stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלבורן ויקטורי
יריבויות

הדרבי של מלבורן (מול מלבורן סיטי): החל מעונת 2010/2011, הצטרפה לליגה קבוצה שנייה מהעיר מלבורן (אז תחת השם מלבורן הארט). מעבר ליריבות העירונית, האיבה בין המועדונים עלתה דרגה כאשר כבר באותה העונה, גלש קפטן הוויקטורי דאז קווין מוסקט לרגליו של אדריאן זאהרה, תיקול ברוטלי ואלים שגרם לפציעתו של האחרון, וכן לכרטיס אדום ישיר והרחקה משמונה משחקים של מוסקט. הדרבי של מלבורן היה לראשון בתולדות הליגה האוסטרלית המחודשת. בהמשך, גם העיר סידני זכתה למשחק דרבי (סידני מול וסטרן סידני וונדררס).
הכחול הגדול (מול סידני): מעבר ליריבה העירונית, נחשבת סידני ליריבה המרה ביותר של מלבורן. בהיותן של מלבורן וסידני שתי הערים הגדולות באוסטרליה, היריבות בין שתי הערים המשיכה גם בין שני המועדונים הבכירים. המשחקים בין השתיים הם בדרך כלל שנויים במחלוקת ורוויי אמוציות, כאשר היריבות בין הקהלים מביאה לאצטדיונים מלאים בדרך כלל במפגשים בין השתיים. היריבות בין השתיים עלתה מדרגה בעונת 2009/2010, אז גברה סידני על מלבורן במחזור הנעילה וזכתה בפרמיירשיפ, ושבועות ספורים אחר כך גברה עליה גם בגמר הפלייאוף. היוצרות התהפכו חמש שנים לאחר מכן, כאשר מלבורן זכתה בתואר הכפול על חשבון סידני, אותה ניצחה בגמר הפלייאוף. היריבות בין המועדונים קיבלה את השם "הכחול הגדול", שבעגה האוסטרלית משמעותו ריב או מאבק, וכן נגזר מצבעי המדים של שני המועדונים, שהצבע הבולט בהם הוא כחול.
היריבות המקורית (מול אדלייד יונייטד): היריבות בין המועדונים מקורה מחוץ למגרשי הכדורגל, והיא נגזרה במקור בעיקר מהיריבות בין תושבי מדינת ויקטוריה לאלו של אוסטרליה הדרומית. בנוסף ליריבות ביציעים, המאבק החריף גם על המגרש, כאשר במהלך עונת 2006/2007 חלה תקרית לצידי המגרש בין קפטן מלבורן דאז קווין מוסקט לבין מאמן אדלייד דאז ג'ון קוסמינה. אירוע נוסף התרחש שתי עונות אחר כך, כאשר חלוץ מלבורן ניי פביאנו נתפס יורק לכאורה לכיוונו של מגן אדלייד רוברט קורנת'וייט והורחק לתשעה משחקים (לאחר ערעור הומתק העונש לשישה משחקים בלבד). כמו כן, השתיים נפגשו פעמיים בגמר הפלייאוף (2007, 2009), כאשר בשני המקרים ידה של מלבורן הייתה על העליונה.
שחקני ומאמני עבר > נבחרת העשור

במרץ 2015 חשף המנהל המקצועי דאז, ריצ'רד וילסון, את נבחרת העשור של מלבורן ויקטורי (2005-2014). וילסון עצמו עמד בראש ועדת הבחירה שכללה מלבדו גם את מאמן העבר אנג'ה פוסטקוגלו, המנהל המקצועי לשעבר גארי קול, כדורגלן הנבחרת בעבר רובי סלייטר, ועיתונאי הספורט מייקל לינץ'. מתוך 107 שחקני המועדון בכל הזמנים (עד לאותו הזמן), 39 עמדו בקריטריון הבחירה (30 משחקי ליגה לפחות), ומהם נבחרו סגל העשור (11 שחקנים במערך 4-3-3, וחמישה מחליפים), וכן מאמן העשור וקפטן העשור. נבחרי העשור היו:
| שוער | הגנה | קישור | התקפה | מחליפים | מאמן | קפטן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה מייקל תיאו |  אוסטרליה רודריגו ורגאס אוסטרליה אדריאן לייר אוסטרליה קווין מוסקט חוף השנהב אדאמה טראורה |  אוסטרליה מארק מיליגן קוסטה ריקה קרלוס הרננדס סקוטלנד גרנט ברבנר |  אוסטרליה ארצ'י תומפסון אוסטרליה דניאל אלסופ אוסטרליה רובי קרוז |  אוסטרליה ניית'ן קו אוסטרליה טום פונדליאק ניו זילנד מרקו רוחאס אוסטרליה לי ברוקסהאם אוסטרליה מת'יו קמפ |  סקוטלנד ארני מריק |  אוסטרליה קווין מוסקט |
לרשימה המלאה של שחקני מלבורן ויקטורי בעלי ערך בוויקיפדיה העברית, ראו: כדורגלני מלבורן ויקטורי.
שחקני ומאמני עבר > מאמני עבר

כתב נטוי - מאמן זמני
| תאריך | שם | תארים |
| --- | --- | --- |
| 20 בדצמבר 2004 - 12 במרץ 2011 | סקוטלנד ארני מריק | פרמיירשיפ (2), צ'מפיונשיפ (2), גביע אתגר קדם-עונה, מאמן העונה באוסטרליה (2) |
| 12 במרץ 2011 - 6 בינואר 2012 | אוסטרליה מהמט דוראקוביץ' |  |
| 6 בינואר 2012 - 7 בינואר 2012 | אוסטרליה קווין מוסקט |  |
| 7 בינואר 2012 - 1 באפריל 2012 | צפון אירלנד ג'ים מגילטון |  |
| 26 באפריל 2012 - 26 באוקטובר 2013 | אוסטרליה אנג'ה פוסטקוגלו |  |
| 31 באוקטובר 2013 - | אוסטרליה קווין מוסקט | פרמיירשיפ, צ'מפיונשיפ, הגביע האוסטרלי, מאמן העונה באוסטרליה |
תארים והישגים > תארים

פרמיירשיפ:
זכיות (3): 2006/2007, 2008/2009, 2014/2015
סגנויות (2): 2009/2010, 2016/2017
צ'מפיונשיפ:
זכיות (4): 2006/2007, 2008/2009, 2014/2015, 2017/2018
סגנויות (2): 2009/2010, 2016/2017
זכייה: 2008
זכייה: 2008
תארים והישגים > הישגים לפי עונה

| עונה | ליגה | מיקום (עונה סדירה) | מיקום (פלייאוף) | גביע אתגר קדם-עונה | הגביע האוסטרלי | ליגת האלופות האסיאתית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005/2006 | ליגת העל האוסטרלית | 7 | לא העפילה | חצי גמר | לא השתתפה | לא העפילה |
| 2006/2007 | ליגת העל האוסטרלית | 1 | 1 | שלב הבתים | לא השתתפה | לא העפילה |
| 2007/2008 | ליגת העל האוסטרלית | 5 | לא העפילה | שלב הבתים | לא השתתפה | שלב הבתים |
| 2008/2009 | ליגת העל האוסטרלית | 1 | 1 | 1 | לא השתתפה | לא העפילה |
| 2009/2010 | ליגת העל האוסטרלית | 2 | 2 | לא השתתפה | לא השתתפה | שלב הבתים |
| 2010/2011 | ליגת העל האוסטרלית | 5 | 5 | לא השתתפה | לא השתתפה | שלב הבתים |
| 2011/2012 | ליגת העל האוסטרלית | 8 | לא העפילה | לא השתתפה | לא השתתפה | לא העפילה |
| 2012/2013 | ליגת העל האוסטרלית | 3 | 3 | לא השתתפה | לא השתתפה | לא העפילה |
| 2013/2014 | ליגת העל האוסטרלית | 4 | 3 | לא השתתפה | רבע הגמר | שלב הבתים |
| 2014/2015 | ליגת העל האוסטרלית | 1 | 1 | לא השתתפה | 1 | לא העפילה |
| 2015/2016 | ליגת העל האוסטרלית | 6 | 5 | לא השתתפה | חצי הגמר | שמינית הגמר |
| 2016/2017 | ליגת העל האוסטרלית | 2 | 2 | לא השתתפה | שמינית הגמר | לא העפילה |
אוהדי מלבורן ויקטורי, פברואר 2007
גמר פלייאוף הליגה האוסטרלית באצטדיון דוקלנדס, 2007
גמר פלייאוף הליגה האוסטרלית באצטדיון הריבועי, 2015
מלבורן ויקטורי - סנטרל קוסט מארינרס בקרדיניה פארק, 2016
קפטן העשור, קווין מוסקט, במהלך יום משפחות (אוגוסט 2007)
שחקני מלבורן ויקטורי עם תואר הצ'מפיונשיפ, 2007
מרתון החולות

| --- | --- |

 ענף:  אולטרה מרתון
 תאריך ייסוד:  1986
 מדינות משתתפות:  מרוקו מרוקו
 עיר מארחת:  ורזאזאת 
 
 קואורדינטות:  30°55′00″N 6°55′00″W﻿ / ﻿30.91666667°N 6.91666667°W﻿ / 30.91666667; -6.91666667
 he
 
רצים מפלסים דרכם לאורך הרכס
המחנה בו המתחרים נמים את שנת הלילה
מתחרה במרתון החולות, מרוקו
מרתון החולות (בצרפתית: Marathon des Sables; באנגלית: Marathon of the Sands; ידוע גם בשם מרתון סהרה (באנגלית: Sahara Marathon)) הוא אולטרה מרתון האורך שישה ימים, למרחק של 251 ק"מ (156 מייל), שזה בערך אורכם של שישה מרוצי מרתון רגילים. השלב הארוך ביותר (2009) הוא באורך של 91 ק"מ (57 מייל).
מרתון החולות מתקיים מדי שנה בדרום מרוקו, במדבר סהרה. הוא נחשב למירוץ הקשה ביותר שקיים. התחרות הראשונה התקיימה בשנת 1986.
מרי פרנסס ברי

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1938 (בת 86) נאשוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן (1970)  אוניברסיטת הווארד (1961)  אוניברסיטת הווארד (1962)  הקולג' לספרות, מדע ואמנות של אוניברסיטת מישיגן (1966)  אוניברסיטת פיסק 
 maryfrancesberry.com
 
מרי פרנסס ברי (באנגלית: Mary Frances Berry; נולדה ב-17 בפברואר 1938) היא היסטוריונית, סופרת, עורכת דין, פעילה חברתית אמריקאית ופרופסורית, המתמחה בהיסטוריה של חוקה ומשפט של ארצות הברית בנושא של אפרו-אמריקאים. היא מלמדת היסטוריה משפטית אמריקאית במחלקה להיסטוריה שבבית הספר לאמנויות ומדעים של אוניברסיטת פנסילבניה ויושבת הראש לשעבר של נציבות ארצות הברית לנושא זכויות האזרח. בעבר הייתה ברי פרובוסט של המכללה למדעי ההתנהגות והחברה באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק, והקנצלר האפרו אמריקאי הראשון של אוניברסיטת קולורדו שבבולדר.
קורות חיים והשכלה

ברי נולדה בנאשוויל, טנסי, השנייה מבין שלושת ילדיהם של ג'ורג' פורד ופרנסס ברי (שם נעורים סאות'אל). בשל תלאות כלכליות ונסיבות משפחתיות, היא ואחיה הגדול גדלו בבית יתומים במשך זמן מה.
ברי למדה בבתי הספר המופרדים שבנאשוויל. בשנת 1956 סיימה את לימודיה בהצטיינות בתיכון פרל והמשיכה ללימודים באוניברסיטת פיסק, נאשוויל, שם תחומי העניין העיקריים שלה היו פילוסופיה, היסטוריה וכימיה. ברי עברה לאוניברסיטת הווארד, שם בשנת 1961 קיבלה תואר ראשון. בשנת 1962 קיבלה תואר שני מהווארד. בשנת 1966 קיבלה ברי דוקטורט בהיסטוריה חוקתית אמריקאית מאוניברסיטת מישיגן ובשנת 1970 היא השלימה גם דוקטורט.
מנהיגות

1974-1976: המכללה למדעי ההתנהגות והחברה באוניברסיטת מרילנד, פרובסטוס
1976-1977: אוניברסיטת קולורדו בבולדר, קנצלר
1977-1980: משרד הבריאות ושירותי אנוש של ארצות הברית, עוזרת המזכירה בנושא חינוך
1980-2004: הנציבות האמריקאית לזכויות האזרח, חברה; סגנית יושב ראש; יו"ר (1993–2004)
1987 - הווה: אוניברסיטת פנסילבניה, פרופסור למחשבה חברתית אמריקאית ע"ש גרלדין ר' סיגל
1997-2000: הקרן לרדיו, פסיפיקה, יו"ר הדירקטוריון
1990-1991: ארגון ההיסטוריונים האמריקאים, נשיאה; חבר
האיגוד ההיסטורי האמריקאי, חבר
2003: הקרן לחופש ע"ש וודהול, מייסדת משותפת
פרסים והוקרה

1965: מלגת שולחן עגול במלחמת האזרחים
1983: NAACP, פרס לזכויות האזרח ע"ש רוי ווילקינס
1985: ועידת המנהיגות הנוצרית הדרומית, פרס רוזה פארקס
1985: קרן ה-CPC, פרס הנשיא
1986: פרס זכויות האזרח ע"ש הוברט ה. המפרי
1986: Ms. אשת השנה
1987: המועצה הארצית של נשים שחורות, פרס הישג
2008: פרס מטעם המרכז הלאומי למחקר הבריאות
2014: ארגון ההיסטוריונים האמריקנים, פרס השירות המובחן ע"ש רוי רוזנצוויג
עבודות ופרסומים נבחרים > פרסומים נבחרים

Berry, Mary Frances (ביולי 2006). "In Search of Callie House and the Origins of the Modern Reparations Movement". The Journal of African American History. 91 (3): 323–327. doi:10.1086/JAAHv91n3p323. OCLC 7794024095. {{cite journal}}:  (עזרה)
Berry, Mary Frances (15 באפריל 2015). "Letter to Governor Bush from Chairperson Mary Frances Berry March 8, 2001". The Black Scholar. 31 (2): 6–7. doi:10.1080/00064246.2001.11431134. OCLC 5948868723. {{cite journal}}:  (עזרה)
Berry, Mary Frances (15 באפריל 2015). "Status Report on Probe of Election Practices in Florida During The 2000 Presidential Election". The Black Scholar. 31 (2): 2–5. doi:10.1080/00064246.2001.11431133. OCLC 95271155. {{cite journal}}:  (עזרה)
Berry, Mary Frances (8 בספטמבר 2016). "Du Bois as Social Activist: Why We Are Not Saved". The Annals of the American Academy of Political and Social Science. 568 (1): 100–110. doi:10.1177/000271620056800108. OCLC 366119768. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Berry, Mary Frances; Noah, Trevor (20 בינואר 2020). "Mary Frances Berry - "History Teaches Us to Resist" and the Power of Protest". The Daily Show with Trevor Noah. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Contemporary Black Biography. Ed. Barbara Carlisle Bigelow. Vol. 7. Detroit: Gale, 1994. p11-15.
↑  Berry, Mary Frances; Slen, Peter (7 בספטמבר 2014). "In Depth with Mary Frances Berry". C-SPAN (באנגלית אמריקאית). {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4
↑  "Women in Government: A Slim Past, But a Strong Future". Ebony: 89–92, 96–98. באוגוסט 1977. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Pear, Robert (14 ביולי 1983). "3 Reagan Rights Nominees Set Off Heated Clash in Senate". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Washington Post, December 17, 2001
↑  "Motherhood as a Political Status". Christian Science Monitor. 13 במאי 1993. נבדק ב-29 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Free Speech for Sale?". The Village Voice. נבדק ב-10 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "There's Something About Mary". 12 באוקטובר 1999. נבדק ב-10 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ACLU-NC Letteto Mary Francis Berry on the Crisis at KPFA and Pacifica". 28 ביולי 1999. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
1 2  Freedman, Samuel G. (12 בפברואר 2009). "50 Years of Struggle". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Seelye, Katharine Q. (8 בדצמבר 2001). "U.S. Rights Commission Blocks Seating of Bush Nominee". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Past Officers - President: Mary Frances Berry (1990-1991)". Organization of American Historians. 1990.
↑  "Mission, Vision & History". Woodhull Freedom Foundation. נבדק ב-2 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Roy Rosenzweig Distinguished Service Award Winners". Organization of American Historians. 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462921605171  BIBSYS: 90065046  BnF: cb12023466m (data)  CiNii: DA01558224  GND: 131873652  ISNI: 0000 0000 8162 1140  LCCN: n50007567  NARA: 10583108  NKC: xx0323664  NLA: 35018030  NTA: 069088926  SNAC: w6x67tv2  SUDOC: 028389409  VIAF: 88039903   WorldCat (עם VIAF): 88039903
משה בוג'אנח

| --- | --- |
 לידה:  משוער לסוף המאה ה-16 והלאה טריפולי
 פטירה:  1680~ על-פי אחת הדעות בי"ב טבת טריפולי
 כינוי:  איש טריפולי
 מקום קבורה:  טריפולי
 מקום פעילות:  טריפולי, לוב,  איטליה, תוניס וקהילות באזור זה
 תחומי עיסוק:  רב, מורה, פייטן
 תפקידים נוספים:  סופר
 רבותיו:  מהר"ם גאלנטי
 חיבוריו:  פיוטים רבים, כתבים נוספים (-רובם אבדו), כמו כן חלק מן הכתבים יוחסו לכותבים אחרים עקב טעות בזיהוי ונתגלים רק בשנים האחרונות
 
רבי משה בוג'אנח (בחלק מהמקומות נכתב "מוסה" - עקב הגיעה מקומית, המוכר בכינוי איש טריפולי) היה רב, מורה, פייטן, סופר, ואיש אשכולות מראשי קהילת יהודי טריפולי במאה ה-17, בתקופת שלאחר תור הזהב של ספרד, והשפעתה של זו ניכרת היטב בשירתו. והשפעתו הרבה של משה בוג'אנח הייתה גם מעבר לקהילה היהודית בטריפולי.
על אף שהפרטים על אישיותו של רבי משה בוג'אנח מועטים חלק גדול מהחיבוריו (ובניהם מעל למאה פיוטים) השפיעה רבות על אורח החיים היהודי גם בקרב הקהילות היהודיות מעבר למקום מושבו בטריפולי כגון בקהילות תוניס איטליה ועוד, כמו כן חיבוריו היו למקור ידע לתעודה היסטורי בקרב קהילות אלה.
ביוגרפיה

משערים שרבי משה בוג'נאח נולד בטריפולי ככל הנראה בסוף המאה ה-16 או תחילת המאה ה-17. והיה בן יחיד לאב שחלה באבעבועות רוח בהיותו צעיר ועקב כך התעוור. אביו שהיה דתי הדוק. דאג לשלוח אותו כדי שיוכל ללמוד מהר"ם גאלנטי, אצלו התחנך ונעשה לחכם גדול ומשורר. הוא חזר לטריפולי ושימש כרב ומחנך. ולאורך חייו חיבר שירים ופיוטים רבים בהשראת השירה היהודית מתור הזהב של ספרד, ונתן לומר כי היה מגדולי פייטני צפון אפריקה, בעוד פייטנים אחרים מקבלים השראה והולכים בעקבותיו סגנון כתיבתו. מבין המקרים המתארים, את חייו ניתן לציין סיפור בו מוסלמי שרצה להתקרב ליהדות תוך התנגדות קרוביו ורבי משה שסייע לו בכך. דבר המעיד על מעמדו תפקידו.
כתביו

רבי משה בוג'נאח חיבר בחייו שירים ופיוטים רבים, רובם פיוטי תפילה, ממעגל החיים היהודי (ברית מילה, נישואין) ושירי גאולה וגהולה. במחקר שערך פרופ' אפרים חזן: במשך מספר שנים בהם נהספו כתבי יד רבים מטריפולי ותוניס, ריכז הפרופסור בספרו "רבי משה בוג'נח איש טריפולי" למעלה ממאה פיוטים ושירים המיוחסים בוודאות לרבי משה בוג'נאח. אודות לכתביו נתין להחשף להעורך החיים של היהודים בקהילות השונות, וכתביו משמשים כמקור מידע עבור תיעוד היסטורי אודות אורך החיים של תקופתו ועוד קודם לו. ולאלן יצוין דוגמאות אחדות משיריו של רבי משה:
"אערך זמר" - הנאמר בברית המילה
"מלכא רבא"
"מתי אדון עולם" - פיוט העוסק בגלות וגאולה
"מקור זמרה בלבי תחנותו" - דוגמה לשירת חול
לחלק מכתביו עם השנים יצאו מאמרים וספרים אחדים כגון הספר "פיוטי רבי משה בוג`נאח איש טריפולי", בעריכת חזן אפרים. ויזכורים בספרים ובמקומות שונים נוספים.
הערות שוליים

↑  https://www.livluv.org.il/%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%A9%D7%AA-%D7%95%D7%9E%D7%A1%D7%95%D7%A8%D7%AA/%D7%A4%D7%99%D7%95%D7%98%D7%99%D7%9D-%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%99/
↑  ר' מוסה בוג'נאח, באתר www.nli.org.il
↑  פרופסור אפרים חזן, עיצוב ספרותי ושימוש ליטורגי בשירת רבי משה בוג'נאח – פייטנים של יהודי לוב
↑  רבי משה בוג'אנח
↑  אערוך זמר תוך מקהלות – מילים, פירושים וביצועים | ר' מוסה בוג'נאח | פיוט | הספרייה הלאומית – אתר הפיוט והתפילה, באתר www.nli.org.il
↑  פיוטי רבי משה בוג`נאח איש טריפולי
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרכז גוטניק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז מבקרים 
 על שם:  יוסף יצחק גוטניק 
 מיקום:  חברון 
 מייסדים:  יוסף יצחק גוטניק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1996
 תאריך פתיחה רשמי:  1996 
 קואורדינטות:  31°31′26″N 35°06′37″E﻿ / ﻿31.523944444444°N 35.110277777778°E﻿ / 31.523944444444; 35.110277777778
  (למפת הר חברון מוגדלת) מרכז גוטניק(למפת הר חברון רגילה) מרכז גוטניק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז גוטניק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז גוטניק
 
מרכז גוטניק הוא בית יהודי סמוך למערת המכפלה, בבית מסעדה, חנות מזכרות, מרכז מבקרים ותצוגת קבע של תצלומים. הבית נקרא על שם המיליונר יוסף יצחק גוטניק מאוסטרליה, שתרם את הכסף להקמתו. המרכז הוא המבנה בשימוש יהודים הסמוך ביותר למערת המכפלה.
במקום הייתה "מסעדת המתנחלים" שהייתה המבנה היהודי הראשון בחברון לאחר מלחמת ששת הימים.
"מסעדת המתנחלים"

בשנת ה'תשכ"ח התקיימה במערת המכפלה חתונתו של בני קצובר. לרגל החתונה הוקם דוכן של משקאות וכריכים, לאחר מכן הדוכן שימש כקיוסק קבוע. המושל הצבאי של חברון הורה להרוס את הקיוסק, בעקבות זאת העלו השרים בגין, אלון וורהפטיג לדיון בממשלה את נושא ההתיישבות בחברון. הממשלה החליטה לאשר הקמת מסעדה קבועה במקום בו עמד הקיוסק. זו הייתה הפעם הראשונה שממשלת ישראל אישרה מבנה יהודי בחברון. מסעדה זו כונתה "מסעדת המתנחלים".
המרכז כיום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מרכז גוטניק בצורתו הנוכחית נחנך בשנת ה'תשנ"ו. המרכז כיום כולל אולם שמחות וכינוסים, מקוה טהרה, תצוגת תמונות של ההתיישבות היהודית בחברון, שמציג הצלם גרשון אלינסון ממפעיליה של "מסעדת המתנחלים" המקורית, מסעדה כשרה וחנות "מזכרות עיר האבות". על גג המרכז, רמקולים שמשמיעים מוזיקה חסידית בין השעות 8:00-17:00. המבנה שופץ על ידי יוסף גוטניק.
מדי שנה, בכ"ד בשבט מתקיימת במרכז סעודה חגיגית לרגל היארצייט של הרבנית מנוחה רחל סלונים הקבורה בחברון
ב-30 באוגוסט 2009 התקיים במקום טקס אזכרה ממלכתי במלאת 80 שנה לטבח חברון (תרפ"ט) ב-24 במרץ 2010 ביצע נחום סיגל, שדרן הרדיו היהודי בניו יורק, יום שידור מחברון שהערך במרכז גוטניק. בשידור השתתפו נציגים מהיישוב היהודי, הזמר מרדכי יצהר וקבוצות תיירים יהודים מארצות הברית
הערות שוליים

↑
↑  אתר היישוב היהודי בחברון
↑
מעשה השפחה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרגרט אטווד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ספקולטיבית
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  McClelland & Stewart 
 הוצאה בשפת המקור:  McClelland & Stewart
 תאריך הוצאה:  1985
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כרם; כנרת זמורה-ביתן דביר
 תרגום:  ג. אריוך, 1986  סמדר מילוא, 2012
 פרסים
 פרס ארתור סי. קלרק (1987)  פרס לוס אנג'לס טיימס (1986)  פרס המושל הכללי לסיפורת אנגלית (1985)  100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR  פרס אודי (2013) 
 סדרה
 ספר קודם:  Bodily Harm 
 הספר הבא:  עין החתול 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001040105, 003425963
 
מעשה השִׁפְחָה או סיפורה של שפחה (באנגלית: The Handmaid's Tale, "סיפורה של השפחה") הוא רומן דיסטופי ספקולטיבי מאת הסופרת הקנדית מרגרט אטווד, שראה אור בשנת 1985. העלילה מתרחשת בעתיד הלא-רחוק, בו חוללו אוונגליסטים קיצוניים הפיכה בארצות הברית והקימו תאוקרטיה טוטליטרית. הספר עוסק בתמות של דיכוי נשים והדרכים שבאמצעותן יכולות נשים להשיג סוכנות אישית. השם מתייחס ל"סיפורי קנטרברי" של ג'פרי צ'וסר.
"מעשה השפחה" זכה בפרס המושל הכללי לשנת 1985, וכן בפרס ארתור סי. קלארק (אנ') הראשון ב-1987. הספר גם היה מועמד לפרס נבולה, פרס בוקר ופרס פרומתאוס (אנ'). הוא עובד לקולנוע, לטלוויזיה, לרדיו, לאופרה ולתיאטרון.
מחאות על מעמד האישה ברחבי העולם השתמשו בדימוי השפחה ומלבושיה כפי שמתוארים בספר ובסדרת הטלוויזיה.
עלילה

הסיפור מתרחש ב"רפובליקה הגלעדית", דיקטטורה צבאית-תאוקרטית המתקיימת באזור הספר של ארצות הברית-לשעבר. הרפובליקה קמה כאשר תנועה בשם "בני יעקב" חוללה הפיכה באמצעות ביום מתקפת טרור בה נהרג נשיא ארצות הברית, ולאחר מכן טפילת האשמה על קיצונים מוסלמים. בתוהו ובוהו שנוצר, מבצעי ההפיכה נטלו את הכוח לידיהם והשליטו סדר חדש שיצר חברה ברוח הברית הישנה וערכים אולטרה-שמרניים.
הסיפור מסופר מנקודת מבטה של אישה בשם שלפרד (תורגם גם כ"שֶלפרֶד"; נגזרת של "של פרד". במקור: Offred, כלומר "of Fred"). שלפרד היא אישה ממעמד חדש של שפחות שמשמשות כפילגשים למטרות רבייה של הגברים מהמעמד השולט, הסדר שהוחל בעקבות ירידה חדה בשיעורי הילודה, בגלל עקרות שהיא תוצאה של זיהום סביבתי ומחלות מין. שלפרד מספרת על חייה בביתו של פרד (לו היא קוראת פשוט "המפקד"). היא משרתת אותו ואת אשתו, סרינה, זמרת גוספל לשעבר, המקדמת "ערכים מסורתיים". כל חודש, ב'זמן המתאים' במחזורה החודשי, מתנהל טקס דתי מקודש במהלכו על שלפרד לקיים יחסי מין עם פרד בעוד שכרית ראשה מונחת בין חלציה של סרינה. טקס המבוסס לדברי השלטון על דבריה של שרה לאברהם בבראשית:
כשתנוחת הנשים זו על זו נגזרת מדברי רחל:
חירותה של שלפרד מוגבלת עד מאוד – מותר לה לעזוב את הבית רק כדי לערוך קניות בחנות מסוימת כשלראשה כובע שמסתיר את פניה, אסור לה לסגור את דלת חדרה, והיא נתונה לפיקוח מתמיד של "העיניים", המשטרה החשאית של גלעד.
הספר מסתיים באפילוג מסוף המאה, לאחר נפילת המשטר הגלעדי, המוגש בצורת הרצאה של פרופסור פיישוטו, שיחד עם עמיתו, פרופסור נוטלי וייד, גילה את הקלטותיה של שלפרד ותמלל אותן, וכינה את אוסף הרשמים "מעשה השפחה". דרך הניתוח האובייקטיבי כביכול של "התקופה הגלעדית" וחשיבות סיפורה של שלפרד, הפרק מבקר את העולם האקדמי. בהרצאתו, הפרופסור אומר שהוא סבור שניק ארגן את מנוסתה של שלפרד, אך אינו יכול להיות בטוח מכיוון שאין יודע מה עלה בגורלה. הוא גם מגלה לקוראים שעל הריסות הרפובליקה הגלעדית קמה מדינה שוויונית יותר, עם חופש דת וזכויות נשים. אך ארצות הברית כפי שהייתה לא חזרה לתחייה.
הדמויות

שלפרד: גיבורת הסיפור, והמספרת. אישה מהדור הראשון של הרפובליקה הגלעדית, שעדיין זוכרת את החיים שלפני רפובליקת גילעד בהם שמה היה ג'ון אוסבורן (June Osborne), היא הייתה נשואה ללוק בנקול והייתה אמה של חנה (האנה). היא מקליטה את זיכרונותיה ברשמקול, ומספרת על חייה כשפחת מין שתפקידה ללדת תינוק עבור מפקד במשטר החדש ואשתו. השם "שלפרד" הוא שם עבדים, שפירושו "של פרד", כאשר השם של הגבר הוא גבר המשפחה בה היא מוצבת ומתפקדת כשפחה בזמן הנתון. בעת התרחשות העלילה, שלפרד מוצבת כשפחה במשפחה השלישית.
פרד: המפקד, חבר באליטה של המשטר הנוצרי הטוטליטרי של הרפובליקה הגלעדית. הוא מנהל יחסים אישיים אסורים עם שלפרד, שמגלה שהוא עשה את אותו הדבר עם שפחתו הקודמת, וזו התאבדה כאשר סרינה, אשתו של המפקד, גילתה.
סרינה ג'וי: מטיפה אוונגליסטית לשעבר, ואשתו של פרד, המפקד. היא נחשדת כעקרה, אף על פי שההיסטוריה המינית שלה ושל בעלה מרמזת שבעצם הוא העקר, המשטר - המקדש ילודה - מאפשר רק את ההנחה שנשים הן עקרות. במצב זה, היא נאלצת לחיות עם הסידור שלמפקד יש שפחה ושהיא מוכרחה להיות נוכחת במשגל שלו איתה. כדי להגיע למטרה של לידת תינוק, היא מעודדת את שלפרד לנהל יחסי מין עם ניק, הנהג.
שלגלן: שפחה של מפקד שכן, וחברה במחתרת שמטרתה להפיל את המשטר הגלעדי. היא מתאבדת כאשר המשטרה החשאית, "העיניים", מגלה את מעשיה.
ניק: הנהג של המפקד, שמפתח יחסים עם שלפרד, בתחילה במצוותה של סרינה ג'וי, אך בהמשך מתוך חיבה אליה, ובניסיון להצילה מגלות קשה, במקרה שתתגלה כעקרה. במהלך הסיפור, נאמנותו של ניק לא ברורה - אם הוא בעד המשטר הקיים או חלק מההתנגדות לו.
מוירה: חברה טובה של שלפרד מתקופת הלימודים הטרום-גילעד. לסבית ופמיניסטית, היא מתנגדת למשטר הגלעדי הדכאני. כשהיא נלקחת להכשרה כשפחה, היא בורחת לקנדה. שלפרד מגלה אותה מאוחר יותר, עובדת כזונה בבית בושת של המשטר.
לוק: בן זוגה של ג'ון אוסבורן (שלפרד) בתקופה שלפני המהפכה הגלעדית. מכיוון שהיה גרוש כשהכיר את ג'ון, נישואיו לג'ון נחשבים במשטר הדתי כלא-לגיטימיים, מה שבדיעבד הפך את ג'ון לנואפת, ואת בתה לממזרה. כתוצאה מכך, ג'ון נלקחת כשפחה, וגורלו של לוק בספר לא ברור. בתם חנה (האנה) נמסרה לאימוץ ברפובליקת גילעד למשפחה אחרת, למיטב ידיעתה של ג'ון (שלפרד).
פרופסור פיישוטו: גילה את הקלטותיה של שלפרד, ומגיש הרצאה היסטורית על התקופה הגלעדית בסוף המאה, לאחר שהרפובליקה נפלה.
רקע

העלילה מתרחשת בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, בעתיד לא ידוע, אך כנראה בין המאה ה-21 למאה ה-22, במדינה נוצרית פונדמנטליסטית שקמה על הריסות ארצות הברית. בחברה זו, אנשים מופרדים על פי קריטריונים של מעמד ומגדר, ונדרשים להתלבש בבגדים המיועדים לתפקידם בחברה. שלפרד, למשל, גיבורת הסיפור, לובשת בגדי שפחה - גלימה אדומה עם כנפיים לבנות המכסות את פניה. תלבושות אחידות אלה משחקות תפקיד מרכזי בשליטה החברתית, ומסמנות בבירור את מקומם של אנשים בהיררכיית הזכויות על פי מגדר, עיסוק וקאסטה.
רקע > פוליטיקה

בגלעד, גופן של נשים הוא כלי שמשמש את המטרות הפוליטיות והאישיות של בעלי הכוח. נשים בחברה הגלעדית מוגבלות למרחב הביתי, והן נטולות זכויות - אין להן זכות בחירה, אסור להן לעבוד במקצוע, אסור להן לקרוא ולכתוב, ואסור להן להחזיק רכוש. מכיוון שהפוריות ושיעורי הילודה באוכלוסייה נפלו באופן חד בעקבות גורמים סביבתיים, הממשלה יצרה מעמד חדש של נשים הנקראות שפחות, שתפקידן ללדת ילדים עבור גברים בעלי מעמד בחברה. אפילו שמותיהן של הנשים נגזלים מהן, והן מכונות בנגזרת של שם הגבר אותו הן משרתות באותה העת - שלפרד היא "של פרד", הוא המפקד אותו היא משמשת.
בספר, נדמה כי אפילו בני המעמד השולט אינם מאמינים באמת בדוקטרינות של המהפכה שלהם, אלא פשוט נהנים מהכוח שמעמדם מקנה להם. פרד, המפקד של שלפרד, לוקח אותה למועדון סקס כדי לקיים איתה יחסי מין מחוץ לטקס המשגל הדתי שהם מחויבים לו.
בכל רובד של החברה, האנשים של החברה הגלעדית מגלים חוסר נחת - נשים וגברים כאחד מנסים להימלט לקנדה, או חולמים על כך, וגם בני המעמד הגבוה - כדוגמת סרינה, אשתו של המפקד - מחפשים מפלט מהיומיום, בין אם דרך מוצרים מהשוק השחור, או בדרכים אחרות. יש מבקרים הגורסים שגלעד מסמל את ארצות הברית, ושהשפחה המדוכאת מסמלת את קנדה, סברה הנובעת מהיותה של אטווד בראשה של התנועה האנטי-אמריקאית הקנדית בשנות ה-60 וה-70.