stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביל ואן דייק

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1947 (בן 76) רוטרדם, הולנד 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 צאצאים:  Nova van Dijk 
 www.billvandijk.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ביל ואן דייק (בהולנדית: Bill van Dijk; נולד ב-22 בדצמבר 1947) הוא זמר הולנדי.
ביוגרפיה

ואן דייק נולד ברוטרדאם, הוא הופיע במספר מחזות זמר וביניהם שיער, אוויטה ומיס סייגון. ב-1971 שיחק תפקיד קטן הסרט ההולנדי-גרמני "Blue Movie" ובסרט הקומדיה "Daniel", ב-1980 שיחק בסרט "Lieve jongens" המבוסס על רומן של הסופר חרארד רווה.
ב-1982 ייצג את הולנד באירוויזיון עם השיר "Jij en ik" והיה במקום ה-16.
הוא דיבב רבות בשפה ההולנדית. בין היתר דיבב את הנסיך דרק בסרט "סוד הממלכה הקסומה" ואת קלופין ב"הגיבן מנוטרדאם".
באגאן

באגאן (בבורמזית: ပုဂံ, בתעתיק ישן: פאגאן) היא עיר עתיקה וחרבה במיאנמר, ששימשה בעבר כעיר הבירה הראשונה של ממלכת פאגאן, הישות המוקדמת ביותר שכללה את שטחי מיאנמר המודרנית. ב-2019 באגאן הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
באגאן נמצאת על גדות הנהר איראוואדי (אנ'), כ-500 קילומטרים צפונית מיאנגון ו-193 ק"מ דרומית למנדליי.
בבאגאן נמצא אוסף של סטופות ומקדשים עתיקים - בהם למעלה מאלפיים שרידי מבנים שנותרו על תילם, הפרושים על יותר מ-40 קילומטרים רבועים. האתר הארכאולוגי של באגאן עומד בשורה אחת עם האתרים הארכאולוגיים המובילים באסיה כמו אנגקור בקמבודיה ובורובודור באינדונזיה.
אדריכלות בעיר

המונומנט הבודהיסטי המרכזי משנה ממקום למקום את צורתו האדריכלית. בבאגאן, כמו בכל העולם הבודהיסטי, יש שתי צורות בסיסיות של מונומנטים: סטופה (זאדי Zedi בשפה המקומית) ומקדש.
סטופה הוא מבנה אטום, לרוב בצורה של פעמון, המכיל שרידים של בודהה או של נזירים ומורים שהגיעו לרמת הארה גבוהה, לרוב, אין בו פסלי בודהה. זהו מבנה חרוטי מסיבי, הבנוי מלבנים על מספר טרסות. הסטופות המיוחדות בבאגאן הן:
Bupaya Pebinkyaung, Lawkananda, Shwesandaw Ngakywenadaung, Shwezigon and the Dhammayazika
מקדש הוא מבנה תפילה. המקדש נותן תחושה של הישג במושגים מרחביים, ונותן לתחושות ולדמיון להשתחרר. המרכיבים הארכיטקטוניים במקדש מוגדרים, כל פינה מוגדרת ובאופן חזותי חזק. הכניסה העיקרית וחלונות המקדש מסמנים את מטרתן. המקדשים הם מבנים שנועדו לתפילה, מאפיינים אותם פסלי בודהה שונים, ומסדרונות ופרוזדורים בארבעת צידי המקדש.
בעוד שהסטופה היא סמל לפולחן, למקדש תפקיד כפול, הן לעבודת האל והן כמקום למדיטציה.
היסטוריה

באגאן נוסדה בשנת 107 לספירה, אך הגיעה לשיא חשיבותה בימי שלטון המלך אנאוורטה (אנ') בשנת 1057 ועד לחורבן הממלכה במהלך המאות ה-12 וה-13. בשנת 1287, לאחר חורבן שושלת סונג הדרומית בסין, החלו תקיפות מונגוליות על ממלכת באגאן, ועל אף שהמונגולים לא כבשו את באגאן, הממלכה חרבה והעיר ננטשה. בניינים וסטופות, נחרבו ונשרפו. ממלכת באגאן חולקה לממלכות קטנות. העיר לא שוחזרה לאחר מכן. בשנת 1975 פגעה בעיר רעידת אדמה חזקה והרסה מקדשים קטנים נוספים. רעידת האדמה הצליחה לפגוע גם בכמה מקדשים גדולים ומאסיביים וסטופות רבות נפגעו.
הממשל הצבאי שיקם חלק מהמבנים שניזוקו ברעידת האדמה - שיקום שעליו נמתחה ביקורת נוקבת בשל האגרסיביות וחוסר המקצועיות בשימור אתר מורשת כה חשוב. המשטר גם נידה את תושבי הכפר שחיו במקום אל כפר חדש שהוקם מחוץ לתחום האתר.
הערות שוליים

↑  באגאן באתר אונסק"ו (באנגלית)
↑  ייסוד ממלכת באגאן מיוחסת לתחילת שלטונו של Thamudarit בשנת 107 לספירה. מקור: ספר קורות ארמון הזכוכית (The Glass Palace Chronicle) חלק שלישי עמ' 29–30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561940705171  BNE: XX6072806  GND: 4044342-5  LCCN: n80020461  NKC: xx0086484  VIAF: 125483930   WorldCat (עם VIAF): 125483930 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברברה ברזין

| --- | --- |

תמונת פורטרט של ברברה ברזין
 לידה:  22 בינואר 1960 (בת 64) ורשה, פולין
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 תחום יצירה:  אדריכלות
 http://barbara-berzin.com
ברברה ברזין (נולדה ב-22 ביוני 1960) היא מעצבת פנים ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בוורשה, למשפחת מהגרים מליטא. בגיל 10 חודשים עלתה עם הוריה לישראל לעיר רמת גן, שם היא מתגוררת גם כיום.
ברזין היא בוגרת הסדנא לעיצוב ואדריכלות. היא תכננה מעל 1500 פרויקטים בישראל, בהם דירות, בתים פרטיים ומוסדות ציבור. התחילה את דרכה המקצועית כמתכננת ומנהלת פרויקטים במשרדה של עדה כרמי-מלמד. ב-1998 הקימה יחד עם שותפתה רקפת שוהם את הסטודיו להכשרת מעצבי פנים "ברזין שוהם". ב-2013 פרשה שותפתה, והסטודיו נקרא כעת על שמה בלבד.
בשנים האחרונות משמשת ברזין כמרצה במוסדות ובארגונים רבים, ועבודותיה פורסמו במגזינים שונים. כותבת מאמרים במגזינים מקצועיים לעיצוב.
בשנת 2009 שימשה כשופטת בתוכנית הריאליטי "הבלוק" של ערוץ 10 ביחד עם ירון טל.
בשנת 2010 הגישה בערוץ 10 את הסרט התיעודי "נשים בשלות, גברים צעירים", שבו חקרה את תופעת הקוגריות.
בשנת 2016 העבירה סדנה לאדריכלים בפנמה סיטי-קוסקו וייחו בנושא עיצוב פנים מודרני ועדכני בבתים עתיקים לשימור מהמאה ה-16.
הערות שוליים

↑  מערכת הבלוק, ברברה ברזין וירון טל, באתר nana10‏, 30 במאי 2009
↑  סמדר שילוני, אהבה ודעה קדומה, באתר ynet, 7 בפברואר 2010
↑  מערכת דוקו 10, נשים בשלות, גברים צעירים: הסרט המלא, באתר nana10‏, 2 בפברואר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת דבלינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  דולינרגרסה מספר 3
 מיקום:  וינה
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 5 בספטמבר 1907
 תאריך פתיחה רשמי:  1907 
 תאריך פירוק:  9 בנובמבר 1938 נהרס סופית ב-1995
 סגנון אדריכלי:  אר נובו
 קואורדינטות:  48°14′22″N 16°21′12″E﻿ / ﻿48.2394°N 16.3533°E﻿ / 48.2394; 16.3533
 he
 
בית הכנסת דבלינג (בגרמנית: Synagoge Döbling) היה בית כנסת בפרוור ברובע ה-19 של העיר וינה, בירת אוסטריה (חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית באותה תקופה). בית הכנסת נחנך בשנת 1907 אבל נהרס ונחרב חלקית בפרעות ליל הבדולח בלילה שבין 9 ל-10 בנובמבר 1938. בשנת 1995 שופץ המבנה והוסב לבניין מגורים.
היסטוריה

בית הכנסת נוסד על ידי עמותת "אגודת בית הכנסת של דבלינג" בשלהי המאה ה-19. לא ידוע מתי הוקמה העמותה, אך היא נתמכה על ידי הקהילה היהודית בווינה בשנות ה-90 של המאה ה-19. העמותה ישבה בפורמוסרגסה (Vormosergasse) שבוינה, ובשנת 1904 עברה לגטרבורגסה (Gatterburggasse). תוכניותה של העמותה להקים מבנה גדול ויקר, ככל הנראה בגטרבורגסה, לא יכלו לצאת אל הפועל על ידי הנהגת העמותה ונראה היה כי היא תפורק בלי להצליח להקים את מבנה בית הכנסת שלשם הקמתו יוסדה. למרות שרוב חברי העמותה תמכו בפירוקה, קבוצה שהתקבצה סביב יוליוס לדרר (Julius Lederer) תכננה להקים לכל הפחות חדר-תפילה במקום הבניין הגדול אותו לא הצליחו לייסד. קבוצת לדרר החליטה לרכוש בניין בדולינרגרסה מספר 3 (Dollinergasse) לשם הקמת המבנה. בעזרת תמיכת הקהילה היהודית, שסיבסדה את הפרויקט ב-40,000 כתר אוסטרי, הוסב המבנה בדולינרגאסה מספר 3 לבית כנסת, שעוצב על ידי יוליוס וולמות' (Wohlmuth) בסגנון אר נובו. בית הכנסת הוקדש ב-5 בספטמבר 1907. בית הכנסת הכיל חדר-תפילה עם עזרת נשים ובסך הכל יכלו להתפלל בו 460 אנשים, בית ספר עברי דתי וכן חדרים לארגון הנשים המקומי ולארגון ההורים היהודי. המבנה נהרס, נבזז והוחרב חלקית בליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938. בשנת 1995 המבנה נהרס באופן סופי ובמקומו הוקם מבנה מגורים, כשרק לוחית קטנה בחזית המבנה מזכירה לעוברים ושבים שפעם היה שם מבנה של הקהילה היהודית.בשנת 2018 הוצבה בחזית המבנה, כמו באתרים נוספים בווינה בהם היו בעבר בתי כנסת שנחרבו, עמוד תאורה בצורת מגן דוד.
בילצ'ה

| --- | --- |
דגל בילצ'הדגל בילצ'ה
אגם בילצ'ה ליד העיר
אגם בילצ'ה ליד העיר
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 ישות:  רפובליקה סרפסקה רפובליקה סרפסקה
 חבל ארץ:  הרצגובינה
 שטח:  633 קמ"ר
 גובה:  476 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,536 (2013)
 קואורדינטות:  42°52′22″N 18°25′29″E﻿ / ﻿42.872778°N 18.424722°E﻿ / 42.872778; 18.424722
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.opstinabileca.ba
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בילצ'ה(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בילצ'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בילצ'ה (בסרבית בכתב קירילי: Билећа) היא עיר בדרום-מזרח רפובליקה סרפסקה, שבבוסניה והרצגובינה.
העיר שוכנת בהרצגובינה מזרחית ליד הגבול עם מונטנגרו וצפונית לטרבינייה ודרומית לגאצקו. אגם בילצ'ה (Билећко језеро/Bilećko jezero) ממוקם דרומית לעיר. מנהלית, העיר שייכת לאזור העיר טרבינייה.
ידוע כי לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר יהודים, אם כי מספרם היה קטן. ב-1938 אישר משרד המשפטים היוגוסלבי את "התוכנית הכללית לחלוקת סמכויות" של הקהילות היהודיות בממלכת יוגוסלביה ובילצ'ה נתונה הייתה לסמכותה של קהילת דוברובניק.
דמוגרפיה

על פי דו"ח מ-1910 העיר הייתה מיושבת על ידי רוב של 82.27% סרביים אורתודוקסיים.
על פי רשומון של ממלכת יוגוסלביה מ-1931 היו בעיר 81.27% סרביים אורתודוקסיים.
ב-1991 היו בבילצ'ה 13,269 תושבים:
10,651 סרבים
1,944 מוסלמים
223 קרואטים
39 יוגוסלבים
412 אחרים
ב-2005 מנתה העיר 12,000 תושבים כאשר 11,920 (99.3%) סרבים ו-80 (0.7%) בוסנים-מוסלמים.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בדוברובניק, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 107.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542979005171  LCCN: n97072996  NKC: ge1140870  VIAF: 145592653   WorldCat (עם VIAF): 145592653
בראיון ראסל

| --- | --- |
 לידה:  31 בדצמבר 1970 (בן 53) סן ברנרדינו, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מכללה:  לונג ביץ' סטייט
 דראפט:  בחירה מספר 45, 1993 יוטה ג'אז
 קבוצות כשחקן
 1993–2002 2002–2003 2003–2004 2004–2006 2006–2007 2007 2007–2008 2009 2009:  יוטה ג'אז וושינגטון ויזארדס לוס אנג'לס לייקרס דנוור נאגטס הוליווד פיים סנטה ברברה ברייקרס לונג ביץ' ברייקרס ניופורט ביץ' סרף לוס אנג'לס לייטנינג
בראיון דמיטריס ראסל (באנגלית: Bryon Demetrise Russell; נולד ב-31 בדצמבר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2006. זכור בעיקר מתקופתו כשחקן יוטה ג'אז, בה שיחק ב-9 עונותיו הראשונות בליגה. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 7.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות

ראסל נולד בעיר סן ברנרדינו אשר בקליפורניה, ובין השנים 1990–1993 למד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ' ("לונג ביץ' סטייט"). ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לא בלט במיוחד, ורשם ממוצעים של 11.7 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית > יוטה ג'אז

בדראפט ה-NBA‏ 1993 נבחר ראסל בבחירה ה-45 על ידי יוטה ג'אז, וב-3 עונותיו הראשונות בקבוצה הציג יכולת סולידית עם ממוצע של 4.2 נקודות למשחק כשחקן ספסל. בעונת 1996/1997 הפך לשחקן חמישייה קבוע, לצד ג'ון סטוקטון, ג'ף הורנסק, קארל מלון וגרג אוסטרטאג, ותרם 10.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. באותה עונה השיגו הג'אז את המקום הראשון באזור המערבי עם מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון, 64–18. בפלייאוף 1997 גברה יוטה על לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA, בו הפסידה מול שיקגו בולס בתוצאה 2–4. בעונה העוקבת שוב סיימה יוטה עם המאזן הטוב ביותר במערב (62–20), והפסידה בפעם השנייה ברציפות מול הבולס בסדרת הגמר. במשחק השישי של הסדרה, כאשר הג'אז היו ביתרון 86–85, קלע מייקל ג'ורדן סל ניצחון מול ראסל ששמר עליו, ובכך העניק לבולס את הניצחון בסדרה ואת הזכייה באליפות. על אף הטענות של אוהדים רבים כי ג'ורדן ביצע על ראסל עבירה לפני הזריקה, ראסל עצמו הודה בשנת 2009 כי "בין אם ג'ורדן דחף אותי ובין אם לא, הוא בכל מקרה היה קולע את הזריקה".
ב-4 העונות הבאות המשיך ראסל להציג יכולת טובה ביוטה, אך הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הישג ההעפלה לגמר ה-NBA. בעונת 1999/2000 קלע שיא קריירה של 14.1 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית > שלהי הקריירה

לקראת עונת 2002/2003, לאחר 9 עונות ביוטה, חתם ראסל על חוזה בוושינגטון ויזארדס. בוושינגטון שיתף פעולה עם ג'ורדן, בעונתו האחרונה בקריירה. בעונת 2003/2004 שיחק בלוס אנג'לס לייקרס לצד שאקיל אוניל, קובי בראיינט, קארל מלון וגארי פייטון, והעפיל עמם לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול דטרויט פיסטונס (1–4). בשתי העונות הבאות, אשר היו האחרונות בקריירת ה-NBA שלו, שיחק עבור דנוור נאגטס.
בין השנים 2006–2009 שיחק בקבוצות "הוליווד פיים", "סנטה ברברה ברייקרס", "לונג ביץ' ברייקרס", "ניופורט ביץ' סרף" ו"לוס אנג'לס לייטנינג" מליגות כדורסל נמוכות בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ראסל ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של ראסל, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1993, באתר basketball-reference.com
↑  Trade winds swirl around Vince Carter, באתר דיילי ניוז, 15 בפברואר 2009
↑  ראסל מצטרף לוויזארדס, באתר cbc.ca,‏ 10 בספטמבר 2002
בז אדום

| בז אדום |
| --- | --- |
 בז אדום
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
סוג:: בז
מין:: בז אדום
שם מדעי
 Falco naumanni ‏Fleischer, 1818
תחום תפוצה
  צהוב: אזורי קינון כחול: אזורי חריפה  ירוק כהה: תפוצה כל השנה.

בז אדום בצפון הנגב
בז אדום (שם מדעי: Falco naumanni) הוא מין עוף דורס ממשפחת הבזיים. הוא דומה מאוד לבז המצוי, אך צבעי הזכר בולטים יותר, והוא חברותי - צד ומקנן בקבוצות. הבז האדום הוא עוף נודד, והאוכלוסייה המקננת מגיעה לארץ בפברואר ועוזבת ביולי. בעבר היה הבז האדום הדורס הנפוץ בארץ, אך כיום הוא נדיר למדי ונעשים מאמצים להגן עליו ולעודד את התרבותו.
תיאור > מבנה ומידות

הבז האדום הוא אחד הקטנים שבדורסי ארץ ישראל. הנקבה גדולה במקצת מהזכר. משקלה נע בין 171–196 גרם, בעוד שמשקלו של הזכר 118–153 גרם. אורכה של הנקבה 30–33 ס"מ בעוד אורכו של הזכר 28–29 ס"מ. אורך זנבה של הנקבה 15 ס"מ ואורך זנבו של הזכר 12.8 ס"מ. אורך כנף הנקבה 35 ס"מ ואורך כנף הזכר 33 ס"מ. מוטת כנפי הנקבה 69–72 ס"מ ומוטת כנפי הזכר 65–68 ס"מ. המקור כפוף, קצר וחזק, צבעו כחול-שחור. הדונגית (עור חשוף בבסיס המקור) בצבע צהוב-כתום, במחצית העליונה של המקור בליטה דמוית שן. אורך מקורו של הבז האדום 57–65 מ"מ. העין חומה כהה. קוטר העין, הגדולה ביחס לזו של דורסים אחרים בגודלו, 8 מ"מ. רגליו צהובות, קצרות וחזקות, אצבעותיהן ארוכות, וטפריו בצבע לבן-בז'.
תיאור > ההבדל בין הזכר והנקבה

הזכרים שונים מן הנקבות בראש ובזנב האפורים, בטפרים כהים יותר לעומת הנקבות ובצבע גופם החלק או מנוקד בדלילות, לעומת צבען החום והמנוקד בשחור של הנקבות.
צבעי הזכר הבוגר: הראש והעורף אפורים-כחלחלים. חלקי גופו העליונים (גב והסוככות הקטנות בכנפיים) בצבע בז' אדמדם חלק - מה שהקנה למין את שמו. סוככות הכנף הגדולות אפורות ויוצרות פס בולט המבדיל בין הגב האדמדם לבין אברות הכנף השחרחרות. תחתית הכנף הנראית בתעופה לבנה בוהקת, חסרת ניקוד כמעט לחלוטין, ורק קצות אברות היד שחרחרים ויוצרים ניגוד עם שאר הכנף. החלקים התחתונים (חזה ובטן) בצבע בז' בהיר, חלק או מנוקד בדלילות בנקודות שחורות קטנות. צבע הזנב למעלה אפור-תכלכל (מלמטה נראה לבנבן) ובקצהו פס שחור רחב הנראה מלמעלה ומלמטה.
צבעי הנקבה: הראש חום עם פספוס שחור עדין. פס "שפם" שחור דק מתחת לעין. החלקים העליונים חומים אדמדמים, מפוספסים בפסי רוחב שחורים עדינים. אברות הכנף שחרחרות. תחתית הכנף לבנבנה, מנוקדת בשחור, וקצות אברות היד שחרחרים. החלקים התחתונים בצבע בז' בהיר מפוספס בנקודות מוארכות בצבע שחור. הזנב חום אדמדם מלמעלה (מלמטה נראה בהיר) עם פסי רוחב שחורים עדינים, ובקצהו פס שחור רחב. הטפרים בצבע צהוב בהיר.
זיהוי: דומה מאוד לבז מצוי. בתצפית בשדה קל לזהות את הזכרים, בעוד שקשה להבדיל בין הנקבות. הקולות של הבז האדום שונים מקולות הבז המצוי ומסייעים לזיהוי. נתמקד בסימנים המבדילים בין זכר הבז האדום לעומת זכר הבז המצוי.
הראש אפור כחלחל עז, והלחי חלקה, לעומת ראש אפרפר דהוי עם פס שפם ("דמעה") שחור מתחת לעין בבז המצוי.
חלקי הגוף העליונים אדמדמים בשני המינים: הצבע עז יותר וחלק, ללא ניקוד, אצל הבז האדום, בעוד שלבז המצוי יש ניקוד שחור.
סוככות כנף גדולות: אפורות כחלחלות ויוצרות פס בולט, בין החלקים העליונים האדמדמים לבין אברות הכנף השחרחרות, אצל הבז האדום בלבד. אצל הבז המצוי אדמדמות כמו שאר החלקים העליונים.
תחתית הכנף: לבנה מבריקה מנוגדת לקצוות השחרחרים לעומת בהירה מנוקדת בשחור, ואחידה ללא ניגוד, אצל הבז המצוי.
חזה ובטן: חלקים או עם נקודות שחורות קטנות ומעטות לעומת מנוקדים בנקודות שחורות מוארכות ורבות אצל הבז המצוי.
תפוצה ובית גידול

הבז האדום הוא עוף נודד. אזור הקינון משתרע מספרד ומרוקו במערב ועד סין ומונגוליה במזרח. אחרי הקינון נודדים הבזים לאפריקה. אזור החריפה משתרע מצפון ומדרום לקו המשווה, ומגיע עד לקצה הדרומי של אפריקה. בית הגידול המועדף על הבז האדום הוא שטח פתוח המכוסה צמחייה עשבונית ועשיר בחרקים גדולים, שהם מזונו העיקרי.
בישראל מקננים בזים אדומים במקוטע בין טרשי צפת ורמת כורזים בצפון וצפון הנגב בדרום. ריכוז הקינון העיקרי נמצא באזור רמות מנשה. נמצא גם באזור נצרת, הגלבוע, מזרח השומרון דרומה עד יריחו וירושלים, שולי עמק יזרעאל ועמק חרוד, אלונה, הדום השומרון ושפלת יהודה מראש העין ודרומה עד מצפון לבאר שבע ואזור ערד, כאשר היישוב שבו הכי הרבה בזים אדומים הוא להבים.
מזון

הבז האדום ניזון בעיקר מחרקים שהוא צד בשטחים פתוחים (שדות בור, שטחי מרעה, בתות ספר) ומעדיף בעיקר חסרי חוליות גדולים כמו צרצרים, חרגולים, חיפושיות, עקרבים ונדלים, אך גם זוחלים כגון לטאות ונחשים קטנים ומכרסמים קטנים כמו עכברים ונברנים. בעת הציד הבז מרפרף במקום, כאשר תנועות כנפיו מהירות, ראשו מופנה מטה ואינו נע, ואז צולל אל טרפו ו"דורס" אותו בטפריו. טרף קטן כגון חרקים מועבר תוך כדי תעופה מהטפרים אל המקור, ויכול להיאכל באוויר או שהוא מובא כך אל הקן.
מחזור החיים

הבזים האדומים מגיעים לארץ בחודש פברואר (הבוגרים) ומרץ (הצעירים). עם חזרתם הם תופסים את מקומות הקינון שלהם, שרובם נמצאים במבנים ביישובים. הבזים אינם בונים קינים. הם מטילים בכוכים אפלים בעיקר בגגות ישנים ובחורים בקירות. מיעוטם מקננים באתרים בשטחים פתוחים, כמו כוכים במחצבות או בקירות סלע טבעיים. לעיתים רחוקות הם מקננים בדקלים עבותים. מקומות הקינון משמשים את הבזים בקביעות שנה אחר שנה. סימון הבזים בעזרת טבעות גילה שלעיתים קרובות חוזרים שני בני הזוג לאותו קן בו קיננו בשנה הקודמת ומקננים שוב יחד. העימותים הקשורים לכיבוש מקום הקינון מתרחשים בין נקבה לנקבה (לעיתים קרובות בתוך הקן, כפי שנמצא בצפייה בהקלטות מהקינים) ללא התערבות הזכר, ובין זכר לזכר, ללא התערבות הנקבה.
בתקופת החיזור, אחרי כיבוש הקן, לנים לעיתים שני בני הזוג יחד בתוך הקן. במקרים אחרים לנה בו הנקבה לבדה. תקופת החיזור נמשכת כחודש, בחודש מרץ, ובתקופה זו מביאים הזכרים לנקבות מנחות (מתנות) מזון ומתרחשות הזדווגיות רבות.
בסוף חודש מרץ ובתחילת אפריל מתרחשת ההטלה. בדרך כלל מוטלות 5 ביצים. לקראת ההטלה מבלה הנקבה זמן רב בתוך הקן, ואינה מאפשרת לזכר ללון עמה בקן.
הביצים מוטלות אחת ליומיים, ועם הטלת הביצה הרביעית מתחילה בדרך כלל הדגירה. זו נמשכת כ־28 יום, ומתבצעת על ידי שני בני הזוג. הנקבות דוגרות בלילה והשכם בבוקר הן מוחלפות על ידי הזכרים. במשך היום דוגרים הזכר והנקבה לסירוגין.
הביצים בוקעות בסוף אפריל-תחילת מאי. בימים הראשונים שוהה הנקבה בקן עם הגוזלים והזכר אחראי על הבאת המזון לקן. הנקבה לוקחת ממנו את המזון ומאכילה את הגוזלים בחתיכות קטנות. הגוזלים הבוקעים אחרונים קטנים מאחיהם ושורדים רק אם קיים שפע של מזון.
כעבור מספר ימים מתחילות גם הנקבות לצאת לציד. הנקבה ישנה עם הגוזלים בקן עד שנעשים גדולים מדי ואי אפשר לדגור עליהם (גיל שבועיים-שלושה). הגוזלים פורחים מהקן בגיל 35–40 יום, לרוב בתחילת יוני, ולפעמים חוזרים אליו מדי פעם בימים הראשונים. זמן קצר אחרי פריחת הגוזלים מהקינים עוזבים הבזים את האזור.
הבזים מתחילים לקנן בדרך כלל בגיל שנתיים. הפרטים הצעירים, בני שנה, מגיעים בדרך כלל אחרי הבוגרים, לקראת סוף חודש מרץ, ורובם אינם מצליחים לתפוס מקומות קינון ולקנן.
נקבת בז אדום מאכילה גוזליה בחגב, צפון הנגב
זכר בז אדום מאכיל גוזליו בחרדון מצוי, צפון הנגב.
גוזלים ימים ספורים לפני פריחה מהקן צופים בהורה מתקרב עם מזון, צפון הנגב.
זכר בז אדום מגיש עכשוב לגוזליו, צפון הנגב.
Museum specimen
התנהגות חברתית

הבז האדום מקנן בדרך כלל במושבות. לעיתים קרובות נמצא מספר זוגות מקננים יחד באותו מבנה במרחק מטרים ספורים זה מזה. אזורי הציד משותפים. הלינה גם היא משותפת ומתבצעת על עץ לינה. בתחילת העונה לנים בו חלק מהזכרים. עם התפתחות הגוזלים מצטרפות ללינה בעץ גם הנקבות. עץ הלינה יכול להיות בתוך היישוב או מחוץ לו. לעץ לינה מגיעים בזים ממושבה אחת או ממספר מושבות סמוכות (לצורך העניין נחשב יישוב כמושבה). גודל המושבות בדרך כלל מספר עשרות זוגות. המושבות הגדולות ביותר בשנים האחרונות התקיימו בקיבוץ דליה (כ־90 זוגות בסקר שערך מרכז הצפרות של החברה להגנת הטבע בשנת 2003) ובמחצבה ליד ראש העין (גם כן 90 זוגות, בשנת 2000).
בדרום אפריקה נערכות מדי שנה ספירות בזים על עצי הלינה בחודשי החורף. מספר הבזים הלנים שם על עץ לינה מגיע לאלפים. בשנת 2007 נמצאו 28,600 פרטים בלינה משותפת בסנגל.
התמעטות הבז ופרויקטים לשמירתו

שכיחות המין- נדיר למדי. מעמד המין הוגדר פגיע בארץ ובעולם, לאחר שאוכלוסייתו הידלדלה בצורה מדאיגה במחצית השנייה של המאה העשרים. בשנים האחרונות התייצבה המגמה וחלק מהאוכלוסיות החלו להתאושש, ולכן הוסר המין מרשימת המינים שבסיכון של IUCN. בישראל ירד מספרו מכ-3,000 זוגות מקננים שהיו בתחילת המאה ה-20 לכ-600 בלבד כיום - 20% מהאוכלוסייה המקורית, והמין עדיין מוגדר כפגיע. אוכלוסיית הבז האדום נפגעה מהרעלות בשנות השישים. גורמים נוספים המשפיעים על האוכלוסייה הם צמצום השטחים הפתוחים המשמשים לו כאזורי ציד ואובדן מקומות קינון במבנים ישנים עקב שיפוצם.
מרכז הצפרות של החברה להגנת הטבע עורך סקרים לניטור גודל האוכלוסייה ויזם פרויקטים חינוכיים העוסקים בשימור הבז האדום יחד עם חברת החשמל והמועצות האזוריות:
במועצה האזורית אלונה מתקיים מאז שנת 1996 פרויקט על שם תרצה קרן, שהייתה שותפה להקמתו וריכזה אותו עד שנפטרה ממחלה קשה. כיום, הפרויקט מנוהל על ידי ד"ר אדיב גל ומובל על ידי בית הספר תל'י אלונה ובמסגרתו בונים תלמידי כיתות ה תיבות קינון המוצבות במושבי המועצה. שיא הפרויקט ביום סל"ת (סיורים ללא תשלום), המתקיים בשבת בסוף מאי או בתחילת יוני. ביום זה מדריכים התלמידים את הקהל הרחב (כרגיל מגיעים ליום זה כ־1,000 מבקרים מכל הארץ) ומציגים את הבזים ואת הפעילות החינוכית. באביב 2010 הציבה חברת השמירה G4S-ישראל ארבע מצלמות אבטחה שהעבירו בתקופת הקינון, שידור חי לרשת האינטרנט 24 שעות ביממה מתוך תיבות הקינון שהוצבו במועצה במסגרת פרויקט השימור.
במועצה אזורית מגידו, שבה נמצא ריכוז הבזים הגדול בארץ, מתקיימת הפעילות בשני בתי ספר: עומרים שליד קיבוץ עין השופט והתקווה שבמושב אליקים. הפרויקט מתרכז בהעלאת מודעות הקהילות לחשיבות השמירה על הבזים וביצירת אתרי קינון חלופיים לקינים המסורתיים שאובדים עקב שיפוץ גגות. שיכון בזים מיוחד נבנה בבית ספר התקווה כששופץ גג מבנה וניתן לצפות בשידור חי משלושה קינים הפעילים בו. בבית ספר עומרים מוקם בניין כיתות חדש וגם בו משולבים קינים לבזים.
הערות שוליים

↑  בז אדום באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  IUCN
↑  שומרים על הבז האדום בשידור חי, באתר nrg‏, 13 באפריל 2010
↑  אתר הבז האדום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562932605171 
זכר בוגר
נקבה במעוף (אפשר להבחין בטפרים הבהירים המבדילים אותה מהזכר)
זיווג בז אדום, דרום צרפת
זכר בעת מנוחה
בז אדום על ענף בהודו
ביל ווקר

ויליאם "ביל" ווקר (באנגלית: William "Bill" Walker; נולד ב-16 באפריל 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי עצמאי, אשר כיהן כמושל אלסקה בשנים 2014–2018. הוא יליד אלסקה השני שכיהן בתפקיד זה.
ביוגרפיה

ווקר נולד בפיירבנקס שבאלסקה, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. הוא למד לתואר ראשון במשפטים בקולג' לואיס & קלארק (Lewis & Clark College) שבאורגון. ב-1978 נבחר לראשות עיריית ואלדז, עיירה קטנה במרכז אלסקה, ושירת בתפקיד זה למשך שנה. לאחר מכן המשך לשרת כחבר במועצת העיר ולבסוף כתובע הכללי של העיר וכאחראי על התחום המשפטי ברשות הגז של אלסקה.
בתחילת דרכו הפוליטית היה חבר ווקר במפלגה הרפובליקנית, ואיתגר את המושל המכהן שון פארנל בפריימריז הרפובליקנים, אך לא גבר עליו וקיבל רק 34% מן הקולות. הוא התמודד גם בבחירות למושל ב-2014 כשהפעם רץ כעצמאי. תחילה עמדו במרוץ למושל שלושה מועמדים: המושל הרפובליקני המכהן, ווקר ומועמד המפלגה הדמוקרטית. בספטמבר 2014 הודיע ווקר, במסיבת עיתונאים משותפת עם המועמד הדמוקרטי בריאן מאלוט, כי החליטו השניים על ריצה משותפת בבחירות, כשווקר מועמד למושל ומאלוט לסגן המושל. בסופו של דבר, גבר ווקר על המושל המכהן בבחירות הכלליות בנובמבר 2014, לאחר מרוץ צמוד.
ב-1 בדצמבר 2014 הושבע לתפקידו כמושל אלסקה. במהלך כהונתו, ביולי 2015, השתמש בסמכותו והרחיב את המדיקייד (שירותי בריאות עבור אוכלוסיות עניות), כך שאזרחי המדינה זכאים מעת זו להטבות פדרליות כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה. ב-16 באוקטובר 2018, התפטר מתפקידו סגן המושל ביירון מאלוט, לאחר שלטענתו העיר הערות לא הולמות כלפי אישה. שלושה ימים לאחר מכן הודיע ווקר כי משהה את מסע הבחירות מחדש שלו לתפקיד מושל, ועל תמיכתו במועמד הדמוקרטי, מארק בגיץ'. ב-3 בדצמבר סיים באורח רשמי את תפקידו, והוחלף במייק דאנליבי הרפובליקני.
ווקר מתגורר עם אשתו באנקורג', ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  Alaska Governor Moves to Expand Medicaid, הוול סטריט ג'ורנל, 16 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1178548198  LCCN: no2015039348  VIAF: 315534225   WorldCat (עם VIAF): 315534225
ארמדיל שעיר

| ארמדיל שעיר |
| --- | --- |
 ארמדיל שעיר הררי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: ארמדילאים
משפחה:: ארמדיליים
סוג:: ארמדיל שעיר
שם מדעי
 Chaetophractus ‏פיטזינגר, 1871

ארמדיל שעיר (שם מדעי: Chaetophractus) הוא סוג של ארמדיל שכולל את המינים הבאים:
ארמדיל שעיר האנדים (chaetophractus nationi)
ארמדיל שעיר צווחני (chaetophractus vellerosus)
ארמדיל שעיר הררי (chaetophractus villosus)
כל המינים בסוג ארמדיל שעיר חיים ביבשת אמריקה.
בראטסק

בראטסק (ברוסית: Братск) היא עיר על נהר האנגרה במחוז אירקוטסק שברוסיה.