stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם בייטסון
ביוגרפיה > חוקי מנדל

בערך באותה תקופה התחילו גם הוגו דה וריס (de Vries) ,קארל אריך קורנס (Correns) ואריק צ'רמק פון זייזנג, בעריכת ניסויים דומים בצמחים. אולם, להבדיל מבייטסון הם כבר התוודעו לניסויי הרבייה המקיפים בצמחים שערך מנדל בשנות ה-60 של המאה ה-19 והם לא ציטטו את עבודותיו של בייטסון. ביולי 1899 נכח דה וריס בהרצאה בחברה הבריטית להורטיקולטורה, שבה הציג בייטסון את מחקריו על המגוון הבלתי רציף, על ההצלבות הניסוייות שערך ועל משמעות מחקרים אלה להבנת התורשה. בייטסון האיץ בעמיתיו לערוך מחקרים בהיקף רחב, מתוכננים בקפידה ומנותחים סטטיסטית, מן הסוג שבלי ידיעתו, כבר נערכו על ידי מנדל ו"נתגלו" מחדש על ידי דה וריס וקורנס חצי שנה קודם לכן.
ביוגרפיה > מדע הגנטיקה

בייטסון תרם להפצת רעיונותיו של גרגור מנדל בעולם האנגלו-סאקסי. נתקל בהתנגדותו של מורו לשעבר, הזואולוג וולטר פרנק רפאל ולדון, וכן של המתמטיקאי קרל פירסון (1857–1936), שפיתחו את הביומטריה.
הפולמוס בין המדענים התמקד גם בניגוד בין תורת הקפיצות האבולציוניות המהירות (saltationism), שגם בייטסון דגל בה לבין האבולוציה האיטית, ההדרגתית, בה דגל דרווין.
מאוחר יותר, רונלד פישר וג'ון הלדיין הראו שמוטציות דיסקרטיות אינן בסתירה עם אבולוציה הדרגתית ועזרו להביא לסינתזה באבולוציוניזם המודרני.
בשנים 1908–1910 כיהן בייטסון כפרופסור לביולגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
לאורך השנים 1900–1910 ניהל בייטסון בקיימברידג' מעין בית ספר בלתי פורמלי לגנטיקה. תלמידיו היו בעיקר תלמידות הקשורות לקולג' ניונהם וכללו, בין השאר, את אשתו, ביאטריס, ואת אחותה, פלורנס מרגרט דרהם, שהייתה לגנטיקאית. הן עזרו לו בתוכנית המחקר שלו בתקופה שהמנדליזם לא הוכר עדיין כתחום מחקר לגיטימי.
חוקרות כמו הביוכימיאית מוריאל ולדייל (לימים אונסלו) ביצעו בשנים 1902–1910 סדרות ניסויי רבייה במינים שונים של צמחים ושל בעלי חיים. ממצאיהן תמכו והרחיבו את חוקי התורשה של מנדל. הילדה בלאנש קילבי, בוגרת הקולג' ניונהם, עזרה לבייטסון לשחזר את הרבייה המוצלבת שערך מנדל באפונים. היא ערכה ניסויי רבייה עצמאיים גם בארנבים ובעופות בנטם.
בייטסון היה הראשון שהציע את השם "גנטיקה" (מהמילה היוונית "גנו" γεννώ = להוליד) עבור חקר התורשה ומדע המגוון הביולוגי, זאת במכתב שכתב ב-18 באפריל 1905 לזואולוג אדם סדג'וויק (1854–1913) מקיימברידג'.
בפומבי השתמש בייטסון לראשונה במונח "גנטיקה" בכנס הבינלאומי השלישי לרביית כלאיים בצמחים שהתקיים בלונדון ב-1906. זה קרה שלוש שנים לפני שווילהלם יוהנסן השתמש במונח "גן" כדי לתאר את יחידות המידע התורשתי.
דה וריס השתמש למעשה באותו מונח בשנת 1889, אך כינה אותו "פאנ-גן" והייתה בו הקבלה למושג "פאנ-גנסיס" של דרווין.
כמתרגם של כתבי מנדל לאנגלית, בייטסון טבע יחד עם אדית סונדרס (1945-1865) את המילה "אללומורף" (allelomorph - צורה אחרת, מיוונית) שקוצר בהמשך ל"אלל" (allele) עבור גורמים שנתגלו על ידי מנדל. הוא הנהיג גם את המונחים "הומוזיגוטי" ו"הטרוזיגוטי".
יחד עם רג'ינלד פונט (Punnet) הראה בייטסון כי יש תכונות העוברות בתורשה ביחד, תופעה שנקראה תאחיזה (linkage)
עובדה זו שנראתה לכאורה מנוגדת לממצאי מנדל, נובעת, כפי שהוכח מאוחר יותר, מהימצאותם של גנים קרובים זה לזה על אותו הכרומוזום.
בייטסון מצא בניסוייו גם תלות של תכונות מסוימות בשניים גנים או יותר. זמן רב לא הסכים בייטסון עם הסבר התאחיזה והתנגד לתאוריית הכרוזמוזומית של תומאס הנט מורגן, תוך שימוש בתאוריה תהודתית של התורשה, המבוססת על חוקי כוח ותנועה.
בסופו של דבר אחרי ביקורו אצל מורגן השתכנע וקיבל את התאוריה הכרומוזומית ואת זו של התאחיזה.
בייטסון היה גם זה שטבע את המונח "אפיסטזה" המתאר אינטראקציה גנטית בין שני מיקומים עצמאיים על הגן.
בשנת 1907 לימד בייטסון באוניברסיטת ייל, אחר כך בקיימברידג' בשנים 1908–1909. בשנים 1910–1929 ניהל את המכון ג'ון אינס להורטיקולטורה במרטון פארק במחוז סארי ועבר לגור שם עם משפחתו. נשאר בתפקיד עד יום מותו בפברואר 1926.
בזמן שעבד במכון התעניין בתורה הכרומוזומית של התורשה וקידם את המחקרים הציטולוגיים על ידי מינוים של ו.ס.פ. ניוטון וסיריל דין דרלינגטון.
בשנותיו האחרונות התיידד עם ארווין באור והרבה להתכתב איתו בנושא האיגניקה. בסך הכל הסתייג בייטסון מהעיסוק באיגניקה.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

ויליאם בייטסון היה נשוי משנת 1896 לקרוליין ביאטריס דרהם, אם שלושת ילדיו - מרטין, ג'ון, וגרגורי שנודע כאנתרופולוג וקיברנטיקאי. בנו הבכור, ג'ון בייטסון (1918-1898) נהרג בסוף מלחמת העולם הראשונה בגיל 20 . הבן השני, מרטין (1922-1900) התנגד לשאיפות אביו שיעסוק במדע ורצה להיות משורר ומחזאי. הוא שרד את מלחמת העולם אבל אחרי אהבה נכזבת, התאבד ב-22 באפריל 1922, בתאריך יום הולדתו, כשירה בעצמו, מתחת לפסל של אנטרוס בכיכר פיקדילי בלונדון ,
לבייטסון היו שתי נכדות ונכד מבנו השלישי, גרגורי (1980-1904), והם נולדו אחרי מותו.
הביולוג והאטולוג פטריק בייטסון (2017-1938) היה נכד לאחי סבו של ויליאם בייטסון.
ויליאם בייטסון היה אתאיסט מושבע.
פרסים ואותות הוקרה

1894 - חבר בחברה המלכותית של לונדון
1904 - מדליית דרווין
1920 - המדליה המלכותית
1921 - חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
1932 - חבר מתכתב (חו"ל) של האקדמיה הרוסית למדעים
תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת שפילד
מבחר ספרים ומאמרים

Materials for the study of variation treated to especial regard to discontinuity in the origin of species. London. 1894.
Hybridisation and cross-breeding as a method of scientific investigation. J. Roy. Hort. Soc. 24. 1899.
Problems of heredity as a subject for horticultural investigation. J. Roy. Hort. Soc. 25. 1900.
Mendel's principle of heredity: a defence. Cambridge. 1902.
The facts of heredity in the light of Mendel's discovery. Rep. Evol. Comm. Roy. Soc. 1. 1902.
On Mendelian heredity of three characters allelomorphic to each other. Proc. Cambridge Philos. Soc. 12. 1903.
Punnet, Hurst, Saunders and Bateson (1905): Experimental studies in the physiology of heredity. Rep. Evol. Comm. Roy. Soc. 2.
The progress of genetics since the discovery of Mendel's papers. Progr. Rei. Bot. 1. 1907.
Mendel's principles of heredity. Cambridge. 1909.
Problems of genetics. New Haven. 1913.
Scientific papers (R.C. Punnett ed). 2 vol. Cambridge. 1928.
לקריאה נוספת

R.L. Kotpal Vertebrates Animal diversity II Rakesh Kumar Rastogi Publishers, New Delhi, 2010 p.25
Robert Olby William Bateson in Oxford Dictionary of National Biography
Siddharta Mukherjee - The Gene - An Intimate History, Vintage, Penguin Random House,, London 2017
הערות שוליים

↑  R.Olby
↑  D.Forsdyke 2014 עמ' 6
↑  J.Watson, D.Micklos
↑  D.Forsdyke 2014 עמ' 7
↑  R.Kotpal 2010 עמ' 25
↑  ולא על המאפיינים הכמותיים המושפעים של ידי "האפקט המציף של ההפריה ההדדית" (F.Jenkin, swamping effect of intercrossing) המדלדל את מאפיין החריג במהלך הדורות
↑  היה לו שם זהה לאדם סדג'וויק, 1785-1873, מורו של דרווין
↑  D.Forsdyke 2014 עמ' 11-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258350905171  BIBSYS: 90334372  BnF: cb12277669j (data)  CiNii: DA01182854  GND: 118653482  ISNI: 0000 0001 0895 8625  LCCN: n79066636  NDL: 00550871  NKC: nlk20000079438  NLA: 35015124  NLG: 211567  NLK: KAC2022C3792  NTA: 070101914  RKD: 448534  SNAC: w6rr2rkq  SUDOC: 031591868  Trove: 790760  ULAN: 500702282  VIAF: 46821482   WorldCat (עם VIAF): 46821482
חואניטה מילנדר-מקדונלד

חואניטה מילנדר-מקדונלד (באנגלית: Juanita Millender-McDonald; 7 בספטמבר 1938 –  22 באפריל 2007) הייתה פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-37 של מדינת קליפורניה בשנים 1996–2007. היא הייתה חברת המפלגה הדמוקרטית. טרם היבחרה לקונגרס הייתה חברת האספה המדינתית של קליפורניה.
ביוגרפיה

מילנדר-מקדונלד נולדה בבירמינגהאם שבאלבמה. היא התחנכה בלוס אנג'לס הארבור קולג'; באוניברסיטת רדלנס ממנה קיבלה תואר במנהל עסקים; באוניברסיטת המדינה קליפורניה בלוס אנג'לס ממנה קיבלה תואר שני במנהל חינוכי; ובאוניברסיטת דרום קליפורניה, בה השלימה לימודי דוקטורט במנהל ציבורי.
היא עבדה כמורה, עורכת ספרי לימוד, ולאחר מכן כמנהלת מוסד ללא כוונות רווח הפועל למען סוגיות מגדר. היא הייתה חברה באחוות אלפא קפא אלפא. מילנדר-מקדונלד שימשה כחברה במועצת עיריית קרסון שבקליפורניה, וייצגה את מחוז הבחירה ה-55 באספה המדינתית של קליפורניה בין השנים 1992 ל-1996.
בבחירות מיוחדות שהתקיימו במרץ 1996 נבחרה מילנדר-מקדונלד לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית. היא נבחרה למלא את מקומו של חבר הקונגרס וולטר טאקר (אנ') שהתפטר בעקבות האשמות בשחיתות ונידון ל-27 חודשי מאסר. בעוד שבפעם הראשונה היא זכתה בבחירות מקדימות קשוחות וניצחה תשעה מועמדים, ביתר מערכות הבחירות בהן התמודדה במרוצת השנים לא ניצבה בפני תחרות רצינית.
בעת כהונתה בבית הנבחרים האמריקאי נודעה מילנדר-מקדונלד במחויבותה להגנה על זכויות האדם. היא הביעה תמיכה נלהבת בסיוע לקורבנות רצח עם וסחר בבני אדם, וב-1996 הובילה חקירת האשמות לפיהן סוכנות הביון המרכזית עבדה עם סוחרי קוקאין כדי לממן מורדי קונטראס בניקרגואה.
ב-19 בדצמבר 2006 מילנדר-מקדונלד מונתה ליושבת ראש ועדת הניהול של בית הנבחרים בקונגרס ה-110. היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שישבה בראש הוועדה. היא גם הייתה חברה בשדולה השחורה בקונגרס ובקואליציה הדמוקרטית החדשה, ונחשבה למועמדת מובילה לתפקיד מזכירת התחבורה של ארצות הברית אם ג'ון קרי היה מנצח בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004.
תוך שבוע ימים מבקשתה לצאת לחופשה כדי להתמודד עם מחלתה, ב-22 באפריל 2007 נפטרה מילנדר-מקדונלד בטיפול הוספיס, ונכנעה לסרטן המעי הגס בגיל 68 בביתה שבקרסון. היא הותירה אחריה בעל, ג'יימס מקדונלד ג'וניור, וחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  ג'ו הולי, California Congresswoman Juanita Millender-McDonald, באתר וושינגטון פוסט, 23 באפריל 2007 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חואניטה מילנדר-מקדונלד".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4830 4522  LCCN: n2004064476  SNAC: w6qv435z  US Congress: M000714  VIAF: 19074122   WorldCat (עם VIAF): 19074122
חולד גדול-ראש

| חולד גדול-ראש |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: חולדיים
סוג:: חולד עכברי
מין:: חולד גדול-ראש
שם מדעי
 Tachyoryctes macrocephalus ‏ראפל, 1842

חולד גדול-ראש (שם מדעי: Tachyoryctes macrocephalus) הוא מין ממשפחת החולדיים שבסדרת המכרסמים החי רק בהרי באלה (אנ') שבאתיופיה.
מאפיינים

זהו מכרסם בגודל 300–1,000 גרם ובאורך 31 סנטימטרים. הוא בעל ראש גדול עם שיניים בולטות ועיניים מוגבהות המופנות קדימה. מכרסם זה חי במחילות מתחת לאדמה ומשתמש בכפותיו הגדולות כדי לחפור.
הוא מצוי רק באזורי ערבות דשא הרריים בגובה של מעל 2,600 מטרים, באזור הגבוה ביותר באפריקה. הוא יכול להתרבות בקצב גבוה מאוד. טורפו העיקרי הוא זאב חבשי, מין כלב אנדמי הקרוב לזאב ונמצא בסכנת הכחדה. הזאב מצליח לארוב לחולדים בקרבת מאורתם. בשונה מחולדים אחרים הוא איננו מחפש את מזונו מתחת לאדמה ועסוק בחיפוש של עלים צעירים, עשבים ונצרים מעל הקרקע.
הערות שוליים

↑  חולד גדול-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
חברת התקשורת של איראן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 חברות בנות:  חברת הסלולר של איראן 
 מיקום המטה:  טהראן 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה, תעשיית הטלפונים הניידים 
  
 www.tci.ir
 
חברת התקשורת של איראן (בפרסית: شرکت مخابرات ایران, בקיצור: TCI) היא מפעילת התקשורת הקווית באיראן ומציעה שירותי טלפוניה נייחת, DSL ושירותי נתונים עבור לקוחות פרטיים ועסקיים כאחד, בכל רחבי המדינה. החברה הוקמה בשנת 1971 עם מבנה ארגוני חדש כאחראית העיקרית לכל ענייני התקשורת.
החברה מחזיקה 30 חברות בנות לפי מחוזות ושני מותגים - חברת הסלולר של איראן וחברת הקווים הנייחים של איראן המספקות שירותי טלפון קווי, שירותי נתונים, שירותים ניידים ואינטרנט מהיר. כ-99% ממנויי הטלפון הנייחים ו-61% ממנויי הסלולר באיראן שייכים לחברה או למותגיה.
עד שנת 2008 העסיקה החברה 38,000 עובדים קבועים וכ-45,000 עובדים זמניים באמצעות קבלני משנה פרטיים.
החברה עושה שימוש בציוד ושירותים כגון מרכזי מיתוג דיגיטליים, כבלי סיבים אופטיים, טלפונים ניידים, רשתות נתונים, שירותי לוויין ושירותים מיוחדים לטלפון.
פרויקטים זרים

משרד התקשורת וטכנולוגיית המידע של איראן יחד עם החברה מפתחים את רשת הטלפון הקווית בעיירות כרבלא ונג'ף בעיראק.
נתונים עסקיים

נכון למאי 2015 לחברה:
29.4 מיליון מנויי טלפון
63 מיליון מנויי סלולר
41 מיליון משתמשי אינטרנט
ראו גם

תקשורת באיראן
חברת הרכבת BNSF

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  22 בספטמבר 1995 – הווה (29 שנים) 
 חברת אם:  Burlington Northern Santa Fe Corporation 
 מיקום המטה:  פורט וורת' 
 ענפי תעשייה:  תחבורה מסילתית 
 הכנסות:  25,888,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  8,600,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  5,946,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 עובדים:  43,000 
  
 www.bnsf.com
 
חברת הרכבת BNSF (באנגלית: BNSF Railway Company) היא רשת רכבות המשא הגדולה ביותר בצפון אמריקה ואחת מתשע מסילות ברזל בצפון אמריקה בדרג ראשון. BNSF מונה 41,000 עובדים, 32,500 מיל (52,300 קילומטרים) של מסילות ברזל פרוסות ב-28 מדינות עם יותר מ-8,000 קטרים. יש לחברה שלושה נתיבים חוצי יבשות המספקים קשרי רכבת בין מערב ומזרח ארצות הברית. רכבות BNSF נסעו יותר מ-169 מיליון מיל (272 מיליון קילומטרים) בשנת 2010, יותר מכל חברת רכבות אחרת בצפון אמריקה. היא מהווה חברת הבת התפעולית העיקרית של חברת האם Burlington Northern Santa Fe, LLC. בסיסה בפורט וורת', טקסס. חברת האם של הרכבת היא בעצמה חברה בת בבעלות מלאה של ברקשייר האת'וויי של וורן באפט. החברה עוסקת הובלת מטענים בתפזורת, כולל הובלת די פחם כדי לייצר כ-25% מהחשמל המיוצר בארצות הברית.
היסטוריה

הקמת BNSF החלה עם הקמת חברת החזקות ב-22 בספטמבר 1995. חברת החזקות חדשה זו רכשה את רכבת אטצ'יסון, טופקה וסנטה פה (המכונה לעיתים קרובות "רכבת סנטה פה") ואת רכבת ברלינגטון הצפונית ומיזגה רשמית את שתי החברות הללו ליצירת רכבת ברלינגטון צפון וסנטה פה ב-31 בדצמבר 1996. ב-24 בינואר 2005, שמה של הרכבת שונה רשמית לחברת הרכבות BNSF תוך שמירת ראשי התיבות של השם המקורי (באנגלית: Burlington Northern and Santa Fe Railway).
ב-3 בנובמבר 2009, ברקשייר האת'וויי של וורן באפט הודיעה שתרכוש את ה-77.4 האחוזים הנותרים ממניותיה של BNSF, תמורת 100 דולר למניה במזומן ובמניות בעסקה בשווי של 44 מיליארד דולר. החברה השקיעה כ-34 מיליארד דולר ב-BNSF תוך רכישת חוב בסך 10 מיליארד דולר.    ב-12 בפברואר 2010, בעלי המניות של חברת האם Burlington Northern Santa Fe Corporation הצביעו בעד הרכישה.
ל-BNSF ולמתחרה הראשית שלה, Union Pacific Railroad, יש דואופול על כל קווי רכבת המשא הטרנס-יבשתיים במערב ארצות הברית והם חולקים זכויות על פני אלפי קילומטרים של מסילה.
גלריה

קטר GE Dash 9-44CW 4464 מוביל רכבת משא דרך ווינסלו, אריזונה בגשם ב-BNSF Southern Transcon בצפון אריזונה.
לוגו BNSF שנמצא על קטר EMD SD70MAC. צבעי הלוגו ייצגו את מסילות הברזל שהן חלק מ-BNSF.
קטר דגם BNSF ES44DC 7402 מוביל רכבת עם חלקי בואינג 737 בגרינווד, נברסקה באוקטובר 2014.
חצר פסקו לתיקון רכבות
רכבת BNSF חוצה גשר ממערב לברן, דקוטה הצפונית.
הערות שוליים

↑  "LLC 12.31.19 10K" (PDF). BNSF Railway 2019 10-K (באנגלית בריטית).
↑  "BNSF - Fact Sheet" (PDF).
↑  "TABLE 2-9 OPERATIONAL DATA, BY RAILROAD, 2010". Railroad Safety Statistics: 2010 Annual Report. U.S. Dept. of Transport. 4 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Financial Information". BNSF website.
↑  BNSF Railway SEC
↑  BNSF Railway (24 בינואר 2005). "BNSF Adopts New Corporate and Subsidiary Logos and Changes Name of Railway Subsidiary as Part of Tenth Anniversary Celebration". אורכב מ-המקור ב-29 בנובמבר 2005. נבדק ב-19 באפריל 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BERKSHIRE HATHAWAY INC. TO ACQUIRE BURLINGTON NORTHERN SANTA FE CORPORATION (BNSF) FOR $100 PER SHARE IN CASH AND STOCK" (PDF) (הודעה לעיתונות). BNSF Railway. 3 בנובמבר 2009. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 בנובמבר 2009. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Berkshire Bets on U.S. With a Railroad Purchase". The New York Times. 3 בנובמבר 2009. אורכב מ-המקור ב-6 בנובמבר 2009. נבדק ב-4 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Greg Morcroft and Alistair Barr (3 בנובמבר 2009). "Berkshire Hathaway to buy Burlington Northern Santa Fe". MarketWatch. אורכב מ-המקור ב-4 בנובמבר 2009. נבדק ב-4 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Andrew Frye (3 בנובמבר 2009). "Berkshire Buys Burlington in Buffett's Biggest Deal". Bloomberg L.P. נבדק ב-4 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Warren Buffett: Buying Near the Bottom … Again". The Wall Street Journal. 3 בנובמבר 2009. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2009. נבדק ב-4 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Berkshire Closes on Purchase of BNSF". Fort Worth Star-Telegram. 12 בפברואר 2010. אורכב מ-המקור ב-4 באוגוסט 2018. נבדק ב-20 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tully, Shawn (4 ביוני 2014). "The railroad with better profit margins than Google". Fortune. נבדק ב-10 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no96052720  VIAF: 149229877   WorldCat (עם VIAF): 149229877
וולגה שחורה

וולגה גא"ז 21
וולגה שחורה (בפולנית: czarna wołga) הוא ביטוי המתייחס לאגדה אורבנית שנפוצה בפולין, הונגריה, רוסיה, בלארוס, אוקראינה, יוון ומונגוליה, במיוחד בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. מדובר על מכונית מדגם וולגה 21 או וולגה 24 בצבע שחור (לפי גרסאות אחרות צבע אדום) שנועדה לחטיפת אזרחים ובפרט ילדים. לפי גרסאות שונות, במכונית נהגו כמרים, נזירות, יהודים, המשטרה החשאית הפולנית, המאפיה הרוסית, ערפדים, סוגדים לשטן או השטן בעצמו. לגלגלי המכונית היו חישוקים לבנים, תא הנוסעים היה מוגף בווילונות לבנים או שהיה אלמנט לבן כלשהו לרכב.
מרבית המכונית מן הסדרה נצבעו בצבע שחור כדי לחסוך בעלויות ייצור. הדבר הקנה לרכב תדמית שלילית מבשרת רעות שגרמה לפאניקה בקרב ההמונים.
הילדים שנחטפו במכוניות מן הדגם נרצחו ודמם שימש לרפואת העשירים במערב או ערבים שסבלו מלוקמיה. לפי גרסאות אחרות איברי הילדים נקצרו ושמועה זו צורפה לשמועה כי הק.ג.ב סוחר בכבד אדם. לקראת סוף המאה ה-20, האגדה שונתה ורכבי החטיפה נהפכו למכוניות ב.מ.וו או מרצדס, כאשר מראות הצד הוחלפו בקרניים. לפי אחת מן הגרסאות מספר השטן, 666, הופיע בשלמותו או בחלקו על לוחית הרישוי. לגרסה נוספה שמועה כי הנהג היה נוהג לשאול את העוברים ושבים מה השעה וברגע שהאדם היה עונה היה רוצח אותם. לפי גרסה אחרת, בתוך 24 שעות בדיוק הנשאל האקראי היה מוצא את מותו. אך, אם הנשאל היה משיב "זה זמן האלוהים" הוא היה מוגן מרצח ונהג הרכב המסתורי היה נוסע ונעלם.
וולגה סייבר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  גא"ז
 מודל קודם:  Chrysler Sebring 
 מודל אחריו:  וולגה C40
 אורך:  4,844 מ"מ 
 רוחב:  1,792 מ"מ 
 גובה:  1,394 מ"מ 
 משקל:  1,555 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,743 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
וולגה סייבר בשטח מפעל LiAZ.
מראה אחורי.
וולגה סייבר (ברוסית: Волга Сайбер) היא מכונית סדאן בעלת ארבע דלתות, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הרוסית GAZ. הרכב הוצג בסלון הרכב הבינלאומי במוסקבה בשנת 2007 ושווק בשנים 2008–2010.
הרכב יוצר תחת רישיון מקרייזלר והשתמש בפלטפורמה מהדור השני של רכבי קרייזלר סברינג / דודג' סטראטוס. הסייבר הוצג עם תחילת המשבר הכלכלי העולמי של 2008, ואף על פי שתוכנן לייצור שנתי של 40,000 כלי רכב, המכירות לא עמדו בציפיות ו-9,000 יחידות יוצרו עד להפסקת הייצור לאחר שנת 2010.
הערות שוליים

↑  В названии новой модели «ГАЗа» сохранится слово «Волга»
זכויות הצמח

זכויות הצמח הן זכויות שאליהן צמחים זכאים. נושא זה עולה לעיתים בדיונים הנוגעים לזכויות האדם או לזכויות בעלי חיים.
טיעונים פילוסופיים

טום ריגן, שעסק רבות בפילוסופיה של זכויות בעלי חיים, התייחס לאפשרות להרחיב זכויות אלה גם לצמחים. לדבריו, זכויות בעלי חיים נובעות מהיותם בעלי תודעה ותחושתיות, תכונות שאינן קיימות בצמחים. עוד הוא מוסיף כי גם אם לצמחים היו זכויות, הימנעות מאכילת בשר עדיין הייתה מוצדקת מבחינה מוסרית, עקב השימוש בצמחים להאכלת בעלי חיים.
פילוסופים אחרים העלו טיעונים דומים והסיקו, למשל, כי לצמחים אין זכויות אבל יש להתייחס אליהם בכבוד. באחד המחקרים נבדק היחס לצמחים במקומות שונים בעולם, ונמצא כי במספר תרבויות ילידיות, בניגוד לעולם המערבי, מתייחסים לצמחים כאל יצורים בעלי אינטליגנציה. עם זאת, קיימת במחקרים אלו נטייה להסתמך על פסאודו-מדע הקרוי "נוירוביולוגיה של הצומח", תאוריה לפיה צמחים הם בעלי תחושתיות. תאוריה זו שנויה במחלוקת מכיוון שלא נמצאו עדויות בעולם הצומח לאיברים דמויי נוירונים, סינפסות או מוח.
בדף עמדה של החזית לשחרור בעלי חיים נאמר כי אין ראיות לטענה כי צמחים מסוגלים לחוות כאב, וכי במידה והם מגיבים לגירויים, התגובה היא מכנית גרידא, בדומה לתרמוסטט שמגיב לחיישנים. גם עמותת אנימלס מחזיקה בעמדה דומה.
טיעונים פסאודו-מדעיים

חוקרים במאה ה-19, בהם הגרמני גוסטב פכנר (אנ'), ניסו להוכיח שלצמחים יש רגשות, וכי אפשר לעודד צמיחה בריאה באמצעות דיבורים, תשומת לב וחיבה לצמח. פקנר טען גם שלצמחים, לאדמה ולכוכבים יש "נשמה".
טיעונים מסוג זה הופרכו פעמים רבות על ידי חוקרי הפיזיולוגיה של הצמח. למשל, בתוכנית "מכסחי המיתוסים" בשנת 2006 ניסו לשחזר את ניסוייו של פכנר, והגיעו למסקנה שטענותיו אינן נכונות. התייחסות נוספת לנושא זה נמצאת בספרו של הביולוג דניאל חיימוביץ "צמח - מה הוא יודע?", שראה אור בשנת 2012.
זכויות הצמח במשפט

אחד הראשונים שהתייחס לנושא זכויות הצמח במשפט היה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ויליאם אורוויל דאגלס. בשנת 1972 התקיים דיון בנושא סיירה קלאב נגד מורטון (אנ'), במהלכו ניסו התובעים למנוע פיתוח של אתר סקי בטענה לפגיעה בסביבה ובעצי היער. השופט דאגלס התפרסם בעמדתו כי בדיונים בנושאי אקולוגיה, ראוי להעניק לאובייקטים סביבתיים מעמד משפטי או זכות עמידה. הוא כתב: "חפצים דוממים הם לפעמים צד בדיון משפטי. כשם שלאוניה יש מעמד משפטי בדיונים בנושאים ימיים, כך גם צריך להיות עבור עמקים, כרי דשא אלפיניים, נהרות, אגמים, חופים, גבעות, חורשות עצים, ביצות, או אפילו אוויר שמרגיש את הלחצים ההרסניים של הטכנולוגיה המודרנית והחיים המודרניים ... לכן, קולו של האובייקט הדומם צריך להישמע."
כריסטופר סטון, בנו של העיתונאי י' פ' סטון, פרסם באותה עת מאמר התומך בגישתו של דאגלס, שכותרתו "האם לעצים יש זכות עמידה?" במאמר הוא מביא כדוגמאות את הזכויות שניתנו לשחורים, יהודים, נשים ועוברים, ומסביר כי לאורך ההיסטוריה, החברה מעניקה זכויות ל"ישויות" חדשות, "שאנשים לא העלו לפני כן אפשרות כזו על דעתם".
זכויות הצמח בשווייץ

קבוצת מדענים בשווייץ פרסמה בשנת 2008 מסמך ובו שורה של עמדות מוסריות בנוגע לצמחים. בין השאר, הם קוראים למנוע שינויים גנטיים ורישום פטנטים על צמחים למטרות מסחריות, ולמנוע ייצור צמחים סטריליים.
בעקבות מסמך זה נוסף סעיף לחוקת שווייץ המחייב לקחת בחשבון את "כבוד הבריאה" בעת טיפול בבעלי חיים, צמחים ואורגניזמים אחרים.
הערות שוליים

↑  "מה, ולעגבנייה לא כואב כשחותכים אותה?", באתר עמותת אנימלס.
↑  Pflanzen neu entdecken: Rheinauer Thesen zu Rechten von Pflanzen, ‏2008 (בגרמנית).
זמני הזריחה והשקיעה

זמני הזריחה והשקיעה הם הזמנים בהם השמש זורחת ושוקעת במקום מסוים. ישנם לוחות שנה שבהם מצוינים זמנים אלה. את הזמנים האלו ניתן לחשב מראש על ידי כלים אסטרונומיים.
השעה בה השמש נמצאת באמצע השמים (כאשר הזמן שעבר מהזריחה שווה לזמן שיעבור עד לשקיעה) היא בסביבות 12 בצהריים, ונקראת בפי האסטרונומים Solar noon.
תלות מועדי הזריחה והשקיעה בקווי רוחב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתקופת הקיץ של הקוטב הצפוני לא שוקעת השמש שם, ובמקביל שורר לילה בקוטב הדרומי. תופעה זו תלויה בקו הרוחב בו נמצא הצופה. תופעה זו מתחילה בערך בקו רוחב 66.5°.
שימושים

להכרתם של זמני הזריחה והשקיעה יש חשיבות עבור קביעת זמניהם של טקסים דתיים בדתות רבות, בהן היהדות, האסלאם והנצרות. כניסת שבת, מוצאי שבת וחגים רבים מתחילים עם השקיעה כיוון שהיום ביהדות מתחיל בערב.
חשיבות נוספת לידע זה יש לעריכת פעולות צבאיות, כמו תקיפת האויב עם שחר. אפשר לתקוף גם מהכיוון בו השמש זורחת, כך שהאויב יהיה מסונוור. בלוחות שנה צבאיים יופיע גם מופע הירח - שעת זריחתו, שקיעתו, והמידה בה הוא מלא.
ראו גם

אזור זמן
הערות שוליים

↑  יותר מדויק 65.7° בגלל השבירה ורוחב דיסקת השמש.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חדשות ישראל

חדשות ישראל (בגרמנית: Israel Nachrichten) היה עיתון יומי ישראלי בשפה הגרמנית. מערכת העיתון שכנה בתל אביב.
העיתון פעל משנת 1974 ועד אמצע שנות ה-90 היה העיתון בבעלות "החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות" - חברה בשליטת מפא"י וממשיכתה מפלגת העבודה, שהוציאה לאור עיתונים בשלל שפות. בהמשך נמכר העיתון לג'ורג' אדרי, שסיפר:
"ב'חדשות ישראל' הגרמני עזר לי סטף ורטהיימר, שכל שבוע קנה מודעה ב–7,000 שקל".
מפעם לפעם בעיתון פורסמו גם סיפורים קצרים של סופרים הכותבים בגרמנית. בשנת 1982 פורסם סיפור של קלאוס אבנר אל יהודי וינאי.
בין השנים 1975 ו-2007 ערכה את העיתון אליס שוורץ-גרדוש. במותה בגיל 91 בשנת 2007 הייתה גרדוס עורכת העיתון המבוגרת ביותר בעולם. החל מ-2007 ערכה את העיתון הלגה מילר-גנצמאווה.
בשל הזדקנות אוכלוסיית העולים מגרמניה והתחרות עם אתרי האינטרנט בשפה הגרמנית, מספר המנויים ב-2007 הצטמצם ל-1,500 בלבד.
בעקבות קשיים פיננסיים העיתון נסגר בינואר 2011 ופועל מאז במתכונת אינטרנטית בלבד.
הערות שוליים

↑   רועי צ'יקי ארד, אחרי 97 שנים, העיתון של קסטנר, קישון וטומי לפיד עומד להיסגר, באתר הארץ, 23 ביולי 2015
| דגל ישראל עיתונים יומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| עיתונים כלליים בתשלום | הארץ • ידיעות אחרונות • מעריב השבוע |  |
| עיתונים כלליים בחינם | ידיעות אחרונות (גרסה מקוצרת) • ישראל היום • מעריב הבוקר |  |
| כלכלה ועסקים | גלובס • כלכליסט • TheMarker |  |
| המגזר החרדי | המבשר • המודיע • הפלס • יתד נאמן |  |
| יומונים ושבועונים ברוסית | נאשה סטראנה • נובוסטי נדלי |  |
| עיתונים בשפות נוספות | אל-איתיחאד (בערבית) • ג'רוזלם פוסט (באנגלית) • הניו יורק טיימס הבינלאומי (באנגלית) |  |
| יומונים שהפכו לתקופונים | מקור ראשון |  |
| עיתונים שנסגרו | 24 דקות • דבר • הבקר • היום • הצופה • וסטי (ברוסית) • זמנים • חדשות • חרות • טלגרף • יום חדש • ישראלי • למרחב • מעריב • על המשמר  • קול העם • שערים • חדשות ישראל (בגרמנית) • לעצטע נייעס (ביידיש) • רוסקי איזראילטיאנין (ברוסית) |  |