stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסע הבחירות של יוג'ין מקארתי לנשיאות ארצות הברית 1968

סמליל מסע הבחירות של מקארתי
בחלקה האחרון של שנת 1967 החל יוג'ין מקארתי, חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מינסוטה, במסע הבחירות שלו כדי להתחרות על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968. מסע הבחירות שלו התמקד בתמיכתו בסיום מהיר של מלחמת וייטנאם באמצעות הסגת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מאזור וייטנאם. הקמפיין פנה לבוחרים צעירים שמאסו בממשלה הממסדית, ולא היו מרוצים מתפקוד הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
בראשית מסע הבחירות הייתה מטרת מקארתי להחליף את הנשיא הדמוקרטי המכהן לינדון ב. ג'ונסון. אחרי שמקראתי סחף 42% מקולות המצביעים בפריימריז בניו המפשייר לעומת 49% של הנשיא ג'ונסון, הצטרף הסנאטור רוברט פיצג'רלד קנדי אל המירוץ הנשיאותי. כניסתו של קנדי אילצה את הנשיא ג'ונסון לסגת מהמירוץ. אחרי נסיגתו של ג'ונסון, הצטרף למירוץ סגן נשיא ארצות הברית יוברט האמפרי, אך כניסתו המאוחרת אל המירוץ מנעה ממנו להתמודד במרבית שלבי הבחירות המקדימות.
במהלך הבחירות המקדימות נאבקו קנדי ומקראתי זה בזה, בעוד האמפרי השתמש במעמדו כ"בן המועדף" (Favorite son) כדי לזכות בקולות הצירים בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית. ב-5 ביוני 1968 רצח סירחאן סירחאן את קנדי, ובכך נותרו האמפרי ומקראתי המועמדים העיקריים במירוץ. אולם, מקארתי התקשה לגבור על הכוח הרב של ממסד סגן הנשיא של האמפרי, ומסע הבחירות האנטי-מלחמתי שלו התפצל לאחר כניסתו המאוחרת של הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדקוטה הדרומית ממש לפני כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית. אף על פי שזכה במרב קולות הבוחרים, מקארתי הפסיד להאמפרי בכינוס הסוער שלווה במחאות ובהתפרעויות.
רקע

יוג'ין מקארתי נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1948 מטעם מפלגת העבודה-הדמוקרטית-חקלאית של מינסוטה (אנ'), המסונפת למפלגה הדמוקרטית. הוא כיהן חמש קדנציות לפני שזכה בבחירות לסנאט של ארצות הברית במינסוטה ב-1958. נאומו בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960, במהלכו הביע תמיכה בעדלי סטיבנסון, העמידו באור הזרקורים הלאומי. הנשיא ג'ונסון שקל לבחור במקארתי כעמיתו למירוץ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964, אך במקום זאת בחר בסנאטור יוברט האמפרי, שייצג לצדו של מקראתי את מינסוטה בסנאט. מקארתי התנגד נחרצות למלחמת וייטנאם.
חודשים לפני הכרזתו רמז מקארתי כי הוא יאתגר את הנשיא ג'ונסון להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית עקב חילוקי הדעות שלו עם הנשיא בנושא מלחמת וייטנאם. הארגון הפרוגרסיבי "אמריקאים לפעולה דמוקרטית" (Americans for Democratic Action) הודיע כי יתמוך במועמדותו של מקארתי אם יחליט להתמודד. ג'ונסון התייחס ברצינות לשאיפותיו הנשיאותיות של מקארתי, תוך שהוא מגלה באופן פרטי בפני מנהיגי הקונגרס הדמוקרטי כי מקארתי עלול לזכות בתמיכתם של מרטין לותר קינג ושל ד"ר בנג'מין ספוק, ובכך לפצל את המפלגה. עוד דווח כי למקארתי עירבון בסך מאה אלף דולר אמריקני לשימוש בפריימריז בניו המפשייר ובוויסקונסין. היו מי שהסבירו לג'ונסון כי התמודדות של מקארתי עשויה להזכיר את זו של אסטס קאפובר, שהתמודדותו בפריימריז הדמוקרטים לקראת בחירות 1952 לנשיאות הובילו לפרישתו של הנשיא הארי טרומן מהמירוץ הנשיאותי.
מקארתי הסביר באופן פרטי את שאיפותיו הנשיאותיות לסגן הנשיא האמפרי, שעמו ייצג את מינסוטה בסנאט במשך כמעט שני עשורים. הוא ציין כי הוא לא מאמין שהוא יכול לנצח, אלא שהוא "איבד עניין" בסנאט והרגיש "התנגדות חריפה למלחמה". לדבריו אז, הוא מאמין שהדרך הטובה ביותר לבטא את עצמו היא "להיכנס ולצאת מהמירוץ הנשיאותי". האמפרי סבר שמקראתי לא החליט להתמודד על הנשיאות בגלל רגשותיו האישיים כלפי ג'ונסון, אלא בשל רגשותיו האמיתיים לגבי מלחמת וייטנאם.
מאבקו נגד הנשיא המכהן

מקארתי ציין את החשיבות שבמניעת בחירתו מחדש של הנשיא ג'ונסון למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ואת המשך המלחמה בווייטנאם בארבעה סבבי בחירות מקדימות ב-30 בנובמבר 1967. עם כניסתו הסביר הסנאטור כי הוא מאמין שיש "משבר מוסרי מעמיק" באמריקה בגלל סלידה של האזרחים מהמערכת הפוליטית וחוסר אונים שקיווה להקל עליו מתוך הבית הלבן. מספר ימים לאחר מכן הוציא ממשל ג'ונסון הצהרה בנושא מלחמת וייטנאם, שלדברי מקארתי הצביעה על הסלמה. הוא האמין כי הצהרה שכזו רק תחזק את מסע הבחירות שלו. בשבוע שלאחר מכן נפוצו שמועות בקרב אנשי סגל הנשיא כי מסע הבחירות של מקארתי אינו אלא תוכנית להחלשת ג'ונסון ולהקל על הסנאטור רוברט קנדי להביס אותו. קנדי הודיע כי לא יתמודד מול ג'ונסון על מועמדות המפלגה לנשיאות, אך לא הכחיש כי יש לו שאיפות נשיאותיות עם כוונה להתמודד במתכונת אחרת. בטרם החל את מאבקו נגד ג'ונסון, עודד מקארתי את קנדי להיכנס למירוץ.
מקארתי החל את חודש ינואר 1968 ללא הבטחות על קריאת תיגר פוטנציאלית על הנשיא בבחירות המקדימות בפלורידה, אך אישר מחדש את מטרתו להביס את הנשיא בניו המפשייר. למחרת הוא הופיע כאורח הראשון בסדרת החדשות " Issues and Answers" בת חצי השעה של רשת הטלוויזיה ABC ודן בדעותיו בנושאים הקשורים לבחירות. הוא טען כי ממשלת צפון וייטנאם הייתה מוכנה לנהל משא ומתן עם ארצות הברית, וכי יש לחדול מכל הפצצה נוספת לשם מניעת פעולות איבה. בזמן שהנשיא ג'ונסון התכונן לנאום מצב האומה השנתי שלו, מקארתי ביקש זמן שידור שווה מרשתות הטלוויזיה לאחר שהנשיא דן בקשירת קשר נגדו מצד מקארתי וקנדי בחודש שעבר. הבקשה נדחתה. בהמשך החודש נשא מקארתי נאום בפני 6,500 סטודנטים בקמפוס הראשי של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, במהלכו מתח ביקורת על ממשל ג'ונסון על חששו לשאת ולתת עם הצפון-וייטנאמים. הנאום נישא בשעה שרוברט קנדי הצהיר כי יתמוך בג'ונסון כמועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, אף על פי שמבחינה אידאולוגית הזדהה יותר עם מקארתי.
סמוך לסוף חודש ינואר התמודד מקארתי בסנט לואיס שבמיזורי, שם המשיך לדבוק ברטוריקה האנטי-מלחמתית שלו, וקבל כי מלחמת וייטנאם מנוגדת למסורת האמריקאית והצהיר כי "לאף אומה אין הזכות להשמיד אומה אחרת תוך שימוש ברציונל של 'בניית אומה'". לאחר מכן דן בתמיכתו בנרמול יחסי ארצות הברית–קובה. לאחר שבעה שבועות של ניהול מסע בחירות, מקארתי הגיע למסקנה כי הנאומים שלו נתפשים יותר כשירה מאשר כמסרי בחירות מהותיים. בזמן ששהה ביישוב סטנפורד שבקליפורניה נתקל מקארתי בכותרות העיתונים שתהו האם המועמד רוצה להמשיך לשאת נאומים צדקניים או לסיים את מלחמת וייטנאם. ככל שנמשכה מועמדותו, מקארתי ועובדיו פעלו לשיפור הלהט של מסע הבחירות.
מסע הבחירות לאחר פרישתו של ג'ונסון > ראש בראש מול קנדי

עם פרישתו של הנשיא ג'ונסון מהבחירות המקדימות, על המועמדות התחרו ראש בראש מקראתי ורוברט קנדי. מכיוון שג'ונסון פרש מיד לפני הפריימריז בוויסקונסין, מקארתי זכה שם בקלות משום שקנדי לא היה כשיר לקבל קולות משנכנס לפריימריז בוויסקונסין אחרי המועד האחרון להגשת רשימות המועמדים. הסקרים הראו כי מקארתי הוא המרוויח העיקרי מפרישתו של ג'ונסון: הוא הגיע ל-22 אחוזי תמיכה בתוך המפלגה הדמוקרטית - זינוק בן 11% - 2% מאחורי האמפרי שעדיין לא הצהיר על כניסתו למירוץ ו-15% מאחורי קנדי. הוא נסע לפנסילבניה בהמשך החודש, כדי להתכונן לפריימריז שייערך שם בשלהי חודש אפריל. כשהיה שם, הוא עסק בפרשת פואבלו וקבע כי על ארצות הברית "לצפות אחת לזמן מה לשלם כופר אם יש לה אוניות צמודות למדינות שאינן מכבדות את החוק הבינלאומי". הוא הבהיר כי הוא לא הציע לשלם כופר נפש, והסכים כי החלטת הנשיא ג'ונסון לנהל משא ומתן הייתה נכונה. לאחר מכן השווה את היסטוריית השירות הציבורי שלו לזו של קנדי, והצהיר כי הישגיו בתחום זכויות אזרח נפרשים על תקופה ארוכה יותר מאשר אלה של קנדי. ב-23 באפריל מקארתי זכה בפריימריז בפנסילבניה וגרף יותר קולות מקנדי, ששמו לא הופיע בפתקי הצבעה אלא ניתן היה לרשום אותו ידנית.
בחודש שלאחר מכן ניצל מקארתי את דעיכתו של רוברט קנדי בסקרים, כשהוא נגרר אחרי המתמודד המוביל לשעבר ב-2% למקום השני במירוץ אחרי סגן הנשיא האמפרי. באותה תקופה, הסקרים הצביעו על כך שסיכוייו של מקארתי להביס את המתמודד המוביל במפלגה הרפובליקנית, סגן הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון בהתמודדות ראש-בראש טובים יותר מאשר אלו של יריביו הדמוקרטים. בשעה שהוא עורך מסע בחירות בסאות בנד שבאינדיאנה לקראת הפריימריז במדינה זו, מתח מקארתי ביקורת על גישת שני יריביו הדמוקרטיים הקרובים ביותר. הוא טען כי ישנם שלושה סוגים של אחדות לאומית: גישתו של האמפרי לפיה מנהלים דברים יחדיו ללא אבחנה, גישתו של קנדי שהיא למעשה שילוב של כל מיני אינטרסים או קבוצות, וגישתו שלו עצמו, שהיא "קריאה לכולם להיות אחראים לחלוטין ככל שביכולתם".
מקארתי הפסיד בפריימריז באינדיאנה אך קיבל 27% מהקולות לעומת 42% שגרף קנדי. ארבעה ימים לאחר מכן, מקארתי קיבל את מרב הקולות בפריימריז הנשיאות הלאומי של מגזין טיים. הסקר מנה קולות של למעלה ממיליון סטודנטים ביותר מ-1,200 קמפוסים. קנדי הגיע למקום השני, בפער של 70,000 קולות מהמקום הראשון של מקארתי. מקארתי הגיב לתוצאות ואמר: "בחנו את האויב כעת, ואנחנו מכירים את הטכניקות שלו. אנו מכירים גם את החולשות שלו". למחרת, קנדי הביס את מקארתי בפריימריז בנברסקה, אך זה לא הוביל את מקארתי לחדול ממאמציו. הוא הדגיש כי יתמודד עם קנדי ראש בראש באורגון, בקליפורניה, בניו ג'רזי ובדקוטה הדרומית. הוא סיים את החודש בכך שהביס את קנדי בפריימריז באורגון בהפרש של 6%. ניצחון זה אפשר לתקשורת להכריז כי מקארתי "שב ובגדול" למירוץ הדמוקרטי לנשיאות כמתמודד המוביל, ומיקד את תשומת הלב לפריימריז הקרובים בקליפורניה ובדקוטה הדורמית, שתוכננו לחודש הבא.
מסע הבחירות לאחר פרישתו של ג'ונסון > ההתנקשות בחייו של קנדי והשלכותיה

מקארתי וקנדי התמודדו נמרצות ברחבי קליפורניה בראשית חודש יוני, כשהאחרון הודיע כי אם יפסיד בפריימריז שם, יפרוש מהמירוץ הנשיאותי. פריימריז נוסף שאמור היה להיערך בקרוב היה במדינת ניו ג'רזי שבניו אינגלנד - אזור הנחשב למגרש הביתי של משפחת קנדי. שני המתמודדים הופיעו לחוד בפורומים טלוויזיוניים, ועל מקארתי נמתחה ביקורת על חוסר הבנת פורמט של עימות בחירות מצדו. ב-5 ביוני נטרפו כל הקלפים. קנדי נורה בלוס אנג'לס לאחר שזכה בפריימריז בקליפורניה וגם בדקוטה הדרומית. אירועי מערכת הבחירות נעצרו, מקארתי ביטל מיד את שגרת היום שלו והוצב תחת אבטחה כבדה בבית המלון בבוורלי הילס בו לן. באותו לילה, מקארתי ניצח את קנדי בפריימריז בניו ג'רזי. קנדי מת מפצעיו למחרת, וחלק נכבד מהצירים שתמכו בו העבירו את תמיכתם להאמפרי בזמן שדומה היה כי הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית בידיו של מקארתי. מקארתי היה מוכה צער מההירצחו של קנדי, ושקל להודיע על פרישתו מהמירוץ. לאחר טקס האשכבה של קנדי, מקארתי נועד באופן פרטי עם הנשיא ג'ונסון וגם עם סגנו האמפרי כדי לדון בעתיד המפלגה הדמוקרטית. בהמשך החודש העריך הסנאטור הרפובליקני מארק האטפילד (אנ') מאורגון את המצב במפלגה הדמוקרטית וקבע כי למקארתי אין סיכוי לזכתו במועמדות ושהאמפרי יהיה מועמד המפלגה.
כאשר הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית הגיעו לקראת גמר, מקארתי בילה את חודש יולי בניסיון לחזר אחר צירים בלתי-מחויבים ולבאר את עמדותיו בנושאים שונים. הוא המשיך לדבוק בעמדתו התקיפה נגד מלחמת וייטנאם, והזכיר שהוא עשוי לנסוע לפריז שבצרפת כדי לשאת ולתת בשיחות השלום עם צפון וייטנאם. גורמים בשיחות השלום גרסו כי מסעו הפוטנציאלי של מקראתי לאירופה יהא טעות וכי השיחות חשובות מכדי להפריע לפוליטיקה המפלגתית.
בשבועות שלאחר ההתנקשות ברוברט קנדי, החל מקארתי לפרסם בראש חוצות את עמדותיו במגוון נושאים. הוא קרא לרישום ארצי של אקדחי יד ופיתוח מערכת למכירת כלי נשק באמצעות הזמנות בדואר רק לאנשים שהוסמכו לכך מראש, אך טען בד בבד כי יש להשאיר מכירת רובים ושוטגאן לשיקול דעתן של המדינות עצמן. בשבוע שלאחר מכן הוא הציע "להכריז מלחמה על הרעב" כדי לסייע למיליוני אמריקאים שלטענתו גוועו ברעב, ואמר ש"הדאגה הראשונה שלנו היא בריאותו של כל אדם רעב". מחלקת החקלאות של ארצות הברית חלקה על טענות אלה. שישה ימים לאחר מכן, מקארתי עשה את דרכו לג'ורג'יה, שם הוא חיזר אחר צירים דמוקרטים נוספים כדי להתנגד לארגונו החזק של סגן הנשיא האמפרי. למחרת הוא ביקר בפיטסבורג שבפנסילבניה והשתתף בעצרת בה קיווה לזכות בצירים הדמוקרטים של פנסילבניה ובקולותיהם של הבוחרים האפרו-אמריקאים. מקארתי קרא את האמפרי לסדרת עימותי בחירות על מגוון סוגיות. סגן הנשיא נענה להזמנה אך הטיל עליה וטו בבקשה שיתקיים עימות בחירות בודד בלבד לפני כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית. בתום החודש, וכאשר כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית קרב ובא, ניסה מקארתי לשנות מספר כללים של הוועידה תוך התמקדות רבה בשיטת "הצבעה ביחידה" (unit voting). הטקטיקות נועדו לפצות על הובלת ציריו של האמפרי. הן שימשו בעבר את דווייט אייזנהאואר כאשר התמודד מול הסנאטור רוברט טאפט על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952.
מסע הבחירות לאחר פרישתו של ג'ונסון > כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית

התוכנית של מקארתי לזכות בצירים נוספים הפכה מורכבת כאשר הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדקוטה הדרומית הצטרף ברגע האחרון למירוץ כיורשו של רוברט קנדי. כניסתו של מקגוורן השפיעה על חלוקת הקולות של המחנה שהתנגד לסגן הנשיא האמפרי. בתוך כך, מטה הבחירות של מקארתי טען כי יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית ג'ון ביילי מעניק יחס מועדף להאמפרי ונוהג באופן מפלה כלפי מקארתי. הם ביקשו את התפטרותו של היו"ר, אך הוא דחה את הטענות וטען כי שני המועמדים זוכים "לאותו טיפול בדיוק במתחם המלונות, בחלל האמפיתיאטרון, בשירותי הטלפונים, הכרטיסים, ההסעות ובכל היבט אחר בפעילות הוועדה".
ערב כינוס הוועדה, נראה שהאמפרי מוביל על מקארתי שניצב במקום השני ועל מקגוורן שהתייצב במקום השלישי בפער גדול משני המקומות הראשונים, אך עם צירים רבים שעדיין לא היו מחויבים, והמאבק בין שלושתם הוסיף להחריף. בינתיים, ברחובות שיקגו, התחוללו מחאות גדולות של פציפיסטים נגד המלחמה. כ-6,000 חיילים פדרליים ו-18,000 חיילי המשמר הלאומי של אילינוי אבטחו את כינוס הוועדה. האמפרי זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בהצבעה הראשונה, אף על פי שמקארתי זכה במספר רב של הצבעות במהלך הבחירות המקדימות. המהומות בשיקגו התגברו ותומכי מקארתי דחקו בו להמשיך את התמודדותו בבחירות כמועמד רביעי מול האמפרי, ריצ'רד ניקסון ומושל אלבמה ג'ורג' וולאס. תקוות אלה של תומכיו נגוזו כאשר מקארתי הכריז על פרישתו מהבחירות, וסיכם את המערכה כאשר הוא ממאן לתמוך בהאמפרי.
סיום מסע הבחירות

סירובו של מקארתי לתמוך בהאמפרי נמשך עד לחודש אוקטובר, אחרי שהציב תנאים לסגן הנשיא האמפרי, עתה המועמד הדמוקרטי הרשמי לנשיאות. אלה כללו שינוי בעמדתו כלפי מלחמת וייטנאם, שינוי בשיטת גיוס החובה ורפורמה בפוליטיקה הפנימית של המפלגה הדמוקרטית. האמפרי דן בדרישות עם מקארתי בטלפון. בסוף אוקטובר הודיע מקארתי כי יצביע בבחירות עבור האמפרי, חרף חילוקי הדעות שלהם בסוגיית מלחמת וייטנאם. בסופו של דבר זכה ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בנובמבר. 20,721 קולות נרשמו עבור מקארתי בקליפורניה ו-2,751 באריזונה, שם נרשם כמועמד האנטי-מלחמתי של "המפלגה החדשה" (אנ').
מקארתי הוסיף להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972, אך פרש מהמירוץ במהרה. הוא ניהל קמפיין עצמאי לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 וקיבל מעל ל-700,000 קולות. בבחירות 1980 לנשיאות סירב לתמוך במועמד הדמוקרטי, הנשיא המכהן ג'ימי קרטר, והביע את תמיכתו במושל קליפורניה רונלד רייגן. מקארתי ניסה פעמיים נוספות לזכות במועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות 1988 ובבחירות 1992, אך ניסיונות אלה כשלו. מקארתי הלך לעולמו ב-10 בדצמבר 2005, בן 89 במותו.
ראו גם

מסע הבחירות של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית (1968)
הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית
וונדסוורת'

ערך זה עוסק בפרוור של לונדון. אם התכוונתם לרובע של לונדון, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  לונדון
 שטח:  6.8 קמ"ר
 אוכלוסייה:  61,594 (2011)
 קואורדינטות:  51°27′18″N 0°11′31″W﻿ / ﻿51.455°N 0.192°W﻿ / 51.455; -0.192
 שכונות נוספות בלונדון
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסוונדסוורת'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסוונדסוורת'(למפת וונדסוורת' רגילה) וונדסוורת'(למפת וונדסוורת' מוגדלת) וונדסוורת'
 
וונדסוורת' (באנגלית: Wandsworth) הוא פרוור של לונדון שבממלכה המאוחדת, הממוקם ברובע ונדסוורת', לאורך הגדה הדרומית של נהר התמזה. הפרוור ממוקם כ-7.4 קילומטרים, דרומית-מערבית למרכז העיר לונדון.
המשורר הצרפתי הנודע וולטר חי בוונדסוורת' במהלך המאה ה-18.
הפרבר משתרע על פני כ-6.8 קמ"ר.
בתחום הפרבר נמצא בין היתר בית הכלא הגדול ביותר בבריטניה "HMP Wandsworth" (אנ') שמכיל מעל ל-1,800 אסירים.
אישים בולטים שנולדו בוונדסוורת'

אמילי בלאנט, שחקנית בריטית-אמריקאית. נולדה ב-23 בפברואר 1983.
הערות שוליים

↑  Wandsworth Prison, GOV.UK (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ני צ'רוואני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בנובמבר 1981  (בת 43) הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית
 מדינה:  ישראל
 ידועה בשל:  מקום רביעי בתחרות מיס עולם
 השכלה:  תואר באדריכלות
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקצוע:  דוגמנית
 
ג'ני צ'רוואני (בקזחית: Дженни Чрвaни; נולדה ב-27 בנובמבר 1981) היא דוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה

צ'רוואני נולדה בקזחסטן הסובייטית ועלתה לישראל ב-1990 בגיל תשע. בשנת 1996 הוכתרה כ"מיס אשדוד" והיא בת 14. באותה השנה נסעה לדגמן במילאנו שבאיטליה. ב-1997 זכתה במקום השלישי בתחרות תגלית השנה, וב-1999 זכתה במקום השני בתחרות מלכת היופי אחרי רנא רסלאן. בתחרות מיס עולם זכתה בתואר סגנית שלישית. היא הובילה את הקמפיין של H&O, דגמנה עבור המשביר לצרכן, והופיעה במספר מגזינים בחוץ לארץ, בין היתר בקוסמופוליטן.
ב-2007 השתתפה בתפקיד אורח בפרק של "החברים של נאור". ב-2014 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "6 אימהות" ב'רשת' בערוץ 2. בין השנים 2015 –2016 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות" בהפקת "רשת מדיה".
חיים אישיים

בשנת 2011 נישאה לאיש העסקים רוני מאנה, המבוגר ממנה ב-23 שנים. ביולי 2013 נולדה לזוג בת, וב-2018 נולדה לשניים בת נוספת. השניים נפרדו בפברואר 2020, והתגרשו בינואר 2024
הערות שוליים

↑  גליצ'ים, ג'ני מככבת!, באתר ONE, ‏10 בפברואר 2007
↑  יוני פרוים, רוני מאנה וג'ני צ'רוואני נפרדו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 26 בפברואר 2020
האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה

ערך זה עוסק באנדרטה בירושלים. אם התכוונתם לאנדרטה בתל אביב, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  23 חברי ארגון ההגנה שנעלמו בלב ים בעת ביצוע משימת חבלה בבתי הזיקוק בטריפולי בלבנון
 מיקום:  הר הרצל, ירושלים שבישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1957
 תאריך פתיחה רשמי:  1957 
 יוצר:  אשר חירם
 
 קואורדינטות:  31°46′32.29″N 35°10′51.47″E﻿ / ﻿31.7756361°N 35.1809639°E﻿ / 31.7756361; 35.1809639
  (למפת ירושלים מוגדלת) האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה(למפת ירושלים רגילה) האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה(למפת הרי ירושלים רגילה) האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה
 
האנדרטה המרכזית לזכר כ"ג יורדי הסירה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים היא אתר ההנצחה המרכזי לזכר 23 חברי ארגון ההגנה שנעלמו בלב ים בעת ביצוע משימת חבלה בבתי הזיקוק בטריפולי בלבנון. האנדרטה היא גוש סלע מבטון מזוין, מעוצב בדמות סירה המשוקעת בבריכה מרוצפת עם מים רדודים, עליו חקוקים שמות החללים, כולל שמו של הקצין הבריטי פאלמר שאבד יחד איתם. על האנדרטה חקוקה הכתובת:
מעצב ומתכנן האנדרטה הוא האדריכל ד"ר אשר חירם שתכנן את בית הקברות הצבאי בהר הרצל. האנדרטה נחנכה ב-22 במאי 1957 והיא נמצאת בסמוך אל גן הנעדרים לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע.
לוח זיכרון בטיילת נחל הירקון בתל אביב מציין את המקום בו התאמנו הכ"ג לצורך המשימה בחופי לבנון, ואנדרטה לזכרם ניצבת בשיכון למד. הרחוב המוביל אל הכניסה הראשית אל נמל תל אביב נקרא על שמם.
ראו גם

האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה (תל אביב)
הערות שוליים

↑  הוקם גלעד לזכר כ"ג יורדי הסירה, חרות, 23 במאי 1957
קלאוס שנק פון שטאופנברג

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1907 יטינגן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 הוצאה להורג:  21 ביולי 1944 (בגיל 36) ברלין, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  חצר הכנסייה הישנה סנט מתאוס 
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 השכלה:  גימנסיית אברהרד לודוויג 
 בן או בת זוג:  נינה שנק פון שטאופנברג (26 בספטמבר 1933–?) 
 צאצאים:  Berthold Maria Schenk Graf von Stauffenberg, Valerie Ida Huberta Karoline Anna Maria Schenk Graf von Stauffenberg, Franz-Ludwig Schenk Graf von Stauffenberg, Heimeran Schenk Graf von Stauffenberg, Konstanze Schenk Graf von Stauffenberg 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1926–1944 (כ־18 שנים)
 דרגה:   אוברסט
 תפקידים בשירות
 קמב"צ דיוויזיית הפאנצר ה-10   קצין מטה בצבא העתודה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
שטאופנברג כחייל צעיר, 1926
דיוקנו מ-1930
רחוב על שם שטאופנברג בברלין
אוברסט קלאוס פיליפ מריה יוסטיניאן שֵנק גראף פון שטאופנברג (בגרמנית: Claus Philipp Maria Justinian Schenk Graf von Stauffenberg; ‏15 בנובמבר 1907 – 21 ביולי 1944) היה אריסטוקרט גרמני, קצין בוורמאכט, דמות המפתח בקשר העשרים ביולי נגד המשטר הנאצי בגרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

שטאופנברג נולד ביטינגן (עיירה בשוואביה, בין אולם לאאוגסבורג, בתקופה בה נולד הייתה שייכת לממלכת בוואריה) כבן שלישי מתוך ארבעה (הבן הרביעי היה אחיו התאום שנפטר יממה אחרי שנולד) לאחת המשפחות האצילות במדינת וירטמברג (כיום באדן-וירטמברג) שבדרום גרמניה. הוריו היו האובר-הופמארשלים האחרונים של ממלכת וירטמברג, אלפרד שנק גראף פון שטאופנברג וקרולין לבית פון אוקסרול-גילנבנד.
עם אבותיו נמנים מספר פרוסים מפורסמים, ובהם אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו. אחיו הבכור, ברטהולד, משפטן בוורמאכט, הוצא להורג על חלקו בניסיון ההפיכה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית וההתנגדות להיטלר

בשנת 1926 התגייס שטאופנברג לרגימנט המשפחתי בבמברג (ה"רִיטר אוּנְדְ קבאלרי רגימנט מס' 17" - רגימנט חיל פרשים מובחר), וב-1933 עם עלות אדולף היטלר לשלטון, מצא שטאופנברג עניין בהשקפות עולמה של המפלגה הנאצית. בעיקר מצאו חן בעיניו של שטאופנברג הפטריוט והשמרן רעיונות כמו העדפת הכפר על העיר הגדולה; מדיניות חוץ פטריוטית ושבירת חוזה ורסאי; מלחמה בשחיתות; קהיליית עם מאוחדת, ואף אלמנטים של גזע ואנטישמיות (אם כי מעדויות אחרות עולה שמעולם לא קיבל את תורת הגזע בשלמותה).
למרות זאת, לאחר ליל הבדולח בנובמבר 1938 הוא חש סלידה בעקבות הפשעים המאורגנים. ב-1939 עם כיבוש פולין התלהב שטאופנברג מניצחונותיו של היטלר, ואף הביע דעות אנטישמיות מובהקות, במכתב ששלח לאשתו כתב "התושבים כאן (בפולין) הם ערבוביה שלא תאמן, הרבה מאוד יהודים ובני תערובת - עם שמרגיש בנוח תחת המגלב בלבד. אלפי שבויי המלחמה יהיו טובים לחקלאות שלנו". רק עם תחילת מבצע ברברוסה, כשהבין שהיטלר לא מתכוון לעצור, ושהמלחמה לא תסתיים בניצחון, הגדיר את הנאצים כ"מחלת דֶבֶר" והביע רצון למגרם.
החלטתו של שטאופנברג לתמוך בהפיכה אנטי-נאצית גמלה בו סופית באביב 1942, בעקבות הניהול החובבני של המלחמה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית וההתנגדות להיטלר > הפציעה

למרות התנגדותו למהלכיה של גרמניה במלחמה, התקדם שטאופנברג במהירות בשירותו הצבאי. ב-1 בינואר 1937 קודם לדרגת האופטמן (סרן), והחזיק בדרגה זו במשך 6 השנים הבאות. הרגימנט שלו סופח לדיוויזיית הפאנצר השישית, והוא היה מעורב בכיבוש חבל הסודטים. בפרוץ המלחמה השתתף בקרבות בפולין, בצרפת ובברית המועצות, ולקראת סוף המערכה בצרפת ב-31 במאי 1940 זכה לעיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה.
ב-1 בינואר 1943 קודם שטאופנברג לדרגת אוברסט-לוטננט (סא"ל). המחאות שהביע בפומבי על הניהול הלקוי של המלחמה גרמו לפיקוד העליון להציב אותו רחוק מהם, והוא נשלח להיות קצין מבצעים בדיוויזיית הפאנצר העשירית.
ב-7 באפריל 1943, במערכה בצפון אפריקה. במהלך הפגזת מפציץ בריטי הוא נפצע קשה, ואיבד את עין שמאל, כף יד ימין, והאצבעות הרביעית והחמישית ביד שמאל (על כך התלוצץ ואמר: 'בקושי ידעתי מה לעשות קודם בכל אצבעותיי').
ביוגרפיה > קריירה צבאית וההתנגדות להיטלר > קשר העשרים ביולי

אחרי הפלישה לפולין ב-1939, החליט שטאופנברג להתנקש בהיטלר. לאחר שהחלים מפצעיו, הוא הוצב כקצין המטה של צבא התחלופה בבנדלר-שטראסה בברלין. אחד ממפקדיו שם, גנרל פרידריך אולבריכט, היה אחד מחברי המחתרת הפעילים. בארמיית העתודה הייתה להם הזדמנות חד-פעמית להפיכה צבאית, תוך הריגתו של היטלר ונטילת השלטון. הקושרים ביססו את תוכניתם על תוכנית סודית שאישר היטלר בשם "מבצע ולקיריה", בה על ארמיית העתודה לתפוס את השלטון בברלין, במקרה של הפיכה. תוכנית הכיסוי הייתה אמצעי מנע נגד השתלטות עובדי הכפייה על ברלין.
חלקו המקורי של שטאופנברג בקשר היה להורות מן המפקדה על מעצר קצינים בכירים ביחידות הוורמאכט ובארגונים הפוליטיים של הרייך, אך מאחר שהיה היחיד מבין הקושרים שהיה בעל גישה להיטלר בתדרוכיו היומיים, הסכים שטאופנברג (בעל שלוש האצבעות בלבד) לבצע את ההתנקשות בעצמו.
ההתנקשות התרחשה ב-20 ביולי 1944 ב"מאורת הזאב" בפרוסיה המזרחית. שטאופנברג הניח מתחת לשולחן התדרוכים תיק ממולכד בעל מנגנון השהיה פשוט, שנתן לו בין 10 ל-15 דקות להסתלק מהמבנה. שטאופנברג שם רק חצי מחומר הנפץ שהבריח לתוך התיק, וזאת אחת הסיבות להישרדותו של היטלר. לאחר שראה את הפיצוץ ממרחק, השתכנע שטאופנברג שהיטלר נהרג, ויצא מהמחנה במהירות עם עוזרו, סגן ורנר פון האפטן. הם טסו בחזרה לברלין, אך במהלך הטיסה יצאה הוראה ממפקדתו של היטלר, ששרד את ההתנקשות, ליירטם. ההוראה נחתה על שולחנו של קושר אחר, פרידריך גאורגי, וכך הגיע המטוס בבטחה לברלין.
לאחר שכבר הפעילו את 'מבצע ולקיריה', נוצר קשר בין נאמני היטלר בברלין למפקדתו, ונודע בברלין שהוא עודו בחיים. תחנות הרדיו שהיו בשליטת היטלר שידרו את החדשות כי היטלר עודו בחיים. זמן קצר לאחר מכן נעצרו הקושרים.
ביוגרפיה > הוצאתו להורג

הגנרל פרידריך פרום, מפקד ארמיית העתודה, ביקש להציג עצמו כמדכא ההתקוממות, למרות שמפקדת הקשר הייתה תחת פיקודו. בשל כך דן את המעורבים למוות, ובהם את שטאופנברג, אולבריכט, פון האפטן, וקצין נוסף בשם קירנהיים. הם הוצאו להורג בכיתת יורים עוד באותו ערב בחצר בנדלרבלוק, לאור פנסי מכונית צבאית. מילותיו האחרונות של שטאופנברג היו "תחי גרמניה הקדושה שלנו!" (המעשה לא הועיל לפרום, והוא הוצא להורג זמן קצר לאחר מכן). בהוראת הימלר, הוצאו גופות הקושרים מקברם הזמני ונשרפו. אפרם פוזר במרבד טיהור השפכים של ברלין.