stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביב
מקור השם ושימושים לו

במקרא אין המילה "אביב" מציינת עונה מעונות השנה – שכן בארץ ישראל שתי עונות מובחנות, קיץ וחורף – אלא תבואה לפני גמר הבשלתה. פירוש הדבר הוא שחודש האביב, שבו מצווים בני ישראל לחוג את חג הפסח, הוא החודש שבו החיטה במצב אביב, קרי טרם גמר ההבשלה, אז צבעה ירוק וגרעיניה רכים. גם בלשונות השמיות האחרות, נקשר השורש א־ב־ב, המשותף בעברית גם למילה "אֵב" – צמח צעיר ורענן, למשמעויות של צמיחה.
"חודש האביב" מוזכר בארבעה מקומות בתורה בהקשר הזה. רש"י (שמות כג, טו) מפרש: "חדש האביב - שהתבואה מתמלאת בו באביה. אביב, לשון אב, בכור וראשון לבשל פירות". הרשב"ם לעומתו מפרש מלשון ביכור וראשית כמו "עודנו באִבּוֹ לא יקטף" ו"באִבֵּי הנחל". חכמי המשנה חלוקים עליו בפירוש השם, אך אין חולק שיש לשם קשר להיבט החקלאי.
בעברית של חכמי ספרד נוספה המשמעות המקובלת בימינו, שלפיה אביב היא עונה בין החורף לקיץ. בלשון חז"ל כונתה העונה תקופת ניסן ובלוח השנה במגילות קומראן כונתה קציר.
לאביב משמעות סמלית של התחדשות הטבע ויש המשערים שמקור שם החודש הלועזי אפריל הוא המילה הלטינית אפריר - להיפתח, כלומר הטבע נפתח מתרדמת החורף. המילה אביב אף הושאלה לציון התחדשות ונעורים באדם, כמו בביטויים "אביב נעוריו" או "אביב ימיו", וכן לציון מאורעות היסטוריים שבהם התחדשות. להלן דוגמאות לכך:
"אביב העמים" הוא שמה של שנת 1848 באירופה, והיא נקראת כך משום שבארצות רבות פרצו זרמים מהפכניים להשגת חופש מפני השלטון המדכא.
"האביב של פראג" הוא כינוי לתקופה של ליברליזציה פוליטית בצ'כוסלובקיה בתחילת 1968. האביב נכשל אך הפך למושג ואולי סימל את ניצני התמוטטות ברית המועצות דור לאחר מכן.
"האביב של בייג'ינג" הוא כינוייה של תקופה קצרה של ליברליזציה פוליטית בסין הקומוניסטית אשר התרחשה בשנים 1977–1978. את שמה קיבלה התקופה מהאביב של פראג.
"האביב הערבי" הוא השם שניתן לסדרה של התקוממויות, הפגנות, מעשי מחאה וימי זעם בהיקף חסר תקדים בעולם הערבי, שהחלו ב-17 בדצמבר 2010, ונקרא על שמו של אביב העמים.
שינויים בטבע

בחודשי האביב מתגברת נטייתו של ציר כדור הארץ לכיוון השמש והימים הולכים ומתארכים. התחממות מזג האוויר בתקופה זו גורמת להפשרת השלגים ולהתמתנות הקרה, ובתוך כך מתחילים ללבלב ולפרוח גם מינים רבים של צמחים. מכאן, כאמור, גם שמה של העונה. באזורים שבהם לא יורד שלג ונדיר שמתפתחת בהם קרה, הטמפרטורות באוויר ועל פני הקרקע עולות מהר יותר והאביב מגיע מוקדם יותר בשנה, לעיתים סביב חודש פברואר בחצי הכדור הצפוני.
במיני יונקים רבים, עונת הרבייה והייחום מותאמת לכך שתנאי הסביבה יהיו הטובים ביותר עבור ההיריון או הוולד, עם מספיק מים ומזון וטמפרטורה נוחה. תנאים אלה מופיעים על פי רוב באביב. תהליך התאמת עונת הרבייה לעונות השנה מתווך באמצעות שינויים בהפרשת מלטונין בבלוטת האצטרובל כתוצאה מהשינוי באורך שעות האור. שינויים אלה בהפרשת מלטונין משרים שינויים בהפרשת הורמון משחרר גונדוטרופינים בהיפותלמוס.
חגי אביב

בלוחות שנה רבים מתרבויות עתיקות ובנות ימינו נקבעה תחילת השנה באביב. על בסיס זה, ועל בסיס משמעות ההתחדשות והפריחה המוענקת לעונה זו, נפוצו בעולם חגים בתקופת האביב. בקרב עמי המזרח התיכון נחוג במסופוטמיה בימי קדם החג אקיטו סביב קציר השעורים, במצרים העתיקה חג האביב, כלל את תקופת פריחת הדגן סביב הנילוס וקושר לאל אוזיריס, חג האביב המצרי התגלגל ברבות השנים לתרבות הערבית במצרים וידוע בשם שאהם אל ניאסם. היהודים חוגגים את חג הפסח אשר חל בחודש האביב, והפרסים חוגגים את הנורוז. ברחבי העולם מציינים הנוצרים את חג הפסחא, ובמזרח הרחוק, שם תרבויות רבות מציינות את תחילת האביב סביב חודש פברואר, נחוג ראש השנה הסינית וחג הטט הווייטנאמי.
חגי אביב > האביב ביהדות

תקופת האביב ביהדות היא תקופה חשובה ביותר לפי התורה וההלכה. בתקופה זו חל חג הפסח שאף נקרא- "חג האביב". התורה מצווה-
שָׁמוֹר אֶת-חֹדֶשׁ הָאָבִיב וְעָשִׂיתָ פֶּסַח לַה' אֱלֹהֶיךָ כִּי בְּחֹדֶשׁ הָאָבִיב הוֹצִיאֲךָ ה' אֱלֹהֶיךָ מִמִּצְרַיִם לָיְלָה
כלומר, התורה מצווה לקיים את חג הפסח דווקא באביב ובשל כך מדי כמה שנים מעברים את השנה - כלומר, מוסיפים עוד חודש כדי שפסח יהיה באביב.
בתקופת בית שני השתמשה כת קומראן בלוח שנה מיוחד המבוסס על שנה טרופית כדי לחסוך את הצורך בעיבור השנה.
האביב בישראל

האביב בישראל מאופיין במעבר תכוף של שקעים שרביים דרך ישראל כפי שניתן לראות במפה המצורפת המראה שקע שרבי שנמצא בגבול מצריים-לוב ועושה את דרכו לישראל. שקעים אלה מאופיינים בעלייה חדה בטמפרטורות (שרב), אובכים וסופות חול, ולאחר מספר ימים ירידה בטמפרטורות (שבירת שרב) שמלווה בעננות נמוכה ולעיתים גם ירידת משקעים.
פרחים אופייניים לאביב בישראל:
התפר שבין החורף לאביב: כלנית מצויה (סוף פריחה), רקפת מצויה, תורמוס ההרים, צבעונים, נוריות, מרגנית השדה, אירוסי ההיכל ועוד מינים רבים.
שיא האביב: אירוסי ההיכל, מרגנית השדה, פשתה שעירה, דרדר כחול, תורמוס ארצישראלי, חרצית עטורה, פרג אגסני, חרדל השדה.
סוף האביב: חרצית עטורה, פרג אגסני, גדילן מצוי, לוטם שעיר, לוטם מרווני, חוטמית זיפנית, שושן צחור (מאי) וגזר קיפח.
האביב באמנות

האביב סימל השראה ליצירה אצל אמנים בתחומים שונים:
האביב באמנות > יצירות אמנות

"אביב", של בוטיצ'לי - ציור מפורסם של אחד מגדולי הרנסאנס.
האביב באמנות > יצירות מוזיקליות

הסמפוניה הראשונה של רוברט שומאן מכונה "האביב".
"סונטת האביב" של לודוויג ואן בטהובן.
"קולות האביב" ולס של יוהאן שטראוס הבן.
"פולחן האביב" של איגור סטרווינסקי.
"סוויטה סימפונית - אביב" קלוד דביסי
מהיצירה "ארבע העונות" של אנטוניו ויוואלדי, קטע העונה הפופולרי והידוע ביותר הוא "האביב".
"סימפוניית האביב" של בנג'מין בריטן.
"אביב באפאלאצ'ים" של אהרן קופלנד.
האביב באמנות > יצירות ספרותיות

השיר אביב של רחל:
אביב דומם הוא שמו של ספר מאת רייצ'ל קרסון שפורסם בספטמבר 1962. ספר זה נחשב כגורם שהזניק את התנועה הסביבתית המערבית.
השיר שמחה רבה (אביב הגיע, פסח בא) שנכתב על ידי בלהה יפה והולחן על ידי ידידיה אדמון.
השיר איך יודעים שבא אביב שנכתב והולחן על ידי דתיה בן דור.
הערות שוליים

↑  אבי בליזובסקי, ‏היום היום הראשון של האביב, באתר "הידען", 20 במרץ 2012
1 2  תמר קציר, אביב לחג האביב, אתר האקדמיה ללשון העברית, 27 במרץ 2012
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'שמות,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'י"ג,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'ד'. ספר'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'שמות,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'כ"ג,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'ט"ו. ספר'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'שמות,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'ל"ד,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'י"ח. ספר'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'דברים,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'ט"ז,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'א'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529685105171  BnF: cb12143542g (data)  GND: 4155537-5  LCCN: sh85127000  NKC: ph412843 
פריחת דובדבן באביב
שקע שרבי. הקווים הלבנים מראים את הלחץ בקרקע. האוויר מסתובב סביבו נגד כיוון השעון, האיור מראה בבירור כי הוא מזרים אוויר חם ומדברי צפונה (מפת 500 מ"ב + קרקע)
חרצית עטורה (צהוב) ופרג אגסני (אדום) יוצרים מרבדי פריחה בשיא האביב וסופו.
"האביב" מ-1478 של בוטיצ'לי
המסע המופלא (סרט, 2001)

| --- | --- |

 בימוי:  הייאו מיאזאקי 
 הופק בידי:  טושיו סוזוקי
 תסריט:  הייאו מיאזאקי 
 עריכה:  טאקאשי סאיאמה
 מוזיקה:  ג'ו היסאישי 
 צילום:  אטסושי אוקוי 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  סטודיו ג'יבלי 
 חברה מפיצה:  שירותי ADS, סרטי יוניברסל, סרטי וולט דיסני, HBO Max, נטפליקס, Walt Disney Studios Motion Pictures International, Mikado Film, Lucky Red Distribuzione, טוהו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  יפן 27 ביולי 2001 ארצות הברית 20 בספטמבר 2002  ישראל 26 בפברואר 2002 (הגרסה המקורית) ישראל2 בינואר 2003 (הגרסה המדובבת)
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, איסקאי, סרט דרמה, אנימה על-טבעי, סיפור התבגרות, אנימה ומאנגה מסוגת הפנטזיה, סרט ילדים, סרט אנימה 
 מקום התרחשות:  יפן 
 תקופת התרחשות:  העשור הראשון של המאה ה-21 
 תקציב:  15,000,000‏$
 הכנסות:  274,925,095‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   spiritedaway
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר (הייאו מיאזאקי)  פרס דב הזהב  פרס האנימציה קובי לקולנוע 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
יובאבה (שמאל) וצ'יהירו
האקו, משרתה של יובאבא
המסע המופלא (ביפנית: 千と千尋の神隠し, ברומאג'י: Sen to Chihiro no Kamikakushi - סֵן טוֹ צִ'יהִירוֹ נוֹ קַמִיקַקוּשִי; באנגלית: Spirited Away) הוא סרט אנימה מ-2001. הסרט נכתב ובוים על ידי הייאו מיאזאקי, הונפש על ידי סטודיו ג'יבלי והופץ על ידי טוהו. עלילת הסרט עוקבת אחר צ'יהירו, ילדה בת 10 שנקלעת לעולם הרוחות של קאמי של דת השינטו. אחרי שהוריה נהפכו לחזירים בגלל המכשפה יובאבה, צ'יהירו מוצאת עבודה בבית המרחץ של יובאבה עד שתמצא דרך לשחרר את עצמה ואת הוריה ולחזור לעולם האנושי.
הסרט זכה לשבחים רבים וזכה בפרס האקדמיה היפנית לקולנוע בקטגוריית הסרט הטוב ביותר של שנת 2001. בנוסף הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר של שנת 2002, ובכך היה לסרט האנימה הראשון שזכה בקטגוריה. הסרט השני שזכה בקטגוריה גם הוא סרט של הייאו מיאזאקי שהופק על ידי סטודיו ג'יבלי.
הסרט שופע אלגוריות ומסרים על נפש האדם ועל יחסיו עם הסביבה. הוא בא לתאר את התבגרותה של ילדה ואת "חניכתה" בעזרת סיועים מסביבתה החדשה. גם הדמויות שנראות כרעות או מתנכלות בתחילתה מתגלות כדמויות מורכבות יותר מן הצפוי ואפילו חברותיות מאוד.
ב-14 נובמבר 2023 שוחרר גרסת לייב אקשן בשם "Spirited Away Live on Stage" והופץ ב-DVD עם תרגום לאנגלית.
תקציר העלילה

העלילה מתחילה כאשר ילדה בשם צ'יהירו, עוברת לבית חדש יחד עם הוריה.
אביה של צ'יהירו מנסה לנסוע בדרך קיצור, אך הוא טועה בדרך.
צ'יהירו ומשפחתה הגיעו בטעות לפארק שעשועים נטוש, והחליטו להיכנס ולחקור אותו.
הם מגלים שהגיעו למקום שבו יש רק מסעדות, שם הוריה של צ'יהירו מחליטים לשבת לאכול, אך יובאבה, המכשפה השולטת במקום, הופכת אותם לחזירים כיוון שהאוכל לא היה מיועד להם. צ'יהירו מגלה שהיא לכודה בעולם הרוחות בתקופת האדו, אך למזלה פוגשת בנער בשם האקו, שעוזר לה להשיג עבודה בבית-מרחץ לרוחות שונות ומשונות כך שתוכל להישאר מבלי שיובאבה, המכשפה השולטת במקום, תפגע בה. בעזרתו של האקו, צ'יהירו מנסה להחזיר את הוריה בחזרה לבני אדם ובדרך היא מתמודדת עם שלל הרפתקאות יוצאות דופן.
הדמויות הראשיות

צ'יהירו - ילדה בת 10 שהגיעה לעולם הרוחות מתוך טעות גמורה. בתחילת הסרט היא מתקשה להתרגל למקום, אך אט אט לומדת לנצל את האומץ והתכונות הטובות שבה. כשהיא מתחילה לעבוד במקום משנה יובאבה את שמה ל"סן", אולם האקו עוזר לה לשמור על שמה האמיתי בסוד.
האקו - נער מסתורי בן 12, משרתה האישי של יובאבה אשר רוב עברו אינו ידוע ושמועות רבות רצות סביבו, עוזר לצ'יהירו לשרוד בעולם הרוחות. מסוגל לעשות קסמים מסוימים ומכונה בפי הרוב "מאסטר האקו". שמו האמיתי הוא קוהאקו והוא נזכר בכך הודות לצ'יהירו. באותה העת היא רכבה עליו בעודו עף בשמיים כדרקון וכששמע את שמו האמיתי חזר לצורתו האנושית.
יובאבה - מכשפה המנהלת את בית המרחץ לרוחות. מסכימה בעל כורחה לקבל את צ'יהירו במקום העבודה.
מר קמאז'י - איש דמוי עכביש הממונה על הכבשן במלון. נראה אדיש בתחילה, אך מגלה חיבה של סבא אל צ'יהירו ועוזר לה.
לין - עובדת בבית המלון. היא והאקו ארגנו שלאחר שהאקו ישיג עבודה עבור צ'יהירו הוא יפנה "במקרה" אל לין כדי שתיקח את הילדה תחת חסותה.
אין פנים - רוח מוזרה שהופיעה משום מקום בבית המרחץ, לאחר שצ'יהירו הכניסה אותו מתוך מחשבה שהוא אחד מהאורחים. אך הרוח הזו מתחילה לאכול את העובדים והאורחים בבית המרחץ. מסוגל לייצר זהב. משמיע קול חלוש ומדבר בקול של מי שהוא אוכל.
בו - התינוק גדול-הממדים המפונק של יובאבה, והיחיד שליובאבה אכפת ממנו.
זניבה - אחותה התאומה הזהה של יובאבה עם אישיות המנוגדת לה. גרה לבדה בבקתה בלב יער.
יוקו - אמה של צ'יהירו
אקיו - אביה של צ'יהירו
הפסקול

את הפסקול של הסרט הלחין ג'ו היסאישי, כברבים מסרטיו של מיאזאקי. סגנונו הוא עירוב של הסגנון המערבי הקלאסי עם הרמוניות וכלי הקשה יפניים. קטעי הלחן השונים, החוזרים לעיתים ומשתלבים זה בזה, מאפיינים את הדמויות השונות בסרט ואת מצבן הרגשי.
נושאים

הנושאים של הסרט מושפעים בכבדות מפולקלור שינטו-בודהיסטי יפני. רוב עלילת הסרט מתמקדת סביב בית מרחץ יפני שבו מגוון רחב של דמויות מהפולקלור היפני, ביניהן רוחות קאמי, באות להתרחץ.
צ'יהירו פוגשת רוחות קאמי של חיות או צמחים. מיאזאקי אמר על כך: "בזמנו של סבי, האמינו שקאמי התקיימו בכל מקום - בעצים, נהרות, חרקים, בארות, כל דבר. הדור שלי לא מאמין בזה, אבל אני אוהב את הרעיון שכולנו צריכים לנצור את הכול מכיוון שרוחות עלולות להיות שם, ועלינו לנצור הכול כי יש סוג של חיים להכול."
חלקים מהסרט הושוו לסיפורי פנטזיה מערביים בגלל מוטיבים דומים אלמנטים משותפים.
הפצה

הסרט יצא לאקרנים ביפן בשנת 2001. כ-23 מיליון יפנים צפו בסרט (כשישית מאוכלוסיית יפן).
ב-2002 יצא הסרט באמריקה בדיבוב לאנגלית (בקולותיהם של דבי צ'ייס - "לילו וסטיץ'"; וג'ייסון מארסדן - "אבא חורג, אמא חורגת") וב-3 ביולי 2003 יצא לאקרנים בישראל בשתי גרסאות – מתורגמת ומדובבת (בקולותיהם של לני כהן; ויונתן השילוני – "חלומו של הנרי").
סכום ההכנסות הכולל מהקרנות הסרט ביפן ומחוץ ליפן הגיע ל-395.58 מיליון דולר.
לאחר צאת הסרט הכריז מיאזאקי כי יהיה זה סרטו האחרון. אולם מאז חזר לביים סרטי אנימה נוספים.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי

בגרסה העברית המדובבת השתתפו בדיבוב הדמויות:
לני כהן (צ'יהירו)
יונתן השילוני (האקו)
נורית כהן (יובאבה)
אלברט כהן (מר קמאז'י)
מיטל מיכאלי (לין)
רמה מסינגר (יוקו)
יגאל שדה (אקיו)
דוד מרכוס

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1901 ניו יורק, ארצות הברית
 נהרג:  11 ביוני 1948  (בגיל 47) אבו גוש, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט פוינט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  מיקי סטון
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  התיכון לבנים ובנות  בית הספר למשפט ברוקלין  התיכון לבנים 
 השתייכות:  הצבא האמריקני הצבא האמריקני  ההגנה   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1922–1926 (צבא ארצות הברית)   1940 – 1946 (צבא ארצות הברית)   ינואר 1948 – מאי 1948 (ההגנה)   מאי 1948 – 11 ביוני 1948 (צה"ל)
 דרגה:   קולונל   אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין בפרקליטות הצבאית האמריקנית  מפקד בסיס סיירים בהוואי  קצין מטה במחלקה לעניינים אזרחיים  לוחם בפלישה לנורמנדי  מדריך מפקדים בהגנה  מפקד חזית ירושלים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות
 עיטורים
 מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 הנצחה
 קיבוץ משמר דוד  שכונת נוה דוד בתל אביב  רחובות בערים רבות
 
דוד דניאל מרכוס (באנגלית: David Daniel Marcus; ‏22 בפברואר 1901 – 11 ביוני 1948, ג' באדר ה'תרס"א – ד' בסיוון ה'תש"ח, נודע גם בשם הקוד הצבאי שקיבל בישראל, מיקי סטון) היה האלוף הראשון של צה"ל, במקור קולונל יהודי בצבא ארצות הברית שהגיע לארץ ישראל במלחמת העצמאות כאחד מאנשי מח"ל, על מנת לתרום מניסיונו הצבאי לצה"ל ולסייע לו להתארגן ולהילחם. מספר שעות לפני תחילת ההפוגה הראשונה הוא נורה בשוגג ונהרג מאש זקיף צה"ל.
דוד מרכוס, 1948
גופתו של האלוף דוד מרכוס נישאת מבית הנכות הלאומי "בצלאל" בדרכה לתל אביב, ומשם לווסט פוינט בארצות הברית
קבריהם של בני הזוג מרכוס בבית העלמין בווסט פוינט
אנדרטת דוד מרכוס בקריית יערים, ליד אבו גוש (2008)
ילדות ונעורים

מרכוס נולד בניו יורק, כבנם החמישי (מתוך שישה) של מרדכי ולאה מרכוס, מהגרים יהודים עניים מרומניה, שהגיעו לניו יורק מספר שנים קודם לכן. אביו היה בעל דוכן ירקות מצליח למדי, ועקב כך התבססה כלכלת המשפחה תוך מספר שנים. בשנת 1910 נפטר אביו ומצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר. עול הפרנסה נפל על מייק, האח הבכור בן ה־17. מייק היה דמות לחיקוי ולהערצה על ידי דוד הצעיר, שטרם מלאו לו 10. בעקבות כך, דבק הכינוי 'מיקי' בדוד, כינוי שלא עזב אותו כל חייו.
דוד קיבל חינוך יהודי וכללי. הוא הכיר את התלמוד ואת התנ"ך, ואף היה בקיא גם בכתבי שייקספיר ומשוררים בריטיים נוספים. בתקופה זו סבל מהתקפות אנטישמיות קלות, אך שינס מתניים והחזיר למתקיפיו. בנעוריו, שחלפו בצל מלחמת העולם הראשונה, חלם להיות חייל ולוחם בצבא ארצות הברית. לאחר שסיים את התיכון בהצטיינות ב-1919, למד בסיטי קולג' של ניו יורק במשך שנה וחצי, ואז התקבל לווסט פוינט. ב־1924 סיים את מסלול הלימודים באקדמיה כחניך מצטיין.
שירות צבאי ואזרחי

לאחר שסיים את לימודיו בווסט פוינט המשיך את שירותו בצבא האמריקני, והשתחרר בדרגת קפטן (סרן) בחיל הארטילריה בשנת 1926. בשנים 1927–1928 למד בכיתות ערב ב"בית הספר ברוקלין ללימודי משפטים", ובתוך כך התחתן ב־27 ביולי 1927, עם אמה חייסון, מורה צעירה מברוקלין.
הוא עבד כעורך דין בפרקליטות של ניו יורק, וכשנבחר פיורלו לה גוארדיה לראש העיר ב־1934, מונה מרכוס, שהיה אחד מתומכיו, לסגן נציב בתי הסוהר בעיר. כשחלה הנציב זמן קצר לאחר מכן, מונה מרכוס כממלא מקומו. הוא נודע כסגן נציב קשוח כלפי העבריינים, אך מאידך נתן הזדמנות שנייה לפושעים שסבר כי ייתכן שיחזרו לדרך הישר. הוא ארגן פשיטה על בתי הכלא באי וולפייר, פשיטה שעליה נעשה מאוחר יותר סרט הקולנוע "האי של בלאקוול" (Blackwell's Island). ב־1936 מונה על ידי לה גוארדיה למשך שלושים יום לשופט עירוני, כדי לעזור להתמודד עם העומס בבתי המשפט בניו יורק. באפריל 1940 קודם לתפקיד נציב בתי הסוהר. עם ניסיונו בתחום המשפטים, עבר מרכוס ב־1939 לשירות מילואים בפרקליטות הצבאית (במקום שירות בתחום הארטילריה).
מלחמת העולם השנייה ולאחריה

בשנת 1940 התגייס דוד מרכוס בהתנדבות לצבא ארצות הברית, כשראה שיש סבירות גבוהה שארצות הברית תגרר למלחמת העולם השנייה. בתחילה מילא תפקיד בפרקליטות הצבאית, ולאחר מכן, ב־1942, הפך למפקד בסיס לאימוני סיירים (Rangers) באיי הוואי. תפקידו הבא היה במחלקה לעניינים אזרחיים של המפקדה העליונה של בעלות הברית בזירה האירופית (SHAEF). כשנשלח ללונדון לפני הפלישה לנורמנדי כדי לסייע להכנות להקמת מנהל אזרחי באירופה אחרי שחרורה מהכיבוש הנאצי, הצטרף, תוך חריגה מתפקידו, לפלישה עצמה ונלחם באופן פעיל בקרבות לשחרור אירופה. בעיתון "פוינטר" (Pointer) מאותה תקופה סופר על קרב שבו חיסל מרכוס עמדת מקלען והרג שישה חיילים גרמנים. בקרב אחר הרג ארבעה, ובדיווחים שונים, ואף סותרים זה את זה סופר על עלילות גבורותיו בנקודות רבות ברחבי המערכה. דרך הגעתו של מרכוס לאירופה לא ברורה כלל. בחלק מהמקורות נטען שנחת מתוך כלי שיט כלשהו ואולי הגיע בדאון. ככל הנראה, צנח מתוך מטוס עם הכוחות הפולשים הראשונים. צניחה זו הייתה הצניחה הראשונה של מרכוס בחייו. מאוחר יותר הוחזר מרכוס לארצות הברית, ובסוף המלחמה ולאחריה מילא תפקידים נוספים בתחום הדיפלומטיה: הוא היה מזכ"ל הקבוצה האמריקנית במועצת הפיקוח של בעלות הברית בברלין, והשתתף בוועידות יאלטה, טהראן ופוטסדאם.
במלחמה זו ראה את ניצולי השואה ועקוריה במחנות, בהם ביקר כמעט מיד לאחר שחרורם. הוא נדהם למראה ערימות היהודים המתים ורזונם ועליבותם של הניצולים, ושיער שאילולא היו מהגרים הוריו לארצות הברית בזמן, היה גם הוא ביניהם. במכתב ששלח לג'ורג' מֶדלי ציין:
"אישית קשה לי מאוד אפילו לנהוג בנימוס כלפי גרמני כלשהו...ראיתי את ה"Kultur" שלהם..."
במכתב אחר לאשתו כתב:
"אלה הם המון העקורים הנעים ונדים, אבודים, ציבור אנוש שאיש לא רוצה בו, כנראה... אין להם ידידים. כל זה ממלא את ליבי יגון. האם יהיה אי פעם קץ לצער?"
על פעילותו הצבאית והדיפלומטית במהלך המלחמה ואחריה, זכה במספר עיטורים: עיטור השירות המצוין, כוכב הארד ועיטור ההצטיינות הצבאי, עיטור מערכת אירופה עם כוכב המלחמה מארד, עיטור שירות ההגנה האמריקני, עיטור מערכת אסיה והפאסיפי, עיטור הניצחון במלחמת העולם השנייה, עיטור צבא הכיבוש ועיטור השירות המצוין של מדינת ניו יורק. כמו כן, קיבל לאחר המלחמה את התואר 'מפקד כבוד של האימפריה הבריטית'. עיטור זה הוענק לו, באופן אירוני, כשהיה בארצות הברית בין שני ביקורים בארץ ישראל, ביקורים בהם הסתיר את זהותו מן הבריטים.
ב-1946 מונה למנהל ענף פשעי מלחמה בפנטגון. אחרי תפקיד זה, הוצע לו להיות נספח צבאי של ארצות הברית במוסקבה, אך הוא סירב להצעה, והחליט לפרוש. בתחילת 1947 חזר לברוקלין והחל לעבוד כעורך דין פרטי. בין מברכיו היה גם פיורלו לה גוארדיה, ששלח לו פתק בזו הלשון:
"צר לי שאתה עוסק במשפטים. אני סבור שעליך לעשות איזה דבר אחר, שבו יוכלו כשרונותיך וסגולותיך להביא יותר תועלת."
הוא לא הספיק לעסוק בכך זמן רב: בדצמבר של אותה שנה נקרא לדגל על ידי ארגון "ההגנה".
מותו

מטהו של מרכוס שכן בכפר אבו גוש, כפר ערבי קטן שאנשיו דוגלים באזרחות נאמנה למדינת ישראל. בד' בסיוון ה'תש"ח, 11 ביוני 1948, הוא יצא מן המחנה בשעה 3:35 בלילה עטוף בסדין לבן, והודיע על כך לשומר. אולם, החלפת הזקיפים התבצעה מוקדם מהמתוכנן, בשעה 3:40 לערך, במקום ב-4:00. העובדה שהיה זה שעות מספר בטרם תחילת ההפוגה הראשונה בקרבות, הניעה את מפקדי צה"ל להכריז על כוננות, שכן סביר היה שהערבים ינסו לתקוף ולהשיג הישגים לפני הפסקת האש. כשחזר מרכוס, שאל הזקיף מי שם. היה זה לילה ערפילי, והירח כמעט ולא נראה. מרכוס ענה באנגלית, שפה שאותה לא הבין השומר, המשיך להתקדם ודילג מעל גדר אבנים קטנה שהייתה במקום. הזקיף ירה ירייה אחת באוויר. כשהמשיך מרכוס ללכת, ירה בו הזקיף בחזה והרגו במקום.
משמר כבוד הופקד עליו, ומברק נשלח, בפקודת בן-גוריון, לטדי קולק ששהה בניו יורק באותה עת, שיבשר את החדשות לאמה מרכוס. גופתו של מרכוס הוטסה בחזרה לארצות הברית במטוס צבאי מיוחד ב־30 ביוני. הלווייתו נערכה בבית הקברות וסט פוינט ובה השתתפו, בחסות ההפוגה מהקרבות במלחמת העצמאות, משה דיין ויוסי הראל, מפקד האונייה אקסודוס. על מצבתו נכתב: "הקולונל דוד מרכוס - חייל לאנושות כולה". במקום מותו באבו גוש הוצבה אנדרטה, ועליה נכתב: "לזכר 31450, אלוף דוד (מיקי) מרכוס, שנפל במלחמת הקוממיות, ביום ד' בסיון תש"ח (11.6.48). היה נאמן לעמו היהודי ולארצו האמריקאנית". האנדרטה שהוקמה על גבעה חשופה מעל משטרת אבו גוש לא רחוק מהמקום שנהרג, נמצאת כעת בתוך היישוב החרדי קריית יערים. דוד בן-גוריון כתב מאוחר יותר, כי הופעתו של מרכוס במלחמת הקוממיות "הייתה אחד המאורעות ההירואיים והטרגיים ביותר במלחמה זו".
"שמו יהיה צרוף לעולם בתולדות העם היהודי, ולבנו סמוך ובטוח כי יהדות אמריקה תתגאה בבנה הגדול והאמיץ, שמסר את נפשו על גאולת ישראל."
על שמו קרויים רחובות במספר ערים בישראל, וכן היישוב הקהילתי משמר דוד. בנוסף, קרויה על שמו שכונת נוה דוד בתל אביב.
בשנת 1962 כתב טד ברקמן (Ted Berkman) ספר ביוגרפי על מרכוס בשם "האלוף", ועל סמך ספר זה צולם ב־1966 סרט קולנוע בשם "הטל צל ענק" (שמו באנגלית של הספר), שבו שיחק קירק דאגלס את דמותו של מרכוס.
אלמנתו, אמה מרכוס (1905–1982) נטמנה לצידו בבית הקברות וסט פוינט. לזוג לא היו ילדים.
אישיותו

דוד מרכוס נתפס כאדם בעל אישיות יוצאת דופן. כמפקד, נודע בכך שהיה מתרועע עם אחרון הטוראים. דברים שהיו בעלי חשיבות רבה בעיני אנשים אחרים היו חסרי חשיבות בעיניו: הוא סירב לחסוך כסף או להחזיק כסף בבנק (אם כי בסופו של דבר פתחה אשתו חשבון משלה שלא הייתה למיקי גישה אליו); כשקיבל את משכורתו הראשונה לאחר קניית דירתו הראשונה, כשעדיין הייתה ריקה מריהוט, קנה פסנתר לאשתו. דוד מרכוס אהב להתעסק באתלטיקה, ובמיוחד היה גאה בשריריו וביכולתו להתאגרף. הוא אף קיבל הזמנה למשחקים הקדם אולימפיים של אוליאמפידת 1924. עניין נוסף שבו הרשה לעצמו להתגאות היה יכולת השתייה שלו. לנוכחותו הייתה השפעה מיידית על מוראל האנשים שלצידו, כפי שעולה ממכתבו של ג'ון קמחי, כתב צבאי שהיה בישראל, לאמה מרכוס:
"אני זוכר איך הגיע מיקי לחזית לטרון... אווירת דאגה ודיכאון שררה בקרב המפקדים והחיילים. ואז הגיע מיקי. תוך 24 שעות השתנתה האווירה כולה. הוא התרוצץ עם החיילים... התלוצץ וצחק עמם, ובתוך כך הכינם למלחמה."
תכונה זו ניכרת גם במכתב ניחומים ששלחה אווה קירשנר, שבביתה בתל אביב התגורר מיקי תקופה קצרה, לאשתו של מרכוס לאחר מותו:
"הוא הגיע לכאן בשם "סטון", ועזב אותנו כ"מיקי" ו"חבוב"... כאשר נודע לאנשיו כי נספה, בכו - והבחורים האלה אינם בוכים בקלות והמוות הוא אצלם דבר שכיח ומקובל... אך בפעם הזו לא התביישו ולא נבוכו לבכות... את ילדינו ונכדינו נחנך לאהוב ולהעריץ את החייל האמריקאי שבא לעזרתנו... לעולם לא נשכח זאת."
דוד בן-גוריון כתב, שמרכוס רכש בפגישה הראשונה את אמונו בזכות פשטותו וכנותו הנראים לעין.
מרכוס לא היה ציוני באופן ה"רשמי" של המילה, ולפני בואו לארץ לא ידע כמעט דבר על הציונות. מאידך, כשהגיע לארץ ישראל נדהם ממראה עיניו; רוחם של אנשי המקום הרשימה אותו, ודבר זה מורגש היטב במכתבים ששלח באותה תקופה:
"מקום זה יש בו אווירה שאין סיכוי למצוא דוגמתה במקום אחר עלי אדמות. הרי זה כאילו שאתה חי בתוך תוכה של המהפכה האמריקנית"
"עדיין לא ראיתי בשום מקום בעולם קבוצה נוסכת-השראה יותר מן הילדים של ארץ ישראל... הרי זה גזע חדש של אנשים... סוג חדש, אחר, של יהודי נולד כאן."
הנצחתו

מחנה מרכוס, בסיס של צה"ל להוראת עברית שהיה ממוקם בחיפה ופעל עד להקמת מחו"ה אלון
יישוב קהילתי, משמר דוד, על שמו
רח' דוד מרכוס בערים ירושלים, באר שבע, חיפה, תל אביב, פתח תקווה, עפולה, רמלה ויהוד. רחוב אלוף דוד ברמת גן.
אנדרטת דוד מרכוס בקריית יערים (טלז-סטון) ליד מקום מפקדתו באבו גוש.
אנדרטה לזכר חללי המח"ל, כביש בית שמש - שער הגיא (פארק רבין).
חורש לזכר עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל, כביש בית שמש - שער הגיא (פארק רבין).
יער מתנדבי ארצות הברית וקנדה למען ישראל, יער אשתאול (פארק רבין).
יד למתנדבי צפון אמריקה יער אשתאול (פארק רבין).
גן דוד, על שם דוד מרכוס ביישוב עשרת שוכן לצד כביש 7, בין אשדוד לגדרה.
הספר הביוגרפי "הטל צל ענק" של טד ברקמן והסרט האמריקאי משנת 1966 המבוסס עליו.
לקריאה נוספת

טד ברקמן (אנ'), תרגום: שמעון אבידל, האלוף, כולל הקדמה מאת דוד בן-גוריון, עם הספר, 1965, ביוגרפיה של דוד מרכוס, שנכתב במקור באנגלית, ונקרא: Cast A Giant Shadow. 
הספר "דוד מרכוס", באתר "סימניה"
דן חמיצר וראובן פדהצור, האיש שירה בקולונל סטון, מוניטין, 1983
יעל שמיר - איך הגיע דוד מרכוס ארצה והאם אכן היה האלוף הראשון של צה"ל https://www.jwmww2.org/What_brought_Colonel_Marcus_to_Palestine
הערות שוליים

↑  ציפורה פורת, מכתבים מירושלים, תל אביב 1998, עמ' 208
↑   "האי של בלאקוול (1939)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  טד ברקמן, האלוף, ביוגרפיה של הקולונל דוד (מיקי) מרכוס, הוצאת עם הספר 1965, הקדמתו של דוד בן-גוריון עמוד 6
↑  אף על פי שנהרג סמוך לכאן, והאנדרטה לזכרו נמצאת במרכז היישוב, אין כל קשר בין שמו של מרכוס (סטון) לשמו של היישוב (טלז-סטון)
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ב, פרק ב, עמ' 684. מתוך הקדמה לספרו של ברקמן בעברית, 1965.
↑  יש הסבורים כי ישנו קשר גם בין שם הישוב טלז-סטון לבין שמו של האלוף דוד סטון., באתר המועצה המקומית קרית יערים – טלזסטון, מקום נפילתו של האלוף סטון "אבו גוש קרוב מאוד לישוב וניתן להניח כי גם שם הנדבן לרכישת הקרקעות ארווינג סטון וגם כינויו של "מייק סטון" השפיעו על יצירת השם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264913005171  GND: 119236850  ISNI: 0000 0001 1678 0409  LCCN: nr00018270  SNAC: w6br9pkt  VIAF: 79079102   WorldCat (עם VIAF): 79079102 
טבלת הסבר באנדרטת אלוף דוד מרכוס בקריית יערים