stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית נורטון
הערות שוליים

↑  ריד מ. הולמס, הנחשונים - קורות המושבה האמריקאית ביפו, עמ' 34
↑  ריד מ. הולמס, הנחשונים - קורות המושבה האמריקאית ביפו, עמ' 84
↑  ריד מ. הולמס, הנחשונים - קורות המושבה האמריקאית ביפו, עמ' 109
↑  ריד מ. הולמס, הנחשונים - קורות המושבה האמריקאית ביפו, עמ' 115 (פירוט השמות מופיע רק בנוסח המקורי באנגלית של הספר)
↑  ריד מ. הולמס, הנחשונים - קורות המושבה האמריקאית ביפו, עמ' 169
1 2 3 4 5 6  ג'יין ל. הולמס, "חלום בהתהוותו - אפילוג למהדורה השנייה של הנחשונים", עמ' 157-156
↑  נילי ליפשיץ, שמחה לב-ידון וגדעון ביגר, "מקור העץ וגיל עצים במושבה האמריקאית ביפו", עמ' 75-73
↑  נילי ליפשיץ, שמחה לב-ידון וגדעון ביגר, "מקור העץ וגיל עצים במושבה האמריקאית ביפו", עמ' 78
1 2  איל יעקב איזלר, פטר מרטין מצלר, אוניברסיטת חיפה, 1999, עמ' לז
1 2 3  אייל יעקב אייזלר, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, עמ' 27
↑  אייל יעקב אייזלר, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, עמ' 28
1 2  אייל יעקב אייזלר, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, עמ' 55-54
↑  אייל יעקב אייזלר, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, עמ' 77
↑  אייל יעקב אייזלר, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, עמ' 78
1 2  אייל יעקב אייזלר, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, עמ' 81
↑  אורבך 4 – 6, המושבה האמריקאית-גרמנית, יפו – מלון ירושלים ובית נורטון
↑   הלכה לעולמה קרן הנדלר-קרמרמן המייסדת המיתולוגית של מסעדת "קרן", באתר הארץ, 8 באפריל 2015
↑  קרן צוריאל-הררי, ‏השף חיים כהן ושותפתו אירית שנקר סוגרים בסוף פברואר את מסעדת קרן בגבול ת"א-יפו, באתר גלובס, 29 בינואר 2003
1 2  גיא נרדי, ‏המושבה האמריקאית מתחדשת במלון בהשקעה של 120 מ' ש', באתר גלובס, 26 במרץ 2018
↑  נחנך מלון דריסקו בתל אביב
↑  מלון דריסקו תל אביב יפו, 5 כוכבים סופריור
בקאו

בקאו (ברומנית: ‏Bacăuקובץ:Ro-Bacău.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר ברומניה הנמצאת במרכז-מערב של חבל מולדובה, למרגלות הקרפטים המזרחיים על גדות הנהר ביסטריצה הנשפך לנהר סירט כ-8 ק"מ מדרום לעיר. היא בירת המחוז בקאו. אוכלוסיית העיר מונה 210,469 תושבים. מעבר גימש(אנ') מחבר את העיר עם טרנסילבניה. בעבר הייתה בבקאו קהילה יהודית גדולה ו-22 בתי כנסת, אך כיום נשארו בעיר 118 יהודים ו-2 בתי כנסת. העיר היא גם המרכז של המיעוט ההונגרי "צ'אנגו".
שם העיר

לפי ניקולאיה יורגה שם העיר הוא קרוב לוודאי ממקור הונגרי

האימרה הרומנית " הוא מצא את הבקאו שלו" Și-a găsit Bacăul במובן של "מצא את עונשו", קשורה למילה הונגרית דומה bakó שמשמעותה "תליין", כלומר "מצא את התליין"
החוקר צ'יהק, בעקבות גוסטב וייגאנד תמך גם הוא במקור ההונגרי של השם.

בסוף המאה ה-19 נפוצה בקרב זקני העיר והצ'אנגואים באזור, במיוחד בכפרים קלוגרה מארה ולואיזי-קלוגרה אגדה שלפיה שם העיר ניתן על ידי הונגרי בשם באקו, מן הכפר קלוגרה, שהיה בעלי האדמות במקום. הוא נמלט להונגריה ונעצר שם וכשנידון לעונש מוות עונשו בוטל בתנאי שיסכים להיות תליין - "bakó". כשהורשה לשוב למולדובה הוא פתח בית מרזח בדרך לעיר רומאן, שנודע כ"בית המרזח של באקו" והפך לציון דרך.
בתעודות בשפה הסלבונית מוזכרת העיר תחת שמות כמו
"באקו","באקובה" או באקוביה" ונראה כי מקורם בשם פרטי. שמות של אנשים כמו "באקו" היו ידועים בטרנסילבניה של ימי הביניים ובבולגריה של המאה ה-15, וקיימת גם ההשערה כי שם זה הוא ממקור טורקי, ייתכן קומני או פצ'נגי. לפי אגדה מקומית
לפי תאוריה אחרת שם העיר נגזר ממקור סלאבי, שכן המילה "ביק" בפרוטו-סלאבית משמעה "שור" או "פר", והאזור של בקאו התאים לגידול בקר. מילה זו נכנסה גם לשפה הרומנית - בצורת bâc. בגרמנית נקראה העיר "בקאו", בהונגרית "באקו" ובטורקית "באקא".
ב-6 במרץ 1943 במסגרת תוכניתו ל"רומניזציה" של השמות למקומות הגאוגרפיים ברומניה ציווה המרשל יון אנטונסקו, הדיקטטור של רומניה באותה תקופה, לבדוק הצעה ולהחליף את שם העיר בשם (שנחשב לרומני טהור ) "גורה ביסטריציי" - "שפך הביסטריצה". החוקרים שהעירייה נועצה בהם דחו את התאוריה לפיה שם העיר הוא הונגרי ודרשו את השארתו ללא שינוי.
היסטוריה

בדומה לערים אחרות בחבל מולדובה, קמה בקאו על נקודת חצייה של נחל. נמצאו שרידים ראשונים של יישוב במרכז העיר (על יד חצר הנסיכות Curtea Domnească) מהמאות ה-6 וה-7. מדובר ביישוב שנבנה על חורבות יישוב קודם מן המאה ה-4. נמצאו בו כלים, חלקם מקושטים בצלבים, רמז לקיומה של קהילה נוצרית במקום. במאות ה-10-12 היה עמק הביסטריצה בשליטת קומנים ופצ'נגים. מתיישבים זרים מילאו תפקיד חשוב בפיתוח היישוב.

על התיישבות הונגרית ראשונה באזור מעידים ממצאים ארכאולוגיים - כמה מגורים על האדמה או חצי קבורים בה, בערך מן המאה ה-15 ההונגרים התנחלו בעיקר על גדות השטוחות של הביסטריצה.
ממצאי קרמיקה אפורה מן המאה ה-14 הדומה לזו שנמצאה בצפון אירופה רומזים על נוכחותם של מתיישבים גרמנים שבאו מאזורים צפוניים.
קהילה רומית-קתולית התגוררה בקרבת ככר השוק אליה נהרו לעיתים תושבי החלק התחתון של הנהר.
האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1408, בזמנו של אלכסנדרו הטוב. האטימולוגיה של השם לא ברורה, אולם יש האומרים כי העיר נקראת על שמו של לוחם הונגרי בשם "באקו". המשמעות של המילה "באקו" בהונגרית היא תליין.
בקאו הייתה חלק מנסיכות מולדובה שהייתה במשך כמה מאות שנים בת חסותה של האימפריה העות'מאנית לה שילמה מיסים קבועים.
היא שכנה על דרך מסחר חשובה בחבל מולדובה והחל מן המאה ה-16 זכתה לתנופה כלכלית. במאה ה-17 חלה דעיכה מסוימת. במאות ה-17 ו-18 הייתה העיר מושבם של בישופים.
בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) ניזוקה העיר קשות. ההיסטוריון פרנץ יוזף זולצר תיאר אותה כעיר נטושה. החל מן המאה ה-18 התיישבה בעיר קהילה יהודית.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו (אנ'), השוכן במרחק חמישה ק"מ ממנה. נמל התעופה משמש גם את חברת איירוסטאר ואת חיל האוויר הרומני. באוקטובר 2024 שימש נמל תעופה זה להחזרתם לישראל של חוגגי הקיבוץ באומן לישראל. מרכז בקרת התעבורה האווירית של בקאו הוא אחד העמוסים באירופה, שכן הוא מטפל בטיסות מעבר בין המזרח התיכון ודרום אסיה לאירופה ומעבר לאוקיינוס האטלנטי.
תחנת הרכבת של בקאו היא אחת העמוסות ברומניה; יש לה גישה לתחנת הרכבת הרומנית הראשית מספר 500. כך העיר מחוברת לערים הרומניות הראשיות; תחנת הרכבת היא תחנת מעבר חשובה לרכבות בינלאומיות מאוקראינה, רוסיה ובולגריה.
לעיר יש גישה לכביש DN2‏ (E85) המקשר אותה לבירת רומניה, בוקרשט (לדרום), ולערים סוצ'בה ויאשי (מצפון). הכביש האירופי E574 הוא כביש גישה חשוב לטרנסילבניה ולעיר בראשוב. העיר שוכנתת גם בהצטלבות של מספר כבישים לאומיים בעלי חשיבות משנית, ובעתיד ישרת אותה גם הכביש המהיר A7 העובר מהגבול עם אוקראינה בסירט אל פלוישטי (צומת עם A3). החל משנת 2020, כביש מהיר זה מצטלב עם מעקף באקו (Centura Bacău).
אישים מפורסמים

אהרן אהרנסון - בוטנאי, אגרונום וראש מחתרת ניל"י
וסילה אלכסנדרי - מגדולי המשוררים בשפה הרומנית
ולאד קיריקש - כדורגלן רומני המשחק בקרמונזה בעמדת הבלם
סולומון מרכוס - מתמטיקאי וחבר האקדמיה הרומנית
מריוס מירקו - עיתונאי, עורך, סופר והיסטוריון יהודי
דוינה מלינטה - אתלטית רומניה בעברה
קוסטל פנטילימון - כדורגלן רומני המשחק בווטפורד בעמדת השוער
לוקרציו פטרשקנו - עורך דין ודוקטור במדעי הכלכלה, משרי המשפטים ברומניה ופרופסור באוניברסיטת בוקרשט
אלכסנדר שפרן - כיהן כרב הראשי של יהדות רומניה בין השנים 1940 - 1948
ניקולאיה ורמונט - צייר, גרפיקאי ותחריטן רומני
ערים תאומות

ישראל פתח תקווה, ישראל
איטליה טורינו, איטליה
הפיליפינים מנדאו (אנ'), הפיליפינים
הערות שוליים

↑  Nicolae Iorga: Privilegiile șangăilor dela Târgu-Ocna, Extras din Analele Academiei Române, seria II, tom. XXXVII (1915), p. 246
↑  במילון המבאר של השפה הרומנית ברשת DEX לפי המילון המאוייר של השפה הרומנית - 2002, ולפי המילון של לאזר שייניאנו
↑  Marele Dicționar Geografic al României vol 1
↑  Gh. Ghibănescu - Ispisoace și Zapise. vol.VI, partea a II-a,Tipografia „Dacia” Iliescu, Grossu & Comp., Iași, 1926, pag.177
↑  בבלוג לפי העיתון epoca
↑  Eugen Șendrea 2007 עמ'90-45
↑   יפעת ראובן, משבר תעופה? הישראלים יחזרו מאומן ב-56 טיסות משדה קטן ברומניה, חלקן של אל על וארקיע, באתר TheMarker‏, 6 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554908705171  GND: 4346909-7  MusicBrainz: 9e7bcd26-c78a-40cc-9c4f-ae27f286e08f  NKC: ge128704  VIAF: 236982378   WorldCat (עם VIAF): 236982378
בשדות פלנדריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון מקריי 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פואמה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  8 בדצמבר 1915 
 
השיר בכתב יד
בשדות פלנדריה (באנגלית: In Flanders Fields) הוא שיר מלחמה אשר נכתב במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי הרופא הצבאי ג'ון מק'קרי. "בשדות פלנדריה" הפך לשיר הנודע ביותר שנכתב בזמן המלחמה.
רקע

לוטננט קולונל ג'ון מק'קרי היה רופא צבאי קנדי בן 41 אשר שירת בחיל המשלוח הקנדי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-2 במאי 1915 היה עד למותו של חברו, לוטננט אלקסיס הלמר, אשר נהרג במהלך קרב איפר השני. ביום המחרת, 3 במאי, כתב מקריי את השיר. השיר פורסם לראשונה ב-8 בדצמבר בכתב עת לונדוני.
בהמשך המלחמה, ב-28 בינואר 1918, נפטר מק'קרי בעקבות דלקת ריאות.
מעמד

השיר זוכה למעמד קאנוני בקנדה, בשל השתתפות חיילי קנדה במלחמת העולם הראשונה בחזית זו, והוא אחד הסמלים הלאומיים המרכזיים בתרבות הקנדית. הוא נקרא בעצרות ימי הזיכרון, ובבתי הספר הוא נלמד על-פה. הבית השלישי מושמט לעיתים, בעיקר בגרסאות הנלמדות בבתי הספר, עקב הרוח המלחמתית הנושבת ממנו. קטע מהשיר מודפס על גבי שטר בן עשרה דולרים קנדיים. השיר נפוץ גם בבריטניה, כחלק מטקסי יום הזיכרון.
מילות השיר

| בשדות פלנדריה |  In Flanders Fields  |
| --- | --- |
בשדות פלנדריה פורחים פרגים  בין הצלבים, טורים טורים,  מציינים את משכבנו; ובמרום  העפרונים, שרים באומץ, עפים  כמעט לא נשמעים בעד התותחים.    אנו המתים. מעט ימים חלפו  חיינו, חשנו שחר, ראינו זוהר שקיעות  אהבנו, נאהבנו, ועכשיו נשכב  בשדות פלנדריה    ריב את ריבנו באויבים:  לך ביד רפה מוסרים  הלפיד; שלך יהיה לשאת בגאון.  אם בנו המתים תבגוד  לא ננוח, אף שפרגים עולים  בשדות פלנדריה.: In Flanders fields the poppies blow  Between the crosses, row on row,  That mark our place; and in the sky  The larks, still bravely singing, fly  Scarce heard amid the guns below.    We are the dead. Short days ago  We lived, felt dawn, saw sunset glow,  Loved, and were loved, and now we lie  In Flanders fields.    Take up our quarrel with the foe:  To you from failing hands we throw  The torch; be yours to hold it high.  If ye break faith with us who die  We shall not sleep, though poppies grow  In Flanders fields.
תרגומים אחרים לעברית

תרגום של עופרה עופר אורן
תרגום של צור ארליך
תרגום של איתי נבו בכתבה "זוכרים בפרחים" של ד"ר יונת אשחר, אתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, 27 באפריל 2020
ראו גם

שירי מלחמת העולם הראשונה
אודת הזיכרון
הערות שוליים

↑  פול ראסל, המלחמה הגדולה והזיכרון המודרני, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2000, עמוד 248
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1096517779  LCCN: n95118521  MusicBrainz work: ea190cc7-2e6f-49d8-b2cb-f189ec3f2ef3  VIAF: 186397794   WorldCat (עם VIAF): 186397794
בלאק ת'אמב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,190 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  68°25′00″S 66°53′00″W﻿ / ﻿68.4167°S 66.8833°W﻿ / -68.4167; -66.8833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבלאק ת'אמב(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבלאק ת'אמב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבלאק ת'אמב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבלאק ת'אמב
 
בלאק ת'אמב (באנגלית: Black Thumb; מילולית: אגודל שחור) הוא הר בחוף המערבי (חוף פאלייר) של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,190 מטרים מעל פני הים.
מדרונותיו מחורצים וסלעיים.
ההר ניצב בין קרחון רומולוס והדום הקרח ברטרנד.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר, ומקור שמו

ההר התגלה ומופה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1934–1937.
ההר נסקר מחדש על ידי סוקרים של סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1949, שיצאו לסקרים אלה מתחנת האי סטונינגטון.
היסטוריה > מקור השם

ריימיל קרא להר בשם זה, בשל צורתו וצבעו.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 203
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע היסטורי
ברוך פרידלנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בספטמבר 1963 (בן 61) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
ברוך פרידלנד (נולד ב-3 בספטמבר 1963) הוא זמר, מלחין, פזמונאי ומפיק ישראלי. פעל במשך השנים במסגרת להקת "תופעת דופלר".
ביוגרפיה

פרידלנד גדל להורים ילידי פולין שבזמן מלחמת העולם השנייה ברחו לרוסיה. כילד דיבר יידיש בלבד עד לגיל חמש. בתיכון למד במגמת אלקטרוניקה ואת שירותו הצבאי עשה כטכנאי נ"מ בחיל האוויר, משירותו הגיע שם הלהקה, על שם אפקט דופלר.
בשנת 1982, במהלך שירותו הצבאי, הקים יחד עם ארז הקיני את להקת "תופעת דופלר". כעבור ארבע שנים יצא לרדיו הסינגל הראשון של הלהקה, "לראות את הפנים". הלהקה הוציאה לאור חמישה אלבומים: "ליפול על גן עדן" (1993), "מחליף צבעים" (1995), "לאן נעלם ברוך פרידלנד?" (1998), "הבוטלג של ברוך" (2010) ו"בין שמיים לארץ" (2017).
בעקבות החשיפה לה זכה השיר "לראות את הפנים" הזמין המפיק סולו יורמן את פרידלנד לכתוב שיר לאלבום של גלי עטרי "צעד אחד לפני הנהר". השיר "מקיץ אל חלום", שיצא לאור ב-1988, זכה להצלחה גדולה ובעקבותיו הוזמן פרידלנד לכתוב שירים לאמנים נוספים. במשך השנים כתב פרידלנד עשרות פזמונים ולחנים לשירים של אמנים רבים. בנוסף כתב פתיחים ושירים לתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות.
בשנת 1989 כתב שני שירים לאלבום הראשון של דפנה דקל, בנוסף הוציאה לאור דפנה דקל, יחד עם תופעת דופלר, את הסינגל "זמנים משתנים". באותה שנה
גם כתב את השיר "זאת השתיקה" לאלבום "הדרך אלי" של עדנה לב. אחר כך כתב והלחין את רוב השירים באלבום "קרוב ללב" של דורון מזר, יחד עם שותפו לתופעת דופלר ירון ניב (ניסימוב).
בשנת 1990 העלה פרידלנד אופרת רוק שכתב וביים יחד עם אילן ברק בשם "סקסודוס", בשבוע התיאטרון המקורי בתיאטרון הסימטה. ב-1992 עלתה האופרה שוב בפסטיבל ערד, בהפקה מוזיקלית של גלעד עצמון, יחד עם להקת תערובת אסקוט.
בשנת 1991 כתב את השיר "ארץ נהדרת" לאילנית ואת מילות השיר "בואו נשתגע" עבור אורנה ומשה דץ.
בשנת 1992 היה שותף לכתיבת השירים באלבומם של להקת הרידינג ג' ובהם השיר "מנגנת באך".
בשנת 1995 הקים פרידלנד את חברת התקליטים העצמאית "זיקידיסק", שבמסגרתה הוציא את אלבומיה של "תופעת דופלר". במהלך השנים כתב והלחין ג'ינגלים לחברות מסחריות רבות, בהן "בזק", "עלית", "דן" ו"ריבוע כחול - ישראל".
בשנת 2000 השתתף בשיר "יותר מחבר" של סאבלימינל, שנכלל באלבום "האור מציון".
בשנת 2013 הופיעה "תופעת דופלר" עם מני בגר והוציא לאור שיר משותף בשם "מגיהנום לגן עדן".
בשנת 2014 החל לעורך ולהגיש את תוכנית המוזיקה הלילית "עטלפים" ברדיו 88FM.
החל משנת 2022 מופיע כסולן עם להקת שליחי הבלוז.
חיים אישיים

נשוי ואב לשני ילדים, מתגורר בכפר סבא. היה נשוי לאחותו של המוזיקאי ירמי קפלן והם גם שיתפו פעולה מספר פעמים במשך השנים.
פרסים והוקרה

פרידלנד הוא זוכה פרס אקו"ם לשנים 1999 ו-2000. בנוסף, שימש כחבר מועצת אקו"ם.
הערות שוליים

1 2 3 4  טל פרי, דרך הקיר - דיוקן - ברוך פרידלנדר, מעריב, 7 במאי 1990
↑  יואב בירנברג, ותודה לאבא של ברוך, חדשות, 13 בדצמבר 1987
↑  עמית שהם, תקליטים / תשפוכות דובשניות - תופעת דופלר/"ליפול על גן עדן "/ הד ארצי, חדשות, 30 במרץ 1993
↑  גיורא פרבר, תקליטי שדרים - חורף יבש - דפנה דקל ותופעת דופלר - "זמנים משתנים", חדשות, 9 בנובמבר 1989
↑  רותם איתן, האח הגדול של פיינמן - דורון מזר - "קרוב ללב" - התקליט חיפה, חדשות, 8 בפברואר 1990
↑  גיא אסיף, תיכף תיאטרון - אילן ברק וברוך פרידלנד כתבו את "סקסודוס", מחזמר חדש שמנסה להיות פרובוקטיבי, חדשות, 2 במאי 1990
↑  יואב בירנברג, האנטר הוא שלמה ארצי, חדשות, 2 ביולי 1992
↑  יואב בירנברג, להקת הכפר, חדשות, 20 באוגוסט 1992
↑  גילי איזיקוביץ, רמי פורטיס וריקי גל בין מגישי תוכנית לילה ב-88 אף־אם, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2013
↑  עמוס אורן, תופעת דופלר בהופעה, באתר "הבמה", 9 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313118405171  MusicBrainz: f16a7956-7b84-44e9-a191-07f82317c34a  VIAF: 297978506   WorldCat (עם VIAF): 297978506
בלאק שיפ הפקות סרטים

בלאק שיפ הפקות סרטים בע"מ היא חברה לפיתוח, מימון והפקת סרטים וסדרות.
היסטוריה

בלאק שיפ הוקמה על ידי סער יוגב, בוגר החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב ונעמי לבארי בוגרת בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל.
החברה ידועה ביזום ופיתוח סלקטיבי של פרויקטים איכותיים ותוך זמן קצר למן הקמתה, זכו עבודות החברה להישגים בינ"ל מרשימים ובהם בכורות עולמיות בפסטיבלים היוקרתיים פסטיבל קאן, פסטיבל ונציה, פסטיבל ברלין, פסטיבל טורונטו, פסטיבל הטלוויזיה סיריס מאניה ועוד.
לאור ההצלחות של החברה בישראל ובעולם, בלאק שיפ הוזמנה לקחת חלק בפלטפורמה היוקרתית של שוק הקופרודוקציות של פסטיבל ברלין כאשר נבחרו לצד ארבע חברות בינ"ל אחרות לקבל את זרקור הפסטיבל.
בשנת 2016, בחרה מערכת הבלוג סריטה את בלאק שיפ כחלק ממדור אנשי השנה שהם מפרסמים בסוף כל שנה לאחר שעבודות החברה זכו בלא פחות מחמישה פרסים בפסטיבל הקולנוע ירושלים באותה השנה.
בשנת 2018, פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, העניק לחברה פרס ייעודי וחד פעמי לחברת ההפקות הטובה ביותר בישראל לצד שלושה פרסים נוספים באותה השנה.
בשנה זו, התרחבה בלאק שיפ והקימה את חברת האחות הגרמנית Electric Sheep GmbH
בשנת 2022, זכו בעלי החברה בפרס המפיקים המצטיינים של פסטיבל המבורג.
בלאק שיפ זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע לסדרת הדרמה הקומית הטובה ביותר בשנת 2022 ובשנת 2023.
עד לשנת 2023 עבודות החברה זכו בלמעלה מ-100 פרסים בינ"ל.
הפקות של בלאק שיפ

סדרות מתוסרטות
החיים זה לא הכל, משפחה לא בוחרים, פרודים, מלאך של אמא, בשורות טובות, המפקדת, לא רחוק מכאן
סרטים עלילתיים
שבוע ויום, עם הפנים לקיר, מעבר לקו, עירום, עץ תאנה, עיניים שלי, לידה, אגדה על שני אחים וסוסה, המסע של האנה, העולם ירעד
סרטים דוקומנטריים
המורה אירנה, בני דודים לנשק, היה שלום פטר שווארץ, חדל להיות תושב, גבול הכאב, הנביא כהנא, פתח תקווה, בידיים ריקות, השיבה מהפלנטה האחרת
אלקטריק שיפ

חברת האחות של בלאק שיפ הוקמה בגרמניה בשנת 2018
ושותף בה מיכאל רויטר שמנהל בתי פוסט בשלושה מחוזות בגרמניה ובלונדון. 
הסרט העלילתי הראשון של החברה VICTIM הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ונציה והיה נציג סלובקיה לאוסקר.
הערות שוליים

↑  סיכום 2016: נשות ואנשי השנה בקולנוע, באתר סריטה, ‏2016-12-30 (באנגלית)
↑  ״שבוע ויום״ של אסף פולונסקי הוא הזוכה הגדול של פסטיבל ירושלים 2016 (רשימת הזוכים המלאה)
↑  פסטיבל חיפה 2018: "תל אביב על האש" הוא הזוכה הגדול (רשימת הזוכים המלאה) - סינמסקופסינמסקופ, באתר סינמסקופ - בלוג הקולנוע של יאיר רוה. ביקורות סרטים, חדשות וטבלת המבקרים, ‏2018-09-30
בגדי ילדים

תמונת פורטריט של William Ellis Gosling, 1800
בגדי ילדים הם פרטי ביגוד, הנלבשים על ידי ילדים. מקובל להגדיר את תקופת הילדות כתקופה המתחילה בסביבות גיל שנתיים-שלוש, לאחר תקופת הינקות, ומסתיימת בסביבות גיל שתים עשרה, עם תחילת גיל ההתבגרות. כל חברה מגדירה את גיל הילדות על-פי פרמטרים משלה ובכל תקופה משקפים בגדי הילדים בחברות השונות את מקומם של הילדים בחברה, את התפישה הרווחת לגבי גידול הילדים, תפישות מגדריות ואת הדמיון והשוני בין בגדי הילדים לבין אלה של המבוגרים.
היסטוריה

בימי הביניים נהוג היה לעטוף את התינוקות ברצועות בד ארוכות, מעין כותונת כפייה שהגבילה את תנועתם. התפיסה הרווחת גרסה שרק כך יגדלו בצורה ישרה ובריאה. כשגדלו מעט הולבשו התינוקות בגלימה ארוכה. כאשר החלו ללכת ולמדו לשלוט בצרכיהם קוצרה הגלימה. הבגד היה זהה לבני שני המינים. לאחר מכן הולבשו הילדים בבגדים הדומים לאלו של הבוגרים ולא הייתה התאמה של הלבוש לצרכיהם כילדים. הבגדים שיקפו את התפיסה האירופית שראתה בילד איש קטן, והאופנה לא הבחינה בין מבוגרים בגילאים שונים. במהלך המאה ה-18 התחולל שינוי רעיוני מהותי באנגליה שהעלה את חשיבותן של זכויות האזרח. התהליך פשט לצרפת ולארצות אחרות והגיע לשיאו במהפכה הצרפתית. העיסוק בזכויות האזרח מיקד את ההבחנה בשלבים השונים של חיי האדם והעלה את המודעות גם לילדים ולצורכיהם המיוחדים. הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק שעבודתו הדגישה את השפעתו הכמעט-מוחלטת של החינוך על התפתחות האדם, טען כי תשע עשיריות מאופיו של האדם ומיכולותיו מעוצבות על ידי החינוך שלו. הפילוסוף הצרפתי ז'אן-ז'אק רוסו שעסק בפילוסופיה של החינוך ונחשב להוגה הדעות הראשון שהציג מתווה לחינוך של ילדים בגישה טבעית, הביע את דעותיו על החינוך בספרו "אמיל, או על החינוך" וטען כי אם יחונכו הילדים לפי צורכיהם הם יגדלו ויהפכו לאזרחים טובים יותר. בעקבות שינויים אלו החלו בתחילת המאה ה-19 לעצב בגדי ילדים מגבילים פחות שאפשרו תנועה רבה יותר אך עדיין שיקפו את בגדי המבוגרים.
במהלך המאה התשע עשרה התגברה מאוד השפעתה של הבורגנות וערכיה המשפחתיים. השפעה זו ומיקוד תשומת הלב בערכי המשפחה שינו את הגישות הרווחות לחינוך הילדים והאיצו גם את תהליך שינוי בגדי הילדים. הגזרות הפכו נוחות ומאווררות יותר, הבדים פשוטים ונעימים יותר למגע והצבעים כהים יותר. את הבגדים קל היה יותר ללבוש ולפשוט והחלו להתחדד ההבדלים בין בגדי הבנים לבגדי הבנות. בשלב זה התפיסה המבחינה בין ילד למבוגר הופנמה לחלוטין.
הבדלים מגדריים > התפתחות היסטורית

לקראת סיומה של המאה התשע עשרה השתנה סגנון הלבוש של הילדים. תוצאותיו של שינוי זה ניכרות גם במגמות הלבוש המאפיינות את המאה ה-21. כשם שבגדי המבוגרים הושפעו מרפורמות לבוש בעקבות סגנון החיים הנוח והפחות רשמי ועליית העיסוק בספורט, כך גם בגדי הילדים הפכו נוחים ומותאמים יותר. עד מלחמת העולם הראשונה הולבשו התינוקות בכותנות לבנות ללא קשר למינם הביולוגי והבנים הצעירים לבשו גלימות או חצאיות ושערם היה ארוך כשל הבנות. ניתן היה להבחין בין הבנים לבנות אך ההבדלים בין המינים היו מרומזים ועדינים. בין השנים 1890 ו-1920 חל שינוי בבגדי הילדים שמצא את ביטויו באלמנטים המדגישים את ההבחנה המגדרית בין בנים לבנות. בין גיל חמש לשתים עשרה הולבשו הבנים בבגדים שלא דמו לבגדי הנשים אך גם לא לבגדי גברים. הבנים לבשו בגדים המדמים לבוש צבאי כמו חליפת מלחים, או חליפות בסגנון לורד פונטלרוי הקטן. בניגוד לשינויים אלה בלבוש הבנים, בגדי הבנות עד גיל ההתבגרות עברו שינויים קלים בלבד והמשיכו להידמות לאלה של הנשים הבוגרות. בהדרגה הפכו בגדי הבנים לגבריים יותר בעוד אלה של הבנות נשארו נשיים.
הבדלים מגדריים > חצאית או מכנסיים

במהלך המאה ה-20 הפכו בגדי ילדים בעלי עיצוב גברי כמו מכנסיים, מקובלים יותר על בנות ונשים אך בנים הלובשים שמלה או חצאית אינם מראה שכיח ומקובל. בסביבות 1940 יכלו בנות בכל גיל ללבוש מכנסיים בבית או באירועים בלתי רשמיים, אך נדרשו ללבוש שמלות וחצאיות בבית הספר ובאירועים רשמיים. כיום נוהגות הבנות ללבוש מכנס ארוך או קצר כדבר שבשגרה. חלק מן המכנסיים, כגון ג'ינס "יוניסקס", מעוצבים כדי להתאים לשני המינים אך מכנסיים רבים אחרים מאופיינים לפי מגדר על ידי צבעים ודקורציה.
בגדי ילדים והבניה מגדרית

הבניה מגדרית היא תהליך חברתי מתמשך של למידת התנהגויות, ציפיות, תפיסות וזהויות שבאמצעותו בני האדם מגדירים את המשמעות של גבריות ושל נשיות ברגע נתון. ההנחה הבסיסית בתפיסות אלה היא כי הסדר התרבותי, המציג הבדלים מגדריים כקבועים באופן ביולוגי ולפיכך טבעיים ואינם ניתנים לשינוי, מסווה את האידאולוגיה הפטריארכלית שעל פיה מרבית החברות האנושיות מאורגנות סביב האמונה והפרקטיקה בדבר עליונותם של גברים ביחס לנשים.
בגדי ילדים והבניה מגדרית > ורוד וכחול

בעולם המערבי, נראה שמגיל צעיר בנים מעדיפים או מכוונים להעדיף צבע כחול, בעוד בנות מעדיפות, או מנותבות להעדיף צבעים ורודים. השאלה האם ישנם הבדלים מולדים בין המינים בהעדפות צבע העלתה ויכוח ער באקדמיה ומחוצה לה וישנם מחקרים בנושא שמנסים להבין מהו מקור העדפת הצבעים. ההסבר האבולוציוני להפרדה בצבעים מתבסס על אורח החיים השונה של גברים ונשים בתקופה שבה בני אדם התפתחו אבולוציונית וחיו כציידים לקטים. על פי התאוריה האבולוציונית, נשים לקטיות פיתחו אסטרטגיות לחיפוש מזון השונות מאלו של הגברים, אסטרטגיות שבין השאר היו רגישות יותר לצבעים. בניגוד לטענה הרווחת, הפרדת הצבעים המגדרית מעולם לא עברה "היפוך" באמצע המאה העשרים, וישנן עדויות ליחוס הצבע הורוד לנשים והכחול לגברים (בממוצע) החל בשנת 1890. עם זאת, העובדה שישנן אנקדוטות המעידות על העדפות הפוכות, והעובדה שהיחוס הפך קיצוני יותר עם השנים, מחזקת את הסברה שגם אם קיים בסיס ביולוגי להעדפת הצבעים, חברות שונות מסוגלות להקצין או למתן אותו.
לקשרים הסימבולים בין צבע הבגד למין הילד יש משמעות אוניברסלית ובתרבות האירופאית מקושר הצבע הוורוד לבנות בעוד הבגד הכחול מזוהה עם הבנים. אך זוהי מוסכמה חברתית ותרבותית שלא תמיד הייתה תקפה. בתחילת המאה העשרים ועד סיום מלחמת העולם השנייה מקובל היה להלביש דווקא ורוד לילד וכחול לילדה. הוורוד נתפס כגוון חיוור של אדום, צבעו של אל המלחמה מארס, המתאים יותר לבנים, בעוד הכחול המזוהה עם ונוס ועם המדונה נחשב לצבע נשי המתאים לבנות. בפועל שימשו שני הצבעים לבגדי בנים ובנות לסירוגין עד לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, כתוצאה ממגמות בדעת הקהל ותכתיבי תעשיות הבגדים נקבע הצבע הוורוד כצבע נשי השייך לבנות והכחול היה לצבע גברי, ההולם את הבנים. קשר הדוק זה בין המין הביולוגי לצבעם הוורוד והכחול של בגדי הילדים מתקיים זה שנים רבות. אך למרות קיומו של הקשר הדיכוטומי בין המין לצבע יכלו תמיד הילדות ללבוש גם בגדים בצבע כחול בעוד שהבנים לא הורשו לעטות בגד וורוד. במהלך המאה העשרים הפכו בגדי הבנים נשיים וקישוטיים פחות, בגדי הבנות הפכו גבריים יותר והמכנסיים הפכו ללבוש המקובל על ילדות ונשים כאחת. בנות שמעדיפות משחקים או אפילו לבוש של בנים אינן נחשבות בדרך כלל לחריגות, בניגוד להעדפה של בנים למשחק בבובות או ללבישת שמלות ואיפור הפנים. אחוז גובר והולך של נשים אומרות שהיו "טום־בויז" בילדותן, ובחירה זו אינה נושאת עימה סטיגמה, בדרך כלל.