stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגוד ישראלי לבקרה אוטומטית
מבנה ארגוני

בראש הארגון עומד נשיא, לרוב פרופסור בטכניון, ובנוסף חברים בוועד המנהל גזבר, מזכיר ונציג מרפא"ל. בהנהלה המורחבת חברים נציגים מאוניברסיטאות ומכללות אחרות בישראל, כגון מכון ויצמן ואוניברסיטת תל אביב וכן נציגים מחברות תעשייתיות כגון התעשייה האווירית או אלביט מערכות. חברות אלו שותפות גם במימון האיגוד.
מבנה ארגוני > ראשי הארגון

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוליוס פרמינגר | תחילת שנות ה-60 | יו"ר |
| שמואל מרחב |  | יו"ר |
| רפאל סיוון |  | יו"ר |
| אליעזר קרינדלר |  | יו"ר |
| מיכאל היימן | 1978-1981 | נשיא |
| יצחק י. בר יצחק | 1981-1983 | נשיא |
| שאול גוטמן | 1983-1990 | נשיא |
| זלמן ג׳. פלמור | 1990-1993 | נשיא |
| אריה פויאר | 1993-2000 | נשיא |
| יורם הלוי | 2000-2003 | נשיא |
| יעקב אושמן | 2003-2008 | נשיא |
| נחום שימקין | 2008-2011 | נשיא |
| פר אולוף גוטמן | 2011-2016 | נשיא |
| משה אידן | 2016-2021 | נשיא |
| לאוניד מירקין | 2021- עד היום (נכון ל-2021) | נשיא |
אוק רידג'

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם לאתר גרעיני, ראו .
אוק רידג' (באנגלית: Oak Ridge) היא עיר השוכנת במחוזות אנדרסון ורון במזרח מדינת טנסי, בארצות הברית. העיר נמצאת כ-40 ק"מ מצפון-מערב לעיר נוקסוויל. במפקד משנת 2010 נמנו בעיר 29,330 תושבים. לעיר אוק רידג' מספר כינויים, ביניהם: "העיר האטומית", "העיר הסודית", "העיר מאחורי הגדר", ועוד.
היסטוריה > לפני פרויקט מנהטן

לפני שנת 1942 היה האזור שבו שוכנת היום העיר אוק רידג', אזור כפרי ובו מספר קהילות חקלאיות קטנות. על פי המסורת המקומית, תושב האזור בשם ג'ון הנדריקס (1865–1915) התנבא בדבר הקמת העיר אוק רידג' כ-40 שנה לפני שהחלה בנייתה. בין השאר התנבא על הקמת מתקני הייצור שהוקמו באוק רידג', אשר נבנו 28 שנה לאחר מותו.
היסטוריה > פרויקט מנהטן

בשנת 1942 בחר הממשל הפדרלי האמריקאי באזור אוק רידג' כאתר פיתוח החומרים עבור פרויקט מנהטן. גנרל לסלי גרובס, שמונה לראש הפרויקט, ציין את האזור לטובה מכמה סיבות. באזור הייתה אוכלוסייה דלילה יחסית ומחירי הקרקע בו היו זולים, עם זאת האזור היה קרוב לרשת הכבישים המרכזית ולמסילות רכבת. באזור הייתה אספקת חשמל נוחה וכן מקורות מים. בגלל חוקי מדינת טנסי, לא היו בה באותה עת איגודי עובדים, או הסכמי שכר מחייבים, דבר שהקל על גיוס כוח אדם. האזור שכן בעמק שהופרד מאזורים סמוכים במספר רכסים, דבר שתרם לבטיחות המקום במקרה של תקלה בתהליך הייצור.
בידודו של האזור והאוכלוסייה הדלילה בו סייעו לשמירת קיומו של המקום בסוד. אף שהיישוב גדל באופן משמעותי, מ-3,000 תושבים בשנת 1942 לכ-75,000 תושבים בשנת 1945, ואף שהמפעלים להעשרת אורניום תפסו שטח גדול של כ-240 קמ"ר, וכללו את הבניין הגדול ביותר בעולם באותה עת, קיומו נותר בגדר סוד מדינה רשמי עד שנת 1949 ואף לא הופיע במפות. עד 1949 לא זכה היישוב אף לשם רשמי, והמפעלים שבו כונו "קלינטון עבודות הנדסיות" (Clinton Engineering Works). כל העובדים במקום חויבו לענוד תגי זיהוי, והיישוב היה מוקף בגדרות ובמגדלי שמירה, ונקבעו בהן שבעה שערי כניסה.
החל משלהי שנת 1942 החל חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ברכישת כ-240 קמ"ר עבור האתר הגרעיני. במקום הוקמו מספר מפעלים להעשרת אורניום, שהיו נחוצים לבניית פצצה אטומית. אחד ממפעלים אלו (X-10), ששימש להפקת פלוטוניום, משמש היום את המעבדה הלאומית אוק רידג'.
לנוכח מספר העובדים הגדול אשר גויסו לעבודות הקמת המפעלים, הקים צבא ארצות הברית עיר לעובדי הפרויקט בקצהו המזרחי של העמק. כיוון שפרויקט מנהטן תוכנן לטווח ארוך, נבנה היישוב כישוב קבע ולא כמחנה ארעי. רוב הבתים ביישוב נבנו בבנייה טרומית, עקב שיקולי חיסכון בזמן. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגוררו ביישוב כ-70,000 תושבים. בגלל אופיו הסודי של היישוב, הוא סבל לאורך כל המלחמה ממחסור חמור במקומות דיור ובאספקה.
רק לאחר 6 באוגוסט 1945, לאחר שהוטלה הפצצה הגרעינית הראשונה על הירושימה שביפן, גילו רבים ביישוב את מטרת עבודתם במקום.
היסטוריה > היישוב לאחר תום מלחמת העולם השנייה

שנתיים לאחר תום מלחמת העולם השנייה הועברה העיר לשליטה אזרחית, תחת שליטת הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית. בשנת 1959 עברה העיר תהליך של תאגוד ומונה לה מנהל עיר ומועצת עיר נבחרת, תחת שליטת הממשל הפדרלי עד לאותה עת. שלושה מתוך ארבעת המפעלים המרכזיים שנבנו במהלך מלחמת העולם השנייה לצורך יצור פצצת האטום, עומדים על כנם עד היום:
K-25 הוא מפעל להעשרת אורניום אשר פעל עד שנת 1985 ונמצא בשנים אלה בתהליך של פירוק וטיהור.
Y-12 הוא מפעל להפרדת אורניום בעזרת מגנטים ופועל עד היום בתהליך יצור כלי נשק גרעיניים ולצורך אחסון חומרים גרעיניים.
X-10 הוא מפעל ובו שוכן כור גרעיני ניסיוני וכן המעבדה הלאומית באוק רידג'. במפעל זה קיים מכון מחקר המנוהל על ידי משרד האנרגיה של ממשלת ארצות הברית. אזרחים אמריקאים בלבד יכולים לסייר בחלקים מן המפעל בין החודשים יוני עד ספטמבר.
ניתן ללמוד על מורשתה המדעית של העיר אוק רידג' במוזיאון האמריקאי למדע ולאנרגיה הפועל במקום.
גאוגרפיה ואקלים

אוק רידג' שוכנת במזרח מדינת טנסי באזור הרכסים והעמקים של הרי האפלצ'ים. על פי לשכת הנתונים של ממשלת ארצות הברית שטחה הכולל של העיר הוא 232.9 קמ"ר, מהם 221.6 קמ"ר שטח יבשה ו-11.3 מקווי מים.
אגם מלטון היל מהווה את גבולה המזרחי והדרומי של העיר. האגם בקצה המזרחי של העיר מהווה נקודת משיכה לפעילות פנאי, על שפת האגם מסלולי רכיבה לאופניים ואזורי פיקניק. על האגם נערכות תחרויות חתירה.
כלכלה

אף שקיימת ירידה בגודל המפעלים של הממשל הפדרלי באוק רידג', עדיין הממשל הפדרלי מהווה את הבסיס הכלכלי העיקרי של העיר ואחד המעסיקים הגדולים ביותר באזור המטרופולין של נוקסוויל. משרד האנרגיה האמריקאי הוא בעל המפעלים הפדרליים ומחזיק במשרד גדול בעיר. המעבדה הלאומית באוק רידג' היא המעבדה הרב-תחומית הגדולה ביותר במערכת המעבדות הלאומיות של משרד האנרגיה האמריקאי ובמקום אף הוקם פרויקט מקור נייטרונים מבוסס על מאיץ בעלות של 1.4 מיליארד דולר. בעיר ממוקמת גם חטיבת מחקר של מנהל הימים והאטמוספירה הלאומי (NOAA). לחברת בואינג היה מפעל יצור בעיר מאז שנות ה-80 אולם בשנת 2007 הוא נמצא בשלבי סגירה. כ-900 איש בעיר מועסקים באבטחת מפעלים של משרד האנרגיה האמריקאי. בעיר פועלים אף מספר מפעלים לטיפול בפסולת גרעינית.
חינוך

בעיר מערכת בתי ספר המדורגים באופן קבוע בין הטובים בארצות הברית. בעיר ארבעה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים ובית ספר תיכון אחד. בחודש אוגוסט 2004 אישרו תושבי העיר העלאה במיסים כדי לממן שיפוץ כולל של בית הספר התיכון בעלות של 55 מיליון דולר.
המכללה הקהילתית רואן הקימה קמפוס באוק רידג' ובעיר אף תחנת מחקר ביערנות של אוניברסיטת טנסי.
הערות שוליים

↑  Secret World War Two nuclear city open to tours ידיעה מיום 3 באוגוסט 2007 מסוכנות הידיעות רויטרס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550333205171  BnF: cb14440866c (data)  GND: 4205997-5  LCCN: n79100849  MusicBrainz: 0f9bdd98-dcb9-4afe-80be-f0c5cdb1078e  NARA: 10041628  SUDOC: 085784672  VIAF: 235863884   WorldCat (עם VIAF): 235863884
אחוות הזאבים

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  כריסטופר גאנס 
 הופק בידי:  סמואל חדידה, Richard Grandpierre 
 תסריט:  כריסטופר גאנס, Stéphane Cabel 
 עריכה:  David Wu, Sébastien Prangère 
 שחקנים ראשיים:  סמואל לה ביהאן האנס מייר Isabelle Le Nouvel Jean-Paul Farré גספר אוליאל François Hadji-Lazaro Frankie Pain אריק פראט Jean-Pierre Jackson Juliette Lamboley Vincent Cespedes יוהן לייסן (Antoine de Beauterne) פסקאל לאוג'יה Michel Puterflam (Gabriel-Florent de Choiseul-Beaupré) ניקולה וודה Virginie Darmon Emmanuel Booz ברנרד פרסי ז'רמי רנייה (Jean-Joseph d'Apcher) מארק דקסקוס ז'אן יאן מוניקה בלוצ'י ונסן קאסל (Jean-François-Charles de Molette) אמילי דקן Christian Adam ז'אק פרין (Jean-Joseph d'Apcher) ז'אן פרנסואה סטבנין אנדרה פנברן (ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון) פיליפ נהון (Jean Chastel) ברנרד פרסון אדית סקוב די בראדלי בייקר Hans Meyer Erwan Baynaud 
 מוזיקה:  ג'וזף לודוקה 
 צילום:  דן לאוסטסן 
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  Davis Films, Canal+, StudioCanal, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  Metropolitan Filmexport 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בפברואר 2002 
 משך הקרנה:  137 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית, צרפתית 
 סוגה:  סרטי מפלצות, סרט הרפתקאות, סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, סרט קונג פו, סרט מתח, סרט היסטורי, סרט אמנויות לחימה 
 תקציב:  29 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   brotherhoodofthewolf
 פרסים:  César Award for Best Costume Design (Dominique Borg) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אחוות הזאבים (בצרפתית: Le Pacte des loups) הוא סרט אימה ופעולה תקופתי צרפתי משנת 2001 בבימויו של כריסטוף גאנס, שנכתב יחד עם גאנס וסטפאן קאבל, ובכיכובם של סמואל לה ביהאן, מארק דקסקוס, אמילי דקן, מוניקה בלוצ'י וונסן קאסל, ג'רמי רנייה וז'אן-פרנסואה סטוונין. הסיפור מתרחש בצרפת של המאה ה-18, כאשר שבלייה דה פרונסאק ומני משבט אירוקוי נשלחים לחקור רציחות מסתוריות של מאות בידי יצור לא ידוע במחוז ז'בודן במרכז צרפת.
העלילה מבוססת באופן רופף על סדרת רציחות אמיתיות שהתרחשה בצרפת של המאה ה-18 ועל האגדה המפורסמת של החיה מז'בודן; חלקים מהסרט צולמו בטירת דה רוקטאילדה. האפקטים המיוחדים עבור היצור הם שילוב של תמונות שנוצרו על ידי מחשב, כמו גם בובות ואנימטרוניקה שתוכננו על ידי חנות היצורים של ג'ים הנסון.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל, שהדגישו את ערכי ההפקה הגבוהים שלו, הקולנוע, הביצועים ואת האווירה של גאנס. בתקציב של 29 מיליון דולר הסרט היה הצלחה קופתית בינלאומית, כשהכניס מעל 70 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט זכה להצלחה מסחרית גם בארצות הברית; סרטי יוניברסל שילמו 2 מיליון דולר כדי לרכוש את זכויות ההפצה בצפון אמריקה והמשיכה 11.3 מיליון דולר ברוטו במהדורה תיאטרלית מוגבלת, מה שהפך אותו לסרט הצרפתי השני ברמת הכנסות בארצות הברית מאז 1980. הסרט הצליח גם במכירות וידאו ו-DVD בארצות הברית.
עלילה

במהלך המהפכה הצרפתית כותב המרקיז תומא ד'אפשר את זיכרונותיו בטירה שלו. הוא מספר את עדותו לאירועי שנת 1764, כאשר חיה מסתורית טרפה אנשים רבים והטילה אימה על מחוז ז'בודן. בפלשבק לשנת 1764, גרגואר דה פרונסאק, אביר ותומכו של המלך לואי החמישה עשר, מלך צרפת, מגיע למחוז ביחד עם בן לווייתו, צייד אינדיאני משבט אירוקוי ששמו מאני, במטרה ללכוד את החיה. פרונסאק מתאהב במריאן דה מורנגיאס, בתו של רוזן מקומי, שאחיה ז'אן פרנסואה, בדומה לפרונסאק עצמו, הוא צייד נלהב והרפתקן. פרונסאק נמשך גם לסילביה, איטלקייה מבית הבושת המקומי.
בעת חקירת אחד הקורבנות להתנפלות החיה מוצא פרונסאק ניב עשוי פלדה. ילד טראומטי שהיה עד להתנפלות נשבע שהחיה נשלטת על ידי מה שנראה כאדון אנושי. כאשר חקירתם של פרונסאק ומאני מתבררת כבלתי-פורייה, מגיע מדריך הנשק של המלך עצמו, לורד דה ביוורן, לשים קץ לחיה, ופרונסאק נשלח בחזרה לפריז. הוא מבין שהחיה היא למעשה מכשיר בידי אגודה סודית: אחוות הזאב, הפועלת לערעור אמון הציבור במלך, ובסופו של דבר להשתלטות על צרפת. בינתיים נמשכות התקפות קטלניות של החיה במחוז ז'בודן, ופרונסאק חוזר לשים קץ להרג. בעת מפגש חשאי עם מריאן הם מותקפים על ידי החיה, אך החיה נמנעת באופן מסתורי מלהרוג את מריאן.
פרונסאק, מאני והמרקיז ד'אפשר הצעיר יוצאים ליער ומציבים מערך מלכודות ללכידת החיה; זו נפצעת קשה אך נמלטת. מאני עוקב אחריה לבדו, ומגלה קטקומבה המשמשת כמאורה של החיה, בה מתגוררים חברי האחווה. בעזרת יתרונם המספרי הם מתגברים על מאני, והוא נורה ונהרג. פרונסאק מגלה את גופתו של מאני, מבצע בה נתיחה ומוצא קליע כסף - התחמושת המועדפת על ז'אן פרנסואה. בהתקף של זעם, פרונסאק הולך לקטקומבות והורג חברי אחווה רבים, אך מוסגר על ידי הרשויות המקומיות ונכלא.
סילביה מבקרת את פרונסאק בכלא, ומגלה שהיא מרגלת מטעם הכס הקדוש. היא מסבירה כי אנרי סרדיס, הכומר המקומי ומנהיג האחווה, מאמין שהוא מחזיר את עבודת האל לצרפת. האפיפיור קלמנט השלושה עשר החליט שסרדיס לא שפוי, ושלח את סילביה לחסל אותו. לאחר מכן מרעילה סילביה את פרונסאק, באמירה שהוא יודע יותר מדי. בינתיים מגלה ז'אן פרנסואה למריאן שהוא אדון החיה; היא זיהתה את ריחו על מריאן כשהתקרבה אליה, ולכן לא הרגה אותה. לאחר מכן אונס ז'אן פרנסואה את מריאן כשהיא דוחה את חיזוריו.
סוכניה של סילביה קוברים את פרונסאק, שלא נהרג אלא רק הוכנס לתרדמת זמנית. הוא מתפרץ לאחת מדרשות האחווה והורג כמה מחבריה, ובכללם ז'אן פרנסואה. סרדיס נמלט אל ההרים, אך מושחת למוות על ידי להקת זאבים. פרונסאק והמרקיז ד'אפשר הצעיר שבים למאורת החיה, ומוצאים אותה מוטלת פצועה קשה. מתברר שהחיה הייתה הצאצא האחרון של יצור שהביא ז'אן פרנסואה מאפריקה. היא עונתה להיות חיה אכזרית והולבשה בשריון מתכת קוצני. פרונסאק הורג את החיה הגוססת במעשה רחמים.
העלילה שבה לתקופת המהפכה הצרפתית, כאשר המרקיז ד'אפשר הקשיש מסיים לכתוב את עדותו, רגע לפני שהוא מובל להוצאתו להורג על ידי אספסוף מהפכני. הוא מצהיר כי אינו יודע מה עלה בגורלם של פרונסאק ומריאן לאחר מות החיה; אך הוא מקווה שבאיזשהו מקום, הם מאושרים יחד.
שחקנים ודמויות

סמואל לה ביהאן בתפקיד האביר גרגואר דה פרונסאק
ונסן קאסל בתפקיד ז'אן פרנסואה דה מורנגיאס
אמילי דקוון בתפקיד מריאן דה מורנגיאס
מוניקה בלוצ'י בתפקיד סילביה
ז'רמי רנייה בתפקיד המרקיז תומאס ד'אפשר הצעיר
ז'אק פרין בתפקיד תומאס ד'אפשר / המספר המבוגר
מארק דקסקוס בתפקיד מאני
ז'אן יאנה בתפקיד הרוזן דה מורנגיאס
ז'אן פרנסואה סטבנין בתפקיד האב הנרי סרדיס
אדית סקוב בתפקיד הרוזנת ז'נבייב דה מורנגיאס
יוהאן לייזן בתפקיד אנטואן דה ביוורן
ברנרד פרסי בתפקיד המתייצב פייר-ז'אן לפונט
הנס מאייר בתפקיד מרקיז ד'אפר
פיליפ נהון בתפקיד ז'אן צ'סטל
גספר אוליאל בתפקיד לואי
ניקולה וודה בתפקיד מקסים דה פורט
וירג'יני דרמון בתפקיד לה בברדה
אריק פראט בתפקיד קפטן דוהאמל
ז'אן לופ וולף בתפקיד הדוכס גונטראנד דה מונקאן
די בראדלי בייקר כאפקטים קוליים של חיה
גרסאות חלופיות

יש שלוש גרסאות שונות מאוד לסרט:
הגרסה הקולנועית המקורית שאורכה 143 דקות.- גרסה בריטית, באורך 139 דקות, ששוחררה בגרסת DVD בבריטניה ובאוסטרליה.
גרסת במאי, שאורכה 150 דקות, ששוחררה לצפייה ביתית בצרפת ובקנדה בשנת 2002, ומאוחר יותר בארצות הברית ובשטחים אחרים.
בארצות הברית, Universal Pictures שחררו במקור את הגרסה הקולנועית בת 143 הדקות ב-DVD ב-1 באוקטובר 2002. פוקוס פיצ'רס הוציאה DVD עם שני דיסקים, במהדורה מיוחדת המכילה את "גרסת הבמאי" ב-26 באוגוסט 2008.
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, סרטים חדשים, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2003
↑  ALISON JAMES, "$30 million 'Adventurer' venture: Gallic helmer Gans goes English for actioner," Variety (14 May 2001)
↑  "Foreign Language, 1980-Present". Box Office Mojo.
↑  Lorenza Munoz (3 בינואר 2003). "Little pictures have a big year". Los Angeles Times. אורכב מ-המקור ב-6 במרץ 2016. נבדק ב-23 באוגוסט 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Brotherhood of the Wolf (2001)". IMDb.com.
↑  "Brotherhood of the Wolf". Amazon.com. 1 באוקטובר 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brotherhood of the Wolf". Amazon.com. 26 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: b816254b-8c63-3f06-a040-94045af8f768
אייל חומסקי

אין תמונה חופשית
אייל חומסקי (נולד בשנת 1965) הוא פרסומאי ישראלי, שותף במשרד הפרסום "אדלר חומסקי ורשבסקי GREY ושות'".
ביוגרפיה

חומסקי נולד וגדל בירושלים למוניקה (לבית מילשטיין) ולצזר חיים חומסקי, ממייסדי תחום הייעוץ ארגוני בישראל,[דרוש מקור] ומומחה ישראלי לשיווק ולהתרמה.
שירת בצה"ל בסיירת מטכ"ל, ובשנת 1983, בעת שהיה באימונים במסגרת השירות הצבאי, נפצע ואיבד את עינו. אחרי שחרורו מצה"ל נרשם ללימודי תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ובהמשך גם סיים תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק.
בשנת 1987 התמנה כעוזר תקציבאי במשרד הפרסום קשר-בראל, במקביל ללימודיו. שנה וחצי לאחר שהגיע למשרד החל לנהל ולהופיע בפרזנטציות למכרזים לבד. בהמשך הפך חומסקי לאחראי על כל התקציבאים במשרד ולאחר מכן לשותף.
ביולי 1996, הקים חומסקי עם ראובן אדלר את משרד הפרסום "אדלר-חומסקי". בשנת 1998 מונה למנכ"ל המשרד. באותה שנה רכשו את חברת הפרסום ורשבסקי פרייליך דובב IMC בע"מ שהייתה בבעלות שמואל ורשבסקי. נכון לשנת 2017, מדורג המשרד במקום השני בישראל בנתח הפרסום.
בשנת 2013 היה חומסקי חלק מקבוצת רכישה בראשות איש ההייטק אורי אלון, שרכשה את הפועל ירושלים. ביוני 2018 הודיע אלון על עזיבת הקבוצה, וחומסקי מונה כמנהל שותף בקבוצה.
חומסקי נשוי לתמי, מעצבת אופנה, ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  קמפיין חייו: מי אתה אייל חומסקי?, באתר ‏מאקו‏, 12 ביוני 2018
↑  דפנה ברמלי גולן, ‏כל יום אני עושה מאזן, באתר גלובס, 13 בספטמבר 1999
↑  משה בנימין, דירוג משרדי הפרסום: אדלר צומח, שיא לאברהם ומנצ' ממריא, באתר אייס, 18 בינואר 2017
↑  בעלי הקבוצה, אתר הפועל ירושלים
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אה"מ ונג'נס (1899)

| --- | --- |
אה"מ ונג'נס בנמל, לפני האימוץ של הצי המלכותי ב-1903 את ערכת הצבעים הכוללת של ספינת מלחמה אפורה
אה"מ ונג'נס בנמל, לפני האימוץ של הצי המלכותי ב-1903 את ערכת הצבעים הכוללת של ספינת מלחמה אפורה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  קאנופוס
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ויקרס 
 תחילת הבנייה:  23 באוגוסט 1898
 הושקה:  25 ביולי 1899
 תקופת הפעילות:  8 באפריל 1902 – 9 ביולי 1920 (18 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-1 בדצמבר 1921
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 13,150 טון, מקסימלי: 14,500 טון
 אורך:  128.5 מטר
 רוחב:  22.6 מטר
 שוקע:  7.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  750 איש
 טווח שיוט:  14,446 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  20 דוודים זוג מנועי 3 צילינדרים בהספק 15,400 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 152 מ"מ   מחיצות – 254-152 מ"מ   ברבטות – 305 מ"מ   צריחי תותחים – 203 מ"מ   קזמטים – 152 מ"מ   מגדל הניווט – 305 מ"מ   סיפונים – 51-25 מ"מ
 חימוש:  4 תותחי Mk VIII BL‏ 12 אינץ' (305 מ"מ)/35 קליבר   12 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)/40 קליבר   10 תותחי 12 פאונד(3 אינץ' (76 מ"מ))   6 תותחי 3 פאונד (47 מ"מ (1.9 אינץ'))   4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אה"מ ונג'נס הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי מסדרת קאנופוס. ונג'נס ואחיותיה שנועדו לשירות באסיה, היו קטנות ומהירות יותר מאשר אוניות המערכה מסדרת מג'סטיק, אך שמרו על אותה סוללה של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים). היא גם נשאה שריון דק יותר, אך שילבה פלדת קרופ חדשה, שהייתה יעילה יותר משריון הארווי ששימש בסדרת מג'סטיק. ונג'נס הונחה באוגוסט 1898, הושקה ביולי 1899 והוכנסה לשירות בצי באפריל 1902.
עם כניסתה לשירות, ונג'נס הוקצתה לתחנת סין, אך הברית האנגלו-יפנית ייתרה את נוכחותה שם, והיא חזרה למים האירופים ב-1905. בסוף אותה שנה, היא עברה שיפוץ שנמשך עד 1906. לאחר מכן שירתה בצי צי התעלה עד 1908, אז עברה לצי הבית, ולאחר מכן שירתה בתפקידים משניים, לרבות כאוניית בסיס וספינת אימונים לתותחנים. ב-1913 היא הועברה לשייטת אוניות המערכה השישית של הצי השני.
לאחר כניסתה של בריטניה למלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, ונג'נס סיירה בתעלת למאנש עם שייטת אוניות המערכה השמינית לפני שעברה לאלכסנדריה כדי להגן על תעלת סואץ בנובמבר 1914. לאחר מכן הצטרפה למערכת הדרדנלים בינואר 1915, שם ראתה פעולה נרחבת בניסיון לפרוץ את מיצר הדרדנלים בפברואר ומרץ ולאחר מכן תמכה בלחימה על החוף במהלך מערכת גליפולי באפריל ומאי. שחוקה מפעולות אלה, היא חזרה לבריטניה לשיפוץ. היא הופעלה מחדש בדצמבר 1915 לשירות במזרח אפריקה, במהלכו תמכה בכיבוש דאר א-סלאם במזרח אפריקה הגרמנית. היא חזרה לבריטניה שוב ב-1917 והוצאה משירות, ולאחר מכן כיהנה בתפקידים משניים עד 1921, אז נמכרה לגרוטאות. ונג'נס נגרטה בשנה שלאחר מכן.
תכנון

ונג'נס וחמש האחיות שלה תוכננו לשירות במזרח אסיה, שם המעצמה העולה החדשה יפן החלה לבנות צי רב עוצמה, אם כי תפקיד זה התייתר במהירות על ידי הברית האנגלו-יפנית של 1902. האוניות תוכננו להיות קטנות יותר, קלות יותר ומהירות יותר מקודמותיהן, אוניות המערכה מסדרת מג'סטיק. ונג'נס הייתה באורך כולל של 421 רגל 6 אינץ' (128.47 מטרים), רוחב של 74 רגל (23 מטרים) ושוקע של 26 רגל 2 אינץ' (7.98 מטרים). הדחק האונייה היה 13,150 טונות ארוכות (13,360 טונות) בדרך כלל ועד 14,300 טונות ארוכות (14,500 טונות) בתפוסה מלאה. הצוות שלה מנה 682 קצינים ומלחים.
האוניות מסדרת קאנופוס הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 3 צילינדרים, עם קיטור שסופק על ידי עשרים דוודי בלוויל. הן היו אוניות המערכה הבריטיות הראשונות עם דוודי צינור מים, שיצרו יותר כוח בעלות נמוכה יותר במשקל בהשוואה לדוודי צינור האש ששימשו באוניות קודמות. הדוודים החדשים הובילו לאימוץ של ארובה קדמית ואחורית, ולא סידור הארובות זו לצד זו ששימשו בהרבה אוניות מערכה בריטיות קודמות. האוניות מסדרת קאנופוס התגלו כספינות קיטור טובות, עם מהירות גבוהה עבור אוניות מערכה של זמנן - 18 קשרים (33 קמ"ש) מ-13,500 כוחות סוס (10,100 קילוואט) - שני קשרים מלאים מהר יותר מאוניות סדרת מג'סטיק.
לוונג'נס הייתה סוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) / 35 קליבר המורכבים בצריחי תותחים מקדימה ומאחור; תותחים אלו היו מותקנים בברבטות עגולות שאפשרו טעינה מסביב, אם כי בגובה קבוע. האוניות גם הרכיבו סוללה משנית של 12 תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים)/ 40 קליבר המורכבים בקזמטים, בנוסף לעשרה תותחי 12 פאונד ושישה תותחי 3 פאונד להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, היא צוידה גם בארבע צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ) שקועים בגוף, שניים בכל צד רוחב ליד הברבטה הקדמית והאחורית.
כדי לחסוך במשקל, ונג'נס נשאה פחות שריון מאשר בסדרת מג'סטיק - 6 אינץ' (152 מילימטרים) בחגורת השריון לעומת 9 אינץ' (229 מילימטרים) - למרות שהשינוי משריון הארווי בסדרת מג'סטיק לשריון קרופ בסדרת קאנופוס פירושו שהאובדן בהגנה לא היה גדול כפי שהיה יכול להיות, לשריון קרופ היה ערך הגנה גדול יותר במשקל נתון מאשר המקבילה שלו להארווי. באופן דומה, השריון המשני המשמש להגנה על הספינה גם היה דק יותר; המחיצות משני קצות החגורה היו בעובי 6–10 אינץ' (152–254 מ"מ). צריחי הסוללה הראשיים היו בעובי של 10 אינץ', הברבטות היו בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ), וסוללת הקזמטים הייתה מוגנת ב-6 אינץ' מפלדת קרופ. למגדל הניווט שלה גם היה מיגון בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2 אינץ' (25–51 מ"מ), בהתאמה.
היסטוריית שירות > לפני מלחמת העולם הראשונה

ונג'נס הונחה על ידי Vickers ב- בארו-אין-פארנס ב-23 באוגוסט 1898 והושקה ב-25 ביולי 1899. השלמתה התעכבה בגלל נזק לרציף האבזור, והיא הושלמה רק באפריל 1902. היא הייתה אוניית המערכה הבריטית הראשונה שנבנתה לחלוטין, חומשה והונעה על ידי חברה אחת. ונג'נס נכנסה לשירות בפורטסמות' תחת פיקודו של קפטן לסלי קריי סטיוארט ב-8 באפריל 1902 לשירות עם צי הים התיכון. היא עזבה את בריטניה בתחילת החודש לאחר מכן, והגיעה למלטה ב-12 במאי. בספטמבר 1902 היא ביקרה בים האגאי עם אוניות אחרות של התחנה לתמרונים משולבים ליד נאפפליו, וכעבור חודשיים היא חזרה לביקור בפלטאה. ביולי 1903 היא עברה לתחנת סין כדי להחליף את אוניית האחות שלה גוליית, ועברה שיפוץ בהונג קונג בשנים 1903–1904.
בשנת 1905, בריטניה ויפן אשררו הסכם ברית, והפחיתו את הדרישה לנוכחות בריטית גדולה בתחנת סין, ובעקבות כך הצי המלכותי החזיר את כל אוניות המערכה מהתחנה. ונג'נס נקראה בחזרה ב-1 ביוני 1905 והמשיכה לסינגפור, שם היא ואוניית האחות שלה, אלביון נפגשו עם אוניית האחות שלהן אושן ואוניית המערכה סנטוריון. ב-20 ביוני 1905 יצאו ארבע אוניות המערכה להפלגה לפלימות', לשם הגיעו ב-2 באוגוסט 1905. ונג'נס הושבתה בדבונפורט ב-23 באוגוסט 1905, ועברה שיפוץ שנמשך עד 1906 במהלכו תוקנו המכונות שלה.
ב-15 במאי 1906, הופעלה ונג'נס מחדש לשירות בצי התעלה. היא עברה לצי הבית ב-6 במאי 1908, וב-13 ביוני 1908 נפגעה בהתנגשות עם אוניית הסוחר SS בגור ראש בפורטסמות'. היא עברה לפלגת נור, צי הבית, בנור בפברואר 1909, שם הפכה לספינת אם לכלי שירות מיוחדים, ועלתה על שרטון בשפך התמזה ב-28 בפברואר 1909 ללא נזק. באפריל 1909, היא הפכה לאוניית בסיס לבית הספר לתותחנים במספנת צ'טם, שם פעלה כספינת אימון תותחנים. ב-29 בנובמבר 1910, ונג'נס ספגה תקלה נוספת כשהתנגשה בערפל עם אוניית הסוחר SS ביטר, וסבלה מנזק בצדה, ביתדות הרשתות וברשתות נגד טורפדו. ונג'נס שירתה לאחר מכן בשייטת אוניות המערכה השישית שבסיסה בפורטלנד, ואז הפכה לספינת אימונים של תותחים בנור בינואר 1913. השייטת השישית, יחד עם שייטת וניות המערכה החמישית, היוו את הליבה של הצי השני.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הצי המלכותי התגייס לפגוש את צי הים הפתוח הגרמני. ב-7 באוגוסט פורקה שייטת אוניות המערכה השישית, ואוניות המערכה מסדרת דאנקן המתקדמות יותר הועברו ל"גרנד פליט" ("הצי הגדול"); ונג'נס הוקצתה לשייטת אוניות המערכה השמינית, צי התעלה. על השייטת השמינית הוטלו תפקידי סיור בתעלת למאנש ובאוקיינוס האטלנטי, אם כי ונג'נס הועברה במהירות לשייטת אוניות המערכה השביעית ב-15 באוגוסט 1914 כדי להחליף את אוניית המערכה פרינס ג'ורג' אוניית הדגל של השייטת. זמן קצר לאחר מכן, פוזרו מחצית מאוניות המערכה של השייטת השביעית כדי לחזק את שייטות הסיירות המנותקות שסיירו אחר פושטות סחר גרמניות, והותירו רק את ונג'נס, פרינס ג'ורג', סיזאר וגוליית והסיירת הממוגנת פרוסרפיין. היא חיפתה על נחיתתו של גדוד הנחתים פלימות' באוסטנדה, בלגיה, ב-25 באוגוסט 1914. לצורך מבצע זה, היא וחמש האוניות האחרות של השייטת, יחד עם שש משחתות ליוו את ספינות החיילים; במקביל, גורמים מה"גרנד פליט" תקפו את קו הסיור הגרמני מול הלגולנד כדי להעסיק את צי הים הפתוח הגרמני.
בנובמבר 1914, היא הועברה לאלכסנדריה כדי להחליף זוג אוניות צרפתיות ישנות יותר, אוניית המערכה בובה והסיירת המשוריינת אמירל שארנה, שבתורן החליפו את הסיירות המשוריינות בלאק פרינס וווריור כספינות שמירה לתעלת סואץ. מאוחר יותר היא עברה לתחנת כף ורדה - האיים הקנריים כדי להחליף את אלביון כספינת שמירה בסנט וינסנט.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > שירות מאוחר יותר

ונג'נס הופעלה מחדש בדצמבר 1915 ועזבה את דבונפורט ב-30 בדצמבר 1915 לפריסה במזרח אפריקה. הצי המלכותי החל לשלוח תגבורת לאזור בנובמבר כדי לתמוך במערכה במזרח אפריקה; עם הגעתה לשם, היא הצטרפה לשלושה מוניטורים, שתי סיירות, שתי ספינות סוחר חמושות ושתי סירות תותחים. בהיותה שם, היא תמכה בפעולות שהובילו ללכידת דאר א-סלאם ב-1916. בפברואר 1917, ונג'נס חזרה לבריטניה והושבתה. היא הושבתה עד פברואר 1918, אז הופעלה מחדש לשימוש בניסויים בציוד נגד רשף עבור תותחי הצי. היא השלימה את הניסויים באפריל 1918, ולאחר מכן פורקה חלקית מנשקה, כאשר ארבעה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) בקזמטים בסיפון הראשי הוסרו וארבעה תותחי 6 אינץ' הותקנו במגנים פתוחים על סיפון הסוללות. היא הפכה לספינה לאחסון תחמושת במאי 1918. ונג'נס הוכנסה לרשימת המכירה בדבונפורט ב-9 ביולי 1920, ונמכרה לגריטה ב-1 בדצמבר 1921. לאחר שיצאה מדבונפורט בגרירה ב-27 בדצמבר 1921 בדרך לדובר, כבל הגרירה שלה התנתק בתעלת למאנש ב-29 בדצמבר 1921. גוררות צרפתיות איתרו אותה וגררו אותה לשרבור, צרפת. משם היא נגררה לדובר, לשם הגיעה לבסוף לגריטה ב-9 בינואר 1922.
גובה ימני, תוכנית הסיפון וחתך גוף האונייה כפי שמתואר ב-Brassey's Naval Annual 1906
השקת אה"מ ונג'נס (1899)
ונג'נס בשנת 1908
מפה המציגה את ההגנות העות'מאניות בדרדנלים ב-1915