stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע בוקסר
תוצאות המבצע

לאחר 28 ביולי 1969, מועד סיומו הרשמי של המבצע, נמשכו תקיפות חיל האוויר במתכונת של "ארטילריה מעופפת". הפגיעה בסוללות טילי הנ"מ ובעמדות תותחי הנ"מ, בעיקר בחלק הצפוני של גזרת הלחימה, אפשרה פתיחת מסדרון זמני לתקיפת דלתת הנילוס וקהיר. מוטי הוד, מפקד חיל האוויר, ראה כהצלחה את הוצאת ההפצצות אל הפועל תוך קרבות אוויר רבים שהוכיחו למצרים כי הם רחוקים משליטה במרחב האווירי. אולם, היו בדרגי החיל בכירים אחרים שראו גם נקודות שליליות. דוד עברי סבר ששחיקת הטייסות פגעה בהכנה למלחמה כוללת וכי הייתה התמקדות יתר בתותחי נ"מ ופגיעה מועטה מדי בסוללות ארטילריה שהסבו נפגעים רבים לכוחות היבשה של צה"ל. בתשעת ימי המבצע בוצעו כ-500 גיחות ונהרגו בהן כ-300 חיילים מצרים. בעקבות המבצע פחתה האש בתעלת סואץ, אך התחדשה לאחר זמן לא רב. מבצע בוקסר החל למעשה את הקרב העיקרי של חיל האוויר במלחמת ההתשה, קרב שנמשך עד הפסקת האש באוגוסט 1970, הקרב בין מטוסי החיל ובין סוללות טילי הקרקע-אוויר של חיל ההגנה האווירית המצרי (אנ') שהוקם כזרוע צבאית נפרדת כחודש לפני תחילת המבצע כשבראשו הועמד מוחמד עלי פהמי.
החוקר יעקב בר-סימן-טוב בדק את מספר תקריות הירי ואת אופיין ואת מספר הנפגעים בצד הישראלי בתקופות שונות במהלך עשרת החודשים: מרץ-דצמבר 1969. הוא חילק את התקופה לשני חלקים: מרץ-יולי (מתחילת השלב העיקרי במלחמת ההתשה ועד סיום מבצע בוקסר) ולאוגוסט-דצמבר (המשך מבצעי ההפצצה של חיל האוויר, אך בטרם החלו הפצצות העומק במצרים). הוא מצא כי מספר תקריות הירי לא ירד לאחר סיום מבצע בוקסר והפצצות ההמשך שלו. אולם, הוא מצא כי מספר תקריות ירי הנק"ל והמרגמות עלה והירי הארטילרי ירד בצורה משמעותית. מספר הנפגעים הישראלים ירד בתקופה השנייה, אך לא בצורה משמעותית. הוא גורס, כי נראה שהמצרים דיללו את סוללות הארטילריה שלהם בעקבות ההפצצות כדי למנוע פגיעה בחיילים ובקני הארטילריה. כמו כן הוא טוען שהמבצע השיג את מטרתו עצירת או עיכוב המהלך המצרי של צליחת התעלה.
החוקר האמריקאי ג'ורג' ברסלאואר (אנ') מייחס את העמקת המעורבות הסובייטית במצרים להתקפות חיל האוויר במבצע בוקסר ולפגיעה הקשה בסוללות טילי הקרקע-אוויר הסובייטיות-מצריות. הוא טוען (בהסתמכו על ספרו של בר-סימן-טוב מ-1980) שהחל מסוף יולי 1969 אספקת הנשק הסובייטי למצרים עלתה בצורה חדה: הן באמצעי הלחימה והן במספר היועצים והמדריכים הסובייטים. לטענתו, העלייה במעורבות קדמה למבצע קווקז של אספקת נשק ויועצים סובייטיים שהגיעה בעקבות ביקור נאצר במוסקבה בסתיו 1969 לאחר המשך הפצצות חיל האוויר הישראלי ולאחר הצלחת מבצע רביב.
קצינים בחיל התותחנים טוענים כי הבחירה בחלופת "הארטילריה המעופפת" במקום בחלופת הצטיידות בכלים וחימוש מודרני בחיל התותחנים קיבעה דרך מחשבה שגויה שנמשכה גם לאחר סיום מלחמת ההתשה ובגללה הגיע צה"ל אל מלחמת יום הכיפורים עם סיוע ארטילרי שאינו ברמה ובכמות הנדרשת.
הערות שוליים

↑  מלחמת ההתשה, באתר חיל האוויר הישראלי
1 2 3 4 5 6 7 8  ד"ר יעקב בר-סימן-טוב, ‏אפקטיביות הפעלת חיל האוויר במלחמת ההתשה, מערכות 283, 1982
1 2 3   גיא לרון, היום כבר אפשר לומר: מלחמת ההתשה הסלימה כי ארה"ב רצתה לנסות נשק חדש, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2019
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19   דני שלום, ‏ רוח רפאים מעל קהיר: חיל האויר הישראלי במלחמת ההתשה (1970-1967), כרך א', באויר פרסומי טיסה, עמ' 360-323, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑  הרמטכ"ל ר/א ח. בר לב בראיון "במחנה" וגלי צה"ל, אלף גיחות לשטח מצרים ביצע חיל האוויר הישאלי מאז יוני אשתקד, הצופה, 8 בספטמבר 1969
↑  George W. Breslauer, Soviet Strategy in the Middle East, Routledge, 1990, p.37
↑  סא"ל (מיל') ראודור רויכמן ורס"ן (מיל') בני ארבל, "ארטילריה מעופפת" - אליה וקוץ בה, באתר "תמיד תותחן", 2016
לפנים משורת הדין

לִפְנִים מִשּׁוּרַת הַדִּין היא הנהגה המוטלת על האדם לעשות מֵעֵבר לחיוב המוטל עליו כלפי חברו, ולנהוג עמו במידת החסד. דרישה זו נלמדה על ידי חז"ל מפסוקים שונים במקרא.
"שורת הדין" היא הקו שמסמל את החיוב הנדרש, ולפנים מן השורה, היא מעבר לחיוב הנדרש.
שורת הדין היא התנהגות על פי ההלכה בלבד, ללא ויתור או התחשבות בטובתו של הזולת.
יש שכתבו שהחיוב לעשות לפנים משורת הדין הוא רק בדברים שפטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים. ויש שכתבו שהחיוב הוא דווקא בדבר שיש איזה סיבה או עניין שבעבורה יתחייב ליתן ממון לחברו, אלא שהתורה פטרה אותו, ועל זה נאמר שיש לוותר ולעשות לפנים משורת הדין.
מקור הדין

בתלמוד בבלי למדו עיקרון זה של לפנים משורת הדין מהפסוק ”וְהִזְהַרְתָּה אֶתְהֶם אֶת הַחֻקִּים וְאֶת הַתּוֹרֹת וְהוֹדַעְתָּ לָהֶם אֶת הַדֶּרֶךְ יֵלְכוּ בָהּ וְאֶת הַמַּעֲשֶׂה אֲשֶׁר יַעֲשׂוּן"” (ספר שמות, פרק י"ח, פסוק כ') ודרשו חז"ל 'אשר יעשון' - זה לפנים משורת הדין.
דרשה זו של חכמים מוזכרת מספר פעמים בתלמוד - במקרה אחד רבי ישמעאל שקנה משא שנשא חברו, כדי להיפטר מן החובה לסייע לו להרים את המשא, אף על פי שמעיקר הדין היה פטור מלסייע בהרמת משא (זקן ואינה לפי כבודו). התלמוד קובע שרבי ישמעאל נהג במקרה זה לפנים משורת הדין.
מקרה נוסף מספר על אישה שהראתה דינר לרבי חייא ושאלה אם הדינר הוא טוב או רע. רבי חייא השיב שהדינר טוב, אך כאשר באה האישה לשוק, לא רצו לקחת ממנה את הדינר משום שלדעת הסוחרים הדינר היה רע. כשנודעה לרבי חייא טעותו, הוא ביקש להחליף לאשה את הדינר שלה בדינר שלו. רבי חייא נהג בכך לפנים משורת הדין, משום שעל פי דין, הוא פטור על הוראת הטעות שלו.
מושגים מקבילים

בדומה לעיקרון זה של לפנים מושרת הדין, ישנם בתלמוד עקרונות דומים שנלמדו מפסוקים שונים, לפיהם ישנה מעלה לנהוג 'לפנים משורת הדין':
מושגים מקבילים > ועשית הישר והטוב

במקורות תלמודיים נלמד מהפסוק ”ועשית הישר והטוב” (ספר דברים, פרק ו', פסוק י"ח) שחובה לנהוג בדרך הישר והטוב כנימוק לקביעתן של תקנות שאינן על פי דין, אך לא כנימוק לפסיקה של בית הדין לפנים משורת הדין. כך, למשל, בתקנות כמו דינא בר מצרא או שומה הדר לעולם.
הציווי לעשות את הישר והטוב התפרש בתלמודים כציווי המקנה לחכמים סמכות חקיקתית, ולא סמכות שיפוטית לפסוק שלא על פי דין. עם זאת, לדעת הרמב"ן "ועשית הישר והטוב" פירושו "פשרה ולפנים משורת הדין", ואם כך הפסוק מדבר בסמכות שיפוטית. באופן דומה גם בפסוקים ובספרי השו"ת המאוחרים מצינו שימוש בכלל "ועשית הישר והטוב" בהקשר פסיקתי.
מושגים מקבילים > והלכת בדרכיו

חז"ל למדו מהפסוק ”והלכת בדרכיו” (ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ט') כי יש להלך אחרי מידותיו של הקב"ה. יש מן המפרשים האחרונים שכתבו שמהפסוק לומדים כי יש ללכת לפנים משורת הדין, כשם שהבורא מתנהג לפנים משורת הדין על הבריות. המשותף לשני המקרים האלו הוא שאין מדובר בהם בפסיקה או בתקנות אלא בהנהגות פרטיות של חכמים כלפי עצמם. אפשר, שהנהגות אלו אינן בהכרח מחייבות את זולתם. עם זאת, מדבריהם של בעלי התוספות משמע שהדרישה לנהוג לפנים משורת הדין עשויה להיות מופנית גם כלפי אחרים.
מושגים מקבילים > למען תלך בדרך טובים

מקור תלמודי נוסף ויחיד שבו מוצאים במפורש פסיקה של "לפנים משורת הדין" הוא בדיון שבין תובע לנתבע הוא במקרה של רבה בר בר חנן שבו הסבלים שברו לו חבית יין בעת שהעבירוה ממקום למקום, ורב אמר לרבה בר בר חנן להחזיר לסבלים את הגלימות שלהם ולשלם להם שכר טרחה משום ”ארחות צדיקים תשמור” (ספר משלי, פרק ב', פסוק כ'). במקרה זה אדם נדרש להפסיד ממון כדי לנהוג עם זולתו "לפנים משורת הדין". הפרשנים מבארים את הכפל בעניין באותו הפסוק, כי הכתוב בא להוסיף שיש לעשות יותר ויותר משורת הדין.
אזכורים בתלמוד

בתלמוד נזכרו כמה סיפורים על אמוראים שהתנהגו על פי דין זה של לפנים משורת הדין. אחת מהדוגמאות היא בדיני מצוות השבת אבידה:
החיוב לפעול לפנים משורת הדין מודגש במיוחד בדברי רבי יוחנן:
דאמר ר' יוחנן לא חרבה ירושלים אלא על שדנו בה דין תורה. אלא דיני דמגיזתא (שם מקום) לדיינו? אלא אימא שהעמידו דיניהם על דין תורה ולא עבדו לפנים משורת הדין
סיבות לנהוג "לפנים משורת הדין"

לדעת הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים[דרוש מקור: במורה נבוכים לא מוצע כלל הסבר לדין זה] הסיבה להנהגה של לפנים משורת הדין היא מאחר שנורמות משפטיות הן כללי התנהגות בעלי תוקף משפטי והן כלליות ושוות לכול. אולם כלל התנהגות טוב הוא כלל המתאים לרוב הציבור - לרובו ולא לכולו. הדברים אמורים לא רק בחוקים מעשה ידי אדם, אלא גם בחוקים ומשפטים שבתורה. הרמב"ם מבאר במורה הנבוכים כי, שלא כרופא המרפא את החולה האינדיבידואלי, הרי חוקי התורה, בהיותם כלליים ולא אינדיבידואליים, עלולים שלא להתאים למיעוט. מכאן הצורך לבוא לעזרת המיעוט הנפגע מן החוק הצודק ביחס לכלל.
לפי הרמב"ם במשנה תורה (הלכות סנהדרין, פרק כ"ד הלכה ו') על הדיין לסטות משורת הדין להשתמש בכלל "הפקר בית דין הפקר" בשביל ליצור מצב צודק יותר, בפסיקה הישראלית העיקרון הזה שומש בצורה רכה יותר, על ידי מתן לסעד לדחות ביצוע דבר שהוסכם שיבוצע קודם לכן.
המשפט האנגלי מבקש לעזור למיעוט באמצעות דיני ה"יושר" שבאו להמתיק את הדין הכללי הפוגע. להבדיל מדיני ה"יושר" האנגליים, שהם חלק אינטגרלי של הדין, כללי "לפנים משורת הדין" יורדים ממישור החקיקה והשיפוט המדינתיים אל המישור הפרטי הדורש התנהגות מוסרית האישית של כל אדם בחיי היום יום. ללא כלל זה, כאשר אין אדם מוותר משלו ותחת זאת הוא עומד בתוקף על מלוא זכויותיו, אין יישובו של עולם יכול להתקיים, כדברי רבי יוחנן: "לא חרבה ירושלים – אלא שהעמידו דבריהם על דין תורה" (הישר והצודק) ולא עשו "לפנים משורת הדין".
מקורות השוללים פסיקה לפנים משורת הדין

בניגוד למקורות המחייבים פסיקה לפנים משורת הדין, ישנם בתלמוד גם מקורות שמהם ניתן להסיק שהדיין אינו רשאי לפסוק לפנים משורת הדין. מן הפסוק ”ודל לא תהדר בריבו” (ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק ג') למדו, שאסור לדיין לפסוק דין לטובת הדל כדי לסייע לו "להתפרנס בנקיות", משום שבכך הוא "מקלקל את הדין". בהקשר אחר נקבע, שאין מרחמים בדין. המשנה דנה באדם שנפטר והניח כמה חייבים הנושים בו - אשה ובעל חוב ויורשים. לדעת רבי טרפון הכסף צריך להינתן לכושל (לעני) מביניהם, ואילו לפי רבי עקיבא אין מרחמים בדין, ולכן אין לקבוע סדרי קדימה בין נושים לפי מצבם הכלכלי. מחלוקת זו בין רבי עקיבא לרבי טרפון עוסקת בקביעת הדין, בחקיקה אך לא בפסיקה. משום כך, אין לכאורה בקביעה העקרונית של רבי עקיבא, שאין מרחמים בדין, כדי לשלול פסיקה לפנים משורת הדין. רבנו תם הבין כי העיקרון המובא על ידי רבי עקיבא מקיף גם את תחום הפסיקה. בסוגיה בבבא בתרא, סופר על מקרה שבו אדם בשם רוניא, רכש שדה סמוך לשדה של רבינא. רבינא ביקש אף הוא לרכוש את אותה שדה, ומשום כך סילק את רוניא, "משום דינא דבר מיצרא", אך רב ספרא, בנו של רב ייבא, מנע זאת ממנו. לפי רש"י הסיבה הייתה כדי לרמוז לרבינא שעליו לרחם על רוניא העני, ולא לסלקו מן השדה שרכש במיטב כספו. רבנו תם המובא בתוספות על הסוגיה, דוחה את פירושו של רש"י, בין השאר בטענה כי רב ספרא נהג בניגוד לקביעתו של רבי עקיבא ש"אין מרחמים בדין". לדעתו, האיסור לרחם בדין אינו נוגע רק לרחמים המעצבים את החוק, אלא גם לרחמים המעצבים את הפסיקה.
אולם, פרשנים אחרים הסבירו שקביעה זו שאין מרחמים בדין, נכונה דווקא כשעוסקים בדין רגיל. לעומת זאת, בדין שיסודו בתקנת חכמים משום "ועשית הישר והטוב" כמו "דינא דבר מיצרא", בהחלט יש מקום לערב שיקולי רחמים בפסיקה, ואם לא נעשה כך, נמצאנו מחטיאים את מטרת הדין. גם ציווי התורה "ודל לא תהדר בריבו", נוגע דווקא לדינים שיסודם בדין תורה, ואינו חל על דינים הנובעים מתקנות חכמים, שמגמתן לעשות את הישר והטוב. בנוסף ישנם חריגים המצדיקים סטייה מהדין על רקע מעמדו של התובע, מצבם הכלכלי של התובע או הנתבע, וכדומה.
עם זאת, יודגש כי אין הדיין רשאי לפסוק לטובת הדל, רק משום היותו דל, אך יש לו רשות ואולי אף חובה לפסוק לטובתו של הדל לפנים משורת הדין, אם ייווכח שלדלותו הייתה השפעה על התנהגותו. בנסיבות אלו, המצב הכלכלי אינו מעצב את פסק הדין ומטה אותו. הדלות היא גורם הנלקח בחשבון בהערכת המעשה שנעשה על ידי העני.
קיימות מגבלות נוספות על שימוש ב"לפנים משורת הדין": לדעת בעל 'חוות יאיר' משמעותו של "לפנים משורת הדין" היא, לרוב, מידת חסידות שאינה מחייבת. עם זאת, כאשר התובע הוא אדם גדול, יש מקום לחייבו לנהוג "לפנים משורת הדין".
בהקשר לפשרה במשפט העברי הנובעת מסמכותו של בית הדין לפסוק לפנים משורת הדין, נקבע שסמכותו של בית הדין לפשר היא מוגבלת. בית הדין רשאי להציע את הפשרה לבעלי הדין, אך אין הוא יכול לכפות אותה עליהם.
מקורות השוללים פסיקה לפנים משורת הדין > סוגים שונים של לפנים משורת הדין

מקרה שלפי הדין הכל חייבים בו, אך ליחידים מסוימים יש פטור מן החיוב בשל נסיבות אישיות ומיוחדות. במקרה זה היחיד נדרש שלא להשתמש בפטור אלא לנהוג לפנים משורת הדין, ולמלא אחר החיוב. כך במקרה בו ר' חייא חייב עצמו בפיצויים עבור נזק שגרם, על אף שהיה פטור מהם.
מקרה שלפי הדין הכל פטורים, אך ראוי ליחיד לעשות לפנים משורת הדין ולקיים את החיוב כשאין הדבר גורם לחיסרון כיס. כך למשל, באשר לאבדה לאחר שפג המועד המחייב להשיבה. אם ההשבה אינה גורמת למשיב הפסד ממון, הרי ראוי שישיב לפנים משורת הדין. בדומה לכך, אבדה שנמצאה במקום שרבים מצויים בו, ויש להניחה שבעליה התייאש ממנה. לפי הדין אין חובה להשיבה, אך לפנים משורת הדין ראוי להשיבה בסימנים, אם השבת האבדה לא תגרום למשיב חיסרון כיס או הפסד ממון.
מקרה שלפי הדין הכל פטורים, ואף נגרם ליחיד הפסד גדול בגין נזק שנגרם לו. גם בנסיבות חריגות אלה, ראוי שהיחיד יוותר על הפסדו, לפנים משורת הדין, ולא עוד אלא שאף ישלם למי שגרם לו את הנזק.
מקורות השוללים פסיקה לפנים משורת הדין > אכיפה של חיוב שהוא לפנים משורת הדין

במקורות המשפט העברי ישנה מחלוקת בשאלה האם בית הדין רשאי לכפות על בעל דין פסיקה שהיא בגדר לפנים משורת הדין:
ההמרדכי פסק שבית הדין רשאי לכפות על בעלי הדין פסיקה שהיא בגדר לפנים משורת הדין. לעומתו, רבנו ירוחם קובע, שאין הדיין רשאי לכפות על בעל הדין לנהוג לפנים משורת הדין. הוא לומד זאת מדברי הרא"ש, שפסק שאין לכפות על מוצא אבדה להכריז עליה, במקום שעל פי דין אין הוא חייב בכך.
הבית יוסף קיבל את פסיקת רבנו ירוחם, ודחה את פסיקת 'המרדכי'. אולם, הב"ח חלק עליו ופסק כ'מרדכי'. הרמ"א הביא את שתי הדעות להלכה, אך דעתו נוטה להכריע כדעת ה'מרדכי'. לדעתו ראוי לכפות לפנים משורת הדין אך, אין כח ביד הדיינים לכוף לבעל דין להיכנס לפנים משורת הדין.
רבי יהונתן אייבשיץ מכריע אף הוא שניתן לכפות על בעל דין לנהוג לפנים משורת הדין, אך כפייה זו לא תהיה באמצעות שוטים או נידוי (הלכה), אלא בדברים. כלומר, משכנעים את האדם לקיים את החיוב המוטל עליו, ומכריזים בפניו, שאם יסרב ייחשב כעבריין. בשו"ת צמח צדק חלק על כך ולדעתו ניתן לכפות לנהוג לפנים משורת הדין, אף על ידי נידוי.
קליינמן מציין כי על אף שלבית הדין, באופן עקרוני, יש סמכות לחייב בעל דין לנהוג לפנים משורת הדין, מעיון בפוסקים ובספרות השו"ת מתקבל הרושם שפוסקי הלכה ודיינים, לפחות בדורות האחרונים, לא הרבו להשתמש בסמכותם זו. הפוסקים ממעטים לאכוף פסקים שמכוח לפנים משורת הדין, ובדרך כלל הם מסתפקים בהמלצה לקיומם של הפסקים.
מקורות השוללים פסיקה לפנים משורת הדין > מעמדו של הציבור ב"לפנים משורת הדין"

לעיתים, אחד מן הצדדים לדיון עשוי להיות הציבור. כך יהיה כאשר היחיד תובע את אחת הרשויות או גופים ממשלתיים או, לחלופין, כאשר הרשויות או גופים ממשלתיים תובעים את היחיד. ייתכנו גם מקרים בהם שני הצדדים הם גוף ציבורי. מעמדו של הציבור בפסיקות שהן לפנים משורת הדין - אינו ברור. ישנם שיקולים המדגישים את חובת הציבור לנהוג לפנים משורת הדין עם היחיד וישנם שיקולים המחייבים את היחיד לנהוג לפנים משורת הדין עם הציבור.
מקורות השוללים פסיקה לפנים משורת הדין > מעמדו של הציבור ב"לפנים משורת הדין" > פעמים שעל הציבור לנהוג לפנים משורת הדין עם היחיד

אין עֲנִיוּת בציבור: מקום בו בעלי הדין הם הציבור והיחיד, ייחשב הציבור כעשיר.
מקורות השוללים פסיקה לפנים משורת הדין > מעמדו של הציבור ב"לפנים משורת הדין" > פעמים שעל היחיד לנהוג לפנים משורת הדין עם הציבור

"לסלק מעליו תלונות רבים" – כאשר הציבור תובע את היחיד, ראוי ליחיד לסלק מעליו את תלונות הרבים ולנהוג איתם לפנים משורת הדין. אמנם, אין כאן הוראה מחייבת, אלא המלצה בלבד.
ההטבה לרבים היא מצווה – לעיתים ההטבה לרבים נחשבת מצווה, ואז ראוי ליחיד להיטיב עם הרבים, על ידי שינהג איתם לפנים משורת הדין.
פסיקת בתי המשפט בישראל

במערכת המשפט הישראלית נזקקים שופטים, לעיתים, לעקרון 'לפנים משורת הדין", אם כי יש כאלו שמתנגדים ליישום עיקרון זה בפסיקה. אחת הדוגמאות להתייחסות עקרונית לנושא "לפנים משורת הדין" היא בפרשת כיתן. פסק הדין עסק באחריות מעביד (כיתן) בנזיקין בשל כך שעובד שהועסק על ידה כשומר נטל כלי ירייה שהגיע לידיו עקב עבודתו, וביצע באמצעותו רצח. בית המשפט הגיע למסקנה שחברת כיתן אינה נושאת באחריות נזיקית כלפי שאריו של הנרצח, אולם עם זאת ציין השופט מנחם אלון: "שהרי מסורת ישראל בידינו והיא יסוד מוסד בעולמו של המשפט העברי, שבצדה של מידת הדין מצויה גם החובה לנהוג לפנים משורת הדין". על יסוד דברים אלה הבהיר לכיתן שראוי כי תפצה את האלמנה והיתומים. השופט מאיר שמגר התנגד למסקנה זו וטען כנגדו: "מסתייג הנני בתכלית מן המגמה העולה מבין השיטין בדברי חברי הנכבד, שלפיה רצוי להעניק לתשלום לפנים משורת הדין מעמד כללי וממוסד בדיני הנזיקין".
ראו גם

כופין על מדת סדום
סעד מן הצדק
סופרארוגציה
מני בסון

מני בסון (22 באוגוסט 1968 – 19 באפריל 2021) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ. בסון זוהה בעיקר עם קבוצת הפועל פתח תקווה, בה גדל ולאחר מכן שיחק ברוב הקריירה שלו.
קריירה

מני בסון גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת בתחילת עונת 1985/1986, בגיל 17. במשחקו החמישי בקבוצה (והשני בהרכב הקבוצה), כבש שער בכורה, ובהמשך העונה הבקיע שלושה שערים נוספים.
בעונתו השנייה בבוגרים הצליח להוביל את טבלת כובשי הקבוצה, לצד ניר לוין, עם שבעה שערים, כולל שער ניצחון בדרבי של פתח תקווה וצמד נוסף נגד מכבי נתניה. גם במפעל גביע המדינה הוסיף צמד שערים, מול הפועל באר יעקב.
בעונת 1987/1988 כבש בסון שישה שערים בליגה, שלושה מהם שערי ניצחון, ובגביע הוביל את הקבוצה לניצחון בדרבי בשמינית הגמר, כשכבש צמד בהארכה. באותה עונה הוזמן ושיחק בנבחרת הנוער של ישראל.
עונה לאחר מכן, בה סיימה הקבוצה במקום השני, הוא עלה מהספסל לפרקים, וכבש שלושה שערי ליגה, שניים מהם מיד לאחר שנכנס כמחליף. בעונת 1989/1990 גדלה כמות המשחקים בהם פתח בהרכב, וכך גם כמות הכיבושים שלו, שעמדה על שבעה שערים. בסון הרבה לכבוש נגד מכבי תל אביב בעונה זו, כשספגה ממנו צמד בכל אחד משני המשחקים שנערכו בין הקבוצות במסגרת הפלייאוף העליון.
בעונת 1990/1991, שהסתיימה כמו שתי העונות שלפניה, בסגנות האליפות של הפועל פתח תקווה, השער הראשון שלו לעונה היה שער דרמטי במיוחד - במשחק ביתי מול הפועל באר שבע, בו השוו האורחים ל-1:1 בדקה ה-84, ובסון (שנכנס בדקה ה-81) הצליח לנצח את המשחק עמוק בתוך תוספת הזמן, בדקה ה-94. במשחק הבא, מול בית"ר ירושלים, שוב עמד בסון במוקד אירוע דרמטי - כאשר הוא עלה מן הספסל בדקה ה-60, וכעבור חמש דקות כבש שער ניצחון, שהגיע בהתקפת נגד מיד אחרי שבית"ר החמיצה פנדל. עד לסיום העונה הוסיף בסון עוד חמישה שערים. גם בגביע כבש בסון שער אחד, שהעלה את הקבוצה ליתרון 0:1 בגמר גביע המדינה מול מכבי חיפה, אבל זה לא הספיק והפועל פתח תקווה הפסידה 3:1.
בעונת 1991/1992 הגיע מני בסון לשיאו בקריירה, כאשר מעבר לחמשת השערים שכבש במסגרת הליגה, כיכב בסון במפעל גביע המדינה: כבש שער בניצחון 0:5 על דלית אל-כרמל במסגרת סיבוב ח´, ברבע הגמר כבש שער בכל אחד מן המשחקים מול מכבי נתניה (0:1 ו-2:1) ושלח את הקבוצה לחצי הגמר. בחצי הגמר מול בית"ר תל אביב, כבש בסון שער ניצחון בדקה ה-113, ובמשחק הגמר הגיע לשיאו עם צמד בהארכה מול מכבי תל אביב שהבטיח ניצחון 1:3 וגביע ראשון להפועל פתח תקווה מאז עונת 1956/1957.
בקיץ 1992 היה בסון לשחקן הישראלי הראשון שכובש בגביעי אירופה (לאחר שישראל הצטרפה לאופ"א), עם צמד לרשת סטרומסגודסט הנורווגית (0:2), וגם בגומלין (שוב 0:2) כבש שער נוסף. בליגה, למרות עונה גרועה של הקבוצה, כבש בסון שמונה שערים (כולל שלושה צמדים), והוסיף שער נוסף במשחק השני מול מכבי יפו במסגרת משחקי המבחן על ההישארות בליגה.
עם סיום עונה זו עזב בסון את הפועל, ושיחק ביריבה העירונית מכבי פתח תקווה ולאחר מכן במכבי תל אביב. בחלק השני של עונת 1995/1996 חזר לקבוצה ושיחק לצידו של אחיו הקטן, אפי בסון, ששיחק גם הוא בקבוצה, אך מיעט לפתוח בהרכב ולא הצליח לכבוש. לאחר עונה זו עזב להפועל טייבה, ובסיום תקופה זו פרש מכדורגל, והחל ללמוד ראיית חשבון. בהמשך עבד בסון כגזבר בחברת סנפרוסט ובחברת תנובה. בסך הכול היו לבסון 207 הופעות ליגה במדי הפועל פתח תקווה, בהן כבש 47 שערים. בנוסף, כבש בסון 12 שערים ב-34 הופעות במפעל גביע המדינה.
חיים אישיים

בסון נולד בפתח תקווה למשפחה בת ארבעה ילדים. למד בבית הספר היסודי קפלן ובתיכון בן-גוריון. היה נשוי לשלי לבית תלפז ולהם שלושה ילדים: דניאל, רוני ויובל.
ב-19 באפריל 2021 הלך מני בסון לעולמו, לאחר מאבק במחלה קשה, בגיל 52.
הערות שוליים

↑  אבל כבד בהפועל פ"ת: מני בסון הלך לעולמו, באתר ONE‏, 19 באפריל 2021
מוריס טיילור

| --- | --- |

טיילור בשנת 2006
 לידה:  30 באוקטובר 1976 (בן 47) דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  2, 23, 24
 מכללה:  אוניברסיטת מישיגן
 דראפט:  בחירה מספר 14, 1997 לוס אנג'לס קליפרס
 קבוצות כשחקן
 1997–2000 2000–2005 2005–2006 2006–2007 2009 2009–2010 2010:  לוס אנג'לס קליפרס יוסטון רוקטס ניו יורק ניקס סקרמנטו קינגס אולימפיה מילאנו שאנשי ברייב ליונס בנטון טרוויזו
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב-NBA‏ (1998)
מוריס דה שון טיילור (באנגלית: Maurice De Shawn Taylor; נולד ב-30 באוקטובר 1976) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1997–2010. ממוצעיו הכוללים לאורך 9 עונותיו בליגת ה-NBA הם 11.0 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק

טיילור נולד וגדל בדטרויט שבמישיגן, ובין השנים 1994–1997 למד באוניברסיטת מישיגן. לאורך 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("מישיגן וולברינס") שיתף פעולה עם השחקנים טאריק עבדול-ואהד, מייסאו באסטון, רוברט טריילור ולואיס בולוק, ורשם ממוצעים כוללים של 12.9 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1997 נבחר טיילור על ידי לוס אנג'לס קליפרס, בבחירה ה-14. בעונתו הראשונה עם הקליפרס קלע 11.5 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בשתי העונות הבאות היה הקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצעים של 16.8 ו-17.1 נקודות למשחק, בהתאמה, אולם מאזן הקבוצה בשתי העונות עמד על 18.2% בלבד. ב-16 בפברואר 1999 אסף שיא קריירה של 20 ריבאונדים, במשחק קבוצתו מול ונקובר גריזליס.
לקראת עונת 2000/2001 חתם טיילור על חוזה ביוסטון רוקטס. באותה עונה שימש כשחקן חמישייה קבוע וקלע 13.0 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה חתם ביוסטון על הארכת חוזה ל-6 עונות נוספות, עבור כ-48 מיליון דולר. בספטמבר 2001 נפצע בגיד האכילס במהלך משחק אימון, ונאלץ להחמיץ את כל עונת 2001/2002. בשתי העונות העוקבות קלע 10.0 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן ספסל ביוסטון.
בפברואר 2005 הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת וין בייקר, מוצ'י נוריס ובחירת דראפט עתידית. ב-94 משחקיו עם הניקס תרם 6.4 נקודות למשחק, בטרם שוחרר בקיץ 2006.
לקראת עונת 2006/2007 חתם על חוזה בסקרמנטו קינגס, אך שוחרר ממנה כבר בינואר 2007, לאחר 12 משחקים בלבד.
בשנים 2009 ו-2010 שיחק עבור הקבוצות אולימפיה מילאנו ובנטון טרוויזו מליגת העל האיטלקית, ושאנשי ברייב ליונס מליגת העל הסינית, בטרם פרש ממשחק.
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של טיילור בליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  הסטטיסטיקות של טיילור בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1997, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הקליפרס לגריזליס, באתר basketball-reference.com
↑  טיילור עשוי להחמיץ את העונה כולה, באתר הניו יורק טיימס, 5 בספטמבר 2001
↑  הניקס מצרפים את מוריס טיילור ומליק רוז, באתר ESPN,‏ 24 בפברואר 2005
↑  סקרמנטו משחררת את טיילור, באתר chron.com,‏ 23 בינואר 2007
מכינות קדם-צבאיות דרך ארץ

רשת המכינות הקדם-צבאיות דרך ארץ הן מכינות קדם צבאיות השוכנות בנגב. המכינות הוקמו על ידי יונתן קישינובסקי ועו"ד אבי כהן.
המכינה הראשונה שקמה הייתה בשנת 2011 בכפר הנוער ניצנה. התוכנית קמה במטרה לגשר על פערי החברה הישראלית ולהקים מכינות לכלל קצוות החברה כדי לגייס נערים מהפריפריה שאינם חשופים לתוכניות של מכינות קדם-צבאיות. המטרה להקים מכינות חצי שנתיות הייתה כדי שהחניכים יתגייסו בשנת הגיוס המקורית שלהם בלי צורך בדחיית שירות נוספת.
לכל אחת מהמכינות מגיעים כ-40 חניכים מדי שנה.
מטרות העמותה

מכינות "דרך ארץ" מאפשרות לבני נוער מקצוות החברה הישראלית (תושבי ערים, כלל הזרמים היהודיים, עולים חדשים, כפרי נוער ופנימיות, עיירות פיתוח, מושבים, קיבוצים) להשתתף בחוויה משמעותית טרם הגיוס. עיקר התכנית מתנהלת סביב חיים בקבוצה וערכים בה, סדרות שטח ומסעות להכרת הארץ, לימוד מגוון (יהדות, חברה, היסטוריה ועוד) הכנות פיזיות ומנטליות לצה"ל ומעורבות בחיי הקהילה במושבים השונים. בתקופה זו קיים פוטנציאל לגבש את הזהות האישית והחברתית של כל חניך. המסגרת מלווה את בני הנוער בתהליך העצמה קבוצתי ואישי. התוכניות מתנהלות באופי משפחתי שבו החניכים נשארים יחד ויוצאים בחלק מסופי השבוע.
יצירת שינוי משמעותי בחיי החניכים.
מסוגלות לעמוד בכל מטרה שיציבו לעצמם.
שינוי אשר ייצור חברה ישראלית מלוכדת.
מפעלי העמותה > מכינת דרך ארץ בניצנה

המכינה הקדם צבאית שבניצנה נפתחה בשנת 2011 תחת עמותת דרך ארץ והסוכנות היהודית. המכינה היא מכינה מעורבת לבנים ולבנות.
המכינה מתקיימת בקהילה החינוכית ניצנה על שם אריה לובה אליאב, הממוקמת 70 קילומטרים מבאר שבע. קיום המכינה בניצנה נבעה מהרצון למימוש חזון הפרחת השממה בנגב והבאת החניכים לסביבה מיוחדת בלב המדבר.
מפעלי העמותה > מכינת דרך ארץ בכמהין

המכינה הוקמה בשנת 2015 כמכינה עצמאית במושב החקלאי כמהין.
המכינה לוקחת חלק בחיי הקהילה והחקלאות במושב.
מפעלי העמותה > מכינת דרך ארץ באשלים

המכינה הוקמה בשנת 2017 ביישוב אשלים.
תוכניות משתחררים > אבני דרך

תוכנית המיועדת למשוחררים טריים בני 20–25 אחרי שירות צבאי\לאומי.
תוכניות משתחררים > אבני דרך > נושאי התוכניות

העבר - בירור הזהות, זיהוי תכונות אישיות ועיבוד חוויות השירות.
ההווה - למידת נושאים של "מבוגרים": התנהלות כלכלית, חיפוש עבודה, מילואים, זוגיות וכו'.
העתיד - מטרות ויעדים אישיים ארוכי טווח ויצירת תוכניות אישיות, הכוונה בעולם המקצועי והאקדמי, חשיפה לעולמות האקטיביזם.
תוכניות משתחררים > דרך הנגב

תוכנית בשיתוף פעולה עם מרכז צעירים רמת הנגב המיועדת למשוחררים בני 20–23 המשלבת עיסוק בחינוך (פורמלי ובלתי פורמלי), חיי קבוצה צעירה ולימודי העשרה מגוונים.
שער הכניסה למכינה בניצנה.