stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב על ברלין
הלחימה > הלחימה בתוך ברלין

כאשר כוחות הצבא האדום סגרו על ברלין, הכוחות הנאציים שנותרו להגן על העיר כללו פחות מ-100 אלף איש. כ-45 אלף חיילים סדירים של הצבא והוואפן אס.אס. (שרובם השתייכו לקורפוס הפאנצר ה-56 מהארמייה התשיעית, שנסוג אל העיר מרמות זלו), שנתמכו על ידי כוחות משטרה, יחידות נ"מ, וכמה עשרות גדודי פולקסשטורם דלי ציוד, שהורכבו ממתנדבים מבוגרים ונערים צעירים מההיטלר יוגנד. הלמוט ויידלינג, מפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שמונה ביום 26 באפריל לעמוד בראש הגנת העיר, ארגן מחדש את כוחותיו, וחילק את העיר ל-8 גזרות הגנה. על אף שהוכנו תוכניות להפוך את ברלין למתחם הגנה מבוצר היטב, הושלמו רק חלק קטן מעבודות הביצורים לפני תחילת המתקפה הסובייטית.
המתקפה הסובייטית על פרברי ברלין החלה ביום 23 באפריל. למרות החולשה היחסית של המגינים הגרמנים, הלחימה בתוך העיר הייתה קשה ביותר, וגבתה אבדות כבדות מכוחות הצבא האדום. רק לאחר שמונה ימי לחימה, הצליחו 7 ארמיות סובייטיות, שהשתייכו לחזיתות של ז'וקוב וקונייב, להשלים את ההשתלטות על העיר ולהכניע את כיסי ההתנגדות האחרונים. המגינים הנאצים עשו שימוש יעיל במטולי נ"ט אישיים מדגם פאנצרפאוסט, שנופקו להם בכמויות גדולות, והשמידו טנקים סובייטיים רבים במהלך קרבות הרחוב שהתנהלו בשטח העירוני הצפוף. ביום 30 באפריל בשעה 4:00 אחר הצהריים התאבד אדולף היטלר. באותו יום נותרו בעיר רק כעשרת אלפים מגינים גרמנים, שהתרכזו במרכז העיר. בלילה שבין יום 1 במאי ליום 2 במאי, נעשה ניסיון אחרון לפרוץ את קווי הכיתור הסובייטיים, אך רק חיילים מעטים, שתקפו דרך רובע שפנדאו, הצליחו לפרוץ את הקווים הסובייטים, ומעטים עוד יותר זכו להגיע לקווי בעלות הברית המערביות ולהיכנע שם. ביום 2 במאי, בשעות הבוקר המוקדמות, כבשו הסובייטים את הרייכסקאנצלרייה ודגל ברית המועצות הונף מעל הרייכסטאג. הלמוט ויידלינג, המפקד הגרמני, חתם על הסכם הכניעה של שרידי הכוחות הגרמניים בברלין, במפקדתו של וסילי צ'ויקוב. הלחימה מחוץ לעיר, באזורים ממזרח לנהר האלבה, נמשכה עד ליום 8 במאי 1945, יום כניעת גרמניה הנאצית.
תוצאות

הקרב על ברלין היה למעשה אקורד הסיום של גרמניה הנאצית ונפילת ברלין בידי הצבא האדום סימנה את ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית. תושבי העיר סבלו מרעב למשך זמן רב. זאת בשל ההפצצות האסטרטגיות של בעלות הברית על העיר וכן בשל הקרב שאירע בה. חרף מאמצי הרשויות הסובייטיות, נותרה בעיית הרעב קשה. בחודש יוני 1945, כאשר נכנסו האמריקנים לשטחי הכיבוש שלהם בעיר, הם גילו כי הברלינאי הממוצע חי כשהוא מקבל רק 64 אחוז מההקצבה היומית שלו (הקצבה של 1,240 קלוריות ביום). הקרב גם מנע את תחילתו של מבצע אייזנהמר שהיה אמור לצאת לפועל בימים הראשונים של הקרב.
ביום 9 במאי 1945 חתם גאורגי ז'וקוב בברלין בשם ברית המועצות, על מסמך הכניעה של גרמניה.
לקריאה נוספת

נפילת ברלין 1945, אנטוני ביוור, הוצאת יבנה, תל אביב 2003
ארטילריה סובייטית במבואות ברלין, אפריל 1945
סגן משנה ויליאם רוברטסון מהצבא האמריקני נפגש יחד עם הסגן אלכסנדר סילבשקו מהצבא האדום בפגישה ההיסטורית ליד טורגאו
המתקפה הסובייטית על מרחב ברלין, 16–25 באפריל 1945
שער ברנדנבורג במרכז ברלין, וסביבו הריסות פאריזר פלאץ (כיכר פריז) במרכז העיר.
נשים ברלינאיות מכבסות את בגדיהן ברחוב הרוס (מערכת המים העירונית נהרסה אף היא). 3 ביולי 1945. מאחוריהן רק"ם סיור קל הרוס.
השיטפונות בקווינסלנד (2010–2011)

מיקומה של קווינסלנד בצפון מזרח אוסטרליה
השיטפונות בקווינסלנד היו סדרה של שיטפונות שפקדו את מדינת קווינסלנד באוסטרליה, החל מדצמבר 2010. בשל השיטפונות פונו אלפי אנשים מבתיהם בערים ובעיירות, כולל מעיר הבירה בריסביין. יותר מ-70 ערים ולמעלה מ-200,000 בני אדם נפגעו כתוצאה מהשיטפונות. הערכה ראשונית של הנזקים עמדה על למעלה ממיליארד דולר אוסטרלי, והערכת הנזק לתוצר המקומי הגולמי (תמ"ג) עומדת על כ-30 מיליארד דולר אוסטרלי. שלושה רבעים משטחה של קווינסלנד הוכרז כאזור אסון: ב-26 בינואר 2011 נמסר כי בשיטפונות נספו 35 אנשים וכי 9 אנשים נעדרים.
רקע

השיטפונות היו תוצאה של משקעים כבדים שנגרמו על ידי סופת הציקלון טאשה (Tasha). הציקלון התחולל ב-24 בדצמבר 2010, ונוצר כ-370 ק"מ מצפון מזרח לעיר קיירנס (Cairns), בחוף המזרחי של קווינסלנד. לאחר היווצרות הציקלון החלה הסופה לנוע לכיוון החוף, תוך היווצרות רוחות במהירות 75 קמ"ש, וירידה של הלחץ הברומטרי באזור הציקלון ל-993 מיליבר. לאחר כמה השעות פגע הציקלון באזור החוף והביא עמו גשמים כבדים, שנמשכו כמה ימים גם לאחר התפוגגות הסופה.
הציקלון התרחש בעת שמעל קווינסלנד היה אפיק רום שיצר אזור של לחץ נמוך, כתוצאה מתופעת לה ניניה, שהיא כשלעצמה תופעת לוואי של תופעת אל ניניו. תופעת לה ניניה גורמת למזג אוויר רווי משקעים מעל מזרח אוסטרליה, ובשנה זו הייתה כמות המשקעים הגדולה ביותר מאז 1973. תקופת הגשמים הייתה ארוכה יותר וכבדה ביותר, במיוחד מעל אגני ההיקוות של נהרות קווינסלנד. דצמבר 2010 היה החודש עם כמות המשקעים הרבה ביותר שנרשמה אי פעם; שיאי משקעים נרשמו ב-107 מקומות שונים לאורך החודש. ממוצע המשקעים במדינה היה 209.45 מ"מ גשם, הרבה יותר מן הממוצע הקודם שנרשם שעמד על 200.1 מ"מ, ב-1975. ב-2010 נרשם גם האביב הלח ביותר מאז שנת 1900, ובכלל הייתה זו השנה השלישית ברמת המשקעים ביבשת אוסטרליה.
כבר בראשית דצמבר נרשמו שיטפונות בודדות בחלקים שונים של המדינה. ב-24 בדצמבר עבר מעל המדינה אפיק רום מונסוני שהגיע מים האלמוגים, והביא לגשם שוטף ברצועה רחבה של המדינה.
נזקים

כמה מן הערים הגדולות שנפגעו בהצפות:
1. בריזביין (Brisbane)
2. דלבי (Dalby)
3. אמרלד (Emerald)
4. רוקהאמפטון (Rockhampton)
5. טוּוּמבה (Toowoomba)
6. בונדברג (Bundaberg)
ב-30 בדצמבר כבר היו מוצפים חלקים גדולים של קווינסלנד, בשטח השווה בגודלו לשטחן של גרמניה וצרפת יחד. כ-300 כבישים נסגרו, בהם תשעה כבישים מהירים. מסילות הברזל של מכרות הפחם נסגרו גם הן, ודווח על הצפת מכרות רבים.
הגשמים הרבים גרמו להצפתם של כמה מהנהרות הגדולים באזור, עם יובליהם. עם נהרות אלה את נמנו: פיצרוי (Fitzroy) ויובלו, נוגואה (Nogoa), בורנט (Burnett), קונדמיין (Condamine), באלון (Balonne), מארי (Mary), לוקייר (Lockyer), בריסביין וברמר. הנהרות הללו עלו על גדותיהם, ונרשמו בהם שיאי גובה חדשים. עליית המים בנהרות הביאו לשיטפונות בערים ועיירות הסמוכים להם, לניתוק כבישים, לפגיעה בתעבורה שהביאה עד כדי צמצום משמעותי במסחר גם בנמלי הים שבפתחי הנהרות, להצפת אלפי בתים וכתוצאה מכך לפינוי אלפי תושבים מבתיהם.
העיירה הראשונה שפונתה הייתה ת'יאודור (Theodore). ב-29 בדצמבר פינה צבא אוסטרליה באמצעות מסוקים למעלה מ-1,000 איש למרכז פינוי בעיירה מַוּרָה (Moura) הסמוכה. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות קווינסלנד שעיירה שלמה פונתה מיושביה. הפינוי תואר על ידי ממלא מקום מפקד שירותי החירום בקווינסלנד כ"חסר תקדים". העיירה נותרה מוצפת ומנותקת במשך למעלה משבועיים.
העיר טוּוּמבה (Toowoomba), מן הערים החשובות בקווינסלנד, הוצפה בשיטפון פתאומי לאחר גשמים כבדים: בתוך 36 שעות, ב-9 וב-10 בינואר ירדו בה יותר מ-160 מילימטרים גשם. בשלושת השבועות שקדמו להצפה היו בטוומבה רק שלושה ימים בהם לא ירד גשם; האדמה הגיעה לרוויית יתר, וכאשר הגיעו הגשמים הכבדים ב-10 בינואר לא חלחלו המים אלא זרמו במורד הגאיות והכבישים שבעיר. מרכז העסקים של העיר בנוי במפגש בין שני ערוצי נחלים. ערוצים אלה לא היו יכולים לעמוד בכמות גדולה כל כך של משקעים. גדותיהם נפרצו ונוצר קיר של מים ששטף את העיר וגרם לנזקים כבדים. שטפי מים כבדים מעין אלה תוארו גם בעיירות הסמוכות. היו מי שתיארו את עוצמתם של השיטפונות כ"צונאמי יבשתי", וגובה המים הגיע לפי מקורות שונים לשבעה עד שמונה מטרים. תשעה בני אדם נהרגו בשיטפונות אלו ואחרים נעדרים ויש חשש כבד לחייהם. גופתו של אחד מההרוגים נמצאה במרחק 80 קילומטרים במורד הנהר, והרשויות חוששות שחלק מן הגופות לא יימצאו לעולם.
גם בריסביין, עיר הבירה של קווינסלנד והעיר השלישית בגודלה באוסטרליה, נפגעה בשיטפונות. כ-20,000 בתים בעיר הוצפו כאשר נהר בריסביין עלה על גדותיו ב-11 בינואר. כמה מפרברי העיר היו מנותקים למשך כמה ימים עד שצבא אוסטרליה הצליח להעביר אליהם מזון ואספקה. באיפסוויץ', כ-30 ק"מ ממערב לבריסביין, הוצפו כ-3,000 בתים.
נזקים > אבדות בנפש

נכון ל-26 בינואר 2011 דווח על 35 הרוגים, 15 מהם מאזור טוומבה. 9 נוספים מוגדרים נעדרים. אחד המקרים שהתפרסמו היה זה של נער בן 13 בשם ג'ורדן רייס, שביקש שיצילו את אחיו בן ה-10 לפניו, ומיד לאחר מכן נסחף בשיטפון.
תגובות

מדינות ברחבי העולם הציעו סיוע, בהן ניו זילנד השכנה, ארצות הברית, ועוד. אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, הביעה את תנחומיה ותרמה למען השיקום. ברחבי אוסטרליה נרשמו עשרות אלפי מתנדבים שהגיעו לסייע במאמצי החילוץ, הפינוי והסיוע לניצולים ולמפונים. ממשלת אוסטרליה הקימה כוח משימה אזרחי כדי לנהל את השיקום, וצבא אוסטרליה הקים כוח משימה צבאי מיוחד לטיפול באסון. אספקה הוזרמה לקווינסלנד בדרכי הים, בגלל הנזק הכבד למערכות התעבורה היבשתיות.
הערות שוליים

↑  Lisa Martin, Time for Queensland to heal after the floods - Queensland Premier Anna Bligh, הראלד סאן, 26 בינואר 2011
אשה יושבת על גג מכוניתה שנלכדה בשיטפון בטוומבה, 11 בינואר
הרמן סדרברג

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1883 קורשולם, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בינואר 1969 (בגיל 85) ואסה, פינלנד 
 מידע כללי
 שם לידה:  הרמן אדוורד סדרברג
 מדינה:  פינלנד 
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 מועדון:  Vaasan uimaseura
 
הרמן אדוורד סדרברג (באנגלית: Herman Edvard Cederberg;‏ 7 בספטמבר 1883 – 30 בינואר 1969) היה שחיין פיני, שהתמודד באולימפיאדת הקיץ 1908 ובאולימפיאדת 1912.
שחייה > אולימפיאדה

| משחקים | תחרות | שלב | מקום | זמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת לונדון 1908 | 200 מטר חזה | סיבוב ראשון | 4 - 5 בחום | לא ידוע | לא התקדם |
| אולימפיאדת לונדון 1908 | 100 מטר גב | סיבוב ראשון | לא התחיל | לא התחיל | לא התחיל |
| אולימפיאדת סטוקהולם 1912 | 200 מטר חזה | רבע גמר | שלישית בחום | 3:18.6 | לא התקדם |
שחייה > לאומי

הוא זכה באליפויות פיניות בשחייה:
100 מטר חופשי: 1906, 1907
1000 מטר חופשי: 1906
200 מטר חזה: 1906, 1907
100 מטר הצלת חיים: 1908, 1912
4 × 50 מטר שליחים חופשי: 1908
לקריאה נוספת

Siukonen, Markku (2001). Urheilukunniamme puolustajat. Suomen olympiaedustajat 1906–2000. Suuri olympiateos (בפינית). Jyväskylä: Graface. p. 96. ISBN 951-98673-1-7.
הערות שוליים

1 2  "Herman Cederberg Olympic Results". אורכב מ-המקור ב-17 באפריל 2020. נבדק ב-28 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mallon, Bill; Buchanan, Ian (2001). The 1908 Olympic Games: Results for All Competitors in All Events, With Commentary. Jefferson, North Carolina, United States: McFarland. p. 252. ISBN 978-0-7864-0598-5.
↑  Mallon, Bill; Buchanan, Ian (2001). The 1908 Olympic Games: Results for All Competitors in All Events, With Commentary. Jefferson, North Carolina, United States: McFarland. p. 255, endnote 30. ISBN 978-0-7864-0598-5.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פינלנד ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולדמר השלישי, מלך דנמרק

ולדמר השלישי (בדנית: Valdemar III; ‏1314 – 1364) היה מלך דנמרק מ-1326 ועד 1329 בהיותו קטין וכן דוכס שלזוויג (תחת השם "ולדמר החמישי") בין השנים 1325 – 1326 ובין השנים 1330 – 1364. הוא הומלך על דנמרק כנגד המלך הכושל, כריסטופר השני, והובעה התנגדות כלפיו על ידי רוב נתיניו. תקופת מלכותו הסתיימה לאחר התפטרותו. לעיתים השם "ולדמר השלישי" מתייחס למלך ולדמר הצעיר שמלך קודם לכן.
חייו

אביו של ולדמר היה אריק השני, דוכס שלזוויג, נינו של אבל, מלך דנמרק ואמו הייתה אדלייד, בתו של היינריך הראשון, רוזן הולשטיין-רנדסבורג.
כאשר קרוב משפחתו הרחוק וראש הענף היריב בבית המלוכה הדני, כריסטופר השני, הוגלה מהממלכה, בחרו אצילי הולשטיין ודנמרק מלך חדש. בחירתם נפלה על הדוכס ולדמר בן ה-11 משלזוויג, שהיה ראש הענף שהתייחס לאבל הראשון. עקב גילו הצעיר, מונה דודו מצד אמו, הרוזן גרהרד השלישי מהולשטיין רב העוצמה, שגם היה בעל החוב הגדול ביותר של ממלכת דנמרק הממושכנת, כעוצר ואפוטרופוס של המלך הצעיר.
התנאים של העלייה לכס המלוכה של ודלמר היו נוקשים לא פחות מאלה של כריסטופר. ביניהם היה התנאי של הריסת הטירות בסקונה ולכל האצילים הוענקה הזכות לבצר את נחלותיהם. עם זאת, הסעיף החשוב ביותר בתנאי עלייתו למלוכה של ודלמר היה שבעתיד, לא יוכל אותו אדם למלוך על שלזוויג ועל דנמרק בעת ובעונה אחת. בהתאם לכך ויתר ולדמר על תוארו כדוכס שלזוויג והעבירו לדודו.
בפועל משלו על כל דנמרק באותה עת אצילים מסוימים. היה זה מצב שלא זכה לאהדה בקרב מעמד האיכרים. חלק מהאצילים היו למעשה זרים ורבים מהם הטילו מיסים חדשים. ב-1328 התמרדו איכרי זילנד, אך מרד זה דוכא. ב-1329 הגיעה תורם של איכרי יוטלנד למרוד ואלה נחלו יותר הצלחה, אך מרד זה גם הוא דוכא בסופו של דבר. לבסוף, ויתר גרהרד בשמו של ולדמר על כס המלוכה הדני וב-1329 הותר לכריסטופר השני לשוב לכס מלכותו. ולדמר הפך שוב להיות דוכס שלזוויג.
ב-1340 נישאה אחותו היחידה, הלוויג לולדמר הרביעי, מלכה החדש של דנמרק. בשארית תקופת שלטונו הוא הוביל שינויים במדיניותה של שלזוויג כלפי דנמרק וניהל כלפיה מלחמות ותקופות של שיתוף פעולה לסירוגין.
ולדמר מת ב-1364. הוא היה נשוי לריצ'רדיס משוורין, בתו של הרוזן גינצלין השישי משוורין-ויטנברג. יחד נולדו להם שני ילדים, ולדמר והיינריך, שירש את אביו על כס הדוכסות.
החזרה בגבול

החזרה בגבול היא פרקטיקה של מדינות המחזירות מבקשי מקלט המגיעים לגבולן, ללא האפשרות להגיש בקשה למקלט. פרקטיקה זו מהווה הפרה של עקרון האי-החזרה (Non-Refoulement).
הסוגיה המשפטית

החזרה בגבול מונעת ממבקשי המקלט להביא בפני הגורם המוסמך את טענותיהם בדבר הסכנה הצפויה להם. היא חוסמת את גישתם לערכאות השיפוטיות ואת יכולתם למצות את זכויותיהם המשפטיות בטרם יגורשו. החזרה בגבול עומדת בניגוד עקרון האי-החזרה (Non-Refoulement) המעוגן בסעיף 33 לאמנה הבינלאומית בדבר מעמדם של פליטים (1951). מכוח העיקרון קיימת חובה לקיים בדיקה פרטנית בעניינו של כל אדם ולאפשר את הגישה למערכת המקלט. העיקרון קובע כי אסור לגרש אדם למדינה בה נשקפת סכנה לחייו או חירותו או שהוא צפוי לעינויים בה. החובה איננה מסתכמת רק באי-החזרה למדינת המוצא אלא כוללת, לפי סעיף 33(1) לאמנת הפליטים, איסור על החזרה שמתבצעת "בכל דרך שהיא". הביקורת המרכזית כלפי "החזרה חמה" מתבטאת בכך שעיקרון איסור ההחזרה הוא חלק מהמשפט הבינלאומי המנהגי, ומכאן מחייב את כל מדינות העולם גם בהיעדר חקיקה פנים-מדינתית.
המצב בישראל

בישראל, נושא ההחזרה בגבול קיבל ביטוי בנוהל "החזרה חמה" הידוע בשמו הרשמי כ-"נוהל החזרה מתואמת מיידית". הנוהל אפשר לחיילי צה"ל ומג"ב לשלוח חזרה למצרים מבקשי מקלט שהגיעו מהגבול עם סיני. הנוהל החל דרכו בישיבה שקיים היועץ המשפטי לממשלה במרץ 2006 ונמשך עד מרץ 2011 ולאחר שנקבע בבג"ץ כי ההסדר מעורר קשיים.
המצב בישראל > ההסכם עם מצרים

"נוהל החזרה מתואמת מיידית" או "החזרה חמה" מתבסס על הסכם שנערך בין ראש הממשלה של ישראל לשעבר אהוד אולמרט לבין נשיא מצרים לשעבר, חוסני מובארכ. נוהל ההחזרה החמה מאפשר לחיילי צה"ל ושוטרי מג"ב להחזיר מבקשי מקלט שמגיעים לגבול בסיני חזרה למצרים לידי כוחות הביטחון המצריים.
בהסכם סוכם כי מבקשי מקלט שעברו את הגבול לישראל יוחזרו למצרים, בה יהיו בטוחים. לדברי אולמרט, מצרים הסכימה לקבל חזרה לגבולותיה מבקשי מקלט שחצו את הגבול וכן כאלו שיחצו אותו בעתיד ותפעל למנוע הסתננויות עתידיות. בנוסף, ישראל תקבל ערובות מצריות בנוגע לביטחונם. עם זאת, מצרים הכחישה קיום הסכם זה. בתקופה זו, הגישו ארגוני זכויות-אדם בשיתוף התוכנית לזכויות פליטים באוניברסיטת תל אביב עתירה לבג"ץ להפסקת הנוהל.
מצרים וישראל כפופות לסטנדרטים הבינלאומיים מאחר שהן החתומות על האמנה בדבר מעמדם של פליטים. עם זאת היו מספר לא מבוטל של אירועים בהם מצרים גירשה חזרה מבקשי מקלט משטחה למדינת מוצאם, שם הם נמצאים בסכנה ממשית.
המצב בישראל > שינוי המצב המשפטי לאחר העתירה בשנת 2007

באוגוסט 2007 עתרו ארגוני זכויות אדם בנוגע להחזרת 44 מבקשי מקלט סודאנים למצרים מבלי שהתאפשר להם להשמיע את טיעוניהם. לאחר מכן, הוחלט כי יהיה ניתן להחזיר מבקשי מקלט רק לאחר תשאול והבנת מצבם. במקרה שהאדם הוא מבקש מקלט, מעבירים אותו למשרד הפנים להמשך הטיפול בבקשתו; אולם במצב בו נקבע שהאדם אינו מבקש מקלט אין מניעה להחזירו למצרים. כתוצאה מהשימוש בנוהל נשלחו מאות פליטים בחזרה למצרים, שם נכלאו לחודשים רבים ואף הוחזרו חזרה למדינות מוצאם שם הם בסכנה חמורה של רדיפה, עינויים ומוות. בשנת 2008 המדינה הודתה כי כוחות הצבא השתמשו בנוהל חלקית ולא מילאו את הפקודה לפיה יש לתשאל את מבקשי המקלט לפני החזרתם למצרים.
המצב בישראל > השהיית נוהל ההחזרה החמה בשנת 2011

במרץ 2011 הודיעה המדינה לבג"ץ כי נוהל ההחזרה החמה מושהה. ביהמ"ש קבע שחידושו צריך להיעשות לפי הנהלים הבינלאומיים ותוך שמירה על מבקשי המקלט המוחזרים. למרות זאת, בשנת 2014 נודע על מקרה נוסף של החזרה חמה בגבול של מבקשי מקלט מהארץ.
פרשת סיילס, ארצות הברית (1993)

המונח "החזרה חמה" נדון לראשונה בהרחבה בפסק הדין האמריקאי בעניין סיילס, ממלא מקום הנציב, שירותי הגירה ואיתור ואח' נגד מועצת מרכזי האיטי בע"מ ואח' (1993).
פרשת סיילס, ארצות הברית (1993) > רקע לפרשה

במקור, ארצות הברית וממשלת האיטי חתמו על הסכם בליטרלי ב-1981 כדי להפסיק את כל כלי השיט לארצות הברית ולהחזיר כל זר ללא מסמכים שאיננו פליט ולא ייפגע עם שובו. מכוח ההסכם יצא צו ניהולי מספר 324, 12 ומדריך שקבעו פרוצדורה לפיה פליט שנתפס בים מתראיין, ואם נקבע לגביו סטטוס של פליט בעל סיכון לרדיפה במולדתו, אזי יוכל להיכנס לשטחי ארצות הברית על מנת לבקש מקלט. הפליטים האחרים גורשו חזרה להאיטי.
לאחר שינוי שיטת המשטר בהאיטי, השתנתה המדיניות האמריקאית, והפרשנות השתנתה כך שכל הפליטים ללא המסמכים ישלחו חזרה אלא אם נכנסו פיזית לשטחה של ארצות הברית. בשנת 1991 הוציא הנשיא בוש הוראה ביצועית שהנחתה את משמר החופים ליירט כלי שיט לא חוקיים המסיעים נוסעים מהאיטי לארצות הברית, ולהחזיר את הנוסעים הללו להאיטי בלי לראיין אותם ולבדוק האם הם זכאים למעמד של פליטים. בכך ביטל את תוקפו של הצו והמדריך מ-1981 אשר העניק זכות להליך משפטי מינימלי (DUE PROCESS) לפליט.
פרשת סיילס, ארצות הברית (1993) > פסק-הדין

המשיבים: ארגונים המסייעים לפליטים מהאיטי הגישו תביעה בשם הפליטים שכניסתם נאסרה. הם ביקשו צו מניעה זמני בטענה שההוראה מפירה את סעיף 243(H) לחוק ההגירה והאזרחות 1952 שמתאר את ההליך והדרישות להגשת בקשה לגירוש; ואת סעיף 33 לאמנת האו"ם בדבר מעמדם של פליטים. הערכאה הראשונה דחתה את הבקשה לצווי מניעה בהסתמך על פסיקה קודמת בתיק Bernard v. Sava; וכן מצאה כי סעיף 243(H) אינו מגן על זרים במים הבינלאומיים וכי הוראות האמנה לא נכללות במקרה זה, ואינן מעניקות זכות לייצוג פליטים שאינם בשטחי ארצות הברית.
ערכאת הערעור הפכה את ההחלטה וקבעה שסעיף 243 המתוקן הנ"ל ישים על זרים המצויים במים הבינלאומיים. נקבע כי צו KENNEBUNKPORT של בוש איננו חוקי, מאחר שהוא אפשר למשמר החופים להחזיר בני האיטי לרודפים אחריהם בהוואי ללא קביעה של מעמדם כפליטים פוליטיים. בהמ"ש נתן צו מניעה ודחה את טענת המדינה כאילו סעיף 33 לפרוטוקול הפליטים מ-1967 ואמנת הפליטים מ-1951 אינם חלים באוקיינוסים, וקבע שפרשנות כזאת גורמת לכך שפליטים לא יוכלו להיכנס לא רק לארצות הברית אלא גם לבהמאס, לג'מייקה, לקובה ולמקסיקו, מקומות שהם יוכלו לקבל בהם הגנה.
המדינה ערערה. המקרה הגיע לפני בית המשפט העליון ב-2 במרץ 1993, והוא הוכרע ב-21 ביוני 1993. לטובת הנאשם טען פרופסור הארולד קו, פרופסור מאוניברסיטת ייל, עורך דין המתמחה בזכויות אדם וביחסים בינלאומיים והיועץ המשפטי של מחלקת המדינה. ההחלטה שהתקבלה ברוב של 1–8, נפסקה על ידי השופט סטיבנס עם השופט בלאקמן בדעת מיעוט.
ההחלטה: ביהמ"ש העליון של ארצות הברית פסק כי ההוראה המבצעת של הנשיא בוש, לפיה כל הפליטים שנעצרו בים הפתוח יכולים להיות מוחזרים להאיטי על ידי משמר החופים מבלי הליך שיבדוק את הסכנות הנשקפות להם, היא במסגרת החוק ולא מוגבלת על ידי סעיף 243 (H) לחוק ההגירה והלאום (1952) או סעיף 33 של אמנת האו"ם בדבר מעמדם של פליטים.
הפרשנות: ביהמ"ש פירש את סעיף 33 לאמנת האו"ם (1951) והפרוטוקול (1967) שקובע שפליט לא יוחזר לגבולות בהן יש סכנה לחייו, כאינם חלים על המים האקסטריטוריאליים. לפי דעת הרוב, עיקרון אי ההחזרה אינו חל על פליט שטרם הגיע לגבולות המדינה - בשונה ממי שנמצא בגבולות המדינה - ולכן האמנה איננה אוסרת על החזרת הפליטים להאיטי.
פרשת הירסי, איטליה (2012)

פסק דין הירסי ג'אמה ואח' נגד ממשלת איטליה הוא פסק דין מרכזי של בית-הדין האירופי לזכויות אדם משנת 2012 העוסק בהחזרה בגבול.
פרשת הירסי, איטליה (2012) > רקע

במאי 2009, כשברקע הובעה עמדה חזקה של התנגדות להגירה שהובילה ממשלת ברלוסקוני, אישר הפרלמנט האיטלקי חקיקה שהפכה הגירה שהייתה עד אז חוקית, לבלתי-חוקית, תוך קביעת עונשי קנס (של עד 10,000 אירו) ומאסר. חקיקה זו גם הסמיכה את גירושם הישיר של מהגרים באמצעות מדיניות חדשה של "לדחוף חזרה" “Push Back”)): פליטים שייתפסו במים הבינלאומיים על ידי משמר החופים האיטלקי יועברו ישירות ללוב, לפני בחינת זכותם ותביעתם למקלט.
פרשת הירסי, איטליה (2012) > פסק-הדין

התובעים הם אחד-עשר מבקשי מקלט סומלים ושלושה-עשר מבקשי מקלט אריתראים, שהיו חלק מקבוצה של כמאתיים אנשים שעזבו את לוב במטרה להגיע לאיטליה. כאשר הקבוצה התקרבה לחופי מלטה הרשויות איטלקיות שלחו אותם חזרה לטריפולי, לוב. טענתם של התובעים הייתה כי הרשויות האיטלקיות לא יידעו אותם לאן הם נשלחים וכן לא עשו מאמצים לבדוק את זהותם.
החלטה: בפעולתה זו, ממשלת איטליה הפרה את פרוטוקול 4, סעיף 4 לאמנה האירופית לזכויות אדם ((ECHR האוסר על גירוש המוני של זרים; זאת מאחר שהחזרת הפליטים ללוב בלי לבדוק את זהותם, וכן ללא בדיקת נסיבות הגעתם מהווה החזרה קולקטיבית. עוד נטען כי ממשלת איטליה הפרה את סעיף 3 לאמנת הפליטים האוסר על עינויים, זאת מאחר שבהחזרתם חשפה אותם ממשלת איטליה לסכנת עינויים ויחס לא אנושי ומשפיל, בלוב ובארצות מוצאם. ולבסוף, נטען כי איטליה הפרה את סעיף 13 לאמנה האירופית לזכויות אדם (ECHR) המבטיח סעד לכל הפרה של האמנה.
פרשת הירסי, איטליה (2012) > משמעות פסק הדין

זוהי הפעם הראשונה בה דן ביהמ"ש בפרוטוקול 4, סעיף 4 לאמנה האירופית לזכויות אדם ומצא כי פעולות ההחזרה הללו מהוות גירוש קולקטיבי. בנוסף נקבע שאם הסעיף יחול רק על גירושים קולקטיביים מהשטח הלאומי של מדינות שהן צד לאמנה (כפי שטענה ממשלת איטליה) הדבר יפגע במשמעות הסעיף עקב דפוסי ההגירה העכשווית (בדגש על הגירה דרך הים). כן נקבע שעל רשויות לציית לחוק הבינלאומי גם כאשר מדובר בפליטים שנתפסים במים בינלאומיים. הודגשה החשיבות של הזכות לקבל מידע מספק על מנת לאפשר גישה יעילה לנהלים הרלוונטיים ולהוכחת טענותיהם של מבקשי מקלט.
ראו גם

חוק למניעת הסתננות
משבר ההגירה באירופה
גדר ישראל מצרים
נדידת עמים
טביעת ספינות מהגרים מאפריקה במאה ה-21
לקריאה נוספת

Armillei, R., & Mansouri, F. (2017). 'Ethnic democracy' and authoritarian legacies in italy's and australia's contemporary policies towards 'boat people'. Journal on Ethnopolitics and Minority Issues in Europe : JEMIE, 16(2), 13-40.
Manfredi, M. F. (2014). Non-Refoulment, Interception and Push-Back Policies. Cogito, 6(1), 44-52.
Papanicolopulu, I. (2013). European convention on human rights-article 3-torture or inhuman or degrading treatment-forcible repatriation of asylum seekers-collective expulsion-right to a remedy. The American Journal of International Law, 107(2), 417-423.
Reisen, van M., Estefanos, M., & Rijken, C. (2012). Human trafficking in the Sinai: Refugees between life and death. Oisterwijk, Netherlands: Wolf Publications.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 7302/07 מוקד סיוע לעובדים זרים נ' שר הביטחון (פורסם בנבו, 28.8.2007)
↑  UN General Assembly, Convention Relating to the Status of Refugees, 28 July 1951, United Nations, Treaty Series, vol. 189, p. 137
↑  משמר זכויות אדם, המוקד לפליטים ולמהגרים ורופאים לזכויות אדם-ישראל (2012). דרכם של מבקשי מקלט נחסמת בגבול. אוחזר מתוך http://hotline.org.il/publication/refoulementattheborder
↑  בג"ץ 7302/07 מוקד סיוע לעובדים זרים נ' שר הביטחון (פורסם באתר הרשות השופטת, 7.7.2011).
↑  ציגלר, ר' (3.05.2011). הגבולות הראויים לשמירה על הגבול הדרומי: "החזרות חמות" של מבקשי מקלט פוטנציאלים. אוחזר מתוך https://www.idi.org.il/articles/3148
↑  משמר זכויות אדם, המוקד לפליטים ולמהגרים ורופאים לזכויות אדם-ישראל.(2012) דרכם של מבקשי מקלט נחסמת בגבול.אוחזר מתוך http://hotline.org.il/publication/refoulementattheborder
↑  בג"ץ 7302/07 מוקד לסיוע לעובדים זרים נ' שר הביטחון, לעיל ה"ש 1.
↑  Human Rights Watch (2.11.2007). Egypt: Do Not Return Detained Sudanese. Retrieved from: https://www.hrw.org/news/2007/11/02/egypt-do-not-return-detained-sudanese.
↑  רותי סיני, המדינה מודה: תקלה חמורה בהחזרת 91 אפריקאים למצרים, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2008
↑  ויילנר-פולק, ד'. (13.01.2014). 5 מסתננים חדרו לישראל, הורחקו על ידי צה"ל - והוחזרו לארץ. הארץ. אוחזר מתוך https://news.walla.co.il/item/2711774.
↑  Sale V. Haitian Ctrs. Council, Inc, No. 92-344 (June 21, 1993)
↑  להרחבה על דעת המיעוט בפסק-הדין, ראה/י: נייזנה, מ' (29.5.2011). מחכים שתיפתח הדלת מבפנים. אוחזר מתוך https ://interspem.wordpress.com/2011/05/29/%D7%9E%D7%97%D7%9B%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%AA%D7%99%D7%A4%D7%AA%D7%97-%D7%94%D7%93%D7%9C%D7%AA-%D7%9E%D7%91%D7%A4%D7%A0%D7%99%D7%9D/
↑  Hirsi Jamaa and Others v. Italy, No. 27765/09 (February 23, 2012).
↑  Bialasiewicz, L. (2012). Off-Shoring and Out-Sourcing the Borders of Europe: Libya and EU Border Work in the Mediterranean. Geopolitics, 17 (4), 853. http://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1080/14650045.2012.660579 Retrieved From:
ואוור

| --- | --- |
סמל ואוורסמל ואוור

 מדינה:  פולין פולין
 עיר אם:  ורשה
 שטח:  79.7 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  85,876 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°12′50″N 21°09′29″E﻿ / ﻿52.213888888889°N 21.158055555556°E﻿ / 52.213888888889; 21.158055555556 
 https://wawer.um.warszawa.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ואוור (בפולנית: Wawer) הוא רובע בבירת פולין ורשה, בחלק הדרום-מזרחי של העיר. נהר ויסלה עובר לאורך גבולו המערבי. ואוור הפך לרובע בוורשה ב-27 באוקטובר 2002. הוא שולב בערי ורשה בשנת 1951. בעבר הוא היה חלק מרובע פראגה פולודניה, ועירייה עצמאית.
ואוור גובל ברבעים פראגה פולודניה (Praga Południe) ורמברטוב מצפון, ברובע וסולה (Wesoła) ממזרח, וברבעים וילאנוב (Wilanów) ומוקוטוב (Mokotów) ממערב, מעבר לנהר ויסלה.
הרובע מתאפיין בבנייה בסגנון שווידרמאייר (Świdermajer).
שכונות

אלכסנדרוב (Aleksandrów)
אנין (Anin)
פלניצה
לאס (Las)
מרישין ואוורסקי (Marysin Wawerski)
מיידז'שין (Miedzeszyn)
מיינדזילשה (Międzylesie)
נאדווישלה (Nadwiśle)
ראדושץ' (Radość)
סאדול (Sadul)
ואוור (Wawer)
זרזן (Zerzeń)
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.