stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטאוריט סיחוטה-אלין

| --- | --- |
רסיס של מטאוריט סיחוטה-אלין
רסיס של מטאוריט סיחוטה-אלין
 קואורדינטות:  46°09′36″N 134°39′12″E﻿ / ﻿46.16°N 134.65333333333°E﻿ / 46.16; 134.65333333333
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימטאוריט סיחוטה-אלין(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימטאוריט סיחוטה-אלין
 
מטאוריט סיחוטה-אלין היה מטאוריט ברזל שחלקיו נפלו ב-12 בפברואר 1947 בחבל פרימוריה שברוסיה. הוא נחשב לאחד מעשרת המטאוריטים הגדולים ביותר שנפלו על כדור הארץ. החלק הגדול ביותר שקל לפני הפגיעה כ-23 טון, והמשקל הכולל הוערך ב-60 עד 100 טון.
המטאוריט נפל ב-12 בפברואר 1947, בשעה 10:30 בערך, באזור מאוכלס בדלילות בהרי סיחוטה-אלין, כ-440 קילומטר צפונית לוולדיווסטוק. נפילתו נראתה ונשמעה עד למרחק של 300 קילומטר, וחלקים ממנו התפזרו על שטח של 35 קמ"ר. מכתש הפגיעה הגדול ביותר היה בקוטר של 28 מטרים ובעומק של 6 מטרים. בהתאם לניתוח שבוצע, המטאוריט הכיל כ-94% ברזל, 5.5% ניקל, 0.4% קובלט, וכמויות קטנות של יסודות כימיים נוספים. מעריכים כי פיצול המטאוריט החל בגובה של 25 קילומטר, והסתיים בפיצוץ בגובה של 5.6 קילומטר.
טייסי המינהל הגאולוגי המקומי בחברובסק איתרו את מקום הנפילה המדויק ב-14 בפברואר, וכעבור מספר ימים הגיעו לשטח גאולוגים שהחלו בחקר האירוע. באפריל 1947 הגיעה לאזור משלחת מדעית של האקדמיה הרוסית למדעים, בראשות ואסילי פסנקוב. היא כללה 9 מדענים ו-13 אנשי עזר מכוח הנדסה קרבית של הצבא האדום. במשך שנים נאספו בשטח עשרות אלפי רסיסים במשקל כולל של כ-27 טון. החלק הכבד ביותר שנמצא שוקל 1,745 קילוגרם. רוב הרסיסים שנאספו נמצאים עתה במוזיאון הטבע בחברובסק.
ישראל אפרים פישל ראטה

רבי ישראל אפרים פישל ראטה (נהגה: רוט; תרנ"ט, 1899 – ח' בשבט ה'תש"ה, 22 בינואר 1945) היה רב העיירה וויידיטשקא.
ביוגרפיה

נולד בקליינווארדיין לאביו רבי שמואל יעקב, מחבר הספרים "שיר חדש" ו"דברי שי"ר" שכיהן כרב בדיורע וכשוחט בקליינווארדיין. אביו היה נכדו הישיר של רבי יואל צבי ראטה אב"ד חוסט. למד אצל אביו ואצל רבי שמעון גרינפלד בסמיהאלי. כמו כן היה תלמידו וחסידו של רבי צבי הירש שפירא, האדמו"ר ממונקאטש, ושל בנו רבי חיים אלעזר שפירא מחבר הספר מנחת אלעזר. קיבל היתר הוראה מרבי מרדכי יהודה ליב וינקלר ממאד.
בבחורתו למד עם רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז, שגלה לקליינווארדיין עם אביו רבי צבי הירש הלברשטאם בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת תרע"ח בערך נישא לחיה אסתר טובא, בת רבי שלום גאלד ועבר לגור באויהל סמוך לחותנו.
באויהל התקרב לרבי דוד דוב מייזליש, רב העיר ומחבר הספר "בנין דוד", ושימש כמגיד שיעור בישיבתו. בד בבד עסק גם במסחר יחד עם אשתו.
בשנת תר"ץ נבחר לכהן כרבה של וויידיטשקא והגלילות. לראשונה בנה מקווה בעיר והקים ישיבה שבשיאה מנתה ארבעים בחורים.
ביוגרפיה > בימי השואה

באסרו חג פסח תש"ד גורש עם בני משפחתו ובני קהילתו לגטו באויהל. משם גורש לאושוויץ. ביום הראשון של חג השבועות נרצחו אשתו וילדיו הקטנים.
עד לינואר 1945 עבד בכפייה במחנה בונא בסמוך לאושוויץ יחדיו עם בניו, משה שמעון וחיים אלטר. בבונא הקפיד לא לאכול מאכלי טריפה ועל קפידתו אף נתבע בדין תורה מפורסם אצל רבי יהושע משה אהרונסון. הרב אהרונסון מסר את פרטי הסיפור לסופר השואה, יהושע אייבשיץ שפרסמו בעיתון "בית יעקב" (ניסן – אייר תשל"ו גיליון 194/5) ומשם בספרו "בקדושה ובגבורה – פרקי קדושת השם ומסירות נפש".
בנו, רבי חיים אלטר ראטה, שהיה עד נוכח תיקן כמה פרטים בסיפור בהקדמתו לשו"ת בית היוצר מזקנו רבי יואל צבי ראטה אב"ד חוסט.
בבונא התרכזה סביבו עדת חסידים ביניהם, רבי ניסן לעזער ורבי דוד מאיר וייס.
בד' בשבט ה'תש"ה, 18 בינואר 1945, פונה יחד עם בניו מאושוויץ בצעדת המוות. בח' בשבט ה'תש"ה, 22 בינואר 1945 נרצח עקד"ה ביער הסמוך לריבניק, הי"ד.
ביוגרפיה > משפחתו

בנו העסקן האגודאי וחסיד צאנז הנודע, רבי חיים אלטר ראטה שרד את השואה והקים מוסדות תורה וחסד ברחבי העולם, ביניהם עמד לצד רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז, ביסוד בית החולים לניאדו ומפעל הש"ס העולמי. בסוף ימיו עלה מארצות הברית לנתניה. רבי חיים אלטר ראטה נפטר בט"ז באייר ה'תשנ"ו ונקבר בבית העלמין בנתניה סמוך לרבו רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז.
בנו של רבי חיים אלטר הוא ח"כ רבי משה שמעון רוט.
נכדו של רבי חיים אלטר, בן בנו רבי ישראל אפרים פישל (השני), הוא הרב מרדכי הלל זלמן ראטה, האדמו"ר מוויידיטשקא.
לקריאה נוספת

חיים אלטר ראטה, כל הכתוב לחיים, קריית צאנז נתניה תשנ"ט
אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, כרך ב', ירושלים תשמ"ז, עמ' 115–117
שלמה שפיצר, קהילות הונגריה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים), עמ' 141–142
הרב יהושע משה אהרונסון, עלי מרורות, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים), עמ' 335–341
הערות שוליים

↑  יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה,  מכון ירושלים, ירושלים, תשנ"ז עמ' 538
↑  אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, כרך ב', ירושלים תשמ"ז עמ' 115
↑  חיים אלטר ראטה, ארבעה ספרים נפתחים, ירושלים תשמ"ט, עמ' 6
↑  שלום שטמר, זכר צדיק לברכה, באתר אוצר החכמה, עמ׳ ז׳
↑  יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה,  מכון ירושלים, ירושלים, תשנ"ז עמ' 499
↑  יצחק שמעון פדר, משפחות רבנים אין אונגארין - ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים), עמ׳ שנ״ב
↑  פינחס זליג שווארץ, שם הגדולים מארץ הגר - ב, באתר אוצר החכמה, עמ׳ 386
↑  ראו משא ומתן הלכתי אודות המקווה בשו״ת יגל יעקב.
↑  ראו מאמר מאת אסתר פרבשטיין.
↑  ראו בעלון שיחת השבוע.
↑  רבי חיים אלטר הכחיש את תמימותו וחוסר ידיעתו של אביו לזוועות שחוללו הנאצים דין תורה באושוויץ.
↑  ראו פרטים נוספים בפולנית כאן.
↑  ראו פרטים נוספים על ביתו בנתניה כאן.
↑  ראו פרטים על מצבתו כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304872905171  LCCN: n98003465  VIAF: 97467097   WorldCat (עם VIAF): 97467097
שמש (אל)

ערך זה עוסק באל השמש המסופוטמי. אם התכוונתם לאלת השמש הכנענית, ראו .
האל שַמַש לפני מעריציו, מתוך לוח שמש (אנ') של המלך נבו־אפלה־אידינה (אנ')
שַׁמַשׁ או אוּתוּ (באכדית: šamaš, בשומרוגרמות 𒀭𒌓 –‏ DINGIR.UTU) הוא אל השמש המסופוטמי.
האל נקרא שַמַש באכדית ואוּתוּ בשומרית; קריאה אפשרית נוספת של השומרוגרמות של שמו היא amna.
היותו של אלוהות השמש האכדית זכר נובע ככל הנראה מהשפעה שומרית, שכן בשפות שמיות, המלה "שמש" היא לרוב נקבה.
המלך עמורפיא (חמורבי) עומד לפני שַמַש, תבליט בראש מצבת חוקי חמורבי
שמש הוא בנו של סין/ננה ואחיה של אשתר/איננה. לפי מסורת אחרת, שמש ואשתר הם ילדיו של אנו. שמש מתואר כצעיר, גיבור, וחשוב לצמיחת הצמחים. אחד מתפקידיו הוא אל החוק והצדק. היעדרותו בלילה התפרשה ככניסה לשאול, שם הוא משמש כשופט.
האל נעבד במקומות ומקדשים רבים. מקומות הפולחן העיקריים שלו היו לרסה וסיפר, וכן חטרא בתקופה הפרתית.
הערות שוליים

↑  ראו בהרחבה: Christopher E. Woods, The Sun-God Tablet of Nabû-apla-iddina Revisited, Journal of Cuneiform Studies 56, 2004, עמ' 23–103 doi: 10.2307/3515920
↑  Association Assyrophile de France, Šamaš, Akkadian Dictionary
↑  Manfred Krebernik, "Sonnengott A. I. In Mesopotamien. Philologisch",in: Reallexikon der Assyriologie Erster Band, De Gruyter, 2011 p. 600
↑  Manfred Krebernik, "Sonnengott A. I. In Mesopotamien. Philologisch",in: Reallexikon der Assyriologie Erster Band, De Gruyter, 2011 p. 599
↑  Manfred Krebernik, "Sonnengott A. I. In Mesopotamien. Philologisch",in: Reallexikon der Assyriologie Erster Band, De Gruyter, 2011 p. 602
1 2  Manfred Krebernik, "Sonnengott A. I. In Mesopotamien. Philologisch",in: Reallexikon der Assyriologie Erster Band, De Gruyter, 2011 p. 605
↑  נחום מ. סרנה, ערך "שמש", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 187 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
| המיתולוגיה המסופוטמית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון השומרי והאכדי | אבזו – אפסו (אנ') • אוּתוּ – שַמַש • איננה – אשתר • אנו • אנכי – אאה • אנליל • אשור • מרדוך • נינגל (אנ') – נִכַּל • נינורתה • נינחורסג – בלת־אילי • נינליל • נינקאסי • נינתינוגה (אנ') • נרגל • ננה – סין • שלמנו • תיאמת • דומוזיד – דואוזו (תמוז) |  |
| יצירות ספרותיות חשובות | אנומה אליש • הוראות שורופק • עלילות גילגמש |  |
| יצורים מיתולוגיים | אנזו (מפלצת) • חומבבה • למסו • פזוזו • פר השמיים (אנ') |  |
| גיבורים | אותנפישתים • אנכידו • גילגמש • זיאוסודרה • אדאפה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135959632  SUDOC: 16103490X  VIAF: 80386720   WorldCat (עם VIAF): 80386720 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת ובנושא המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עבודת האדמה הנבטית

| --- | --- |

הספר בגרסה מימי הביניים
 מידע כללי
 מאת:  אבן וואחשיה
 שפת המקור:  ערבית
 נושא:  חקלאות, בוטניקה, מיתולוגיה וכשפים
 הוצאה
 מקום הוצאה:  עיראק
 תאריך הוצאה:  המאה ה־3 
 
עבודת האדמה הנבטית (בערבית: " كتاب الفلاحة النبطية"; תעתיק מדויק: כִּתָאבּ אֶלְפַלָּאחָה אֶנַּבַּטִיָּה) הוא ספר שנכתב או תורגם בידי אבן וואחשיה (נפטר בשנת 930) ועוסק באגרונומיה. הספר מכיל מידע הן על צמחים וחקלאות והן על אסטרולוגיה, כישוף ומיתולוגיה. הספר צוטט רבות בידי סופרים ערבים מאוחרים שעסקו בנושאים אלו. הספר היה הראשון שנכתב בערבית על חקלאות והיה המשפיע ביותר מכל הספרים שנכתבו אחריו על הנושא.
מקור

הספר כולל הקדמה עם הסבר על מקורו. בהקדמה נכתב שאבן וואחשיה מקוואסין, כפר השוכן בסמוך לעיר כופה בעיראק, מצא את הספר יחד עם אוסף של ספרים אחרים שנכתבו בידי הכלדיים (חכמי מסופוטמיה הקדומה) ושהמקור הכיל מגילה בעלת 1500 דפים.
שמו המקורי של הספר, כך נכתב בהקדמה, היה "ספר עיבוד האדמה, טיפול בדגנים, בירקות ובגידולים והגנתם" (ובתעתיק מדויק: כיתאב א-פאלאח אל-ארד ואיסלאח אל-זאר ואל-שאג'אר ואל-ת'ימאר ודאף של-עאפאת אנהא), אבן וואחשיה קיצר את שם הספר ל'ספר עבודת האדמה הנבטית'. אבן וואחשיה טען שתרגם את הספר, שנכתב 20,000 שנים לפניו בידי תושביה הקדומים של מסופוטמיה, מהשפה ה"סורית העתיקה" .
אבן וואחשיה אמר שהספר היה תוצר של "שלושה כשדיים חכמים" וש"הראשון מביניהם החל בכתיבה, השני הוסיף אליה דברים והשלישי הפך את הספר לשלם". שמות שלושת האנשים האלו הם: סאגרית', יַנְבּוּשָׁד וקות'אמה.
אבן וואחשיה סיפר שתרגם את הספר לערבית בשנים 903 - 904 לספירה והכתיב אותו לתלמידו טאליב של זאיאת בשנת 931.
מקור > במחקר המודרני

בזמנו של אבן וואחשיה נחשבה השפה הסורית לשפה הראשונה שהומצאה ושבה דיברו בזמן יצירת העולם. במציאות, השפה סורית היא דיאלקט של הארמית המזרחית שהגיחה לעולם רק במאה הראשונה לספירה. עם זאת, עד המאה התשיעית, זמנו של אבן וואחשיה, כבר נכתבה בשפה זו כמות נכבדת של ספרים ותרגומים של כתבים יווניים.
התאריכים בהם תורגם הספר נראים כנכונים, שכן הביביליוגרף הערבי עיראקי אבן אל נאדין מזכיר בספרו "כיתאב אל-פיחריס" (ספר הקיטלוג) שנכתב בשנת 987, את ספר עבודת האדמה הנבטית, מה שמצביע על כך שהספר היה מוכר בעיראק כבר במאה העשירית.
קיימים לא מעט ספקות לגבי מקורו האמיתי של הספר. חוקרים מודרניים מאמינים כי הספר תורגם ממקור שנכתב במאה החמישית או השישית לספירה בשפה הארמית סורית. בסופו של דבר, הספר מבוסס על כתבים יווניים ולטיניים עם תוספות רבות המבוססות על חומרים מקומיים עיראקיים.
הספר נודע לחוקרים האירופאים בשנת 1835 באמצעות המזרחן הצרפתי אטיין מארק קווטרמר (צר'). במהלך רוב המאה ה־19 נחשב הספר לזיוף ולא העסיק את החוקרים אך החל משנות השישים ואילך החל שינוי ביחס לספר, לאותנטיות שלו ולהשפעותיו.
תוכן

היצירה מכילה כ־1500 עמודים של טקסט שעוסקים בעיקרם בחקלאות אך סוטים לא מעט לנושאים אחרים כמו כשפים, דת, פילוסופיה, אסטרולוגיה, ופולקלור. חלק מהנושאים החשובים ביותר המופיעים בספר עוסקים בגידול כרמים, עצים, השקיה ומדעי הקרקע. מידע זה הפך למפורסם וידוע בכל רחבי העולם המוסלמי - ערבי, מתימן ועד לספרד.
החלקים בספר שאינם עוסקים בחקלאות ובעבודת אדמה מציירים תמונה חיה של החיים הכפריים בעיראק במאה העשירית. חלקים אלו מתארים דת פאגאנית עם קשרים לדתות המסופוטמיות העתיקות, יחד עם השפעה הלניסטית. חלקים מהספר שאינם עוסקים בחקלאות צוטטו בידי המכשף ואלכימאי האנדלוסי מאסלמה אל קורטובי (נפטר ב־964) בספרו קיאת אל חכים (תכלית החכם). עם חלקים אחרים התפלמס הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים[דרוש מקור].
תוכן > המונח "נבטים"

המילה "נבטים" המופיעה בשמו של הספר אינה מתייחסת לעם הנבטי הקדום שחי בצפון ערב (אזור דרום ירדן של ימינו), אלו שהקימו את ממלכת הנבטים ובה ערים כמו פטרה בסוף התקופה ההלניסטית (150 לפנה"ס - 106 לספירה). הביטוי 'נבטים' שימש בשפתם של הסופרים הערבים בתקופה האיסלאמית הקדומה כתיאור של אוכלוסייה כפרית שאינה דוברת ערבית החיה בשטחים אותם כבשו המוסלמים. כך נוכל להיפגש אצל סופרים אלו בנבטיים כורדים, נבטים ארמנים, נבטים מהלבנט (אלו היו בעבר הנבטיים מפטרה) וכן נבטים מעיראק. באופן כללי המונח 'נבטים' קשור בצורה חזקה לכפריים יושבי קבע, תרבות זו באה בניגוד לערבים שהיו באופיים נוודים וראו את הנוודות כאורח חיים עליון יותר.
המונח 'הנבטיים של עיראק' מתייחס לכפריים דוברי הארמית, תושביה המקוריים של סאוואד, כיום בדרום מרכז עיראק. עם זאת המונח שימש, בידי מלומדים כמו אבן וואחשיה ואחרים (למשל, ההיסטוריון אל-מסעודי), כשמם של תושבי מסופוטמיה העתיקה. מלומדים אלו האמינו שהמסופוטמים הקדומים דיברו בשפה הסורית ארמית למרות ששפה זו הייתה בשימוש רק החל מהמאה הראשונה לספירה. אותם מלומדים האמינו שהמסופוטמים דוברי הסורית האלו שלטו במסופוטמיה החל מתקופת המלך האגדי נימרוד ועד לסוף האימפריה הסאסאנית במאה השלישית לספירה. אם כך, בכתביהם של אותם מלומדים הביטוי 'הנבטים של עיראק' לא התייחס לעם היסטורי בשונה למשל מ'הנבטים של הלבנט', אלא למסורת מסופוטמית שעברה 'ארמיזציה' (מהמילה 'ארמית') לפי הבנת המלומדים האלו.
בהינתן התפיסה של אבן וואחשיה בעניין קדמותם של הנבטים של עיראק, הוא האמין שכל הידע האנושי יסודותיו באותם נבטים. רעיון זה לא הומצא על ידי אבן וואחשיה, עוד בתקופה ההלניסטית רווחה הדעה שידע סודי כלשהו מיוחס לתושביה הקדומים של מסופוטמיה. הסופרים היוונים התייחסו אל אותו עם קדום בשם 'כלדיים', מונח שחופף פחות או יותר למונח 'נבטים' אצל אבן וואחשיה. עם זאת, בשונה מאותם סופרים הלניסטים שבאו לפניו ובשונה מסופרים ערבים כגון סעיד אל-אנדלוסי שהגיעו אחריו, אבן וואחשיה היה בקשר ישיר עם מסורות מסופוטמיות חיות, עובדה זו הופכת את הכלדיים או הנבטים שלו לנטועים עמוק יותר בקרקע המציאות האמפירית.
אבן וואחשיה היה גאה מאוד בנבטים שלו כמו גם באצילות שראה בעבודת האיכרים באופן כללי יותר. בשל העובדה שהספר נכתב בתקופה בה המורשת המסופוטמית הקדומה הייתה בסכנת היעלמות בשל הכיבוש הערבי - ניתן לפרש את יצירתו של אבן וואחשיה כחלק מתנועת השעוביה, תנועה של מוסלמים לא ערבים שניסו לשמר את מורשתם המקומית. מנקודת מבט כזו, היצירה היא למעשה ניסיון לשמר ולהאדיר את המסורת ה'נבטית' של מסופוטמיה.
הערות שוליים

1 2  The Encyclopaedia of Islam: three, 3rd ed., Leiden ; Boston: Brill, 2007, ISBN 978-90-04-15017-1
↑  Jaakko Hämeen-Anttila, Aḥmad ibn ʻAlī Ibn Waḥshīyah, The last pagans of Iraq: Ibn Waḥshiyya and his Nabatean agriculture, Leiden ; Boston: Brill, 2006, Islamic history and civilization : studies and texts, עמ' 98, ISBN 978-90-04-15010-2
1 2  The encyclopaedia of Islam. 7: Mif - Naz, Leiden: Brill, 1993, עמ' 837, ISBN 978-90-04-09419-2
↑  Jaakko Hämeen-Anttila, The last pagans of Iraq: Ibn Waḥshiyya and his Nabatean agriculture, Leiden: Brill, 2006, Islamic history and civilization, עמ' 3, ISBN 978-90-04-15010-2
↑  A JSTOR Time Line, Princeton: Princeton University Press, 2012-12-31, עמ' 75
↑  Angelo Alves Carrara, GEOPONICA  AND  NABATEAN AGRICULTURE  : A NEW APPROACH INTO THEIR SOURCES AND AUTHORSHIP, Arabic Sciences and Philosophy 16, 2006-03, עמ' 123 doi: 10.1017/S0957423906000245
↑  Milka Rubin, The Language of Creation or the Primordial Language: A Case of Cultural Polemics in Antiquity, Journal of Jewish Studies 49, 1998-10, עמ' 306–333 doi: 10.18647/2120/JJS-1998
1 2 3  Jaakko Hämeen-Anttila, The last pagans of Iraq: Ibn Waḥshiyya and his Nabatean agriculture, Leiden: Brill, 2006, Islamic history and civilization, עמ' 37, ISBN 978-90-04-15010-2
1 2 3  The encyclopaedia of Islam. 7: Mif - Naz, Leiden: Brill, 1993, ISBN 978-90-04-09419-2
↑  Jaakko Hämeen-Anttila, The last pagans of Iraq: Ibn Waḥshiyya and his Nabatean agriculture, Leiden: Brill, 2006, Islamic history and civilization, עמ' 37-38, ISBN 978-90-04-15010-2
1 2  Jaakko Hämeen-Anttila, The last pagans of Iraq: Ibn Waḥshiyya and his Nabatean agriculture, Leiden: Brill, 2006, Islamic history and civilization, עמ' 44, ISBN 978-90-04-15010-2
↑  Jaakko Hämeen-Anttila, The last pagans of Iraq: Ibn Waḥshiyya and his Nabatean agriculture, Leiden: Brill, 2006, Islamic history and civilization, עמ' 44-45, ISBN 978-90-04-15010-2
↑  Patricia Crone, Michael Cook, Hagarism: the making of the Islamic world, 1. paperback ed, Cambridge: Cambridge Univ. Press, 1980, עמ' 85-88, ISBN 978-0-521-21133-8
↑  Jaakko Hämeen-Anttila, The last pagans of Iraq: Ibn Waḥshiyya and his Nabatean agriculture, Leiden: Brill, 2006, Islamic history and civilization, עמ' 64, ISBN 978-90-04-15010-2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15101193c (data)  GND: 7535837-2
פרד תומפסון

פרד דלטון תומפסון (באנגלית: Fred Dalton Thompson;‏ 19 באוגוסט 1942 – 1 בנובמבר 2015) היה שחקן, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

תומפסון נולד בשפילד שבאלבמה. אביו היה סוכן של מכוניות משומשות. את שנות ילדותו ונעוריו העביר בטנסי. בשנת 1967 הפך לחבר בלשכת עורכי הדין של טנסי לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ואנדרבילט. בין השנים 1969–1972 היה עוזר לתובע הפדרלי וב-1972 היה מנהל הקמפיין של הסנאטור הווארד בייקר.
ב-1975 התחיל בקריירה של 18 שנה כשתדלן בוושינגטון. ב-1994 נבחר לסנאט האמריקאי כנציג מדינת טנסי.
ב-1985 הופיע לראשונה בסרט מארי בתפקיד עצמו. הסרט מבוסס על מקרה אמיתי בו שימש עורך דין של מארי רג'אנטי במשפט נגד מושל טנסי. לאחר מכן השתתף בעוד מספר סרטי קולנוע וטלוויזיה. לקראת סיום תקופת כהונתו כסנאטור ובעקבות מותה של בתו ממנת יתר של סם, החליט שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת, ותחת זאת הצטרף (בעודו מכהן) כשחקן לסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר", בתפקיד התובע המחוזי ארתור ברנץ'.
בסוף חודש מרץ 2007 הודיע על הצטרפותו למירוץ הבחירות לנשיאות כמועמד מטעם המפלגה הרפובליקנית. ב-22 בינואר 2008 פרש תומפסון מהמירוץ לאחר שנכשל בבחירות המקדימות.
תומפסון החזיק בדעות שמרניות. הוא התנגד להפלות, לנישואים חד מיניים ולהגבלות על נשיאת נשק בידי אזרחים (הגבלות על התיקון השני לחוקת ארצות הברית). בנושאי מדיניות חוץ תומפסון תמך בהחלטת פלישת ארצות הברית לעיראק והתנגד לנסיגה מידית של הכוחות האמריקניים מהמדינה. בסוגיית תוכנית הגרעין האיראנית, תומפסון הביע דאגה מהצהרות נשיא איראן אחמדינז'אד על "מחיקת ישראל מעל המפה", אך הביע תקווה שלא יהיה צורך להשתמש בכוח צבאי כדי למנוע את בניית פצצה גרעינית וכי ניתן יהיה להפיל את משטר האיתוללות לפני השלמת הרכבת הפצצה.
חיים אישיים ומוות

תומפסון היה נשוי לשרה נסטריק משנת 1959 עד שנת 1985. בנם הראשון, פרדי דלטון "טוני" תומפסון נולד בשנת 1960. לאחר מכן, השניים הביאו לעולם שני ילדים נוספים (דניאל ואליזבת'). אליזבת', בתו השלישית של תומפסון נפטרה בשנת 2002 בעקבות מנת יתר.
בשנת 2002, נישא תומפסון לשדרנית הרדיו ג'רי קין תומפסון. השניים הכירו בזמן שחיכו בתור לקופה בסופרמרקט. תומפסון היה בן 59 וקין הייתה בת 35 כשהשניים נישאו. נישואים אלו נמשכו עד למותו של תומפסון בשנת 2015. לזוג שני ילדים: בת בשם היידן שנולדה ב-2003 ובן בשם סמואל שנולד ב-2006.
תומפסון נפטר ב-1 בנובמבר 2015  בגיל 73 לאחר מאבק בלימפומה. הלווייתו נערכה בנאשוויל, טנסי ובה השתתפו הסנטורים ג'ון מקיין ולמאר אלכסנדר.
קריירת משחק

ב-1991 השתתף בסרט "נוכלת ושמה סו" לצדה של קלי לנץ'.
נהג להשתתף בתור שחקן אורח בתוכניות "חוק וסדר" השונות בתפקיד התובע המחוזי ארתור בראנץ'.
בשנת 1992 השתתף בסרט הטלוויזיה "Day-O" של רשת NBC לצד דלתה בורק ואלייז'ה ווד.
בשנת 2012 גילם את השריף בסרט "רוח זדונית".
בשנת 2015 שיחק את מפכ"ל ה-FBI במותחן הריגול של רשת NBC ‏"Allegiance", גרסה אמריקאית לסדרה הישראלית "תא גורדין" שיצרו רון לשם, עמית כהן ודני סירקין לרשת Yes.
בשנת 2016 גילם כומר בסרט הדרמה-נוצרי "אלוהים לא מת 2".
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5325507  BnF: cb14232976w (data)  GND: 1061277054  ISNI: 0000 0000 8750 2388  LCCN: no2001007198  NTA: 130913049  SNAC: w6kd9vbg  US Congress: T000457  VIAF: 126996058   WorldCat (עם VIAF): 126996058 
↑  Fred Thompson quits presidential race, wayback machine, ‏22 בינואר 2008 (באנגלית)
↑  Year in Review: Top Political Highlights and Lowlights of 2008, פוקס ניוז, ‏30 בדצמבר 2008 (באנגלית)
↑  Thompson wed his ambition - Los Angeles Times, web.archive.org, ‏2007-09-08 (באנגלית)
↑  Dave Boucher, and Joey Garrison, Fred Thompson, with larger-than-life persona, dies at 73, The Tennessean (באנגלית אמריקאית)
↑  Dave Boucher and Joey Garrison, Fred Thompson remembered as a natural actor, politician, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
קייטי אדית גלידון

| --- | --- |
וולטר סיקרט, קטי גלידון, 1912
וולטר סיקרט, קטי גלידון, 1912
 לידה:  6 במאי 1883 טוויקנהם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 בספטמבר 1960 (בגיל 77) וורת'ינג, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 פרסים והוקרה:  סיכת הולווי 
 
קייטי אדית גלידון (באנגלית: Katie Edith Gliddon‏; 6 במאי 1883 – 1 בספטמבר 1967) הייתה אמנית צבעי מים ולוחמת לזכויות נשים בריטית. היא הייתה חברה באיגוד הנשים החברתי והפוליטי עבורו היא נלחמה ונכלאה בכלא הולוואי בשנת 1912. התמחתה בציור פרחים, בשנותיה האחרונות הייתה מורה לציור ורישום.
ביוגרפיה

גלידון נולדה בטוויקנהאם שבמידלסקס בשנת 1883, בתם של מרגרט מרתה לבית ללין (1860–1941) ואורליוס ג'יימס לואי גלידון (1857–1929), איש הכנסייה הרפורמית המאוחדת (1882–1884) והומאופת. מפקד האוכלוסין בשנת 1911 מונה אותו כסוחר כללי ומשווק השקעות ואת קייטי אדית כאמנית, לאחר שלמדה בבית הספר לאמנות של סלייד בין השנים 1900–1904 אצל פרידריק בראון והנרי טונקס. אחותה הצעירה גלדיס אוולין גלידון (1886–1969) נרשמה גם כאמנית. אחיה הצעיר סגן מוריס גלידון (1892–1917) נהרג בפעולה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פעילות

גלידון הצטרפה לסניף קרוידון של האיגוד החברתי והפוליטי לנשים (WSPU) בשנת 1910 בערך באותה תקופה בה אחיה קוטברט פול גלידון פעל כמארגן האיגוד הפוליטי לגברים למען זכויות נשים. הוא ערך את הקמפיין בשם 'צ'ארלס גריי' כדי לא להביא למבוכה את הוריו ואילו קייטי אדית נכנסה בשם בדוי 'קתרין סוזן גריי' מאותה סיבה. ב־1911 פרסמה מאמרים בנושא זכות בחירה לנשים בכמה עיתונים. חברת "דייוויס ולנגדייל" שבניו יורק הציגה ציור דיו ומכחול שכותרתו "גלידון" מאת האמן וולטר סיקרט משנת 1912, אשר כמעט בוודאות מתעד את קייטי גלידון שכן היא הכירה את אחותו של סיקרט הלנה סוונוויק, שהייתה גם היא פעילה למען זכות הבחירה לנשים. בנוסף, גם גלידון וגם סיקרט היו חברים במועדון האמנות האנגלי החדש.
במרץ 1912 היא ניפצה את חלון סניף הדואר ברחוב ווימפול ונעצרה ונידונה לחודשיים מאסר בעבודות פרך בכלא הולוואי אותם עשתה במהלך חודשי מרץ ואפריל 1912. כשהיא מצפה להיכלא על מעשיה תפרה גלידון עפרונות בצווארון המעיל שלה והשתמשה בהם כדי לכתוב ולהמחיש יומן כלא סודי בשולי עותק של ספר קריאה. גזר הדין של עבודת פרך של גלידון היה לבצע תפירה והיא כתבה ביומן הכלא שלה שהיא תפרה בכוונה בצורה גרועה.
שנים מאוחרות יותר

לאחר מלחמת העולם הראשונה גלידון הפכה לאמנית מצליחה בצבעי מים המתמחה בציור פרחים, והציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות, במועדון האמנות האנגלי החדש, באגודת האמניות ובחברה המלכותית לציירים בצבעי מים בין גלריות אחרות. בשנת 1927 היא איירה שירה צרפתית לילדים מאת ארצ'יבלד ווטסון ביין. בשנת 1939 היא התגוררה בווקינג שבסורי שם עבדה כמורה לציור.
לאחר קריירה כמורה לאמנות פרשה למערב סאסקס ונפטרה בוורטינג בשנת 1967 בגיל 84.
ידידה וקרובת משפחה הייתה הלור מרגרט ספנטון. היא מעולם לא התחתנה. ניירותיה, רישומיה ויומן הכלא המקורי שלה נמצאים בספריית הנשים, לאחר שנתרמו על ידי אחייניה.
בשנת 2019 ערך מוזיאון קרוידון תערוכה להנצחת חייה וקשריה לעיירה.
הערות שוליים

↑  Turbulent years (1871-1884) at Twickenham Congregational (now United Reformed) CHurch, www.twickenhamurc.org.uk
↑  Anne Schwan, ‘Bless the Gods for my pencils and paper’: Katie Gliddon's prison diary, Percy Bysshe Shelley and the suffragettes at Holloway, Women's History Review 22, 2013-02-01, עמ' 148–167 doi: 10.1080/09612025.2012.724917
↑  Ancestry - Sign In, www.ancestry.com
↑  Maurice Gliddon | Surrey in the Great War:, www.surreyinthegreatwar.org.uk
↑  Davis & Langdale Company, Inc. - Robert Bevan, www.davisandlangdale.com
↑  Papers of Katie Gliddon - Archives Hub, archiveshub.jisc.ac.uk
↑  Forest Rue du Gouffre, Artwork of the Month - November 2007, www.museums.gov.gg, ‏2012-11-12 (באנגלית)
↑  Archibald Watson Bain, (1927) French Poetry for Children, illustrated by Katie Gliddon (London: Macmillan)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2025001209   WorldCat (עם LCCN): n2025-001209 
קייטי גילדון, תא בית הסוהר שלה, 1912
משה רוזנפלד (חוסט)

| --- | --- |

רבי משה "טעשטר" רוזנפלד
 לידה:  25 בדצמבר 1869 כ"א טבת תר"ל טעטש, אוקראינה
 פטירה:  15 באוקטובר 1939 (בגיל 69) ב' חשוון ת"ש חוסט, אוקראינה
 מקום קבורה:  חוסט, אוקראינה
 מקום מגורים:  חוסט, אוקראינה
 פעילות בולטת:  עסקן, פעיל פוליטי
 ידוע בשל:  עזרתו ליהודים בקהילתו ומחוצה לה
 מקצוע:  עסקן ציבורי ופעיל פוליטי
 תפקיד:  חבר מועצת העיר חוסט
 מפלגה:  אגודת ישראל
 בת זוג:  מלכה רוזנפלד
 צאצאים:  יעקב, אריה לייביש, יואל צבי הערש, יצחק, חיים שמואל, נפתלי, אלימלך, בילא פיש
 מספר צאצאים:  8
משה "טעטשר" רוזנפלד (25 בדצמבר 1869 – 15 באוקטובר 1939) היה פוליטיקאי ועסקן חסיד ויז'ניץ, הידוע בפעילותו למען יהודים כחבר מועצה בעיר חוסט, כיום באוקראינה.
קורות חיים > שמו

אביו, נפתלי דיאמנט, נולד בשטריזב בגליציה ועבר לעיר אוז'הורוד (ידוע גם כאונגוואר) שם עבד אצל חייט בשם רוזנפלד. כאות הוקרה על שאימץ אותו כבן שינה שמו מדיאמנט לרוזנפלד. לאחר נשואיו לאסתר עבר לגור בבית חותנו בעיר טעטש. שם נולדו בניו שמואל חיים, לייבוש, פייביש, משה ובתו גיננדל.
שמו, משה, ניתן לו בעקבות שיטפון שאירע בסמוך ללידתו ממנו ניצלה משפחתו בעקבות הפסוק "כי מן המים משיתיהו" (ספר שמות, פרק ב', פסוק י').