קרב ויטוריה
ההגעה לוויטוריה > פעולות מקדימות

צבאו של וולינגטון נתמך בהתקדמותו על פני האזור ההררי הצחיח בצפון-מערב ספרד על ידי האוכלוסייה הספרדית המקומית. עם התקדמותו של וולינגטון, הועבר בסיס האספקה של צבאו מליסבון שבפורטוגל לסנטנדר שבצפון-מערב ספרד. קשיים לוגיסטיים, עקב פעולות הגרילה מנעו את ריכוז הכוחות הצרפתים תחת ז'וזף. מכיוון שמדריד כבר לא הייתה בשליטתו, שיגר ז'וזף שתי שיירות פרשים ועליהן אוצרות זהב לעבר ויטוריה ומשם לצפון-מזרח ספרד, כדי להשיג את תמיכת התושבים הספרדים. שיירות אלה הגיעו לוויטוריה ושם נאלץ ז'וזף להתעמת עם צבאו של וולינגטון. ב-30 במאי 1813 חצו בריגדות בריטיות את נהר האסלה והצטרפו למרכז הכוח תחת וולינגטון שחצה את נהר דורו. צבאו של וולינגטון, המאוחד כעת, פנה מזרחה והחל בצעדה מאחורי האגף הימני הצרפתי, ונלחם, ב-18 ביוני 1813, בקרב סן מילן ואסמה נגד הגנרל רייל. שלושה צבאות צרפתים; צבא הדרום, צבא המרכז וצבא פורטוגל התרכזו בוויטוריה, שם המתינו להגעת הכוחות של צבא הצפון כדי לתקוף נגד הקואליציה בויטוריה.
ויטוריה שוכנת בקצה המזרחי של מישור מלבני המשתרע ממזרח למערב לה. הדרך הראשית לצרפת פונה צפונה-מזרחית למישור. הדרך למדריד עוברת מדרום-מערב למישור. נהר הזדוררה זורם לאורך הגבול הצפוני של המישור ממקום מוצאו למרגלות הרי הפירנאים המקיפים את המישור. גדות הנהר היו תלולות וגבוהות במקומות רבים, דבר שהקשה על הגישה מצדו האחד של הנהר לשני, ויצר לגונות רחבות ועמוקות. מספר גשרים חצו את נהר הזדוררה. הצבא הצרפתי שהתאסף בוויטוריה מ-20 ביוני 1813 סבל ממגבלות משמעותיות. חייליו היו חדורים ברוח הלחימה, באימונים ובניסיון של צבאות צרפת באותה תקופה, אך חסר להם פיקוד מרכזי חזק. שלושה צבאות צרפתיים נפרדים נכחו בויטוריה; צבאות שפעלו במשך שנים באזורים שונים בספרד, תחת מפקדים שהכירו רק העברת פקודות לעבר ז'וזף בונפרטה. בעוד שראש המטה של צבאו של ז'וזף, מרשל ז'ורדאן, היה חייל צרפתי בולט, הוא לא פיקד ברוב החזיתות ברחבי חצי האי האיברי ועקב כך סבל ממחסור בסמכות.
בלילה של 18 ביוני 1813, לן צבאו של וולינגטון לאורך הכביש הצפון-מערבי לדרום-מזרח בין ממבליגה לאספיחו, כ-20 קילומטרים ממערב לוויטוריה, בעוד שלוש הדיוויזיות תחת הגנרל הצרפתי, רייל, מפקד צבא פורטוגל לנו ליד העיירה סלינס דה אנאנה, כמה קילומטרים משם. שאר צבאו של ז'וזף שהה דרומה יותר, וצעד לעבר ויטוריה. רק בשלב הזה החליטו ז'וזף והמרשל ז'ורדאן סופית כי יש לעמוד ולהגן על המערכה במישור ויטוריה. ההחלטה הושפעה מהצורך להגן על שיירות הפרשים שהיו עמוסות באוצרות הכתר הספרדי. רייל נצטווה לסגת במעט וליצור מערך לבלימת התקדמותו וולינגטון תוך כדי כך, כדי לאפשר לחייליו של ז'וזף לחצות את נהר באיה ולהגיע לוויטוריה ולשחרר את הפרשים בעיר לפני שהיא תיפול לידי צבאו של וולינגטון.
רייל מילא אחר פקודה זו, ואיפשר לשתי בריגדות לחצות את נהר זדוררה, לפני שנע לאחור להקים את מערך הבלימה. בלילה של 19 ביוני 1813, חנו הבריגדות של וולינגטון לאורך נהר באיה. ז'ורדאן לא היה בטוח מה וולינגטון מתכנן למערכה בוויטוריה. דיווחים על פעילות מכיוון הצפון והמערב לא יכלו לשלול את הסיכוי להתקפה על ויטוריה מאזורים אלו. עם ההחלטה להתייצב סביב ויטוריה, שמו ז'וזף וז'ורדאן את אמונם בהגעתו של הגנרל קלוזל, מפקד צבא הצפון, אשר לאחר שקיבל את זימונו של ז'וזף להצטרף לצבאו בבורגוס, החל מצעיד את צבאו מדרום-מערב פמפלונה עם אספקה שם אוכל נשק וכוח אדם, בסך הכל כ-12,000 איש. בעוד קלוזל לא היה מודע לכך שז'וזף וצבאו נאלצו לסגת ראשית במעלה כביש בורגוס לעבר ויטוריה, הכשלים הלוגיסטים ובעיות התקשורת הכשילו את ההתקדמות הצרפתית פעם נוספת. השאלה הייתה - האם קלוזל יגיע בזמן לקרב מול וולינגטון, ובמקרה זה האם כוחותיו הנוספים יכולים בהחלט להטות את הכף לטובת ז'וזף.