stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניית תענוגות
רקע

קווי שייט יוקרתיים עשויים לכלול ספינות הנושאות רק 100-800 נוסעים בערך. ספינות גדולות יותר נושאות בין 2000 ל-3,500 נוסעים, בעוד שספינות ענקיות יכולות לשאת למעלה מ-5,000. ספינת התענוגות הגדולה בעולם, Icon of the Seas (אנ'), יכולה לשאת 7,600 נוסעים ויש לה משקל פי 5 מהטיטניק.
לכל אניה יש אתה היתרונות שלה:
ספינות קטנות יותר יכולות לבקר בנמלים קטנים יותר בקווי חוף נחשקים ומחוספסים או באזורים יוצאי דופן, שאליהם לא יכולים להגיע כלי שייט גדולים יותר כמו הגלאפגוס והפיורדים בנורווגיה ואלסקה.
ספינות גדולות יותר עשויות להציע הרבה שירותים שאניות קטנות יותר לא יכולות, אך חייבות להשתמש בנמלים מספיק גדולים, ולדרוש תשתיות תחבורה וטיולים כדי לטפל בכל כך הרבה אנשים.
מגה-ספינות מציעות שטחים ציבוריים ענקיים ופעילויות רחבות היקף, אך מוגבלות לנמלים גדולים עם תשתיות תיירותיות גדולות עוד יותר.
אזורי הפלגות

אלו אזורי השייט העיקריים:
הים התיכון - מחולקים לרוב לקטע מערבי (ספרד, צרפת ואיטליה) ומזרחי (יוון והים האדריאטי).
צפון אירופה - הים הצפוני והים הבלטי.
אלסקה - לרוב יוצאות מונקובר וממשיכות משם לאלסקה.
הים הקריבי - יעד השייט הפופולרי ביותר, נמלי המוצא הם בדרך כלל בפלורידה.
אוקיאניה - בעיקר סביב ים טסמן, אך לעיתים כוללות גם את מלנזיה, בדרך כלל יוצאים מסידני או מבריזבן.
דרום מזרח אסיה - ניתן לחלק בדרך כלל לחלקים המזרחיים והמערביים, כאשר סינגפור משמשת כמרכז המשרת את שני החלקים. הונג קונג היא גם מרכז מרכזי עבור החלק המזרחי של דרום מזרח אסיה.
אזורים קרים בעולם, כמו גרינלנד, סבאלברד ואנטארקטיקה, זוכים לרוב לביקורים של ספינות מיוחדות עם שוברת קרח.
דמוגרפיה

בעוד שענף השייט ברבעון האחרון של המאה ה-20 פנה בעיקר לפנסיונרים, גיל הנוסעים השתנה באופן משמעותי. איגוד השייט הבינלאומי (CLIA) דיווח ב-2018 כי הגיל הממוצע של נוסעי ספינות תענוגות הוא 46.7 שנים. קווים רבים פונים לזוגות בני 20 עד 40, הפלגות "מסיבות" מושכות צעירים, וקו הספנות דיסני ממוקד לילדים. שייט הפך לחופשה משפחתית פופולרית מאוד בזכות תוכניות ילדים מעוצבות היטב, אפילו תצורות מיוחדות של תא הנוסעים.
מסלולים מסוימים וקווי שייט עשויים למשוך יותר קשישים, למשל הפלגות טראנס אטלנטיות, שמתנגשות עם ימי עבודה ולימודים של שכבות צעירות יותר.
צוות

בשל היכולת לשלם להם שכר נמוך יחסית, ובשל האנגלית הטובה יחסית שלהם רוב צוותי האניות מגיעים ממדינות מתפתחות: בעיקר מהודו, הפיליפינים, והאיים הקריביים עצמם.
ברוב המקרים מחתימים את הצוות לארבעה חודשים, כאשר ביניהם יש להם חודשיים הפסקה. במהלך ארבעת החודשים האלו הם עובדים 7 פעמים בשבוע עם 10 שעות עבודה ביום בממוצע, ויש להם מגורים וחדרי אוכל נפרדים משל האורחים. יש מקרים שבהם נטען שעל הצוות לעמוד בכללי משמעת של טירונות.
בישראל

בישראל פועלות מספר ספינות של שיט תענוגות מנמל חיפה, הספינה הגדולה ביותר נקראת קראון איריס[דרוש מקור] שנבנתה בשנת 1992 במקור וכיום שייכת לחברת מנו ספנות, לשעבר הייתה הספינה בבעלות חברת Majesty Cruise Line (בשמה הקודם "רויאל מג'יסטי"), ולאחר מכן הייתה בבעלות חברות ספנות בינלאומית שונות: Norwegian Cruise Line, Star Cruises, Celestyal Cruises. הספינה נרכשה על ידי מנו ספנות בשנת 2018. הספינה מכילה 750 חדרים ו-11 סיפונים המסוגלים לשהות בהם כ-2,000 נוסעים.
ישנן מספר חברות שיט בינלאומיות המפעילות קווי שייט תענוגות מישראל.
הערות שוליים

↑  ים פלסטיק: על קרוזים וזיהום הימים והאוקיינוסים, באתר פספורטניוז, ‏2019-10-15
↑  דניאל ארזי, ‏ניס מצטרפת למאבק נגד תיירות הקרוזים: האוניות הגדולות לא יוכלו לעגון בעיר מ-2025, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2025
↑  What Working on Cruise Ships is Really Like: Pros & Cons
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533409105171  GND: 7676145-9  KulturNav: aea91adc-5038-4329-9c44-f47a343a3b37  LCCN: sh85034368  NDL: 01142719  NKC: ph292631 
בריכת שחייה באנית תענוגות
מדחום גלילאו

חפיץ הממחיש את עיקרון פעולתו של הכלי שגלילאו הגה
מדחום גליליאו או תרמוסקופ, הוא כלי שנועד להמחיש שינוי טמפרטורה מבלי למדוד את ערכה. באמצעות יישומו של עיקרון השפעת שינוי הטמפרטורה על צפיפות חומר.
את הרעיון לכלי הגה וניסח בתחילת המאה ה-17 גליליאו גליליי. בשאלה אם גלילאו עצמו בנה דגם של התרמוסקופ והשתמש בו בניסוייו או שמא היו אלו תלמידיו וממשיכי דרכו הדעות חלוקות.
מבנה

התרמוסקופ המקורי בנוי תווך זכוכית ובראשו כדור דמוי ביצה בגודלו וצורתו, שלתחתיתו משתלב צינור דק וארוך דמוי מבחנה, שחלקו התחתון עובר דרך פקק שעם עד לבסיסו של כלי קיבול דמוי כד שלו פתח משני צר יותר דרכו ממלאים את הטרמוסקופ בנוזל, אף הוא פקוק שעם.
עקרון הפעולה

הכלי עובד על עקרון כח הציפה (buoyancy). כאשר תשתנה הטמפרטורה מחוץ למכשיר כך תשתנה הטמפרטורה בתווך המכשיר ובעקבותיו צפיפות הנוזל בתווך. שינוי הצפיפות מביא לשינוי נפח הנוזל - התפשטותו או התכווצותו, המוצא ביטויו בעלייה או ירידה של מפלס הנוזל. ארכימדס כבר עמד על כך שמשקלו של גוף צף שווה לכח הציפה - נפח המים שהגוף דוחה, ושינויי טמפרטורה משנים את נפחו אך לא מסתו.
מדחום גלילאו (חפיץ)

חפיץ בן זמננו הממחיש את העיקרון עליו הגה וביסס גלילאו את המכשיר הנקרא על שמו בתוספת כדורים ולהם מחוברות דיסקיות - יחידות מידה לטמפרטורה מסוג מעלות צלזיוס או מעלות פרנהייט, המאוחרות לתקופתו של גלילאו שהופכות את התרמוסקופ של גלילאו (ממחיש שינוי טמפרטורה) למדחום (מודד שינוי טמפרטורה).
החפיץ עשוי גליל זכוכית ובתווך שלו נוזל שקוף וכדורי זכוכית אטומים הממולאים נוזלים בצבעים שונים.
כאשר משתנה טמפרטורת הנוזל משתנה בהתאם גם צפיפותו. כמות הנוזל בכדורים (כמעט) שווה אך משקל הדיסקיות המחוברות אליהם שונה במקצת בין כדור לכדור והוא שקובע את הצפיפות (יחס מסה/ליחידת נפח) האפקטיבית של הכדורים ומכאן אם ירחפו או ישקעו בגליל בהתאם לטמפרטורה. על הדיסקיות מסומנות יחידות מידה לטמפרטורה מסוג מעלות צלזיוס או מעלות פרנהייט המאפשרות על פי מיקום הכדורים לקבל הערכה מקורבת לטמפרטורה השוררת בחלל בו נמצא החפיץ.
אופן קריאת הטמפרטורה: המספר המופיע על הדיסקית של הכדור ה"מרחף" בנוזל מציין את הטמפרטורה. הטמפרטורה היא בין זו של הכדור התחתון שצף לכדור העליון השוקע. אחרת, אם כל הכדורים שוקעים אזי הטמפרטורה גדולה מהטמפרטורה המצוינת על הכדור השוקע העליון; אם כל הכדורים צפים אז הטמפרטורה נמוכה מזו שעל הכדור הצף התחתון.
הערות שוליים

↑  הגדרה מילונית של תרמוסקופ
↑  העתק דגם הטרמוסקופ שתכנן גלילאו באתר המוזיאון המקוון של גלילאו
↑  אין משמעות לצבע מלבד הפיכת החפיץ לאביזר עיצובי
מבט מקרוב על הכדורים
בית החלוצות (חיפה)

| --- | --- |

מתפרה בבית החלוצות בחיפה, 1941
 מידע כללי
 סוג:  בניין, בית חלוצות 
 כתובת:  רחוב יל״ג 5, חיפה 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  אוגוסט 1930 – 28 בפברואר 1932 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  28 בפברואר 1932 
 
 קואורדינטות:  32°48′26″N 35°00′09″E﻿ / ﻿32.807276286288°N 35.002477665615°E﻿ / 32.807276286288; 35.002477665615
 he
 
בית-החלוצות בחיפה היה בית החלוצות הראשון שהוקם בארץ ישראל במטרה להיות מקום מגורים ראשוני לנשים עולות. המבנה משמש מאז 2016 כבית ספר לבנים של חסידות בעלז.
היסטוריה

בית החלוצות בחיפה הוקמה ביוזמתן של קבוצת נשים ציוניות, בראשות גב' גוטהייל, שפרשו מההסתדרות הציונית הדסה ובקשו להקים מיזם משלהן בארץ ישראל. בהמלצתה של רחל ינאית בן-צבי, שספרה להן על הקושי של נשים למצוא דיור במחיר סביר, החליטו להקים בית חלוצות ביוזמה משותפת של "ליגת הנשים למען ארץ ישראל באמריקה" וההסתדרות. הן החלו באיסוף כספים בשנת 1926 ואספו 25,000 דולר לצורך הבנייה. פיק"א הקצתה להן מגרש ברחוב יל"ג בחיפה. ב-19 באוגוסט 1930 הונחה אבן פינה לבניין. את המבנה תכנן בנימין צ'ייקין. המבנה כלל 21 חדרים בשלוש קומות, שני אולמות: חדר אוכל וספרייה, 3 חדרי מלאכה ומכבסה על הגג. בינואר 1931 הועבר סכום ראשוני לתחילת הבנייה שנוהלה על ידי גוסטה רכב.
בתחילת 1932 הושלם הבניין והוחל ברישום דיירות, שנכנסו למגורים החל מ-10 בפברואר 1932. בית החלוצות נחנך בפברואר 1932. בבית התגוררו עולות חדשות למשך מספר חודשים עד התבססותן בעבודה. לצד המגורים התקיימו בו מספר יוזמות קואופרטיביות שכללו מסעדה, מכבסה, בית אריגה ומתפרה.
בשנים 1936-1937 התנהלה בבית החלוצות פעילות של האצ"ל.
בשנת 1961 הוקמה בבניין תחנת הסתכלות להשמת נכים בעבודה.
לאחר שהיה נטוש במשך מספר שנים המבנה שופץ בעשור השני של המאה ה-21 ומשמש כבית ספר לבנים של חסידות בעלז. במסגרת השיפוץ נפגעו חזיתות המבנה, הגינה שהייתה בחזיתו נעקרה והוא הוקף בגדרות גבוהות.
הערות שוליים

1 2  גילה לבני-זמיר, החלוצה, החלוץ והשימוש הציני והמבזה בסיפור בית החלוצות בחיפה, באתר חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏1 בינואר 2022
1 2  בית החלוצות, דבר, 17 בינואר 1932
↑  הרצאת הרצפלד על הפעולה באמריקה, דבר, 23 בנובמבר 1926
↑  הנחת אבן הפנה לבנין בית החלוצות, דואר היום, 19 באוגוסט 1930
הנחת אבן הפנה ל"בית החלוצות" בחיפה, דבר, 28 באוגוסט 1930
↑  במועצת הפועלות, דבר, 1 בפברואר 1931
↑  בבית החלוצות, דבר, 1 בפברואר 1932
↑  בבית החלוצות, דבר, 9 בפברואר 1932
↑  חנוכת בית החלוצות בחיפה, דבר, 29 בפברואר 1932
↑  בית החלוצות בחיפה, דבר, 13 ביוני 1934
↑  יהודה לפידות, האצ"ל בחיפה האדומה, ההתחלה, אתר דעת
↑  תחנת הסתכלות למוגבלים בכושר עבודתם, על המשמר, 7 בפברואר 1961
מעולם לא שרתי לאבי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של רוברט אנדרסון (אנ')
 בימוי:  גילברט קייטס 
 הופק בידי:  גילברט גייטס, ג'ורג' סטוסל
 תסריט:  רוברט אנדרסון 
 עריכה:  אנג'לו רוס
 שחקנים ראשיים:  מלווין דאגלס ג'ין הקמן אסטל פרסונס 
 מוזיקה:  אל גורגוני, בארי מאן
 צילום:  מוריס הרצבנד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוקטובר 1970
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מעולם לא שרתי לאבי (באנגלית: I Never Sang for My Father) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1970 בבימויו של גילברט גייטס, עם מלווין דאגלס, ג'ין הקמן ואסטל פרסונס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי רוברט אנדרסון (אנ') והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בברודוויי בשנת 1968.
זו דרמה משפחתית שעוסקת בזיקנה וביחס בין ילדים מבוגרים להוריהם הקשישים.
תקציר העלילה

ג'ין גאריסון (ג'ין הקמן) הוא פרופסור בקולג' בניו יורק. הוא מגיע לשדה התעופה כדי לקבל את הוריו הקשישים, שחזרו מחופשתם בפלורידה. היו הם טום גאריסון (מלווין דאגלס) בן ה-80 ומרגרט גאריסון (דורותי סטיקני).
מרגרט חלשה לאחר התקף לב וג'ין מסיע אותה בכסא גלגלים. ג'ין הוא אלמן מאשתו קרול. הוא הכיר רופאה גרושה עם ילדים בשם פגי ת'אייר שמתגוררת בקליפורניה שם יש לה קליניקה משגשגת לגינקולוגיה.
ג'ין מתלבט מה לעשות, מצד אחד הוא רוצה לפתוח פרק ב' בחייו עם פגי בקליפורניה ומצד שני הוא לא מסוגל לנטוש את הוריו הקשישים בניו יורק. הוא מתלבט ביחד עם חברתו לעת מצוא, נורמה (לבליידי פאואל).
לג'ין יש גם אחות, אליס (אסטל פרסונס) שגרה עם בעלה וילדיה בשיקגו. שניהם קשורים יותר לאם שהיא בעל אופי רגוע ומבין לעומת האב הקשוח. יחסיה של אליס עם טום הם קרירים לאחר שהוא גירש אותה מהבית וניתק את היחסים איתה שנים רבות בגלל שהתחתנה עם יהודי. גם ג'ין דואג לאביו יותר משהוא אוהב אותו.
מרגרט מתה מהתקף לב והבעיה היא מה יהיה עם טום?. ג'ין מהסס להעלות את הבעיה אבל אליס שהגיעה ללוויה, לא מהססת ואומרת לטום שכדאי שיעבור למוסד לדיור מוגן או שיטופל בבית על ידי מטפל קבוע. על זה מתפרץ טום על ילדיו ואומר שהוא מתפקד טוב וימשיך להיות לבד בדירה.
אליס אומרת לג'ין שיעבור לקליפורניה ויבנה את חייו שם ולא יהרוס אותם כאן בניו יורק. ג'ים מבקר בכמה מוסדות סיעודיים ונחרד למראה האנשים השוהים שם.
פגי מגיעה בטיסה מקליפורניה ונפגשת עם טום. ג'ין מודיע לאביו כי בכוונתו לעבור לקליפורניה והוא מוכן לקחת אותו לשם. מתנהלת שיחה ארוכה בין טום לג'ין ובו מיידע אותו טום על הילדות הקשה שהייתה לו כשאביו השיכור נטש את הבית ואמו מתה כשהיה בן עשר וכי כל חייו עבר קשה כדי לפרנס אותם ולא היה לו זמן איכות אתם כמו לאם. ג'ין אומר לו ששר לאמא שירים אבל לא לאבא.
לבסוף הם נפרדים בטריקת דלת. ג'ין עובר לקליפורניה והאב נשאר בניו יורק ומדי פעם הם מתראים עד שמצבו מידרדר והוא מועבר למוסד סיעודי ומת.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מלווין דאגלס | טום גאריסון |  |
| ג'ין הקמן | ג'ין גאריסון | הבן |
| אסטל פרסונס | אליס | הבת |
| דורותי סטיקני | מרגרט גאריסון | האם |
| לבליידי פאואל | נורמה | ידידה של ג'ין |
| אליזבת האבארד | ד"ר פגי ת'אייר | ארוסתו של ג'ין |
פרסים

מלווין דאגלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
ג'ין הקמן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
רוברט אנדרסון היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה.
סטיבן רבינוביץ'

סטיבן "סטיב" רבינוביץ' (באנגלית: Stephen "Steve" Rabinovitch; ‏25 באוגוסט 1942 - 11 ביולי 1990) היה שחיין יהודי-קנדי, אלוף ושיאן המכביה השישית (1961) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, זוכה מדליית כסף במשחקים הפאן-אמריקאיים (1959) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, זוכה שתי מדליות ארד במשחקי חבר העמים הבריטי (1962) במשחה ל-100 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. ייצג את מדינתו במשחקים האולימפיים (רומא 1960), וסיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה

רבינוביץ' נולד בפריז.
ביוגרפיה > 1959

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בשנת 1959 זכה רבינוביץ' במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:23.3 דקות, אחרי ארצות הברית (4:14.9 דקות) ולפני מקסיקו (4:25.0 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה > 1960

באולימפיאדת רומא (1960) הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:16.8 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:12.4 דקות, בשלב המוקדמות הרביעייה הקנדית קבעה תוצאה של 4:15.3 דקות ועלתה למשחה הגמר מהמקום השלישי. נוסף לכך, הוא סיים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.2 דקות. באותה העת לא נערך במשחקים האולימפיים המשחה החזק שלו, 100 מטר חזה.
ביוגרפיה > 1961

בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 זכה רבינוביץ' בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא מכביה חדש של 4:29.1 דקות, לפני ארצות הברית (4:34.1 דקות) וישראל (4:38.9 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.0 דקות, אחרי פיטר פוגאראסי שקבע שיא מכביה חדש של 2:38.1 דקות ובל וייטין אף הוא מארצות הברית (2:48.3 דקות).
ביוגרפיה > 1962

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בפרת' אוסטרליה בסוף נובמבר 1962 זכה רבינוביץ' בשתי מדליות ארד, במשחה ל-110 יארד חזה בתוצאה של 1:14.1 דקות, אחרי איאן או'בריאן (1:11.4 דקות) וויליאם ברטון (1:13.9 דקות), שניהם מאוסטרליה ובמשחה שליחים 4x110 יארד מעורב בתוצאה של 4:19.9 דקות, אחרי אוסטרליה (4:12.4 דקות) ואנגליה (4:19.9 דקות).(אנ')
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics (באנגלית)
↑  הקנדי שאפל חתר 100 מ' - 58,3 ש' ג'יין כץ: 100 מ' פרפר - 1:15,8 ד', דבר, 4 בספטמבר 1961
↑  קרפן ומלמד שיפרו שלושה שיאים במשחה 1500 מטרים, דבר, 5 בספטמבר 1961
↑  COMMONWEALTH GAMES MEDALLISTS - SWIMMING AND DIVING (MEN), באתר gbrathletics (באנגלית)
נביטה

הנביטה היא שמו של מכלול תהליכים הגורמים לעובר, הנמצא בתרדמה בתוך זרע, לחדש את התפתחותו ולהפוך לצמח.
קליטת מים ותחילת הנביטה

עם הבשלת הזרע, כשמחובר לצמח האם, הפעילות המטבולית בתוכו יורדת לרמה נמוכה ביותר, שמאפיינת מצב של שינה. המצב לא משתנה גם אחרי פיזור הזרעים, כי הזרע הבשל אינו נובט עד אשר מתהווים תנאי סביבה מתאימים.
בתחילה סופח הזרע מים מסביבתו, ללא השקעת אנרגיה, באמצעות חומרים חלבוניים סופחי מים, המצויים בקליפה. בגלל זה הזרע תופח וקליפתו נבקעת. תפיחה אינה סימן לנביטה, כי גם זרעים בהם העובר מתים, יתפחו. בשלב הזה, גם האנדוספרם והעובר קולטים מים והתהליכים המטבוליים, שהתרחשו בזרע במידה מינימלית, מתגברים. מופעלים אנזימי עכול, המפרקים את חומרי התשמורת מהאנדוספרם או הפסיגים וכן אנזימי נשימה, המספקים לתאי העובר את האנרגיה הדרושה. לתהליך זה נחוצה אספקה שוטפת של חמצן. אם יש בקרקע עודף מים, יתהווה מחסור בחמצן והזרע הנובט ירקב.
התפתחות הנבט והבקרה ההורמונלית

בהמשך חלה בעובר התרבות מהירה של תאים. התאים עוברים התמיינות ומתפתחים לשורשון ונצרון, אשר פורצים מתוך הזרע. מבחינים בשני טיפוסים של נביטה: נביטה על-אדמתית ונביטה תת-אדמתית. בנביטה על - אדמתית, הפסיגים והנצר של הנבט מתרוממים מעל פני הקרקע, בגלל התארכות תת-הפסיג. בנביטה תת-אדמתית, הפסיגים נשארים בתוך הקרקע ורק הנצר שמעליהם בוקע מתוכה, בגלל התארכות העל-פסיג. בהשפעת הורמוני צמיחה, השורשון תמיד יגדל כלפי מטה והנצרון כלפי מעלה, ללא קשר לזווית בה מונח הזרע. השורשון גדל ומפתח יונקות, אשר מתחילות לקלוט מהקרקע מים ומינרלים. הנצרון בוקע מעל פני הקרקע, מצמיח עלים ומתחיל בתהליך הפוטוסינתזה. תהליך הנביטה מושפע מהורמוני צמיחה, אשר מתחלקים לשתי קבוצות: מעודדי נביטה ומעכבי נביטה. בין מעודדי הנביטה נמנים ג'יברלין, ציטוקינין ואוקסין, ואילו בין המעכבים - בעיקר חומצה אבציסית (ABA ). הג'יברלין מווסת ומעודד נביטה, ומבטל את התרדמה של העובר. הוא מפעיל אנזימים, המפעילים גנים המעורבים בתהליך הנביטה. הג'יברלין מפעיל גם אנזימים המעורבים בפירוק חומרי התשמורת ובהעברת תוצרי הפירוק המזינים אל העובר. הציטוקינין משפיע על ידי ביטול ההשפעה המעכבת של ABA על הנביטה. במהלך ההתפתחות של פירות רבים עולה בהם רמת ה-ABA. בדרך זו נמנעת נביטת הזרעים בתוך אותם פירות, למרות הסביבה הלחה. הוכחה לפעילות החומצה האבציסית ניתן למצוא במספר תופעות נוספות: במיצוי עוברים של זרעי כותנה שלא התפתחו נמצאה רמה גבוהה של ABA, ובעוברים שהתפתחו נמצאה רמה נמוכה של הורמון זה. גם השריית זרעים בתמיסת ABA מעכבת את הנביטה ורק שטיפה שלהם מסירה את העיכוב.
תנאים סביבתיים המשפיעים על הנביטה

כדי שהזרע יתחיל לנבוט הוא זקוק למספר תנאים: מים, חמצן, וטמפרטורה מתאימה. גם אור ונוכחות צמחים אחרים עשויים להשפיע על תהליך הנביטה.
מים: כמות המים בזרעים היא נמוכה מאוד ולכן רמת הפעילות האנזימטית בהם נמוכה, והם יכולים לשרוד בתנאים קיצוניים. כדי לנבוט, הזרע חייב לספוח מים בכמות המספקת לגרום לתפיחתו עד לבקיעת הקליפה. בנוסף, ממלאים המים תפקיד חשוב בתהליכים האנזימטיים של הפקת אנרגיה, וכן פירוק והרכבת חומרים.
תאורה: למינים שונים של צמחים דרושה תאורה על מנת שיתחילו בנביטה. לעומתם, יש זרעים שלא ינבטו אם הם חשופים לאור.
ריכוזי גזים: התהליכים השונים הכלולים בנביטה דורשים חמצן. לכן ריכוז החמצן הסביבתי הוא משמעותי. ריכוז החמצן הדרוש לנביטה הוא כ-21%, כמו ריכוזו באוויר. תוספת חמצן משפרת את הנביטה, והפחתתו מאיטה אותה. ריכוז הפחמן הדו-חמצני פועל על הנביטה באופן הפוך.
טמפרטורה: הטמפרטורה הדרושה לנביטה שונה במיני צמחים שונים, אך לרוב הטמפרטורה האידיאלית היא 20–30 מעלות צלזיוס.
יש צמחים המפרישים חומרים מעכבי נביטה. קרבתם עלולה למנוע נביטת זרעים. התופעה זו נקראת אללופתיה.
השפעת האדם על הנביטה

כדי לשטוף את החומרים המעכבים מן הזרעים הרדומים, דרושה כמות גבוהה של מים. בדרך כלל, זרע אינו יכול לנבוט אם כמות המים שקלט לתוכו נמוכה מ-50% ממסתו. השריית זרעים במים מגבירה את קצב הנביטה. זרעים של צמחים עשבוניים צריך להשרות במשך 8–24 שעות. זרעים של עצים זקוקים למשך השריה ארוך אף יותר. גם הטמפרטורה משפיעה על קצב הנביטה ועל שיעור הנביטה. לרוב הזרעים של צמחים באזורנו דרושה טמפרטורה של 20–30 °C כדי לנבוט בשיעור גבוה. שינויי טמפרטורה בין היום ללילה, בתחום של 10 °C, מזרזים נביטה של רוב הזרעים. אוורור טוב של הקרקע מאפשר חילוף גזים בין מצע הנביטה לעובר ולכן אוורור הקרקע הוא פעולה חקלאית ידועה. מעטפות הזרע מפריעות לחמצן להגיע אל הזרע. כדי לאפשר נביטה של זרעים קשי נביטה, מסירים תחילה את מעטפות הזרע, או מאחסנים את הזרעים במשך תקופה מסוימת בתנאי קור ולחות גבוהה (הכמנה), כדי להגביר את כושר החדירות של המעטפות. בזרעים בעלי קליפה קשה ניתן גם לטפל על ידי השרייתם בתמיסת מלח או בחומצה גופרתית. האור משפיע על הנביטה של זרעים רבים. קרני האור גורמות לפעילות פוטוכימית בפיגמנט הנקרא פיטוכרום. הפיטוכרום יכול להיות במצב מעודד נביטה או במצב מעכב נביטה. לכן, יש זרעים שהחשיפה לאור מעודדת את הנביטה שלהם ואילו אצל אחרים החשיפה לאור מעכבת את הנביטה.
התאמות מיוחדות

לזרעים מדבריים שונים יש קליפה עבה, אשר מונעת מהם לנבוט בהשפעת רטיבות קלה, ורק כאשר יורד גשם משמעותי הם נובטים. בנוסף, זמן החיוניות שלהם ארוך יותר משל זרעים של צמחים לא מדבריים וכך הם יכולים לשרוד זמן רב, עד לַגשם משמעותי. יש צמחים מדבריים אשר לזרעיהם יש מנגנונים מתוחכמים, המונעים נביטה בו זמנית של כל הזרעים שבפרי. בכך הם מהווים בנק זרעים. אם בשנה מסוימת התפתח מזג אוויר אשר גרם למות הנבטים הצעירים, עדיין יש בקרקע מלאי זרעים לניסיון נביטה והתבססות בשנה שלאחר מכן. מקרה בולט במיוחד הוא מערכת בת 6 שלבים של התאמות לתנאי מדבר שניתן למצוא ב (לשעבר - ריסן נאכל).[דרושה הבהרה]
אופקים חדשים

פרופסור גד גלילי, מהמחלקה למדעי הצמח במכון ויצמן, חקר את תהליך הנביטה וגילה שמעברם של זרעים ממצב רדום למצב נביטה כרוך בשינויים פתאומיים ומרחיקי לכת בכל מערכות הזרע. במעבר זה נפסקת היצירה של מאות חלבונים המעורבים במניעת נביטה מוקדמת ומופעלת יצירה של מאות חלבונים החשובים לנביטה. פרופסור גלילי קרא לשינויים אלה בשם כולל " מהפך הנביטה". באחרונה התברר שבבקרת התהליך משתתף גם אוטופאג' בררני. זהו תהליך של פירוק חלבונים המתרחש בתאים של יצורים רבים. בצמח המחקר של פרופסור גלילי, ארבידופסיס, התגלו כעשרה גנים העשויים להיות מעורבים באוטופאג' הבררני. אחד מגנים אלה, ATI1, עוזר לצמח להתגבר על תנאים בולמי נביטה.
חשיבות ברפואה - בבני אדם, שיבושים בתהליך האוטופאג' הבררני מעורבים במחלות שונות כמו אלצהיימר, פרקינסון ועוד.
חשיבות בחקלאות - כאשר ביטוי הגן ATI1 גובר, אחוז הזרעים הנובטים גדל, הם נובטים מהר יותר ובעצמה גבוהה יותר. ככל שהנביטה מהירה יותר וחזקה יותר, כך עשוי היבול לגדול.
הערות שוליים

↑  מסד יהודית, [kdror. co.il נביטה], באתר חינוכי של המועצה האזורית בני דרור
↑  ד"ר אברהם גולדברג, הצמח העילאי בפעולתו, עין חרוד: הוצאת המחבר, 1963, עמ' 116-117
↑  Arthur W. Galston and Peter J. Davies, Control Mechanisms in Plant Development, New Jersey: Prentice-Hall, Inc., 1970, עמ' 84-89
1 2  Arthur W. Galston and Peter J. Davies, Control Mechanisms in Plant Development, New Jersey: Prentice-Hall, Inc., 1970, עמ' 135-147
↑  צוות מכון ויצמן, במעבר חד, באתר הידען, ‏10 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00563028 
חמניות שלושה ימים לאחר נביטה
זלדה

ערך זה עוסק במשוררת ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

זלדה בצעירותה, 1938
 לידה:  20 ביוני 1914 כ"ו בסיוון ה'תרע"ד יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 באפריל 1984 (בגיל 69) כ"ח בניסן ה'תשמ"ד ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  שיינא זלדה שניאורסון
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 עיסוק:  הוראה וכתיבה בעיקר שירה
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1978)  פרס היצירה לסופרים עבריים (1974)  פרס שפירא (1973)  פרס ברנר 
 חתימה:  Rivkaben
 
זלדה מימין עם עזה צבי בתל אביב, 1948
כתובת השיר "לכל איש יש שם", אחד משיריה הנודעים, בבית הקברות בשפיים
שיינא זלדה שניאורסון-מישקובסקי (כ"ו בסיוון ה'תרע"ד, 20 ביוני 1914 – כ"ח בניסן ה'תשמ"ד, 30 באפריל 1984), המוכרת בשם זֶלדָה, הייתה משוררת ישראלית. מחברת השיר "לכל איש יש שם".
ביוגרפיה > שנותיה הראשונות

זלדה נולדה בעיר צ'רניהיב שבאימפריה הרוסית.
אימה, רחל, הייתה בתו של הרב דוד צבי חן (הרד"ץ) מחשובי רבני חב"ד ובנו של רבי פרץ חן מרבני משפחת חן. אביה, רבי שלום שלמה שניאורסון, היה רב ידוע מצ'רניגוב, בנו של רבי ברוך שניאור שניאורסון, צאצא של ה"צמח צדק", האדמו"ר השלישי של חב"ד. אביה וסבה (הרד"צ חן) נפטרו בעודה צעירה, ודמויותיהם השפיעו רבות על נפשה. זלדה הייתה בת יחידה, ולפיכך בכל בוקר בשנת האבל אמרה קדיש על אביה.
בן הדוד של זלדה הוא "הרבי מליובאוויטש", רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר האחרון של חב"ד (אביו, רבי לוי יצחק שניאורסון, היה אחיו של רבי שלום שלמה, אביה של זלדה). זלדה גדלה בחצר חב"דית, ושמרה על קשר הדוק עם בן דודה.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

ב-17 במאי 1925, כשהייתה זלדה בת 11 עלתה המשפחה לארץ ישראל דרך נמל יפו באונייה "איליץ'", שהפליגה מאודסה ועליה כ-250 עולים. את הבקשה לעלייתם של הסב, ההורים וזלדה הגיש ביולי 1924 קרוב משפחתם, עו"ד ד"ר א. הילמן, דרך הרבנות הראשית לארץ ישראל וזו פנתה מיד למושל המחוז לאור הבטחת הנציב העליון לתת לרבנים הנמצאים תחת לחץ הסובייטים רישיון לעלייה. הילמן לקח על עצמו גם לדאוג למחייתו של הסב בן ה-75. המשפחה התיישבה בירושלים, שם למדה זלדה בבית הספר לבנות "שפיצר". לפי סיפוריה, היו שנות ילדותה בירושלים עגומות, בשל המצב הכלכלי הקשה במשפחה והאווירה המחמירה בבית הספר. המצב השתנה כשעברה ללמוד בסמינר למורות "מזרחי", שהיה מוסד דתי אך העניק אז גם השכלה כללית רחבה, ולדברי זלדה, היא פגשה בו צעירות לא דתיות רבות שבהמשך הלכו לקיבוצים חילוניים, אבל הקשר עמן "נשאר עבורי קשר חיים". בסמינר הושפעה רבות ממורים בעלי שם כעקיבא ארנסט סימון ופייבל מלצר, בנו של הרב איסר זלמן מלצר. בהמשך, עסקה בהוראה בירושלים. לימדה בבתי הספר "רוחמה" ו"חברת הילד". הסופר עמוס עוז, שהיה בין תלמידיה בבית הספר "חברת הילד", כותב עליה בספרו "סיפור על אהבה וחושך", כי "הרעידה בי איזה מטרונום פנימי שעד אז לא זע ומאז עד עכשיו לא חדל". היא עברה לתל אביב ולמדה ציור. חלק מציוריה ורישומיה התפרסמו בספרים "צפור אחוזת קסם" ו"גני האין". ציוריה, בדומה לשיריה, משרים אוירה קסומה. מתל אביב עברה לחיפה ולימדה ילדים בעלי צרכים מיוחדים, יחד עם פרופסור נחמה ליבוביץ. בכרמל פגשה את חיים מישקובסקי, בעלה לעתיד.
ב-1950 נישאה לחיים אריה מישקובסקי, בנו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי ונכדו של הרב יצחק בלאזר, מראשי תנועת המוסר. הוא היה בוגר ישיבת חברון, שעבד כפקיד וכרואה חשבון. הזוג היה חשוך ילדים. השניים התגוררו בירושלים בדירה צנועה בשכונת כרם אברהם – בבית האבן הישן, שעל אודותיו כתבה מספר שירים. לאחר מחלה ממושכת נפטר בעלה ב-1970 בגיל 62. היא הקדישה לו רבים משירי הקובץ השני, "הכרמל האי-נראה", שם פגשה אותו לראשונה. בשנת 1976 עברה להתגורר ברחוב הקליר, בשכונת שערי חסד בעיר.
זלדה נפטרה במוצאי יום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תשמ"ד (1984).