stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבורה גילוץ
ביוגרפיה

דבורה גילוץ לבית לוין, נולדה בעיירה לוצין (אז בתחום האימפריה הרוסית והיום בלטביה), שבמחוז ויטבסק. בבית קיבלה חינוך מסורתי ולמדה בבית ספר ממשלתי לבנות. אביה עלה לארץ-ישראל לפני המשפחה, ודבורה, אימה ואחיה הגיעו בעקבותיו ב-1897. המשפחה התיישבה בראשון לציון ושם למדה דבורה מלאכה. אחרי שנים אחדות עברה המשפחה ליפו ושם הכירה את מנחם גילוץ והתחתנה עמו ב-1908 (ד' תמוז תרס"ח). הזוג הצעיר היה בין 66 המייסדים של אחוזת בית - לימים העיר תל אביב.
במלחמת העולם הראשונה גורשו תושבי תל אביב מהעיר, ודבורה נדדה עם המשפחה לנס ציונה, ואחר כך לפתח תקווה, שם ילדה את יהושע, ילדה הרביעי, לימים אלוף-משנה בחיל האוויר ומפקדו הראשון של בסיס רמת דוד.
כשחזרה לתל אביב עם ילדיה, התפרנסה במשך חודש ימים בדוחק מאפיית לחם בשביל החיילים האנגלים, היות שבעלה מנחם גילוץ שהה מעבר לקווי החזית בפתח תקווה.
דבורה הייתה פעילה באגודות נשים התנדבותיות לעזרה וסעד (עזרת נשים, גמילות חסד, ובני ברית). במשך שנים רבות הייתה בין החברות הפעילות בגמ"ח מייסודה של הרבנית אהרנסון. פעילותה נעשתה בצניעות שלא על מנת לקבל פרס, ומתוך תחושה עמוקה של ערבות הדדית. כך אספה לביתה בימי פרעות יפו כ-30 משפחות של פליטים יהודים ודאגה לכלכלתם.
גולת הכותרת בפעילותה הציבורית הייתה הקמת בית הספר לתפירה וגזירה במסגרת "התאחדות נשים עבריות עממיות", יחד עם מלכה גורדון של"ג ושמחה אברונין. מוסד זה הוקם על מנת לאפשר לבנות ישראל פרנסה המכבדת את בעליה ועצמאות כלכלית - נושא שהיה בעל חשיבות גדולה בעיניה.
דבורה ומנחם גילוץ הקימו בית פתוח לכל מבקש עצה ועזרה. נולדו להם 5 ילדים. הם היו נשואים 64 שנים.
הערות שוליים

↑  דבורה גילוץ באתר GRAVEZ
↑  גילוץ מנחם ודבורה | עמותת משפחות מייסדי תל אביב, באתר עמותת משפחות מייסדי תל אביב, ‏3 בנובמבר 2013
פייר האנטאי

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1964 (בן 60) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו 
 
פייר הנטאי (בצרפתית: Pierre Hantaï;‏ נולד ב-28 בפברואר 1964, פריז) הוא נגן צ'מבלו ומנצח צרפתי.
קורות חיים

פייר הנטאי נולד בפריז למשפחה של הצייר שימון הנטאי. בגיל עשר הוא לראשונה שמע יוהאן סבסטיאן באך וכעבר שנה שמע הקלטות בביצוע של גוסטב ליאונהארדט. החל מגיל 11 הוא התחיל ללמוד נגינה בצ'מבלו. תחילה לימוד עצמי ואחר כך במסגרת מסודרת. בהמשך הוא למד שנתיים אצל ליאונהארדט באמסטרדם. בשנת 1983 הוא זכה בפרס שני בתחרות שנערכה בברוז'.
הקלטות ראשונות של הנטאי התרכזו ביצירות של מלחינים בריטים לוירג'ינל ושל באך. הוא פעמים הוציא "וריאציות גולדברג" (1993 ו-2003) והם זכו להצלחה רבה. כמו כן הוא הקליט סדרה עם יצירות של דומניקו סקרלטי. בנוסף לכך הוא הקליט "הפסנתר המושווה" ויצירות של ג'ירולאמו פרסקובלדי ופרנסואה קופרן.
פייר הנטאי מרבה להופיע באירופה, אמריקה הצפונית ואסיה. הוא השתתף בפסטיבלים רבים.
בשנת 1985 הוא הקים Le Concert Français בו הוא מבצע וגם מנצח. כמו כן הוא מופיע עם אחיו במסגרת Trio Hantaï.
בשנת 2000 הוא היה מלמד תקופה מסוימת בקונסרבטואר של פריז, אך לא זכה במשרה קבועה.
דיסקוגרפיה (אלבומי סולו)

1990: גיל פרנבי: Farnaby's Dreame, Accord
1990: וולפגנג אמדאוס מוצרט: Concerti per cembalo; Sonatas ; Menuets, Opus 111
1993: דומניקו סקרלטי: 22 sonates, Astrée
1993: באך: וריאציות גולדברג [1992 Recording], Opus 111
1994: באך: Concertos pour clavecin, Le Concert Français, Astrée
1995: ג'ון בול: Doctor Bull's Good Night, Astrée
1997: ג'ירולאמו פרסקובלדי: Partite et Toccate, Astrée
1997: באך: Chromatic Fantasy and Fugue - Toccatas, Virgin Veritas
1999: באך: Works for Harpsichord, Virgin Veritas
2002: סקרלטי 1, Ambroisie
2002: סקרלטי 2, Mirare
2003: באך: הפסנתר המושווה, Premier livre, Mirare
2004: באךh: Variations Goldberg, Mirare
2006: סקרלטי 3, Mirare
2008: פרנסואה קופרן: Pièces de clavecin, Mirare
2012: ז'אן-פיליפ ראמו: Symphonies à deux clavecins, Mirare
2014: באך: Suites anglaises no 2 et 6; Concerto italien, Mirare
2014: Magnificat et Concerti : אנטוניו ויוואלדי, באך, ז'ורדי סאוואל & La Capella Reial de Catalunya, Alia Vox
2014: באך: Concertos for Two Harpsichords, with Aapo Häkkinen, Helsinki Baroque Orchestra, Aeolus
2016: סקרלטי 4, Mirare
2017: סקרלטי 5, Mirare, mention « Choc de Classica »
2019: סקרלטי 6, Mirare
שי ורועי

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  2010–2020 (כ־10 שנים) 
 עיסוק:  שחקנים, קומיקאים, כוכבי ילדים
 חברים
 שי לוי ורועי ארז
שי יהושע לוי (נולד ב-25 בספטמבר 1978) ורועי ארז (בעבר רועי חיים זינר) (נולד ב-23 בנובמבר 1980) הם צמד שחקנים, אמני קומדיה וכוכבי ילדים ישראלים.
היסטוריה

שי ורועי הכירו בשנת 1999 במהלך חזרות למחזה המיועד למבוגרים ואחר כך בשנים 2000–2005 עשו מופע בידור למבוגרים במועדון דומינו גרוס ובשנת 2003 הגישו פינה קומית בתוכנית של אלי יצפאן "יצפאן" בערוץ 3 והציגו בשנת 2004 פעם אחת בלבד מערכון בעונה ה-11 של התוכנית "הראשון בבידור" עם דודו טופז, בשנת 2010 אחרי 5 שנים של היעדרות מהמסך ומהבמה התפנו לקריירה לילדים ויצרו יחד עם HOT את הסדרה "מותק של יומולדת", שזכתה להצלחה רבה בקרב הילדים, ושודרה במשך ארבע עונות. בעקבות הצלחת הסדרה בקרב הילדים, במהלך השנים 2012 עד 2014 שיחקו בהצגה הנושאת את שמה של הסדרה, "מותק של יומולדת", המספרת את סיפור היכרותם.
במהלך השנים 2010–2017 הם השתתפו במשך 8 שנים ברציפות במופע החנוכה "מותק של פסטיבל" בערוץ הופ!. בשנת 2011 השתתפו בהצגה "סימבה מלך הספארי".
ב-2013 יצרו סדרות המשך ל"מותק של יומולדת": "בין כוכבים" (או: "בחלל") ו"השטותריקים", שודרה עד שנת 2014 במשך שתי עונות ו-20 פרקים, ובהמשך אף זכתה הסדרה לעיבוד בימתי, פרי כתיבתם ובימוים ובהפקתו המוזיקלית של בן זיידמן, אשר ליווה את הצמד בין השנים 2010–2018. ב-2015 החלו לככב בסדרת הילדים "סיפורים לבמבליק". באותה שנה כיכבו בסדרת הילדים "סיפורים מהתנ"ך לבמבליק", ובאותה שנה החלו להגיש את תוכנית הרדיו "סתלבוטה של שבת" ברדיו לב המדינה וברדיוס 100FM בכל שבת בבוקר, ובשנת 2017 הצטלמו לסדרת ההמשך "שי ורועי בצוללת".
בשנת 2018 שיחקו בסרט הקולנוע לילדים "גיבור בעננים", שם הם מגלמים את דובל ודיבל.
בשנת 2019 שיחקו בתפקיד ג'אפר ויאגו במחזמר "אלאדין" שכתב וביים אודי גוטשלק עבור תיאטרון הילדים הישראלי לצידו של טוביה טוויג בתפקיד הג'יני, ובאותה שנה השתתפו בסדרת הילדים "שקזום", בחנוכה של אותה שנה שיחקו בהפקת חנוכה "חפש את המטמון" בהפקת משגב עורי הפקות לצידם של יובל המבולבל, רוי בוי, קוגומלו ומיכל ינאי.
בשנת 2020  השתתפו בסרט הילדים "ל"ג בעומר שלי" לצידם של יובל המבולבל וטל מוסרי.
קריירה

תחילה התפרסם רועי ארז כאשר השתתף בשנת 2002 בתור קומיקאי אורח בחלק מהמערכונים של התוכנית "שידורי המהפכה" בערוץ 2 ושלוש שנים לאחר מכן בשנת 2005 התפרסם תחת שם לידתו בעונה השלישית של תוכנית המציאות "כוכב נולד" ודיבב בשנת 2009 את דמותו של "וולטר" בסדרת האנימציה "ליגת סופר רשע".
שי לוי כתב את סרט הגמר "חזרה", אשר הוקרן בשבוע המבקרים בפסטיבל קאן 2012 וזכה במקום הראשון בפסטיבל שיקגו.
הערות שוליים

↑  שי ורועי - מותק של יום הולדת
↑  שי ורועי מותק של יומולדת
↑  הצגת ילדים של שי ורועי - השטותריקים
↑  מחלקת הקולנוע של מנשר חוגגת יום הולדת שש
↑  שלושה זוכים ישראלים בפסטיבל שיקגו, באתר וואלה, 22 באוקטובר 2012
דרהאם (קרוליינה הצפונית)

| --- | --- |
דגל דרהאםדגל דרהאם
בית המשפט המקומי
בית המשפט המקומי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קרוליינה הצפונית קרוליינה הצפונית
 מחוז:  דרהאם, וייק
 ראש העיר:  ביל בל
 תאריך ייסוד:  10 באפריל 1869
 על שם:  Bartlett S. Durham 
 שטח:  245.8 קמ"ר
 גובה:  123 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  283,506 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  534,500 (2014)
  ‑ צפיפות:  2,595 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  35°59′19″N 78°54′26″W﻿ / ﻿35.98861°N 78.90722°W﻿ / 35.98861; -78.90722
 אזור זמן:  UTC-5
 durhamnc.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דרהאם(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דרהאם(למפת קרוליינה הצפונית רגילה) ראלי שארלוט פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי דרהאם(למפת קרוליינה הצפונית מוגדלת) ראלי שארלוט פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי דרהאם   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרהאם (באנגלית: Durham) היא עיר בקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. בעיר מתגוררים 233,000 תושבים (נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2011), מה שהופך את דרהאם לעיר הרביעית בגודלה במספר תושביה בקרוליינה הצפונית, ולמדורגת במקום ה-85 בארצות הברית כולה.
שטח שיפוטה הוא 249.8 קמ"ר (49.9 מיילים מרובעים), כשמתוכם 0.7 קמ"ר (0.3 מייל) הוא מים. האדמה אינה מתאימה לחקלאות, ואקלים העיר מסווג כאקלים סובטרופי גשום על פי שיטת קפן. דרהאם היא מקום מושבן של האוניברסיטה המרכזית של קרוליינה הצפונית ושל אוניברסיטת דיוק.
דרהאם קרויה על שמו של ברטלט ס. דרהאם, רופא אמריקאי.
היסטוריה

הרבה לפני שאזור דרהאם של היום נקראה "דרהאם", התקיימה באזור פעילות אקטיבית. עוד לפני הגעת האירופאים לאזור, הילידים האמריקאים גרו באזור וניהלו בו משק חקלאי.
טרם הגעת הרכבת לאזור, היה כמעט כל שטח העיר דרהאם של היום בשימוש חקלאי; בנוסף לעסקים ספורים ששירתו את העוברים ושבים באזור, בעיקר את הנהגים בשירות המשק החי המקומי. עסקים אלה שכנו לאורך רחוב הילסבורו, רחוב שהיה חלק מהדרך הראשית שחצתה את קרוליינה הצפונית ממזרח למערב מאז ימי הקולוניאליזם ועד לבניית מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
ב-1827 הוקם באזור סניף דואר. עם הגעת הרכבת לאזור, נוצר צורך בדפו שישמש כתחנת אספקה של עצים ומים (לשימוש במנועי הקיטור) לרכבות שנסעו בין ראלי להילסבורו. לאחר סחבת שנגרמה כתוצאה מסירוב בעלי העסקים המקומיים להקדיש קרקע לבניית הדפו, התחנה הוקמה בסוף ב-1849. תחנת דרהאם, כפי שהיא נקראה בעשרים שנותיה הראשונות, לא שימשה ליותר מייעודה המקורי במשך עשרות שנים עד לתחילת אפריל 1865 כשצבא האיחוד כבש במסגרת מלחמת האזרחים את ראלי, בירת קרוליינה הצפונית. הקהילה שהתגבשה סביב תחנת דרהאם, שלפני מלחמת האזרחים גדלה באופן איטי, צמחה בעקבותיה במהירות, תודות לתעשיית הטבק ששגשגה במקום.
אוכלוסיית הקהילה בתחנת הרכבת המשיכה לגדול משמעותית, וב-10 באפריל 1869 הפכה התחנה לעיירה, כשהעיירה מקבלת את שמה "דרהאם" אחר ברטלט ס. דרהאם שתרם כעשרים שנה קודם לכן את השטח לבניית תחנת הרכבת. דרהאם הייתה אז עיירה במחוז אורנג', אך לאחר שהעיירה גדלה באופן שהקשה על היותה תחת השלטון המקומי של אורנג', נוסד מחוז דרהאם על שמה של העיר, ושהורכב משטחים מוניציפליים של מחוזות קיימים.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תעשיית הטבק שיחקה תפקיד ראשי בצמיחתה המהירה של דרהאם. הצמיחה המהירה והשגשוג של חברות הטבק בדרהאם, התבטאו בצמיחתה של העיר. חברת הטבק "W. Duke & Sons Tobacco Company" הייתה למונופול ברחבי ארצות הברית עד ל-1900, ובהמשך הפכה חברה זו לתאגיד הענק "Americam Tobacco", כשמרכז הייצור המשיך להיות בדרהאם. הפרסומות של "Americam Tobacco" ברדיו ובטלוויזיה שהתנוססו תחת כל עץ רענן - היוו את התדמית של דרהאם אצל האומה האמריקאית למשך עשרות שנים עד לעשורים האחרונים של המאה ה-20, אז החלה אוניברסיטת דיוק לתפוס את מקומה של תעשיית הטבק בתדמיתה של העיר.
ערים תאומות

לדרהאם חמש ערים תאומות:
הממלכה המאוחדת דרהאם, אנגליה, הממלכה המאוחדת
יפן טויומה, יפן
רוסיה קוסטרומה, רוסיה
טנזניה ארושה, טנזניה
הרפובליקה העממית של סין ג'יג'ו, הרפובליקה העממית של סין
לקריאה נוספת

אלי נ. אוואנס, אנשי הפרובינציה: תולדות היהודים בדרום ארצות-הברית מזווית אישית. מאנגלית: גד לוי. ירושלים: מאגנס, 1985. פרק א' "עיר רגילה למראה", עמ' 15–30.
הערות שוליים

↑  DURHAM HISTORY AT A GLANCE, באתר הרשמי של העיר
↑  אוניברסיטת דיוק עצמה קרויה על שם וושינגטון דיוק - מייסד חברת הטבק שהפכה לתאגיד "Americam Tobacco" - לאחר שבנו של דיוק, איל הטבק ג'יימס ביוקנן דיוק תרם לאוניברסיטה 40 מיליון דולר (כ-531 מיליון דולר בערכים של 2011).
| דגל קרוליינה הצפונית מדינת קרוליינה הצפונית |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | ראלי |  |
| אזורים גאוגרפיים | מישור חוף האוקיינוס האטלנטי • המטרופולין של שארלוט • הרי בלו רידג' • הרי סמוקי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | שארלוט • ראלי • גרינסבורו • דרהאם • וינסטון סיילם • פאייטוויל • קרי • וילמינגטון • היי פוינט • גרינוויל • אשוויל • קונקורד • גאסטוניה • ג'קסונוויל • צ'אפל היל • רוקי מאונט • ברלינגטון • וילסון • האנטרסוויל • קאנאפוליס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קרוליינה הצפונית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557353605171  BnF: cb16091818c (data)  GND: 4199417-6  LCCN: n80002581  MusicBrainz: ad641986-dad6-4f0a-bf90-2430ac5d0c86  NARA: 10045448  NKC: ge1019328  NLA: 35267677  SUDOC: 196832020  Trove: 889974  VIAF: 131861837   WorldCat (עם VIAF): 131861837
כריסטופר הוגווד

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1941 נוטינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 בספטמבר 2014 (בגיל 73) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  תיכון נוטינגהאם, מכללת פמברוק 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו 
 שיתופי פעולה בולטים:  האקדמיה למוזיקה עתיקה
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מהקולג' המלכותי למוזיקה (2013)  פרס הנדל (2008)  מדליית ולטר וילסון קובלט  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  Brit Award for Classical Recording 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר הוגווד
כריסטופר הוגווד (באנגלית: Christopher Jarvis Haley Hogwood;‏ 10 בספטמבר 1941 - 24 בספטמבר 2014) היה מנצח, נגן צ'מבלו, סופר ומלומד בריטי ידוע-שם.
הערות שוליים

↑  חגי חיטרון, עיתון הארץ, "חדשות תרבות ובידור", 22.1.2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305170705171  PLWABN: 9810546651105606  BNE: XX937354  BnF: cb13895270r (data)  CiNii: DA00229180  GND: 12434965X  ICCU: MILV149674  ISNI: 0000 0001 2126 8995  LCCN: n80131218  LNB: 000072275  MusicBrainz: 00db6f13-4ec4-4ff9-ab10-07340b511e97  NDL: 00468456  NKC: xx0013339  NTA: 068199627  SELIBR: 347606  SNAC: w6x353t4  SUDOC: 034398570  VIAF: 32183478   WorldCat (עם VIAF): 32183478
יוליסס

ערך זה עוסק ברומן מאת ג'יימס ג'ויס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 מידע כללי
 מאת:  ג'יימס ג'ויס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן
 תקופת התרחשות:  June 1904 
 הוצאה
 הוצאה:  Shakespeare and Company
 תאריך הוצאה:  1922
 הוצאה בעברית
 תרגום:  יעל רנן
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד  20th Century's Greatest Hits: 100 English-Language Books of Fiction  Modern Library 100 Best Novels 
 סדרה
 ספר קודם:  דיוקן האמן כאיש צעיר 
 הספר הבא:  פיניגנז וייק 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001210300
 
יוליסס (באנגלית: Ulysses) הוא רומן פרי עטו של ג'יימס ג'ויס, אחד הרומנים החשובים במאה ה-20. יוליסס מהווה פריצת דרך חשובה בספרות ומהווה את אחת מאבני הפינה לרומן המודרני. חלק נכבד ממנו כתוב בסגנון זרם התודעה – בו מחשבותיו של הגיבור משתרעות על פני חלק ניכר מהעלילה. כל המקומות המוזכרים בספר הם אתרים אותנטיים בעיר דבלין.
"יוליסס" מהווה מעין הקבלה פארודית לסיפור האודיסיאה, ושמו הוא הגרסה הלטינית של השם "אודיסאוס". הרומן מתאר את קורותיהם של אחדים מתושבי דבלין ביום אחד, 16 ביוני 1904. חלקו הראשון, בו מתוארת ראשית יומו של סטיבן דדאלוס, הוא המשך משלים לספר אחר של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר".
החלק השני מתאר את מסעו של לאופולד בלום, המקביל הפארודי לאודיסאוס, ברחבי דבלין, שעה אחר שעה.
החלק השלישי של הספר, המתאר את חזרתו של בלום לביתו כשהוא מלווה בסטיבן דדאלוס, נחתם במונולוג המפורסם והשנוי במחלוקת של אשתו, מולי בלום, שעורר סערה בעת הוצאתו לאור של הספר במדינות מסוימות. זו הייתה כרוכה בקשיים שנבעו מהתנגדות החוגים השמרנים, שכן הספר ערער על מוסכמות חברתיות באותה עת. בארצות הברית ובממלכה המאוחדת יצא הספר לאור רק לאחר שנים של מאבק משפטי קשה.
הספר נחשב קשה לקריאה ונחלתם של מעטים, ועם זאת, זכה ליום חג בינלאומי – 16 ביוני, היום שבו מתרחשת כל עלילת הספר, נחגג בדבלין ובמקומות אחרים בעולם כבלומסדיי (יומו של בלום), שחלק מחווייתו היא הקראת קטעים מהספר.
הספר תורגם לעברית בידי יעל רנן, ויצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן בשנים 1985–1992.
יוליסס וג'ויס

"יוליסס" יצא לאור ב-1922, לאחר עבודה רבת שנים של ג'ויס, שראה בספר את פסגת יצירתו. היצירה, הכוללת 841 עמודים (במהדורה העברית), כבדה וקשה לעיכול עבור רוב הקוראים. סגנון זרם התודעה – החדירה העמוקה לתודעת הדמויות, ללא שימוש באמצעים לשוניים שיקלו את ביצוע המעברים אל תוך התודעה וממנה, הגודש בהרמזים מאוצר התרבות העולמית, ההשתעשעות בשפה (שהיא למעשה חלק עיקרי ביצירה), משחקי המילים, שבירות והחלפות פתאומיות של סגנון הכתיבה, המעברים התוכניים החדים, המחלישים אף הם את היסוד הנרטיבי, אמירות נשגבות וחובקות עולם מול פטפטנות אווילית לשמה – כל אלה עשויים להקשות על קוראים.
ה"מסע" שעובר לאופולד בלום ברחבי דבלין עד שבסופו הוא חוזר לביתו, מקביל למסעו של אודיסאוס באודיסיאה. על בחירת הנושא לספר אמר ג'ויס לאחד מידידיו: "הנושא היפה והמקיף ביותר הוא זה של אודיסאוס. הוא אנושי יותר מאשר המלט, דון קישוט, דאנטה או פאוסט. הוא מכיל הכול". על אודיסאוס אמר: "יוליסס הוא בן ללארטס, אב לטלמאכוס, בעל לפנלופה, מאהב לקאליפסו, חבר לנשק ללוחמים היוונים הצרים על טרויה, מלך לאיתקה. ניסיונות רבים עברו עליו, אבל בחוכמה ובאומץ עמד בכולם."
ב"יוליסס", כמו ב"דיוקן האמן כאיש צעיר", בחר ג'ויס בסטיבן דדאלוס, שהוא גם המקבילה לטלמאכוס, בנו של אודיסאוס, לייצוג דמותו שלו. יש קווים מקבילים רבים בין סטיבן לבין ג'ויס, לרבות גילם ומאפייניהם המשפחתיים, וכן באירועים בחייהם. בין היתר, חזרתו של סטיבן מפריז על רקע גסיסת אמו מקבילה לחזרתו של ג'ויס לדבלין על רקע דומה, והטענה שג'ויס סירב להתפלל כאשר אמו מתה, מיוחסת גם לסטיבן על ידי באק מאליגן, בן דמותו של אוליבר סיינט ג'ון גוגארטי.
ב-21 בספטמבר 1920 שלח ג'ויס לחברו קרלו לינאטי מכתב ובו כתב, בין היתר:
הנפח העצום והסיבוכיות הגדולה אף יותר של הרומן המפלצתי המקולל שלי... זהו אפוס על שני גזעים (ישראל-אירלנד), ובו בזמן על מחזור הגוף האנושי כמו גם על חיי היום-יום. דמותו של אודיסאוס הקסימה אותי מאז ילדותי... עבדתי על הספר הזה במשך שבע שנים... זהו גם סוג של אנציקלופדיה.
ג'ויס צפה שיצירתו תעסיק את החוקרים שנים רבות. הוא צוטט באומרו: "הטמנתי (בספר) אניגמות וחידות כה רבות, עד כי הוא יעסיק פרופסורים במשך מאות שנים בדיונים על כוונתי, וזוהי הדרך היחידה להבטיח נצחיות."
הספר מבטא את רצונו של ג'ויס ליצור תמונה מקיפה על דבלין, עיר הולדתו. שאיפתו הייתה, כפי שהתבטא פעם, לתארה תיאור כה מדויק, עד כי אם תימחה יום אחד מעל פני האדמה, ניתן יהיה לשחזרה מחדש על פי ספרו. מלאכת הכתיבה התארכה מאוד. לידידו פרנק באדג'ן אמר ג'ויס, בתשובה לשאלה כמה זמן הוא כותב את "יוליסס": "חמש שנים בערך, אבל במובן מה כל ימי חיי".
16 ביוני, היום שבו מתרחשת עלילת הרומן, מוזכר בספר שלוש פעמים כבדרך אגב: פעם אחת בפרק הקיקלופים – "ובהגיע היום השישה עשר לחודש האלה בעלת עיני-השור", – ופעמיים נוספות מפורשות בפרק "הסלעים הנודדים" ובפרק "שורי השמש" . תאריך זה לא נבחר במקרה. זמן קצר לפני שעזב את אירלנד לצמיתות, בגיל 22, התאהב ג'ויס בנורה ברנאקל, חדרנית לא משכילה, שהפכה לבת זוגו ומאוחר יותר לאשתו. הפגישה הראשונה בין השניים אירעה ב-16 ביוני 1904, וג'ויס בחר להנציח תאריך זה. יש הסבורים כי ג'ויס התבסס על בארנקל כמקור השראה לדמותה של מולי בלום. באותה שנה, בהיותו רק בן 22, גלו ג'ויס ושותפתו מאירלנד מרצון, ואת רוב שנותיהם בצוותא חיו באיטליה, שווייץ וצרפת.
הספר יצא לאור ב-2 בפברואר 1922, יום הולדתו ה-40 של ג'ויס.
הדמויות הראשיות בספר > לאופולד בלום

לאופולד בלום הוא הגיבור הראשי ביוליסס. הוא נעדר מהחלק הראשון, הקצר יחסית, אך נוכח במרבית הפרקים האחרים.
בלום הוא בן 38, מוכר מודעות פרסום במקצועו, ממוצא יהודי. הוא נשוי למריון (מולי), ואב למיליסנט (מילי). לזוג היה בן נוסף שמת בהיותו תינוק. אביו של בלום התאבד בצעירותו. שני אירועים אלה משמעותיים מאוד עבור בלום. במהלך היום בלום משוטט ברחובות דבלין, משתתף בלווייתו של חברו פאדי דינגאם, מבקר בחוף הים, ומסתובב עם בן-לווייתו, סטיבן דדאלוס הצעיר ממנו ב-16 שנים, ברובע הזונות, בעוד אשתו מתנה אהבים עם מאהבה, וחוזר לביתו רק בלילה.
בספר מתוארות בהרחבה חולשותיו של בלום. אשתו בוגדת בו, והוא מבליג ומקבל את רצונותיה ושגיונותיה. בלום ואשתו לא קיימו יחסי מין זה כעשור, וכתחליף הוא מתכתב בשם בדוי עם נשים, ומחפש דרכים אחרות כדי להגיע לסיפוק מיני. במהלך הספר נחשפת נטייתו של בלום למציצנות, וחיבתו הבלתי מוסתרת לתחתוני נשים, אותה חושפת גם מולי בלום במונולוג המסיים את הספר.
מנגד מצטייר בלום כאדם אנושי, בעל חמלה, כפי שהדבר מתבטא בסצנת בית החולים ליולדות בפרק "שורי השמש", בה הוא נזכר בלידת בנו רודי. מכריו האירים מתארים אותו כאדם הגון ושקט, כזה שאפשר לסמוך עליו. הוא נחשב לאאוטסיידר בקרבם, אחד שאינו מפריז בשתייה, נמנע מניבולי פה, סולד מאלימות, ונמנע ככל האפשר מעימותים.
מוצאו היהודי של בלום מהווה נדבך חשוב בספר. לאופולד בלום הוטבל לנצרות שלוש פעמים, ואמו הייתה נוצרייה, כך שאינו יהודי לפי ההלכה. למרות זאת, יהדותו מוזכרת פעמים רבות בעלילת הספר.
יחסו למוצאו היהודי הוא אמביוולנטי. מחד, הוא אינו יהודי בדתו, ומאידך, הוא נרתם להגן על מוצאו היהודי, גם במחיר של חשיפתו לאלימות. גם לאומיותו של בלום עומדת למבחן. ג'ויס מעמיד את גיבורו בקונפליקט מתמשך בין מוצאו היהודי ללאומיותו האירית. בתשובה לשאלה - לאיזו אומה הוא משתייך, עונה בלום כי התשובה היא אירלנד, אך כאשר הוא שר המנון - הוא שר את "התקווה".
הדמויות הראשיות בספר > סטיבן דדאלוס

סטיבן דדאלוס הוא הגיבור השני של הספר. שלושת הפרקים הראשונים (הטלמאכיה) עוסקים רק בו, ומהווים למעשה המשך משלים לספר "דיוקן האמן כאיש צעיר", בו סטיבן הוא הגיבור הראשי. מבחינות רבות סטיבן דדאלוס הוא בן דמותו של ג'ויס עצמו, האלטר אגו שלו. אחיו של ג'ויס, סטניסלאוס, התנגד לשם דדאלוס מפאת היותו שם לא-אירי, אך ג'ויס הכריע לטובת השארתו, וכפשרה שינה אותו מדיידלוס (Daedalus), כפי שהוא מופיע ברומן הביכורים שלו "סטיבן הירו", נוסחו הראשון של "דיוקן האמן כאיש צעיר", לדדאלוס (Dedalus) ב"דיוקן האמן" וב"יוליסס".
סטיבן דדאלוס הוא מורה בבית ספר פרטי בפרבר של דבלין, משרה שבה שימש ג'ויס עצמו בקיץ 1904. הוא הדמות המקבילה לטלמאכוס, בנו של אודיסאוס, וגם להמלט. סטיבן הוא בנו של סיימון דדאלוס, אחד מידידיו של בלום.
הפרק הראשון ב"יוליסס" נפתח באפיזודה במגדל מרטלו בחוף סנדיקוב שבה דדאלוס מתארח אצל ידידו באק מאליגן. השניים מתעמתים בעקבות זלזולו של מאליגן בכבודה של אמו של דדאלוס שזה עתה נפטרה, באומרו כי היא "מתה כמו בהמה". מאליגן טוען להגנתו כי לא הייתה לו כל כוונה לפגוע באמו של סטיבן, ואף תוקף את סטיבן על שסירב למלא את בקשתה האחרונה של אמו ולהתפלל בעבורה.
מוטיב חשוב שמופיע ב"יוליסס" הוא חיפושו של סטיבן אחר דמות אב, מוטיב שהופיע גם בדיוקן האמן כאיש צעיר, ומציאתו של לאופולד בלום, שבעצמו איבד בן. המבקר יו קנר כתב: "מה שמאחד את דיוקן האמן הוא המאמץ בן עשרים השנים של סטיבן להחליף אב אחד באחר". בפרקים האחרונים של הספר סטיבן מתלווה לבלום, המבוגר ממנו ב-16 שנים, עד שהם מגיעים לביתו של האחרון.
הדמויות הראשיות בספר > מולי בלום

מריון (מולי) בלום היא אשתו של לאופולד בלום. היא בת 34, ילידת גיברלטר, בת לקצין צבא אירי ולאם ממוצא יהודי-ספרדי. בלום היא זמרת בעלת-שם בדבלין, אך אינה משכילה. היא משמשת כמקבילה הפארודית לפנלופי, אשת אודיסאוס. בעוד שזו האחרונה היא סמל הנאמנות, מולי מוצגת כבוגדנית, במיוחד בשל הרומן עם אמרגנה, יו (עזאזל) בוילאן. נטען כי ג'ויס ביסס את דמותה של מולי על זו של שותפתו לחיים, נורה ברנקל. מקור אפשרי נוסף הוא אמליה פופר, תלמידה של ג'ויס בטריאסטה, שעל יחסיו עימה כתב ב"ג'אקומו ג'ויס".
לאורך הרומן מולי היא דמות משנית באופן יחסי, במובן שהספר אינו עוסק כמעט בעלילותיה, אלא במחשבותיו של בלום לגביה. הפרק היחיד שבו היא מככבת בבלעדיות הוא הפרק החותם את הספר, פנלופי, שכולו (46 עמודים) מוקדש למונולוג המפורסם שלה, שבו היא מבטאת את מחשבותיה ותשוקותיה בעודה שוכבת במיטה לצד בעלה.
מבנה הספר ותקציר העלילה

הרומן מהווה מעין יומן מסע של גיבוריו, לאופולד בלום וסטיבן דדאלוס, בעיר דבלין. אין בספר עלילה במובנה המקובל. הרומן כולל 18 פרקים (אפיזודות) שהקשר ביניהם רופף למדי, בשלושה חלקים. שמות הפרקים לא הופיעו במהדורה המקורית של הספר, אלא ברשימות ששלח ג'ויס לידידיו, קארלו לינאטי וסטיוארט גילברט, כדי לסייע להם בהבנת הספר.
כל פרק (או אפיזודה בלשונו של ג'ויס) מקביל לסצנה הלקוחה מהאודיסיאה, לעיתים קרובות באופן פארודי. כך למשל, השתתפותו של בלום בלוויה של חברו בפרק "האדס", המתרחשת בבית הקברות גלאסנווין, מקבילה לירידתו של אודיסאוס אל השאול. בפרק "הקיקלופים" מגלם את הקיקלופ פוליפמוס אדם המכונה "האזרח", שאינו אלא אנטישמי שמתרתח כאשר בלום מזכיר לו שישו היה יהודי, ותוקף אותו. עם זאת, סדר הפרקים אינו תואם את זה שבאודיסיאה.