סרגיי טרטיאקוב
ספרו

בינואר 2008 העניק טרטיאקוב מספר ראיונות לפרסום ספר חוויותיו, Comrade J.: The Untold Secrets of Russia's Master Spy in America after the End of the Cold War (החבר J: הסודות הבלתי מסופרים של המרגל האמן הרוסי באמריקה לאחר תום המלחמה הקרה), שנכתב על ידי העיתונאי פיט ארלי. ארלי פגש לראשונה את טרטיאקוב דרך איש קשר מה-FBI בריץ-קרלטון בטייסונס קורנר, וירג'יניה; שני סוכני FBI ושני CIA הוקצו לטרטיאקוב כמלווים. שירות הביון הרוסי הגיב ליציאת הספר בכינויו "פרסום עצמי המבוסס על בוגדנות". הוצאת הספר בקנדה עוכבה על ידי המו"ל משיקולים משפטיים, כלומר האשמתו של טרטיאקוב כי חבר הפרלמנט השמרני לשעבר, אלכס קינדי, גויס על ידי קצין ביון רוסי בשגרירות רוסיה באוטווה וקיבל תשלום מספר פעמים בין 1992 ל-1993. כשקידם את ספרו אמר טרטיאקוב כי המודיעין הרוסי פעיל באותה מידה כמו בתקופות המלחמה הקרה, והוסיף כי הוא מקווה שספרו ישמש כ"קריאת השכמה" לאמריקאים.
טענותיו
שגריר האו"ם של אזרבייג'ן אלדר קולייב (1994–2000, בעבר דיפלומט סובייטי) היה "קצין מודיעין רוסי תחת כיסוי".
סגן שר החוץ של ארצות הברית, סטרוב טלבוט, היה "מקור מודיעיני יקר ביותר", שהופעל על ידי סוכני הביון הרוסי כדי לחשוף מידע שימושי אך לא היה מרגל.
חבר הפרלמנט הקנדי אלכס קינדי גויס כמרגל רוסי.
ראש הק.ג.ב. ולדימיר קריוצ'קוב שלח כספים עבור המפלגה הקומוניסטית בשווי 50 מיליארד דולר למיקום לא ידוע לקראת קריסת ברית המועצות.
ראול קסטרו היה "איש קשר לא רשמי מיוחד" לטווח ארוך עבור המודיעין הרוסי.
"הק.ג.ב היה אחראי על יצירת כל סיפור החורף הגרעיני לעצירת טילי פרשינג II." טרטיאקוב טען ששני מאמרים שקריים על קירור עולמי הוזמנו על ידי הק.ג.ב, אך מעולם לא פורסמו, האחד כביכול על ידי הפיזיקאי קיריל קונדראטייב על סופות אבק במדבר קאראקום, השני כביכול על ידי גאורגי גוליצין והמתמטיקאים ניקיטה מויסייב ו-ולדימיר אלכסנדרוב על סופות אבק לאחר מלחמה גרעינית. טרטיאקוב טען שהק.ג.ב הפיץ ממצאים מזויפים ל"מגעיהם בשלום, נגד גרעין, פירוק נשק וארגונים סביבתיים במטרה לגרום לקבוצות אלה לפרסם את כתב התעמולה."
טרטיאקוב טען כי משנת 1979 רצה הק.ג.ב למנוע מארצות הברית לפרוס טילי פרשינג במערב אירופה, ובהנחיית יורי אנדרופוב השתמשו בוועדת השלום הסובייטית, ארגון ממשלתי, כדי לארגן ולממן הפגנות באירופה נגד בסיסים אמריקאים.
שני ראשי שירות האבטחה הפדרלי של ולדימיר פוטין, ויקטור זולוטוב והגנרל מורוב, דנו כיצד להרוג את ראש סגל הקרמלין בזמן ילצין אלכסנדר וולושין. הם גם הכינו "רשימה של פוליטיקאים ומוסקבאים בעלי השפעה אחרים שהם יצטרכו להתנקש כדי להעניק לפוטין כוח בלתי מבוקר". עם זאת, מכיוון שהרשימה הייתה ארוכה מאוד, זולוטוב הודיע לכאורה, "יש יותר מדי. זה יותר מדי להרוג - אפילו בשבילנו." קצין ביון רוסי שסיפר על אותו סיפור הרגיש "לא נוח" מכיוון ששירות האבטחה הפדרלי כולל 20,000 חיילים ושולט ב"קופסה השחורה" שניתן להשתמש בה במקרה של מלחמה גרעינית.
טרטיאקוב תיאר פגישה עם שני אנשי עסקים רוסי המייצגים את תאגיד צ'טק שנוצר על ידי המדינה בשנת 1991. הם הגישו פרויקט להשמדת כמויות גדולות של פסולת כימית שנאספה ממדינות המערב באי נוביה זמליה (מקום ניסוי לנשק גרעיני סובייטי) באמצעות פיצוץ גרעיני תת-קרקעי. הפרויקט נדחה על ידי נציגי קנדה, אך אחד מאנשי העסקים אמר לטרטיאקוב שהוא מחזיק את הפצצה הגרעינית שלו בדאצ'ה שלו מחוץ למוסקבה. טרטיאקוב חשב שהאיש מטורף, אך "איש העסקים" (ולדימיר ק. דמיטרייב) השיב, "אל תהיה כל כך נאיבי. עם התנאים הכלכליים כפי שהם ברוסיה כיום, כל מי שיש לו מספיק כסף יכול לקנות פצצה גרעינית. זה ממש לא עניין גדול."
טרטיאקוב טען כי המודיעין הרוסי לעיתים קרובות שלח סוכנים לסניפי הספרייה הציבורית בניו יורק שם קיבלו גישה לאינטרנט מבלי שאיש ידע את זהותם. הם העבירו תעמולה ודיספורמציה באתרי אינטרנט שונים ושלחו אותה בדואר אלקטרוני לשדרנים בארצות הברית.