מטרד לציבור
סקירת הדין > הזכות לתבוע בעוולת מטרד לציבור > 2. אדם שסבל על ידי כך נזק ממון

סוג התובענה השני שמוזכר בסעיף הוא תובענה שיכול להגיש אדם פרטי שסבל 'נזק ממון' בשל המטרד. הקושי בהבנת אפשרות הגשת תובענה מסוג זה טמון בפירוש המונח 'נזק ממון'. אין בהירות בשאלה האם יש להבין את המונח כפי שהביטוי 'נזק ממון' מוגדר בסעיף ההגדרות של פקודת הנזיקין, או שמא יש לאמץ את התנאי הקיים במשפט המקובל בעניין תובענת יחיד על מטרד לציבור. בפסיקה ובספרות ניתן למצוא שלוש גישות מרכזיות ביחס להבנת המונח.
הגישה הראשונה גורסת כי יש להבין את המונח נזק ממון כפי שהוא מוגדר בסעיף 2 לפקודת הנזיקין, סעיף ההגדרות של הפקודה: "נזק ממון – הפסד או הוצאה ממשיים הניתנים לשומה בכסף ואפשר למסור עליהם פרטים". לפי גישה זו, על מנת שפרט יוכל להגיש תובענה, עליו להראות כי נגרמו לו 'הפסד או הוצאה ממשיים', כלומר, נזק גשמי שאינו נזק של אי-נוחות גרידא. כל אדם שסבל נזק שניתן להערכה כספית יוכל להגיש תובענה, אפילו אם הוא אחד מני רבים שסבלו נזק דומה. אדם שסבל נזק שאינו ממוני, אפילו הוא ייחודי לאותו אדם, לא יוכל להגיש תובענה. נראה שגישה זו, אשר זכתה לתמיכתו של פרופ' טדסקי, היא גם הגישה המקובלת ביותר בפסיקה. באחד מפסקי הדין המרכזיים בהם נדרש בית המשפט העליון לסוגיית "נזק ממון" (פסק הדין תעשיית שעם "דוד" אחים מוברמן ושות' בע"מ נ' אלרועי), אף שהשופטים חלקו ביחס למובנו של המונח "נזק מיוחד" המצוי במשפט המקובל בהקשר זה, הם היו תמימי דעים בכך שיש לפרש את הדרישה ל"נזק ממון" כמחייבת את קיומו של נזק גשמי. כך, ניתן למצוא פסקי-דין שונים של בתי משפט מחוזיים, חלקם אף מהעשור האחרון, שהלכו בעקבות פירוש זה (לדוגמה, דעת הרוב בפסק הדין מועצה מקומית דלית אל כרמל נ' חלבי).
הגישה השנייה טוענת כי ראוי להבין את המושג נזק ממון בעוולת מטרד לציבור בצורה המשקפת את התנאי להגשת תובענת יחיד על מטרד לציבור במשפט האנגלו-אמריקאי. לפי גישה זו, ההגדרה של "נזק ממון" שבסעיף 2 לפקודה היא תרגום והגדרה לא ממצים של המונח "Special Damage" (נזק מיוחד), שמקורו במשפט האנגלי. במשפט האנגלי עצמו, ניתן למצוא למונח "נזק מיוחד" מספר משמעויות שונות, כאשר לא זו בלבד שהמשמעות הגלומה בסעיף 2 ('נזק ממון') היא רק אחת מבין המשמעויות הללו, אלא שהיא גם אינה קולעת למשמעות הספציפית שהתפתחה בהלכה האנגלו-אמריקאית לגבי זכות התביעה של יחיד בגין מטרד לציבור. משמעות הדרישה לנזק מיוחד שהתפתחה במשפט האנגלי, היא לנזק מסוג כלשהו המיוחד לתובע. כלומר, הסכנה צריכה להתממש בדמות גרימתו של נזק, ואותו הנזק צריך להיות שונה ונוסף על הנזק שנגרם לכלל הציבור. כלל זה, המגביל במידה רבה את האפשרות להגשת תובענה של יחיד, נשען על תפיסה לפיה תיקון נזק הנגרם לכלל הציבור ראוי שייעשה על ידי הנציגים הממונים של הציבור, והוא גם נועד למנוע ריבוי תביעות כנגד גורם המטרד בשל נזקים ציבוריים שעבור כל יחיד הם קלים יחסית. הדגש בדרישה, לפי פירוש זה, הוא השוואתי. על הנזק להיות שונה מהנזק שנגרם לכלל הציבור. לדעת המצדדים בגישה זו, הבנת המושג "נזק מיוחד" בהתאם למשמעותו הייחודית בהקשר של מטרד לציבור תקלע בצורה טובה יותר לכוונתו של מחוקק פקודת הנזיקין. התומך העיקרי בגישה זו הוא פרופ' אנגלרד, בספרו דיני הנזיקין (1976), ונראה שדעתו אף נתקבלה על ידי השופט זוסמן בפסק הדין בלומנשטיין נ' המועצה המקומית בת-ים, בו קבע: "נזק ממון, היינו נזק מיוחד לו, להבדיל מהנזק הכללי שבפגיעה בציבור".
הגישה השלישית משלבת בין הדרישות של שתי הגישות הקודמות. לגישה זו, יש צורך בהתמלאות שני התנאים שצוינו לעיל כדי שאדם פרטי יוכל לתבוע במטרד לציבור. הסברה העומדת ביסוד גישה זו היא, שלא ניתן להתעלם מההגדרה המפורשת של הפקודה לנזק ממון ויש לדרוש את קיומו של נזק גשמי, אך בנוסף על כך יש לצקת לתוך המונח, כשהוא מובא בהקשר המסוים של עוולת מטרד לציבור, גם את משמעות ההגדרה מהמשפט האנגלי בהקשר זה, ולדרוש גם את קיומו של נזק מיוחד מהבחינה ההשוואתית. גם עמדה משלבת זו זכתה לביטוי בפסיקה, ונראה שבאה כניסיון ליישב בין שני הפירושים השונים שנקשרו למונח "נזק ממון". כך, לדוגמה, בפסק הדין בעניין ברברה נ' כורי ציטט השופט את דברי השופט זוסמן בפסק הדין בלומנשטיין בעניין הדרישה לנזק מיוחד מהבחינה ההשוואתית, אך המשיך ופירש את המונח גם לפי הדרישה הגשמית שבסעיף 2 לפקודה. נראה שעמדה משלבת זו מקובלת גם על דעת פרופ' קרצ'מר.