stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-46
זוכים ומועמדים > השחקנית הטובה ביותר

אמה תומפסון – זיכרונות מאחוזת הווארד
ג'סיקה טנדי – עגבניות ירוקות מטוגנות
ג'ודי דייוויס – בעלים ונשים
טרה מוריס – רק לרקוד
זוכים ומועמדים > השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה

ג'ין הקמן – בלתי נסלח
ג'יי דוידסון – משחק הדמעות
טומי לי ג'ונס – ג'י. אף. קיי - תיק פתוח
סמואל וסט – זיכרונות מאחוזת הווארד
זוכים ומועמדים > השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה

מירנדה ריצ'רדסון – משיכה גורלית
מירנדה ריצ'רדסון – משחק הדמעות
קתי בייטס – עגבניות ירוקות מטוגנות
הלנה בונהם קרטר – זיכרונות מאחוזת הווא
זוכים ומועמדים > פרס אלכסנדר קורדה לסרט הבריטי הטוב ביותר

משחק הדמעות - ניל ג'ורדן
זוכים ומועמדים > התסריט המקורי הטוב ביותר

בעלים ונשים - וודי אלן
הקשיבו לשירי – פיטר צ'לסום
בלתי נסלח - דייוויד וב פיפלס
משחק הדמעות - ניל ג'ורדן
זוכים ומועמדים > התסריט המעובד הטוב ביותר

השחקן - מייקל טולקין
ג'י. אף. קיי - תיק פתוח - אוליבר סטון
זיכרונות מאחוזת הווארד - רות פראוור-ג'אבוולה
רק לרקוד - באז לורמן
זוכים ומועמדים > הצילום הטוב ביותר

המוהיקני האחרון  - דנטה ספינוטי
רק לרקוד - סטיב מנסון
פסגת הפחד - פרדי פרנסיס
זיכרונות מאחוזת הווארד - טוני פירס-רוברטס
זוכים ומועמדים > עיצוב התלבושות הטוב ביותר

רק לרקוד  - קתרין מרטין
צ'פלין - ג'ון מולו, אלן מירוז'ניק
המוהיקני האחרון - אלזה זמפרלי
זיכרונות מאחוזת הווארד - ג'ני ביוואן
זוכים ומועמדים > הסאונד הטוב ביותר

ג'י. אף. קיי - תיק פתוח
רק לרקוד
המוהיקני האחרון
בלתי נסלח
זוכים ומועמדים > העריכה הטובה ביותר

ג'י. אף. קיי - תיק פתוח  - ג'ו הטשינג
רק לרקוד - ג'יל בילקוק
השחקן - ג'רלדין פרוני
זיכרונות מאחוזת הווארד - אנדרו מרקוס
פסגת הפחד - תלמה סקונמייקר
זוכים ומועמדים > האפקטים החזותיים הטובים ביותר

המוות נאה לה
הנוסע השמיני 3
באטמן חוזר
היפה והחיה
זוכים ומועמדים > המוזיקה הטובה ביותר

רק לרקוד  - דייוויד הירשפלדר
המוהיקני האחרון - טרוור ג'ונס
הקשיבו לשירי – ג'ון אלטמן
היפה והחיה - אלן מנקן
זוכים ומועמדים > סרט האנימציה הקצר הטוב ביותר

Daumier's Law
זוכים ומועמדים > הסרט הקצר הטוב ביותר

Omnibus
זוכים ומועמדים > האיפור הטוב ביותר

המוהיקני האחרון  - פיטר רוב-קינג
זיכרונות מאחוזת הווארד - כריסטין בוורידג'
צ'פלין - וולי שניידרמן
באטמן חוזר - סטן וינסטון
זוכים ומועמדים > עיצוב ההפקה הטוב ביותר

רק לרקוד  - קתרין מרטין
צ'פלין - סטיוארט קרייג
המוהיקני האחרון - וולף קרגר
זיכרונות מאחוזת הווארד - לוצ'יאנה אריגי
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
יאן ואוטרס

יאן יאקובוס ואוטרס (בהולנדית: Jan Jacobus Wouters, נולד ב-17 ביולי 1960 באוטרכט שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי, בעיקר באייאקס אמסטרדם.
ואוטרס נבחר לכדורגלן השנה בהולנד בשנת 1990.
קריירת מועדונים > אוטרכט

ואוטרס גדל במועדון הכדורגל אוטרכט מליגת העל ההולנדית, שם שיחק בבוגרים החל משנת 1980. עם אוטרכט זכה ואוטרס פעם אחת בגביע ההולנדי, בשנת 1985. ואוטרס סיים את תקופתו באוטרכט בשנת 1986, לאחר שש עונות בקבוצה, בהן כבש 21 שערים ב-186 הופעות.
קריירת מועדונים > אייאקס אמסטרדם

בקיץ 1986 חתם ואוטרס באייאקס אמסטרדם, עמה זכה בתארים רבים, הן בזירה המקומית והן בזירה הבינלאומית. ואוטרס זכה פעם אחת באליפות הולנד, ופעמיים בגביע ההולנדי. בשנת 1987 זכה ואוטרס עם אייאקס אמסטרדם בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על לוקומוטיב לייפציג מליגת העל המזרח גרמנית, משער של מרקו ואן באסטן. בשנת 1992 זכתה אייאקס בגביע אופ"א, לאחר ניצחון בשערי חוץ במפגש כפול מול טורינו, אך ואוטרס היה שותף רק לחצי הראשון של אותה עונה, מאחר שבפגרת החורף חתם בבאיירן מינכן. ואוטרס עזב את אייאקס אמסטרדם לאחר חמש עונות וחצי, בהן הבקיע 21 שערים ב-150 הופעות.
בשנת 1990, לאחר הצטיינות ואוטרס הן באייאקס אמסטרדם והן בנבחרת הולנד, נבחר ואוטרס לכדורגלן השנה בהולנד.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

בפגרת החורף של עונת 1991/92 חתם ואוטרס בבאיירן מינכן, שם שיחק שנתיים, וכבש שישה שערים ב-66 הופעות. גם את באיירן מינכן עזב ואוטרס בפגרת החורף של עונת 1993/94, כאשר בהמשך עונה זו זכתה באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה.
קריירת מועדונים > פ.ס.וו. איינדהובן

בפגרת החורף של עונת 1993/94 חתם ואוטרס בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית, עמה זכה בגביע ההולנדי בשנת 1996, כפי שזכה גם באוטרכט ובאייאקס אמסטרדם. בתום עונה זו, פרש ואוטרס ממשחק פעיל, לאחר שנתיים וחצי באיינדהובן, בהן כבש חמישה שערים ב-52 הופעות.
קריירה בינלאומית

לואוטרס הייתה קריירה בינלאומית עשירה מאוד בנבחרת הולנד, עמה השתתף ביורו 1988, בו זכתה הנבחרת ההולנדית לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ברית המועצות. ואוטרס היה ממצטייני הטורניר, ואף נבחר לנבחרת יורו 1988. בהמשך, ייצג את הולנד גם במונדיאל 1990, יורו 1992 ומונדיאל 1994, שאחריו פרש מהנבחרת, עם ארבעה שערים ב-70 הופעות.
קריירת אימון

לאחר הפרישה, ואוטרס פתח בקריירת אימון, ומילא תפקידים שונים בכל שלוש הקבוצות ההולנדיות בהן שיחק, ואימן אף בקבוצות מחוץ להולנד, כמו גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית וקסימפשה מליגת העל הטורקית. נכון לשנת 2015, ואוטרס משמש כעוזר מאמן בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
תארים

עם אוטרכט:
הגביע ההולנדי: 1984/85
עם אייאקס אמסטרדם:
אליפות ליגת העל ההולנדית: 1989/90
הגביע ההולנדי (2): 1985/86, 1986/87
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1986/87
גביע אופ"א: 1991/92
עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה: 1993/94
עם פ.ס.וו. איינדהובן:
הגביע ההולנדי: 1995/96
עם נבחרת הולנד:
אליפות אירופה בכדורגל: 1988
תארים אישיים:
כדורגלן השנה בהולנד: 1990
יורו 1988: נבחרת הטורניר
יצחק יבנה

| --- | --- |

יצחק יבנה
 לידה:  24 בנובמבר 1923 ט"ז בכסלו ה'תרפ"ד תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  20 בינואר 2022 (בגיל 98) י"ח בשבט ה'תשפ"ב ישראל רעננה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  צחיק
 צאצאים:  עירד יבנה 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1941–1987 (כ־46 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 טייס קרב   מפקד טייסת 107   מפקד טייסת 101   מפקד טייסת 116   מפקד טייסת 105   מפקד בית הספר לטיסה  מייסד ומפקד אית"ן – יחידת איתור נעדרים בצה"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 הקים ועמד בראש אגודת התעופה הכללית בישראל
 
יצחק (צחיק) יבנה (24 בנובמבר 1923 – 20 בינואר 2022) היה מראשוני טייסי חיל האוויר הישראלי ומפקד בית הספר לטיסה של חיל האוויר.
שימש גם כמדריך טיס אזרחי ובכך תרם גם לתעופה האזרחית הפרטית.
ראשית הדרך

יצחק יבנה נולד בתל אביב ליעקב ויונה, אשר עלו מאוקראינה. כשהיה בן שש, עברו לקיבוץ דגניה א', שם גדל עד שבגר. יבנה למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, וב-1943 התגייס לפלמ"ח. בהמשך עבר קורס חבלה וקורס מפקדי מחלקות, וקיבל פיקוד על מחלקה. ב-1946 פיקד על מחלקת החבלה והיה סגן מפקד הפעולה בגשר הזיו, במבצע מרכולת הידוע כ-ליל הגשרים. כמו כן, היה מפקד החבלנים בפיצוץ משטרת שפרעם. ב-1947 למד לטוס והתמנה להיות מפקד מחלקת הטיס של הפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות פיקד על טייסת הנגב. בהמשך נשלח לקורס טיס באקדמיה של חיל האוויר הצ'כוסלובקי, וב-1949 קיבל כנפיים באופן רשמי במסגרת מה שנקרא קורס 1-.
השירות בחיל האוויר

ב-1953 מונה יבנה למפקדה הראשון של טייסת 107, וב-1954 קיבל פיקוד על טייסת הקרב הראשונה – טייסת 101. במבצע קדש ב-1956 פיקד על טייסת 116, טייסת מטוסי המוסטנג, והוביל את המבצע הנועז לניתוק קווי הטלפון בסיני. הניתוק בוצע באמצעות המדחפים והכנפיים של המטוסים, לאחר שהאמצעים שהותקנו לשם כך כשלו. מינואר 1956 עד נובמבר 1957 פיקד יבנה על בית הספר לטיסה של חיל האוויר. בתקופתו בתפקיד הונהג קורס צניחה לחניכים, ומוסדו הצבות חרום. ב-1964 עמד יבנה בראש משלחת צבאית לטנגניקה ולאוגנדה, שמשימתה הייתה להדריך טייסים אפריקאים בהטסת מטוסי סילון. מ-1961 למד יבנה פסיכולוגיה וסוציולוגיה, וסיים תואר ראשון. במלחמת ששת הימים היה נציג חיל האוויר באוגדת הפלדה בפיקודו של האלוף ישראל טל. בנובמבר 1967 השתחרר בדרגת סגן-אלוף.
אחרי השחרור

לאחר שחרורו מצה"ל, נסע יבנה לניו יורק ללימודים לקראת תואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. לאחר שובו לישראל, עסק בהדרכת טיסה אזרחית, וב-1974 הקים (ביחד עם עודד ויגודה) את אגודת התעופה הכללית בישראל, שמטרתה לעמוד על זכויות הטייסים האזרחיים ובתי הספר לטיסה. יבנה עמד בראש האגודה עד 1984. גם בתקופה זו של חייו תרם יבנה תרומה חשובה ומשמעותית לצה"ל. החל מהיום השני של מלחמת יום הכיפורים ועד אפריל, 1974, התנדב להטיס ציוד וכוחות באמצעות מטוס "איילנדר" אזרחי של החברה בה עבד. בהמשך ייסד את יחידת איתור נעדרים (אית"ן) של צה"ל, ופיקד עליה משנת 1974 ועד 1987, כולל תקופת מלחמת שלום הגליל. במהלך שירות זה קודם לדרגת אלוף-משנה.
יצחק יבנה היה נשוי לאביבה במשך 48 שנים עד לפטירתה ב-1996. הם היו הורים לבת ושני בנים, ליאת ריפ, עירד יבנה (פרופסור למדעי המחשב בטכניון), ויואב יבנה (אלוף-משנה מיל., טייס קרב לשעבר).
הערות שוליים

↑  יצחק רבי, האוניברסיטאות הפתוחות גורמות לירידה חמורה ברמת הלימודים, מעריב, 2 בנובמבר 1970
יצחק ברנדט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1948 (בן 76) ב' בסיוון תש"ח
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  איקה
 השכלה:  בית הספר לקציני ים עכו 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 122   מפקד טייסת 103   מפקד בסיס שדה דוב   מפקד בסיס לוד   מפקד היחידה לשיתוף פעולה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 טייס אל על, סגן נשיא IFALPA למזה"ת באיגוד הטייסים הישראלי
 
יצחק (איקה) ברנדט (נולד ב-27 ביוני 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד כנף 15 (שדה דב), מפקד בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) ומפקד היחידה לשיתוף פעולה.
חייו

ברנדט למד בבית הספר לקציני ים עכו. התגייס לצה"ל ב-1966 ושירת בחיל הים בבית הספר שבו למד. ב-1970 החליט לחזור לשירות הצבאי והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת תובלה. הוא שירת כטייס בטייסת הגמל המעופף ובטייסת מלכי האוויר. שימש מדריך בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הדקוטה, זאת מבלי שהיה קודם לכן סגן מפקד טייסת. בפברואר 1988 מונה למפקד טייסת הפילים. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על כנף 15 (בסיס שדה דב), על בסיס חיל האוויר לוד ועל היחידה לשיתוף פעולה. השתחרר ב-1997. במילואים המשיך לשרת כטייס הרקולס C-130 עד 2006 וכמדריך בבית הספר לטיסה. במהלך מלחמת לבנון השנייה פיקד על תא שליטה קדמי של חיל האוויר בפיקוד הצפון. כשנאלץ להפסיק לטוס מפאת גילו החל להתנדב למילואים כנהג משאית סמי טריילר ובשנת 2014 הצטרף לפלוגת מובילי טנקים וצמ"ה בה הוא משרת במילואים וגויס בצו 8 למבצע צוק איתן ולמלחמת חרבות ברזל.
לאחר שחרורו עבד כקברניט בואינג 747-200 באל על. מכהן כחבר במועצת איגוד הטייסים הישראלי וכסגן נשיא IFALPA לאזור המזרח התיכון.
חיים אישיים

ברנדט מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, מבצע ליטני בטעם איראני, באתר הארץ, 25 ביולי 2006
יהודה אריה אברמוביץ

| --- | --- |

 לידה:  1898 
 פטירה:  1970 (בגיל 72 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
יהודה אריה אברמוביץ (19 באפריל 1898 – 9 במאי 1970) היה פעיל ציוני, רופא, גיניקולוג, מנהל מחלקת יולדות ומנהל בית החולים הדסה בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20.
קורות חיים

נולד באחוזה שביערות גראו, פלך מינסק, רוסיה הלבנה, לחיים משה, יליד קאפוליע, בן יהודה ליב, אחיו של שלום יעקב אברמוביץ – הסופר מנדלי מוכר ספרים, ולחנה בת משה סגלוביץ, נכדת הרב ממיכאילישוק, מחבר הסידור "נהורא" והפירושים "מטה לוי", ו"בית לוי" על המחזור.
אברמוביץ סיים גימנסיה בסמולנסק, למד רפואה בטומסק ובמוסקבה, התמחה בגינקולוגיה ומיילדות ועבד במקצועו ברוסיה.
הצטרף לתנועה הציונית בהיותו תלמיד גימנסיה. היה פעיל בתנועה הציונית בסיביר ובהרי אורל. בשנים 1919–1921 היה חבר הוועד המרכזי של צעירי ציון בסיביר ובאוראל. בשנת 1922–1923 היה חבר הוועד המרכזי הכל-רוסי של צעירי ציון במוסקבה והמשיך בפעילותו גם אחרי שהמשטר הבולשביקי הוציא את הציונות מחוץ לחוק. נאסר בשנת 1923, נדון לגירוש למשך שנתיים לקירגיזסטן.
אחרי שחרורו עלה לארץ ישראל ב-1924, והחל לעבוד תחילה בבית החולים "הדסה" ב-ירושלים, ובשנת 1926 עבר לבית החולים הדסה בצפת.
בשנת 1927 עבר להדסה תל אביב. היה תלמידו, ולאחר מכן סגנו של פרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן ובהמשך מונה למנהל מחלקת היולדות. במקביל היה ממלא מקום מנהל בית החולים ובמשך השנים מנהל המוסד.
בשנת 1934 כאשר הוקם השירות הרפואי של ההגנה לאזור תל אביב, כמנהל בית החולים הדסה וכחבר בהגנה (מספר אישי ע 1047) היה שותף לתכנון בית החולים לשעת חירום ביחד עם ד"ר אריה אלוטין וד"ר נתן (וילהלם) וולף
במשך כל חייו היה אברמוביץ פעיל בעבודה ציבורית וחבר בוועד המכין של בית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הישיבה הראשונה של הוועד היוזם את הקמת הפקולטה לרפואה, התקיימה בפברואר 1961 במשרדו בבית החולים.
אברמוביץ היה פעיל בהסתדרות הרופאים, השתתף בכינוסים מדעיים רפואיים בישראל ופרסם מאמרים ומחקרים ב"הרפואה", ביטאון של ההסתדרות הרפואית בישראל.
אברמוביץ פרסם ב"ראזסוויט" הפריזאי זיכרונות מימי מאסרו בסיביר.
בשנות השישים של המאה העשרים נשא את ד"ר טובה (טניה) פרלמן, רופאת עיניים שעבדה במחלקת העיניים בהדסה. אלמנתו של האורולוג ד"ר שמעון פרלמן, שעבד במחלקתו הכירורגית של פרופ' מכס מרכוס. הזוג היה חשוך ילדים.
נקבר בבית העלמין קריית שאול.
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 82.
הערות שוליים

↑  או: אריה יהודה, ראו: אלה הבוררים לסכסוכי עבודה, מעריב, 5 ביוני 1964.
↑  יורש מנדלי מו"ס הגישו בקשה לצו ירושה בת"א, דבר, 25 בספטמבר 1967
↑  בית החולים הדסה בירושלים, התחיל לפעול במבנה שברחוב הנביאים 37, משנת 1919 עד 1939 והיה קרוי בית החולים מאיר רוטשילד
↑  רופאיה של ארץ-ישראל 1799–1948 נסים לוי, יעל לוי הוצאת איתי בחור עמוד 82
↑  ההגנה בתל אביב, פרק: השירות הרפואי הוצאת קרן הגנה ע"ש שחורי וחבריו ז"ל, תל אביב, תשט"ז, 1956, עמודים 424-425
↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין"- מעולמו של רופא, בהוצאת צ'ריקובר שנת 1984. (עמודים 152–153, עמוד 155)
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 349
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל", הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 350
↑  יהודה אריה אברמוביץ באתר GRAVEZ
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-47

| --- | --- |
 תאריך:  1994 
 מיקום:  התיאטרון המלכותי ברחוב דרורי ליין
 מנחים:  שינה מקדונלד
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  רשימת שינדלר
 →46 48←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-47 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1994, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1993.
סרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, ובהמשך זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט "ארץ הצללים" נבחר לסרט הבריטי הטוב ביותר לשנת 1993. "רשימת שינדלר" זכה גם בפרס הבמאי (ספילברג), שחקן המשנה (רייף פיינס), התסריט המעובד, הצילום, המוזיקה והעריכה. אנתוני הופקינס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ("ארץ הצללים"), והולי האנטר זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "הפסנתר". הסרט "עידן התמימות" זיכה את מרים מרגוליס בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
זוכים ומועמדים > הסרט הטוב ביותר

רשימת שינדלר
הפסנתר
שארית היום
ארץ הצללים
זוכים ומועמדים > הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית

Farewell My Concubine (Ba Wang Bie Ji)
לב בחורף
כמו מים לשוקולדה
Indochine
זוכים ומועמדים > השחקן הטוב ביותר

אנתוני הופקינס – שארית היום
דניאל דיי-לואיס – בשם האב
אנתוני הופקינס – ארץ הצללים
ליאם ניסן – רשימת שינדלר
זוכים ומועמדים > השחקנית הטובה ביותר

הולי האנטר – הפסנתר
אמה תומפסון – שארית היום
דברה וינגר – ארץ הצללים
מירנדה ריצ'רדסון – טום & ויו
זוכים ומועמדים > השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה

רייף פיינס – רשימת שינדלר
טומי לי ג'ונס – הנמלט
ג'ון מלקוביץ' – בקו האש
בן קינגסלי – רשימת שינדלר
זוכים ומועמדים > השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה

מרים מרגוליס – עידן התמימות
וינונה ריידר –עידן התמימות
הולי האנטר – הפירמה
מגי סמית' – סוד הגן הנעלם
זוכים ומועמדים > הבמאי הטוב ביותר

סטיבן ספילברג - רשימת שינדלר
ג'יין קמפיון - הפסנתר
ג'יימס אייבורי - שארית היום
ריצ'רד אטנבורו - ארץ הצללים
זוכים ומועמדים > התסריט המקורי הטוב ביותר

לקום אתמול בבוקר - הרולד ראמיס ודני רובין
הפסנתר - ג'יין קמפיון
בקו האש - ג'ף מגווייר
נדודי שינה בסיאטל - נורה אפרון, דייוויד ס. וורד, ג'ף ארץ'
זוכים ומועמדים > התסריט המעובד הטוב ביותר

רשימת שינדלר - סטיבן זאיליאן
ניחוח אישה - בו גולדמן
שארית היום - רות פראוור-ג'אבוולה
בשם האב - טרי ג'ורג' וג'ים שרידן
ארץ הצללים - ויליאם ניקולסון
זוכים ומועמדים > הצילום הטוב ביותר

רשימת שינדלר – יאנוש קמינסקי
עידן התמימות - מייקל בלהאוס
הפסנתר - סטיוארט דרייבורג
שארית היום - טוני פירס-רוברטס
זוכים ומועמדים > עיצוב התלבושות הטוב ביותר

הפסנתר - ג'נט פטרסון
רשימת שינדלר - אנה שפרד
דרקולה - איקו אישווקה
מהומה רבה על לא דבר - פיליס דלטון
אורלנדו - סנדי פאוול
זוכים ומועמדים > הסאונד הטוב ביותר

הנמלט - ג'ון לבק, ברוס סטמבלר, בקי סליבן, סקוט ד. סמית', דונלד או. מיצ'ל, מייקל הרביק, פרנק א. מונטניו
רשימת שינדלר - צ'ארלס ל. קמפבל, לואיס ל. אדמן, רוברט ג'קסון, רון ג'ודקינס, אנדי נלסון, סטיב פדרסון, סקוט מילן
פארק היורה - ריצ'רד הימנס, רון ג'ודקינס, גרי סמרס, גרי רידסטרום, שון מרפי
הפסנתר - לי סמית', טוני ג'ונסון, גת'ין קרייג
זוכים ומועמדים > העריכה הטובה ביותר

רשימת שינדלר - מייקל קאהן
בקו האש - אן קואטס
הנמלט - דניס וירקלר, דייוויד פינפר, דין גוד היל, דון ברוצ'ו, ריצ'רד נורד, דוב הניג
הפסנתר - ורוניקה ג'נט
זוכים ומועמדים > האפקטים החזותיים הטובים ביותר

פארק היורה - דניס מורן, סטן וינסטון, פיל טיפט, מייקל לנטיירי
הנמלט - ויליאם מסה, רוי ארבוגסט
דרקולה - רומן קופולה, גרי גוטיירז, מייקל לנטיירי, ג'ין וורן ג'וניור
אלאדין - דון פול, סטיב גולדברג
זוכים ומועמדים > המוזיקה הטובה ביותר

רשימת שינדלר - ג'ון ויליאמס
אלאדין - אלן מנקן
נדודי שינה בסיאטל - מארק שיימן
הפסנתר - מייקל ניימן
זוכים ומועמדים > הסרט הקצר הטוב ביותר

Franz Kafka's It's a Wonderful Life
זוכים ומועמדים > האיפור הטוב ביותר

אורלנדו
החיים על פי משפחת אדמס
דרקולה
רשימת שינדלר
זוכים ומועמדים > עיצוב ההפקה הטוב ביותר

הפסנתר - אנדרו מקאלפין
עידן התמימות - דנטה פרטי
דרקולה - תומאס סנדרס
רשימת שינדלר - אלן סטרסקי
זוכים ומועמדים > סרט האנימציה הקצר הטוב ביותר

המכנסיים הלא מתאימים
זוכים ומועמדים > פרס אלכסנדר קורדה לסרט הבריטי הטוב ביותר

ארץ הצללים - ריצ'רד אטנבורו, בריאן איסטמן
Raining Stones - סאלי היבין, קן לואץ'
עירום - סיימון צ'אנינג ויליאמס, מייק לי
Tom & Viv - מארק סמואלסון הארווי קאס, פיטר סמואלסון, בריאן גילברט
זוכים ומועמדים > מפעל חיים

דאגלס סלוקומב
זוכים ומועמדים > עמית האקדמיה

מייקל גרייד
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
יצחק טישלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1929 י"ז בתמוז תרפ"ט תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 פטירה:  30 בדצמבר 2020 (בגיל 91) מבשרת ציון, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  1968–2020 (כ־52 שנים)
 מעסיק:  למרחב, קול ישראל, דבר, ידיעות אחרונות 
 
יצחק טישלר (25 ביולי 1929 – 30 בדצמבר 2020) היה עיתונאי, שדרן ומתרגם ישראלי. היה עורך המדור הכלכלי של היומון "למרחב" וכן היה בעל טור, פרשן כלכלי וכתב בנושאי כלכלה וחברה במספר כלי תקשורת, בהם קול ישראל, גלי צה"ל, "ידיעות אחרונות" ועוד. תרגם ספרים ומאמרים עיוניים רבים.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב בצום י"ז בתמוז תרפ"ט ליוסף טישלר, אדריכל במקצועו ולחנה טישלר ילידת צפת לבית משפחת חיים ברונשטיין. למד בגימנסיה הריאלית בלפור בתל אביב. בהיותו בכיתה השביעית, פרש מלימודיו בגימנסיה והתגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת יגור/מעוז. הוא שירת בפלי"ם ובפלוגה ד'. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת יפתח כסייר וכאיש מודיעין. בצה"ל שירת כקצין מודיעין.
לאחר מלחמת העצמאות למד משפטים, כלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית. כיהן מספר שנים כמזכיר התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון בירושלים. לאחר מכן החל בעבודה עיתונאית. היה עורך כלכלי של היומון "למרחב", ובהמשך - היה בעל טור ב"ידיעות אחרונות" וב"גלובס" וכן במוספי השבת של העיתונים "דבר", "הארץ" ו"מעריב".
מאז שנות השישים השתתף בעשרות תוכניות רדיו בקול ישראל ובגלי צה"ל. הבולטת בהן הייתה "על מספרים ואנשים – מגזין המשק והחברה" אשר שודרה ברשת ב' של קול ישראל חמש פעמים בשבוע במשך יותר מעשרים שנה; טישלר הגיש תוכנית רדיו זו לצד העיתונאים יצחק טאוב, צבי קסלר, ראול טייטלבאום ואחרים. הוא השתתף גם בתוכניות טלוויזיה שונות; בין השאר הנחה את התוכנית "מהון להון", שעסקה בענייני בנקאות ובורסה.
טישלר חיבר את הרומן "אחרונים על הרכס" על חוויותיו במלחמת העצמאות, ואת הספר "הפיל הלבן – סיפורה של חברה נתמכת" בו סיכם את השקפתו על תחלואי המשק הישראלי.
היה גם בין חלוצי העיסוק העיתונאי באיכות הסביבה, ועל כך זכה בפרס מטעם השירות לשמירת איכות הסביבה.
טישלר ערך ופרסם מחקרים בענייני כלכלה, כגון השימוש בכספי השילומים, אפשרויות המלחמה בעוני, ובנייה להשכרה. כן עסק בעבודות תכנון בנושאים אורבניים ובענייני תיירות. במקביל עסק בעבודות עריכה ותרגום. תרגם מאות מאמרים עיוניים בנושאי כלכלה, חברה, היסטוריה ופילוסופיה. כן תרגם מאנגלית כעשרים ספרים, בהם ספרו של הנרי קיסינג'ר "משבר" על מלחמת יום הכיפורים, "התאוריה הכלכלית" של ג'ון מיינרד קיינס, ו"יתרון הדמוקרטיה" של נתן שרנסקי, "הגן המסחרי: היסודות הכלכליים באבולוציה של האדם" של חיים אופק. בשנותיו האחרונות פרסם מאמרים בשאלות מדיניות בכתב העת "כיוונים חדשים".
טישלר נפטר ב-30 בדצמבר 2020. הותיר אחריו אישה, גאולה (לבית ז'רנובסקי), בת המושב גיבתון, חברתו לפלמ"ח, בת ושני בנים. התגורר ביישוב מבשרת ציון.
ספריו

"אחרונים על הרכס"- הוצאת עם עובד, 1970
"הפיל הלבן"- הוצאת "דביר", 1988
ספריו > מתרגומיו

ג'ון מיינרד קיינס, התאוריה הכללית של תעסוקה, רבית וכסף הוצאת מאגנס, מוסד ביאליק וידיעות אחרונות, נובמבר 2006.
נתן שרנסקי עם רון דרמר, יתרון הדמוקרטיה: על כוחו של החופש לגבור על הרודנות והטרור, ירושלים, הוצאת שלם, 2005.
הנרי קיסינג'ר, משבר: ניהול מדיניות החוץ במלחמת יום כיפור וביציאה מווייטנאם. הוצאת שלם, 2004.
הערות שוליים

1 2 3  ארייה דיין, שעה קלה על טישלר, כל העיר, 1 באפריל 1988
↑  עופר אדרת, ראה את החלום מתפוגג, באתר הארץ, 16 בינואר 2021
↑  אביה ספיבק, הרבה יותר מכסף, באתר הארץ, 18 במרץ 2007
↑  אלי אייל, אם העולם היה פשוט כמו שמציג שרנסקי, הדיפלומטיה היתה מדע ולא אמנות, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2005
↑  אורי בר-יוסף, זה כן לטלפון, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310886605171  PLWABN: 9811260852505606  ISNI: 0000 0000 3800 9802  LCCN: no92031167  NLA: 36055782  SUDOC: 242231101  VIAF: 306145780   WorldCat (עם VIAF): 306145780