stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלדולאז

מראה האנזים אלדולאז
אלדולאז (באנגלית: Aldolase) הוא אנזים המקטלאז תגובה אלדולית הפוכה.
אלדולאז משתתף בתגובת הגליקוליזה. האנזים מבקע את פרוקטוז 1,6 ביספוספט (fructose 1,6-bisphosphate), המשמש לו כסובסטרט לשתי מולקולות בעלות 3 פחמנים. האחת גליצראלדהיד 3 פוספט (glyceraldehyde 3-phosphate) והשנייה דהידרוקסיאצטון פוספט (dihydroxyacetone phosphate).
בטבע קיימים שלושה סוגים של אנזימי אלדולאז שונים אשר מקודדים על ידי שלושה גנים שונים:
אלדולאז A - משועתק ברקמות עובריות ובריכוזים גבוהים בשרירי האדם הבוגר (באזורים אלו יש פעילות גבוה של גליקוליזה הדורשת אנזים זה).
אלדולאז B - איזואנזים של אלדולאז A. משועתק בכבד ובכליות בריכוז גבוה.
אלדולאז C - משועתק במוח וברקמות עיצביות שונות.
מנגנון

ביונקים האתר הפעיל של האנזים מכיל את חומצות האמינו ליזין וטירוזין (lysine ו-tyrosin). שייר הליזין מייצב את מצב המעבר בתגובה ואילו שייר הטירוזין משמש כבסיס המקבל פרוטון.
בחיידקים כתחליף לשייר הליזין מצויים באתר הפעיל יוני מגנזיום המייצבים את מצב המעבר.
שימושים ברפואה

אנזים האלדולאז מהווה מדד לתקינות הכבד ולפעילות תקינה של השרירים. במידה ומוצאים רמות גבוהות מהרגיל של האנזים אלדולאז בדם, ניתן להניח כי פעילות הכבד או השרירים לא תקינה.
ראו גם

גליקוליזה
גלוקונאוגנזה
אלכסנדר ראמזי

אלכסנדר ראמזי (באנגלית: Alexander Ramsey;‏ 8 בספטמבר 1815 – 22 באפריל 1903) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן מטעם המפלגה הוויגית ומטעם המפלגה הרפובליקנית במגוון של תפקידים החל משנות ה-40 ועד שנות ה-80 של המאה ה-19.
ראשית חייו

אלכסנדר ראמזי נולד בהאמלסטאון שבפנסילבניה ב-8 בספטמבר 1815. הוא היה הבכור מבין חמשת ילדיהם של תומאס ראמזי ושל אליזבת קלקר. אביו היה נפח שהתאבד בגיל 42, לאחר שפשט את הרגל ב-1826 בעקבות חתימה על ערבות לחבר. אלכסנדר ראמזי חי עם דודו בהאריסברג, לאחר שהמשפחה התפצלה בין קרובים. אחיו היה ג'סטוס קורנליוס ראמזי ששימש כחבר המועצה המחוקקת של טריטוריית מינסוטה.
בתחילה למד ראמזי נגרות בקולג' לה פאייט, אך עזב את לימודיו במהלך השנה השלישית. הוא קיבל הכשרה במשפטים במשרדו של המילטון אלריקס ולמד בבית הספר למשפטים שבקרלייל, פנסילבניה ב-1839. באותה שנה הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של פנסילבניה.
ב-1844 נשא ראמזי לאישה את אנה ארל ג'נקס, בתו של מייקל הטצ'ינסון ג'נקס. לשניים נולדו שלושה ילדים, אך רק בת אחת, מריון, הגיעה לבגרות.
קריירה

ראמזי נבחר כנציג המפלגה הוויגית מטעם פנסילבניה לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בקונגרסים ה-28 וה-29 מה-4 במרץ 1843 ועד ה-3 במרץ 1847. הוא כיהן כמושל הראשון של טריטוריית מינסוטה מה-1 ביוני 1849 ועד ה-15 במאי 1853 כנציג המפלגה הוויגית.
ב-1855 הוא נבחר כראש עיריית סיינט פול. לאחר מכן הוא נבחר למושל מינסוטה השני לאחר שזו קיבלה מעמד של מדינה וכיהן במשרה זו מה-2 בינואר 1860 ועד ה-10 ביולי 1863. הוא זכור כמושל הראשון באיחוד ששלח חיילים לטובת מלחמת האזרחים. בדרך מקרה הוא שהה בוושינגטון די. סי. כאשר החלה הלחימה. כאשר הוא שמע על הירי בפורט סאמטר הוא הגיע מיד אל הבית הלבן והציע לנשיא אברהם לינקולן את שירותיה של מדינתו.
ראמזי התפטר מתפקידו כמושל כדי לכהן כסנאטור כאשר נבחר ב-1863 כנציג המפלגה הרפובליקנית. הוא נבחר מחדש ב-1869 וכיהן בסנאט עד ה-3 במרץ 1875.
הוא נודע בהצהרותיו שקראו להריגתם או לגירושם של אינדיאנים, בעיקר שבטי הסו שחיו במדינת מינסוטה. הצהרות אלו באו בתגובה להתקפות של שבטי הסו על המתיישבים הלבנים שכתוצאה מהם נהרגו לא פחות מ-800 גברים, נשים וילדים, כפי שהוזכר בנאום שנשא הנשיא לינקולן ב-1 בדצמבר 1862. ב-9 בדצמבר אותה שנה הכריז ראמזי: "יש להשמיד או לגרש את האינדיאנים משבט הסו במינסוטה מעבר לגבולות המדינה". הוא הרחיק לכת והציע תשלום עבור קרקפות של אינדיאנים משבטי הדקוטה.
בין השנים 1879 – 1881 כיהן ראמזי כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא רתרפורד הייז.
הערות שוליים

1 2  Helen McCann White (1974). "Guide to a Microfilm Edition of: The Alexander Ramsey Papers and Records". Minnesota Historical Society.
1 2 3 4 5  Butler, William E. (February 2000). "Alexander Ramsey". American National Biography Online.
↑  Steiner, Andy (February 12, 2016). "Out of the shadows: Mental Health Resources meets $1 million fundraising goal". MinnPost.
↑  Minnesota Legislators Past and Present-Justus Cornelius Ramsey
↑  Abraham Lincoln, 16th President of the United States: 1861 ‐ 1865, Second Annual Message, December 01, 1862, The American Presidency Project
↑  "Largest mass hanging in United States history" 38 Santee "Sioux" Indian men Mankato, Minnesota, Dec. 16, 1862, 303 Indian males were set to be hanged, www.unitednativeamerica.com
↑  Ann Fabian, The Skull Collectors: Race, Science, and America's Unburied Dead, University of Chicago Press, 2010, p. 182.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162104804 (data)  GND: 1179788036  ISNI: 0000 0000 2348 1186  LCCN: n81107944  SNAC: w6fj2k3h  US Congress: R000026  VIAF: 62873493   WorldCat (עם VIAF): 62873493
אמנת ורשה

אמנת ורשה (באנגלית: Warsaw Convention) היא הסכם בין-לאומי המסדיר את האחריות של חברות המוכרות שירותי תעופה בין-לאומיים לנוסעים, מטען וסחורות. האמנה נחתמה לראשונה בשנת 1929 בעיר ורשה ותוקנה בשנת 1955 בהאג, ובשנת 1975 במונטריאול.
| --- | --- |

מדינות אשר חתמו על האמנה.
 חותמים:  152
 מקום יצירה:  ורשה
 תאריך יצירה:  12 באוקטובר 1929
 תאריך כניסה לתוקף:  13 בפברואר 1933
 שפות:  צרפתית
ההוראות הבולטות באמנת ורשה קובעות כי:
חברות תעופה חייבות לצייד נוסעים בכרטיס טיסה;
חברות תעופה חייבות לצייד נוסעים באישור על הפקדת מטען;
קיימת תקופת התיישנות של שנתיים להגשת תביעות על פי האמנה;
אחריות חברות התעופה מוגבלת באופן הבא:
עבור נזקי גוף, סך של 250,000 פרנק זהב צרפתי (מטבע שאינו סחיר עוד), או 16,600 זכויות משיכה מיוחדות (SDR);
עבור אובדן מטען, סך של 17 זכויות משיכה מיוחדת לכל קילוגרם מטען;
5,000 פרנק, או 332 זכויות משיכה מיוחדת למטען היד של הנוסע.
חברת התעופה אחראית לנזקים הנגרמים כתוצאה מאיחור בטיסות, או בהגעת מטען, אלא אם כן נקטה באמצעים המתאימים למניעת הנזק, או שלא היה בידה כדי למנוע את היווצרות הנזק.
סכומי הפיצוי המקוריים ננקבו במטבע פרנק בעל תכולת זהב מסוימת המפורטת בסעיף 22 לאמנה ותוקנו בפרוטוקול מונטריאול לסכומים הנקובים בזכויות משיכה מיוחדת.
אלבניה באירוויזיון 2022

אלבניה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בעיר טורינו שבאיטליה עם השיר "Sekret" של רונלה הייאטי. זו הייתה השתתפותה ה-18 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. בדומה לשנותיה הקודמות של המדינה בתחרות, היא בחרה את שירה לתחרות באמצעות הקדם הלאומי פסטיבלי אי קנגס, שמתקיים בכל שנה מאז 1962. בשנה זו כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר התחרות.
רקע

קדם לאירוויזיון 2022 אלבניה השתתפה 17 פעמים בתחרות, מאז הצטרפותה בשנת 2004. בשנת 2012 הגיע נציגת אלבניה, רונה נישליו, עם השיר "Suus", למקום החמישי בערב הגמר – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה אלבניה בגמר האירוויזיון. במרוצת השנים אלבניה כשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות שבע פעמים, אך מאז שנת 2018 הצליחה המדינה לעבור את שלב חצי הגמר. באירוויזיון 2021 הגיעה הזמרת אנג'לה פריסטרי למקום ה-21 עם השיר "Karma".‏ ביולי אותה השנה אישרה רשות השידור הלאומית במדינה את השתתפותה באירוויזיון 2022 באיטליה.
לפני האירוויזיון > פסטיבלי אי קנגס

פסטיבלי אי קנגס ה-60 יכלול שני חצאי גמר, ב-27 וב-28 בדצמבר, וגמר ביום למחרת. בין החודשים יולי–אוקטובר רשות השידור האלבנית פתחה את תהליך שליחת השירים לוועדה מיוחדת שהואמנה על הניפוי שלהם. ב-9 בנובמבר 2021 היא פרסמה את עשרים האמנים שעברו את שלב הסינון המקדים, וב-3 בדצמבר הוציאה את שיריהם לקדם.
| אמן (ים) | שיר | מלחין (ים) | כותב (ים) |
| --- | --- | --- | --- |
| אלבן רמוסאי | "Theje" | מרקו פולו | אלבן רמוסאי |
| דניס סקורה | "Pse nuk flet, mama?" | פיטרי סינאמיטי | פיטרי סינאמיטי |
| אלדיס ארנייטי | "Refuzoj" | בויאר דאצי | אלדיס ארנייטי |
| אנדרי וסטפי פריפטי | "Triumfi i jetës" | יטמיר ברבולושי | ז'וליאנה יורגנגשי |
| אסתר זהירי | "Hijena" | קלדי באהיטי | קלדי באהיטי |
| אווי רצ'י | "Më duaj" | פלאמור שיהו | ז'וליאנה יורגנגשי |
| ג'רג' קצ'ינארי | "Në ëndërr mbete ti" | ג'רג' קצ'ינארי | ג'רג' קצ'ינארי |
| ג'נקס | "Deluzional" | ג'נקס | ג'נקס |
| קסטרו זיזו | "Kujë" | קסטרו זיזו | קסטרו זיזו |
| קייסי רוסטיה | "Vallëzoj me ty" | קייסי רוסטיה | קייסי רוסטיה |
| קלי | "Meteor" | קלי | קלי |
| מירוד | "Për dreq" | קלדי באהיטי | מירוד |
| אולימפיה סמיילאי | "Dua" | ג'נטי לאקו | אולימפיה סמיילאי |
| רזארטה סמאיה | "E jemja nuse" | שקודרה אלקטרוניקה | שקודרה אלקטרוניקה |
| רונלה הייאטי | "Sekret" | מרקו פולו | רונלה הייאטי |
| סיימיר צ'ילי | "Nën maskë" | סיימיר צ'ילי | פאנדי לאצ'ו |
| שגה | "Një" | ג'ורג'יו פוזקו | ג'ורג'יו פוזקו |
| אורבן בנד | "Padrejtësi" | אורבן בנד | אורבן בנד |
| ויולה ג'מאלי | "Eja si erë" | סוקול מרזי | סוקול מרזי |
| ג'וליאנה פייטרה | "Baladë" | איניס מולאי | אריונה רושיטי |
לפני האירוויזיון > ערב 1

המופע הראשון של הפסטיבל התקיים ב-27 בדצמבר 2021. שלושה מתוך ששת המתמודדים החדשים העפילו לשלב הבא, בהתאם לבחירת השופטים. חבר השופטים הורכב מאנג'לה פריסטרי, אגים דוצ'י, אנג'לה פאבר, אוסמן מולה, רוזנה ראדי, אולסה טוקי ואולטי קורי. שאר האמנים שהשתתפו בפסטיבל הופיעו בערב זה גם כן, אולם השתתפותם בגמר נקבעה מראש.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| אמן | שיר | מלחין | כותב |
| אלדיס ארנייטי | "Refuzoj" | בויאר דאצי | אלדיס ארנייטי |
| אסתר זהירי | "Hijena" | קלדי באהיטי | קלדי באהיטי |
| קייסי רוסטיה | "Vallëzoj me ty" | קייסי רוסטיה | קייסי רוסטיה |
| אולימפיה סמיילאי | "Dua" | ג'נטי לאקו | אולימפיה סמיילאי |
| ויולה ג'מאלי | "Eja si erë" | סוקול מרזי | סוקול מרזי |
| ג'וליאנה פייטרה | "Baladë" | איניס מולאי | אריונה רושיטי |
לפני האירוויזיון > ערב 2

המופע השני של הפסטיבל התקיים ב-28 בדצמבר 2021. כל המתחרים הופיעו בדואט עם משתתפי עבר של הפסטיבל, ואילו שלושת המתמודדים החדשים ביצעו גרסאות אקוסטיות לשיריהם.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| סדר | אמן | שיר |
| 1 | אווי רצ'י וליליאנה קונדאקצ'י | "Më duaj" |
| 2 | דניס סקורה ובשקים אליבאלי | "Pse nuk flet, mama?" |
| 3 | רזארטה סמאיה ואירמה ליבוהובה | "E jemja nuse" |
| 4 | אסתר זהירי | "Hiena" |
| 5 | אלדיס ארנייטי | "Refuzoj" |
| 6 | אולימפיה סמיילאי | "Dua" |
| 7 | אלבן רמוסאי וגיירגי לקה | "Theje" |
| 8 | ג'נקס ופירו קקו | "Deluzional" |
| 9 | שגה וגילי | "Një" |
| 10 | קסטרו זיזו ויוסטינה אליאה | "Kujë" |
| 11 | אורבן בנד וקוזמה דושי | "Padrejtësi" |
| 12 | אנדרי וסטפי פריפטי ומיפרטה לאזה | "Triumfi i jetës" |
| 13 | מירוד ואפדריטה זוניה | "Për dreq" |
| 14 | רונלה הייאטי וסברי פייזולאהו | "Sekret" |
| 15 | ג'רג' קצ'ינארי ומיהרייה בראהא | "Në ëndërr mbete ti" |
| 16 | קלי ואלכסנדר גיוקה | "Meteor" |
| 17 | סיימיר צ'ילי ולואן שגו | "Nën maskë" |
לפני האירוויזיון > ערב 3: הגמר

הערב השלישי והאחרון של פסטיבלי אי קנגס התקיים ב-29 בדצמבר 2021, בשעה 21:00. בפעם הראשונה בתולדות הפסטיבל, הורשו המתומדדים לבצע שירים גם בשפה אחרת שהיא לא אלבנית. הזוכה בקדם נקבע על ידי שילוב של הצבעות הקהל והצבעת השופטים. חבר השופטים הורכב מאנג'לה פריסטרי, אגים דוצ'י, אנג'לה פאבר, אוסמן מולה, רוזנה ראדי, אולה טוקווי ואולטי קורי. בערב זה הגיעה רונלה הייאטי למקום הראשון עם השיר "Sekret".
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| סדר | אמן | שיר |
| 1 | אולימפיה סמיילאי | "Dua" |
| 2 | דניס סקורה | "Pse nuk flet, mama?" |
| 3 | קלי | "Meteor" |
| 4 | סיימיר צ'ילי | "Nën maskë" |
| 5 | אסתר זהירי | "Hijena" |
| 6 | קסטרו זיזו | "Kujë" |
| 7 | אורבן בנד | "Padrejtësi" |
| 8 | ג'רג' קצ'ינארי | "Në ëndërr mbete ti" |
| 9 | אווי רצ'י | "Më duaj" |
| 10 | מירוד | "Për dreq" |
| 11 | אנדרי וסטפי פריפטי | "Triumfi i jetës" |
| 12 | רונלה הייאטי | ‏ "Sekret" |
| 13 | שגה | "Një" |
| 14 | ג'נקס | "Deluzional" |
| 15 | אלבן רמוסאי | "Theje" |
| 16 | אלדיס ארנייטי | "Refuzoj" |
| 17 | רזארטה סמאיה | "E jemja nuse" |
באירוויזיון

המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי אלבניה תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר הראשון.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אלבניה הופיעה ראשונה, לפני לטביה. ב-10 במאי 2022 ביצעה הייאטי את "Sekret" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 12 עם 58 נקודות.
באירוויזיון > נקודות שהוענקו לאלבניה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| נקודות | קהל | שופטים |
12 נקודות: יוון יוון
10 נקודות: 
| 8 נקודות | איטליה איטליה שווייץ שווייץ |  |
7 נקודות: 
| 6 נקודות | סלובניה סלובניה |  |
| 5 נקודות | צרפת צרפת |  |
4 נקודות: 
3 נקודות: 
| 2 נקודות | ארמניה ארמניה אוסטריה אוסטריה קרואטיה קרואטיה |  |
| 1 נקודות | בולגריה בולגריה |  |
אחוזת רידו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 מיקום:  אוטווה 
 מדינה:  קנדה 
 בעלים:  המלוכה הקנדית 
 מפעיל:  National Capital Commission 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  תומאס מקקיי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ויקטוריאנית 
 קואורדינטות:  45°26′38″N 75°41′08″W﻿ / ﻿45.4438°N 75.6856°W﻿ / 45.4438; -75.6856
 אחוזת רידו
  (למפת אוטווה מוגדלת) אחוזת רידו(למפת אוטווה רגילה) אחוזת רידו
 
אחוזת רידו (באנגלית: Rideau Hall) היא מבנה באוטווה בירת קנדה המשמש מאז שנת 1867 כבית המגורים הרשמי של בית המלוכה הקנדי ובפועל משמש כבית המגורים הרשמי של המושל הכללי של קנדה (מכיוון שמלכי הממלכה המאוחדת, שהם גם מלכי קנדה, מתגוררים בפועל בארמון בקינגהאם באנגליה).
האחוזה נמצאת בדרך ססקס, ושטחה כ-0.36 קמ"ר. במבנה הראשי של האחוזה 175 חדרים ששטחם 9,500 מ"ר, וכן בשטחי האחוזה 24 מבנים נוספים.
מרבית שטחי האחוזה משמשים לתפקידים רשמיים ורק 500 מ"ר מהווים שטחי מגורים פרטיים.
המבנה פתוח לתיירים ומבקרים בו כ-200,000 מבקרים מדי שנה.
היסטוריה > וילה מקקיי

האתר בו ממוקמת כיום אחוזת רידו נבחר על ידי הסתת תומאס מקקיי (Thomas MacKay), אשר היגר בשנת 1817 מפרת' שבסקוטלנד למונטריאול. מקקיי צבר הונו בעת שהיה הקבלן האחראי על הקמת תעלת רידו, ולאחר השלמת בניית התעלה בנה מקקיי טחנות קמח במפלי רידו וייסד את העיר "אדינבורו החדשה" (New Edinburgh) - לימים אוטווה.
באתר המשקיף על העיר שבנה, וצופה לנהר רידו, הקים את אחוזתו - וילה רחבת ידיים עשויה אבן, שהיוותה את הגרעין של האחוזה.
בביתו של מקקיי ביקרו אנשי החברה הגבוהה ובהם צ'ארלס פולט תומסון, הבארון הראשון מסידנהאם, ג'יימס ברוס, הארל השמיני מאלג'ין, סר אדמונד ווקר הד וכן כל המושלים הכלליים של קנדה באותה עת, ואף אדוארד, נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי.
היסטוריה > רכישת המבנה

בשנת 1864 לאחר שהמלכה ויקטוריה בחרה את אוטווה כבירת המדינה, נחכרה אחוזת רידו ממשפחת מקיי בעלות של 4,000 דולרים קנדיים לשנה על מנת לשמש כבית מגורים זמני עבור המשנה למלך, עד שיבנה עבורו בית מגורים מתאים. הווילה הורחבה מספר פעמים על מנת לאפשר את המגורים, והמושל הכללי של קנדה צ'ארלס מונק עבר להתגורר באחוזה.
עלויות השיפוץ היו גבוהות, וראש ממשלת קנדה סר ג'ון אלכסנדר מקדונלד התלונן שהיה יותר זול לבנות בית מגורים חדש. בשנת 1868 נרכש המבנה בסכום של 82,000 דולרים קנדיים, והפך לבית המושל הרשמי ולמרכז החברה הגבוהה של אוטווה. במבנה ביקרו בין היתר אלכסיי אלכסנדרוביץ', הדוכס הגדול של רוסיה, בנו של הצאר אלכסנדר השני.
היסטוריה > מגורי המושל הכללי

בשל שטחי המבנה הקטנים, והעדר פארו, נטו המושלים המתגוררים בו (ובעיקר נשותיהם) לציין את אי שביעות רצונם ממנו. הריוט המילטון-טמפל-בלקווד, בהגיעה למבנה בשנת 1872 ציינה ביומנה כי: "התלהבנו מכל דבר, עד שראינו את אחוזת רידו, אשר הרעה את מצב רוחנו במעט."
בשנת 1893 הליידי סטנלי, רעייתו של המושל פרדריק סטנלי הארל ה-16 מדרבי אמרה: "הרהיטים בחדרים מיושנים ומכוערים... הקירות חשופים... אין מנורות בבית... אין בבית שום דבר שיכול להפוך חדר ליפה ונוח".
ליידי איזבל המילטון-גורדון, רעיית המושל ג'ון המילטון-גורדון אמרה כי האחוזה היא "בית ממשלתי קטן, מרוחק מכל מקום, ומוקף שיחים".
במהלך השנים הותקנו במבנה מנורות גז, והמבנה חובר לטלגרף. כמו כן הורחב המבנה ונבנה בו חדר הנשפים, ובשנת 1878 התגוררו בו לראשונה בני משפחת המלוכה: ג'ון קמפבל, דוכס ארגיל ורעייתו, הנסיכה לואיז, בתה של המלכה ויקטוריה. קמפבל אף ציין כי המבנה "נוח יותר מאשר ארמון קנזינגטון - הקירות עבים, החדרים רחבים ומטוייחים (שלא כמו בארמון קנזינגטון), ויש הרבה חימום ואור".
בשנת 1879 בשל איומים על חייה של הנסיכה על ידי הפניאנים (לאומנים אירים) הובלה הנסיכה לבריטניה, ושבה לאחוזה בשנת 1880 לאחר שהוגברה השמירה עליה.
היסטוריה > ארמון המלוכה הקנדי

בעת ביקור ג'ורג' השישי ורעייתו אליזבת בווס-ליון בקנדה, הגיעו אל האחוזה ב-19 במאי 1939. היה זה הפעם הראשונה שמלך קנדה בהתאם לחוק וסטמיסנטר הגיע למגוריו הרשמיים. בביקור זה האמין המלך את דניאל קלהון רופר, שגריר ארצות הברית לקנדה (תפקיד שבוצע קודם לכן על ידי המושל הכללי).
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצע שהמלך ג'ורג' ורעייתו יעברו להתגורר במדינה, על מנת להגן עליהם (בשל הבליץ שפגע בארמון בקינגהאם בו התגוררו), אולם ממשלת קנדה רכשה עבור משפחת המלוכה את טירת האטלי שבקולווד בקולומביה הבריטית, במטרה שיתגוררו שם ולא באחוזת רידו. התוכנית לא יצאה אל הפועל, מאחר שבני משפחת המלוכה סירבו לעזוב את לונדון המופצצת.
באחוזת רידו התגוררו במהלך המלחמה, כאורחי בית המלוכה הקנדי, בני משפחות מלוכה שונות שנמלטו מאירופה ובהם נסיך הכתר אולף, והנסיכה מרתה מנורווגיה, שארלוטה, דוכסית לוקסמבורג, פטר השני, מלך יוגוסלביה, גאורגיוס השני, מלך יוון, זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, קיסרית אוסטריה ובנותיה, וילהלמינה, מלכת הולנד, בתה הנסיכה יוליאנה ונכדותיה הנסיכה ביאטריקס והנסיכה מרגריט.
הנסיכה אליס, רוזנת אתלון, רעייתו של המושל הכללי ארחה את כל הנסיכות, ויחד הן תפרו בגדים עבור תושבי לונדון, נפגעי הבליץ.
בדצמבר 1941 ביקר וינסטון צ'רצ'יל באחוזה, והתגורר בה זמן קצר.
עם סיום המלחמה נערכה באחוזה קבלת פנים לכבוד הגנרל דווייט אייזנהאואר.
בשנת 1951 ביקרה באחוזה הנסיכה אליזבת (לימים, מלכת קנדה) ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
בשנת 1952 התארח צ'רצ'יל פעם נוספת באחוזה.
לאחר מותו של המלך ג'ורג' החמישי, בשנת 1952 ותחילת מלכותה של אליזבת השנייה, מינתה אליזבת, לראשונה, למשרת המושל הכללי יליד קנדה - וינסט מאסיי.
במהלך השנים ביקרו באחוזה דיפלומטים, נשיאים ובני מלוכה ובהם נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, יוליאנה, מלכת הולנד, היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, ג'ווהרלל נהרו וכן נשיאים רבים.
בשנת 1957 שבה וביקרה מלכת קנדה אליזבת השנייה עם בעלה באחוזה, ובפעם השלישית בשנת 1967 לרגל אקספו 67.
היסטוריה > גישה לציבור

מאז שנת 1921 הותרו ביקורים לתיירים ומקומיים באחוזה. במהלך כהונתה של ז'אן סווה כמושלת הכללית הופסקו הביקורים של הציבור באחוזה. ההסבר שניתן היה דאגות לביטחונה של המושלת, אולם עיתוני התקופה תקפו את המושלת וטענו כי הסיבה האמיתית להפסקת מתן כניסה למבקרים הייתה רצונה של המושלת לפרטיות. עיתון "The Globe and Mail" אף תיאר קבוצות ציבוריות שקראו להחרמת אירועים של המושלת בשל החלטתה זו.
במהלך כהונתה של יורשה של סווה ריי נאטישין נפתחה האחוזה מחדש לכניסת מבקרים.
היסטוריה > אתר שימור לאומי

בשנת 1986 הוכרזה האחוזה כאתר שימוש היסטורי לאומי - והיא נחשבת כיום על ידי המשרד הפדרלי לבדיקת חשיבותם ההיסטורית של מבנים (Federal Heritage Buildings Review Office) לאתר בעל החשיבות ההיסטורית הגדול ביותר בקנדה.
שם האחוזה

תומאס מקקיי בחר את השם "אחוזת רידו" (Rideau Hall) לאחוזתו על שם תעלת רידו אשר מקקיי היה הקבלן המקים שלה. לאחר הקמת האחוזה נקראה על ידי תושבי הסביבה "טירת מקקיי". שמו הרשמי של המבנה, מהרגע בו הפך לבית המושל הוא "בית הממשלה" ("Government House"), אולם השם שנתן רידו לבניין דבק, ולא נעשה שימוש בשם הרשמי. בשנת 1889 העירה המלכה ויקטוריה ללידי סטנלי, רעיית המושל משזו קראה למבנה "אחוזת רידו" ולא בשמו הרשמי. כיום השם "אחוזת רידו" הוא השם בו נעשה שימוש גם במסמכים רשמיים, למעט בהצהרות מלכותיות בהן משתמשים במונח "בית הממשלה שבעיר אוטווה".
תיאור המבנה

האחוזה שנבנתה עבור מקקיי נבנתה בשלוב של סגנון ויקטוריני וסגנון אדוארדיאני. מקקיי עצמו תכנן את המבנה.
בית האחוזה המקורי היה מבנה קטן, בן שתי קומות, שבמרכזו חדר אליפטי. חדרי המגורים והאירוח מוקמו בשתי קומות המבנה.
המבנה שופץ והורחב במהלך השנים. בתקופת כהונתו של צ'ארלס מונוק נוסף אגף ארוך לכיוון מזרח, בסגנון בנייה התואם את סגנון המבנה המקורי. אגף זה נועד לחקות את בית המושל שבקוויבק סיטי. אגף זה כלל אולם בצורת צלב, וכן עוטר בחלונות ויטראז'.
בתקופת כהונתו של פרידריק המילטון-טמפל- בלקווד כמושל, נוספו למבנה אולם הנשפים, ומגרש טניס מקורה, בקצה המערבי של המבנה, מצפון ומדרום לאולם הכניסה למבנה.
בתקופת כהונתו של גילברט אליוט-מוריי-קינינמאונד, בשנת 1899 נבנה אגף מינטו מזרחית למבנה.
הרחבות אלה נועדו כולן להיות תחליף זמני, שנועד להתאים את המבנה הזמני עד שיבנה בית הממשלה הרשמי.
בתקופת כהונתו של אלברט גריי, רוזן גריי הרביעי נבנה חדר העבודה של המושל, בקצה המזרחי של אגף מונוק, תוך התאמה למבנה המעגלי במערב הוילה.
השיפוץ העיקרי שנעשה במבנה, נערך בשנת 1913. במסגרת שיפוץ זה נבנתה החזית הנוכחית של המבנה, ויצירת חזית אחידה לאולם הנשפים ול"אולם האוהל" ("the Tent Room"). חזית זו תוכננה על ידי האדריכל דייוויד אווארט אשר שימש כאדריכל הראשי של הדומיניון. החזית נבנתה מאבן גיר. במסגרת תוספת זו נבנה חדר קבלה עשוי שיש לבן, שעוטר בשטיחים אדומים. כמו כן נבנתה מרכזיית טלפונים, חדרים לעוזרים, וחדר כניסה מקורה (Porte-cochere). מזרחית לאולם האוהל נבנתה הגלריה הארוכה ("The Long Gallery "), וכן הורחב חדר האוכל המרכזי.
שנה לאחר מכן נבנה גמלון שעליו הסמל המלכותי של קנדה (הסמל הגדול ביותר בחבר העמים הבריטי).
בקיץ 2007 שופץ חזית המבנה.
תיאור המבנה > אוספי אמנות

באחוזת רידו מוצגות יצירות אמנות רבות שנוצרו בקנדה. רהיטי המבנה עוצבו על ידי מעצבי רהיטים קנדיים. בעת כניסת המושלים הכלליים הראשונים למבנה, נרכשו רהיטים מיוצרים רהיטים מקומיים כגון ז'אק היי מטורונטו, ג'יימס תומפסון ממונטריאול וויליאם דראם מקוויבק סיטי. רהיטים אלה היו ברובם בסגנון ויקטוריאני, עם השפעות רוקוקו.
עד שנות ה-60, נהגו המושלים הכלליים להחליף את הריהוט עם הגיעם לתפקיד. כל רעיית מושל דאגה להתאמת הריהוט וקישוטי המבנה לטעמה האישי, והגלריה הלאומית של קנדה דאגה (ועדיין דואגת) להשאיל לאחוזה יצירות אמנות על מנת להתאימם לעיצוב המבנה. מאז כהונתו של וינסנט מאסיי, רשות העבודות הציבוריות ושירותי הממשלה של קנדה אחראית לשיפוץ המבנה ולעיצובו.
באחוזה מוצגות יצירות של אמנים קנדיים ובהם לורן האריס, אמילי קאר, ז'אן פול למייו, וביל רייד.
תיאור המבנה > המבנה המרכזי

החלק היחיד מאחוזת רידו שהיה שייך לוילה מקקיי הוא חדר קבלת הפנים שבקומה הראשונה, והחדרים המלכותיים שמעליהם. חדרים אלה היו ממוקמים באגף החזית המעוגל של וילה מקקיי. החדרים בקומה הראשונה היו חדרי אירוח, ולאחר הרחבתם הפכו לחדר קבלת פנים, והחדרים בקומה השנייה שימשו כחדר ההסבה, ולימים הפכו לחדר השינה של המלכה.
באולם הנשפים נערכים הארוחות הרשמים, טקסי מתן תוארי הכבוד והפרסים, השבעת חברי ממשלה והאמנת דיפלומטים. האולם מעוטר בנברשת בדולח ווטרפורד שניתנה כמתנת ממשלת בריטניה לרגל יום ויקטוריה בשנת 1951, לאות תודה על עזרתה של קנדה במלחמת העולם השנייה.
בחדר האוכל מוצג סט כלי כסף שניתן בהשאלה מארמון בקינגהאם.
באולם הכניסה ישנו חלון ויטראז' המנציח את יובל ה-40 למלכותה של המלכה אליזבת. חלון זה מציג את הסמל המלכותי של קנדה במרכז, וסביבו את סמלי הפרובינציות והטריטוריות, וכן את סמלי שבעת המושלים הכלליים הראשונים.
תיאור המבנה > אגף מונוק

אגף מונוק שנבנה בין השנים 1865- 1866 מכיל את חדרי המגורים של המשנה למלך, וכן חדרי אירוח וחדרי הסבה. באגף זה נמצא חדר פאולין ונייר (Pauline Vanier), בו נערכים פגישות בלתי רשמיות בין המושל לראשי מדינות מבקרים. בחדר זה מוצגים יצירות אמנות של אמנים קנדיים, וריהוט שיוצר על ידי אמני ריהוט קנדיים. חדר זה עוצב על ידי פאולין ונייר מחדר עישון שהיה במקום (והיה מצופה בעץ אורן, והכיל רהיטים מקוויבק).
חדר ההסבה הגדול משמש למפגש אורחים לפני אירועים וארוחות רשמיות. עד שנת 1901 נקרא החדר בשם "הסלון האדום" (Red Salon). בשנת 1901 שופץ החדר ועוצב בסגנון בארוק אדוארדיאני.
ארוחות רשמיות לראשי מדינות קטנות מוגשות בחדר האוכל הגדול (ארוחות רשמיות בסדר גודל גדול יותר מוגשות באולם הנשפים). חדר זה מסוגל להכיל 42 סועדים סביב שולחן האוכל. החדר שופץ בשנת 1909 בסגנון אדוארדיאני. החדר עוצב מחדש בשנות ה-40.
כל אחד מחדרי השינה בקומה העליונה נקרא על שם אחד מהמושלים שכיהנו בעבר.
בתקופת כהונתו של מיצ'נל כמושל נבנתה במבנה קפלה המשמשת לטקסים אנגליקנים וקתוליים במקביל. ב-2 ביולי 1967 נערכה בקפלה טקס תפילה בנוכחות המלכה אליזבת השנייה.
בחדר העבודה של המושל מוצגים כל הספרים שזכו בפרס הספרות של המושל הכללי. עד שנת 2005 כללה הספרייה רק כ-25% מהספרים זוכי הפרס, אולם ביוזמת המושלת הכללית אדריאן קלרקסון נאספו יתרת הספרים, וכיום הספרייה היא הספרייה היחידה המחזיקה את כל הספרים הזוכים.