stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חן שפירא
ביוגרפיה

חן שפירא נולדה וגדלה בחיפה. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי בחיפה נרשמה ללימודי רפואה בטכניון. את הסטאז' עשתה בבית חולים כרמל ולאחר מכן המשיכה להתמחות בקרדיולוגיה אותה סיימה ב-1988.
במקביל להתמחותה החלה לשמש כרופאת הקיבוץ אושה, תפקיד אותו מילאה במשך 17 שנה עד 2004. בתום התמחותה מונתה לאחראית יחידת טיפול נמרץ לב, מומחיותה העיקרית הייתה טיפול בבעיות לב של נשים בהריון. ב-1996 מונתה לסגנית מנהל מרכז רפואי כרמל. ב-2001 מונתה למנהלת רפואית של מחוז חיפה וגליל מערבי בשירותי בריאות כללית.
ב-2007 מונתה למנהלת מרכז רפואי כרמל (לאחר כהונתו של ד"ר יעקב זילברג). במהלך כהונתה היה זה בית החולים הראשון בישראל לקבל את הסמכת הארגון הבינלאומי לאיכות ובטיחות ברפואה JCI, כבית חולים אקדמי ומחקרי ב-2010.
ב-2015 סיימה את כהונתה כמנהלת מרכז רפואי כרמל, ומונתה למנהלת מרחב חיפה וגליל מערבי של שירותי בריאות כללית. בספטמבר 2017 הודיעה על יציאתה לשבתון, לאחר שנחשף כי רופא במרחב עליו הייתה ממונה השתכר כ-350 אלף שקלים בחודש במסגרת מעבר מקופת החולים מאוחדת לשירותי בריאות כללית, והוחלפה על ידי רו"ח אלי כהן.
שפירא משמשת כפרופסור משנה קליני בפקולטה לרפואה בטכניון.
שפירא בעלת תואר שני בבריאות הציבור ומינהל רפואי (MPH) משלוחת אוניברסיטת קלארק בישראל.
היא אם לארבעה בנים. מתגוררת בחיפה.
לקריאה נוספת

שי חורב, חן שפירא, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 380, 2018.
הערות שוליים

↑  ד"ר חן שפירא, באתר מגזין פורבס
↑  אירוע מלא חן - חילופי תפקידים בכרמל, פרופ' משנה חן שפירא מחליפה כיסא ונפרדת
↑  רן רזניק, בעקבות תחקיר "ישראל היום": חקירה נגד קופ"ח כללית, באתר www.israelhayom.co.il, ‏3.9.17
↑  נורית פלד-קירשטיין, מנהל מרחב חדש לשירותי בריאות כללית, באתר כלבו – חיפה והצפון, 19 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012091234605171  VIAF: 666167265480372610000   WorldCat (עם VIAF): 666167265480372610000
חוקת האיטי

אנדרטת החוקה בבירת האיטי, פורט-או-פרנס
חוקת האיטי (בצרפתית: Constitution d'Haïti; קריאולית האיטית: Konstitisyon Ayiti) היא החוקה של האיטי. החוקה עוצבה על פי חוקות ארצות הברית וצרפת. הגרסה האחרונה של החוקה אושרה על ידי הפרלמנט במרץ 2011 ונכנסה לתוקף ב-20 ביוני 2012.
היסטוריה

בסך הכל הוכרזו או תוקנו 23 חוקות, לאורך ההיסטוריה של האיטי, הראשונה שבהן הוכרזה תחת ממשלתו קצרת הימים של המושל הכללי טוסיינט לוברטור, בשנת 1801.
החוקה הראשונה, חוקת סן דומינג, שנחקקה בשנת 1801, הפכה את לוברטור לשליט בלי הגבלה בזמן ונתנה לו את הזכות לבחור את יורשו. חוקה זו ביטלה את העבדות והגבלות לפי גזע, והקפידה על שלום, שכירות ומגבלות על תנועה. החוקה השנייה של האיטי נחקקה בשנת 1804, השלישית נחקקה בשנת 1805 והרביעית בשנת 1806, אך היא הייתה רק של רפובליקת האיטי, ששלטה בדרום האיטי.
בחוקה החמישית של האיטי, שנחקקה בשנת 1807, קבעה כי אנרי כריסטוף הוא שליט האיטי לכל חייו. חוקה זו אסרה על גירושים. החוקה השישית של האיטי נחקקה בשנת 1811.
תיקון חוקת האיטי משנת 1806, שנעשה בשנת 1816, ייסדה בית מחוקקים דו-ביתי.
בשנת 1843, נחקקה חוקת האיטי, והיא ייסדה בית משפט לחשבונות. בנוסף, חוקה זו קבעה שהשופטים ייבחרו על ידי העם, והיא הגבילה את זמן כהונתם של הנשיא ושל ראש הממשלה. בשנת 1846, החוקה שוחזרה לחוקה של שנת 1816 ובשנת 1849 נחקקה מחדש חוקת האיטי. רק לאחר 18 שנה, בשנת 1867, שונתה חוקה זו.
בשנת 1874, מישל דומינג חוקק חוקה חדשה.
בשנת 1879, נחקקה חוקה חדשה והיא שונתה בשנת 1888. בשנת 1889, שונתה שוב החוקה, וב-1902, היא שוב שונתה. בשנת 1918, נחקקה חוקה חדשה, שזכתה לאהדה על ידי ארצות הברית.
בשנת 1932, החוקה שוב שונתה, ובשנת 1835, נחקקה חוקה אנטי-דמוקרטית שנתנה לנשיא סמכויות וכהונה בלתי מוגבלת.
בשנת 1942, שוחזרה החוקה משנת 1832. ב-22 בנובמבר 1946, נחקקה חוקה חדשה. בשנת 1950, נחקקה חוקה חדשה שהעניקה לנשים זכויות.
בשנת 1957, שונתה החוקה, ובשנת 1964, החוקה שונתה לכך שלנשיא יש כהונה בלתי מוגבלת. בנוסף, בית המחוקקים הפך לבית מחוקקים חד-ביתי. בשנת 1983, שונתה מחדש החוקה.
בשנת 1987, החוקה החדשה שנחקקה אסרה על תושבי האיטי להחזיק אזרחות נוספת של מדינה אחרת. חוקה זו בוטלה בשנת 1988, החלה לחזור בשנת 1989 וחזרה לחלוטין בשנת 1994.
בשנת 2012, נכנס לתוקף השינוי האחרון, נכון לשנת 2021, שנעשה לחוקה. שינוי זה אושר במרץ 2011.
ראו גם

חוקת האיטי (1843)
חוקת ארצות הברית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  The Haitian Constitution, web.archive.org, ‏23 במאי 2011
| חוקות מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
חיים וגורל (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  Life and Fate 
 סוגה:  סדרה המבוססת על ספר 
 יוצרים:  סרגיי אורסוליאק 
 כותבים:  אדוארד וולודארסקי 
 בימוי:  סרגיי אורסוליאק 
 שחקנים:  סרגיי מאקובצקי  אלכסנדר בלוייב  אנה מיכאלקובה  יבגני דיטלוב 
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  12 
 הפקה
 מפיק:  אנטון זלאטופולסקי סרגיי שומקוב
 חברת הפקה:  דד מורוז  רוסיה-1  מוסקינו
 צלמים:  Misha Suslov 
 אורך פרק:  465 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה-1
 תקופת שידור מקורית:  14 באוקטובר 2012 – 2012 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"חיים וגורל" (ברוסית: Жизнь и судьба) היא סדרת טלוויזיה רוסית בבימויו של סרגיי אורסוליאק, המבוססת על הרומן בעל אותו שם מאת וסילי גרוסמן. שידור פרק הבכורה התקיים בערב 14 באוקטובר 2012 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-1". העיתון "איזבסטיה" דיווח כי בשני הפרקים הראשונים צפו "כל מוסקבאי חמישי" מעל גיל 18.
בשנת 2013, הסרט היה מועמד לפרס אמי הבינלאומי במועמדות "הסרט או מיני-סדרה הטוב ביותר בטלוויזיה".
עלילה

העלילה נפרשת על פני השנים 1942–1943, בעת ההגנה על סטלינגרד. ויקטור שטרום היהודי הוא פיזיקאי גרעין מוכשר שעובד באחד ממכוני המדינה ליצירת פצצת אטום. בזמן זה קרובי משפחתו של שטרום נרצחים במחנות הריכוז הנאצים ובצינוקים ובבתי הכלא של ה-NKVD, הרדיפה נגדו החלה.
להציל את עצמו הוא יוכל רק באמצעות הידע המדעי שלו, שסטלין עצמו התעניין בו. המדינה זקוקה לנשק כה חזק כמו פצצת אטום והמדען צריך לבחור: האם להישאר נאמן למדע ולעבוד עבור "מנהיג האומה" או לנטוש את קריאתו ולהיות מחוסל.
שחקנים ודמויות

סרגיי מקובצקי - ויקטור שטרום, יהודי, פיזיקאי לאנרגיה גרעינית
אלכסנדר באלוייב - ניקולאי קרימוב, חייל בצבא האדום
יבגני דיאטלוב - פיוטר נוביקוב, קולונל בחטיבת הטנקים
סרגיי פוסקפאליס - איוואן גרקוב, קפטן בחיל התותחנים
ליקה ניפונטובה - לודמילה, רעייתו של ויקטור
אנטון קוזנצוב - מייג'ור איוואן בריוזקין, חייל
פולינה אגורייבה - יבגניה שפושניקובה, רעייתו של קרימוב
אנה מיכאלקובה - מריה סוקולובה
ורה פאנפילובה - נדיה שטרום, בתם של ויקטור ולודמילה
פולינה פשוקארוק - קטיה
ניקיטה טזין - טוליה שטרום, בנם של ויקטור ולודמילה
ולדימיר סימונוב - אלכסיי שישאקוב, אקדמאי
רוסטם יוסקאייב - פיוטר סוקולוב, סגנו של שטרום, בעלה של מריה
קונסטנטין שלסטון - וסילי קלימוב, מרגל
יוליאן מלקיאנץ - לברנטי בריה
פרסים ומועמדויות

בשנת 2013 היה מועמד לפרס האמי הבינלאומי במועמדות "הסרט הטוב ביותר לטלוויזיה או מיני-סדרה".
2014 - פרס נשר הזהב:
סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר (יותר מעשרה פרקים)
השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה - פולינה אגורייבה
השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה - סרגיי מקובצקי
מועמדות לשחקן הטוב ביותר בטלוויזיה - אלכסנדר באלוייב
מועמדות לשחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה - אנה מיכאלקובה
2013 - פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה לשנת 2012 במועמדויות:
"עבודת התסריט הטובה ביותר" - לאדוארד וולודארסקי
"המוזיקה הטובה ביותר לסרט טלוויזיה / סדרת הטלוויזיה" - וסילי טונקובידוב
"עבודת הצילום הטובה ביותר" - למיכאיל סוסלוב
"עבודת עיצוב ההפקה הטובה ביותר" - לאלים מטוויצ'וק ואולג אוחוב
הערות שוליים

↑  Анна Ахмадиева, Виктория Иванова, Алла Шевелева (2012-10-16). "Проект «Жизнь и судьба» взорвал эфир". Газета «Известия». נבדק ב-2013-06-28.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
1 2  "Сериал «Жизнь и судьба» стал номинантом на международную «Эмми»".
↑  "Лауреаты Профессионального приза Ассоциации продюсеров кино и телевидения в области телевизионного кино 2013". rusproducers.ru. אורכב מ-המקור ב-2014-04-16. נבדק ב-2014-04-26.
חורבת צלית

| --- | --- |

 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  דוד אלון 
 מיקום
 קואורדינטות:  31°19′21″N 34°57′40″E﻿ / ﻿31.322568289394°N 34.961000747124°E﻿ / 31.322568289394; 34.961000747124
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) חורבת צלית(למפת צפון הנגב רגילה) חורבת צלית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת צלית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת צלית
 
חורבת צלית (ח'רבת א-צלנתה) היא אתר ארכאולוגי השוכן במורדות הר חברון, צמוד לנחל אשתמוע וכ-1.5 ק"מ מדרום מזרח ליישוב מיתר.
חפירות באתר

חורבת צלית זוהתה על ידי הארכאולוג דוד אלון ונחפרה על ידו בין השנים 1983–1984 יחד עם הארכאולוג פטר פביאן. בחודשים יולי- אוגוסט 2011 נמשכו החפירות במקום על ידי משלחת מאוניברסיטת בן-גוריון ואוניברסיטת יורק בקנדה, בהנהלת הארכאולוגים פטר פביאן, קרני גולן וחיים גולדפוס.
זיהוי

אלון הציע לזהות את חורבת צלית עם היישוב המקראי "אלתולד" הנמנה כחלק מנחלת שבט יהודה בספר יהושע: "ואלתולד וכסיל וחורמה". פביאן הציע לזהות את האתר עם סאליס (או כאליס), המוזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו כיישוב באידומיאה, שאליו נמלטה קבוצת מורדים יהודים מאשקלון בראשית המרד הגדול.
ממצאים ארכאולוגיים

בנקודה הגבוהה ביותר בחורבה (467 מ' מעל פני הים), התגלתה חצר בגודל 19X30 מטרים, לתוכה פתוחים חדרים ולצדה מגדל. מתחת לחדרים הללו נמצא חלל תת-קרקעי חצוב, עם מקוואות וחדרים. במרכז החצר בור מים חצוב, שאליו הובילה תעלת מים מן החצר. בשלב יותר מאוחר נוסף מגדל בן שתי קומות, שמידות בסיסו 1X20 מטרים. מבנה זה נהרס בשריפה. על קירות הטיח של אחד החדרים נתגלו שרטוטים בהם מצוירת בין השאר מהם תוכנית מגדל - ייתכן שזהו המגדל שנתגלה. שרטוט אחר מראה חייל חמוש, ציפורים ובעלי חיים אחרים, דמויות אנושיות וכתובות. בנוסף לשרטוטים התגלו גם כלי מידה מאבן גיר, כלי זכוכית וקרמיקה מן המאות הראשונה והשנייה, מסמרי ברזל שהיו נעוצים בתוך בולי עץ שכנראה תמכו בתקרות החדרים לפני השריפה. באחד החדרים, מתחת לרצפה, התגלה מטמון של 60 טטרדרכמות ודינרים החל מימי אספסיינוס ועד ימי אדריאנוס. בפינה הצפונית לחדר נמצא מקווה כשר. בין כלי הקרמיקה שנמצאו באתר ישנם קנקנים, אמפורות, פכים, סירי בישול, קדרות ונרות הרודיאניים. נראה שהשימוש במצודה החל אחרי המרד הגדול ונמשך עד תקופת מרד בר כוכבא. באתר נמצאו גם מחילות מסתור מימי מרד בר כוכבא.
גאוגרפיה וסביבה

חורבת צלית נמצאת בסמוך לאפיק נחל אשתמוע, מצפון מזרח ליישוב מיתר, לא הרחק מחורה. בסמוך אליה עובר שביל ישראל.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
דוד אלון, המסתור באתר נחל יתיר, בתוך מערכות המסתור בשפלת יהודה מאת עמוס קלונר ויגאל טפר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1987, עמ' 154–159.
עמוס קלונר ויגאל טפר, מערכות המסתור בשפלת יהודה, עמ' 333–337.
זאב משל, ס. בן יוסף וא. דרור, חבל יתיר, סקר נוף ואתרים (חלקי), תל אביב תשמ"ז, עמ' 72–74 הערה 88.
הערות שוליים

↑
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ל'
↑  הזיהוי המקובל של אלתולד הוא בחורבת רוחיה הנמצאת מדרום-מזרח לבאר שבע
חצי האי ג'ונס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בחצי אי באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  71°55′00″S 100°49′59″W﻿ / ﻿71.9167°S 100.833°W﻿ / -71.9167; -100.833
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי ג'ונס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי ג'ונס
 
חצי האי ג'ונס (באנגלית: Jones Peninsula) הוא חצי אי מכוסה קרח בצפון מערב האי ת'רסטון שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם 8 קילומטרים מחצי האי יוז.
היסטוריה > מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
האי נקרא על שמו של סגן משנה רוברט ה. ג'ונס (Robert H. Jones) שהיה נווט וטייס המשנה של מטוס PBM מארינר אשר שימש את צי ארצות הברית במסגרת מבצע מבצע קפיצה לגובה לצלם תצלומי אוויר של האי ת'רסטון לצורך מיפוי האזור בין השנים 1946–1947.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
טנא נגה

טנא נגה הייתה חברה ישראלית לייצור מוצרי חלב שהוקמה ב-1953 על ידי משה פרנקנטל ואגודת "טנא", אגודה שיתופית לשיווק תוצרת חקלאית. החברה נקלעה לקשיים בסוף שנות ה-60 ונמכרה במחיר סמלי ליגאל הורביץ. הורביץ מכר את החברה ל"תנובה" בשנת 1981.
בשנת 1939 הקים משה פרנקנטל את מחלבת "נגה" בכפר שמריהו. פרנקנטל היה הראשון שייצר חלב שעבר תהליך עיקור, במכונה שייבא לשם כך. "טנא" הייתה אגודה שיתופית מרכזית לשיווק תוצרת חקלאית של מושבי רסקו והוקמה על ידי יהודה בכר, ממייסדי אבן יהודה. בדצמבר 1953 הוחל בייצור חלב מעוקר, המוצר העיקרי של המחלבה והיצרנית היחידה בישראל אז של חלב מעוקר. בנוסף יוצרו גם חלב מפוסטר, שוקו וגבינות קשות (אילת, ערד ומצדה). המחלבה קיבלה ציוד ייצור רב מארגון יוניצף. מאוחר יותר מכר פרנקנטל את חלקו בטנא נגה לרסקו.
בשנת 1957 ייצרה המחלבה כחצי מיליון ליטר בשנה (כ-700,000 בקבוקי חלב בחודש). בשנת 1958 רכשה טנא נגה את "המחלבות המאוחדות" ברמת גן, שהעסיקו בין 60 ל-70 עובדים. בסוף 1963 העסיקה המחלבה כ-100 עובדים. באוקטובר 1967 הוחלט על מיזוג שני המפעלים (בכפר שמריהו וברמת גן) ומעבר לרמת גן. חברת רסקו הפכה לבעלת טנא נגה (שעד אז החזיקה ב-65 אחוזים מן המניות), כיוון שהמשקיעים סירבו לכסות את חובות החברה. המחלבה נקלעה לקשיי נזילות ויגאל הורביץ רכש אותה בתחילת שנת 1970 תמורת לירה אחת. טנא נגה נכנסה לתחום הגלידות כאשר בסוף 1972 רכשה את מפעל הגלידות "אדניר", שהוקם ב-1964 ופעל באזור התעשייה באר טוביה, אחד ממפעלי חברת המושבים בדרום.
במאי 1981 הוחלט להעביר את המחלבה מרמת גן לקריית מלאכי. טנא נגה נמכרה ל"תנובה" בספטמבר 1981. חלק מציוד הייצור נמכר למחלבות גד. בשנות השמונים יוצרו תחת המותג טנא נגה גבינות רכות, חלב ושוקו, מעדני חלב וגלידות. שיווק המוצרים תחת המותג נמשך עד סוף שנות ה-80. בקריית מלאכי פעלו מפעל לגלידות ומחלבה לייצור מוצרי חלב. לאחר הרכישה הפרידה תנובה בין שני המפעלים - מפעל הגלידה הפך לחברה בפני עצמה - "גלידות טנא נגה".
בשנת 1996 הוקמה "גלידות נסטלה", מיזם משותף (Joint Venture) של תנובה ואסם, כיוון שמפעלי הגלידה לא הניבו את הרווחים המצופים. אסם ונסטלה רכשו 50% מסנוקרסט (מפעל בפתח תקווה) וגלידות טנא נגה. בשנת 1999 הוקם מפעל חדש בקריית מלאכי, שבו מוזגה פעילותם של שני המפעלים הישנים. בשנת 2003 רכשה אסם את חלקה של תנובה ב"גלידות נסטלה". החברה נמצאת כיום בבעלותה המלאה של חברת אסם.
טוני בורבקוביץ'

טוני בורבקוביץ' (בקרואטית: Toni Borevković; נולד ב-18 ביוני 1997 בסלבונסקי ברוד שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים

בורבקוביץ' גדל במחלקות הנוער של מרסוניה, MV קרואטיה, מרסוניה 1909 ודינמו זאגרב. הוא הושאל מדינמו זאגרב לנ.ק. רודש מליגת המשנה הקרואטית, ובהמשך חתם על חוזה קבוע במועדון ושיחק עמו גם בליגת העל הקרואטית.
ב-8 ביוני 2018 חתם בורבקוביץ' על חוזה לחמש שנים בריו אבה מליגת העל הפורטוגלית. הוא ערך 83 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-8 ביולי 2021 חתם על חוזה לחמש שנים בוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית. ב-20 ביוני 2022 הושאל לעונה אחת להיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, ובתום העונה, בה ערך 15 הופעות ליגה, חזר לוויטוריה דה גימארייש.
הערות שוליים

↑  (אתר בתשלום)  , באתר comet.hns-cff.hr
↑  Toni Borevković novi je igrač Hajduka!, hajduk.hr (בקרואטית)
טוני בראוור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במרץ 1955 (בן 69) אנגליה
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1974–1980 (כ־6 שנים)
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור, כינור חשמלי
 שיתופי פעולה בולטים:  זינגלה, מאיר אריאל, ברוש
 
טוני בראוור (באנגלית: Tony Brower; נולד ב-24 במרץ 1955) הוא מוזיקאי יהודי יליד בריטניה.
קורות חיים

בראוור נולד למשפחה יהודית בריטית וגדל בעיירה הוב (Hove) בדרום אנגליה.
בשנים 1980-1974 פעל בישראל. הוא ניגן בכינור חשמלי בלהקת זינגלה. כמו כן השתתף בהקלטות של אלבומים רבים של אותה תקופה, ביניהם פלונטר ודרכים. בסוף שנות השבעים בראוור היה חבר בלהקת ברוש. ב-1979 ניגן באופרת הרוק "טרמפ למוות" שהועלתה בצוותא.
ב-1980 היגר לארצות הברית. הוא התגורר בברוקלין במשך 25 שנה ואחר-כך עבר למרידייל, עיירה קטנה במחוז דלוואר שבצפון מדינת ניו-יורק.
דיסקוגרפיה

1977 זינגלה - Peace
1978 רמי פורטיס - פלונטר
1978 אריאל זילבר ולהקת ברוש
1978 יענקל'ה רוטבליט - כך שחררתי את ירושלים
1978 מאיר אריאל - שירי חג ומועד ונופל
1978 יהונתן גפן - שיחות סלון
1979 שלמה ארצי - דרכים
1981 קווים
2017 זינגלה - השנים האבודות
חיים הררי (פיזיקאי)

| --- | --- |
חיים הררי
חיים הררי
 לידה:  18 בנובמבר 1940 (בן 83) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יובל נאמן, צבי ליפקין 
 תלמידי דוקטורט:  נתן זייברג, אליעזר רבינוביץ 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1989)  פרס א.מ.ת. (2004)  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית (2021)  מדליית הארנק (2001)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בפיזיקה
 
חיים הררי (נולד ב-18 בנובמבר 1940) הוא פרופסור מן המניין לפיזיקה ותאורטיקן ישראלי, חתן פרס ישראל במדעים מדויקים, פרס א.מ.ת על תרומתו לקידום החינוך המדעי במערכת החינוך, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ונשיא מכון ויצמן למדע לשעבר.
ביוגרפיה

הררי נולד בירושלים ב-1940, דור חמישי לילידי הארץ, לדינה לבית נאמן וליזהר הררי (שניהם ילידי יפו ובנים למייסדי תל אביב, שרה ואבא נאמן ויהודית וחיים הררי). הררי בוגר בית הספר היסודי "בלפור" והגימנסיה הרצליה בתל אביב, שסבו חיים הררי היה ממייסדיה. הסב נפטר חמישה ימים טרם לידתו, והררי קרוי על שמו. להררי תואר שני ושלישי בפיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1964, נשאה את הכותרת "ניצול שיטות של תורת החבורות בסימטריות של החלקיקים האלמנטריים", ונערכה בהנחייתם של בן-דודו, יובל נאמן, ושל צבי ליפקין ודן קסלר. הררי הצטרף ב-1966 למכון ויצמן למדע והיה לצעיר הפרופסורים בהיסטוריית המכון (ב-1967).
ב-1974 היה אחד משני מייסדי פרויקט החונכות הארצי פר"ח והוא כיהן ברציפות עד 2015 כיו"ר מועצת פר"ח. הפרויקט זכה בפרס ישראל ב-2008. כיהן כיו"ר ות"ת (הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה) בשנים 1979–1985. בתקופת כהונתו כיו"ר ות"ת, הקים את מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי (מחב"א) והניח את היסודות לרשת תקשורת המחשבים האוניברסיטאית בישראל. הררי היה גם נשיא מכון ויצמן למדע בין השנים 1988–2001. תקופת כהונתו נחשבת למוצלחת במיוחד, ומתאפיינת בבניית תשתיות ומכוני מחקר חדשים רבים, וגיוס רב של כספי תרומות. הוא מייסד ויושב ראש הראשון של הוועד המנהל של חמד"ע (1988-2007), והמייסד והיו"ר הראשון (1999–2015) של מכון דוידסון לחינוך מדעי ליד מכון ויצמן.
בשנת 1973 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים על עבודותיו בתאוריה של החלקיקים האלמנטריים, בשנת 1976 זכה בפרס רוטשילד לפיזיקה, בשנת 1978 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, בשנת 1989 זכה בפרס ישראל למדעים מדויקים, בשנת 2004 זכה בפרס א.מ.ת בחינוך, ובשנת 2010 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 2021 קיבל הררי את "פרס ההשכלה הגבוהה" של המועצה להשכלה גבוהה "כהוקרה על עשייה אקדמית פורצת דרך ומעוררת השראה המשלבת מצוינות מדעית ותרומה לקהילה ולחברה".
הררי כתב ספר בשם "מבט מעין הסערה - טרור ותבונה במזרח התיכון" (Haim Harari: A View from the Eye of the Storm, Terror and Reason in the Middle East; 10 Regan Books / Harper Collins Publishers, 2005.) בו הוא מצליף על תרדמתו של העולם המערבי נוכח הטרור האסלאמי.
הררי נשוי בשנית לאלפי, אב לשלושה ילדים מנישואיו הראשונים לאביבה. מתגורר במכון ויצמן ובווינה.
לכבודו נקרא רחוב בשכונת ׳המדע׳ בעיר רחובות, יחד עם רחובות נוספים בשכונה זו שנקראו על שם זוכי פרס ישראל.
תרומתו המדעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרומתו המדעית > מודל ראשונים

"מודל ראשונים" (באנגלית Rishon Model), שהוצע על ידי הררי ב-1979, היה הניסיון הראשון להציג תאוריה שלפיה הפרמיונים (קווארקים ולפטונים) אינם חלקיקי יסוד (כלומר בלתי ניתנים לחלוקה), אלא הם מורכבים מחלקיקים קטנים יותר שהררי כינה ראשונים. 
המודל בא להציע מענה לתמיהה על כך שהתגלו בניסויים כל כך הרבה סוגים שונים של קווארקים ולפטונים. בניסוחו של הררי: "הגילוי של לפחות 5 טעמים מקוריים של קווארקים ושל 5 (ואולי 6) סוגי לפטונים מביאים להשערה שחלקיקים אלו הם בעלי מבנה פנימי כלשהו. זה פשוט לא סביר שקיימים 20 חלקיקי יסוד שונים".
הערות שוליים

↑  בית הספר הממלכתי "בלפור" - קצת היסטוריה (חיים הררי מבוגרי בית הספר בלפור)
↑  חיים הררי, נצול שיטות של תורת החבורות בסימטריות של החלקיקים האלמנטריים, באתר ספריות האוניברסיטה העברית, ‏תשכ"ה 1964
↑  סיפור לידתו של פר"ח
↑  פרויקט החונכות פר"ח, באתר פרס ישראל
↑  פרח זוכה בפרס ישראל - אתר פר"ח
↑  חתני פרס ישראל לשנת תשמ"ט, אתר פרס ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511644305171  GND: 1241002045  ISNI: 0000 0000 5565 7430  LCCN: no2005049430  MGP: 152216  NKC: mzk2005313071  SUDOC: 24916731X  VIAF: 36649395   WorldCat (עם VIAF): 36649395
חצי האי ג'ייסון

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים ודל 
 קואורדינטות:  66°10′00″S 61°00′00″W﻿ / ﻿66.1667°S 61°W﻿ / -66.1667; -61
 נתונים מדיניים
 על שם:  Jason 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי ג'ייסון(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי ג'ייסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי ג'ייסון(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי ג'ייסון
 
חצי האי ג'ייסון (באנגלית: Jason Peninsula) הוא חצי אי גדול בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
בחצי האי, המתנשא מעל מדף הקרח לארסן, מספר פסגות המכוסות ברובן שלג.
חצי האי משתרע מהמישור הצר שממזרח לכיפת מדיאה ועד כף פראמנס. אורכו של חצי האי 78 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי חצי האי

מגלה הארצות הנורווגי קארל אנטון לארסן מיפה את חוף אנטארקטיקה באזור זה ב-9 בדצמבר 1893.
לארסן קרא לאחת מהפסגות "הר ג'ייסון" על שם ספינתו - "ג'ייסון".
לארסן היה רחוק מכדי למפות את האזור בפירוט, אולם בשנת 1902 המשלחת האנטארקטית השוודית בפיקודו של אוטו נורדנשלד, ראתה את חצי האי מנונאטאק בורכגרווינק, וחשבה כי מדובר באי ולא בחוף היבשת.
בשנת 1955 סקר שטחי חסות איי פוקלנד מיפה את האזור וקבע כי מדובר בחצי אי גדול.
לקריאה נוספת

•  David J. Cantrill, Imogen Poole, , P 178
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
טעות (חוזה)

טעות היא אחת מן העילות המאפשרות לבטל את החוזה, בשל פגם בכריתת חוזה.
עילת הטעות קמה כאשר אדם מתקשר בחוזה עקב טעות בתפיסת המציאות - ביחס לחוזה או ביחס לנסיבות שאפפו את כריתת החוזה.

עילת הטעות מנויה בפרק ב' לחוק החוזים:
14. (א) מי שהתקשר בחוזה עקב טעות וניתן להניח שלולא הטעות לא היה מתקשר בחוזה והצד השני ידע או היה עליו לדעת על כך, רשאי לבטל את החוזה.

(ב) מי שהתקשר בחוזה עקב טעות וניתן להניח שלולא הטעות לא היה מתקשר בחוזה והצד השני לא ידע ולא היה עליו לדעת על כך, רשאי בית המשפט, על פי בקשת הצד שטעה, לבטל את החוזה, אם ראה שמן הצדק לעשות זאת; עשה כן, רשאי בית המשפט לחייב את הצד שטעה בפיצויים בעד הנזק שנגרם לצד השני עקב כריתת החוזה.

(ג) טעות אינה עילה לביטול החוזה לפי סעיף זה, אם ניתן לקיים את החוזה בתיקון הטעות והצד השני הודיע, לפני שבוטל החוזה, שהוא מוכן לעשות כן.

(ד) "טעות", לעניין סעיף זה וסעיף 15 - בין בעובדה ובין בחוק, להוציא טעות שאינה אלא בכדאיות העסקה.