stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם הזליט
מסות פוליטיות (1819)

תוך כדי שעסק בהרצאות המשיך הזליט לפרסם מסות פוליטיות במגזינים שונים. אסופה של מסות פוליטיות שפורסמו קודם לכן בעיתונות, "מסות פוליטיות, עם רישומים על דמויות ציבוריות" (Political Essays, with Sketches of Public Characters), הופיעה ב-1819. המסות באסופה מביעות את העמדות הרפובליקניות והרדיקליות של הזליט. הזליט התקשה בתחילה למצוא מוציא לאור שיסכים להדפיסן, אך לבסוף מצא את ויליאם הון (William Hone), שבעצמו לא בחל ביצירת מחלוקת ציבורית ובפוליטיקה רדיקלית.
בפתח הדבר של האסופה, הציג הזליט את עצמו כידיד החירות ואויב העריצות. עיקרון זה מוביל להתנגדות למלוכה בבריטניה ובצרפת: "אני לא פוליטיקאי, ועוד פחות מזה איש-מפלגה: אבל יש בי שנאה לעריצות, ובוז לכליהָּ; ואת התחושה הזו הבעתי לעיתים קרובות ובאופן תקיף ככל שיכולתי... אני מכחיש שחירות ועבדות הם מושגים ברי-המרה, שצדק ועוון, אמת ושקר, שפע ומחסור, הנוחות והעליבות של העם, הם עניינים שראויים לאדישות... אני לא מאמין בדוקטרינה של זכות אלוהית, בין אם מדובר בשושלת סטויארט או שושלת בורבון; ואני לא יכול להביא עצמי לתמיכה בבזבוז העצום של דם ואוצר, על ידי המשפחה שהחליפה את האחת במדינה זו כדי להשיב את האחרת בצרפת". באותה המידה של להיטות מסביר הזליט את תמיכתו הבלתי-מסויגת בנפוליאון בונפרטה: "אם בונפרטה היה כובש, הוא כבש את הקשר הנורא בין מלכים נגד הזכות המופשטת של המין האנושי להיות חופשי... אם הוא היה שאפתן, גדולתו לא התבססה על מסירה ללא תנאים של זכויות האדם הטבעיות... אם הוא היה שרירותי ועריץ... הוא לא יכול היה להפוך לטיראן מכוח זכות אלוהית. העריצות בו לא הייתה מקודשת; היא לא הייתה נצחית; היא לא הייתה באופן מיידי קשורה בליגה של חברות עם טיראניות אחרות; היא לא הייתה מבוססת על האישור מצד חוקי הדת והמוסר".
האסופה משקפת את העניין של הזליט בנושאים ואישים שונים בפוליטיקה בת זמנו. מספר מאמרים בה מביעים סלידה מאמנות מגויסת, במיוחד כלפי המשורר הלאומי רוברט סות'י (אנ'). מאמרים אחרים דנים בחופש העיתונות, בפוליטיקה האוטופית של רוברט אוון ובכלכלה הפוליטית של תומאס מלתוס, שלשתיהן התנגד הזליט, בביקורת על פוליטיקאים שמרנים, כגון ויליאם פיט הבן ואדמונד ברק, ובנושאים כלליים, כגון "מהו העם?". גם באסופה זו תקף הזליט את וורדסוורת' וקולרידג'. הוא אף כלל באסופה מאמר ישן של קולרידג' עצמו, שביטא עמדות בהם המשורר תמך בעבר, ואשר עתה הוא היה רחוק מהן.
שיחות מסביב לשולחן (1821)

באפריל 1821 התפרסם, Table-Talk, or Original Essays, ספר מסות של הזליט, בשני כרכים. הכותרת "Table-Talk", הייתה גם שמו של הטור של הזליט ב-The London Magazine, שיוסד מחדש ב-1820 על ידי ג'ון סקוט והיווה במה לגדולי תנועת הרומנטיקה האנגלית. עם זאת, עיקר המסות בספר לא פורסמו לפני יציאתו לאור. המאמרים בספר עסקו בנושאים מגוונים, כמו אומנות ("על העונג בציור"), טבע ("על יציאה למסע"), ביקורת ("על הביקורת"), פסיכולוגיה ("על מחשבה ופעולה"; "על פחד ממוות"), ופוליטיקה ("על גופים תאגידיים"). חלקם עסקו בנושאים טריווייאלים לכאורה, אך הדיון בנושאים אלה משמש כפתח לדיון רחב יותר. לדוגמה, "הלהטוטנים ההודים" (The Indian Jugglers), פותח בדיון על להטוטנות ומסיים במחווה לשחקן החמישיות (אנ') ג'ון קוואנו; אך בתוך כך המאמר דן בנושאים רחבים יותר, כמו ההבדל בין עילוי יצירתי לכישרון.
מסות אלה נחשבות לעיתים לפסגת יצירתו. עם זאת, בשלב זה רכש לעצמו הזליט אויבים רבים, והביקורות על הספר שיקפו ברובן את דעתם השלילית של המבקרים על הזליט עצמו. המסות של הזליט ב"שיחות מסביב לשולחן" נטו לביקורת עוקצנית ומושחזת, והוא לא בחל בביקורת גם כלפי חבריו. את ליי האנט הוא כלל ברשימת ה"אנשים עם רעיון אחד" במסה בשם זה. על פרסי ביש שלי הוא כתב שהוא מואשם תדיר ביוהרה, אך אשמתו האמיתית היא קלות ראש. עבור אנשים כמוהו "לזכות בדעת הקהל באמצעים הוגנים זה דרך תפלה ומשעממת לפופולריות... אגואיזם, כעס, פריקת עול, רפות העקרונות... היא דבר גרוע לכל אחד, ובמיוחד לפילוסוף שמקדם רפורמות". עם ביקורות מעין אלה מצא את עצמו הזליט מבודד מתמיד. האנט השיב לו במכתב, שהוא היה יכול למצוא מקום טוב יותר למתקפות מרירות עליו ועל חבריו.
"הקרב" (1822)

בשנת 1822 פרסם הזליט את אחד ממאמריו הידועים ביותר, "הקרב" (The Fight), שסיקר קרב אגרוף בין שניים מהמתאגרפים הידועים ביותר באותה תקופה, טום היקמן (שהיה מוכר בשם גז-מן) וביל ניט. מאז 1750, אגרוף היה לא חוקי באנגליה; זה היה ספורט ברוטלי – המתאגרפים לא עטו כפפות או מגנים כלשהם, והעימות נמשך בדרך כלל עד שאחד המתאגרפים התמוטט. זה היה גם ספורט פופולרי מאוד. יותר מ-22,000 איש צפו בקרב שהזליט סיקר. הזליט גילה את המקום הסודי והזמן בו עמד הקרב להתרחש: בהנגרפורד שבברקשייר, כ-100 ק"מ מלונדון, ב-11 בדצמבר 1821. הוא החליט ברגע האחרון לנסוע לשם (באמצעות עגלת הדואר שנסעה לבאת') כדי לכתוב מאמר שיסקר את האירוע ואת התרבות הקשורה בו.
לפי דנקן וו, הזליט המציא במאמר את טור פרשנות הספורט המודרני, כפי שאנו מכירים אותו. לפי טום פאולין, "הקרב" הוא "חקירה של מה שמכונה היום תרבות פופולרית", וגם מטאפורה לספרות ולעיתונות פולמית.
אירועי ספורט אמנם סוקרו לפני כן בעיתונות, אך הסיקור השגרתי היה יבש וקצר. הזליט, מנגד, כתב תיאור מלא של הקרב, שנועד לתת לקוראים את התחושה שהם עצמם חוזים בו. המאמר נפתח בתיאור הדרך בה הגיע הזליט לאירוע. לאחר מכן פונה הזליט לקוראים, באופן שמזמין אותם להצטרף אליו לאירוע: "קורא, האם אי פעם חזית בקרב? אם לא, יש עוד הנאה שמצפה לך". התיאור הפרטני לא מתמקד רק בקרב עצמו, אלא גם בתרבות סביבו, התגובות של הקהל, הציפיות של המהמרים, והמחשבות של הכותב.
פרשת אהבים, Liber Amoris ונישואים שניים (1823–1824)

המצב הכלכלי הדחוק וקשיים בנישואים הובילו את אשתו של הזליט, שרה סטודרט, לעזוב את הבית יחד עם בנם בשנת 1819. הזליט עבר לגור בבית אחר, שם בתו של בעל הבית, שרה ווקר, עזרה בניהול משק הבית. הזליט התאהב בווקר, והשניים החלו לנהל מערכת יחסים של פלירטוטים אינטימיים. בשנת 1822 החליט הזליט להתגרש מאשתו כדי שיוכל לשאת את ווקר לאישה. החוק באנגליה לא התיר נישואים אחרי גירושים, ולכן הוא תכנן להתגרש בסקוטלנד. לצורך כך הוא עבר לגלאזגו בתחילת השנה, ולאחר מכן לאדינבורו. ביולי, כשהסתיים תהליך הגירושים והוא חזר ללונדון, הוא גילה שווקר מנהלת מערכת יחסים עם דייר אחר, מר טומקינס, איתו היא הייתה ביחסים במקביל ליחסיה עם הזליט. הזליט לא ידע זאת, אך לווקר וטומקינס נולד ילד משותף. הוא ניסה להחזיר את ווקר לזרועותיו, אך ללא הואיל.
הפרשה הותירה את הזליט במצב נפשי רעוע. מהמכתבים של חבריו עולה עיסוק אובססיבי בתחושותיו כלפיה ובתחושה שהוא קורבן לבגידה. לבסוף החליט הזליט להעלות את סיפור האהבים על הכתב בספרו Liber Amoris, or the New Pygmalion ("ספר האהבה, או הפיגמליון החדש") משנת 1823. הספר מחולק לשלושה חלקים: הראשון הוא שחזור של דיאלוגים בין הזליט לווקר; השני מכיל מכתבים ערוכים בין הזליט לחברו פאטמור בעניין פרשת האהבים; והחלק השלישי מכיל מכתבים באותו הנושא לג'יימס שרידן נולס (אנ'). הזליט מציג את עצמו בספר באופן כן וחשוף, תוך הצגת צדדים בהתנהגותו שחרגו מהמקובל בחברה. במידה רבה הוא מציג את עצמו כמי שהולך אחרי תשוקה בעיניים עצומות, מבלי להבחין במציאות ובטבע האמיתי של האישה בה התאהב.
הזליט פרסם את הספר בעילום שם, ובפתיח נכתב שהספר הוא פרי עטו של אדם מצפון בריטניה שמת בהולנד. עם זאת, הזליט סיפר את השתלשלות העניינים לאנשים רבים, וזהות של המחבר הייתה ברורה לכל. הספר סיפק תחמושת רבה למבקריו. מרבית הקוראים התייחסו לסיפור כסקנדל שאינו ראוי לדפוס. כמה מחבריו של הזליט עמדו לצידו, אך בהתחשב בנושא הספר גם תמיכתם הייתה רפה. במאה ה-20 התגובות לספר היו מעורבות. טום פאולין טען שהספר משול למעשה התאבדות ציבורית שכשל בהשגת אפילו רגע אחד של אותנטיות. גרוגורי דארת, מנגד, הכתיר אותו כסיפור "החזק ביותר של אהבה נכזבת בספרות האנגלית". דנקן וו קבע שהספר הוא הניסיוני והאמיץ ביותר מבין כתביו של הזליט וצפה שבעתיד יזכה למעמד של קלאסיקה רומנטית.
הזליט נותר פגוע ומעורער מהפרשה ומהביקורות על הספר. מרי שלי כתבה על פגישתה עם הזליט באותה שנה: "מעולם לא הוכיתי בכזו תדהמה – כחוש, קודר, שיערו מפוזר, עצמות לחייו בולטות – לולא שמעתי את קולו וראיתי את חיוכו, לא הייתי מזהה אותו – החיוך שלו הביא דמעות לעיני, זה היה כמו קרן אור שמאירה את ההריסות המלנכוליות ביותר".
בהדרגה הוא חזר לכתוב למגזינים שונים, ואף הוציא אסופה של מסות קצרות על אומנות (Sketches of the Principal Picture Galleries of England). עוד ב-1823 הוא פגש את איזבלה ברידג'ווטר, אלמנה סקוטית שמעט ידוע עליה או על הרקע שלה. השניים התחתנו בסקוטלנד ב-1824. לברידג'ווטר הייתה הכנסה עצמאית של 300 ליש"ט בשנה, כך שהנישואים הקלו במידת מה על מצבו הכלכלי של הזליט. הם נפרדו ב-1827.
רוח התקופה (1825)

בשנת 1824 החל הזליט לפרסם טור חדש ב-New Monthly Magazine, שהתמקד בכל טור בדמות בולטת אחרת ויצר מעין "דיוקן" כתוב שלה. המסות שכתב במסגרת סדרה זו קובצו יחד בספר The Spirit of the Age: Or, Contemporary Portraits (רוח התקופה: או, דיוקנאות בני זמננו).
הדמות הראשונה שסקר הזליט היא הפילוסוף ג'רמי בנת'ם. להזליט הייתה מידה של הכרות אישית עם בנת'ם, שהיה לתקופה בעל הבית ששכר, והוא שילב במסה פרטים על בנת'ם כאדם. במרכז המסה ישנה ביקורת על הגישה התועלתנית ועל מקוריותה. לפי הזליט "בנת'ם הוא לא המחבר הראשון... שהניח את עיקרון התועלת כיסוד לחוקים צודקים, ולכל שימוש פוליטי ומוסרי בתבונה", אם כי הוא הפילוסוף שיישם את עיקרון התועלת באופן העקבי ביותר. הבעיה היא שהוא "הרחיק מידי בנקודת המבט היחידה הזו, ולא נתן די מקום לשונות של הטבע האנושי". בנת'ם, לפי הזליט, "הוא לוגיקן גדול, ובנסיבות אלה הוא הובל לחשוב שהאדם הוא חיה רציונלית", אך "גישה זו אינה מחזיקה מים".
באופן דומה משרטט הזליט בספר "דיוקנאות" של עשרים וארבעה אישים נוספים בני זמנו, ואגב כך הוא יוצר תמונה של "רוח התקופה". בין האישים האחרים שסקר היו ויליאם גודווין, סמואל טיילור קולרידג', וולטר סקוט, לורד ביירון, ויליאם וורדסוורת', תומאס מלתוס, וושינגטון אירווינג, ויליאם וילברפורס וג'ורג' קנינג.
"רוח התקופה" היה אחד הספרים המצליחים ביותר של הזליט, ויש שמחשיבים אותו לספרו הטוב ביותר.
לקריאה נוספת

"מקבת", בתוך מקבת / שקספיר; עברית בידי ש"צ דוידוביץ; בצירוף מסה על מקבת מאת ויליאם האזליט (תרשיש: תש"ו)
"המלט", בתוך מילים, מילים, מילים: על המלט, ליקט, תרגם והעיר: יהודה ויזן (רסלינג: 2016)
"על יציאה למסע", בתוך לחשוב, להתבטל, לטייל, תרגום: יהונתן דיין, (תשע נשמות: 2017)
An Essay on the Principles of Human Action, (J. Johnson: 1805)
The Round Table (Scribner, Wilford and Co.: 1869), originally published in 1817
Characters of Shakespear's Plays, (C.H. Reynell: 1817)
Lectures on the English Poets (Taylor and Hessey: 1818)
Lectures on the English Comic Writers, (M. Carey and Son: 1819)
Political Essays, with Sketches of Public Characters (William Hone: 1819)
Lectures on the Dramatic Literature of the Age of Elizabeth, Second Edition, (Stodart and Steuart: 1821)
Table Talk: Or, Original Essays (H. Colburn: 1824), Volume 1 and Volume 2, originally published in 1821
"The Fight" (1822), The Common Reader, March 28 2016
Liber Amoris, or the New Pygmalion (1823), Online version by Project guttenberg
The Spirit of the Age (Henry Colburn: 1825)
Notes of a Journey Through France and Italy (Hunt and Clarke: 1826)
The Plain Speaker: Opinions on Books, Men, and Things, (George Bell & sons: 1890), originally published in 1826
Conversations of James Northcote, Esq., R.A (Henry Colburn and Richard Bentley: 1830)
Winterslow: Essays and Characters Written There (Grant Richards: 1902)
The Collected Works of William Hazlitt, Volumes 1-12, edited by A. R. Waller, (J. M. Dent: 1902-1904)
Catherine MacDonald MacLean, Born under Saturn, a biography of William Hazlitt (Collins: 1943)
Ralph M. Wardle, Hazlitt (University of Nebraska Press: 1971)
R. L. Brett, Hazlitt (Harlow: 1977)
John Kinnaird, William Hazlitt, Critic of Power (Columbia University Press: 1978)
Robert W. Uphaus, William Hazlitt (G.K. Hall: 1985)
David Bromwich, Hazlitt: The Mind of a Critic (Yale University Press: 1983)
Tom Paulin, The day-star of liberty : William Hazlitt's radical style (Faber: 1999)
A. C. Grayling, The Quarrel Of The Age: The Life and Times of William Hazlitt (Weidenfeld & Nicolson: 2000)
Jon Cook, Hazlitt in Love: A Fatal Attachment (Short Books: 2007)
Duncan Wu, William Hazlitt: The First Modern Man, (Oxford University Press: 2010)
ברי סחרוף

| --- | --- |
סחרוף מתארח בהופעה של אסף אמדורסקי, 2012
סחרוף מתארח בהופעה של אסף אמדורסקי, 2012
 לידה:  7 ביולי 1957 (בן 67) איזמיר, טורקיה 
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, קלידים, ג'ונו, סאז, עוד, סינתיסייזר, סינתיסייזר בס, מכונות, סמפלר, תכנות תופים, צ'לו, קלימבה כלי הקשה.
 חברת תקליטים:  הד ארצי, נענע דיסק, קדמא, BNE, שלג הפקות, NMC
 שיתופי פעולה בולטים:  רמי פורטיס, רע מוכיח, אריק איינשטיין, אהוד בנאי, דן תורן, מיכה שטרית, דודו טסה, יהודה פוליקר, יזהר אשדות
 פרסים והוקרה:  יקיר בת ים (2023)  פרס אקו"ם  פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר 
 www.berry.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
ברי סחרוף (נולד ב-7 ביולי 1957) הוא זמר-יוצר, גיטריסט, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי, שותפו של רמי פורטיס לצמד "פורטיסחרוף" וממקימיה של להקת "מינימל קומפקט". ידוע בנטייתו לשלב ביצירותיו נגיעות של מוזיקה אלקטרונית והשפעות מזרחיות, וכן בשיתופי הפעולה התכופים שלו עם מוזיקאים ישראלים. בתחילת שנות התשעים זכה בתקשורת לכינוי "נסיך הרוק הישראלי". נחשב לאחד המוזיקאים הבולטים והמשפיעים בישראל.
ביוגרפיה

סחרוף קרוי על שם סבו ברנרד. נולד באיזמיר שבטורקיה. לאביו דריו אופטומטריסט במקצועו, ולאידה עקרת בית. בנובמבר 1960 בהיותו כבן שלוש עלה עם הוריו לישראל. בתחילה התגוררו בשכונת רמת יוסף בבת ים (עליה כתב את השיר "כמה יוסי" שיצא באלבום "סימנים של חולשה") ובהמשך (מגיל 14) ברמת אביב, שם למד בבית הספר אליאנס.
סחרוף החל את הקריירה המוזיקלית עוד בגיל צעיר, וכבר בהיותו כבן-16 היה חבר בהרכב "חלום קוסמי" לצד אדר אבישר ומשה מורד. 
סחרוף שירת בצה"ל כקצין תחזוקה. בהמשך פגש את חברו רמי פורטיס, שאף הוא הופיע עם הרכבים שונים במועדונים.
ביוגרפיה > שנות השמונים

בתחילת שנות ה-80, עם תום שירותו הצבאי, נסע סחרוף להולנד, שם יחד עם סמי בירנבך, מלכה שפיגל, נטי ויסמן ורמי פורטיס, הקימו להקה בשם "S.O.B" (ראשי תיבות של Sons of Beethoven). מאחר שחברי "S.O.B" לא היו מרוצים מההקלטות, ולאחר שוויסמן ביקש להיות המוזיקאי המוביל בלהקה, החלו מתחים בין חבריה, והיא פורקה לאחר כעשר הופעות. לאחר כישלון ההרכב הקימו פורטיס, שפיגל, בירנבך וסחרוף הרכב חדש, "מינימל קומפקט". בהרכב זה בירנבך ופורטיס שרו, שפיגל ניגנה בבס וסחרוף ניגן בגיטרות. הלהקה זכתה להצלחה באירופה, והוציאה שישה אלבומים.
ב-24 ביולי 1984 נעצר סחרוף בנמל התעופה בן-גוריון כשבאמתחתו כמות קטנה של סם מסוג קוקאין. סחרוף נשפט ונידון לשנת מאסר, שמתוכה ריצה 8 חודשים.
בשנת 1988 הגיעה מינימל קומפקט לסוף דרכה, לאחר שחבריה לא קיבלו אישורי עבודה בארצות הברית, שם תכננו לערוך סיבוב הופעות. פורטיס וסחרוף החלו לעבוד מחוץ לישראל על שירים להרכב חדש שנקרא "פוריין אפייר" (Foreign Affair), ובמקביל המשיכו לעבוד על אלבום עברי בשם "סיפורים מהקופסא", שבכתיבתו עסקו עוד במהלך סיבוב ההופעות הקודם של מינימל קומפקט. פורטיס שר וכתב את השירים ב"סיפורים מהקופסא" וסחרוף השתתף בהלחנה, הפיק מוזיקלית, ניגן (בגיטרות, קלידים ובס) ושר את אחד השירים באלבום ("באוויר"). בשנת 1989 הקליטו סחרוף ופורטיס את השיר "שועל במנוסה", שיצא כסינגל וזכה להצלחה.
בהמשך שנת 1989 יצא האלבום של פוריין אפייר "East On Fire". לאחר יציאת האלבום יצאו סחרוף ופורטיס לסיבוב הופעות באירופה. לאור הצלחת האלבום "סיפורים מהקופסא", החליטו סחרוף ופורטיס להישאר ולהמשיך בקריירה המוזיקלית בישראל.
חיים אישיים

סחרוף אב לשניים מנישואיו הראשונים. בנו איתי סחרוף הוא סולן להקת לואיזה.
מאז 1998 סחרוף בזוגיות עם עירית הנוקד, ולהם שני בנים, שנולדו בשנים 2012 ו-2018.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי סולו הכל או כלום (1991) - אלבום זהב  סימנים של חולשה (1993) - אלבום זהב  חם על הירח (1995) - אלבום זהב  נגיעות (1998) - אלבום פלטינה כפולה  האחר (2001)  אתה נמצא כאן (2011)  ליקוטים (2016) אלבומי שיתופי פעולה יומולדת (מיני-אלבום עם אינפקטד מאשרום) (2002)  11א' (עם רע מוכיח) (2005)  אבן גבירול, אדומי השפתות (עם רע מוכיח) (2009) - אלבום זהב  היא הופיעה כמו הרוח (עם אהוד בנאי) (2017)  בדל של אור (עם דודו טסה) (2020) עם להקת מינימל קומפקט לדיסקוגרפיה של מינימל קומפקט ראו מינימל קומפקט עם ההרכב Foreign Affair East On Fire ‏(1989) עם פורטיסחרוף 1900? (1990) - אלבום זהב  על המשמרת (2006):  אלבומי הופעה כשהגיטרה מנסרת את הלילה (פורטיסחרוף) (1992)  ברי סחרוף בהופעה 1993–2002 (2003)  ברי סחרוף אקוסטי (2003) פסקולים קלרה הקדושה (1996)  לנגד עיניים מערביות (1996)  בסמה מוצ'ו (במשותף עם רע מוכיח וליילה מלקוס) (2000)  מייד אין יזראל (2001)  תומר והשרוטים (2001)  חוכמת הבייגלה (2002) אלבומים בהפקתו רמי פורטיס - סיפורים מהקופסא (1988) - אלבום זהב  רמי פורטיס - להתראות בחלומותי (1992)  סדרני הדשא - רקוב (1997)  מיכה שטרית - מסמרים ונוצות (1998, במשותף עם יזהר אשדות)  הבילויים - הבילויים (2003)
הערות שוליים

↑  ארכיון המדינה, רשימת עולים מרץ 1964 - עמ' 127 - מס' סדורי 44–47, באתר ארכיון המדינה
↑  סחרוף ב-IMDb
↑   בגיל 94 דריו סחרוף לא מפסיק לעבוד בחנות המשקפיים שלו, סרטון בערוץ "ynet", באתר יוטיוב (אורך: 04:07)
↑  גיא נרדי, כמה יוסי ייראה אחרת: שכונת רמת יוסף בבת ים לקראת פינוי-בינוי, באתר Xnet‏, 11 במרץ 2017
↑  מתוך מאמר באתר "רוק מתקדם"
↑  יואב קוטנר, היסטוריה של מינימל קומפקט באתר "סטריאו ומונו".
↑   בן שלו, ברי סחרוף בן 60: כל מה שלא העזתם לשאול, באתר הארץ, 22 ביוני 2017
1 2  על פי ריאיון של יואב קוטנר עם רמי פורטיס וברי סחרוף, גלי צה"ל, 1991. תמליל הריאיון הובא באתר KamaYosi.
↑  ברון, עמ' 6.
↑  "חשוד ביבוא סם לא ינגן בליווי המשטרה", מעריב, 25 ביולי 1984, עמ' 17.
↑  תמר סוקניק, פרסי אקו"ם לשנת תשס"ו, באתר הארץ, 26 במרץ 2007
↑  עכבר העיר, השיר הישראלי המושמע של השנה: ה"עין" של ברי סחרוף, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2011
↑  עמי פרידמן, האזינו: ברי סחרוף בשיר חדש לזכר הרב פרומן, באתר ynet, 25 בינואר 2015
↑  לאור הביקוש: מופע שלישי לפורטיסחרוף, 15 במרס, 2015, וואלה!
↑  בן שלו, אולפני העוגן נפרצו. בין השאר נגנבו הקלטות מאלבומו הבא של ברי סחרוף, באתר הארץ, 1 במאי 2014
↑  מפגש ענקים: ברי סחרוף ובלקן ביט בוקס בשיר חדש שכתב גלעד כהנא, באתר וואלה, 7 במאי 2018
↑  אייל יצחקי, כבוד: אלו 13 יקירי העיר בת-ים לשנת 2023, באתר השקמה בת ים, ‏26 בספטמבר 2023
↑   פולקעס וברי סחרוף - כנפי רוח, בביצוע פולקעס וברי סחרוף, וידאו קליפ  באתר יוטיוב (אורך: 4:16), 2 בספטמבר 2024
↑  מאיה כהן, "אולי צריך לתת לזה עוד זמן": לקראת יום השנה ל-7 באוקטובר, ברי סחרוף מלא תקווה, באתר ישראל היום, 24 בספטמבר 2024
↑  עומר טל, מותק, להדפיס ולשמור, באתר nrg‏, 11 בפברואר 2008
↑  שי ארזואן, אבא רוקנרול: ברי סחרוף ובייבי אברהם מטיילים, באתר ynet, 26 בינואר 2014
↑  יוני פרוים, בגיל 61: לברי סחרוף נולד ילד רביעי, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 4 באוקטובר 2018
| ברי סחרוף |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | הכל או כלום • סימנים של חולשה • חם על הירח • נגיעות • האחר • 11א' • אבן גבירול, אדומי השפתות • אתה נמצא כאן • ליקוטים • היא הופיעה כמו הרוח • בדל של אור |  |
| אלבומי הופעה | ברי סחרוף בהופעה 1993–2002 • אקוסטי |  |
| פסקולים לסרטים | קלרה הקדושה • בסמה מוצ'ו • Made in Israel • תומר והשרוטים • חוכמת הבייגלה |  |
| מיני אלבומים | יומולדת |  |
| הרכבים | מינימל קומפקט • פורטיסחרוף • פוריין אפייר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313284405171  ISNI: 0000 0003 9898 3609  LCCN: no2005048085  MusicBrainz: 01f94ec3-536a-4461-9621-82628247cd06  SNAC: w61v60qf  VIAF: 98175469   WorldCat (עם VIAF): 98175469 
סחרוף בהופעה של מינימל קומפקט, תל אביב, 2012. משמאלו מלכה שפיגל
ברי סחרוף בפסטיבל ערד, 1992
סחרוף בהופעה ביום הסטודנט באוניברסיטה העברית שבירושלים, 2006
סחרוף בהופעה, 2011
פורטיסחרוף באמפי קריית מוצקין, 2021.
היהודים

ערך זה עוסק בלהקה ישראלית. אם התכוונתם לאלבום בשם היהודים, ראו .
| --- | --- |

להקת היהודים בהופעה, 2012
להקת היהודים בהופעה, 2012
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 סוגה:  רוק • הארד רוק • פוסט-גראנג'
 חברת תקליטים:  הד ארצי, התו השמיני
 חברים
 אורית שחף – שירה, גיטרה  תום פטרובר – שירה, גיטרה   גרג פרל – גיטרה בס  יהב ליפנסקי – תופים  איציק סולם – גיטרה  ערן מיטלמן – קלידים
 חברים לשעבר
 גיטרה  שמוליק בודגוב אבי סטרול – גיטרה בס  אדם פרי – קלידים   יפתח שחף – גיטרה  אבי יפרח – גיטרה בס  אלעד קרן – גיטרה בס  דניאל ברכר – גיטרה   אשר פדי – תופים   רועי זו-ארץ – קלידים   גיא באר – גיטרה איתן וקסלר – גיטרה
היהודים היא להקת רוק ישראלית, שהוקמה ב-1992 על ידי בני הזוג תום פטרובר ואורית שחף.
הלהקה הצליחה לבסס את עצמה במיינסטרים הישראלי, זאת על אף ההתעלמות של כלי התקשורת ותחנות הרדיו בתחילת דרכה, ונחשבת לאחת מהמובילות בסצנת הגל החדש של הרוק הישראלי בשנות ה-90.
חברי הלהקה

תום פטרובר – סולן ויוצר ראשי
אורית שחף – סולנית. שחף כתבה והלחינה את מקצת השירים, והיא אחראית לחלק גדול מהעיצובים של אלבומי הלהקה
יהב ליפינסקי – תופים
איציק סולם – גיטריסט, שב ללהקה לאחר עזיבתו של גיא באר
ערן מיטלמן – קלידים, שב ללהקה לאחר עזיבתו של רועי זו-ארץ
גרג פרל – גיטרה בס
חברי הלהקה > חברים לשעבר

אדם פרי – קלידים
יפתח שחף – גיטרה
שמוליק בודגוב – גיטרות, הפיק עם הלהקה את אלבומה הראשון
רועי זו-ארץ – קלידים, הפיק עם הלהקה את אלבומה הראשון
אבי יפרח – גיטרה בס
אשר פדי – תופים
אלעד קרן – גיטרה בס
איתן וקסלר – גיטרה
אבי סטרול – גיטרה בס
דניאל ברכר – גיטריסט, כותב ומלחין. הגיע עם עזיבתו של יפתח שחף
גיא באר – גיטריסט, הגיע עם עזיבתו של יפתח שחף
עומרי אגמון – גיטריסט, הצטרף לאחר עזיבתו של דניאל ברכר
ניר מימון – גיטרה בס, הגיע לאחר עזיבתו של אבי סטרול
גיא בן חמו – קלידים
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

מציאות נפרדת – אוגוסט 1995, פלטינה משולשת (+120,000 עותקים)
היהודים – אוגוסט 1998, זהב (+20,000 עותקים)
פחד מוות – יולי 2002
פורטה – יולי 2007, זהב (+20,000 עותקים)
יותר לא – יולי 2015
דיסקוגרפיה > תקליטי ויניל

מציאות נפרדת – 2019 (מהדורה מוגבלת)
היהודים (אלבום) – 2019 (מהדורה מוגבלת)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

היהודים LIVE – דיסק הופעה, 2003, משולב שמע ו-DVD, זהב (+20,000 עותקים).
היהודים Unplugged – דיסק הופעה אקוסטית בהיכל התרבות, 2004.
דיסקוגרפיה > סינגלים

הימים שלנו (1995)
מחפש תשובה (1995)
לא קל (1996)
הזמן שלך (1996)
עידן האלוהים (1998)
סמי חופשי (1998)
ליפול (2002)
תענה לי (2002)
אם כבר (2004)
כאילו (2005)
אין לך מקום (2007)
אצלך בעולם (2010)
זוג יונים (2014)
עד שירד (2014)
עברה שנה (2015)
מישהו (2015)
I Guess It's for You (2015)
הלהקה מכרה מעל ל-300 אלף עותקים.
הערות שוליים

↑  "היהודים" חוזרים לאלבום הבכורה: "הרדיו לא פירגן", באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2016
↑  ריאיון עם חברי הלהקה, שנערך במועדון הברבי
↑  פוסט לציון 25 שנה ליציאת האלבום, בדף הפייסבוק של להקת היהודים
↑  Late Night Stories (2024-09-08), הבחירה שיצרה מהפכה בעולם הרוק הישראלי : מיקי בהגן עם "היהודים", נבדק ב-2024-09-26
↑  אנפלאגד ליהודים בהיכל התרבות, באתר וואלה, 6 ביוני 2004
↑  מרב יודילוביץ', "היהודים" מגיעים להיכל התרבות, באתר ynet, 6 ביוני 2004
↑  אסף נבו, ‏"היהודים" חוזרים: "התגעגענו לטירוף ולריגוש", באתר ‏מאקו‏, 14 באוגוסט 2014
↑  אסף נבו, ‏תום פטרובר מ"היהודים": "אורית מקליטה עם הילד על הברכיים", באתר ‏מאקו‏, 11 בפברואר 2014
↑  אייס, "היהודים" סבלו מספיק: מובילים קמפיין ראשון ב-4 מיליון שקל ל-Quik, באתר אייס, 31 בדצמבר 2019
↑  ביצוע חדש לשיר "ניצוצות" מתוך הסרט, בדף הפייסבוק של חברת סרטי יונייטד קינג
↑  רענן בן צור, רן בוקר, משפחתו של גיא אילוז, טכנאי הסאונד של "היהודים" שנחטף מהמסיבה ברעים, עודכנה שנרצח, באתר ynet, 1 בדצמבר 2023
↑  היהודים – פורטה, באתר עכבר העיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: bc45bdfb-bd29-4213-aa92-be527cdcf424  VIAF: 136580502   WorldCat (עם VIAF): 136580502 
הלהקה בהופעה בזאפה פארק הירקון, יוני 2021
כנסיית השכל

ערך זה עוסק בלהקה ישראלית. אם התכוונתם לאלבומה של הלהקה בשם זה, ראו .
| --- | --- |

חברי כנסיית השכל מופיעים בהתנדבות במרכז הרפואי שיבא. בתמונה, מימין לשמאל: דניאל זייבלט, דוד ראסד, יורם חזן, רן אלמליח.
 מוקד פעילות:  שדרות, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 סוגה:  רוק • רוק מתקדם • רוק מזרחי • מזרחית • גל חדש
 חברת תקליטים:  אדר נענע דיסק NMC הד ארצי בארבי רקורדס היי פידליטי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 יורם חזן (שירה, גיטרה, סקסופון, כתיבה) רן אלמליח (גיטרה בס, שירה, כתיבה) דוד ראסד (גיטרה חשמלית) דניאל זייבלט (תופים) עמי רייס (קלידים, תזמור)
 חברים לשעבר
 יובל שפריר (תופים) מוטי יוסף (תופים) מייק גולן (קלידים)
כנסיית השכל במופע בגן הפיסגה ביפו במסגרת לילות יפו, קיץ 2017
כנסיית השכל במופע בגן הפיסגה ביפו במסגרת לילות יפו, קיץ 2017
כנסיית השכל בהופעה ידיים למעלה
כנסיית השכל בהופעה בבארבי
כנסיית השכל היא להקת רוק ישראלית שנוסדה ב-1990 בעיר שדרות. הלהקה משלבת במוזיקה שלה השפעות של מוזיקת רוק וגל חדש יחד עם מוזיקה מזרחית.
הלהקה נחשבת לאחת מהבולטות בגל להקות רוק ישראלי שצמחו בתחילת שנות התשעים.
היסטוריה > שם הלהקה

שם הלהקה, "כנסיית השכל", מבוסס על מושג מתוך ספרו של רוברט מ. פירסיג "זן ואמנות אחזקת האופנוע", שבו היה ניסיון להבחין בין מאפיינים גשמיים ומאפיינים שכליים של מוסדות אקדמיים (אותם פירסיג כינה בשם "כנסיות השכל").