stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכנענים
תולדות התנועה

כבר יצחק כהן, בוגר המחזור הראשון של גימנסיה הרצליה ומאנשי ההסתדרות המצומצמת, בוויכוח עם אליהו גולומב ראה את התחייה הלאומית בארץ ישראל מובלת על ידי הטיפוס העברי החדש בן האינטליגנציה שייווצר בארץ ישראל ויהיה שונה מטיפוס היהודי הגולה החולה. רעיונות דומים הועלו על ידי בודדים במהלך השנים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, פרסם עדיה חורון בפריז, מאמרים רבים אשר יצרו תשתית רעיונית לתנועה הכנענית. בשנת 1938 נפגש חורון עם המשורר יונתן רטוש ופגישה זו נחשבת לזו שהניעה את יסודה של התנועה. בשנת 1941 הופיעה התנועה כ"הועד לגיבוש הנוער העברי".
בשנים 1948–1953 ראה אור באופן בלתי סדיר הביטאון "אלף" שביטא את עמדות התנועה. בשנת 1951 בעת הקונגרס הציוני העולמי בירושלים הפיצו אנשי התנועה כרוזים נגד הציונות. בספטמבר 1951 התקיים כנס יסוד של אנשי התנועה ובעקבותיו הוגשה על ידי התנועה בקשה רשמית להתאגד באופן חוקי, אך משרד הפנים עיכב במכוון את מתן האישור הרשמי על ההתאגדות. נציג משרד הפנים הסביר שהאישור מתעכב בגלל "שהמשטרה לא סיימה את החקירה המקובלת במקרים של מתן אישורים לאגודות פוליטיות". בעיתונים של התקופה העריכו את מספר חברי התנועה בכ-100, אך אנשי התנועה טענו שיש כ-500 חברים.
לאחר מעצרו של עמוס קינן ביוני 1952 בחשד שזרק פצצה אל דלת דירתו של השר דוד צבי פנקס, יצאו בעיתונות נגד התנועה הכנענית שקינן היה בין חבריה. נטען שראשי התנועה אינם מסתירים את אהדתם למעשה וסופר שאנשי השורה של הכנענים תכננו פעולות נגד חנויות הסקריפ (חנויות שבתקופת המחסור במטבע זר מכרו מוצרי יבוא למי שקיבלו תווי קנייה במטבע זר מתומכיהם בחו"ל). אנשי התנועה הכחישו כל קשר למעשה וטענו שקינן עזב את התנועה במאי 1950. אהרן אמיר ויונתן רטוש אף הגישו תביעת דיבה נגד ישעיהו ברנשטיין מ"הצופה" ועזריאל קרליבך מ"מעריב", בשם תנועת העברים הצעירים, אך התביעות נדחו מסיבות טכניות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 השתתפו אנשי התנועה בקבוצת דיונים שנקראה "המועדון למחשבה העברית" והוציאו חוברת מדיוניהם בשם "צבת ראשונה". בין המשתתפים בדיונים היו גם אישים שלא היו מזוהים ככנענים, כמו רוסתם בסתוני, ערבי ישראלי שהיה חבר כנסת מטעם מפ"ם בכנסת השנייה ויהושע פלמון.
הכנענים והיהדות

בשנת 1943 פרסם יונתן רטוש, ממייסדי התנועה, את "כתב אל הנוער העברי", המניפסט הראשון של הכנענים. במסה זו קרא לנוער העברי לצאת חוצץ כנגד היהדות, והכריז כי בין הנוער היושב בארץ ובין היהדות אין קשר של ממש. על פי רטוש, יהדות אינה לאום כי אם דת, וכדת היא דת אוניברסלית נעדרת בסיס טריטוריאלי. ניתן להיות יהודי בכל מקום, בדיוק כפי שניתן להיות נוצרי בכל מקום. על מנת שתוקם בישראל אומה, טען, על הנוער להשליך מאחוריו את היהדות, וליצור אומה עברית בעלת זהות משל עצמה המנותקת מהיהדות. הולדתה של אומה זו בסהר הפורה.
הועד לגיבוש הנוער העברי פונה אליך באשר אתה עברי. באשר המולדת העברית היא לך מולדת בפועל ממש וכפשוטה - ולא בחזון, ולא כמשאת-נפש, ולא על דרך הדרש; ולא כפתרון לשאלת היהודים, ולא כפתרון לשאלות עולמיות, ולא כפתרון לתסביכים נפשיים שונים של מוכי-גלויות. באשר השפה העברית היא שפתך בפועל ממש וכפשוטה, שפת-אם ושפת תרבות ושפת-הנפש; השפה האחת והיחידה לרגש ולמחשבה. באשר המציאות שבה התגבש אפייך, שבה עמדת על דעתך, היא המציאות העברית, באשר נוף הנפש שלך הוא נופה של המולדת והעבר שלך הוא עברה של המולדת בלבד. באשר מיטב מאמציהם של הורים, מורים ומנהיגים ואנשי-רוח תלושים לא הועילו לחבב עליך ולקרב אל נפשך את רקע העיירה היהודית ואת ההיסטוריה של הפזורה היהודית, על הפוגרומים והגירושים ומקדשי השם; לא הועילו לעקור מלבך את ההתנכרות הטבעית לכל מבשרי הציונות בני הפזורה, ולכל אבותיה של הספרות היהודית בלשון העברית, ולכל ההוי של הפזורה היהודית, ולכל הפרובלימות של הפזורה היהודית. באשר כל אלה שנכפו עליך בתוקף כל הסמכויות תלויים על שכמך כבגד שאול, בלוי ומטולא ולוחץ.
מתוך התנכרות ליהדות, התנכרו הכנענים גם לציונות. לטענתם, על מדינת ישראל להיות מדינה עברית, ולא "פתרון לשאלת היהודים". בישראל שלאחר העליות הראשונות נוצר מצב חדש, וכבר קם בה דור שעברית היא שפת אמו, ובינו לבין היהדות אין כל קשר מחייב. יתרה מכך, הגדרת העם בארץ כ"עם יהודי" היא הגדרה מזיקה, משום שאם ניתן להיות יהודי בכל מקום בעולם, אזי מדינת ישראל היא רק אנקדוטה בהיסטוריה היהודית, ואין לה חשיבות לקיומו של העם. על עם להיות קשור לטריטוריה ולשפה, והיהדות, מעצם טיבה, אינה יכולה לספק קשרים מסוג זה.
הכנענים התנגדו לרישום הלאום בתעודת הזהות ומרשם התושבים כ"יהודי" וביקשו להירשם כ"עברים" או "ישראלים".
דגל תנועת העברים הצעירים

בשנת 1944 פרסם יונתן רטוש, ממובילי התנועה בשנות הארבעים והחמישים, את "משא הפתיחה: במושב הוועד עם שליחי התאים", חוברת בת חמישים עמודים שמכילה את נאום כינון תנועת העברים הצעירים. בשער הפרסום מודבקת תמונת הדגל המוצע עבור העם העברי. הסמל המוזהב של הדגל, מבוסס על האות העברית הראשונה, האלף, בכתב העברי הקדום, המסמלת את קרני הפר, או שור הבר. הסמל המוזהב מסמל גם את קרני השמש בעת הזריחה מעל ההרים במזרח (בכחול), הצובעות את השמים באדום. סמל זה שימש בהמשך את התנועה, ובעקבותיו גם נקרא עיתון התנועה "אלף". רטוש ייחס חשיבות רבה לדגל זה, שכינה אותו "דגל התכלת והארגמן וקרני הזהב", ובנאום ציין: "הדגל הזה הוא אשר יישאר מחוברתנו זו בכל לב, הוא תמצית תמציתה של חוברתנו זו הראשונה, ומי שיזכור את הדגל הזה לבדו, גם בו עשה הכתב את שליחותו כיום הזה. גם יומו בוא יבוא, ואחרי הדגל הזה ילך, בצלו יחיה ועליו ימות".
הכנענים וההיסטוריה

התנועה קידמה את הרעיון שמדינת ישראל היא ממשיכתה של כנען העתיקה (ולדעת הוגים מסוימים של הסהר הפורה או המרחב השמי כולו), שבה חיו עמים קדומים בעלי תרבות מפוארת ומשותפת, וכי ההתפתחות ההיסטורית של תקומת עם ישראל בארצו היא השבה לתחייה של אותם עמים קדמונים "עבריים", ושל תרבותם המפוארת, תוך דחייה של "היהדות" הדתית, לעומת "העבריות" השורשית, הילידית.
הכנענים העלו על נס את תרבות המזרח הקדום, וגרסו כי זה העבר שעל העברים להתייחס אליו, ולא העבר היהודי הגלותי. לגרסתם, העם שישב בארץ בתקופת המלכים המקראיים חלק את תרבותו עם עמי האזור. התנ"ך, לטענתם (שהתגבשה על יסוד מחקרים של ביקורת המקורות בזמנו) משקף היסטוריה קדומה זו, אולם רק בחלקו, משום שהוא נערך בתקופת בית שני על ידי יהודים, ששכתבו את ההיסטוריה של האזור והתאימו אותה לתפיסתם.
חלק ניכר מהמאמץ הכנעני הוקדש למחקר ההיסטוריה של המזרח התיכון ושל התרבויות שחיו בו. אחד מהסימוכין להשקפתם היה הספר "האלה ענת: שירי עלילה כנעניים מתקופת האבות" של משה דוד קאסוטו, ובו תרגומים לעברית מהשירה האוגריתית (אוגרית הייתה עיר בצפון סוריה, שבה התגלו בראשית המאה מסמכים רבים הכתובים בשפה כנענית, שהם בעלי חשיבות מרכזית בחקר ההיסטוריה של האזור), שביניהם לבין לשון המקרא קיים קשר סגנוני ולשוני, שקשה להתעלם ממנו. "האלה ענת" וכתבים אחרים, שימשו יסוד מחקרי להשקפתם של הכנענים, כי בארץ ישראל שררה בעבר תרבות שהייתה חלק בל ינתק מתרבות האזור כולו.
כנענים וספרות

בספרו "ספרות יהודית בלשון העברית" (הוצאת הדר, 1982), ניסה רטוש ליצור הבחנה בין "ספרות עברית" ל"ספרות יהודית בלשון העברית". לטענתו, ספרות "יהודית" ניתן לכתוב בכל שפה שהיא, ואף נכתבה ספרות כזו בשפות שונות. הרעיונות, סגנון הכתיבה ואופי "הספרות היהודית בלשון העברית" אינו שונה במהותו מהתכנים והסגנון של ספרות יהודית בשפות אחרות. רטוש וחבריו לתנועה (ובעיקר יש לציין את אהרן אמיר) גרסו כי על ספרות עברית להיות מחוברת למקום שבו היא נוצרה, לטריטוריה הישראלית ולשפה העברית. הם העלו על נס את הספרות האמריקאית, שהצליחה, לדעתם, ליצור ספרות חדשה לעם חדש. נדמה כי על פי הכנענים, ניתן ליצור "ספרות עברית" בשני אופנים שונים – ספרות טריטוריאלית, שישראל היא חלק ניכר ומהותי בה, או ספרות שבלשונה וסגנונה קרובה לספרות המקרא והמזרח הקדום.
אחד מהכלים העיקריים שבהם השתמשו הכנענים כדי לכתוב ספרות עברית, היה אימוץ ביטויים ומילים מהמקרא (בעיקר מילים יחידאיות, שבהן ראו הכנענים שריד מהמקרא "העברי", שלא הוצא בעריכה), ושילובם בפואטיקה הקרובה ברוחה לפואטיקה המקראית והאוגריתית (בעיקר מבנה החזרה והתקבולת). הכנענים לא נמנעו מלהשתמש גם במילים עבריות חדשות, אולם רובם הקפידו לא להשתמש בעברית משנאית. דברים אלה אינם מתארים את כל הספרות שיצאה תחת ידי הכנענים, אלא הם מאפיינים בעיקר את הכתיבה של "הגרעין הקשה" של הכנענות.
כך, לדוגמה, קשה להבין את השיר "ההולכי בחושך" ו"את נשמת" של רטוש, מבלי להכיר את השירה האוגריתית, ואת פנתיאון האלים האוגריתי. ב"ההולכי בחושך" כותב רטוש, בין השאר:
קשתו מִלֵּא ראשי הנפץ

ורעמו בתותחים

מרכבותיו עוטות שריון

לרכב מלחמה כבד

ובכנפיו מטוס קרב

ולהק מפציצים נוצץ

עֹז ימינו תזרע מוקש

יבקע ימים בצוללות

וגאֻלה יתן לארץ

גאֻלה לכל עמה -

שולי תְכֶלְתּוֹ בארגמן

ינוחו על ארצות פרת.
ניתן לראות כאן את השילוב בין פואטיקה מקראית לבין מילים עבריות חדשות, וכן את הלאומיות הכנענית, שרטוש היה ממייצגיה המובהקים.
בשיר "את נשמת" כותב רטוש:
קֶרֶב אֲפִיק תְהֹמוֹתַיִם

קֶרֶש מֶלֶך אַב שַׁנִים

אֲשֶׁר מִיָּדוֹ נֵזֶר בַּעַל

אֲשֶׁר מִיָּדוֹ עֹז עֲנָת

אֲשֶׁר מִיָּדוֹ חֹכְמַת כּוֹשָר

אֲשֶׁר מִיָּדוֹ טוּב אֲשֵׁרָת

אֲשֶׁר מִימִינוֹ קֶרֶן בַּעַל

אֲשֶׁר מִשְׂמֹאלוֹ כֶּבֶד מוֹת
בשיר זה, המתייחס בכותרתו לתפילת "אל מלא רחמים", מכניס רטוש את אלי כנען: ענת והבעל ומות. הוא כותב מעין תפילת אשכבה, אולם התפילה היא לאלים כנעניים, ולא לאל היהודי. מכיוון שחלק מאלי כנען נשאו שמות חופפים למילים עבריות (אל, צדק), קשה להבין שיר זה ללא הכרה קודמת עם המיתולוגיה הכנענית.
חוקר הספרות הידוע ברוך קורצווייל טען כי הכנענים אינם זרם שהגיע מן האין, אלא המשך ישיר לספרות של ברדיצ'בסקי ושאול טשרניחובסקי, שהִתוו אף הם (בשירים כמו "לנוכח פסל אפולו" ו"חזון נביא האשרה" לטשרניחובסקי) זרם השולל חלקים מסוימים מן היהדות, והשתמשו בסמלים פגניים. הספרות הכנענית, על פי קורצווייל, היא הקצנה של זרם זה, והיא שואבת ממנו חלק מסגנונה ורעיונותיה.
השפעת הכנענים

עם אנשי התנועה המוצהרים נמנו המשורר יונתן רטוש, וכן וההיסטוריון וההוגה עדיה חורון (ע. ג. חורון). סדרת מאמרים שפרסם חורון בירחון "קשת" בשנת 1965, יחד עם כמה מאמרים שפרסם במקומות אחרים, התגבשה לאחר פטירתו לספר בשם "קדם וערב" שפורסם בשנת 2000. ספר זה מציג את הטרום־היסטוריה וההיסטוריה של ארץ העברים ומי שחי בה, מתחילת הרביעון עד תחילת הספירה הנוצרית.
בפרסומים אחרים, ניסו חורון, רטוש ושאר אנשי התנועה להציג קשר בין התרבות השמית מהאלף השני לפני הספירה ובין תרבותנו היום, תוך הסתמכות על ההתקדמות בשדה הארכאולוגיה, וחקר השפות השמיות.
ההשפעה הפוליטית של הכנענים הייתה מוגבלת, אך השפעתם על חיי התרבות וההגות הייתה רבה. עם היוצרים שלקחו חלק בזרם זה נמנים הפסל יצחק דנציגר, שפסלו "נמרוד" הפך לסמל ויזואלי של הרעיון הכנעני, הסופר בנימין תמוז, הסופר והפובליציסט עמוס קינן, הסופר והמתרגם אהרן אמיר, הוגה הדעות והבלשן עוזי אורנן (אחיו של יונתן רטוש), שרגא גפני (מחבר הסדרות דני דין והספורטאים הצעירים) על כל שמות העט שלו, אליהו מגידו, ש. שפרה, ועוד רבים.
הכנענים במאה ה-21

במאה ה-21 מתקיימת פעילות פובליציסטית ואינטלקטואלית ברוח התנועה הכנענית, אך עיקרה במרחבים וירטואליים מצומצמים יחסית. בין המזדהים עם רעיונות התנועה נמצאים הסופר ואיש התקשורת איתמר הנדלמן סמית, שידוע בשם העט איתמר בן כנען; המשורר והעיתונאי רועי צ'יקי ארד, שפרסם טורים ושירים רבים בהשראת הכנעניות; וכן ההיסטוריון וחוקר המקרא יגאל בן-נון, שטוען במחקריו שהדת היהודית של ימינו התרחקה ממקורותיה המקראיים, תוך טענה שבממלכות יהודה וישראל סגדו לכמה אלים, ובתוכם "יהוה", שפולחנו התאפיין בריבוי מקדשים ובתוכם פסלים. בן נון קורא לשינוי המדיניות בנושא הגיור ולביטול ברית המילה. החל משנות ה-90 השיח הכנעני החל לעיתים להיות מעורב בהשפעות רוחניות גלובליות ברוח תורות הניו אייג', לעומת האופי החילוני של הכנעניות הקלאסית. זאת, תוך דגש הולך וגובר על הקשר הקרוב עם ההוויה, ועל הבנת מסרי המקרא.
ביקורת הכנענות

התנועה הכנענית ספגה כמעט מראשיתה ביקורת רבה. כבר ב-1945 פרסם נתן אלתרמן את השיר "מְרִיבַת קַיִץ" (השיר הוכלל אחר כך בקובץ "עיר היונה", שפורסם ב-1958), המתפלמס עם עיקרי התנועה הכנענית. בשיר לועג אלתרמן לניסיונם של הכנענים להתעלם מאלפי שנות קיום יהודי בגולה. בין השאר, נכתב בשיר:
שְׁעָרֵך הָאָדֹם עִם הַפְּסֹקֶת בָּאֶמְצַע

וּתְכוֹל קֶרַח עֵינַיִך עֵדִים לְרֵעַי

כִּי עָמַק בָּאֻמָּה תַּו סְפָרַד וּמַגֶּנְצָא

לא פָּחוֹת מִתָוָן שֶׁל קָדֵשׁ וְהָעַי.

וְלָכֵן - לַפּוֹסְלִים אֶת הַכֹּל עַד בַּרְנֵעַ,

לָאוֹמְרִים נְדַלֵּג עַל דוֹרוֹת עַד יְבוּס,

אַת עוֹנָה כַּמְצִיאוּת הַמַרְאָה צִפָּרְנֶיהָ

וְאוֹתָם מוֹרִידָה בְּלִי מֵשִׂים מִן הַסוּס.
הטענה המרכזית בשיר היא כי לא ניתן למחוק שנים כה רבות של גלות. במקום זאת מציע אלתרמן להניח להיסטוריה לעשות את שלה, ולא לנסות לכפות על היושבים בארץ הגדרה עצמית שהם לא יוכלו לקבל. רעיון זה נעשה ברור במיוחד במילים החותמות את השיר:
שׁוּלַמִית שֶׁל מָחָר בְּחַדְרָהּ מִתְלַבֶּשֶׁת

וְאסוּר לְהַבִּיט דֶרֶך חֹר-הַמַנְעוּל.
רטוש הגיב במאמר חמש שנים לאחר מכן, ב-1950. הוא טען כי אלתרמן מתחמק מלהשיב לשאלות הזהות העומדות בפני היושבים בארץ. לדבריו, שיבה למסורת העברית הקדומה אינה רק אפשרית, אלא אף הכרחית.
אלתרמן לא היה היחיד שיצא כנגד הכנענים. בין החשובים במבקריהם היה גם ברוך קורצווייל, שפרסם ב-1953 את המסה "מהותה ומקורותיה של תנועת 'העברים הצעירים'", שבה הוא מנתח את התנועה ותוקף אותה. קורצווייל טען כי שאיפת הכנענים להניע "קבוצות אתניות מקומיות" במזרח התיכון, שלהן "תוכניות וארגונים מדיניים לאומיים משלהן" אינה מעשה קל כפי שהכנענים מעדיפים להאמין. למעשה, קורצווייל טוען כי הכנענים החליפו את ה"לוגוס", ההיגיון, ב"מיתוס", וזוהי אשליה כמעט דתית.
מאחר שהיא מקפחת במו ידיה את הרציפות ההיסטורית של עמה ומכניסה מושגים מעורפלים לתוכניתה הפוליטית, בהכריזה על 'ארץ העברים על הפרת' ומרבה להיאחז בארגומנטציות אירציונליות, עלולה היא בסופו של דבר למצוא מפלט בממלכת המיתוס.
העברים הצעירים אינם הראשונים המשליכים את יהבם על התחדשות המיתוס. חידושם המקורי בא כאן באיחור-מה. זה למעלה ממאה שנים סובל העולם משיבות שונות אל חיק המיתוס. הבריחות השונות אל מיתוסים שונים המיטו עד כה שואה על האנושות. לטובת העברים הצעירים מוטב להניח שכל הפרשה על התחדשות המיתוס במחשבה האירופית לא נהירה להם. דיינו לפי שעה בציטאטה אחת מתוך ספרו של הויצינגה: 'תהליך הברבריזציה מתרחש אם בתוך תרבות עתיקת-יומין דוחק המיתוס את רגלי הלוגוס'.
באותו מאמר קורצווייל ציין כי הכנענים עלולים, אם לא תימצא אליטה אחרת בארץ, להפוך לתנועה מובילה בחיים הפוליטיים בארץ ישראל. נבואה זו לא התקיימה לבסוף, אולם ניתן למצוא השפעות כנעניות בחלקים נרחבים של התרבות העברית עד ימינו.
ראו גם

עברים
כנען
יונתן רטוש
עדיה חורון
לקריאה נוספת

ע.ג. חורון, קדם וערב, הוצאת דביר, 2000.
יונתן רטוש, ראשית הימים: פתיחות עבריות, הוצאת הדר, 1982.
און זית, העם הישראלי - התרבות האבודה, הוצאת ראם, 1991.
ברוך קורצווייל, "מהותה ומקורותיה של תנועת העברים הצעירים", ספרותנו החדשה - המשך או מהפכה, הוצאת שוקן, תשכ"ב, עמ' 270–300.
יעקב שביט, מעברי עד כנעני, הוצאת דומינו, תשמ"ז.
נורית גרץ (ראש צוות הכתיבה), הקבוצה הכנענית - ספרות ואידאולוגיה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1987.
יהושע פורת, שלח ועט בידו: סיפור חייו של אוריאל שלח (יונתן רטוש), מחברות לספרות (הוצאת ספרים), 1989.
דוד אוחנה, לא כנענים, לא צלבנים - מקורות המיתולוגיה הישראלית, הוצאת כתר ספרים, 2008.
הערות שוליים

↑  עוזי אורנן, אנחנו כנענים, "סביבות" 33, 1994
↑  מחתרת חדשה:"לעצור את הסיפוח", באתר ישראל היום
↑  אהוביה מלכין, האקטיביסט, ספריית אפקים-עם עובד, עמ' 30
↑  זאב גלילי, מותו של אחרון הכנענים, 2 במרץ 2008
1 2  הכנענים מקימים מפלגה, דבר, 24 בספטמבר 1951
↑  וה"כנענים" - הפיצו כרוזים, דבר, 15 באוגוסט 1951
↑  התחיל משפט "העברים הצעירים" נגד הצופה, דבר, 2 בספטמבר 1952
1 2  עקרונות העברים הצעירים הוסברו בבית המשפט, דבר, 27 באוקטובר 1952
↑  גאנגסטריזם ספרותי ומדיני, דבר, 27 ביוני 1952
↑  ד"ר עזריאל קרליבך, הפצצה הכנענית, מעריב, 22 ביוני 1952
↑  לפרשת עוזי ושותפיו, דבר, 27 ביוני 1952
↑  בוטלה תביעת "הכנענים", דבר, 1 בפברואר 1953
↑  מאיר בראלי, מטרוצקי עד רטוש, דבר, 24 בפברואר 1967
↑  אחינו הלא יהודים, דבר, 7 במרץ 1967
↑  סופר למרחב, רטוש רוצה לכתוב בת.ז. - "עברי", למרחב, 1 באפריל 1969
↑  יונתן רטוש, משא הפתיחה: במושב הוועד עם שליחי התאים, פרסום מחתרתי, 1944
↑  ראו: מ. ד. קאסוטו, האלה ענת, מוסד ביאליק, 1951
↑  קינן, עמוס, "ארץ ישראל השלמה", ידיעות אחרונות, 19.8.1977.
↑  תמוז, בנימין (עורך), סיפורה של אמנות ישראל, מסדה, 1980, עמ' 134.
↑  מצוטט בתוך: ברייטברג-סמל, שרה, "אגריפס נגד נמרוד", קו, גיליון מס' 9, 1999.
↑  תארוך התצוגה הוא על פי הביקורת של גמזו שפורסמה ב-2 במאי 1944.
↑  ראו: גדעון עפרת, הכנעניות הסודית של "אופקים חדשים", ביקורי אמנות, 2005.
↑  פישר, יונה; מנור-פרידמן, תמר, לידת העכשיו, מוזיאון אשדוד לאמנות, 2008, עמ' 30-31.
↑  למשל Adolphe G. Horon, Canaan and the Aegean Sea: Greco-Phoenician Origins Reviewed, Diogenes 15, 1967, עמ' 37–61 doi: 10.1177/039219216701505803
↑  כתבה על עצמה (בגוף שלישי): "יש המשייכים אותה על פי השקפת עולמה ופרסומיה לתנועת ה'עברים' ('הכנענים'), אם כי לא הצטרפה אל הקבוצה במוצהר. השתתפה בכתב העת 'אלף' בעריכת יונתן רטוש" (פריט 687/174, ארכיון גנזים)
↑  מריאנה רוח מדבר שפירא ואליהו אשד, הכנענים והנאו־פגנים בכנען, באתר מכון שלום הרטמן, ‏22 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305220005171  LCCN: sh85019280 
"האריה השואג" (1928–1935), מאת אברהם מלינקוב
דגל תנועת העברים הצעירים
"אדם בערבה" (1952) מאת יחיאל שמי.
דינמו סאסארי

יציע האוהדים במשחק ביתי
דינמו באסקט סאסארי (באיטלקית: Dinamo Basket Sassari) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר סאסארי שבאי סרדיניה, המשחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל ובליגת האלופות.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1960 על ידי סטודנטים מקומיים מ"תיכון אזוני", ושיחקה שנים רבות בליגות הנמוכות. בסיום עונת 2002/03 העפילה לליגה דואה (הליגה השנייה). ובסיום עונת 2009/10 העפילה לליגת העל (סרייה א').
בעונתה הראשונה בליגת העל, 2010/2011, סיימה במקום השישי והפסידה ברבע גמר הפלייאוף לאולימפיה מילאנו.
בעונתה השנייה (2011/2012) סיימה במקום הרביעי ונעצרה בחצי גמר הפלייאוף על ידי מונטפסקי סיינה.
בעונת 2012/2013 ערכה הקבוצה את הופעות הבכורה שלה באירופה, כשהשתתפה לראשונה ביורוקאפ.
בעונת 2013/2014 זכתה לראשונה בתולדתיה בגביע האיטלקי בכדורסל לאחר ניצחון 73–80 על מונטפסקי סיינה, ובעונת 2014/2015 זכתה בגביע בפעם השנייה ברציפות ובאליפות לראשונה בתולדותיה לאחר שניצחה בסדרת הטוב מ-7 את פלקנסטרו רג'אנה. בעונה זו השתתפה הקבוצה לראשונה ביורוליג, אך הודחה בשלב הבתים הראשון של עונת 2014/2015. הקבוצה ירדה ליורוקאפ, אך הודחה גם בו בשלב 32 האחרונות.
ב-2017 הגיעה סאסארי לגמר הגביע האיטלקי, אך הפסידה לאולימפיה מילאנו. הקבוצה גם ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגת האלופות בכדורסל ב-2016/2017, אך הודחה ברבע הגמר על ידי מונקו.
בעונת 2018/2019 עלתה הקבוצה דרך המוקדמות ליורופקאפ, בו הגיעה לגמר וזכתה לאחר ניצחון על ס.אוליבר וירצבורג.
ב-2019 עלתה הקבוצה לגמר הליגה בפעם השנייה, אך הפסידה לרייר ונציה 3–4 בסדרה.
משחקיה הביתיים של הקבוצה נערכים בארמון הספורט רוברטה סראדימיאני (Palasport Roberta Serradimigni) בסאסארי, המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
שמות קודמים

בעקבות הסכמי חסות, שונה שם הקבוצה מספר פעמים:
בנק פופולרה (1989–1990)
בנקו די סרדיניה (1992–2005)
דינמו (2005–2006)
בנקו דה סרדיניה (2006–2010)
דינמו סאסארי פורד (2010–2011)
בנקו דה סרדיניה (2011-)
שחקני עבר בולטים

ארצות הבריתישראל ג'ו אלכסנדר
סרביהישראל רדיסאב צ'ורצ'יץ'
ארצות הברית ג'רום דייסון
ארצות הברית ג'סטין טילמן
איטליה אקילה פולונארה
ארצות הברית ליוואי רנדולף
ארצות הברית טיירוס מגי
תארים והישגים

הליגה האיטלקית (1):
זכייה: 2015
גמר: 2019
הגביע האיטלקי (2):
זכייה: 2014, 2015
גמר: 2017
הסופרקאפ האיטלקי (2)
זכייה: 2014, 2019
יורופקאפ (1):
זכייה: 2019
מותק, הילדות התחלפו

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  אנדי טנאנט
 הופק בידי:  מל אפרוס   קייט סאמפלס
 תסריט:  דבורה דין דייוויס
 עריכה:  רוג'ר בונדלי
 שחקנים ראשיים:  מרי קייט אולסן   אשלי אולסן   קירסטי אלי   סטיב גוטנברג
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר
 חברה מפיצה:  Warner Bros. Family Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בנובמבר 1995
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 הכנסות:  19,474,589 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   ittakestwo
 דף הסרט ב־IMDb
 
מותק, הילדות התחלפו (באנגלית: It Takes Two) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 1995, בכיכובן של התאומות מרי קייט ואשלי אולסן, קירסטי אלי וסטיב גוטנברג. שם הסרט באנגלית לקוח מהשיר "It Takes Two" של מרווין גיי וקים ווסטון. הסרט מבוסס חלקית על הספר "בן המלך והעני" מאת מארק טוויין.
עלילה

אמנדה למון ( מרי קייט אולסן) היא יתומה החיה בבית יתומים בניו יורק. היא מיועדת לאימוץ על ידי משפחת באטקיס, אך היא רוצה להיות מאומצת על ידי העובדת הסוציאלית שלה, דיאן בארווס (קירסטי אלי), שרוצה בכך גם היא, אך אינה יכולה בגלל משכורתה הנמוכה. אמנדה ודיאן הולכות לבקר את משפחת באטקיס, משפחה שאימצה כבר מספר רב של ילדים. בתום הביקור אמנדה ודיאן הולכות למחנה קיץ לילדים יתומים שמאורגן על ידי העשיר האלמן רוג'ר קאלוויי (סטיב גוטנברג) סמוך לבית הקיץ שלו.
אליסה קאלוויי (אשלי אולסן) היא בתו של רוג'ר והיא חוזרת אל בית הקיץ של אביה מתחרות ניגון בפסנתר. כשהיא חוזרת הביתה היא מגלה שאביה עומד להתחתן עם אשת החברה הגבוהה קלריס קנסינגטון (ג'יין סיבט), אישה שמתעבת ילדים בסתר. אליסה מתעצבנת ומחליטה "לברוח" אל מחנה הקיץ הסמוך לביתה.
באותו זמן אמנדה וחבריה עוברים סמוך לבית הקיץ וחבריה של אמנדה מתערבים איתה על 5 דולרים האם תעז לצלצל בדלת הבית, בו האמינו כי שוכנות רוחות. אמנדה מצלצלת והמשרת פותח לה את הדלת. מכיוון שאליסה ואמנדה דומות זו לזו במראה הפיזי, המשרת חושב שהיא אליסה ומכניס אותה לבית. אליסה מגיעה באותו זמן למחנה הקיץ, בו כולם בטוחים שהיא אמנדה. בסופו של דבר אליסה ואמנדה בורחות מהמקומות בהם הן נמצאות, כדי לחזור אל מקומן המקורי, והן נפגשות באמצע הדרך. הילדות מגלות להפתעתן את הדמיון ביניהן, ומחליטות להחליף אחת את השנייה עד לצהרי יום המחרת.
כעבור יום הן נפגשות ומחליטות שהדבר הטוב ביותר שיוכלו לעשות כדי למנוע את חתונתם של אביה של אליסה (רוג'ר) עם קלריס, הוא להפגיש את דיאן ורוג'ר, על מנת שיתאהבו זה בזה. לכן הם ממשיכות בהחלפה ולמחרת רוג'ר יוצא עם אמנדה, ודיאן יוצאת עם אליסה לרכיבה על סוסים. באמצע הדרך הילדות בורחות ונפגשות, ודיאן ממשיכה לרכב לבדה ומאבדת שליטה על הסוס שלה. רוג'ר דוהר לקראת דיאן ומסייע לה, ואז מזמין אותה לביתו (קלריס לא הייתה באותו הזמן בבית) והם מתקרבים.
למחרת רוג'ר מגיע למחנה הקיץ כדי לבקר את דיאן, ואחרי "מלחמת אוכל" בחדר האוכל הם מתנשקים. קלריס, שבדיוק חזרה לבית הקיץ, רואה את רוג'ר ודיאן מתנשקים, וכשרוג'ר חוזר לבית היא מבקשת ממנו להקדים את החתונה ליום המחרת.
אמנדה, שעדיין נמצאת בבית הקיץ, שומעת על כך ומודיעה לאליסה, שממהרת לחזור לביתה. אך לפני שהיא מספיקה, מגיעה משפחת באטקיס יחד עם אנשי משרד הרווחה, ואליסה (שנחשבת בטעות לאמנדה) נלקחת לבית משפחת באטקיס בניו יורק, שם אמורה להתקיים החתונה למחרת. כשדיאן מגלה שאמנדה (אליסה) נלקחה, היא ממהרת לנסוע לניו יורק. למחרת, אמנדה הולכת אל המשרת של אביה ומגלה לו שהיא לא באמת אליסה אלא ילדה זהה לה, והוא ממהר ליצור קשר עם דיאן. אליסה נמצאת במגרש גרוטאות השייך למשפחת באטקיס, שם המשפחה מעסיקה את ילדיה המאומצים בעבודות קשות. בזמן שילדי המשפחה האחרים לועגים לאליסה, שטוענת כי היא ביתו של רוג'ר קאלוויי, מגיעה דיאן עם מסוק אל מגרש הגרוטאות וממהרת עם אליסה אל החתונה שכבר התחילה.
באמצע טקס הנישואים מתפרצות דיאן ואליסה אל האולם, ורוג'ר אומר לקלריס כי הוא אינו אוהב אותה יותר ושהוא מאוהב במישהי אחרת (דיאן). אחרי שקלריס עוזבת את הטקס בסערה, רוג'ר רואה שליד דיאן עומדת בת זהה לבתו, שעמדה לידו. אחרי שהבנות מסבירות איך נפגשו והתחלפו, רוג'ר ודיאן מבינים שהילדות גרמו ליצירת הקשר בין בני הזוג. כשהם שואלים את הילדות מה יש להן להגיד להגנתן, הן אומרות: "תתנשקו כבר!!", והסרט מסתיים בנשיקה בין רוג'ר ודיאן.
דמויות מרכזיות

אמנדה טיילור מרי-קייט למון (מרי קייט אולסן) היא ילדת "טום-בוי" (ילדה שמתנהגת כמו ילד) יתומה. היא זו שמעלה את רעיון החלפת המקומות בינה לבין אליסה.
אליסה רוקסאן אשלי קאלוויי (אשלי אולסן) היא ילדה עשירה ומפונקת, בתו של רוג'ר קאלוויי. כשהיא רק פוגשת את קלריס היא חושבת שהיא אישה נחמדה אבל אז היא שומעת את קלריס אומרת דברים שפוגעים בזכרה של אימה (של אליסה) וכשקלריס עומדת להינשא לאביה, היא מתחילה לתעב אותה.
רוג'ר קאלוויי (סטיב גוטנברג) הוא אביה האלמן והעשיר של אליסה. הוא עומד לשאת את קלריס לאישה, אבל אז מתאהב בדיאן.
דיאן בארווס (קירסטי אלי) היא עובדת סוציאלית המטפלת ביתומים וביניהם באמנדה. היא רוצה לאמץ את אמנדה, אבל הרשויות לא יאשרו זאת בגלל משכורתה הנמוכה. היא מתאהבת ברוג'ר קאלוויי.
קלריס קנסינגטון (ג'יין סיבט) היא אשת החברה הגבוהה, המאורסת לרוג'ר קאלוויי ומתעבת את אליסה. בפני רוג'ר היא נחמדה אל אליסה, אך כשהוא אינו בסביבה היא מגלה את יחס שלילי כלפיה.
ווינצ'נזו (פיליפ בוסקו) הוא המשרת האישי של רוג'ר קאלוויי וחברו הטוב ביותר. הוא גם מעין אב שני לאליסה, מכיר אותה ומטפל בה מיום לידתה.
הארי (ארני גרינוואלד) ופאני באטקיס (אלן-ריי הנסי) הם זוג המאמץ ילדים כדי שיעבדו בעסק המשפחתי שלהם.
הבדלים בין הסרט לספר "בן המלך והעני"

עלילת הסרט דומה לעלילת הסיפור "בן המלך והעני", אך ישנם מספר הבדלים ביניהם:
עלילת הספר מתרחשת בלונדון ולא בארצות הברית.
שמות הילדות שונים, וכך גם שמות הדמויות האחרות.
הילדים בספר הם נסיך וילד עני, אך בסרט הן שתי בנות שאחת עשירה ואחת ענייה.
פרסים ומועמדויות

התאומות מרי קייט ואשלי אולסן זכו בפרס בלימפ בטקס "Kids' Choice Awards", וכן היו מועמדות ל-Young Artist Award.
המחזמר בישראל

בשנת 2024 יצא מחזמר ישראלי בשם ״מותק, התאומות התחלפו״. עלילת המחזמר מבוססת גם היא על בן המלך והעני עם אלמנטים נוספים מתוך אורה הכפולה, אך שונה מהסרט במיקום העלילה (לונדון) ובכך שכמו בספר המקורי, ילדה אחת היא ילדת רחוב והילדת השנייה היא הנסיכה הבריטית. לצורך הפקת המחזמר נבחרו שלושה זוגות של תאומות זהות שישחקו את הגיבורות לסירוגין. כמו כן מככבות אילנית לוי וסנדי בר.
ראו גם

אבא מתארס (1961)
אבא מתארס (1998)
מותן

| --- | --- |
 שיוך:  בטן 
 תיאור ב:  המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה 
 מזהים
 FMA:  228775 
 
בגוף האדם, המותן (לשון זכר) הוא חלק בבטן הנמצא בין הטבור לבית החזה. בגוף פרופורציוני, המותן הוא החלק הצר ביותר בגו. קו המותניים הוא הקו האופקי הצר ביותר בין שני המותניים. היחס אצל נשים בין רוחב האגן למותניים נוטה להיות גדול יותר מזה של גברים.
באופנה מתאימים את קו המותניים של הבגדים לזה של גוף האדם, וגוזרים מכך גם את מידת הבגד. כמו כן נהוג לחגור חגורות סביב המותניים, וכן לענוד תכשיטים המותאמים לכך כמו למשל שרשראות בטן.
יחס מותניים-ירכיים

יחס מותניים-ירכיים (WHR, ראשי תיבות של 'Waist-hip ratio') הוא היחס שבין היקף המותניים ובין היקף הירכיים. WHR הוא מדד לכמות השומן שמפוזרת סביב הגו. יחס מותן-ירך של 0.7 אצל אישה ו-0.9 אצל גבר נמצאו כתואמים במידה רבה לבריאות ולפוריות.[דרוש מקור]