stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבריאל גורמן
פעילויות אחרות

ד"ר גורמן משמש יועץ למנהל בית החולים סורוקה, נשיא החברה האירופית לטכנולוגיה ומחשוב בהרדמה וטיפול נמרץ (ESCTAIC), עורך ראשי של עלון האיגוד האירופאי להרדמה ולטיפול נמרץ (ESA), יועץ רפואי ראשי של החברה INSHINE HEALTH CARE בסין, ויושב ראש של כנסים וסימפוזיונים בישראל ומחוצה לה. הוא סייע רבות לקידום תחום ההרדמה בקרב רופאים צעירים ממדינות מתפתחות ממזרח אירופה. בשנת 1993 הקים מיזם חינוכי, ראשון מסוגו, בנושא הרדמה וטיפול נמרץ מתוקצב על ידי הפדרציה העולמית להרדמה (WFSA). מיזם זה שנמשך עד 2005, הביא למרכז הרפואי סורוקה 160 רופאים מומחים צעירים מעשר מדינות להשתלמות בתקופות של בין חודש לשנה. למעשה היה זה המגע הראשון שלהם עם הרפואה המערבית. תרומתו הייחודית בהנגשת מסגרות השתלמות עבור רופאים צעירים בתחום ההרדמה ממדינות מתפתחות באה לידי ביטוי במסמכי ההערכה ובקבלת דוקטור לשם כבוד.
ב-2006 מונה ד"ר גורמן ליושב ראש המרכז הלאומי להשתלות. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 2009.
פעילות ספרותית

בנוסף לפעילותו המקצועית, חיבר גורמן מספר ספרים ברומנית ובעברית. משנת 2013 הוא מפרסם אותם בכתב העתBAABEL וחותם בשם ספרותי – גבריאל בן מרון. מרבית סיפוריו עוסקים בחוויות שעבר במהלך עבודתו. הגיבורים ביצירותיו הם בעלי אישיות מורכבת, הנקלעים למצבים מסובכים בשל זהויות תרבותיות, חברתיות או מקצועיות המתנגשות ביניהן. חלק מגיבוריו הם יהודים ממוצא רומני, חילונים בדרך כלל, הקשורים לתרבות ולמסורת היהודית. למרות השכלה רחבה וחובקת עולם, הגירה וניסיון הסתגלות, מגורים במקומות שונים בעולם וחשיפה לאנשים חדשים, העבר אינו מרפה אלא משמש ציר מרכזי בחייהם האישיים והמקצועיים.
| שנה | שם היצירה (תרגום) | שם מקורי | תקציר | בית הוצאה לאור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | העולם כולו שמחה...מהולה בעצב | Haz de necaz | אוסף סיפורים עליזים על רופאים ורפואה | אונ' לרפואה טירגו מורש, רומניה |
| 2013 | יומנו של חייל פציפיסט | Jurnalul unui pasnic razboinic | יומן אוטוביוגרפי – על שירות חובה בצה"ל בשנת 1974 (פורסם בשם גבריאל גורמן) | "הספר", בוקרשט, רומניה |
| 2011 | בגדים לחגים מיוחדים | Straie de zile mari | סיפורי חגים יהודיים | "הספר", בוקרשט, רומניה |
| 2005 | בסתיו סופרים את הכשלונות | Toamna se numara esecurile | שני מיני-רומנים: על אהבה בלתי אפשרית או לא ממומשת | "הספר", בוקרשט, רומניה |
| 2005 | שקיעת השחר | Amurgul zorilor | ביוגרפיה ("תולדות חיי") – בשיתוף פעולה עם מר יואן קריסטופור | Napoca Star, קלוז', רומניה |
| 2002 | כדור הארץ שטוח כצלחת | Pamantul e plat ca o farfurie | יהודי קומוניסט ברומניה, בעל תפקידים חשובים, בגללם מוותר על עקרונותיו | "הספר", בוקרשט, רומניה |
| 2001 | אומנות הזיקית | Arta cameleonismului | על יהודי ממוצא רומני בארץ ישראל | "הספר", בוקרשט, רומניה |
| 1999 | עתידן של השנים עברו | Viitorul anilor trecuti | דמות היהודי בשלטון הקומוניסטי ברומניה | "הספר", בוקרשט, רומניה |
| 1999 | תולדות מקבילות | Istorii suprapuse | ביוגרפיה – במקביל לקורות החיים של מורו ורבו פרופ' ליטרצ'ק; פורסם בשם גבריאל גורמן; בשיתוף עם גב' דורה פטרילה | Du Style |
| שנה | שם היצירה | תקציר | בית הוצאה לאור | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | השמש שוקעת בדרום | אוסף סיפורים קצרים על החיים בדרום וארץ וסיפוריהם שלדמויות ססגוניות מבאר שבע, בירת הנגב | אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומוסד ביאליק | פורסם בשם גבריאל בן מרון |
| 2013 | הקרון הנודד | רומן. התאקלמותו והשתלבותו של עולה חדש מרומניה בנוף האינטלקטואלי של ישראל | אוניברסיטת בן-גוריון בגנב | פורסם בשם גבריאל בן מרון |
| 2013 | יומנו של חייל פציפיסט | יומן אוטוביוגרפי – על שירות חובה בצה"ל כרופא צבאי אחראי על הפעילות בהר חרמון | אוניברסיטת בן-גוריון בגנב | פורסם בשם גבריאל גורמן |
הערות שוליים

↑  Institut  National de Oncologie, המוסד הלאומי לאונקולוגיה, בוקרשט (ברומנית)
↑  Gurman, G.M.,MD, The Modern Anaesthesiologist- A Multifaced Professional, ESA-European Society of Anaesthesiology
↑  Gurman, G.M., MD, To be a successful anaesthesiologist – what does it mean?, European Society of Anaestesiology Issue 72
↑  גבריאל גורמן, הרדמה, בית הוצאה של אוניברסיטה בן גוריון בנגב, 1988
↑  גבריאל גורמן, טיפול נמרץ כללי, מהדורה ראשונה, אקדמון, 1991. (בעברית)
↑  גבריאל גורמן, חינוך והוראה בתחום הרדמה בישראל, בריאות, 1992
↑  גבריאל גורמן (עורך), אנסטזיולוגיה- מדריך לסטודנט, לסטאז'ר ולרופא המתמחה המתחיל, אוניברסיטת בן גוריון בנגב, 2005 (הקישור אינו פעיל, 2018-02-26) (אורכב 26.02.2018 בארכיון Wayback Machine)
↑  גבריאל גורמן, נשמה יתרה (Visionaies and Dreamers), אוניברסיטת בן גוריון בנגב, 2008. (במהדורה דו-לשונית, עברית אנגלית)
↑  Gabriel M. Gurman, ?We are too few...why so few, ESA Newsletter Issue 64, 2016
↑  פרופ' גבריאל גורמן, [שבועון רפאוי Viata Medicala], http://www.viata-medicala.ro/
↑  European Society of Computing and Technology in Anesthesia and Intensive Care
↑  ESA Homepage, www.esahq.org
↑  [In Shine Healthcare Group Global Cooperation], http://www.inshinegroup.com/EN/global_com3.aspx?nid=69, ‏2016
↑  עודד בר-מאיר, הרומן הבאר שבעי של פרופ' גבריאל גורמן, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 23 ביולי 2009
↑  גבריאל בן מרון, כתב עת ספרותי, באתר מגזין BAABEL (ברומנית)
↑  גבריאל גורמן, סיפוריו, באתר מגזין BAABEL (ברומנית)
↑  OCLC-WORLDCAT, Most widely held works by Gabriel Ben Meron
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258584505171  PLWABN: 9810615833405606  BnF: cb16144609q (data)  GND: 104634675X  ISNI: 0000 0000 7734 5454  LCCN: no2002033725  VIAF: 97346049   WorldCat (עם VIAF): 97346049
גאולוגיה מבנית

העתק בסלעי משקע מהטריאס והיורה בנובה סקוטיה
גאולוגיה מבנית או גאולוגיה סטרוקטורלית היא תחום המחקר הגאולוגי העוסק בחקר מבנים גאולוגיים, ביחסים הגאומטריים ביניהם ובתהליכים שיצרו אותם. טווח הגדלים של המבנים הנחקרים רחב מאוד: בקנה-מידה גדול עוסקת גאולוגיה מבנית בהיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ, במעוותים ובתנועתם של לוחות טקטוניים, ובקנה-מידה קטן – בפגמים תת-מיקרוסקופיים במארג המינרלי של סלעים ובסריג הגבישי של המינרלים המרכיבים סלעים אלה.
היסטוריה של המחקר

בטרם התפתחו המדע המודרני והשיטה המדעית התפתחו מיתולוגיות, מסורות ואמונות שונות בניסיון להסביר מבנים גאולוגיים ואת התהליכים שיצרו אותם. יסודות המחקר הגאולוגי טמונים במאה השישית לפנה"ס ביוון העתיקה, עת הסיק פיתגורס מראיית תרני אניות מתקרבות כי כדור הארץ כדורי – זאת בתקופה בה רווחה האמונה כי הוא שטוח.
היסטוריה של המחקר > ימי הביניים והרנסאנס

תצפיות מדעיות היוו תשתית לחיבור האנציקלופדי "כיתב אל שיפאא" (ספר הריפוי) שכתב אבן סינא בראשית המאה ה-11, בו הופיע התיאור המדעי הראשון להיווצרותם של הרים. מאוחר יותר באותה מאה ניסח שן קואו מסין תאוריה גאומורפולוגית שהתבססה על הימצאות מאובנים, ועסקה בהיווצרות והצטברות משקעים, התרוממותם והעברתם למרחקים בתהליך שנמשך זמן רב במיוחד. למסקנות דומות הגיע גם לאונרדו דה וינצ'י – שהתעניין בתחומי מדע רבים ועסק לא מעט בגאולוגיה.
היסטוריה של המחקר > העת החדשה

לאותן מסקנות הגיע ניקולאוס סטנו – שהיה הראשון לתאר מעוות בסלעים והאחראי לניסוחם של כמה מעקרונות היסוד בגאולוגיה. – באחד מהם, עקרון האופקיות המקורית, ניתן לראות את לידתה של הגאולוגיה המבנית.
העניין במבנים גאולוגיים לא עצר בחוקרי טבע ובמדענים אלא התבטא גם באמנות. דוגמה לכך היא איור "גשר השטן" של יוהאן יאקוב שויכצר (Johann Jakob Scheuchzer) משנת 1712 וציורים מאוחרים דומים של ויליאם טרנר מ-1803 האנגלי וקרל בלכן (Carl Blechen‏, 1798–1840) הגרמני מ-1833, המציגים לא רק את הגשר התובעני אלא גם את המורכבות הגאולוגית של מעבר סנקט גוטהרד בשווייץ שתבעה הסבר מדעי.
הסברים כאלה החלו להתפרסם במאה ה-18, ויצרו עימות בין שתי תאוריות מנוגדות: הנפטוניזם – תאוריה שפיתח אברהם גוטלוב ורנר לפיה היה כדור הארץ מכוסה בתחילת דרכו במים, בהם נוצרו שכבות הסלע הנראות כיום, והפלוטוניזם – תאוריה שפיתח ג'יימס האטון לפיה התכה איטית של חומר במעמקי האדמה גרמה להיווצרות הרים, שנשחקו והורבדו כסלעי משקע במעמקי הים, התרוממו והפכה לאדמה יבשה. האטון הציג את דעתו ב"תאוריה של הארץ" (Theory of the Earth) וגרס כי התהליכים המעצבים את פני כדור הארץ הם איטיים ואחידים – כפי שמתבטא בעקרון האחידות אותו ניסח.
העימות בין מים ואש פינה את מקומו למחקר סטרטיגרפי, שהתפתח במהלך המאה ה-19 על ידי ז'ורז' קיווייה, אלכסנדר ברוניאר וויליאם סמית. סמית עצמו הביא להתפתחות הסטרטיגרפיה כענף מחקר בהנחת היסוד לבניית לוח הזמנים הגאולוגי ובעריכת מיפוי גאולוגי נרחב וראשון מסוגו של אנגליה, ויילס וחלקים מסקוטלנד.
באמצעות המחקר הסטרטיגרפי, המיפוי ועקרונות היסוד ניתן היה להגדיר את הגאומטריה של רכסי הרים, לגלות בהדרגה אילו תהליכים מעורבים בהיווצרות סלעים ולשער את מקורם של המבנים. במקביל התפתח מחקר וולקנולוגיים שכלל ניסויים מדעיים בהתכת סלעים געשיים שערך הגאולוג והגאופיזיקאי הסקוטי ג'יימס הול (Sir James Hall‏, 1761–1832). בניסויים אלה הוכיח כי צינון איטי של הנתך גורם להתגבשותו לסלעים גבישיים או גבישיים למחצה, שדמו לחומרי המקור במרקמם ובמראם. מדען אמריקאי הנושא שם זהה – הפלאונתולוג והגאולוג ג'יימס הול (James Hall,‏ 1811–1898) – היה שותף בתגלית חשובה נוספת: היותן של שכבות פלאוזואיות בהרי האפלצ'ים עבות בהרבה מהמשכן בחלקים אחרים של אמריקה הצפונית. תגלית זו הובילה לפיתוח תאוריית הגאוסינקלינה (geosyncline) – מודל לו היה שותף ג'יימס דווייט דיינה, שאף העניק לו את שמו – לפיו קיימים אגנים מבניים ארוכים וצרים בהם מורבדים משקעים המתפתחים לרכסי הרים. מודל זה היה מקובל עד שנות ה-60 של המאה ה-20, עת התגבשה תאוריית טקטוניקת הלוחות וגילויים של שקעים אוקייניים באזורי הפחתה.
היסטוריה של המחקר > המאה ה-20

המחקר המבני התקדם באופן משמעותי במחצית הראשונה של המאה ה-20, בעיקר כתוצאה מהגדרתם של מבנים דוגמת העתקים וקמטים, וממחקרים בסלעים מותמרים. מחקר כזה נערך בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי ברונו סנדר (Bruno Sander) וולטר שמידט (Walter Schmidt), והוא עסק בתפוצתם המרחבית של סלעים מותמרים, בניתוח המארג המינרלי שלהם ובתנועה שגרמה לשינויים בהם. עבודתם הובילה למחקר בפטרולוגיה מבנית, העוסק בסלעים בהם חל מעוות ובהיסטוריה הטקטונית שלהם. מחקרים נוספים התמקדו באותה עת בלמידת שלבי מעוות שונים וייצוגם התלת-ממדי בסלעים באמצעות סטריאוסקופיה.
ביוני 1965 פורסם מאמרו של ג'ון טוזו וילסון "A New Class of Faults and their Bearing on Continental Drift" בכתב העת המדעי Nature,‏ העוסק בגילויים של העתקי חילוף והקשר שלהם להתפשטות קרקעית הים, לרכסים מרכז אוקייניים ולמבנים אחרים הקשורים למה שהיה מוכר עד אותה עת כנדידת היבשות. שנה לאחר מכן פורסם מאמרו "Did the Atlantic Close and then Re-Open?",‏ בו הוצג לראשונה מחזור וילסון המתאר מחזוריות בהיווצרות והתפרקות של יבשות-על. מאמריו של וילסון הובילו לשינוי משמעותי בהבנת התהליכים היוצרים מבנים גאולוגיים ולהתפתחות תאוריית טקטוניקת הלוחות.
מחקר מבני

המחקר המבני מתמקד בתיאור גאומטרי של מבנים תלת-ממדיים במטרה לקבל מידע על היסטוריית המעוות של המסלע וללמוד את שדה המאמץ שלו.
המבנים הגאולוגיים נחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
מבנים ראשוניים שנוצרו כתוצאה מהצטברות של מסה סלעית
מבנים שניוניים שנוצרו כתוצאה ממאמץ מאוחר שחל במבנים הראשוניים
חלוקה נוספת נובעת ממיקום המבנה:
מבנה אוטוכתוני (autochthon) – מבנה או מסלע המצוי במיקומו המקורי
מבנה אלוֹכתוני (allochthon) – מבנה או מסלע שהועתק ממיקומו המקורי למיקום חדש
כפי שנובע מעקרון האופקיות המקורית, נוצרים מרבית סלעי המשקע, הסלעים הפירוקלסטיים והסלעים הגעשיים בשכבות אופקיות. לעומתם נוצרים מרבית הסלעים הפלוטוניים ללא מבנה שכבתי אלא יוצרים גושים מסיביים של מסלע. במבנים ראשוניים אלה עשויים לחול תהליכים מאוחרים של קימוט, העתקה וסידוק. תוצריהם של תהליכים אלה ניכרים במבנים שניוניים דוגמת:
קמט – מבנה הנוצר לאחר שבשכבות חל מעוות גמיש
העתק – שבר הנוצר במעוות פריך שלאורכו מתקיימת תזוזה של המסלע לכיוונים מנוגדים
סדק – שבר הנוצר במעוות פריך שלאורכו לא מתקיימת תזוזה של המסלע
סדקים עשויים להיווצר גם בדרכים אחרות, למשל במהלך התכווצות של מאגמה במחדרים פלוטוניים או כתוצאה מבליה.
התהליכים שהתרחשו בשדה המאמץ עשויים להצביע על קיומם של אירועים גאולוגיים בעברו של המסלע, בקנה מידה מקומי, אזורי או עולמי. לימוד האבולוציה המבנית של מבנה ביחס למבנים סמוכים מעניק ראייה שלמה יותר של אותם אירועים וסדר התרחשותם.
מחקר מבני > שיטות עבודה

במחקר המבני נעשה שימוש במגוון של שיטות למדידת הגאומטריה של סלעים, לשחזור מבנים לאחר מעוות ולחישוב שדה המאמץ שגרם למעוות. בחינה של תופעות גאולוגיות והתבוננות מעמיקה בסימני מעוות חושפים את סוג המאמץ שפעל על המסלע וגרם להיווצרות המבנה. מעוות עשוי לגלות את הזווית בה הופעל המאמץ וכן את מקורו ועוצמתו. גורם נוסף הנבדק בעבודת שדה הוא הרכב המסלע. איסוף המידע מאיר את היווצרות המבנה ואת השינויים שחלו בו במהלך הזמן ומאפשר לצבור מידע נרחב על התהליכים הגאולוגיים המעורבים ביצירתו.
המידע הראשוני הנאסף בשדה כולל מדידה של מאפיינים דו-ממדיים ותלת-ממדיים של המבנה, דוגמת ארגון שכבתי, לווחיות ופצילות של המסלע, סדקים וצירי קמטים, וכן מדידת היחסים בין מבנים שונים. בשדה נאספות גם דוגמאות יד של סלעים ומינרלים.
המחקר המבני מתרחש לא רק בשדה אלא גם במעבדה, והוא נעזר במכשור מתקדם הכולל מחשבים המשמשים לחישובים מורכבים, בספקטרומטר אופטי המסייע לקביעת הרכבו המינרלי של המסלע ובצילומי אוויר ולוויין המספקים תצוגה נרחבת של האזור הנחקר ומסייעים בהבנת תהליכים המתרחשים בקנה מידה אזורי ועולמי.
מחקר מבני > שיטות עבודה > גאומטריה וייצוג גרפי

שיטות העבודה המשמשות במחקר המבני רבות ומגוונות. בקנה מידה קטן נבחנים שינויים בסריג הגבישי באמצעות מיקרוסקופ אלקטרוני. המערך הפטרוגרפי של גבישי המינרלים בסלע נבדקים באמצעות שקפים דקיקים הנבחנים באור מקוטב. דוגמאות היד נבחנות במעבדה תוך התחשבות במקום איסופן בשדה ובכיוון הימצאותן ביחס למבנים הקיימים בו.
בניתוח המעוות נעשה שימוש בגופים שצורתם המקורית לפני המעוות ידועה: מאובנים, חלוקים בקונגלומרט, בנקבוביות, בליתופיזות ובחללים סינגנטיים בסלעים, ובגופים מעוגלים דוגמת ספרוליטים ואואואידים שלאחר מעוות הופכים אליפטיים. בדיקה של המעוות בגופים דומים המצויים בחלקים שונים של המבנה מסייעת בהבנת התהליכים והמנגנונים שפעלו עליו.
בקנה מידה גדול יותר מורכבת מפה גאולוגית וטופוגרפית המציגה את תפוצתן של יחידות מבניות, את כיוונם של מבנים דוגמת העתקים, סדקים, מישורי פצילות וקמטים קטנים ביחס לסביבה, ואת יחסיהן התלת-ממדיים של השכבות המרכיבות אותם. הרכבת המפה נובעת מהצורך ללמוד את אגפי המבנה המצויים מתחת לפני השטח, לימוד המתאפשר רק באופן חלקי באמצעות ניתוח חתך גרפי של האגפים הנראים לעין.
דרך נוספת ללימוד תת-הקרקע של המבנה משתמשת בכיוונם של הלווחיות, סימני ההחלקה על מישור ההעתק וסטרייק ודיפ הגלויים לעין בקמטים, ומחילה אותם באמצעות הטלה סטריאוגרפית על חצי ספירה דרומית המייצגת את תת-הקרקע. שילובם של כמה היטלים כאלה יוצר תמונה תלת-ממדית של חלקיו הנסתרים המשוערים של המבנה. מידע נוסף מתקבל מקידוחים תת-קרקעיים, והוא מאפשר ליצור מפה איזופכית המציינת את עובי השכבות ומספקת תיאור תלת-ממדי של המבנה.
מחקר מבני > שיטות עבודה > שיטות גאופיזיות

מאחר שלעיתים נדירות ניתן לצפות ישירות בכוחות המעצבים את המבנים, פותחו שיטות לחקר מבנים טקטוניים גדולים. לעיתים נעשה בשטח שימוש בשיטות גאופיזיות החוקרות את התכונות הסייסמיות והמגנטיות של המבנים ואת הכבידה שלהם. בדיקות נוספות נערכות במעבדה על ליבות שהוצאו בקידוחים, המשמשות אמצעי בקנה מידה קטן להבנת התהליכים שחלו על המסלע ממנו הופקו. בבדיקות אלה מפעילים על הליבות סוגים שונים של מאמצים ולחצים בעוצמות משתנות, ומחילים את תוצאותיהן על המבנה כולו.
רבים מהסלעים הם ראידים ועל כן מגיבים במעוות על הפעלת מאמץ. הליבות משמשות לבדיקת מאפייניו הפיזיקליים של המסלע דוגמת טמפרטורה, עמידות ללחץ ותכולת מים – מאפיינים המשפיעים על התכונות הראולוגיות של המסלע, על פריכותו וגמישותו ועל האופן בו הוא מושפע על ידי המעוות.
ניסויים אחרים כוללים שימוש במודלים מוקטנים העשויים מחומרים שונים המורכבים כשכבות זו על גבי זו. מטרתם של ניסויים אלה להדגים בקנה מידה קטן ובמשך זמן קצר את התהליכים המתרחשים בטבע בקנה מידה גדול ובמשך זמן רב.
שימושים וחשיבות

ללימוד מבנים גאולוגיים חשיבות כלכלית, בעיקר ליישומם בחיפוש מינרלים ונפט. מסלע שחלו בו תהליכי קימוט והעתקה עשוי להכיל מלכודות בהן הצטברו ריכוזים של נפט וגז טבעי. מלכודות כאלה עשויות היו להכיל בעבר תמיסות הידרותרמיות, היוצרות ריכוזי עפרות של מתכות יקרות דוגמת זהב, כסף, נחושת, עופרת, אבץ ואחרות. עורקי מינרלים נוצרים בהעתקים ובסדקים באזורים בעלי מבנים מורכבים, המתאפיינים גם במחדרים פלוטוניים.
גאולוגיה מבנית היא מרכיב חשוב בגאולוגיה הנדסית, העוסקת במאפיינים הפיזיקליים והמכניים של מבנים סלעיים. פגמים במבנה דוגמת העתקים, קמטים, סדקים, לווחיות ופצילות מהווים אזורי חולשה העשויים להשפיע על יציבותו ולפגוע במבנים הנדסיים דוגמת סכרים, מחשופים לצד כבישים, מנהרות ומכרות פתוחים וסגורים.
המחקר המבני עוסק בין היתר בהערכת סיכונים גאולוגיים דוגמת רעידות אדמה. בנוסף נחקרים אזורים המתאפיינים בנוף קרסטי הכולל מערות ובולענים ואזורים בהם קיימת סכנה של גלישות מדרון ומפולות סלעים.
גאולוגיה מבנית מספקת להידרולוגים ולגאולוגים סביבתיים מידע מבני הקשור לזרימתם של מי תהום, העשויים להשפיע על אזורים נרחבים באמצעות תגובה עם חומרים רעילים במטמנות וחדירתם לאקוויפרים.
בקנה-מידה גדול עוסקת גאולוגיה מבנית גם בטקטוניקה – תאוריה המתארת את תנועתם של לוחות טקטוניים, היפרדותם והתקרבותם זה לזה. לימוד המבנים מאפשר הבנה טובה יותר של התהליכים המתרחשים בקנה מידה מקומי, אזורי ועולמי, והשלכה מהתרחשויות בעבר להתרחשויות עתידיות.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
טקטוניקת הלוחות
גאומורפולוגיה
אי התאמה
מעוות
העתק
קמט
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, ירושלים: אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
הערות שוליים

1 2  גאולוגיה מבנית בבריטניקה המקוונת
↑  אבן סינא על היווצרות הרים
↑  Transformation and Tradition in the Sciences
↑  מחברת 987 מתוך מחברות לאונרדו דה וינצ'י
1 2  Earth Structure – An introduction to Structural Geology and Tectonics – הקדמה
↑  מתוך הספד לברונו סנדר
1 2  Encyclopedia of Geology, כרך 3, עמק 189
↑  תצוגה חלקית של המאמר מאת וילסון, 1965
↑  תצוגה חלקית של המאמר מאת וילסון, 1966
↑  שדה מאמץ (stress field) – אזור בגוף בו מוגדר מאמץ בכל נקודה
↑  What is Structural Geology?
↑  סינגנטי – שמקורו במהלך ההיווצרות
↑  אואואיד (ooid) – כדורית קטנה הבנויה משכבות שנוצרו סביב מרכז משותף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4225664-1  NDL: 00566915  NKC: ph126152 
איור "גשר השטן" של יוהאן יאקוב שויכצר, 1712
תהליכים ביבשות ובאוקיינוסים כיום, על פי מחזור וילסון
"אצבע אלוהים" בנחל עתק
העתק גלרוס
בדיקת ליבת קידוח טרייה בשדה
אואואידים
דוגמה לייצוג מבנה גאולוגי באמצעות הטלה סטריאוגרפית
קמטים בחוף הדרום-מערבי של קורנוול
משטח קרבונטי

משטח קרבונטי באי קאט, איי בהאמה (צילום לוויין: נאס"א)
משטח קרבונטי או מדף קרבונטי הוא מבנה משקעי בעל תבליט טופוגרפי המורכב ממשקעים קרבונטיים אוטוכתוניים. רצף של משטחים קרבונטיים המצויים במים רדודים יוצרים משטח יבשתי.
"קרבונטי" (פחמתי) מתייחס למינרלים קרבונטיים, שהנפוץ בהם הוא קלציט – המרכיב העיקרי בסלעי אבן גיר ובקירטון, וקיים בכמויות משתנות גם בסלעי חוואר. מינרל נפוץ נוסף במשטחים קרבונטיים הוא ארגוניט – פולימורף נוסף של סידן פחמתי.
היווצרות

משטחים קרבונטיים נוצרים בסביבה ימית דוגמת מדף יבשתי או לגונה. הם עשויים להתפתח במרבית המיקומים הטקטוניים, אך נפוצים בעיקר בשולי יבשת סבילים. רבים משדות הנפט בעולם נובעים משכבות סלעי המשקע המצויות לאורכם של משטחים קרבונטיים כאלה. דוגמה למשטח קרבונטי כזה היא מפרץ הדסון בקנדה.
התפתחותו וצמיחתו של משטח קרבונטי נובעת מהתפרקות שלדים או ממשקעים קרבונטיים שמקורם בחילוף חומרים של אורגניזמים והצטברותם. מסיבה זו מוגבלת היווצרותם והתפתחותם של משטחים קרבונטיים לסביבות המאפשרות את קיומם של אורגניזמים אלה, בהם יוצרי שוניות דוגמת אלמוגים וצדפות, ומיקרואורגניזמים דוגמת חוריריות וקוקוליטים.
קיומם של משטחים קרבונטיים תלוי בגורמים נוספים, בהם טמפרטורת המים ושקיפותם וכן רמת החומציות והמליחות שלהם. מסיבות אלה מצומצמת התפתחותם לסביבה טרופית ולשוליה. בסביבה כזו נוצרו בעבר משטחים קרבונטיים שנדחקו צפונה בעקבות תנועה טקטונית ומצויים כיום במפרץ הדסון ובהרי האלפים והיורה. באזור הטרופי נוצרים ומתפתחים כיום משטחים קרבונטיים דוגמת שונית המחסום הגדולה, האטולים באיים המלדיביים ומשטחים לגונריים בבליז.
היווצרות > תהליכים מאוחרים

משקעים שהצטברו במשטחים קרבונטיים והסתלעו במהלך הזמן הופכים לסלעי משקע דוגמת אבן גיר ודולומיט. שיעורם של הסלעים שנוצרו בסביבה זו השתנה באופן משמעותי במהלך הזמן הגאולוגי, והיווצרותם הייתה נפוצה יותר כאשר פני הים בעולם היו גבוהים יותר ושטחים יבשתיים רבים הוצפו על ידי ימים רדודים. מצבים כאלה התרחשו כמה פעמים בהיסטוריה של כדור הארץ בתקופות ארוכות בהן לא כיסו כיפות קרח גדולות את הקטבים, כפי שהן עושות כיום. מים חמים אלה יצרו משטחים נרחבים בעבר, והיוו סביבה אידיאלית להיווצרות משקעים קרבונטיים מהם.
מיון של משטחים קרבונטיים

ניתן למיין משטחים קרבונטיים על פי הביוטה המעורבת ביצירת המשקעים הבונים אותם:
משקעי שליטה ביוטית – אורגניזמים דוגמת אלמוגים מנצלים קרבונט המומס במי הים כדי לבנות שלדים קלציטיים וארגוניטיים, אשר בהתפרקותם הופכים למשקע קרבונטי.
משקעים מונעים ביוטית – משקעים אלה אינם מיוצרים בגוף האורגניזם אלא נפלטים ממנו כתוצאה מחילוף חומרים.
משקעים אביוטיים – משקעים הנוצרים בהיעדר השפעה ביולוגית או בהשפעה מצומצמת שלה.
מיון של משטחים קרבונטיים > מפעלים קרבונטיים

סוגי המשקעים הללו יוצרים סביבות השקעה אופייניות הנקראות "מפעלים קרבונטיים", שהם שילוב של סביבת ההשקעה, סוג האורגניזם המעורב ביצירת המשקע ואופן היווצרות המשטח. לכל מפעל קרבונטי פאצייס משלו, הנע על טווח רחב של צירופים.
שלושת המפעלים הקרבונטיים העיקריים הם:
מפעל טרופי – בסביבה זו נוצרים משקעי שליטה ביוטית, בעיקר באמצעות אורגניזמים אוטוטרופיים דוגמת אלמוגים, ירוקיות, חוריריות ורכיכות. משקעים אלה נוצרים במים חמים (יותר מ-20°C) ומוארים, עשירים בחמצן ודלים בחומרי מזון. סביבה כזו אופיינית לאזור הטרופי ולשוליו והיא הנפוצה ביותר כיום כסביבת השקעה למשטחים קרבונטיים.
מפעל מים קרים – סביבה זו מצויה בקווי רוחב גבוהים יותר מאלה של מפעל טרופי, ובה נוצרים משקעים מונעים ביוטית באמצעות אורגניזמים הטרוטרופיים דוגמת אדומיות. סביבה זו עשירה בחומרי מזון יותר מאשר מפעל טרופי.
מפעל תלי-בוץ – בסביבה זו נוצרים משקעים מונעים ביוטית ומשקעים אביוטיים כאחד, והיא עשירה בחומרי מזון ודלה בחמצן. מפעלי תלי-בוץ אינם פעילים כיום, והם מוכרים מתיעוד המאובנים מהפלאוזואיקון ובעיקר מהמזוזואיקון.
מבנה של משטחים קרבונטיים

קיימת שונות במבנה ובגאומורפולוגיה של משטחים קרבונטיים ובקשר בינם לבין מבנים בסביבתם:
משטח מחובר – משטח קרבונטי הקשור למסה יבשתית סמוכה. קיומם של משטחים כאלה מצביע על אפשרות חדירתם של משקעים סיליקטיים ממקור יבשתי לתוך המשקעים הקרבונטיים. דוגמה לתהליך כזה היא השקעה של גלאוקוניט ממקור יבשתי במשקע היוצר אבן גיר שאינה טהורה, טין וקירטון.
משטח מנותק – משטח כזה נקרא לעיתים "גדה קרבונטית" (carbonate bank). דוגמאות למשטח מנותק הן אטול הנוצר מעל הר געש תת-ימי סחוף והמשטחים הקרבונטיים הצמודים לכל אחד מאיי בהאמה.
למשטחים קרבונטיים מחוברים ומנותקים עשויים להיות מאפיינים גאומורפולוגיים שונים, המשפיעים באופן מהותי על הצטברות המשקעים עליהם.
משטח טבעתי – משטח בעל שוליים דוגמת חלקו הפנימי של אטול או משטח לגונה התחום במחסום כשרטון שוניתי או חולי.
כֶּבֶשׁ קרבונטי – משטח או מדף יבשתי בעל שיפוע קל (עד מעלה אחת) הנוטה לעבר ים פתוח או אוקיינוס, ואין בו מרכזי הצטברות שוניתיים או מדרונות תלולים. כבשׁים קרבונטיים נוצרו בכל עידן, אך בעיקר בתקופות בהן נעדרו אורגניזמים בוני שונית או שנוכחותם הייתה נמוכה מאוד. כבשים קרבונטיים נחלקים על פי עומקם ומרחקם מן החוף לכבשים פנימיים בטווח שבירת הגלים, כבשים תיכוניים בטווח הגאות והשפל וכבשים חיצוניים בטווח גלי סערה. מאז סוף היורה ניכרת הסטה של אזור ההשקעה העיקרי מכבשים תיכוניים לכבשים פנימיים.
מחקרים שנערכו בסביבות קרבונטיות עכשוויות מעלים הבחנה משמעותית בין משטחים טבעתיים לבין כבשים קרבונטיים הנובעת מתלילותם של הראשונים ומשיפועם המתון מאוד של האחרונים, ומצביעים על מתאם בין הסביבה בה הם נוצרים לבין מרקמם.
גאומטריה של משטחים קרבונטיים

הגאומטריה של משטחים קרבונטיים מושפעת מכמה גורמים, בהם הטופוגרפיה המקומית, מאפיינים טקטוניים ומשקעיים וחשיפה לרוחות הסחר ולזרמי ים, אך בעיקר מסוג המפעל הקרבונטי הפעיל בהם. לכן, במפעל מים קרים נוטים להיווצר כבשים קרבונטיים, במפעל טרופי – משטחים טבעתיים בעלי תבליט גבוה, ובמפעל תלי-בוץ – מבנים גבוהים חסרי תיחום גאומטרי מוגדר.
סביבת ההשקעה הנפוצה ביותר כיום למשטחים קרבונטיים היא זו של מפעל טרופי. את המשטחים הנוצרים בה ניתן לחלק לשלושה סוגים עיקריים, שלכל אחד מהם פאצייס אופייני:
גאומטריה של משטחים קרבונטיים > שונית

שונית היא בית גידול של בעלי חיים ואורגניזמים שוכני קרקעית הבונים שלד גירי. שלדים אלה והחומרים הבונים אותם מצטברים ויוצרים מבנה קרבונטי קשיח הכולל לגונה פנימית בצדו האחד ומדרון הפונה לים או לאוקיינוס בצדו השני.
שוניות עשויות להיווצר בשני מבנים: כמשטח מחובר בחלקו הקרוב לחוף של מדף יבשתי או כמשטח מנותק דוגמת משטח טבעתי בראש אטול המתרומם מקרקעית הים.
גאומטריה של משטחים קרבונטיים > לגונה פנימית

לגונה פנימית היא חלקו הפנימי של מבנה שוניתי, "גב-שונית" המתאפיין במים רדודים ושקטים. המשקעים המצויים בה נובעים משברי השונית ומחלקיהם הקשים של אורגניזמים המתקיימים במימיה. למשקעי לגונה פנימית של משטח מחובר עשויים לחדור חומרים ממקור יבשתי.
בכמה מקומות, דוגמת הלגונות בפלורידה קיז, נוצרות כמויות גדולות של בוץ קרבונטי באמצעות ירוקיות. כאשר הבוץ מתקשה נוצרים ממנו סלעי אבן בוץ.
גאומטריה של משטחים קרבונטיים > מדרון

מדרון הוא חלקו החיצוני של מבנה שוניתי, "קדמת-שונית" המשתרעת על המדף היבשתי לעבר הים הפתוח. משקעי המדרון מורכבים מגרגרים גדולים יותר מאלה של המשקעים הבוציים בלגונה הפנימית, והם שוקעים ונצברים על המדרון בשכבתיות מקורית נטויה.