stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1975 בממלכה המאוחדת
נפטרו

(קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1975)
8 בפברואר – רוברט רובינסון, כימאי אורגני, חתן פרס נובל (נולד ב-1886)
14 בפברואר – פ. ג'. וודהאוס, כותב קומיקס (נולד ב-1881)
22 בפברואר – ליונל טרטיס, מוזיקאי בריטי (נולד ב-1876)
27 במרץ – סר ארתור בליס, מלחין ומנצח בריטי (נולד ב-1891)
3 באפריל – מרי יור, שחקנית קולנוע ותיאטרון סקוטית (נולדה ב-1933)
23 באפריל – ויליאם הארטנל, שחקן (נולד ב-1908)
9 ביוני – אלברט ספנסר, רוזן ספנסר השביעי, אציל בריטי (נולד ב-1892)
10 בספטמבר – ג'ורג' פג'ט תומסון, פיזיקאי, חתן פרס נובל (נולד ב-1892)
22 באוקטובר – ארנולד טוינבי, היסטוריון בריטי (נולד ב-1889)
29 בנובמבר – גרהאם היל, נהג מרוצים (נולד ב-1929)
1208

שנת 1208 היא השנה השמינית במאה ה-13. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
נולדו

2 בפברואר – חיימה הראשון, מלך אראגון (נפטר ב-1276)
נפטרו

21 ביוני – פיליפ משוואביה, דוכס שוואביה ומלך גרמניה (נולד ב-1177)
ראו גם

ילידי 1208‎
נפטרים ב-1208‎
CBGB

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם מוזיקה, מועדון לילה 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  הילי קריסטל 
 מייסדים:  הילי קריסטל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1973
 תאריך פתיחה רשמי:  10 בדצמבר 1973 
 תאריך פירוק:  15 באוקטובר 2006 
 קואורדינטות:  40°43′31″N 73°59′31″W﻿ / ﻿40.725277777778°N 73.991944444444°W﻿ / 40.725277777778; -73.991944444444
 www.cbgb.com
  (למפת מנהטן מוגדלת) CBGB(למפת מנהטן רגילה) CBGB
 
CBGBs (ראשי תיבות של Country, Blue Grass, Blues) היה מועדון מוזיקה בדאונטאון מנהטן שבניו יורק, שהתפרסם כמרכז סצנת הפאנק הניו יורקית בעת שזרם תרבותי ומוזיקלי זה החל לעלות.
המועדון נפתח ב-1973 ובמהלך 1974, בטרם נוצר המושג פאנק, החלו להופיע במועדון להקות שהקדימו את הפאנק האנגלי. תחילה הופיעה להקת טלוויז'ן ואחריה: פטי סמית', בלונדי והראמונס. גם בשנים שלאחר מכן היה המועדון ביתן של להקות צעירות שניגנו חומר מקורי בסגנון הפאנק ורוק אלטרנטיבי לסוגיו. המועדון נסגר ב-2006 בהופעת נעילה של פטי סמית'.
1943 בארץ ישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««   1942  1941 1940 | 1943  בארץ ישראל |  »»»  1944   1945   1946 |  |
 כל ערכי השנים בארץ ישראל  כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל  אירועים בולטים בעולם ב-1943 פורטל היישוב • לוח שנה של שנת 1943
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1943 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
הנהגה

שלטון המנדט
הנציב העליון - סר הרולד מקמייקל
אמיר עבר הירדן - עבדאללה הראשון, מלך ירדן
ראש ממשלת עבר הירדן - תאופיק אבו אל-הודה
הנהגת היישוב
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים

18 בפברואר – מלחמת העולם השנייה: הכוח הצבאי פולני צבא אנדרס מגיע לארץ ישראל ועימו ילדי טהראן. צבא אנדרס הכיל יהודים רבים, בהם מנחם בגין, אשר החליטו לנטוש את צבא אנדרס על מנת לסייע בהקמת המדינה היהודית בארץ ישראל. מגמה זו זכתה בהמשך לכינוי "עליית אנדרס"
6 ביוני – חמישה צעירים יהודים, שערכו סיור רגלי מבצעי מטעם ההגנה באזור שכם, נתפסו על ידי כנופיה ערבית. אחד מהם נהרג והיתר הצליחו להימלט מחוטפיהם וניצלו
27 בספטמבר – מתן גזר דין במשפט סירקין-רייכלין
19 באוקטובר – אסון הרפתנים, 11 משתתפי האספה הארצית של מגדלי הבקר טובעים מול חוף עין גב
1 בנובמבר – 20 לוחמי הלח"י ברחו ממחנה המעצר לטרון, דרך מנהרה באורך 70 מ'
אירועים בולטים > התיישבות

26 בינואר - ייסוד קיבוץ בארות יצחק
12 במאי – ייסוד קיבוץ גבולות.
דצמבר – ייסוד קיבוץ יד מרדכי.
עלו לקרקע שלושת המצפים - בית אשל, גבולות ורביבים.
נולדו

2 בינואר – דניאל פאר, עיתונאי ושדרן טלוויזיה ישראלי (נפטר ב-2017)
1 במרץ – זאב בנימין בגין, שר וחבר הכנסת מטעם הליכוד
4 במרץ – עבד אל-מאלכ דהאמשה, פוליטיקאי ישראלי
30 באפריל – זאב בוים, פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת (נפטר ב-2011)
30 באפריל – נחמיה כהן, קצין צבא ישראלי, "החייל המעוטר ביותר בצה"ל" (יחד עם אהוד ברק) (נהרג ב-1967)
7 במאי – הרצל בודינגר, מפקד חיל האוויר הישראלי
יולי – טניה ריינהרט, בלשנית ישראלית ופעילת שלום (נפטרה ב-2007)
22 באוגוסט – מוברק עווד, ערבי פלסטיני, פסיכולוג ערבי-אמריקני ופעיל פוליטי
22 בספטמבר – אריאל זילבר, זמר ויוצר ישראלי
26 באוקטובר – רון בן ישי, עיתונאי ישראלי
12 בדצמבר – חנן פורת, פוליטיקאי ישראלי לשעבר (נפטר ב-2011)
18 בדצמבר – חנוך לוין, מחזאי ישראלי (נפטר ב-1999)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
(קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1943)
1 בינואר – ארתור רופין, מנהיג ציוני (נולד ב-1876)
6 במרץ – אלכסנדר שור, היסטוריון יהודי (נולד ב-1881)
12 במרץ – מרדכי גיאורגו לאנגר, משורר ועיתונאי (נולד ב-1894)
14 באוקטובר – שאול טשרניחובסקי, רופא ומשורר עברי (נולד ב-1875)
שאול טשרניחובסקי
1206

שנת 1206 היא השנה השישית במאה ה-13. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

ג'ינגיס חאן מאחד את השבטים המונגולים תחת שליטתו, מייסד את האימפריה המונגולית ומוכתר בתואר "ג'ינגיס ח'אן" שפירושו "השליט העולמי".
נולדו

19 במרץ – גויוק חאן, החאן הגדול השלישי של האימפריה המונגולית (נפטר ב-1248)
7 באפריל – אוטו השני, דוכס בוואריה (נפטר ב-1253)
ראו גם

ילידי 1206‎
נפטרים ב-1206‎
CBBC

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 תאריך השקה:  11 בפברואר 2002
 בעלות:  BBC
 משרד ראשי:  לונדון 
 www.bbc.co.uk/cbbc/
 
סי.בי.בי.סי (באנגלית: CBBC) הוא ערוץ טלוויזיה בריטי חינוכי לילדים ונוער בבעלות חברת BBC, שהוקם ב-11 בפברואר 2002.
היסטוריה

השם הושק ב-11 בפברואר 2002 לצד הערוץ האחות שלו, CBeebies, המשרת את הקהל מתחת לגיל 6, השם שימש בעבר למיתוג כל התוכן של Children's BBC שהועבר ב-BBC One וב-BBC Two. CBBC נבחר לערוץ השנה בטקס פרסי BAFTA לילדים בנובמבר 2008 ו-2012 ו-2015. הערוץ מונה 300,000 צופים מדי יום בממוצע.
הערוץ חלק במקור רוחב פס בפלטפורמת הטלוויזיה הקרקעית הדיגיטלית עם, BBC Choice ומאוחר יותר BBC Three, והזדקקו לכך שה-CBBC ייחתם בשעה 19:00 מדי יום. ב-22 באוגוסט 2008, הוכרז כי הערוץ יהיה זמין בשידור חי באתר האינטרנט שלו החל מ-16 בספטמבר. טווח ההגעה של CBBC התרחב עוד יותר עם הוספת הערוץ בהרכב Sky באירלנד ב-12 במאי 2011. שירות השידור של הכוחות הבריטיים סיפק לצופים צעירים יותר CBBC ו- CBeebies מאז 1 באפריל 2013 כאשר הם החליפו את BFBS Kids.
1204

שנת 1204 היא השנה הרביעית במאה ה-13. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

הקמת האימפריה הלטינית.
הקמת מסדר נושאי המגן (אחי החרב הליבוניים) (אנ')
12 באפריל – הצלבנים כובשים את קונסטנטינופול
16 במאי – בלדווין הראשון מוכתר לקיסר הראשון של האימפריה הלטינית
נולדו

הוקון הרביעי, מלך נורווגיה.
נפטרו

1 בינואר – הוקון השלישי, מלך נורווגיה (נולד ב-1182)
1 באפריל – אלינור, דוכסית אקוויטניה, מלכת צרפת כאשתו של לואי השנים עשר ומלכת אנגליה כאשתו של הנרי השני (נולדה ב-1122)
11 באוגוסט – גוטורם, מלך נורווגיה (נולד ב־1199)
30 בנובמבר – אימרה הראשון, מלך הונגריה (נולד ב-1174)
13 בדצמבר – הרמב"ם, מחשובי הפילוסופים בימי הביניים, איש מדע ורופא, חוקר ומנהיג (נולד ב-1138)
ראו גם

ילידי 1204‎
נפטרים ב-1204‎
Carry Me in Your Dreams

Carry Me in Your Dreams (בעברית: קח אותי אל חלומותיך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האלבנית קייסי טולה. השיר יצא לאור בשנת 2008, כסינגל שלא מתוך אלבום, וכשיר אשר ייצג את אלבניה באירוויזיון 2009. הוא נכתב על ידי אגים דוצ'י והולחן על ידי אדמונד ז'ולאלי.
הסינגל הבא שהוציאה אחריו היה "Qiellin do ta prek me ty" בשנת 2009.
אירוויזיון 2009

עם השיר השתתפה קייסי טולה באירוויזיון 2009. בחצי הגמר הצליח השיר להגיע למקום השביעי עם 73 נקודות בסך הכל. בגמר האירוויזיון הגיע למקום ה-17 בלבד, עם 48 נקודות בסך הכול. על הבמה, הופיעה טולה על רקע מסכי לד כהים שצבעיהם היו בעיקר תערובת של אדום, כתום, צהוב ולבן.
ההופעה הרשמית של קייסי טולה עם השיר באירוויזיון 2009 הועלה לערוץ היוטיוב של האירוויזיון ב-18 באוגוסט 2016.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אלבניה | Albanian Music Charts | - |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 2008 | הורדה דיגיטלית | — |  |
הערות שוליים

↑  Kejsi Tola – Carry Me In Your Dreams (2009, DVDr) (באנגלית), נבדק ב-2021-05-23
↑  Kejsi Tola – Carry Me In Your Dreams, נבדק ב-2021-05-23
↑  Qiellin do ta prek me ty, נבדק ב-2021-05-23
1 2  Moscow 2009 - Eurovision Song Contest, web.archive.org, ‏2020-05-03
↑  Kejsi Tola - Carry Me In Your Dreams (Albania) Live 2009 Eurovision Song Contest - Eurovision Song Contest, web.archive.org, ‏2020-05-08
↑  Kejsi Tola - Carry Me In Your Dreams (Albania) Live 2009 Eurovision Song Contest, נבדק ב-2021-05-23
↑  Carry Me In Your Dreams - Single by Kejsi Tola (בAustralian English), נבדק ב-2021-05-23
↑  Carry Me In Your Dreams - Single by Kejsi Tola (באנגלית בריטית), נבדק ב-2021-05-23
↑  Carry Me In Your Dreams - Single by Kejsi Tola (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2021-05-23
תאוריית הערך של העבודה

תאוריית הערך של עבודה (The Labor Theory of Value ; מתורגם גם: תאוריית העבודה של הערך) היא תאוריה הגורסת כי הערך של כל מוצר או שירות נקבע לפי כמות העבודה שהושקעה בהפקתו. התאוריה, שהייתה מקובלת על כלכלנים רבים במהלך המאה ה-19, נוסחה לראשונה בספר "עושר האומות" של הפילוסוף והכלכלן הסקוטי אדם סמית, ופותחה לאחר מכן על ידי הכלכלן הבריטי דייוויד ריקרדו. תאוריית הערך של העבודה הייתה חלק מהותי מהתאוריה הכלכלית של קרל מרקס, והיא עדיין מקובלת בקרב האסכולה האורתודוקסית של המרקסיזם.
תאוריית הערך של העבודה איבדה מחשיבותה וממעמדה בסוף המאה ה-19, בעקבות תאוריות חדשות שהתבססו על החשיבות של הערך השולי בתהליך הכלכלי, אותן פיתחו במקביל הלוגיקן הבריטי ויליאם סטנלי ג'בונס, הכלכלן האוסטרי קרל מנגר והכלכלן והמתמטיקאי הצרפתי לאון ואלרה.
מושגי יסוד בתאוריית הערך של העבודה

תאוריית הערך של העבודה היא תאוריה כלכלית שאמורה להסביר מה הגורמים הקובעים את ערך החליפין של מוצר או שירות מסוים במסגרת המערכת הכלכלית. בבסיס התאוריה ניצבת ההבחנה בין ערך השימוש (use value) של מוצר או שירות לערך החליפין שלו (exchange value). לפי הבחנה זו, המושג של "ערך השימוש" מתייחס לתועלת שמפיק אדם מאותו מוצר, כאשר התועלת מוגדרת באופן רחב ככל דבר שעשוי לגרום הנאה לרוכש: בגד שמחמם בחורף, ארוחה טובה או מכונת כביסה שחוסכת מאמץ. המושג "ערך החליפין" של המוצר מתייחס לתמורה שעשוי לקבל אדם עבור המוצר המסוים בסחורות אחרות או בשירותים, ולאו דווקא בכסף (שבאופן בסיסי אמור לשמש כיחידת המדידה המשותפת לכלל ערכי חליפין).
מושגי יסוד בתאוריית הערך של העבודה > פרדוקס הערך

ניתן לראות בתאוריית הערך של העבודה ניסיון לפתור את מה שנודע בתאוריה הכלכלית כ"פרדוקס הערך": מדוע למוצר אחד יכול להיות ערך שימוש גבוה מאוד וערך חליפין נמוך מאוד, בעוד שמוצר אחר נהנה מערך חליפין גבוה – על אף שאין לו שום ערך שימוש. הדוגמה הידועה ביותר היא דוגמת המים והיהלומים (הפרדוקס נקרא לעיתים "פרדוקס המים והיהלום"), שבה השתמש גם אדם סמית: על אף שכל אחד זקוק למים כדי לחיות, המחיר שלהם נמוך למדי, בעוד שאיש לא באמת זקוק ליהלומים, אבל הרבה אנשים היו מוכנים לשלם המון תמורתם. בפרק הרביעי בספרו "עושר האומות" כתב סמית כי:
"למלה ערך, כפי שניתן לשים לב, יש שתי משמעויות שונות, שלעתים מובעות כיעילות של מוצר מסוים, ולעתים מובעות ככוח הקנייה שמעניק מוצר לבעליו כלפי מוצרים אחרים. הראשון יכול להיקרא 'ערך השימוש'; השני – 'ערך החליפין'. לדברים עם ערך השימוש הגדול ביותר יש לעתים קרובות ערך חליפין מאוד נמוך או לא קיים בכלל; ולחילופין, אותם דברים עם ערך החליפין הגדול ביותר לעתים קרובות אינם בעלי ערך שימוש כלל. שום דבר אינו שימושי יותר ממים, אך לא ניתן לרכוש באמצעותם כמעט דבר; יהלום, מהצד השני, אינו שימושי כלל, אך ניתן לרכוש באמצעותו הרבה מוצרים אחרים"
תאוריית הערך של העבודה מציעה פתרון מסוים לפרדוקס על ידי הפרדה מוחלטת בין ערך השימוש לערך החליפין. לפי התאוריה, ערך השימוש הוא עניין סובייקטיבי שנקבע לפי העדפות אישיות ומשתנה בהתאם לנסיבות, ואינו משפיע כלל (או באופן מינורי למדי) על ערך החליפין. מכאן עולה באופן טבעי השאלה – מהם הגורמים הקובעים את ערך החליפין של המוצר?
תאוריית הערך של העבודה גורסת כי מלבד ערך השימוש, התכונה המשותפת היחידה שיש לכל מגוון המוצרים והשירותים שמתהווים מדי יום במסגרת הפעילות הכלכלית היא העובדה שהם כולם תוצר של עבודה אנושית. כיוון שכך, מסיקה התאוריה, העבודה היא הגורם היחידי שיכול לשמש בסיס למערכת החליפין, ולקבוע את ערך החליפין של כל מוצר וסחורה.
מושגי יסוד בתאוריית הערך של העבודה > הון ועבודה

בתאוריית הערך של העבודה שהציג דייוויד ריקרדו, כמות העבודה שהושקעה בכל מוצר קובע את ערך החליפין שלו לא באופן ישיר – אלא באופן יחסי לכמות העבודה שהושקעה בחפץ שבו הוא מוחלף. ריקרדו טען כי ערך החליפין נקבע לפי היחס הכללי בין כמויות העבודה שהושקעו בכל מוצר ומוצר מתוך סך העבודה שנעשית במסגרת המערכת הכלכלית, כלומר שיחס החליפין בין הסחורות משקף את היחס המשתנה בין כמויות העבודה שהן משקפות. בתאוריית העבודה של קרל מרקס, לעומת זאת, כמות העבודה שמושקעת במוצר מקנה לו ערך אבסולוטי; הסחורה היא למעשה "עבודה צבורה", או עבודה במצב קפוא (congealed labor).
עם זאת, גם ריקרדו וגם מרקס הכירו בכך כי מלבד כמות העבודה, הליך הייצור מושפע גם מכמות ההון המושקע בו. הון זה משקף את המכונות, הציוד, חומר הגלם ואותן הוצאות שאינן קשורות באופן ישיר לעבודה (שמתבטאות לרוב במשכורות העובדים). לפי תאוריית הערך של העבודה, התרומה של נכסי ההון להליך הייצור נקבעת לפי כמות העבודה שהושקעה בהם בעבר (בעת ייצורם). כמות זו מתווספת לכאורה לכמות העבודה שמבצעים העובדים באופן ישיר על המוצר, ומהווה גורם נוסף המשפיע על ערך החליפין שלו. אצל ריקרדו הדבר בא לידי ביטוי ביחס בין ההון היציב (נכסי הון) להון נע (בעיקר נכסי שכר, אך גם חומרי גלם). אצל מרקס משמשת ההבחנה כבסיס לתאוריית הניצול (exploitation theory), כשהעבודה שמבצע הפועל היא שמייצרת את "הערך העודף" (surplus value) של המוצר, בעוד שנכסי ההון (המהווים, כאמור, עבודה צבורה) "תורמים" רק את ערכם הקבוע לתהליך. אותו "ערך עודף" הוא הרווח של המעסיק, שלכאורה מנצל את עבודת הפועל לטובתו שלו.
תאוריית הערך של העבודה, הן בגרסה של דייוויד ריקרדו והן בגרסה של קרל מרקס, מתעלמת באופן מודע מאותן סחורות נדירות (scarce commodities) שאינן יכולות להתרבות על ידי עבודה, וקובעת כי בשל מיעוטן ההשפעה שלהן על התהליך הכלכלי היא זניחה. התאוריה גם מבדילה בין איכות העבודה לכמותה; כך, שעת עבודה של תכשיטן מומחה עשויה להיות שווה מבחינה כמותית לשלוש שעות עבודה של שוליה. במקרה זה, העבודה שהשקיע התכשיטן בעבר – במסגרת לימודיו ועבודתו המקצועית – משמשת כמעין "מקדם" הקובע את ערכה (value) של העבודה הנוכחית.
היסטוריה של תאוריית הערך > הכלכלנים הקלאסיים > אדם סמית

הפילוסוף והכלכלן אדם סמית, שנחשב לרוב כמייסד האסכולה הקלאסית בכלכלה, הציג בתחילת הפרק השישי של ספרו עושר העמים (1776) גרסה משלו לתאוריית הערך של העבודה. לפי סמית:
"בשלבים המוקדמים של החברה, שקודמים לתהליך צבירת ההון וחלוקת האדמה, היחס בין כמויות העבודה הדרושות ליצירת המוצר נראית כמשתנה היחיד שיכול לקבוע את ערך החליפין שלו מול מוצרים אחרים.... אם בקרב אומה של ציידים, למשל, כמות העבודה הנדרשת לציד של בונה (Beaver) היא כפולה מכמות העבודה הנדרשת לציד של צבי (Deer), אז באופן טבעי ערך החליפין של בונה אחד יהיה שני צבאים. טבעי כי מוצר שלהפקתו נדרשים שני ימי עבודה או שתי שעות עבודה יהיה שווה פי שניים ממוצר שלהפקתו נדרש יום עבודה אחד או שעת עבודה אחת"
הפסקה בנוגע ליחס החליפין בין הבונה לצבי, שנסמך על העבודה שהושקעה בציד של כל אחד מהם, נחשבת לדוגמה המובהקת ביותר (ואולי היחידה) של תאוריית הערך של העבודה ב"עושר האומות". עם זאת, כפי שסמית' מציין, היא מתייחסת לשלבים מוקדמים יותר של החברה האנושית. בפרק החמישי מציג סמית' רעיון אחר בנוגע למקור הערך, שאינו עולה בקנה אחד עם התאוריה "הטהורה" שבאה לידי ביטוי בדוגמה הפשוטה של הצבי והבונה. לפי רעיון זה, הערך של המוצר או השירות לא נגזר מכמות העבודה שהושקעה בו באופן ישיר, אלא מכמות העבודה שהוא יכול לחסוך עבורו:
"המחיר האמיתי של כל דבר, מה שכל דבר עולה באמת לאדם הרוצה להשיגו, הוא הטרחה והעמל שהושקעו בהשגתו. שוויו של כל דבר לאדם שהשיגו ורוצה להיפטר ממנו או להחליפו במשהו אחר, הוא הטרחה והעמל שהוא יכול לחסוך לו, ושאותו הוא יכול לאכוף על אנשים אחרים. מה שנרכש בכסף או במוצרים נרכש בעבודה, ממש כאילו השגנו אותו בעמלנו אנו. כסף זה או מוצרים אלו אכן חוסכים מאיתנו עמל זה. הם כוללים את הערך של כמות מסוימת של עבודה שאותה אנו מחליפים במה שאנו סבורים באותו זמן שהוא כולל ערך כזה בכמות שווה. עבודה הייתה המחיר הראשוני, כסף-הרכישה המקורי ששילם עבור כל הדברים. לא היה זה זהב או כסף, אלא עבודה, שבאמצעותם נרכש במקורו כל העושר שבעולם; וערכו, לאלו המחזיקים בו ולאלו הרוצים להמירו במוצרים חדשים, שווה במדויק לכמות העבודה שאפשרה להם לרכוש אותו"
לפי פסקה זו, העבודה אינה משמשת בהכרח כמקור לערך הפנימי של המוצרים, אלא כיחידת מדידה (בדומה לכסף) שבעזרתה אפשר להשוות בין סחורות ושירותים שונים.
בפרק השישי ב"עושר האומות" הציג סמית' תאוריה נוספת, לפיה אין חשיבות מהותית לערך השימוש של המוצר, ואילו המקור של ערך החליפין הוא עלות ההשקעה של החברה או העסק:
"משכורות, רווח ורנטה הם שלושת המקורות העיקריים לכל ההכנסות כמו גם לכל ערך החליפין. כל יתר ההכנסות נגזרות בסופו של דבר מאחד או יותר מרכיבים אלה"
אפשר לראות ברעיון זה את הגרסה של סמית לתאוריית עלות של הערך (Cost Theory of Value), שבמידה רבה אינה עולה בקנה אחד עם הרעיונות האחרים שלו בנוגע למקור הערך.
היסטוריה של תאוריית הערך > הכלכלנים הקלאסיים > דייוויד ריקרדו > הביקורת על ריקרדו

הרעיונות שהציע ריקרדו בנוגע לעבודה כגורם הקובע את הערך עוררו ביקורת מיד עם פרסום "עקרונות הכלכלה". הכלכלן הצרפתי ז'אן בטיסט סיי כתב בהקדמה למהדורה הצרפתית של הספר כי "נדמה שמר ריקרדו אינו כולל [בתרומה של המכונות לערך של הסחורה] את הרווח או הריבית על ההון הכלולה במחיר הסחורות". תומאס מלתוס, שפרסם את ספרו "עקרונות הכלכלה המדינית" בשנת 1820, ביקר את ריקרדו על כך שאינו כולל בתוך עלות העבודה גם את הרנטה על הקרקע. ריקרדו עצמו ראה בשאלת הערך בעיה סבוכה, ואף לא היה מרוצה לחלוטין מההסבר שהוא עצמו סיפק לה. במכתב משנת 1823, זמן קצר לפני מותו, כתב ריקרדו כי: "הקושי שבנושא הערך העסיק את מחשבותיי, אך מבלי למצוא באופן משביע רצון את דרכי החוצה ממבוך זה"; במכתב מוקדם יותר לתלמידיו הוא כתב כי: "אני לא שבע רצון מההסבר נתתי לעקרונות הקובעים (Regulate) את הערך".
בשנת 1825, שנתיים לאחר מותו של ריקרדו, פרסם ההוגה הבריטי סמואל ביילי מאמר בשם A Critical Dissertation on the Nature, Measure, and Causes of Value, שביקר את רעיונותיו של ריקרדו. על אף שהמאמר לא זכה לפרסום נרחב בתקופתו, הוא השפיע רבות על הכלכלנים המובילים באותה התקופה. ביילי הצביע במידה רבה על הפגמים האנליטיים בתאוריה של ריקרדו, כמו ההחלטה להזניח את התרומה של גורמים טבעיים להליך הכלכלי (סחורות נדירות, או כאלה שאי אפשר להגביר את כמותן על ידי עבודה), השרירותיות בשימוש במושג "יחידת עבודה" כמקור היחידה לערך, הבעיות שמעורר המושג "ערך נורמלי" במסגרת תאוריית הרווח של ריקרדו ועוד.
לאחר מותו של ריקרדו בשנת 1823 המשיכו תלמידיו – ובעיקר ג'יימס מיל וג'ון רמזי מקולש (John Ramsey McCulloch) – לדבוק בתאוריית העבודה שהוא הציע. מיל ומקוליש ניסו להתמודד עם הבעיה שיצרה שאלת הריבית בתאוריה של ריקרדו, ורוברט טורנס (Torrens) ניסה למנוע מהתאוריה "לגלוש" לקווים כלליים של תאוריית עלות (Cost) על ידי הגדרת העלות כ"עבודה צבורה". אולם האסכולה הכלכלית שהתגבשה סביב רעיונותיו של ריקרדו החלה לאבד ממעמדה וחשיבותה מיד לאחר מותו, בין היתר בשל חוסר היכולת של ממשיכי ריקרדו להתמודד עם הביקורת שהועלתה כלפי הרעיונות המופיעים ב"עקרונות הכלכלה". עם זאת, רעיונותיו של ריקרדו המשיכו להשפיע על כלכלנים במשך המאה ה-19, בפרט בבריטניה ובגרמניה.
היסטוריה של תאוריית הערך > הריקארדיאנים הסוציאליסטים

קבוצה נוספת שהושפעה מהרעיונות של ריקרדו לעבודה ולערך כללה הוגים סוציאליסטים כמו תומאס הודג'סקין (Hodgskin), ויליאם תומפסון, ג'ון גריי, צ'ארלס הול ואחרים. הוגים אלה, שזכו לכינוי "ריקארדיאנים סוציאליסטים", אימצו את תאוריית הערך של העבודה כפי שהציגה ריקרדו, והשתמשו בה כדי לטעון בדבר הצורך בתיקונים סוציאליים שישפרו את מצבו של מעמד הפועלים.
במאמר בשם An Inquiry into the Principles of the Distribution of Wealth, שהתפרסם בשנת 1824, טען תומפסון כי העבודה היא שמייצרת את כל ערך החליפין של הסחורה, ולכן כל התוצרים של העבודה צריכים להיות שייכים לעובד. תומפסון טען כי במצב החברתי הנוכחי, נתח הארי של הערך (או הרווח) מגיע לבעל ההון (Capital) או לבעל הקרקע (Land), במקום לפועל. הרעיונות שהציע תומפסון במאמרו השפיעו רבות על הכלכלנים הגרמנים יוהאן קרל רודברטוס (Rodbertus) וקרל מרקס.
הודג'סקין פרסם בשנת 1825 מאמר בשם Labour Defended against the Claims of Capital, שבו קבע כי "אני מתייחס אליהם [לרעיונותיו של ריקרדו] לא כדי להאיר את הגאוניות והעומק של הכותב, אלא מפני שהתאוריה שלו מאשרת את האבחנות שהצעתי זה עתה – כלומר שהסחטנות של הקפיטליסט היא הסיבה לעוני של הפועל".
היסטוריה של תאוריית הערך > קרל מרקס

תאוריית העבודה של ריקרדו והשימוש שעשו בה הריקארדיאנים הסוציאליסטים השפיעה מאוד על קרל מרקס, והוא ניסה לעקוף את המכשולים בהם נתקל ריקרדו מכיוון אחר. בתחילת החלק הראשון של "הקפיטל" העלה מרקס את השאלה כיצד הסחורות – שערך השימוש שלהן כל כך מגוון ושונה זו מזו – בכלל ניתנות להשוואה על בסיס קנה מידה משותף, כלומר שיש להן בכלל ערך חליפין. התשובה של מרקס הייתה שמלבד ערך השימוש, הדבר המשותף לכל הסחורות (מלבד הנדירות, אותן הזניח מרקס בדומה לריקרדו) הוא שהן תוצר של עבודה אנושית:
"אם נוציא מכלל שיקולינו את ערך השימוש של הסחורות, נותרת להם תכונה אחת משותפת – היותן תוצר של עבודה... אם נרחיק מעצמנו גם את ערך השימוש של סוגים שונים של עבודה המגולמת בהם [בסחורה], ואת כל האופנים הקונקרטיים של עבודה זו, לא נותר לנו דבר אלא מה שמשותף לכולן; כל הסחורות עוברות רדוקציה לאותו סוג של עבודה, עבודה אנושית במצב מופשט"
בדומה לריקרדו, גם מרקס הבחין בין שני מושגים שונים של "עבודה": הראשון מתייחס לכמות העבודה שמבוצעת (labor power), ונמדד בשעות, והשני מתייחס לערך הכולל של כמות העבודה שצורך העובד לקיומו, המגולמת בין היתר במזון, הכשרה ומגורים - ובמובן מסוים "מייצרת" את העבודה שהוא עושה בפועל. את יחידות העבודה בהן השתמש עבור "כוח העבודה" הגדיר מרקס כיחידה קבועה, הומוגנית ובלתי משתנה, המייצגת את כוח העבודה הממוצע בחברה.
לפי מרקס, הערך של כוח העבודה שמייצר כל עובד נקבע לפי כמות העבודה "הנדרשת מבחינה חברתית" (socially necessary) עבור קיומו, כך שהוא יוכל לייצר כוח עבודה בעצמו. כך, חידושים טכנולוגיים, שמקטינים את כמות העבודה הנדרשת להפקת מוצר כלשהו, מביאים לירידה בכמות העבודה ההכרחית מבחינה חברתית להפקת המוצר, ובכך מקטינים את ערך החליפין של עבודת הפועל העוסק במלאכה. מרקס מביא כדוגמה את תהליכי התיעוש בבריטניה, שם "המעבר לשימוש בנולי אריגה משוכללים [..] ככל הנראה הוריד בחצי את כמות העבודה הנדרשת לאריגת כמות מסוימת של חוטים לבד. האורגים שהשתמשו בעבודת יד [...] המשיכו להזדקק לאותה כמות זמן כמקודם לאריגת הבד. כיוון שכך, התוצר של שעת עבודה אחת שלהם לאחר השינויים שיקף חצי שעת עבודה הכרחית מבחינה חברתית, ובהתאם ירד הערך שלה למחצית מערכה הקודם".
תאוריית הערך של העבודה שימשה את מרקס כדי להסביר את מה שהוא ראה כתהליך ההיווצרות של "ערך עודף" (surplus value) בתהליך הייצור הקפיטליסטי, וכבסיס לתאוריית הניצול שלו (exploitation theory). לפי מרקס, ניתן למדוד את כמות העבודה שמבצע הפועל לפי הערך הכולל של כוח העבודה שמושקע באמצעים לקיומו ולהכשרתו. נניח שהערך הכולל של אותו כוח עבודה, לאורך חייו של הפועל, מתבטא בשש שעות עבודה ביום. המעסיק הקפיטליסט מחייב את הפועל לעבוד שמונה שעות ביום, כשהשעתיים הנוספות הן הערך העודף שקובע את הרווח שלו.
היסטוריה של תאוריית הערך > קרל מרקס > הביקורת על מרקס

תאוריית הניצול של מרקס התבססה על ההנחה שרק כוח עבודה מייצר ערך עודף, ולא נכסי הון כמו מכונות או ציוד, שלכאורה רק "מעבירים" את הערך הקבוע שלהם אל הסחורה. ואולם, כפי שציינו מבקריו, הערך הקבוע לכאורה של כל מכונה אמור לכלול בתוכו מלכתחילה את הערך העודף שלכאורה נוצר בתהליך הייצור שלה עצמה; באותו האופן, הערך של המזון שצורך הפועל כולל בתוכו את הערך העודף שנוצר בתהליך הייצור שלו. במילים אחרות, העלויות של המעסיק הקפיטליסט כוללות גם את הערך העודף שעליו לשלם עבור אמצעי המחייה של פועליו וחומרי הגלם הנדרשים לעבודה, ולכן לשיטתו של מרקס אינם משקפים את כמות העבודה "הנדרשת מבחינה חברתית", ואי אפשר לחשב אותם בלי להזדקק למנגנון של היצע וביקוש.
הכלכלן האוסטרי אויגן פון בהם-באוורק ביקר בחיבורו "הון וריבית" את ההוכחה הבסיסית של מרקס לכך שמקור הערך של המוצר הוא העבודה. בוהם-באוורק טען כי התעלמותו של מרקס מערך-השימוש בנימוק שבחליפין ערך שימוש אחד זהה למשנהו היא דוגמה ל"כשל לוגי מן הסוג החמור ביותר". כשל חמור עוד יותר, טען בוהם-באוורק, טמון בטענתו של מרקס, לפיה אם מתעלמים מערך השימוש, נותרת רק תכונה משותפת אחת — זו של היותם תוצרי עבודה. לפי בוהם-באוורק ישנו מגוון אפשרויות אחרות: היות המוצר במחסור ביחס לביקוש, היותו אובייקט ביקוש והיצע, היותו רכושו של מישהו, היותו מוצר טבעי ועוד.