stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס טברנייר
הערות שוליים

↑  "Wallace backs Rangers captain Tavernier". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-04-29.
↑  תקציר המשחק, ‏22 בספטמבר 2009
↑  Gateshead sign Newcastle's Tavernier and Edmundsson, ‏7 בינואר 2011
↑  Wigan Athletic sign James Tavernier and Oriol Riera, BBC, ‏28 ביוני 2014
↑  George Saville and James Tavernier join Bristol City on loan, BBC, ‏15 בינואר 2015
↑  Rangers sign James Tavernier and Martyn Waghorn from Wigan, BBC, ‏20 ביולי 2015
↑  תקציר המשחק בין היברניאן לריינג'רס, באתר BBC, ‏25 ביולי 2015
↑  Rangers defender James Tavernier signs one-year contract extension with the Ibrox club, dailyrecord, ‏21 ביולי 2016
↑  Rangers: Lee Wallace backs new skipper James Tavernier, bbc, ‏11 ביולי 2018
↑  תקציר המשחק של ריינג'רס נגד שקופי, באתר BBC, ‏12 ביולי 2018
↑  James Tavernier - Rangers' captain fantastic leading the way
↑  NOVEMBER DOUBLE FOR RANGERS, spfl, ‏4th December 2020
↑  Celtic finally relinquished their nine-year grip on the Scottish Premiership title after a frustrating draw at Dundee United confirmed Rangers as champions.
↑  Steven Gerrard and James Tavernier win PFA Scotland awards, bbc, ‏16 במאי 2021
↑  "דורטמונד עשתה מעצמה צחוק מול ריינג'רס", באתר ערוץ הספורט, 18 בפברואר 2022
| מלך השערים של גביע אופ"א והליגה האירופית |
| --- | --- | --- |
| גביע אופ"א | 1972: ברונדל • 1973: היינקס ויורינג • 1974: שונמאקר • 1975: היינקס • 1976: חילס • 1977: באוולס • 1978: דייקרס ופונטה • 1979: סימונסן • 1980: הנס וניקל • 1981: וארק • 1982: נילסון • 1983: פיליפוביץ' • 1984: נילאשי • 1985: באהטיץ' ובאניסטר • 1986: אלופס 1987: קסקאוול, האוטמן, קיפט ורנטאנן • 1988: ברייל וסרוואקוס • 1989: גוטשואו • 1990: גץ ורידלה • 1991: פלר • 1992: סאונדרס • 1993: באטיקל • 1994: ברגקאמפ ושמיט • 1995: קירסטן • 1996: קלינסמן • 1997: גאנץ • 1998: גיבארש • 1999: קייזה, קובצ'ביץ' וקולאוויק   2000: קובצ'ביץ' • 2001: ברבאטוב ובולו • 2002: ואן הוידונק • 2003: דרליי ולארסון • 2004: אנדרסון • 2005: שירר • 2006: דלגאדו • 2007: פנדיאני 2008: פוגרבניאק וטוני • 2009: ואגנר לאב |  |
| הליגה האירופית | 2010: קרדוסו ופיסארו • 2011: פלקאו • 2012: פלקאו • 2013: קוז'אק • 2014: סוריאנו • 2015: אלן ולוקאקו • 2016: אדוריס • 2017: דז'קו וג'וליאנו • 2018: אדוריס ואימובילה • 2019: ז'ירו • 2020: פרננדש • 2021: מיוראל, מורנו, פיזי ויאזיג'י • 2022: טברנייר • 2023: רשפורד ובוניפייס • 2024: אובאמיינג |  |
ג'יימס טברנייר משחק עבור גלאגזו ריינג'רס ב-2018
גרגויל

גרגויל בקתדרלת קלן.
גרגויל בקתדרלת אמיין.
גרגויל בכנסייה הנאו-גותית כנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים, אוסטנד.
מבט על פריז מגלריה בקתדרלת נוטרדאם. הפסל של המפלצת בתמונה הוא "גרוטסק" ולא "גרגויל" מאחר שלפי מבנהו כנראה לא שימש כמרזב.
גרגויל (מצרפתית: gargouille) הוא פסל ממאפייני האדריכלות הגותית ששימש בדרך כלל כמרזב קישוטי. הגרגוילים ממוקמים תמיד על סף הגג של המבנים הגותיים (כמרזבים) ומעוצבים כמפלצות דמויות שדים או דרקונים אשר פונות כלפי חוץ ומפחידות את האנשים שעומדים למרגלות המבנה.
הגרגויל הוא מאפיין גותי המשקף אלמנטים מסוימים של התקופה שבה היה פופולרי – הקדשת תשומת לב רבה לפרטים פיסוליים גם אם אף אחד (חוץ מהאל כביכול) לא יכול להתבונן בהם מקרוב, והשלטת פחד על ידי הכנסייה. יש הטוענים שמטרת הגרגוילים לא הייתה להפחיד את האנשים אלא להפחיד רוחות רעות ושדים ולמנוע מהם להיכנס לתוך הכנסייה.
בקרב חוקרי אמנות גותית נהוג להבחין בין "גרגויל" ל"גרוטסק" כאשר הראשון הוא מרזב המעוצב כמפלצת והשני הוא כל פסל של מפלצת שאיננו מרזב. עם זאת, מחוץ לחוגים המקצועיים מקובל לכנות את שני סוגי הפסלים בשם "גרגויל".
מקור המילה ותרגומה לעברית

מקור השם הוא במילה הצרפתית gargouille אשר נגזר מהשורש הלטיני gar במשמעות של לבלוע ונובע גם כאונומטופיה מצליל פכפוך המים במרזבים, כאילו צליל גרגורן של המפלצות כאשר מנוקזים מי הגשמים דרך פיותיהם.
אמציה פורת בתרגומו לספר "הרחק מהמון מתהולל" מאת תומאס הרדי תרגם את המילה Gurgoyle כ"גוּרגוֹלֶת". דוגמה מפרק 46 "גורגולת ועוללותיה" (The Gurgoyle: It's Doings): "המגדל של כנסיית ותרברי היה מבנה מרובע מן המאה הארבע-עשרה, ושתי גוּרגָלוֹת של אבן היו לו על כל צד מארבעת צדדיו של מעקה הגג."
תרגום זה אינו מוכר ולא משתמשים בו, השימוש הנפוץ ביותר הוא במילה הלועזית.
גרגוילים במדיה

בספרי "עולם הדיסק" של הסופר הבריטי טרי פראצ'ט הגרגוילים הם מעין יצורים עשויי אבן האוהבים לשבת בגגות בניינים ומתקיימים מאכילת יונים הטועות לחושבם ל"סתם פסלים".
בספר "מגנס צ'ייס" של הסופר ריק ריידן.
הסדרה המצוירת "הגרגולים" מבית דיסני הציגה פסלי מפלצות מאבן שקמים לתחיה מידי לילה, בטירה משוחזרת על גורד שחקים בניו יורק המודרנית.
גרוטסקיים מדברים הופיעו בסרט המצויר "הגיבן מנוטרדאם" מבית דיסני ונקראו בטעות "גרגוילים".
במשחק הלחימה הממוחשב "One Must Fall 2097", אחת הדמויות היא רובוט בדמות גרגויל שזה גם שמהּ.
בסדרה "פיוצ'רמה", פרופסור פארנסוורת גידל גרגויל העונה לשם פזוזו.
במשחק המחשב "GTA V" ישנו אופנוע פעלולים הנקרא על שמו של הגרגויל.
בסדרת ספרי "הארי פוטר" שמה של הדמות גרגורי גויל נגזר מהמילה גרגויל.[דרוש מקור][מפני ש...]
גלריה

גרגויל מכונף בטירת אמבואז
גרגוילים בקתדרלת אמיין
גרגויל בצורת חייה מעוותת בקתדרלת שטרסבורג
גרגוילים בקתדרלת מילאנו
גרגוילים בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג
גבול לבנון–סוריה

גבול לבנון–סוריה נמשך לאורך 394 קילומטר בצפון לבנון ובמזרחה, מנקודת המפגש שלו עם הים התיכון בצפון ועד למשולש הגבולות סוריה–לבנון–ישראל בדרום. זהו גבולה העיקרי של לבנון, ובנוסף לו היא גובלת רק עם ישראל שמדרום לה.
תיאור

הגבול מתחיל בצפון בשפך נהר אל-כביר לים התיכון, וממשיך מזרחה לאורך נהר זה. בקצה הצפון מזרחי של נפת עכאר הלבנונית וממערב לאגם חומס שבסוריה הגבול פונה לדרום-מזרח. הוא חוצה את נהר אורונטס (ב-34°27′18″N 36°29′24″E﻿ / ﻿34.455°N 36.490°E﻿ / 34.455; 36.490) ואת כביש הבקאע בין קעה לקוסייר (ב-34°25′18″N 36°32′36″E﻿ / ﻿34.4217°N 36.5433°E﻿ / 34.4217; 36.5433), ופוגש את הרי מול הלבנון (ב-34°13′N 36°36′E﻿ / ﻿34.22°N 36.60°E﻿ / 34.22; 36.60). הגבול פונה לכיוון דרום-מערב וממשיך לאורך הרי מול הלבנון עד הגעתו להר חרמון, למשולש הגבולות סוריה-לבנון-ישראל, בקצהו הצפוני של אזור החיץ שבין ישראל לסוריה שבפיקוח אונדו"ף. חוות שבעא שבאזור זה נמצאת בשליטת ישראל, אך יש מחלוקת האם זהו שטח סורי או לבנוני.
לאורך הגבול פועלים מעברי גבול אחדים לתנועה בין שתי המדינות. מעבר הגבול העיקרי הוא מעבר הגבול אל-מסנע, השוכן על כביש ביירות-דמשק. המעבר כולל תחנה לבנונית ותחנה סורית, שביניהן מפריד אזור מפורז ברוחב 8 קילומטר.
היסטוריה

בתחילת המאה העשרים היה האזור הקרוי כיום סוריה ולבנון חלק מהאימפריה העות'מאנית, כשאזור הר הלבנון היה חצי-אוטונומי. במהלך מלחמת העולם הראשונה והמרד הערבי ובתמיכת הממלכה המאוחדת סולקה האימפריה העות'מאנית ממרבית המזרח התיכון. בהסכם סייקס–פיקו, שנחתם במאי 1916, נקבעה חלוקת שטחים אלה בין הממלכה המאוחדת לצרפת, ושטחי סוריה ולבנון ניתנו למנדט צרפתי. בשנת 1920 פיצלה צרפת שטחים אלה לישויות פוליטיות אחדות, בהן לבנון הגדולה, שהוקמה למען הנוצרים המרונים הפרו-צרפתים. לאומנים סורים התנגדו לפיצול זה, משום שראו את לבנון כחלק מסוריה הגדולה. האזורים הסוריים אוחדו לישות אחת במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. במהלך השנים 1943–1946 זכות סוריה ולבנון בעצמאות.
היחסים בין סוריה ללבנון היו מתוחים פעמים רבות, והגבול ביניהן לא נקבע במדויק, חרף דרישתה של לבנון לעשות זאת. לבנונים רבים חששו ששכנתם הגדולה סוריה מתכוונת להשתלט על לבנון. בעקבות מלחמת האזרחים בלבנון, שפרצה ב-1975, פלשה סוריה ללבנון בשנת 1976, וצבא סוריה שהה במדינה עד לשנת 2005.
מאז שנת 2011 מושפע אזור הגבול מאירועי מלחמת האזרחים בסוריה.
ראו גם

יחסי לבנון–סוריה
זליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון
הערות שוליים

↑  CIA World Factbook – Syria
↑  Emmanuel Brunet-Jailly (28 ביולי 2015). Border Disputes: A Global Encyclopedia: A Global Encyclopedia. ABC-CLIO. pp. 353–. ISBN 978-1-61069-024-9. {{cite book}}:  (עזרה)
המנדט הצרפתי בסוריה ולבנון. לבנון הגדולה מסומנת בירוק
גיטרה וכינור

"גיטרה וכינור" הוא שיר שהוקלט בידי הזמר הישראלי אריק איינשטיין. השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר שלום חנוך, ויצא לאור בשנת 1999 כחלק מאלבום האולפן המשותף של איינשטיין ושלום חנוך, מוסקט.
רקע

השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר שלום חנוך שהתבטא לגבי תהליך יצירת השיר:
עבדנו על האלבום "מוסקט", היה לי מוכן את "אהבת נעורי" ואת "גיטרה וכינור". אחר הצהריים אחד ישבנו בבית שלי, אריק ואני, השמעתי לו את שני השירים האלה. והוא אמר: "את אהבת נעוריי אתה תשיר". הוא חשב שזה מתאים לי הרבה יותר מאשר לו וזה מעיד על היכולת שלו לבחור את השירים שהוא מרגיש שמתאימים לו. עברו כמה ימים ואז אריק שאל, "מה זה היה השיר השני שהשמעת לי?" אמרתי, "אני קורא לו גיטרה וכינור", והתחלתי לשיר לו. במקור: כתבתי, "בדירה קטנה, חשוכה מעט, לא רחוק. גר בחור אחד עם ילדה אחת". אריק אמר לי, "לא טוב ילדה אחת". אז אמרתי, מה? אישה. נאלצתי לוותר בצער. אני התכוונתי בכלל לילדה שמנגנת בכינור וגרה באותו בית, והכל התחבר. אבל גם ככה יצא לנו טוב.
השיר יצא לאור בשנת 1999 כחלק מאלבום האולפן המשותף של אריק איינשטיין ושלום חנוך, "מוסקט".
בשנת 2000 נכלל השיר במארז התקליטורים, "האוסף", בשנת 2003 נכלל השיר באלבום האוסף, "המיטב", בשנת 2004 נכלל במארז התקליטורים "הקופסא", ובשנת 2009 נכלל באלבום האוסף "בגללך: אוסף שירי אהבה".
קבלה

מתן שירן מגלובס כתבה כי זהו שיר נפלא, על אף שהאלבום נחשב לכישלון מסחרי ואמנותי. במגזין טיים אאוט נכתב כי זהו השיר הכי רומנטי מתוך האלבום המשותף, ומאיה פישר ממאקו כינתה את השיר כקלאסיקה רומנטית.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2000)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2000)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2000)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2000)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השנתי של רשת ג' | 32 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | פסקול העשור | 24 |  |
ביצועים > הביצוע של שלום חנוך

| --- | --- |
 שיר בביצוע שלום חנוך
 מתוך האלבום יציאה
 יצא לאור:  2004
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:41
 כתיבה:  שלום חנוך 
 לחן:  שלום חנוך 
 עיבוד:  משה לוי 
 
בשנת 2004 יצא לאור גרסת כיסוי של שלום חנוך לשיר כחלק מאלבום ההופעה שלו, "יציאה".
ביצועים > הביצוע של שלום חנוך > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2002)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השנתי של רשת ג' | 29 |  |
ביצועים > הביצוע של זהו זה

| --- | --- |
 שיר בביצוע זהו זה!
 יצא לאור:  9 ביוני 2022
 מקום הקלטה:  סטודיו 39
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:47
 כתיבה:  שלום חנוך 
 לחן:  שלום חנוך 
 הפקה:  אמיר לקנר
 עיבוד:  אמיר לקנר
 
ב-9 ביוני 2022 יצא קאבר של השיר בפרק 4 עונה 5 של תוכנית הבידור זהו זה! שבוצע על ידי חברי התוכנית והופק ועובד בידי המוזיקאי אמיר לקנר.
גרגור פון בוכמן

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1850 Nehatu, אסטוניה 
 פטירה:  12 בפברואר 1930 (בגיל 79) ראטינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 תחום יצירה:  ציור 
 
גרגור פון בוכמן ( בגרמנית: Gregor von Bochmann ‏; 20 במאי / 1 ביוני 1850 – 12 בפברואר 1930) היה צייר ושרטט גרמני-בלטי. למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ואז התיישב בדיסלדורף.
בוכמן היה פופולרי במהלך חייו בזכות השתתפותו הקבועה בתערוכות וביצירותיו המוקדמות המרהיבות. לאחר מותו ב־1930 וב־1951 ארגנו לו תערוכות זיכרון, אך לאחר מכן - מלבד הנוכחות הבלתי פוסקת של תמונותיו בסחר האמנות הבינלאומי, ההתעניינות בו מועטה, אך התחדשה בראשית המאה ה-21 נערכו תערוכות בדיסלדורף ובאסטוניה.
ביוגרפיה

גרגור פון בוכמן בילה את ילדותו באזורים הכפריים באסטוניה, שנשלטה אז על ידי רוסיה. יחד עם אביו, הוא נסע לעיתים קרובות ליבשה ושיפר את כישורי התצפית שלו בשלב מוקדם. בין השנים 1862 עד 1868 הוא למד בגימנסיה ברוואל (טאלין), שם המורה לציור תיאודור אלברט ספרינגל, שלמד בעצמו בדרזדן ודיסלדורף, הכיר בכישרונו האמנותי יוצא הדופן. בשנת 1868 הוא דאג לו למלגה ללימודים באקדמיה לאמנות בדיסלדורף.
לאחר מעבר מהיר בכיתת הבסיס באקדמיה, הוא למד בשיעור הנוף של אוסוולד אכנבאך במשך שישה חודשים בשנת 1869, [2] עד שעזב את האקדמיה. כבר בשנת 1871 ייסד בוכמן סטודיו משלו בדיסלדורף ובעקבות זאת ביצע כמה מסעות לימוד להולנד, בלגיה ואסטוניה, שסיפקו לו את המוטיבים לציוריו.
ב-22 באוגוסט 1877 הוא התחתן עם אמילי פואנסגן, בתו של יוליוס פואנסגן (1814–1880) ממשפחה תעשיינים ידועה בדיסלדורף. נולד להם בן אחד, הפסל גרגור פון בוכמן הצעיר.
בשלב מוקדם הוא השתתף בתערוכות אמנות חשובות (דיסלדורף, מינכן, וינה, דרזדן, ברלין, תערוכה עולמית בפריז בשנת 1878) וקיבל פרסים רבים. בנוסף למספר מדליות בתערוכות, קיבל מינוי לאקדמיה לאמנויות בברלין בשנת 1893. ב־13 ביולי 1899 הוא התקבל לאצולה הפרוסית כאשר הקיסר וילהלם השני. בוכמן אישר את תואר האצולה שלו.
בוכמן היה חבר הנהלה באיגוד האמנים הגרמני.
יצירה

עבודותיו העיקריות של בוכמן, שהיה גם שרטט וצייר בצבעי מים, כוללות: "השוק האסטוני" (בסביבות 1870), "הקוצרים" (אחרי 1870), "יום ראשון בכנסייה באסטוניה" (1874 ), "אסיף תפוחי אדמה באסטוניה" (1876), "מספנה בדרום הולנד" (1878), "שוק הדגים ברוואל" (1886), " נטוש" (1904), "האוניות מגיעות" (1907), "דייגי המולים" (1918). כותב עליו היינץ פיטרס, בפתיחת תערוכת הזיכרון בדיסלדורף 1951:
"ישנם בעיקר שני מוטיבים שעוברים כחוט השני דרך עבודתו של בוכמן: החיים הפופולריים של מולדתו האסטונית והמולת הדייגים בחוף הולנד. בוכמן מנסה שוב ושוב לעצב נושאים אלה בווריאציות אמנותיות, לפיה אהבתו חלה באותה מידה על הנוף כמו על הדמויות, שלעולם לא הופכות לאביזרים.
בזהירות רבה ועם המברשות המשובחות ביותר, מתוסף לעיתים פרט המודגש יתר על המידה להרכב המיושם היטב. על לוח הצבעים שלו יש לו ניואנסים צבעוניים מוכנים, המעניקים לדמויות פלסטיות ונופיו את עומק השמיים ואת המרחב המואר. בטיפול באור בוכמן הקדיש תשומת לב רבה, ומצב הרוח המיועד מושג באמצעות טיפול מבריק במשחק האור והצל, בניגוד לאימפרסיוניסטים, הממיסים את הצל הכהה בצבע.
בראשית דרכו בוכמן אהב ערכת צבעים חזקה, שלא פחות מכך זיכתה אותו במוניטין של 'שליטה ישנה'. בהתפתחות של כמעט שישה עשורים היצירה שלו מראה בבירור את השחרור מציור דקדקני מוקפד לתפיסת דימוי נדיבה יותר וצביעה...צבעי המים לבדם יספיקו כדי להציב אותו, בשורה הראשונה של בית הספר בדיסלדורף ולכבד אותו. "
הערות שוליים

↑  "Bochmann, Alexander Heinrich Gregor von", daten.digitale-sammlungen.de
↑  Silke Köhn: Gregor von Bochmann 1850–1930. Sammler Journal, April 2009, pgs.72–79
↑  Heinz Peters: Einführende Worte zur Gedächtnisausstellung im Kunstverein für die Rheinlande und Westfalen, Düsseldorf 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116213051  ISNI: 0000 0000 6678 8110  LCCN: no2008007814  RKD: 9457  SUDOC: 185345700  ULAN: 500026067  VIAF: 74597486   WorldCat (עם VIAF): 74597486
גרם למטר רבוע

חבילת נייר משרדי שבראשה מצוין המשקל המרחבי של הנייר
גרם למטר רבוע או גרם למ"ר (g/m2 או gsm) הוא יחידת מידה של משקל מרחבי בתעשיית הנייר, המשקפת את הצפיפות של הנייר המיוצר, בהתאם למשקלה בגרמים של יריעת נייר ששטחה מטר רבוע אחד.
לנייר משרדי (המשמש במכונות צילום ובמדפסות) יש משקל מרחבי של כ-80 גרם למטר רבוע (שהם חמישה גרם לגיליון A4 יחיד). לנייר טישו, המשמש לייצור מטפחות נייר, המשקל מרחבי נע בין 16 ל-20 גרם למטר רבוע. לנייר כרומו יש משקל מרחבי בטווח 100–230 גרם למטר רבוע.
בדרך כלל ככל שמספר הגרם למטר רבוע קטן יותר כך הנייר רך יותר, אך ישנם פרמטרים נוספים לקביעת רכות נייר כגון חומר הגלם ושיטת הייצור.
מדידת משקל הנייר נעשית בטחנת הנייר כחלק מבקרת האיכות של ייצור הנייר. בחלק מאריזות הנייר (למשל אריזות של נייר משרדי) נהוג לציין מידע זה.
שיטת מדידה נוספת, מקובלת פחות, קרויה "משקל בסיס" - משקל חבילה (500 יחידות ולפעמים 1,000 יחידות) של גיליונות נייר בגודל נייר נתון.
גרמאניה

תיאור של גרמאניה הגדולה בתחילת המאה ה-2
גרמאניה (ביוונית: Γερμανία) היה המונח היווני והרומי בעת העתיקה שהתייחס לאזור הגאוגרפי שאוכלס בעיקר על ידי אנשים ממוצא גרמאני. המונח היה בשימוש בעיקר כדי לתאר את האזור שמתוחם ממזרח לנהר הריין וצפונית לדנובה ובדרום על ידי נהר הוולטאבה. האזורים מערבית לריין היו בעיקרם קלטים (ובמיוחד גאלים) ונהפכו לחלק מהאימפריה הרומית לאחר מלחמת גאליה באמצע המאה ה-1 לפנה"ס. החל במאה ה-19 ישנן התייחסויות של היסטוריונים לאזור זה בשם "גרמאניה החופשית" (Germania libera), כהתייחסות לאזור גרמאניה שלא היה תחת שלטון רומאי; אולם שם זה אינו נמצא במקורות העתיקים, וככל הנראה השימוש בו הושפע מהתעוררות רעיון הלאומיות בין המאות ה-18 וה-19.
ישנן עדויות כי היו שבטים שכונו "גרמאניים" אשר ישבו ממערב לריין, וייתכן כי אלו היו המקור לשם זה. החל במאה ה-2 לפנה"ס לכל המאוחר נחשב אזור זה כחלק מגאליה, עד שהפך לחלק מהאימפריה הרומית באופן חלקי. שבטים אלו היו השבטים הגרמאניים אשר ישבו באזור שכיום נמצא במזרח בלגיה, דרום מזרח הולנד ונמתח מעט לתוך גרמניה לכיוון הריין.
במהלך הקמת האימפריה הרומית, סוכלה כוונתו של אוגוסטוס לספח אזור זה בעקבות הכישלון הרומאי בקרב יער טויטובורג, ולפיכך ממשיכו טיבריוס הסיג את הכוחות הרומיים לגדה הדרומית של הריין, וכך נותר אזור זה מחוץ לשליטה הרומית.
מפה של האימפריה הרומית וגרמאניה במאה השנייה לספירה
האסטרואיד 241 Germania (אנ') נקרא על שם אזור זה.
גז אציל

גזים אצילים הם יסודות כימיים המשתייכים לטור השמיני ולקבוצה ה-18 בטבלה המחזורית, המקיימים מספר תכונות משותפות. יסודות אלה הם אל-מתכות והם מופיעים כגזים בתנאים סטנדרטיים.
מבחינה כימית, הגזים האצילים יציבים מאוד מכיוון שהם מכילים 8 אלקטרוני ערכיות בקליפת האלקטרונים החיצונית שלהם, שהוא המספר המקסימלי שהקליפה החיצונית יכולה להכיל (פרט להליום שבו 2 אלקטרונים בקליפה החיצונית). כתוצאה מכך הם ממעטים להשתתף בתגובות כימיות, ומכאן שמם. בתנאים סטנדרטיים, הגזים האצילים חסרי ריח, חסרי צבע וחד-אטומיים (אנ'). נקודות ההתכה והרתיחה של כל גז אציל קרובות אחת לשנייה, עם הפרש של פחות מ C°‏ 10; כתוצאה מכך, הגזים האצילים מופיעים כנוזלים בטווח טמפרטורות קטן בלבד. הגזים האצילים מפגינים תגובתיות מועטה מאוד ולכן מאות אחדות בלבד של תרכובות שלהם יוצרו מתחילת 2008.
ששת הגזים האצילים הנמצאים בטבע הם: הליום (He), ניאון (Ne), ארגון (Ar), קריפטון (Kr), קסנון (Xe) והיסוד הרדיואקטיבי רדון (Rn). עד כה, שלושה אטומים נוספים של היסוד הבא בקבוצה, אוגאנסון (Og), יוצרו במאיץ החלקיקים, אך מעט מאוד ידוע על תכונותיו בשל הכמות המועטה שיוצרה וזמן מחצית החיים הקצר שלו. הגז האציל הנפוץ ביותר על פני כדור הארץ הוא ארגון, המהווה 1.29% (משקלי) מהאטמוספירה. ניאון, ארגון, קריפטון וקסנון מתקבלים מהאוויר באמצעות ניזול גזים וזיקוק זעיר. הליום בדרך כלל מופרד מגז טבעי, ורדון לרוב מבודד מהדעיכה הרדיואקטיבית של תרכובות מומסות של רדיום. לגזים אצילים יש יישומים חשובים בתעשיות התאורה, הריתוך וחקר החלל. לעיתים קרובות הליום משמש במתקני נשימה לצלילה כתחליף לחלק מתערובת הנשימה. בנוסף, ההליום החליף את המימן בספינות אוויר מסוג צפלין ובבלוני חמצן, לאחר שהסיכונים שנגרמו עקב דליקותו של המימן התבהרו.
היסטוריה ואטימולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שמו האנגלי של הגז האציל, Noble gas, הוא פירוש של שם העצם הגרמני Edelgas, בו נעשה שמוש לראשונה בשנת 1898 על ידי הוגו ארדמן כשהתייחס לרמת התגובתיות הנמוכה בתנאים סטנדרטיים אצל רוב היסודות בקבוצה ה-18 בטבלה המחזורית. הגזים האצילים יוחסו בעבר לגזים אדישים, אך זוהי התייחסות לא מדויקת משום שחלק מהגזים האצילים משתתפים בתגובות כימיות.
קיומם של הגזים האצילים נצפה על ידי הטבלה המחזורית, אך כיוון שהגזים האצילים כמעט ואינם משתתפים בתגובות כימיות קיומם לא התגלה עד שלב מאוחר למדי בהתפתחות הכימיה המודרנית. ההליום התגלה לראשונה בשנת 1868 בניתוח ספקטוגרפי של אור השמש, אך קיומו באטמוספירת כדור הארץ לא הוכח עד 1895. כבר באמצע המאה ה-19 גילה הלורד ריילי כי צפיפותו של החנקן באוויר גדולה מזו של חנקן המופק מתרכובות כימיות, ושיער כי גידול זה נובע מהימצאותו של גז נוסף באוויר, שאינו משתתף בתגובות כימיות. הוא וויליאם רמזי הצליחו לבודד גז זה (ארגון) ולהוכיח את קיומם של הגזים האצילים, ועל כך אף זכו בפרס נובל.
בימינו, כל הגזים האצילים שקיומם נובע מהטבלה המחזורית התגלו ובודדו. האוגאנסון, בניגוד לגזים האחרים, אינו קיים בטבע ורק ב-2006 הוא סונתז בהצלחה. גז זה הוא רדיואקטיבי ולא יציב והאטומים שסונתזו בניסוי דעכו תוך כמה חלקיקי שנייה.
תכונות פיזיקליות ואטומיות

| תכונה | הליום | ניאון | ארגון | קריפטון | קסנון | רדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר אטומי | 2 | 10 | 18 | 36 | 54 | 86 |
| רדיוס אטומי (pm) | 130 | 160 | 192 | 198 | 218 | – |
| צפיפות (g/dm³) | 0.1786 | 0.9002 | 1.7818 | 3.708 | 5.851 | 9.97 |
| נקודת התכה (K) | 0.95 | 24.7 | 83.6 | 115.8 | 161.7 | 202.2 |
| נקודת רתיחה (K) | 4.4 | 27.3 | 87.4 | 121.5 | 166.6 | 211.5 |
| אנתלפיית אידוי (kJ/mol) | 0.08 | 1.74 | 6.52 | 9.05 | 12.65 | 18.1 |
| מסיסות במים ב C°‏ 20 (cm3/kg) | 8.61 | 10.5 | 33.6 | 59.4 | 108.1 | 230 |
| אנרגיית יינון (kJ/mol) | 2372 | 2080 | 1520 | 1351 | 1170 | 1037 |
לגזים האצילים יש קשרים בין-מולקולריים חלשים מאוד, וכתוצאה מכך יש להם נקודות התכה ורתיחה נמוכות מאוד. כל הגזים האצילים הם גזים חד-אטומיים בתנאים סטנדרטיים, כולל היסודות בעלי מסות אטומיות גדולות מאלה של יסודות מוצקים רגילים. ההליום הוא בעל תכונות ייחודיות בהשוואה ליסודות אחרים: נקודות ההתכה והרתיחה שלו נמוכות מנקודות ההתכה והרתיחה של כל חומר ידוע אחר; הוא היסוד היחיד שנראה כנוזל-על; הוא היסוד היחיד שלא יכול להפוך למוצק על ידי קירור מתחת לתנאים סטנדרטיים - כדי שהליום יהפוך למוצק חייב להתקיים לחץ של 25 אטמוספירות סטנדרטיות (2,500 kPa) בטמפרטורה של K‏ 0.95 ‏(C°‏ 272.2-). לגזים האצילים עד לקסנון יש איזוטופים יציבים רבים. לרדון אין איזוטופים יציבים; האיזוטופ שלו שמתקיים בזמן הרב ביותר, 222Rn, הוא בעל זמן מחצית חיים של 3.8 ימים והוא דועך לצורה של הליום ופולוניום, שבסופו של דבר דועכת לעופרת.
הרדיוסים של אטומי הגזים האצילים, כמו הרדיוסים של אטומי רוב הקבוצות, גדלים בהתמדה בכל מחזור עקב גדילת מספר האלקטרונים ורמות האלקטרונים. גודל האטום קשור לתכונות אחדות. לדוגמה, אנרגיית היינון קטנה ככל שהרדיוס גדל משום שככל שגז אציל גדול יותר, כך אלקטרוני הערכיות שלו מרוחקים יותר מהגרעין, ולכן הם פחות נמשכים אליו. הגזים האצילים הם בעלי אנרגיות היינון הגבוהות ביותר בכל מחזור; עובדה זו משקפת את יציבות תצורת האלקטרונים שלהם ואת הפגנת התגובתיות המועטה (יחסית) שלהם.
תכונות פיזיקליות ואטומיות > נוזל על

הליום הופך לנוזל רק בטמפרטורה נמוכה מאוד (4.2 קלווין) ואמנם בטמפרטורה של מתחת ל-2.171 קלווין הליום 4 הוא נוזל על: הוא מסוגל לזרום ללא חיכוך כלל (תופעה שממנה נגזרות תופעות פיזיקליות מפתיעות רבות אחרות). הליום-3 הופך לנוזל על בטמפרטורה נמוכה עוד יותר של 1 מילי קלווין.
תכונות כימיות

היציבות הגבוהה של הגזים האצילים נובעת מכך שהאורביטלים החיצוניים שלהם (s ו p) מלאים לגמרי. כפי שמתקבל מתורת הקוונטים, הערכות אלקטרונית זו היא בעלת אנרגיה נמוכה מאוד, ולכן יציבה מאוד. הערכות אלקטרונית כזו גוררת אנרגיית יינון גבוהה מאוד וזיקה אלקטרונית נמוכה מאוד, המקשות על יצירת קשר כימי עם אטומים אחרים. לכן הגזים האצילים מופיעים בטבע כמעט רק בצורה של גז חד אטומי, ולא מתרכבים עם יסודות אחרים. למעשה, ניתן להסביר רבות מן התופעות הכימיות בטבע על ידי הנטייה של אטומים להגיע להערכות אלקטרונית של גז אציל.
היות שכוחות המשיכה הבין-מולקולריים (ליתר דיוק - הבין אטומיים) חלשים מאוד, הגזים האצילים נמצאים במצב צבירה גזי (חד-אטומי) בטמפרטורת החדר ונקודות ההתכה והרתיחה שלהם נמוכות מאוד. בגלל חולשת הקשרים, גם הגזים האצילים הכבדים ביותר, כגון רדון וקסנון הם גזים בטמפרטורת החדר, על אף שמשקלם האטומי גדול פי כמה מזה של יסודות אחרים, הנמצאים במצב מוצק בתנאים רגילים.
על אף שהגזים האצילים כמעט ואינם מגיבים, קיימות תרכובות מעטות של גזים אציליים. רק הגזים האצילים הכבדים יותר מסוגלים ליצור תרכובות, שכן אצלם האורביטלות החיצוניות רחוקות מהגרעין, וביניהן לבין הגרעין מצויות אורביטלות נוספות היוצרות מיסוך, וכך מקטינות את אנרגיית היינון. כבר ב-1933 חזה פאולינג את קיומן של תרכובות בין הגזים האצילים הכבדים יותר וחמצן או פלואור. בפרט, הוא חזה את קיומם של XeF6, וKrF6, והחומצה H2XeO4. לימים הסתבר כי KrF6 אינו יציב כלל, אך XeF6 ו H2XeO4 יוצרו בהצלחה ונמצאות בשימוש מדעי ותעשייתי כיום. מספר תרכובות שבהן משתתפים גזים אצילים לדוגמה:
קסנון עם פלואור, יוצר את התרכובות XeF2 XeF4, ו-XeF6. בנוסף, קסנון יוצר את החומצה H2XeO4 המשמשת כמחמצן יעיל וחסר עקבות.
רדון מתרכב עם פלואור לתרכובת RnF.
קריפטון מתרכב עם פלואור לתרכובת KrF2.
בשנת 2002 התגלו תרכובות של אורניום עם ארגון, קריפטון וקסנון.
שימושים

השימוש הנפוץ ביותר של גזים אצילים הוא בתאורה.
ניאון פולט אור כתום-אדמדם כאשר הוא מעורר בשפופרת, ונפוץ מאוד בשימוש בשלטי פרסומות.
ארגון וקריפטון משמשים למילוי נורות להט כיוון שאינם מגיבים עם התיל הלוהט ושומרים עליו מחמצון.
הליום, הודות למשקלו הקל ואדישותו הכימית (בניגוד למימן, שהוא דליק מאוד) משמש לעיתים למילוי צפלינים וכדורים פורחים. שימוש זה חשוב כיוון ששימוש במימן הוא מסוכן. כמות גדולה שכזו יכולה להתלקח ולהתפוצץ, כפי שקרה באסון הינדנבורג.
ארגון משמש רבות לריתוך, כאשר הוא מוזרם מסביב לאלקטרודה בזמן הריתוך למניעת חמצון על ידי חנקן או חמצן בטמפרטורות הגבוהות בהן מתבצע התהליך.
קסנון משמש בעיקר לפנסי מכוניות יוקרה, והצבע של הפנסים האלה הוא כחול.
צבעים שיוצרו על ידי גזים אצילים שונים עם שימוש בנורות ניאון
הליום
ניאון
ארגון (עם מעט כספית)
קריפטון
קסנון
ראו גם

קבוצה (כימיה)
הערות שוליים

↑  Renouf, Edward‏ (15 בפברואר 1901). "Noble gases".
↑  Ozima, Minoru; Podosek, Frank A. (2002). Noble Gas Geochemistry. אוניברסיטת קיימברידג'. עיתונות. ISBN 0521803667. עמוד 30.
↑  בלחץ של 25 בר.
1 2 3 4 5 6 7 8  "Noble Gas". אנציקלופדיה בריטניקה. (2008).
↑  "הליום מוצק". אוניברסיטת אלברטה.
↑  Greenwood, N. N.; Earnshaw, A. (1997). Chemistry of the Elements, 2nd edition, Oxford:Butterworth-Heinemann. ISBN 0-7506-3365-4. עמוד 891.
↑  ב K‏ 2.06–2.63
↑  ב C°‏ 191-
↑  Hz‏ 3×106> ב C°‏ 140
↑  Hz‏ 1010 ב C°‏ 23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560587305171  BnF: cb11982013b (data)  GND: 4151020-3  LCCN: sh85053403  NDL: 01030643  NKC: ph503004 
תרשים של אנרגיית יינון כנגד מספר אטומי. הגזים האצילים, המצוינים בתרשים, הם בעלי אנרגיות היינון הגבוהות ביותר בכל מחזור.
גבול לאוס–קמבודיה

גבול לאוס–קמבודיה הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין לאוס לקמבודיה. אורך הגבול הוא 555 ק"מ, והוא מתחיל ממשולש הגבולות עם תאילנד ומסתיים במשולש הגבולות עם וייטנאם.