stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפליט פריקרדיאלי
גורמים

הגורם השכיח ביותר לתפליט פריקרדיאלי הוא פריקרדיטיס (דלקת של קרום הלב). דלקת זו עשויה להיגרם כתוצאה מזיהומים שונים כדוגמת נגיף הקוקסקי, שערנת, או החיידק Mycobacterium הגורם גם לשחפת. דלקת קרום הלב עשויה להתפתח גם לאחר ניתוח לב.
גורמים נוספים לתפליט פריקרדיאלי כוללים מחלות דלקתיות שונות כמו זאבת או דלקת מפרקים שיגרונית. מחלות שונות כמו אי-ספיקת כליות הגורמת לאורמיה, תת-פעילות בלוטת התריס או גידול סרטני שהתפשט אל הפריקרדיום, עשויות גם הן לגרום לתפליט פריקרדיאלי.
תפליט פריקרדיאלי עשוי להתפתח גם התוצאה מחבלת חזה קשה או כתוצאה משימוש בתרופות מסוימות.
אבחנה

אבחנה של תפליט פריקרדיאלי מבוססת על ממצאים קליניים, ממצאי א.ק.ג., בדיקת אקוקרדיוגרפיה ובדיקות דימות.
אבחנה > סימנים ותסמינים

ככל שהתפליט גדול יותר, כך גדל הלחץ שהוא יוצר על שריר הלב, וכתוצאה מכך מחמירים גם הסימפטומים. כמו כן, התפתחות מהירה של תפליט, גם אם הוא קטן יחסית, עשויה לגרום לסימפטומים משמעותיים יותר מאשר התפתחות איטית, כיוון שהיא אינה מאפשרת לקרום הלב להספיק להתרחב על מנת להפחית את הלחץ על שריר הלב.
אחד התסמינים הנפוצים אצל חולים הסובלים מתפליט פריקרדיאלי הוא כאבים בחזה. הכאב יהיה לרוב חד, מחמיר בשכיבה ובנשימה ומוקל ברכינה קדימה. סימנים ותסמינים נוספים עשויים לכלול קוצר נשימה, שיעול, קצב לב מהיר, דפיקות לב וחום גבוה.
תפליט פריקרדיאלי גדול עשוי להחמיר למצב של טמפונדה קרדיאלית - מצב מסכן חיים בו כמות הנוזל שבקרום הלב אינה מאפשרת ללב לבצע הרפיה (דיאסטולה). כתוצאה מההפרעה הדיאסטולית נפגעת יכולת המילוי של הלב, מה שגורם לירידה בנפח הפעימה ולאי-ספיקת לב חריפה. שלושת הסימנים הקלאסיים לטמפונדה קרדיאלית מכונים ה"טריאדה על שם בק" (באנגלית Beck's triad) וכוללים תת-לחץ דם, גודש של ורידי הצוואר וקולות לב מרוחקים בהאזנה באמצעות סטטוסקופ.
אבחנה > בדיקות עזר

בבדיקת א.ק.ג. עשויה להופיע משרעת נמוכה של מכלול QRS וכן תופעה המכונה "Electrical alternans", שבה חל שינוי במשרעת מכלול QRS בין פעימה לפעימה, כתוצאה מהתנדנדות של הלב בתוך קרום הלב. כמו כן, במצבים של תפליט על רקע דלקת קרום הלב, עשויות להופיע צניחות של מקטע PR.
לרוב הבדיקה הראשונית המאששת את קיומו של תפליט פלאורלי היא בדיקת אקוקרדיוגרפיה, שיכולה גם להעריך את גודלו של התפליט ואת מידת השפעתו על תפוקת הלב. בצילום רנטגן של בית החזה עשוי להיראות סימן המכונה "Water-bottle heart", שבו נראה צל לב מוגדל המזכיר צורה של קנקן מים.
לרוב אין צורך בבדיקת טומוגרפיה ממוחשבת (CT) של בית החזה או בדימות תהודה מגנטית (MRI) על מנת לאבחן תפליט פלאורלי, אך לעיתים עשויות בדיקות אלה לסייע בהערכת גודלו או מיקומו של התפליט.
בדיקות דם שונות, ביניהן בדיקות של מדדי דלקת והערכה של מידת התפקוד הכלייתי, עשויות לסייע בהבנת האטיולוגיה שגרמה להיווצרות התפליט.
אבחנה > סיווג

הרכב הנוזל המרכיב את התפליט עשוי להעיד על האטיולוגיה שגרמה להיווצרותו. נוזל מסוג טרנסודט, כלומר נוזל המכיל כמות חלבון נמוכה, אופייני לתפליט הנגרם כתוצאה מאי ספיקת לב, מהפרעות בבלוטת התריס או מתסמונת נפרוטית. נוזל מסוג אקסודט - המכיל כמות גדולה של חלבון, אופייני יותר לתפליט הנגרם כתוצאה ממחלות זיהומיות כדוגמת שחפת. תפליט פריקרדיאלי המכיל דם, נגרם לרוב כתוצאה מטראומה גופנית לבית החזה או קרע של מפרצת.
טיפול

הטיפול בתפליט פריקרדיאלי תלוי בגורמים להיווצרותו ובמידת השפעתו על תפוקת הלב. תפליטים הנותרים קטנים, כך שאינם גורמים לסימפטומים ואינם משפיעים על הלב, אינם דורשים לרוב טיפול.
לעיתים יש צורך בטיפול תרופתי שמטרתו למנוע את המשך היווצרות התפליט. במקרים הנפוצים בהם נגרם התפליט כתוצאה מפריקרדיטיס, נעשה לעיתים שימוש בתרופות ממשפחת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDS) כמו אספירין או איבופרופן, בשילוב עם קולכיצין. במקרים חמורים יותר נעשה לעיתים שימוש בסטרואידים.
אם התפליט גורם להתפתחות של טמפונדה קרדיאלית, יש צורך בניקוזו של הנוזל אל מחוץ לקרום הלב. פעולה זו מבוצעת לרוב באמצעות מחט המוחדרת אל החלל הפריקרדיאלי דרך קיר בית החזה, בפרוצדורה הנקראת ניקור פריקרדיאלי (פריקרדיוצנטזיס). לאחר פעולה זו מושאר לעיתים קרובות צינור המנקז את הנוזלים מהחלל הפריקרדיאלי למשך מספר ימים.
במקרים מסוימים יש צורך בחיתוך של דופן קרום הלב, על מנת לנקז את הנוזלים מתוכו.
ראו גם

רקמות הלב
מיוקרדיטיס
תפליט פלאורלי
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  תפליט פריקרדיאלי=נוזל בקרום הלב
1 2 3 4 5 6 7 8  Pericardial effusion
↑  What to Know: Pericardial Effusion
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph520071 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תרשים א.ק.ג. המציג Electrical alternans, יחד עם סינוס טכיקרדיה - שילוב אופייני במצב של תפליט פריקרדיאלי
צילום חזה המדגים תפליט פריקרדיאלי גדול
תצוגת אופנה

הדוגמנית נטליה גוסטי מדגמנת ביגוד בעיצובה של סינטיה רולי, בשבוע האופנה של ניו יורק באביב 2007.
תצוגת אופנה של סלאבה זייצב במוסקבה, ינואר 2007
תצוגת אופנת גברים בלוס אנג'לס, 1948
תצוגת אופנה היא אירוע בו מעצב אופנה מציג את יצירותיו לציבור הרחב. תצוגות אופנה נערכות בראשית כל עונה מעונות השנה, ובמסגרתה מוצגים הבגדים שעוצבו עבור העונה הבאה. התצוגה נועדת לפרסם קולקציה או ליין אופנה.
אירועים של מספר תצוגות אופנה המועלים על ידי בתי אופנה אחדים באתר אחד במשך שבוע ימים נקראים שבוע אופנה. הידוע באירועי אופנה אלה הוא שבוע האופנה של ניו יורק.
תצוגת אופנה מוצגת לרוב על מסלול הליכה כאשר הצופים בתצוגה יושבים בתצורת האות "ח" סביב המסלול בו עוברים הדוגמנים והדוגמניות ומציגים את פרטי הלבוש. תיתכן תצוגת אופנה בה הדוגמנים והדוגמניות ניצבים במקום אחד והצופים עוברים בין תצוגה אחת לאחרת.
היסטוריה

תצוגות האופנה החלו בעת החדשה (ככל הנראה לא היו תצוגות אופנה לפני ראשית המאה ה-19). בראשית המאה ה-19 נערכו בסלוני האופנה הגבוהה של פריז "תהלוכות אופנה".
יבואן בגדים אמריקאי יבא את הרעיון לארצות הברית בראשית המאה ה-20 ותצוגת האופנה הראשונה ביבשת אמריקה נערכה בשנת 1903 בעיר ניו יורק בחנות הבגדים של האחים ארליך. במהלך השנים הבאות החלו חנויות אופנה בניו יורק ובפילדלפיה להעלות תצוגות אופנה משלהן, והדבר הפך נפוץ עד שנת 1910. בתצוגות אלה הוצגה אופנה המיובאת מפריז והעתקים מקומיים של הביגוד המיובא, והן נועדו בעיקר עבור קהל של נשים (לא הוצגו בהם בגדי גברים).
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 בארצות הברית החלו להציג בתצוגות אופנה אופנה מקומית. בתקופה זו החלו להעלות תצוגות אופנה המבוססות על תמה אחת כגון תמה תרבותית (לדוגמה תצוגת אופנה בסגנון רוסי).
עד ראשית שנות ה-70 הוצגו תצוגות האופנה בחנויות בגדים ובסלוני אופנה. רק החל מאמצע שנות ה-70 החלו מעצבי אופנה לשכור שטחים שונים עבור התצוגות (פארקים ציבוריים, מוזיאונים, מבני תעשייה).
השפעה תרבותית

תצוגות אופנה מהוות רקע לסרטי קולנוע וטלוויזיה רבים, ולספרים רבים.
בישראל

בישראל נערכים אירועי אופנה רבים בשבוע האופנה בתל אביב, חברת הביגוד קסטרו עורכת מדי שנה תצוגת אופנה במוזיאון תל אביב ודוגמנית העבר סמדר גנזי ידועה כמארגנת ובמאית תצוגות אופנה.
ראו גם

עיצוב אופנה
שבוע אופנה
הערות שוליים

↑  אמנדה פורטיני, ראשיתן של תצוגות האופנה,מגזין סלייט, 8 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567829905171  BnF: cb14408112m (data)  GND: 4326158-9  LCCN: sh85047386  NKC: ph123139
תכונה כימית

תכונה כימית היא אחת מתכונותיו של חומר המתגלה במהלך או לאחר תגובה כימית ניתן לקבוע תכונות אלו רק על ידי שינוי זהותו הכימית של החומר. אי אפשר לקבוע תכונות כימיות רק על ידי צפייה או נגיעה בחומר, יש להשפיע על המבנה הפנימי של החומר על מנת לחקור את תכונותיו הכימיות. כאשר חומר מגיב לתגובה כימית, התכונות ישתנו באופן דרסטי, וכתוצאה מכך יש שינוי כימי. עם זאת, תכונה קטליטית תהיה גם תכונה כימית.
ניתן להבדיל בין תכונות כימיות לתכונות פיזיקליות, שאותן ניתן להבחין מבלי לשנות את מבנה החומר. עם זאת, עבור תכונות רבות בתחום הכימיה הפיזית ותחומים אחרים בגבול בין כימיה לפיזיקה, ההבחנה עשויה להיות עניין של פרספקטיבה של החוקרים. ניתן לראות בתכונות חומריות, גם פיזיות וגם כימיות כלומר משנית למציאות הבסיסית. כמה שכבות פיקוח הם אפשריים.
ניתן להשתמש בתכונות כימיות לבניית סיווגים כימיים. הן יכולות גם להיות שימושיים לזיהוי חומר לא ידוע או להפרדתו או לטיהורו מחומרים אחרים. מדע החומרים ישקול בדרך כלל את התכונות הכימיות של חומר כדי להנחות את יישומיו.
דוגמאות

חום הבעירה.
האנתלפיה של היווצרות.
רעילות.
יציבות כימית בסביבה נתונה.
דליקות (יכולת צריבה).
מצב חמצון מועדף.
ראו גם

רכוש פיזי
מבנה כימי
תכונות חומריות
פעילות ביולוגית
כלל החמישה של ליפינסקי
תהילים ק"י

תהילים ק"י הוא המזמור ה-110 בתהילים. (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-109). המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לדָוִד'. שמו של המזמור בלטינית "Dixit Dominus".
סוגת המזמור

חוקרים סוברים כי זהו מזמור מלך. לשיטתם חובר המזמור לכבוד הכתרתו. יש הסוברים כי זהו מזמור נבואי המנבא את ניצחונו של המלך במלחמה. אחרים טוענים כי זוהי נבואה למלך בעת עלייתו למלוכה.
מבנה המזמור

המזמור נחלק לשני חלקים:
| פסוקים | כותרת |
| --- | --- |
א' - ד': תיאור המלך היושב על כס המלכות
ה' - ז': תיאור המלך השב מהמלחמה לאחר ניצחונו
תוכן המזמור

בחלקו הראשון של המזמור יש תיאור של המלך היושב על כסאו. ייתכן כי תיאור זה מתאר את המלך היוצא אל המלחמה. בחלקו השני של מתאר המחבר את שובו של המלך אל כס מלכותו לאחר ניצחונו בעזרת ה'.
הערות שוליים

↑  ראו פרקים: כ"ד, כ"ה, כ"ו, כ"ז, כ"ח, ל"ב, ל"ד, ל"ה, ל"ז, ק"א, ק"ג,  ק"י,  קל"ח, קמ"ד.
1 2 3  משה גרסיאל, עולם התנ"ך: תהילים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 159
↑  שמאי גלנדר, החוויה הדתית במזמורי תהילים, ירושלים, מוסד ביאליק, תשע"ג, עמ' 171
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4367887-7  VIAF: 179942661   WorldCat (עם VIAF): 179942661
תצוגת מכ"ם

מערכות מכ"ם מודרניות משתמשות במסכים על מנת להציג את המידע שקיבל ואופן מיפוי השטח או הנפח. המידע שמפיק המכ"ם מקורו בקרינה אלקטרומגנטית אשר מחוזרת מעצם המצוי בתחום אלומת השידור של המשדר, מתקבלת במקלט, אשר ממיר את הקרינה לאות אנלוגי אלקטרוני רציף של מתח משתנה (או מתנודד). עם המצאת המכ"ם, אופן הצגת הנתונים לכדי "תמונה" בהירה היה תהליך מורכב, שהוביל לפיתוח מספר תצוגות ייחודיות של הנתונים.
אוסצילוסקופים

מערכות מכ"ם מוקדמות אימצו לצורך תצוגה אוסצילוסקופים. האוסצילוסקופ בדרך כלל מקבל קלט מכשלושה ערוצים הקולטים מתח משתנה (או מתנודד) ומציג את המידע הזה בעזרת שפופרת קרן קתודית. האוסצילוסקופ מגביר שניים מקלטי המתח ומעביר אותם דרך שני מגנטי הסחה וקלט מתח אחד לתותח אלקטרונים שמפיק נקודה בוהקת על מסך התצוגה. מגנט אחד מסיט את הקרן בכיוון האופקי, האחר בכיוון האנכי, והקלט לתותח האלקטרונים מגביר או מפחית את הבהירות של הנקודה. מקור מתח ידוע מובנה לכל אחד משלושת הערוצים מאפשר למפעיל להציב נקודת אפס.
בתצוגת מכ"ם, מקלט המכ"ם שולח אות דרך אחד משלושת ערוצי הקלט אל האוסצילוסקופ. תצוגות מוקדמות שלחו את המידע הזה דרך אחד משני הערוצים X או Y כדי להזיז את הנקודה על המסך כדי להעיד על חזרות. מכ"מים מודרניים יותר השתמשו באנטנה מסתובבת או אנטנה נעה אחרת כדי לכסות שטח גדול יותר של השמיים, ובמקרים אלו, האלקטרוניקה, מוגבלת לתנועה המכנית של האנטנה, הזיזה באופן טיפוסי את ערוץ ה-X וערוץ ה-Y.
סקופ A

ה-סקופ A או תצוגת A, מראה רק את הטווח למטרות (ללא הכיוון). מספר אנשים התייחסו לתצוגות הללו כתצוגות R (קיצור של Range Scope). בתצוגת A נעשה שימוש במערכות המכ"ם המוקדמות ביותר במהלך מלחמת העולם השנייה, ובאופן מיוחד על ידי מערכת הצ'יין הום הבריטית.
הקלט הראשי לסקופ A היה אות החזרה המוגבר שהתקבל על ידי המכ"ם, שנשלח דרך ערוץ ה-Y ׁׁ(ציר ה-Y) של התצוגה. חזרות גרמו לנקודה הבוהקת להיות מוסטת מעלה, ולהציג קווים אנכיים על הסקופ. קווים אלו כונו "בליפ" ("blip"). קלט ה-X היה מחובר למקור מתח שהפיק גל שן מסור שגרם לנקודה להתנודד אופקית לאורך התצוגה, ותדירותו תוזמנה כך שתתאים לתדירות שידור הפולסים (PRF - Pulse Repetition Frequency) של המכ"ם. מה שגרם לפיזור העקבות האנכיים לרוחב התצוגה בהתאם לזמן שבו האותות נתקבלו. מכיוון שזמן החזרה של אות הוא ביחס ישר למרחק מן המטרה חלקי מהירות האור, לפיכך, המרחק לאורך הכיוון האופקי מעיד על המרחק למטרה. המרחק הזה נמדד לאורך סקלה בתחתית התצוגה.
מכ"מים אמריקניים וגרמניים מוקדמים השתמשו ב-J סקופ, שהיה גרסה מתקדמת של סקופ A, שבו המרחק הוצג כזווית הסובבת את פני התצוגה. הסידור הזה אפשר דיוק גבוה יותר בקביעת המרחק אל המטרה עם תצוגה באותו גודל כמו של ה-A סקופ, ומכיוון שהקו הנוצר משתמש בהיקף כולו של התצוגה במקום רק המרחק האופקי (כך שהקו ארוך פי π).
מספר מכ"מים מוקדמים, וביניהם גרסאות של מערכת הצ'יין הום, השתמשו בסקופ HR (קיצור "Height-Range"), שהיה סקופ A מותאם, שהציג בתצוגה אחת החזרות משתי אנטנות, בעוד הן היו ממוקמות אנכיות זו לזו ובעלות זוויות הגבהה שונות במקצת. באמצעות השוואת עוצמת שני ה-"בליפים", הגובה של המטרה יכול היה להיקבע ברמה מסוימת של דיוק (באמצעות טריגונומטריה מתאימה; עוצמת האות יחסית למפתח האנטנה בכיוון ממנו מתקבל האות). זה נעשה באמצעות שימוש בטבלה נספחת הממירה יחסי גדלים לזווית הגבהה.
גרסה מותאמת דומה של תצוגת סקופ A היה בשימוש במכ"מי חיפוש קרקעיים, במיוחד במכ"מי Air-Surface-Vessel) ASV). במקרה הזה, שתי אנטנות מקלט מוקמו בחזית למראת מחזירור משותף, והצביעו ימינה ושמאלה במקצת לקו המרכז של מטוס. קבלת אותות משניהם, באמצעות טכניקת ה-lobe switching, נשלחה לצד השמאלי והימני של סקופ A בעל אוריינטציה אנכית, ובעוד הטווח נמדד כמו מקודם. תזוזה של המטרה (המטוס) לאחד מצידי המטוס תגרום לחזרה בצד אחד להיות חזקה יותר מאשר בצד השני, וה-"בליפ" המתאים לו יהיה גדול יותר. זה אפשר למפעיל המכ"ם לזהות בקלות לאיזה כיוון לסובב את האנטנות כדי ליירט את המטרה. סוג זה של סקופים לעיתים כונה ASV-Scopes.
הגודל של סקופי A היה משתנה, אך 5 עד 7 אינץ היה לעיתים קרובות בשימוש לצורך תצוגת מכ"ם. סדרת ה-7JPx של שפופרות קרן קתודיות (7JP1, 7JP4 ו-7JP7 ) תוכננה במקור עבור סקופי A. מכיוון שהתפקיד של הסקופ A היה לעקוב אחר עצמים, הזרחן שנעשה בו שימוש בשפופרת קרן קתודית היה חייב להיות בעל זמן הארה ארוך. זרחן ה-P7 היה בעל זמן ההארה הארוך ביותר ולכן ב-7JP7 נעשה שימוש.
סקופ B

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
סקופ-B מספק הצגה "למעלה-למטה" דו־ממדית של המרחב, כך שהציר האנכי מייצג מרחק והציר האופקי מייצג זווית (אזימוט). תצוגות B-סקופ היו נפוצות במכ"מים מוטסים בשנות ה-50 וה-60, והם היו מבוססי סריקה מכנית של האנטנה מצד לצד, ולעיתים גם למעלה ולמטה. תצוגת ה- B-סקופ הציגה "פרוסה" אופקית של המרחב האווירי בשני הצדדים של המטוס בטווח זוויות החיפוש של המכ"ם. הנקודה על המסך הוזזה למעלה לאורך ציר ה-Y באופן דומה לציר ה-X של ה-A סקופ, עם מרחקים "במעלה" התצוגה מייצגים טווח גדול יותר. האות היה מעורבב עם מתח משתנה שנוצר על ידי מכשיר מכני והיה תלוי ליניארית בזווית האופקית הנוכחית של האנטנה. התוצאה הייתה סקופ A אשר קו הטווח האנכי שלו מתנודד מצד לצד בתדר ששווה לתדר הסריקה המרחבית האופקית של המכ"ם. אות הרדיו נשלח אל ערוץ העוצמה, והפיק נקודה בהירה המעידה על חזרות.
E-סקופ הוא במהותו סקופ B ומציג טווח מול זווית הגבהה, במקום טווח מול אזימוט. הם זהים באופן פעולתם לסקופי B, ומשמעות שמם היא פשוט "elevation". בסקופי E נעשה שימוש באופן טיפוסי יחד עם גלאי גובה מכ"מיים, אשר דומים למכ"מים מוטסים אבל מתוכננים לסרוק אנכית במקום אופקית. הם לעיתים קרובות נקראו "מכ"מים מתנדנדים" בשל התנועה של האנטנות שלהם. צינור התצוגה היה מסובב סביב צירו ב-90 מעלות כדי להשים את ציר ההגבהה אנכי במטרה ליצור התאמה טבעית יותר בין התצוגה ל-"עולם האמיתי". התצוגות הללו נקראות גם Range-Height Indicator, או RHI, אבל גם התייחסו אליהם (באופן מבלבל) כ-B סקופ גם כן.
ה-H סקופ הוא התאמה נוספת של מושג ה-B סקופ, שמציגה מידע על הגבהה בנוסף לאזימוט וטווח. המידע על זווית ההגבהה הוצג על ידי ציור "בליפ" שני במרחק קטן בסמוך לבליפ המטרה, כך שהשיפוע של הקו שמחבר בין שני הבליפים מעיד על ההגבהה של המטרה יחסית למכ"ם. לדוגמה, אם הבליפים היו ממוקמים ישירות ימינה אחד לשני, זה העיד על כך שהמטרה באותו גובה כמו המכ"ם. העותק המוזז של הבליפ נוצר באמצעות חלוקת אות הרדיו לשני אותות, ולאחר מכן השהייה בזמן של אחד האותות כך שהוא יופיע מוזז במקצת על ציר הטווח. הזווית נוצרה באמצעות יצירת מתח בכיוון האזימוט הנשלט על ידי התנוחה האנכית הרגעית של אנטנת המכ"ם (הזווית האנכית שהאנטנה יוצרת). צורה זו של תצוגת הגבהה יכלה להתווסף לכמעט כל סוג אחר של תצוגה, ולעיתים נקראה גם תצוגת "נקודה כפולה".
סקופ C

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
סקופ C מספק הצגה של אזימוט מול זווית הגבהה. ה-"בליפ" שהוצג העיד על הכיוון של המטרה יחסית לציר המרכז של המכ"ם, או של המטוס או אמצעי הירי שהוא היה מחובר אליו. סקופים אלה היו ידועים גם כ-"אינדיקטורים נקודה נעה", כשהנקודה הנעה מהווה את בליפ המטרה. מרחק הוצג באופן טיפוסי בנפרד במקרים אלו, לעיתים קרובות כמספר בצד התצוגה.
כמעט זהה ל-C סקופ הוא ה-G סקופ, אשר מספק הצגה גרפית של המרחק למטרה. המרחק הוצג באמצעות קו אופקי ש-"צומח" החוצה מ"בליפ" המטרה כדי להפיק דיאגרמה דמוית-כנף. ה-"כנפיים" גדלו באורכם במרחקים קצרים יותר כדי להעיד שהמטרה נהיית קרובה יותר. אינדיקטור "תירה עכשיו" היה מוצג על המסך, והורכב משני קווים אנכיים קצרים בכל צד של התצוגה. כדי לבצע יירוט, הטייס היה מנחה את המטוס שלו עד אשר בליפ המטרה היה ממוקם במרכז התצוגה, ואז היה מתקרב עד אשר ה-"כנפיים" (באנלוגיה לכנפי המטוס) היו ממלאות את המרווח שבין סמני הטווח. תצוגה זו שחזרה מערכת שהייתה בשימוש בכוונות ירי, שבה הטייס היה עוקב אחר מוטת הכנפיים של המטרה ואז היה יורה כאשר הכנפיים מילאו את השטח שבתוך מעגל על הכוונת שלהם. מערכת זו אפשרה לטייס לאמוד את המרחק למטרה. במקרה זה, המרחק נמדד ישירות על ידי המכ"ם, והתצוגה חיקתה את המערכת האופטית כדי לשמור על הדמיון בין שתי המערכות.
Plan Position Indicator

תצוגת PPI מספקת תמונת "כל מה שמסביב" דו־ממדית של המרחב האווירי מסביב לתחנת המכ"ם. המרחק החוצה ממרכז התצוגה מעיד על הטווח, והזווית שיוצר קו התצוגה היא האזימוט למטרה. על התנוחה הרגעית של אנטנת המכ"ם מעיד הקו שיוצא ממרכז התצוגה החוצה לתצוגה, אשר מסתובב ביחד עם האנטנה בזמן אמת. זהו למעשה סקופ B מורחב ל-360 מעלות. תצוגת PPI היא מה שבדרך כלל נתפס על ידי אנשים כתצוגת מכ"ם באופן כללי, והייתה בשימוש נרחב בבקרת תנועה אווירית עד המצאת תצוגת הסיביות בשנות ה-90.
תצוגות PPI דומות מאוד לסקופ A בדרך הפעולה שלהם, והופיעו די מהר אחרי המצאת המכ"ם. כמו בכל תצוגות המכ"ם הדו־ממדיות, הפלט של מקלט הרדיו מחובר לערוץ העוצמה כדי להפיק נקודה בוהקת המעידה על חזרות. בסקופ A מקור מתח שן מסור שמחובר לציר ה-x מזיז את הנקודה לרוחב התצוגה, בעוד שב-PPI הפלט של שני מקורות מתח כאלו משמש כדי לסובב את הקו. כמה מערכות מוקדמת היו מכניות - מסובבות פשוטו כמשמעו את מגנטי ההסחה (התנועה הסיבובית של האנטנה הייתה מותמרת לסיבוב מערך השפופרת באמצעות גלגלי שיניים), אבל האלקטרוניקה שהייתה דרושה כדי לעשות זאת לא הייתה מורכבת מדי, והייתה בשימוש כבר בשנות ה-40 המוקדמות.
אוסצילוסקופ שמחובר לשני מקורות מתח סינוסואידי, מפיק תבנית מעגל על מסך התצוגה.
תצוגת סקופ-C. המטרה היא מעל ומימין למכ"ם, אך הטווח אינו מוצג.
אנימציה מפושטת של תצוגת מכ"ם PPI
תנאי הכרחי

תנאי הכרחי (באנגלית: Necessary condition וגם Necessity conditions) הוא מונח מתחום הלוגיקה, המביע תנאי הדרוש לקיום הטענה, שבלעדיו הטענה לא מתקיימת. למשל, בעל חיים שאין לו נוצות, אינו נחשב ציפור. לכן, נוצות שיש לבעל חיים מסוים, הן "תנאי הכרחי" להיותו ציפור. לעומת זאת, היכולת לעוף אינה "תנאי הכרחי" שבלעדיו בעל חיים אינו ציפור. למשל, יען היא ציפור למרות שהיא אינה מסוגלת לעוף.
שלילת התנאי ההכרחי: כאשר טענה א' היא תנאי הכרחי לטענה ב', הרי שטענה ב' יכולה להתקיים רק אם טענה א' מתקיימת. מכך גם נובע שאם טענה א' לא מתקיימת, הרי שגם טענה ב' לא מתקיימת.
יש לשים לב, שקיום טענה א' (ההכרחית) רק מאפשרת את טענה ב' – ולא בהכרח גוררת את הסקת טענה ב'.
גרירה וכיתוב לוגי רשמי (פורמלי)

למעשה, טענה ב' היא זו שגוררת את הסקת טענה א'. אם ידוע ש ב' מתקיימת, אפשר להסיק מכך שא' התקיימה (אחרת ב' לא הייתה מתקיימת). פעולת הגרירה ההיסקית נקראת באנגלית imply, ומסומנת בסימון מתמטי לוגי פורמלי כחץ מהמקור אל הטענה אותה מסיקים, בסימן הגרירה:   \implies .
כדי לרשום את הטענה א' הוא תנאי הכרחי של ב' בכתיב לוגי (ומתמטי) פורמלי רשמי, נשתמש בעובדת שקילות טענות זו לפיה ב' גוררת את א'.
ביטוי השקול לוגית לביטוי:
כלומר, הטענה א' הוא תנאי הכרחי לקיום ב'  - שקולה לטענה: אם לא א'? אזי לא ב'!
הקשר בין תנאי מספיק לתנאי הכרחי

במובן מסוים, תנאי הכרחי הוא היפוכו של תנאי מספיק אם כי כאמור, תנאי יכול שיהיה גם הכרחי, וגם מספיק.
כאשר שני התנאים, הן ההכרחי והן המספיק, נדרשים מאותו המאפיין א', כדי לקיים טענה ב', אזי למעשה קיימת בשקילות לוגית בין א' לבין ב'.
דוגמה

רכישת כרטיס היא תנאי הכרחי לנסיעה ברכבת. טענה זו שקולה לטענות:
ניתן לנסוע ברכבת רק אם נרכש כרטיס.
אם לא נרכש כרטיס, לא ניתן לנסוע ברכבת.
אם נוסעים ברכבת הרי שנרכש כרטיס.
גבינה היא תנאי הכרחי לפיצה. טענה זו שקולה לטענות:
ניתן להכין פיצה רק אם יש גבינה.
אם אין גבינה, אין פיצה.
אם קיימת פיצה אז קיימת גם גבינה.
ראו גם

תנאי מספיק (באנגלית Sufficient condition)
תנאי הכרחי ומספיק (אם ורק אם). ובאנגלית: Necessity and Sufficiency conditions
תנאי שקול
חוקי היקש
תל משוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הכלקוליתית, תקופת הברונזה 
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1972, 1974, 1975
 ארכאולוגים:  אהרן קמפינסקי, יוחנן אהרוני 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°12′47″N 34°58′00″E﻿ / ﻿31.213117°N 34.966569°E﻿ / 31.213117; 34.966569
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) תל משוש(למפת צפון הנגב רגילה) תל משוש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל משוש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל משוש
 
תל מָשׁוֹשׁ (בערבית: خربة المشاش - "ח'רבת אל משאש") הוא אתר ארכאולוגי בנגב הצפוני, כ-12 ק"מ מזרחית לבאר שבע. תל משוש הוא למעשה מקבץ אתרים שונים המפוזרים סביב הבארות באזור. היותו של המקום מוקד משיכה להתיישבויות בתקופות שונות מצביעה על חשיבותו הגאוגרפית. התל הוא מן האתרים הגדולים והחשובים שנמצאו באזור בקעת באר שבע, ובעת שגשוגו במאה ה-11 לפנה"ס היה שטחו כ-60 דונם. באתר התקיימו שלוש עונות חפירה ארכאולוגית; הראשונה ב-1972, השנייה ב-1974, והשלישית ב-1975. החפירות נערכו על ידי משלחת ישראלית-גרמנית בראשותם של יוחנן אהרוני, אהרן קמפינסקי מאוניברסיטת תל אביב וו. פריץ מאוניברסיטת מיינץ בגרמניה.
זיהוי האתר עם ערים מקראיות

יוחנן אהרוני, בהתבססו על פסוקים מהמקרא, הציע לזהות את תל משוש עם היישוב המקראי חורמה. אולם לא כל החוקרים מסכימים עם זיהוי זה.
בנוסף, ישנם חוקרים, כישראל פינקלשטיין, הרואים בתל משוש יישוב עמלקי או חלק מרצועת החוף בתקופת הפלשתים, ודוחים את זיהוי האתר כעיר ישראלית.
תולדות ההתיישבות באתר על-פי הממצאים הארכאולוגיים > התקופה הכלקוליתית וראשית תקופת הברונזה הקדומה

היישוב שקם בשלהי התקופה הכלקוליתית (4500 לפנה"ס-3500 לפנה"ס) ובראשית תקופת הברונזה הקדומה (3300 לפנה"ס-2400 לפנה"ס) הוא חלק משרשרת יישובים שהתקיימו לאורך בקעת באר שבע. באתר נמצאו שרידים של מערות מגורים שזהות בצורתן לאלה שנתגלו באתרים אחרים של "תרבות באר שבע".
תולדות ההתיישבות באתר על-פי הממצאים הארכאולוגיים > ראשית תקופת הברונזה התיכונה

היישוב באתר התחדש לאחר יותר מאלף שנים שלא הייתה בו התיישבות, בראשית תקופת הברונזה התיכונה (2000 לפנה"ס - 1550 לפנה"ס). באתר נמצאו מתקופה זו שרידים של מצודת דרכים גדולה בצומת בין הדרך שחצתה את ואדי באר שבע לבין הדרך שירדה מהר חברון לנגב והערבה. התיישבות זו הייתה ככל הנראה מאורגנת ויזומה ותפקיד המצודה היה לשמור על צומת הדרכים. במאה השמונה-עשרה לפנה"ס פסקה הפעילות במצודה ובמקומה עברה ההתיישבות לתל מלחתה. בנוסף נמצאו מתקופה זו שרידי סוללה שבמקורה הקיפה את אזור הבארות, אשר שימשו באותה תקופה לשהיית שיירות ולחניית חיילים בעת סכנה. הסוללה ככל הנראה הוקמה בחיפזון, וכפי שמעידה איכות הבנייה הירודה בהשוואה לסוללות שנמצאו בצפון הארץ
תולדות ההתיישבות באתר על-פי הממצאים הארכאולוגיים > תקופת הברונזה המאוחרת

בסוף תקופת הברונזה המאוחרת (1550 לפנה"ס - 1200 לפנה"ס), ההתיישבות באזור הבארות של תל משוש חודשה, זאת לאחר יותר מ-500 שנה מסוף פרק ההתיישבות שקדם לה. נראה כי הסיבה לכך היא חידוש השימוש בדרכים שעוברות במקום ומקשרות בין עבר הירדן ובין שפלת החוף הדרומי, ששימשו לצורכי מסחר וצרכים צבאיים. ייתכן שההתיישבות המחודשת במקום התרחשה בעקבות ייסודה של תחנת דרכים או מצודה מצרית במקום.
תולדות ההתיישבות באתר על-פי הממצאים הארכאולוגיים > תקופת הברזל

הממצאים מתקופת הברזל I ‏ (1150 לפנה"ס-1000 לפנה"ס) חולקו על ידי החוקרים לשלוש שכבות:
השכבה השלישית: בשכבה זו נמצאו בורות אפר, ממגורות ורצפות לס. מממצאים אלה ניתן להסיק כי בסוף המאה השלוש עשרה לפנה"ס החלה התיישבות של נוודים למחצה באזור שסביב לבארות תל משוש, ככל הנראה בסוכות או באוהלים. במחצית הראשונה של המאה השתים עשרה לפנה"ס השתנה אופי הבנייה באתר והחלה התפתחות של בנייה פרטית בתל משוש.
השכבה השנייה (סוף המאה ה-12 לפנה"ס ראשית המאה ה-11 לפנה"ס): בשכבה זו נתגלה היישוב הגדול ביותר שהתקיים בתל משוש וגודלו כשישים דונם. המבנים בתקופה זו היו מסגנון בתי ארבעה מרחבים. בתים אלו מקבלים את הכינוי "בתים ישראליים" במסגרת התאוריה שמקשרת תקופת התיישבות זו לתקופת ההתנחלות. באתר נמצאו מבני ציבור, שנבנו בראשית המאה השתים עשרה לפנה"ס ושניכרת בהם השפעה מצרית-כנענית. יש הסבורים כי בתחילתו קם היישוב עקב הפעילות המצרית באזור ורק לאחר מכן ייתכן כי הוא עבר לשלטון פלשתי. בשכבה זו נמצאו ממצאים רבים, לדוגמה: מבנה ציבורי ששימש כנראה כאחד ממרכזי המנהל הישובי, חדרים המעידים על אופי פולחני ואמידות כלכלית, מצודה ועוד.
השכבה הראשונה (סוף המאה ה-11 לפנה"ס וראשית המאה ה-10 לפנה"ס): שכבה זו נמצאה הרוסה בעקבות סחף, בשכבה נותר מבנה שמזוהה כמצודה או מגדל ששימש להגנה. בראשית או באמצע המאה העשירית לפנה"ס נחרב תל משוש וננטש, ככל הנראה בעקבות המצב הביטחוני שהיה באזור. תושבי תל משוש עברו לתל עירא, שם תנאי ההגנה היו טובים יותר.
היישוב בתל משוש התחדש בתקופת הברזל II, לקראת סוף המאה השמינית לפנה"ס-תחילת המאה השביעית לפנה"ס כתחנת דרכים והמבנים בו שימשו כ"חאן שיירות". מבנה גדול שנמצא באתר מתקופה זו, ככל הנראה שימש כאכסניה לעוברי אורח. החורבן הסופי של היישוב היה בסביבות שנת 600 לפנה"ס.