stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוכנות החלל הישראלית
היסטוריה

תוכנית החלל הישראלית החלה עם שיגור הרקטה שביט 2 לחלל ב־5 ביולי 1961, לצורכי מחקר. לאחר שיגור שביט 2 פורסם שיבצעו שיגורים של רקטות נוספות, לצורך מחקר על הסטרטוספירה והיונוספירה לצורכי מדע. אולם אחר כך, במשך שנים רבות לא קודמה תוכנית החלל הישראלית.
בשנת 1981 הושקה תוכנית הלוויינים הישראלית, כאשר ראש אגף המודיעין, האלוף יהושע שגיא, הקציב חמישה מיליון דולר לבדיקת היתכנות פרויקט לבניית משגר לוויינים, לוויינים ומצלמות טלסקופיות. בנוסף אושרה הקמתה של מנהלת תוכנית החלל. במקביל, כתגובה לפרויקט "לוויין התקשורת הערבי" - Arabsat, יוזמה של הליגה הערבית שהושקה ב-1976 (אנ'), קבוצה בראשות מאיר עמית (לשעבר ראש המוסד ושר התקשורת) עם יזמים נוספים ביקשה לשגר לוויין תקשורת ישראלי (לימים פרויקט סדרת הלוויינים "עמוס").
באפריל הוקמה 1983 סוכנות החלל הישראלית במסגרת משרד המדע והפיתוח שהוקם שנה קודם, ביוזמת שר המדע יובל נאמן, במטרה, בין השאר לשמש כמסווה לפעילות הסודית לפיתוח פרויקט לוויין הריגול הישראלי.
בשנת 1984 הוחלט על הקמת מוקד הידע הלאומי בנושא חלל בתע"א, ונחתם חוזה בין התעשייה האווירית ומשרד הביטחון לפיתוח תשתיות ופרויקט לוויין תצפית ראשון. הוקמה מינהלת פרויקט בתע"א שבראשה עמד במשך שנים רבות משה בר-לב.
באוגוסט 1985 הודיע דרור שדה, ראש סוכנות החלל הישראלית, כי ישראל מתכננת לשגר לוויין.
ב־19 בספטמבר 1988 שוגר "אופק 1", הלוויין הישראלי הראשון בחלל. על־פי ההודעות הרשמיות, נועד אופק 1 לבדוק את יכולתה של ישראל להכניס לוויין למסלול סביב כדור הארץ ולבחון את מערכותיו בתנאי חלל. גם הלוויין השני בסדרה, "אופק 2", היה לוויין ניסוי ששוגר באפריל 1990. לאחר שיגורו הכריז שר הביטחון משה ארנס כי בקרוב ישראל תשגר לוויין בעל יכולת מודיעינית. אולם רק לאחר חמש שנים ושני שיגורים כושלים שוגר "אופק 3" באפריל 1995.
ב-1997 הוקמה ביוזמת התעשייה האווירית ושותפים נוספים חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל", המפעילה את סדרת של לווייני הצילום המסחריים "ארוס", על בסיס הטכנולוגיה של סדרת לוויני "אופק".
ב-27 ביולי 2005 התכנסה הוועדה המנחה של סל"ה ואישרה את חזון הסוכנות:
מטרות-העל במימוש החזון הן:
לבנות ולקיים בחלל מערכות לוויינים לחקר החלל ולמחקר כדור הארץ מהחלל;
לפתח את הטכנולוגיות, הידע והתשתית המדעית (כולל מעבדות וכ"א מתאים) הנחוצים לחקר החלל;
לקדם שיתופי פעולה בינלאומי בחקר החלל וניצולו על מנת לחזק את האינטרסים הכוללים של מדינת ישראל;
לפעול לחיזוק הקשר בין המחקר והשימוש בחלל ובין החברה בישראל.
הנהלה > מנהלי הסוכנות

| שם | שנות כהונה |
| --- | --- |
דרור שדה: 
דוד אביר: 1985 - 1987
עקיבא בר-נון: 1989 – 1993
מרסל קליין: 1994
אבי הר-אבן: ינואר 1995 – ספטמבר 2004
צבי קפלן: ספטמבר 2004 – ספטמבר 2011
מנחם קידרון: ינואר 2012 – 2015
אבי בלסברגר: מאי 2016 – אוגוסט 2021
אורי אורון: ספטמבר 2021 - הווה
הנהלה > יו"ר סוכנות החלל

| שם | שנות כהונה |
| --- | --- |
יובל נאמן: 1983 – 2005
יצחק בן ישראל: 2005 – 2022
דן בלומברג: 2022 - הווה
שיתופי פעולה

לסוכנות החלל הישראלית הסכמי שיתוף פעולה חתומים עם סוכנויות החלל של: צרפת (CNES), ארצות-הברית (NASA), קנדה (CSA), הודו (ISRO), גרמניה (DLR), אוקראינה (NSAU), רוסיה (Roscosmos), הולנד (NLR) וברזיל (AEB). ב-2001 אף נערכו מגעים לצירוף ישראל לסוכנות החלל האירופית.
בספטמבר 2003 חתמה סוכנות החלל הישראלית על הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות החלל ההודית, במטרה לשגר טלסקופ המסוגל לקלוט קרניים אולטרה-סגולות.
ביוני 2009, סוכנויות החלל של ישראל ואיטליה חתמו על הסכם שיתוף פעולה בפיתוח לווייני תקשורת.
ביולי 2018, במהלך ביקורו של ברנדסטיין ג'ם ראש סוכנות החלל נאס"א בישראל, נחתם הסכם להעמקת שיתוף הפעולה בין נאס"א לסוכנות החלל הישראלית.
בינואר 2022 סוכנות החלל הישראלית הצטרפה לתוכנית ארטמיס בהובלת נאס״א.
פרויקטים

כחלק מתפקידה, סוכנות החלל הישראלית מקדמת ותומכת בפרויקטים רבים בתחום החלל בישראל, כולל שיתופי פעולה בינלאומיים ובהם:
סלושסאט (Sloshsat) - מיקרו-לוויין לחקר תופעת השכשוך של נוזלים בחלל. שוגר לחלל ב-12 בפברואר 2005 ופעיל עד היום. שותפים: רפאל, מעבדות NLR, FOKKER-SPACE, סוכנות החלל הישראלית וסוכנות החלל האירופית (ESA).
ונוס (Venus) - פיתוח בנייה ושיגור לחלל של מיקרו-לוויין מדעי לחקר כדור הארץ, פעל בחלל החל מ-2 באוגוסט 2017 עד 1 באוגוסט 2024. שותפים: ממשלה, תע"א, אלביט (אלאופ), רפאל, סוכנות החלל הישראלית וסוכנות החלל הצרפתית (CNES).
אולטראסאט (Ultrasat) - לוויין מדעי המצויד בטלסקופ אסטרונומי בתחום קרינה אולטרה-סגול (UV), בעל שדה רחב במיוחד (210 מעלות רבועות) המיועד לחקור אירועים חולפים ביקום. שותפים: סוכנות החלל הישראלית, מכון ויצמן, מכון דסי התעשייה האווירית ואלביט מערכות. הטלסקופ צפוי להיות משוגר בשנת 2026.
שלום (SHALOM) - לווין היפרספקטראלי שייבנה בשיתוף פעולה ישראלי-איטלקי למטרות מחקר בתחומי איכות הסביבה, חקלאות וכו'.
ספייס פארמה (SpacePharma) - פרויקט משותף עם סוכנות החלל האיטלקית של לווין, ששוגר בספטמבר 2020, במטרה לחקור בין השאר יעילות של חומרים אנטי-חיידקיים בתנאי חוסר כבידה וכיצד חיידקים מפתחים עמידות לאנטיביוטיקה כשהן בתנאי חוסר כבידה.
פרויקטים > משגרים ישראליים

שביט - סדרת משגרי לוויינים. משמשת לשיגור לווייני אופק.
טייסי חלל ישראליים

נכון ל-2022 היו שני טייסי חלל ישראלים.
ב-16 בינואר 2003, כתוצאה של תיאום בין סל"ה ונאס"א, יצא לפועל פרויקט האסטרונאוט הישראלי. האסטרונאוט הנבחר היה אל"ם אילן רמון. משימתה של מעבורת החלל קולומביה ארכה 16 יום, בהם היה רמון אחראי על תפעול ניסויים ישראלים נבחרים אשר נשלחו על המעבורת. בין הניסויים היה ניסוי MEIDEX וניסוי הגן הכימי. ב־1 בפברואר 2003, כ-16 דקות לפני הנחיתה התפרקה המעבורת באטמוספירה, וכל צוות המעבורת נספה.
ב־8 באפריל 2022 בשעה 18:17 שעון ישראל, יצא לחלל איתן סטיבה, הישראלי השני בחלל בתולדות ישראל, הטיסה הייתה טיסה פרטית מטעם אקסיום. סוכנות החלל הישראלית וקרן רמון חברו לאיתן סטיבה במסגרת משימת רקיע ושלחו עימו עשרות ניסויים שבוצעו בתחנת החלל הבינלאומית.
ראו גם

מנהלת תוכנית החלל
סוכנות חלל
וולטר קליי לאודרמילק

| --- | --- |

וולטר קליי לאודרמילק ב-1953
 לידה:  1 ביולי 1888 קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 פטירה:  6 במאי 1974 (בגיל 85) 
 ענף מדעי:  גאולוגיה, soil conservation 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אריזונה  ודהאם קולג' 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 פרסים והוקרה:  עמית האיגוד הגאופיזי האמריקאי  מלגת רודס (1911) 
 בן או בת זוג:  אינז מרקס  לאודרמילק 
 תרומות עיקריות
 תמיכה ביישוב עבור ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית  פיתוח משק המים בישראל
 
לאודרמילק (מימין) עם מנכ"ל משרד החקלאות חיים הלפרין, 1950
וולטר קליי לאודרמילק (באנגלית: Walter Clay Lowdermilk;‏ 1 ביולי 1888 – 6 במאי 1974) היה מומחה אמריקאי לשימור קרקע.
ביוגרפיה

נולד במדינת קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. סיים לימודיו באוניברסיטת אריזונה והודות למלגת רודס בה זכה הוא נסע לאוניברסיטת אוקספורד בה למד גאולוגיה. את חודשי הקיץ בלה בגרמניה בה למד ייעור. עם שובו לארצות הברית ב-1915 הוא התקבל לעבודה כמפקח במחלקת היערות בארצות הברית. עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה הוא התנדב לצבא ושרת כקצין ב"חטיבת חוטבי העצים" (The Lumberjack Brigade). לאחר המלחמה הוא שמש כקצין מחקר אזורי במונטנה. בהשפעת אשתו אינז מרקס לאודרמילק עברו בני הזוג לסין שם הוא לימד באוניברסיטת נאנג'ינג וערך מחקרים על השפעת כריתת היערות על הסחף. הוא חזר לקליפורניה ולמד לתואר דוקטור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ועסק במחקר. בשנת 1933 הוא מונה לעוזר מנהל המחלקה לשימור הקרקע (Soil Conservation Service) של ממשלת ארצות הברית. בשנת 1938 נשלח למסע חקר בנושא שמור הקרקע באירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון. במסגרת מסע זה, הגיע לאודרמילק, שלא היה יהודי והיו לו ידיעות מועטות על הציונות, לארץ ישראל. לאחר שראה את מפעל ההתיישבות היהודי בארץ ואת תרומתו לשימור הקרקע ולטיובה, הפך לחסיד התנועה הציונית.
בשנת 1944 פרסם ספר בשם "ארץ ישראל הארץ היעודה" (Palestine, Land of Promise), בו הוא סוקר ב-14 פרקים את מסעו בארץ והתרשמותו ממנה, את הרקע הגאוגרפי וההיסטורי של ארץ ישראל, את ההתיישבות היהודית בארץ, את פיתוח התעשייה, את בניית הבית הלאומי היהודי ואת הכלכלה הערבית והיהודית בארץ. בפרק 11 הוא מציע להקים "רשות לעמק הירדן" (בדומה לרשות עמק טנסי בארצות הברית). הוא מציע להשתמש במי הירדן להשקית עמק הירדן (ובעודפים – להשקית עמק יזרעאל), תוך ניצול הפרש הגבהים בין הים התיכון לים המלח לייצור חשמל (בדומה לרעיונות שהועלו אף קודם לכן, גם על ידי ד"ר הרצל בספרו אלטנוילנד). כמו כן, הוא מציין בספרו כי "עודפי מי הגאות של הירקון יוכלו לשמש להשקיית הנגב".
ספרו של ד"ר לאודרמילק, נכתב בעידודו של ד"ר עמנואל ניומן (מראשי ארגון ציוני אמריקה). ד"ר ניומן הביא, בתמיכת ד"ר חיים ויצמן, להכנת תוכנית על ידי מהנדס אמריקני ידוע, ג'יימס בנימין הייס, לפיתוח מי הירדן, הירמוך והליטני. תוכניתו של הייס פורסמה בספר בשם "רשות עמק טנסי על הירדן" (T.V.A ON THE JORDAN), בשנת 1948. בספר הקדמה מאת ד"ר לאודרמילק ומבוא מאת ד"ר ניומן. ספרו של לאודרמילק ותוכניתו של הייס, בהיותם מומחים בינלאומיים מוכרים, שחוות דעתם המקצועית אינה נתונה לערעור, שימשו מכשיר רב ערך במאבק התנועה הציונית למען הכרה בינלאומית ביכולת לקלוט בארץ-ישראל יהודים רבים - יעד חקירתה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, בפניה העיד לאודרמילק. מזרחה של בקעת בית נטופה תוכנן להיכלל בתוכנית החלוקה כדי לשמש כמאגר מים להשקיה וחקלאות על פי ספר זה.
לאודרמילק הגיע לישראל בתחילת 1950 לביקור קצר כיועץ למשרד החקלאות. הוא שב לישראל במאי 1951 כיועץ מטעם ארגון המזון והחקלאות. ובמקביל הרצה בטכניון
בשנת 1953 עזר בהקמת המחלקה להנדסה חקלאית בטכניון,  והועמד בראשה. ביוני 1957 פרש מההוראה בטכניון ועזב את ישראל. בשנת 1959 נקראה המחלקה להנדסה חקלאית על שמו של לאודרמילק.
ארכיונו האישי שמור במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
מצפור לאודרמילק

בתחילת דרך נוף יער טורען, ליד הכניסה לקיבוץ בית רימון, הוקם מצפור על שמו הצופה על בקעת בית נטופה אותה ייעד בתוכניתו לשמש כמאגר מים שיובלו מנהר הירדן. מהמצפור יש תצפית על הבקעה ועל התעלה הפתוחה של המוביל הארצי שחוצה אותה.
לקריאה נוספת

וו. ק. לאודרמילק, ארץ ישראל- הארץ היעודה, תרגם ש. גילאי, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, תש"ה
שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, מסדה, 1973
Amir Mané (2011) Americans in Haifa: The Lowdermilks and the American-Israeli relationship, Journal of Israeli History, 30:1, 65-82, DOI: 10.1080/13531042.2011.553066
הערות שוליים

↑  תכניתו של לאודרמילק מאפשרת להשקות בזמן הקרוב 1.6 מיליון דונאם, דבר, 10 במרץ 1950
↑  פרופ' לאודרמילק יאריך שהותו, על המשמר, 16 ביולי 1952
↑  פרופ' לאודרמילק משתקע בירושלים, הצופה, 16 בינואר 1952
↑  פרופ' לאודרמילק יתמנה ראש המחלקה להנדסה חקלאית בטכניון, חרות, 4 באוגוסט 1953
↑  לאודרמילק בראש המח' להנדסה חקלאית, דבר, 21 בינואר 1955
↑  תואר כבוד הוענק לפרופ' לאודרמילק, הצופה, 10 ביוני 1957
↑  המחלקה להנדסה חקלאית בטכניון תיקרא ע"ש פרופ' לאודרמילק, דבר, 21 במאי 1959
↑  ארכיון וולטר קליי לאודרמילק, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264721805171  PLWABN: 9810588215805606  BNE: XX935376  BnF: cb156609536 (data)  GND: 1186307005  ISNI: 0000 0001 1068 5806  LCCN: n96022680  NARA: 10574918  NLG: 223597  NTA: 07383615X  SNAC: w6q53bxf  SUDOC: 102218803  VIAF: 66793867   WorldCat (עם VIAF): 66793867 
'הארץ המובטחת', ספרו של המומחה לשימור קרקעות לאודרמילק בשבח המפעל הציוני המפריח את שממת ארץ-ישראל
כריכה אחורית של 'הארץ המובטחת, שיר הלל למפעל הציוני המפריח את שממת ארץ-ישראל
מצפור לאודרמילק
אשת השנה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ורג' סטיבנס 
 הופק בידי:  ג'וזף ל. מנקייביץ' 
 תסריט:  רינג לרדנר, ג'ון לי מהין, פרסי הית', מייקל קיינין, גארסון קאנין 
 עריכה:  פרנק סולויאן 
 שחקנים ראשיים:  ספנסר טרייסי   קתרין הפבורן
 מוזיקה:  פרנץ וקסמן 
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 ביוני 1942
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  3 מיליון דולר
 הכנסות:  1,937,000 דולר (בארצות הברית בלבד)
 הכנסות באתר מוג'ו:   womanoftheyear
 פרסים:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (מייקל קיינין, רינג לרדנר) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אשת השנה (באנגלית: Woman of the Year) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה הרומנטית בבימויו של ג'ורג' סטיבנס משנת 1942. הסרט מגולל את סיפורם של עיתונאית מצליחה, הנבחרת להיות אשת השנה, ועמיתהּ, שהוא גם בעלהּ לעתיד. בסרט משחקים בתפקידים ראשיים קתרין הפבורן וספנסר טרייסי, ובתפקידים משניים פיי ביינטר, רג'ינלד אואן, מינור ווטסון וויליאם בנדיקס. הסרט הופק על ידי ג'וזף ל. מנקייביץ', והתסריט עבורו נכתב על ידי רינג לאנדר, מייקל קאנין, ג'ון לי מאנין וגארסון קאנין.
בטקס פרסי האוסקר של שנת 1942, זכה הסרט בפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובמועמדות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר (על משחקה של קתרין הפבורן). בשנת 1999, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט כסרט לשימור בספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית".
עלילה

טס הארדינג (קתרין הפבורן) וסאם קרייג (ספנסר טרייסי) הם עיתונאים העובדים באותו עיתון בניו יורק בתחילת שנות ה-40. טס, שנולדה לדיפלומט ולמדה באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם, היא בעלת טור פוליטי-בין-לאומי העוסק בסוגיות הרות גורל. לעומתה, סאם הוא עיתונאי פשוט הכותב טור בנושא ספורט.
לאחר שטס משמיעה אמרה מזלזלת בנוגע לפוטבול, מתפתחת בין השניים מריבה. מריבה זו מובילה לרומן והשניים נישאים חרף ההבדלים ביניהם.
בתחילה הרומן עולה יפה וסאם אף מצליח לחבב על טס את משחק הפוטבול. ואולם, לאחר זמן מה מתגלות מריבות בין השניים. יום אחד, טס שואלת את סאם אם הוא רוצה ילד. סאם, שחושב שטס בהיריון, מתלהב מהרעיון, אך עד מהרה מתברר לו כי למעשה, טס אימצה ילד פליט מיוון ששמו כריס. למרות כעסו על טס שלא התייעצה עמו, סאם מתחבר אל הילד.
בהמשך, מגזין יוקרתי בוחר בטס כ"אשת השנה", והיא מוזמנת לקבל פרס באירוע חגיגי. טס מבקשת מסאם שיתלווה אליה בזמן האירוע, בעוד היא מתכננת להותיר את כריס לבדו. סאם מסרב להותיר את כריס ללא מענה ובוחר להישאר עמו בבית. בעקבות זאת, טס וסאם מתקוטטים, וסאם לוקח את כריס חזרה לבית היתומים. טס, שמגלה זאת רק לאחר חזרתה הביתה, מנסה להשיב את כריס ללא הצלחה.
למחרת, דודתה של טס, אלן וויטקומב (פיי ביינטר), מזמינה אותה ואת סאם אליה לחופשה קצרה. סאם מסרב להגיע באמתלה שעליו לסקר משחק אגרוף. טס מגיעה לחופשה לבדה ומתברר לה כי אביה ודודתה אלן עומדים להינשא עוד באותו הערב. כשטס מגלה זאת היא נחושה בדעתה להשלים עם סאם. לבסוף השניים מתפייסים.
צוות שחקנים

ספנסר טרייסי - סאם קרייג
קתרין הפבורן - טס הארדינג
פיי ביינטר - אלן וויטקומב
רג'ינלד אואן - קלייטון
מינור ווטסון - ויליאם ג'יי. הארדינג
ויליאם בנדיקס - "פינקי" פיטרס
גלדיס בלייק - פלו פיטרס
דן טובין - ג'ארלד יו
הפקה

הרעיון הכללי של התסריט לסרט נהגה על ידי גארסון קאנין, חבר קרוב של קתרין הפבורן. הפבורן הציעה את התסריט לג'וזף ל. מנקייביץ' מאולפני "מטרו גולדווין מאייר" תמורת סכום של רבע מיליון דולר, אשר מחציתו יועדה לה ומחציתו השנייה יודעה להוגה התסריט. מנקייביץ' הסכים בצע את העסקה. כיוון שקאנין לחם באותה התקופה במלחמה, אחיו, מייקל קאנין, וחברו, רינג לאנדר, כתבו במקומו את התסריט המלא. הפבורן השתתפה אף היא בתהליך כתיבת התסריט. כחלק מההסכם שנקבע בין הצדדים, הפבורן בחרה עבור הסרט את השחקן הראשי והבמאי (ספנסר טרייסי וג'ורג' סטיבנס בהתאמה).
זהו הסרט הראשון מתוך תשעה סרטים שהם שיחקו הפבורן וטרייסי זה לצד זה. במהלך צילומי הסרט התפתחה ביניהם מערכת יחסים רומנטי שנמשכה עד מותו של טרייסי בשנת 1967.
סיומו המקורי של הסרט היה שונה. במבחני הקרנה התברר כי סיום זה אינו פופולרי בקרב הקהל. בעקבות כך הופק הסיום הנוכחי של הסרט, וזאת על דעת סטיבנס ומנקייביץ' וחרף התנגדותה של הפבורן.
פרסים ומועמדויות

זכייה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (מייקל קאנין ורינג לאנדר)
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן)
מועמדות לרשימת "מאה שנים... מאה סרטים" של מכון הסרטים האמריקאי
מקום 90 ברשימת "מאה שנים... מאה קומדיות" של מכון הסרטים האמריקאי
מקום 74 ברשימת "מאה שנים... מאה תשוקות" של מכון הסרטים האמריקאי
מועמדות ברשימת "מאה שנים... מאה ציטוטים" של מכון הסרטים האמריקאי
א-רקה

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |

צילומי תמונות של העיר
 מדינה / טריטוריה:   הכוחות הסוריים הדמוקרטיים
 מחוז:  א-רקה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  244 
 שטח:  1,962 קמ"ר
 גובה:  245 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  299,824 (2019)
  ‑ במטרופולין:  338,773
  ‑ צפיפות:  110 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  35°57′N 39°01′E﻿ / ﻿35.95°N 39.01°E﻿ / 35.95; 39.01 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.esyria.sy/eraqqa/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהא-רקה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהא-רקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שערי בגדד בעיר
אַ-רַּקַּה (בערבית: الرقة, תעתיק מדויק: אלרַּקַּה) היא עיר בצפון סוריה, השוכנת על גדת נהר פרת בשפכו של נהר בליח, כ-160 קילומטר מזרחית לעיר חלב. העיר היא בירת מחוז א-רקה וממוקמת במרחק 40 קילומטרים ממזרח לסכר טבקה, הגדול בסוריה.
עד לפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה א-רקה הייתה העיר השישית בגודל אוכלוסייתה בסוריה, כשעל פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2004, התגוררו בה 220,488 תושבים. על פי נתונים לשנת 2020, דווח כי 81 אלף איש גרים בה. העיר הייתה בשליטת ההלנים והביזנטים ושימשה כבירת החליפות העבאסית בשנים 796 עד 809 ותחת שליטת הארון א-רשיד. היא גם הייתה בירת המדינה האסלאמית משנת 2014 עד 2017
כיום נשלטת א-רקה על ידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים ששולטים בכל שטחי העיר, לאחר שכבשו אותה מידי ארגון המדינה האסלאמית, שהחזיק בה מפקדה לכוחותיו בסוריה. העיר נחשבה במרבית שנות מלחמת האזרחים בסוריה לבירת המדינה האסלאמית. בעיר פעל מטעם המדינה האסלאמית סיור חיסבה, מעין משמר עליון לאכיפת החוק בעיר. הכנסייה הארמנית הקתולית בעיר הוסבה למסגד ומרכז הדרשות של העיר, במקביל להימלטותם של אלפים מתושבי העיר הנוצרים. מעמדה של העיר הפך אותה ליעד לתקיפות אוויריות אינטנסיביות של צרפת ורוסיה. ביוני 2017, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים בתמיכת ארצות הברית פתחו בקרב על העיר א-רקה, במטרה למוטט את הח'ליפות שעליה הכריז הארגון. שלושה חודשים מאוחר יותר, ב-17 באוקטובר, לאחר הפצצות כבדות שהחריבו את העיר כמעט לחלוטין, הודיעו הכוחות הסוריים הדמוקרטים על שחרורה של העיר מידי המדינה האסלאמית. ב-17 באוקטובר 2019, במהלך מבצע מעיין השלום, במסגרת הסכם בין הכוחות הסוריים הדמוקרטים והממשל הסורי, כוחות צבא סוריה נכנסו לעיר, לראשונה מזה 5 שנים והיא הוכרזה כחופשית מדאעש.
היסטוריה > בעת העתיקה

העיר הייתה מיושבת עוד מימי קדם. בקרבת העיר נמצאים אתרים ארכאולוגים ובהם תל ביה, שהוא אתר של העיר הבבלית העתיקה תותול, וכן תל זיידאן. העיר המודרנית מתבססת  על עיר אשר הוקמה בתקופה ההלניסטית על ידי סלאוקוס הראשון. יורשו, סלאוקוס השני הרחיב רבות את העיר. תחת שלטון האימפריה הרומית, א-רקה הייתה חלק ממחוז אוסרואנה.
א-רקה מילאה תפקיד מפתח ביחסים בין האימפריה הסאסאנית לזו הביזנטית, כאשר שלטה בעיר. לאחר מלחמות בין האימפריות, העיר מילאה כנקודת מעבר סחורות בין שתי האימפריות.  בשנת 542 העיר נהרסה על ידי השליט הפרסי ח'וסרו הראשון ותושביה הוגלו. העיר שוקמה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
היסטוריה > בימי הביניים

בשנת 639 או 640 העיר נכבשה על ידי הכובש המוסלמי, ומאז היא מופיעה בכתבים תחת השם "א-רקה". הנוצרים הורשו להמשיך בפולחן שלהם, אך צמיחת הנצרות הייתה אסורה. עד המאה ה-12, התקיימו לפחות ארבעה מנזרים בעיר. בנימין מטודלה עבר בעיר  במאה ה-12 ותיאר את הקהילה היהודית בעיר. בתחילת המאה ה-13 ביקר בעיר גם הנוסע והמשורר יהודה אלחריזי בדרכו לבבל.
חשיבותה האסטרטגית של א-רקה התחזקה מאוד עם שלהי בית אומיה ותחילת השושלת העבאסית, כשהייתה בצומת דרכים בין הערים דמשק, אורפה ותדמור. העיר הייתה בירת הח'ליפות העבאסית בשנים 796–809, תחת שלטון הח'ליף הארון א-רשיד. היא הייתה עיר חשובה במחוז ההיסטורי דיאר מודר (אנ') והשתייכה גם לחצי האי ג'זירה.  במאות השנים שלאחר מכן העיר שקעה כתוצאה ממלחמות אזוריות, ונותרה לשליטת שבטים בדואים.
א-רקה פרחה שוב בזמן השושלת האיובית  בשנים 1150-1250. המצביא והשליט הידוע זנגי נקבר בעיר בשנת 1146.
בתקופת האימפריה העות'מאנית העיר הייתה באיילט א-רקה שבירתו הייתה העיר אורפה.
היסטוריה > בתקופה המודרנית

העיר יושבה מחדש בשנת 1864. בתחילה כעמדה צבאית, ולאחר מכן  לערבים, בדואים וצ'צ'נים שברחו ממלחמת הקווקז. ב-1981 הוקם בעיר מוזיאון א-רקה שהציג ממצאים ארכאולוגיים מהמחוז מתקופות שונות וכן אמנות מודרנית. מוזיאון זה נשדד והמבנה נפגע במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
העיר פרחה בשנות ה-50 של המאה ה-20. כותנה הייתה מקור נרחב להכנסות אל העיר. בעשורים שלאחר מכן נחשפו שרידים ארכאולוגיים רבים.
היסטוריה > בתקופה המודרנית > במלחמת האזרחים ולאחריה

ארגון ג'בהת א-נוסרה השתלט על העיר במרץ 2013, השליט בה את השריעה ושרף שתי כנסיות, וכן מסגדים שיעים. באוגוסט 2014 כבשו כוחות המדינה האסלאמית כמעט את כל שדה התעופה הצבאי הסורי שבקרבת העיר. לאחר הפיגועים בפריז שבוצעו בנובמבר 2015, העיר הופצצה רבות על ידי קואליציה בהובלת ארצות הברית. המדינה האסלאמית שלטה על העיר עד אוקטובר 2017, אז השתלטו על העיר הכוחות הסוריים הדמוקרטיים שזכו לתמיכת ארצות הברית. באוקטובר 2017 נאמד מספר תושבי העיר בכ-30,000.
ב־2021, ארבע שנים לאחר שחרורה, דווח שהעיר א-רקה חזרה לחיים הודות למאמצי הצוותים המקומיים להבטחת שירותים מתאימים. את העיר מנהלת המועצה האזרחית של רקה, ששיקמה את אספקת המים והתשתיות של מגזרי החקלאות והאנרגיה. בנוסף, שוקמו גשרים חיוניים המקשרים את האזור הכפרי עם העיר ורשתות מי השתייה והביוב. בנוסף לשיקום כבישים, פינוי תלוליות עפר, סלילת רחובות ערים ושתילת פארקים ציבוריים. בנוסף, שופצו 400 בתי ספר בעיר ובית החולים הלאומי א-רקה נפתח מחדש, בנוסף לבית החולים למיילדות ולגינקולוגיה ו־27 מרכזי הבריאות הפזורים בעיר ומרכז בידוד המיועד לנדבקים בנגיף הקורונה.
מאז החזרת השליטה לכוחות הממשלה, כלכלת העיר תלויה במתקנים תעשייתיים כמו מפעלי פלסטיק, ייצור חומרי בניין ותעשיות נוספות ומספר המפעלים הללו הגיע ל-100.
הערות שוליים

↑  ‏אוכלוסיית סוריה (באנגלית)
↑  עקב המתקפה של רוסיה וצרפת: הנהגת דאעש נמלטה מא-רקה, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2015
↑  המיליציה הכורדית בסוריה: בירת המדינה האיסלאמית א-רקה בידינו, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2017
↑  Ar-Raqqah Museum in Syria continues to Suffer דיווח באתר art-crime.blog ב-26 בנובמבר 2016
↑  As jihadist rebels burn two Catholic churches in ar-Raqqah, Assad's enemies openly split, אתר asianews ‏27 בספטמבר 2013
↑  ד-פ-א, ניו יורק טיימס ו"הארץ", "המדינה האיסלאמית" כבשה את המאחז האחרון של אסד במחוז א-ראקה, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007484737205171  BnF: cb150056419 (data)  GND: 4210671-0  LCCN: n2005022758  NKC: ge782135  SUDOC: 071504176  TDVİA: rakka  VIAF: 126876837   WorldCat (עם VIAF): 126876837
הנערה ששיחקה באש

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  סטיג לרסון
 שפת המקור:  שוודית
 תורגם לשפות:  אנגלית, איטלקית, ספרדית, צרפתית, פולנית, ועוד
 סוגה:  פשע
 מקום התרחשות:  גרנדה 
 הוצאה
 הוצאה:  2006
 תאריך הוצאה:  2005 
 מספר עמודים:  588
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תרגום:  2010
 פרסים
 פרס רומן הפשע השוודי הטוב ביותר (סטיג לרסון, 2006)  Goodreads Choice Award for Best Mystery & Thriller (2009) 
 סדרה
 סדרת ספרים:  טרילוגיית מילניום
 ספר קודם:  נערה עם קעקוע דרקון
 הספר הבא:  הנערה שבעטה בקן הצרעות
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 2-0005-2275-9
 
הנערה ששיחקה באש (בשוודית: Flickan som lekte med elden באנגלית: The Girl Who Played with Fire) הוא הספר השני בטרילוגיית מילניום מאת סטיג לרסון. הספר פורסם בשוודית בשנת 2006, באנגלית ב-2009, ובעברית ב-2010. התרגום לעברית הוא של רות שפירא.
תקציר הסיפור

מיכאל בלומקוויסט, עיתונאי שהתפרסם בשוודיה לאחר שחשף פרשת שחיתות גדולה, עובד על תחקיר גדול בנושא סחר בנשים בשוודיה יחד עם עיתונאי נוסף בשם דאג סוונסון.
ליסבת סלאנדר, האקרית שעבדה עם מיכאל על תחקיר אחר שלו, עוקבת אחרי השינויים בדיסק הקשיח של מיכאל ומוצאת את המידע על התחקיר הנוכחי שלו. כיוון שהנושא קרוב לליבה, היא מחליטה לעזור בתחקיר.
בינתיים נרצחים דאג סוונסון וחברתו מיה ברגמן, והמשטרה מוצאת בזירה אקדח שעליו טביעת האצבעות של ליסבת. המשטרה משוכנעת על סמך עברה הפסיכיאטרי שהיא הרוצחת, ופותחת במרדף אחריה.
ליסבת חושדת כי אביה, אלכסנדר סלאצ'אנקו, הידוע בכינוי "סלה", הוא שרצח את דאג ומיה. היא מגלה את כתובתו ומגיעה לביתו כדי להרוג אותו. היא נתפסת על ידי רולנד נידרמן, שלוקח אותה לחצר, שם הוא מתכוון לרצוח ולקבור אותה. ליסבת מנצלת רגע של היסח הדעת וזורקת לתוך עיניו של רולנד אגרוף חול, אביה יורה בה שלושה כדורים ורולנד קובר אותה.
מיכאל מגלה שליסבת נסעה להרוג את אביה ונוסע בעקבותיה כדי לסייע לה. ליסבת מתעוררת בקברה ומצליחה להיחלץ. היא לוקחת גרזן ופוצעת את אביה במחסן העצים. רולנד שומע את זעקותיו של סלה, נכנס למחסן ומגלה את ליסבת, אותה קבר לפני מספר שעות. הוא בטוח כי היא דמות לא אנושית ובורח מהמקום. מיכאל מגיע למקום, לוכד את רולנד ומזעיק את שרותי ההצלה.
דמויות מרכזיות בסיפור

מיכאל בלומקוויסט - גיבור הסיפור, עיתונאי שהתפרסם לאחר שחשף פרשת שחיתות בשוודיה.
ליסבת סלאנדר - האקרית על, ביתו של סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה. "ליסבת סלנאדר היא האישה ששונאת גברים ששונאים נשים." בלומקוויסט, יום ה' 7 באפריל.
אריקה ברגר - העורכת הראשית של העיתון מילניום, והמאהבת של מיכאל בלומקוויסט.
דאג סוונסון - תחקירן העובד במילניום על סיפור על סחר בנשים.
מרים וו - חברה של ליסבת.
נילס ביורמן - עורך דין, האפוטרופוס של ליסבת.
אלכסנדר סלאצ'נקו - ידוע בכינוי "סלה" ובשם הבדוי קרל אקסל בודין, אביה של ליסבת.
רולנד נידרמן - אחיה החורג של ליסבת, חולה במחלה שאינו חש כאב.
יאן בובלנסקי - שוטר יהודי במשטרת סטוקהולם, מוביל את המצוד אחרי ליסבת.
סוניה מודיג - סגניתו של בובלנסקי.
הנס פסטה - מפקח במשטרת סטוקהולם.
פאולו רוברטו - מאמן אגרוף, מתאמן עם ליסבת.
גונאר ביורק - סוכן של הספו.
הולגר פלמגרן - האפוטרופוס הקודם של ליסבת.
הסרט

סרט על פי הספר בוים על ידי הבמאי השוודי דניאל אלפרדסון (Daniel Alfredson), והוצג לראשונה במדינות סקנדינביה בשנת 2009.
זאב בן אריה (שגריר)

ערך זה עוסק בדיפלומט ישראלי. אם התכוונתם למדריך טיולים וחוקר, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באוקטובר 1945 (בן 79) חרקיב, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חרקוב 
 
זאב בן-אריה (נולד ב-30 באוקטובר 1945) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בבלארוס.