stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברת האוטובוסים המאוחדת
היסטוריה

עד שנת 2004 שררה אנדרלמוסיה בקוי התחבורה הציבורית בשכונות הערביות במזרח העיר. עשרות חברות פרטיות ומשפחתיות הפעילו קווים בלתי סדירים או סדרים למחצה, בלא פיקוח נאות ובכלי רכב מיושנים. בשנת 2004 הגדירו עיריית ירושלים, משרד התחבורה ותוכנית אב לתחבורה ירושלים פרויקט לאיחוד של החברות למסגרת של חברה מאוחדת ובה חמש חברות-בנות, המופעלות לפי זיכיון. יחד עם נציגי האוכלוסייה תוכננו ונקבעו מסלולים קבועים. כן נקבעו מספרי קווים ותדירות (גבוהה יחסית) וניתנו זיכיונות הפעלה לפי מכרז. החברה מפעילה צי של מיניבוסים שנרכשו בסיוע משרד התחבורה. המיניבוסים צבועים באופן אחיד בתבנית פסים ירוק-לבן (לקווים פנים-עירוניים) או כחול-לבן (לקווים כפריים/פריפריאליים) ונקראים בעגה המקומית "זברות" או "אוטובוס ערבי". קווי הנסיעה של מזרח ירושלים נמצאים תחת פיקוח משרד התחבורה, ונעשה בהם שימוש ברב קו.
מרכז ההפעלה הוא התחנה המרכזית של מזרח ירושלים שלה שני מסופים סמוכים: האחד ברחוב סולטאן סולימאן, ממזרח לגן הקבר, בין שער שכם ושער הפרחים המיועד בעיקר לקווים הבין-עירוניים, והשני בדרך שכם ממערב לגן הקבר המשמש את הקווים העירוניים. בנוסף פרושות ברחבי מזרח העיר עשרות תחנות אוטובוס תקניות, חלקן משותפות עם קווים של חברות אחרות כמו "אגד" ו"סופרבוס". הקווים נוסעים בעיקר בכבישים העירוניים והכפריים של מזרח ירושלים, אך גם בדרך חברון וכביש מספר 1 (שדרות בר-לב) וכן בשכונות "קו תפר" כמו גבעה הצרפתית ותלפיות מזרח. הקווים נחשבים לנוחים ויעילים ורוב תושבי האזור מעדיפים אותם על פני הסעות פיראטיות, שנתח השימוש בהן ירד מאוד. גם ציבור קטן של יהודים משתמש בתחבורה ציבורית זו, בעיקר בשבת.
הערות שוליים

↑  מאיה חושן, מערכת התחבורה הציבורית במזרח ירושלים באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות – ירושלים במספרים
↑  אלי אושרוב, קווי 67': כך התייעלה התחבורה הציבורית במזרח ירושלים, באתר nrg‏, 17 בפברואר 2010
↑  Coexistence Training, jerusalempeaceseeker, ‏29 באוגוסט 2011
פוליקרפוב Po-2

מטוס פוליקרפוב Po-2
פוליקרפוב Po-2 הוא מטוס קל דו-כנפי לשימוש כללי שכונה "קוקורוזניק" (מהמילה הרוסית кукуруза, "קוקורוזה" לתירס. קוקורוזניק הוא הכינוי הבלתי רשמי למטוסי ריסוס). מטוס זה היה אמין, פשוט, נוח להטסה והונע במנוע "שבצוב" רדיאלי מקורר אוויר בן 99 כוחות סוס. הדגם הראשון טס בינואר 1928 כמטוס אימון וריסוס אווירי. פשטותו ומחירו הזול הביאו לייצור של למעלה מ-40,000 יחידות עד שנות ה-50. על פי רוב ההערכות, זהו המטוס הדו-כנפי שיוצר במספרים הגדולים ביותר מאז ומעולם.
למרות שהיה נחות בכל מובן ממטוסים מודרניים (דאז), שירת Po-2 כמטוס קישור וכמפציץ לילי קל בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. חיילי הוורמאכט כינו אותו Nähmaschine (מכונת תפירה) או Kaffeemühle (מטחנת קפה) בשל הרעש המקרקש של מנועו. הוא הופעל בהפצצות ליליות מגובה נמוך ביותר על הגרמנים תוך דאייה במנוע כבוי. השפעת ההפצצות הייתה נמוכה במובנים חומריים, אך קשה מבחינה מוראלית שכן לא איפשרה מנוח לגרמנים. מטוס Po-2 היה כה איטי עד שמהירותו המרבית הייתה נמוכה ממהירות ההזדקרות של מסרשמיט Bf 109 ושל פוקה-וולף Fw 190, שנשלחו ליירטו התקשו להפילו.
במהלך המלחמה הפעיל חיל האוויר הסובייטי כ-60 רגימנטים של Po-2 להפצצה לילית. אחד מהם, רגימנט מספר 588, הורכב מנשים בלבד ובשל כך זכה מפי הגרמנים לכינוי "מכשפות הלילה".
כוחות קוריאה הצפונית השתמשו במטוס באופן דומה במלחמת קוריאה (1950–1953). כוחות האו"ם כינו אותו "בדצ'ק צ'ארלי" ומצאו כי אפילו מיירטים נושאי מכ"ם התקשו ביירוט המטוס הקטן שהיה עשוי ברובו עץ ובד.
המטוס נבנה בשלל גרסאות הכוללות: אימון, מטוס ים, תובלה קלה, אמבולנס אווירי, צילום, נוסעים, תקיפה והפצצה, ביון וחקר אווירודינמיקה.
נתונים

אורך: 8.7 מטר
גובה: 3.1 מטר
מוטת כנפיים: 11.4 מטר
משקל ריק: 770 ק"ג
משקל מרבי: 1,350 ק"ג
הנעה: מנוע אחד מתוצרת שבצוב (M-11D), בעל הספק של 115 כ"ס
מהירות מרבית: 152 קמ"ש
סייג רום: 3,800 מטר
חימוש: מקלע 7.62 מ"מ, מטען פצצות במשקל של 300 ק"ג
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים

|  פרטי החוק |
| --- | --- |
 מדינה:  ירדן 
 תאריך חקיקה:  27 בינואר 1953
 גוף מחוקק:  הפרלמנט הירדני 
 שטחים שעליהם חל החוק:  ירדן 
 
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים, מס' 40 לשנת 1953 (בערבית: قانون إيجار وبيع الأموال غير المنقولة رقم 40 لسنة 1953; ידוע גם כחוק מספר 40) הוא חוק ירדני האוסר מכירה והשכרה של מקרקעין למי שאינו ירדני, פלסטיני או ממוצא ערבי אחר. החוק חל גם ביהודה ושומרון, ולא בוטל גם לאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1971 נעשה שינוי חקיקה המאפשר לחברה רשומה ביהודה ושומרון לבצע עסקאות מקרקעין ביהודה ושומרון, בכפוף לקבלת אישור ("היתר עסקה") מראש המנהל האזרחי, ללא הבדל בין ערבים ל'זרים'. על החוק נמתחה ביקורת בשל היותו מפלה וגזעני, והועלו הצעות חוק בכנסת וכן עתירות לבג"ץ המבקשות לבטלו.
החוק

החוק אוסר על שכירת נכס בידי אדם שאינו אזרח ירדן לתקופה העולה על שלוש שנים ללא אישור מממשלת ירדן.
סעיף 3 לחוק קובע כי אדם שאינו ירדני יוכל לרכוש מקרקעין רק אם מדובר בקרקע עירונית הנדרשת למגוריו ולניהול עסקיו בלבד. בנוסף הותרה רכישת אדמה חקלאית באדמה בהן השתמש או הועברו אליו הזכויות קודם כניסת החוק לתוקף, באדמות שבתחום תעלת הע'ור המזרחית אם הוא גר באזור מכבר, ובתנאי שיתחייב להיות כפוף לחוקי הממלכה הירדנית. סעיף 4 מאפשר לאדם ממוצא ערבי שאינו ירדני או פלסטיני לרכוש מקרקעין גם בקרקעות שאינן עירוניות, בכפוף ל"היתר עסקה". ל'זרים' שאינם ממוצא ערבי אין אפשרות על פי החוק לבצע עסקאות מקרקעין מחוץ לאזורים העירוניים.
בירדן

החוק הירדני הוחלף באוקטובר 2006 בחוק חדש המסדיר את הסוגיה. החוק החדש השווה את מעמד כלל אזרחי מדינות ערביות למעמד ירדנים, והקלה את ההגבלות על לא־ערבים.
ביהודה ושומרון

מיד לאחר מלחמת ששת הימים הוצא מנשר צבאי ובו הקביעה כי סדרי החוק והמשפט שעמדו בתוקפם תחת השלטון הירדני וקודם לו, ימשיכו לעמוד בתוקפם. בהתאם לכך גם "חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים" לא תוקן, כך שעד היום חל ביהודה ושומרון האיסור למכור קרקע ל'זרים', ובכלל זה בעיקר יהודים.
בשנת 1971 נחקק הצו בדבר חוק השימוש והחזקה (תצרוף) של האישיות המשפטית בנכסי דלא ניידי, שהעניק למפקד המנהל האזרחי סמכות לתת היתר עסקה לתאגיד רשום ביהודה ושומרון לבצע עסקאות מקרקעין ביהודה ושומרון, ללא הבחנה במוצא אתני של חבריו. מאז חקיקתו המצב המשפטי ביהודה ושומרון מאפשר למי שאינם ערבים לקנות מקרקעין בשטחים לא עירוניים, בתנאי שהם מתאגדים כחברה ומקבלים היתר עסקה.
היתר עסקה

בתקופת השלטון הירדני הסמכות לתת היתר עסקה הייתה שייכת למועצת השרים הירדנית. מאז מלחמת ששת הימים הסמכות הרשמית לנתינת היתר עסקה היא של ראש המנהל האזרחי. היתר עסקה נדרש לרכישת קרקע על ידי 'זרים' גם בקרקע עירונית וגם בקרקע שאינה עירונית. בפועל, ראש המנהל האזרחי הוא קצין בצה"ל, הכפוף לשר הביטחון, כך שבקבלת ההחלטה אם לתת היתר עסקה מעורבים בדרך כלל שיקולים שונים של הדרג המדיני.
ביקורת והצעות לשינוי > באקדמיה

שימור האיסור למכור מקרקעין ביהודה ושומרון ל'זרים', ובפרט גואלי קרקעות ציונים, ספג ביקורת רבה בשל היותו מפלה וגזעני ובשל הפגיעה בעקרון השוויון. כמו כן, האיסור מצטרף לסל הגבלות וחסמים הפוגעים בזכות הקניין של יהודים ביהודה ושומרון: כמו בכל מרשם מקרקעין מקובל במדינות מודרניות (כגון מרשם המקרקעין הישראלי), ערבי יכול ליהנות ממידע רשמי ומדויק על שם מי הקרקע רשומה, ולעומת זאת ליהודי אין גישה למאגר המידע על רישום המקרקעין ביהודה ושומרון. בנוסף, את הרכישה יכול היהודי לבצע רק בשותפות בתאגיד ולא כאדם פרטי. גם מימוש הרכישה תלוי תמיד בשיקול דעתו של גורם מדיני, שיכול להימנע מלתת היתר עסקה. לבסוף, גם אם היהודי מחזיק בקרקע כדין, יכול שר הביטחון להוציא צו שימוש מפריע כנגד המחזיק בקרקע, גם ללא טענת בעלות של מישהו אחר, בטענה שנוכחותו במקום מפריעה לשלום הציבור[דרושה הבהרה]. בדו"ח הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון (דו"ח לוי) נמתחה ביקורת חריפה על המשך תחולתו של החוק ביהודה ושומרון, כמו גם על חוקים ונהלים נוספים:
לא זו בלבד שהוא פוגע בזכות יסוד המוכרת זה מכבר בשיטתנו המשפטית, אלא גם לוקה באפליה ממניע פסול. מטעמים אלה אנו סבורים כי אין להשלים עם קיומו של איסור זה, ונכון לעשות זאת גם מן הטעם שהוא נוגד את גישתנו הבסיסית לפיה זכותו של יהודי להתיישב בכל יהודה ושומרון. לפיכך, אנו מציעים לפעול לביטולו של אותו איסור באמצעות תחיקת ביטחון מתאימה
ד"ר חגי ויניצקי הציע ב-2018 הצעת חקיקה צבאית ליהודה ושומרון, לפיה כל אדם כשיר לרכישת קרקע ביהודה ושומרון. כמו כן לפי ההצעה יש לבטל את דרישת היתר העסקה.
ביקורת והצעות לשינוי > בכנסת

במהלך הכנסת העשרים הגיש חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' 2 הצעות חוק פרטיות המבקשות לבטל את איסור המכירה לזרים. במהלך הכנסת העשרים וארבע הניח סמוטריץ' שוב את ההצעות על שולחן הכנסת יחד עם שאר חברי הכנסת מסיעת הציונות הדתית. הצעת חוק דומה הוגשה בכנסת העשרים וחמש על ידי חבר הכנסת משה סלומון. גם בנובמבר 2024 הוגשה הצעת חוק דומה על ידי 40 חברי הכנסת משדולת ארץ ישראל. שתי ההצעות אושרו בקריאה טרומית ב־29 בינואר 2025.
ביקורת והצעות לשינוי > במשרד הביטחון

הביקורת כלפי האפליה המובנית במצב החוקי הקיים חלחלה גם למשרד הביטחון ולאגפים המשפטיים שלו האחראים על החקיקה ביהודה ושומרון, כך שהתובנה המוסכמת הייתה שיש לבטל את איסור המכירה ל'זרים': בדצמבר 2018 הוציא יועמ"ש איו"ש חוות דעת התומכת בביטול האיסור למכירת קרקע ל'זרים', תוך הותרת הדרישה להיתר עסקה. בינואר 2019 הוציא משרד הביטחון חוות דעת משפטית שקבעה שיש לצמצם אף את הדרישה להיתר עסקה בנוסף לביטול איסור מכירת הקרקע לזרים. למרות עמדת הייעוץ המשפטי של משרד הביטחון, שר הביטחון בני גנץ החליט שלא לבטל את החוק בשל חשש מחיכוך עם הרשות הפלסטינית.
ביקורת והצעות לשינוי > הליכים משפטיים

בדצמבר 2020 הגישה עמותת רגבים עתירה לבג"ץ כנגד שר הביטחון בני גנץ הדורשת לחייב את משרד הביטחון והמנהל האזרחי לבטל את איסור מכירת המקרקעין ל'זרים', כפי שהמליצו הגורמים המקצועיים במשרד הביטחון. בפברואר 2022 הצטרפו לעתירה משה זר וישראל ציגלמן שנפגעו באופן ישיר מהחוק. בג"ץ הוציא צו על תנאי המורה לשר הביטחון להשיב מדוע לא יבוטל החוק, אך החליט לדחות את העתירה ולקבוע כי אין מקום להתערבות משפטית בסוגיה:
לא נכחד כי לחוק הירדני ניחוח גזעני משהוא מבחין בין דם לדם, ומקפח את זכותם של מי שאינם מ"מקור ערבי" לרכוש מקרקעין באיו"ש. עם זאת, לשון החוק לחוד והמציאות בשטח לחוד. המשיבים שבו והדגישו כי ההגבלה שנקבעה בחוק איסור מכירה לזרים אינה רלוונטית ביחס למרבית עסקאות המקרקעין שמבצעים ישראלים באזור.
ראו גם

המאבק הפלסטיני במכירת קרקעות ליהודים
דיני מקרקעין (הרשות הפלסטינית)
הערות שוליים

↑  סעיף 2 לחוק
↑  بشأن قانون ايجار الأموال غير المنقولة وبيعها لغير الأردنيين والأشخاص المعنويين
↑  חגי ויניצקי ודניאל קרמר, דיני המקרקעין והמשפט הבינלאומי ביהודה ושומרון, מרשמי המקרקעין ביהודה ושומרון, עמ' 192-197
↑  דורון ניר צבי, דיני המקרקעין והמשפט הבינלאומי ביהודה ושומרון, קשיים וחסמים משפטיים בהליכי רישום ראשון של מקרקעין ביהודה ושומרון, עמ' 263-264
↑  חגי ויניצקי, הצעת צו בדבר עסקאות במקרקעין (תחרות זכויות), התשע"ח-2018, מכון בגין למשפט וציונות
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון (זכות לרכוש מקרקעין), התשע"ח-2018, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון, התשע"ח-2018, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון (זכות לרכוש מקרקעין), התשפ"ב-2022, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון, התשפ"ב-2022, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון, התשפ"ג-2023, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק לביטול הפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון, התשפ"ה-2024, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  בשורה למתיישבים: אושר בטרומית החוק על הקרקעות ביו"ש, באתר "סרוגים", 29 בינואר 2025
↑  - בחינת האפשרות לתיקון הדין החל באזור יהודה ושומרון בקשר למגבלות על עריכת עסקאות במקרקעין פרטיים | PDF, באתר Scribd (באנגלית)
↑   נטעאל בנדל והגר שיזף, כדי למנוע חיכוך עם הרשות, גנץ ביטל יוזמה לאפשר למתנחלים לרכוש קרקעות בגדה באופן פרטי, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2021
↑    בג"ץ נגד החוק שמונע מיהודים לרכוש קרקע, בעיתון מקור ראשון, 15 בפברואר 2022
חברת נמלי התעופה של תאילנד

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  Stock Exchange of Thailand (AOT) 
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־23 שנים)
 מיקום המטה:  בנגקוק, תאילנד
 ענפי תעשייה:  תעופה מסחרית
 מוצרים עיקריים:  שירותים לשדות תעופה
 נשיא:  Kerati Kijmanawat
 יו"ר:  גנרל Visanu Prasattongosoth
 עובדים:  3,997 (2008)
  
 www.airportthai.co.th
 
חברת נמלי התעופה של תאילנד (בתאית: บริษัท ท่าอากาศยานไทย จำกัด, באנגלית: Airports of Thailand, ידועה גם בראשי התיבות AOT) היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה התאילנדית, המפעילה מספר נמלי תעופה בתאילנד. מטה החברה נמצא במחוז דון מואנג שבבירה בנגקוק.
החברה הוקמה ב-30 בספטמבר 2002, כתוצאה מהפרטת "רשות שדות התעופה של תאילנד". בעלת המניות העיקרית היא ממשלת תאילנד, המחזיקה ב-70% ממניותיה. החברה מפעילה שני מגזרי עסקים עיקריים, שהם הפעלת שדות תעופה ובתי מלון. הפעילות האווירית קשורה לתנועות תעבורה אווירית, כגון נחיתה, חניה, שירותי נוסעים ושירותי מטוסים. הפעילות הלא-אווירונית כוללת דמי שכירות של משרד ומדינה, שירותים וזיכיונות.
בינואר 2006, ערך החברה היה 203,345.996 מיליון בהט.
שדות התעופה שמפעילה AOT

נמל התעופה סוברנבהומי
נמל התעופה הבינלאומי דון מואנג
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט
נמל התעופה הבינלאומי של צ'יאנג מאי
נמל התעופה הבינלאומי של האד יאי
נמל התעופה הבינלאומי של צ'יאנג ראי
הערות שוליים

↑  AOT Profile באתר החברה (באנגלית)
↑  AIRPORTS OF THAILAND (AOT), www.marketscreener.com
גזפרום אינטרנשיונל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים)
 חברת אם:  גזפרום
 חברות בנות:  GP Exploracion y Produccion, S.L.
 מיקום המטה:  אמסטרדם 
 משרד ראשי:  אמסטרדם, הולנד
 מנכ"ל:  ואלרי גולב (מנכ"ל גזפרום אינטרנשיונל)  אלכסיי מילר (מנכ"ל)
  
 http://www.gazprom-international.com/en
 
גזפרום אינטרנשיונל (באנגלית: Gazprom EP International B.V) היא חברה בת של תאגיד גזפרום, המתמחה ביישום פרויקטים בתחום חיפוש וסיקור, חקירה ופיתוח של פחמימנים מחוץ לשטחי הפדרציה הרוסית. זו למעשה הזרוע הבינלאומית של גזפרום.
מטה החברה ממוקם באמסטרדם (הולנד) ולה סניפים ברוסיה - בסנט פטרבורג ומוסקבה.
החברה הוקמה כדי לייעל את פעילות גזפרום מחוץ לשטחי הפדרציה הרוסית, אשר בעבר בוצעו על ידי כמה חברות. ריכוז כל הפעילויות הזרות בחברה אחת נועדו להבטיח את הגברת היעילות של תהליכי הניהול והמימון בתחום הבינלאומי.
הנהלה

מנכ"ל החברה (באמסטרדם) הוא אנדריי סטפנוביץ' פיק.
המועצה המפקחת הבינלאומית של גזפרום מורכבת מהאישים הבאים: אנדריי קרוגלוב, סגן יו"ר דירקטוריון גזפרום, ראש מחלקת הכספים; וסבולוד ולדימירוביץ' צ'רפאנוב, חבר מועצת המנהלים של גזפרום, ראש מחלקת גז, גז מעובה וייצור הנפט; יו"ר מועצת המנהלים של גזפרום בנק אנדריי איגורייביץ'אקימוב; סגן יו"ר מועצת המנהלים של גזפרום, אלכסנדר מדבדב.
תפקידים ופעילויות

החזקה וניהול יעיל של חברות בנות הפועלות בתחום של חיפוש, חקר והפקה מחוץ לפדרציה הרוסית;
חיפוש, הערכה ורכישה של נכסי נפט וגז חדשים באזורים שונים בעולם;
ניהול פרויקטים ומעקב אחר הפעילות הבינלאומית של גזפרום;
ייצוג האינטרסים של גזפרום ביחסיה עם חברות אנרגיה זרות.
ניהול פרויקטים של גזפרום בתחום של חיפוש, חקר ופיתוח פחמימנים מחוץ לפדרציה הרוסית, הן ביבשה והן בחוג הקוטב;
תכנון ובנייה של תשתיות תעשייתיות במסגרת פרויקטים זרים (מתקני אספקת חשמל, תחבורה, עיבוד חומרי גלם פחמימנים ועוד).
חברת גזפרום אינטרנשיונל רואה במשימתה לתרום לחיזוק הפוטנציאל הכלכלי של החברה ולייעול הפעילות הבינלאומית ולפיכך פועלת להקמה ופיתוח של שותפויות בין הפדרציה הרוסית למדינות זרות בתחום הגז והנפט.
היסטוריה

החברה החלה את דרכה בשנת 1998, כאשר תאגיד גזפרום, חברת Zarubezhneft וחברת Stroytransgaz הקימו מיזם משותף, חברת Zarubezhneftegaz, שנועדה לייצג את האינטרסים שלהן בפרויקטים זרים. בשנת 2007, גזפרום קנתה את מניות השותפים במיזם המשותף הזה ושינתה את שם החברה לגזפרום Zarubezhneftegaz.
כמו כן בשנת 2007, החברה נרשמה בהולנד תחת השם גזפרום אינטרנשיונל, אשר נועדה למלא את האינטרסים של גזפרום באזורים שלא מכוסים על ידי פעילויותיה של חברת גזפרום Zarubefnegaz.
בסופו של דבר, מצב עניינים זה חייב איחוד של מנגנוני המימון והניהול של מבנים עסקיים אלה, אשר בשנת 2011 הוביל להחלטה לרכז את כל האחראים לפרויקטים הזרים של גזפרום בתחום לחברה אחת, בשם גזפרום אינטרנשיונל.
Gazprom International פועלת כמעט בשני תריסר מדינות באסיה, אפריקה, אירופה ואמריקה הלטינית ומתנהל משא ומתן על אפשרות כניסה לפרויקטים בשטח של מספר מדינות.
ריצ'רד שאול וורמן

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1935 (בן 89) פילדלפיה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אדריכלות, ספרות מסעות, ארכיטקטורת מידע, עיצוב גרפי, קרטוגרפיה 
 מקום מגורים:  Golden Beach 
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת פנסילבניה 
 מוסדות:  California State Polytechnic University, Pomona 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  מדליית AIGA  פרסי העיצוב הלאומיים 
 בן או בת זוג:  Gloria Nagy 
 www.wurman.com
 
ריצ'רד שאול וורמן (באנגלית: Richard Saul Wurman; נולד ב-26 במרץ 1935) הוא אדריכל ומעצב גרפי אמריקאי. וורמן כתב, עיצב ופרסם כ-90 ספרים, ויצר את ועידת TED, וכן את ועידת TEDM.
וורמן היה יו"ר ועידת IDCA בשנת 1972, ועידת העיצוב הפדרלית הראשונה בשנת 1973, ועידת המכון האמריקאי לאדריכלות (AIA) בשנת 1976.
ביוגרפיה

וורמן קיבל את שני תאריו האקדמיים B.Arch. ו- M.Arch. מאוניברסיטת פנסילבניה, וסיים את התואר הראשון בשנת 1959, בהצטיינות הגבוהה ביותר; הוא זכה במדליית הזהב של ארתור ספייד ברוקס. הוא זכה במספר תואר דוקטור לשם כבוד, מלגות גרהאם, גוגנהיים ומענקים רבים מהארגון הלאומי לאמנויות וכן הפרופסור הנכבד באוניברסיטת נורת'-מזרח. הוא זוכה בפרס מפעל חיים מטעם קופר יואיט, מוזיאון העיצוב של סמיתסוניאן. וורמן זכה גם במדליית הזהב השנתית מטעם מכללת טריניטי, דבלין, מדליית זהב מטעם AIGA וקיבל את פרס המוזיאון למדע בוסטון החמישים השנה בברדפורד וושבורן באוקטובר 2014, בנוסף הוא עמית מטעם ה-AIA.
הוא ממשיך לעבוד עם Esri ו-RadicalMedia ביוזמתו הקרטוגרפית ההשוואתית למיפוי הגדרות עירוניות, 19.20.21, שתגיע לשיאה ביצירת רשת של מצפים עירוניים חיים ברחבי העולם.
וורמן יצר ועמד בראש כמה ועידות: TED משנת 1984 עד 2003, TEDMED משנת 1995 ועד 2010, ועידת WWW.
וורמן תומך גם ב-SENS Research Foundation, ארגון ביוטכנולוגיה ללא מטרות רווח, המבקש לתקן את נזקי ההזדקנות ולהאריך את תוחלת החיים הבריאה.
חיים אישיים

וורמן ממשפחה יהודית ששורשיה באוקראינה, מתגורר בגולדן ביץ', פלורידה עם אשתו הסופרת גלוריה נגי ושני כלבי המחמד שלהם. יש להם ארבעה ילדים וששה נכדים.
הערות שוליים

↑  "The 30th birthday of TED: Richard Saul Wurman at TED2014". Blog.ted.com. 2014-03-17. נבדק ב-2014-07-20.
↑  "Richard Saul Wurman". AIGA: the professional association for design. aiga.org. Retrieved 2016-11-03.
↑  http://www.sens.org/outreach/celebrity-reimagine-aging-campaign
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279062005171  BnF: cb15046500h (data)  CiNii: DA00218989  GND: 12940859X  ISNI: 0000 0001 2103 7062  LCCN: n79054879  LNB: 000243752  NDL: 00461518  NKC: ntk20211099466  NLK: KAC201754216  NTA: 072816147  SNAC: w68s4s7d  SUDOC: 128185716  ULAN: 500222770  VIAF: 108178371   WorldCat (עם VIAF): 108178371
פוטו באקט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אלכס ווילצ', דרן קריסטל
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים)
 מיקום המטה:  דנוור 
 משרד ראשי:  ארצות הברית, קולורדו, דנוור
 מוצרים עיקריים:  העלאת תמונות לאינטרנט
 מנכ"ל:  אלכס ווילצ', דרן קריסטל
  
 www.photobucket.com
 
משרדי פוטובאקט בסן פרנסיסקו
פוטו באקט (באנגלית: Photobucket) הוא אתר אינטרנט שנוסד ב-2003. האתר נרכש על ידי קבוצת הבידור פוקס ביולי 2007. האתר מתמחה בהעלאת תמונות ווידאו לרשת. באתר מאוכסנות למעלה משישה מיליארד תמונות.
האתר מאפשר למשתמשים הנרשמים אליו להעלות לשרתיו תמונות וקטעי וידאו ולסמנן בעזרת תגים. את אלו ניתן לסדר באלבומים ואף להכין מצגות. חלק מהתמונות אף ניתנות לעריכה דרך האתר עצמו. עוד יכול המשתמש למכור את תמונותיו בעזרת חנות מקוונת באתר, אשר מוכרת פריטי לבוש, כוסות וכיוצא בזאת עם הדפסי התמונות באתר.
בנק סין לבניין

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בשאנגחאי (25 בספטמבר 2007–601939)  הבורסה לניירות ערך בהונג קונג (27 באוקטובר 2005–0939) 
 תקופת הפעילות:  1954–הווה (כ־71 שנים)
 חברת אם:  שייך לממשלת סין
 חברות בנות:  בנק סין לבניין (אסיה) 
 מיקום המטה:  בייג'ינג 
 משרד ראשי:  בייג'ינג, סין
 ענפי תעשייה:  מימון 
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות
 הכנסות:  397.09 מיליארד ¥ (יואן), (נכון ל-2011)
 רווח תפעולי:  586,687,000,000 רנמינבי (נכון ל־2015) 
 רווח:  228,886,000,000 רנמינבי (נכון ל־2015) 
 נשיא:  זאנג ז'יאנגוּאוֹ (נשיא)  שין שוּסן (סגן נשיא)
 יו"ר:  וואנג הונגזאנג
 עובדים:  329,338 (2011)
  
 www.ccb.com
 
בנק סין לבניין (באנגלית: China Construction Bank Corporation או CCB, בסינית מסורתית: 中國建設銀行, בסינית מפושטת: 中国建设银行, פִּין-יִין: Zhōngguó Jiànshè Yínháng או בקיצור: 建行) הוא אחד מארבעת הבנקים הגדולים (Big Four) של סין.
בשנת 2011 היה CCB הבנק השני בעולם בשווי שוק (נכון למרץ 2014 שווי החברה הוא 1.27 טריליון דולר), והחברה ה-13 בגודלה בעולם. לבנק 13,629 סניפים בסין ובנוסף סניפים בפרנקפורט, הונג קונג, יוהנסבורג, ניו יורק, סיאול, סינגפור, טוקיו, מלבורן, סידני וכן חברת בת בבעלות מלאה בלונדון. מטה הבנק נמצא במחוז שיצ'נג בבייג'ינג.
בזירה הבינלאומית

ב-2006 רכש CCB את "Bank of America Asia", שהתחיל ב-1912 בהונג קונג כ-"Bank of Canton".
ב-2008 הבנק הגיש למחלקת הבנקאות של ניו יורק ולפדרל ריזרב בקשה לפתוח סניף בניו יורק; הסניף נפתח רשמית ביוני 2009; באותה שנה פתח CCB סניף גם בלונדון.
CCB הוא חבר פעיל בGlobal ATM Alliance, קבוצת בנקים מובילים בעולם, אשר מאפשרים ללקוחותיהם להשתמש בסניפי בנקטים של בנקים אחרים בקבוצה ללא עמלות ברחבי העולם; בנקים אחרים השותפים בקבוצה הם: ברקליס (אנגליה), בנק אוף אמריקה, BNP פריבה (צרפת), ויטשה בנק (גרמניה), סנטנדר סרפין (ספרד ומקסיקו), סקוטיה בנק (קנדה), ווסק-פק (אוסטרליה).
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה > השקעת בנק אמריקה

בשנת 2005 בנק אמריקה (BAC) רכש 9% ממניות ה-CBB תמורת כ-3 מיליארד דולר; השקעה זו היא הגדולה ביותר של בנק אמריקאי זה בכלכלה הסינית.
באוגוסט 2011 הצהיר BAC על כוונתו למכור חצי מהמניות שלו ב-CBB תמורת 8.3 מיליארד דולר לקבוצת משקיעים אנונימית.
ברבעון הראשון של 2011 שווי השוק של CCB עמד על 232.6 מיליארד דולר.
ראו גם

מגדל הבנק של סין
הערות שוליים

↑  שלשת האחרים הם: בנק סין לתעשייה ומסחר, בנק סין לחקלאות ובנק סין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA15788696  GND: 1086079256  ISNI: 0000 0004 6055 3977  LCCN: no2011002782  VIAF: 1621145857118322922478   WorldCat (עם VIAF): 1621145857118322922478 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בנקים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וולוו ציוד בנייה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת
 מייסדים:  יוהאן תיאופרון מונקטל   ז'אן גרהרד בולינדר   קרל גרהרד בולינדר
 תקופת הפעילות:  1832 (החברה המקורית בשם Munktells Mekaniska Verkstad AB)   1932 (הקמת "בולינדר-מונקטל", לאחר מיזוג)   1950 (וולוו רוכשת את החברה) – הווה
 חברת אם:  וולוו
 מיקום המטה:  בריסל 
 משרד ראשי:  שוודיה גטבורג, שוודיה
 בעלות:  וולוו
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב
 מוצרים עיקריים:  ציוד מכני הנדסי
 הכנסות:   50.731 מיליארד קרונה (2016)‏
 רווח תפעולי:   2.246 מיליארד קרונה (2016)‏
 נשיא:  מרקל ירנברג
 עובדים:  13,397 (2016)‏
  
 www.volvoce.com/global
 
וולוו ציוד בנייה (באנגלית: Volvo Construction Equipment, בקיצור: Volvo CE, המוצגת כ-VOLVO) היא חברה שוודית המייצרת ציוד מכני הנדסי, ומתפקדת כחברת בת של וולוו. מטה וולוו ציוד בנייה, יחד עם מטה וולוו עצמה, שוכן בעיר גטבורג שבשוודיה.
וולוו ציוד בנייה מייצרת מגוון כלי צמ"ה כגון: מטענות, מחפרים הידראוליים, מובילים מפרקיים, מפלסות, מכונות הידוק קרקע ואספלט, מרצפים, מחפרונים, מיני מעמיסים, מכונות כרסום ועוד. לוולוו ציוד בנייה מפעלי ייצור בארצות הברית, ברזיל, סקוטלנד, שוודיה, צרפת, גרמניה, פולין, הודו, סין, רוסיה וקוריאה הדרומית.
וולוו ציוד בנייה מוכרת צמ"ה תחת שלושה מותגים: וולוו, "SDLG" ו"טרקס משאיות".
יבואנית המותג וולוו ווולוו ציוד בנייה בישראל היא מאיר חברה למכוניות ומשאיות בע"מ שבבעלות יעקב שחר וישראל קז.