stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ונטיה
העידן האוסטרי

ונטיה הייתה לאורך שנים רבות חלקה המזרחי של ("דומיני דה טרה פרמה", או "ארצם של הדומינים") הרפובליקה של ונציה, כולל ונטו ופריולי; בעוד שגוריציה וטריאסטה (נפה) היו תחת שלטון הקיסרות האוסטרית בתחילת המאה ה-16. אזור איסטריה הסמוך היה גם כן חלק מהרפובליקה של ונציה, למרות שלו נחשב שייך לאזור.
בשנת 1797, שלטון הרפובליקה הסתיים בפלישתו של נפוליאון, והועברה אל האימפריה האוסטרית (בתמורה לבלגיה). בין השנים 1805-1806, האזור נכבש שוב על ידי צבא נפוליאון ונכלל בממלכת איטליה.
בשנת 1809, התרחש מרד נגד השלטון האיטלקי צרפתי, אשר סייע להתקדמות הכוחות האוסטריים במהלך מלחמת הקואליציה החמישית. מרד זה היה בעיקרו מרד איכרים, פחות מאורגן מהמרד של ארדראס הופר, בה כוחות משמר לאומי לחמו בצד הצרפתי-איטלקי.
לאחר קונגרס וינה, 1814-1815, ונטיה הפכה לחציה המזרחי של ממלכת לומברדיה-ונטיה, ממלכה נפרדת של האימפריה האוסטרית.
במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה בשנת 1848, ונטיה התקוממה כנגד הממשלה האוסטרית המרכזית, והקימה את רפובליקת סן מרקו, אשר התקיימה כ-17 חודשים. כוונות לצרפה לממלכת סרדיניה כשלו, לאחר פרישתן של מדינות איטלקיות אחרות (מאי 1848) וכניעת סרדיניה (אוגוסט 1848). ב-24 באוגוסט 1849 נאלצה ונטיה להיכנע עם סיום המצור על ונציה.
ממשלת האימפריה האוסטרית הייתה לא אהודה בקרב המעמדות הגבוהות והביניים, בגלל מדיניותו האנטי ליברלית של קלמנס ונצל פון מטרניך, אשר מונה על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה אחרי 1848, ובגלל אי כינון אוטונומיה לומברדו-ונטיה כנדרש. באותה עת, הממשלה נחשבה מוערכת והגונה בקרב המעמד הנמוך.
העידן האיטלקי

ונטיה נשארה תחת שליטה אוסטרית עד מלחמת שבעת השבועות בשנת 1866, כאשר ממלכת איטליה הצטרפה לצד הפרוסי עם ההבטחה למסור את ונטיה בתמורה לסיוע. אוסטריה הציעה למכור את ונטיה לאיטליה, אך אלו סירבו בראייתם את ההצעה כמבישה. הדבר הוביל לחזית נוספת לאוסטריה, מלחמת העצמאות השלישית של איטליה.
עם חתימת ברית וינה 1886, הסתיימה המלחמה בהחזרת האזור לצרפת, כאשר הטירות נשארו בידי האוסטרים למשך זמן. בעקבות מחאות ממושכות, עזבו האוסטרים והצרפתים העבירו את האזור כולו ב-20 באוקטובר לאיטלקים. משאל עם שנוי במחלוקת בו רק 30% מהאוכלוסייה הבוגרת הצביעו תחת לחץ איטלקי כבד אישרו את המהלך. תוצאות המשאל הציגו רוב של 99.99% לאיטליה.
מאז ועד היום נותרה ונטיה חלק מאיטליה מלבד פריולי ומזרח ונטו אשר היו במלחמת העולם הראשונה תחת כיבוש אוסטרי ושלטון הפשיזם של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית משנת 1943 ועד 1945, כאשר מחוז בלונו ומחוזות אודינה-גוריציה-טריאסטה נשלטו על ידי גרמניה הנאצית למרות שייכותם לרפובליקה הסוציאלית.
במהלך 1945-1946, חטיבות הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו כבשו חלק מגוריציה ולמשך חודש את טריאסטה. חלקו המזרחי של העיר גוריציה, יחד עם חלקו העליון של עמק איזונצו וחלקו העיקרי של קראס, הועברו לידי יוגוסלביה בשנת 1947, בעוד שאזור טריאסטה הוגדר כהטריטוריה החופשית של טריאסטה, אשר סופחה חזרה לאיטליה בשנת 1954.
ראו גם

פריולי
טריבנטו
ונטו
לאומיות ונטיאנית
הערות שוליים

↑  Ettore Beggiato, 1809: l'insorgenza veneta - La lotta contro Napoleone nella Terra di san Marco, Il Cerchio, 2009
↑  Genova Giovanni Thaon di Revel, La cessione del Veneto. Ricordi di un commissario piemontese incaricato alle trattative, Lumachi, Florence 1906
↑  Ettore Beggiato, 1866: la grande truffa, Editoria Universitaria, 1999
↑  Gabriele Riondato, Storia del Veneto, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604001605171  CiNii: DA11390155  SUDOC: 06709743X  VIAF: 123170023   WorldCat (עם VIAF): 123170023
טוביה רביב

| --- | --- |

רביב, 1973 לערך
 לידה:  21 באוגוסט 1934 י' באלול ה'תרצ"ד סובוטיצה, יוגוסלביה
 פטירה:  24 בינואר 2023 (בגיל 88) ב' בשבט ה'תשפ"ג מודיעין-מכבים-רעות, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1952–1979 (כ־27 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 268  סגן מפקד חטיבה 8  מפקד חטיבה 600  מדריך בתחום השריון במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה  נספח צה"ל בטורקיה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים  פעולת כראמה   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 ראש משלחת הסוכנות היהודית להונגריה וליוגוסלביה מנהל סניף אשקלון של המשביר לצרכן
 
טוביה רביב (21 באוגוסט 1934 – 24 בינואר 2023) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששימש כמפקד חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 עסק בחילוץ יהודי יוגוסלביה במהלך מלחמת האזרחים ביוגוסלביה.
ביוגרפיה

רביב נולד בעיר סובוטיצה שבצפון סרביה (אז ביוגוסלביה) בשנת 1934, ובגיל 4 התייתם מאביו. בתקופת השואה התחבא בזהות בדויה אצל משפחה נוצרית בכפר הונגרי. בדצמבר 1948 עלה לישראל ביחד עם אימו ואחיו. הצטרף עם עליית הנוער לקיבוץ הזורע ובהמשך התיישב במושב רשפון. במרץ 1952 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון, היה לוחם וקצין בגדוד 82 של חטיבה 7. לאחר שחרורו שירת במילואים בגדוד 277 של חטיבה 27 (שהפך מאוחר יותר להיות גדוד 268 בחטיבה 670). במלחמת סיני נפצע באורח אנוש. לאחר המלחמה גויס מחדש לשירות קבע ושירת כראש לשכת מפקד גייסות השריון, חיים בר-לב, כמפקד פלוגת טנקים בגדוד 52, כמפקד קורס מפקדי טנקים, כראש לשכת ראש אג"ם במטכ"ל, וכמפקד גדוד 268 במלחמת ששת הימים שלחם עם אוגדת הפלדה בגזרת רצועת עזה וסיני.
בפעולת כראמה פיקד על גדוד 268 שהיה חלק מצוות הקרב של חטיבת הצנחנים 80, בפיקוד רפאל איתן. הכוח עליו פיקד בפעולה פעל באזור גשר דמיה, הסתבך בשקיעת כלים בנתיב ההתקדמות, היה נתון תחת אש במשך שעות רבות וסבל אבדות.
שימש סגן מפקד חטיבה 8, בספטמבר 1968 שימש סגן מפקד במבצע רביב, ב-1970 מונה לסגן מפקד חטיבה 401, ב-1971 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה להקים את חטיבה 600, עמה נלחם במלחמת יום הכיפורים. החטיבה פעלה תחת אוגדה 143 בפיקוד אריאל שרון. החטיבה נטלה חלק בקרבות באזור החווה הסינית; הן בתחילת המלחמה בקרבות באזור רכס "חמדיה" והן בזמן מבצע אבירי לב וספגה אבדות כבדות.
לאחר המלחמה שיקם את החטיבה, וב-1974 מונה למדריך בתחום השריון במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשנים 1975 עד 1978 שירת כנספח צבאי בטורקיה. השתחרר משירות הקבע ב-1979.
בשנות ה-90 שימש רביב כראש משלחת הסוכנות היהודית להונגריה וליוגוסלביה והיה לו תפקיד מרכזי בחילוצם של יהודי יוגוסלביה בזמן מלחמת האזרחים שהתרחשה בה. הוא פרסם ספר בשם: "היוגוסלבים האחרונים" שמתעד את מבצע החילוץ.
בשנות ה-80 ניהל את סניף אשקלון של המשביר לצרכן.
נפטר ב-24 בינואר 2023.
לקריאה נוספת

אילן כפיר ודני דור, בנתיבי האש: חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים, ידיעות ספרים, 2018.
מנחם בן שלום, השעות: יומן מלחמה: חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים, מנחם ותמי בן שלום, 2019
הערות שוליים

↑  חטיבה 7 במבצע "תופת" (כראמה), 21 במרץ 1968, באתר יד לשריון
↑  אביתר אורן (במחנה), ‏בחזרה לשטח ההפסד: 44 שנים לפעולת כראמה, באתר ‏מאקו‏, 21 במאי 2012
↑    גל פרל פינקל, ‏מלחמת יום הכיפורים הייתה מלחמת עולם בזעיר אנפין, בעיתון מקור ראשון, 23 בספטמבר 2020
↑  היוגוסלבים האחרונים, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425691205171  ISNI: 0000 0000 3408 2391  LCCN: n98070859  VIAF: 63325770   WorldCat (עם VIAF): 63325770
טוכטמיש

טוכטמיש (במונגולית: Тохтамыш, נפטר ב-1406) היה החאן האחרון של אורדת הזהב המאוחדת.
אורדת הזהב

טוכטמיש היה ממוצא מונגולי, מצאצאי ג'ינגיס חאן. בשנת 1377 הוא החל בניסיונות להשתלט על אורדת הזהב, וזאת בתמיכה צבאית של טימור לנג. במהלך שנת 1378 הוא כבש את החלקים המזרחיים והחל להתקדם לכיוון מערב האורדה, אזור שהיה בשליטת ממאי. בשנת 1380, לאחר ניצחון על ממאי, הוא השלים את המלאכה והתמנה לחאן אורדת הזהב. הוא שלח הודעה לנסיכים רוסים על הדחת ממאי וקיבל מהם שגרירים. אף על פי שדמיטרי דונסקוי עמד בראש הכוח הרוסי שניצח את אורדת הזהב בקרב קוליקובו, טוכטמיש אשרר את המשך כהונתו כנסיך.
בהמשך הוא החליט שחוזק יתר של נסיכות מוסקבה מסכן את שלטונו והחל בפשיטה גדולה לנסיכות. דמיטרי מסוזדל הפר את הבטחותיו לדמיטרי דונסקוי ושלח למחנהו של טוכטמיש כוח צבאי ושניים מבניו. גם נסיך ריאזן עזר לכוחות האורדה. לנוכח המצב, דמיטרי דונסקוי ונסיכים אחרים עזבו את מוסקבה במטרה לאסוף כוח צבאי גדול. במהלך אוגוסט 1382 מוסקבה נכבשה, נהרסה ותושבים רבים נלקחו בשבי. טוכטמיש כבש גם ערים נוספות וחזר לבירתו. בהמשך התרחשו פשיטות נוספות לשטחי נסיכות מוסקבה אך אלו היו מוגבלות בהיקפן בגלל מאבקיו של טוכטמיש עם טימור לנג.
המאבק נגד טימור לנג

טוכטמיש ראה את עצמו כיורשו של ג'ינגיס חאן וחלם על אימפריה גדולה. בשנת 1385 בראש צבא שכלל 50,000 איש הוא פלש לפרס. הוא כבש את תבריז ובדרך חזרה לקח איתו כ-200,000 עבדים מאזור הקווקז. לאחר שחזר לביתו, נודע לו שטימור לנג צירף את פרס ואזרבייג'ן לאימפריה שלו. טוכטמיש שב על עקבותיו במטרה להילחם נגד בעל בריתו לשעבר.
מאבקים צבאיים נגד טימור לנג נמשכו כעשור. בסופו של דבר כוחות אורדת הזהב נחלו תבוסה מוחצת באזור נהר טרק בקווקז, בירתם נכבשה וטוכטמיש נמלט לאזור אוקראינה של היום. הוא הגיע לחצרו של ויטאוטס, הנסיך הגדול של ליטא. ביחד הם ניסו פעם נוספת להילחם נגד הכוחות של טימור לנג. בקרב על נהר וורסקלה הם נחלו תבוסה. תבוסה זו הייתה אחת הסיבות להתקרבות בין פולין לבין ליטא בהמשך, במהלך תחילת המאה ה-15.
טוכטמיש נמלט לסיביר ונרצח בפקודת טימור לנג בשנת 1406.
חוק הזהב

תצלום של חוק הזהב המקורי
חוק הזהב (פורטוגזית: Lei Áurea), שנחקק ב-13 במאי 1888, היה החוק שהביא באופן סופי לביטול העבדות בברזיל. הקדים אותו "חוק הרחם החופשי" מה-28 בספטמבר 1871 ששחרר את כל הילדים להורים עבדים. חוק הזהב נחתם על ידי איזבל הנסיכה האימפריאלית מברזיל, העוצרת בזמן שאביה, פדרו השני, קיסר ברזיל, שהה באירופה. על החוק השני קיבלה את מדליית "ורד הזהב" מהאפיפיור לאו השלושה עשר.
החוק עצמו היה קצר ביותר, וכלל שני סעיפים:
Art. 1.º: É declarada extinta desde a data desta lei a escravidão no Brasil.

Art. 2.º: Revogam-se as disposições em contrário.
תרגום:
סעיף 1: מהתאריך הרשום של חוק זה, לא תהיה עבדות בברזיל.

סעיף 2: כל החוקים הקודמים בעניין מתבטלים.
מעבר לפעילות של מתנגדי העבדות האידאולוגיים, היו מספר סיבות לחקיקת החוק. סיבה אחת היא שהכדאיות של העבדות קטנה, מכיוון שעקב הגירה רבה מאירופה שכרם של המהגרים האירופאים היה נמוך מאוד, לעיתים נמוך מעלות אחזקתו של עבד. בנוסף, מחיר העבדים עלה, בגלל ההאטה בקצב הבאת עבדים חדשים - ברזיל הייתה המדינה האחרונה בעולם המערבי שביטלה את העבדות. יתר על כן, מרידות עבדים במספרים הולכים וגדלים, בריחת עבדים לקילומבו ושיטות התנגדות פסיביות תרמו גם הן לקושי שבשימוש שיטת העבדות ולאי הכדאיות המצטברת שבאחזקת העבדים. בין השאר, הופעל על הממשלה הברזילאית לחץ מצד בריטניה שרצתה לעצור את השימוש בעבדים, מעבר למאבק לזכויות האדם, גם במטרה למנוע תחרות זולה בתוצרת של הקולוניות שלה. דוגמה אחת לתחרות זו היה הסוכר, שיוצר הן בברזיל והן בקולוניה הבריטית באיים הקאריביים. הבריטים רצו להבטיח שלברזילאים לא יהיה יתרון בשוק העולמי מהשימוש בעבדים.
לחוק הזהב היו השפעות נוספות מלבד שחרורם של כל העבדים. בעלי המטעים שהיו זקוקים לידיים עובדות פעלו להגביר את ההגירה מאירופה לברזיל. בנוסף, חוסר הנחת בקרב בעלי העבדים בברזיל, בעיקר ברזילאים מהמעמד הגבוה, מהשלטון המלוכני ששחרר את עבדיהם, גרם להפלת האימפריה הברזילאית ולהקמת הרפובליקה ב-1889. למעשה, חוק הזהב נחשב לגורם המיידי (אך לא היחיד) לנפילת המונרכיה בברזיל.
ראו גם

ביטול העבדות בברזיל
עבדות
האימפריה הברזילאית
טורניאריה

| טורניאריה |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון, 150 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: דיפלודוקיים
סוג:: טורניאריה
מין:: Tornieria africana
שם מדעי
 Tornieria

טורניאריה (שם מדעי: Tornieria) הוא סוג של דינוזאור ענקי ממשפחת הדיפלודוקיים אשר חי ביורה העליון במזרח אפריקה. הוא כלל מין יחיד - Tornieria africana, אשר תואר בידי החוקר ריצ'רד שטרנפלד ב-1911. דינוזאור זה קרוי על שם החוקר הגרמני גוסטב טורניאר (אנ'). לאורך השנים הועבר מין זה לסוגים שונים.
הטורניאריה היה דינוזאור גדול ממשפחת הדיפלודוקיים, בה נכללו הדיפלודוקוס, האפטוזאורוס והבארוזאורוס. עצם הירך הענקית שלו הגיע לאורך 138 סנטימטרים ואורכו הכולל הגיע ל-26 מטרים ומשקלו ל-23 טונות. הוא היה בעל צוואר וזנב ארוכים, אך בניגוד לקרוביו היה בעל רגליים קצרות באופן יחסי ובעל מבנה חוליות זנב שונות מעט. הוא קרוב בעיקר אל הדינהרוזאורוס האירופי.
מיון ושמות

הממצאים הראשונים שלו הגיעו מתצורות טנדגורו (אנ') שבטנזניה שנחפרו ב-1907 בידי החוקר אברהרד פראס (אנ'). הממצאים כללו שלד ובו עצמות רבות, מעל 650, אשר ייתכן שהשתייכו רק לפרט אחד. עם זאת מרביתם הושמדו במהלך הפצצה אווירית באזור במלחמת העולם השנייה. מהדינוזאור נותרו רק 150 עצמות.
העצמות ששרדו את ההפצצות נחשבו לממצאים מסוג גיגנטוזאורוס (Gigantosaurus) ובו של שלושה מינים שונים: G. africanus ,G. robustus ומין שלישי בשם G. dixeyi. ואולם המינים הועברו לסוג אורניתופסיס, אך הוא נחשב בטל וגם הגיגנטוזאורוס התבטל.
השם שנתן שטרנפלד נחשב לשם זהה לבארוזאורוס, אליו הועבר המין G. africanus. מין שני הועבר לסוג ג'ננסיה והמין G. dixeyi, משויך כיום לסוג מלאוויזאורוס. עם זאת בשנת 2006 ממחקרים שנעשו על הבדלים העצמות בין הבארוזאורוס האמריקני לאפריקני, החוקר קריסטיאן רמס החליט להפריד את הטורניאריה לסוג עצמאי.
זורקי קרסנוגורסק

זורקי קרסנוגורסק היא אגודת ספורט רוסית הממוקמת בעיר קרסנוגורסק. האגודה הוקמה לראשונה בשנת 1937 בחסות מפעל של המשטרה החשאית הסובייטית. בשנת 1966 קיבלה האגודה את שמה הנוכחי והיא האגודה המייצגת של העיר קרסנוגורסק ולזכות מחלקותיה זכיות בתוארי אליפויות וגביעים מקומיים ואף התמודדות באליפויות אירופה ותחרויות בין לאומיות אחרות (בעיקר בענף הבנדי).
שתי המחלקות המובילות של האגודה, שכיום שייכות לעיריית קרסנוגורסק, הן מחלקות הבנדי והכדורגל. משרדי האגודה ופעילות חלק עיקרי ממחלקותיה מתרכזת באצטדיון זורקי.
בנדי

קבוצת בנדי זורקי היא אחת ממועדוני הספורט הגדולים של האגודה ומתמודדת בליגת העל הרוסית בבנדי וזכתה באליפות ברית המועצות ובאליפות רוסיה.
כדורגל

מועדון הכדורגל הוא מועדון הכדורגל של זורקי מהעיר קרסנוגורסק המתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
כדורסל

מועדון הכדורסל זורקי הוא מועדון כדורסל של האגודה שמתמודד באליפות מחוז מוסקבה.
כדורגל נשים

קבוצת הכדורגל לנשים זורקי התמודדה באליפות רוסיה בכדורגל נשים והייתה אחת החזקות במדינה.
טול בטסי

תמונה של טול בטסי בבית העלמין בפורט היל, 1993.
טול בטסי (באנגלית: Tall Betsy) היא סמל תרבותי של ליל כל הקדושים. מקורה במחוז בראדלי, טנסי, ארצות הברית. טול בטסי הוכרזה כ"גובלין הרשמי של ליל כל הקדושים של מחוז בראדלי", בשנת 1989, על ידי המחוקק של האזור.
הכרה

ב-24 במאי 1989, הכריז המחוקק בטנסי על טול בטסי כעל "הגובלין הרשמי של ליל כל הקדושים של מחוז בראדלי".
בשנת 2011 טול בטסי הייתה הנושא של סרט תיעודי מאת זאק אדמס.
הערות שוליים

1 2  "State Resolution". tallbetsy.com. אורכב מ-המקור ב-2011-12-27. נבדק ב-2011-12-09.
1 2  Woop FM.com, April 1, 2011, "WOOP Investigates the Legend of Tall Betsy"
↑  "City Celebrates "Tall Betsy" Legend with Documentary". The Sacramento Bee. אורכב מ-המקור ב-2013-10-29. נבדק ב-2013-10-24.
↑  "Tall Betsy Set to Appear at Block Party". clevelandbanner.com.
חנוך פטישי

| --- | --- |

חנוך פטישי, אוקטובר 1973
 לידה:  17 במרץ 1945 יגור, ישראל 
 פטירה:  30 בנובמבר 2010 (בגיל 65) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1964–1987 (כ־23 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 טייס קרב  מדריך בבית הספר לטיסה  מפקד יחידת 669  ראש מחלקה במה"ד.
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 מנהל פארק הכרמל
 
חנוך פטישי (17 במרץ 1945 - 30 בנובמבר 2010) היה טייס קרב בצה"ל, סופר ומראשוני יחידת 669 וטייסת 147. נולד בקיבוץ יגור להורים ניצולי שואה. התגייס לצה"ל בשנת 1964 ושירת כטייס קרב פעיל במשך 23 שנים.
שירותו הצבאי

פטישי התגייס לחיל האוויר בשנת 1964 וביולי 1966 סיים קורס טיס. הוא מילא תפקידים שונים בחיל כמדריך וטייס קרב, השתתף במלחמות ישראל ופיקד על יחידת 669.
שירותו הצבאי > טייס קרב

נלחם במלחמת ששת הימים כטייס "אורגן" והשתתף בגיחות מבצעיות במלחמת ההתשה במסגרת טייסת 107 ("קורנס"). בהמשך עבר לטייסת "העמק" שהפעילה מטוסי ה"עיט" ולחם במסגרתה במלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן עבר לתפקידי הדרכה שונים בקורס טיס, על מטוסי הפוגה והפייפר.
במהלך שירותו כמדריך בבית הספר לטיסה הדריך גם את שני אחיו הצעירים, אביהו ואיתמר פטישי, שהיו גם הם לטייסים בחיל. בהמשך הפך למפקד קורס מתקדם בבית הספר לטיסה ולטייס בטייסת העמק שהפעילה את מטוסי ה"עיט" בחיל האוויר.
שירותו הצבאי > תפקידים פיקודיים

בשנת 1975 מונה למפקד יחידה 669, והחליף את מפקדה הראשון, יורם שחר. היחידה, שהוקמה רק שנה קודם לכן, הייתה אז קטנה מאוד ופטישי גיבש את נוהלי היחידה ופעל למיסודה. לאחר מספר שנים מונה למפקד טייסת 147. בתפקידו האחרון בצה"ל היה ראש מחלקה במה"ד.
לאחר פרישתו מצה"ל

בשנת 1983 חזר ליגור, הקיבוץ בו נולד, יחד עם אשתו, אותה הכיר במהלך שירותו בחיל האוויר, ועם ארבעת ילדיהם. בשנת 1987 פרש משירות סדיר, בדרגת אלוף-משנה והמשיך לשרת במילואים כטייס וכמדריך בבית הספר לטיסה. בשנים 1990–1995 היה מפקד יחידת מילואים לאיתור נעדרים בחיל האוויר. בשנת 1991 נפטרה במפתיע אשתו, אילנה, וחנוך נשאר בקיבוץ יגור עם ארבעת ילדיו, בקרבת הוריו המבוגרים. בהמשך החזיק במספר תפקידים בקיבוץ יגור ובסביבתו, בהם מנהל פארק הכרמל.
ספריו

בשנת 2005 הוציא את ספרו "מחתרת במדים" העוסק בתושבי ארץ ישראל ששירתו כחיילים בצבא הבריטי. הספר הוא למעשה הרחבה של התזה שהגיש בלימודי התואר השני. כמו כן, לאחר מחקר מקיף, כתב ספר נוסף העוסק באלוף מאיר זורע, אך עקב מותו הפתאומי לא הספיק להוציא אותו. הספר בשם " זרו- האלוף מאיר זורע- מפקד, איש אדמה, הומניסט " יצא בעזרת משפחתו בהוצאת הקיבוץ המאוחד. ספריו מבטאים את משיכתו של פטישי למורשת צה"ל וארץ ישראל.
משפחתו

חנוך פטישי נפטר במפתיע בשנת 2010, בגיל 65. הוא הותיר אחריו ארבעה ילדים, שישה נכדים, ושני אחים. בנו יהל היה גם הוא טייס בחיל האוויר וכיהן כמפקד שדה דב. אחיו, אביהו פטישי, הגיע לדרגת סגן-אלוף כטייס בחיל האוויר וממשיך לטוס גם כאזרח, ואיתמר פטישי, פרש מחיל האוויר בדרגת רב-סרן על מנת להשקיע בחברות טכנולוגיות. השלושה היו שלישיית האחים הראשונה ששירתו כולם כטייסים בחיל האוויר.
הערות שוליים

↑  אל"ם חנוך פטישי באתר מרקיע שחקים
1 2 3  אבינעם מיסניקוב, מרקיע שחקים - אל"מ חנוך פטישי ז"ל
1 2  חנוך פטישי - פני יגור (ארכיון)
↑  שי לוי, ‏40 שנה ל-669: סיפורה המרתק של יחידת העילית, באתר ‏מאקו‏, 22 בדצמבר 2014
↑  חנוך פטישי - ביוגרפיה (ארכיון)
1 2  הסופר חנוך פטישי
↑   יגאל אייל, מאיר זורע - לוחם ללא חת, באתר הארץ, 13 בפברואר 2014
↑  נדב נוקד, טייסת הפטישים (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311953705171  ISNI: 0000 0000 6695 7770  LCCN: nr2007007590  VIAF: 12273239   WorldCat (עם VIAF): 12273239
טוביה קרופיק

טוביה קרופיק
טוביה קרופיק (1864 גרודנו, האימפריה הרוסית - 13 במאי 1924 זכרון יעקב) היה מראשוני קבלני הבניין בארץ ישראל. תושב זכרון יעקב. פעל בשירותה של יק"א (ובהמשך של פיק"א) לבניית המושבות החקלאיות בארץ עבור אנשי העלייה הראשונה והעלייה השנייה.
ביוגרפיה

טוביה קרופיק נולד ב-1864 בגרודנו שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) להוריו בנימין ורצה קרופיק. השלים את לימודיו בחדר ובישיבה וב-1880 עלתה המשפחה ארצה. בשנתיים הראשונות גרו ביפו שם למד קרופיק את מלאכת הבניה תוך כדי עבודתו עם פועלי הבניין הערבים בעיר. ב-1882, כשהוקמה המושבה זכרון יעקב, עברה המשפחה לשם. במושבה השלים קרופיק את חוק לימודיו והרחיבם ללימודי חקלאות ב"ארבייטער שולה". עם סיום הלימודים הקצתה לו יק"א נחלה ליד המושבה וכן בקרבת גבעת עדה.
על אף עיסוקו של קרופיק בעיבוד אדמותיו הפך לקבלן המועדף על יק"א (ובהמשך פיק"א) לבצוע פרויקטי בנייה ברחבי הארץ. לאחר מספר שנים מסר את נחלתו לילדיו והתמסר לעבודת הבניה.
קרופיק נשא לאישה את חסיה הירשנזון (גרושתו של משה רוזנצוויג). לזוג נולדו 4 בנים ו-3 בנות. משפחתו חוותה שתי טרגדיות כשב-2 במאי 1920 נרצח בנו בנימין קרופיק על ידי ערבים מכפר מרח (היא גבעת עדה) וב-24 ביוני 1938 נחטף ונרצח נכדו, יצחק קרופיק (בנו של בנימין), על ידי חברי כנופיה ערבית.
נפטר ב-1924 בזכרון יעקב והובא לקבורה בהר הזיתים. חסיה, אשתו, נפטרה ב-1930 ונקברה בבית הקברות בזכרון יעקב.
פרויקטים

פרויקטים במושבות:
בתים במושבה בת שלמה (1889).
בית חולים בצפת.
בתים במושבה מנחמיה כפר תבור (1901).
12 בתים במושבה עתלית (1905).
5 בתים בחוות חפציבה (1906).
שכונת שלושת הבתים בטבריה (1911).
בית המרחץ בזכרון יעקב (1912, חודש על ידי קרופיק ב-1913)
בית דניאל בזכרון יעקב (1914)
8 בתי מגורים בכרכור (1914).
"בית האחוזה" בכרכור - משמשת כספרייה הציבורית (1921)
בתי מגורים בבנימינה (1922).
פרויקטים הנדסיים:
תעלות ניקוז בביצות כברה (נחל תנינים).
לקריאה נוספת

אריה סמסונוב, הקבלן שהקים את המושבות הראשונות, ביטאון "הקבלן והבונה", גיליון 142, ספט'-אוק' 1967
הערות שוליים

↑  הארבייטער שולה היה בית ספר ללימודי חקלאות שהקימו פקידי הברון כדי להכשיר את צעירי המושבה לעסוק בחקלאות
↑  תקופה מסוימת החזיק קרופיק חנות לחומרי בניין בתחומי ה"דפו" שהייתה חנות כלבו שנוסדה על ידי פקיד הברון בן שימול על שטח ה"ארבייטערשולע" לשעבר
↑  אוכלוסיית זכרון יעקב שרובה הייתה ממוצא רומני התנגדה לישיבת יוצא רוסיה ביניהם ורק נישואיו לבת העדה "המתאימה" הביאו לקבלתו למקום
↑  שתיים מאחיותיה של חסיה התחתנו גם הן עם מייסדי זכרון יעקב: דבורה התחתנה עם יחיאל דיאמנט ואסתר התחתנה עם יעקב כהן-קיטרר
↑  יחד עם יצחק קרופיק נחטפו ונרצחו גם חבריו דוד אוורבוך ודוד פרנק
↑  אחוזת לונדון באתר "מקום שמור"
חוקי הסחר הימי

חוקי הסחר הימי (Navigation Acts) הם סדרה של חוקים שהטיל הפרלמנט האנגלי שנועדו להגדיל את המונופולין הבריטי על מסחר בתוך תחומי הממלכה והמושבות שלה, ובמיוחד עם שלוש עשרה המושבות באמריקה.
ב־1660 נחקק חוק הסחר הראשון (First Navigation Act) שהיה מורכב משני חלקים. בחלקו הראשון קבע החוק שכל הסחר בין המושבות ובין ארצות אחרות יבוצע באוניות מתוצרת בריטניה או אחת המושבות שלה, או לחלופין באוניות הנמצאות תחת בעלותו של נתין בריטי. בחלקו השני קבע החוק רשימה של מוצרים וחומרי גלם (שהעיקריים ביניהם היו סוכר וטבק) שאותם הותר לייצא מהטריטוריה הבריטית רק לטריטוריות בריטיות אחרות.
ב־1663 נחקק חוק הסחר השני (Staple Act) שלמעשה המשיך את הקו הנוקשה והמגביל כלכלית של החוק הראשון וקבע כי כל הסחורות שיגיעו למושבות חייבות לעבור קודם דרך נמלי אנגליה.
הנפגעות העיקריות מהחוק היו שלוש עשרה המושבות באמריקה. החוק הראשון שם קץ ליצוא החופשי והמאוד רווחי אל האיים השכנים שהיו בשליטת צרפת, ספרד והולנד. החוק השני פגע ביבוא מוצרים מהאיים השכנים, מה שהביא לייקורם. מעבר לפגיעה ביבוא וביצוא החופשי של הסחורות ניתן כאן ביטוי ברור לקו הפטרנליסטי ובעיקר המרקנטליסטי של הבריטים, כלומר, הגישה שטוענת שהמושבות הן כלי שרת בידיה של אנגליה ושלאנגליה הזכות לשלוט במסחר ומתוך כך גם בתושבי המושבות.
לחוקים אלו התווספו במהלך השנים מספר חוקים משלימים. באפריל 1764 יחד עם חקיקת חוק ההכנסה החלו הבריטים לאכוף את החוקים במושבות באמריקה. הדבר נעשה על ידי בית דין צבאי שהוקם בהליפקס, נובה סקוטיה. הסיבה לאכיפת החוקים הייתה הסחר הבלתי חוקי של חלק מתושבי המושבות האמריקניות עם תושבי האיים האנטיליים שהיו בשליטת צרפת במהלך מלחמת שבע השנים בה נלחמה אנגליה בצרפת, הסחר הזה נחשב מבחינות רבות בגידה ועורר את חמת זעמו של השלטון האנגלי שביקש להחיל את חוקי ההכנסה הישנים.
טוויטי מסביב לעולם

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  לוני טונס
 בימוי:  קארל טורג', צ'ארלס ויסר, ג'יימס ט. ווקר, קיונג ווון לים
 הופק בידי:  טום מינטון, ג'יימס ט. ווקר
 תסריט:  טום מינטון, טים קאהיל, ג'ולי מקנאלי קייהיל
 מדבבים:  ראו כאן
 מוזיקה:  ג'יי. אריק שמידט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית דרום קוריאה דרום קוריאה
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה Warner Bros. Family Entertainment CNK International (אנימציה)
 חברה מפיצה:  Warner Home Video
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 בספטמבר 2000 ישראל 2001
 משך הקרנה:  כ-72 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט מונפש, סרט קומדיה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
טוויטי מסביב לעולם (באנגלית: Tweety's High-Flying Adventure, "ההרפתקאות המעופפות-גבוהות של טוויטי") הוא סרט מונפש אמריקאי-דרום קוריאני מסוגת קומדיה מוזיקלית, המבוסס על דמותו של טוויטי מסדרת ההנפשה "לוני טונס". הסרט הופק על ידי החברות האמריקאיות האחים וורנר הנפשה ו-Warner Bros. Family Entertainment, והונפש בדרום קוריאה על ידי CNK International.
הסרט משמש כגרסה איקונית לרומן "מסביב לעולם בשמונים יום" הנכתב על ידי ז'ול ורן. הסרט מתמקד בטוויטי היוצא למסע מסביב לעולם בעקבות התערבות שעשתה סבתא. אף על פי שטוויטי משמש כדמות הראשית בסרט זה, משתתפים בסרט זה גם סילבסטר החתול (כנבל הראשי), באגס באני, דאפי דאק, יוסמיטי סאם, לולה באני וספידי גונזלס.
הסרט הופץ ברחבי העולם להפצה ביתית על ידי Warner Home Video. הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-12 בספטמבר 2000. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית שנעשה באולפני נ.ל.ס בשנת 2001. אורך הסרט הוא כ-72 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה

בסרט, טוויטי יוצא למסע מסביב לעולם הנמשך שמונים יום, בעקבות התערבות שעשתה סבתא. במהלך המסע טוויטי עובר הרפתקאות שונות ופוגש חברים וותיקים וחדשים, תוך כדי שהוא מנסה להתחמק מהפעולות של סילבסטר החתול המעוניין לאכול אותו. כחלק מהמסע שלו, טוויטי מבקר בפריז, סן פרנסיסקו, אוסטרליה, מצרים ובמקומות נוספים.
דמויות ומדבבים

דיבוב הסרט בעברית נעשה באולפני נ.ל.ס, בוים על ידי עמי מנדלמן והופק על ידי עוזי פוקס ובתי בן יער.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| טוויטי | ג'ו אלאסקי | דור צויגנבום |
| הנרי | ג'ו אלאסקי | דור צויגנבום |
| סילבסטר החתול | ג'ו אלאסקי | עמי מנדלמן |
| דאפי דאק | ג'ו אלאסקי | עמי מנדלמן |
| באגס באני | ג'ו אלאסקי | עמי מנדלמן |
| קולונל רימפייר | ג'ו אלאסקי | חנן גולדבלט |
| מרווין ממאדים | ג'ו אלאסקי | גיורא קנת |
| פפה לה פיו | ג'ו אלאסקי | מיכה אוזין סליאן |
| אאוגה | טיקייה קריסטל קימה | מיכל לוי |
| גברת פריסי | טרס מקנייל | מיכל לוי |
| סבתא | ג'ון פוראי | איילת לוין |
| פוגהורן לגהורן | ג'ף בנט | עמי מנדלמן |
| ברט | ג'ף בנט | גיורא קנת |
| קול קאט | ג'ים קאמינגס | רמי ברוך |
| רוקי | ג'ים קאמינגס | עמי מנדלמן |
| טאז השד הטסמני | ג'ים קאמינגס | מיכה אוזין סליאן |
| יוסמיטי סאם | ג'ים קאמינגס | גיורא קנת |
| יובי | ג'ים קאמינגס | יהויכין פרידלנדר |
| לולה באני | קת' סוסי | תמי צוברי |
| ספינקס | רוב פאולסן | אורלי קטן |
| מאגסי | פרנק ולקר | עמי מנדלמן |
| פיטר פומה | סטאן פרברג | גד צ'רנובילסקי |
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי דב רייזר ונורית בנאי קורן.
מוזיקה

מוזיקת הסרט נעשתה על ידי ג'יי. אריק שמידט, ומילות השירים במקור נכתבו על ידי רנדי רוגל וסינדי מורו. ניהול המוזיקה בגרסה העברית נעשה על ידי עוזי פוקס.