stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריון קוטיאר
קריירה

לאחר מספר הופעות אורח בכמה סדרות מקומיות עברה קוטיאר לתעשיית הקולנוע הצרפתי.
תפקידה המשמעותי הראשון של קוטיאר היה בשנת 1998 בסרט קומדיית הפעולה של לוק בסון, "טקסי", לצד סמי נאסרי. על תפקידה קיבלה קוטיאר מועמדות לפרס סזאר הצרפתי. שנתיים לאחר מכן שיחקה קוטיאר בסרט ההמשך "טקסי 2" באותו תפקיד.
ב-2002 קיבלה קוטיאר מועמדות שנייה לפרס סזאר, על תפקידה בסרט הצרפתי "Les jolies choses". שנה לאחר מכן השתתפה בסרט "טקסי 3".
ב-2003 עברה קוטיאר להוליווד, והשתתפה בתפקיד קטן בסרטו של טים ברטון "סיפורי דגים", לצד יואן מקגרגור וג'סיקה לאנג. ב-2005 זכתה קוטיאר בפרס סזאר על תפקידה בדרמת המתח הרומנטית הצרפתית של ז'אן פייר ז'אנה, "שנים של אירוסין".
ב-2006 שיחקה קוטיאר לצד ראסל קרואו בדרמה הרומנטית של רידלי סקוט, "שנה מופלאה".
שנת 2007 הייתה השנה המוצלחת ביותר של קוטיאר מבחינה קולנועית. קוטיאר גילמה את דמותה של זמרת השאנסון מהגדולות בכל הזמנים, אדית פיאף, בסרט "החיים בוורוד", והפכה לשחקנית הצרפתייה השלישית בהיסטוריה שזוכה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אחרי קלודט קולבר שזכתה בפרס בשנת 1934 וסימון סיניורה שזכתה ב-1959).
מריון קוטיאר הייתה השחקנית הראשונה שזכתה בפרס אוסקר על הופעה בסרט בשפה זרה (צרפתית), מאז זכייתה של סופיה לורן בשנת 1961 על משחקה בסרט "לה צ'וצ'ארה" (בשפה האיטלקית). כמו כן קוטיאר היא השחקנית היחידה עד היום שזכתה בפרס על הופעה בשפה הצרפתית.
בעקבות תפקידה בסרט הפכה קוטיאר לשחקנית הצרפתייה הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס באפט"א ולצרפתייה השנייה בהיסטוריה שזכתה בפרס גלובוס הזהב על הופעה בסרט בשפה זרה (צרפתית), אחרי ליב אולמן שזכתה בפרס ב-1971 על הופעתה בסרט "המהגרים" בשפה השוודית.
כמו כן זכתה קוטיאר בפרס סזאר השני שלה, בפרס לומייר ובמועמדות ל"פרס האקדמיה האירופאית".
ב-2009 הופיעה קוטיאר לצד ג'וני דפ וכריסטיאן בייל בדרמת הפשע "אויבי הציבור". בהמשך הופיעה בסרט מוזיקלי, "Nine" בדמותה של לואיזה, אשתו של במאי הקולנוע האיטלקי גווידו קונטיני (דניאל דיי-לואיס). הופעה זו העניקה לקוטיאר מספר מועמדויות לפרסים יוקרתיים, בהם מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב. ב-2010 שיחקה בסרטו של כריסטופר נולאן "התחלה", בו גילמה את מאל, אשתו של דום קוב (לאונרדו דיקפריו).
ב-2011 השתתפה קוטיאר בפנטזיה הרומנטית המצליחה של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד אדריאנה אהובתו של האמן פיקאסו ובמותחן האסונות של סטיבן סודרברג "התפשטות" בתפקיד האפידמיולוגית מטעם ארגון הבריאות העולמי ד"ר לאונורה אורנטס.
ב-2012 כיכבה קוטיאר בסרט גיבורי העל שובר הקופות "עלייתו של האביר האפל" בתפקיד מירנדה טייט, חברה במועצת המנהלים המתחברת עם ברוס ויין (כריסטיאן בייל). באותה השנה הועמדה קוטיאר לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בתור סטפני קטועת הרגליים בדרמה הצרפתית "חלודה ועצם".
בשנת 2014 הועמדה קוטיאר לפרס האוסקר בפעם השנייה בקריירה שלה על הופעתה בסרט הבלגי "יומיים ולילה".
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של רוברט זמקיס, "בעלי ברית" לצידם של בראד פיט וג'ארד האריס. באותה שנה כיכב קוטיאר בסרט הפעולה "אמונת המתנקש" (אשר מבוסס על סדרת משחקי הווידאו "Assassin's Creed"), בו היא מגלמת את סופיה ריקין, לצידם של מייקל פסבנדר, ג'רמי איירונס, ברנדן גליסון ומייקל קנת' ויליאמס.
בשנת 2020 הפכה לפרזנטורית של בושם שאנל מספר 5 של בית האופנה הצרפתי, שאנל.
חיים אישיים

בסוף שנות התשעים הייתה קוטיאר במערכת יחסים עם השחקן הצרפתי ג׳וליאן רסאם (אנ'). משנת 2000 עד שנת 2005 היא הייתה בזוגיות עם השחקן והבמאי הצרפתי סטפן גרן-טילי (אנ'); היא גם יצאה עם הזמר והפזמונאי סינקלייר (אנ') בשנים 2005–2007.
מאז אוקטובר 2007, קוטיאר נמצאת בזוגיות עם הקולנוען והשחקן הצרפתי גיום קאנה (אנ'), ולהם בן בשם מרסל שנולד ב-2011 ובת בשם לואיז שנולדה ב-2017. הזוג הכיר על סט הצילומים של הסרט הצרפתי "נראה אותך אוהב".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | The Story of a Boy Who Wanted to Be Kissed | מטילדה |  |
| 1996 | חיי הסקס שלי | תלמידת בית ספר |  |
| 1996 | אורחים מהכוכב הירוק | מאצ'ה |  |
| 1998 | טקסי | לילי ברטינו |  |
| 1999 | War in the Highlands | ג'ולי בונזון |  |
| 1999 | Furia | אלה |  |
| 1999 | Du bleu jusqu'en Amérique | סולנג' |  |
| 2000 | טקסי 2 | לילי ברטינו |  |
| 2001 | Lisa | ליסה הצעירה |  |
| 2001 | Les jolies choses | מארי / לוסי |  |
| 2002 | Une affaire privée | קלריס אנטובן |  |
| 2003 | טקסי 3 | לילי ברטינו |  |
| 2003 | נראה אותך אוהב | סופי קובלסקי |  |
| 2003 | סיפורי דגים | ג'וזפין בלום |  |
| 2004 | תמימות | אווה |  |
| 2004 | שנים של אירוסין | טינה לומברדי |  |
| 2005 | דהירה | אליזה |  |
| 2005 | אהבה באוויר | אליס |  |
| 2005 | מארי | גרטשן מול |  |
| 2005 | Sauf le respect que je vous dois | ליסה |  |
| 2005 | הקופסה השחורה | איזבל קרוגר |  |
| 2005 | Edy | סלין |  |
| 2006 | אתה ואני | לנה |  |
| 2006 | Dikkenek | נדין |  |
| 2006 | Fair Play | ניקול |  |
| 2006 | שנה מופלאה | פאני שאנל |  |
| 2007 | אדית פיאף – החיים בוורוד | אדית פיאף | פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר |
| 2009 | אויבי הציבור | אוולין "בילי" פרצ'ט (אנ') |  |
| 2009 | הטיסה האחרונה | מארי ואלייר די ביאמונט |  |
| 2009 | Nine | לואיזה קונטיני |  |
| 2010 | התחלה | מל |  |
| 2010 | שקרים לבנים קטנים | מארי |  |
| 2011 | חצות בפריס | אדריאנה |  |
| 2011 | התפשטות | ד"ר לאונורה אורנטס |  |
| 2012 | חלודה ועצם (אנ') | סטפני |  |
| 2012 | עלייתו של האביר האפל | מירנדה טייט / טליה אל-גול (אנ') |  |
| 2013 | המהגרת (אנ') | אווה |  |
| 2013 | קשרי דם | מוניקה |  |
| 2013 | חדשות בהפרעה | מגישת חדשות |  |
| 2014 | יומיים ולילה | סנדרה ביי |  |
| 2015 | הנסיך הקטן | הורד | דיבוב |
| 2015 | מקבת' | ליידי מקבת' (אנ') |  |
| 2016 | זה רק סוף העולם | קת'רין |  |
| 2016 | אהבה שבורה (אנ') | גבריאל |  |
| 2016 | בעלי ברית | מריאן ביז'ור |  |
| 2016 | אמונת המתנקש | סופיה ריקין |  |
| 2017 | Rock'n Roll | עצמה |  |
| 2017 | הרוחות של ישמעאל | קרלוטה |  |
| 2018 | Angel Face | מרלין |  |
| 2019 | שקרים לבנים קטנים 2 | מארי |  |
| 2020 | דוליטל | טוטו | דיבוב |
| 2021 | אנט | אן |  |
| 2022 | אח ואחות | אליס |  |
| 2022 | שרלוטה | שרלוטה סלומון | דיבוב בגרסה הצרפתית |
| 2023 | אסטריקס ואובליקס: הממלכה התיכונה | קלאופטרה |  |
| 2023 | מבעד לעדשה | סולאנג׳ ד'איין (אנ') |  |
| 2023 | Little Girl Blue | קרול אאצ'ה |  מועמדת פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר |
| TBA | The Brutalist | ארז'בט טות' |  |
| TBA | The Inventor | לואיזה, נסיכת סבויה | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Étude sur le Mouvement | פיה | פרק: "Intériorité" |
| 1993 | איש הנצח | לורי בליאן | 2 פרקים |
| 1994 | Extrême Limite | סופי קולברט | 2 פרקים |
| 1996 | Théo la tendresse | לאורה | פרק: "La nouvelle de la semaine" |
| 1996 | Chloé | קלואי | סרט טלוויזיה של France 2 |
| 1996 | L'@mour est à réinventer | לורנס | פרק: "La mouette" |
| 1998 | Interdit de Vieillir | אביגיל | סרט טלוויזיה של France 2 |
| 2001 | Les Redoutables | גבי | פרק: "Doggy dog" |
| 2001 | Une femme piégée | פלורנס לקאז | סרט טלוויזיה של M6 |
| 2013 | Le Débarquement | נטלי | פרק: "#1.1" |
| 2021 | La Vengeance au Triple Galop | קים רנדל | סרט טלוויזיה של Canal+ |
| 2023 | אקסטרפולציות (אנ') | סילביה בולו | פרק: "2068: The Going Away Party" |
המעבדה להנעה סילונית

| --- | --- |


מבט אווירי על מתקני JPL
 Dare Mighty Things 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  נאס"א
 סוכנות בת:  מכון קק ללימודי חלל 
 תאריך הקמה:  1936
 מנהל:  מייקל ווטקינס
 מטה מרכזי:  פסדינה, קליפורניה
 עובדים:  5,000
 אתר JPL
 קואורדינטות:  34°12′00″N 118°10′18″W﻿ / ﻿34.2°N 118.17166666667°W﻿ / 34.2; -118.17166666667
 he
 
המעבדה להנעה סילונית (באנגלית: Jet Propulsion Laboratory) היא אחד ממרכזי סוכנות החלל האמריקנית נאס"א, ותפקידה העיקרי פיתוח גשושיות מחקר בלתי מאוישות, הפעלתן, שליטה על משימות מחקר פלנטריות וניתוח מדעי של ממצאי הגשושיות. JPL ממוקם בפסדינה, קליפורניה.
שורשי המעבדה להנעה סילונית

המעבדה להנעה סילונית החלה לפעול בשנות השלושים של המאה העשרים. תיאודור פון קרמן החל בניסויים בהנעה רקטית במתחם שהיה שייך למכון הטכנולוגי של קליפורניה (קאלטק). למרות השם, המרמז על הנעה סילונית, מעולם לא עסקו במעבדה זו בפיתוח מנועי סילון. השם JET שימש בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים כינוי להנעה רקטית. בשלהי מלחמת העולם השנייה התבקשו מומחי המעבדה לנתח ולהעריך את יכולותיו של הטיל הבליסטי הגרמני V-2. לאחר המלחמה, פיתחו אנשי המעבדה רקטה למדידות שונות ברום האטמוספירה, שכונתה קורפוראל. רקטה זו הורכבה על גבי טילי V-2 שהועברו לארצות הברית ושימשה כשלב שני בטילים אלה.
JPL כמרכז של סוכנות החלל האמריקנית נאס"א

עם הקמת נאס"א בשנת 1958, עברה האחריות המינהלית והתקציבית למתקני המעבדה להנעה סילונית אל הסוכנות החדשה. עם חלוקת תחומי האחריות של נאס"א בין מרכזיה הפזורים ברחבי ארצות הברית, הוחלט כי JPL תהיה אחראית על תחום גשושיות המחקר הפלנטריות השונות של סוכנות החלל האמריקנית. המעבדה להנעה סילונית ממומנת מתקציב פדרלי, ומבצעת עבודות עבור נאס"א תחת חוזים הנחתמים מולה ומול קאלטק.
תחומי פעילויות עיקריים

המעבדה להנעה סילונית אחראית על אפיון המשימות הבלתי מאוישות של סוכנות החלל האמריקנית, תכנון מפורט של הגשושיות, ניהול הפרויקטים עד לשלב בניית הגשושית, הקמת צוותי מדענים לניתוח הנתונים שייתקבלו מהגשושיות, ניהול משימות החלל בפועל דרך שורה של מרכזי בקרה בקומפלקס המרכז, הפקת תוצרי המשימות והפצתן.
משימות חלל המנוהלות על ידי המעבדה להנעה סילונית

למעט טלסקופ החלל האבל, מנוהלות כל גשושיות המחקר הבלתי מאוישות של נאס"א על ידי JPL. בין המשימות העכשוויות המנוהלות על ידי JPL ניתן למנות את:
הגשושית לחקר השמש יוליסס
הרוברים ספיריט ואופרטוניטי במאדים (תוכנית מארס רובר)
הגשושית לחקר שבתאי קאסיני
הגשושיות וויאג'ר 1 וויאג'ר 2 (תוכנית וויאג'ר)
טלסקופ החלל WISE
הרובר קיוריוסיטי במאדים
הרובר "פרסווירנס" במאדים
הגשושית ג'ונו לחקר צדק
משימות היסטוריות שנוהלו על ידי המעבדה להנעה סילונית

בין המשימות שנשלמו, ונוהלו על ידי המעבדה להנעה סילונית ניתן למנות את:
נחתות ויקינג למאדים
נחתות תוכנית סרוויור שנחתו על הירח
הגשושית גליליאו לחקר כוכב הלכת צדק
הגשושיות בתוכנית פיוניר ובהן פיוניר 10 ופיוניר 11
הגשושיות בתוכנית מארינר לחקר מאדים, נוגה וכוכב חמה לרבות מארינר 10
אגון ריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1917 
 פטירה:  5 במרץ 1989 (בגיל 71) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 תפקידים:  קרדיולוג 
 
פרופ׳ אגון (נח) ריס (18 באוגוסט 1917 - 5 במרץ 1989) היה מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, עם נפילת הרובע התנדב ללכת לשבי הירדני כדי לטפל בפצועים, מחלוצי הקרדיולוגיה בישראל והקים וניהל את המערך הקרדיולוגי וטיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם.
קורות חיים

ריס נולד בווינה אוסטריה לפרנזיצקה ויוסף ריס (מקודם פיקהולץ). החל ללמוד רפואה בעיר הולדתו בין השנים 1935–1938 ועלה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון. כאן המשיך ללימודי מדעים באוניברסיטה העברית וקיבל תואר שני ב-1942. ב-1944 יצא לסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה הצרפתית בביירות וסיימם ב-1947. את ההתמחות עשה בבית החולים הדסה הר הצופים.
במלחמת העצמאות שירת, תחילה, כרופא וחובש קרבי בהגנה, שכל את אשתו, חוה (לבית ז'זמר), והוא עצמו נפצע בשייח' ג'ראח בעת ששיירת הדסה עברה בשכונה. יחד עם שני רופאים נוספים מבית החולים הדסה, עלי פייזר ואברהם לאופר, התנדב לעבוד בבית החולים משגב לדך ברובע היהודי בירושלים במחזוריות של חודש. לעיתים טיפלו וניתחו את הפצועים תחת אש. הרופאים נעזרו באחות ואח מוסמכים, אחות סוציאלית, אחות מעשית, ומתנדבות. רבים מהלוחמים חייבים לצוות הרפואי את חייהם, כולל עירוי דם ישיר בין ריס לחולה, ועם נפילת הרובע ואי עמידת הירדנים בהסכם התנדב ללכת עם הפצועים, עם האחות מאשה וינגרטן (בתו של מוכתר הרובע מרדכי וינגרטן), לשבי על מנת להמשיך לטפל בהם.
בין 1952–1958 התמחה בקרדיולוגיה בבתי חולים בשיקגו ובאוניברסיטת הרווארד שבבוסטון, חזר לישראל והחל לעבוד במרכז הרפואי שיבא. ב-1961 עבר לחיפה אחרי שהקים והתמנה למנהלו הראשון של המערך הקרדיולוגי וטיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם.
במקביל לעבודתו בבית החולים שימש כפרופסור בטכניון וכנשיא החברה הקרדיולוגית הישראלית. במותו הניח אישה, יונה בת עליזה (בתו של יעקובוס קאן) וד"ר יצחק איצקוביטש, בת ושני בנים.
לקריאה נוספת

"ריס, אגון", בתוך: נסים לוי, יעל לוי, רופאיה של ארץ-ישראל, 1799–1948, זכרון יעקב: איתי בחור, 2008, עמ' 356.
הערות שוליים

↑  על פי רישומי חברה קדישא חיפה.
↑  חוה ז'זמר באתר ארגון ההגנה
↑  נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל, 1799–1948, הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט – הטכניון, חיפה, 1998, עמ' 79
↑  יהושע בן אריה (עורך), ירושלים בתקופת המנדט העשייה והמורשת, פרק: "התפתחות שירותי הרפואה בירושלים בתקופת השלטון הבריטי", פרק משנה: "הרפואה בירושלים", הוצאת יד בן צבי, משכנות שאננים, ירושלים, תשס"ג, 2003, עמ' 305
↑  ראיון עמה ב זמן חיפה, ד"ר איצקוביץ, סרטון  באתר יוטיוב.
לינוי בר-גפן

| --- | --- |

בר-גפן ב-2015
 לידה:  10 באוגוסט 1979 (בת 45) רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תלמה ילין 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  lbargeffen
 טוויטר:  LinoyBarGeffen
 
לינוי בר-גפן (נולדה ב-10 באוגוסט 1979 ברמת גן) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ושדרנית רדיו ישראלית.
ביוגרפיה

הוריה עלו ארצה מצפון אפריקה וממזרח אירופה. לאחר לימודיה בתיכון תלמה ילין במגמת התיאטרון, שירתה בגלי צה"ל ככתבת וכן כעורכת מהדורות חדשות, עד שהודחה בשל עבירת משמעת.
לאחר שירותה הצבאי הייתה כתבת במהדורת החדשות של חברת הטלוויזיה בכבלים "תבל", "תחנה מרכזית", וכן כתבת פוליטית באתר ynet.
בשנת 2002 הצטרפה לחברת החדשות של ערוץ ישראל 10, שם הייתה כתבת, עורכת ומגישת מבזקים.
בסוף שנת 2003 החלה להגיש את תוכנית הבוקר של ערוץ 10 "כל בוקר" יחד עם אברי גלעד. התוכנית זכתה לפופולריות גדולה, מגישיה היו מועמדים לפרס מסך הזהב בשנת 2004, והתוכנית עצמה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה ב-2005. במהלך 2005 הגישה תוכנית סאטירית ברדיו תל אביב, והחלה ללמוד תקשורת במכללה למנהל. בשנת 2006, לאחר שנתיים של הגשת "כל בוקר", עזב גלעד את התוכנית לשם הגשת "העולם הבוקר", תוכנית הבוקר של "רשת" ב-ערוץ 2 יחד עם עינב גלילי, ובר-גפן החלה להגיש את התוכנית עם קובי מידן ופעם בשבוע עם תמר איש-שלום.
במרץ 2007 דווח כי בר-גפן תצטרף כעורכת לצוות התוכנית "לונדון את קירשנבאום". באוגוסט באותה שנה הגישה בר-גפן סדרה בת שלושה פרקים בנושא איכות מי השתייה בישראל, בשם "זהירות מים", והגישה סרט דוקומנטרי על יהדות ארצות הברית. החל מנובמבר 2007 שידרה ברדיו 99 את תוכנית הבוקר "כאן ועכשיו" יחד עם גל גבאי למשך כשנה.
בסוף יוני 2008 החלה להגיש את התוכנית "מה קורה" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, בה היא סוקרת את אירועי היום לפי עריכתם של גולשי האינטרנט. ב-2009 הגישה את תוכנית הבוקר "יום חדש" ב"קשת", עם אורן וייגנפלד למשך כשנה. בספטמבר 2010 התפטרה מ"קשת" ועברה לתפקיד כתבת ותחקירנית בתוכנית התחקירים "360" של "רשת".
בשנת 2013 עלתה בערוץ 2 התוכנית "מועדון המבקרים", בה השתתפה בר-גפן כחברת פאנל לצידם של רן שריג, ג'ודי שלום ניר מוזס ולוסי אהריש.
משנת 2014 מגישה בימי רביעי את התוכנית "יהיה בסדר" בגלי צה"ל יחד עם אביב לביא.
ביולי 2014 החלה להגיש תוכנית אקטואליה יומית בערוץ 20.
במאי 2015 החלה להגיש בערוץ 10, כחלק מצמד, את תוכנית התחקירים "עושות חשבון".
החל מאוקטובר 2017 הגישה את מגזין התחקירים "על המשמר" בערוץ כאן 11.
ביולי 2018 החלה להגיש תוכנית רשת לילדים בשם "דבר לילדים" המשודרת באתר האינטרנט "דבר ראשון".
ב-22 בדצמבר 2020 החלה להשתתף כפאנליסטית בתוכנית "חדשות הבוקר" בערוץ קשת 12.
חיים אישיים

בר-גפן היא צאצאית (דור שישי) של החוזה מלובלין.
ב-27 ביולי 2007 נישאה לדני אנגלברג, וכעבור כארבע שנים הם נפרדו.
משנת 2012 היא בזוגיות עם העיתונאי בן זילכה. ב-2015 נולד להם בן.
בראיונות לתקשורת סיפרה בר-גפן על הקשיים בטיפול בבן זוגה, שהפך לסיעודי עקב אירוע מוחי. בעקבות אירוע זה, מציעה בר גפן שירות ניהול משבר רפואי הנמכר ככיסוי ביטוחי.
בשנת 2019 הגישה תביעה בסך 300 אלף ש"ח נגד חברת "טוויטר", על שזו סירבה להסיר ציוץ פוגעני כלפיה.
בר-גפן מעידה על עצמה כאתאיסטית אך רואה ערך בשמירה על המסורת.
הערות שוליים

↑  אורי אילון, כתבי גל"צ גויסו לערוצי הטלוויזיה החדשים, באתר הארץ, 2 בינואר 2002
↑  רועי הולר, קטש ולינוי בר גפן מגיעים לרדיו תל אביב, באתר ynet, 28 במרץ 2005
↑  ערן סויסה, תחת גפנה, באתר nrg‏, 1 במרץ 2007
↑  פיני אסקל‏, מים חמים, באתר וואלה, 12 באוגוסט 2007
↑  אופיר בר-זוהר, מסתמן: לינוי בר גפן וגל גבאי יעזבו את רדיו 99, באתר TheMarker‏, 28 באוקטובר 2008
↑  "מה קורה" - על התכנית, באתר ‏מאקו‏, 30 באוקטובר 2008
↑  כתב כלכליסט, לינוי בר גפן חוזרת לתוכנית הבוקר: תגיש את "יום חדש" בקשת, באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2008
↑  כתב כלכליסט, לינוי בר גפן מצטרפת ל"רשת", באתר כלכליסט, 13 בספטמבר 2010
↑  עפר סקר‏, "מועדון המבקרים": לא באמת ביקורת תרבות, באתר וואלה, 13 בינואר 2013
↑  אלכסנדר כץ, מורשת עאלק: בירור מול ערוץ 20 בעניין התכנית הכלכלית בהגשתו של שרון גל, באתר אייס, 29 במאי 2014
↑  יעקב בר-און, ‏חשבון פתוח: לינוי בר גפן וסיון קליגבייל מוכנות לצאת למלחמה, באתר מעריב אונליין, 20 ביולי 2016
↑  רן בוקר, לינוי בר גפן עוזבת את ערוץ 10, באתר ynet, 10 ביולי 2017
↑  דוד ורטהיים‏, "דבר לילדים" חוזר - בפורמט טלוויזיוני בהגשת לינוי בר גפן, באתר וואלה, 19 ביולי 2018
↑  שגיא בן נון‏, לינוי בר-גפן תצטרף ל"חדשות הבוקר" של ניב רסקין בקשת 12, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2020
↑   ציוץ של לינוי בר-גפן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 20 באפריל 2017
↑  וואלה סלבס‏, לינוי בר-גפן כלה, באתר וואלה, 28 ביולי 2007
↑  ערן בר-און, לינוי בר גפן ובעלה נפרדו, באתר ynet, 27 ביוני 2011
↑  יפעת הללי, ‏לינוי בר גפן עוברת לגור עם החבר, באתר ‏מאקו‏, 30 ביולי 2012
↑  קרן יעקובי, מזל טוב: לינוי בר גפן ילדה בן, באתר ynet, 27 בינואר 2015
↑  רותי שילוני, ‏לשקם את בן: העיתונאית לינוי בר גפן נלחמת למען בן זוגה שעבר אירוע מוחי, באתר ‏מאקו‏, 1 באוגוסט 2020
 רוני לינדר, המקצוע החדש של לינוי בר גפן, באתר TheMarker‏, 18 באוקטובר 2019
עינב שיף, "כפיתי על עצמי לשכוח את מה שבן היה", באתר ynet, 15 בינואר 2019
עינב שיף, הסיוט של לינוי בר גפן, באתר ynet, 16 בינואר 2019
↑  אדם אחד רגע אחד: לינוי בר גפן - על העו"סית שהזכירה לי לחשוב גם על עצמי, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2020
↑   ציוץ של לינוי בר-גפן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 13 בספטמבר 2020
 דורי בן ישראל, טוויטר חטפה הוצאות בתביעה שהוגשה נגדה על ידי לינוי בר-גפן, באתר "מזבלה", 13 בספטמבר 2020
 עודד ירון, בימ"ש: במקום להגיב, טוויטר בחרה בתקיפה שוביניסטית נגד לינוי בר גפן, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2020
↑  יצחק טסלר, "אילן יוחסין מפואר": כך לינוי בר גפן גילתה את הענף החרדי במשפחתה, באתר ynet, 4 בנובמבר 2022
ג'וליאן שגרן

| --- | --- |
צילום משנת 1994
צילום משנת 1994
 לידה:  22 בפברואר 1940 (בן 84) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  פנטומימה, תיאטרון לילדים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת   ישראל
 תקופת הפעילות:  1957 – 2010 (כ־53 שנים)
 מקום לימודים:  St Marylebone Grammar School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליאן שגרן (באנגלית: Julian Chagrin; נולד ב-22 בפברואר 1940) הוא שחקן, קומיקאי, במאי תיאטרון ופנטומימאי ישראלי.
ביוגרפיה

שגרן נולד וגדל בלונדון שבאנגליה. אביו פרנסיס היה מלחין ומנצח יהודי-רומני ואמו אלין הייתה מורה נוצריה מאירלנד. בשנת 1946 נשלח שגרן לפנימייה, ממנה ברח לאחר כשנה.
שגרן החל את הקריירה כשחקן וכקומיקאי בשנת 1957, כאשר הצטרף לקומיקאי ויק אוליבר ויחד הופיע הצמד באנגליה, באירלנד ובדרום אפריקה.
בשנת 1959 עבר לפריז ולמד שם פנטומימה במשך שלוש שנים אצל ז'אק לקוק. לאחר מכן הוא שב ללונדון להופיע בהצגה הסאטירית Chaganog, שהייתה הצלחה גדולה בפסטיבל אדינבורו בשנת 1964. ההצגה רצה בכל רחבי אנגליה וגם במשך שתי עונות בווסט אנד. לאחר מכן השתתף בסדרות טלוויזיה רבות, בפרסומות ובמספר סרטי קולנוע, ביניהם: "יצרים" בשנת 1966 בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני, בו שיחק בתפקיד פנטומימאי לצד אשתו באותה עת, קלוד, Danger Route (במאי: סת הולט) בשנת 1967, The Bliss of Mrs. Blossom בשנת 1968 לצד שירלי מקליין וג'ון קליז, "עליסה בארץ הפלאות" בשנת 1972 והפקות נוספות. במקביל הופיע כפנטומימאי בהופעת יחיד שלו בשני תיאטראות בווסט אנד.
עם עלייתו לישראל בשנת 1977 השתלב בתיאטרון ובטלוויזיה בארץ. בשנת 1985 כתב, הפיק, ביים ושיחק בסדרה הקומית "התזמורת", סדרה בת עשרה פרקים ששודרה בערוץ הראשון. שגרן גילם בסדרה את דמותו של מנצח בתזמורת. בהמשך שיחק בסרטי קולנוע ישראליים ובהפקות בינלאומיות, בין היתר: "היפהפייה הנרדמת", "כיפה אדומה", "שלגיה" ועוד לצד איזבלה רוסליני, דיאנה ריג וסיד סיזר. בסרט "זמן הגמל" שהופק בשנת 1991 בו הוא הופיע בתפקיד הנושא את שמו, הוא יוצא בסרט לחפש את שני ילדיו, שאבדו במדבר יהודה, פוגש בדרכו את הבדואים תושבי האזור ולומד על אורח חייהם. בשנת 1996 השתתף בסרט "מי האבא?" לצד אשתו רולנדה ובהפקות נוספות.
את עיקר פרסומו בארץ צבר שגרן בעיסוקו כמגיש וכמשתתף בתוכניות ילדים ונוער. הוא החל לעסוק בתחום זה בשנת 1982, כאשר התחיל להופיע עם אשתו רולנדה במופע לילדים ולנוער "אלף פרצופים", בו הופיע עמה במשך שלושים וארבע שנים, עד לשנת 2016. פריצת-הדרך שלו בתחום זה הייתה בשנת 1989, כדמות בתוכנית הילדים "מסיבת גן", בהנחיית ירון לונדון ורבקה מיכאלי. התוכנית שודרה עד 1995, ובזמן זה קנה לו שגרן את מעמדו כדמות אהובה על ילדי ישראל, המאופיינת, בין השאר, בחולצות עם הדפס של פו הדב שנהג ללבוש במהלך פרקי התוכנית.
שיתוף הפעולה בין שגרן לבין ירון לונדון חרג מגבולות מסך הטלוויזיה, כאשר בשנת 1994 לונדון כתב סדרת ספרים לילדים שכללה עשרה ספרים בשיתוף עם צוות ההפקה של "מסיבת גן", אשר גיבורה הוא דמותו של שגרן.
שגרן הופיע כשחקן אורח גם במספר תוכניות נוספות לילדים: הוא התארח בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה המצליחה לילדים "הופה היי": בשנת 1987, יחד עם אשתו רולנדה, ובשנת 1991.
בשנת 1996 השתתף בתוכנית "ימי" לצד חנוך רעים ודפנה דקל.
בשנת 1998 השתתף בתוכנית "פרפר נחמד" כפנטומימאי.
משנת 2000 ואילך עסק בבימוי הצגות ילדים. באותה שנה הוזמן להופעות ביפן, סין וקוריאה.
ב-2001 הופיע עם אשתו רולנדה במופע לילדים שנערך בחג החנוכה של אותה השנה.
בשנת 2005 יצא להופיע בבנגקוק ובסינגפור.
בשנת 2007 ביים את מופע הבידור של אשתו, הנקרא "רק על עצמי לצחוק ידעתי". באותה שנה הוא חזר להופיע במופע סטנד-אפ יחד עם אשתו.
ב-2010 הפסיק להופיע בשל בעיות בריאותיות.
בשנת 2022 שיחק בסרט הדרמה-קומי הבריטי-פלסטיני "סוף שבוע בעזה" (אנ') של הבמאי יליד נצרת - באסיל חליל; שם גילם את אביה של קרן, אותה גילמה מונא חוא.
ביוגרפיה > חיים אישיים

שגרן היה נשוי לקלוד ולהם שלושה ילדים וכן נכדים.
לאחר גירושיו נישא בשנית לשחקנית רולנדה שגרן, ולשניים אין ילדים משותפים (רולנדה מזדהה כאל-הורית), והם מתגוררים בעין הוד.
מועמדויות ופרסים

שגרן היה מועמד פעמיים לפרס האוסקר כמפיק סרטים קצרים: הסרט "The Concert" בשנת 1974 והסרט "The Morning Spider" בשנת 1976.
פרסי ורד הזהב במונטרה ודוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, על תפקידו בסדרה "התזמורת".
בשנת 2021 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
ספרים וקלטות

בשנת 1991 יצאו שני ספרים שנקראו "ילדים קטנים לומדים לקרוא עם ג'וליאן" ו"ג'וליאן והסופגניה הגדולה ביותר בעולם" עם דמותו של שגרן כילד מ"מסיבת גן" שנכתבו על ידי חגית מאור.
בנוסף לעיסוקו בטלוויזיה הופיע שגרן בקלטות וידאו לילדים:
שירים קטנים 3 – למשחק ולימי הולדת עם חני נחמיאס ועירית ענבי. קלטת זו יצאה ביולי 1991.
שירים קטנים 4 – מגן החיות עם ישראל גוריון ועירית ענבי. קלטת זו יצאה באוגוסט 1991.
שירים קטנים 6 – מצחיקים עם שרי צוריאל ועירית ענבי. קלטת זו יצאה בדצמבר 1991.
דודי שמחה עם אשתו רולנדה שגרן וגיא מרוז. קלטת זו יצאה בשנת 1992.
גלגולים – שירי משחק והפעלה עם יורם פלד ושלומית ארנון. קלטת זו יצאה בשנת 1995.
הערות שוליים

1 2 3  דינה חלוץ, רולנדה שגרן: "שכחו אותי ואת ג'וליאן. לא קיבלנו את ההכרה שמגיעה לנו", באתר ynet, 17 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282880905171  ISNI: 0000 0000 6766 323X  LCCN: n97860048  NTA: 202606600  VIAF: 43600543   WorldCat (עם VIAF): 43600543 
ג'וליאן שגרן, איתי שגב, שלום אסייג, יגאל שילון ואלי יצפאן בצילומי התוכנית "פיספוסים", 1994
ד' בשבט

ד' בשבט הוא היום הרביעי בחודש החמישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הרביעי בחודש האחד עשר 
למניין החודשים מניסן.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בד' שבט היא, ברוב השנים, פרשת בא. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השא או השג) פרשת בר המצוה היא פרשת בשלח.
חגים ומועדים

פורים מסטיסלב – לזכר הצלת יהודי מסטיסלב מהקוזאקים בשנת ה'תק"ד.
אירועים היסטוריים

ד'תתקי"ט – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תש"ה – תחילת פינוי מחנה ריכוז אושוויץ – 58,000 אסירים נשלחים לצעדת מוות.
ה'תשס"ב – פיגוע ירי באולם השמחות ארמון דוד בחדרה, בו נהרגו שישה ונפצעו עשרות אנשים.
נולדו

ב'קצ"ט (לפי המסורת היהודית, בקירוב) – אשר, בנו העשירי של יעקב אבינו.
ה'תרל"ה – ישי שור, מתמטיקאי יהודי שפעל בגרמניה. (נפטר בי"ב בטבת ה'תש"א)
ה'תרס"ב – הרב חיים מרדכי אייזיק חדקוב, מבכירי חסידות חב"ד. (נפטר בג' באייר ה'תשנ"ג)
ה'תרס"ה – הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג ומייסד מפעל הש"ס. (נפטר בט' בתמוז ה'תשנ"ד)
ה'תש"ח – אבישי ברוורמן, פרופסור לכלכלה שר וחבר הכנסת.
ה'תשל"א – אסף אמדורסקי, זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
נפטרו

ה'תקס"ז – רבי משה לייב מסאסוב, אדמו"ר חסידי. (נולד בה'תק"ה)
ה'תק"ע – רבי אברהם הכהן מקליסק, מתלמידי המגיד ממזריטש ומראשי עליית החסידים לארץ ישראל.
ה'תרמ"ז – רבי מנחם נחום טברסקי, בנו של המגיד מטוריסק והאדמו"ר מטריסק-בריסק. (נולד בכ"ב בסיוון ה'תקפ"ט)
ה'תרע"ב – יוסף ויתקין, מחנך, ממבשרי העלייה השנייה ותנועת העבודה הציונית. (נולד בה'תרל"ו)
ה'תר"ף – אמדאו מודיליאני, צייר יהודי ממוצא איטלקי. (נולד בה'תרמ"ד)
ה'תרפ"ג – רבי אברהם דב פופל, רבה של מריאמפול, חבר הסיימאס ויו"ר אגודת ישראל בליטא.
ה'תרצ"ב – הרב רחמים מלמד כהן, מחבר "כיסא רחמים" ורבה של קהילת יהדות פרס בירושלים. (נולד בכ"ה באלול ה'תרכ"ה)
ה'תשכ"ו – הרב יחיאל יעקב וינברג, רב ופוסק, ראש בית המדרש לרבנים בברלין, מחבר שו"ת שרידי אש.
ה'תשמ"ד – רבי ישראל אבוחצירא, המכונה "באבא סאלי", מקובל מרוקאי. (נולד בא' בתשרי ה'תר"ן)
ה'תשע"ה – הרב דוד זאובר, ראש בית הכנסת הגר"א תל אביב
ה'תשס"ז – אהרן אוזן, שר וחבר הכנסת ישראלי, ממיסדי תמ"י. (נולד בד' בחשוון ה'תרפ"ה)
ה'תשפ"ב – יורם טהרלב, סופר ומשורר ישראלי (נולד בכ"ב בשבט ה'תרצ"ח)
ג' בשבט – ה' בשבט
שבט
הבבא סאלי