stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטרדה מינית
הפולמוס סביב האשם התורם של המוטרד

טיעון הגנה שגור של מואשמים בהטרדה מינית הוא ערעור אופייה של המתלוננת, ולמעשה היפוך היוצרות והעמדתה שלה למשפט באישום החברתי של מופקרות מינית. טענת הגנה אופיינית של המואשם בהטרדה מינית היא שמעשיו נגרמו בשל התנהגות פרובוקטיבית של המוטרדת. ההקשר המשפטי שבמסגרתו מתעוררת הטענה הוא, בדרך כלל, במסגרת טענה של טעות הנאשם בדבר שאלת ההסכמה של הקורבן: הנאשם מוכיח, כביכול, על סמך התנהגותה המתירנית של הקורבן כי היא הסכימה למעשיו או לפחות כי טעותו בשאלת ההסכמה היא סבירה. לגישה זו יש תומכים בציבור. כך למשל אמרה המשפטנית יפה זילברשץ, בבואה להגן על אחד מעמיתיה שהורשע בהטרדה מינית:
אני טוענת שלנשים יש חלק במה שקורה. כמעט תמיד. למה לי זה לא קרה מעולם? אני אמנם לא גרייס קלי, אבל אני נראית לא רע לגילי. ועובדה, אף פעם זה לא קרה לי. אני מצטערת אם אני מזעזעת אותך, ואם אני נשמעת לך לא פוליטיקלי קורקט. אבל אני מאמינה שכאשר גברים ונשים עובדים יחד נוצרות מערכות יחסים מסוגים שונים. אני צופה בכך שנים. אין מה להיתמם בעניין הזה, נוצר מתח מיני. זוהי דינמיקה אנושית מובנת. לעתים מדובר ביחסים קורקטיים לחלוטין, לעתים ביחסי חיבה מיוחדים לאדם כלשהו, לעתים זה גולש לסוג של פלירט מילולי, וכן הלאה. מתי זה מתפוצץ? בדרך כלל כאשר הגבר (ברוב המקרים) הולך צעד אחד רחוק מדי לטעמה של האשה. בדרך כלל זה לא בא יש מאין. זה לא נוחת מהירח. את המעשים האלה גברים לא מבצעים עם הקיר!
טיעונים מסוג זה, כי הקורבן אשם, סופגים ביקורת[דרוש מקור], בנימוק שהם מבליעים בתוכם את ההנחה כי האישה המוטרדת מינית מביאה זאת על עצמה לעיתים קרובות. מבקרים אלו[דרוש מקור: מי?] טוענים כי נורמות חברתיות המקשרות בין התנהגות פרובוקטיבית להרשאה משתמעת של האישה להשתמש בגופה לשם עינוגו של גבר משפיעות על שופטים, ולכן פושעי מין בישראל זוכים לעונשים קלים יחסית. כך, מחומרת המעשים הנידונים בבתי המשפט, הנושא הופך לדיון בלבוש האישה או בשאלה "כשאת אומרת 'לא', למה את מתכוונת?".
הפולמוס סביב האשם התורם של המוטרד > במשפט

לגישה השמה דגש באשמת הקרבן ישנו ביסוס גם בתאוריה של המשפט הפלילי. כך למשל, המשפטנית ורה ברגלסון (אוניברסיטת רטגרס) טוענת כי בנסיבות מסוימות יש לשקול את הפחתת האחריות הפלילית של העבריין, לעיתים עד כדי הסרת אחריות מלאה, במקרה בו הקורבן צמצם במעשיו את זכותו שלא להיפגע. ברגלסון מתבססת על "עקרון התניה על זכויות", לפיו להתנהגותו של הקורבן, המבטא את הוויתור על זכויותיו, ישנה השפעה על התחייבותו של העבריין להימנע מפגיעה בו. תזה זו היא מכנה בשם דוקטרינת 'האשמה השוואתית' (Comparative Culpability) היוצרת מיתאם בין צמצום זכותו של הקורבן שלא להיפגע ובין ירידה של אחריות העבריין למעשה הפגיעה. למשל: אם הקורבן עשה מעשה פרובוקטיבי כדי להשפיל את העבריין, כמו הכאה או יריקה - ייחשבו מעשיו אלו כמעין ויתור מסוים על זכותו שלא להיפגע. יש אף שמגדירים זאת כ'פיתוי' או 'קינטור' כלפי העבריין. ברגלסון נוטלת דוגמאות אלה וצועדת עמם צעד נוסף, כך שהיא רואה בלבוש פרובוקטיבי של אשה מעין ויתור של הקורבן על זכותה שלא להיפגע, משום שלבוש זה נבחר תוך ידיעה שהוא עלול להסיט את תשומת הלב הבלתי-רצויה של הנאשם. ברגלסון מדגישה כי הגנתו של הנאשם במקרה זה איננה הגנה מסוג הצדק (defense of justification), כגון הגנתו של שוטר שהפעיל סמכות חוקית, כי אם הגנה מסוג הפטר (defense of excuse), כמו הגנתו של הבלתי שפוי. בתזה זו היא מתבססת בין השאר על יבוא אל המשפט הפלילי של גישת האשם התורם, המקובלת בדיני הנזיקין.
לעומת זאת, יש הסבורים כי אסור לקשור בין מעשיו של הקורבן המוטרד לבין חומרת העונש שעל העבריין לשאת. המשפטן אלון הראל (האוניברסיטה העברית בירושלים), למשל, אינו חולק על "עקרון התניה על זכויות", לפיו מעשיו של אדם יכולים להשפיע על זכויותיו – אך מבחין בין מקרה כגון מעשה תקיפה, בו מבטא התוקף את ויתורו על זכותו שלא להיפגע אם בתגובה לתקיפתו יותקף בחזרה על ידי הקורבן במסגרת 'הגנה עצמית', לעומת מקרה בו הקורבן עושה מעשה פרובוקציה (בין השאר, על ידי לבושו) ואינו מוותר בכך על זכותו שלא להיפגע. ההבדל בין העמדות הוא היקף החלתו של "עקרון התניה על זכויות". לפי השקפתו של הראל, המבטאת את העמדה המקובלת בחוגים רחבים, יישום עקרון ההתניה על זכויות ימנע מנשים את ההגנה שהן ראויות לה, כמי שסובלות לעיתים מזומנות מפגיעה בשל מינן בלבד.
הפולמוס סביב האשם התורם של המוטרד > במחקר

מחקר שנעשה באוניברסיטת צפון טקסס מראה כי הן וגברים והן נשים מאמינים כי סביר יותר שנשים בלבוש חשוף יחוו הטרדה מינית. עם זאת מחקר ממכללת תל חי שלא עבר ביקורת עמיתים, בוצע בשנת 2009 על מנת לבדוק את אמיתות האשמת הקורבן בישראל. תוצאות מחקר שוללות את קיומו של קשר בין מאפייניה של האישה, כמו הביטחון העצמי שלה, החושפנות של בגדיה או העמדות שלה, לבין הסיכון שתהיה מוטרדת מינית. לפי מחקר זה, נשים הנוהגות להתלבש באופן צנוע היו חשופות להטרדה באותה מידה כמו נשים המתלבשות באופן מתירני, ונשים חסרות ביטחון עצמי היו חשופות להטרדה כמו נשים בעלות ביטחון עצמי גבוה.
השפעת הארגון על הטרדה מינית והשפעת הטרדה מינית על הארגון

יש הטוענים שכוח הוא מרכיב מרכזי בהבנת הטרדה מינית. במיוחד יש הטוענים שעובדים במערכת יחסי עבודה בנסיבות של יחסי מרות נמצאים בעמדת חולשה ועל כן מהווים מטרה להטרדות מיניות.
השפעת הארגון על הטרדה מינית והשפעת הטרדה מינית על הארגון > השפעת הארגון על הטרדה מינית

ממטא-אנליזה שבוצעה על מחקרים רבים עולה כי אקלים ארגוני (סובלנות הארגון, מדיניות, פרוצדורות, יישום וכו') וסביבת העבודה הכרחיים להבנת התנאים בהם יותר סביר שתתרחש הטרדה מינית וכיצד הקורבנות ישופעו מן ההטרדה. עם זאת, אין מספיק מחקר לגבי מדיניות ופרוצדורות ספציפיות, אסטרטגיות מניעה ומודעות. מרכיב נוסף שמגדיל את הסיכון להתרחשותה של הטרדה מינית הוא ההקשר המגדרי של מקום העבודה (job gender context) מעט נשים בסביבת העבודה הקרובה או עיסוק בתחום שאינו טיפוסי לנשים.
לפי המשפטנית אורית קמיר, הדרך היעילה ביותר למנוע הטרדות מיניות במסגרת העבודה וכך גם להשפיע על האווירה הציבורית היא שהמעביד יאמץ מדיניות ברורה השוללת הטרדה מינית ויבהיר אותה לעובדיו. עוד מוסיפה קמיר, כי נשים רבות מעדיפות להתלונן במקום העבודה, ולסמוך על פתרון פנימי, מאשר "להוציא את הכביסה המלוכלכת החוצה" ולהיתפס כבוגדת על ידי עמיתים, ממונים ומעסיקים. רבות מעדיפות פתרון פרגמטי שיפסיק את ההטרדה וימנע מגע עתידי עם המטריד לעומת פניה למשטרה. על הקושי להפוך פגיעה לפניה לבית משפט ניתן לקרוא במאמרם של (1981) Felstiner & Sarat, המתאר שלושה שלבים שעל הנפגע (בכל תחום) לעבור על מנת לפנות למערכת המשפט: הענקת שם לפגיעה (naming) היכולת להעניק לפגיעה הגדרה משפטית, שלב הטלת האשמה (blaming) שעיקרו ההבנה מיהו הגורם האחראי לפגיעה בזכויות וההתייצבות מולו ולבסוף שלב הפניה לערכאות (claming). בעבירות מין קיים קושי אדיר של הקורבנות לעבור את השלבים הנ"ל, ככל שהיחסים בין התוקף והנתקף קרובים יותר (לעומת למשל סכסוך בין תאגידים), הקושי לעבור כל שלב גדול יותר.
השפעת הארגון על הטרדה מינית והשפעת הטרדה מינית על הארגון > השפעת הטרדה מינית על הארגון

הטרדה מינית גורמת לעלויות לארגון: עלויות משפטיות, פרסום לא רצוי, השפעות שליליות על גיוס עובדים ושימור עובדים קיימים, חוסר יעילות, היעדרויות וימי מחלה. נמצא קשר שלילי בין הטרדה מינית לסיפוק בעבודה, מחויבות לארגון ויעילות הקבוצה. נמצא קשר חיובי בין הטרדה מינית לנסיגה/הימנעות מעבודה וממקום העבודה (למשל, לא לבצע משימות, לאחר לעבודה ורצון לעזוב את מקום העבודה). הטרדה מינית משפיעה על בריאות ורווחה, נמצא קשר שלילי בין הטרדה מינית לבריאות פיזית ונפשית ותחושת סיפוק מהחיים וקשר חיובי עם הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD).
הטרדה מינית במשפט העברי

אחד התיאורים הקדומים ביותר של הטרדה מינית של בעל מרות כלפי מי שנתון למרותו מופיע בסיפור יוסף ואשת פוטיפר בספר בראשית פרשת וישב, בו ניסתה אשת פוטיפר לפתות את יוסף. המעשה מתאר את לחצה של אשת שר הטבחים של פרעה, כאשר, כדרכם של מקרי הטרדה מסוג זה, המטריד אינו חדל מנסיונותיו ואינו מרפה מקרבנו עד שמזדמנת לו שעת כושר:
"וַיְהִי כְּדַבְּרָהּ אֶל יוֹסֵף יוֹם יוֹם וְלֹא שָׁמַע אֵלֶיהָ לִשְׁכַּב אֶצְלָהּ לִהְיוֹת עִמָּהּ: וַיְהִי כְּהַיּוֹם הַזֶּה וַיָּבֹא הַבַּיְתָה לַעֲשׂוֹת מְלַאכְתּוֹ וְאֵין אִישׁ מֵאַנְשֵׁי הַבַּיִת שָׁם בַּבָּיִת: וַתִּתְפְּשֵׂהוּ בְּבִגְדוֹ לֵאמֹר שִׁכְבָה עִמִּי וַיַּעֲזֹב בִּגְדוֹ בְּיָדָהּ וַיָּנָס וַיֵּצֵא הַחוּצָה: וַיְהִי כִּרְאוֹתָהּ כִּי עָזַב בִּגְדוֹ בְּיָדָהּ וַיָּנָס הַחוּצָה"
סופו של המקרה הוא במאסרו של יוסף, עליו העלילה אשת פוטיפר כאילו ביקש ממנה ואף כפה עליה לשכב עמה.
מעשי ההטרדה המינית נמצאו בקהילות יהודיות במהלך הדורות, כשם שנמצאו בכל חברה אנושית אחרת. בספרי השו"ת באות לידי ביטוי שאלות מעשיות בדבר ההתייחסות המשפטית למקרי הטרדה מינית. כך, לדוגמה, נדרש הריב"ש, רבי יצחק בר ששת (מגדולי ההלכה בספרד וצפון אפריקה במאה ה-14), לשאלה שהפנו אליו הממונים על אכיפת דיני העונשין של קהל אלגזירה, העוסקת במעשה הטרדה מינית:
[...] שהוא הולך אחריה פתאום, באמרו אליה כי הוא אוהב אותה, עד שאמר לה: אם אין את עושה בעבורי, תני לי נשיקה, שלא אמות בעבור אהבתך. וגם שפעם אחרת קרא אותה לעלות לביתו, באומרו שדלף [=זרם מים] טורד בבית, והיא הבינה כוונתו, כי הייתה לרעה, ולא רצתה לעלות. ואז אמר לה דברי נבלה ושהוא מלומד לעשות כן לאחרות.
ההלכה היהודית מוטרדת מבעיית ההטרדה המינית בהקשר שונה מזה שבמשפט הפלילי. הדגש במשפט העברי איננו בשאלת ההחפצה של בני אנוש, כלומר, ההשפלה שבעשייתם כלי להגשמת מאוויו של הזולת, אלא בקושי לשמור על המגבלות על פעילות מינית שנקבעו בדין תורה[דרוש מקור]. משום כך, ובניגוד לדעה המקובלת בהגות הפמיניסטית-רדיקלית, ההטרדה המינית שהמשפט העברי מתייחס אליה איננה אופיינית להטרדה (של נשים או גברים) בידי גברים, דווקא, והחומרה שבה איננה נעוצה בשעבודן של נשים לגברים, כי אם בפריצת גדרי הפעילות המינית המותרת[דרוש מקור].
הטיפול בתלונה על הטרדה מינית

בישראל, ובמדינות אחרות, הטרדה מינית היא עבירה פלילית שעונשה מאסר, ולכן דרך המלך בטיפול בה הוא הגשת תלונה למשטרה, ובירור התלונה במסגרת מערכת המשפט. עם זאת, ההערכה היא שהסטטיסטיקה הפלילית הרשמית, לפי תלונות שהוגשו למשטרה, רחוקה מלשקף את היקף ההטרדה המינית בפועל. עקב הרתיעה של קורבנות הטרדה מינית מפנייה למשטרה, פועלים גם מנגנונים נוספים, המאפשרים טיפול הקודם לפנייה למשטרה או בא במקומה.
מנגנון עיקרי נקבע בתקנות למניעת הטרדה מינית (חובות המעביד), התשנ"ח-1998, שבהן נקבע שעל מעביד למנות אחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה (רצוי אישה) לטיפול בתלונות של עובדיו על הטרדה מינית בעבודה, ובמסגרת זו "קיום בירור לשם מתן המלצות למעביד בדבר הטיפול במקרה של הטרדה מינית או התנכלות במסגרת יחסי עבודה" וכן "מתן ייעוץ, מידע והדרכה, לעובדים הפונים אליו". במקום עבודה שבו יש הסדר משמעת, יש לקבוע שהטרדה מינית היא עבירת משמעת חמורה, המאפשרת העמדה של המטריד לדין משמעתי.
במגזר הדתי-לאומי הוקם מנגנון נוסף, "פורום תקנה", המיועד לטיפול בתלונות על הטרדה מינית מצד בעלי סמכות בציבור הדתי-לאומי. למנגנוני האכיפה הקהילתיים יתרונות וחסרונות מנקודת מבטם של המדינה ושל קורבן העבירה.
בחברות שונות בארצות הברית מדיניות הטיפול שהונהגה לתלונות של הטרדות מיניות במקום העבודה הייתה לחייב את העובדים להימנע מתביעות פיצויים ולפנות להליך בוררות חשאי בתוך החברה. בשנת 2018 פרשת הטרדה מינית בחברת גוגל עוררה מחאה עולמית, שדרשה לשנות את חוזי ההעסקה כך שיאפשרו לעובדים שהוטרדו מינית לתבוע את המטרידים בבית משפט, אם יחפצו בכך. המחאה גרמה לחברות שונות, ביניהן גוגל ופייסבוק, לבטל את חובת הבוררות הפנימית ולשפר את הטיפול בתלונות.
ראו גם

אחת מתוך אחת
הכצעקתה (יוזמה חברתית)
התעללות מינית
אלימות מינית
האשמת הקורבן
ניצול מיני
ניצול יחסי מרות
שוביניזם
לקריאה נוספת

נתנאל ר. בושרי ורון בן-ארי, הטרדה מינית - תאוריה ופרקטיקה (2017) (הספר בקטלוג ULI)
אורית קמיר, פרק י"ב, "כבוד האדם: הטרדה מינית", בספרה פמיניזם, זכויות ומשפט, אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אורית קמיר, זה מטריד אותי: לחיות עם החוק למניעת הטרדה מינית, הוצאת כרמל והקיבוץ המאוחד, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
אביגיל מור, אורטל בארי, הטרדה מינית - תוצר תרבות או אישיות בתוך סוגיות חברתיות בישראל 13, 2012 תשע"ב (בגיסטאר)
רחל בנזימן, "הטרדה מינית בעבודה", בספר מעמד האשה בחברה ובמשפט, בעריכת פרנסס רדאי, כרמל שלו ומיכל ליבן-קובי, הוצאת שוקן, 1995 (מאמר זה נכתב לפני חקיקת החוק הישראלי, ולכן אינו מתייחס אליו) (הספר בקטלוג ULI)
אוגיסט הירשאואר

| --- | --- |

גנרל אוגיסט הירשאואר, תמונה משנת 1912
 לידה:  16 ביוני 1857 סינט-אבול, הקיסרות הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  27 בדצמבר 1943 (בגיל 86) ורסאי, צרפת הכבושה גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול פוליטקניק 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1874–1919 (כ־45 שנים)
 דרגה:   גנרל של דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-63  מפקד הקורפוס ה-18 מפקד הקורפוס ה-9 מפקד הארמייה השנייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 הצלב הגדול של לגיון הכבוד המדליה הצבאית  צלב המלחמה (1914 - 1918)
 
גנרל של דיוויזיה אנדרה אוגיסט אדוורד הירשאואר (בצרפתית: André Auguste Édouard Hirschauer;‏ 16 ביוני 1857 – 27 בדצמבר 1943) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

הירשאואר נולד ב-16 ביוני 1857 בעיר סינט-אבול שבקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1871 בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה, סופחה העיר לקיסרות הגרמנית, ומכיוון שמשפחתו בחרה לשמור על אזרחותה הצרפתית, היא אולצה לעקור לקאלה. בשנת 1874 התגייס לצבא צרפת, ולמד באקול פוליטקניק. הוא שרת באלג'יריה בשנת 1881, וב-1 באפריל 1904 הוא מונה למפקד הראשון של בטליון ההנדסה ה-25. הוא היה אחד מאבות חיל האוויר הצרפתי. במהלך פרשת דרייפוס, הוא היה מהקצינים שהאמינו באשמתו של אלפרד דרייפוס, ואף הסכים להעיד נגדו במשפט הערעור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הועלה הירשאואר לדרגת גנרל של דיוויזיה, והיה לסגנו של ז'וזף גליאני. בתחילת המלחמה הוא מילא בצבא תפקידי מטה, אולם בסופו של דבר התקבלו הפצרותיו לצאת לחזית, וב-31 בדצמבר של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-63. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב האורסק ובקרב שמפאן השני. ב-20 ביוני 1916 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-18, ופיקד עליו עד 22 באוגוסט 1917 עת קיבל פיקוד על הקורפוס ה-9. הוא לקח חלק בקרב ורדן.
ב-11 בדצמבר 1917 הוא קיבל פיקוד על הארמייה השנייה, ופיקד עליה עד 22 בנובמבר 1918.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה הוא מונה למושל של שטרסבורג שנכבשה מחדש מידי גרמניה, ולאחר מכן הועבר לכוחות המילואים. הוא פרש מהצבא בשנת 1919. הייתה לו קריירה פוליטית קצרה במפלגת האיחוד הרפובליקני של לורן. הוא מת ב-27 בדצמבר 1943 בוורסאי שתחת הכיבוש הנאצי.
אלין כהן

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 2001 (בת 23) חדרה, ישראל 
 שם לידה:  אלין כהן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 עיסוק:  שחקנית, דוגמנית, אשת עסקים
 
אלין חיה כהן (נולדה ב-30 באוגוסט 2001) היא שחקנית, אושיית רשת ואשת עסקים ישראלית, בעלת מותג איפור וקוסמטיקה הנושא את שמה.
ביוגרפיה

נולדה בשם אלין כהן בחדרה ליורם, עורך דין, ומירי כהן, מאפרת במקצועה, ולה 2 אחים גדולים ואח אחד נוסף למדה בבית הספר היסודי "ניצנים" בחדרה. את לימודיה התיכוניים החלה בבית הספר הרב-תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות, ובכיתה י' עברה לבית הספר התיכון "גימנסיה חדרה" ולמדה במגמת שיווק. עבודת הגמר שלה, שנכתבה על המותג שבבעלותה, נבחרה לאחת משלוש העבודות המצטיינות מטעם משרד החינוך והתאחדות התעשיינים בישראל.[דרוש מקור]
בגיל 8 נפגעה קשה בראשה בתאונת אופניים אשר גרמה לה לדימום מוחי ולנזקים בראשה, ועברה ניתוח ראש מורכב ותהליך שיקום ארוך. היא מספרת כי החיפוש אחר תכשיר קוסמטי שיסייע לה להסתיר את הצלקות שנותרו בראשה הוביל אותה ב-2017 לפתיחת חברת הקוסמטיקה "אלין כהן בע"מ" שנמצאת מאז בבעלותה.
באפריל 2020, התגייסה לצה"ל ושירתה במערך השיווק של חיל התקשוב.
ביוגרפיה > קריירה

ב-2015 התפרסמה לראשונה בתוכנית המציאות של ערוץ הילדים "הבנים והבנות" בעונה השלישית, בה התמודדה והודחה שלישית. לאחר מכן פתחה כהן ערוץ יוטיוב, בו הציגה סרטוני הדרכות וטיפים בנושא איפור, טיפוח, אופנה, לייף סטייל, סרטונים תיעודיים מחיי היום יום. בעקבות הצלחת הערוץ זכתה לחשיפה שהובילה לשיתופי פעולה עם מספר חברות קוסמטיקה, בהן מאק, איל מקיאג' ולוריאל. לאחר כשנתיים הקימה מותג איפור הנושא את שמה והחלה בייצור חמישה שפתונים, שהיו המוצרים הראשונים של המותג.
בשנת 2016 נבחרה כהן ביחד עם אימהּ, מירי, וחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, להוביל את קמפיין איגוד האינסטגרם הישראלי[דרושה הבהרה] כנגד אלימות ובריונות ברשת.
בספטמבר 2017 זכתה כהן יחד עם דנה זרמון בתואר "בלוגרית השנה" בטקס פרסי האופנה הישראלי של מגזין "את". כהן הייתה הצעירה ביותר שהשתתפה בתחרות וזכתה בה. בדצמבר 2017 שיתפה פעולה עם אתר הקניות Adika במסגרתו עיצבה לרגל יום ולנטיין, קולקציית קפסולה הנושאת את שמה, המורכבת מפרטי לבוש ואקססוריז.
בקיץ 2018 נבחרה להנחות לצד קווין רובין ואנג'ל ברנס, את פסטיבל המוזיקה לבני נוער וצעירים של מגזין הנוער "ראש אחד" באמפי פארק ראשון לציון, והתארחה בסדרה "אדוני המאמנת" של קובי מחט בתפקיד עצמה. באותה שנה, השתתפה גם בקליפ לשירם של עדן בן זקן לצד ברק שמיר, "מקסיקו".
במאי 2019 הובילה קמפיין לערוץ MTV, כיבבה בפרסומות של חברות ומותגים שונים בהם מילקי, מותג האיפור מאק, מותג ההלבשה TNT ועוד. כהן משמשת כפרזנטורית של המותג Seven מבית אופטיקנה, השיקה עם הרשת קולקציית משקפיים חדשה, ובמסגרת הקמפיין הופק שיר וקליפ באורך מלא בביצועה. היא הובילה את הקמפיין של אדידס ישראל ושל חברת סמסונג, הישראלית והעולמית, בה שימשה פרזנטורית במשך כשלוש שנים.
בספטמבר 2019, השיקה כהן פילטר לאינסטגרם המבוסס על צבעי השפתונים במותג שלה. באותו השנה נבחרה לרשימת "40 הצעירים המבטיחים עד גיל 40" של העיתון "גלובס".
בשנים 2020 - 2022 שיחקה כהן את "לירז" בסדרת הנוער "זיגי" בערוץ "ניקלודיאון". חודש אחר כך, החל שידור הסדרה "אבאלה" ב"הוט" בה משתתפת כהן לצד אביה.
בשנת 2020 נבחרה לרשימת "30 הצעירים המבטיחים של השנה מתחת לגיל 30" של מגזין "פורבס" (Forbes 30 Under 30). ואף לאחר מ-"40 הצעירים המבטיחים של ישראל מתחת לגיל 40" בפרויקט 40UNDER40 של האתר "אייס" בשנת 2020.
כהן זכתה בפרס "פאשניסטית השנה" לשנת 2020 בטקס נבחרי הילדים של ישראל בידור.
כהן כתבה את השיר "Ue La La" יחד עם נוי אייזן, מיטל פטש כהן וניב כהן עבור הליך הבחירה הישראלי לאירוויזיון 2021. עבור נציגת ישראל לאירוויזיון, עדן אלנה, אך השיר לא עלה לשלב הסופי. ביוני 2021, הגישו כהן ושותפיה ליצירת השיר תביעה לההרכב האמריקאי מייג'ור לייזר והזמרת סיה בשל שהעתיקו חלקים מתוך השיר הישראלי לשירם "Titans".
הערות שוליים

↑  מלי זיידמן, ילדת פלא: איך הפכה אלין כהן למותג ואימפריית ביוטי בגיל 17, באתר Xnet‏, 2 בינואר 2018
1 2  בגיל 18 אלין כהן היא אלילת נוער ובעלת חברת קוסמטיקה מהמצליחות בישראל, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2019
↑  מיתר ינאי, ‏18 עד 18: אלין כהן מספרת על התאונה שפגעה לה בזיכרון, באתר ‏מאקו‏, 19 בספטמבר 2017
↑    סמדר שיר, "כשחזרתי הביתה אחרי הנשיקה הראשונה רצתי לספר לאמא", באתר "ידיעות אחרונות", 10 בפברואר 2020
↑  יובל פגי, ‏"כבוד הוא לי שמשווים אותי לקיילי ג'נר", באתר ‏מאקו‏, 20 ביולי 2017
↑  בלוגריות השנה 2017: אלין כהן ודנה זרמון, באתר את, ‏12 בספטמבר 2017.
↑  דניאל אסייג, מה קורה כשאתר השופינג הגדול, Adika וכוכבת רשת, אילן כהן משתפים פעולה? התוצאה, קולקציית קפסולה שכולה שפתיים של אהבה, באתר מגזין פרימדונה, ‏7 בפברואר 2018
↑  יובל אראל‏, פסטיבל "שוקו טרה ראש אחד 2018" יוצא לדרך, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 6 באוגוסט 2018
↑  אורטל כהן ותומר כרמלי, מחליפה מסכים: התפקיד החדש והמפתיע של אלין כהן, באתר פרוגי, ‏15 באוקטובר 2017
↑  כתבי אייס, אלין כהן תוביל קמפיין פרסום למותג SEVEN של אופטיקנה, באתר אייס, 17 ביולי 2019
↑   ALINE COHEN – SEVEN SINS (Prod. By Jordi), סרטון בערוץ "Aline Cohen", באתר יוטיוב (אורך: 03:17)
↑  ערן סויסה, "כמה שאני מרוויחה - אני רוצה עוד", באתר ישראל היום, 4 ביולי 2019
↑  עומר איסוביץ', קיילי ג'נר מאחורייך: אלין כהן כובשת עוד פסגה, באתר פרוגי, ‏9 בספטמבר 2019
↑  ליאת רון, ‏"המתחרה הכי גדולה שלי זאת אני", באתר גלובס, 21 בדצמבר 2019
↑  עמית הרשקוביץ, ‏"זה בול אני - אני לא נושמת כאן", באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2020
↑  יפעת הללי אברהם, ‏הסטורי בו כיכבה אמא של אלין חשף פרט חשוב, באתר ‏מאקו‏, 21 במאי 2020
↑  אלין כהן ברשימת 30 Under 30 של מגזין פורבס לשנת 2020
↑  הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40, באתר אייס, 2020
↑  ישראל באירוויזיון: אלה השירים שעלו לגמר, באתר Euromix.co.il, ‏03/01/2021
↑  אלין כהן ויוצרי "או לה לה" בתביעה נגד סיה, באתר EuroMix.co.il, ‏30/06/2021
מסגד שייח' זאיד

| --- | --- |

חזית המסגד והכניסה אליו, 2013
 מידע כללי
 סוג:  מסגד, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  זאיד בן סולטאן אאל נהיאן 
 מיקום:  אבו דאבי 
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 20 בדצמבר 2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 אדריכל:  Yusef Abdelki 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מוגולית, אדריכלות מורית 
 
 קואורדינטות:  24°24′43″N 54°28′26″E﻿ / ﻿24.412°N 54.474°E﻿ / 24.412; 54.474
 www.szgmc.ae
  (למפת איחוד האמירויות הערביות מוגדלת) אבו דאבי דובאי שארג'ה אל-עין עג'מאן ראס אל-ח'ימה פוג'יירה ק ט ר  ערב הסעודית עומאן עומאן המפרץ הפרסימסגד שייח' זאיד(למפת איחוד האמירויות הערביות רגילה) אבו דאבי דובאי שארג'ה אל-עין עג'מאן ראס אל-ח'ימה פוג'יירה ק ט ר  ערב הסעודית עומאן ע. המפרץ הפרסימסגד שייח' זאיד
 
מסגד שייח' זאיד (או מסגד שייח' זאיד הגדול, בערבית: جامع الشيخ زايد الكبير; בתעתיק מדויק: ג'אמע אלשיח' זאיד אלכביר) ממוקם באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות, והוא נחשב לאחד המסגדים המרכזיים במדינה, ולאחד מעשרת המסגדים הגדולים והמפוארים בעולם.
היסטוריה

הקמת המסגד הייתה יוזמתו של נשיא המדינה הקודם זאיד בן סולטאן אאל נהיאן שביקש להקים מבנה שיאחד בין המגוון התרבותי של העולם המוסלמי, עם זיקה היסטורית ומודרנית של אדריכלות ואומנות.
בניית המסגד החלה בשנת 1996 והסתיימה בשנת 2007. עלות הקמתו של המסגד הוערכה בכ-550 מיליון דולר, והוא המסגד הגדול ביותר בכל איחוד האמירויות. הוא משתרע על שטח של יותר מ-30 דונמים הכוללים גנים וחניית רכבים.
שילוב זה תוכנן בפיקוחו של האדריכל הסורי יוסף עבדלקי, ובין המעצבים האדריכליים החשובים ביותר שהשלימו את התכנון והעבודה בתכנונו, כגון המהנדס באסם אל-ברגותי, האדריכל הסורי מואטז אלחלבי, ו- האדריכל הסורי עימאד מאלאס.[דרוש מקור] מקום קבורתו של זאיד בן סולטאן אאל נהיאן נקבע בסמוך למסגד.
מלאכת התכנון והבנייה של המסגד הוטלה על מספר רב של אומנים ובעלי מקצוע מרחבי העולם למשל מהודו, איטליה, גרמניה, מרוקו, פקיסטן, טורקיה, מלזיה, איראן, סין, בריטניה, ניו זילנד ומקדוניה הצפונית.
יותר מ-3,000 עובדים הועסקו בבניית המסגד, ו-38 חברות קבלניות השתתפו בבנייתו. חומרי הגלם העיקריים בבניית המסגד היו שיש, אבן, זהב, קריסטל וחרס עקב תכונותיהם של החומרים ועמידותם לאורך זמן.
מעצם היותו המסגד הגדול ביותר במדינה מתקיימות בו התפילות המרכזיות במדינה בימי שישי ובחגים מוסלמיים, ואף פוקדים אותו במהלך תקופות אלו יותר מ-41,000 מבקרים בכל תפילה.
בצריח הצפוני והמזרחי של המסגד ישנה ספרייה המכילה פרסומים עתיקי יומין בנושאי דת האסלאם, אך גם בנושאי אמנות, קליגרפיה, מדעים ותרבות ואף כוללת כמה פרסומים בני יותר מ-200 שנים.
כמו כן החומר הדתי מופיע בספריה במספר שפות כגון ערבית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, גרמנית וקוריאנית.
בשנת 2013 עלה המסגד לדיון בינלאומי בעקבות תמונה שצילמה בעת ביקורה במדינה הזמרת ריהאנה עם המסגד ברקע. התמונה גררה תגובות שליליות שעיקרן יחסו לתמונה אופי פוגעני ופרובוקטיבי הפוגע ברגשות הדת, ובשנת 2015 עלה שוב המסגד לכותרות כאשר העלתה הזמרת סלינה גומז לחשבון האינסטגרם שלה תמונה בה היא מצולמת על רקע המסגד, אירוע אשר קיבל תגובות שליליות גם כן.
בסוף אוקטובר 2018 ביקרה במסגד שרת התרבות והספורט של ישראל, מירי רגב, במסגרת השתתפותה במשלחת הישראלית לתחרות הגראנד סלאם שנערכה באותה העת באבו דאבי. רגב, שקיבלה הזמנה רשמית למסגד על ידי בכירים באמירויות, סיירה בו עם מארחיה ואף חתמה בספר האורחים במקום בעברית. רגב, הנחשבת לאישיות הבכירה הראשונה מישראל שזכתה לבקר במסגד ולחתום בספר האורחים שבו, התייחסה לביקור כאל צעד של שלום ואחווה בין העם היהודי לעם המוסלמי. בנוסף, בסוף יוני 2019, במהלך ביקורו באבו דאבי במסגרת ועידה של האו"ם, ביקר במסגד שר החוץ הישראלי, ישראל כץ. בינואר 2022 ביקר נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג במסגד במסגרת ביקורו באיחוד האמירויות הערביות.
הערות שוליים

↑  אבו דאבי: המסגד היקר בעולם, באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2012
1 2  Sheikh Zayed Mosque, Abu Dhabi | Wondermondo, www.wondermondo.com
↑  Sheikh Zayed Grand Mosque, www.abudhabi.ae
↑  LOOK: How Offensive Was Rihanna's Mosque Photo Shoot?, The Huffington Post, ‏2013-10-21 (באנגלית)
↑  Selena Gomez deletes controversial mosque ankle pic
↑  איתמר אייכנר, הביקור של מירי רגב במסגד באבו דאבי, באתר ynet, 29 באוקטובר 2018
↑  "מרגש ועוצמתי": השרה רגב ביקרה במסגד באבו דאבי, באתר מעריב אונליין, 29 באוקטובר 2018
↑  נשיא המדינה הרצוג ורעייתו ביקרו במסגד שייח' זאיד באבו דאבי, באתר ערוץ 7, 31 בינואר 2022
מבצע פירות טרופיים

פעולת צה"ל בח'אן יונס (2018) (מבצע פירות טרופיים) הייתה פעולה סודית של מערך המבצעים המיוחדים של צה"ל במזרח העיר ח'אן יונס שברצועת עזה, כ-3 ק"מ ממערב לגבול עם ישראל.
הפעולה הסתבכה ונהרגו בה שבעה אנשי חמאס וקצין צה"ל סגן-אלוף מחמוד ח'יר א-דין.
המבצע

ב-11 בנובמבר 2018, בעיצומם של העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה שהחלו בתחילתה של 2018. נכנס כוח ממערך המבצעים המיוחדים של צה"ל לפרוור הממוקם כ-3 קילומטרים לעומק רצועת עזה, ממזרח לעיר ח'אן יונס שברצועה. הכוח נסע במכונית עמוסת מזון. כוח חמאס עצר ובדק את הרכב, ולאחר שעורר את חשדם הגיעו למקום אנשי חמאס נוספים בפיקודו של נור בראכה, מפקד גדוד מזרח ח'אן יונס בחמאס. כוח צה"ל פתח באש על מנת להיחלץ מהמקום והרג שבעה מחבלים, בהם נור בראכה. במהלך חילופי הירי נהרג בשוגג סא"ל מחמוד ח'יר א-דין מירי לוחמי צה"ל. ח'יר א-דין היה לחלל צה"ל הבכיר ביותר מאז מבצע צוק איתן שהתרחש גם כן ברצועת עזה.
מטוסי חיל האוויר תקפו את כוחות חמאס שדלקו אחרי לוחמי צה"ל. מסוק יסעור מטייסת 118 של חיל האוויר ועליו לוחמים ורופא מיחידה 669 חילצו אותם חזרה לישראל. פרטים על המבצע נשארו חסויים, אך דובר צה"ל אמר כי מטרת הפעולה לא הייתה חיסול או חטיפה. לדברי חמאס, הכוח מנה שבעה לוחמים שדיברו ערבית.
על פי פרסומים בישראל, המבצע נועד להשגת "עליונות מודיעינית" מול חמאס. לפי טענת ארגון הטרור, מטרת המבצע הייתה לפרוץ לרשת הקשר הסודית והמוצפנת של מחבלי הארגון והזרוע הצבאית שלו, גדודי עז א-דין אל-קסאם, ולאפשר לישראל גישה מלאה לתקשורת בתוך הארגון בין דרגי הפיקוד של הארגון.