stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוקמק (אוקראינה)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008980988605171  LCCN: no2019159900  SUDOC: 192424475  VIAF: 133148570701024312033   WorldCat (עם VIAF): 133148570701024312033
יאנוש נירי

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1932 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  23 באוקטובר 2002 (בגיל 69) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1955) 
 בן או בת זוג:  Jenny Hippisley (26 בפברואר 1960–?) 
 צאצאים:  Polly Jennifer Nyiri, Daniel John Nyiri 
 
יאנוש נירי (במקור גרינפלד, בהונגרית: Nyíri János; בודפשט, 9 בנובמבר 1932 – לונדון, 23 באוקטובר 2002) היה במאי תיאטרון, עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי-בריטי. הוא מחברם של מחזות ורומנים מצליחים ביותר, ביניהם הידוע ביותר הוא "שדות קרב ומגרשי משחקים" (Battlefields and Playgrounds) (הוצאת מקמילן, לונדון, 1990), אשר האובזרבר שיבח כ"רומן החשוב ביותר שנכתב אי פעם על ידי ניצול שואה".
קורות חיים > ילדותו ונערותו

הוריו של יאנוש נירי, טיבור נירי ויוליה שפיץ, היו סופרים יהודים-הונגרים ידועים. היצירה הידועה ביותר של אביו היא התסריט לסרט ההונגרי "לבוש פאר הונגרי" (Díszmagyar - בודפשט, 1949). הוריו של נירי התגרשו כשהיה עדיין ילד והוא עבר לכפר קטן באזור טוקאי, כדי לגור עם סבו וסבתו. בתחילת מלחמת העולם השנייה הסתתר מהנאצים ומהאנטישמים ההונגרים יחד עם אמו ואחיו אנדראש נירי. למרות שרוב משפחתו וחבריו לכיתה ניספו במחנות הריכוז אושוויץ ומאוטהאוזן, נירי שרד את הרדיפות וראה את הצבא האדום משתלט על הונגריה במאי 1945. לאחר שירותו הצבאי והכשרתו כקצין, שאותה סיים בדרגת סגן משנה, סיים נירי את לימודיו ב-1955 באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, בהתמחות בבימוי, ועבד כמנהל תיאטרון ידוע בקצ'קמט, בסגד ולאחר מכן בבודפשט.
קורות חיים > המעבר לצרפת

לאחר המרד ההונגרי (בהונגריה נקרא: המהפכה ההונגרית) הכושל של 1956, החליט נירי לברוח לווינה, ואחר כך לפריז, שכן גזר דין מוות חיכה לו בהונגריה וכך גם לעמיתיו המהפכנים הרבים. נירי לא הורשה לחזור להונגריה עד לחנינה של 1973, אז הוזמן על ידי השבועון "ניו סטייטסמן" לכתוב מאמר, שפורסם תחת הכותרת A Chilly Spring in Budapest (אביב קריר בבודפשט).
בסוף שנות החמישים הוא השתקע בפריז והחל לעבוד שוב בתיאטרון, עם מחזאים ידועים כמו אז'ן יונסקו, ז'אן אנוי או ז'אן ז'נה. נירי גם לימד בקונסרבטוריון של פריז ולמד בקומדי פראנסז. לאחר שהפך לסגן מנהל תיאטרון אודאון לצד ז'אן-לואי בארו, הוא הכיר את אשתו לעתיד, ג'ני היפיסלי, שהייתה בתם של השחקנים הבריטים לינדיספרן המילטון וכריסטופר קווסט, מצד אמה - היא הייתה נכדתו של היינריך סימון, מדען יהודי והמנהיג הסוציאל-דמוקרטי של האספה הלאומית של פרנקפורט ב-1848. בני הזוג נירי הקימו יחד ב-1960 את להקת התיאטרון הראשונה שלהם, את ה-Le Jeune Théâtre de Marseille. במשך שנים העלה נירי בהצלחה הצגות תיאטרון של מחזות צרפתיים ואנגלים קלאסיים, כמו יצירותיהם של מולייר, פייר בומרשה, ז'אן רסין ואוסקר ויילד. את דייוויד קופרפילד העלה במרסיי ואת החולה המדומה בתיאטרון וודוויל (אנ') בווסט אנד של לונדון. בנוסף, הוא העלה את "נישואי פיגארו", ועוד מחזות וכן יצירות משלו במדינות שונות באירופה. בשלב זה הוא ואשתו עברו לדרום מערב לונדון. עד מותו של נירי התגוררה המשפחה לסירוגין בבתיה באנגליה, באירלנד ובצרפת.
קריירה כמחזאי

מחזהו If Winter Comes (אם בא החורף), הוא סיפור אהבה המתרחש מאחורי מסך הברזל, היה הבכורה של נירי כמחזאי. הוא ביים באופן אישי את ההצגות הראשונות של מחזותיו והקדיש את "אם בא החורף" לחבריו בבודפשט ובפראג, מה שגרם למחלוקת מסוימת באווירה הפוליטית הרגישה מיד לאחר המהומות בפריז ב-1968. הצגת הבכורה המקורית בפריז נקראה Le ciel est en bas (השמיים למטה) והועלתה ב-Théâtre de l'Athénée ב-1970. המחזה זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, ולאחר מכן הופיעו הצגות נוספות במהלך שלושים השנים הבאות בתיאטראות גדולים באוסטריה, גרמניה, אנגליה, סקוטלנד, וויילס, אוסטרליה, ארצות הברית של אמריקה ואפילו בארץ הולדתו הונגריה. סרטים של יצירותיו של נירי צולמו מספר פעמים באנגליה, בגרמניה ובהונגריה. בשנת 1980, ה-BBC הפיק גרסת סרט טלוויזיה של "אם בא החורף" בכיכובם של פול סקופילד, דניס לוסון ושרי לונגי.
רומנים

הרומן הראשון של נירי שפורסם באנגלית, (Streets), זכה להערכה רבה בעיתונות הבריטית על הצגתו של המרד ב-1956. "סטריטס" הופיע ברוב רשימות "ספר השנה" ב-1979 והיה להיט מיידי בקרב המבקרים. הוא כתב את הרומן השני שלו, "שדות קרב ומגרשי משחקים" (Battlefields and Playgrounds) שתורגם לשפות רבות ברחבי העולם. הרומן השלישי שלו, !Curtain Up (הרם מסך!), מתרחש בספרד, בצרפת ובאנגליה בשנות השישים. הוא סיים אותו ב-2002, זמן קצר לפני מותו.
מורשתו

יאנוש נירי הותיר אחריו את אשתו ג'ני היפיסלי (1960–2002), כמו כן היו לו אח בכור ואחות צעירה ממנו, וכן בן דניאל ג'יי ובת פולי, ושישה נכדים.
יצירותיו

החולה המדומה (theatre production), Vaudeville Theatre, London, 1968
Le Ciel est en bas (theatre production), L'Athénée, Paris, 1970
If Winter Comes (film), BBC, London, 1980
Ha már itt a tél (film), Magyar Televízió/MaFilm, Budapest, 1985
"A Chilly Spring in Budapest" (magazine article), New Statesman, London, 8 June 1973
Streets (book), London: Wildwood House, 1979
Battlefields and Playgrounds (book), London: Macmillan, 1989; New York: Farrar, Straus and Giroux, 1992. Review: "Battlefields and Playgrounds, by Janos Nyiri". Kirkus Reviews . 1 בנובמבר 1995 . {{cite journal}} : (עזרה)
Madárország (book), Budapest: Makkábi Könyvkiadó-Téka Könyvkiadó, 1990; Budapest: Corvina Kiadó, 2014
Awakening The Day (כוכבים של יום) (ספר), תל אביב, 1998
Die Juden-Schule (book), Frankfurt: Fischer Verlag, 1992; Frankfurt: S. Fischer Verlag, 2018
לקריאה נוספת

הביוגרפיה של בנו דניאל נירי ב-IMDb
Books by Janos Nyiri, Amazon.com
Die Juden-Schule, S. Fischer Verlag, 2018
יאן נרודה

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1834 פראג 
 פטירה:  22 באוגוסט 1891 (בגיל 57) פראג 
 שם לידה:  Jan Nepomuk Neruda 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וישהראד 
 שם עט:  Janko Hovora 
 שפות היצירה:  גרמנית, צ'כית, צרפתית 
 יצירות בולטות:  סיפורים מרובע מאלה סטראנה 
 בן או בת זוג:  קרולינה סבטלה 
 חתימה:   
 
קבר יאן נרודה בבית הקברות וישהראד, פראג
"בית שתי השמשות" ברחוב נרודבה בפראג - הבית שבו העביר נרודה את כל חייו, ברחוב שנקרא על שמו
יאן נרודה (Jan Nepomuk Neruda‏; 9 ביולי 1834 – 22 באוגוסט 1891) היה סופר, משורר ומחזאי צ'כי ריאליסטי. יצירתו המפורסמת ביותר היא קובץ הסיפורים הקצרים Malostranské povídky - "סיפורים מרובע מאלה סטראנה" - המתארים סיטואציות מהוויי החיים ברובע.
ביוגרפיה

נרודה נולד בפראג, בוהמיה שבקיסרות אוסטריה (כיום חלק מצ'כיה), ברובע מאלה סטראנה. בנעוריו הושפע מדמויות כמו פרנטישק פאלאצקי וקארל אֶרבּן. הוא למד פילוסופיה ובלשנות באוניברסיטת קארל בפראג ועבד כמורה עד שנת 1860, אז הפך לעיתונאי עצמאי. לאורך חייו עבד נרודה בעיתונים וכתבי עת צ'כיים וגרמניים כעורך, כתב, מבקר ספרות וכותב פיליטונים. בז'אנר הפיליטון, לצד סיפוריו הקצרים, הוא התבלט במיוחד ככותב דק הבחנה. נרודה לא נשא אישה, אך היה ביחסים קרובים מאוד עם הסופרת קרולינה סבייטלה.
מבחינת הסגנון השתייך נרודה לריאליזם הספרותי. הוא נמנה עם קבוצה ספרותית צעירה שצמחה מתנועת התחייה הלאומית בצ'כיה (שמם בצ'כית: Májovci), יחד עם סופרים ומשוררים אחרים כגון ויטסלב האלק, בוז'נה נימצובה וסבייטלה. הם התנגדו לדיכוי התרבות והלאומיות הצ'כית שבו נקטו ההבסבורגים לאחר אביב העמים. בחייו וביצירתו נאבק נרודה למען הלאומיות הצ'כית ועצמאותה.
נרודה נודע בהיותו אנטישמי, ולרוב דמויות היהודים בספריו תוארו כחמדנים ותאווי בצע, תפיסה אשר העריך שתהיה מקובלת בקרב קוראיו. את דעותיו האנטישמיות, לגבי היהודים כעם זר המזיק ללאום הצ'כי, מנצל אותו ואוהד את הגרמנים, הביע גם בעיתונות ובמסות.
עד סוף ימיו חי בפראג. הוא קבור לצד רבים אחרים מגדולי האומה הצ'כית בבית הקברות וישהראד שבעיר. בחלקה הצפוני של גבעת פטז'ין בפראג מוצב פסל בדמותו, והרחוב בו גדל נקרא כעת על שמו.
המשורר הצ'יליאני נפתלי ריקרדו ראיאס בסואלטו, זוכה פרס נובל לספרות, לקח לעצמו את שם העט פבלו נרודה כמחווה של כבוד ליאן נרודה.
האסטרואיד 1875 Neruda שהתגלה על ידי האסטרונום הצ'כי לובוש קוהואוטק ב-1969 נקרא על שמו.
מיצירותיו

1857 Hřbitovní kvítí פרחי בית-קברות.
1867 Knihy veršů ספר שירים.
1869 Zpěvy páteční שירי יום שישי.
Písně kosmické 1878 שירים קוסמיים.
Balady a romance 1878-1983 בלדות ורומנסות.
1883 Prosté motivy נושאים פשוטים.
כתביו שתורגמו לעברית

ליבה הרך של הגברת רוסקה, בתוך: "בירה ומצבי רוח משתנים: מבחר הסיפור הצ'כי", תרגום מצ'כית: רות בונדי, עמ' 19-11. חרגול, 2012. סיפור קצר זה הוא חלק מסיפורי מאלה סטראנה.
לעת אמות אי-פעם, בתוך: "עולמו של המשורר: לקט משירת העולם", תרגום: גילה אוריאל, עמ' 121. רשפים, 1992. שיר.
הערות שוליים

↑  Stuart E. Mann, Jan Neruda: Poet and Essayist, The Slavonic and East European Review, 1949, עמ' 161-167
1 2 3 4  רות בונדי, בירה ומצבי רוח משתנים: מבחר הסיפור הצ'כי, תל אביב: חרגול, 2012, עמ' 11-12
↑  Jan Neruda, Pro strach židovský, Moravská zemská knihovna, Národní listy, ‏22.6.1869 (בצ'כית)
↑  רות אלמוג, "קרוב יותר לדם מאשר לדיו": מאה שנה להולדת פבלו נרודה, באתר הארץ, 14 ביולי 2004
↑  Pablo Neruda, Biography.com
↑  (1875) Neruda. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_1876. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265959905171  PLWABN: 9810604084305606  BIBSYS: 90648193  BNC: 000307528  BNE: XX975284  BnF: cb123545877 (data)  CiNii: DA03915005  GND: 118957910  ICCU: CFIV014883  ISNI: 0000 0001 2129 8019  KulturNav: c736bc13-2fcc-4257-9c75-4da34c6f2f8f  LCCN: n82131801  LNB: 000200765  MusicBrainz: a5ddccf3-532d-415e-b64b-a102bfede8e3  NDL: 00937003  NKC: jk01083209  NLA: 35667047  NLG: 65731  NLK: KAC199635636  NSK: 000180746  NTA: 070216134  RERO: 02-A027502733  SELIBR: 248845  SUDOC: 032533969  Trove: 1033862  VcBA: 495/344165  VIAF: 41915819   WorldCat (עם VIAF): 41915819
טינטו דה וראנו

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  יין, משקה קל, קרח 
 אופן ההכנה:  לערבב היטב, להגיש קר (בצירוף קוביות קרח)
 קישוט:  פרוסת לימון
 
טינטו דה וראנו (בספרדית: Tinto de verano, מילולית: "יין אדום קיצי") הוא קוקטייל יין הנפוץ בספרד. המשקה מורכב מיין אדום ומ"גסאוסה" (Gaseosa), משקה מוגז בטעם לימון עדין. את הגסאוסה יש המחליפים במשקה דומה (כגון ספרייט או סבן אפ) מעורבב בסודה. המשקה מוגש קר, בצירוף קוביות קרח ופרוסת לימון לקישוט. ניתן להוסיף גם רום.
המשקה פופולרי במיוחד בימי הקיץ, ומכאן שמו. לעיתים קרובות מכינים את המשקה באופן עצמאי בבית, בדומה למשקאות מבוססי-יין ספרדיים דומים, כגון סנגריה (יין אדום ומיץ תפוזים) וקלימוצ'ו (יין אדום וקולה).
טרנספוזון

טרנספוזונים (Transposon) הם רצפי DNA ניידים, היכולים לנוע מאתר לאתר בתוך הגנום של אותו תא, בתהליך שנקרא טרנספוזיציה. בתהליך זה הם עשויים לגרום למוטציה במקרה שהם נכנסים לתוך אקסונים (החלק בגן היכול לקודד לחלבון) או לאזור המפקח על פעילותם של גנים אחרים ואף לשנות את כמותם בגנום (סך הDNA שבגרעין), כלומר להשתכפל. טרנספוזונים מכונים לעיתים גנים קופצים, אך ביטוי זה שגוי מפני שהם אינם נחשבים גנים, ורק חלק מהטרנספוזונים מקודדים לחלבונים שמשתתפים בטרנספוזיציה. טרנספוזונים הם אחד הסוגים של אלמנטים גנטיים ניידים.
ישנם לפחות שני סוגים של טרנספוזונים: טרנספוזונים מהסוג הראשון (Class I), שנקראים רטרוטרנספוזונים, עוברים תחילה תעתוק ל-RNA, ולאחר מכן מתועתקים חזרה ל-DNA על ידי האנזים רוורס טרנסקריפטאז. טרנספוזונים מהסוג השני (Class II), שנקראים לעיתים טרנספוזונֵי DNA, מקודדים את האנזים טרנספוזאז (אנ') ובעזרתו הם משנים את מקומם בגנום, במנגנון של חיתוך והחדרה (בדומה ל-"Cut and paste").
טרנספוזונים משמשים את החוקרים ככלי לבחינת שינויים ביצורים חיים.
מנגנון

טרנספוזון (מ־Class II) זקוק לאנזים טרנספוזאז, שמקוּדַד על ידי הטרנספוזון עצמו או על ידי טרנספוזונים אחרים מאותה המשפחה. קצוות הטרנספוזון כוללים חזרות מהופכות (רצף זהה שנקרא בכיוונים הפוכים); הטרנספוזאז נדבק לחזרות של הטרנספוזון ושל אתר המטרה בגנום שאליו הטרנספוזון עתיד לנוע. אתר מטרה זה נחתך ומותיר "קצוות דביקים". הטרנספוזון עובר בשלב זה איחוי (ליגציה) לאתר המטרה, הפערים ממולאים, והתוצאה היא חזרות מכוונות.
רטרוטרנספוזון (מ־Class I) זקוק לאנזימים שונים שישתתפו בתהליך השעתוק, שעתוק הפוך ואינטגרציה לאתר המטרה בגנום. הרטרוטרנספוזון משתמש גם באנזימים קיימים בתא וגם בכאלו שהוא או אלמנט אחר מאותה המשפחה מקודד להם. תהליך ה"רטרוטרנספוזיציה" כולל שעתוק של רצף ה־DNA של האלמנט למולקולת RNA, שעתוק הפוך של מולקולת ה־RNA חזרה ל־cDNA, כניסה של ה־cDNA חזרה לתוך הגרעין ואינטגרציה לתוך אתר המטרה בגנום. בסוף תהליך זה ישנם שני עותקים זהים (האלמנט המקורי + החדש).
דוגמאות

הטרנספוזונים הראשונים התגלו בתירס על ידי ברברה מקלינטוק ב-1944. גילוי זה זיכה אותה בפרס נובל ב-1983. היא הבחינה בהחדרות, בהשמטות ובטרנסלוקציות (קטע DNA המעתיק את מקומו), והסיקה מכך את קיום הטרנספוזונים. אלמנטים אלה גרמו לשינוי בצבע התירס (מסגול לצהוב והפוך). בערך 50% מהגנום של צמח זה מכיל טרנספוזונים, דבר המתבטא במגוון צבעי גרעיני התירס.
טרנספוזונים בדרוזופילה (זבוב הפירות, בעל החיים הנחקר ביותר בגנטיקה) מכונים אלמנטי P. נראה שהם הופיעו במין זה רק לפני 50 שנים, ומאז התפשטו בכל המין. אלמנטי P מלאכותיים משמשים להחדרת גנים לדרוזופילה על ידי הזרקה לעובר.
טרנספוזונים בחיידק נושאים בדרך-כלל גן אחר נוסף לטרנספוזאז. לעיתים מקודד הגן הנוסף עמידות לאנטיביוטיקה. בחיידקים, טרנספוזונים יכולים לקפוץ מהכרומוזום לפלסמיד ולהפך, ובכך לאפשר הפיכה תמידית של זנים חדשים לעמידים לאנטיביוטיקה.
טרנספוזונים כגורמי מחלה

טרנספוזונים יכולים להיות מוטגנים, כלומר, גורמי מוטציות. הם עשויים להזיק במספר אופנים:
טרנספוזון/רטרוטרנספוזון הנכנס לתוך גן מתפקד עשוי לגרום לשיתוק הגן במידה ונכנס לתוך אקסון.
טרנספוזון/רטרוטרנספוזון הנכנס לתוך אינטרון של גן או לתוך פרומוטור עשוי לשנות את רמת ביטוי הגן.
אם טרנספוזון יוצא מגן רוב הסיכויים הם שהחלל שהוא הותיר לא יתוקן כהלכה.
מחלות שמיוחסות לטרנספוזונים כוללות: המופיליה A ו-B, פורפיריה, נטייה מוקדמת לסרטן ולניוון שרירים על שם דושן.
אבולוציה של טרנספוזונים

האבולוציה של הטרנספוזונים וההשפעה שלהם על האבולוציה של הגנום מהווים כיום תחום מחקר דינמי. מאחר שטרנספוזונים קיימים בכל ענפי החיים נראה שהתקיימו באב האוניברסלי המשותף האחרון של כל המינים או שהטרנספוזונים התפתחו בנפרד פעמים רבות. הטרנספוזונים בדרך כלל נחשבים ל-DNA אנוכי, טפיל החי בתוך הגנום של יצורים חיים. במובן זה הם דומים לנגיף. נגיפים וטרנספוזונים דומים גם מבחינת מבנה הגנום והיכולות הביוכימיות, מה שהוביל להשערה שיש להם מוצא משותף.
מאחר שפעילות הטרנספוזון עלולה להרוס גנום, נראה שיצורים רבים פיתחו מנגנונים להקטנת הטרנספוזיציה לרמות שניתנות לשליטה. חיידקים עשויים לעבור שיעור גבוה של מחיקות כדי להיפטר מטרנספוזונים ומנגיפים, בעוד שאאוקריוטים פיתחו את המנגנון של iRNA בדיוק לאותה מטרה. בתולעת העגולה Caenorhabditis elegans (גם היא נחקרת רבות בגנטיקה) משמשים כמה מהגנים שנדרשים ל-iRNA גם להקטנת פעילות הטרנספוזון.
נראה שמערכת החיסון של חולייתנים אימצה טרנספוזונים כאמצעי להגדלת מגוון הנוגדנים. מערכת הרקומבינציה V(D)J פועלת באמצעות מנגנון דומה לזה של טרנספוזונים.
טרנספוזונים במחקר הגנטי

טרנספוזונים אותרו לראשונה בצמח התירס ובודדו לראשונה מהפרח לוע הארי. הם שימשו ככלים יעילים בחקר הביולוגיה המולקולרית של הצמח. חוקרים משתמשים בטרנספוזונים כדי לגרום למוּטגֵנֶזָה (ייצור מוטציות). כאשר מייצרים מוטציות באמצעות טרנספוזונים, קל יחסית לזהות היכן בגנום נגרמה מוטציה, בזכות החזרות שמאפיינות את הטרנספוזונים – זאת בניגוד לשיטות כימיות לייצור מוטציות, שבהן קשה יותר לזהות את מיקום המוטציה שנגרמה. לעיתים החדרה של טרנספוזון לתוך גן יכולה לשבש את ביטוי הגן באופן הפיך, כך שהסרה של הטרנספוזון מתוך הגן באמצעות טרנספוזאז משיבה לגן את פעילותו. באמצעות טרנספוזונים ניתן ליצור צמחים שבהם לתאים סמוכים יש גנוטיפים שונים. כך ניתן להבדיל בין גנים שחייבים להימצא בתוך התא עצמו בכדי לפעול, ובין גנים שמשפיעים על תכונות שניתן להבחין בהן (לדוגמה, שינוי בצבע) גם בתאים אחרים מלבד אלה שבהם הגן מבוטא.
סוגי טרנספוזונים

יש שני סוגים של מנגנוני טרנספוזיציה: רפליקטיבי (משכפל) וקונסרבטיבי (משמר).
במנגנון הקונסרבטיבי, הטרנספוזון נחתך לחלוטין החוצה ממיקומו המקורי ב-DNA וקופץ למיקום חדש. לעומת זאת, במנגנון הרפליקטיבי, הרטרוטרנספוזון יוצר עותק של עצמו ועותק זה קופץ הלאה לגנום, כך שבכל מחזור קפיצה הוא יוצר עוד העתקים של עצמו.
במחקר משמשים טרנספוזונים לשתי צורות של מוטוגנזה:
מוטגנזה אקראית – שבה הטרנספוזון יכול לקפוץ לתוך הגנום באקראי ולכן המוטציה שתיווצר אינה צפויה מראש.
מוטגנזה ספציפית – שבה הטרנספוזון חודר לאתר מסוים בגנום של המוטנט הודות לרקומבינציה לא הומולוגית.
הערות שוליים

↑   גדעון לב, מחקר חשף את השינוי הגנטי שגרם לכך שלבני אדם אין זנב, באתר הארץ, 29 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538808305171  BnF: cb12262439n (data)  LCCN: sh85135694 
הגנום של התירס עשיר בטרנספוזונים ומועד למוטציות, דבר המתבטא במגוון צבעי גרעיני התירס: צהוב, אדום ושחור ועוד.
יאן סאודק

| --- | --- |

יאן סאודק, מאי 2010
 לידה:  13 במאי 1935 (בן 89) פראג
 לאום:  צ'כי
 תקופת הפעילות:  1952–2011 (כ־59 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, צילום
 פרסים והוקרה:  עיטור ארטיס בוהמי אמיקיס (25 במאי 2006)  אביר מסדר האמנויות והספרות (1990)  Medal of Merit, 1st class (28 באוקטובר 2019) 
 בן או בת זוג:  Pavla Hodková (18 במרץ 2014–?) 
 צאצאים:  Marie Saudková 
 www.saudek.com
 
יאן סאודק (בצ'כית: Jan Saudek;‏ נולד ב-13 במאי 1935) הוא צלם אמנות וצייר צ'כי ממוצא יהודי.
קורות חיים

סאודק נולד בפראג בירת צ'כוסלובקיה. אביו היה יהודי, ולכן נרדפו בני משפחתו על ידי הנאצים ורבים מהם נספו בגטו טרזיינשטט במהלך השואה. סאודק ואחיו התאום קרל הוחזקו במחנה ריכוז של ילדים סמוך לגבול פולין.
סאודק שרד את המלחמה והחל לעבוד בבית דפוס בשנת 1950. לאחר שסיים את שירותו הצבאי, ניסה לעסוק בצילום כאמנות, בהשראת הפרויקט "משפחת האדם" של אדוארד סטייכן. בשנת 1969 נסע לארצות הברית, שם הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, וקיבל עידוד לעבודתו מהאוצר יו אדוארס.
כשחזר לפראג נאלץ סאודק לעבוד בחשאיות במרתף כדי להימנע מתשומת הלב של המשטרה החשאית, מכיוון שעבודתו עסקה בנושאים של חופש אירוטי והוא עשה שימוש בסמלים פוליטיים כרמיזה לשחיתות. החל משנות ה-70 המאוחרות הפך בהדרגה למוכר בעולם המערבי כצלם צ'כי מוביל, והוביל את תרבות הצילום בארצו. בשנת 1983 יצא ספר ראשון של עבודותיו באנגלית, ובעקבות כך, אפשר לו השלטון הקומוניסטי להפסיק לעבוד במפעל ונתן לו היתר לעבוד כאמן. בשנת 1987 החרימה המשטרה את התשלילים שלו, אך החזירה אותם לאחר מכן.
סאודק חי ויוצר בפראג.
עבודתו

עבודותיו הנודעות ביותר מאופיינות בשילוב של ציור וצילום, כשהוא מצייר סביב הדמויות לאחר ההדפסה תפאורה צבעונית, צבועה בצבעים עדינים, דבר שיוצר אווירה "חלומית" ומסתורית. בדרך כלל מופיעות בהן דמויות עירומות למחצה או לחלוטין, ובעלות אלמנטים חוזרים רבים. עבודותיו הראשונות עסקו בילדות, ולאחר מכן החל לעסוק בהתפתחות בין הילדות לבגרות, בתמונות שצולמו לאורך השנים ובהן קומפוזיציה, תנוחה ודמויות קבועות. סאודק עסק גם בדת ובאי הבהירות שבין הגבר לאישה, ומספר פעמים במהלך שנות ה-90 נעשו ניסיונות לצנזר את עבודתו.
במהלך השנים הציג סאודק את עבודותיו בעשרות תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. בין השאר הציג תערוכות יחיד במכון האמנות של שיקגו (1976), במוזיאון לאמנות של סינסינטי (1978, 1981), במוזיאון הבינלאומי לצילום בבית ג'ורג' איסטמן ברוצ'סטר (1978), במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית במרכז פומפידו בפריז (1984, 1991), ובגלריות ומוזיאונים רבים נוספים.
בישראל השתתף סאודק בביאנלה הישראלית השנייה לצילום במשכן לאמנות בעין חרוד (1988), ובתערוכה "מסודק ועד סאודק: צילום צ’כי במאה ה-20" במוזיאון הצילום בתל חי (1998).
רבות מהתערוכות תועדו בקטלוגים שיצאו לאור, ובנוסף פורסמו מספר ספרים מעבודותיו, בין השאר בהוצאת ספרי האמנות טאשן (Taschen). כמה מעבודותיו נמצאות באוספים הקבועים של מוזיאונים שונים העולם, בהם המטרופוליטן בניו יורק, מכון האמנות של שיקגו, בית ג'ורג' איסטמן, המוזיאון לאמנות של בוסטון, ועוד.
בשנת 2007 הפיק הצלם הצ'כי אדולף זיקה סרט תיעודי באורך מלא על חייו ויצירתו של סאודק. הסרט הוצג בפסטיבלי סרטים רבים, וזכה בפרס "עין הזכוכית" לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל Eurofest לסרטים אירופיים במונטריאול.
חלק מעבודותיו של סאודק חדרו לתרבות המערבית הפופולרית, ומשמשות כעטיפות לאלבומים של להקות רבות. אחת מתמונותיו משמשת כעטיפת אלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק".
ראו גם

צילום עירום
הערות שוליים

1 2 3  רשימה חלקית של תערוכות באתר הבית של יאן סאודק
↑  ביאנלה ישראלית שנייה לצילום באתר המשכן לאמנות על שם חיים אתר
↑  תערוכות בין 1998–2003 באתר מוזיאון הצילום בתל חי
↑  אתר הסרט "יאן סאודק"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507969605171  PLWABN: 9810614036805606  BIBSYS: 7027646  BnF: cb120982463 (data)  CiNii: DA06247582  GND: 11922223X  ISNI: 0000 0001 0936 4319  LCCN: n79044026  MusicBrainz: 227018bd-c1e9-4830-a994-f38c29309c03  NDL: 00474452  NGV: 2247  NKC: jn19990009979  NTA: 072711140  PIC: 2028  RKD: 382505  SNAC: w6r52fpg  SUDOC: 035333723  TePapa: 2043  Trove: 1145764  ULAN: 500023931  VIAF: 112327728   WorldCat (עם VIAF): 112327728
יהיה בסדר (אלבום של אביבה אבידן)

"יהיה בסדר" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אביבה אבידן. את האלבום הוציאה בשנת 1991 לאור חברת התקליטים הפרטית של משה בן-משה, "בן-מוש הפקות". "יהיה בסדר" זכה להצלחה רבה במועדוני הז'אנר המזרחי. מספר להיטים שנכללו בו הם "פרי גנך", שכתב והלחין יוני רועה על לכתו של חברו בתקופת שירותו הצבאי; "ימות המשיח", שגם כן הולחן על ידי רועה לצד מילותיו של נועם נתנאל ו"איש יקר שלי", שנכתב על ידי חמוטל בן זאב.
רשימת רצועות

| יהיה בסדר> מס' | יהיה בסדר> שם | יהיה בסדר> משך | יהיה בסדר>  | יהיה בסדר>  | יהיה בסדר>  | יהיה בסדר>  | יהיה בסדר>  | יהיה בסדר>  | יהיה בסדר>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יהיה בסדר  | 4:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ימות המשיח  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | פרי גנך  | 5:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | לב צועני  | 4:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | תן לאהוב  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | הייתי מהנדסת  | 4:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | דה ז'בו  | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | טנגו תל אביב  | 4:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | הולה פסדובלה  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | איש יקר שלי  | 3:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 43:02 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  יהיה בסדר - אביבה אבידן - נושמים מזרחית
↑  יהיה בסדר - אביבה אבידן - קיוב איי.אל
| אביבה אבידן |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | יהיה בסדר • פילפל • אוהבת לאהוב • רק איתך • שימני כחותם • לכל אדם מלאך • אמונה • צו הלב |  |
| סינגלים | "פרי גנך" • "לנצח בני" |  |
יוהנס שטפלר

| --- | --- |
פורטרט של יוהנס שטפלר, תחריט עץ על נייר, 1534
פורטרט של יוהנס שטפלר, תחריט עץ על נייר, 1534
 לידה:  10 בדצמבר 1452 בלאוברן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  16 בפברואר 1531 (בגיל 78) בלאוברן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  טיבינגן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אינגולשטאט 
 מוסדות:  אוניברסיטת טיבינגן 
 תלמידי דוקטורט:  סבסטיאן מינסטר, פיליפ מלנכתון 
 פרסים והוקרה:  מכתש שטפלר
 
יוהנס שטפלר (בגרמנית Johannes Stöffler, גם Stöfler, Stoffler, Stoeffler; ‏ 10 בדצמבר 1452 – 16 בפברואר 1531), היה אסטרונום גרמני, מתמטיקאי, אסטרולוג וכומר ששלט בשפות לטינית, יוונית, עברית וערבית. הוא היה פרופסור למתמטיקה ויושב ראש הקתדרה ללימודי מתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת טיבינגן.
הוא התפרסם בזכות הספרים שכתב בתחומי האסטרולוגיה והאסטרונומיה וכיצרן של מכשירים אסטרונומיים. הוא יצר שניים משלושת השעונים האסטרונומיים המעטרים עד היום את בניין העירייה בכיכר השוק בטיבינגן, המספקים נתונים מדויקים על ליקויי החמה והירח, על מיקום השמש בגלגל המזלות ועוד.
בשנת 1935 נקרא המכתש הממוקם בחזית הדרומית של הירח, על שמו של שטפלר, כהוקרה על עבודתו בתחום האסטרונומיה.
מכתש הירח הנקרא על שם יוהנס שטפלר
מתוך הספר Elucidatio fabricae ususque astrolabii
ביוגרפיה

יוהנס שטפלר נולד כנראה ביוסטינגן (Justingen) בשוואביה או ב- Blaubeuren הסמוכה. לאחר שרכש את השכלתו הבסיסית בבית הספר של המנזר ב- Blaubeuren, החל ללמוד בחודש אפריל 1472 אסטרונומיה ומתמטיקה באוניברסיטת אינגולשטאדט שהוקמה באותה עת. את לימודיו סיים עם קבלת תואר שני בחודש ינואר 1476. לאחר מכן התמנה לכומר של ג'סטינגן ובנוסף לתפקידיו הכנסייתיים, עסק בד בבד בתחום האסטרונומיה והאסטרולוגיה, כמו גם בייצור גלובוסים ומכשירי אסטרונומיה שונים ובמהרה רכש מוניטין בתחום. במהלך השנים ניהל התכתבות ענפה עם מנהיגי ההומניסטים, ביניהם יוהנס רויכלין עבורו יצר הן מכשירי חישוב אסטרונומיים והן הורוסקופים.
בשנת 1493 כתב בשפה הלטינית את חיבורו החשוב הראשון Elucidatio fabricae ususque astrolabii, שהיה אחד מהספרים הפופולריים ביותר שעסקו בתחום המבנה של מכשירים אסטרולוגיים ושימושם למדידת גובה הכוכבים, לניווט ועוד. הספר פורסם לראשונה בשנת 1512 ושימש כלי עבודה בידיהם של סטודנטים וחוקרים בתחום האסטרונומיה, המתמטיקה והאסטרולוגיה. הספר יצא לאור ב-16 מהדורות ותורגם לצרפתית ולגרמנית. חיבוריו והניסויים שביצע בתחום האסטרונומיה העניקו השראה לחסידיו בתחום, ביניהם וילהלם שיקארד (1592 - 1635).
בשנת 1507 נענה שטפלר לבקשתו של הדוכס אולריך, להתמנות לתפקיד יושב ראש הקתדרה ללימודי מתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת טיבינגן ובשנת 1511 נחשב לאחד מהמורים המפורסמים באוניברסיטה. בשנת 1518 כתב את הספר Calendarium romanum, בו מוצעות עריכת רפורמות בלוח השנה, שהיוו מאוחר יותר בסיס ללוח השנה הגרגוריאני. המוניטין שרכש כמורה והחיבורים שכתב ופרסם, גרמו לבחירתו לתפקיד רקטור בשנת 1522.
בין תלמידיו נמנו סבסטיאן מינסטר שנחשב אחד מ-15 ההבראיסטים הבולטים בתקופת הרפורמציה ופיליפ מלנכתון ממנהיגיה הרוחניים של הרפורמציה הלותרנית, שלמד משטפלר את ההיבטים הטכניים של האסטרולוגיה.
בשנת 1530 פרצה מגפה באזור האוניברסיטה והיא נאלצה להעתיק את משכנה לאחד מהכפרים הסמוכים לטיבינגן. שטפלר וחלק מהסגל שלו עברו ל- Blaubeuren, שם הלך לעולמו שנה מאוחר יותר, כתוצאה מנזקי המגפה שקיפדה את חייו. הוא נקבר בכנסיית (Stiftskirche) בטיבינגן.