stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה דיין
קריירה פוליטית (1959–1981) > במלחמת יום הכיפורים (1973) > "חורבן הבית השלישי"

בריאיון שנתן ארנן עזריהו, יועצו של השר ישראל גלילי, לאבנר כהן, תיאר עזריהו התייעצות שקיימה ראש הממשלה, גולדה מאיר, עם השרים דיין, גלילי ויגאל אלון, בצהרי 7 באוקטובר 1973, היום השני למלחמת יום הכיפורים, לאחר שקיבלו סקירה מהרמטכ"ל דוד אלעזר. בסופה של התייעצות זו הציע דיין, לקיים, לנוכח חומרת המצב בחזיתות, הפגנה של יכולתה הגרעינית של ישראל. השרים אלון וגלילי התנגדו בתוקף להצעה, וזו נדחתה על ידי ראש הממשלה, גולדה מאיר, שאמרה לדיין: "תשכח מזה".
ב-7 באוקטובר אחר הצהריים, שב דיין לתל אביב מביקור אצל האלוף גונן בחזית הדרום. בשדה דב שמע אותו אחד האלופים מדבר על הפסד או חורבן "הבית השלישי".
לאחר שני ימי מלחמה נראה היה כי מצבה של מדינת ישראל הוא בכי רע. הצבא המצרי פתח במבצע באדר לחציית תעלת סואץ וניתק את מעוזי התעלה. מתקפת הנגד של 8 באוקטובר כנגד המצרים נכשלה. מאות טנקים ועשרות מטוסים אבדו בימי הלחימה הראשונים, ובצפון נערכו קרבות בלימה קשים, כאשר בשלבים מסוימים נפרץ הקו הישראלי, אך הסורים לא ניצלו את ההצלחה לפלישה לגליל.
בישיבת הממשלה שנערכה באותו יום, 8 באוקטובר 1973, זעזע דיין את הממשלה כשסיפק מידע על המצב לאשורו (וזאת בשעה שהתעמולה הרשמית דיברה על ניצחונות ועל אווירה של "נשבור להם את העצמות"). דיין הציע נסיגה לאזור שארם א שייח, והקמת קו "בשליש המערבי של סיני". מאוחר יותר, בישיבת "ועדת העורכים" של העיתונות דיווחו העיתונאים שנכחו בישיבה, שדיין נסך תחושה כללית של הלם ואובדן עשתונות, ובאופן כללי על "חורבן הבית השלישי". דיין הודיע כי באותו ערב יופיע בטלוויזיה, וימסור את האמת לציבור. גולדה מאיר מנעה אותו מכך, ובמקומו הופיע האלוף אהרן יריב, שהעביר מסר מתון וזהיר.
8 באוקטובר נחשב כנקודת השפל החמורה ביותר שאליה הגיע דיין, ולאחריה הצליח להתעשת. הצעתו לנסיגה של הכוחות מהשליש המערבי של סיני לא התקבלה. רב-אלוף חיים בר-לב הצליח לייצב את המצב בחזית דרום (הוא גויס לסייע, לאחר שכבר שימש בתפקיד שר המסחר והתעשייה, ונתמנה למפקד חזית הדרום, מעל ראשו של שמואל גונן (גורודיש) שלא הצליח לכפוף למרותו את מפקדי האוגדות ובכך איבד שליטה על החזית), ובצפון הצליח צה"ל לבלום את המתקפה הסורית, ואף להעביר את הלחימה לשטח סוריה. בקרב השריון ב-14 באוקטובר הצליח צה"ל לשבור את התקפת השריון המצרי, ובלילה שבין 15 באוקטובר ו-16 באוקטובר פתח צה"ל במבצע אבירי לב שבמסגרתו חצתה אוגדה 143 בפיקודו של אריאל שרון את התעלה. הפסקת האש ב-24 באוקטובר סיימה למעשה את המלחמה.
על תפקודו של דיין במהלך אירועים אלו כתב חיים הרצוג:
לעומתו, כתב אברהם אדן על מסקנותיו של דיין ב-8 באוקטובר בערב:
לעומת דיין, גילו אחרים כדוד אלעזר, חיים בר-לב ואריאל שרון חוסן נפשי ונחישות, שהיה בה כדי לסייע לכוחות הלוחמים להחזיק מעמד אל מול המתקפה הכבדה, ולסיים את המלחמה כאשר צה"ל מצוי בשטחן של סוריה ומצרים, והארמייה השלישית המצרית מכותרת בסיני ונתונה בסכנת מוות מצמא.
קריירה פוליטית (1959–1981) > במלחמת יום הכיפורים (1973) > ועדת אגרנט

לאחר המלחמה המשיך דיין לשמש כשר הביטחון, ואף ניהל את המשא ומתן על הסדרי הביניים עם מצרים ועם סוריה. הבחירות לכנסת השמינית, אשר נדחו בשל המלחמה, התקיימו ביומה האחרון של שנת 1973. המערך זכה ב-51 מנדטים, וגולדה מאיר החלה במלאכת הרכבת הממשלה. מלאכה זו נמשכה למעלה מחודשיים, לא מעט בשל העובדה כי רבים מן השרים לא היו מוכנים לכהן בממשלה שבה משמש דיין בתפקיד שר הביטחון. דיין הודיע על פרישתו מן התפקיד, אך "לאחר הפצרות גולדה" שב וקיבל את התפקיד לידיו. בכנס סגל הפיקוד העליון, שנערך בפברואר 1974, בבסיס חיל האוויר חצור להפקת לקחים ממלחמת יום הכיפורים, עלה אל"ם גדעון מחניימי על הבמה ונוכח ראש הממשלה גולדה מאיר ודרש במפגיע משר הביטחון משה דיין להתפטר בשל מחדליו טרם המלחמה ובמהלכה באומרו – "אם זו הגרסה שלך, אין לי אמון בך". מחניימי התבקש לא להגיע ליומו השני של הכנס, בעקבות דרישת דיין, וקידומו הצבאי נבלם. הממשלה החדשה הושבעה ב-10 במרץ 1974.
ב-1 באפריל 1974 הוגש לממשלה דו"ח הביניים של ועדת אגרנט שמונתה לחקור את אירועי מלחמת יום הכיפורים. הוועדה המליצה על הפסקת כהונתו של דוד אלעזר כרמטכ"ל, וקבעה קביעות קשות ביותר באשר למערך המודיעין, ולראשו אלי זעירא, וכן באשר לאלוף שמואל גונן. באשר לדיין קבעה הוועדה כי הוא אינו נושא באחריות אישית, שכן נשמע לעצת הדרג הצבאי, ולא הייתה עליו חובה לגבש דעה משלו, העומדת בסתירה להערכות גורמי הצבא.
ההחלטה להסיר את האחריות מעל כתפי הדרג המדיני התקבלה בתדהמה ובהלם. רבים קראו להתפטרותם המיידית של גולדה ושל דיין. נראה היה לציבור כי אלעזר משמש כשעיר לעזאזל של הדרג המדיני, וכי הוא נושא לבדו כמעט באחריות לה צריכים להיות שותפים רבים יותר. הפגנות רבות מול הכנסת ביטאו את מחאתו וזעמו של הציבור. עוד בפברואר 1974 פצח קצין מילואים בשם מוטי אשכנזי בשביתת רעב אל מול משרד ראש הממשלה בדרישה להדיח את דיין. אל דגלו של אשכנזי, ושל קצין נוסף, אסא קדמוני, הצטרפו אלפים.
לאחר פרסום הדו"ח לא הייתה יכולה עוד גולדה מאיר לשאת בלחץ הציבורי, והודיעה על התפטרותה. לאחר שיח ושיג פוליטי הוחלט כי את תפקיד ראש הממשלה יקבל יצחק רבין. אך בכך לא היה די. הלחץ על דיין להתפטר ולא לשמש בתפקיד בממשלת רבין היה כבד. שרי אחדות העבודה, יגאל אלון וישראל גלילי, הודיעו כי לא ימשיכו לשבת בממשלה אם ימשיך דיין לשבת בה. על דיין הופעל לחץ שלא להתייצב לישיבות הממשלה, על אף שהמדובר בממשלת מעבר, אשר על פי החוק לא ניתן להתפטר ממנה. משהוצגה הממשלה החדשה בראשותו של רבין, ב-3 ביוני 1974, נעדר שמו של דיין מרשימת השרים, לראשונה מאז 1967.
בשנת 1976 התמנה לעורך עיתון יומי חדש בשם "היום הזה" שהוקם על ידי מספר אנשי עסקים, בהם אליעזר ז'ורבין. העיתון הופיע כשלושה חודשים בלבד בטרם נסגר.
ימיו האחרונים ומותו (1979–1981)

כאשר פרש דיין מממשלת בגין, היה כבר בסוף ימיו. מחלת סרטן המעי הגס קיננה בגופו. המחלה התגלתה בחודש יוני 1979, ולאחר ניתוח קשה שב דיין לעבודתו. אל הבחירות לכנסת העשירית, שהתקיימו בסוף יוני 1981, רץ בראש "תל"ם" (תנועה להתחדשות ממלכתית), רשימה עצמאית שזכתה בשני מנדטים, עבורו ועבור חבר הכנסת מרדכי בן-פורת.
ב-6 באוקטובר 1981, יום השנה השמיני למלחמת יום הכיפורים, נרצח אנואר סאדאת. לאחר הרצח התראיין דיין לערוץ הראשון וסיפר על סאדאת. זו הייתה הופעתו האחרונה בטלוויזיה.
ב-15 באוקטובר חש כאבים חזקים בחזה ואושפז בטיפול נמרץ במרכז הרפואי שיבא. מאוחר יותר התברר שהיה זה התקף לב. למחרת, ליל שבת, חול המועד סוכות ה'תשמ"ב, 16 באוקטובר 1981, נפטר דיין בשעה 20:00. על פי בקשתו נטמן בטקס צנוע בבית העלמין בנהלל, כאשר קברו משקיף על נופו של עמק יזרעאל, שבו גדל. במקומו נכנס לכנסת בן דודו, חבר הכנסת יגאל הורביץ.
לאחר מותו, לצד שבחים רבים, העיתונים הישראלים השמיעו ביקורות מסתייגות, תוקפניות וארסיות. חיצי הביקורת העיתונאיים המושחזים שננעצו בדיין הפכו את סיקור מותו לאירוע תקשורתי מורכב וטעון. מחד גיסא, הוא הוצג כ"זאב בודד" ו"סוס-פרא" אשר ירד מן הבמה הציבורית מבודד, מתוסכל וחולה. מצד שני, לא נשכחה תרומתו ודימויו הציבורי כחלוץ, כ"צבר" קלאסי, כאסטרטג צבאי אימתני ומזהיר וכמדינאי יצירתי ומבריק שלקח חלק בחתימת הסכם השלום עם מצרים.
זכרו של דיין מונצח במקומות רבים במדינת ישראל. רחובות ראשיים בערים הגדולות נושאים את שמו, כמו גם המרכז ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב ומתחם המכללות הצבאיות ("מחנה דיין") בגלילות.
אישיותו וחייו הפרטיים

על אף שהגדיר עצמו כאתאיסט, דיין חש זיקה אל התנ"ך, ואף כתב ספר בשם "לחיות עם התנ"ך". בשנת 1952 נתפס לתחביב הארכאולוגיה, לאחר שמצא באקראי בתל א-צפי כדים עתיקים שנחשפו לאחר שיטפון. הוא ביצע, בעודו במדים, חפירות ארכאולוגיות בלתי חוקיות, ואף עמד בקשר עם שבטי הבדואים, והיה רוכש מהם עתיקות. תחביב זה הביא כמעט למותו, כאשר במרץ 1968 התמוטטה חפירה ארכאולוגית בגבול חולון-אזור בעת ששהה בה, והוא נקבר תחתיה אך ניצל ממוות. יעקב פרי, לימים ראש השב"כ, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל, ואז רכז שטח צעיר, מספר בספרו "הבא להורגך" כי דיין השתמש באנשי שב"כ בעת שיצא לחפור באופן לא חוקי אתר ארכאולוגי בשטחים. אהבתו לחפצי ארכאולוגיה הייתה כה מפורסמת עד כי אנשים הקרובים אליו נהגו לצאת ולחפש בשבילו עתיקות.
ביקורת רבה הוטחה בו בשל העובדה שאת ממצאיו שמר לרוב לעצמו, ולמעשה היה שודד עתיקות. כנגד דיין הוגשו תלונות רבות על הפרות חוק אלו, שלא טופלו. בעקבות תלונה שהוגשה נגדו בתחילת 1965 זומן דיין לגביית עדות בתחנת המשטרה, אך הוא הגיע להסדר עם ראשי אגף העתיקות והמוזיאונים, שבו הבטיח שלא יפר את פקודת העתיקות (שהייתה הבסיס לחוק העתיקות שנחקק ב-1978), והסדר זה מנע את העמדתו לדין. דיין התייחס לטענות כנגדו בבוז, וגישתו הייתה כי הוא מוכן תמיד להסיר את חסינותו ולעמוד למשפט. רחל דיין, אשתו השלישית, ירשה ממנו את האוסף הארכאולוגי שלקח לעצמו בפעילות של שוד עתיקות, ומכרה למוזיאון ישראל תמורת מיליון דולר.
טענות לגבי זלזולו של דיין בחוק נשמעו גם בתחומים אחרים. אורי אבנרי, עורך "העולם הזה" טען כי בעקבות ביקורת שפרסם בשנת 1953 על משה דיין, שלח זה חיילים ששברו את ידיו באמצעות טוריה.
אישיותו וחייו הפרטיים > נשותיו

בשנת 1934 דיין פגש בבית הספר החקלאי ברות שוורץ, והשניים נישאו ב-12 ביולי 1935. לאחר סיום לימודיו בבית הספר המשיך בעבודת האדמה במסגרת קבוצה חקלאית של בני נהלל שנקראה "שמרון".
לפני נישואיו עם רות, נישא דיין בנישואים פיקטיביים לווילהמינה (מימי). מימי הייתה חברה של רות ולמדה איתה בבית הספר החקלאי בנהלל. תוקף האשרה של מימי עמד לפקוע והיה חשש ששלטונות המנדט יגרשו אותה חזרה לגרמניה. טקס הנישואין נערך בנהלל אצל הרב המקומי. כאשר תכננו רות ומשה להינשא, הסתבר כי עליו להתגרש ממימי, וכך היה.
בחייו האישיים ניהל דיין מספר מערכות יחסים עם נשים, במקביל לחיי נישואיו לרות דיין, אשר נחשפו ויצרו שערוריות זוטא. בשנת 1963 פרסמה אישה בשם הדסה מור ספר בשם "דרכים לוהטות" שבו פירטה את יחסיה עם דיין. מור הייתה אשתו של דב ירמיה, סגן-אלוף בצה"ל וידיד נעוריו של דיין עוד מימי נהלל. הבעל הנבגד פנה אל בן-גוריון בדרישה שינקוט צעדים כנגד דיין, ונענה שאף דוד המלך נשאר בתפקיד מלך ישראל לאחר שנחשפה פרשת האהבים עם בת שבע, וכי העם הבריטי לא הדיח את הוריישו נלסון לאחר שנתגלה כי זה לקח לו לפילגש את אמה המילטון, אשת השגריר הבריטי בנאפולי.
בפרשה נוספת, שאירעה בתחילת שנות השבעים, בעת שדיין כיהן כשר הביטחון, נסחט דיין על ידי אישה בשם אלישבע צ'יזס, צעירה כבת עשרים שעמה קיים יחסי מין במשך זמן מה. הפרשה נתקלה בישראל בקשר של שתיקה, פרט לפרסום בשבועון "העולם הזה", שכינה אותה "פרשת אלישבע" (היא פורסמה גם בשבועון הגרמני "שטרן"). בקרב הציבור הרחב לא הצליחו מעלליו המיניים של דיין לפגוע בתדמיתו, ונהפוך הוא, הדבר נראה בעיני חלק מהציבור כסממן של גבריותו והתעלמותו מן המוסכמות.
אחת מפרשיות האהבים שניהל התגבשה לבסוף לכדי קשר שנמשך במשך שנים רבות ולבסוף לחיי נישואין. רחל לבית כורם, שיחסיה עם משה החלו בשנת 1957, בהיותה נשואה לגבר אחר, הייתה לאשתו השלישית ביוני 1973, לאחר שבסוף 1971 התגרש מרות דיין, לאחר 37 שנות נישואין. רחל נותרה לצדו בשנותיו האחרונות עד מותו ונפטרה ב-22 במרץ 2021 בגיל 94.
סבוכים היו גם יחסיו של דיין עם בני משפחתו הקרובים – ילדיו יעל, אודי ואסי. יעל תיעדה את מערכת היחסים הסבוכים במשפחה בספרה "אבי, בתו". העיתונות התעניינה תמיד בנעשה במשפחה זו. בריאיון למוסף של "ידיעות אחרונות" התייחס אסי דיין לתופעה זו: "אבי, בתו, אמי, בתה, אחותו, אחיה, אבי. תמיד עם הפנים למשפחה והתחת למשפחה". העיתונות לא החסירה דבר מן הנעשה במשפחה: הסכסוכים לאחר פתיחת צוואתו של דיין, התמכרותו לסמים של אסי ויחסיו עם הנשים בחייו, והקריירה הפוליטית של יעל. כיום אף בן הדור השלישי למשפחה זו, ליאור דיין, עיתונאי וסופר, משמש מוקד להתעניינות ציבורית. בני משפחה מפורסמים נוספים הם עזר ויצמן שהיה נשוי לראומה, אחותה של רות דיין; שר האוצר לשעבר, יגאל הורביץ, שהיה בן דודו של דיין; חבר הכנסת ומזכיר תנועת המושבים לשעבר, עמוס הדר (אחיו של יגאל הורביץ); ואחייניו של דיין המשורר יהונתן גפן, בנה של אביבה אחותו של משה (אבי השחקנית שירה גפן והזמר אביב גפן), האלוף במילואים עוזי דיין והעיתונאי סער דיין, בנו של אודי.
ענף נוסף של המשפחה (אחי סבו של דיין) היגר לארגנטינה ומשם הקשר המשפחתי עם אילנה דיין (מגישת תוכנית התחקירים עובדה בקשת 12), דני דיין (יו"ר יד ושם) ועוד.
ספריו

יומן מערכת סיני, הוצאת "עם הספר", תל אביב, 1965
מפה חדשה יחסים אחרים, הוצאת שקמונה, 1969
אבני דרך, אוטוביוגרפיה, הוצאת עידנים, ירושלים, 1976
יומן וייטנאם. 1978
לחיות עם התנ"ך, הוצאת עידנים, ירושלים, 1978
הלנצח תאכל חרב: שיחות השלום – רשמים אישיים, ספרי ידיעות אחרונות, הוצאת עידנים, (1981)
משה דיין על תהליך השלום ועתידה של ישראל: דברים בכנסי הבמה לברורים מדיניים וחברתים, ערך והקדים: נתן ינאי, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ח, 1988, (299 עמודים).
34 שנים לאחר מותו של דיין יצא לאור הספר מכתבי אהבה – משה דיין בעריכת מרדכי נאור (הוצאת ידיעות אחרונות, 2016), ובו מכתבים שכתב דיין במשך 37 שנים (1934–1971) לאשתו רות.
לקריאה נוספת

הדיונים לקראת מינוי משה דיין לרמטכ"ל – נובמבר-דצמבר 1953 – רקע, מהלכים ולקחים, באתר צה"ל, 15 בנובמבר 2021
אריה חשביה, עין אחת למארס: משה דיין: קורות חייו, הוצאת אחיאסף, 1959. (הספר בקטלוג ULI)
הדסה מור, דרכים לוהטות, הוצאת קוץ, 1963. (הספר בקטלוג ULI)
יהודה הראל, הלוחם: חייו ועלילותיו של משה דיין, הוצאת מוקד, 1968. (הספר בקטלוג ULI)
יהודה הראל, המצביא והמדינאי: משה דיין, הוצאת מוקד, 1968. (הספר בקטלוג ULI)
פנחס יורמן (עורך), משה דיין – דיוקן, הוצאת מסדה, 1969. אלבום תצלומים בצירוף מובאות מדברי דיין ודברי לוואי מאת העורך. הופיע גם באנגלית (1968) ובפורטוגזית (1969). (הספר בקטלוג ULI)
שבתי טבת, משה דיין, הוצאת שוקן, 1971. (הספר בקטלוג ULI) ספר זה תורגם לאנגלית על ידי דוד זינדר: Moshe Dayan, The Soldier, the Man, the Legend by Shabtai Tevet, Widenfeld & Nicholson, 1971 (הספר בקטלוג ULI)
חיים הרצוג, מלחמת יום הדין, הוצאת עידנים, 1975. (הספר בקטלוג ULI)
זאב שיף, איתן הבר, אריה חשביה, לקסיקון לביטחון ישראל, זמורה, ביתן, מודן הוצאה לאור, 1976, עמוד 133–137. (הספר בקטלוג ULI)
יעקב ארז, אילן כפיר, שיחות עם משה דיין, הוצאת מעריב, 1981. (הספר בקטלוג ULI)
אבנר פלק, משה דיין האיש והאגדה: ביוגרפיה פסיכואנאליטית, הוצאת כנה, 1985. (הספר בקטלוג ULI)
יעל דיין, אבי, בתו, מאנגלית: יעל דיין, ז'אנה גור, הוצאת עידנים, 1986. (הספר בקטלוג ULI)
אריה בראון, משה דיין במלחמת יום הכיפורים, הוצאת עידנים, 1992. (הספר בקטלוג ULI)
אהוד בן עזר, אומץ: סיפורו של משה דיין, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997. (הספר בקטלוג ULI)
תום שגב, 1967 – והארץ שינתה את פניה, כתר הוצאה לאור, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
מרדכי בר-און, משה דיין: קורות חייו 1981-1915, הוצאת עם עובד, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
נאורה ברנח-מטלון, מקום טוב בצד, הוצאת כותרים, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
רמי טל, "משה דיין – חשבון נפש", המוסף לחג של ידיעות אחרונות, 27.4.1997.
נתן ינאי, משה דיין – דרכו כאיש פוליטי, טפר – הוצאה לאור, 2022. (הספר בקטלוג ULI)
איתן שמיר, משה דיין: התפתחותו של אסטרטג, הוצאת מערכות ומודן, 2023.
גיא אביעד, הרמטכ"לים – ראשי המטה הכללי של צה"ל בשנים 1948–1963, הוצאת מודן, 2021.
Martin van Creveld, Moshe Dayan, Weidenfeld & Nicolson, 2004. (הספר בקטלוג ULI)
Mordechai Bar-On, Moshe Dayan: Israel's Controversial Hero, Yale University Press, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
מקאן תל אביב

| --- | --- |

בניין משרדי "מקאן תל אביב" ברמת החייל
בניין משרדי "מקאן תל אביב" ברמת החייל
 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת
 מייסדים:  אבנר בראל, צבי פרידמן, אריה רוטנברג ודן חיון
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־46 שנים)
 חברת אם:  מקאן
 מיקום המטה:  ראול ולנברג 2 א’, רמת החייל, תל אביב
 מוצרים עיקריים:  תקשורת שיווקית, פרסום, אינטרנט, מדיה, הפקות, מגזרים.
 יו"ר:  עמית משיח
 מנכ"ל:  אתי עבדי
 עובדים:  כ-500
  
 מקאן תל אביב
מקאן תל אביב היא קבוצת הפרסום, הדיגיטל והמדיה הגדולה והמובילה בישראל. מקאן נמצאת בבעלות מלאה של אומניקום (Omnicom Group Inc), קבוצת הפרסום והשיווק הגדולה בעולם והיא משמשת כנציגות הישראלית של "מקאן" העולמית, הפועלת ביותר מ-130 מדינות ולמעלה מ-160 סוכנויות.
היסטוריה

קבוצת מקאן קמה על יסודות משרד הפרסום המקומי "קשר בראל" שהוקם על ידי אבנר בראל, אריה רוטנברג וצבי (שישקו) פרידמן.
בשנת 1995 מונה אילן שילוח למנכ"ל המשרד והוביל שינוי אסטרטגי שהפך את קשר בראל מסוכנות בינונית (מדורגת במקום השישי בענף) לסוכנות המובילה בישראל תוך שנתיים בלבד.
בשנת 1998 נחתם הסכם עם מקאן העולמית, במסגרתו רכשה הקבוצה 20% ממניות הסוכנות. בשנת 2001, הגדילה מקאן את החזקותיה, רכשה את מניות השותפים המקוריים של קשר בראל, והמשיכה במודל בעלות משותף עם אילן שילוח. באותה שנה מונו שירה מרגלית ואורן פרנק למנכ"לים משותפים וכיהנו בתפקיד עד שנת 2008.
בשנת 2004 נחשף כי המשרד היה מעורב בפרשת האי היווני והיה אמור להשתכר 3.8 מיליון דולר משירותי ייעוץ לפרויקט.
בשנת 2009 מונתה איריס בק למנכ"לית המשרד וכיהנה בתפקידה 4 שנים.
בשנת 2011 מכר אילן שילוח את יתרת מניותיו, מה שהפך את מקאן העולמית לבעלים המלאים של קבוצת מקאן בישראל.
בשנת 2012 מונה ריצ'י האנטר למנכ"ל המשרד וכיהן בתפקיד 3 שנים.
בשנת 2015 מונה עמית משיח למנכ"ל החברה.
במהלך כהונתו ביצע משיח רה-ארגון מקיף בקבוצה, שכלל בניית הנהלה חדשה ושדרוג של תהליכים עסקיים ואסטרטגיים. תחת ניהולו הכפילה הקבוצה את גודלה והתרחבה לתחומי פעילות נוספים, תוך שהיא מבססת את מעמדה כמובילת שוק בכל תחומי פעילותה.
בנוסף, מקאן ממשיכה לפעול להרחבת עסקי הקבוצה כאשר נכון ל-2025 מחצית מהכנסותיה של הקבוצה מגיעות מפעילות גלובלית.
היסטוריה > אבני דרך מרכזיות

לאורך השנים מקאן ביססה את מעמדה באמצעות מספר מהלכים אסטרטגיים:
הטמעת חשיבה אסטרטגית בפרסום – יצירת מהלכים תקשורתיים המבוססים על אסטרטגיה שיווקית ותקשורתית ובניית מותגים איקונים, מעבר להתמקדות ביצירת קמפיינים קריאייטיבים בלבד.
מהלך זה הוביל לבניית והצלחת מותגים מובילים כמו קוטג תנובה, פלאפון, האגיס ויופלה.
מהפכת המדיה המסחרית – עם הקמת הטלוויזיה המסחרית בארץ, מקאן הייתה הראשונה[דרוש מקור] לזהות את הפוטנציאל כפלטפורמת פרסום מרכזית. כפועל יוצא הוקמה יוניברסל מקאן, חברת המדיה הראשונה בישראל שפיתחה מודל פרסום ייעודי לפלטפורמה זו.
מהפכת הדיגיטל – בשנת 2006 הקימה קבוצת מקאן את מקאן דיגיטל, בהובלת אמיר וייס, מתוך מטרה להפוך לחברת השיווק הדיגיטלי הגדולה בישראל. המהלך התבסס על רכישת חברות שונות ששולבו בהצעת ערך כוללת ומקיפה ללקוחות הקבוצה.
מהפכת ה-Search – עליית מנועי החיפוש שינתה את כללי המשחק בעולם הדיגיטלי. קבוצת מקאן זיהתה את הפוטנציאל הגלום במהפכה זו ובשנת 2010 רכשה את חברת קומפיוקול, בראשות אופיר כהן (המכהן כיום כמנכ"ל מקאן דיגיטל). מהלך זה אפשר יצירת מודל עבודה הוליסטי, המשלב בין יצירת ביקושים לאיסופם בערוצים הדיגיטליים.
מהפכת ה-Ad Tech – כניסת טכנולוגיות מתקדמות לעולם הפרסום אפשרה למקאן להתרחב לשוק הפרסום הדיגיטלי הבינלאומי. כחלק מהאסטרטגיה, רכשה הקבוצה את חברת הסטארטאפ סקינדו, בהובלת רותם שאול ואיל בצלאל. רכישה זו הובילה להקמת פרימיס, הנחשבת כיום לאחת החברות המובילות בעולם בתחום Video Discovery.
מהפכת ה-Data – בשנת 2020 ייסדה קבוצת מקאן, בשיתוף עם MRM העולמית, את MRM Israel – חברה המתמחה בשיווק מבוסס מערכת יחסים (Relationship Marketing). החברה עוסקת בבניית קהלים על בסיס מקורות מידע מרובים, ניהול מסעות לקוח ופיתוח מערכות יחסים בין מותגים לצרכנים.
פעילות הקבוצה

קבוצת מקאן מספקת פתרונות שיווקיים מקיפים עבור לקוחותיה, לרבות פיתוח אסטרטגיות שיווקיות, ניהול מותגים, פרסום במדיה מסורתית, דיגיטלית וחברתית וכן פתרונות מבוססי דאטה ליצירת חווית לקוח מיטבית.
חזון הקבוצה הוא לייצר צמיחה דרמטית עבור לקוחותיה באמצעות בניית מותגים והגדלת ביקושים.
מטה החברה ממוקם בתל אביב, ומועסקים בו 500 עובדים. בנוסף, לחברה שתי שלוחות נוספות: מקאן ואלי במצפה רמון וספרינג ואלי בצפון הארץ, בהן מועסקים כ-50 עובדים נוספים.
פעילות הקבוצה > לקוחות בולטים

בין לקוחות החברה נמנים:
בנק לאומי לישראל, אל על, תנובה, איקאה, אסם, פרטנר, יוניליוור, פז, מכבי שירותי בריאות, max, לוריאל, סופר-פארם, ביטוח ישיר ופאפאיה גלובל.
חברות הקבוצה

מקאן תל אביב – סוכנות פרסום המתמקדת באסטרטגיה וקריאייטיב. מנכ"ל – אתי עבדי.
יוניברסל מקאן (הוקמה בשנת 2000) – חברת מדיה המתמחה ברכש מדיה בערוצי מדיה מסורתיים כגון: טלוויזיה, רדיו, שלטי חוצות ועיתונות. מנכ"ל – דן אלעזרי.
מקאן דיגיטל (הוקמה בשנת 2007) – מתמחה בניהול אקו-סיסטם דיגיטלי מלא, החל מנכסים דיגיטליים, דרך רכש מדיה (PAID), קריאייטיב, ועד שימוש בדאטה ואנליטיקה מתקדמת. מנכ"ל – אופיר כהן.
פרימיס (Primis) (הוקמה בשנת 2012) – חברת טכנולוגיה המתמחה בפיתוח חוויית וידאו וגילוי תוכן (Video Discovery), עם פלטפורמה ייחודית המשלבת פתרונות מוניטיזציה עבור מפרסמים ופאבלישרים בדיגיטל. מנכ"ל – רותם שאול.
מקאן ואלי (הוקמה בשנת 2013) – משרד פרסום דיגיטלי המשלב פעילות עסקית עם תרומה חברתית, תוך מתן מענה למותגים מובילים בישראל והעסקת עובדים בפריפריה הדרומית.
מקאן טק (הוקמה בשנת 2014) – סוכנות פרסום המתמחה בשיווק גלובלי לעסקים בינלאומיים (Local to Global Agency).
ספרינג ואלי (הוקמה בשנת 2017) – הוקמה מתוך הרצון לספק משרות איכותיות בפרפרייה, ומציעה שירותי פרסום לעסקים בינונים, ארגונים רשויות ועמותות בצפון הארץ.
הישגים ופרסים

מקאן תל אביב זכתה במהלך השנים בפרסים רבים בתעשיית הפרסום, הן בתחרויות בינלאומיות והן בתחרויות מקומיות בישראל.
בשנת 2019, קמפיין ThisAbles עבור איקאה ישראל זכה להכרה בינלאומית בפסטיבל קאן, עם זכייה ב-11 פרסי אריה, כולל גראנד פרי ו-4 פרסי אריה זהב. הקמפיין, ששם דגש על נגישות ושוויון, הפך לאחד הקמפיינים המשמעותיים של מקאן תל אביב.
בשנת 2023, קמפיין Fighting to Remember עבור עמותת זיכרון בסלון זכה גם הוא להכרה בינלאומית בפסטיבל קאן, עם זכייה ב-6 פרסי אריה, כולל 2 פרסי אריה זהב. הקמפיין התמקד בהעלאת המודעות לסיפורי השואה באופן חדשני ומרגש.
בשנת 2023, מקאן תל אביב דורגה במקום הראשון באירופה ובמקום השלישי בעולם בדירוג משרדי הפרסום האפקטיביים של תחרות אפי – ההישג הגבוה ביותר של משרד פרסום ישראלי אי פעם.
במסגרת The Drum Awards for B2B, מקאן תל אביב זכתה בפרס בקטגוריית המיתוג מחדש עבור קמפיין המיתוג של אמדוקס, שבוצע בשיתוף פעולה עם הזמרת נגה ארז. הקמפיין זכה לשבחים על היצירתיות והחדשנות שלו.
בנוסף, מקאן תל אביב זכתה במספר פרסי Golden Drum בינלאומיים.
כפר מרדכי

| --- | --- |
מראה מצפון מזרח
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גדרות
גובה ממוצע: ‎41 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: האיחוד החקלאי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 651 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 628 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) כפר מרדכי(למפת השפלה רגילה) כפר מרדכי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר מרדכי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר מרדכי31°49′53″N 34°45′19″E﻿ / ﻿31.8312764906048°N 34.7553962811459°E﻿ / 31.8312764906048; 34.7553962811459  heמפת היישובים של מועצה אזורית גדרות באדום - כפר מרדכי בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

כְּפַר מָרְדֳּכַי הוא מושב באזור השפלה, ליד המועצה המקומית גדרה, השייך למועצה אזורית גדרות. המושב נקרא על שם מרדכי עליאש, הציר הראשון של מדינת ישראל בבריטניה.
היסטוריה

את היישוב הקימו עולים מאנגליה, מסקוטלנד ומדרום אפריקה, בשנת 1950, על אדמות של הכפר הערבי בשית שנחרב במלחמת העצמאות. אבן פינה למושב הונחה בנובמבר 1950.
המושב משויך לתנועת האיחוד החקלאי.
בשנות החמישים עסקו חברי הכפר בחקלאות וגידולי שדה. בשנות השישים נשתלו פרדסים ומטעים רבים וחלק קטן מהתושבים מצא פרנסתו מחוץ לכפר.
בשנת 1959 הוקמה בכפר מרדכי בריכת השחייה הראשונה באזור השפלה. בריכה זו היוותה אטרקציה עבור כל יישובי וערי הסביבה. 
על מנת להגדיל את מקורות ההכנסה, פתחו חברי הכפר קייטנה ללימוד אנגלית בחודשי הקיץ. ילדי הקייטנה התארחו בבתי התושבים בשעות הערב.
כיום הכפר מונה כ 56 משקים חקלאיים ועוד כ-150 בתים פרטיים. חלק מועט מתושבי הכפר עדיין עוסק בחקלאות הכוללת בעיקר מטעים ולולים. רוב התושבים מוצאים פרנסתם מחוץ לכפר.
רחוב אופייני בכפר
בריכת שחייה נטושה במרכז המושב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  עולי אנגליה מקימים כפר שיתופי, דבר, 13 בפברואר 1950
↑  לפי אתר המועצה המקומית גדרות
↑  הוקם כפר על שם מרדכי עליאש, על המשמר, 20 בנובמבר 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588270605171
רן גורן

| --- | --- |

רן גורן, 2004
 לידה:  19 במרץ 1942 (בן 82) מרחביה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
 טייס  מפקד טייסת   מפקד בסיס חצור  ראש להק המודיעין  ראש להק האוויר   ראש מטה חיל האוויר  ראש אכ"א
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון
 
רן גורן, אוקטובר 1973
רן גורן (נולד ב-19 במרץ 1942) הוא אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כסגן מפקד חיל אוויר וראש אגף כוח האדם. לאחר שחרור מצה"ל פעל כמנכ"ל, כדירקטור וכסופר.
קורות חייו > לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו מצה"ל כיהן במשך שלוש שנים וחצי כמנכ"ל חברת מחצבות אבן וסיד. בשנת 1996 חבר לאהוד ברק ושימש כראש המטה שלו בבחירות הפנימיות של מפלגת העבודה. משנת 2001 הוא בעל השליטה, יו"ר ומנכ"ל בחברת שירגל-כנפיים המפעילה מכללה להדרכת טייסים. לאורך השנים כיהן כדירקטור בחברות שונות בהן כנפיים אחזקות, א. דורי, אינטרגמה וגרינסטון תעשיות. בשנים 2004–2007 עמד בראש אגודת "צוות - ארגון גמלאי צה"ל".
בשנים 2000–2001 עמד בראש ועדה ציבורית שמונתה לבחון חלופות לתפעול נמל התעופה חיפה כנמל תעופה בינלאומי.
ב-2011 יצא לאור ספרו "ורטיגו", רומן מתח שעלילתו נעה בין חוויות הקרב והטראומות של לוחמי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים לבין מערכות יחסיהם האישיות המורכבות בראשית המאה העשרים ואחת. בשנת 2018 יצא לאור ספרו "נעלמים", בהוצאת ידיעות ספרים. בשנת 2022 יצא לאור ספרו השלישי, "דיווח תוצאות: אלפא", ספר אוטוביוגרפי על שירותו הצבאי כטייס קרב וכמפקד.
קורות חייו > חיים אישיים

גורן נישא ב-1964 לרבקה גרוסברד, שאותה הכיר במרחביה, והוא אב לשלושה בנים, טייסי קרב, ולבת הנשואה לטייס קרב.
מתגורר ברמת השרון.