stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת עדס
הערות שוליים

↑  יד בן צבי – מינהל שימור, בית הכנסת עדס – נחלת ציון ירושלים, מסמך תיעוד ודו"ח ביצוע עבודות שימור, ‏2013–2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309608405171  VIAF: 123705260   WorldCat (עם VIAF): 123705260 
אדון הסליחות נוסח ספרדים-ירושלים ("חלבים") שרים: מתפללי בית הכנסת "עדס" בירושלים, הקליטה: חנה אנגלרד בעת תפילת הסליחות, 1982
בג"ץ סבח נגד הכנסת

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  17 בספטמבר 2014
 החלטה
 הוחלט בדעת רוב לדחות את העתירה
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  אשר גרוניס
 חברי המותב:  אשר גרוניס, מרים נאור, אסתר חיות, חנן מלצר, יורם דנציגר, ניל הנדל, סלים ג'ובראן, אליקים רובינשטיין, עדנה ארבל
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  אשר גרוניס, אליקים רובינשטיין, מרים נאור, אסתר חיות, חנן מלצר
 דעות נוספות:  יורם דנציגר, ניל הנדל, סלים ג'ובראן, עדנה ארבל
 הרחבת עילת הבשלות
 ככלל, אם עתירה כלשהי מתבססת על קרות אירועים עתידיים – שאולי לא יתרחשו על פי המצופה, או לא יתרחשו כלל – היא אינה מתאימה לדיון.  דוקטרינת הבשלות נועדה לשימוש במיוחד במצב שבו החוק הנבחן "על פניו" אינו מעורר פגיעה חוקתית, ולא ניתן לקבוע, מבלי שהחוק יֶיוּשם, אם יש בו כדי לפגוע בזכות חוקתית
 
בג"ץ 2311/11 אורי סבח נגד הכנסת הוא פסק דין של בג"ץ, שדחה עתירה נגד תיקון מספר 8 לפקודת האגודות השיתופיות (שכונה חוק ועדות הקבלה). פסק הדין עוסק במשפט חוקתי, בזכות לשוויון ובעילת הבשלות.
רקע > פקודת האגודות השיתופיות

פקודת האגודות השיתופיות נחקקה על ידי המנדט הבריטי בשנת 1933, כדי להסדיר את דיני האגודות השיתופיות, שהן תאגידים שבמסגרתם קיימת פעילות כלכלית לצד היבטים אישיים ושיתופיים. אגודה שיתופית מבוססת על ניהול עצמי בדרך דמוקרטית, לרווחת החברים. חברי האגודה הם גם הבעלים של האגודה ונכסיה.
רקע > ועדות הקבלה ליישובים

מתחילת ימי היישוב החדש, פעלו ועדות קבלה ליישובים שנועדו לבחון מועמדים המבקשים להתגורר ביישוב מסוים, ולהחליט האם הם רשאים להתגורר במקום.
בסוף המאה ה-20 התחילה להיווצר ביקורת על עצם קיומן של ועדות הקבלה, בטענה שמדובר במנגנון שמאפשר אפליה, בעיקר כנגד ערביי ישראל. במקביל, גיבש מינהל מקרקעי ישראל קריטריונים על פיהם ועדות הקבלה צריכות להחליט אם לקבל או לדחות את המועמדים. כנגד קריטריונים אלו הוגשו עתירות המבקשות לערער את החוקיות שלהן. העתירות הוקפאו כיוון שהמדינה הבטיחה שייבחנו החלטות המינהל והן יאוזנו ויעוגנו בחקיקה ראשית.
רקע > התיקון לפקודה

בשנת תשע"א (2011) חוקקה הכנסת את תיקון מספר 8 לפקודת האגודות השיתופיות, שנודע בשמו התקשורתי "חוק ועדות הקבלה". התיקון עיגן בחקיקה את סמכותן של ועדות הקבלה ליישובים קהילתיים, שמספר בתי האב בהם אינו עולה על 400.
על פי סעיף 6ב לחוק, מכירה או השכרה של מקרקעין ביישוב קהילתי דרושה אישור של ועדת קבלה. המשמעות היא שלא ניתן להתגורר ביישוב קהילתי ללא אישור של ועדת הקבלה, שמגיע בדרך כלל לאחר ראיון. ועדת הקבלה הרשמית כוללת שנים או שלושה נציגים של היישוב הקהילתי, נציג של המועצה האזורית ונציג של הסוכנות היהודית, או ההסתדרות הציונית העולמית.
בסעיף 6ג לפקודה, מפורטים הנימוקים שבגינם רשאית ועדת הקבלה לסרב לקבל תושב:
המועמד הוא קטין.
המועמד נעדר יכולת כלכלית להקים בית ביישוב הקהילתי בתוך פרק זמן הקבוע בהסכם הקצאת המקרקעין.
אין למועמד כוונה לקבוע את מרכז חייו ביישוב הקהילתי.
המועמד אינו מתאים לחיי חברה בקהילה. פסילה לפי נימוק זה צריכה להיות על סמך חוות דעת מקצועית.
חוסר התאמה של המועמד למרקם החברתי–תרבותי של היישוב הקהילתי, שיש יסוד להניח כי יהיה בו כדי לפגוע במרקם זה.
מאפיינים ייחודיים של היישוב הקהילתי או תנאי קבלה הקבועים בתקנות האגודה, אם ישנם כאלה, ובלבד שקיבלו את אישור הרושם.
בשל החשש לאפליה פסולה, נקבע בחוק במפורש ש”ועדת הקבלה לא תסרב לקבל מועמד מטעמי גזע, דת, מין, לאום, מוגבלות, מעמד אישי, גיל, הורות, נטייה מינית, ארץ מוצא, השקפה או השתייכות מפלגתית–פוליטית”.
רקע > התיקון לפקודה > מטרות התיקון

יושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם, שהיה מיוזמי התיקון, נימק את הצורך בתיקון:
הזכות שלי כאזרח... היא לעבור לגור במקום שאני רוצה עם אנשים שדומים לי [...] הזכות שלי לבחור את מקום המגורים נכונה לי וחבריי שרוצים לגור במסגרת סגורה. אני לא מוכן לקבל שאפשר לכפות עלי מי יהיו השכנים שלי, כי זו כפיה שלא מסתדרת עם הנהלים והחיים שלי
כנגד התיקון עלו טענות שמטרתו לפגוע באפשרות של ערביי ישראל ושל קבוצות מיעוט נוספות להתקבל ליישובים קהילתיים. חבר הכנסת אורי אורבך התמודד עם טענות אלו:
ודאי שאזרחים ערבים או חרדים או כל אחד שחי בישוב קהילתי, שהתקבל, שהקים, ודאי שמגיעות לו כל הזכויות מתוקף היותו חבר בישוב קהילתי, אבל כשאתה מקים ישוב קהילתי וכשאתה בוחר אנשים, יש לך זכות לבחור את אופיו של היישוב עד גודל מסוים [...] אבל לשמוע את הטענות מאוכלוסיות מיעוט, שכאילו מקפחים אותם, זה נכון גם לגבי ערבים אבל זה נכון גם לגבי חרדים בהקשרים אחרים - יש בזה הרבה צביעות, כי גם חרדים וגם ערבים, לישובים שלהם קשה להתקבל לא כי יש חוק, אלא משום שסגנון החיים והיחס שהם נותנים למי שזר מקבוצת הרוב שבאה לגור בישוב שלהם הוא בלתי אפשרי. זה לא מעשי.
הדיון בעתירה > טענות הצדדים

כנגד החוק הוגשו עתירות שונות, שטענתן העיקרית הייתה שהוא מקבע מדיניות של אפליה, כיוון שהוא מעניק שיקול דעת רחב לוועדות הקבלה שמאפשר להם לפסול התאכלסות של מועמדים בנימוקים עמומים. המדינה טענה מנגד שאין חשש למדיניות מפלה, כיוון שהחוק אוסר במפורש לפסול מועמדות מטעמים מפלים.
הדיון בעתירה > דעת הרוב

את הנימוק העיקרי לדעת הרוב כתב נשיא בית המשפט העליון אשר גרוניס. לעמדתו הצטרפו השופטים מרים נאור, אליקים רובינשטיין, אסתר חיות וחנן מלצר.
שופטי הרוב דחו את העתירה בעילת סף של חוסר בשלות. משמעות העילה היא שבית המשפט לא דן בסוגיא משפטית כשאין תשתית עובדתית מספקת. במקרה של תיקון מספר 8 לפקודת האגודות השיתופיות, טרם נמצא יישום שיוצר אפליה בחסות החוק, ולפיכך סברו שופטי הרוב שהעניין לא נדרש להכרעה שיפוטית.
הדיון בעתירה > דעת המיעוט

את הנימוק העיקרי של דעת המיעוט כתב השופט סלים ג'ובראן, ואל דעתו הצטרפו השופטים עדנה ארבל, ניל הנדל ויורם דנציגר. שופטי המיעוט התעמתו בתחילה עם עילת הסף של חוסר הבשלות של העתירה, ולאחר מכן דנו לגופו של התיקון והסיקו שהוא אינו חוקתי ולכן דינו להיפסל.
הדיון בעתירה > דעת המיעוט > עילת הבשלות

כנגד עילת חוסר הבשלות כתב השופט ג'ובראן כי הפגיעה שעלולה להיגרם לפרט אם לא תבורר העתירה היא גדולה, ואין הליך חלופי לבירור יעיל יותר של הטענות.
הדיון בעתירה > דעת המיעוט > הפגיעה בשוויון

כפי שנפסק בתקדים של בג"ץ חוק הגיוס, הזכות לשוויון היא בעלת מעמד חוקתי ונגזרת מהזכות לכבוד שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. על מנת לפסול את תיקון מספר 8 נדרש להוכיח כי הוא פוגע בזכות לשוויון, ואינו עומד בתנאים של פסקת ההגבלה.
למרות שתיקון מספר 8 אינו פוגע כשלעצמו בזכויות, קבע השופט ג'ובראן כי הוא יוצר מנגנון משפטי אשר מייצר אפליה סמויה בקבלה ליישובים קהילתיים. סעיף 6ג אמנם אוסר במפורש על אפליה פסולה, אך למעשה הוא מאפשר לדחות מועמד על בסיס נימוקים עמומים, כגון ”המועמד אינו מתאים לחיי חברה בקהילה”, או ”חוסר התאמה של המועמד למרקם החברתי–תרבותי של היישוב הקהילתי”:
נראה, אם כן, כי תכליתם של סעיפים קטנים 6ג(א)(4) ו-6ג(א)(5) לפקודה אינה לאפשר סינון על בסיס קריטריונים קבועים וברורים, אלא לאפשר את דחייתם של מועמדים מבלי להצביע על קריטריון ברור של אי-התאמה
לאחר שהוכחה, לשיטתו של ג'ובראן, הפגיעה של התיקון בזכות לשוויון, הוא בחן את עמידתו בתנאי פסקת ההגבלה: אין ספק שמדובר בחוק, וג'ובראן הניח לצורך העניין שהחוק אכן הולם את ערכי מדינת ישראל ומיועד לתכלית ראויה. עיקר הבחינה התמקדה בתנאי האחרון - המידתיות. המסקנה של ג'ובראן היא כי שני הנימוקים העמומים אינם עומדים במבחן "האמצעי שפגיעתו פחותה", והנימוק של ”חוסר התאמה של המועמד למרקם החברתי–תרבותי של היישוב הקהילתי” אינו עומד גם במבחן "הקשר הרציונלי".
מסקנות והשלכות

העתירה נדחתה על הסף בדעת רוב של חמישה כנגד ארבעה שופטים, ותיקון מספר 8 לפקודת האגודות השיתופיות לא נפסל. פסק הדין הרחיב את עילת הבשלות כעילת סף עבור עתירות שקובלות על פגם עקרוני שאינו מוביל בהכרח לפגיעה קונקרטית בעקרונות יסוד:
דוקטרינת הבשלות נועדה לשימוש במיוחד, אך לא רק, במצב שבו החוק הנבחן "על פניו" אינו מעורר פגיעה חוקתית, ולא ניתן לקבוע, מבלי שהחוק יֶיוּשם, אם יש בו כדי לפגוע בזכות חוקתית
בספרות

לפי ד"ר שי שטרן, בג"ץ לא קידם בפסק דין זה דיון כולל בשאלה כיצד נכון להתייחס לתופעת הקהילות בישראל וועדות הקבלה אליהן:
חרף ההתדיינות המשפטית הרחבה סביב חוקיותם של מנגנוני הדרה אלה (תנאי קבלה לקהילה), כמו גם על ההגבלות שראוי להטיל על יכולתן של קהילות מגורים להפעילם, כשל המשפט הישראלי בהנחת תשתית מקיפה דייה להתמודדות עם סוגיה זו. נסיונם של בתי-המשפט להכריע בסוגיות אלה על בסיס רציונלים שונים – וביניהם הזכות לשוויון, הזכות לתרבות והאינטרס הציבורי בקיומה של התיישבות מתבדלת – הוביל להכרעות אד-הוקיות, נטולות כללים ברורים וראויים
על פי שטרן, הדרך הנכונה להתייחס לתופעה של קהילות מתבדלות צריכה לכלול 4 שלבים:
זיהוי תפיסת טוב משותפת של חברי הקהילה, כגון קהילה עם תפיסה דתית משותפת.
זיהוי סוג שיתוף הפעולה הנדרש על מנת ליישם את תפיסת הטוב המשותפת: יישוב שמיועד לצמחונים יכול לסייע לתושביו לשמור על אורח חייהם בנוחות מקסימלית. בקיבוץ, לעומת זאת, עצם החיים יחד מכוננים את הרעיון הקיבוצי. קיים גם מצב ביניים, של שיתוף פעולה שיש בו ערך מוסף ולא רק סיוע חיצוני, כמו קהילות אקולוגיות שתפיסת עולמם מתממשת בצורה שלמה יותר כשהיא מיושמת על יישוב שלם.
לאחר אפיון השיתוף הפעולה הנדרש - ניתן לבחון עד כמה ההדרה של תושבים שאינם חלק מהקהילה אכן נדרשת כדי לשמור על תפיסת הטוב המשותפת שלהם.
לבסוף, יש להביא בחשבון את כוחה הכלכלי והפוליטי של הקהילה, ולקבוע לפיה עד כמה המדינה צריכה להתערב כדי להגן על צביונה של הקהילה.
הערות שוליים

↑   סעיף 6ב לפקודת האגודות השיתופיות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   סעיף 6ג(א) לפקודת האגודות השיתופיות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   סעיף 6ג(ג) לפקודת האגודות השיתופיות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   סעיף 6ג(א)(4) לפקודת האגודות השיתופיות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   סעיף 6ג(א)(5) לפקודת האגודות השיתופיות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  שי שטרן, כניסה, משטר ויציאה: קהילות מגורים במשפט הישראלי, משפט וממשל יח
שלט הכניסה ליישוב הקהילתי נירית
נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס.
ענת זוהר

פרופ' ענת זוהר
ענת זוהר (נולדה ב-11 באוקטובר 1955) היא פרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2006–2009 שימשה כיו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך.
ביוגרפיה

ענת זוהר נולדה וגדלה בתל אביב. בצבא שירתה כמדריכה בבית ספר שדה. בשנת 1979 השלימה את לימודיה לתואר ראשון בחוג לפילוסופיה ובחוג לביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם סיימה בהצטיינות תואר שני בגנטיקה מולקולרית (1982) ותואר שלישי בהוראת המדעים (1991). בשנים 1991–1993 נסעה ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בין השנים 1993–1995 הייתה חברת סגל במחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון. משנת 1995 היא חברת סגל בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית, משנת 2004 בדרגת פרופסור חבר, ומשנת 2010 בדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1999/2000 הייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת הרווארד ובשנת 2009/10 הייתה עמיתת מחקר במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון. משנת 2010 היא חברת סגל במכון מנדל למנהיגות חינוכית. כתבה שישה ספרים ועשרות מאמרים מדעיים שהתפרסמו בכתבי-עת בינלאומיים.
ענת זוהר נשואה לפרופ' נעם זוהר מהמחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן, ויש להם שלושה ילדים.מתגוררים בנטף.
מחקר אקדמי

תחום המחקר העיקרי של ענת זוהר הוא הוראת המדעים, על פי גישה המשלבת פיתוח יכולות חשיבה בהוראת התכנים, כלומר: טיפוח חשיבה מדעית, ביקורתית ויצירתית - בניגוד להוראה המתמקדת בשינון של עובדות והקניית "מרשמים" סגורים לפתרון בעיות. בהקשר זה חקרה תהליכי למידה הקשורים לפיתוח יכולות חשיבה של תלמידים ומורים, תהליכים מטה-קוגניטיביים, תהליכי פיתוח מקצועי של מורים, וכן הבדלים מגדריים הקשורים לחשיבה וללמידה במדע באוכלוסיית תלמידי פיזיקה ותלמידים מחוננים. כמו כן, חוקרת את האתגרים הכרוכים בהטמעה מערכתית רחבת היקף של חידושים פדגוגים.
פעילות בשדה החינוך

לצד הפעילות האקדמית, עסקה ענת זוהר במקביל גם בפעילות ענפה בשדה החינוך בישראל: כמורה בתיכון, כמנחה וכמרצה בתוכניות להכשרת מורים ומנהלים, כיועצת פדגוגית, כמחברת של חומרי למידה (כתובים ודיגיטליים), כמובילת פרויקט ארצי במסגרת תוכנית מח"ר 98 ("חשיבה במדע"), כחברת סגל במכון מנדל למנהיגות חינוכית, כחברה בוועד החינוך, כיועצת למשרד החינוך, כחברה וכיו"ר בוועדות רבות ומגוונות של משרד החינוך (לדוגמה: יו"ר ועדת ההיגוי של מבחן TIMSS בשנת 2007).
בין השנים 2006–2009 כיהנה ענת זוהר כיו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך (האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה). במסגרת תפקידה יזמה ויישמה את מדיניות "האופק הפדגוגי - חינוך לחשיבה", שעיקרה מאמץ להקטין את כמות ההוראה-למידה המשננת (הוראה שבבסיסה מסירת מידע על ידי המורה) ולהגדיל את כמות ההוראה-למידה המדגישה את פיתוח החשיבה במשולב עם תוכני הלימוד. במסגרת תוכנית "האופק הפדגוגי" נעשתה הטמעה מערכתית של הוראה עתירת חשיבה בבתי הספר: פותחו תוכניות לימודים וחומרי למידה ממוקדי חשיבה, נערכו השתלמויות מורים ונערכו שינויים בבחינות הבגרות ובמבחני המיצ"ב כך שיכללו יותר מטלות הבודקות חשיבה ברמה גבוהה.
ספרים

ללמוד, לחשוב, וללמוד לחשוב, זוהר ע', ירושלים: מכון ברנקו וייס לפיתוח החשיבה, 1996.
פיתוח החשיבה: אתגר בהכשרת מורים, וינברגר י' וזוהר ע', תל אביב: מכון מופ"ת, 2005.
למידה והוראה בדרך החקר: אתגר מתמשך, זוהר ע' (עורכת), ירושלים: מאגנס, 2006.
ציונים זה לא הכול: לקראת שיקומו של השיח הפדגוגי, זוהר ע', רמת גן: ספרית פועלים, הקיבוץ המאוחד, 2013.
.2004 ,Higher Order Thinking in Science Classrooms: Students Learning and Teachers Professional Development, Zohar A., The Netherlands: Kluwer Academic Press
.Metacognition in Science Education: Trends in Current Research, Zohar A. and Y. J. Dori (eds.), NY., NY: Springer, 2012
הערות שוליים

↑  ראו מדור חינוך לחשיבה באתר האינטרנט של משרד החינוך.
↑  המדיניות ויישומה מתוארים באופן מפורט בדו"ח חינוך לחשיבה 2009-2006.
↑  מתוך האתר של בית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית.
↑  מתוך אתר האינטרנט של הסתדרות המורים.
↑  מתוך אתר האינטרנט של מכון ברנקו וייס.
↑  המאמר פורסם לפני כן בכתב העת דפים, גיליון 45 (תשס"ח), בהוצאת מכון מופ"ת. גרסה זו כוללת מספר הרחבות והתאמות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300118205171  BnF: cb16186427d (data)  ISNI: 0000 0000 7733 0084  LCCN: no97021753  ORCID: 0000-0001-7184-2537  SUDOC: 095298487  VIAF: 21746197   WorldCat (עם VIAF): 21746197
מייקל בהה

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1952 (בן 73) אלטונה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה, תכנון תבוני 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת דרקסל  Bishop McDevitt High School 
 מוסדות:  קווינס קולג'  אוניברסיטת ליהיי 
 
מייקל ג'וזף בהה (באנגלית: Michael Joseph Behe; נולד ב-18 בינואר 1952) הוא ביוכימאי אמריקאי ותומך בעקרון הפסאודו-מדעי של תכנון תבוני.
בהה משמש כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת ליהי בבית לחם, פנסילבניה, וכעמית בכיר ב"מרכז למדע ותרבות" של מכון דיסקברי. הוא דוגל בתקפותו של הטיעון של "מורכבות בלתי ניתנת לצמצום", שטוען כי חלק מהמבנים הביוכימיים מורכבים מכדי להיות מוסברים על ידי מנגנונים אבולוציוניים ידועים ולכן הם כנראה תוצאה של תכנון תבוני. בהה העיד בכמה תיקי משפט הקשורים לתכנון תבוני, לרבות קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר, שם הובאו דעותיו בפסיקה לפיה תכנון תבוני אינו מדע והוא דתי במהותו.
הטענות של בהה לגבי המורכבות הבלתי ניתנת להפחתה של מבנים תאיים חיוניים נדחו על ידי הרוב המכריע של הקהילה המדעית, והמחלקה לביולוגיה באוניברסיטת ליהי, בה הוא מלמד, פרסמה הצהרה המתכחשת לדעותיו ולתכנון התבוני של בהה.
תכנון תבוני > הקופסה השחורה של דרווין

בשנת 1996 פרסם בהה את רעיונותיו על "מורכבות בלתי ניתנת לצמצום" בספרו "הקופסה השחורה של דרווין". בהה מסרב לספק זהות לזהות את טיבו של "מעצב אינטליגנטי". באשר לזהות המעצב הנבון, בהה טוען שאם בעומק היער, יתקלו בקבוצת פרחים המציינת בבירור את השם "LEHIGH", לא יהיה ספק שהדפוס הוא תוצאה של עיצוב תבוני. לקבוע מי המעצב, לעומת זאת, לא תהיה דרך קלה. מדענים אחרים רואים בכך מהלך שנועד למנוע אפשרות לבחון את הטענות הפוזיטביות של תנועת התכנון התבוני, ומתן אפשרות לו ולתנועה לייצר מרחק לכאורה בינם לבין מוטיבציה דתית לטיעונים שלהם.
הטיעון בספר "הקופסה השחורה של דרווין" נוגע למערכות בגופי יצורים חיים, שהם לכאורה בעל "מורכבות בלתי ניתנת לצמצום". אחד המנגנונים האלה הוא לפי בהה הוא מנגנון קרישת הדם. ב-1997, ראסל דוליטל, שעל עבודתו ביסס בהה חלק גדול מהדיון בנושא זה, כתב הפרכה להצהרות על "מורכבות בלתי ניתנת לצמצום", והתייחס במיוחד למגנון קרישת הדם. עשרות שנים קודם לכן דוליטל הציג תזה כיצד אף על פי שמערכת קרישת הדם בבעלי חוליות היא תהליך מורכב ביותר, היא יכולה להתפתח כתוצאה משלושה תהליכים ביולוגיים פשוטים יותר - הכפלת גנים, מוטציות נקודתיות ושליטה על גורמים הומולוגיים. הוא גם הציע כיצד ניתן להעריך את הנוכחות והתפקוד של מנגונינים אלה על ידי השוואתם באורגניזמים שונים, במיוחד בבעלי חיים שהתפצלו מוקדם יותר בעץ החיים וייתכן כי יש להם מערכות פשוטות יותר. בהה התעלם מכך ואף לקח את מחקרו כדי לנסות להדגים את הטענה ההפוכה, תוך שהוא טוען כי "לאף אחד אין מושג איך התפתחה מערכת קרישת הדם. דוליטל טוען לעומת זאת כי בעשורים האחרונים הצברו עוד ועוד ראיות על אבולוציה של מערכת קרישת הדם, ושהן תומכות בתזה שהוא הציג.
בשנת 2003, פרסמה המעבדה של דוליטל מאמר בכתב העת המדעי PNAS אשר מדגים שלדגים נפוחיתיים ( "אבו נפחא") חסרים לפחות שלושה מתוך 26 גורמי קרישת דם, אך עדיין יש לו מערכת קרישת דם פעילה. לפי דוליטל, הדבר מפריך טענה מרכזית בספרו של בהה, לפיה קרישת דם היא "מורכבת בלתי ניתנת לצמצום".
תכנון תבוני > הגדרה רחבה לתאוריה מדעית

משפט קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר, עסק בהתנגדות הורים ללימוד תכנון תבוני בשיעורי מדעים בבתי-ספר ציבוריים בפנסילבניה, בטענה כי הדבר הוא ניסיון של ועדת החינוך של בית הספר להכניס תכנים בריאתניים לתוך שיעורי מדע, מטעמים של אוונגליסטים נוצרים, וזאת בניגוד לחוקה. בשנת 2005 בהה היה בין עדי ההגנה של ועדת החינוך בניסיון להציג את התכנון התבוני כתאוריה מדעית.
פרקליט התביעה, אריק רוטשילד (Eric Rothschild) הציג את הגדרת האקדמיה הלאומית למדעים לתאוריה מדעית. "תיאוריה: במדע, הסבר מבוסס היטב של היבט כלשהו של עולם הטבע שיכול לשלב עובדות, חוקים, מסקנות והשערות בדוקות." בחקירה הנגדית שלו בהה נאלץ להודות כי אין קהילה חיצונית של מדענים שתסכים כי התכנון התבוני הוא תאוריה מבוססת. בהה טען שיש לו הגדרה משלו, רחבה יותר לתאוריה מדעית וטען כי הגדרה זו היא מדויקת יותר לדרך בה תאוריות באמת משמשות מדענים. הוא אמר "לפי ההגדרה שלי, תיאוריה מדעית היא הסבר מוצע שמצביע על נתונים פיזיקליים והסקת מסקנות לוגיות." רוטשילד אמר כי ההגדרה של בהה ל"תאוריה" זהה כמעט לגמרי יותר לדרך שבה האקדמיה למדעים מגדירה את המונח "השערה" בהה הסכים לכך. רוטשילד טען גם כי ההגדרה של בהה ל"תאוריה" כה רחבה, עד כי היא עלולה להכיל אסטרולוגיה כתאוריה מדעית. בהה הסכים גם לכך.
שופט בית המשפט המחוזי במדינת פנסילבניה ג'ון ג'ונס קבע ש"רובן המכריע של הראיות במשפט הוכיחו שתכנון תבוני הוא השקפה דתית, לא יותר מאשר תיוג מחדש של בריאתנות ולא תאוריה מדעית" השופט התייחס לדברי בהה כעדות לניסיון להכניס כוח על טבעי ללימודי המדע.
הביולוג קן מילר טוען כי עמדתו של בהה היא חלק ממגמה של תנועת התכנון התבוני, לקעקע את ההגדרות הבסיסיות של מדע בצורה שתאפשר להם להפטר מ"הגבלה" של נטורליזם מתודי ולכלול בהגדרה זו כוחות על טבעיים. מילר טוען כי בעקרון, הסברים על טבעיים יכולים להיות נכונים, אבל הם לא מדע משום שאי אפשר לבדוק אותם.
הערות שוליים

↑  Doolittle, Russell F. (February–March 1997). "A Delicate Balance". Boston Review. ISSN 0734-2306. Archived from the original on February 3, 2014. Retrieved January 30, 2014.
↑  Jiang, Yong; Doolittle, Russell F. (June 24, 2003). "The evolution of vertebrate blood coagulation as viewed from a comparison of puffer fish and sea squirt genomes". Proceedings of the National Academy of Sciences. 100 (13): 7527–7532. Bibcode:2003PNAS..100.7527J. doi:10.1073/pnas.0932632100. ISSN 0027-8424. PMC 164620. PMID 12808152.
↑  Astrology is scientific theory, courtroom told, new scientist, 19 באוקטובר 2005
↑  מתוך פסק הדין:
The overwhelming evidence at trial established that ID is a religious view, a mere re-labeling of
creationism, and not a scientific theory
https://en.wikisource.org/wiki/Kitzmiller_v._Dover_Area_School_District#E._Application_of_the_Endorsement_Test_to_the_ID_Policy
↑  IN THE UNITED STATES DISTRICT COURT FOR THE MIDDLE DISTRICT OF PENNSYLVANIA, פסק הדין של השופט במשפט קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר, 20 בדצמבר 2005
↑  קן מילר, The Collapse of Intelligent Design:Kenneth R. Miller Lecture, הרצאה, 3 בינואר 2006, החל מדקה 24, יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311899205171  PLWABN: 9810557289605606  BnF: cb16159653m (data)  CiNii: DA11402731  GND: 133187071  ISNI: 0000 0001 0996 5501  LCCN: n96007300  LNB: 000121723  NDL: 00720359  NKC: xx0088309  NLK: KAC201764899  NTA: 153582189  SUDOC: 137566751  VIAF: 85887686   WorldCat (עם VIAF): 85887686
טור מחורז

טור מחורז הוא סוגה עיתונאית שהיא מעין מאמר דעה הכתוב בחרוזים. פעמים רבות זהו טור מחורז סאטירי. טורים מחורזים עבריים מתפרסמים פעמים רבות בניקוד, בדומה לשירה.
בעברית

עם בעלי הטור הבולטים בסוגה זו בעברית נמנים נתן אלתרמן, שמדורו "הטור השביעי" התפרסם בעיתון "דבר", וחיים חפר, שמדורו התפרסם בעיתון "ידיעות אחרונות".
שירים סאטיריים אקטואליים פורסמו בעיתונות העברית החל מסוף המאה ה-19, בין השאר מאת נפתלי הרץ אימבר, קדיש סילמן ואביגדור המאירי. טור מחורז אקטואלי החל להתפרסם לראשונה בשנת 1925 בעיתון "היום", שיצא לאור בוורשה. את הטור היומי חיבר אהרן צפנת, שחתם על טורו בשם העט "בעל הטורים". בשנת תרפ"ט (1929) יצא לאור הספר "לרוח היום : פרקי שירה להומור וסטירה", ובו מבחר של כמאה מטורים אלה שהתפרסמו במשך ארבע שנים.
בעיתון "הארץ" התפרסמו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 טורים מחורזים אקטואליים, מאת יהודה קרני, במדור בשם "חרוזים של יום". טורים אלה לוקטו, יחד עם יתר שיריו של קרני, בשלושה כרכים בעריכת דן מירון.
בשנת 1932 פרסם אלכסנדר פן בעיתון "דבר" שירים פוליטיים-אקטואליים בשם העט "תנו רבנן". בשנים 1947–1967 פרסם פן טורים פוליטיים עוקצניים בעיתון הקומוניסטי "קול העם", וחתם עליהם בשם העט "יוד חת" – ראשי תיבות של "יישר חוח" (קוץ), על משקל "יישר כוח". בשנת 2018 יצאו לאור טורי "יוד חת" ו"תנו רבנן" בספר "הטור האדום, שירי העת והעיתון", בעריכת חגית הלפרין.
סוגת הטור המחורז הגיעה לשיאה בעיתונות העברית בטוריו של נתן אלתרמן: "סקיצות תל אביביות", שהתפרסם בעיתון "דבר" בחודשים יולי-נובמבר 1934, "רגעים", שהתפרסם בעיתון "הארץ" מנובמבר 1934 עד ינואר 1943, ו"הטור השביעי", שהתפרסם ב"דבר" מפברואר 1943 ועד אמצע 1967. שירי "הטור השביעי" קובצו בסדרת ספרים הנקראים אף הם "הטור השביעי".
חוקרת הספרות זיוה שמיר עסקה בהשפעתו של הטור:
בשנים תש"ח-תשי"ח התפרסם בעיתון "ידיעות אחרונות" טור מחורז שבועי מאת יצחק אורן, חתום בשם העט "ל. דני". טורים אלה כונסו בשנת 1958 בספר "עשור בחרוזים". בשנים 1964–2003 היה לחיים חפר טור שבועי ב"ידיעות אחרונות", שבו פרסם מקאמות על ענייני היום. זכורה במיוחד המקאמה "מסדר הנופלים", על חללי מלחמת ששת הימים. לצד חפר פרסם דידי מנוסי טור מחורז בשלל נושאים.
בכתב העת "במחנה גדנ"ע" התפרסמו בשנות ה-50 הטור המחורז "טור דני טרדני" מאת דן אלמגור, ואחריו הטור המחורז "טור יוסי אין-מנוסי" מאת יוסי גמזו. לאחר שחרורו מצה"ל פרסם גמזו טורים מחורזים בעיתונים "דבר", "על המשמר" ו"מעריב", שבו הטור "לחכימא בגמיזא" השתרע על פני עמוד שלם. ב"מעריב" התפרסמו גם טורי אקטואליה מחורזים מאת אפרים סידון.
מאז נובמבר 1998 מתפרסם ברציפות טור שבועי מחורז ושקול מאת צור ארליך בעיתון "מקור ראשון" (מתחילת 2015 עד שלהי 2018 התפרסם הטור בבמות מקוונות, תחילה אתר מידה ולאחר מכן אתר השילוח, ואז חזר להופיע מדי שבוע ב"מקור ראשון"). הטור נוטה בדרך כלל למתכונת אמנותית, ומשתמש באמצעים רבים המוכרים מן השירה הספרותית הקנונית, בפרט בתחומי הפרוזודיה והאינטרטקסטואליות.
טור מחורז קצר מאת יואב גינאי מתפרסם זה שנים מספר מדי שבוע בעיתון "ישראל היום".
מאז נובמבר 2017 מתפרסם מדי שבוע, בגיליון יום שישי של "הארץ", טור מחורז אקטואלי מאת חנוך מרמרי, תחת שם העט "אלתר-מן".
לקריאה נוספת

צבי קרניאל, הפיליטון העברי : התפתחותו של הפיליטון בספרות העברית, הוצאת אל"ף, 1981.
הערות שוליים

↑  מילות השיר "שיר הניצחון" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑  דוגמה: נפתלי הרץ אימבר, פותר החלומות, חבצלת, 16 בדצמבר 1888
↑ דוגמאות:
בעל הטורים, עליונים למטה ותחתונים למעלה..., היום, 1 בספטמבר 1925
בעל הטורים, בראש השנה ייכתבון..., היום, 18 בספטמבר 1925
בעל הטורים, לא בכל יום מתרחיש ניסא..., היום, 23 בספטמבר 1925
לדוגמאות נוספות ראו: דן אלמגור, ‏הטורים שקדמו ל"טור השביעי", קשר 17, מאי 1995
↑  לרוח היום, בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  חרוזים של יום, בארכיון "הארץ
↑  שירים / יהודה קרני, בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  שירי "תנו רבנן", בארכיון "דבר"
↑  חגית הלפרין, הטור האדום:  שירי העת והעיתון של אלכסנדר פן, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2018, עמ' 15
↑ דוגמאות:
יוד-חת, פרוזה, קול העם, 27 בפברואר 1948
יוד-חת, שמחה שחורה, קול העם, 1 במרץ 1963
יוד-חת, אור אדום, קול העם, 11 ביוני 1965
↑   טינו מושקוביץ, "הטור האדום": אלכסנדר פן ביקש לדבר להמונים אך אלה לא הבינו אותו, באתר הארץ, 16 באפריל 2019
↑  זיוה שמיר, משא התוכחה של נתן אלתרמן מנקודת תצפיתו של שופט, באתר נתן אלתרמן
↑ דוגמאות:
יוסי גמזו, מכתב מר' טוביה, מעריב, 26 בינואר 1968
יוסי גמזו, בסיבוב אבו-גוש..., מעריב, 22 באוקטובר 1971
יוסי גמזו, מה בוער?, מעריב, 3 בדצמבר 1971
↑ דוגמאות:
אפרים סידון, בת 43, מעריב, 19 באפריל 1991
אפרים סידון, שיר ילדים, מעריב, 16 באפריל 1991
אפרים סידון, האסטרונאוטים, מעריב, 24 במרץ 1992
↑   שני ליטמן, עורך הארץ לשעבר סלד מדה מרקר ורתח על גדעון לוי. אבל זה עבר לו, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2020
↑  דוגמה: אלתר - מן, הַבָּעַת חִיבָּה / אלתר - מן, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2017
תחילתו של "שיר הניצחון", שיר סאטירי מחורז על מלחמת השפות מאת קדיש סילמן, אדר ה'תרע"ד (1914)