stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איבאן ארד
פרסים

1962: תחרות הפסנתר הבינלאומית של פרוקיו בוסוני, פרס שלישי
1970: Österreichischer Staatspreis (הפרס הלאומי של אוסטריה)
1981: Musikpreis des Landes Steiermark (פרס המוזיקה של סטיריה)
1986: פרס המוזיקה של וינה) Preis der Stadt Wien für Musik)
2001: קישוט הכבוד הגדול בכסף לשירותים לרפובליקה של אוסטריה (דרג 7)
2006: חבר כבוד של איגוד המלחינים האוסטרי
2010 פרס פרנץ ארקל
2019: מדליית הזהב של מרכז קנדי לאמנויות הבמה
פרסים > לקריאה נוספת

כריסטיאן היינדל, "איבאן ארד". מילון המילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים . (נדרשת הרשמה)
הערות שוליים

↑  "Oper Köln: Geniales Education-Projekt und ideale Familienoper: "Pünktchen und Anton" - Streaming -". 12 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The 1987 World Book Year Book: The Annual Supplement to the World Book Encyclopedia.
↑  "Reply to a parliamentary question about the Decoration of Honour" (PDF) (בגרמנית). p. 1390.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007354706005171  PLWABN: 9810628831705606  BIBSYS: 6056569  BnF: cb16348837t (data)  CiNii: DA13361577  GND: 118950762  ISNI: 0000 0000 8114 6036  LCCN: n81074649  MusicBrainz: a5c8108e-4008-49b8-8980-37439916fe5b  NKC: jx20090219006  NLA: 35649128  NTA: 084354291  Trove: 1026584  VIAF: 35255860   WorldCat (עם VIAF): 35255860
אידי גורמה

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1928 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באוגוסט 2013 (בגיל 84) לאס וגאס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 מקום לימודים:  תיכון ויליאם הווארד טאפט 
 סוגה:  ג'אז, בולרו, מוזיקת פופ מסורתית, מוזיקת פופ, פופ לטיני 
 שפה מועדפת:  אנגלית אמריקאית, ספרדית 
 חברת תקליטים:  ABC רקורדס, יונייטד ארטיסטס רקורדס, Coral, Canadian-American Records, לונדון רקורדס, קולומביה רקורדס, Durium Marche Estere, MGM רקורדס 
 בן או בת זוג:  סטיב לורנס (29 בדצמבר 1957–10 באוגוסט 2013) 
 צאצאים:  דיוויד נסים לאורנס 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.steveandeydie.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אידי גורמה וסטיב לורנס, צולם בשנות ה-50
אידי גורמה (Eydie Gormé;‏ 16 באוגוסט 1928 - 10 באוגוסט 2013) הייתה זמרת יהודיה-אמריקאית בתחום הפופ המסורתי, מן התקופה הקודמת לרוק אנד רול, ושרה בלדות ושירי סווינג. אידי גורמה זכתה בפרסים רבים, כולל פרס גראמי ופרס אמי.
קורות חיים

גורמה נולדה בשם אדית גורמזנו (Edith Gormezano) ברובע הברונקס, ניו יורק לפורטונה וניסים גורמזנו, יהודים ממוצא ספרדי. אביה היגר לארצות הברית מסיציליה ואמה מטורקיה. היא סיימה את לימודי התיכון בשנת 1946 ועבדה באומות המאוחדות כמתורגמנית, כשהיא מנצלת את ידיעתה בספרדית.
ב-1950 הקליטה לראשונה כזמרת יחד עם תזמורתו של טומי טאקר. את תקליטה השני הקליטה עם דיק נואל. שני התקליטים יצאו בחברת מטרו גולדווין מאייר במהירות 78 סל"ד. ב-1952 הקליטה לראשונה תקליט סולו. פריצת הדרך של גורמה באה כאשר התבקשה להופיע לצד הזמר סטיב לורנס (אנ'), שהפך לשותפה לחיים, בתוכנית האירוח The Tonight Show בשנת 1954.
ב-1957 התחתנה גורמה עם סטיב לורנס. הם זכו להכרה בזכות הופעותיהם המשותפת על הבמה, בהן הם מעירים על חייהם המשותפים. בשנת 1995 הוכנסו גורמה ולורנס להיכל התהילה של כותבי הפזמונים (באנגלית: Songwriters Hall of Fame).
קריירה

לגורמה היו מספר סינגלים שהפכו ללהיטים. גדול להיטיה היה השיר Blame it on the Bossa Nova משנת 1963, אשר נכנס ל-40 הגדולים במצעד האמריקאי. בבריטניה הגיע שירה Yes my Darling Daughter למקום החמישי במצעד. בשנת 1967 היא זכתה בפרס גראמי כמבצעת הנשית הטובה ביותר על גרסתה לשיר If He Walked Into My Life. השיר הגיע למקום החמישי במצעד המגזין בילבורד למוזיקה קלה בשנת 1966.
החל משנת 1963 ועד לשנת 1979 רוב להיטיה של גורמה היו בתחום המוזיקה הקלה, שם הצליחה להכניס 27 שירים למצעד (חלקם סולו וחלקם עם בעלה. השיר If He Walked Into My Life היה המצליח ביותר בין להיטים אלה. גורמה זכתה להצלחה אף בתחום המוזיקה הלטינית בסדרת אלבומים שהקליטה בספרדית יחד עם שלישיית הלוס פנצ'וס. בשנת 1964 הקליטה יחד עם להקה זו אוסף שירים בשם Amor. השיר Sabor a Mí הפך להיות מזוהה עם גורמה. בשנת 1965 הקליטה גורמה אלבום המשך בשם More Amor. את תקליטה האחרון עם הלוס פנצ'וס הקליטה ב-1966, היה זה אוסף שירים לחג המולד. במהלך הקריירה שלה הקליטה גורמה אלבומים נוספים בספרדית, כולל האלבום La Gormé שהיה מועמד לפרס גראמי בשנת 1976. בשנת 1977 הקליטה אלבום יחד עם הזמר הפורטו ריקני דני ריברה, Muy Amigos/Close Friends, שאף הוא היה מועמד לפרס גראמי.
הופעותיה לצד בעלה מתפרסמות כצמד "סטיב ואידי". בשנת 1960 זכה הצמד בפרס גראמי לביצוע הטוב ביותר ללהקה קולית, על אלבומם We Got Us. להיטם הגדול ביותר כצמד היה השיר I Want to Stay Here שהגיע למקום ה-28 במצעד, בשנת 1963. הצלחתם הגדולה האחרונה (מקום 46 במצעד המוזיקה הקלה), תחת שם הבמה פרקר ופני (Parker and Penny) היה בעת שביצעו גרסת כיסוי לשיר הללויה (שיר של חלב ודבש), זוכה אירוויזיון 1979.
אומגה (קומיקס)

| --- | --- |

אומגה, כפי שהוא מופיע על עטיפת החוברת Marvel Comics Presents Vol.2 #4 מינואר 2008, אמנות מאת מייק צ'וי וסוניה אובאק.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  New Avengers #16 (אפריל 2006)
 יוצרים:  בריאן מייקל בנדיס, סטיב מקניבן
 מידע
 שם אמיתי:  מייקל פוינטר
 כינויים:  נשק אומגה, השומר, הקולקטיב
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  ספיגה ומניפולציה של כוחות מוטאנטים, תעופה.
 חבר לשעבר בקבוצה:  אקס-מן האפלים אומגה פלייט
אומגה (באנגלית: Omega) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Avengers #16 מאפריל 2006, ונוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר סטיב מקניבן.
אומגה הוא האלטר אגו של מייקל פוינטר, דוור מהקוטב הצפוני שלא היה מודע לכוחותיו המוטאנטים המקנים לו את היכולת לספוג את כוחותיהם של מוטאנטים אחרים. בעקבות אירועי "השמדה", שבו מאות מיליוני מוטאנטים הופשטו מכוחותיהם, התברר כי אנרגיית הכוחות הצטברה לנקודה אחת באלסקה, מקום מושבו של פוינטר, והוא הפך לישות האנרגטית הידועה בשם "הקולקטיב". הצטרף לשורות קבוצת "אומגה פלייט", שנוסדה לאחר אירועי מלחמת האזרחים של מארוול. כמו כן הוא היה חבר בקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן.
אחפיר

| --- | --- |

 מדינה:  מרוקו מרוקו
 מחוז:  מחוז אוריינטל
 גובה:  268 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,630 (2014)
 קואורדינטות:  34°57′05″N 2°06′09″W﻿ / ﻿34.95138889°N 2.1025°W﻿ / 34.95138889; -2.1025 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתאחפיר(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתאחפיר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אחפיר (בערבית: احفير) היא עיר בצפון־מזרח מרוקו, במחוז אוריינטל, בסמוך לגבול עם אלג'יריה. אחפיר ממוקמת על הדרך המובילה אל בירת הנפה, העיר ברקן (אנ'). פירוש שמה בשפה הברברית היא "חורים", שמתייחסים למחצבה שקיימת במקום.
שבט בשם "אוד קיס" (Oued Kiss) התקיים בשטח העיר לכל הפחות בשנת 1859. המקום כונה "אחפיר" בפי השבטים שחיו באזור, ונפלש על ידי כוחות האימפריה הקולוניאלית הצרפתית. הקצין שהוביל את הכוח שפלש אליה, מרטין פרה, ניהל קרב שבסופו נאלץ להתגונן מאחורי תעלות רחבות באזור.
בשל הכיבוש הצרפתי של צפון-מערב אפריקה ב-1907 שונה שמה בהוראת גנרל אובר ליוטי, והיא נקראה על שם אותו הקצין בציון השבט שחי במקום, והיא נקראה "מרטין פרה דו קיס" ששובש ל"מרטנפרה" וגם "מרטמפריי" (כמילה אחת) בערבית.
במקום חיו קהילות של אלג'יראים ילידים, צרפתים קולוניאלים, ספרדים שהיגרו לצפון מרוקו, ויהודים.
ב-1956 העיר שחזרה את שמה ל"אחפיר" ו"שוחררה" מידי הצרפתים, בהכרזה של מוחמד החמישי, מלך מרוקו שביקר באזור.
יהודי אחפיר

היישוב היהודי במקום מנה 250 נפש במפקד בראשית המאה ה-20; ובמהלך שנות הארבעים נפקדו 625 נפש.
הקהילה התפללה בשני בתי כנסת שהונהגו על ידי הרבנים מסעוד חזיזה ויוסף בן שושן.
חלקם היגרו במהלך המאות ה-19 וה-20 אל מחוץ למרוקו, בעיקר למדינת ישראל שהקמתה סימל את סוף הגלות ולצרפת. יהודי אחפיר אולצו לתת את רכושם למוסלמים במקום בכדי להיות מסוגלים לעזוב ללא פגע. מספר פרעות אנטישמיות והפגנות התרחשו במקום לאחר הקמת מדינת ישראל.
בית הכנסת הגדול בעיר עודנו עומד ומשומר על ידי הרשויות המרוקאיות בכדי להוות מוקד תיירותי, וגם בית העלמין היהודי עודנו קיים.
הערות שוליים

1 2 3 4  MARTIMPREY DU KISS (AHFIR) AU MAROC., Centerblog, ‏2022-04-23 (בצרפתית)
1 2  דבדו עיר הכהנים-א. מרציאנו, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏6 בפברואר 2013
אייל שיינר

| --- | --- |

אייל שיינר, 2011
 לידה:  4 ביוני 1967 (בן 57) תל אביב
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 התמחות:  גינקולוגיה
 תואר:  ד"ר; פרופ' במיילדות וגינקולוגיה
 תפקידים:  סגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה  סגן דיקן הפקולטה לרפואה במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
 מחלקות ובתי חולים:  מנהל מחלקת נשים ויולדות ב' במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
אייל שיינר (נולד ב-4 ביוני 1967), הוא רופא ישראלי, פרופ' במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים סורוקה ומנהל מחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים. בעבר שימש פרופ' שיינר כסגן מנהל בית החולים סורוקה וכיו"ר ועדת ההתמחות בו.
ביוגרפיה

שיינר נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. השתתף בתוכנית הטלוויזיה החינוכית הדוברמן החברמן ("דובי דוברמן"). הוא למד בתיכון קלעי גבעתיים. את שירותו הצבאי מילא שיינר בנח"ל ובחיל המודיעין בשנים 1985–1988. בוגר (MD) מהפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1995, את התואר סיים בהצטיינות. את הסטאג' סיים בבית החולים סורוקה בשנת 1996. זכה בפרס מתמחה מצטיין בשנת 1999 וסיים את ההתמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית חולים סורוקה בשנת 2003.
ב-2005 זכה שיינר במלגת פולברייט, השתלמות באוניברסיטת רש שבשיקגו באולטרסאונד.
משנת 2007 שיינר הוא דוקטור (PhD) באפידמיולוגיה ובריאות הציבור.
בשנת 2009 מונה לפרופ' לגינקולוגיה ובשנת 2012 מונה למנהל מחלקת יולדות ד' בבית החולים סורוקה. הדריך מעל 60 סטודנטים בעבודת ההתנסות המחקרית (בתואר MD) ו-18 מתמחים (מגינקולוגיה, פתולוגיה, רדיולוגיה, רפואה פנימית, דרמטולוגיה, אורולוגיה, אורתופדיה, ואף אוזן גרון) מבית החולים בחצי שנת מדעי היסוד בהתמחות. בשנים 2015-2014 היה סגן מנהל בית החולים סורוקה ויו"ר ועדת ההתמחות בו.
אייל שיינר נשוי לד"ר עינת שיינר, רופאה תעסוקתית והם הורים לארבעה ילדים.
פרסומים ומאמרים

שיינר פרסם מעל 360 מאמרים בעיתונים מדעיים, מהם 308 מחקרים מקוריים, 31 מאמרי סקירה, 12 תיאורי מיקרה ו-10 מאמרי מערכת. בנוסף, הוא כתב 26 פרקים בספרות מדעית.
הספר "אפידמיולוגיה פרינטאלית" של שיינר כעורך בודד, בהוצאת NOVA SCIENCE וכן ערך עוד שמונה ספרים מדעיים.
שיינר חבר מערכת של 4 עיתונים בהם Archives of Gynecology and Obstetrics, BMC Pregnancy and Childbirth ומבקר של כ-40 עיתונים מדעיים נוספים.
תארים והישגים

זוכה מלגת פולברייט (2005).
בשנת 2008 זכה שיינר בפרס טורונטו להצטיינות במחקר.
בשנים 2008 ו-2009 זכה שיינר בפרסי הצטיינות בהוראה, באוניברסיטת בן-גוריון.
פירסי הצטיינות במחקר בכנסים ארציים ובינלאומיים (פרס המחקר המצטיין בכנס האירופאי למיילדות וגינקולוגיה 2014, סקוטלנד).
אידיאזבל (גבינה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינת כבשים, גבינה ספרדית 
 אזור מוצא:  Álava, ביסקאיה, גיפוסקואה, נווארה 
 מוצא:  ספרד 
 מרכיבים עיקריים:  חלב כבש 
 גבינות
 תו תקן:  כינוי מקור מוגן 
 
גבינת אידיאזבל
אידיאזבל (בבסקית: Idiazabal) היא גבינה בכבישה העשויה מחלב כבשים לא מפוסטר, בדרך כלל מכבשי לאטקסה (Latxa) וקאראנזנה (Basco-Béarnaise או Vasca Carranzana) בארץ הבאסקים ונווארה. יש לה טעם מעושן משהו, אבל היא בדרך כלל לא מעושנת.
הגבינה עשויה בעבודת יד ומכוסה בקליפה קשה, חומה כהה, בלתי אכילה. היא מיושנת מספר חודשים ומפתחת טעם אגוזי וחמאתי, נאכלת טריה, לרוב עם ריבת חבושים (דולסה דה ממבריז'ו). אם מתיישנת יותר, היא הופכת ליציבה, יבשה וקשה וניתן להשתמש בה לגרירה.
כינוי המקור לגבינת אידיאזבל נוצר בשנת 1987 והגדיר את התקנות הבסיסיות לייצור המוצר. בדרך כלל, נעשה שימוש בחלב לא מפוסטר מגזע כבשים לטקסה, אף על פי שבמקרים מסוימים ה-DO מתיר שימוש בחלב מגזע קאראנזנה, ממחוז באסקי בספרד. ה-DO גם קובע שהחלב יהיה מוקרש עם אנזים הגבנה של טלה טבעי, ומתיר עישון חיצוני של הגבינה. הגבינות המיוצרות בעיירות אחדות. לאחרונה החלו כמה חקלאים מחבל הבאסקים להשתמש בכבשי אסף (אסף הוא גזע של כבשים מבויתות מישראל), יש הטוענים שכבשים אלה אינן עומדות בכינוי המקור לגבינה.
תהליך ייצור

אידאזבל היא גבינה מיושנת, מחצי מובשלת עד מובשלת, העשויה אך ורק מחלב כבשים מלא לא מפוסטר. היא מיוצרת על ידי קרישה אנזימטית חזקה. בסופו של דבר ניתן לעשן אותה חיצונית.
החלב המשמש לייצור הגבינה חייב להיות שלם גולמי, לא מפוסטר, עם מינימום של 6% שומן. החלב מתקרש בטמפרטורה של 25–35 מעלות צלזיוס, בתוספת של גבן טלה טבעי, וכתוצאה מכך נוצרת הקרישה לאחר 30 עד 45 דקות.
חותכים את הגבן כדי לקבל גרגירים בגודל אורז, ולאחר מכן מחממים מחדש ל-34–38 מעלות. במקרה של קרישה בטמפרטורות גבוהות יותר, טמפרטורת החימום החוזר יכולה להגיע ל-40–45 מעלות. הגבן המחומם והמכווץ מתייבש ומונח בתבניות שבהן אפשר לתבל אותו. המלחת הגבינה מתבצעת על ידי שפשוף הקליפה במלח יבש או טבילת הגבינה במים מומלחים במשך 24 שעות. לבסוף, הגבינות מתיישנות בתנאים קרים ולחים תוך הימנעות מעובש, למשך חודשיים לפחות.
העישון האופציונלי מתבצע בסוף תהליך היישון, תוך שימוש בעצים מעץ האשור, עץ ליבנה, עץ דובדבן או אורן לבן. עוצמת איכויות העישון תלויה בסוג העץ ובאורך העישון. הגבינות בדרך כלל בצורת גלילית, אם כי לעיתים הן בצורת חרוט או מתומן. ניתן לחרוט על קליפות גבינות ציורים או סמלים האופייניים לתרבות הבאסקית. הקליפה סגורה, מעושנת, עם שעווה, ללא עובש. לגבינות הלא מעושנות צבע צהוב-בז', בעוד הגבינות המעושנות חומות.
החלק הפנימי אחיד, ללא כיסי אוויר או עם חורים בגודל ראש סיכה בלבד, וצבעו בז' או צהוב חיוור. בחלק הפנימי של הגבינות המעושנות יש גבול חום. הטעם חזק ובולט, מעט חומצי ופיקנטי, חמאתי, בטעם חלב כבשים אופייני. הגרסה המעושנת מעט יבשה וחזקה יותר, בעלת ארומה נעימה. הגודל של כל גלגל גבינה נע בין קטן לבינוני, עם משקלים בין 0.9 עד 1.8 ק"ג.
ראו גם

אוסו-איראטי
הערות שוליים

↑  Schmitt, Maggie (27 במאי 2009). "Sheep vs. Sheep in Basque Country". The Atlantic. {{cite news}}:  (עזרה)
אחמט גרוזני

מועדון הכדורגל "אחמט" גרוזני (ברוסית: Футбольный клуб Ахмат Грозный) היא קבוצת כדורגל מגרוזני, צ'צ'ניה המשחקת בליגת העל הרוסית. המועדון נמצא בבעלות קרן אחמט קדירוב, בבעלות נשיא צ'צ'ניה רמזן קדירוב.
בשנים 1958–2017, הקבוצה נקראה בשם מועדון הכדורגל הרפובליקני "טרק" גרוזני (ברוסית: Республиканский футбольный клуб Терек Грозный).
עד שנת 2008 הייתה ממוקמת בעיר פיאטיגורסק, שבמחוז סטברופול, בדרום-מערב רוסיה ולא בגרוזני, צ'צ'ניה מכיוון שבגרוזני התחוללה מלחמת צ'צ'ניה השנייה, ובכך הקשתה על קיום משחקים בה. הישג השיא של קבוצת הכדורגל הוא זכייה בגביע הרוסי והיה למועדון הראשון ברוסיה לזכות בגביע בעודו בליגת המשנה ולא בליגה הבכירה.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1946 בשם "דינמו". הקבוצה שינתה את שמה בשנת 1948 ל"נפטיאניק" לפני שקבעה את שמה "טרק" בשנת 1958, ששימש כשם הקבוצה במשך 59 שנים. במשך שנים, הייתה הקבוצה בליגות הנמוכות של ברית המועצות ומעולם לא העפילה לליגה הבכירה בברית המועצות.
במהלך שנות ה-90, ננטש המועדון למספר שנים, אך עם הקמתו מחדש, הפסיקה הקבוצה לשחק את משחקיה בעיר גרוזני, בירת צ'צ'ניה בשל הקרבות הקשים במדינה, ובשל כך הועברה הקבוצה לעיר פיאטיגורסק, במחוז השכן, מחוז סטברופול. כמו כן, את משחקיה באירופה, אירחה טרק במוסקבה.
בשנת 2004 זכתה הקבוצה בגביע הרוסי לאחר שניצחה בגמר את קריליה סובטוב סמארה ובכך הפכה לקבוצה הראשונה ברוסיה לזכות בגביע מבלי להיות בליגה הבכירה. באותה העונה, גם העפילה הקבוצה לליגה הבכירה והייתה לקבוצה הראשונה מצ'צ'ניה לעשות זאת, אף על פי שלא שיחקה פיזית במחוז זה.
בעונה שלאחר מכן השתתפה בגביע אופ"א אז עברה בסיבוב המוקדם את לך פוזנאן הפולנית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת פ.צ. בזל השווייצרית. באותה עונה הקבוצה השתתפה במשחק הסופרקאפ הרוסי אך הפסידה ובהמשך נשרה לליגת המשנה. בעונת 2007 חזרה לליגה הבכירה לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה והקבוצה החלה לארח באצטדיון בעיר גרוזני, תחילה באצטדיון בלימחאנוב ומאז 2011 מארחת באחמט ארנה.
בינואר 2011 היה רוד חוליט ההולנדי למאמן הזר הראשון בתולדות הקבוצה, אך זה לא הוביל את הקבוצה להישגים של ממש ופוטר כעבור זמן. מנובמבר 2013 ועד מאי 2017 מאמן הקבוצה היה ראשיד רחימוב הטג'יקי. בתקופתו הקבוצה הציגה מאזן שלילי של 10 הפסדים רצופים בעונת 2013/2014, אך באותה ניצלה מירידה לליגת המשנה.
ביוני 2017 מנהלי הקבוצה החליטו לשנות את שם קבוצת הכדורגל ל"מועדון הכדורגל אחמט גרוזני" על שם נשיא צ'צ'ניה לשעבר.
את עונת 2024/2025 פתחה הקבוצה עם רצף עגום של 11 הפסדים רצופים.
יריבויות > היריבות האזורית

לאחמט יש יריבות חזקה עם אנז'י מחצ'קלה מדאגסטן הסמוכה. המשחקים ביניהן תמיד משכו קהל רב לאצטדיונים בעיקר בשל העובדה ששתי הקבוצות מייצגות את שני אזורי העימות הנפיצים ביותר בדרום רוסיה. שתיהן טוענות לבכורה בזירה הלאומית ברוסיה והיריבות התחזקה לאחר שטרק גרוזני העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל בעונת 2005. מאז 2010 אנז'י מחצ'קלה חזרה לליגה הבכירה (אחרי שהתמודדה בה בעונת 2000) והמשחקים ביניהן היוו ליריבות מתוחה במחוזות הבית, דאגסטן וצ'צ'ניה. לאחמט ישנה יריבות גם עם אנגושט נזראן מאינגושטיה השכנה, אך מאחר שאינן מתמודדות זו נגד זו, זו נחשבת ליריבות נחותה יותר.
סגל השחקנים

נכון ל-16 ביולי 2022
סגל השחקנים > שחקנים בולטים בעבר ובהווה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  רוסיה דניס גלושאקוב  רוסיה רוסלן ניגמטולין  רוסיה אלכסנדר שירקו  רוסיה ויקטור בולאטוב  רוסיה רומן אדמוב  רוסיה אלכסנדר פאבלנקו  רוסיה אולג איבנוב  רוסיה איגור לבדנקו  מולדובה יון טסטמיטאנו  טורקמניסטן ויצ'סלב קרנדלב  גאנה לריאה קינגסטון  קמרון ג'רי כריסטיאן טצ'ויס  קמרון אמבונדו אטאנגנה  בוסניה והרצגובינה ברזיל אוגניאן קורומאן |  |  רוסיה ארמניה אלברט סארקיסיאן  ארמניה אנדריי מובסיסיאן  ארגנטינה הקטור בראקמונטה  בוסניה והרצגובינה דאמיר ממישוביץ'  בולגריה אטאנאס בורנוסוזוב  בלארוס ולדימיר קוריטקו  סלובניה איגור לאזיץ'  סלובניה יאלן פוקורן  טורקמניסטן ולדימיר באיראמוב  ברזיל אדר גוז'ה אוליביירה בונפים  אוקראינה גינאדי ניז'גורודוב  צ'כיה מרטין ייראנק  בלגיה ג'ונתן לז'אר |
הישגים מעונה לעונה

| עונה | ליגה | מיקום | משחקים | ניצחונות | שוויונות | הפסדים | יחס | ניקוד | גביע | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | ליגה ראשונה, "מערב" | 5 | 34 | 18 | 5 | 11 | 63-43 | 41 | לא התמודדה |  |
| 1993 | ליגה ראשונה, "מערב" | 11 | 42 | 20 | 4 | 18 | 76-63 | 58 | שמינית גמר | הודחה לליגה הרוסית השנייה |
| 1994 | הליגה השנייה, "מערב" | 21 | 40 | 7 | 5 | 28 | 22-86 | 19 | 16 אחרונות | הורדה מהליגה בשל המצב הביטחוני |

| 2001 | הליגה השנייה, "דרום" | 5 | 38 | 22 | 7 | 9 | 57-29 | 73 | 1/64 |  |
| 2002 | הליגה השנייה, "דרום" | 1 | 40 | 36 | 1 | 3 | 98-20 | 109 | 1/128 | העפילה לליגה הרוסית הראשונה |
| 2003 | הליגה הראשונה | 4 | 42 | 25 | 10 | 7 | 56-21 | 85 | זכייה |  |
| 2004 | ליגה ראשונה | 1 | 42 | 32 | 4 | 6 | 70-22 | 100 | 16 אחרונות | העפילה לליגת העל; זכתה בגביע הרוסי |
| 2005 | ליגת העל | 16 | 30 | 5 | 5 | 20 | 20-50 | 20 | שמינית גמר | הודחה חזרה לליגת המשנה הרוסית |
| 2006 | ליגה ראשונה | 8 | 42 | 18 | 8 | 16 | 48-47 | 62 | 16 אחרונות |  |
| 2007 | ליגה ראשונה | 2 | 42 | 28 | 6 | 8 | 69-27 | 90 | שמינית גמר | העפילה חזרה לליגת העל הרוסית בכדורגל |
| 2008 | ליגת העל | 10 | 30 | 9 | 8 | 13 | 28-42 | 35 | שמינית גמר |  |
| 2009 | ליגת העל | 12 | 30 | 9 | 6 | 15 | 33-48 | 33 | 16 אחרונות |  |
| 2010 | ליגת העל | 12 | 30 | 8 | 9 | 13 | 28-34 | 33 | 16 אחרונות |  |
| 2011/2012 | ליגת העל | 11 | 44 | 14 | 10 | 20 | 45-62 | 52 | רבע גמר |  |
| 2012/2013 | ליגת העל | 8 | 30 | 14 | 6 | 10 | 38-40 | 48 | רבע גמר |  |
| 2013/2014 | ליגת העל | 12 | 30 | 8 | 9 | 13 | 27-33 | 33 | רבע גמר |  |
| 2014/2015 | ליגת העל | 9 | 30 | 10 | 7 | 13 | 30-30 | 37 | 16 אחרונות |  |
| 2015/2016 | ליגת העל | 7 | 30 | 11 | 11 | 8 | 35-30 | 44 | רבע גמר |  |
| 2016/2017 | ליגת העל | 5 | 30 | 14 | 6 | 10 | 38-35 | 48 | שמינית גמר |  |
| 2017/2018 | ליגת העל | 9 | 30 | 10 | 9 | 11 | 30-34 | 39 | 16 אחרונות |  |
| 2018/2019 | ליגת העל | 8 | 30 | 11 | 9 | 10 | 28-30 | 42 | שמינית גמר |  |
| 2019/2020 | ליגת העל | 13 | 30 | 7 | 10 | 13 | 27-46 | 31 | רבע גמר |  |
| 2020/2021 | ליגת העל | 10 | 19 | 7 | 5 | 7 | 21-19 | 26 | רבע גמר |  |
| 2021/2022 | ליגת העל | 7 | 30 | 13 | 3 | 14 | 36-38 | 42 | ? |  |
אחמט במפעלים האירופיים

| עונה | טורניר | שלב | מדינה | מועדון | משחק בית | משחק חוץ | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004/2005 | גביע אופ"א | שלב המוקדמות השני | פולין פולין | לך פוזנן | 1:0 | 1:0 | 2:0 |
| 2004/2005 | גביע אופ"א | סיבוב ראשון | שווייץ שווייץ | בזל | 1:1 | 0:2 | 1:3 |
תארים

הגביע הרוסי
זכייה (1): 2003/04
גלריה

סמל הקבוצה הישן, עד שנת 2013.
סמל הקבוצה עד שנת 2017
הערות שוליים

↑  מיקי יואכים‏, הרוסים חוזרים לצ'צ'ניה, באתר וואלה, 5 במרץ 2008
↑  Президент «Терека» Даудов показал, как будет выглядеть логотип «Ахмата»
↑  Грозненский «Терек» будет переименован
↑  Russian club Terek Grozny to be ranamed
↑  מאזן מפגשים אישיים
אידי מארס (רומן)

| --- | --- |

כריכת המהדורה השנייה
 מידע כללי
 מאת:  תורנטון ויילדר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן אפיסטולרי
 נושא:  יוליוס קיסר, אידו של מארס 
 מקום התרחשות:  רומא העתיקה 
 הוצאה
 הוצאה:  הארפר 
 תאריך הוצאה:  1948
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 232 מהדורה שנייה - 207
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - עם עובד מהדורה שנייה - זמורה ביתן
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1953 מהדורה שנייה - 1988
 תרגום:  יאיר בורלא
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001037905
 
אידי מארס (באנגלית: The Ides of March) הוא רומן אפיסטולרי שנכתב בידי תורנטון ויילדר, ויצא לאור באנגליה ב-1948. הספר יצא בישראל בתרגומו של יאיר בורלא לראשונה ב-1953 בשם "אגרות רומיות" בהוצאת עם עובד, וב-1988 בשם "אידי מארס" בהוצאת זמורה ביתן. הרומן הוא, במילותיו של ויילדר, "פנטסיה על מאורעות ואנשים מסוימים מתקופת ימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית". הרומן עוסק בדמויות ואירועים שהובילו לרצח יוליוס קיסר ב-15 במרץ בשנת 44 לפנה"ס, ביום המכונה "אידי מארס".
מבנה הרומן ותאימותו ההיסטורית

הרומן מחולק לארבעה ספרים, שכל אחד מהם מתחיל מוקדם יותר ומסתיים מאוחר יותר מהאחר. שיריו של קאטולוס המשובצים ברומן, כמו גם פסקת הסיום של ההיסטוריון הרומאי סווטוניוס, הם החלקים היחידים ברומן שאינם בדיוניים. עם זאת, רבים מהאירועים ברומן מבוססים היסטורית, כמו שהותה של קלאופטרה ברומא בשנת הרצח.
אף על פי שהרומן מתאר את האירועים המובילים לרציחתו של קיסר ב-15 במרץ שנת 44 לפנה"ס, מספר אירועים מוקדמים יותר מתוארים כאילו קרו בתקופה הקרובה לרצח. תיאורים אלו כוללים את העברת חילול פולחן האלה הטובה על ידי קלודיה פולקר ואחיה שנערך בשנת 62 לפנה"ס אל טקס זהה שנערך בשנת 45 לפנה"ס, ואת ההתייחסות לאשתו של קיסר פומפיאה סולה כאשתו גם בשנת הרצח, למרות שהתגרש ממנה בשנת 62 לפנה"ס. בנוסף, דמויות רבות המוצגות ברומן כבר היו מתות בשנת 44 לפנה"ס, כולל קאטו הצעיר, קאטולוס, יוליה מרקיה ופולכר.
דמויות מרכזיות ברומן

יוליוס קיסר, שליט רומא.
לוקיוס ממיליוס טורינוס, חברו של קיסר, הפורש באי קאפרי. דמויות שונות כותבות אליו אך הוא לעולם לא משיב.
קלודיה פולכר, בת אצילים מרתקת, אינטליגנטית וזועמת במיוחד. תחת חיצי לעגה של החברה הרומית, היא חיה חיים שערורייתיים.
פובליוס קלאודיוס פולכר, אחיה. תפקידו ברומן שולי, והוא מתומרן על ידי אחותו.
קיקרו, נואם, מדינאי ותאורטיקן פוליטי, משפטן ופילוסוף.
יוליה מרקיה, דודתו של קיסר.
פומפיאה סולה, אשתו השנייה של קיסר.
קורנליוס נפוס, ביוגרף והיסטוריון.
קאטולוס, משורר המאוהב בקלודיה. שיריו של קטולוס הכלולים ברומן הם שיריו מקוריים מיצירתו.
קלאופטרה, מלכת מצרים ופילגשו של קיסר.
קיתריס, שחקנית מהמעמד הנמוך, המוערצת על ידי קיסר. הייתה מאהבתו של מרקוס אנטוניוס במשך 15 שנה.
מרקוס אנטוניוס, מאהבה של קיתריס, הפוגש את קלאופטרה ומתאהב בה במהלך הרומן.
מרקוס פורקיוס קאטו (קאטו הצעיר), סטואיקן מפורסם בעל יושרה, מנהיג האופוזיציה לדיקטטורה של קיסר.
סרווילה, פילגשו לשעבר של קיסר, אחותו למחצה של קאטו, אימו של ברוטוס.
ברוטוס, המפורסם מבין המתנקשים בקיסר, אחיינו של קאטו.
פורקיה, אשת ברוטוס, בתו של קאטו.
קלפורניה, אשתו השלישית של קיסר.
סווטוניוס, היסטוריון וביוגרף רומאי מאוחר לאירועים המתרחשים, שדיווחו על הרצח חותם את הרומן.
תקציר העלילה

הספר הראשון מכיל מכתבים ומסמכים מחודש ספטמבר שנת 45 לפנה"ס, המתמקדים בהליכי הזמנתם של קיסר ואשתו, דודתו של קיסר, קאטולוס המשורר ואחרים, אל סעודת סימפוזיון של קלודיה פולכר ואחיה ב-30 בספטמבר. שיא הספר ביום הסעודה שבו מתרחש ניסיון התנקשות בקיסר, אשר למרות הסכנה (והחשד שקלודיה ואחיה אחראיים בעצמם לניסיון) מגיע לסעודה ומנהל בה סימפוזיון בנוגע למהות אמנות השירה.
הספר השני מכיל מכתבים ומסמכים מאמצע אוגוסט 45 ועד סוף אוקטובר 45, המתמקדים בתיאור ההכנות לביקורה של קלאופטרה ברומא, ותיאור ימי שהותה הראשונים בעיר. שיאו של הספר במסיבה שעורכת קלאופטרה, בה היא נתפסת על ידי מאהבה לשעבר יוליוס קיסר ואחרים בזמן שמרקוס אנטוניוס והיא מתעלסים. האשמה באירוע זה מוטלת גם היא על תככיה של קלודיה. במהלך הספר מתגלה גם כי קאטולוס מאוהב עד כדי מחלה בקלודיה, שאינה משיבה לו אהבה.
הספר השלישי מכיל מכתבים ומסמכים מראשית אוגוסט 45 ועד סוף דצמבר 45. הספר עוסק בניסיונות לסלק את קלודיה מטקסי האלה הטובה, במחשבותיו של קיסר על הדת הרומית, ועל שהותו של קיסר על יד ערש הדווי של קאטולוס הגוסס. שיא הספר בטקס האלה הטובה אליו מגניבה קלודיה את אחיה לבוש בבגדי אשה, ובכך מחללת את קדושת הדת הרומית. בחילול הקודש הייתה מעורבת גם אשתו השנייה של קיסר, פופיאה.
הספר הרביעי מכיל מכתבים ומסמכים מראשית אוגוסט 45 ועד ה-15 במרס 44, יום הרצח של קיסר, המתמקדים בניסיונותיהם של קיסר ומתנגדיו להעביר לצידם את ברוטוס, בהסתה העממית כנגד קיסר - הנוצרת על ידי קאטולוס המשורר ולאחר מכן גם על ידי קיסר עצמו, ובגירושיו של קיסר מפומפיאה ונישואיו לקלפורניה. שיאו של הספר בתיאור הרצח המצוטט מדברי סווטוניוס בספרו "דברי ימי הקיסרים".