stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נזירה ג'ונבלאט
זהותה הפוליטית > הפוליטיקה המקומית

לאחר מותו של פואד ג'ונבלאט, שררה בארמון אל-מוכתארה (قصر المختارة) אווירה של בלבול ומתח פוליטי, מכיוון שהיורשים הזכרים של פואד היו עדיין ילדים. כתוצאה מכך, נוצר ואקום בפוליטיקה המקומית בהרי השוף. באותה עת התבסס המנדט הצרפתי, והתחזקה החלוקה וההפרדה של האזרחים לקבוצות פוליטיות קטנות. בשנת 1923 הגיש עלי ג'ונבלאט (علي جنبلاط), אחיו של פואד ג'ונבלאט, את התפטרותו מתפקיד קאימקאם של מחוז אל-שוף ועזב את ארמון אל-מוכתארה. בעקבות זאת, לקחה נזירה ג'ונבלאט על עצמה את המנהיגות הפוליטית של משפחת ג'ונבלאט והייתה לאישה הראשונה שהייתה מנהיגה בפוליטיקה הלבנונית ובהיסטוריה של העדה הדרוזית. השיקול העיקרי להחלטתה למלא את תפקידו הפוליטי של בעלה היה סלילת הדרך הפוליטית לבנה כמאל, שהיה בן ארבע שנים בעת מות אביו, כמנהיג פוליטי של הדרוזים בלבנון. אהבתה הגדולה לבנה גרמה לה להיות מנהיגה פוליטית בעצמה עד שיגדל וימלא בהמשך את מקומה. בעקבות כך, ההנהגה הפוליטית של הרי השוף נשארה בידי משפחת ג'ונבלאט.
בתחילת דרכה, התמודדה ג'ונבלאט עם השינויים הפוליטיים שהתרחשו בלבנון שהשפיעו על הרי השוף. תפקידה הפוליטי היה רגיש ושנוי במחלוקת, ומטרתה הייתה לשמור על רגיעה פוליטית. היא זכתה בכבוד והערכה מאנשי הפוליטיקה הלבנונים, הצרפתים והדרוזים. מיומנותה וכישוריה אפשרו לה להתקדם בתפקידה הפוליטי. האזרחים בהרי השוף העריכו אותה ונתנו בה אמון אחרי מות בעלה. ג'ונבלאט קיבלה את פני האזרחים בארמון אל-מוכתארה, הקשיבה למצוקותיהם, התעניינה בחיי היומיום שלהם ובמקור פרנסתם ועזרה להם. בנוסף, מסופר עליה כי זכרה את שמותיהם של האזרחים גם אם פגשה אותם פעם אחת בלבד. נזירה הקפידה לשמור על המסורת הדרוזית, וזכתה בשל כך לתמיכתם של הגברים הדרוזים השמרניים והדתיים בהרי השוף, שתרמה אף היא להגשמת שאיפותיה הפוליטיות. בשנת 1924 הצליחה לקבל את תמיכת השיח'-אלעקל (شيخ العقل), המנהיג הרוחני של הדרוזים בלבנון. הביקור הראשון שלו בארמון אל-מוכתארה היווה תמיכה רשמית בתפקידה הפוליטי. לאחר ביקורו, הייתה נזירה ג'ונבלאט לאחת מהמעוזים הפוליטיים המשפיעים ביותר בתקופה זו בהרי השוף ובלבנון.
זהותה הפוליטית > פוליטיקה ושלטונות המנדט הצרפתי

ג'ונבלאט המשיכה בדרכו הפוליטית של בעלה וידעה להתמודד כמוהו מול המנדט הצרפתי. הצרפתים ראו בתנועה הלאומית הערבית (الحركة الوطنية العربية) ובתנועת הנאורות הלאומית (النهضة القومية), איום על שליטתם בלבנון. לעומת זאת, ג'ונבלאט שמרה על עמדה פוליטית נייטרלית. היא אפשרה ניהול משא ומתן מדיני מול הצרפתים, תוך שמירה על האינטרסים של הדרוזים בהרי השוף, ובכך חיזקה את מעמדה הפוליטי בתוך העדה הדרוזית בלבנון.
הנהגתה הפוליטית והשפעתה על מהלכי הלחימה מול הצרפתים העצימו את הערכתם לה כאשת פוליטיקה. הצרפתיים קראו לה "הגברת של הארמון" (סיידת אל-קס'ר, سيدة القصر). ג'ונבלאט נמנעה מהפיכת הר הלבנון לאזור לחימה מול הצרפתים. המצב הביטחוני בהר הלבנון בין השנים 1924–1925 היה מתוח, מכיוון שהיווה מקום אסטרטגי ללחימה. בשנת 1925, תקפו הצרפתים את אנשי עיירת בעד'ראן א-שוף (بعذران الشوف). הכוחות הצרפתיים התגברו על הכוחות של הדרוזים והיו על סף כיבוש העיירה. ג'ונבלאט הביעה את עמדתה וכוונתה לשמור על עיירת בעד'ראן מפני הכוחות הצרפתיים. היא ביקשה להיפגש עם מפקד ההתקפה הצרפתית, הקולוניאל קלימאנסו. בפגישתה איתו הצליחה לשכנעו לסגת מההתקפה הצרפתית על הדרוזים בהר השוף. היא קיבלה את הבטחתו שאף אזרח דרוזי לא ייפגע בתקופת המנדט הצרפתי. הבטחתו התקיימה בפועל במשך התקופה שבה ג'ונבלאט כיהנה בתפקידה הפוליטי. בעקבות הלחימה בבעד'ראן, אכפו הצרפתים את גביית המיסים מאזרחי הרי השוף. סכומי המיסים היו גבוהים, וג'ונבלאט פנתה לאנשי המנדט הצרפתי באזור על מנת להפחית את סכומי הגבייה ובקשתה נענתה בחיוב.
ג'ונבלאט ניהלה אסטרטגיה פוליטית מול המנדט הצרפתי, שמהותה הייתה לשמור על אזור השוף מחוץ לטווח הכיבוש והלחימה הצרפתית. היא רצתה לשמור על איזון בין אזרחים מהדתות השונות. בעקבות כך, מנעה את יצירתה של אווירת מלחמה בקרב מתנגדי המנדט הצרפתי באזור. היא ראתה במנדט הצרפתי כוח פוליטי, שבשם הלחימה וההתנגדות לו, עלולים אזרחים להיגרר אחרי מלחמת אזרחים מיותרת.
בשנת 1925, ביקר הנציג הצרפתי הנרי דה גובינל בארמון אל-מוכתארה פעמים רבות. בפגישותיו עם ג'ונבלאט נעשו מאמצים רבים, על מנת ליישר קו בין כוחות המנדט הצרפתי לבין עמדותיה הפוליטיות. ג'ונבלאט הביעה הסכמה לכך שהדרוזים בהרי השוף לא יילחמו מול המנדט הצרפתי ולא יתנגדו לו. מצד שני, הצרפתים הסכימו לשמור את כוחותיהם רחוק מאזור הרי השוף ולא לפגוע פיזית או כלכלית באינטרסים של הדרוזים בלבנון.
בין הצרפתים לג'ונבלאט היו יחסי אמון הדדי. הצרפתים סמכו עליה ואף חששו שתשנה את עמדתה הפוליטית כלפיהם. מכיוון שמאזן הכוחות באזור היה לטובתה, הייתה בעמדת מפתח ומוקד הכוח בזירה הפוליטית בלבנון.
יחסיה הפוליטיים > עם הסורים

ב-12 באוגוסט 1925, תקף הצבא הצרפתי שמנה ששת אלפים חיילים, אזורים סמוכים לא-סווידא (السويداء) בסוריה. כתוצאה מההתקפה הזו, אסרו החיילים הצרפתיים מספר רב של מורדים סורים באזור. הצרפתיים פנו לנזירה ג'ונבלאט כדי שתעזור להם להגיע להסכם ופשרה עם המנהיגים הסורים. ג'ונבלאט הסכימה לעזור לצרפתיים, ואף הצליחה לגייס את המנהיגים הבאים: פריד ביק אלעמאד (فريد بيك العماد), אל-שיח' רשיד אמיר א-דין (رشيد امير الدين), פאיז ביק אלעמאד (فايز بيك العماد), אשיח' קאסם אבו שקרא (الشيخ قاسم ابو شقرا), אשיח' ווהבה טליע (الشيخ وهبة طليع) .התנאי להסכמתה היה, שהחיילים הצרפתיים ישחררו את האסירים הסורים לחופש. שחרור האסירים הסורים הדגיש את השפעתה הפוליטית של נזירה ג'ונבלאט על הצרפתיים. הסכם הפשרה שהתקיים בן הסורים לצרפתיים קידם את מעמדה הפוליטי של נזירה ג'ונבלאט בעיני המנהיגים הסורים. לעומת זאת, קיימת מחלוקת לגבי עמדתה הפוליטית של נזירה ג'ונבלאט לגבי המהפכה של סולטאן אל-אטרש והמרד הדרוזי בסוריה שהיה בין השנים1925–1927. מהפך זה נעשה למען עצמאותם של הסורים כנגד הכיבוש הצרפתי. כפי שהוצג לעיל בתקופת המרד הסורי, היה שיתוף פעולה בין הדרוזים בסוריה לבין הדרוזים בלבנון. הסיבה לכך היא תכונת המיעוט הדרוזית המשותפת לכל עם מיעוטים. נזירה ג'ונבלאט לא הביעה התנגדות למרד הדרוזי בסוריה. היא ניסתה לעזור בהפסקת הלחימה בין הסורים לצרפתיים. מצד שני היא סירבה להרחיב את פעילות הלחימה בהרי השוף. היא נמנעה מהפיכתו לאזור לחימה נוסף בין הצרפתיים לדרוזים בלבנון. מכיוון שהר השוף מתאפיין באוכלוסייה רב תרבותית (דרוזים, מוסלמים ונוצרים). היא חששה שהלחימה נגד הצרפתיים עלולה לגרום לשסע בין העדות בתוך הר השוף ולמלחמת אזרחים. לכן, היא מנעה התרחבות הלחימה בלבנון ושמרה על איזון ורגיעה בהר השוף. אף על פי שעמדתה הייתה שנויה במחלוקת בקרב הדרוזים בסוריה, נזירה ג'ונבלאט הייתה משוכנעת ואחראית לקבלת החלטה זו ופעלה על פיה.
יחסיה הפוליטיים > עם הנוצרים

איש הדת הנוצרי גריגוריס אבי סמרא (غريغوريس ابي سمرا) תיאר את יחסיה הפוליטיים של נזירה ג'ונבלאט עם הנוצרים כיחסי הערכה, כבוד ואחווה. בתחילת המנדט הצרפתי, חלק רב מהאזרחים הנוצרים שחיו בהרי השוף היו בסכנה ואיום מצד החיילים הצרפתיים. ג'ונבלאט פתחה את דלתותיו של ארמון אל-מוכתארה לגיבוש המנהיגים הפוליטיים הנוצרים יחד עם הדרוזים. מטרתה הייתה ליצור אחדות לאומית בזמן הכיבוש. המפגש הזה זכה לשבח מאנשי הדת הנוצרים: אגסטין אל-בסותאני (اغسطين البستاني) ואתנאסיוס כריאטי (اثناسيوس خرياطي). הם הדגישו שיוזמתה של נזירה ג'ונבלאט למפגש בין הנוצרים והדרוזים מעיד על כוונתה ליצור קשר של אחדות בין שתי העדות, בזמן מלחמה.
יחסיה הפוליטיים > עם בשארה ח'ורי

נזירה ג'ונבלאט תמכה במפלגתו של אמיל אדה, יריבו של נשיא לבנון בתקופת המנדט הצרפתי בשארה אל-ח'ורי. היא הביעה את התנגדותה למפלגת הבלוק החוקתי שבשארה אל-ח'ורי השתייך אליה. הוא כתב ביומנו על יחסיו עם נזירה ג'ונבלאט בשנת 1946 תחת הכותרת: הכיסא של בית אדין ודאר אל-מכותארה (كرسي بيت الدين ودار المختارة). ביומנו הוא מדגיש את הערכתו לאישיותה הפוליטית והשפעתה הרבה על המנהיגים הפוליטיים הנוצרים. הוא ציין שנזירה ג'ונבלאט הייתה דמות פוליטית מוערכת על ידי היועצים הצרפתיים ואנשי המנדט הצרפתי. הוא מציין שהיא הצליחה אחרי מות בעלה, לשמור על מאזן הכוחות בתוך ארמון אל-מוכתארה. למרות ההתנגדות והסלידה שהביעה נזירה ג'ונבלאט כלפי בשארה אל-ח'ורי. להתנגדות זו קיימות סיבות שורשיות שקשורות להיסטוריה של משפחת ג'ונבלאט. בשארה אל-חו'רי ומפלגתו תמכו במשפחת ארסלאן המתחרה הפוליטית לאורך דורות למשפחת ג'ונבלאט. תמיכתו הפוליטית במשפחת ארסלאן העצימה סלידה זו בתקופת הנהגתו של פואד ג'ונבלאט. כתוצאה מכך, נזירה ג'ונבלאט הביעה התנגדותה לבשארה אל-ח'ורי.
השפעתה על כמאל ג'ונבלאט > שנותיו הראשונות

למרות תפקידה הפוליטי, המשיכה נזירה ג'ונבלאט לגדל את ילדיה, לינדה וכמאל. היא השפיעה מאוד על תחילת דרכו של כמאל ג'ונבלאט. בשנת 1926 החל כמאל ג'ונבלאט ללמוד בבית הספר על שם האב לזרוס באינטורה. במכתביה של נזירה ג'ונבלאט עם עדנאן א-שהאל (عدنان الشهال), היא מפגינה את השפעתה ודאגתה להמשך לימודיו האקדמאים של כמאל. במכתבים היא מתייעצת עם עדנאן אשהאל, מבקשת את עזרתו ומגייסת אותו על מנת לשכנע את כמאל ללמוד משפטים, אף על פי שכמאל לא רצה בכך. כמאל ג'ונבלאט רצה ללמוד רפואה, ולהיות רחוק מהחיים הפוליטיים. מצד שני נזירה ניתבה וסללה את הדרך הפוליטית לבנה. בשנת 1945 סיים כמאל תואר במשפטים באוניברסיטת סנט ג'וזף. במכתבה מ-23 באוגוסט 1937 היא כותבת: "בני כמאל סיים את הבגרות בהצלחה. אני פונה אליך, מכיוון שבעזרתך אפשר לחזק את הרצון שלו ללמוד משפטים. ניסיונך כשופט ישפיע עליו, וישכנע אותו ללכת בדרך זו. הוא רוצה ללמוד פילוסופיה, אך איני רואה את זה לנכון לכמאל. ביקשתי מחברי המשפחה לשכנעו לוותר על זה. בינתיים חכמת מנהל את החיים הפוליטיים ביחד איתי. אך אני רוצה שכמאל ישתלב בפוליטיקה".
השפעתה על כמאל ג'ונבלאט > תחילת דרכו הפוליטית

בשנת 1943 פילסה נזירה ג'ונבלאט את הדרך לכניסתו של כמאל לפוליטיקה בלבנון. לאחר פטירתו של חיכמת ג'ונבלאט, היא שיתפה פעולה עם המנדט הצרפתי, הפוליטיקה המרונית ואמיל אדה. היא יצרה מערך חדש ומובטח לבנה שאפשר לו להצליח בבחירות. בספטמבר 1943 נבחר בפעם הראשונה לפרלמנט הלבנוני כנציג מחוז הרי השוף. הוא הצטרף לאופוזיציה לממשלה בראשות מפלגת הבלוק החוקתי שהונהגה על ידי נשיא לבנון בשארה אל-ח'ורי. אחרי הצלחתו של הבן בבחירות, פרשה נזירה ג'ונבלאט מהחיים הפוליטיים. היא השיגה את מטרתה השארת ההנהגה הפוליטית בתוך משפחת ג'ונבלאט, ובנה כמאל הפך למנהיג הפוליטי של הרי השוף.
השפעתה על כמאל ג'ונבלאט > תחילת דרכו הפוליטית > הפרידה והסכסוך הפוליטי

דרכו הפוליטית של כמאל התפצלה והייתה שונה מדרכה של אמו. כמאל הקים קו פוליטי חדש, אשר תומך במעמד הפועלים. הוא התנגד לפוליטיקה שדגלה בה אמו. הוא ראה בפוליטיקה שלה כמעודדת את המעמד הגבוה והמשפחות האריסטוקרטית, בנוסף לתמיכתה במנדט הצרפתי. המתיחות בין כמאל ונזירה ג'ונבלאט התגברה ב-1 במאי 1949. כאשר במסיבת תה שאותה ערך כמאל הוא הזמין את חבריו מהזירה הפוליטית. במסיבה זו הוא הודיע על הקמת המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרוסיבית. נזירה ג'ונבלאט התנגדה בתוקף לפעילות הפוליטית של בנה והקמת המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית. היא התנגדה לקריאתו בא-רפיק' (الرفيق) על ידי חבריו. היא ניסתה להפעיל עליו לחץ רב על מנת להפסיק את פעילותו הפוליטית שאליה הוא חותר. בנה, בשונה מהפעמים הקודמות, סירב הפעם להיענות לאמו. בעקבות עמדותיו של בנה, עברה נזירה ג'ונבלאט לגור עד סוף חייה בארמון בתה לינדה וגיסה חיכמת ג'ונבלאט.
האישה נזירה ג'ונבלאט

נזירה ג'ונבלאט שמרה על המנהגים והמסורת הדרוזית לאורך תפקידה הפוליטי. היא ייצגה את האישה הדרוזית והמסורת במשך כל חייה. היא שמרה על קוד הלבוש הצנוע, כמקובל בעדה הדרוזית. הופעתה הייתה מאוד צנועה עם כיסוי שחור לראש ולפנים. בגיל חמישים וחמש, היא החליפה את כיסוי הראש השחור בכיסוי הלבן (כיסוי הלבן מיועד לנשים דתיות אדוקות יותר). נזירה ג'ונבלאט לא נהגה להיפגש עם גברים בנפרד. היא דאגה תמיד שהפגישות שלה עם אנשי פוליטיקה מערביים וגנרלים יהיו בנוכחות גברים ממשפחתה.
הגנרל קלימאן גראנקור הצרפתי, שביקר את נזירה בשנות העשרים, מתאר אותה בציטוט הבא: "היא יצאה לקבל את פנינו, כאשר שני גברים עמדו מאחוריה. היא לבשה שמלה בסגנון אירופאי. כיסתה את פניה בכיסוי שחור. ניתן לראות רק את עיניה שמשדרות ביטחון וערנות. היא בירכה אותנו בצרפתית ואנגלית. היא דומה למלכות שבמזרח. קומתה גבוהה, תנועותיה מאוזנות. היא התאפיינה בצניעות, והיה לה זיכרון מצוין. היא זכרה את כל שמות האנשים שביקרו אותה, אפילו פעם אחת בלבד. אישה אחת כמו נזירה ג'ונבלאט - גאונה, שתי נשים כמוה - סכנה, שלוש נשים כמוה - אסון".
נזירה ג'ונבלאט המשיכה לשמור על המסורת הדרוזית גם כשהייתה במעמד פוליטי, מכיוון שרצתה להמשיך לקבל את תמיכתם של השיח'ים הדרוזים בהרי השוף. היא ידעה שללא תמיכתם, ההנהגה הפוליטית תחמוק ממשפחת ג'ונבלאט. לשיח'ים היה כוח השפעה מתוקף חשיבותם הדתית והרוחנית בתוך העדה הדרוזית. היא קיבלה לא רק את פניהם של אנשי פוליטיקה, אלא גם פניהם של תיירים שביקרו בלבנון והרי השוף. ויליאם סיברוק (William Seabrook), הוא סופר ועיתונאי שתיעד את המסעות שלו בעולם ומחבר הספר הרפתקאות במדינות ערב "Adventures in Arabia" בשנת 1927. בספר הוא מקדיש פרק בשם "האישה הרעולה מאל-מוכתארה" (The veiled lady of the Mokhtara) לתיאור המפגש שלו עם נזירה ג'ונבלאט בתוך ארמון אל-מוכתארה, כחלק מהמסע שלו במדינות ערב. בספרו הוא מתאר אותה, כאישה שמתעניינת במעמד הנשים בעולם המערבי, בפמיניזם ובזכויות פוליטיות לנשים. הוא אמר עליה שהיא קיבלה את פניהם בכבוד, ואירחה אותם ביחד עם גברים ממשפחתה. בהמשך הפרק הוא מתייחס לחזותה החיצונית של נזירה ג'ונבלאט ואל פניה המוסתרים על ידי הרעלה. מאי ארסלאן, אשתו של כמאל ג'ונבלאט, תיארה את נזירה ג'ונבלאט כאגדה נשית, מהנשים הראשונות שהובילו בפוליטיקה של המזרח התיכון. אשר התאפיינה בנבונותה כחמה, חכמה כאבא, מנהיגה כבעלה, ונאמנה לילדיה. מאי ידעה שחמותה התנגדה לפעילותו הפוליטית של כמאל ולהקמת המפלגה וניסתה לשכנעה לחדול מהרעיון. בשנת 1945 ביקרה הודא שעראווי, פמיניסטית ומנהיגה ממצרים, את נזירה ג'ונבלאט בארמון אל-מוכתארה. היא תיארה אותה, כאישה המנהיגה את הגברים בלבנון, היא נתנה לה את שם התואר אל-זעימה (الزعيمة), המנהיגה. שם תואר זה ניתן בתקופתה של נזירה ג'ונבלאט לגברים מנהיגים בלבד. על פי המנהגים הדרוזיים האישה לא הייתה ראויה לשם תואר זה. אבל בזכות התבונה והחכמה היא הצליחה לשבור את הכלל.
מותה

ג'ונבלאט, אשת הארמון, הלכה לעולמה ב-27 במרץ 1951, בבית חולים סאן שארל הגרמני בביירות שבבירת במדינה העצמאית הלבנונית. היא סבלה מבצקת ברגליים ובריאות. היא נקברה בהרי השוף באל-מוכתארה.
מאז מותה, לא-שותפו עוד נשים דרוזיות  בפוליטיקה של לבנון, ולבטח לא  כפי שנט'ירה השפיעה והנהיגה בחצי הראשון של המאה ה-20.
דמותה בספרות וקולנוע

אישיותה של נזירה ג'ונבלאט שימשה את הסופר הצרפתי פייר בנואה (Pierre Benoit) כמודל לגיבורת הרומן שכתב בשנת 1924 La Châtelaine du Liban (בעלת הארמון מלבנון). הנרטיב שבספר מתרחש בסוריה. כאשר היא מגלמת את הדמות של האישה המסתורית שמנהיגה בתוך הארמון, תחת הקולוניאליזם הצרפתי. בשנת 2003 יצא סרטו התיעודי של הבמאי סמיר חבשי (سمير حبشي) העוסק בחייה של נזירה ג'ונבלאט, שנקרא סיידת אלק'סר (سيدة القصر), אשת הארמון. הסרט מתעד את חייה הפוליטיים של משפחת ג'ונבלאט תוך התמקדות בתקופת הזמן של המאה ה-20. הסרט הוכתר כסרט הערבי הדוקומנטרי הראשון בקולנוע הלבנוני.
ראו גם

משפחת ג'ונבלאט
כמאל ג'ונבלאט
פואד ג'ונבלאט
קאימקאם
בשארה אל-ח'ורי
הפרלמנט הלבנוני
אמיל אדה
דרוזים
סולטאן אל-אטרש
מעמד האישה בעדה הדרוזית
לקריאה נוספת

عدنان الشهال, الزعيمة والقاضي, رياض الريس للكتب والنشر, 2002, بيروت, لبنان. (ספר שמאגד את המכתבים שכתבה נזירה ג'ונבלאט לשופט ג'מיל אל-שהאל. המכתבים מציגים את אורחות חייה של נזירה, השפעתה על בנה, ודעותיה הפוליטיות, בין השנים 1933–1943).
صالح زهر الدين,كمال جنبلاط والعائلة الجنبلاطية, المركز الثقافي اللبناني, 2006, بيروت, لبنان.(ספר ראשון, מסדרה של ספרים על המשפחה הג'ונבלאטית, תיעוד על ההיסטוריה של המשפחה והשפעתה על הפוליטיקה בלבנון).
تيموفيف, ايغور, "كمال جنبلاط: الرجل والاسطورة", ترجمة خيري الضامن. دار النهار للنشر. بيروت سنة 2000 (ספר שעוסק בהיסטוריה והאישיות של כמאל ג'ונבלאט).
الدروز مسلكا ومعتقدا, تيسير توفيق ابو حمدان, شركة الشرق الاوسط للطباعة, عمان, الاردن. 1995.(ספר על המנהגים והמסורית בעדה הדרוזית).
1924,Pierre Benoit, La Châtelaine du Liban (רומן שבו הסופר מציג את נזירה ג'ונבלאט כגיבורה, בתקופת המנדט הצרפתי).
المرأة في المجتمع الموحدين الدروز بين الامس واليوم, اديل حمدان تقي الدين, دار الجكمة, 2007. (ספר שעוסק במעמד האישה הדרוזית בין העבר להווה).
William Seabrook, Adventures in Arabia: Among the Bedouins, Druzes, Whirling Dervishes, and Yezidee Devil Worshipers, Gorgias Press, 2007.
Samir Kassir, Beirut, University of California Press, 2010
סווינדון טאון

סווינדון טאון (באנגלית: Swindon Town Football Club) הוא מועדון כדורגל אנגלי מהעיר סווינדון שבמחוז וילטשייר, המשחק בליגה האנגלית הרביעית. האצטדיון הביתי של המועדון הוא קאונטי גראונד, ותכולתו 14,700 מקומות.
היסטוריה

המועדון הוקם ב-1879 והפך למקצוען כעבור 15 שנים. לאורך שנות קיומו זכה המועדון למספר תקופות מוצלחות, שהאחרונה מביניהן היא בין 1968 ל-1970. ב-1969 גבר המועדון על ארסנל בגמר גביע הליגה שנערך באצטדיון ומבלי, ואף העפיל לליגה השנייה. בזכות הזכייה בגביע הליגה העפיל המועדון לטורנירים אירופיים, אך לא היה יכול להשתתף בהם כיוון ששיחק אז בליגה השלישית. כפיצוי על כך המועדון הוכנס לטורניר גביע הליגה האנגלי-איטלקי ב-1969 וכעבור שנה לגביע האנגלי-איטלקי. המועדון זכה בשני הטורנירים הללו.
בסיום עונת 1989/1990 העפיל המועדון לליגה האנגלית הבכירה לאחר שגברה בגמר הפלייאוף על סנדרלנד אך עלייתה בוטלה על ידי ההתאחדות הכדורגל האנגלית לאחר שהנהלת סווינדון הורשעה בניהול פיננסי גרוע ותשלומים לא חוקיים לשחקנים.
בסוף עונת 1992/1993 העפיל המועדון לפרמייר ליג לאחר שגבר על לסטר סיטי במשחקי הפלייאוף. בעונתו היחידה בליגה הזו ספגה הקבוצה מעל ל-100 שערים, שיא הליגה. 
שנה מאוחר יותר נשרה הקבוצה לליגה השלישית אך כעבור שנה חזרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה ראשונה בליגה השלישית.
בעונת 1999/2000 נשרה הקבוצה שוב לליגה השלישית לאחר שסיימה אחרונה בליגת המשנה.
המועדון המשיך להידרדר ובעונת 2005/2006 ירד עד לליגה הרביעית  אך כעבור שנה שב לליגה השלישית.
בעונת 2009/2010 הפסידה סווינדון בגמר הפלייאוף על ההעפלה לליגת המשנה למילוול וכעבור שנה נשרה הקבוצה שוב לליגה הרביעית לאחר שסיימה אחרונה בליגה השלישית.
שנה לאחר שירדה לליגה השלישית חזרה סווינדון בעונת 2011-12 לליגה השלישית לאחר שסיימה ראשונה בליגה הרביעית.
בעונת 2014/2015 העפילה סווינדון לגמר הפלייאוף על ההעפלה לליגת המשנה והפסידה לפרסטון נורת' אנד.
בעונת 2016/2017 ירד המועדון פעם נוספת לפוטבול ליג השנייה לאחר שסיים את העונה במקום ה 22.
בעונת 2019/2020 חזרה המועדון לפוטבול ליג הראשונה אחרי היעדרות של 3 שנים.
שנה מאוחר יותר נשרה הקבוצה חזרה לפוטבול ליג השנייה.
תארים

גביע הליגה :
זכייה (1): 1968/1969
לקריאה נוספת

Mattick, Dick (1989). The Robins - The Story of Swindon Town Football Club. Buckingham: Sporting and Leisure press. ISBN 0-86023-460-6.
Mattick, Dick (2002). Swindon Town Football Club 100 Greats. Tempus Publishing. ISBN 0-7524-2714-8.
Mattick, Dick (2004). Swindon Town F.C.: 50 Classic Matches. Tempus Publishing. ISBN 0-7524-2866-7.
Hayes, Dean (2001). Swindon Town Football Club: An A-Z. Aureus. ISBN 1-8997-5006-1.
סלובניה באירוויזיון למקהלות

| --- | --- |
 מדינה:  סלובניה סלובניה
 רשת שידור:  RTV SLO
 השתתפות ראשונה:  לטביה ריגה, 2017
 זכיות:  לטביה ריגה, 2017
 השתתפויות:  1
 היעדרויות:  0
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  לטביה ריגה, 2017
 
סלובניה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את מקהלת כרמן מאנה כנציגתה בתחרות. סלובניה ניצחה בתחרות של 2017. סלובניה היא המדינה הראשונה שניצחה בתחרות האירוויזיון למקהלות.
היסטוריה

ב-27 בפברואר 2017, הודיעה סלובניה שהיא תעשה את הופעת הבכורה שלהם באירוויזיון למקהלות בתחרות של שנת 2017 בריגה. 
בתחרות סלובניה ניצחה והגיעה למקום הראשון והפכה להיות הזוכה הראשונה בתחרות אי פעם.
הלהקות והשירים שייצגו את סלובניה באירוויזיון למקהלות

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שירים | שפה | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | כרמן מאנה | "Ta na Solbici" / "Adrca" / "Aj, zelena je vsa gora" | סלובנית | 1 |
| 2019 | Jazzva |  |  |  |
השדרנים מטעם סלובניה

| שנה | שדרן |
| --- | --- |
2017: איגור ולשה
ראו גם

סלובניה באירוויזיון
האירוויזיון למקהלות
סאלי איסטול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בינואר 1963 (בת 61) סאפוק, אנגליה
 מידע כללי
 מדינה:  אנגליה אנגליה
 גובה:  1.61 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  מרתון
 הישגים
 שיאים אישיים:  2:29:29
 
סאלי איסטול (באנגלית: Sally Rose Eastall; ‏5 בינואר 1963, סאפוק, אנגליה) היא אתלטית עבר אולימפית בריטית שהתחרתה בריצה למרחקים ארוכים (אנ').
קריירה

בשנת 1990, השתתפה באליפות אירופה באתלטיקה בריצת מרתון, סיימה בתוצאת זמן של 2:41:37 ודורגה במקום ה-11. בשנת 1991, זכתה במקום הראשון במרתון קליפורניה עם תוצאת זמן של 2:29:29. באותה השנה, השתתפה באליפות העולם באתלטיקה, סיימה בתוצאת זמן של 2:36:16 ודורגה במקום ה-11. בשנת 1992, התחרתה בריצת המרתון באולימפיאדת ברצלונה, סיימה בתוצאת זמן של 2:41:20 ודורגה במקום ה-13.
בשנת 1984 אימצה אורח חיים טבעוני והצטרפה לאגודה הטבעונית.
הערות שוליים

1 2  Runner profile, more.arrs.run
↑  CIM: THE FIRST 24 YEARS, web.archive.org
↑  Sally Eastall, sports-reference.com
↑  Does being vegan affect your running performance? theguardian.com
↑  Vegetarian Times March 1992, Page 90
↑  The Vegan 2016 Issue 4, Page 12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14349095 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים ובנושא אתלטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סינסמיליה

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 סוגה:  רגאיי 
 www.sinsemilia.com
 חברים
 Riké 
 
סינסמיליה (בצרפתית: Sinsemilia) היא להקת רגאיי וסקא צרפתית שהוקמה בשנת 1990 בעיר גרנובל.
שם הלהקה הוא אזכור לסינסמילה, צמח קנאביס נקבי ולא מופרה וחסר זרעים, וכן שמו של אלבום הלהקה "Black Uhuru". האלבום הראשון של הלהקה זכה להצלחה רבה, ובמיוחד הלהיט "Tout le bonheur du monde".
ההופעה הראשונה של הלהקה הייתה בשנת 1991 במהלך חג המוזיקה. האלבום הראשון של הלהקה יצאה לאור בשנת 1996. בשנת 2005 אלבום של הלהקה נמכר ב-350 אלף העתקים וזכה במקום השמיני בצרפת באותה שנה.
סאלי ג'וול

שרה מרגרט "סאלי" ג'וול (באנגלית: Sarah Margaret "Sally" Roffey Jewell; נולדה ב-21 בפברואר 1956) היא אשת עסקים אמריקאית ילידת בריטניה, שכיהנה כמזכירת הפנים של ארצות הברית בממשלו של ברק אובמה בין השנים 2013 ל-2017. ג'וול היא האישה השנייה שכיהנה בתפקיד זה, לאחר גייל נורטון. היא מהנדסת בהשכלתה. עבדה בעברה בתעשיית הנפט והבנקאות, ולאחר מכן שימשה כנשיאה וכמנכ"לית תאגיד הקמעונאות REI.
ביוגרפיה

סאלי ג'וול נולדה בלונדון, אנגליה ב-1956 בשם סאלי רופי, להוריה אן ופיטר רופי. בגיל 4 עברה עם משפחתה לארצות הברית לאחר שאביה, רופא מרדים, קיבל משרה באוניברסיטת וושינגטון. ב-1973 סיימה את לימודיה התיכוניים, וב-1978 השלימה לימודי תואר בהנדסת מכונות באוניברסיטת וושינגטון.
בשנים 1978–1981 עבדה ג'וול בחברת הנפט מוביל (לימים אקסון מוביל) באוקלהומה. ב-1981 הצטרפה לבנק ריינייר בסיאטל, ועבדה במגזר הבנקאות במשך כ-20 שנה, במוסדות שונים. במקביל, התמנתה ב-1996 לחברת דירקטוריון בתאגיד REI, וב-2005 מונתה למנכ"לית התאגיד. שימשה בנוסף חברת דירקטוריון בגופים שונים.
ב-6 בפברואר 2013 נבחרה על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, להחליף את מזכיר הפנים המכהן, קן סלזאר. ב-21 במרץ אושר מינויה בוועדת הסנאט לענייני אנרגיה ומשאבי טבע. ב-10 באפריל אישר הסנאט את מינויה, ברוב של 87 תומכים מול 11 מתנגדים. יומיים לאחר מכן, ב-12 באפריל 2013, החלה בכהונתה.
ב-2020, הצטרפה לדירקטוריון של חברת קוסטקו.
חיים אישיים

נשואה לוורן ג'וול, מהנדס, ואם לשניים. בני הזוג מתגוררים בסיאטל, וושינגטון.
ג'וול חובבת החלקה על סנואובורד ושיט קיאקים, וטיפסה על הר וינסון מסיב, ההר הגבוה באנטארקטיקה.
סוניה רוקס

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1964 ציריך, שווייץ 
 פטירה:  22 במאי 2019 (בגיל 55) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה חברתית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון הנדסאים הרצליה 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה 
 מספר צאצאים:  3 
 
סוניה רוקס (18 במרץ 1964 – 22 במאי 2019) הייתה פסיכולוגית חברתית, אשר חקרה את התפקיד של ערכים אישיים ושל זהויות קבוצתיות בקביעת התנהגות חברתית. מחקריה שופכים אור על המוטיבציות החברתיות שמשפיעות על יחסים בין ובתוך קבוצות, כגון קבוצות לאום, קבוצות דת, או קבוצות אידאולוגיות. רוקס הייתה פרופסורית מן המניין במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

סוניה רוקס נולדה בציריך בת להורים איטלקיים. אביה בן למשפחה רומאית ותיקה, אמה גדלה במילאנו. היא הייתה האמצעית מבין 3 אחיות. עלתה לארץ עם משפחתה בשנת 1971 והשתקעה בהרצליה. רוקס למדה בבית הספר אליאנס (תל אביב), ואחר-כך בתיכון הנדסאים, תל אביב. בצה"ל שירתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
היא השלימה את שלושת תאריה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (תואר ראשון – 1987; תואר שני– 1990; תואר שלישי – 1997). עבודת הדוקטורט שלה, בהדרכת פרופסור שלום שוורץ, עסקה בהשפעות הייחודיות והמשותפות של מאפיינים אישיים ומאפיינים קבוצתיים על הזדהות עם קבוצות. בשנת 1997, עם סיום לימודי הדוקטורט, רוקס נסעה לאוניברסיטת המדינה של אוהיו להתמחות בתר-דוקטורט אצל פרופסור מרילין ברואר (אנ'). עם שובה ארצה, רוקס התמנתה להיות חברת סגל בכיר במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה, שם המשיכה לעבוד ולחקור עד יום מותה (2019-1998). לאורך השנים היא התארחה במכוני מחקר בינלאומיים, בהם מרכז סולומון אש לחקר קונפליקטים אתנו-פוליטיים באוניברסיטת פנסילבניה (2001) והמרכז לחקר תהליכים קבוצתיים באוניברסיטת קנט שבאנגליה (2009).
רוקס הייתה פרופסורית מן המניין באוניברסיטה הפתוחה. בשנים 2009–2012 רוקס כיהנה כדיקנית הלימודים האקדמיים באוניברסיטה. פרס דיקן הלימודים האקדמיים ליוזמות ולהתחדשות בהוראה לשנת 2019 הוקדש לזכרה. היא ייסדה את התוכנית לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטה הפתוחה ועמדה בראשה עד שנת 2017. מדי שנה מאז מותה, מוענקות מלגות הצטיינות על שמה לסטודנטים ולסטודנטיות בתוכנית.
רוקס שימשה כעורכת (Associate Editor) בכתבי העת European Journal of Social Psychology (אנ') ו-Personality and Social Psychology Bulletin (אנ'). היא יזמה גיליון מיוחד של כתב העת Journal of Cross-Cultural Psychology (אנ') שהוקדש למחקר של שלום שוורץ על ערכים, וערכה אותו ביחד עם פרופסור אריאל כנפו ופרופסור לילך שגיב.
מ-1987 ועד למותה חייתה עם בן זוגה, דניאל באראז, ולהם שלושה ילדים.