stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מזקובאצ'האזה
היסטוריה > ההיסטוריה של יהודי היישוב

בשנת 1835 התגוררו רק 4 משפחות יהודיות במזקובאצ'האזה. בשנים 1870, 54 נפשות ובשנת 1880 חיו בכפר 92 (2.5 אחוזים) יהודים. החברה קדישא המקומית נוסדה בשנת 1895, ובשנת 1912 נבנה בית הכנסת עם מקווה ובית הרב. בני הקהילה מילאו תפקיד חשוב בסחר המקומי, בניגוד למגמה הלאומית, מספר היהודים גדל במקום בעידן מיקלוש הורטי. בשנת 1941 נמנו ביישוב 391 (6.5 אחוז) יהודים.
יהודי המקום בשנת 1944 קובצו לגטו ומתאריך ה-15 במאי ננעלו בשטח "חוות הרבעה של סוסים". גם יהודי שני כפרים סמוכים קובצו וננעלו במקום. היהודים הועברו מהמקום לבקשצ'אבה ב-17 ביוני. בסופו של דבר גורשו למחנות עבודה בגרמניה ולמחנות השמדה. הרוב גורשו ונרצחו באושוויץ.
ניתן להעריך את מספר הנספים בלמעלה מ-300 אנשים. הקהילה קמה מחדש לאחר 1945 על ידי שורדי השואה. בשנת 1949 היו ביישוב עדיין 108 יהודים. מאוחר יותר הרוב עזב את הונגריה. בית הכנסת שלא היה בו קהל נהרס בשנת 1974.
אתרים בעלי חשיבות

בית העירייה
הכנסייה הקתולית
הכנסייה הקלוויניסטית
בית התפילה הבפטיסטי
תערוכת היסטוריה מקומית
"חיי בית תרבות" - תערוכת קבע
ספרייה עירונית
מרכז קהילתי
ספא בורושטיאן
ילידי המקום

מלכה וייס, אמו של בני גנץ הרמטכ"ל ה-20 של צבא הגנה לישראל. היא הייתה ניצולת השואה ממחנה הריכוז ברגן-בלזן. עלתה לישראל והתיישבה בכפר אחים.
הערות שוליים

↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2018-03-17.
↑  http://www.furdo.mezokovacshaza.hu/news.php
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2016-04-26.
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת מזקובאצ'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מזקובאצ'האזה • בטוניה • מדגיישג'האזה • מזהגייש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552609905171  LCCN: n80077931  MusicBrainz: f1858c88-d081-4456-985b-64f15f4bb0c2  NKC: ge1099910  VIAF: 143065262   WorldCat (עם VIAF): 143065262 
אנדרטת מלחמת העולם השנייה
תצלום אוויר של מזקובאצ'האזה
ולטר לייטאי-לזרוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בפברואר 1893 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 בפברואר 1945 (בגיל 52) בוכנוואלד, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Lazarus Walter 
 מוקד פעילות:  ממלכת הונגריה 
 
ולטר לייטאי-לזרוס (בהונגרית: Lajtai-Lazarus Walter;‏ בודפשט, 13 בפברואר 1893 – מחנה הריכוז בוכנוולד, 27 בפברואר 1945) היה מלחין יהודי-הונגרי, מנצח. אחותו, גיטה לנארט הייתה זמרת אופרה, גיסו יוז'ף ואגו היה אדריכל. ולטר לייטאי-לזרוס היה בעל קריירה מוזיקלית עשירה ובולטת הן כמלחין, הן כמנצח והן כמנהל בית אופרה בממלכת הונגריה ומחוצה לה.
קורות חיים

ולטר לזרוס נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף לזרוס, החזן הראשי של בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאן ושל קרולינה גליקסמן (1865–1921). תחילה למד ב"בית הספר למוזיקה פודור" ולאחר מכן ב"בית הספר הלאומי למוזיקה" (הו'), שם היה תלמידו של המלחין אלברט שיקלוש. בין השנים 1911–1914 למד אצל מקס רגר בקונסרבטוריון לייפציג. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה והשיג דרגת סגן. בשנות ה-20 עבד כקורפטיטור של בית האופרה המלכותית ההונגרית, ולאחר מכן היה מנהל האופרה של קלוז'-נאפוקה. בשנת 1925, המנצח אגיסטו טנגו (אנ') החתים אותו כמנצח בפולקסאופר של וינה. ב-1926 הפך למנהל המוזיקלי של "תיאטרון הסרטים רדיוס". משנת 1939 הוא לא יכול היה להופיע בשום מקום בשל יהדותו (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), אלא בפני קהל יהודי בלבד. הוא פעל רק בתיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה – ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. בכורת האופרה הקומית במערכה אחת שלו בשם "מזל" הוצגה במאי 1942. הוא גורש למחנה ריכוז ומצא את מותו בבוכנוולד.
אשתו הייתה בורבלה (ברברה) שפארבר, אתה התחתן ב-6 בספטמבר 1917, והתגרש ממנה עשר שנים מאוחר יותר.
לקריאה נוספת

פטר ברשון: קורבנות המוזיקאים ההונגרים בתקופת השואה
לייטאי-לזרוס ולטר באתר אומיקה
לקסיקון הונגרי לאמנויות הבמה. עורך אלדאר שופפלין. בודפשט, אגודת השחקנים הלאומית ומכון הפנסיה, 1929.
/Horák Magda: A magyar értelmiség veszteségei az 1940-es években., Lévai Jenő: Írók, színészek, énekesek és zenészek regényes életútja a Goldmark-teremig. Budapest, 1943./
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 395/1893. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-09-22.
↑  Find A Grave
↑  holocaust-denkmal-berlin.de
↑  Pesti Napló (1925. szeptember 26.) 76. évfolyam, 216. szám
↑  Múlt és Jövő (1994) 5. évfolyam, 2. szám
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 787/1917. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-09-22.
בית הכנסת של מונמארטר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  הרובע השמונה-עשר של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1939
 תאריך פתיחה רשמי:  1939 
 אדריכל:  ז'רמין דברה 
 
 קואורדינטות:  48°53′37″N 2°20′38″E﻿ / ﻿48.893649°N 2.344004°E﻿ / 48.893649; 2.344004
  (למפת פריז מוגדלת) בית הכנסת של מונמארטר(למפת פריז רגילה) בית הכנסת של מונמארטר he
 
בית הכנסת של מונמארטר (בצרפתית: Synagogue de la rue Sainte-Isaure) ממוקם ב-Rue Sainte-Isaure, ברובע השמונה-עשר של פריז.
בית הכנסת הוקם בשנת 1904, בידי קהילה של יהודים יוצאי מזרח אירופה. בשנת 1907 תרם הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד כספים להרחבתו של המבנה.
בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, ניזוק בית הכנסת על ידי צרפתים פרו-נאצים.
ביבליוגרפיה

Michel Meslin. Paris et ses religions au XXe siècle : actes du colloque du 6 novembre 1990. Volume 2 Cahiers d'anthropologie religieuse, ISSN 1165-273X. Presses Paris Sorbonne, 1993. ISBN 2840500051ISBN 2840500051 ISBN 9782840500056.
Cécile Desprairies, Paris dans la Collaboration, préface de Serge Klarsfeld, éditions du Seuil, Paris, 2009 ISBN 978-2-02-097646-6.
Dominique Jarassé, Guide du patrimoine juif parisien, Parigramme, 2003.
הערות שוליים

↑  Voir, Cécile Desprairies, 2009, p. 619.
↑  Voir, Photo de la Synagogue Saint-Isaure par Roger-Violet après l'attentat du 3 octobre 1941. Parisien Images.
↑  Voir, Le Consistoire de Paris.
↑  Voir, Michel Meslin. Paris et ses religions au XXe siècle, 1993, p. 87.
מנחם בן חלבו

| --- | --- |
 מקום מגורים:  צפון צרפת 
 תלמידיו:  יוסף קרא 
 
רבי מנחם בר חלבו (סביבות 1070-1080) היה ראשון פרשני המקרא הצרפתיים הידועים לנו. ר' מנחם חי ופעל בצפון צרפת במאה ה-11, ופירש כנראה את רוב ספרי המקרא, בנוסף לפירושי פיוטים שחיבר. ייתכן שחיבר גם פירוש יחיד במינו על סדר עולם, שלא הגיע לידינו. על שם עיסוקו הרב במקרא נקרא בפי חכמי צרפת גם בשם "רבי מנחם קרא", כמו אחיו רבי שמעון, ואחיינו ותלמידו המובהק רבי יוסף קרא, תלמידו-חבירו של רש"י.
רקע

מעט לאחר זמנם של ראשוני פרשני המקרא בתקופת הראשונים, הם חכמי ספרד רבי משה הכהן אבן ג'יקטילה ויהודה אבן בלעם, החלו ניצניו של הרנסאנס היהודי בצרפת, ששיאו בא לידי ביטוי רק מאוחר יותר, בתקופת בעלי התוספות. במאה ה-11 פעלה בפרובאנס שבדרום צרפת ישיבה גדולה בנרבונה שבראשה עמדו בני שושלת רבי משה הדרשן, ולאחר רבי משה עמד בראשות הישיבה בנו רבי יהודה הדרשן מטולוז; ובצפון צרפת התפרסמו הפוסקים והפייטנים רבי יוסף טוב עלם ורבי אליהו הזקן ממאנש. אך פרשנות המקרא עוד לא הייתה מקובלת בצרפת, ור' מנחם היה חלוץ בתחום זה בצרפת, ככל הידוע לנו - ואף הקדים את פרשני המקרא הקלאסיים בספרד, כמו ראב"ע ורד"ק.
קורות חייו

לא ידוע כמעט דבר על משפחתו, מוצאו וקורות חייו של רבי מנחם; היו ששיערו כי היה לו בן תלמיד חכם בשם רבי יעקב, שרש"י מוסר אמרה בשמו בפירושו לתורה, ואולי בן נוסף בשם רבי יוסף. אחיו הוא רבי שמעון בר חלבו, שהיה אביו של פרשן המקרא הצרפתי רבי יוסף קרא, תלמידו של ר' מנחם שכותב עליו בפירושו: ”כל ימי לימדני רבי מנחם ב"ר חלבו, אחי אבי”. על שם עיסוקו העיקרי בתחום פרשנות המקרא נתכנה ר' מנחם בתואר "רבי מנחם קרא".
רבי מנחם התגורר בצפון צרפת (אם כי לא בטרואה, בה חי רש"י שהכירו רק מדברי אחיינו ר"י קרא ולא בעצמו) אך שהה גם בפרובאנס, וקיבל שם פירושים לפיוטים מפי רבי יהודה הדרשן מטולוז ראש ישיבת נרבונה. רבי מנחם מביא בפירושיו חכם בשם רבי עזריה, שזהותו אינה ברורה.
לא נודע לנו אף אחד מתלמידיו של רבי מנחם, מלבד אחיינו ר"י קרא; אולם מדברי ר"י קרא נראה כי רבי מנחם הרצה את פירושיו לפני חוג מסוים של תלמידים ושומעי לקחו, שכן הוא כותב: ”היה מזהיר ר' מנחם ב"ר חלבו, אחי אבא, את כל העומדים לפניו ושומעים את דבריו...”
פירושיו

רבי מנחם בר חלבו לא פירש כלל את התורה, כנראה, והתמקד אך ורק בנ"ך; בנוסף ביאר גם פיוטים שונים מפייטני צרפת ואשכנז (כמו פיוטי רבי אלעזר בירבי קליר, רבי מאיר ש"ץ); אחיינו ר' יוסף קרא מביא פירוש שלו על פיוט תקיעתא לראש השנה, ומוסיף כי רש"י לא הסכים עם פירוש זה וביאר את הפיוט בצורה שונה. החוקר דב רטנר שיער כי ר' מנחם כתב גם פירוש על מדרש סדר עולם, וציין כי אכן מפירושי ר' מנחם ניכר כי השתמש רבות בסדר עולם. את ספר פירושי המקרא שלו קרא בשם "פתרונים".
פירושיו > ה"פתרונים" על הנ"ך

מה"פתרונים" למקרא של ר' מנחם נשתמרו מעט לספר יחזקאל, אך אצל חכמי צרפת נזכרים פירושיו לרוב ספרי הנביאים והכתובים. פירושיו מוזכרים באופן שוטף בפירושי בן אחיו, רבי יוסף קרא. כמו כן מובאים פירושיו אצל רש"י ששמעם מפי ר"י קרא, וכן אצל חכמים צרפתיים בני הדור שלאחר רש"י כרבי שמעיה, רשב"ם (שהיה חבירו של ר"י קרא וכנראה שמע מפיו את פתרוני דודו ר' מנחם) ובעל פירוש דברי הימים המיוחס בטעות לרש"י. כנראה שגם כאשר מביא רש"י את פירוש "הפותרים" הוא מתכוון לפתרוני רבי מנחם.
ב"פתרונים" שלו מנסה ר' מנחם ללכת אחר פשוטו של מקרא, אך בדומה לדרכם של רוב פרשני צרפת ובראשם רש"י מביא פעמים רבות את מדרשי חז"ל כמייצגים את פשטי המקראות (בניגוד לרשב"ם, לדוגמה, שהיה קיצוני בדרכו הפשטנית). לעיתים מסתפק ר' מנחם רק בביאור המלים הקשות ואינו עוסק בפשט הכתובים, אך דרכו היא גם ביאור דברי הכתובים עצמם והבנת עניינם, כדרך כל פרשני צרפת המאוחרים לו. כרוב חכמי צרפת המאוחרים, מיעט ר' מנחם ביישוב עניינים דקדוקיים. היו לפניו מדרשים רבים שאינם ידועים לנו כיום. בפירושיו מביא פעמים רבות לעזים "בלשון אשכנז", ונראה שהיה בקי בגרמנית. רש"י מביא בפירושו לספר שמואל ששמע "בשם רבי מנחם ששמע מפי ערבי אחד", והכוונה כפי הנראה לר' מנחם בר חלבו.
את רוב הפתרונים ששרדו קיבץ שמואל אברהם פוזננסקי והוציאם כקובץ בשם "פתרוני רבי מנחם בר חלבו לכתבי הקודש" (וורשה, תרס"ד); מוקדם יותר הוציא אהרן ילינק ספר "פירושים על אסתר רות ואיכה" (לייפציג, תרט"ו), שייחסם לרבי מנחם בר חלבו ולפרשנים צרפתיים נוספים.
השפעתו המדויקת על פרשנות המקרא בצרפת אינה ידועה כל עוד פירושיו נעלמו מאיתנו ברובם המוחלט, אך אין ספק שבהיותו חלוץ הפרשנים אשר מסורותיו ופתרוניו הועברו לרש"י ממקור ראשון היווה ר' מנחם בסיס ודוגמה לכל פרשני צרפת שבאו בעקבותיו, ואחזו בדרכו הפרשנית.
לקריאה נוספת

שמואל אברהם פוזננסקי, מבוא לספר פירוש על יחזקאל ותרי עשר לרבי אליעזר מבלגנצי, ורשה תרע"ג, עמ' XIII-XI.
נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חיפה 1967, כרך שישי ערך ר'.
מרדכי מרגליות (עורך כללי), "מנחם בר חלבו", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1158-1157, באתר HebrewBooks
הערות שוליים

↑  ש"א פוזננסקי, בתוך המבוא לפירוש על יחזקאל ותרי עשר לרבי אליעזר מבלגנצי, ורשה תרע"ג, עמ' XI, מעיר כי השם 'חלבו' נמצא גם באשכנז בזמן גזירות תתנ"ו.
↑  ראו מדרש סדר עולם עם מבוא והערות דב רטנר, ניו-יורק 1953, עמ' 151.
↑  ראו אברהם ברלינר, בסוף פירושו זכור לאברהם שעל רש"י על התורה, עמ' 430; פוזננסקי, שם.
↑  מוזכר בפירוש ר"י קרא לירמיהו, פרק ט'.
↑  לספר שמואל ב', פרק כ"ג.
↑  פירוש ר"י קרא לספר שופטים, ב' י"ז.
↑  על פועלו של ר' מנחם בתחום פרשנות הפיוט ראו א"א אורבך, ספר ערוגת הבשם, ירושלים 1991, חלק רביעי עמ' 6-3.
↑  ספרי שופטים, שמואל, מלכים, ירמיה, ישעיהו, תרי עשר, איוב, מגילות רות ואיכה, וספר דברי הימים.
↑  לדוגמה בספר ויקרא, י"ד י"ד.
↑  שמואל א', י"ט כ"ד.
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265379205171  LCCN: nb2008014502  VIAF: 170819705   WorldCat (עם VIAF): 170819705
מיקלוש ברנד (רופא פנימי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בנובמבר 1908 בודפשט, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  28 בנובמבר 1944 (בגיל 36) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 תפקידים:  כירורג, רופא פנימי 
 
מיקלוש אַלַדאר בֶּרֶנְד (בהונגרית: Berend Miklós Aladár; ‏10 בנובמבר 1908 – 28 בנובמבר 1944) היה רופא פנימי ופיזיולוג יהודי־הונגרי, בנו של רופא הילדים מיקלוש ברנד. נרצח בעיר הולדתו בימי שואת יהודי הונגריה.
קורות חיים > שנות ילדותו ונעוריו

מיקלוש ברנד הבן נולד בשנת 1908 בבודפשט בשם מיקלוש אלדאר ברנד, כילדם השני ובנם של רופא הילדים, הפרופסור מיקלוש ברנד, ושל אשתו, הסופרת יוליה אדל שרלוטה קילני (1956–1881), בת למשפחת האצולה ממוצא יהודי קילני (קליין לשעבר).
. המשפחה, יהודית במקור מצד שני ההורים, הייתה מומרת לדת הרומית־קתולית. לאחר רצח אביו על ידי אנשי המשמר האדום בשנת 1919, המשפחה נותרה עם אמצעים כלכליים מוגבלים, והתפרנסה מקצבאות ומתגמולים על ספרי האם. ברנד הבן הצטיין בלימודיו בגימנסיה הציסטרציאנית בעיר אגר, אותה סיים בשנת 1926.
קורות חיים > פעילותו האקדמית והמדעית

ב־1926 נרשם ברנד ללימודי רפואה באוניברסיטת בודפשט, אז אוניברסיטת פטר פאזמאן, כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד. הוא קיבל מלגה לכל אורך לימודיו, אותם סיים בשנת 1934, באיחור בגלל בעיות בריאות והצורך לעבוד לפרנסתו.
בשנה השנייה באוניברסיטה מצא עניין רב בהרצאותיו של הפרופסור לפיזיולוגיה גזה פרקש, והצטרף אל מחקריו. הוא עבד כמדריך, ללא שכר, במכון לפיזיולוגיה של האוניברסיטה, וחבר לצוות המחקר של הפיזיולוג האראלד טאנגל (1900–1971). באותה תקופה חקר את מנגנון ספיגת השומנים במערכת העיכול ועסק בשכלול טכניקות ניסוי ופרסם עליהן בכתבי עת גרמניים. אחד ממחקריו שפך אור חדש על תפקידן של חומצות השומן הבלתי רוויות בספיגת השומנים. ברנד פיתח, בין היתר, טכניקה יודומטרית לטיטרציית הנתרן הכלורי. הוא עסק גם בחקר השינה והפרכוסים. בשנת 1937, למטרת מחקר, השתתף ברנד בקבוצת חוקרים בראשות הלמוט קניגס, שטיפסו על כמה פסגות הרים בהרי האלפים, בין השאר, עד לתחנת המחקר ניפטי (Gnifetti) בגובה 3647 מטר (הקרובה לפסגת מונטה רוזה, שגובהה 4,560 מטר).
ברנד המשיך לעבוד במכון לפיזיולוגיה בשנים 1935–1938 כמתמחה ובשנים 1938–1939 כמדריך. לאחר מותו של הפרופסור גזה פרקש נאלץ ברנד לעזוב את המכון לפיזיולוגיה, ובשנים 1939–1940 היה רופא מתמחה במחלקה לעצבים ולבריאות הנפש של בית החולים סנט יאנוש בבודפשט, ובשנים 1940–1941 הועסק שם כמדריך. החל משנת 1940 עבד ביחידה לאלרגיות במחלקה א' לרפואה פנימית של בית החולים רוקוש, בית החולים המרכזי של בודפשט באותה התקופה..
ברנד היה מעורב מאוד הן בחינוכם האישי של סטודנטים והן בהכשרת חוקרים צעירים. עם תלמידיו בתחום המחקר בבית החולים רוקוש נמנו אלק פרקש, מראשי האסכולה ההונגרית לוירולוגיה (1911–2004) וההמטולוגית ההונגרייה ז'וז'ה הולאן (1918–2008). אלק פרקש, שהיה אחיינו של גזה פרקש, זכר את ברנד כמרצה מעולה וכחוקר ובלתי נלאה.
קורות חיים > מותו

יחד עם אמו ואחותו היה ברנד פטור מהשלכות חוקי הגזע נגד היהודים. אולם במהלך שנת 1944 הוא ניצל את מעמדו בבית החולים כדי לתת מקלט לנרדפים פוליטיים, שהתנגדו לכיבוש הגרמני, ליהודים ולעריקים מהצבא. אחרי 16 באוקטובר 1944, לאחר הדחת מיקלוש הורטי ועליית מפלגת צלב החץ לשלטון, בנובמבר 1944 גינקולוג בשם אימרה קיראי הלשין על ברנד לאנשי מפלגת צלב החץ. הוא נגרר יחד עם אשתו ה"ארית", שהייתה בהריון, לבית המפלגה בזוגלו. המפקד המקומי לאסלו סלפצ'ני הכה אותו שם באכזריות. לאחר מכן הועבר ברנד למחלקת חקירות הפנים ברחוב נאפהג' (Naphegy u), אך בגלל מצבו הנורא המחלקה סירבה לקבל אותו. שומריו נשאו אותו לגשר השלשלאות לאזור מג'רי צ'ארדה (Megyeri Csárda), שם ב־20 בנובמבר 1944 נורה ונזרק לדנובה על ידי רוצח בשם אלמר קומלוש, שנתלה לאחר המלחמה על מעשים אלו ואחרים. הסיפור המפורט על עינוייו ומותו של מיקלוש ברנד, שהיה רק בן שלושים ושש, נכתב לזכרו על ידי אשתו, קטלין.
חייו הפרטיים

החל משנת 1940 ברנד היה נשוי לקטלין מריה לבית ריימן, (1912–2011) מורה לתיכון מאסטרגום, לימים סופרת, מתרגמת ועורכת. נולדה להם בת בשם קטלין ניקולט, לימים רופאת ילדים. הדוד של אמו היה הסופר והמחזאי יוליוס לאופולד קליין.
הנצחה

אמו, יוליה קילני, פרסמה רומן ב־1946 בשם "אל תהרוג!", שהנציח הן את בעלה, שנרצח בשנת 1919 על ידי אנשי הטרור האדום בימי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, או, ליתר דיוק, על ידי אנשי "המשמר האדום", והן את בנה, שהיה קורבן הטרור של מפלגת צלב החץ בשנת 1944.
עבודותיו העיקריות

על ספיגת ויטמין סי (C. Über die Resorption des Vitamin C.) עם מריה פישר (ברלין, 1937)
על פוספטאז (Über Phosphatase) – ניסויי פוספטאז. עם מריה פישר. (עבודות של מכון המחקר הביולוגי ההונגרי. טיהאני, 1938)
טיפול באפילפסיה באמצעות מגנזיום גופרתי. עם טיבור שימון – ב"שבועון הרפואי ההונגרי". (Orvosi Hetilap, 1940. 40)
על ההשפעות של התסיסה (Über Effekte der Fermentlokalisation) – תופעות של לוקליזציה של אנזימים. (עבודות של מכון המחקר הביולוגי ההונגרי. טיהאני, 1941).
לקריאה נוספת

מיקלוש ברנד, במאגר המוזיאון הספרותי פטפי
מיקלוש ברנד, באתר nevpont.hu
לקסיקון ביוגרפי רפואי
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967)
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub
Farkas Elek: B. M. (Orvosi Hetilap, 1979. 6.)
Forrai Márta: A tehetséges Klein–Kilényi család. (Remény, 2007).
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. IX. ker. állami halotti akv. 1692/1947. folyószáma alatt.
1 2 3 4 5  Magyar 2017
↑  האתר הגניאלוגי geni
↑  Magyar Életrajzi Lexikon 1000-1990 (oszk.hu)
↑  Farkas Elek: „Berend Miklós.” Orvosi Hetilap 102 (1979) 350–351. o.
↑  Egy 1960. október 5-én kiállított bizonyítvány szerint a halál ideje 1944. november 3. volt. (לפי תעודה שנכתבה בשנת 1960 יום מותו היה ב-3 בנובמבר 1944)
↑  משפטם של אנשי מפלגת צלב החץ בזוגלו
↑  Raýman Katalin: „A történelem kanyarulatai.” Holmi 1989– 2014. Antológia II. Esszék és dokumentumok. Bp., Libri, 2016. 542–551. Raýman Katalin késôbb újra férjhez ment. Második férjét, K. Györgyöt 1951 tavaszán a Rákosi-rendszer öngyilkosságba kergette. (הספר של אלמנת ברנד שהתאלמנה בפעם השנייה בשנת 1951 בשל התאבדות בעלה השני בתקופה הקומוניסטית)
↑  מדיאר
↑  באתר הגניאלוגי geni
↑  מדיאר
↑  Magyar Életrajzi Lexikon 1000-1990 (oszk.hu) (לקסיקון ביוגרפי הונגרי 1900-1000)
↑  מיקלוש ברני - מעבודות המכון המחקר הביולוגי ההונגרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007384831605171  ISNI: 0000 0000 7967 5959  VIAF: 121509272   WorldCat (עם VIAF): 121509272
בית הכנסת של ברצלונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  religious complex 
 כתובת:  Avenir, 24 
 מיקום:  Sant Gervasi-Galvany 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1954
 תאריך פתיחה רשמי:  1954 
 
 קואורדינטות:  41°23′48″N 2°08′53″E﻿ / ﻿41.396666666667°N 2.1480555555556°E﻿ / 41.396666666667; 2.1480555555556
 comunitatjueva.com/ca/
  (למפת ברצלונה מוגדלת) בית הכנסת של ברצלונה(למפת ברצלונה רגילה) בית הכנסת של ברצלונה
 
בית הכנסת של הקהילה היהודית בברצלונה, הוא מרכז דתי ותרבותי, שנבנה בשנת 1954 כדי לשרת את הקהילה היהודית שהתגוררה בעיר ברצלונה. הבניין בן שלוש הקומות ממוקם ברחוב אבניר, ומספק שירותים לחברי הקהילה כמו גם למבקרים. במרכז שני בתי כנסת, אחד ספרדי והשני אשכנזי. בבניין יש גם ספרייה וחדר ישיבות.
ב-18 בינואר 2015 נערך בבית הכנסת ערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז. בני דתות שונות השתתפו באירוע. באירוע נכחה העיתונאית והסופרת הקטאלנית פילאר ראולה.
ערב יום השואה תשפ"ג 17 באפריל 2023 הושחת בית הכנסת על ידי רעולי פנים שהגיעו למקום בלילה וריססו גרפיטי על קירות בית הכנסת. המשחיתים השאירו דפים בשפה הקטלאנית, מאשימים את ישראל ב"רצח העם הפלסטיני ובביצוע אפרטהייד".
ראו גם

בית הכנסת מאיור (ברצלונה)
הערות שוליים

↑  Furmansky, Dyana Z. (במרץ 2011). "The Jewish Traveller: Barcelona". Hadassah Magazine. נבדק ב-11 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Our History". Comunidad Israelita de Barcelona.
↑  "Jueus catalans i dues iniciatives interreligioses rebutgen els atacs de París". Catalunya Religió. 20 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "La comunitat jueva catalana plora els morts de París". Il Israel a Catalunya. 18 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  איתמר אייכנר, בערב יום השואה: הושחת בית הכנסת הגדול בברצלונה, באתר ynet, 18 באפריל 2023
ריכרד שנטייל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביולי 1874 Čoka, סרביה 
 פטירה:  22 בדצמבר 1944 (בגיל 70) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1896) 
 
ריכרד שנטייל (בהונגרית: Schöntheil Richárd; צ'וקה, מחוז טורונטאל, 30 ביולי 1874 – בודפשט, 22 בדצמבר 1944)  היה מהנדס בניין ואדריכל יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

ריכרד שנטייל נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ יואכים שנטייל, רופא, ושל אדל גרוסמן. במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-19 התיישבה המשפחה בקבאניה, כיום רובע 10 של בודפשט. בשנת 1892 סיים ריכרד את לימודיו בגימנסיה המלכותית ההונגרית ברובע 5. לאחר מכן למד אדריכלות באוניברסיטה המלכותית ההונגרית משנת 1893 וסיים את לימודיו בשנת 1896. הוא השתתף בסקר האנדרטה של קתדרלת דיולהפהרוואר בניהולו של האדריכל אימרה שטיינדל. ציורי העט שלו שנעשו במקום הוצגו בתערוכת המילניום.
בתחילת דרכו עבד אצל האדריכל אדולף לאנג כמעט שבע שנים. הוא היה מנהל העבודה של לאנג בבניינים הן בבירה והן בערי השדה, כמו הויגאדו בעיר טורדה וארמון הדואר והאוצר. ב-27 בפברואר 1902 הוא התחתן עם ארז'בט שרולטה גונסט, בתם של ז'יגמונד גונסט ועמליה פישר. מנישואים אלה נולדו להם שלושה ילדים: יוליאנה (נפטרה בגיל שבע), לילא עמליה (נישאה בשנת 1929 לאדריכל קלמן לקטוש, בגיור) וגאבור, שלימים הלך בעקבות מקצועו של אביו.
בשנת 1908 שנטייל הקים את "תעשיות הבנייה המאוחדות - שנטייל ושות'." בשנת 1911 הוא ואשתו קנו את המגרש בכיכר מרטינוביץ' 4, שם בנו בית משלהם עד 1913, שם היה גם הסטודיו האדריכלי שלו. בשנת 1913 הוא היה חבר בוועד המנהל של חברת "תרפיה ומרחצאות אדים". הוא גויס ונלחם במלחמת העולם הראשונה. היה סגן בגדוד "המרד ההונגרי הראשון" של בודפשט.
לאחר המלחמה הוא עזב את קבאניה. בין השנים 1921 ל-1924 הפעיל מיזם משותף עם האדריכל אישטוואן נאג'. בשנת 1928 כבר היה לו שוב משרד עצמאי. אשתו נפטרה ב-13 באוקטובר 1933. ב-21 במרץ 1937 התחתן עם אטלקה סוטנר, ילידת העיר בוניהאד, בתם של ג'רג' סוטנר וקטלין קובאץ', שהייתה צעירה ממנו בתשע שנים.
הוא נפטר בגיל 70 בביתו ברחוב קֵק גוֹיוֹ 26. על פי תעודת הפטירה, מותו נגרם בשל ניוון שריר הלב וטרשת עורקים. כיוון שהוא נפטר לקראת סוף תקופת השואה ומעט לפני שחרור גטו בודפשט אחת הסברות שגם הוא וגם בנו היו קורבנות השואה שלא קיבל ביטוי בתעודות הפטירה שלהם.
הוא תכנן כמה מבנים בקבאניה, ובית הכנסת המקומי גם הוא עבודתו. בנו, שנולד מנישואיו הראשונים, גאבור שימו (שנטייל ) (1908–1944) היה גם כן אדריכל.
עבודותיו החשובות

| מספר סידורי | כותרת | תיאור | שנת בנייה | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | רחוב צ'רקס 7–9 | כנסיית כולם (בית כנסת לשעבר של קבאניה) | 1911 |  |
| 2. | רחוב פאז'יט 6 | וילה (נהרסה) |  |  |
| 3. | רחוב ללא שם רובע 7 | בית מגורים |  |  |
| 4. | רחוב תחנה 4 | הווילה של פריד ג'רום | 1904 |  |
| 5. | רחוב תחנה 18 | וילה של פרנץ צ'אקי | 1905-1906 |  |
| 6. | רחוב באניה 2-רחוב קולוז'ווארי 25 | בית מגורים |  |  |
| 7. | כיכר מרטינוביץ' 4/A | בית שנטייל עם סטודיו של האדריכל | 1911 |  |
| 8. | רחוב הלדי 16 | ביתו לשעבר של סוחר התבואה קארוי לוי | 1905-1906 |  |
| 9. | רחוב הלדי 32 | בית מגורים, שונטייל שיפץ את חזיתו | 1887 |  |
| 10. | רחוב פטרצי 23 - רחוב מארגה 20 | בית מגורים | בסביבות 1906 |  |
| 11. | רחוב פטרצי 24 - רחוב מארגה 22 | בית מגורים | 1909 |  |
| 12. | רחוב פטרצי 26 - רחוב מארגה 15 | בית מגורים | 1909 |  |
| 13. | רחוב מארגה 26 | בית מגורים | 1909 |  |
| 14. | רחוב מארגה 28 | בית מגורים | 1909 |  |
| 15. | דרך מוהאי 24 | בית מגורים |  |  |
| 16. | דרך קלנהדי 22 | וילה (נהרסה) |  |  |
פרסומיו

תשעה ימים סביב אגם הבלטון. (תיאור מסע שהוקדש לבנו גאבור), בודפשט, 1908