stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאסים טאלב
הגותו > הברבור השחור

בספרו "הברבור השחור" שיצא ב-2007, טאלב טוען שרוב האירועים המכוננים בהיסטוריה היו בלתי צפויים בשעתם, בדומה לברבורים שחורים, בעוד שבדיעבד אנו מביטים לאחור ומסבירים אותם באמצעות סיבתיות רציונלית. הוא מדגיש כי אירועים מסוימים הם חסרי תקדים לחלוטין ולא ניתן היה להסיקם בשום אופן מתוך אירועי העבר. הסיבה לכך היא שבמערכות רבות (למשל, במערכת של אטמוספירה, שקובעת את מזג האוויר) מספיק לעשות שגיאה קטנה מאוד בהערכה של תנאי התחלה כדי לאבד לגמרי את יכולת החיזוי. בספרו הוא מגדיר סוג של הטיה קוגניטיבית, שהוא קורא לה "כשל לודי", המוגדרת כשימוש שגוי במשחקים (או סימולציות) בתור מודל למצבים מציאותיים, ומגנה את הניסיון לכפות מודלים סטטיסטיים פשטניים על מצבים מורכבים, בשעה שהמציאות הרבה יותר מורכבת ומבלבלת.
טאלב רואה הרבה מהתגליות המדעיות החשובות בהיסטוריה כברבורים שחורים, לא מכוונים ובלתי צפויים. דוגמאות אחרות של טאלב לאירועי ברבור שחור הם פיגועי 11 בספטמבר, מלחמת העולם הראשונה, פירוקה של ברית המועצות, תחילת השימוש באינטרנט והתמוטטויות בורסה שונות ואסונות טבע. למשל, גל הצונאמי המתרחש רק לאחר רעידת אדמה משמעותית הוא אירוע נדיר כל כך, שנוטים להתעלם מאפשרות התרחשותו. אלא שהשפעותיו עשויות להיות כה כבדות, עד שהתעלמות שכזו תוביל בהכרח ובוודאות של מאה אחוזים לאסון רב-נפגעים, ביום שבו תתרחש רעידת האדמה. טאלב ממליץ, לפיכך, להתייחס לאפשרות של התמוטטות הרת-אסון בתחום מסוים כאל ודאות, ולהיות מוכן להתמודד איתה.
ספריו

Dynamic Hedging, ספר מקצועי למנהלי קרנות גידור שיצא לאור ב-1997
תעתועי האקראיות (Fooled by Randomness), יצא לאור ב-2001
הברבור השחור (אנ'), יצא לאור ב-2007
מיטת סדום (The Bed of Procrustes), ספר פתגמים פרי עטו של טאלב שיצא לאור ב-2011 בהוצאת דביר (המקור האנגלי יצא לאור ב-2010)
אנטי שביר (Antifragile: Things That Gain from Disorder), בהוצאת דביר 2014
חשיפה לסיכון (Skin in the Game: Hidden Asymmetries in Daily Life), ‏2018
ראו גם

השערת הברבור השחור
כשל לודי
לקריאה נוספת

נאסים ניקולס טאלב, תעתועי האקראיות, ספרי עליית הגג / ידיעות ספרים, 2008. 407 עמודים.
נאסים ניקולס טאלב, חשיפה לסיכון - אסימטריות סמויות בחיי היום-יום, הוצאה לאור: דביר 2019
הערות שוליים

↑  ראו גם את הפרקטלים של בנואה מנדלברוט אותו טאלב משבח בספריו
↑  איתן אבריאל, נסים טאלב, מחבר הספר "הברבור השחור": "כל המערכת הפיננסית - הונאת פונזי", באתר הארץ, 22 בדצמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297858205171  PLWABN: 9810619694505606  BIBSYS: 99067881  BNE: XX1759451  BnF: cb150236239 (data)  CANTIC: a10287310  CiNii: DA10858400  dblp: 23/4522  GND: 124120180  ICCU: UBOV833134  ISNI: 0000 0000 7826 0110  LCCN: n96074723  LNB: 000160517  MusicBrainz: 9a471fef-bfc8-48a9-98ab-5a5b2a28732d  MGP: 214821  NDL: 01116702  NKC: vse2009498785  NLA: 50659909  NLG: 265284  NLK: KAC200207116  NSK: 000512936  NTA: 250110962  RERO: 02-A009610270  SELIBR: 137088  SUDOC: 068918526  VIAF: 20606459   WorldCat (עם VIAF): 20606459
קרלוס ד'אמברוזיו

קרלוס ד'אמברוזיו (באיטלקית: Carlos D'Ambrosio; נולד ב-5 בפברואר 2007) הוא שחיין איטלקי, זוכה מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

ד'אמברוזיו נולד וגדל באיטליה.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בבלגרד שבסרביה ביולי זכה בשתי מדליות זהב: במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.87 דקות, ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:17.42 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער

בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך במריבור שבסלובניה בהמשך החודש זכה בחמש מדליות זהב: במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.78 שניות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:24.94 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 3:42.41 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:33.88 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:55.89 דקות. בנוסף, זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.35 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > סגן אלוף עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה בנתניה שבישראל בספטמבר זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות של המשחה.
ביוגרפיה > 2024 > אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בווילנה שבליטא ביולי זכה בארבע מדליות זהב: במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.04 דקות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 7:12.15 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.13 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 חופשי משולב בשיא תחרות חדש של 3:28.34 דקות. בנוסף, זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 48.99 שניות.
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:08.63 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה בדצמבר זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא איטליה חדש של 6:47.51 דקות יחד עם פיליפו מגלי, מנואל פריגו ואלברטו ראצטי, אחרי ארצות הברית (6:40.51 דקות) ואוסטרליה (6:45.54 דקות). בנוסף, סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:43.25 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 22.58 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 48.55 שניות (2024)
200 מטר חופשי: 1:46.69 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 21.83 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 47.38 שניות (2024)
200 מטר חופשי: 1:43.25 דקות (2024)
המטבח הווייטנאמי

המטבח הווייטנאמי כולל את המאכלים והמשקאות ואת תרבות האכילה בווייטנאם ושל וייטנאמים. המטבח הווייטנאמי שם דגש על שילוב בין מרכיבי טעם המתכתבים עם חמשת היסודות וכל מנה מתייחסת לכל מרכיבים אלה ומדגישה אחד מהם - חריף, חמוץ, מר, מלוח ומתוק.
מרכיבים נפוצים במטבח הווייטנאמי כוללים מחית שרימפס, רוטב דגים, מחית שעועית, אורז, מגוון ירקות, ליים, זנגביל, פירות ועשבי תיבול טריים כגון עשב לימון, נענע וכוסברה. נהוג להגיש ירקות ועשבי תיבול טריים לצד המנות העיקריות. קיים מספר רב של מנות צמחוניות במטבח הווייטנאמי, אך נפוץ השימוש בבשר חזיר, בקר, פירות ים, דגים טרופיים ובשר עוף. פחות נפוץ השימוש בבשר ברווז או כבש ועז. לצד מנות מסוימות נהוג להגיש סיראצ'ה, למרות שמקורה בתאילנד.
קיימים הבדלים באופן הבישול באזורים השונים של וייטנאם - הצפון, המרכז והדרום. המטבח של צפון וייטנאם נחשב למטבח הווייטנאמי ה"קלאסי" ומאכלים רבים באים מצפון וייטנאם. המטבח בדרום וייטנאם הושפע מגלי ההגירה הסיניים למדינה ודומה למטבח בדרום סין, עם תיבול מתקתק למאכלים רבים. דוגמה למאכל שהגיע לדרום וייטנאם עם ההגירה מהצפון היא מרק הפו. במרכז וייטנאם הבישול שונה מזה שבשני האזורים האחרים ומתבסס על מנות קטנות רבות (במקום מנה עיקרית עם תוספות) ועל תיבול ייחודי.
בנוסף להשפעות אזוריות, המטבח הווייטנאמי הושפע רבות מהמטבח הצרפתי לאור הקולניאליזם הצרפתי בווייטנאם. ניתן לראות במטבח וייטנאמי שימוש בלחמים ובגטים בפרט, כולל בכריך הבאן מי. בנוסף, פופולריים במטבח הויינטמי קרם קרמל ופטה. הצרפתים גם החדירו למטבח הווייטנאמי את צריכת הקפה, ובמדינה התפתחה תרבות קפה ייחודית, הווייטנאמים נוהגים לשתות קפה, חם או קר, עם חלב מרוכז.
וייט מין

| --- | --- |
 
 מדינה:  וייטנאם 
 חברים:  500,000 (נכון ל־1944) 
 יושב ראש:  הו צ'י מין, לה דואן, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־83 שנים) 
 
דגל וייט מין
וייט מין (Việt Minh, קיצור של Việt Nam Ðộc Lập Ðồng Minh Hội, "הליגה למען עצמאות וייטנאם") היה ארגון שחרור מהפכני שהקים הו צ'י מין בשנת 1941 כדי ללחום להשגת עצמאות וייטנאם מן השלטון הצרפתי ולהתנגד לכיבוש היפני.
עיקר פעולתו של הארגון בתקופת הקמתו היה כנגד הכיבוש היפני בשטחים בהם שלטה קודם לכן צרפת (ושנודעו בשם "הודו-סין הצרפתית"). ככזה, קיבל הארגון סיוע מן האמריקנים והסינים. אחרי כניעתה של יפן באוגוסט 1945, העבירו היפנים את השליטה בחלק מהמבנים הציבוריים בהאנוי לידי הוייט מין, שהונהגה שוב על ידי הו צ'י מין, שהתאושש ממחלתו והשתחרר מן הכלא הסיני, וזה הכריז ב-2 בספטמבר 1945 על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם, שהתקיימה לפי שעה באופן תאורטי בלבד.
הסינים, הצרפתים והווייטנאמים הגיעו להסכמה לפיה הסכימו הסינים לסגת מווייטנאם ובתמורה ויתרו הצרפתים על חלק מזכויותיהם בסין והבטיחו עצמאות לווייטנאם בתוך "האיחוד הצרפתי". השיחות בין צרפת לוייט מין התמוטטו בתוך זמן קצר, מה שהוביל ל"מלחמת הודו-סין הצרפתית". במהלך המלחמה, ובייחוד אחרי 1949, זכו הוייט מין לסיוע סיני, והצליחו להשתלט על חלק נכבד מאזורי הכפר של וייטנאם. הוייט מין חדל להתקיים באופן רשמי בשנת 1951 כאשר התאחד עם ארגון הליכה הלאומית המאוחדת של וייטנאם לארגון בשם החזית הווייטנאמית המאוחדת. לאחר מכן, בספטמבר 1955 השם של הארגון המאוחד שונה לחזית ארץ המולדת של וייטנאם.
אחרי קרב דיין ביין פו ב-1954 החליטו הצרפתים לסגת מווייטנאם והחלו נושאים ונותנים בוועידת ז'נבה על הסכם שלום. וייטנאם חולקה לחלק צפוני ודרומי, לאורך קו הרוחב 17, חלוקה שנועדה להתקיים עד לבחירות שייערכו 1956. המנהל האזרחי בצפון וייטנאם הועבר לידי הוייט מין והו צ'י מין מונה לראש הממשלה הסוציאליסטית במדינה. נו דין דיים, שמונה קודם לראש ממשלת דרום וייטנאם על ידי הקיסר באו דאי, שלט בדרום וייטנאם. מאוחר יותר, התכחשה ממשלת דרום וייטנאם להתחייבות לערוך בחירות לאיחוד המדינה, בעיקר בגלל החשש מניצחונו של הו צ'י מין בבחירות אלו, מצב שהיה לצנינים בעיני ארצות־הברית, התומכת העיקרית של ממשלת דרום וייטנאם.
ישראל פסח פיינהנדלר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 בפברואר 1945 כ"ד בשבט ה'תש"ה שיקגו, אילינוי 
 פטירה:  16 באפריל 2011 (בגיל 66) י"ב בניסן ה'תשע"א ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  נתיבות, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 16 באפריל 2011 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 תחומי עיסוק:  הלכה, חינוך
 רבותיו:  הרבנים יששכר מאיר, חיים פרידלנדר, יעקב אדלשטיין, יוסף שלום אלישיב
 חיבוריו:  שו"ת אבני ישפה ועוד
 
הרב ישראל פסח פיינהנדלר (כ"ד בשבט ה'תש"ה, 7 בפברואר 1945 - י"ב בניסן ה'תשע"א, 16 באפריל 2011) היה פוסק ואיש חינוך, מחבר סדרת ספרי ההלכה אבני ישפה ורב קהילת אבני ישפה בירושלים.
קורות חייו

נולד בשיקגו, אילינוי, ליוסף וחיה מירל פיינהנדלר. בילדותו למד בתלמוד תורה המקומי, ובין חבריו לספסל הלימודים הרב נתן צבי פינקל, ראש ישיבת מיר. בשנת ה'תשכ"א (1961), בגיל 16, עלה לבדו לישראל. למד בישיבת הנגב בנתיבות, אצל הרב יששכר מאיר והרב חיים פרידלנדר. בשנת ה'תשכ"ז (1967) נישא בבני ברק לשרה ארלנגר מלוצרן, שווייץ.
לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת הנגב. בשנת ה'תשכ"ח (1968) החל בלימודי רבנות. הוא למד אצל הרב יעקב אדלשטיין ברמת השרון, ואת ה"שימוש חכמים" עשה אצל הרב שמואל הלוי ואזנר, שגם הסמיכו לרבנות. כמו כן למד מילה והחל לשמש כמוהל. עשרות שנים שימש גם כבעל תוקע.
בשנת ה'תשל"ג (1973), נקרא על ידי רבו הרב יששכר מאיר לשוב לנתיבות, ולכהן כרב ומו"ץ של הקהילה החרדית המקומית. מתוקף תפקידו שימש הפוסק בבית הבאבא סאלי שהתגורר בנתיבות. בתקופת רבנותו בנתיבות היה נוסע בקביעות לירושלים לעשות "שימוש" אצל הרבנים שלמה זלמן אוירבך ויוסף שלום אלישיב.
בשנת ה'תשמ"ז (1987), לאחר ארבע עשרה שנות רבנות בנתיבות, עבר להתגורר בירושלים, ושימש כרב קהילת "אבני ישפה" בשכונת רוממה. בשנים אלו היה מקורב לרב אלישיב ודבק בדרכו ההלכתית.
מלבד עיסוקו הרבני וההלכתי עסק בייעוץ חינוכי וייעוץ זוגי ופרסם מאמרים וספרים בתחום, בעברית ובאנגלית.
נקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו

אחיו הוא הרב אהרן פיינהנדלר, ראש ישיבת "מחנה ישראל" בירושלים. גיסו הוא הרב גד ארלנגר, מרצה ומחבר סדרת ספרים בנושאי תורה ומדע.
בנו הרב יחזקאל פיינהנדלר מחבר ספרי ההלכה "השבת אבדה כהלכה", "באורח צדקה" על הלכות מעשר כספים ו"גנזי הקודש" על הלכות גניזה. אחד מבניו נשוי לנכדת הרב שמואל כהנא שפירא, דיין בית הדין הגדול (אחיו של הרב הראשי אברהם אלקנה כהנא שפירא), ובתו נשואה לבנו של הרב צבי פרידמן.
ספריו

בקרב ספריו בולטת הסדרה "אבני ישפה" על ארבעת חלקי השולחן ערוך. הספר הראשון בסדרה זו, שיצא בשנת ה'תשמ"ה, עסק בהלכות תפילה. ספרו האחרון יצא זמן קצר לפני פטירתו.
שו"ת אבני ישפה (שמונה חלקים)
משלי מוסר (5 כרכים) - מוסרי השכל חדשים למשלים עתיקים, על פי משלי המגיד מדובנא
בני חביבי (2 כרכים) - הארות סביב פרשת השבוע על חינוך ילדים
רעים אהובים - הארות סביב פרשת השבוע על שלום בית
שכנים אהובים - על הלכות שכנים
שבת אהובה - על הלכות שבת
Beloved Children: Insights from the weekly Parsha on raising children
Beloved Companions: Insights from the weekly Parsha on domestic tranquillity
Beloved Neighbors: Insights from the weekly Parsha on dealing with neighbors and friends, Volume 1, Volume 2 and Volume 3
הערות שוליים

↑  בהסכמה לספרו הראשון של הרב פיינהנדלר כתב הבאבא סאלי: "ואנחנו בבית שלנו שואלים אותו בכל השאלות בהלכה וכל היוצא מפיו אנחנו עושים".
↑  "ישפה" ראשי תיבות של שמו ישראל פסח פיינ-הנדלר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268161005171  ISNI: 0000 0000 7266 5651  LCCN: n88157368  VIAF: 298572673   WorldCat (עם VIAF): 298572673
אמיל בוק

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1966 (בן 58) Mărgău, רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  אוניברסיטת באבש-בויאי  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 מפלגה:  המפלגה הלאומית ליברלית 
 www.emilboc.ro
 
 
 
 חתימה:   
 
אמיל בּוֹק (ברומנית: Emil Boc; נולד ב-6 בספטמבר 1966) הוא פוליטיקאי רומני אשר כיהן בין היתר כראש ממשלת רומניה בין 2008 ו-2012 ומכהן מ-2012 כראש עיריית קלוז'-נאפוקה.
בוק כיהן כראש עיריית קלוז'-נאפוקה בשנים 2004–2008 וכן כיהן כנשיא המפלגה הדמוקרטית ליברלית (ברומנית: Partidul Democrat-Liberal), שהייתה מפלגתו של נשיא רומניה טראיאן בססקו, אשר הטיל עליו את הרכבת הממשלה ב-15 בדצמבר 2008.
ב-13 באוקטובר 2009 הופלה ממשלתו של אמיל בוק בהצבעת אי אמון והוא שימש כראש ממשלה בפועל עד לבחירתו של ראש ממשלה חדש. אחרי מספר ניסיונות להקים ממשלה חילופית, שב נשיא רומניה טראיאן בססקו והטיל על בוק את הקמתה של ממשלה, והוא עמד בראשה לאחר שזכה באמון הפרלמנט.
ב-6 בפברואר 2012 הודיע בוק על התפטרותו בעקבות הפגנות נגד צעדי הצנע בהם נקטה ממשלתו בעקבות המשבר הכלכלי ובעקבות טענות לשחיתות. בהמשך אותה שנה נבחר בוק מחדש לראשות עיריית קלוז'-נאפוקה.
אלהאם דווירי תאברי

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1947 (בת 77) נצרת
 שם לידה:  إلهام دويري تابري 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר, ספרות ילדים, ספרות, חינוך, ביבליותרפיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  ערבית
 סוגה:  ספרות ילדים ונוער
 יצירות בולטות:  סדרת הספרים קושקוש
 
אלהאם דווירי תאברי (בערבית: الهام دويري تابري נולדה ב-11 בינואר 1947) היא סופרת ילדים ונוער ויועצת חינוכית ערביה-ישראלית.
קורות חייה

אלהאם דווירי תאברי נולדה בנצרת שבישראל. היא הילדה השלישית מבין חמישה ילדים במשפחה ערבית שמרנית. הוריה הם אדיב דחדוח דווירי, מהנדס בניין, ולוריס אסכנדר קעואר, עקרת בית. למדה בבית ספר הפרנציסקני בנצרת שהיה באותם ימים בית ספר לבנות בלבד. בילדותה הייתה אלהאם קוראת ספרים באופן קבוע והייתה שואלת ספרים מספרייתו הביתית של דודה המשורר ד"ר ג'מאל קעוואר, מכיוון שבאותה תקופה לא היו ספריות ציבוריות להשאלת ספרים בנצרת וסביבתה.
בשנת 1972 קיבלה תעודת הוראה בפרויקט שהקים משרד החינוך להכשרת מורים בנצרת ובשנת 1986 קיבלה תעודת הוראה (מורה בכיר) להוראת אנגלית לחטיבת הביניים. תאברי סיימה בשנת 1989 את לימודי התואר הראשון בחינוך ושפה ערבית באוניברסיטת חיפה. בשנת 1995 למדה ביבליותרפיה באורנים ושנתים לאחר מכן, סיימה תואר שני בחינוך מאוניברסיטת לאפבורו (Loughborough University).
תאברי עסקה בהוראה ביו השנים 1972 ל-1997. היא התחילה לכתוב מאמרים בנושאי חינוך בשנת 1994 תוך כדי עבודתה כמורה ורכזת. היא התחילה לכתוב בראשית דרכה לעיתון כל אל ערב, בתקופה שהמשורר סמיח אל-קאסם היה העורך הראשי של העיתון. אלהאם כתבה בנושאי חינוך בעוד עיתונים ומגזינים ביניהם: ירחון אל מואכב, מגזין ליידי, אתר בוקרא ועיתון א-סנארה.
ספרה הראשון, "אלביידה", יצא לאור בשנת 1994. עד תחילת 2020, תאברי כתבה והוציאה לאור 62 ספרי ילדים, תשעה ספרים לבני נוער, ושני ספרים מקצועיים בחינוך. היא יצרה את סדרות הספרים פיראס, הנא וקושקוש. ספריה יוצאים לאור בהוצאת הספרים דאר אל-אלהאם שהקימה. משנת 2009 מתקיימים מופעים עם הדמות קושקוש בגנים ובבתי ספר יסודיים, במרכזים קהילתיים, ועל במות תיאטרון בישראל וברשות הפלסטינית. דווירי תאברי אחראית גם לבימוי ולכתיבת הטקסטים להצגה ולשירים. כמו כן פיתחה משחקי חשיבה משעשעים תוך כדי שימוש בדמותו של קושקוש.
בשנת 2004 זכתה בפרס היצירה בספרות הערבית מטעם משרד החינוך, התרבות והספורט.
בחודש נובמבר 2015, ביוזמת עיריית נצרת והנהלת פסטיבל נצרת לתיאטרון הילד, נערך לאלהאם דווירי תאברי ערב מחווה "על תפקידה החינוכי והספרותי הכביר ונתינתה המאופיינת לילדים ולהורים ולחברה כולה, ובמיוחד מתוך סדרת קושקוש שנבע מתוך ספריה", במשך כל ימי שבוע הפסטיבל התקיימה תערוכה של איורים מספרי קושקוש, בנוסף לאיורי שאר הספרים של הסופרת.
הדמות "קושקוש" שיצרה הפכה לדמות הילדים הפופולרית ביותר במגזר הערבי בישראל.
ספריה נבחרו למצעד הספרים של משרד החינוך בשנת 2010, בשנת 2012, בשנת 2016 ובשנת 2019.
תערוכה נוספת בנובמבר 2019 הציגה את איורי ספרי קושקוש במהלך עשרה ימים בתוך תערוכות שבוע האיור בתל אביב יפו במסגרת אירועי ״אוהבים אמנות. עושים איור״ של המחלקה לאמנויות בעיריית תל אביב-יפו
אלהאם כתבה טקסטים לתוכנית הטלוויזיה "עם אמל בשכונה" ששודרה ב-הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
ממאי 2017 היא לוקחת חלק קבוע כאורחת מומחית לחינוך בתוכנית הרדיו של רדיו מכאן של תאגיד השידור הישראלי. היא משוחחת בה על חינוך ועונה על שאלות ההורים בשידור חי.
אלהאם דווירי תאברי מרצה במכללות ללימודי חינוך לגיל הרך. לימדה במכללת אורנים ובאוניברסיטה הפתוחה. היא מקיימת הרצאות אורח במוסדות אקדמיים מול קהל של הורים ועובדי הוראה, בישראל וברשות הפלסטינית.
אלהאם נישאה לאדוארד תאברי, מהנדס במקצועו, והיא אם לשלושה ילדים. ילדיה ובעלה היו שותפים לכתיבת ספריה: בעלה ובתה סאוסן ביצעו הגהה לספריה, בתה פאתן איירה את ספריה הראשונים, ובנה כמאל אייר את סדרת "קושקוש" וספרים נוספים.
כתיבתה

ספריה של אלהאם דווירי תאברי פונים לילדים בגיל הרך עד לבני נוער ומתבגרים. בנוסף כתבה ספרים טיפוליים לנוער אותם היא איירה.
סדרת פיראס עוסקת בילד בשם פיראס. חלק מספרי הסדרה הם סיפורי מורשת וחלק עוסקים בהתנסותו של פיראס בחוויות יומיומיות. סדרת הנא עוסקת בתינוקת בשם הנא, והיא סדרה לגיל הרך. מטרת הסדרה לטפל ולטפח את הצד הרגשי, המחשבתי ותחושתי אצל תינוקות.
קושקוש הוא גיבור ספריה של אלהאם. השם "קושקוש" הוא שם בדיוני, ונבחר כדי למנוע הקנטת ילדים בעלי שם זהה. דמותו של קושקוש בספרים דומה לכל הילדים: היא מצחיקה, לא אידיאלית, שובבה וסקרנית.
אלהאם השתמשה בדמותו של קושקוש גם באמצעות הפעלות בתוך חוברות שמטרתן היא פיתוח הצד השכלי-הרגשי אצל הילד.
אלהאם כתבה ביוגרפיה עצמית בספר "מוכר החבצלות והפרחים", שכלל 10 סיפורים קצרים – שמונה מהם היו ביוגרפיה עצמית, ועוד חמישה ספרים טיפוליים לנוער ולמבוגרים, שהיא עצמה איירה.
אלהאם דווירי תאברי כתבה כמה ספרים שמשולבים בהם נושאים כמו תפקידים מגדריים וגם יחס המשפחה הערבית למודרניזציה ולמסורת.
כתבה על מוות, גירושין, בריונות, התעללות, והתנכלות פיזית לילדים.
היא כתבה גם שני ספרים המטפלים בנושא מודעות מינית, התעללות מינית, ופדופיליה, נושא הנחשב לטאבו בחברה הערבית. לדוגמה, בספר "גופו של קושקוש", שיצא בשנת 2001, ובספר "קושקוש שומר הטירה", שיצא בשנת 2008, שמדברים על הנושא. היא כתבה גם ספר המסביר לילד איך הוא בא לעולם, בסיפור "קושקוש שואל: איך נולדתי?" גם הוא עוסק בנושא שלא היה מדובר בספרים לילדים בעולם הערבי בתקופה זו.
לפי הספר "מחקרים בספרות הילדים המקומית" שדיבר על ההתעללות המינית בספרות הילדים בישראל, מעטים הם הספרים שעוסקים בתחום וניתן לספור אותם על יד אחת. במחקר צוינו הספרים "גופו של קושוקוש", ו"קושקוש שומר הטירה". צוין גם במחקר שבספרים אחרים לא נמצאו איורים שעוסקים בנושא חוץ מאשר בספר "גופו של קושקוש" של אלהאם.
המאפיין את סיפוריה של אלהאם דווירי תאברי הוא האיורים והפקת הספרים, כתיבתה בחרוזים, הסוף השמח וקיומו של שיר בסוף הסיפור, המשפטים הקצרים, ההבעות הרגשיות, וניסוח המשפטים לפי אופן הדיבור של הילד ובכך יהיה קל יותר לילד להתחבר לטקסט ולגיבור בספרים שהוא בעצמו מדבר כמוהו. לפי המחקר אלהאם המציאה דמות חדשה, אהובה הדומה לכל ילד בהתנהגות שלה, סקרנית ונוגעת במציאות, וזו הסיבה שהספרים שלה אהובים על הילדים ואנשי החינוך.
הערות שוליים

↑  חוסאם חרב, השופט פלאח מפרסם את שמות הסופרים שזכו בפרס היצירה בספרות הערבית לשנה זו. כל אלערב. 29 באוקטובר 2004.
↑  ערוץ מוסאוואה - תוכנית "סבאחנא ג'יר", ערב מחווה לאלהאם דווירי תאברי, באתר יו-טיוב, ‏7 ליוני 2016 (בערבית)
↑  אירוע מחווה לסופרת ולמומחית בחינוך אלהאם דווירי תאברי - תאברי בערב מיוחד, באתר הונא, ‏2 לדיצמבר 2015 (בערבית)
↑  אתר טייבה נט, קושקוש  מברך את הילדים בתערוכתו המיוחדת בנצרת עד שבת, באתר טייבה נט, ‏25 לנובמבר 2015 (בערבית)
↑  קושקוש גיבור הספרים-אלהאם דוירי-היצע נוסף, באתר סל תרבות ארצי, ‏4 לפברואר 2017
↑  אורינית, הספרים המומלצים במצעד הספרים לשנת הלימודים 2010/2011 (עמ' 13 מספר 5), באתר orianit.edu (בערבית)
↑  הספרים המומלצים במצעד הספרים לשנת הלימודים 2011/2012, טבלה שנייה שורה 3 (בערבית)
↑  מצעד הספרים > רשימת הספרים בערבית 2016–2017, באתר משרד החינוך (בערבית) (ארכיון)
↑  רשימת ספרי המצעד בערבית 2020 - 2019, באתר משרד החינוך, רשימה 2 שורה 39 ורשימה 3 שורה 14 (בערבית) (ארכיון)
↑  יובל סער, נעים להכיר: שבוע האיור בערבית, באתר פורטפוליו, ‏21 בנובמבר 2019
↑  שבוע האיור 2019, באתר illustrationweek, ‏2019
↑  כאן חינוכית, עם אמל בשכונה : גיל ההתבגרות, באתר youtube, ‏12 לספטמבר 2012
↑  מגזין עם מומחה, באתר makan, ‏19 לדיצמבר 2019
↑  אקדמית אלקאסמי והאקדמיה הערבית לחינוך, חיפה, היחס של המשפחה הערבית עם המודרנזציה ומסורתיות (עמ' 14-17), באתר qsm, ‏2015 (בערבית)
↑  הפסיכולוג אחמד עסאף, ההתעללות המינית בילדים - הפסיכולוג אחמד עסאף, באתר youtube, ‏19 לנובמבר 2017 (בערבית)
↑  סוהיל עיסאווי, ההתעללות המינית בספרות הילדים המקומית, באתר diwanalarab, סעיף 1, ‏24 לאוגוסט 2014 (בערבית)
↑  פרידא ג'אבר, הסופרת הנצרתית אלהאם דוירי תאברי פותחת את שערי ליבה, באתר panet, ‏26 לאפריל 2011 (בערבית)
↑  אקדמית אלקאסמי, סידרת קושקוש ולוזה ל-אלהאם תאברי, באתר אקדמית אלקאסמי qsm.ac.il, ‏2014 (בערבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309184005171  LCCN: no2013049330  VIAF: 299659526   WorldCat (עם VIAF): 299659526
הבחירות הכלליות בבריטניה 1841

הבחירות הכלליות בבריטניה 1841 התרחשו בתאריכים 29 ביוני–22 ביולי 1841. בבחירות אלו ניצח רוברט פיל מן המפלגה השמרנית את ראש הממשלה המכהן ויליאם לם מהמפלגה הוויגית. בתקופה זו מעט מן התושבים היו רשאים להצביע ואכן עשו זאת - אחזו ההצבעה עבד על 3.1% בלבד.
בחירות אלו התקיימו לאחר שהפרלמנט פוזר בעקבות אי אישור התקציב והצבעת אי אמון בממשלה הוויגית בתחילת יוני. בסופו של דבר, המלכה ויקטוריה היא זו שפיזרה את הפרלמנט ב-22 ביוני.
תוצאות

| מפלגה | מנהיג | מושבים | קולות | אחוז מן הקולות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה השמרנית | רוברט פיל | 367 | 306,314 | 51.62 |
| המפלגה הוויגית | ויליאם לם | 271 | 273,902 | 46.2% |
| המפלגה האירית | דניאל או'קונל | 20 | 12,537 | 2.1% |
הגרדיאן

| --- | --- |
לוגו הגרדיאן

 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  טבלואיד 
 מו"ל:  Guardian Media Group 
 מייסד:  ג'ון אדוארד טיילור 
 בעלים:  Guardian Media Group 
 עורך ראשי:  קתרין וינר 
 תאריכי הופעה:  1821–הווה (כ־203 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  קינג קרוס, לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 תפוצה:  107,899 (נכון ל־ינואר 2021) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 ISSN:  0261-3077
 עמוד ראשון:  עמוד ראשון מהיום
 www.theguardian.com
 
המהדורה הראשונה של "הגרדיאן של מנצ'סטר, 5 במאי 1821
סמליל העיתון בין השנים 2005 ל-2018
הגרדיאן (באנגלית: The Guardian) הוא עיתון יומי בריטי. יחד עם העיתונים האובזרבר ו-"The Guardian Weekly" הוא חלק מ"קבוצת גרדיאן מדיה", שבבעלות "נאמנות סקוט". הנאמנות נוצרה בשנת 1936 כדי "להבטיח את עצמאותו הכלכלית והמערכתית של ה'גרדיאן' לנצח, ולשמור על החופש העיתונאי והערכים הליברליים של ה'גרדיאן' ללא התערבות מסחרית או פוליטית". הנאמנות הוסבה לחברה בע"מ בשנת 2008, עם חוקה שנכתבה כך שתשמור עבור הגרדיאן את אותן ההגנות שהובטחו ב"נאמנות סקוט" על ידי יוצריה. הרווחים שלה מושקעים מחדש בעיתונות ואינם מחולקים לבעלי מניות.
לגרדיאן יש מהדורה מקוונת, TheGuardian.com, וכן שני אתרים בינלאומיים, Guardian Australia (נוסד בשנת 2013) ו-Guardian US (נוסד בשנת 2011). קהל הקוראים של העיתון נוטה לכיוון השמאל הליברלי בבריטניה. לפי סקר משנת 2000, 80% מקוראיו הם מצביעי מפלגת הלייבור הבריטית. סקר דומה משנת 2004 מצא ש־44% מקוראיו הם מצביעי לייבור ו־37% הצביעו למפלגת הליברל דמוקרטים.
בעשור השני של המאה ה-21 עבר העיתון בהדרגה למודל הכנסות דיגיטלי, כאשר חלקן של ההכנסות מהמהדורה המודפסת ומפרסום ירד. למהדורה המקוונת של העיתון אין חומת תשלום, אך הקוראים מוזמנים לרכוש מינוי דיגיטלי, או לספק 'תמיכה' בסכום שהקורא יכול לבחור, באופן חד-פעמי או קבוע. ביולי 2018 דיווח העיתון שההכנסות הדיגיטלית עקפו לראשונה את ההכנסות מהמהדורה המודפסת. בדצמבר 2021 דיווח העיתון על 1,000,035 מינויים ותומכים קבועים דיגיטליים, ו-114,251 מינויים למהדורה המודפסת.
היסטוריה > השנים הראשונות

ה"גרדיאן" נוסד בשנת 1821 במנצ'סטר, בשם The Manchester Guardian, "הגרדיאן של מנצ'סטר", על ידי איש העסקים וסוחר הכותנה ג'ון אדוארד טיילור, עם גיבוי כספי של קבוצת "המעגל הקטן", קבוצת אנשי עסקים ליברלים ונון קונפורמיסטיים. הם השיקו את העיתון, ב-5 במאי 1821 (במקרה היה זה יום מותו של נפוליאון) לאחר שמשטרת מנצ'סטר סגרה את העיתון "מנצ'סטר אובזרבר" הקיצוני יותר, עיתון שתמך במפגיני טבח פיטרלו.
העיתונאי המשפיע ג'רמיה גארנט הצטרף לטיילור במהלך הקמת העיתון, וכל חברי קבוצת "המעגל הקטן" כתבו מאמרים לעיתון החדש. התשקיף שהודיעה על העיתון החדש הכריז כי הוא "יאכוף בקנאות את עקרונות החירות האזרחית והדתית ...הוא תומך בחום במניעים לרפורמה הפוליטית בבריטניה ...ישאף לסייע בהפצת עקרונות צודקים של כלכלה פוליטית". בשנת 1825 התמזג העיתון עם העיתון British Volunteer והיה ידוע בתור The Manchester Guardian and British Volunteer עד 1828.
בשנים אלו היה "הגרדיאן של מנצ'סטר" לרוב עוין לדרישות של מעמד הפועלים לשיפור תנאיו. הוא הטיל ספק בהצעת חוק המגבילה את יום העבודה לעשר שעות ב-1832, כי לנוכח התחרות הזרה, העברת החוק תביא להרס הדרגתי של תעשיית הכותנה בממלכה. העיתון גם כתב בגנות שביתות שפרצו בעיר.