stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה עמית
מחקריו > אמצעי תעבורה והגנת הקיסרות הרומית

במאמר "אמצעי תעבורה והגנת הקיסרות הרומית"
עוסק עמית בבעיות בפניהן הועמדה הקיסרות הרומית בניהול פעולות מלחמה והגנה על גבולותיה, אחרי שהתפשטה על פני שטח עצום. במקורות רבים כתוב שמצביא מסוים לקח את צבאו ממקום אחד והביאו למקום אחר, כלאחר יד. עמית שואל: איך הם ערכו את מסעם, באילו קשיים נתקלו בדרך וכמה זמן ארך המסע ובאיזה מצב הם הגיעו. הוא מנתח מקרה מיוחד: בסתיו 231 לספה"נ היה הקיסר סוורוס אלכסנדר בראש חלק חשוב מצבאותיו על הנהר פרת במזרח סוריה. הוא בא להגן על האימפריה שהותקפה על ידי הפרסים, והצליח לעצור אותם. הוא התכוון להמשיך במלחמה בשנה הבאה. אז נודע ששבטים גרמנים פרצו מגרמניה באזור הדנובה והריינוס. כתוב במקורות הקיימים שהקיסר החליט להעביר את צבאו לחזית הריין, שם הוא נכשל, רצחו אותו ומקסימינוס בא במקומו. עמית נעזר במפה ובדק: לכמה זמן היה זקוק הצבא כדי להגיע לאנטיוכיה, אחר כך לביזנטיון דרך אסיה הקטנה ומשם לגבול הריין. הוא מצא שהמרחק שהחיילים הרומיים היו צריכים לעבור מאזור הפרת עד לגרמניה היה כ-4,000 קילומטרים. חייל רגלי צעד בממוצע כ-30 קילומטרים ביום. החיילים היו זקוקים לנוח מדי פעם ולהצטייד מחדש; לפי חישובו של עמית המסע ארך כ-160 ימים (?). על זה צריך להוסיף כחודשיים של התארגנות ואימונים לפני שהחיילים יצאו לפעולה. עמית טוען שלא ניתן לומר שגנרל פלוני לקח את צבאו מכאן והביאו לשם ונכנס לקרב.
ספרים שכתב

תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשמ"ד (1984)
תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשס"ב (2002)
Athens and the Sea, a Study on Athenian Sea-power, Collection Latomus, vol. LXXIV, Bruxelles, 1965
Great and Small Poleis: A Study in the Relations between the Great Powers and the Small Cities in Ancient Athens, Bruxelles, 1973
ספרים שערך

Victor Tcherikover, Hellenistic Civilization and the Jews, 586pp. The Jewish Publication Society of America, Philadelphia, 1959.
א. צ’ריקובר, היהודים בעולם היווני והרומי, 392 עמ’ הוצאת ספרים מ. ניומן, תשכ"א (1961)
Alexander Fuks, Social Conflict in Ancient Greece, 363pp. Magnes Press, Jerusalem,1984 (with M. Stern).
מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, 670 עמ’. הוצאה לאור: יד בן-צבי, ירושלים, תשנ"א (1991). (עם י. גפני ומ. ד. הר)
הערות שוליים

↑ תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשמ"ד (1984)
תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשס"ב (2002)
↑  Athens and the Sea, a Study on Athenian Sea-power, Collection Latomus, vol. LXXIV, Bruxelles, 1965.
↑  Great and Small Poleis: A Study in the Relations between the Great Powers and the Small Cities in Ancient Athens, Bruxelles, 1973.
↑  The Melian Dialogue and History, Athenaeum XLVI, 1968, 216-235.
↑  אלכסנדר הגדול, מחריב האימפריה ומיסד ערים, קובץ "מנהיגות והנהגה" החברה ההיסטורית הישראלית, תשנ"ב (1992), עמ' 78-69.
↑  עולמות שלא נפגשו – יהדות ויוונות, מחקרים לזכרו של מנחם שטרן – החברה ההיסטורית הישראלית, תשנ"ד (1994) עמ' 271-251.
↑  יוחנן לוי, עולמות נפגשים: מחקרים על מעמדה של היהדות בעולם היווני-הרומאי. ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ך 1960.
↑  A Peace Treaty between Sparta and Persia, Rivista Storica dell'Antichita IV, 1974, 55-63
↑  Concordia, Idéal politique et instrument de propagande, IVRA, XIII, 1962, pp. 133-169.
↑  La propagande de succès et d'euphorie dans l'Empire Romain, IVRA XVI, 1965, pp. 52-75.
↑  Les moyens de communication et la défense de l'Empire Romain, La Parola del Passato, CII, 1965, pp. 207-222.
↑  מאיר שלו, למתייוונים בעם "תולדות יוון הקלאסית", משה עמית, בסדרה תולדות העולם הקלאסי, הוצאת ספרים ע"ש י.ל. מאגנס, האוניברסיטה העברית, כל העיר, 6 באפריל 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007479571605171  BnF: cb12807129h (data)  LCCN: n84037179  NTA: 067930204  SELIBR: 292684  SUDOC: 077396871  VIAF: 71518684   WorldCat (עם VIAF): 71518684
סטנלי ברנדי

| --- | --- |
 לידה:  13 בנובמבר 1967 (בן 57) ניו אורלינס שבארצות הברית
 עמדה:  פורוורד / סנטר
 גובה:  1.98 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת דה פול
 דראפט:  בחירה מספר 32, 1989 ניו ג'רזי נטס
 קבוצות כשחקן
 1989–1990   1990–1993   1993–1994  1995–1996   1996–1999   1999–2000  2000–2002 2002–2003 2003–2004   2004–2005 2005–2006  2006–2009  2009–2011  2014–2015  2015–2016   2016–2017  2017–2018  2018–2020:  ניו ג'רזי נטס   רפיד טרילרס טרוטאמונדוס דה קארבודו בוקשראוס  זאזר   הפועל חיפה/נשר  מ.כ. חיפה  בני השרון אליצור אשקלון  מכבי פתח תקווה  מכבי ראש העין  הפועל נצרת עילית  מכבי הוד השרון  הפועל לוד  אליצור נווה-דוד רמלה אליצור יבנה אליצור "איתו" אשקלון הפועל לוד
 הישגים כשחקן
 שיאן הריבאונדים של ליגת העל (בין 2001–2014)   MVP של הליגה הוונצואלית (1994/1995)   רוקי העונה של ליגת ה-CBA‏ (1990/1991)   אליפות הליגה הארצית (2016/17), (2017/18)
סטנלי דוויין ברנדי (באנגלית: Stanley Dwayne Brundy; נולד ב-13 בנובמבר 1967 בניו אורלינס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, שהחל את דרכו בליגת ה-NBA. שיחק בליגת העל בישראל, ובשלהי הקריירה שלו בעמדת הסנטר בקבוצת הפועל לוד מהליגה הארצית בכדורסל.
קריירה

ברנדי החל את הקריירה שלו בקבוצת של אוניברסיטת דה פול שם שיתף פעולה עם רוד סטריקלנד ועם דאלאס קומג'יס, במהלך לימודיו. בסיום הלימודים, בשנת 1989, נבחר בדראפט ה-NBA על ידי ניו ג'רזי נטס במקום ה-32. לאחר שנבחר על יד ניו ג'רזי שיחק ברנדי במדיה עונה אחת בה שותף ב-16 משחקים וקלע 2.3 נקודות בממוצע, נתון נמוך מאוד בהשוואה למשחקיו בליגת המכללות בהן שמר על ממוצע של 31.2 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק[דרוש מקור], במהלך העונה נתפס ברנדי בשימוש בסמים והודח מהסגל. בסיום אותה עונה עזב ברנדי את ה־NBA ועבר לשחק בליגת ה־CBA האמריקאית במדיה של קבוצת רפיד טרילרס מהעיר רפיד כאשר במדיה קלע בממוצע 10.1 נקודות וקלט 11.5 ריבאונדים. לאחר שתי עונות עזב ברנדי את הקבוצה ואת ארצות הברית ועבר לשחק בקבוצת טרוטאמונדוס דה קארבודו מהליגה הראשונה בוונצואלה כאשר באותה שנה לא הרבה ברנדי לשחק ובסיום אותה עונה עזב את הקבוצה.
בעונת 1995/1996 עבר ברנדי לליגה הראשונה של קולומביה וחתם בקבוצת בוקשראוס באותה הזמן אלופת קולומביה, במהלך אותה עונה שותף ברנדי בכל משחקי הליגה שם לא הרבה לקלוע אך הרבה לחטוף כדורים ולקטוף ריבאונדים.
בעונת 1996/1997 עבר ברנדי לצרפת ושיחק בליגה השנייה כשלוש שנים בסיומם עבר לישראל וחתם בהפועל חיפה/נשר.
במדי חיפה/נשר הצליח ברנדי לייצב את מיקומו כקלע איכותי וכשחקן עם ממוצעי ריבאונדים גבוהים במיוחד כאשר בעונת הבכורה שלו בישראל העמיד ממוצע של 13.8 נקודות ו-10.7 ריבאונדים.
בעונתו הבאה בישראל חתם ברנדי ביריבה העירונית מ.כ חיפה ושיחק במדיה כשנתים בהן תרם 15.1 נקודות ו-12 ריבאונדים בממוצע.
בשנתו הרביעית בישראל חתם ברנדי בקבוצה המאוחדת של בני השרון. במדיה לא הרבה לשחק ושותף ב-9 משחקים בלבד, בהם הצליח לעמיד ממוצע של 76% מהשדה, מהממוצעים הגבוהים בכל הזמנים, ובסיום העונה עבר לאליצור אשקלון. במדיה לא הרבה לקלוע למרות דקות המשחק הרבות שקיבל אך הרבה להשיג ריבאונדים.
בעונת 2004/2005 חתם ברנדי בעולה החדשה לליגת העל מכבי פתח תקווה כאשר במהלך עונה זו קלע ברנדי 11.1 נקודות וקטף 10 ריבאונדים בממוצע, בסיום אותה עונה ירדה פתח תקווה לליגה השנייה.
את עונת 2005/2006 פתח ברנדי במכבי ראש העין מהליגה הלאומית במדיה שיחק עונה אחת בה לא הצליח לסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.
בקיץ 2006 חתם ברנדי בהפועל נצרת עילית במדיה שיחק כשלוש שניים ושמר על ממוצע נקודות גבוהה של 36.7 נקודות וממוצע של 15 ריבאונדים.
בסיום שלוש עונות מוצלחות בצפון עבר ברנדי לשחק במכבי הוד השרון. במדיה שיחק כשתי עונות בהן שמר על ממוצע של 27.9 נקודות.
בסיום עונת 2010/2011 פרש ברנדי מכדורסל מקצועני. ב-2014 התאזרח כישראלי, לאחר כ-14 שנים בהם הוא מתגורר בישראל ונשוי כ-8 שנים לישראלית.
ב-2014 חזר ברנדי לשחק בליגה הארצית וחתם בהפועל לוד, במדי לוד המשיך ברנדי להרשים בגזרת הריבאונדים.
בקיץ 2015 חתם ברנדי באליצור נווה-דוד רמלה. במהלך עונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר הפלייאוף אך הקבוצה הפסידה למכבי רחובות לאחריה המשיך לעונה באליצור יבנה, בה שיתף פעולה עם ארז מרקוביץ'. בסיום העונה הסדירה סיימה הקבוצה במקום השני, לאחר שהדיחה את מעלה אדומים בחצי גמר הפלייאוף פגשה הקבוצה בגמר את מכבי בת ים וניצחה בגמר 1–2 למרות יתרון הבית של בת ים, לאחר משחק זה עזב ברנדי את הקבוצה ועבר לאליצור "איתו" אשקלון, גם היא מהליגה הארצית וזכה איתה באליפות הליגה הארצית, זוהי זכייתו השנייה ברציפות. לקראת עונת 2018/2019 חתם בהפועל לוד מן הליגה הארצית, במדיה שיחק בעבר.
בנובמבר 2020 הודיע ברדי כי הוא פורש מכדורסל בגיל 53.
ברנדי מתגורר בנס ציונה נשוי ללימור ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  Draft History | Stats | NBA.com, www.nba.com
↑  Stanley Brundy | Forward | New Jersey Nets | NBA.com, www.nba.com (באנגלית)
↑  "PRO BASKETBALL;   Nets' Brundy Suspended For Drug Use (Published 1990)" (באנגלית). 1990-01-13. נבדק ב-2024-12-24.
↑  Stanley Brundy Statistics on StatsCrew.com, www.statscrew.com (באנגלית)
↑  סטנלי ברנדי, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  סטנלי ברנדי, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  סטנלי ברנדי, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  יעקב מאיר, ושמישהו ינסה לעצור אותו: סטנלי ברנדי חושף את הסודות, באתר www.israelhayom.co.il, ‏3.9.2019
שלמה בריימן

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1908 דונייבצי, רוסיה (כיום אוקראינה)
 פטירה:  6 בדצמבר 1981  (בגיל 73) ירושלים, ישראל
 ענף מדעי:  ספרות עברית ותולדות הציונות
 מקום קבורה:  הר המנוחות, ירושלים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תרומות עיקריות
 חוקר ספרות ותולדות הציונות
שלמה בריימן (ברימן; 24 בינואר 1908, ד' באדר א' ה'תרס"ח – 6 בדצמבר 1981, י' בכסלו ה'תשמ"ב) היה חוקר תקופת ההשכלה והציונות אצל יהדות רוסיה, חוקר הספרות הרוסית ויחסה ליהדות וליהודים.
בריימן היה חוקר ומרצה לספרות באוניברסיטה העברית. ריכז את הקונגרס העולמי למדעי היהדות הראשון באוניברסיטה בהר הצופים בקיץ 1947. ניהל במסגרתה את "המרכז להשכלת העם". ערך את הסדרה "מקורות" – כתבי יסוד של הציונות. היה מעורכי וכותבי האנציקלופדיה העברית וכן מעורכי האנציקלופדיה יודאיקה.
ביוגרפיה

שלמה בריימן נולד בשנת 1908 למשה וציפורה בדונייבצי, רוסיה (כיום אוקראינה), וגדל בבית ציוני. אביו, בעל מפעל לממתקים, נרדף בידי הממשל הרוסי בעוון פעילות ציונית. מילדותו שלט בריימן בשפות רוסית, יידיש ועברית, והתבלט בכשרונותיו.
בשנת 1924, לאחר שהשלים את לימודיו בבית ספר רוסי, עלה ארצה עם משפחתו בעלייה הרביעית, ונכנס למחזור ט"ו של הגימנסיה הרצליה. בשנת 1927, עם תום לימודיו בגימנסיה, החל ללמוד ספרות עברית, היסטוריה יהודית, סוציולוגיה של עם ישראל ופילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו בתקופת לימודיו זכו בפרסים שונים.
ב-1932 קיבל תואר מוסמך למדעי-הרוח (אחד מתוך 11 שקיבלו תואר זה באותה שנה). ב-1933 למד בקורס פדגוגיה באוניברסיטה העברית. במשך שנת 1934 לימד בני נוער בקיבוץ גשר. לאחר שנה זו שב לירושלים והחל לעבוד באוניברסיטה במשרה מלאה כמנהל הארכיון הכללי של האוניברסיטה.
בשנת 1944 קיבל בריימן תואר "דוקטור לפילוסופיה" על עבודת המחקר "מ.ל. ליליינבלום – הפובליציסטן של תקופת ההשכלה".
ביוגרפיה > "המרכז להשכלת העם"

החל משנת 1943 עבד בריימן – תחילה כמזכיר והחל משנת 1952 באופן רשמי כמנהל – ב"מרכז להשכלת העם" באוניברסיטה העברית, שמטרתו הייתה מתן השכלה לציבור בוגר, שאינו תלמידי האוניברסיטה. את המרכז ניהל באותן השנים פרופסור אברהם הלוי פרנקל. בריימן ארגן קורסים והשתלמויות בכל הארץ, בערים ובהתיישבות, תוך שיתוף פעולה עם ההסתדרות, הרשויות המקומיות וצה"ל, אירח אנשי מדע מרחבי העולם והפגיש אותם עם אנשי מדע מקומיים, יזם וערך תוכניות רדיו עם אנשי המדע המובילים בתחומם כמו אפרים קציר, אהרן קציר, ישעיהו ליבוביץ ועוד.
בזכות מומחיותו בתחום השכלת מבוגרים, גויס בריימן לצה"ל לשירות מילואים ייחודי, ובין השנים 1948–1955 שירת בצבא כמארגן מנגנון השכלה למבוגרים. בתחום זה היה בקשר מקצועי עם סא"ל דב הררי, ששימש קצין הסברה ראשי בצה"ל. בשנת 1953 קיבל בריימן מלגה על שם מוריס כץ לשם ביצוע תוכנית השתלמות ומחקר בשדה חינוך המבוגרים.
ביוגרפיה > הוראה, עריכה ומחקר

בקיץ 1947 היה בריימן בין מארגני הקונגרס העולמי למדעי היהדות הראשון (נקרא אז: הכינוס העולמי למדעי היהדות), שהתקיים באוניברסיטה בהר הצופים.
בין השנים 1955–1962 שימש בריימן מרצה וחבר מחקר בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1971 קיבל הצעה לשמש כפרופ' לספרות עברית מודרנית באוניברסיטת קורנל בארצות הברית. היה חבר פעיל באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל ובוועדות פרסים לספרות.
החל משנת 1952 ערך בריימן את הסדרה "מקורות" – כתבי יסוד של הציונות (בהוצאת ההסתדרות הציונית).
בין השנים 1957–1962 היה חבר המערכת של האנציקלופדיה העברית, ערך את המדורים "ספרות עברית חדשה" ו"תולדות הציונות באירופה המזרחית", וכתב בה ערכים. מתחילת 1964 ערך את המדורים הבאים באנציקלופדיה יודאיקה: תולדות הציונות במזרח אירופה וההתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל, הספרות היהודית-רוסית, היהודים ושאלת היהודים בספרות הרוסית הכללית, סופרים והוגי דעות רוסיים ממוצא יהודי.
בריימן נפטר בירושלים, בהיותו בן 73, בשנת 1981 (ה'תשמ"ב) ונטמן בהר המנוחות בירושלים. ארכיונו של שלמה בריימן נשמר בגנזך הספרייה הלאומית בירושלים.
השקפות ופעילות ציבורית

בריימן היה בעל השקפה סוציאליסטית-ציונית-יהודית כל חייו. תמך בעמדותיו של דוד בן-גוריון. עם פרישת בן-גוריון ממפא"י והקמת רפ"י, הצטרף בריימן לרפ"י והיה בין מועמדיה למועצת עיריית ירושלים ולוועידת ההסתדרות. התפלמס עם מתנגדי בן-גוריון דוגמת נתן רוטנשטרייך, קדיש לוז ויעקב טלמון.
במסגרת עבודותיו ומחקריו במשך שנים רבות, קיים קשרים עם אנשי אקדמיה, תרבות וספרות. לאחר מלחמת ששת הימים היה בין התומכים בתנועה למען ארץ ישראל השלמה ולימים תמך במפלגת הליכוד.
לצד ישעיהו ליבוביץ ניהל פולמוס עם אנשי ברית שלום, אשר דגלה בהקמת אוטונומיה דו-לאומית לערבים ויהודים. בעיקר חלק על עקיבא ארנסט סימון, וכן קיים התכתבות ארוכה עם יצחק בער בנדון.
חיים אישיים

התגורר בירושלים. רעייתו חומה (לבית דינס), ילידת סלנט, ליטא, עלתה ארצה בשנת 1933. הוריה נרצחו בתקופת השואה, בשנת 1941, בידי שכניהם הליטאים. בנותיו, אסתר בריימן ותחיה סנפירי, מתגוררות בירושלים. אחותו סוניה, שעלתה לפניו בשנת 1921 בעלייה השלישית, הייתה חלוצה בגדוד העבודה, במחנות העולים בקפריסין וחברת דגניה א'.
מפרסומיו

'מ. ל. ליליינבלום – הפובליציסטן של תקופת ההשכלה', האוניברסיטה העברית תש"ד, 1943
א. א. קובנר, להופעת המהדורה החדשה של כתביו העברים', היום, פרק א – 13.2.48, פרק ב – 27.2.48
'ל"הארת" דמותו של סמולנסקין המבקר', גליונות יא, תש"א, עמ' 195–200
'מבחר כתבי סמולנסקין', גליונות יב, תש"ב, עמ' 217–221
'המרצה לחינוך ותורתו' (עם ישעיהו לייבוביץ), תוספת לבשער – עלון פנימי של הסטודנטים בא"י, כסלו תש"ב, עמ' 3–19
'א. ש. ליברמאן והשאלה היהודית', גליונות יח, תש"ה-תש"ו, עמ' 31–36
'גלות וגאולה במחשבה הלאומית היהודית בזמן החדש', עתידות ד-ה, תש"ח-תש"ט
'הפולמוס בין ליליינבלום לבין אחד העם ודובנוב והרקע שלו', ראובן מס תשי"א (חלק ב' של החוברת התפרסם לראשונה בשיבת ציון א, תש"י)
'לדמותה החברתית-תרבותית של יהדות רוסיה בסוף תקופת ההשכלה' הקונגרס העולמי למדעי היהדות הראשון, מאגנס תשי"ב, עמ' 320–327
'תפיסתו הלאומית של סמולנסקין בתקופת ההשכלה'. ספר סמולנסקין, בעריכתו, אחיאסף תשי"ב, עמ' 151–180
הקדמה לאוטואמנסיפציה! מאת י. ל. פינסקר, ירושלים תשי"ב, עמ' 5–34
'המפנה במחשבה הציבורית היהודית בראשית שנות השמונים', שיבת ציון ב-ג, תשי"א-תשי"ב, עמ' 83–227
'הפולמוס על התיקונים בדת בספרות העברית באמצע המאה הי"ט – פרק א', העבר א, תשי"ג, עמ' 115–132
הקדמה לעל תחיית ישראל על אדמת ארץ אבותיו מאת מ. ל. ליליינבלום, מקורות – כתבי יסוד של הציונות, תשי"ג 1953
'א. א. קובנר ומקומו בתולדות הביקורת העברית', מצודה – ספר שביעי, תשי"ד, עמ' 416–457
'פרקים בפובליציסטיקה העברית של תקופת ההשכלה', בעריכתו, חוברת א – ספר ראשון-שני, חוברת ב, חוברת ג, האוניברסיטה העברית, תשט"ז 1955
הקדמה למבחר כתבים מאת יהודה ליב לוין, ירושלים תשי"ז, עמ' 5–31
'איגרות מ. פרוזר לי.ל. גורדון בצירוף מבוא והערות', העבר ט, תשכ"ב, עמ' 176–193; שם יא, תשכ"ד, עמ' 131–178
'איגרות משה לייב ליליינבלום ליהודה לייב גורדון'. מאגנס תשכ"ח (חלק מהאיגרות פורסמו לראשונה בבחינות יא)
משה לייב ליליינבלום, כתבים אוטוביוגרפיים, כרכים א-ג, סדרת דורות, מוסד ביאליק, ירושלים תש"ל
'מכתב של מ.ל. ליליינבלום לי.ש. אולשוואנג', קריית ספר מז, ירושלים תשל"ב
'לדמותו של היהודי בספרות הרוסית של המאה התשע-עשרה', העבר כ, אלול תשל"ג, עמ' 135–175
'גורקי על יהודים ויהדות', בחינות 6, ההנהלה הישראלית של הקונגרס היהודי העולמי, 1975, עמ' 66–87
לקריאה נוספת

פרופ' משה פלאי, 'חייו ועבודתו המדעית של ד"ר שלמה בריימן', הדאר, כ' בסיון ה'תשמ"ב, עמ' 436–437
הערות שוליים

↑  פרס פרנקלין בקונקורס על הנושא "תקופת אלכסנדר השני ברוסיה והשפעתה על הספרות העברית החדשה" (1932), פרס למפורט – מחקר על מ.ל. ליליינבלום (1936), ופרס ליבונטין בקונקורס על הנושא "המעבר של פרץ סמולנסקין מהשכלה ללאומיות" (1940).
↑  חגיגת סיום המחזור השני במכללתנו, דואר היום, 23 בדצמבר 1932
↑  רקפת כהן-ענזי, שיעורי חוץ או השכלה לעם?, פעילותה של הוועדה להשכלת העם באוניברסיטה העברית בשנות הארבעים, בהובלת אברהם הלוי פרנקל ומרטין בובר, עבודת גמר לקבלת תואר "מוסמך אוניברסיטה", ירושלים, תשפ"א
↑  ראו לדוגמה אצל: אבא אחימאיר (א. קורא), 'מהקלסיקה הציונית', חרות, 2 באוקטובר 1953
↑  ראו: 'בתי-המדרש לרבנים ברוסיה ופולניה', האנציקלופדיה העברית ט, תשי"א, עמ' 989–995; 'מיכל היילפרין', שם יד, תש"ך, עמ' 195–197; 'מוריס דה הירש', שם, עמ' 369–380; 'שלום הכהן', שם, עמ' 396–399; 'ועידת-הלסינגפורס' שם, עמ' 703–708; 'ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ-ישראל, שם טו, תשכ"ב, עמ' 25–64.
↑  שלמה בן משה בריימן (1908-1981), באתר הספרייה הלאומית
↑  רשימת פועלי ישראל (רפ"י), למרחב, 15 בספטמבר 1965
↑  לדוגמה: תוקם קרית חברון היהודית מיד!, מעריב, 19 ביוני 1970
↑  ראו: 'הם סוגדים למתבולל' – על מאמרו בריימן 'א. ש. ליברמאן והשאלה היהודית' – המשקיף, 1 בנובמבר 1945
↑  על מאמר זה ראו דבריו של יוחנן פוגרבינסקי, הדואר, תשי"ב, גיליון 16
↑  ספר סמולנסקין – הערכה חיובית על המחקר ועריכתו הספר, הדואר, א' אלול תשי"ב, גיליון ל"ה עמ' 721
↑  אבא אחימאיר (א. קורא), עין הקורא – פינסקר הציוני, חרות, 22 בפברואר 1952
↑  א. קורא (אבא אחימאיר), עין הקורא – לתולדות הציונות, חרות, 26 במרץ 1954
↑  יוחנן פוגרבינסקי, מחבר כתבי יהל"ל, חרות, 8 בנובמבר 1957
↑  ראו: מנוחה גלבוע, תעודה היסטורית אנושית־טרגית, דבר, 14 באוגוסט 1970 – כתבי ליליינבלום בעריכת בריימן וניתוחו את התקופה (סוציאליזם מול פוזיטיביזם); ג. ראובן, 'כתבים אוטוביוגרפיים של ליליינבלום' – השקפת בריימן על עמדותיו של ליליינבלום, מאזניים [לא, ג-ד], אב-אלול תש"ל, אוגוסט-ספטמבר 1970; אריה מנצ'ר, 'העבר הישראלי בבדיקה חדשה' – בעיות אידאולוגיות מובהקות בחקר הציונות שמופיעות בין השאר במאמרי בריימן, הארץ, 14 באוגוסט 1970; הנ"ל, 'משה לייב ליליינבלום בראי דורנו', גשר – רבעון לשאלות חיי האומה 67 [17, 2], ספטמבר 1971, תשרי תשל"ב, עמ' 98–100
↑  מחקר שבוצע מטעם "הועד לחקר ההיסטוריה של עם ישראל", אשר העניק לשם כך בשנת 1962 מענק מיוחד.
↑  ראו: יעקב גורן, 'שלושה בנושא אחד' – תרומתו של ברימן לחקר דמות היהודי בספרות הרוסית של המאה ה-19, דבר, 8 בנובמבר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301603605171  PLWABN: 9811250720505606  GND: 1067903224  ISNI: 0000 0003 8984 9395  LCCN: nr94032293  NTA: 276849698  SUDOC: 191962813  VIAF: 283368459   WorldCat (עם VIAF): 283368459
אטלס-אג'ינה

| --- | --- |

שיגור אטלס-אג'ינה
 ייעוד:  משגר לוויינים
 יצרן:   קונבאייר ג'נרל דיינמיקס
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 היסטוריית שיגורים
 סטטוס:  לא פעיל
 אתרי שיגור:  13, LC-12 ,14 מנמל החלל קייפ קנוורל SLC-3 ,4 מבסיס חיל האוויר ונדנברג
 הצלחות:  103
 כישלונות:  13
 שיגור ראשון:  26 בפברואר 1960
 שיגור אחרון:  26 ביוני 1978
האטלס-אג'ינה (באנגלית: Atlas-Agena) היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ששוגר 119 פעם למסלול סביב כדור הארץ בין 1960 ל-1978.
היה זה משגר בעל שניים וחצי שלבים. השלב וחצי הראשונים היה נגזרת של טילי האטלס הקודמים. השלב השני היה שלב RM-81 אג'ינה. טילי אטלס D ששודרגו לLV-3 שימשו כשלב ראשון, ולאחר מכן האטלס SLV-3 (ונגזרותיו SLV-3A ו־B) שימש לשלב הראשון. האטלס-אג'ינה האחרון ששוגר השתמש בטיל אטלס E/F כשלב ראשון.
הטילים שוגרו מ־LC-12 ו־LC-14 מנמל החלל קייפ קנוורל, ומ־LC-1 ו־2 מפוינט ארגואלו (SLC-3) ו־4 בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
שיגורים ידועים

ב-25 באוקטובר 1965 שלב האג'ינה ששוגר על גבי אטלס D, נכשל בשיגורו, וגרם לכך שהחללית הרובוטית בראש הטיל ושהייתה אמורה להתחבר עם החללית ג'מיני 6 המאוישת, לא יכלה להשלים את יעודה. בעקבות כך, החליטה נאס"א שהחללית ג'מיני 6 תיפגש ותרחף ליד החללית המאוישת הנוספת שריחפה בחלל באותה עת, ג'מיני 7, אך החלליות לא יבצעו עגינה מאחר שלא היה הציוד המתאים.
בנימין איזק

| --- | --- |

בנימין איזק, אוגוסט 2008
 לידה:  10 במאי 1945 (בן 79) ז'נבה, שווייץ 
 ענף מדעי:  לימודים קלאסיים
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2008) 
 תרומות עיקריות
 חקר תקופת המשנה והתלמוד, רבי יהודה הנשיא
 
בנימין איזק (נולד ב-10 במאי 1945) הוא פרופסור אמריטוס בחוג ללימודים קלאסיים ומופקד על הקתדרה על שם פרד והלן לסינג להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת תל אביב, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חתן פרס ישראל לשנת תשס"ח (2008) בחקר ההיסטוריה הכללית וחבר החברה הפילוסופית האמריקאית.
ביוגרפיה

בנימין איזק נולד למשפחה שחיה בהולנד החל מהמאה ה-18. משפחתו הייתה חילונית כבר מהמאה ה-19, אביו ודודיו היו פעילים בתנועה הציונית. משפחת אביו הייתה בעלת רשת חנויות כלבו ולמשפחת אימו היה בנק השקעות קטן בהאג מראשית המאה ה-19. משפחתו ברחה מהולנד לשווייץ ב-1942, ואיזק נולד בז'נבה ב-1945, חמישה ימים לאחר שחרור הולנד. הוא גדל באמסטרדם, כבר בתיכון למד יוונית עתיקה ולטינית. עשה את חוק לימודיו לתואר הראשון והשני בלימודים קלאסיים באוניברסיטת אמסטרדם בין השנים 1963 - 1972, וסיים בהצטיינות. ב-1972 עלה לישראל, והחל לעבוד כעוזר מחקר באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1974 - 1980 כתב דוקטורט בהנחייתו של פרופסור שלום פרלמן על ההתיישבות היוונית בתרקיה ומקדוניה עד הכיבוש המקדוני, אותו סיים בהצטיינות יתרה. ב-1988 התמנה לפרופסור מן המניין. ב-1995 הופקד על הקתדרה על שם פרד והלן לסינג ללימודים קלאסיים. שימש מספר פעמים כראש החוג ללימודים קלאסיים. כיהן כראש בית הספר להיסטוריה. איזק כיהן כממונה על הקשרים בינלאומיים של האוניברסיטה, וישב בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב.
היה פרופסור אורח במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון (פעמיים), ב-All Souls College שבאוקספורד, באוניברסיטת מקארי בסידני שבאוסטרליה, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, במרכז הלאומי ללימודים הומניים בארצות הברית, באוניברסיטת הרווארד ובקולז' דה פראנס שבפריז.
ב-1996 נבחר לחבר חוץ במכון לארכאולוגיה גרמנית. באותה שנה נבחר לחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, אותה ייצג מספר פעמים באיגוד האקדמיות הבינלאומי ובמשלחת האקדמיה הישראלית לקרן האיחוד האירופאי. היה חבר אורח של קולג' צ'רצ'יל, קיימברידג', ופרופסור אורח של האקדמיה הבריטית. ב-2003 נבחר כחבר חוץ של החברה הפילוסופית האמריקנית. ב-2008 זכה בפרס ישראל.
איזק נשוי ואב לשלושה.
מחקריו > תיאור מחקריו

מחקריו של בנימין איזק משתרעים על פרק זמן שתחילתו במאה ה-6 לפני הספירה והוא מסתיים במאה ה-7 לספירה ועוסקים ביוון העתיקה, רומא העתיקה וביזנטיון הקדומה. בנוסף לכך הוא חוקר את תולדות עם ישראל החל מהמאה ה-2 לפני הספירה עד לביטול הנשיאות במאה ה-5 לספירה. בעבר עסק בפרהיסטוריה, כתב מונוגרפיה על יוון (ביחד עם מי ר. ון רויאן) בתקופת האלף השני לפני הספירה. במהלך השנים עסק איזק גם בארכאולוגיה ואפיגרפיה ועשה סקר דרכים רומיות שראה אור בשני כרכים ביחד עם ישראל רול ומשה פישר.
מחקריו > ההתיישבות היוונית בתרקיה ומקדוניה

ספר זה מעובד מעבודת הדוקטורט של איזק. הדוקטורט עסק במושבות יווניות בתרקיה בתקופה הקלאסית מראשיתן ועד אלכסנדר מוקדון, פורסם כספר שראה אור ב-1986 בהוצאת בריל בליידן (The Greek Settlements in Thrace until the Macedonian Conquest).
הספר מנסה לתת תמונה של התיישבות של יוונים באזור מרוחק ממקום מוצאם ופראי. איזק הגיע למסקנה שההתיישבות היוונית עוררה התנגדות עזה יותר מצד המקומיים מאשר המקורות היווניים מספרים וממעטים להזכיר את המקומיים. לדעת איזק הסיבה לכך שתופעת ההתיישבות הייתה מוגבלת היא משום אי-רצונם של היוונים להתיישב בפנים הארץ. מושבותיהם היו קשורות לחוף, הם עסקו במסחר וגם בחקלאות מסביב לחוף. הם לא רצו לכבוש מעבר למה ששאפו להחזיק בו בקו החוף. הדבר דומה במעט לפיניקים מסביב לים התיכון ומצמצם את החיכוך עם המקומיים.