stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבת כפיר במלחמת חרבות ברזל
זירת יהודה ושומרון > 2024 > יוני

ב-27 ביוני, כחלק ממבצע של חטיבת מנשה לעצירת מבוקשים ואיתור אמל"ח, פעל כוח של סיירת חרוב במחנה הפליטים ג'נין. במהלך הכניסה למחנה פרץ הכוח דרך אחד הצירים על גבי רכב מסוג פנתר. כוח רפואי (תאג"ד) על גבי הפנתר עלה על מטען. המטען התפוצץ על הרכב והביא לפציעות קלות של אחדים מהלוחמים. כוח חילוץ הוקפץ לחלץ את הפנתר התקוע ולטפל בפצועים. בעת שהלוחמים פרקו רגלית מהרכבים, הופעל מטען נוסף על הכוח. כתוצאה מהמטען, נהרג סרן אלון סאקג'יומפקד מחלקת הצלפים של סיירת חרוב, ו-16 לוחמי סיירת חרוב נוספים נפצעו ופונו לטיפול בבית החולים.
זירת יהודה ושומרון > 2024 > ספטמבר

ב-11 בספטמבר אירע בשעות הבוקר פיגוע דריסה סמוך לצומת אסף ליד היישוב בית אל בבנימין. המחבל נהג במכלית גז עם לוחית רישוי פלסטינית, האיץ לעבר כוח צה"ל במהלך פעילות מבצעית בצומת, התנגש בעוצמה בתחנת אוטובוס והרג במקום את סמ"ר גרי גדעון הנגהאל לוחם גדוד נחשון של החטיבה. הלוחמים במקום ואזרח חמוש חתרו למגע ונטרלו את המחבל, תושב הכפר הפלסטיני ראפאת שבאזור רמאללה.
זירת יהודה ושומרון > מבצע חומת ברזל

ב-21 בינואר 2025 פתחה אוגדת יהודה ושומרון במבצע "חומת הברזל" במרחב ג'נין אשר מטרתו להמשיך ולשמר את חופש הפעולה של צה"ל בכל יהודה ושומרון, להשמיד ולנטרל תשתיות טרור ו"פצצות מתקתקות". במסגרת המבצע נכנסו לג'נין מספר גדודים, ביניהם גדוד נחשון וסיירת חרוב של החטיבה.
ב-30 בינואר כוח מסיירת חרוב נכנס לסריקות במבנה במחנה הפליטים בעיר, כחלק מהמבצע המתמשך. מחבלים שהסתתרו באחד החדרים במבנה הפתיעו את הלוחמים ופתחו לעברם באש מטווח קצר. במהלך קרב היריות נהרג לוחם הסיירת סמ"ר ליאם חזי, שהגן על חייליו בגופו. שני המחבלים הצליחו להימלט מהמבנה לאחר קרב היריות. המחבלים חוסלו ב-31 בינואר.
אבדות

מתחילת מלחמת חרבות ברזל איבדה החטיבה כ-29 מלוחמיה (מעודכן ל-30 בינואר 2025)
| אבדות | גדוד נחשון (90) | גדוד שמשון (92) | סיירת חרוב 93 | גדוד דוכיפת (94) | גדוד נצח יהודה (97) | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הדיפת טבח שבעה באוקטובר | 1 | 1 | 0 | 1 | 0 | 3 לוחמים |
| התמרון הקרקעי ברצועת עזה | 8 | 6 | 1 | 2 | 4 | 21 לוחמים |
| זירת יהודה ושומרון | 3 | 0 | 2 | 0 | 0 | 5 לוחמים |
ואט פרה פהוטהבאט בואבן

| --- | --- |

קבוצת האבנים השנייה
 פהו פרבאט, עדות למסורת אבני סימה מתקופת דוואראוואטי
 האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי בשנת 2024, לפי קריטריונים 3 ו-5
 שטח האתר:  9.979 הקטאר
 שטח אזור החיץ:  30.728 הקטאר
 חלק מתוך:  פהו פרבאט, עדות למסורת אבני סימה מתקופת דוואראוואטי
 קואורדינטות:  17°37′49.8″N 102°19′54.8″E﻿ / ﻿17.630500°N 102.331889°E﻿ / 17.630500; 102.331889
  (למפת תאילנד מוגדלת) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן ואט פרה פהוטהבאט בואבן(למפת תאילנד רגילה) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן ואט פרה פהוטהבאט בואבן
ואט פרה פהוטהבאט בואבן (תאית วัดพระพุทธบาทบัวบาน; אנגלית Wat Phra Phuthabat Buaban) הוא אתר מורשת עולמית שבו שתי קבוצות של אבני סימה (Sīma) מתקופת דוואראוואטי (Dvaravati) (מאות 7 עד 11) הנמצאות באתרן (in situ). המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2024, יחד עם הפארק ההיסטורי פהו פרבאט, השוכן 8 ק"מ מצפון לו.
היסטוריה

מסורת אבני הסימה התפתחה סביב האמונה הפרהיסטורית בטבע, באבות הקדמונים ובהר הקדוש. עם הגעתה לאזור של האמונה הבודהיסטית מתרבות דוואראוואטי סביב המאה ה-8 או ה-9, אבני הסימה החלו משמשות כסמני גבולות לאזורים הקדושים שבהם נערכו הטקסים הבודהיסטים. אבני סימה מסודרות בדרך-כלל בצורה סימטרית בשמונה כיוונים סביב האזור הקדוש ויוצרות מרחב מרובע או מלבני בהתאם לכתבים הבודהיסטיים. האבנים עשויות להיות מסודרות בצורת מעגל בודד, שני מעגלים או שלושה מעגלים קונצנטריים, בהתאם לחשיבות האזור הקדוש שסביבו הן ערוכות.
במקורן היו אבני הסימה אבנים טבעיות ללא עיבוד. לאחר מכן צורתן התפתחה לעמודים רבועים או בצורת מתומן עם פינות מעוגלות, ובהמשך קיבלו צורה של עמוד שטוח בדמות עלי כותרת מוארכים של פרח הלוטוס. סביב המאה ה-10 החלו אבני הסימה לשאת עיטורי פסלים שהושפעו מאמנות קמרית בסגנון קוה קר ואשר מתארים את חיי הבודהה ואת סיפורי הג'טאקה. תרבות הסימה התפשטה ברחבי תאילנד והשפיעה על האמונות והאמנות של תרבויות מאוחרות יותר, דוגמת ממלכת סוקהותאי, ממלכת איוטהאיה, ממלכת לאן סאנג וממלכת רטנקוסין.
האתר

האתר נמצא על גבעה מיוערת בתחומי שמורת החורש הלאומית פהא קהואאה נאם (Pha Khuea Nam National Reserved Forest). אבני הסימה באתר עשויות מאבן חול טבעית והן מקובצות בשתי קבוצות:
האתר > הקבוצה הראשונה

הקבוצה הראשונה כוללת 12 אבני סימה בגדלים שונים הערוכות בסדר מקרי סביב סלע מסתור גדול ליד קצהו של מצוק הגבעה. האבנים מתוארכות לתקופה שבין המאה ה-6 למאה ה-11, ובחלקן ישנו רק עיטור שקוע מוארך במרכזן. על סלע המסתור בצידו המזרחי התגלו ציורי סלע פרהיסטוריים שגילם כ-3,000 שנים, והמתארים סמלים גאומטריים בצורת משולשים. משמעות ציורי הסלע אינה ידועה.
האתר > הקבוצה השנייה

בקבוצה השנייה הנמצאת 15 מטרים מערבית לקבוצה הראשונה, ישנן 24 אבני סימה בגדלים שונים, ערוכות בשמונה טורים של שלוש אבנים בכל טור הקורנים מן המרכז לחוץ. כל שמונה אבנים יוצרות מעגל, ושלושת המעגלים הקונצנטריים מקיפים את האזור הבודהיסטי הקדוש במרכז הקבוצה שצורתו כשל מלבן. אבני המעגל הפנימי הן הגבוהות ביותר ומתנשאות לגובה של 2.30 מטרים. אבני המעגל האמצעי הן בגובה של 1.70 מטר ואלו של המעגל החיצוני הן בגובה של 1.25 מטר. האבנים מעוטרות בדוגמת עלי כותרת של פרח הלוטוס והן צרות בבסיסן ורחבות יותר בחלקן העליון. על האבנים עיטורים של דמויות אדם - ככל הנראה דמותו של האל אינדרה, וכן סיפורי הג'טאקה וסצנות מחיי הבודהה. אבני הקבוצה השנייה יוצאות דופן בכך שכל העיטורים עליהן הן בסגנון קוה קר ומתוארכים למחצית השנייה של המאה ה-10. מעל האבנים הותקנו מחסות מודרניים כדי לשמור עליהן מפני פגעי מזג האוויר.
טביעת כף רגלו של הבודהה

כמאה מטרים מדרום למסתורי הסלע נמצאה לפי המסורת טביעת רגלו הקעורה של הבודהה במשטח האבן הטבעי, והעתק שלה באורך של 140 ס"מ וברוחב מרבי של 65 ס"מ נוצק. ההעתק עשוי מצמנט, הוא חלק וצבוע בזהב. ב-1911 הוקם מעל ההעתק ואט בצורת פגודה שהעניק למקום את שמו. אורך כל אחת מצלעותיו הוא 2 מטרים וגובהו 6 מטרים, וכניסה בודדת מוליכה אליו בצידו המזרחי.
ראו גם

הפארק ההיסטורי פהו פרבאט
הערות שוליים

↑  Advisory Body Evaluation (ICOMOS), p. 132
↑  Phu Phrabat, a testimony to the Sīma stone tradition of the Dvaravati period, Nomination Text, p. 57
↑  אודות טביעת כף רגלו של הבודהה
אירן גאל

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1890 איוד, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 בספטמבר 1974 (בגיל 83) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Grün Irén 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 בן או בת זוג:  בלה קון 
 
אירן גאל, (במקור גרין עד 1900, בהונגרית: Gál Irén; נאג'אנד, 14 בדצמבר 1890 – בודפשט, 17 בספטמבר 1974) הייתה מורה לפסנתר, יהודייה-הונגרייה קומוניסטית, אשתו של בלה קון (ששמו היה מקודם קוהן - הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן) המנהיג הקומוניסטי שעמד בראש הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919.
ביוגרפיה

אירן גאל נולדה במשפחה יהודית בורגנית שעסקה רבות בפוליטיקה והתרוששה עד הולדתה. בסיום לימודיה בבית הספר הגבוה לבנות בקולוז'וואר (כיום שמה קלוז'-נאפוקה משנת 1971), למדה בקונסרבטוריון המקומי ועסקה בזמן הזה גם במתן שיעורים פרטיים. היא הופיעה בעיר בקונצרטים מספר פעמים, דרכם זכתה להכרה מסוימת. הנערה, שהייתה פעילה בנושאים חברתיים, האזינה להרצאותיו של מניהרט פלאדי (מקודם: מנחם זילברשטיין) באוניברסיטה, ודעותיה היו הקרובות ביותר לאלה של פרדיננד לסל. היא פגשה את בלה קון (מקודם קוהן-כהן) שהיה עיתונאי בקולוז'וואר בשנת 1912 אצל אחת מחברותיה, ומצאה שותף רוחני מתאים. קון הציג לה את הרעיונות של אוגוסט בבל. למרות הטינה של משפחת גאל, הם התחתנו בשנת 1913. ילדם הראשון (אגנש קון בלידתה כהן) נולדה שנתיים לאחר מכן. לימים היא הפכה לאשתו של אנטל הידאש.
מסוף נובמבר 1918 חיה באופן בלתי חוקי אצל ארנה זיידלר, תחת השם הבדוי אמילה שבשטין. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבדה בקומיסריאט העממי לחינוך ציבורי מאפריל 1919, במחלקה למוזיקה ולתיאטרון בהנהגתה של בלה רייניץ. לאחר נפילת הרפובליקה התגוררה תחילה באוסטריה לאחר מכן באיטליה, ולבסוף נסעה לברית המועצות, שם הצטרפה לבעלה. בשנים 1924–1926 עבדה בארגון "הסיוע האדום הבינלאומי", ובשנים 1926–1937 במכון מרקס-אנגלס-לנין. בעלה נעצר נשפט במשפט ראווה והוצא להורג ב-29 ביולי 1938. היא נכלאה, מאוחר יותר שוחררה וטוהרה מכל אשמה. היא הורשתה לשוב להונגריה רק בשנת 1959 והחלה לכתוב את זכרונותיה.
בתה, אגנש קון, הייתה מתרגמת ואשתו של אנטל הידאש.
עבודתה העיקרית

בלה קון (זיכרונות, 1969)
לקריאה נוספת

גב' בלה קון (אירן גאל): בלה קון, בודפשט, 1969
פטר קונוק: אירן גאל (גב' בלה קון: אשת המפלגה = 17 בספטמבר 2012
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
"אירן גאל". מוזיאון ספרותי פטפי.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1900. évi 36618. sz. rendelete. MNL-OL 30793. mikrofilm 1107. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1900. év 13. oldal 7. sor.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 1150/1974. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276483205171  BIBSYS: 98028247  CiNii: DA12226612  GND: 1285276957  ISNI: 0000 0000 8478 720X  LCCN: n85263561  LNB: 000247632  VIAF: 116680591   WorldCat (עם VIAF): 116680591
מוזיקת תיאטרון

עמוד מתוך כתב היד של ארתור סאליבן לגמר מערכה 1 של "יומן המשמר" (אנ') (1888)
מוזיקת תיאטרון או מוזיקה תיאטרלית הוא מוזיקה שהולחנה במיוחד להצגות בתיאטראות. בין התת-ז'אנרים של מוזיקת תיאטרון, ניתן למנות אופרה, בלט ומספר צורות של מחזמר, מפנטומימה ועד אופרטה ומחזות זמר מודרניים ורביו. צורה נוספת של מוזיקת תיאטרון היא מוזיקת ליווי, שכמו גם ברדיו, בקולנוע ובטלוויזיה, משמשת לליווי הפעולה או להפרדה בין הסצנות של מחזה.
היסטוריה

מאז ימיו הראשונים של התיאטרון, למוזיקה יש חלק חשוב בדרמה הבימתית. בתיאטרון היווני של המאה החמישית לפני הספירה, נכתבו אודות לתיאטרון כדי לשיר ולרקוד בין החלקים המדוברים של טרגדיות וקומדיות. רק חלק מהקטעים של האודות שוחזרו. היו מספר ניסיונות לשחזר את האודות לשלמותן החל מתקופת הרנסאנס ועד העת החדשה. מלחינים, כמו אנדראה גבריאלי, פליקס מנדלסון, ריף וון ויליאמס הלחינו מוזיקת מקהלה להפקות של מחזות של סופוקלס, אריסטופאנס ואחרים. מחזאים, כמו ז'אן ראסין, ויליאם בטלר ייטס וברטולט ברכט כתבו מחזות מקוריים על בסיס האודות, עם קטעים מוזיקליים למקהלה וקריינים. בסוף המאה ה-16 בפירנצה, ניסיונות להחיות את הדרמה היוונית העתיקה, עם תרומות ווקאליות ליצירות הדרמה, גרמו להתפתחותו של הז'אנר המודרני אופרה. כמו כן, תיאטראות עממיים תמיד הציגו שירה וריקוד במחזותיהן.
במאות ה-16 וה-17 הוצגה מוזיקת תיאטרון בזמן הצגות ולאחריהן. כריסטופר ר. ווילסון, שדן בשימוש של שייקספיר במוזיקה במחזאותיו, טען כי מוזיקה זו חלוקה למספר קטגוריות: "מוזיקת במה" (השמעות להצגת דמויות חשובות או לליווי סצנות קרב), "מוזיקת קסם" (כמו שיר הערש ב-"חלום ליל קיץ"), "מוזיקת אופי" (כמו ב-"הלילה השנים עשר", הממחיש את האופי הגבוה, הנמוך, העצוב או העליז של הדמויות) ו-"מוזיקה אטמוספירית" (כגון "היכן הדבורה יונקת" ב-"הסערה"). בתחילת המאה ה-18, המוזיקה התבססה היטב כחלק כמעט מכל מופעי התיאטרון באירופה, בין אם מדובר באופרה, מחול או דרמה מדוברת. תיאטראות נבנו עם בורות תזמורת, והמוזיקה הולחנה במיוחד להפקה ועובדה מחומר מוזיקלי קיים.
הסופר רוג'ר סאבאג' ציין ב-"מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים" כי: "הצורות הקלאסיות של התיאטרון האסייתי מהודו ועד יפן נשענות במידה רבה על מוזיקה, וכך גם הטקסים הדרמטיים מאפריקה שמדרום לסהרה וכן מהעמים הילידים של אמריקה". בז'אנרים של תיאטראות מערביות, סאבאג' כתב כי מוזיקה היא מאפיין חשוב בדרמה הליטורגית מימי הביניים, בלט, אופרה, פנטומימה, זינגשפיל, מלודרמה, בורלסק ויקטוריאני, מיוזיק הול, וודוויל, מופע מגוון (אנ'), אופרטה, קומדיה מוזיקלית אדוארדית (אנ'), המחזמר המודרני (כולל מחזמרי רוק (אנ')) וצורות אחרות של מחזמרים. כמו הרדיו, הקולנוע והטלוויזיה, התיאטרון השתמש במוזיקת ליווי לליווי דרמה מדוברת.
ראו גם

אריה (מוזיקה)
פרטיטורה
לקריאה נוספת

Green, Stanley. Encyclopedia of the Musical Theatre. New York: Dodd, Mead, 1976
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Savage, Roger. "Incidental music", Grove Music Online. Oxford Music Online, accessed 13 August 2012 (נדרשת הרשמה)
↑  Arnold, Denis, et al. "Opera", The Oxford Companion to Music, ed. Alison Latham, Oxford Music Online, accessed 13 August 2012
↑  Wilson, Christopher R. "Shakespeare, William", Grove Music Online, Oxford Music Online, accessed 13 August 2012 (נדרשת הרשמה)
↑  Kennedy, Michael, ed. "Incidental Music", The Oxford Dictionary of Music, 2nd ed. rev., Oxford Music Online, accessed 13 August 2012 (נדרשת הרשמה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529696605171  GND: 4280160-6  LCCN: sh87002062  NKC: ph1063864
מסדה

ערך זה עוסק בקיבוץ בבקעת הירדן. אם התכוונתם למסדה במשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק הירדן
גובה ממוצע: ‎-191 מטר
תאריך ייסוד: 1937
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 355 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 346 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מסדה(למפת עמק בית שאן רגילה) מסדה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסדה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסדה32°41′01″N 35°35′54″E﻿ / ﻿32.6837184479386°N 35.5983160353285°E﻿ / 32.6837184479386; 35.5983160353285  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק הירדן באדום - מסדה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

עליית קיבוץ מסדה על הקרקע, 1937
קיבוץ מסדה - ביקור ראשי היישוב - ראש הממשלה לוי אשכול, הרמטכל חיים בר-לב, אלוף פיקוד צפון דוד אלעזר, לאחר אסון המיקוש - 29.3.1968
קיבוץ מסדה חדר האוכל - 1967
מַסָּדָה הוא קיבוץ הנמצא בעמק הירדן, דרומית לכנרת, מערבית לאפיק הירמוך ולקיבוץ שער הגולן. הקיבוץ שייך למועצה אזורית עמק הירדן.
היסטוריה > הקמת היישוב

הקיבוץ הוקם בשנת 1937 על ידי חניכי תנועת הנוער הציונית "גורדוניה" מרומניה, כיישוב חומה ומגדל. ראשוני הקבוצה עלו לארץ והגיעו למושבה חדרה ב-1930. את הכשרתם עשו במקום שנקרא אז "גבעת בוסל", שם הייתה פעילות חקלאית משמעותית בתחילת המאה ה-20. באזור חדרה היו בעבר חוות יהודיות, והמקום היה חלק מהמאמצים להקים יישובים חקלאיים בארץ ישראל. במשך מספר שנים הצטרפו חברים נוספים לקבוצה, אשר הלכה וגדלה בהדרגה. עם העלייה לקרקע, כעבור שבע שנים מיום הקמתה, מנתה הקבוצה כ-80 איש וכ-10 ילדים.
הקיבוץ נושא את שמה של הפואמה "מסדה" של יצחק למדן, שאחד מנושאיה הוא האומץ והגבורה במצדה בתקופת המרד הגדול. הקיבוץ הוקם בשיתוף עם גרעין מפולין, והוקם ביום אחד יחד עם הקיבוץ השכן, שער הגולן.
הקיבוצים מסדה ושער הגולן הוקמו בעמק, שבו כבר פעלו חמישה קיבוצים: דגניה א', דגניה ב', בית זרע, אפיקים ואשדות יעקב. הקרקעות שהוקצו לכל הקיבוצים נרכשו מידי הערבים שהתגוררו באזור, בעיקר תושבי הכפר צמח (סמח'). רכישת האדמות התבצעה על ידי ה"קרן קיימת לישראל" (קק"ל).
היסטוריה > הקרב במלחמת השחרור

במהלך מלחמת העצמאות נהרס היישוב בקרבות עמק הירדן, לאחר שחלקו של עמק הירדן (לרבות שער הגולן) נכבש על ידי הצבא הסורי שנעצר בדגניה א'. הקיבוץ שוקם לאחר מלחמת העצמאות.
למחרת הכרזת המדינה, בבוקר שבת, ה-15 במאי 1948, החלה הרעשה עזה של פגזי תותחים סוריים על קיבוץ מסדה וסביבותיו. במהלך ההתקפה, פגע אחד הפגזים במגדל המים, פגיעה אשר הותירה את הקיבוץ ללא מים לאנשיו ולבעלי החיים.
אירוע זה התרחש כאשר הקיבוץ היה נתון במצב קשה מאוד, ללא תחמושת מספקת, ללא מספר מספיק של לוחמים וללא הגנה נאותה. בנוסף, אמצעי התקשורת המעטים שהיו ברשות הקיבוץ נפגעו, מה שמנע מאנשי הקיבוץ לתקשר עם המפקדה בכנרת או עם השכנים בשער הגולן ובקיבוצים האחרים.
בעקבות ההתקפה, נכנסו הילדים והאמהות מיד למקלט היחיד שהספיק הקיבוץ לבנות. כל יתר הגברים התפזרו בתעלות הקשר וההגנה, תוך שהם משתמשים במעט הנשק שהיה ברשותם. בקרב אנשי הקיבוץ שררה תחושה של הפקרה וחוסר אונים, שנגרמו כתוצאה מהמצב הקשה והמחסור בתחמושת ובהגנה. אסף אגין בספרו "עמק במערכה" מצטט את חברי הקיבוץ באותו זמן: "הופקרנו על-ידי מוסדות הביטחון של הגוש..." עם רדת הלילה, ולנוכח המצב החמור, הוחלט לפנות את כל הילדים והאימהות לאחור, בתחילה פונו למושבה כנרת, ולאחר מספר ימים פונו לחיפה, שם שהו כשנה עד שיקומו של הקיבוץ.
בינתיים, הלוחמים המועטים שנשארו בקיבוץ הבינו כי אינם מצליחים להדוף בכוחות עצמם את מתקפת הסורים. הם פנו בקריאות חוזרות ונשנות לעזרה למפקדה בכנרת במשך כל אותו יום ולילה, אך לא קיבלו כל תגובה: לא אספקת נשק ותחמושת ולא תגבור בלוחמים. משכך, בתום ארבעה ימי לחימה קשים ביותר, החליטו הלוחמים לפנות את עצמם לאחור.
בהחלטה זו, הם בחרו לנוע יחד עם אנשי שער הגולן לבית זרע ולאפיקים. המחשבה שהניעה את הלוחמים הייתה כי עדיף להם להציל את עצמם בשלב זה, ולאחר מכן לשוב ולשקם את הקיבוץ, מאשר ליפול על חרבם ולהשאיר את הקיבוץ והקהילה הרוסים לחלוטין. באותם מספר ימים, כשהקיבוץ פונה, נכנסו כפריים סורים לקיבוץ, שרפו ובזזו, הרסו, ניתצו ושברו ולא השאירו בית אחד עומד על תילו.
פינוי שני הקיבוצים מסדה ושער הגולן מכל הלוחמים השפיע בצורה קשה מאוד על שאר יישובי העמק, היה חשש שהם יהיו הבאים בתור, ואולם עד לסוף אותו שבוע חזרו החברים עם תגבורת שלבסוף ניתנה להם וכבשו בחזרה את הקיבוץ.
למרות הפינוי המוצדק של אנשי הקיבוץ וההשתלטות החוזרת על האזור לאחר מספר ימים, חברי שני הקיבוצים חוו במשך עשרות שנים תחושות קשות בשל הנטישה. המקרה הוצג במשך שנים ארוכות כדוגמה להתנהגות פסולה, והשאיר פצע עמוק בלב החברים.
תחושת הנטישה הטילה על הקיבוץ כתם שליווה אותם שנים רבות, ויש המצביעים על כך שהכתם הזה נותר עד היום. כתוצאה מכך, חברי הקיבוץ חשו תחושות של בושה עמוקה, שתיקה רועמת ומתמשכת, אשר השפיעה גם על הקשרים בין שני הקיבוצים.
בשנת 2017 הופק סרט עלילתי שנקרא "גבורות" על המלחמה בשני הקיבוצים ועל הפינוי. יוצר הסרט הוא יואב ארזי, חבר שער הגולן.כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי (2017-04-02), חדשות השבת - אנשי שער הגולן טוענים: לא ברחנו מהקיבוץ בזמן מלחמת העצמאות, נבדק ב-2025-01-30
היסטוריה > נס הקוממיות

נס הקוממיות הוא אות הוקרה, שהוענק על ידי צה"ל במסדר צבאי ל-91 יישובים שנלחמו במלחמת העצמאות. האירוע התקיים באצטדיון רמת-גן במסגרת אירועי יום העצמאות השביעי למדינת ישראל בשנת 1955.
בתחילה היה ויכוח אם מסדה ושער הגולן אכן ראויים לקבל את האות, מאחר שהקיבוצים פונו על ידי יושביהם עם פלישת הסורים ב-15 במאי, לאחר שלושה ימים של קרבות קשים. אך בעקבות תחקיר צבאי (דו"ח שאלתיאל) שנעשה מיד בתום המלחמה, שקבע שאין זו אשמת חברי הקיבוצים, אלא הצבא בלבד, גם מסדה ושער-הגולן קיבלו את הנס.
היסטוריה > מלחמת ששת הימים ותקופת ההמתנה

מלחמת ששת הימים אשר התרחשה ב-5–11 ביוני 1967 הגיעה בסופה של תקופה מתוחה מאוד ברחבי המדינה, תקופה שנמשכה כשלושה שבועות, החל מ-14 במאי 1967.
בתקופה זו, שנקראה תקופת ההמתנה, התבקשו אזרחי ישראל להכין את עצמם, הן על-יד הרשויות והן מתוך יוזמה עצמאית על-ידי חפירת שוחות ותעלות ברחובות ובאזורים ציבוריים וזאת כאמצעי הכנה למלחמה הקרבה. מדובר בפעולה שהעידה על תחושת החירום והדאגה מפני התקפה אפשרית מצד מדינות ערב.
גם בקיבוץ נחפרו תעלות וגויסו החברים לשמירה יום יום ולילה לילה, כחלק מהמאמצים להבטחת הביטחון והסדר בקהילה.
היסטוריה > מלחמת ההתשה

מלחמת ההתשה באזור עמק הירדן החלה לאחר מלחמת ששת הימים ונמשכה כשלוש שנים. במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן סבל הקיבוץ ממיקושים, ירי והפגזות. למרות זאת, שגרת החיים בקיבוץ נמשכה כסדרה. במקביל לבנייה של מקלטים ליד בתי הילדים, הילדים המשיכו לישון בלינה משותפת, ונפרדו כל לילה מהוריהם לפני שהלכו לישון במקלטים.
החקלאים, למרות הסכנות הרבות שציפו להם בשדות שהיו קרובים מאוד לגבול, המשיכו לצאת לעבודתם. השגרה הזו, שהייתה מלאה באומץ ובנחישות, שיקפה את רוח הקיבוץ ואת המחויבות להמשיך בחיי השגרה גם נוכח הקשיים והאתגרים.
שני אירועים בולטים במיוחד התרחשו באותה תקופה. הראשון התרחש בסוף מרץ 1968 בו נהרגו שלושה מחברי הקיבוץ וחבר גרעין מחיפה בעלותם על מוקש עם עגלת הטרקטור כאשר חזרו ממטעי הבננות לקיבוץ. לאות הזדהות וסולידריות הגיעו עוד באותו ערב לביקור ראש הממשלה לוי אשכול, אלוף פיקוד צפון דוד אלעזר וקצינים בכירים נוספים. האירוע השני התרחש בתחילת ינואר 1970 ונקרא עד היום "הנס במסדה", בו אם צעירה ובתה התינוקת בת החודש ניצלו בנס מנפילת קטיושה בחדר בו שהו, כאשר עזבו את החדר שניות קודם לכן. גם לאחר אירוע זה הגיעו ראשי המדינה והצבא, בראשם גולדה מאיר ראש הממשלה, הרמטכ"ל חיים בר-לב ואלוף פיקוד צפון מוטה גור.
שנות ה-50 - 80

שנות החמישים התאפיינו בעיקר בשיקום הקיבוץ לאחר ההרס במלחמת השחרור. נבנו שכונות חדשות, אוכלוסיית הקיבוץ גדלה, הגיעו קבוצות עולים צעירים ונפתח אולפן בקיבוץ, כמו גם קבוצות נוער שנקראו "חברת נוער", היו אלו בני נוער ממשפחות דלות אמצעים שהגיעו מכל רחבי הארץ, והקיבוץ יכול היה לתת להם מענה מבחינה חברתית ומבחינה לימודית.
באמצע העשור החלו להנשא בני הדור השני הראשונים, ילדי המייסדים של המשק.
שנות השישים התאפיינו בעיקר בהתבססות הקיבוץ כלכלית וחברתית. בתחילת העשור החל הדור הבא, הדור השלישי, הנכדים של מייסדי הקיבוץ להגיע לעולם. בשנת 1962 נחגג ברוב עם אירוע חצי יובל, 25 שנה, לעליית הקיבוץ על הקרקע. הושלם חדר אוכל חדש וגדול, שיוכל להכיל את כל החברים, אורחיהם וה"זמניים" – גרעיני נח"ל, מתנדבים וכו', בכל החגים, החתונות והאירועים השונים. כן נבנתה בריכת שחיה לתפארת שתוכל להפיג את חום הקיץ הכבד, והפכה גם היא למקום מפגש למשפחות וצעירים. בתחילת עשור זה הגיעו לקיבוץ גרעיני נח"ל שעזרו מאוד בענפי החקלאות למיניהם, מענף הבננות המוביל, דרך ענפי הדיג, הכרם, הפרדס, המטעים ועד ענפי הרפת והלול. לא נפקד מקומם גם בבתי הילדים, חדר אוכל והמטבח.
לקראת סוף העשור, לאחר מלחמת ששת הימים, הגיעו לעזרה גם המתנדבים, מה שתרם להיכרות עם צעירים מכל רחבי העולם ולאווירה יותר קוסמופוליטית.
בסוף שנות השישים תחילת שנות השבעים, בעקבות מלחמת ההתשה, הוחלט להוסיף חדרי ביטחון לכל בית בקיבוץ, החלטה זו התקבלה על מנת לספק מענה מיידי להפגזות הרבות, בדומה לחדרי הממ"ד המוכרים כיום. כתוצאה מכך, נוסף חדר לכל בית והחברים בקיבוץ החלו לקחת את ילדיהם לישון בביתם הפרטי. עד אז, הייתה נהוגה לינה משותפת, אשר נבעה בין היתר מחוסר מקום בדירות שהיו מאוד קטנות, בדרך כלל חדר וחצי עד שני חדרים. המעבר מלינה משותפת ללינה משפחתית נעשה בהדרגה בהתאם לקצב הוספת חדרי הביטחון. עד תום בנית חדרי הביטחון עברו כל ילדי הקיבוץ ללינה משפחתית, מהלך זה נמשך כ-5 שנים והסתיים ב-1974.
בשנות השבעים, הקיבוץ המשיך לגדול, נוספו הרבה משפחות צעירות ונולדו ילדים לרוב, הקהילה התחזקה וממשיכה להתחזק, בקיבוץ נערכים אירועי תרבות וחגים מאוד עשירים, גולת הכותרת הייתה החתונות שהפכו לשם דבר.
לקראת אמצע העשור, בעקבות התבגרותם של המייסדים, הוחלט להביא מפעל לקיבוץ, מפעל בו יוכלו להמשיך עדיין לעבוד, אך לא ידרוש מהם יותר מדי מאמץ. לאחר בדיקות הוחלט לבסוף לקנות את מפעל המתכת "סינוס", שייצר שסתומים למנועים של מכוניות. העבודה ליד המכונות לא הייתה יותר מדי מאומצת ואכן התאימה לגיל המבוגר.
בתחילת שנות השמונים עדיין נמשכה אותה מגמה של חברתיות וקהילתיות, אך לקראת אמצע העשור החלו לבעבע מתחת לפני השטח הבעיות הכלכליות הקשות.
המשבר הכלכלי-חברתי בקיבוץ והיציאה ממנו > תחילת המשבר

באמצע שנות השמונים, נקלע הקיבוץ למשבר כלכלי קשה מאוד. המשבר נגרם הן כתוצאה ממשבר הקיבוצים הכללי והן עקב ניהול כושל. כתוצאה מכך החלו מאבקים בין אישיים קשים מאוד בין חברי הקיבוץ, שהובילו גם למשבר חברתי חריף ולעזיבה גדולה של הרבה מאוד משפחות, מהן מרכזיות בשדרת הניהול. כל זאת הוביל לקריסה כלכלית וניהולית עם חובות כבדים לבנקים ולנושים נוספים, עד כדי מחסור במזומנים לדברים בסיסיים ביותר, מזון, חשמל וכדומה. כאן נרתמו לעזרה התנועה הקיבוצית, ארגון הקניות "משקי עמק הירדן" ורשם האגודות השיתופיות אשר תיקן תקנה מיוחדת לקיבוץ הנקראת "תקנת מסדה". לתקופה קצרה מונה לקיבוץ "ועד מנהל" שברובו מנהלים מבחוץ, וזאת על-מנת לייצב את המערכת ולהכשיר בינתיים חברים מתוך הקיבוץ.
המשבר הכלכלי-חברתי בקיבוץ והיציאה ממנו > היציאה מהמשבר > שינוי והפרטה

במהלך שנות התשעים נכנס הקיבוץ לתהליך שינוי שמטרתו הייתה ייצוב המערכת על ידי הפרטה, בהתחלה חלקית ולבסוף מלאה. התגבשה ההבנה שרק על-ידי מתן אחריות לחבר על פרנסתו, והסדרת היחסים בין המגזר היצרני לקהילה יוכל הקיבוץ להתאושש. תהליכי ההבראה והשינוי היו כה משמעותיים, עד כי הקיבוץ נכלל ברשימה של מדגם מייצג של עשרה קיבוצים שהצליחו לשפר בצורה משמעותית את מצבם הכלכלי והחברתי בתוך פרק זמן של חמש עד עשר שנים. את המחקר ערך צוות מתוך התנועה הקיבוצית. המחקר ניסה למצוא את המאפיינים המשותפים לכל עשרת הקיבוצים הללו שהביאו אותם להצלחה, בהיפוך המגמה ומעבר ממשבר עמוק לעמדה נוחה ליציאה ממנו, עמדה אותה ידע לנצל קיבוץ מסדה והוא נמצא כיום (2025) בתהליכי צמיחה ופריחה קהילתית.