ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת
מלך וקיסר > מלחמת העולם הראשונה

הממלכה המאוחדת וגרמניה היו במלחמה בין 1914 ל-1918. הקיסר הגרמני וילהלם השני, שסימל עבור הציבור הבריטי את זוועות המלחמה, היה בן דודו של המלך. המלכה מרי, אף שהייתה בריטית כאימה, הייתה בתו של הדוכס מטק, מצאצאי בית המלוכה הגרמני של וירטמברג. סבו מצד אביו של המלך היה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה; המלך וילדיו נשאו בתארים נסיך או נסיכת סקסה-קובורג-גותה ודוכס או דוכסית סקסוניה. המלך, גיסיו ובני דודיו היו נתינים בריטיים שנשאו בתארים גרמניים כגון דוכס או דוכסית טק, נסיך ונסיכת באטנברג, נסיך ונסיכת הסה, ונסיך ונסיכת שלזוויג-הולשטיין. ב-17 ביולי 1917 החליט ג'ורג' לפייס את הרגשות הלאומיים הבריטיים באמצעות פרסום דבר המלך במועצה, בו שינה את שם בית המלוכה הבריטי מהשם הדמוי-גרמני בית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור. הוא אימץ במפורש את השם וינדזור כשם משפחה עבור כל צאצאי המלכה ויקטוריה שהתגוררו באותה תקופה בממלכה המאוחדת, למעט נשים שנישאו למשפחות אחרות והצאצאים שלהן.
בסופו של דבר ויתרו ג'ורג' ושאר קרוביו, שהיו נתינים בריטיים, על השימוש בתארים ובכיבודים הגרמניים, ואימצו שמות משפחה בריטיים. ג'ורג' פיצה חלק מבני משפחתו הזכרים באמצעות יצירת תוארי אצולה חדשים עבורם. באופן זה הפך קרוב משפחתו, הנסיך לודוויג באטנברג, שבתחילת המלחמה אולץ לפרוש מתפקידו כלורד הראשון של האדמירליות בגלל רגשות אנטי-גרמניים, ללואי מאונטבאטן, המרקיז הראשון ממילפורד הייבן. גיסו, הדוכס מטק, הפך לאדולפוס קיימברידג', המרקיז הראשון מקיימברידג'. אישים אחרים, כמו הנסיכה מרי לואיז והנסיכה הלנה ויקטוריה, אימצו כשם משפחה את שם הטריטוריה שקיבלו כאצילות. בכתב ההסמכה שניתן ב-11 בדצמבר 1917, הגביל המלך את השימוש בתואר "הוד מעלתו (או מעלתה) המלכותי" ובתואר הטיטולרי "נסיך (או נסיכת) בריטניה הגדולה ואירלנד" לילדיו של הריבון, ילדיהם של בני הריבון והבן המבוגר ביותר של הבן המבוגר ביותר של נסיך ויילס. בכתב ההסמכה נאמר גם שתוארי הנסיך והנסיכה השונים יבוטלו, למעט אלה שכבר ניתנו או אלה שלא בוטלו. קרובי משפחתם של חברי משפחת המלוכה הבריטית שנלחמו בצד הגרמני, כגון ארנסט אוגוסטוס מהנובר (נינו הבכור של ג'ורג' השלישי) והנסיך קארל אדוארד, דוכס סקסה-קובורג-גותה (נכדה של המלכה ויקטוריה), נושלו מתאריהם; תוארי האצולה הבריטיים שלהם באמצעות חוק דבר המלך במועצה שניתן ב-1919 לפי תנאי חוק שלילת התארים 1917. ג'ורג' הורה גם להסיר את דגלי הבירית שלהם מקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור, לאחר בקשתה הנחרצת של אימו, המלכה אלכסנדרה.
כאשר הצאר ניקולאי השני, בן-דודתו של ג'ורג' וידידו מילדות, הודח במהפכה הרוסית של 1917, הציעה ממשלת בריטניה לו ולמשפחתו מקלט מדיני באיים הבריטיים. עם זאת, הרעת התנאים בקרב הבריטים, והחשש מפני הבאת המהפכה לאיים הבריטיים, גרמו לג'ורג' לחשוב שנוכחות אנשי המלוכה הרוסיים עלולה להיות בלתי ראויה לנוכח נסיבות התקופה. למרות טענות מאוחרות יותר של לורד לואי מאונטבאטן שדייוויד לויד ג'ורג', ראש הממשלה, התנגד לחילוץ משפחת המלוכה הרוסית, רשומותיו של המזכיר הפרטי של הריבון ארתור ביג, מרמזות על כך שג'ורג' התנגד לחילוץ בניגוד לדעתו של לויד ג'ורג'. הצאר ומשפחתו הקרובה נותרו ברוסיה ונרצחו בידי הבולשביקים ב-1918. בשנה שלאחר מכן חילצו ספינות בריטיות מחצי האי קרים את אימו של ניקולאי (דודתו של ג'ורג'), מריה פיודורובנה (דאגמאר מדנמרק), וכן מספר חברים ממשפחת המלוכה הרוסית המורחבת.
חודשיים לאחר סיום המלחמה מת בגיל 13 בנו הצעיר של המלך, הנסיך ג'ון, לאחר שנים של בריאות רעועה. ג'ורג' קיבל את הבשורה על מות בנו מהמלכה מרי, שכתבה "[ג'ון] היה מקור דאגה גדול עבור שנינו במשך שנים רבות... השבר הראשון במעגל המשפחתי קשה מנשוא, אך אנשים היו כה נחמדים וסימפתיים והדבר סייע לנו מאוד".
במאי 1922 סייר ג'ורג' בצפון צרפת ובבלגיה, וביקר בבתי הקברות והאנדרטאות להרוגי מלחמת העולם הראשונה שנבנו על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. האירוע הונצח על ידי רודיארד קיפלינג בפואמה The King's Pilgrimage.