stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ קונקרור (1911)
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > פעילות לאחר מכן

הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים.
ב-22 באפריל 1918 הפליג צי הים הפתוח צפונה בפעם האחרונה בניסיון לא מוצלח ליירט שיירה לנורווגיה, ונאלץ לחזור יומיים לאחר מכן לאחר שלסיירת המערכה SMS מולטקה נגרם נזק למנוע. הצי הגדול יצא לפעולה מרוזית' ב-24 עם גילוי הפעולה, אך לא הצליח ללכוד את הגרמנים. קונקרור נכחה ברוזית' כאשר הצי הגרמני נכנע ב-21 בנובמבר, והיא נשארה חלק משייטת אוניות המערכה השנייה עד 1 במרץ 1919.
עד 1 במאי, קונקרור שובצה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הבית. ב-1 בנובמבר פורקה השייטת השלישית וקונקרור הועברה לצי המילואים בפורטלנד, יחד עם אחיותיה. האונייה עדיין הייתה בפורטלנד נכון ל-18 בדצמבר 1920, אך הועברה לפורטסמות' לפני יוני 1921 כאשר החליפה את אוריון כאוניית הדגל של צי המילואים שם. קונקרור נרשמה לפירוק ביוני 1922 בהתאם לתנאי הסכם הצי של וושינגטון. ב-19 בדצמבר נמכרה האונייה לגרוטאות לחברת Upnor Shipbreaking Co והיא הגיעה ל-Upnor ב-30 בינואר 1923 כדי להתחיל בגריטה.
קונקרור בים במבט מהצד, מאי 1917
שייטת אוניות המערכה השנייה מפליגה דרך הסולנט, בערך ב-1914. משמאל לימין, קינג ג'ורג' החמישי, ת'אנדרר, מונרך וקונקרור.
ציור של קונקרור ומשחתת מלווה מאת רוברט הנרי סמית', 1915
ארבע אוניות המערכה מסדרת אוריון במערך טורי, לאחר 1915
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
קונקרור בלב ים, יוני 1917
אה"מ הינדוסטן (1903)

| --- | --- |
אה"מ הינדוסטן
אה"מ הינדוסטן
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ג'ון בראון ושות' 
 תחילת הבנייה:  25 באוקטובר 1902
 הושקה:  19 בדצמבר 1903
 תקופת הפעילות:  22 באוגוסט 1905 – 15 במאי 1918 (12 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-9 במאי 1921
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 15,835–16,140 טון, מקסימלי: 17,282–17,567 טון
 אורך:  138.3 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  7.82 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18.5 קשרים
 גודל הצוות:  777 איש
 טווח שיוט:  12,400 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  16 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 18,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229 מ"מ, שריון סיפון – 25–64 מ"מ, צריחי תותחים ראשיים – 203–305 מ"מ, צריחי תותחים משניים – 127–229 מ"מ, קזמטים – 178 מ"מ, ברבטות – 305 מ"מ, מחיצות הגנה – 203–305 מ"מ, מגדל הניווט – 305 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 4 תותחים 9.2 אינץ' (234 מ"מ), 10 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 14 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 14 תותחים 3 ליטראות (1.9 אינץ', 47 מ"מ), 4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ הינדוסטן (באנגלית: HMS Hindustan) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת קינג אדוארד השביעי. כשאר אוניות הסדרה (מלבד אה"מ קינג אדוארד השביעי), היא נקראה על שם חלק חשוב מהאימפריה הבריטית, במקרה הזה הראג' הבריטי. האונייה נבנתה על ידי John Brown & Company; היא הונחה[דרושה הבהרה] באוקטובר 1902, הושקה בדצמבר 1903 והושלמה במרץ 1905. חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) וארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים), היא ואחיותיה סימנו התקדמות משמעותית בכוח ההתקפי בהשוואה לתכנונים קודמים של אוניות מערכה בריטיות שלא נשאו את תותחי ה-9.2 אינץ'.
הינדוסטן נכנסה לשירות באוגוסט 1905 לשירות בצי האטלנטי, עברה לצי התעלה ב-1907. כאשר הצי האחרון אורגן מחדש לצי הבית ב-1909, היא צורפה לצי זה. לאחר ארגון מחדש של הצי בשנת 1912, היא, יחד עם האוניות האחיות שלה, שובצה בשייטת אוניות המערכה השלישית, חלק מצי הבית. באותה שנה יצאה השייטת לים התיכון במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כחלק ממצור בינלאומי על מונטנגרו. ב-1913 חזרה האונייה למים הבריטים.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה הועברה הינדוסטן בחזרה לשייטת אוניות המערכה השלישית, שהוקצתה לצי הגדול, הצי הבריטי העיקרי במהלך המלחמה. במהלך השנים 1914 ו-1915, האוניות יצאו לעיתים קרובות לים כדי לחפש כלי שיט גרמניים, אך הינדוסטן לא ראתה כל פעולה בתקופה זו. עד סוף השנה הפסיק הצי הגדול לפעול עם אוניות שייטת אוניות המערכה השלישית, ובאפריל 1916 הועברה שייטת אוניות המערכה השלישית לפיקוד נור. הינדוסטן שירתה שם עד שהיא נותקה בפברואר 1918 כדי לשמש כספינת אם לפשיטות על זבריחה ואוסטנד. היא הוצאה משירות במאי 1918, סיימה את המלחמה כספינת בסיס, ונגרטה ב-1923.
תכנון

בעקבות הפיתוח של אוניות מערכה מסוג פרה-דרדנוט הנושאות תותחים משניים כבדים בקוטר 8 אינץ' (200 מילימטרים) בצי המלכותי האיטלקי ובצי ארצות הברית, הצי המלכותי החליט לבנות אוניות דומות. הצעות ראשוניות קראו לאוניית מערכה מצוידת בשמונה תותחי 7.5 אינץ' (190 מילימטרים) לתמיכה בסוללה הראשית, אם כי בהנחייתו של ויליאם הנרי וייט, מנהל הבנייה הימית, הוחלפו אלו בארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים). האוניות החדשות, אף שהתבססו על הטיפוס הכללי של סדרת מג'סטיק שהיוו את הבסיס לארבעת תכנוני אוניות המערכה הקודמים, סימנו את השינוי המשמעותי הראשון בסדרה. כמו כל הפרה-דרדנוטים המאוחרות שנכנסו לשירות באמצע שנות ה-1900, גם הינדוסטן הפכה למיושנת כמעט באופן מיידי עם כניסתה לשירות של אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט בדצמבר 1906, חמושה בסוללה של עשרה תותחים כבדים בהשוואה לארבעת התותחים הכבדים ברוב הפרה-דרדנוטים.
אוניות הסדרה היו באורך 425 רגל (130 מטרים) בין הניצבים ובאורך כולל של 453 רגל 9 אינץ' (138.30 מטרים). היה להן רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 25 רגל 8 אינץ' (7.82 מטרים). אוניות הסדרה היו כבדות יותר מאלף טון מאשר אוניות מערכה מוקדמות יותר והיו בהדחק של 15,585–15,885 טונות ארוכות (15,835–16,140 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,009–17,290 טונות ארוכות (17,282–17,567 טונות) במעמס מלא. הצוות שלה מנה 777 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי 4 צילינדרים תלת דרגתיים שהניעו שני מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי 16 דוודי צינור מים. הדוודים פלטו לשתי ארובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 18.5 קשרים (34.3 קמ"ש) מ-18,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט).
לאוניות הסדרה היו ארבעה תותחי Mk IX בקוטר 12 אינץ'/ 40 קליבר שהותקנו בצריחים עם תותחים מקדימה ומאחורה. אלה נתמכו על ידי סוללה משנית כבדה של ארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מ"מ) בארבעה צריחים בודדים, שניים בכל צד רוחב. האוניות כללו גם עשרה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)/ 45 קליבר מותקנים בקזמטים, בנוסף ל-14 תותחי 12 פאונד (3 אינץ' (76 מ"מ)) ו-14 תותחי 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ) להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, הן צוידו גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים בגוף; שניים היו בכל צד רוחב, כשהחמישי בירכתיים.
לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בקצה האחורי של החגורה היו בעובי 8–12 אינץ' (203–305 מילימטרים). לצריחי הסוללה הראשיים של האוניות היו דפנות בעובי של 8 עד 12 אינץ', מותקנים על גבי ברבטים בעובי 12 אינץ'. התותחים בקוטר 9.2 אינץ' קיבלו הגנת שריון דקה יותר, עם דפנות של 5 עד 9 אינץ'. סוללת הקזמטים הייתה מוגנת עם שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). למגדל הניווט שלה היו דפנות בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2.5 אינץ' (25–64 מילימטרים), בהתאמה.
היסטוריית שירות

הינדוסטן נבנתה על ידי ג'ון בראון אנד קומפני בקליידבנק. היא הונחה ב-25 באוקטובר 1902 והושקה ב-19 בדצמבר 1903. היא החלה בניסויים ימיים בינואר 1905 והושלמה במרץ 1905. עם השלמתם הוכנסה הינדוסטן למילואים. היא נכנסה לשירות מלא ב-22 באוגוסט במספנת פורטסמות' לשירות בצי האטלנטי. היא עברה לצי התעלה במרץ 1907. כחלק מארגון מחדש של הצי ב-24 במרץ 1909, צי התעלה הפך לפלגה השנייה, צי הבית, והינדוסטן הפכה ליחידת צי הבית באותה פלגה. היא עברה שיפוץ בפורטסמות' בשנים 1909–1910. במהלך אימון מטרה בנובמבר 1911, פגז מאוניית המערכה דרדנוט החדשה קולוסוס פגע בטעות בהינדוסטן, אך לא גרם לנפגעים.
תחת ארגון מחדש של הצי במאי 1912, הינדוסטן וכל שבע אחיותיה (אפריקה, בריטניה, קומונוולת', דומיניון, היברניה, קינג אדוארד השביעי וזילנדיה) הוקצו לשייטת אוניות המערכה השלישית החדשה, שהוקצתה לצי הראשון, צי הבית הבריטי. השייטת נשלחה לים התיכון בנובמבר 1912 בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה (אוקטובר 1912 - מאי 1913); היא הגיעה למלטה ב-27 בנובמבר 1912 ולאחר מכן השתתפה, כחלק מכוח בינלאומי, במצור על מונטנגרו ובכיבוש של סקוטארי כדי לאלץ את המקדונים לוותר על העיר לאלבניה. אפריקה והינדוסטן חזרו לבריטניה ולצי הבית בפברואר 1913 וצורפו זמנית לשייטת אוניות המערכה הרביעית; הם צורפו מחדש לשייטת השלישית כשחזרה לבריטניה ב-27 ביוני 1913.
אילנה עדן

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1940 (בת 84) בת ים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 בן זוג:  נסים אלוני, פרד מיירו
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
אילנה עדן (נולדה ב-1 במאי 1940) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

אילנה עדן נולדה וגדלה בבת ים כאילנה לני קופר. כשהייתה בת 15 החליטה, בעקבות צפייה בסרט "פיגמליון", כי היא מעוניינת להפוך לשחקנית. עדן זכתה במלגה ללימודי משחק בבית הספר הדרמטי של הבימה, ואף זכתה בפרס ע"ש השחקן צבי בן-חיים לתלמידה המצטיינת של התיאטרון.
בשנת 1958 הופיעה במחזה "ליזיסטרטה" וכן במחזה "הסוחר מוונציה".
עדן עברה ללונדון, שם ניסתה להתקבל לצילומי הסרט "יומנה של אנה פרנק" אך לבסוף גברה עליה השחקנית מילי פרקינס. מאוחר יותר, התסריטאי והמפיק סמואל אנגל בחר ללהק את עדן לתפקיד רות בסרטו "סיפורה של רות" של אולפני המאה ה-20. אנגל יעץ לה לעברת את שמה המקורי, קופר, לשם בעל צליל עברי.
לאחר צילומי הסרט, המשיכה עדן בהופעות בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה בישראל ובארצות הברית.
בשנת 1962 נישאה למחזאי והבמאי נסים אלוני. השניים התגרשו בשנת 1965.
בשנת 1966 שיחקה בסרט "מבצע קהיר" בבימוי והפקת מנחם גולן.
עדן נישאה למלחין האמריקאי פרד מיירו, אשר נפטר בשנת 1999. לשניים נולדו 3 ילדים.
פילמוגרפיה

סיפורה של רות (1960)
מבצע קהיר (1966)
הערות שוליים

↑  אילנה קופר, באתר ארכיון הבימה
↑  ליזיסטרטה, באתר ארכיון הבימה
↑  יעקב בר-און, האנשים שלנו בהוליווד, באתר ynet, 28 באפריל 2001
↑  רות המואבייה - כוכבת קולנוע, באתר https://www.yekum.org/
1 2  אילנה עדן - חייה, באתר http://www.glamourgirlsofthesilverscreen.com/
↑  כרזה להתחלת צילומי הסרט "מבצע קהיר", באתר מעריב, 30 ביוני 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7203 0218  LCCN: no2009169615  NLK: KAC2020M7927  VIAF: 101551725   WorldCat (עם VIAF): 101551725
אילנה סטרלין

אילנה סטרלין (נולדה ב-1954) היא פסיכותרפיסטית וסופרת ישראלית.
רקע

סטרלין (לבית וודובסקי) נולדה בלודז', פולין, לאם ואב ניצולי שואה. כשהייתה בת שנתיים וחצי עלתה עם משפחתה לישראל במסגרת עליית גומולקה למעברת בת ים.
בילדותה קיבלה חינוך מוזיקלי מגוון, ניגנה בפסנתר ושרה במקהלת צדיקוב.
רק שנים לאחר שעלתה לישראל גילתה סטרלין במקרה במהלך ביקור אצל קרובי משפחה בארצות הברית שמשפחתו הראשונה של אביה נספתה בשואה.
בצה"ל שירתה בנח"ל ובמהלך ההכשרה בקיבוץ דגניה ב' הכירה את בעלה, מוטי סטרלין, בן הקיבוץ. לאחר סיום שירותה הצבאי החלה ללמוד תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, ולאחר סיום התואר הראשון חזרה להתגורר עם בעלה ובתה הבכורה בדגניה ב'. כשהייתה בת 23 חזרה לקיבוץ עם תואר ראשון, בעל וילדה. בהמשך ערכה את עלון הקיבוצים, הייתה עובדת סוציאלית בקיבוצים וניהלה את מחלקת הרווחה של עמק הירדן. לאחר מכן עבדה בתחנה לבריאות הנפש בתל אביב, ב'עמך' ובתחנת הקיבוצים. סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה ובהמשך עשתה לימודי תעודה בפסיכותרפיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בסיום הלימודים החלה לכתוב ובשנת 2002, כשנתיים לאחר סיום לימודיה ראה אור ספרה הראשון.
ספרה השני, "החצר האחורית", זכה בפרס קרן כסת.
מתגוררת בחרוצים, נשואה ואם לשלושה.
ספריה

שוקו חם, הוצאת מודן, 2002
החצר האחורית, הוצאת מודן, 2006. הספר זכה בפרס קרן קסת
ישנני, הוצאת מודן, 2012
פנטזיה בארבע ידיים, הוצאת מודן, 2021.
הערות שוליים

↑  צפורה רומן, "אחרי הגילוי הייתי בהלם. היה לי ברור שבמשפחה שלי לא יהיו סודות", באתר ynet, 20 ביולי 2021
1 2  אילנה סטרלין, באתר e-vrit.co.il
↑  מודן הוצאת ספרים, אילנה סטרלין | מודן - הוצאה לאור, באתר https://www.modan.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304499005171  LCCN: no2002092642  SUDOC: 166622753  VIAF: 298466351   WorldCat (עם VIAF): 298466351
אינסברוק-לאנד (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 בירת המחוז:  אינסברוק 
 שטח:  1,990.09 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  180,453 (2020)
 קואורדינטות:  47°12′N 11°24′E﻿ / ﻿47.2°N 11.4°E﻿ / 47.2; 11.4 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.tirol.gv.at/innsbruck/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקומו של אינסברוק במדינת טירול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז אינסברוק (בגרמנית: Bezirk Innsbruck-Land) הוא מחוז מנהלי במרכז מדינת טירול שבאוסטריה. הוא מקיף את העיר אינסברוק, המהווה מחוז מנהלי עצמאי. בנוסף, הוא גובל במערב במחוז אימסט, במזרח במחוז שוואץ, בצפון במדינת בוואריה שבגרמניה, ובדרום בדרום טירול שבאיטליה.
מחוז אינסברוק הוא הגדול במחוזות טירול. הוא נמצא בעמק נהר האין ונופו הררי. גבולו הדרומי, ובתוכו מעבר ברנר, מעוצב על ידי שרשרת הרי האלפים.
מחוז אינסברוק מסתמך על ענף התיירות; בנוסף, קיימים מספר עסקים חשובים באזור, כמו חברת הקריסטלים סברובסקי וקיימת גם הסתמכות על ענף החקלאות. קיימים ריכוזי תעשייה ועסקים בערים ואטן, וולס, אבסם, האל אין טירול, קמטן אין טירול וטלפס.
אוניית גלנוע

מכונית נוסעת לתוך אוניית גלנוע
אוניית גלנוע (באנגלית: Roll on/Roll off ship, מכונה לרוב על פי ראשי תיבות RORO) היא אונייה המובילה מטענים מתגלגלים, הנישאים על גבי נגררים (טריילרים). היא יכולה לשאת גם מכוניות או קרונות רכבת הנוסעים לתוכה. ייחודה של האונייה בכך שהמטען (כלי הרכב, או הנגרר) נוסע לתוכה על גלגליו ובכוח מנועיו, להבדיל מרוב אוניות המשא האחרות בהן הטעינה והפריקה מתבצעים על ידי מנופים או מסועים הנמצאים על האונייה או על הרציף.
לאוניית גלנוע כבש המאפשר למטען "להתגלגל" לתוכה ביעילות ובמהירות, כאשר היא עוגנת בסמוך לרציף. בחלק מאוניות הגל-נוע קיים כבש הטענה וכבש פריקה, בחרטום ובירכתיים, דבר המקצר עוד יותר את זמני הטעינה והפריקה.
סוגים

קיימים מספר סוגים של אוניות גלנוע, הכוללים מעבורת, מעבורת בשילוב אוניית נוסעים, אוניות משא, ודוברות. באוניית גלנוע מודרנית ניתן להגיע באמצעות הכבש לכל הסיפונים. קיימות אוניות גל-נוע גדולות המתמחות בשינוע כלי רכב חדשים ממדינת הייצור לשווקים, אלה הן "מובילות מכוניות טהורות" (אנגלית: Pure Car Carrier).
שלא בדומה לשאר ענפי ההובלה הימית, בה גודל האונייה נמדד בדרך כלל במשקל המטען המרבי בטון, מטעני אוניות גלנוע נמדדים במידת "מטר בנתיב" (אנגלית: Lanes in meters). מידה זו מחושבת על ידי הכפלת אורך המטען במטרים במספר הנתיבים בכל סיפון שבהם יכולים לעמוד כלי הרכב, ובמספר הסיפונים. קיבולת "מובילת מכוניות טהורה" נמדד בדרך כלל ביחידות RT, או RT43, המבוסס על מידותיה של מכוניות טויוטה מדגם 1966.
אוניית הגלנוע משולבת הנוסעים הגדולה ביותר, נכון לשנת 2008, היא MS Color Magic, שנכנסה לשירות בחודש ספטמבר 2007, במעמס של כ-75 אלף טון. האונייה יכולה לשאת 550 מכוניות ואורך נתיביה הוא 1,270 מטר. באונייה גם למעלה מ-1,000 תאי נוסעים. אוניית הגלנוע בעלת הקיבולת הגדולה ביותר היא Ulysses, אשר נכנסה לשירות בשנת 2001 ויכולה לשנע 1,342 מכוניות על נתיבים באורך 4,101 מטר.
היסטוריה

אוניות הגלנוע הראשונות היו מעבורות שנשאו רכבות קיטור על פני נהרות. אחת המעבורות הראשונות, אשר החלה בשירות בשנת 1851, חצתה את אחד מפלגי נהר פורת' בסקוטלנד ונותרה בשירות כמעט ארבעים שנה עד בניית גשר במקום.
מעבורות הנושאות קרונות רכבת היו בשימוש בנמל ניו יורק עם תום מלחמת האזרחים האמריקנית וכן בעיר דטרויט. ברבע האחרון של המאה ה-19 נכנסו לשירות מעבורות להעברת מכוניות בסן פרנסיסקו ובמקומות אחרים בארצות הברית. מעבורות לנשיאת כלי רכב החלו להופיע אף באזורים אחרים בעולם, כך במונטריאול, בין איי יפן, על ימת באיקל ולחציית תעלת סואץ על ידי הרכבת המצרית.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשאו נחתות כלי רכב קרביים והנחיתו אותן היישר על חוף האויב. המבנה הבסיסי של הנחתת אומץ לאחר תום המלחמה לשימושים אזרחיים. שירות אוניות גל-נוע לחציית תעלת למאנש בין אנגליה לצרפת, החל בשנת 1953.
בשנת 1957 הזמין הצבא האמריקאי את בנייתה של ספינה מיוחדת לנשיאת מכוניות. האונייה, "קורנט" שמה, הייתה מצוידת בכבש בירכתיים וכן במערכת נוספת של כבשים בין הסיפונים, בהם חנו כלי הרכב, דבר שאיפשר לכלי הרכב לנסוע לתוך הספינה ולהגיע בנסיעה עד למקום החניה המיועד להם. במקומות החנייה של כלי הרכב אף הותקנה מערכת לרתימת כלי הרכב למקומם וכן מערכת אוורור לסילוק גזי הפליטה של מנועי המכוניות בעת הפריקה והטעינה.
טעינה ופריקה של כלי רכב באונייה זו היה יעיל הרבה יותר מאשר באוניות משא אחרות, בהן בעת העמסת כלי רכב מכלי הדלק רוקנו, המצברים נותקו, והרכבים נישאו במנוף אל תוך ספנת (מחסן) האונייה, שם נרתמו למניעת תזוזה. 
תהליך זה היה ארוך ומייגע, וכלי רכב רבים ניזוקו במהלך השינוע.
מובילת מכוניות

מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 גדל שוק המכוניות הבינלאומי באופן ניכר ויחד עמו גדל מספרן של אוניות מסוג גלנוע, בדגמים שונים. בשנת 1973 נבנתה בהזמנת חברת הספנות היפנית K line האונייה European Highway, האונייה הראשונה מדגם "מובילת מכוניות ייעודית" (אנגלית: Pure Car Carrier), אשר קיבולתה הייתה 4,200 מכוניות. מאז נבנו אוניות רבות מדגם זה וכן מדגם המאפשר הובלת מכוניות ומשאיות גם יחד (אנגלית: Pure Car/Truck Carrier) ובו סיפונים שגובהם ניתן לשינוי ולהתאמה לסוג כלי הרכב המשונע. לאוניות אלה מראה חיצוני קופסתי ייחודי, בגובה כמעט שווה מעל פני המים לכל אורכן. הן אטומות מכל צדדיהן כדי להגן על המטען הנמצא בהן. אוניות אלה מצוידות בדרך כלל בכבש בירכתיים וכן כבש צידי, המאפשרים טעינה ופריקה משני פתחים בעת ובעונה אחת. בתחילת המאה ה-21 ניבנו נושאות מכוניות ענקיות המסוגלות לשאת כ-8,000 כלי רכב.
שימושים צבאיים

אוניות גלנוע משמשות צבאות לשינוע כלי רכב ורק"מ לאזורי לחימה, לעיתים אף במסגרת לוחמה אמפיבית (הצבת כוחות צבאיים על חוף אויב), לרוב לאחר שהחוף אובטח בידי כוחות קטנים יותר.
במבצע שלום הגליל הושט אגד התותחנים 216 מאשדוד לביירות באוניית הגל נוע יסמין.
אסונות ותקלות > אסון המעבורת "אסטוניה"

בליל 28 בספטמבר 1994, בדרכה מטאלין לסטוקהולם, טבעה המעבורת האסטונית "אסטוניה" במימי הים הבלטי. באסון זה נספו 852 מתוך 1,049 נוסעי המעבורת, רובם אזרחי שוודיה ואסטוניה. ועדת החקירה הבינלאומית קבעה שהאסון אירע עקב פתיחה פתאומית של הכבש (המשמש לכניסה וליציאה של כלי רכב) כתוצאה מליקויים בתכנון האונייה.
עד לאסון זה, תקלות בכבש היו אופייניות לאוניות מסוג גלנוע, אך לא הסתיימו בתוצאות קשות כל כך. בעקבות האסון בוצעו שינויים מבניים באוניות מסוג גלנוע שהיו בשלבי תכנון או בנייה, וכן חוזקו מנגנוני סגירת הכבש בכל האוניות הקיימות מסוג זה.
אסונות ותקלות > השריפה באונייה "פליסיטי אייס"

ב-16 בפברואר 2022 פרצה שרפה באזור המטען של פליסיטי אייס, בעת שהפליגה באוקיינוס האטלנטי, לא הרחק מהאיים האזוריים. על האונייה היו 3,965 מכוניות מתוצרת קבוצת פולקסווגן שמחירן הכולל כחצי מיליארד אירו. כל 22 אנשי הצוות של האוניה נטשו אותה וחולצו על ידי מכלית הנפט Resilient Warrior שהוזעקה לעזרה. מהמכלית פונו אנשי הצוות במסוק של חיל הים הפורטוגלי אל הורטה שבאיים האזוריים.
אסונות ותקלות > טרור

ב-26 בפברואר 2021, הספינה HELIOS RAY, בבעלותו של רמי אונגר, שהובילה מכוניות מסעודיה לסינגפור, הותקפה במהלך שיט באזור מפרץ עומאן, ונאלצה לחזור על עקבותיה. כתוצאה מהפיצוץ נפערו שני חורים בקוטר של כמטר וחצי בדופן הספינה, אולם המנוע שלה לא נפגע. בישראל ייחסו את התקיפה לאיראן.
ב-13 באפריל 2021, הספינה HYPERION RAY השייכת לאיש העסקים הישראלי רמי אונגר הותקפה ליד נמל אל-פוג'יירה באיחוד האמירויות. לספינה נגרם נזק שטחי בלבד, והאונייה המשיכה בדרכה במהירות מלאה. גם במקרה זה ייחסו בישראל את התקיפה לאיראן.
לקריאה נוספת

דניאלה רן, בין ספינה לרציף תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 11, 119, 148, 157, 220.
הערות שוליים

↑   ערך מילוני בנושא אנית גלנוע,  בוויקימילון .
↑  למשל אוניות גל-נוע המשמשות את הצי האמריקאי (ויקיפדיה האנגלית)
↑  רפפורט, עמיר, אגד על המים, תמיד תותחן 51, 2012, עמ' 64-69
↑  22 Crewmembers Safely Rescued From Burning Ro/Ro off the Azores, The Maritime Executive, February 17, 2022
1 2  רון בן ישי, ליעד אוסמו, אחיה ראב"ד, ספינה בבעלות ישראלית הותקפה ליד איחוד האמירויות, באתר ynet, 13 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4243351-4  KulturNav: 83e27d5f-21f5-4fcf-a689-54cd36761073 
Triton Ace מובילת מכוניות טהורה
נגמ"שי סטרייקר יוצאים מכֶּבֶשׁ אוניית הגלנוע האמריקאית שוגארט
Windows Presentation Foundation

תתי המערכות ב־‎.NET 3
Windows Presentation Foundation (בקיצור WPF) הוא מודל וכלי פיתוח תוכנה מבית מיקרוסופט למערכת ההפעלה חלונות, עם דגש על עיצוב גרפי מתקדם של ממשק המשתמש. WPF החל דרכו תחת שם הקוד Avalon, פורסם במגזין MSDN בסוף 2004, הושק ב-2006 ויועד לשילוב במערכת ההפעלה שנקראה בשם הקוד Longhorn ונודעה לאחר מכן בשמה ויסטה. המודל הושק כחלק מפלטפורמת ‎.NET 3 החל מחבילת הפיתוח ויז'ואל סטודיו 2008.
WPF חולל למעשה מהפך של ממש עבור מפתחי Windows מאז מערכת ההפעלה Windows 95. במודל זה לא נעשה שימוש בליבת החלונות הסטנדרטית Windows Forms המבוססת על המנועים User32 ו-GDI/GDI+‎ שבתפיסתה טכנולוגיה מיושנת הקיימת כשני עשורים. אלא הוכנסה לשימוש אינסטלציה חדשה המבוססת על ספריית DirectX שהפכה לחלק בלתי נפרד ממערכות ההפעלה של מיקרוסופט. בדרך זו מתאפשר למפתחי החלונות לנצל האצת חומרה ויתרונות נוספים של חומרת התצוגה על מנת להעשיר את חזות החלונות. מנהל התצוגה של Windows 7 משתמש בספריות שהן חלק מתשתית WPF (נקרא Media Integration Layer) כדי לרנדר את שולחן העבודה.
מפתחי WPF הושפעו מטכנולוגיות כמו פלאש והוא דומה קצת לטכנולוגיות כמו XUL של מוזילה פיירפוקס ו-SVG. ממשק המשתמש מעוצב באמצעות שפת תגיות מבוססת XML הקרויה XAML קיצור של Extensible Application Markup Language (מבוטא "זאמל") ומופרד מקוד התוכנה המתנהל מאחורי הקלעים בדומה ל-ASP.NET. היכולת לעצב את ממשק המשתמש ללא תלות בקוד התוכנה מאפשרת הפחתת התלות בין המתכנת למעצב. בדרך זו ניתן לעצב ממשק בנפרד תוך שימוש בכלים מתאימים ולחבר ביניהם לאחר מכן. ספריות זמן הריצה (CLR) של WPF כלולות בכל מערכות ההפעלה של מיקרוסופט החל מוויסטה, למעט משתמשי XP שלהם אופציית התקנה. נכון לשנת 2013 שוחררו חמש גרסאות WPF גרסה 3.0 הראשונה פורסמה בנובמבר 2006 גרסה 3.5 ב-2007 ובאוגוסט 2008 שוחררה גרסת המשך 3.5sp1. בשנת 2010 יצאה גרסה 4 ובאוגוסט 2012 שוחררה גרסה 4.5.
WPF לעומת UWP

Universal Windows Platform שהושקה עם Windows 10 מהווה טכנולוגיה חלופית שאמורה להיות חוצה-פלטפורמות ונראה שבמיקרוסופט נוטים להעדיפה על פני WPF. ישנם יתרונות לשימוש ב-WPF; העובדה שהוא מתאים גם למערכות הפעלה קודמות וכן בניגוד ל-UWP הפועלת בשיטת ארגז חול, למפתח יש יותר שליטה במתרחש מאחורי הקלעים.
ארכיטקטורה

WPF משתמש בארכיטקטורה מרובת שכבות, בשכבה העליונה ביותר האפליקציה מתקשרת עם שרותי קצה עיליים שנכתבו כולם ב-C#‎ ואילו עיקר העבודה ברמה הנמוכה, המרת עצמי ‎.NET לאלמנטים תלת־ממדיים של Direct3D מתרחשת מאחורי הקלעים בשכבה התחתונה הכתובה בקוד בלתי מנוהל (Unmanaged) בשפת C++‎ הקוד נמצא בספרייה milcore.dll.
ספריות השכבות של WPF כוללות:
ספריית Presentation Framework: שכבת הפרזנטציה מכילה טיפוסים עיליים של WPF, חלונות פאנלים ופקדים אחרים. בשכבה זו מיושמת אבסטרקציה של אלמנטים עיליים.
ספריית PresentationCore: ליבת התצוגה המאכלסת טיפוסים בסיסיים כמו UIElement או Visual שמהם נגזרים כל הפקדים והצורות. אפשר לדלג על השכבה העליונה וליהנות ישירות מיכולות שכבה זו.
ספריית WindowsBase: מכילה טיפוסים בסיסיים אף יותר, להם פוטנציאל שימוש מחוץ ל-WPF, כמו עצמי Dispatcher ו-Dependency, שבהם הוצגה לראשונה האינסטלציה מאפייני תלות (Dependency properties) - היכולת להוסיף מאפיינים לעצמים קיימים.
ספריית milcore.dll: היא הליבה הנקראת Media Integeration Layer בקיצור MIL, בה מתרחשת פעולת הרינדור עצמה, מנוע WPF מבצע בשכבה זו תרגום אלמנטים ויזואליים לטקסטורות וצורות תלת־ממדיות מופשטות ("משולשים").
ספריית WindowsCodecs: היא תשתית API ברמה נמוכה המספקת תמיכה בתמונות ותקנים של תמונות כגון JPEG,‏ PNG וכדומה.
ספריית User32: הספרייה היחידה שאינה חלק מ-WPF ולמעשה אחת מספריות Windows הסטנדרטיות. בעיקר השימוש בה כאן הוא לניהול נתח מסך לתוכנות.
תכונות ויתרונות

גרפיקה והאצת חומרה: כל תהליך הציור במסך מתבצע באמצעות DirectX המאפשר ניצול טוב יותר של ביצועי כרטיס התצוגה ומאפייניו והפחתת שימוש במעבד הראשי. במערכות ההפעלה החדשות מנהל ההתקן Display Driver Model מאפשר ניצול טוב יותר של זיכרון התצוגה והמעבד הגרפי אם קיים על חשבון זמן מעבד. אפשר לקבוע אילו תמונות יטמנו (Cache) בזיכרון הכרטיס הגרפי או לשלוט בקצב הרענון (התקן עומד על 60 תמוניות בשנייה).
רזולוציה עצמאית: WPF מאפשר גמישות רבה בהתאמת גודל החלון לרזולוציית המסך והגדרות DPI של המערכת. כולל התאמה למסכים קטנים ופרופורציות אחרות. יכולותיו באים לידי ביטוי במיוחד כשמתחוללים שינויים בתוכנו ובמראהו, כגון שינויי שפה, טקסט דינאמי, גודל, סידור שונה או הצגה/הסתרה של אלמנטים.
גמישות: בניגוד לשיטות הקודמות שבהם פקדים וחלונות מסוימים קבועים במראיהם ואינם ניתנים לשינוי או ניתנים לשינוי בקושי רב. כל העצמים ממלבן בסיסי ועד סרגל כלים, מצוירים (Render) באופן עצמאי ומהווים יחידות בסיסיות, ועל כן ניתנים למעשה לכל עיצוב מחדש העולה על הדעת כגון גודל, צורה, רקע או התנהגות. כך למשל ניתן לשלב פקד אחד בתוך פקד אחר וליצור פקדים מאוד מורכבים, כמו פקד כפתור שמכיל בתוכו מספר תמונות או פקד תיבה משולבת שמכיל תמונה.
ממשק פיתוח: לראשונה הוכנס שימוש בשפת תגיות לעיצוב החלון ותוכנו. XAML היא שפת תגיות גמישה המאפשרת דינאמיות ושילוב מאוחר עם קוד, עיצוב חיצוני באמצעות תוכנות צד שלישי, יכולת ההטמעה של קישור למידע או טיפול באירועים וזאת מבלי לכתוב אף לא שורת קוד אחת בשפות ה-‎.NET.
ציור מבוסס עצמים: גם אם רוצים להשתמש בעצמים ברמה הנמוכה ביותר של WPF, ניתן להמשיך ליהנות משירותי המערכת מבלי צורך לצייר כל פיקסל בנפרד ישירות בזיכרון התצוגה. תחת זאת יוצרים עצמי צורה (Shape) בעלי התכונות הדרושות ומטילים על WPF את אחריות לניהול הציור והתצוגה למסך.