stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל משה אולבסקי
הערות שוליים

↑  "אור המאיר" שנה א' עמ' 4, בהוצאת אגודת תלמידי מהר"ם שפירא.
↑   שמואל אלברט, המודיע (מהדורה אנגלית) "עניין", ג' אייר תשע"ג
↑  אייבשיץ יהושע -"בקרובי אקדש" עמ' 262
↑  בריחים של שתיקה - שארית הפליטה וארץ ישראל", בשנתון משואה כח' עמ' 59, בעריכת יואל רפל. לוועד נבחרו 17 נציגים מכל המפלגות והקבוצות.
↑  ליהודים מקבוצות שונות לא היה מעמד זהה בעיני השלטון הבריטי, לא רק מקרב העקורים אלא גם מקרב מי שהשתכנו בערים עצמם.
↑  אטילה שומפלבי ואלכסנדרה לוקש, "פרוטוקול ברגן בלזן" לא יימכר: "הגיע הזמן לחקיקה בנושא", באתר ynet, 2 בדצמבר 2019
↑  דניאל ליפסון, משואה לתקומה: ניצולי ברגן-בלזן חוגגים עצמאות, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 30.04.2017
↑  מגדל דוד (לעלוב) (מהדרת תשע"ה) תולדות המו"ל
↑  ביטאון פורום שמירת זיכרון השואה, בעריכת גדעון רפאל בן מיכאל, כרך 39, עמ' 152–154. באתר דעת.
↑  המודיע (מהדורה אנגלית) ה' אייר תש"פ (community section) עמ' 24
↑  מושב עובדים חדש של פועלי אגודת ישראל, הצופה, 1 במרץ 1950
↑  הרב ישראל משה Olewski, באתר geni_family_tree
↑  כל רגע - אבל בגור: ראש הישיבות נפטר מנגיף הקורונה, באתר kore.co.il
↑  ראש ישיבות גור בארה"ב: הגר"ד אולבסקי, באתר כיכר השבת
↑  יעקב מלמד, אבל בארה"ב: ראש ישיבות גור הגאון רבי דוד אולבסקי זצ"ל, באתר JDN - חדשות, ‏2020-04-05
↑  New Gerrer Rosh Yeshiva, Son of Haguon Rav Dovid Olewski, Moves to New York – Boro Park 24, boropark24.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282274605171  ISNI: 0000 0004 0324 7615  VIAF: 299510929   WorldCat (עם VIAF): 299510929
אונקוגן

המסלול בו תא בריא מותמר לתא סרטני. גורם מסרטן יגרום למוטציה בפרוטו-אונקוגן, ויהפוך אותו לאונקוגן מופעל שמעודד חלוקה והתפתחות תא סרטני.
אונקוגן (באנגלית: oncogene) הוא גן, שפגם בו עלול לגרום להתמרה סרטנית. למעשה, אונקוגנים מקורם בפרוטו-אונקוגנים (proto-oncogene) שפעילותם אינה תקינה. בדרך כלל, פרוטו-אונקוגנים הם גנים מקודדי חלבון, בעלי תפקידי מפתח בחלוקת התא, גדילה, בקרת איכות ה-DNA או מוות תאי מתוכנן (אפופטוזה). הפעלתם בצורה לא מבוקרת עלולה לגרום לחלוקה מוגברת ובלתי מבוקרת של תאים, וכתוצאה מכך לגרום לגידול סרטני. לרוב יש צורך בשיתוף פעולה בין פעילות של מספר אונקוגנים שונים על מנת לגרום להתמרה סרטנית.
גילוי האונקוגנים

האונקוגן הראשון שזוהה היה הגן src (אנ') שהתגלה על ידי ג'. סטיבן מרטין ופיטר וויט (אנ') מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1970. הגן התגלה ברטרו-וירוס Rous sarcoma virus‏ (RSV) הפוגע בתרנגולות. תאי רקמת חיבור (פיברובלאסטים) של תרנגולות שהודבקו בנגיף זה עברו התמרה סרטנית, והזרקתם לתרנגולות גרמה להופעת סרקומות בתרנגולות לאחר שבוע- שבועיים ממועד ההדבקה. לעומת זאת, רטרו-וירוס אחר Avian leukosis virus (אנ')‏ (ALS) מאותה משפחת נגיפים (אלפא-רטרו-וירוס) מסוגל גם הוא להדביק ולהתחלק באותם סוגי תאים של תרנגולות, אך אינו גורם להופעת גידול סרטני. מקור ההבדל נעוץ במקטע של 1500 נוקלאוטידים המצוי בגנום נגיף ה-RSV אך לא בנגיף ה-ALV. מקטע זה אחראי אך ורק להופעת הסרקומות, ולא לשכפול הווירוס. מכיוון שמקטע זה גורם להופעת סרקומות הוא נקרא (sarcoma)‏ src‏.
עד 2020 בודדו יותר מ-40 סוגים שונים של רטרו-וירוסים אונקוגניים במגוון בעלי חיים שונים, וביניהם תרנגולים, תרנגולי הודו, עכברים, חולדות, חתולים וקופים. כל הווירוסים האלו, בדומה ל-RSV, מכילים בגנום לפחות אונקוגן אחד, ובחלק מהמקרים שני אונקוגנים, שאינם דרושים כלל למערכת שכפול הווירוס. אף על פי שבחלק מהמקרים הווירוסים השונים מכילים את אותו אונקוגן, יותר מ-20 אונקוגנים שונים זוהו ואופיינו בשיטה הזו. רבים מהאונקוגנים הויראליים שהתגלו בצורה זאת מקודדים לחלבונים המשפיעים בצורה משמעותית על מערכת מעבר האותות שמעודדת חלוקת תאים.
פרוטו-אונקוגנים

בהתחלה זוהו האונקוגנים כגנים שהוחדרו לתא ממקור נגיפי וגרמו ליצירת רקמה סרטנית. אונקוגנים אלו אינם משפיעים כלל על שכפול הנגיף, כאשר הנגיפים מסוגלים להתחלק ולהדביק תאים גם בלעדיהם. לכן הועלו השאלות, מהו מקור האונקוגנים ומה תפקידם?
הרמז הראשון לעצם קיומם בגנום החיה ולא רק בנגיף, ולמקורם של אונקוגנים, הגיע מניסוי שערכו החוקרים הרברט אבלסון (Herbert T. Abelson) ולואיס רבסטיין (Louise S Rabstein) מהמכון הלאומי לסרטן בארצות הברית. צמד החוקרים הדביקו כ-150 עכברים בנגיף שאינו מכיל אונקוגנים ואינו גורם לגידול סרטני. אחד מ-150 העכברים פיתח לימפומה (סרטן של בלוטות הלימפה), ומהגידול בודד נגיף אונקוגני חדש שנקרא נגיף הלוקמיה של אבלסון (אנ'). גנום נגיף זה הכיל מקטע חדש שלא היה בנגיף המקורי. מקטע זה זוהה בתור אונקוגן המעודד התפתחות סרטן, ונקרא abl על שם החוקר שגילה אותו. תוצאות ניסוי זה רימזו על כך שמקור האונקוגנים אינו ויראלי, אלא מקורם עשוי להיות בגנום התא המארח. מכיוון שרטרו-וירוסים יכולים לצאת ולהיכנס מגנום המארח, ההשערה הייתה שבזמן היציאה מהגנום, הווירוס עלול (לעיתים נדירות) להוציא עמו גנים של המארח, שישתלבו וישתכפלו בגנום שלו.
השערה זו אומתה ב-1976 על ידי מיכאל בישוף והרולד ורמוס מאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, שהראו כי רצף דומה מאוד לרצף האונקוגן src נמצא בגנום של תאי תרנגולת בריאים. כך נתגלה, שמקור האונקוגנים הוא למעשה בגנים המצויים באופן טבעי באדם וביצורים רבים נוספים. על גילוי זה זכו ורמוס ובישוף בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1989.
סוגי אונקוגנים

האות לחלוקת תאים מגיע לרוב מחוץ לתא, ועליו לעבור שרשרת ארוכה של מעבר אותות בתוך התא על מנת להגיע לגרעין התא. שם המסר יגרום, בין השאר, להפעלת ביטוי של גנים שפעילות תוצריהם קשורה לחלוקת התא. פגם בכל שלב בשרשרת זו עלול לגרום להיווצרות אונקוגן ולגידול סרטני.
סוגי אונקוגנים > גורם גידול

גורמי גידול הם הורמונים חלבוניים מופרשים שתפקידם להוות מסר חוץ-תאי המעודד חלוקה בתאי מטרה. כדי לקבל את 'המסר' לחלוקת תאים, תאי המטרה חייבים להכיל קולטן מתאים לקליטת גורם הגידול, המעביר את האות המעורר/מעודד התחלקות אל תוך התא. הפרשה מוגברת ולא מבוקרת של גורמי גידול עלולה לגרום לגידול סרטני, ולכן רבים מהם מתפקדים כאונקוגנים לאחר התמרה. גורמי גידול מופרשים יכולים גם לעודד את אותם תאים שהפרישו אותם להתחלק בצורה לא מבוקרת במנגנון שנקרא תקשורת אוטוקרינית. מנגנון זה מבוסס על לולאת משוב חיובי (אנ') של בקרת גנים בתוך התא המובילה לחלוקת תאים בלתי מבוקרת, ובסופו של דבר להתפתחות גידול סרטני.
הקשר בין גורמי גדילה לאונקוגנים רטרו-ויראליים התגלה על ידי מחקר שנערך על האונקוגן C-sis הנמצא בווירוס הסרקומה הקופי (simian sarcoma virus), וירוס שבודד מגידול ברקמת החיבור של העצמות ('פיברוסרקומה') בקופים. מחקר של רצף ה-DNA באונקוגן C-sis הראה שהוא מקודד לחלק מהחלבון של גורם הגידול PDGF (Platelet-derived growth factor(אנ')). מחקר זה תמך בעיקרון, שביטוי גורמי גדילה בדרך שאינה תקינה יכול לשקף הפיכתם לאונקוגנים. על אף ש-C-sis מקודד רק לחלק מכלל רצף החלבון התקין של PDGF, המחקר הראה כי די בביטוי מקטע זה כדי לגרום להתמרה סרטנית של תאי רקמת חיבור (פיברובלסטים), אבל לא בתאים ללא קולטן מתאים ל-PDGF.
סוגי אונקוגנים > קולטנים של גורמי גידול

אונקוגנים רטרו-ויראליים מסוימים הם גרסאות מותמרות של קולטנים לגורמי גידול. תפקיד קולטנים אלה הוא העברת אות לחלוקת תאים המועבר מגורם גידול חוץ-תאי לתוך התא. לקולטנים אלו פעילות של טירוזין קינאז, המשפעל מגוון רב של תהליכים בתא על ידי הוספת קבוצת זרחן לחומצה אמינית טירוזין בחלבוני מטרה. קישור חוץ-תאי של גורמי גדילה אל קולטנים אלה יגרום להפעלתו של פעילות הטירוזין קינאז, וכפועל יוצא לזרחון וגיוס שליחים שניוניים בתוך התא, ובסופו של דבר להעברת האות לחלוקת התא אל גרעין התא.
מכיוון שקולטנים אלו הם בעלי תפקיד מרכזי בבקרה על חלוקה תקינה של התא, פעילות לא תקינה שלהם עלולה להוביל לחלוקה לא מבוקרת ולהתמרה סרטנית, ולכן מוגדרים בתור פרוטו-אונקוגנים. לדוגמה, מוטציית חסר של האזור החוץ תאי בחלבון הקושר את גורם הגידול יכול לגרום להפעלה תמידית (קונסטיטוטיבית) של הרצפטור, ולשליחת אות תמידי לחלוקה, גם בהיעדר גורם גידול חיצוני. מלבד מוטציות ברצף החלבון, ביטוי יתר של קולטנים אלו, או הפעלת ביטוי של קולטנים אלו בסוגי תאים לא נכונים מהויים גם הם מנגנונים שעלולים להוביל להתפתחות גידול סרטני כתוצאה מחלוקת תאים לא מבוקרת. דוגמאות לפרוטו-אונקוגנים מסוג זה כוללות את הקולטנים EGFR‏ (Epidermal growth factor receptor)(אנ'),‏ PDGFR ‏(Platelet-derived growth factor receptor)(אנ') ואת erbB-2‏ (human EGFR-related 2/HER2/neu)‏.
סוגי אונקוגנים > מעבירי אותות

אות לחלוקת תאים מתחיל מקישור גורמי גידול הנקשרים לחלבון המתפקד כקולטן ספציפי בממברנת התא, וממשיך בשרשרת העברת אותות אל גרעין התא (signaling cascade). מעבר המידע הזה מועבר במספר שלבים, שחלקם כוללים זירחון של מספר חלבוני ביניים בתוך הנוזל התוך תאי (ציטוזול). תהליך מעבר האותות גם כולל חלבונים הקושרים את הנוקלאוטיד עתיר האנרגיה GTP, ושליחים שניוניים כדוגמת מערכת האדנילט ציקלאז. למעשה, src, האונקוגן הרטרו-ויראלי הראשון שהתגלה, מעורב בעצמו בתהליך מעבר האותות. עקב מספרם הגדול וחשיבותם, אין זה מפתיע שפרוטו-אונקוגנים רבים שייכים למשפחת חלבוני העברת אותות.
סוגי אונקוגנים > גורמי תיעתוק

גורמי תיעתוק הם חלבונים גרעיניים שמבקרים את התיעתוק של גני מטרה, או של משפחות גנים. בקרה על תיעתוק גנים מתווכת על ידי קישור של גורמי תיעתוק אל אזורים ספציפיים בדנ"א הגרעיני. לעיתים קרובות פעילות של גורמי תיעתוק תלויה בקישור אל חלבונים אחרים, ויצירת מבנה של דימר, שבסופו של דבר יוצר קשר עם מחולל התיעתוק- הרנ"א פולימראז. גורמי תיעתוק הם חוליה מתקדמת בשרשרת של מערכת העברת האותות, הממירה אות חוץ-תאי לשינוי בבקרת גנים ובפעילות התא.
פרוטו-אונקוגנים רבים הם גורמי תיעתוק שהתגלו על ידי דמיון רצפי לאונקוגנים רטרו-ויראלים. דוגמאות נפוצות כוללות את erb A, את ets, fos, jun ו-c-myc. לדוגמה, fos ו-jun יוצרים דימר יחדיו המבקר באופן חיובי (מפעיל) תיעתוק של מספר גני מטרה, כאשר ביטוי של גנים אלו מוביל, בסופו של דבר, לחלוקת תאים מוגברת.
סוגי אונקוגנים > מבקרים של מוות תאי מתוכנן

מוות תאי מתוכנן (אפופטוזה)הוא מנגנון שבו תא משמיד את עצמו בצורה מבוקרת. רקמות בריאות נמצאות במאזן מתמיד בין חלוקה תאית לבין מוות תאי. בנוסף, אפופטוזה משחק תפקיד חשוב במגוון תהליכי התפתחות בעובר. לכן, אם חלוקת תאים מוגברת עלולה להוביל להתפתחות גידול סרטני, הרי שגם פגם במנגנון המוות התאי המבוקר עלול להוביל לאותה תוצאה. מוות תאי מתוכנן יכול להיות מופעל כתגובה לאותות חוץ-תאיים שמגיעים בדמותם של סטרואידים, או לאחר חשיפה ממושכת לגורמים סביבתיים מזיקים כגון קרינה מייננת, קרינה אולטרא-סגולה ועוד.
משפחת הפרוטו-אונקוגנים העיקרית שנתגלה ונחקרה במנגנון זה עד כה היא משפחת חלבוני bcl-2. נתגלה, שהפעלה של הגן bcl-2 מדכאת את הפעלת המסלול של מוות תאי מתוכנן. מנגנון הפעולה של bcl-2 טרם הובהר, אם כי מחקרים הראו שפעילותו קשורה לעיכוב חלבונים מעודדי מוות תאי כגון bax ו-bak. סביר להניח ש-bcl-2 אינו הפרוטו-אונקוגן היחיד שפועל במנגנון של מניעת אפופטוזה, וקיימים פרוטו-אונקוגנים נוספים, בעלי דרך פעולה דומה, שטרם זוהו.
סוגי אונקוגנים > RNA לא מקודד ארוך

בעוד שכל הפרוטו-אונקוגנים שהתגלו ונחקרו בצורה היסטורית הם חלבונים, מחקרים חדשים יותר מראים שגם רנ"א ארוך שלא מקודד לחלבון (lncRNA) מסוגל לתפקד כאונקוגן. lncRNA מוגדר בתור רנ"א באורך של למעלה מ־200 נוקלאוטידים, ואינו מקודד לחלבון. מולקולות רנ"א אלו מעורבות בבקרת מספר תהליכים תאיים חשובים ונרחבים כמו תרגום, עריכת רנ"א, שחבור, ובקרה על ביטוי גנים, ולכן כל פגם בפעילותם עלול להוביל להשלכות תאיות הרסניות, וביניהם לגידול סרטני.
אחת הדוגמאות הבולטות הוא PVT1‏ (plasmacytoma variant translocation 1), שפעילות פגומה שלו תוארה בשנת 2013 בסרטן מעי הגס אנושי, ומאז בעוד מגוון סוגי סרטן כגון סרטן הכבד, סרטן המעי וסרטן השחלות. PVT1 מעודד חלוקה תאית, ומונע מוות תאי מתוכנן. נתגלה, כי מנגנון פעולתו של PVT1 מבוסס על עיכוב פעולתם של מיקרו-רנ"א, אשר בעצמם מעכבים רנ"א המתורגם לחלבון. כלומר, PVT1 מסיר עיכוב בקרתי טבעי הקיים בתא, ופעילות-יתר שלו מעודדת חלוקה תאית, ומונעת מוות תאי מתוכנן.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קטגוריה | דוגמאות | תיאור  |
| גורמי גידול או מיטוגנים | c-Sis | בדרך כלל מופרש על ידי תאים מיוחדים כדי לעורר פרוליפרציה בעצמם, בתאים שכנים או בתאים מרוחקים. אונקוגן עשוי לגרום לתא להפריש פקטורי גידול אף שבאופן נורמלי הוא לא מפריש. בעקבות זאת התא יעורר פרוליפרציה לא מבוקרת של עצמו (לולאה אוטוקרינית) ושל תאים בסביבתו. כמו כן הורמוני גדילה עשויים להיות מיוצרים בחלקים אחרים של הגוף.   |
| קולטן טירוזין קינאז | EGFR,‏ PDGFR, ‏VEGFR,‏ ו-HER2/neu | קינאזות מוסיפות קבוצה זרחן לחלבונים אחרים כדי להפעילם או לכבותם. קולטני קינאזות מוסיפים קבוצות זרחן לחלבוני קולטנים על פני התא (אשר מקבלים אותות חלבוניים מחוץ לתא ומעבירים אותם אל תוך התא). טירוזין קינאזות מוסיפים קבוצות זרחן לחומצת האמינו טירוזין בחלבון המטרה. הם יכולים לגרום לסרטן על ידי הפעלת הקולטן לתמיד (קונסטיטוטיבי), אף ללא אותות ממחוץ לתא.   |
| טירוזין קינאזות ציטופלסמים | Src, Syk-ZAP-70, ו-BTK, והגן ABL ב-CML - כרומוזום פילדלפיה | -   |
| סרין/תראונין קינאזות ציטופלמים ותת יחידות רגולטוריות שלהם | c-Raf, וקינאזות תלויות ציקלין (CDK; באמצעות ביטוי יתר). | -   |
| גנים של GTPase רגולטוריים | Ras | Ras הוא חלבון GTPase קטן אשר מפרק GTP ל-GDP ופוספט. Ras מופעל על ידי גורמי גידול (כמו EGF, TGFalpha) ופועל כמתג כיבוי/הפעלה של מסלולי איתות תוך תאיים הקשורים בגדילה. Ras מפעיל בין היתר את Raf, ‏MEK, ‏MEKK, ‏MAPK, ‏ERK, רובם בתגובה מבקרים גנים הקשורים לפרוליפרציה של התא.   |
| גורמי תיעתוק | myc | מבקרים שעתוק של גנים המעוררים פרוליפרציה של התא. |
מנגנונים של הפעלת אונקוגנים

הפעלה של פרוטו-אונקוגן והפיכתו לאונקוגן דורשת שינוי גנטי של פרוטו-אונקוגנים תאיים. כל שינוי גנטי כזה יגרום להפעלת האונקוגן בתזמון לא נכון או בתאים בהם גן זה לא מתבטא באופן תקין; שינוי כזה עלול להוביל לחלוקה מוגברת בתאים בהם הוא התרחש. יש שלושה מנגנונים עיקריים של הפעלת אונקוגנים בגידול סרטני: מוטציה, הכפלת גנים ושינויים כרומוזומליים (בדרך כלל טרנסלוקאציות או אינברסיות). המנגנונים הללו גורמים לשינוי במבנה הפרוטו-אונקוגן, או גורמים להגברה של רמת הביטוי שלו בתא.
מנגנונים של הפעלת אונקוגנים > מוטציה

מוטציות בגן פרוטו-אונקוגני גורמות להפעלתו על ידי שינוי פעילות, או המבנה המרחבי של החלבון לו הוא מקודד. מוטציות אלה לרוב מתרחשות באזורים בקרתיים של ביטוי הגן, או באזורים בתוך רצף חומצות האמינו של החלבון החשובים למבנה ופעילות החלבון. אם מוטציות אלה יגרמו לפעילות בלתי פוסקת או לא מבוקרת של החלבון מדובר בשינוי של הפרוטו-אונקוגן לאונקוגן. באונקוגנים רטרו-ויראלים רוב המוטציות כוללות מחיקת אזורים שלמים מהגן, לרוב אזורים בקרתיים. עם זאת, באונקוגנים ממקור אנושי, רוב המוטציות שמוליכות לגידולים סרטניים מהוות החלפה של חומצת אמינו בודדת בתוך רצף החלבון (מוטציה נקודתית). מוטציות נקודתיות נפוצות מאוד במשפחת חלבוני ras, וההערכה היא כי 25% מכלל גידולי הסרטן האנושיים כוללים לפחות מוטציה אחת בחלבון ממשפחת ras.
מנגנונים של הפעלת אונקוגנים > הכפלת גנים

הכפלת גנים (אנ') הוא תהליך בו מספר העותקים של גן בגנום התא עולה. בחלק מהמקרים ניתן למצוא עד מאות עותקים של גנים בתאים בהם התרחשה הכפלת גנים. עליה במספר הגנים גורם לביטוי יתר של הגנים האלו ולתוצרים החלבוניים שלהם, ומוביל לחלוקה בלתי מבוקרת של התא.
מחקרים הראו ש-3 משפחות של פרוטו-אונקוגנים (myc, erb B, ras) מוגברים באופן משמעותי במספר סוגים שונים של סרטן. כ-20%-30% מכלל מקרי סרטן השד והרחם כוללים שכפול גנים של c-myc.
מנגנונים של הפעלת אונקוגנים > ארגון מחדש של הכרומוזום

ארגון מחדש של מבנה הכרומוזום (אנ') (אבראציות כרומוזומאליות) הן סוג של מוטציה הכוללת שינויים במבנה התקין והארגון של מקטעים נרחבים בכרומוזום. שינויים כאלה מתגלים במקרים רבים בסרטן הדם - לוקמיה. לרוב, אירועים אלה נגרמים על ידי שבר כפול בגדיל הדנ"א בשני מיקומים שונים, ואיחוי לא נכון של השברים. שינויים כרומוזומליים מוליכים לגידולים סרטניים על ידי שני מנגנונים עיקריים: הגברת התיעתוק של פרוטו-אונקוגנים, או יצירת חלבונים מאוחים.
מהדוגמאות המפורסמות בקטגוריה זו נמצא כרומוזום פילדלפיה, שהתגלה בפילדלפיה בשנת 1960 על ידי פיטר נוול (אנ') ודייוויד האנגרפורד (אנ'). כרומוזום זה הוא כרומוזום פגום שמקורו בטרנסלוקציה כרומוזומלית, בו חלקים מכרומוזום 9 ומכרומוזום 22 מחליפים מיקום ביניהם. טרנסלוקאציה זו גורמת להיווצרות איחוי בין הגן BCR בכרומוזום 22 לבין ABL1 בכרומוזום 9. הגן המאוחה שנוצר מקודד לחלבון מאוחה בעל פעילות טירוזין קינאז שנמצא כל הזמן במצב 'פעיל' ושולח מסר לא פוסק לחלוקת תאים. כרומוזום פילדלפיה מופיע בכל החולים בלוקמיה מיאלודית כרונית (CML), ומהווה סמן לזיהוי המחלה. מלבד CML, כרומוזום פילדלפיה גם מופיע בסוגי סרטן אחרים כמו לוקמיה לימפוציטית חריפה (ALL) ולוקמיה מיאלואידית חריפה (AML), אם כי בתדירות נמוכה יותר.
ראו גם

גן מדכא סרטן
גורם מסרטן
נטייה מוקדמת
אי-יציבות הגנום
לקריאה נוספת

Cooper, G. M. (2000). The cell: a molecular approach (2nd ed.)
Kufe DW, Pollock RE, Weichselbaum RR, et al. (2003) Holland-Frei Cancer Medicine. (6th ed.)
אחר (פילוסופיה)

בפנומנולוגיה, המושג האחר מהווה את ניגודו של מושג ה'אני' או הסובייקט, כאשר הצמד אני-אחר הוא אחד מהמערכת של אופוזיציות בינאריות עליהן בנויה החשיבה הסטרוקטורליסטית. כמו בכל אופוזיציה בינארית, הגבול בין האני לאחר מייצר הבחנה חדה ביניהם - האחר הוא כל מה שהאני איננו.
מקור המושג

הפילוסוף גאורג הגל (המאות ה-18 וה-19) טען כי המחשבה האנושית מתפתחת בצורה דיאלקטית, בדרך של מאבק בין ניגודים וסתירות. במסגרת זו גם התודעה העצמית מתפתחת כמאבק בין שני מצבים - הסובייקט והאובייקט, שתוצאתו היא היווצרות מערכת יחסים המתוארת כמתקיימת בין "אדון ל"עבד" - מטפורה למנצח ומנוצח, כאשר המנוצח-העבד נדרש להכיר בעליונותו של המנצח-האדון-הסובייקט. ניגוד זה בין האדון לעבד הווה את הבסיס למבנה של אופוזיציות בינאריות בגישה הסטרוקטורליסטית, ובתוכן הניגוד אני-אחר.
ה'אחר' הפסיכולוגי

זיגמונד פרויד המשיג את הלא-מודע כ"אחר" פנימי שאינו נגיש ל"אני" המודע לעצמו. הלא-מודע כולל היבטים שונים של הנפש שאינם ניתנים להכרה, לזיכרון או להבעה באמצעות השפה. האחרות של הלא-מודע מתבטאת בין השאר בכך שאינו כפוף לממדי הזמן והחלל, לעקרונות הסיבתיות ואינו מציית לדרישות המציאות
קרל יונג הציע את ארכטיפ 'הצל' כאחר של הנפש. הצל דומה ללא-מודע הפרוידיאני והוא כולל את הרגשות, החוויות והתכונות הנתפסות כשליליות. הצל הוא החלק בנפש האדם שאנו מנסים 'לגרש', ואשר כתוצאה מכך הוא תופס נפח גדול יותר ומאיים על היציבות הנפשית של האדם.
ז'אק לאקאן ניסח את תהליך ההתפתחות של הסובייקט כתהליך דיאלקטי של מעברים בין הזדהות להתבחנות ביחס ל'אחר'. תחילתו של תהליך זה הוא ב"שלב המראה" שבו התינוק מזדהה עם דמותו כפי שמשתקפת במראה או במבטו של אדם אחר המתבונן בו, דמות שנראית כשלמה ואחידה, בניגוד לחוויה הפנימית של התינוק הקשורה ליכולתו המוטורית המועטה. דימוי זה הוא "האחר" הדמיוני, שלאורך כל חיי האדם ימשיך לסמל את הפער בין הדימוי האידיאלי שלו לבין המציאות.
ג'סיקה בנימין מייצגת את התפיסה הפמיניסטית המערערת על המודל לפיו מערכת היחסים הדרושה לבניית האני היא התבחנותו החדה מהאחר תוך מאבק ביניהם. בנימין מציעה את המודל האינטרסובייקטיבי לפיו תהליך היווצרות האני קורה עם התפתחות קשרים עם בני אדם אחרים המבוססים על בניית מרחב משותף ביניהם המאפשר הכרה הדדית ואינטימיות.
ה'אחר' האתי

ניסיון נוסף ליציאה מהתפיסה הניגודית המייצרת יחסי כוח היררכיים בין הסובייקט והאחר של הגל נעשה על ידי עמנואל לוינס המציע שני סוגי אחרות - האחר המוגדר על ידי הסובייקט כמנוגד לו, ו'האחר האתי' שאינו תלוי בסובייקט. הוא מגדיר אחר שני זה כ'זולת האנושי', שהוא ייחודי, חד-פעמי ואינו ניתן להגדרה מצמצמת. אחר זה תובע אחריות והיענות של הסובייקט, דווקא בגלל אחרותו המהותית.
האחר החברתי

האופוזיציה של אני-אחר עומדת בבסיס הטענה של מישל פוקו לפיה הסובייקט המודרני מוגדר ככזה באמצעות סימון של גבולות מסביב לקבוצות בני אדם מסוימות ותיוגן כ'אחרים'. כדוגמאות לתהליכים אלה פוקו מביא את החלוקה של בני אדם ל'משוגעים' מול 'נורמלים', הומוסקסואלים מול הטרוסקסואלים ועוד. על פי פוקו חלוקות אלה הן תוצאה של תהליכים היסטוריים ופוליטיים ואינם נובעים מהבדלים טבעיים בין הקבוצות השונות.
האחר של השפה

ז'אק דרידה ניתח את האופנים בהם השפה, באמצעות מערכת כללים והסכמות, מייצרת מרכז הגמוני הקובע את גבולותיו מול האחר, זה שרוצה להשתמש בשפה כדי להביע אפשרויות חשיבה חדשות העלולות לערער את המערכת היציבה.
פוסט-סטרוקטורליזם וה'אחר'

החשיבה הפוסט-סטרוקטורליסטית מערערת על קיומם של גבולות ברורים וחלוקה חד-משמעית בין הניגודים הבינאריים השונים, ובתוכם המושגים אני ואחר. הביקורת החברתית הנובעת מכך טוענת כי הזהויות השונות אינן קבועות, קוהרנטיות או יציבות. גם ה'אני' וגם ה'אחר' הם תוצאה של הבניה שמקורה במערכת יחסי הכוח השולטים בחברה ובמניעים הפוליטיים של ההגמוניה. התהליך בו זהויות מסוימות מסומנות כ'אחרות' הוא תהליך דכאני, כוחני ואלים. הבנה זו אומצה על ידי קבוצות זהות שונות שמצאו עצמן במיקום נחות, שולי ומושתק בחברה ובעקבות כך הוצעו תיאוריות המנסות למצוא דרכים להכרה בשונות ללא הפרקטיקה של יצירת היררכיה המבוססת על ניגודיות בינארית.
פוסט-סטרוקטורליזם וה'אחר' > פמיניזם - האשה כאחר

אחת הראשונות ליישם את תפיסת האחר כשלילתו של האני הייתה סימון דה-בובואר בספרה המין השני בו חקרה את ההיסטוריה של הפטריארכליות ותוצאתה לגבי מעמד הנשים. דה-בובואר טענה כי הגבר מתמקם כ'אני', זה שמתקיים כסובייקט אוטונומי בעל מהות, והאשה נדחקה למעמד של 'האחר' - זה שחסר תכונות מהותיות משל עצמו ומוגדר כשלילה של האני. דה-בובואר מדגישה כי האחרות של האשה אינה מאפיין הקשור למינה או לאישיותה, אלא נובע ממערכת יחסי הכוחות בחברה הפטריארכלית שתייגה אותה ככזו. הניגוד אני-אחר בייצוגו במערכת גבר-אשה יצר היררכיה לפיה הגבר הוא המושלם והאשה היא פגומה - נעדרת תכונות של גבר. היררכיה זו התרחבה לסדרה ארוכה של תכונות וניגודן - הגבר האקטיבי, האשה הפסיבית, הגבר הרציונלי, האשה האי-רציונלית, ועוד.
בהמשך, הוגות פמיניסטיות שונות המשיכו לערער על תפיסת ההבדל המגדרי כניגוד בינארי המובן מאליו וניסו לייצר משמעויות אלטרנטיביות שיאפשרו שינוי במערכת יחסי הכוח. ביניהן ניתן למנות את לוס איריגאריי, הלן סיקסו וג'וליה קריסטבה המייצגות את "תאוריית ההבדל הבין-מיני", ואת ג'ודית באטלר המערערת על התפיסה הדיכוטומית לפיה המין הוא הזהות הטבעית והמגדר מקורו בהבנייה החברתית. באטלר רואה גם במין כתוצר של פרקטיקות חברתיות-תרבותיות. בהמשך, באטלר הרחיבה תפיסה זו וכללה את הביטויים השונים של מיניות - תיאוריה של הקוויריות.
פוסט-סטרוקטורליזם וה'אחר' > פוסטקולוניאליזם - אחרות אתנית

במהלך המאה ה-20 החל תהליך של השתחררות מדינות אפריקה ואסיה משלטונן של מדינות אירופה - הקולוניאליזם שתחילתו עוד במאה ה-16. תהליך זה לווה בהצעת תיאוריות שונות שעסקו במהותו והשפעתו של הקולוניאליזם הן על השולטים והן על הנשלטים. אחד הראשונים להציע ניתוח של האופן בו בעלי העור השחור הובנו כאחרים על ידי הלבנים היה פרנץ פנון בספרו, עור שחור מסיכות לבנות, שיצא לאור ב-1952. הוגה מרכזי נוסף הוא אדוארד סעיד שסקר בספרו משנת 1978, אוריינטליזם, את האופן בו המערב ייצר את הייצוגים של המזרח כ"אחר" שלו. בהמשך, בהשפעת הפוסט-סטרוקטורליזם, החשיבה החלה להתמקד בערעור הבינאריות בין שחר/לבן, מדכא/מדוכא. שניים מההוגים המרכזיים במסגרת זו הם הומי באבא שהציע את המונח "היברידיות" כמתאר את המקומות בהם הקטגוריות השונות מתערבבות ונוצר משהו חדש, וטוני מוריסון שרואה הן ב"לובן" והן ב"שחורות" הבניות תרבותיות.
ראו גם

הפנומנולוגיה של הרוח
הגל השלישי של הפמיניזם
קוויר
הטרונורמטיביות
מיעוט
אתנוצנטריות
פוליטיקה של זהויות
הערות שוליים

↑  קליין, י. הדיאלקטיקה של האדון והעבד. אוניברסיטת חיפה, עם עובד, 1978
↑  פרויד, ז. 1968ב. "האני והסתם", בתוך כתבי זיגמונד פרויד - מסות נבחרות, כרך רביעי, הוצאת דביר. עמ' 138-170.
↑  יונג, ק.ג. 1973. "הארכיטיפים של הלא-מודע הקולקטיבי" בתוך: הפסיכולוגיה של הלא מודע. הוצאת דביר, תל אביב. עמ' 77-98.
↑  Lacan Jacques, The Mirror Stage as Formative of the I Function, New York: Norton, [1949]2006, עמ' 75-81
↑  ג'סיקה בנג'מין, כבלי האהבה, הוצאת דביר, 2005
↑  עמנואל לוינס, הומניזם של האדם האחר, תרגום: סמדר בוסתן, מוסד ביאליק, 2004
↑  ז'אק דרידה, על הגרמטולוגיה, רסלינג, 2015
↑  עמיאל-האוזר, ת. "כניסת האחר לתאוריה", בתוך: תיאוריות וגישות בחקר התרבות. עורכים: האוזר, עמיאל תמר, הירש דפנה, קדם ניר, מאירי סנדרה, לפידות חנה, חרמוני גל. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2010.
↑  המין השני, כרך ראשון - העובדות והמיתוסים, הוצאת בבל, 2001, תרגום: שרון פרמינגר.

המין השני, כרך שני - המציאות היומיומית, הוצאת בבל, 2007, תרגום: שרון פרמינגר.
↑  באטלר, ג'. "מפנימיות למבעי ביצוע מגדריים (צרות של מגדר)", בתוך: דרכים לחשיבה פמיניסטית: מבוא ללימודי מגדר, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2007[1990].
↑  ג'ודית באטלר, קוויר באופן ביקורתי, תל אביב: רסלינג, 2001[1993]
↑  פאנון, פרנץ, עור שחור, מסיכות לבנות, תל אביב: ספריית מעריב, 2004[1952]
↑  אדוארד סעיד, אוריינטליזם, תל אביב: עם עובד, 1995[1978]
↑  באבא, הומי, הבדל, אפליה ושיח קולוניאלי, תיאוריה וביקורת 5, 1994 סתיו, עמ' 144-158
↑  טוני מוריסון, משחקים באפלה: לובן העור והדמיון הספרותי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1997[1992]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537475405171  BNE: XX4682469  LCCN: sh2002004207
שאול מודיאנו

| --- | --- |

 לידה:  1816 סלוניקי, יוון
 פטירה:  1883  (בגיל 67 בערך) סלוניקי, יוון
 פעילות בולטת:  פילנתרופיות
 ידוע בשל:  הקמת 'בית שאול' בית הכנסת ליוצאי איטליה, 'סיטה שאול' - בית מסחר
 השקפה דתית:  יהדות
 בת זוג:  פקימה קאזיס
 מספר צאצאים:  9
שאול יצחק מודיאנו (באיטלקית: Saul Isaac Modiano; ביוונית: Σαούλ Ισαάκ Μοδιάνο; 1816, סלוניקי, יוון – 1883, שם) היה פילנתרופ ובנקאי יהודי.
קורות חיים

מודיאנו נולד בשנת 1816 בסלוניקי, ליצחק ואסתר לבית בן-יהודה, הבכור בין 3 אחים למשפחת מודיאנו אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.
מודיאנו התייתם מהוריו בגיל צעיר ובבחרותו נכנס לעסוק בבנקאות ובמסחר בינלאומי בבית המסחר היווני ולסטוס ולאחר זמן עמד ברשות עצמו כבנקאי וסוחר בעל שם. עסקיו התפרשו על פני ארצות רבות בבלקן, במרכז ובמערב אירופה: יוון, טורקיה, הונגריה איטליה וצרפת. נתינותו האיטלקית ונישואיו לבת למשפחת קאזיס אפשרו לו למנף את עסקיו וברבות הימים להפוך לאחד האנשים העשירים במקדוניה במאה ה-19.
פעילות פילנתרופית

מודיאנו תרם מהונו לבני הקהילה היהודית בסלוניקי ובמיוחד ליתומים ואלמנות. עיקר פעילותו הפילנתרופית הייתה בשיקום הקהילה לאחר אסונות שפקדו את העיר ובהקמת מוסדות חינוך, הקמת בתי חולים, ובתי אבות. על שמו נקראו מספר מבנים ומתחמים בעיר; בית כנסת 'בית שאול' - בית כנסת ליוצאי איטליה, 'סיטה שאול' - מרכז מסחרי.
חיים אישיים

מודיאנו נישא בגיל צעיר לפקימה קאזיס ונולדו להם 5 בנים ו-4 בנות. אחד מבניו, יעקב היה בתחילת המאה ה-20 ראש הקהילה היהודית בסלוניקי. נכדו, אלי מודיאנו היה אדריכל ידוע בעיר.