stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלנטסימל
היווצרות כוכב לכת

לפי השערת צ'מברלין-מולטון (Chamberlin–Moulton planetesimal hypothesis) והמודל של ויקטור ספרנוב, כוכבי לכת נוצרים מגרגרי אבק קוסמי הנדבקים זה לזה ויוצרים גופים יותר ויותר גדולים. ברגע שהגופים הופכים גדולים דיים (מסדר גודל של קילומטרים), כוחות הכבידה ההדדיים הופכים למשמעותיים. גופים מסדר גודל זה הם למעשה הפלנטסימלים. פלנטסימלים מתחילים להתגבש לקדם-כוכבי לכת (מסדר גודל של הירח). לפי מודל ספיחה על ליבה אבק וגז מתחילים להיספח על קדם-כוכב לכת תוך כדי הגדלתו, עד שהם יוצרים כוכב לכת יציב ששומר על מסה קבועה.
פלנטסימלים מתנגשים זה בזה ויכולים להתרסק בעקבות ההתנגשות. פלנטסימלים, יחד עם גופים קטנים יותר וגז המקיף כוכב צעיר, יכולים ליצור דיסקה קדם-פלנטרית צפופה שבה, לפי מודלים מוסיים, אי יציבות יכולה לגרום להיווצרות כוכב לכת.
הערות שוליים

↑  Workshop From Dust to Planetesimals
↑  The Exoplanet Handbook
↑  The disk instability model for giant planet formation
אורית אדר בכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בת 64 בערך) בת-ים, ישראל
 שם לידה:  אורית אספיס
 תחום יצירה:  פיסול, ציור
 
אורית אדר בכר (נולדה בשנת 1960) היא ציירת, פסלת ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה

אורית אדר-בכר נולדה בבת-ים לזרחה ואהרון אספיס. האב היה מורה למתמטיקה והאם עקרת בית שעסקה באמנות כתחביב. אורית אדר-בכר היא הבכורה מבין ארבע בנות המשפחה.

היא למדה עד כיתה י"א בבית ספר תיכון עיוני "חשמונאים " בעיר הולדתה. המשיכה שלה לאמנות הביאה אותה בכיתה י', ללמוד במקביל גם במכון לאמנות בבת ים. אולם הקושי של לימודים בשני בתי ספר גרם לכך שבכיתה י"א, היא נרשמה לבית הספר ע"ש תלמה ילין, שם סיימה את שתי שנות הלימוד האחרונות של בית הספר התיכון.
בשל עיסוקו של אביה, היה מקצוע המתמטיקה כעין תחביב בשבילה. בנוסף למדה נגינה בפסנתר במשך כשבע שנים.
את שירותה הצבאי העבירה בשארם א-שייח'; שם התגבשה בה ההכרה שברצונה ללמוד ולעסוק באומנות. עם שחרורה מהצבא, בשנת 1981, החלה אדר-בכר ללמוד במכללת קלישר לאמנות. בשנת 1982 היא עברה ללמוד בבצלאל, אולם לאחר שנה היא עזבה. היא מעידה על עצמה: "היה להם קשה לעכל אותי. מצד אחד הייתי תלמידה פורייה ומוכשרת והתעניינו בי, אך מצד שני עברתי את הקו האדום מבחינת חוקי בית הספר".
אדר-בכר עברה למדרשה למורים לאמנות ברמת השרון ושם סיימה את התואר הראשון בלימודי אמנות. מתחילת שנות ה-2,000 היא מלמדת אמנות בפקולטה לאמנויות – המדרשה במכללה האקדמית בית ברל, גלגולה הנוכחי של "המדרשה למורים לאמנות" בה למדה. בין הנושאים המרכזיים בקורסים אותם היא מלמדת נמצאים חלל ותהליכי יצירה.
בשנת 1982, בגיל 24, נישאה, וכעבור שנה נפרדה מבעלה. בשנת 1987 החלה אדר-בכר ללמוד בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק (School of Visual Arts); את התואר השני קיבלה בשנת 1989 עם סיום הלימודים במוסד זה. בשלוש שנות הלימוד בניו יורק, החלו להתעצב ולהתגבש עולמה ותפישתה האומנותיים. "לראשונה התאפשר לי לבנות מיצבים גדולים", היא אומרת.
אדר-בכר, לימדה בתלמה ילין, בתיכון עירוני א' בתל אביב, במכללה למנהל בחוג לעיצוב פנים וכן שימשה כראש מגמת האמנות במכללת אמונה. במכללה זו הייתה מטרתה לתת לתלמידות לגיטימציה לבטא את עצמן בחופשיות ולכוון את דרכן לקריירה בתחום האמנות. במסגרת תפקידה זה, אצרה אדר-בכר בשנת 2009 כמה תערוכות במכללה, שבהן הוצבו זה ליד זה, עבודות של הסטודנטיות במגמה ועבודות של אמנים בשלים, שיצירתם אינה עוסקת כלל בשיח בעולם הדת.
בשנת 1993 נישאה בשנית לאיתי בכר, שהוא בעל חברה לבניית תפאורות וגם מנחה מטעם מכון אדלר לקבוצות של הורים-אסירים. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, החלו היא ובעלה בתהליך חזרה לדת, אולם אורית אדר-בכר, שמרה על עצמאות אומנותית. בריאיון עיתונאי היא מספרת: "היו שנים שהייתי מחוברת יותר לקשר בין היהדות לאמנות, אבל בסופו של דבר הסכנה היא להיות מגויס אידאולוגית. זה מזיק לאמנות, היא מגדירה את מעמדה כעומדת בתווך בין שני העולמות".
לאדר בכר ובעלה שני בנים. הם מתגוררים ברמת השרון.
ביוגרפיה > יצירתה

עבודותיה של אדר-בכר, עוסקות בחלל. משנות ה-90 היא מציגה עבודות מיצב המתארות עולם בדיוני ואלגורי, העשוי ממרכיבים שהם דוקומנטריים כביכול, משולבים ביסודות פיקטיביים שהיא מביימת לתוך יצירתה. התוצאה היא יצירות דו-משמעותיות, פיצול בין אמיתי ודמיוני ומצב של מתח מתמיד.
יצירותיה של אדר-בכר מתרכזות בחוויית ההתמצאות בזמן ומרחב, ומעוררות את הצופים להשתמש במאגר הדימויים שבידם כדי לפרש לעצמם את היצירות. עבודותיה יוצרות יש, דווקא ממצבים של ריק ואין. יש בהן מגוון המצאות תעתועים ואשליות שנגרמים על ידי משחקי אור או על יד צורות מוכרות בחיי יום יום כגון עקבות אדם, המופיעות אצלה בפירושים שונים.

כך למשל, תערוכתה "ילדות למופת" שהתקיימה בביתן הלנה רובינשטיין, מציגה מיצב שנחשב בשעתו (1993) ליוצא דופן בגודלו. אדר-בכר הציפה את המפלס התחתון של הבניין במים, וכיסתה את הקרקעית בלינוליאום שחור. אפקט זה גרם לכך שאת עומק המים לא היה ניתן לאמוד, אך אצל הצופה נוצרה אשליה של מעמקים והרגשת סיכון בהסתכלות לתהום.
תערוכת היחיד שלה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית בשנת 2003, "עיוורים אסורים כפופים עירומים", גרפה ביקורות נלהבות. שם התערוכה לקוח מברכות השחר; אדר-בכר השמיטה את התפקיד האלוהי והשאירה את האדם לבדו, עיוור, עירום, אסור, ושחוח, בהשפעת הדמויות הפסימיות במחזותיו של סמואל בקט. בעבודה זו היא יצרה נוף של מבנים ארכיטקטוניים בעיר נטושה. הנוף מתגלה לצופה דרך חרירי הצצה קטנים. המבנים נפרשים בחלל המוזיאון בגובה העיניים, לאורך של כ-11 מטרים, ולעומק של כדי ארבעה מטרים. הצופה המבולבל רואה לנגד עיניו מרחבים, של חניונים תת-קרקעיים, מסדרונות ארוכים, שלטי חוצות ומערכות של תנועה ואור. אף על פי שאין שום סימן לאירועים ולחיים באותם מרחבים, מתקבל הרושם שזהו מקום שמתקיימים בו חיים אך הם מאיימים ומזרי אימה. העבודה נעה בין הרצון לספק סצנה אפוקליפטית לבין הרצון לשבש שוב ושוב את האמונה בקיומו של הממד האשלייתי, בעזרת תחבולות של הבהוב וסינוור, המפריעות לפעולת הראייה ולמימוש האשליה. 

כאשר נשאלה האמנית כיצד תכננה תערוכה זו, הייתה תשובתה: "אני חייבת לומר שאי אפשר לתכנן דבר כזה. זה בנוי על ניסוי וטעייה... אני בונה בסטודיו משטח עם אור מסתובב או אור מהבהב, ואז יש לי סדרה של אלמנטים ארכיטקטוניים מיניאטוריים, קירות עם פתחים וחתיכות פרספקס. ואז אני מתחילה להעמיד ולהזיז אותם כבמשחק. אם משהו נראה לי, אני רושמת את הזוויות".
בתערוכתה "רמיד", תיארה אדר-בכר יקום הבנוי על רמזים ודימויים מופשטים, בדומה לשאר עבודותיה. בעולם זה יש מרכיבים שמבוססים על מסמכים ועובדות והם מתערבבים ביחד עם יסודות מבוימים ודמיוניים באופן הרמוני ביותר. הצופה מתוודע לעולם שלכאורה הוא מסודר ובעל חוקים משלו, אולם תכליתו ומהותו אינם ברורים. נראות בו דמויות שונות שאין ביניהן קשר וההרגשה הכללית היא של בדידות ואובדן דרך. גם תערוכה זו מושפעת לדברי האמנית מיצירותיו של סמואל בקט, במקרה זה הקשר הוא למחזה "האבודים".
אדר-בכר יצרה גם תפאורה למחזה "רוחות" של הנריק איבסן, שהוצג בתיאטרון תמונע.
תערוכות יחיד

1991 - מיצב שלגיה, גלריה בוגרשוב, תל אביב
1993 - ילדות למופת, מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן הלנה רובינשטיין
1996 - ארט פוקוס - אמנות בישראל עכשיו
1996 - מ.ש.ל (מה שהיה להוכיח) גלריית הסדנה לאמנות, יבנה
1999 - זמנן של אמהות קו 16 - גלריה קהילתית לאמנות עכשווית, נוה אליעזר, תל אביב
2000 - קרל קרל אנה אנה בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים
2005 - תיקון מידות גלריה גורדון, תל אביב
2015 - רמיד הקיבוץ גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב
ספרים

עיוורים אסורים כפופים עירומים, עורכת ראשית: אדר בכר, אורית, עורכים נוספים: לוין, דליה; גורדון, מיכאל; הוצאת מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית 2003
פרסים

1993 - פרס להשלמת עבודה, משרד החינוך והתרבות
2001 - פרס של משרד המדע, תרבות וספורט
2000 - פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2004 - פרס לאמנות פלסטית, משרד החינוך והתרבות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  דליה קרפל, אם כל האסונות, באתר הארץ, 23 באפריל 2003
↑  אתר "דרגו"
↑  דוד שפרבר, הרהורים בעקבות תערוכות בוגרות המוסדות לאמנות של הציבור הדתי
↑  רן קסמי אילן, היכן אנו עכשיו?, אתר "ערב רב"
↑  בכל רמ"ח איבריה: ריאיון עם האמנית אורית בכר על דת ועל אמנות:
↑  עיוורים, אסורים, כפופים, עירומים, פסל, 2003
↑  רמיד הוא שמו של מחסן תבואה ענק המצוי ברמת גן
↑  רמיד - אורית אדר בכר / הקיבוץ
↑  רוחות רפאים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270141  NLI: 987007515209505171  ISNI: 0000 0000 5301 1986  LCCN: nr2004020515  ULAN: 500486392  VIAF: 34407976   WorldCat (עם VIAF): 34407976
קוהומולוגיית הוכשילד

במתמטיקה, הומולוגיית הוכשילד היא תורת הומולוגיה עבור אלגברות אסוציאטיביות. המבנה הוגדר על ידי גרהרד הוכשילד (Gerhard Hochschild) ב-1945 עבור אלגברות מעל שדה, והוכלל לאלגברות מעל חוגים כלליים יותר על ידי אנרי קרטן וסמואל איילנברג (1956). ב-1962 הראה מארי גרסטנהבר (Murray Gerstenhaber) כיצד לפרש את הקוהומולוגיה במונחים של דפורמציות.
הגדרה

תהי A אלגברה אסוציאטיבית מעל שדה k. קוהומולוגיית הוכשילד של בי-מודול M מעל A (מימין ומשמאל) היא סדרה  \ \operatorname {\operatorname {HH} } ^{n}(A,M) של מרחבים וקטוריים מעל k, המקודדים תכונות יסודיות של A ושל M.
אפשר להגדיר את מרחבי ההומולוגיה והקוהומולוגיה באמצעות הפונקטורים הנגזרים Tor ו-Ext, כדלקמן:  \operatorname {HH} _{n}(A,M)=\operatorname {Tor} _{n}^{A^{e}}(A,M) ו-  \operatorname {HH} ^{n}(A,M)=\operatorname {Ext} _{A^{e}}^{n}(A,M), כאשר  A^{e}=A\otimes A^{op}. עבור M=A מקצרים וכותבים  \operatorname {HH} _{n}(A)=\operatorname {HH} _{n}(A,A) ו-  \operatorname {HH} ^{n}(A)=\operatorname {HH} ^{n}(A,A), כאשר  A^{e}=A\otimes A^{op}. זהו מודול מעל המרכז של A. להלן נציג הגדרה מפורשת.
ההומולוגיה אדיטיבית וכפלית:  \operatorname {HH} _{n}(A\oplus B)=\operatorname {HH} _{n}(A)\oplus \operatorname {HH} _{n}(B) ו- \operatorname {HH} _{*}(A\otimes _{k}B)=\operatorname {HH} _{*}(A)\otimes _{k}\operatorname {HH} _{*}(B). היא תלויה רק בקטגוריית הבימודולים של A (שקילות מוריטה).
עבור שדה F, 
 \operatorname {HH} _{0}(F)=F, ושאר ההומולוגיה מתאפסת. עבור אלגברה (עם יחידה) A, 
 \operatorname {HH} _{0}(A)=A/[A,A] היא המנה הקומוטטיבית המקסימלית; מבנה זה מאפשר למיין את המודולים האי-פריקים מעל A. חבורות ההומולוגיה הגבוהות קשורות בהרחבות של מודולים, ובדרך כלל קשה לחשב אותן, בעיקר משום שהסדרה המדויקת המוגדרת על ידי אידיאל של A אינה מספקת סדרה מדויקת ארוכה של חבורות ההומולוגיה.
הגדרה > הרזולוציה החופשית

האלגברה A היא בי-מודול מעל עצמה. כל חזקה טנזורית  \ A^{\otimes n}=A\otimes _{k}\cdots \otimes _{k}A היא בי-מודול מעל A, לפי הפעולה על הגורמים בקצוות. קומפלקס הוכשילד הוא הקומפלקס  \ \cdots {\stackrel {d_{1}}{\longrightarrow }}A^{\otimes 3}{\stackrel {d_{0}}{\longrightarrow }}A^{\otimes 2}{\stackrel {\mu }{\longrightarrow }}A\longrightarrow 0, שהדיפרנציאלים שלו מוגדרים לפי  \ d(a_{0}\otimes \cdots \otimes a_{n+2})=\sum _{i=0}^{n+1}(-1)^{i}a_{0}\otimes \cdots \otimes a_{i}a_{i+1}\otimes \cdots \otimes a_{n+2}; כאן  \ \mu  היא פעולת הכפל. זוהי רזולוציה חופשית של A. משפט כללי באלגברה הומולוגית מראה שההגדרה של מרחבי הקומוהולוגיה אינה תלויה ברזולוציה (היינו אפשר היה לבחור רזולוציה פרויקטיבית כלשהי).
הגדרה > קומפלקס הקו-שרשרת

כעת יהי M בי-מודול מעל A-A. הקוהומולוגיה ביחס ל-M מתקבלת על ידי הפעלת הפונקטור  \ \operatorname {Hom} _{A-A}(-,M) על הרזולוציה שניתנה לעיל. לשם כך נוח לזהות  \operatorname {Hom} _{A-A}(A^{\otimes n+2},M)=\operatorname {Hom} _{k}(A^{\otimes n},M). קומפלקס הקו-שרשרת המתאים ל-M הוא
 \operatorname {Hom} _{k}(k,M){\stackrel {\delta _{0}}{\longrightarrow }}\operatorname {Hom} _{k}(A,M){\stackrel {\delta _{1}}{\longrightarrow }}\operatorname {Hom} _{k}(A\otimes A,M){\longrightarrow }\cdots , כאשר
 \ (\delta _{n-1}f)(a_{1}\otimes \cdots \otimes a_{n})=a_{1}f(a_{2}\otimes \cdots \otimes a_{n})+\sum _{i=1}^{n}(-1)^{i}f(a_{1}\otimes \cdots \otimes a_{i}a_{i+1}\otimes \cdots \otimes a_{n})+(-1)^{n+1}f(a_{1}\otimes \cdots \otimes a_{n-1})a_{n}.
הגדרה > הקוהומולוגיה

מכיוון ש- \ d^{2}=0 מתקיים גם  \delta ^{2}=0, ולכן  \operatorname {im} \delta _{n-1}\subseteq \operatorname {ker} \delta _{n}. בהתאם לכך, מגדירים את מרחבי הקוהומולוגיה (עבור  \ n\geq 0) כמנות  \operatorname {HH} ^{n}(A,M)=\operatorname {ker} \delta _{n}/\operatorname {im} \delta _{n-1}, כאשר  \delta _{-1}=0.
הממד

אם M בימודול אינג'קטיבי, אז  \ \operatorname {HH} ^{n}(A,M)=0 לכל  \ n\geq 1. אם A אלגברה ספרבילית (כלומר, A פרויקטיבי כבי-מודול מעל A-A), אז  \ \operatorname {HH} ^{n}(A,M)=0 לכל  \ n\geq 1 ולכל בי-מודול M. הממד של A מוגדר כ-n הגדול ביותר שעבורו  \ \operatorname {HH} ^{n}(A,M)\neq 0 למודול כלשהו (או אינסוף אם אין כזה n). אם כך, הממד של אלגברה ספרבילית הוא אפס. גם הכיוון ההפוך נכון: לאלגברה יש ממד 0 אם ורק אם היא ספרבילית. אלגברה מממד אחד נקראת חופשית למחצה, או חלקה פורמלית בקטגוריה של אלגברות לא-קומוטטיביות.
לאלגברות בעלות ממד קרול אפס יכול להיות ממד אינסופי: אם  A=F[x]/\langle x^{2}\rangle  אז  \operatorname {HH} _{n}(A)=A,F,xA,F,xA,F,\dots  עבור n=0,1,2,... .
מרחבי הקוהומולוגיה הראשונים

לפי ההגדרה,  \ \operatorname {HH} ^{0}(A,M)=\{m\in M\,:\,am=ma\ (\forall a\in A)\} (ה"מרכז" של M).
מרחבי הקוהומולוגיה הראשונים > נגזרות

הגרעין של  \ \delta _{1} הוא אוסף הנגזרות הפורמליות  \ A\rightarrow M, בעוד שתמונת  \ \delta _{0} כוללת את הנגזרות הפנימיות,  a\mapsto [a,m]. אם כך,  \ \operatorname {HH} ^{1}(A,M)=0 אם ורק אם כל נגזרת היא פנימית. כמו במקרה של קוהומולוגיית חבורות, המרחב
 \ \operatorname {HH} ^{1}(A,M) ממיין את המשלימים של M במכפלה הישרה למחצה  \ A\ltimes M=\left\{\left({\begin{array}{cc}a&m\\0&a\end{array}}\right)\right\} שהם איזומורפיים ל-A, עד כדי הצמדה באיברים מהצורה  \left({\begin{array}{cc}1&m\\0&1\end{array}}\right).
מרחבי הקוהומולוגיה הראשונים > הרחבות

הרחבה של A על ידי M היא אלגברה B המכילה את M כאידיאל כך ש- \ M^{2}=0 ו- \ B/M\cong A, כאשר פעולת A על M (מימין ומשמאל) מתלכדת עם המבנה של M כבי-מודול. שתי הרחבות הן שקולות אם יש איזומורפיזם ביניהן המשרה את הזהות על M ועל A. שוב כמו במקרה של קוהומולוגיית חבורות, המרחב  \ \operatorname {HH} ^{2}(A,M) ממיין את ההרחבות של A על ידי M עד כדי שקילות; לכן  \ \operatorname {HH} ^{2}(A,M)=0 אם ורק אם כל הרחבה מתפצלת (כלומר שקולה למכפלה הישרה למחצה).
מרחבי הקוהומולוגיה הראשונים > דפורמציות

תהי A אלגברה אסוציאטיבית. דפורמציה של A היא פעולת כפל אסוציאטיבית * של המרחב  \ A[[t]]=\sum _{n=0}^{\infty }At^{n}, המסכימה עם פעולת הכפל של A כאשר מציבים t=0, כלומר  \ a*b=ab+F_{1}(a,b)t+F_{2}(a,b)t^{2}+\cdots . שתי דפורמציות הן שקולות אם יש איזומורפיזם ביניהן המשרה את הזהות כאשר מציבים t=0. מתברר שאם  \ \operatorname {HH} ^{2}(A,A)=0 אז כל הדפורמציות טריוויאליות (כלומר, שקולות לפעולת הכפל הרגילה על  A[[t]]). חישוב מראה שהרכיב  \ F_{1} לעיל הוא 2-קוציקלוס (כלומר, שייך לגרעין של  \delta _{2}), ולכן קובע מחלקה ב- \operatorname {HH} ^{2}(A,A). איבר כזה נקרא אינטגרבילי אם אפשר להמשיך אותו לדפורמציה של A. מתברר שאם  \ \operatorname {HH} ^{3}(A,A)=0 אז כל 2-קוציקלוס הוא אינטגרבילי (גרסטנהבר).
ריצ'רד דיבנקורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באפריל 1922 פורטלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  30 במרץ 1993 (בגיל 70) ברקלי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת ניו מקסיקו  מכון האמנות של סן פרנסיסקו  תיכון לוואל 
 תקופת הפעילות:  1950–1999 (כ־49 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט, Bay Area Figurative Movement 
 הושפע על ידי:  אדוארד הופר 
 www.diebenkorn.org
 
ריצ'רד דיבנקורן (באנגלית: Richard Diebenkorn‏; 22 באפריל 1922 – 30 במרץ 1993) היה צייר ואמן הדפס אמריקאי.
ביוגרפיה

ריצ'רד דיבנקורן נולד בפורטלנד אורגון, ארצות הברית. משפחתו עברה לסן פרנסיסקו, קליפורניה בהיותו כבן שנתיים. הוא החל לצייר ולאייר מגיל צעיר. בשנת 1940 החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד וקיבל מחד חינוך קלאסי בעבודה עם צבעי שמן ומאידך הושפע רבות מאדוארד הופר. כמו כן נחשף לעבודות של אנרי מאטיס, פול סזאן ופבלו פיקאסו.
בסטנפורט דיבנקורן הכיר את אשתו – פיליס גילמן, והזוג נישא ב-1943. לזוג נולדו שני ילדים. בעקבות מלחמת העולם השנייה הוא נאלץ לעזוב את הלימודים ושירת כשנתיים בחיל הים. לאחר תום המלחמה החל לפתח סגנון אישי שהושפע מהזרם האקספרסיוניזם מופשט, ואף הפך לציר מרכזי של זרם זה בחוף המערבי. הוא המשיך בלימודי האמנות בסן פרנסיסקו ובניו מקסיקו. בסוף 1952 ערך את תערוכת הסולו הראשונה שלו בגלריית פול קנטור בלוס אנג'לס.
באמצע שנות החמישים דיבנקורן כתב "אני מרגיש שאולי יש לי יותר מידי כללים ויותר מידי אקספרסיוניזם מופשט מרחף מעל ראשי כך שיש צורך בשינוי". דיבנקורן עשה ההפך מרוב הציירים בני זמנו בארצות הברית ועבר מהמופשט לפיגורטיבי תוך שימוש בצבעים שמושפעים ממזג האוויר הים תיכוני של קליפורניה.
בשנת 1966 דיבנקורן ומשפחתו עברו לסנטה מוניקה, קליפורניה לשכונת אושן פארק ומתחיל לצייר סדרת עבודות המתפרסת לאורך עשרים שנה. הסדרה הזו משקפת את אקלימה המיוחד של דרום קליפורניה ונופה. בתקופה זו דיבנקורן יצר כ-500 עבודות נייר, רבות מהן רישומים, ו-145 עבודות צבע בסגנון אבסטרקט גאומטרי, בעלות טבלת צבעים פסטלית חיוורת על קנבסים ענקיים. בסדרה זו ניכרים השפעותיהם של אמנים אירופאיים כקזימיר מלביץ', מאטיס ופיט מונדריאן ואמנים אמריקאיים כווילם דה קונינג ומארק רותקו. הסדרה ידועה בשם "Ocean Park".
דיבנקורן הציג בתערוכות רבות במוקדים מרכזיים ומופיע באוספים רבים כגון גוגנהיים, וויטני ואוסף פיליפס. עבודותיו בעלות ערך כספי רב.
ראו גם

אקספרסיוניזם מופשט
אדוארד הופר
אמנות שדות הצבע
מופשט לירי
אמנות פיגורטיבית של אזור המפרץ (אנ')
הערות שוליים

↑  רם אהרונוב, "יותר מדי אקספרסיוניזם מופשט מרחף מעל ראשי", ערב רב, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507795505171  BIBSYS: 97022201  BnF: cb122031521 (data)  CiNii: DA0936056X  GND: 118880179  ISNI: 0000 0000 8182 831X  LCCN: n80023105  LNB: 000240537  MusicBrainz: 64bb820b-14a9-4712-b09a-3dbb3e9cb5f6  NLA: 35035657  NTA: 070438951  RERO: 02-A003179289  RKD: 22582  SELIBR: 366192  SNAC: w6tt4rsg  SUDOC: 070485321  TePapa: 612  Trove: 807930  ULAN: 500025721  VcBA: 495/134796  VIAF: 114559186   WorldCat (עם VIAF): 114559186
איסור נישואים עם שתי אחיות

| --- | --- |
 מקרא:  ויקרא, י"ח, י"ח
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו שמ"ה ספר החינוך, מצווה ר"ו
 
איסור נישואי שתי אחיות הוא אחד מחמישה עשר איסורי עריות שנמנו בפרשת אחרי מות, שהעונש על העובר במזיד על כל אחד מהם הוא כרת, ובשוגג - הבאת קרבן חטאת לבית המקדש. איסור זה מגביל את האדם מלשאת את אחות אשתו גם כאשר כבר גרש את אשתו, ורק לאחר מות אשתו מותר לו לשאת את אחותה.
מקור האיסור והעונש

המקור לאיסור נישואי שתי אחיות הוא בפרשת אחרי מות, בה נאמר: ” וְאִשָּׁה אֶל אֲחֹתָהּ לֹא תִקָּח לִצְרֹר לְגַלּוֹת עֶרְוָתָהּ עָלֶיהָ בְּחַיֶּיהָ ”. העונש על הנושא שתי אחיות במזיד הוא כרת, כפי שנאמר בסיום הפרשה: ”כִּי כָּל אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה מִכֹּל הַתּוֹעֵבֹת הָאֵלֶּה וְנִכְרְתוּ הַנְּפָשׁוֹת הָעֹשֹׂת מִקֶּרֶב עַמָּם ”. ולמדו חכמים במשנה, שכל איסור שחייבים על זדונו כרת, על עשייתו בשגגה חייבים קרבן חטאת: ”על אלו [שלושים ושישה איסורי הכרת שנמנו קודם לכן] חייבים על זדונם כרת ועל שגגתם חטאת”.
גדרי האיסור

איסור הכרת שבנישואי שתי אחיות הוא לא בעצם הנישואין, אלא בשכיבה עם זו שנשאה לאישה שנייה. וגם אם לא נשא את השנייה לאישה אלא שכב עימה ללא נישואין, עובר באיסור הכרת, מכיוון שגם אם יקדש את השנייה לאישה, הקידושין לא יחולו, כפי שאינם חלים על כל אישה האסורה על האדם מחמת שהיא ערווה עליו.
אולם אם לא נשא את הראשונה לאישה אלא שכב עימה ללא נישואין, בין באונס בין ברצון, לא עבר באיסור כרת בשכבו עם השנייה, משום שנאמר: לֹא תִקָּח, ולמדו מכך חכמים שאיסור התורה הוא רק כאשר הוא 'לקח' (קידש) את הראשונה לאישה.
למדו חכמים מהמילה בְּחַיֶּיהָ שהאיסור לשכב עם אחות אשתו חל גם לאחר שגרש את אשתו, ורק לאחר מותה רשאי לשאת את אחותה.
האיסור לשאת שתי אחיות קיים בין אם הן אחיות רק מאב או רק מאם, ובין אם נולדו במסגרת נישואי הוריהן או שאביהן אנס או פיתה את אימן למשכב שלא במסגרת נישואין.
עבר ושכב עם אחות אשתו - לא נאסרה עליו אשתו.
טעם האיסור

בקרב פרשני המקרא ניתנו מספר הסברים לאיסור נישואי שתי אחיות, כאשר רובם מסתמכים על המילה לִצְרוֹר המופיעה בפסוק, כנימוק לאיסור. רוב המפרשים מבארים שבין אחיות ראוי שתהיה אחווה, ואילו הנושא שתי אחיות מכניס ביניהן מתח ומריבה. ולכן לאחר מות אשתו הראשונה, מותר לו לשאת את אחותה. ויש שבאר ש'לִצְרוֹר' הכוונה לעשותה צרורה וקשורה, כלומר מנועה מלחיות עמו חיי אישות, מכיוון שכל אחת אוסרת את אחותה עליו למשכב.
נישואין עם שתי אחיות גיורות

הרמב"ם איסורי ביאה יד, טו כתב שאסור להינשא לשתי אחיות גיורות מצד האם, והתיר לכתחילה לישא שתים מצד האב: "הנושא גיורת ובתה הגיורת או שתי אחיות מן האם יושב עם אחת מהן ומגרש השנייה.. ומותר לאדם לישא שתי אחיות גיורות מן האב שלא גזרו בשאר האב כמו שבארנו". כוונתו, שיש הלכה שגר המתגייר הוא כקטן שנולד ולכן שתי האחיות הגיורות שהתגיירו לא נחשבות אחיות מבחינה הלכתית. אמנם חכמים חששו שאם יהיה מותר להינשא לשתי הגיורות, יחשבו שמותר להינשא לשתי אחיות, ולכן אסרו זאת, אבל הגזירה חלה רק על אחיות מצד האם ולא אחיות מצד האב, שקשר מצד האם בולט יותר ויש יותר חשש לבלבול בעקבותיו.
נישואי יעקב עם רחל ולאה

האיסור לשאת שתי אחיות התחדש לאחר מעמד הר סיני בו ניתנה התורה לישראל, אולם קודם לכן לא היה בזה איסור. לפיכך מותר היה ליעקב לשאת את רחל לאחר שכבר נשא את לאה אחותה לאישה. אמנם ישנה גישה בחז"ל שגם קודם נתינת התורה הקפידו האבות לקיים את מצוות התורה, ולכן ניתנו הסברים שונים לנשיאת יעקב שתי אחיות.
המפורסם שבהם הוא הסברו של הרמב"ן, שיסודו מופיע כבר בפירושו של הראב"ע, שקודם מתן התורה עיקר ההקפדה על קיום המצוות היה בארץ ישראל, ואילו יעקב נשא את שתי האחיות בחרן שבארם נהרים. ואכן זמן קצר לאחר ששב לארץ, מתה רחל, אשתו השנייה.
ביאור נוסף על כך הוא, שעניין זה שהאבות קיימו את כל התורה כולה גם קודם מתן תורה זוהי חומרא 
בלבד שקיבלו על עצמם, ודבר ברור הוא שחומרא אינה יכולה לדחות חיוב מעיקר הדין. שבני נח קיבלו על עצמם לקיים את דיבורם, ולכן חומרא זו של יעקב לקיים את כל התורה אינו דוחה את חיובו לקיים את הבטחתו לרחל, ולכן נשא ב' אחיות.
עוד הסבר, שרחל ולאה עברו תהליך גיור לפני שהתחתנו עם יעקב, וכל המתגייר הוא כקטן שנולד ומאבד את ייחוסו. לכן, רחל ולאה לא היו נחשבות אחיות מדין תורה ומותר היה ליעקב לשאת את שתיהן.
נישואי דוד עם שתי בנות שאול - מרב בת שאול  ו-מיכל בת שאול

בספר שמואל  א פרק י"ח, מסופר כי לאחר שדוד הכה את גוליית, חיתן שאול את ביתו מרב, שהייתה נשואה לאיש אחר, עם דוד - "ויהי בעת תת-את מרב בת שאול לדוד, והיא נתנה לעדריאל המחלתי לאשה" (שם, 19). שאול שמע כי ביתו מיכל אוהבת את דוד והוא הציע לו להינשא גם למיכל, ואכן דוד נישא לה. מדברי שאול לדוד - "...בשתיים תתחתן בי היום..." (שם, 21) משתמע כי דוד נישא גם הוא לשתי אחיות באותו היום. מהדברים כפשוטם משתמע כי דוד עבר על האיסור של התורה, ונישא לשתי אחיות. 
מעבר לכך, בניגוד לאמור לעיל, בספר שמואל ב (כ"א, 8) מסופר כי מיכל, ולא מרב, הייתה נשואה לעדריאל המחלתי ואף נולדו לו ממנה חמישה בנים - "...ואת חמשת בני מיכל בת שאול אשר ילדה לעדריאל בן ברזילי המחלתי". בניגוד לכך, באותו הספר (שמואל ב, פרק ו, 23) נאמר - "ולמיכל בת שאול לא היה לה ילד עד יום מותה".
חכמי התלמוד התייחסו לקשיים הללו (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ט, עמוד ב). לדעת רבי יוסי, דוד התחתן עם מרב, אך זו מתה ורק לאחר מכן התחתן דוד עם מיכל. לעומתו, רבי יהושע בן קרחה דוד התחתן עם מרב ועם מיכל, אך שאול סבר כי היו אלו קידושין של טעות - קידושין שאינם תופסים מסיבות הלכתיות שונות. כמו כן, לפי דעת רבי ישמעאל, חמשת בני מיכל האמורים לעיל, אינם בני מיכל, אלא בני מרב. כיוון שלאחר מות מרב מיכל גידלה אותם, החשיב אותם המחבר כבניה. אפשרות אחרת - המעתיקים טעו וכתבו מיכל במקום מרב (ויקיפדיה העברית, ערך "מרב בת שאול").
ראו גם

איסורי עריות
נישואי קרובים
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק י"ח
↑  ספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק כ"ט
↑  משנה, מסכת כריתות, פרק א', משנה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף נ"ג, עמוד א', משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק ד', הלכה י"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף צ"ז, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ח', עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ב', הלכה ט'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף צ"ה, עמוד א'
↑  רמב"ן על ויקרא פרק י"ח, פסוק י"ח, וספר החינוך מצווה ר"ו. וכעין זה כתב הדר זקנים על הפסוק שם, ועוד.
↑  חזקוני על ויקרא פרק י"ח, פסוק י"ח. אמנם, על פי ההלכה, רק נישואי הראשונה אוסרים על משכב השנייה, אך שכיבת השנייה אינם אוסרים על שכיבת הראשונה שאותה נשא לאשה.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י"ד, הלכה ט"ו.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף כ"ח, עמוד ב'
↑  פירוש הרמב"ן על ויקרא פרק י"ח, פסוק כ"ה.
↑  בפירושו על דברים פרק ל"א, פסוק ט"ז, ובפירושו על ויקרא פרק י"ח, פסוק י"ח.
↑  לקוטי שיחות, חלק ה', עמוד 141.
↑  חזקוני (בראשית כט, כט), דברי דוד (פירוש על התורה של הט"ז) בנספחים - נספח ג, הערה 15, יוסף תהילות לחיד"א (תהלים קכא, ד), פרשת דרכים דרך האתרים דרוש ראשון
| איסורי עריות |
| --- | --- | --- |
| חייבי סקילה | עם אשת האב • עם האם • עם אשת הבן • משכב זכר • גבר עם בהמה • אישה עם בהמה • עם נערה מאורסת |  |
| חייבי שרפה | עם אֵם אשתו או סבתהּ • עם בת אשתו או נכדתה • עם בתו או נכדתו • בת כהן שזינתה |  |
| חייבי חנק | עם אשת איש |  |
| חייבי כרת | אח עם אחות • עם שתי אחיות • עם נידה • עם אחות האב • עם אחות האם • עם אשת דוד • עם אשת אח |  |
שון או'קיף

שון צ'ארלס או'קיף (אנגלית: Sean Charles O'Keefe; נולד ב-27 בינואר 1956) הוא פרופסור באוניברסיטת סירקיוז. קודם לכן הוא היה יושב ראש הסניף הצפון-אמריקאי של חברת אירבוס, מזכיר הצי של ארצות הברית, מנהל נאס"א, הנגיד של אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, וחבר הדירקטוריון של חברת דופונט.