stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנגבנד
ראו גם

מורגות'
מלחמת החרון
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
אנגווילה

אנגווילה (באנגלית: Anguilla) היא טריטוריה בריטית מעבר לים, הכוללת אי באותו שם בים הקריבי, ששטחו 96 קילומטר רבוע, וכמה איים קטנים נוספים.
תיירות

השילוב של חופים לבנים ואקלים קיצי הפכו את אנגווילה למקום מושך עבור תיירים. מלונות מודרניים נמצאים בקצה המערבי של האי, ואילו בקצהו המזרחי גרים התושבים המקומיים בכפרים קטנים. בים הקרוב לאי נמצאות שוניות אלמוגים, ומפרצים ולשונות ים מאפיינים את חופיו. באי, המכוסה בצמחייה סבוכה ויש בו לפחות תריסר אגמי מי-מלח, אין הרבה אדמה פורייה. התושבים מתפרנסים מדיג ומתיירות.
היסטוריה

האראוואקים(אנ') היו כנראה האנשים הראשונים באי. ציורים עתיקים בקירות של מערות הם השרידים הבולטים מתרבות זו. מתיישבים אנגלים התיישבו באנגווילה ב־1650, והאי נשאר שייך לבריטניה עד היום. למרות התיישבות זו, היום רוב התושבים באי הם אפריקאים שחורים שהובאו לאי בתור עבדים במאה ה-18.
לקראת סוף המאה ה-19, הביעו תושבי האי רצון לעצמאות. בקשתם נדחתה על ידי הכתר הבריטי, והאי אוחד ליחידה מנהלתית אחת יחד עם סנט קיטס ונוויס.
ב-30 במאי 1967 מרדו התושבים והכריזו על הפרדות משני האיים האחרים, תוך דרישה לשלטון ישיר של הממלכה המאוחדת. באותה עת התגוררו באי כ-6,000 תושבים ללא חשמל, טלפון, מים זורמים או רופא. ב־1969, כאשר נפסק המשא ומתן עם התושבים, נכנסו חיילים בריטים לאי למשך כמה חודשים על מנת להחזיר את השלטון לבריטניה. בהמשך, בשנת 1971, הפכה אנגווילה לישות תחת שליטה מלאה של הבריטים.
ב־1980 האי הופרד מסנט קיטס ונוויס, אך נשאר תחת שלטון בריטי.
כיום נמצאים המשרדים המנהליים של אנגווילה בעיר הוואלי שנמצאת במרכז האי. על אף שכלכלת האי תלויה בתיירות, מנסה הממשל המקומי לפתח גם מסחר.
האי הוא המקום בו חיבר רוברט רוג'רס את הפיבי הקדוש, התנ"ך בגרסת הראסטפארי.
אזורים

השטח של אנגווילה כולל את האי הגדול ומספר איים נוספים, ברובם לא מיושבים. האי המיושב הגדול מחולק ל-14 אזורים:
| אזור | אוכלוסייה (2011) |
| --- | --- |
בלוינג פוינט - Blowing Point: 870
איסט אנד - East End: 671
ג'ורג' היל - George Hill: 879
איילנד הרבור - Island Harbour: 988
נורת' היל - North Hill: 464
נורת' סייד - North Side: 1980
סנדי גראונד - Sandy Ground: 230
סנדי היל - Sandy Hill: 636
סאות' היל - South Hill: 1722
סטוני גראונד - Stoney Ground: 1549
פרינגטון - The Farrington: 624
קואוטר - The Quarter: 959
הוואלי - The Valley: 1067
וסט אנד - West End: 813
מזג האוויר

| אקלים באנגווילה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באנגווילה> ינואר.28.23.70 | אקלים באנגווילה> פברואר.28.23.40 | אקלים באנגווילה> מרץ.28.23.40 | אקלים באנגווילה> אפריל.28.25.70 | אקלים באנגווילה> מאי.30.25.90 | אקלים באנגווילה> יוני.31.26.70 | אקלים באנגווילה> יולי.31.26.80 | אקלים באנגווילה> אוגוסט.31.26.110 | אקלים באנגווילה> ספטמבר.31.26.110 | אקלים באנגווילה> אוקטובר.30.26.90 | אקלים באנגווילה> נובמבר.29.25.110 | אקלים באנגווילה> דצמבר.28.24.90 | אקלים באנגווילה> שנה.30.23.1,020 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: The Weather Channel
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  מורדי אנגווילה יפעילו תותחים של שודדי ים, מעריב, 18 במרץ 1969
↑  ישראל נוימן, הארי הבריטי מול תותח חלוד, דבר, 23 במרץ 1969; המשך
| מדינות ושטחים תלויים באמריקה הצפונית (לרבות אמריקה המרכזית) |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • איי בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מרטיניק • מונטסראט • נבאסה • סנט מארטן • סן מרטן • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
| מדינות האיים הקריביים |
| --- | --- | --- |
| מדינות האיים הקריביים | אנטיגואה וברבודה • בהאמה • ברבדוס • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • קובה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • גוואדלופ •הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • נבאסה • סנט מארטן • סן מרטן • פוארטו ריקו •קוראסאו |  |
| הקהילייה הקריבית (CARICOM) |
| --- | --- | --- |
| חברות | אנטיגואה וברבודה • בהאמה[1] • בליז • ברבדוס • גרנדה • גיאנה • ג'מייקה • דומיניקה • האיטי • טרינידד וטובגו • מונטסראט • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • סורינאם |  |
| חברות נילוות | איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אנגווילה • ברמודה • איי טרקס וקייקוס |  |
| מדינות משקיפות | ארובה • ונצואלה • הרפובליקה הדומיניקנית • מקסיקו • סנט מארטן • פוארטו ריקו • קולומביה • קוראסאו |  |
[1] חברה בקהילייה אך לא בשוק המשותף
| ארגון מדינות מזרח הקריביים (OECS) |
| --- | --- | --- |
| חברות | אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה • גרנדה (מדינה) גרנדה • דומיניקה דומיניקה • מונטסראט מונטסראט • סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס |   |
| חברות נילוות | איי הבתולה הבריטיים איי הבתולה הבריטיים • אנגווילה אנגווילה • גוואדלופ גוואדלופ • מרטיניק מרטיניק |   |
| מוסדות פיננסיים | הבורסה של מזרח הקריביים • הבנק המרכזי של מזרח הקריביים • דולר מזרח קריבי |   |
| מוסדות אחרים | בית המשפט העליון של מזרח הקריביים |   |
| שיתוף פעולה צבאי | מבצע זעם דחוף |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548026905171  BNE: XX452028  BnF: cb11978178f (data)  GND: 4426211-5  LCCN: n81008538  MusicBrainz: eed9e8bb-b48f-30af-95f5-f178762ee515  NARA: 10044912  NKC: xx0056099  SUDOC: 02782263X  UKPARL: QSoQCdDw  VIAF: 149528622   WorldCat (עם VIAF): 149528622 
מפת האי אנגווילה
אנגווילה והאיים הסמוכים לו
תמונה אווירית של הצד המערבי של האי
אנדרו קריר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1993 (בן 30) טאמוורת', אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מקום לימודים:  אקדמיית אוסטרליה המערבית לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו קריר (באנגלית: Andrew Creer; נולד ב-30 בנובמבר 1993) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
ביוגרפיה

קריר גדל בחווה לגידול בקר מחוץ לטאמוורת', אוסטרליה. הוא סיים את לימודיו באקדמיה המערבית לאמנויות הבמה (WAAPA) בשנת 2015.
קריירה

בתיאטרון גילם בין היתר את כריס קלר במחזה כולם היו בניי וג'ורג' ויקהאם בהצגה המבוססת על ספרה של ג'יין אוסטין,  "גאווה ודעה קדומה". בשנת  2016 שיחק במיני סדרה האוסטרלית "Tomorrow, When the War Began" המבוססת על ספרו של ג'יימס מרסדן. באותה שנה שיחק בסדרה "ברקודה" בשלושה פרקים. בשנת 2017 גילם את טום, מדריך גלישה במועדון הגלישה "בלו סרף", מושא אהבתה של קורה המילטון (דבי ראיין), בסרט זרמי סחף.
הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "נשק קטלני" המבוססת על סדרת הסרטים המצליחה.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הסלאש האמריקאי "Hurt" (אנ'). בשנת 2019 שיחק בסרט האמריקאי "Take Me to Tarzana". בשנת 2021 שיחק בסרט "סווינג" (אנ') לצד צ'ארלס מלטון, אלכסנדר מקניקול ואלכסנדר לודוויג.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Tomorrow, When the War Began | קווין | מיני סדרה |
| 2016 | ברקודה | וילקו | מיני סדרה, שלושה פרקים |
| 2017 | Adult School | הארי | סרט קצר |
| 2017 | זרמי סחף | טום | סרט קולנוע |
| 2018-2017 | נשק קטלני | זאק באומן | סדרת טלוויזיה, 12 פרקים |
| 2018 | Hurt | טומי | סרט קולנוע, תפקיד ראשי |
| 2019 | את | מיילו | פרק אחד |
| 2020 | The Gesture and The Word | אריק | סרט קצר |
| 2020 | Break Free | בו | סרט קצר, תסריטאי שותף |
| 2021 | Take Me to Tarzana | מיילס ג'ונס | סרט קולנוע |
| 2021 | סוינג | אמ. ג'יי | סרט קולנוע |
אפרים ביגון

| --- | --- |

ביגון, 2007
 לידה:  15 ביולי 1932
 פטירה:  13 ביוני 2007 (בגיל 74)
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  פרויקה
 השתייכות:   שירות הביטחון הכללי
 תקופת הפעילות:  1954–1978 (כ־24 שנים)
 תפקידים בשירות
 ראש המחלקה הטכנית, נציג הלשכה לקשרי מדע בקונסוליית ישראל בניו יורק
 עיטורים
 פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 מייסד חברת "ביפר"
 
אפרים (פרויקה) ביגון (15 ביולי 1932 - 13 ביוני 2007) היה איש מערכת הביטחון ומייסד חברת "ביפר".
ביוגרפיה

ביגון גדל בתל אביב ובשנות ילדותו החל לעסוק בתחום האלקטרוניקה. בהיותו תלמיד בית הספר היסודי "לדוגמה" הקים תחנת רדיו חובבים. כנער פרסם מאמרים טכניים בנושאי רדיו בכתב העת "טכניקה ומדע לנוער"
בשירותו הצבאי שירת בחיל הקשר ולאחר שחרורו נשלח על ידי איסר הראל להשתלם בטכנולוגיות מודרניות בארצות הברית.
עם שובו לישראל, בשנת 1954, שירת במחלקה הטכנית של שירות הביטחון הכללי. בשנת 1957 יצא ללימודי הנדסה באנגליה ובשנים 1960–1970 עמד בראש המחלקה הטכנית בשב"כ. בשנת 1966 זכה בפרס ביטחון ישראל.
בשנת 1970 נשלח כנציג הלשכה לקשרי מדע ושימש קונסול לענייני מדע בניו יורק. שימש בתפקיד זה עד 1977 ולאחר שובו ארצה פרש משירות הביטחון. לאחר מכן ייסד את חברת "ביפר" ובשנת 2004 הוא נבחר ליו"ר הראשון של "קרן עמוס לחקר המודיעין והחלל".
ביגון היה חובב רדיו בעל אות קריאה 4X4AF.
הערות שוליים

↑  סיון טולדו, חובבות רדיו בתקופת קום המדינה: כתב העת טכניקה ומדע לנוער.
אנטוניו קוטוני

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1831 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  15 באוקטובר 1918 (בגיל 87) רומא, ממלכת איטליה 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 סוג קול:  בריטון 
 
אנטוניו קוטוני (באיטלקית: Antonio Cotogni, ‏1 באוגוסט 1831 - 15 באוקטובר 1918) היה זמר בריטון איטלקי, מגדולי הבריטונים של המאה ה-19. ורדי רחש לו הערכה רבה.
Antonio Cotogni (1889)
חיים וקריירה

קוטוני נולד ברומא ולמד אצל פונטמאגי. הוא הופיע לראשונה בתיאטרו מאטאסטאסיו הרומאי, בתפקיד בלקורה בשיקוי האהבה של דוניצטי, בשנת 1852. הוא שר בערי איטליה השונות לפני שהגיע ללה סקאלה בשנת 1860. קוטוני הופיע גם במדריד, פריז, לונדון וסנקט פטרבורג.
קוטוני היה לזמר הנבחר של ורדי, שהתפעל מאוד מן היופי, החמימות והכוח של קולו כמו גם מן העוצמה הרגשית שיצק בשירתו. הוא שר את רוב תפקידי הבריטון הגדולים של ורדי והשתתף בהפקה הראשונה של דון קרלו בבולוניה בשנת 1867, שהתקיימה בפיקוחו הישיר של המלחין בכבודו ובעצמו.
קוטוני פרש מן הבמה בשנת 1898, אחרי ששר כ-127 תפקידים, על פי האומדן. הופעתו האחרונה הייתה כדון פסקואלה.
אחרי פרישתו, היה קוטוני לאחד ממורי השירה המפורסמים ביותר בכל הזמנים. תחילה לימד לתקופה קצרה בסנקט פטרבורג ומשם עבר לאקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, שם ייסד את מה שנודע בהמשך כ"אסכולת הזמרה הרומאית". בין תלמידיו המפורסמים ביותר היו יאן דה רשקה, מטיאה בטיסטיני, בנימינו ג'ילי, ג'אקומו לאורי-וולפי ומריאנו סטאבילה.
לקריאה נוספת

Roland Mancini and Jean-Jacques Rouveroux, (orig. H. Rosenthal and J. Warrack, French edition), Guide de l’opéra, Les indispensables de la musique (Fayard, 1995). ISBN 2213595674
אמנית המוות

| אמנית המוות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות בסיסה
מחלקה:: פטריות הינומיות
סדרה:: פקועאים
משפחה:: אמניתיים
סוג:: אמנית
מין:: אמנית המוות
שם מדעי
 Amanita phalloides ‏לינק, 1833
אמנית המוות (שם מדעי: Amanita phalloides) היא פטריית בסיסה רעילה ביותר, מהסוג אמנית, הנפוצה ברחבי אירופה ואיראן. הפטריה משגשגת הודות ליחסי הגומלין עם מיני עצים נשירים ומחטניים רבים. תפוצתה התרחבה מעבר לאזורי התפוצה הטבעית בעקבות תירבותם של מספר עצים לצורכי נוי ויערנות, בעיקר אלון, ערמון ואורן.
הכובע מופיע בקיץ ובסתיו, צבעו ירוק על פי רוב. הנבגים וה"רגל" לבנים. בדרך מקרה, מזכירה האמנית מספר מיני פטריות אכילות כנרתיקנית, דבר המעלה את הסיכוי להרעלה בטעות.
אמנית המוות היא מושא למחקר רב. מרבית החומרים המשניים הפעילים בה בודדו, ביניהם הרעלן אלפא אמניטין הפוגע בכליות ובכבד בצורה קטלנית.
ב–2018 נמצאה הפטריה בחורשות אלונים ברמת הגולן.
הערות שוליים

↑  ynet, "אמנית המוות" חשודה: 1,000 הורעלו מפטריות באיראן, באתר ynet, 21 במאי 2018
↑  אמנית המוות, באתר mushrooms.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294756605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליפות ישראל בשחמט 2000

אליפות ישראל בשחמט 2000 הייתה האליפות ה-25 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 12 שחמטאים. התחרות נערכה בין 17 בדצמבר ל-28 בדצמבר 2000 ברמת אביב ובמודיעין.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
בתחרות זכה בוריס אברוך, שצבר 7 נקודות מ-11 אפשריות והקדים בהתרת שוויון נקודות את רב-האמן אליק גרשון.
טבלת סיכום

| מס' | משתתפים | מד כושר | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | נקודות | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ר"א בוריס אברוך | 2625 | X | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | ½ | 1 | 0 | 1 | 1 | 7 | 1-2 |
| 2 | ר"א אליק גרשון | 2502 | ½ | X | ½ | 0 | ½ | ½ | 1 | 1 | 1 | ½ | 1 | ½ | 7 | 1-2 |
| 3 | ר"א לב פסחיס | 2611 | ½ | ½ | X | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 1 | 1 | ½ | ½6 | 3 |
| 4 | ר"א אלכסנדר פינקל | 2467 | 0 | 1 | ½ | X | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 6 | 4-7 |
| 5 | א"ב מיכאל רויז | 2440 | ½ | ½ | ½ | ½ | X | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | 6 | 4-7 |
| 6 | ר"א אלכסנדר חוזמן | 2574 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | X | 0 | ½ | ½ | 1 | ½ | 1 | 6 | 4-7 |
| 7 | ר"א אמיל סוטובסקי | 2609 | ½ | 0 | ½ | 0 | ½ | 1 | X | ½ | ½ | 1 | ½ | 1 | 6 | 4-7 |
| 8 | ר"א ויטלי גולוד | 2590 | ½ | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | X | ½ | 1 | ½ | ½ | ½5 | 8 |
| 9 | א"ב יבגני פוסטני | 2434 | 0 | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | X | ½ | ½ | ½ | ½4 | 9 |
| 10 | רומן בר | 2354 | 1 | ½ | 0 | ½ | ½ | 0 | 0 | 0 | ½ | X | ½ | ½ | 4 | 10-11 |
| 11 | ר"א מארק צייטלין | 2445 | 0 | 0 | 0 | ½ | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | X | 1 | 4 | 10-11 |
| 12 | אלכסנדר כספי | 2488 | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 | 0 | ½ | ½ | ½ | 0 | X | ½3 | 12 |
אלכסנדר אגריקולה

| --- | --- |
 לידה:  1446? גנט, ארצות השפלה הבורגונדיות 
 פטירה:  15 באוגוסט 1506 (בגיל 60 בערך) ואיאדוליד, כתר קסטיליה 
 שם לידה:  Alexander Ackermann 
 מוקד פעילות:  פלנדריה 
 שפה מועדפת:  איטלקית, הולנדית 
 
אלכסנדר אגריקולה (בהולנדית: Alexander Agricola; ‏1445 או 1446 – 15 באוגוסט 1506) היה מלחין פלמי מתקופת הרנסאנס. כחבר נכבד בגראנד קאפלה, המוסד המוזיקלי של בית הבסבורג, היה אגריקולה מלחין בעל-שם בסביבות 1500 והמוזיקה שלו נפוצה ברחבי אירופה. אגריקולה כתב בכל הסגנונות החשובים של תקופתו, במוזיקת קודש ובמוזיקה חילונית.
ביוגרפיה

כפי שקורה אצל מלחינים בתקופת הרנסאנס, מעט מאוד ידוע על ראשית חייו, ואפילו מקום הולדתו לא נודע. ייתכן שנולד בגרמניה של היום, משום שבכמה מסמכים איטלקיים הוא נזכר בתואר "ד'אלמניו" או "ד'אלמניה" ("הגרמני"). את רוב חייו עשה במשרות באיטליה, צרפת וארצות השפלה, אם כי בתולדותיו יש פערים של חוסר ידע באשר לפעילויותיו ונראה שעזב רבות ממשרותיו ללא קבלת רשות. הוא היה זמר בשירות הדוכס לודוביקו ספורצה ממילאנו משנת 1471 עד 1474, בתקופה שמקהלת הקאפלה המילאנזית התרחבה לאחד ההרכבים הגדולים והמפורסמים ביותר באירופה; לואזה קומפר, יוהנס מרטיני, גאספאר ואן ורבקה ועוד כמה מלחינים-זמרים היו גם הם במילאנו באותן שנים.
בשנת 1474 כתב הדוכס ספורצה מכתב המלצה לאגריקולה אל לורנצו דה מדיצ'י, והמלחין יצא לפירנצה. ידוע, שבשנת 1476 היה אגריקולה בקמבריי שבארצות השפלה, שם עבד כנראה כזמר. לגבי התקופה הארוכה שבין 1476 ל-1491 אין ידיעות חותכות פרט לכך, שחלק מן הזמן עשה בקאפלה המלכותית הצרפתית ונראה שבמשך התקופה הזו ביצר את המוניטין שלו כמלחין, כי בשנות ה-90' של המאה ה-15 הייתה דרישה רבה ליצירותיו ותחרות על שירותיו בין צרפת לנאפולי. בשנת 1500 התקבל לעבודה אצל פיליפ היפה, שהיה דוכס בורגונדיה ומלך קסטיליה. נראה שהתלווה אל הדוכס במסעותיו באימפריה שלו; בתקופה זו כבר נחשב לאחד המלחינים המכובדים ביותר באירופה. כאשר היה בוואיאדוליד שבספרד באוגוסט 1506, נפגע במגפת הדבר שפרצה שם וב-15 באוגוסט הלך לעולמו.
סגנון מוזיקלי

סגנונו של אגריקולה מקורב לזה של יוהנס אוקכם, בייחוד בראשית הקריירה שלו. לקראת סוף חייו השתמש בכתיבתו בטכניקת אימיטציה כללית, שהייתה אופיינית לז'וסקן דה פרה. אומנם רק מעטות מיצירותיו ניתנות לתארוך מדויק, אך הוא משתמש בפירוש ברבים מן הנהלים הקונטרפונקטליים הלא-אימטטיביים, המתאפיינים במורכבות ובשונות רתמית, שמקובל יותר לקשר עם אוקכם. עם זאת, שלא כאוקכם, אגריקולה היה מוכן לשלב חזרות, סקוונצות וכן, יותר ויותר, אימיטציה כדרך מלחינים אחרים שפעלו בסביבות 1500, כשהטכניקה נפוצה יותר בשימוש.
אגריקולה כתב מיסות, מוטטים, מוטט-שאנסונים, שירים חילוניים בתבניות הקבועות (formes fixes) שהיו שכיחות אז בשימוש כמו הרונדו והברז'רט ושאר צורות השאנסון, ומוזיקה אינסטרומנטלית. הרבה מן המוזיקה האינסטרומנטלית שלו התבססה על מוזיקה חילונית משל ז'יל בנשואה או אוקכם. רבות מן היצירות האלה נעשו פופולריות מאוד בשלהי המאה ה-15.
אגריקולה הוא בין המעטים במעבר בין סגנון האסכולה הבורגונדית לסגנון דור האסכולה הפרנקו-פלמית של ז'וסקן, שכתבו מוזיקה בשני הסגנונות.
מעל כל הנוסחים השונים בסגנון המוזיקלי הכללי של אגריקולה לאורך חייו כמלחין פעיל, היה לו סגנון ייחודי ונבדל במפורש, שנקודת המוצא שלו הייתה הקווים הנפתלים, חדורי המסתורין, של אוקכם. המוזיקה שלו מצטיינת לעיתים קרובות בפעלתנות ועושר פרטים, גדושה בסקוונצות, חזרה על יחידות רתמיות ומוטיביות קצרות ושאיפה להשתלט על הפעמה היסודית, המצטיירת לעיתים כמעט כסטיה, אם באמצעות הארכת תבניות סיומת כדי להגיע לקדנצה על הפעמה ה"שגויה", או בהסטת הפעמה המטרית של קולות מסוימים לעומת אחרים (לדוגמה, בפרק ה"אגנוס דאי" החותם את המיסה שלו, הממושכת שלא כרגיל, 'In myne zin' מופיע הקנטוס פירמוס בצלילים שווים במשך זמן של אחת-עשרה שמיניות כל אחד במופע הראשון, ואחר במשך זמן של חמש שמיניות כל אחד במופע השני, או ב"סאלבה רגינה" השני, שם הוא מקזז בחלק ממופע הקנטוס פירמוס שמינית לכל אורכו, כששאר הקולות מתקדמים בשני המקרים במשקל מרובע מחמיר יותר ממעל.) עוד "משחקים" שהוא משתעשע בהם במוזיקה כוללים הצגת חידות מודוס ומוזיקה פיקטה ("מוזיקה מזויפת", שרישום תוויה אינו תואם את החומר המושר או המנוגן) לפני המבצעים (למשל, בפרק ה"קיריה" במיסה Le serviteur הוא משתעשע בקנטוס פלאנוס המוכר ברמיזות לאפשרות של הטיה מודאלית בשילוב עקבי של במולים נוספים.) המוזיקה דורשת מיומנות אתלטית גבוהה בכל הקולות וזמרים מעולים במיוחד נדרשים לביצוע תפקידי השירה הנמוכים, בניגוד לפונקציות ההרמוניות הפשוטות, שרוב בני זמנו כתבו לשילובי טנור-בס ביצירותיהם. במקרים רבים מגיח במפתיע מקבץ מורכב ומשוכלל של מוטיבים מהירים מתוך מרקם איטי קודם (לדוגמה, התפרצות הדואטים עתירי הפרטים המתחילה ב"גלוריפיקמוס טה" ומגיעה לשיאה ב"אדורמוס טה" בפרק ה"גלוריה" של Missa In myne zin). המוזיקה של אגריקולה זכתה להערכה רבה בימיו ולתגובות שונות מצד פרשנים בני זמנו - אחד כינה אותה "מטורפת" ואילו אחר תיאר אותה כ"נשגבת".
אגריקולה אחרים

יש עוד מלחינים בשם אגריקולה, שלעיתים מבלבלים ביניהם לבין אלכסנדר:
גיאורג לודוויג אגריקולה (1643 - 1676) שהיה גם סופר חשוב)
יוהנס אגריקולה (1560 בקירוב - 1601)
יוהאן פרידריך אגריקולה (1720 - 1774) שהיה גם מוזיקוגרף, נגן עוגב ומורה לשירה)
יוהאן פאול אגריקולה (1638 או 1639 - 1697)
מרטין אגריקולה (1486 - 1556) (חשוב יותר כתאורטיקאי ומורה)
וולפגנג כריסטוף אגריקולה (1600 בקירוב - 1659 בקירוב)
לקריאה נוספת

Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. (ISBN 0-393-09530-4)
Rob Wegman/Fabrice Fitch, "Alexander Agricola". Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed June 4, 2007), (subscription access)
Edward R. Lerner, "Alexander Agricola." The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. (ISBN 1-56159-174-2)
Honey Meconi, Pierre de la Rue and Musical Life at the Habsburg-Burgundian Court. Oxford, Oxford University Press. 2003. ISBN 0-19-816554-4
גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954
רוב וגמן/פאבריס פיטץ', "אלכסנדר אגריקולה", מילון גרוב המקוון, בעריכת ל. מייסי
אדוארד ר. לרנר, אלכסנדר אגריקולה", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן 1980.
האני מקוני, "פייר דה לה רי וחיי המוזיקה בחצר הבסבורג-בוגונדיה", הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2003.
הערות שוליים

↑  Wegman/Fitch, Grove online
↑  Lerner, Grove
↑  אלכסנדר אגריקולה באתר www.naxos.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285253405171  PLWABN: 9810631049605606  BIBSYS: 4092101  BNE: XX1727877  BnF: cb13933205r (data)  BPN: 01774388  CiNii: DA1068635X  GND: 11900321X  ICCU: MILV147919  ISNI: 0000 0001 1758 4143  LCCN: n86855907  MusicBrainz: f7b9f4df-bbf3-478b-b2a8-c1d0e72afe64  NKC: jo2017965032  NLA: 35269650  NTA: 143162101  RERO: 02-A002911619  SNAC: w6b86z4b  SUDOC: 077291093  Trove: 890801  VcBA: 495/118720  VIAF: 37105288   WorldCat (עם VIAF): 37105288
אפרים ארדיט

| --- | --- |
 לידה:  1700 אזמיר
 פטירה:  1768 (בגיל 68 בערך) תשרי ה'תקכ"ט אזמיר
 מקום קבורה:  אזמיר
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 תפקידים נוספים:  סוחר
 חיבוריו:  מטה אפרים
 אב:  רבי אברהם
 
הרב אפרים ארדיט (1700–1768) היה רבה של אזמיר שבטורקיה ומחבר ספר מטה אפרים.
ביוגרפיה

נולד באזמיר בשנת הת"ס (1700) לרבי אברהם. עסק במסחר, אך במהרה פנה לעסק התורה ולמד בישיבה מישיבות העיר, שם נתעלה בתורה עד שנהיה לרבה של העיר. באזמיר נמצאו בתקופתו כתבי יד רבים של ראשונים, וביניהם עליות דרבנו יונה, עליהם העיר הערות, אשר נוסף לספר שיטה מקובצת לרבי בצלאל אשכנזי על ידי צאצאו של הרב אפרים, הרב יצחק נוניש בילמונטי שמצא את הכתבים בבית "מרן זקני".
החיד"א כותב עליו:
כמהר"ר אפרים ארדיט, תורה וגדולה במקום אחד...
נפטר ככל הנראה ב ט"ו בתשרי התקכ"ט, אך ישנה מחלוקת לגבי מועד פטירתו, שכן במצבתו נרשם: ”הרב ועצום כמו' אפרים ארדיט ז"ל ב"ס מטה אפרים ט"ו בתשרי התקכ"ח”, אך אחיינו, רבי אברהם, הספידו בתשלום שנתו (אחד עשר חודש) בחודש אב בשנת התקכ"ח, וכן רבי יצחק מאיו הספידו בתשלום השנה ביום א' לסדר וירא שנת התקכ"ט.
הספידוהו רבי יצחק מאיו, בספרו דרכי הי"ם, ובן אחיו, רבי אברהם ארדיט
ספרו

מטה אפרים (שאלוניקי תקנ"א) - חידושים על משנה תורה לרמב"ם, תשובות ודרשות וכן חידושים על הרמב"ם גם מאחיו, רבי אברהם. לספר הסכמה מאת רבי חיים מודעי. הספר נסדר לדפוס על ידי רבי יצחק ארדיט, מחבר ספר יקר הערך, שהדפיס בסוף הספר את מהדורא בתרא של חלק אורח חיים מספר יד אהרן לסבו, רבי אהרן אלפנדרי.
לקריאה נוספת

מ' בניהו, שיטות מקובצות לר"מ לפפא, קובץ זיכרון לר"ש ליברמן.
שם הגדולים מערכת ספרים, מ, [צג] - מטה אפרים, באתר ויקיטקסט
הערות שוליים

↑  שיטה מקובצת לבבא בתרא דף קל"ג עמוד א', דף קכ"ה ע"א מדפי הספר
↑  מצבות חכמי ורבני אזמיר, סימן צ"ו
↑  דרוש ח' להספד, דף קס"ב עמוד א'
↑  נדפס בסוף ספר מטה אפרים (דרוש ו', דף מ"ח עמוד א')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499127605171  LCCN: no2006125351  RSL: 010552293  VIAF: 31761950   WorldCat (עם VIAF): 31761950 
מטה אפרים