stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקב האריס
מאפיינים

גודלו של העקב 46–59 ס"מ ומוטת הכנפיים 103–120 ס"מ והנקבות גדולות וחזקות בכמעט 25% יותר מהזכרים. הזכרים שוקלים 580–850 גרם והנקבות הגדולות 766-1,600 גרם. הם עופות חומים שמזכירים מעט עיט זהוב עם כתפיים ערמוניים, ראש מעוגל יותר מאשר עיט וזנב ארוך ולבן מלמטה. הרגליים ארוכות מעט והעקב מומחה בתעופה ויכול להגיע למהירויות מרשימות בצלילה אחרי טרף.
העקב שונה מרוב הדורסים בכך שהוא צד בלהקות שמתבססות על היררכיה בין הפרטים ביניהם ובראשם נקבה חזקה. הם ניזונים מלטאות, עופות ויונקים קטנים. הם יכולים לטרוף גם חיות גדולות יחסית, כגון אנפות, תרנגולי הודו וארנבות. כשעקב אחד מוצא טרף הוא פולט קריאה שמזמינה את שאר העקבים אחריו ומנסים להתיש את הטרף הניצוד ואם הוא בורח למסתור כמו אל מתחת קקטוס הם ירוצו אחריו ויחכו שהוא ייצא. לעיתים הם גם יטרפו מינים מבויתים כמו תרנגולות.
תת-מינים

P. u. superior - מצוי מבאחה קליפורניה עד סינלואה
P. u. harrisi - מצוי מטקסס עד למרכז אמריקה
P. u. unicinctus - מצוי בעיקר באמריקה הדרומית והוא הקטן מבין התת-מינים.
הערות שוליים

↑  עקב האריס באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530005705171
על המהפכה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  חנה ארנדט 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  תיאוריה פוליטית
 נושא:  מהפכה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת וייקניג 
 תאריך הוצאה:  1963 
 
על המהפכה (באנגלית: On Revolution) הוא ספר משנת 1963 מאת התאורטיקנית הפוליטית חנה ארנדט. הספר משווה בין שתי מהפכות מרכזיות במאה השמונה עשרה, המהפכה האמריקאית והמהפכה הצרפתית.
רקע

12 שנים לפני פרסום על המהפכה פרסמה ארנדט את ספרה הראשון, יסודות הטוטליטריות, שבו סקרה מהפכות שלדעתה היו כושלות. ארנדט חקרה תנועות של התנגדות בלתי אלימה אשר לדעתה היו עשויות לשקם משטרים דמוקרטיים ברחבי העולם. התחזיות שלה התבררו כנכונות במידה רבה, והמהפכות הללו מבוססות על העקרונות שהיא קבעה.
בספר קודם, המצב האנושי, טענה ארנדט שישנם שלושה מצבי פעילות אנושית: עבודה, מלאכה ופעולה. "עבודה" היא מצב של קיום - כלומר, לעשות את מה שצריך כדי להישאר בחיים. עבור ארנדט, זו צורת הפעילות האנושית הנמוכה ביותר (כל היצורים החיים מסוגלים לכך). "מלאכה" הוא תהליך יצירה - צייר עשוי ליצור יצירת אמנות גדולה, סופר עשוי ליצור יצירת ספרות גדולה וכו'. עבור ארנדט, "מלאכה" היא מאמץ שיש לו תכלית. בזכות היצירות שלך, אנשים עשויים לזכור אותך; ואם היצירה שלך מספיק משמעותית אתה עשוי להיזכר במשך אלפי שנים. ארנדט מביאה כדוגמה את האיליאדה אשר אנשים עדיין קוראים אותה ובזכותה והומרוס ייזכר כל עוד אנשים ימשיכו לספר את הסיפורים שלו. עם זאת, ארנדט טוענת שהאיליאדה עדיין נקראת רק בזכות הגיבור שלה: אכילס. משום שאכילס מייצג "פעולה". רק על ידי אינטראקציה עם אחרים באיזשהו תחום ציבורי ניתן להעביר את המורשת שלך לדורות הבאים; רק על ידי עשיית משהו בלתי נשכח באמת יכול אדם להשיג אלמוות.
סקירה

בספר זה טוענת ארנדט שהמהפכה הצרפתית, על אף שנלמד עליה רבות ואף ניסו לחקות אותה, הייתה אסון ואילו המהפכה האמריקאית אשר לא זכתה לתשומת לב רבה הייתה מוצלחת. טענה זו מנוגדת לדעות מרקסיסטיות ושמאלניות נפוצות. לפי ארנדט נקודת המפנה במהפכה הצרפתית חלה כאשר מנהיגי המהפכה בחרו להתמקד בחמלה להמונים במקום בשאיפה לחירות. באמריקה, לעומת זאת, האבות המייסדים דבקו במטרה של Constitutio Libertatis – תחום ציבורי שבו חופש פוליטי מובטח לכולם. עם זאת, ארנדט מאמינה שהרוח המהפכנית של המייסדים אבדה עם הזמן ומציעה להקים מערכת של "מועצות קטנות" כדי להחזיר אותה.
ארנדט האמינה שמנהיגי המהפכה האמריקנית הם "שחקנים" אמיתיים (במובן הארנדטיאני), ושהחוקה שלהם יצרה "ציבורים" פעילים. מנהיגי המהפכה הצרפתית, לעומת זאת, היו מרוכזים מדי בקיום (מה שארנדט כינתה "הדרישות שלהם ללחם"), בניגוד ל"פעולה". כדי שמהפכה תצליח באמת, היא חייבת לאפשר ולעודד יצירת - "ציבורים" כאלה. מנהיגי המהפכה האמריקאית יצרו "ציבור" ופעלו בתוכו; שמותיהם ייזכרו. מנהיגי המהפכה הצרפתית קיבלו את לחמם; שמותיהם נשכחו.
תגובות וביקורת

בביקורת של אריק הובסבאום על הספר נטען שארנדט בחרה בקפידה את  נקטה גישה המקרים שסקרה והראיות שהציגה. לדוגמה, הוא טען שארנדט אינה מתייחסת למהפכות שלא התרחשו במערב, כמו המהפכה הסינית של 1911, ושתיאורה של המהפכה הרוסית מוטעה. בשל כך, הובסבאום מוצא שהקשר בין המהפכות הארנדטיאניות להיסטוריה הוא "מקרי כמו זה של תאולוגים ואסטרונומים מימי הביניים". כמו כן, הוא מוצא פגם בכך שארנדט רואה מהפכות כמשהו נורמטיבי ומתאר זאת כ"אידיאליזם פילוסופי מיושן ".
הערות שוליים

↑  E. J. Hobsbawm, Revolutionaries: Contemporary Essays. London: Weidenfeld and Nicolson. 1973. pp. 201–209. ISBN 0297765493.
| חנה ארנדט |
| --- | --- | --- |
| ספרים | אהבה ואוגוסטינוס (1929) • יסודות הטוטליטריות (1951) • רחל ורנהאגן (1957) • המצב האנושי (1958) • בין עבר לעתיד (1961) • אייכמן בירושלים (1963) • על המהפכה • (1963) משברי הרפובליקה • (1972) חיי המחשבה (1978) |  |
| אישים קשורים | מרטין היידגר • קרל יאספרס • גונטר אנדרס • היינריך בליכר • ולטר בנימין • גרשום שלום |  |
| נושאים קשורים | פרס חנה ארנדט • מכון חנה ארנדט לחקר הטוטליטריות • חנה ארנדט (סרט) • ויטה אקטיבה |  |
עדות (הלכה)

| --- | --- |
 מקרא:  ספר דברים, פרק י"ט, פסוק ט"ו
 משנה:  מסכת סנהדרין, מסכת מכות
 תלמוד בבלי:  מסכת סנהדרין, מסכת מכות
 משנה תורה:  ספר שופטים הלכות עדות
 שולחן ערוך:  חושן משפט כ"ח–ל"ח
 
בהלכה, עדות היא הכלי הראייתי החזק ביותר, וכאשר שני עדים מעידים, על בית-הדין לקבל את דבריהם, ובלשון התורה: "על פי שני עדים או על פי שלשה עדים יקום דבר".
על פי ההלכה, עד הוא אך ורק אדם שראה במו עיניו או שמע במו אוזניו את העניין עליו הוא מעיד. אין אפשרות להעיד על דבר ששמע מעד אחר (עד מפי עד), למעט במקרים בודדים (כגון בעדות על אדם נשוי שמת). כמו כן, ניתן לקבל עדות רק כאשר העד עצמו נמצא כאן ולא על פי עדות שכתב, למעט חתימת עד בשטר ("מפיהם ולא מפי כתבם"). בנוסף, קובעת ההלכה, שעד שהעיד אינו יכול לחזור בו ולהתחרט ("כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד"), ועדותו נשארת על כנה עד שיפסל מהסיבות המובאות בהמשך.
שני עדים

כתוב בתורה (בספר דברים, פרק י"ט, פסוק ט"ו):
"לא-יקום עד אחד באיש, לכל-עון ולכל-חטאת, בכל-חטא, אשר יחטא:  על-פי שני עדים, או על-פי שלשה-עדים--יקום דבר"
מפסוק זה לומדים ששני עדים ראיה ברורה ומוחלטת לבירור המציאות.
בדיני ממונות- שני עדים מחייבים או פוטרים על פי עדותם באופן מוחלט. בדיני נפשות שני עדים מסוגלים להביא להריגתו של אדם שחטא.
כל מספר של עדים הוא כמו שני עדים, ולכן, שניים מול מאה- העדות מוכחשת וצריך ראיה חדשה כדי לפסוק את הדין. אם אחד מן העדים נפסל, כל העדים נפסלים עמו.
בדיני ממונות חקירת העדים אינה חמורה, ובקלות מקבלים את עדותם. לעומת זאת, בדיני נפשות מחמירים מאוד עם העדים, מאיימים עליהם באיומים רבים (עיין במשנה, מסכת סנהדרין, פרק ד'), חוקרים אותם חקירות רבות ובקלות רבה מבטלים את עדותם (לפעמים אפילו מסיבות שייראו לא הגיוניות). כל זאת על מנת שלא להרוג אדם שלא על פי דין, דבר שאי אפשר להחזירו למצבו הקודם.
ישנם מקומות שצריך שני עדים כדי לבצע פעולה מסוימת, כגון קידושין שאם אין שני עדים בשעת הקידושין, הקידושין לא חלים כלל. וכן בשטר שאם אין חתומים עליו שני עדים, אין תוקף לשטר זה, וכן בגט ובמקומות נוספים.
הדרכים לבטל כח של שני עדים הם:
הכחשה- שני עדים או יותר המעידים הפוך מהעדים הראשונים, במקרה כזה בי"ד לא יכריע לשום כיוון עד שיהיו ראיות נוספות.
הזמה- שני עדים המעידים שבשעה עליה העדים הראשונים מעידים הם היו עמם ולא במקום עליו הם מעידים, במקרה כזה העדות הראשונה מתבטלת לגמרי ובתנאים מסוימים חלים עליהם דיני עד זומם.
פסול קורבה- הצד שכנגד יכול להביא ראיה (כגון על ידי עדים) שהעדים המעידים קרובים ביניהם או קרובים לאחד הנידונים, במקרה כזה העדות בטלה לגמרי.
פסול עדות- הצד שכנגד יכול לפסול את העדות על ידי שיביא ראיה לכך שאחד או יותר מן העדים הוא פסול לעדות, כגון שנתפס משקר בבית דין או שנתפס בגנבה וכדומה. במקרה כזה העדות בטלה לחלוטין.
ראייה חזקה יותר- במידה והוכח באופן ברור וידוע לכל שהעדות היא שקרית. הדוגמה הבולטת היא כשבא הרוג ברגליו (עדים העידו על אדם שמת והוא הגיע), מקרה כזה נחשב סוג של הכחשה, אלא שבו אין ספק שהעדים שיקרו (בניגוד להכחשה רגילה).
לעומת זאת, עד המונע מרגשי שנאה או אהבה אינו נפסל לעדות.
לפני הגדת העדות מזהירים את העדים. אחד מנוסחי האזהרה הוא סהדי שקרי אאוגרייהו זילי, כלומר: עדי השקר בזויים אפילו בעיני שוכריהם.
עד אחד

עד אחד אינו יכול להעיד בדיני נפשות, גם בדיני אישות עד אחד אינו נאמן ואין לעדותו שום משמעות. גם בדיני ממונות כוחו של עד אחד הוא חלש ומוגבל. בדיני ממונות עד אחד יכול לחייב את הצד שכנגד להישבע שעדות העד אינה נכונה, ואם אינו רוצה להישבע יהיה חייב לשלם. אך אם נשבע- עדות העד חסרת משמעות.
ישנם דברים מסוימים שבהם עד אחד כן נאמן:
איסורים - יהודי נאמן לומר על מאכל מסוים שהוא כשר או טרף, וכן אישה נאמנת על איסורי נידה. (עיינו עד אחד נאמן באיסורים)
מיתה - בעדות על אדם נשוי שמת, התירו לקבל עדות של יחיד כדי שהאשה הנשואה לו לא תישאר עגונה.
להוציא ממון "דעבידא לגלויי" - חז"ל קבעו שיהודי יכול להעיד בחלק מדיני ממונות, אם כל האמת עתידה להתגלות (לכן לא יעיז לשקר).
פסולי עדות

על פי ההלכה, עדות של חרש, שוטה וקטן וכן עדות של אישה לא מתקבלות בבית דין כלל, למעט מצבים מסוימים שבהם מקבלים עדותם (ברוב המקרים שמקבלים עדות של יחיד מקבלים גם עדות של פסולים).
גם מי שנתפס בעבירה שיש בה חמדת ממון (שביצע עבירה עבור בצע כסף) נפסל לעדות.
ישנם פסולים נוספים המפורטים במשנה במסכת סנהדרין.
כל הקרובים (המפורטים במשנה) פסולים לעדות, בין אם הם קרובים לאחד מבעלי הדין, ובין אם הם קרובים אחד לשני.
הכרעה על פי שכנוע פנימי (אומדנא)

הרמב"ם כותב שעל פי שורת הדין על הדיין להכריע על פי שכנוע פנימי ללא צורך בעדים, אולם, כאשר יש שני עדים אין צורך בשכנוע פנימי (משנה תורה לרמב"ם, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק כ"ד א-ו):
"יש לדיין לדון בדיני ממונות, על פי הדברים שדעתו נוטה להן שהן אמת, והדבר חזק בליבו שהוא כן, אף על פי שאין שם ראיה ברורה; ואין צריך לומר אם היה הוא יודע בוודאי שהדבר כן, שהוא דן כפי מה שיידע...
וכן אם יצא שטר חוב לפניו, ואמר לו אדם שסומך עליו, אפילו אישה או קרוב, זה פרוע הוא - אם סמכה דעתו על דבריו - יש לו לומר לזה, לא תיפרע אלא בשבועה; או אם היה עליו שטר חוב לאחר, ייתן לזה שלא נפגם שטרו כלל, ויניח זה שנפגם שטרו בדברי האחד, או ישליך השטר בפניו ולא ידון בו כלל:  כפי מה שיראה...
אם כן למה הצריכה תורה שני עדים:  שבזמן שיבואו לפני הדיין שני עדים--ידון על פי עדותן, אף על פי שאינו יודע אם באמת העידו או בשקר.
כל אלו הדברים, הן עיקר הדין.  אבל משרבו בתי דינין שאינן הגונין, ואפילו יהיו הגונים במעשיהם, אינן חכמים כראוי ובעלי בינה - הסכימו רוב בתי דיני ישראל שלא יהפכו שבועה אלא בראיה ברורה."
לשיטת הרמב"ם, ניתן להגיע לשכנוע פנימי גם על סמך דבריה של אישה או של קרוב משפחה. הרמב"ם עצמו כותב שבמהלך הדורות הוחלט שלא לפסוק על פי שכנוע פנימי.
אולם, הרא"ש כותב שהדבר אפשרי כאשר ישנו "אומדנא דמוכח", דהיינו, שכנוע המבוסס על ראיות (למשל, על ראיות נסיבתיות), וכך נפסק בספר פתחי תשובה (חו"מ טו, ט), וכך הוחלט ברשת בתי הדין ארץ חמדה גזית.
ראו גם

עדות שקר
עדים זוממים
דרישה וחקירה
שבועת העדות
כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד
אין עד נעשה דיין
עדים בצד אסתן ותאסר
אין דבר שבערווה פחות משניים
עדות מיוחדת
עמוד ענן (אתר אינטרנט)

| --- | --- |


צילום מסך של אפליקציית עמוד ענן לאנדרואיד
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 מייסדים:  יואב רופא
 שירותים עיקריים:  מפות ניווט
 אתר עמוד ענן
 
עמוד ענן הוא יישומון ישראלי לניווט שטח, ואתר אינטרנט ישראלי שיתופי המציג מפות טופוגרפיות של ישראל ועליהן נקודות עניין. האתר הוא אתר ויקי בחלקו, משום שנקודות העניין נוספות על ידי המשתמשים וניתנות לעריכה על ידי הציבור. ניתן להוסיף גם נקודות עניין פרטיות ומסלולי טיול פרטיים.
מטרת האתר, בלשונו, היא "הצגת מפות של ארץ ישראל, ויצירת אנציקלופדיה גאוגרפית מקוונת, שתהייה נגישה לציבור הגולשים, ללא תשלום. כל זאת במטרה להיות כלי למטיילים, לתלמידים, ולאוהבי ארץ ישראל".
היסטוריה

האתר הוקם בשנת 2004 על ידי יואב רופא. שמו ניתן לו על שם עמוד הענן, שהיה "אמצעי הניווט הראשון" של עם ישראל בנדודיו במדבר. בתחילה היו באתר מפות טופוגרפיות סובייטיות של ארץ ישראל, שהותאמו לרשת ישראל החדשה ועליהן כיתוב עברי של שמות היישובים. בהמשך נוספו לאתר גם צילומי לוויין וכן מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1880. בשנת 2007 הוחלפה המפה הסובייטית במפה טופוגרפית עדכנית של המרכז למיפוי ישראל.
בתחילת 2007 יצאה תוכנה לניווט שטח בשם "עמוד ענן". התוכנה שווקה על ידי חברת רונלייט, אז היבואנית הגדולה בישראל של מכשירי ניווט. התוכנה הותאמה למכשירי הניווט הייעודיים מבוססי ה-GPS של חברת Mio. בהמשך הותאמה התוכנה גם למכשירי ניווט של חברות אחרות, וכן למחשבי כף יד.
בשנת 2011 הושקה אפליקציית אייפון של עמוד ענן. במאי 2014 הושקה אפליקציה לאנדרואיד.
השימוש באפליקציה אינו מצריך רישום, אך על מנת להוסיף ולעדכן נקודות עניין, להוסיף תמונות ועוד יש צורך להרשם או להתחבר למשתמש קיים (ישירות מתוך האפליקציה).
הערות שוליים

↑  מידן אדרי, יישום "עמוד ענן" מוצא את דרכו לחנות ה-Play Store, באתר nana10‏, 16 במאי 2014
סטן

ערך זה עוסק בתת מקלע בריטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

תמ"ק סטן, סימן 2
 מידע כללי
 סוג:  תת-מקלע
 תכנון:  סרן רגינלד שפרד והרולד טרפין, 1940
 מדינה מייצרת:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת קנדה קנדה ישראל ישראל
 יצרן:  מפעל הנשק הקל המלכותי, BSA, מספר חברות קטנות, האצ"ל, ההגנה
 תקופת השימוש:  1941 – אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת העצמאות מלחמת קוריאה מלחמת סיני מלחמת וייטנאם
 מחיר ליחידה:  4 לירות שטרלינג (בתקופה בו יוצר לראשונה)
 יחידות שיוצרו:  כ-4.5 מיליון יחידות במהלך מלחמת העולם השנייה.
 מידע טכני
 קליבר:  9 מ"מ פרבלום
 פעולה:  רתע, מכנס פתוח
 הזנה:  מחסנית
 כוונות:  ברזל
 אורך כולל:  760 מ"מ
 אורך קנה:  196 מ"מ
 משקל ריק:  3.2 ק"ג (סימן 2)
 קצב אש:  כ-500 כדורים בדקה (משתנה בין הדגמים)
 מהירות לוע:  365 מטר לשנייה
סְטֵן (באנגלית: Sten) הוא תת-מקלע בריטי, שיצורו החל במלחמת העולם השנייה. בנוסף לבריטניה הוא יוצר בכמויות גדולות גם בקנדה ובישראל. הסטן הצטיין בפשטות ייצור ותפעול חסרת תקדים לזמנו.
רקע

הסטן נוצר כנשק קל, שאפשר לייצר אותו במהירות ובזול בתנאי החירום של מלחמת העולם השנייה. הבריטים היו זקוקים נואשות לנשק כזה, שניתן לצייד בו יחידות תומכות לחימה, יחידות מוצנחות וקצינים. בנוסף רצו הבריטים שהנשק יירה תחמושת בקוטר 9 מילימטר, על מנת לעשות שימוש בתחמושת שנלקחה שלל מהגרמנים.
מאפייני הנשק

הסטן היה תת-מקלע פשוט וזול. נאמר עליו שכדי לייצרו נדרשים רק צינור מתכת וקפיץ. פשטות זו הייתה היתרון והחיסרון הגדול ביותר של הסטן.
הסטן היה קטן וקל משקל יחסית לתקופה ונראה כמו קנה עם הדק וקת, ללא חלקי עץ או פלסטיק וללא עזרים כלשהם.
פשטות הייצור והמחיר הזול (ארבע לירות שטרלינג ליחידה) אפשרו לבריטים לייצר מיליוני סטנים. דגם סימן שלוש של הסטן היה ניתן לייצור ב-5 שעות עבודה בלבד. הדבר איפשר תיקונים בשדה, אלתורים, ואף ייצור מחתרתי על ידי הפרטיזנים במזרח אירופה. יתרון נוסף של הסטן היה ממדיו הקטנים, שחיבבו אותו על יחידות מיוחדות ומוצנחות.
על צד השלילה, הסטן היה נשק גרוע מבחינה טכנית: הוא נטה למעצורים רבים, בעיקר בשל מחסניות גרועות, לפליטת כדורים כאשר ספג חבטה, ולו הקלה ביותר ולאי דיוק ניכר.
יוצרו 5 דגמים של סטן, כאשר הראשון מורכב יחסית, השני יוצר בכמויות הגדולות ביותר, השלישי היה הפשוט ביותר, הרביעי היה דגם נסיוני, והחמישי כלל שינוי מזערי של החלפת קת המתכת לעץ.
לאורך שנות השימוש הבריטי, שנמשך עד שנות השישים, תוקנו חלק מהמגרעות.
התכנון הבסיסי נותר פשוט, עדות לתקופת החירום שבה יוצר הנשק. הסטן הוחלף בסטרלינג, שהיה שילוב של פשטות וייצור איכותי ואמין.
יצור סטן בישראל (תמ"ת)

בשנות הארבעים המאוחרות, כחלק מהכנות ההגנה לקראת לחימה כוללת בערביי ארץ ישראל, החלו היישוב היהודי וההגנה בהקמת תעשייה מחתרתית של ייצור נשק קל תחת אפו של המנדט הבריטי. הנשק שנבחר לייצור בהיקף רחב היה הסטן. הסיבה הייתה ברורה למדי - פשטות וקלות ייצור. בנוסף, קל היה "להסליק" את הסטן בגלל גודלו הקטן והפשטות שבפירוקו למספר חלקים. הסטן יוצר תחת השם תמ"ת - "תת מקלע תוצרת עבודה עברית". נשק זה גם יוצר ביוזמת מחתרת האצ"ל. כמה אלפי יחידות יוצרו בבתי מלאכה עבור הארגון משנת 1947 ועד ששולב הארגון בצה"ל.
לוחמי תש"ח מאוד לא אהבו את הסטן עקב מספר סיבות:
הכלי לא היה אמין, לא תמיד פעל.
לפעמים גרם לתאונות עקב פליטות כדורים.
היה מאוד לא נוח לנשיאה על הגוף.
הסטנים יוצרו במספרים גדולים יחסית, ויוצרה במחתרת גם תחמושת 9 מ"מ עבורם, בעיקר במפעל סודי שנבנה בעומק של כ-8 מטרים מתחת לאדמה והופעל על ידי חברי קיבוץ מעגן מיכאל שישבו כהכשרה ליד העיר רחובות. אז נקרא המפעל "מכון איילון". כיום נקרא המקום "גבעת הקיבוצים". הסטן שימש את ההגנה ואת צה"ל עד אמצע שנות החמישים (כולל במלחמת העצמאות) עת הוחלף על ידי תת-מקלע העוזי] שפיתח עוזיאל גל.
נתונים טכניים

תמ"ק סטן דגם 3:
תחמושת - 9 מ"מ פרבלום
משקל (ריק) - 3.18 ק"ג
אורך כולל - 762 מילימטר
אורך הקנה - 196 מילימטר
קצב אש - 450 כדור בדקה
הזנה - מחסנית חיצונית מתנתקת של 32 כדורים
טווח מעשי מקסימלי - 70 מטר
ראו גם

M1 תומפסון
לנצ'סטר
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: ה"עוזי" מוכרז כתת-מקלע של צה"ל, באתר ישראל היום, 23 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb151182012 (data) 
סטן תוצרת תעשיית ארגון האצ"ל
עמוד מאי

ריקוד סביב עמוד מאי בשוודיה
עמוד מאי (מכונה גם עמוד אמצע הקיץ) הוא עמוד עץ גבוה המעוטר בפרחים, צמחייה, סרטים ועיטורים אחרים אשר נהוג להקים באופן מסורתי במסגרת פסטיבלים עממיים שונים באירופה החוגגים את תחילת הקיץ, במיוחד סביב ה-1 במאי או בחג פנטקוסט, אם כי במדינות מסוימות עמוד המאי מוקם רק בחג אמצע הקיץ (20–26 ביוני). סביב עמוד המאי נהוג לעיתים רבות לרקוד את הריקוד העממי ריקוד עמוד מאי. באופן מסורתי נהוג להקים את עמוד המאי במרכז היישוב בו הקהילה נוהגת להתאסף בשמחות ואשר בו יש מספיק מקום לאנשים לרקוד.
המקור של מסורת עמוד המאי לא ברור, אך לאורך השנים הועלתה ההשערה שהמקור של עמוד המאי הוא בטקסים פגאניים עתיקים החוגגים את האביב, ושהמסורת הזו הצליחה למעשה לשרוד את תהליך ההתנצרות של אירופה, אם כי היא איבדה את המשמעות המקורית שהייתה לה.
בעת המודרנית ממשיכים להקים עמוד המאי במדינות שונות ברחבי אירופה, למרות שהוא הפך פחות נפוץ באזורים מסוימים.
גלריית תמונות

ריקוד סביב עמוד המאי, ציור מהמאה ה-16 מאת פיטר ברויגל הבן
עמוד מאי בבוואריה, ציור מ-1848
"Raising the maypole", פרדריק גודאל, 1855
הקמת עמוד מאי בשוודיה
ילדות רוקדות סביב עמוד המאי במחוז דבון שבבריטניה באמצעות סרטים אשר יוצרים צורה ייחודית
הערות שוליים

↑  Definition of MAYPOLE, www.merriam-webster.com, ‏2024-07-17 (באנגלית)
↑  The History of the Maypole Dance, ehow.com (באנגלית)
↑  Maypole dance | Ritual, Folklore & Tradition | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-08-09 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530266905171  BnF: cb144983121 (data)  GND: 4224833-4  LCCN: sh93004412  SUDOC: 077088824
עיט דו-ראשי

עיט דו-ראשי כסמלה של האימפריה הביזנטית. הראש הפונה שמאלה מסמל את רומא, והראש הפונה ימינה מסמל את קונסטנטינופול – תבליט מהפטריארכיה של קונסטנטינופול, איסטנבול
עיט דו-ראשי הוא סמל קדום של עיט בעל שני ראשים הפונים לכיוונים מנוגדים, המופיע בסמלי מדינות רבות בעבר וגם בהווה.
העדות המוקדמת ביותר לסמל זה התגלתה בחפירות ארכאולוגיות של התרבות החתית באסיה הקטנה (המאה ה-20 לפנה"ס – המאה ה-13 לפנה"ס).
כעבור שנים אומץ סמל זה על ידי אימפריות ומדינות שונות באירופה ובאסיה בתקופות שונות:
| מדינה | שנים | סמל |
| --- | --- | --- |
| ארמניה הארסאכידית | 54–428 |  |
| האימפריה הביזנטית | 395–1495 |  |
| האימפריה הרומית הקדושה | 843–1806 |  |
| סולטנות רום | 1077–1307 |  |
| האימפריה הרוסית | 1682–1917 |  |
| האימפריה האוסטרית | 1804–1867 |  |
| הקונפדרציה הגרמנית | 1815–1866 |  |
| האימפריה האוסטרו-הונגרית | 1867–1917 |  |
| ממלכת יוגוסלביה | 1918–1941 |  |
| הרפובליקה האוסטרית הראשונה בתקופת האוסטרופשיזם | 1934–1938 |  |
| סרביה ומונטנגרו | 1992–2006 |  |
העיט הדו-ראשי נותר עד היום בסמליהן של חמש מדינות (מופיע גם בדגלן הלאומי של שלוש מהן), ועד 2007 הופיע בסמל של ישות מדינית נוספת:
רוסיה
אלבניה (מופיע גם בדגלה הלאומי)
סרביה (מופיע גם בדגלה הלאומי)
מונטנגרו (מופיע גם בדגלה הלאומי)
ארמניה – בנוסף לעיט בעל ראש אחד, מופיע סמל מוקטן של עיט דו-ראשי
רפובליקה סרפסקה (ישות מדינית בתוך בוסניה והרצגובינה החל מ-1992) – בסמל שהיה נהוג בשנים 1992–2007
הוא גם הסמל של הנצרות היוונית-האורתודוקסית ושל הישות האוטונומית הר אתוס, וכן של ערים וחבלי ארץ שונים באירופה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סמל רוסיה | סמל אלבניה | סמל סרביה | סמל מונטנגרו | סמל ארמניה | סמל סרפסקה עד 2007 |
| סמל של הנצרותהיוונית-האורתודוקסית ושל הישות האוטונומית הר אתוס | דגל אלבניה | דגל סרביה | דגל מונטנגרו |  |  |
"עוף" זה לא נחשב בעבר, וגם לא נחשב כיום לעוף לאומי באף מדינה.
בארבע מדינות נוספות, הנמצאות בשטחים של אותן אימפריות קדומות, הסמל כיום הוא עיט בעל ראש אחד (עיט הרייך): גרמניה, אוסטריה, פולין, צ'כיה. בשלוש הראשונות, העיט נחשב כיום לציפור לאומית.
עדות אילמת

| --- | --- |

 שיר הנושא:  ג'ון הרלי
 סוגה:  דרמת פשע
 יוצרים:  נייג'ל מק'קררי
 כותבים:  Dudi Appleton, Graham Mitchell, Timothy Prager, אד ויטמור, טוני מקהייל, Rhidian Brook, נייג'ל מק'קררי, M. J. Arlidge, Jim Keeble 
 בימוי:  Thaddeus O'Sullivan, דאגלס מקינון, קוקי ג'ידרויק, Alex Pillai, Bill Anderson, Maurice Phillips, קרייג ויבירוס, Daniel O'Hara, Dominic Leclerc, גורדון אנדרסון, Anthony Byrne, מייק ברקר, דיארמוד לורנס, רני ריי, ניקולס רנטון, Dudi Appleton, Keith Boak, סוזן טולי, David Drury, Max Myers 
 שחקנים:  אמנדה ברטון ויליאם גמינרה טום וורד אמיליה פוקס דייוויד קייבס ליז קאר ריצ'רד לינטרן
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  27 
 מספר פרקים:  248 (נכון ל־12 בפברואר 2024) 
 הפקה
 מפיק:  שרון בלום אנה פיבסביץ' סרי מייריק
 מפיקים בפועל:  פיליפה ג'יילס לורה מקי ג'סיקה פופ
 הפצה:  BBC Studios
 מוזיקה:  שרידן טונגיו
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית BBC Entertainment
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  21 בפברואר 1996 – היום
 קישורים חיצוניים
 דף הסדרה באתר ה-BBC
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עדות אילמת (באנגלית: Silent Witness) היא סדרת דרמת פשע בריטית בהפקת ה-BBC. הסדרה מציגה צוות מומחים ברפואה משפטית העוסקים בפענוח מקרי פשע שונים. העונה הראשונה שודרה ב-1996. יוצר הסדרה הוא נייג'ל מק'קררי שהיה בלש במחלקת רצח בנוטינגהאם. בהמשך יצר סדרת פשע נוספת יחד עם התסריטאי רוי מיטשל בשם "סדר חדש" (New Tricks). עשרים עונות של הסדרה הופקו מאז 1996. בעונות הראשונות כיכבה בסדרה אמנדה ברטון בתפקיד הראשי של ד"ר סם ראיין, עד עזיבתה את הסדרה בעונה השמינית. בהמשך שיחקו בסדרה אנסמבל של שחקנים. בעונה העשרים (2017) מככבים בסדרה אמיליה פוקס, דייוויד קייבס, ליז קאר וריצ'רד לינטרן. התוכנית שודרה ביותר מ-235 מדינות בהן רשת ABC באוסטרליה, רשת Showcase ו-Knowledge Network בקנדה, רשת KRO בהולנד, רשת TV One ו-Prime בניו זילנד, ובערוץ BBC America בארצות הברית. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון, בטלוויזיה החינוכית, ובערוץ BBC Entertainment. הסדרה קיבלה אחוזי צפייה גבוהים במשך השנים. בעונה ה-14 בשנת 2011 ממוצע הצופים היה כ-9 מיליון. ב-5 בפברואר 2019 פורסם בטוויטר כי העונה ה-23 של הסדרה תעלה במהלך 2020.
רקע

הסדרה המקורית הייתה מבוססת על דמותה של פרופ' הלן ויטוול, רופאה משפטית משפילד, אותה מק'קררי הכיר כששירת במשטרה. התוכנית עקבה אחרי חייה של הפתולוגית סם ראיין, בגילומה של אמנדה ברטון. הדמות של סם ראיין עזבה את הסדרה בתחילת העונה השמינית.
במשך העונות הופיעו דמויות משנה שהתחלפו כמעט בכל עונה, אבל ד"ר ליאו דולטון (ויליאם גמינרה) וד"ר הארי קנינגהם (טום וורד) שהצטרפו בעונה השישית, נשארו בתפקידים ראשיים בסדרה אחרי עזיבתה של סם ראיין. דולטון החליף את ראיין כפרופסור וראש המחלקה.
בעונה השמינית הצטרפה לסדרה דמות חדשה, ד"ר ניקי אלכסנדר (אמיליה פוקס). בעבודתה כאנתרופולוגית משפטית היא משתמשת במתקנים ובתוכנות של המחלקה הפתולוגית כדי לחקור ממצאים מתקופת הברזל. היא מסייעת לצוות בחקירותיהם, ומתברר שעבדה קודם ברפואה משפטית ביוהנסבורג. היא מתגברת על היסוסיו של ליאו ובתמיכתו של הארי היא מתקבלת לעבוד במחלקה.
במהלך העונה ה-15 עוזב ד"ר קנינגהם את המחלקה ומקבל משרה בניו יורק. במקומו מצטרפים לצוות מומחה לזיהוי פלילי, ג'ק הודג'סון (דייוויד קייבס), והעוזרת שלו קלריסה מולרי (ליז קאר). בפרק האחרון של העונה ד"ר דולטון נהרג בפיצוץ. בתחילת העונה ה-17 מגיע ממלא מקומו ד"ר תומאס צ'מברלין (ריצ'רד לינטרן).
על אף שהתוכנית מתמקדת בתחומי הפתולוגיה, גם לאנשי המשטרה יש נוכחות רבה בסדרה. בעונות המאוחרות יותר הבלשים וחוקרי המשטרה התחלפו מדי פרק, וגילמו אותם שחקנים אורחים. בעונות הראשונות היו דמויות של שוטרים ובלשים שהופיעו בקביעות במשך כל העונה וחקרו את מקרי הפשיעה.
מקום ההתרחשות של שלוש העונות הראשונות היה בקיימברידג'. בעונה הרביעית הועברו ההתרחשויות ללונדון כשסם ראיין מקבלת משרה באקדמיה. כל עונה כוללת מספר סיפורים של שני פרקים כל אחד. בשמונה העונות הראשונות היו שמונה פרקים (ארבעה סיפורים), ובעונות הבאות היו עשרה פרקים.
ב-1998 זכה התסריטאי ג'ון מילנה בפרס אדגר של אגודת סופרי המסתורין של אמריקה על הפרק "Blood, Sweat and Tears" מהעונה השנייה. בארצות הברית משודרת הסדרה במסגרת "מסתורין יום שני" בערוץ BBC America.
שיר הנושא שמנוגן בתחילת כל פרק נקרא "Silencium", ומבוצע על ידי ג'ון הארלי. העיבוד לתזמורת קאמרית וסולו סקסופון סופרן בוצע לראשונה ב-22 באוקטובר 2011 בפסטיבל קנטרברי. זמרת הסופרן שרה לאונרד שרה את קטע הסולו.
את פסקול הסדרה כתב המלחין מועמד פרס באפט"א שרידן טונג.