stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם וטבע

כריכת הספר "אדם וטבע", 1864
אדם וטבע: גאוגרפיה פיזית כפי ששונה על ידי פעולה אנושית הוא ספר עיון מאת הבלשן חוקר הטבע האמריקאי ג'ורג' פרקינס מארש שיצא לאור ב־1864 ומהיווה יצירה מוקדמת של מדע האקולוגיה וקריאה להגנה על הסביבה כדי לשמור על יכול הקיום של המין האנושי. מארש טען כי כריתת יערות עלולה להוביל למדבור ולהרס החקלאות. בספר הזהיר מארש שהמין האנושי עלול את עצמו ואת כדור הארץ אם בני האדם לא יצליחו לשמור על מערכות אקולוגיות ולצמצם את השפעתם על הסביבה. הספר הוא אחת היצירות המוקדמות ביותר לתיעוד השפעות הפעולה האנושית על הסביבה, והוא עזר להשיק את תנועת השימור המודרנית.
בהיותו שגריר ארצות הברית לאימפריה העות'מאנית סייר מארש במזרח התיכון יחד אם אשתו, והתרשם לרעה מהשממה והמדבור שראה סביבו. הוא הגיע למסקנה כי כריתת יערות והפיכת אדמות רבות מידי לאדמות חקלאות גרמו לפגיעה בפוריות הקרקע. בהתייחסו לניצול אדמות שופעות פעם סביב הים התיכון, הוא טען "הפעלת הגורמים שנקבעו על ידי האדם הביאה את פני האדמה לשממה כמעט מוחלטת כמו זו של הירח." הוא טען כי הרווחה מובטחת כל עוד האדם מנהל משאבים ושומר עליהם במצב טוב. רווחת הדורות הבאים צריכה להיות אחת הקובעות בניהול משאבים. מחסור במשאבים הוא תוצאה של איזון לא נכון בשיווי משקל סביבתי. במילים אחרות: שיווי משקל סביבתי נובע מפעולה אנושית בלתי סבירה ולא נקבעת על ידי מחסור מוחלט במשאבים.
הוא קיבל את הרעיון ל"אדם וטבע" מקריאה בספריו של חוקר הטבע הפרוסי המפורסם, אלכסנדר פון הומבולדט, ממסעו לנילוס, התצפיות שלו בביתו בניו אינגלנד ומסעותיו באזורים אחרים שהוקדשו לחקירות דומות.
מארש כתב את הספר בהתאם לדעה שחיי אדם ופעולתו הם תופעה טרנספורמטיבית, בעיקר ביחס לטבע, ובשל אינטרסים כלכליים אישיים. הוא הרגיש שאנשים ממהרים מדי לברוח מהאחריות שלהם והוא "לא מוכן לעזוב את העולם גרוע מכפי שמצא אותו".
הספר קורא תיגר על המיתוס של "אדישותו" של כדור הארץ והאמונה כי ההשפעה האנושית על הסביבה זניחה בכך שהוא צייר קווי דמיון לתרבויות העתיקות של הים התיכון. מארש טען כי תרבויות ים-תיכוניות קדומות קרסו בגלל הנסיגה הסביבתית. בירוא יערות הוביל לקרקע סחופה שהוביל לירידה בפריון האדמה. ניתן למצוא אותן מגמות גם בארצות הברית.
הספר היה אחד הספרים המשפיעים ביותר בתקופתו, לצד ספרו של צ'ארלס דרווין על מוצא המינים, והעניק השראה לשימור ולרפורמה בארצות הברית, מכיוון שהוא קידם את מה שקרה לציוויליזציה עתיקה כאשר היא מיצתה את משאבי הטבע שלה.הספר סייע ביצירתו של פארק אדירונדק בניו יורק והיער הלאומי של ארצות הברית. גפורד פינצ'וט, ראש שירות היערות של ארצות הברית, כינה זאת "ביצוע עידן" וסטוארט אודל כתב כי זו הייתה "תחילתה של חכמת האדמה במדינה זו."
תוכן

הספר מחולק לשישה פרקים.
הקדמה
העברה, שינוי והשמדה של מיני צמחים ובעלי חיים
היערות
המים
החולות
שינויים גאוגרפיים צפויים או אפשריים על ידי אדם
ראו גם

המצאת הטבע
וולדן – חיים ביער
אביב דומם
הערות שוליים

↑  Lowenthal, David (2015). "Origins of Anthropocene awareness". The Anthropocene Review. 3: 52.
↑  אנדריאה וולף, המצאת הטבע, 2017, תרגם עמנואל לוטם
↑  "MAN AND NATURE.; MAN AND NATURE; or PHYSICAL GEOGRAPHY, AS MODIFIED BY HUMAN ACTION. By GEORGE P. MARSH. 8vo. New-York: CHARLES SCRIENER". The New York Times. 1864-07-25. ISSN 0362-4331. Retrieved 2017-11-20.
↑  MAN AND NATURE.; MAN AND NATURE; or PHYSICAL GEOGRAPHY, AS MODIFIED BY HUMAN ACTION. By GEORGE P. MARSH. 8vo. New-York: CHARLES SCRIENER". The New York Times. 1864-07-25. ISSN 0362-4331. Retrieved 2017-11-20.
↑  University of Washington Press - Books - Man and Nature". www.washington.edu. Retrieved 2017-11-20.
↑  "Marsh, George Perkins, Man and Nature; or, Physical Geography as Modified by Human Action | Environment & Society Portal". www.environmentandsociety.org. Retrieved 2017-11-02.
גלדריאל

| --- | --- |

קייט בלאנשט משחקת את גלדריאל.
 יוצרים:  ג'. ר. ר. טולקין 
 גילום הדמות:  קייט בלאנשט, מורוויד קלארק 
 מידע
 כינויים:  גבירת לורין, גבירת הגלד'רים, גבירת האור וגבירת היערות
 גזע:  אלפית
 מין:  נקבה
 כוחות:  חיי נצח, ראיית הנולד, קריאת מחשבות, יופי מקסים. ברשותה מספר חפצים קסומים, בהם טבעת הכוח "נניה", המאפשרת לה להגן על ממלכתה מרוע ופגעי הזמן.
 כלי נשק:  טבעת הכוח "נניה", חרב
 מקום מגורים:  לות'לוריין
 דמויות קשורות
 משפחה:  קלבורן (בעל), פינרוד (אח בכור), קלבריאן (בת, נשואה לאלרונד)
 אויבים:  מורגות', סאורון 
 
גלדריאל (באנגלית: Galadriel) היא דמות בדיונית מעולמו של ג'ון רונלד רעואל טולקין, ומופיעה בסיפורי הלגנדריום, ביניהם הסילמריליון, שר הטבעות וסיפורים שלא נשלמו.
גלדריאל היא עלפית בת-מלוכה של עדות הנולדור והטלרי, נכדתם של שני המלכים פינווה ואולווה, ואף בעלת קרבה משפחתית לינגווה - המלך העליון של העלפים ומנהיג עדת הוניר - מצד אחותו אינדיס, שהייתה אמו של אביה. לקראת ימיה האחרונים בארץ התיכונה הייתה גבירת ממלכת לות'לוריין, לצד בעלה, האדון קלבורן, ונודעה כאדירה מכל העלפים בעולם. הכירו אותה גם בכינוים: גבירת לורין, גבירת הגלד'רים, גבירת האור וגבירת היערות.
הופעתה בסיפורים

אף על פי שגלדריאל ידועה בעיקר מהטרילוגיה שר הטבעות ומסיפורים שלא נשלמו, סיפור חייה מתחיל עוד מימי-קדם בתקופת הסילמריליון, עוד לפני שבני-האדם באו לעולם. גלדריאל היא בתו היחידה והצעירה ביותר מבין חמשת ילדיו של פינרפין, נסיך הנולדור, ושל אארוון, נסיכת הטלרי ואחיינית למלך תינגול. אחיה הבוגרים היו פינרוד פלגונד, אורודרת', אנגרוד ואאגנור. היא נולדה בולינור בשנות-העצים שהיו לתור-הזהב של גזע העלפים.
על-פי הגרסה המקובלת, גלדריאל היא אחת מן השותפים והמנהיגים של מרד הנולדור שביקשו לעזוב את ולינור אל הארץ התיכונה ובגדו באמון הולאר. אבל בשונה מכולם, היא לא נשבעה בשום שבועת-שווא נגד הולאר, והייתה לגמרי מרוחקת ממשפחתו של פאנור, אחיו למחצה של אביה, שנודע כאדיר העלפים. כמו כן, היא לא לקחה חלק בטבח השארים בנמל אקוולונדה. כאשר הגיעה אל מחוז בלריאנד בארץ התיכונה, היא חיה עם אחיה הבכור, פינרוד פלגונד, מלך נרגותרונד. אולם הרבתה לבקר בממלכת דוריאת, באולמות הבירה מנגרות שבה שכנו המלך תינגול והמלכה מלין. כי שם היא פגשה בנסיך קלבורן, קרוב משפחה של תינגול, והשניים התאהבו ונישאו זה לזה. היא גם התיידדה עם מלין, וממנה למדה רבות על העולם.
גם בספרים וגם בסרטים, מתוארת גלדריאל כמי שניחנה ביכולות על-חושיות, כגון טלפתיה וראיית הנולד. באחת הגרסאות של הסילמריליון נאמר במפורש כי היא התברכה ביכולת להתבונן לעומק נפשם של אחרים ולשפוט אותם בצדק רב. כאשר התבוננה לנפשו של פאנור, היא ראתה שם רק אפלה נוראה, שאותה היא שנאה וממנה היא פחדה, למרות שלא ידעה שממנה תנבע הרעה שתנחת על הנולדור כמו גם עליה. כבת משפחת-המלוכה של פינווה מלך הנולדור, וכנכדתה של ינדיס שמן הוניר, גלדריאל מתוארת כנאווה וקסומה מכל העלפים.
כמעט בכל הסיפורים, לוקח בעלה קלבורן חלק קטן מאוד במלחמות הארץ התיכונה. אך השניים נוטשים את בלריאנד זמן רב לפני מלחמת החרון של סיום העידן הראשון, בחיפוש אחר מפלט באזורים אחרים בארץ התיכונה. לאחר העידן הראשון סולחים הולאר לנולדור, ורבים מכל העלפים בארץ התיכונה שבים לוולינור. לפי גרסה אחת, גלדריאל נאלצה להישאר בארץ התיכונה לאחר מלחמת החרון כיוון שהולאר עדיין לא סלחו למנהיגי המרד. רוב המנהיגים, ביניהם אחיה של גלדריאל, נהרגו מכבר וגלדריאל היחידה ששרדה. היא מצדה הכחישה את רצונה לחזור לוולינור וטענה שגם אם ניתנה לה אפשרות לא הייתה חוזרת. אבל ברבות השנים גלדריאל הייתה זו שסבלה הכי קשה מכל העלפים, ופגעי-הזמן והשתנות העולם העיקו עליה קשות.
קלבורן וגלדריאל הגיעו ראשונים אל לינדון, שם הם הנהיגו עדת עלפים קטנה תחת חסותו של גיל-גלד, המלך העליון האחרון של הנולדור. לאחר-מכן הם יצאו למזרח והגיעו להרי-האובך, שבצדה המערבי הקימו את ארץ ארגיון, בקרבת מצודת קהזד-דום של הגמדאים. באותן שנים הם יצרו קשרים עם עדות הננדור והסילבן שממזרח להרי האובך, בממלכות לורינאנד וגרינווד. לאחר שסאורון – המסתיר את זהותו תחת הכינוי אנטר ונראה כמיא טהור שנשלח מטעם הולא אולה – הגיע אל ארגיון, החלה גלדריאל לחשוד בו עד שהייתה המכשול היחיד בדרכו. אבל לאחר עוד כמה שנים נטשו קלבורן והיא, עם עוד עלפים, את ארגיון וקלברימבור, נכד פאנור, שלט בה במקומם. קלבורן וגלדריאל חצו לצד המזרח להרי האובך דרך אולמות קאהזד-דום והתיישבו בלות'לוריין, ובהמשך הפכו לאדון וגבירת לות'לוריין.
באותן שנים נולדת בת לקלבורן וגלדריאל. זו העלמה קלבריאן, שמאוחר יותר נישאת לאדון אלרונד חצי-עלף, אדון ארץ ריבנדל.
הופעתה בסיפורים > טבעות הכוח

במהלך העידן השני, כאשר טבעות-הכוח חושלו, גלדריאל שנאה את אנטר וידעה שיש לה סיבה לחשוד בו. באותה עת היה אנטר מי שהדריך את קלברימבור ושאר עלפי ארגיון בחישול טבעות הכוח. נראה לבסוף שהיא גם צדקה, כאשר חשף אנטר את זהותו האמיתית כסאורון. בזמן התקפת סאורון על ארגיון, הופקדה בידיה של גלדריאל אחת משלוש טבעות-הכוח האדירות ביותר – נניה, טבעת המים. כיוון שהטבעת-האחת הייתה אצל סאורון, וגלדריאל הבינה את סדר הגודל של הנזק העלול להיגרם, היא נמנעה מלענוד את הטבעת. לעומת זאת, בעידן השלישי, כאשר הטבעת האחת אבדה, גלדריאל עונדת לאצבעה את נניה ומתחילה להשתמש בה. הטבעת מחזקת אצל גלדריאל סגולות שכבר היו לה, ואפשר שכוחותיה גם קשורים למראת-גלדריאל, קערית מים גדולה המראה את אירועי העבר, ההווה והעתיד הקשורים למתבונן, וגלדריאל תמיד תראה אותם גם בנפשה. הטבעת נניה גם עוזרת בהגנה על לורין, והופכת את הארץ ההיא למשכן קסום ומרפא לכל שוכניה, הגלד'רים. בנוסף, בעזרת הטבעת גלדריאל הודפת את פגעי הזמן מלות'לוריין ומביאה עליצות ואושר נשגב כמו בוולינור. גלדריאל מנהלת כוננות מתמשכת נגד סאורון, ולעיתים קרובות נאבקת איתו באופן מחשבתי. נאמר שסאורון השתוקק לגלות את כל מה שצופנות מחשבותיה הכמוסות של גלדריאל, אבל כל עוד לא הייתה לו הטבעת האחת, הדבר היה בלתי-אפשרי. עוד נאמר שגלדריאל לבדה יכלה להשמיד את סאורון בעוצמתה, אם הייתה לה הטבעת האחת.
הופעתה בסיפורים > שר הטבעות

גלדריאל היא מי שמקימה את המועצה הלבנה, או מועצת החכמים, שמלבדה חברים בה האיסטרי סרומן הלבן וגנדלף האפור, וגם העלפים קירדן חרש-הספינות והאדון אלרונד. מטרת האחווה לבנות מגננה מול כוחות הרשע ולדאוג שהטבעת האחת לא תיפול לידי משרתי סאורון.
בספר "אחוות הטבעת", מארחים קלבורן וגלדריאל בארץ לות'לוריין את אחוות הטבעת, שזה עתה יצאה מקהזד-דום. כאשר הם פוגשים בהם, באולמם המפואר שעל עץ גדול, בקרס-גלד'ון, עיר בירתה של לות'לוריין, גלדריאל שולחת לכל אחד מחברי האחווה מבט סורק, הבוחן את נאמנותם והחלטיותם לגבי המסע שלהם. בורומיר, בנו של עוצר מלכות גונדור, מחשיב את המבט הבוחן הזה לפיתוי. מנגד, במפגש חשאי של גלדריאל ופרודו בגינס נושא-הטבעת, הוא מחליט להעמיד אותה במבחן כאשר הוא מציע שהטבעת-האחת תהיה תחת חסותה. בידיעה שההשפעה המקוללת של הטבעת תעשה אותה "אדירה ונוראה", ובזיכרון השאפתנות שגרמה לה לבוא לארץ התיכונה, גלדריאל מסרבת לקבל ההצעה – למרות שבלבה השתוקקה שנים רבות לקבל אותה לידיה. במחזה אדיר, גלדריאל מגלה בדיוק מה עלול לקרות אם תהיה הטבעת בידיה, כי אז תהיה יפה וחזקה מכל אל ואלה שקיימים, והיא תביא חורבן וכאוס לעולם. לאחר הסירוב היא משלימה עם עצמה, מצהירה שעליה להתמעט ולעבור חזרה למערב כפי שהיא, בעוד שבארץ התיכונה יקום שלטון בני-האדם. כשהאחווה נפרדת מלות'לוריין, גלדריאל מעניקה מתנה אישית לכל אחד מחבריה, ובנוסף פת-מסע (לחם למבס), גלימות-עלפים וסירות.
באותו יום, מאוחר יותר, מגיע ללות'לוריין גנדלף האפור על גבי גוואהיר מלך העיטים. גנדלף מת לאחר מאבקו עם הבאלרוג אך הושב לחיים "עד שישלים את משימתו". בלות'לוריין, היא ריפאה את גנדלף מכל פצעיו והלבישה אותו בבגדים לבנים, כמגיע לקוסם הלבן, ראש מסדר האיסטרי.
לקראת הקרבות האחרונים של מלחמת הטבעת, הטילו צבאות סאורון שבדול-גולדור שלוש פעמים מצור על לות'לוריין. בספר "שובו של המלך" נאמר שלות'לוריין עמדה בכל ההתקפות הודות לשוכניה, אבל עוד יותר כיוון שהכוח אשר שרר שם היה בלתי-מנוצח, מלבד אם סאורון יבוא לשם. הכוונה אכן הייתה לכוחה של הגבירה גלדריאל ולכוח של טבעתה. לאחר שסאורון מוגר, יצאו צבאות לת'לוריין עם אדונם קלבורן, ועזרו לצבאות יער גרינווד להילחם בצבאות דול-גולדור. לאחר-מכן באה לשם גלדריאל בעצמה, ובעוצמתה הפילה את חומות דול-גולדור וצריחה, וחשפה את כל מאורותיה ובתי-השבויים שלה.
לבסוף היא עלתה על האוניה האחרונה, יחד עם קירדן, אלרונד, גנדלף הלבן ושני ההוביטים נושאי-הטבעת בילבו ופרודו באגינס, ובזה מסתכם העידן השלישי. נאמר כי בשלב ההוא סלחו לה הולאר, משתי סיבות עיקריות – היא סירבה לקבל את הטבעת האחת, ולקחה חלק גדול במיגורו של סאורון. היא עוזבת מאחוריה את בעלה קלבורן לעת-קצרה, עד שזה יעבור גם-כן למערב. בעת הזו, גלדריאל הייתה לפחות בת 8,000 שנים, ובקרב עלפי הארץ התיכונה נחשבת לשנייה בשנותיה בלבד לאחר השר קירדן חרש-הספינות.
מראה ותכונות אופי

על-פי כתבים שונים, משערים שגובהה של גלדריאל היה בערך 193 סנטימטרים, ואפשר שהיא גבוהה במעט מבעלה קלבורן. אבל הדבר שהכי מזוהה עם גלדריאל הוא שיערה הארוך הזהוב, שנודע ביופיו ובזוהרו. עלפי ולינור אמרו שהוא אצר בתוכו את אורם של שני עצי האור, טלפריון ולאורלין. העלפים נודעו כיצורים יפים, אבל גלדריאל הייתה אף יפה מהם, ושיערה הכיל בתוכו אור אדיר. הוא היה זהוב כשיער אביה ואם-אביה, אבל עשיר וזוהר יותר, ויש בתוכו זיכרונות לשיער הכסף של אמה. פאנור בעצמו ביקש ממנה מספר שערות, כי שיערה הפליא אותו מאוד והוא אהב אותו. אבל גלדריאל מעולם לא חיבבה אותו, וסירבה לתת לו אפילו שיערה אחת. משערים כי אז עלה ברוחו רעיון יצירת הסילמרילים, שיכילו בתוכם את אורם של שני העצים. כך נודעו פאנור וגלדריאל כשני האדירים שבעלפים שסולדים זה מזה. מנגד, כאשר נפרדה אחוות הטבעת וגלדריאל העניקה להם מתנות, לגימלי הגמד העניקה שלוש משערותיה לבקשתו, וזה היה סמל לשלום בין גזע העלפים לגזע הגמדאים.
באופייה שולבו תכונות שונות מכל העדות שמהן מוצאה: מהנולדור, לקחה גלדריאל את הגאווה והשאפתנות, אבל אלה היו מתונים על ידי האצילות, הטוהר והבינה של הוניר. מכל בני-משפחתה הקרובים והרחוקים, היא דמתה לאביה פינרפין ולאחיה הבכור פינרוד. כמו פינרפין היא הייתה חזקה וגאה, וכמו פינרוד חזתה בארצות רחוקות וחפצה למשול בממלכה משלה כאוות-נפשה. ועדיין הייתה בתוכה הרוח האצילית והנדיבה של עדת הוניר, שגרמה לה להוקיר ולזכור את הולאר לנצח. כאשר היא גילתה חיבה אל גימלי הגמד, וגערה בבעלה שזעם על הגמדאים, הצליחה למעשה לזכות בלבו של גימלי לנצח.
שמות וכינויים

שמה המקורי של גלדריאל הוא ארטניס (ar – אצילי, nis – אישה), "אישה נאצלת". זה השם שהעניק לה אביה מהיותה בתו היחידה, לאחר ארבעה בנים. מלבדו, העניקה לה אמה בבגרותה את השם נרוון (ner – גבר, wen – עלמה) "עלמה-גבר". זאת אודות לגובהה וחוסנה של בתה, שנודעה כחובבת אומנויות ספורט. גלדריאל זה השם בלשון סינדרין, לשם אלאטריאל (alata – זוהר, riel – גבירה המוכתרת בזר), בלשון קווניה טלרית. את השם הזה נתן לה בעלה קלבורן הודות לשיערה הזהוב-כסוף. השם גלד'ריאל זהו שם מוטעה שנתנו לה בני-אדם ויצורים אחרים שלא ידעו על ימיה הקדומים של גלדריאל, כיוון שהמילה גלד בסינדרין שמשמעותה אור, שונה מהמילה גלד' שמשמעותה עץ. השם הזה מתאים לבני-עמה, הגלד'רים, "אנשי-העצים", והיא "גבירת העצים".
כמושלת לות'לוריין, היא כונתה בכינויים שונים, כגון: "גבירת לורין", "גבירת העצים"ו- "המלכה גלדריאל". היו שכינו אותה גם "גבירת האור" או "הגבירה הלבנה", הודות לעורה הבהיר, למלבושיה וגלימתה הלבנים שהעניקו לה צלם זוהר וזורח.
אחרים שלא הכירו אותה וחששו מהשמועות והסיפורים עליה, או שהיו אויבים שלה, כינו אותה: "אדונית הכשפים" ו- "המכשפה מן היער הזהוב".
הופעתה בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים

בטרילוגיית שר הטבעות של הבמאי פיטר ג'קסון, מגלמת את גלדריאל השחקנית קייט בלאנשט. בהכנות הסרט חשבו המפיקים הרבה על הדמות שתספר את סיפור העלילה, בתחילת הסרט. הם חשבו אפילו על גנדלף האפור או על אלרונד חצי-עלף, מהיותם יצורים מאוד נעלים. אבל לבסוף הם הכריעו בגלדריאל, מאותה סיבה: היא היחידה שיודעת היטב את הסיפורים כפי שהם, כי היא חוותה אותם על בשרה בזמן אמת מתחילתם ועד סופם (גלדריאל נולדה באמן והתגוררה בבלריאנד במשך כל העידן הראשון). אלרונד נולד רק בסוף העידן הראשון, וגנדלף הוא מיא שחי במערב, והגיע לארץ התיכונה רק בתחילת העידן השלישי.
בשנת 2021 גולמה על ידי מורוויד קלארק בסדרת הטלוויזיה מבית Amazon Prime Video, "שר הטבעות".
הערות שוליים

↑  ג'ון רונלד רעואל טולקין, שר הטבעות: אחוות הטבעת, זמורה-ביתן, עמ' 357–383
↑  ג'ון רונלד רעואל טולקין, שר הטבעות: אחוות הטבעת, זמורה-ביתן, עמ' 369
1 2  ג'ון רונלד רעואל טולקין, שר הטבעות: אחוות הטבעת, זמורה-ביתן, עמ' 359
↑  ג'ון רונלד רעואל טולקין, שר הטבעות: אחוות הטבעת, זמורה-ביתן, עמ' 380
גלדריאל גבירת לוריין.
אורליוס ויקטור

| --- | --- |
 לידה:  320? אפריקה, רומא העתיקה 
 פטירה:  390? (בגיל 70 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
סקסטוס אורליוס ויקטור (בלטינית: Sextus Aurelius Victor;‏ 320–390 לספירה לערך) היה היסטוריון ופוליטיקאי באימפריה הרומית.
אורליוס ויקטור נולד באפריקה. הוא היה מחברו של חיבור היסטורי קצר על האימפריה הרומית בשם "הספר על הקיסרים" (Liber De Caesaribus), שמכסה את התקופה מאוגוסטוס קיסר ועד קונסטנטיוס השני.
בזמן שלטונו של הקיסר יוליאנוס הכופר (361–363), שירת ויקטור כמושל פנוניה סקונדה (אנ').
ידוע כי בשנת 389 הוא החזיק במשרת הממונה על העיר רומא (praefectus urbi Romae), פראיפקטוס אורבי (אנ'), תפקיד בכיר בקיסרות ברומא.
חיבוריו

ארבעה חיבורים היסטוריים קצרים יוחסו לו, אולם רק ייחוס החיבור של "הקיסרים" מבוסס היטב.
"מקורות הגזע הרומאי" (Origo gentis romanae).
"על אישים מפורסמים ברומא".
"על הקיסרים" (De Caesaribus).
"קיצור על הקיסרים" (Epitome de Caesaribus) – מיוחס לו.
ויקטור השלים את "על הקיסרים" בין השנים 359–361. הוא השתמש לצורך כתיבתו בחיבור היפותטי על ההיסטוריה של הקיסרים (ההיסטוריה של הקיסרים של אנמן (אנ')).
לאחר תיאור המלחמה בין קונסטנטיוס השני למגנטיוס, מספר ויקטור אורליוס על המרד היהודי נגד קונסטנטיוס גאלוס בשנת 351. ויקטור הוא המקור היחיד המציין את שמו של מנהיג המרד היהודי, "פטריקיוס" (Patricius), שהיהודים "העלו אותו למלכות".
ארבעת החיבורים הללו פורסמו בדרך כלל יחד בשם "היסטוריה רומאית" (Historia Romana). "על אישים מפורסמים" הודפס לראשונה בשנת 1472, בארבעה כרכים, תחת שמו של פליניוס הצעיר, ואילו "קיצור על הקיסרים" הודפס לראשונה בשטרסבורג בשנת 1505.
המהדורה הראשונה של כל ארבעת החיבורים יחד הייתה מאת אנדריאס שוטוס (אנ') (שמונה כרכים, אנטוורפן, 1579). ב-1975 יצאה מהדורה של "על הקיסרים" על ידי פייר דופריין (Pierre Dufraigne).
הערות שוליים

1 2  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II: CXXXV. Aurelius Victor, p. 499
↑  דוד גולן, היסטוריה אוגוסטה – הקיסרים החיילים, מבוא, עמ' 2.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II: CXXXV. Aurelius Victor, p. 501
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269594505171  PLWABN: 9810659070305606  BIBSYS: 95000275  BNC: 000233313  BNE: XX825524  BnF: cb118895764 (data)  CANTIC: a10043810  CiNii: DA00879594  GND: 119072009  ICCU: MUSV003190  ISNI: 0000 0001 1766 9251  LCCN: n80008471  LNB: 000295455  NKC: jn19990000318  NLA: 35658267  NLG: 92539  NSK: 000382511  NTA: 069616450  RERO: 02-A000014107  SELIBR: 281706  SNAC: w6qd0hcm  SUDOC: 026696800  Trove: 1030083  VcBA: 495/45569  VIAF: 64001057   WorldCat (עם VIAF): 64001057
חיים וואלקין

ערך זה עוסק במשגיח ישיבת עטרת ישראל. אם התכוונתם לראש ישיבת וולוז'ין, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  ספטמבר 1945 ד' בתשרי ה'תש"ו שאנגחאי, ממשלת וואנג ג׳ינגווי 
 פטירה:  6 בנובמבר 2022 (בגיל 77) י"ב בחשוון תשפ"ג בית החולים הדסה עין כרם, ישראל 
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 מקום פעילות:  ירושלים, ישראל וניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בנובמבר 2022 
 השתייכות:  יהדות חרדית 
 תחומי עיסוק:  מוסר, אגדה, לימוד, גמרא
 רבותיו:  הרב חיים שמואלביץ, הרב יצחק הוטנר, הרב אלעזר מנחם שך
 חיבוריו:  דעת חיים ועוד, ראו ספריו
 
 תפקידים נוספים:  משגיח בישיבות עטרת ישראל ואור ישראל
 
הנער חיים וואלקין בן ה-8 חותם על מסמכי האזרחות. שער ה'ניו יורק טיימס', 1953
הרב חיים וואלקין (ד' בתשרי תש"ו, ספטמבר 1945 – י"ב בחשוון תשפ"ג, 6 בנובמבר 2022) היה המשגיח של הישיבות עטרת ישראל ואור ישראל. כמו כן כיהן כנשיא רשת החינוך "שובו".
קורותיו

נולד בשאנגחאי שבסין לאחר מלחמת העולם השנייה. משפחתו נמלטה מציפורני הנאצים יחד עם בני ישיבת מיר מווילנה ליפן ומשם באונייה לסין.
בשנת תש"ו (1946) עזבה משפחתו את סין לארצות הברית והתיישבה בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. סיפורו של הנער הפליט שנולד בדרכי הנדודים ושרד התפרסם בתקשורת האמריקנית. כאשר מלאו לו 8 שנים ניתנה לו אזרחות אמריקנית. ביום קבלת האזרחות בפני שופט פורסמה ב"ניו יורק טיימס" וב"הרלד טריביון" תמונתו של "הנער ששרד את המלחמה והתאזרח", ואף מספר כתבות בנושא.
קורותיו > לימודיו ועלייתו ארצה

הרב וואלקין החל את לימודיו ב"ישיבת רבינו חיים ברלין" שבברוקלין, תחת הנהגתו של הרב יצחק הוטנר, ולאחר מכן בישיבת טלז שבקליבלנד, אוהיו. לאחר נישואיו בשנת תשכ"ז (1967) עלה לישראל, התיישב בירושלים, וקבע את לימודיו בישיבת מיר בראשות הרב חיים שמואלביץ. הרב שמואלביץ קירבו במיוחד כ"פליט שאנגחאי" ואף הגדיל לעשות כאשר ביום הכיפורים בשנת תשכ"ט (1968) כיבד את האברך הצעיר בעליית מפטיר יונה, אשר נחשבת כיוקרתית במיוחד.
קורותיו > תפקידיו

לאחר כ-15 שנות לימוד בישיבת מיר, התמנה הרב וואלקין לכהן כרב בישיבת "אש התורה" בעיר העתיקה בירושלים. בהמשך עבר לפתח תקווה וכיהן כמנהלה הרוחני (משגיח) של ישיבת "אור ישראל".
בתקופה זו יצא בגלוי עם רבה של העיר הרב ברוך שמעון סלומון להפגין נגד פתיחת קולנוע היכל בשבת. הרב סלומון והרב וואלקין הואשמו בהתקהלות בלתי חוקית ונגזר עליהם מאסר על תנאי. בפתח תקווה נערכו הפגנות נגד העמדתם לדין.
בשנת ה'תשמ"ט (1989), לאחר פטירתו של המשגיח בישיבת עטרת ישראל, הרב מאיר חדש, עלה לירושלים והתמנה למשגיח בישיבה זו, תפקיד שבו הוא כיהן עד מותו. בתשעה באב ה'תשס"ח לקה הרב וואלקין באירוע מוחי שבעקבותיו נמנע ממנו לקחת חלק פעיל בהנהגת הישיבה במשך כמה חודשים.
משפחתו

סבו, הרב אהרן וולקין, כיהן כרבה של העיר פינסק שבבלארוס. אבי סבתו מצד אמו, הרב משה לנדינסקי, היה ראש ישיבת ראדין. דודו, הרב חיים וולקין, שעל שמו הוא קרוי, כיהן כראש הישיבה האחרון של ישיבת וולוז'ין.
אביו, הרב שמואל דוד וולקין, היה מתלמידיו של החפץ חיים, ממנהיגי ועד ההצלה של יהדות אירופה, ומראשי הקהילה שנמלטה לשנגחאי. התפרסם בטיפולו המסור בפליטים. בארצות הברית הקים בית כנסת למשפחות הפליטים. נפטר בשנת 1979.
נישא להני לבית אנגל, נכדת הרב דוד צבי זילברשטיין.
דרכו בשיטת המוסר

הרב וואלקין פיתח את שיטתו המוסרית של רבו, הרב חיים שמואלביץ, תוך דגש על יחס אישי לכל תלמיד. הוא הנהיג 'ועדים' פרטיים קצרים לקבוצות המונות 6–8 תלמידים בביתו. הוא הרצה בפני תלמידות בית יעקב. כמו כן הוא מסר כמה שיעורים שבועיים בשפה האנגלית. היה אורח הכבוד ב'כנס הקהילות היהודיות' בבואנוס איירס ארגנטינה בשנת 2004. תחת הנהגתו נפתח בטורונטו שבקנדה תלמוד תורה לבנים.
על אף היותו משויך לזרם הליטאי, הפגין יחס מיוחד לתנועת החסידות ובפרט לחסידות חב"ד והעומד בראשה הרב מנחם מנדל שנאורסון, אשר נפגש עמו בצעירותו. לאחרונה נתפרסמה איגרת מיוחדת של הרב וואלקין בשבח חסידות חב"ד ופירוט פערי ההשקפה בינה לבין הרב מנחם אלעזר שך.
ספריו

דעת חיים - (א') מאמרים ושיחות מוסר בדרכי הנהגת האדם. תורגם לשפות: אנגלית, צרפתית וספרדית.
דעת חיים - (ב') מאמרים ושיחות על ראש השנה ויום כיפור. תורגם לשפות: אנגלית, צרפתית.
ההדיר את חידושי הריטב"א למסכת מועד קטן, ירושלים תשל"ה
דעת חיים ומוסר - ליקוטים על פרשיות השבוע משיחות וועדים שמסר. יצא לאור ע״י בנו ר׳ אברהם ותלמידו
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, אבל בעולם התורה: המשגיח הגאון הצדיק רבי חיים וואלקין זצוק"ל, בחדרי חרדים, 6 בנובמבר 2022
↑  אלפים הפגינו בחיפה, מעריב, 11 במאי 1986
↑  תלמה פרויד, מאסר ע"ת לרב וולקין על תקיפה בהפגנה בהיכל, מעריב, 22 ביוני 1986
↑  הרב ד"ר שמואל קלמן מירסקי, ישיבת וולוזין, אתר דעת.
↑  בידספיריט ישראל - מכירות פומביות: תכשיטים, אמנות, עתיקות ועוד, באתר Bidspirit
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380522205171  LCCN: n79019734  VIAF: 38186623   WorldCat (עם VIAF): 38186623
הצלת יהודים במהלך השואה

הצלת יהודים במהלך השואה ובמהלך מלחמת העולם השנייה מתייחסת לכלל פעולות ההצלה של אנשים יחידים וקבוצות אנשים, אשר סייעו ליהודים ולאחרים להינצל מהשואה שחוללה גרמניה הנאצית. דוגמה ידועה היא אוסקר שינדלר, אחד מאלפים שהוכר כחסיד אומות העולם.
מאז 1953 הכיר יד ושם ב-28,217 אנשים כחסידי אומות העולם. רשות הזיכרון לשואה ולגבורה יד ושם, בראשות שופט בית המשפט העליון בישראל, מכירה במצילי יהודים כחסידי אומות העולם.
לפי מדינה > איטליה

למרות הברית ההדוקה של בניטו מוסוליני עם היטלר, איטליה לא אימצה את האידאולוגיה של הנאצים כלפי היהודים. הנאצים היו מתוסכלים מסירובם של הכוחות האיטלקיים לשתף פעולה כנגד היהודים, ויהודים לא גורשו מאיטליה לפני הכיבוש הנאצי במדינה בעקבות הכניעה האיטלקית בספטמבר 1943. מוסוליני הופל ביולי 1943, והנאצים עברו לכבוש את איטליה והחלו ברצח היהודים. אף שאלפים נתפסו, הרוב הגדול של יהודי איטליה ניצלו.
ג'ובאני פלטוצ'י היה קצין משטרה איטלקי ששירת בעיר רייקה (אז פיומה שבשליטת איטליה), לאחר פרסום חוקי הגזע נגד היהודים ב-1938 ובתחילת המלחמה ב-1940, כראש לשכת הזרים, זייף מסמכים וויזות ליהודים שהיו מאוימים על ידי הגירוש. הוא הצליח להשמיד את כל הרשומות המתועדות של כ-5,000 הפליטים היהודים החיים בפיומה, להנפיק להם ניירות שווא ולספק להם כספים. לאחר מכן שלח פלטוצ'י את הפליטים למחנה מעצר גדול בדרום איטליה המוגן על ידי דודו, ג'וזפה מריה פלטוצ'י. לאחר כניעת איטליה בשנת 1943, פיומה נכבשה על ידי הנאצים. פלטוצ'י נותר כראש כוחות המשטרה אך ללא סמכויות אמיתיות. הוא המשיך לסייע בחשאי ליהודים ולשמור על קשר עם תנועת ההתנגדות האיטלקית (אנ'), עד שפעילותו התגלתה על ידי הגסטפו. הקונסול השווייצרי לטריאסטה, חבר קרוב שלו, הציע לו לעבור לשווייץ, אך פלטוצ'י שלח את ארוסתו היהודית הצעירה במקום ללכת בעצמו. פלטוצ'י נעצר ב-13 בספטמבר 1944. הוא נידון למוות, אך גזר הדין הומר מאוחר יותר לגירוש לדכאו, שם נפטר.
מרטין גילברט כתב, כי באוקטובר 1943, כאשר האס אס כבש את רומא ונחוש היה בדעתו לגרש את 5000 יהודי העיר, פקדו אנשי הדת בוותיקן את היהודים ופעלו בחסד רב. במנזר קפוצ'ין, הציל האב מארי-בנואה מספר רב של יהודים בכך שסיפק להם תעודות זיהוי כוזבות. עד הבוקר של 16 באוקטובר, בסך הכל 4,238 יהודים קיבלו מקלט במנזרים הרבים של רומא. 477 יהודים נוספים קיבלו מחסה בוותיקן ובמובלעותיו.
מצילים קתולים אחרים באיטליה כללו את מרי אליזבת הסלבלאד ושתי נשים בריטיות, האם ריקארדה ביושאן המברו והאחות קתרין פלנגן הסתירו עשרות משפחות יהודיות במנזרן. הכנסיות, המנזרים של הכנסייה והמנזרים של המחתרת באסיזי שימשו מקלט בטוח ליהודים. על פי גילברט, הרשת שהקימו הבישוף ג'וזפה פלאצ'ידו ניקוליני וג'וזפה ג'ירוטי מהמנזר הפרנציסקני, הצילה 300 איש. מתוך 44,500 יהודי איטליה, 7,680 נרצחו בשואה הנאצית.