דקוטה הדרומית (BB-57)
היסטוריית שירות > פריסה ראשונה באוקיינוס השקט > קרב איי סנטה קרוז

מטוסי סיור יפניים ואמריקאים גילו את הציים היריבים שלהם ב-25 באוקטובר, והצוות של דקוטה הדרומית התכונן לפעולה לילית באותו לילה, אם כי המתקפה היפנית הצפויה לא יצאה לפועל. מטוסי סיור יפנים שזיהו את הכוח של לי מזרחית לאי רנל משכו את הצי היפני לכיוונו, הרחק מ-TF 61. למחרת בבוקר, מטוסים מאנטרפרייז איתרו את נושאות המטוסים היפניות דקות לפני שמטוס ימי יפני איתר TF 61; שני הצדדים פתחו מיד בתקיפות אוויריות, שהובילו לקרב איי סנטה קרוז. הגל היפני הראשון פגע בקבוצה של הורנט, גרם לנזק רציני לנושאת המטוסים ואילץ אותה לסגת, למרות שדקוטה הדרומית ואנטרפרייז נותרו ללא הפרעה. נסיגתה של הורנט אפשרה לסיירות היפניות לרכז את התקפותיהם על הקבוצה של אנטרפרייז.
תקיפה שנייה מאוחר יותר באותו בוקר, מעט אחרי השעה 10:00, כוונה לקבוצת האנטרפרייז, ודקוטה הדרומית סיפקה אש נ"מ כבדה כדי לגרש את התוקפים; הספינות הפילו שבעה מטוסים יפניים ולוחמים תבעו עוד שלושה. גל שלישי פגע בכוח המשימה כעבור שעה, ובשעה 11:48, קבוצת מפציצי טורפדו נקג'ימה B5N תקפה את דקוטה הדרומית. היא התחמקה מהטורפדות והפילה את אחד התוקפים. תקיפה רביעית הגיעה על הצי כעבור חצי שעה, וכמה מפציצי צלילה אאיצ'י D3A תקפו את דקוטה הדרומית. רוב הפצצות נפלו ללא מזיק בים, אבל אחת חטפה פגיעה בגג צריח הסוללה הראשי הקדמי שלה, אף שהתפוצץ מבלי לחדור. גאץ', שהיה בחוץ על כנף הגשר כדי לזהות את המפציצים כדי שיוכל לנסות לתמרן את כלי השיט הרחק, נפצע מרסיס פצצה והזעזוע מוח מהפיצוץ השליך אותו לתוך הקיר והפיל אותו מחוסר הכרה. שני אנשי צוות נהרגו ויותר מחמישים נפצעו מרסיסים מהפצצה. רסיסים מהפצצה פגעו בתותחים המרכזי והשמאלי של הצריח מספר שתיים. בסופו של דבר הודיעו לצוות התותח על ידי משרד החימוש שהחריצים היו עמוקים מספיק כדי שאסור יהיה לירות עם התותחים.
תקלה שגויה בעת העברת בקרת ההיגוי לתחנת המנהל (XO) גרמה לדקוטה הדרומית לחלץ את המערך, לכיוון זמן קצר לכיוון אנטרפרייז לפני שה-XO תיקן את הטעות. לאחר מכן התנתקו שני הציים כשהלילה התקרב. התותחנים של דקוטה הדרומית טענו כי הפילו 26 מטוסים יפניים, אבל רק 13 הופלו בפועל על ידי כל הספינות של TF 16 ביחד. האונייה ספגה שני הרוגים וכ-60 פצועים בין פגיעת הפצצה וגיחות הפצצה של מטוסי הקרב מיצובישי A6M זירו. האפקטיביות של אש הנ"מ של דקוטה הדרומית הייתה מוגזמת בעיתונות לאחר הקרב; תותחי ה-5 אינץ', 1.1 אינץ' ו-40 מ"מ התקשו לעקוב אחר מטרות דרך העננים הנמוכים. תותחי ה-20 מ"מ, עם הטווח האפקטיבי הקצר יותר שלהם, לא נפגעו מהראות המופחתת והיוו שני שלישים מהמטוסים שהופלו על ידי דקוטה הדרומית, על פי דוח לאחר הפעולה של האונייה.
למרות שנושאות המטוסים היפניות שרדו את הקרב ובסופו של דבר נאלצו להטביע את הורנט, היפנים הפסידו 99 מטוסים, כמעט מחצית מתכולת נושאות המטוסים, הרס את הכוח האווירי של הצי היפני, שנשען על מספר קטן של חיילים משוחררים מיומנים מאוד שלא ניתן היה להחליף בקלות. תוך כדי ניסיון להימנע ממגע של צוללת בהפלגה חזרה לנומאה, דקוטה הדרומית התנגשה עם המשחתת מאהן ב-30 באוקטובר. הן דקוטה הדרומית והן מהאן סבלו מנזק משמעותי, כאשר החרטום של מאהן הוסט לשמאל והתקמט חזרה למסגרת 14. שתי ספינות המלחמה המשיכו לנומאה, שם וסטאל תיקן את נזקי ההתנגשות והקרב של דקוטה הדרומית.
צוות התיקון הציף חלק מהתאים הפנימיים של דקוטה הדרומית כדי לגרום לנטייה על מנת לחשוף את ציפוי גוף האונייה הפגוע; העבודה נמשכה בין 1 ל-6 בנובמבר, וגאצ' חזר לתפקיד ביום הקודם. בשלב זה, אנטרפרייז הייתה נושאת המטוסים הפעילה היחידה באוקיינוס השקט, ולכן הורה הולסי לוושינגטון להצטרף לדקוטה הדרומית כחלק מכוח הליווי כדי להגן על נושאת המטוסים יקרת הערך. TF 16 הורכבה כעת מדקוטה הדרומית, אנטרפרייז, וושינגטון, הסיירת הכבדה נורת'המפטון ותשע משחתות. האוניות יצאו לפעולה ב-11 בנובמבר כדי לחזור ללחימה מול גודלקנל. הסיירת פנסקולה ושתי משחתות נוספות הצטרפו אליהם למחרת. ב-13 בנובמבר, לאחר שנודע לו שמתקרבת מתקפה יפנית גדולה, ניתק הולסי את דקוטה הדרומית, וושינגטון וארבע מהמשחתות כקבוצת משימה 16.3, שוב בפיקודו של לי. אנטרפרייז, המעלית הקדמית שלה שניזוקה מהפעולה בסנטה קרוז, נשמרה מדרום בעתודה. האוניות של TG 16.3 היו אמורים לחסום קבוצת הפצצות יפנית צפויה במים מול גוודלקנל.