stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרז סלווה
משחקים מפורסמים > לבן: עקיבא רובינשטיין שחור: גרז סלווה לודז' 1907

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Lodz"]
[Site "Lodz RUE"]
[Date "1907.??.??"]
[EventDate "1907.??.??"]
[Round "?"]
[Result "1-0"]
[White "Akiba Rubinstein"]
[Black "Georg Salwe"]
[ECO "C30"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "101"]
1. e4 e5 2. f4 Bc5 3. Nf3 d6 4. c3 Nc6 5. Bb5 Bd7 6. d4 Bb6
7. d5 {המסע 7. ו:ה5 ד:ה5 8. ד5 היה מביא ליתרון לא מבוטל ללבן, אך אופי המשחק היה משתנה לגמרי}
Nb8 8. Bd3 exf4 9. Bxf4 Nf6 10. Nbd2 Bg4 11. Nc4 Nbd7
12. Nxb6 axb6 13. O-O O-O 14. b4 {המסע 14. ח3 הוא המסע הטבעי. 14. ב4 השחור השיג עמדה נוחה עם יתרון קטן}
Qe7 15. Qc2 Bxf3 16. gxf3 Ne5
17. Be2 Ng6 18. Bg3 Rfe8 19. Rae1 Ra3 {עדיף 19...מהד7, כעת השחור מחזיר את הצריח תוך אובדן שני טמפי}
20. Bc4 Raa8 21. Re2 Nh5
22. f4 Nxg3 {שוב עדיף 22...מהד7 על פני הכאת הרץ}
23. hxg3 Nf8 24. Rfe1 Qf6 25. Kg2 Re7 26. Qd2 Rae8
27. Qd4 Kh8 28. e5 Qh6 29. Rh1 dxe5 30. fxe5 Qg5 31. Qf4 {ללבן יתרון גדול והמסע הנכון הוא 31. צחה1. בחוסר תשומת לב הלבן עושה מסע ששומט את היתרון ולו השחור היה משחק 32...ז5 במקום ז6 היה הופך את המשחק לשקול עם סיכויים מצוינים לשחור}
Qxf4
32. gxf4 g6 33. Kf3 Kg7 34. a4 f6 35. e6 Rd8 36. Rd1 h5
37. Bb3 g5 38. f5 Rd6 39. c4 c5 40. a5 g4+ 41. Kf4 Nd7 42. Re3
cxb4 43. exd7 Rxe3 44. Kxe3 bxa5 45. Ba4 b6 46. Kd4 Kh6 47. c5
bxc5+ 48. Kxc5 Rxd7 49. Bxd7 h4 50. d6 g3 51. Bc6 1-0
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Lodz"]
[Site "Lodz RUE"]
[Date "1907.??.??"]
[EventDate "?"]
[Round "?"]
[Result "1-0"]
[White "Akiba Rubinstein"]
[Black "Georg Salwe"]
[ECO "D32"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "97"]
1.d4 d5 2.c4 e6 3.Nc3 c5 4.cxd5 exd5 5.Nf3 Nc6 6.Bg5 Be7
7.Bxe7 Ngxe7 8.e3 O-O 9.dxc5 Qa5 10.Be2 Qxc5 11.O-O Bf5 12.Rc1
Rad8 13.Nb5 Qb6 14.Qd2 Be4 15.Nbd4 Rd6 16.Rc3 Rg6 17.g3 Bxf3
18.Bxf3 {מדויק! 18. פ:ו3 יחייב בעתיד לחזור עם הפרש ל-ד4 ורובינשטיין לא רוצה להפסיד טמפו}
Nxd4 {כעת גם ללבן רגלי מבודד בטור ד' אבל זו אחת העמדות שכוחו של הרץ גדול מכוחו של הפרש. }
19.exd4 Rc6 20.Re1 Qb4 {במקום להגן על הפרש עם המלכה עדיף היה להפעיל את הפרש על ידי 20...פו5}
21.Re5 Re6 22.Bxd5 Rxe5
23.dxe5 Nxd5 24.Qxd5 Qxb2 25.Rc7 b5 26.Rxa7 h6 27.h4 b4 28.Kg2
Kh8 29.Rb7 Qc3 30.h5 {יותר מדויק 30. מהה4}
Qe1 31.Re7 Qe2 32.Qf3 Qxa2 33.e6 b3
34.Qxf7 Qa8+ 35.Kh2 Rg8 36.Rb7 Qe8 37.Qf5 {צריח מכה ב3 פשוט יותר}
Qa4 38.Qf3 Re8 39.e7
Kh7 40.Qf8 Qc6 41.Rb8 Rxb8 42.Qxb8 b2 43.Qxb2 Qe4 44.Qa3 Qe2
45.Qc5 g6 46.Qe3 Qxh5+ 47.Kg2 Qd5+ 48.Qf3 Qg8 49.Qc6 1-0
משחקים מפורסמים > לבן: גרז סלווה שחור: עקיבא רובינשטיין קרלסבד 1907

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Karlsbad"]
[Site "Karlsbad (Karlovy Vary) AUH"]
[Date "1907.08.31"]
[EventDate "1907.??.??"]
[Round "9"]
[Result "0-1"]
[White "Georg Salwe"]
[Black "Akiba Rubinstein"]
[ECO "C50"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "110"]
1. e4 e5 2. Nf3 Nc6 3. Bc4 Bc5 4. Nc3 Nf6 5. d3 d6 6. Be3 {אי דיוק ראשון של הלבן. נכון 6. פא4}
Bb6
7. Qd2 Bg4 8. Ng5 Bh5 9. f3 h6 10. Nh3 Qd7 11. Nf2 Nd4
12. Bxd4 Bxd4 13. Ncd1 d5 14. Bb3 O-O-O {ייתכן שעדיף היה 14...ג6 אבל כל תוכנית המשחק הייתה משתנה. במקום להצריח באגף המלכה השחור היה מפתח התקפה באגף המלכה עם א5 והצרחה קטנה}
15. O-O g5 16. Kh1 c6
17. Nc3 Bg6 18. a4 Kb8 19. a5 a6 20. Na4 Qc7 21. Qb4 Qd6
22. Qxd6+ Rxd6 23. c3 Ba7 24. Bc2 Nd7 25. Rae1 h5 26. Nd1 f6
27. Ne3 Rd8 28. b4 Bxe3 29. Rxe3 d4 30. Ree1 dxc3 31. Nxc3 h4
32. Kg1 Nf8 33. Kf2 Ne6 34. Ne2 Be8 35. Bb3 Nc7 36. Bc4 Bd7
37. Rc1 Be6 38. Rc2 Bxc4 39. dxc4 Ne6 40. Rb1 Rd2 41. Rbb2
Rxc2 42. Rxc2 Rd3 43. Rb2 Kc7 44. c5 Kd7 45. g3 hxg3+ 46. hxg3
g4 47. Ng1 Ng5 48. Ke2 Ra3 49. f4 Nxe4 50. fxe5 fxe5 51. Kf1
Nxg3+ 52. Kg2 Nh5 53. Rf2 Nf4+ 54. Kh1 Ra1 55. Rd2+ Ke7 0-1
משחקים מפורסמים > לבן: עקיבא רובינשטיין שחור: גרז סלווה לודז' 1908

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Lodz Dreimeisterturnier 8R"]
[Site "Lodz"]
[Date "1908.08.??"]
[Round "?"]
[White "Rubinstein, Akiba"]
[Black "Salwe, Georg"]
[Result "1-0"]
[ECO "D33"]
[PlyCount "75"]
[EventDate "1908.08.??"]
[EventType "tourn"]
[EventRounds "16"]
[EventCountry "POL"]
[SourceTitle "EXT 2000"]
[Source "ChessBase"]
[SourceDate "1999.11.16"]
[SourceVersion "1"]
[SourceVersionDate "1999.11.16"]
[SourceQuality "1"]
1. d4 d5 2. Nf3 c5 3. c4 e6 4. cxd5 exd5 5. Nc3 Nf6 6. g3 Nc6 7. Bg2 cxd4 8.
Nxd4 Qb6 9. Nxc6 bxc6 10. O-O Be7 11. Na4 Qb5 12. Be3 O-O 13. Rc1 Bg4 14. f3
Be6 15. Bc5 Rfe8 16. Rf2 Nd7 17. Bxe7 Rxe7 18. Qd4 Ree8 {עד לכאן השחור היטיב לשחק והעמדה שקולה לגמרי. עדיף היה 18..צאה8 או 18...מהב7}
19. Bf1 Rec8 20. e3 Qb7
21. Nc5 {עדיף 21. צוג2}
Nxc5 22. Rxc5 Rc7 23. Rfc2 Qb6 24. b4 a6 25. Ra5 Rb8 {עדיף 25...מה:ד4 או 25...מהב-7. אחרי המסע 25...צב8 עמדת השחור מתמוטטת}
26. a3 Ra7 27.
Rxc6 Qxc6 28. Qxa7 Ra8 29. Qc5 Qb7 30. Kf2 h5 31. Be2 g6 32. Qd6 Qc8 33. Rc5
Qb7 34. h4 a5 35. Rc7 Qb8 36. b5 a4 37. b6 Ra5 38. b7 1-0
הערות שוליים

↑  Russian masters tournament Petersburg 1913/14, באתר Alekhinechess.com
↑  Georg Salwe vs Akiba Rubinstein (1907), www.chessgames.com
↑  Georg Salwe vs Akiba Rubinstein (1907), www.chessgames.com
↑  Akiba Rubinstein vs Georg Salwe (1907), www.chessgames.com
↑  Akiba Rubinstein vs Georg Salwe (1907), www.chessgames.com
↑  Georg Salwe vs Akiba Rubinstein (1907), www.chessgames.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9582 0353  NTA: 140630368  VIAF: 290657434   WorldCat (עם VIAF): 290657434
בניין סט. פול

| --- | --- |

בניין סט. פול (1897)
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  ברודוויי 220, מנהטן, ניו יורק
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1895–1898 (כ־3 שנים)
 אדריכל:  ג'ורג' בראון פוסט
 מידות
 גובה:  96 מטר
 קואורדינטות:  40°42′40″N 74°00′31″W﻿ / ﻿40.71111°N 74.00861°W﻿ / 40.71111; -74.00861
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין סט. פול(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין סט. פול(למפת מנהטן רגילה) בניין סט. פול(למפת מנהטן מוגדלת) בניין סט. פול
 
בניין סט. פול (באנגלית: St. Paul Building) היה גורד שחקים ששכן בפינה הדרום-מזרחית של צומת הרחובות אן וברודוויי ברובע הפיננסי במנהטן תחתית, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין התנשא לגובה 96 מטרים והיה בעל 26 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכל ג'ורג' בראון פוסט ועוצב על פי הסדר האיוני וכן 3 פסלים שעוצבו על ידי קארל ביטר (אנ').
המגרש עליו נבנה, נרכש על ידי משפחת הוומייר (אנ') בשנת 1895. בניין סט. פול נקרא על שם קפלת סט. פול (אנ'), הנמצאת מעבר לרחוב ברודוויי ממערב. הוא נשאר ברשות משפחת הוומייר עד 1943, אז נמכר לווב וקנאפ (אנ') ולאחר מכן לצ'ייס בנק (אנ'). בניין סט. פול נהרס ב-1958 על מנת לפנות מקום לבניין וסטרן אלקטריק (אנ'). חלק מהחזית, כולל הפסלים של ביטר, הועברו להולידיי פארק באינדיאנפוליס.
עיצוב

בניין סט. פול היה בן 26 קומות וגובהו 96 מטרים. הוא גם היה בעל שני מפלסי מרתף. ג'ורג' בי פוסט היה האדריכל, רובינסון ווואלאס היו הקבלן הראשי ו־J.B. & J.M. Cornell היה ספק הפלדה. קארל ביטר עיצב את הפסלים מעל כניסת הבניין.
בניין סט. פול נבנה על מגרש בעל 5 פאות התחומות ברחובות ברודוויי ממערב, פארק רו בצפון מערב, אן מצפון, ובניינים נוספים ממזרח ומדרום. המגרש היה במידות של 8.5 מטרים לברודוויי, 12 מטרים לפארק רו, 25 מטרים לרחוב אן, 16 מטרים למזרח, ו-32 מטרים לדרום. הייתה זו הפינה הדרום-מזרחית של הצומת המחומשת של ברודוויי, פארק רו ורחוב אן, ומיד מזרחית לקפלת סט. פול, שנמצאת מעבר לברודוויי. כתובת הבניין צוינה כברודוויי 220.
עיצוב > חזיתות

החזית המערבית, הצפון-מערבית והצפונית היו עשויות אבן גיר. חזיתות אלו חולקו ל-3 חלקים, בהשראת מרכיבי העמודים היווניים באדריכלות הקלאסית, כלומר בסיס בן 4 קומות, חלק אמצעי בן 16 קומות, וכותרת בת 5 קומות המופרדות מהחלק אמצעי על ידי קומת מעבר. החזיתות המזרחית והדרומית היו עשויות לבנים ולא מעוטרות. החלק האחורי (המזרחי) של הבניין היה בגובה 22 קומות, ונסוג ב-6.1 מטרים מקו המגרש של רחוב אן.
4 הקומות הראשונות היוו את "בסיס" הבניין, והן נבנו מבלוקים כפריים, עם קרניזים מעל הקומות ה-1, ה-2 וה-4. מעל הקומה הראשונה בחזית הפונה רחוב ברודוויי, היו 3 פסלים של קארל ביטר (אנ'), שכותרתם "אחדות הגזע". הדמויות תיארו 3 אטלנטים מאבן המחזיקים חלקים מהבניין, כלומר אדם שחור, אדם לבן ואדם סיני.
בין הקומות ה-5 וה-20, החזית פוצלה לשמונה חלקים דו-קומתיים, שכללו בין החלונות עמודים, בסגנון איוני, התומכים את הקרניזים מעל כל קומה זוגית. בקומה ה-21, שהייתה קומת מעבר, היו בין כל החלונות לוחות חרוטים. קרניז גדול יותר בלט מעל הקומה ה-21. 5 הקומות העליונות היוו את "כותרת" הבניין, כאשר הקומות ה-22 עד 25 נראו מהרחוב. אדנים מחוץ לקומה ה-22 תמכו בלוחות חרוטים בגובה של 3 קומות בפינות הבניין, או בעמודים בגובה משולש המפרידים בין החלונות בכל צד. גם הספנדרלים בבניין היו משוכללים. הקומה ה-26 הוסתרה על ידי המעקה בראש הבניין, והוארה בחלון תקרה (סקיילייט).
עיצוב > יסודות

שכבת הסלע מתחת לבניין סט. פול הייתה בעומק של 26.4 מטרים. הקרקע מעל הסלע הייתה מכוסה בחול דק במיוחד, דחוס ונקי, וקידוח ניסיון במקום הוכיח כי שאיבת מי התהום גרמה לנזק מינימלי לשכבת החול. במקום לחפור עד לשכבת סלע הבסיס ועליה לבנות את יסודות בניין סט. פול, כפי שהתבצע בגורדי שחקים אחרים בעיר, חפרו הבנאים רק עד לשכבת החול שבעומק 9.6 מטרים, שם היה לפי תוכניות הביצוע, מפלס רצפת קומת מרתף המשנה. בדיקת העמסה של עד 208 טון למטר מרובע (13,000 פאונד לרגל מרובע; 620 קילופסקל) בוצעה על שכבת החול ונמדדה שקיעה של 230 עד 330 מילימטרים. בזכות הבדיקה ניתן היה לקבוע כי שכבת הקרקע החולית יציבה ואין צורך לחפור עד שכבת הסלע. על שכבה זו נבנתה רפסודת בטון בגובה 300 מילימטרים, שנפרשה על פני כל שטח הבסיס כדי לפזר באופן שווה את משקל המבנה. מעל רפסודת הבטון נבנו עמודים קצרים שנשאו את הקורות התומכות את הרצפה, וזאת כדי לחזק את הקירות המשותפים עם מבנים אחרים. בזכות הקרקע החולית היציבה לא השתמשו בכלונסאות (ביסוס עמוק) יקרים לביסוס הבניין, כמו בבניין פארק רו הסמוך וברחוב נסאו 150 (אנ'), מכיוון שהחול כבר היה דחוס מאוד.
התוכניות המקוריות הורו על ביצוע ברגי ג'ק הידראוליים בתחתית העמודים, שיכולים להעלות את משקל הבניין כולו ל-14,000 טון. הג'קים ההידראוליים היו אמורים להיות מותקנים מכיוון שהמתכננים והמהנדסים רצו למנוע מהבניין לשקוע. כמו כן, היו תוכניות להקמת "מסד משותף" בקיר המשותף עם הבניין מדרום. כאשר בעל הנכס הדרומי החליט שלא לפתח את האתר שלו, הקיר הדרומי חוזק במקום זאת באמצעות זיזים, וכך יסודות בניין סט. פול היו בלתי תלויים באלו של מבנים אחרים. מאחר שהג'קים כבר הוזמנו, הם הותקנו בכל מקרה.
עיצוב > מאפיינים

החזית הייתה זיזית ביחס למבנה העל. עמודי קופסה הוצבו מאחורי העמודים התומכים האנכיים של החזית. קירות הבנייה והחלונות בכל אחד מהמפרצים נתמכו על ידי עמודים וקורות I מאונכות מפלדה, שבתורן נתמכו בקצות הקורות הזיזיות שמתחת לרצפות. צורת קורות ה-I איפשרה זיהוי ויזואלי ותיקוני קורוזיות בהן; הן מנעו חדירת מים לחזית ופגיעה במבנה העל; בנוסף, הגנו על בניין סט. פול מפני שריפות שעלולות היו לפרוץ בבניינים אחרים ולהתפשט אליו. נעשה שימוש בחיזוק אלכסוני רוח. קורות הפלדה של המבנה נצבעו בתערובת מיוחדת 3 פעמים לפני ההתקנה: פעמיים במפעל שבהן יוצרו ופעם נוספת באתר הבנייה. הקורות מתחת לפני הקרקע צופו באספלט כדי למנוע קורוזיה העלולה להיתפתח במגע עם הקרקע. הרצפות היו עשויות קשתות אריחים.
לבניין סט. פול היו מדרגות בודדות בקצה המזרחי הרחוק שלו. בקצהו המערבי, פיר עם 6 מעליות מסודרות ברבע עיגול ממזרח לדרום, עם פיר פתוח מדרום-מזרח בו הותקנו מערכות ההרמה שלהן. 2 מעליות שירתו את כל הקומות מהלובי ועד לקומה ה-8; 2 נוספות שירתו כמעליות אקספרס מהלובי לקומה ה-8, ומשם שירתו את כל הקומות עד ה-16; וה-2 האחרונות נסעו אקספרס מהלובי לקומה ה-16, ומשם שירתו את כל הקומות עד ה-26. המשרדים פנו כלפי חוץ ממסדרון שנמתח ממערב למזרח בין המדרגות והמעליות, וכן כלפי חוץ מלובי המעלית. בכל קומה היו שני ארונות.
הקומה ה-26 שימשה כקומת שירות. קומה זו הכילה את מאגר המים של הבניין. מערכת הצנרת של הבניין תוכננה בלחץ גבוה במיוחד, ונעשה שימוש בכ-101 מטרים של צנרת אנכית. מחלקת הכבאות של העיר ניו יורק הדגימה את חוזק הצינור בבדיקה משנת 1899 שבה הצינור התפוצץ לאחר 4 דקות של פעילות.
היסטוריה > בנייה ושימוש

לפני בניית בניין סט. פול, עמד על המגרש המוזיאון האמריקאי של בארנום (אנ'), שנשרף בשנת 1865. האתר פותח אז בתור המטה הישן של הניו יורק הראלד, שהוצב למכירה בשנת 1894. בינואר 1895 נרכש בניין הראלד על ידי משפחת הוומייר (אנ') תמורת 950,000 דולר. בחודש מאי באותה שנה, החלה ההריסה של בניין הראלד.
פוסט נשכר על ידי חבר ממשפחת הוומייר לתכנון בניין סט. פול. הבנאים ערכו את בדיקות העמסה לקרקע בתחילת 1896, עם מהנדסי קבלני המשנה של פוסט כדי להבטיח את עקביות הקרקע. במאי 1896, במהלך הבנייה, נפלה קורה מהחזית והרגה עובר אורח. בניין סט. פול הושלם ב-1898 בעלות של 1,089,826.10 דולר (שווה ערך ל-36 מיליון דולר ב-2021). הבניין היה הגבוה בעיר ניו יורק עם השלמתו; ב-1899 הושלמה בנייתו של בניין פארק רו ועבר אותו בגובהו.
במהלך תחילת המאה ה-20, דיירים בולטים בבניין סנט פול כללו את המגזין אאוטלוק (אנ'), שבו תאודור רוזוולט היה עורך-שותף לאחר שכיהן כנשיא ארצות הברית. כבר ב-1919 שקלו בני הזוג הוומייר למכור את בניין סט. פול, שהוערך באותה עת ב-1.49 מיליון דולר. עם זאת, בניין סט. פול נשאר ברשות משפחת הוומייר עד אפריל 1943, אז נרכש על ידי וב וקנאפ (אנ'). באוגוסט 1943 קנה הבנק הלאומי צ'ייס (אנ') את בניין סט. פול בעסקת מזומן. באותה עת הוא הוערך ב-1.154 מיליון דולר, עם הכנסה שנתית משכר דירה של 150,000 דולר.
היסטוריה > הריסה

בשנות ה-50, חטיבת הווסטרן אלקטריק (אנ') של AT&T צמחה ממטה AT&T בברודוויי 195 (אנ'), לדרום-מערב, לאחר שהרוויחה משמעותית במהלך המלחמה הקרה (אנ'). ב-1957 החלה וסטרן אלקטריק לתכנן מבנה משלה באלכסון על פני רחוב ברודוויי ופולטון, באתר של בניין סט. פול. עד שההריסה החלה ב-1959, היה זה הבניין הגבוה ביותר בעולם שנהרס ביוזמת בעליו. הבניין בן 31 הקומות בברודוויי 222, שהחליף את בניין סנט פול, הושלם ב-1962. וסטרן אלקטריק העמידה את ברודוויי 222 למכירה באוקטובר 1983, והוא נרכש על ידי Swiss Bank Corporation (אנ') ב-1987.
היסטוריה > הריסה > שימור החזית

הוועדה לשימור האמנות האמריקאית הוקמה באוגוסט 1958 כדי לשמור יצירות אמנות בבניינים שתוכננו להיהרס, במיוחד בניין סט. פול. שווי של פסלי הבניין הוערך ב-150,000 דולר אמריקאי, והוועדה הציעה לשלם עבור עלות פינוי הפסלים, שעשויה הייתה להגיע ל-50,000 דולר אמריקאי. מספר ארגונים וגופים בארצות הברית - כולל אוניברסיטת קולומביה, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, האומות המאוחדות והערים אינדיאנפוליס, אינדיאנה ורוצ'סטר, ניו יורק - הגישו בקשות עבור הפסלים. הצעה אחרת קראה להעביר את הפסלים למדינת הולדתו של ביטר, אוסטריה. בגלל הביקוש הרב לפסלים, וסטרן אלקטריק הסכימה להצילם.
בסופו של דבר, בנובמבר 1958, זכתה אינדיאנפוליס בפסלים. אלמר טפלינגר, שתואר כ"הזקן הגדול של אמנות אינדיאנה", הציג תוכנית להעביר את הפסלים וחלק מהחזית התחתונה של בניין סט. פול להולידיי פארק. לפני שזכתה אינדיאנפוליס בפסלים, טפלינגר הציע להעביר אותם למרכז הרפואי של אוניברסיטת אינדיאנה (אנ') או לגשר מעל הנהר הלבן (אנ'). הפסלים הוסרו בתחילת 1959. לאחר שהונחו בארגזים במשך שנתיים, הותקנו הפסלים בהולידיי פארק בשנת 1960, על גבי עמודים שנבנו במיוחד כדי לשכן אותם, כחלק מקבוצה שנקראת החורבות. עם זאת, הפסלים והחזית נהיו רעועים, ועד 1970, ווסטרן אלקטריק הביעה חרטה על ההחלטה לתת את הפסלים והחזית לאינדיאנפוליס. החזית ושאר החורבות נוקו והוקדשו רשמית בשנת 1973. לאחר תקופה נוספת של הידרדרות, שוחזרה חזית בניין סנט פול שוב בשנת 2016.
ביקורת

הביקורות על בניין סט. פול היו בעיקר שליליות. אחד המבקרים אפיין אותו כבעל "אולי העיצוב הכי פחות אטרקטיבי מכל גורדי השחקים של ניו יורק", שני רק לבניין בנק הנעליים והעור בצומת ברודוויי ורחוב צ'יימברס (אנ'). מדריך וכתב הנדל"ן קבע ב-1897 כי "בביצוע יש לו מראה של שרירותיות וקפריזות שתמיד מצער בעבודת אדריכלות, ואשר, אולי, מזיק במיוחד בבניין גבוה". מבקר אחר במדריך וכתב הנדל"ן, שכתב ב-1898, אפיין את בנייני סט. פול ופארק רו כ"שני מבנים שתלטניים [שמקללים] זה את זה". המבקר האלמוני אפיין את הקומות העליונות של בניין סט. פול כמעוצב היטב, בהשוואה לכיפות של בניין פארק רו. עם זאת, המבקרים גם הטילו את "הריאליזם" הבלתי אפשרי של דמויותיו של ביטר על חזית בניין סט. פול, בניגוד לפסליו של ג'יי מאסי רינד (אנ') על חזית בניין פארק רו. המבקר ז'אן שופר (אנ') כינה את בניין סט. פול "בינוני", בהשוואה לגורדי שחקים אחרים כמו בניין פארק רו ה"מתועב" או בניין אמריקן שורטי "המעניין".
פוסט עצמו התנגד לגורדי שחקים בגובה של יותר מ-91 מטרים, כולל אפילו את בניין סט. פול, בשל חששותיו שרוח ואש יוכלו להתגבר על מבנים כה גבוהים. כפי שסיפר ל"ניו יורק טיימס", למרבה האירוניה הוא היה מעורב בשני בניינים שהציגו חידושים בגורדי שחקים: בניין אקוויטבל לייף, הראשון שהשתמש במעליות, ובניין New York Produce Exchange, הראשון שהשתמש ברצפות חסינות אש. כתב הנדל"ן ציין כי בניין סט. פול הציע לפוסט "ההזדמנות לומר 'אמרתי לך' על חשבונו".
ראו גם

גורדי שחקים בניו יורק
גורדי שחקים מוקדמים
ביאורים

↑  שדרת פארק רו יוצרת קיטום בפינת ברודוויי ורחוב אן. השיפוע נשמר בקו המגרש של ברודוויי 222 המודרנית.
↑  1634–1699: McCusker, J. J. (1997). כמה זה בכסף אמיתי? מדד מחירים היסטורי לשימוש כדפלטור של ערכי כסף בכלכלה של ארצות הברית: Addenda et Corrigenda (PDF). האגודה האמריקאית לעתיקות. 1700–1799: McCusker, J. J. (1992). כמה זה בכסף אמיתי? מדד מחירים היסטורי לשימוש כדפלטור של ערכי כסף בכלכלה של ארצות הברית (PDF). האגודה האמריקאית לעתיקות. 1800–הווה: הבנק הפדרלי של מיניאפוליס. "מדד המחירים לצרכן (הערכה) 1800–". אוחזר ב-16 באפריל 2022.
הייטור וילה לובוס

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1887 ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 פטירה:  17 בנובמבר 1959 (בגיל 72) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Heitor Villa-Lobos 
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  1915–1958 (כ־43 שנים) 
 עיסוק:  מוזיקאי, מנצח, מלחין
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 כלי נגינה:  צ'לו, גיטרה, פסנתר
 בן או בת זוג:  Arminda Villa-Lobos 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (1 בפברואר 1954)  מפקד בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
הייטור וילה לובוס (בפורטוגזית: Heitor Villa-Lobos‏; 5 במרץ 1887 - 17 בנובמבר 1959) היה מוזיקאי, מנצח ומלחין ברזילאי.
שנים מוקדמות

הייטור וילה לובוס נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל. אביו, ראול וילה לובוס (יליד ספרד), היה מוזיקאי חובב ברמה גבוהה. בבית נהגו להתארח מוזיקאים מכובדים ולנגן עד השעות הקטנות של הלילה.
בילדותו למד נגינה בצ'לו ובקלרינט מאביו. וילה לובוס עצמו העיד כי הפרלוד והפוגה מ"הפסנתר המושווה" של באך הרשימו אותו מאוד.
לובוס נמשך מאוד למוזיקה העממית של קבוצות נגני רחוב, שנהגו להתאסף ולנגן לשם ההנאה שבדבר, ושל נגני המסיבות בקרנבל. בנוסף, למד לנגן בגיטרה בסתר מהוריו, שלא רצו שישתייך לנגנים ולמלחינים מה"רחוב".
ב-1899, עם מות אביו, החל לעסוק במוזיקה באופן מקצועי והשתכר למחייתו מנגינה בפסנתר, בצ'לו ובגיטרה בבתי קולנוע וקפה.
מוזיקה אתנית

ב-1905 הוא עשה את מסעו הראשון לצפון- מזרח ברזיל, לשם איסוף שירי עם. בכל מקום שביקר בו, למד את הפולקלור המקומי. מסעות אלה נמשכו גם לאזור צפון- מרכז ברזיל ולאמזונאס.
אף כי וילה לובוס השאיר אחריו מעטה של מסתוריות לגביהם, העדות האישית שלו לגבי הרפתקאותיו עם הקניבלים הברזילאים בצפון- מזרח המדינה אינה תמיד אמינה ולפי לברכט (אנציקלופדיה למוזיקה של המאה ה-20, נורמן לברכט) אין כל ראיה מתועדת למנגינות שאסף. ייתכן שהייתה למסעות אלו השפעה על יצירתו, אך נראה שהמוזיקה שכתב הייתה כולה שלו.
לאחר מכן הוא למד במכון הלאומי למוזיקה בריו דה ז'ניירו, אך גם לאחר לימודיו, סגנון הכתיבה שלו מעולם לא תאם לנורמות האקדמאיות. המוזיקה שלו הייתה תמיד אישית וייחודית. כמו שוילה לובוס עצמו אמר כעבור שנים רבות: "המוזיקה שלי היא טבעית, כמו מפל מים". וגם: "רגל אחת באקדמיה, ואתה משתנה לרעה!".
בתחילת שנות ה-20 לחייו הלחין מחזור של 14 יצירות להרכבים שונים. כך החלה צורה מוזיקלית חדשה של שילוב בין מוזיקת עירונית וטכניקת כתיבה של מוזיקה מודרנית.
לאחר עוד מסע אתנו-מוזיקולוגי באזור האמזונס שהחל ב-1912 ונמשך כשלוש שנים, חזר לריו דה ז'ניירו. שם, ב-23 בנובמבר 1915, ערך קונצרט של המוזיקה החדשה שלו וחולל מהפכה בחיי המוזיקה בעיר. בעיתונים נכתבו ביקורות שליליות על אופייה המודרני של המוזיקה שכתב. שנים לאחר מכן כתב וילה לובוס עצמו: "אני לא כותב דיסוננטים כדי להישמע מודרני. אופן כתיבתי הוא תוצאה קוסמית של המחקרים שעשיתי, של סינתזה, שהגעתי אליה כדרך להצגת הטבע הברזילאי. בחיפושי אחר דרכים לפיתוח התרבות שלי, מודרך על ידי האינסטינקטים והניסיון שלי, הבנתי, שאוכל להשיג מודעות על ידי חקר עבודות שלכאורה אינן מוזיקליות. התחלתי עם מפה של ברזיל, ברזיל שאותה סרקתי לאורכה ולרוחבה, עיר אחרי עיר, מדינה אחרי מדינה, יער אחרי יער, כשאני חוקר את ה'נשמה' של הארץ, את דמויות אנשיה. את פלאי הטבע שבה. התקדמתי הלאה, משווה את מחקרי עם קומפוזיציות זרות, ומחפש משהו שיתמוך בדעות המוצקות והאישיות שלי ויחזקן".
באותו זמן התחתן עם הפסנתרנית לוצ'ילה גומירס. הוא השתכר למחייתו מנגינת צ'לו בתזמורות של תיאטרונים ובתי קולנוע בריו, ובינתיים כתב את המוזיקה שלו. ב-1923 הוענקה לו מלגת לימודים מטעם המדינה בפריז. ב-1924, בריו דה ז'ניירו, כתב המשורר מנואל בנדרה : "משהו המם את וילה לובוס- 'פולחן האביב' של סטרווינסקי. המוזיקה הזו, כמו שהתוודה לפני, השאירה עליו את הרושם הרגשי החזק ביותר בחייו..." כשחזר ב-1930 לברזיל הוא הגיש הצעה מהפכנית לתוכנית הוראת מוזיקה למחלקה לחינוך מוזיקלי במדינת סאו פאולו. הוא החליט להישאר בברזיל לאחר שתוכנית זו אושרה והתמנה למנהל החינוך המוזיקלי בריו דה ז'ניירו.
פדגוג

עם מינויו כמנהל החינוך המוזיקלי החל בחלק השני של הקריירה שלו, כמחנך למוזיקה של ארצו. הוא יסד שיטה שלמה ללימוד מוזיקה שחינכה דורות של ברזילאים, המבוססת על התרבות המוזיקלית העשירה של ברזיל ומושרשת תמיד בפטריוטיות עמוקה. וילה לובוס הלחין מוזיקה מקהלתית למקהלות גדולות של ילדי בית ספר, לעיתים קרובות עיבודים למוזיקה עממית. ב-1931 הוא הקים מקהלה מכל רחבי סאו פאולו, שמנתה כ-12,000 איש. הודות לעבודתו בהוראת מוזיקה, נשלח בשנת 1936 לייצג את ברזיל בקונגרס של חינוך מוזיקלי בפראג.
בסיוע מדינתו הקים מקהלות ענק, שחלקן מנו 40,000 תלמידי בית ספר, וב-1941 ייסד את הקונסרבטוריון למוזיקה מקהלתית.
ב-1944 נסע לארצות הברית כדי לנצח על יצירותיו. תזמורות אמריקאיות הזמינו אצלו עבודות חשובות חדשות, ובין השאר כתב ב-1945 מוזיקה לסרט הוליוודי – "היכלי ירק". שנות ה-40 היו הצלחה בסדר גודל בינלאומי. בתור מלחין ומנצח על המוזיקה של עצמו, עבר מלוס אנג'לס לניו יורק ולפריז. למרות מסעותיו בעולם, ביתו היה תמיד בריו דה ז'ניירו, שם נפטר מסרטן ב-17 בנובמבר 1959.
המוזיקה שלו

וילה לובוס הלחין בסגנון "קלאסי" מבחינת מבנה יצירותיו ותזמורן, אולם ייחודו בשילוב מוטיבים ברזילאיים מובהקים בלחניו. כמו במוזיקה הברזילאית העממית, כך גם יצירותיו מאופיינות במקצבים סינקופטיים, הרמוניות לא שגרתיות, נטייה לאלתור, ושילוב בין רכות שירי דייגים לירית עם מקצבים אפריקניים דינמיים, כולל שימוש בכלי הקשה מקומיים.
כמה מיצירותיו המפורסמות שייכות לז'אנר שהמציא - ה"בכיאנאס ברזילראס". 
כפי שמעיד עליהם שמם, קטעי ה"בכיאנאס ברזילראס" הם מעין מחווה משולבת למוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך ולפולקלור הברזילאי. וילה לובוס שילב ביצירות אלו את הסגנון הקונטראפונקטי של באך עם מוטיבים ברזילאים עממיים. הקטע המפורסם מביניהם הוא הפרק הראשון ב"בכיאנאס ברזילראס מספר 5", שנכתב לשירת סופרן סולו בהברת "אָה" יחידה ומתמשכת ללא מילים, עם ליווי צ'לו סולו ועוד שבעה צ'לנים המנגנים בפריטת אצבע. קטע מוכר נוסף, הוא "הרכבת הקטנה של קייפירה" (O Trenzinho do Caipira), שהוא הפרק האחרון מתוך ה"בכיאנאס ברזילראס מספר 2".
ב-1959 כתב את המוזיקה לסרט "היכלי ירק".
מורשתו

המורשת שלו בברזיל של היום, אפילו בקרב דורות חדשים של סמבה ופופ, היא הרגשה חזקה של גאווה ואהבה כלפי ארצם - עובדה מעניינת בהתחשב בכך שמדובר במלחין "קלאסי" שמת לפני למעלה מ-45 שנה.
פן אחד לפחות של וילה לובוס האיש עולה מן התמונות הרבות שהשאיר אחריו. ברבות מהן הוא נראה עם סיגר בידו האחת וכוסית משקה אלכוהולי, כנראה, בשנייה, והוא מחייך, מן הסתם בגלל הסיפור המשעשע שהוא מספר - מתוך אחד ממסעותיו.
ג'וליאן ברים, מגדולי הגיטריסטים של המאה העשרים, אשר נחשב לאחד מגדולי הפרשנים של יצירותיו של וילה לובוס לגיטרה, מעלה זכרונות אישיים: "וילה לובוס היה גדול מהחיים, אדם בלתי רגיל. הוא לא נראה כמלחין. הוא לבש חולצות משובצות וצעקניות, עישן סיגאר, ותמיד השאיר את הרדיו פתוח, מקשיב לחדשות או למוזיקה קלה או למה שלא יהיה. וילה לובוס לא היה 'טהור' מבחינה אינטלקטואלית, אך היה לו לב רחב."
יצירותיו העיקריות

9 בכיאנאס ברזילראס (בשנות ה-30' וה-40', מס' 5 הוא המפורסם ביצירותיו)
5 פרלודים לגיטרה
קורוסים לגיטרה
קונצ'רטו לגיטרה ולתזמורת (1951)
קונצ'רטו לנבל ולתזמורת (1955)
קונצ'רטו למפוחית ולתזמורת (ביצוע בכורה בירושלים, 1959)
"קו הרקיע של ניו יורק" לפסנתר (1940), על פי שרטוט על נייר גרף והמרת הקווים לתווים ומשכי זמן.
אופרה "ירמה" על פי לורקה, (1955)
ארבע סוויטות לתזמורת (1937-9)
שתי סינפונייטות (1951, 1954)
17 רביעיות מיתרים, (1915 - 1958)
סוויטה ברזילאית לגיטרה
חלוקת פרחים
משפחתו של תינוק
12 אטיודים לגיטרה
הייטור וילה לובוס בסיום קונצרט בתל אביב, 1952
מערכת הסקורפיוס

מערכת הסקורפיוס היא מערכת ירוט נגד איומים אוויריים באמצעות אלומות אלקטרומגנטיות. המערכת מבחינה בין עשרות מטרות עוינות לידידותיות. המערכת מיוצרת על ידי התעשייה האווירית לישראל.
המערכת סורקת מרחב אווירי רחב ומשגרת אלומה ש"מעוורת" טיל, מל"ט, מטוס קרב ורחפן - תוך כדי זיהוי עמית\טורף. המערכת נוסתה בתרגיל בלו פלאג ב-2021.
המערכת פותחה חטיבת אלתא מערכות של התעשייה האווירית פיתחה את טכנולוגית ה"רב-אלומות" שבוהה במרחב ומשגרת לעבר מטרות את אלומות התקיפה הצרות.
היכולת של מערכת "סקורפיוס" רלוונטית מול טילי אויב מתקדמים מסוג S-300 ו-S-400.
המערכת הישראלית נמכרה לשלושה לקוחות זרים.
המערכת מסוגלת לתקוף מטרות באופן אוטומטי. טכניקות השיבוש וההטעיה הן שונות, אבל הטיפול באיומים מתבצע במקביל, באופן אקטיבי. בכך המערכת תוכל לטפל גם באיומים שההגנה אווירית קינטית, כמו כיפת ברזל, קלע דוד וחץ, אמורות ליירט.