משטרת המנדט
היסטוריה > פרעות תרפ"ט והארגון מחדש שלאחריהן

עם תחילת מאורעות תרפ"ט היו שוטרי המנדט ערבים ברובם, ביחס של 1,063 ערבים לעומת 196 יהודים. על משטרה זו פיקדו כמאתיים בריטים, ברמות שונות של הכשרה לפעילות משטרתית. יכולתה של המשטרה להתמודד עם מצב של פרעות הייתה לקויה; לא ניתן היה לסמוך על השוטרים הערבים כי יעצרו פורעים ערבים, או אף כי לא יצטרפו אליהם. ה־CID היה מנוּון וחסר תועלת. לרשות הפיקוד הבריטי לא עמד שירות מודיעין יעיל שייתן להם קריאה נכונה של המצב והתראה על העתיד להתרחש.
אירועי טבח חברון (תרפ"ט) שיקפו מציאות זו. מפקד המשטרה, קצין בריטי בשם ריימונד אוסוואלד קפראטה, פיקד על משטרה שרוב שוטריה היו ערבים, וכללה קצין יהודי אחד, חנוך ברודז'יצקי. על אף שגילה אומץ לב אישי, ואף נפגע מן ההמון, עמד תפקודו של קפראטה במוקד של ויכוח. הוא לא הצליח לשלוט בשוטריו הערבים, שסירבו לירות אל ההמון המתפרע. לרשותו של קפראטה לא עמד כל מידע מודיעיני.
משטרת ירושלים הייתה חסרת אונים אף היא לעצור את המהומות. עם פרוץ המהומות גויסו בחופזה אל המשטרה פקידי ממשל, ואף קבוצה של תלמידי תאולוגיה מאוניברסיטת אוקספורד שהיו בסיור לימודי בארץ. הבריטים חששו לירות על הערבים, מחשש לנקמת דם. בחיפה לבשו הפרעות אופי של מלחמת אזרחים, שכן ארגון "ההגנה" המקומי היה יעיל יותר. השוטרים הערבים והיהודים סייעו איש לבני עמו, כאשר הפיקוד הבריטי איבד את השליטה בנעשה. בצפת עמדו לרשות מפקד המשטרה פאראדיי, האחראי על מחוז צפת וטבריה, 15 שוטרים ערבים ו־4 בריטים; אלה לא יכלו, ובאופן חלקי גם לא רצו, לעצור את המתפרעים.
אוזלת־ידהּ של המשטרה הביאה לכך שלארץ ישראל הגיעה חטיבת חיל רגלים מקהיר בפיקודו של הגנרל ויליאם דובי. דובי ומאברוגורדאטו ניסו לסייר ביישובים ולבחון את הדרכים לארגן מחדש את השמירה על הסדר הציבורי. הם הביאו להצבת שני גדודי חי"ר באופן קבוע בארץ ישראל, להגברת גיוס השוטרים הבריטים, עד שלסוף השנה עלה מספרם מ־171 ל־365, ולפעולות נוספות, אך בכך לא היה די.
בסוף שנת 1929 ובתחילת שנת 1930 ביקרה בארץ ישראל ועדת חקירה בשם ועדת שוֹ. הוועדה ביקשה לחקור גם את תפקוד המשטרה. בעניינים של ארגון, סדר ואימונים, סברו חברי הוועדה כי אין להם המומחיות הראויה, ולכן קיבלו הצעה מאת הנציב העליון, ג'ון צ'נסלור, כי יובא קצין מקצועי לחוות דעתו בעניינים אלו – מפקד משטרת ציילון, הרברט דאוביגין. זה ביקר בארץ ישראל בתחילת 1930, ונתן את מסקנותיו. בנפרד מכך כתבה הוועדה דו"ח מפורט, ובו המליצה על השארת שני גדודי הרגלים בארץ באופן קבע, הגדלת כוח האדם הבריטי במשטרה, ועל שיפור פעולת המודיעין של ה־CID, שלדברי הוועדה צמצם את פעולותיו לחקירתם של קומוניסטים, והתעלם מצורות התארגנות אחרות.
דו"ח דאוביגין, שהוגש במאי 1930, נשמר בתחילה בסוד, אך פרטיו נודעו עד מהרה, והוא הפך לבסיס שלפיו אורגנה משטרת המנדט בשנים שלאחריו. דאוביגין חזה כי בעשרים השנה שלאחר הדו"ח לא יחול שיפור ביחסים בין העדות בארץ, אך בתקופה זו יש ליצור משטרה אמינה ורצינית המורכבת מתושבי הארץ, יהודים וערבים, שתחליף בהדרגה את היחידות הבריטיות. אך קודם לכל יש להגביר בהרבה את הרכיב הבריטי במשטרה. הוא הציע להגדיל את כוח השוטרים הבריטים ל־650 איש, שייפרסו ב־88 תחנות משטרה (מתוכן 28 חדשות), וייתמכו ביחידות חיל הרגלים וחיל הסְפָר המצויות בארץ. כן הציע להעניק נשק מגן למתיישבים היהודים (רובים מסוג "גרינר", שהם פחות יעילים מרובים רגילים), ולהגדיל את מספר השוטרים היהודים עד שיעמוד על 30%.
בה בעת, כאשר ראה בכל אלו את פתרון בעיות הביטחון, נתן דאוביגין דעתו על בניית משטרה מקצועית בה השוטר ישרת רחוק מהמקום בו נולד וגדל, יידע את השפות המשמשות בארץ, ויעבור אימון וחינוך בהשגחה בריטית בבית ספר מקצועי לשיטור. דאוביגין הציע לחסל את המשטרות המקומיות, ובהן משטרת תל אביב, שאכן צורפה למשטרה הכללית ביולי 1932.
דאוביגין ייחס חלק ניכר מכישלונות המשטרה לאישיותו של מאברוגורדאטו. מכיוון שכך, בחר בעצמו והביא לארץ ישראל קצין ממשטרת קניה בשם רוי ספייסר, ששירת בעבר תחת פיקודו בציילון, והמליץ להעמידו בראשות המשטרה.