stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולקר ספורט ארנה

| --- | --- |

מבט פנימי להיכל
 מיקום:  איסטנבול, טורקיה
 קואורדינטות:  40°59′35″N 29°06′16″E﻿ / ﻿40.993056°N 29.104444°E﻿ / 40.993056; 29.104444
 תקופת הפעילות:  25 בינואר 2012 – הווה (12 שנים)
 עלות הבנייה:  200 מיליון TL  (110 מיליון $)
 בעלים:  חברת אולקר
 מפעיל:  קבוצת הבידור אנשוץ 
 אדריכל:  Ömerler Architecture
 קבוצות:  פנרבחצ'ה אולקר (2012-)
 מושבים:  15,000 מושבים בהופעות  13,800 במשחקי כדורסל
 www.ulkersportsarena.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איסטנבול מוגדלת) אולקר ספורט ארנה(למפת איסטנבול רגילה) אולקר ספורט ארנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אולקר ספורט ארנה (בטורקית: Ülker Sports Arena), הוא אולם כדורסל ובידור הנמצא בצד האסייתי של העיר איסטנבול, בטורקיה. לאולם קיבולת מושבים של 15,000 איש בהופעות ו-13,800 איש במשחקי כדורסל,
ההיכל משמש כאולמה הביתי של קבוצת פנרבחצ'ה אולקר מהליגה הטורקית. לפני פתיחתו בחודש ינואר 2012, אירחה הקבוצה בהיכל סינאן ארדם.
גלריית תמונות
ההיכל מבחוץ בזמן העבודות
ההיכל בזמן משחק יורוליג
הערות שוליים

↑  Ülker Sports Arena תבנית:In lang.
↑  "Avrupa'nın en Büyük Skorboard'u Ülker Sports Arena'da". 13 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
The Soft Machine

The Soft Machine (הידוע גם כ-Volume One), הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הפסיכדלי הבריטית, סופט מאשין, אחת מהלהקות המרכזיות בסצנת הקנטרברי. הלהקה נוסדה בשנת 1966, והוציאה לאור את האלבום ב-1968 במהלך סיבוב ההופעות שלה בארצות הברית. האלבום הופק על ידי צ'ס צ'נדלר וטום וילסון.
רשימת רצועות > צד א'

"Hope for Happiness" (בריאן הופר, עיבוד מוזיקלי: רוברט וויאט / מייק רטלדג' / קווין איירס) – 4:21
"Joy of a Toy" (איירס / רטלדג') – 2:49
"Hope for Happiness (רפרזיה)" (ב. הופר, עיבוד מוזיקלי: וויאט / רטלדג' / איירס) – 1:38
"Why Am I So Short?" (יו הופר / וויאט) – 1:39
"So Boot If At All" (רטלדג' / איירס / וויאט) – 7:25
"A Certain Kind" (יו הופר) – 4:11
רשימת רצועות > צד ב'

"Save Yourself" (וויאט) – 2:26
"Priscilla" (איירס / רטלדג' / וייאט) – 1:03
"Lullabye Letter" (איירס) – 4:32
"We Did It Again" (איירס) – 3:46
"Plus Belle qu'une Poubelle" (איירס) – 1:03
"Why Are We Sleeping?" (איירס / רטלדג' / וייאט) – 5:30
"Box 25/4 Lid" (רטלדג' / י. הופר) – 0:49
גרסת הרימסטר של 2009 לאלבום כוללת את רצועות הבונוס הבאות: "Love Makes Sweet Music" ו-"Feelin' Reelin' Squeelin'" אשר יצאו כסינגל הראשון של הלהקה ב-1967.
ביצוע

רוברט וויאט - תופים, שירה
מייק רטלדג' - אורגן, פסנתר (ברצועה 13)
קווין איירס - גיטרת בס, שירה (ברצועות 10 ו-11), שירה מלווה (ברצועות 7 ו-9), פסנתר (ברצועה 5)
משתתפים נוספים:
יו הופר - גיטרת בס (ברצועה 13)
העוגה - שירה מלווה (ברצועה 12)
The Song Remains the Same

The Song Remains the Same ("השיר נשאר אותו דבר") הוא הפסקול של ההופעה המפורסמת של להקת לד זפלין במדיסון סקוור גארדן משנת 1973.
היסטוריה

ההקלטות לאלבום התקיימו במהלך שלוש ההופעות המתוכננות של הלהקה ב"גארדן" במהלך סיבוב ההופעות של האלבום Houses of the Holy. כל השירים הוקלטו בידי אדי קרמר ומאוחר יתר נערכו באולפני Electric Lady בניו יורק ובאולפני Trident שבלונדון.
על העטיפה מוצג בית קולנוע רעוע שבוסס על אולפן רחוב ישן בלונדון, ששימש בידי הלהקה כתיאטרון חזרות לסיבוב ההופעות של האלבום.
סרט ההופעה כולל בתוכו את השיר Black Dog, אך לא את Celebration Day, כשבפסקול שיר אחד נכלל במקומו של האחר. שירים נוספים מהסרט שלא נכנסו לאלבום הם: Since I've Been Loving You, המבוא ל-Heartbreaker, הקטע האינסטרומנטלי Bron Yr Aur ויצירה בשם Autumn Lake. חלק מהשירים שהופיעו גם בסרט וגם באלבום נלקחו מקטעי ההופעות האחרים מאלה שהיו בסרט.
שירים נוספים שלא הופיעו לא בסרט ולא בפסקול הם Misty Mountain Hop ו-The Ocean, שהופיעו מאוחר יותר במארז ה-DVD של הלהקה שיצא בשנת 2003.
רשימת השירים

צד 1
Rock And Roll (פייג'/פלאנט/ג'ונס/בונהם) - 4:03
Celebration Day (פייג'/פלאנט/ג'ונס) - 3:49
The Song Remains the Same (פייג'/פלאנט) - 6:00
The Rain Song (פייג'/פלאנט) - 8:25
צד 2
Dazed And Confused (פייג'/הולמס) - 26:53
צד 3
No Quarter (פייג'/פלאנט/ג'ונס) - 12:30
Stairway to Heaven (פייג'/פלאנט) - 10:58
צד 4
Moby Dick (פייג'/ג'ונס/בונהם)
Whole Lotta Love (פייג'/פלאנט/ג'ונס/דיקסון/בונהם)
קרדיטים

ג'ימי פייג' - גיטרה חשמלית והפקה
רוברט פלאנט - שירה
ג'ון פול ג'ונס - גיטרה בס
ג'ון בונהם - תופים
איב שארל זרקא

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1950 (בן 74) תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  מדליית ארד של CNRS 
 
איב שארל זרקא (בצרפתית - Yves Charles Zarka; נולד ב-14 במרץ 1950) הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סורבון בפריז.
ביוגרפיה

זרקא נולד בתוניסיה. משמש כפרופסור למדע המדינה בסורבון, וכן כמנהל מחקר ב"Centre National de la Recherche Scientifique" (בראשי תיבות - CNRS, המרכז הלאומי למחקר מדעי, אחד ממכוני המחקר החשובים באירופה). בשנים האחרונות התמחה במתן סמינרים על מדע המדינה, בהם הוא מתמקד בהוגי המודרניות כהובס, רוסו וטוקוויל. זרקא הוא עורכו ומייסדו של כתב העת הצרפתי למדע המדינה "Cités". לאחרונה עוסק זרקא במחקר בשאלות הנוגעות לסובלנות, במיוחד בהתייחס למצב הנוכחי בצרפת. זרקא לימד במספר אוניברסיטאות, ביניהן האוניברסיטה בנאפולי, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב, וכן במרכזים אקדמיים בקנדה, בארצות הברית ובברזיל.
בשנת 1999 קיבל את מדליית הארד של ה-CNRS, על מחקר שעסק בהגותו של הובס.
במספר הזדמנויות הביע זרקא עניין בנעשה בישראל ואף כתב ביחד עם אחרים, ביניהם שלמה בן עמי, ספר בשם "?Quel avenir pour Israël" (מהו עתידה של ישראל?), ויצא כנגד הניסיונות ליזום חרם אקדמי על ישראל.
בשנת 2009 יצא בעברית, בהוצאת מכון שלם, ספרו "פרט נאצי בהגותו של שמיט", הבוחן את היחס המודרני להגותו של קרל שמיט וטוען כי הנאציזם הוא חלק מהותי מהגותו.
אוגוסט שלייכר

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1821 מיינינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 בדצמבר 1868 (בגיל 47) ינה, הקונפדרציה הצפון-גרמנית 
 מקום קבורה:  Johannisfriedhof 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון  Gymnasium Casimirianum Coburg 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרידריך שילר  אוניברסיטת קארל בפראג 
 פרסים והוקרה:  פרס וולנה (1863)  פרס וולנה (1867) 
 
אוגוסט שלייכר (בגרמנית: August Schleicher;‏ 19 בפברואר 1821 – 6 בדצמבר 1868) היה בלשן גרמני.
ביוגרפיה

שלייכר היה בין הראשונים להעלות את ההשערה של "עץ משפחה לשוני", שלפיה שפות מתפתחות משפות שקדמו להן. ב-1868 חיבר שלייכר משל בשם "הכבשה והסוסים". משל זה חובר בשפה פרוטו-הודו-אירופית, שפת האם המשוערת של כל השפות שבמשפחת השפות ההודו-אירופיות. מטרתו של שלייכר בחיבור המשל היה לבחון את אוצר המילים המשוער של השפה.
הערות שוליים

↑  נכחדה לפני 4,000 שנה: האזינו לשפה עתיקה, באתר ynet, 30 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276774605171  PLWABN: 9810579883805606  BIBSYS: 90156314  BnF: cb13524889m (data)  CiNii: DA03683260  GND: 118759302  ICCU: SBLV041481  ISNI: 0000 0001 0909 411X  KulturNav: 2d2091a1-ef41-4aa4-9263-62b2041261c7  LCCN: n80113306  LNB: 000225161  NKC: jn20000728604  NLA: 35480584  NLG: 256473  NLK: KAC202265576  NSK: 000192598  NTA: 071190597  RERO: 02-A003797900  SUDOC: 050328425  Trove: 968327  VcBA: 495/160764  VIAF: 64164510   WorldCat (עם VIAF): 64164510 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוגוסט קיס

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1802 Paprocany, רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 במרץ 1865 (בגיל 62) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  חצר הכנסייה הישנה סנט מתאוס 
 מקום לימודים:  האקדמיה הפרוסית לאמנות 
 תקופת הפעילות:  1817–1865 (כ־48 שנים) 
 יצירות ידועות:  Jelen, Lion Head, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אוגוסט קיס (בגרמנית: August Kiß;‏ 1802, פרובינציית שלזיה – 1865, ברלין) היה פסל גרמני.
ביוגרפיה

למד באקדמיה הפרוסית לאמנות אצל כריסטיאן דניאל ראוך ואצל כריסטיאן פרידריך טיק ואצל קארל פרידריך שינקל.
קיס פיסל בעיקר בסגנון ניאו קלאסי: דיוקנאות, נושאים מיתולוגיים ונושאים אלגוריים.
בין תלמידיו: קארל היינריך מולר.
גלריה

"ג'ורג' הקדוש הורג את הדרקון" ברובע ניקולאי בברלין
אמזונה על גב סוס בכניסה למוזיאון הישן (ברלין)
אמזונה על גב סוס במוזיאון פילדלפיה לאמנות
גמלון של המוזיאון החדש (ברלין)
אדוארד שולטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בינואר 1891 דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 בינואר 1966 (בגיל 75) ציריך, שווייץ 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  יזם, לוחם מחתרת, תעשיין 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (5 בספטמבר 1988)  מנהיג כלכלה צבאית 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אדוארד שולטה
 
אדוארד שוּלְטה (בגרמנית: Eduard Schulte‏; 4 בינואר 1891 – 6 בינואר 1966) היה תעשיין גרמני אנטי-נאצי שנמנה עם הראשונים שהביאו לידיעת בעלות הברית בזמן השואה את עובדת ההשמדה הטוטלית של יהודי אירופה.
פרסום מעשיו של שולטה

בשנת 1980 ראה אור ספרו של ההיסטוריון היהודי-אמריקאי זאב לקויר "הסוד הנורא" שהיה הספר הראשון שתיאר בהרחבה כיצד נודע על הפתרון הסופי - ההשמדה השיטתית, המתבצעת על ידי הנאצים, של היהודים שנמצאו בשטחי שלטונה של גרמניה הנאצית - למרות הניסיונות להסתיר מעיני העולם את דבר ההשמדה. בספרו הוא מספר על מברק ששלח הקונסול האמריקאי בז'נבה, ביוזמת ד"ר גרהארט ריגנר נציג הקונגרס היהודי העולמי בז'נבה, ב-8 באוגוסט 1942 אל משרד החוץ של ארצות הברית שהעבירו לידיעת הרב סטיבן וייז, ממנהיגי יהדות ארצות הברית. ריגנר העביר מברק זהה גם לחבר הפרלמנט הבריטי סידני סילברמן (אנ'), שהעבירו לידיעת הרב סטיבן וייז, ממנהיגי יהדות ארצות הברית. במברק שקיבל לימים את השם מברק ריגנר נאמר:
נתקבל דיווח מעורר חרדה שבמטה הפיהרר נדונה ונשקלת תוכנית לחסל את כל היהודים שבמדינות הכבושות בידי גרמניה או הנתונות לשליטתה, שלושה וחצי - ארבעה מיליונים. הם יחוסלו במכה אחת, אחרי שיגורשו וירוכזו במזרח, וזאת כדי לפתור אחת ולתמיד את בעיית היהודים באירופה. התוכנית המדווחת מתוכננת לסתיו, נמסר ששיטות הפעולה המתוכננות כוללות שימוש בחומצה פרוסית.
אנו מעבירים את המידע עם כל ההסתייגות הדרושה; היות שאין אפשרות לאשר את מידת דיוקו.
נטען שלמודיע יש קשרים הדוקים עם הרשויות הגרמניות הגבוהות ביותר, ובדרך כלל דיווחיו מהימנים
מברק זה, הנקרא בפי ההיסטוריונים "מברק ריגנר", נמסר על ידי ריגנר לידי סגן הקונסול האמריקאי בז'נבה וממנו אל משרדי החוץ בוושינגטון הבירה ובלונדון והוא הביא לכך שהידיעות החלקיות והמקוטעות, שכבר הגיעו לבעלות הברית, קיבלו אישור ודאי. המעט שהיה ידוע במהלך השנים על זהותו של האיש שהדליף את הידיעה היה כי הוא תעשיין גרמני שהעביר כבר קודם לכן ידיעות לשווייץ, שיש לו גישה לאישים בכירים בגרמניה, שהביא את הידיעה בעצמו לשווייץ, שם מסר אותה לאיש עסקים יהודי שהעביר לריגנר. בטרם העביר את ההודעה הלאה ערך ריגנר חקירה צולבת לאיש העסקים שהעביר לו את ההודעה, ממנו למד כי אותו תעשיין גרמני עומד בראש מפעל תעשייה גדול המעסיק 30,000 איש למען המאמץ המלחמתי, ויש לו גישה לאנשי צבא ולהיטלר. עדיין בשנת 1980, 38 שנים לאחר מכן, נאלץ לקויר לכנותו בספרו "הסוד הנורא" בשם "התעשיין המסתורי". רק שנים אחדות לאחר פרסום הספר נחשף כי האיש היה אדוארד שולטה, שכבר לא היה אז בין החיים.
לאחר חקירה ממושכת, נבירה בארכיונים ועריכת ראיונות עם עדים, הצליח זאב לקויר בעזרת ריצ'רד ברייטמן, פרופסור להיסטוריה גרמנית ואירופית באוניברסיטת הרווארד, לגלות כי התעשיין המסתורי היה אדוארד שולטה. בשנת 1986 פרסמו זאב לקויר וריצ'רד ברייטמן ספר ביוגרפי על שולטה ועל גילויו את סוד הפתרון הסופי, בשם "הפרת השתיקה". הספר הופיע בתרגום לעברית בשנת 1988.
חסיד אומות העולם

בישיבתה מיום כ"ג באלול תשמ"ח - 5 בספטמבר 1988 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם של יד ושם, על יסוד עדויות שהובאו בפניה, להעניק לאדוארד שולטה, שנפטר עשרים ושתים שנים קודם לכן, את התואר חסיד אומות העולם. בתעודת כבוד שהוצאה בי"ב כסלו תשמ"ט - 21 בנובמבר 1988, נכתב כי ההוקרה הוענקה לאדוארד שולטה "על אשר בשנות השואה באירופה שם את נפשו בכפו להצלת יהודים נרדפים".
לקריאה נוספת

זאב לקויר, הסוד הנורא, הוצאת שוקן, 1981.
זאב לקויר וריצ´רד ברייטמן,  הפרת השתיקה, הוצאת שוקן 1988.
מרטין גילברט, אושוויץ ובעלות הברית, הוצאת עם עובד 1981 בעמ' 54 - 55.
האנציקלופדיה של השואה, הוצאת ספרית פועלים 1990, כרך ה', בעמ' 1159 -- 1160
טוביה פרילינג חץ בערפל: דוד בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה, הוצאת המרכז למורשת בן-גוריון, 1998 בעמוד 84.
תום שגב המיליון השביעי: הישראלים והשואה, הוצאת כתר 1992 - עמוד 410.
מברק ריגנר
אור המאיר

| --- | --- |

שער הספר במהדורת מהדורת פאריצק תקע"ה
 מידע כללי
 מאת:  רבי זאב וולף מזיטומיר
 סוגה:  תורת החסידות
 נושא:  פרשת השבוע ומועדי ישראל
 הסכמות:  רבי לוי יצחק מברדיטשוב
 הוצאה
 תאריך הופעה ראשונה:  ה'תקנ"ח
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  62277
אור המאיר הוא ספר חסידות שאוסף את דברי תורתו של רבי זאב וולף מזיטומיר ומסודר על סדר פרשת השבוע ומועדי ישראל.
תוכן הספר

את הספר כתב תלמידו רבי אליעזר מז'יטומיר והוא הספיק להדפיסו עוד בחיי רבו. הספר קיבל את הסכמת רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, מקורם של רבים מדברי התורה המובאים בספר הם מתורתו של רבו המגיד ממעזריטש.
בספרו דורש שלימות בעבודת השם, לכן בחצרות מסוימות אסרו על התלמידים ללמוד בספרו, על מנת שלא יפלו ברוחם. האדמו"ר רבי חנוך העניך מאלכסנדר למד מדי שבוע את דברי התורה לפרשה מתוך הספר.
האדמו"ר רבי יששכר דב מבעלזא אמר ”מה שהשפיעו להמחבר תורה מן השמים, אמר רק שמינית, וממה שאמר - שמעו רק שמינית, וממה ששמעו - הבינו רק שמינית, וממה שהבין הכותב - כתב מזה רק שמינית, וממה שכתב - נאבד ונשאר בכתב יד רק שמינית, וממה שנשאר - הדפיסו רק חלק שמינית, וממה שהדפיסו - מבינים רק
שמינית”.
מהדורות

מהדורה ראשונה - ה'תקנ"ח
מהדורה שנייה - אחרי שנת ה'תקנ"ח
מהדורה שלישית - קוריץ, ה'תק"ע, 1810
פאריצק, ה'תקע"ה
לעמבערג, ה'תרי"א (1851)
וורשא, ה'תרמ"ג
ב"כ, הוצאת אור החיים
אור המאיר המבואר - מכון אור לישרים, עוז והדר - ה"כ, ה'תשפ"ג (2023)
הערות שוליים

↑  עלון דברי תורה לפרשת השבוע, מדור הילולא דצדיקיא, גיליון שבת במדבר, ה'תשע"ג.
↑  צילום דף השער של מהדורה זו מעותק של האדמו"ר השני מסלונים בעל ה"דברי שמואל" עם חתימת ידו באתר בית מכירות פומביות קדם.
↑  צילום דף השער באתר בית מכירות פומביות 'קדם'.
The Song of Singing

The Song of Singing הוא אלבום הסולו השישי של מוזיקאי הג'אז האמריקאי צ'יק קוריאה, שיצא בשנת 1971 על ידי חברת התקליטים Blue Note Records. האלבום מכיל 5 קטעים שנכתבו בידיי חברים שונים בהרכב הטריו של קוריאה, שהורכב מדייב הולנד ובארי אלטשול, וקטע אחד שהוא גרסת כיסוי לשיר "Nefertiti" מאת ויין שורטר.
אלבומו הקודם של קוריאה, "השמש", יצא לאור רק ביפן, בשנת 1970. לכן טכנית, זהו למעשה אלבומו החמישי של קוריאה בארצות הברית.
קוריאה, הולנד ואלטשול, המנגנים באלבום, הכירו קודם לכן כשלושה מתוך ארבעת חברי להקת Circle (אנ'), יחד עם אנתוני ברקסטון.
מרבית שירי האלבום מנוגנים בסגנון ג'אז חופשי וכוללים בעיקר אלתורים, משקלים לא אופייניים וסטיות מקצביות ספונטניות למראה. כדי לשמור על איזון, באלבום כמה יצירות סטנדרטיות יותר, שנכתבו בצורה מסודרת על ידי קוריאה או הולנד. למעשה, היצירה היחידה באלבום שלא נכתבה על ידי קוריאה או הולנד, או מאולתרת על ידי השלישייה, היא "Nefertiti" של וויין שורטר, הנחשבת כיום כסטנדרט ג'אז.
רשימת השמעה

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
מדריך פינגווין לג'אז: 
רולינג סטון: 
| מס' | שם | כותב(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Toy Room  | הולנד | 5:51 |
| 2. | Ballad I  | אלטשול, הולנד, קוריאה | 4:17 |
| 3. | Rhymes  | קוריאה | 6:50 |
| 4. | Flesh  | קוריאה | 6:06 |
| 5. | Ballad III  | אלטשול, הולנד, קוריאה | 5:34 |
| 6. | Nefertiti  | ויין שורטר | 7:05 |
משתתפים

צ'יק קוריאה - פסנתר, קלידים
דייב הולנד - גיטרה בס
בארי אלטשול - תופים, כלי הקשה
הערות שוליים

↑  ביקורת על האלבום באתר AllMusic
↑  ריצ'רד קוק ובריאן מורטון, The Penguin Guide to Jazz Recordings, ספרי פינגווין 2008, עמ' 304
↑  ג'יי סוונסון, The Rolling Stone Jazz Record Guide, רנדום האוס/רולינג סטון 1985, עמ' 51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 847dcc5e-88c9-41a4-9480-b83e3165335e
איב שובן

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1930 מנן, בלגיה 
 פטירה:  27 בינואר 2015 (בגיל 84) טור, צרפת 
 שם לידה:  Yves René Richard Marie Chauvin 
 מקום מגורים:  פריז 
 מקום לימודים:  École supérieure de chimie physique électronique de Lyon 
 מוסדות:  המכון הצרפתי לנפט 
 פרסים והוקרה:  Carl-Engler-Medal (1994)  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 2014)  פרס נובל לכימיה (2005)  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי 
 
איב שוֹבֶן (בצרפתית: Yves Chauvin, ‏10 באוקטובר 1930 - 27 בינואר 2015) היה כימאי צרפתי. בשנת 2005 זכה שובן בפרס נובל לכימיה עם רוברט גרבס וריצ'רד שרוק "על פיתוח שיטת המטתזה בסינתזה אורגנית". בנוסף על כך, שובן היה חבר באקדמיה הצרפתית למדע.
שובן נולד ב-10 באוקטובר 1930 במנן, פלנדריה, בלגיה להורים צרפתים. הוא סיים את לימודיו ב-1954 והחל לעבוד בתעשייה הכימית. לאחר כמה שנים היה מתוסכל מהעשייה בתעשייה, והחל להתמקד במחקר. הוא מת בגיל 84 ב-27 בינואר 2015, בטור שבצרפת.
הערות שוליים

↑  Stoye, Emma (30 בינואר 2015). "Chemistry Nobel laureate Yves Chauvin dies aged 84". Chemistry World (באנגלית). {{cite news}}:  (עזרה)
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90121126  GND: 1200997751  ISNI: 0000 0000 7912 0419  NKC: js20051031002  SELIBR: 286798  SUDOC: 070739773  VIAF: 2238149108404668780007   WorldCat (עם VIAF): 2238149108404668780007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איבאילו מרקוב

איבאילו מרקוב (בבולגרית: Ивайло Марков; נולד ב-5 ביוני 1997 בסופיה שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פודבסקידזי ביילסקו-ביאלה מליגת העל הפולנית.
קריירת מועדונים

בתחילת הקריירה שלו שיחק מרקוב במספר מועדונים בבולגריה, ביניהם סלביה סופיה ולוקומוטיב פלובדיב.
ב-16 ביולי 2021 חתם מרקוב בהפועל חדרה מליגת העל.
בקיץ 2022 הצטרף לפודבסקידזי ביילסקו-ביאלה הפולנית.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏רשמית: איבאילו מרקוב חתם בהפועל חדרה, באתר ערוץ הספורט, 16 ביולי 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איבאילו מרקוב".
אהבה זה כל העניין

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  דארן לה גאלו
 הופק בידי:  דארן לה גאלו, אוריאן ויליאמס
 תסריט:  דארן לה גאלו
 עריכה:  מרי ג'ו מרקי
 שחקנים ראשיים:  דסטין הופמן סיסי ספייסיק ג'ייק הופמן סקיילר פיסק
 צילום:  רוברט יאומן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Vertical Entertainment
 הקרנת בכורה:  11 בנובמבר 2022
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אהבה זה כל העניין (באנגלית: Sam & Kate - סאם וקייט) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 2022 בכתיבה ובימויו של דארן לה גאלו, עם דסטין הופמן, סיסי ספייסק, ג'ייק הופמן ושוילר פיסק (אנ') בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על קשר רומנטי של אם יחידנית ובתה לבין אב אלמן ובנו. בנו הביולוגי של דסטין הופמן ובתה הביולוגית של סיסי ספייסק מגלמים בסרט את תפקיד הדור הצעיר.
תקציר העלילה

ביל (דסטין הופמן) הוא אלמן חולני שבנו היחיד סאם (ג'ייק הופמן) מטפל בו. סאם הוא צייר חובב ועובד למחייתו במפעל שוקולד ביחד עם חברו רון (הנרי תומאס).
הם פוגשים בכנסייה בחג המולד את טינה (סיסי ספייסק) ובתה קייט (סקיילר פיסק). מכוניתה של טינה מתקלקלת וביל מסיע אותה ואת קייט לביתן ומתפתחת שיחה בין הארבעה.
לקייט יש חנות ספרים בה עובדת גם מרי (אלידבת לודלו). סאם מגיע לחנות כמתעניין בספרים אבל למעשה הוא מחזר אחרי קייט ומציע לה דייט. לאחר היסוסים היא נענית לו. ביל מצליח לתקן את מכוניתה של טינה ובעידודו של סאם הוא מזמין אותה לדייט.
כאשר ביל מחזיר את קייט הוא מתבונן בדירתה הגדושה בחפצים ישנים ומשומשים ומגלה שהיא סובלת מאגרנות כפייתית. הוא מודיע זאת לעירייה.
סאם ורון עוזרים לאנשי העירייה לפנות את החפצים מדירתה של טינה למרות מחאותיה. סאם מוצא שם תמונה של קייט עם גבר וילד וזורק אותה בטעות לתחנת מחזור. קייט מגלה לו כי בעלה ובנה נהרגו בתאונת דרכים.
סאם מתפטר ממפעל השוקולד ופותח בית קפה ביחד עם רון ומעטר את הקירות בציוריו.
ביל מת וקייט וטינה משתתפות בהלוויה. סאם מדוכא ומחליט להגיע אל קייט והקשר ביניהם מתחדש.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דסטין הופמן | ביל |  |
| סיסי ספייסק | טינה |  |
| ג'ייק הופמן | סאם | בן של ביל |
| סקיילר פיסק | קייט | בת של טינה |
| הנרי תומאס | רון | חבר של ג'ייק |
| אליזבת בקה | בת' | חברה של טינה |
| אליזבת לודלו | מרי | עובדת בחנות ספרים |
אוגוסט קרל פון גבן

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1816 שטאדה, ממלכת הנובר ממלכת הנובר 
 פטירה:  13 בנובמבר 1880 (בגיל 63) קובלנץ, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השתייכות:  הצבא הפרוסי 
 תקופת הפעילות:  מ-1833 
 דרגה:  גנרל 
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-13   מפקד הקורפוס ה-8   מפקד הארמייה הראשונה
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הקרליסטית הראשונה  מלחמת צרפת-פרוסיה 
 עיטורים
 מסדר העיט השחור  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש 
 
אוגוסט קרל פרידריך כריסטיאן פון גבן (בגרמנית: August Karl Friedrich Christian von Goeben; ‏10 בדצמבר 1816 – 13 בנובמבר 1880) היה גנרל חיל רגלים פרוסי, שזכה בצלב הגדול של צלב הברזל על פעולותיו במלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871.