stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולמית נדלר
פרויקטים נבחרים

בית סוקולוב, תל אביב, 1948
בנק החקלאות לישראל, 1953
מרכז תרבות ותיאטרון "קרן", באר שבע, 1953
מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב איחוד, 1955 (הרחבה ב-1962)
בית תרבות במושב בית חנן, 1955
הספרייה הלאומית, קמפוס גבעת רם, האוניברסיטה העברית בירושלים (כחלק מחבר מתכננים), 1956
בית ספר יסודי עציון, תל אביב, 1959
בית אגד, תל אביב, 1968
מרכז תרבות העמים לנוער, ירושלים, 1956
תיאטרון ירושלים, 1958–1984
"בית אלישבע", ירושלים, 1963
בית ספר בויאר, ירושלים, 1961
בניין עיריית באר שבע, 1961–1972
מפעל הנצחה לבנים, מקוה ישראל, 1963
הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב, 1964
בית ספר לעובדי בזק (בימינו מכללת עזריאלי), ירושלים, 1968
הספרייה המרכזית ע"ש ארן, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע, 1968
מרכז חינוך ליאו באק, חיפה, 1970
ספרייה למדעים מדויקים, אוניברסיטת תל אביב, 1978
ספריית משפטים, אוניברסיטת תל אביב, 1978
ספריית אוסף וינר, אוניברסיטת תל אביב, 1984
ספריית מדעי החברה ומנהל, אוניברסיטת תל אביב, 1987
ספריית מדעי החיים ורפואה, אוניברסיטת תל אביב, 1997
בית האמנית לאה ניקל, מושב קידרון
ספריה עירונית, קריית גת
בית תרבות במושב בית חנן
הספרייה המרכזית ע"ש ארן בקמפוס באר שבע של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
תיאטרון ירושלים
בית אלישבע בירושלים
שולמית נדלר עם האדריכל משה גיל בחזית בניין ספריית סוראסקי באוניברסיטת תל אביב, יוני 2011
מדרגות בספריית מדעי חברה וניהול באוניברסיטת תל אביב
בנק החקלאות לישראל
ספרייה מרכזית במכללת ספיר
היכל המשפט בנצרת
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
מיכאל יעקובסון וערן תמיר-טוויל: עבודת צוות - העבודות של משרד נדלר-נדלר-ביקסון-גיל עם אלקון, 2010-1946, גלריית בית האדריכל, עמותת האדריכלים, קטלוג תערוכה, 2013
מיכאל יעקובסון: עשה לך תיבה לאוצרות עם הספר (על בניין הספרייה הלאומית ותכנון ספריות), בתוך: עת־מול גיליון 230, יד יצחק בן צבי, ספטמבר 2013
מיכאל יעקובסון וערן תמיר-טוויל: עבודת צוות - העבודות של משרד נדלר-נדלר-ביקסון-גיל עם אלקון, 2010-1946, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קטלוג תערוכה, 2014
צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון: האדריכלות של נדלר-נדלר-ביקסון-גיל, 2010-1946, הוצאה עצמית, 2016
מיכאל יעקובסון: אסם הידע - אדריכלות הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי ביובל להקמתה, אוניברסיטת תל אביב, 2018
מיכאל וינגרטן

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1947 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 בפברואר 2018 (בגיל 70) ח' באדר ה'תשע"ח
 תאריך עלייה:  1973
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 תפקידים:  סגן דיקן הפקולטה לרפואה לחינוך רפואי אוניברסיטת בר-אילן  פרופסור לרפואת המשפחה, ממקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת בר-אילן  ראשון המוסמכים לרפואת המשפחה בישראל
 
מיכאל אשר (מיקי) וינגרטן (30 ביוני 1947 –23 בפברואר 2018) היה רופא משפחה מחנך וחוקר. המומחה הראשון שהוסמך בישראל ברפואת משפחה, היה ראש המחלקה לרפואת המשפחה בשירותי בריאות כללית, ראש החוג לרפואת משפחה וראש המחלקה למדעי ההתנהגות של אוניברסיטת תל אביב וממקימי הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בר-אילן.
קורות חייו

וינגרטן נולד בלונדון, בן למשפחה יהודית פליטת גרמניה הנאצית. התחנך בבית הספר של עיריית לונדון, במוסד ללימודי רבנים (Jews' College, אוניברסיטת לונדון) ובאוניברסיטת אוקספורד (Merton College) שם גם הוסמך לתואר שני בפיזיולוגיה. למד רפואה באוניברסיטת לונדון (University College Hospital). ב-1973 עלה לישראל, והחל התמחות ברפואת המשפחה במסגרת המחלקה לרפואת המשפחה בבית חולים בילינסון, כמתמחה צעיר שימש כיועץ פנימאי ליחידת הכויות שטיפלה בפצועי תעלת סואץ ממלחמת יום-הכיפורים. אחרי המלחמה עבד כמתמחה במרפאה בבית שאן. שרת במילואים ביחידת החילוץ והפינוי בהטס. כמומחה עבד במרפאת ראש העין 32 שנים, מהן 14 כמנהל המרפאה. כאשר נכח באי יכולתם של מטופליו העניים לקנות תרופות הקים קרן גמילות חסדים למתן תרופות חינם לנזקקים. ב-1992 פרסם את הספר "העדה התימנית בישראל - תמורות תרבותיות ובריאותיות"..
במקביל לעבודתו כרופא, עסק במחקר אקדמי נרחב כחבר הפקולטה לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב, עמד בראש המחלקה לרפואת משפחה של שרותי בריאות כללית בשנים 1993–2003 וחינך במהלך התקופה מאות מתמחים. בשנים אלו כיהן פעמיים כיושב ראש החוג לרפואת משפחה של אוניברסיטת תל אביב, ובין שתי תקופות אלו כיהן כיושב ראש המחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת תל אביב.
פרופסור וינגרטן שימש כיועץ לפקולטה לרפואה בגליל בעת הקמתה ב-2010 ועבר לצפת לשם כך. נטל חלק מרכזי בהקמת הפקולטה ושימש כסגן דקאן להוראה עד לצאתו לגמלאות. וינגרטן היה אחראי לפיתוח תוכנית הלימודים בפקולטה, המבוססת באופן ייחודי על הוראה בקהילה. בנוסף, היה גם בין מקימי הפורום האזרחי לקידום הבריאות בגליל. בשנותיו האחרונות עסק רבות בתחום האתיקה וחקר גם את נושא הסָפֵק - הרפואי, ההילכתי והקיומי, עליו הספיק לתת הרצאה אך לא לפרסם מאמר.
מיכאל וינגרטן נפטר ונקבר בירושלים בח' באדר תשע"ח (23 בפברואר 2018). נטמן בהר המנוחות.
פרסומים אקדמיים

עבודותיו עסקו במגוון רחב של שאלות רפואיות, כדוגמת תפקיד רופא המשפחה, יחסי רופא-מטופל ואינטואיציה רפואית, מאפייני ייעוץ טלפוני עם מטופלים ובקשות 'עצה רפואית מהשרוול', עמדות של רופאים בענייני טיפול רפואי שונים, חלוקת התפקידים הנכונה במרפאה, הרפואה בתימן ומאפיינים מעבדתיים של בני עדות שונות, השפעת לבוש על מדידת לחץ דם, מעקב משקל, סקירת ספרות מדעית במסגרת ארגון קוכריין, מחשוב התיק הרפואי, חינוך רפואי, מאפייני התייעצות רפואית עם רבנים ועוד. בכתיבתו בתחום האתיקה שילב את אמונתו וידיעותיו בנושאי דת עם מבט מודרני וליברלי על המימשק בין אתיקה רפואית מודרנית לבין זו המסורתית היהודית, עסק גם באתיקה של הזנה בכפייה של אסירים פוליטיים בשביתת רעב, בהתנהגות אתית במקצועות טיפול שונים ובפיתוח מבט ישראלי ייחודי על האתיקה הרפואית. וינגרטן התנגד לכך שאחריות לביצוע רפואה מונעת שיטתית תהיה חלק מתפקידי הרופא הראשוני, מאחר שלא נמצאו ראיות לכך שהיא מועילה יותר מרפואה קוראטיבית (ריפוי מחלות קיימות) או מרפואה תומכת..
פרסים

ב-1983 זכה בפרס המועצה המקומית ראש העין על פועלו למען הקהילה, ב-2007 זכה בפרס עירית ראש העין על שירותו ההתנדבותי יוצא הדופן וב-2010 זכה בפרס איגוד רופאי המשפחה על מפעל חייו לקידום המקצוע. ב-2021 קראה עיריית ראש העין רחוב על שמו.
מישל דושוסואה

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1938 ואלנסיין, צרפת 
 פטירה:  13 במרץ 2012 (בגיל 73) הרובע העשירי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Michel René Jacques Duchaussoy 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה 
 צאצאים:  Julia Duchaussoy 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 1998)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  קצין בלגיון הכבוד  Molière Award for Best Supporting Actor 
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל דושוסואה (בצרפתית: Michel Duchaussoy;‏ 29 בנובמבר 1938 – 13 במרץ 2012) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה צרפתי. במשך הקריירה שלו, שנפרשה על כ-50 שנה, מתחילת שנות ה-60 ועד מותו ב-2012, שיחק דושוסאה בכ-130 סרטי קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה

נולד בוולנסיין שבצפון צרפת, בסמוך לגבול עם בלגיה. למד תחילה ספרות בעיר ליל הסמוכה ולאחר מכן משחק בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז. ב-1964 החל לשחק בתיאטרון הקומדי פראנסז ושיחק בה עד 1984.
את הקריירה הקולנועית שלו החל בתחילת שנות ה-60 כניצב בסרטים כגון "היום הארוך ביותר" (1962). ב-1967 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי במותחן "משחקי רצח" (Jeu de massacre); סרטו של הבמאי הצרפתי אלן ז'סואה. ב-1969 החל לשחק בסרטיו של קלוד שברול ואלו הביאו לו פרסום; תחילה היה זה בתפקיד משנה כמפקח המשטרה בסרט "האישה הבוגדנית" בשנת 1969 ובאותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט "שהחיה תמות", בו גילם את האב השכול המחפש את האיש שהרג את בנו. הוא זכה לביקורות חיוביות על משחקו זה ונאמר עליו כי הוא מיטיב לבטא מכלול של רגשות תחת מסכה של איפוק. ב-1970 שיחק בסרט נוסף של שברול, "הקרע"; הפעם בתפקיד משנה כפרקליטה של הגיבורה (בגילומה של סטפאן אודראן) והדמות היחידה העומדת לצידה מול כל מבקשי רעתה. ב-1973 שיחק שוב בסרט של ז'סואה, "Traitement de choc", לצידם של אלן דלון ואני ז'ירארדו. בשנים שבאו לאחר מכן הוסיף דושוסואה לשחק בסרטי קולנוע וטלוויזיה רבים, אולם רק לעיתים רחוקות בתפקידים ראשיים.
ב-1984 השתתף בסרט ההיסטורי עתיר התקציב של הבמאי אלן קורנו, "Fort Saganne", לצידם של ז'ראר דפארדייה, פיליפ נוארה, סופי מרסו וקתרין דנב. ב-1990 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של הבמאי לואי מאל, "חגיגה במאי" (Milou en mai) והיה מועמד לפרס הסזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא המשיך לשחק בקולנוע ובטלוויזיה בתפקידי משנה, בדרך כלל. ב-2000 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של פטריס לקונט, "האלמנה מסנט פייר" (La veuve de Saint-Pierre), בכיכובם של ז'ולייט בינוש ודניאל אוטיי. ב-2002 השתתף בסרטו של קוסטה גברס, "אמן" שעסק בסיפורו של הקצין הנאצי קורט גרשטיין שניסה להביא לידיעת הכנסייה הקתולית את השואה המתחוללת באירופה. ב-2004 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של פטריס לקונט, "זרים אינטימיים" (Confidences trop intimes) בכיכובם של פבריס לוקיני וסנדרין בונאר. באותה שנה שב ושיתף פעולה עם קלוד שברול כששיחק בתפקיד משנה בסרטו, "השושבינה" (La demoiselle d'honneur). ב-2008 נטל חלק בתפקיד משנה בדרמת הפשע הביוגרפית המורכבת משני חלקים "אויב הציבור מספר 1" שעסקה בחייו של הפושע המפורסם ז'אק מזרין. בשנת 2009 השתתף בתור קלוד דלגדו בסדרת הפשע "בראקו" של רשת Canal+.
הסרטים העלילתיים האחרונים בהם השתתף יצאו לאור ב-2010. תחילה היה זה היה בסרטו של יאן סמואל, "ממני באהבה" (Lage de Raison), בכיכובה של סופי מרסו ולאחר מכן, בסרטו של ז'יל פאקה ברנר, "המפתח של שרה" שעסק ביהודי צרפת בזמן השואה.
דושוסואה נפטר בפריז במרץ 2012, בן 73, כתוצאה מהתקף לב.
הערות שוליים

↑  Que la Bête Meure - Review, אתר allmovie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327511005171  BNE: XX1000253  BnF: cb146542965 (data)  CANTIC: a11128501  GND: 173300251  ISNI: 0000 0000 7822 4881  LCCN: no00029617  MusicBrainz: 9428cdeb-e734-49bf-81fa-0b7c6418a725  NKC: pna2005274620  NTA: 14129115X  SNAC: w6dn4bcp  SUDOC: 059198109  VIAF: 85084319   WorldCat (עם VIAF): 85084319
זיו שילון

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1988 (בן 36) באר שבע, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 פעילות בולטת:  קצין ופצוע צה"ל, פעיל חברתי, מרצה ויזם. איש השנה לשנת 2015 של עיתון ידיעות אחרונות
 ידוע בשל:  פעילותו לאחר פציעתו, שיקומו מעורר ההשראה ויזמות חברתית ועסקית מגוונת
 תואר:  עו"ד ובעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה
זיו שילון (נולד ב-10 במאי 1988) הוא יזם, מרצה ופעיל חברתי ישראלי. שירת כקצין בחטיבת גבעתי, נפצע במהלך הלחימה ברצועת עזה ב-2012 ואיבד את ידו השמאלית.
ביוגרפיה

זיו שילון נולד וגדל בבאר שבע למרגלית, גננת ואשת חינוך, וצבי, עצמאי בענף הטקסטיל, בן זקונים ואח לשני אחים ואחות. את לימודי התיכון סיים במקיף ג' בבאר שבע, ובמקביל שיחק בקבוצת הנוער של הפועל באר שבע בכדורסל בתחילת דרכה. בשנת 2006 התגייס לחטיבת גבעתי.
שירותו הצבאי של שילון החל בשנת 2006, בעת שהתגייס לחטיבת גבעתי. במהלך שירותו יצא לקורס מכ"ים וקורס קציני חי"ר בבית הספר לקצינים של צה"ל, מילא מגוון תפקידים, והשתתף במספר רב של מבצעים ופעילויות לרבות מבצע עופרת יצוקה. בעת שירותו קיבל מספר אותות הצטיינות ושבח על תפקודו.
בתפקידו האחרון היה מפקד פלוגת לוחמים בדרגת סרן בגדוד צבר של החטיבה. הוא עסק בתעסוקה מבצעית בגזרת כיסופים שבדרום רצועת עזה.
ב-23 באוקטובר 2012, ביומו האחרון בתפקיד, יצאו כוחות הגדוד לפעילות חודרת על מנת לטהר את מרחב הגדר ממטענים וממנהרות. בחלק האחרון של אותה הפעילות, רגעים לפני סוף הפעילות, ניגש שילון לפתוח שער בגדר על מנת לאפשר לכוחות הנדסה ושריון שפעלו בצוותא עם גבעתי לשוב לשטח ישראל. בפתיחת השער הופעל מטען חבלה, שהתפוצץ ישירות על גופו של שילון בעוד שאר הצוות שלו נמצא מאחור, באזור מוגן. שילון התעורר סמוך לגדר המערכת, שתי ידיו מרוסקות לחלוטין וגופו שרוף ומדמם. לאחר מספר דקות על הקרקע, הצליח להתעשת ופינה עצמו אחורה אל הצוות כאשר את מה שנשאר מידו השמאלית אסף עם יד ימין. לאחר טיפול מסור של החובש הפלוגתי והרופא פונה במסוק לבית החולים סורוקה במצב קשה, כאשר נשקפת סכנה לחייו.
לאחר מכן עבר שיקום אינטנסיבי במשך 11 חודשים. לאחר שחרורו מבית החולים החל ללמוד משפטים במרכז האקדמי הבינתחומי הרצליה ובשנת 2017 סיים את התואר.
שילון עבר ניתוח לשחזור ידו הימנית. מאותו רגע עבר אשפוז ושיקום אינטנסיבי של כ-11 חודשים. בחודש דצמבר 2016 השתחרר סופית משירות פעיל בצה"ל לאחר כ-11 שנות שירות.
בשנת 2014 הציע לזוגתו נישואין בעת נאום שערך בפלורידה מטעם ארגון ידידי צה"ל ה-FIDF, ולאחר כמה חודשים נישאו. השניים מתגוררים בהרצליה ולהם שתי בנות ובן.
במקביל לכך, עסק בפעילות חברתית והקים ויזם פרויקטים חברתיים רבים. בשנת 2015 נבחר לאיש השנה מטעם קוראי ידיעות אחרונות.
בשנת 2018 הוענק לו "אות המופת השיקומי" מטעם משרד הביטחון.
בשנת 2019 הוענק לו אות כבוד על שירותו והישגיו מהרמטכ"ל רב-אלוף גדי איזנקוט, בפני שדרת הפיקוד הבכיר של צה"ל.
בשנת 2020 השתתף בתוכנית המציאות "אבאלה" של HOT.
באפריל 2021, הסמיך ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון, בני גנץ את שילון להיות האחראי על הרפורמה באגף השיקום של משרד הביטחון וזאת לאחר המקרה בו נכה צה"ל, איציק סעידיאן הצית את עצמו כאקט של מחאה על יחס האגף לנכי צה"ל.
שילון משמש מנכ"ל בחברת הפינטק "נימבל" ומייסד-שותף בחברת המודיעין הטכנולוגי "רובדו". במאי 2022 הצטרף ל"שוקו", סוכנות ביטוח דיגיטלית, כיועץ אסטרטגי.
שילון הוא בוגר של בית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה > פעילות חברתית ועסקית

בשנת 2014 היה שילון חלק מצוות התכנון של יום הוקרה לאומי לפצועי צה"ל יחד עם פעילים מתנועת הנוער בני עקיבא וסגן יו"ר הכנסת יוני שטבון.
בינואר 2015 הקים שילון פרויקט שכונה "מישהו לרוץ איתו" בו השתתפו לוחמים פצועים יחד עם נערים שהוגדרו כ"נוער בסיכון" בפעילות גופנית וספורט אתגרי. במסגרת הפרויקט לקחו חלק בני נוער מכל הארץ והשתתפו בתחרויות וסדנאות לפיתוח אישי בצוותא עם פצועי צה"ל אשר הדריכו אותם באופן רציף עד גיוסם לצה"ל.
במרץ 2016 ייסד יחד עם חבריו לספסל הלימודים ומספר אנשי צוות בכירים במרכז הבינתחומי הרצליה את תוכנית "שורשים" שיעודה לעזור לחיילים פצועים בתחילת דרכם לאחר השיקום בבחירת מקצוע, קבלה ללימודים אקדמיים וצליחתם והשתלבות בשוק העבודה.
באפריל 2016 ייסד פרויקט "כושר קרבי" בבית הסוהר היחיד בארץ לבני נוער, כלא אופק אשר בשרון, בשיתוף פעולה עם עמותת צהלה והנהלת בית הסוהר. מטרת הפרויקט היא שיקום הנערים דרך העצמה וחיבור לצה"ל ושילובם במכינות קדם צבאיות ובצה"ל לאחר השחרור מן הכלא.
בינואר 2017, בעקבות פוסט בפייסבוק שפרסם שילון אודות תחושת הפילוג והקיטוב בחברה הישראלית בנוגע לחילוקי הדעות בפרשת אלאור אזריה, הגיעו אלפי אזרחים לכיכר רבין כאות הזדהות לקריאה שהשמיע שילון. בפוסט קרא שילון לאזרחים ללא כל קשר לתפישה פוליטית לצאת ולהפגין למען אחדות ישראל.
במרץ 2017 הצטרף לתנועת "פנימה" שחזונה הוא יצירת זהות משותפת וסולידריות בחברה הישראלית. בין מייסדיה נמצאים הרב שי פירון, שר החינוך לשעבר, והרמטכ"לים לשעבר בני גנץ וגבי אשכנזי.
בפברואר 2017 הקים שילון יחד עם שותפים את OurGoods המהווה פלטפורמה המחברת בין יצרני בוטיק של טובין מגוונים וייחודיים, לבין צרכנים בתחום המזון.
בפברואר 2018, נבחר לרשימת פורבס Under30‏
בשנים 2018–2020, התפרסמה תרומתו של שילון לפיתוח ייחודי של חברת מיקרוסופט, XBOX, שהשיקו לראשונה בהיסטוריה שלט גיימינג ראשון מסוגו המיועד לשחקנים בעלי מוגבלויות והנגשתם לעולם תוכן שעד אותה עת היו מודרים ממנו כמעט לחלוטין. השלט נבחר לרשימה מכובדת ביותר "עשרת הפיתוחים החשובים ביותר בעשור האחרון" של מגזין טיים. שילון הצטרף כיועץ וכבעל מניות בחברה נוספת העוסקת בתחום השליטה של בעלי מוגבלויות במערכות הפעלה, 6Degrees, במסגרתה צוות ישראלי מפתח אלגוריתם מיוחד שיאפשר שליטה במכשירים חכמים ללא מגע, גם לבעלי מוטוריקה מוגבלת. החברה זכתה בתחרויות בין-לאומיות נחשבות ופועלת בשיתוף בתי חולים שיקומים לטובת פיתוח פתרונות בתחום. שילון משמש היום כיועץ וכבעל מניות בעוד מספר חברות בתחום ההיי-טק ושותף לעוד מספר מיזמים חברתיים וארגונים המקדמים את מעמדה של ישראל בזירה הבינלאומית.
ביוגרפיה > בתחום הספורט

בשנת 2015, כ-3 שנים בלבד לאחר פציעתו צלח שילון את מרתון ברלין שאורכו 42.2 ק"מ. מאז סיים שילון עשרות תחרויות, בהן חמש תחרויות ריצת מרתון. בנובמבר 2018, לאחר שנתיים של אימונים, הפך שילון לאחד מהאתלטים הבודדים שהשלימו בהצלחה את טריאתלון איש הברזל, עם מוגבלות כמעט מוחלטת בשתי הידיים. התחרות נערכה באריזונה שבארצות הברית, שילון התחרה במקצה רגיל מול אתלטים ללא מוגבלות וחצה את קו הסיום לאחר כ-13 שעות. על פי ארגון האתלטים העולמי של מפעל ה-Ironman, הישגיו בשנת 2018, בתחרויות השונות של הארגון, היו ב-10% הטובים בעולם עד גיל 30, וזאת מבין כלל הספורטאים שהתחרו.
ביוגרפיה > פעילות בתחומי התקשורת והכתיבה

שיקומו לווה על ידי צוות המגזין עם אושרת קוטלר המשודר בערוץ 10. שילון התראיין בערוצי התקשורת השונים אודות מספר נושאים בתחום הכלכלי, החברתי והאישי, כגון חשיבות התמיכה הציבורית במפקדי צה״ל וברוח צה״ל, כלכלה שיתופית, נורמות חברתיות והעלאת המודעות לאלביניזם (לבקנות) כפועל יוצא מאותה הלקות ממנה סובלת בתו הבכורה.
בנוסף, נוהג לפרסם תכנים בשיתוף פעולה עם העיתון "ידיעות אחרונות", במרבית אמצעי המדיה החוסים תחת המערכת כגון טורים אישיים וכתבות וידאו. בנוסף לכך, נבחר לאיש השנה של העיתון בשנת 2015. בשנת 2017 כתב שיר לזכרו של חברו רס"ן יוחאי קלנגל שנהרג במארב בהר דב בינואר 2015. בעזרת הזמר והיוצר יאיר לוי הולחן השיר ״עוף קדימה״, שלאחר הפצתו צבר תגובות רבות.
בחודשים הראשונים לאחר הפציעה החל שילון בשיחות מול בני נוער וסטודנטים אודות סיפור פציעתו. חלק גדול מהרצאותיו ונאומיו ברחבי ארצות הברית ובאירופה הוקדשו לגיוס כספים למטרות הקשורות לחיילי צה"ל ורווחתם, תחומים הקשורים לעולם הרפואה כגון מגן דוד אדום, מרכזי שיקום, מרכזי איסוף דם ועוד.
הערות שוליים

↑  עמיחי רובין, ‏צפו: סרן זיו שילון מעניק סיכות לוחם לחיילי בגדוד צבר, באתר "סרוגים", 31 בינואר 2013
↑  אחיקם משה דוד ואורי בינדר, קצין צהל נפצע קשה מפיצוץ ברצועת עזה, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2012
↑  רותם פסו, ‏שנה אחרי: סרן זיו שילון חוזר לאירוע ששינה את חייו, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2013
↑  אילנה קוריאל, המ"פ שנפגע בעזה בסכנת חיים: 'תתפללו למענו', באתר ynet, 23 באוקטובר 2012
↑  יניר יגנה‏, מרגש: הקצין שאיבד את ידו בעזה מתחתן עם חברתו, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2014
↑  מזל טוב: זיו ועדי שילון חובקים בן, באתר ערוץ 7
1 2  תצביעו ותשפיעו: מי איש השנה של 2015?, באתר ynet, 24 בדצמבר 2015
↑  הוענק "אות המופת השיקומי" לשנת 2018, אתר משרד הביטחון
↑  Ziv shilon זיו שילון, באתר www.facebook.com
↑  זיו שילון יוביל רפורמה באגף השיקום של משרד הביטחון, באתר ערוץ 20
↑   אסא ששון, הג'וב החדש של זיו שילון: יועץ אסטרטגי לחברת ביטוח, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2022
↑  Traffico - Software Solutions, פרויקט מיוחד של זיו שילון וחבריו ללימודים מסייע לפצועי צה``ל להתחיל ללמוד, באתר universities-colleges.org.il
↑  יונתן ריגר, ‏בינואר 2017/Article-d7a39ccaae97951004.htm אלפים בעצרת נגד ההסתה: "יש דרך לדבר", באתר ‏מאקו‏
↑  פנימה - הגיע הזמן שנדבר, באתר www.pnimail.co.il
↑  Ziv Shilon (2017-12-23), זיו שילון פודיס, נבדק ב-2018-01-06
↑  זיו שילון, באתר Forbes Under 30, ‏2018-02-07
↑  אבא של שלט: הישראלי שמאחורי בקר האקס-בוקס החדש, באתר ynet, 23 במאי 2018
↑  The 10 Best Gadgets of the 2010s, Time (באנגלית)
↑  הסטארטאפ שפיתח צמיד שמסייע לבעלי מוגבלויות להתחבר לטכנולוגיה, נבדק ב-2020-04-11
↑  ישראל וולמן, הסטארט–אפ של זיו שילון זכה בתחרות בינ"ל, באתר ynet, 9 בדצמבר 2018
↑  מתן חצרוני, ‏המירוץ המרגש של זיו שילון: מבית החולים - לקו הסיום של מרתון ברלין, באתר ‏מאקו‏, 27 בספטמבר 2015
↑  דני קושמרו, ‏המ"פ שכמעט נהרג הפך ל"איש הברזל", באתר ‏מאקו‏, 18 בינואר 2019
↑  Ziv Shilon (2014-12-29), מסע השיקום של סרן זיו שילון - חלק 1, נבדק ב-2018-01-06
↑  שרון רופא אופיר, זיו ועדי שילון על בתם הלבקנית: "היא לבנה, וזה הכי יפה שיש!", באתר Xnet‏, 3 בנובמבר 2016
↑    זיו שילון, להעריך את מה שיש, באתר "ידיעות אחרונות", 10 באוקטובר 2017
↑  ידיעות אחרונות Yedioth Ahronoth, באתר www.facebook.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401862305171  VIAF: 60153288342032651835   WorldCat (עם VIAF): 60153288342032651835 
סרן זיו שילון באוקטובר 2017
משה זרחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1923 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  12 בפברואר 2015 (בגיל 92 בערך) רמתיים, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מורשה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תקופת הפעילות:  1945–2015 (כ־70 שנה) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 
קריית עתידים, דוגמה ל"ארכיטקטורה הנזירית" של זרחי
מרכז ויצמן
בריכת שחייה טיפולית במרכז השיקום בבית חולים שיבא
משה זרחי (1923 - 12 בפברואר 2015) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

זרחי נולד בירושלים וגדל ברמתיים. בהיותו בן עשר נפגעה משפחתו בתאונת דרכים בין רכב הסעות לרכבת, בה נהרגה אמו והוא ואביו נפצעו קשה. באוגוסט 1941 נהרג אביו בתאונת דרכים אחרת. למד אדריכלות בטכניון בחיפה והוסמך בקיץ 1946. הוא נשא לאשה את אביבה, בתו של האדריכל זאב רכטר והצטרף למשרד האדריכלים של חותנו יחד עם גיסו ושותפו, יעקב רכטר, והמהנדס מיכה פרי. ביחד הם היו בין מתכנני בנייני האומה ועמדו בראש חבורת האדריכלים שהקימו בה את תערוכת העשור.
באמצע שנות ה-70 נפרדו דרכיהם של זרחי, פרי ורכטר, אך משרדיהם של זרחי ורכטר המשיכו לשכון באותו בניין ברחוב ארלוזורוב בתל אביב. מבנה זה ניתן למשרד על ידי קופת חולים כללית כשכר טירחה עבור תכנונים שונים. משרדו, "זרחי אדריכלים", שאותו ניהל עד שנת 2008 בשותפות עם בנו דודי וכלתו ענת, הוא בין עשרת משרדי האדריכלים הגדולים בישראל בשנת 2005, בשנת 2009 הוא ירד למקום ה-14.
זרחי התמקד באדריכלות מבנים למדע, תעשייה ובתי חולים והיה חלוץ תכנון מבנים לתעשיית ההיי טק. התמקדותו, לפי דבריו, הייתה ב"צד הפונקציונלי, הטכני והארגוני" ולא ב"צד הסגנוני והצורני". בנייניו בנויים בקווים פשוטים, נקיים ו"נזיריים", "מרובעים ורציניים".
בשנת 2004 המכון האמריקאי לאדריכלות (AIA) העניק לזרחי חברות כבוד.
נפטר ב-12 בפברואר 2015 ונטמן בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
עבודות

עם עבודותיו נמנות (חלקן בשיתוף אדריכל יעקב רכטר):
בניין מעבדות בעלי החיים במכון ויצמן (לדברי אסתר זנדברג, "הדור בפשטותו ומושלם באלגנטיות שלו - שאינה מסגירה במאום את הנעשה בתוכו")
בניין הארכיון הציוני המרכזי בירושלים
בית החולים רבקה זיו בצפת
מוזיאון ינקו דאדא
מרכז רפואי שיבא בתל השומר
מרכז ויצמן במתחם המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי
המרכז למחקר גרעיני בנחל שורק
מפעלי להבי ישקר בתפן ובנהריה
קריית עתידים
מבני מחקר וייצור של חברת טבע בירושלים ובכפר סבא
חלק ממתחם בנייני האומה בירושלים
מלון קראון פלזה ירושלים ("הילטון")
בית הכנסת לזכר השואה (מוסקבה)
הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, יחד עם יעקב רכטר
בניינים בקריית הטכניון בחיפה (מיקרו-אלקטרוניקה, בריכת השחייה, אנרגיה גרעינית), בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב, בניין סילברמן למדעי החיים בקמפוס גבעת רם, ירושלים ועוד
פרסומים

Moshe Zarhy. Health Facilities in Israel, Dom publishers, 2014. ISBN 978-3-86922-340-7
הערות שוליים

↑  אסון דרכים מחריד בפתח תקווה, דואר היום, 17 ביולי 1932
יום אסונות בדרכים, דבר, 17 ביולי 1932
↑  דוד זרחי, דבר, 4 באוגוסט 1941
↑  בחינות הדיפלום בטכניון העברי בחיפה, הצופה, 19 באוגוסט 1946
↑  פרסום נישואין, הצופה, 31 במרץ 1944
↑  גילה מצא, צימוקי חיים, מעריב, 15 באוגוסט 1990
↑  יהושע תדמור, תערוכת העשור בשנת העשור, למרחב, 26 בנובמבר 1957
התערוכה הרדומה, מעריב, 8 ביולי 1958
↑  המשרד המשותף היה קיים ב-1975. ראו: מי האחראי, מעריב, 27 בנובמבר 1975
↑  משרדי האדריכלים הגדולים לפי D&B ב-2005
↑  בריאיון לאסתר זנדברג
↑  אסתר זנדברג, תואר כבוד אמריקאי לאדריכל משה זרחי, באתר הארץ, 3 במאי 2004
↑  ראו תמונתו:
↑  ג. בנימין, אני אוקלי, מעריב, 9 בנובמבר 1984
↑  מרדכי אלקן, מרפאות החוץ החדשות של "שיבא" ייחנכו היום, מעריב, 16 באוקטובר 1979
↑  בנייני האומה: חלומות בגדול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298472705171  VIAF: 2579161152495735190002   WorldCat (עם VIAF): 2579161152495735190002
יורם יוסיפוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 תל אביב-יפו, ישראל 
 פטירה:  14 באוקטובר 2016 (בגיל 62 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יורם יוסיפוף (1954 - 14 באוקטובר 2016) היה עורך דין ואיש עסקים ישראלי.
ביוגרפיה

יורם יוסיפוף נולד בתל אביב ב-1954. הוריו, יוסף יוסיפוף ורחל סמואל לבית אלקלעי היו ממוצא בולגרי. הוא למד משפטים באוניברסיטת תל אביב, וב-1989 הקים את משרד עורכי הדין "יוסיפוף, קורן, גרודברג".
קריירה עסקית

כשעבר עם משפחתו להתגורר בלונדון במסגרת עבודת הדוקטורט של אשתו, דורית, החל יוסיפוף להתעניין בעולם העסקי במקביל לעבודתו בעריכת דין. ב-1997 הקימו בני הזוג את חברת "MASY" ורכשו באמצעותה שני נכסים בתל אביב - וילה ששוויה נאמד בשנת 2018 ב-8.8 מיליון ש"ח ודירה בשכונת פלורנטין.
ב-2004 הקים יוסיפוף את חברת "רוי נדל"ן גרופ" לתיווך בתחום הנדל"ן, שבה היה שותף עם רוני מאנה. באותה שנה רכש גם את החברה הממשלתית לפיתוח לוד רמלה בשותפות עם פרדי רובינסון. באמצעות חברות אלה תיווך יוסיפוף בעסקות נדל"ן מהגדולות במשק, בין היתר במכירת גרעין השליטה בחברה הבורסאית גילאון לארקדי גאידמק.
ב-2006 הקים יוסיפוף חברה נוספת בשם Perston שנרשמה באיי הבתולה, והוא היה הבעלים היחיד של המניה היחידה שלה.
יוסיפוף ניהל עסקאות רבות גם בבריטניה, שם כיהן כיו"ר דירקטוריון "קרן מידאס השקעות". ב-2007 רכש יוסיפוף באמצעות הקרן ובשותפות עם יוסי חכמי, זכויות במתחם העגינה של הספינה קווין מרי באנגליה תמורת כ-70 מיליון פאונד, ועל פי פרסום ב"גרדיאן" ב-2012 נאמדו נכסיהם של יוסיפוף ולקוחותיו בבריטניה בשווי של יותר ממיליארד פאונד. בנוסף היה יוסיפוף הבעלים של קומת המשרדים העליונה בבית גיבור ספורט, אותה רכש ב-20 מיליון שקל.