stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חורבן בית המקדש
אגדות החורבן

אגדות החורבן הן אגדות העוסקות בחורבן בית המקדש השני (70 לספירה) ומה שקדם לו, בהרוגי ביתר לאחר מרד בר כוכבא (135 לספירה), ובסיפורים אישיים קשים מהחורבן.
האגדות מכונסות בעיקר במקורות הבאים:
בתלמוד הבבלי בפרק חמישי של מסכת גיטין,
בתלמוד ירושלמי במסכת תענית פרק רביעי הלכה ה',
במדרש רבה על איכה
ובאבות דרבי נתן.
לעיתים מתייחסים במונח 'אגדות החורבן' רק לאגדות שבמסכת גיטין.
גם הרומאים כתבו אגדות על החורבן, שכללו תיאורים פנטסטיים על התערבות שמימית, קולות, ברקים ואורות. לדעת החוקר מתתיהו מיזיש מטרת האגדות הרומיות הייתה להצדיק את המעשה שהביא כבר במהלך ביצועו לפחד גדול אצל החיילים הרומיים, ומאוחר יותר לנקיפות מצפון קשות אצל מנהיגי האימפריה, שידעו להעריך את בית המקדש לא רק כמבנה היפה ביותר בעולם כפי שהוגדר על ידי היסטוריון רומי, אלא כמוקד לפולחן נעלה מכל בחינה על פולחני העכו"ם של האימפריה ושל התרבות ההלניסטית.
ציון החורבן במעגל השנה

בעקבות חורבן בתי המקדש, נקבעו ארבעה ימי תענית לזכר נקודות ציון מכריעות שהובילו אליו: עשרה בטבת, שבעה עשר בתמוז, תשעה באב, וצום גדליה. מלבד זאת, שלושת השבועות שבין תעניות הקיץ נקראים בין המצרים ובהם נוהגים למעט בשמחה.
ארבע תעניות אלו, או לכל הפחות תעניות מקבילות בארבעת החודשים האלו, מוזכרים בתנ"ך בספר זכריה:
כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת: צוֹם הָרְבִיעִי וְצוֹם הַחֲמִישִׁי וְצוֹם הַשְּׁבִיעִי וְצוֹם הָעֲשִׂירִי יִהְיֶה לְבֵית יְהוּדָה לְשָׂשׂוֹן וּלְשִׂמְחָה וּלְמֹעֲדִים טוֹבִים וְהָאֱמֶת וְהַשָּׁלוֹם אֱהָבוּ.
להלן תאריכים מרכזיים באירועי חורבן בתי המקדש:
תענית עשרה בטבת: נבוזראדן, שר צבאו של נבוכדנצר, מלך בבל, הטיל מצור על ירושלים בתקופת בית ראשון. זה יום תענית.
תשעה בתמוז: על פי ספר ירמיהו, נפרצה חומת ירושלים ביום זה לפני חורבן בית המקדש הראשון (שנת ג'של"ח), והצבא הבבלי הסתער על העיר.
תענית שבעה עשר בתמוז: נפרצה חומת ירושלים לפני חורבן בית המקדש השני (שנת ג'תתכ"ח), אחרי מצור נוסף שהוטל על העיר, הפעם על ידי הצבא הרומי. לפי חלק מהדעות, גם בבית הראשון נפרצה החומה בשבעה עשר ולא בתשעה בתמוז. ביום זה מתקיימת תענית ומתחילים מנהגי האבלות של ימי בין המצרים.
ראש חודש אב: בחודש אב נחרבו שני בתי המקדש, ולכן מתחילתו של החודש מרבים במנהגי האבלות.
שבוע שחל בו: בצאת השבת האחרונה שלפני תשעה באב, נכנסים לשבוע שבו נחרבו שני בתי המקדש, ולכן מרבים עוד יותר במנהגי האבלות.
שבעה באב: ביום זה, לפי חז"ל, נכנסו צבאות זרים לבית המקדש והחלו לטמא ולהרוס את תוכנו במשך ימים ספורים, עד להחרבתו הסופית.
שמונה באב: בשעות האחרונות של היום מתכוננים לתענית באכילת ארוחה דלה במיוחד.
תענית תשעה באב: ביום זה הוצתה האש ששרפה והחריבה את העיר ירושלים ואת שני בתי המקדש בתוכה. מכיוון שביום זה בוצע המעשה, קבעו חז"ל לקיים בו תענית מלאה במשך יממה שלמה, משקיעה ועד לצאת הכוכבים. זהו יום התענית המרכזי על אובדן בית המקדש.
עשרה באב: האש שהחריבה את בתי המקדש בערה בעיקר ביום זה, ולכן מקיימים גם בו מנהגי אבלות מעטים. אחריו נגמרת תקופת בין המצרים.
תענית ג' בתשרי: נרצח גדליה בן אחיקם, הנציב היהודי שנותר בירושלים לאחר חורבן בית ראשון, על ידי יהודי. מותו סימן את סופה המוחלט של ריבונות יהודית בארץ עד לימי שיבת ציון. זהו יום תענית המכונה צום גדליה.
זכר לחורבן

מלבד ימי התענית קבעו חז"ל כמה הלכות כזכר לחורבן בית המקדש:
יש להשאיר מול פתח הבית מקום שאינו מסוייד בשטח של אמה על אמה.
אדם שעורך סעודה גדולה צריך להשאיר מנה מסוימת שאינה מוגשת.
אשה המתקשטת בתכשיטים צריכה להימנע מלהתקשט בכולם.
חתן צריך להניח אפר בראשו.
יש לשבור כוס או כלי אחר בחתונה.
כמו כן, יש המונים את השנים על פי המניין לחורבן הבית.
ראו גם

גלות בבל
שנאת חינם
אגדת חורבן
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ט', עמוד א'
↑  "ר' הונא ור' ירמיה בשם ר' שמואל ברבי יצחק אמר: מצינו שויתר הקדוש ברוך הוא על עבודת כוכבים, ועל גילוי עריות, ועל שפיכות דמים, ולא ויתר על מאסה של תורה. שנאמר: 'על מה אבדה הארץ?' על עבודת כוכבים ועל גילוי עריות ועל שפיכות דמים אין כתיב כאן, אלא 'על עזבם את תורתי'.", פתיחתא לאיכה רבה, ב. ככל הנראה מההקשר, מדובר כאן במאיסת לימוד התורה, ולא בקיום המצוות.
↑  ספר ישעיהו, פרק א', ועוד.
↑  ספר עזרא, פרק א', פסוק ז'
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף י"א, עמוד ב'.
↑  מר שושני, מחברת 1CH78, דף ראשון. אברהם אריה עקביא, הלוח ושמושו בכרונולוגיא, עמוד ס"א. יוסף יצחק איידלר, הלכות קידוש החודש על-פי הרמב"ם, עמוד 383.
↑  עיין השערה בתקנות רבי יוחנן בן-זכאי
↑  מתתיהו מיזיש, העמים העתיקים וישראל: המצרים, הפרסים, היונים, הרומים, הנוצרים הקדמונים, הערבים והתייחסותם לישראל – ניסיון לבאר את התהוות האנטישמיות הקדמונית, פאדגורזע, דפוס ש.ל. דייטשער, תרס"ט (1909), עמ'  25-28
↑  יצוין כי ישנם פוסקים שסוברים כי קיום המנהג הוא רק על ידי אי סיוד ולא על ידי צביעה בשחור
↑  ראו כאן בעמוד 6.
↑  מקור מרבית ההלכות בגמרא מסכת בבא בתרא דף ס עמוד ב.
↑  שולחן ערוך אורח חיים סימן תקס סעיף א.
1 2 3  שולחן ערוך אורח חיים סימן תקס סעיף ב.
↑  רמ"א אורח חיים סימן תקס סעיף ב. הלכה זו נשענת על שני מעשים המסופרים במסכת ברכות דף לא עמוד א, שם נאמר שמר בריה דרבינא ורב אשי שברו כלים כדי למנוע שמחה יתירה בשעת חתונה.
מפת מצור נבוכדנצר על ירושלים משנת 1732, אוירה בידי הנזיר הצרפתי אוגוסטין אנטואן קלמה. מתוך אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
חורבן בית ראשון על ידי הכשדים. מתוך הכרוניקה של נירנברג. 1493.
מטבע "יהודה השבויה" (Judea Capta) שטבע אספסיאנוס על מנת לחגוג את ניצחונו. במטבע נראית יהודיה שבויה היושבת אבלה תחת דקל, כשלצידה עומד חייל רומי
אמה על אמה בשחור זכר לחורבן. בשילוב חרוזים שנכתבו על ידי הרב יצחק נסים
צבי הירשהורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  תרנ"ט או תר"ס
 נרצח:  אייר תש"ג
 השתייכות:  רבני פולין,
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, תלמוד, הלכה, חסידות
 רבותיו:  הרב שלום רוזנפלד, ראב"ד קמינקה, הרב פסח פרוסקין, ראב"ד וראש ישיבה בקוברין
 
הרב צבי הירשהורן (תרנ"ט או תר"ס, 1900 - אייר תש"ג, מאי 1943) היה רבה של יבזורנה ונשיא "צעירי אגודת ישראל" בפולין. נספה בפינוי גטו לבוב או במחנה ינובסקה.
תולדותיו > לפני השואה

הירשהורן נולד במשפחה חסידית לר' שמואל ולרבקה. כילד למד אצל ר' שלום רוזנפלד מקמינקה (השני - תרי"ג-תר"צ) שבגליציה המזרחית. המשפחה עסקה במסחר והייתה אמידה, אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועקירתם ללבוב, הידרדר מצבה הכלכלי. אף על פי כן דאגו הוריו להעניק לו את החינוך התורני הטוב ביותר. הוא למד בישיבת "מחזיקי לומדי תורה" של חסידות בלז, ונודע כמתמיד ובעל כישרונות ברוכים. כיוון שחוגי חסידי בלז לא היו לפי רוחו, עבר לקלויז זידיצ'וב בלבוב, וייסד עם חבריו מהקלויז את סניף ארגון "צעירי אגודת ישראל" בלבוב. בקלויז המשיך בשקידתו בלימוד התורה ורכש גם השכלה כללית.
הרב מאיר שפירא מלובלין השפיע עליו להצטרף לפעילות ב"אגודת ישראל". התפרסם כנואם מבריק לאחר שבהיותו בגיל 24 בתרפ"ד נשא נאום שריתק את שומעיו בחגיגת סיום לימוד מסכת עירובין בזלוצ'וב במחזור הראשון של לימוד הדף היומי.
השפעתו העיקרית בכתב ובעל-פה הייתה על הדור הצעיר, ובתרפ"ט נבחר לתפקיד נשיא "צעירי אגודת ישראל" ושוב בתרצ"ב.
פעל רבות למען העלייה לארץ ישראל בדרכים שונות: בנאומים שנשא בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל בתרצ"ז, במאמרים שפרסם, בסיוע לארגן את "ה"הכשרות" של "צעירי אגודת ישראל", בהתנדבות למען קרן היישוב, ובעזרה בהענקת אישורי עלייה, כשלמטרה זו עמד בקשר על המרכזים הארצישראליים של אגו"י בפרנקפורט ובוורשה.
לצד היותו מנהיג "צעירי אגודת ישראל" הכין עצמו להיות רב בישראל ולשם כך עבר לקוברין לפי עצתו של ר' ישראל מצ'ורטקוב ולמד כמה שנים הוסמך לרבנות אצל הרב פסח פרוסקין שנודע כראב"ד וראש ישיבה בקוברין. בתר"צ מונה לרבנות יבזורנה (שליד קטוביץ) וכיהן שם 8 שנים. בגלל מחלוקת עם חסידי בלז עזב את העיירה, ובתרצ"ח בחרה בו קהילת ביאלה–פודלאסקה לתפקיד רב הקהילה. אך בגלל פרוץ מלחמת העולם השנייה לא הספיק לכהן במשרה זו.
תולדותיו > בימי השואה

הוא ברח מיבזורנה ללבוב כשלפי גרסה אחת כיוון שהכריז על החרמת סחורות מגרמניה, הוא היה מהרבנים שהגרמנים חיפשו מיד בכניסתם לפולין, ולפי גרסה אחרת האשימו אותו בפעילות קומוניסטית בגלל הלשנה שקרית של יהודים. בתקופה הראשונה כשלבוב הייתה בשלטון סובייטי סייע רבות לפליטים היהודיים שהגיעו לעיר, וכן לימד תורה בסתר ועודד את יהודי הקהילה והפליטים שהתאספו. לאחר פלישת הנאצים ללבוב בקיץ תש"א פעל כחבר היודנראט, אך בהמשך כשהבין שההשתתפותו בה חסרת תועלת, הסתתר אצל ר' מנחם נחום פרידמן מהוסיאטין (תר"ם-כסלו תש"ג) ור' משה פרידמן מבויאן-קראקא. ניצל מהגירושים הראשונים, אך נספה או בפינוי הגטו או במחנה ינובסקה.
לקריאה נוספת

הרב יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה : אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, כרך שני, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשי"ז
מאיר וונדר, מאורי גליציה : אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ב
זאב פישר-שיין (זוהר), בסוד ישרים ועדה, הוצאת נצח, בני ברק תשכ"ט
הערות שוליים

↑  היה בן ר' יהושע רוזנפלד מקמינקה (תק"ץ-י"ז בחשוון תרנ"ז), בן ר' שלום רוזנפלד מקמינקה (תק"ס-כ' בחשוון תרי"ב). אמו של ר' שלום מקמינקה השני הייתה מרת שיינדיל, בת הרב שמואל צבי הירש מדרישקופולי שהיה בנו של הרב אלעזר רוקח שהיה מחכמי ברודי ואביו של האדמו"ר המפורסם ר' שלום רוקח מבלז.
↑  חתן דודו הרבי מהוסיאטין, ר' ישראל פרידמן מהוסיאטין, שהיה אחי אביו, ר' שלום יוסף פרידמן מהוסיאטין. לאחר עלייתו לארץ בתרצ"ז של דודו האדמו"ר, נשאר בווינה שבה התרכזו אדמו"רי בית רוז'ין לאחר מלחמת העולם הראשונה, והיה מנהיגם של חסידי הוסאטין שם. לאחר הכיבוש הנאצי של אוסטריה נמלט ללבוב. בתחילת מלחמת העולם השנייה כשכבשו הרוסים את האזור היה שותף לעזרה לפליטים היהודים ושלח חבילות ליהודים שגורשו לסיביר. לאחר שכבשו הנאצים את לבוב, סירב לאפשרות לברוח. לפי ד"ר יצחק אלפסי בספריו נספה בלבוב, ולפי הלל זיידמן ב"יומן גטו ורשה" גורש למחנה ההשמדה בלז'ץ ונספה שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499090705171  VIAF: 308283366   WorldCat (עם VIAF): 308283366
פרסום סמוי

פרסום סמוי הוא שיטת פרסום שבה מועברים מסרים פרסומיים, תמורת תשלום, בתכנים של אמצעי התקשורת, תוך הסתרה חלקית או מלאה של עובדת העברתם. פרסום סמוי יכול להתקיים בכל אמצעי תקשורת, אך הוא נפוץ במיוחד בקולנוע ובטלוויזיה. בתקשורת, הוא מכונה תכופות תוכן שיווקי, על אף שבתוכן שיווקי יש הודעה לצרכן שמדובר בפרסומת בניגוד לפרסום סמוי שהצרכן לא מודע לכך.
באמצעות הפרסום הסמוי יש השתלטות איטית על המסך מצד המפרסמים, שאינם מסתפקים יותר במקבץ הפרסומות. מטרת הפרסום הסמוי היא להטמיע בתודעתו של הצופה את המוצר, את השירות, את סימן המסחר או את פעילותו של יצרן או ספק של שירותים.
עקב ריבוי המסרים הפרסומיים הגלויים, נוצר אצל נמעני הפרסומת אדישות ואף אנטגוניזם כלפיה ולכן נוצר אצל המפרסמים הרצון להגדיל את השימוש בפרסומת הסמויה שפונה לתת-מודע של האדם באופן עקיף.
פרסומת סמויה למשקה קל  בשם "מיצלי" בקלטת וידאו ישראלית לילדים בשם "איתמר מטייל על הקירות" משנות ה-90 של המאה ה-20.
באנגלית מקובל להשתמש במונח Product placement, או Embedded marketing, לא תמיד בהקשר שלילי, אלא כדרך לגיטימית לקבל מימון להפקת סרטי קולנוע או טלוויזיה ממפרסמים.
פרסום סמוי פוגע בתחרות כיוון שלא כל גוף המעוניין בפרסום מסוגל לשלם את הסכומים הנדרשים לפרסום מסוג זה, וכך נוצרת פגיעה במגוון ובפלורליזם של הגופים היכולים לפרסם. יש בעיתיות גם בפגיעה בחופש היצירה כאשר היוצר נדרש לשנות תוכן כדי לעמוד בדרישות המפרסם. ישנה גם דילמה מוסרית כאשר התוכן מוכון לקהל צעיר בעל מודעות נמוכה ויכולת סינון מוגבלת לתוכן אליו הוא נחשף.
סוגי פרסום סמוי > המוצר בשימוש הכוכבים בקולנוע או בטלוויזיה

ישנן דרגות שונות של העברת מסרים פרסומיים סמויים. הבולטת שבהן היא הצגת המסר הפרסומי כחלק אינטגרלי של תוכן לא פרסומי. כך, לדוגמה, ניתן לראות בסרטי קולנוע או טלוויזיה את גיבורי העלילה כאשר הם משתמשים במוצרים שניתן לראות\להבחין בבירור במהלך הצפייה בזהותם המסחרית. בכתבה עיתונאית או בספר ישולבו, לצורך פרסום סמוי, שמות מסחריים או פרטי מוצרים אשר אינם נדרשים לצורך העלילה. דוגמה נפוצה היא הופעה חוזרת של אותה חברת מכוניות לכל אורך הסרט.
פרסום סמוי בוטה יותר הוא כזה שבו המוצר המפורסם זוכה לחשיפה מיותרת החורגת מגבולות התוכן. למשל, המצלמה הקולנועית או הטלוויזיונית מתעכבת לזמן מה על הפריט אותו מבקשים לפרסם, או שהוא מוצג ברקע ההתרחשות למשך זמן מה, זוכה לצילום תקריב ב"חיתוך פנימי" (inter-cut), מוצג כאשר שם המותג מובלט, וכדומה.
סוג הפרסום הסמוי הישיר ביותר הוא זה שבו המוצר אותו מבקשים לפרסם הופך באופן ישיר או עקיף לנושא השיחה או הדיון של התוכן הלא פרסומי. למשל, כאשר הדמויות בסיפור או בסרט דנים ביתרונות של המוצר. ישנם אף תכנים המכוונים להצגת מוצרים, דוגמת מדורי צרכנות בעיתונים ותוכניות צרכנות וסגנון חיים בטלוויזיה, בהם הדיון על המוצר הוא ברוח אוהדת, תמורת תשלום. עם זאת, ישנה מחלוקת האם תוכניות מעין אלו הן אכן "פרסומת סמויה". בדומה לכך, ישנם המכנים את הצגת הפרסים המשמשים בתוכניות הגרלות, חידונים, מופעים, או אירועים טלוויזיוניים אחרים כפרסומת סמויה, למרות שסביר יותר להתייחס אליהם כחסות או פרסומת גלויה.
סוגי פרסום סמוי > המוצר כחלק מהבמה והתפאורה

סוג עדין יותר של פרסום סמוי הוא שימוש בצורות, מוזיקה, אמן, יוצר, אביזרים או צבעים המזוהים עם מפרסם או שם מותג. כך, לדוגמה, בישראל אופיין עיצוב הבימה בתוכניות "כוכב נולד" בצבעים המזוהים עם חברת סלולר ידועה; ובאולפן המונדיאל עוצב האולפן בצורות ובצבעים שהזכירו בנק שנתן חסותו לשידורים. בשנת 2013 קטר איירווייז (חברת התעופה של קטר) נתנה חסות רשמית לנבחרת ברצלונה בכדורגל, ולפיו לוגו החברה יתנוסס על חולצות השחקנים, ביציעי הקאמפ נואו וגם ברחבי מוזיאון הקבוצה במתחם האצטדיון.
סוגי פרסום סמוי > מסר תת-ספי

סוג אחר של פרסום, נטען פעמים רבות, הוא פרסום באמצעות העברת מסר תת-ספי - הקרנתו או הצגתו של שם מוצר או תמונה למשך זמן קצר מאוד, כך שהוא ייקלט ישירות בתת-המודע של הצופה. למרות הפרסום הרב שניתן לשיטה זו, והאזהרות הרבות מפניה, לא נמצאה עד כה ראיה כלשהי לשימוש מסר תת-סיפי, והוא נחשב כיום לאגדה אורבנית.
סוגי פרסום סמוי > תוכן ממומן

בעיתונות הכתובה מוכנס לעיתים תוכן ממומן, הנראה כמודעה או כתבה עיתונאית, סיסמה עיתונאית, אך מקדם מוצר או שירות מסחרי ונכתב וממומן על ידי גורם מסחרי. הדבר מצוין על ידי האות (מ) - לאמור מודעה, או בדרך דומה. לעיתים מתווסף לעיתון מוסף שלם של תוכן ממומן. בעיתונאות לעיתים על-מנת להעלות את יעילות הפרסום מעטים עליו מצג של איסור פרסום. פרסום בזמן אמת נמצא כיעיל יותר ומעלה את מכירות המוצר.
היסטוריה

כבר משנות ה-20 של המאה ה-20 החלו להשתמש בשיטות שונות של פרסומת סמויה (Product Placement). אולם, רק משנות ה-70, עם השינויים בשיטות ניהול מותגים, הנושא החל לצבור תאוצה. החברות החלו לשלם על מנת שמוצריהן יקבלו חשיפה בסרטי קולנוע ובטלוויזיה.
גם בישראל התופעה קיימת משנות ה-70. בראיון שנתן המפיק איציק קול לעיתון מעריב בשנת 1990, כחלק מתחקיר שערך על פרסום סמוי, הודה קול כי הסרט הצילו את המציל משנת 1977, נעשה במימון חברת הבנייה "האחים משה ויגאל גינדי" וחברת הסיגריות דובק, בתמורה לפרסום. בסצנת הפתיחה נראה גבי עמרני מדבר עם תיירת שברקע שלט גדול של האחים משה ויגאל גינדי והוא מציע לה סיגריה "סמייל" מתוצרת דובק. כמו כן, נעשה שימוש בדירות חדשות, שבנתה חברת גינדי באותה עת בסצנות רבות בסרט.
בדו"ח מבקר המדינה משנת 1988 ישנה ביקורת כלפי תופעה רחבת היקף של מתן "תודות" לארגונים התורמים להפקת התוכנית שלא במסגרת תשדירי חסות והתעכבות המצלמה על פרטים מסחריים מזהים בתוכניות. בשנת 2004 הפרסום הסמוי בישראל תפס תאוצה. כמו בעולם, גם בישראל, עשה הפרסום הסמוי מעבר חד מהקולנוע לטלוויזיה. עד 2004 עיקר הפרסום בטלוויזיה התמקד בדקות פרסום בזמן הפסקת הפרסומות ובחסויות על תוכניות. משנת 2004 משרדי פרסום גדולים החלו בהקמת מחלקות המתמחות בתוכן שיווקי ובפרסום סמוי וזכייני הטלוויזיה עסקו אף הם בכך, וכל זאת בשעה שחוק הרשות השנייה אוסר במפורש פרסום סמוי.
דרכי התקשרות

במדינות רבות, כולל ישראל, הוטל איסור על פרסום סמוי, שאינו תשדיר פרסומת, בטלוויזיה. למרות זאת, פרסום כזה מתקיים באופנים כאלו ואחרים, חלקם חוקיים וחלקם לא, בסרטים רבים וברוב תוכניות הטלוויזיה שאינן חדשותיות. בסרטי קולנוע, נהוג "למכור" אזכורים בדרגות הבלטה שונות לחברות השואפות ששמן או אביזר המזוהה אתן יאוזכר או יוצג. לעיתים, ובמיוחד כאשר מדובר בתכשיטים ופריטי ביגוד או הנעלה, מעניקים המפרסמים את הפריטים חינם, או משאילים אותם לצורך הסרט או המופע הטלוויזיוני. כך, לדוגמה, חלק ניכר מהמופיעים על השטיח האדום בדרך לטקס הענקת פרס אוסקר מפרסמים מוצרים שאותם קיבלו במתנה או בהשאלה ממפרסמים.
בטלוויזיה, הסכמי הפרסום הסמוי אינם גלויים לציבור, ומבוצעים בדרך כלל בהסכמה חשאית בין המפרסמים למפיקי התוכנית הטלוויזיונית. הסכם נפוץ אחד הוא של הענקת מימון או טובת הנאה אחרת למפיקי התוכנית, בתמורה לראיון, הצגה, אזכור, וכדומה, של הפריט במהלך התוכנית. לעיתים קרובות, לובש המימון אופי של רכישת זמן פרסום או עמודי פרסום באופן לגיטימי, כאשר התמורה (כתבה או אזכור) אינה מקושרת באופן גלוי.
הסכם נפוץ אחר הוא של תרומת תכנים או הסכמה להשתתפות בתוכנית מצד המפרסם, בתמורה לפרסום סמוי בתוכנית. כך, מבוססות רוב תוכניות האירוח על ראיונות קצרים עם אורחים, הנאותים להעניק ראיון בתמורה לאזכור סרט או מופע, או הצגת קטע קצר ממנו. סוג זה של פרסום רווח מאוד גם בעיתונות, אם כי לרוב מבליטים העיתונים פרט שערורייתי או מסקרן שאוזכר בראיון, ועשויים להצניע את הפרט שאותו מבקש המפרסם להבליט.
הסדר נוסף של תרומת תכנים מצד המפרסם אופייני למגזיני טלוויזיה ועיתונים, ובו המפרסם מספק כתבה או תוכנית שלמה תמורת הסכמת אמצעי התקשורת להציגו עם התכנים הסמויים שלו כפריט מידע ("אייטם") או כתבה. במקרים רבים, הכתבות או פריטי המידע אף נוצרים או נכתבים על ידי המפרסם או שלוחיו. כך, לדוגמה, חלק מהידיעות במוספי התרבות, הבידור, הטכנולוגיה ואיכות החיים נכתבות בפועל כהודעה לעיתונות על ידי משרדי יחסי הציבור של מפרסמים, כאשר העיתונאים מעתיקים אותם כלשונם, בתוספת שמם.
למרות שפרסום סמוי נפוץ בעיקר בתחומים מסחריים, בתחילת 2015 נחשפו שני מקרים בהם משרדי ממשלה רכשו תוכן עיתונאי בידיעות אחרונות ובאתר ynet.
חקיקה בישראל

בסעיף 83(א) לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, תש"ן-1990, נאמר:
כללי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (אתיקה בפרסומת בשידורי רדיו), תשנ"ט-1999, אוסרים פרסומת סמויה, באומרם:
בסעיף 7(ג) אחריות להטעיה בפרסומת לחוק הגנת הצרכן, תשמ"א-1981, נאסר על:
פרסומת העלולה להביא אדם סביר להניח, כי האמור בה אינו פרסומת, יראו בכך פרסומת מטעה אף אם תכנה איננו מטעה;
המפרסם פרסומת בצורה של כתבה, מאמר או ידיעה עיתונאית, בלי לציין באופן ברור כי המדובר בפרסומת, יראו בכך פרסומת מטעה, אף אם תוכנה אינו מטעה;
לעניין סעיף קטן זה, השתתפות עיתונאי, לרבות מגיש, קריין או מנחה בכל כלי תקשורת, בפרסומת, יראו אותה כפרסומת מטעה, אם אין בה הבחנה ברורה בין עבודתו המקצועית לבין הפרסומת;
בינואר 2007 פרסמה את המלצותיה ועדה בראשות פרופ' אסא כשר שמונתה על ידי מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו לשם בדיקת הופעתו של תוכן שיווקי בתוכניות טלוויזיה. (ראו המלצות הוועדה ותמצית המלצות הוועדה). פרסום ההמלצות עורר ויכוח ציבורי עז בין שוללי ההמלצות למחייביהן.
בינואר 2007 הוטל על HOT קנס בסך 90,000 שקל, בשל פרסום סמוי לבית הספר "אנקורי" בטלנובלה "האלופה", שבה אומר אחד השחקנים לחברו: "לך תלמד באנקורי. זה גם בית ספר פרטי וגם אקסטרני. אני למדתי שם. הם מתאימים לך תוכנית לימודים במיוחד בשבילך. אתה יכול ככה בכיף ללכת גם לשחק כדורסל, וגם אתה יכול להוציא ציונים טובים".
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו

מועצת הרשות השנייה החליטה ב-2 בדצמבר 2004 לאסור כל סוג של עירוב בין תוכן לפרסום בשידורי הטלוויזיה המסחריים הציבוריים (ערוץ 2 וערוץ 10). המועצה קבעה כי שילוב כזה פוגע בעצמאות היוצרים ובאינטרס הציבורי ומאפשר דריסת רגל של משרדי הפרסום בתוכן המשודר. לפיכך החליטה המועצה כי הרשות תרענן בקרב זכייני הטלוויזיה את הוראות החוק והכללים בדבר האיסור של שילוב פרסום בתוכן. כמו כן הוחלט כי הרשות תגביר את הפיקוח בתחום ותפתח בהליכי הפרה נגד זכיינים שבשידוריהם יימצאו חריגות. נוסף על כך החליטה המועצה שנותן חסות לתוכנית לא יוכל להעניק במסגרתה פרסים ושלא יינתן לו כל ביטוי במסגרת התוכנית. זאת כדי למנוע סחף ולחדד את ההפרדה בין פרסומות לבין תכנים.
אולם, עקב הפער בין החלטת מועצת הרשות לבין המצב בפועל החליטה המועצה לבחון מחדש את סוגיית התוכן השיווקי. בהמלצות שמסרה נורית דאבוש, יו"ר מועצת הרשות השנייה, לחברי הוועדה שהוקמה לבחינת ענייני אתיקה בפרסומות היא הביעה תמיכה בהתרת תוכן שיווקי, ובלבד שהדבר יוסדר בכללים מגבילים. מנגד, מנכ"ל הרשות, מוטי שקלאר, הביע בוועדה התנגדות נחרצת להתרת תוכן שיווקי. הוא הביע חשש שאנשי פרסום ושיווק יחלו להכתיב את לוח השידורים אם יוּתר השימוש בתוכן שיווקי.
ב-2005 נטען שהאכיפה בפועל לא ממש מתבצעת, וכאשר מדובר בהרבה כסף יש לחץ כבד של הזכיינים על הרגולטור, כולל לחצים מפוליטיקאים. ב-2012 נטען שוב שהאכיפה לא עיקבית והפרות קורות באופן רציף והתדירות אף גוברת.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > המועצה לשידורי כבלים ולוויין

ב-9 בדצמבר 2004 החליטה המועצה לשידורי כבלים ולוויין שיש מקום לקבוע כללים ברורים וחד-משמעיים בנושא התוכן השיווקי בטלוויזיה הרב-ערוצית. לשם כך קיימה המועצה שימוע ציבורי. השתתפו בו 27 גופים, ובהם החברות HOT ו-Yes, זכייניות הערוצים המסחריים, ערוץ 24, ערוץ 9, מפיקי ערוצים, איגוד חברות הפרסום, איגוד המפרסמים, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, המועצה לצרכנות והמועצה לשלום הילד.
על-פי כללי המועצה, תוכן שיווקי יוּתר רק בתוכניות בידור, תוכניות מציאות ובטלנובלות. על-פי הכללים, תהיה חובת גילוי נאות של שיתוף הפעולה המסחרי שבא לידי ביטוי בשידור. כך למשל נקבע כי בתחילת כל תוכנית ובסיומה תוקרן על כל המרקע הודעה המבהירה כי במימון התוכנית השתתפו גורמים מסחריים ושולבו בה מוצרים שלהם.
ב-2005 נטען שיורם מוקדי, יו"ר מועצת הכבלים והלוויין, וחברי המועצה תומכים בפרסום סמוי ומעודדים את ענף הפרסום.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > המועצה הישראלית לצרכנות

במועצה הישראלית לצרכנות מדגישים כי המחוקק אסר פרסום סמוי, בין השאר, בשל החשש לגנבת דעת הצופה והשפעה בלתי הוגנת עליו. במועצה סבורים כי הרגולטור – שאמור לפקח על גופי השידור ולהגן על הציבור – מנסה לפטור את עצמו מתפקידו על ידי "הכשרת השרץ", תוך כניעה ללחצי הזכיינים המונעים מאינטרסים כספיים. לפיכך טוענים במועצה כי תופעת הפרסום הסמוי פוגעת לא רק בציבור הצופים, אלא גם בחוק, בשלטון החוק ובממונים על אכיפתו. על-פי המועצה נדרשת, לאור התעלמות הרגולטורים מהחוק, התערבותו הדחופה של היועץ המשפטי לממשלה.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > הערוצים המסחריים והזכייניות, חברות הכבלים והלוויין

מבחינתם של ספקי התוכן בטלוויזיה - זכייני הערוצים המסחריים וחברות הכבלים והלוויין, תוכן שיווקי הוא מקור להכנסות נוספות, נוסף על תשדירי הפרסומת.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > פרסומאים ואיגוד חברות הפרסום

החלטת מועצת הרשות השנייה לאסור עירוב מכל סוג של תוכן ופרסום בשידורי ערוץ 2 וערוץ 10 גררה ביקורת מפרסומאים. בתגובה על ההחלטה אמר יובל לב, מנהל מחלקת התוכן השיווקי במשרד הפרסום "מק'אן-אריקסון", כי שוק התוכן השיווקי הוא שוק בהתהוות שאין לו חוקים ברורים.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > איגוד המפרסמים בישראל

מסקר שערך איגוד המפרסמים בתחילת שנת 2005 עולה כי 69% מהמפרסמים התנגדו להחלטת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו שאסרה שימוש בתוכן שיווקי בתוכניות טלוויזיה. איגוד המפרסמים מביע עמדה אוהדת בכל הנוגע לתוכן שיווקי. לדעת האיגוד, יש להתיר תוכן שיווקי בשתי הסתייגויות: גילוי נאות לצופה ומידתיות.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > איגוד הבמאים ואיגוד התסריטאים

האיגודים הביעו את התנגדותם להתרת פרסום סמוי על גווניו בכל סוגי התוכניות. האיגודים מודאגים מתהליך החלחול המואץ של הפרסומת לתוך שידורי הערוצים וחוששים מהכפפת היצירה בכללותה לתאגידים עסקיים ולאינטרסים הכלכליים של המפרסמים ושל גופי השידור. לדבריהם, פרסום סמוי משפיע במישרין על היצירה המשודרת – מבחינה תוכנית, כלכלית וציבורית. על כן, האיגודים חוששים מפגיעה בחופש היצירה, בחופש האמנותי ובחופש הביטוי.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > איגוד העובדים בקולנוע ובטלוויזיה (אק"ט)

אק"ט תומך במתן אישור לפרסום סמוי, ובלבד שהפרסום הסמוי יהיה מלווה בשקופית בראש המשדר ובסיומו, ובאמצעותה יהיה ברור לצופה מי נותן החסות. נוסף על כך, גורסים באק"ט כי ההכנסות מפרסום סמוי יגדילו את ההשקעה ביצירה עצמה, וכך יאפשרו להקצות זמן רב יותר לחזרות, לעבודה על התסריט ולצילומים ויתרמו להשגת תוצאות טובות יותר ליצירה הישראלית.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > אתרי חדשות

ב-2015 נטען שב-ynet, אתר החדשות מבית "ידיעות אחרונות", יש עלייה במשמעותית בתוכן השיווקי, ללא איזונים. נאמר שלעיתים קרובות, התכנים הפרסומיים משולבים בחומרים המערכתיים ללא גילוי נאות. לא מדובר רק בגופים מסחריים אלא גם בשיתופי פעולה עם גופים ממשלתיים. "אני מאפשר מימונים בכל הערוצים האפשריים, חוץ מהחדשות", צוטט ערן טיפנברון, העורך הראשי. אשר תחת כהונתו נאמר, שתופעת התוכן השיווקי ב-ynet גדלה בצורה משמעותית.
ב-2015 פורסם כי הפרסום הסמוי נפוץ מאוד באתרי החדשות ברשת ונאמר שהאתרים ynet, "גלובס", "וואלה" ו-mako בלטו לרעה בנושא. כאשר ynet דורג במקום הגרוע ביותר בפער. ב-2015 הייתה גם תובענה ייצוגית נגד ynet "בטענה כי האופן שבו מטמיעים עורכי ynet תכנים פרסומיים בערוצי האתר הוא הפרה של חוק הגנת הצרכן, האוסר על פרסום מטעה.". התביעה הייצוגית הסתיימה בפשרה ב-2021.
הדיון סביב פרסום סמוי בישראל > היועץ המשפטי לממשלה

עמדת היועץ המשפטי לממשלה שוללת פרסום סמוי. הוא קובע כי הפרסום הסמוי הוא עבירה בהיותו מזיק לצרכנים. הפרסום הסמוי מפתה את הגולשים לקרוא פרסומת כשהם טועים לחשוב שהיא מקור מידע.
כאשר כלי תקשורת מסחרי מכניס פרסום סמוי לתכנים שלו, הצרכנים משלמים פעמיים – פעם אחת דרך הפרסומות הגלויות, ופעם שנייה דרך הסמויות, וזאת בתמורה לתוכן איכותי פחות, בשל אופיו הממוסחר והמניפולטיבי.