stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפבית טורקי

אלפבית עות'מאני ומדריך משנות ה-30 לאלפבית הלטיני, אוסף מוזיאון הרפובליקה באנקרה
האלפבית הטורקי הוא אלף-בית לטיני המשמש לכתיבת השפה הטורקית. אלפבית זה נכנס לשימוש בטורקיה בשנת 1928, לאחר הרפורמה של מוסטפא כמאל אטאטורק, חלק מהמהפכה הכמאליסטית. מטרות הרפורמה של השפה הטורקית היו לחסל את המאפיינים הדקדוקיים הערבים והפרסים ואלפי מילים שאולות משפות אלה שהיו חלק מהשפה. מטרה נוספת הייתה לשבור את הקשרים של טורקיה עם המזרח האסלאמי ולאפשר תקשורת בטורקיה עצמה ומול העולם המערבי.
הרקע לשינוי האלפבית בטורקיה

הטורקית העות'מאנית שהייתה בשימוש במשך כ-850 שנים, נכתבה באלפבית ערבי אליו נוספו מספר אותיות, כפי שנהוג גם כיום בשפה הפרסית. 
אך בעוד שהערבית עשירה בעיצורים אך דלה בתנועות, טורקית עשירה מאוד בתנועות ודלה מאוד בעיצורים.
כתוצאה מאימוץ האלפבית הערבי,חלק מהאותיות הערביות ייצגו צלילים שאינם קיימים בטורקית, ואילו אחרות ייצגו מספר צלילים בטורקית.
אימות הקריאה ا, و, ي (א', ו', י') ביטאו בטורקית שמונה אפשרויות (בעוד שבערבית ופרסית הן מייצגות רק שלוש אפשרויות): a/e, o/ö/u/ü, i/ay/ey.
כתוצאה מכך, מילים רבות קיבלו כפל משמעות והקורא נאלץ להסתמך על ההקשר כדי להבדיל בין מילים מסוימות.
לדוגמה, اولو (אולו) יכל להיות: ulu (גדול), ulu (מערבית, בעלים של דבר), ölü (מת), evli (נשוי), avlu (חצר), avlı, כבצירוף bol avlı bir yıl (שנה ברוכת ציד).
במצב זה, רק ההקשר הרחב וידיעה מקיפה של ערבית, פרסית וטורקית יכולה להבהיר איזו מהמשמעויות היא זו שמופיעה במשפט מסוים.
כתוצאה ממצב זה, סופרים טורקים השתדלו להשתמש ככל האפשר במילים נרדפות בערבית, שלגביהן אין ספק כיצד יש לקרוא אותן.
הצעות וקריאות קודמות לשינוי האלפבית

הרעיון לשינוי האלפבית הערבי-פרסי הוצע כבר בשנת 1851 על ידי אהמט ג'וודט (Ahmet Cevdet) והיו אחריו אחרים שגם ניסו לפתור את הבעיה. בשנת 1862, אנטפלי מוניף פאשה (Antepli Münif Paşa) הציע לכתוב בניקוד מלא (כמו זה של הערבית) או להפסיק לחבר את האותיות ולכתוב אותן אחת אחת, בנפרד. בשנת 1863, המדען הפוליטי והמחזאי האזרביג'אני פתח עלי אהונדזדה (Fath Ali Ahundzade) הגיש לאיסטנבול הצעה להוסיף כמה אותיות חדשות שיבטאו תנועות. ההצעה נפסלה בשל קשיי יישום. בתקופה החוקתית, בשנים 1908–1918, האינטלקטואלים שראו בשינוי דבר חיוני הסכימו שצריך לפחות לכתוב את האותיות בנפרד, כדי לחסוך את לימוד שלוש או ארבע הצורות של כל אות.
התוכנית היחידה שאכן נוסתה הייתה זו של אנוור פאשה (Enver Paşa) משנת 1913 ואילך, והיא להשתמש רק בצורות הסופיות של האותיות, בלי חיבורי אותיות. מערכת זו נועדה לפשט את עבודת מפעילי הטלגרף הצבאיים. אינונו היה עד לבעיות ששיטה זו גרמה במהלך המלחמה. במקביל לנסיונותיו של אנוור להפיץ את האלפבית שלו, כמה עיתונאים ואנשי ספר קראו לאימוץ האותיות הלטיניות. עניין זה היה נושא לשיחה בקרב קצינים עות'מאנים במלחמת גליפולי. רעיון זה לא היה חדש: אהונדזדה הציע אותו לאחר שהרעיון הקודם שלו נדחה.
בשלהי ינואר 1910, הוסיין ג'אהיט (Hüseyin Cahit), עורך העיתון "Tanin", פרסם כתבה ובה שיבח את הרעיון האלבני להחלפת האותיות ללטיניות וליווניות והכריז שכדאי לטורקים לאמץ את הרעיון גם כן. עם זאת, כשקבוצת אלבנים ביקשו פתווה, התגובה הייתה שלימוד האותיות הלטיניות בבתי ספר מוסלמיים מול קריאת הקוראן בערבית יהיה מנוגד לחוק הקדוש.
הקריאה לשפה חדשה ושינוי אוצר המילים החלה בשנת 1911, בכתב העת "Genç Kalemler", שקרא לסופרים צעירים להירתם לשירות המדינה וליצור ספרות לאומית חדשה ושפה חדשה (yeni lisan)‏:
ללא מבנים תחביריים ערביים ופרסיים אלא אם כן אין חלופה טורקית.
ללא שימוש בצורות הרבים של ערבית ופרסית.
ללא שימוש במילים ערביות ופרסיות שאינן רווחות בשפה הטורקית.
באביב 1914, חמש כתבות אנונימיות הופיעו בשבועון שפרסם Kılıçzade Hakkı, וקראו לאימוץ הדרגתי של האותיות הלטיניות, בהדגישם ששינוי זה מיועד להתרחש. ייתכן שבעקבות כתבות אלה השבועון נסגר.
תרומתו של אטאטורק לשינוי האלפבית הטורקי

נושא האלפבית עניין את מוסטפא כמאל מזה זמן מה. בהיותו בסוריה בשנים 1905–1907 זה היה אחד מעיסוקיו, ובשנת 1922 שוחח על אפשרות אימוץ האלפבית הלטיני עם האלידה אדיפ אדיוואר. בהיותו בסופיה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התכתב עם ידידתו מאדאם קורין (Madame Corinne) באיסטנבול בטורקית באותיות צרפתיות.
תרומתו של אטאטורק התבטאה לא רק בהחלפת האותיות, אלא גם במאמציו לפשט את השפה הכתובה באמצעות שימוש בטורקית פשוטה, חדשנותו במונחים טכניים, במיוחד במתמטיקה, ונסיונותיו ליצור מילים חדשות באוצר המילים הכללי.
בפגישה עם נציגי העיתונות של איסטנבול בשנת 1922, אטאטורק נשאל על ידי הוסיין ג'אהיט: "מדוע איננו מאמצים את האלפבית הלטיני?" ונענה: "טרם הגיע הזמן". זו הייתה תקופת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, בה היו אנשי דת רבים.
לטענת איתמר בן אב"י באוטוביוגרפיה שלו, הוא שהציע לאטאטורק ללטן את הטורקית בעת פגישה עימו בירושלים בשנת 1911. אם כי טענה זו מוטלת בספק רב כיוון שאטאטורק שהיה קצין אז, הוצב בכלל בלוב ולא סביר שביקר בירושלים.
החלפת האותיות בפועל

ב-20 במאי 1928, האספה הלאומית הגדולה הצביעה בעד אימוץ הספרות הבינלאומיות בטורקיה.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-23 במאי 1928, הוקמה ועדת השפה (Dil Encümeni), כדי לחשוב על אפשרות אימוץ האלפבית הלטיני לשפה הטורקית. חברי הוועדה פסלו את רעיון תעתוק האלפבית, כדי להימנע מהנצחת הגייה ערבית ופרסית. במקום זאת, הם העדיפו שההגייה הזרה תטמע בדפוסי הדיבור של איסטנבול. חלק מהאותיות נבחרו באופן אקראי ונסיבתי, למשל האות Q לא נכנסה משום שאטאטורק לא אהב את צורתה.
תוכנית הוועדה הייתה להכניס את האלפבית החדש לשימוש תוך 15 שנים או תוך חמש שנים לכל הפחות. הרעיון היה שבתחילה שתי מערכות הכתב (הישנה והחדשה) יופיעו זו לצד זו, למשל בעיתונים. אטאטורק סירב. לטענתו, יש לבצע את הרפורמה בתוך שלושה חודשים או שהיא לא תאריך ימים.
כשהוסדר האלפבית, אטאטורק הציג אותו ב-9 באוגוסט 1928, בפארק גולחאנה לקהל שהשתתף בחגיגה של מפלגת העם הרפובליקנית. יומיים לאחר מכן, החלו שיעורים בארמון דולמאבהצ'ה, תחילה לפקידים רשמיים ובהמשך למרצים באוניברסיטאות ולספרנים.
אטאטורק לקח לוח וגיר ויצא ללמד את האותיות החדשות בכפרים, בתראקיה ובמרכז אנטוליה. הוא העניק שיעורים ציבוריים על האותיות החדשות, וכמה שרים ובכירים הלכו בעקבותיו.
בתאריכים 8-25.10.1928, כל הבכירים נבחנו בבקיאותם באלפבית החדש. לאחר שהדבר נעשה, אטאטורק עיגן את השינוי בחוק. ב-1 בנובמבר 1928, האספה הלאומית הגדולה העבירה את חוק מספר 1353, "על אימוץ ויישום האותיות הטורקיות החדשות", שנכנס לתוקף יומיים מאוחר יותר. נאסר שימוש בספרים שנכתבו באלפבית הישן במוסדות לימוד. לאחר סוף השנה, אין להדפיס ספרים חדשים באלפבית הישן. על כל תכתובת בין אזרחים ובמחלקות ממשלתיות להיות באלפבית החדש החל מ-1 ביוני 1929. פקידים שלא ידעו את האלפבית החדש לא יכלו להיות יותר חברים באספה הלאומית הגדולה.
רפורמת השפה הכמאליסטית נבדלה מקודמותיה בכך שהיה זה קמפיין שמומן על ידי המדינה, באמצעות מענקים שנתיים מתקציב המדינה והשתמש באמצעי הבירוקרטיה, מערכת החינוך והרדיו הלאומי. נוסף על כך, מטרות והיקף הפרויקט היו קיצוניים ושאפתניים מכל ניסיון שנעשה קודם לכן.
החלפת האותיות בפועל > האותיות של האלף בית הטורקי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אותיות גדולות
| A | B | C | Ç | D | E | F | G | Ğ | H | I | İ | J | K | L | M | N | O | Ö | P | R | S | Ş | T | U | Ü | V | Y | Z |
אותיות קטנות
| a | b | c | ç | d | e | f | g | ğ | h | ı | i | j | k | l | m | n | o | ö | p | r | s | ş | t | u | ü | v | y | z |
התנגדויות לשינוי האלפבית הערבי-פרסי

התנגדות לשונית: אחת הסיבות להתנגדות של אנשים למעבר לאלפבית לטיני או צרפתי הוא שבאלפבית זה, מילים נכתבו ביותר אותיות מאשר בכתב הערבי. אחד המתנגדים מסיבה זו היה אבראהים אלאאדין (İbrahim Alaaddin), עורך ה-Resmili Gazete‏.
התנגדות דתית: בקונגרס הכלכלי של איזמיר במרץ 1923, שלושה ארגוני עובדים העלו הצעה בעד האלפבית הלטיני. היושב ראש, הגנראל קאזים (Kâzım), פסל את ההצעה, באומרו שהדבר פוגם באחדות האסלאם, ויכול להעניק נשק לעמי אירופה שיטענו שטורקיה התנצרה. בנובמבר 1926, בעיתון Hür Fikir, Kılıçzade Hakkı טען בכתבה שאופיו הקדוש של הקוראן לא מורחב לאלפבית שבו הוא כתוב. כותרת המאמר (בתרגום חופשי) הייתה: "גם גבריאל לא הביא את האותיות הערביות, אתם יודעים". לטיעון זה הייתה נקודת תורפה: מגיני הערבית הפרסית טענו שאם יוחלף האלפבית ללטיני, מספר האנשים שיודעים לקרוא את הקוראן יפחת באופן משמעותי, שכן שני סוגים של אלפבית הם יותר מכפי שהאדם הממוצע יכול ללמוד בתקופת חייו.
התנגדויות פוליטיות: קיצוני הימין התייחסו לרפורמה השפתית ככזו שמטרתה להחליש את הקשרים בין הטורקים של טורקיה לבין אלה של ברית המועצות, שהם חלמו לשחרר ביום מן הימים. אלה התעלמו מחוסר הקשר שהיה קיים כבר לפני הרפורמה בין הטורקים בברית המועצות לבין אלה שבטורקיה, שגבר בעקבות חדירת מילים רוסיות לטורקית של ברית המועצות. בנוסף, היו טורקים קומוניסטים שראו ברפורמה ניסיון בורגני שמטרתו להרחיב את הפער בין השפה הרשמית והספרותית ושפת העם.
יתרונות האלפבית הלטיני לשפה הטורקית

לפי דעת חלק מהחוקרים, האלפבית הלטיני הוא הטוב ביותר שבו נעשה שימוש אי פעם לשפה הטורקית, למרות שאף הוא אינו מושלם. בנוסף, רוב האנשים יסכימו ששינוי האלפבית היה צעד חיובי ושלב הכרחי במודרניזציה של טורקיה. זאת ועוד, לפי הדיווחים הרשמיים, אחוז ידיעת הקרוא והכתוב עלה מ-9% בשנת 1924 ל-65% בשנת 1975 ול-82.3% בשנת 1995.
יתרונות האלפבית הלטיני לשפה הטורקית > אותיות

מערכת האיות הטורקית היא פונטית ונקראת לרוב בצורה אחידה, כפי שנכתבה. סדר האלפבית הטורקי מקביל לזה של האלפבית הלטיני. הסימנים הדיאקרטיים, כדוגמת האומלאוט וסימנים אחרים, נוספים מיד לאחר האותיות הלא מנוקדות שמתאימות להם (ç אחרי ğ, c אחרי g וכך הלאה). בטורקית יש 29 אותיות, מהן 21 עיצורים ו-8 תנועות. נוסף על כך, בשפה הטורקית קיימות ארבע תנועות ארוכות שונות מהקצרות, שלרוב לא ניתן להבחין בהן לפי איות המילה אך המשמעות שנוצרת באמצעותם היא שונה: למשל, sakın (היזהר!) ו- sâkin (שקט). כמו כן, גזעי המילים והסיומות בטורקית יכולים להיות ברי שינוי במידה גבוהה, למרות שלרוב יש לשינויים חוקים ברורים.
שמות האותיות: שמות התנועות הן למעשה צליל התנועה. לעיצורים, העיצור מלווה ב-e‏: לדוגמה: be, ce.
יתרונות האלפבית הלטיני לשפה הטורקית > עיצורים

| עיצור | אופן הגייה |
| --- | --- |
b,f,m,p,s,y,z: עיצורים אלה מבוטאים כמו באנגלית. (בעברית, בי"ת דגושה, פ"א רפה,מ"ם,פ"א דגושה,סמ"ך,יו"ד,זי"ן)
C: מקבילה ל-j באנגלית במילה judge, ג' בעברית.
Ç: מקבילה ל-ch באנגלית, צ' בעברית.
j: נהגית כ-j בצרפתית, ז' בעברית.
ş: נהגית כ-sh באנגלית, שי"ן ימנית בעברית.
v: בתחילת מילה נהגית כמו v באנגלית, באמצע ובסוף מילה אופן הגייתה משתנה בין דוברים שונים,  אך ברוב המקרים היא נשמעת "חלשה" יותר מאשר V אנגלית.
r: נהגית כ-tt באנגלית במבטא אמריקאי.  בסוף מילה, r לרוב לא נהגית בטורקית
h: נהגית כאות ה' בתחילת מילה, כמו במילה "הם" גם כשהיא מופיעה בסוף מילה או בין תנועות. בלשון המדוברת, h לפני עיצור לרוב נבלעת ונוצרת תנועה ארוכה (כמו במילה kahve – קפה).
d,t: נהגות כמו באנגלית, חוץ מכך שקצה הלשון נוגע בחלק האחורי של השיניים הקדמיות העליונות, לכן הן שונות במקצת מאשר באנגלית.
n: נהגית לרוב כמו באנגלית, רק שבדומה ל-d ו-t, קצה הלשון נוגע בחלק האחורי של השיניים הקדמיות. לפני העיצורים b, p, האות n מבוטאת לעיתים כ-m. לפני העיצורים g,k האות n מבוטאת כמו ng במילה sing.
k,g,l: לאות k בטורקית שני צלילים: k שמקבילה לאות קו"ף לפני או אחרי תנועות קדמיות (e,i,ö,ü). k זו נהגית כמו במילה "קידומת". ה-k השנייה מופיעה לפני או אחרי תנועות אחוריות (a,i,o,u) ונשמעת כמו האות c במילה "cool". ההבדל באופן הגיית ה-k ניכר בעיקר כשהיא מופיעה בסוף מילה. האותיות g,l נהגות לפי אותם החוקים של האות k.
g, ğ: אותיות אלה מופיעות לרוב רק בתחילת מילים או לאחר עיצור, למעט רשימה קצרה של מילים יוצאות דופן (בעיקר מילים שמקורן אירופאי, כמו סיגריה – sigara). כשהאות ğ מופיעה בין תנועות אחוריות (a,ı,o,u), היא אינה נהגית בכלל ויש להתעלם ממנה. שתי התנועות שמקיפות אותה צריכות להיהגות באופן נפרד. לאחר תנועה אחורית, לפני עיצור או בסוף מילה, האות ğ נשמטת והתנועה הקודמת לה מתארכת.
p,t,k: בעוד שבאנגלית, העיצורים p,t,k לא תמיד נהגים עם הוצאת אוויר (לדוגמה, crypt – שבהגיית ה-t שבה ננשף אוויר, מול butler – שבהגיית ה-t שבה לא ננשף אוויר), בטורקית בעת הגיית עיצורים אלה תמיד ננשף אוויר.
יתרונות האלפבית הלטיני לשפה הטורקית > תנועות

| תנועה | אופן הגייה |
| --- | --- |
a: נהגית כבמילה father, אך מעט קצרה יותר (מקביל לפתח בעברית).
e: נהגית כבמילה bet (מקביל לצירה בעברית).
ı: נהגית באופן דומה להגיית ה-i במילה fir (מעין חיריק אחורי).
i: נהגית כבמילה bit באנגלית (מקביל לחיריק בעברית).
o: נהגית כמו באנגלית (מקבילה לחולם).
ö: נהגית כמו e טורקית בשפתיים עגולות, בדומה לבגרמנית.
u: נהגית בהברות פתוחות שאינן בסוף מילה ולפני ğ כמו oo באנגלית (מקביל לקובוץ). לעומת זאת, בהברות סגורות ובסוף מילה, היא נהגית כמו u במילה put.
ü: נהגית כמו i טורקית בשפתיים מעוגלות, בדומה לבגרמנית.
יתרונות האלפבית הלטיני לשפה הטורקית > מאפיינים לשוניים נוספים

הטעמה: להטמעה תפקיד מפתח בטורקית, שכן יש צמדי מילים רבים שניתן להבחין ביניהן רק לפי ההטעמה. לרוב, ההטעמה היא על ההברה האחרונה של המילה, אלא אם כן צוין אחרת[דרושה הבהרה]. עם זאת, יש כמה מילים שהן יוצאות דופן.
גגון (Circumflex): '^' מעל תנועה מסמל תנועה ארוכה, כמו באות â במילה Kâtil, אך זה לא האמצעי השגרתי או האמין לזיהוי תנועה ארוכה בטורקית. תפקיד נוסף של הגרש[דרושה הבהרה] יכול להיות הדגשת העיצור שלפניו, כמו במילה gâvur (כופר, מי שאינו מוסלמי), או גם וגם – כמו במילה hâlâ, בה ה-L מודגשת וגם התנועות â ארוכות.
ראו גם

טורקית
טורקית עות'מאנית
כללים לתעתיק מטורקית
לקריאה נוספת

Lewis, Geoffrey L. The Turkish language reform: a catastrophic success. Oxford: Oxford University Press, 1999.
Lewis, G.L. "Atatürk's language reform as an aspect of modernization in the Republic of Turkey." In Ataturk and the modernization of Turkey, edited by Jacob M. Landau, 195-213. Boulder, Coloredo: Westview Press, 1984.
Göskel, Asli and Celia Kerslake. Turkish: a comprehensive grammar. London : Routledge, 2005.
Underhill, Robert. Turkish grammar. Cambridge, Mass.: MIT Press, 1976.
הערות שוליים

↑  Geoffrey L. Lewis,  The Turkish language reform: a catastrophic success (Oxford : Oxford University Press, 1999), 2, 27, 34
↑  Rasli Göskel and Celia Kerslake, Turkish: a comprehensive grammar (London : Routledge, 2005), XXV
↑  Lewis 1999, 27-28. G.L. Lewis, "Atatürk's language reform as an aspect of modernization in the Republic of Turkey," In Ataturk and the modernization of Turkey, ed. Jacob M. Landau (Coloredo: Westview Press, 1984), 195.
↑  Lewis 1999, 28. Lewis 1984, 196.
↑  Lewis 1999, 29. Lewis 1984, 197.
↑  Göskel and Kerslake, 2005, XXVII.
↑  Lewis 1999, 30. Lewis 1984, 197.
↑  Lewis 1999, 30-31. Lewis 1984, 197.
↑  Lewis 1984, 203.
↑  Lewis 1999, 32. Lewis 1984, 198.
↑  חן מלול, כשהילד העברי הראשון פגש את אבי הטורקים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 26.03.2017
↑  Lewis 1984, 198.
↑  Lewis 1999, 32-34. Lewis 1984, 199.
↑  Lewis 1999, 34. Lewis 1984, 200.
↑  Lewis 1999, 35. Lewis 1984, 200.
↑  Lewis 1999), 37. Lewis 1984, 201. Göskel and Kerslake, 2005, XXV
↑  Göskel and Kerslake, 2005, XXVII-XXVIII.
↑  Lewis 1999, 31.
↑  Lewis 1999, 32.
↑  Lewis 1984, 210.
↑  Lewis 1999, 37. Lewis 1984, 195.
↑  Robert Underhill, Turkish grammar (Cambridge, Mass.: MIT Press, 1976), 2-4, 19.


להלן, Underhill 1976.

 Göskel and Kerslake, 2005, XXXVIII
↑  Underhill 1976, 19.
↑  Underhill 1976, 4-13.
↑  Underhill 1976, 13-16.
↑  Underhill 1976, 18.
↑  Göskel and Kerslake, 2005, XXXIX
אריה אלטר

אריה אלטר (נולד ב-4 ביוני 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער במהלך שנות ה-80 ותחילת שנות שנות ה-90. היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות, אחת עם מכבי נתניה (בעונת 1982/1983), ושתיים במדי הפועל תל אביב (בעונת 1985/1986 ובעונת 1987/1988). לאחר פרישתו שימש במשך 14 שנים כמנכ"ל ארגון השחקנים ואימן שוערים.
קריירה

אלטר גדל ברמת השרון והחל לשחק בגיל 9 בקבוצות הילדים של הפועל הרצליה. בהמשך עבר למכבי הרצליה ובגיל 16 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונת 1980/1981 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה הארצית, ובשל מצבה הכלכלי הקשה הוצע אלטר למכירה ונרכש על ידי קבוצת מכבי נתניה. במחזור התשיעי של עונת 1981/1982 ערך אלטר את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, במשחק מול קבוצת בני יהודה. בעונה שלאחר מכן שימש כשוער הראשון של הקבוצה, והיה שותף לזכייה באליפות.
במהלך עונת עונת 1983/1984 איים אלטר כי לא יעלה למגרש במשחק מול קבוצת בית"ר ירושלים, מפני שטרם נחתם עמו החוזה לאותה עונה אף על פי שעברו למעלה מ-20 מחזורים מאז החלה. בסיום העונה הוצב השוער ברשימת ההעברות של הקבוצה עקב מחלוקת כספית על גובה השכר שדרש, ובסופו של דבר נתחם עמו הסכם חדש רק כמה שבועות לאחר פתיחת העונה. במהלך העונה עבר לקבוצת מכבי יפו וסייע לקבוצה להישאר בליגה. בסיום העונה ניהל מאבק משפטי מול מכבי נתניה, במטרה להפוך לשחקן חופשי, דבר שהתאפשר בזכות פסיקת בית המשפט בעניינו.
לאחר קבלת השחרור חתם אלטר בקבוצת הפועל תל אביב. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות, הישג עליו חזר שנית שנתיים לאחר מכן. לקראת עונת 1988/1989 עבר בהשאלה לקבוצת הפועל טבריה, שנשרה לליגה השנייה בסיום העונה. לאחר עונה אחת חזר לקבוצת הפועל תל אביב, שירדה גם היא לליגה השנייה, וסייע לה לחזור לליגה הבכירה.
בעונת 1990/1991 עבר לשחק בקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שיחק שתי עונות. לקראת עונת 1992/1993 חזר למכבי הרצליה, ששיחקה אז בליגת המשנה, ובסיום העונה עלה עמה לליגה הבכירה. לאחר עונה אחת שב, בפעם השלישית, לקבוצת הפועל תל אביב. לאחר מספר מחזורים איבד את מקומו בהרכב, ובסיום העונה פרש ממשחק.
קריירה > נבחרת לאומית

ב-15 בפברואר 1983 ערך אלטר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. בסך הכל ערך אלטר שמונה הופעות במדי הנבחרת, ואת הופעתו האחרונה ערך ב-9 באוקטובר 1984, במשחק ידידות מול נבחרת יוון.
לאחר הפרישה

בשנת 2000 מונה אלטר לתפקיד מנכ"ל ארגון שחקני הכדורגל בישראל (המקורי), תפקיד אותו מילא במשך 14 שנים. בנובמבר 2014 הודיע על התפטרותו מראשות הארגון והקפאת פעולתו, על רקע עזיבתם של שחקנים רבים שעברו לגוף מתחרה שהוקם על ידי דן רומן ומיכאל זנדברג בחסות ההסתדרות.
תארים

אליפות: 1982/1983
אלוף האלופים: 1983
אליפות: 1985/1986, 1987/1988
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג‏, אריה אלטר: "לא ידעתי איפה לקבור את עצמי", באתר וואלה, 21 באוקטובר 2022
↑  ההיסטוריה שלנו, באתר מכבי הרצליה
↑  אלטר איים לא לשחק אם לא יחתם חוזהו לאלתר, מעריב, 8  באפריל 1984, עמ' 35
↑  מאיר ריפמן, השוער אלטר ברשימת ההעברות, מעריב, 28 באוגוסט 1984, עמ' 22
↑  נורית קרטן, נתניה חתמה הסכם עם אלטר, מעריב, 25 באוקטובר 1984, עמ' 19
↑  אלכס פרלסמן, אלטר "יצא לחופשי" ועבר להפועל תל אביב, מעריב, 1 בספטמבר 1985, עמ' 24
↑  אריה אלטר התפטר מתפקידו כמנכ"ל ארגון השחקנים, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2014
ארייז'

ערך זה עוסק במחוז בדרום צרפת. אם התכוונתם לנהר על שמו נקרא המחוז, ראו .
אַריֶיז' (בצרפתית: Ariège, באוקסיטנית: Arièja) הוא מחוז (département) בחבל אוקסיטניה. המחוז נקרא על שם נהר בעל שם זהה, אחד מיובליו של נהר הגארון העובר בתוכו. המרכז המנהלי של המחוז הוא העיר פואה.
המחוז נמצא דרומית-מזרחית לגארון עילית, אוד למזרחו והפירנאים המזרחיים בדרום מזרח. בנוסף, המחוז גובל בדרום עם ליידה שבספרד ועם אנדורה.
המחוז הגדול (4,890 קמ"ר) מחולק לשלשה רבעים: פווה, פמייה וסן ז'ירון ול-332 קומונות. ב-28 במאי 2009 הוקם הפארק הלאומי האזורי הפירנאים הארייז'ים (Parc naturel régional des Pyrénées ariégeoises) המכסה כ-40 אחוזים מכלל שטח המחוז - 2,465 קמ"ר.
הערות שוליים

↑  עד תום שנת 2015 השתייך המחוז לחבל מידי-פירנה.
↑  Présentation du PNR des Pyrénées Ariégeoises (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557378705171  BnF: cb119343515 (data)  GND: 4079825-2  LCCN: n50055424  MusicBrainz: 92d67980-b326-4391-b453-9af77d0c1ec8  NDL: 00628159  NKC: ge874107  VIAF: 252683526   WorldCat (עם VIAF): 252683526
באר ויניפרד הקדושה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  באר מים, קפלה, national shrine 
 על שם:  ויניפרד הקדושה 
 כתובת:  הוליוול 
 מיקום:  הוליוול 
 מדינה:  ויילס ויילס
 בעלים:  Cadw 
 מפעיל:  Cadw 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1500
 תאריך פתיחה רשמי:  1500? 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  69.5 מ' 
 קואורדינטות:  53°16′38″N 3°13′25″W﻿ / ﻿53.277105°N 3.2235725°W﻿ / 53.277105; -3.2235725
 אתר רשמי
  (למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיבאר ויניפרד הקדושה(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיבאר ויניפרד הקדושה
 
באר ויניפרד הקדושה (בולשית: Ffynnon Wenffrewi; באנגלית: St Winefride's Well) היא באר מים הממוקמת בפרוורי העיר הוליוול במחוז פלינטשייר שבויילס, לא רחוק מהעיר ליברפול האנגלית. הבאר היא ככל הנראה אתר העלייה לרגל הקדום ביותר בבריטניה, שכן על פי המסורת המקומית היא מקודשת עוד מהמאה ה-7. כמו כן, היא אחד המבנים היחידים שהוזכרו בשמם ביצירה הפואטית הארתוריאנית סר גאווין והאביר הירוק ומוזכרת כאחת משבעת פלאי ויילס.
היסטוריה

האתר שימש ככל הנראה כמוקד עלייה לרגל כבר משלהי המאה ה-7 לאחר מותה במקום של ויניפרד הקדושה, אך העדות הכתובה הראשונה לכך היא רק מהמאה ה-12 (שנת 1115) כך שאין דרך לאמת את הסיפור. כך או כך, נאמר שלאחר מותה המים בבאר בורכו בכוחות מרפא וחוללו ניסים שונים.
לבאר נודעה חשיבות גם בהיסטוריה האנגלית, כאשר מלכים אנגלים רבים פקדו אותה במהלך או בשיא מסעות צלייניים, כשבין היתר ביקרו בה ריצ'רד הראשון (לב הארי) לפני יציאתו למסע הצלב השלישי ב-1189 והנרי החמישי בסיום מסע עלייה לרגל משרוסברי ב-1416. המלך הקתולי האחרון באיים הבריטיים, ג'יימס השני ורעייתו מרי ממודנה פקדו את האתר ב-1686 בתקווה שהביקור יסייע בהולדת יורש עצר, ואכן זמן קצר לאחר מכן הורתה מרי את ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, שמעולם לא מלך על אנגליה. גם מלכים זרים פקדו את הבאר, בין היתר לאופולד השני מבלגיה שביקר שם ב-1828 עם הנסיכה ויקטוריה.
הערות שוליים

1 2  הסבר על הבאר והקפלה הסמוכה, באתר gov.wales (באנגלית)
↑  ביקורים מלכותיים, באתר saintwinefrideswell.com (ארכיון) (באנגלית)
בוגאטי EB 118

| --- | --- |

בוגאטי EB 118
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  בוגאטי
 שנות ייצור:  1998 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  צרפת צרפת
 חברת אם:  בוגאטי-רימאק
 סיווג:  מכונית ספורט קופה
 מרכב:  Front-engine, four-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  5,050 מ"מ
 רוחב:  1,989 מ"מ
 גובה:  1,420 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,155 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  W18 (אנ') צילינדרים, 4 שסתומים לצילינדר, 6,255 סמ"ק המפיק 555 כ"ס ב-4,800 סל"ד, יחס דחיסה 11.0:1 (מנוע בנזין)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  320 קמ"ש
 מעצב:  ג'ורג'טו ג'וג'ארו
דגם "57SC Atlantic" שבהשראתו עוצב דגם "בוגאטי EB 118"
בוגאטי EB 118 (באנגלית: Bugatti EB 118) היא מכונית קונספט בסגנון מכונית ספורט בתצורה קופה מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה בוגאטי אשר הוצגה בשנת 1998 בצרפת.
ממאפייני "בוגאטי EB 118"

"בוגאטי EB 118" הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2018.
2 דלתות – קופה.
מנוע W18 צילינדרים, 6.3 ליטר המפיק 555 כ"ס.
סוג הנעה: הנעה כפולה 4x4.
עיצוב: ג'ורג'טו ג'וג'ארו מחברת הנדסה ועיצוב כלי רכב "Italdesign Giugiaro" (אנ').
לדגם "בוגאטי EB 118" יש צלע אורכית המהדהדת את תפר הגוף האורכי של דגם "57SC Atlantic"  מסדרה "בוגאטי סוג 57" (אנ') שיוצרה בשנות ה-40 של המאה ה-20.
תאוצה בין 0–96.5 קמ"ש היא 4.4 שניות.
יצרנית הרכב "בוגאטי"

בוגאטי (Bugatti) היא יצרנית רכב צרפתית יוקרתית. החברה התפרסמה בכך שייצרה כמה ממכוניות הספורט המהירות ביותר בעולם. בדומה לחברות אחרות, לא הצליחה חברת בוגאטי לשרוד את תקופת מלחמת העולם השנייה ונסגרה, אך בהמשך נעשו מספר ניסיונות לחדש ייצור תחת שם זה. כיום נמצאת חברת בוגאטי תחת בעלות קבוצת פולקסווגן. מנכ"ל החברה הוא סרג'יו מרקיונה.
ראו גם

בוגאטי
בוגאטי סוג 18
בוגאטי סוג 29 ו-30
בוגאטי סוג 64
לקריאה נוספת

Russell R. Esposito (2000). The Golden Milestone: Over 2500 Years of Italian Contributions to Civilization. p. 469. ISBN 9780967143613
הערות שוליים

↑  מנוע W18 הוא מנוע בוכנה שמונה עשרה צילינדרים עם שלושה גדות של שישה צילינדרים בתצורת W
↑  בוגאטי EB 118 - מפרט מנוע supercars.net/blog/1998-bugatti-eb118
↑  בוגאטי EB 118 motorauthority.com/news/1127827_the-bugatti-veyron-started-life-as-an-18-cylinder
↑  בוגאטי EB 118 ultimatecarpage.com/car/3653/Bugatti-EB-118-Concept
↑  דגמי בוגאטי קונספט שנשכחו: ID 90, EB 112, EB 118, EB 218 / ראו דגם EB 118 motor1.com/news/174094/bugatti-id90-eb-concepts
↑  בוגאטי EB 118 web.archive.org/web/20110708045049
↑  בוגאטי EB 118 כולל תמונות: חזית הרכב, מאחור (תא המטען), ופנים תא הנהג diseno-art.com/encyclopedia/concept_cars/bugatti_eb_118
↑  בוגאטי EB 118 topspeed.com/cars/bugatti/1998-2004-bugatti-eb-118
אסתר רבה

אסתר רבה הוא מדרש אגדה על מגילת אסתר.
המדרש מחולק לעשרה חלקים. בעריכתו הקדומה חולק לשישה חלקים שאת חלקו האחרון חילקו לחמישה וכך נוצרו עשרה חלקים. מקורות המדרש הם תלמוד ירושלמי, תלמוד בבלי ומדרשי אגדה כבראשית רבה וויקרא רבה. את עריכת חלקו הראשון של המדרש מתארכים לתקופת האמוראים וחלקו השני נכתב כנראה סביב המאה ה-11. איחוד חלקי המדרש נעשה בין המאה ה-12 לבין המאה ה-13. בקובץ שלפנינו מוטמעים חלקים מתרגום שני למגילת אסתר וכן מיוסיפון.
מדרש אסתר רבה נקרא בכתבי היד בשמות "מדרש אחשורוש" או "אגדת אחשורוש". המדרש מצוטט בספר "מגילת סתרים" המיוחס לרב נסים גאון ובספר "תלמוד תורה" המיוחס לרבי יעקב בן חננאל סיקילי.
תוכנו של המדרש

במדרש סיפורים המתארים את חייהם של היהודים הנתונים לשלטונם ולמרותם של הגויים. במדרש משלים רבים – משלי מלכים ומשלי חיות, לדוגמה: משל העוף שבנה קן על שפת הים והחליט לנקום בים לאחר שהים שטף והרס את הקן (אסתר רבה ז', י' - נמצא גם במדרש אבא גוריון ג:ו). כמו כן מתיאור סעודת אחשוורוש שאב המדרש משלים וסיפורים העוסקים בסעודות שהיו מנת חלקם של חכמים שונים.
אסתר רבה ב' ג': תיאור משתה היין במגילה, גם הוא השפיע על המדרש ונתווספו לו שני סיפורים קומי-טראגיים על אנשים, שהרבו לשתות והביאו על עצמם צרות רבות כתוצאה מהשתייה המרובה. בחלקו השני יש תיאור סיפורי המקביל למתואר בספר יוסיפון ומתאר את חלומו של מרדכי היהודי, אודות גזירות המן וכניסתה של אסתר לארמונו של אחשוורוש.