stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת הירוקים (גרמניה)
שנות ה-80

בראשית שנות השמונים גיבשה המפלגה קו שכלל, בנוסף ל"ארבעת העמודים", גם פציפיזם, תמיכה נרחבת בזכויות הגירה, לגליזציה של סמים קלים ותמיכה במרי אזרחי נגד נשק גרעיני ואנרגיה גרעינית. גורמים שמרניים יותר פרשו מהמפלגה והקימו את "המפלגה האקולוגית הדמוקרטית" (Ökologisch-Demokratische Partei, ÖDP), שלא זכתה להצלחה ולא עברה מעולם את אחוז החסימה. לאחר הצלחה ברמה המדינתית, זכתה מפלגת הירוקים בבחירות 1983 לבונדסטאג ב-5.7% מקולות הבוחרים, שהקנו לה 27 מושבים בפרלמנט הלאומי. עובדה זו הביאה לקיצו של המצב הדו-גושי שהתקיים בבונדסטאג מאז 1961 (שכלל את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מול המפלגה הנוצרית-דמוקרטית עם המפלגה הדמוקרטית החופשית כלשון מאזניים).
התנגדות המפלגה לאנרגיה גרעינית נפלה על אזניים קשובות במיוחד לאחר אסון צ'רנוביל (אפריל 1986) והייתה בין הגורמים המרכזיים שתרמו לנסיקתה בבחירות ינואר 1987 לבונדסטאג בלמעלה מ-50% ל-8.3% מהבוחרים ו-42 מושבים. צמיחה זו ביססה את מעמדה של המפלגה כגוף בר-קיימא שאיננו תופעה אופנתית או חולפת. באותה עת החל יושקה פישר להתבלט כמנהיג המפלגה.
Bündnis 90 והאיחוד

בפברואר 1990, לקראת הבחירות לפולקסקאמר (הרשות המחוקקת של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, היא מזרח גרמניה) במרץ אותה שנה, התאחדו מספר תנועות לזכויות אדם במדינות מזרח גרמניה לשעבר (בהם Neues Forum ("הפורום החדש"), Initiative für Frieden und Menschenrechte ("יוזמה לזכויות האדם ושלום") ו-Demokratie Jetzt ("דמוקרטיה עכשיו")) למסגרת מפלגתית בשם Bündnis 90 ("ברית 90"). הברית המאוחדת השיגה 12 מושבים בפולקסקאמר, רובם מברלין ופוטסדאם ויצרה תנועה משותפת עם "המפלגה הירוקה של גרמניה הדמוקרטית" (DDR Grüne Partei). בבחירות המדינתיות שהתקיימו באוקטובר הכניסה הברית נציגים כמעט לכל לנדטאג, פרט לזה של מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה.
בבחירות הראשונות לבונדסטאג לאחר איחוד גרמניה הצליחה Bündnis 90, שנרשמה לבחירות תחת רשימה מאוחדת עם מפלגת הירוקים בשם Bündnis 90/Grüne – BürgerInnenbewegung ("ברית 90/הירוקים - תנועת האזרחים"), להשיג 6.1% מהקולות במדינות המזרח לשעבר. זאת בעוד שהרשימה במערב גרמניה לא הצליחה לעבור את 5% הנדרשים כאחוז חסימה. עקב העובדה שבבחירות אלה חושב אחוז החסימה בנפרד, הצליחה המפלגה המאוחדת להכניס לבונדסטאג 8 חברים, כולם מהמפלגה המזרח-גרמנית. חוסר ההצלחה של המפלגה הוסבר באירוניה בכרזה של המפלגה מאותה עת בלשון: "כולם מדברים על גרמניה, אנחנו מדברים על מזג האוויר", כלומר בעת רוגשת מבחינה לאומית, נתפסה התמקדות המפלגה בהתחממות הגלובלית כבלתי רלוונטית.
כבר בבחירות ספטמבר 1991 ללנדטאג של סקסוניה רצה המפלגה כמפלגה מאוחדת בשם Bündnis 90/Die Grünen, וב-14 במאי 1993 נוסדה רשמית המפלגה הגרמנית המאוחדת בשם זה, בניגוד לדעת נציגי ברנדנבורג ב-Bündnis 90, שהתנגדו לאיחוד.
בבחירות הפדרליות של 1994 התאוששה המפלגה וזכתה ל-7.3% מקולות הבוחרים ו-49 מושבים.
חברות בממשלה

בבחירות 1998 שמרה המפלגה על כוחה, עם ירידה קלה, ונכנסה לראשונה בתולדותיה לקואליציה יחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), קואליציה זו נקראה "קואליציית ירוק-אדום" על שום צבעי שתי המפלגות. יושקה פישר מונה לסגן הקנצלר ושר החוץ ובממשלת הקואליציה כיהנו פרט אליו עוד שני שרים "ירוקים" (בתיקי הבריאות ואיכות הסביבה).
על אף שיתופי פעולה רבים עם מפלגת השלטון, בעיקר בנושאים חברתיים, היו בקואליציה חיכוכים במספר נושאים. ב-1999 נדרשה המפלגה לתמוך בהשתתפות כוחות גרמניה בנאט"ו במלחמת קוסובו ("מבצע כוח מאוחד"), דבר שגרם להתפטרותם של כמה מחברי המפלגה הפציפיסטים. מרמור נוסף בקרב מצביעי המפלגה נגרם בשל אי-סגירתן של תחנות כוח גרעיניות, בניגוד להצהרתה בבחירות. ב-2001 שוב נדרשה המפלגה לתמוך בשיגור חיילים גרמניים לחו"ל במסגרת השתתפות כוחות גרמניים במלחמת אפגניסטן. במסגרת הצבעת האמון שדרש הקנצלר גרהרד שרדר לגבי נושא זה הצביעו ארבעה מחברי מפלגת הירוקים נגד הממשלה. פעילים רדיקליים במפלגה תקפו חברי פרלמנט ירוקים שהצביעו בעד המעורבות הצבאית והטיחו בהם באירועים שונים רוטב עגבניות, ביצים ויוגורט.
עם זאת, זכתה המפלגה להישגים, כאשר בשנת 2000 חתם השר לאיכות הסביבה (בשמו הרשמי: השר לאיכות הסביבה, שמירת הטבע והבטיחות הגרעינית) מטעמה, ירגן טריטין, על הסכם עם חברות החשמל על תוכנית לנסיגה הדרגתית משימוש באנרגיה גרעינית וסגירת כל 19 תחנות הכוח הגרעיניות בגרמניה עד 2020. כן הייתה המפלגה פעילה לכינון חוק לאיחוד אזרחי של זוגות חד מיניים שנחקק ב-2001.
בבחירות 2002 זכו הירוקים ב-8.6% מקולות המצביעים ושבו לקואליציית ה"אדום-ירוק" שנתמכה בעיקר על ידי המתנגדים למלחמת עיראק. פישר וטריטין שבו לתפקידיהם כשר החוץ והשר לאיכות הסביבה בהתאמה, והמפלגה קיבלה גם את תיק הגנת הצרכן, התזונה והחקלאות בממשלה.
ב-2003 השיגה המפלגה שיא של 13 מתוך 99 המושבים המוקצים לגרמניה בבחירות לפרלמנט האירופי.
אף על פי שהמפלגה שמרה על כוחה בבחירות 2005 וזכתה ב-8.1% מהקולות, חוותה SPD מפלה ואת הממשלה לאחר הבחירות הרכיבה המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית.
המפלגה חברה בממשלת שולץ הראשונה וזאת לאחר שנים בהן המפלגה ישבה בספסלי האופוזיציה.
מפלגה באופוזיציה

אף על פי שהמפלגה נמצאה באופוזיציה מ-2005 ועד 2021, היא הייתה שותפה במספר קואליציות עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בלנדטאגים (פרלמנטים מדינתיים) במספר מדינות גרמניה, כגון המבורג, ברמן, נורדריין-וסטפאליה, הסן, סקסוניה התחתונה וריינלנד-פפאלץ. בבאדן-וירטמברג נבחר בעקבות בחירות 2011 נציג המפלגה, לראשונה בתולדותיה, לראש הממשלה והמפלגה הפכה למרכיב עיקרי בקואליציה.
מצב בבחירות הפדרליות

| בחירות | אחוז | מושבים בבונדסטאג | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | 1.5 |  | לא עברה את אחוז החסימה |
| 1983 | 5.6 | 27/498 | מערב גרמניה בלבד |
| 1987 | 8.3 | 42/497 | מערב גרמניה בלבד |
| 1990 | 5.0 | 8/662 | כאיחוד Bündnis 90/Grüne – BürgerInnenbewegung |
| 1994 | 7.3 | 49/672 |  |
| 1998 | 6.7 | 47/669 |  |
| 2002 | 8.6 | 55/603 |  |
| 2005 | 8.1 | 51/614 |  |
| 2009 | 10.7 | 68/622 |  |
| 2013 | 8.4 | 63/630 |  |
| 2017 | 8.9 | 67/709 |  |
| 2021 | 14.7 | 118/735 |  |
| 2025 | 11.0 | 85/630 |  |
הערות שוליים

↑  Paul Hockenos, Joschka Fischer and the Making of the Berlin Republic : An Alternative History of Postwar Germany, Oxford University Press, page 222
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420198005171  BnF: cb155907982 (data)  GND: 2124337-2  ISNI: 0000 0001 2189 2325  LCCN: no94032566  NDL: 01111979  NKC: ko2004253106  SUDOC: 115059040  VIAF: 154289370   WorldCat (עם VIAF): 154289370 
מונית-אופניים של הירוקים בחזית הבונדסטאג, במסגרת מערכת הבחירות של 2005.
ג'ורג'ה מלוני

ג'ורג'ה מלוני (באיטלקית: Giorgia Meloni; נולדה ב-15 בינואר 1977) היא ראש ממשלת איטליה החל מ-22 באוקטובר 2022, והיא האישה הראשונה באיטליה המכהנת בתפקיד זה.
מנהיגת מפלגת "האחים של איטליה" מאז 2014. תוצאות הבחירות שנערכו באיטליה ב-25 בספטמבר 2022 הציבו אותה כראש הממשלה המיועדת, לאחר שקואליציית המרכז-ימין (centrodestra) בראשותה זכתה לרוב בפרלמנט. מלוני היא עיתונאית במקצועה.
מלוני היא חברת בית הנבחרים של איטליה ברציפות מאז 2006, ושימשה כשרת הנוער בממשלתו של סילביו ברלוסקוני בין 2008–2011. מאז 29 בספטמבר 2020 היא משמשת כנשיאת המפלגה השמרנית והרפורמיסטית הכלל-אירופית.
היא נולדה ברומא. בשנת 1992 היא הצטרפה ל"חזית הנוער", תנועת הנוער של המפלגה הימנית-רדיקלית "התנועה החברתית האיטלקית" (MSI). מאוחר יותר מונתה למנהיגת "פעולת הסטודנטים", תנועת הסטודנטים של מפלגת "הברית הלאומית" (AN). היא שימשה כחברת מועצת מחוז רומא משנת 1998 עד 2002 ולאחר מכן הייתה למנהיגת פעולת הנוער, תנועת הנוער של הברית הלאומית. ב-2008 מונתה לשרה הנוער בקבינט הרביעי של ברלוסקוני, משרה שאיישה עד 2011. בשנת 2012 ייסדה את מפלגת "האחים של איטליה" (FdI) והייתה למנהיגת התנועה במרץ 2014. היא השתתפה בבחירות לפרלמנט האירופי ובבחירות לראשות עיריית רומא בשנת 2016; היא לא ניצחה בשתי מערכות הבחירות הללו. בבחירות 2018 הובילה את מפלגתה לאופוזיציה ועם השנים תנועתה זכתה לפופולריות עממית בסקרים השונים, בייחוד תחת ממשלת מריו דראגי, אז מפלגתה הייתה מפלגת האופוזיציה היחידה.
דעותיה הפוליטיות תוארו כ"ימניות קיצוניות" על ידי חלק ממבקריה. היא מתנגדת להפלות, להמתת חסד, לנישואים חד-מיניים, לאימוץ ילדים על ידי זוגות מאותו מין, ולפונדקאות. היא יצאה נגד קבלת מהגרים לא-חוקיים למדינה וגם נגד מדיניות הרב-תרבותיות, ועקב כך היו מי שהאשימו אותה באסלאמופוביה ובשנאת זרים. היא תומכת בברית נאט"ו, מחזיקה בדעות אירו-סקפטיות לגבי האיחוד האירופי ותמכה ביחסים טובים יותר עם רוסיה עד לפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, אותה גינתה והתחייבה להמשיך לשלוח נשק לאוקראינה. היא ספגה ביקורת כאשר טענה ב-1996 כי המנהיג האיטלקי בניטו מוסוליני היה "פוליטיקאי מוצלח". עם זאת, הביעה הסתייגות ברורה מדרכו הטוטליטרית והביעה תמיכה בדמוקרטיה ובערכיה. כמנהיגת מפלגה השכילה ליצור שיתופי פעולה עם מפלגות אחרות בפרלמנט האיטלקי.
ביוגרפיה

מלוני נולדה ברומא ב-15 בינואר 1977. אביה הוא יליד סרדיניה ואמה היא ילידת סיציליה. אביה עזב את הבית כאשר מלוני הייתה בת אחת עשרה.
בגיל חמש עשרה היא הצטרפה לאגף הנוער של התנועה הסוציאלית האיטלקית- תנועה לאומית – מפלגה שמרנית שהייתה בעברה נאו-פשיסטית, אך אימצה רעיונות דמוקרטיים. בשנים אלה ייסדה את תנועת הסטודנטים "לי אטנאטי" ("האבות") שלחמה נגד הרפורמה בחינוך הציבורי שיזמה השרה רוזה רוסו אירבולינו. ב-1995 פורקה התנועה הסוציאליסטית האיטלקית, ומלוני עברה לתנועה היורשת שלה – הברית הלאומית. באותה שנה מונתה לראש תנועת הסטודנטים של המפלגה, ולנציגת התנועה בפורום אגודת הסטודנטים שהוקם בידי משרד החינוך האיטלקי. במקביל למדה שפות במכון אמריגו וספוצ'י, וכן עבדה בעבודות מזדמנות כמטפלת, מלצרית וברמנית.
ב-1998 נבחרה מלוני לנציגת מחוז רומא במועצת תנועת הנוער של הברית הלאומית, וב-2004 הפכה לנשיאת התנועה – האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד. בבחירות הכלליות באיטליה ב-2006 נבחרה מלוני לנציגת המחוז הראשון של לאציו בבית הנבחרים של איטליה, ומונתה לסגנית ראש בית הנבחרים, הצעירה ביותר בהיסטוריה של התפקיד. במקביל, החלה לעבוד כעיתונאית.
ביוגרפיה > שרת הנוער

ב-8 במאי 2008 מונתה מלוני בידי סילביו ברלוסקוני לשרת הנוער בקבינט הרביעי שלו. היא השרה הצעירה ביותר בתולדות איטליה. באוגוסט של אותה שנה חוללה מלוני סערה כאשר קראה לספורטאים איטלקים להחרים את אולימפיאדת בייג'ינג בשל המדיניות הסינית בטיבט. דבריה של מלוני זכו לביקורת רבה מצד רבים שטענו שהיא מחוללת משבר דיפלומטי, כולל מצד ברלוסקוני עצמו. ב-2009 התמזגה מפלגת הברית הלאומית יחד עם מפלגת "כוח לאיטליה" (פורצה איטליה) – מפלגתו של ברלוסקוני, ליצירת מפלגה חדשה בשם "אנשי החופש". מלוני מונתה לנשיאת תנועת הנוער של המפלגה החדשה. בנובמבר 2010 הציגה מלוני תוכנית בשם "הזכות לעתיד" שמטרתה הייתה השקעה של 300 מיליון יורו בצעירים. התוכנית כללה תמריצים ליזמים חדשים, בונוסים לטובת עובדים זמניים והלוואות לסטודנטים ראויים.
ב-12 בנובמבר 2011 התפטר ברלוסקוני מתפקידו. הנשיא ג'ורג'ו נפוליטנו הטיל על מריו מונטי להקים ממשלה חדשה. אף על פי שאנשי החופש המשיכה לשבת בממשלה החדשה, ב-26 בנובמבר הדיח מונטי את מלוני מתפקיד שרת הנוער ומינה במקומה את אנדראה ריקארדי. אנג'לינו אלפאנו הפך למנהיג הרשמי של מפלגת אנשי החופש בתוך הממשלה החדשה, אולם ברלוסקוני היה המנהיג בפועל. מלוני הביעה התנגדות לישיבה בממשלת מונטי כמו גם להמשך מנהיגותו של ברלוסקוני. בעמדתה צידדו איגנציו לה רוסה וגווידו קרוזטו. מלוני הודיעה שתתמודד מול אלפאנו בפריימריז של המפלגה, אולם אלפאנו הכריז על ביטול הפריימריז בנובמבר 2012.
ביוגרפיה > האחים של איטליה

בדצמבר 2012 פרשו מלוני, לה רוסה וקרוזטו ממפלגת אנשי החופש והקימו מפלגה חדשה בשם "האחים של איטליה". לה רוסה מונה כנשיא הראשון של המפלגה החדשה. בבחירות הכלליות שנערכו בפברואר 2013 2.0% מהקולות ו-9 מושבים בבית הנבחרים. מלוני עצמה נבחרה לבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה השלישי של לומברדיה. היא מונתה לראש הסיעה בבית הנבחרים. ב-8 במרץ 2014 היא ניצחה בפריימריז הפנימיים והפכה למנהיגת המפלגה.
בחודש אפריל 2014 רצה המפלגה בבחירות לפרלמנט האירופי. היא זכתה ב-348,700 מצביעים, שהם 3.7% מקולות הבוחרים. אחוז החסימה הוא 4%, כך שהמפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא זכתה במושבים לפרלמנט האירופי. בהנהגתה של מלוני שברה המפלגה לכיוון הימין הקיצוני. היא כרתה ברית עם הליגה הצפונית של מתאו סלביני ויחד עימו יצאה בקמפיין כנגד ממשלת המרכז-שמאל של מתאו רנצי. ב-4 בנובמבר 2015 היא הקימה את תנועת "הארץ שלנו" – תנועה פופוליסטית שנועדה להגביר את התמיכה העממית באחים של איטליה.
ב-2016 התמודדה על ראשות עיריית רומא וזכתה ב-20.6% מקולות הבוחרים. הישג נאה (לשם השוואה, נציג מפלגתו של ברלוסקוני זכה רק ב-12.3%) אך לא מספיק כדי להעפיל לסיבוב השני. לקראת משאל העם על חוקת איטליה הובילה מלוני את הקמפיין נגד שינוי החוקה. כאשר הצעת השינוי נדחתה ברוב של 60%, דרשה מלוני לערוך בחירות בזק, אולם רנצי התפטר והנשיא הטיל על פאולו ג'נטילוני להרכיב ממשלה חדשה.
לקראת הבחירות הכלליות ב-2018, החליט ברלוסקוני להקים קואליציית ימין רחבה וכרת ברית עם מלוני וסלביני. האחים של איטליה השיגו 4.4% אחוזים ושילשו את כוחם בבית הנבחרים ומלוני עצמה נבחרה כנציגת נפת לאטינה. קואליציית הימין גרפה 37%, מה שלא הספיק כדי להקים ממשלה. סלביני החליט לשבור את בריתו עם מלוני וברלוסקוני והקים ממשלה עם תנועת חמשת הכוכבים של לואיג'י די מאיו כאשר ג'וזפה קונטה משמש כראש הממשלה.
לקראת הבחירות הפרלמנטריות באיטליה, 2022, מלוני ביקשה לעצב מחדש את האחים של איטליה כקבוצה שמרנית מהזרם המרכזי, כדי לפנות למצביעים נוספים, תוך התיישרות מלאה עם נאט"ו וארצות הברית בעניין הפלישה הרוסית לאוקראינה. בעוד מלוני טענה כי אין כל קשר בין מפלגתה לבין פאשיזם, מבקרי "האחים של איטליה" התעקשו שתומכי פאשיזם עדיין נמצאים למכביר בשורותיה. בשנת 2022 פרסם העיתון "לה רפובליקה" דברים שכתב שמונה שנים קודם ברשתות החברתיות מועמד מטעם המפלגה בבחירות בסיציליה, ושבהם כינה את קנצלר גרמניה אדולף היטלר "מדינאי ענק" והתגאה בכך שמלוני היא "פאשיסטית מודרנית". המפלגה מיהרה להשעותו ולנתק את הקשרים איתו.
מלוני, שתמכה בנקיטת יד קשה יותר נגד מהגרים, בהפחתת התלות באיחוד האירופי ובקידום הנצרות וערכי המשפחה המסורתית, גיבשה ברית עם מפלגות הימין של מתיאו סלביני וסילביו ברלוסקוני.
ביוגרפיה > ראש הממשלה

מלוני הוכתרה כמנצחת בבחירות כאשר מפלגתה (האחים של איטליה) הייתה המפלגה הגדולה ביותר ולפי הסכם במסגרת קואליציית המפלגות, המפלגה הגדולה ביותר בקואליציה תמנה את ראש הממשלה הבא, מה שהפך אותה לראש הממשלה. היא הושבעה ב-22 באוקטובר 2022 והפכה לראש ממשלה האישה הראשונה בהיסטוריה של איטליה.
הקואליציה שבראשותה מורכבת ממפלגות FdI, הליגה בראשות מתאו סלביני, פורצה איטליה של סילביו ברלוסקוני ותנועת אזרחי איטליה המתונה. בתפקידים העיקריים היא מינתה את מתאו סלביני לאחד מסגניה ולשר התשתיות והתחבורה, ג'יאנקרלו ג'ורג'טי מונה לשר הכלכלה והאוצר, גווידו קורזטו מונה לשר ההגנה, מתאו פיאנטדוסי מונה לשר הפנים בעוד אנטוניו טאיאני מונה לסגנה השני ולשר החוץ שלה.
ב- 18 בדצמבר 2023, במהלך פסטיבל פוליטי של מפלגתה בו השתתף גם ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק קראה מלוני נגד "תהליך האסלאמיזציה" שקורה לדבריה ביבשת האירופאית ואמרה כי "אין מקום לאסלאם באירופה".
בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100.
במהלך 2024 הובילה מלוני מהלך לחקיקת תקנות ביטחון חדשות, הנחשבות לדרקוניות. חבילת החוקים אושרה ב-18 בספטמבר בבית הנבחרים של איטליה, וצריכה לקבל את אישור הסנאט. על פי הצעת החוק, כל מי שיחסמו כבישים או מסילות רכבת יעמדו בפני עונשי מאסר וקנסות של עד 300 אלף אירו (יותר מ-1.2 מיליון שקלים). כמו כן כוללות התקנות איסור על שימוש בקנאביס בכל צורה (כולל מוצרים המכילים קנבוס), מאסר בן 2 עד 7 שנים למי שתופס נכס שלא כדין, דרישה להצגת אישור שהייה למהגרים (שאינם מהאיחוד האירופי) המבקשים לרכוש כרטיס SIM, ואפשרות שימוש בסירוס כימי למורשעים באלימות מינית. הצעת החוק זכתה לביקורת חריפה מצד האופוזיציה וארגוני זכויות האדם באיטליה. בין השאר ציינו שחוקים אלה, אם יתקבלו, יפגעו באפשרות למחאה לא אלימה ובחסרי בית.
יחסה לישראל וליהודים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מלוני מצהירה כי היא רואה בישראל "בעלת ברית חיונית" של איטליה. היא גינתה אנטישמיות ואמרה כי "אחת התופעות הנפוצות ביותר של אנטישמיות כיום היא תעמולה אנטי־ישראלית".
עוד אמרה כי "ישראל מייצגת כיום את הדמוקרטיה המלאה היחידה במזרח התיכון", כן ציינה כי איטליה עומדת ללא כל הסתייגויות על זכותה של ישראל להתקיים ולחיות בביטחון והצהירה כי מפלגתה תעשה כל מאמץ להשקיע בשיתוף פעולה רב יותר בין המדינות.
מלוני הגיעה לישראל בשנת 2011, בעת שכיהנה כשרת הנוער בממשלת ברלוסקוני, וביקרה ביד ושם.
במרץ 2023, בעת ביקורו באיטליה, נפגשה עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ברומא.
בתגובה למתקפת הפתע על ישראל הביעה מלוני תמיכה בישראל וגינתה את אלימות החמאס. לאות הזדהות, המעון הרשמי שלה הואר בצבעי דגל ישראל.
ב-21 באוקטובר 2023, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל השתתפה מלוני יחד עם מנהיגי מדינות נוספים ב"פסגת השלום במזרח בתיכון" שנערכה בקהיר, שם הזהירה את הקהילה הבין-לאומית ש"לא ליפול למלכודת של חמאס"; מלוני הייתה מנהיגת המדינה היחידה בפסגה שהביעה תמיכה בישראל והתנגדות לחמאס. במהלך הכינוס נפגשה מלוני עם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס והביעה את הצורך במניעת הסלמה נוספת וקידום פתרון שתי המדינות. מייד לאחר ההשתתפות בכינוס בקהיר המריאה לישראל ונפגשה עם ראש הממשלה נתניהו.
חיים אישיים

מלוני הייתה נשואה לעיתונאי ואיש הטלוויזיה אנדראה ג'אמברונו, באוקטובר 2023 הודיעה על פרידה ממנו. יש להם בת אחת.
מעכה בת תלמי

| --- | --- |
 בן או בת זוג:  דוד 
 צאצאים:  אבשלום, תמר 
 
מַעֲכָה בַּת תַּלְמַי מֶלֶךְ גְּשׁוּר היא אשתו הרביעית של דוד המלך, אם ילדיו תמר ואבשלום.
על הולדת אבשלום מסופר בספר שמואל ב: ”...וְהַשְּׁלִשִׁי אַבְשָׁלוֹם בֶּן-מַעֲכָה בַּת-תַּלְמַי מֶלֶךְ גְּשׁוּר” (ספר שמואל ב', פרק ג', פסוק ג'). בהמשך מסופר: ”וּלְאַבְשָׁלוֹם בֶּן דָּוִד אָחוֹת יָפָה וּשְׁמָהּ תָּמָר” (ספר שמואל ב', פרק י"ג, פסוק א'). לפי הפרשנים נולדה תמר לפני אבשלום.
נסיבות נישואיה של מעכה לדוד

חז"ל מפרשים שמעכה היתה יפת תואר, ובא עליה דוד קודם שהתגיירה, ונתעברה ונולדה תמר בתה. ותוספות פירשו  כי "תמר לא הייתה בת דוד אלא מקודם לכן הייתה אמה מעוברת והא דכתיב : כן תלבשנה בנות המלך מעילים, לא משום שהייתה בתו אלא לפי שגדלה בביתו של דוד עם בנות המלך"
הפרשנים המאוחרים של מדרש תנחומא נוקטים גישה מרחיבה וקובעים כי: "שכן מצינו בדוד, על שחמד מעכה בת תלמי מלך גשור בצאתו למלחמה, יצא ממנו אבשלום, שביקש להרוג אותו, ושכב עם נשיו לעיני כל ישראל ולעיני השמש, ועל ידו נהרגו כמה רבבות מישראל, ועשה מחלוקת בישראל, ונהרג שמעי [בן גרא] ושבע בן בכרי, ואחיתופל, ומפיבושת, ואיש בשת, והשליט ציבא על כל בית שאול"
על פי פרשנות אחרת התחתן דוד המלך עם מעכה כחלק ממערכת של בריתות עם שליטים שכנים על מנת לבצר את מעמדו כמלך ישראל.
גורל ילדיה

אמנון, בכורו של דוד, התאהב בתמר ואנס אותה. לאחר היוודע מקרה האונס נקט דוד עמדה סבילה. הוא לא הפעיל את סמכותו כהורה ומלך על מנת להעניש את האנס ולא עשה כל צעד על מנת לתקן את העוול. את מקומו תפס אבשלום. הוא הכניס את תמר לביתו ונמנע מלהיות במגע עם אמנון. לאחר שנתיים שבהן ישבה תמר בבית אבשלום ארגן אבשלום חגיגה לרגל הגז בבעל חצור, אליה הזמין את כל אחיו הנסיכים למשתה. קודם לכן נתן אבשלום ל"נעריו" הוראה להרוג את אמנון בעת שהוא יהיה שיכור. לאחר שביצע את זממו ברח אבשלום לבית סבו המלך תלמי בגשור.
לאחר חזרתו מהגלות, ומשהוסרו שאר המתחרים על הכתר מדרכו, מרד אבשלום בדוד והצליח לתפוס את השלטון. בקרב מכריע שנערך בין צבאות שני הצדדים הובס צבא המורדים ואבשלום הוצא להורג במצוות יואב בן צרויה.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ב, עמוד א'
↑  מדרש תנחומא פרשת כי תצא סימן א
↑  יהודה איזנברג, שיחה בשמואל ב יד באתר דעת
ויקטור שיפרסטיין

| --- | --- |
 לידה:  1863
 פטירה:  ?
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 100 מטר   קפיצה לרוחק
 
ויקטור שיפרסטיין (באנגלית: Victor E. Schifferstein; ‏ 1863 - ?) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1888) בקפיצה לרוחק ושיאן עולם בריצת 100 יארד.
ביוגרפיה

שיפרסטיין התאמן במועדון האולימפי של סן פרנסיסקו. הוא זכה באליפות אגודת אתלטיקה של החוף הפסיפי 4 פעמים ברציפות (1887–1890) בריצת 100 יארד, פעמיים (1887 ו-1890) בריצת 220 יארד, 4 פעמים (1887–1890) בקפיצה לרוחק ופעמיים (1888 ו-1890) בקפיצה לגובה.
בסיום תחרות שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-22 בפברואר 1888 הוא קבע בקפיצה לרוחק נוספת תוצאה של 7.09 מטר, תוצאה טובה משיא העולם, בחצי ס"מ.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה ב-9 ביוני אותה שנה הוא השווה בריצת 100 יארד את שיא העולם בתוצאה של 10.0 שניות. בנוסף הוא קבע בקפיצה לרוחק תוצאה של 7.08 מטר, רבע אינץ' (0.6 ס"מ) משיא העולם.
באליפות המערב (Western NAAA) שנערכה בסנט לואיס, מיזורי ב-9 בספטמבר אותה שנה הוא שבר בריצת 100 יארד את שיא העולם והעמידו על 9.8 שניות. איגוד האתלטים החובבים החדש (AAU) סירב להכיר בשיא זה, למרות שלא הייתה רוח, המסלול נמדד מחדש ונמצא באורך של 100 יארד בדיוק, ואחד השופטים אף רשם תוצאה של 9.6 שניות. הסיבה המשוארת הייתה שהוא התחרה נגד אתלט מקצועני לפני תחרות זו.
ביוגרפיה > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית (AAU) שנערכה בדטרויט, מישיגן ב-19 בספטמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.05 מטר, לפני אלפרד קופלנד (6.72 מטר) ודניאל שנהן (6.67 מטר) מדליית ארד בריצת 100 יארד, אחרי פרד ווסטינג ואלפרד קופלנד.
הערות שוליים

↑  The New York Clipper Annual For 1892 (באנגלית)
↑  By Jürgen Schiffer, The Sprints, World Athletics (באנגלית)
↑  A record-breaking run from Holmes, September 9 down the years, ESPN (באנגלית)
↑  אליפות ארצות הברית 1888, באתר באתר Track and Field (גברים) (באנגלית)
↑  United States Campionships (Men 1876-1942), באתר gbrathletics.com (באנגלית)
↑  Victor Schifferstein, באתר Day by Day in Jewish Sports History (באנגלית)
↑  ריצת 100 יארד - אליפות ארצות הברית 1888, באתר באתר Track and Field (גברים) (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויקטור שיפרסטיין".
פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס

בואינג 747 נוחת בנמל התעופה לונדון הית'רו
בואינג 777 של החברה
בניין הנהלת החברה בלאהור
בואינג 777-300ER של החברה נוחת בנמל התעופה לונדון הית'רו
ATR 42 ו-איירבוס A310-300 של החברה חונים בנמל התעופה הבינלאומי בנזיר בוטו
פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס (באורדו:  پی آئی اے o پاکستان انٹرنیشنل ایرلاینز, ידועה בשם: PIA, ראשי תיבות של: Pakistan International Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של פקיסטן. בסיסה הראשי בלאהור והיא מפעילה טיסות ל-45 יעדים ב-18 מדינות.
החברה בבעלות ממשלת פקיסטן (87%) ומשקיעים פרטיים (13%). בחברה מועסקים 18,043 איש.
תולדות החברה

בשנת 1946 עוד לפני שהוקמה פקיסטן, מוחמד עלי ג'ינה מייסד פקיסטן, האמין כי במדינה החדשה יהיה צורך בחברת תעופה לאומית, מכיוון שבין פקיסטן ומזרח פקיסטן (כיום בנגלדש), הפרידו 1100 קילומטרים.
באוקטובר 1946 הוקמה חברת אוריינט איירווייס בעיר קולקטה. בפברואר 1947 קיבלה החברה שלושה מטוסי DC-3.
ביוני החברה החלה להפעיל טיסות מקולקטה ליאנגון, לאהור, ופשאוור. חודשיים לאחר מכן הוקמה פקיסטן, והחברה העבירה את פעילותה לקראצ'י.
במרץ 1955 אוריינט איירווייס שינתה את שמה לשמה הנוכחי, באותה שנה רכשה שלושה מטוסי ויקרס ויקונט והחלה להפעיל טיסות ללונדון, קהיר, ורומא.
בשנת 1960, הייתה החברה חברת התעופה האסייתית הראשונה שהפעילה מטוסי סילון, כששכרה מפאן אמריקן מטוסי בואינג 707.
בשנת 1961 החלה בטיסות לניו יורק. בשנת 1962 הוזמנו מספר מטוסי בואינג 720.
בשנת 1964 הייתה PIA חברת תעופה ממדינה לא קומוניסטית הראשונה שטסה לסין.
בספטמבר 1965 סייעה החברה לכוחות המזוינים הפקיסטנים במלחמת הודו פקיסטן 1965.
בדצמבר 1971 סייעה החברה שוב לכוחות המזוינים הפקיסטנים במלחמת הודו פקיסטן 1971, חיל האוויר ההודי הפיל מספר מטוסים של החברה.
בשנת 1979, חברת התעופה רכשה מטוסי בואינג 747-200.
בשנת 1980 נרכשו מטוסי איירבוס A300-200, בשנת 1985 נרכשו חמישה מטוסי בואינג 737-300 ובשנת 1989 החלה להעסיק טייסות.
ביוני 1991 קיבלה שישה מטוסי איירבוס A310-300. בשנת 1992 החלה בטיסות לטשקנט וציריך.
בשנת 1996 החברה שכרה מטוסי טופולב Tu-154 והחלה בטיסות לביירות.
באוקטובר 2002 הזמינה חברת התעופה תשעה מטוסי בואינג 777.
בשנת 2004 הייתה החברה לקוח ההשקה של דגם 777-200ER.
בשנת 2005 הנציבות האירופית אסרה על חברת התעופה לטוס באירופה מסיבות ביטחוניות, אולם היא הורשתה להפעיל את מטוסי הבואינג 777 שלה. בנובמבר 2007 ביטל האיחוד האירופי את ההגבלה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y+ | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 11 | — | — | — | 174 | 174 |  |  |
| ATR 42-500 | 4 | — | — | 10 | 38 | 48 |  |  |
| ATR 72-500 | 5 | — | — | 12 | 58 | 70 |  |  |
| בואינג 777-200ER | 6 | — | 35 | 54 | 240 | 329 |  |  |
| בואינג 777-200ER | 6 | — | 25 | 54 | 240 | 319 |  |  |
| בואינג 777-200LR | 2 | — | 35 | 60 | 215 | 310 |  |  |
| בואינג 777-300ER | 4 | — | 35 | 54 | 304 | 393 |  |  |
| בואינג 777-300ER | 4 | — | 18 | 40 | 384 | 442 |  |  |
| סה"כ | 32 | — |  |  |  |  |  |  |
חטיבת המטענים

PIA הפעילה משנות השבעים שירות מטענים בשם פקיסטן אינטרנשיונל קרגו (Pakistan International Cargo) החברה הפעילה שני מטוסי בואינג 707-320C, וטסה למזרח התיכון ואירופה. החברה הפסיקה את פעילותה כששני מטוסיה קורקעו בסוף שנות התשעים.
בשנת 2003 השיקה פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס את PIA Speedex, השירותים מופעלים על ידי שני מטוסי איירבוס A300 שכורים מ-MNG Airlines.
הסכמי שותפות קוד

לחברה הסכם שותפות קוד עם החברות הבאות:
טורקיש איירליינס
תאי איירווייז אינטרנשיונל
צ'יינה סאות'רן איירליינס