stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התקופה הפרה-קולומביאנית
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הצפונית > התקופה הפוסט-קלאסית > בלאקפוט

בלאקפוט הוא שם קיבוצי לשלוש אומות ראשונות בססקצ'ואן, באלברטה ובבריטיש קולומביה שבקנדה, ולשבט אינדיאני במונטנה שבארצות הברית.
העמים המרכיבים את הבלאקפוט היו מבחינה היסטורית עמים שחיו על ציד ביזונים ודיג דגי טרוטה, והתגוררו בחלקים גדולים בצפון המישורים הגדולים, במיוחד בערבות הצחיחות למחצה שבאזורים אלו.
אף על פי שאכלו בעיקר בשר, ניזונו בני בלקפוט גם מזונות צמחיים, והשתמשו באופן נרחב בחומרים מהצומח, מהם הכינו תרופות לבני אדם ולסוסים, ייצרו צבעים ובשמים, וכן השתמשו בצמחים לייצור של נשק ומבנים. בני בלאקפוט ניצלו 185 מינים של צמחים לשימושיהם השונים.
ישנם ממצאים לקיומה של תרבות הבלאקפוט החל מסביבות שנת 1400.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הצפונית > התקופה הפוסט-קלאסית > נאוואחו

נאוואחו הוא שמו של עם של ילידי אמריקה אשר התקיימו בעבר כאומה ריבונית. בניו קוראים לעצמם Diné, שמשמעו בשפתם "עם". קבוצה זו לא הופיעה בצורה משמעותית באזור דרום-מערב ארצות הברית של היום עד תחילת המאה ה-16. באמצע המאה ה-16, החלו לפתח עם תרבויות שכנות סחר חליפין של תירס וכותנה ארוגה בעבור מוצרים כגון בשר ביזון, עורות, וחומרים לכלי אבן.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הצפונית > התקופה הפוסט-קלאסית > בני אלגונקין

בני אלגונקין (אנ') הוא שם כולל לקבוצה של למעלה ממאה שבטים שחיו בקנדה שדיברו בשפות דומות וחלקו מאפייני תרבות מסוימים.
בני שבטים אלו התיישבו בהדרגה מצפון לנהר סנט לורנס והאגמים הגדולים, במהלך המאות ה-13 וה-16.
המבנה החברתי של בני אלגונקין היה מפותח, וכלל מושגים דתיים וטקסיים מורכבים ומתוחכמים. כך למשל, היה לבני אלגונקין ארגון פולחני סודי למחצה, שעסק ברפואה רוחנית.
על אף מורכבות תרבותם, מבחינה ארגונית ופוליטית מעולם לא התפתחו האלגונקין מעבר לרמה שבטית מצומצמת, ומשום כך נוצחו פעמים רבות על ידי שבטים מפותחים ומאורגנים יותר שחיו באזור זה.
כלכלתם של שבטי הדרום נטתה להיות חקלאית, ואילו שבטי הצפון עסקו בצייד ובדייג בלבד.
עד היום, מקורם של הרבה שמות גאוגרפיים בארה”ב ובקנדה הוא בשפתם של בני אלגונקין.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפרה-קלאסית

התקופה הפרה-קלאסית, המוכרת גם בתור "התקופה המעצבת", מתוארכת לרוב לטווח השנים בין 2000 לפני הספירה לבין 250 לספירה.
תקופה זו מסמנת את תחילתה של החקלאות המאורגנת, והתקדמות ביכולות הבנייה והכנת הכלים הקרמיים. במקביל, חלק מהמערכות הפוליטיות הפכו למתוחכמות מספיק בשביל להגביר את היקף ההשפעה של בעלי השררה מעבר למתכונת שבטית, כאשר החוקרים מסכימים שהתפקידים הפוליטיים הבכירים היו קשורים בשלב זה להנהגה הרוחנית. עלייה בהיקף האוכלוסייה בזכות החקלאות הובילה לתחרות על משאבים, מה שהפך את היכולות של המנהיגים לארגן מיזמי חקלאות משותפים לקריטיים. אותן מערכות לשיתוף פעולה אשר שימשו ביום-יום לחקלאות, יכלו לשמש בעת הצורך גם לצורכי צבא. בסביבות שנת 500 לפני הספירה מתחיל תיעוד בכתב של ההיסטוריה אצל כמה מהתרבויות.
בתקופה זו מתרחשת פריחתן של תרבויות האולמקים והזפוטק סמוך למפרץ מקסיקו, ותחילת התפתחותן של תרבויות המאיה והמישטקים אשר תהפוכנה לדומיננטיות יותר בתקופות הבאות.
בחלק המוקדם של תקופה זו, התקופה פרה-אולמקית, ישנן עדויות חומריות לשימוש המוקדם ביותר במשקאות קקאו, ככל הנראה כבר מסביבות שנת 1900 לפני הספירה.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפרה-קלאסית > אולמקים

האולמקים היו אומה קדומה שהתקיימה במרכז אמריקה מסביבות 1500 לפנה"ס עד לשנת 400 לפנה"ס. האולמקים חיו באזור השפלה הטרופית של דרום-מרכז מקסיקו של העת המודרנית, בעיקר באזורים שמהווים היום את מדינת וראקרוס ומדינת טבסקו במצר היבשה טהואנטפק (Tehuantepec). השפעתם התרבותית הייתה נרחבת יותר, ויצירות אמנות של האולמקים נמצאו אפילו באל סלוודור. ממצאים שונים רומזים על כך שלאליטת האולמקים הייתה גישה לרשת מסחר נרחבת במרכז אמריקה. נראה שהגנו על המסחר על ידי מערכת צבאית כלשהי.
כנראה היו האולמקים אלה שהמציאו את הטלאצ'טלי, משחקי הכדור הקדומים באמריקה המרכזית, הנפוצים בתרבויות שונות של האזור, ושימשו למטרות בידור ודת – ניתן לקבוע בוודאות שהם הראשונים שתיעדו משחקים כאלה.
עד סביבות שנת 400 לפנה"ס, ננטשו מסיבה לא ידועה כל הערים המרכזיות שלהם, אם כי החשיבות של מערכת הטקסים המורכבת שלהם כנראה המשיכה להתקיים גם לאחר התמוטטות תרבותם ומדינתם של האולמקים. כמה מאות שנים לאחר שהם נטשו את הערים העיקריות שלהם, הגיעו תרבויות אחרות כדי לרשת את מקומם, ולהתבסס באדמותיהם.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפרה-קלאסית > תרבות זפוטק של התקופה הפרה-קלאסית

התרבות הזפוטקית הייתה תרבות שפרחה באזור עמק אואחאקה שבאזור מקסיקו של העת המודרנית. עדויות ארכאולוגיות מראות כי התרבות שלהם הייתה נוכחת באזור זה לפחות 2,400 שנה לפני זמננו. בני התרבות הזפוטקית בנו בתקופה זו כמה יישובים, ביניהם העיר סן חוזה מוגוטה (אנ') שהייתה היישוב הגדול ביותר שנמצא, נכון לשנת 2007, וכנראה גם החשוב ביותר, בשלבים מסוימים של התקופה הפרה-קלאסית. במשך תקופה ממושכת, שנמשכה באמצע המילניום שלפני הספירה, איבדו יישובי התרבות הזפוטקית את מרבית התושבים שלהם מסיבה לא ברורה. במאות השנים שלאחר מכן, התאוששה בהדרגה התרבות הזפוטקית, והחלה להשתלט על שטחים אשר מחוץ לעמק האואחאקה, שכן בשלב הזה אף אחת מהתרבויות הסמוכות לא יכלו להתמודד עם העוצמה הפוליטית והצבאית של תרבויות העמק.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הקלאסית

התקופה הקלאסית מתוארכת לרוב סביב השנים 250–900 לספירה, והתאפיינה בהופעתן של חברות עירוניות בכל רחבי אמריקה המרכזית, כשגולת הכותרת היא טאוטיווקאן. התרבות הזפוטקית הקימו את המצודה של מונטה אלבאן ששלטה על אזור רחב בעמק אואחאקה. מרכזים תרבותיים ורוחניים קמו באזורים רבים, כשאת חוד החנית התרבותי הובילו בתקופה זו בני המאיה. התרבויות המובילות של האזור כבר פיתחו בשלב זה מסורות מיתולוגיות המתארות את מעברן ממתכונת שבטית לממלכה ממוסדת. תרבויות אלו שגשגו לאורך מאות שנים.
כאשר הגיעה שנת 900, רוב המרכזים התרבותיים הגדולים כבר היו נטושים. ישנן תאוריות שונות המנסות להסביר את ההתמוטטות חברתית, אך אף אחת מהן לא מצליחה להסביר את הסיפור כולו. רוב ההשערות מתמקדים בשילוב של חוסר היציבות חברתי-פוליטי סביב פערים חברתיים בין האליטות להמונים, לבין שינויי אקלים, ודלדול משאבים עקב ריבוי היתר.
חלק מהאזורים מצליחים לחזור ולשגשג לתקופה מסוימת, אך כולן חוות משבר חברתי-פוליטי עמוק שנמשך דורות רבים.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הקלאסית > התרבות הזפוטקית של התקופה הקלאסית

מהתקופה הקלאסית נשמרו עדויות רבות המעידות על התפתחות מרשימה בתחומים כמו עיור, דת, אדריכלות של מקדשים, חקלאות, דרכי מסחר, לוח שנה וכתב. בתקופה זו הגיע גודלה של העיר המרכזית של התרבות הזפוטקית - מונטה אלבאן - ל-6.5 קמ"ר והיא מנתה, על פי הערכות שונות, 30,000 תושבים, ועל פי הערכות מסוימות בשלב מסוים הייתה העיר הגדולה ביותר ברמות של דרום מקסיקו. הזפוטקים התפשטו לשטחים הרחוקים בהרבה מעבר לעמק אואחאקה. דבר זה בא לידי ביטוי, למשל, בשינויים בקרמיקה שנראים באזורים שמעבר לעמק. הקרמיקה הייחודית לאזורים אלו הוחלפה בקרמיקה של הזפוטקים.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הקלאסית > טאוטיווקאן

טֵאוֹטִיװַאקַאן הייתה העיר הגדולה ביותר שהתקיימה ביבשת אמריקה טרם עידן הקולוניאליזם. בשל מרכזיותה ומורכבותה, נהוג לכנות בשם טאוטיהואקן אף את הציוויליזציה והמבנים התרבותיים המתייחסים לעיר. התרבות והאדריכלות בעיר הושפעו מאולמק, שנחשבת לציוויליזציית האם באמריקה התיכונה. המבנים הראשונים בעיר הוקמו בשנת 200 לפנה"ס, והפירמידה הגדולה ביותר בה, המכונה פירמידת השמש, הושלמה בשנת 100 לספירה.
העיר הגיעה לשיא עוצמתה בשנים 150–450 לספירה, כששימשה כמרכזה של תרבות מפותחת, אשר השפעתה התפשטה לאזורים נרחבים באמריקה התיכונה. בשיאה השתרעה העיר על פני 30 קמ"ר, והתגוררו בה כ-150,000, ואולי אף כ-250,000 איש. ברבעים שונים בעיר התגוררו אנשים מכל רחבי האזור שהושפע מתרבות טאוטיהואקן. העיר נעדרה ביצורים ומתקנים צבאיים. טבע היחסים הכלכליים והפוליטיים בין טאוטיווקאן למרכזי המאיה הסמוכים עדיין לא הובן כהלכה - הוכח מעל לכל ספק שהיו קשרים בין שתי הישויות ושהשפעות טאוטיהואקניות הורגשו במרכזי המאיה אפילו שנים רבות לאחר שקיעת העיר, אך חוקרים רבים מתפלמסים אודות טיב היחסים, והשערותיהם נעות החל משליטה ישירה ואפילו צבאית וכלה באימוץ השפעות מרצון, כחלק מתהליך רצוני, סלקטיבי והדדי של "דיפוזיה תרבותית".
העיר הייתה מרכז תעשייה, ביתם של כדרים רבים, יהלומנים ואומנים, ונודעה במוצרי האומנות העשויים בזלת שחורה. עדויות מספרות על אצילי העיר שנסעו למחוזות רחוקים באזור, השוכנים לדוגמה בהונדורס המודרנית, ואולי אף כבשו חלקים מהם. אחת העדויות, מספרת על אדם שכינויו "ינשוף זורק חנית", שכנראה היה שליט העיר ומשל בה כ-60 שנה, ואשר מינה את קרוביו לשליטי ערים בגואטמלה.
במאה ה-6 שקעה העיר בהדרגה. ייתכן שקרה הדבר בשל התקוממויות פנימיות, כמה שנים רצופות של בצורת, או בעקבות שילוב הגורמים.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הקלאסית > תרבות המאיה של התקופה הקלאסית

תרבות המאיה הגיעה לשיאה בתקופה שבין המאה ה-3 והמאה ה-9 לספירה, אז הגיעה אוכלוסייתה לכ-14,000,000 נפשות. בני המאיה התגוררו במספר רב של ממלכות קטנות, שלכל אחת מהן עיר מרכזית, שהיוותה את מרכז הממשל והפולחן. אחת הערים המוכרות שהותירו אחריהם בני המאיה הייתה צ'יצ'ן איצה. תרומה גדולה להתפתחות האימפריה הייתה הידע שנצבר בתחום ניצול מקורות המים לצורכי חקלאות ולגידול מבחר רב של צמחים - כשהבולט בהם הוא התירס, וכן המאמץ לבניית מערכת מסחר ענפה ודרכים יבשתיות בין מרכזי יישוב מרוחקים. קצב הבנייה וההתפשטות של המאיה הואט ואף נעצר במאה ה-9, והממלכות הגיעו לקיצן זמן לא רב לאחר מכן - במהלך המאה ה-10. ההשערה המקובלת בימינו היא שהתמוטטותה של התרבות נבעה מרצף של שנות בצורת שגרמה להתקוממות של התושבים כנגד מעמד הכוהנים, ולאחר שנפל המעמד השליט ובעל הידע, לא הצליחו בני המאיה להמשיך ולכונן תרבות משוכללת.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפוסט-קלאסית

התקופה הפוסט-קלאסית מתוארכת לרוב מסביבות שנת 900, ועד להגעת המשלחות האירופאיות לאמריקה.
בתקופה זו משתכללות מאוד המערכות הפוליטיות מבחינת הפן המסחרי, ובריתות פוליטיות לחיזוק הדדי הפכו נפוצות. נבנו בתים גדולים ומרשימים למעמד הגבוה, ועם עליית הפופולריות והאיכות של יצירות אומנות, סוחרים ואומנים רבים חיפשו את החומרים הנדירים והאקזוטים ביותר כדי שיוכלו להעניק את המתנות המרשימות ביותר ולחזק את מעמדם החברתי, והחלה אופנה חוצת-תרבויות של סחר חליפין בפריטים נדירים שחצו בדרך זו את חלק זה של היבשת.
לאחר נפילתה של טולה, עיר טולטקית ששלטה במרכז מקסיקו מהמאה ה-9 עד למאה ה-13, עברו העמים האצטקים דרומה לאגם טשקוקו. עם הזמן, התחזקו עד שיכלו להשפיע על מאזן הכוחות באזור, וכהכרה במעמדם זכו לברית נישואים מלכותית עם משפחה טולטקית מפוארת, והפכו בהדרגה לשליטים לגיטימיים עבור תרבויות רבות. באמצע המאה ה-15, המשיקה, החזקים ביותר מבין שבעת העמים האצטקים המקוריים, איגדו את יריביהם לשעבר לאימפריה האצטקית ויחד הם כבשו שטחים נרחבים באמריקה המרכזית.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפוסט-קלאסית > תרבות טולטק

לקראת סוף התקופת הקלאסית, בין המאות ה-6 ל-8 לספירה, החלו התרבויות המסו-אמריקאיות לדעוך מסיבות לא ברורות. במקומן עלתה בהדרגה תרבות טולטק (אנ') אשר שלטו באזור נרחב במרכז מקסיקו, שמרכזו בעיר טולה, בתחילת התקופה הפוסט-קלאסית (900–1168). הטולטק ייסדו תרבות כה משגשגת, שכאשר פלשו האצטקים לאזור במאה ה-15, הם ראו בטולטקים עם בעל חכמה, ואפילו ראו בהם את האבות הרוחניים שלהם. מסיבה זו, דאגו האצטקים לתעד את ההיסטוריה והתרבות הטולטקית. תיעוד זה, אשר שופע גם בנראטיבים פוליטיים ומיתולוגיים של האצטקים, זכה לפרשנויות ומחלוקות שונות בניסיון לקבוע איפה עובר הגבול בין מציאות היסטורית לתיאור דמיוני על תרבותם וההיסטוריה של הטולטקים.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפוסט-קלאסית > המישטקים

המישטקים (אנ') היו אחת התרבויות החשובות של מרכז אמריקה בתקופה הפוסט-קלאסית, והם הותירו אחריהם מבנים רבים ומרשימים, ביניהם הבירה העתיקה טילנטונגו, וכן, צמיחת בנייה מרשימה בעיר העתיקה מונטה אלבאן, שהייתה שייכת בתקופות קדומות לבני הזפוטק, עד שהמישטקים השתלטו על חלקים משטחם במאה ה-13. נראה שעבודות אומנות של אומנים מישטקים באבן, עץ ומתכת, זכו להערכה רבה בקרב התרבויות השכנות. לקראת סוף התקופה הפוסט-קלאסית, האצטקים השתלטו על אזורים רחבים של מרכז אמריקה, וערים מישטקיות שנכבשו נאלצו לשלם להם מס.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפוסט-קלאסית > תרבות המאיה של התקופה הפוסט-קלאסית

למרות נטישת הערים הגדולות של התרבות מהתקופה הקלאסית, עדיין הייתה לבני המאיה דריסת רגל תרבותית גם בתקופה הפוסט-קלאסית, גם אם הייתה נוכחותם משמעותית פחות מאשר בתקופות הקודמות. למשך שנים רבות לא היה לבני המאיה מרכז תרבותי-חברתי גדול ומשגשג, עד לעלייתה של העיר מיאפאן (אנ'), שהיוותה את מרכז התרבות של התקופה הפוסט-קלאסית, וסביבה קמו יישובים נוספים שיצרו יחד רשת מסחר. להתיישבות בני המאיה של התקופה הזו מאפיינים שונים מאשר בתקופות קודמות, כך למשל, בעקבות הפיכת המלחמות לנפוצות יותר באזור, יישובים עתיקים אשר היו ממוקמים במקומות חשופים הועברו אל מקומות מוגנים יותר. בהדרגה, נוסדו באזור נרחב - מגבעות גואטמלה ועם חצי האי יוקטן - כמה ישויות מדיניות שונות השייכות לתרבות המאיה, ונראה שעל כולן יחד שלטה מועצה של מנהיגים. במאה ה-15 סבל אזור זה מתקופה ממושכת של מלחמות, מחלות ואסונות, מה שהביא לנטישת מיאפאן בשנת 1448, לאחר סדרה של בעיות פוליטיות וחברתיות. למרות העדרה של עיר מרכזית, דיווחו הספרדים הראשונים שחקרו את האזור בתחילת המאה ה-16 על ערי חוף עשירות ועל שווקים משגשגים.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפוסט-קלאסית > פורפצ'ה

בני הפורפצ'ה (אנ'), שהקימו בתחילת המאה ה-14 את מדינת טרסקן (אנ'), הפכו לאחד הכוחות המשמעותיים באמריקה המרכזית של התקופה הפוסט-קלאסית. המדינה נוסדה כשותפות בין ישויות שבטיות שונות, שבהדרגה התאחדו והפכו לבעלי גרעין שליטה ריכוזי ראשי.
האצטקים היו היריבים הקבועים של טרסקן, שמנעה את התפשטות האימפריה שלהם לצפון-מערב. הם תחזקו באופן קבוע את הגבול עם האצטקים, וייתכן שהיו למעשה המדינה הטריטוריאלית הראשונה של מרכז אמריקה. מדינת טרסקן שמרה על עליונות צבאית על האימפריה האצטקית בזכות תפעול של צבא סדיר של 10,000 לוחמים, וכן בזכות שימוש מתקדם, ביחס לסביבה, במתכות ליצירת כלי נשק איכותיים יותר. במקרים מסוימים אפילו כבשו בני הפורפצ'ה שטחים מהאימפריה האצטקית. שימוש ייחודי במתכות אפיין את בני הפורפצ'ה גם בהכנת כלים ותכשיטים, ונוצר, ככל הנראה, בעקבות הבידוד היחסי שלהם מהסביבה.
מדינת טרסקן איבדה את עצמאותה לספרדים בשנת 1530. לפני הכיבוש הספרדי הייתה טרסקן המדינה השנייה בגודלה באמריקה המרכזית.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה המרכזית > התקופה הפוסט-קלאסית > אצטקים

האצטקים שלטו במאה ה-15 וראשית המאה ה-16 בעמק מקסיקו. נראה שנדדו אל אזור מרכז אמריקה בסביבות המאה ה-10, ולאחר התקלויות שונות עם התרבויות המקומיות, נדדו אל אזור אגם טשקוקו הרדוד, שם בנו את עיר בירתם טנוצ'טיטלאן על אי שבלב האגם. עיר זו תהפוך, בהמשך, למקסיקו סיטי. בהדרגה צברה התרבות האצטקית עוצמה ומעמד, והפכה מתרבות נשלטת אשר בניה משרתים בצבאן של תרבויות אחרות, לתרבות שולטת, ששלטה בתחילה על בסיס של כמה ערים סמוכות, ובעזרת מסע כיבושים מוצלח הרחיבו בהדרגה את שליטתם והשפעתם על הערים והתרבויות שסבבו אותם. המשך ההיסטוריה של האצטקים רווי בכיבושים של שטחים נוספים (בין השאר שטחים של הזפוטקים והמישטקים), הקרבת השבויים כקורבנות לאלים האצטקים, איסוף מיסים ומנחות של העמים הכבושים, ודיכוי מרידותיהם.
החברה האצטקית הייתה מחולקת לשני מעמדות עיקריים. במעמד הנמוך היו ה-Macehualli (העם), הם אלה שעסקו בחקלאות ובמלאכה, שרתו בצבא ושילמו מיסים. רוב האצטקים עסקו בחקלאות מפותחת שעשתה שימוש במערכות השקיה נרחבות.
המעמד השליט העליון, ה-Pilli (האצולה), היו בדרגות הגבוהות של המנהל הציבורי ומילאו את תפקידי הכהונה. בנוסף, היו ה-Tlacotin, שבויי מלחמה ועבדים.
בירתם טנוצ'טיטלאן הייתה, על פי הערכות שונות, בעלת אוכלוסייה של בין 200 אלף ל-300 אלף איש, והייתה אחת הערים הגדולות ביותר בעולם באותה תקופה.
כשהגיעו הספרדים לשטחם של האצטקים בשנת 1520, חברו הספרדים לכמה מהעמים האינדיאנים שהיו כבושים על ידי האצטקים, כדי למוטט את האימפריה האצטקית.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו

ארכאולוגים שמתמחים באזור זה מחלקים באופן מסורתי את ההתפתחות התרבותית של התרבויות הפרואניות ל-12 תקופות. המונח "תקופה" מציין מסגרת זמן בה סגנונות קרמיקה ואמנות עצמאיים היו נפוצים ברחבי האזור. המונח "אופק" מגדיר, לעומת זאת, תקופות בהן הצליחו מסורות תרבותיות ספציפיות לאחד את האזור כולו. התקופה הפרה-קרמית (עד שנת 1800 לפני ספירת הנוצרים ומחולקת ל-5 תקופות) היא התקופה שקדמה להמצאת כלי חרס באזור. היא נמשכה מהגעתם הראשונה של בני אדם לדרום אמריקה, מועד שבדיון במחקר, ועד השימוש הראשון בכלי קרמיקה. בתקופה הראשונית (1800 - 900 לפני ספירת הנוצרים) הופיעו לראשונה כלי חרס. אתרים חדשים הופיעו לאורך עמקי החוף, המנצלים את הנהרות לעיבוד.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > התקופה המעצבת

התקופה המעצבת, או תקופת האופק המוקדמת, היא התקופה ה-7 מתוך ה-12. תקופה זו מתמקדת בעיקר, מבחינה ארכאולוגית, בחשיבות של התפשטותם התרבותית והאומנותית של בני הצ'אווין, ומתוארכת לרוב בשנים 200–900 שלפני ספירת הנוצרים.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > התקופה המעצבת > צ'אווין

צ'אווין הייתה תרבות, שהתקיימה לחופי האוקיינוס השקט ומורדותיו המערביים של רכס הרי האנדים, בשטח הנמצא במדינת פרו המודרנית. בני הצ'אווין, שהתקיימו בין השנים 1000 ל-300 לפני הספירה לערך, הניחו את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות המאוחרות בהרי האנדים. העיר צ'אווין דה ואנטאר הוקמה במרכז הרכס המרכזי שבהרי האנדים כמרכז דתי-פולחני וחיו בה כ-3,000 איש.
בני הצ'אווין התפרנסו מקדרות, אריגה ואף בניית כלים ועבודות ממתכות שונות. תחום המטלורגיה התפתח מאוד בתקופתם. תזונתם של בני הצ'אווין התבססה על חקלאות (בעיקר תירס, דלעת ושעועית) ועל ציד של אלפקות, למות וחזירי ים. בני הצ'אווין לא האמינו בכלי נשק, אך הודות לדתם המיוחדת והשפעתם התרבותית הרבה על העמים שסביב, לא סבלו מיריבות כלשהי בינם לבין מי מהעמים השכנים. לא מוכרת שום צורת כתב שבה השתמשו בני הצ'אווין.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > התקופה המעצבת > פראקאס

תרבות פראקאס (אנ'), שגשגה לאורך חופי האוקיינוס השקט של הרי אנדים המרכזיים, באזור בו נמצאת פרו המודרנית, בסביבות 600-150 לפנה"ס. ממצאים שהותירו אחריהם בני תרבות הפראקאס נותנים רמזים רבים לאורך החיים שלהם. נראה שבני הפראקאס עסקו בגידולי חקלאות של שעועית, תירס, פלפל אדום, בוטנים, ומניהוט. בנוסף, נראה שהיו בעלי מלאכה מוכשרים, שהפיקו אלות אבן איכותיות, סכינים אובסידיאניות, בקבוקים מדלעת, רעשנים, כלי חרס, שרשראות ועגילים, תכשיטי זהב לשיער ולפנים, אמצעי אוורור מנוצות ועוד.
בתרבות פראקאס בגדים שונים העידו על מעמדות ותפקידים שונים, ויצירות טקסטיל שונות שימשו למטרות דתיות, ונצבעו בצבעים טבעיים שהפיקו בני התרבות במגוון רחב של צבעים. יצירות טקסטיל מסוימות הגיעו לאורך של יותר מ-34 מטרים, מה שהעיד על מערכת מורכבת של שיתוף פעולה שנדרשה לחלק מהיצירות.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > ימי הביניים המוקדמים

השפעתה של תרבות הצ'אווין דועכת בהדרגה בסביבות שנת 200 לפנה"ס, המסמלת את תחילתם של ימי הביניים המוקדמים של האזור. תקופה זו מתאפיינת בצמיחתן של תרבויות חדשות רבות, כשהדומיננטיות שבהן הן תרבות הנסקה והמוצ'ה, ולצידן שלל תרבויות נבדלות. נהוג לסמן את שנת 600 לספירה כנקודת הציון לסיום התקופה.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > ימי הביניים המוקדמים > תרבות נסקה

תרבות נסקה (אנ') פרחה משנת 100 לפני הספירה ועד שנת 750 לספירה, ליד החוף הדרומי והצחיח של פרו של היום. תרבות נסקה פיתחו מגוון של אומנויות וטכנולוגיות כמו קרמיקה, טקסטיל, מערכות מרשימות של אמות מים תת-קרקעיות - אשר נכון לשנת 2009 עדיין פעילות - וגיאוגליפים - שהידועים בהם הם קווי נסקה - סדרה של צורות ענק גאומטריות או בדמות חיות, אשר הדרך היחידה לראות ציורים אלו במלואם היא מהאוויר. מטרת ציורים אלו אינה ברורה כלל, אך אחת ההשערות הפופולריות מציעה שכוונה בני הנסקה הייתה שמי שיראה את הציורים הללו יהיו האלים עצמם.
בסביבות שנת 500 לספירה החלה תרבות הנסקה להצטמצם, עד סביבות שנת 750 לספירה בה התרבות הפסיקה להשאיר אחריה עדויות. חלק מהממצאים עשויים לקשור את היעלמותה של התרבות עם תופעת אל ניניו חריפה במיוחד אשר גרמה לשיטפונות עזים וממושכים. בעקבות ראיות משלימות העלו החוקרים את האפשרות שייתכן ובני הנסקה החריפו את ההשפעות של שיטפונות אלה, בעקבות כריתה הולכת ומתרחבת של עצי הינבוט החיוור (אנ') כדי לפנות שטחים לחקלאות תירס וכותנה. עצים אלו ממלאים תפקיד ביותר במערכת האקולוגית של האזור, במיוחד שמירה על תוואי הנהר, ומניעת שחיקה רוחית. הסרה הדרגתית של העצים צפויה עשויה הייתה לגרום לחשיפת הסביבה לנזקים חמורים במיוחד כתוצאה מתופעות אל ניניו.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > ימי הביניים המוקדמים > תרבות מוצ'ה

תרבות מוצ'ה (אנ') שגשגה בצפון פרו בסביבות השנים 100–700 לספירה.
אף על פי שהנושא הזה נמצא במחלוקת, חוקרים רבים טוענים שהמוצ'ה לא היו מאורגנים פוליטית כאימפריה או כמדינה, אלא התנהלו כקבוצה של שלטונות אוטונומיים מבחינה פוליטית, אשר חולקים סממני תרבות משותפת, כמו איקונוגרפיה עשירה, מערכות השקיה מורכבות, וארכיטקטורה מונומנטלית ששרדה עד היום. נראה ששיתוף פעולה פוליטי בין הקבוצות השונות התקיים במקרים שונים, למשל, בארגון משותף של טקסים דתיים, בהתמודדות מול יריב חיצוני משותף, ובניסיון לנצל הזדמנויות שונות בצורה אפקטיבית יותר באמצעות שיתוף פעולה הדוק יותר. תרחישים אלו גרמו לכך שבהדרגה הלכו והתהדקו הקשרים החברתיים והכלכליים בין הקבוצות השונות, מה שגרם לעיתים לטשטוש הגבולות הפוליטיים בין הקבוצות האוטונומיות השונות.
ישנן מספר תאוריות באשר למה שגרם להתמוטטותו של המבנה הפוליטי של בני המוצ'ה, כאשר אחת הדעות המקובלות היא שההתמוטטות נגרמה בעקבות סדרה של תופעות טבע, כמו רעידות אדמה, בצורת, הצפות והצטברת חול. חוקרים מסוימים הדגישו את התפקיד המכריע של השינוי הסביבתי במפלתם. מחקרים על ליבות קרח שנקדחו מקרחונים באנדים חושפים אירועים אקלימיים בטווח השנים 536–594 לספירה - ייתכן שאל ניניו עוצמתי במיוחד - שהביאו ל-30 שנות גשם עז ואחריהן 30 שנות בצורת. אירועים אקלימים שכאלו היו עלולים לשבש את אורח החיים של המוּצ'ה ואף לנפץ את אמונתם בדתם, שהבטיחה מזג אוויר יציב באמצעות קורבנות.
עדויות אחרות מוכיחות כי אירועים אלה לא גרמו למותם הסופי של בני המוצ'ה, אשר השאירו אחריהם עדויות לפעילות פוליטית-תרבותית גם אחרי שנת 650 לספירה. התיישבויות מאוחרות אלו מאופיינות בביצורי הגנה. אמנם אין הוכחות לפלישה זרה (למשל, של בני הווארי), אך בניית הביצורים מעלה את האפשרות שבני המוצ'ה סבלו מתסיסה חברתית, אולי כתוצאה מהשינויים האקלימיים, שייתכן וגרמו לפלגים השונים להילחם ביניהם על השליטה במשאבים קיומיים שהפכו לנדירים יותר ויותר. חוקרים מסוימים מעלים את האפשרות שהתהפוכות הפוליטיות בקרב בני המוצ'ה היו כל כך משמעותיות לאורך המאה ה-8, עד שלמעשה הפכו, עם הדורות, בפועל, לתרבות שונה.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > תקופת האופק האמצעית

תקופה זו מאופיינת בשינויים אקלימיים וסביבתיים באזור האנדים, הנובעים ממחזורי הבצורת ותופעת אל ניניו. בתום ימי הביניים הראשונים התרבויות ששלטו באזור זה עברו תהליך התמוטטות קיצוני שהוביל לנדידת תרבויות. תהליכים אלו פינו מבחינה תרבותית ופוליטית את הבמה עבור תרבויות שעד אותו שלב היו בשוליים, וזו הייתה ההזדמנות שלהן לתפוס את מרכז הבמה. תקופה זו לרוב מתוארכת לשנים 600–1000 לספירה.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > תקופת האופק האמצעית > טיוואנאקו

טיוואנאקו הוא אתר ארכאולוגי חשוב במערב בוליביה, שבדרום אמריקה. העיר שימשה במהלך מרבית האלף הראשון לספירה בתור בירתה של מעצמה אזורית בלתי ידועה שקדמה לאינקה. תושבי האזור הקדומים התפרנסו מחקלאות בעל, והמקום התרחב לעיר גדולה בין המאה ה-3 והמאה ה-5 בזכות היכולת לעבד נחושת. החברה בעיר הייתה למעמדית, הופיע מעמד של בעלי מלאכה, והתושבים החלו לבנות מערכות השקיה ולעסוק בחקלאות שלחין.
בסביבות שנת 550 הייתה העיר לבירתה של אותה מעצמה בלתי ידועה. בשיא פריחתה, במאה ה-8, השתרעה העיר על פני שטח של 6 קמ"ר וכללה פירמידות, מקדשים ובתים מונומנטליים. המבנים נבנו מאבנים שחוברו ללא טיח. האבנים נחצבו, סותתו, קושטו והותאמו יחד ברמת דיוק ששום תרבות דרום אמריקאית אחרת, כולל האינקה שתחלוש על אזור זה בהמשך, לא השתוותה אליה. התגוררו בה בין 70,000 ל-125,000 תושבים, ובתחום השפעתה קמו ערים בנות ומושבות. האימפריה של תרבות הוארי החלה כמושבה של טיוואנאקו, ובהמשך הפכה לגורם פוליטי עצמאי.
טיוואנאקו ננטשה בערך בשנת 1000. הסיבה לנטישה אינה ידועה, אך רוב החוקרים סבורים כי גרמו לכך שנות בצורת אחדות. הבצורת גרמה לאגם טיטיקקה, שהיה אז גדול יותר, להתכווץ ולהתרחק מהעיר.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות > אמריקה הדרומית - אזור פרו > תקופת האופק האמצעית > תרבות וארי

תרבות וארי היא תרבות פרה-קולומביאנית חשובה שהתקיימה בין השנים 500–900 לספירה, וכנראה התרבות העירונית הראשונה באזור פרו של היום. בשיאה חלשה האימפריה של תרבות זו על רוב אזורי החוף והאזורים ההרריים של פרו.
מסקנות שונות עולות מין הממצאים שהותירו אחריהם בני התרבות, ביניהם סימנים למערכות שלטוניות-חברתיות-מעמדיות מורכבות וייחודיות, הפצת תרבותם במקומות אותם כבשו, והימצאות יתרונות טכנולוגיים של בני הוארי לעומת שכניהם, בעיקר בסלילת כבישים, בניית היישובים ובפיתוח החקלאות.
לאחר שקיעתם של המרכזים העירוניים של תרבות זו בין השנים 800–900 לספירה, תרבויות פרה-קולומביאניות מאוחרות יותר, ביניהן תרבות האינקה, הושפעו ממנה ושימרו את זכרה.