stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטיטאנים
צרות בטוקיו > תקציר העלילה

כשאויב דו צבעי מתקיף את העיר וגורם נזק למגדל הטיטאנים, רובין מחליט שהחבורה תטוס אל טוקיו, יפן כדי לגלות מי הוא אדונו של אותו אויב שניסה להרוס את ביתם. אך רובין אינו מודע לכך, שמה שהוא רואה כמשימה כנגד אויב פוטנציאלי רואים שאר החבורה (ובעיקר ביסט בוי) כהזדמנות לחופשה.
כאשר החבורה מגיעה לטוקיו נאמר להם שאותו נבל אותו הם מחפשים הוא בעצם אגדה אורבנית ואינו קיים במציאות. החבורה גם רואה שקבוצת גיבורי-על מקומית מצליחה למגר את הפשע שבתחומיה בהצלחה רבה. רובין המעורער שמרגיש שמישהו מנסה לשחק איתו מציע לחזור אל מגדל הטיטאנים, אך שאר החבורה מצליחה לשכנע אותו לנצל את העובדה שהם נמצאים ביפן כדי לארגן לעצמם חופשה קצרה. וכך יוצא הצוות להסתובב בטוקיו כדי ליהנות מחופשה מהלחימה בפשע הבלתי פוסקת, אך ללא ידיעתם ישנו מישהו הצופה בהם בחשאי.
כוח הטיטאנים נגד הטיטאנים הצעירים

כוח הטיטאנים נגד הטיטאנים הצעירים סרט אנימציה קרוסאובר נוסף המבוסס על הסדרה הזאת ועל הסדרה "כוח הטיטאנים".
הסרט יצא על גבי DVD בספטמבר 2019 ועל גבי Blu-ray באוקטובר של אותה שנה. הסרט מפגיש בין שתי הגרסאות של הקבוצה,
שהוא ממשיך את העלילה של שתי הסדרות שההתחלה שלו הייתה כבר בסצנה שאחרי הקרדיטים בסרט "כוח הטיטאנים! חיים בסרט" שבה נראתה הגרסה של הטיטאנים של היקום הזה.
כוח הטיטאנים נגד הטיטאנים הצעירים > תקציר העלילה

הסרט מתחיל ביקום של כוח טיטאנים, כששמה במהלך שוד של הנבל ג'נטלמן גוסט, הוא מצליח לשחרר את השד הפנימי של רייבן ונהרג על ידה. טריגון של היקום הזה, שמשתף פעולה עם טריגון מהיקום של הטיטאנים, מבקש מבתו להצטרף אליו. לאחר שהיא סירבה הוא משתמש בשרביט מיוחד בשם "שרביט ורלגוג" על מנת לגרום לטיטנים (של היקום הזה) להילחם בכוח טיטאנים, ולאחר מכן שני הטריגונים חוטפים את שתי הגרסאות של רייבן, על מנת להשיב לחיים לחלוטין את טריגון של היקום הזה (לאחר שרייבן חיסלה אותו בסוף העונה השנייה). שתי הגרסאות של הטיטנים לומדים לשתף פעולה זה עם זה על מנת לחסל את שתי גרסאות הטריגון ולהציל את שתי גרסאות הרייבן שנמצאות ביקום הזה, ועל הדרך גם עם שאר הגרסאות שלהם מיקומים נוספים.
הערות שוליים

↑  פרק ספיישל שהיה זמין באתר Postopia.com ובדי.וי.די
אלדר שרון

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1933 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 ביולי 1994 (בגיל 60) תל אביב-יפו, ישראל 
 זרם באמנות:  ברוטליזם 
 יצירות ידועות:  בית דובינר, בית עיריית בת ים 
 
מגדל מים ותצפית בהר אדר
בית עיריית בת ים
אלדר שרון (27 בנובמבר 1933 – 14 ביולי 1994) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

אלדר שרון נולד בתל אביב לאדריכל אריה שרון ושחקנית תיאטרון האהל חיה סנקובסקי-שרון. 
בנעוריו, הוא היה חניך "השומר הצעיר" וקיבל את סמל-הבוגרים של התנועה לפני שהתגייס לצה"ל לשירות בנח"ל.
סיים את לימודי הארכיטקטורה בפקולטה לאדריכלות ובנוי ערים בטכניון בחיפה בשנת 1956. תואר B.ARCH.
בשנים 1956-1958 היה אדריכל בחיל ההנדסה – אחראי על תכנון מעבדות כימיות עבור חיל חימוש. השתחרר בדרגת סרן.
בין ינואר ואפריל 1958 עבד לתקופה קצרה עם אביו, האדריכל אריה שרון, שהיה אז שותף עם האדריכל בנימין אידלסון.
מאפריל 1958 עד דצמבר 1965 שימש שותף במשרד יחד עם האדריכלים פרופסור אלפרד נוימן (שהיה מורה שלו ושל הקר בטכניון) ועם האדריכל צבי הקר.
משנת 1965 שימש שותף של אביו, אריה שרון, במשרד "אריה שרון אלדר שרון אדריכלים ומתכנני ערים בע"מ" – המשרד מנוהל מפטירתו של אלדר שרון ב-1994 ועד היום על ידי בנו, בוגר ה-AA בלונדון, האדריכל ארד שרון.
משנת 1972 ועד שנת 1992 הרצה ב"סדנא לאדריכלות" של אליעזר פרנקל בתל אביב ומ-1992 הרצה בטכניון בחיפה.
אלדר שרון נפטר בתל אביב ב-14 ביולי 1994.
כללי

שרון הוא מאבות האדריכלות ה"ברוטליסטית" שאפיינה את האדריכלות הישראלית בשנות ה-60. ביחד עם מורו בטכניון אלפרד נוימן, ואדריכל צבי הקר, הקימו משרד תכנון שהווה מעין מעבדה ניסיונית אוונגרדית וחשובה בהיסטוריה של האדריכלות הישראלית, שבדקה שימוש בצורות גאומטריות השאולות מהטבע. האדריכלות שלהם הושפעה מהמטבוליסטים ואופיינה בעיקר על ידי תכנון מורפולוגי מודולרי.
הקבוצה האוונגרדית הושפעה רבות מאבי האדריכלות המודרנית – לה קורבוזיה והסתייגה מהקוקטייל האידאולוגי של הבאוהאוס והסגנון הבינלאומי שבא לידי ביטוי בעיקר ביחס הישיר בין הצורה לפונקציה. "מרד הצורה בפונקציה"- ייצר מבנים בעלי חזות פיסולית, מורכבים מהבחינה הגאומטרית. מדובר ב"אריזות חלל" מדולריות לעיתים (מלון כנרות בטבריה, בי"ח רמב"ם בחיפה וכו')
במידה מסוימת "מרד" אלדר שרון באדריכלות של אביו, אריה שרון – אבי האדריכלות הישראלית וזוכה פרס ישראל (ב-1962).
אריה שרון, בוגר הבאוהאוס שהושפע ממורו הנס מאייר, דגל באדריכלות בסגנון הבינלאומי – כפי שבאה לידי ביטוי בעיקר ב"מעונות עובדים" ובפרויקט הקיבוצים.
פרסים

1958 – פרס ראשון בתחרות לתכנון עיריית בת-ים (בשותפות עם פרופ' אלפרד נוימן ואד' צבי הקר).
1963 – זכייה בפרס ראשון בתחרות לתכנון עיריית נתניה.
1965 – פרס ראשון בתחרות לתכנון בניין בנק ישראל בירושלים.
1966 – פרס ראשון בתחרות לתכנון בי"ח וולפסון (תל-גיבורים).
ספרים מאמרים ותערוכות

Hospitals in Israel and the Developing Countries, Tel Aviv, 1968.
Planning Jerusalem: The Old City and its Environs, Weidenfeld and Nicolson Jerusalem, 1973.
University of Ife Master Plan, Egboramy Co. & Arieh Sharon, Eldar Sharon, 1981
Hospitals in Israel in ”World Hospitals (London), Vol. 1”, 1964
Medical Centers and Hospitals in Developing Countries in “Dialogue in Development (Proceedings of the 2nd World Congress of Engineers and Architects in Israel), Tel Aviv 1970
Planning Jerusalem in Ekistics (Athens), November 1974.
The Israeli Project, (exhib. cat. in Hebrew by Zvi Efrat), Tel Aviv Museum of Art 2001.
מבנים שתכנן אלדר

מועדון הים התיכון באכזיב
עיריית בת ים
בית ספר לקצינים בה"ד 1
בית ספר לקצינים בה"ד 1
בית דובינר 1961-1963
מלון כינרות בטבריה 1965-1971
מרכז רפואי רמב"ם בחיפה 1965-1972
מגדלי המרכז החקלאי (כיום, "בית אמות משפט") בת"א – 1965-1968
בי"ח כללי בוולפסון 1966-1976
תוספות 8 מבני "אצבעות סורסקי" לבי"ח איכילוב בת"א 1966-1982
בי"ס לרפואה באוניברסיטת ת"א 1967-1972
בי"ס לרפואה באוניברסיטת ת"א 1967-1972
מוזיאון יד מרדכי, קיבוץ יד מרדכי 1968-1965
אוניברסיטה בעיר "IFE" בניגריה 1968-1972
בית אמריקה – מגדל משרדים בת"א 1970-1973
מלון בשארם א-שייך 1972-1976
ספריית רפואה ומדעי הבריאות במרכז רפואי סורוקה, 1974
בית ספר לאחיות במרכז הרפואי אסף הרופא 1975-1985
פלישת ארצות הברית לאפגניסטן

פלישת ארצות הברית לאפגניסטן התרחשה לאחר פיגועי 11 בספטמבר בסוף 2001 ונתמכה על ידי בעלות הברית הקרובות של ארצות הברית, שפתחו רשמית בקמפיין של "מלחמה עולמית בטרור". הסכסוך מכונה גם מלחמת ארצות הברית באפגניסטן ופלישת 2001 לאפגניסטן. מטרותיה הפומביות של הפלישה היו לפרק את ארגון הטרור אל-קאעדה ולשלול ממנו בסיס בטוח של פעולות באפגניסטן על ידי סילוק ארגון הטליבאן מהשלטון. בריטניה הייתה בעלת ברית מרכזית של ארצות הברית וסיפקה תמיכה בפעולה צבאית כבר מתחילת ההכנות לפלישה. הפלישה הגיעה אחרי מלחמת האזרחים באפגניסטן בשנים 1996–2001 בין הטליבאן לקבוצות הברית הצפונית, אם כי הטליבאן שלט ב־90% משטחי המדינה עד 2001. פלישת ארצות הברית לאפגניסטן הפכה לשלב הראשון במלחמה באפגניסטן (2001–2014) עד להכרזה על סיומה בשנת 2014. בהמשך החלה נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן (2021).
נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, דרש מהטליבאן למסור את אוסאמה בן לאדן ולגרש את אל-קאעדה מהמדינה; בן לאדן כבר היה מבוקש על ידי ה-FBI מאז 1998. הטליבאן סירב להסגירו, אלא אם כן ארצות הברית תספק לטליבאן מה שהוא יחשיב כראיות משכנעות למעורבותו של בן לאדן בפיגועי 11 בספטמבר. כמו כן, הטליבאן התעלם מדרישות ארצות הברית לסגור בסיסי טרור ולמסור חשודים אחרים בטרור מלבד בן לאדן. ארצות הברית התייחסה בביטול לדרישות הטליבאן, החשיבה אותן כטקטיקת עיכוב חסרת משמעות, ופתחה במבצע "חופש מתמשך" ב-7 באוקטובר 2001 יחד עם בריטניה. מאוחר יותר הצטרפו לשתיים בשטח גם כוחות אחרים, כולל כוחות הברית הצפונית. ארצות הברית ובעלות בריתה הפילו במהירות את הטליבאן מהשלטון, עד 17 בדצמבר 2001, ובנו בסיסים צבאיים ליד ערים גדולות ברחבי המדינה. רוב חברי אל-קאעדה וטליבאן לא נפלו בשבי, אלא נמלטו לפקיסטן השכנה או נסוגו לאזורים הרריים כפריים או מרוחקים במהלך קרב טורה בורה.[דרוש מקור]
בדצמבר 2001 הקימה מועצת הביטחון של האו"ם את כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי (ISAF) שיפקח על הפעולות הצבאיות במדינה ויכשיר את כוחות הביטחון הלאומיים של אפגניסטן. בוועידת בון בדצמבר 2001, נבחר חמיד כרזאי לעמוד בראש מינהל הביניים האפגני, אשר לאחר כינוס ה"לויה ג'ירגה" ("המליאה הגדולה") בבירה קאבול ב-2002 הפך למינהל המעבר של אפגניסטן ("המדינה האסלאמית הזמנית של אפגניסטן"). בבחירות העממיות ב-2004 נבחר כרזאי לנשיא המדינה, אשר בשלב זה נקבע שמה כרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן. באוגוסט 2003 הצטרפה נאט"ו כבת-ברית והשתלטה על ראשות כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. חלק אחד מכוחות ארצות הברית באפגניסטן פעל בפיקוד נאט"ו, ואילו יתר הכוחות נותרו בפיקודה הישיר של ארצות הברית. מנהיג הטליבאן, מוחמד עומאר ארגן מחדש את התנועה, וב-2002 טליבאן פתח במרד נגד הממשלה ונגד כוח הסיוע הבינלאומי, שנמשך שנים רבות. השתלטות הטליבאן על אפגניסטן גרמו להתפוררות הממשלה והיו במקביל לנסיגה האמריקאית.
לקריאה נוספת

Seth Jones, In the Graveyard of Empires, Norton & Company, 2009
Donald P. Wright et al., A Different Kind of War: The United States Army in Operation Enduring Freedom (OEF) October 2001-September 2005, Fort Leavenworth, Kansas: Combat Studies Institute Press, 2009
Jack Fairweather, The Good War: Why We Couldn't Win the War or the Peace in Afghanistan, Random House, 2014, ISBN 1448139724, 9781448139729
Leigh Neville, Special Operations Forces in Afghanistan, Osprey Publishing, Elite 163, Osprey, 2008. ISBN 9781846033100ISBN 9781846033100. Interesting account of early war operations, mostly before Operation Anaconda.
הערות שוליים

↑  Peter Dahl Thruelsen, From Soldier to Civilian: Disarmament Demobilisation Reintegration in Afghanistan, DIIS Report 2006:7, 12, supported by Uppsala Conflict Database Project, Uppsala University.
↑  "U.S. War in Afghanistan: 1999-Present". cfr.org. Council on Foreign Relations. 2014. אורכב מ-המקור ב-2 במרץ 2015. נבדק ב-21 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)

"U.S. War in Afghanistan". NBCNews.com. NBC News Digital. 2015. נבדק ב-21 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)

Lamothe, Dan (6 בינואר 2015). "This new graphic shows the state of the U.S. war in Afghanistan". Washington post. נבדק ב-21 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)

Matt Doeden; Blake Hoena (1 בינואר 2014). War in Afghanistan: An Interactive Modern History Adventure. Capstone. p. 2. ISBN 978-1-4765-5221-7. {{cite book}}:  (עזרה)

David P. Auerswald; Stephen M. Saideman (5 בינואר 2014). NATO in Afghanistan: Fighting Together, Fighting Alone. Princeton University Press. p. 87. ISBN 978-1-4008-4867-6. {{cite book}}:  (עזרה)

Michael Cox; Doug Stokes (9 בפברואר 2012). US Foreign Policy. Oxford University Press. p. 140. ISBN 978-0-19-958581-6. {{cite book}}:  (עזרה)

Robert M. Cassidy (Ph.D.) (2004). Peacekeeping in the Abyss: British and American Peacekeeping Doctrine and Practice After the Cold War. Greenwood Publishing Group. p. 243. ISBN 978-0-275-97696-5.
↑  Darlene Superville and Steven R. Hurst. "Updated: Obama speech balances Afghanistan troop buildup with exit pledge they killed over 4000 americans". cleveland.com. Associated Press. and Arkedis, Jim (23 באוקטובר 2009). "Why Al Qaeda Wants a Safe Haven". Foreign Policy. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bush rejects Taliban offer to hand Bin Laden over". The Guardian. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vulliamy, Ed; Wintour, Patrick; Traynor, Ian; Ahmed, Kamal (7 באוקטובר 2001). "After the September Eleventh Terrorist attacks on America, "It's time for war, Bush and Blair tell Taliban – We're ready to go in – PM|Planes shot at over Kabul"". The Guardian. London. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Canada in Afghanistan: 2001". National Post. נבדק ב-7 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Felbab-Brown, Vanda (2012). "Slip-Sliding on a Yellow Brick Road: Stabilization Efforts in Afghanistan". Stability: International Journal of Security and Development. 1 (1): 4–19. doi:10.5334/sta.affree{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  Rubin, Alyssa J. (22 בדצמבר 2009). "NATO Chief Promises to Stand by Afghanistan". The New York Times. נבדק ב-29 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Taliban Resurgence in Afghanistan". אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rothstein, Hy S (15 באוגוסט 2006). Afghanistan: and the troubled future of unconventional warfare By Hy S. Rothstein. ISBN 978-81-7049-306-8. {{cite book}}:  (עזרה)
איילה צרפתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בת 63 בערך)
 
נברשת זיכרון, גוף תאורה מזכוכית ופולימרים, יצירה של איילה צרפתי, במוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות (אנ'), 2011
גוף תאורה, יצירה של איילה צרפתי, בנאפיס באר שבע
איילה צרפתי (נולדה בשנת 1962) היא מעצבת תאורה ישראלית. נחשבת לאחת המעצבות הישראליות החשובות והמצליחות בעולם.
ביוגרפיה

צרפתי נולדה וגדלה בתל אביב. היא בוגרת תואר ראשון באמנות פלסטית בשנת 1984 בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, ובהמשך בפוליטכניק מידלסקס (אנ') בלונדון. בשנת 1992 היא ייסדה ביחד עם בעלה אלבי צרפתי את Aqua Creations Atelier לתאורה וריהוט. שימשה כמעצבת ומנהלת החברה עד שהקימה סטודיו לאמנות משלה. במשך כמעט שלושים שנה היא מציגה במוזיאונים ובגלריות ברחבי העולם.
מאז שנות ה-90 יצרה גופי תאורה (בהשראת יצורי-ים) ורהיטים קונספטואליים. נודעה בזכות ה-SOMA שלה, אורות פיסוליים בעבודת יד הנקראים על שם מונח יווני המתאר את גוף האדם. רוב העבודות שלה מיוצרות בהזמנה למוזיאונים, אדריכלים ולקוחות פרטיים (חדר המוזיקה של הזמר פול סיימון, מארק צוקרברג, ג'ק ניקולסון ובראד פיט), ומחירן נאמד באלפי דולרים.
בשנת 1994 יצרה את גוף התאורה "Morning Glory"
עבודות שלה נרכשו על ידי מוזיאון האמנויות הדקורטיביות, פריז (אנ') ונכללת באוספים הקבועים של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון לאמנויות ועיצוב (אנ'), מוזיאון המנטה, מוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון (אנ'), מוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון (אנ'), מוזיאון קורנינג לזכוכית ומוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות.
תערוכות היחיד שלה נערכו במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון הפיסול Beelden Aan Zee (אנ'), דן האג.
היא השתתפה בתערוכות קבוצתיות במוזיאונים כמו מוזיאון העיצוב של לונדון, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, מוזיאון Staatliches für Kunst und Design בנירנברג (אנ'), Museum für Kunst und Gewerbe בהמבורג (אנ'), ומרכז ז'ורז' פומפידו בפריז.
חיים אישיים

איילה נישאה לאלבי צרפתי, צלם ופרסמואי בתחיל שנות ה-90 ולהם נולדו שלוש בנות. הזוג נפרד בשנת 2013 והיא עזבה את "אקווה קריאיישנס", מותג התאורה שייסדה.
פרסים ואותות הוקרה

בשנת 1985 קיבלה מלגת קרן התרבות אמריקה ישראל
בשנת 2006 זכתה בפרס העיצוב של שר החינוך והתרבות
הערות שוליים

↑  מילי טל שוורץ, עבודה עברית: איילה צרפתי מעצבת תאורה, באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2009
↑  יונת נחמני,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'"אם יש בי שמחה היא משום שהעבודות שלי נעשות בישראל", באתר כלכליסט, 13 באפריל 2016
↑  Aqua Creations Morning Glory Lamp
↑  יונת נחמני,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פיצול מאורות, באתר כלכליסט, 4 בדצמבר 2013
קרוליין לוויט

קרוליין לוויט (באנגלית: Karoline Leavitt, נולדה ב-24 באוגוסט 1997) היא עוזרת ודוברת פוליטית אמריקאית, המכהנת כדוברת הבית הלבן. בעבר שימשה כמזכירת העיתונות הלאומית של דונלד טראמפ., עוזרת מזכירת עיתונות וכותבת נשיאותית במהלך ממשל דונלד טראמפ הראשון (אנ'). בשנת 2022, היא התמודדה בבחירות המקדימות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הראשון של ניו המפשייר, והפכה לחברה השנייה בדור ה-Z שזוכה בפריימריז בקונגרס. היא הפסידה בבחירות הכלליות לכריס פאפאס המכהן.
חיים מוקדמים וחינוך

קרוליין לוויט נולדה וגדלה באטקינסון (אנ'), ניו המפשייר‏. למשפחתה הייתה חנות גלידה מקומית וסוכנות למשאיות משומשות בפלייסאו (אנ'), ניו המפשייר‏. היא למדה בבית ספר תיכון קתולי בלורנס, מסצ'וסטס, ולאחר מכן למדה השכלה גבוהה במכללת Saint Anselm (אנ') במנצ'סטר (ניו המפשייר), שם היא קיבלה תואר ראשון באמנויות בתקשורת ובמדע המדינה; היא גם שיחקה סופטבול בליגת המכללות לוויט עבדה בטלוויזיה מקומית בזמן לימודיה בקולג'.
קריירה

לוויט החלה את דרכה כמתמחה בקיץ במשרד התכתבות הנשיאותי בבית הלבן (אנ') לפני שנתה האחרונה בקולג'. עם סיום לימודיה היא התקבלה לעבודה במשרד ההתכתבות לפני שהצטרפה למשרד דובר הבית הלבן כעוזרת מזכירת עיתונות תחת הדוברת קיילי מקנאני. לאחר סיום ממשל טראמפ היא נשכרה כמנהלת התקשורת של חברת בית הנבחרים אליס סטפניק הרפובליקנית מניו יורק.
קריירה > קמפיין לבית הנבחרים

בשנת 2022 הכריזה לוויט על מועמדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית, כשהיא מתמודדת כרפובליקאית במחוז הראשון של ניו המפשיר. הסקר האחרון לפני הפריימריז הראה שלוויט מפסידה בשתי נקודות, אך לבסוף היא ניצחה בפריימריז בפער של 10%. הניצחון שלה בפריימריז הרפובליקני הפך אותה לחברה השנייה בדור ה-Z שזוכה בפריימריז בקונגרס אחרי מקסוול פרוסט שעשה זאת בחודש הקודם. הקמפיין שלה התמקד בערכים שמרניים, צמיחה כלכלית ותמיכה באכיפת החוק. היא הדגישה את מחויבותה להגנה על התיקון השני לחוקת ארצות הברית, הפחתת מיסים והתנגדות לחריגה מסמכויות של הממשל. לוויט הפסידה בבחירות הכלליות לכריס פאפאס המכהן ב-8.2% מהקולות. לוויט בחרה שלא להתמודד בבחירות 2024 אלא לעבוד עם טראמפ.
קריירה > דוברות דונלד טראמפ

לוויט החלה לעבוד בינואר 2024 כדוברת של דונלד טראמפ, בקמפיין הבחירות לנשיאות. לאחר זכייתו, ב-15 בנובמבר 2024, הודיע טראמפ שהיא ביצעה "עבודה פנומנלית" עבורו, והחליט למנות אותה לדוברת הבית הלבן. היא מכהנת בתפקיד מ-20 בינואר 2025, והיא האדם הצעיר ביותר ששירת בתפקיד דובר הבית הלבן.
חיים אישיים

לוויט גדלה בבית קתולי, והיא תומכת בחינוך פרטי. לוויט נשואה ואם לבן שנולד ביולי 2024.
דניאל חבקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בינואר 1925 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 במרץ 1993 (בגיל 68) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 פרסים והוקרה:  פרס רכטר (1969) 
 
דניאל חבקין (5 בינואר 1925 – 29 במרץ 1993) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי. זוכה פרס רכטר יחד עם אשתו, האדריכלית עכסה חבקין (1969).
ביוגרפיה

נולד בחיפה. סיים את לימודיו במתמטיקה ופיזיקה בלוזאן שבשווייץ בשנת 1945. מייד עם תום מלחמת העולם השנייה חזר ארצה ללימודי אדריכלות בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, שאותם סיים בשנת 1950.
בתום לימודיו נשאר בפקולטה. עם האדריכל והוגה הדעות הצרפתי יונה פרידמן (1923–2020), שהיה גיסו, שימש כאסיסטנט של פרופ' אלפרד נוימן (1900–1968), שהיה דיקן הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון (1953–1958).
במקביל, הקים חבקין משרד אדריכלות פרטי עם אשתו עכסה חבקין.
חבקין שימש פעמיים כדיקן הפקולטה (1975–1977 ו-1986–1988), והיה חבר בוועדת הבינוי של הטכניון.
במקביל לפעילותו האקדמית, המשיך בהצלחה כאדריכל, ובין השנים 1964 ל-1974 היה שותף במשרד של פרופ' אל מנספלד (1912–2004).
נפטר ב-29 במרץ 1993.
עבודות נבחרות

"שיכון השטיח"-"שיכון לדוגמה" בשכונה ה' בבאר-שבע (1959–1964 עם נחום זולוטוב).
בניין "N" – "שיכון לדוגמה" ברמת-הדר בחיפה (1960 עם שלמה גלעד).
בניין האודיטוריום בחיפה, (1973, עם אל מנספלד) שזכה בפרס רטנר.
"בית צרפת" באוניברסיטה העברית בגבעת רם (1972, עם אל מנספלד ופיאר ווגו).
תכנון שכונת שער העלייה בחיפה (1976, (עם אל מנספלד).
מעונות שונים בקריית הטכניון (עם עכסה חבקין), ביניהם "מעונות רפקין" (1970-1954), "מעונות העמים", (1968,עליו זכה בפרס רכטר), "מעונות צרפת" (1975).
שכונה במעלות (1981).
גלריית תמונות

חזית צפונית - בניין מעונות ריפקין
חזית צד וכניסה לבניין מעונות ריפקין
בניין "N" ברמת הדר, פרוזדור פתוח בקומה 10
ראו גם

שכונה ה' (באר שבע)
לקריאה נוספת

1. (1959), רמת הדר- רובע מגורים חדש בחיפה. הנדסה ואדריכלות, יז(8-7), 191-193.
2. ליברטי, ר., סיני, ר. ,פרוינליך, א. (2016). תוכנית אסטרטגית לקריית הטכניון- מורשת הבנויה ונופית, סקר מצב קיים, חיפה, הטכניון.
3. קירמאיר, א., קפלן י. (1990). פרוגרמה מוצעת להרחבת מערך המעונות הקיים בקמפוס, חיפה, אגף פיתוח ותחזוקה, הטכניון.
4. קירמאיר, א., (2017), קריית הטכניון כמעבדה לאדריכלות מודרניסטית- יצירתם המודרניסטית של חברי סגל הפקולטה לארכיטקטורה בבניית הקמפוס. בתוך ע. בן אשר גיטלר, י. ,אלואיל,, ד. גורדון, ע. טמיר טאוויל, (עורכים), הוראת השעה: חינוך אידיאליסטי ואדריכלות מודרנית (עמ' 97–103). תל אביב-יפו: הוצאת גלריה בבית האדריכל, עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל.
5. שדר, ה. (2014). אבני הבניין של השיכון הציבורי-שישה עשורים של בנייה עירונית ביוזמה ציבורית בישראל, תל אביב, משרד הבינוי והשיכון.
דגל ירושלים (תנועה)

דגל ירושלים הוא שמה של תנועה רוחנית ופוליטית שניסה לייסד הרב אברהם יצחק הכהן קוק, לשם השלמת הצדדים הרוחניים שבתחייה הלאומית היהודית.
התנועה נוסדה, על פי דברי הרב קוק, כדי לטפל בעניינים הרוחניים של גאולת ישראל, בעוד שהציונות דאגה לצדדים החומריים שלה. הרב קוק שלח כחודשיים אחרי פרסום הצהרת בלפור קול קורא לתפוצות ישראל להצטרף לתנועה זו.
באיגרת אחרת הוא מנסה להסביר את ההבדלים שבין תנועת המזרחי לבין תנועת דגל ירושלים, ואת הנחיצות של שתיהן, ואת הסיוע שתוכל תנועת המזרחי לקבל מדגל ירושלים. במיוחד חרתה לרב קוק האמירה שרווחה בהסתדרות הציונית כי "הציוניות דבר אין לה עם הדת", והוא ניסה לדרבן מספר פעמים את אנשי תנועת המזרחי למחות כנגדה ולהתנער ממנה.
הרב קוק שלח את בנו, הרב צבי יהודה, למסע בכל רחבי אירופה בין רבני הפלגים השונים לקנות תמיכה בתוכניתו החדשה. במסעו של הרב צבי יהודה הוא נפגש עם כל גדולי הרבנים של הקהילות השונות. מיעוט קטן מאוד מהרבנים התנגד לתוכנית באופן אידאולוגי; הם ראו איסור הלכתי בהשתתפות במהלך לאומי חילוני. מהעבר האחר היו מעט רבנים שנרתמו לתוכנית והעלו את קהילותיהם לארץ ישראל. רובם של הרבנים הודיעו שהם תומכים בתוכנית אך חוששים מתוצאותיה. הם לא ידעו אם היהדות תוכל לשמור על עצמה בזעזוע כזה של ניתוק מהעיירה הקלאסית הסגורה, ששימשה כעין בועה החוסמת השפעות זרות.
סניפים לתנועה נוסדו באנגליה, הולנד, שווייץ וארצות הברית, אך הרב קוק נתקל הן בהתנגדות של המפלגות הדתיות, והן באינטרסים צרים של חברי הסניפים, והן מפאת חוסר יכולתו המעשית להרים ארגון  כזה, דברים שגרמו לו לוותר על הקמת התנועה. ראשי התנועה בשווייץ היו הרב שלמה זלמן פינס והרב ד"ר יחיאל מיכל הלוי אשר.
בשלב מסוים כותב הרב קוק מספר פעמים כי הוא מעכב את הפעילות של דגל ירושלים בהיבטים שונים כדי לא לפגוע בתנועת המזרחי, שלא תהיה תחרות בין שתי התנועות, שתביא לרפיון ידיים לתנועת המזרחי, במיוחד לאור העובדה שאנשי המזרחי עוסקים במרץ בענייניהם.
בסופו של דבר התוכנית עצמה לא קיבלה תמיכה מספקת.
לקריאה נוספת

יעקב אבן חן, רב ומנהיג, פרק מ"ה: רעיון הקמת תנועת "דגל ירושלים" (עמ' 337-342), הוצאת הסוכנות היהודית לארץ ישראל, 1998.
יוסי אבנרי, דגל ירושלים, בתוך: בשבילי התחיה, כרך ג, רמת גן תשנ"ט, עמ' 58-39.
סמדר שרלו, צדיק יסוד עולם: השליחות הסודית והחוויה המיסטית של הרב קוק, פרק ז, ג: יזמות משיחיות – "דגל ירושלים", "הלכה ברורה" וחידוש הסנהדרין (עמוד 346), הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2012.
הרב אברהם וסרמן, קורא לדגל – הראי"ה קוק ודגל ירושלים האלטרנטיבה הנשכחת לתנועה הציונית, הוצאת מכון הר ברכה, 2020.
הערות שוליים

↑  איגרת תתס"ז, אגרות הראי"ה, חלק ג' עמ' קמ"ח
↑  איגרת תתק"ה, אגרות ראי"ה חלק ג' עמ' רט"ז
↑  אגרות הראי"ה ב', איגרת תצז, איגרת תקע"א
↑  אגרות הראי"ה - איגרת תתקמ"ה, חלק ג', עמ' רסא, איגרת תתקמ"ז, חלק ג' עמ' רסג
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008749890205171
זאב קיציס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1974 (בן 50) ה' בניסן תשל"ד ירושלים
 ענף מדעי:  חסידות, מחשבת ישראל, ספרות עממית־יהודית
 מקום מגורים:  מעלה גלבוע, ישראל
 מקום לימודים:  ישיבת מקור חיים, ישיבת מרכז הרב, ישיבת מעלה גלבוע, אוניברסיטת בר-אילן
 מנחה לדוקטורט:  צבי מרק
 מוסדות:  ישיבת מעלה גלבוע, אוניברסיטת בר-אילן
ד"ר זאב קיציס (נולד בה' בניסן תשל"ד, 28 במרץ 1974) הוא חוקר חסידות ויוצר ישראלי. מלמד בישיבת מעלה גלבוע ובאוניברסיטת בר-אילן, ועורך האתר "זושא – מגלים את הסיפור החסידי".