stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרבנות בישראל
סרבנות משמאל > פרופיל חדש

פרופיל חדש - תנועה לאזרוח החברה בישראל היא תנועה שקמה בשנת 1998 הקוראת נגד חובת הגיוס לצה"ל, ומציעה עזרה לנמנעים מגיוס וסרבני מצפון, ללא קשר להשתייכותם הפוליטית.
מסרים עיקריים של התנועה:
התנועה מציגה את החברה בישראל כסובלת ממיליטריזם, ומנסה לצמצם זאת.
התנועה מערערת על נחיצות חובת השירות הצבאי בישראל, ומציגה אפשרויות בחירה אחרות לשירות המדינה, כגון שירות לאומי.
התנועה מוחה על מצבו המהותי הנוכחי של הצבא, הגורם לטענתה נזקים גופניים ונפשיים לחיילים. אחת החלופות המוצעות היא מעבר לשיטת צבא לאומי מקצועי.
התנועה רואה את מצב המלחמה שישראל שרויה בו כנובע גם מהחלטות של ממשלת ישראל, ובין השאר קוראת לחזרה לגבולות הקו הירוק.
התנועה מנסה להפיג את החשש מהסטיגמות שמקנה פרופיל 21.
סרבנות משמאל > אומץ לסרב

בינואר 2002 חתמו 51 חיילים וקציני מילואים על "מכתב הלוחמים". חותמי המכתב הודיעו על סירובם לשרת בשטחים מטעמי מצפון, והקימו את תנועת "אומץ לסרב". מאז חתמו על המכתב 650 לוחמים וקצינים במילואים.
תנועת "אומץ לסרב" מתנגדת לסירוב מלא לשרת בצה"ל ומתפארת בכך שרבים מחבריה הם קצינים לוחמים בצה"ל, אשר מוכנים ברצון לשרת בצבא, אך לא בפעולות אשר, לדידם, כל תכליתן היא דיכוי העם הפלסטיני. ססמת התנועה היא "סירוב לכיבוש זו ציונות".
סרבנות משמאל > מכתב הטייסים

ב-24 בספטמבר 2003, פורסם "מכתב הטייסים", אשר עליו חתמו 27 מטייסי חיל האוויר - טייסי מילואים וכאלה שכבר היו פטורים משירות מילואים, ובהם תא"ל (מיל.) יפתח ספקטור. שניים מביניהם היו טייסי מסוקי קרב (הכלים העיקריים המופעלים במסגרת הסיכולים הממוקדים). במכתב נאמר: ”מתנגדים לביצוע פקודות תקיפה בלתי חוקיות ובלתי מוסריות מהסוג שמבצעת מדינת ישראל בשטחים”. נימוקם של החותמים: ”פעולות אלה הן בלתי חוקיות ובלתי מוסריות והנן תוצאה ישירה של כיבוש מתמשך המשחית את החברה הישראלית כולה”. החותמים הבהירו שאין הם שוללים את השירות בצה"ל: ”נוסיף לשרת בצבא ההגנה לישראל ובחיל האוויר בכל משימה להגנתה של מדינת ישראל”. הרמטכ"ל הודיע שחותמי המכתב יקורקעו ולא יוכלו להדריך עוד פרחי טיס בבית הספר לטיסה. לפי תא"ל (מיל.) יצחק אמיתי, לשעבר ראש להק כוח אדם, חלק מהטייסים לא ידעו כי הם חתומים עליו, וכן רבים חזרו בהם והסירו חתימתם מהמכתב.
סרבנות משמאל > מכתב לוחמי סיירת מטכ"ל

בדצמבר 2003 פורסם "מכתב לוחמי סיירת מטכ"ל" על ידי 13 לוחמים המשרתים במילואים - מתוכם 9 מסיירת מטכ"ל, 2 שהודחו כבר ממילואים ביחידה בעקבות סרבנות קודמת ועוד 2 לוחמים מיחידות אחרות - ובו הודיעו כי יסרבו לשרת בשטחים. במכתב, שהופנה לראש הממשלה אריאל שרון, ציינו החותמים כי ימשיכו להגן על ביטחון מדינת ישראל מול אויביה, אך לא יתנו ידם לדיכוי הפלסטינים בשטחים ולשלילת זכויות האדם מהם ולא ישמשו חומת מגן להתנחלויות. נימוקם: "זה מכבר חצינו את גבול הלוחמים על צדקת דרכם, ובאנו אל גבול הלוחמים לדיכוי עם אחר".
מכתב הסרבנות, שהוגש שלושה חודשים לאחר מכתב הטייסים, עורר גינוי חריף מצד פוליטיקאים מהימין ומהשמאל גם יחד. בשמאל המתון גילו אמנם הבנה למניעי החותמים, אך גינו את מעשה הסרבנות. כך למשל, ח"כ אבשלום וילן ממרצ אמר: ”עם כל ההבנה למניעי הלוחמים הנובעים מהכיבוש המשחית, אסור לשמאל לשבור את המסגרת האחרונה המחברת בין כל קצוות החברה. אסור לשבור את כללי המשחק. את הוויכוח הפוליטי יש לנהל במסגרות הנכונות”. ואילו בימין גינו בחריפות את המעשה ואף האשימו את השמאל הקיצוני בהמרדה. כך למשל, ח"כ צבי הנדל מהאיחוד הלאומי אמר: ”אין גבול לשחיתות של השמאל הקיצוני, אשר לא בוחל להשתמש באופן ציני בצבא לצורך הפצת רעיונותיו. הרמטכ"ל חייב להעניש בחומרה את הסרבנים ולהרחיקם מהצבא. ראוי שאנשי השמאל ייקחו דוגמה מאנשי הימין וההתנחלויות הנמצאים ביחידות המובחרות ולמרות זאת עושים הכול על-מנת שלא להפוך את הצבא לפוליטי”. הרמטכ"ל ורה"מ לשעבר אהוד ברק (שפיקד בעברו על סיירת מטכ"ל) קרא לחותמים לחזור בהם מיד וציין שאין מקום לנהל מאבק פוליטי על גב הצבא.שר הביטחון, שאול מופז, טען שהחותמים מנצלים את המוניטין של יחידתם על מנת לתקוף את מדיניות הממשלה. בתגובה למכתב הודיע צה"ל כי חותמי המכתב שלא יחזרו בהם יודחו מיחידתם ומצה"ל.
סרבנות משמאל > מכתב חיילי מילואים של יחידה 8200

ב-12 בספטמבר 2014 פרסמו 43 חיילי מילואים בעבר ובהווה מיחידה 8200 של אגף המודיעין מכתב סרבנות ובו כתבו כי הם מסרבים לקחת חלק בפעולות נגד פלסטינים "ומסרבים להמשיך ולהיות כלי להעמקת השלטון הצבאי בשטחים הכבושים". המכתב הוא הצהרתי ולא לווה בסרבנות בפועל, מה עוד שחלק מהחותמים כבר לא נמנים עם מערך המילואים. המכתב ספג גינויים חריפים במערכת הפוליטית והצבאית. בתגובה חתמו מאות מחיילי 8200 על מכתב המגנה את הסרבנים ומאשים אותם בביזוי והכפשת היחידה. בעקבות המכתב הודחו 43 הסרבנים מהיחידה.
סרבנות משמאל > מלחמת חרבות ברזל

לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל דיווחו הארגונים יש גבול, אומץ לסרב ו"מסרבות" על גידול משמעותי במספר הסרבנים שפנו אליהם, בעיקר אנשי מילואים, המנמקים את צעדיהם בהסתבכות המלחמה, החשד לפשעי מלחמה שנעשים בה, והמחאה הגוברת נגד התנהלות הממשלה.
בתחילת אוקטובר 2024, לאחר שנה של לחימה, שלחו 130 חיילים וחיילות, שלקחו חלק במלחמה, מכתב לראש הממשלה בנימין נתניהו, לשר הביטחון יואב גלנט ולרמטכ"ל רב-אלוף הרצי הלוי ובו הודיעו כי לא ימשיכו לשרת אם הממשלה לא תפעל לקידום עסקה להשבת החטופים הביתה.
סרבנות מימין

הסיבות הנפוצות לסרבנות בימין
סירוב עקרוני לשרת בצבא הכפוף לממשלה המיישמת מדיניות של מסירת חלקים מארץ ישראל.
סירוב להשתתף בפינוי התנחלויות וכן סירוב ביצוע כל משימה שיש בה כדי לפגוע בריבונות היהודית על שטח מארץ ישראל.
סירוב להשתתף בפעילות צבאית הנובעת ממניעים פוליטיים ולא ביטחוניים עקב אי הסכמה פוליטית או אידאולוגית עם מהלכים אלו, או אי הסכמה לשימוש בצבא ככלי ליישמם.
סרבנות מימין > חננו

חננו היא עמותה שהוקמה בשנת 2001 ומעניקה סיוע משפטי בין השאר לסרבנים מימין בכל הנוגע לפינוי בכוח של אזרחים מבתיהם בהתנחלויות. כך למשל סייעה העמותה לחיילים שסירבו ליטול חלק ביישום תוכנית ההתנתקות בשנת 2005.
סרבנות מימין > הלב היהודי

הלב היהודי היא עמותה שהוקמה ערב ביצוע תוכנית ההתנתקות, כשמטרתה הראשית הייתה סיוע לחיילים ושוטרים שהיו מעוניינים לסרב למשימת הפינוי. העמותה עסקה בעיקר בסיוע משפטי לחיילים ושוטרים שנמצאו בהליכים משמעתיים בכל הנוגע לסירובם למשימות הפינוי מגוש קטיף ועמונה. נוסף על משימות הסיוע, עסקה העמותה בהסברה, הכוללת חלוקת פליירים ועלונים לחיילים, בעיקר באזור התחנה המרכזית בירושלים. ארגון הלב היהודי קשור לארגון הגג הבית הלאומי, העוסק בסיוע לכלל העצורים במהלך ההתנגדות לפינויים השונים של אזרחים ישראלים מביתם ביו"ש. תנועת הלב היהודי מעודדת שירות בצה"ל ככלל, אך קוראת לסרב למלא פקודות שלדעתה "דגל שחור מתנוסס עליהן" ואינן נובעות משיקולי ביטחון אלא משיקולים פוליטיים.
סרבנות מימין > מכתב "השמיניסטים הכתומים"

בספטמבר 2005, עם סיומה של תוכנית ההתנתקות, שלחו כמאה בני נוער תלמידי כיתות י"ב מכתב תחת הכותרת: "לא מתגייסים לצה"ל, צבא הגירוש והחורבן". במכתב שהופץ ברחבי הארץ ונשלח לחברי כנסת מימין ומשמאל, נכתב בין היתר: "לנו, החתומים מטה, אין כוונה ומוטיבציה לשרת בצבא שאחראי לגירוש 15 אלף אנשים מביתם, להחרבת יישובים ושרפת בתי כנסת וישיבות". המכתב עורר הד רב וחשש כבד לגל השתמטויות וסירובים מקרב בני הנוער שהשתתפו בהתנגדות לתוכנית ההתנתקות. חברי הכנסת ואישי ציבור מהימין בישראל התנערו מהמכתב וטענו כי הוא מייצג תופעה של פוסט טראומה שיש לקחת אותה בפרופורציה ולטפל בה בהבנה ורגישות. לעומתם, אישים אחרים, ובהם ערן שטרנברג, דובר יישובי גוש קטיף לשעבר, טען, כי מדובר בצעד ראשון של "התפכחות מהתמימות הילדותית שאפיינה את הציבור הכתום עד לקיץ האחרון".
לשליחת המכתב לא הייתה משמעות בפועל, ואירועי מלחמת לבנון השנייה הראו כי לא היה הד נרחב למכתב וכי רוב הציבור הדתי-לאומי התגייסו לצה"ל ולכוחות המילואים.
סרבנות מימין > מאחז קידה

בשנת 2009, בעקבות ידיעות על התחייבות ממשלת ישראל לפינוי מאחזים ביהודה ושומרון, פנו אחדים מתושבי המאחז קידה לרמטכ"ל במכתב בו כתבו:
מהפרסומים האחרונים אני למד כי היישוב שלנו, שהוגדר בשרירות ל'בלתי חוקי', נמצא בסכנת עקירה. אנא, רשום לפניך כי במקרה כזה אני מנתק את קשריי עם מערכת הביטחון העושה הכל כדי למרר את חיי ואת חיי קהילתי. אם תחליטו כי קידה תיעקר, מחקו בבקשה את שמי מסדר הכוחות בצה"ל.
סרבנות בהקשר לדמוקרטיה

עד אמצע מרץ 2023 נמנע ראש הממשלה בנימין נתניהו מלהתערב בהליכי הרפורמה המשפטית, עקב הנחיה של היועצת המשפטית לממשלה. ב-23 במרץ הכריז: "עד היום ידיי היו כבולות. אם הייתי נכנס לאירוע הייתי מוצא לנבצרות. לכן הערב אני מודיע: עד כאן. אני נכנס לאירוע". קריאה זו עוררה חרדה וכעס רב בקרב חיילים בסדיר ובמילואים אשר חששו מפני פגיעה משמעותית בדמוקרטיה. עיקר המחאה הייתה של אנשי מילואים שהודיעו על הקפאת ההתנדבות אם החוקים יקודמו. הפסקת שירות מילואים אינה מוגדרת סרבנות, במיוחד אם אין לא נשלח צו קריאה למילואים.בתחילה פורסם מכתב של 200 טייסי קרב, תובלה ומסוקים שהודיעו למפקד חיל האוויר על הקפאת שירות המילואים הפעיל, לאחר מכן פורסמו הצהרות דומות של כ-200 יוצאי יחידה 8200, 108 רופאים שהתנדבו למילואים, וכ-200 לוחמות, בהן טייסות, חובלות, מפעילות כטב"מים ויוצאות יחידת עוקץ. בנוסף, כ-100 חיילים בשירות סדיר פרסמו הצהרה, בה נאמר: "לא נשרת תחת דיקטטורה ... זו לא סרבנות אלא נאמנות למגילת העצמאות ולערכי צה"ל. ב-22 ביולי כ-10,000 אנשי מילואים חתמו על מכתב בו הם מצהירים על הפסקת התנדבותם לשירות במילואים אם החקיקה לא תיפסק.
פסיקות בסוגיית הסרבנות

סוגיית הסרבנות נדונה בערכאות שונות:
כבר בפסק הדין של בג"ץ 470/80 אלגזי נ' שר הביטחון נקבע כי סרבנות סלקטיבית איננה חוקית. השופטים קבעו כי
בשנת 1983 בעקבות מאסרו וסירובו לשרת טען יעקב שיין בבג"ץ 734/83 נגד שר הביטחון ששהות צה"ל בלבנון אינה חוקית. השופט אלון דן בכך בבית המשפט וכן כתב מאמר על כך לפי המשפט העברי. בבג"ץ זה קבע:
בפסק הדין מפרט השופט אלון את מגוון הדעות במשפט העברי. אמנם במשפט העברי ישנן דעות המאפשרות פטור משירות צבאי מסיבות מצפוניות, אך אלה תקפות רק במלחמת רשות, אך לא במלחמת מצווה ועל כן נדחתה העתירה.
בשנת 1996, במשפט בן ארצי נגד שר הביטחון ((בג"ץ 1380/02) ציין השופט חשין:
בסוף 2002 סיכם בג"ץ את התקדימים בעניין זה, על פיהן סרבנות מוחלטת לשירות בצבא מטעמי מצפון היא צעד לגיטימי, אך סרבנות סלקטיבית למילוי פקודות מסוימות אינה לגיטימית.
ב-4 בינואר 2004 גזר בית דין צבאי עונשי מאסר של שנה אחת על חמישה צעירים: אדם מאור, מתן קמינר, נעם בהט, שמרי צמרת וחגי מטר שסירבו להתגייס לצה"ל. ב-19 בספטמבר 2004 הם שוחררו מצה"ל בשל "אי התאמה" (ראו הרחבה ב"משפט הסרבנים"). בכך התקבלה, למעשה, דרישתם לא לשרת בצה"ל מסיבות מצפוניות. מאז מתרחשים אירועים דומים מדי שנה.
בנוסף למישור השיפוטי נוקט צה"ל בדרכים שונות לצמצום תופעת הסרבנות. לדוגמה, בספטמבר 2017 נערכה פגישת עבודה בין שר הביטחון אביגדור ליברמן ומפקד גלי צה"ל שמעון אלקבץ, בה סוכם כי זמרים שלא התגייסו לשירות צבאי מטעמי מצפון לא יושמעו בשידורי התחנה, וככלל מי שהיו סרבני מצפון לא ירואיינו בה.
חקיקה

בתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הוביל חבר הכנסת אהוד רצאבי לחקיקת תיקון לחוק השיפוט הצבאי המטיל איסור על ציון דרגה ושם יחידה בפרסום המעודד סרבנות.
ראו גם

סרבן מצפוני
להקת 21
חופש המצפון
לקריאה נוספת

תומר קנת "פטור מטעמי מצפון – על צו מצפון ופטור משירות צבאי" אתר משפט ועסקים (2015).
חמי בן נון, מרי אזרחי (הוצאת יער, 1992).
גד ברזילי, דמוקרטיה במלחמות: מחלוקת וקונצנזוס בישראל. ת"א: ספרית פועלים, 1992.
עמוס הראל, אבי יששכרוף, המלחמה השביעית (2004).
יהושע ויינשטיין (עורך), אי ציות ודמוקרטיה (ירושלים: הוצאת שלם, ה'תשנ"ט).
נפתלי רוטנברג, שירות, סרבנות או מרד? על המעשה הנאות הנובע מן החובה הערכית ומן הנאמנות האזרחית, בתוך: אביעזר רביצקי (עורך), ישעיהו ליבוביץ, בין שמרנות ורדיקליות, הוצאת מכון ון ליר בירושלים והקיבוץ המאוחד, 2007, עמ' 366–387
דב חנין, מיכאל ספרד, שרון רוטברד (עורכים), משפטי הסרבנים (תל אביב: הוצאת בבל) 2004.
גדי אלגזי, "להקשיב לקול הסירוב" (משפטי הסרבנים, עמ' 11–35).
ישי ודינה מנוחין (עורכים), גבול הציות (1985).
ישי מנוחין (עורך), כיבוש וסירוב (ספרי נובמבר, 2006).
פרץ קדרון (עורך), עד כאן! - עדויות של סרבנים (הוצאת חרגול, 2004).
יצחק גייגר, היציאה מהשטעטל, רבני הציונות הדתית אל מול אתגר הריבונות היהודית, בהוצאת מכללת הרצוג תשע"ו (עמ' 219–265 עוסקים בנושא הסרבנות בהלכה)
עדית זרטל, סירוב: חובת הציות וזכות המצפון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018.
חיים גנז, מריכרד ואגנר ועד זכות השיבה, ניתוח פילוסופי של בעיות ציבור ישראליות, הוצאת עם עובד, 2006, פרק רביעי: ימין ושמאל – אי-ציות אידאולוגי בישראל, עמ' 121–161.
דוד אנוך “על פסק הדין של בית הדין הצבאי בעניין חמשת הסרבנים” משפט וממשל 8 (2005) 701
Linn, R. (1989). Not shooting and not crying - Psychological inquiry into moral disobedience'. New York: Greenwood Press.
Linn, R. (1996). Conscience at war ‑ The Israeli soldier as a moral critic'. Albany: State University of New York Press.
Linn, R., & Gilligan, C. (1990). One action, two moral orientations ‑ The tension between justice and care voices in Israeli selective conscientious objectors(הקישור אינו פעיל). New Ideas in Psychology, 8(2), 189‑203.
גאוספירה

מבנה כדור הארץ: 1 קרום יבשתי, 2 קרום אוקייני, 3 לוח טקטוני שוקע, 4 מעטפת עליונה, 5 הרי געש, 6 מעטפת תחתונה, 7 תימרת מעטפת, 8 גלעין חיצוני, 9 גלעין פנימי, 10 זרם ערבול, 11 אסתנוספירה, 12 ליתוספירה, 13 תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג, 14 תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ', ? – "גלעין עמוק"
גאוספירה היא אחת ממערכות כדור הארץ, המורכבת מכלל החומר הסלעי הבונה אותו על צורותיו השונות: מינרלים, סלעים, קרקעות, משקעים וסלע מותך. הגאוספירה היא מערכת דינמית סגורה, בתוכה מתקיים מחזור הסלעים המורכב מתהליכים שונים המפרקים את הסלעים ויוצרים אותם מחדש. עם זאת, מערכת זו אינה סגורה במונחים של אנרגיה, מאחר שזו מגיעה בהתמדה מקרינת השמש.
גאולוגיה היא המדע העוסק בחקר הגאוספירה, תכונותיה, מרכיביה והתהליכים השונים המתרחשים בה.
מערכות כדור הארץ

לבד מהגאוספירה קיימות בכדור הארץ מערכות חומר נוספות:
הידרוספירה – כלל המים בכדור הארץ
אטמוספירה – שכבת הגז העוטה את כדור הארץ
ביוספירה – מערכת-על אקולוגית המוגדרת ככלל המקומות בהם מתקיימים חיים על פני כדור הארץ
בתחילת המאה ה-20 התגבשה הבנה כי כל מערכות כדור הארץ שותפות לכמה מחזורים, בהם מחזור המים, מחזור הפחמן ומחזור הסלעים. במסגרת מחזורים אלה מתקיימת השפעה הדדית של המערכות זו על זו.
מבנה הגאוספירה

הגאוספירה מורכבת משלושה חלקים עיקריים:
גלעין כדור הארץ המורכב מגלעין פנימי ומגלעין חיצוני
מעטפת כדור הארץ המורכבת ממעטפת עליונה ומעטפת תחתונה, וביניהן אזור מעבר
קרום כדור הארץ הנחלק לקרום יבשתי וקרום אוקייני
הקרום וחלקה העליון של המעטפת העליונה מרכיבים את הליתוספירה, ושאר המעטפת העליונה מרכיבה את האסתנוספירה.
המעבר בין שכבה לשכבה מוגדר כתחום אי רציפות – גבול המתאפיין בשינוי מהירותם, זוויתם או עוצמתם של גלים סייסמיים.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
מחזור הסלעים
גאופיזיקה
רגולית
ניפה
סיאל
סימה
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
Encyclopedia of Geology, Richard C. Selley, Robin Cocks, Ian Plimer (Editors), Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of Geology, כרך 1, עמ' 431
↑  Encyclopedia of Geology, כרך 1, עמ' 430
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph114626 
תרשים אינטראקטיבי של מבנה כדור הארץ
אברהם גולדברג (חוקר תלמוד)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 בינואר 1913 פיטסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  13 באפריל 2012 (בגיל 99) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית המדרש לרבנים באמריקה  הסיטי קולג' של ניו יורק  ישיבת תורה ודעת 
 מנחה לדוקטורט:  יעקב נחום אפשטיין, חנוך אלבק 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2000)  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1955) 
 
אברהם גולדברג (22 בינואר 1913 – 13 באפריל 2012) היה פרופסור לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקר ספרות התנאים והאמוראים. חתן פרס ישראל לחקר התלמוד (2000).
ביוגרפיה

נולד ב-1913 בפיטסבורג שבארצות הברית. למד ב"ישיבת תורה ודעת" וב"ישיבת חפץ חיים" בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1937 קיבל תואר ראשון מסיטי קולג' בניו יורק, ובשנת 1941 קיבל תואר שני מבית המדרש לרבנים באמריקה, שם למד אצל לוי גינצבורג ושאול ליברמן.
בדצמבר 1941 סיים את לימודיו והתגייס לשירות כרב צבאי בצבא ארצות הברית. במשך ארבע שנים, עד לתום במלחמת העולם השנייה, שירת בחזית האוקיינוס השקט. בשנת 1946 עלה לארץ ישראל והחל ללמוד באוניברסיטה העברית, כתלמיד מחקר בחוג לתלמוד. במלחמת העצמאות התנדב לשירות צבאי במסגרת המח"ל. למעשה נמנה עם מארגני השירות הזה ושימש, על סמך ניסיונו בצבא האמריקאי, כקצין תנאי שירות עבור הלוחמים המתנדבים, יהודים ולא יהודים שבאו לסייע ליישוב היהודי במלחמתו.
כשתמה המלחמה חזר אברהם גולדברג לתלמודו באוניברסיטה. את עבודת הדוקטור, מהדורה מדעית של מסכת אהלות, עשה בהנחייתו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין ולאחר מותו בהנחיית פרופ' חנוך אלבק. עבודה זו העניקה לגולדברג בשנת 1952 את התואר דוקטור ואת הכניסה לעולם המחקר. כעבור שלוש שנים הוא הוציא אותה לאור במתכונת מורחבת כספרו הראשון. הספר זיכה אותו בפרס הרב קוק לספרות תורנית (1955) מטעם עיריית תל אביב-יפו.
היה נשוי לרבקה לבית אברמוביץ, ולהם ארבע בנות.
ספריו

מסכת אהלות: מהדורה מדעית על פי כתבי יד, דפוסים קדומים ונוסחאות הראשונים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשט"ו.
מבוא למשנה ותוספתא, אקדמון, תש"ל
פירוש למשנה מסכת שבת: נוסח כת"י קאופמן ונוסח דפוס ראשון, רנ"ב, עם שינויי נוסחאות מכתבי יד עתיקים, דפוסים ראשונים וקטעי גניזה, בית המדרש לרבנים שבאמריקה, תשל"ו.
פירוש למשנה מסכת עירובין: נוסח כת"י קאופמן ונוסח דפוס ראשון רנ"ב עם שינויי נוסחאות מכתבי יד עתיקים דפוסים ראשונים וקטעי גניזה, הוצאת מאגנס, תשמ"ו.
פירוש מבני ואנליטי לתוספתא – מסכת בבא קמא, הוצאת מאגנס, תשס"א.
צורה ועריכה בספרות חז"ל: מחקרים ספרותיים במשנה, תוספתא, מדרשי הלכה, מדרשי אגדה ותלמוד, הוצאת מאגנס, תשע"ב
הערות שוליים

↑  אתר עיריית תל אביב-יפו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261852805171  BnF: cb14529357z (data)  GND: 124401929  ISNI: 0000 0003 8588 2868  LCCN: nr90022902  SUDOC: 160446864  VIAF: 246411677   WorldCat (עם VIAF): 246411677
דמיטרי ביבול

| --- | --- |
 
 לידה:  18 בדצמבר 1990 (בן 34) טוקמק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית 
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 השכלה:  האוניברסיטה הממלכתית הלאומית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט בלנינגרד 
 גובה:  1.83 מטר, מוטה 1.83 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  קל כבד
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 הישגים
 דירוג שיא:  אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל קל כבד
 
דמיטרי יוריביץ' ביבול (ברוסית: Дмитрий Юрьевич Бивол; נולד ב-18 בדצמבר 1990) הוא מתאגרף רוסי מקצועי המתחרה בקטגוריית משקל קל כבד.
נכון לפברואר 2025, ביבול הוא אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל קל כבד.
קריירה

באוניברסיאדת 2013 לא התייצב לגמר מול אולכסנדר גבוזדיק בגלל פציעה ולכן זכה רק במקום השני.
בין המקצוענים ביבול הוא אלוף העולם הנוכחי של WBA‏ (2019-הווה), ואלוף העולם הרגיל לשעבר של WBA‏ (2019-2017), אלוף העולם הזמני של WBA‏ (2017-2016), אלוף WBA בין יבשתי (2015 -2016), ואלוף ארצות הברית במשקל קל כבד לפי גרסת WBC-USNBC‏ (2017-2015).
ב-7 במאי 2022, בלאס וגאס, ניהל דמיטרי ביבול קרב עם המתאגרף הטוב בעולם, ללא קשר לקטגוריות המשקל, אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל הסופר-בינוני המקסיקני סאול "קאנלו" אלוורז, שהפסיד בעבר רק לפלויד מייוות'ר.
בתום 12 סיבובים, השופטים נתנו ציון (115-113 שלוש פעמים) לטובת דמיטרי ביבול, שעשה הפתעה גדולה, והנחיל לאלוורז את התבוסה הראשונה ב-9 השנים האחרונות, זכה ב-20 קרבות רצופים ושוב הגן על תוארו.
ב-13 באוקטובר, ניהל קרב נגד ארתור בטרבייב על כל החגורות במשקל קל כבד, ובסיום הקרב הפסיד ביבול כשתוצאת השופטים הולכת ברוב לבטרבייב.
אך ב-23 בפברואר 2025, בקרב החוזר התהפכה התוצאה ודמיטרי ביבול ניצח את הקרב בהחלטת רוב ובכך הפך דמיטרי ביבול לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל קל כבד. בנוסף לכך, הפך גם למתאגרף הראשון אי פעם בעידן ה-4 חגורות שמנצח בקרב שני אלופי עולם בלתי מעורערים מכהנים, את סאול קנאלו אלוורז ואת ארתור בטרבייב (בקרב נגד אלוורז לא הועמדו חגורותיו אך היה אלוף העולם הבלתי מעורער המכהן שעלה במיוחד עבור הקרב לקטגוריית המשקל קל כבד).
הערות שוליים

↑  ‘It was my turn to lose’: Canelo Álvarez suffers stunning loss to Dmitry Bivol
↑  Beterbiev vs Bivol: Who won each round of light-heavyweight fight, BBC Sport, ‏2024-10-12 (באנגלית בריטית)
↑  https://x.com/ringmagazine/status/1893449778505359800?t=VytNRtYyqVB3izHbcBgbZA&s=19
↑  Alex Ballentine, Dmitry Bivol Beats Artur Beterbiev By Majority Decision to Win Undisputed World Titles, bleacherreport.com (באנגלית)
↑  "Saul 'Canelo' Alvarez v Dmitry Bivol: Mexican superstar suffers shock defeat by Russian champion". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2022-05-08. נבדק ב-2025-02-23.
רב ראשי

רב ראשי הוא תואר מקובל בחלק מהמדינות בהן יש קהילה יהודית משמעותית, עבור הרב שמחזיק בתפקיד העליון בהיררכיה הרבנית באותה מדינה או עיר. הרב הראשי מקביל למה שהיה החכם באשי באימפריה העות'מאנית, ונקבע – היסטורית, לראשונה באנגליה. לאחר מכן נקבעה משרה זו במדינות נוספות, אך לא בכל המדינות בהן ישבו יהודים.
היסטוריה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תפקיד הרב ביהדות התפוצות התפתח במהלך הדורות ממעמד של מורה, למומחה לפסיקה היהודית, ועד לדיין ומנהיג קהילתי. היעדרה של סמכות מרכזית יצרה מצב בו כל רב נהייה אוטונומי בקהילתו. בקהילות היהודיות שפט הרב בסיועם של שני פרנסים או דיינים ולא הייתה אפשרות לערער על פסיקות בית הדין, אלא לסמכות החילונית של השלטונות המקומיים. עם התפתחות המדינה המודרנית, השלטונות השונים ניסו להסדיר גם את חיי המיעוט הדתי היהודי וליצור מנגנון מרכזי, דוגמת הקונסיסטוריה, שיקל עליהם את הדיאלוג איתם. עם יצירת ארגונים המאחדים את כל הקהילות היהודיות ברחבי המדינה, נוצר גם הצורך בפסיקה הלכתית אחידה, שתינתן על ידי "רב ראשי". הרב הראשי נזקק להסכמת השלטונות למינויו, ולעיתים אף נכפה על הקהילה היהודית, כשהשלטון מעדיף רב פלוני על פני האחרים, מתוך שיקולים זרים לחלוטין ליהדות.
לא בכל מדינה נוצר תפקיד של רב ראשי. באימפריה האוסטרו-הונגרית, בגרמניה שלפני השואה, באימפריה הרוסית, באיטליה, בארצות הברית ובקנדה מעולם לא היה רב ראשי. בחלק מהמדינות בהן לא היה רב ראשי דה יורה, דוגמת איטליה ורוסיה, הרב הגדול (מרא דאתרא) של עיר הבירה נחשב לרב הראשי דה פקטו.
מהות התפקיד

הרב הראשי יכול להיות, אך לא חייב להיות, הסמכות הרבנית הדתית הגבוהה ביותר באותה מדינה והוא הנציג הבכיר ביותר של הקהילה הדתית היהודית במגעיה עם הסמכות החילונית, במדינה המארחת את המיעוט. בחלק ממדינות אירופה, בתקופות שונות בהיסטוריה, הנושא בתפקיד הרב הראשי התמנה מתוקף תפקידו גם לבית המחוקקים של המדינה. במדינות בהן יש הכרה של המדינה בזרמים היהודיים השונים תיתכן תופעה של מספר רבנים ראשיים, אחד לכל זרם, אך ללא הסמכויות והמעמד הנלווה לתואר הרב הראשי של אותה מדינה.
בישראל

בישראל נושאים בתואר "רב ראשי", עוד מתקופת המנדט הבריטי, ראשי הרבנות הראשית (הרב הראשי הספרדי מכונה, בנוסף, גם הראשון לציון).
בערים שונות בישראל מקובל התואר של רב ראשי של העיר – כשהכוונה היא לרב הבכיר, שסמכותו עולה על סמכות הרבנים האחרים הפועלים באותה עיר (כיוון שביהדות יש זרמים רבים, לא תמיד מקובלת סמכותו של הרב הראשי על בני כל הזרמים באותה עיר). בחלק מערים אלו יש גם "רב ראשי אשכנזי" וגם "רב ראשי ספרדי", אם כי הנטייה היא למנות לעיר רק רב ראשי אחד לכולם.
נכון לשנת 2023 בישראל רבנים הראשיים נבחרים באספה המונה 150 אנשים מתוכם 80 רבנים ו-70 נציגי ציבור כגון ח"כים וראשי ערים ומועצות כמו גם עשרה אנשי ציבור שממונים על ידי שר הדתות. הרבנים שזוכים בתואר "רב ראשי" ולכהונה של 10 שנים.
רב ראשי לפי מדינה

בישראל ישנו רב ראשי אשכנזי ורב ראשי ספרדי, הרב הראשי האשכנזי הוא הרב קלמן בר והרב הראשי הספרדי הוא הרב דוד יוסף. ברוסיה ישנו רב מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה – הרב מטעם האיגוד הוא הרב ברל לזר ורב מטעם קונגרס הקהילות היהודית הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה – הרב מטעם הקונגרס הוא הרב אדולף שייביץ', בבריטניה הרב הראשי הוא הרב אפרים מירוויס, בארגנטינה מכהן הרב גבריאל דוידוביץ' בתפקיד הרב הראשי, בנורווגיה כיהן בתפקיד הרב הראשי הרב מיכאל מלכיאור ובדנמרק מכהן בנו הרב יאיר מלכיאור, בהולנד הרב הראשי הוא הרב בנימין יאקבאס, בצרפת הרב הראשי הוא הרב חיים קורסיה.
בגרמניה, רוסיה, ארצות הברית וישראל ישנם גם רבנים ראשיים לצבא.
ראו גם

רב עיר
חכם באשי
מרא דאתרא
לקריאה נוספת

ברוך טרקטין ולוציאן-זאב הרשקוביץ', נוכחויות רבניות במרחב הרומני, הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008. (ברומנית)
הערות שוליים

↑  גלעד רובינשטיין, חילונים, ההתעלמות מהבחירות לרבנות היא טעות, באתר ynet, 15 במאי 2023
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
מייק רוסמן

| --- | --- |
מייק רוסמן (מימין) בחברת צ'אק ואפנר 
מייק רוסמן (מימין) בחברת צ'אק ואפנר 
 לידה:  1 ביולי 1955 (בן 69) ניו ג'רזי, ארצות הברית
 מידע כללי
 שם לידה:  Michael Albert DePiano
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 גובה:  1.80 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  קל כבד
 הישגים
 שיאים אישיים:  אלוף העולם במשקל קל כבד
מייק רוסמן (באנגלית: Mike Rossman‏; נולד ב-1 ביולי 1955) הוא יהודי אמריקאי, לשעבר מתאגרף מקצועי ואלוף העולם במשקל קל כבד.