stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלישה לאלג'יריה (1830)
רקע

במהלך מלחמות נפוליאון, ממלכת אלג'יר הרוויחה רבות מהמסחר בים התיכון, ומהיבוא האדיר של מזון על ידי צרפת, שנקנה ברובו באשראי. הדיי של אלג'יר ניסה להגדיל את הכנסותיו הפוחתות בהתמדה על ידי הגדלת מיסים, שזכו להתנגדות של האיכרים המקומיים, הגברת חוסר היציבות במדינה והובילה להגברת פיראטיות נגד ספנות סוחר מאירופה ומארצות ארצות הברית הצעירה. זה, בתורו, הוביל למלחמה הברברית הראשונה ולמלחמה הברברית השנייה, שהגיעו לשיא באוגוסט 1816 כאשר לורד אקסמות' ערך הפגזה ימית על אלג'יר בתגובה למעשי טבח אלג'יריים בעבדים אירופאים ששוחררו לאחרונה.
חוסר הפופולריות הנרחבת של הרסטורציה הבורבונית בקרב האוכלוסייה הצרפתית בכלל הפכה גם את צרפת לבלתי יציבה. בניסיון להסיח את דעתם של אנשיו מענייני פנים, המלך שארל העשירי החליט להשתתף במשלחת קולוניאלית.
בשנת 1827 דרש חוסיין דיי, הדיי של אלג'יריה, מהצרפתים לשלם חוב בן 28 שנה שנוצר ב-1799 על ידי רכישת אספקה כדי להאכיל את חיילי המערכה הנפוליאונית במצרים. הקונסול הצרפתי פייר דבאל סירב לתת תשובות משביעות רצון לדיי, ובהתפרצות כעס, חוסיין דיי נגע בקונסול במחבט הזבובים שלו. שארל העשירי השתמש בזה כתירוץ ליזום מצור נגד נמל אלג'יר. המצור נמשך שלוש שנים, והיה בעיקר לרעת סוחרים צרפתים שלא הצליחו לעשות עסקים עם אלג'יר, בעוד שודדים ברברים עדיין הצליחו להתחמק מהחסימה. כאשר צרפת ב-1829 שלחה שגריר לדיי עם הצעה למשא ומתן, הוא הגיב באש תותחים שהופנתה לעבר אחת הספינות החוסמות. הצרפתים קבעו אז כי נדרשת פעולה כוחנית יותר.
המלך שארל העשירי החליט לארגן משלחת ענישה בחופי אלג'יר כדי להעניש את ה"חוצפה" של הדיי, כמו גם להכחיד קורסיירים ברבריים שהשתמשו באלג'יר כמקלט בטוח. החלק הימי של המבצע ניתן לאדמירל דופרה, שייעץ לו, מצא אותו מסוכן מדי. בכל זאת ניתן לו הפיקוד על הצי. החלק היבשתי היה תחת פקודה של לואי אוגוסט ויקטור דה גסן, הרוזן דה בורמון.
ב-16 במאי, צי המורכב מ-103 ספינות מלחמה ו-464 ספינות תובלה יצא מטולון, נושא צבא חזק של 37,612 איש. הקרקע הייתה מוכרת, הודות לתצפיות שנעשו בתקופת האימפריה הראשונה, והאי פרסק של סידי פרוך נבחר כנקודת נחיתה, 25 קילומטרים (16 מיל) ממערב לאלג'יר. החלוץ של הצי הגיע אל מול אלג'יר ב-31 במאי, אך המתין עד 14 ביוני עד שכל הצי הגיע.
סדר הכוחות > הצי הצרפתי

פרובנס, ספינת דגל של אדמירל דופרה
מרנגו
טרידנט
דיקסן, קפטן באזוש
אלז'סיראס
קונקראן
ברסלו
קורון
ויל דה מרסיי, כספינת תובלה
פאלאס
מלפומן
ארת'וז, כספינת תובלה
פאולין
תטיס
פרוסרפין
ספִינקס
נאז'ר
הכנות אלג'יראיות

בעקבות עליית המתיחות ותחילת המלחמה, התגייסו האלג'יראים. שבטי שיטת המח'זן התגייסו ברחבי הבייליקים של קונסטנטינוס, אוראן וטיטרי. גם שבטי הלוחמים זוווה ואיפליסן מקביליה גויסו, וניתנו בפיקודו של שייח' מוחמד בן זעמום. גם האודג'אק מאלג'יר גויס, ומנהיגם, אבראהים אגא מונה למפקד העליון של הכוחות האלג'יריים. בעוד חוסיין דיי הכריז על ג'יהאד נגד הפולשים הצרפתים, מתנדבים רבים מכל הארץ הצטרפו לצבאו של חוסיין דיי. יתר על כן, נשלחו מספר מכתבים לשבטים ספציפיים שהיו ידועים בכושר הלחימה שלהם ברחבי הארץ.
" יום טוב לכל תושבי קביליה ולכל הנכבדים והאצילים שלהם. דעו שהצרפתים יצרו את התכנון לנחות ולכבוש את בירת אלג'יר. אתה עם הנודע באומץ לבך ובמסירותך לאסלאם. האוג'אק קורא לכם למלחמת קודש כדי שתוכלו לקצור את הפירות, בעולם הזה ובעולם הבא, כמו אבותיכם שלחמו במלחמת הקודש הראשונה נגד קרל החמישי בשנת 1541. מי שרוצה להיות מאושר בעולם הבא, חייב להתמסר לחלוטין לג'יהאד כשהזמן מתאים. הג'יהאד הוא חובה המוטלת עלינו על ידי הדת, כשהכופר נמצא בשטחנו".
ממכתב ששלח אבראהים אגה לכמה שבטים קביליים.
המספר המדויק והרכבו של צבא אלג'יריה אינם ידועים, אך ידוע שרוב החיילים היו מגיוס שבטי המח'זן. ההערכות לגבי המספר המדויק של החיילים האלג'יריים משתנים מאוד, כאשר הערכות מסוימות מציינות אותו בכ-25,000-30,000 בעוד שכמה מקורות צרפתיים מעריכים את זה על 50,000.
הפלישה > נחיתה צרפתית

בבוקר ה-14 ביוני 1830, החל חיל המשלוח הצרפתי, שהורכב מ-34,000 חיילים מחולקים לשלוש דיוויזיות, לנחות על האי סידי פרוך פרש. לאחר הנחיתה, הם כבשו במהירות את הסוללה האלג'יראית והדיוויזיה בפיקודו של הגנרל ברטז'ן הקימה ראש חוף כדי להגן על הנחיתה של שאר הכוחות. בזמן שהצרפתים התכוננו, הם הותקפו והוטרדו ללא הרף על ידי סיירים אלג'יריים נסתרים, שההטרדות שלהם בסגנון גרילה היו רק הקדמה למתקפה העיקרית.
הפלישה > קרב סטוואלי

כשהצרפתים הנחיתו לאיטם את חייליהם וציודם, שלושת הבייאים של חוסיין דיי, מאוראן, טיטרי ומדיאה, וקאידים שונים נענו לקריאה לנשק והחלו לאסוף כוחות במחנה גדול ברמת סטוואלי הסמוכה. משוכנעים שהפחד לבדו מונע מהצרפתים לעשות כל צעד קדימה, הכוחות האלג'יריים, בראשות אבראהים אגה, ירדו מהרמה מוקדם בבוקר של ה-19 ביוני ותקפו את שתי הדיוויזיות הצרפתיות שכבר נחתו. ההסתערות האלג'יראית נהדפה והכוחות הצרפתיים עקבו אחר האלג'יראים למחנה שלהם במעלה הגבעה. ירי ארטילריה צרפתית ומתקפת כידונים הפכו בסופו של דבר את הנסיגה האלג'יראית לתבוסה כללית. בצהריים הצרפתים כבשו את המחנה האלג'ירי ורבים מהכוחות שנאספו על ידי הדיי חזרו הביתה. במחנה מצאו הצרפתים עושר, נשק, מזון ובעלי חיים שהאלג'יראים נטשו שם בזמן שברחו.
למרות ההצלחה הצרפתית, החליט בורמון לא להמשיך הלאה עד שכל הכוחות ינחתו. בינתיים, באלג'יר, חוסיין דיי בילה את שלושת הימים הבאים בניסיון פעיל לאסוף את הכוחות שהתפזרו לאחר הקרב. מדי יום הגיעו יותר ויותר מהם לעיר, ועד מהרה חוסר המעש לכאורה של הצרפתים העניק לאלג'יראים אמון מחודש.
הפלישה > קרב סידי חלף

בבוקר ה-24 ביוני חזרו הכוחות האלג'יריים לרמת סטוואלי והתפרסו מול מוצבים צרפתיים. כשהדיוויזיה הצרפתית הראשונה החלה לצעוד לעברם במבנה שדרה, נסוגו הכוחות האלג'יריים לעבר הכפר סידי חאלף בקצה הרמה. לאחר לחימה מסוימת, כותרו האלג'יראים על ידי מתקפת כידונים. האבדות הצרפתיות היו נמוכות מאוד באותו יום, אבל אמדה דה בורמון, אחד מארבעת בניו של המפקד העליון הצרפתי, היה בין ההרוגים.
הפלישה > הפגזת אלג'יר

ב-3 ביולי, אדמירל דופרה וכמה מספינות המלחמה שלו הפגיזו את הגנות החוף של אלג'יר. עם זאת, ספינות צרפתיות נותרו רחוקות יחסית מהחוף ובכך גרמו לנזק קל בלבד.
הפלישה > מצור על מבצר בורדז' מולאי חסן

ב-29 ביוני הגיעו חיילים צרפתים ליד מבצר בורדז' מולאי חסן, מבצר עות'מאני ישן שהצרפתים כינו במהרה "פורט דה ל'קיסר" כמחווה לקיסר קרל החמישי, שכן הוא נבנה בתגובה להתקפתו על העיר בשנת 1541. ב-30 ביוני הם החלו לחפור תעלות כהכנה למצור ועד ה-3 ביולי הם הביאו את כל הארטילריה שלהם. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-4 ביולי, הורה הגנרל דה לה איטה, מפקד הארטילריה הצרפתית, לכל הסוללות לפתוח באש. המגינים השיבו מיד באש, והתפתח קרב תותחים. חיל המצב של המצודה, שהורכב מכ-800 יניצ'רים ו-1,200 מורים, התנגד במשך מספר שעות למרות ההפגזה האינטנסיבית לה היו נתונים, הישג של אומץ שהרשים את הצרפתים. אולם, סמוך לשעה 10:00 בבוקר, הפסיקו מגיני המבצר את הירי מכיוון שכבר לא היה להם חיפוי לאחר שהושמדו כל המרלונים. המבצר היה הרוס ורוב התותחים שלו הושמדו. לאחר מכן אספו המגינים את מה שנותר מאבקת השרפה ופוצצו את המבצר לפני שנמלטו מהמקום. מתוך 2,000 אנשי חיל המצב, רק מחציתם שרדו וחזרו לקסבה.
הפלישה > כניעת אלג'יר

לאחר שהמבצר נכנע, העיר הייתה נתונה כעת לחסדי כוח הפלישה הצרפתי. הצרפתים הציבו את הארטילריה שלהם בהריסות המבצר והחלו להחליף אש עם הקסבה של אלג'יר.
קצת אחרי הצהריים, שליח של הדיי הגיע לקווים הצרפתים וניסה לנהל משא ומתן על נסיגה צרפתית בתמורה להתנצלות רשמית בפני מלך צרפת והחזר הוצאות המלחמה הצרפתיות על ידי העוצרות. הצרפתים סירבו, וכעבור זמן מה הגיעו שני צירים לצרפתים וניהלו משא ומתן על שביתת נשק עד שיושגו הסכמי שלום. הם גם הציעו להביא את ראש הדיי לצרפתים, אולם הצרפתים סירבו. דה בורמון אמר להם שצרפת רוצה את העיר, הצי שלה, את האוצר של העוצרות ואת עזיבת הטורקים מהעיר והבטיח לחסוך מהתושבים את בזיזת הבתים אם תנאים אלה יתקבלו. חוסיין דיי יורשה לקחת עמו את עושרו האישי בגלות. שני הנציגים עזבו וחזרו למחרת בסביבות השעה 11:00 בבוקר, ואמרו לצרפתים שהדיי הסכים לתנאיהם. {חיילים צרפתים נכנסו לעיר ב-5 ביולי בשעה 12:00.
השפעות

עם הפלישה הצרפתית לאלג'יר, מספר אלג'יראים היגרו מערבה לתטואן. הם הביאו לשם את הבקלווה, קפה ומאפה הוורקה המשמש כיום בפסטיליה.
כשהלב בוכה

"כשהלב בוכה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. הוא יצא לאור בשנת 2001, כסינגל מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה אשליות מתוקות (2001), בהוצאת חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ. את השיר כתב יוסי גיספן, ללחן של שמואל אלבז והפקה של נדב ביטון (גרסת 2010).
השיר נחשב לאחד מתוך הלהיטים הגדולים ביותר של חדד. השיר אף נבחר במצעד שנערך על ידי רשת ג' לשירה הטוב ביותר.
בשנת 2023, בצל מלחמת חרבות ברזל דורג השיר לראשונה בעשירייה הפותחת במדיה פורסט.
רקע וכתיבה

"כשהלב בוכה" נכתב בידי הפזמונאי יוסי גיספן והולחן על ידי שמואל אלבז. במקור, גיספן הציע את השיר לזהבה בן ואמרגנה, אך נדחה. הוא נכתב בעקבות הלינץ' ברמאללה.
בשנת 2009 נבחר השיר בתור "השיר האהוב ביותר של שרית חדד", לפי מצעד רשמי שפורסם ברשת ג'. חדד סיפרה שהיא מבצעת אותו עד היום בהופעותיה כשהיא עטופה בדגל ישראל. השיר הוסיף לחדד ממד ממלכתי. חדד העידה במספר ראיונות, כי זהו השיר המרגש ביותר שזכתה לשיר.
בניגוד לשירים אחרים שהקליט גיספן עם חדד, הגרסה הראשונה שפורסמה היא הסקיצה הראשונית. בריאיון למעריב בשנת 2019 כחלק מפרויקט שירי הזיכרון הגדולים של ישראל, סיפר גיספן לדודי פטימר: ”השמענו את השיר לשרית חדד, ובדרך כלל אנחנו מקליטים איתה באולפן סקיצה, משמיעים לנגנים שינגנו ואז הזמרת באה להקליט שוב. אצל שרית, מפני שהעוצמות היו כל כך גדולות, החלטנו לא לגעת בסקיצה, וזה מה ששחררנו לכולם. כך זה יצא מושלם עם הרגש האמיתי בדיוק כמו שזה”. בשנת 2010 חדד חידשה את השיר, לאחר שזה דורג במקום הראשון במצעד שירי רשת ג'. הביצוע נכנס לאלבום האוסף המיטב.
ב-2017 הופיעה חדד עם השיר במטה האומות המאוחדות בניו יורק לרגל 50 שנים לאיחוד ירושלים. ביולי 2023 ביצעה אותו לאחר מבצע בית וגן, כשהיא עטופה בדגל ישראל.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור "כשהלב בוכה" הועלה ליוטיוב ב-12 בינואר 2014, אך לא פורסם בערוץ הרשמי של שרית חדד. בקליפ ניתן לראות את חדד, לבושה כמלאכית אשר מתגלה בלילות לילדה החווה משברים וקשיים בעקבות הריבים הבלתי פוסקים של הוריה. בסוף הקליפ ניתן לראות את חדד עולה השמיימה כשקשת בענן נמצאת ברקע. הקונספט שלו עוסק בגן עדן ולבושה של חדד כמלאכית, במטרה להמחיש את מילות השיר עצמו.
נכון לאוקטובר 2024, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-4.5 מיליון צפיות. הקליפ יצא ביחד עם האלבום אשליות מתוקות (2001).
גרסאות כיסוי

את השיר הקליטו במרוצת השנים למעלה מ-150 אמנים שונים, ביניהם:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  עוזיה צדוק  אייל גולן  נסרין קדרי  עדי ארד  דודו פישר  להקת פיקוד המרכז  להקת חיל הים  שמעון בוסקילה  איה כורם  מורן מזור  כיתריה |  יחיאל נהרי  מקהלת פרחי ירושלים  אוהד מושקוביץ  מירי אלוני  מידד טסה  בני אלבז  נינט טייב  רוני גינוסר  שמחה גואטה  ארקדי דוכין |  עופר הלוי  דוד ד'אור  עמירן דביר  לינט  אסף נגל  ליאור אלמליח  מקהלת צדיקוב  תזמורת משטרת ישראל  יניב בן משיח  נועה קירל  זהבה בן |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 10 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | פסקול העשור | 20 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מצעד שירי שרית חדד | 1 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 2001 | תקליטור | אבי גואטה הפקות בע"מ |  |
1900?

1900? הוא אלבום הבכורה של הצמד ברי סחרוף ורמי פורטיס, שכונה בתקשורת "פורטיסחרוף". האלבום שיצא לאור ב-25 במאי 1990, נחשב לקלאסיקה של רוק ישראלי. הוא הפך לתקליט זהב לאחר שש שנים מיציאתו.
האלבום יצא שנתיים לאחר האלבום סיפורים מהקופסא שעליו היה חתום פורטיס בלבד. את המילים לשירי האלבום כתב רמי פורטיס ועל הלחנים אחראים בשיתוף פורטיס וסחרוף (מופיעים בחוברת המצורפת כ"סחרופורטיס"). הלהיטים הגדולים מתוך האלבום היו "ניצוצות", "אמריקה", "אין קץ לילדות", "אגם ענקית", "שמיים של שומקום" ו"חלום כחול".
האלבום הודפס כתקליטור, קלטת שמע ותקליט ויניל. שלושת השירים האחרונים נכללו רק בגרסת התקליטור.
בינואר 2020, במלאת 30 שנה לצאת האלבום הודיעו רמי פורטיס וברי סחרוף על שתי הופעות חיות אשר היו אמורות להתקיים באמפיפארק רעננה בחודש מאי 2020. עקב מגפת הקורונה בישראל סיבוב ההופעות התקיים בסופו של דבר במאי 2021.
שירים > נעליים

השיר "נעליים" הוא גרסת אולפן לשיר מאולתר-למחצה שבוצע במסגרת הופעה (הביצוע המקורי מופיע באוסף אוספורטיס) והיווה השראה לשמה של להקת הרוק נעליים. סולנה של להקת נעליים, אייל אבן-צור, עבד עם פורטיס מאוחר יותר על האלבום חצי אוטומטי.
שירים > אגם ענקית

שם השיר "אגם ענקית" נולד במהלך אחת הנסיעות הרבות של מינימל קומפקט באירופה, לאחר שמנהל הלהקה שלא שלט היטב בעברית הביט בנוף ואמר "תראו איזה יופי, אגם ענקית!".
האגם המדובר הוא אגם קונסטץ בגבול גרמניה, שווייץ ואוסטריה.
"ג'ק סגור בחדר, ומחפש ארנבות, פרנקי ומקס מלקטים פטריות" - ג'ק - המנהל האנגלי, פרנקי ליווארט - איש הסאונד של מינימל קומפקט, מקס פרנקן - המתופף.
שירים > חלום כחול

הגרסה לשיר "חלום כחול" היא שקטה וכוללת נגינת קלידים ופסנתר בלבד, לעומת הגרסה הראשונית שיצאה כסינגל לרדיו באוגוסט 1989, ונכללה באלבום אוסף של חברת "נענע דיסק".
שירים > יהלומים לנצח + יומו של העכבר

השירים לא הופיע במקור במהדורה הראשונה של התקליט.
רשימת השירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אמריקה  | 3:28 |
| 2. | אין קץ לילדות  | 4:01 |
| 3. | שמיים של שומקום  | 4:46 |
| 4. | ניצוצות  | 7:14 |
| 5. | ממתק  | 3:55 |
| 6. | 1900?  | 5:08 |
| 7. | הפוך  | 4:41 |
| 8. | נעליים  | 4:34 |
| 9. | אגם ענקית  | 1:53 |
| 10. | יומו של העכבר  | 5:20 |
| 11. | יהלומים לנצח  | 3:45 |
| 12. | חלום כחול  | 4:41 |
| משך כולל: | משך כולל: | 53:25 |
בשנת 2020 הודפס מחדש האלבום ע״ג תקליט כפול
| צד א׳> מס' | צד א׳> שם | צד א׳> משך | צד א׳>  | צד א׳>  | צד א׳>  | צד א׳>  | צד א׳>  | צד א׳>  | צד א׳>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אמריקה  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אין קץ לילדות  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | שמיים של שומקום  | 4:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ניצוצות  | 7:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב׳> מס' | צד ב׳> שם | צד ב׳> משך | צד ב׳>  | צד ב׳>  | צד ב׳>  | צד ב׳>  | צד ב׳>  | צד ב׳>  | צד ב׳>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. | ממתק  | 3:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | 1900?  | 5:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | הפוך  | 4:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | נעליים  | 4:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | אגם ענקית  | 1:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ג׳> מס' | צד ג׳> שם | צד ג׳> משך | צד ג׳>  | צד ג׳>  | צד ג׳>  | צד ג׳>  | צד ג׳>  | צד ג׳>  | צד ג׳>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10. | יומו של העכבר  | 5:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | יהלומים לנצח  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | חלום כחול (מיקס אורגזמה)   | 4:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | התופת (נכלל במקור ב״להתראות בחלומותי״)   | 5:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ד׳> מס' | צד ד׳> שם | צד ד׳> משך | צד ד׳>  | צד ד׳>  | צד ד׳>  | צד ד׳>  | צד ד׳>  | צד ד׳>  | צד ד׳>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. | שועל במנוסה (נכלל במקור ב״אוספ נענע מספר אחת״)   | 5:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | חלום כחול (גרסת רדיו, נכלל במקור ב״אוספ נענע מספר אחת״)   | 4:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | נעליים 2020? (Red Axes Remix)   | 5:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Jounieh (Foreign Affair, Live 1990)   | 5:46 |  |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

ברי סחרוף – שירה, גיטרות, קלידים, פסנתר (4,6), בס (7,11)
רמי פורטיס – שירה, גיטרות, קלידים (5,7), ברזלים (8), כותב מילים, מלחין
יובל שפריר – כלי הקשה, קלידים (3)
גיל סמטנה – בס, קונטרבס חשמלי (4), קלידים (8), קולות
ז'אן ז'ק גולדברג – תופים
מיקיאגי – קולות רקע ב״שמיים של שומקום״
הפקה מוזיקלית - ברי סחרוף
טכנאי סאונד ומיקס - אורי ('מומו') ברק
עוזרי טכנאי: דדי טל, וישי טיף (באולפני "העוגן")
הוקלט באולפני DB ואולפני "העוגן" - ינואר 1990
מיקס באולפני DB - פברואר 1990, מלבד "שמים של שומקום" באולפני "טריטון"
עריכה דיגיטלית: בן ברנפלד H.M אקוסטיקה
חיתוך: אולפני Abbey Road לונדון
מפיק ניצן זעירא ('נענע דיסק')
מנהלת הפקה: הדס ירושלמי
צילומים: רון עמרם, חגית שטרנשוס
עיצוב עטיפה: איילת אביב
הערות שוליים

↑  תומר קריב, הסיפור של פורטיס – פרק 10: כן אנחנו שניים, באתר רדיו הקצה, 10 במרץ 2021, בדיקה אחרונה ב־22 בספטמבר 2022
| רמי פורטיס |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | פלונטר • סיפורים מהקופסא • 1900? • להתראות בחלומותי • שוטר פושע והענק הלוחש • איפה הסוסים • רץ על הקצה • חצי אוטומטי • על המשמרת • פורטיס משולש • החבר אני • תולדות הכותרת • מדור פיות |  |
| הופעות | כשהגיטרה מנסרת את הלילה • מקרה פסנתר |  |
| אוספים | אוספורטיס/סינגלים |  |
| הרכבים | מים חמים • כרומוזום • ז'אן קונפליקט • מינימל קומפקט • פוריין אפייר • פורטיסחרוף • האחים פורטיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d8cfd7a5-334a-47dc-b512-4529ecc1569d
קודו זוטר

| קודו זוטר |
| --- | --- |
 קודו זוטר (זכר)
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: סלילני קרניים
סוג:: קודו
מין:: קודו זוטר
שם מדעי
 Tragelaphus imberbis ‏בליית, 1869
תחום תפוצה


קודו זוטר או קודו מזרחי (שם מדעי: Tragelaphus imberbis; בעבר Ammelaphus imberbis) הוא מין אנטילופה בסוג קודו הנפוץ במזרח אפריקה, ותואר לראשונה ב-1869. בעבר נחשב כתת-מין של קודו גמלוני, אך כעת מסווג כמין נפרד. השם "זוטר" בא לו עקב הרעמה שבגב, הקטנה אף בהשוואה למיני קודו קטנים יותר. שמו המדעי נגזר מיוונית ולטינית: "Tragos" = תיש, "Elaphos" = צבי; שילוב בין שניהם מתייחס לאנטילופה. "imberbis" = לא מזוקן; צירוף של שניהם פירושו "אנטילופה חסרת זקן" ומתייחס להיעדר הרעמה בגרון, כפי שנמצאת אצל הקודו הגמלוני. הקודו הזוטר מתואר לעיתים כאנטילופה היפה ביותר
אנטומיה ומראה

זכר הקודו הזוטר מתאפיין בפרווה כחלחלה-אפרפרה, ואילו לנקבות ולעופרים היא בצבע חום-אדמדם (למעט הצוואר שעל פי רוב אפרפר). צבעם של הזכרים הצעירים מתכהה עם הגיל. הן לזכרים והן לנקבות 11–14 פסים לבנים בולטים בצדדים, כתם לבן בתחילת הגרון ובסופו, מספר נקודות לבנות בלחי, ופס לבן בין העיניים חתוך באמצעו. פס כהה מתחיל בין העיניים ומסתיים באף שאף הוא שחור. השפתיים והבטן לבנים, והאוזניים גדולות בשני המינים. הרגליים הן דקיקות, וצבעם חום בהיר עם סימונים שחורים ולבנים. הזכרים מתאפיינים ברעמה קטנה על העורף ולאורך עמוד השדרה, וגרונם כאמור ללא רעמה. הזכרים גדולים במעט מהנקבות, וכמו כן בעלי זוג קרניים ספירליות, באורך של 60–90 ס"מ ובהם שניים עד שלושה פיתולים. 

מידות גופו של הקודו הזוטר הן:

גובה הכתפיים: 110-90 ס"מ.

אורך הראש והגוף: 140-110 ס"מ.

אורך הזנב: 40-25 ס"מ.

אורך קרן הזכר: 90-60 ס"מ.

משקל: 105-60 ק"ג.
הקודו הזוטר מחולק לשני תת-מינים:
קודו זוטר צפוני ( Tragelaphus imberbis imberbis) מצוי באתיופיה וסומליה.
קודו זוטר דרומי (Tragelaphus imberbis australis) מצוי בקניה, טנזניה, דרום סודאן ודרום סומליה.
תפוצה ובית גידול

קודו זה נפוץ במזרח אפריקה: החל ממזרח סומליה ומרכז ודרום אתיופיה, עובר דרך חלקו הדרומי של דרום סודאן, מזרח אוגנדה, ומרבית קניה, ומסתיים בחלקה המרכזי של טנזניה. בעבר המין היה נפוץ גם בג'יבוטי, אך נכחד שם. שני פרטים שנצפו בערב הסעודית ובדרום תימן שבחצי האי ערב (1991), הובאו או שוחררו מאוסף פרטי ככל הנראה (כיון שתפוצתם הטבעית מוגבלת לאפריקה).
בית גידולו הוא אזורים יבשים וצחיחים, בעלי צמחייה צפופה ועבותה של שיחים קוצניים טרופיים וסובטרופיים יבשים. הקודו הזוטר נמנע משטחים פתוחים כמו גם מקומות בעלי עשב גבוה. בסביבות ההר קילימנג'רו תועדו קודואים בגבהים של 1,740 מטר.
אקולוגיה והתנהגות

הקודו הזוטר הוא בעל חיים בודד יחסית; נקבות נמצאות בדרך כלל בקבוצות של שניים או שלושה, (לעיתים רחוקות עד 24 פרטים) או עם צאצאיהם, וזכרים נמצאים לעיתים קרובות לבד. זכרים צעירים יישארו עם אמם לתקופה של עד שנתיים, אבל רק לאחר 4–5 שנים יוכלו להילחם אם זכרים אחרים. כאשר הזכרים די גדולים, הם נלחמים ביניהם על ידי נעילת קרניים, ודחיפה של היריב אחורה. זכרים ונקבות עשויים להילחם זה בזה על עליונות, על ידי עמידה על רגליהם האחוריות כדי לנסות להפיל אחד את השני, אך הזכרים הגדולים בדרך כלל ינצחו. אין עונת רבייה קבועה, ולכן ההמלטות יכולות להתבצע בכל השנה. הריון הנקבות נמשך 7–8 חודשים, וכאשר הנקבה צריכה להמליט היא תיפרד מהקבוצה על מנת ללדת עופר אחד בדרך כלל. משקל העופר הוא 7.5-4 ק"ג. בימיו הראשונים העופר שוהה מוסתר בצמחייה ואימו תבוא מדי פעם להניקו. העופרים נגמלים לאחר שישה חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 15 חודשים. בשלוש שנים הראשונות, רק לאחד מתוך ארבעה עופרים יש סיכוי לשרוד בשל מחלות וטריפה על ידי טורפים רבים. 

אויביו של קודו זוטר בוגר בטבע הם אריות, נמרים אפריקאים, צבועים מנומרים, וזאבים טלואים, בעוד שטורפים קטנים יותר כדוגמת סרוואלים ותנים עלולים לצוד עופרים.

הקודו הזוטר הוא בעל חיים לילי הפעיל משעות הערב עד שעות הזריחה. לאחר זריחת השמש הקודו מחפש מסתור, ונח בהסוואה עד שעת הדימדומים. תזונתם כוללת עלים, זרדים, נצרים, פירות, עשבים ועשבי תיבול שונים. מים הם שותים רק לעיתים נדירות.
בחיפוש אחר מזון הזכרים חולפים על שטח של 2.2 קילומטר, והנקבות על 1.8 קילומטר. הקודו הזוטר הוא חיה ביישנית וזהירה, ובשעת סכנה יתן קריאת אזעקה וירים את זנבו הלבן לאות אזהרה. הקודואים מסוגלים לקפוץ לגובה של שני מטר (אם כי קפיצות אלה אינן שכיחות) ומהירות ריצתם היא כ-70 קמ"ש.
איומים ושימור

האוכלוסייה העולמית נאמדת בכ- 118.000 פרטים, 33% מהם באזורים מוגנים. מגמת האוכלוסייה של הקודו נחשבת בירידה בחלקים רבים של תפוצתו, כתוצאה מציד, רעיית יתר של בקר, והתפרצויות של הווירוס "rinderpest". בחלק מהאזורים, דווקא כריתת יערות הגדילה את כמות בתי הגידול המתאימים, כך שהמצב משתנה מאזור לאזור. הביישנות וההעדפה של הקודו לכיסוי עבה, מאפשרת לו לעמוד בלחץ הציד הרב שלו, כך שבאזורים בעלי צמחייה עבותה הוא מצוי באופן נרחב אף על פי שיש בהם ציד רב על ידי המקומיים. מצד השני, הרגישות שלו לווירוס "rinderpest" הביאה לירידה משמעותית במספרים אף באזורים מוגנים (כגון החלקים המזרחיים של קנייה במהלך 1990). ככל הנראה הקודואים יתאוששו מווירוס זה בשל ניסיונות למיגור הווירוס מבקר הבית המפיצו. עם זאת הירידה העולמית מוערכת בלפחות 20% על פני תקופה של 21–24 שנים, ולכן מתקרב לסף דרגת ה"פגיע" (VU). הקודו כנראה יישאר נפוץ באזורים הצחיחים למחצה בצפון מזרח אפריקה, כל עוד צפיפות האדם וחיות המשק תישאר נמוכה יחסית בחלקים נרחבים של תפוצתו כגון צפון קנייה ודרום אתיופיה.
הערות שוליים

↑  קודו זוטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קוּדוּ זוּטָר במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מידע, תמונות וסרטים של קודו זוטר
נקבה וזוג עופרים
קודו זוטר, זכר ונקבות, בגן חיות.
קודו זוטר זכר בטבע.
קודו זוטר זכר מוסווה בעצים ושיחים קוצניים.
מחברות לספרות (כתב עת)

חבורת "מחברות לספרות" בבית הקפה קנקן, ברחוב דיזנגוף 13 בתל אביב, ראשית שנות הארבעים (מימין לשמאל: א"ד שפיר, שמעון גנס, ד' פילר, אליהו טסלר, נתן אלתרמן, ישראל זמורה, צילה בינדר)
מחברות לספרות הוא כתב עת ספרותי שיצא לאור בישראל.
בשנות השלושים של המאה העשרים התגבשה בתל אביב קבוצה ספרותית שהורכבה מסופרים ומשוררים צעירים, ששפת אמם הייתה עברית. בקבוצה, שנקראה "יחדיו" היו שותפים בין היתר המשוררים נתן אלתרמן, לאה גולדברג ואברהם שלונסקי, הסופרים שלמה ניצן ויעקב הורוביץ והמבקר וחובב הספר ישראל זמורה. כתב העת ששימש את החבורה היה "טורים", בעריכתו של שלונסקי. בעקבות טרוניות נגד שלונסקי הוא הודח מתפקיד העורך, וזמורה מונה במקומו. החיכוכים לא פסקו, ובעצתו של אלתרמן פרשו אחדים מבני החבורה מ"יחדיו", והקימו כתב עת ספרותי משלהם, "מחברות לספרות", בעריכתו של ישראל זמורה. כתב העת החל להופיע ב-1940.
כעבור שנים רבות תיאר זמורה את ייחודו של כתב העת החדש:
במה זו, "מחברות לספרות", בעריכתי, הייתה שונה מכל הבמות האחרות, צאצאי "כתובים" ו"יחדיו". קודם כל ניערה מעצמה את רוח "האופוזיציה", הוציאה מכלל מטרותיה את המדור הפוליטי, והייתה כל כולה על טהרת הספרות היפה. קו מיוחד של העריכה היה - לשתף בבמה רק סופרים שהוזמנו מלכתחילה, לפי בחירה קפדנית ולא לפי דרגת פרסומו של הסופר, רק לפי כישרונו הודאי, לפי מקוריותו וייחודו האמנותי, ועל כן בוטלו גם ההגדרות "זקנים" ו"צעירים", "שמרנים" ו"חדשנים", ועל כן השתתפו ב"מחברות לספרות" גם סופרים ותיקים, כגון י. ד. ברקוביץ, י. קרני, מ. א. ז"ק, דב סדן, מ. בובר וש. ה. ברגמן.
עם הצעירים שפרסמו ב"מחברות לספרות" נמנים בנימין גלאי, אבות ישורון, אהרן אמיר, ט. כרמי, פנחס שדה, דוד שחם, נתן שחם, בנימין תמוז, שלמה ניצן ואחרים.
מתוך כתב העת הסתעפה גם הוצאת "מחברות לספרות".
לקריאה נוספת

ישראל זמורה, "מדוכן לדוכן - הרהורים וזכרונות עם יובל ל'מאזנים'", מאזנים, מאי 1978.
צפרירה שועלי, מחברות לספרות: כתב העת והוצאת הספרים כגורמים במערכת הספרותית בשנים 1967-1940, דיסרטציה, אוניברסיטת בר-אילן, 2003.
וורן מגנוסון

וורן גרנט "מגי" מגנוסון (באנגלית: Warren Grant "Maggie" Magnuson‏; 12 באפריל 1905 – 20 במאי 1989) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. מגנוסון, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג את מדינת וושינגטון בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1944-1937) ולאחר מכן בסנאט (1981-1944). במהלך השנתיים האחרונות שלו בסנאט האמריקאי היה הסנאטור הוותיק ביותר, ולאורך שנתיים אלה, למעט הפסקה בת יממה, היה הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.