stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קראי מזרח אירופה
לקריאה נוספת

Karaite Separatism in Nineteenth-Century Russia : Joseph Solomon Lutski's Epistle of Israel's Deliverance (Monographs of the Hebrew Union College, No) - by Joseph Solomon Lutski, Miller Philip E.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יד ושם, הקראים בשואה
↑  Semi, Emanuela T. "The Image of the Karaites in Nazi and Vichy France Documents," Jewish Journal of Sociology 33:2 (December 1990). pp. 81–94.
↑  Blady, Ken. Jewish Communities in Exotic Places. Northvale, N.J.: Jason Aronson Inc., 2000. pp. 115–130.
↑  Green, W.P. "Nazi Racial Policy Towards the Karaites", Soviet Jewish Affairs 8,2 (1978) pp. 36–44
↑  Авторизация, passport.yandex.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph117665
נטיג אלייב

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1947 באקו, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן 
 פטירה:  9 ביוני 2017 (בגיל 69) איסטנבול, טורקיה 
 מדינה:  אזרבייג'ן, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  II Alley of Honor 
 השכלה:  אוניברסיטת אזרבייג'ן לנפט ותעשייה 
 מפלגה:  מפלגת אזרבייג'ן החדשה 
 פרסים והוקרה
 קצין בלגיון הכבוד  מסדר הכבוד הגאורגי  מסדר קורמט  מסדר התהילה של אזרבייג'ן  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  מדליית "20 שנים לעצמאות רפובליקת קזחסטן"  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
נטיג אלייב (באזרית: Natiq Əliyev;‏ 23 בנובמבר 1947 – 9 ביוני 2017) היה פוליטיקאי אזרי.
ראשית חייו

אלייב נולד ב-23 בנובמבר 1947 בבאקו, אזרבייג'ן. הוא סיים את בית הספר התיכון בשנת 1965. בשנת 1970 סיים את לימודיו באקדמיית הנפט הממלכתית של אזרבייג'ן. הוא סיים דוקטורט בגאולוגיה. בשנת 1984, מונה אלייב למורה הראשי של המחלקה בהנהלת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של אזרבייג'ן. בשנים 1989–1991 עבד כמנהל המחלקה לעניינים כלכליים–חברתיים.
קריירה

בשנת 1993, הוא מונה ליושב ראש הדירקטוריון ולנשיא חברת הנפט הממלכתית של אזרבייג'ן על ידי הנשיא היידר אלייב. הוא סיים את תפקידו ב-6 בדצמבר 2004, אז מונה לשר התעשייה והאנרגיה של אזרבייג'ן.
מותו

אלייב נפטר ב-9 ביוני 2017, בבית החולים פלורנס נייטינגייל באיסטנבול ממחלת לב לאחר שסבל מהתקף לב שבוע קודם לכן בבאקו.
הערות שוליים

↑  "Azerbaijan's energy minister Natig Aliyev dies - UPDATED". Azeri News Agency. 9 ביוני 2017. אורכב מ-המקור ב-9 ביוני 2017. נבדק ב-9 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biographies. Natig Aliyev". אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-2010-11-12.
↑  "Azerbaijan's energy minister dies at 69". Anadolu Agency. נבדק ב-9 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Azeri energy minister Natig Aliyev dies of heart complaint in Turkey: Report". Zee News. נבדק ב-9 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
הווארד הוקס

| --- | --- |

הווארד הוקס עם לורן באקול
 לידה:  30 במאי 1896 מחוז אלקהרט, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בדצמבר 1977 (בגיל 81) פאלם ספרינגס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1916 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל  Polytechnic School  אקדמיית פיליפ אקסטר  הקולג' להנדסה של אוניברסיטת קורנל  תיכון פסדינה 
 בן או בת זוג:  Athole Shearer (30 במרץ 1928–1940)  Slim Keith (10 בדצמבר 1941–1949)  Dee Hartford (20 בפברואר 1953–1960) 
 צאצאים:  Kitty Hawks, Barbara Hawks, David Hawks, Gregg Hawks 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשם כבוד (1975)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
הווארד הוקס (באנגלית: Howard Winchester Hawks;‏ 30 במאי 1896 – 26 בדצמבר 1977) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה

הוקס נולד במדינת אינדיאנה שבארצות הברית. בצעירותו התחרה הוקס כנהג מרוצי מכוניות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כטייס בצבא ארצות הברית, ועם סיום המלחמה החל הוקס לעבוד בהוליווד בעבודות מזדמנות. בשנת 1926 הוא מכר את התסריט הראשון שלו, "הדרך לתהילה", לאולפני פוקס. הוקס גם ביים את הסרט ובכך התחיל את הקריירה שלו כבמאי.
הוקס עבד כשנתיים בפוקס, עד לפרישתו בשנת 1929. משנה זו הוא הפך לבמאי עצמאי, ללא חוזה מחייב עם שום אולפן, סידור שבו המשיך לדבוק עד סוף ימיו.
בהמשך הקריירה שלו ביים הוקס מספר רב של סרטים רבים, שרבים מהם הוא גם כתב והפיק בעצמו. סרטו של הוקס זכו להצלחה רבה בתקופתם, ולרוב הוא נהנה מביקורת נלהבת. סוד הצלחתו של הוקס היה כנראה טמון בשימוש שעשה בתסריטאים מיומנים כגון בן הכט וויליאם פוקנר, יחד עם החופש האמנותי שנהנה ממנו בדרך כלל כבמאי עצמאי, שני יתרונות שהעניקו לרוב סרטיו איכות גבוהה לדעת מבקרי וצופי התקופה.
בשנת 1975 זכה הוקס בפרס אוסקר לשם כבוד.
הוקס מת בשנת 1977 בפאלם ספרינגס שבקליפורניה.
סרטיו

הדרך לתהילה, 1926.
עלי תאנה, 1926.
חוטפי העריסות, 1927.
אהבה בתשלום, 1927
נערה בכל נמל, 1928.
קרקס האוויר, 1928.
התיק האחרון של טרנט, 1929.
סיור השחר, 1930.
התיק הפלילי, 1931.
פני צלקת, 1932.
כריש נמר 1932.
היום אנו חיים, 1933.
המאה העשרים, 1934
חוף ברברי, 1935.
תקרה אפס, 1936.
הדרך לתהילה, 1936.
בוא נקבל את זה, 1936.
צער גידול חיות, 1938.
רק למלאכים יש כנפיים, 1939.
נערתו ששת, 1940.
סרג'נט יורק, 1941.
כדור אש, 1942.
חיל האוויר, 1943.
להחזיק ולאבד, 1944.
התרדמה הגדולה, 1946.
נהר אדום, 1948.
שיר נולד, 1948.
הייתי כלת מלחמה ממין זכר, 1949.
הדבר, 1951 (שמו לא הופיע בכותרות הסרט).
סיפורי או. הנרי, 1952.
עסקי קופים, 1952.
גברים מעדיפים בלונדיניות, 1953.
ארץ הפרעונים, 1955.
ריו בראבו, 1959.
הטארי, 1962.
הספורט האהוב על הגבר, 1964.
קו אדום 7000, 1965.
אלדורדו, 1967.
ריו לובו, 1970.
טריווה

את הרעיון להפקת הסרט "להחזיק ולאבד" קיבל הוקס מהתערבות עם הסופר ארנסט המינגוויי. הוקס התרברב בפני המינגוויי שהוא יוכל ליצור סרט טוב מהספר הגרוע ביותר שהמינגווי כתב. המינגוויי התערב איתו על כך שלא יוכל להפיק סרט מיצירתו "להחזיק ולאבד". הסרט זכה להצלחה רבה.
לקריאה נוספת

עפר שלח, לקסיקון קולנוע, כרך ב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1990.
קון-טיקי (סרט)

| --- | --- |
הפוסטר של הסרט
הפוסטר של הסרט
 בימוי:  יואקים רונינג, אספן סנדברג 
 הופק בידי:  ג'רמי תומאס 
 תסריט:  Petter Skavlan 
 עריכה:  Martin Stoltz, Per Erik Eriksen 
 שחקנים ראשיים:  גוסטב סקושגורד (בנגט דניאלסון) מנואל קאוצ'י (חוסה לואיס בוסטמנטה אי ריוורו) טוביאס סנטלמן (Knut Haugland) אגנס קיטלסן (ליב רוקפלר) יאקוב אופטברו (Torstein Raaby) פול האגן (תור היירדאל) אנדרס באסמו כריסטיאנסן (הרמן ואצינגר) אוד-מגנוס ויליאמסון (אריק הסלברג) Jo Adrian Haavind Perdita Avery Ian Bonar Elisabeth Matheson פיטר וייט Todd Boyce Eilif Hellum Noraker Sam Chapman סרן פילמרק Katinka Egres 
 מוזיקה:  יוהאן סודרקוויסט 
 צילום:  גייר הארטלי אנדריסן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, גרמניה, דנמרק, שוודיה, נורווגיה 
 חברת הפקה:  נורדיסק פילם 
 חברה מפיצה:  נורדיסק פילם 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באוגוסט 2012 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  נורווגית ואנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט ביוגרפי, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט היסטורי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   kontiki
 פרסים:  The Amanda Public Choice Award  פרס סולקלומפן לסרט הנורווגי הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קון-טיקי (בנורווגית: Kon-Tiki) הוא סרט הישרדות-דרמה היסטורית שבויים על ידי יואקים רונינג (אנ') ואספן סנדברג (אנ') על מסע קון-טיקי מ-1947. הסרט צולם בעיקר באי מלטה. את תפקידו של תור היירדאל משחק פול סוורה האגן (אנ'). הסרט הוא הפקה משותפת בין נורווגיה, דנמרק, גרמניה, שוודיה ובריטניה.
זה היה הסרט הרווחי ביותר בשנת 2012 בנורווגיה, וההפקה היקרה ביותר במדינה עד אז. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85. זו הייתה המועמדות החמישית של נורווגיה לפרס האוסקר. הסרט היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-70. זו הייתה הפעם הראשונה שסרט נורווגי היה מועמד גם לאוסקר וגם לגלובוס הזהב.
עלילה

הסרט הוא סיפורם המומחז של תור היירדאל ומשלחת קון-טיקי שלו בשנת 1947.
בעוד שהתאוריות הרווחות באותה תקופה טענו כי פולינזיה יושבה על ידי שבטים שהיגרו ממערב, היירדאל, אתנוגרף ניסיוני והרפתקן, יצא להוכיח את התאוריה שלו שאנשים מאמריקה הדרומית יישבו את האיים בתקופה הפרה-קולומביאנית.
על פי קווי הדמיון בין פסלים שנמצאו באמריקה הדרומית למואי בפולינזיה, התאוריה של היירדאל אודות מוצאו של העם הפולינזי קיבלה חיזוק מפולקלור פולינזי המספר על שבט קדום בשם ארוכי האוזניים (אנ') שנטען כי אכלס פעם את אי הפסחא. בעוד שרוב המומחים סבורים כי סביר להניח שמסע כזה על פני האוקיינוס העצום לא הצליח אי פעם. על מנת להמחיש כי לא היו מגבלות טכנולוגיות שהיו מונעות מהעמים הקדומים לעשות את המסע, העמיד היירדאהל את התאוריה שלו במבחן ובנה רפסודה מבלזה בעזרת אותן טכניקות שהיו בשימוש לפני 1,500 שנה על ידי העמים הילידים באזור. אף על פי שהוא עצמו לא ידע לשחות או להשיט, הוא יצא למסע הקשה בן ה-8,000 קילומטרים, חציית האוקיינוס השקט מפרו לפולינזיה על גבי הרפסודה הקטנה, יחד עם צוות של חמישה גברים (וגם ארה כחולה-צהובה בשם לוריטה).
במהלך שלושת החודשים על סיפון כלי השיט הפרימיטיבי הקרוי על שם אלוהי השמש והסערה של האינקה, נתקל הקון-טיקי, שחזורו המדעי של הצוות למסע האגדי מחופי פרו לאיים הפולינזיים במכשולים בדמות סופות, כרישים, וסכנות אחרות בים הפתוח.
צוות השחקנים

פול סוורה האגן (Pål Sverre Hagen) כתור היירדאל, מנהיג המשלחת המבקש להוכיח עם משלחתו כי פולינזיה יושבה מאמריקה הדרומית. לאחר שגר בפאטו היווא וחקר את העמים הקדומים באמריקה הדרומית ובפולינזיה, הוא האמין שיש קשר בין השניים.
אנדרס באסמו כריסטיאנסן (Anders Baasmo Christiansen) כ"הרמן ואצינגר" (Herman Watzinger), מהנדס מכונות שהיה ממונה על המדידות הטכניות והמטאורולוגיות על סיפון הרפסודה. היה המצטרף הראשון למשלחת של היירדאל.
טוביאס סנטלמן (Tobias Santelmann) כ"קנוט הוגלאנד" (Knut Haugland), מומחה הרדיו של הצוות וגיבור מלחמה מעוטר הידוע בהשתתפותו בחבלה בייצור המים הכבדים בנורווגיה שמנעה מהגרמנים לפתח פצצת אטום.
גוסטב סקושגורד כבנגט דניאלסון (אנ'), אנתוגרף שוודי שהיה ממונה על מלאי המזון והמנות היומיומיות. הוא שימש כמתרוגמן של הצוות, מכיוון שהיה החבר היחיד שדיבר בספרדית שוטפת.
אוד-מגנוס ויליאמסון (Odd-Magnus Williamson) כ"אריק הסלברג" (Erik Hesselberg), הנווט של הצוות, אמן וחבר ילדות של היירדאל. הוא גם מי שצייר את הדמות הגדולה של קון-טיקי על המפרש של הרפסודה.
יאקוב אופטברו (Jakob Oftebro), כ"טורשטיין ראבי" (Torstein Raaby) מפעיל הטלגרף של הצוות שהיה ידוע גם בכך שהסתתר מאחורי הקווים הגרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה, וריגל אחר ספינת הקרב הגרמנית טירפיץ. שידורי הרדיו שלו היו מכריעים והביאו להפצצה של בעלות הברית שטיבעה את הספינה.
אגנס קיטלסן (Agnes Kittelsen) כ"ליב היירדאל", אשתו של תור היירדאל שהפכה יותר ויותר מנוכרת לשאיפות של בעלה.
מנואל קאוצ'י (Manuel Cauchi) כחוסה לואיס בוסטמנטה אי ריוורו (אנ'), נשיא פרו ה-33 שהסכים לממן משלחת של היירדאל באמצעות קשריו עם צי ארצות הברית.
סרן פילמרק כפטר פרויקן, חוקר ואנתרופולוג דני הידוע בחקר האזור הארקטי, במיוחד במסעות תולה. הוא גם עודד את היירדאל ליישם טכניקות מקומיות על מנת להצליח במסע.
פיטר וייט כפרופסור הרברט ספינדן, אנתרופולוג וארכאולוג אמריקאי שדחייתו את התאוריה של היירדאל הייתה הגורם שדחף את היירדאל ליזום את המשלחת.
הפקה > צילום

שלב הצילומים העיקרי של קון-טיקי התקיים בנורווגיה, מלטה, בולגריה, תאילנד, שוודיה והאיים המלדיביים במשך שלושה חודשים וחצי. למרות עצתם של רבים, החליטו יוצרי הסרט לצלם את סצנות האוקיינוס באוקיינוס הפתוח ולא בתוך תפאורה, והתעקשו כי "האתגרים הייחודיים" שעמדו בפניהם מצילומים על האוקיינוס מחזקים את הסרט בפועל.
הפקה > שפה

בטכניקה יוצאת דופן, הסרט צולם בו זמנית בנורווגית ובאנגלית, כאשר כל סצנה צולמה פעמיים, תחילה בנורווגית ואז באנגלית. כתוצאה מכך הגיעו שתי גרסאות של הסרט לאקרנים, האחת בעיקר עבור השוק המקומי בנורווגיה, והשנייה עבור הקהל הבינלאומי. במקרים ספורים, כמו סצנות פעולה ורצפים שנוצרו על ידי מחשב, הם השתמשו באותו הצילום, ובהמשך הוסיפו אנגלית בדיבוב.
דיוק היסטורי

בעוד שרוב הסיפור מדויק מבחינה היסטורית, חשו התסריטאי פטר סקוולן (Petter Skavlan) והבמאי יואקים רונינג שיש להפוך את הסיפור למרגש יותר עבור סרטם העלילתי בן השעתיים. היסודות הבדיוניים זכו לביקורת. מבקר הקולנוע אנדרו בארקר (Andrew Barker) ציין: "זה אירוני באופן מתסכל שהרצפים הפנטסטיים ביותר של קון-טיקי ניתנים לחלוטין לאימות, בעוד שהסכסוכים הצפויים ביותר מומצאים לגמרי."
חוסר דיוק אחד משמעותי הוא היעדרם של ילידים פולינזיים מצוות השחקנים. הסצנות המתארות את חוויותיו של היירדאל בפאטו היווא צולמו בתאילנד עם ניצבים תאילנדים שאינם דומים לילידים פולינזיים, ואשר מוצגים אוחזים בחניתות מורכבות שאינן אופייניות לאיי מרקיז, ושוזרים סלי ראטאן, שלא הטכניקה ולא החומר הצמחי היו קיימים בפולינזיה הצרפתית.
הסרט מתמקד בתאוריה של היירדאל לפיה פולינזיה אוכלסה לראשונה בבני אדם מפרו, אך הוא מתעלם מהספקולציות היותר אתנוצנטריות של הנורווגים לפיהן ההפלגה המקורית של קון-טיקי נערכה על ידי גזע של אנשים לבנים גבוהים מזוקנים בעלי שיער אדום. היירדאל שיער כי תרבויות אמריקניות כמו האצטקים והאינקה קמו רק בעזרת ידע טכני מתקדם שהביאו אירופאים ממסעות מוקדמים לאמריקה (לפני קולומבוס), וכי לבנים אלה גורשו בסופו של דבר מפרו ונמלטו מערבה על רפסודות.
בסרט הצוות מודאג שמא יישאב ל"מערבולת גלאפגוס", בשל ספר המציג כביכול את המערבולת. האיור הוא למעשה האיור של האמן הארי קלארק (Harry Clarke) משנת 1919 לסיפורו הקצר של אדגר אלן פו, "A Descent Into the Maelström", תיאור בדיוני של מערבולת במים נורווגיים. התיאור של שאגת המערבולת, שאפשר לשמוע ממרחק של 9 קילומטרים, נלקח ישירות מסיפורו של פו. אף על פי שהיירדאל התייחס ל"זרמים בוגדניים" ליד הגלאפגוס, החשש העיקרי שלו שם היה ש"זרמי אוקיינוס חזקים" עלולים לסחוף את הרפסודה לעבר אמריקה המרכזית.
הצגתו של סגן המפקד של הרפסודה, הרמן ואצינגר, שנויה במחלוקת בנורווגיה. עמיתים וקרובים אומרים שוואצינגר בסרט אינו דומה לוואצינגר האמיתי, מבחינה פיזית או במעשיו. השחקן באסמו כריסטיאנסן הודה בחיוך בהבדלים הפיזיים. "ואצינגר היה גבוה, כהה ואלוף נורווגיה לנוער ב-100 מטר. הוא היה כל מה שאני לא." בסרט ואצינגר אינו מציית לפקודה הישירה של היירדאהל וזורק צלצל לעבר כריש הלוויתן מתחת לרפסודה, אך למעשה היה זה אריק הסלברג שהטיל את הצלצל אל כריש הלוויתן, כשהצוות מעודד אותו. ואצינגר בסרט מודאג מיכולתם של חבלי הקנבוס להחזיק את בולי הבלזה לאורך כל ההפלגה, ומבקש בדמעות מהיירדאל בים להוסיף כבלי פלדה שוואצינגר הבריח לרפסודה, אך ספרו של היירדאל אינו מכיל סצנה כזו ובתו של ואצינגר הצהירה כי מעולם לא קרה: "אבי היה אדם חסון ובטוח, והוא מעולם לא חשב ככה על בולי הבלזה ועל החבלים." תור היירדאהל הבן, שעבד עם ואצינגר, הצטרף לביקורת על הצורה בה הסרט מציג את ואצינגר.
שינויים קלים אחרים מספרו של היירדאל כוללים את תוכי הספינה שנאכל על ידי כריש בסרט (מקבילו האמיתי פשוט נשטף על ידי גל גדול). הסרט גם מראה כי הצוות מקבל גישה לציוד צבאי יקר של ארצות הברית רק לאחר שהגיעו לפרו ובנו את הרפסודה, בעוד שהיירדאל למעשה דאג לציוד בביקור בפנטגון לפני שנסע לפרו.
יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-18 באוגוסט 2012 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי הנורווגי (Den norske filmfestivalen) ה-40 בהאוגסונד (אנ'). ההקרנה באמריקה הצפונית התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
חברת ויינסטין (אנ') רכשה את זכויות ההפצה עבור אמריקה הצפונית ואיטליה בנובמבר 2012.
יציאה לאקרנים > הצלחה קופתית

קון-טיקי יצא לאקרנים בנורווגיה ב-24 באוגוסט 2012, וקבע שיא קופות בסוף השבוע. הסרט הפך לסרט הרווחי ביותר ב-2012 בנורווגיה, והרוויח 14,111,514 דולר, ועקף את הסרט מקס מאנוס, שגם הוא בוים על ידי הבמאים רונינג וסנדברג.
תגובות מבקרי הקולנוע

קון-טיקי יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 באפריל 2013 בהפצה מוגבלת, והוקרן בשלושה בתי קולנוע. ב-3 במאי 2013, הסרט הופץ בחמישים בתי קולנוע נוספים וזכה להצלחה קופתית גדולה במדינתו, נורווגיה, ומאז זכה לשבחי ביקורות בינלאומיים.
שרי לינדן (Sheri Linden) כתבת העיתון הוליווד ריפורטר מספרת על קון-טיקי: "סיפור מחודש זה על שישה גברים במיזם שכולל רק את הדברים הנחוצים והבסיסיים דרש צוות של מאות, והתוצאות הן דבר מלוטש, עם פרטים תקופתיים נאים ואפקטים חזותיים משכנעים, אם לפעמים ראוותניים. השימוש בעדשות של מסך רחב (הסרט צולם בעיקר במלטה ובסביבתה) לא גורם להגזמה בתחושת הפליאה ובסיוע חסון של עיצוב הצלילים מעביר את הפגיעוּת של הגברים לאיתני הטבע."
אנדרו בארקר (Andrew Barker) מוראייטי מציין כי יש כאלו העשויים לחלוק על החירות הדרמטית שנהנו ממנה יוצרי הסרט בהמחזה של כמה מהדמויות ואירועי ההפלגה, אך מתאר את הסרט בסך הכול כ"כלי מודרני המתוכנן במקצועיות, וחזותית ללא דופי, החסר משהו מהנשמה המטולאת של נושאו".
בעוד שמייקל נורדין (Michael Nordine) מ-LA Weekly מקונן על כך שקון-טיקי "יכול היה להשתמש בדם קצת יותר [מושך כרישים] במים", הוא מודה ש"שבכל אופן הגלים הצלולים כבדולח הם מראה שווה".
לסרט יש דירוג של 81% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 80 ביקורות, ודירוג ממוצע של 7.00 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר היא: "סיפור מחודש היטב של סיפור אפוס אמיתי, קון-טיקי הוא חזרה לאסכולה הישנה של קולנוע ההרפתקאות, שמרגש ומשעשע למרות עלילתו השבלונית." באתר Metacritic, זכה הסרט לציון 62/100 על סמך 23 מבקרים, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
| פרס | קטגוריה | מקבל הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| טקס פרסי אוסקר ה-85 | הסרט הבינלאומי הטוב ביותר | קון-טיקי | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-70 | הסרט הבינלאומי הטוב ביותר | קון-טיקי | מועמדות |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי של נורווגיה | פרס הקהל | קון-טיקי | זכייה |
הערות שוליים

↑  Roxborough, Scott (14 בספטמבר 2012). "Norway Names 'Kon-Tiki' Oscar Entry". Hollywoodreporter.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Oscars: Hollywood announces 85th Academy Award nominations". BBC News.
↑  ABC. "Foreign Language Film - KON-TIKI". Oscar.go.com.
↑  Finke, Nikki (24 באפריל 2007). "lasse_hallstrom.jpg". Deadline Hollywood. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ryland, Julie (11 בינואר 2013). "Norwegian film "Kon Tiki" nominated for Oscar". The Norway Post. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ovations greet new 'Kon-Tiki' film". Views and News from Norway. 19 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IMDb Filming Locations". IMDb.com.
↑  Cooper, Sarah. "It will be the world premiere of the Norwegian film about the real life Pacific expedition of 1947, directed by Joachim Rønning and Espen Sandberg". Screendaily.com.
↑  "Can You Say 'Do It Again' in Norwegian?". Nytimes.com. 14 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Filmen er en krenkelse av enkeltpersoner". VG. 21 באוגוסט 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Barker, Andrew (8 בספטמבר 2012). "Review: "Kon-Tiki"". Variety. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Arbeit, Wendy (1990). "Baskets in Polynesia". University of Hawaiʻi Press.
↑  Oftestad, Eldrid (20 באוגוסט 2012). "Filmeksperter: Fritt frem for å ta seg friheter". Aftenposten (בנורווגית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Enk, Bryan. "Golden Globes: 'Kon-Tiki' emerges as this year's unknown nominee … and dark horse contender". Yahoo! Movies.
↑  "Weinstein Company Acquires Rights To 'Kon-Tiki'". Deadline Hollywood. 7 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kon-Tiki breaks Norway box office record". The Local. 27 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Norway Yearly Box Office". Box Office Mojo.
↑  Barker, Andrew. "Kon-Tiki (Norway)". Variety.
↑  "Kon-Tiki". Rotten Tomatoes. Flixster.
↑  "Kon-Tiki". Metacritic. CBS Interactive.
↑  "The Nominees". אורכב מ-המקור ב-10 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "News". The Norwegian International Film Festival. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
מגאדת'

| --- | --- |

חברי הלהקה בהופעה חיה, 2010. משמאל לימין: דייוויד אלפסון, דייב מאסטיין, כריס ברודריק ושון דרובר.
 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1983–2002 (כ־19 שנים) 
 סוגה:  ת'ראש מטאל, הבי מטאל, הארד רוק
 חברת תקליטים:  קומבט רקורדס 1986-1984 קפיטול רקורדס 2000-1986 סנקצ'וארי רקורדס 2006-2001 רודראנר רקורדס 2006-הווה
 פרסים והוקרה:  פרס ג'נסיס 
 האתר הרשמי של הלהקה
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דייב מאסטיין קיקו לוריירו דירק ורביורן ג'יימס לומנזו
 חברים לשעבר
 דייוויד אלפסון לי ראוש קרי קינג  גר סמואלסון כריס פולנד צ'אק באלר ג'ף יאנג ניק מנזה מרטי פרידמן ג'ימי דגראסו אל פיטרלי ג'יימס מקדונו גלן דרובר שון דרובר כריס ברודריק כריס אדלר
 
מגאדת' (באנגלית: Megadeth) היא להקת הבי מטאל ות'ראש מטאל אמריקאית, הנחשבת לאחת מלהקות המטאל המצליחות והמשפיעות ביותר, ולאחת מ"ארבע גדולות הת'ראש" יחד עם מטאליקה, סלייר ואנתרקס, ולשנייה בגודלה במכירותיה רק למטאליקה. הלהקה הוקמה בשנת 1983 על ידי הגיטריסט והסולן דייב מאסטיין, אשר פירק אותה בשנת 2002 ואיחד אותה מחדש בשנת 2004.
מגאדת' החלה כלהקת ת'ראש מטאל, ועד וכולל האלבום Rust in Peace מ-1990 היא ניגנה ודבקה בסגנון זה. האלבומים Countdown to Extinction מ-1992 ו-Youthanasia מ-1994 שמרו על מספר אלמנטים של ת'ראש, אך היו יותר בסגנון של הבי מטאל מסורתי. שני האלבומים הבאים של מגאדת', Cryptic Writings מ-1997 ו-Risk מ-1999, התרחקו מסגנון הת'ראש, ועל פי רוב מתוארים כהבי מטאל ו/או הארד רוק. בהמשך הלהקה חזרה לשורשי הת'ראש שלה, כאשר כל האלבומים המאוחרים יותר תוארו כסגנון שבין ת'ראש מטאל לבין הבי מטאל מסורתי.
הלהקה מכרה למעלה מ-50 מיליון עותקים מאלבומיה, כאשר תשעה מתוכם הגיעו לרשימת 40 האלבומים הטובים ביותר של הז'אנר ו-18 מסינגלים שהוציאה הגיעו לרשימת 40 השירים הגדולים ביותר של הז'אנר. בשנת 2016 זכתה מגאדת׳ בפרס גראמי כאשר הייתה מועמדת לגראמי 12 פעמים בסך הכל.
מגאדת' הייתה חלוצית בתחומה, וסללה את הדרך ללהקות מטאל מצליחות רבות כדוגמת פנטרה, ארץ' אנמי ואין פליימס.
היסטוריה > תחילת הלהקה

זמן קצר לאחר שהגיטריסט הראשי של להקת מטאליקה, דייב מאסטיין, פוטר עקב סכסוכים אישיים בשל מה שתואר בזמנו כהתנהגות בעייתית, ושימוש מוגבר למדי בסמים, הוא הקים את מגאדת' יחד עם שכנו, הבסיסט דייוויד אלפסון. מאסטיין הפך למחבר המילים, המלחין הראשי בלהקה, הגיטריסט המוביל, ולאחר שלא מצא סולן שהתאים לדרישותיו, גם לסולן הלהקה. תוך זמן קצר, הלהקה הוסיפה את המתופף לי ראוש (שהוחלף בגאר סמואלסון) והגיטריסט קארי קינג (מלהקת סלייר), שהוחלף בכריס פולאנד.
היסטוריה > האלבומים הראשונים (1985-1989)

| --- | --- |

דייב מאסטיין (ימין) ודייוויד אלפסון (שמאל), ממקימי הלהקה.
בסוף 1984, מגאדת' הייתה חתומה בחברת ההקלטות קומבט רקורדס, ובמאי 1985 הוציאה את אלבומה הראשון, Killing Is My Business... And Business Is Good!. ללהקה הוקצב סכום של 8,000 דולר להקלטת ולהפקת האלבום, אך חברי הלהקה בזבזו יותר ממחצית הסכום על סמים, מה שבא לידי ביטוי באיכות הסאונד הנמוכה של האלבום. אך למרות הפקה גרועה יחסית ותמונת עטיפה עלובה (לדבריו של מאסטיין, ברגע שראה את התמונה הוא חשב "רימו אותנו!"), האלבום היה מוצלח ביותר ושילב אלמנטים של ת'ראש מטאל, פאנק וג'אז. "Killing is My Business" זהו אלבום טכני מאוד, עם דגש חזק על גיטרה בס, הכולל סולואים ארוכים ומהירים מאוד של גיטרה חשמלית, ואף מזכיר את Kill 'Em All של מטאליקה (אשר מאסטיין השתתף בכתיבת רובו). למעשה, השיר "Mechanix" מתוך "Killing is My Business" זהו בעצם השיר "The Four Horsemen" מתוך "Kill 'Em All" עם מילים אחרות. את השיר כתב מאסטיין לפני שהצטרף למטאליקה, מטאליקה הופיעו איתוThe Mechanix - Metallica (w/ Dave and Cliff), נבדק ב-2021-05-24, ולאחר שמאסטיין פוטר מהלהקה, מטאליקה שינו את המילים, והוסיפו גשר מלודי. בגרסה של מגאדת, הגביר מאסטיין את קצב השיר.Mechanix (Dave Mustaine) vs Horseman(James Hetfield), נבדק ב-2021-05-24
בנובמבר 1986 מגאדת' הוציאו את אלבומם השני, Peace Sells... But Who's Buying?‎, שהביקורות היללו כאלבום ת'ראש מטאל מעולה, המאופיין בהפקה משופרת וכתיבה מתוחכמת. מאוחר יותר באותה שנה, מגאדת' הוחתמו בחברת קפיטול רקורדס, שגם רכשו את הזכויות לאלבום "Peace Sells" מחברת קומבט רקורדס.
גאר סמואלסון וכריס פולנד פוטרו מהלהקה לאחר סיבוב הופעות בהוואי, והיו שמועות בדבר שימוש בסמים על ידי כל חברי הלהקה. המחליפים היו צ'אק בהלר על התופים וג'ף יאנג על הגיטרה. במרץ 1988 ההרכב החדש הוציא את האלבום השלישי של הלהקה, So Far, So Good... So What!, שקיבל ביקורות שליליות ונכשל בשחזור ההצלחה של קודמו, "Peace Sells". החידוש של שירם של הסקס פיסטולז, "Anarchy In The UK" שנכלל באלבום זכה לביקורות מלגלגות במיוחד וראו בו סימן לכשלונו של האלבום כולו.