stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבירות המתה בישראל
הגדרות בחוק > רצח באדישות או בכוונה

על פי החוק הקודם בכדי לקבוע את שיוכו של כל מקרה רצח בין מדרג 'רצח בכונה תחילה' לבין 'הריגה' (הקל יותר) נדרש היה להוכיח שלושה יסודות עובדתיים, כבסיס ליסוד הנפשי: החלטה להמית, הכנה, היעדר קינטור. ובית המשפט עסק רבות בהגדרת יסודות אלו. לאחר התיקון לחוק, נקבע כי רצח בכונה תחילה (סעיף 300א) אינו תלוי עוד בצורך להוכיח הכנה מוקדמת והעדר קנטור ועובדות אלו משמעותיות לקבוע האם הרצח הנעשה בנסיבות מחמירות שהעונש עליו הוא מאסר עולם חובה, או רצח סתם שעונשו מאסר עולם, או רצח בנסיבות מקילות שהעונש עליו קל יותר ממאסר עולם.
קביעת היסוד הנפשי של כוונה או אדישות מיוחסת לביצוע מעשה מתוך כוונה פלילית. יסוד ההחלטה נלמד מתוך נסיבות המקרה, אם מתוך הנסיבות ניכר שהייתה החלטה להמית - היסוד מתקיים ואין צורך בהכרזה מפורשת מצד הרוצח על החלטתו להמית את הקרבן. יסוד ההכנה פורש כהכנה פיזית מצומצמת. לדוגמה, במקרה של שתי דקירות בסכין ניתן לראות את הדקירה הראשונה כהכנה לדקירה השניה.
החוק החדש לא מתייחס למקרים בהם בוצעה העבירה תוך ביצועה של עבירה אחרת, לדוגמה שוד מזוין שהסתבך, מבלי שהייתה קיימת כוונה תחילה להמית אדם מסוים. אך נקודת המוצא היא שהנדרש להעמדה לדין על רצח בכוונה (סעיף 300א) היא הדרישה להוכיח מניע פלילי ולאו דווקא זדון. וככזו אינה רחוקה מאשר הוכחת כוונה פלילית רגילה.
דוגמה לפסיקה בנושא זה ניתן לציין את הרשעתו של יגאל עמיר ברצח ראש הממשלה יצחק רבין בפסק הדין קבע השופט אדמונד לוי כי די היה בהודאתו של עמיר כי הוא ירה במנוח על מנת לשתקו, תוך שהוא הכחיש כוונה תחילה להמיתו כדי להרשיעו ב"רצח במזיד", ברם לא בהכרח שההלכה המשפטית שנקבעה שם רלוונטית גם לאחר התיקון בחוק וקביעת מדרגי עבירה חדשים.
הגדרות בחוק > התגרות

לאחר התיקון החדש בחוק יש משמעות לקיומה של התגרות מוקדמת למעשה הרצח על מנת להגדירות כרצח בנסיבות מקילות (סעיף 300ב), עדיין לא נקבעו בפסיקה אמות מידה מדויקות לקביעת הקינטור האמור בסעיף זה אך ניתן להתייחס לפסיקות שעסקו ביסוד הנפשי של עבירת ההריגה בחוק הקודם, כך נפסק שהקנטור צריך להיות מעשה ולא רק התגרות מילולית וכן שהקנטור צריך להיות בחומרה כזו שגם "האדם הסביר" היה מתרגז ויוצא מכליו בעקבותיה. בעקבות הצמדת הקינטור לאדם הסביר נוצר מצב בו אף נאשם לא הצליח להתגונן באמצעות טענה שהוא קונטר שכן בית המשפט קבע שוב ושוב שאדם סביר לא היה מקונטר בנסיבות המעשה. שני המקרים היחידים בהם הצליחו נאשמים להתגונן באמצעות טענת הקנטור היו מקרים בהם בעל הרג את אשתו בגלל בגידה. מקרים אלו גררו ביקורת על בית המשפט שהניח שאדם סביר איננו מקונטר בשום מצב למעט מצב של בגידה מצד אשתו. לטענת הביקורת הנחה זו של בית המשפט שיקפה עולם ערכים שוביניסטי ומיושן. בכל המקרים האחרים של בגידה שקדמה לרצח בית המשפט לא קיבל את טענת הקינטור.
סעיפי המתה נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בדין הפללי קימים סוגי רצח נוספים ומהגדרתם נגזרת ענישה מיוחדת. בין היתר ניתן למנות את 'שידול או סיוע להתאבדות' (סעיף 302 לחוק העונשין) 'המתת תינוק' (סעיף 303 לחוק העונשין) ועוד.
סעיף (4) דן לחומרה אדם ההורג אדם אחר בניסיון לחמוק מעונש, ולכן להבדיל מסעיפים אחרים אינו דורש הוכחת פורמלית של כוונת זדון. עם זאת, הרי נקבע במספר פסקי דין שעל התביעה להוכיח כוונה בדרגה כזו גם לגבי חלופה זו. אחד ההבדלים המהותיים בינו לבין סעיף (3) הדומה לו בניסוחו הוא כי סעיף (4) מתייחס לשלב שבו הושלמה העבירה.
סעיף (1) העוסק בהמתת הוריו או סבו של אדם, זהה בניסוחו לסעיף 298 לחוק העונשין הדן בעבירת ההריגה, למעט הדרישה הנוספת להוכיח כוונת זדון, שאין התביעה נדרשת פורמלית בהוכחת עבירת ההריגה. משמעות הדבר היא כי הרשעה של אדם בהריגת הוריו או סביו גוררת כמעט אוטומטית את הרשעתו ברצח, מבלי מתן שיקול דעת לבית המשפט. הדרישה הנוספת להוכחת זדון אינה משנה הרבה, שכן גם בהרשעת אדם בעבירת הריגה ממילא נדרשת להוכיח כוונה פלילית.
כמו בכל אישום פלילי, כנגד אישום ברצח בכל אחד מארבעת הסעיפים, ניתן להעלות את ההגנות הפליליות (כורח, צידוק וכיוצא בזה).
רצח לפי סעיף 2(ו) לחוק לעשיית דין בנאצים ועוזריהם

סעיף 300 ב' שנחקק בשנת תשי"ד קובע מדרג ענישה מיוחד לרצח שבוצע על ידי הנאצים ועוזריהם וקובע על כך עונש של הוצאה להורג.
(ב)  מי שהורשע ברצח לפי סעיף 2(ו) לחוק לעשיית דין בנאצים ועוזריהם, תש"י-1950, דינו – מיתה.
עונש זה נגזר ובוצע בישראל בהליך תקין פעם אחת בלבד ב-1961 במשפטו של אדולף אייכמן. ב-1988 הורשע איוון דמיאניוק ונידון למוות על פי חוק זה, אך בערעור בפני בית המשפט העליון בוטלה ההרשעה מחמת הספק.
ענישה > מאסר עולם

החוק בישראל קובע עונש מאסר עולם על עבירת רצח בכוונה או באדישות, אך מאפשר לבית המשפט לקבוע עונש פחות מכך. במקרה של 'רצח בנסיבות מחמירות' קובע החוק כי קיים עונש מאסר עולם חובה כלומר שלא ניתן להפחית את עונשו של המבצע ממאסר עולם.
מאסר עולם כמשמעותו בחוק הוא מאסר עד סוף ימיו של המורשע, אך כיום נהוג לקצוב את עונשם של רוב המורשעים ל-25 שנים ואף לנכות שליש מתקופת המאסר במקרה של התנהגות טובה מסכום זה, כך שבפועל רוב הרוצחים יוצאים לחופשי לאחר כ-16 שנות מאסר.
ענישה > מאסר

במקרה של ביצוע רצח בנסיבות מקילות כגון המתה בעקבות התעללות או קנטור החוק מאפשר להקל את העונש ממאסר עולם ומשאיר את שיקול הדעת לקביעת העונש לבית המשפט.
במקרה של גרימת מוות ברשלנות העונש הוא שלוש שנות מאסר, ובמדרג העבירה 'המתה בקלות דעת' העונש הוא עד 12 שנים.
ענישה > עונש מוות

במקרה אחד קיים בחוק הישראלי עונש מוות על רצח במסגרת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, תש"י-1950. עונש זה בוצע בישראל פעם אחת בלבד בביצוע גזר הדין במשפטו של אדולף אייכמן.
הערות שוליים

↑  יובל יועז ושחר אילן, שר המשפטים הקים ועדה שתגבש הצעה למדרוג רחב יותר בעבירות המתה, באתר הארץ, 16 במאי 2007
↑  תומר זרחין, צוות בראשות הפרופסור קרמניצר מציע לנאמן לקבוע שתי דרגות רצח, באתר הארץ, 29 באפריל 2011
↑  הפצת תזכיר עבירות המתה, באתר כתבות
↑  פורטל תקדין, באתר www.takdin.co.il (ארכיון)
↑  דוד טל, ‏"הכרוניקה אפריל 2019", השילוח, גליון 14, אפריל 2019
↑  חוק העונשין (תיקון מס' 137), התשע"ט-2019, במאגר החקיקה הלאומי
↑  אופיר סטרשנוב ומתן עמוס, רפורמת עבירות ההמתה, באתר כלכליסט, 19 באפריל 2020
↑  אופיר סטרשנוב ומתן עמוס, רפורמת עבירות ההמתה, באתר כלכליסט, 19 באפריל 2020
↑  אהרן אנקר, "רצח בכוונה תחילה", משפטים ו (התשל"ו), עמ' 478
↑  עו"ד רפאל גרוס, אילו שינויים חלו בעבירת רצח בחוק העונשין?, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏03/10/2017
↑  תפ"ח (תל אביב-יפו) 498/95
↑  להרחבה: מרדכי קרמניצר וליאת לבנון, "על היסוד של העדר קינטור בהגדרת הכוונה תחילה", בתוך ספר דייוויד וינר על משפט פלילי ואתיקה, 2009
↑  ע"פ 3071/92 אזואלוס נ' מ"י, וע"פ 30/73 שמואלוביץ' נ' מ"י
↑  אורית קמיר, "איך הרגה הסבירות את האשה: חום דמם של האדם הסביר והישראלית המצויה בדורטורינת הקנטור בהלכת אזולאס", פלילים ו', אוקטובר 1997
↑  ראו לדוגמה: ע"פ 1159/13 ויטלי מיכאלוב נ' מ"י. ע"פ 392/91 גדעון בן אורי שץ נ' מ"י
↑  תפ"ח (באר-שבע) 952/03
↑  יוצא דופן, מאיר טוביאנסקי שהואשם בריגול נגד ישראל, (על לא עוול בכפו כפי שהתברר לאחר מעשה), במהלך מלחמת העצמאות. הוא הועמד בפני בית דין שדה, הורשע והוצא להורג בהחלטה יחידה מסוגה בתולדות מדינת ישראל.
רצח נשים

מיצג נשים עם בגדים מסדרת הטלוויזיה סיפורה של שפחה לזכרן של 6 נשים שנרצחו במסגרת ההפגנה בחיפה
אנדרטת צלבים במקום בו נמצאו גופותיהן של שמונה נשים שנרצחו בסיודאד חוארס, מקסיקו, 1996.
רצח נשים (באנגלית (מלטינית): Femicide, פמיסייד) הוא פשע שנאה המבוסס על מגדר. המונח הוגדר על ידי הסופרת הפמיניסטית דיאנה ראסל, שנמנתה עם הראשונות שחקרו את התופעה, והגדירה אותה כ"הריגה מכוונת של אישה בשל היותה אישה".
הגדרת "רצח נשים"

הסופרת הפמיניסטית דיאנה ראסל הייתה אחת הראשונות שחקרה את התופעה, והיא הגדירה אותה כך: ”הריגה מכוונת של אישה כי היא אישה.” ראסל הדגישה כי בדרך כלל רצח נשים נעשה ממניעים סקסיסטיים, בהם שנאת נשים, תחושת עליונות של גברים על פני נשים, אלימות מינית, או תחושת בעלות על האישה. ראסל כתבה: "רצח נשים נמצא בקצהו של רצף מעשי אלימות כלפי נשים, הכולל מגוון רחב של סוגי אלימות מילולית ופיזית, בהם אונס, עינויים, עבדות מינית (במיוחד בזנות), התעללות מינית בילדים במשפחה ומחוץ למשפחה, התעללות פיזית ורגשית, הטרדה מינית (בטלפון, ברחוב, במשרד ובכיתה), השחתת איבר המין הנשי על סוגיה השונים, פעולות גינקולוגיות מיותרות (כמו כריתת רחם מיותרת), הטרוסקסואליות מאולצת, עיקור כפוי, אימהות כפויה (במקומות בהם אמצעי מניעה והפלה מלאכותית אסורים), פסיכו-נוירוכירורגיה, שלילת מזון לנשים בתרבויות מסוימות, ניתוחים קוסמטיים, ופגיעות אחרות בגוף בשם אידיאל היופי. בכל מקרה שבו אחד ממעשי האלימות הללו מסתיים במוות, הוא הופך לאירוע של רצח נשים".
כמו כן ראסל כוללת בהגדרה מקרים של הרג סמוי של נשים, בהם מקרי רצח תינוקות בנות בתרבויות כמו הודו וסין.
ההגדרה של ראסל לרצח נשים מקובלת על רוב החוקרים, אך לא על כולם.
יש המרחיבים את ההגדרה, למשל ז'קלין קמבל וקרול רוניאן, המגדירות רצח נשים כך: "כל מקרה שבו נהרגת אישה, ללא קשר למניע או למבצע הפשע." לדבריהן, לא תמיד ניתן לקבוע מניע או לזהות מי הרוצח, ולכן פרטים אלו אינם נחוצים כדי לקבוע שמדובר במקרה של רצח נשים.
מצד שני, יש המצמצמים את ההגדרה של ראסל, למשל דזמונד אליס וולטר דקסדרי, המגדירים רצח נשים כך: "הרג מכוון של אישה על ידי גבר" – ואילו בהגדרה של ראסל, הרוצח לא חייב להיות גבר.
תולדות המונח

לראשונה נעשה שימוש במונח "רצח נשים" באנגלית, femicide, בשנת 1801 באנגליה. בשנת 1848 הופיע המונח בלקסיקון משפטי, ולאחר מכן במילוני השפה. עם זאת, לעיתים נדירות נעשה שימוש במונח.
המונח femicide נעשה פופולרי עם צמיחתה של התנועה הפמיניסטית בשנות השבעים. סופרת בשם קרול אורלוק כתבה מספר מאמרים על רצח נשים, אך הם פורסמו רק בחוג מצומצם של פעילות התנועה. המונח קיבל פרסום רב בכנס פמיניסטי בשנת 1976, בו אמרה דיאנה ראסל את הדברים הבאים: ”עלינו להבין שמקרים רבים של רצח הם רצח נשים. למעשה, עלינו לזהות את הפוליטיקה המינית של הרצח. רצח נשים נמשך כבר זמן רב, החל ממקרים של שריפת מכשפות בעבר, דרך המנהג הרווח של רצח תינוקות ממין נקבה בתרבויות רבות, ועד למקרים של רצח על חילול "כבוד המשפחה". אבל מפני שמדובר בנשים, לא היה מונח שיתאר את התופעה הזאת - עד שהגיעה קרול אורלוק והטביעה את השם femicide.”
גם לאחר הכנס המונח רווח רק בחוגי התנועה הפמיניסטית, ורק במאה ה-21 החלו להשתמש בו גם בספרות המדעית.
הבחנה בין רצח לרצח נשים

השימוש במונח "רצח נשים" הוא חלק מהשפה הפמיניסטית. השימוש במונח לא נועד להשמיץ או למזער מקרי רצח של גברים, שהם כ-80% מכלל הקורבנות של מקרי רצח בעולם. רצח נשים נבדל ממקרי רצח אחרים בכך שהוא לרוב מתרחש במסגרת משפחתית או זוגית.
חלק ממבקרי המונח מבכרים על פניו את המונח "ג'נדרסייד" (genderside), המתאר מקרי רצח על רקע מגדר באופן כללי, לאו דווקא רצח של נשים בידי גברים. אך גם מונח זה שנוי במחלוקת, ונטען לגביו שהשימוש בו מנציח את המבנה הפטריארכלי של החברה.
סוגים של רצח נשים

קיימים סוגים רבים של רצח נשים.
מקרי הרצח הנפוצים ביותר של נשים, כ-35% מהמקרים בעולם, הם מקרים בהם אישה נרצחת על ידי בן זוג, או בן זוג לשעבר. סוגים אחרים כוללים מקרי רצח של לסביות, רצח נשים על רקע גזעי, מקרים של רוצחים סדרתיים שרוצחים רק נשים, מקרי טבח של נשים, ורצח על רקע חילול "כבוד המשפחה".
כמו כן, רצח נשים יכול לכלול גם מקרי מוות כתוצאה מהשחתת איבר המין הנשי, מהדבקה מכוונת באיידס, ומביצוע הפלה מלאכותית לא בטוחה, במדינות בהן ההפלה מחוץ לחוק.
סוגים של רצח נשים > רצח על ידי בן זוג

מקרי הרצח הנפוצים ביותר של נשים, כ-35% מהמקרים בעולם, הם מקרים בהם אישה נרצחת על ידי בן זוג, או בן זוג לשעבר. בארצות הברית ב-45%-50% מהמקרים של רצח נשים, הרצח בוצע על ידי בן זוג בהווה או בעבר. מדינות נוספות בהן שכיחים מקרים של רצח אישה על ידי בן זוג הן דרום אפריקה, ספרד והודו.
מחקר שבוצע בהודו גילה כי יש אלפי מקרים בכל שנה של רצח נשים בידי בן זוג, אך רק מקרים בודדים בהם גבר נרצח על ידי בת זוג. ממצאים אלה מחזקים את הטענה לפיה מדובר ברצח מגדרי, ורצח על ידי בן זוג הוא בעצם מקרה נפוץ של רצח נשים.
על פי ז'קלין קמפבל, המניע הנפוץ במקרים כאלה הוא קנאה, שמאחוריה מסתתרים מאמצי הזכר לשלוט באישה ולראות בה כרכושו, על מנת לחזק את ההיררכיה הפטריארכלית.
במקרים רבים של רצח נשים במסגרת זוגית זוהו גורמי הסיכון הבאים:
הגבר איים ברצח או בהתאבדות אם האישה תבגוד בו או תעזוב אותו
נעשה שימוש מוגבר במשקאות אלכוהוליים או סמים על ידי אחד מבני הזוג
הצטברות מקרים בהם הגבר ניסה לשלוט בחירותה של האישה
הגבר מחזיק כלי נשק
הגבר מאלץ את האישה לקיים יחסי מין
הגבר מובטל
האישה בהריון
האישה סבלה בעבר מהתעללות על ידי בן הזוג
האישה מנסה לעזוב את בן זוגה.
במקרים של רצח נשים בידי בן זוג בולט במיוחד השימוש בנשק. בכשליש מהמקרים של רצח נשים נעשה שימוש בנשק חם.
ניתן לצמצם מקרים של רצח נשים באמצעות צווי הרחקה ומקלטים לנשים בסיכון. במחקר שנעשה על ידי קארן ד' סטאוט נמצא כי במקומות שבהם קיימים מקלטים לנשים בסיכון ומרכזים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית, שיעור רצח הנשים נמוך יותר מבאזורים אחרים.
סוגים של רצח נשים > רצח כמקרה קיצוני של אלימות נגד נשים

הסופרת הפמיניסטית דיאנה ראסל הייתה אחת הראשונות שחקרה את תופעת רצח הנשים. על פי הגדרתה, רצח הוא מקרה קיצוני של אלימות נגד נשים, וכל מעשה אלימות נגד נשים המסתיים במות האישה הוא בעצם מקרה של רצח נשים.
ראסל כתבה: "רצח נשים נמצא בקצהו של רצף מעשי אלימות כלפי נשים, הכולל מגוון רחב של סוגי אלימות מילולית ופיזית, בהם אונס, עינויים, עבדות מינית (במיוחד בזנות), התעללות מינית בילדים במשפחה ומחוץ למשפחה, התעללות פיזית ורגשית, הטרדה מינית (בטלפון, ברחוב, במשרד ובכיתה), השחתת איבר המין הנשי על סוגיה השונים, פעולות גינקולוגיות מיותרות (כמו כריתת רחם מיותרת), הטרוסקסואליות מאולצת, עיקור כפוי, אימהות כפויה (במקומות בהם אמצעי מניעה והפלה מלאכותית אסורים), פסיכו-נוירוכירורגיה, שלילת מזון לנשים בתרבויות מסוימות, ניתוחים קוסמטיים, ופגיעות אחרות בגוף בשם אידיאל היופי. בכל מקרה שבו אחד ממעשי האלימות הללו מסתיים במוות, הוא הופך לאירוע של רצח נשים."
מקרים של אונס, לדוגמה, הם אירועי אלימות נגד נשים, המסתיימים לעיתים ברצח הנאנסת, כהמשך למעשה האלימות שהוביל לאונס או לשם מניעת הפללתו של האנס. לדוגמה, רצח תמר ברז בוצע לאחר ניסיון אונס כושל.
סוגים של רצח נשים > רוצחי נשים סדרתיים

רצח נשים סדרתי מוגדר כ"רצח סדיסטי ומיני של נשים", ומכונה גם "טרור מיני." מקרים רבים של רצח סדרתי הם מקרים של רצח נשים שבוצעו בידי גברים כאמצעי להשיג סיפוק מיני או שליטה. לפי נתוני ה-FBI,‏ 70% מהקורבנות של רוצחים סדרתיים הם נשים, בעוד שהן מהוות רק 22% מהקורבנות במקרי הרצח הכלליים.
הקשר בין פורנוגרפיה לרוצחים סדרתיים אינו מוכח, אך מספר פמיניסטיות, בהן דיאנה ראסל וג'יין קאפוטי, טוענות כי קיים קשר כזה. מספר רוצחים סדרתיים העידו כי הושפעו מסרטים המאדירים אלימות ורצח של נשים. חלקם, למשל קנת' ביאנקי, צילמו את קורבנותיהם לפני הרצח האלים.
סוגים של רצח נשים > רצח נשים על רקע גזעי

בארצות הברית, מספר פמיניסטיות, בהן דיאנה ראסל וג'יל רדפורד, טענו שמקרים בהם נשים ממוצא אפרו-אמריקאי נרצחות אינם מקבלים תשומת לב מספקת מהקהילה המקומית, המשטרה, כלי התקשורת ומערכת המשפט. חיזוק לטענה זו נמצא בדיווח על מקרי רצח של 12 נשים צעירות בבוסטון, בו נטען: "קיימת גזענות בסיקור בכלי התקשורת, שכמעט התעלמו בתחילה ממקרי הרצח, ובהמשך תיארו את הקורבנות בסטריאוטיפים גזעניים וסקסיסטיים כמו מבוקשים או זונות."
סוגים של רצח נשים > מקרי רצח של לסביות

מקרי רצח של לסביות נקראים גם "רצח נשים הומופובי", ומקרים כאלה היו נפוצים בהיסטוריה.
ברומא העתיקה היה מותר להרוג אישה נשואה אם עסקה בפעילות מינית עם אישה אחרת.
בימי הביניים באירופה, פעילות לסבית הייתה אסורה, ולסביות נדונו למוות בשריפה.
בציד מכשפות במאה ה-15 (אנ'), היותה של אישה לסבית הייתה אחת ה"הוכחות" הנפוצות להיותה מכשפה.
בימינו, לסביות איננה מחוץ לחוק, אולם מקרים של עינויים ורצח של לסביות מתרחשים בכל חלקי העולם, גם במדינות מפותחות.
מקרים רבים של עינויים ורצח של לסביות התרחשו בדרום אפריקה, בהם נשים לסביות עברו "אונס מתקן" - אונס שמטרתו "לתקן" את נטייתן המינית. חלק מהמקרים הסתיימו ברצח. המקרה המפורסם ביותר הוא זה שבו נרצחה אודי סמליין בשנת 2008. מקרים דומים תועדו גם בזימבבואה, אקוודור ותאילנד.
סוגים של רצח נשים > רצח על חילול כבוד המשפחה

רצח על חילול כבוד המשפחה הוא רצח של אישה על ידי בני משפחתה, עקב האמונה כי היא פגעה בכבוד המשפחה. רצח מסוג זה נפוץ בעיקר בחברות מוסלמיות במזרח התיכון, אולם קיימים מקרי רצח על רקע זה גם במקומות אחרים בעולם.
רצח אישה על רקע חילול כבוד המשפחה מתבצע כיוון שקרובי משפחתה אינם מרוצים מהתנהגותה, למשל - תחושה של פגיעה בסמכות ההורים, או חשד בהתנהגות שאינה הולמת. במקרים רבים הנשים מואשמות על ידי משפחתן בקיום יחסי מין אסורים לדעתם, כמו ניאוף של אשה נשואה, קשר מיני מחוץ לנישואין או נישואין עם בן דת אחרת.
רצח נשים ברחבי העולם

בכל שנה נרצחות בעולם כ-60,000 נשים באירועי אלימות נגד נשים. מקרי רצח נפוצים במיוחד בארצות אמריקה הלטינית ואפריקה, ובפרט במדינות אל סלוודור ודרום אפריקה. אולם מקרי הרצח של נשים מהווה רק 21% מסך מקרי הרצח אף על פי שהנשים מהוות 51% מאוכלוסיית העולם.
בארצות הברית, רצח נשים הוא הגורם העיקרי למותן של נשים ממוצא אפרו-אמריקאי בגילאי 15 עד 24. סקירת הרקע של מקרי רצח נשים בארצות הברית זיהתה מספר גורמים משותפים, בהם רקע של אלימות נגד האישה, וזמינות כלי נשק. מקרי רצח נשים היו נפוצים יותר בשכונות עוני ובשכונות בהן היה ניכור בין השכנים.
התנועה הפמיניסטית באמריקה הלטינית הייתה בין הראשונות שאימצו את המונח "רצח נשים" (בספרדית femicidio), במיוחד בהתייחסות לרציחות הנשים בסיודאד חוארס, מקסיקו, שהחלו בשנת 1993 ונמשכות עד היום. מקרים רבים של רצח נשים אירעו באל סלוודור, קולומביה וגואטמלה. ועדת האו"ם לזכויות אדם מצאה שממשלת גואטמלה נכשלה באכיפת חוקים להגנה על נשים מפני רצח. בשנים 2013–2017 נערך פרויקט גדול של COST כדי להילחם בתופעת רצח נשים באירופה.
רצח נשים בישראל

החל משנות ה-2000 היו למעלה מ-20 מקרים של רצח נשים מדי שנה בישראל. בשנים 2000–2016 נרצחו 384 נשים. 23% נרצחו בכלי ירייה מכל הסוגים, כאשר בנשק ברישוי פרטי נרצחו 10 נשים (2.60%), 26 נשים (6.8%) נרצחו באמצעות נשק ארגוני (המוחזק ברישיון על ידי אנשי צבא, משטרה וחברות אבטחה) והשאר בנשק בלתי חוקי. שאר 77% מהנרצחות נרצחו באמצעים שונים שאינם כלי הירייה. בקרב מהגרים, הכלי הנפוץ לרצח הוא סכין. בשנת 2019 נרצחו 17 נשים על רקע פלילי, מהם 5 על ידי בני זוגם.
בין השנים 2005–2008 שיעור רצח הנשים בקרב יוצאות אתיופיה היווה כמעט שליש מכל רציחות הנשים בישראל, כולל במגזר הערבי. כיום[דרושה הבהרה], שיעור זה ירד ובאוכלוסייה הערבית יש את שיעור הרציחות הגבוה ביותר, רציחות על רקע "כבוד המשפחה", ביחס למספרם באוכלוסייה הכללית. לפי נתוני המשרד לביטחון הפנים, משנת 2008 חלה עלייה ניכרת במספר מקרי רצח של נשים בעקבות גירושים, והדבר נפוץ יותר בקרב נשים מוסלמיות ודרוזיות.
שיעור מקרי רצח נשים הוא הגבוה ביותר בקרב בנות 18 עד 24. כ-10% מכל הרציחות בישראל הן בקרב נשים מעל גיל 60.
בשנת 2017 נערכו מספר הפגנות נגד רצח נשים וכמחאה על דרכי הטיפול המוסדיים במקרי אלימות נגד נשים. בשנת 2019, בעקבות רצח מיכל סלה, הוקם "פורום מיכל סלה" הפועל למען נשים הסובלות מאלימות של בני זוגן או נמצאות בסיכון.
מקרים של רצח נשים בישראל מתרחשים יותר בקרב ערביי ישראל, באופן יחסי, מאשר בשאר חלקי החברה. לפי נתוני משרד הרווחה, 42% מהנשים שנרצחו בשנת 2014 הן מהמגזר הערבי.
לקריאה נוספת

Weil, S. 2015. “Combatting Femicide in Multiple Ways: the COST Action IS1206 on ‘Femicide across Europe’”. In: Filip, A. and Platzer, M. (eds) Femicide: Targeting of Women in Conflict 3: 139-141. Vienna: ACUNS. Weil, S. 2015. “Femicide in Europe”. In: Dimitrijevic, M., Filip, A. and Platzer, M. (eds) Femicide: Taking Action against Gender-Related Killing of Women and Girls 4: 118-121. Vienna: ACUNS.
Marcuello-Servós, C., Corradi, C., Weil, S. and Boira, S. 2016. “Femicide: A social challenge”. Current Sociology 64(7): 967-974. Special Issue on Femicide.
Weil, S. 2016. “Making femicide visible”. Current Sociology 64(7): 1124 –1137. Special Issue on Femicide.
Weil, S. 2016. “Failed Femicides among Migrant Survivors”. Qualitative Sociology Review 12(4): 6-21.
Weil, S., Corradi, C. and Naudi, M. 2018. Femicide across Europe. University of Bristol: Policy Press.
הערות שוליים

↑  אין מילה חלופית בעברית למונח Femicide
↑  Diana EH Russel, The Origin and Importance of the Term Femicide, ‏דצמבר 2011 (באנגלית) (ארכיון).
↑  Femicide - Understanding and addressing violence against women, באתר ארגון הבריאות העולמי, ‏2012 (באנגלית).
↑  Lethal Violence against Women and Girls, מתוך סקירת מקרי אלימות בעולם בשנת 2015, באתר ארגון אמנות ז'נבה, ‏2015 (באנגלית).
↑  דניאל עוז, ‏כשגברים נרצחים, באתר ‏מאקו‏, 22 ביוני 2017
↑  Weil, S., Corradi, C. and Naudi, M. 2018. Femicide across Europe. University of Bristol: Policy Press.
↑  דוח שנתי של "העמותה לקידום תרבות הנשק בישראל", 2016, באתר העמותה; הנתונים מסתמכים על דיווחי הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
↑  השנתון הסטטיסטי של משטרת ישראל ל-2019
↑  Shalva Weil, Failed Femicides among Migrant Survivors, Qualitative Sociology Review 12(4), 2016, עמ' 6-21
↑  על השימוש בנשק פרטי במקרי רצח במשפחה, "המשרוקית", באתר גלובס, ‏8 ביולי 2018.
↑  נצ"מ ד"ר בשורה רגב, ניצן שירי, נשים על הכוונת - אלימות כלפי נשים בארץ ובעולם, באתר המשרד לביטחון הפנים, באתר המשרד לביטחון הפנים, ‏נובמבר 2012.
↑  Weil, S. 2017. “The End of Days: Femicide of Elderly Women in Israel”. In: Hemblade, H. (ed) Femicide: Abuse and Femicide of the Older Woman 8: 32-33. Vienna: ACUNS
↑  פלורית שויחט ואסף גולן, 'דורשות ביטחון': הפגנות נגד רצח נשים ברחבי הארץ, באתר nrg.
↑  לילי בן עמי, פורום מיכל סלה, באתר https://www.michalsela.org.il
↑  שירית אביטן כהן, 15 נשים נרצחו מתחילת השנה - 9 מהמגזר הערבי, באתר nrg‏, 24 בנובמבר 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560916605171  BnF: cb16654044n (data)  GND: 7722381-0  LCCN: sh85147284  LNB: 000048372  SUDOC: 166839310 
מחאה נגד רצח נשים בבואנוס איירס, 2015.
רצח נשים בנות התנועה הוולדנסית בפיימונטה בשנת 1655. הוולנדסים נחשבו אז ככופרים, ונגד נשותיהן התרחש ציד מכשפות.
אנדרטת זיכרון ונרות לזכר נשים שנהרגו במקרי רצח נשים בצ'ילה בשנת 2007.
חולצה שהודפסה על ידי ארגון ויצו ובה הסיסמה "די לרצח נשים"
ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית

| --- | --- |
הסמליל של ועדת העסקים הקטנים והיזמות
הסמליל של ועדת העסקים הקטנים והיזמות
 גוף פרלמנטרי:  הסנאט של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  20 בפברואר 1950 (כוועדה מיוחדת)   25 במרץ 1980 (כוועדה קבועה)
 יו"ר:  ג'וני ארנסט (המפלגה הרפובליקנית) כהונה מ-3 בינואר 2025
 חבר בכיר:  אד מרקי (המפלגה הדמוקרטית)
 תחומי שיפוט:  הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית, עסקים קטנים ברחבי ארצות הברית
 חברים
 נכון ל:  הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
 המפלגה הרפובליקנית: ג'ים ריש, ראנד פול, טים סקוט, טוד יאנג, ג'וש האולי, טד באד, ג'ון קרטיס, ג'ון יוסטד, ג'ים ג'אסטיס המפלגה הדמוקרטית: מריה קנטוול, ג'ין שאהין, קורי בוקר, כריס קונס, מייזי הירונו, ג'קי רוזן, ג'ון היקנלופר, אדם שיף
 www.sbc.senate.gov
ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Small Business and Entrepreneurship) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית. הוועדה מפקחת על הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית ואחראית על מחקר וחקירת הסוגיות הנוגעות לעסקים הקטנים של אזרחי ארצות הברית.
היסטוריה

ב-8 באוקטובר 1940 הוקמה בסנאט האמריקאי הוועדה המיוחדת לחקירת ולסקירת בעיות של ארגוני עסקים קטנים (שכונתה גם הוועדה המיוחדת לחקר בעיות של עסקים קטנים אמריקאים). ב-31 בינואר 1949 הופסקה הפעילות של ועדה מיוחדת זו, אך ב-20 בפברואר 1950 הוקמה "הוועדה המיוחדת לעסקים קטנים" עם אישור החלטה מספר 58 של מליאת הסנאט במהלך הקונגרס ה-81. הרכב ועדה זו מנה תשעה סנאטורים בלבד, ובראשו עמד הסנאטור ג'ון ספרקמן מאלבמה. זו הייתה הוועדה הנבחרת הראשונה שהקים הסנאט הפועלת עד היום.
פעילות הוועדה הנבחרת ב-25 במרץ 1981 נפסקה, ואז הפכה לוועדת העסקים הקטנים ותפקדה כוועדה קבועה. ב-29 ביוני 2001 שינה יושב ראש הוועדה, הסנאטור ג'ון קרי ממסצ'וסטס, ל"ועדת העסקים הקטנים והיזמות". תחומי השיפוט של הוועדה עברו במרוצת השנים שינויים רבים מאז נוסדה לראשונה, באמצעות מתן סמכויות נוספות או על ידי שינוי אופן מינוי חברי הוועדה. אף שהוקמה לראשונה כוועדה נבחרת עם אחריות מוגבלת, היא מחזיקה כיום כמעט בכל המאפיינים של ועדה קבועה, כפי שתואר על פי כלל מספר 25 של הסנאט.
במהלך הקונגרס ה-96 של ארצות הברית (1979–1981) פעלה הוועדה למען חקיקה המאשרת מחדש את הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית ושהרחיבה את הסוכנות כך שתכלול תוכניות הלוואה למעסיקי עובדים, מרכזים לפיתוח עסקים קטנים והגדלת הסיוע בפיתוח יצוא לעסקים קטנים. מאז נוסדה הוועדה, התקיימו במסגרתה דיונים בנושא הפחתת והסרת עבודות ניירת (מה שהוביל בסופו של דבר לחקיקת "חוק הפחתת הניירת" בדצמבר 1980), הקמת הון, רפורמה ב"חוק מיסים וניירות ערך לעסקים קטנים", השבתת מפעלי פלדה והשפעת האינפלציה על פעולות הממשלה בענף השיכון.
יושבי ראש הוועדה

| יו"ר | מפלגה | מדינה | שנות כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ון ספרקמן |  המפלגה הדמוקרטית | אלבמה אלבמה | 1953–1950 |
| אדוארד ג'ון ת'אי |  המפלגה הרפובליקנית | מינסוטה מינסוטה | 1955–1953 |
| ג'ון ספרקמן |  המפלגה הדמוקרטית | אלבמה אלבמה | 1967–1955 |
| ג'ורג' סמאת'רס |  המפלגה הדמוקרטית | פלורידה פלורידה | 1969–1967 |
| אלן בייבל |  המפלגה הדמוקרטית | נבדה נבדה | 1974–1969 |
| גיילורד נלסון |  המפלגה הדמוקרטית | ויסקונסין ויסקונסין | 1981–1974 |
| יו"ר | מפלגה | מדינה | שנות כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| לוול ויקר |  המפלגה הרפובליקנית | קונטיקט קונטיקט | 1987–1981 |
| דייל במפרס |  המפלגה הדמוקרטית | ארקנסו ארקנסו | 1995–1987 |
| קיט בונד |  המפלגה הרפובליקנית | מיזורי מיזורי | 2001–1995 |
| ג'ון קרי |  המפלגה הדמוקרטית | מסצ'וסטס מסצ'וסטס | 2001 |
| קיט בונד |  המפלגה הרפובליקנית | מיזורי מיזורי | 2001 |
| ג'ון קרי |  המפלגה הדמוקרטית | מסצ'וסטס מסצ'וסטס | 2003–2001 |
| אולימפיה סנואו |  המפלגה הרפובליקנית | מיין מיין | 2007–2003 |
| ג'ון קרי |  המפלגה הדמוקרטית | מסצ'וסטס מסצ'וסטס | 2009–2007 |
| מרי לנדרו |  המפלגה הדמוקרטית | לואיזיאנה לואיזיאנה | 2014–2009 |
| מריה קנטוול |  המפלגה הדמוקרטית | וושינגטון (מדינה) וושינגטון | 2015–2014 |
| דייוויד ויטר |  המפלגה הרפובליקנית | לואיזיאנה לואיזיאנה | 2017–2015 |
| ג'ים ריש |  המפלגה הרפובליקנית | איידהו איידהו | 2019–2017 |
| מרקו רוביו |  המפלגה הרפובליקנית | פלורידה פלורידה | 2021–2019 |
| בן קרדין |  המפלגה הדמוקרטית | מרילנד מרילנד | 2021–2025 |
| ג'וני ארנסט |  המפלגה הרפובליקנית | איווה איווה | מאז 2025 |