stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית גדס
תוכנית גדס והעיר הלבנה

תפישתה האורבנית של תוכנית גדס תאמה היטב את תפישת התנועה המודרניסטית באדריכלות ויצרה מרקם עירוני ייחודי מסוגו בעולם, דבר שהיווה שיקול מרכזי בהכתרתה של העיר הלבנה כאתר מורשת עולמית. מרביתם של 4,000 הבניינים הכלולים בהגדרתה של העיר הלבנה נמצאים בשטח תוכנית גדס. עם זאת, בניינים רבים בסגנון הבינלאומי, בעיקר באוהאוס, נמצאים גם בלב תל אביב, נווה שאנן, פלורנטין ושכונות נוספות מחוץ לתכנית גדס.
האדריכלות הלבנה של תל אביב תואמת היטב את צורת חלוקת המגרשים, המעמידה בניינים במרכז שטח גינון ומגדירה פרופורציות ברורות לחלל העירוני הנוצר מאופי הבנייה. ההקפדה על קו הבניין ומרווחים קבועים ומינימליים בין הבנייניים הצליחה ליצור מרקם בעל אופי עירוני על אף שטחי הגינון הגדולים - דבר שלא קרה ברבעים עירוניים שנבנו באירופה בתקופה זו ברוח המודרניזם, ומכאן ייחודה של תל אביב. מרקמים דומים קיימים גם בשכונות רחביה והדר הכרמל, אך אלו נבנו בשטח קטן מאוד יחסית למרקם בתל אביב, ותנאי הטופוגרפיה ההררית יצרו שכונות שאינן "תפורות" אל שאר מרקמי העיר כפי שהצליחה ליצור תוכנית גדס. בניינים ברוח הסגנון הבינלאומי נבנו באלפיהם גם במושבים ואף קיבוצים רבים ברחבי הארץ משנות ה-20 ועד שנות ה-40.
התפתחות העיר והמשך צמיחתה > התפתחות הצפון הישן

יישוב השטח של תכנית גדס החל ברצועה הקרובה אל חוף הים, סביב הרחובות דיזנגוף ובן-יהודה, שכן אדמות אלה היו חולות ולא קרקע חקלאית מעובדת של שדות או פרדסים. בחלקים ניכרים מהשטח החלה הבנייה עוד בטרם אושרו התוכניות הסופיות, וכבר באמצע שנות ה-30 היה רחוב דיזנגוף מרכז מסחרי ותרבותי חשוב.
תכנונו המקיף של גדס לא הצליח לחזות את גלי העלייה הגדולים של שנות ה-30. כבר בשנת 1932 אוכלוסיית תל אביב עברה את המספר שנחזה בתוכנית המתאר הראשונה, ובשנת 1936 היו בעיר קרוב ל-140 אלף תושבים, הרבה מעבר לאוכלוסיית היעד בתוכניתו של גדס. בשל הגידול המזורז, נדרש לעדכן את תוכנית המתאר. יעקב בן-סירה, מהנדס העיר תל אביב, תיקן את התוכנית כך שתתיר בנייה גבוהה וצפופה יותר. רחובות הורחבו על חשבון גינות ושדרות עצים על מנת להקל על התנועה באזורים שיועדו למגורים.
השטח המתוכנן של צפון תל אביב יושב בהדרגה עד לשנות החמישים, שבהן בוצעו מספר שינויים ותיקונים בתוכניות המתאר. שינויים אלה נבעו משלל סיבות, שעיקרן התאמה להיצע הקרקעות שנרכשו - בעיקר מערבים תושבי סומייל - וביקוש הדירות על ידי עולים חדשים מאירופה. התוכנית המתוקנת מ-1937 קבעה באופן סופי את תוכנית המתאר של הצפון הישן, התקפה עד היום. כל שינויי תוכנית המתאר שנעשו מאז ועד היום היו כשינוי תב"ע נקודתי ולא כתוכנית מתאר חדשה.
התפתחות העיר והמשך צמיחתה > התפתחות העיר בהמשך לתכנית גדס

במקביל להמשך בניית העיר צפונה בשטחי התוכנית, נבנו עוד מספר שכונות בעיר: נווה שאנן ופלורנטין בדרום העיר, ושכונת קריית מאיר שהוקמה ב-1936 כשיכון עובדים ממזרח לציר אבן גבירול, והמצויים באזור הרחובות דובנוב וצייטלין.
במקביל הוכנה "תוכנית 50", לאזור אשר ידוע כיום כ"צפון החדש" שאושרה ב-1939. בתוכנית יושמו כמה מעקרונות התכנון של גדס. רעיון הבלוק של גדס מומש גם בתוכנית הצפון החדש במידה דומה לבלוקים המקוריים אשר ממשיכים את רציפות המרקם העירוני גם בעברו המזרחי של רחוב אבן גבירול. התקנון שפורסם בשנת 1940 קובע שלמעט בכיכר המדינה ובעוד כמה מקומות קטנים בהיקפם לא יהיה באזורים אלו מסחר למעט הצרכים היומיומיים של התושבים. הוא מאופיין בכמות גדולה משמעותית של גנים ציבוריים הן בכמות והן בגודל הגנים מאשר בתוכנית גדס. ואולם, בין היתר בגלל שהתוכנית נבנתה בפועל בין שנות החמישים לשנות השבעים היו כמה שינויים מהתוכנית המקורית. המבננים (בלוקים) המזרחיים לא תוכננו בדיוק כמו אלו המערביים: הרחובות היו רחבים מעט יותר, כדי להתאים למכוניות הפרטיות שהחלו לגדוש את העיר, גודל המגרשים שוּנָה ונוספו צורות בינוי חדשות האופייניות לשנות ה-50, כך שנוצר אופי שונה מזה של מרקם מרכז וצפון העיר הישנים. תוכנית 763 מתחילת שנות ה-60 סתרה חלק מהתוכנית 50, בעיקר בחלקה המזרחי, והתוותה את רשת הרחובות אותה אנו מכירים כיום.
במקביל לבינוי של הצפון החדש, נבנו החל משנות ה-50 שכונות נוספות בשולי שטחי תל אביב, כגון שכונת יד אליהו ממזרח לנחל איילון ושכונת רמת אביב מצפון לנחל הירקון. שכונות אלה תוכננו אף הן כשכונות גנים, אך מראש לא תוכננו להתחבר אל מרקם העיר הקיים אלא לתפקד באופן עצמאי כאזורי פיתוח חדשים.
תוכניות המתאר בתקופת העיר הלבנה

תוכנית גדס 1925 - תוכנית המתאר הראשונה של תל אביב
מפת העיר החדשה (1931), הכוללת גם את תכנון השכונות הדרומיות, נוה שאנן ופלורנטין
תיקונים לתוכנית גדס מ-1938 (הנקראת גם תוכנית מס' 58), שקבעו את מערך הרחובות המדויק הקיים עד היום
ראו גם

התפתחות אורבנית של תל אביב
אחוזת בית
העיר הלבנה
עיר גנים
תוכנית גדס (ירושלים)
לקריאה נוספת

פטריק גדס, דו"ח תוכנית בניין ערים יפו-תל אביב.
ניצה מצגר-סמוק, בתים מן החול: אדריכלות הסגנון הבינלאומי בתל אביב, 1931-1948, קרן תל אביב לפיתוח, 1994. (הספר בקטלוג ULI)
נחום כהן, אגדה אורבנית: Geddes@Tel Aviv: תכנון העיר תל אביב בימי המנדט הבריטי, דורון ספרים, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
נתי מרום, עיר עם קונספציה: מתכננים את תל אביב, הוצאת בבל, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אלחנן ריינר ויהושע בן-אריה, וזאת ליהודה : מחקרים בתולדות ארץ - ישראל ויישובה - מוגשים ליהודה בן פורת, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2003, עמ' 604
↑  תום שגב, ימי הכלניות : ארץ ישראל בתקופת המנדט, ירושלים: כתר, 1999, עמ' 195
↑  השכונות היהודיות הראשונות ביפו, באתר שמר, ‏6 בנובמבר 2021
↑   גדעון ביגר, התפתחות השטח הבנוי של תל אביב בשנים 1934-1909, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  ערן אלדר, בכוחותיה העצמיים : ההתפתחות האורבנית של תל אביב בשלהי תקופת המנדט ובעשורי המדינה הראשונים, תל אביב: רסלינג, 2013, עמ' 20
↑  ערן אלדר, בכוחותיה העצמיים : ההתפתחות האורבנית של תל אביב בשלהי תקופת המנדט ובעשורי המדינה הראשונים, תל אביב: רסלינג, 2013, עמ' 21
↑  תכנית כללית למזרח תל אביב, באתר ידיעות עיריית תל אביב, ‏15 באפריל 1942
↑  תכנית 50, באתר תב"ע עכשיו
| אדריכלות ישראלית |
| --- | --- | --- |
| מבנים בישראל | מבנים בירושלים • מבנים בתל אביב • מבנים בחיפה • מבנים לפי ערים נוספות • אתרי מורשת עולמית בישראל |  |
| סגנונות וגישות בנייה בישראל | אדריכלות טמפלרית • הסגנון הארץ-ישראלי • הסגנון האקלקטי • הסגנון הבינלאומי • ברוטליזם ושיכונים • בנה ביתך |  |
| ערכים בנושא תכנון ובנייה בישראל | חוק התכנון והבנייה • תכנון ובנייה בישראל • תוכנית גדס • תוכנית שרון  • ישראל 2020 |  |
| נושאים נוספים | אדריכלים ישראלים • אדריכלות בירושלים • אדריכלות בתל אביב והעיר הלבנה • גורדי שחקים בישראל |  |
ראו גם פורטל אדריכלות
שדרות בן-גוריון
דוגמה לבלוק טיפוסי הנמצא ליד כיכר דיזנגוף ובמרכזו גינה ציבורית
בניין בסגנון הבינלאומי בכיכר מסריק
נר ראשון של חנוכה

| --- | --- |

 שיר בביצוע נעמי שמר
 יצא לאור:  1984
 סוגה:  שירי חג
 שפה:  עברית
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
"נר ראשון של חנוכה" הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר. השיר פורסם לראשונה בשנת 1984, בפסטיבל מס' 15 לשירי ילדים בביצועה של שמר.
אודות השיר

בשיר מתארת המשוררת את שמונת נרות החג שמדליקים בחג החנוכה. הנרות מוסרים דרישת שלום לסובבים אותם ושמחת החג הולכת וגדלה ככל שעוד ועוד נרות מצטרפים במהלך החג. בשיר מוזכרים גם סמלי החג הנוספים, הסופגניה (הקרויה בשיר "סופגנית") והסביבון.
הערות שוליים

↑  נר ראשון של חנוכה, באתר הספרייה הלאומית
חניך

ערך זה עוסק בחבר בתנועות נוער. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חניך הוא אחד הפרטים בתוך מסגרת בלתי פורמלית חינוכית כמו תנועת נוער, ארגון נוער או מרכז קהילתי. הוא משתייך לקבוצה אותה מוביל המדריך שאחראי על כל פעילות הקבוצה וכחלק מזה על השתתפותו של החניך ומעורבותו בה. לרוב, החניך צעיר ממדריכו במספר שנים.
תפקידי החניך הנמצא בתוך הקבוצה מגוונים. מצד אחד מצופה ממנו ללמוד תכנים אותם מעביר לו המדריך, אך מנגד מצופה ממנו לגלות מעורבות ויוזמה בפעילות ככלל ובדינמיקה החברתית בפרט. החניך רוכש ידע, מיומנויות, תכונות וערכים, לרוב דרך התנסות וחוויה ומתוך עולמו.
בסופו של דבר, לאחר שהחניך עבר תהליך שבו הטמיעו בו את ערכי התנועה, את עקרונות ההדרכה ודרך הארץ – הוא הופך לבוגר. כאשר הוא אינו חניך יותר, לאחר שעבר הכשרות נוספות – מטרתו היא ליישם את האנקדוטות החשובות שפיתחו בו בשנותיו המוקדמות בחניכים צעירים משלו, ותפקידו להיות מנהיגם וראש קבוצתם – להוביל אותם עד אשר הם יהיו מדריכים בעצמם.
להבדיל, ניתן למצוא שימוש במושג זה גם בחינוך הפורמלי במוסדות בהם מתקיימת חניכה לתלמידים במסגרת עבודה פרטנית.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר מידע.
תנועות הנוער וארגוני הנוער החלו לקום בתחילת המאה העשרים וגייסו אליהם ילדים מגיל 10–11 ועד לגיל 18. בתנועות הנוער היהודיות הציוניות למשל, כאשר סיים החניך את לימודיו, בגיל 17–18, הוא היה זכאי לעבור הכשרה ולהתנסות בחיי שיתוף חקלאיים כהכנה לחיים בארץ ישראל. צעירים אלו נבחרו בקפידה על סמך פעילותם בתנועה. לרבים מהם הייתה זו הדרך היחידה להשגת אשרת עלייה לארץ ישראל, בשל חוסר יכולת כלכלית.
כיום, ישנו מגוון רחב של תנועות נוער בכל רחבי העולם. בישראל ישנן תנועות הנוער הפופולריות הצופים, הנוער העובד והלומד, ותנועת כנפיים של קרמבו. בנוסף, ישנן עוד מספר רב של תנועות שמזמינות אליהן בני נוער, על מנת להשתתף בפעילויות ולהתעשר בערכים ומוסר.
גיוס חניכים

גיוס הוא מגוון פעילויות שמטרתן למשוך חניכים נוספים למסגרת הפעילות על מנת להגדיל את הקבוצה בפרט והארגון כולו ככלל. הגיוס כולל את שיווק הקבוצה המגייסת ולרוב פעילות או סדרת פעילויות שמטרתן למשוך את המתעניינים ולגרום להם עניין בהצטרפות לקבוצה. לעיתים מתייחסים אל כלל התהליך של יצירת הזדהות עם הקבוצה כחלק מהגיוס.
לרוב מתבצע גיוס החניכים בתחילת שנת הפעילות וכלפי שכבת הגיל שעתידה להצטרף לארגון המגייס. עם זאת, לעיתים נערך גיוס גם לשכבות בוגרות יותר על מנת לחזק קבוצות קיימות או לפנות לאוכלוסיות חדשות. הגיוס נערך לרוב על ידי המדריכים ורכזי התנועה או הארגון, אך לעיתים הוא נעשה על ידי החניכים עצמם או בשיתופם.
גיוס החניכים נעשה לרוב בבתי הספר ודורש תיאום ושיתוף פעולה של המוסד. עם זאת, גיוסי חניכים נערכים גם במרכזים קהילתיים, קניונים, שכונות מגורים או באירועים מיוחדים המושכים אוכלוסיות נרחבות ומיועדים למטרה זאת. קיימות מספר שיטות בסיסיות לגיוס חניכים:
גיוס נקודתי – פרסום פעילות המיועדת לקהל היעד (פעולה, ערב חברתי וכדומה).
הפסקה פעילה – פעילות בבית הספר במהלך ההפסקה. יתרונה הוא בחשיפה גדולה אך אין היא ממוקדת לשכבת גיל מסוימת.
גיוס בכיתות – העברת פעילות, הרצאה או שיעור חברה, לרוב סביב נושא בעל זיקה לפעילות הקבוצה. הערך המוסף של גיוס זה הוא יצירת הדמיה מוחשית של אופי הפעילות ויצירת קשר עם המדריך.
מפקד תנועות הנוער

בישראל, משרד החינוך דורש מתנועות הנוער וארגוני הנוער רשימות חניכים, כתנאי לקבלת תמיכה. רשימות אלו מפרטות את שמות החניכים ופרטיהם. משרד החינוך נוהג לערוך אחת למספר שנים את מפקד תנועות הנוער, סקר בו נבדקים אקראית חניכים, כמו גם מדריכים ופעילות בסניפים. דרישה זו התגלתה כבעייתית כאשר איגי - ארגון נוער גאה ביקש לקבל תמיכה ממשרד החינוך. אחת ממטרות הארגון היא לסייע לבני נוער בתהליך יציאתם מהארון, בו עלול להיות נזק כתוצאה מחשיפת זהותם של החניכים. על מנת לפתור את הבעיה שונו הקריטריונים בדבר חלוקת התקציבים על מנת לאפשר את תמיכת משרד החינוך בארגון זה.
באופן כללי, נאמר בתנועות נוער כי לא ניתן למנות את החברים במסגרת בלתי-פורמלית כמו זו, באמצעי פורמלי כמו מפקד. במפקד נדרשים לנקוב במספר חניכים ספציפי, אך אופי החברות בתנועה הוא בלתי-פורמלי במהותו – ייתכן שיהיו חניכים שיירשמו לפעילות השוטפת וכאלה שלא יעשו זאת; כאלה שיתמידו יותר בהגעה לפעילות וכאלה שיגיעו רק לעיתים וכדומה. לכן, בתנועות הנוער התעורר קושי בצורך להגדיר מי חבר בתנועה לצורך המפקד.
ראו גם

הדרכה
תלמיד
הערות שוליים

↑  דליה עופר, עליית הנוער ותנועות הנוער בגרמניה בשנות השלושים, באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
| תנועות נוער וארגוני נוער בישראל |
| --- | --- | --- |
| אינם מזוהים פוליטית | אור לחינוך • אות הנוער • אחריי! • איגי • ארגון הצופים הערביים • האיחוד החקלאי • המכבי הצעיר • הנוער הדרוזי • הצופים הדרוזים • הצופים העבריים • הצופים הערבים האורתודוקסים • הצופים הערבים הקתוליים • התאחדות הצופים והצופות בישראל • התנועה החדשה • כנפיים של קרמבו • LEAD • נוער חובב תנ"ך • צופי בתי הספר הערביים והדרוזים • שומרי המפרץ |  |
| מזוהים עם השמאל הפוליטי | אג'יאל • בני המושבים • ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי • המחנות העולים • הנוער העובד והלומד • הנוער הערבי החלוצי • השומר הצעיר • נוער הדמוקרטים • סדאקה רעות |  |
| מזוהים עם המרכז הפוליטי | נוער יש עתיד |  |
| מזוהים עם הימין הפוליטי | ההנהגה הצעירה באיחוד הלאומי‏ • הנוער הלאומי בית"ר • הנוער הציוני • נוער הליכוד |  |
| תנועות נוער דתיות | אריאל • בני עקיבא • הנוער הדתי העובד והלומד • נוע"ם • נוער תל"ם • עדת הצופים • עוז • עזרא |  |
| תנועות נוער חרדיות | אור ישראלי • בנות בתיה • היכלי ענ"ג • פרחי הדגל • נוער חב"ד • צבאות השם |  |
| ארגוני נוער השייכים לגופים ממסדיים | גדנ"ע • גדנ"ע אוויר • חוגי סיירות • מועצת התלמידים והנוער הארצית • מועצת תנועות הנוער בישראל • נוער מד"א • צופי אש |  |
| תנועות נוער שנסגרו | בית"ר • הצבעים שלנו • התנועה המאוחדת • טלנוער • נוער התחיה • נוער לנוער • עליית הנוער • צמרת• נוער העבודה • נוער מרצ |  |
| מושגי יסוד בהדרכה | חניך • מדריך נוער • בוגר • רכז • קבוצה • פעולה • מערך פעולות • גיבוש • הנהגת נוער • מתודיקה בהדרכה • מקורות ההשפעה של המדריך  • קורס הדרכה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשפון דק אוזן

| נשפון דק אוזן |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: נשפוניים
סוג:: נשפון
מין:: נשפון דק אוזן
שם מדעי
 Myotis nattereri ‏קאל, 1817
תחום תפוצה


נשפון דק-אוזן או נשפון נטרי (שם מדעי: Myotis nattereri) הוא מין של עטלף חרקים קטן במשפחת הנשפוניים ובסוג נשפון המצוי ברחבי אירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון. בישראל נמצא מהצפון ועד ירושלים, השפלה וחבל לכיש. שמו המדעי והאנגלי של העטלף הם על שם החוקר ג'ונתן נטר (Johann Natterer). בישראל נמצא תת-המין Myotis nattereri hovelii, הקרוי של שם האורניתולוג חיים חובל, וייתכן שמדובר במין נפרד Myotis hovelii.
מאפיינים

אורכו של העטלף 40–51 מ"מ ,משקלו 5–11 גרם ואורך אמתו 42-39 מ"מ. הוא בעל גוף כהה עם בטן לבנה וכנפיים וזנב חומים. אוזניו צרות וארוכות מראשו. צפיר האוזן ארוך וצר. אקולוקציה בתת-במין הישראלי מאופיינת בסיגנל FM בתדר 120-20kHz.
העטלף שוכן במשך היום במערות, בחורבות ואף בגזעי עצים. ניתן למצוא מין זה מגובה פני הים ועד הרים בגובה 2 ק"מ.
ההזדווגות מתרחשות בסתיו והנקבה ממליטה גור אחד באביב.
תזונה

עטלפים אלה הם אוכלי חרקים הפעילים בלילה וצדים זבובאים, שעירי כנף, דבוראים, עכבישאים שונים ויאכלו גם חיפושיות, עשים, פשפשים, צבתנאים ונדלים. הטרף נתפס תוך כדי מעוף, או על ידי ליקוט מהקרקע או מהצמחייה. ידוע כמומחה בלכידת עכבישים ישירות מן הרשת.
הערות שוליים

↑  נשפון דק אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  יורם יום-טוב, הרואים את הקולות: עטלפים - בין מיתוס למציאות, 2018, מסת"ב 978-965-572-563-6
↑  Marek Uvizl, Petr Benda, Diversity and distribution of the Myotis nattereri complex (Chiroptera: Vespertilionidae) in the Middle East: filling the gaps, Mammalian Biology 101, 2021-12, עמ' 963–977 doi: 10.1007/s42991-021-00143-0
↑  "נישפון דק אוזן". מן השדה. 2014-07-09. נבדק ב-2018-05-06.
↑  תכנית הניטור הארצית לעטלפי ישראל: סקר עטלפי החרקים בישראל 2014
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
ירעם נתניהו

| --- | --- |

ירעם נתניהו
 לידה:  19 בפברואר 1979 (בן 45) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  https://www.facebook.com/yiramne
 https://leshoniada.co.il/
 
ירעם נתניהו (במקור אטיה; נולד בכ"ג בשבט ה'תשל"ט, 19 בפברואר 1979) הוא יועץ ומרצה ללשון, פרסומאי, ועיתונאי המשמש כיועץ הלשון של ערוץ עכשיו 14.
בעבר ערך מדור בעיתון "בשבע", וכן כתב ב"הצופה" וערך טור ב-"nrg יהדות", עד לסגירת הערוץ. שימש יועץ הלשון של הטלוויזיה החינוכית הישראלית ומרצה במכללת ליפשיץ.
קורות חייו

נתניהו נולד וגדל בבת ים. למד בישיבה התיכונית שעלבים, בישיבת הר ברכה ושירת בצה"ל במסגרת ההסדר.
למד קופירייטינג, ועבד במשרדי פרסום שונים. למד באוניברסיטת בר-אילן, שם שילב לימוד תואר ראשון ושני בלשון עברית ולימודים במכון הגבוה לתורה. בו בזמן החל לעבוד בתור מבקר טלוויזיה וכתב תקשורת בעיתון "הצופה". עם הקמת nrg יהדות נמנה עם צוות הכותבים, וכתב טורים אישיים. בשנת 2005, באחד מטוריו האישיים, הסביר כי החליט לעברת את שם משפחתו עד לאותה עת, "אטיה", ל"נתניהו", שקרוב במשמעותו למשמעות השם "אטיה" - "מתנה". נתניהו היה כתב שנים רבות ב-nrg יהדות, והיה אחראי על המדור השבועי "שליפות" המתפרסם באתר. בהמשך החל לכתוב גם ב"בשבע" את המדור השבועי "שאלת השבוע".
נתניהו סיים קורס עריכת לשון והוראת לשון. בתום לימודיו החל לעבוד בתור עורך לשון במקומוני מעריב, ואחר כך התמנה ליועץ הלשון בטלוויזיה החינוכית.
נתניהו כותב מאמרים, ומפתח במרכז לטכנולוגיה חינוכית בתחום שפות וחינוך לשוני, יועץ הלשון (בהתנדבות) של חברת התקליטים הליקון, ומלמד ניקוד במסגרת לימודי עריכת לשון במכללת ליפשיץ.
ב-2012 יזם והוביל את עלייתם של 30 עיתונאים דתיים להר הבית, דבר שהביא לשינוי בתפיסתם של עיתונאים רבים בנושא העלייה להר הבית, וכתוצאה מכך נכתבו כתבות רבות בעיתונות הדתית בנושא.
בשנים ה'תשע"ד-ה'תשע"ה, במטרה להנגיש את השפה העברית לציבור הרחב ולתלמידים בדרך ידידותית ומצחיקה, יזם סדרת סרטוני משאל רחוב משעשעים, בנושא העברית וחגי ישראל, וקרא להם "בוחן פתע". נתניהו כתב ופיתח את השאלות, וגם ראיין את האנשים. הסרטונים עלו לאתרים מטח, YouTube ו-ynet, וזכו למאות אלפי צפיות, הן בקרב בתי ספר והן בקרב כלל האוכלוסייה.
כותב בלוג בשם "לָשוֹנִיאַדַה" ,מגיש את ההסכת "קולולושה" ומארגן מפגשי זום נוסטלגיים עם מדובבים, במאים, ומתרגמים של סדרות עבר בטלוויזיה ובקולנוע.
הערות שוליים

↑  ירעם אטיה, מצטרף למחנה נתניהו, באתר nrg‏, 20 באוקטובר 2005
↑  חגי הוברמן, רז קיל, אלישיב רייכנר, תקשורת בהר הבית, כל מה שקורה במגזר, מצא ברוח, מצב הרוח, גיליון 191
↑  אלעד רותם, העיתונאים הדתיים כבשו את הר הבית, באתר כיפה, ‏כ' בתמוז התשע"ב, 10 ביולי, 2012
↑  פנחס אנגל, שלושים עיתונאים עלו היום בטהרה להר הבית, חדשות הר הבית
↑  בוחן פתע: אתה מדברת עברית?, באתר ynet, 3 במאי 2014
↑  שח על הסכך, באתר ynet, 14 באוקטובר 2014
↑  בוחן פתע: מה אתם יודעים על פסח?, באתר ynet, 1 באפריל 2014
↑  לשוניאדה - עברית. לשון. שפה
↑  הסכת (פודקאסט) קולולושה
↑  ירעם נתניהו, "קבלן קולות" - כתבה בחדשות 12 על מיזם מפגשי הזום הנוסטלגיים, באתר יוטיוב, ‏10.2.2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516884705171  VIAF: 310740833   WorldCat (עם VIAF): 310740833
יהודה אלחריזי

| --- | --- |

ספר "רפואת הגווייה" של אלחריזי
 לידה:  1165 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  1225 (בגיל 60 בערך) חלב, סוריה 
 מדינה:  כתר אראגון 
 שפות היצירה:  ערבית, עברית, קטלאנית 
 יצירות בולטות:  ספר תחכמוני 
 
יהודה בן שלמה אלחריזי (נקרא גם יהודה חריזי, בערבית: يهودا بن سليمان الحريزي ابن شاؤول ابو زكريا; בספרדית: Yehudá al-Harizí;‏ 1165, טולדו, ממלכת קסטיליה – 3 בדצמבר 1225, כ"ד בכסלו ד'תתקפ"ה, חלב, הסולטנות האיובית) היה נוסע, משורר, יוצר ומתרגם יהודי-ספרדי.
ביוגרפיה > קורות חייו

יהודה חריזי נולד בספרד, כפי הנראה בטולדו הנוצרית, שנותרו בה כיסי השכלה ערבית רחבה. הוא נפטר בסוריה אור ליום רביעי, בשעות הערב, בליל היממה האחרונה של חודש ד'ו אלקעדה בעיר חלב. שם משפחתו מתקשר אל העיר חרז באנדלוסיה, או למשורר הערבי אבו אחמד אלקאסִם אל-חרירי, שבהשפעתו קרא לעצמו אלחריזי, כלומר "החורז".
אלחריזי נולד בבית משכיל ומבוסס כלכלית וחי בצעירותו חיי כבוד ורווחה. כפי שציין בספרו תחכמוני: ”היה לי בימי נעורי עושר והון...הייתי על שמרי שוקט ושושני ששונים בגני תענוגים לוקט”.
בצעירותו רכש השכלה וידיעות מקיפות במקצועות שונים במקרא, בתלמוד, בפילוסופיה, בבלשנות וברפואה. הוא שוטט ועבר ממקום למקום והתפרנס מחיבור שירים עבור עשירי הקהילות אליהם הגיע.
אלחריזי ערך מספר מסעות, שהחלו לפי דבריו בעקבות צרות באזור מגוריו. האחרונה שבהם הייתה לארץ ישראל ולמזרח, אך לדעת יוסף סדן במסע זה היה מדובר בהגירה וניסיון התיישבות בארץ חדשה. יצירותיו ספוגות ברשמים ממסעותיו, ובעיקר בתיאורו את חכמי הקהילות היהודיות שתמכו בו כלכלית וכאלה שנמנעו מכך.
יצירתו

ספרו מחברות איתיאל הוא תרגום קובץ המקאמות של אבו אחמד אלקאסִם אל-חרירי, איש בצרה, משורר נערץ על בני דורו, שחי כמאה שנים קודם, וששיריו נחשבו ליצירת מופת. חריזי החליף את הסיפור הערבי על החג' - העלייה המוסלמית למכה, בעליה לרגל לירושלים, ולמקומות בשירים נתן שמות מקראיים הרומזים על מקומות יישוב יהודי חרבים ברחבי ספרד הנוצרית.
אלחריזי עסק גם בתרגום כתבי הקודש היהודיים, וביניהם לטענתו על פי הזמנת יהודי פרובנס, תרגום יצירותיו של הרמב"ם: חלקים מפירוש המשנה להרמב"ם - כולל הקדמות הרמב"ם הנחשבות ספר נפרד, ואת הספר מורה נבוכים. בשני תרגומים אלו היה בתחרות מול שמואל אבן תיבון שאף הוא נתבקש לתרגם את הדברים בידי יהודי פרובנס, כפי שעולה ממכתבו לרמב"ם.
פרט ליצירתו בעברית, עיבד וכתב גם שירה בערבית (ובאותיות ערביות), שחלקה נתגלתה רק לאחרונה.
מתוך רצונו להחיות את השפה העברית, חזר לעסוק בתרגום ספרות הקודש. על התרגום של שירת חרירי ולעומתו תרגומים אלו כתב:

”חִלו פני בהיותי ביניהם / להעתיק הספר הזה להם / ולא יכולתי להשיב פניהם...

ראיתי כי הסכלתי עשו / וגדול עווני מנשוא 

בעוזבי לחבר ספר ממליצות תורתנו / והלכתי להעתיק דברי זולתנו / כאילו אין דברי אלוהים חיים בינותינו 

וכרם זרים לנטור מיהרתי / וכרמי שלי לא נטרתי 

ועל כן חיברתי הספר הזה במליצות חדשות / מלשון הקודש קדושות 

וחידות חדשות / יחיו הנפשות / ויחליצו העצמות היבשות"”
על אלה הוסיף את יצירותיו המקוריות (ולפעמים לא מקוריות) בערבית יהודית (באותיות עבריות). במקרים אחדים העתיק מן הערבית בלי הזכרת שם המשורר המקורי. רבים משיריו אסף בספרו "תחכמוני", יצירה אשר מורכבת ממקאמות. את הספר הקדיש לאנשים שונים תוך תיקונים והתאמות קלות.
קובץ שירים אחר שלו מוקדש לדברי מוסר ויראת שמים.
הוא נחשב בין גדולי משוררי ספרד, אף שחי בדורות שלאחר שלמה אבן גבירול או רבי יהודה הלוי ומשוררי ספרד האחרים ואף שלא היה הראשון לכתוב מקאמות.
כִּתאבּ אלדרַרה (בעברית: פניני המוסרים ושבחי הקהלים) הוא ספר על מסעותיו, אשר אלחריזי חיבר בערבית (ובאותיות ערביות). ספר זה הוא האחרון שכתב, לפני מותו בעיר חלב.
יצירתו > מסעותיו של אלחריזי

החל בשנת 1215, יצא אלחריזי למסעות הרחק מביתו. לדעת סדן, לעיתים ביקר קצרות באירופה וחזר לביתו בטולדו אך בכלל מסעותיו עבר לכל הפחות חמישים מקומות יישוב שהוזכרו או הוטמעו אחר כך בשיריו.
מסעו הראשון היה לפרובנס בצרפת (לפי סדן מספר גיחות קצרות בלבד) - לאחר שספג את התרבות הערבית, הערבית-יהודית והעברית בעיר הולדתו טולדו, יצא לפרובנס בצרפת, כמתרגם מערבית למלומדיה העבריים, ובפרט לצורך תרגום כתבי הרמב"ם: פירוש המשניות והספר "מורה נבוכים".
מסעו השני היה בארצות המזרח, ובארץ ישראל (לדעת סדן: הגירה לארץ ישראל ולמזרח, שהסתיימה בסוריה עם מותו בחלב). ספרו תחכמוני ויצירותיו ספוגות ברשמים ממסע זה, אך פעלו בשנותיו האחרונות לא היה ידוע, עד ניתוח ספרו של אלמוצלי. מסע זה החל באלכסנדריה שבמצרים, משם נסע בדרך היבשה לקהיר ולירושלים.
במקאמה ה-50 שלו, מתאר אלחריזי את מסעו ממצרים לארץ ישראל, אותו עשה עם שיירת-מדבר מוסלמית, ולדעת יהושע פראוור, זהו התיאור היחיד בספרות הנוסעים של יהודי החוצה את מדבר סיני בדרכו ממצרים לארץ ישראל. מהמדבר הגיעו לעזה וממנה לירושלים, שם פגש את בראשי הקהילה היהודית המתחדשת. במקאמה כח נוקב אלחריזי בתאריך ביקורו בירושלים: "שנות אלף ועל מאה וארבעים ושמונה מִנְוָתָה גָלתה". מאחר שהיהודים בימי הביניים קבעו את תאריך חורבן הבית השני בשנת 68 או 69 לספירה (במקום שנת 70), הרי שביקורו של אלחריזי בירושלים התרחש בשנת 1216 או 1217. במקאמה אחרת הוא מספר שעלה עם מלוויו להתפלל על הר הזיתים, משם השקיפו על הר הבית.
לאחר עלייתו לרגל לארץ ישראל, המשיך אלחריזי לצפת ומשם לדמשק שבסוריה. קטע במקאמה אחרת מצביע לכאורה שביקר גם בעכו הצלבנית. אולם לדעת פראוור, אלחריזי מעולם לא ביקר בעכו ולא ירד מגב ההר למישור הצלבני, אלא עבר דרך השטח שבשליטת האיובים.
מסוריה המשיך לעיראק. במזרח הגיע עד בצרה סמוך לכווית ומפרץ שט אל-ערב ובצפון עד ארביל הקרובה למקורות החידקל. קשריו הטובים הגיעו עד תימן.
הוא כתב את קורותיו במסעות אלה ואת רשמיו מקהילות ישראל הרבות בהן ביקר בספרו תחכמוני.
מסעו השלישי והאחרון היה לאזור חלב בצפון סוריה שם נקבר. פרט לזמן פטירתו ומקום קבורתו לא ידוע לנו על חייו בתקופה זו.
בספרו תחכמוני תיאר את מסעותיו ופגישותיו עם מאתיים אישים יהודים שונים, בעיקר מהעילית: רבנים ועשירים, אשר פגש בדרכו, ואשר להם הקדיש שירי שבח או גנאי. לדעת חוקרים, ייתכן שהמניע למסעות היה התעוררות דתית בדומה לצלבנים שבאותה התקופה, מניע כלכלי, או רדיפות בארץ הולדתו ובחלק מהמקומות אליהם הגיע.