנוחין את חסותו לבית הספר. בשנת הלימודים תשכ"ה נפתחו כיתות ז'-ח' בבית הספר. בשנת 1967, לאחר שבית הספר לאמנויות ׳רננים׳ נקלע למשבר כספי, השתלבו חלק גדול מתלמידיו בתלמה ילין. בעקבות כך נוספו לבית הספר מגמות לתיאטרון, מחול וציור ופיסול.
בשנות ה-80 דיווחו הורים על כתובת מגורים פיקטיבית בגבעתיים על מנת שילדיהם יוכלו ללמוד בתיכון תלמה ילין. בית הספר התגאה גם בהישגים הלימודיים הגבוהים של תלמידיו במקצועות העיוניים.
תבנית:הערה
בשנת 1990 הוקמה אגודת ידידים לבית הספר.
תבנית:הערה
בשנת 1989 לא שולם שכר לימוד לבית הספר מעבר לתשלומים הנהוגים בבתי ספר אחרים, אולם התלמידים היו צריכים לשלם בעצמם על השיעורים הפרטיים בנגינה ועבור סדנאות מחול.
תבנית:הערה
בהמשך עבר בית הספר לגבות שכר לימוד יותר גבוה מהתלמידים. לאור תלונות על שכר הלימוד הגבוה בבית הספר, הורה משרד החינוך על הורדה מדורגת של שכר הלימוד בבית הספר מכ-11,000 ש"ח בשנה, ל-9,500 ש"ח בשנת הלימודים תש"פ (2019–2020) ול-8,500 ש"ח בשנה בשנת הלימודים תשפ"א. משנת הלימודים תשפ"ב שכר הלימוד עומד על 7,800 ש"ח. בעקבות זאת, וסירוב של רשויות אחרות לסייע במימון התלמידים מהרשויות שלהם בבית הספר, החליט ראש עיריית גבעתיים, רן קוניק, על שינוי מתכונת בית הספר והורה שלפחות 50% מהתלמידים יהיו מגבעתיים.
תבנית:הערה
החלטתו של ראש העיר בסופו של דבר לא יצאה לפועל, ובית הספר המשיך לפעול במתכונתו המסורתית, ללא שינויים במבנה הקיים ובתמהיל המאפיין את אוכלוסיית התלמידים. בדצמבר 2021 יצאה עמותת ידידי בית הספר ובוגריו לקמפיין גיוס המונים בקרב בוגרי בית הספר.
תבנית:הערה
היסטוריה > מבנה

בסוף שנת 1961 נחתם הסכם עם עיריית תל אביב שהתחייבה להקים לבית הספר מבנה בשכונת יד אליהו.
תבנית:הערה
בראשית 1962 הוחל בבניית המבנה
תבנית:הערה
וטקס הנחת אבן פינה התקיים ב-23 במרץ 1962.
תבנית:הערה
המבנה החדש נחנך ב-13 במרץ 1963.
תבנית:הערה
בשנת 1975 עבר בית הספר באופן זמני לרחוב יגאל אלון בשכונת נחלת יצחק, שם התמקם במבנים שפינה תיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת. בית הספר פעל במקום בתנאים לא נוחים עד מעברו לגבעתיים.
בספטמבר 1980 עבר בית הספר לפעול בשכונת בורוכוב שבגבעתיים, שם הוא פועל עד היום.
תבנית:הערה
באפריל 2015 נפתח מבנה חדש שנבנה במשך כשנתיים עבור המגמה החזותית של בית הספר. המבנה החל לשמש ללימודים סדירים החל בספטמבר 2015 ויש בו כיתות אמנות לסדנאות שונות, סטודיו למחול וכיתות לימוד רגילות.
היסטוריה > טענות לפגיעות מיניות

בתחילת 2018 פורסמו טענות נגד 3 ממורי בית הספר לשעבר, מנחם נבנהויז, יוני לוקאס ובועז ארד, לפיהן פגעו מינית בתלמידים בזמן שלימדו בבית הספר. בעקבות טענות נוספות על הטרדה מינית שעלו נגד מורים בבית הספר הורה שר החינוך, נפתלי בנט, על בדיקה מקיפה של האירועים בבית הספר.
תבנית:הערה
תבנית:הערה
תבנית:הערה
יום לאחר פרסום הכתבה בועז ארד התאבד.
תבנית:הערה
מנהל

מנהל בית הספר הנוכחי הוא ד”ר דן שגיב.
תבנית:הערה
מנהל בית הספר הראשון היה יצחק הירשברג.
תבנית:הערה
תבנית:הערה
בתחילת שנות ה-60 עבר הניהול לידי מרדכי קשתן
תבנית:הערה
שהמשיך לנהל את בית הספר אל תוך שנות ה-70.
תבנית:הערה
בשנים 1979–2002 ניהל את בית הספר יצחק נתן.
תבנית:הערה
בשנת הלימודים 2002–2003 ניהלה את בית הספר יהודית גלעדי. בשנים 2003–2015 ניהל את בית הספר חיים דייטשמן.
תבנית:הערה
בשנים 2020-2015 ניהל את בית הספר משה פילוסוף.
תזמורות > התזמורת הסימפונית

התזמורת מונה עשרות נגנים בגילים 14 – 18, כולם תלמידי מגמת המוזיקה הקלאסית של בית הספר. המנהל המוזיקלי והמנצח של התזמורת הוא דוד סופר.
רבים מנגני התזמורת זוכים במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה - ישראל, "קרן רונן" וקרנות אחרות. רבים זוכים בתחרויות בישראל ומחוצה לה ומשתתפים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ובתוכנית דייוויד גולדמן לנגנים צעירים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים.
ההשתתפות בתזמורת היא חלק ממערך הלימודים והבחינות במגמת המוזיקה הקלאסית. התזמורת מופיעה במקומות שונים בארץ ואחת לשנתיים יוצאת לסיור קונצרטים בארץ או בחו"ל.
על הישגיה הגבוהים זכתה התזמורת לשבחים ממבקרי מוזיקה בעיתונות וכן ממאסטרו זובין מהטה אשר גם ניצח עליה לפני מספר שנים ב"קדם קונצרט" בהיכל התרבות בתל אביב.
תזמורות > ביג בנד

תזמורת הביג בנד תלמה ילין היא ההרכב הייצוגי של מגמת הג'אז בבית הספר, הוקמה ב-1990. ההרכב בניצוחו של המוזיקאי אלי בנאקוט הוא ההרכב המפואר ביותר בתחום הג'אז: 4 חצוצרות, 4 טרומבונים, 5 סקסופונים, 5 כלי קצב וזמרים.
ב-2022 צורפה נגנית קרן יער יחידה.
התזמורת מופיעה בישראל ומחוצה לה, נוטלת חלק בכיתות אמן, מקליטה ומתעדת את עיבודי הבגרות של בוגרי המגמה, ומבצעת רפרטואר מגוון ורחב משל טובי המעבדים בישראל ומחוצה לה.
בין בוגריו -ענת כהן, ברק מורי, אבישי כהן, אלי דגיברי, דניאל זמיר, גלעד הקסלמן, אמיר ברסלר, מאיה דוניץ, עופרי נחמיה, עמית פרידמן, אייל תלמודי, ניצן בר, תומר בר, רוני כספי, גלעד רונן, דניס לויד, שי מאסטרו ועוד
בעבר הוזמנה התזמורת לסיורים לימודיים באוניברסיטאות המובילות בתחום הג'אז New School בניו-יורק ו-Berklee בבוסטון, וכן למתן הופעות בקהילות שונות ובמגמות למוזיקה בבתי ספר תיכון בארצות הברית ובקנדה.
תזמורת הביג בנד ייצגה את ישראל בשנים 2004 ו-2008 בכנס השנתי של ארגון מחנכי הג'אז הבינלאומי iaje, שכלל כ-8,000 מוזיקאים מ-35 מדינות.
בשנת 2023 טסה התזמורת לסיבוב הופעות בגרמניה.
ראו גם

בוגרי תלמה ילין
בוגרות תלמה ילין
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
תבנית:בקרת זהויות
↑  עדן פרטוש, להעמיד עובדות על אמיתותן, מעריב, 17 במרץ 1965
↑  נפתח בי"ס עם מגמה מוסיקלית, דבר, 10 בספטמבר 1959
1 2  בי"ס תיכון במגמה מוסיקלית, דבר, 25 במרץ 1962
↑  נתן דונביץ, כוכבים ומזלות, הארץ, 29 בספטמבר 1959
↑  ל. דוד, גימנסיה מוסיקלית בתל אביב, דבר, 4 ביולי 1960
↑  הגימנסיה המוסיקלית, דבר, 19 בדצמבר 1961
↑  אורי מילשטיין, צרה ושמה הצלחה, דבר, 19 בנובמבר 1971
↑  לא מעתיקים בשעת מבחן, מעריב, 1 באפריל 1964
↑  יהודי מנוחין נתן חסותו לגימנסיה המוזיקלית בת"א, דבר, 14 במרץ 1963
↑  פתיחת כיתות ז-ח, דבר, 17 במרץ 1964
↑  יפעת נבו, החממות של אמני המחר, מעריב, 15 במאי 1969
↑  פתרון לשעות הפנאי לנוער, דבר, 31 במרץ 1967
↑  יצחק בן חורין, ציץ' מאיים להפסיק הרפורמה בגלל 6 סרבנים, מעריב, 27 בנובמבר 1985
קונגרס השחמט האמריקני הראשון

קונגרס השחמט האמריקני הראשון אורגן על ידי דניאל ווילארד פיסק (אנ') ונערך בניו יורק, 6 באוקטובר עד 10 בנובמבר 1857, והמנצח היה פול מורפי. זו הייתה תחרות נוקאאוט בה תוצאות תיקו לא נחשבות. שישה עשר השחקנים האמריקאים המובילים הוזמנו (ויליאם אליסון, סמואל רוברט קלתרופ, דניאל וילארד פיסק, ויליאם ג'יימס פולר, חירם קניקוט, הוברט נוט, תיאודור ליכטנהיין, נפוליאון מארצ'ה (אנ'), הארדמן פיליפס מונטגומרי, אלכסנדר בופור מיק (אנ'), פול מורפי, לואיס פאולסן, פרדריק פרין (אנ'), בנימין רפאל (אנ'), צ'ארלס סטנלי וג'יימס תומפסון (אנ')). הפרס הראשון היה $300 (כ-9500 דולר במונחי 2021). מורפי סירב לקבל כסף, אבל הסכים לקבל מערכת כלי כסף המורכבת מכד, ארבעה גביעים ומגש. את הפרס של מורפי העניק לו אוליבר ונדל הולמס האב.