stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי השישה עשר, מלך צרפת
המאבק על הרפורמות בצרפת שלפני המהפכה

התסיסה החברתית והמשבר הכלכלי הביא לפריצתה של המהפכה הצרפתית ב-1789. הסיבות למשבר שהביא למהפכה הצרפתית היו המערכת הכלכלית המיושנת, שיטת משטר המבוססת על פריבילגיות של מעמד האצולה והכמורה, שחיקתו של המעמד השלישי, וסדרת מלחמות כושלות שניהלה צרפת. כל אלה הביאו את המלוכה הצרפתית למצב שבו לא יכלה לגייס כספים כדי לקיים את התחייבויותיה, מצב שהלך והחריף עד שהגיע למשבר בתקופתו של לואי ה-16.
לואי ה-16 היה מודע למצבה הכלכלי של צרפת וביקש להעביר רפורמות אשר ישנו דברים מהיסוד. בין היתר הוא החליט על הטלת מיסים חדשים אשר ייגבו גם ממעמד האצולה, שעד אותו זמן נהנה מפטור ממסים. שר האוצר שלו ז'אק נקר הציע להטיל מיסים על האצילים, ועל אף שלואי תמך בכך, ההצעה לא עברה בשל התנגדות עזה מקרב מעמד האצולה, אשר ראו בהצעה זו פגיעה בזכויות היתר שלהם. הבעיות הכלכליות והחברתיות בצרפת רק הלכו והחריפו, אולם ללא תמיכה ברפורמות שביקש לואי ה-16 לעשות, לא היה ניתן לשנות דבר. מבין הרפורמות שביקש לואי ה-16 לבצע היה שיפור מעמדם של הפרוטסטנטים ושל היהודים, אשר היו מופלים לרעה בצרפת. את המלאכה הוא הטיל על השר כרטיין גיום דה מלזרב, אשר החזיק בתפקיד של היועץ המשפטי של הפרלמנט בפריז. ב-1775 הוא נקרא על ידי לואי ה-16 לנהל את חצר המלוכה, ובמסגרת תפקידו הוא טיפל במתן זכויות אזרחיות לפרוטסטנטים, והנהיג רפורמות בבתי הסוהר. ב-1788 כינס מלזרב צוות של משפטנים והזמין את מנהיגי הקהילות היהודיות. הרפורמה שנועדה לשפר את מעמד היהודים בצרפת לא יצאה לפועל בשל פרוץ המהפכה הצרפתית.
השינויים שביקש לואי ה-16 לבצע, הביאו לחיכוכים בין המלוכה לאצולה. האצילים סברו כי המלך שוכח את מקומו כמגן על מעמד האצולה, חורג מסמכותו ומתכנן לשנות את סדרי העולם כפי שנהנו מהם עד אז. מתוך הרצון לעצור את רפורמות מרחיקות לכת אלה, הטילו חברי האצולה וטו על החלטותיו שנועדו לשפר את מצבה של צרפת. כתוצאה מכך, מצבו של המעמד השלישי נותר על כנו. ישנם היסטוריונים הטוענים שלמעשה היו אלה בני מעמד האצולה אשר יזמו את המחאה נגד המלוכה ב-1788, במטרה להחליש את המלוכה ולמנוע ממנה לכפות מהלכים בניגוד לרצון האצולה. מחאה זו הביאה בסופו של דבר לאירועי המהפכה בשנת 1789, לרציחתם של רבים מבני מעמד האצולה ולחיסולם של בני משפחת המלוכה.
עם מעמד האצולה המסרב להחלטות המלך להטיל עליו מיסים, הלכה וגברה אי הנחת של הציבור בגלל אי יכולתו של המלך לכפות רפורמות חדשות. לואי ה-16 היה אדם נוח לבריות, אהב את משפחתו ונחשב לאדם בעל רצון טוב, שלא כפה את רצונו על הסביבה ולא שלט בכח הזרוע כמלכים לפניו. הוא זכה לחינוך מקיף, קרא לטינית, היה בעל ידע במתמטיקה, התעניין בחידושים מדעיים וברפורמות בתחום החקלאות והתעשייה, היה בקיא בעיקרי הנאורות ועסק במחקרים מדעיים בחדר עבודתו שבוורסאי. עצם ניהול המדינה לא עניין אותו והפוליטיקה הצרפתית לא התאימה לאופיו. הוא נהג לאפשר לדיונים להארך ונתן את זכות הדיבור לכל, דבר שהביא עליו שיעמום ואף גרם לו להירדם בישיבות שעסקו בנושאים החשובים היותר. משום רצונו לשמוע דעות שונות הייתה לו תדמית של בטלן ורופס, קשה החלטה וחסר חוט שדרה. מדיניותו סבלה משינויים רבים, משום שנהג להחליף את יועציו ושרי האוצר הוחלפו ברגע שהמדיניות שעיצבו נתקלה בקושי, והדבר רק הגביר את תחושת אי היציבות ואת חוסר האמון בו.
פרוץ המהפכה

בשנת 1788 חלה יורש העצר בשחפת ונאבק על חייו. לואי ה-16 היה טרוד לא רק במצבו הקשה של בנו, אשר הידרדר מיום ליום, אלא גם בגין הבטחתו לשר האוצר ז'אק נקר כי יכנס את אספת המעמדות וכי זו תכריע בנושא המיסוי הנדרש מבני המעמדות השונים. יורש העצר נכנע למחלתו ומת בעת שאספת המעמדות הייתה בעיצומה. מותו של יורש העצר לא יצר עניין באומה השסועה ובני הזוג התאבלו עליו לבדם.
פרוץ המהפכה > אספת המעמדות של שנת 1789

לואי ה-16 כינס את אספת המעמדות על מנת לפתור את בעיית המיסוי בצרפת. כינוס האספה היה מאורע שחיכו לו רבות, בעיקר בני המעמד השלישי שקיוו שבכינוס זה יזכו להשמיע את קולם ולקבל ייצוג ההולם את מספרם באוכלוסייה. באספה עלו חילוקי הדעות בין המעמדות הראשון והשני (האצולה והכמורה) לבין המעמד השלישי שהורכב ממעמד הביניים והבורגנים. עיקר חילוקי הדעות היו על מספר הנציגים לכל מעמד. על פי המסורת של אספת המעמדות, כל מעמד קיבל מספר זהה של נציגים. דרישתו של המעמד השלישי לקבל ייצוג כפול על מנת שקולם יהיה משמעותי יותר ביחס לקול מעמד האצולה והכמורה, נענתה, אולם לא סייעה להתנהלות האספה. כאשר התכנסה האספה בוורסאי ב-5 במאי 1789 התברר, שהייצוג הכפול לא שינה את מאזן הכוחות, היות שההצבעה נעשתה לפי מעמדות. פירושו של דבר, שכוחם היחסי של 578 קולות המעמד השלישי לא היה גדול יותר מכוחם היחסי של המעמד הראשון או השני בנפרד. הדבר הביא לא רק לפתירת נושא המיסוי שעליו היו חלוקות הדעות, אלא עוררה חילוקי דעות חדשים ומסוכנים, בדבר מעמד האספה והרכבה. אספת המעמדות הייתה הראשונה בשרשרת של פעולות שהביאו לתסיסת המעמד השלישי, ובסופו של דבר למרידתו ולהפלת שלטון המלוכה בצרפת.
מדיניותו של שר האוצר ז'אק נקר, אשר לא הוכיחה את עצמה, הביאה לפיטוריו בידי לואי ה-16. הדבר עורר זעם רב בעם הצרפתי, אשר אהד את שר האוצר וראה בו את הפתרון למצבו הקשה. ההמונים שוטטו ברחובות פריז וביקשו לנקום במוסדות השלטון על מה שהם ראו כחוסר מענה לצרותיהם. הפריצה לבסטיליה הייתה פעולה לא מתוכננת של אספסוף ששלט ברחובות וחיפש פורקן לכעסו. ההמון פרץ בזעם לבסטיליה ב-14 ביולי 1789, הרס אותה, ושחרר את אסירי המלכות שהיו כלואים בה. מעשה זה הובן היטב בחצר המלוכה כאקט של מרידה. בחצר המלכות שררה בהלה ויועצי המלך הציעו לו לעזוב את ורסאי, שכן "לא מדובר במרד, אלא במהפכה". לואי ה-16 סירב לעזוב את הארמון ולא היה מוכן להיות מלך המודח מכיסאו.
פרוץ המהפכה > הצעדה לפריז

הצלחת הפריצה לבסטיליה ערערה את מעמד המלך והמלכה, והביאה להתלהבות מסחררת בקרב העם הצרפתי, שחש כי הוא שולט בגורלו ובגורלם של המלך והמלכה. ב-5 באוקטובר 1789, החלה צעדה מפריז לוורסאי מתוך מטרה מוצהרת להביא את המלך ומשפחתו לארמון בפריז. הצעדה תוכננה ובוצעה על ידי מהפכנים שביקשו להפיל את השלטון המלוכני ובראשם לואי פיליפ ז'וזף, דוכס אורליאן שבגין כך הואשם וגורש מצרפת. למרות זאת, הציגו המהפכנים את הצעדה כצעדת נשים ספונטנית. מטרה מוסווית לצעדה זו הייתה לרצוח את המלכה. לשם כך ארגנו המהפכנים ״נשים״ שיצעדו אל חדרי המלכה. עשרות אלפי נשים צעדו במסע האמהות נגד המלכה, בתוכן גברים המחופשים לנשים, חיילים נושאי כידון ומהפכנים שמלהיטים את האווירה. עם הגיעם אל הארמון פרץ ההמון את דלתות חדר השינה של המלכה בעודם רוצחים את שומרי ראשה. דקות המאבק העניקו למארי אנטואנט את השהות לברוח והיא נמלטה מחדר השינה שלה דרך דלת סודית אל חדר השינה של לואי ה-16, באמצעות מעבר מסדרונות סודי:
״מן השינה נחרדה המלכה בראשונה לשמע קולו של הזקיף בפתח חדרה, שצעק אליה שתנוס ותמלט את נפשה, שתוקפים אותו והוא מת. חבורה של הוללים ומרצחים אכזריים שריח דמו נודף מהם, פרצו לחדר המלכה, ובמאה מדקרות כידונים ופגיונות פילחו את המיטה, שממנה נסה האישה הנרדפת הזו...״.
מעשה זה הפך את בני המשפחה המלכותית לשבויים, והמהפכנים לקחו אותם חזרה במסעם אל פריז, לארמון טווילרי הריק, כשהם מלווים אותם לאורך כל הדרך בצעקות ובשירים, ובכידונים שלופים שעל חודם תקועים ראשיהם הכרותים של משמר המלוכה ששילם בחייו על הגנת המלך והמלכה:
״המלך, רעייתו וילדיהם, אולצו לנטוש את מקום מבטחם בארמון המפואר ביותר בעולם, שעזבוהו כשהוא שטוף דמים, מגואל מעשי טבח וזרוע גפיים פזורים וגופות מרוטשות. שניים נבחרו מתוך השחיטה, נגררו באכזריות ובפומבי אל הגרדום. ראשיהם נערפו בחצר הארמון הגדולה, שופדו על רמחים ונישאו בראש התהלוכה, בעוד בני המלכות השבויים מובלים אט אט לדרכם, בתוך צווחות אימים וזעקות מחרישות אוזניים...״.
לואי ה-16 היה המום מהתפנית ומהיחס של בני עמו אליו והתקשה להחליט מה לעשות ובאילו צעדים לנקוט. משפחת המלוכה שהתה בארמון טולירי שמונה-עשר חודשים במעצר בית. לאחר ניסיון בריחה מפריז, הועברה המשפחה למצודת טמפל בתנאי מאסר. המהפכה ביקשה לערער את ההטבות המפליגות שקיבלו מעמד האצולה והכמורה, וכמובן, המלוכה. לשם כך, ערך השוויון בין המעמדות היה הערך הראשון שאליו חתרו המהפכנים. מסיבה זו, וגם מתוך רצון להשפילו, העניקו המהפכנים ללואי ה-16 את שם המשפחה קאפה, על שם איג קאפה, מייסד השושלת, כדי לציין שאינו מלך אלא אחד האדם.
הוצאתו להורג

ב-1792 החליטו חברי האספה המחוקקת להעמיד את לואי ה-16 למשפט ולחרוץ את דינו למוות. הסיבה הרשמית הייתה כי הוא מחרחר מלחמה עם אוסטריה, על מנת להביא להחלשת המונרכיה החוקתית החדשה שתחזיר אותו, כך הם טענו, לכס המלוכה. הוצאתו להורג של לואי ה-16, ולאחריו חיסולה השיטתי של כל משפחת המלוכה – אשתו, מארי אנטואנט ויורש העצר הדופן בן ה 10 אשר נכלא במגדל וגווע למוות לבדו – הביאה למצב האידיאלי בעבור המהפכנים, שבו לא נותרו עוד איומים בדמות יורשי עצר פוטנציאליים, והשלטון החדש, שבו המונרכיה אינה שולטת עוד, יצא לפועל. גזר דינו של לואי ה-16, ורציחתם של כל בני המשפחת המלוכה, מלבד בתם האחת, הביאו לסיום השלטון המלוכני בצרפת ולהצלחת המהפכה.
לואי ה-16 נשפט על בגידה במולדת והוא הוצא להורג: ראשו נערף אל מול ההמון הצוהל ב־21 בינואר 1793.
לקריאה נוספת

הופמן עמוס, מהפכה של הרוח, נאורות ומהפכה בצרפת של המאה ה-18, רסלינג, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
ברק אדמונד, מחשבות על המהפכה בצרפת. הוצאת שלם, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
Antonia Fraser, Marie Antoinette – The Journey, Phoenix, 2001
הערות שוליים

↑  Antonia Fraser
1 2  הופמן עמוס "מהפכה של הרוח"
↑  דברי ימי צרפת, אנדרה מורואה, הוצאת מסדה, עמוד 229
↑  "שנאת ישראל והאנטישמיות", לאה לשם, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 8, עמוד 14
↑  Elizabeth Eisenstein בתוך: עמוס הופמן, "מהפכה של הרוח"
1 2  אדמונד ברק "מחשבות על המהפכה הצרפתית"
| מלכי צרפת |
| --- | --- | --- |
| המלכים הקרולינגים  (843–987) | שארל השני • לואי השני • לואי השלישי • קרלומן השני • קרל השלישי • אודו • שארל הרביעי • רובר הראשון • ראול • לואי הרביעי • לותר • לואי החמישי |  |
| בית קאפה  (789–1328) | איג קאפה • רובר השני • אנרי הראשון • פיליפ הראשון • לואי השישי • לואי השביעי • פיליפ השני • לואי השמיני • לואי התשיעי • פיליפ השלישי • פיליפ הרביעי • לואי העשירי • ז'אן הראשון • פיליפ החמישי • שארל הרביעי |  |
| בית ולואה  (1328–1589) | פיליפ השישי • ז'אן השני • שארל החמישי • שארל השישי • שארל השביעי • לואי האחד עשר • שארל השמיני • לואי השנים עשר • פרנסואה הראשון • אנרי השני • פרנסואה השני • שארל התשיעי • אנרי השלישי |  |
| בית בורבון  (1589–1792) | אנרי הרביעי • לואי השלושה עשר • לואי הארבעה עשר • לואי החמישה עשר • לואי השישה עשר • לואי השבעה עשר |  |
| בית בונפרטה  (1804–1814; 1815) | נפוליאון הראשון • נפוליאון השני |  |
| בית בורבון  (1814–1815; 1815–1830) | לואי השמונה עשר • שארל העשירי • לואי התשעה עשר • אנרי החמישי |  |
| בית אורליאן  (1830–1848) | לואי פיליפ • פיליפ השביעי |  |
| בית בונפרטה  (1852–1870) | נפוליאון השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264733505171  PLWABN: 9810618943205606  BIBSYS: 90180221  BNE: XX953502  BnF: cb120081657 (data)  BPN: 04195830  CANTIC: a10480511  GND: 118574949  ICCU: IEIV021255  ISNI: 0000 0003 5886 1922  KulturNav: 0ac0ed4a-b5ca-46da-9d07-20f6a59c1cfd  LCCN: n80038425  LNB: 000163141  NDL: 00621018  NKC: jn20000701092  NLA: 35410913  NLG: 142184  NTA: 070131244  RERO: 02-A012312501  RKD: 435099  SELIBR: 208359  SUDOC: 028197631  TePapa: 67190  Trove: 942965  ULAN: 500122357  VcBA: 495/54030  VIAF: 212882453   WorldCat (עם VIAF): 212882453
אמוג'י בוכה מצחוק

אמוג'י בוכה מצחוק
אמוג'י בוכה מצחוק (😂 בתרגום לאנגלית: Face with Tears of Joy emoji, ידוע גם בשם LOL) הוא אמוג'י המסמל תחושה של צחוק ושמחה. אמוג'י בוכה מצחוק הוא אחד האמוג'ים הפופולריים ביותר ברשתות החברתיות כגון פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם. בשנת 2015, אמוג'י בוכה מצחוק נבחר על ידי אוניברסיטת אוקספורד וזכה לתואר מילת השנה של 2015. לטענת האוניברסיטה, אמוג'י זה משקף בצורה הטובה ביותר את מצב הרוח והדברים שהעסיקו את העולם בשנת 2015. אמוג'י זה היה אחד מעשרת האמוג'ים הפופולריים ביותר בשימוש באתר אמוג'יפדיה בשנים 2014-2018. בשנת 2017, אפל ציינה כי האמוג'י בוכה מצחוק הוא האמוג'י השימושי ביותר במערכת ההפעלה iOS. אמוג'י זה אושר כחלק מהיוניקוד בשנת 2010.
היסטוריה

פיתוח האמוג'ים החל בשנת 1999 ביפן. כאשר אפל השיקה את האייפון הראשון ב-2007, הייתה מקלדת האמוג'ים מיודעת למשתמשים יפניים בלבד. בעקבות כך, גדל לחץ על חברת אפל להרחיב את הזמינות של המקלדת ובשנת 2011, אפל פרסמה בכל רחבי העולם את מקלדת האמוג'ים הרשמית. האמוג'י בוכה מצחוק הוצג לראשונה באוקטובר 2010, יחד עם יציאת יוניקוד 6.0.
השפעות חברתיות

בשנת 2015, האמוג'י נבחר על ידי אוניברסיטת אוקספורד וזכה לתואר מילת השנה של 2015. בחודש מאי 2015, אינסטגרם פרסמה בבלוג שלה כי אמוג'י בוכה מצחוק היה הנפוץ ביותר בשימוש בפלטפורמה. ב-7 בדצמבר 2015, חברת טוויטר כי אמוג'י זה היה הנפוץ ביותר בשימוש באפליקציה. באותה שנה, התפרסם שכמות הפעמים שמשתמשי טוויטר השתמשו באמוג'י היה למעלה מ-6.6 מיליארד פעמים.
ביום האמוג'י העולמי בשנת 2017, מנכ"ל פייסבוק, מארק צוקרברג, ציין כי אמוג'י זה היה הנפוץ ביותר בשימוש באפליקציית פייסבוק ובאפליקציית מסנג'ר. באותה שנה, פרסם מגזין טיים כי אמוג'י בוכה מצחוק זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר "האמוג'י העליון ברשתות החברתיות".
ראו גם

חחח
הערות שוליים

↑  "מילת השנה איננה מילה | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-04-05.
↑  יאיר מור, ‏המילה של 2015: אימוג'י "דמעות צחוק", באתר ‏מאקו‏, 17 בנובמבר 2015
1 2  "😂 Face With Tears of Joy Emoji" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2017-07-06. נבדק ב-2018-04-05.
↑  אריק שיינר‏, אפל מציגה: אלה האימוג'י הכי פופולריים השנה, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2017
↑  Oxford's 2015 Word of the Year Is This Emoji, Time (באנגלית)
↑  "Face With Tears of Joy is the internet's favorite emoji by a landslide". WIRED (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-05.
↑  "The 100 Most-Used Emojis". FiveThirtyEight (באנגלית אמריקאית). 2014-06-05. נבדק ב-2018-04-05.
↑  "Emojineering Part 1: Machine Learning for Emoji Trends". Instagram Engineering. 2015-05-01. נבדק ב-2018-04-05.
↑  Hale-Stern, Kaila. "And Your 2015 Word of the Year Is...the Face With Tears of Joy Emoji?". Gizmodo (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-05.
↑  "Twitter Data on Twitter". Twitter. נבדק ב-2018-04-05.
↑  "On Any Given Day, 60 Million Emojis Are Used on Facebook; 5 Billion on Messenger" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-05.
↑  "Facebook's most-used emoji accurately sum up the platform: hearts and tears". The Verge. נבדק ב-2018-04-05.
↑  7 Emoji Facts to Help You Celebrate World Emoji Day, Time (באנגלית)
ג'ים בירד

ג'יימס ריצ'רד בירד (באנגלית: James Richard Baird; נולד ב-4 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת אינדיאנה, מאז 2019. טרם היבחרו לקונגרס בבחירות 2018, היה בירד חבר בית הנבחרים של אינדיאנה בין השנים 2010–2018. בעבר לחם במלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה

בירד נולד בראשית יוני 1945 בקובינגטון שבאינדיאנה. בין השנים 1963–1965 למד באוניברסיטת פרדו על בסיס תוכנית ROTC. אחר כך למד באקדמיה צבאית למועמדי קצונה בפורט בנינג ובבית הספר ללוחמת ג'ונגל שבפנמה במ-1969 עד 1970. כעבור זמן מה מונה לשירות בחיל רגלים. כאשר לוטננט שני בירד הגיע אל וייטנאם ב-1970, צבא ארצות הברית שלח דיוויזיות חי"ר חזרה אל מולדתן. בגלל עודף קציני חי"ר, הוא הוצב בפלוגת התחבורה ה-523 (523rd Transportation Company) בעמק צ'ה ראנג.
פלוגות המשאיות מקבוצת התחבורה השמינית שינעו מטענים לאורך הכביש הארוך ביותר בווייטנאם, QL19, דרך הרמות המרכזיות בצפון הטקטי של חיל II של צבא דרום וייטנאם. בפלוגת התחבורה ה-523 היו אז חמש משאיות נשק במשקל 5 טון. מפקד האוגדה החשיב את הפלוגה ה-523 לפלוגת המשאיות הטובה ביותר שלו, וכשהורה לשלוח שתי חברות משאיות קלות צפונה לאזור הטקטי של חיל האוויר לקראת הפלישה ללאוס הקרבה ובאה — מבצע לאם סאן 719 (אנ') שהתחולל מפברואר עד אפריל 1971, —הוא בחר לשלוח בין היתר את פלוגתו של בירד. בירד ואחיו לנשק חברו לגדוד התחבורה ה-39 והוצבו בבסיס הנטוש של חיל הנחתים של ארצות הבריתף "מחנה ואנדרגריפט". במהלך הפלישה בת החודשיים ללאוס, צבא צפון וייטנאם ניסה לסגור את נתיבי האספקה של הדרום באמצעות 23 מארבי שיירות. ביירד לחם בשני מארבים קטלניים של הפלישה, ואיבד את זרועו השמאלית במהלך מארב אליו נלקעה שיירתו ב-12 במרץ 1971. על לחימתו עוטר בשני כוכבי הארד ובלב הארגמן. בשנת 2012 הוכנסה פלוגת התחבורה ה-523 להיכל התהילה של חיל התחבורה על גבורתו במהלך מבצע לאם סאן 719.
בשנת 2006 התמודד בירד לראשות מחוז פוטנאם וגבר על נציב המחוז המכהן, דניס או'היר, במהלך בחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית. ביירד ייצג בנציבות המחוז את עיירת היישובים מריון, עיירת גרינקאסל, מדיסון וקלינטון. למעשה הוא ייצג את מחוז הבחירה השני עד לבחירתו לבית הנבחרים המדינתי בבחירות 2010. את מקומו תפסה ננסי פוגל. ב-16 בנובמבר 2010 החלה כאמור כהונתו בבית הנבחרים של אינדאינה, כנציג המחוז ה-44.
באוקטובר 2017, לקראת בחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-2018, התמודד בירד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של אינדיאנה. המושב התפנה לאחר שטוד רוקיטה (אנ'), נציג המחוז המכהן, התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות לסנאט של ארצות הברית אך הפסיד למייק בראון. בירד זכה בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית ב-8 במאי 2018. ביום הבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית טובי בק עם 64.1% מקולות הבוחרים.
בירד הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. לצד דונה שלאלה ממחוז הקונגרס ה-27 של פלורידה, היה בירד אחד משני חברי הקונגרס החדשים המבוגרים ביותר שנבחרו בבחירות 2018. בקונגרס ה-117 הוא חבר בוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל ובוועדת החקלאות של בית הנבחרים.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  אריק ברנסי, Baird announces bid for District 4 seat in U.S. Congress, באתר Greencastle Banner Graphic‏, 19 באוקטובר 2017 (באנגלית)
↑  סימון פתה, Jim Baird Likely to Be Next Congressman From Indiana’s 4th District, באתר Roll Call‏, 8 במאי 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n91002850  US Congress: B001307  VIAF: 11477648   WorldCat (עם VIAF): 11477648
משפט הקיצוץ

משפט הקיצוץ (Excision theorem) הוא משפט בתורת ההומולוגיה הקובע כי קיים איזומורפיזם בין חבורות ההומולוגיה היחסיות של תתי-מרחבים מסוימים, באופן שניתן "לקצץ" מרחב היושב בצורה נוחה מספיק במרחב המקורי.
למשפט יש מספר שימושים, המובילים אל הגדרת אוריינטציה בכלים מתורת ההומולוגיה.
ניסוח

יהי  X מרחב טופולוגי, ויהיו שני תתי-מרחבים שלו  K\subseteq A\subseteq X כך ש- \operatorname {cl} (K)\subseteq \operatorname {Int} (A). אזי העתקת ההכלה של זוגות  i:(X\setminus K,A\setminus K)\to (X,A) משרה איזומורפיזם על חבורות ההומולוגיה היחסיות  i_{*}:H_{n}(X\setminus K,A\setminus K)\to H_{n}(X,A).
הוכחה

נביט בכיסוי  U=\{A,X\setminus K\} = הוא כיסוי טוב, כלומר מתקיים  \operatorname {Int} (A)\cup \operatorname {Int} (X\setminus K)=\operatorname {Int} (A)\cup (X\setminus \operatorname {cl} (K))=X לפי הנתון.
כעת ידוע שההכלה  i:C_{n}^{U}(X,A)\to C_{n}(X,A) משרה איזומורפיזם  i_{*}:H_{n}^{U}(X)\to H_{n}(X), ולכן מספיק להוכיח כי ההכלה  C_{n}(X\setminus K,A\setminus K)\to C_{n}^{U}(X,A) משרה איזומורפיזם  H_{n}(X\setminus K,A\setminus K)\to H_{n}^{U}(X,A).
ההעתקה על: כל סימפלקס ב- C_{n}^{\{X\setminus K,A\}}(X,A) למעשה יושב ב- X\setminus K (כי יש מנה ביחס ל- A), ולכן מגיע מ- C_{n}(X\setminus K,A\setminus K).
ההעתקה חח"ע: איבר מ- C_{n}(X\setminus K,A\setminus K) שהולך לאפס פירושו שהוא יושב ב- A, והוא מלכתחילה ב- X\setminus K כלומר לא ב- K, לכן הוא מ- A\setminus K, כלומר אפס גם ב- C_{n}(X\setminus K,A\setminus K).
החבורה היחסית והחברה של המנה

נניח כי  K\subseteq A\subseteq X כך ש- \operatorname {cl} (K)\subseteq \operatorname {Int} (A). ובנוסף כי  K נסג עיוותי של  A. בתנאים אלו, מתקיים  H_{i}(X,K)\cong H_{i}(X/K,[K]). היות שההומולוגיה ביחס לנקודה היא ההומולוגיה המצומצמת, נקבל  H_{i}(X,K)\cong {\tilde {H}}_{i}(X/K).
החבורה היחסית והחברה של המנה > דוגמה

נביט ב-2-טורוס  2T ובתת-המרחב שלו  K\subset 2T שהוא מעגל באזור החיבור בין שני הטורוסים. נרצה לחשב את  H_{i}(2T,K).
ניקח את  A להיות טבעת פתוחה קטנה מסביב ל- K. אכן מתקיים  \operatorname {cl} (K)=K\subseteq A=\operatorname {Int} (A) והמעגל נסג של הטבעת, ולכן  H_{i}(X,K)\cong H_{i}(X/K). כעת, זיהוי המעגל המפריד לנקודה בדיוק נותן איחוד נקודתי של שני טורוסים, והחבורה שלו היא כידוע הסכום הישר של החבורה של הטורוס עם עצמה, כלומר החבורות הן:
H_{i}(2T,K)={\begin{cases}\mathbb {Z} ^{4}&i=1\\\mathbb {Z} ^{2}&i=2\\0&i\neq 1,2\end{cases}}
הגדרת אוריינטציה

ראשית, חישוב בסיסי מראה כי  H_{i}\left(D^{n},D^{n}\setminus \{0\}\right)={\begin{cases}\mathbb {Z} &i=n\\0&i\neq n\end{cases}}, כאשר  D^{n} דיסק  n-ממדי.
כעת, יהי  M משטח  2-ממדי ותהי  p\in M. תהי  U סביבה של  p שהומיאומורפית לדיסק. בשימוש במשפט הקיצוץ על  K=M\setminus D, מתקבל כי ההומולוגיה של הזוג  (D,D\setminus \{p\}) (שנתונה לעיל), שווה ל-
H_{i}(M,M\setminus \{p\})={\begin{cases}\mathbb {Z} &i=2\\0&i\neq 2\end{cases}}.
הטענה המקבילה ליריעה עם שפה מובילה לכך שהחבורות כולן אפס.
למעשה, ידוע יותר - באיזומורפיזם  H_{n}(S^{n})\cong H_{n}(D^{n},D^{n}\setminus \{p\}) יוצר מפורש של החבורה הוא שיכון של סימפלקס ביריעה, מסביב לנקודה שהוצאנו. כעת, ל- \mathbb {Z}  יש שני יוצרים,  1 ו- -1; כל אחד מהם מתאים לשיכון של סימפלקס או שיקוף של סימפלקס. בחירה של אחת האפשרויות היא בדיוק השראת אוריינטציה בנקודה. אחד האפיונים לאוריינטציה גלובלית הוא בחירה רציפה של אוריינטציות נקודתיות, ובשפה של תורת ההומולוגיה - בחירה עקבית בכל נקודה של יוצר לחבורה לעיל.
סיקורסקי S-58

אב הטיפוס XHSS-1 בטיסת מבחן, 1954
סיקורסקי S-58 של צבא ארצות הברית במהלך נחיתה
מסוק HUS-1 מחלץ את קפסולת החלל "פרידום 7" של משימת מרקורי 3 לאחר שנחתה במים, 5 במאי 1961
S-58TC אזרחי. שימו לב לחרטום המוגדל, בו מותקן מנוע טורבינה
סיקורסקי S-58 (סימול הכוחות המזוינים של ארצות הברית: סיקורסקי H-34 צ'וקטאו) הוא מסוק צבאי בעל מנוע בוכנה שתוכנן במקור על ידי יצרנית כלי הטיס האמריקאית סיקורסקי עבור צי ארצות הברית לשירות בלוחמה נגד צוללות. השימוש במסוק הורחב מאוד לאחר שהותקן בו מנוע טורבינה על ידי סיקורסקי וחברת ווסטלנד ווסקס הבריטית. לדגם המשופר ניתן הסימול S-58T.
מסוקי H-34 שימשו בעיקר כמסוקי תובלה בינוניים בכל יבשות העולם ובשירות כוחותיהן המזוינים של עשרים וחמש מדינות. המסוק השתתף בלוחמה באלג'יריה, ברפובליקה הדומיניקנית, בניקרגואה ובדרום-מזרח אסיה. מעבר למשימות מבצעיות נעשה במסוק שימוש למשימות הצלת נפגעי שיטפונות, חילוץ אסטרונאוטים מלב ים, כבאות אווירית והטסת נשיאים. המסוק היה אחד מאחרוני המסוקים מוּנעי הבוכנה בטרם הוחלף על ידי מסוקים מוּנעי טורבינה כמו הUH-1 יואי וה-CH-46‏ 2,108 יחידות שיוצרו בין השנים 1953–1970. המסוק עדיין משמש חברות אזרחיות רבות ברחבי העולם.
פיתוח

ה-S-58 היה פיתוח של הדגם הקודם של סיקורסקי, S-55. המטוס החדש היה ארוך יותר ובעל מנוע חזק יותר. תכנון חרטום המסוק נותר דומה לזה של ה-S-55: מנוע הבוכנה מוקם בחרטום המסוק, וגל ההנע עבר דרך תא הטייס, שהיה ממוקם גבוה מעל תא המטען. מבנה כן הנסע שונה, ובמקום 4 גלגלים ב-S-55 הותקן ב-S-58 גלגל זנב, וזנב המטוס עצמו הונמך והוארך.
אב הטיפוס טס לראשונה ב-8 במרץ 1954, והמטוס הסדרתי הראשון היה מוכן בספטמבר של אותה שנה, ונכנס לשירות בצי ארצות הברית בשתי תצורות: HSS-1 סיבאט (Seabat), למשימות לוחמה נגד צוללות, ו-HUS-1 סיהורס (Seahorse) כמסוק לתובלה כללית. סימולים אלה היו על פי שיטת הסימול שנהגה אז בצי, בחיל הנחתים ובמשמר החופים. צבא ארצות הברית הזמין את המסוק ב-1955, וחיל הנחתים ב-1957. על פי שיטת הסימול של צבא ארצות הברית, שהייתה משותפת גם לחיל האוויר של ארצות הברית, ניתן למסוק הסימול H-34. צבא ארצות הברית הוסיף את השם "צ'וקטאו", כמקובל לגבי מסוקי הצבא להם ניתנו שמות של שבטים אינדיאנים. ב-1962 קבעה מחלקת ההגנה של ארצות הברית שיטת סימול אחידה לכל כלי הטיס בזרועות השונות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ועל פיה ניתן לסיבאט הסימול SH-34, לסיהורס הסימול UH-34, ולצ'וקטאו הסימול CH-34.
משימות המטוס כללו משימות תובלה, לוחמה נגד צוללות, חיפוש והצלה ותובלת אח"מים. במשימות תובלה, בתצורה הבסיסית, יכול היה המסוק לשאת 12 - 16 חיילים על ציודם, או שמונה אלונקות בתצורת חילוץ רפואי. בתצורת תובלת אח"מים נשא המסוק מספר נמוך בהרבה של נוסעים, במידה גבוהה בהרבה של נוחות. כמה מסוקי H-34 שימשו את נשיאי ארצות הברית דוויט ד. אייזנהאואר וג'ון פ. קנדי. המסוקים שימשו בתפקיד זה בין השנים 1958–1961, ונקראו "ארמי 1" (Army One).
135 מסוקי H-34 נבנו בארצות הברית והורכבו על ידי חברת סוד אוויאסיון בצרפת, ו-166 מסוקים נוספים יוצרו ברישיון על ידי החברה הצרפתית. מסוקים אלה שירתו בצבא, בצי ובחיל האוויר הצרפתיים. גם בבריטניה נבנה המטוס ברישיון: דגם CH-34 יוצר על ידי חברת וסטלנד החל משנת 1958, ונקרא וסטלנד וסקס. המסוק הבריטי הונע באמצעות מנוע טורבינה ושירת בצי המלכותי הבריטי במשימות לוחמה נגד צוללות ובחיל האוויר המלכותי במשימות חיפוש והצלה ותובלה. מסוקי ווסקס יוצאו גם למדינות אחרות, ונרכשו גם על ידי גורמים אזרחיים.
שירות מבצעי > צרפת

מסוקי H-34 הופעלו על ידי צבא צרפת במסגרת טייסות סיוע אווירי קלות (צרפתית: Escadrilles d'Aviation Légère d'Appui). במהלך מלחמת אלג'יריה היו טייסות אלו חלוצות בהפעלת מסוקים בשדה הקרב. המסוקים השונים בשירות הטייסות הקלות צברו 190,000 שעות טיסה באלג'יריה, במהלכן הובילו כוחות לשדה הקרב ופינו למעלה מ-20,000 לוחמים צרפתיים משדה הקרב; 2,200 מתוכם פונו בשעות הלילה, ביצוע חדשני לאותן שנים. עד תום המלחמה איבדו הטייסות הקלות בעת ביצוע משימותיהן 8 קצינים ו-23 מש"קים. הלקחים שנלמדו בהפעלת המסוקים היוו את הבסיס לתורת הלחימה של מסוקים בשדה הקרב עד היום.
שירות מבצעי > ארצות הברית > מלחמת וייטנאם

לקחי צבא צרפת מהשימוש במסוק ובמיוחד מפגיעותו לאש נ"מ השפיעו, כנראה, על החלטת צבא ארצות הברית שלא להפעיל את המסוק במלחמת וייטנאם. הצבא הפעיל תחילה את הפיאסצ'קי H-21, ובהמשך נקלט הבל UH-1 אירוקוו, שהפך למסוק הנפוץ ביותר של צבא ארצות הברית במהלך המלחמה. מסוקי H-34 לא השתתפו בלוחמה בווייטנאם ולא היוו חלק ממערך מסוקי הסער, אך מספר מצומצם של מסוקים נמסר לצבא דרום וייטנאם. גם מסוקים אלה היו בשימוש מצומצם, בשל קשיים בתחזוקתם ומחסור בחלקי חילוף.
חיל הנחתים של ארצות הברית עשה שימוש במסוק כדי לבחון את הפעלתו כמסוק חמוש (Gunship). המסוק צויד בקיט התאמה שנקרא TK-1, שכלל שני מקלעי M-60 בקוטר 7.62 מ"מ ושני מארזי רקטות בקוטר 2.75 אינץ' (70 מילימטר). התגובות לניסוי היו מעורבות, והוחלט להוציא את המסוקים החמושים (שכונו "סטינגר") משירות. קיט ההסבה היה הבסיס לקיט TK-2 שהורכב על מסוקי UH-E של חיל הנחתים.