סולם ריכטר – מידת רעש, מידת אדם (ספר)
תמצית תוכן הספר > פרק תשעה עשר: סופרנובה (עמ' 286–308)

"נראה שמנת הפרסום שלי גבוהה כמו של כל אדם אחר במכון שבאמת השיג עבודה מדעית משמעותית. ההשוואה אליהם גורמת לי להסמיק, ואני משוכנע שזה מצער רבים מהקולגות שלי שתופסים אותי כְּתַּר אחר פרסום"
סופרנובה היא היא תופעה שבה כוכב מסיבי מאוד מתפוצץ, ואז אור מרהיב בוהק בבהירות, אך לזמן קצר, בקֶרֵב הכוכבים המוכרים בשמי הלילה. עבור הָאף, זו מטאפורה ראויה לתיאור ריכטר, שזרח לפרק זמן קצר מאוד (במונחים קוסמולוגיים), ומסבירה מדוע. היא לא פוסחת על המוזרויות שלו, על כתיבתו הנמרצת, על משיכתו לנשים כמו גם לפרסום, ועל איך כל אלה מקבלים ביטוי בכתיבתו.
אחרי פרישתו המשיך לעבוד על מאמרים "לא גמורים" שלו, שאחד מהם אף פורסם ב-Science, וכן העיר על אחד מהמאמרים הראשונים שעסקו בתיאוריה הגלובלית החדשה אז: טקטוניקת הלוחות. התיאוריה של טקטוניקת הלוחות לא פותחה על סמך נתונים סייסמולוגיים. זה היה המאמר הראשון, ששילב תוצאות ממדידות סייסמולוגיות לתוך הפרדיגמה החדשה. הוא כתב ביקורת חיובית מאוד, והציע שישה דפים של הערות בונות מפורטות על עניינים כמו: האופי של חגורות והעתקים סייסמיים ברחבי העולם. לא כל מדען בכיר באותה תקופה מיהר לאמץ את הרעיונות החדשים הללו.
במהלך שנות השישים החל להתלונן בפני כמה עמיתים על עייפות וחולשה. זאת ועוד, לא רק דעתו הובעה בעניין זה. כבר באמצע שנות החמישים, עמית וראש המחלקה בוב שארפ (אנ') ציין כי "בנו גוטנברג זקן, יש לו בעיות לב" וכי "ריכטר לא במצב הרבה יותר טוב, ובניוף הוא לא בחור בריא". מכתבו של שארפ המשיך להביע דאגה שהתכנית הסייסמולוגית ב-Caltech עלולה להיעלם ברגע, או ליתר דיוק תוך שלוש פעימות לב, ועל כך שהמחלקה צריכה לשקול להביא מדען צעיר יותר לסיפון. בסופו של דבר הם עשו זאת, ובחרו בפרנק פרס (אנ'). הָאף עוברת על כמה אנקדוטות של עמיתים שדיברו על מצבו הבריאותי של ריכטר בעת ההיא, לרבות קייט האטון (אנ') הצעירה (לעת ההיא) שהייתה הכוכב החדש של המעבדה הסייסמולוגית, וקיימה שיחות מקצועיות עם ריכטר וסיפרה למחברת על חיבתה העזה לאיש.
לקראת סוף הפרק, הוא הופך ליותר ויותר בעל אופי של "דברים לדמותו", על בסיס ראיונות עם עמיתים ושכנים, שבמהלך העשור השמיני של חייו, התפנה הרבה יותר להכירם ולבקרם. ריכטר המשיך בהתנגדותו להשקעה במחקרים שתכליתם למצוא דרך לשפר את האפשרות לחזות רעידות אדמה, והמשיך לעשות נפשות להתנגדות זו. הוא הספיק להיווכח בהצלחת מאמציו עם אישורה של התוכנית הלאומית להפחתת סכנות רעידות אדמה (אנ'), תוכנית שמימונה תמך בהיקף זניח של מחקרים שעסקו בניסיונות לשפר את יכולות חיזוי רעה"א. התנגדותו ל"מחקרי חיזוי", וגישתו "שחור לבן" בעניין זה, יצרה לעיתים מתח בינו לבין עמיתיו בקאלטק, שראו במימון מחקרי חיזוי של משרד ההגנה דרך, לחקור בשוליהן גם סוגיות מדעיות מובהקות. הָאף תוהָה עד כמה העצימו המחלוקות בינו לבין עמיתיו הצעירים, שהביאו לידי כך שבמעבדה הסייסמולוגית יש "חדר הישיבות בניוף" ו"ספריית גוטנברג", אבל אף חדר או מתקן על שמו של ריכטר – האור המואר ביותר של המעבדה בזירה הציבורית. קיימת א-סימטרייה בין ההערכה אלין בציבור, להערכה שזכה מעמיתיו. חבריו מעולם לא בחרו בו לאקדמיה הלאומית למדעים; רבים עדיין מצביעים דווקא על ספר הלימוד האנציקלופדי שלו Elementary Seismology כתרומתו החשובה ביותר, ולא סולם הגודל. כמה סייסמולוגים מרחיקים לכת ואומרים שריכטר היה באמת "קצת יותר מהעוזר של בנו גוטנברג". לצד ביקורות אלה טוענת הָאף, שבפיתוח סולם הגודל, הוא עשה את מה שהיה הכי נחוץ בזמנו, והוא עשה זאת בצורה מבריקה: הוא הניח את היסוד הדרוש לסייסמולוגיה להתקדם כמדע כמותי וקפדני. למרות שהוא לא כתב מספר מאמרים שאולי היה כותב – מאמרים שבקלות יכלו להיות תרומות ציון דרך – "מדד הציטוטים" שלו, ברומטר אחד שלפיו נמדדים הישגים מדעיים, עולה על זה של גוטנברג. מאמרי המחקר המצוטטים ביותר של גוטנברג, בינתיים, הם אלה שהוא כתב יחד עם ריכטר. "בנו גוטנברג תרם תרומות מכוננות רבות למדע רעידות האדמה, צ'ארלס ריכטר התפרסם!" אין תשובה פשוטה אחת שמסבירה את הפרדוקס, אבל בהחלט חלק מהתשובה קל: הציבור הכיר את צ'ארלס ריכטר כי הוא דיבר עם הציבור. באלבום בן ארבעים עמודים של כתבות עיתון שלאחר רעה"א של שנת 1933 באוסף ספריית הנטינגטון (אנ'), מופיעים רק 3 מדענים: ביילי ויליס מסטנפורד, מנהל מעבדת הסייסמו הארי ווד(אנ') וצארלס ריכטר – אף לא אחד מהאחרים.
בנוסף לכישרון והתעניינותו של ריכטר לתקשר מדע לקהל רחב, אחת האירוניות בחייו הייתה, שלמרות האמביוולנטיות כלפי תחום שמעולם לא בחר בו, הוא היה במקום הנכון בזמן הנכון. או כפי שאמר אחד מעמיתיו לקייט הולידיי בשנת 1971, "הזרע נפל על האדמה הנכונה בזמן הנכון". במחצית הראשונה של המאה העשרים, סייסמולוגיה נחשבה על ידי המדענים שמחוץ לתחום כמדע פנומנולוגי ברובו, כלומר, שעָסַק בתיאורים בסיסיים ובכימות של תופעות רעידות אדמה, יותר מאשר בהבנה אמיתית של הפיזיקה של רעידות אדמה. כאשר מדענים מדברים על מדע פנומנולוגי, הם מתכוונים למדע שמתאר יותר ממה שהוא מסביר. תחום הסיסמולוגיה לא יכול היה להתקדם ללא הבנה של תופעות בסיסיות של רעידות אדמה, כפי שכתב הסייסמולוג פרימן גילברט (אנ') לאחר מותו של ריכטר: הסייסמולוגיה הייתה "באמת לא כל כך אלמנטרית": היא הייתה חלק מרכזי במאמצים המוקדמים לבסס את הסייסמולוגיה כמדע כמותי. קאי אקי תיאר את ריכטר כ"צופה נלהב, איש אותיות, בלשן מצוין". ריכטר לא היה חסר כבוד בארצו, למרות שחלק מעמיתיו התרעמו על התהילה הציבורית שלו. ב-1976 קיבל ריכטר את המדליה של האגודה הסייסמולוגית של אמריקה (אנ'), הכבוד הגבוה ביותר שניתן על ידי החברה הבולטת של סייסמולוגים מחקריים בארצות הברית. ב-2004 החברה כיבדה את ריכטר עוד יותר, על ידי יצירת פרס Charles F. Richter לקריירה מוקדמת.
קשייו היום-יומיים של ריכטר, שחי לבדו בוילה מאז מותה של ליליאן, החלו להטריד. זה התבטא בתאונות קלות בעת נהיגה ברכב, ובשכחה היכן החנה אותו. לאחר תאונה עצמית שחולץ ממנה לאחר זמן רב, ואושפז בבית חולים במשך שבועיים החל להסתמן סופו של ריכטר. אבל, לא לפני שמצבו השתפר מעט, הוא נענה להצעת נשיא אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז לקרוא למעבדה הסייסמולוגית שלהם על שמו, ובמרץ 1983, מלווה בחבר, השתתף באירוע הציבורי האחרון בחייו, טקס קריאת המעבדה לכבודו. שוב הוא היה ביחד עם עמיתים צעירים ומפורסמים כמו: קארן מק'נאלי (אנ'), רֹאשת המעבדה שנקראה על שמו ויוזמת המהלך; הירו קאנאמורי מקאלטק; ברוס בולט (אנ') מברקלי ואחרים. ביולי 1984 הוא שרד בקושי התקף לב, אך ללא יותר משנה, וב-30 ספטמבר 1985 הוא נפטר. גופתו נשרפה, ואפרו נטמן בבית הקברות מאונטיין-וויו באלטאדנה (אנ'), עיירת מגוריו. ריכטר מת פחות משבועיים לאחר רעידת האדמה ההרסנית במגניטודה 8.0 במדינת גררו, מקסיקו. רעידה זו, בה נהרגו עשרות אלפים, כתוצאה מבנייה לקויה בבירה מקסיקו סיטי, הייתה סמן דרך בהבנת הכוחות הפועלים ליצירת תגובת אתר סייסמית, שפעלה על כל הרובע המודרני בבירה המקסיקנית, שהיה בנוי על משקעי אגם מיובש.
המורשת של ריכטר היא הרבה יותר עמוקה ומתמשכת מהתרומה של המצאת הסולם הנושא את שמו, חשובה ככל שהייתה גם בימיו. במילותיו של עמיתו תומאס הנקס (אנ'), "אני מבין את זה שהייתה סייסמולוגיה והיו סייסמולוגים ואפילו רעידות אדמה לפני צ'ארלס ועמיתיו. אבל הקבוצה הקטנה של אנשים שפעלה בשנות ה-20 ושנות ה-30 מקבלות את הקרדיט, אני חושב, על כך שהעלו את הסייסמולוגיה על המפה כדיסיפלינה מדעית אמיתית." בכך, קבוצה זו הובילה את המטען המדעי שלה ישירות למאמצים להפחתת סיכונים מרע"א בקליפורניה. המדינה חייבת היום חוב של הכרת תודה לריכטר ועמיתיו על מאמציהם הבלתי פוסקים והממצים להבין את סכנת רעידות האדמה (מבלי לעשות זאת באופן סנסציוני), ולהעביר את הבנתם לַציבור ולקובעי המדיניות. בנכונותו לתקשר ארוכות עם העיתונות, ריכטר היה כמעט ללא עמיתים. כשמתקרבים לסוף הסיפור, שאלה אחת נותרה קשה לתשובה: באיזו מידה השתוקק ריכטר וחיפש תשומת לב ואישור מהציבור והתקשורת, ועד כמה זה נבע מהרצון המתמשך שלו להעניק את הידע שלו על רעידות אדמה? כך או כך, מורשתו של ריכטר מתקיימת. הוא ועמיתיו, במיוחד ווּד (אנ'), גוטנברג ובניוף, ייסדו מסורת של מצוינות במחקר סיימולוגי תצפיתי, שנמשך היום עם מדענים צעירים שמעולם לא פגשו אותו, אך ממשיכים את דרכו. הרשת הסייסמית שהקימו ריכטר ועמיתיו התפתחה במידה ניכרת, והיא מנוהלת כעת במשותף על ידי קאלטק וה-.U.S.G.S שממשיכים לייצר את הקלטות רעידות האדמה הטכנולוגיות ביותר, שמניעות את מדע רעידות האדמה המתקדם. הרשת הסייסמית של דרום קליפורניה הייתה משאב מחקר ברמה עולמית, שאת ערכו זיהה מיליקן בבירור, כשהביא מומחיוּת סייסמולוגית ברמה עולמית בצורה של גיוסו של בנו גוטנברג, כדי לנצל באופן מלא יותר נתונים מהרשת המתהווה.
ווד, אנדרסון (אנ') ובניוף מילאו תפקידי מפתח בפיתוח מכשירים אמינים, ניידים ומתאימים לשדה. ריכטר לא היה גאון מכני, אבל באמצעות התובנות החישוביות שלו, וההסתערות הממצה והבלתי פוסקת שלו על הנתונים, הפך לאבן יסוד במאמצי הניטור והקִטלוג של רעידות האדמה בדרום קליפורניה. המורשת הזו נשארת חיה מאוד. הקטלוג של רעידות האדמה בדרום קליפורניה, שראשיתו ב-1932 – השנה הראשונה בה החל ריכטר לבצע את המדידות הדרושות להערכות המגניטודה, נותר אחד הקטלוגים הארוכים והטובים ביותר של רעידות אדמה, הזמינים עבור כל אזור בעולם. הכוכב של ריכטר אולי דעך בהדרגה, אבל למעשה הוא זרח בצורה הטובה והעצומה ביותר, למשך זמן קצר בלבד. העבודה שבגינה הוא מפורסם, נעשתה במידה רבה בטווח של עשור בודד. וכמו סופרנובה, האור מהפיצוץ הזה, ממשיך לזרוח יותר ויותר בשמיים הרחוקים. למילה גודל יש משמעות בסייסמולוגיה רק משום שריכטר הציג אותה. סולם ריכטר הוא הסולם של צ'ארלס ריכטר: מידה של רעידת אדמה, מידה של אדם יוצא דופן ביותר!