ספינות הסער
הכשרת לוחמי הספינות > בעיות ופתרונן

בבניית הספינות והפעלתן התגלו תקלות, שלא ניתן היה לדעת עליהן בעת התכנון. מרבית הבעיות נפתרו וניתן להגדירן כ"מחלות ילדות".
קוויטציה במדחפים - הדרישה למהירות מרבית גבוהה ההתבטאה בחוזה הבניה: מספנות CMN קיבלו בונוס על מהירות מרבית שמעל ל-40 קשר. להשגת מהירות זו חרגו הבונים מעקומת ההספק הממושך המרבי, דבר שהציב בעיה קשה למתכנני המדחפים. בהפלגות הראשונות במהירות השיוט 30 קשר התגלתה תופעה של נזק למדחפים. מהנדסי מספן ציוד ומספנות CMN עמדו בקשר עם שלוש חברות שייצרו מדחפים. הבעיה נפתרה ללא פגיעה במהירות המרבית, שנשארה מעל 40 קשר ומהירות השיוט מעל 30 קשר.
סדקים בראשי המנועים - בספינות הסער הותקנו ארבעה מנועים. לכל מנוע היו 16 צילינדרים בצורת V. ראשי הצילינדרים יוצרו מיציקת ברזל. קירור המנוע נעשה על ידי מים מתוקים שעברו בתעלות קירור, שקוררו בעצמם על ידי מי הים. ראשי הצילינדרים החלו להיסדק בקצב מהיר. הסיבה נבעה כנראה משילוב של סדרה חדשה והדרישה למהירות המרבית שהוזכרה. סדק בראש חייב השבתת המנוע כדי לא לגרום נזק נוסף. כמעט בכל יום הייתה אחת הספינות מושבתת. החלפת הראשים באחרים נעשתה בתחילה על ידי בית מלאכה מנועים של מספנת חיל הים, והועברה בהמשך לביצוע צוות המנוענים של הספינה. על מנת להגיע אל ראש המנוע היה צורך לפרק גם את בית גל הזיזים העילי. הפעולה ארכה כשש שעות של עבודה מאומצת והחלה רק לאחר שהמנוע התקרר. מחלקת ציוד של חיל הים ערכה מחקר והציעה ליצרנית המנועים מספר שיפורים שהתקבלו והוכנסו למנועים. בין השאר שונה החומר של ראש הצילינדר מיציקת ברזל ליציקת פלדה. קצב סדיקות ראשי הצילינדרים קטן, אך התופעה המשיכה. מחלקת החומרים בטכניון הוזמנה לחקירת הנושא. התברר כי קווי הזרימה של מי הקירור בתוך הראש יצרו פינות שבהן הצטבר קיטור, והקירור לא התבצע באופן שווה. קווי הזרימה תוכננו מחדש, כל הראשים הוחלפו בחדשים. במקביל ניתנו הוראות ששינוי מהירות הסיבוב של המנוע ייעשה בהדרגה. כך נפתרה בעיית סדיקת ראשי המנועים. בספינות הסער 4 נרכשו אותם המנועים כבר עם הראשים המשופרים.
מעצורים בתותח אוטו מלרה 76 מ"מ - תותחי ה-76 מ"מ שהותקנו בספינות סער 3 היו מסדרת היצור הראשונה וסבלו מתקלות. התותח היה אוטומטי ונדרש לבצע ירי רצוף. אולם התברר כי התרמילים הנפלטים נתפסים והתותח נעצר. הועלתה טענה כנגד התחמושת, כאילו חומר ההדף חלש מכדי לבצע את מלוא ההפלטה. בספינות סער 4 הותקנה הסדרה השנייה של התותחים. תדירות התקלות פחתה והן הופיעו רק לאחר ירי פגזים רבים. התקלה בתותח ליוותה את הספינות במלחמת יום הכיפורים. במרבית הקרבות חוו הספינות תקלת תותח. שיפורים שנעשו מאוחר יותר, הביאו לכך שבמבצע ליטני ומלחמות לבנון נורו אלפי פגזים אל מטרות בחוף עם מעט מאוד תקלות.
קשיי תפקוד לצוות בים - המגמה להסתפק בכלי השיט הקטן ביותר, הביאה לייצור ספינות הסער מהדגמים הראשונים 1–3. מלכתחילה הוגדרו הספינות לפעולה עד ים-5 לפי סולם בופורט, אך גם בגלים נמוכים יותר היה קושי לתפקד. אורך הספינה היה דומה לאורך הגל הנפוץ בים התיכון. טלטולי האורך גרמו לכך שהחרטום נכנס מתחת למים בתנועה נגד הגלים, או לחוסר שליטה בהיגוי בתנועה עם הגלים. השפעת מחלת הים על הצוותים הייתה קשה. אנשים תפקדו בכוח הרצון למרות המצב הגופני. נפל הכשירות לשירות בים יצר בעיית איוש חמורה בצוותי הספינות. בדגם סער 4 אורך הספינה גדול מאורך הגל הנפוץ, מה שגרם להקלה בתפקוד הצוות שהקטינה משמעותית את הנפל בצוותי הים. נושא זה היה אחד השיקולים לא לרכוש ספינות מהדגמים 1–3 נוספות וכאשר סיימו את שירותן הן הוחלפו בספינות גדולות יותר.
הדק ירי במכוון - המכוון האופטי של מערכת הנשק נרכש מחברת גלילאו האיטלקית. המכוון הופעל על ידי שני אנשים: כוון התותחים ונתב הטיל. במכוונים הראשונים היה ירי התותחים מתבצע בדוושת רגל ימין של הכוון. ב-1970 הזמין מפקד השייטת הדר קמחי, מפקדים מגייסות שריון - האלופים ישראל טל ושמואל גונן - לביקור שכלל אימון בים וירי תותחים. האלופים למדו את מערכת הנשק וחיוו את דעתם שהדק הירי חייב להיעשות בתנועת אצבע המורה ביד, ולא בלחיצת רגל שהיא ארוכה יותר. בעקבות זאת הותקנו כפתורי ירי על מוט השליטה והקליעות השתפרו. כתוצאה מביקור זה הוגדר מפעיל המכוון כמקצוע צבאי נפרד - כוון ימי. המיועדים להיות כוון עברו מבדקי התאמה וקורס כוונים. רמת הפגיעות במטווחים עלתה בצורה משמעותית.
חיזוק הגוף בסער 4 - בספינות סער 4 הוכנסו שיפורים שנלמדו מהפעלת הספינות, כמו האפשרות למעבר מתחת לסיפון לאורך כל הספינה, כדי למנוע אפשרות של נפילה לים. ברם, נתגלו תופעות חדשות - בהפלגה בים גלי נוצרו סדקים בסיפון. חולשת הסיפון הורגשה לראשונה בעת הפלגות אבטחת השיט בשלהי מלחמת יום הכיפורים, והתגלתה במלוא חומרתה בהפלגה בים סוף. בתכנון הראשוני של במספנות לורסן ויתר המהנדס ולדמט על שדרית ראשית. התברר כי הארכת הגוף לספינות סער 4, אשר הקטינה את הטלטולים, יצרה גם מצב עומס חדש כשהגוף נשען כגשר בין שני גלים. הבעיה הועלתה לטכניון ופרופסור בודנר הנחה על חיזוק קורות האורך. בהמשך הבנייה תוכננו קורות סיפון חזקות יותר והבעיה נפתרה.