ויליאם ליון מקנזי קינג
ביוגרפיה > ראש ממשלת קנדה > כהונה חמישית, מלחמת העולם השנייה

כרבים אחרים, התפכח קינג לאחר הסכם מינכן והבין כי פניו של היטלר למלחמה תוקפנית. קינג הבין כי אם תפרוץ מלחמה, תהיה זו חובתה של קנדה, כמו גם רצונם של רוב הקנדים, להצטרף לצידה של בריטניה. עם זאת, היה עליו לקדם עמדה זו מבלי ליצור קרע בין דוברי אנגלית ודוברי צרפתית בקנדה, ומבלי ליצור שסעים פוליטיים עמוקים. במרץ 1939 הכריז קינג כי אם תפרוץ מלחמה, תחליט קנדה באופן עצמאי אם להצטרף לצידה של בריטניה אם לאו, בהחלטה של הפרלמנט המבוססת על האינטרס העצמי של קנדה. אך הוסיף – "אם יקום תוקפן ויתקיף את בריטניה, והמפציצים יזרעו מוות בחוצות לונדון, אין לי שום ספק מה יחליט העם הקנדי באמצעות הפרלמנט שלו. נראה זאת כתוקפנות המסכנת את החירות בכל מדינות חבר העמים הבריטי." בה בעת הבטיח כי לא יקיים גיוס חובה. מדיניות זו שמרה על האחדות הלאומית בתקופה שהובילה למלחמה.
בסוף אוגוסט 1939 הבין קינג כי המלחמה אינה נמנעת עוד. ב-25 באוגוסט הכריז על כוננות בצבא, וב-1 בספטמבר על גיוס מלא. עם זאת, שלא כבמלחמת העולם הראשונה, לא הייתה קנדה באופן אוטומטי במצב מלחמה לאחר הכרזת המלחמה של בריטניה. קינג מילא את הבטחתו, ורק שבוע לאחר הכרזת המלחמה הבריטית, ב-10 בספטמבר קיים דיון בפרלמנט ובו החליט הפרלמנט על הכרזת מלחמה על גרמניה. קינג שב והבטיח כי לא יהיה גיוס חובה למלחמה מחוץ לגבולות קנדה. פרק זמן זה איפשר גם לקנדה להתחמש, ולרכוש נשק מארצות הברית, דבר שהיה מן הנמנע לאחר הכרזת המלחמה, בשל חוקיה של ארצות הברית, שניסו למנוע מעורבות אמריקנית במלחמה.
בבחירות שנערכו בשנת 1940 זכה קינג ברוב ניכר. לאחר נפילת צרפת ביוני 1940 הכריז קינג על גיוס חובה, אך הודיע כי לא ישלח אל מחוץ לגבולות קנדה אלא את מי שיתנדב לכך.
בתקופה זו, בה עמדה בריטניה בדד אל מול גרמניה, ובה שמרה ארצות הברית על נייטרליות, הייתה לעמדתו של קינג חשיבות רבה. קינג שימש כמתווך בין צ'רצ'יל ופרנקלין דלאנו רוזוולט, בטרם הוקם הקשר האישי הישיר ביניהם. רגע רגיש במיוחד היה ב-24 במאי 1940 עת נעזר רוזוולט בקינג להעברת מסר לצ'רצ'יל לפיו אם יושמד חיל המשלוח הבריטי על אדמת צרפת, ונראה כי יהיה על בריטניה להיכנע, יימלט הצי הבריטי לקנדה, ולא ייכנע לנאצים. בתקופה זו דיבר צ'רצ'יל בגלוי על האפשרות כי אם תותקף בריטניה, יימלטו בית המלוכה והממשלה אל קנדה, וימשיכו במלחמה מאדמתה.
רוזוולט וצ'רצ'יל נעזרו בקינג בשנתיים שלאחר מכן להסדרת סוגיות רבות שנגעו ליחסים בין שני צידי האוקיינוס האטלנטי, למדיניות החכר והשאל וסוגיות ליווי השיירות, שהיוו את דרכה הארוכה והמפותלת של ארצות הברית מנייטרליות למעורבות מלאה במלחמה.
ב-1942 היה לחץ פוליטי על קינג מבית ומחוץ לשלוח חיילים לאירופה. קינג ערך משאל עם על מנת לשחררו מהבטחתו. קינג זכה במשאל העם. מזה כשלוש שנים לפני המשאל שהו חיילים קנדים מתנדבים בבריטניה. המעורבות הראשונה הגדולה של הקנדים במלחמה הייתה במהלך הפשיטה על דייפ בה ספגו הקנדים אלפי אבדות. קנדים השתתפו במערכה באיטליה, ובפלישה לנורמנדי. כל אלו היו מתנדבים, שכן קינג הבטיח שלא לשלוח לאירופה מי שלא יתנדב, אלא אם יהיה בכך צורך. במאי 1944 התארח קינג בפרלמנט הבריטי והצהיר שצבא קנדה מחכה לאות לשחרור אירופה. בנובמבר 1944 נראה היה כי צורכי המלחמה מחייבים משלוח לאירופה גם של מתגייסים שאינם מתנדבים. הדבר הוביל למשבר פוליטי, ואף להתמרדות של מתגייסים בקולומביה הבריטית. אך המלחמה הסתיימה בטרם הביא הדבר למשבר חריף יותר.
באוגוסט 1943 אירח קינג את ועידת קוויבק, בה השתתפו גם צ'רצ'יל ורוזוולט. הוועידה נערכה בעיר קוויבק, ועסקה בעניינים צבאיים בדרג גבוה.
לאחר המתקפה על פרל הארבור, הורה קינג על מעצרם של כ-22,000 קנדים ממוצא יפני ב"רצועת ביטחון" של מאה ושישים קילומטרים מחופה המערבי של קנדה, וזאת על אף שחוות דעת שקיבל מהגורמים המעורבים בפעולה הראו כי המדובר באזרחים נאמנים ושומרי חוק, שאינם מהווים איום כלשהו. רכושם של היפנים הוחרם, והם נשלחו למחנות מעצר בקולומביה הבריטית. לאחר המלחמה הציע קינג לאזרחים קנדים אלו "רפטריאציה" ביפן, על אף שרובם לא היו בה מעולם, ואינם דוברים את שפתה. שובם לבתיהם ב"רצועת הביטחון" התאפשר רק לאחר שנים רבות.