stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומכי תורה
מגבית חג הפורים

בפורים, שאחת ממצוות היום היא מתנות לאביונים - החיוב לתת צדקה לנזקקים - זוכה הת"ת לעדנה. ביום זה במרבית הישיבות יוצאים התלמידים למגבית בשכונות החרדיות. הם מסתובבים בקבוצות, פוקדים את הבתים ומתרימים את האנשים.
בימים שלפני חג הפורים מתנהל בישיבה קמפיין במטרה לעודד את הבחורים לצאת לאסוף כספים. בישיבות החסידיות הבחורים לובשים בזמן המגבית תחפושות של לבוש מסורתי. בחלק מהישיבות הליטאיות/ספרדיות הת"ת מארגן לאוספים חולצות עליהם מודפס שם הישיבה וגם סלוגן המגבית של אותה שנה.
הבחורים מצוידים בדרך כלל ברשימות של כתובות של תורמים פוטנציאלים, ביניהם בוגרי הישיבה, משפחות התלמידים או נדיבים ידועים. הציבור שמתורגל לבואם של הבחורים הנוהגים לרקוד בבתים נוהג לכבד אותם ביין או דברי מאכל. כדי לגרום לאנשים לפתוח את כיסם וליבם, מכינים בדרך כלל ראשי הקבוצה מספר "ווארטים" על מגילת אסתר או בעניינים אחרים, ובחלק מהכתובות, בעלי הבתים מוסיפים לסכום התרומה באם הווארט שהשמיעו הבחורים היה אכן מעניין.
חלק מהישיבות נמנעות ממגבית הפורים כדי למנוע התנהגות לא ראויה מצד הבחורים שחלקם משתכרים במהלך היום.
הערות שוליים

↑  מבטא תובנה מפתיעה חדשה בסוגיה הנלמדת או הסבר לא צפוי וכולל המסביר כמה קושיות
↑  חשיפה • "הבחורים האוספים לת"ת ומתנהגים לא ראוי - הם ליסטים מזויין", באתר בחדרי חרדים
קמפיין פורים ת"ת מיר ברכפלד
אח"י דולפין (צ-79)

| --- | --- |


אח"י דולפין (מימין) ואח"י לוויתן ברציף הצוללות בנמל חיפה בשנת 1971
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  הצוללות מסדרת T
 סדרה קודמת:  הצוללות מסדרת S
 סדרה עוקבת:  הצוללות מסדרת גל
 אוניות בסדרה:  אח"י דקר, אח"י לוויתן ואח"י דולפין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת דבנפורט, פלימות', בריטניה בריטניה
 תחילת הבנייה:  22 בפברואר 1942
 הושקה:  22 בפברואר 1944
 תקופת הפעילות:  1944 – נובמבר 1974 (כ־30 שנה)
 אחריתה:  לאחר שהוצאה משירות הוטבעה בבסיס דפנה של חיל הים (ימת ברדוויל בצפון סיני) כדי לשמש כמזח.
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  1535 על־מימי, 1740 בצלילה
 אורך:  87 מ'
 רוחב:  8.75 מ'
 שוקע:  5.28 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  מרבית על־מימי 15.25 קשר מרבית בצלילה 17–18 קשר
 עומק צלילה:  300 רגל
 גודל הצוות:  67 קצינים, חוגרים ונגדים
 טווח שיוט:  כ-3600 מיל
 מספר תרנים:  6
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6 צינורות משגרי טורפדו, 12 טורפדו
 
אח"י דולפין היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1970 עד 1974. מספרה בחיל הים היה צ-79.
היסטוריה

הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Truncheon ומספרה היה P353. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1967 בהמשך לשתי אחיותיה, אח"י לוויתן ואח"י דקר. בניגוד להן הדולפין שופצה במספנות ישראל ולא באנגליה. הדולפין הניפה את נס השרות הפעיל בנמל פורטסמות ב-9 בינואר 1968, יום הפלגתה של הדקר לישראל, והגיעה לישראל מספר ימים לאחר שהדקר הייתה אמורה להגיע. כיוון שרכישתה של צוללת שלישית נשמרה בסוד, הדמיון בין השתים והעובדה שהנמל נראה כמעט מכול מקום מהכרמל גרמו להפצת השמועה כי הדקר הגיעה לחיפה.
הצוללת שופצה במספנות חיל הים בחיפה, והשקתה לפעולה הייתה ביום 12 בפברואר 1970. עם השקתה, מנה צוות הצוללת 71 איש. מהירותה הייתה 17 קשר מעל המים, ו15 קשר מתחתם. הצוללת הייתה מחומשת בצמ"ט (צינורות מובילי טורפדו).
ביולי 1974 היא הוגבלה לצלילה עד עומק 120 רגל בלבד, ובנובמבר 1974 חדלה לתפקד כצוללת אך המשיכה לפעול ככלי שיט על-מימי להגנת החופים, ולשם כך חומשה במקלעים.
מפקדים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מפקדי הצוללת 
| דרגה ושם  | תקופת הפיקוד |  פעילות לציון | תמונה |  |  |
| אברהם דרור | ינואר עד אפריל 1968 |  |  |  |  |
| גדעון רז | אפריל 1968 עד יוני 1971 |  |  |  |  |
| ישראל לשם | יוני 1971 עד יולי 1972 |  |  |  |  |
| גדי מנור | יולי 1972 עד יולי 1973 |  |  |  |  |
| דורון עמיר | יולי 1973 עד אוקטובר 1974 |  |  |  |  |
גלריה

ביקור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת בצוללת אח"י דולפין צ-79 בהדרכת מפקד הצוללת, אברהם דרור - 1968.
רס"ן גדי מנור בפריסקופ הצוללת דולפין (צ-79), מימין אברהם בן זאב, 1972.
ראו גם

שייטת הצוללות
צוללות T
לקריאה נוספת

משה אימבר, רד וצלול – סיפורה של שייטת הצוללות, הוצאת "עמותת דולפין" – יוצאי שייטת הצוללות, חיפה, 1994, עמ' 60–65
יורם בר-ים, כלי שיט ישראליים בממד הרביעי, הוצאת "עמותת דולפין" – יוצאי שייטת הצוללות, חיפה, 2010, עמ' 74–75, 84–87
ביאורים

↑  תרנים מתרוממים שמשמשים להפעלת רדיו, מכ"ם, פריסקופים ולוחמה אלקטרונית.
↑  התמונה מתקופה מוקדמת יותר
| צוללות של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
| הצוללות מסדרת S | אח"י תנין • אח"י רהב |  |
| הצוללות מסדרת T | אח"י לויתן • אח"י דקר • אח"י דולפין |  |
| הצוללות מסדרת גל | אח"י גל • אח"י רהב • אח"י תנין |  |
| הצוללות מסדרת דולפין | אח"י דולפין • אח"י לויתן • אח"י תקומה |  |
| הצוללות מסדרת דולפין AIP | אח"י תנין • אח"י רהב • אח"י דרקון |  |
הצוללות מסדרת דקר:
הנרי פיץ' רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1830 לדלואו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 בפברואר 1901 (בגיל 70) רויאל טנברידג' וולס, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  צילום, פוטומונטז' 
 זרם באמנות:  פיקטוריאליזם 
 
"נמוגה לאיטה" ("Fading Away")‏, 1858
הנרי פיץ' רובינסון (באנגלית: Henry Peach Robinson;‏ 7 ביולי 1830 – 21 בפברואר 1901) היה צלם פיקטוריאליסט אנגלי, שנודע בעיקר בזכות שימוש נרחב בצילום מבוים מורכב - שילוב נגטיבים רבים ליצירת דימוי יחיד (Combination Printing), שיטה אותה למד מהצלם אוסקר גוסטב ריילנדר ומאוחר יותר, בזכות כתיבת הספרים הראשונים להסברת אומנות הצילום.
ביוגרפיה

הנרי פיץ' רובינסון נולד בעיירה לדלאו (Ludlow) במחוז שרופשייר (Shropshire) שבמערב מרכזה של אנגליה. הוא היה הבוגר מבין ארבעה אחים להוריו, ג'ון ואליזה רובינסון. בצעירותו למד רישום וציור, ובשנת 1851 החל לצלם. חמש שנים מאוחר יותר, לאחר שפגש בצלם והרופא יו ולש דיאמונד (Hugh Welch Diamond), החליט רובינסון להקדיש עצמו למדיום הצילום. באותה שנה (1856), פתח סטודיו לצילום מסחרי בעיירה למינגטון (Leamington) והקים, יחד עם הצלם ריילנדר את "אגודת הצילום של ברמינהם" (Birmingham Photographic Society).
בשנת 1864, בגיל 34, אולץ רובינסון לוותר על עבודתו בסטודיו שלו, בשל בעיית בריאות שנגרמה מהכימיקלים שקשורים בצילום. משלב זה החל לבצע את התהליך המזוהה איתו עד היום, "הדפסת קומבינציה" (Combination Printing) באמצעוצ סכין ומספרים במקום הדפסה במעבדה של שכבות של נגטיבים. בשנת 1868 פתח סטודיו נוסף בטאנברידג' וולס (Tunbridge Wells) - עיר במערב קנט - בשותפות עם נלסון קינג שריל (Nelson King Cherrill), וב-1870 התמנה לסגן המנהל של "אגודת הצילום המלכותית" (Royal Photographic Society), שם פעל נחרצות למען הכרה ממסדית בצילום כמדיום אמנותי רציני.
ב-1875 שותפותו עם שריל הופסקה, אך רובינסון המשיך בעסקיו עד לפרישתו בשנת 1888. ב-1891 התפטר מ"אגודת הצילום המלכותית" בגלל סכסוכים פנימיים ועבר ל"אחוות הטבעת" -Linked Ring society, בה הוא היה פעיל עד 1900, כשקיבל תואר כבוד מאגודת הצילום המלכותית.
רובינסון נפטר בשנת 1901 בטאנברידג' וולס.
על עבודתו

רובינסון הוא אחד מהצלמים הבולטים של תקופתו. הוא נודע בזכות נסיונותיו ליצור קומפוזיציות אמנותיות בצילום אשר מבוססות על עקרונות של ציור אקדמי. עבודותיו פרסמו את שיטת ההדפסה שלו (שיטה המכונה "Combination printing" שהיא סוג של פוטומונטז'), אותה למד מהצלם השוודי אוסקר גוסטב ריילנדר (Oscar Gustave Rejlander) שהפיץ את עבודתו המפורסמת "The two ways of life" בטכניקה זו של הצילום כבר בשנת 1857 - כשנה לפני רובינסון.
מפתח הטכניקה היה ככל הנראה הצלם הצרפתי Gustave Le Gray גוסטב לה גריי בשנת 1856.
בטכניקה זו מצלמים אלמנטים שונים בתמונה בנפרד (על רקע שחור) כאשר כל אלמנט ממוקם במיקום הסופי שלו בתמונה, ומקבל את התאורה האופטימלית לו. בשלב הבא מערימים את הנגטיבים אחד על השני, ומדפיסים כרגיל. (הרקעים השחורים מופיעים לבנים בנגטיב, כלומר שקופים). טכניקה זו מחייבת תכנון מפורט מראש ובנית סקיצות, פעולות שיגרתיות אצל אמני ציור.
רובינסון כאמור, היה פיקטוריאליסט והושפע מתנועת הפרה-רפאליטים ומהתפיסות האסתטיות של ג'ון ראסקין. בתקופה הפרה-רפאליטית שלו הוא האמין שניתן, דרך הצילום, להשיג רגעים של משמעות על-זמנית - זאת גם דרך שימוש בתיאור רקע ימי-ביניימי (בדומה לרעיונותיו של ראסקין). בכך הוא למעשה הקדים את ג'וליה מרגרט קמרון והסימבוליסטיים. לפי מכתביו, רובינסון, הושפע גם מהצייר האנגלי הרומנטי ויליאם טרנר ומהצייר הפרה-רפאליטי אדוארד ברן-ג'ונס.
על עבודתו > על תצלומיו

תצלומו המפורסם ביותר, "נמוגה לאיטה" ("Fading Away") משנת 1858 נתפס כפופולרי ומורבידי כאחד. נושא התצלום - נערה גוססת בחברת משפחתה - גרם לרוח תזזית בדעת הקהל של המאה התשע-עשרה. היסטוריון האמנות באומונט ניוהול (Beaumont Newhall) כתב על כך:
הנושא היכה בתדהמה את הציבור; התחושה הייתה שהיה זה טעם רע לתאר מראה כואב כל כך. למרות שביקורת מסוג זה לא נראית תקפה יותר, אל לנו לפטור אותה כרגשנות ויקטוריאנית. נושאים כאובים הרבה יותר צויירו בימים אלה. אך המראה נתפס ליטראלית משום שעצם העובדה שהיה זה תצלום, רמז על כך שהיה זה ייצוג בעל אמינות.
התצלום הורכב מחמישה נגטיבים שונים:
דמות האם.
דמות הנערה הגוססת.
דמות האחות.
צילום החדר עם הגבר הניצב.
צילום העננים.
למרות המבנה המורכב של עבודה המורכבת מחמש שכבות, הצליח רובינסון ליצור אשליה כאילו היא בוצעה בחשיפה אחת של לוח הצילום. יחד עם נושא התצלום, הסגנון הציורי של הפיקטוריאליזם היה כאן גורם משמעותי מבחינה אמנותית. הסימבוליזם פה מחוזק על ידי סידור הפירות במרכז והנוכחות הציורית הדרמטית של צורת ה-V של העננים - צורה אשר נראית כמצביעה או מוליכה אל הנערה הגוססת. כדאי לתת את הדעת גם לצורת המשולש שהנשים יוצרות (גם שתי הנערות לעצמן וגם שלשת הנשים), המשולשים בבסיס השולחן, השימוש בכפלים השונים בווילונות ובחצאיות והדחיסות של החלל שבין הנערה והקיר.
תצלום מפורסם נוסף שלו (המורכב על-פי אותה שיטת הדפסה) נקרא "העלמה משאלוט" ("The Lady of Shalott") משנת 1861, ומתאר גם הוא גיבורה גוססת. התצלום הוא אילוסטרציה לקטע משיר בעל אותו שם מאת אלפרד טניסון, ולמעשה מעלה טענה שצילום יכול לפרש שירה, או במילים אחרות, לתאר סיטואציות מדומיינות. גם תצלום זה ספג ביקורות. נטען שנושאו (והקשרו הפרה-רפאליטי) חרג מהגבולות ה"הולמים" של הצילום.
כך, לאחר שתי עבודות מעוררות מחלוקת, רובינסון ביקש לדבוק בתמות מוכרות יותר בסגנון "חיי זמננו" או "חיי היומיום", ז'אנר אנגלי שכיח לתקופה. למרות זאת הוא לא הפסיק להתעקש ולנסות ליצור צילום שיתקבל כאמנות. במשך חמישים השנים הבאות יצר רובינסון תצלומים שחיקו את ז'אנר הציור הבריטי (British genre painting) המתאר את חיי הכפר..
על עבודתו > כתיבתו

רובינסון כתב במהלך חייו תשעה ספרים ומעל מאה וחמישים מאמריםספרו, Pictorial Effect in Photography משנת 1869, נקרא רבות והפך לטקסט חשוב על צילום במהלך המאה התשע-עשרה. בספר זה, רובינסון כותב על משנתו האסתטית בהתאם לגישה הפיקטוריאליסטית שלו. הספר מיועד בעיקר לצלמים מסחריים ובו קיים עידוד ליצירת דימויים נעימים דרך עקרונות של קומפוזיציה ושל תאורה מתחום האמנות הפלאסטית. רובינסון בין היתר, מבקש ללמד את הקורא ולספר על המיומנויות ההיכרחיות ועל הדרישות החשובות, לפי ראות עניו, שלהן צלם "טוב" צריך לשים לב על-מנת להיות מוכשר באמנותו. לדוגמה, על צלם "טוב" להימנע מנושאים שכיחים ומוכרים מדי. כך, אחת מהדרישות כלפי הצלם היא שירכוש את:
היכולת לתפוס את כל היפה ואת הרשמים הציוריים שבחפצים וברקעים 'אשר אחרים מחמיצים מבלי לתת תשומת-לב'. הוא רוצה ללמד את המיומנות של ראיית הנושא המשמעותי מבחינה אמנותית ואת ראיית הדימוי האמנותי שנמצא בתוכו.
ספרים מוכרים נוספים שכתב הם:
Picture Making by Photography משנת 1884, Photography as a Business משנת 1890, The Elements of a Pictorial Photograph משנת 1896.
ראו גם

ג'ון ראסקין
דאגרוטיפ
פיקטוריאליזם
רומנטיקה
לקריאה נוספת

Coleman, David, Henry Peach Robinson: Victorian Photographer, Harry Ransom Humanities Research Center, The University of Texas at Austin, Austin, Texas, 2001.
Harker, Margaret, Henry Peach Robinson: Master of Photographic Art, 1830–1901, Basil Blackwell, Oxford, UK, 1988.
הערות שוליים

↑  Marien, Mary Warner, Photography: A Cultural History, Pearson Education, Inc. New Jersey, 2006, p.91.
↑  מתוך ויקיפדיה בשפה האנגלית.
↑  Art-minute
↑  Getty
↑  MET-Museum
↑  MET - Museum
↑  Beaumont Newhall, The History of Photography, New York: The Museum of Moderen Art, 1982, עמ' 74
↑  מצוטט מתוך הערת שוליים:Keutel, Walter, "In Pursuit of Invisible Tracks: Photographs of a Dead Author", New German Critique, No. 50 (Spring - Summer, 1990), pp. 157-172, New German Critique, (URL: http://www.jstor.org/stable/488215), p.169.
↑  Marien, Ibid, p.91.
↑  Coleman, David, Encyclopedia of Nineteenth-Century Photography, Hannavy, John (Editor), Routledge, New-York, 2008, p. 1203.
↑  Coleman, Ibid, p.1203.
↑  Marien, Ibid, p.93
↑  Kemp, Wolfgang & Rheuban, Joyce, "Images of Decay: Photography in the Picturesque Tradition", October, Vol. 54, (Autumn, 1990), pp. 102-133, The MIT Press (URL: http://www.jstor.org/stable/778671), p.110.
↑  Stevenson. Sara, Review of the book "Henry Peach Robinson, Master of Photographic Art, 1830-1901", The Burlington Magazine, Vol. 130, No. 1025 (Aug., 1988), The Burlington Magazine Publications, Ltd., p. 640
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276523005171  BIBSYS: 90141592  BNE: XX1108316  BnF: cb136106830 (data)  CiNii: DA03160535  GND: 126788863  ISNI: 0000 0000 8362 4417  LCCN: n50049097  NGV: 2376  NKC: xx0194919  NTA: 073184853  PIC: 4886  RKD: 254908  SELIBR: 284643  SNAC: w66x0fgn  SUDOC: 203564693  ULAN: 500000062  VIAF: 19853677   WorldCat (עם VIAF): 19853677 
אחרי סיום יום עבודה (1877) צילום מעשיו ידיו.
תצלום פיקטוריאליסטי של "כיפה אדומה" - הנרי פיץ' רובינסון (1858) Little Red Riding Hood Arrives at the Door of Her Grandmother's House.
12 (סרט, 2007)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  12 המושבעים 
 בימוי:  ניקיטה מיכאלקוב 
 הופק בידי:  ניקיטה מיכאלקוב, לאוניד ורשצ'אגין 
 תסריט:  אלכסנדר נובוטוצקי-ולאסוב   ניקיטה מיכאלקוב   ולדימיר מויסיינקו
 עריכה:  אנזו מניקוני 
 שחקנים ראשיים:  סרגיי מאקובצקי ניקיטה מיכאלקוב   סרגיי גרמש   אלכסיי פטרנקו
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב 
 צילום:  ולדיסלב אופליאנץ 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  אולפני T3
 חברה מפיצה:  01 Distribution 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בספטמבר 2007 
 משך הקרנה:  153 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, צ'צ'נית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט בלשים, סרט דרמה, סרט בית משפט, סרט מתח 
 מקום התרחשות:  רוסיה 
 תקציב:  כ-2.5 מיליון דולר (הערכה)
 הכנסות:  7.53 מיליון דולר (יוני 2009)
 הכנסות באתר מוג'ו:   12
 פרסים:  פרס נשר הזהב לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
12 (ברוסית: Двенадцать) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של הבמאי הרוסי, ניקיטה מיכאלקוב, שיצא לאקרנים בשנת 2007. זכה בפרס נשר הזהב הרוסי לסרט הטוב ביותר.
הסרט הוא עיבוד קולנועי לסרט האמריקאי משנת 1957, 12 המושבעים.
תקציר עלילת הסרט

הסרט מגולל את סיפורו של חבר מושבעים המורכב מ-12 גברים הנדרשים להכריע בשאלת אשמתו או חפותו של נער צ'צ'ני הנאשם ברצח אביו על סמך הראיות שהוצגו במשפט.
עלילת הסרט מתרחשת כולה בחדר המושבעים, מלבד סצנות בודדות בתחילת הסרט ובסופו.
צוות השחקנים

| מושבע מספר | דמות | שחקן | סדר הצבעה לזיכוי הנאשם |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פיזיקאי, עובד בחברה זרה. מטה את הכף לטובת זיכוי הנאשם | סרגיי מאקובצקי | 1 |
| 2 | זקן המושבעים. חייל לשעבר, קצין במלחמות צ'צ'ניה. דובר צ'צ'נית | ניקיטה מיכאלקוב | 12 |
| 3 | נהג מונית, לאומן בעל דעות גזעניות | סרגיי גרמאש | 10 |
| 4 | אינטליגנט, יהודי, שאביו סבל בתקופת הטיהורים של סטלין | ולנטין גאפט | 2 |
| 5 | פנסיונר, עובד לשעבר במפעלי חברת מטרוסטרוי | אלכסיי פטרנקו | 3 |
| 6 | אישורים עסקים, מנכ"ל ערוץ טלוויזיה, בוגר אוניברסיטת הרווארד | יורי סטויאנוב | 7 |
| 7 | ארמני מטביליסי, כירורג, בעל מרפאה פרטית, אחיו מת בשל התמכרות לסמים | סרגיי גזארוב | 6 |
| 8 | זמר, הומוריסט | מיכאיל יפרמוב | 4 |
| 9 | מנהל בית הלוויות | אלכסיי גורבונוב | 9 |
| 10 | דמוקרט ופעיל פוליטי | סרגיי ארציבשאייב | 11 |
| 11 | מהנדס בניין | ויקטור ורז'ביצקי | 8 |
| 12 | מרצה ודיקן באוניברסיטה | רומן מדיאנוב | 5 |
צוות השחקנים > בנוסף השתתפו גם

אלכסנדר אדבשיאן — איש שירות ההוצאה לפועל הפדרלי
אפטי מגומאייב — הנאשם
אבדי מגומאייב — הנאשם בילדותו
נטליה סורקובה — השופטת
קונסטנטין גלושקוב — עורך הדין
ולדימיר נפיודוב — הפרקליט
פריט מיאזיטוב — מיכאיל גורבאצ'וב
הפקה

הסרט צולם בתוך חמישה שבועות, כך השחקנים לוהקו ללא שנערכו מבחנים והתסריט נכתב בליווי השחקנים. מיכאלקוב רצה ללהק את אולג מנשיקוב לתפקיד המושבע שמטה את הכף לטובת הנאשם, אך מנשיקוב סירב.
עיבוד לתיאטרון

באפריל 2021 מיכאלקוב ביים, הפיק וגילם תפקיד ראשי בהצגת התיאטרון "12" שהוצגה במוסקבה ומהווה עיבוד בימתי לסרט הקולנוע.
הערות שוליים

↑  «12» // Безнадёга. Точка. RU. Газета «Салидарнасць» (Белоруссия) // gazetaby.com (13.10.2007)
↑  Сергей Газаров: Михалков просто отравил мне жизнь
↑  Татьяна Хорошилова. "Виктор Вержбицкий: «Фильм „12" может стать учебным пособием для студентов»". Российская газета, Союз Беларусь-Россия, № 327.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים רוסיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עיוורון שחמטאי

עיוורון שחמטאי (באנגלית: Chess Blindness) הוא מונח המתאר כשל במהלך חישוב המהלכים במשחק שחמט, שבו השחמטאי מתעלם ממסע מפתח או מאפשרות מרכזית ולעיתים מכריעה, לטובתו או נגדו, שבהתאם לרמתו היה עליו להביאה בחשבון. הראשון שעסק באופן מקיף במתודת החישובים בשחמט ובכללם העיוורון השחמטאי היה הרב אמן הרוסי אלכסנדר קוטוב. לא ברור מי טבע את המונח, אולם שימוש במונח הלטיני Amaurosis scacchistica נעשה תדירות על ידי זיגברט טאראש. דוגמה לעיוורון שחמטאי היא תסמונת קוטוב, שבה שחמטאי מבצע בפזיזות או בלחץ זמן, לאחר מחשבה ממושכת, מהלך מוטעה שאותו לא בדק היטב במהלך החישובים. עיוורון שחמטאי יכול להתרחש מסיבות שונות ומגוונות, כגון: לחץ זמן, עייפות, חוסר ריכוז, תחושת ביטחון עצמי מופרז, העדר מיומנות וכישורי חישוב מספיקים וכו'. גם שחמטאים בכירים לוקים בו, אם כי לעיתים יותר נדירות. ידועה הדוגמה שטיגרן פטרוסיאן, בעת שהיה אלוף עולם, לא הבחין במסע קריטי במשחקו עם ולדימיר ליברזון (לימים שחקן ישראלי) ונכנע על-אתר, בחלוף 15 מסעים בלבד.
הערות שוליים

↑  Kotov, A.A, Think Like a Grandmaster, Kindle Edition, Pavilion Books, ISBN 9781849940535 eBook
↑  Vladimir Liberzon vs Tigran V Petrosian, Chessgames.com, ‏1964
Are You Experienced

Are You Experienced הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק האנגלית-אמריקאית the Jimi Hendrix Experience שיצא ב-1967, האלבום היה הצלחה מסחרית מיידית, והוא נחשב כאחד מאלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים של מוזיקת הרוק. האלבום כולל את הגישה החדשנית של ג'ימי הנדריקס לכתיבת שירים ולגיטרה חשמלית, אשר במהרה הקימה כיוון חדש במוזיקת הרוק הפסיכדלי וההארד רוק.
באמצע 1966, הנדריקס נאבק כדי להתפרנס מנגינה כגיטריסט גיבוי של R&B. לאחר שהופנה לצ'ס צ'נדלר, שעזב את להקת החיות והתעניין בניהול והפקה של אמנים, הנדריקס חתם על חוזה לניהול והפקה עם צ'נדלר ומנהל להקת החיות לשעבר מייקל ג'פרי. צ'נדלר הביא את הנדריקס ללונדון והחל לגייס חברים ללהקה, החוויה של ג'ימי הנדריקס, שנועדה להציג את כישרונות הגיטריסט.
בסוף אוקטובר, לאחר שנדחה על ידי Decca Records, החוויה חתמה עם Track, הוצאה חדשה שהוקמה על ידי מנהלי המי קיט למברט וכריס סטאמפ. Are You Experienced והסינגלים שקדמו לו הוקלטו במשך חמישה חודשים מסוף אוקטובר 1966 עד תחילת אפריל 1967. האלבום הושלם ב-16 סשני הקלטה בשלושה מוקדים בלונדון, כולל אולפני De Lane Lea, אולפני CBS, ואולפני Olympic.
Are You Experienced יצא בבריטניה ב-12 במאי 1967, בילה 33 שבועות במצעדים והגיע למקום השני. האלבום הונפק ב-23 באוגוסט על ידי Reprise Records, שם הגיע למקום החמישי ב-Billboard Top LPs, הוא נשאר שם במשך 106 שבועות, 27 מהם בטופ 40. האלבום בילה גם 70 שבועות במצעד האמריקני Billboard Hot R&B LPs, שם הגיע למקום ה-10. הגרסה האמריקאית הכילה כמה מהשירים הידועים ביותר של הנדריקס, כולל שלושת הסינגלים הראשונים של החוויה, שהושמטו במהדורה הבריטית של האלבום, שהיו בטופ 10 הלהיטים המובילים בבריטניה: "Purple Haze", "Hey Joe", ו-"The Wind Cries Mary".
ב-2005, מגזין הרולינג סטון דירג את Are You Experienced במקום ה-15 של הרשימה של המגזין, 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. המגזין הציב ארבעה שירים מהאלבום ברשימת 500 השירים הטובים ביותר בכל הזמנים: "Purple Haze" (מקום 17), "Foxy Lady" (מקום 153), "Hey Joe" (מקום 201), ו-"The Wind Cries Mary" (מקום 379). באותה שנה, התקליט היה אחד מתוך 50 ההקלטות שנבחרו על ידי ספריית הקונגרס בהכרה במשמעות התרבותית שנוספה לרישום הקלטה לאומי. הסופר ראובן ג'קסון ממכון סמית'סוניאן כתב: "זה עדיין הקלטת ציון דרך כי זה של הרוק, הרית'ם אנד בלוז, בלוז... המסורת המוזיקלית. זה השינה את התחביר של המוזיקה... באופן שאני אשווה, למשל, ליוליסס של ג'יימס ג'ויס".
רקע

עד מאי 1966, ג'ימי הנדריקס נאבק כדי להתפרנס כנגן R&B בתור גיטריסט גיבוי. במהלך הופעה באחד ממועדוני הלילה הפופולריים ביותר בניו יורק, מועדון הצ'יטה, הוא הובחן על ידי לינדה קית', חברתו של גיטריסט הרולינס סטונס, קית' ריצ'רדס. זמן קצר לאחר מכן, הנדריקס עבר לגרינוויץ' ווילג' והתחיל להתגורר בקפה "Wha?" והוביל בלהקה שלו, Jimmy James and the Blue Flames. קית' המליצה על הנדריקס למנהל הסטונס אנדרו לוג אולדהם ולמפיק סיימור שטיין. הם לא ראו את הפוטנציאל המוזיקלי של הנדריקס ודחו אותו. לאחר מכן היא הפנתה אותו לצ'ס צ'נדלר, שעזב את the Animals והיה משוכנע שהוא יכול להפיק ולנהל אמנים. צ'נדלר אהב את השיר של בילי רוברטס "Hey Joe", והיה משוכנע שהוא יכול להפוך את זה לסינגל להיט עם האמן הנכון. לאחר שהתרשם מהגרסה החיה של הנדריקס והלהקה שלו לשיר, הוא הביא אותו ללונדון ב-24 בספטמבר 1966, וחתם אותו על חוזה ניהול עם מנהל the Animals לשעבר, מייקל ג'פרי.
מיד לאחר הגעתו של הנדריקס ללונדון, החל צ'נדלר לגייס חברים ללהקה, the Jimi Hendrix Experience, שתוכננה כדי להציג את כישרונות הגיטריסט. הנדריקס פגש את הגיטריסט נואל רדינג באודישן ל-New Animals, שבו הידע של רדינג על התקדמות הבלוז הרשימה את הנדריקס. צ'נדלר שאל את רדינג אם הוא רוצה לנגן בס בהרכב של הנדריקס; ורדינג הסכים. צ'נדלר התחיל לחפש מתופף ומיד לאחר מכן הוא יצר קשר עם מיטש מיטשל דרך חבר משותף. מיטשל, שלאחרונה פוטר מ-"Georgie Fame and the Blue Flames", השתתף בחזרות עם רדינג והנדריקס, שם הם קשרו את האינטרס המשותף שלהם ב-R&B. כאשר צ'נדלר התקשר למיטשל באותו יום כדי להציע לו את התפקיד, הוא התקבל ברצון. בסוף אוקטובר, לאחר שנדחו על ידי Decca Records, החוויה חתמו עם Track, חברה חדשה שהוקמה על ידי המנהלים לשעבר של the Who, קיט למברט וכריס סטאמפ.
הקלטה

Are You Experienced והסינגלים הקודמים שלו הוקלטו במשך 5 חודשים מסוף אוקטובר 1966 ועד תחילת אפריל 1967. האלבום הושלם ב-16 מפגשי הקלטה בשלושה מקומות בלונדון, כולל את אולפני De Lane Lea, CBS ו-Olympic. צ'נדלר הזמין רבים מהמפגשים באולפני Olympic, כי המתקן היה מעולה מבחינה אקוסטית ומצויד ברוב הטכנולוגיות העדכניות ביותר, אף על פי שהוא עדיין השתמש בטייפ 4 ערוצים, בעוד שלאולפנים אמריקאיים היו טייפים של 8 ערוצים.
התקציב של צ'נדלר היה מוגבל, ולכן במאמץ להקטין את ההוצאות הוא והנדריקס השלימו את רוב עבודות האלבום בדירה המשותפת שלהם. מההתחלה, צ'נדלר מזער בכוונה את העזרה האומנותית של מיטשל ורדינג. מאוחר יותר הסביר: "לא הייתי מודאג מכך שמיץ' או נואל ירגישו שאין להם מספיק - או כל דבר אחר... טיילתי והקלטתי בלהקה במשך שנים, וראיתי שהכל נגמר כפשרה, אף אחד לא באמת עשה את מה שהוא רצה לעשות, לא התכוונתי לתת לזה לקרות עם ג'ימי". כשהחוויה החלה בחזרות באולפן, להנדריקס כבר היו אקורדים ומקצבים שעבדו עבור מיטשל, וצ'נדלר היה מכוון את קטעי הבס של רדינג.