stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמאל עבד אל נאצר
מלחמת 1948

בשנת 1948 נלחמה מצרים, כחלק מקואליציה של מדינות ערב, נגד העצמאות הישראלית. נאצר שירת כקצין מודיעין בדרגה המקבילה לרב-סרן, בחטיבה הסודאנית של הצבא המצרי שפלש לישראל. במשך חודשים אחדים היה נתון במצור שהוטל על הכוחות המצרים בכיס פלוג'ה. במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הותר לכוח הנצור בכיס לשוב למצרים. עוד במהלך המצור, על פי תיאום עם ועדת שביתת הנשק, המצרים ניאותו להתיר לצה"ל לשלוח נציג על מנת לאתר את קבריהם של חיילי צה"ל שנהרגו בקרבות מבצע חיסול ונקברו בקבר אחים מאולתר על ידי המצרים. מטעם צה"ל נשלח הרב הצבאי הראשי, הרב שלמה גורן ומטעם המצרים ליווה אותו רס"ן נאצר. נאצר הובילו למקום שבו קברו את 87 חללי הפלוגה הדתית, ובזכות כך גורן קבע הלכתית את מותם של החללים. בנוסף, נאצר אירחו שם בכבוד רב ואף הצדיע לו בהיותו נמוך ממנו בדרגה (גורן היה סגן-אלוף). כשנה לאחר הפינוי, חזר נאצר לפלוג'ה שנית לצורך זיהוי נוסף ומדויק יותר של מקום הקבורה.
מהפכת הקצינים

בשנת 1952 הנהיג נאצר את המרידה הצבאית נגד המלך פארוק, בן לשושלת ממוצא אלבני שהומלכה על ידי העות'מאנים. כתוצאה מהמרידה סולקו הכוחות הבריטיים ממצרים, ולשלטון עלה הגנרל מוחמד נגיב. בשנת 1954 הדיח נאצר את נגיב, וב-25 בפברואר 1954 הפך לשליט מצרים בפועל. אומנם כעבור כמה ימים הוחזרו לנגיב תפקידיו באופן רשמי, אך באפריל הדיח אותו נאצר מתפקידו כראש ממשלה, ובנובמבר הדיחו מהנשיאות ושם אותו במעצר בית. ב"בחירות" שנערכו כעבור שנתיים היה נאצר המועמד היחיד, ונבחר לנשיא מצרים.
נאצריזם ופאן-ערביות

התבלטותו של נאצר כמוביל בעולם הערבי וכראש החזית הערבית מול ישראל, נבעה ראשית כל מאישיותו הכריזמטית ומיכולותיו הרטוריות. אישיות זו היא שאפשרה לו להפוך כישלונות להצלחות הן מהבחינה התודעתית והן במישור המדיני. נאצר ריכז את משנתו ותורתו בחיבורו "הפילוסופיה של המהפכה", בו הוא מביא את תורת שלושת המעגלים: המעגל הערבי, המעגל המוסלמי והמעגל האפריקאי. נאצר ראה את מצרים כמובילה וכמנהיגה של מעגלים אלו.
כך, מהפכת הקצינים אשר נבעה במקור ממניעים פנימיים, בבקשה לסלק את השלטון הבריטי ולבצע הלאמת אדמות לטובת רפורמה אגררית שוויונית יותר, הביאה בסופו של דבר לסוף עידן הליברליזם במצרים ולאי שוויון כלכלי ופוליטי חדש, שהוסבה על ידי נאצר אל הזירה הבינלאומית כשהוא הופך למוביל רעיון העל-לאומיות והמאבק בישראל. באופן דומה הצליח להתעלות על "משבר סואץ" ב-1956, שבו הפך להצלחה את תבוסת מצרים ואובדן שליטתה על סיני ותעלת סואץ בהתקפה מתואמת של ישראל, בריטניה וצרפת, תוך שימוש באמצעים מדיניים בלבד, גייס את שתי מעצמות העל, ארצות הברית וברית המועצות, ללחוץ על השלוש לסגת מסיני ומאזור התעלה באמצעות מועצת הביטחון של האו"ם.
מבחינת נאצר, המאבק לעצמאות לאומית, והקמת מדינות ערביות עצמאיות, היו רק תחנה בדרך להקמת מסגרת הלאומית כלל-ערבית. מבחינה זאת הוא אחד המייצגים המובהקים של רעיון הפאן-ערביות. ה"נאצריזם" הוא בעצם גרסה של הפאן-ערביות בהובלת נאצר, השואפת לכונן מחדש את האימפריה המוסלמית החולשת על כל המזרח התיכון, כבימי ראשית הח'ליפוּת המוסלמית. בין מהלכיו הבולטים בתחום הפאן-ערביות היו: הקמת הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"מ) – איחוד פדרטיבי של מצרים וסוריה, מתוך כוונה להרחיבו למדינות ערביות אחרות, שידורי קול ערב, היוזמה להקמת אש"ף ועוד.
מבקריו הערבים טענו כי כישלון רע"מ, כישלון מלחמת ששת הימים והיעדר הישגים מצד אש"ף נבעו מחיפוש אחר הגמוניה והובלה יותר מאשר אחדות. מבקריו במצרים מדגישים את אובדן החופש, השיח הדמוקרטי ואת אי צמצום הפערים הכלכליים שהיו לדגל המהפכה.
הפדאיון ועסקת הנשק הצ'כוסלובקית

לאחר מבצע חץ שחור של צה"ל בעזה, חתם נאצר על עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית והתקרב לגוש המזרחי. כתוצאה מהתקרבות זו הסכימה ברית המועצות לממן את הקמת סכר אסוואן הגבוה. תוצאה נוספת של התקרבות זו הייתה הכרזתו של נאצר על מימוש הסוציאליזם במצרים, הכרזה שבסופו של דבר התבטאה בעיקר ברפורמה אגררית.
משבר סואץ

לאחר שארצות הברית חזרה בה מתמיכתה הפיננסית בבניית סכר אסוואן, ב-26 ביולי, הלאים נאצר את תעלת סואץ, אשר מהווה עד היום אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של מצרים, כדי לממן באמצעותה את בניית הסכר. סכר אסואן הפך הכרח לאומי להתפתחות מצרים, שיאפשר אספקת חשמל, יווסת את ההשקיה, יבטיח את קיומה של מצרים התחתית ויאפשר בניה באזור הנילוס.
במקביל, במהלך תקופה זו הפך נאצר את הפידאיון לחלק מהצבא המצרי וזאת במטרה לתקוף את ישראל מבלי שמצרים תואשם בכך. ב-16 בינואר 1956 התפאר נאצר בכוונתו לשחרר את פלסטין, כלומר לכבוש את ישראל. באותה שנה הלאים את תעלת סואץ, צעד שפגע ביחסי מצרים עם בריטניה וצרפת, שחברו לישראל במלחמת סיני שבמסגרתו כבשה ישראל את חצי האי סיני. בלחץ המעצמות נסוגה ישראל מסיני כעבור חודשיים. בסיום המשבר אולצו השלוש לסגת, התעלה הולאמה, וגם חזונו הגדול של נאצר לבנות את סכר אסואן התממש, בעזרתם הנדיבה של הסובייטים.
הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"מ)

בשנת 1958 יצר נאצר איחוד בין מצרים לסוריה, שנקרא הרפובליקה הערבית המאוחדת – רע"ם. המילה "רעם" שהייתה לה גם משמעות סמלית לא נראתה ראויה בישראל, ובעיתונות הכתובה ובשידורי קול ישראל כונה האיחוד בשם "קע"מ" (קהילייה ערבית מאוחדת). נאצר ניסה לצרף לאיחוד גם את תימן, ובמסגרת זו שלח חיילים מצריים לתימן, שם נגרר למלחמה שבמהלכה תקף את תושבי צפון תימן בנשק כימי. ניסיון שעשה ב-1958 לספח את ירדן בכוח נכשל. האיחוד עם סוריה התפרק ב-1961, אך מצרים המשיכה להתקרא "הרפובליקה הערבית המאוחדת" עד 1971. לתושבי ישראל זכור שם זה בזכות תחנת שידור בעברית שפעלה ממצרים בשנות השישים, ונקראה בשם "קול הרע"ם מקהיר".
במהלך התקופה שבין מבצע קדש למלחמת ששת הימים הפך נאצר למנהיג הפופולרי ביותר במדינות ערב ואף הצליח להקים תנועות שתמכו באידאולוגיה הנאצריסטית. באותה תקופה היה גם לאחד ממנהיגי גוש המדינות הבלתי-מזדהות, ואף טיפח שאיפות להנהיג את יבשת אפריקה כולה, שמרבית מדינותיה השתחררו זה לא כבר מהקולוניאליזם.
מלחמת ששת הימים

במהלך חודש מאי 1967 הכניס נאצר כוחות צבא גדולים לחצי האי סיני (תוך שהוא מסלק את כוחות האו"ם), וחסם את מצרי טיראן לתנועת ספינות ישראליות בדרכן לנמל אילת. נאצר הכריז במסיבת עיתונאים בקהיר: "אנחנו לא מקבלים כל בסיס לדו-קיום עם ישראל. עצם קיומה של ישראל הוא תוקפנות". נאצר הכריז כי ארצו ושאר מדינות ערב (אשר חתמו עם מצרים על ברית הגנה) ערוכות להילחם בישראל ולהשמיד אותה.
ב-22 במאי אמר בפני טייסים בביר גפגפה: "היהודים מאיימים במלחמה ואנו אומרים להם: אהלן וסהלן".
במלחמת ששת הימים, שפרצה בעקבות צעדים אלה, ספגה מצרים תבוסה מידי ישראל: חצי האי סיני נכבש על ידי ישראל, ותעלת סואץ נסגרה לשיט.
על תחושתו של נאצר בעקבות התבוסה כתב סגנו, אנואר סאדאת: "אלה שהכירו את נאצר יבינו, כי לא ב-28 בספטמבר 1970 מת האיש אלא ב-5 ביוני 1967, שעה אחת בדיוק לאחר שפרצה המלחמה".
לאחר המלחמה

ב-10 ביוני, יומה האחרון של מלחמת ששת הימים, הודיע נאצר על התפטרותו והעברת כל סמכויות נשיא מצרים לסגנו, זכריא מוחי א-דין. יש שטענו כי ההתפטרות היוותה מחוות פיוס כלפי ארצות הברית, עימה נותקו הקשרים במהלך המלחמה; מוחי א-דין נחשב כאישיות המקובלת על ארצות הברית. אחרים ראו בהתפטרות ניסיון מוסווה להתחמק מאחריות לתבוסה. העם המצרי, שממדי התבוסה טרם נודעו לו, סירב להשלים עם ההתפטרות והפגנות המונים סוערות, שייתכן והיו ספונטניות וייתכן כי נערכו בהשפעת מנגנון ביטחון המדינה המאורגן, הביאו את נאצר להיכנע ללחץ ההמונים שקראו לו לחזור, ולבטל את התפטרותו שתוקפה נמשך יום אחד בלבד.
בנאום ב-23 ביולי 1967 הכריז נאצר כי על אף המפלה הצבאית וכיבוש סיני לא יסכים לכרות שלום עם ישראל וכי המאבק עומד להיות ממושך ורצוף קרבנות עד לשחרור פלסטין. באוגוסט 1967, בוועידת חרטום, נחלש מעמדו בעולם הערבי בהופעתו עם פייסל, מלך ערב הסעודית כמנהיגים במשותף את הוועידה, לעומת הוועידות הקודמות בהן הופיע כמנהיג הבכיר היחיד.
ב-23 בנובמבר 1967 נאם נאצר כי מה שנלקח בכוח לא יוחזר אלא בכוח, חזר על החלטות ועידת חרטום לא הכרה בישראל, לא שלום, לא משא ומתן, לא ויתור על זכויות הפלסטינים, והוסיף כי לא ייסוג מהדרישה לנסיגה ישראלית מלאה וכי תעלת סואץ תישאר חסומה לישראל גם אם תיסוג מכיוון שהיא קשורה לבעיה הפלסטינית.
בהמשך הכריז נאצר: "איני יכול לכבוש את סיני אך אני יכול להתיש את ישראל", ופתח במלחמת ההתשה.
ב-10 בספטמבר 1969 לקה נאצר באוטם שריר הלב. תחילה לא פורסם על כך דבר, רק פורסם שביקורו במוסקבה נדחה, ללא ציון הסיבה, לאחר שבוע פורסם שנאצר חולה מאוד.
גמאל עבד אל נאצר מת מהתקף לב ב-28 בספטמבר 1970, שבעה שבועות לאחר תום מלחמת ההתשה. הוא גם סבל מהמוכרומטוזיס. להלווייתו של נאצר (אנ') הגיעו מנהיגים רבים מארצות ערב והשתתפו בה מיליוני מצרים. במסע הלוויה פרצו מאות אלפי משתתפים את שורות האבטחה המשטרתיות. כתוצאה מכך, נהרגו עשרות אזרחים שניסו לצפות בטקס אך נדחקו, נרמסו או נפלו מבניינים. לא זו בלבד, כ־200 נפצעו, וכ־500 התעלפו, רובם ככולם כתוצאה מהצפיפות, הדוחק וחוסר הסדר. נאצר נקבר במסגד בקהיר הנושא את שמו, שהוקם עוד בחייו.
לפני מותו קיבל נאצר את תוכנית רוג'רס (השנייה), שהתבססה על החלטה 242 של האו"ם ועל הפסקת אש של 90 יום. מכיוון שמצרים הפרה את הפסקת האש מיד עם כניסתה וקידמה לעבר קו המים סוללות נ"מ, סירבה ישראל להצטרף למשא ומתן בתיווך האו"ם, כפי שהוסכם על ידי הצדדים בתוכנית רוג'רס. אש"ף והחזית העממית לשחרור פלסטין, נציגי הפלסטינים, התנגדו לתוכנית ואיימו על המלך הירדני. ב-27 בספטמבר 1970, יום לפני מותו, יזם נאצר פגישה בקהיר בה ניסה לפשר בין הצדדים, ללא הצלחה. בעיני חסידיו מת מות קדושים על רעיון האחווה הבין-ערבית, כתוצאה מהמתח של מלחמת האזרחים בירדן ודאגתו למצוקת הפלסטינים.
כמה שנים לאחר מותו הונצח נאצר ועל שמו נקרא "רחוב גמאל עבד אל נאצר" בעזה. בקהיר נפתח מוזיאון על אודותיו בבית שבו התגורר.
מחליפו בשלטון היה אנואר סאדאת.
ראו גם

נאצריזם
לקריאה נוספת

רוברט סנט ג'ון, ה״בוס״ : סיפורו של גמאל עבד אל־נאצר (עברית: אריה חשביה, הוצאת מערכות משרד הביטחון, 1962)
The Boss: the Story of Gamal Abdel Nasser (McGraw-Hill, 1960), Robert St. John
גמאל עבד אל נאצר, הפילוסופיה של המהפכה, הוצאת ירון גולן, 1998
Said K. Aburish, Nasser: The Last Arab, Macmillan, 2013.
ביאורים

↑  במרבית להגי הערבית האות ج נהגית בתור ג', אולם בלהג המצרי היא נהגית כ-ג. לכן ההיגוי הנכון הוא גמאל, ולא ג'מאל.
↑  גורן סובר שמדובר היה בהצגה שנועדה להעביר את המסר השקרי כאילו מצב הכוח הנצור הוא מצוין אף על פי שבמציאות הוא היה על סף כניעה עקב מחסור חמור באספקה.
בית הספר מרחבים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־36 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°48′50″N 35°06′50″E﻿ / ﻿31.813777777778°N 35.114°E﻿ / 31.813777777778; 35.114
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הספר מרחבים(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הספר מרחבים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר מרחבים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר מרחבים
 
מרחבים הוא בית ספר למחוננים ולמצטיינים שנוסד בתחום מועצה אזורית מטה יהודה בספטמבר 1989 ושכן בבית שמש. בשנת 1990 הוא עבר למקומו הנוכחי, בין קריית ענבים למעלה החמישה, בסמוך לבית הספר היסודי "אלון". בבית הספר לומדים תלמידים מכיתות ג'-ט'. התלמידים בבית הספר מגיעים ממגזרים וממקומות שונים: דתיים, חילונים, יהודים וערבים, בני מושבים ובני קיבוצים, בני ישובים קהילתיים וערים. התלמידים מגיעים מיישובי מטה יהודה ומהסביבה. בית הספר מרחבים הוא מוסד רשמי של משרד החינוך, הפועל תחת הנחייתו ופיקוחו של האגף למחוננים ולמצטיינים.
תוכנית הלימודים

הנושאים הנלמדים בבית הספר כוללים אומנות, מדעים ועיון. התלמידים המחוננים, לומדים יום אחד בשבוע במרחבים ובשאר ימות השבוע בבית הספר שלהם, ולעומת זאת, הילדים המצטיינים לומדים בשעות אחר הצהריים. בית הספר עצמו פועל ארבעה ימים בשבוע, בכל יום לומדת שכבת גיל אחרת, מלבד כיתות ו'-ט' שלומדות ביחד.
בכיתות הנמוכות (ג'-ה'), מחולקים התלמידים לקבוצות ולומדים קורסים שונים שבית הספר בחר. מכיתה ו' ומעלה, בוחרים התלמידים את הקורסים אותם ירצו ללמוד. בסוף השנה מתקיים הפנינג, המסכם את שנת הלימודים בכל המקצועות.
פול ריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1963 (בן 61) נית', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ויילס 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1985) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פול ריס (באנגלית: Paul Rhys; נולד ב-19 בדצמבר 1963) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ולשי.
אחרי סיום הלימודים ב-RADA קיבל ריס תפקיד גדול ראשון בסרט "התחלות ראשונות" ב-1986. בארצות הברית זכה להכרה כשהבמאי רוברט אלטמן ליהק אותו לתפקיד תיאו ואן גוך בסרט "וינסנט ותיאו" לצדו של טים רות' שגילם את וינסנט.
ביוגרפיה

ריס נולד בנית' שבדרום ויילס להורים קתולים. אמו, קתרין אייבורי הייתה אירית-ולשית, ואביו ריצ'רד צ'ארלס ריס היה ולשי. כשהיה פול בן 10 המשפחה עברה לכפר פנסוד. ריס היה חבר בלהקות אחדות לפני שעבר ללונדון ללמוד ב-RADA.
ביוגרפיה > קריירה

הופעת הבכורה המקצועית של ריס הייתה בדמות ראלף מומחה הג'ודו במחזה "Bouncers" מאת ג'ון גודבר, עוד לפני שהחל ללמוד ב-RADA. בחופשת הקיץ מהלימודים הוא צד את עינו של מנהל הבמה פיליפ פראוס (אנ') והוזמן לשחק במחזה "A Woman of No Importance" מאת אוסקר ויילד בתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו, בתפקיד ג'רלד הבן הבלתי חוקי. אחר כך המשיך ללמוד ב-RADA שני סמסטרים נוספים, ואז לוהק לתפקיד דין סוויפט בסרט "התחלות ראשונות" בבימויו של ג'וליאן טמפל. הוא סיים את הלימודים ב-1985 והוענקה לו מדליית זהב על שם בנקרופט.
התפקיד הראשון של ריס בקולנוע היה בסרט "לב ארי" בבימויו של פרנקלין שפנר. הוא שיחק תקופה קצרה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, ואחר כך השתתף בסרט זוכה הפרסים "Tumbledown" בבימויו של ריצ'רד אייר, לצדו של קולין פירת'. זמן מה אחר כך הוא הופיע בסרט "וינסנט ותיאו" בבימויו של רוברט אלטמן, בתפקיד תיאו, אחיו הצעיר של וינסנט ואן גוך. שוב גילם דמות באותו נושא של אחים מפורסמים בסרט "צ'פלין" בו הופיע בתפקיד סידני צ'פלין, לצדו של רוברט דאוני ג'וניור שגילם את צ'ארלי צ'פלין. אחר כך גילם את מאסיס בסרטו של אלן בנט "102 Boulevard Hausmann", ושיחק לצדו של פיטר או'טול בסרט "האגדה על רבקה". בהמשך השתתף בסדרה של סרטים בהם "ממעמקי הגיהנום", "Food of Love", "אהבה שוכבת מדממת", ובסרט "מעורר השאול 7 - מת יותר".
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "נפוליאון" בדמותו של שארל-מוריס דה טליראן. הסרט, בבימויו של רידלי סקוט, ומגולל את עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה.
במקביל להופעותיו בסרטי קולנוע פיתח ריס קריירה גם בטלוויזיה, ועבד עם במאים כגון מייק הודג'ס, סטיבן פרירס, סר ריצ'רד אייר, פיליפ מרטין, כריסטופר מורהאן, טום ווהן, אדוארד הול, הארי ברדביר בהפקות שונות בהן "Tumbledown", העיבוד לרומנים "A Dance to the Music of Time", מיני-סדרה "The Heroes", מיני-סדרה "Gallowglass", העיבוד לרומן "אנה קארנינה", "The Deal", "בטהובן". עוד השתתף בסדרות "הבורג'ס", "לות'ר", "ספוקס" וב"כמעט אנושיים" בתפקיד הערפד איוואן.
ב-1995 גילם ריס את דמותו של סיימון טמפלר ("המלאך") בסדרת תסכיתים לרדיו 4 של ה-BBC.
ב-2014 הופיע ריס בתפקיד ראשי בדמות אולדריץ' איימס במיני-סדרה "The Assets".
ב-2015 גילם ריס את ולאד, נסיך ולאכיה הידוע בשם דרקולה, בעונה הראשונה ובעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הסודות של דה וינצ'י".
בשנת 2000 הופיע ריס בתפקיד הראשי במחזה "המלט" בתיאטרון יאנג ויק ואחר כך בטוקיו ובאוסקה. על הופעה זו זכה בפרסים אחדים. הוא גילם את אנג'לו במחזה "מידה כנגד מידה", עליו זכה בפרס חוג מבקרי התיאטרון, את האוסמן במחזה "The Invention of Love", ואת אדגר במחזה "המלך ליר" עליו היה מועמד לפרס אוליבייה. שלושה מחזות אלה הוצגו בתיאטרון המלכותי הלאומי. עוד שיחק בתפקיד אדמונד במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה", בתפקיד ליאו במחזה "Design for Living" לצדם של רייצ'ל וייס וקלייב אוון בתיאטרון דונמאר ורהאוס. עוד הופיע זמן קצר בתפקיד הראשי במחזה "פול" מאת האוורד ברנטון בתיאטרון הלאומי, אבל נאלץ לוותר על התפקיד בגלל ירידה חדה במשקלו בעבודה מאומצת מדי.
מ-6 בפברואר עד מרץ 2014 כיכב ריס בהפקה מחודשת של המחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב בעיבודו של רוברט איק (אנ') בתיאטרון אלמיידה לצדו של טוביאס מנזיס.
בין הדמויות שגילם ריס נכללים ולאד המשפד, לודוויג ואן בטהובן, פיטר מנדלסון, פול מקרטני, תומאס דה קווינסי, אלפרד אדוארד האוסמן, פרדריק שופן ומרקוס טוליוס קיקרו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לריס הייתה מערכת יחסים עם השחקנית האוסטלית ארקי וייטלי, איתה הופיע במיני-סדרה "Gallowglass".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986 | התחלות ראשונות | Absolute Beginners | דין סוויפט |  |
| 1987 | לב ארי | Lionheart | ראש העיר התחתית |  |
| 1987 | דוריט הקטנה | Little Dorrit | צ'ארלס סטילטסטוקינג |  |
| 1989 |  | Spirit | דאגלס רימר |  |
| 1990 | וינסנט ותיאו | Vincent & Theo | תיאו ואן גוך |  |
| 1991 |  | Becoming Colette | צ'אפו |  |
| 1992 | האגדה על רבקה | Rebecca's Daughters | אנתוני ריין |  |
| 1992 | צ'פלין | Chaplin | סידני צ'פלין |  |
| 1992 |  | Nina Takes a Lover | צלם |  |
| 1999 | אהבה שוכבת מדממת | Love Lies Bleeding | ד"ר ג'ונתן סטיבנס |  |
| 1999 |  | The Strange Case of Delphina Potocka or The Mystery of Chopin | פרדריק שופן |  |
| 2001 | ממעמקי הגיהנום | From Hell | ד"ר פרל |  |
| 2002 | מזון לאהבה | Food of Love | ריצ'רד קנינגטון |  |
| 2003 |  | Y Mabinogi | לורד פוויל | דיבוב |
| 2003 |  | The Deal | פיטר מנדלסון |  |
| 2005 |  | Hellraiser: Deader | וינטר |  |
| 2007 |  | Unknown Things | הוגסטרטן |  |
| 2011 |  | Eliminate: Archie Cookson | ארצ'י קוקסון |  |
| 2023 | נפוליאון | Napoleon | שארל-מוריס דה טליראן |  |
| 2023 | השמפניה של גברת קליקו (אנ') | Widow Clicquot | דרויט |  |
| 2023 | סלטברן | Saltburn | דאנקן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | משפחתי וחיות אחרות | My Family and Other Animals | ג'ורג' |  |
| 1988 |  | Tumbledown | יו מק'קסק | סרט טלוויזיה |
| 1988 |  | The Heroes | איוואן ליון |  |
| 1990 |  | Screen Two | אמאבל מאסיס | בפרק "102 Boulevard Haussmann" |
| 1990 |  | Opium Eaters | תומאס דה קווינסי | סרט טלוויזיה |
| 1992 |  | Chillers | אדם מרשל | בפרק "A Bird Poised to Fly" |
| 1993 |  | Gallowglass | סנדור |  |
| 1994 |  | The Healer | ד"ר ג'ון לאסיטר | פרס באפט"א ויילס לשחקן הטוב ביותר |
| 1994 |  | A Summer's Day Dream | כריסטופר | סרט טלוויזיה |
| 1995 |  | Ghosts | קפטן פיטר באקל | בפרק "Blood and Water" |
| 1995 |  | The Haunting of Helen Walker | אדוארד גוף | סרט טלוויזיה |
| 1996 | קוואנה QC | Kavanagh QC | סם ויקס | בפרק "Job Satisfaction" |
| 1997 |  | A Dance to the Music of Time | צ'ארלס סטרינגהם |  |
| 1998 |  | Performance | אדגר | בפרק "המלך ליר" |
| 2000 |  | Randall & Hopkirk (Deceased) | דאגלס מילטון | בפרק "Paranoia" |
| 2000 |  | I Saw You | בן וולטרס | סרט טלוויזיה |
| 2000 | אנה קארנינה | Anna Karenina | ניקולאי |  |
| 2001 |  | The Innocent | דייוויד פסטורוב | סרט טלוויזיה |
| 2001 | משפחת קזאלט | The Cazalets | רופט קזאלט |  |
| 2002 |  | I Saw You | בן וולטרס |  |
| 2002 |  | The Lives of Animals | ג'ון | סרט טלוויזיה |
| 2003 |  | Murder in Mind | מתיו הופקינס | בפרק "Echoes" |
| 2005 |  | Timewatch | מרקוס טוליוס קיקרו | בפרק "Murder in Rome" |
| 2005 | בטהובן | Beethoven | לודוויג ואן בטהובן |  |
| 2006 | עשרת הדיברות | The Ten Commandments | רעמסס השני |  |
| 2008 |  | Bonekickers | אדוארד לייגאס | בפרק "Army of God" |
| 2008 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | רובין אפוורד | בפרק "Mrs McGinty's Dead" |
| 2008 | ספוקס | Spooks | אלכסיס מיינל | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2009 | המלכה | The Queen | הנסיך צ'ארלס | בפרק "The Enemy Within" |
| 2010 | כמעט אנושיים | Being Human | איוואן |  |
| 2010 | לות'ר | Luther | לוסיין בורג'ס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2010 | תחבולות חדשות | New Tricks | סבסטיאן קרטר | בפרק "Dead Man Talking" |
| 2010 |  | When Harvey Met Bob | פול מקרטני | סרט טלוויזיה |
| 2010 | מיס מארפל | Agatha Christie's Marple | לואיס פריצ'רד | בפרק "The Blue Geranium" |
| 2011 | תעלומות מרדוק | Murdoch Mysteries | ד"ר לואלין פרנסיס | 3 פרקים |
| 2011 |  | Moving On | אנדי | בפרק "Donor" |
| 2011 | תקוות גדולות | Great Expectations | קומפייסון / דנבי |  |
| 2013–2014 | הבורג'ס | Borgia | לאונרדו דה וינצ'י |  |
| 2013–2015 | הסודות של דה וינצ'י | Da Vinci's Demons | ולאד המשפד | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2014 |  | The Assets | אולדריץ' איימס |  |
| 2015 | המרגלים של וושינגטון | TURN | ג'ורג' השלישי |  |
| 2015 | קזנובה | Casanova | הרוזן סן ז'רמן | סרט טלוויזיה |
| 2016 | ויקטוריה | Victoria | סר ג'ון קונרוי |  |
| 2017 | רליק | Rellik | פטריק ברקר | מיני-סדרה |
| 2021 | ליל המכשפות | A Discovery of Witches | אנדרו הובארד | 4 פרקים |
| 2024 |  | The Way | אקילה | פרק: "The Wait" |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 |  | Bouncers | ראלף | שחקני יורקשייר |
| 1984 |  | A Woman of No Importance | ג'רלד ארבותנוט | תיאטרון סיטיזנס בגלאזגו |
| 1985 |  | La Vie parisienne | מילורד | תיאטרון סיטיזנס בגלאזגו |
| 1986 |  | The Orphan | פולידור | תיאטרון גריניץ' |
| 1986 | הסוחר מוונציה | The Merchant of Venice | לורנצו | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1986 | מהומה רבה על לא דבר | Much Ado About Nothing | קלאודיו | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1987 | גטו | Ghetto | סולומון | ריברסייד סטודיוס |
| 1988 | מבקר המדינה | The Government Inspector | חליסטקוב | תיאטרון קומפס |
| 1990 | עקומים | Bent | רודי | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 1994 |  | Design for Living | לאו | תיאטרון דונמאר ורהאוס |
| 1995–1996 | מסע ארוך אל תוך הלילה | Long Day's Journey Into Night | אדמונד | תיאטרון יאנק ויק |
| 1997 | המלך ליר | King Lear | אדגר | התיאטרון המלכותי הלאומי מועמדות לפרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה |
| 1997 |  | The Invention of Love | האוסמן | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 1999–2000 | המלט | Hamlet | המלט | תיאטרון יאנג ויק |
| 2004 | מידה כנגד מידה | Measure for Measure | אנג'לו | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2005 | פול | Paul | פול | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2012 | האמן ומרגריטה | The Master and Margarita | וולנד / האמן | מרכז האמנויות ברביקן |
| 2016 | הדוד וניה | Uncle Vanya | וניה | תיאטרון אלמיידה |
הערות שוליים

↑  "Rupert Cazalet - Paul Rhys". Public Broadcasting System. נבדק ב-2016-08-04. Rhys burst on to the scene in dramatic fashion a decade ago, being chosen by Robert Altman to star with Tim Roth in Vincent & Theo. "I was spoilt early on with Altman. I worked with him and thought life would always be like that. Of course it's not," he smiles.
↑  Wales Online: "Actor Paul Rhys on the day he mud wrestled Ray Winstone", 12 November 2011. Accessed 14 March 2013
↑  Gibbons, Fiachra (8 בנובמבר 1999). "Award victory for play denied West End run". The Guardian. נבדק ב-11 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BBC Press Office
↑  Guardian Reviews, The Deal, Channel 4, 16/9/2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381976005171  PLWABN: 9810662983005606  BNE: XX1297372  BnF: cb14220260w (data)  GND: 1061995283  ISNI: 0000 0001 1507 0923  LCCN: no97050172  MusicBrainz: 0491e870-b3c4-4292-91c9-35e5bcacb794  SNAC: w6zw4487  SUDOC: 070954542  VIAF: 51901055   WorldCat (עם VIAF): 51901055
ליאו סוטר

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1993 (בן 31) לונדון, אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  Colet Court 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאו סוטר (באנגלית: Leo Suter; נולד ב-26 בספטמבר 1993) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר בעיקר בשל השתתפותו בסדרה "ויקינגים: ולהאלה" (2022–2024) בתור הארלד סיגורדסון.
ביוגרפיה

סוטר נולד בלונדון והתחנך בקולט קורט (אנ'), בבית הספר סנט פול ובניו קולג' באוקספורד, שם למד בפקולטה למדעי הרוח.
סוטר החל לשחק בזמן שלמד בבית הספר בגיל אחת עשרה. הוא חתם על חוזה המשחק המקצועי הראשון שלו לאחר ששיחק בהצגת הגמר בבית הספר שלו. בין תפקידי התיאטרון שלו היו בהצגה "The Winterting" בתיאטרון אוקספורד פלייהאוס, ב"האלכימאי" בתיאטרון ארקולה, ו"רומיאו ויוליה" בתיאטרון סאות'וורק פלייהאוס.
קריירה

בשנת 2014 שיחק בסרט הקולנוע מליפיסנט ובסרט "נפילה" שיצא לאקרנים בשנת 2016. בשנת 2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה ויקטוריה בתפקיד אדוארד דרמונד, מזכירו האישי של ראש ממשלת בריטניה רוברט פיל. בסדרה דרמונד מנהל מערכת יחסים עם לורד אלפרד פאג'ט (ג'ורדן וולר). שנה לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה "קליקה".
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע "I'll Find You". באותה שנה שיחק גם בשתי סדרות הטלוויזיה המוערכות אחוזת ביצ'האם וסנדיטון.
בשנת 2020 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "המשחרר: מבצע אוולאנש".
בשנת 2022 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ויקינגים: ולהאלה". בסדרה הוא מגלם את הארלד סיגורדסון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | מליפיסנט | בחור צעיר |  |
| 2016 | נפילה (אנ') | טרבור באקמן |  |
| 2019 | I'll Find You | רוברט פולסקי |  |
| 2023 | השמפניה של גברת קליקו (אנ') | ג'ורג'ס |  |
| TBA | Christmas Karma |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Bad Education | פוש | פרק: "Football Match" |
| 2017 | ויקטוריה | אדוארד דרמונד | 8 פרקים |
| 2017 | Ransom | סימון הולמן | פרק: "The Castle" |
| 2018 | קליקה (אנ') | ג'ק יורק | 6 פרקים |
| 2019 | אחוזת ביצ'האם (אנ') | דניאל ביצ'האם | 6 פרקים |
| 2019 | סנדיטון (אנ') | ג'יימס סטרינגר | 6 פרקים |
| 2020 | סוכן חשאי | טום אוסטין | פרק: "#1.4" |
| 2020 | המשחרר: מבצע אוולאנש | קפטן ביל לאודר | פרק: "The Enemy" |
| 2022–2024 | ויקינגים: ולהאלה | הארלד סיגורדסון | תפקיד ראשי (3 עונות); 24 פרקים |
| 2025 | Lynley | המפקח טומי לינלי | סדרה עתידית של BBC One |
| TBA | The Girlfriend | ניקולס | סדרה עתידית של אמזון פריים וידאו |