stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלוויל
אופי השכונה כיום

עקב נסיבות שונות, השכונה לא זכתה לפיתוח עירוני ושמרה, בעיקר ברחובותיה הגבוהים, על אווירה כפרית. עקב כך החלו לשכור בה דירות אמנים ואנשי בוהמה, ומאז ראשית המאה ה-21 נכנסה לשכונה גם אוכלוסייה צעירה יחסית מן המעמד הבינוני והגבוה כגון עיתונאים ואנשי מדיה, אנשי קולנוע ופרסומאים. הסצנה האמנותית בשכונה משלבת אמנות רחוב (כגון גרפיטי, בפרט ברחוב Dénoyez, שקירותיו הם מוזיאון-רחוב חי ומתחדש) המושפעת מהרקעים המגוונים של תושביה עם גישות רב-תרבותיות של אמנות מודרנית ומושכים לבתי הסטודיו והגלריות שנפתחו בה מבקרים שוחרי אמנות לא-ממסדית.
ב-1998 נחנך בראש גבעת בלוויל פארק בלוויל המשקיף על העיר פריז.
מוקד עניין נוסף בו מתגאה השכונה הוא ילידת השכונה, הזמרת אדית פיאף, לה מוקדשים בארים המשמיעים את שיריה, ציורי גרפיטי ושלטי זיכרון במקומות בהם נולדה (אגדות אורבניות מייחסות את מקום לידתה למספר אתרים שונים בשכונה) וחיה בילדותה.
בשנת 2009 נוסד בשכונה קמפוס בית הספר לארכיטקטורה (École Nationale Supérieure d'Architecture de Paris-Belleville) שנוסד בה אמנם על ידי סטודנטים ב-1965, אך פעל מאז 1969 מחוצה לה, עד שהועבר אליה חזרה.
בתרבות

מספר סרטי קולנוע צולמו, כולם או  חלקם, בשכונה. בהם "קסדת הזהב" (Casque d'Or; ‏1952, בכיכובה של סימון סיניורה). הסרט הקצר זוכה פרס האוסקר "הבלון האדום" (Le ballon rouge; ‏1956) צולם באזורים של השכונה שחלקים רבים מהם נהרסו בשנות השישים והפכו לשיכונים. רומן גארי מיקם את גיבורת ספרו "כל החיים לפניו" בבלוויל, בהתאם צולם ב-1977 בשכונה סרטו של משה מזרחי באותו שם, הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הסופר דניאל פנק חיבר את סדרת הספרים "הסאגה של מלוסן" (Malaussène Saga) המתרחשת בבלוויל.
הערות שוליים

↑  בלוויל - השכונה המגניבה והצבעונית של פריז, למטייל
↑  The 15 Coolest Neighborhoods in the World In 2018
↑  אתר בית הספר לארכיטקטורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562219605171  GND: 4303950-9  LCCN: n84236123  MusicBrainz: c5c671b5-acd9-4db6-8206-357dfd73f715  VIAF: 153661597   WorldCat (עם VIAF): 153661597 
Belleville, 2021
פינת רחוב אופיינית בשכונה (Place Fréhel)
גרפיטי ברחוב Dénoyez
גאורגיה באירוויזיון הילדים 2018

גאורגיה באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "Your Voice" אותו ביצעה תמר אדילאשווילי. השיר סיים במקום ה-8 עם 144 נקודות.
לפני אירוויזיון הילדים > בחירת השיר והנציג

ב-18 במאי 2018 נבחרה תמר אדילאשווילי לייצג את גאורגיה באירוויזיון הילדים 2018.
ב-9 באוקטובר 2018 נבחר השיר "Your Voice" לייצג את גאורגיה בתחרות.
באירוויזיון הילדים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יש להשלים את טבלת הניקוד.
תמר אדילאשווילי הופיע בסדר ה-13 על הבמה, אחרי אוסטרליה ולפני ישראל. גאורגיה סיימה במקום ה-8 עם 144 נקודות.
באירוויזיון הילדים > נקודות שהוענקו לגאורגיה

| חבר השופטים המבוגר> 12 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 10 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 8 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 7 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 6 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |

חבר השופטים הצעיר
| 12 נקודות | 10 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |

חבר השופטים המומחים
| 12 נקודות | 10 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
באירוויזיון הילדים > נקודות שהוענקו על ידי גאורגיה

| ציון | חבר השופטים המבוגר | חבר השופטים הצעיר |
| --- | --- | --- |
12 נקודות: 
10 נקודות: 
8 נקודות: 
7 נקודות: 
6 נקודות: 
5 נקודות: 
4 נקודות: 
3 נקודות: 
2 נקודות: 
1 נקודות:
ראו גם

גאורגיה באירוויזיון הילדים
אירוויזיון הילדים 2018
בריגן

בריגן (בנורווגית: Bryggen - "המזח" ובעבר Tyskebryggen  - "המזח הגרמני") הוא רובע המשתרע בסמוך לרציף הצפון-מזרחי של נמל ברגן בנורווגיה (Vågen) והמתאפיין בבתי עץ שנבנו בתקופה בה הייתה העיר חברה בברית ערי ההנזה. הרובע שאורכו כ-150 מטר משתרע בין מזח הנמל לאוורגאטן (Øvergaten - "הרחוב העילי"), ושטחו 13,000 מ"ר. ברובע 61 בתי עץ שביניהם מעברים צרים וארוכים, חלקם מקורה. בריגן הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1979, וכיום הוא אזור בילוי שוקק חיים בעיר ואחד ממוקדי המשיכה שלה.
היסטוריה

ברגן נוסדה בשנת 1070 וב-1343 הקימה ברית ערי הנזה עמדת סחר בבריגן (Kontor - קונטור) ששימשה לאחסון סחורות, בעיקר דגים מצפון נורווגיה ודגנים מרחבי אירופה, אך גם למגורים וכבתי מלאכה. בשיא פעילותו פקדו את בריגן כשישים ספינות בשנה, ולרובע היה מונופול על הסחר בחופיה הצפוניים והמזרחיים של נורווגיה, והוא שלט גם על הסחר באיי צפון האוקיינוס האטלנטי ובהם: גרינלנד, איסלנד, איי אורקני, איי שטלנד ואיי פארו.
בבתי הרובע שנבנו מעץ לא הותקן חימום כדי למנוע אפשרות של פריצת שריפות. חימום הותקן רק בבתים האחוריים שהיו עשויים מאבן ושימשו כמשרדים וכמקום מפגש לסוחרים. למרות זאת פרצו במקום מספר שריפות ובשנת 1702 כילתה שרפה חלק גדול מהרובע. למרות זאת הבתים שופצו בכל פעם מחדש, וחלקם הגדול נצבע בצבעי אוכרה אופייניים המדמים את צבעם של בתי לבנים מאבן אדומה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועם סיום הכיבוש הגרמני, החלו התושבים לכנות את הרובע בשם "בריגן" או "המזח" בלבד והשמיטו את שם התואר "הגרמני" שהיה צמוד לו קודם לכן. שרפה נוספת פגעה בחלקו הצפון-מערבי של הרובע ב-1955 ובאזור זה הוקם מוזיאון בריגן (Bryggens Museum) המציג שרידי מבנים מהמאה הראשונה לקיומה של העיר וממצאים שונים מימי הביניים. סמוך למוזיאון ניצבת כנסיית מריה בברגן (Mariakirken i Bergen) שנבנתה לראשונה במאה ה-12. בקצהו השני של הרובע שוכן המוזיאון ההנזאטי (Hanseatisk museum) הממוקם באחד מהבתים שנבנו לאחר השרפה ב-1702 והמציג את החיים בתקופת חברותה של ברגן בברית.
מעבר צר בבריגן המוביל מהמזח לכיוון אוורגאטן
גבעת פרימרוז

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  65 מ' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מיקום:  קמדן, הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°32′23″N 0°09′39″W﻿ / ﻿51.5396°N 0.1608°W﻿ / 51.5396; -0.1608
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגבעת פרימרוז(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגבעת פרימרוז(למפת קמדן רגילה) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר גבעת פרימרוז(למפת קמדן מוגדלת) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר גבעת פרימרוז
 
גבעת פרימרוז
גבעת פרימרוז (באנגלית: Primrose Hill) היא גבעה המצויה בצידו הצפוני של ריג'נטס פארק שבלונדון.
היסטוריה

בדומה לריג'נטס פארק, הייתה גם הגבעה חלק מהשטח שהוכרז כרכוש הכתר על ידי הנרי השמיני. השטח הוכרז שטח ציבורי פתוח בחוק של הפרלמנט הבריטי בשנת 1842.
הגבעה בספרות

בספרו של ה. ג'. וולס, מלחמת העולמות, גבעת פרימרוז היא האתר האחרון בו חנו בני המאדים.
בספר "מאה ואחד דלמטים" נוהגים הדלמטים לטייל על הגבעה.
בספר מלונדון באהבה העלילה מתרחשת בין השאר בגבעת פרימרוז
ג'וזף קוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בן 63 בערך) גולו, אוגנדה 
 שם לידה:  ג'וזף ראו קוני
 מדינה:  אוגנדה 
 מספר צאצאים:  42 (נכון ל־2006) 
 
ג'וזף קוני (נולד ב-1962, באנגלית: Joseph Kony) הוא מנהיג של "צבא ההתנגדות של האל" (Lord's Resistance Army, LRA), ארגון גרילה שבעזרת מסע אלים ניסה לכונן באוגנדה משטר תיאוקרטי המבוסס על עשרת הדיברות. על פי מקורות שונים, קוני הורה על חטיפתם של עשרות אלפי ילדים וילדות מבתיהם, והפיכתם לחיילים או לשפחות מין בארגונו. בשנת 2005 קבע בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) כי קוני אשם בביצוע פשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות, אך הוא עדיין לא נתפס.
כנגד קוני קמה תנועה בשם "Stop Kony", אשר סרטון הרשת הויראלי שהפיקה, "קוני 2012", הפך להצלחת רשת אדירה עם שיא גינס של הסרטון עם הכי הרבה צפיות ב-24 שעות, והעלתה למודעות הציבורית במערב את פשעיו של קוני.
ביוגרפיה

קוני, בן לשבט האצ'ולי, נשר מבית הספר התיכון ופעל לצידו של אחיו המבוגר ממנו, ג'יימי ברואו, שהיה רופא אליל בכפרם. במות אחיו לקח ג'וזף את מקומו כרופא אליל. הוא הופיע לראשונה בפומבי כראש קבוצת מאמינים בינואר 1987, כאשר היה בן 26. קבוצתו של קוני הייתה חלק ממספר רב של קבוצות מילינריות שהתפתחו באצ'ולילנד עם פריחתה של תנועת הרוח הקדושה של אליס אומה. הדמות המרכזית באותה תקופה הייתה ג'ומה אוריס, שר לשעבר בממשלתו של אידי אמין, שהנהיג את קבוצת המורדים "החזית של גדת הנילוס המערבית" שפעלה בצפון-מערב אוגנדה.
למרות שקוני התפרסם בעקבות פעילותו בצבא ההתנגדות של האל, פעילותו החלה עוד בתקופת עלייתו של יוורי מוסאוני לשלטון (1986) והדחתו של המנהיג האצ'ולי, טיטו אוקלו. בתקופה זו, קבוצת המורדים המרכזית הייתה הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה, אך קבוצה זו התמוטטה ב-1988 וצבא ההתנגדות של האל הפכה לקבוצת המורדים הראשית.
על פי מקורות שונים, קוני הורה על חטיפתם של עשרות אלפי ילדים בגילאים 8–16 מבתיהם, במסגרת פשיטות מאורגנות על כפרים באוגנדה, והפיכת הילדים לחיילים בארגונו והילדות - לשפחות מין. ילדים שברחו מהארגון מעידים על מבנה דמוי כת, כאשר קוני מאמין שהוא מדיום, טוען שרוחות מנחות אותו ואת מעשיו, ומטיף לחזרה לערכי עשרת הדיברות. לדוגמה, הוא טוען שאחד ממחנכיו הוא הרוח של גנרל סיני. בנוסף, ילדים העידו כי אולצו להרוג את הוריהם ואת אחיהם, כדי שלא יוכלו לחזור לחייהם הקודמים, וחלקם חוו התעללויות גופניות קשות.
ממשלת אוגנדה טוענת כי קוני ואנשיו ממוקמים באזור דרום סודאן. ב-2003 פלשו המורדים בראשות קוני לאזור מחוץ לאצ'ולילנד בשם טסו. קוני מאמין בפוליגמיה ובשנת 2007 היו לו 88 נשים.[דרוש מקור] באפריל 2017, כוחות צבא אוגנדה וארצות הברית הודיעו על סיום המצוד אחר קוני וקבוצתו, כשדובר צבא אוגנדה הסביר שהוא לא מהווה איום עלינו בתור אוגנדה.
ראו גם

קוני 2012
הערות שוליים

↑  קמפיין "קוני 2012" השופך אור על הקונפליקט באוגנדה: הצלחת אינטרנט אדירה, באתר מטרו
↑  Baddorf, Zack (2017-04-20). "Uganda Ends Its Hunt for Joseph Kony Empty-Handed". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-12-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363636105171  PLWABN: 9810533678305606  GND: 1053461887  ISNI: 0000 0003 8532 6642  LCCN: n98030651  NARA: 10574571  SUDOC: 135644763  VIAF: 229152673   WorldCat (עם VIAF): 229152673 
הפגנה שנערכה בסנטה מוניקה, להעלאת המודעות הציבורית למעשיו של קוני, כחלק ממאבק קוני 2012
ג'ון טיילר בונר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במאי 1920 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בפברואר 2019 (בגיל 98) פורטלנד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה התפתחותית, ביולוגיה אבולוציונית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אקדמיית פיליפ אקסטר 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 
ג'ון טיילר בונר (באנגלית: John Tyler Bonner; ‏12 במאי 1920 - 8 בפברואר 2019) היה פרופסור אמריטוס לביולוגיה באוניברסיטת פרינסטון. חלוץ בחקר האבולוציה וההתנהגות בעזרת פטריות חברתיות מסוג עובש רירי.
אודות

נולד בניו יורק.
קיבל תואר ראשון (1941) שני (1942) ודוקטורט (1947) מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1942 ל-1946 שירת בחיל האוויר האמריקאי, שם ערך מחקרים בפיזיולוגיה בגבהים. הוא לימד באוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1947 ל-1990.
בשנת 1966 הצטרף למכתב התמיכה של הביולוג הגרמני הרמן מולר שכותרתו "האם האבולוציה הביולוגית היא עקרון טבע אשר הוכח בצורה יסודית על ידי המדע?", יחד עם עוד 176 חותמים.
בשנת 2002 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי, Lives of a Biologist: Adventures in a Century of Extraordinary Science.
נישא בשנת 1942 לרות והיה אב לארבעה.
מספריו

Cells and Societies (1955)
The Evolution of Development (1958)
The Cellular Slime Molds (1959)
The Ideas of Biology (1962)
Size and Cycle (1965)
The Scale of Nature (1969)
On Development: The Biology of Form (1974)
The Evolution of Culture in Animals (1980)
The Evolution of Complexity (1988)
Researches on Cellular Slime Moulds (1991)
Life Cycles: Reflections of an Evolutionary Biologist (1992)
Sixty Years of Biology: Essays on Evolution and Development (1996)
First Signals: The Evolution of Multicellular Development (2000)
Lives of a Biologist: Adventures in a Century of Extraordinary Science (2002)
Why Size Matters: from bacteria to blue whales (2006) .
ג'וזף קומיגיז

ג'וזף פרסונס קומיגיז (באנגלית: Joseph Parsons Comegys‏; 29 בדצמבר 1813 - 1 בפברואר 1893) היה שופט, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הוויגית ולאחר מכן במפלגה הדמוקרטית, שכיהן בעצרת הכללית של דלאוור, כסנאטור אמריקאי מדלאוור, ואחר כך כשופט של בית המשפט העליון של דלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

קומיגיז נולד ב-29 בדצמבר 1813 ב"שרבורג", במחוז קנט, דלאוור, ליד דובר, והיה בנם של המושל לשעבר קורנליוס פ. קומיגיז ורוהאמה מארים. הוא למד באקדמיה הישנה בדובר, למד משפטים אצל ג'ון מ. קלייטון, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1835 והחל לעסוק בכך בדובר. הוא התחתן עם אחייניתו של קלייטון, מרגרט א. דאגלס ונולדו לו שלושה ילדים.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

קומיגיז נבחר כחבר בבית המדינה פעמיים, וכיהן במושב 1843/1844 ו-1849/1850. הוא גם היה חבר בוועדה לתיקון חוקת המדינה ב-1852. ב-19 בנובמבר 1856, הוא מונה לסנאט האמריקני, כדי למלא את המשרה שהתפנתה על ידי מותו של ג'ון מ. קלייטון. הוא לא התמודד שוב, וכיהן עד 14 בינואר 1857, אז נבחר מחליפו. לאחר שנים רבות בעיסוק פרטי הוא מונה לשופט של בית המשפט העליון של המדינה ב-18 במאי 1876, וכיהן עד 26 בינואר 1893, רגע לפני מותו.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

קומיגיז מת ב-1 בפברואר 1893 בדובר, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות הפרסביטריאני הישן, בשטח מוזיאון מדינת דלאוור.
גבעת פרלמנט

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  932±0 אקר
 גובה ממוצע:  95 מ' 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  קמדן 
 קואורדינטות:  51°33′35″N 0°09′35″W﻿ / ﻿51.559722222222°N 0.15972222222222°W﻿ / 51.559722222222; -0.15972222222222
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגבעת פרלמנט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגבעת פרלמנט(למפת קמדן רגילה) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר גבעת פרלמנט(למפת קמדן מוגדלת) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר גבעת פרלמנט
 
גבעת פרלמנט (באנגלית: Parliament Hill) היא אזור פתוח בצפון מערב העיר לונדון בקרבת המפסטד הית'.
היסטוריה

בעבר נקראה הגבעה בשם "גבעת הבוגדים" (באנגלית: Traitors' Hill), וזכתה בשמה הנוכחי בזמן מלחמת האזרחים הבריטית עת שהו בה כוחות צבאיים שתמכו בפרלמנט הבריטי.
שימושים

הפארק משמש בעיקר להעפת עפיפונים בשל גובה הגבעה (95 מטרים) והרוחות החזקות באזורה. מהגבעה ניתן לצפות בכל רחבי לונדון, ואף באזורים הנמצאים צפונית לעיר.
מבט לעבר לונדון מגבעת הפרלמנט
בלווה דייוויס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1932 (בת 91) מונרו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון ברקלי 
 פרסים והוקרה:  Chuck Stone Lifetime Achievement Award (1999)  IWMF Lifetime Achievement Award (2004)  היכל התהילה של איגוד העיתונאים השחורים הלאומי (2008)  Mathew O. Tobriner Public Service award (2012)  פרס אמי 
 www.belvadavis.com
 
בלווה דייוויס (באנגלית: Belva Davis, נולדה בשם Belvagene Melton; ב-13 באוקטובר 1932) היא עיתונאית טלוויזיה ורדיו אפריקאית-אמריקאית. היא האישה השחורה הראשונה ששימשה ככתבת טלוויזיה בחוף המערבי של ארצות הברית. היא זכתה עבור עבודתה בשמונה פרסי אמי, ולהכרה מאת "ארגון נשים אמרקאיות ברדיו ובטלוויזיה" ומן "האיגוד הלאומי של עיתונאים שחורים".
בתור עיתונאית דייוויס סיקרה אירועים מרכזיים באקטואליה האמריקאית, ועסקה בסוגיות של גזע, מגדר ופוליטיקה. היא עבדה גם כמגישת חדשות, וארחה תוכנית משלה, לפני שפרשה ב-2012.
תחילת דרכה

בלווג'ין מלטון (בלווה דייוויס) נולדה ב-13 באוקטובר 1932, ב מונרו, לואיזיאנה, לג'ון ופלורנס מלטון. היא הבכורה מבין ארבעה ילדים. אמה הייתה בת 14 בעת לידתה, ובלווה העבירה את שנות ילדותה אצל קרובי משפחה שונים. כשהיא הייתה בת שמונה, בלווה וכל משפחתה, כולל דודות ובני דודים, עברו לגור בדירת שלושה חדרים בשכונת מערב אוקלנד באוקלנד, קליפורניה. בסך הכל התגוררו בדירה עשרה אנשים. דייוויס אמרה מאוחר יותר על נעוריה, "למדתי לשרוד. וככל שעברתי ממקום למקום, למדתי להסתגל. כאשר התבגרתי, היה נראה לי שאני יכולה להיות כל מה שאני צריכה להיות."
בסוף שנות ה-1940 היה להוריה מספיק כסף לעבור לבית בברקלי, קליפורניה. דייוויס סיימה את לימודי התיכון שם בשנת 1951, הראשונה במשפחתה לעשות כן. היא התקבלה לאוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט, אבל לא היה לה כסף לשכר הלימוד. היא הלכה לעבוד בתור כתבנית במחסני חיל הים באוקלנד, שם הרוויחה $2,000 לשנה.
קריירה עיתונאית

דייוויס קיבלה משימת פרילנס ב-1957 מ-Jet, מגזין המתמקד בנושאים שחורים ועבור קוראים שחורים, והפכה לתורמת קבועה של כתב העת. היא קיבלה 5 דולר לכתבה, ללא קרדיט. במהלך השנים הבאות, היא החלה לכתוב עבור פרסומים אפריקאים-אמריקאיים נוספים, כולל העיתונים Sun Reporter ו-Bay Area Independent. דייוויס אף ערכה את Sun Reporter מ-1961 ועד 1968.
ב-1961, דייוויס הייתה למראיינת ברדיו KSAN, תחנת AM בסן פרנסיסקו. בכורתה הטלוויזיונית הייתה בשנת 1963 בתחנת KTVU באזור מפרץ סן פרנסיסקו, בסיקור תחרות יופי שחורה. היא עבדה בתור די ג'יי בתחנת רדיו הגוספל KDIA המבוססת באוקלנד, קליפורניה, וכשהוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1964 התקיימה בקרבת מקום, הייתה לה ההשראה לסקר אותה כעיתונאית. דייוויס סיפרה על חוויה זו שהיא ועמיתה לואיס פרימן גורשו על ידי משתתפי הוועידה, שגם זרקו עליהם אוכל וקראו לעברם מילות גנאי גזעניות. לא הייתה זו הפעם האחרונה שפגשה דייוויס גזענות במסגרת העבודה: ב-1987 היא סקרה צעדה של התנועה לזכויות האזרח במחוז פורסיית במדינת ג'ורג'יה, וכשניסתה לראיין אישה לבנה, זו ירקה בפניה.
דייוויס עבדה בתור שדרניתך רדיו בתחנת KNEW ב-1966, והפכה לאישה השחורה הראשונה לעבוד כעיתונאית טלוויזיה בחוף המערבי, כאשר היא גויסה על ידי KPIX-TV באותה השנה. היא המשיכה לעבוד ב-KPIX, למשך שלושת העשורים הבאים, והייתה למגישת חדשות ב-1970. היא עבדה גם בתחנת KRON-TV. בין הסיפורים שהיא סקרה היו המהומות בברקלי מהומות של התנועה למען חופש הביטוי, הפנתרים השחורים, ההתאבדות ההמונית בג'ונסטאון, ההתנקשות בחייו של הארווי מילק, מגפות האיידס והקרא, וההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה ב-1998.
דייוויס זכתה להכרה חיובית רבה עבור סיקורה הפוליטי וסוגיות של גזע ומגדר, כמו גם על התנהלותה הרגועה והמקצועית. ריטה ויליאמס, כתבת ב-KTVU, אמרה עליה: "בלווה ידעתה באופן אינסטינקטיבי איך לשמור על רוגע במצבים טעונים. בין כל הפרימדונות, הייתה לה כל כך הרבה קלאסה, כל כך הרבה נוכחות, וכל כך הרבה אינטואיציה. בלווה תמיד הייתה הגבירה שבשליטה".
האוטוביוגרפיה שלה, Never in My Wildest Dreams: A Black Woman's Life in Journalism, פורסמה בשנת 2010. את הקדמה כתב ביל קוסבי, בה הדגיש את הערך הסמלי שלה עבור הקהילה האפריקאית-אמריקאית.
דיווייס אירחה תוכנית משלה, "This Week in Northern California" בערוץ KQED, החל משנת 1990. היא פרשה בנובמבר 2012. השידור האחרון שלה כלל ריאיון עם מאיה אנג'לו, שהייתה חברה אישית שלה, שכן נושא הפרק היה חברות.
חיים אישיים

בלווה נישאה לפרנק דייוויס ב-1 בינואר 1952. לזוג היו שני ילדים, ונכדה. דייוויס פגשה את בעלה השני, ביל מור, ב-1967 בעת עבודתה KPIX-TV. דייוויס הייתה אדם פרטי, ובמשך רוב חייה המקצועיים הפרידה בין עבודתה לחייה האישיים. אך בשנת 1975, דייוויס התירה לחברתה, האנתרופולוגית ואשת התקשורת קתלין ה. ארנולד (לימים קתלין ראנד ריד), להפיק את תוכנית הטלוויזיה Belva Davis – This is Your Life. דייוויס הייתה מנטורית של ארנולד במשך עשרות שנים.
דייוויס מכהנת במועצות המנהלים של מוזיאון התפוצה האפריקאית, המכון להזדקנות, ומוזיאון האמנות של סן פרנסיסקו.
הכרה

דייוויס זכתה בשמונה פרסי אמי של סן פרנסיסקו / צפון קליפורניה. היא חברת כבוד באחוות קאפה אלפא אלפא. היא זכתה בפרס מפעל חיים מארגון הנשים האמריקאיות ברדיו ובטלוויזיה וכן מהאיגוד הלאומי של עיתונאים שחורים.
לקריאה נוספת

Davis, Belva; Haddock, Vicki (2011). Never in My Wildest Dreams: A Black Woman's Life in Journalism. Polipoint Press. ISBN 1936227061.
הערות שוליים

↑  Guthrie, Julian (20 בינואר 2011). "Newswoman Belva Davis reflects on her life". San Francisco Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  Jones, Carolyn (9 במאי 2010). "Belva Davis, grande dame of Bay Area journalism". San Francisco Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Barney, Chuck (6 בנובמבר 2012). "Belva Davis, acclaimed journalist, ready to step away from anchor chair". San Jose Mercury News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Harris, Janelle (30 ביולי 2014). "SO WHAT DO YOU, DO BELVA DAVIS, PIONEERING BROADCAST JOURNALIST, TV HOST AND AUTHOR?". Mediabistro. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Mantell, Jim (17 ביולי 1976). "Moving Up In The Media". Baltimore Afro-American. p. 7. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Asimov, Nanette (23 בפברואר 2012). "Groundbreaking journalist Belva Davis to retire". San Francisco Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rutland, Ginger (19 בפברואר 2012). "The Reading Rack". Sacramento Bee. p. E3. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  De La O, Jessie (15 במאי 2012). "Bay Area Journalist gives inspiring lecture". The Oak Leaf. Santa Rosa, California. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jet Magazine, January 22, 1976 Vol. 49, No 17,"Frisco Woman Honored for Broadcast Work"
↑  "Membership: Honorary Members". Alpha Kappa Alpha Sorority, Incorporated. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2022 419X  LCCN: n93083616  VIAF: 23814702   WorldCat (עם VIAF): 23814702
בריגמופיסטר

| בריגמופיסטר |
| --- | --- |
 שלד משוחזר של בריגמופיסטר  השוואה לאדם
תקופה
אמצע מיוקן 15–14 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
על־משפחה:: דמויי ראשתן
משפחה:: ראשתניים
סוג:: בריגמופיסטר
מין:: בריגמופיסטר
שם מדעי
 Brygmophyseter shigensis

איור של הלווייתן
בריגמופיסטר (שם מדעי: Brygmophyseter; משמעות השם: "לווייתן זרע נשכני") הוא סוג לווייתן גדול ונכחד מקבוצת דמויי ראשתן. הוא חי בתקופת המיוקן לפני 14–15 מיליון שנה. בסוג נמצא מין יחיד - Brygmophyseter shigensis, אשר נמצא ב-1995 במחוז נאגנו שביפן.
יצור זה היה מאבותיו של הראשתן המודרני, אך היה קטן יותר. הוא הגיע לאורך 7 מטר בממוצע והיה בעל לסתות מלאות שיניים מחודדות, 11–12 שיניים בכל לסת, אשר היו מחודדות וקשיחות יותר משיני הראשתן. מעריכים שבדומה לראשתן המודרני הוא היה בעל מערכת חזקה להשמעת סונאר בקצה של מצחו הגדול. עם זאת מבנה זה לא השתמר במאובנים. הוא היה בעל זנב מעוגל עם חמש עשרה חוליות (בעוד לראשתן רק 11 חוליות).
יצור זה דמה באורח חייו לאורקה, ואולי חי בלהקות והיה טורף-על באמצע המיוקן לצידם של דמויי-ראשתן נוספים כמו לווייתן מלווילי, האקרופיסטר (Acrophyseter) והזיגופיסטר (Zygophyseter), אשר התבסס על תזונה של יונקים ימיים שונים לרבות לווייתנים אחרים, דולפינים, טורפים ימיים, כרישים ומיני דגים ורכיכות. לא ידוע אם הוא צלל למעמקים כדי למצוא מזון.
למרות היותו טורף-על הוא היווה בעצמו טרף לגדול הכרישים בכל הזמנים - המגלודון שהגיע לאורך שבין 16 ל-28.6 מטר.
בתרבות

הבריגמופיסטר מופיע בסדרה של ערוץ ההיסטוריה, מועדון קרב ג'ורסי, בו נראית להקת לווייתנים שאחד מהם מותקף בידי מגלודון שנושך ופוצע אותו קשה. הלהקה מתגייסת להבריח את המגלודון בשימוש בכוח, שיניים ובסונאר החזק והכריש בורח. אך לבסוף הלווייתן הפצוע מת והכריש חוזר לאכול ממנו.
בלוויו

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  וושינגטון (מדינה) וושינגטון
 מחוז:  קינג
 ראש העיר:  Lynne Robinson
 תאריך ייסוד:  21 במרץ 1953
 שטח:  94.46 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  11.65 קמ"ר 12.33%
 גובה:  26 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  151,854 (דירוג: 186 בארצות הברית, 1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,477 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  47°36′52″N 122°11′33″W﻿ / ﻿47.614444444444°N 122.1925°W﻿ / 47.614444444444; -122.1925 
 אזור זמן:  UTC-8
 https://www.bellevuewa.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה בלוויו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה בלוויו(למפת וושינגטון רגילה) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט בלוויו(למפת וושינגטון מוגדלת) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט בלוויו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלוויו (באנגלית: Bellevue) היא עיר במחוז קינג, וושינגטון, ארצות הברית, כחלק מהמטרופולין של העיר סיאטל. העיר משתרעת על פני יותר מ -33 מיילים רבועים בין אגם וושינגטון לאגם סאממיש והיא נמצאת במרחק נסיעה קצר מהרי הקסקייד. נכון לשנת 2016, מתגוררים בבלוויו כ-141,000 תושבים, והיא העיר החמישית בגודלה במדינת וושינגטון וה-186 בגודלה בארצות הברית. עם כמעט 100 פארקים, בלוויו ידועה כ"עיר בפארק."
האזור בו ניצבת כיום בלוויו היה מיושב בדלילות לפני שנות ה-20 של המאה העשרים. שבטים אינדיאנים באזור העדיפו את החוף ממערב ואת המישורים שממזרח להרים. לאחר שהתגלה פחם באזור פחם נחל בשנת 1867, מתיישבים לבנים החלו לכרות וליישב את האזור. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נקרא הכפר במפרץ מידנבאואר בלוויו. ההתיישבות הראשונה באזור החלה בשנת 1869. השלמת הגשר הראשון מעבר לאגם וושינגטון בשנת 1940 היה אירוע מרכזי עבור בלוויו, והביא זרם של תושבים חדשים. ההתיישבות העירונית התפתחה משנת 1953. משנת 2008 חל בבלוויו פיתוח מהיר ביותר, במיוחד במרכז העיר.
פוליטיקה וממשל

בלוויו מנוהלת על ידי מועצה בת שבעה חברים שאינם מפלגתיים אשר נבחרים אחת לארבע שנים. ראש העיר נבחר מבין חברי המועצה ולא בבחירות כלליות. הוא מנהל את המעוצה, אך אין לו זכות וטו.
בלוויו נחשבת לעיר דמוקרטית בצורה מובהקת כאשר בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בה בשנים 2004,2008,2012 ו-2016, המועמד הדמוקרטי ניצח תמיד ברוב של לפחות 57% מן קולות תושבי העיר.