stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנון כהן
הערות שוליים

↑  אביר איכות השלטון – ח"כ אמנון כהן, באתר ערוץ 7, 5 באפריל 2006
↑  אירית קוטונה, ערעורו של מולקנדוב התקבל חלקית; ירצה 10 חודשי מאסר, באתר כלכליסט, 11 ביולי 2011
↑  אילנה דיין, גלעד טוקטלי, רויטל חובל, תחקיר "עובדה": האם קנו ח"כ בישראל?, "mako",‏ 10 במרץ 2016
 "נתתי לח"כ 200 אלף שקל במזומן, והזמנתי לו בחורה לסוויטה בים המלח", באתר TheMarker‏, 11 במרץ 2016
↑  יניב קובוביץ, אמנון כהן הוא חבר הכנסת לשעבר שנעצר בחשד לקבלת שוחד והטבות בעלות אופי מיני, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2016
↑  ניצן שפיר, ‏הפרקליטות סגרה את תיק השוחד נגד חבר הכנסת לשעבר אמנון כהן, באתר גלובס, 5 במאי 2021
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת הפנים (1949–1974): | בנימין מינץ • יוסף ספיר • נחום חת • יעקב ריפתין • מרדכי סורקיס |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה (1974–2006): | יוסף תמיר • יורם ארידור • שלמה הלל • שושנה ארבלי-אלמוזלינו • דב שילנסקי • יהושע מצא • סאלח טריף • מיכה גולדמן • דוד אזולאי • משה גפני • יורי שטרן • ראלב מג'אדלה |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה (מ־2006): | ראלב מג'אדלה • אופיר פינס-פז • דוד אזולאי • אמנון כהן • מירי רגב • דודי אמסלם • יואב קיש • מיקי חיימוביץ' • סעיד אלחרומי • וליד טאהא • יעקב אשר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296924705171  VIAF: 298392828   WorldCat (עם VIAF): 298392828
שכחו אותי בבית

| --- | --- |

 בימוי:  כריס קולומבוס 
 הופק בידי:  ג'ון יוז 
 תסריט:  ג'ון יוז 
 עריכה:  ראג'ה גוסנל 
 שחקנים ראשיים:  מקולי קאלקין, ג'ו פשי, דניאל שטרן
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  ג'ולי מקט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  גרייט אוקס הפקות, פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בנובמבר 1990 15 במרץ 1991 (ישראל)
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, סרט לכל המשפחה, סרט חג המולד 
 מקום התרחשות:  שיקגו, פריז 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  18,000,000‏$
 הכנסות:  476,684,675‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   homealone
 פרסים:  מועמד לשני פרסי אוסקר
 סרט הבא:  שכחו אותי בבית 2
 דף הסרט ב־IMDb
 
כרזה בישראל לסרט
שכחו אותי בבית (באנגלית: Home Alone; מילולית: "לבד בבית") הוא סרט קולנוע קומי אמריקני משנת 1990. במרכז הסרט השחקן מקולי קאלקין, שמגלם את קווין מקאליסטר, ילד בן שמונה שבטעות נשכח לבדו בביתו, כשמשפחתו טסה לצרפת בחופשת חג המולד. בעקבות הצלחת הסרט יצאו לו חמישה סרטי המשך, קאלקין התפרסם בעת יציאת הסרט לאקרנים, וסרטי ההמשך שלו עובדו למשחקי וידאו.
רוב הסרט צולם בפרבר ווינטקה המשתייך לפרוורי החוף הצפוני של שיקגו, אילינוי.
תקציר העלילה

משפחת מקאליסטר עומדת לצאת לחופשה בפריז שבצרפת בחג המולד, ובני המשפחה העוזבים בחיפזון שוכחים בבית את קווין (מקולי קאלקין), בנם בן השמונה. כשקווין מגלה שמשפחתו שכחה להעיר אותו, ושהבית לרשותו – זה מסב לו הנאה.
זוג פורצים, המסתובב בשכונות אמידות בחיפוש אחר בתים לפרוץ אליהם, מגיעים לשכונה שבה גר קווין. כיוון שרבים עוזבים את בתיהם עקב החג, השניים מתכננים לפרוץ לביתו של קווין, אך קווין מטעה אותם לחשוב שהבית מלא אנשים. כשזה לא מצליח הוא מטמין מלכודות ברחבי הבית, ומצליח למנוע מהפורצים לגנוב את תכולת ביתו. קווין לבסוף מצליח להסגיר את הפורצים למשטרה, כאשר במשטרה מבינים שהם אלו שפרצו גם לשאר בתי השכונה, כאות סימן שהם משאירים את הברזים פתוחים, ועל כך קיבלו את השם "השודדים הרטובים".
אימו של קווין מגיעה הביתה לאחר הלילה שעבר קווין. הבית מסודר לקראת בואם של משפחתו, ולמרות שהאם הייתה בטוחה שרק היא חזרה הביתה לאחר ששכחה את בנה בבית, ושאר המשפחה ממשיכים את החופשה, אב המשפחה מחליט להקדים את הגעתם הביתה, וכלל המשפחה מגיעים מיד אחרי אימו, וקווין מתאחד עם בני משפחתו שמיהרו לשוב לביתם.
דמויות ראשיות

קווין מקאליסטר (מקולי קאלקין) – ילד צעיר וכוכב הסרט.
באז מקאליסטר (דווין רטריי) – אחיו הבוגר של קווין.
הארי ליים (ג'ו פשי) – אחד מהגנבים. שותפו הוא מרב מרצ'נטס.
מרב מרצ'נטס (דניאל שטרן) (אנ') – אחד מהגנבים. שותפו הוא הארי ליים.
קייט מקאליסטר (קתרין אוהרה) – אמו של קווין מקאליסטר, העושה הכול כדי להגיע אל בנה שנשכח.
פיטר מקאליסטר (ג'ון הרד) (אנ') – אביו של קווין מקאליסטר.
הכנסות

הסרט גרף כ-476 מיליון דולרים ברחבי העולם, כאשר מתוכם הגיעו 285 מיליון דולר מארצות הברית ומקנדה. במהלך סוף השבוע הראשון להצגתו, כבר הגיעו ההכנסות מהסרט ל-17 מיליון דולר – מיליון דולר פחות מהתקציב המקורי של הסרט, שעמד על כ-18 מיליון דולר.
המחזמר בישראל

בשנת 2011 יצא מחזמר ישראלי המבוסס על הסרט בשם "הצילו – שכחו אותי בבית" בו שיחקו יון תומרקין, אורנה דץ, טל מוסרי, שרון צור, רוני דואני, דון לני גבאי, יעקב כהן, אביעד בנטוב, אודי גוטשלק ומיקי קם.
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, ילדים זה קופה, חדשות, 15 במרץ 1991
↑  https://www.nli.org.il/he/newspapers/hadashot/1991/03/15/01/article/270.1
↑  יוסי ורטר, שנה טובה בכל זאת, חדשות, 2 בינואר 1992
| ג'ון יוז |
| --- | --- | --- |
| בימוי וכתיבה | בת שש-עשרה הייתי (1984) • מועדון ארוחת הבוקר (1985) • חלומות צעירים (1985) • שמתי ברז למורה (1986) • תקועים בדרך (1987) • צירי לידה (1988) • הדוד באק (1989) • נוכלת ושמה סו (1991) |  |
| כתיבה בלבד | National Lampoon's Class Reunion ‏(1982) • מיסטר אמא (1983) • נסיעה נעימה, המפתחות בפנים (1983) • Nate and Hayes ‏(1983) • חופשה מטורפת באירופה (1985) • יפה בורוד (1986) • משהו נפלא (1987) • The Great Outdoors ‏(1988) • כיף של חופשה (1989) • שכחו אותי בבית (1990) • Career Opportunities ‏(1991) • דאץ' (1991) • קוראים לי בטהובן (1992) • שכחו אותי בבית 2 אבוד בניו יורק (1992) • דניס - דני שובבני (1993) • חופשה בחיתולים (1994) • נס ברחוב 34 (1994) • 101 כלבים וגנבים (1996) • פלאבר (1997) • שכחו אותי בבית 3 (1997) • Reach the Rock ‏(1998) • מבקרים מטורפים (2001) • יפה במנהטן (2002) • שומר ראש במבצע (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4085424  BnF: cb14292212z (data)  LCCN: n97058335  VIAF: 182771920   WorldCat (עם VIAF): 182771920
עאליה, מלכת ירדן

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1948 קהיר, מצרים 
 נהרגה:  9 בפברואר 1977 (בגיל 28) עמאן, ירדן 
 מדינה:  ירדן ירדן
 השכלה:  מכללת האנטר 
 בן או בת זוג:  חוסיין, מלך ירדן (1972–1977) 
 פרסים והוקרה
 אות הכוכב הגדול על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 
המלכה עאליה ובעלה חוסיין (משמאל) בפגישה עם נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד ואשתו בטי פורד (מימין), 30 במרץ 1976
המלכה עאליה בהאא א-דין טוקאן (בערבית: علياء بهاء الدين طوقان; תעתיק מדויק: עליאא' בהאא' אלדין טוקאן; 25 בדצמבר 1948, קהיר, מצרים – 9 בפברואר 1977) הייתה אשתו השלישית של חוסיין, מלך ירדן.
ביוגרפיה

עאליה בהאא א-דין טוקאן נולדה ב-25 בדצמבר 1948 בקהיר למשפחה פלסטינית משכם. משפחת טוקאן קשרה קשרים טובים עם בית המלוכה הירדני עוד מתקופת המנדט הבריטי. אחד מקרובי משפחתה של עאליה, אחמד טוקאן, שימש כראש ממשלת ירדן בשנת 1970. אביה, בהאא א-דין טוקאן, שימש כשגריר ירדן במצרים בשעת לידתה, ולאחר מכן שימש כשגריר בארצות הברית, איטליה, טורקיה ובריטניה. עאליה נדדה יחד עם משפחתה בהתאם לשליחות אביה והתחנכה במוסדות מערביים. לאחר מכן למדה מדעי המדינה באוניברסיטה בשיקגו.
בשנת 1971 חזרה עאליה להתגורר בירדן, ועבדה בחברת התעופה הירדנית (לימים רויאל ג'ורדניאן). בספטמבר 1972 נתבקשה באופן פרטי בידי המלך לארגן פסטיבל סקי מים בעקבה. ב-22 בדצמבר 1972 נישאו עאליה וחוסיין בטקס פרטי, ועאליה הוכתרה למלכה עאליה אל-חוסיין. נישואי חוסיין ועאליה אירעו חודשים ספורים לאחר גירושיו של המלך מאשתו השנייה מונא אל-חוסיין. ייתכן כי להיכרותו של חוסיין עם עאליה היה חלק בגירושין.
לזוג נולדו שני ילדים: האיא (נולדה ב-3 במאי 1974) ועלי (נולד ב-23 בדצמבר 1975). האיא התחתנה עם השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, שליט דובאי וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות. כמו כן אימצו השניים ב-1976 ילדה פלסטינית יתומה בשם עביר (ילידת 1972). עאליה נחשבה למלכה פופולרית בדעת הקהל, ונישואיה עם המלך חוסיין נחשבו למוצלחים. היא הרבתה בפעילויות צדקה וסעד, בייחוד בעזרה לבתי יתומים. ב-1974 תמכה במתן זכות בחירה לנשים בממלכה.
ב-9 בפברואר 1977 נהרגה המלכה בהתרסקות מסוק בעמאן שבירדן בדרך לדרום הממלכה, בדרכה למשימת פיקוח על אזורים נידחים. על שמה נקרא נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה. כחצי שנה לאחר מותה נישא חוסיין בפעם הרביעית למלכה נור.
הערות שוליים

1 2  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 223
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1199598410  VIAF: 2074157416828016710006   WorldCat (עם VIAF): 2074157416828016710006
ז'ואן לאפורטה

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1962 (בן 62) ברצלונה, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 השכלה:  אוניברסיטת ברצלונה 
 תפקידים בולטים:  נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה, city councilor of Barcelona, חבר הפרלמנט של קטלוניה, נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה 
 
ז'וֹאָן לַאפּוֹרְטָה אִי אֶסְטְרוּק (בקטלאנית: Joan Laporta i Estruch; נולד ב-29 ביוני 1962 בברצלונה שבספרד) הוא עורך דין קטלאני המכהן בתור נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה, תפקיד בו כיהן גם בשנים 2003–2010.
קריירה בברצלונה

בשנת 1996 הוא ביחד עם אנז'ל קולום ופילאר ראולה הקימו מפלגה מקומית חדשה. אך ניסיון זה לא הצליח.
לאפורטה החל את הקריירה שלו עם ברצלונה כמנהיג "אלפנט בלאו" (הפיל הכחול), קבוצה שהתנגדה לנשיא לשעבר ז'וזפ ליואיס נונייס ואשר, ב-1998, ניסתה ללא הצלחה להפעיל הצעת אי אמון כנגדו.
ב-2003 גבר לאפורטה על לואיס בסאט בבחירות לתפקיד נשיא ברצלונה. כמנהל הטכני של הקבוצה מינה לאפורטה את כדורגלן העבר במועדון צ'יקי בגיריסטיין. עם הגעתם לקבוצה, החתים המועדון את הכדורגלן הברזילאי רונאלדיניו ואת המאמן ההולנדי פרנק רייקארד. עמם, פתח המועדון בתקופה חדשה עם ניהול חדש ושונה מקודמיו. העונה הראשונה החלה בצורה תהומית, ובשל כך נאלץ לאפורטה בקביעות לגייס הבנה וסבלנות מאוהדי הקבוצה, ובעזרת רייקארד, נבנה המועדון מחדש עם סגל צעיר יותר סביב הנהגתו של רונאלדיניו. לאפורטה נחשב להצלחה - רוב החובות הכספיים שולמו והמועדון זכה בארבע אליפויות הליגה הספרדית ובשני גביעי ליגת האלופות.
בנוסף, החליט לאפורטה לפעול נגד האלימות בקאמפ נואו, בייחוד נגד קבוצת האוהדים המכונה "Boixos Nois" (בוישוס נויס - בתרגום חופשי מקטלאנית: "בנים כועסים"), תוך שהוא סופג עלבונות ואיומים על חייו. חקירת משטרה חשפה שחברים בבוישוס נויס תכננו לחטוף אותו, אך תכנון זה לא יצא אל הפועל.
הקדנציה הראשונה של לאפורטה כללה זכייה באליפות הליגה ב-2005 ובדאבל ב-2006, כשבקבוצה משחקים שחקני רכש כדקו, סמואל אטו, הנריק לארסון ורונאלדיניו, לצד שחקני בית כגון צ'אבי, ויקטור ואלדס וקרלס פויול.
לאפורטה החל את כהונתו השנייה ב-22 באוגוסט 2006, כשהיה המועמד היחיד שצבר מעל ל-1,804 חתימות חברי מועדון. כהונתו הסתיימה באופן רשמי בשנת 2010, והוא הוחלף בסנדרו רוסל.
כהונתו השנייה של לאפורטה הייתה אף מוצלחת יותר מקודמתה, אף על פי שהחלה בצורה מאכזבת למועדון - הקבוצה לא הצליחה לזכות באליפות במשך שנתיים. בתום עונת 2007/08, החליט לאפורטה להחליף את מאמן הקבוצה, רייקארד, בשחקן העבר של הקבוצה, ז'וזפ גוארדיולה. עם גוארדיאולה כמאמן זכתה הקבוצה בטרבל הראשון בהיסטוריה של הכדורגל הספרדי - זכייה באליפות הליגה, בליגת האלופות ובגביע המלך הספרדי באותה עונה. בסגל הקבוצה בעונה זו בלטו אנדרס אינייסטה, צ'אבי, פויול, אטו, תיירי הנרי וליונל מסי.
בעונה הבאה, עונת 2009/10 זכתה פעם נוספת הקבוצה באליפות, כשבחוד ההתקפה משחק זלאטן איברהימוביץ' במקומו של סמואל אטו. בתום עונה זו הסתיימה תקופת הכהונה השנייה של לאפורטה.
ב-7 במרץ 2021, נבחר לאפורטה ברוב גדול בשלישית על ידי חברות וחברי מועדון הכדורגל ברצלונה, לכהן כנשיא המועדון. בזכייה זו לאפורטה גבר על ויקטור פונט וטוני פריישה.
לאפורטה הוא עורך דין במקצועו, ושותף במשרד עורכי דין. הוא נשוי ואב לשלושה.
בני אלבז

| --- | --- |

בני אלבז
 לידה:  11 במרץ 1960 (בן 64) י"ב באדר ה'תשכ"ב פתחיה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 צאצאים:  גד אלבז 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה 
 
בני אלבז (נולד ב-11 במרץ 1960) הוא זמר פופ נשמה ישראלי.
ביוגרפיה

אלבז נולד בפתחיה וגדל כחילוני ברמלה למשפחה מרוקאית. הוא החל להופיע בלהקת "הבוערים".
בסוף 1979 הוציא את אלבומו הראשון "ריקוד האהבה". בין שירי האלבום בלטו: "ביום שבו עברת", "מסיבת הסלון של שנות ה-60" (בשניהם - מילים ולחן: עוזי חיטמן), "מגי" (מילים: מני בגר, לחן: דני ממן, עיבוד: להקת "גן עדן") ושיר הנושא שהלחין אלבז למילים של אבנר אשכול.
ב-1980 הוציא את אלבומו השני "אהבה ראשונה", שאותו ניהל מוזיקלית ועיבד היוצר והמוזיקאי עוזי חיטמן. האלבום כלל גרסה מחודשת ל"גברת שוש", שביצע במקור גבי שושן באלבומו השני ואת "תני לי רמז" (מילים ולחן: דודו זר). בהקלטות האלבום השתתפו עוזי חיטמן, אריק רודיך ואבנר קנר וחברי להקת "ברוש".
ב-1982 יצא בחברת התקליטים הד-ארצי אלבומו השלישי "קיץ מסוכן". ננסי ברנדס עיבד וניגן בקלידים ועימו השתתפו בהקלטות גם גרי אקשטיין בגיטרות, מאיר ישראל בתופים, מיכה מיכאלי בבס, וחברי להקת "ברוש". בין שירי האלבום בלטו: "אני ממתין לך", "למה את לא מחייכת" ו"תני לי קצת חום".
ב-1984 הוציא את האלבום הרביעי "שושנה" בחברת התקליטים "קוליפון". המוזיקאי נתן כהן הקליט ועיבד את שירי האלבום. האלבום כלל את השירים: "הרוח המלטפת" ואת השיר "גדי" שהוקדש לבנו.
עוד באותה שנה הוציא את אלבומו הבא "אני חוזר הביתה", כששיר הנושא היה למעשה ביצוע של אלבז ללהיט איטלקי שהתפרסם בביצועו של דורון מזר. משה לוי עיבד את שירי האלבום.
בסוף שנות ה-80 הוציא אלבז את האלבום "אח יבאבא - שירים שאוהבים". רובי בן שמעון עיבד את שירי האלבום.
עוד בסוף שנות ה-80 הוציא את האלבום "שרון רוקדת הפלמנקו". אריה ברקוביץ' עיבד את מרבית שירי האלבום, כששירים נוספים עובדו על ידי ננסי ברנדס והגיטריסט משה בן-משה ('בן-מוש').
ב-1989 הוציא את האלבום "אהבה אוריינטלית" ('החיים הם חגיגה') בעיבודו של רובי בן-שמעון.
אחד מלהיטיו המוכרים מאותם ימים זה השיר ״כל החיילים חוזרים הביתה״ שזוהה כמעין המנון החיילים.
אלבז שיחק כדורגל בבית"ר רמלה. בין אלבז לבין דורון מזר התנהל ויכוח מי מהם שר לראשונה את הגרסה העברית לשיר "אני חוזר הביתה" (גרסה עברית של השיר "L`Italiano" של טוטו קוטוניו).
לקראת סוף שנות ה-80 אלבז נסע לתקופה לארצות הברית. בתוכנית "עובדה" עם אילנה דיין ב-3 בפברואר 2008 נטען כי בתקופת שהייתו בארצות הברית התקרב אלבז לחוגי הפשע המאורגן הישראלי בניו יורק. לאחר שחזר לארץ בתחילת שנות ה-90, חזר בתשובה עם כל משפחתו. אלבז הוציא כמה אלבומים שמתארים את המעבר לעולם התשובה, אחד משיריו הבולטים שעסקו בנושא
היה השיר "לא קשה לחזור בתשובה", שבו שר עם בנו גד בזמן שהיה ילד.
ב-1995 הוציא את האלבום "תינוקות שנשבו" שכלל חידושים לשירים מוכרים דוגמת: "שבחי ירושלים", "אני העבד", "אלוהים נתן לך במתנה" ו"אל נבקש".
אלבז נודע בעבר כזמר של שירי מחאה ושירים בעלי גוון פוליטי. בין השירים שזוהו איתו: "הוא זכאי" (על אריה דרעי), בזמן שהיו שכינו אותו "זמר הבית" של מפלגת ש"ס, ושיר המחאה נגד תוכנית ההתנתקות "זה לא יקרה".
בשנת 2011 השתתף וזכה במקום הראשון בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה".
לקראת סוף שנת 2014 אחרי שהופיע במופע בצרפת והתבקש לשיר בפני המעריצים שיר של הזמר הצרפתי מייק בראנט אלבז הקליט תוך כמה שבועות, אלבום שלם משירי מייק בראנט עם המפיק המוזיקלי אריה פריינד.
בדצמבר 2024 השתתף בעונה ה-11 של תוכנית המציאות הכוכב הבא במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2025 ועבר את שלב האודישנים אך לבסוף פרש מהתחרות עם תום האודישנים.
ביוגרפיה > שיתופי פעולה

אלבז שיתף פעולה עם עוזי חיטמן בשיר "שרון" שכתב לו, ועם שימי תבורי בדואט "חייל של אמא" שיצא ימים ספורים לפני כניסתו ל"היכל התהילה". בהיכל התהילה שיתף פעולה עם אריק סיני בשיר משותף "בין החומות" בשנת 2012. בשנת 2013 שיתף פעולה עם בנו בשיר "ה' מלך".
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בבחירות לכנסת החמש עשרה הוצב אלבז במקום ה-26 ברשימת ש"ס לכנסת ובבחירות לכנסת השש עשרה הוצב אלבז במקום ה-28 ברשימת ש"ס לכנסת. כמו כן, כיהן כחבר מועצת עיריית נס ציונה מטעם ש"ס. ושימש כיושב הראש האופוזיציה וחבר מועצת העיר רמלה.
בשנת 2021 לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הודיע על פרישתו מתנועת ש"ס ותמיכתו במפלגת עוצמה יהודית שרצה לכנסת במסגרת הציונות הדתית, ובשל כך פרסם שיר תמיכה בראש המפלגה, איתמר בן גביר. שנה לאחר מכן, לקראת הבחירות לכנסת ה-25, הודיע על הקמת מפלגת "כח להשפיע", אך פרש מהתמודדות שבועיים לפני יום הבחירות והביע תמיכה ברשימת הציונות הדתית.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2023, הודיע כי יתמודד לראשות עיריית רמלה מטעם מפלגת עוצמה יהודית. התמודד תחילה בבחירות שהתקיימו ב-27 בפברואר 2024, אך לאחר פתיחת הקלפיות הודיע על פרישה ותמיכה בראש העיר המכהן מיכאל וידל. בסוף יום הבחירות קיבל 0.5% מהקולות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלבז מתגורר לסירוגין בישראל ובארצות הברית. הוא אב לעשרה ילדים (7 בנות ו-3 בנים) מ-4 נשים שונות. כיום הוא גרוש.
בנו הוא הזמר גד אלבז, עמו שר מספר דואטים. בנותיו הזמרות שרה אלבז ומישל אלבז-רוזן שרות בפני קהל נשים בלבד. הזמר בני אל הוא בן דודו.
דיסקוגרפיה

ריקוד האהבה (1979)
אהבה ראשונה
אני יהודי
ברוכים אתם לה' (דיסק דואט בני וגד אלבז)
השתיקה
שושנה
בונבוניירה
להיטי זהב (שני חלקים)
דרך האמת (דיסק דואט בני וגד אלבז)
תינוקות שנשבו (עם הלהיט מודה אני לפניך שלאגר בערוצי הקודש דאז)
אבא נשמה
ילדים של בורא עולם
חוזרים לאבא
געגועים לאריה
דסי מתגעגעת לאבא
אל תתייאש
פורש כנפיים
חזרתי (אלבום 2012)
בין החומות (סינגל בדואט עם אריק סיני)
ה' מלך (סינגל בדואט עם גד אלבז)
אש של משיח (סינגל וקליפ בדואט עם גד אלבז)
שר מייק בראנט (2014)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  בני אלבז בראיון: "כאן כדי להצליח צריך לחלות או למות", באתר tribona.co.il (הקישור אינו פעיל, 20.3.22)
↑  בני אלבז – אהבה אוריינטלית (החיים הם חגיגה) (1989), באתר "סטריאו ומונו - אתר הדיסקוגרפיה של המוזיקה הישראלית
↑  דודי פטימר, ‏דורון מזר: "בשיא ההצלחה בצרפת, כל ערב הייתה לי בחורה אחרת אך חשתי לבד", באתר מעריב אונליין, 13 במרץ 2020
↑  "בני אלבז: "אני דורש להיות חבר כנסת בש"ס" | רדיו קול ברמה". רדיו קול ברמה. 2015-01-27. אורכב מ-המקור ב-2017-02-08. נבדק ב-2017-02-07.
1 2  "מועמד לראשות מועצת באר יעקב: בני אלבז". ynet. אורכב מ-המקור ב-2018-01-17. נבדק ב-2018-01-17.
↑  בני אלבז, באתר פייסבוק
↑  הזמר החרדי מקים מפלגה: "אהיה מנסור עבאס היהודי", באתר כיכר השבת
1 2  גיא עזרא, ‏שבועיים לבחירות: מפלגה ראשונה הודיעה על פרישה, באתר "סרוגים", 18 באוקטובר 2022
↑  הזמר בני אלבז יהיה ראש עיריית רמלה? | טובים השניים - רדיו קול חי, באתר רדיו קול חי, ‏28 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303169505171  ISNI: 0000 0001 0822 4541  MusicBrainz: af2c108c-c78f-4d10-b796-5291b5a669b0  VIAF: 160693212   WorldCat (עם VIAF): 160693212
אח"י דרקון

| --- | --- |

טקס הענקת השם לאח"י דרקון במספנה בגרמניה, נובמבר 2024
 
 תרשים צוללת מסדרת Dolphin II AIP
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:   חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  דולפין AIP
 סדרה קודמת:  דולפין
 סדרה עוקבת:  דקר
 אוניות בסדרה:  אח"י תנין  אח"י רהב  אח"י דרקון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת "הוואלדטסוורקה-דויטשה ורפט" בקיל שבגרמניה
 הוזמנה:  2013
 תקופת הפעילות:  2024–הווה
 מידות
 הֶדְחֶק:  3,000 טון בצלילה
 אורך:  68.6 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  25 קשר בצלילה, 11 קשר על פני הים
 עומק צלילה:  מעל 300 מטר
 גודל הצוות:  35 לוחמים, מתוכם 6 קצינים. אפשרות שהייה ל-15 נוספים
 טווח שיוט:  לא ידוע
 מספר תרנים:  6
 הנעה:  3 מנועי דיזל או חשמל בהספק 4,243 כ"ס
 צורת הנעה:  מדחף
אח"י דרקון היא צוללת מסדרת דולפין AIP אשר הוזמנה ב-2013 ונמסרה לחיל הים בנובמבר 2024.
מאפיינים

אח"י דרקון היא כלי המלחמה היקר ביותר של צה"ל (עלותהּ משוערת בכ-550 מיליון אירו). מערכות הסונאר וההגנה של הצוללת מתקדמות ומשופרות ביחס לשל קודמותיה.
הצוללות מסדרת דולפין AIP יכולות לשאת טילי שיוט בעלי טווח של אלפי קילומטרים, וניתן לציידם בראשי קרב גרעיניים. אחד השיפורים המרכזיים בסדרת הצוללות זו הוא אלמנט טכנולוגי מתקדם שהוצב במרכז הצוללת – מערכת ה-AIP (Air Independent Propulsion), מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון, מערכת המבוססת בין היתר על טכנולוגיית תאי דלק המאפשרת למנוע המשולב דיזל-חשמל להשתמש בחמצן ללא צורך בצריכתו ממקור שמחוץ למים. שדרוג זה הצריך את הארכתה של הצוללת בכעשרה מטרים ומטרתו לאפשר שהייה ממושכת יותר בלב ים.
בניגוד לשאר הצוללות בסדרה במהלך בנייתה הוחלט להוסיף לה יכולות חדשות כגון בניית גשר ארוך וגדול שבו מותקן רכיב VLS – מערכת שיגור אנכי של טילים מגוף הצוללות, שיאפשר שיגור טילים גדולים מטילים אופקיים. מהלך זה ייקר את עלותה ב-140 מיליון אירו ודחה את מועד מסירתה.
עקב השדרוג הצוללת הוחלט שהצוללת תהווה אבטיפוס לצוללות דקר, הדגם המתקדם ביותר שיהיה בשירות זרוע הים בעשרות השנים הבאות.
באוגוסט 2023 יצאה לראשונה הצוללת מהמבנה בקיל, בו נבנתה וכך נחשף שהיא גדולה יותר מכל צוללת ישראלית קודמת וארוכה בהרבה משתי הצוללות הראשונות מסדרת דולפין AIP. בולט עוד יותר הוא הגשר שגדל באופן משמעותי. הגשר הגדול כנראה מכיל את החידוש הגדול ביותר של הצוללת: טילים בליסטים חדשים ומתקדמים.
שירות מבצעי

ב-24 ביוני 2024 פורסם כי במהלך הניסויים בים הפתוח שביצע אח"י דרקון לחופי דנמרק, נצפו שתי ספינות ריגול רוסיות בסביבת הניסויים ואחת נוספת מול העיר קיל, שם נמצאת המספנה. על פי הדיווח, שתי ספינות הריגול הרוסיות אוספות מידע מודיעיני על אופייה של הצוללת החדשה ביותר של ישראל, ובכך נבנית ספרייה אקוסטית של צלילי הצוללת החדשה. ניסויי ים הם זמן רגיש עבור צוללות חדשות שבו הן חשופות לגילוי ואיסוף מידע.
מקור השם

השם המקורי שנבחר לצוללת היה דקר, על שם הצוללת אח"י דקר, שטבעה בדרכה לישראל בשנת 1968. בעקבות התנגדות המשפחות השכולות, הוחלט לקרוא לה דרקון, על שם הדג הימי דרקון, אשר גם מכיל את האותיות "דקר", ובמקום זאת יקראו לצוללות מסדרת דקר על שם הצוללת האבודה.
הערות שוליים

↑  תרנים מתרוממים שמשמשים להפעלת רדיו, מכ"ם, פריסקופים ולוחמה אלקטרונית.
1 2   רביב דרוקר, מתחת למים, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2017
↑  ניר דבורי, ‏הדרקון מגיע: כך נראית הצוללת שעוד לא הייתה כמוה לישראל, באתר ‏מאקו‏, 17 באוגוסט 2023
↑  H. I. Sutton, Israel Launches New Submarine, First In World With Modern Missiles In Sail, Naval News, ‏2023-08-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  H. I. Sutton, Russian Spy Ships Likely Gathering Intelligence On Israel's Newest Submarine, Naval News, ‏2024-06-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  עדו בן פורת, הצוללת הבאה: 'אח"י דרקון', באתר ערוץ 7, 9 בינואר 2019
| צוללות של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
| הצוללות מסדרת S | אח"י תנין • אח"י רהב |  |
| הצוללות מסדרת T | אח"י לויתן • אח"י דקר • אח"י דולפין |  |
| הצוללות מסדרת גל | אח"י גל • אח"י רהב • אח"י תנין |  |
| הצוללות מסדרת דולפין | אח"י דולפין • אח"י לויתן • אח"י תקומה |  |
| הצוללות מסדרת דולפין AIP | אח"י תנין • אח"י רהב • אח"י דרקון |  |
הצוללות מסדרת דקר: 
אח"י דרקון במהלך בנייתה במספנה בגרמניה, 2023
אנדרו בונאר לואו

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תרגום, ניסוח.
אנדרו בונאר לואו (ההגייה הנכונה של שם המשפחה היא "לוֹ"; בתעתיק IPA:‏ /lɔː/; באנגלית: Andrew Bonar Law;‏ 16 בספטמבר 1858 – 30 באוקטובר 1923) היה מדינאי בריטי שמרני יליד קנדה. כיהן כשר המושבות וכשר האוצר בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ב-1922 נבחר לראשות הממשלה, אך נאלץ לפרוש כעבור מספר חודשים מסיבות בריאותיות. אנדרו בונאר לואו הוא אחד משני ראשי הממשלה הבריטים היחידיים (לצד בוריס ג'ונסון) שלא נולדו באיים הבריטיים.
אנדרו בונאר לואו, שנולד בניו ברנזוויק, במושבה הבריטית של קנדה, גדל מגיל 12 והלאה אצל בני משפחתו בסקוטלנד. לאחר לימודיו הצטרף בגיל 16 לסוחרי הברזל של גלאזגו. בשנת 1900 נבחר לחבר בית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה השמרנית ותמך בסיעה האימפריאליסטית של המפלגה שהונהגה בידי ג'וזף צ'מברלין. מעת חלה צ'מברלין בשנת 1906 הוא הותיר את בנו אוסטן צ'מברלין ואת לואו בתור התומכים הראשיים בבית הנבחרים של תעריף פרוטקציוניסטי ממשלתי. לאחר שירד ארתור ג'יימס בלפור מראשות המפלגה השמרנית, הוסכם כי לואו יהפוך למנהיג המפלגה. מינויו היה לפשרה פוליטית בין אוסטן צ'מברלין ווולטר לונג, הוויסקונט לונג הראשון. לואו היה מקורב לעיתונאי, הפובליציסט ולימים גם הפוליטיקאי מקס אטיקן, הברון הראשון ביברברוק.
קודם לפריצתה של מלחמת העולם הראשונה, בונאר לואו היה מעורב בעיקר בנושא התעריפים של הממשלה ושלטון הבית באירלנד [דרושה הבהרה], שנועד להקים פרלמנט אירי בדבלין, נפרד מהפרלמנט הבריטי בלונדון אך עדיין כפוף אל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. לואו התנגד בחריפות לשלטון הבית באירי [דרושה הבהרה], דבר שהושפע ממוצאו באלסטר, אשר שם רוב האוכלוסייה התנגדה גם היא לשלטון הבית. במהלך מלחמת העולם הראשונה הקים קואליציה לאומית עם המפלגה הליברלית בהנהגתו של הרברט הנרי אסקווית'. כאשר ממשלת אסקווית' נפלה, ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת העניק ללואו את המנדט להקמת הממשלה, אם כי האחרון אפשר את המשך הקואליציה עם דייוויד לויד ג'ורג', מנהיגה החדש של המפלגה הליברלית בראשה של הקואליציה. הקואליציה נשמרה עד שנת 1922 ולואו היה מעורב במספר תפקידי מפתח בממשלה.
בשנת 1922 בעקבות קרעים רבים בתוך ממשלת הקואליציה ולאחר משבר צ'נקלה, לחץ מצד חברי המפלגה השמרנית הוביל את לואו לסיים את ממשלת הקואליציה. במהלך הבחירות הכלליות בבריטניה 1922 ניצחה המפלגה השמרנית באופן סוחף ולואו מונה לראש ממשלת בריטניה. בינואר 1923, לואו כמעט התפטר מראשות הממשלה עקב חוסר שביעות רצון משר האוצר סטנלי בולדווין על הסדר חוב המלחמה הבריטי לארצות הברית. בהמשך הכיבוש הצרפתי-בלגי של חבל הרוהר ותקיפת אזרחים גרמנים בידי כוחות צרפתים הוביל את לואו לנתק את יחסי הממלכה המאוחדת–צרפת. לאחר שהתגלה כי חלה בסרטן הגרון ולא ניתן היה לנתח אותו, לואו ירד מראשות הממשלה במאי 1923, רק 30 שבועות לאחר מינויו, ובמקומו מונה סטנלי בולדווין. לואו נפטר כעבור מספר חודשים ממחלתו.