stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אוסטרליה–צ'כיה
יחסים כלכליים

הסחר הדו-צדדי בין צ'כיה לאוסטרליה הוערך ב-1.0 מיליארד דולר בשנת 2019. הייצוא מאוסטרליה לצ'כיה הוערך ב-220 מיליון דולר והיבוא לאוסטרליה מצ'כיה הסתכם בכ-821 מיליון דולר. יבוא הסחורה העיקרי מצ'כיה לאוסטרליה כלל כלי רכב, משאבות וחלקים, ציוד טלקומוניקציה וחלקים, מכונות וחלקי חשמל וציוד וחלקי הנדסה אזרחית. ייצוא הסחורות העיקרי לצ'כיה מאוסטרליה כלל צמר ושיער בעלי חיים אחר, חלקי רכב ואביזרים, ציוד טלקומוניקציה וחלקים, מנועים ומנועים שאינם חשמליים ותרופות (כולל וטרינריה).
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מיוצגת בצ'כיה באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בפראג.
צ'כיה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה, קונסוליה כללית במלבורן וקונסוליות כבוד בסידני, פרת', אדלייד, הובארט ובריסביין.
ישיבה על עץ

מפגינים בישיבה על עץ - מחאת עצי האלון בברקלי (קליפורניה), 2008.
ישיבה על עץ היא דרך מחאה או פעולה ישירה של פעילי איכות הסביבה נגד כריתת עצים. הפעילים יושבים על עצים המועמדים לכריתה, לרוב על משטח קטן שהוצב בין ענפיו, מתוך הנחה שהכורתים יעדיפו לא לסכן חיי אדם. תומכי המחאה מספקים לפעילים על העצים מזון וציוד.
רוב המקרים של מחאה בישיבה על עץ הסתיימו בהצלחת המחאה, וכריתת העצים נמנעה. עם זאת, היו מספר מקרים בצפון קליפורניה בהם הממשל המקומי העסיק צוותים של מטפסים, שעלו על העצים ופינו את פעילי המחאה.
מקרים ידועים של ישיבה על עץ

מחאת וולר קריק, אוסטין, טקסס, 22 באוקטובר 1969.
מחאה נגד כריתת עצי אולמוס בסטוקהולם, שוודיה, מאי 1971.
מחאה נגד כריתת עצים בפארק יער פוראורה, ניו זילנד, 1978. הכריתה בוטלה.
מחאה נגד כריתת עצי אשוח דאגלס בשטח היער הלאומי וילאמט, מדינת אורגון, ארצות הברית, 1985. מחאה זו הולידה את תנועת כדור הארץ תחילה!
מחאה נגד סלילת כביש M11 בלונדון, דצמבר 1993. מפגינים ישבו במשך ארבעה חודשים על עץ ערמונים בן 250 שנה שיועד לכריתה. ב-7 בדצמבר פונו על ידי כוח משטרה מיוחד, והעץ נכרת.
מחאה נגד כריתת עצים לאורך החוף המערבי (ניו זילנד), אפריל 1997. חברת הכריתה פגעה במפגינים בעזרת הליקופטר, כנראה במזיד.
מחאה נגד כריתת עץ סקוויה נאה בשם "לונה" בהמבולדט, קליפורניה, 1997 עד 1999. הפעילה ג'וליה באטרפליי היל התפרסמה בכך שישבה על העץ מעל לשנתיים (738 יום). בזכותה גויס הסכום שנדרש כדי למנוע את הכריתה.
מחאת עצי האלון בברקלי (קליפורניה), משנת 2006 עד 2008, אחד האירועים הארוכים ביותר של ישיבה על עץ. ארבעה פעילים ישבו על עץ במשך 21 חודשים במחאה על כריתת עצי אלון בשטח שיועד למתקני ספורט של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הפעילים נכנעו לאחר שהאוניברסיטה קיבלה אישור כריתה מבית המשפט.
מחאת פארק המבורג, 2009 עד 2010. חברה אירופאית תכננה כריתת 400 עצים להנחת תשתית לתחנת כוח. קבוצת מחאה בשם Robin Wood ישבה על העצים במשך שלושה חודשים, והכריתה בוטלה.
מחאת יער נורדריין-וסטפאליה, 2012. חלקים מהיער העתיק יועדו לכריתה ובמקומם מתוכננת הקמת מכרה פחם. המחאה נמשכת לסירוגין עד היום.
מחאת הסן, ינואר עד נובמבר 2018. באזור הסן תוכננה כריתת עצים כדי לסלול כביש מהיר שיוביל לנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט. פעילי Robin Wood ישבו על העצים במשך מספר חודשים. המחאה הצליחה, והכביש נסלל במסלול חלופי.
הערות שוליים

↑  רוני ערמון, אפשר לשנות! תושבי בריטניה מפסיקים סלילת הרסנית של כבישים, באתר "משנים - קבוצה לעידוד מעורבות חברתית".
↑  ד”ר בטי בנבנישתי, אקטיביזם ופוליטיקה חדשה – בין כיכר העיר לחיי היום-יום, באתר המכון הדמוקרטי, ‏מאי 2019.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – רוסיה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – רוסיה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: רוסיה


איחוד האמירויות הערביות: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 17,098,242
אוכלוסייה
11,106,647: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 13,978
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי איחוד האמירויות הערביות–רוסיה (בערבית: العلاقات الإماراتية الروسية, ברוסית: Российско-эмиратские отношения) הם היחסים הדיפלומטיים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הפדרציה הרוסית. ברית המועצות והאיחוד האמירויות הערביות קיימו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-8 בדצמבר 1971. בשנת 1986 נפתחו השגרירויות בשתי המדינות.
היסטוריה

ברית המועצות והאיחוד האמירויות הערביות קיימו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-8 בדצמבר 1971. בשנת 1986 נפתחו השגרירויות בשתי המדינות. בדצמבר 1991, הכירה איחוד האמירויות הערביות בפדרציה הרוסית כמדינה היורשת של ברית המועצות. מאז 2002, הקונסוליה הכללית של הפדרציה הרוסית פועלת בדובאי.
יחסי שתי המדינות מתאפיינים ברמה גבוהה של דיאלוג פוליטי, סחר וחילופי דברים. בחודש מרץ 2009, שר החוץ של רוסיה ביקר רשמית את סגן הנשיא וראש הממשלה של איחוד האמירויות הערביות ושליט דובאי מוחמד אל מקטום.
יורש העצר של אבו דאבי, מוחמד אל נהיאן, ביקר ברוסיה בספטמבר 2006, יוני 2009, אוקטובר 2012, ספטמבר 2013, אוקטובר ואוגוסט ב-2014, אוקטובר 2015, מרץ 2016. ואפריל 2017. בפגישות אלו הצהיר מוחמד ששתי המדינות עשויות לפתח יחסים שכוללים שותפות אסרטגית.
שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב, ביקר באמירויות הערביות בפברואר 2017, נובמבר 2011, פברואר 2016, ובפברואר 2017.
ב-25 עד 26 במאי 2016, שר המדינה לענייני חוץ של איחוד האמירויות הערביות, היה במוסקבה על מנת להשתתף בפגישת השרים הרביעית של רוסיה שבה התקיים מפגש שיתוף הפעולה של מדינות ערב במפרץ.
יחסים כלכליים

מחזור הסחר של רוסיה עם איחוד האמירויות הערביות הסתכם בשנת 2016 בסך 1.2438 מיליארד דולר אמריקאי שרובו כלל את היצוא הרוסי שהסתכם בסך 971.1 מיליון דולר. במחצית הראשונה של שנת 2017, היקף הסחר הסתכם ב-738 מיליון דולר, גידול של 3.8% מ-2016.
בשנת 2019, רכשה איחוד האמירויות נשק נ"ט מרוסיה בשווי של 710 מיליון דולר.
רוסיה מייצאת בעיקר מתכות יקרות, אבנים, שמן, חיטה, מחסניות לנשק ספורט וציד, סגסוגת פלדה, טלוויזיות צבעוניות, אלומיניום, נייר קראפט וקרטון בגלילים. איחוד האמיריות הערביות מייצאת בעיקר תה, מוצרי פלסטיק, שקדים, מכשירי סינון לטיהור נוזלים, ציוד חימום, מנועי תחנות כוח, חלקי חילוף למכונות, מוצרי מתכת ברזל, ציוד תרסיס וריסוס לחקלאות, כלי זכוכית, מכונות ומכשירים מכניים ועוד.
ייצוג

רוסיה מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות על ידי שגרירות באבו דאבי, וקונסליה כללית בדובאי.
איחוד האמירויות הערביות מיוצגת ברוסיה במוסקבה.
לאונידס דרוסיס

| --- | --- |

 לידה:  1836 נאפפליו, יוון 
 פטירה:  6 בדצמבר 1882 (יוליאני) (בגיל 46 בערך) נאפולי, איטליה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה 
 יצירות ידועות:  Ioannis Varvakis statue, Apollo column, Athena Promachos, Bust of Andreas Miaoulis, Piraeus, Socrates (statue), Alexandros Ypsilantis Memorial, Plato statue, Athens, Statue of Ioannis Kapodistrias, Kerkyra 
 
לאונידס דרוסיס (ביוונית: Λεωνίδας Δρόσης;‏ 1836, נאפפליו – 1882) היה פסל יווני נאו קלאסי.
דרוסיס התמחה באתונה ואחר כך במינכן בתמיכתו של הפילנתרופ היווני סימון סינאס.
עיקר עבודתו הפיסולית היא בשיתוף פעולה עם האדריכל הדני אוסטרי תאופיל הנסן בבניית האקדמיה של אתונה.
עבור פסל לידת אתנה בגמלון של האקדמיה של אתונה על פי עיצוב של קרל ראל הוענק לו הפרס הראשון בתערוכה העולמית של וינה (1873).
גלריה

אתנה באקדמיה של אתונה
אפולו באקדמיה של אתונה
אפלטון (שמאל) וסוקרטס (ימין) באקדמיה של אתונה
פנלופה
לאונין

| --- | --- |
 לידה:  1135? 
 פטירה:  1201? (בגיל 66 בערך) 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  אסכולת נוטרדאם 
 שפה מועדפת:  לטינית 
 
לאונין (בצרפתית: Léonin, גם: Leoninus, Leonius, Leo, נזכר לראשונה בשנות ה-50' של המאה ה-12, נפטר כמשוער ב-1201), ידוע כמלחין החשוב הראשון של אורגנום פוליפוני. לאונין היה כנראה צרפתי, ונראה שחי ועבד בפריז, בקתדרלת נוטרדאם, והיה החבר המוקדם ביותר ששמו ידוע באסכולת נוטרדאם הפוליפונית. השם "לאונין" לקוח מ"לאונינוס", צורת ההקטנה הלטינית ל"לאו", ומכאן סביר להניח, שהשם הצרפתי שניתן לו בלידתו היה לאו.
כל הידוע על לאונין מקורו בכתביו של סטודנט, שלמד במועד מאוחר יותר בקתדרלה ונודע כ"אנונימוס IV", אנגלי, שהניח אחריו מסה על תאוריה ומזכיר את לאונין כמחבר ה"מגנוס ליבר", "ספר האורגנום הגדול". חלק גדול מן ה"מגנוס ליבר" מוקדש לקטעים הקישוטיים של
המזמור הגרגוריאני, שהוצאו ליצירות נפרדות, בהאטה ניכרת של ערכי הצלילים המקוריים והוספת קול עליון מהיר. לאונין גם היה כנראה המלחין הראשון שעשה שימוש באפנונים רתמיים וייתכן שגם המציא להם שיטת תיווי (כדברי ויליאם וייט, שכתב ב-1954: "היה זה הישג שאין דומה לו ללאונין, שהביא, בפעם הראשונה, מערכת רציונלית של ריתמוס אל המוזיקה הפוליפונית וכן, הישג חשוב בה במידה, יצר שיטת תיווי המבטאת את הריתמוס הזה.")
ה"מגנוס ליבר" נועד לשימוש ליטורגי. לדברי אנונימוס IV, "מגיסטר לאונינוס היה המעולה במלחיני האורגנום; הוא כתב את הספר הגדול (מגנוס ליבר) לפרק הזמרה (גרדואל) ולזמרת המקהלות (אנטיפונרה) בטקס עבודת הקודש." כל ה"מגנוס ליבר" נכתב לשני קולות, אם כי לא הרבה ידוע על נוהל הביצוע בפועל: שני הקולות לא היו בהכרח סולנים.
לפי אנונימוס IV, יצירתו של לאונין השתפרה במידה רבה והורחבה בידי המלחין המאוחר יותר פרוטין.
המוזיקולוג קרייג רייט סבור, שקיימת אפשרות שלאונין והמשורר הפריזאי בן זמנו לאוניוס, שעל שמו נקראה אולי החריזה הלאונינית הם אותו אדם עצמו. אם יש אמת בהנחה זו, הרי שהשימוש שעשה לאונין במשקל משמעותי עוד יותר.
לקריאה נוספת

W.G.Waite: The Rhythm of Twelfth-Century Polyphony: its Theory and Practice. Yale Studies in the History of Music, New Haven, 1954.
Richard H. Hoppin, Medieval Music. New York, W.W. Norton & Co., 1978. (ISBN 0393090906)
Harold Gleason and Warren Becker, Music in the Middle Ages and Renaissance (Music Literature Outlines Series I). Bloomington, Indiana. Frangipani Press, 1986. (ISBN 089917034X)
Articles Anonymous theoretical writings, Organum, Leonin, Perotin, The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. (ISBN 1561591742)
Richard Taruskin, Notre Dame de Paris, Parisian Cathedral Music in the Twelfth and Thirteenth Centuries and Its Makers, Oxford History of Western Music
כף וירחנס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  52°20′00″S 68°21′15″W﻿ / ﻿52.333333333333°S 68.354166666667°W﻿ / -52.333333333333; -68.354166666667
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
  (למפת ארץ האש מוגדלת) כף וירחנס(למפת ארץ האש רגילה) כף וירחנס(למפת סנטה קרוס רגילה) ריו גז'גוס קלטה אוליביה פיקו טרונקדו אל קלפטה פוארטו דסאדו פוארטו סן חוליאן צ'ובוט האוקיינוס האטלנטי צ'ילהכף וירחנס(למפת סנטה קרוס מוגדלת) ריו גז'גוס קלטה אוליביה פיקו טרונקדו אל קלפטה פוארטו דסאדו פוארטו סן חוליאן צ'ובוט האוקיינוס האטלנטי צ'ילהכף וירחנס
 
כף וירחנס (בספרדית: Cabo Virgenes; מילולית: "כף הבתולות") הוא שמה של לשון יבשה בדרום פטגוניה. הכף, הממוקם בפרובינציה הארגנטינאית סנטה קרוס, נמצא מצפון למצר מגלן, בכניסה המזרחית אליו, מהאוקיינוס האטלנטי. הכף הוא הקצה הדרום-מזרחי של יבשת אמריקה היבשתית (כף הורן, הדרומי יותר, מצוי באי הגדול של ארץ האש).
פרדיננד מגלן עבר בסמוך לכף ב-21 באוקטובר 1520, במהלך חיפושיו אחר נתיב ימי לאסיה. 21 באוקטובר הוא יומה של אורסולה הקדושה ושל 11 אלף בתולות נוספות, ומכאן מקור שמו של הכף.
בשנת 1884 עלתה על שרטון בכף וירחנס ספינת קיטור צרפתייה בשם Arctique. אנשי ספינת החילוץ שנשלחה לשם גילו זהב במקום בשם Zanja a Pique, על החוף היבשתי של מצר מגלן. הידיעות, שהגיעו לפונטה ארנס, על הימצאות זהב, יצרו את הבהלה לזהב בארץ האש.
כף וירחנס מהווה את מוצאו הרשמי של כביש 40, הארוך בכבישי ארגנטינה, אם כי בפועל תחילתו צפונה משם, בריו גז'גוס.
יצחק שניאור

יצחק שניאור (11 בדצמבר 1925 - 20 בנובמבר 2011) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
שניאור היה שחקן בנבחרת ישראל בשנות ה-50, ובמהלך הקריירה ככדורגלן זכה ב-4 אליפויות ו-2 גביעים במדי מכבי תל אביב, ועוד גביע במדי בית"ר תל אביב.
לאחר שפרש אימן שניאור במעל לעשר קבוצות שונות איתם זכה ב-3 אליפויות ישראל כמאמן, ובנוסף גם אימן בנבחרת ישראל ביחד עם יעקב גרונדמן.
בשנת 1989 זכה שניאור בעיטור מכבי ישראל.
קריירת משחק

שניאור נולד בפולין וכשהיה בן 8 עלה לארץ ישראל (ב-1933). בגיל 14 נרשם למחלקת הנוער של בית"ר תל אביב שם בלט בכישרונו הרב בעמדת החלוץ. מכיוון שהיה חבר בקן הנוער של בית"ר אשר חבריה האמינו בתורתו של המנהיג זאב ז'בוטינסקי בחר להרשם דווקא לקבוצת בית"ר במחוז תל אביב בגילו הצעיר. מאמן בית"ר, לאיוש (אריה) הס, הקדיש זמן רב לטיפוחו של שניאור. בגיל 15 בלבד כבר הצטרף לאימוני הקבוצה הבוגרת, ובגיל 16 כבר עשה את הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים בבית"ר תל אביב. בשנות ה-40 כיכב שניאור במדי בית"ר תל אביב, כך ב-1942 היה שותף לזכיית בית"ר תל אביב בגביע ארץ ישראל.
בחודש דצמבר 1945 שיחקה בית"ר תל אביב במפגש ידידות לעיני 20 אלף צופים באצטדיון המכביה נגד הקבוצה היוגוסלבית היידוק ספליט והפתיעו בניצחון 2:4 על היוגוסלבים. החגיגות בסיום המשחק היו גם לכבוד סיום מלחמת העולם השנייה. בית"ר תל אביב קיימה משחקים רבים אחרים נגד נבחרות של הצבא הבריטי כמו "הוונדררס" ו"קורינטיאס", קבוצות שהיו על טהרת שחקנים מנבחרות אנגליה, אירלנד וסקוטלנד, והבריטים ציינו בעיקר את משחקו 'האנגלי' של יצחק שניאור.
בתקופת המנדט הבריטי לפני הקמת מדינת ישראל, היה שניאור לוחם בשרות האצ"ל והשתתף בפעולות מבצעיות רבות החל ממעקבים אחרי קציני הבולשת הבריטית וכלה בפעולות מבצעיות חסויות. בין הפעולות בהן השתתף ועליה סיפרו חבריו של שניאור הייתה שוד רכבת אנגלית עליה היה כסף רב ש'נלקח' לצורכי המרד. שוד הרכבת היה בצהרי היום וכבר אחר הצהרים הופקד שניאור על מרכז הגנת קבוצתו. ב-1947 פירקו הבריטים את בית"ר תל אביב בצו הנציב העליון בטענה ששחקניה הם לוחמי מחתרת. קבוצה חדשה בשם 'נורדיה תל אביב' הוקמה במקומה ושניאור נמנה עם שחקניה עד לפירוקה והחזרת המועדון לשמו המקורי, ביום הכרזת העצמאות למדינת ישראל ב-1948.
לאחר הקמת מדינת ישראל וחזרת הליגה הבכירה לפעילות, ב-1949 עבר שניאור למכבי תל אביב, והיה שותף לזכייה בארבע אליפויות ושני גביעי מדינה, ובחלק מהזמן שימש כקפטן הקבוצה שם הנהיג את ההגנה בעמדת הבלם וכיכב במדי הקבוצה בשנות ה-50. בין היתר עזרה לו מכבי תל אביב להתקבל כחבר בקואופרטיב "דן" כנהג אוטובוס. במשך עשרות שנים השכים שניאור קום לעבודתו כנהג בקו 4 בתל אביב והכדורגל למעשה היה עבודתו השנייה. רבים מאוהדי הכדורגל היו ממתינים לאוטובוס 'של שניאור' כדי להיות בקרבתו של שחקן הכדורגל הנערץ בעיניהם.
בין השנים 1948–1956 בעודו משחק במכבי תל אביב, רשם שניאור 14 הופעות במדי נבחרת ישראל, בחלקן היה קפטן הנבחרת. שניאור הופיע עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1950 בברזיל ובמוקדמות מונדיאל 1954 בשווייץ. לאחר פרישתו של חברו אלי פוקס מנבחרת ישראל, שניאור הפך לקפטן הנבחרת הלאומית. זכור במיוחד תפקידו היוקרתי כקפטן הנבחרת הלאומית בשני המשחקים על הכרטיס לאולמפיאדת מלבורן 1956 נגד נבחרת רוסיה במוסקבה ובמפגש הגומלין באצטדיון רמת גן.
משחקו האחרון של יצחק שניאור במדי הנבחרת נערך בספטמבר 1956 בטורניר במסגרת גביע אסיה בהונג קונג בו ניצחה ישראל 1:2 נגד נבחרת דרום וייטנאם.
עם שובה של הנבחרת מהמזרח הרחוק ולקראת עונת 1956/1957, עזב שניאור את מכבי תל אביב והפך למאמן-שחקן במכבי יפו, אותה הוביל לגמר הגביע של 1957 נגד הפועל פתח-תקווה בו הפסידה הקבוצה 2:1 במשחק שנערך בקרית אליעזר, והסתפקה בסגנות בלבד. לאחר עונה זו פרש שניאור סופית מכדורגל פעיל והחליט להתמקד באימון בלבד.
קריירת אימון

לאחר שתלה את הנעליים ב-1958 החל לאמן, ובקריירת האימון שהסתיימה בתחילת שנות ה-90, אימן את הקבוצות מכבי יפו, מכבי שעריים, הפועל חדרה, בני יהודה תל אביב, הפועל פתח תקווה, בית"ר תל אביב, בית"ר ירושלים, הכח רמת גן, שמשון תל אביב, מכבי נתניה, מכבי תל אביב והפועל תל אביב. שניאור זכה בשלוש אליפויות כמאמן (הכח רמת גן, מכבי תל אביב והפועל תל אביב).
הוא אימן בין היתר את הנבחרת הצעירה של ישראל, אך התפרסם בעיקר כמאמן לצדו של יעקב גרונדמן, שכונו על ידי העיתונות "צמד ש.ג", ואימנו ביחד את נבחרת ישראל במשך ארבע שנים (1988 עד 1992) כאשר הובילו אותה להישג נדיר, כשהעפילו איתה למשחקי ההצלבה מול נבחרת קולומביה, שכמעט והסתיימו בהעפלה למונדיאל 1990. משחקו האחרון בנבחרת כמאמן היה במשחק מול נבחרת איסלנד שנגמר בתוצאה 2:2 באצטדיון רמת גן. לאחר מכן אימן את הנבחרת האולימפית של ישראל בכדורגל לקראת אולימפיאדת ברצלונה 1992. בסך הכל אימן שניאור את הנבחרת הבוגרת (ביחד עם גרונדמן) ב-18 משחקים רשמיים מתוכם ניצח בחמישה, סיים חמישה בתיקו והפסיד בשמונה. את הנבחרת הצעירה (שמכונה גם 'הנבחרת האולימפית') אימן ב-15 משחקים.
בשנת 2004 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
שניאור נפטר ב-20 בנובמבר 2011, בגיל 85, אחרי מאבק במחלה קשה מספר שנים לפני כן.
בתו, דרורה, נשואה לזאב זלצר, כדורגלן עבר ומאמן.
תארים > כשחקן

בית"ר תל אביב
גביעי מדינה : 1
1942
מכבי תל אביב
אליפויות : 4
1949/1950, 1951/1952, 1953/1954, 1955/1956
גביעי מדינה : 2
1953/1954, 1954/1955
תארים > כמאמן

אליפויות : 3
בהכח מכבי רמת גן: 1964/1965
במכבי תל אביב: 1971/1972
בהפועל תל אביב: 1987/1988
הערות שוליים

↑  תנועת מכבי ישראל
↑  רשימת יקירי תל אביב עד שנת 2006
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1956 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  |   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  | ישראל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397130005171  VIAF: 3112156677156933770008   WorldCat (עם VIAF): 3112156677156933770008
יחסי איחוד האמירויות הערביות – רומניה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – רומניה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: רומניה


איחוד האמירויות הערביות: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 238,391
אוכלוסייה
11,106,647: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 18,485
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–רומניה הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות ורומניה.
סקירה כללית

רומניה פתחה את המשרד המסחרי שלה בדובאי ב-1974, וב-1 באוגוסט 1989 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים. רומניה פתחה שגרירות באבו דאבי ביוני 1990 וקונסוליה כללית בדובאי בינואר 1992. איחוד האמירויות פתחה שגרירות בבוקרשט בדצמבר 2004.
יחסי סחר

בשנת 2020, רומניה ייצאה בשווי 293 מיליון דולר לאיחוד האמירויות הערביות. המוצרים העיקריים שיוצאו מרומניה לאיחוד האמירויות הערביות היו מדי שירות (32.3 מיליון דולר), גידולי מספוא (27 מיליון דולר) ועץ מנוסר (23 מיליון דולר). במהלך 25 השנים האחרונות גדל הייצוא של רומניה לאיחוד האמירויות הערביות בשיעור שנתי של 10%, מ-26.8 מיליון דולר ב-1995 ל-293 מיליון דולר ב-2020.
באותה שנה, איחוד האמירויות הערביות ייצאו בשווי 50.6 מיליון דולר לרומניה. המוצרים העיקריים שיוצאו מאיחוד האמירויות הערביות לרומניה היו פחמימנים אציקליים ( 9.34 מיליון דולר), מכונות פיזור נוזלים (5.35 מיליון דולר) וצינורות ברזל (4.32 מיליון דולר). במהלך 25 השנים האחרונות גדל הייצוא של איחוד האמירויות הערביות לרומניה בשיעור שנתי של 6.09%, מ-11.5 מיליון דולר ב-1995 ל-50.6 מיליון דולר ב-2020.
נציגויות דיפלומטיות

רומניה מחזיקה באיחוד האמירויות הערביות שגרירות באבו דאבי וקונסוליה כללית בדובאי.
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
ישיבה על קברו

ערך זה עוסק במנהג יהודי קדום לכבודו של נפטר. אם התכוונתם לעמותה ישראלית לעידוד לימוד תורה, ראו .
ישיבה על קברו הוא מנהג יהודי המוזכר בתלמוד, לפיו נהגו לקבוע סדרי לימוד קבועים (=ישיבה) בסמוך לקבר של הנפטר, למשך תקופה מסוימת.
כיום אמירה זו משמשת כפתגם, כאשר רוצים לציין כי הלימוד נעשה עבור נפטר מסוים ולזכותו.
המנהג

במסגרת דיון על התיאור בספר דברי הימים בעניין מותו של חזקיהו המלך: ”וְכָבוֹד עָשׂוּ לוֹ בְמוֹתוֹ, כָּל יְהוּדָה וְיֹשְׁבֵי יְרוּשָׁלִָם.” לפי התלמוד: ”'וכבוד עשו לו במותו' - מלמד שהושיבו ישיבה על קברו. פליגי בה רבי נתן ורבנן, חד אמר: שלשה, וחד אמר: שבעה, ואמרי לה: שלשים” (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ט"ז, עמוד ב'). כלומר עסקו בלימוד תורה על קברו, והמחלוקת בין החכמים היא כמה זמן התקיימה ישיבה זו: שלושה ימים, שבעה ימים או שלושים ימים. לפי מדרש רבה, ישיבה זו הייתה קבועה.
התוספות מנמקים מדוע חלקו כבוד לחזקיהו דווקא בדרך זו: "לפי שהרבה תורה בישראל, כדאמרינן בחלק שבדקו מדן ועד באר שבע ולא מצאו איש ואשה תינוק ותינוקת שלא היו בקיאים בטומאה וטהרה." כלומר, שחזקיה גרם לכך שיהיו הכל בקיאים בתורה כולה, וכהוקרה על כך קבעו ישיבה על קברו.
הרמב"ם מביא מנהג זה בהלכות אבלות: "מלך שמת ... ומושיבין ישיבה על קברו שבעה ימים, שנאמר 'וכבוד עשו לו במותו' זה שהושיבו לו ישיבה על קברו; ונשיא שמת אין מבטלין ישיבתו יתר על שלשים יום". דבריו עומדים בניגוד לדברי התוספות, מהם עולה שרק כלפי חזקיהו נהגו כך.
בימי הביניים היה נהוג להושיב ישיבה על קברו של רב שנפטר.
לעג לרש

הראשונים התקשו כיצד התירו ללמוד בסמוך לקבר, ולא חששו לאיסור "לעג לרש", על פיו אין לקיים מצוות בקרבת מת, מפני שיש בכך משום זלזול במת בכך שמראה כאילו המת אינו יכול לקיים מצוות. בדבר נאמרו כמה הסברים:
התוספות כתבו שהישיבה הייתה "לא על קברו ממש אלא ברחוק ארבע אמות, דליכא לועג לרש", כלומר הישיבה הייתה מרוחקת מעט מהקבר.
לפי הסבר נוסף, האיסור ללמוד תורה בפני המת אינו אלא לפני קבורתו, אך לאחר הקבורה אין בכך משום לעג לרש משום שאף למת יש חלק בלימוד - על פי דברי חז"ל שהאומר דבר בשם אדם שנפטר "שפתיו דובבות בקבר".
לדעת הר"י מיגש, כאשר לימוד התורה נעשה לכבודו של המת, אין בכך משום "לעג", וכך נפסק בשולחן ערוך: "מותר לומר פסוקים ודרשה לכבוד המת בתוך ארבע אמותיו או בבית הקברות", אך יש הנמנעים מכך.
הסבר נוסף הוא שכאשר הנפטר לימד והרבה תורה, כמו במקרה של חזקיה, אין בכך משום לעג לרש כיוון שזכותו עומדת לו אף לאחר מותו, והוא אינו מוגדר כ"רש".
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ב, פסוק ל"ג
↑  איכה רבה, פתיחתא כ"ה, על פי פירוש "ענף יוסף" שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ד, עמוד ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות אבל, פרק י"ד, הלכה כ"ה
↑  רש"י, מסכת יבמות, דף קכ"ב, ד"ה תלתא, בשם תשובות הגאונים; חידושי תלמיד הרשב"א והרא"ש, מסכת בבא קמא דף ט"ז עמוד ב'.
↑  תוספות תלמידי רבינו תם, בבא קמא ט"ז עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף ל"א, עמוד ב'.
↑  הובא בשיטה מקובצת, בבא קמא דף ט"ז עמוד ב'.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף י"ז
↑  משה צוריאל, תפילה ליד ציון הקבר, באתר "חידוש", 1 בפברואר 2011
↑  תוספות רבנו פרץ, בבא קמא דף ט"ז עמוד ב'.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – תאילנד

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – תאילנד |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: תאילנד


איחוד האמירויות הערביות: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 513,120
אוכלוסייה
11,106,647: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 7,186
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: מונרכיה (בפועל משטר צבאי)

יחסי איחוד האמירויות הערביות–תאילנד הם היחסים הבילטרליים בין איחוד האמירויות הערביות ובין ממלכת תאילנד. לאיחוד האמירויות הערביות שגרירות בבנגקוק, ולתאילנד שגרירות באבו דאבי.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-12 בדצמבר 1975, אולם רק בינואר 1992 תאילנד הקימה קונסוליה כללית בדובאי, וזמן קצר לאחר מכן, בנובמבר 1994, גם את השגרירות באבו דאבי. באפריל 1998 איחוד האמירויות הערביות ייסדה שגרירות בבנגקוק.
בשנת 2012 נחתמו בין המדינות כמה הסכמים. הראשון שבהם הוא אמנה למניעת כפל מס, הסכם כלכלה ומסחר, הסכם שירותי אוויר וכן הסכם בדבר אשרות עבודה לאזרחי שתי המדינות.
סחר

בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-3.7 מיליארד דולר. איחוד האמירויות הערביות ייצאה לתאילנד סחורות בשווי כולל של 2.63 מיליארד דולר, ובהן מכונות, כלי רכב וציוד חשמלי, ואילו תאילנד ייצאה לאיחוד האמירויות הערביות סחורות בשווי של 1.11 מיליארד דולר, העיקריות שבהן פנינים, מתכות, מטבעות ואלומיניום.
תיירות

בשנת 2015 ביקרו בתאילנד 122 אלף אזרחי איחוד האמירויות, המספר הגבוה ביותר בקרב מדינות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – תוניסיה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – תוניסיה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: תוניסיה


איחוד האמירויות הערביות: תוניסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 163,610
אוכלוסייה
11,106,647: 12,295,083
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 48,530
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 3,947
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–תוניסיה הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות לתוניסיה.
היסטוריה

היחסים בין המדינות החלו רשמית ב-14 ביוני 1972. תוניסיה יוצגה על ידי שר החוץ שלה בהודעה על הקמת איחוד האמירויות הערביות ב-2 בדצמבר 1971.
לאחר המהפכה התוניסאית בשנת 2011 הדרדרו היחסים בין המדינות, במיוחד עם עליית תנועת האננה האסלאמית לשלטון. הידרדרות זו הגיעה לשיאה ב-27 בספטמבר 2013, כאשר איחוד האמירויות הערביות החזירה את שגרירה בתוניסיה, בתגובה להצהרותיו של נשיא תוניסיה מונצף מרזוקי במהלך העצרת הכללית של האו"ם בה קרא לשחרר את נשיא מצרים המודח מוחמד מורסי, שהודח במהלך ההפיכה בשנת 2013.
היסטוריה > משבר 2017

ב-22 בדצמבר 2017 החליטה חברת אמירטס למנוע מנשים תוניסאיות לעלות על מטוסיה מטעמי ביטחון, מה שעורר גל של כעס בתוניסיה. בתגובה להחלטה זו החליטה ממשלת תוניסיה, למנוע את כניסת מטוסי אמירטס למדינה, עד שהחברה הצליחה למצוא פתרון הולם להפעלת טיסותיה בהתאם לחוקים ואמנות בינלאומיים. החלטת ממשלה זו זכתה לתמיכה נרחבת נפוצה ברשתות החברתיות. ב-25 בדצמבר אמר שר החוץ של תוניסיה, חמיס אל-ג'והינאווי, כי איחוד האמירויות התנצלה. ב-3 בינואר 2018 פרסם אתר החדשות Arabi 21 את מה שהוא רואה כמסמך אמירתי מסווג המציג הערכה למצב ותוכנית רשמית להתמודדות עם המשבר. ב-4 בינואר, הודיעו משרדי החוץ של שתי המדינות על חידוש הטיסות עבור חברת אמירטס, לאחר שהסכימה לכבד חוקים והסכמים בינלאומיים.
נציגויות דיפלומטיות

איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
תוניסיה מחזיקה באיחוד האמירויות הערביות שגרירות באבו דאבי וקונסוליה כללית בדובאי.