stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרון מגווייר
הערות שוליים

↑  "Sharon Maguire". TVGuide.com (באנגלית). נבדק ב-2023-01-08.
↑  April 24, Gillian Flynn; EDT, 2001 at 04:00 AM. "Meet the inner circle that made 'Bridget Jones's Diary'". EW.com (באנגלית). נבדק ב-2023-01-08.
↑  "Life support". the Guardian (באנגלית). 2002-03-03. נבדק ב-2023-01-08.
↑  "This was Plan B, actually". the Guardian (באנגלית). 2005-12-04. נבדק ב-2023-01-09.
1 2  Stephanie Zacharek, "Bridget Jones's Diary", Salon, ‏2001-04-13 (באנגלית)
↑  "Sharon Maguire to make 'modern Pride and Prejudice'". The Guardian (באנגלית בריטית). 2001-04-18. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2025-03-06.
↑  Holden, Stephen (2001-04-13). "FILM REVIEW; 120 Pounds and 1,000,000 Cigarettes Later". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-03-06.
↑  movieweather (2016-10-21). Interview Sharon Maguire BRIDGET JONES' BABY. נבדק ב-2025-03-06.
↑  Jaafar, Ali (14 ביולי 2009). "Third 'Bridget Jones' in works". variety.com. נבדק ב-15 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dawson, Angela. "EXCLUSIVE: Sharon Maguire Returns to Deliver 'Bridget Jones's Baby'". frontrowfeatures.com. נבדק ב-18 בפברואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Film review: Incendiary". the Guardian (באנגלית). 2008-10-23. נבדק ב-2023-01-08.
↑  Lee, Ashley (2016-09-16). "Rapid Round: 'Bridget Jones' Baby' Director on Fortysomething Stories, Her "Inner Obama Voice" (Q&A)". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-01-08.
↑  Holden, Stephen (2016-09-14). "Review: A Zany Renée Zellweger and Mystery Daddy in 'Bridget Jones's Baby'". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-01-08.
↑  Winkelman, Natalia (2020-12-04). "'Godmothered' Review: Revising the Fairy Tale Formula". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-01-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318134005171  PLWABN: 9810647893105606  BnF: cb14117859n (data)  GND: 1089411146  ISNI: 0000 0001 1933 309X  LCCN: no2002053594  MusicBrainz: cc23976b-020e-4fd9-95fd-1417b6c887c8  NKC: xx0097504  NLK: KAC201229020  NTA: 236265245  SNAC: w6nk49ps  SUDOC: 085733792  VIAF: 29739966   WorldCat (עם VIAF): 29739966
הפרלמנט של האיטי

| --- | --- |
 מדינה:  האיטי האיטי
 סוג:  בית מחוקקים דו-ביתי
 בתים:  הסנאט של האיטי   לשכת הצירים של האיטי
 הרכב
 מספר מושבים:  149  30 סנאטורים   119 צירים
  
 בחירות
 בחירות קודמות:  20 בנובמבר 2016
 בחירות הבאות:  2022
 מנהיגים
 נשיא הסנאט:  ז'וזף למברט
 נשיא לשכת הצירים:  אין
 משכן
 האיטי פורט-או-פרנס, האיטי
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
הפרלמנט של האיטי (בצרפתית: Parlement Haïtien) הוא הרשות המחוקקת של האיטי, המורכב מהסנאט (בית עליון) ומלשכת הצירים (בית תחתון). בניין הפרלמנט ממוקם בפורט-או-פרנס.
היסטוריה

הרשות המחוקקת הראשונה של האיטי נקראה מועצת המדינה. היא הורכבה לרוב מגנרלים שמינה ראש המדינה. מועצת המדינה הראשונה הוקמה על ידי ז'אן-ז'אק דסאלין. לאחר שנרצח בשנת 1806 שליט ממלכת הצפון של האיטי, אנרי כריסטוף, שינה את שמה של מועצת המדינה לאספה המכוננת.
בשנת 1816 הקים אלכסנדר פטיון, שליט האיטי, בית מחוקקים דו-ביתי.
בשנת 1964 הפרלמנט הפך לבית מחוקקים חד-ביתי, ובשנת 1988 הוא חזר להיות דו-ביתי.
בתים > הסנאט

בסנאט של האיטי יש 30 מושבים, שלושה לכל מחוז.
שני שלישים מהסנאטורים נבחרים לשש שנים, ושליש לשנתיים.
לפני הקמת מחוז ניפס בשנת 2003 היו עשרים ושבעה מושבים בסנאט.
בתים > לשכת הצירים

לשכת הצירים מונה 119 חברים הנבחרים בהצבעה עממית לתקופות של ארבע שנים.
בבחירות בשנת 2000 73 מושבים מתוך 83 שהיו אז בלשת הצירים היו שייכים למפלגתו של ז'אן-ברטראן אריסטיד.
האספה הלאומית

האספה הלאומית היא ישיבה בה משתתפים כל חברי הפרלמנט. האספה הלאומית מתכנסת למטרות ספציפיות הקבועות בחוקה, ביניהן: הכרזת מלחמה, אישור או דחיית הסכמים ואמנות בינלאומיים ותיקון החוקה.
בראש האספה הלאומית עומד נשיא הסנאט. נשיא לשכת הצירים משמש כסגן נשיא האספה הלאומית ומזכירות הסנאט ולשכת הצירים משמשות גם כמזכירות האספה הלאומית.
בניין האספה הלאומית נבנה בשנת 1949 בפורט-או-פרנס, ונהרס על ידי רעידת האדמה ב-12 בינואר 2010.
בניין הפרלמנט

בניין הפרלמנט הוקם בשנת 1967 ונהרס ברעידת האדמה העזה שהתרחשה ב-2010.
ב-22 בנובמבר 2011 הוקם מבנה זמני לפרלמנט.
ב-27 בדצמבר 2012 הונחה האבן הראשונה של בניין הפרלמנט החדש. גודלו של הבניין החדש הוא 3,600 מטרים רבועים.
ראו גם

הסנאט של האיטי
פוליטיקה של האיטי
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 88
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 92
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 98
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 99
↑  Haiti - Reconstruction : Inauguration of the new Parliament building in Haiti - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
↑  Haiti - Reconstruction : «The most beautiful Parliament of the Caribbean» (dixit Laurent Lamothe) - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261110405171  ISNI: 0000 0001 0686 0667
יומן השומן

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה דרמה
 בימוי:  טים קירקבי 
 שחקנים:  שרון רוני, דן כהן קלייר ראשברוק, איאן הארט, ניקו מירלגרו, ג'ודי קומר, ג'ורדן מורפי, סיארה באקסנדייל
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  16
 הפקה
 חברת הפקה:  טייגר אספקט הפקות 
 הפצה:  Banijay UK, הולו 
 שידור
 רשת שידור:  E4
 רשת שידור בישראל:  Hot 3
 תקופת שידור מקורית:  14 בינואר 2013 – 6 ביולי 2015 
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
יומן השומן (באנגלית: My Mad Fat Diary) היא סדרה דרמה-קומית בריטית, אשר שודרה לראשונה בערוץ E4 הבריטי ב-14 בינואר 2013. הסדרה מבוססת על הספר My Fat, Mad Teenage Diary שנכתב על ידי ריי ארל.
עונתה השנייה של הסדרה החלה ב-17 בפברואר 2014 והסתיימה ב-31 במרץ 2014. בישראל הסדרה משודרת ב HOT3.
העונה השלישית של הסדרה עלתה לאוויר בבריטניה ביוני 2015.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס ה-BAFTA.
עלילה

העלילה מתרחשת בסטמפורד, לינקולנשייר בשנת 1996, ועוקבת אחר סיפורה של רייצ'ל (ריי) ארל, נערה בעלת עודף משקל, אשר יוצאת מבית חולים פסיכיאטרי בו שהתה 4 חודשים. היא מחדשת את קשריה עם חברתה הטובה ביותר קלואי, אשר לא מודעת למצבה הנפשי של ריי ולבעיית התדמית העצמית שלה. ריי מספרת לקלואי שנפשה בצרפת במהלך ארבעת החודשים האחרונים, ומנסה למנוע ממנה ומחבריה - איזי, ארצ'י, צ'ופ ופין את האמת. בהמשך הסדרה אנו עדים לסיפור אהבה הנרקם בינה לבין פין ולהתנסויות הראשונות שלה עם המין השני, תוך כדי התמודדות עם ההפרעות הנפשיות שלה וההתגברות על הפחדים שלה.
הדמויות > דמויות ראשיות

רייצ'ל "ריי" ארל (שרון רוני (אנ')) - הדמות הראשית, נערה בת 16 כבדת משקל אשר שהתה ארבעה חודשים בבית חולים פסיכיאטרי. היא נאבקת להסתיר את מצבה הנפשי מחבריה החדשים, ומוצאת קושי בלהשתלב.
לינדה ארל-בוחטאט (קלייר ראשברוק) - אמה של ריי. נישאה בשנית למהגר תוניסאי בשם קארים בוחטאט. נכנסת להריון במהלך העונה השנייה.
ד"ר קסטר (איאן הארט) - הפסיכיאטר של ריי, עוזר לה בהתמודדות עם בעיותיה.
פין נלסון (ניקו מירלגרו) - בחור איתו ריי אינה מסתדרת בתחילה, אך לאחר מכן הופך למושא האהבה העיקרי שלה.
קלואי גמל (ג'ודי קומר) - בחורה יפה ופופולרית. חברתה הטובה ביותר של ריי מאז ילדותן.
ארצ'י (דן כהן) - חברה הקרוב של ריי. הומוסקסואל הסובל מגינויי הומופוביה.
ארנולד "צ'ופ" פיטרס (ג'ורדן מורפי) - חיית המסיבות של החבורה. מפתח מערכת יחסים רומנטית עם איזי בסוף העונה הראשונה.
איזי  (סיארה באקסנדייל) - בחורה מתוקה ומצחיקה, אך הנאיבית שבחבורה. נמצאת במערכת יחסים עם צ'ופ.
קייטי ספרינגר (פיי מרסיי)
הדמויות > דמויות משניות ועונתיות

דני "שני כובעים" (דארן אוונס) - מטופל בבית החולים הפסיכיאטרי. מייעץ לריי בנושאים רומנטיים.
קארים בוחטאט (בשמאד עבדי-אמין) - בעלה החדש של לינדה, אמה של ריי. מהגר מתוניסיה.
טיקס (סופי רייט) - עונה ראשונה. מטופלת בבית החולים הפסיכיאטרי, חברתה הטובה ביותר השנייה של ריי. בתחילתה של העונה השנייה אנו מתוודעים למותה כתוצאה ממחלת האנורקסיה.
ד"ר ניק (שזאד לאטיף) - עונה ראשונה. רופא בבית החולים הפסיכיאטרי עליו ריי מפנטזת.
ביג ג'י (אליוט אוטיס בראון) - עונה ראשונה. בריון שמציק לריי לעיתים קרובות. מכנה אותה ג'אבה.
ויקטור ארל (קית' אלן) - עונה שנייה. אביה של ריי.
ליאם אוון (טורלה קונברי) - עונה שנייה. חברה החדש של ריי איתו היא מפתחת קשר רומנטי. מגיע איתה לתרפיה קבוצתית.
סטייסי סטרינגפלו (סשה פרקינסון) - עונה שנייה. בחורה פופולרית אשר יצאה עם פין בעבר. נוהגת בבריונות כלפי בנות אחרות.
איימי מלון (סוזי פוטר) - נערה קשוחה שנמצאת בחבורתה של סטייסי. נמצאת במערכת יחסים עם ליאם ומאיימת על ריי בכל פעם שהיא רואה אותה איתו.
ויקי (ג'ודי המבלט) - נערה פופולרית שנמצאת בחבורתה של סטייסי. בעלת בעיות עור עליהן היא לא אוהבת לדבר. נהפכת לאויבת של ריי וקלואי, ומעליבה אותן לעיתים תכופות בבית הספר.
לואיס (קירסטי ארמסטרונג) - נערה מתוקה שנמצאת בחבורתה של סטייסי. מתגלה כ"חברה" של ארצ'י. לאחר שריי "מוציאה מהארון" את ארצ'י בפניה, היא מאיימת עליו שתספר לכולם על כך שהוא הומוסקסואל אם לא יספר זאת קודם.
ביקורות

עונתה הראשונה של יומן השומן קיבלה תשואות אוניברסליות. כתב "הגרדיאן" סם וולסטון, קרא לה "דרמה נפלאה - כנה וכואבת, אמיתית ומאוד מצחיקה",והמשיך- "הופעתה של שרון רוני כדמות הראשית היא טבעית, חסרת מאמץ ואמינה לחלוטין; היא צריכה לזכות על כך במשהו." העיתון הבריטי The Stage קרא לה "דרמה-קומית שבאמת עונה על הקריטריונים של שני הז'אנרים."
תחנת הרדיו האמריקאית WBEZ בשיקגו, אילינוי- קראה לסדרה "תוכנית הטלוויזיה הטובה ביותר בה אתם לא צופים."
עונתה השנייה של הסדרה זכתה לביקורות חיוביות גם כן.
ניקולאי קוסטומרוב

| --- | --- |

ניקולאי קוסטומרוב
 לידה:  4 במאי 1817 (יוליאני) Yurasovka, רוסיה 
 פטירה:  7 באפריל 1885 (יוליאני) (בגיל 67) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 פעילות בולטת:  היסטוריון, משורר ואתנוגרף רוסי ממוצא אוקראיני
 השכלה:  אוניברסיטת חרקוב 
 מעסיק:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג, אוניברסיטת קייב, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 השקפה דתית:  הכנסייה הרוסית האורתודוקסית
 
נִיקוֹלַאי אִיוַואנוֹבִיץ' קוֹסְטוֹמַרוֹב (ברוסית: Никола́й Ива́нович Костома́ров) או מִיקוֹלַא אִיוַואנוֹבִיץ' קוֹסְטוֹמַרוֹב (באוקראינית: Микола Іванович Костомаров‏; 16 במאי 1817 – 19 באפריל 1885) היה אחד ההיסטוריונים האוקראינים והרוסים המכובדים ביותר, פרופסור להיסטוריה רוסית באוניברסיטת ולדימיר הקדוש בקייב ולאחר מכן באוניברסיטת סנקט פטרבורג, חבר פעיל של מועצת המדינה (אנ') של רוסיה, מחברם של ספרים רבים, כולל הביוגרפיה המפורסמת שלו על המאה השבע-עשרה ההטמאן בוגדן חמלניצקי, המחקר על האוטאמן של הקוזקים של הדון (אנ') סטפן ראזין וההיסטוריה הרוסית היסודית שלו בת שלושה כרכים: "ההיסטוריה הרוסית בביוגרפיות של דמויותיה העיקריות" (Русская история в жизнеописаниях её главнейших деятелей).
קוסטומרוב נודע גם כדמות ראשית של חברת התחייה הלאומית האוקראינית הידועה בעיקר כאחוות הקדושים קיריליוס ומתודיוס (אנ'), שפעלה בקייב מינואר 1846 עד מרץ 1847. קוסטומרוב היה גם משורר, אתנוגרף, פאן-סלבי ומקדם של מה שנקרא תנועת הנרודניקים באימפריה הרוסית.
ביוגרפיה > נעורים

אביו היה בעל אדמות רוסי, איוון פטרוביץ' קוסטומרוב, והוא השתייך לאצולה הרוסית (אנ'). שורשיו המשפחתיים הרחוקים היו בדוכסות הגדולה של מוסקבה מתקופת שלטונו של בוריס גודונוב. אמו טטיאנה פטרובנה מלניקובה, הייתה איכרה אוקראינית אתנית ואחת מהצמיתים של אביו; לכן דה יורה ניקולאי קוסטומרוב היה "צמית" של אביו. אביו בסופו של דבר התחתן עם אימו, אבל הוא נולד לפני זה. אביו רצה לאמץ את ניקולאי הצעיר, אך הוא לא קיבל הזדמנות לפני שנרצח בידי צמיתיו, ב-2 ביולי 1828, כאשר ניקולאי היה בן 11. אביו היה ידוע כמתאכזר לצמיתיו, ולפי הדיווחים הם גנבו את כספו של אביו לאחר שהרגו אותו.
הרצח העמיד את ניקולאי ואימו במצב כלכלי ומשפטי קשה, כי העובדה שהוא צמית גרמה לכך שהירושה עברה לקרובי המשפחה הקרובים ביותר. כתוצאה ממכירת הקרקע של 140,000 דונם, קיבלה טטיאנה פטרובנה מלניקובה 50 אלף רובל ואת חירותו של בנה. ניקולאי למד בפנימייה במוסקבה ונחשב לילד פלא (בצרפתית: enfant-miraculeux) בגלל ציוניו המעולים. עם זאת, מסיבות כלכליות הוא נאלץ לעבור לפנימיית וורונז', שהייתה קרובה יותר לבית אימו. השיעורים בפנימייה שיעממו ולא אתגרו אותו, ולאחר שנתיים גורש מהפנימייה בגלל מעשי הקונדס שלו והוא עבר לגימנסיה של וורונז', אותה סיים ב-1833 ולאחר מכן למד בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה של אוניברסיטת חרקוב.
ביוגרפיה > לימודים אקדמיים

אף על פי שמרבית לימודיו של ניקולאי קוסטומרוב היו בתחום הלימודים הקלאסיים והספרות הצרפתית, הוא בתחילה לא ממש התלהב מהלימודים. מצד אחד, זה נבע מרמת ההשכלה הנמוכה של המורים שם ומצד שני, מהלימודים הבלתי מודרכים ובלתי שיטתיים. מאוחר יותר תיאר קוסטומרוב את ימי הסטודנט שלו כ"כאוטיים". רק כאשר מ.מ. לונין נכנס לתפקידו באוניברסיטת חרקוב ב-1835, התחיל קוסטומרוב, בהשפעת הרצאותיו של לונין, לעסוק ברצינות ובשיטתיות בהיסטוריה. עם זאת, הרעיונות על הייעוד שלו עדיין היו כה מעורפלים עד שקוסטומרוב אפילו הצטרף לצבא לאחר לימודיו. כשהגדוד שלו התמקם באוסטרוגוז'סק (אנ') התעמק קוסטומרוב בארכיון בית משפט השלום המקומי. זה נתן לו השראה לכתוב את ההיסטוריה של גדודי הקוזאקים הסלובודסקיים (слободских казачьих полков). בעצת הממונים עליו הוא עזב את הגדוד בשנת 1837, וחזר לחרקוב להעמיק את הידע ההיסטורי שלו.
במהלך לימודיו פיתח קוסטומרוב השקפה על היסטוריה מנוגדת לזו שרווחה אז בקרב היסטוריונים רוסים. הוא תהה מדוע בספרות ההיסטורית אפשר לקרוא הכול על המדינאים המפורסמים, מדי פעם גם על החוקים והמוסדות, אבל שום דבר על פשוטי העם. לא היה שום דבר על "האדם הפשוט", שום דבר על חייו, אמונתו וחיי היומיום שלו. המחשבה על ההיסטוריה של פשוטי העם, על החיים הרוחניים שלהם בניגוד לתולדות המדינה, הפכה לרעיון המנחה שעיצב באופן מכריע את השקפותיו ההיסטוריות של קוסטומרוב. עם ראייה מורחבת זו של ההיסטוריה, הרחיב קוסטומרוב גם את מקורותיו. לכן, לדעתו, היה צריך לא רק ללמוד את הכרוניקות והרשימות הכתובות, אלא גם לראיין אנשים חיים. הוא למד את השפה האוקראינית, קרא את שירי העם האוקראינים שפורסמו בדפוס וספרות מודפסת בשפה האוקראינית. הוא שהה באביב 1838 במוסקבה, שם חיזקו הרצאותיו של סטפן שבירוב (אנ') את דעתו על פשוטי העם. בשנים 1839–1841 פרסם שני מחזות וכמה אוספי שירים, הן בשפת המקור והן בתרגומים, תחת שם העט "ירמיה גלקה" (Иеремия Галка).
קוסטומרוב המשיך להרחיב את הידע שלו בהיסטוריה, ובשנת 1840 קיבל את התואר השני. ב-1842 פרסם את עבודת הדוקטורט שלו "על הסיבות והטבע של האיחוד במערב רוסיה", אך לא הצליח לקבל איתה את הדוקטורט. הארכיבישוף של חרקוב מצא את תוכן העבודה שערורייתי. אף על פי שזה היה רק עניין של כמה ניסוחים שליליים, העניק פרופסור ניקולאי גרסימוביץ' אוסטריאלוב (אנ') מאוניברסיטת סנקט פטרבורג, שתיקן את העבודה, הערכה חריפה מטעם משרד החינוך, שהביאה לשריפת העבודה. קוסטומרוב הורשה להגיש תזה נוספת לתואר השלישי, ובשנת 1843 הציג את העבודה שכותרתה "על המשמעות ההיסטורית של שירה עממית רוסית". הוא הגן עליה בתחילת שנת 1844.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

ב-1875 שרד קוסטומרוב את מחלת טיפוס הבהרות שהחלישה אותו מאוד. באותה שנה התחתן עם אלינה קיסל (Алиной Леонтьевной Кисель), לה התארס לפני מעצרו ב-1847. ניתן לראות שינוי גם ביצירתו של קוסטומרוב. במקומות מסוימים, הסגנון החי מפנה את מקומו למניין העובדות היבש. באותן שנים, קוסטומרוב אף הביע את הדעה שמשימתו של היסטוריון היא לשחזר את מה שמצא במקורות, בשילוב עם עובדות מוכחות. הוא עבד ללא לאות עד מותו.
קוסטומרוב מת לאחר מחלה ארוכה וכואבת, ב-19 באפריל 1885. ניקולאי קוסטומרוב קבור בבית הקברות וולקובו (אנ') של סנקט פטרבורג.
ביוגרפיה > עבודתו כהיסטוריון

קוסטומרוב היה מומחה לפולקלור של סלאבים מזרחיים. הוא העלה את הרעיון שיש שני סוגים של אנשי רוס, אלו של רוס של קייב, באגן הדנייפר, שאותם כינה "רוסים דרומיים", ואלה מרקע של נובגורוד, שאותם כינה "רוסים צפוניים". קוסטומרוב ראה ברוסים הצפוניים הגמון פוליטי של המדינה הרוסית. כהיסטוריון, כתביו של קוסטומרוב שיקפו את המגמות הרומנטיות של זמנו. הוא היה ההיסטוריון הרוסי הראשון שהשתמש באתנוגרפיה ובשירי עם לכתיבת ההיסטוריה, וניסה להבחין ב"רוח" העם, כולל מה שמכונה "הרוח הלאומית" (народность). בשיטה זו על בסיס שירי העם וההיסטוריה שלהם, הוא אמר שהעמים של מה שהוא כינה רוס הצפונית או רוס הגדולה (אנ') מצד אחד ושל רוס הדרומית או רוס הקטנה מצד שני (רוסים ואוקראינים, בהתאמה) שונים באופיים ויצרו שני לאומים רוסיים נפרדים. במאמרו המפורסם "שני לאומים רוסים" (ברוסית: Две русские народности), נקודת ציון בתולדות החשיבה של הנרודניקים, הוא כתב את מה שחלק מחשיבים כדעה שהרוסים נוטים לאוטוקרטיה, קולקטיביזם ובניית מדינה, והאוקראינים נוטים לכיוון חירות ואינדיבידואליזם. למאמר של קוסטומרוב על בעיית המגוון הפסיכולוגי של אנשי רוס באימפריה הרוסית הייתה השפעה על המחקר המדעי של הפסיכולוגיה הקולקטיבית במזרח אירופה.
בכתביו ההיסטוריים השונים, הביע קוסטומרוב תמיד דעות חיוביות מאוד לגבי הרפובליקה של רוס של קייב ורפובליקת נובגורוד, לגבי מה שנחשב בעיניו כמערכת הווצ'ה (אנ') של אסיפות עממיות (ראו במיוחד את המונוגרפיה שלו על תפקידה של נובגורוד הגדולה בהיסטוריה הרוסית (רוסית: О значении Великого Новгорода в русской истории), ואחוות הקוזאקים הזפורוז'יאנית המאוחרת יותר, שלדעתו היא בחלקה גם יורשת של השיטה הדמוקרטית. לעומת זאת, הוא מתח ביקורת על האוטוקרטיה הישנה בדוכסות הגדולה של מוסקבה. קוסטומרוב נודע לשמצה בימיו בכך שהטיל ספק בסיפורו של איבן סוסאנין (אנ'), גיבור וקדוש מעונה מיתולוגי שנחשב כמושיע של צבא רוסיה. כתיבתו המפורטת על סטפן ראזין, אחת הדמויות הפופולריות ביותר בתולדות הסיץ' הזפורוז'י, הייתה חשובה במיוחד לאבולוציה הפוליטית של הנרודניקים.
ביוגרפיה > קוסטומרוב נגד פוגודין

קוסטומרוב ניהל ויכוח ארוך שנים עם מיכאיל פוגודין (אנ') בנוגע למקור הלשוני והאתנוגרפי של המילה "רוס". קוסטומרוב סירב לקבל את הטענה שהשם "רוס" מגיע לאזור הסלאבי מסקנדינביה, בעוד פוגודין טען שאנשי רוס הראשונים הגיעו מרוסלאגן (אנ') באזור שוודיה של ימינו. פוגודין חיבר את השם "רוס" עם סקנדינביה ביחס לנתיב הסחר מהוורנגים ליוונים (אנ'). קוסטומרוב קישר את השם "רוס", עם האויקומנה של הסלאבים המזרחיים. הוויכוח בין קוסטומרוב לפוגודין על מקורו של השם "רוס" השפיע על בנייתן של שתי אסכולות היסטוריוגרפיות שונות ברוסיה: מה שנקרא "נורמניסטים" ו"אנטי-נורמניסטים". בהשפעת הוויכוח הזה בין פוגודין לקוסטומרוב, שהתקיים באוניברסיטה האימפריאלית במוסקבה, אמר הנסיך ונמשורר פיוטר ויאזמסקי (אנ'): "אם לא ידענו קודם לאיזה דרך אנחנו הולכים, עכשיו אנחנו לא יודעים מהיכן אנחנו הולכים גם כן″.
דת ויחסו ליהדות

קוסטומרוב היה אדם דתי מאוד וחסיד אדוק של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית. הוא היה ביקורתי על השפעות קתוליות ופולניות על אזור אוקראינה ובלארוס לאורך מאות השנים, אך עם זאת, נחשב כפתוח יותר לתרבות הקתולית מאשר רבים מבני דורו הרוסים.
קוסטומרוב היה בעד הענקת שוויון זכויות ליהודים, אבל בתנאי שיפסיקו להתבדל ושיזנחו את העיסוקים הכלכליים שעליהם השתלטו. עם זאת, הוא טען כי גם הנוצרים אשמים במצב משום שהם ותרנים. במחקרים ההיסטוריים על אוקראינה הוא תיאר את היהודים כסוכנים וחוכרי מיסים חמסנים מטעם בעלי האחוזות הפולנים. במשפט של עלילת הדם בסראטוב שהתנהל בין ל-1853 ל-1860 הוא השתתף כעד מומחה ודחה את התביעה שהאשימה יהודים ברצח פולחני של ילדים נוצרים. אבל עם זאת טען כי ייתכן שקנאים יהודים ישתמשו לרעה במצוות הדת היהודית.
סופר

קוסטומרוב היה גם סופר ומשורר רומנטי, חבר באסכולה הרומנטית בחרקוב. הוא פרסם שני אוספי שירה ("בלדות אוקראיניות" (1839) ו"הענף" (1840)), שניהם אוספים המכילים שירים היסטוריים בעיקר על רוס של קייב ועל בוגדן חמלניצקי. הוא גם פרסם ניתוח מפורט של שירי העם הרוסיים הגדולים. שירתו של קוסטומרוב ידועה בכך שהיא כוללת אוצר מילים ואלמנטים אחרים של יסודות מסורתיים ושירי עם, שאסף ובחן במחקריו ההיסטוריים ביחס לאתנוגרפיה.
קוסטומרוב כתב גם דרמות היסטוריות, אולם לאלו הייתה השפעה מועטה על התפתחות התיאטרון. הוא כתב גם פרוזה ברוסית (הנובלה קודיאר (Кудеяр)‏, 1875), ורוסית מעורבת באוקראינית (צ'רניגובקה, 1881), אך גם אלה נחשבים חסרי חשיבות.
הנצחה

רחובות בחרקיב ובוורונז' נקראים על שם קוסטומרוב. לוח זיכרון הוצב על הבית באי ואסילייבסקי שבו התגורר. בשנת 1992 הוקדש בול הנצחה לקוסטומרוב באוקראינה. ב-20 באפריל 2017, הבנק הלאומי של אוקראינה הטביע מטבע הנצחה של 2 הריבניה לציון יום השנה ה-200 (על פי התאריך היוליאני) להולדתו, ב-2020 הטביע הבנק מטבע הנצחה לכבוד 175 שנים להקמת אחוות הקדושים קיריליוס ומתודיוס (אנ') בערך נקוב של 5 הריבניה, שגם בו מוטבעת דמותו של קוסטומרוב.
ביאורים

↑  ורנגים הוא השם שבו כונו הוויקינגים השוודים על ידי הסלאבים והיוונים הביזנטיים. הוורנגים היו לוחמים וסוחרים ממזרח סקנדינביה שחצו את הים הבלטי והפליגו במעלה נהרות מזרח אירופה לסחור עם האימפריה הביזנטית
הערות שוליים

↑  Kostomarov, Mykola, Internet Encyclopedia of Ukraine
↑  "Russian Literature (Encyclopedia Britannica)". theodora.com. 1911.
↑  Бутаков, Я. А.; Киреева, Р. А. "КОСТОМАРОВ • Большая российская энциклопедия - электронная версия". bigenc.ru (ברוסית). נבדק ב-2022-11-13.
↑  "Костомаров Николай Иванович | Кто такой Костомаров Николай Иванович?". Словари и энциклопедии на Академике (ברוסית). 2000.
↑  Vernadsky, George (1978). Russian historiography : a history. S. G. Pushkarev. Belmont, Mass.: Nordland Pub. Co. p. 98. ISBN 0-913124-25-7. OCLC 4942584.
1 2  הערך קוֹסְטוֹמַרוֹב, נִיקוֹלַי אִיוַנוֹבִיץ' באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 438
↑  Hong, Sogu (1998). "Mykola Kostomarov and Ukrainian folklore". Edmonton, Alberta: University of Alberta. doi:10.7939/R3TT4G15R.
↑  Thomas Michael Prymak (1996). Mykola Kostomarov: A Biography. University of Toronto Press. p. 224. ISBN 9780802007582.
↑  Buy a coin Mykola Kostomarov 2 UAH
↑  Banknotes and Coins of Ukraine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301121205171  PLWABN: 9810568887905606  BNE: XX933161  BnF: cb137445108 (data)  GND: 119217392  ISNI: 0000 0001 0861 7265  LCCN: n83028086  LNB: 000084996  NKC: jn20011018024  NLA: 35866769  NTA: 071751572  RSL: 000079966  SELIBR: 233029  SNAC: w6mj1jkj  SUDOC: 07886643X  Trove: 1122735  VcBA: 495/197753  VIAF: 190085   WorldCat (עם VIAF): 190085 
קוסטומרוב, 1864–1865
קוסטומרוב בארון הקבורה (ציור של איליה רפין
ספרי "ראשית העם האוקראיני", המיוחסים לקוסטומרוב, מהדורת 1921: תוכנית אידאולוגית של אחוות הקדושים קיריליוס ומתודיוס
המחלוקת בין קוסטומרוב ופוגודין על מי היו הראשונים שנקראו רוס. מתוך אוסף המוזיאון "ההיסטוריה של אוניברסיטת סנט פטרסבורג"
הבול לזכרו של קוסטומרוב
מירכאות

.
| מירכאות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סימני פיסוק | סימני כתב נוספים |  |  |  |  |  |
|  נקודה .   פסיק ,   נקודה ופסיק ;   סוגריים ( ) [ ] { }  נקודתיים :   מקף ־   שלוש נקודות …   קו מפריד –   סימן שאלה ?   סימן קריאה !   אפוסטרוף ’   גרש ׳   גרשיים ״   מירכאות “ ” ‘ ’   לוכסן /   סימן תמיהה ?!   |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
|  סימן קריאה הפוך ¡  סימן שאלה הפוך ¿  סימן אירוניה ⸮  |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
מירכאות (” ”; גם: ’ ’, ואף „ ”) הן סימני פיסוק המשמשים לסמן ציטוט, קטע דיבור או פסוקית בתוך טקסט כללי, או למטרות אחרות. מקור השם הוא באחד מטעמי המקרא האשכנזיים – ”מרכא” בשל צורתו של טעם מקרא זה.
יש מגוון של סימנים אחרים שנבחרו בשפות אחרות למילוי התפקיד שממלאות המירכאות בעברית.
השימוש במירכאות > ציטוט או דיבור ישיר

המירכאות משמשות לציון ציטוט – מובאה מתוך מקור ספרותי אחר, או מדיבורו הישיר של מישהו. דוגמאות:
הרצל האמין שהקמת מדינת היהודים אפשרית, או בלשונו: ”אם תרצו אין זו אגדה”.
דוגמה לדו־שיח בסיפורת:
חזרזיר פשט את נעליו וגרביו, ערכם בקפדנות על המדף ובחן את המים בבוהן רגלו האחת.
    ”הם חמים!”
    ”מה חשבת?”
    ”לא חשבתי כלום. דודתי -”
    ”מצפצפים על דודתך!”
השימוש במירכאות > שימוש חריג במילה

התייחסות למילה עצמה ולא למשמעותה. לדוגמה: במילה ”שלכת” יש ארבע אותיות. ”צו שמונה” הוא צו גיוס המוצא בעיתות חירום.
ציון מטפורה או שימוש מושאל במילה. לדוגמה: שיערו נשר, ו”שלכת” זו בישרה את זקנתו. משימוש זה נוצרו המירכאות האוויריות. ניתן גם לומר שדבר כלשהו נאמר במירכאות, כלומר בסרקזם, ובהקצנה – במירכאות כפולות ומכופלות.
ציון סרקזם, בלשון סגי נהור. לדוגמה: על ההתנהגות ה”נפלאה” שלך, עוד תיענש בחומרה.
השימוש במירכאות > שמות

מירכאות משמשות גם לציון שמות של ארגונים, יצירות וכדומה (אולם לא לשמות בני אדם). דוגמאות:
”יוניסף” הוא קרן החירום הבינלאומית של האו״ם לילדים.
מיכה יוסף ברדיצ׳בסקי קיבץ אגדות ופרסם אותן באוספים: ”מאוצר האגדה”, ”צפונות ואגדות” ו”ממקור ישראל”.
השימוש במירכאות > מעבר משלב

שימוש נוסף במירכאות הוא לציון מעבר בתוך המשפט ממשלב לשוני אחד למשלב אחר, אשר לא מתאים לסגנונו של הטקסט אך חיוני להעברת המסר. לדוגמה:
אותה בחורה, נאת מראה הייתה, ”חתיכה לא נורמלית” בפי פרחחי הרחוב.
תולדות המירכאות

המירכאות הן מסימני הפיסוק שנשאלו לעברית משפות אירופיות. השם ”מירכאות” הוא צורת ריבוי של ”מרכא” – שם המציין את אחד מטעמי המקרא, שצורתו דומה לצורת המירכאות.
המירכאות, כמו כל סימני הפיסוק, חדשות יחסית בשפה העברית ואינן קיימות בספרים העבריים המסורתיים. לטעמי המקרא תפקיד דומה (אך לא זהה) לסימני הפיסוק בימינו. הרביע הוא טעם המקרא הממלא, בין היתר, את תפקיד המירכאות לסימון דיבור ישיר. בקטע שמשמאל (מספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"ב) בא רביע (מסומן בצבע) מעל למילה ”ויאמר”.