stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת לאוואל
היסטוריה > הקמפוס ההיסטורי

מבני הקמפוס ההיסטורי של הסמינר נבנו בין 1675 ל-1932. כיום שוכן בסמינר הישן בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת לאוואל. בבניין קמיל רואה שוכן מרכז נוער שהוקם על ידי הסמינר ב-2004 ומרכז הארכאולוגיה של האוניברסיטה. מגורי הנזירות הדומיניקניות הפכו למוזיאון ומבני פקולטות האוניברסיטה הישנים היו לבית ספר.
בניין ז'אן אוליבייה בריאנד (מגורי הכמרים) משמש באופן חלקי את הסמינר לכמרים שממשיך להיות מוסד דתי חשוב בדיוקסיית קוויבק, אך ברמת פעילות מצוצמצת מחוסר ביקוש. מסיבה זו הפך הסמינר הקטן ב-1987 למלכ"ר בבעלות פרטית.
האוניברסיטה כיום

רוב מחלקות האוניברסיטה והמטה שלה מרוכזים בקמפוס חדיש בקוויבק סיטי. הקמפוס, המכיל כ-30 בניינים, משתרע על פני 1.2 קמ"ר ומרושת ברשת מנהרות תת-קרקעיות להולכי רגל, לצורך תנועה חופשית בין המבנים גם במזג אוויר קשה. בין המבנים משתרע גן רחב ידיים.
ב-2020 למדו באוניברסיטה 45,000 סטודנטים ב-350 תוכניות. 20% מהם לתארים מתקדמים. כ-2,500 סטודנטים בשנה מגיעים מחוץ לקנדה. האוניברסיטה מציעה גם קורסים ללמידה מרחוק.
באוניברסיטה פקולטות לרבים מן המקצועות האקדמיים (ארכיטקטורה, מדעים מדויקים, הנדסה, משפטים, רפואה, רפואת שיניים, רוקחות, סיעוד, ספרות, פילוסופיה, מוזיקה, חקלאות ומזון, ניהול, חינוך, עבודה סוציאלית ועוד).
האוניברסיטה שמה דגש על פעילות ספורט ופועלות בה קבוצות ספורט רבות, הנקראות "אדום וזהב" (Rouge-et-Or). האוניברסיטה חברה 
בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15. 
בין בוגרי האוניברסיטה שלושה ראשי ממשלה של קנדה: לואי סן-לורן, בריאן מלרוני וז'אן קרטיין, וכן שופטים של בית המשפט העליון, ראשי פרובינציות ושרים בממשלה. שר החוץ של קנדה מאז נובמבר 2015, סטפן דיון, הוא בוגר המוסד.
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 301–400 (2023)
Times Higher Education: מקום 251–300 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 441 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - קנדה

דירוג שאנגחאי: מקום 12–17 (2023)
Times Higher Education: מקום 11–13 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 18 (2024)
הערות שוליים

↑  עובדות מהירות מאתר האוניברסיטה
| קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 |
| --- | --- | --- |
|  | אוטווה • אלברטה • דלהוסי • ווטרלו • טורונטו • לאוואל • מונטריאול • מניטובה • מערב אונטריו • מקגיל • מקמסטר • ססקצ'ואן • קווין • קולומביה הבריטית • קלגרי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319266205171  PLWABN: 9811263528005606  BIBSYS: 98025721  BNE: XX141029  BnF: cb118813410 (data)  CiNii: DA02083585  GND: 36092-2  ISNI: 0000 0004 1936 8390  LCCN: n79079399  MusicBrainz: 7b2d4130-22d2-4b91-9649-95805c779695  NKC: nlk20030128600  NLA: 35681557  NLG: 124378  RERO: 02-A000192957  SUDOC: 028035747  Trove: 1040102  VcBA: 494/2503  VIAF: 158301808   WorldCat (עם VIAF): 158301808 
אחד מבניני האוניברסיטה
ספרייה באוניברסיטה
אחוזות החוף

ערך זה עוסק בחברה עירונית בתל אביב. אם התכוונתם לספרו של אמיר גוטפרוינד, ראו .
| --- | --- |


שילוט חניונים אלקטרוני בחניון של החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה עירונית
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־64 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו, ישראל
 בעלות:  עיריית תל אביב-יפו
  
 www.ahuzot.co.il
חברת אחוזות החוף בע"מ היא חברה עירונית בבעלות עיריית תל אביב-יפו, העוסקת מאז שנת 1997 בניהול ובתפעול החניונים העירוניים ברחבי העיר תל אביב-יפו, ומאז שנת 1999, היא משמשת גם כזרוע הביצועית העיקרית של העירייה בתחומי התנועה והחניה.
שם

מקור שם החברה בחניון הציבורי הראשון שהוקם בתל אביב, על ידי משפחת רוטשילד. החניון נבנה בצמוד לקו החוף ולאחוזת הברון רוטשילד ולכן נקרא כך[דרוש מקור].
היסטוריה

החברה הוקמה בסוף שנת 1961, לצורך שיקום מנשייה והקמת אזור עסקים במקום. החלטה על הקמת החברה, בבעלות משותפת של ממשלת ישראל ועיריית תל אביב, נתקבלה לקראת סוף שנת 1961, לאחר שנבחנו חלופות שונות והוחלט לבצע את השיקום של מנשייה דרך חברה עירונית ממשלתית. במרץ 1962 הוגדל הון החברה לחצי מיליון לירות כדי שתוכל למלא את תפקידה. עד סוף שנת 1971 החברה פינתה 2665 דירות ועוד 268 מבנים אחרים ושילמה לצורך כך פיצויים של כ-28 מיליון ל"י. החברה הוציאה כ-724 אלף לירות על תכנון ייבוש קטע של הים, תוכנית שלא יצאה אל הפועל. פעילות החברה דעכה בתחילת שנות ה-70 ובמהלך שנות ה-70 וה-80 היא עסקה בשימור הקיים בפרויקט הסיטי של מנשייה, בית הטקסטיל וכיכר לונדון. בחברה עבדו אז ארבעה עובדים, במשרה חלקית. בשנת 1979 ביקש שלמה להט להעביר לידי החברה את פעילות הבנייה של חברת חלמיש. בתחילת שנות ה-90 הוחלט בעיריית תל אביב ליצוק תוכן חדש בחברה. בשנת 1992 הפעילה החברה את חופי הרחצה של תל אביב.
בשנות ה-80 הפכה לחברה בבעלות עירונית מלאה[דרוש מקור].
תפקידי החברה

החברה מופקדת על כמאה חניונים, ועוסקת בהקמת חניונים תת-קרקעיים ברחבי העיר. חניוני אחוזות החוף הם חלק ממערך החנייה העירוני והם משמשים בין השאר חניוני לילה חינם לתושבי האזור, חנייה מוזלת לתושבי העיר ובמספר חניונים מחוץ למרכז העיר הם משמשים חניוני "חנה וסע" מוזלים או ללא תשלום.
עוד עוסקת החברה בהקמת מעגלי תנועה ברחבי העיר, בסלילת נתיבים לאופניים ובהקמה ותפעול של שילוט הכוונה אלקטרוני לחניונים. חברת אחוזות החוף מעורבת בפרויקטים נוספים, ובהם הקמתם של חניונים תת-קרקעיים במתחם הבימה ובמתחם גבעון שברחוב הארבעה, ופיתוח ושימור מתחם שרונה.
הערות שוליים

↑  "החברה ... העומדת לקום" - נעלי אדמות שהופקעו כת"א יוכלו לרכוש מניות כהכרה לפיתוח האזור, הצופה, 26 בנובמבר 1961
↑  שמעון סאמט, חברה ממשלתית־עירונית תטפל בפיתוח אזור מנשיה וסביבתה, הארץ, 20 באוקטובר 1961
↑  א. צבי, הון החברה לפיתוח מנשיה הוגדל לחצי מיליון ל"י, מעריב, 11 במרץ 1962
↑  "אחוזת החוף" - תכנון שנגנז, דבר, 6 בספטמבר 1972
1 2  עודד שורר, בערבון מוגבל, מעריב, 30 באפריל 1991
↑  דנקה הרניש, להט מסכן קיומה של חברת "חלמיש" לשיקום משכנות עוני, דבר, 7 ביולי 1979
↑  מפעיל החניונים גרוס סגר חוף ציבורי למסיבה של בתו, חדשות, 29 ביולי 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385365805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכניסה לחניון תל ברוך צפון – אחד מהחניונים שמתופעלים על ידי אחוזות החוף
אלחנן צ'ארלס ונגרוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בינואר 1925 ארצות הברית לואר איסט סייד, ארצות הברית
 פטירה:  5 ביולי 2002 (בגיל 77) ישראל אשדוד, ישראל
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  ישיבת תורה ודעת 
 שפות היצירה:  אנגלית, עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 
אלחנן (צ'ארלס) ונגרוב (באנגלית: Charles Wengrov; י"ג בטבת ה'תרפ"ה, 9 בינואר 1925, ניו יורק – כ"ה בתמוז ה'תשס"ב, 5 ביולי 2002, אשדוד) היה סופר ילדים ומתרגם מעברית לאנגלית.
ביוגרפיה

אלחנן צבי ונגרובסקי נולד בלואר איסט סייד של ניו יורק, לשמואל עוזר (סמואל) ואיטה ונגרובסקי. למד בישיבת תורה ודעת אצל הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', ובתום לימודיו קיבל מהישיבה סמיכה לרבנות. לפני נישואיו, קיצר את שם משפחתו.
ב-1957 נישא לרוזה לבית ונגר, ולבני הזוג היו ארבעה ילדים. בשנת 1969 עלתה המשפחה לישראל והשתקעה בירושלים. ונגרוב היה "בעל קורא" מנוסה ודייקן, במשך שנים רבות קרא בתורה במניין שהתקיים ברחבת הכותל המערבי בשבתות ובימים נוראים, ושימש שם גם כאחד מבעלי התפילה. מאוחר יותר שימש כקורא בתורה בבית הכנסת ישועות יעקב בשכונת מאה שערים בירושלים. בחצי השנה האחרונה לחייו התגורר באשדוד.
נפטר בכ"ה בתמוז ה'תשס"ב, 5 ביולי 2002, ונטמן בבית העלמין הר המנוחות בירושלים.
עבודותיו

ונגרוב כתב מספר ספרי ילדים שנדפסו בדפוס האחים שולזינגר בארצות הברית, ביניהם סדרת ספרים שעסקו בדמויות מן התנ"ך לפי מדרשי חז"ל, בין הספרים: "נח והתיבה", "שאול המלך", ו"שמואל הנביא". ספרו "זלמן והחנוכיה" (Zalman's Menorah, ill. by Y.E. Taub, Feldheim, 1987), אף הוא לילדים, תורגם לעברית.
מלבד ספריו, תרגם גם ספרים מעברית לאנגלית, בעיקר ספרות תורנית וביוגרפיות. מתרגומיו:
מהדורה אנגלית של ספר החינוך, הוצאת פלדהיים, 5 כרכים, 1978-1989
איש צדיק היה ("A tzaddik in our time"), ספרו של שמחה רז על הרב אריה לוין. מהדורה שנייה, נערכה על ידי ישעיהו דבורקס, יצאה לאור בהוצאת פלדהיים, 1976
מלאכים כבני אדם, ספרו של שמחה רז על הרב קוק
יהודי ביער, ספרו של יחיאל גרטנשטיין העוסק בקורותיו של פרטיזן יהודי
הוד וגבורה (One Jew's Power – One Jew's Glory), ספרו של גרנטשטיין העוסק בחייו של רבי יצחק שמואל אליהו פינקלר, אדמו"ר מרדושיץ, בגטו ובמחנות ההשמדה
שימקה, ספרו של דוד זריצקי
A Blaze In the Darkening Gloom, מאת יהושע באומל, ביוגרפיה של הרב מאיר שפירא מלובלין
קונטרס על חיי הנישואין וטהרת המשפחה מאת רחל נריה
צדיק יסוד עולם, ספרו השני של שמחה רז על הרב אריה לוין, טרם ראה אור
אלדרשוט

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  דרום-מערב אנגליה
 מחוז:  המפשייר המפשייר
 גובה:  99 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  57,211 (2011)
 קואורדינטות:  51°14′53″N 0°45′29″W﻿ / ﻿51.248°N 0.758°W﻿ / 51.248; -0.758
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אלדרשוט(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אלדרשוט(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי אלדרשוט(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי אלדרשוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אלדרשוט (באנגלית: Aldershot) היא עיירה במחוז המפשייר שבדרום-מערב אנגליה.
העיירה מוכרת במיוחד ומזוהה עם מחנה אלדרשוט שהוא מבסיסי האימונים החשובים והוותיקים ביותר בצבא הבריטי, משום כך אלדרשוט לעיתים מכונה "הבית של הצבא הבריטי" ומכילה אחוז גבוה של תושבים אנשי צבא המשרתים במחנה הסמוך.
היסטוריה

מקור שם העיירה נלקח מהמונח באנגלית עתיקה; "אלדר הולט" (Alber-Holt), עץ אלנוס מת, זאת ככל הנראה בהתייחסות לעצי האלנוס הרבים המאפיינים את האזור. העיירה מוזכרת עוד במאה ה-11, ובמאה ה-17 היא מוזכרת בתור עיירת שוק, היא נותרה יחסית אלמונית עד למאה ה-19 בלב אזור רחב ושומם בלתי כשיר לעיבוד חקלאי.
בשנת 1854 בזמן מלחמת קרים הוקם סמוך לעיירה מחנה אלדרשוט, שהיה לבסיס האימונים הקבוע הראשון של הצבא הבריטי. הקמת המחנה הביאה לפריחה בעיירה, כך היא גדלה מ-875 תושבים בשנת 1851 לכדי 16,000 ב-1861 (מהם כ-9,000 אנשי צבא). מאז ועד היום מזוהה העיירה במיוחד עם הצבא הבריטי אשר רבים מתושביה משרתים בו, היא אף מכונה "הבית של הצבא הבריטי".
ערים תאומות

זמביה נדולה, זמביה
תמונות

שלט הכניסה לאלדרשוט.
פאב קרים ברחוב הראשי.
פסל ולינגטון המוצב על גבעה סמוכה.
בתים טוריים ויקטוריאנים ברחוב קווינס.
קטדרלת סינט מיכאל וסינט ג'ורג'
אלחנן קירכהן

| --- | --- |
 לידה:  1666 
 פטירה:  1757 (בגיל 91 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1757 
 
אֶלְחָנָן הֶנֶלִי קִירְכְהַן (בגרמנית: Elchanan Henle Kirchhahn) או גם חנוך וולף (Hennoch Wolf‏; סביב 1666 – 1757, או 1655 – 1735) היה רב גרמני-יהודי, חזן, סופר ומטיף מוסר. הוא ידוע בשל ספרו הכתוב ביידיש "שמחת הנפש".
חייו

על חייו ידוע מעט מאוד, אביו היה בנימין וולף (Benjamin Wolf), ובנעוריו נדד בהולנד ובפולין, וידוע שהוא נשא לאישה את בתו של צבי הירש קאיידנובר. משנת 1712 היה אלחנן הנלי קירכהן מורה בבית הספר היהודי בקירכהיין (אנ'), שם פעל גם כרב, כחזן וכקצב.
ספרו "שמחת הנפש" יצא לאור בפרנקפורט בשנת ה'תס"ז (1707), ספר מוסר ביידיש שחלקו הראשון הפופולרי מאוד הודפס ב-27 מהדורות עד 1906, והיה נפוץ בגרמניה ובמזרח אירופה עד אמצע המאה ה-19. הספר כולל משלים, אגדות חז"ל ואגדות עם.
בשנת ה'תפ"ב (1722) יצא לאור באופנבך על המיין חלק הראשון של ספרו "חידושים מספר אלחנן" (על החומש וקצת מנביאים ראשונים). החלק השני יצא לאור בה'תצ"א (1731) וכלל פירוש למסכת אבות.
החלק השני של "שמחת הנפש", הכולל 15 מזמורים ביידיש לשבתות ולחגים, וכן לחתונות וברית מילה, ושיר על חיי היהודים בכפרים הודפס בשנת ה'תפ"ז (1727) בפירט (חלק זה הודפס כפלגיאט בהונגריה ב-1899 וב-1901). כרך זה כולל תווים, וקירכהן השתמש במנגינות קיימות, שלדבריו נכתבו על ידי מומחה למוזיקה. השירים מיועדים ללוות תכנים ומעשים דתיים חיוניים ולהעבירם טוב יותר להמונים חסרי השכלה. לדברי אברהם צבי אידלסון, הטקסטים הדידקטיים יותר חסרים עוצמה לירית. השירים נועדו גם למנוע מהיהודים לשיר שירים גרמניים חילוניים. הלחנים של השירים הם בסגנון הבארוק שהיה נפוץ בגרמניה באותה תקופה.
המצבה על קברו השתמרה בבית העלמין היהודי בקירכהיין.
הערות שוליים

1 2  Hennoch Wolf אתר העיר קירכהן
1 2 3  Elchanan Hendel Kirchahn (בגרמנית)
↑  אלחנן הנלי קירכהן, שמחת הנפש, באתר היברובוקס
1 2 3 4  הערך קִירְכְהַן, אֶלְחָנָן הֶנֶלִי באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמודים 687–688
↑  Kirchhain mit Betziesdorf (Stadt Kirchhain, Kreis Marburg-Biedenkopf) Jüdische Geschichte / Synagoge
↑  Abraham Zebi Idelsohn, Jewish Music, Its Historical Development, Dover Publications, 1992, ISBN 9780486271477, Pages 383–384
↑  תמונת המצבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280918105171  BnF: cb12138845b (data)  CiNii: DA14248139  GND: 11885447X  ISNI: 0000 0000 8080 6274  LCCN: n90640249  NTA: 258314060  VIAF: 809684   WorldCat (עם VIAF): 809684
אייטוס

| --- | --- |

מראה העיר מהרכס הקרוב אליה
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מחוז:  בורגס
 חבל ארץ:  מורדות הרי הבלקן
 ראש העיר:  יבגני סטויאנוב וראבצ'ב
 תאריך ייסוד:  המאה ה-5 לפנה"ס
 שטח:  79.033 קמ"ר
 גובה:  95 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,379 (15 במרץ 2024)
 קואורדינטות:  43°42′N 24°29′E﻿ / ﻿43.700°N 24.483°E﻿ / 43.700; 24.483
 אזור זמן:  UTC +2
 http://aytos.bg
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור אייטוס(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור אייטוס(למפת מחוז בורגס רגילה) בורגס קרנובט פומורייה נסבר סרדץ צארבו שומן וארנה הים השחור טורקיה ימבול ח. סליבן טר.אייטוס(למפת מחוז בורגס מוגדלת) בורגס קרנובט פומורייה נסבר סרדץ צארבו שומן וארנה הים השחור טורקיה ימבול ח. סליבן טר.אייטוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אָייטוֹס (בבולגרית: Айтос) היא עיר במזרח בולגריה, הממוקמת 30 קילומטרים מחוף הים השחור, בשטח מחוז בורגס. אייטוס ממוקמת 321 קילומטרים מזרחית לבירת בולגריה סופיה ו-28 קילומטרים מבירת המחוז בורגס.
היסטוריה

היישוב נוסד במקום על ידי שבטים תראקים בתקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית הוקמה עיר שנקרא אָאֶטוֹס (ביוונית Αετος שמשמעה נשר). בתקופתו של טרבל, חאן האימפריה הבולגרית הראשונה נכבשה העיר וסופחה לאימפריה. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה נבנתה במקום מצודה ושרידיהם של 3 צריחים ממצודה זו מצויים בפאתי העיר המודרנית. ב-1378 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. באמצע המאה ה-16 היגרו או הועברו למקום תושבים ממוצא ארמני וכן מאזור נחיצ'יבאן.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) ביצר מפקד הכוחות הרוסים הגנרל איוואן דיביץ' את העיר והפך אותה לעמדת מפתח. לאחר חתימת הסכם אדריאנופול נטשו רבים מתושבי אייטוס את בתיהם והגרו לאזור בסרביה. במחצית המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית מילאה העיר תפקיד בהתקוממות נגד השלטון העות'מאני, כאשר וסיל לבסקי הקים במקום ועדה מהפכנית שחבריה הצטרפו בהמשך למיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללה אייטוס מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה על איחודו של המחוז עם הנסיכות הבולגרית והעיר עברה לחזקת הבולגרים.
דמוגרפיה וכלכלה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשיעור של אחוז אחד לשנה בממוצע וזאת בשל שיעור תמותה גבוה מילודה והגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. 50.2 אחוזים מהאוכלוסייה הם גברים ו-49.8 אחוזים הן נשים. העיר ממוקמת על קו הרכבת בין סופיה לבורגס ובסמוך אליה מספר כבישים מהירים לוארנה, פרובאדיה וסופיה. כלכלת העיר סבלה מהמשבר הכלכלי שפקד את שוקי אירופה בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21. כ-25 אחוזים מהעסקים הפרטיים נסגרו והשאר צמצמו במידה ניכרת את פעילותם. החקלאות ותעשיות המזון המתבססות עליה הצליחו לשרוד את המשבר, בעיקר בשל הסתמכותן על שוק הצריכה המקומי. בשטח הרשות המקומית מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר. באזור מגדלים טבק, ענבים לתעשיית היין, תפוחי עץ, חמניות ודובדבנים.
אקלים

באייטוס אקלים ממוזג עם השפעות ממתנות מכיוון הים השחור. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.2oc וערכי הקיצון הממוצעים, נעים מ-1oc בינואר ועד 23oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 538 מילימטרים.
הקהילה היהודית

באייטוס התקיימה קהילה יהודית קטנה. ב-1900 נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית. השכונה היהודית מוקמה בחלקה הצפוני של העיר ובמקום נבנה בית כנסת וכן היה בית עלמין יהודי שמוקם בפאתיה הדרום מזרחיים של העיר. במקום מצויות עדיין שרידי מצבות של נפטרים יהודים. במרכז השכונה היהודית הייתה באר מים ועליה כיתוב "באר היהודים". בראשית מרץ 1943 ערך הקומיסריון לענייני יהודים בראשות אלכסנדר בלב רשימות של כל יהודי בולגריה לקראת גירושם למחנות ההשמדה. ברשימת מכסת הגירוש הראשון שיועד ל-10 במרץ וכללה 6,365 יהודים מ"בולגריה הישנה", לא נכללו יהודים מהעיר אייטוס. ידוע שהתגוררו יהודים בעיר גם בתקופת מלחמת העולם השנייה, הייתה פעילות ציונית וכפי שאירע בכל הקהילות היהודיות בבולגריה, נשלחו הגברים בגילאי 20–40 לעבודות כפייה. מרבית יהודי העיר עלו לישראל בגל העלייה בין השנים 1947 ל-1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובאייטוס נמנו 7 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
הערות שוליים

↑  תקציר ההיסטוריה של העיר אייטוס, באתר bulgaria.domino (באנגלית).
↑  כלכלת העיר אייטוס-סקירה, באתר bulgaria.domino (באנגלית).
↑  קשלס, חיים, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878-1898), בתוך:אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 65.
↑  קשלס, חיים, תעודות ומסמכים, בתוך:אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 849.
↑  עיינו הערך נסים סלומון.
↑  קשלס, חיים, קורות יהודי בולגריה - כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531181505171  LCCN: n94077191  MusicBrainz: f11e27ac-73c3-460b-aee1-5e38ae6db2f5  VIAF: 129161559   WorldCat (עם VIAF): 129161559
איל טריטיקו

"איל טריטיקו" (באיטלקית: Il trittico; בעברית: "הטריפטיך" או "הטריפטיכון") היא טרילוגיית אופרות מאת ג'אקומו פוצ'יני. שלוש האופרות כולן בנות מערכה אחת ומבוצעות בערב אחד בזו אחר זו. כמו כן, האופרות הן בעלות אופי מנוגד: הראשונה, "האדרת" היא אופרה דרמטית וקודרת, השנייה, האחות אנג'ליקה, היא בעלת אופי דתי-מיסטי ואילו האופרה השלישית והמסיימת, ג'אני סקיקי, היא אופרה קומית.
היצירה בוצעה לראשונה ב-14 בדצמבר 1918 על בימת המטרופוליטן אופרה בניו יורק. לא כל האופרות בטרילוגיה היו אז בגרסתן הסופית והמוכרת כיום, ואף לא כולן התקבלו באהדה שלמה על ידי המבקרים והקהל. עם זאת, כיום, לאחר שכל האופרות נערכו מחדש ו"שופצו" על ידי המלחין, ה"טריפטיך" מהווה חלק מן הרפרטואר האופראי המקובל ומועלה דרך קבע על בימות העולם. אף על פי שכוונת פוצ'יני הייתה כי שלוש האופרות תועלינה יחד כקובץ אחד, כיום נוהגים לעיתים להציג רק אחת משלוש האופרות ולהעלותה יחד עם אופרה קצרה אחרת, לא תמיד משל פוצ'יני. (פעמים רבות מדובר ב"ליצנים" מאת רוג'רו ליאונקוואלו או באבירות כפרית מאת פייטרו מסקאניי).
תחילתו של חיבור הטרילוגיה בהלחנת האופרה "האדרת" (Il tabarro), אשר הולחנה כאופרה עצמאית. רק בעקבות מפגש עם הליבריתן ג'ובאקינו פורצאנו החליט פוצ'יני כי זו האחרונה תהיה ל"תמונה הדרמטית" מתוך טרילוגיית אופרות-במערכה-אחת.
ראו גם

האדרת - Il tabarro
האחות אנג'ליקה - Suor Angelica
ג'אני סקיקי - Gianni Schicchi
וריזמו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599716505171  GND: 300234775  LCCN: n97125055  MusicBrainz work: 19da23f4-2155-4768-a9a4-2e43b7572911  VIAF: 235645848   WorldCat (עם VIAF): 235645848
איל לביא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בן 59 בערך) ירושלים 
 השכלה:  תדמור 
 מסעדות:  בר פירות ים, פסטיס, רקוח 73
 
איל לביא (נולד ב-1965) הוא שף ישראלי.
ביוגרפיה

איל לביא נולד בירושלים. בגיל 4 עבר עם משפחתו לעיר הרצליה, שם גדל, למד והתחנך.
לפני שירותו הצבאי, לביא התנדב לשנת שירות בעיירת הפיתוח ירוחם במסגרת גרעין "רעים" של תנועת הצופים. במשך שנה זו הדריך ולימד ילדים, בני נוער ומבוגרים בעיירה במסגרות החינוך השונות.
לאחר שחרורו, מהשירות הצבאי, כקצין ביחידת שדה, נכנס לביא כשותף בחברת הטיולים "סימור" שהתמחתה בטיולי מדבר אקסקלוסיביים לתיירות חוץ. החברה נסגרה בשנת 1988 בעקבות האינתיפאדה הראשונה .
בשנת 1990 התקבל לביא ללימודי מנהל בתי מלון בבית הספר תדמור. התלמדותו הראשונה הייתה במסעדת "בלה ונציה" שפעלה בכפר שמריהו, שם רכש את יסודות וסודות המטבח האיטלקי האותנטי, לאח ר מכן המשיך ועבד במספר מסעדות, תחת שפים מובילים עד שבשנת 1994 החליט להתמחות בתחום הדגים ופירות הים והתקבל למסעדת "ביקס" ששכנה במרינה בתל אביב ולאחר כשנה המשיך את התמחותו במסעדת "שד הים הכחול" בנמל יפו.
ב-1996 הקים לביא את מסעדת "בר פירות ים" בהרצליה פיתוח, מבין המסעדות הראשונות בארץ שהתמחתו בדגים ופירות ים והפכה בין לילה למוקד משיכה ומקדש לחובבי מאכלי ים.
לביא התמחה במספר מסעדות בחו"ל. מסעדת "לה קאייה דו פאליי רויאל בבריסל, בלגיה, לה היו אז שני כוכבי מישלן. במסעדת "Sea Grill" בבריסל, לה היו אז שני כוכבי מישלן. התמחה במסעדת "בקנאל" של השף כריסטוף דופו, בעיירה טורט סור לופ בפרובאנס (כיום המסעדה שוכנת בעיר ואנס הסמוכה ומעוטרת בכוכב משלן אחד).התמחה בביסטרו הפריזאי "שה ברנרד", ביסטרו קלאסי השוכן ברובע סנט ז'רמן שבפריס.
בשנת 2000 הקים את מסעדת "פסטיס" בשדרות רוטשילד בתל אביב, שם הרחיב את תפריט הים למטבח ים-תיכוני פרובנסאלי כשהוא שוזר בתפריט מנות צרפתיות קלאסיות לצד מנות מקוריות שלו. בסוף 2006 עזב את "פסטיס" וב-2008 פתח את מסעדת "רוקח 73" מול פארק הירקון, היכן ששכנה מסעדת "ארנולד מלך החצילים" המפורסמת. לביא פתח יחד עם שותפו שתי מסעדות נוספות, רוקח - ים בנמל יפו. טאפאס בר ספרדי עם השפעות מקומיות מהמטבח הערבי, ורוקח שוק בנמל תל אביב. מסעדת שוק תוססת בסגנון איטלקי ים-תיכוני.
ב-2015 איל יצא מהשותפות במסעדות והמשיך לכיוון חדש עם חברת "FOOD CONCEPT" שבבעלותו ושמתמחה ביזמות, מתן ייעוץ קולינרי וליווי חברות ועסקים בתחום המזון.
לביא הוא גם המייסד והמנהל של פרויקט "מבשלים הזדמנויות", פרויקט העצמה והכשרה של נוער בסיכון הלומד בתיכון קריירה בלב תל אביב. לביא יחד עם שפים מוכשרים וידועים נוספים, מלווים את הנערים הלומדים את מקצועות הטבחות והקונדיטוריה על מנת לרכוש ידע ומקצוע ולהשתלב באופן חיובי ועצמאי בחברה. השפים מהווים מודל לחיקוי, מקור השראה וידע.
לביא מלמד ומרצה בבתי ספר פרטיים לבישול, בבית הספר למצוינות קולינרית "דנון" ובקורס ליזמות עסקית לענף המסעדנות של מכללת שנקר.
במהלך שנות פעילותו במסעדות יצר לביא מספר מנות שהפכו לסמל מטבחו והיו למנות דגל בקולינריה במקומית. המנה המפורסמת ביותר שלו היא הגרסה שלו לבויאבז, מנת ביסק הסרטנים שלו זכתה פעמים רבות בתואר המרק הטוב ביותר, הדניס אפוי ביוגורט, זעתר, סומק וצנוברים הפכה גם היא למנה מיתולוגית לצד מנות מקוריות אחרות ורבות.
האני מאמין של לביא:"אוכל נועד לשמח ולחבר בין אנשים". לביא מבשל ויוצר מתוך אהבה ותשוקה עמוקה. רואה במקצועו שליחות וציונות, ללא מירכאות, בבניית מטבח ישראלי חדש.
אייטונס

| --- | --- |


גרסה 11 על גבי Mac OS X 10.8
 מפתח:  אפל
 מחזור חיים:  9 בינואר 2001 – הווה (23 שנים) 
 גרסה אחרונה:  12.12.8.2 (30 במרץ 2023) 
 מערכת הפעלה:  MacOS, Microsoft Windows
 נכתבה בשפות:  C++ 
 סוג רישיון:  קנייני
 קטגוריה:  נגן מדיה
 www.apple.com/itunes
 
iTunes הוא נגן מדיה וחנות דיגיטלית מבית אפל, המאפשר ניהול והשמעת קובצי מוזיקה, וידאו ואפליקציות והעברתם לנגני המדיה הדיגיטלית של החברה: אייפוד, iPhone, אייפד ו-Apple TV. התוכנה מזהה אוטומטית את מכשיר המדיה הדיגיטלית, וביכולתה לסנכרן את המדיה שבמחשב עם זו שבמכשיר.
באמצעות iTunes לקוחות יכולים לרכוש מוזיקה סרטים סדרות טלוויזיה ולשכור סרטים, iTunes זמינה ל-Microsoft Windows, MacOS ,iPhone, אייפוד, אייפד ול-Apple TV.
ב-30 ביולי 2015 השיקה Apple את שירות המוזיקה שלה Apple Music שהוא חלק מתוכנת ה-iTunes, נכון ל-2015 ה-iTunes היא חנות המדיה הגדולה בעולם לצריכת מוזיקה סרטים וסדרות עם כ-400 מיליון לקוחות רשומים.
היסטוריה

iTunes פותחה על ידי ג'ף רובין וביל קינקייד כנגן מדיה, שכּונה אז SoundJam MP, ויצאה על ידי Casady & Greene בשנת 1999. התוכנה נרכשה על ידי Apple בשנת 2000, קיבלה ממשק משתמש חדש ואת היכולת לצרוב תקליטורים, אך אבדה את האפשרות להקליט ואת היכולת להחליף סקין, מעטפת התוכנה. היא יצאה בשם iTunes בינואר 2001. במקור התוכנה הותאמה למערכת Mac OS 9 בלבד, אך התמיכה בMac OS X לא אחרה להגיע, בגרסה 2, תשעה חודשים מאוחר יותר. התמיכה במערכת Mac OS 9 ירדה עם יציאת גרסה 3. בחודש אוקטובר 2003, עם יציאתו של iTunes 4.1, נוספה תמיכה ב-Windows 2000 ו-Windows XP. ובגרסה 7.1, שהוצגה במרץ 2007, נוספה תמיכה עבור Windows Vista וגרסה 7.4 סימנה את סופה של התמיכה בWindows 2000.
עד לגרסה 7.6, ב-16 בינואר 2008, חסרה iTunes תמיכה בגרסאות ה-64-bit של חלונות, אך כיום היא נתמכת בכל אחת מגרסאות ה-64-bit של ויסטה, אף על פי שקובץ ההרצה נשאר ב-32-bit. גרסאות ה-64-bit של Windows XP ו-Windows Server 2003 לא נתמכות על ידי אפל, אך קיימות דרכים עקיפות להפעלת התוכנה גם על מערכות אלה.
בגרסה 8.0 נוספו לתוכנה "Genius", מצב צפיית רשת (grid view), ו-visualizer חדש. בגרסה 9 השתנה ממשק המשתמש של חנות המוזיקה, הוכנסו שיפורים ל-"Genius", ושופרה החלפת הנתונים עם הנגנים הניידים של אפל ועם ה-אייפון. בנוסף, הוצגו iTunes LP, מחלקה בחנות שמציעה אלבומים עם מדיה נלוות (ראיונות, מילים לשירים, צילומים מהופעות חיות תמונות ועוד) ו-iTunes Extras, שמוסיפה לסרטים תוכן כמו-DVD.
iTunes 12 היא הגרסה המתקדמת ביותר של התוכנה, בגרסה זו עיצוב התוכנה השתנה לגמרי, נוספו לתוכנה תכונות כמו אפשרות ה"Up Next", הנותנת לך לראות מהו השיר הבא שיתנגן. גרסה זו יצאה לציבור ב-16 באוקטובר 2014,