stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קודיקולוגיה
היסטוריה

הנוצרים אימצו מוקדם את צורת הקודקס לשם פרסום ספריהם. כבר משנת 300 בערך נעשה הקודקס הדרך הרגילה להפצת ספריהם. אצל היהודים התרחש תהליך זה הרבה יותר מאוחר, במאה השמינית לכל המוקדם.
במאה ה-19 היה מחקר כתבי היד מרכיב חשוב של הספרנות יחד עם תולדות הספריות, מחקר האינקונבולים וביבליוגרפיה. את המונח קודיקולוגיה טבע פרנסואה מאזה (Masai)‏ (1909–1979) ב-1950 במאמר שפרסם בכתב העת "סקריפטוריום". לפניו השתמש פלאוגרף צרפתי בשם שרל סמראן (Charles Samaran) במונח קודיקוגרפיה (Codicographie). אלפונס דן (Alphonse Dain) ראה כתפקידה של הקודיקולוגיה במחקר על היסטוריה של כתבי יד ואיסופם, של תכונותיהם וקטלוגם. הוא הוציא מנושאי המחקר את האותיות משום שזה היה, לדעתו חלק מהפלאוגרפיה. מאזה טען שקודיקולוגיה צריכה להיות תחום מחקר עצמאי ויחד עם היסטוריון האמנות לאון מ.י. דלסה (Léon M. J. Delaissé) הוא תיאר את הקודיקולוגיה כארכאולוגיה של הספר כשהאובייקט הקונקרטי הוא הספר והצדדים הטכניים הם התוצאות שניתן להשתמש בהן בתחומי מחקר היסטוריים.
במחקר הקודיקולוגי בודקים כמה אלמנטים במבנה הקודקס:
קלף, נייר
צורת עיבוד הקלף. האם מטשטשים את ההבדל בין צד הבשר וצד השיער בקלף או לא, האם טורחים לשים סימני מים בנייר
מספר הגיליונות בקונטרס
טכניקות שרטוט השורות והשוליים.
קודיקולוגיה ופלאוגרפיה

האבחנה בין קודיקולוגיה לבין פלאוגרפיה (מדע כתב היד) אינה ברורה. יש קודיקולוגים הטוענים שתחום מחקרם כולל את הפלאוגרפיה, ויש פלאוגרפים הטוענים שתחום מחקרם כולל קודיקולוגיה. לדעת המפרידים, הפלאוגרפיה עוסקת בהתפתחות שיטות הכתיבה, מערכות האותיות, הגופנים שנבחרו וסגנון ציור האותיות. לעומתה, הקודיקולוגיה עוסקת בחקר התהוותם והשתלשלותו של הכתב בתוך כתבי היד, מיונם וסיווגם לפי מוצאם האזורי של כתבים אלו, זיהוי המעתיקים, חקר תהליכי היצירה וההפצה של כתבי יד ישנים, והתפתחות תהליכים כמו שיפור הקריאוּת עם הזמן.
לקריאה נוספת

מלאכי בית-אריה, קודיקולוגיה עברית: טיפולוגיה של מלאכת הספר העברי ועיצובו בימי-הביניים בהיבט היסטורי והשוואתי מתוך גישה כמותית המיוסדת על תיעוד כתבי-היד בציוני תאריך עד שנת 1540, ירושלים והמבורג: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשפ"א / 2021.
קולט סיראט, מלאכי בית-אריה ומרדכי גלצר (עורכים), אוצר כתבי יד עבריים מימי הביניים: בציוני תאריך עד שנת ה’ש, ירושלים, מפעל הפלאוגרפיה העברית, תשל"ב–תשמ"ו.
מפעל הפליאוגראפיה העברית, אסופות כתבים עבריים מימי-הביניים, ירושלים, 1987–2002.
F. Masai, Paléographie et codicologie, Scriptorium, 4 (1950), pp. 279–293 [=Codicologica, vol. 1: Théories et principes, ed. A. Gruys & J. P. Gumbert, Leiden 1976, pp. 34–53.
Philippe Bobichon, Codicological Glossary Online. Page Layout of Hebrew, Greek, Arabic, Roman and Latin Manuscripts/ Le lexicon : Mise en page et mise en texte des manuscrits hébreux, grecs, latins, romans et arabes.
הערות שוליים

↑  בית אריה, עמ' 34
↑  בית אריה, עמ' 41
↑  בית אריה, עמ' 493–494
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551615705171  BNE: XX542830  BnF: cb11965545n (data)  GND: 4140704-0  LCCN: sh97008489  LNB: 000315973  NKC: ph121692
צעצועים שבורים

| --- | --- |
 בימוי:  בן שרפסטין
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  פינטו קולביג 
 מוזיקה:  אלברט היי. מלוט
 אנימטור:  דיק הומר ארט באביט ביל טייטלה ג'ון מקאנוס לאונרד סברינג ג'וני קאנון בוב וייקרסם וולפגנג ריית'רמן מארווין וודוורד ג'ורג' דרייק ג'יימס אלגר גרים נטוויק סיי יאנג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  14 בדצמבר 1935
 משך הקרנה:  7:53 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מצויר 
 סרט קודם:  הליכת התרנגול
 סרט הבא:  אלמר הפיל
 דף הסרט ב־IMDb
 
צעצועים שבורים (באנגלית: Broken Toys) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות" שהופץ בשנת 1935.
עלילה

בערימת הצעצועים שבשימוש יתר על המידה, בובת מלחים שנזרקה מעניקה לצעצועים האחרים, כולל בובת דודה ג'מימה וסטפן פצ'יט, תוכנית כיצד ניתן לתקן אותם ולהביא אושר לאחרים במהלך חג המולד.
מדבבים

בובת ילד: טומי בופ
בובת ילדה: לאון לידוקס
וו. סי. פילדס: סקוט וויטנקר
זאסו פיטס, מיי וסט: מרתה וונתרוט
שוטר: באד דונקאן
קולות שונים: הקצביים, ליאו קלירי, פרנק נלסון, טד אוסבורן, קליף קלארק, שירלי ריד, מנדי פיטרס
קול סיני

| --- | --- |

גיליון קול סיני שיצא לאחר בחירת הרב עובדיה יוסף לרב העיר תל אביב, תשל"א
 תדירות:  ירחון 
 תאריכי הופעה:  1962–הווה (כ־62 שנים) 
 שפה:  עברית 
 
קול סיני הוא כתב עת תורני שיצא לאור בירושלים בשנים תשכ"ב-תשל"א (1962–1971). "ביטאון החוג הרעיוני הבלתי מפלגתי נאמני התורה", בעריכת מנשה הלוי. קול סיני היה ירחון ויצאו למעלה משבעים גליונות.
החוג שהוציא את הירחון הגיע מחוגי ישיבת פורת יוסף, והוא היה מיוחד בכך שביטא את בעיות הציבור החרדי-ספרדי בישראל בעיקר בתחום הדתי ובבעיית עזיבת הדת בקרב הדור הצעיר. עוד התייחד הירחון בהיותו מעין בימה ראשונה לזרם דק ושולי (באותו זמן), של רבנים ותלמידי ישיבות ספרדים, שראו באורתודוקסיה ובאולטרה-אורתודוקסיה מקור לשיקום החיים הדתיים בישראל.
ניתן לראות בביטאון זה את ניצני מגמת ההתחרדות של קבוצה מיהדות המזרח, ששיאה תהיה לימים הקמת תנועת ש"ס.[דרוש מקור]
היסטוריה

ב"קול סיני" התפרסמו מונוגרפיות על רבנים מעדות המזרח החיים בזמנו של כתב העת, רבנים שנפטרו, ומדורות קודמים, לעיתים חרג העורך ופרסם גם קורות חייהם של רבנים אשכנזיים ומאמרים מפרי עטם. מעת לעת הופיעו כתבות על עסקנים, חזנים ויצירתם, ובתי כנסת; מאמרים ותשובות בהלכה והגות, מדור 'אורות וצללים במדינת ישראל' ובו ידיעות טובות ורעות ומאמרי דעה על מצב הדת בארץ ישראל, וסקירות ספרים.
בגיליון הראשון, כסלו-טבת תשכ"ב, הוגדר כתב העת:
יחתור לאחוד ולכוד העדות השונות לכח ציבור מגובש ותכליתי
יהיה במה למחשבת גדולי התורה וההלכה שביהדות הספרדית והמזרחית
יעודד כישרונות ספרותיים צעירים מבני עדות המזרח לבטא מחשבתם
יוציא לאור את קורות קהלות המזרח בגלויות השונות ואת מסירות נפשם למען תורה וישראל.
יהיה קשר וגשר למתהוה בקהלות הספרדיות בגולה
יקים במה קבועה לבירור הלכות אקטואליות ויתן תשובה לשואלים בשאלות דין והלכה
יהיה זרקור קבוע להאיר את גדולי התורה והמעשה שקמו בשבט הספרדי בעבר ובהוה חייהם ופעלם
את שער קול סיני יפארו מדי חודש בחודשו דמויות של גאוני התורה וגדולי המעשה שביהדות הספרדית הנאמנה
הוא ביטאון בלתי מפלגתי ואינו קשור בשום גורם פוליטי ומטרתו להרים קרנה של תורה ואמונה בישראל ובפרט בקרב היהדות הספרדית ועולי גלויות המזרח
משתתפים

החל משנת יסודו של הירחון, כתב הרב עובדיה יוסף פרקי הלכה בכל גיליון של קול סיני שיצא. בגליונות אלו הוא כתב את ההלכה באופן ממוקד, תוך הבאת עיקרי השיטות, עד להלכה המעשית. פרקים אלו נאספו לספר שנקרא "ליקוטי קול סיני - הליכות עולם" (תשל"ב).
במאמרי החדשות של המערכת הואדר שמו של הרב יוסף, וכתב העת ניסה לקדם למשל את היבחרו של הרב יוסף לרב ראשי, כבר בשנת תשכ"ב (1962).
רבנים נוספים שכתבו בירחון באופן קבוע היו: אברהם חפוטא וחיים דוד הלוי.
בשנת תשע"ה חודש הירחון, והוא יוצא לאור בבני ברק.
הערות שוליים

↑  נסים ליאון, דת וחילוניות, עמ' 93
↑  "בתקופה שבה החל לכתוב בקול סיני כבר התייצב הרב עובדיה בתודעתו של הציבור הספרדי כראש לאריות", (בנימין לאו, ממרן עד מרן, 2005, עמ' 86)
קביה (סוג)

| קביה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
משפחה:: קביתיים
סוג:: קביה
שם מדעי
 Cavia ‏פאלאס, 1766
תחום תפוצה


גורי שרקנים
קַבְיָה (שם מדעי: Cavia) הוא סוג של מכרסמים ממשפחת הקבייתיים בעלי גוף עגלגל החיים באמריקה הדרומית.
מיני הקביה הם יצורים קטנים בעלי פרווה עבה ורגליים קטנות. הם ניזונים בעיקר מצמחייה הררית הנפוצה באזורי המחיה שלהם. הקביות חיות בין הסלעים בחבורות.
בסוג זה שמונה מינים, כשהמפורסם מכולם הוא המין שרקן או חזיר ים (Cavia porcellus), שבוית וכיום מצוי בבתים רבים כחיית מחמד.
מינים

קביה ברזילאית (Cavia aperea)
Cavia tschudii
Cavia guianae
Cavia anolaimae
שרקן (Cavia porcellus) - המין המבוית
Cavia fulgida
Cavia magna
Cavia intermedia
הערות שוליים

↑  קַבְיָה במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12006457z (data)  NKC: ph1178949
קביה ברזילאית

| קביה ברזילאית |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: קבייתיים
סוג:: קביה
מין:: קביה ברזילאית
שם מדעי
 Cavia aperea ‏ארקסלבן, 1777
תחום תפוצה


קביה ברזילאית  (שם מדעי: Cavia aperea) הוא מין של מכרסם ממשפחת הקביתיים, השייך לסוג קביה והוא מצוי בטבע ברחבי אמריקה הדרומית במדינות: ברזיל, ארגנטינה, בוליביה, קולומביה, ונצואלה, אקוודור, גיאנה, פרגוואי ואורוגוואי. מכרסם זה בוית בידי סביב שנת 1500 וממנו התפתח השרקן הנפוץ.
הקביה היא מכרסם בינוני באורך של 20 ס"מ בממוצע ומשקל של 700 עד 1,500 גרם בממוצע. היא בעלת מבנה כדורי עם פרווה עבה בצבע אפור צהבהב או בהיר עד חום ולעיתים ישנם פרטים שחורים וכן פרטים בעלי כתמים כהים או לבנים על גופם. היא בעלת רגליים קצרות וזנב כמעט מנוון והלסתות מוארכות מעט, מזכירות חולדה.
הקביות חיות בקבוצות גדולות לאורך שטחים פתוחים כמו סוואנה, ערבות עשב ואזורים הרריים עד לגובה 3,000 מטר. הקביה לא יוצרת מחילה ובמקום יוצרת בין העשבים תלי מנהרות ברוחב 8 עד 12 ס"מ. נקבות הקביה יכולות להמליט 5 פעמים בשנה, כשההריון לוקח 62 יום ובסופו הנקבות ממליטות 2 עד 5 גורים בממוצע.
מין זה די נפוץ ולא מצוי בסכנה כיום.
תת-מינים

Cavia aperea aperea
Cavia aperea guianae
Cavia aperea hypoleuca
Cavia aperea pamparum
Cavia aperea patzelti
Cavia aperea rosida
הערות שוליים

↑  קביה ברזילאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph122991
קולמוסנט

| --- | --- |
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2003–2020 (כ־17 שנים) 
 אתר רשמי
 
קולמוסנט היה מגזין רשת, שפעל ממרץ 2003 ועד פברואר 2020. המגזין הועלה על ידי רפי גטניו, יורם המזרחי ושמעון מנדס ונועד להציע במה ליוצרים בעברית להשתתף בכתיבה משותפת של סיפור בהמשכים, לפרסם יצירות אישיות, לפרסם מאמרים בכל נושא ולהשתתף בדיונים השונים בפורום האתר.
פורום קולמוסנט הוא פורום שהכתיבה בו אפשרית למשתמשים רשומים בלבד. בפורום מתנהלים דיונים בכל נושא העולה על דעתם של כותבי המאמרים, הכותבים בו ללא תמורה כספית. עבודת העריכה נעשית בהתנדבות על ידי צוות עורכים. בין הכותבים המפרסמים בו רשימות שבועיות: הסופר אלי אשד והעיתונאי יורם המזרחי.
קבייתיים

| קבייתיים |
| --- | --- |
 קפיבארה מצויה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
משפחה:: קבייתיים
שם מדעי
 Caviidae ‏גריי, 1821

מארה פטגונית צעירה
קַּבְיָתִיִּים (שם מדעי: Caviidae) היא משפחת מכרסמים גדולים החיים בטבע בדרום אמריקה ומכילים מיני מכרסמים גדולים כמו הקפיבארה - הגדולה במכרסמים, המארה והקביה המבויתת. הקבייתיים חיים ברחבי אמריקה הדרומית ביערות הגשם, סביבות נהרות, אזורים הרריים וערבות עשב טרופיות.
יש להם גוף כבד ורגליים קצרות (למעט המארות בעלות הרגליים הארוכות), אוזניים קטנות וראשים ולסתות גדולים ומוארכים וזנבותיהם קטנים ביותר. הקפיברות הם הגדולות ביותר במשפחה ושוקלות 50-65 ק"ג - כמו סוס פוני. עם זאת בעבר היו מינים כבדים יותר כמו מיני הנאוכרוס שהיגרו לאמריקה הצפונית ושקלו מעל 200 ק"ג.
הם אוכלים בעיקר עשבים, עלים וגם צמחי מים שונים וחלקם רובצים במים רוב הזמן. אחרים מסתתרים במחילות כדי להימלט מהחום, ויכולים לרוץ מהר כשמתגלה הצורך. המבנה החברתי שלהם הוא של קבוצות בינוניות לטווחי זמן קצרים בהם הם מזדווגים ויולדים ואחר כך חוזרים לחיים בזוגות יחידים.
סוגי הקבייתיים

תת-משפחת Caviinae
קביה צהובת שן (Galea) - בו 4 מינים.
קביית הרים (Microcavia) - בו 3 מינים.
קביה (Cavia) - בו 9 מינים. אחד מהם הוא חזיר הים המבוית
תת-משפחת Dolichotinae
מארה (Dolichotis) - בו 2 מינים.
תת-משפחת Hydrochoerinae
קפיבארה (Hydrochoerus) - בו 2 מינים.
קביית סלעים (Kerodon) - בו 2 מינים.
הערות שוליים

↑  קַּבְיָתִיִּים במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284987705171  GND: 4123735-3  NKC: ph237383
צ'יאנג ראי (מחוז)

מחוז צ'יאנג ראי (בתאית: เชียงราย) הוא המחוז צפוני ביותר בתאילנד. בירת המחוז נקראת גם כן צ'יאנג ראי.
המחוז גובל במיאנמר מצפון, בלאוס ממזרח, במחוז פאיאו מדרום, במחוז למפאנג מדרום-מערב ובמחוז צ'יאנג מאי ממערב.
נכון לשנת 2014 אוכלוסיית המחוז כללה 1,207,699 תושבים. המחוז משתרע על פני 11,678.4 קמ"ר.
גאוגרפיה

המחוז ממוקם גבוה בהרים, כאשר הגובה הממוצע במחוז הוא 580 מטרים מעל פני הים. החלק הצפוני ביותר של המחוז נמצא באזור המכונה "משולש הזהב".
הפארק הלאומי דוי לואנג בדרום המחוז הוא אחד מהפארקים הגדולים ביותר בתאילנד.
היסטוריה

בעבר השתייך אזור זה לממלכת לאנה (אנ') במשך מאות שנים.
חלוקה מנהלית

למחוז צ'יאנג ראי ישנם בסך הכל 18 תתי-מחוזות:
| מפה | מספר | שם |
| --- | --- | --- |

|  | 1 | (מואנג) צ'יאנג ראי |
|  | 2 | וויאנג צ'אי |
|  | 3 | צ'יאנג קונג |
|  | 4 | ת'ואנג |
|  | 5 | פאן |
|  | 6 | פא דאאט |
|  | 7 | מיי צ'אן |
|  | 8 | צ'יאנג סאן |
|  | 9 | מיי סאי |
|  | 10 | מיי סואי |
|  | 11 | וויאנג פא פאו |
|  | 12 | פאיה מנגרי |
|  | 13 | וויאנג קאן |
|  | 14 | קון טאן |
|  | 15 | מיי פא לואנג |
|  | 16 | מיי לאו |
|  | 17 | וויאנג צ'יאנג ראנג |
|  | 18 | דוי לואנג |
גלריה

פו צ'י פא
מפל פו קאאנג, הפארק הלאומי דוי לואנג
הפארק הלאומי לאם נאם קוק
מנהרה מעוטרת באמנות בסגנון תאילנדי
ציפוי (בישול)

ציפוי (באנגלית בבישול: Dredging, מילולית: חפירה) היא טכניקת בישול המשמשת לציפוי מזון רטוב או לח לפני הבישול, במרכיב יבש.
מאפיינים

במילים פשוטות ביותר, ציפוי כולל מעט יותר מאשר משיכת או גלגול המזון הרטוב דרך החומר היבש כדי לספק ציפוי אחיד. הטכניקה נפוצה במיוחד עם מאכלי לחם, כגון דגים מטוגנים או קציצות עוף.
זה תהליך פשוט. "מחפר" או "חפירה" פירושו ציפוי קל של מזון במרכיב יבש, כגון קמח, קורנפלור או פירורי לחם. לעיתים קרובות יצופו מזונות בשיטה זו לפני הטיגון. הערה: מתכונים רבים דורשים לטבול את המזון בנוזל או בבלילה (כגון בביצים או בחמאה) ואחריו בציפוי מתובל.
יתרונות הציפוי

ישנן מספר סיבות לצפות מזון בדרך זו (חפירה/מחפר) לפני ההקפצה או הטיגון:
הקמח ושאר המרכיבים היבשים אוטמים את הלחות כדי למנוע מהמזון להתקשות.
הציפוי המונח על המזון משמש כמחסום המונע מהמזון להידבק למחבת בזמן הבישול.
הציפוי עוזר להשחים את האוכל ולספק משטח פריך.
הציפוי מאפשר לחלק החיצוני של המזון להיות פריך ולהשחים אותו באופן שווה מבלי שיישרף.
התיבול שבציפוי מוסיף טעם לאוכל.
צ'ופק

צ'ופק (בהונגרית: Csopak) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בשנת 1940 התאחד צ'ופק עם בלטונקוושד (Balatonkövesd).
יהודי צ'ופק

בצ'ופק חיו יהודים בתקופות זמן שונות. בחורשה ליד הכפר קיים בית קברות יהודי עתיק.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 3 |  |
| 1880 | 15 | 540 |
| 1910 | 5 |  |
| 1920 | 4 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  איחוד הכפרים באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  בית הקברות היהודי בצ'ופק
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונפירד |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונפירד • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • טיהאן • ואסוי • זאנקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4362997-0  VIAF: 247810049   WorldCat (עם VIAF): 247810049 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבר שיח' עבדאללה

קבר השיח' עבדאללה הוא מבנה מקאם קדוש לדת הדרוזית צפונית לכפר אבו סנאן.
פרטים

הקבר נמצא כיום באמצע מטע זיתים, צפונית לכפר אבו סִנאן. השיח' עבדאללה, הקבור בו, נחשב לאחד ממפיצי הדת הדרוזית במאה ה־11. הקבר בנוי על עץ זית (Olea europaea) עתיק, המתפצל לכמה גזעי משנה המפוזרים במעגל בקוטר של שמונה עד עשרה מטרים ובמרכזם הקבר הקדוש, הבנוי על שרידים עתיקים. על הקבר ועל עצי הזית שסביבו פזורים בדים ירוקים רבים המכונים "סטארה", וכן תמונות של קדושי העדה הדרוזית. העץ, בעקבות הקבר שמונח תחתיו, נחשב למקודש למוסלמים ואף יותר מזה לדרוזים. אלה עולים אליו לרגל הן בשמחות משפחתיות והן בעתות מצוקה, לבקש מענה מהצדיק הקבור וישנה אמונה כי בקבר ניתן לבקש משאלות, והן מתגשמות.
ציפורה דולפין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בת 79 בערך) ארגנטינה 
 שם לידה:  פליסה רוזנברג 
 ענף מדעי:  נאונאטולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  דן דולפין 
 
ציפורה (ציפי) דולפין (נולדה ב-1945) היא רופאה ומנהלת רפואית ישראלית, שבנתה וניהלה את מחלקת תינוקות וטיפול נמרץ פגים (פגיה) של בית חולים מאיר במשך 25 שנה. נמנית עם קבוצת אבות הנאונאטולוגיה וכיהנה כיושבת ראש האיגוד הנאונאטולוגי בשנים 2002–2004.
היא כיהנה כפרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולדה בארגנטינה בשם פליסה רוזנברג להורים פליטי פולין (1938) במושבה ריביירה של פיק"א והברון הירש.
בגיל 6 החלה ללמוד בבית ספר ביאליק בבואנוס איירס. סיימה תיכון והחלה ללמוד רפואה בו זמנית. עלתה לישראל בשנת 1965 והתקבלה לשנת הלימודים השלישית באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם סיום הלימודים נישאה, והחלה התמחות ברפואת ילדים בבית חולים פוריה בטבריה. לאחר שנתיים עברה לבית חולים קפלן ברחובות ושם סיימה את ההתמחות. התמקדה ברפואת פגים (נאונאטולוגיה). בשנים 1979–1982 התמחתה ברפואת פגים בבתי החולים האוניברסיטאיים Sick Children ו Women's College בטורונטו, קנדה, שם התמקדה בביצוע איבחונים של מחלות המוח בפגים בעזרת מכשיר האולטראסאונד המוחי, נושא שבארץ היה עדיין בחיתוליו. באותה עת כתבה והשתתפה בכתיבת מספר מאמרים פורצי דרך בנושא זה.[דרוש מקור]
ב-1988 ייסדה דולפין את הפגייה בבית חולים מאיר בכפר סבא ומונתה למנהלת מחלקת תינוקות וטיפול נמרץ פגים בבית חולים זה. עם השנים הצליחה להתרים עשרות מיליוני שקלים, שאיפשרו לבנות משכן חדש מודרני ביותר למחלקת טיפול נמרץ פגים ותינוקות ולהביא למחלקה את מיטב הציוד המודרני לטיפול והצלת חיי פגים. התמקדה רבות בפיתוח כוח האדם הרפואי והסיעודי, דאגה לכך שרופאי ואחיות המחלקה ייצאו לכנסים והשתלמויות בישראל ומחוצה לה במימון קרן המחלקה.
ייסדה את עמותת הפגיה שהוקמה על ידי הורי פגים שטופלו בפגיה, עמותה שצברה כח ותקציבים ועד היום מגבה את קידום והתפתחות המחלקה.
ב-2012 פרשה לגמלאות.
דולפין הובילה את החלק המדעי בקורס הראשון מטעם משרד הבריאות המסמיך אחיות כמומחיות בטיפול בפגים עם סמכויות רפואיות חלקיות -Nurse Practitioner - . פריצת דרך מקומית אל מקצוע הקיים כבר שנים רבות בעולם. ב-2016 הוסמכו לראשונה 22 אחיות ל-Nurse Practitioner.
פרסים

פרס רוגוז'נסקי לרופא מצטיין 1976 בבית חולים קפלן
כלת אות המופת לרופא מטעם האגודה לרפואה ומשפט בישראל 1993
פרויקטים

מתחילת דרכה במאיר הציבה במקום הראשון את ההכרה בתינוק ובפג כזכאי לקשר עם הוריו מרגע היוולדו בניגוד למגמה שרווחה של צפייה של 10 דקות ביממה מעבר לחלון, הסרת כל המחיצות ושילוב ההורים בצוות המטפל. חיזוק ה Bonding.
הקמת עמותת הפגיה בזכות קשרים הדוקים עם הקהילה ומחויבות אישית. נאספו מיליוני שקלים, נבנתה פגיה מהמשוכללות בארץ ובה מיטב הציוד המודרני.
הכרה בפג וצרכיו כמרכז חיי הפגיה. כל אמצעי המפריע להתפתחות הפג (צלצולי מכונות וטלפונים, תאורה חזקה ועוד), כולם הוצאו מהפגייה.
העבודה לפי הסטנדרטים שהוזכרו לעיל הובילה באופן טבעי להתקשרות עם האיגוד האמריקאי שמוביל את תוכנית ה NIDCAP (Newborn Individualized Developmental Care and assessment Program) שמקדם את הטיפול התומך בפג לפי עקרונות ברורים. בעקרונות אלה נכתב: To encourage its use nationally and internationally to support the growth and development of premature infants and to improve the quality of their care and support their famillies
לאחר הכנה ולימוד של כ-10 שנות לימוד ותרגול הוסמכה הפגיה על ידי האיגוד האמריקאי בתואר היוקרתי כ"פגיה תומכת פג" (כמה עשרות פגיות בארצות הברית, בודדות באירופה, יחידה במזרח התיכון)
לחימה באויב הגדול של הפגים והוא הזיהומים הגורמים להם לתחלואה ותמותה בממדים גבוהים. בהנהגת פרופ. דולפין נבנתה תוכנית ייחודית בהשתתפות כל הצוות שכלל רופאים, אחיות, רוקחת, עובדת סוציאלית ושאר הצוות הפרה רפואי ובשיתוף מלא של ההורים כדי להוריד את שכיחות הזיהומים הקטלניים בקרב הפגים. במאמץ גדול ובהרבה דוגמה אישית, התוכנית שנקראה "אפס זיהומים" הצליחה בגדול ומשמשת דוגמה לפגיות נוספות בארץ.
שלטון מקומי

לקריאת ראש עיריית רעננה זאב בילסקי התווסף מימד חדש לפעילותה. סגנית ראש העיר רעננה בהתנדבות במשך 10 שנים.
בהנהגתה בוצעו מספר פרויקטים בתקציבים מיוחדים:
בטיחות בגני ילדים ומינימליזציה של היפגעות
הצללה של כל חצרות המשחק והגנים הציבוריים
הקמת מרכז להתאמת כיסאות תינוק לרכב (בוסטר)
לגיל המתבגר התקנת אביזרי בטיחות נגד נפילה ושברים בתוך הבית, מלווה בהרצאות והדרכה בקבוצות בנושאי מניעת נפילה.
גולת הכותרת הייתה ההתקשרות לארגון הבריאות העולמי שבחן את התוצאות והכרזת רעננה כ"עיר בטוחה" שעומדת בכל הקריטריונים של HWO, היחידה בישראל.
כמי שהגיעה לארץ כעולה חדשה, נטלה חסות על מרכז הקליטה הגדול שברעננה כדי לעזור הן בשיפור הקשר עם העולים והן בעזרה ביציאה ובהתארגנות בחיים מחוץ למרכז הקליטה. הקשר עם מרכז הקליטה כלל אימוץ כמה רופאים עולים מארגנטינה.
אקדמיה

פרסמה עשרות מאמרים בעיתונות רפואית מובילה ברפואת ילדים ונאונאטולוגיה.
פרנק זאפה

| --- | --- |

זאפה בהופעה, 1977
 לידה:  21 בדצמבר 1940 בולטימור, מרילנד
 פטירה:  4 בדצמבר 1993 (בגיל 52) לוס אנג'לס, קליפורניה
 שם לידה:  Frank Vincent Zappa 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1955–1993 (כ־38 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון לוס אנג'לס/עמק אנטילופ, Mission Bay High School, תיכון גרוסמונט, מכללת צ'אפי 
 סוגה:  רוק מתקדם, פיוז'ן-ג'אז, ארט רוק, אוונגרד
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, שירה, גיטרה בס, תופים, כלי מקלדת
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס, ורב רקורדס, סטרייט רקורדס, ביזאר רקורדס, דיסקרט רקורדס, זאפה רקורדס, רייקודיסק, בארקינג פמפקין רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  קפטן ביפהארט, סטיב ואי
 בן או בת זוג:  Gail Zappa (21 בספטמבר 1967–4 בדצמבר 1993) 
 צאצאים:  Moon Zappa, דוויזיל זאפה, Diva Zappa, אהמט זאפה 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1997)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1995) 
 http://zappa.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנק וינסנט זאפה (Frank Vincent Zappa;‏ 21 בדצמבר 1940 – 4 בדצמבר 1993) היה מלחין, גיטריסט וזמר אמריקאי. רבות מיצירותיו הן סאטירות פוליטיות נוקבות, מלאות בהומור שחור, עם דגש על הממסד והממשל האמריקני. על כך זכה לביקורות נוקבות מארגונים רבים ולמעמד שנוי במחלוקת.
זאפה היה מוזיקאי חלוצי אשר שילב בין סגנונות רבים, בהם בלוז, רוק, ג'אז ומוזיקה קלאסית ומודרנית. אף על פי שמעולם לא זכה להצלחה אדירה מבחינה כלכלית, זכו אלבומיו למעמד פולחני בקרב מעריציו הרבים, בהם אמנים ידועים כגון ג'ימי הנדריקס, הביטלס ובמיוחד ג'ון לנון, שטען שהאלבום "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" הושפע בצורה משמעותית מיצירותיו של זאפה.