stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יענקל'ה הרשקוביץ
חייו

הרשקוביץ' היה פזמונאי וזמר יהודי, זמר רחוב בגטו לודז'. הוא היה חייט במקצועו.
הוא חיבר שירים סאטיריים ביידיש ללחנים עממיים, על החיים בגטו. הוא שר לעוברים ושבים ברחובות גטו לודז'. מסוף 1941 הופיע בדואט עם קרול רוזנצווייג, שליווה אותו בגיטרה או בציתר.
הרשקוביץ' נולד באופטוב ועבר ללודז' עם משפחתו לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1938. עם משפחתו היה אסיר בגטו לודז'. בספטמבר 1942, במהלך "השפרה הגדולה", הועברו יהודי לודז' לרצח בחלמנו.
בגטו החל הרשקוביץ' לכתוב, להלחין ולבצע את שיריו ברחובות. בהתחלה הוא התפרנס מזה. אחרי "השפרה" הוא נאלץ להפסיק לתת קונצרטים ברחוב. הוא התחיל לעבוד בחנות, מאפייה, בית דפוס (ברחוב ויסקה פולסקייגו 10 היום) שם המשיך לכתוב, להלחין ולשיר. באוגוסט 1944, במהלך חיסול הגטו, הועבר למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו ומשם למחנה עבודה בבראונשווייג.
לאחר המלחמה חזר ללודז' והמשיך לכתוב ולהלחין. בשנת 1966 הוקלטו יצירותיו על ידי תחנת הרדיו הפולנית בלודז'. אחת מהן נשמרה בספריית הקלטות של תחנת הרדיו הפולנית בלודז'.
הוא התחתן והוליד שני בנים.
לאחר האירועים האנטישמיים במרץ 1968 בפולין, כאשר יהודים רבים היגרו מרצון או בכפייה, הוא נשאר במדינה. אבל לא הרגיש בטוח. בשנת 1972 התאבד. הוא נקבר בבית הקברות היהודי החדש בלודז' ברחוב בראקה.
יצירה > יצירות נבחרות

"ביצת רעב" (אביב 1940) - שיר המתאר פרעות בגטו מחוסר מזון, שהתרחשו באביב 1940.
"גטו, גטו" (1940) - השיר מתייחס למאורעות בגטו בקיץ 1940, כאשר התרחשו הפגנות מחאה נגד רומקובסקי; לאחר המלחמה בוצעה היצירה על ידי יעקב רוטנברג, ובשנת 1984 הקליטה את הביצוע גילה פלם מהספרייה הלאומית.
"קרטופל" (1942) - שיר סאטירי על תפוח אדמה, שהיה בסיס מזון לאסירי הגטו המורעבים.
"רומקובסקי" - סאטירה על רומקובסקי, נשיא היודנרט בגטו לודז'. לאחר המלחמה הוקלטה על ידי להקת הכליזמרים Brave Old World והופיעה באלבומם Song of the Lodź Ghetto משנת 2006.
"שטובן אלסטר" – יצירה שנוצרה במהלך שהותו של הרשקוביץ' באושוויץ
הנצחה

בשנת 1999 נעשה סרט אנימציה בן 50 דקות בשם "המלך והליצן" (על שם שיר נשמה בגטו לודז'), בבימוי אלעד דן ויוסי גודארד, עם מוזיקה של אבי בנימין. בסרט מופיעים רומקובסקי והרשקוביץ.
ב-5 בספטמבר 2012, לרגל חגיגות 70 שנה ל"שפרה", בוצעה הקרנת בכורה פולנית לסרטו של דוד קאופמן "שיר גטו לודז': סרט תיעודי חוגג את הטרובדור המורדים הפולנים", על חייו ויצירתו של הרשקוביץ.
הערות שוליים

↑  Adler, Eliyana R. (2006-07-12). "No Raisins, No Almonds: Singing as Spiritual Resistance to the Holocaust". Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies (באנגלית). 24 (4): 50–66. doi:10.1353/sho.2006.0078. ISSN 1534-5165.
↑  ORT, World. "Music and the Holocaust". holocaustmusic.ort.org (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-06-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305140105171  PLWABN: 9810640554505606  GND: 1066975469  ISNI: 0000 0000 4434 3145  LCCN: no2003072985  SUDOC: 076726657  VIAF: 58773206   WorldCat (עם VIAF): 58773206
יען הנגב

| יען הנגב |
| --- | --- |

מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יענאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יעניים
סוג:: יען
מין:: יען מצוי
תת־מין:: יען הנגב
שם מדעי
 Struthio camelus syriacus ‏רוטשילד, 1919

יען הנגב או יען סורי (מיון מדעי: Struthio camelus syriacus) הוא תת-מין במין יען מצוי שגדל בעבר במדבר הסורי, בירדן, בנגב ובסיני. הוא קטן בממדי גופו מהיען האפריקני. בנוסף, ליען הארץ ישראלי הייתה ביצה חלקה, בעוד שביצת היען האפריקני בעלת נקבוביות עמוקות. היען נעלם מן הטבע בישראל במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 עקב ציד.
תפוצה וגידול

על מציאותו של היען בנוף הארץ ישראלי בתקופות הקדומות ישנן עדויות ארכאולוגיות רבות. הרבה שרידים של קני יענים נמצאו באזורים המדבריים של הארץ. קני יענים ובהם ביצים שלמות נמצאו גם בשפיים וליד תל מיכל (הרצליה), דבר המעיד על תפוצתם גם באזור מישור החוף. עדויות נוספות לשכיחות היענים הם ציורי סלע מאזורים רבים מדרום הארץ בהם נראים עופות אלה, למשל באתר ה'מרכבות' בבקעת תמנע (המאות הארבע עשרה- חמש עשרה לפנה"ס) או עדר יענים וציד שלהם בדרום סיני.
בתקופת ימי הביניים עדיין היו היענים שכיחים ונצפו באזורים שונים של ארץ ישראל עד אמצע שנות העשרים. בשנת 1929 הוצג ביריד המזרח בתל אביב יען חי שניצוד במרחק של כשעתיים הליכה מבאר שבע. זהו הפרט האחרון של יען הנגב שניצוד בארץ. מאז בוצעו ניסיונות להשיב את המין לטבע, אך ללא הצלחה.
ניסיונות לגדל יענים לצורך שימוש בנוצותיהם נעשו בארץ עוד בתחילת המאה העשרים. החלוץ בתחום זה היה שמואל צבי הולצמן (1883–1960), לימים מגואלי הקרקעות בגוש עציון, שהחליט להקים חוות יענים בארץ ונתקל בקשיים רבים. ידיעה נוספת על גידול יענים בארץ מופיעה בעלון החקלאים משנת 1913. אך ניסיונות הגידול נערכו בעיקר ביענים שיובאו מאפריקה, ולא בתת-המין המקומי.
ביצי היענים

ביצי יענים שימשו בעת העתיקה לצרכים שונים. ממצא של שימוש בקליפות של ביצי יענים להכנת חרוזים לתכשיטים, נמצא בדרום סיני ובתל אל-עג'ול מהאלף השני לפנה"ס. אולם השימוש הרווח בביצים היה ככלי קיבול, כפי שהתגלה באתרים ארכאולוגים רבים בארץ. שימוש בביצי יענים ככלי קיבול למים התקיים עד העת החדשה, כפי שהעיד ישראל אהרוני בהיותו במדבריות שבעבר הירדן המזרחי.
ביצי יענים שימשו גם לקישוט וכאובייקט בעל משמעות סמלית במקומות קדושים לבני דתות שונים. דוגמה לכך ניתן לראות עד היום בתקרה של כמה מהחדרים שבהם מצויים ציוני המצבות של האבות במערת המכפלה בחברון. דוגמאות נוספות ניתן למצוא במסגדים ובכנסיות המזרחיות בכל המזרח התיכון. לביצים אלו היה שימוש פרקטי; הן נתלו מעל מנורות התאורה שהשתלשלו מהתקרה והיוו מחסום והגנה על שמן המאור מפני חולדות ועכברים רעבים. תליית ביצים הייתה תופעה עממית גם בבתים פרטיים, ושימשה כנגד עין הרע.
נוצות היען

נוצות היען שימשו לקישוט במזרח ובמערב עוד מתקופות קדומות, נוהג שהיה מקובל גם בארץ ישראל. הנוצות (Pennes) נזכרות ברשימות המיסים, שהוטלו על הסחורות בעיר עכו במחצית הראשונה של המאה ה-13. המסחר בנוצות, קרוב לוודאי נוצות של יענים, נזכר רבות במזרח התיכון, והיהודים נטלו בו חלק נכבד. מרי אליזה רוג'רס שערכה מסע לארץ ישראל באמצע המאה ה-19 מתארת את לבושם של כמה משבטי הבדווים בצפון הארץ, ואת חניתותיהם המעוטרות בנוצות יענים.
הערות שוליים

1 2 3 4  ז' עמר, מסורת העוף, תל אביב תשס"ד, עמ' 171-190
↑  יען הנגב, באתר החברה להגנת הטבע
כוכב 1914

| --- | --- |

המדליה והאות שהוענקו
 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  אות מערכה
 המעניק:  הממלכה המאוחדת
 למען:  שירות במלחמת העולם הראשונה בחזית הבלגית והצרפתית בין התאריכים ה-5 באוגוסט וה-22 בנובמבר 1914
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי
 נוסד:  אפריל 1917
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  365,622
 היררכיה
 עיטור מקביל:  כוכב 1914–1915 מדליית המלחמה הבריטית מדליית הניצחון מדליית המלחמה של הכוח הטריטוריאלי
כוכב 1914 (באנגלית: Star ‏1914) המכונה גם כוכב מונס הוא העיטור שהוענק על ידי האימפריה הבריטית על שירות במלחמת העולם ה-1.
העיטור אושר לשימוש בחודש אפריל שנת 1917 טרם סיום המלחמה, לקצינים וחוגרים של הכוחות הבריטיים שלחמו בתקופה שבין ה-5 באוגוסט והלילה שבין ה-22 בנובמבר וה-23 בנובמבר, בחזית הבלגית והצרפתית. התקופה שהוגדרה לעיטור זה החלה בהכרזת המלחמה של האימפריה הבריטית נגד מעצמות המרכז והתאריך שסגר את הזכאות לעיטור היה עם סיום קרב איפר הראשון.
רוב הזכאים לעיטור הם חיילים בכוחות שקדמו במעורבתם במלחמה לכניסתו של הצבא הבריטי ובעיקר חיל המשלוח הבריטי, שנכנסו למערכה מיד עם פרוץ המלחמה סביב גבולות צרפת והשתתפו בנסיגה ממונס (ועל כן הכינוי כוכב מונס). בסה"כ הוענק העיטור 365,622 פעמים. הזכאים לעיטור זה קיבלו גם את מדליית המלחמה הבריטית ומדליית הניצחון.
עיטור מקביל ומאוד דומה בשם כוכב 1914-1915 הוענק במקביל אך לא ניתן היה לקבל את שני העיטורים יחד. העיטור המקביל הוענק למי ששירת במלחמת העולם הראשונה בתקופה מוגדרת לתקופה שחפפה בחלקה לתקופתו של כוכב 1914, ומלבד החיילים שקיבלו את העיטור הראשון. אלפרד אנדרסון, שנפטר בשנת 2005, היה האדם החי הידוע האחרון שהחזיק בעיטור כוכב 1914.
תיאור

המדליה היא כוכב בעל ארבעה קנים ובראשו כתר, ובאורך כולל של 50 מילימטר וברוחב שמגיע עד ל-45 מ"מ בי 2 הקנים האופקיים של הכוכב.
במרכזה יש שתי חרבות גלדיוס מוצלבות באלכסון הפונות עם חודן כלפי מעלה, מוקפות בזר של עלי עץ האלון, ראשי התיבות של המלך ג'ורג' החמישי (הצפנה מלכותית) בתחתית ומגילה המקיפה את החרבות ועליה הכיתובים AUG 1914 NOV, מלמעלה למטה.
חלקה האחורי חלק ויש בו מקום המיועד לחריטת המספר האישי, דרגת, שם ויחידתו של מקבל העיטור.
האות מורכב משלושה צבעים אדום לבן וכחול, הטריקולור הצרפתי, ומעוצב עם פסים אופקיים.
כוכב 1914–1915

| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  אות מערכה
 המעניק:  הממלכה המאוחדת
 למען:  שירות במלחמת העולם הראשונה בין השנים 1914 - 1915
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי.
 נוסד:  1918
 החליף את:  כוכב 1914
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  2,366,000
 היררכיה
 עיטור מקביל:  כוכב 1914 מדליית המלחמה הבריטית מדליית הניצחון מדליית המלחמה של הכוח הטריטוריאלי
כוכב 1914-1915 (באנגלית: Star ‏1914–15) היה אות מערכה אשר הוענק על ידי הממלכה המאוחדת לחברי הכוחות המזוינים של בריטניה ומדינות ההסכמה. העיטור אושר להענקה בשנת 1918 וניתן עבור השתתפות פעילה בזירות ובמערכות השונות בין 5 באוגוסט 1914 ו-31 בדצמבר 1915.
פרטים אשר קיבלו את העיטור, קיבלו גם את מדליית המלחמה הבריטית ומדליית הניצחון. סך הכל כ-2,366,000 עיטורים הוענקו ובכללותם 283,500 שהוענקו לחיילי הצי המלכותי הבריטי ו71,150 לחיילים קנדיים.
תיאור

העיטור מורכב ממדליה בצורת כוכב בעל ארבעה קודקודים בצבע ארד בהיר, ובראשו כתר. אורכה של 50 מילימטר וקוטרה הוא עד 45 מ"מ בשיא.
במרכזה יש שתי חרבות גלדיוס מוצלבות באלכסון הפונות עם חודן כלפי מעלה, מוקפות בזר של עלי עץ האלון, ראשי התיבות של המלך ג'ורג' החמישי (הצפנה מלכותית) בתחתית ומגילה המקיפה את החרבות ועליה הכיתוב 1914-1915.
חלקה האחורי חלק ויש בו מקום המיועד לחריטת המספר האישי, דרגת, שם ויחידתו של מקבל העיטור.
האות מורכב משלושה צבעים אדום לבן וכחול, הטריקולור הצרפתי, ומעוצב עם פסים אופקיים.
ילדי התירס

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  סטיבן קינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אימה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1977
 
ילדי התירס (באנגלית: Children of the Corn) הוא סיפור אימה קצר מאת סטיבן קינג. הסיפור התפרסם לראשונה ב-1977 בפנטהאוז ומאוחר יותר לוקט לספר "משמרת לילה".
עלילה

הזוג ויקי ובארט נוסעים לקליפורניה במטרה להציל את נישואיהם. בדרכם הם דורסים למוות ילד ובעודם מביטים בגופה, הם מבחינים בחתכים על צווארו ובצלב העשוי מעלי תירס. הם מכניסים את הגופה לתא המטען וממשיכים לנסוע במטרה למצוא תחנת משטרה קרובה, אך העיירה הקרובה היא עיירת רפאים. לאחר ריב הם נפרדים בדרכם. בארט מגלה כנסייה ובתוכה מוצא ספר עם שמות ותאריכי לידה ומוות. השמות בספר הוחלפו משמות מודרניים לשמות תנכיים וכל הילדים נפטרו בגיל 19. בארט שומע את צופר המכונית, רץ החוצה ומגלה חבורת ילדים הלבושים בבגדי איימיש ומחזיקים כלים חדים. הוא מבחין כי ויקי נעלמה ושואל את הילדים היכן היא. החבורה מתחילה לרדוף אחרי בארט אשר מצליח להימלט אל שדה תירס שומם ומוזר. הוא מגיע אל מעגל ללא קני תירס ושם מוצא את גופת אשתו ושלדים צלובים. בארט מנסה להימלט ללא הצלחה ונשחט.
בערב של אחרי, ילדי התירס עורכים טקס במקום בו ויקי ובארט נשחטו ומהללים את השד אותו הם עובדים. מנהיג החבורה מודיע כי גיל המתים ירד ל-18 מכיוון שנכשלו במשימה לשחוט לבדם את ויקי ובארט. רות ההרה מנופפת לשלום למנהיג הילדים ומתגלה כי היא בזה לשד ורוצה לשרוף את השדה.
עיבודים

הסיפור עובד לסרט אימה באותו השם ב-1984 בכיכובם של לינדה המילטון ופיטר הורטון, ומאז ועד 2011 יצאו שבעה המשכונים.
באוקטובר 2020 יצא בארצות הברית סרט שצולם באוסטרליה בבימויו של קורט וימר, ונושא את שם סיפורו של קינג (אנ'). הסרט מהווה מעין פריקוול לסרט משנת 1984, אך הקשר בין עלילתו לסיפור של קינג, קלוש מאוד. במרכז העלילה ילדה פסיכופתית בת 12, המגייסת ילדים נוספים למסע רציחות של מבוגרים מושחתים, כשמולם מתייצבת תלמידת תיכון מבריקה, כדי להציל את העיירה.
ראו גם

ילדי התירס (סרט)
הערות שוליים

↑  Lewis, Evan (October 23, 2020). Children Of The Corn Reboot Has Officially Been Rated. We Got This Covered. Retrieved March 13, 2021
↑  Squires, John (June 11, 2020). Cast and Plot Details Revealed for New ‘Children of the Corn’ Movie Filmed During Pandemic. Bloody Disgusting. Retrieved March 13, 2021
↑  Squires, John (October 27, 202). New ‘Children of the Corn’ Movie Gets First Image, Poster Art and Very Limited Theatrical Release. Bloody Disgusting. Retrieved march 13, 2021
יצחק מרדכי יוסט

| --- | --- |

יצחק מרדכי יוסט
 לידה:  22 בפברואר 1793 ו' באדר תקנ"ג ברנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 בנובמבר 1860 (בגיל 67) פרנקפורט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 זרם ספרותי:  אבי ההיסטוריוגרפיה היהודית המודרנית
 
יצחק מרדכי (איזק מרקוס) יוֹסְט (בגרמנית: Isaak Markus Jost;‏ 22 בפברואר 1793 - 22 בנובמבר 1860), היסטוריון יהודי-גרמני, מחלוצי "חכמת ישראל". יוסט היה היהודי הראשון שאימץ את מדע ההיסטוריה באופן שיטתי, וספריו מהווים את ראשית ההיסטוריוגרפיה היהודית המודרנית.
ביוגרפיה

יוסט נולד בברנבורג ב-ו' באדר תקנ"ג, לאב שהיה סוחר זעיר. אביו התעוור, ומהיותו בן 5 עד פטירת אביו בהיותו בן 10, סייע יוסט לאביו העיוור. לאחר פטירת אביו עבר ללמוד בחדר בעיר וולפנביטל, בה התגוררו הורי אמו. בשנת 1809 עבר לעבוד כמורה פרטי בבראונשווייג ובמקביל למד בגימנסיה. בשנת 1813 נכנס ללמוד באוניברסיטת גטינגן, בה למד במשך שנה וחצי, ולאחר מכן עבר ללמוד בברלין. בשנים 1816–1835 עבד כמורה בברלין, ואחר כך, עד סוף ימיו, בפרנקפורט. בשנים 1821–1829 הוציא לאור את תשעת הכרכים של ספרו "לתולדות היהודים", שיצא בקצב של כרך לשנה. חלק ממאמריו המוקדמים בעברית פורסמו ב"ביכורי העתים", ב"כוכבי יצחק" וב"כרם חמד". בין השנים תר"א-תר"ב ערך ירחון בעברית בשם "ציון". בתרכ"א פרסם מאמר על הספרות העברית בעיתון "המגיד". בנוסף, תרגם יוסט את המשנה לגרמנית. בפרנקפורט הוא יסד וניהל בית יתומות.
על רקע הצלחת היוונים במאבקם לעצמאות לאומית (1821), טען יוסט כי "אילו היהודים היו עם, אילו הייתה להם חלקת אדמה, והיה להם משקל בין האומות: בכלל, אילו היוו חברה בזכות אהבת מולדת, חוקה וקנין, כמו למשל היוונים של היום, היה מצבם שונה".
גישתו ההיסטוריוגרפית

יוסט היה חלוץ ההיסטוריוגרפיה החדשה. הוא כתב שני חיבורים בולטים בתולדות ימי ישראל:
תולדות עם ישראל - ממלכת החשמונאים
דברי ימי ישראל החדשים (המאה ה-19)
יוסט חילק את היהודים לשתי קבוצות: היהודים במזרח (תחת שלטון האסלאם) והיהודים במערב (תחת שלטון הנצרות). את היהודים במזרח תיאר כציבור גדול ומלוכד הפועל כקהילה ואילו היהודים במערב פעלו לדבריו כבודדים. לטענתו, אם הייתה אחדות יהודית במערב זה מכיוון שנכפתה עליהם עקב לחץ מהשלטון. יוסט לא ראה אחדות יהודית לאומית אלא קבוצת דת בעלת מאפיינים משותפים. הוא אכן מודה שהיהודים הם קבוצה דתית אך לא לאומית וזאת בשל העדר טריטוריה,
קו מחשבה זה הביא להיווצרות הציוניות לאומיות שחותרות להשיג טריטוריה.
סיכום ההיסטוריוגרפיה של יוסט:
בימי גלותה ופיזורה אין אחדותה של אומה אחדות שלמה (אם הייתה קיימת הייתה כפייה שכפו על היהודים המשך קיומם של יסודות לאומיים יהודים).
הייתה קיימת אחדות דתית שהתגבשה על ידי התפתחות הפנימית של היהודים בימי גלותם ושעבודם משום כך צריכה ההיסטוריה היהודית בכול מקום ובכול זמן לעמיד במרכזה את תולדות האמונה והדת היהודית.
תולדות היהודים בגולה הן בעיקרון תולדות יחסם של העמים והמדינות אליהם והן קשורות בתולדות הארצות אשר בהן הם יושבים בקורות העמים והמדיניות אשר בקרבם הם חיים ובצל חוקיהם הם חוסים.
אין ערך של גורם היסטורי ליחסים הדדים שבין קיבוצי היהודים לארצותיהם השונות.
בהינתן קוצר ידם של היהודים לקחת את גורלם הלאומי בידם בדומה ליוונים, אין מקום לייחודה של ארץ ישראל בימי הגלות והפיזור. ומכאן שיוסט לא רק שאינו שולל את הגלות, אלא הוא מאמין בהמשך ישיבת היהודים בפזורה, אך הם ייטיבו לעשות אם יתקנו (מלשון 'רפורמה') את יהדותם.
ביקורת

מבקריו של יוסט טענו כי אורח חייו ודעותיו האישיות השפיעו על מחקריו. שמעון דובנוב כתב: ”יוסט כתב את דברי ימי ישראל בעולם ובעצמו היה מחוסר חוש הביקורת, היה מתבולל מתון ומתקן מתון, וכל אלה הכוונות המתונות השקיע גם בספרי ההיסטוריה שלו”.
ראו גם

חכמת ישראל
Israelitische Annalen
לקריאה נוספת

משה חזקוני, יוסט, יצחק מרדכי, בתוך: שמעון פדרבוש (עורך), חכמת-ישראל באירופה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשכ"ה. עמ' 190–205.
ראובן מיכאל, י"מ יוסט - אבי ההיסטוריוגרפיה היהודית המודרנית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1983.
הערות שוליים

↑  תולדות הרב ר' יצחק מרדכי יאסט נ"ע, הכרמל, 28 בנובמבר 1862
↑  משה חייקין, זכרון לחכם יצחק מרדכי יאסט, הצפירה, 30 במרץ 1893
↑  ראובן מיכאל, י"מ יוסט - אבי ההיסטוריוגרפיה היהודית המודרנית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1983, עמ' 13.
↑  דובנוב, דברי ימי עם עולם כרך 9 עמ' 66.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263506905171  PLWABN: 9810599127505606  BIBSYS: 90330510  BnF: cb14512291z (data)  CiNii: DA10269807  GND: 118913565  ISNI: 0000 0000 8149 1833  LCCN: n83156482  NKC: zmp2013775415  NLG: 166781  NTA: 109861361  RERO: 02-A000095581  SELIBR: 65236  SNAC: w6j54236  SUDOC: 17900431X  VcBA: 495/99690  VIAF: 69162511   WorldCat (עם VIAF): 69162511 
תמונתו של יוסט בביוגרפיה שלו מאת היינריך צירנדורף
ייבוא מקביל

ייבוא מקביל הוא ייבוא למדינה מוצרים שנקנו מהיצרן עבור מדינה אחרת.
ההגיון העסקי

במקרים רבים, נוהגים יצרנים של מוצרים ממותגים למנות יבואן רשמי במדינה מסוימת, שידאג לשיווק מוצריהם, תוך פרסום המוצר. בנוסף, יצרנים נוהגים לעיתים למכור את מוצריהם ברמות מחיר שונות במדינות שונות, בהתאם לכוח הקנייה של אזרחי המדינות השונות. כך, יכולים יבואנים למדינות "יקרות" (מדינות שבהן יוקר המחיה גבוה) לקנות מוצרים במדינות זולות, ולמכור אותם במדינה היקרה במחיר זול מזה הנמכר על ידי היבואן הרשמי, תוך ניצול המיתוג של המוצר שנעשה על ידי היבואן הרשמי.
חוקיות

במדינות שונות יש כללים שונים לגבי חוקיות ייבוא מקביל של מוצרים ממותגים. בחלק מהמדינות, בהן ישראל, נקבע שהיצרן ממצה את זכויותיו בסימן מסחר על המוצר, ברגע שהוא מוכר את המוצר בכל מקום בעולם. במדינות אלו, ייבוא מקביל של מוצרים ממותגים הוא חוקי. במדינות אחרות, נקבע שמיצוי הזכויות מתרחש רק כאשר המוצר נמכר שוב באותה מדינה, בעוד העברתו למדינה אחרת היא הפרה של סימן המסחר.
על מנת למנוע את הייבוא המקביל, נוהגות חברות למכור את זכויותיהן בסימן המסחר שלהם במדינות שונות, ליבואנים הרשמיים באותה מדינה. כך, למשל, מכרה חברת Cadbury Schweppes PLC, בעלת הזכויות במותג שוופס, את הזכויות בסימן המסחר שלה בישראל וברשות הפלסטינית ליפאורה-תבורי באופן שרכישת משקאות של מותג שוופס מחוץ לישראל אינה ממצה את הזכויות של יפאורה-תבורי. בדיון בבית המשפט העליון נחלקו הדעות לגבי התנהלות זאת. השופטים אלכס שטיין ויוסף אלרון סברו שאכן מהלך זה מונע ייבוא מקביל, ורק ייבוא מקביל של מוצרים שיוצרו על ידי יפאורה-תבורי מותר, בעוד השופט ניל הנדל סבר שיש לאפשר ייבוא מקביל גם במקרים אלו, תוך הבהרה ברורה שמדובר על מוצרים של יצרן אחר, כדי למנוע בלבול.
נתח שוק

בישראל ישנו נתח שוק רב המרוכז בידיהן של חברות ייבוא מרכזיות הפועלות במודל של ייבוא רשמי, ונתח השוק של הייבוא המקביל קטן יחסית. על פי בדיקת דה-מרקר, נתח השוק של מכירה למרכולים שתופסים הייבואנים המקבילים עומד על כ-5-2%.
ראו גם

סחר בינלאומי
מסחר
הערות שוליים

↑  ע"א 7629/12 אלעד מנחם סוויסה נ' TOMMY HILFIGER LICENSING LLC, ניתן ב־16 בנובמבר 2014, סעיף 19
↑  ע"א 7934/20 יפאורה תבורי בע"מ נ' בן שלוש יבוא ויצוא בע"מ, ניתן ב־5 ביולי 2022
↑   עדי דברת-מזריץ, אם שופרסל ורמי לוי נכנעו ליבואנים — איזה סיכוי יש לצרכן?, באתר TheMarker‏, 18 בפברואר 2021
יעקב בן סוסא

יעקב בן סוסא היה אחד מארבעת מפקדי צבא האדומים, שהיה מעורב במרד הגדול ברומאים בירושלים בסוף ימי בית שני (66–70 לספירה). הארכאולוג יובל ברוך הצביע על הקשר שבין האתר בחורבת סוסיא (יישוב עתיק) שבדרום הר חברון ליעקב בן סוסא.
מעורבותו במרד > במאבק המתונים והקנאים

בשעה שהכהן הגדול לשעבר חנן בן חנן, ממנהיגי ממשלת המרד והמתונים בירושלים, צבר כוח ותקף את הקנאים שהתבצרו בבית המקדש, ומצב הקנאים היה בכי רע, יעץ אחד ממנהיגי המרד, יוחנן מגוש חלב, לשגר שליחים לאדומים ולבקשם שיבואו לעזרתם מול המתונים.
האדומים נענו להזמנה, בין משום ששוכנעו מאיגרתו של יוחנן, כי המתונים עומדים להסגיר את העיר בידי הרומאים, בין שבקשו ליהנות מפירות הניצחון, או בין שחשו אחווה ליהודים הנצורים והנלחמים את מלחמת חייהם. האדומים, כעשרים אלף במספר, התארגנו לסייע לקנאים והתנהלו בארבע חטיבות, כשעל אחת מהן פיקד יעקב בן סוסא ועל אחרת פיקד אחיו יוחנן.
מעורבותו במרד > בצבאו של שמעון בר גיורא

בתמונת קרב היסטורית אחרת נקשר יעקב בן סוסא לקנאי אחר, שמעון בר גיורא, שבטרם פרץ לירושלים עסק במעשי שוד וגזל באזור וביקש לתקוף את אדום בחיל כבד מאוד. האדומים נבהלו ובקשו לאסוף כמה שיותר מידע מודיעיני על צבאו של שמעון ועל מחנהו. למשימה זו נבחר יעקב בן סוסא, אלא שגמלה בלבו החלטה לעבור לצידו של שמעון בר גיורא, ולהבטיח לו שימסור בידיו את ארצו תמורת כיבודים שונים, פוליטיים וכספיים. יעקב האדומי מילא את חלקו בהסכם, ובשעה שתקפו חיילי שמעון בר גיורא את האדומים, עלה יעקב על סוסו ונמלט מן המקום, הוא וחבר אנשי סודו.
בירושלים מילא יעקב בן סוסא תפקיד פיקודי בצבאו של שמעון בר גיורא, כנראה על הכוחות האדומים, כחמשת אלפים במספר. יוסף בן מתתיהו מציין יותר מפעם אחת, כי יעקב בן סוסא הצטיין בלחימה מול הרומאים.
בשלב מאוחר מאוד של המרד, ערב ההבקעה הרומית הגדולה, נועצו ביניהם שרי הצבא האדומים שבעיר להסגיר עצמם בידי הרומאים. משנודע הדבר לשמעון בר גיורא הוא המית את חמשת השליחים האדומים שנפגשו בחשאי עם טיטוס ואת יעקב בן סוסא השליך לכלא יחד עם שאר מנהיגי האדומים.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים (תרגום יעקב נפתלי שמחוני), ספר ו, פרק א, פסקה ח: בין המורדים ש"במלחמה הזאת הפליאו לעשות גבורות"; ספר ו, פרק ב, פסקה ב: בין היהודים ש"הפליאו להלחם".
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ו, פרק ח, פסקה ב.
כוכב (כוכב)

| --- | --- |
   
 מיקומו של כוכב בקבוצת הדובה הקטנה
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  הדובה הקטנה
 שמות נוספים:  β בדובה הקטנה
 סוג:  ענק כתום
 בהירות נראית:  2.08
 סיווג ספקטרלי:  K4 III
 עלייה ישרה:  14ʰ 50ᵐ 42.3ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏19.8″ ‏09′ ‏74°‏+ מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  0.94-
 מרחק:  131  שנות אור 40.16  פארסק
 רדיוס:  44 רדיוסי שמש
 מסה:  2.2 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 200 מהשמש
 טמפרטורה:  4,040 K
 מהירות סיבוב:  17 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  16.58 קילומטר לשנייה
 היסט:  24.91±0.12 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  −0.23 
 
כּוֹכָבּ, או β בדובה הקטנה (β Ursae Minoris) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים הדובה הקטנה. שמו נגזר מהשם בערבית الكوكب الشمالي "אל-כאוכאבּ א-שמאלי" כלומר "הכוכב הצפוני", או מהמילה העברית כוכב. במאות ה-10 לפנה"ס וה-11 לפנה"ס הוא היה הכוכב הבולט הקרוב ביותר לקוטב השמיימי הצפוני, בדומה לכוכב הצפון של ימינו ולכן היה בעל חשיבות רבה לניווט אסטרונומי ובשל כך קיבל את שמו. בשל נקיפת ציר כדור הארץ התרחק הקוטב השמיימי מכוכב אל מיקומו הנוכחי. מיקומו המדויק של הקוטב השמיימי הצפוני נמצא כמעט על הקו המחבר את כוכב עם כוכב הצפון, במרחק זוויתי של פחות משלושת רבעי המעלה (כ-44 דקות קשת) מכוכב הצפון, כך שניתן להיעזר בו ובכוכב הצפון על מנת לאתר את הקוטב השמיימי.
תכונות

כוכב הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K4 III שנמצא במרחק של כ-131 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-2.2 מסות שמש, רדיוסו כ-44 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה של פי 200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ויותר מכפול מכך בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום. טמפרטורת פניו נמוכה מזו של השמש ומוערכת בכ-4,000 קלווין. כוכב נמצא בשלבי התפתחות מתקדמים והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו והיתוך המימן עבר לשכבות חיצוניות יותר, תהליך שגורם להתקררות ולהתנפחות של פני הכוכב.
הערות שוליים

1 2 3  SIMBAD: Kochab
1 2 3  N. J. Tarrant, W. J. Chaplin, Y. Elsworth, S. A. Spreckley & I. R. Stevens: Oscillations in β Ursae Minoris Observations with SMEI, Astronomy and Astrophysics, Vol. 483, Iss. 3, p. L43 (2008)
כבל עצירה

כֶּבֶל עצירה הוא חלק ממערכת המיועדת לבלום כלי טיס (ובעיקר מטוסים) בזמן נחיתה על מסלולי נחיתה קצרים ובנושאות מטוסים, או לשימוש במקרי חירום.
הכבל הוא צַמת פלדה עבה וחזקה, המורכבת על קרקע מסלול הנחיתה, מחוברת לתושבת מיוחדת. מספר גלגליות הפרוסות לאורך הכבל מרימות מעט את הכבל מהקרקע על מנת לאפשר לוו העצירה להיתפס בו, ובכך להכניס לפעולה את המערכת ההידראולית הייעודית הבולמת את מתיחת הכבל ועוצרת את המטוס.
הרעיון לשימוש בכבלי עצירה נהגה לראשונה על ידי יו רובינסון, ויצא לפועל בעת הנחיתה הראשונה על סיירת משוריינת שבוצעה על ידי יוג'ין איליי (אנ') ב־11 בינואר 1911. מערכת מודרנית יותר נבחנה על סיפון אה"מ קורייג'ס ביוני 1931, ונכנסה לשימוש לראשונה בנחיתה שביצע הנרי פאנקורט.
צורת השימוש

ישנן שתי שיטות שימוש עיקריות בכבל עצירה - בנושאת מטוסים, ובמסלולי נחיתה קצרים.
צורת השימוש > נושאת מטוסים

בסיפון נחיתה של נושאת מטוסים מותקנים ארבעה כבלי עצירה, הממוספרים מהחלק האחורי עד לקדמי של הספינה.
בנחיתה אידיאלית על נושאת מטוסים, וו העצירה נוגע בסיפון בדיוק במרכז אזור כבלי העצירה, מחליק קדימה ונתפס בכבל השלישי. לאחר התפיסה נמתח הכבל ויוצא מתוך תושבת הבסיס, למול לחץ של מערכת הידראולית המאיטה את המטוס. הלחץ של המערכת ניתן לכיוון, ומהווה נתון חשוב בזמן הנחיתה - אם הלחץ יהיה חלש מדי, המטוס יחליק קדימה ועלול ליפול לים; כבל מתוח יגרום לנזק רב למטוס, ואף עלול לגרום לוו העצירה ובסיס התושבת שלו להקרע ממקומו. עקב כך נדרשים הטייסים לדווח על סוג המטוס ומשקל הנחיתה שלהם לפני הנחיתה על הנושאת, על מנת לאפשר לכוון את הלחץ לעוצמה הנדרשת. בתכנון מטוס קרב שמיועד לנחות על ספינה נדרש להתחשב בחוזק כני הנסע ווו העצירה, מה שמשפיע משמעותית על תכנון כלי הטיס.
מכיוון שתמיד קיימת אפשרות שכלי הטיס יפספס את כל ארבעת הכבלים, נחיתה על נושאת מטוסים מתבצעת בכוח מנוע מלא (מצערת פתוחה, ואף עם מבער אחורי דולק). כך מתאפשר לטייס שמפספס נחיתה לאסוף גובה בחזרה וללכת סביב לגישה חוזרת.