stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המסלול הבין-לאומי אנצו ודינו פרארי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסלול מירוץ 
 על שם:  אנצו פרארי 
 מיקום:  אימולה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1950
 תאריך פתיחה רשמי:  1953 
 מידות
 אורך:  4,909 מ' 
 
 קואורדינטות:  44°20′28″N 11°42′48″E﻿ / ﻿44.341111111111°N 11.713333333333°E﻿ / 44.341111111111; 11.713333333333
 www.autodromoimola.it
 he
 
המסלול הבין-לאומי אנצו ודינו פרארי (באיטלקית: Autodromo Internazionale Enzo e Dino Ferrari ידוע יותר כמסלול אימולה הוא מסלול מרוצים, באורך 4.909 ק"מ, הסמוך לעיר אימולה באיטליה. המסלול קרוי על שמם של אנצו פרארי, מייסד יצרנית הרכב וקבוצת המרוצים פרארי, ובנו אלפרדו "דינו" פרארי שנפטר בגיל 24. המסלול מדורג ברמה 1 על פי הדירוג של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). זהו אחד המסלולים הבודדים ברמה זאת בהם מתחרים בניגוד לכיוון השעון.
אימולה אירחה את גרנד פרי סן מרינו בין השנים 1981 ל-2006. בתקופה זו נערכו באיטליה שני מרוצי גרנד פרי מדי שנה, כאשר הגרנד פרי האיטלקי התקיים במונזה, ולכן המרוץ באימולה נקרא על שם הנסיכות הסמוכה. המסלול חזר ללוח המרוצים בעונת 2021 כגרנד פרי אמיליה-רומאניה. המסלול נחשב כמסלול הביתי של קבוצת פרארי, המתחרה באליפות.
היסטוריה

שמו המקורי של המסלול היה אוטודרומו דה קסטלצ'יס (Autodromo di Castellaccis) והוא נבנה כמסלול חצי-קבוע בשנת 1953. במסלול לא היו פניות שיקיין, כך שבין הפניות אקווה מינרלי לריוואזה ומפניית ריוואזה עד פניית טוסה המסלול היה כמעט ישר עם עיקולים קטנים. המסלול נשאר בתצורה זאת עד לשנת 1972.
המרוץ הראשון במסלול היה מרוץ אופנועים שהתקיים באפריל 1953. ביוני שנה לאחר מכן התקיים מרוץ המכוניות הראשון. באפריל 1964 התקיים מרות הפורמולה 1 הראשון במסלול, כמרוץ שאינו חלק מהאליפות. ג'ים קלארק ניצח את המרוץ. מרוץ נוסף, שאינו חלק מהאליפות, התקיים בשנת 1979 והסתיים בניצחונו של ניקי לאודה.
המסלול נכנס רשמית לסבב מרוצי אליפות הפורמולה 1 בשנת 1980 כשאירח את גרנד פרי איטליה. נלסון פיקה ניצח את המרוץ. הגרנד פרי האיטלקי חזר למונזה שנה לאחר מכן ובמקומו התקיים במסלול גרנד פרי סן מרינו, שהיווה חלק מלוח המרוצים עד לעונת 2006.
בין השנים 2001 עד 2006 אירח המסלול מרוצים במסגרת אליפות הסופרבייק העולמית. המרוצים שחזרו למסלול החל משנת 2009. החל משנת 2018 מתקיים במסלול הסבב הסוגר של אליפות המוטוקרוס של ה-FIM.
אליפות העולם למכוניות תיור קיימה במסלול מספר אירועים: המרוץ של סן מרינו (2005), המרוץ של אירופה (2008) והמרוץ של איטליה (2009). אליפות ה-GT הבינלאומית הפתוחה קיימה במקום מרוצים בין השנים 2009 עד 2011 ובשנת 2021. אליפות ה-TCR הבינלאומית מתקיימת במסלול מאז שנת 2016.
מרוץ 6 השעות של אימולה נוסף בשנת 2011 כחלק מסבב מרוצי הלה-מאן ומרוצי הלה-מאן אנטרקונטיננטל קאפ עד לשנת 2016. בשנת 2022 חזר המרוץ לסבב מרוצי הלה-מאן האירופאי כמרוץ 4 השעות של אימולה. מרוץ 12 השעות של אימולה התקיים פעמיים בשנים 2017 ו-2018 במסגרת מרוצי ה-24H סרייס.
מלבד מרוצי מכוניות אירח המסלול גם מרוצים במסגרת אליפות העולם באופני כביש ומקטעים במרוץ ג'ירו דה איטליה.
טמבורלו

לאורך השנים נוספו למסלול פניות חדשות, דוגמת השיקיין בפניית אקווה מינרלי ופניית וריינטה אלטה. למרות השינויים עיקר העניין במסלול נשארה פניית טמבורלו (Tamburello), פנייה שטוחה וקופצנית שעוברת בסמוך לגדר הבטון שמפרידה בין המסלול לנחל סנטרנו הסמוך לו.
בעונת 1987 התרסקה מכוניתו של נלסון פיקה בפנייה במהלך האימון, כתוצאה מכשל בגלגל. בעקבות הפציעה נאלץ להחמיץ את המרוץ. שנתיים לאחר מכן התרסק בפנייה גרהרד ברגר עם מכונית הפרארי לאחר כשל בכנף הקדמית. ההתנגשות במהירות של כ-300 קמ"ש גרמה להתלקחות המכונית. הודות לתגובה מהירה של המארשלים והצוות הרפואי חולץ ברגר במהירות. עקב כוויות בידיו הוא נאלץ להחמיץ את המרוץ הבא (גרנד פרי מונקו). מישל אלבורטו התרסק בפנייה בשנת 1991, בעת שבחן מכונית עבור קבוצת Footwork Arrows, אך יצא ללא פציעות. שנה לאחר מכן התרסק באותה פנייה ריקארדו פטרזה במהלך בחינת מכונית עבור קבוצת ויליאמס.
בעקבות מותן של איירטון סנה ורולנד רצנברגר במהלך גרנד פרי סן מרינו בשנת 1994 שונתה הפניה מפנייה חזקה שמאלה לפניית שיקיין שמאל-ימין-שמאל.
גרנד פרי סן מרינו 1994

גרנד פרי סן מרינו בשנת 1994 היה רווי בתאונות ואירועים קטלניים. במהלך האימון ביום שישי סטה רכבו של רובנס באריקלו מהמסלול ופגע בגדר הצמיגים. הברזילאי איבד את ההכרה והתערבות רפואית מהירה הצילה את חייו. למחרת, במהלך מקצה המוקדמות, רולנד רצנברגר התנגש חזיתית בקיר במהירות של כ-310 קמ"ש ומת מיידית משבר בבסיס הגולגולת. במהלך ההקפה השביעית של המרוץ איבד איירטון סנה, שלוש פעמים אלוף העולם, את השליטה במכוניתו והתנגש בקיר בפינת טמבורלו. מותו נקבע בבית החולים כמה שעות מאוחר יותר. בשני אירועים נוספים נפצעו גם מספר צופים ומכונאים.
המסלול המשיך לארח את הגרנד פרי, אך נעשו בו תיקונים והתאמות, במטרה להפוך אותו לבטוח יותר. פניית טמבורלו המהירה הפכה לפניית שיקיין ומלכודת חצץ נוספה בצד החיצוני של הפנייה. פניית וילנב הפכה מפנייה מהירה ימינה, אליה נכנסו בהילוך שישי, לפנייה מתונה יותר אליה מגיעים בהילוך רביעי. גם בפנייה זאת נוספה מלכודת חצץ בצידה החיצוני. השיקיין בפניית אקווה מינרלי בוטל.
שינוי נוסף נעשה בפניית ואריינטה אלטה (Variante Alta) הנמצאת בראש הגבעה המובילה את פניית ריבאצה (Rivazza), נקודת הבלימה הקשה ביותר לאורך המסלול. לפני הגרנד פרי של עונת 2006, הונמכו השוליים במידה ניכרת והפנייה עצמה הודקה כדי להפחית את המהירות ובתקווה להפחית את מספר התאונות.
חזרה לפורמולה 1

מרוץ הגרנד פרי הוצא מלוח המרוצים של עונת 2007. הנהלת המסלול קיוותה שהמסלול יוחזר, בסופו של דבר, ללוח המרוצים, בתנאי שהשיפוצים במסלול יושלמו בזמן, אך הדבר לא קרה בסופו של דבר. מאז שנת 2007 עבר המסלול מספר שינויים: השיקיין בואריינטה באסה (variante Bassa) בוטל והמסלול בחלק זה הפך להיות ישר לחלוטין. עם זאת פניית השיקיין עדיין משמשת את המסלול במרוצי אופנועים. באפריל 2008 נהרס אזור הטיפולים הקיים ובמקומו נבנה חדש, שהתפרש על פני שטח גדול יותר. את עבודות הבנייה ליווה הרמן טילקה, אדריכל מסלולי המרוצים של אליפות הפורמולה 1. ביוני אותה שנה, עם השלמת העבודות, קיבל המסלול מהפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) דירוג T1, המאפשר קיום מבחנים רשמיים לפורמולה 1 במסלול. באוגוסט 2011 קיבל המסלול את הדירוג "1", הרמה העליונה של המסלולים המאפשרת קיום מרוצי פורמולה 1.
ביוני 2015 הודיעה הנהלת המסלול כי היא נמצאת במגעים לחזור ללוח המרוצים החל מעונת 2017 במקומו של מסלול מונזה, המארח של גרנד פרי איטליה, שחוזהו עמד להסתיים בסוף עונת 2016. ביוני 2016 נחתם חוזה לאירוח הגרנד פרי החל משנת 2017, אך בספטמבר נחתם חוזה חדש עם מונזה. הנהלת המסלול החלה לפעול בהליכים משפטיים כנגד החוזה החדש בטענה לאי-חוקיות המימון שנתנה ממשלת איטליה למסלול במונזה, אך בתחילת חודש נובמבר משכו את התלונה והטיפול בנושא נפסק.
בפברואר 2020 הציעו בעלי המסלול לקיים בו מרוץ, במקומו של גרנד פרי סין שבוטל בעקבות מגפת הקורונה. ביולי אותה שנה הוכרז על הוספת המרוץ לסבב. המרוץ התקיים במקביל לגרנד פרי איטליה שהתקיים במונזה ועל כן מותג כגרנד פרי אמיליה-רומאניה. המרוץ המשיך להלחיף את הגרנד פרי הסיני גם בעונות 2021 ו-2022. במרץ 2022 נחתם חוזה לקיום המרוץ במסלול עד לעונת 2025.
טקסטילשצ'יק איוואנובו

מגרש הדשא באצטדיון טקסטילשצ'יק
מועדון הכדורגל המחוזי טקסטילשצ'יק איוואנובו (ברוסית: Областной футбольный клуб Текстильщик) הוא מועדון כדורגל מהעיר איוואנובו. נוסד בשנת 1937. בעת הקמתה נקראה בשם ספרטק. עד 1958 היא נקראה בשמות שונים לפני ששינתה את שמה סופית לטקסטילשצ'יק באותה שנה.
היסטוריה

המועדון הוקם לראשונה בשנת 1937 במקום קבוצת דינמו איוואנובו שהתקיימה קודם ויונקת את שורשיה ממועדוני הכדורגל הראשונים בעיר שהוקמו עוד ב-1912. המועדון נשא את השם "ספרטק איוואנובו" ושיתף פעולה עם מועדון ספרטק מוסקבה. בשנים 1938—1940 המועדון נקרא זמנית בשם "אוסנובה" וזכה בגביע רוסיה הסובייטית בכדורגל, אחרי שגברה על טורפדו מוסקבה במשחק הגמר בתוצאה 4:2.
לאחר מלחמת העולם השנייה המועדון נקרא בשם "דינמו", על שם המועדון הישן אך ב-1947 שינה שמו ל"קרסנאיה זנאמיה" ("הדגל האדום") ובעונת 1950 העפיל לליגה הסובייטית השנייה.
ב-1958 הקבוצה מקבלת את שמה הנוכחי "טקסטילשצ'יק" וב-1964 העפילה לליגת המשנה הסובייטית כך שבשנים 1965—1974 התמודדה בליגה השנייה בחשיבותה במערך הליגות בברית מועצות. הישג השיא שלה היה מקום 4 בעונת 1965 אך לא הצליחה לחזור ולהתמודד על צמרת הטבלה ומעולם לא העפילה לליגת העל הסובייטית בכדורגל.
ב-1974 סיימה במקום 20 והאחרון וירדה לליגה הסובייטית השנייה אחרי 8 עונות בליגת המשנה. ב-1983 חזרה למשך עונה אחת לליגת המשנה וב-1986 אף זכתה בגביע רוסיה הסובייטית בכדורגל עבור קבוצות הליגה השנייה אך היא הצליחה לשוב לליגת המשנה רק כעבור ארבע שנים, כשהעפילה לליגת המשנה הרוסית בעונת 1990.
הקבוצה התמודדה בליגת המשנה בשנים 1992, 1993. בשנים 1999—2000 הקבוצה נקראה "איוואנובו" והתמודדה בליגת הכדורגל החובבנית. ב-2001 שוב נקראה בשם "טקסטילשצ'יק" ושנה לאחר מכן חזרה לליגה השנייה.
ב-2003 שוב התמודדה בליגה המקצוענית וסיימה במקום 14 מתוך 19 וייצגה את מחוז איוואנובו בליגה.
בשנת 2006 המועדון ניצב על סף קריסה עקב קשיים כלכליים, ברם הוא זכה באליפות המרכז של הליגה השנייה והעפיל חזרה לליגת המשנה. אך עונת 2007 לא הייתה מוצלחת והקבוצה חזרה לליגה השלישית. ב-2009 הקבוצה החלה בשיפוץ האצטדיון העירוני.
בעונת 2012/2011 הקבוצה העפילה לשלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל והחל מעונת 2011/2012 הקבוצה המשיכה להתמודד בליגה השנייה עד עונת 2018/2019 כשנצמדה לצמרת טבלת הליגה באליפות המרכז בכל אחת מהשנים הללו (כאשר בעונת 2012 אימן אותה דמיטרי פרפיונוב, שבהמשך זכה בגביע הלאומי עם טוסנו) ובתום עונת 2018/2019 אף העפילה לליגת המשנה הרוסית בכדורגל לראשונה מזה 2 עשורים. בתום עונת 2019/2020 הייתה אמורה לרדת לליגה המקצוענית, אך בעקבות שינויים שכפו אירועי התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הוחלט כי היא לא תרד ליגה.
בעונת 2020/2021 שוב העפילה לשלב 32 האחרונות של הגביע והתמודדה בשלב הבתים העליון מול ארסנל טולה וסאליוט בלגורוד. בתום עונת 2022 ירדה לליגה הרוסית השנייה בכדורגל.
מלבישות ונותנות חסות

| שנים | יצרנית תלבושות |
| --- | --- |
1994—1998: ארצות הברית ריבוק
2003: איטליה Diadora
2004—2009: גרמניה אדידס
2009—2010: ארצות הברית נייקי
2010—2017: גרמניה אדידס
2017 —: ארצות הברית נייקי
| שנים | ספונסר |
| --- | --- |
2004—2007: רוסיה סנטר טלקום
2014 —: רוסיה Ivash-ka.ru
סגל > הנהלת הקבוצה

| תפקיד> הנהלה | שם> הנהלה | הנהלה | הנהלה |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נשיא | יורי ירמאקוב |  |  |  |  |
| סגן מנהל הביטחון | אלכסנדר ליובוב |  |  |  |  |
מטה האימון
| מאמן ראשי | איגור קוליבנוב |  |  |  |  |
| עוזר מאמן | איגור טיכונוב |  |  |  |  |
| מאמן שוערים | אנדריי רומנוב |  |  |  |  |
צוות
| רופא | אדוארד בלקוב |  |  |  |  |
| רופא | אלכסנדר בלוחין |  |  |  |  |
| מסאז'יסט | ניקולאי בולוטוב |  |  |  |  |
| דובר הקבוצה | ארטיום סאדובניקוב |  |  |  |  |
אצטדיון הקבוצה

אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון טקסטילשצ'יק איוואנובו, המכיל 9,565 מושבים ושימש כמגרש, הבית לאורך כל שנותיה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. לאחר שהעפילה לליגה הלאומית, בעונת 2018/2018, לא אושר לה לארח באצטדיונה באיוואנובו ובמקום זאת היא אירחה באצטדיון ספרטק ע"ש פיודור צ'רנקוב, המכיל 2,700 מושבים וממוקם בסוקולניקי שבמוסקבה.
מתקן האימונים של הקבוצה הוא אצטדיון לוקומוטיב, המכיל 1,224 ומשמש גם לאירוח משחקי קבוצת הנוער.
הישגים ותארים

הליגה הסובייטית השנייה / הליגה הרוסית השנייה
זכייה: 1982, 2006, 2019
סגנות: 1979, 1981, 2014
גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל
זכייה: 1986
סגנות: 1984
אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל
סגנות: 1981
הערות שוליים

↑  ДПФ РФС: Первенство России — 2012—2013
| הליגה הרוסית השנייה בכדורגל • קבוצות הכדורגל בעונת 2024 |
| --- | --- | --- |
| בית A | בית A |  |
| בית זהב | אוונגרד קורסק • לנינגראדץ • וולגר אסטרחן • ולס מוסקבה • וולגה אוליאנובסק • ספרטק קוסטרומה • קובאן • קלוגה • צ'ליאבינסק • טקסטילשצ'יק איוואנובו |  |
| בית כסף | קרסנודאר-2 • אירטיש אומסק • מטאלורג ליפצק • סיביר • מורום • וולגה אוליאנובסק • מאשוק-KMV • רודינה-2 • חימיק דזרז'ינסק • טורפדו מיאס • דינמו בריאנסק |  |
| בית B | בית B |  |
| 1 | אמקאר פרם • צ'רטנובו • פורטה טאגאנרוג • סאליוט בלגורוד • ביולוג נובוקובאנסק • דרוז'בה מייקופ • דינמו סטברופול • קובאן הולדינג • דינמו-2 מחצ'קלה • סבסטופול • ספרטק נלצ'יק • פובדה חסביורט • רובין יאלטה • וולנה ניז'ני נובגורוד |  |
| 2 | דינמו וולוגדה • דינמו סנקט פטרבורג • בלטיקה-BFU קלינינגרד • זניט-2 • טורפדו ולדימיר • לוקי אנרגיה • קוונט אובנינסק • ספרטק טמבוב • ריאזאן • צ'יטה |  |
| 3 | אנגושט נזראן • ניז'ני נובגורוד-2 • רוסטוב-2 • נארט צ'רקסק • נוסטה נובוטרויצק • אורנבורג-2 • לאדה טוליאטי • אוראלץ-TS • אורל-2 • אקרון-2 • דינמו קירוב • סטרויטל קאמינסק-שחטינסקי • זניט פנזה • סוקול קאזאן • רובין-2 קאזאן • בלאשיחה • זנאמיה נוגינסק • זנאמיה טרודה אורחובו-זויבו • קולומנה • סאטורן ראמנסקויה • קריליה סובייטוב-2 |  |
| 4 | אירקוטסק • דינמו ולדיווסטוק • דינמו ברנאול • חימקי-M • פרסבט דומודדובו • מטאלורג וידנויה • סחלין • סק"א חברובסק-2 • אוריול • זורקי קרסנוגורסק • טורפדו-2 מוסקבה • רודינה-M • סטרוגינו מוסקבה • ספרטק-2 מוסקבה • דינמו-2 מוסקבה |  |
טאי ג'י צ'ואן

| --- | --- |
 
 ארץ מקור:  סין
 מייסד:  גַ'אנְג סַאן-פֶנְג 張三丰
 ספורט אולימפי:  לא
טָאי גִ'י צ'וּאַן (סינית מסורתית: 太極拳; סינית מפושטת: 太极拳; פין-יין: Tàijíquán), הידוע גם בשם טָאי צִ'י צ'וּאַן, או בקיצור טָאי צִ'י היא אמנות לחימה סינית פופולרית.
במהלך המאה ה-20 האמנות צברה פופולריות (בייחוד הזרם של יאנג צ'נג פו) והפכה לתרגול גופני מקובל בקרב מאות מיליוני בני אדם ברחבי העולם, בעקבות וכחלק ממגמה בה הפן הצבאי של האמנות הפך לשולי וההיבטים הרוחניים והבריאותיים שלה הפכו למרכזיים. בהתאם לכך, התרגול ברובו נעשה כתנועה איטית וזורמת ללא תנועות מתפרצות, בניגוד לאמנויות לחימה אחרות, כמו סוגים שונים של קונג פו, קראטה ועוד.
טאי צ'י היא אחת משלוש אמנויות הלחימה המכונות "המשפחה הפנימית" ומתרגלים לצורך הגנה עצמית, שמירה על הבריאות ומדיטציה. המונח טאי צ'י (太極) לקוח מתחום הקוסמולוגיה הסינית וקשור בשטף היין והיאנג, ואילו צ'ואן (拳) פירושו "אגרוף".
טָאי גִ'י צ'וּאַן נחשבת לסגנון פנימי (לפי קטגוריזציה מקובלת של אמן הלחימה הסיני סון לו טאנג); כלומר, סגנון המאופיין בשרירים לא מכווצים, במודעות מדיטטיבית לגוף, ובעיסוק ברוחניות ובמצב הנפשי של המתרגל. כמו כן, התנועה נובעת מהכוונה של היי (Yi 意 מחשבה) שמובילה את הצ'י ולא בהפעלה ישירה של השרירים. בנוסף, הסגנון קשור באופן הדוק לטאואיזם, וככל הנראה התפתח ביחד עם הצ'י קונג, או אף כחלק משיטה זו, על מנת ליישם את העיקרון הדאואיסטי וו-ווי. עם זאת, גם בודהיסטים סיניים רואים בה כלי רוחני רלוונטי. יש המחשיבים את הטאי ג'י כענף צבאי של צ'י קונג ויש המחשיבים אותו כסגנון של וו-שו.
מחקרים הראו תועלת בריאותית רבה לתרגולי טאי-ג'י, הכוללים שיפור במערכת שיווי המשקל, בתגובתיות חיסונית, שיפור בפעילות הלב וכלי הדם, והפחתת הסיכון לנפילה אצל מבוגרים.
אטימולוגיה

מילולית המונח טאי ג'י צ'ואן מתורגם: "האגרוף הגדול העילאי\חסר הגבולות" (טאי - גדול, ג'י - עילאי\חסר גבול, צ'ואן - אגרוף). טאי ג'י לפיכך הוא הציר העילאי בין יין ליאנג, שהם צמד ניגודים המשלימים זה את זה, וצ'ואן מסמל את היות הטאי ג'י צ'ואן אמנות לחימה. תאוריית היין-יאנג עומדת בבסיס הפילוסופיה הסינית והרפואה הסינית, ומהווה גם את הבסיס התאורטי של היציבה, התנועה והלחימה של טאי ג'י צ'ואן. השם הומצא על ידי המלומד אונג טון חה מחצר קיסרות צ'ינג, שחזה בהדגמה של המתרגל יאנג לו צ'אנג.
היסטוריה

חקר היסטורי של אמנות סינית אינו נקי מיסודות מיתיים ואינטרסים אישיים המעוותים את אובייקטיביות התיעוד.
טאי ג'י צ'ואן תורגל כנראה בכפר של שבט צ'ן במחוז חנאן בסוף המאה ה-16, ואחת התאוריות הרווחות ביותר טוענות ששבט צ'ן הוא המקור ההיסטורי לטאי ג'י צ'ואן.
ישנה ביקורת בקרב היסטוריונים על "תאוריית כפר צ'ן". ההיסטוריון הסיני וו-טו נאן (Wu Tu-nan) טוען במחקרו "'A Research into Tai Chi Chuan" מ-1986 שסגנון צ'ן הומצא על ידי קבוצה משבט הצ'ן שרצו להרוויח מהפופולריות הגואה של טאי צ'י צ'ואן. לכן, הם יצרו ערבוב בין אגרוף שאולין לבין טאי צ'י צ'ואן, והמציאו במקביל שושלת כוזבת. ראש סגנון "וודאנג", דן דוקרטי (Dan Docherty), טוען טענות דומות נגד "תאוריית כפר צ'ן" בספרו "Complete Tai Chi Chuan".
נהוג לייחס את המצאת הטאי ג'י צ'ואן לגָ'אנְג סָאנְפֶנְג (张三丰, בפין-יין: Zhang Sanfeng), נזיר דאואיסטי מיתי, שיש הטוענים שחי בין שושלת סונג לשושלת מינג, ושהה תקופה מסוימת בהרי וודאנג.
מקובל שיאנג לו צ'אן ירש את האמנות מצ'ן צ'אנגשין וייבא אותה לבייג'ינג, מה שהיה לגורם מכריע בהתפשטות והתפתחות האמנות במאות ה-19 וה-20. יאנג ותלמידיו, ביניהם וו יו צ'יאנג, לימדו את משפחת האצולה ואת שומרי הראש שלהם, ביניהם וו צ'ואן יו.
מתרגילי אמנויות סיניות קלאסיות רבים, בהם אמני טאי צ'י צ'ואן, נסו מפני המהפכה התרבותית בסין בעיקר לטאיוואן ולהונג קונג. ב-1956 הקימה הרפובליקה הסינית את "עמותת הספורט הסינית", שפישטה את האמנות ויצרה תקן שנקרא "24 היציבות של הטאי צ'י", אותו קידמה כתרגיל התעמלות ורפואה מונעת למעמד הפועלים, בדומה לצ'י קונג. כיום מתרגלים את טאי ג'י צ'ואן מיליוני סינים בסין היבשתית ובפזורה הסינית בעולם, ובעשורים האחרונות התרגול גם חדר לחברה המערבית. טאי ג'י צ'ואן היא מאמנויות הלחימה הפופולריות ביותר בעולם, אם כי רוב המתרגלים אינם עוסקים בה למטרות לחימה.
לחימה

טאי ג'י צ'ואן מתמחה בלחימה בטווחים בינוניים (טווח מוטת ידיים) וקרובים, ומיישמת את כל ארבע הקבוצות הטכניות של אמנויות הלחימה הסיניות: אגרופים ובעיטות (דא וטי), מניפולציות (צ'ין נא) והיאבקות (שוואי ג'יאו). ישנם מספר דגשי לחימה עיקריים, שהם מקבילים יחסית בין הסגנונות השונים של טאי צ'י צ'ואן:
יציבה: היציבה כבדה ומושרשת, ובעיטות מכוונות לרוב מתחת למותן. יש דגש על שמירה על שיוויי משקל ושיבוש שיווי המשקל של היריב.
אסטרטגיה: נקודת המוצא של טאי צ'י צ'ואן היא הגנתית. רוב הטכניקות הן "התקפות שכנגד", והיוזמה הראשונית מוענקת לרוב ליריב. המחויבות של היריב לכוונה התקפית מנוצלת כטעות, אשר גורמת ליריב להיות צפוי ופוגעת ביכולתו להתגונן.
רכות וקושי: ישנה הפרדה חדה בין תנועה רכה לתנועה קשה בטאי צ'י צ'ואן. מגע עם היריב הוא רך בזמן התקפה של היריב, ומתחלף במגע קשה בזמן התקפת הנגד.
תרגול

טאו לו: כמו כל אמנויות הלחימה הסיניות מסוג "צ'ואן", עיקר התרגול של טאי צ'י צ'ואן הוא הטאו לו (תבנית התנועה). הטאו לו של טאי צ'י צ'ואן הוא איטי וזורם, הגוף רפוי והרמוני והכוח מתפרץ (פה צ'ינג) מבפנים החוצה בעוצמה.
טוי שואו: כלי טיפוסי לתרגול בזוגות בטאי צ'י צ'ואן הוא הטוי שואו (אנ') (ידי דחיפה). בטוי שואו המגע בין בני הזוג רציף וזורם, והוא מתרגל את בני הזוג בעקרונות רבים וחשובים של האמנות כמו יציבה, רגישות לתנועת היריב (טינג), יישום טכניקות לחימה והחצנה של כוח (אנ'). ישנם תבניות טוי שואו רבות, ויש המתרגלים טוי שואו בצורה יחסית חופשית וספונטנית. רמת המיומנות בטוי שואו תשקף במידה רבה את מיומנות הלחימה של אמן לחימה.
סאן שואו: נהוג לתרגל סאן שואו (לחימה חופשית) ברמות הגבוהות יותר של טאי צ'י צ'ואן.
צ'י קונג וניי גונג: סגנונות טאי צ'י צ'ואן רבים כוללים ברפרטואר התבניות שלהם גם תבניות התעמלות או יוגה, החסרות לרוב יישומים לחימתיים.
נשק: כל סגנונות הטאי צ'י צ'ואן המרכזיים כוללים מיומנויות שימוש בנשק סיני מסורתי, כאשר כלי הנשק הרווח ביותר בטאי צ'י צ'ואן הוא החרב (Jian ג'יאן (אנ')). בסגנונות מסוימים נלמדים גם חרב הפרשים (אנ'), הכידון (Qiang צ'יאן (אנ')) ומעט כלי נשק נוספים.
עזרי אימון: לאחרונה פותחו בסגנונות מסוימים שיטות תרגול עם עזרי אימון כמו כדורים, מקלות, גומיות וכולי.
זרמים שונים

משפחות הטאי צ'י צ'ואן העיקריות הן (לפי ותק): צ'ן (אנ'), יאנג (אנ'), וו/האו, וו (אנ'), סונג (אנ'), וודאנג. ישנם תתי סגנונות רבים, אחד הבולטים בהם הוא הסגנון שמקורו בכפר ז'או באו הסמוך לכפר צ'ן. נהוג לציין את מספר התנועות של ה"פורם" (תבנית התנועה) של כל שיטה. לפעמים באותה שיטה יש תבניות שונות שמיועדות לקבוצות שונות, למשל לגילאים שונים או לחולים. כדי להבדיל יש גם סגנונות שנוצרו במאה ה-20. אחד הידועים ביניהם, במיוחד בישראל, הוא סגנון צ'נג מינג שפותח בסין בשנת 1929 על ידי מספר מורים לאומניות לחימה. הסגנון משלב אלמנטים מחמשת הסגנונות העיקריים של אותה תקופה, על מנת לשמר את הטכניקות היעילות והשימושיות. גרנד מאסטאר וונג שוג’ין (אנ'), בעל ידע וניסיון רב בשיטות לוחמה שינג-אי והבה-גווה, עיצב את התבנית מחדש לפי ניסיונו הרב בלחימה ובצ’י קונג.
לקריאה נוספת

Dr. Yang, Jwing-Ming, Taijiquan Theory of Dr Yang 2nd ed: The Root of Taijiquan
הערות שוליים

↑  Introduction to Taichi and Qigong - YeYoung Neidan and Tai Chi, web.archive.org, ‏2014-02-01
↑  Penelope J. Klein, PT, EdD
William D. Adams, BA, [http://www.williamccchen.com/taiji1.pdf Comprehensive Therapeutic
Benefits of Taiji
A Critical Review], American Journal of Physical
Medicine & Rehabilitation
↑  Hiromi Hangai Johnson, Master Hiromi’s Path to Founding CTCC, https://www.charlottesvilletaichi.org/
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיק-בוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיק-בוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיק-בוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558321905171  BnF: cb13163075m (data)  GND: 4054723-1  LCCN: sh85131930  NDL: 01043294  NKC: ph126416 
יאנג צ'נג פו בעמידה
תרגול המוני של טאי צ'י בסין
חיל האוויר הברזילאי

| --- | --- |

 
 זרועות
 צבא ברזיל
 חיל האוויר הברזילאי
 חיל הים הברזילאי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ברזיל
 דרגות הכוחות המזוינים של ברזיל
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ברזיל
 היסטוריה של ברזיל
חיל האוויר הברזילאי (בפורטוגזית: Força Aérea Brasileira או בקיצור: FAB) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של ברזיל. חיל האוויר הברזילאי מפעיל כ-800 מטוסים ובשורותיו משרתים כ-50,000 איש; ככזה, הוא החיל הגדול מסוגו באמריקה הלטינית, ומשקלו ביחס לזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ברזיל הלך וגדל עם השנים. כיום[דרושה הבהרה], מפקד על החיל לוטננט-בריגדיר ז'וניטי סאיטו, הניפו-ברזילאי הראשון שהגיע לדרגה הרמה ביותר באחת משלוש הזרועות המזוינים של ברזיל.
היסטוריה > צעדים ראשונים

הצבא הברזילאי הראה עניין בתעופה צבאית עוד ב-1908, כאשר ביצע טיסה ראשונה בכדור פורח צבאי. ב-1910 התקיימו טיסות צבאיות ראשונות בברזיל; הטייסים הראשונים למדו במדינות אחרות, מכיוון שבברזיל לא הייתה תשתית ללימוד טיסה.
ב-1911 נוסד קלוב תעופה בברזיל, במטרה להחדיר את רעיון הטיסה במדינה. ב-1914 נוסד בברזיל בית הספר הראשון לטיסה; ב-1916 החליט הצי הברזילאי להקים זרוע אווירית משלו, לאור התמשכות מלחמת העולם הראשונה, ובסוף אותה שנה כבר שירתו בו שלושה מטוסים ימיים. ברזיל שמרה על נייטרליות במלחמת העולם הראשונה עד 1917. ב-3 באפריל באותה שנה הטביעה צוללת גרמנית אונייה ברזילאית ליד חופי צרפת, דבר שהביא לניתוק היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. התקפה זו הייתה במסגרת לוחמת הצוללות הבלתי מוגבלת שעליה הכריזה גרמניה, בתקווה למוטט את צרפת ובריטניה. בהמשך השנה טובעו עוד חמש אוניות ברזילאיות, וברזיל הכריזה מלחמה על גרמניה ב-26 באוקטובר 1917.
ברזיל שלחה כוח משימה לדקר, בירת סנגל, כדי שיסייעו בליווי שיירות משם לגיברלטר. קצינים ברזילאים נשלחו לאימון בבריטניה, והשתתפו במשימות קרביות כחלק מחיל האוויר המלכותי. שיתוף הפעולה התבטא גם בהגעת משלחת צבאית מארצות הברית, על מטוסיה, לברזיל.
היסטוריה > ייסוד חיל האוויר

הקמת חיל האוויר המלכותי של בריטניה ב-1918, מאיחודן של זרועות האוויר בצבא הבריטי ובצי הבריטי, ומהלכים דומים בצרפת ואיטליה, עוררו מחשבות גם בברזיל על איחוד דומה. אסטרטגים בברזיל הושפעו גם מהגותם של בילי מיטשל בארצות הברית, ג'וליו דואה באיטליה, ויו טרנצ'רד בבריטניה, שחזו את התפקיד המכריע שיהיה לחילות אוויר בעתיד.
בשנת 1928 פורסם קול קורא ראשון, על ידי קצין בצבא הברזילאי, להקמת חיל אוויר מאוחד. המהלך המשיך בהשפעתם של קצינים מצבא צרפת שסייעו לצבא ברזיל, והתחזק עוד יותר בהשפעתם של אנשי צבא ברזילאים ששהו באיטליה וראו את יתרונותיו של חיל אוויר מאוחד. מלחמת האזרחים בספרד ומלחמת העולם השנייה הראו עוד יותר יתרונות אלה. בסוף 1940 הוקם המבנה המינהלי של מינסטריון האווירייה, וב-20 בינואר 1941, הוקם המשרד פורמלית. מינסטריון האווירייה אחראי, כמפורט להלן, על כל הפעילות האווירית בברזיל, אזרחית וצבאית, וחיל האוויר הברזילאי כפוף לו. זרועות האוויר של הצבא והצי בוטלו, וכל המתקנים, כלי הטיס וכוח האדם הועברו לחיל האוויר החדש. בסך הכול הועברו כ-430 מטוסים, מדגמים רבים, ברובם מיושנים.