פרדריקה פון שטאדה
קריירה

לאחר הופעה מוצלחת בחצי הגמר במבחני הבמה של המועצה הלאומית של מטרופוליטן אופרה ב-1969, הוזמנה פון שטאדה להצטרף לתוכנית האמון הצעיר של המטרופוליטן. כתוצאה מהזמנה מחדר החזרות למבחן במה פרטי עם סר רודולף בינג, הוחתמה על חוזה חניכות לשלוש שנים. הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן הייתה כנער שלישי בחליל הקסם ב-10 בפברואר 1970. משם המשיכה לשחק בעוד שמונה-עשר תפקידי חניכות דומים.
ב-1971 הרשתה לה האופרה לצאת לחלטורות האופרה של סן פרנסיסקו ושל סנטה פה כססטו בחסדו של טיטוס וכ"כרובינו" בנישואי פיגרו בהתאמה, אבל ב-1972, משתות לתפקידים מאתגרים יותר, החליטה לפתח בקריירה עצמאית. היא החלה כ"כרובינו" בגרנד אופרה של בוסטון וכ"רוזינה" בספר מסביליה באופרה הלאומית של וושינגטון הבירה.
בשנה זו גם שרה לראשונה באירופה: היא זכתה לשבחים רבים ככרובינו בהפקות חשובות באופרה של פריז ובפסטיבל גליינדבורן. תוך זמן קצר הוזמנה לשיר בכל בתי האופרה היוקרתיים ביותר, כ"כרובינו" בזלצבורג ב-1974, כ"רוזינה" בבית האופרה המלכותי, קובנט גארדן ב-1975 ובלה סקאלה ב-1976 וכ"כרובינו" באופרה של וינה ב-1977. ההקלטה שלה ל"מיסה ההרמונית" של היידן (שהוקלטה על סרט הקלטה בניצוח ליאונרד ברנשטיין ב-1973) הייתה הראשונה במה שהתפתח לדיסקוגרפיה גדולה ואקלקטית, ושידור טלוויזיה של נישואי פיגארו מגליינדבורן ב-1973 העלתה אותה על מסלול של קריירה טלוויזיונית, שבזכותה הכירו עם הזמן צופי טלוויזיה באמריקה וברחבי העולם את פניה. אירועים בולטים בחיי ההופעות שלה כללו שירה בוושינגטון הבירה לפני הנשיאים ניקסון, קרטר, רייגן וג'ורג' ו. בוש, שירת סולו בקונצרט חגיגי לכבוד אולימפיאדת 1992 והשתתפות בקונצרט טלוויזיוני בניצוחו של ליאונרד סלטקין לזכר הנרצחים בהתקפות הטרור ב-11 בספטמבר.
המבנה ארך-הרגליים שלה והמצו-סופרן הרך והלירי שלה, שעלה אל מחוזות הסופרן, הייתה מייצגת נאמנה ומהוללת של תפקידי מכנסיים כגון "הנזל" בהנזל וגרטל, "אידאמנטה" באידומניאו ו"אוקטביאן" באביר הוורד. וכן - הודות ליופיה המרשים - הצליחה מאוד גם בתפקידי נשים ראשיים כמו "אנג'לינה" ב"צ'נרנטולה", "שרלוט" בורתר, "דוראבלה" בכך עושות כולן, "פנלופה" ב"Il ritorno d'Ulisse in patria" ו"צרלינה" בדון ג'ובאני. בשלהי הקריירה, עברה לתפקידי אופי, בהם "דספינה" ב"כך עושות כולן", "גשוויץ" בלולו ועוד. הרפרטואר שלה כלל יצירות החל בתקופת הבארוק, דרך התקופה הקלאסית והרומנטית ועד למוזיקה מודרנית (כולל ג'אז ופופ). ביצועי הבכורה הרבים שלה כללו את הבכורה האמריקאית של "שיבת אוליסה למולדת" מאת מונטוורדי, הביצוע הראשון במטרופוליטן אופרה של אידומניאו מאת מוצרט, ההקלטה הראשונה של "סנדרילון" מאת מאסנה וביצועי הבכורה העולמיים של אופרות מאת דומיניק ארג'נטו, למביט ביצ'ר, ריקי איאן גורדון, ג'ייק הגי, תומאס פאזאטיירי, קונרד סוזה והייטור וילה-לובוס. הופעותיה במחזות זמר מאת ליאונרד ברנשטיין וסטיבן זונדהיים שיקפו אהבה לתיאטרון מוזיקלי שראשיתה בילדותה, כשהאזינה לשירי ג'ורג' גרשווין וג'רום קרן בתקליטים הישנים של אמה.
אף כי הייתה בראש ובראשונה שחקנית מזמרת, הייתה פון שטאדה גם זמרת קונצרטים, בעיקר בשנות ה-90' ובשנות ה-2000. המלחינים שאת יצירותיהם התזמורתיות ביצעה בתדירות הגדולה ביותר היו מוצרט, מאהלר, ברליוז, דביסי, ראוול וקנטלוב. מלחינים אלה בלטו גם ברפרטואר הרסיטלים העצום שלה, לצד בריטן, פורה, הנדל, אופנבאך, פולנק, שנברג, שוברט, שומאן, ריכרד שטראוס ומלחינים אמריקאים רבים, שלביצועיהם הטיפה בהתלהבות ובמקרים רבים, גם הייתה להם השראה, בבחינת מוזה. "מלודיות" צרפתיות היו יקרות ביותר ללבה - כפרנקופילית מסורה, דיברה ברהיטות בצרפתית עוד בנעוריה וחיה בפריז למשך שנים אחדות בראשית שנות השלושים לחייה. הפסנתרן שעמו הרבתה ביתר לשיר היה מרטין כץ. עמיתים אחרים שהיו חשובים במיוחד לקריירה שלה היו המלחינים דומיניק ארג'נטו וג'ייק הגי, המנצחים קלאודיו אבאדו, ג'יימס לוויין ומייקל טילסון תומאס והזמרים קירי טה קאנאווה, מרילין הורן, תומאס אלן,
תומאס המפסון, ריצ'רד סטילוול וסמיואל ראמי.
פון שטאדה חדלה להופיע באופן מלא בשנת 2010, אבל המשיכה להופיע מזמן לזמן סמוך למעונה באיסט ביי ובמקומות אחרים במשך העשור הבא ואל תוך שנו ה-20' של המאה ה-21. פעילויותיה בפרישה-למחצה כוללות השתתפות בקונצרטים לאיסוף תרומות, שיפוט בתחרויות שירה והוראת אינטרפרטציה בכיתות אמן.