stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולם ריכטר – מידת רעש, מידת אדם (ספר)
תמצית תוכן הספר > פרק רביעי: רותמים את הסוסים (עמ' 36–50)

"רְעִידַת אֲדָמָה – שמתי את השאיפה שלי על הסלע הכי צפוף, ובחרתי בזהירות את אבן הבניין שלי: אין חרסית מוסרית, אין גוש עץ אדוק, אבל עובדה מוצקה כגרניט, והיגיון קשיח שכבה על שכבה. בניתי מגדלים גבוהים, לא שנהב, אלא אבן; חדרים רחבים לספרים ולדברים רציניים. היה מקום בבית לעבודה מוצקה בלבד, אבל למעלה עלו הדמיונות הטובים ביותר שלי. כשסיימתי סוף סוף, הרגשתי גאווה אדריכלית; לאף מוח לא היה בית כזה קודם. ואז, כשעמדתי לצעוד פנימה, נשמע רעד עז ושאגה מהממת. למרות הוויכוח האבנים המתנגשות השתחררו; לשווא עמד הסלע איתן ובריא. המגדלים שלי קרסו בזרמי בנייה, וכל חלומותיי הנשגבים נפלו מתרסקים על הקרקע. אף על פי שניתן לתקן, הבית המפואר היה הרוס. קיללתי, והשארתי אותו לא משוקם. מבולבל, לא מבין את הפגם שלי, באתי עם תמיהוֹתַּי בפני אלוהים, שבחיוך, אמר, 'אתה לא בנאי, מסתבר. חזור, ותסתער מחדש. השתמש במלט טוב יותר, ובטל את הפחדים שלך. הסלע והאבן היו טובים; הבנאי הוא האשם'"
לאחר רקע קצר על קאלטק, מספרת הָאף שהגעתו למכון, בשנת 1917, של הפיזיקאי מאוניברסיטת שיקגו רוברט מיליקן (שבהמשך יזכה בפרס נובל), גרמה לריכטר להפסיק את עבודתו, ולהתחיל את לימודיו שם לתואר שני. ריכטר הושפע מאוד מפיזיקאי אחר שפקד את המכון, פאול אפשטיין (אנ'), והוא זה שהדריך למעשה את ריכטר בעבודת הגמר שלו, הגם שהנושא לעבודה הוצע על ידי מיליקן – "עבודת המשך, על אטום מימן עם אלקטרונים מסתובבים" ("Further work on a hydrogen atom with spinning electrons").
בהמשך הפרק מתעכבת הָאף על יחסו של ריכטר לנשים, אהבה, אך בעיקר בהקשר לדיון באשר לקבלת נשים ללמוד ולחקור בקאלטק, כשהיא מסתמכת על קטעים מיומנו, מכתבים ומסמכים אחרים שכתב, כשחלקם שירים שנהג לכתוב. היומן שלו מסתיים ביום 8 יוני, 1928 בציון העובדה שהוא Ph.D .
שנה קודם לכן, ב-1927, זומן ריכטר לרוברט מיליקן, למעבדה הסייסמולוגית המתהווה שחיפשה לשכור עוזר מחקר במשרה חלקית עם רקע בפיזיקה. ריכטר נשאל אם הוא מעוניין? וכל השאר ... היסטוריה. חלק נכבד במערך ההתלבטויות שלו אם לקבל את ההצעה, היה השיקול שכך הוא יכול להישאר בקאלטק, ובסביבת הנוחות שלו מבחינת המגורים. למעשה זו הייתה הפעם הראשונה שריכטר החל להתעניין בסייסמולוגיה.
תמצית תוכן הספר > פרק חמישי: חקר רעידות אדמה (עמ' 51–61)

"הסייסמולוגיה חייבת במידה רבה חוב, שטרם נפרע, למאמצים מתמידים של הארי או. ווד (אנ') להביא את הבעיה הסייסמולוגית של דרום קליפורניה (למודעות)"
אומנם סיפורו של ריכטר הוא סיפור חקר רעידות האדמה (מעתה ואילך, עקב ריבוי השימוש במונח זה, להלן: רע"א בלשון רבים ויחיד כאחד) בדרום קליפורניה, אך כשהוא נכנס לתחום זה, הסצנה של החקר הזה כבר נפתחה, והיא ראשית חקר רעידות האדמה בדרום קליפורניה, שבה יש להתחיל. הָאף חוזרת לרעידות אדמה היסטוריות בארצות הברית בכלל, ובניו מדריד, מיזורי (אנ') (שאותן תיארה בפרק הראשון) בפרט. לעת סיום המאה ה-19, למבינים בדבר, היה ברור שלקליפורניה חלק נכבד בהתרחשותן ותפוצתן של רעידות האדמה ביבשת. תרמה לכך רעידת האדמה המשמעותית של הייוורד בשנת 1868 (אנ') שסיפקה טלטלה חברתית, מכה בלב מרכז כלכלי מתפתח! מחד מדענים הזהירו מעמידות נמוכה של מבנים בפני רעידות אדמה, אך מאידך בעלי אינטרסים כלכליים, אחרי: 2 עשורים של הבהלה לזהב; הפיתוח המואץ; והגידול באוכלוסייה; נטו להמעיט ואף להסתיר מסקנות קשות. מכאן עוברת הָאף לתיאור הרעידה הגדולה של 18 באפריל 1906, שמכיוון שעיקר הנזק נגרם מדליקות, אותם גורמים שהמעיטו בחומרת הסיכון מרע"א בקליפורניה, המשיכו לטעון לכך, שהבעיה היא באש המתפשטת ולא בעמידות המבנים בפני מה שהיום אנו מכנים תאוצת הקרקע המקסימלית (PGA). הָאף מתארת את הגוף שהיה אחראי אז על ניטור רע"א (לשכת מזג האוויר), ואת המחקרים שנעשו על רעה"א של היווארד ועל זו של 1906. הארגון שהיום הוא ה-.U.S.G.S, לא היה מעוניין אז לנטר רע"א, אך סקר החוף והגיאודזיה (the Coast and Geodetic Survey – להלן ה-CGS (אנ')), ששורשיו בשנת 1807, כן היה מעוניין בכך. פעילותו הנמרצת של ה-CGS הביאה לכך שהקונגרס העביר את האחריות לניטור רע"א וחקירתן מלשכת מזג האוויר ל-CGS וכך היה עד שנת 1965. הארי או. ווד (שמוזכר במוטו של תחילת הפרק), הקים בשנת 1910 את המעבדה הסייסמולוגית הראשונה של המדינה שהחלה לפעול באוניברסיטת ברקלי, בהנחיית המחלקה לגאולוגיה של האוניברסיטה. מאוחר יותר, היה ווּד פעיל בהקמת המעבדה הסייסמולוגית בקאלטק, ועל כך נכתב בפירוט בספר על ההיסטוריה של המכון הטכנולוגי של קליפורניה, שנקרא "בית הספר של מיליקן". בולטת במיוחד תרומתו של ווּד בפיתוח סייסמומטר ווּד-אנדרסון (אנ') החדשני, שנחשב אמין, קומפקטי, ואפילו נייד, אך גם לכך גורסת הָאף בסיום הפרק, שתרם לגיוסו של ריכטר, למדע הסייסמולוגיה.
תמצית תוכן הספר > פרק שישי: עידן הקרסגי (עמ' 62–81)

"שגרת המעבדה, הכוללת הרבה מאוד מדידה, תיוק וטבלאות, הם או חבל ההצלה שלי או הנכות העיקרית שלי, אני בקושי יודע מי מהן היא"
קְרֶסְגִי הוא שם המעבדה הסיסמולוגית שנבנתה בקאלטק. במהלך השנים הראשונות של המעבדה, הסייסמומטר של ווּד-אנדרסון (אנ') קבע במהירות את הסטנדרד לתיעוד של רעידות אדמה מקומיות. בשנת 1926 החלה המעבדה בפרויקט שיתופי, עם חטיבת הגאולוגיה של קאלטק, להתקנת הרשת הראשונה של תחנות ניטור רעידות אדמה ברחבי דרום קליפורניה. יעברו עוד שש שנים, עד שלהארי ווּד (אנ') ולצוות שלו תהיה רשת של שישה מכשירים כדי להתחיל להשתמש ברשומות מהמכשירים האלה, כדי להפיק עלון (בולטין) רגיל. הישג נוסף למעבדה היה מַדֵי המתח (strainmeters) שהוגו בניוף פיתח. הָאף מתעכבת גם על תרומת אנשי הדת הישועים שטיפחו תחנות סייסמוגרפיות ברחבי העולם, ובראשם האב הישועי האמריקאי ג'יימס ב. מקלוואן (אנ').
הָאף מתארת את ההליכים המייגעים לקליטת ורישום האותות מהסייסמומטרים במעבדה, ובתהליך האיסוף המייגע של הרישומים מהתחנות ברחבי קליפורניה, אך זאת בצד חיי חברה תוססים של צוות המעבדה. עוד מתארת הָאף את הגלגולים השונים שעברה המעבדה מהמבנים הראשונים, למבנים חדשים יותר, והניסיונות להימנע מ"רעשים תרבותיים" שמפריעים לרישום האותות (סיגנלים) שמתקבלים במעבדה.
תמצית תוכן הספר > פרק שביעי: בנו גוטנברג (עמ' 82–101)

"אני חייב לו הרבה מאוד והתייחסתי אליו כמעט בחיבה משפחתית. מאוד מאוד חיבבתי את האדם הזה"
הפרק מתחיל בתיאור סדנאות וסיורים מקצועיים של צוות המעבדה ואורחים, לאזורי המקטעים (סגמנטים) השונים של העתק סן אנדראס. זה המונח המקובל ובמיוחד אלה שמציגים ביטוי של קריעה על פני השטח מרעידת האדמה של שנת 1906. במעבדה הצטברו נתונים רבים שחיכו לאנליזות, ורוברט מיליקן וצוותו נטו למצוא את הפתרון לבעיה אצל בֶּנוֹ גוטנברג, ולא אחר. גוטנברג הגיע לסדנאות מגרמניה, והיה גם על הכוונת של אוניברסיטת הרווארד. הצעת מינוי רשמית נשלחה לגוטנברג בינואר 1930, והציעה לו פרופסורה מלאה בגיאופיזיקה ומטאורולוגיה בקאלטק. לאחר משא ומתן בעניין השכר, שהועלה ב-20% ביחס להצעה הראשונית, אישר גוטנברג בן ה-31, ואחד הסייסמולוגים המוערכים ביותר בעולם, את ההצעה ביוני 1930, ובספטמבר הגיע לפסדינה עם אשתו ו-2 ילדיו. מלבד העניין המקצועי בקליפורניה, עובדת יהדותו של גוטנברג, החלה להוות גורם שלילי בקידומו ושרידותו המדעית בגרמניה, וכן ההיפר אינפלציה הנוראית בגרמניה, שהשפיעה דרמטית על רמת החיים של המשפחה. כל אלה דחפו את גוטנברג לזרועות קאלטק.
תמצית תוכן הספר > פרק שמיני: רעידת אדמה! (עמ' 102–111)

"לאסון הזה היו מספר השלכות טובות. הוא שם קץ למאמצים של אינטרסנטים חסרי ידע ומידע להכחיש או להשתיק את קיומה של סכנת רעידת אדמה חמורה באזור המטרופולין של לוס אנג'לס"
המוטו של הפרק הזה, "מתכתב" יפה עם הטענה שמופיעה בפרק החמישי, שמספר גורמים אינטרסנטיים, טרחו להפיץ המְעָטַה ברמת הסיכון הנובעת מרעידות אדמה בקליפורניה.
רעידת האדמה הראשונה שריכטר חש כבוגר התרחשה בסנטה ברברה בשנת 1925 (אנ'). בתים עם מסגרת עץ באזור הצליחו להתגבר על הרעידות בצורה טובה יחסית, אך רעידת האדמה גבתה מחיר כבד בהרבה, במבנים המסחריים באזור מרכז העיר. הרעד הורגש (באופן חלש) עד ווֹטסוֹנְוִויל (אנ') מצפון (כ-390 ק"מ מסנטה ברברה) וסן ברנרדינו ממזרח (כ-240 ק"מ מסנטה ברברה). בעוד שמנהיגים עסקיים השתדלו לצייר את אסון 1906 בסן פרנסיסקו כאירוע של שרפה ולא רעידת אדמה, לא ניתן היה לעשות את אותו הדבר ב-1925. רעידת האדמה בסנטה ברברה לא יצרה שריפה: את 8 מיליון דולר הנזק לרכוש ו-13 ההרוגים ניתן היה לייחס רק לתנודות ההרסניות של רעידת האדמה עצמה, וכשל המבנים לעמוד בה. חברות הביטוח מצאו את עצמן מתמודדות עם חובות כבדים. חברות רבות העלו מיד את התעריפים על פוליסות עתידיות; אחרים הפסיקו להציע ביטוח רעידות אדמה לחלוטין. רעידת האדמה גם חשפה סכנה פחות ברורה: הפוטנציאל של מבנים צמודים, אך נפרדים, לגרום נזק זה לזה, כאשר כל אחד מהם הגיב באופן עצמאי לתאוצת הקרקע המקסימלית ברעידת האדמה. רעידת האדמה בסנטה ברברה הייתה פרק מוקדם חשוב בפיתוח תקני הבנייה בקליפורניה – עניין מרכזי בקריירה ובחייו המאוחרים של ריכטר.
רעידת האדמה של 1925 אולי מצאה את דרכה למודעות של ריכטר לאחר מעשה, אבל רק עד שהתרחשה רעידת האדמה בלונג ביץ' ב-10 מרץ 1933 בשעה 17:54. ריכטר ובניוף היו בזמן רעה"א במעבדה הסייסמולוגית, על כל המשתמע מכך שהמעבדה לא רחוקה מאוד מהמוקד. ילדי דרום קליפורניה ניצלו במידה רבה ברעידה הזו, שהכתה שעות ספורות בלבד לאחר סיום הלימודים, ובתי ספר רבים קרסו, אך 120 בני אדם נהרגו בכל זאת ברעידת האדמה, כולל 5 ילדים שנהרגו בבנייני אולמות ספורט בית סִפְרִיִים. הרעידה גרמה נזק לרכוש המוערך ב-50 מיליון דולר – בדולרים של תקופת השפל הגדול. ההרס הגדול במיוחד במבני בתי הספר, הותיר רושם בל יימחה. יש שהעלו את שאלת תקני הבנייה: מספר מבני בית ספר חדשים ויקרים יחסית, ספגו ככל הנראה נזקים חמורים יותר ממבנים מודרניים אחרים. ב-10 באפריל 1933, חודש אחד בלבד לאחר רעידת האדמה, התקבל "חוק פילד". על פי חוק זה, מדינת קליפורניה הייתה מוסמכת לבדוק ולאשר את כל תוכניות בתי הספר הציבוריים לפני הבנייה, עם פיקוח קפדני מאוד לאחר מכן במהלך הבנייה. חוק פילד (אנ') נותר כיום אחד מהוראות הבנייה המחמירות ביותר של רעידות אדמה בכל מקום בעולם. רעידת לונג ביץ של 1933 חיזקה את התודעה, שדרום קליפורניה היא אזור מועד ומסוכן לרעידות אדמה הרסניות, וחיזקה את נחישותו של ריכטר להילחם בצורך לחזק מבנים שמועדים לפורענות.
תמצית תוכן הספר > פרק עשירי: צ'ארלי (עמ' 132–152)

"לגבי עצמי אני יותר רגיש; אני במידת מה יצירת אמנות מפוקפקת"
מי היה צ'ארלי ריכטר? הָאף מתארת אותו פיזית ונפשית. מרואיין מוצלח, שלהבדיל מבֶּנוֹ גוטנברג למשל, מסוגל להעביר לקהל עממי נושאי מדע מורכבים. התעניינותו באסטרונומיה הייתה בולטת. המונח מגניטודה למעשה שאוּל מהאסטרונומיה, מונח, שהערך שלו מצביע על מידת בהירותו של כוכב. ריכטר, היה צופה אדוק בפרקי הסדרה מסע בין כוכבים, ובעל זיכרון פנומנלי לפרטים. בסוף שנות השבעים לחייו, הוא ניהל יומן יום יומי של פרקי הסדרה, שכולל מאות ערכים הקשורים בה, במדע הבדיוני ובאסטרונומיה. בנוסף לאסטרונומיה, שיחק שחמט, הקשיב למוזיקה קלאסית, ועם אשתו ליליאן הרבה לבקר בתיאטרון.
אם לשפוט מהעיתונים שבארכיון בקאלטק, הוא כתב שני רומנים, מסה פילוסופית אחת, ו"הָרִים" של שִׁירָה. הוא כתב וכתב מחדש, סיים שירים ונאבק לאסוף יחד כתבי יד עלילתיים שלו, או עיוניים. התלהב כילד כאשר התרחשו רעידות אדמה רבות, כמו בקיץ 1952, ואדם שהתקשר כבר בפעם השלישית לריכטר לאחר סדרה של רע"א ושאל אותו אם הוא אופטימי, ריכטר ענה "בהחלט כן, יהיו עוד הרבה רעידות עוקבות". הוא היה טייל מובהק, ותיעד לפרטי פרטים כל טיול ומסע שלו.
"ספר הלימוד שכתב 'סייסמולוגיה אלמנטרית' נשאר על מדף הספרים של סייסמולוגים רבים, משם הוא עשוי למצוא את עצמו לפעמים נשלף, ומשמש כאסמכתא. הערך המתמשך של הספר, הגם שהוא קַָדַם לתאוריית טקטוניקת הלוחות, וכן לפיתוחים סייסמולוגיים רבים ומשמעותיים של סוף המאה העשרים, עדיין מהווה אנציקלופדיה שלא תסולא בפז של רעידות אדמה, כזו שנותרת שימושית כמעט חצי מאה מאוחר יוֹתר. כל כך הרבה מעבודתו המוקדמת של ריכטר, ושל עמיתיו, הוחלפו כבר על ידי מחקרים עדכניים יותר, עם נתונים ממוחשבים רבים, והתוצאות הבסיסיות שבספר, החזיקו מעמד בצורה יוצאת דופן. עמידות זו מעידה על זהירות יוצאת דופן שננקטה במחקרים המוקדמים הללו." כך הָאף! הוא קיבל מכתבים רבים ממתעניינים, ואף ממעריצות וממעריצים רבים, והוא השיב לכמות "מסחררת" של מכתבים, בין השאר גם בעזרת תלמידיו.
ריכטר לא היסס להודות בטעויות כאשר העירו לו על כך, אפילו סטודנטים, ולקראת סיום הפרק חוזרת הָאף שוב לסוגיית העוול לכאורה שנעשה לגוטנברג בכך שסולם ריכטר לא נקרא "סולם גוטנברג–ריכטר". איש צוות מעבדת הסייסמולוגיה שפגש לראשונה את ריכטר בשנות ה-70, העיר באומרו, "בניגוד לרוב האנשים, אהבתי אותו". לעמיתיו של ריכטר אולי היו דעות שונות על האיש, אבל הם נטו להסכים על דבר אחד: כולם ראו אדם שעבורו סייסמולוגיה הייתה תשוקה בוערת בחייו. "הוא היה מסור לחלוטין למדע שלו", כתב עמיתו הצעיר קלרנס אלן (אנ'), "כמעט בלי כל דבר אחר". עמית אחר נזכר גם בשעות הארוכות של ריכטר במעבדה: הרבה בקרים מוקדמים ומאוחר בערבים, בסופי שבוע וגם במהלך השבוע. זה היה ידוע שהוא חלק מהידע ב-Caltech. מעבר לכך, ריכטר התקין סייסמומטר בסלון ביתו. עמיתיו ראו את כל הדברים האלה, אבל הם לא ראו כמעט שום דבר מחייו הפרטיים. מעטים אפילו ידעו שיש לו בן חורג; אפילו פחות ידעו שהייתה לו אחות. אותם עמיתים שהכירו את ריכטר הכי טוב, התחילו לראות ולהעריך את החום שמתחת לחיצוניות המוזרה ולפעמים הדוקרנית שלו, ההומור מתחת לרגישויות, החמלה מתחת לשכחה. אלה שהכירו היטב את צ'ארלס פרנסס ריכטר הכירו אותו בתור צ'ארלי – לא צ'ארלס ובוודאי לא ד"ר ריכטר. אלה במעבדה הסייסמולוגית שהיו הכי קרובים אליו, פיתחו תחושת חיבה בסיסית ומתמשכת, כבוד לעמית החבר החידתי שלהם - אבל לאהוב אותו לא היה בהכרח להבין אותו.
תמצית תוכן הספר > נספח א' פרידה מאוחרת (עמ' 309–312)

"הנקודה העיקרית שלי היום היא, שבדרך כלל אדם מקבל את מה שמצפה לו, אך לעיתים רחוקות מאוד כפי שציפה"
בנספח זה מביאה הָאף את הנאום של ריכטר באירוע הפרישה שלו מקאלטק. נאום שנראה שנקטע באמצעו. הוא מצטט את המשורר האנגלי אלפרד טניסון בן התקופה הוויקטוריאנית (ראו הטקסט המתורגם משמאל). הָאף טוענת שאירוע הפרישה היה בדיוק מסוג האירועים שריכטר השתדל להימנע מהם לאורך הקריירה שלו. בשיחה עם אלה שהכירו את ריכטר במהלך הקריירה הארוכה שלו במעבדה הסייסמולוגית, עולה הרעיון שהנאום שלו היה משהו כמו פצצה: אמירה פילוסופית מהורהרת ומורחבת של אדם שכמעט ולא שיתף משהו בעל אופי אישי עם עמיתיו. אמירה שהמוטו של פרק זה מאפיינת את ההרהור הפילוסופי שלו.
ריכטר ממשיך ואומר (לאחר הקראת הטקסט של טניסון) שכיום הוא "תוהה מדוע טניסון חשב שזה נפלא. המציאות של הובלה אווירית, לוחמה אווירית והאו"ם הם לא מה שאנחנו הכי שמחים עליו. הניסיון שלי היה שיר שונה במקצת באותה מנגינה. כסטודנט התעניינתי .....(המשך במוטו לפרק 18) ..... התפתחות מה שאנו מכנים כיום ביולוגיה מולקולרית. כל הדברים האלה התרחשו, אבל עם הבדלים מהציפיות." הוא ממשיך בעקבות הרברט ג'ורג' ולס, הסופר והוגה הדעות האנגלי בן זמנו, ובעל רקע במדע, שמת מאוכזב עקב אי התגשמות חזונו לגבי העידן הקרוב של אנרגיה גרעינית. "אני לא צריך להגיד לכם שכרגע יש את כל האמצעים הדרושים ליצירת עולם הגון. המכשולים העיקריים הם בּוֹרוּת; חַמדָנוּת; מיליטריזם; לאומיות; והאלימות הנובעת מדחף פסיכוטי להרס, או מתחושת נחיתות ורצון לנקמה." הוא מביע את אכזבתו שלו מאי למידת הלקח מהאירועים שהביאו לשתי מלחמות עולם, וששוב מנשבות אותן רוחות, עם שקרים וחצאי אמיתות ...." (המלחמה הקרה?). הוא כולל בסוגיה זו את קאלטק, והפיכתה לאוניברסיטה, ומקווה שתדע להישמר מהסכנות הללו. הוא מקווה שהמעבדה הסייסמולוגית תדע להתגבר על עזיבת חלק מהכישרונות שצמחו בה. הוא מסיים עם התנגדותו לבזבוז משאבים במחקר לחיזוי רע"א, שמשאיר תחומים חיוניים אחרים מוזנחים, כי הציבור והתקשורת מובלים "כמו חזיר אל השוקת" לעבר ניסיונות שווא "להתקדם" לעבר חיזוי אמין לכאורה, ו"לשכוח את העובדה שלמען בטיחות הציבור איננו זקוקים לתחזית – ניתן להסיר את הסיכון של רעידת אדמה, כמעט לחלוטין, על ידי בנייה ורגולציה נכונה." וכאן מסתיים הנאום!
תמצית תוכן הספר > תודות (עמ' 325–329)

רוב מכריע של הדמויות שהָאף מודה להם הם אנונימיים לחלוטין (בוודאי לרוב מכריע של קוראי העברית). דמויות שהיא פגשה לאורך דרכה במחקר הביוגרפי, וששיחקו תפקיד זה או אחר במסלול חייו של ריכטר, הכירו אותו, או סייעו לה בדרך זו או אחרת באיסוף החומר ובכתיבה. אזכיר רק את המפורסמים, ואת אלה ששיחקו תפקיד זה או אחר בחייו, גם אם תפקיד מינורי.
ראשית הָאף מודה לריכטר עצמו, שהשאיר את כל ארכיונו בקאלטק, ושמטופל על ידי הארכיונאית ד"ר יהודית גודשטיין וצוותה; היא מודה לסייסמולוגים העמיתים של ריכטר שפגשה: קלרנס אלן (אנ'), הירו קנאמורי (אנ'), דון אנדרסון (אנ'), תום היטון (אנ'), וקייט האטון (אנ'), ולמומחי המכשור הבכירים: דייב ג'ונסון, בוב טיילור ושוב קלרנס אלן. לתלמידיו לשעבר: שלטון אלכסנדר, טום ג'ורדן, בוב גלר, תום הנקס (אנ'), ג'ון גרדנר, דייוויד היל, בארי קלר, ג'ון לט, אלכסנדר גץ, הארמוט ספצלר, טא-ליאנג טנג (אנ'), אמיל אוקל, בוב פיני ונפי טוקסוז, כמו גם לבטי שור (אנ') וג'ורג' שור (אנ'). לעמיתים נוספים של ריכטר: פרימן גילברט (אנ'), ג'ים ברון, פרנק פרס (אנ'), ליאון קנופוף, ושוב בוב טיילור. ללין סייקס, אריק לינדוול וקארן מקנאלי(אנ'), מנהלת המעבדה הסייסמולוגית על שם ריכטר באוניברסיטת קליפורניה סנטה קרוז, ויוזמת ההקדשה הזו, ולמנהל הנוכחי (לעת מחקרה) של מעבדת הסייסמו בקאלטק ג'רואן טרומפ. לאחייניתה ואחיינה של ליליאן ריכטר: דורותי קרוז וברוס וולפורט וגם לבני משפחה אחרים: לורי וולפורט, מרי ווייט וקתי האג. לשכן של הריכטרס מווילה זניטה, לורנס פושה. לאביה של הָאף, ג'רי הָאף, לבעלה של המחברת לי סלייס, ולילדיה: שרה, ג'ושוע ופול.
לופיטה ניונגו

| --- | --- |

לופיטה ניונגו בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  1 במרץ 1983 (בת 42) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  Lupita Amondi Nyong'o 
 מדינה:  מקסיקו, קניה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  בית הספר לדרמה של ייל  St. Mary's School  קולג' המפשייר  Maisha Film Lab 
 בן או בת זוג:  סאל מסקלה (2016–אוקטובר 2023)  ג'ושוע ג'קסון (18 באוקטובר 2023–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2012)  פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2014)  פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע (2019)  Black Reel Award for Best Breakthrough Performance (2014)  Black Reel Award for Outstanding Supporting Actress (2014)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2014)  מאה הנשים של אוקיי אפריקה (2017)  BET Award for Best Actress (2014)  פרס עולם התיאטרון (2016)  פרס NAACP Image לשחקנית בסרט קולנוע (2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לופיטה אמונדי ניונגו (באנגלית: Lupita Amondi Nyong'o; נולדה ב-1 במרץ 1983) היא שחקנית קולנוע מקסיקנית-קנייתית זוכת פרס אוסקר. היא נולדה במקסיקו, אך גדלה בקניה. התפרסמה בשנת 2013 בזכות הופעתה בסרט "12 שנים של עבדות", שזיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בהמשך שיחקה בסרטים שוברי קופות דוגמת "הפנתר השחור", "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" ו"אנחנו".
ביוגרפיה

לופיטה אמונדי ניונגו נולדה ב-1 במרץ 1983 במקסיקו סיטי, מקסיקו, להורים קנייתים, דורותי אוגאדה בויו והפוליטיקאי פיטר אניאנג' ניונגו. המשפחה עזבה את קניה ב-1980 לתקופה מסוימת בשל דיכוי פוליטי; אחיו של אביה, צ'ארלס ניונגו, נעלם לאחר שהושלך ממעבורת ב-1980.
ניונגו מחזיקה באזרחות קנייתית ומקסיקנית כפולה ומזדהה כ"קנייתית-מקסיקנית". היא משתייכת לשבט "לו", משני צדי משפחתה, והיא השנייה מבין שישה ילדים. זו מסורת של אנשי לו לקרוא לילד על שם אירועי היום, ולכן הוריה נתנו לה שם ספרדי, לופיטה (צורת הקטנה של גואדלופה – כינויה של מרים, אם ישו). אביה היה פעם שר לשירותים רפואיים בממשלת קניה. בזמן לידתה, הוא היה מרצה אורח למדעי המדינה באוניברסיטת מקסיקו במקסיקו סיטי.
המשפחה חזרה למולדתם קניה כאשר ניונגו הייתה בת פחות משנה, לאחר שאביה מונה לפרופסור באוניברסיטת ניירובי. היא גדלה בעיקר בניירובי, במשפחה אמנותית, ומתארת את חינוכה כ"מעמד הביניים".
בגיל 14, ניונגו עשתה את הופעת הבכורה שלה כג'ולייט בהפקה מקומית של "רומיאו ויוליה" בתיאטרון הרפרטוארי בניירובי. בעודה חברה בתיאטרון הרפרטוארי, ניונגו הופיע גם במחזות "On The Razzle" ו-"There Goes The Bride". ניונגו מייחסת את ההופעות של וופי גולדברג ואופרה ווינפרי בסרט "הצבע ארגמן" בכך שהעניקו לה השראה להמשיך בקריירת משחק מקצועית.
כשהייתה בת 16, הוריה שלחו אותה למקסיקו למשך שבעה חודשים כדי ללמוד ספרדית. במהלך שבעת החודשים הללו, ניונגו התגוררה בעיר טקסקו, גררו, ולקחה שיעורים במרכז הלמידה לזרים של האוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו. ניונגו למדה מאוחר יותר בתיכון סנט מרי בניירובי, שם קיבלה תעודת בגרות בין-לאומית בשנת 2001 והגיעה למקום השני בכיתה שלה. לאחר מכן, היא נסעה ללמוד בארצות הברית, וסיימה את לימודיה בהצטיינות במכללת המפשייר עם תואר ראשון בלימודי קולנוע ותיאטרון.
בשנת 2012 סיימה לימודי תואר שני במשחק בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל, שם היא הופיעה בהפקות בימתיות רבות, ביניהן "Doctor Faustus Lights the Lights" של גרטרוד שטיין, "הדוד וניה" של אנטון צ'כוב, "אילוף הסוררת" ו"אגדת חורף" של ויליאם שייקספיר. בשנת הלימודים האחרונה שלה, היא זכתה בפרס הרשל וויליאמס עבור "תלמידה עם יכולת משחק יוצאת דופן".
קריירה

בשנת 2008 חזרה לקניה לעבוד בתעשייה המקומית, בקניה היא שיחקה בסדרה "Shuga" ויצרה את הסרט הדוקומנטרי "In My Genes".
מייד לאחר שסיימה את לימודייה באוניברסיטת ייל, לוהקה ניונגו על ידי הבמאי הבריטי סטיב מקווין לדרמה התקופתית ההיסטורית "12 שנים של עבדות". ניונגו הופיעה בסרט בתפקיד השפחה האפרו אמריקאית פטסי, וזכתה על הופעת הבכורה שלה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך. הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בשנת 2014 הצטרפה לרשימת הדוברות של מותג הקוסמטיקה הצרפתי "לנקום". ברשימה זו ניתן למצוא גם את ג'וליה רוברטס, לילי קולינס, פנלופה קרוז ועוד. בשנת 2016 קולה של ניונגו הופיע בסרט ספר הג'ונגל מבית היוצר של וולט דיסני בתפקיד קולה של הזאבה ריקשה אימו המאמצת של מוגלי בסיפור.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | 12 שנים של עבדות | פטסי (אנ') |  |
| 2014 | נון-סטופ | גוון לויד |  |
| 2015 | מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר | מאז קנאטה (אנ') |  |
| 2016 | ספר הג'ונגל | ריקשה (אנ') | דיבוב |
| 2016 | מלכה שחורה | הארייט מוטסי |  |
| 2017 | מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי | מאז קנאטה (אנ') |  |
| 2018 | הפנתר השחור | נאקיה |  |
| 2019 | מפלצות קטנות | אודרי קרוליין |  |
| 2019 | אנחנו | אדלייד וילסון |  |
| 2019 | מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר | מאז קנאטה (אנ') |  |
| 2022 | יחידה 355 | חדיג'ה |  |
| 2022 | הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח | נאקיה |  |
| 2024 | מקום שקט: היום הראשון | סאם |  מועמדת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בסרט (2025) |
| 2024 | רוז הרובוטית | רוז | דיבוב |
| 2026 | The Odyssey | יפורסם בהמשך |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009–2012 | שוגא | איירה | 5 פרקים |
| 2017–2018 | מלחמת הכוכבים: כוחות הגורל | מאז קנאטה (אנ') | דיבוב; 36 פרקים |
| 2021 | Super Sema | סימה | דיבוב: 4 פרקים |
הערות שוליים

↑  שמוליק דובדבני, "12 שנים של עבדות": שחור, לבן, ואין אפור, באתר ynet, 17 בינואר 2014
↑  Matt Neglia, The 2024 Saturn Award Winners, Next Best Picture, ‏2025-02-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matt Grobar, Christopher Nolan’s Next Film Is An Adaptation Of Homer’s ‘The Odyssey,’ Universal Reveals, Deadline, ‏2024-12-23 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342716105171  PLWABN: 9812459601905606  BIBSYS: 1507616672055  BNE: XX5655306  BnF: cb17835380n (data)  GND: 1052082297  ISNI: 0000 0000 6542 1480  LCCN: no2009107748  MusicBrainz: bc36b09d-0c31-44a0-8548-46643d5597e5  NKC: xx0217591  NLK: KAC2020O4619  NTA: 338901949  SUDOC: 178982946  VIAF: 91150140   WorldCat (עם VIAF): 91150140
יהדות קולקטה

אהרון עובדיה הכהן מייסד קהילת יהודי קולקטה, הודו בשנת 1798 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
גבר יהודי בגדאדי בקולקטה, בסוף המאה ה-20
יהדות קולקטה נוסדה בסוף המאה השמונה עשרה (1798) בקוֹלְקׇטׇה (שנודעה בעבר בשם כלכותה), בהודו, כאשר סוחרים מיהדות בגדאד (עיראק), ומיהדות חאלאב (סוריה) בחרו להתבסס לצמיתות בבירה המתהווה של הראג' הבריטי. הקהילה הפכה למרכז הפזורה המסחרית היהודית הבגדאדית דוברת ערבית יהודית באסיה. מייסד הקהילה היהודית בקולקטה הוא אהרן עובדיה הכהן, סוחר יהודי מחאלאב.
בתחילת המאה התשע-עשרה הקהילה היהודית בעיר גדלה במהירות. היא נבנתה בעיקר ממהגרים יהודים מבגדד ובמידה פחותה מיהודי חאלאב. מבחינה היסטורית הקהילה הונהגה על ידי אליטת סוחרים עשירה שסחרה בכותנה, יוטה, תבלינים ואופיום שנרכשו מהמשפחות היהודיות המובילות של בגדאד וחאלאב.
משפחות סוחרים יהודיות בגדאדיות שהתגוררו בעיר נקשרו בקשרי נישואין או מסחר עם הקהילות היהודיות הבגדאדיות הקטנות יותר שסחרו ברחבי אסיה בערים יאנגון, סינגפור, הונג קונג ושנגחאי, כמו גם עם הקהילות היהודיות הגדולות יותר במומבאי ובמזרח התיכון.
במהלך סוף המאה התשע-עשרה הייתה קולקתה מרכז קהילתי קטן של יהדות בבל ועיראק לפני שהיהודים הבגדאדים החלו לעבור מזהות יהודית-ערבית/מזרחית לזהות יהודית בריטית בהנהגת הסוחרים ששון, עזרא, אליאס, גובאי, משפחות בליליוס ויהודה. בימי הזוהר של הקהילה, הסוחרים היהודים של קולקטה תמכו במספר רב של מוסדות דת וצדקה מובילים בארץ ישראל, לבנון ועיראק.
באמצע המאה העשרים, הקהילה היהודית הבגדאדית בעיר הגיעה לשיא של למעלה מ-6,000 חברים, בשעה שקהילות קטנות יותר נמלטו לעיר מהפלישות היפניות או מכליאות במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר עצמאות הודו בשנת 1947 נקודת השיא הזו התהפכה לירידה חדה במספרים. הקהילה היהודית היגרה מהעיר, בעיקר לאוסטרליה, קנדה, בריטניה, ישראל וארצות הברית. הגירה זו נבעה בעיקר ממאבקי הכח לחלוקת הודו, פירוק מערכת המסחר הקולוניאלית באסיה, ניתוק הסחר היסטורי שזרם בין המזרח התיכון לאסיה והקמת מדינת ישראל. המעטים שנותרו בעיר שמרו על זהותם היהודית-הודית, הגיעו לתפקידים בולטים בצבא, בפוליטיקה ובאמנות.
בתחילת המאה העשרים ואחת נותרו בעיר פחות מעשרים יהודים. בתי הכנסת שנותרו הפכו לאתרי מורשת נגישים שנוסדו על ידי יהודי עיראק בעיר. נכון לשנת 2023, המשפחות היהודיות הבגדאדיות העשירות נהנות מבולטות בתרבות ובתקשורת הבריטית.