stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lover Lover Lover
תרגומים לעברית

השיר תורגם לעברית על ידי יוסי סוויד בשם "חזור אלי" ובוצע על ידי להקת חם ומחמם בום בה היה חבר, באלבומם "גשמים שעוד ירדו" (2009). תרגומים נוספים הם של ערן מינהר תחת הכותר "אנא" ושל שלומי שבן בשם "אנא, אנא, אנא" שיצא כסינגל בביצועו של שי צברי ב-2017. בשנת 2024, בעקבות טבח שבעה באוקטובר, הוציאה איה כורם סינגל עם תרגום חדש בשם "למה אהובי".
לקריאה נוספת

מתי פרידמן, מי באש - לאונרד כהן במלחמת יום הכיפורים, תרגום מאנגלית: אמיר צוקרמן, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021.
הערות שוליים

↑  לטענת לוי הוא היה לבדו; לטענת רובינא היו עימם גם מתי כספי ופופיק ארנון. ראו פרידמן, עמ' 71.
↑  Jiří Měsíc (2018). "The Nature of Love in the Work of Leonard Cohen" (PDF). Journal of Popular Romance Studies. 7.
↑  בפנקס מחק כהן את המילה "Brothers" והחליפה במילה "Children"; ראו פרידמן, עמ' 93.
↑  שאול מייזליש, ליאונרד כהן יישאר עד סוף המלחמה, דבר, 22 באוקטובר 1973
↑  "אנא, אנא, אנא": שי צברי שר לאונרד כהן, באתר הארץ, 16 בפברואר 2017
| לאונרד כהן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | Songs of Leonard Cohen • Songs from a Room • Songs of Love and Hate • New Skin for the Old Ceremony • Death of a Ladies' Man • Recent Songs • Various Positions • I'm Your Man • The Future • Ten New Songs • Dear Heather • Old Ideas • Popular Problems • You Want It Darker • Thanks for the Dance |  |
| אלבומי הופעה | Live Songs • Cohen Live • Field Commander Cohen: Tour of 1979 • Live In London • Live at the Isle of Wight 1970 • Songs from the Road • Live in Dublin • Can't Forget: A Souvenir of the Grand Tour |  |
| שירים בולטים | "Hallelujah" • "Who by Fire" • "Chelsea Hotel #2" • "Bird on the Wire" • "Everybody Knows" • "Suzanne" • "Dance Me to the End of Love" • "First We Take Manhattan" • "I'm Your Man" • "Famous Blue Raincoat" • "You Want It Darker" • "Lover Lover Lover" |  |
| ספרים | המשחק האהוב • מפסידנים יפים |  |
אור-המלט (מחזה)

| --- | --- |
 כתיבה:  שיקספיר
 הצגת בכורה:  לונדון, 1587 (השערה)
 
אוּר-המלט (בגרמנית: Ur-Hamlet) הוא מחזה אשר נכתב על שייקספיר,  אשר לא ידוע על קיום עותק של המחזה, אך הוא מתוארך על ידי חוקרים למחצית השנייה של 1587. ידוע שהמחזה הוצג בלונדון. במחזה ידוע שיש דמות בשם המלט; וכן כי יש דמות רפאים  במחזה שבוכה "המלט, נקמה!".
יצירות קשורות

הקשר של אור-המלט למחזה הידוע המלט של שייקספיר אינו ברור. ייתכן ומדובר במחזה המציג אירועים שהתרחשו לפני הטרגדיה של שייקספיר או אולי גרסה מוקדמת של המחזה.
כמה חוקרים מאמינים כי אור-המלט הושפע מהעבודה הגרמנית "Der bestrafte Brudermord".
על המחבר

תומאס נאש (מחזאי אנגלי מהמאה ה-16) ציין את הדמיון בין סגנונו של המחזה המלט של שייקספיר לסגנון "הטרגדיה הספרדית" מאת תומאס קיד ולכן האמין שקיד הוא המחבר של אור המלט.
חוקרים אחרים מאמינים כי המחזה הוא גרסה מוקדמת של מחזהו של שייקספיר, וכהוכחה הם מצביעים על שלוש גרסאות מוקדמות של המחזה השייקספירי ששרדו שבהם קווי דמיון לאור-המלט. אפשרות נוספת היא שמדובר באותו מחבר על פני תקופה של שנים רבות. הארדין קרייג הראה במחקרו כי ייתכן ואור-המלט הוא טיוטה מוקדמת של המחזה שנכתב גם הוא על ידי שייקספיר. כך גם סוברים בצורה זו או אחרת הרולד בלום, פיטר אלכסנדר, ועוד.
הזרם המרכזי של החוקרים עדיין מחזיק בטענה שאור-המלט הוא פשוט גרסה משובשת בלתי מורשית לטקסט שפורסם בסופו של דבר.
ראובן אברמוב לוי

ראובן אברמוב לוי (בבולגרית: Рубен Аврамов Леви;‏ 6 באוקטובר 1900, סמוקוב, נסיכות בולגריה – 27 במרץ 1988, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה פוליטיקאי, תאורטיקן ופובליציסט יהודי-בולגרי חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה וכן המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. לוי כיהן כחבר האספה הלאומית בין השנים 1946–1986, וכשר התרבות של בולגריה בין השנים 1952–1957.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה

ראובן לוי נולד בסמוקוב למשפחה יהודית. הוא רכש השכלה תיכונית בעירו, וב-1919 הצטרף לחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר לסופיה, כיהן כחבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, ובספטמבר 1923 השתתף בארגון "התקוממות ספטמבר" (אנ') נגד השלטון בבולגריה. לאחר כישלון ההתקוממות נמלט לוי לברית המועצות. הוא נדון למוות בבולגריה בהיעדרו. בברית המועצות הצטרף לוי לחוגי הקומינטרן, וסיים את "בית הספר הבין לאומי על שם לנין" במוסקבה (אנ'). ב-1936 לחם במלחמת האזרחים בספרד כחבר המפלגה הקומוניסטית של ספרד ומונה לקומיסר פוליטי של דיוויזיה, ובהמשך למתאם ארצי של פעילות הקומיסרים בספרד. ב-1939 שב למוסקבה ומונה לנהל את בית הספר הבין לאומי של הקומינטרן. לאחר תחילת מבצע ברברוסה מונה לעורך בתחנת הרדיו הסובייטית "חריסטו בוטב" אשר שידרה בבולגרית.
ביוגרפיה > שיא הקריירה ואחריתו

בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה שב לוי לבולגריה, ומונה למנהל מחלקת התעמולה בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. הוא כיהן בתפקידו בין השנים 1944–1947 ו-1949–1950. ב-1950 מונה למנהל המחלקה לתרבות ומדע בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, בין השנים 1952–1957 כיהן כשר התרבות (בול') בממשלותיהם של וולקו צ'רבנקוב ואנטון יוגוב. לוי היה סטליניסט ובעל עמדות נוקשות. ב-1962, לאחר מינוי של טודור ז'יבקוב לראש ממשלת בולגריה, בוצעו מהלכי טיהור במפלגה הקומוניסטית תוך הדחת סטליניסטים מעמדותיהם בהנהגת המפלגה, ומינוי גורמים מתונים יותר, וזאת בהתאמה לתהליך שהתרחש בברית המועצות. ראובן לוי הודח מתפקידיו בוועד המרכזי, ומונה לראש המכון להיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית (בול'). בין השנים 1969–1981 כיהן כפרופסור מן המניין ומנהל "המכון למדעי החברה ולניהול חברתי" של המפלגה הקומוניסטית. הוא פרסם שמונה ספרים ועשרות מאמרים בתחומי ההיסטוריה והתיאוריה של הקומוניזם. לוי היה חבר האספה הלאומית בקדנציות לא רצופות בין השנים 1946–1986.
הלך לעולמו בסופיה ב-1988 והוא בן 87, והוא למנוחות בבית הקברות המרכזי בסופיה.
הערות שוליים

1 2  ראובן אברמוב לוי, באתר politburo.archives.bg (בבולגרית)
↑  ראובן לוי - שר התרבות בבולגריה, קול העם, 4 בפברואר 1952
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437022205171  PLWABN: 9810563492505606  ISNI: 0000 0000 6340 5671  LCCN: n80144859  NKC: js20191060059  VIAF: 55456656   WorldCat (עם VIAF): 55456656
טור דה פראנס 2023

| --- | --- |

 מדינות:  ספרד ספרד, צרפת צרפת
 סוג:  מרוץ קטעים
 אורך המסלול:  3,406
 חודש:  יולי 2023
 משך:  23 ימים
 היסטוריה
 מרוצים עד כה:  110
 
טור דה פראנס 2023 הוא המהדורה ה-110 של הטור דה פראנס, מרוץ האופניים השנתי המתקיים בצרפת. הטור נפתח בבילבאו, ספרד, ב-1 ביולי והסתיים בקטע ה-21 בשאנז אליזה, פריז, ב-23 ביולי. יונאס וינגגור הדני מקבוצת יומבו–ויסמה (שניצחה בקטגוריית הקבוצות) זכה במרוץ כולו בפעם השנייה ברציפות לאחר שהקדים את טאדיי פוגאצ'אר מסלובניה, שזכה בקטגוריית הרוכב הצעיר, ב-7 דקות ו-29 שניות. ויקטור קמפנרטס ויספר פיליפסן הבלגים זכו בקטגוריית הרוכב ההתקפי ובקטגוריית הנקודות (בהתאמה), וג'וליו צ'יקונה האיטלקי זכה בקטגוריית ההרים.
קבוצות

22 קבוצות אופניים משתתפות בטור. כל 18 קבוצות ה-UCI World Tour הוזמנו אוטומטית, ואליהן הצטרפו 4 קבוצות UCI ProSeries: שתי הקבוצות המדורגות ראשונות בשנת 2022, לוטו–דסטני וטוטאל אנרג'יס (Team TotalEnergies), יחד עם Uno-X Pro Cycling Team וישראל - פרמייר טק שנבחרו על ידי ארגון אמאורי שמארגן את הטור. הקבוצות הוכרזו ב-4 בינואר 2023.
AG2R Citroën
אלפסין–דקונינק
ארקאה–סאמסיק
אסטנה–קזחסטן
בורה–הנסגרוהה
קופידיס
EF Education–Nippo
Groupama–FDJ
אינאוס גרנדיירס
אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו
טרק-סגפרדו
קבוצת מוביסטאר
קוויק-סטפ אלפא וייניל
קבוצת בחריין–ויקטוריוס
Team DSM
קבוצת ג'ייקו - אלולה
יומבו–ויסמה
יו. איי. אי. אמירטס
ישראל - פרמייר טק
לוטו–דסטני
קבוצת טוטאל אנרז'י
קבוצת Uno-X Pro
מועמדים מוקדמים לניצחון

הטור דה פראנס 2023 היה צפוי להיות דו-קרב בין האלוף המכהן יונאס וינגגור (יומבו–ויסמה) לבין המנצח בשנים 2020 ו-2021, טאדיי פוגאצ'אר (יו. איי. אי. אמירטס). שניהם סיימו במקום הראשון והשני בהתאמה בשנה שלפני כן, כשהמיקומים היו הפוכים בטור דה פראנס 2021. השניים התחרו אחד נגד השני בתחילת העונה בפריז–ניס, בו ניצח פוגאצ'אר ווינגגור סיים שלישי. כושרו של וינגגור השתפר עם התקדמות העונה, והוא ניצח בשלושה קטעים ובדירוג הכללי בטור של חבל הבסקים. בקריטריום דו דופינה, אחד ממרוצי ההכנה החשובים לטור, הוא ניצח בשני קטעים וגם בדירוג הכללי בהפרש הגדול ביותר מאז 1993. פוגאצ'אר השתתף במרוצי האביב וזכה להישגים יוצאים מן הכלל כשניצח ברונדה ון פלנדרן, במרוץ אמסטל גולד ובלה פלש ואלון. הוא גם הגיע למקום הרביעי במילאנו – סן רמו ושלישי ב-E3 סקסו בנק קלאסיק. נפילה ופציעה בסוף אפריל בלייז'–בסטון–לייז' קטעו את העונה שלו והעמידו את איכות הכנותיו לטור דה פראנס בסכנה.
אחרי וינגגור ופוגאצ'אר, הפייבוריטים לניצחון היו ג'יי הינדלי (בורה–הנסגרוהה), אלוף הג'ירו ד'איטליה 2022, מיקל לנדה (קבוצת בחריין–ויקטוריוס), אנריק מאס (קבוצת מוביסטאר), דויד גאודו (Groupama–FDJ), אלוף הג'ירו ד'איטליה לשעבר ריצ'רד קאראפאס (EF Education–Nippo), בן או'קונור (AG2R Citroën), ורומן בארדה ( Team DSM). בעקבות ניצחונו בטור דה סוויס התווסף לרשימת המועמדים הפוטנציאליים גם שמו של מתיאס סקילמוסה (טרק-סגפרדו). מועמדים פחות סבירים היו אדם ייטס (יו. איי. אי. אמירטס), אחיו סיימון ייטס (קבוצת ג'ייקו - אלולה), דניאל מרטינס וטום פידקוק (שניהם מאינאוס גרנדיירס), וג'וליו צ'יקונה (טרק-סגפרדו). איגן ברנל (אינאוס), הזוכה בטור דה פראנס 2019, לא קיבל סיכויים גדולים לניצחון מפני שעדיין נמצא בשלבי התאוששות מתאונה מסכנת חיים בשנה שלפני כן, על אף הופעה טובה בקריטריום דו דופינה. המנצח ארבע פעמים כריס פרום (ישראל - פרמייר טק), שלא הצליח לחזור לכושרו לאחר תאונה קשה ב-2019, נותר מחוץ לסגל הטור של קבוצתו. הנעדרים הבולטים מהמרוץ היו הארבעה שהעדיפו להתחרות בג'ירו ד'איטליה 2023, בו רכבו יותר קילומטרים: אלוף הג'ירו בסופו של דבר פרימוש רוגליץ' (יומבו–ויסמה), מנצח הטור דה פראנס 2018 גריינט תומאס (אינאוס), ושניים שפרשו מהג'ירו בגלל פציעה ומחלה כשהיו במיקום גבוה: מנצח הג'ירו ד'איטליה 2020 טאו גייגן הארט (אינאוס) ואלוף העולם המכהן ומנצח וואלטה אספניה רמקו אוונפול (קוויק-סטפ אלפא וייניל).
מספר רוכבים נתפסו כפייבוריטים לניצחונות בשלבים המסתיימים בספרינטים, ולכן היו מועמדים לניצחון בקטגוריית הנקודות. מארק קוונדיש (אסטנה קזקסטן) חזר לטור דה פראנס האחרון שלו וניסה לשבור את שיא הניצחונות בקטעים בטור, לאחר שהגיע אליו בתיקו עם אדי מרקס (34). ניצחון בקטע בג'ירו ד'איטליה הוכיח שקוונדיש עדיין יכול לנצח למרות גילו המתקדם (38), אך בקטע השמיני היה מעורב בנפילה, נפצע ונאלץ לפרוש. בשל הופעות חזקות בעונה זו הסיכויים הטובים ביותר לניצחונות בשלבי ספרינט ניתנו ליספר פיליפסן (אלפסין–דסאונינק), וזה אכן ניצח בשלושה קטעים (3, 4 ו-7). פייבוריטים נוספים היו דילן חרונבייחן (קבוצת ג'ייקו - אלולה) ופאביו יאקובסן (קוויק-סטפ אלפא וייניל). רוכבים שיכלו להצטיין הן בספרינטים והן בשטח הררי יותר, ולכן היו מועמדים חזקים גם לדירוג הנקודות, היו המחזיק בחולצה הירוקה ואוט ואן ארט (יומבו–ויסמה), אלוף העולם לשעבר מאדס פדרסן (טרק-סגפרדו), מתייה ואן דר פול (אלפסין–דסאונינק), וביניאם גירמאי (אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו).
מובילי הקטגוריות

| קטע | זוכה |  דירוג כללי |  נקודות |  הרים |  הרוכב הצעיר | קבוצה |  הרוכב ההתקפי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אדם ייטס | אדם ייטס | אדם ייטס | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | אדם ייטס |
| 2 | ויקטור לפיי | אדם ייטס | ויקטור לאפה | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | נילסון פאולס |
| 3 | יספר פיליפסן | אדם ייטס | ויקטור לאפה | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | לורן פישון |
| 4 | יספר פיליפסן | אדם ייטס | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | בנואה קונפרואה |
| 5 | ג'יי הינדלי | ג'יי הינדלי | יספר פיליפסן | פליקס גאל | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | ואוט ואן ארט |
| 6 | טאדיי פוגאצ'אר | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | ואוט ואן ארט |
| 7 | יספר פיליפסן | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | סיימון גוליילמי |
| 8 | מאדס פדרסן | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | אנתוני טורז'יס |
| 9 | מייקל וודס | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | קבוצת בחריין–ויקטוריוס | מתאו יורגנסון |
| 10 | פייו בילבאו | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | קבוצת בחריין–ויקטוריוס | קריסטס ניילנדס |
| 11 | יספר פיליפסן | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | קבוצת בחריין–ויקטוריוס | דניאל אוס |
| 12 | יון איסאגירה | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | קבוצת בחריין–ויקטוריוס | מתייה ואן דר פול |
| 13 | מיכל קוויאטקובסקי | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | נילסון פאולס | טאדיי פוגאצ'אר | אינאוס גרנדיירס | מיכל קוויאטקובסקי |
| 14 | קרלוס רודריגס | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | יונאס וינגגור | טאדיי פוגאצ'אר | אינאוס גרנדיירס | ג'וליו צ'יקונה |
| 15 | ואוט פולס | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | אדריאן פטי |
| 16 | יונאס וינגגור | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | אין פרס |
| 17 | פליקס גאל | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | פליקס גאל |
| 18 | קספר אסגרן | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | ויקטור קמפנרטס |
| 19 | מאטיי מוחוריץ' | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | ויקטור קמפנרטס |
| 20 | טאדיי פוגאצ'אר | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | טיבו פינו |
| 21 | ג'ורדי מיוס | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | אין פרס |
| סופי | סופי | יונאס וינגגור | יספר פיליפסן | ג'וליו צ'יקונה | טאדיי פוגאצ'אר | יומבו–ויסמה | ויקטור קמפנרטס |
↑  בקטע 2 לבש סיימון ייטס, שדורג שני בנקודות, את החולצה הירוקה, מפני שאדם לבש את החולצה הצהובה
↑  בקטע 15 לבש נילסון פאולס, שדורג שני בדירוג ההרים, את החולצה המנוקדת, מפני שווינגגור לבש את החולצה הצהובה
תאודאטו איפאטו

תאודאטו איפאטו (באיטלקית: Teodato Ipato, בלטינית: תאודאטוס אורסוס - Theodatus Ursus) היה הדוג'ה של ונציה שבצפון איטליה בין השנים 742–755.
תאודאטו עלה לשלטון בשנת 742 לאחר אינטרגנום קצר בעקבות מות אביו אורסו איפאטו, הדוג'ה הקודם.
בתקופת שלטונו העביר תאודאטו את הבירה של אזור לגונת ונציה מאראקלאה למאלאמוקו.
בשנת 751 נכבשה רוונה על ידי הלומברדים, וונציה נותרה אזור השליטה האחרון של האימפריה הביזנטית בצפונה של איטליה, אולם למעשה הייתה ונציה בתקופה זו מדינה עצמאית.
תאודוטו הודח בשנת 755 על ידי גאלה גאולו, והוא עוור במצוות גאולו.
מפת"ח

נוהל מפת"ח (ראשי תיבות של מתודולוגית פיתוח ותחזוקה) הוא מתודולוגיה לניהול פרויקטי תוכנה, הנדסת תוכנה, ניתוח מערכות וניהול איכות תוכנה בישראל. הנוהל הוא פרי פיתוח  של משרד האוצר.
מפת"ח הוא שילוב של מתודולוגיה, מאגר ידע וגלופות עבודה לניהול מכלול הפעילויות המתבצעות בתחום המחשוב בארגון, הן ברמת הפרויקט והן ברמת הארגון.
מפת"ח נמצא בשימוש בכל מגזרי המשק בישראל: משרדי ממשלה, מערכת הביטחון וארגונים רבים בסקטור הציבורי, בנקים, חברות ביטוח, חברות תעשייה ובתי תוכנה. ארגונים רבים עברו הסמכה ל- ISO 9000 על בסיס מפת"ח. מפת"ח משובץ דרך קבע בתוכניות הלימודים של אוניברסיטאות ומכללות בארץ ומשמש שיטה להגשת פרויקטים ועבודות גמר. קורסי ניתוח מערכות וניהול פרויקטים בארץ מבוססים דרך קבע על מפת"ח.

 המהדורה העדכנית של הנוהל, נכון לתחילת שנת 2013, היא מהדורה 10. 


במהדורה זו התווספה תפיסה מתודולוגית חדשה הנקראת MyIT. מטרתה היא התאמת הנוהל באופן אקטיבי לצרכים המשתנים של כל ארגון. המתודולוגיה החדשה היא בנוסף למתודולוגיה הקלאסית השיטתית בה נבנה נוהל שיטתי המיועד לכל הארגונים.
בהחלטת ממשלת ישראל מאוקטובר 2014 בוטל נוהל מפת"ח כנוהל מחייב.
מרכיבי הנוהל > ברמת הפרויקט

ברמת הפרויקט מגדיר מפת"ח כיצד לנהל, לפתח ולתחזק מערכות ממוחשבות בכל היקף ומכל סוג שהוא: מערכות מידע, מערכות תשתית, מערכות בפיתוח עצמי, מוצרי מדף וכו'. Buy or Build. מפת"ח מגדיר את השלבים ואת התוצרים לאורך כל מחזור החיים של הפרויקט - החל בייזום ואפיון המערכת, דרך עיצוב ובנייה (או רכש והתאמות), המשך בבדיקות מערכת (טסטים) וכלה בהתקנה, תפעול ותחזוקה. שלב נוסף חשוב הוא תחקור והערכת מערכת. מפת"ח מספק גם כלים תומכים לאורך כל מחזור החיים, כגון: ניהול סיכונים, ניהול סקרים (Reviews), בניית תוכניות עבודה (גאנט), חישוב ואומדן עלויות, ניתוח חלופות, ניהול התיעוד, ניהול תצורה, ממשק אדם-מחשב, אבטחת מידע, ניהול זמן, מדדים ועוד.
מרכיבי הנוהל > ברמת הארגון

ברמת הארגון מכיל מפת"ח מגוון שיטות וכלים המיועדים לדרג הניהולי האחראי לראייה ארגונית כוללת - הנהלת יחידת המחשוב והנהלת הארגון כולו. לדוגמה: תוכנית עבודה שנתית, תוכנית אב למחשוב, מבנה ארגוני, איכות כוללת, מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע, ניהול תשתיות, ניהול הייצור ועוד. מפת"ח מסייע לארגון (ולפרויקט) לעמוד ולהיבדק לדרישות תקינה ורגולציה, כגון: תקן ISO 9000, ולידציות (FPA, IQNet) ועוד, ולעמידה בדרישות מודל CMMI.
מאפיינים טכניים

מפת"ח הוא מוצר תוכנה ממוחשב הפועל בטכנולוגיית WEB במספר תצורות בסיסיות: רשת אינטראנט ארגונית, תחנת עבודה עצמאית, רשת האינטרנט. בכל התצורות, משמש מפת"ח הן כ"נוהל" ומאגר ידע והן ככלי עבודה, תוך ניצול מלא של יכולות טכנולוגיית WEB ועבודה בשיתוף. התוכנה מאפשרת איתור נושאים לפי מילון מונחים ומילות מפתח, הדרכה מקוונת, הדפסה והעתקה סלקטיבית של קטעים נדרשים וכן הפעלה ישירה של גלופות עבודה או הורדתן למחשב המשתמש. התוכנה נותנת מענה לעבודה בתיקיות פרויקטליות מסודרות. הכלי מיועד הן למשתמש מתחיל בגישה של למד והתחל לעבוד (Study & Work) והן למשתמש מנוסה בגישה של עבוד והיעזר במאגר הידע לפי הצורך (Work & Help). בשוק קיימים כבר מספר שילובים של מפת"ח עם כלים של יצרנים אחרים לניהול פרויקטים וניהול תכנים.
מפת"ח מתעדכן באופן שוטף בהתאם להתפתחויות הטכנולוגיות והכלכליות בעולם המחשבים, בהתאמה לשיטות ותקני איכות בינלאומיים ולפי צורכי המשתמשים.
הערות שוליים

↑  ממשלת ישראל, החלטת ממשלה חכ/41 (עמ' 10)
וסיל קולארוב

וסיל פטרוב קולארוב (בבולגרית: Васил Петров Коларов;‏ 16 ביולי 1877, שומן, האימפריה העות'מאנית – 23 בינואר 1950, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה פוליטיקאי בולגרי, מנהיג המפלגה הקומוניסטית הבולגרית, אשר כיהן כנשיא וכראש ממשלת בולגריה בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20.
ראשית הקריירה

קולארוב סיים בית ספר תיכון בווארנה ובין 1895 ל-1897 הועסק כמורה בעיר ניקופול. ב-1897 הצטרף למפלגת הפועלים הבולגרית. בהמשך יצא ללימודי משפטים באקס-אן-פרובאנס ובז'נבה. ב-1900, לאחר הסמכתו עבד כעורך דין בעיר שומן וב-1904 עבר לעיר פלובדיב, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. ב-1913 נבחר קולארוב לאספה הלאומית הבולגרית ובמקביל היה חבר באינטרנציונל השני. ב-1919 נמנה קולארוב עם מייסדי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ונבחר לתפקיד המזכיר הכללי הראשון שלה. בספטמבר 1923 הוביל ביחד עם גאורגי דימיטרוב את ניסיון ההפיכה שיזמה המפלגה הקומוניסטית, אשר דוכא בכוח רב על ידי הצבא הבולגרי ובמניין נפגעים רב. קולארוב גלה מבולגריה לברית המועצות ובה היה פעיל בקומינטרן.
כהונתו כנשיא מועצת האספה הלאומית וכראש הממשלה

ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה ברחבי הממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה וקולארוב הורשה לחזור לבולגריה. ב-1945 נבחר לאספה הלאומית הבולגרית והפך ליושב הראש שלה. ב-15 בספטמבר 1946 נערך משאל עם בבולגריה שבמסגרתו הוחלט ברוב סוחף של 97 אחוזים, על ביטול מוסד המלוכה. בעקבות ההחלטה מונה קולארוב לנשיא הזמני של מועצת האספה הלאומית של הרפובליקה העממית הבולגרית. בדצמבר 1947 סיים את תפקידו והצטרף לממשלתו של גאורגי דימיטרוב, כסגן ראש הממשלה וכשר החוץ. עם מותו של דימיטרוב התמנה קולארוב לראש הממשלה. ב-23 בינואר 1950 הלך קולארוב לעולמו והוא בן 73 שנים. מחליפו וולקו צ'רבנקוב שינה את שם העיר שומן לקולארובגרד, להנצחתו של קולארוב והיא נותרה בשם זה עד 1965.
קולארוב והקהילה היהודית

קולארוב, כעמיתיו במפלגה הקומוניסטית הבולגרית התנגד לרדיפות היהודים בבולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה. מעצם היותו בגלות, השפעתו על מהלך האירועים בפועל הייתה מצומצמת והתבטאה בנאומי רדיו שנשא מעת לעת בתחנת שידור במוסקבה ונאומים מוקלטים ששודרו בתחנת השידור המחתרתית הבולגרית "חריסטו בוטב", בהם בין השאר שיקף את התנגדות ומחאת מפלגתו נגד רדיפות היהודים שבוצעו על ידי המלך בוריס השלישי וממשלתו.
ב-3 באוגוסט 1947 נפתח היריד הבינלאומי בפלובדיב ובו ביתן ארץ ישראלי. הנשיא קולארוב הגיע לביקור רשמי בביתן עם חברי הממשלה הבולגרית ועם סגל הפיקוד הצבאי הבכיר. קולארוב, שהתקבל על ידי ד"ר אוטו מאנדל - נציג הסוכנות היהודית בבולגריה ומנהל הביתן הישראלי ביריד, ביקר במשך שעה ארוכה בביתן, כאשר חברי הממשלה הבולגרית מגלים עניין ביצירת קשרים מסחריים. קולארוב התעכב ליד תמונת העיר תל אביב וציין שהוא מאחל "לעיר העברית הראשונה שגשוג, התפתחות וצמיחה".
לאחר תום היריד ובעקבות ביקורו של קולארוב נחתם הסכם מסחרי בין ממשלת בולגריה לבין הסוכנות היהודית. זו הייתה אחת הפעמים הראשונות שבהן ניתן לסוכנות היהודית מעמד רשמי כצד בהסכם מסחרי בינלאומי. ב-25 באוקטובר עזב ד"ר מאנדל את בולגריה בדרכו לארץ ישראל, מטוסו התרסק ליד אתונה והוא נהרג. ההסכם שחתם עם שלטונות בולגריה שרד והיה בהמשך בסיס להסכם המסחרי הראשון בין בולגריה למדינת ישראל,.
הערות שוליים

↑  Frederick B. Chary, יהודי בולגריה והפתרון הסופי 1940-1944 (באנגלית).
↑  קשלס, חיים, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 182-186.
↑  בן, יוסף, לחרות ולעלייה, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 950.
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אין | נשיא מועצת האספה הלאומית של הרפובליקה העממית הבולגרית  15 בספטמבר 1946 - 9 בדצמבר 1947 | הבא: מינצ'ו נייצ'ב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קימון גאורגייב | שר החוץ של הרפובליקה העממית של בולגריה  11 בדצמבר 1947 - 6 באוגוסט 1949 | הבא: ולדימיר פופטומוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גאורגי דימיטרוב | ראש ממשלת הרפובליקה העממית הבולגרית  20 ביולי 1949 - 23 בינואר 1950 | הבא: וולקו צ'רבנקוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431969305171  PLWABN: 9810698120205606  BnF: cb16584847b (data)  GND: 118864505  HDS: 042945  ISNI: 0000 0000 8206 9917  LCCN: n83225002  NKC: xx0002354  NTA: 070616612  SNAC: w63z1mww  SUDOC: 07102431X  VIAF: 25400186   WorldCat (עם VIAF): 25400186
הקבינט של ארצות הברית בממשל וודרו וילסון

הנשיא וילסון וחברי הקבינט, 1914
הקבינט של ארצות הברית בממשל וודרו וילסון כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא וילסון ב-4 במרץ 1913 ועד לסיום כהונתו ב-4 במרץ 1921.
הרכב הקבינט

הקבינט כלל עשרה בעלי תפקידים. בסך הכל כיהנו בו 19 גברים. שלושה מהם - מנהל הדואר ומזכירי הצי והעבודה - כיהנו בתפקידיהם במשך כל תקופת כהונת הקבינט.
בראשית כהונת הקבינט פוצלה מחלקת המסחר והעבודה לשתי מחלקות נפרדות, שבראשן הוצבו שני מזכירים שהיו לחברי הקבינט.
חברי הקבינט > מזכירי מחלקות הממשל

מזכיר המדינה: ויליאם ג'נינגס ברייאן (1913-‏1915), רוברט לנסינג (1915-‏1920), ביינברידג' קולבי (1920-‏1921)
מזכיר האוצר: ויליאם גיבס מקאדו (1913-‏1918), קרטר גלאס (1918-‏1920), דייוויד פרנקלין יוסטון (1920-‏1921)
מזכיר המלחמה: לינדלי גאריסון (1913-‏1916), ניוטון בייקר (1916-‏1921)
התובע הכללי: ג'יימס קלארק מק'ריינולדס (1913-‏1914), תומאס ואט גרגורי (1914-‏1919), אלכסנדר מיטשל פאלמר (1919-‏1921)
המנהל הכללי של הדואר: אלברט ברלסון (1913-‏1921)
מזכיר הצי: ג'וזפוס דניאלס (1913-‏1921)
מזכיר הפנים: פרנקלין ליין (1913-‏1920), ג'ון ברטון פיין (1920-‏1921)
מזכיר החקלאות: דייוויד פרנקלין יוסטון (1913-‏1920), אדווין מרדית' (1920-‏1921)
מזכיר המסחר: ויליאם רדפילד (1913-‏1919), ג'ושוע אלכסנדר (1919-‏1921)
מזכיר העבודה: ויליאם בואושופ וילסון (1913-‏1921)
הערות שוליים

↑  ב-1914 התחתן מקאדו עם אלינור, בתו של הנשיא וילסון. בעקבות זאת הציע מקאדו כי הוא יתפטר מתפקידו כמזכיר האוצר, אך וילסון דחה את ההצעה.
↑  יוסטון קודם ב-1920 לתפקיד מזכיר האוצר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565692505171  LCCN: sh85140459