stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה גורלי (מוזיקולוג)
ביוגרפיה

גורלי נולד בשם משה בּרוֹנזַפט בקובל שבחבל ווהלין, דרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של נחמה וברכיהו ברונזפט. בילדותו, בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, עברה משפחתו לפולטאבה, שם למד בבית ספר עממי, וב-1921 שבה המשפחה לעיר קובל, שאז נכללה בתחומי פולין, ושם סיים את לימודיו בגימנסיה העברית של רשת "תרבות". לאחר מכן למד מוזיקה בקונסרבטוריון הממלכתי של צ'כוסלובקיה בפראג וסיים תואר ראשון במוזיקולוגיה באוניברסיטת פראג.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ועִברת את שמו ל"גורלי". בראשית חייו בארץ עבד בתל אביב בבניין, ואחר עבר לירושלים, שם עסק בחינוך מוזיקלי לילדים ולנוער מגיל הגן ועד התיכון. בסוף שנות ה-30 ייסד אולפן דרמטי, שבו ביים הצגות וערך מנחות תרבות לנוער בהשתתפות סופרים. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, ואחריה לימד בבתי מדרש למורים. ב-1946 נישא לפנינה לבית פינדלינג.
ראש עיריית חיפה, אבא חושי, הזמין אותו אל עירו בשנת 1956, וכעבור שנה ייסד גורלי בחיפה את מוזיאון המוזיקה ואת ספריית המוזיקה של חיפה. במוזיאון זה אצר תערוכה רחבת ממדים שבה הוצגו יותר מ-500 כלי נגינה אותנטיים מרחבי העולם. מוזיאון המוזיקה, ששכן בבית הרמן שטרוק, נסגר לפני 15 שנים. האוספים שמורים במרתף הבית הרמן שטרוק, בתקווה לפתיחת מוזיאון המוזיקה בעתיד. ספריית אמלי למוזיקה עברה לניהול מחלקת הספריות בעיריית חיפה.
בשנת 1971 ערך גורלי בחיפה תערוכה בשם "המוזיקה בעולם העתיק". בתערוכה זו הוצגו פסלים ותיאורים ציוריים של כלי נגינה על מטבעות ועל חפצים שונים לצד כינורות כפי שהם מתוארים בתנ"ך, בשמות לירה, נבלים, חלילים, חצוצרות ותופים, חלקם חפצי עתיקות משומרים וחלקם משוחזרים בקפדנות ותוך נאמנות למקור. התערוכה הוצגה ב-19 ארצות והקטלוג שלה תורגם ל-11 שפות.
בשנת תש"ם 1980 זכה גורלי בפרס אנגל על תערוכה זו ועל תערוכה נוספת בשם "התנ"ך במוזיקה העולמית", שארגן בשנת 1976. (לימים, בשנת 1993, התפרסם מחקרו על "התנ"ך במוזיקה" בספר עב-כרס באנגלית.)
תערוכה נוספת שארגן, "מאה שנה למוזיקה בישראל", סקרה את חיי המוזיקה ויצירתה בארץ מאז שלהי המאה ה-19 עד המוזיקה הישראלית המודרנית.
במסגרת ספריית המוזיקה של חיפה הוציא וערך גורלי במשך עשרים שנה, עד לפרישתו לגמלאות, כתב עת שנתי בשם "תצליל" ("למחקר המוזיקה ולביבליוגרפיה").
כמו כן שימש במשך שנים כמבקר מוזיקה, תיאטרון ואמנות פלסטית בעיתונים "דבר", "הד ירושלים", "דבר לילדים" ועוד. (על פי רוב חתם בשמו, אך לעיתים כתב בשמות עט, בהם "משה רנני", "ר. אלרואי", "ב. רון", "מ. טלדור".)
אחיו התאום, ד"ר אברהם גורלי (1910–1954), היה עורך דין בארץ, שכיהן כראש השירות המשפטי של "ההגנה" וצה"ל (לימים הפרקליטות הצבאית).
גורלי נפטר בשיבה טובה ונטמן בבית הקברות היהודי שדה יהושע. הותיר אישה, שני ילדים: טלי ודורון. בתו, ד"ר טלי גורלי-טוּראֵל, אף היא מוזיקולוגית, חוקרת החוויה המוזיקלית בגיל הרך ומטפלת בצילום.
מספריו

האסכולה המוזיקלית היהודית, ירושלים: עבר, ת"ש.
תיאטרון לילדים: מונוגרפיה, תל אביב: מרכז התאחדות הגננות בארץ ישראל, תש"ב.
יואל אנגל: מונוגרפיה, ירושלים: קריית ספר (מנגינות: ספריה לנער ולעם), תש"ו. (חוברת)
יוסף אחרון: מונוגרפיה, ירושלים: קריית ספר (מנגינות: ספריה לנער ולעם), תש"ח 1948. (חוברת)
ביבליוגרפיה מוזיקלית עברית, תל אביב: המרכז לתרבות, תש"י.
עולם המוזיקה, תל אביב: יבנה, 1951–1952. (מהדורה ב עם תיקונים ותוספות: תשט"ו 1955; מהדורה ג עם תקונים והוספות: תש"ל 1970.)
צלילים מספרים: ערכי מוזיקה, תולדותיה, יוצריה וכליה, תל אביב: יבנה, תשט"ז.
משה גורלי, בטי הירשוביץ, טלי טוראל, התנ"ך ביצירות יוהאן סבסטיאן באך, חיפה: המוזיאון וספרית אמלי למוזיקה (מחקרים ביבליוגרפיים במוזיקה), 1979.
משה גורלי, רבקה ווטסון, התנ"ך ביצירות גיאורג-פרידריך הנדל, חיפה: המוזיאון וספרית אמלי למוזיקה (מחקרים ביבליוגרפיים במוזיקה), 1982.
Moshe Gorali, The Bible in English Music: W.Byrd - H. Purcell, Haifa: Haifa Music Museum and AMLI Library (AMLI studies in music bibliography), 1970. (חוברת)
Moshe Gorali, The Old Testament in Music, Jerusalem: Maron, 1993.
מספריו > בעריכתו

125 שירים לזמרה בצבור ומקהלה; ערוכים ומסודרים בידי מ’ ברונזפט, ירושלים: עבר, ת"ש.
125 שירים חדשים לזמרה בצבור ולמקהלה, ירושלים: עבר, תש"ב.
נשירה רעים: 110 שירים חדשים לזמרה בצבור ומקהלה; מלֻקטים ומסֻדרים בידי משה ברונזפט, ירושלים: עבר, תש"ד.
מ’ ברונזפט וד’ סמבורסקי (עורכים), ספר שירים ומנגינות: לבית הספר ולעם, ירושלים: קריית ספר, תש"ז 1946-תשי"א 1951. (ראה אור במהדורות נוספות)
שירו שיר: שירים חדשים לזמרה בצבור ולמקהלה; מלֻקטים ומסֻדרים בידי משה ברונזפט, ירושלים: קריית ספר, תש"ו.
משה ברונזפט ויהויכין סטוצ'בסקי (עורכים), מנגינות: ספריה לנוער ולעם, ירושלים: קריית ספר, תש"ח.
משה גורלי (עורך), הבה נציגה: מחזות לבתי ספר, לנער ולעם, 3 כרכים, ירושלים: ר’ מס, 1954-1962. (קובץ של 45 מחזות) (מהדורה ב: 1955)
די גאָלדענע פּאַווע: יידישע פאָלקסלידער; געזאַמעלט און רעדאָגירט פון משה גורלי, משה ביק, גדעון אלמגור, חיפה: הוצאת המוזיאון וספרית אמלי למוזיקה, 1970-1974. ("טווס הזהב": שירי עם יידיים) (ביידיש)
מנחם קיפניס – האיש ופעלו: מבחר מאמרים ורשימות, זכרונות ומנגינות; מבוא ועריכה משה גורלי; תרגם יעקב הוכרמן, חיפה: המוזיאון וספרית אמלי למוזיקה (סדרה אתנומוזיקלית מיסודו של ראובן בוניק), 1979.
משה גורלי (עורך), התנ"ך במוזיקה העולמית: [קטלוג], מהדורה ב, חיפה: עיריית חיפה: המוזאון וספרית אמלי למוזיקה, 1979.
משה גורלי (עורך), שלמה יפה – מלחין איש קיבוץ, חיפה: המוזיאון וספרית אמלי למוזיקה, 1980.
טלי טוראל-גלעד, מאה שנות מוזיקה בארץ ישראל: תרמ"ב–תשמ"ב, 1881–1981 [תערוכה]; תחקיר ותכנון התערוכה: טלי טוראל-גלעד; עורך ראש: משה גורלי, חיפה: המוזיאון וספרית אמלי למוזיקה; חברת תערוכות ישראל חיפה, עיריית חיפה, תשמ"ב 1981.
לקריאה נוספת

הערך "משה גורלי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 107, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  משה גורלי, באתר Billion graves, ‏13/3/2018
↑  יהודה כהן, נעימי זמירות ישראל: מוזיקה ומוזיקאים בישראל, תל אביב: עם עובד (ספרי מוזיקה), תש"ן 1990, עמ' 382.
↑  דוד זוהר, "כל צלילי המוסיקה של גורלי", מעריב, 18 במאי 1967.
↑  נסים טל, מנכ"ל מוזיאוני חיפה, 29.5.12
↑  ראו: זאב שטיינברג, שלום רונלי-ריקליס, אורי שרביט, 'נימוקים של ועדת השופטים לפרס אנגל למוזיקה תש"ם (ליעקב גלבוע ולמשה גורלי)', תצליל יא (1980), 101–102.
↑  כהן, נעימי זמירות ישראל, עמ' 381.
↑  כהן, עמ' 383
↑  ד"ר טלי גורלי טוראל באתר סמינר הקיבוצים; ד"ר טלי גורלי-טוראל באתר היזמה למחקר יישומי בחינוך, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
↑  ביקורת: על הכרך הראשון: מנשה רבינא, עולם המוסיקה מאת משה גורלי, דבר, 13 באפריל 1951; על הכרך השני: מנשא רבינא, עולם המוסיקה מאת משה גורלי, דבר, 9 בינואר 1953.
↑  ביקורת: מנשה רבינא, "צלילים מספרים", דבר, 13 בינואר 1956.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296273805171  BnF: cb16359108r (data)  GND: 1046976281  ISNI: 0000 0000 6693 2442  LCCN: n50069977  NTA: 072718633  SUDOC: 24480317X  VIAF: 65252395   WorldCat (עם VIAF): 65252395
מנהל בית ספר

מנהל בית ספר הוא חבר בסגל בית ספר בעל האחריות העליונה על ניהולו.
תפקידי מנהל בית הספר

למנהלי בית הספר תפקיד מרכזי בתפקוד בית הספר ובקידומו. עיקר תפקידם של המנהלים הוא ניהול בית הספר, במטרה לאפשר את תפקודו התקין ולשפר את הישגיו ואת תהליכי הלמידה בו.
בהתאם לכך, על מנהל בית ספר לגבש מדיניות עבור ההיבטים השונים של תפקוד בית הספר כארגון חינוכי-לימודי, כמו שיעורי בית. מדיניות זו צריכה להיות מוסכמת על הפיקוח והמורים ורצוי שתתקבל בשיתוף ההורים והתלמידים.
המנהל אחראי על עיצוב חזון בית הספר ואופן התנהלותו בהתאם לחזון, ניהול שינוי ארגוני אם יש צורך, קידום אקלים חינוכי מיטבי בבית הספר, קידום צוות בית הספר והתפתחותו המקצועית, ניהול הקשר בין בית הספר להורי התלמידים וכן לגורמים שונים בקהילה וביישוב בו מצוי בית הספר.
לעיתים נעזרים המנהלים בניהולם בסגנים, או במספר מורים מובילים מתוך צוות המורים.
מנהלים רבים הם מורים בהסמכתם, וגם במסגרת תפקידם כמנהלים ממשיכים לעיתים ללמד מספר שעות במספר כיתות בבית הספר. בישראל מחויבים מנהלי בתי ספר ב-6 שעות הוראה שבועיות.
לקריאה נוספת

אריה קיזל, בארי גידי, פרג ורד, טהא חדג'יא, ואחרים, חקרי מקרים למנהלים: מנהלים לומדים מסיפורי מנהלים, תל אביב: הוצאת מט"ח, 2007.
הערות שוליים

↑  High School Principal: Job Description and Career Information, study.com
↑  האגף לחינוך יסודי – משרד החינוך (2006). עיצוב מדיניות בבית הספר היסודי בנושא שיעורי הבית. ירחון 4 הממ"ים: לקידום מנהיגות, מקצועיות, מקצוענות ומצוינות במינהל הבית-ספרי בחינוך היסודי, גיליון 15.
↑  סעיף 19ג' לתקנון שירות עובדי הוראה: מנהל בית-ספר על-יסודי: הגדרת תפקידים: מנהל: עובדי הוראה בתפקיד ניהול, הלשכה לתנאי שירות עו"ה, חוזר מנכ"ל מיוחד ו' (התשנ"ה), 12/01/2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531919805171  BnF: cb11975287z (data)  GND: 4053524-1  LCCN: sh87002712  NDL: 00566841  NKC: ph459481
אילן אלדד

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1929 (בן 95) ממלכת יוגוסלביה סובוטיצה, יוגוסלביה
 שם לידה:  איוואן לאנג'יאל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1950
 עיסוק:  במאי תיאטרון, במאי קולנוע ותסריטאי
 יצירות בולטות:  סינייה (1962)   המגילה (1983)
 בת זוג:  דינה דורון
 פרופיל ב-IMDb
 
אילן אלדד (נולד ב-28 בספטמבר 1929) הוא במאי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מפיק ודרמטורג ישראלי.
חייו

אלדד נולד בשם איוואן לאנג'יאל ביוגוסלביה, בעיר סובוטיצה. בילדותו בילה רבות במסעדת "לויד" של סבו, ונכח במופעים שהועלו במסעדה.
בשנות בית הספר השתתף כשחקן וביים הצגות בבית הספר ובתנועת הנוער הציונית.
לאחר כיבוש העיר בידי ההונגרים נלקח אביו למחנות עבודה בשירות הצבא ההונגרי ונרצח.
אילן גורש עם משפחתו למחנות ריכוז ועבודה בצ'כיה. אילן שרד עם אמו את השואה וחזר לעירו. לאחר המלחמה עבר לבלגרד ולמד בבית הספר לקולנוע שם והחל לעבוד במחלקת סרטי התיעוד בחברת הפקות.
במרץ 1950 עלה לישראל. חי עם אמו וסבתו במעברת תלפיות והתפרנס מצילומי רחוב שצילם עוברים ושבים ליד בית הכנסת ישורון, בעזרת מצלמה של אביו. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת ביחידת הצילום האווירי של חיל האוויר. עבר ליחידת ההסרטה של חיל האוויר. במסגרת זו ביים וערך מספר סרטים שזכו לפרסים בתחרויות בינלאומיות של סרטים בנושא התעופה. עם שחרורו מצה"ל עבד כעוזר במאי באולפני הרצליה והחל בשיתוף פעולה ארוך ופורה עם מרגוט קלאוזנר, במסגרתו יצר סרטי תעודה, סרטים עלילתיים, וסרטים לטלוויזיה.
לאחר תקופה של לימודים בבריטניה, שם עבד עם במאים כת'ורולד דיקנסון, קרל רייס, לינדזי אנדרסון ואחרים, חזר לישראל ועבד עם אוטו פרמינגר (כעוזר במאי בסרט "אקסודוס"), כריסטיאן ז'אק ודניאל מאן.
ב-1964 נישא לשחקנית דינה דורון. השניים שיתפו פעולה בהפקות רבות בקולנוע ובתיאטרון. לזוג שני ילדים, דן אלדד ורות אלדד-זיידנר.
בשנת 2000 החל לצד עבודתו בישראל, לביים בתיאטראות בהונגריה וביוגוסלביה, לרבות באולמות בהם ביקר כנער, ומאוחר יותר, עם התגברות האנטישמיות, נאסרה עליו הכניסה אליהם.
רשימת עבודות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הכול באנגלית.
רשימת עבודות > בתיאטרון

"בודדה באפלה" (מאת פרדריק נוט, תיאטרון השדרה).
"שבת, ראשון, שני" (מאת אדוארדו דה-פיליפו, הבימה, 1977).
"מיטה, מטבח, מיטה מטבח" (מאת דאריו פו, אלדד בימות ובדים).
"ג'וני שב משדה הקרב" (מאת דלטון טרמבו, 4 פעמים: עם איציק ויינגרטן (אלדד בימות ובדים), עם נבו קמחי (הבימה), ופעמיים בחו"ל, בהונגריה ובסרביה).
"רק שלום וללכת" (מאת אתול פוגארד, אלדד בימות ובדים).
"יתומים" (מאת לייל קסלר, תיאטרון בית לסין).
"דו-קרב" (מאת דוד גרוסמן, תיאטרון החאן).
"חילופים אינטימיים" (מאת אלן אייקבורן, תיאטרון בית ליסין).
"שחק אותה, סם" (מאת וודי אלן, פעמים – אלדד בימות ובדים, 1994, ותיאטרון באר שבע, 2010).
"בעל שימושי מאוד" (מאת ריצ'רד האריס, תיאטרון בית לסין, 1987).
"הקוסם מברוקלין" (The Flying Light Bulb מאת וודי אלן, הבימה, 1993).
"הרקוויזיטור" (The Propman, מאת אוטו שטרול-שכניק, בעיבוד מודי בר און, הבימה, 1995).
"מועדון האלמנות העליזות" (מאת איוון מנצ'ל, הבימה, 2005).
Wait Until Dark by Frederic Knot. Director (Sderoth Theater)
Saturday, Sunday, Monday by Eduardo de Filippo. Director (Habima National Theater)
Female Parts by Dario Fo & Franca Rame. Director, producer (Stage&Screen)
Johnny Got His Gun by Dalton Trumbo. Producer, director (Stage&Screen)
Hello & Goodbye by Athol Fugard. Director (Stage&Screen)
The Maintenance Man by Richard Harris. Director (Coproduction with Beit Lessin Theater)
Orphans by Lyle Kessler. Director (Coproduction with Beit Lessin Theater)
The Duel by David Grossman. Director (Coproduction with Khan Theater, Jerusalem)
Play It Again Sam by Woody Allen. Producer, director (Stage&Screen) (400 performances)
Intimate Exchanges by Allan Ayckbourn. Director (Coproduction with Beit Lessin Theater)
The Flying Light Bulb by Woody Allen. Director (Habima National Theater)
The Propman by Struel-Otto Schenik. Director (Habima National Theater)
1994: Dramaturge for the Cameri Theater of Tel Aviv
1995: Dramaturge for Moliere’s The Miser. Directed by Gabor Zsambeki (Cameri Theater)
Johnny Got His Gun by Dalton Trumbo. Director (Public Theater Nepszinhaz, *Subotica-Szabadka, Yugoslavia) (In Hungarian)
The Notebook – Nem Faj by Agora Kristof. Director (Public Theater *Nepszinhaz, Subotica-Szabadka, Yugoslavia) (In Hungarian)
Rose by Martin Sherman. Director (Kamaraszszinhaz, Budapest, Hungary)
Johnny Got His Gun by Dalton Trumbo. Director (Kamaraszszinhaz, Budapest, Hungary)
The Diary of Anne Frank. Director (Kamaraszszinhaz, Budapest, Hungary)
רשימת עבודות > בטלוויזיה

What Happened to Irene Klein. Producer, Director (German TV, WDR, Cologne)
The Dybbuk. Director (German TV, ZDF)
The Tailor’s Tale. Director (German TV, ZDF)
Bitte Zuhoren. Director. Musical special with Juliette Greco, Hildegard *Kneff, Adamo, Udo Jurgens (German TV, ARD, BR)
Shabbat Legend. Director (German TV, ZDF)
Director of dramas for Israel Television:
Children of Shadow by Ben-Zion Tomer
Rendez-Vous on Allenby Street by A. Raz
The Lady of the Castle by Lea Goldberg (selected for Prix Italia ompetition)
The Legend of the Ring after Lessing (German TV, WDR, Cologne)
The Batsheva Dance Company (Israel TV)
Jazz Plus Modern Dance Company (Israel TV)
Impressions (Israel Film Service, OTF, Antenne 2) First Prize, *International Tourism Festival, Italy
רשימת עבודות > סרטים באורך מלא

Sinaia. Director, Coproducer Locarno Festival - סיניה (1962)
Three Hours in June. Director of a full-length documentary on the Israel Air Force during the Six-Day War.
"המגילה 83" (1983)
רשימת עבודות > הפקות מיוחדות

I Believe. A staged multi-media show celebrating Israel’s 40th anniversary (Royal Albert Hall, London)
The Spirit of Israel. Multi-media gala-show with Tom Conti and Maureen Lipman and celebrated Israeli artists and entertainers (Wembley Center, London)
Culture in Israel. Director and editor (Video special with Isaac Stern)
New Voices from the British Theater. Stage play with readings in Hebrew. *Artistic director and producer (Cameri Theater, Tel Aviv)
באם אדבאיו

אדריס פמי "באם" אדבאיו (באנגלית: Edrice Femi "Bam" Adebayo; נולד ב-18 ביולי 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA ובנבחרת ארצות הברית, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
קריירת תיכונים ומכללות

אדבאיו נולד בעיר ניוארק שבניו ג'רזי, להורים שמוצאם בשבט יורובה מניגריה. בילדותו קיבל מאימו את הכינוי "באם", מכיוון שהזכיר לה את הדמות "באמבאם ראבל" מסדרת האנימציה "משפחת פלינסטון". בשנתו השלישית בתיכון קלע 32.2 נקודות למשחק עבור קבוצת הכדורסל של "תיכון נורת'סייד" הצנוע שבקרוליינה הצפונית, ובשנה העוקבת עבר ל"אקדמיית היי פוינט" הסמוכה, בה קלע 18.9 נקודות למשחק. בסיום אותה עונה זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין בקרוליינה הצפונית ("North Carolina Mr. Basketball"), והוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 2016 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת קנטקי, אליה הצטרף יחד עם שני פרשמנים מבטיחים נוספים – דיארון פוקס ומליק מונק. שלושת השחקנים הצעירים הובילו את קנטקי עד לשמינית גמר טורניר אליפות המכללות ("NCAA Elite Eight"), בה הפסידה הקבוצה מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית אשר זכתה בהמשך באליפות המכללות. לאורך עונתו היחידה במכללות העמיד אדבאיו ממוצעים של 13.0 נקודות, 8.0 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק.
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2017 נלקח אדבאיו על ידי מיאמי היט בבחירה ה-14, מעט אחרי חבריו פוקס ומונק אשר נלקחו בבחירות ה-5 וה-11, בהתאמה. לאורך עונת הרוקי קלע 6.9 נקודות והוריד 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של הסנטר חסן וייטסייד, ובמהלך עונתו השנייה במיאמי תפס את מקומו של וייטסייד בחמישייה הפותחת. ב-25 בנובמבר 2018 אסף שיא קריירה של 21 ריבאונדים במשחק מול טורונטו ראפטורס.
בעונתו השלישית הפך לאחד השחקנים המובילים של ההיט, לצד ג'ימי באטלר, וסייע לקבוצה לסיים במקום החמישי באזור המזרחי, עם ממוצעי שיא של 15.9 נקודות, 10.2 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק. במהלך העונה השתתף לראשונה במשחק האולסטאר של ה-NBA, ובסיומה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. כמו כן סיים במקום השני בהצבעות לפרס השחקן המשתפר של העונה, אחרי הזוכה ברנדון אינגרם. בפלייאוף 2020 העפיל עם מיאמי לגמר ה-NBA, אולם במשחק הראשון של סדרת הגמר, מול לוס אנג'לס לייקרס, נפצע בכתפו ונאלץ להחמיץ את שני המשחקים הבאים. חזרתו של אדבאיו במשחק הרביעי של הסדרה לא מנעה את ניצחונם של הלייקרס, אשר גברו על ההיט בתוצאה 2–4. לאורך 19 משחקיו בפלייאוף רשם אדבאיו ממוצעים של 17.8 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | מיאמי | 69 | 19 | 19.8 | 0.512 | 0.000 | 0.721 | 5.5 | 1.5 | 0.5 | 0.6 | 6.9 |
| 2018/2019 | מיאמי | 82 | 28 | 23.3 | 0.576 | 0.200 | 0.735 | 7.3 | 2.2 | 0.9 | 0.8 | 8.9 |
| 2019/2020 | מיאמי | 72 | 72 | 33.6 | 0.557 | 0.143 | 0.691 | 10.2 | 5.1 | 1.1 | 1.3 | 15.9 |
| 2020/2021 | מיאמי | 64 | 64 | 33.5 | 0.570 | 0.250 | 0.799 | 9.0 | 5.4 | 1.2 | 1.0 | 18.7 |
| 2021/2022 | מיאמי | 56 | 56 | 32.6 | 0.557 | 0.000 | 0.753 | 10.1 | 3.4 | 1.4 | 0.8 | 19.1 |
| 2022/2023 | מיאמי | 75 | 75 | 34.6 | 0.540 | 0.083 | 0.806 | 9.2 | 3.2 | 1.2 | 0.8 | 20.4 |
| קריירה |  | 418 | 314 | 29.3 | 0.554 | 0.129 | 0.755 | 8.5 | 3.4 | 1.0 | 0.9 | 14.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | מיאמי | 5 | 0 | 15.4 | 0.467 | 0.000 | 0.214 | 4.0 | 0.0 | 0.0 | 0.4 | 3.4 |
| 2019/2020 | מיאמי | 19 | 19 | 36.2 | 0.564 | 0.000 | 0.783 | 10.3 | 4.4 | 1.0 | 0.8 | 17.8 |
| 2020/2021 | מיאמי | 4 | 4 | 34.0 | 0.456 | 0.000 | 0.769 | 9.3 | 4.3 | 1.3 | 0.5 | 15.5 |
| 2021/2022 | מיאמי | 18 | 18 | 34.1 | 0.594 | 0.000 | 0.763 | 8.0 | 2.7 | 1.0 | 0.7 | 14.8 |
| 2022/2023 | מיאמי | 23 | 23 | 37.0 | 0.481 | 0.000 | 0.821 | 9.9 | 3.7 | 0.9 | 0.7 | 17.9 |
| קריירה |  | 69 | 64 | 34.3 | 0.526 | 0.000 | 0.764 | 9.0 | 3.4 | 0.9 | 0.7 | 15.9 |
הערות שוליים

↑  אדבאיו בוחר ללמוד באוניברסיטת קנטקי, באתר USA Today,‏ 17 בנובמבר 2015
↑  ביוגרפיה, באתר מיאמי היט
↑  אדבאיו זוכה בתואר "מר קרוליינה הצפונית", באתר 247sports.com,‏ 9 באפריל 2016
↑  סטטיסטיקות המכללות של אדבאיו, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2017, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מיאמי לטורונטו, באתר basketball-reference.com
↑  אינגרם זוכה בפרס השחקן המשתפר של העונה, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 31 באוגוסט 2020
↑  סיכום המשחק הראשון בין ההיט ללייקרס, באתר ESPN,‏ 1 באוקטובר 2020
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - פריז (2024) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 קרי •  5 אדוארדס •  6 ג'יימס •  7 דוראנט •  8 וייט •  9 האליברטון •  10 טייטום •   11 אמביד •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 דייוויס • 15 בוקר • מאמן: קר |  1  •  2  •  3  •  4 קרי •  5 אדוארדס •  6 ג'יימס •  7 דוראנט •  8 וייט •  9 האליברטון •  10 טייטום •   11 אמביד •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 דייוויס • 15 בוקר • מאמן: קר | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - טוקיו (2020) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 לאבין •  6 לילארד •  7 דוראנט •  8 מידלטון •  9 גרנט •  10 טייטום •   11 מק'גי •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 גרין • 15 בוקר • מאמן: פופוביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 לאבין •  6 לילארד •  7 דוראנט •  8 מידלטון •  9 גרנט •  10 טייטום •   11 מק'גי •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 גרין • 15 בוקר • מאמן: פופוביץ' | ארצות הברית |
זה היה ביתי

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מני בגר
 מתוך האלבום רוק תל אביב
 יצא לאור:  1981
 סוגה:  רוק
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:26
 חברת תקליטים:  סי.בי.אס
 כתיבה:  מני בגר
 לחן:  מני בגר
 עיבוד:  ירוסלב יעקובוביץ'
 
"זה היה ביתי" הוא שיר שכתב והלחין הזמר-יוצר הישראלי מני בגר, כרצועה השנייה מאלבום הסולו "רוק תל אביב" על ידי חברת התקליטים סי.בי.אס. השיר הגיע למצעדים השנתיים בשני ביצועים שונים: המקורי של בגר, וגרסת כיסוי של הילה הררי, בגר וכלא 6, שהוציאו את גרסת החידוש שלהם בעקבות תוכנית ההתנתקות. את השיר עיבד ירוסלב יעקובוביץ'.
רקע

במאי 1981, מני בגר הוציא לאור את אלבום הסולו "רוק תל אביב", וברצועתו השנייה נכלל השיר "זה היה ביתי". השיר נכנס למצעדי הפזמונים של רשת ג' ושהה שם במשך שבועיים. לאחר מכן, בשיאו הגיע למקום הרביעי, ובמצעד השנתי של גלגלצ דורג במקום ה-18.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981–2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981–2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981–2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981–2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 4 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 18 |  |
הערות שוליים

↑  מני בגר – רוק תל-אביב (1981), באתר סטריאו ומונו
רצח יעקב ברסימן טוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1939 ו' בתמוז ה'תרצ"ט איזמיר, טורקיה
 נרצח:  3 באפריל 1982 (בגיל 42) י' בניסן ה'תשמ"ב צרפת
 מקום קבורה:  חולון
 תאריך עלייה:  1948
 מקום מגורים:  יהוד, חולון
 מעסיק:   המוסד
 מספר צאצאים:  3
יעקב ברסימן טוב, איש המוסד, שעבד בשגרירות ישראל בפריז, נורה למוות בפריז על ידי מחבלת ב-3 באפריל 1982.[דרושה הבהרה]
יעקב ברסימן טוב

יעקב ברסימן טוב נולד באיזמיר שבטורקיה ב-23 ביוני 1939, בן לפרלה-שרה וגבריאל. בשנת 1948 עלה לישראל עם משפחתו, והתגורר ביהוד. בגיל 18 התגייס לצה"ל, שירת בצנחנים ובחיל המודיעין.
ב-1968 הצטרף ל"מוסד", ועסק בעיקר בתחום התקשורת והסיוע המבצעי בישראל ובחו"ל.
ברסימן טוב היה אחראי על הקשר עם האספה הלאומית והסנאט וארגונים פוליטיים אחרים.
הרצח

יעקב ברסימן טוב חזר, יחד עם אשתו ובתו בת ה-8, לביתו שבבניין דירות בשדרת פרדיננד בויסון 17 ברובע ה-16, ליד יער בולון. האישה והבת עלו לדירתם במעלית, ויעקב נשאר בלובי. בשעה 12:50 ז'קלין אסבר, צעירה חובשת כומתה לבנה, ניגשה אליו, ירתה בו פעמיים באקדח חצי אוטומטי בקוטר 7.65 מילימטר והחטיאה, ואז ירתה שלושה כדורים שפגעו בראשו. בנו בן ה-17, ששמע את היריות אך לא היה עד לרצח, רדף אחרי האישה, שהצליחה להימלט לרכבת התחתית של פריז. מותו של יעקב נקבע כשעתיים לאחר הירי. שגרירות ישראל הצהירה כי לא היו בתוקף סידורי אבטחה מיוחדים עבור הדיפלומט, ששהה בפריז קצת יותר משנתיים בשליחות החוץ הראשונה שלו. הירי אירע שלושה ימים לאחר שמשרדו רוסס באש מקלע.
קבוצה בשם "הפלגים המהפכניים החמושים הלבנוניים" (אנ') לקחה אחריות לרצח. ישראל האשימה את אש"ף במעורבות והחשיבה את הרצח כהפרה של תנאי הפסקת האש מיולי 1981 שארגנה ארצות הברית לאחר הלחימה בלבנון. אש"ף התעקש שהפסקת האש מכסה רק פעולות המתרחשות בלבנון.
ברסימן טוב הובא לקבורה בבית העלמין הדרום. הוא הונצח בכמה מקומות בישראל, ובהם רחוב ביהוד שנקרא על שמו.
ג'ורג' איברהים עבדאללה (אנ'), אזרח לבנוני שעמד בראש "הפלגים המהפכניים החמושים הלבנוניים" והיה המעורב ברציחתם בפריז של ברסימן טוב ושל קצין צבא אמריקאי, צ'ארלס ריי, בשנות ה-80, נדון בצרפת למאסר עולם. ועדת שחרורים הסכימה בשנת 2013 לשחרר את עבדאללה, בן 61, בתנאי שיגורש מצרפת לאלתר. ממשלת צרפת לא התחייבה לגירוש, ומנעה את השחרור על תנאי.
בסוף שנת 2021, עבדאללה עדיין היה כלוא בכלא לאנמזאן. ב-15 בנובמבר 2024 הנחה בית המשפט בצרפת לשחרר אותו ב-6 בדצמבר 2024, בתנאי שיעזוב את צרפת.
הערות שוליים

1 2 3 4  Ap (1982-04-04). "ISRAELI DIPLOMAT SHOT AND KILLED IN PARIS". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-06-27.
↑  "Major Attacks on Israeli Targets". Los Angeles Times (באנגלית). 1992-03-19. נבדק ב-2021-06-27.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "List of Israeli Diplomats Killed Abroad With AM-Diplomat Killed". AP NEWS (באנגלית). נבדק ב-2021-06-27.
↑  יעקב ברסימנטוב, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב
↑  "1982". The Jewish Agency (באנגלית). 2007-11-12. נבדק ב-2021-06-27.
↑  רצח יעקב ברסימן טוב באתר GRAVEZ
↑  רחוב יעקב בר סימנטוב באתר "יהוד שלי"
↑  "France paroling Lebanese man involved in murders of Israeli, American". Jewish Telegraphic Agency (באנגלית אמריקאית). 2013-01-11. נבדק ב-2021-06-27.
↑  https://www.ladepeche.fr/2021/10/23/lannemezan-500-manifestants-pour-la-liberation-de-georges-abdallah-9886697.php. (אורכב 17.11.2021 בארכיון Wayback Machine)
↑  French court orders release of Lebanese militant held since 1984 - Al-Monitor: The Middle Eastʼs leading independent news source since 2012, www.al-monitor.com (באנגלית)