stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן מרדכי כהן
קורות חיים

כהן נולד בירושלים בשכונת זיכרון טוביה, לבוליסה ורפאל חיים הכהן. הוא היה הבכור מבין שבעה אחים ואחיות. אביו היה מראשי העדה הפרסית בירושלים, חבר הוועד הלאומי וממייסדי בית הכנסת אוהבי ציון.
כהן למד בבית הספר אליאנס בירושלים, ואחר כך בגימנסיה העברית רחביה. הוא נסע ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות שבלבנון. עם סיום לימודי הרפואה, חזר לירושלים והחל לעבור בבית החולים הדסה הר הצופים. הוא היה מראשוני הרופאים ילידי הארץ שעבדו במוסד.
בראשית שנות ה-40, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת בגדוד הסקוטי במצרים, סודאן ואריתריאה. לאחר מכן עבר לשרת בבריגדה היהודית כרופא קרבי ביחידה בלוב, באיטליה, בגרמניה ובהולנד.
עם שובו ארצה חזר לעבוד בבית החולים הדסה. עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ושימש כקצין הרפואה הפיקודי של מחוז ירושלים בתקופת המצור. עם שחרורו מצה"ל, מונה למנהל מרפאות החוץ של בית החולים הדסה. בשנת 1955, נשלח לאוניברסיטת הרווארד בבוסטון, שם התמחה בנושא התזונה, מתוך מטרה להקים יחידה לסוכרת בבית החולים הדסה.
בשנת 1956 שב לארץ, הקים את מעבדת האיזוטופים למחקר אנדוקריני והחל בסדרת מחקרים בעניין הרקע התזונתי של מחלת הסוכרת. במחקריו, שזכו לתהודה בינלאומית רחבה, מצא כי בקרב אוכלוסיית העולים החדשים מתימן נמצאה שכיחות נמוכה מאוד של המחלה לעומת האוכלוסייה הוותיקה של עולי תימן, אצלם שיעור הסוכרת היה דומה לשיעורה אצל האוכלוסייה האשכנזית. המחקר ייחס את הפער לגורם התזונתי, משום שבתימן צריכת הפחמימות, השומנים והסוכרים של היהודים הייתה נמוכה ביותר, ואילו לאחר עלייתם ארצה השתנו הרגלי התזונה שלהם ונעשו דומים לאלו של האוכלוסייה הוותיקה.
ב-1956 נישא לד"ר בינה לבית שפילמן, שהייתה תלמידתו בבית הספר לרפואה, ועזרה לו במחקרים. שנה לאחר מכן נולד בנו, עו"ד משה הכהן, ממייסדי הסנגוריה הציבורית בישראל ושופט בבית המשפט המחוזי בירושלים.
כהן היה ממייסדי האגודה הישראלית לסוכרת ועורכו הראשון של ביטאונה "אי"ל". במהלך השנים פיתח כהן את זן החולדות "Cohen Diabetic Rat", שמפתחות באופן ספונטני את מחלת הסוכרת ומשמשות פלטפורמה חשובה במחקר המחלה. על משנתו המדעית הרצה בעשרות כנסים ברחבי העולם, ובין היתר הוזמן להרצות בוועדת התזונה של הסנאט האמריקני בוושינגטון. הוא זכה בתארים רבים מטעם ארגונים מדעיים ברחבי העולם.
בארץ ייסד כהן את היחידה לסוכרת במרכזים הרפואיים של הדסה בירושלים, שימש כחבר הסנאט של האוניברסיטה העברית והעמיד דורות רבים של תלמידים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה. הוא היה ממייסדי ההסתדרות הרפואית בישראל, פעל לשיפור זכויותיהם המקצועיות של הרופאים וכן היה ממייסדי קרן הפנסיה של בית החולים הדסה.
בין היתר חיבר כהן את הערך "סוכרת" באנציקלופדיה העברית. במשך השנים נשאר נאמן לדת ולמסורת ושימש כגבאי בבית הכנסת אוהבי ציון, שאותו הקים אביו.
הערות שוליים

↑  אהרן מרדכי כהן, באתר הרשות השופטת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310510705171  BnF: cb122010648 (data)  GND: 1089156995  ISNI: 0000 0001 0935 7899  LCCN: n88290855  VIAF: 111543354   WorldCat (עם VIAF): 111543354
פיי דאנאוויי

| --- | --- |

פיי דאנאוויי, 1971
 לידה:  14 בינואר 1941 (בת 84) בסקום, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  המכללה לאומנות יפה של אוניברסיטת בוסטון  תיכון לאון  אוניברסיטת המדינה של פלורידה  אוניברסיטת פלורידה  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  Peter Wolf (1974–1979)  Terry O'Neill (1983–1987)   מרצ'לו מסטרויאני (1968–1971) 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים (1994)  פרס אמי לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת דרמה (1994)  פרס פטל הזהב - השחקנית הגרועה ביותר (1982)  Hasty Pudding Woman of the Year (1974)  פרס עולם התיאטרון (1966)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (1976)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיי דאנאוויי, בפסטיבל קאן בשנת 2011
פיי דאנאוויי בתפקידה כבוני פארקר בסרט "בוני וקלייד" משנת 1967.
פיי דאנאוויי (באנגלית: Faye Dunaway; נולדה ב-14 בינואר 1941 בבסקון שבפלורידה) היא שחקנית קולנוע אמריקאית. ב-1977 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "רשת שידור". כמו כן זכתה בפרס אמי ובשלושה פרסי גלובוס הזהב. דאנאוויי ידועה בשל תפקידיה בסרטיהם של במאים מובילים בתקופת פריחתו של הקולנוע האמריקאי בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, כארתור פן ("בוני וקלייד") ורומן פולנסקי ("צ'יינהטאון"). בשנות ה-80 כיכבה במספר קטן יחסית של תפקידים גדולים, אך המשיכה לשחק בתפקידי משנה.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת

דאנאוויי נולדה כדורותי פיי דאנאוויי, לעקרת הבית גרייס דאנאוויי ובעלה, ג'ון דאנאוויי, סמל בצבא ארצות הברית. את ילדותה בילתה בערים שונות בארצות הברית ובאירופה שם הוצב אביה במסגרת שירותו הצבאי. משבגרה למדה במחלקת התיאטרון של אוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת המדינה של פלורידה ואוניברסיטת פלורידה. כשהתחילה לקדם את קריירת המשחק שלה, השמיטה משמה את השם "דורותי".
דאנאוויי החלה בקריירה של שחקנית תיאטרון בניו יורק. בתחילה הופיעה בתפקידים שזכו לתשומת לב בהפקות אוף ברודוויי. ב-1962 שיחקה את בתו של תומאס מור בהפקת המחזה "אדם לכל עת", ולאחר מכן בהצגות כ"לאחר הנפילה". בתפקידים אלו משכה תשומת לב שהביאה לקבלת תפקידיה הקולנועיים הראשונים.
בשנת 1967 קיבלה את תפקידה הראשון בקולנוע בקומדיה בשם "The Happening", שתיארה את חטיפתו של איש עסקים עשיר בידי ארבעה היפים. באותה שנה שיחקה בסרטו של אוטו פרמינגר "Hurry Sundown", מלודרמה אפית על יחסי לבנים ושחורים בדרום. סרטים אלו לא זכו להצלחה ביקורתית או קופתית.
תקופת הזוהר

כוכבה של דאנאוויי דרך עם הופעתה בסרטו של ארתור פן "בוני וקלייד". בסרט שיחקה דאנאוויי את השודדת בוני פרקר, שלצד שותפה, קלייד בארו, הטילה אימתה על דרום-מערב ארצות הברית בתקופת השפל הגדול. הסרט עסק באנשים צעירים החיים על זמן שאול בתקופה של שינוי תרבותי ומשבר חברתי, ועל אף שכלל שחזור נאמן לשנות ה-30, היה בגדר אמירה נוקבת על התקופה בה נוצר. "בוני וקלייד" היה לאחד הסרטים המגדירים של "תרבות הנגד" של שנות ה-60, ואבן-דרך בקולנוע האמריקני שהחל עשור של סרטים מודעים פוליטית ובעלי אמירה חברתית נוקבת. למראה הבלונדיני והקריר של דאנאוויי, כמו גם לעוצמה הרגשית שהפגינה במשחקה, חלק ניכר בהצלחת הסרט. כשלצידה וורן בייטי, הצעיר והנאה, שיחקה דאנאוויי דמות מורכבת, מושכת, וטראגית. סצנת הסיום בה נקלעים בוני וקלייד למארב של ה-FBI, ובמשך כחצי דקה, בהילוך איטי, נפגעים ממטר של כדורים, קיבעה את דמותה של דאנאוויי בזיכרון הקולנועי, והייתה לאחד מסמלי התקופה. התפקיד הביא לדאנאוויי מועמדות לפרס האוסקר בשנת 1967, אך באותה שנה ניתן הפרס לקתרין הפבורן על "נחש מי בא לסעוד".
לאחר "בוני וקלייד" הפכה דאנאוויי לאחת השחקניות המבוקשות ביותר בקולנוע האמריקני והבינלאומי. העשור שלאחר "בוני וקלייד" היה תקופת הזוהר של דאנאוויי, ששיחקה בארצות הברית ובאירופה במגוון של סרטים של טובי במאי התקופה. בין היתר שיחקה בסרטו של איליה קאזאן "ההסדר" (1969), בסרט נוסף של ארתור פן, "איש קטן גדול" (1970), דרמה העוסקת בעמידתו האחרונה של הגנרל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר בקרב ליטל ביגהורן, בה כיכב דסטין הופמן לצידה. כן שיחקה בלהיטים הוליוודיים כסרט האסונות "המגדל הלוהט" (1974), "שלושת ימי הקונדור" (לצידו של רוברט רדפורד) (1975), סרט האימה "עיניה של לורה מארס" (1978) לצידו של טומי לי ג'ונס, סוחט הדמעות "סיפורו של אלוף" (1979) ולהיטים הוליוודיים נוספים.
תפקידה בסרטו של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון" נחשב על ידי רבים לטוב שבתפקידיה. "צ'יינה טאון" הוא סרט אפל שנוצר כעשרים שנה לאחר דעיכת הז'אנר, ועוסק בשחיתות שלטונית, ברצח ובגילוי עריות. דאנאוויי שיחקה את אוולין מולריי, בתו של איש העסקים העשיר נח קרוס (ג'ון יוסטון) המעורב במזימת נדל"ן הנחשפת במהלך הסרט על ידי הבלש הפרטי ג'ק גיטיס (ג'ק ניקולסון) אך אותה מזימה מושחתת היא רק סיפור רקע לסיפור האמיתי, בו ניהלה מולריי מערכת יחסים של גילוי עריות עם אביה שהביאה ללידתה של בת. משחקה של דאנאוויי בתפקיד הדמות המורכבת, החידתית, המסתירה סוד אפל הנחשף לאיטו במהלך הסרט, הביא ליצירת סצנות בלתי נשכחות, כגון הסצנה בה חוקר ניקולסון את דאנאוויי מיהי הצעירה עמה נפגשה. "היא אחותי" עונה דאנאוויי. ניקולסון אינו מאמין לה, וסוטר לה על לחיה. "היא בתי" עונה דאנאוויי, וזוכה לסטירה נוספת. לבסוף היא מתוודה - "היא אחותי וגם בתי". גם על תפקיד זה הייתה דאנאוויי מועמדת לפרס אוסקר.
שיא הקריירה של דאנאוויי היה בסרט "רשת שידור" (1976) בו שיחקה את המפיקה קרת הרוח והאכזרית דיאנה כריסטנסן. הסרט היה סאטירה אכזרית על עולם התקשורת בארצות הברית, וזכה להצלחה קופתית וביקורתית. הדמות אותה שיחקה דאנאוויי, הוגדרה בידי אחת הדמויות בסרט, מקס שומכר (ויליאם הולדן) כ"התגלמות הטלוויזיה. אדישה לסבל, לא רגישה לשמחה, מצמצמת את כל החיים לגוש של באנאליות. מלחמה, רצח, מוות, נראים לה כבקבוקי בירה, ועיסוקה היום יומי הוא יצירת קומדיה מנוונת...". הסרט היה בין הסרטים המובילים בשנה בה הוקרן, וזכה למספר רב של פרסי אוסקר. דאנאוויי זכתה באוסקר על תפקידה, כמו גם התסריטאי פאדי צ'ייבסקי, והשחקנים פיטר פינץ' וביאטריס סטרייט.
דעיכת קריירת המשחק

בשנת 1981 הופיעה דאנאוויי בסרט "אמא יקרה", בה שיחקה את שחקנית הקולנוע האגדית משנות ה-40, ג'ואן קרופורד. הסרט נכתב על פי ספרה של בתה המאומצת של קרופורד, כריסטינה, שהעלתה טענות כלפי אמה על התעללות. היה זה תפקידה הגרוע ביותר של דאנאוויי, ורבים (ובהם דאנאוויי) סבורים כי הוא הביא לחורבן קריירת המשחק שלה. דאנאוויי, המאופרת בכבדות על מנת שתדמה לקרופורד, שיחקה משחק מוגזם וצעקני. את הבלונד הזוהר של בוני פארקר החליפה פאה נוכרית שחורה כבדה ומכוערת בניסיון להידמות לקרופורד. הסרט היה לכישלון מסחרי, והביא לדאנאוויי ביקורות שליליות במיוחד.
גם בשנים היפות של קריירת המשחק שלה שיחקה דאנאוויי דמויות הנמצאות במצוקה רגשית, על סף ההיסטריה ולעיתים אף מעבר לו. משחקה הצעקני וההיסטרי כקרופורד האיר באור מגוחך גם את תפקידיה הגדולים מהעבר.
דאנאוויי המשיכה לשחק בהוליווד, אך שוב לא זכתה לתפקידים הגדולים בסרטים המובילים, להם זכתה לפני "אמא יקרה". בין תפקידיה משנים אלו ראויים לציון "עכבר הבארים" (1987) בו שיחקה אלכוהוליסטית, לצידו של מיקי רורק, חלום אריזונה (1993) בבימויו של אמיר קוסטוריצה ו"דון חואן דה מרקו" (1995) בו שיחקה לצידם של מרלון ברנדו וג'וני דפ. בשנת 1992 שיחקה בסרטו של עמוס קולק "להב חצוי" בתפקיד ראשי של עיתונאית אמריקנית המגיעה לישראל על מנת לסקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומוצאת עצמה מאוהבת בקצין ישראלי נאה, על אף שהיא סולדת מפעולותיו בדיכוי האינתיפאדה הראשונה.
את שקיעת קריירת המשחק של דאנאוויי ליוו תקריות מביכות כגון פיטוריה מהתפקיד הראשי בהפקת המחזה המוזיקלי "שדרות סאנסט" בברודוויי.
בשנת 2001 ביימה סרט קצר אשר מבוסס על סיפור קצר מאת טנסי ויליאמס - "The Yellow Bird", בו גם כיכבה דאנאוויי לצד שחקנים כמו ג'יימס קובורן, ברנדה בלתין, מייקל פיט וסינתיה ווטרוס.
דאנאוויי אינה נמנעת מהופעות בטלוויזיה. בשנת 2002 שיחקה בתפקיד אורח במספר פרקים בעונה השנייה של הסדרה ״זהות בדויה״. בשנת 2005 ניסתה את כוחה בצוות תוכנית המציאות "הכוכבנית", תוכנית העשויה על פי הפורמט של "אמריקן איידול", בה בוחר צוות של שחקנים ובמאים את "הכוכבת הבאה". כן זכורה הופעתה בפרק מן הסדרה "זירת הפשע".
באוקטובר 2024, פורסם כי דאנאוויי תככב בסרט מתח על-טבעי בשם The Evilry. דאנאוויי תגלם דמות בשם אנסטסיה, שמתגוררת בעיירה ומשמשת כמתווכת רוחנית המסייעת לאישה לחשוף את סודה האפל של בת דודתה. הצילומים יחלו באוקטובר 2024 בוירג'יניה המערבית.
חייה האישיים

שמה של דאנאוויי נקשר לסדרה של גברים בעלי שם, החל מן הקומיקאי לני ברוס, ועד לשחקן מרצ'לו מסטרויאני. היא הייתה נשואה פעמיים. בתחילה בין 1974 ל-1979 לזמר פיטר וולף מ"ג'יי גיילס באנד", ולאחר מכן בין 1984 ל-1987 לצלם הבריטי הידוע טרי או'ניל, ולזוג בן בשם ליאם או'ניל. בשנת 2003 חשף או'ניל בראיון את העובדה כי הבן מאומץ.
בשנת 1995 הוציאה לאור ביוגרפיה שכותרתה: "מחפשת את גטסבי: חיי". הכותרת מתייחסת לתקרית בשנת 1974 בה הועדפה מיה פארו על פניה בהפקת הסרט "גטסבי הגדול".
פילמוגרפיה חלקית

בוני וקלייד (1967) - בתפקיד: בוני פארקר.
השוד המושלם (1968) - בתפקיד: ג'ניפר ווינסלואו.
ההסדר (1969) - בתפקיד: גוון.
איש קטן גדול (1970) - בתפקיד: גברת פינדרייק.
צ'יינהטאון (1974) - בתפקיד: אוולין מוולוורי.
המגדל הלוהט (1974) - בתפקיד: סוזאן.
שלושת ימי הקונדור (1975) - בתפקיד: קאתי הייל.
רשת שידור (1976) - בתפקיד: דייאן כריסטיאנסן.
מסע הארורים (1976) - בתפקיד: דניז
עיניה של לורה מארס (אנ') (1978) - בתפקיד: לורה מארס.
סיפורו של אלוף (1979) - בתפקיד: אנני.
אמא יקרה (אנ') (1981) - בתפקיד: ג'ואן קרופורד.
המאדאם מבוורלי הילס (1986) - בתפקיד: ליל האטון.
חף מפשע (1985) - בתפקיד: רייצ'ל ארגייל.
עכבר הברים (1987) - בתפקיד: וונדר ווילקוקס.
להב חצוי (1992) -סרט ישראלי - בתפקיד: פיי מילאנו.
חלום אריזונה (1993) - בתפקיד: איליין סטולקר.
רוצח במשרה זמנית (1993) - בתפקיד: שארל טאין.
דון חואן דה מרקו (1995) - בתפקיד: מארילין מילקלר.
שתויים (1995) - בתפקיד: בקי.
Dunston Checks In‏ (1996) - בתפקיד: אלנה דוברו.
התא (1996) - בתפקיד: גברת דוקרו.
ג'יה (1998) - בתפקיד: וויליאמינה דופר.
צוואה משלהם (1998) - מיני סדרה - בתפקיד: מרגרט סאנגר.
השוד המושלם (1999) - בתפקיד: פסיכיאטרית.
ז'אן ד'ארק (1999) - בתפקיד: יולנדה מאראגון.
רחובות מושחתים (2000) - בתפקיד: קייטי אולצ'ין.
לבבות מתחלפים (2002) - בתפקיד: בטי מילר.
חוקי המשיכה (2002) - בתפקיד: גברת דאנטון.
אופק נסתר (2003) - בתפקיד: גברת קי.
פעם כשהיינו גדולים (2004, סרט טלוויזיה) - בתפקיד: טינה.
Cougar Club‏ (2007) - בתפקיד: אדית' בירנבאום.
מגפה (2007, מיני-סדרה) - בתפקיד: שייפר.
The Bye Bye Man‏ (2017) - בתפקיד: ווידאו ראדמון.
המקרה של ישו (2017) - בתפקיד: ד"ר רוברטה ווטרס.
הצעה גורלית (2017) - בתפקיד: דונה.
Visceral‏ (TBA)
The Man Who Drew God‏ (TBA)
ישראל אהרוני (שף)

| --- | --- |

אהרוני ב-2007
 לידה:  3 ביולי 1950 (בן 74) ישראל חיפה, ישראל
 סגנון בישול:  מטבח סיני  מטבח צרפתי  מטבח וייטנאמי
 מסעדות:  הירו ראמן בר  אהרוני׳ס פרייד צ׳יקן  אהרוניס - קצבייה המבורגריה ורוטיסרי מסעדות שנסגרו תפוח זהב  תפוח בגן  שאולין  טאי צ'י  ין ינג  פת קואה
 טלוויזיה:  דרך האוכל  שיעור פרטי  ישראל אהרוני מבשל לחברים  אהרוני (ברגע\גורמה\ואני\בתנור\לשבת)  המסע המופלא של אהרוני וגידי  מאסטר שף  בצפר 2019
 ספרים:  ספרי בישול
קריקטורה מאת ניסים חזקיהו
ישראל אהרוני ונלי שפר (2014)
ישראל אהרוני ומיכאל שור בפסטיבל PILAF FEST בראשל״צ
ישראל אהרוני (נולד ב-3 ביולי 1950) הוא שף, מסעדן, תקליטן ושחקן טלוויזיה ישראלי, מחלוצי המטבח העילי והמטבח הסיני בישראל. אהרוני פתח בעבר כמה מסעדות שהיו בבעלותו, הוא בעל טור קולינרי במוסף "שבעה ימים" של עיתון ידיעות אחרונות, ומחברם של ספרי בישול רבים. כמו כן, הוא מופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, בין השאר גם כשחקן.
ביוגרפיה

נולד בשם ישראל ארונבייב בחיפה, להורים שעלו מסמרקנד שבאוזבקיסטן. גדל בשכונת פועלים בעיר התחתית. סבו מצד אביו מתתיהו היה אחד מרבני הקהילה הבוכרית בסמרקנד.
עם גיוסו לצה"ל, שובץ בגדוד 13 של חטיבת גולני. ב"גולני" עבר מסלול הכשרה כלוחם, שכלל קורס חובשים. הוא שירת כחובש קרבי ולחם במלחמת ההתשה.
אהרוני למד שנתיים אמנות בהולנד אמנות באמסטרדם, שם הכיר לראשונה את המטבח הסיני. עם שובו לישראל, התגורר בקיבוץ חולתה, שם היה מדריך של נוער בסיכון במשך כשנתיים וחצי.
בשנת 1979 בעקבות המשך ההיכרות עם המטבח הסיני דרך אמה של בת-זוגו, נסע לטאיוואן במזרח הרחוק והחל את לימודיו הקולינריים שם. עם שובו לארץ פתח את מסעדת "ין-ינג" בשדרות רוטשילד בתל אביב ולאחריה את מסעדת "טאי-צ'י" בגן העיר בתל אביב, וכן מכולת סינית שהייתה צמודה למסעדה ואפשר היה להשיג בה מוצרי מזון מיוחדים שיובאו מסין. בשנות התשעים המאוחרות פתח בתל אביב את מסעדת "תפוח זהב", מסעדת גורמה צרפתית שנסגרה כעבור שנים אחדות, ואחריה את המסעדה הסינית "פת קואה" באזור התעשייה בהרצליה פיתוח. בעשור הראשון של המאה ה-21 עברה מסעדת "ין-ינג" הוותיקה למשכנה החדש - מגדל המילניום ברחוב הארבעה בתל אביב, ולתפריט הסיני נוסף תפריט וייטנאמי. בסוף 2008 נסגרה מסעדת "ין ינג".
תחילת דרכו של אהרוני בעיתונות הייתה בטור האוכל של שאול אברון בעיתון "חדשות", בה הייתה לו פינה בשם "ביקורת ממתקים", הוא היה כותב בהומור על חטיפים חדשים שיצאו לשוק. החל מאמצע שנות השמונים ועד 2023, כתב אהרוני טור אוכל קבוע מדי יום שישי ב"ידיעות אחרונות".
אהרוני כתב ספרי מתכונים רבים. כיום הוא ממשיך לכתוב מדורי אוכל בעיתון ומגיש תוכניות בישול בטלוויזיה; אהרוני גם משמש יועץ קולינרי למסעדות רבות. פועל גם כ-DJ.
בשנת 2000 הגיש ביחד עם גברי בנאי את תוכנית הטלוויזיה "דרך האוכל" בערוץ 2, אשר עסקה במאכלי עדות ישראל.
ביוני 2011 עלתה לשידור בערוץ 10 סדרת הדוקו-אוכל "המסע המופלא של אהרוני וגידי" בהשתתפותו של אהרוני וגידי גוב. בעונה הראשונה הסדרה עסקה בתהליך שעברה הפסטה על דרך המשי באסיה, לאחר מכן המשיכה באוכל רחוב במדינות ואזורים אחרים בעולם, כמו יפן, ברזיל, מרוקו וסיציליה. התוכנית משודרת נכון ל-2020 ולה שמונה עונות.
החל מ-2014 שימש פרזנטור של "סלטי שמיר", אך התפטר לאחר שנה בשל תוצאות מעבדה גרועות לסלטים שנדגמו.
החל מ-2017 הצטרף כשופט מעונתה השביעית של תוכנית המציאות "מאסטר שף", המשודרת בקשת 12.
ב-2020 הוציא לאור את ספרו "אהרוני - תחנות אוכל בחיי" בהוצאת אחוזת בית. הספר מהווה "אוטוביוגרפיה קולינרית" כהגדרתו, ומשובצים בו סיפורים מחייו לצד מתכונים.
ב-2022 עלה המופע "הזוג המוזר" המשותף לאהרוני ולאורן ברזילי, בו הם מספרים סיפורים אישיים ושרים ביחד.
בשנת 2023 החליט לסיים לכתוב את מדור המתכונים ב"ידיעות אחרונות" ואף טען לגבי סוף דרכו בעולם המסעדנות.
ספרי בישול

אופים בבית (עם רפי כהן)
ארוחות ערוכות
בישול איטלקי (עם שאול אברון), מודן הוצאה לאור, 1989.
במטבח הצרפתי, מודן הוצאה לאור, 1995.
דגים
הבישול הסיני של אהרוני
המטבח של כור ההיתוך (הספר בקטלוג ULI)
מבשלים בשר (עם שאול אברון)
מנות אחרונות
סין דרך האוכל (הספר בקטלוג ULI)
סנדביץ'
פסטה נודלס ומה שביניהן, אטריות על דרך המשי
בשר טחון
אהרוני פותח שולחן
אהרוני פותח שולחן 2, כנרת זמורה ביתן, 2011
תפוחי אדמה (עם נירה רוסו), כנרת הוצאה לאור, 2011
אהרוני מבשל 1234, כנרת זב"ם, 2012
ישראל אהרוני מבשל ממטבחי אסיה, ירושלים: כתר ספרים, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
תוכניות טלוויזיה

ישראל אהרוני השתתף במספר תוכניות בישול מצליחות במספר ערוצי טלוויזיה.
דרך האוכל (עם גברי בנאי) - שודרה במסגרת "שידורי קשת".
אהרוני מבשל לחברים - שודרה במסגרת "שידורי קשת".
פעמיים אהרוני (תוכנית בישול עם ביתו תמרה) - שודרה בערוץ 10.
אהרוני (התוכנית שודרה לאורך כל השבוע בשמות שונים: אהרוני ברגע, אהרוני בתנור, אהרוני ואני, אהרוני גורמה ואהרוני לשבת) - שודרה בערוץ 10.
המסע המופלא של אהרוני וגידי (עם גידי גוב) - משודרת ברשת 13 (לפני כן בערוץ 10) ובערוץ הטיולים.
ישראל מבשלת - שודרה בערוץ 10.
מאסטר שף - בעונה השביעית של התוכנית החליף אהרוני את השף יונתן רושפלד, בתפקידו כאחד השופטים.
החל מיוני 2021, משמש כשופט לצד קרין גורן, אסטלה מושקוביץ' בלפר ומיקי שמו בתוכנית "הקינוח המושלם" המשודרת בקשת 12.
כמו כן נוהג אהרוני להשתתף מדי פעם כשחקן אורח בתפקיד עצמו בתוכניות טלוויזיה שאינן עוסקות באופן ישיר בבישול, כמו "קופה ראשית", "המובילים" ו"שוטטות". בשנת 2020 אהרוני גילם את עצמו בתפקיד אורח בסדרה "הטבח" ששודרה ב"yes".
בשנת 2006 גילם בתפקיד אורח את דמותו של רס"ר אהרון, רס"ר המטבח של בסיס להקת הנח"ל, בעונה השלישית של "השיר שלנו".
בשנת 2019 גילם את יוחנן המנהל בסדרה "בצפר".
בשנת 2020 השתתף בפרק האחרון של העונה הראשונה בהטבח בתפקיד עצמו.
חיים אישיים

אהרוני הכיר את גיגי (חגית) כשהייתה סטודנטית לפסיכולוגיה והתגוררה בדירה מולו במרכז תל אביב.
תחילה היא שימשה כדוג סיטר לכלבו יונתן (מגזע דני ענק).
השניים נישאו ב-1985 בבית הוריה בצהלה. לזוג שלושה ילדים ביולוגיים, בנוסף לבן מאומץ אחד, יליד קונגו, השחקן מייקל קביה פורגוד אהרוני, שהשתתף ב"קופה ראשית" "נינג'ה ישראל" ו"משחקי השף". בתו היא הבלוגרית והמתכונאית הישראלית תמרה אהרוני.
אהרוני מתגורר בשדרות רוטשילד בתל אביב.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 22, 99, 100, 247, 324, 328, 333-331, 393, 396, 446, 448
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, "בן ש"ך נתן גאז", הארץ, ‏ 25 ביוני 1998.
↑  ישראל אהרוני, באתר "קליאנטה"
↑  דוד אברהם‏, "מצד אחד יש מחאות פייסבוק, ומהצד השני אנשים עומדים בתור לברגר קינג כאילו שנות ה-90", באתר וואלה, 14 בפברואר 2016
↑  "הזוג המוזר״ - ישראל אהרוני ואורן ברזילי: השירים והסיפורים מאחורי מנגינות החיים, באתר אקורד
↑   רותם מימון, ישראל אהרוני:"אני אומנם לא רוקסטאר, אבל אם אוכל הוא תרבות אז שפים הם גיבורי תרבות", באתר הארץ, 9 בפברואר 2023
↑  אורית מרלין-רוזנצוויג, מיכאל (קביה), הבן המאומץ של אהרוני: "בכיתי כשהבנתי שיש לי בית", באתר Xnet‏, 6 באפריל 2015
↑  הכירו את מייקל קביה פורגוד אהרוני, באתר מאקו
↑   האם התפוח נפל רחוק מהעץ? כשמייקל (הבן של) אהרוני הגיע לאודישן, סרטון בערוץ "משחקי השף", באתר יוטיוב (אורך: 14:20)
↑  אלון חכמון ומשה כהן, ‏רימון הלם הושלך לעבר בניין בתל אביב בו מתגורר השף ישראל אהרוני, באתר מעריב אונליין, 22 במרץ 2017
איתי בלומנטל, רימון הלם התפוצץ בחדר מדרגות של בניין ברוטשילד, באתר ynet, 23 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305639305171  BnF: cb13504632p (data)  GND: 1222136805  ISNI: 0000 0000 7248 261X  LCCN: nr2006009947  SUDOC: 057668221  VIAF: 43374308   WorldCat (עם VIAF): 43374308
פצועים בראש

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דרמת מתח
 יוצרים:  חנן סביון, גיא עמיר 
 כותבים:  חנן סביון   גיא עמיר
 בימוי:  ירון ארזי 
 שחקנים:  חנן סביון גיא עמיר אגם רודברג תובל שפיר רמי דנון אריה צ'רנר רותם זיסמן-כהן דר זוזובסקי לי בירן דניאל גל
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  17 
 הפקה
 חברת הפקה:  סוכנות ADD 
 צלמים:  איציק פורטל
 אורך פרק:  30-40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  12 ביוני 2013 – 17 במרץ 2016
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פצועים בראש היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח פרי יצירתם של גיא עמיר וחנן סביון. הסדרה שודרה החל מ-12 ביוני 2013 ועד לסיומה ב-17 במרץ 2016 במשך 2 עונות ו-17 פרקים (9 בראשונה ו-8 בשנייה) בחברת HOT, בערוץ הוט 3 יוצרי הסדרה הם גם השחקנים הראשיים בסדרה. הסדרה עוקבת אחרי קורות שני חברים יוצאי יחידה מובחרת, יקי וסער, אשר מגיעים מרקעים שונים. אירוע משמעותי בעברם מעלה אותם על מסלול התנגשות מסוכן. הסדרה מציגה את הפשטות והבנאליות בה מתפתחים סכסוכים לכדי אירועי אלימות ופשע, ואת ההתנגשות בין לקיחת החוק בידיים ונקמה עצמאית בפושעים, לבין עשיית הצדק בדרכים החוקיות שלעיתים מתגלות כאיטיות ובלתי יעילות.
ישנו "אזכור נסתר" לסדרה הזאת בסדרת הדרמה הקודמת של הזוג, "עספור". בפרק השני של העונה השנייה בסדרה "עספור" חנן מכנה קבוצת מתאגרפים "פצועים בראש", וגיא שואל אותו מה זה פצועים בראש.
ב-2013 נמכרה הסדרה למפיק ההוליוודי ג'רי ברוקהיימר.
עלילה

הסדרה מגוללת את קורותיהם של שני חברים - יעקוב ('יקי') משעלי, וסער שיף, אשר שירתו ביחד כלוחמים ביחידת דובדבן שהסתכסכו לאחר שחברתו של יקי עזבה אותו לטובת סער עד אשר נרצחת בידי אלמוני בשנת 2008. חמש שנים לאחר מכן, בשנת 2013, יקי, בלש משטרה במחוז דרום, נאלץ לעבור לעבוד במשטרת תל אביב, לאחר שירה למוות ביצחקי, מפקדו במשטרה שהפך למושחת. לעומתו, ייסד סער ארגון מסתורי הפועל מחוץ לחוק. הארגון לקח על עצמו להיאבק בחוסר צדק, וסער משמש כמתנקש בשירותו. חברי הארגון סבלו כולם מתוצאות של פשעים חמורים ונוכחו באוזלת היד של הרשויות, ולכן החליטו לקחת את החוק לידיהם.
עלילה > עונה ראשונה

במהלך הסדרה מתברר שנטלי, חברתו של יקי שעזבה אותו לטובת סער, נרצחה במסעדה שהיא וסער עמדו לפתוח לאחר ויכוח נוקב עם סער. יקי, שמוצא קשר בין הרצח הזה לרצח אחר שנחשד בו סער, מחליט לגלות את האמת שמאחורי מקרי הרצח ולגרום לרוצח לשלם על מעשיו גם אם זהו סער.
עלילה > עונה שנייה

יקי מגלה את האמת על חבורתו של סער, אך נמנע מלנקוט פעולה נגדם כשמתברר לו שאמו השתמשה פעם בשירותיהם. העונה מגלה מעגלי נקמה ולקיחת חוק לידיים ההולכים ומסתבכים, כאשר החבורה נחשדת בהריגת נקמה של נאנסת שהרגה את אחד האנסים, והופכת בעצמה מטרה לנקמה.
דמויות > דמויות ראשיות

סער שיף (גיא עמיר): חברו הטוב לשעבר של יקי, הסתכסכו כתוצאה מבחירתה של נטלי, חבר ומנהיג ארגון פשע מסתורי שהקים בעצמו אשר אחראי להרוג פושעים, בעיקר רוצחים, שהתחמקו מעונש על פשעם. מגיע ממשפחה אמידה של סוחרי נשק. הוא המוציא לפועל העיקרי של החבורה. בעונה 1 החל לפתח רגשות כלפי זוהר. בחור חזק וחמום מוח.
יעקב 'יקי' משעלי (חנן סביון): חברו הטוב לשעבר של סער. לאחר שחרורו מהצבא, התגייס למשטרה ועלה בסולם הדרגות, אך אינו זוכה לאהדה מצד מפקדו החדש שמוליק עקב הריגת מפקדו לשעבר יצחקי. אביו נרצח ואמו נפצעה במהלך שוד בחנות שניהלו. הוא מתגורר עם אמו, שנותרה מרותקת לכיסא גלגלים בעקבות הפציעה, ומטפל בה. במהלך הסדרה מתגלה לו שאמו ביקשה וקיבלה את עזרת ארגונו של סער במציאת רוצח אביו ונקמה בו, ולכן נמנע מלנקוט פעולה נגד סער וחבורתו על מנת לא לפגוע באמו. דוגל בעשיית צדק בצורה המקובלת והחוקית של עבודה משטרתית, אך לבסוף לוקח אף הוא את החוק לידיו ומבצע רצח נקמה. חברתו לעבודה נעמה מאוהבת בו. בחור רגוע, חשדן, וציני לעיתים רחוקות. בן זוגה לשעבר של נטלי. במהלך הסדרה מפתח מערכת יחסים עם נעמה עד הירצחה.
מרגלית פיינברג/זוהר פיין (אגם רודברג): חברה בארגון שהקים סער, ושכנה של יקי. כשאחיה הקטן מיקי השתחרר מהצבא, הביאה אותו לחגוג במועדון את מסיבת השחרור שלו. במועדון נדקר מיקי למוות על ידי בחור בשם יורי שהטריד את זוהר מינית. זוהר מאשימה את עצמה ברצח של מיקי ואף ניסתה לנקום את רצח אחיה, אך הרוצח גבר עליה והיא נפצעה. ניסתה להתאבד אך סער הציל אותה ולאחר מכן נקם את מות אחיה בשמה. במהלך הסדרה מנהלת קשר גם עם סער וגם עם יקי מה שגורם למתיחות רבה. בעונה השנייה מתגלה כי שמה המקורי הוא מרגלית פיינברג, והיא חרדית לשעבר מבני ברק שיצאה בשאלה. בהיותה נערה חרדית, נאנסה על ידי ידיד של אביה. מתיידדת עם גידי ואף פוצחת במערכת יחסים התחלתית עמו, אך לבסוף הופכת מטרה לנקמתו כשמתברר שהחבורה הרגה את אחותו. כמעט מתה בגלל גידי, אך לפי סיום העונה היא נחה בבית החולים. בחורה צעירה, יפה, נחמדה ומתוחכמת.
יובל פרנקו (תובל שפיר): נער הנחשב לצעיר ביותר בארגון, גאון מחשבים שהתעשר במהירות בשל פיתוחים טכנולוגיים שהמציא. מכהן כמנכ"ל והמייסד של החברה שלו "פרנקו טכנולוגיות". משמש כאיש הטכנולוגיה של החבורה התלויה ביכולותיו הטכנולוגיות כדי לאתר את הפושעים בהם ברצונה לנקום. אימו נרצחה לנגד עיניו במהלך שוד, ובמהלך הסדרה מגלה את זהותו של הרוצח ונוקם בו. בעונה השנייה הוא מותקף ונעלם בעת שהיה אמור לטוס ליפן. מתברר שנחטף על ידי גידי הזקוק ליכולותיו הטכנולוגיות. בן 18, רגיש, חכם וציני. הוא וזוהר בעלי יחסים קרובים, כמו אח ואחות. מכונה כ"יובי" על ידי זוהר. נחטף בעונה השנייה על ידי גידי. נפצע קשה מאוד על ידי גידי אך נראה כי שרד ופונה לבית חולים.
אהוד תמיר (רמי דנון): האדם המבוגר ביותר בשורותיו של הארגון שסער הקים, שירת שנים ארוכות כחוקר בשב"כ. בעל כישורים רבים בתחום. מכור מין. מתנהג כאב לכל חברי הארגון. בתו נרצחה בדרום אמריקה במהלך טיול. בעונה השנייה נדקר ונפצע קשה בידי אלמוני, שלבסוף מתברר כגידי, בעת שניסה להתחקות אחרי רוצח בתו בעזרתו של יובל. בעלה של נורית. אוהב מאוד את ביתו ניצן שנרצחה.