stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בבית הכנסת באיסטנבול (1986)

| --- | --- |
 תאריך:  6 בספטמבר 1986 
 מקום:  בית הכנסת נווה שלום 
 קואורדינטות:  41°01′36″N 28°58′21″E﻿ / ﻿41.026694444444°N 28.972416666667°E﻿ / 41.026694444444; 28.972416666667
 סוג:  פיגוע, אירוע 
 נשק:  נשק אוטומטי, רימון יד 
 הרוגים:  23 
 פצועים:  10 
  (למפת איסטנבול מוגדלת) הפיגוע בבית הכנסת באיסטנבול(למפת איסטנבול רגילה) הפיגוע בבית הכנסת באיסטנבול
 
בית הכנסת "נווה שלום" באיסטנבול
הפיגוע בבית הכנסת נווה שלום באיסטנבול התרחש ביום שבת, 6 בספטמבר 1986. שני מחבלים שנכנסו לבית הכנסת טבחו במתפללים בו ורצחו 22 מהם. כעשרה אנשים נוספים נפצעו.
הפיגוע התרחש במהלך תפילות השבת בבית הכנסת. שני מחבלים שהתחזו לתיירים או לעיתונאים נכנסו לבית הכנסת בשעה 09:30 בבוקר, בעת שהיו בו כשלושים מתפללים. הם נעלו את דלתו הקדמית כדי שלא לאפשר למתפללים לברוח והחלו לירות לעברם אש מכלי נשק אוטומטיים ולהשליך עליהם רימוני יד. לאחר מכן שפכו על הקורבנות נוזל דליק והציתו אותם.
מספר מתפללים וכן נשים שישבו בעזרת הנשים הצליחו להימלט מהבניין דרך דלת צדדית.
לדברי מתפלל שנשאר בחיים דיברו המחבלים ביניהם בערבית. לאחר הטבח הם יצאו ככל הנראה מבית הכנסת אך שבו לתוכו כשראו בחוץ שוטרים שהוזעקו למקום. גופותיהם נמצאו לאחר מכן בתוך בית הכנסת. הם נהרגו מהתפוצצות רבות עוצמה של רימוני יד. כיוון שגופותיהם הושחתו כמעט כליל נראה כי הם בחרו להתאבד. כלי הנשק ששימשו את המחבלים ונמצאו לידם היו מתוצרת פולנית וסובייטית.
משטרת טורקיה ניסתה לזהות את המחבלים ההרוגים בסיוע האינטרפול, אך הם לא זוהו.
הפיגוע יוחס לאחר מכן לארגון הטרור של אבו נידאל, אם כי ארגונו לא נטל אחריות עליו. חקירת הפיגוע על ידי שירותי מודיעין שונים העלתה חשד לכך שסוריה, לוב ואיראן סייעו להוציאו לפועל.
ראו גם

הפיגועים באיסטנבול (2003)
הערות שוליים

1 2  The Istanbul Synagogue Massacre, Judith Miller, באתר The New York Times
המסגד הגדול סולטאן קאבוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  מסקט
 מדינה:  עומאן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית
 קואורדינטות:  23°35′02″N 58°23′21″E﻿ / ﻿23.583888888889°N 58.389166666667°E﻿ / 23.583888888889; 58.389166666667
 אתר רשמי
  (למפת עומאן מוגדלת) מסקט סיב סלאלה ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסיהמסגד הגדול(למפת עומאן רגילה) מסקט סיב סלאלה ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסיהמסגד הגדול
 
המסגד הגדול סולטאן קאבוס (ערבית: جامع السلطان قابوس الكبير, "ג'אמע אלסלטאן קאבוס אלכביר") הוא המסגד הראשי בעומאן, וממוקם בבירתה, מסקט.
היסטוריה

בשנת 1992 החליט הסולטאן קאבוס להקים במסקט מסגד ראשי. תחרות מתכננים להקמתו התקיימה בשנים 1993-‏1995 ולאחריה החלה בניית המסגד, אשר הושלם בשנת 2001.
המסגד והגנים סביבו משתרעים יחד על שטח של כ-416 דונם, מתוכם שטח בנוי של כ-40 דונם. בבנייתו נעשה שימוש ב-300 אלף טון של אבן חול מהודו.
במסגד אולם תפילה רבוע בממדים של 74 על 74 מטרים, שמעליו מתנשאת כיפה לגובה של 50 מטרים. קיבולת המסגד היא עד 20 אלף מתפללים, מהם עד 6,500 באולם התפילה הראשי.
במסגד חמישה מינרטים - הגדול שבהם בגובה של 90 מטרים והאחרים, הניצבים בארבע פינות מתחם הבנוי של המסגד, הם בגובה של 45.5 מטרים.
באולם התפילה נמצא שטיח תפילה ענק, השטיח השני בגודלו בעולם (60 על 70 מטרים). ארבע שנים נדרשו להשלמת השטיח, שיוצר באיראן. יש בו 28 גוני צבע, משקלו 21 טון ובו 1.7 מיליארד קשרים.
הציר הקוסמולוגי של יוגיאקרטה והאתרים ההיסטוריים שלו

| --- | --- |

אולם פאגלרן בארמון (הקראטון)
 האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי בשנת 2023, לפי קריטריונים 2 ו-3
 מדינה:  אינדונזיה אינדונזיה
 כולל:  חמישה מתחמים
 שטח האתר:  422.2 דונם
 שטח אזור החיץ:  2,911.7 דונם
 קואורדינטות:  7°48′05″S 110°21′53″E﻿ / ﻿7.801389°S 110.364778°E﻿ / -7.801389; 110.364778
 אתר רשמי
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פיוגיאקרטה(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פיוגיאקרטה(למפת מרכז ג'אווה רגילה) סמראנג סורקרטה פקלונגאן טגאל סלאטיגהיוגיאקרטה(למפת מרכז ג'אווה מוגדלת) סמראנג סורקרטה פקלונגאן טגאל סלאטיגהיוגיאקרטה
הציר הקוסמולוגי של יוגיאקרטה והאתרים ההיסטוריים שלו (באינדונזית: Poros Kosmologis Yogyakarta dan Penanda Bersejarahnya) הוא קטע בן שישה קילומטרים בעיר יוגיאקרטה שבדרום האי ג'אווה באינדונזיה. קטע זה, שלאורכו יש כמה מבנים היסטוריים, הוכרז אתר מורשת עולמית במושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, שהתכנסה בריאד בערב הסעודית בין 10 ל-25 בספטמבר 2023.
בהסבר להחלטה על הכרזת הקטע נכתב:
תיאור

אתר המורשת העולמית משתרע מדרום לצפון לאורך שישה קילומטרים על הציר המוביל מהאוקיינוס ההודי, המסמל את מלכת הים הדרומי, אל הר הגעש מראפי, הנחשב משכן של הרוחות השומרות. אתר המורשת מתחיל באנדרטת פאנגונג קראפיאק המעוצבת כיוני (הסמל הנקבי בהינדואיזם), ומסתיים באנדרטת יוגיאקרטה המעוצבת כלינגאם (הסמל הזכרי של שיווה בהינדואיזם), ובכך משכפל את הקשר בין האוקיינוס ההודי להר מראפי בזעיר אנפין, והשילוב מאפיין את האמונה באנלוגיה שבין המיקרוקוסמוס למקרוקוסמוס (התפיסה הרווחת בתרבויות שונות, ולפיה האדם הוא מקבילה מדויקת של העולם בכללותו).
לאורך אתר המורשת יש 5 מתחמים היסטוריים, שמיקומם נקבע על פי הפילוסופיה והמסורות של ג'אווה לגבי החיים האנושיים. אלו כוללים את המחשבות על:
מעגל החיים (Sangkan Paraning Dumadi), כאשר הקטע הדרומי מאנדרטת פאנגונג קראפיאק ועד הקראטון מייצג התעברות, לידה, התבגרות, נישואים ויצירת משפחה, והקטע הצפוני מאנדרטת יוגיאקרטה לקראטון מייצג בגרות, זקנה, מוות וחזרה לבורא.
אחדות האלוהים ובני אדם (Manunggaling Kawula Gusti) - בטקסים רבים, הכיכר הצפונית והמבנים הצפוניים בקראטון הופכים למקומות שבהם הסולטאן של יוגיאקרטה (גוסטי), המכהן כשליט מחוז מיוחד יוגיאקרטה, מתאחד עם האנשים (קאוולה). המסגד הגדול (הצמוד לקראטון) מחובר לכיכר הצפונית כסמל לאחדות (בזמן התפילה) בין אלוהים (גוסטי) לבין המלך, וגם המלך ועמו (שניהם כקאוולה של אלוהים).
היחס ההרמוני בין אלוהים, האדם והטבע (Hamemayu Hayuning Bawana) – אנדרטת יוגיאקרטה, הקראטון ואנדרטת פאנגונג קראפיאק מסמלים את אלוהים, האדם והטבע בהקבלה. הציר הקוסמולוגי התחום משני צדדיו על ידי נחלים, מתחיל באוקיינוס ההודי המייצג את האלמנט הנקבי של המים ומסתיים בהר מראפי המייצג את האלמנט הזכרי של האש.
הערות שוליים

1 2  The Cosmological Axis of Yogyakarta and its Historic Landmarks
1 2 3  Nomination Text Revised
הקיסרית יין ליחווה

| --- | --- |

 לידה:  5 נאניאנג, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  מאי 64 (בגיל 59 בערך) 
 מדינה:  סין 
 בן או בת זוג:  גואנג וו-די 
 
 
יִין לִיחְווָה (בסינית מסורתית: 陰麗華; בסינית מפושטת: 阴丽华; בפין-יין: Yīn Lìhuà;‏ 5–64 לספירה), או בשמה הרשמי "הקיסרית גוָאנְגְלְיֵה", הייתה קיסרית בתקופת שושלת האן המזרחית. היא הייתה הקיסרית השנייה של לְיוֹ שְׂיוֹ' הקיסר גוָאנְגְווּ מהָאן, על אף שהייתה אשתו הראשונה וקדמה בכך לקיסרית הראשונה גְווֹ שֶׁנְגְטונְג. יִין הייתה ידועה ביופייה ובצניעותה. שמה הרשמי, שניתן לאחר מותה, היה הראשון במסורת של כינוי קיסריות בשני בסימנים - האחד מציין את שמו הרשמי של בעלה והשני המתאר את הקיסרית עצמה. זאת בניגוד לנוהג הקודם בהאן המערבית, בו כונתה הקיסרית בשמו הרשמי של בעלה בלבד.
רקע משפחתי ונישואיה ללְיוֹ שְׂיוֹ'

יִין לִיחְווָה נולדה וגדלה באזור נָאן-יָאנְג, אותו אזור ממנו צמח בעלה לימים. בצעירותם הוא התאהב ביופיה, ועל פי ספר האן המאוחרת, בביקורו בבירה צ'אנגאן, לאחר שהתרשם מקצין ההגנה של העיר, אמר "אם היה עלי להיות פקיד, הייתי רוצה להיות קצין ההגנה של העיר, אם היה עלי להתחתן, הייתי רוצה להתחתן עם יִין לִיחְווָה".
אביה של יִין מת כאשר הייתה בת 6, ושמו אינו מתועד. אמה הגיעה ממשפחת דֶנְג. היו לה לפחות ארבעה אחים: יִין שִׂינְג ויִין שִׂין מאותה אם, יִין שְׁה מאשתו הקודמת של אביה, ויִין גְ'יוֹ שאין מידע מהימן לגבי אמו. על פי ספר האן המאוחרת, משפחת יִין היו צאצאים של גְווָאן ג'ונְג, ראש הממשלה הנודע של מדינת צִ'י בתקופת המדינות הלוחמות.
בשנת 23, בעת שלְיוֹ שְׂיוֹ' עוד היה פקיד בממשלת האן המשוקמת של הקיסר גֶנְגְשְׁה, הוא נישא ליִין לִיחְווָה. מאוחר יותר, כאשר הוא הודח על ידי הקיסר גנגשה והועבר לסביבות הנהר הצהוב, היא שבה לביתה.
רעיה קיסרית

בשנת 25, פנה לְיוֹ שְׂיוֹ' נגד הקיסר גנגשה, והכריז על עצמו הקיסר גוָאנְגְווּ מהָאן. בהמשך אותה שנה לכד את הבירה לוויאנג ושלח פקודים להביא את יִין לבירה ולהעניק לה תואר רעיה קיסרית. באותה תקופה הוא כבר היה נשוי גם לגְווֹ שֶׁנְגְטונְג, אחייניתו של השליט-המצביא לְיוֹ יָאנְג נסיך גֶ'נְדִינְג, וזו אף ילדה לו בן: לְיוֹ גְ'יָאנְג
בשנת 26 שקל הקיסר להכריז על קיסרית. בתחילה בחר באהבתו הראשונה, יִין, אולם מאחר שבשלב זה לא ילדה לו עדיין בנים, היא דחתה את ההצעה ותמכה במינוי הרעיה הקיסרית גְווֹ לתפקיד. בשל כך הכריז הקיסר גוָאנְגְווּ על גְווֹ קיסרית, ועל בנה, הנסיך גְ'יָאנְג יורש העצר.
בשנת 28 ילדה הרעיה יִין את בנה הבכור, לְיוֹ יָאנְג.
בשנת 33 נרצחו אמה של יִין ואחיה, לְיוֹ שִׂין בידי שודדים. הקיסר גוָאנְגְווּ התאבל עליהם רבות, והציע לאחים הנותרים יִין גְ'יוֹ ויִין שִׂינְג תוארי מרקיז. יִין שִׂינְג דגל בצניעות וסירב להצעה, ואף יעץ לרעיה יִין להיות גם היא צנועה תמיד ולא לבקש כיבודים לקרוביה, והיא שעתה לעצתו.
בהיותה רעיה קיסרית, על אף שלא הייתה עצמה קיסרית, המשיך הקיסר גוָאנְגְווּ לתת ליִין יחס מועדף, בתור אהבתו הראשונה. ובדומה לקיסרית גְווֹ, אף היא ילדה לו חמישה בנים.
קיסרית

בשנת 41 כבר סר חינה של הקיסרית גְווֹ בעיני הקיסר. תלונותיה הממושכות בנושא הכעיסו את הקיסר, עד שבשנת 41 הדיח אותה מתפקיד הקיסרית, ומינה במקומה את יִין. בניגוד לקיסריות מודחות אחרות בהיסטוריה הסינית, לא נכלאה גְווֹ, ובנה אף קודם מתואר הדוכס שניתן לכל בני הקיסר לתואר נסיך, והיא קיבלה את התואר הייחודי "הנסיכה האם של ג'ונְגְשָׁאן". גם אחיה גְווֹ קוָאנְג מונה לפקיד חשוב וזכה לעושר רב, וייתכן שהדבר נעשה כפיצוי על ההדחה.
כדי לא לפגוע באם ובבנה כאחד, הושאר בתחילה בנה של הקיסרית המודחת גְ'יָאנְג בתפקידו כיורש עצר. אולם יורש העצר גְ'יָאנְג הבין כי מדובר בעמדה מסוכנת, וחזר והציע לעזוב את התפקיד. בשנת 43 נענה הקיסר גוָאנְגְווּ לבקשתו והנסיך יָאנְג, בנה של הקיסרית יִין מונה ליורש העצר במקומו. באותה שנה גם שונה שמו של יורש העצר יָאנְג לגְ'וָאנְג.
האזכורים של הקיסרית יִין ברישומים ההיסטוריים מתקופת שלטונה מעטים, אות לכך שלא ניסתה להפעיל את השפעתה על הקיסר. ועם זאת, הפכו שלושת אחיה לפקידים רבי השפעה ולמרקיזים, למרות שהיו מאופקים ולא חיפשו לעצמם משרות. הקיסרית עצמה חיבבה מאוד את לְיוֹ יֵן, נסיך ג'ונְגְשָׁאן ובנה של הקיסרית המודחת, ולאחר מותה של הקיסרית גְווֹ נהגה בו כבבנה.
בשנת 57 נפטר הקיסר גוָאנְגְווּ, ואת מקומו ירש הנסיך גְ'וָאנְג הקיסר מִינְג מהָאן, כאשר הקיסרית יִין זוכה לתואר "הקיסרית האם".
הקיסרית האם

נראה שהקיסרית האם יִין הפעילה מידת מה של השפעה על בנה הקיסר, אך הייתה זו השפעה מעטה ביחס לכל קיסרית-אם שקדמה לה.
בשנת 59 הכה אסון במשפחתה של הקיסרית האם יִין: יִין פֶנְגמרקיז שִׂין-יָאנְג, הבן של אחיה יִין גְ'יוֹ, נישא לבתו של הקיסר גוָאנְגְווּ הנסיכה לִייִי (לא ברור אם היא הייתה גם בתה של הקיסרית האם יִין עצמה). הנסיכה לִייִי הייתה יהירה וקנאית, ובהתקף זעם הרג אותה יִין פֶנְג והוצא בעצמו להורג. בעקבות המקרה התאבדו גם יִין גְ'יוֹ, אחיה של הקיסרית האם, ואשתו. עם זאת, לאחר מותו זכה האח להערכה רבה, ואף לתשבחות בצו מטעם הקיסרית מָה, כלתה של הקיסרית האם יִין.
בשנת 60 הכריז הקיסר מינג על הרעיה מָה, בתו של המצביא מָה יְוֵּ'אן, קיסרית, וזאת בתמיכת הקיסרית האם יִין. חיבתה של הקיסרית האם לקיסרית מָה מיוחסת לצניעותה ולהיותה לא קנאית, תכונות שייתכן ששיקפו לקיסרית האם את ההליכות שהיא עצמה אימצה כקיסרית.
בשנת 60 גם ערכו הקיסר מִינְג והקיסרית האם יִין ביקור נדיר באחוזה המקורית של הקיסר גוָאנְגְווּ והקיסרית יִין בנָאן-יָאנְג, שהו שם מספר ימים והשתתפו במשתה עם קרוביה הרחוקים של הקיסרית האם מן המשפחות דֶנְג ויִין.
הקיסרית האם נפטרה בשנת 64 ונקברה עם בעלה, הקיסר גוָאנְגְווּ.
לקריאה נוספת

ספר האן המאוחרת, כרך 10, חלק 1.
מראה כוללת לתמיכה בשלטון'', כרכים  39, 40, 43, 44, 45.
הערות שוליים

↑  光烈皇后
↑  執金吾
↑  鄧
↑  陰興
↑  陰訢
↑  陰識
↑  陰就
↑  劉楊
↑  劉疆
↑  劉陽
↑  郭況
↑  莊
↑  陰豐
↑  資治通鑒
הקורפוס ה-67 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 בספטמבר 1942 – 18 באפריל 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הקרב על הבליטה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-67 (בגרמנית: LXVII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-24 בספטמבר 1942 בשם "קורפוס המילואים ה-67", והועמד תחת פיקוד ולטר פישר פון וייקרשטהאל.
ב-20 בינואר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-66, ובפברואר הוכפף לארמייה ה-15. ב-25 ביולי 1944 מונה אוטו שפונהיימר למפקד הקורפוס, וב-28 באוקטובר 1944 הוחלף על ידי קרל פליכר. ב-1 בדצמבר 1944 מונה פליקס שוואלבה למפקד הקורפוס, וב-17 בדצמבר 1944 הוחלף על ידי אוטו היצפלד, שלחם עם הקורפוס במהלך הקרב על הבליטה כחלק מארמיית הפאנצר השישית. בינואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15, ובפברואר הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית. היצפלד לחם עם הקורפוס בקרבות בגרמניה, ובאפריל פיקד עליו כחלק מארמייה ה-11 שמונה למפקדה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
מפקדים

ולטר פישר פון וייקרסטהאל (24 בספטמבר 1942 - 1 ביוני 1944)
אלפרד גאוזה (1 ביוני 1944 - 7 ביוני 1944)
ולטר פישר פון וייקרסטהאל (7 ביוני 1944 - 24 ביולי 1944)
קרל פליכר (24 ביולי 1944 - 25 ביולי 1944)
אוטו שפונהיימר (25 ביולי 1944 - 25 באוקטובר 1944)
פרידריך אוגוסט שק (25 באוקטובר 1944 - 28 באוקטובר 1944)
קרל פליכר (28 באוקטובר 1944 - 1 בדצמבר 1944)
פליקס שוואלבה (1 בדצמבר 1944 - 17 בדצמבר 1944)
אוטו היצפלד (17 בדצמבר 1944 - 18 באפריל 1945)
סדר הכוחות > הקרב על הבליטה

בקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-242
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-272
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-326
הליגה הרוסית בכדוריד נשים

| --- | --- |

 שם מלא:  הסופרליגה הרוסית בכדוריד
 כינוי:  ליגת העל / אליפות רוסיה בכדוריד
 תחום:   כדוריד
 ארגון:  איגוד הכדוריד הרוסי
 מדינות:  רוסיה
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 שמות קודמים:  הדיוויזיה העליונה
 מירב הזכיות:  דינמו וולגוגרד (9)
 מפעל מקביל:  הגביע הרוסי
 מפעל נמוך:  ליגה א'
 אתר רשמי
אליפות רוסיה בכדוריד נשים (ברוסית: Чемпионат России по гандболу среди женщин) היא התחרות הבכירה ברוסיה לנשים בתחום הכדוריד.
הקבוצות בעונת 2021/2022

| קבוצה | עיר | אולם בית |
| --- | --- | --- |
|  ‏AGU — "אדיף" | מייקופ | היכל הספורט AGU |
|  אסטרחנוצ'קה | אסטרחן | "זביוזדני" |
|  דינמו-סינארה | וולגוגרד | דינמו |
|  זבזדה | זווניגורוד | היכל הספורט "זבזדה" |
|  קובאן | קרסנודאר | היכל הספורט "אולימפ" |
|  לאדה | טוליאטי | אולימפ |
|  לוץ' | מוסקבה | "לוץ'" |
|  רוסטוב-דון | רוסטוב על הדון | היכל הספורט "רוסטוב-דון" |
|  סטברופוליה | סטברופול | אולימפ |
|  אוניברסיטט | איז'בסק | היכל הספורט "אוניברסיטט" |
|  אופה-אליסה | אופה | סיפאילובו |
|  צסק"א | מוסקבה | היכל צסק"א |
אלופות רוסיה בכדוריד נשים

| שנה | אלופה | סגנית |
| --- | --- | --- |
| 1992/93 | רוטור וולגוגרד | רוסטסלמאש |
| 1993/94 | רוסטסלמאש | רוסיאנקה וולגוגרד |
| 1994/95 | רוטור וולגוגרד | רוסטסלמאש |
| 1995/96 | רוטור וולגוגרד | איסטוצ'ניק רוסטוב |
| 1996/97 | איסטוצ'ניק רוסטוב | קובאן קרסנודאר |
| 1997/98 | איסטוצ'ניק רוסטוב | קובאן קרסנודאר |
| 1998/99 | אקווה וולגוגרד | קובאן קרסנודאר |
| 1999/00 | אקווה וולגוגרד | קובאן קרסנודאר |
| 2000/01 | אקווה וולגוגרד | לאדה טוליאטי |
| 2001/02 | לאדה טוליאטי | אקווה וולגוגרד |
| 2002/03 | לאדה טוליאטי | אקווה וולגוגרד |
| 2003/04 | לאדה טוליאטי | דינמו-אקווה וולגוגרד |
| 2004/05 | לאדה טוליאטי | דינמו וולגוגרד |
| 2005/06 | לאדה טוליאטי | דינמו וולגוגרד |
| 2006/07 | זבזדה זווניגורוד | לאדה טוליאטי |
| 2007/08 | לאדה טוליאטי | זבזדה זווניגורוד |
| 2008/09 | דינמו וולגוגרד | זבזדה זווניגורוד |
| 2009/10 | דינמו וולגוגרד | זבזדה זווניגורוד |
| 2010/11 | דינמו וולגוגרד | רוסטוב |
| 2011/12 | דינמו וולגוגרד | רוסטוב |
| 2012/13 | דינמו וולגוגרד | רוסטוב |
| 2013/14 | דינמו וולגוגרד | לאדה טוליאטי |
| 2014/15 | רוסטוב-דון | לאדה טוליאטי |
| 2015/16 | אסטרחנוצ'קה | לאדה טוליאטי |
| 2016/17 | רוסטוב-דון | לאדה טוליאטי |
| 2017/18 | רוסטוב-דון | לאדה טוליאטי |
| 2018/19 | רוסטוב-דון | לאדה טוליאטי |
| 2019/20 | רוסטוב-דון | לאדה טוליאטי |
| 2020/21 | צסק"א מוסקבה | רוסטוב-דון |
| 2021/22 | רוסטוב-דון | צסק"א מוסקבה |
| 2022/23 | צסק"א מוסקבה | רוסטוב-דון |
אלופות רוסיה בכדוריד נשים > תארים

| --- | --- |
קבוצה: אליפויות
"דינמו וולגוגרד" (וולגוגרד): 12
"לאדה טוליאטי" (טוליאטי): 6
"רוסטוב-דון" (רוסטוב על הדון): 5
"צסק"א" (מוסקבה): 2
"איסטוצ'ניק" (רוסטוב על הדון): 2
"אסטרחנוצ'קה" (אסטרחן): 1
"זבזדה" (זווניגורוד): 1
לקריאה נוספת

Гончарук А., Бенедис А. Ступени гандбола. 1966-2009.. — Украина: Федерация гандбола Украины, 2009. — 200 с.
Игнатьева В. Я. История развития гандбола : Метод. разраб. для студентов ГЦОЛИФКа. — М.: ГЦОЛИФК, 1983. — 24 с.
הערות שוליים

↑  Федерация гандбола России. Сезон в Суперлиге Париматч завершен. rushandball.ru
| הכדוריד ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד הכדוריד הרוסי • קבוצות |  |
| ליגות וגביעי גברים | ליגת העל • הליגה הרוסית הראשונה בכדוריד • הגביע הרוסי |  |
| ליגות וגביעי נשים | ליגת הכדוריד לנשים • גביע רוסיה |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • נבחרת הנשים |  |
הפארק הלאומי גרמבה

הפארק הלאומי גרמבה (צרפתית: Parc national de la Garamba), השוכן ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, נוסד ב-1938 והוא אחד הוותיקים ביותר מסוגו באפריקה. ב-1980 הכריז אונסק"ו על הפארק כאתר מורשת עולמית.
אקלים וגאוגרפיה

האקלים של הפארק מאופיין בעונה גשומה הנמשכת בין מרץ לנובמבר, ובמהלך פרק הזמן הזה יורדת כמות משקעים ממוצעת של 1,260 מילימטרים. הטמפרטורה הממוצעת היא בין 20° ל-30°C. עונת הקיץ היבשה נמשכת מנובמבר עד מרץ, ובמהלכה הטמפרטורה הממוצעת היא בין 6°C ל-39°C.
הפארק משתרע על פני שטח של 4,920 קילומטרים רבועים, אך ההכרזה של אונסק"ו כוללת שטח נוסף בסך 80 קילומטרים רבועים. מבחינה טופוגרפית משתרע הפארק על פני רמות נרחבות, המאופיינות בכרי דשא גבוה ובצמחיית סוואנה. אדמת הפארק משופעת כלפי מטה באזור קו פרשת המים שבין הנילוס לקונגו, שבו יש שקעים ביצתיים גדולים. בשטחי הפארק זורמים שלושה נהרות גדולים והם גרמבה בתוך הפארק עצמו, דונגו בגבול הדרומי של הפארק ואקא בגבול המערבי של הפארק.
פאונה

פארק גרמבה ופארק מנובו שברפובליקה המרכז אפריקאית הם בית גידול עבור מספר מינים של בעלי חיים אופייניים לסודאן ולגינאה. גרמבה הוא בית גידול עבור אחת האוכלוסיות הטבעיות היציבות והאחרונות של קרנף רחב-שפה מהזן cottoni. ב-1960 מנתה אוכלוסיית הקרנפים כ-1,000 פרטים, אך בשל ציד בלתי חוקי בהיקף נרחב פחת מספרם לכדי 15 בלבד ב-1984, ומתוך ה-24 שהיו בשטחי הפארק בשנת 2004 נהרגו אחדים. שנתיים לאחר מכן נצפו שלושה קרנפים בלבד, אך באונסק"ו מאמינים כי ישנם פרטים נוספים שטרם נצפו. עם זאת, בסקר מיוחד של IUCN שנערך ב-2008 לא נצפו כלל קרנפים, והובע חשש כי האוכלוסייה נכחדה.
כמו כן, גרמבה הוא בית גידול לזן של פיל סוואנה אפריקני המהווה צורת ביניים בין הזן cyclotis לזן africana. בפרק הזמן שבין שלהי שנות ה-70 ל-1984 פחת גודל האוכלוסייה מ-20,000 ל-8,000 פרטים. במשך השנים חלו עליות וירידות בגודל האוכלוסייה, עד שבשנת 2003 דווח כי נותרו רק 1,453 פרטים בשל ציד בלתי חוקי בהיקף נרחב מאוד, אם כי עד לשנת 2006 חלה עלייה בהיקף של עשרות אחוזים והאוכלוסייה מנתה למעלה מ-3,800 פרטים. גרמבה ידוע גם בשל התוכנית לביות פילים אפריקניים שהחלה לפעול בו במהלך שנות ה-60, ובמסגרתה הצליחו לאמן פילים למטרות רכיבה עבור תיירים.
הפארק הוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית שבסיכון באמצע שנות ה-80 בעקבות הפיחות החד במספר פילי הסוואנה האפריקניים. הקרן העולמית לשימור חיות הבר פעלה בשיתוף פעולה עם IUCN, אונסק"ו והממשלה המקומית על מנת לשקם את הפארק. מאמץ זה נחל הצלחה וב-1992 הוסר האתר מרשימת האתרים בסיכון. אולם, ב-1991 התחוללו מאבקים צבאיים בחלק של דרום סודאן הסמוך לפארק, וב-1993 מנתה אוכלוסיית הפליטים שהגיעה לאזור כ-50,000 אנשים. בין הפליטים הגיעו גם אנשים חמושים שניצלו את נשקם כנגד בעלי החיים של הפארק, והם לא נרתעו גם מפעילותן של רשויות הפארק. ב-1996 נהרגו שני קרנפים, ובשל כך הוחלט להחזיר את הפארק לרשימת האתרים בסיכון.
מלבד הקרנפים והפילים נצפו בפארק 42 מינים אחרים של יונקים, ובהם שימפנזה מצוי, ג'ירפים (גדלים רק באזור זה של המדינה), תאו אפריקני שאוכלוסייתו פחתה מ-53,000 פרטים ל-25,000 בשל ציד בלתי חוקי, בבון זית, אנטילופה סוסית קצרת קרן, שני מינים של לוטרה, חמישה מינים של נמיות, נמר ושישה מינים של אנטילופות. בפארק תועדו גם למעלה מ-300 מינים של עופות.
פלורה

ב-1994 נספרו בפארק כ-1,000 מינים של צמחים וסקולריים, ומתוכם כחמישים הם אנדמיים.
הפארק מאופיין במגוון רחב של צמחים, וכולל בשטחו שלוש ביומות: סוואנות צפופות עצים או דלילות עצים, יער גלריה עם אזורים צפופים וביצות, ואזורים מימיים ומימיים למחצה. בחלקו הצפוני של הפארק גדלים בעיקר סוואנה צפופת עצים, ביצות פפירוס ויערות גלריה, אך במרכז הפארק גדלה בעיקר סוואנה המאופיינת בשיחים. סוואנה זו מתמזגת באופן הדרגתי עם סוואנת הדשא המשתרעת על פני מרבית שטח הפארק. הצמחים הגדלים בסוואנת הדשא עשויים להתנשא לגובה ממוצע של שני מטרים בתקופת הפריחה בספטמבר. ברחבי הסוואנה פזורים מספר עמקי נהרות. בחלקו הצפון-מזרחי של הפארק, השוכן בסמוך לגבול עם סודאן גדלים בעיקר עצים סודאניים כגון גומא פפירוס.
הערות שוליים

↑  פיל סוואנה אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537522105171  GND: 1138258628  LCCN: sh2007006769  VIAF: 315531032   WorldCat (עם VIAF): 315531032
הקורפוס ה-63 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ינואר 1917 – דצמבר 1918 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הקורפוס ה-63 (הבווארי) (בגרמנית: Generalkommando zbV 63 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הקורפוס הוקם בינואר 1917 ופורק בתום המלחמה.
היסטוריה

הקורפוס ה-63   הוקם בינואר 1917.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות.  הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
הקורפוס ה-63 לחם בקרבות השונים ברומניה ופורק בתום המלחמה.
מפקדים

על הקורפוס ה-63 פיקד לאורך כל קיומו הגנרל הבווארי אלברט פון שוך.
הערות שוליים

1 2 3  Cron 2002, p. 89
↑  Note that Corps (z.b.V.) were designated with Arabic, not Roman, numerals.
↑  General Commands for Special Use Generalkommandos zur besonderen Verwendung (Genkdo z.b.V.)
↑  Cron 2002, p. 87
↑  "The Prussian Machine, GenKdo". אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2012. נבדק ב-30 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German War History". נבדק ב-30 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
הקורפוס ה-66 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 בספטמבר 1942 – 18 באפריל 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הקרב על הבליטה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-66 (בגרמנית: LXVI. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-21 בספטמבר 1942 בשם "קורפוס המילואים ה-66", והועמד תחת פיקוד אריך מרקס.
בנובמבר 1942 לאחר כיבוש צרפת של וישי, נשלח הקורפוס בפיקודו של בפטיסט קנייס לצרפת כחיל כיבוש. ב-7 בספטמבר 1943 מונה וילהלם וצל למפקד הקורפוס, וב-20 בדצמבר 1943 הוחלף על ידי ולטר לוכט. ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-66, ובספטמבר הוכפף לארמייה ה-19. באוקטובר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות B, ובדצמבר לחם עימה במהלך הקרב על הבליטה. בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השישית, ובפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית. במרץ 1945 מונה הרמן פלרקה למפקד הקורפוס, ופיקד עליו כחלק מארמייה ה-11 עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
מפקדים

אריך מרקס (21 בספטמבר 1942 - 1 באוקטובר 1942)
לא ידוע (1 באוקטובר 1942 - 12 בנובמבר 1942)
בפטיסט קנייס (12 בנובמבר 1942 - 10 במאי 1943)
אוטו רטיג (10 במאי 1943 - 15 ביוני 1943)
בפטיסט קנייס (15 ביוני 1943 - 7 בספטמבר 1943)
וילהלם וצל (7 בספטמבר 1943 - 20 בדצמבר 1943)
ולטר לוכט (20 בדצמבר 1943 - מרץ 1945)
הרמן פלרקה (מרץ 1945 - 18 באפריל 1945)
סדר הכוחות > הקרב על הבליטה

בקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62
הציפורים (מחזה)

הציפורים (ביוונית: Ὄρνιθες, אוֹרְנִיתֶס) היא קומדיה יוונית עתיקה שכתב המחזאי אריסטופאנס, והוצגה לראשונה בדיוניסיה באתונה שנערכה בשנת 414 לפנה"ס.
רקע

בניגוד למחזותיו האחרים של אריסטופאנס, "הציפורים" אינו תוקף אישיות מסוימת או אירוע מסוים, אלא דן במצב החברה האתונאית בכללותה, לאחר מסע המלחמה הכושל לסיציליה בשנת 415 לפנה"ס. הערים היווניות בסיציליה תמכו בספרטה במלחמה הפלופונסית, ועל כן הותקפו על ידי אתונה. עוד במהלך ההכנות לפלישה הואשם אלקיביאדס על ידי מתנגדיו הפוליטיים בחילול הקודש ונקרא לעמוד למשפט, אך הוא ערק לספרטה; מאורעות אלה אינם מתוארים במחזה. בעת הצגת המחזה הייתה עדיין תקווה לניצחון אתונאי על סיציליה, והחוקרים חלוקים בדעותיהם אם המחזה תומך בפלישה או מתנגד לה.