stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית פארנסוורת'

בית פארנסוורת' הוא מבנה יוצא דופן אשר תכנן האדריכל לודוויג מיס ון דר רוהה בפוקס ריוור, אילינוי, אזור כפרי כ-90 ק"מ דרום מערבית לשיקגו. הבית הוא מבנה של חדר אחד שתוכנן כבית מפלט לסופי שבוע עבור ד"ר אדית' פארנסוורת', רופאה חשובה מהעיר שיקגו, אשר ביקשה מבנה מיוחד בו תוכל להתבודד ולהקדיש את זמנה לתרגום שירה. המבנה תוכנן ונבנה על ידי מיס ון דר רוהה בין 1945 ל-1951 כמבנה פלדה וזכוכית מבודד בלב יער. המבנה נחשב ליצירת מופת של האדריכלות המודרנית במאה ה-20 ולאחד המבנים הידועים של אדריכל זה.
ייחודו של המבנה הוא בצימצום - עיצוב מינימליסטי ומדויק תוך הקפדה רבה גם על פרטי הבניין אשר מאפשרים את תחושת צמצום זו. המבנה ממוקם בלב היער, ללא שכנים ומרוחק ממרכז עירוני כלשהו. כל קירות הבית עשויים זכוכית וסגירתו נעשית על ידי וילונות בלבד. חלוקת השטח מבוססת על בלוק שירותים מרכזי המפריד בין אזורי הבית השונים המצויים כולם באותו חלל, אשר שטחו 130 מ"ר. הבית מורם מעט מעל פני הקרקע וכולל מבואה פתוחה על משטח נוסף המוגבה מן הקרקע, וזאת על מנת להדגיש את ניתוק שבין הבית לסביבתו וההבדל שבין הטבעי למעשה האנושי הסינתטי.
את חשיבותו האדריכלית של בית פארנסוורת' יש להבין על רקע ציפיותיהם של תלמידיו למענה לתאוריות החדשות אשר הביא עמו מיס לארצות הברית והחל ללמד במכון הטכנולוגי של אילינוי. מיס שהיגר מגרמניה שם היה מנהל בית ספר הבאוהאוס, ניסה לפתח יחד קבוצת אדריכלים רחבה יותר סוג חדש של אדריכלות שחלק מעקרונותיה היו השימוש המינימליסטי בזכוכית ופלדה. בית פארנסוורת' הוא למעשה הדוגמה הראשונה של בית מגורים מסוג זה, אשר אליו נשאו תלמידיו של מיס את עיניהם.
סיפור בנייתו של הבית גם כולל את יחסיהם המורכבים של מיס ון דר רוהה ואדית' פארנסוורת'. ממערכת היחסים המקצועית הפכה ליחסים אישיים עם התקדמות הפרויקט. מששאיפותיה הרומנטיות של פארנסוורת' לא התגשמו נוצר קרע במערכת היחסים אשר הוביל בסופו של דבר גם לתביעה משפטית אשר הגישה כנגד מיס, על ליקויים כביכול בבנייה ורשלנות מקצועית. מיס זכה במשפט שהתנהל נגדו אך אירוע זה לווה בביקורות מעורבות כלפיו וכלפי יצירתו האדריכלית. על אף שרבים ראו במבנה יצירת מופת עם בנייתו היו מי שביקרו אותה ובהם האדריכל האמריקאי החשוב פרנק לויד רייט שניצל את ההמולה כדי לבקר אותו. רייט טען כי המבנה, כמו גם מבנים נוספים בסגנון הבינלאומי שהחלו להיבנות בצפון אמריקה בתקופה זו, הוא תוצר של חשיבה מכניסטית של צורכי האדם וכי האדריכלים המודרניסטים ומיס ון דר רוהה ביניהם הם קומוניסטים במסווה.
בשנת 1949 בנה גם האדריכל פיליפ ג'ונסון את בית הזכוכית שלו בסביבה בעלת אופי דומה בקונטיקט. רבים משווים בין שני בתי הזכוכית אשר מהווים מקרי מבחן חשובים בתולדות האדריכלות המודרנית בארצות הברית. לשני בתי הזכוכית הייתה השפעה רבה על עיצובים מינימליסטיים נוספים ועל רעיונות אדריכליים-פילוסופיים שונים בנוגע למגורים, בנייה בטבע ומשמעותו של חומר.
בית קרנובסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ישראל יהושע זינגר
 שפת המקור:  יידיש
 סוגה:  סאגה משפחתית
 מקום התרחשות:  גליציה 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1946
 מספר עמודים:  376
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ראו תרגומי הספר לעברית
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001907866, 001092998
 
בית קרנובסקי (ביידיש: די משפחה קאַרנאָווסקי) הוא הרומן האחרון מאת סופר היידיש ישראל יהושע זינגר, אשר התפרסם לראשונה בשנת 1946 - כשנתיים לאחר מותו. הספר, המתאר את חייהם של בני משפחת קרנובסקי במהלך שלושה דורות, זכה להצלחה בקרב קוראי היידיש ונחשב לאחת הסאגות המשפחתיות החשובות שנכתבו על העולם היהודי במאה ה-20.
דמויות ראשיות

דוד קרנובסקי - אב המשפחה. יהודי פולני שהלך על פי הזרם של משה מנדלסון. בן של בעלי מקצוע ושל משפחה שידועה בעקשנותם. עבר לברלין והצליח בעסקי העצים.
גיאורג קרנובסקי – הבן של דוד. למד פילוסופיה ואחר כך רפואה בה עלה והצליח. התחתן עם תרזה, אחות במקצועה, שהייתה גויה. בילדותו נהג להתעמר בהוריו בשל חילוקי הדעות עמם באשר לאופן לימודו והמשך ייעודו בחייו.
יואכים גיאורג קרנובסקי (מכונה יגור, הלחם של שני השמות) בנו של גיאורג. בשל היותו מישלינג למחצה תואר בסיפור כבעל עיניים כחולות ופנים לבנות אך עם גבינים שחורים ושיער שחור. מצבו הנפשי היה לא יציב עד מעורער בשל התהפוכות של התקופה שגרמו לו להרגשת אי התאמה לעולם החדש. בשל ההשפלה שהוא חווה מהמורה שלו הוא עוזב את ביתו לטובת חיי הוללות והתרועעות עם חבריו האריים.
עלילה

דוד קרנובסקי, תלמיד חכם בן העיירה מלניץ, מגיע לתפילה עם חומש הכולל פירוש של משה מנדלסון. הדבר מעורר שערורייה וקרנובסקי מואשם בהכנסת מינות לבית הכנסת. הסכסוך מדרבן את קרנובסקי לעזוב את פולין, הקנאית והחשוכה לתפיסתו, ולעבור אל ברלין המעטירה, בירתה של האימפריה הגרמנית, שהיא בעיניו עיר האורה והתרבות. בברלין פועל דוד כדי להתערות כאזרח בארץ החדשה, תוך התנערות מכל זכר וסימן למוצאו במזרח, ותוך הקפדה על היות "יהודי בביתו ואדם בצאתו". בנו, משה (ע"ש משה מנדלסון) גיאורג, יליד גרמניה, גבר יפה-תואר, גינקולוג ומנתח נודע, נושא לו גויה לאשה.
בנו של גיאורג - יגור, שעצם הדבר שהוא מישלינג עושה שמות בנפשו בימים של השתוללות תורת הגזע ועליית הנאצים לשלטון, נעשה בן אובד. בכל דור משלושת הדורות, בגרמניה ולאחר זמן באמריקה, שהם אנוסים להגר אליה מפני הרדיפות, מתגלם בעצמה רבה צד של הגורל היהודי.
נושאים עיקריים > דחייה עצמית

תהליך הדחייה העצמית מתואר בספר במיוחד על גבו של הנכד – יגור. נער מעורב, מישלינג, אשר הדם היהודי הזורם בו – גורם לו לדעתו רק צרות. נער שהצד הגרמני שבו שונא את הצד היהודי שבו, בכל עוצמת השנאה ששנאו הגרמנים את היהודים. מה שלא מועיל לו בעומדו מול החברה הגרמנית, ומנהיגי ה"סדר החדש" שאותם הוא כה מעריץ.
נושאים עיקריים > תנועת ההשכלה

דויד, אשר היגר לברלין מהמזרח בשל משיכת ליבו להשכלה ולתורתו של משה מנדלסון, מתאר בספר על שלושת חלקיו את תהליך הנפילה של תנועת ההשכלה.
בחלק הראשון מתאר דויד, שרכש בתחילת דרכו בברלין חברים משכילים וגרמניים, את גרמניה הנאורה בה יושבים בערבים ומשוחחים עם משכילים אחרים על חיי החברה, לומדים את תורתו של מנדלסון ומנחילים לדורות הבאים את עקרונות הדת בשילוב המוסר הגלובלי המובא בדוגמת לימודיי גיאורג את מסכת אבות והציטוטים החוזרים ונשנים ממנה.
בחלק השני דויד נוכח לדעת כי יותר משההשכלה מייצגת את עולם התורה החדש היא בעצם חזות שברירית המתבטאת בעזיבתו של גיאורג את הערכים היהודיים ונישואיו לגויה.
בחלק השלישי חוזה דויד בתהפוכות האנטישמיות והלאומנות החדשה באירופה ומבין כי אולי ההשכלה רצתה שיהודים יהיו אנשים בצאתם ויהודים בביתם אך השינויים החדשים רק מוכיחים לו כי אין מנוס מלהיות "יהודי בצאתך ואיש בביתך". את עיקרי ההשתלשלות מתאר זינגר בלייטמוטיב הפסל של מנדלסון שבתחילת שהותו של דויד בברלין נראה מכובד והדור. בתקופות קשות יותר הוא נראה כאילו הוא בוכה ופניו נוגות. עד שלבסוף נעקר הפסל על ידי הנאצים.
נושאים עיקריים > ההגירה לאמריקה

בספר מתוארת משפחת קרנובסקי העוזבת את גרמניה לפני נקודת האל-חזור ועוברת לאמריקה ומשתקעת בניו יורק. שם חווה המשפחה קשיים רבים הן בפן הדתי-תרבותי והן בפן הכלכלי. אמריקה, המתוארת על ידי יגור כמקום מלוכלך, מזוהם ומדכא מציגה בפני הקורא את תחושותיהם של המהגרים היהודים הרבים אליה לפני פרוץ השואה. ההגירה, אשר אליה לוו השפלה, אבטלה, אי-התאקלמות ומחסור כספי מתוארת גם בדמותו של גיאורג אשר לא מוצא תעסוקה כרופא ונאלץ להשלים עם העובדה שלא יוכל לרכוש את מקצועו המכובד לשעבר כמהגרים רבים באותה התקופה.
תרגומים לעברית

תרגום: מרדכי ליפסון, עם עובד (ספריה לדור), תש"ו.
תרגום מחודש: אמציה פורת, עם עובד (ספרייה לעם 335), 1987.
יוסף זינגר (1923), שהיה סופר, מתרגם וצייר, תרגם את "בית קרנובסקי" לאנגלית בשנת 1969 מתוך עריכה שהוגדרה מהטובות ביותר, עד שהעמיד מקור לעצמו. על תרגום זה התבססה המהדורה המחודשת של הספר.
לקריאה נוספת

אמציה פורת, "בין עברית של עין לעברית של אוזן", לשוננו לעם: קונטרסים עממיים לענייני לשון, 53, 2002. עמ' 153-148.
הערות שוליים

↑  ראו הקדמה לספר "בית קרנובסקי" - ספריה לעם 335
משה מנדלסון
ג'וזף נידהם

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1900 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  24 במרץ 1995 (בגיל 94) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ביוכימיה, אמבריולוגיה, סינולוגיה 
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום לימודים:  בית ספר אונדל  קולג' גונוויל וקאיוס  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  פרדריק גואולנד הופקינס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 פרסים והוקרה:  פרס סטניסלאס ז'וליין (1973)  פרס פוקואוקה לתרבות אסיה (1990)  מדליית ג'ורג' סארטון (1968)  פרס דקסטר (1979)  פרס ג'ון דזמונד ברנל (1984)  עמית האקדמיה הבריטית  עמית החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  Dorothy M. Needham (1924–1987)  Lu Gwei-djen (1989–1991) 
 תרומות עיקריות
 מחקריו בתחום ההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה בסין.
 
ג'וזף נידהם (באנגלית: Joseph Needham, נולד: 9 בדצמבר 1900 – 24 במרץ 1995) היה ביוכימאי בריטי אשר זכה להכרה עולמית בשל מחקריו בתחום ההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה בסין. נידהם היה בין הראשונים אשר חקרו את הנושא הזה וללא ספק זה שהעמיק בהם. פרסומו העיקרי היה סדרת הספרים "מדע וציוויליזציה בסין" (Science and Civilisation in China – מוכר לרוב בתור SCC), סדרת ספרים גדולה המתפרסת על פני שנות עבודה רבות. הסדרה עוסקת בהיבטים של התפתחות המדע הסיני.
ביוגרפיה

ג'וזף נידהם נולד בלונדון והיה בן יחיד. אביו היה רופא סקוטי ואמו, אליסיה אדלייד נידהם לבית מונטגומרי הייתה מלחינה ומורה למוזיקה. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' ממנה קיבל תואר ראשון ב-1921, תואר שני בינואר 1925 ותואר דוקטור באוקטובר באותה השנה. לאחר תום לימודיו, עבד במעבדה על שם הופקינס שב-Gonville and Caius College שבקיימברידג', במחלקה לאמבריולוגיה ומורפוגנזה.
בשנת 1936, הצטרפו אליו שלושה חוקרים אורחים מסין: לו גווי-ג'ן (Lu Gwei-djen), וונג ינג-לאי (Wang Ying-lai) ו-צ'ן שי-שאנג (Chen Shi-chang). לו שהייתה בתו של רוקח בעיר ננג'ינג לימדה אותו סינית קלאסית. לימוד זה הצית את סקרנותו של נידהם כלפי העבר של הטכנולוגיה והמדע הסיניים.
תחת החברה המלכותית, התמנה נידהם למנהל המשרד לשיתוף פעולה מדעי סיני-בריטי בצ'ונגצ'ינג בין השנים 1942 ל-1946. במסגרת שהות זו בסין, שיתף נידהם פעולה עם רבים, כגון ההיסטוריון וונג-לינג (Wang Ling), הצייר וו זואורן (Wu Zuoren) ואינטלקטואלים סינים רבים. הוא ניצל את הזמן על מנת לבקר באתרים רבים בסין וכן במוסדות לימוד ומחקר רבים בהם אסף חומר רב ששימש לו לאחר מכן כבסיס ליצירתו "מדע וציוויליזציה בסין".
בשנתיים שלאחר מכן, שימש נידהם כיושב ראש הראשון של המחלקה למדעי הטבע של ארגון אונסק"ו בפריז (הוא זה אשר שכנע את אונסק"ו לפתוח מחלקה שכזו) ואחר כך חזר לקאיוס קולג'. מרגע זה, הוא השקיע את מרבית מרצו לחקר ההיסטוריה המדעית של סין עד לפרישתו ב-1990, אם כי היה מחויב להמשיך וללמד ביוכימיה עד לשנת 1966, אז הפך לראש הקולג'. ב-1979 זכה בפרס דקסטר על תרומתו לחקר ההיסטוריה של הכימיה.
ב-1987, נחנך בקיימברידג' מכון נידהם למחקר (Needham Research Institute) המיועד לחקר ההתפתחות המדעית בסין. נידהם היה נשוי רוב חייו לדורותי מויל (Dorothy Moyle) אשר נפטרה ב-1987 בגיל 91. שנתיים לאחר מכן, ב-1989 נישא שוב, ללו גווי ג'ן אותה הכיר כ-50 שנה קודם לכן (נפטרה כשנתיים לאחר מכן, ב-1991).
נידהם זכה במהלך חייו למספר פרסים בינלאומיים.
משנת 1982 סבל ממחלת פרקינסון. נידהם נפטר בביתו שבקיימברידג' בשנת 1994.
גישתו של נידהם

כאשר החל נידהם לחקור את ההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה בסין, גילה מספר רב של אמצעים ושיטות שהיו מוכרים בסין בזמנים קדומים בהרבה מאשר באירופה. ככל שהעמיק, הבין נידהם את חשיבותו הרבה של המדע הסיני ואת תרומתו לעולם המדעי והטכני.
נידהם החל במאבק על מנת להעלות את קרנו של העבר המדעי הסיני ביחס לעולם. עד אז, מקובלת הייתה הגישה שהעולם המדעי המתקדם התפתח כולו באירופה ולעמים נוספים היה ידע כזה או אחר, אך לא בעל משמעות אמיתית להתפתחות העולמית של המדע והטכנולוגיה. נידהם טען שלמעשה, ההפך הוא הנכון. במשך אלפי שנים, הקדימו הסינים את עמי אירופה בכל ההיבטים המדעים והטכניים, המציאו שיטות, וערכו תצפיות טבע. המצפן למשל, היה ידוע בסין ככל הנראה כ-1800 שנה לפני שהחל השימוש בו באירופה, וכן תצפיות כוכבים מתקדמות, כולל תיאור מדויק במקום ובזמן של גורם אור חדש וזמני בשמיים משנת 1081 (מהסוג הידוע כיום בתור סופרנובה), כאשר מדענים אירופיים עוד דיברו כחמש מאות שנה לאחר מכן על "ספירות השמיים" הקבועות.
לטענת נידהם, העלייה הפתאומית של אירופה החל מתקופת הרנסאנס נובעת מהמהפיכות והתהפוכות הרבות אותן חוותה אירופה אשר היוו זרז גדול לעליית המדע המודרני שם. לעומת זאת, הוא טען כי בסין, גם כאשר היו המצאות מרחיקות לכת, ידעה האדמיניסטרציה הסינית לאורך הדורות לשלב המצאות וחידושים אלו בתוך אורח החיים הרגיל מה שלא הביא לשינויים מרחיקי לכת וכך יכלו הסינים להמשיך ולהתקדם לאט אך בטוח בהתפתחות המדעית-טכנית שלהם.
"מדע וציוויליזציה בסין"

נידהם כתב בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 שני ספרים בנושאי אמבריולוגיה, מורפולוגיה וביוכימיה. אולם עבודתו הגדולה והמוכרת ביותר היא הפרויקט שיצר "מדע וציוויליזציה בסין".
תחילה, הגיע להסכמה עם ההוצאה לאור של קיימברידג' על הוצאתו של ספר. אולם עד מהרה, גדל היקף העבודה והוחלט על שבעה כרכים. אלא שחלקם היו גדולים מדי וחולקו למספר ספרים. את שלושת הכרכים הראשונים כתב נידהם בעיקר לבדו, עם שיתוף פעולה של וונג לינג. לאחר מכן, שיתף נידהם פעולה עם חוקרים רבים ממוסדות שונים המומחים בתחומים שונים. חלק מהכרכים נכתבו ברובם על ידי חוקרים שונים ואף היום (2007) נמשכת העבודה לאחר מותו על ידי חוקרים רבים, כך שריכוז העבודה נעשה על ידי "מכון נידהם למחקר". סדרה זו המונה כיום מעל לעשרים ספרים נחשבת לאחת מעבודות המחקר המקיפות ביותר בתחומן שנחקרו בעיקר על ידי אדם אחד.
גובה קונצרט

גובה קונצרט (באנגלית: Concert pitch) הוא מושג מוזיקלי, הנוגע ליחס הגובה שקבוצת כלי נגינה מתכווננת על פיו לצורך ביצוע. "גובה קונצרט" עשוי להשתנות מהרכב להרכב, ולאורך ההיסטוריה המוזיקלית חלו בו שינויים ניכרים. המושג משמש גם ביחס לתדר לצליל לה בתזמורת, כלומר, "גובה קונצרט" מציין את ההבדל בין התווים הכתובים בפרטיטורה לצלילים הנשמעים בפועל.
כדי למנוע חשש לאי-הבנה וכפל-משמעות בהתייחס לגבהי צליל בכלים שיש בהם טרנספוזיציה, המונח "גובה קונצרט" מתייחס כאן לכלי נגינה שאין נעשית בו טרנספוזיציה. בספרות המוזיקה משתמשים גם במונח "גובה סטנדרטי בין-לאומי". כלים שבהם נעשית טרנספוזיציה מנגנים בסולמות שונים מאלה שבהם מנגנים כלים שאין בהם טרנספוזיציה – לדוגמה, נגינת דו בקלרינט במי♭ או בחצוצרה בסי♭ מפיקה סי♭ של כלי שאין בו טרנספוזיציה. צליל זה ייקרא אפוא "סי♭ קונצרטי".
כוונון בין-לאומי מוסכם לגובה קונצרט נקבע ב-1960 כתדר של 440 תנודות בשנייה (הרץ) לצליל לה. כיוון הכלים בתזמורת נעשה לפי לה בתדר זה, שאותו משמיע בדרך כלל אבוב, שיש לו יחסית מעט אוברטונים. בהרכבים של כלים אותנטיים משתמשים על פי רוב בתדר נמוך יותר, שהיה מקובל בתקופות קודמות: הנפוץ ביותר מבין אלה הוא לה=415Hz, כלומר נמוך בחצי טון מן הגובה המודרני. במוזיקת בארוק צרפתי נפוץ הגובה לה=392Hz, כלומר בערך טון אחד נמוך מן הגובה המודרני, ובמוזיקה מן התקופה הקלאסית מנגנים לעיתים קרובות בגובה ביניים כלשהו – בדרך כלל לה=430Hz. במוזיקה מוקדמת יותר יש הבוחרים כלים גבוהים יותר, בסביבות לה=460Hz. בעשורים האחרונים ניכרת מגמה בקרב תזמורות מודרניות, במיוחד בארצות הברית, לנגן על פי לה בגובה 442 או אף 443 הרץ, מה שנותן צבע מבריק יותר ואינו מחייב שינוי בכלי הנגינה הקיימים.
הערות שוליים

↑  הערך Concert pitch במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  רשימת תזמורות אירופאיות ותדר הלה המקובל בהן כיום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4163160-2
ג'ון מקדונלד

ערך זה עוסק בסופר אמריקאי. אם התכוונתם לראש ממשלת קנדה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1916 שרון, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בדצמבר 1986 (בגיל 70) מילווקי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לעסקים של הרווארד, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת סירקיוז, בית הספר וורטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות בלשית 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1980)  The Grand Master (1972)  הפרס הגדול לספרות בלשית (1964)  היכל התהילה של אמני פלורידה 
 
ג'ון ד. מקדונלד (בשם מלא באנגלית: John Dann MacDonald;‏ 24 ביולי 1916 – 28 בדצמבר 1986) היה סופר אמריקאי, שכתב 78 ספרים, בנוסף לכ-500 סיפורים קצרים. מרבית יצירתו משתייכת לתחום הספרות הבלשית ובעיקר ידועה בהקשר זה סדרה בת 21 ספרים שכתב, אשר גיבורם הוא טראוויס מק-גי, הבלש הפרטי הקשוח. כתב גם ספרי מתח ומדע בדיוני. סרט הקולנוע המצליח פסגת הפחד, שזכה לשתי גרסאות שונות (1962 ו-1991) נעשה על פי ספר פרי עטו וגם רבים אחרים מספריו עובדו במרוצת השנים והיו לסרטי קולנוע, טלוויזיה וסדרות טלוויזיוניות.
קורות חיים

מקדונלד נולד בעיר שרון, שליד פיטסבורג, פנסילבניה. בהיותו בן עשר עברה המשפחה לעיר אטיקה שבמדינת ניו יורק, שם גדל. הוא למד בפקולטה לכלכלה בוורטון, אוניברסיטת פנסילבניה, אך לא הצליח יותר מדי ונאלץ לעזוב ולסיים את לימודי התואר הראשון במינהל עסקים באוניברסיטת סירקיוז, שבמדינת ניו יורק. כאן הוא פגש את דורותי (לבית פרנטיס) ונישא לה ב-1937. נולד להם בן אחד. ב-1939 הוא סיים תואר שני (MBA) באוניברסיטת הרווארד.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת מקדונלד ב-OSS האמריקאי (קודמו של ה-CIA), בחזית המזרח הרחוק והגיע עד לדרגת לויטננט קולונל (סגן-אלוף). כשהשתחרר בסיום המלחמה עבר עם משפחתו ל"מושבת האמנים" בסיאסטה קי (Siesta Key), סרסוטה, פלורידה ושם חי 40 שנה, עד פטירתו ב-1986. פלורידה הייתה לרקע למרבית ספרי הבלשים והמתח שלו. הוא מת בגיל 70, במילווקי, ויסקונסין, כתוצאה מסיבוכים לאחר ניתוח מעקפים בלב.
סיפורים קצרים

מקדונלד כתב את סיפורו הקצר הראשון בשנת 1945, בהיותו עדיין בצבא. הוא שלח אותו בדואר לאשתו, כדי לשעשע אותה, והיא מצידה שלחה את הסיפור למגזין אסקווייר, שדחה אותו ואחר כך ל-Story, שם הוא התקבל ומקדונלד אף קיבל שכר סופרים זעום תמורתו. הפרסום והמכירה של סיפורו הראשון עודדו אותו מאוד ומיד עם שחרורו מהצבא בספטמבר 1945 הוא ישב והחל לכתוב בלי הפסקה עשרות סיפורים קצרים, ספורי מתח, בלשים, פנטסיה ומדע בדיוני, ולשלוח אותם למגזינים ספרותיים שונים, בעיקר ספרות זולה (סוגה). דא עקא, בשלב ראשון כל סיפוריו נידחו.
בראשית 1946 נמכר ופורסם סיפורו השני של מקדונלד, באחד מאותם מגזינים זולים - Dime Detective (בלש בפרוטה), ומכאן ואילך צלחה דרכו. בסופו של דבר מוערך מספר הסיפורים הקצרים שהוא כתב עבור המגזינים הזולים, בכ-500 בערך. חלק מסיפוריו הקצרים הללו התפרסמו תחת שם עט, משום שהיו לעיתים מגזינים שכל הסיפורים שהופיעו בהם היו שלו והבעלים לא רצו להסגיר לקוראיהם את העדר הגיוון בכותבים אצלם. בין שאר הפסבדונים הללו: John Wade Farrel, Robert Henry, John Lane, Scott O'Hara, Peter Reed, Henry Reiser ועוד.
ספרים

ספרו הראשון של מקדונלד יצא לאור ב-1950, בהוצאת Fawcett Publications. הוא נקרא The Brass Cupcake. אחריו יצאו לאור מדי שנה מספר ספרים פרי עטו בתחומים שונים, אף כי בעיקר ספרי בלשים ומתח. בסך הכל הוא כתב 78 ספרים, רובם תורגמו לשפות שונות לרבות עברית וחלקם נמכרו במיליוני עותקים ברחבי העולם.
גיבורה של סדרת ספרי טראוויס מק-גי של מקדונלד הוא חייל לשעבר, אשר שירת בצבא ארצות הברית, לחם במלחמת קוריאה ואף עוטר בכוכב הכסף ובלב הארגמן, החי לו בחוף בהיה-מר, שבלודרדייל, פלורידה, ומתגורר בספינה בשם "העביט". מק-גי פועל כחוקר פרטי קשוח העובד למען השבת רכוש שנגזל, לבעליו החוקיים, תוך שהוא מקבל כשכר את מחצית הרכוש המושב. הוא מתואר אמנם כאיש ציני וקשוח; אך מעבר לחיצוניות זאת מסתתר אדם טוב לב ונדיב, המעוניין להילחם ברע, ולהחזיר לעולם את הטוב והצודק שבו. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כאיש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, וצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח ורובה. מקדונלד החל לכתוב סידרה זו ב-1964, כשהופיע הספר "תעלומה בכחול". בסך הכל כתב 21 ספרים שגיבורם הוא מק-גי, האחרון שבהם ב-1985, שנה לפני מותו, היה "גשם הבדידות הכסוף". את הרעיון "לצבוע" את ספרי הסדרה, כל אחד בצבע שונה, נתן למקדונלד אחד מחבריו ל"מושבת האמנים", הצייר היהודי אמריקאי סיד סולומון (אנ'). מקדונלד גמל לחברו על הרעיון, בכך שהציב בבית הסירה של טראוויס מק'גי את אחד מציוריו של סולומון, The Busted Flush, כאשר באותו ספר אחרון שלו שהוזכר לעיל, The Lonely Silver Rain, הציור מתמלא בנתזי דם.
לא כל ספרי מקדונלד דמיוניים. בין הספרים הדוקומנטריים שלו ניתן למצוא את No Deadly Drug ,(1965) The House Guests‏ (1968), ועוד. כמו כן, ב-1986, סמוך מאוד לפני מותו יצא לאור ספר חילופי מכתבים שלו - A Friendship: The Letters of Dan Rowan and John D. MacDonald 1967-1974.
סרטי קולנוע וטלוויזיה

הסיפור הראשון של מקדונלד שהפך לסרט קולנוע היה Taint of the Tiger, אשר על בסיסו הופק הסרט Man-Trap‏ (1961). אחריו הוסרט הספר The Executioners, תחת השם פסגת הפחד. סרט זה זכה לשתי גרסאות והצליח מאוד בכל רחבי העולם. הגרסה הראשונה מ-1962 הופקה בכיכובם של גרגורי פק ורוברט מיצ'ם ואילו הבמאי של הגרסה השנייה מ-1991 היה מרטין סקורסזה, והכוכבים היו ניק נולטי, ג'סיקה לאנג, ג'ולייט לואיס ורוברט דה נירו (שני האחרונים אף היו מועמדים לפרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב בגין תפקידם בסרט), כאשר גם הכוכבים מהגרסה הראשונה הופיעו כאן, גם אם הפעם בתפקידים קטנים. ב-1968 הפיקה חברת "האחים וורנר" את הסרט Kona Coast, המבוסס על סיפורו Bimini Gal. ב-1984 הופק הסרט A Flash Of Green, על בסיסו של הספר של מקדונלד בשם זה. והרשימה מתארכת עוד.
בנוסף לספרים וסיפורים אלה, ספרים וסיפורים קצרים אחרים שלו הוסרטו לטלוויזיה, או עובדו לפרקים בסדרות טלוויזיה. במסגרת סדרות הטלוויזיה המבוססות על סיפוריו וספריו ניתן למנות את Kraft Suspense Theatre, סדרת טלוויזיה שהופקה בשנים 1963–1965, Stage 67, שהוקרנה ברשת ABC בשנים 1966–1967, ו-Run For Your Life, בכיכובו של בן גזארה, שהוקרנה בשנים 1965–1968.
בין סרטי הטלוויזיה המבוססים על ספריו וסיפוריו של מקדונלד, נמצאים למשל הסרט The Deep End, שהופק ב-1964 על בסיס ספרו The Drowner, הסרט (בשני חלקים) Cry Hard, Cry Fast‏ (1967), הסרט Linda‏ (ABC - 1973) (זכה לגרסה נוספת ב-1993, בכיכובה של וירג'יניה מדסן), הסרט Condominum‏ (1980), ועוד. הכוכב של הסרט The Trap of Solid Gold‏ (1967), המבוסס על סיפור קצר שלו, היה קליף רוברטסון, אולם דסטין הופמן הופיע כאן גם הוא באחד מתפקידיו הקטנים והמוקדמים יותר, במקביל להופעתו בסרט הבוגר, שיצא באותה שנה והיקנה לו את פרסומו הקולנועי המשמעותי הראשון.
אחד מסרטי הטלוויזיה הידועים ביותר שהוסרטו על בסיס ספרי מקדונלד הוא הסרט The Girl, the Gold Watch and Everything, שהופק ב-1980 על ידי סרטי פרמאונט על בסיס ספר מדע בדיוני של מקדונלד בעל שם זהה. כוכב הסרט הוא רוברט הייז, אולם בתפקיד קטן מופיעה בו גם ג'יל איירלנד אשתו הבריטית של צ'ארלס ברונסון. הסרט הצליח כל כך, שכעבור שנה, ב-1981 אף נעשה לו סרט המשך - The Girl, the Gold Watch and Dynamite.
גם חלק מהספרים בסדרת טראוויס מק-גי שלו, הוסרטו לקולנוע ולטלוויזיה. בין השאר, ב-1970 יצא הסרט Darker Than Amber, שהיה מבוסס על אחד מספרי טראוויס מק-גי בשם זה, וכיכב בו רוד טיילור בתפקיד מק'גי, וב-1983 יצא סרט הטלוויזיה The Empty Copper Sea, בכיכובו של סם אליוט בתפקיד מק-גי.
תרגום יצירותיו לעברית > ספרות בלשית

הרצח בחוף המערבי (April Evil), תרגום מירון אוריאל, 1963, הוצאת מ. מזרחי (ספרי מסתורין).
צוק הפחד (The Executioners)‏, 1964, הוצאת ספיח.
תעלומה בכחול (The Deep Blue Good-by), תרגום חיים לב, 1967, הוצאת שין שין שין.
סיוט בורוד (Nightmare in Pink) תרגום יואב פרידמן, 1966, ספרי שין שין שין.
המוות הוא סגול (A Purple Place for Dying), תרגום יואב פרידמן, 1966, ספרי שין שין שין.
סודה של אשה, 1970.
עור קינמון, (Cinnamon Skin)‏, תרגום יואב לביא, 1984, הוצאת זב"מ (ספרי ארז).
מחירו של רצח (The Price Of Murder), תרגום ליזי גבע, 1977, הוצאת מסדה (ספריית עקרב).
נפילה חופשית בארגמן (Free Fall in Crimson), תרגום שלמה גונן, 1983, הוצאת זמורה ביתן.
גשם הבדידות הכסוף (The Lonly Silver Rain)‏, תרגום דוד שחם, 1989, הוצאת זמורה ביתן.
תרגום יצירותיו לעברית > מדע בדיוני ופנטזיה

מסתרי הזמן האבוד (The Girl, The Gold Watch and Everything), תרגום אהוד גבריאלי, 1969, הוצאת טופז (הספרייה הלבנה). מהדורה נוספת הופיעה תחת השם האיש שעצר את הזמן בשנת 1987 בהוצאת חותם.
פרסים שקיבל

מקדונלד זכה למספר פרסים ואף תוארי דוקטור לשם כבוד בגין כתיבתו. בין השאר הוא קיבל ב-1955 את "פרס בן פרנקלין" לסיפור הקצר - Benjamin Franklin Award for Short Story, קיבל ב-1964 את French Grand Prix de Litterature Policiere, קיבל ב-1972 מאגודת סופרי המסתורין של אמריקה, אשר הוא כיהן תקופת מה כנשיאה, את ה-Grandmaster Award וב-1980 זכה ב-The American Book Award.
לקריאה נוספת

Campbell, Frank D, John D. MacDonald and the Colorful World of Travis McGee, San Bernardino: Borgo Press, 1977
Shine, Jean and Walter, A Bibliography of the Published Works of John D. MacDonald Gainesville: University of Florida Libraries, 1980
Geherin, David, John D. MacDonald, New York: Ungar, 1982
Hirshberg, Edgar W, John D. MacDonald, Boston: Twayne Publishers, 1985.
Moore, Lewis D., Meditations on America: John D. Macdonald's Travis McGree Series and Other Fiction, Bowling Green University Popular Press, 1994
Hugh Merrill, The Red Hot Typewriter, The Life and Times of John D. MacDonald, New York: St. Martin's/Minotaur, 2000
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס, 29 בדצמבר 1986
↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 6, "עליך להבין, צ'וק שאינני יכול להפיץ כרטיסי-ביקור. וכי מה אכתוב עליהם? טראוויס מק-גי, מחזיר אבידות?".
↑  "Sarasota Author John D. MacDonald is Back in the Spotlight", אוקטובר 2014
↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 75.
↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 6, "בדרך-כלל, אין בעל-האבידה יכול להרשות לעצמו להתמקח יתר-על-המידה. מאחר שאני נחשב כהזדמנות האחרונה, עומד שכר הטרחה שלי על חמישים אחוז. לגבי הנגזל, חמישים האחוז הנותרים טובים יותר מלא-כלום".
↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 147.
↑  וושינגטון פוסט, 10 בנובמבר 2003
↑  ביקורת ב"ניו יורק טיימס" על הסרט
↑  ביקורת ב"ניו יורק טיימס" על סרט ההמשך
↑  על הספר באתר Fantastic Fiction
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300024605171  PLWABN: 9810563956505606  BNE: XX830471  BnF: cb11913730n (data)  CiNii: DA0631905X  GND: 119375060  ICCU: RAVV108149  ISNI: 0000 0001 0866 4977  LCCN: n79045202  LNB: 000020494  NDL: 00448342  NKC: jn19981001795  NLA: 35127627  NLG: 87751  NLK: KAC199617346  NTA: 068576145  RSL: 000091031  SNAC: w622351s  SUDOC: 026999331  Trove: 834612  VIAF: 7393665   WorldCat (עם VIAF): 7393665