stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמונדו דה אמיצ'יס

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1846 אונגליה, איטליה 
 פטירה:  11 במרץ 1908 (בגיל 61) בורדיגרה, איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של טורינו 
 מקום לימודים:  Military Academy of Modena 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 יצירות בולטות:  הלב 
 בן או בת זוג:  Teresa Boassi 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
אדמונדו דה אמיצ'יס (באיטלקית: Edmondo De Amicis;‏ 21 באוקטובר 1846 – 11 במרץ 1908) היה סופר איטלקי, הידוע בעיקר בזכות ספרו "הלב".
גדל בעיר טורינו שבצפון איטליה ולאחר בית ספר יסודי עבר לפנימיה צבאית.
הרעיון של השפעה חיובית של חיי צבא כדרך חינוך המעצבת את האדם מבחינה מוסרית ערכית ושליטה עצמית ניכר בכתביו.
יצירתו הספרותית הראשונה הייתה "חיי צבא" שנכתבה ב-1868 שכתב לאחר שהשתתף בקרבות על קוסטוזה.
לאחר מכן המשיך לכתוב כעיתונאי, אף על פי כיום הוא ידוע בעיקר בזכות ספרו "הלב". את ה"הלב" תרגם אהרן ליבושיצקי לראשונה לעברית תחת השם "הנודד הקטן" בהוצאת תושיה, פיטרקוב תרנ"ט.
הייתה לו קריירה ארוכה כעיתונאי שכללה בין השאר דיווחים על מסעות בספרד, הולנד, מרוקו וקונסטנטינופול.
ספריו בעברית

הנודד הקטן, תרגום אהרן ליבושיצקי, הוצאת תושיה, ורשה, תרנ"ט, תרע"ג (לספר הסרוק באתר הספרייה הלאומית)
הלב, תרגום מנחם מבשן, א.י. שטיבל, תרפ"ג (לספר הסרוק בארכיון האינטרנט)
מן האפנינים ועד האנדים, הוצאת אמנות, פרנקפורט ע"נ מין
הלב, תרגום יום טוב הלמן, הוצאת אמנות, פרנקפורט ע"נ מיין
האניה שנטרפה: ועוד ספורים, תרגום ה. נבר, הוצאת בצלאל, תל אביב
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "אדמונדו דה אמיצ'יס: נוחה בשלום, אבי היקר", בספר ילדים גדולים (כרך 3, עמ' 116-109), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
אוטו בראון

| --- | --- |

אוטו בראון, יולי 1930
 לידה:  28 בינואר 1872 פרוסיה המזרחית קניסברג (אנ'), פרוסיה המזרחית (כיום קלנינגרד, רוסיה)
 פטירה:  15 בדצמבר 1955 (בגיל 83) שווייץ לוקרנו, שווייץ
 מדינה:  גרמניה 
 תפקיד:  ראש ממשלת פרוסיה (27 במרץ 1920–21 באפריל 1921)  ראש ממשלת פרוסיה (5 בנובמבר 1921–18 בפברואר 1925)  ראש ממשלת פרוסיה (6 באפריל 1925–20 ביולי 1932)  חבר הרייכסטאג של רפובליקת ויימאר  חבר בית הנבחרים הפרוסי  חבר הלאנדטאג של פרוסיה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה 
 חתימה:   
 
אוטו בראון (בגרמנית: Otto Braun;‏ 28 בינואר 1872 קניגסברג – 15 בדצמבר 1955 לוקרנו, שווייץ) היה פוליטיקאי גרמני מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית בתקופת רפובליקת ויימאר.
כראש ממשלתה של "המדינה החופשית פרוסיה" (Freistaat Preußen), שהייתה אז מדינה־מחוז גרמנית, היה לבראון תפקיד חשוב בבניית רפובליקת ויימאר הדמוקרטית מתוך המעוז הרפובליקני הפרוסי. בניגוד למצב בגרמניה כולה, הצליח להקים בפרוסיה ממשלה יציבה שהאריכה ימים. בתקופת כהונתו הפך הממשל הפרוסי לדמוקרטי באופיו.
בראון, שזכה לעיתים קרובות לכינוי "הצאר האדום של פרוסיה", היה סוציאל-דמוקרט נלהב ופטריוט פרוסי גם יחד. הוא הנהיג מדיניות רפורמות נחרצת, שהייתה נתונה במחלוקת, אך נותרה תמיד חוקית ולגיטימית. את מגבלותיה של הגישה הזו למד על בשרו עם קריסת הרפובליקה של ויימאר. לאחר פיזור ממשלתו בצו של הרייכסקאנצלר פרנץ פון פאפן ביולי 1932 ותפיסת השלטון בידי היטלר בינואר 1933, בוטלו הרפורמות שהנהיג במהירות וביסודיות. נסיונותיו של בראון לפעול נגד הצעדים הלא-חוקיים של הנאצים בכלים חוקיים נותרו חסרי השפעה ויכולת.
חייו הפרטיים

אביו של בראון חווה במהלך חייו את הירידה בסולם החברתי מסנדלר-אומן עצמאי לקונדוקטור ברכבת. לאחר שסיים מוקדם את לימודיו, השלים אוטו בראון הכשרה מקצועית כעובד דפוס. נוכחותו הייתה מרשימה- הוא התנשא לגובה 1.90 מטר, מבנה גופו היה רחב, והוא ניחן בכוח רצון מרשים, בכישרון ארגוני מובהק וביכולת להוביל קבוצות שונות של אנשים. אלא שבתחום הרטורי והוורבאלי פיגר בהרבה מול יריביו במפלגה ובפוליטיקה של רפובליקת ויימאר. לבראון הענייני והצנוע חסר הכישרון הרטורי לשלהב את קהל שומעיו בנאומים חוצבי להבות. על אף הפוליטיקה הפרגמטית שלו, הנחתה אותו תמיד אמונה הומניסטית עמוקה בזכות האדם לחירות ולשוויון.
על אשתו אמיליה לבית פודציוס לא ידוע רבות. הוא פגש בה בשנות התשעים של המאה התשע-עשרה באספת מפלגה, שבה נאם. הם נישאו בקניגסברג ב-3 באפריל 1894. בזמן כהונתו כראש ממשלת פרוסיה לא הופיעה אמיליה בפומבי מעולם, ובחוג החברים והמכרים הייתה מאופקת ושתקנית. לפי המסופר, בבית פנימה התהפכו היוצרות ובראון הדעתני והנחרץ סר למרותה. אמיליה הייתה מיודדת עם הציירת והפסלת קתה קולוויץ. עת חלתה במחלה קשה בשנת 1927, הצטמצמו חייהם של בני הזוג לתחום ביתם. לפי עדויות סעד בראון את אשתו במסירות גדולה, והימלטותו לשווייץ בשנת 1933 נבעה בעיקר מדאגתו לה. בנם היחידי, אריך, מת מדיפתריה בגיל 21 במלחמת העולם הראשונה, ואובדנו הכביד על בראון מאוד.
בראון היה קשור מאוד לנופיו של מחוז מולדתו פרוסיה המזרחית, וחבב מסעות צייד, שבהם הרבה כראש ממשלת פרוסיה. הימין גיחך על כך, ומשמאל התקיפו אותו על תחביבו האריסטוקרטי.
בראון הצטרף לסוציאל-דמוקרטיה בגיל צעיר. בהשפעת האנרכו-סינדיקליזם, השתייך תחילה לאגפה השמאלי של התנועה. כבר בגיל עשרים הוציא לאור ביטאון פוליטי כמעט לבדו, והתבלט כפעיל שטח של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD) בפרוסיה המזרחית. במשך מרבית שנותיו היה פוליטיקאי מקצועי, ראשית כנבחר ציבור בפרלמנט, ומאוחר יותר כשר ולבסוף כראש ממשלת פרוסיה. עם תפיסת השלטון בידי הנאצים נמלט בראון ב-4 במרץ 1933 לשווייץ, במכונית שהייתה נהוגה בידי איש משרד המשפטים היהודי הרמן צבי באדט. בשנת 1940 חיבר שם את כרך זכרונותיו, "מויימאר עד היטלר". גם בתום המלחמה בחר להישאר בגלות בשווייץ, עד למותו. מלבד הופעות באסיפות ה-SPD, פרש למעשה מן החיים הפוליטיים. אף שהרבו לתאר אותו כאיש קשה וענייני, כ"קרחון פרוסי", נחשב בקרב מקורביו וחבריו לאדם רגיש ולהומאניסט.
במפלגה הסוציאל-דמוקרטית

הקריירה של בראון הייתה טיפוסית לרבים מאנשי ה-SPD בתקופת רפובליקת ויימאר. כבר בגיל 16 התחיל בראון בפעילות בלתי חוקית ב-SPD, שהוצאה אז מחוץ לחוק בזכות "חוק הסוציאליסטים". הוא התמנה ליושב ראש של סניף-פועלים של המפלגה בקניגסברג, ומאוחר יותר לעורך ולמוציא לאור של מגוון כתבי עת סוציאל-דמוקרטיים. עלה בידו להפיץ ביטאון מצליח, וזאת למרות התנאים הקשים מאוד והאזור הכפרי  שבהם פעל, חוסר התמיכה בו מטעם המפלגה, והחוסר באמצעים הכספיים. במיוחד התקרב לחקלאיה האריסים של פרוסיה המזרחית והתחבב עליהם, והפך למומחה בתוך המפלגה בתחום המדיניות האגררית ולאויבם המושבע של היונקרים.
בתקופה זו מילא שורה של תפקידים ציבוריים ברמה המקומית, והיה חבר מועצת העיר קניגסברג.
בשנת 1892 נשפט לחודשיים מאסר בשל פגיעה בכבוד המלכות (הקיסרות הגרמנית). בשנת 1904 הואשם בראון, ביחד עם סוציאל-דמוקרטים אחרים, בבגידה-במלכות. הוא הואשם שהכניס לשטחה של רוסיה כתבים אנרכיסטיים שקראו להפלת הצאר. בית המשפט לא קיבל את מסכת הראיות, וממילא לא ניתן היה להרשיע את בראון בעבירה הזו, בגלל היעדר הסכם שיפוט-הדדי בין גרמניה לרוסיה בנושא זה.
התקדמותו בתוך המפלגה הייתה מהירה. בשנת 1898 היה ליושב ראש ה-SPD בפרוסיה המזרחית, ובשנת 1905 היה לחבר בוועדת הביקורת הארצית. בשנת 1911 השתלב בהנהגה הארצית בתור הגזבר הראשי של המפלגה, והשתייך אליה עד 1917. בשנת 1913 נבחר לבית הנבחרים של פרוסיה. אף שהשתייך לאגף השמאלי של המפלגה, תהום הייתה פעורה בין בראון האוטודידקט לבין עמיתיו המשכילים מאוד, שהפכו לימים לספרטקיסטים ולקומוניסטים. בראון לא מצא את מקומו בתוך דיוניהם התאורטיים והמופשטים. בעמיתתו רוזה לוקסמבורג ביקר את "סגנונה הבלתי-נסבל כשל מנהלת בית ספר".
S-4 (צוללת אמריקאית)

| --- | --- |
הצוללת האמריקאית S-4
הצוללת האמריקאית S-4
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  צי ארצות הברית 
 סדרה:  S-class submarine 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי פורטסמות
 תחילת הבנייה:  4 בדצמבר 1917
 הושקה:  27 באוגוסט 1919
 תקופת הפעילות:  ? – 7 אפריל 1933
 אחריתה:  ב-17 בדצמבר 1927 טובעה בהתנגשות והוצפה ב-17 במרץ 1928.
 מיקום:  ליד קייפ קוד
 מידות
 הֶדְחֶק:  876 טון
 אורך:  70 מ' 
 רוחב:  6.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  15 קשר
 גודל הצוות:  42 איש
 מספר נוסעים:  27 
 אמצעי לחימה
 חימוש:  4 צינורות טורפדו 21 אינץ' ו-4 מקלעי 0.5
 אמצעי גילוי ול"א:  סונאר
 
צוללת S-4 הייתה צוללת של צי ארצות הברית. בשנת 1927, היא הוטבעה בתאונה על ידי נגיחה של משחתת משמר החופים של ארצות הברית תוך אובדן כל אנשי הצוות, אך הועלתה והוחזרה לשירות עד שסיימה ב-1936.
בנייה

הנחת השדרית ותחילת הבנייה ב-4 בדצמבר 1917 על ידי המספנת הצי של פורטסמות ב-פורטסמות', ניו המפשייר, ו-קיטרי, מיין. היא הושקה ב-27 באוגוסט 1919, על ידי גברת הרברט ס. הווארד, והחלה בשירות פעיל ב-19 בנובמבר 1919.
שירות ראשון

לאחר ניסויי קבלה, ביקור בהוואנה, קובה בין 14 ל-19 בינואר 1920, ובעקבותיו פעולות לאורך חופי מפרץ מקסיקו וניו אינגלנד יצאו S-4. מניו לונדון, קונטיקט ב-18 בנובמבר כדי לפגוש את ניו המפשייר עם היחידה שהוקצתה לה - קבוצת הצוללות 12 ו-18. שתי הקבוצות עמדו לצאת לדרך להפלגה היסטורית. שבאותה תקופה הייתה אמורה להיות השייט הארוך ביותר של צוללות אמריקאיות. הוקצו לשייטת הצוללות השלישית בצי האסיאתי ארצות הברית. בקאוויט שבהפיליפינים, הם הפליגו דרך תעלת פנמה ו-פרל הארבור והגיעו לקאוויט ב-1 בדצמבר 1921.
S-4 פעלה מתוך תחנת הצי בקאוויט, עם ביקורים מדי פעם בנמלי סין, עד סוף 1924, אז הוקצו הצוללות לחוף המערבי של ארצות הברית. ביציאה מקאוויט ב-29 באוקטובר, הם הגיעו למארה איילנד, קליפורניה ב-30 בדצמבר.
כשהיא התבססה באי מארה ב-1925, היא פעלה לאורך החוף המערבי של ארצות הברית עד 1926, בעיקר בסן פרנסיסקו, סן פדרו, וסן דייגו, קליפורניה. הצוללת עזבה את מאר איילנד ב-10 בפברואר 1927 והפליגה אל אזור תעלת פנמה, שם פעלה במרץ-אפריל, ולאחר מכן המשיכה לניו לונדון, קונטיקט, והגיעה ב-3 במאי. בשארית השנה היא פעלה מול חופי ניו אינגלנד.
פגיעה בעליה מצלילה

ב-17 בדצמבר 1927, בזמן שעלתה מצלילה מעל המייל הנמדד מחוץ לקייפ קוד, מסצ'וסטס, היא נפגעה בטעות על ידי המשחתת משמר החופים של ארצות הברית USS Paulding בסיור נגד מבריחי משקאות. ושקעה לעומק 17 פאתום.
מפקד המשחתת, עצר והוריד סירות הצלה. אך מצא רק כמות קטנה של בועות דלק ואוויר. פעולות חילוץ והצלה החלו בראשות סגן האדמירל פרנק ברומבי, אל"ם ארנסט ג'יי קינג, סגן הנרי הארטלי, וסא"ל אדוארד אלסברג. מאמצי החילוץ סוכלו על ידי מזג אוויר קשה.
מאמץ מיוחד נעשה כדי לחלץ את ששת הצוללנים שנלכדו בחדר הטורפדו הקדמי. הם החליפו סדרה של אותות עם כוח החילוץ, באמצעות הקשה על גוף הצוללת. כשהלכודים השתמשו בחמצן האחרון שהיה הזמין בצוללת, הם שלחו הודעה, "האם יש תקווה?" התגובה, שחיבר קפטן קינג הייתה: "יש תקווה. כל מה שאפשר נעשה.
החילוץ סוכל על ידי מזג האוויר. כוח החילוץ לא הצליח לחלץ וכל 40 האנשים שהיו בצוללת אבדו. במהלך מבצע החילוץ, חברו של התותחן הראשי תומאס אידי הציל, תוך סיכון חייו, צולל עמית, פרד מיכלס, שהסתבך מתחת למים בעת שניסה לחבר צינור אוויר ל-S-4. על גבורתו הוענקה לאידי מדליית הכבוד.
S-4 הועלתה לפני הים ב-17 במרץ 1928, על ידי מאמץ הנצלה בפיקודו של קפטן קינג. כמה מצוללני ההנצלה, כולל אידי וחתן מדליית הכבוד הקודם פרנק וו. קרילי, קיבלו את צלב הצי של ארצות הברית, על פעולותיהם במהלך החילוץ. זוכה מדליית כבוד נוספת, רב-נגד ג'ורג' קרגן, קיבל את צלב הצי על שירותו כמפקד הגוררת USS Sagamore במהלך ניסיון החילוץ. הצוללת נגררה למספנת הצי של בוסטון, לצורך הספנה וטיפול ב-19 במרץ 1928.
בחזרה לשירות

הצוללת הופעלה מחדש ב-16 באוקטובר 1928, לאחר תיקונים והסבה לכלי ניסוי לצורך ניסוי חילוץ צוללות. היא שירתה בקי ווסט, פלורידה בתחילת 1929–1930, ובצפון מזרח ארצות הברית בשאר השנים הללו. ב-1931 היא פעלה שוב בניו לונדון עד שיצאה משם ב-3 בינואר 1932 לפרל הארבור. בהפלגה דרך תעלת פנמה היא הגיעה לפרל הארבור ב-29 באוגוסט. ב-7 באפריל 1933, S-4 הוצא משימוש והונח. ב-15 בינואר 1936 היא נמחקה מרישום כלי השיט של הצי. והוטבעה בלב ים ב-15 במאי 1936.
הערות שוליים

↑  רשימת תקלות בצוללות בית הספר לצוללות, 1966.
↑  ג'וזף ויליאמס, שבע עשרה פאתום עומק, אסון הצוללת S-4, שיקגו רביו פרס, 2015.
↑  תמונה של מרכז העיתונות, "Navy Sinks Jinx Submarine", The San Bernardino Daily Sun , סן ברנרדינו, קליפורניה, יום שלישי 26 במאי 1936, כרך 42, עמוד 2.
הצוללת S-4 נגררת למספנת הצי בבוסטון לאחר הנצלתה, 19 במרץ 1928.
אוטו ברדפיש

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1903 צווייבריקן, פפאלץ, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  22 ביוני 1994 (בגיל 91) סיסהאופט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 השכלה:  אוניברסיטת פריבור  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת אינסברוק  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג 
 עיטורים
 צלב הברזל, דרגה שנייה  צלב ההצטיינות במלחמה 
 
אוטו ברדפיש (בגרמנית: Otto Bradfisch; 10 במאי 1903, צווייבריקן, האימפריה הגרמנית - 22 ביוני 1994, זסהאופט, גרמניה), היה פושע מלחמה ואיש אס אס. מפקד איינזצגרופה EK8 שפעל גם כמפקד הגסטפו בלודז' ובפוטסדם. לקח חלק פעיל ברצחיתם בירי של יהודי בלארוס. בפרט, היה אחראי לחיסול יהדות בוברויסק (5,000 יהודים) וכן פיקד על הרג רבים מיהודי ביאליסטוק (1,100 יהודים), ברנוביץ' (381 יהודים), מינסק (2,000 יהודים) ומוהילב (4,100 יהודים ושבויים סובייטיים).
חייו

אוטו ברדפיש היה ילדו השני של מוכר מזון שהיו לו שלושה ילדים נוספים. בקייזרסלאוטרן למד ארבע שנים בבית ספר עממי ולאחר מכן נכנס לגימנסיה הומניטרית. בשנת 1922 עבר את בחינת הבגרות. הוא למד כלכלה באוניברסיטאות לייפציג, אינסברוק, היידלברג ופרייבורג. ב-1926 קיבל תואר דוקטור בכלכלה ובמדעי המדינה מאוניברסיטת אינסברוק. לאחר מכן, למד משפטים בארלנגן ובמינכן. הוא עבר את הבחינה הממלכתית הראשונה ב-17 בפברואר 1932, השנייה ב-20 בספטמבר 1935. תחילה שירת ברדפיש בממשלת בוואריה עילית, ולאחר מכן עבד כפקיד במשרד הפנים הבווארי.
ב-1 בינואר 1931 הצטרף למפלגה הנאצית (מספר כרטיס 405869). ב-1936 הפך לחבר בחיל הממוכן הלאומי-סוציאליסטי. בסוף אותה שנה עזב את הכנסייה האוונגליסטית. במרץ 1937 מונה לסגן ראש הגסטפו בצווייבריקן, וב-1 ביולי מונה לראש הגסטפו בעיר נוישטאדט אן דר ויינשטראסה. ב-26 בספטמבר 1938, התגייס לאס אס.
ביוני 1941 מונה למפקד איינזצקומנדו 8 במסגרת איינזצגרופה B. יחד עם 230 פקודיו ממשטרת הביטחון ועובדי גדוד משטרת מילואים 9 בברלין, התקדם ברדפיש דרך ביאליסטוק, ברנוביץ' ומינסק לכיוון מוהילב. ברדפיש דרש מאנשיו ללא הרף לבצע יותר יריות ביהודים. עד 28 בפברואר 1942, איינזצגרופה 8 ירתה ב-60,811 בני אדם, שהם שני שלישים ממספר ההרוגים הכולל של איינזצגרופה B בתקופה זו. בחלקו הוא פיקח באופן אישי על ההוצאות להורג, ובחלק מהמקרים הוא עצמו לקח חלק בהוצאות להורג. עדים זכרו בבירור ארבעה מעשי טבח שביצע בביאליסטוק ובמוהילב, שבמהלכם נטל נשק. ברדפיש השתתף באופן אישי בטבח במוהילב, והיווה דוגמה לשוטרים לא יציבים מבחינה פסיכולוגית. ב-15 באוגוסט 1941, בסביבת מינסק, בנוכחות הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר, ביצע ברדפיש טבח ביהודים ובפרטיזנים.
ב-26 באפריל 1942 הפך לראש הגסטפו בעיר לודז'. בקיץ 1942 היה למפקד משטרת הביטחון בלודז', ובסתיו מונה לנהל את העיר. ביוני ויולי 1944 היה ברדפיש אחראי לשליחת לפחות 7,000 יהודים מגטו לודז' למחנה הריכוז חלמנו וכן על גירושם של 67,000 יהודים למחנה הריכוז אושוויץ. מדצמבר 1944 ברדפיש היה מפקד משטרת הביטחון ואס דה בפוטסדאם. כשהצבא האדום התקרב, הוא הצליח להימלט מערבה עם מסמכים על שמו של תת-ניצב הוורמאכט קרל אוורס.
אחרי המלחמה

לאחר תום המלחמה הוא נעצר על ידי האמריקאים, אך שוחרר באוגוסט 1945. עד 1953 הוא חי תחת השם קארל אוורס. תחילה עבד בחקלאות, אחר כך בתעשיית הכרייה. לאחר מכן, הוא הפך לסוכן ביטוח בקייזרסלאוטרן, ולאחר מכן למנהל חברת הביטוח המבורג-מנהיימר. ב-21 באפריל 1958 נעצר על סמך צו מבית המשפט המחוזי של היילברון. ב-21 ביולי 1961, בית הדין האזורי במינכן דן אותו ל-10 שנות מאסר בגין השתתפותו ברצח 15,000 בני אדם. ב-22 באוקטובר 1962 האשימה פרקליטות לנדווהר את ברדפיש בגירוש יהודים למחנה הריכוז חלמנו. ב-18 בנובמבר 1963, בית הדין האזורי בהנובר דן אותו גם ל-13 שנות מאסר בגין השתתפותו ברצח 85,000 יהודים בלודז'. עם זאת, ב-21 ביולי 1969 קיבל שחרור מוקדם לאחר שישב 4 שנים בלבד במאסר.
מת בגיל 91 ב-1994.
ראו גם

קהילת יהודי מוהילב
אדמונטוניה

| אדמונטוניה |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 75–70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
אינפרא־סדרה:: אנקילוזאוריה
משפחה:: נודוזאוריים
סוג:: אדמונטוניה
שם מדעי
 Edmontonia ‏צ'. מ. שטרנברג, 1928

אדמונטוניה (שם מדעי: Edmontonia) הוא סוג טקסונומי של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים - משפחה של דינוזאורים משוריינים ללא "אלת זנב", ושקדמה לאנקילוזאוריים.
מאפיינים

האדמונטוניה חי בשלהי הקרטיקון, כ-75 עד 70 מיליון שנה לפני זמננו, באמריקה הצפונית.
האדמונטוניה היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו, אך בעיקר בלטו לצידי הגוף והיו ארוכים ביותר בכתפיים. ישנה מחלוקת כיצד ניצבו הדוקרנים בכתפיים, האם פנו הצידה או שנטו קדימה. ייתכן ושימשו ככלי נשק כאשר האדמונטוניה הסתער, הן כנגד טורפים והן כנגד בני מינו במאבק על טריטוריה או על נקבה. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לאדמונטוניה היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין לתקיפות. למרות מראהו המפחיד, הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה אותה תלש במקורו ולעס בלחייו.
האדמונטוניה היה מבין הגדולים שבנודוזאוריים: אורכו נע בין 6 ל-7 מטר והוא שקל כ-4 טון. את גופו הגדול והכבד תמכו 4 רגליים מוצקות, שהיו חזקות מרגלי פיל.
הוא נתגלה לראשונה בתצורת אדמונטון שבקנדה ב-1924 וסווג על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג ב-1928 שגם נתן לו את שמו, על שם מקום גילויו. מאוחר יותר מאובני אדמונטוניה נתגלו גם במקומות אחרים באמריקה הצפונית בקנדה ובארצות הברית.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסרטים ללכת בין דינוזאורים ונדידת הדינוזאורים וכן במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
לקריאה נוספת

סטיב פארקר, The Complete Book of Dinosaurs, אפל, 2004 - עמ' 324 (ותמונה בעמ' 325)
איור המשחזר שני פרטי אדמונטוניה לפי מאובני 1915 AMNH
איור של אדמונטוניה
S&M2

S&M2 הוא אלבום הופעה מאת להקת ההבי מטאל האמריקאית, מטאליקה, בשיתוף עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. האלבום הוקלט ב-6 וב-8 בספטמבר 2019 באולם צ'ייס סנטר שבסן פרנסיסקו, ויצא לאור ב-28 באוגוסט 2020. ההופעה הוקרנה בבתי הקולנוע ב-9 באוקטובר 2019.
האלבום מהווה המשך לאלבום S&M, אשר הוקלט 20 שנה לפני, בו לראשונה שיתפה הלהקה פעולה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
רקע והקלטה

בשנת 1999 ערכה הלהקה הופעה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, במסגרתה הותאמו שיריה להופעה עם תזמורת סימפונית, והופצה כאלבום הופעה וכווידאו. במרץ 2019 הכריזה הלהקה על הופעה נוספת עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, שתיקרא S&M2, לציון 20 שנה לשיתוף הפעולה הקודם בין הלהקה לתזמורת.
ההופעה נערכה באולם צ׳ייס סנטר בסן פרנסיסקו ב-6 וב-8 בספטמבר 2019. הופעה זו חנכה את האולם, שבנייתו החלה בתחילת שנת 2017.
ההופעה כללה שירים שבוצעו ב-S&M, לצד עיבודים סימפוניים לחומרים חדשים יותר של הלהקה, וכן יצירות סימפוניות נוספות.
הפצה

ההופעה הוקרנה בבתי הקולנוע ב-9 באוקטובר 2019, והרווחים מהקרנתה בצפון אמריקה נאמדים בכ-1.2 מיליון דולר, וב-5.5 מיליון דולר ברחבי העולם, דבר ההופך אותה להופעת הרוק הרווחית ביותר בכל הזמנים שהוקרנה בקולנוע. לאור ההצלחה לה זכתה הקרנת ההופעה, הוקרנה ההופעה בקולנוע פעם נוספת ב-30 באוקטובר 2019.
אלבום ההופעה יצא לאור ב-28 באוגוסט 2020, ונכנס למקום הרביעי במצעד בילבורד 200 עם מכירות של 56,000 יחידות השקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו.
רשימת רצועות

| דיסק 1> מס' | דיסק 1> שם | דיסק 1> כותב(ים) | דיסק 1> אלבום | דיסק 1> משך | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | The Ecstasy of Gold  | אניו מוריקונה |   | 2:41 |  |  |  |  |  |
| 2. | The Call of Ktulu  | קליף בארטון, דייב מאסטיין, ג'יימס הטפילד, לארס אולריך | Ride the Lightning | 9:14 |  |  |  |  |  |
| 3. | For Whom the Bell Tolls  | בארטון, הטפילד, אולריך | Ride the Lightning | 4:37 |  |  |  |  |  |
| 4. | The Day That Never Comes  | הטפילד, קירק האמט, אולריך, רוברט טרוחיו | Death Magnetic | 8:27 |  |  |  |  |  |
| 5. | The Memory Remains  | הטפילד, אולריך | ReLoad | 5:42 |  |  |  |  |  |
| 6. | Confusion  | הטפילד, אולריך | Hardwired...to Self-Destruct | 6:41 |  |  |  |  |  |
| 7. | Moth into Flame  | הטפילד, אולריך | Hardwired...to Self-Destruct | 6:18 |  |  |  |  |  |
| 8. | The Outlaw Torn  | הטפילד, אולריך | Load | 10:03 |  |  |  |  |  |
| 9. | No Leaf Clover  | הטפילד, אולריך | S&M | 5:30 |  |  |  |  |  |
| 10. | Halo on Fire  | הטפילד, אולריך | Hardwired...to Self-Destruct | 8:17 |  |  |  |  |  |
| דיסק 2> מס' | דיסק 2> שם | דיסק 2> כותב(ים) | דיסק 2> אלבום | דיסק 2> משך | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Intro to Scythian Suite  |   |   | 5:17 |  |  |  |  |  |
| 2. | Scythian Suite, Opus 20 II: The Enemy God and the Dance of the Dark Spirit  | סרגיי פרוקופייב |   | 3:39 |  |  |  |  |  |
| 3. | Intro to the Iron Foundry  |   |   | 1:03 |  |  |  |  |  |
| 4. | The Iron Foundry, Opus 19  | אלכסנדר מוסולוב |   | 4:16 |  |  |  |  |  |
| 5. | The Unforgiven III  | הטפילד, האמט, אולריך, טרוחיו | Death Magnetic | 8:19 |  |  |  |  |  |
| 6. | All Within My Hands  | בוב רוק, הטפילד, האמט, אולריך | St. Anger | 6:13 |  |  |  |  |  |
| 7. | (Anesthesia) – Pulling Teeth  | בארטון | Kill 'Em All | 7:27 |  |  |  |  |  |
| 8. | Wherever I May Roam  | הטפילד, אולריך | Metallica | 6:32 |  |  |  |  |  |
| 9. | One  | הטפילד, אולריך | ...And Justice for All | 9:23 |  |  |  |  |  |
| 10. | Master of Puppets  | בארטון, הטפילד, האמט, אולריך | Master of Puppets | 8:29 |  |  |  |  |  |
| 11. | Nothing Else Matters  | הטפילד, אולריך | Metallica | 6:39 |  |  |  |  |  |
| 12. | Enter Sandman  | הטפילד, האמט, אולריך | Metallica | 8:45 |  |  |  |  |  |
מבצעים

ג'יימס הטפילד - גיטרה ושירה
קירק האמט - גיטרה
לארס אולריך - תופים
רוברט טרוחיו - בס
התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו
אוטו וילהלם פון שטרובה

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1819 טרטו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 באפריל 1905 (בגיל 85) קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  רוסיה, גרמניה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מוסדות:  מצפה הכוכבים פולקובו 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ובאני סקיאפארלי 
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (27 בנובמבר 1873)  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1850)  הצלב הגדול של מסדר פרנץ יוזף  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 צאצאים:  הרמן פון סטרובה, Alfred von Struve, Ludwig Struve, Emilie Struve 
 הערות:  האסטרואיד 768 שטרוביאנה
 תרומות עיקריות
 חקר כוכבים כפולים, אורנוס, נפטון וטבעות שבתאי
 
אוטו וילהלם פון שטרובה (7 במאי 1819 - 14 באפריל 1905) היה אסטרונום רוסי ממוצא גרמני-בלטי, בן לשושלת אסטרונומים שארכה חמישה דורות.
חייו

אוטו וילהלם פון שטרובה נולד בטרטו, אז האימפריה הרוסית, אסטוניה של היום. למד באוניברסיטת טרטו ועבד במצפה הכוכבים של האוניברסיטה. בשנת 1843 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סנקט פטרבורג.
הוא היה עוזר של אביו (פרידריך פון שטרובה) במצפה הכוכבים פולקובו). משנת 1862 ועד 1889 היה מנהל של מצפה כוכבים זה. הוא המשיך עבודת אביו בחקר הכוכבים הכפולים וגילה כ-500 כוכבים כפולים. בנוסף לכך חקר לוויינים של אורנוס, נפטון וטבעות שבתאי. לאחר יציאה לגמלאות עבר לגרמניה ונפטר בקארלסרוהה.
בשנת 1850 קיבל את מדליית הזהב של החברה האסטרונומית המלכותית, בשנת 1852 נבחר לאקדמיה רוסית למדעים.
בשנת 1865 הוא גילה NGC 8.
בשנת 1895, לאחר היציאה לגמלאות עבר להתגורר בגרמניה ונפטר בקרלסרוהה כעבור כמה שנים.
בין העבודות החשובות:
«Bestimmung der Constante der Präcession mit Berichtsichtigung der eigenen Bewegung des Sonnensystems» (1841);
«Sur les dimensions des anneaux de Saturne» (1852);
«Observations de la grande nébuleuse d’Orion faites à Kasan et à Poulkova par M. Liapounow et O. Struve» (1862
אהמטג'אן קפלאן

אהמטג'אן קפלאן (בטורקית: Ahmetcan Kaplan; נולד ב-16 בינואר 2003 בטרבזונספור שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אייאקס מליגת העל ההולנדית ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים

קפלאן גדל במחלקת הנוער של טרבזונספור. ב-27 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אלניהספור במסגרת המחזור השביעי בליגת העל הטורקית לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-19 באוגוסט 2022 חתם קפלאן על חוזה לחמש עונות באייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-25 בפברואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 2-0 לא.ז. אלקמאר במסגרת המחזור ה-23 בליגה לעונת 2023/2024.
קריירה בינלאומית

קפלאן נכלל בסגל נבחרת טורקיה לטורניר יורו 2024, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
תארים

ליגת העל הטורקית (1): 2021/2022
הסופר קאפ הטורקי (1): 2022
הערות שוליים

↑  Ajax signs contract with Ahmetcan Kaplan, english.ajax.nl (באנגלית אמריקאית)
↑  Ryan DabbsContributions from Michael Yokhin last updated, Turkey Euro 2024 squad: Vincenzo Montella's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-09-21 (באנגלית)
| נבחרת טורקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקוגלו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקוגלו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה | טורקיה |
Voice & Piano

Voice & Piano (בעברית: קוֹל & פְּסַנְתֵּר) הוא אלבום אולפן של הזמרת-יוצרת הישראלית יסמין לוי ושל המלחין הישראלי גיל שוחט. האלבום יצא לאור ב-21 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון. באלבום נכלל הלהיט הבינלאומי של לוי "Una Noche Mas", כמו גם השיר "Song for the Country" שבוצע בשפה העברית.
אלבום זה נחשב לאלבומה הראשון של לוי מאז צאת רק עוד לילה אחד, משנת 2017.