stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניל פרגוסון
כתיבתו

פרגוסון עוסק בהיסטוריה כלכלית ובין השאר כתב על ההיפראינפלציה הגרמנית של שנות העשרים ושני כרכים על תולדותיו של בית רוטשילד. בספרו "עלייתו של הכסף" הוא סוקר את האירועים המרכזיים שעיצבו את ההיסטוריה הפיננסית של העולם.
בצמד הספרים Empire ו-Colossus הציג מבט אמפתי ואוהד יחסית לתולדות האימפריה הבריטית והציע שעל ארצות הברית לשחק תפקיד פעיל יותר בעולם, בדומה לזה שהבריטים שיחקו במאה ה-19. על שהאיר את הקולוניאליזם והאימפריאליזם באור חיובי ספג ביקורת רבה בחוגים פוסטקולוניאליים, אף שאינו מתעלם בספרים אלה מקורבנות השיטה ומהסבל הרב שגרמה.
תחום נוסף שבו עסק היה היסטוריה של המאה העשרים ובפרט של מלחמת העולם הראשונה: בספרו (The Pity of War (1999 יצא להפריך את מה שכינה "עשרת המיתוסים הגדולים" של אותה מלחמה. לטענתו העולם היה יוצא נשכר לו נמנעה בריטניה מלהתערב בסכסוך, שכן אז גרמניה הייתה זוכה לניצחון מהיר (1914–1915), בריטניה הייתה שומרת על מושבותיה, והייתה נמנעת שפיכות הדמים הגדולה יותר של מלחמת העולם השנייה, שלטענת פרגוסון היא תוצאה של ההפסד הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בכתיבתו על מלחמת העולם הראשונה ובמקומות אחרים, פרגוסון הוא ממצדדיה הבולטים של "היסטוריה נוגדת מציאות" (Counterfactual History), כלומר שימוש נרחב בתיאור ההיסטוריה כפי שהייתה עשויה להיות לו התפתחו הדברים אחרת מכפי שהתפתחו בפועל בצמתים גורליים.
השקפה

מעבר לעבודתו ההיסטורית משמש פרגוסון כפרשן כלכלי ומדיני, בעל דעות ימניות, בעיתונות ובטלוויזיה משני עברי האוקיינוס האטלנטי. טוריו הקבועים מתפרסמים בלוס אנג'לס טיימס ובדיילי טלגרף. ב-2003 תמך בפלישה האמריקאית לעיראק, אולם לאחר מכן ביקר את ניהולה. בדרך כלל הביע דעות חיוביות על מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' בוש הבן אך ביקר את מדיניותו הכלכלית. מחוץ לארצות הברית, הוא ממבקריהם הבולטים של האיחוד האירופי ושל ולדימיר פוטין, אותו הוא מגנה כאוטוריטרי.
בין מבקריו העיקריים נמנה הכלכלן חתן פרס נובל פול קרוגמן, והשניים ניהלו ויכוחים פומביים בנושא עתיד הכלכלה העולמית על גבי דפי העיתונות האמריקאית.
ב-2017 פרסם פרגוסון מאמר בו קרא לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבצע "אסטרטגיה בהשראת קיסינג'ר"; לשתף את רוסיה ואת סין לארצות הברית כמנהיגות משותפות של סדר עולמי חדש, ולהסכים על חלוקת העולם ל"אזורי השפעה" שונים. אך לאחר פרוץ מלחמת אוקראינה-רוסיה, ועוד יותר לאחר פרוץ מלחמת 'חרבות ברזל', שינה פרגוסון את עמדותיו, והוא כבר לא מאמין שארצות הברית וסין, תחת השלטון הנוכחי, מסוגלות לקיים ביניהן תחרות בסגנון של WIN WIN.
בסדרת הרצאות הפתוחות לקהל הרחב, עורך פרגוסון סקירה של המציאות העולמית, תוך התמקדות בשלוש זירות: מזרח אירופה, המזרח התיכון, והמזרח הרחוק. על סמך אנלוגיה שעשה בין המצב שנוצר אחרי 2022 לבין המצב שקדם למלחמת העולם הראשונה ובתקופת המלחמה הקרה, קבע כי העולם נתון במלחמה קרה שנייה, אך האינטרס הסיני בטיוואן עלול לדרדר אותה למלחמת עולם שלישית.
פרגוסון ערך שתי השוואות חיוניות בנושא: על פי האחת - ההבדל הגדול בין הכאוס המדיני לפני 1914 לבין זה של ימינו, הוא בכך שב-1914 לא התקיים נשק השמדה המוני. על פי השנייה - מלחמת עולם שלישית נמנעה בעיצומה של המלחמה הקרה הראשונה ב-1962 (משבר הטילים בקובה) על חוט השערה, וכיום מלחמה עלולה לפרוץ בין ארצות הברית לסין, כשאת תפקידה של קובה ממלאת באנלוגיה טייוואן: אלא שבעוד שבקובה הנכס העיקרי ב-1962 היו סיגרים קובניים, הנה ב-2024 הנכס העיקרי של טייוואן הוא מעבדי-מחשב.
הבדל חשוב נוסף עליו מצביע פרגוסון: במשבר ב-1962 הסובייטים הם אלו שנאלצו לשלוח צי על פני אלפי קילומטרים כדי להתמודד עם המצור האמריקני על קובה, ואילו כיום, מי שיטיל מצור על טייוואן תהיה סין, והאמריקנים הם אלו שיאלצו לשלוח צי על פני אלפי קילומטרים.
לבסוף, פרגוסון מזכיר כי ארצות הברית כבר איבדה את מעמדה כמדינה בעלת יכולת הייצור הגדולה ביותר בעולם, וכי סין, שלפני 20 שנה נהנתה ממחצית כושר הייצור האמריקני, עקפה מבחינה זאת את ארצות הברית. חשיבות העניין איננה "רק" כלכלית (יכולת ייצור של מוצרי צריכה), אלא במקרה של מלחמה מדובר בבעיה רצינית ביותר מכיוון שבעולם קיים מחסור חמור בחימושים למיניהם, ובמקרה של מלחמה יהיה צורך בייצורם של מאות אלפי קליעים, כטב"ים וכדומה.
הגם שפרגוסון נתפס על ידי מראייניו ואוהדיו כאופטימיסט, תכונה שהוא עצמו איננו מכחיש אותה, פרגוסון מזהיר מפני התלקחות קרובה מהסיבה שסין נמצאת במשבר דמוגרפי עמוק, ובתהליך ברור של ירידה בעוצמתה, דבר שעלול להביא את הנהגתה לקבל הכרעה לצאת למלחמה כשעדיין כוחה עימה.
ספריו

War of the World: History's Age of Hatred, 1914-1989, Allen Lane, 2006 ISBN 0-7139-9708-7
Empire: The Rise and Demise of the British World Order. Basic Books. 2003. ISBN 0-465-02328-2.
1914: Why the World Went to War, Penguin, 2005. ISBN 0-14-102220-5
Colossus: the Rise and Fall of the American Empire, Allen Lane, 2004. ISBN 0-7139-9770-2
Empire: How Britain Made the Modern World, Allen Lane, 2003. ISBN 0-7139-9615-3
The Cash Nexus: Money and Power in the Modern World, 1700-2000, London: Allen Lane/Penguin Press, 2001. ISBN 0-7139-9465-7
Virtual History: Alternatives and Counterfactuals, Macmillan Pub Ltd, 1997. ISBN 0-330-35132-X. Basic Books, 1999. ISBN 0-465-02322-3
The Pity of War: Explaining World War I, London: Allen Lane/Penguin Press, 1998. ISBN 0-14-027523-1. Basic Books, 1999, ISBN 0-465-05711-X
The House of Rothschild: The World's Banker, 1849-1999, Viking Books, 1999. ISBN 0-670-88794-3
The World's Banker: The History of the House of Rothschild, Weidenfeld & Nicolson, 1998, ISBN 0-297-81539-3
The House of Rothschild: Money's Prophets 1798-1848, Viking Books, 1998. ISBN 0-670-85768-8
Paper and Iron : Hamburg Business and German Politics in the Era of Inflation, 1897-1927, Cambridge University Press, 1995. ISBN 0-521-47016-1
ספריו > ספריו שתורגמו לעברית

עלייתו של הכסף: היסטוריה פיננסית של העולם, תרגם יאיר לוינשטיין, הוצאת עם עובד, תשע"א 2011.
ציוויליזציה: המערב וכל השאר, תרגם ארז וולק, עם עובד, תשע"ג 2013.
אימפריה: עלייתו וגוויעתו של הסדר העולמי הבריטי, תרגם: אלחנן שפייזר, הוצאת סלע מאיר-שיבולת, תשפ"ג 2023.
הערות שוליים

↑  אשר שכטר,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'פרופ ניאל פרגוסון ופול קרוגמן הולכים ראש בראש: אגו, יצרים ומאמרי מערכת, באתר TheMarker‏, 18 ביוני 2009
↑  דוד וינברג,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏"מה עושים עם רוסיה וסין", השילוח, 4, מאי 2017
↑  The World In 2024 With Niall Ferguson: Crisis, Conflict And The New Axis of Evil, יוטיוב, ‏6.6.2024
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'עודד היילברונר,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'הצדדים החיוביים של האימפריה הבריטית, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261016305171  PLWABN: 9810610173305606  BIBSYS: 90873898  BNE: XX1531925  BnF: cb134926635 (data)  CANTIC: a11056198  CiNii: DA09061434  GND: 120960087  ICCU: TO0V164099  ISNI: 0000 0001 2279 5316  LCCN: n94028195  LNB: 000017797  NDL: 01115461  NKC: xx0000573  NLA: 35340394  NLG: 268653  NLK: KAC200203072  NSK: 000393397  NTA: 155764594  RERO: 02-A003238077  SELIBR: 254157  Trove: 917898  VIAF: 46914452   WorldCat (עם VIAF): 46914452
אבזו

אבזו (באכדית: 𒀊𒀀𒍪) היה על פי רשימת מלכי אשור (AKL) המלך האשורי ה-13, ששלט בתקופה המוקדמת של אשור (Early Assyrian period). אף על פי שאין כל עדות ארכאולוגית לקיומו ולהיותו מלך בתקופה האשורית הקדומה. הוא רשום בין "שבעה עשר המלכים שישבו באוהלים" בדברי הימים של מסופוטמיה כמלכים שחיו חיי נוודות.
מלכי אשור ייחסו את מקורות השושלת שלהם לתקופה קדומה זו. לפי דברי הימים המסופוטמיים, קדם לאבזו נואבו (אנ'). את אבזו ירש בלו (אנ').
ראו גם

מלכי אשור
אשור
לקריאה נוספת

נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים–מסופוטמיה בראשית האלף השני לפנה"ס, כרמל, ירושלים, 2019
הערות שוליים

↑  וסרמן ובלוך, האמורים, עמ' 46
↑  Glassner, Jean-Jacques (2004). Mesopotamian Chronicles. Society of Biblical Literature. p. 137. ISBN 1589830903.
↑  Meissner, Bruno (1990). Reallexikon der Assyriologie. Vol. 6. Berlin: Walter de Gruyter. p. 103. ISBN 3110100517.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נואבו | המלך ממלכי אשור | הבא: בלו (אנ') |
יוסף רוזן

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 67 בערך) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  אופטיקה, הולוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  הטכניון
 מנחה לדוקטורט:  יוסף שמיר
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המכון הטכנולוגי של קליפורניה
 פרסים והוקרה:  עמית אופטיקה, עמית SPIE
 
יוסף (יוסי) רוזן (נולד ב-1958) הוא פרופסור בבית הספר להנדסת חשמל ומחשבים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומחזיק הקתדרה על שם בנימין ה. סוויג.
מחקריו של רוזן עוסקים באופטיקה, הולוגרפיה, אופטיקה דיגיטלית וממוחשבת. הוא עמית Optica ועמית SPIE - האגודה הבינלאומית לאופטיקה ופוטוניקה.
ביוגרפיה

יוסף רוזן נולד בחיפה. הוא למד בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון וקיבל תואר ראשון (בהצטיינות) בשנת 1984, ותואר שני ב-1987. הוא המשיך את לימודיו בטכניון וקיבל תואר שלישי ב-1992 על עבודת הדוקטורט שלו, Interferometric Electro-Optical Signal Processing, בהנחיית פרופ' יוסף שמיר.
רוזן היה עמית מחקר במעבדת רומא בבסיס חיל האוויר האמריקני הנסקום שבמסצ'וסטס בשנים 1992–1993. לאחר מכן הצטרף למחלקה לפיזיקה יישומית במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) כעמית מחקר. בשנת 1996 התמנה רוזן למרצה בכיר בפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים באוניברסיטת בן-גוריון. הוא קודם לדרגת פרופסור חבר בשנת 2000 ולפרופסור מן המניין בשנת 2007.
במהלך השנים היה רוזן חוקר אורח במוסדות אקדמיים שונים, ביניהם: אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, מכון אלפרד קרופ למחקרים מתקדמים בגרמניה, האוניברסיטה לתקשורת אלקטרונית בטוקיו, אוניברסיטת קונטיקט ומכון סטלנבוש למחקרים מתקדמים שבדרום-אפריקה.
רוזן הנחה יותר מ-20 תלמידים ללימודים מתקדמים ובתר דוקטורנטים.
עם תלמידיו לדוקטורט במרוצת השנים, נמנים הפרופסורים נתן צבי שקד מאוניברסיטת תל אביב ודוד אבוקסיס מאוניברסיטת אריאל.
רוזן נשוי לרונה ולהם שני ילדים: אוריין ועומר.
מחקריו

מחקריו של רוזן עוסקים באופטיקה דיגיטלית ודימות ממוחשב, הולוגרפיה ודימות. רוזן התפרסם בעקבות תרומותיו לטכנולוגיה של הולוגרפיה דיגיטלית לא קוהרנטית. בשנת 2007 היה רוזן אחד הממציאים של (Fresnel Incoherent Correlation Holography (FINCH, טכנולוגיה להקלטת הולוגרמות דיגיטליות של מטרות המוארות על ידי אור לבן. בשנת 2017 המציא רוזן, בשיתוף עם חוקר נוסף, את ה-(Coded Aperture Correlation Holography (COACH, שיטה חדשה להקלטת הולוגרמות ללא התאבכות דו-גליות. FINCH ו-COACH משמשות לדימות תלת-ממדי של אובייקטים תלת-ממדיים כפי שנקלטו בצילום בודד מנקודה אחת.
בשנת 2019 הציגו רוזן והדוקטורנטית אנג'יקה בולבול שיטה לשימוש בחלק משטח עדשה המאפשרת קבלת תמונה ברזולוציה שדומה לשימוש במיפתח מלא. שיטה זו מאפשרת חיסכון של זמן, כסף וחומרים בטלסקופים המיועדים לחלל.
פרופ' רוזן כתב יותר מ-250 מאמרים אקדמיים, ופרסם שני ספרים ו-15 פטנטים.
פעילות מקצועית

רוזן היה יועץ לחברת Concealogram הישראלית, המפתחת טכנולוגיה להצפנת מידע בתמונות ולחברת CellOptic האמריקנית המפתחת טכנולוגיות להולוגרמות עבור מחקרים בענפי הביו-טכנולוגיה והתעשייה.
רוזן היה חבר בוועדה המייעצת למערכת Optics & Photonics News; עורך-חבר ב-Advances in Optical Technologies, עורך ב-Journal of Applied Optics; חבר מערכת The Open Optics Journal, ב-Web Journal 3D Research וב-eLight.
פרסים והוקרות

בשנת 2005 נבחר רוזן לעמית של Optica (לשעבר החברה האופטית של אמריקה) על "היותו חלוץ המחקר של קורלציות אופטיות בחלל תלת-ממדי ועל הכנסת הולוגרפיה ממוחשבת לבקרת העקיפה וההתפשטות של אלומות אופטיות".
משנת 2011 רוזן הוא מחזיק הקתדרה לאופטו-אלקטרוניקה על שם בנימין ה. סוויג באוניברסיטת בן-גוריון.
רוזן הוא גם עמית SPIE - האגודה הבינלאומית לאופטיקה ופוטוניקה משנת 2012 על "הישגיו בהולוגרפיה דיגיטלית ואופטיקה קוהרנטית".
פרסומיו > ספרים

J. Rosen, Ed, Holography, Research and Technologies (Intech 2011).
J. Rosen, Ed, Holography - Recent Advances and Applications (Intech 2023).
פרסומיו > מאמרים נבחרים

2007: J. Rosen and G. Brooker, "Digital spatially incoherent Fresnel holography," Opt. Lett. 32, pp. 912-914.
2008: J. Rosen and G. Brooker, "Non-scanning motionless fluorescence three-dimensional holographic microscopy,” Nature Photon 2, pp. 190–195.
2009: N. Shaked, B. Katz, and J. Rosen, "Review of three-dimensional holographic imaging by multiple-viewpoint-projection based methods," Appl. Opt. 48, pp. H120-H136.
2011: J. Rosen, N. Siegel, and G. Brooker, "Theoretical and experimental demonstration of resolution beyond the Rayleigh limit by FINCH fluorescence microscopic imaging," Opt. Express 19, 26249-26268.
2014: R. Kelner, B. Katz, and J. Rosen, "Optical sectioning using a digital Fresnel incoherent-holography-based confocal imaging system," Optica 1, 70-74.
2016: A. Vijayakumar, Y. Kashter, R. Kelner, and J. Rosen, "Coded aperture correlation holography–a new type of incoherent digital holograms," Opt. Express 24, pp. 12430-12441.
2017: A. Vijayakumar and J. Rosen, "Interferenceless coded aperture correlation holography-a new technique for recording incoherent digital holograms without two-wave interference," Opt. Express 25, pp. 13883-13896.
2017: Y. Kashter, A. Vijayakumar, and J. Rosen, "Resolving images by blurring: superresolution method with a scattering mask between the observed objects and the hologram recorder," Optica 4, pp. 932-939.
2018: M. Rai, A. Vijayakumar, and J. Rosen, "Non-linear adaptive three-dimensional imaging with interferenceless coded aperture correlation holography (I-COACH)," Opt. Express 26, pp. 18143-18154.
2019: J. Rosen, A. Vijayakumar, M. Kumar, M. Rai, R. Kelner, Y. Kashter, A. Bulbul, and S. Mukherjee, "Recent advances in self-interference incoherent digital holography," Adv. Opt. Photon. 11, pp. 1-66.
2020: N. Hai and J. Rosen, "Coded aperture correlation holographic microscope for single-shot quantitative phase and amplitude imaging with extended field of view," Opt. Express 28, pp. 27372-27386.
2021: A. Bulbul, N. Hai, and J. Rosen, "Coded aperture correlation holography (COACH) with a superior lateral resolution of FINCH and axial resolution of conventional direct imaging systems," Opt. Express 29, pp. 42106-42118.
הערות שוליים

1 2 3  Joseph Rosen, ieeexplore.ieee.org
↑  Fellows 2005, Optica
↑  Ben-Gurion University of the Negev - Prof. Joseph Rosen Elected SPIE Fellow, in.bgu.ac.il
1 2  Joseph Rosen - Fellowships & Short-term Employment History, Ben Gurion University
↑  Rosen, Professor Dr. Joseph - Alfried Krupp Wissenschaftskolleg Greifswald, www.wiko-greifswald.de
↑  Joseph Rosen, Stellenbosch Institute for Advanced Study (באנגלית אמריקאית)
↑  Joseph Rosen - Research Students, Ben Gurion University
↑  Personal Life, Ben Gurion University
1 2  Debra Gips, Johns Hopkins University News Releases, pages.jh.edu
↑  Joseph Rosen, Gary Brooker, Digital spatially incoherent Fresnel holography, Optics Letters 32, 2007-04-15, עמ' 912–914 doi: 10.1364/OL.32.000912
↑  A. Vijayakumar, Joseph Rosen, Interferenceless coded aperture correlation holography-a new technique for recording incoherent digital holograms without two-wave interference, Optics Express 25, 2017-06-12, עמ' 13883–13896 doi: 10.1364/OE.25.013883
↑  New BGU system produces high-res images at low cost, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Google Patents, patents.google.com
↑  Google Patents, patents.google.com
↑  Editorial Advisory Committee, Optics & Photonics News
↑  eLight, SpringerOpen (באנגלית)
↑  Joseph Rosen, Holography, Research and Technologies, 2011-02-28, ISBN 978-953-307-227-2. (באנגלית)
↑  Joseph Rosen, Angika Bulbul, Nathaniel Hai, Mani R. Rai, Coded Aperture Correlation Holography (COACH) - A Research Journey from 3D Incoherent Optical Imaging to Quantitative Phase Imaging, IntechOpen, 2022-07-16, ISBN 978-1-80356-564-4. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399381005171  ORCID: 0000-0002-9739-2180  ResearcherID: F-1889-2012  S2AuthorId: 143788594  VIAF: 2505156991009361180001   WorldCat (עם VIAF): 2505156991009361180001
אם משה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  סיימון סולומון 
 תאריך יצירה:  1860? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  19 אינץ' 
 גובה:  23.5 אינץ' 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  DAM 1999-1 (Delaware Art Museum) 
 מיקום:  Delaware Art Museum
 
אם משה (באנגלית: The Mother of Moses) הוא ציור שמן על בד מאת האמן היהודי-בריטי סיימון סולומון, המתאר רגע אינטימי מחייו של משה, כאשר אמו, יוכבד, מחזיקה בו בפעם האחרונה לפני הנחתו בתיבה "בַּסּוּף עַל-שְׂפַת הַיְאֹר" (שמות ב', ג').
רקע והקשר היסטורי

סיימון סולומון היה דמות חשובה, אך לא שגרתית, בתקופה הוויקטוריאנית. הוא נולד למשפחה יהודית של ציירים והתמחה בציור נושאים מהתנ"ך, בפרט מהברית הישנה. בציור זה, בניגוד לתיאורים מוקדמים יותר שהדגישו את גבורתו של משה, בחר סולומון להציג רגע אישי ומרגש: יוכבד מלטפת את בנה לפני שתפקיד אותו לגורלו. סולומון, כמו אמנים בני זמנו, היה מודע לחשיבות הדיוק ההיסטורי, ולכן חקר חפצים מהמוזיאון הבריטי ואף בחר בדוגמנים בעלי מאפיינים שמיים כדי להקנות לסצנה אותנטיות רבה יותר.
תיאור היצירה

הציור מתאר את יוכבד מחזיקה בתינוק משה, בעוד אחותו מרים עומדת לצידה, נושאת את התיבה שבה יונח התינוק. על פי הסיפור המקראי, יוכבד הסתירה את בנה ככל יכולתה, אך משהגיע הרגע שבו לא ניתן היה להחביאו עוד, היא החליטה להפקידו בתיבה ולשלוח אותו לנהר, בתקווה להצילו מגזרת פרעה:
"וְלֹא יָכְלָה עוֹד הַצְּפִינוֹ וַתִּקַּח לוֹ תֵּבַת גֹּמֶא וַתַּחְמְרָה בַחֵמָר וּבַזָּפֶת וַתָּשֶׂם בָּהּ אֶת הַיֶּלֶד וַתָּשֶׂם בַּסּוּף עַל שְׂפַת הַיְאֹר"
.
סגנון והשפעות אמנותיות

סולומון השתמש בדיוק פרה-רפאליטי כדי להמחיש את הרגע הקורע לב. אחת הבחירות האמנותיות המעניינות בציור היא השימוש בפאני איטון, דוגמנית ממוצא ג'מייקני, כדמותה של יוכבד. ככל הנראה, גם התינוק והילדה המופיעים בציור הם ילדיה של איטון.
גרסאות נוספות והתקבלות היצירה

בשנת 1862, האחים דלזיאל (אנ') יצרו תחריט עץ המבוסס על הציור. עם זאת, בגרסה שלהם התמונה הועתקה במראה הפוך, ובמקום שני ציפורים שנראות בחלון בגרסה המקורית, מופיעה בה רק ציפור אחת.
הערות שוליים

↑  The Mother of Moses, emuseum.delart.org'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'
1 2  The Mother of Moses, by Simeon Solomon (1840-1905), www.victorianweb.org
נאפולי (כדורגל)

אגודת הכדורגל נאפולי (באיטלקית: Società Sportiva Calcio Napoli) היא קבוצת כדורגל באיטליה המשחקת בסרייה א'. היא הקבוצה הבולטת ביותר בנפת דרום איטליה. הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות איטליה בליגת הסרייה א׳ בעונות 1986/87, 1989/90 ועוד זכייה היסטורית ב-2022/23. ובנוסף, גם זכתה בליגה הארופית בעונת 1988/89. השחקן הבולט בהיסטוריית הקבוצה הוא דייגו מראדונה, אשר על שמו גם נקרא מגרשה הביתי.
היסטוריה > השנים הראשונות

הקבוצה נוסדה ב-1905 על ידי הימאי ויליאם פות'ס ושותפו לעסקים הקטור באיון. בתחילה נקרא המועדון הלא רשמי "מועדון הכדורגל והקריקט של נאפולי", ושנתיים מאוחר יותר שונה השם ל"מועדון הכדורגל של נאפולי". בשנים הראשונות שיחקה הקבוצה בעיקר מול קבוצות מדרום איטליה או קבוצות שהורכבו מימאים, זאת, מכיוון שהליגה האיטלקית הורכבה בשנותיה הראשונות רק מקבוצות מצפון איטליה. ב-1912 השתתפה הקבוצה לראשונה באליפות איטליה תחת השם "אינטרנציונאלה נאפולי".
ב-23 באוגוסט 1926 שונה שם המועדון ל-"Associazione Calcio Napoli", ביוזמתו של נשיא המועדון הראשון ג'ורג'ו אסקרלי, איש עסקים יהודי. תאריך זה נחשב בעיני ההנהלה הנוכחית של המועדון ובעיני אוהדי הקבוצה לתאריך הרשמי להקמת המועדון.
בשנותיה הראשונות בליגה בכירה, נאפולי לא הרשימה והייתה קבוצת תחתית, אך עם מינויו של האנגלי ויליאם גרבוט (אנ') למאמן, הפכה הקבוצה לקבוצת צמרת וסיימה פעמיים במקום השלישי. באותן שנים שיחקו בקבוצה המתאזרח הפרגוואי, אטילה סאלוסטרו (אנ'), שהפך לכובש המצטיין של הקבוצה עם 106 שערי ליגה במדי הקבוצה, והמתאזרח הקרואטי אנטוניו וויאק שהפך לכובש השני המצטיין של הקבוצה עם 102 שערי ליגה במדי הקבוצה.
היסטוריה > התקופה לפני מראדונה

בסוף שנות ה-60 ובאמצע שנות ה-70 הקבוצה הציגה סגל שחקנים מרשים, אך לא הצליחה לזכות בתארים מלבד שתי זכיות בגביע האיטלקי ה"קופה איטליה", כאשר התואר הראשון בתולדותיה היה ב-1962. ב-25 ביוני 1964 שונה שם הקבוצה לשם "Società Sportiva Calcio Napoli".
עם מינויו של ברונו פסאולה (אנ') כמאמן חזרה הקבוצה למאבקי הצמרת וסיימה בין חמשת המקומות הראשונים באופן קבוע. היא אף סיימה במקום השני בעונת 1967/1968, אחרי מילאן. בקבוצה שיחקו באותן שנים שחקנים כדוגמת השוער דינו זוף, אומר סיבורי, ז'וזה אלטפיני ואנטוניו יוליאנו (אנ'), שהפך עם השנים לאחד השחקנים עם מספר ההופעות הרב ביותר במדי הקבוצה (394 הופעות ליגה, ו-505 הופעות בכל המסגרות).
תחת הדרכתו של המאמן לואיס ויניסיו (אנ') סיימה הקבוצה פעמיים במקום השלישי בעונות 1970/1971 ו-1973/1974, בהם גם השתתפה בפעם הראשונה בגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום השני והצליחה גם להעפיל לסיבוב השלישי של גביע אופ"א. הקבוצה זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע איטליה בעונת 1975/1976 אחרי ניצחון בגמר על מילאן.
לאחר הניצחון על סאות'המפטון בגמר הגביע האנגלו-איטלקי, העפילה הקבוצה לגביע אירופה למחזיקות גביע של עונת 1976/1977, והגיעה עד שלב חצי הגמר לאחר ניצחונות על הקבוצות בודה/גלימט, אפואל ניקוסיה ושלסק ורוצלב. הקבוצה שבה וסיימה במקום השלישי בעונת 1980/1981, אך לאחר מכן לא הצליחה לבסס את מעמדה והפכה לקבוצה בינונית ששורדת בליגה בקושי בכל עונה.
היסטוריה > תקופת הזוהר: ימי מראדונה

ב-1984 הפתיעה נאפולי את עיתונות הכדורגל העולמית, כשרכשה את דייגו ארמנדו מראדונה תמורת כ-7.5 מיליון דולר, ושברה את סכום שיא ההעברות עבור שחקן עד אז, אותו החזיק מראדונה עצמו כשנרכש על ידי ברצלונה מבוקה ג'וניורס.
כבר בעונתו הראשונה של מראדונה נאפולי סיימה את השנה עם ממוצע של 77,600 צופים למשחק. ההתחלה אמנם הייתה צולעת, אך נאפולי סיימה את העונה במקום ה-8 כשמראדונה כובש 14 שערי ליגה. בעונתו השנייה של מראדונה נאפולי המשיכה להתקדם וסיימה במקום השלישי כשמראדונה תורם 11 שערי ליגה. השער החשוב ביותר היה שער הניצחון על יובנטוס, האלופה שבדרך, מבעיטת עונשין שקטעה 13 שנים ללא ניצחון נאפוליטני על היריבה מהצפון.
עונת 1986/1987 (שהגיעה לאחר מונדיאל 1986 בו כיכב מראדונה והוביל את נבחרת ארגנטינה לזכייה סנסציונית) הייתה העונה הגדולה ביותר בתולדות המועדון, כאשר נאפולי זכתה באליפות איטליה (ה"סקודטו") הראשונה שלה ומאוחר יותר השלימה זכייה בדאבל עם זכייה שלישית ב"קופה איטליה".
בקיץ שלאחר הזכייה צירפה נאפולי את קארקה הברזילאי, וביחד עם מראדונה היוו השניים צמד קטלני. השניים, שהיו לחברים טובים גם מחוץ למגרש הכדורגל, כבשו ביחד 28 שערים (מראדונה עם 15, קארקה עם 13), אך נאפולי לא הצליחה לשמור על תארה וסיימה רק במקום השני אחרי מילאן. את עונת 1988/1989 נאפולי סיימה עם הרגשה חמוצה-מתוקה, לאחר שהקבוצה סיימה בפעם השנייה ברציפות במקום השני כשהפעם מקדימה אותה אינטר. הקבוצה התנחמה בזכייה בגביע אופ"א, הגביע האירופאי הראשון והיחיד בתולדות המועדון, אחרי ניצחון בשלב הגמר על שטוטגרט הגרמנית, כשבדרך היא גוברת על היריבה המרה יובנטוס, וכן באיירן מינכן ובורדו.
שנתיים רצופות במקום השני דרבנו את מראדונה, שהוליך את נאפולי לזכייה שנייה בסקודטו כשבדרך הוא כובש 16 שערים. המונדיאל שנערך באיטליה בשנה זו הפגיש בחצי הגמר את איטליה המארחת ואת נבחרתו של מראדונה, ארגנטינה, בנאפולי. מראדונה תקף את היחס של הצפון לדרום איטליה, וקרא לתושבי נאפולי לתמוך בנבחרת של ארץ מוצאו במקום באיטליה, מה שגרם לרבים מאוהדי נאפולי רבים להיקרע בין האהבה למראדונה והנאמנות למולדתם. בשנתו האחרונה, מראדונה הוביל לזכייה בסופר קאפ האיטלקי לשנת 1990, אך בליגה יכולתו הייתה בינונית, והוא כבש רק 6 שערים, כולם מבעיטות עונשין. מראדונה נתפס משתמש בסמים מספר פעמים, נעדר מאימונים בגלל "לחץ" לטענתו, התמודד עם סקנדל הקושר אותו לילד מחוץ לנישואים ונחשד בשיתוף פעולה עם המאפיה המקומית, ה"קאמורה". בסוף עונת 1990/1991 הושעה מראדונה לתקופה של 15 חודשים על כישלון בבדיקת סמים מסוג קוקאין, ולא חזר לשחק בקבוצה. מראדונה עזב את נאפולי בשנת 1992.
היסטוריה > תקופת השפל

לאחר השעייתו של מראדונה החלה נאפולי להתדרדר ביכולתה. העונה שלאחר האליפות הייתה נוראית, האלופה הגאה של איטליה סיימה במקום השמיני בלבד, ולא העפילה אפילו לגביע אופ"א. למרות הצלחה רגעית בעונה הבאה, בה הגיעה למקום הרביעי, הקבוצה נעה בשנים הבאות בין מרכז טבלה לשולי הצמרת, עם יומרות שהסתכמו בניסיון להעפיל לגביע אופ"א, למרות כישרונות בסגל כדוגמת צ'ירו פרארה, פאביו קנבארו, רוברטו אז'אלה, אנדרה קרוז(אנ'), לורן בלאן, פאביו פקיה(אנ'), דניאל פונסקה וג'אנפרנקו זולה.
לאחר שהשחקנים המובילים עזבו, הקבוצה הידרדרה בהדרגה אל התחתית, וב-1997/1998 ירדה ליגה לאחר 33 שנים רצופות בסרייה A, לאחר עונה כושלת במיוחד אותה סיימה עם שני ניצחונות בלבד. הקבוצה נאלצה לבלות שנתיים בליגת המשנה בטרם חזרה לסרייה A, אך ירדה שוב לסרייה B כעבור עונה אחת בלבד, לאחר מאבק ירידה צמוד במיוחד בין 6 קבוצות.
עוד בטרם הספיקו הנאפוליטנים להסתגל לסרייה B נחתה על הקבוצה מכה נוספת. החובות הכבדים של המועדון גרמו לקבוצה לפשוט את הרגל בסוף עונת 2003/2004. כחלק מסילוק החובות הקבוצה התפרקה ובמקומה נוסד המועדון Napoli Soccer, שהוצב בסרייה C. הקולנוען אאורליו דה לאורנטיס (אנ') רכש את הבעלות על הקבוצה והחל לתכנן מיד את החזרה של הקבוצה למקומה הראוי - הסרייה A. את עונת 2004/2005 נאפולי החלה עם יומרות גדולות אך החמיצה את העלייה כשהפסידה בפלייאוף לאבלינו(אנ').