בנק אנגלו-פלשתינה
תקופת המנדט הבריטי

תקופת המנדט הבריטי הייתה תקופת הפריחה של בנק אנגלו-פלשתינה. בנק מרכזי רשמי לא פעל בארץ ישראל באותם הימים - בנק ברקליס שימש רק כבנקאי של שלטונות המנדט, אשר לא ראו צורך לעסוק בנושא, לפחות לא בשלב הראשוני. אנגלו-פלשתינה היה הבנק הגדול, היציב והמכובד של היישוב היהודי בארץ ישראל. מנהליו היו שותפים להתייעצויות בנושאים כלכליים ופיננסיים. למעשה, היה שותף לכל פרויקט כלכלי חשוב: הסוכנות היהודית, חברת החשמל, מקורות, מפעלי ים המלח, סולל בונה, מלונות, מפעלי תעשייה. דעתם של מנהלי הבנק על ההיבטים הכלכליים שבניהול אותם מפעלים הכריעה במידה רבה את גורלם. בשנת 1934 הוקמה, בחסותו המלאה של הבנק, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, אשר נקראה אז "לשכת החליפין". כאשר המוסדות הלאומיים רצו לגייס מלוות מהציבור, ניהל הבנק את גיוס הכספים מהחברות העסקיות ומהציבור הרחב. רק בתחום הממלכתי, הנפקת מטבע וניהול חשבונות הממשלה, הייתה האחריות בידי בנקים אחרים - בימי השלטון הטורקי בידי "הבנק העות'מאני" ובימי השלטון הבריטי בידי "בנק ברקליס".
ב-1923 נפתח הסניף הראשון בתל אביב, ומנהלו הראשון היה ברוך בן-טובים שהועבר מטבריה. ב-1926 עבר בן-טובים לנהל את הסניף הראשי ביפו, וכמנהל סניף תל אביב מונה אליהו לבונטין. ב-1 בינואר 1925 מונה אליעזר הופיין רשמית למנהל הכללי של הבנק. ב-1929 פרצו מאורעות תרפ"ט, במהלכם נרצח מנהל סניף חברון של הבנק, אליעזר דן סלונים, יחד עם יהודים חברוניים נוספים, דבר שהביא לסגירת הסניף בעיר. ב-1930 נסגר הסניף בביירות, עם התבססות השלטון הצרפתי בעיר. ביירות (שהייתה תחת המנדט הצרפתי) חדלה לשמש מרכז פיננסי לארץ ישראל שבשלטון המנדט הבריטי, וכובד המשקל הפיננסי בארץ עבר למצרים, שהייתה תחת השפעה בריטית. לקראת סוף שנת 1930 שונה שמה של חברת א.פ.ק. לבנק אנגלו-פלשתינה.
בשנת 1933 עלו הנאצים לשלטון בגרמניה. הבנק נדרש לפעול לחילוץ מהיר ויעיל של כספי יהודי גרמניה הנאצית. יהודים מגרמניה שהתכוונו לעלות לארץ הפקידו את כספם בגרמניה ב"חברת נאמנות", ובאמצעותם רכשה החברה בגרמניה חומרי גלם וסחורות לתעשיינים. המוצרים נמכרו בשוקי אירופה, והתמורה שהתקבלה עבורם הופקדה בחברת "העברה" שחשבונותיה נוהלו בבנק אנגלו-פלשתינה. כך יכלו הגרמנים לעקוף חרם מסחרי חלקי שהיה מוטל על ייצוא תוצרת לשוקי אירופה, ויהודים יכלו להוציא את תמורת רכושם מגרמניה. חיסרון אחד היה לכך - הפעולות בוצעו בשער חליפין לא ריאלי. חלק מן המפקידים הללו נספו בשואה ולא זכו ליהנות מפירות פיקדונותיהם.
מלחמת העולם השנייה איימה על קיומו של ענף ההדרים, שהיה בעל חשיבות מיוחדת למשק הארץ-ישראלי. המותג "תפוזי יפו" היה ענף הייצוא העיקרי של המשק הארץ-ישראלי. יצוא פרי ההדר לאירופה פסק מחוסר באוניות אשר הסכימו להפליג בים התיכון, שבו שייטו ספינות מלחמה והטילו מוקשים. כמו כן, חלק ניכר מהאוניות גויסו למאמץ המלחמתי, לצורך העברת גייסות, אספקה וחימוש מהאיים הבריטיים לאזור תעלת סואץ, שהיה תחת איום פלישה גרמני.
במקביל, שנים אלה היו שנות פריחה לתעשייה הארץ-ישראלית. באותם ימים הונחו יסודות התעשייה המודרנית בארץ ישראל. הבנק הקים שני מוסדות פיננסיים ייעודיים: "אוצר לתעשייה" - שהפך לימים ל"לאומי לתעשייה", שייעודו הזרמת אשראי לטווח ארוך לתעשיינים, ו"אוצר לחקלאות" - שהפך לימים ל"לאומי לחקלאות", שנועד להזרים אשראי לבנייה כפרית ולמשקים חקלאיים פרטיים. שניהם הוקמו בשיתוף פעולה ובמימון תומך של הסוכנות היהודית. כוחות גדולים של צבא בריטי אשר הגיעו למזרח התיכון לשם הגנה על תעלת סואץ, נזקקו למוצרי מזון ולמוצרי תעשייה ונמנו בין צרכניה של התעשייה בארץ ישראל.
בשנת 1945 מימן בנק אנגלו-פלשתינה רכישת צינורות מים על ידי שמחה בלאס. הצינורות שימשו בסופו של דבר את קו השילוח.
בשנת 1947 מונה אהרן ברט למנכ"ל הבנק, ואליעזר הופיין ליושב ראש מועצת המנהלים. הם החתומים על שטרי הכסף הראשונים של מדינת ישראל.