stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנסיית סן פבלו (סרגוסה)
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > הקפלות > הקפלות בצד הדרומי

יש בה תגליף מהמאה ה-16 של אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד בעץ מוזהב וצבוע מהמאה ה-16, שצויר מחדש, כנראה במאה ה-17.
שומרת על מזבח מהמאה ה-16. ציור על לוח עץ עם סצנות מחיי קדושים אלו.
מכילה יצירות בעלות עניין רב. שכבת הברזל בפתח יוצאת הדופן היא מתחילת המאה ה-17. קישוט המזבח הקדמי משנת 1601 ויוצר בסגנון אררה (אנ') על ידי חואן צ'נדו (Juan Chando). הוא כולל ציורי שמן על בד בהשפעת האמנות של חרונימו קוסידה. לפני קישוט המזבח יש גילוף של הבתולה והילד, מראשית המאה ה-18. לימינו נמצא קישוט המזבח של סנטה קטלינה, מסוף המאה ה-15. משמאל, קברו של דייגו מונריאל (Diego Monreal), הבישוף של וסקה (Huesca), משנת 1607. זהו קבר שקוע בארקוסוליום המפוסל באלבסטר הכולל תבליט של שלט האצולה שלו, כתובות ותחיית המתים.
הקפלה חסומה עם פסי ברונזה מהמאה ה-17, ומכילה קישוט מזבח צבוע בסגנון הבארוק מסוף אותה המאה, שהורכב על ידי חיימה רוסיק (Jaime Rosic), המציג את מיכאל הקדוש וסצנות מחייו. הלונטות, הכיפה והפנדנטיבות מעוטרים בציורים, שמצבם כיום גרוע, ניתן לייחס אותם לחרונימו סקאנו (Jerónimo Secano) שהטכניקה שלו הייתה רופפת למדי. הקפלה מחופה באריחים, במקרה זה של הסדנאות של העיירה מואל מסוף המאה ה-17.
ממוקמת ראשונה, למרגלות הצד הדרומי, אחת הבולטות בסגידה הגדולה ביותר לבתולה שבשם הקפלה. הקפלה הנוכחית מתוארכת לשנת 1673 והוכנה על ידי חוסה פליפה בוסיניאק אי בורבון (José Felipe Busiñac y Borbón) בסגנון הבארוק המאוחר. הכיפה מעוטרת בעבודות גבס בארוקיות. קישוט המזבח לא כל כך מעניין, אם כי הוא מאכלס את דמותה המצוירת של הבתולה של העם (Virgen del Pópulo), שעל פי המסורת העתיקה, הגיעה מרומא על ידי עמאי אדוק בשם פדרו ויקטוריה. היא הוצבה בגומחה תוך יצירת טרומפ-לויל באמצעות מראות.
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > הקפלות > לה קלאוסטרה (La Claustra)

השטח למרגלות הכנסייה המקורית הוסב לחדרים לשימוש כנסייתי. אזור זה מכונה בתיעוד של הרחבת הכנסייה "לה קלאוסטרה" (La cloustra), הקלויסטר.
ממנו ניתן לראות, דרך החלונות שבקירותיו, את קישוט הקומות התחתונות של מגדל מודחאר, שהוסתרו לאחר שהמגדל נבלע בחלל הכנסייה.
כמו כן, אפשר לראות מאזור זה את התומכות העגולות הנמצאות בפינות האזור הישן שלמרגלות הכנסייה. שתי התומכות מלאות לחלוטין.
בתוך הקלויסטר ומאחורי הרטרוקווייר, במרכז המבנה הישן של הכנסייה באגף המערבי, נמצאת קפלת ישו הקדוש, מכוסה בקמרון כוכבים, ושופצה בשנת 1690 ביוזמתו של רוזן גוארה (conde de Guara), ארטל דה אסלור (Artal de Azlor). קיים תיעוד אודות גילוף הצלוב המתוארך לסוף המאה ה-16, אך הפסל הנוכחי חייבת להיות מתחילת המאה ה-17. לפניו יש ציור שמן על בד של הבתולה ויוחנן המטביל.
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > הקפלות > הקפלות בצד הצפוני

בהתחשב בכך שספינה משנית זו צרה יחסית לספינה המשנית הדרומית, חלק מקישוטי המזבח הנמצאים בקטעי הספינה בצד שמאל של הכנסייה הן חלק מחלל הכנסייה.
קישוט בסגנון הבארוק, בין השנים 1750–1770, הוא מציג פסלים של יהויקים הקדוש ואנה הקדושה שהועברו בשנת 1813 מהכנסייה שחרבה של סן למברטו. הקדוש בשם הקפלה הוחלף על ידי הפיסול המגולף העתיק בסגנון גותי של המזבח הראשי של סן בלאס מסוף המאה ה-14 או תחילת המאה ה-15.
מאותה תקופה כמו קישוט המזבח הקודם, יש לה רצועת רוחב אחת ושלוש רצועות אורך. הקדושה שבשם הקפלה מלווה בגילופים של למברטו הקדוש (ספ'), איזידור הפועל, כריסטופורוס הקדוש, וסטפנוס הקדוש. בחלקו העליון של הקישוט מגולפות המעלות הטובות.
קישוט המזבח נוצר בין השנים 1630–1640, והוא ממוסגר על ידי עמודים קורינתיים כפולים ומציג רצועת רוחב, רצועות אורך ועליית גג. רצועת הרוחב מראה תגליף של הבשורה למרים, בסגנון רומנסקי. על המזבח יש פסל של אפולוניה הקדושה מסוף המאה ה-16 או תחילת המאה ה-17. הנה האיש הוא ציור בארוק המסתיים בצליבת ישו.
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > הקפלות > הקצה המזרחי של הכנסייה

כאמור, קטע זה של המבנה מקיף את המקום המקודש והאפסיס של המבנה המקורי של הכנסייה, מעין אמבולטוריום שנוצר על ידי קטעי קמרונות צלעות.
בצד השני של המזבח אנו מוצאים את הקפלה של בתולת העמוד (וירחן דל פילאר), הקפלה הישנה של קורפוס כריסטי. בולט במיוחד השער הסוגר אותה משנת 1529, תוצאה של בית המלאכה של חיימה טחדור (Jaime Tejedor) בסגנון גותי. קישוט המזבח הוא מראשית המאה ה-16. ויוחסה, בטעות, לדמיאן פורמנט.
פתח בצד ימין של המקום המקודש, למעשה במרכז הצד המזרחי של המקדש. שמה הפופולרי החליף את שמו של סן גרגוריו אוסטיינסה. צורתה מרובעת והיא מכוסה בכיפה על פנדנטיבות, יצירה מהמאה ה-18. יש בה שלושה קישוטי מזבח: החשובים ביותר מסוף המאה ה-18. עם פסלים של סן גרגוריו, יוחנן המטביל וסן פליקס קנטליסיו. בחלק התחתון, במרכז, דימוי הסגידה העממית לבתולה של הצער. קישוטי המזבח הצדדיים ראויים עוד יותר לציון, ומתוארכים לראשית המאה ה-18 בסגנון בארוקי. קישוט המזבח של סן אנטון, עם גילוף סביב שנת 1700, כולל שלוש רצועות אורך ומציג עמודים של ענפים מאוחדים המסודרים בצורה סלילית. קישוט המזבח של תומאס אקווינס הקדוש משלים את קישוט הקפלה.
אלמנטים אחרים במורשת של הכנסייה

כנסיית סן פבלו מכילה כמות נכבדה של אוצרות אומנותיים הראויים לאזכור, אף על פי שלא ניתן להציג אותם בגלל היעדר מוזיאון מתאים עבורם, ביניהם בולטות עבודות הצורפות.
בולטת פרוטומה של סן בלאס בכסף. דימויו הריאליסטי, יצירתו של הצורף אנדרס מרקואייו (Andrés Marcuello), מאפיין את הפיסול של המאה ה-16 באראגון בדומה לפרוטומה של סן ואלרו בקתדרלת סלבדור דה סרגוסה, שהובא על ידי בנדיקטוס השלושה עשר האנטי-אפיפיור, לארכידיוקסיה של סרגוסה במאה ה-14.
כמו כן, יש לציין את קיומם של שלוש פרוטומות מכסף של סן פדרו, סן פבלו והבתולה של העם מהרבע האחרון של המאה ה-17. כמו כן ראוי לציון צלב התהלוכה מכסף מוזהב, בין 1715 ל-1730, וחפצים שונים הקשורים לטקס האוכריסטיה מתקופות שונות.
ישנם גם שמונה שטיחי קיר של מעשי השליחים השזורים בבריסל המתייחסים לציור המקורי של רפאל, אשר הוזמנו על ידי האפיפיור לאו העשירי לקישוט הקיר של הקפלה הסיסטינית.
לקריאה נוספת

ÁLVARO ZAMORA, María Isabel y Gonzalo M. Borrás Gualis, «La ciudad gótico mudéjar. San Pablo apóstol», en Guillermo Fatás, (coord.) Guía histórico-artística de Zaragoza, Zaragoza, Ayuntamiento (Servicio de acción cultural), 19913, págs. 167-175. ISBN 84-86807-76-X.
LABORDA YNEVA, José, Zaragoza: guía de arquitectura / an architectural guide, Zaragoza, Caja de Ahorros de la Inmaculada de Aragón, D.L. 1995, ISBN 84-88305-28-1.
ביאורים

↑  לאחר שתי הקתדרלות הרשמיות המשותפות (קו-קתדרלות) של העיר
↑  , retrochoir או גם retroquire ו-back-choir הוא המרחב שמאחורי המזבח המפריד בינו לבין הקפלה האחורית
↑  Gregorio Ostiense, היה חשמן איטלקי שכיהן 5 שנים בספרד
↑  פליצ'ה מקטנליצ'ה (אנ'), באיטלקית: Felice da Cantalice, נזיר קפוצ'יני שהוכרז קדוש
הערות שוליים

↑  "Mudéjar Architecture of Aragon". UNESCO World Heritage Center.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2016054268  MusicBrainz: 386faf88-4369-4b6c-b91f-58c4a08705ce  VIAF: 242772256   WorldCat (עם VIAF): 242772256
מגדל דניאל פריש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רב-קומות 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1986
 תאריך פתיחה רשמי:  1986 
 אדריכל:  משרד איתן-גושן
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה:  92 מ' 
 קומות:  29 
 קואורדינטות:  32°04′28″N 34°46′59″E﻿ / ﻿32.07444444°N 34.78305556°E﻿ / 32.07444444; 34.78305556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדל דניאל פריש(למפת תל אביב רגילה) מגדל דניאל פריש(למפת גוש דן רגילה) מגדל דניאל פריש(למפת גוש דן מוגדלת) מגדל דניאל פריש  he מגדל דניאל פרישhe מגדל דניאל פרישמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל דניאל פריש (מכונה באופן רשמי "המגדל" ומוכר גם כ"מגדל הקיבוץ הארצי", בעבר היה ידוע גם כ"מגדל רסקו") הוא מגדל משרדים הנמצא ברחוב דניאל פריש 3 בתל אביב-יפו. תוכנן על ידי משרד איתן-גושן (דן איתן וערי גושן) ונחנך בשנת 1986.
המבנה

במגדל 29 קומות והוא מתנשא לגובה של 92 מטר. הוא מלבני בצורתו ומעוצב בסגנון מודרני. קומת מבואת המגדל כפולה בגובהה משאר קומות המגדל ונמצאת על פלטפורמה במפלס פלוס אחת ביחס לרחוב דניאל פריש, כך שמחוצה לה נוצרת רחבה מוגבהת. מעטפת הבניין כהה ואחידה והוא עוטה זכוכית בגוון שחור לכל גובהו, כאשר בקצהו מחופה המגדל ברשת סרגלי פלדה מושחרת. מופע המגדל האחיד נקטע רק בארבע פינותיו, בהן נמתחים "פסים" מאונכים לבנים מאבן טרוורטין מוחלקת. במרוצת השנים התלכלכו פסי האבן מפיח ואבק, במיוחד הפסים לכיוון צפון-מזרח ודרום-מזרח, ובשנת 2003 שויפו ונוקו והוחזרו למצבם המקורי. מאז, נכון לשנת 2017, חזרו פסי אבן אלו והתלכלכו וטרם נוקו מחדש.
פרויקט הבנייה החל ב-1980 על ידי חברת רסקו, אך היא נקלעה לקשיים כלכליים ומכרה את הפרויקט ב-1982 תמורת 23 מיליון דולר לקיבוץ הארצי שתכנן לאכלס את משרדיו בחלק מקומות המבנה. לקראת סיום הבנייה ב-1985 החליט הקיבוץ הארצי שלא לעבור למגדל, ולהשכיר את הקומות שיועדו עבורו. עם חנוכת המגדל ב-1986 אכלסו את המגדל בין השאר חברות תנובה ואיי די בי.
ברחבת הכניסה לבניין ניצב פסל של הפסל דב אור-נר "אתרים של רע" (1989). הפסל עשוי מפלדת אל-חלד והוא עושה שימוש באנרגיה סולארית כדי להניע את המים הזורמים בו. בבניין שוכנות, בין היתר, שגרירויות אירלנד, פורטוגל, ספרד, יוון וגאורגיה בישראל, ובקומת הכניסה שלו מוצגות תערוכות. בעבר שכנה במגדל גם שגרירות גרמניה. בצמוד למגדל שוכנים בית ציוני אמריקה, לונדון מיניסטורס ובניין מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין בישראל.
סדר הקומות במגדל

26 - קומה טכנית
קומות משרדים 15 - 25
קומות משרדים 1 - 14
כ1 - קומת לובי עליונה
כ - קומת לובי תחתונה ומפלס הכניסה
מ - מקלט ומפלס הרחוב בפועל
ח1 - חניון
ח2 - חניון
ח3 - חניון
הערות שוליים

↑  אילן זולברג, מגעים למכירת רסקו, מעריב, 3 באפריל 1980
↑  דוד ליפקין, הקיבוץ הארצי בלי מגדל רסקו, מעריב, 26 באוגוסט 1985
↑  מרדכי אלקן, תנובה, רקאנטי ועו"ד ארנון יאכלסו את מגדלי רסקו, מעריב, 6 בנובמבר 1986
ערך זה הוא קצרמרבנושא תל אביב-יפו ובנושא גורדי שחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכל קופר-קרן

| --- | --- |

מיכל קופר קרן
 לידה:  2 במאי 1965 (בת 59) רמת השרון, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק 
 
מיכל קופר-קרן היא יוצרת טלוויזיה ישראלית.
יצירותיה שודרו בין השאר בערוצי דיסני, ניקלודיאון,  HBO, נשיונל ג'אוגרפיק, Canal+, RAI, ונטפליקס. כמה מהסדרות שכתבה אף זכו לעיבודים בינלאומיים. יצירותיה הוקרנו בפסטיבלים בישראל ובעולם וזכו בפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה וקולנוע, פרס פסטיבל מיפקום בקאן, פרס הדרמה הטובה בפסטיבל באנף, ועוד. [דרוש מקור]
קופר קרן יצרה בעיקר סדרות נוער, שזכו לפופולריות רבה. הסדרות אותן יצרה מתאפיינות בנשים חזקות, לעיתים נערות, המובילות בתפקיד הראשי.
ביוגרפיה

קופר קרן נולדה ברמת השרון, אך גדלה בירושלים. היא בוגרת התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. בצה"ל שירתה ביחידה 8200.
היא חיה תשע שנים בניו יורק שם סיימה תואר ראשון בספרות ותולדות האמנות בהצטיינות מהאוניברסיטה של מדינת ניו יורק ותואר שני בקולנוע מאוניברסיטת ניו יורק בבית הספר לאומנויות על שם טיש אותו סיימה עם ציון לשבח על בימוי וכתיבה.
בהמשך גרה שנתיים עם משפחתה בפריז וב-1998 חזרה לישראל.
קופר קרן נשואה לפרופ' עמית קרן מהפקולטה לפיזיקה בטכניון, ואם לשלושה ילדים. התגוררה בזכרון יעקב וכיום מתגוררת בתל אביב.
קריירה > כמרצה

בנוסף לטלוויזיה ולקולנוע קופר קרן גם עוסקת במנטורינג במסגרת המעבדה לסרטי נשים קצרים של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה; היא הייתה מנטורית תסריט בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה ע"ש סם שפיגל ומרצה ב-New York Film Academy - NYFA.
הערות שוליים

1 2   איתי שטרן, יוצרת סדרות הנוער שמטילה כישוף על המסך, באתר הארץ, 22 במרץ 2017
↑   גילי איזיקוביץ, "יומני החופש הגדול" תשודר בערוצי דיסני, באתר הארץ, 11 ביוני 2013
↑   גילי איזיקוביץ, גיבורה היא הגיבור החדש, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2014
↑  Disney Channel series ‘The Lodge’ begins filming in Northern Ireland | The Irish Film & Television Network, www.iftn.ie
↑  סדרות הדגל של Nutz מבית ענני תקשורת עולות לשידור באירופה, באתר אייס, 25 בינואר 2018
↑  בידור - HOT חשפה את הסדרות החדשות של 2020, באתר פרוגי, ‏2020-02-25
↑  בידור - מיכל קופר קרן חושפת את הסודות מאחורי "ספיידרז", באתר פרוגי, ‏2020-05-07
↑   איתי שטרן, "זה יכול לשנות את העולם, לא רק שלי", באתר הארץ, 7 בנובמבר 2021
↑  "מיוחדת" היא הפרויקט החדש של כאן חינוכית, באתר ישראל היום, ‏1 ביוני 2022
↑  Scott Roxborough, MIPCOM: 2022 Diversify TV Award Winners Revealed, הוליווד ריפורטר, ‏19 באוקטובר 2022
↑   גילי איזיקוביץ, "תלאתה": הסדרה לנוער שמנרמלת ערבית על המסך, באתר הארץ, 20 בפברואר 2023
↑  רותה קופפר, אהלן וסהלן, הגעתם לפריים טיים: כך כבשה הערבית את הטלוויזיה הפופולרית בישראל, באתר כלכליסט, 26 בפברואר 2023
↑  TBI Weekly: Content Innovation Awards 2023 shortlist revealed, TBI Vision, ‏1st September 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498575105171  VIAF: 299113586   WorldCat (עם VIAF): 299113586
מוזיאון הנשים הווייטנאמיות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 מיקום:  האנוי 
 מדינה:  וייטנאם 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1987
 תאריך פתיחה רשמי:  1987 
 קואורדינטות:  21°01′24″N 105°51′06″E﻿ / ﻿21.023463°N 105.851619°E﻿ / 21.023463; 105.851619
 www.baotangphunu.org.vn
  (למפת האנוי מוגדלת) מוזיאון הנשים הווייטנאמיות(למפת האנוי רגילה) מוזיאון הנשים הווייטנאמיות
 
מוזיאון הנשים הווייטנאמיות
מוזיאון הנשים הווייטנאמיות הוא מוזיאון בהאנוי, המוקדש לנשים הווייטנאמיות.
המוזיאון נפתח לקהל הרחב בשנת 1995 ושופץ בין השנים 2006 ו-2010. יש בו למעלה מ־1000 חומרים, תמונות וחפצים המוצגים בתערוכת הקבע, המעידים על תפקידן של הנשים הווייטנאמיות בעבר ובהווה, ועל פועלן באמנויות ובקרב המשפחה. המוזיאון גם מארגן תערוכות בנושאים שונים כדי להראות את השינויים, ואת ההתפתחות, של החברה הווייטנאמית כיום.
המטרה המוצהרת של המוזיאון היא "לשפר את הידע וההבנה הציבורית בהיסטוריה ובמורשת התרבותית של נשים וייטנאמיות ... ובכך לתרום לקידום שוויון מגדרי".
היסטוריה

המוזיאון הוקם בשנת 1987, ונוהל על ידי איגוד הנשים בווייטנאם. העבודה על המבנה הנוכחי החלה בשנת 1991 בבניין קיים, לפי תוכניותיו של האדריכל טראן שואן דים, ונפתחה לקהל הרחב בשנת 1995. מוצגים בו חפצים מאוסף גדול (המונה כ־28,000 פריטים) שנאספו על ידי המוזיאון ואיגוד הנשים בווייטנאם מאז שנות השבעים. חפצים אלה קשורים לתפקידן של הנשים בחיי המשפחה ובהיסטוריה.
בשנים 2006–2010 המוזיאון היה סגור לרגל שיפוצים, הודות למימון של ממשלת וייטנאם, איחוד הנשים הווייטנאמי, וקרן פורד. מוזיאון הנשים הווייטנאמיות נפתח שוב לקהל הרחב בשנת 2010, במבנה עכשוי עם מתקנים מודרניים, ותערוכה קבועה חדשה המאורגנת סביב שלושה נושאים מרכזיים: "נשים במשפחה", "נשים בהיסטוריה" ו"אופנת נשים". במקביל, המוזיאון שינה את ההדגש ממוזיאון תרבותי היסטורי למוזיאון מגדרי, המספק מידע על מסורות תרבותיות ועוסק בנושאים חברתיים ועכשוויים.
היסטוריה > שימוש בשטח המוזיאון לקפיטריה

מ-2009 ואילך, 80m2 קרקעות של המוזיאון בחלק הקדמי של מוזיאון, רחוב Ly Thuong Kiet, כבר מושכר וקפיטריה. החוזה הוא מיום 15/7/2009 ונחתם על ידי נגואן תיי טואט, Nguyen Thi Tuyet מנהלת המוזיאון באותה תקופה, ודאו בו-הואונג, Dao Boi Huong נציג חברת ואן-וייט. עם זאת, לאחר כמעט שנתיים של יישום הסכם מיזם משותף זה, פרסמה נשיאות הוועד המרכזי של איגוד הנשים בווייטנאם החלטה לאפשר למוזיאון הנשים בווייטנאם להציע שירותים התואמים את תחום המומחיות שלו.
בשיחה עם כתבים, נגואן תיי ואן, Nguyen Thi Bich Van מנהלת המוזיאון הנוכחית, אמרה "כל פעילותנו מבוססת על חוק מורשת התרבות 18/2010 / TT BVHTTDL של משרד התרבות, הספורט והתיירות שקובע את הארגון, התפקידים והחובות של המוזיאון. ההכנסות מהמוזיאון יוחזרו לתקציב המדינה בהתאם לתקנות."
המוזיאון והאוספים

הבניין הראשי של המוזיאון מחולק ל-4 אגפים: תערוכה קבועה, תערוכות מיוחדות, אזור המיועד לפעילות חינוכית לילדים, וחנות המוזיאון. תערוכות זמניות מוצגות גם באזור סמוך לבניין הראשי.
המוזיאון והאוספים > האוספים

במוזיאון הנשים הווייטנאמיות יש אוסף של כ-28,000 חפצים הקשורים לנשים וייטנאמיות. הם מסווגים לאוספים מיוחדים, לפי נושאים, כמו טקסטיל, מתכות, עץ, נייר, כלי חרס, עור, קרן, אדמה וזכוכית. החפצים, המגיעים מכל רחבי ווייטנאם, נאספו על ידי המוזיאון ועל ידי איגוד הנשים בווייטנאם מאז שנות השבעים. כל אחד מפריטים אלו היה שייך לנשים שזהותן ידועה. הם מספרים את סיפורן או משקפים תקופה בהיסטוריה של וייטנאם, שנחוותה באופן אישי על ידי אותן נשים. קשר אישי זה מעניק למוזיאון תהודה רגשית משמעותית.
המוזיאון והאוספים > תערוכות קבועות

התערוכה הקבועה, ששופצה בין השנים 2006 ל-2010, ממוקמת בקומה השנייה, השלישית והרביעית של המוזיאון, ויש בה כ-1000 מיצגים.
המוזיאון והאוספים > תערוכות קבועות > נשים במשפחה

הנושא ראשון מציג את "מעגל החיים" של הנשים ווייטנאמיות: כאישה, רעיה ואם, בקבוצות האתניות השונות המרכיבות את האומה הווייטנאמית.
החלק הראשון של התערוכה מתמקד בתפקידן ובמיקומן של נשים במשפחתן, במהלך טקסי החתונה בחברות פטריאלינאליות ובמטריארכליות. חפצים, כמו קופסת מתנה לאירוסין, או תלבושות כלה, ממחישים טקסים אלה.
החלק השני מוקדש לנושא הלידה: הטקסים הקשורים לתשוקה ללדת ילדים, ההתנהלות בהיריון, בלידה, וטיפול באמהות הטריות ובתינוקות.
החלק השלישי עוסק בתפקידן ומשימותיהן של נשים בחיי היומיום: נשים בתפקידן בתוך המשפחה, ומחוצה לה בעסקים קטנים ובמשימות המוטלות על נשים באזורים שונים ובקבוצות אתניות שונות בווייטנאם.
קופסאת מתנה
קמיע Viult
רשת חישוק פסיבית
המוזיאון והאוספים > תערוכות קבועות > נשים בהיסטוריה

התערוכות בחלק זה בוחנות את תפקידן והשתתפותן של נשים וייטנאמיות במהלך ההתקוממויות והמלחמות השונות במהלך ההיסטוריה, ושמים את הדגש גם על היבטים שונים בחיי היומיום של הנשים במהלך אותן מלחמות. חפצים אישיים כמו טבעת, כובע קש או תצלום מייצגים אירועים וגיבורות משמעותיות בהיסטוריה הווייטנאמית. בנוסף, סרטים קצרים מראים כיצד נשים כיום מבטאות את עצמיותן עם כוח, ביטחון, אנרגיה, מיומנות ורוחניות המבוססים על ערכים מסורתיים.
לה ואן תוק פוגש את אמו
כובע קש
מאוור "קרפדה" מצפון המדינה
המוזיאון והאוספים > תערוכות קבועות > אופנת נשים

חלק זה של המוזיאון, בקומה הרביעית, מדגים את האופנה והתלבושות השונות והמגוונות בטכניקות מסורתיות של רבות מחמישים וארבע הקבוצות האתניות בווייטנאם. לדוגמה, רקמה הנפוצה אצל שבטי המונג והתאי, (בצפון המדינה) טכניקות בטיק של המונג, ותכשיטים ואביזרים (לעישון ולעיסה) המעידים על אסתטיקה וטעם אישי. כמו כן, בחלק זה של המוזיאון ישנן שמלות שעוצבו על ידי מעצבי אופנה ווייטנאמיים בני זמננו.
סיר בטל
יאו טיין המפ
עגילי כסף המונג
המוזיאון והאוספים > תערוכות מיוחדות

מוזיאון הנשים הווייטנאמיות מארגן תערוכות בגישה עכשית על אנתרופולוגיה חברתית. הוא גם יוזם פרויקטים המתמקדים בקבוצות שונות באוכלוסייה, במיוחד נשים וילדים מאוכלוסיות מוחלשות. תערוכות אלו משקפות את ההתפתחות והשינויים בחברה כיום.
דוגמאות לכמה מהתערוכות המתחלפות
סיפורי שווקים (נפתחה ב-8 במרץ 2014), ואורגנה בשיתוף עם ארגון HealthBridge and וחברת הייעוץ Fresh Studio.
נשים וחדשנות (נפתחה ב־1 באוקטובר 2013), תערוכה זו הייתה אחת היוזמות של "יום חדשנות נשים 2013", ואורגנה בשיתוף עם איחוד הנשים בווייטנאם, הבנק העולמי ונשות האו"ם בווייטנאם כדי לעודד ולקדם רעיונות חדשניים. להעצמה כלכלית של נשים וייטנאמיות.
פרח וחיים (2 בספטמבר 2013), אורגנה על ידי ארגון "נשים וחיים" בשיתוף עם חברת הפרחים דלט הספארם Dalat Hasfarm.
המוזיאון והאוספים > תערוכות מקוונות

המוזיאון מארגן תערוכות מקוונות אודות אירועים היסטוריים כדי להנגיש את חומרי המוזיאון לכולם. התערוכה "מוכרי הרחוב" למשל, מספרת את סיפורי חיי היומיום של מוכרי הרחוב בהאנוי.
המוזיאון והאוספים > תערוכות ניידות

תערוכות ניידות מתקיימות לעיתים קרובות במחוזות שונים במדינה. קהל היעד של התערוכות מורכב מאיגודי נשים מקומיים, אוניברסיטאות, ובתי ספר.
חינוך

מתוך רצון לקרב את המוזיאון לקהל, המוזיאון מציע מגוון פעילויות חינוכיות ותוכניות לציבור הרחב, ופתח את חדר הפעילות לילדים בשנת 2010 המיועד לילדי בתי הספר בגילאי 7 עד 15. חדר הזה מעניק לילדים הזדמנות לבטא את היצירתיות שלהם, לחקור, להביע את עצמם, להציג, ולשפר את כישורי הקריאה וכתיבה באמצעות פעילויות כמו הכנת כובעים חרוטים העשויים מעלי דקל או לבישת תלבושות מסורתיות של קבוצות האתניות השונות בווייטנאם.
פרסים

בשנת 2012 דורג המוזיאון על ידי אתר TripAdvisor כ"אחת האטרקציות הטובות ביותר בהאנוי".
בשנת 2013 המשיך TripAdvisor לכלול את המוזיאון ברשימת 25 המוזיאונים המובילים באסיה.
בשנת 2014, מוזיאון הנשים הווייטנאמיות דורג על ידי TripAdvisor במקום שלישי מתוך "94 האטרקציות הטובות ביותר בהאנוי".
הערות שוליים

↑  "HISTORY & MISSION". Vietnamese Women’s Museum. אורכב מ-המקור ב-2019-09-04. נבדק ב-11 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wendy Madrigal. "The Hanoi Women's Museum". Things Asia. אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2015. נבדק ב-24 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Christine Hemmet. "Le musée des femmes du Vietnam : une rénovation totale" (PDF). 4ème Congrès du Réseau Asie & Pacifique. אורכב מ-המקור (PDF) ב-13 באפריל 2014. נבדק ב-24 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)(בצרפתית)
↑  לנצח בכל מחיר?, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏2019-11-13
↑  Ai đã “băm nát” đất Bảo tàng Phụ nữ thành quán cà phê? (vietnamese)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n94036814  VIAF: 3553149919435106650005   WorldCat (עם VIAF): 3553149919435106650005 
אגף אופנת הנשים
אגף נשים בהיסטוריה
חדר פעילות לילדים
מיס רומניה

אלנה רוקסנה אזואיציי, זוכת תחרות מיס רומניה לשנת 2007
מיס רומניה (ברומנית: Miss România) היא תחרות יופי הנערכת ברומניה.
תחרות מיס רומניה המקורית נוסדה בשנות ה-1920 המאוחרות, הזוכה הראשונה בתואר הייתה מגדה דמטרסקו שהשתתפה בהמשך בתחרות היופי הבינלאומית בטקסס וסיימה במקום השישי. הזוכה בשנה לאחר מכן הייתה מריאנה מיריקה שדורגה במקום השלישי בתחרות הבינלאומית.
ב-1932 הרומנייה דורותה קריסטסקו השתתפה בתחרות יופי בינלאומית דומה שנערכה בבריסל, השתתפותה של רומניה בתחרויות הבינלאומיות הופסקה ב-1936, אך עם זאת מספר תחרויות יופי נערכו בתקופת השלטון הקומוניסטי במדינה בשנות ה-1970
ב-1991 בתחרות המחודשת זכתה דניאלה נאנה, בשנה זו בפעם הראשונה השתתפה לראשונה נציגת רומניה בתחרות מיס תבל המודרנית. ב-1999 הפסיקה רומניה להשתתף בתחרות זו אך השתתפה בתחרות מיס עולם המקבילה.
ב-2009 חזרה רומניה להשתתף במיס תבל תחת פורמט מחודש.
בנוסף לכך, ברומניה נערכת תחרות יופי מיס פיראנדה בה משתתפות נשים ממוצא צועני.
מעגילה (חקלאות)

מעגילה נגררת על ידי טרקטור ג'ון דיר
מַעֲגֵילָה היא כלי עבודה חקלאי מודרני המאפשר - לצד כלי אגרומכניקה אחרים - עיבוד אינטנסיבי של שטחים גדולים.
המעגילה מופעלת על ידי רתימתה לטרקטור, ומטרתה - לשטח את הערוגות כהכנה לקראת זריעה או שתילה, זאת לאחר שלב החריש, שלב 'הארגז' (שמטרתו לפורר את הרגבים הגדולים שהותירה המחרשה), ושלב יצירת הערוגות באמצעות מקלטרת או מתחחת (שני כלים אגרומכניים שמטרתם לפורר את האדמה כך שבהמשך ניתן יהיה לזרוע בה זרעים למיניהם).
המעגילה בנויה בדרך כלל מכמה גלילי מתכת בצורת תוף מאורך (ראו תמונה). כל תוף כזה העשוי מתכת ולכן מתאפיין במשקל יחסית גדול, ממוקם בין שני מזלגים ומחובר אליהם באמצעות מיסבים המאפשרים לה להסתובב בחופשיות.
במהלך נסיעת הטרקטור התוף מתגלגל על הערוגה ומשטח אותה. בשלב הבא כאמור, ניתן לעלות על השדה עם מזרעה. תהליך עיבוד זה מתבצע במהירות רבה שכן להוציא תקלות נדירות כמו מיסבים שנשברים, אין במהלכה שום מגבלה כפי שיש בתהליכי עיבוד אחרים.
מולי האניס

מולי האניס (באנגלית: Molly Hannis; נולדה ב-13 במרץ 1992) היא שחיינית אמריקאית, המתמחה בסגנון חזה. היא בעלת 4 מדליות מאליפות העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016), 2 זהב ו-2 ארד.
ביוגרפיה

האניס נולדה בסנטה רוזה, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של אוניברסיטת טנסי.
ביוגרפיה > 2015

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2015 זכתה האניס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה וסיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה. באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה > 2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה האניס במקום שני, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.39 דקות אחרי לילי קינג (2:24.08 דקות) ובמקום שלישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.65 דקות, אחרי לילי קינג (1:05.20 דקות) וקייטי מיילי (1:06.07 דקות) ונכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא סיימה במקום 16 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.80 דקות. בשלב המוקדמות, היא קבעה תוצאה של 2:24.74 דקות ועלתה מהמקום ה-12.
ביוגרפיה > 2016 > שיאנית עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.58 שניות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא ארצות הברית חדש של 28.92 שניות ושיאנית העולם אליה אטקינסון מג'מייקה (29.11 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.89 דקות, אחרי שיאנית העולם אליה אטקינסון (1:03.03 דקות) ולילי קינג (1:03.35 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.94 דקות. בשלב המוקדמות היא סיימה במקום שביעי בתוצאה של 2:20.82 דקות.
ביוגרפיה > 2017

בתחרות שנערכה בטנסי (בריכת 25 יארד) ב-1 בדצמבר 2017 קבעה האניס במשחה ל-100 יארד חזה שיא אישי חדש של 56.64 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
ביוגרפיה > 2018

בתחרות שנערכה באוסטין טקסס בינואר 2018 קבעה האניס במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי חדש של 29.71 שניות, התוצאה הרביעית בהיסטוריה.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 29.71 שניות (2018)
100 מטר חזה: 1:06.09 שניות (2018)
200 מטר חזה: 2:24.39 שניות (2016)
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

100 יארד חזה: 56.64 שניות (2017)