אנני ארנו
הערות שוליים

1 2   גילי איזיקוביץ, הסופרת אנני ארנו היא הזוכה בפרס נובל לספרות לשנת 2022, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2022
1 2 3  ההכרזה והנימוקים לזכייתה של אנני ארנו בפרס נובל לספרות 2022.
1 2  L'Événement, Paris, Gallimard, 2000, ISBN 978-2-07-075801-2

עברית: "האירוע", הוצאת רסלינג, 2008.
1 2  אנני ארנו, "כבר שנים אני סובבת סביב האירוע הזה בחיי. קריאה על הפלה ממיטה עליי זעזוע", באתר ynet, 6 באוקטובר 2022
1 2  Peras, Delphine (11 February 2010). "Les Années par Annie Ernaux". L'EXPRESS, 29 October 2010 (בצרפתית).
↑  Elkin, Lauren (26 October 2018). "Bad Genre: Annie Ernaux, Autofiction, and Finding a Voice". The Paris Review. Retrieved 18 April 2019.
1 2  הגנאלוגיה של אנני ארנו (צרפתית): Généalogie de Annie Ernaux. נבדק 10 באוקטובר 2022.
1 2 3 4 5 6 7    גבי לוין, "האונס ייצב אותי כאישה וכסופרת, וגם עיוות אותי", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2022.
↑  שם הספר כפשוטו הוא "המקום", ובתרגום הראשון לאנגלית נשמר שם זה כמות שהוא, La Place (1990). במהדורה מאוחרת יותר בחרה המתרגמת לתרגם את השם ל-A man's place (1992), ובעברית "מקומו של אדם"; לעיתים נעשה שימוש בשם פרשני זה, בעברית או באנגלית, בכתיבה בעברית על הספר, למשל במאמר שהתפרסם ב"הארץ" לרגל זכייתה בפרס נובל.
↑  תרגום עברי מיכל בן-נפתלי 2016, רסלינג. התרגום המילולי של השם הוא "לא יצאתי מהלילה שלי", ואילו כותרת התרגום לאנגלית היא "נותרתי בחשיכה", I Remain in Darkness.
↑   מישל בוקובזה קאהן, "לא קמתי מהלילה שלי": כשאמא נעלמת באלצהיימר, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2016
↑   מישל בוקובזה קאהן, "לא קמתי מהלילה שלי": כשאמא נעלמת באלצהיימר, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2016
1 2  נוית בראל, מצוטט אצל גילי איזיקוביץ, "הארץ" ספרות, 6.10.1922.
↑  רונית מטלון, "מה היה האירוע", באתר מתוך "עד ארגיעה" (2018) - מסות על כתיבה ועל ספרות, הוצאת אפיק. הופיע בכתב העת "אודות", ‏15 באוקטובר 2017
1 2  (בצרפתית) Prix Marguerite Duras. Association Marguerite Duras
1 2  "Prix François Mauriac" (בצרפתית)
1 2  "השנים" ברשימה הקצרה של פרס מאן בוקר 2019.
1 2  Bushby, Helen (6 October 2022). "Annie Ernaux: French writer wins Nobel Prize in Literature". BBC News.
↑  אנני ארנו היא הזוכה בפרס נובל לספרות לשנת 2022, באתר ynet, 6 באוקטובר 2022
↑  Guy Allix et Martine Margueritte, Autour de La Place avec Annie Ernaux. Sudoc, 1997, ISBN 2-86618-406-8
↑  L'Écriture comme un couteau, entretiens avec Frédéric-Yves Jeannet, Paris, Stock, 2003, p. 80-81
↑  Annie Ernaux, La Honte (1997), Paris, Gallimard, coll. « Folio », 2008, p. 13.
↑  Christian Baudelot, « Briser des solitudes… Les dimensions psychologiques, morales et corporelles des rapports de classe chez Pierre Bourdieu et Annie Ernaux », Annie Ernaux : une œuvre de l'entre-deux, études réunies par Fabrice Thumerel, Arras, Artois Presse Université, 2004, p. 165-176
↑  Annie Ernaux, Les Années, Paris, Gallimard, 2008, p. 239.
↑  L'Écriture comme un couteau, entretiens avec Frédéric-Yves Jeannet, Paris, Stock, 2003, p. 152
↑  L'Écriture comme un couteau, entretiens avec Frédéric-Yves Jeannet, Paris, Stock, 2003, p. 148
↑  Annie Ernaux, « Vers un Je transpersonnel », RITM, université Paris X, no 6, 1994
↑  מיכל בן-נפתלי, "הפואטיקה הדמנטית של אנני ארנו", פרשנות ותרבות מתוך "לקראת אוטוביוגרפיה מינורית - מסות", כרמל, 2019
↑  דורית שילה, שיחה עם פרופ' רון ברקאי, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏17 באפריל 2019
↑  יערה שחורי, מצוטט אצל גילי איזיקוביץ, "הארץ" ספרות, 6.10.1922.
↑   גבי לוין, "האונס ייצב אותי כאישה וכסופרת, וגם עיוות אותי", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2022
↑  Annie Ernaux : « Passion amoureuse et révolte politique, cela va de pair » [archive], rue89.nouvelobs.com, 10 décembre 2011.
↑  Collectif, « L'appel des 58 : "Nous manifesterons pendant l'état d'urgence" », Club de Mediapart, 30 novembre 2015 (lire en ligne [archive]).
↑  « État d'urgence : 58 personnalités revendiquent la liberté de manifester », Le Point, 30 novembre 2015 (lire en ligne [archive]).
↑  Gilets jaunes, verts, rouges, roses, convergeons ! [archive], sur libération.fr, 5 décembre 2018 (consulté le 16 décembre 2018).
↑  Des personnalités du monde de la culture, « Gilets jaunes : nous ne sommes pas dupes ! » [archive], Libération, 4 mai 2019 (consulté le 25 mai 2020).
1 2  אנני ארנו היא זוכת פרס נובל לספרות לשנת 2022, באתר וואלה, 6 באוקטובר 2022
↑  Contre la saison France-Israël [archive], sur Médiapart, 4 mai 2018 (consulté le 18 juin 2018).
↑  Voir sur blogs.mediapart.fr. [archive]
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310858905171  PLWABN: 9810599273705606  BIBSYS: 90076575  BNE: XX1098432  BnF: cb11901841w (data)  CANTIC: a10678098  CiNii: DA06236473  GND: 119012278  ICCU: CFIV078774  ISNI: 0000 0001 2101 2834  LCCN: n85814151  LNB: 000200454  MusicBrainz: 8af726e0-4823-49b5-90d1-c05370e27b16  NDL: 00466187  NKC: xx0011444  NLA: 35067582  NLG: 69009  NLK: KAC199608244  NSK: 000306222  NTA: 067520154  RERO: 02-A003220923  SELIBR: 52042  SUDOC: 02685239X  Trove: 817017  VIAF: 51677529   WorldCat (עם VIAF): 51677529