stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני
פארקים ואתרי נופש שלא נבנו

תוכניותיה של החברה להקים פארק בשם אמריקה של דיסני בווירג'יניה לא הוצאו אל הפועל בשל התנגדות של תושבי הסביבה.
התוכניות של החברה להקים גרסה של החוף המערבי לאפקוט בשם ווסטקוט לא הוצאו אל הפועל בשל קשיים כלכליים של החברה שנגרמו לאחר הקמת יורודיסני. במקום נבנה מאוחר יותר פארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
תוכנית אחרת שדנו בה ולא הוצאה אל הפועל הייתה להקים בקליפורניה, באזור לונג ביץ' פארק בסגנון טוקיו דיסניסי. באותה עת הייתה בבעלות החברה האוניה קווין מארי והתוכנית הייתה שקו הספנות דיסני יעגון וייצא מהפארק, אולם גם תוכנית זו בוטלה עם הקמת הפארק בטוקיו.
מנכ"ל חברת וולט דיסני רוברט איגר הודיע כי מטרותיה של החברה הם הקמת פארקי שעשועים והרחבת הפארקים מחוץ לארצות ברית. בינואר 2005 ערכה החברה בדיקה שטחים באוסטרליה העשויים לשמש אתר לפארק עתידי, באתר הנופש בהונג קונג ישנו שטח לא מנוצל היכול לשמש פארק שעשועים נוסף, וכך גם באתר הנופש בפריז.
תאריכון > שנות ה-50 ועד 1970

1954 - החברה מודיעה לציבור על תוכניותיה להקמת פארק דיסנילנד באנהיים שבקליפורניה.
1955 - 17 ביולי - חנוכת דיסנילנד על ידי וולט דיסני.
1965 - החברה מודיעה לציבור על תוכניותיה להקים פארק שעשועים בפלורידה.
1966 - 15 בדצמבר - פטירתו של וולט דיסני.
תאריכון > שנות ה-70 וה-80

1971 - 1 באוקטובר - פתיחת ממלכת הקסם; תחילת הפעלת אתר הנופש דיסניוורלד עם הקמתם שני מלונות ואזור מחנאות בשטח אתר הנופש; מותו של רוי דיסני.
1982 - 1 באוקטובר - פתיחת פארק מרכז אפקוט.
1983 - פתיחת פארק השעשועים הראשון של החברה מחוץ לשטח ארצות הברית - דיסנילד שבטוקיו.
1989 - פתיחת פארק השעשועים השלישי בדיסניוורלד - אולפני דיסני אם ג'י אם.
תאריכון > שנות ה-90

1992 - מוקם פארק יורודיסני במארנה לה ול שבקרבת פריז.
1994 - שינוי שם יורודיסני ל"דיסנילנד פריז" ושם "מרכז אפקוט" לאפקוט.
1995 - חברת וולט דיסני מודיעה על תוכניותיה להקים את ממלכת החיות של דיסני.
1997 - חברת וולט דיסני מודיעה על תוכניותיה להקמת פארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני ודאונטאון דיסני באתר הנופש דיסנילנד.
1998 - 22 באפריל - פתיחת ממלכת החיות של דיסני; השקת האוניה דיסני מג'יק.
1999 - החברה מודיעה על תוכניותיה להקים את פארק דיסנילד הונג קונג; השקת הספינה דיסני וונדר.
תאריכון > המאה ה-21

2001 - ההרפתקה הקליפורנית של דיסני ודאונטאון דיסני נפתחים ב-אתר הנופש דיסנילנד; טוקיו דיסניסי פארק השעשועים השני ב-אתר הנופש טוקיו דיסני נפתח.
2002 - נבנה פארק אולפני וולט דיסני - פארק השעשועים השני בפריז, ושמו של האתר משתנה ל-אתר הנופש דיסנילנד פריז.
2005 - דיסנילנד חוגגת את יובל החמישים להקמתה באירוע שנקרא "השיבה הביתה השמחה ביותר"; ב-12 בספטמבר נפתח אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג.
2016 - נפתח אתר הנופש דיסני שאנגחאי
2020: בעקבות מגפת הקורונה, נסגרו כל הפארקים של דיסני למשך יותר משנה, וכתוצאה מכך פוטרו אלפי עובדים. דיסנילנד למשל, נסגר למבקרים ב-14 במרץ 2020 ונפתח מחדש לאחר יותר משנה ב-30 באפריל 2021.
הערות שוליים

↑  Sherry Barkas, 'We have waited so long for this': Disneyland reopens after 412 days, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
| פארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני |
| --- | --- | --- |
| אתר הנופש דיסנילנד | דיסנילנד • ההרפתקה הקליפורנית של דיסני • דאונטאון דיסני |  |
| אתר הנופש דיסניוורלד | ממלכת הקסם • אפקוט • אולפני הוליווד של דיסני • ממלכת החיות של דיסני • חוף סופת השלגים • לגונת הטייפון • דאונטאון דיסני • ארץ הנהר* |  |
| אתר הנופש טוקיו דיסני | דיסנילנד טוקיו • דיסניסי |  |
| אתר הנופש דיסנילנד פריז | דיסנילנד פריז • פארק אולפני וולט דיסני • כפר דיסני |  |
| אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג | דיסנילנד הונג קונג |  |
| אתר הנופש דיסני שאנגחאי | דיסנילנד שאנגחאי |  |
| קו הספנות דיסני | דיסני וונדר • דיסני מג'יק • דיסני דרים • דיסני פנטזי • קאסטאווי קי |  |
| פארקים מתוכננים שלא הוקמו | וסטקוט** • אמריקה של דיסני** |  |
| שונות | דולר דיסני |  |
| הערות | * פארקים שנסגרו   ** פארקים שלא הוקמו |  |
פורטל דיסני
כיכר לונדון

| --- | --- |

אנדרטת המעפילים בכיכר לונדון
 מידע כללי
 על שם:  העיר לונדון
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1942
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   תל אביב-יפו
 רחובות מסתעפים:  רחוב הירקון, רחוב רציף הרברט סמואל,
 קואורדינטות:  32°04′42″N 34°46′02″E﻿ / ﻿32.07833333°N 34.76722222°E﻿ / 32.07833333; 34.76722222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) כיכר לונדון(למפת תל אביב רגילה) כיכר לונדון(למפת גוש דן רגילה) כיכר לונדון(למפת גוש דן מוגדלת) כיכר לונדון  he כיכר לונדוןhe כיכר לונדוןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר לונדון (או גן לונדון) היא כיכר במרכז תל אביב, בקצה המערבי של רחוב בוגרשוב, בין רציף הרברט סמואל ("הטיילת") והירקון.
היסטוריה

הכיכר נקראת על שם לונדון, בירת אנגליה והממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד ונחנכה ב-24 במאי 1942.
הכיכר נקראה בשם זה כמחווה ואות כבוד לעמידת העם הבריטי ותושבי לונדון בהפצצות הכבדות מצד גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה (הבליץ).
באפריל 2000 החל פרויקט פיתוח הגן ככיכר עירונית, שמתחתיה חניון תת-קרקעי בו 500 מקומות חנייה, בנוסף נבנתה תחנת דלק בכניסה לחניון ובית קפה במפלס העליון. הפרויקט הושלם ביולי 2003.
עיצוב

שטח הכיכר הוא כ-10 דונם, התוכנן מחדש שלו נעשה על ידי אדריכל הנוף ברוס לוין.
רחבת הכיכר בנויה במפלסים (עקב הפרשי הגובה הקלים בין רציף הרברט סמואל שלאורך הטיילת ורחוב הירקון הגבוה ממנו במטרים אחדים), ובמרכזה אנדרטה בדמות ספינת מעפילים לזכר מאבק ההעפלה בשלטון הבריטי. על-גבי אנדרטת ההעפלה מוטבעים הסברים ורשמים לצד תמונות אודות ההיסטוריה של ההעפלה, תלאות הדרך של המעפילים וספינותיהם. בנוסף, מוצבים שישה לוחות בכיכר עליהם מוטבעים שמות כל ספינות המעפילים.
במבנה בעל המרפסת המעוגלת התוחם את הכיכר מדרום שכן קפה פילץ (נכון ל-2012 סניף מקדונלד'ס).
גלריה

כיכר לונדון עם הקמתה, 1941
כיכר לונדון בשנת 1942
כיכר לונדון בשנת 1942
ששת הלוחות ועליהן שמות אוניות המעפילים
כיכר לונדון
הכיכר מרחוב הירקון
ראו גם

חוף תל אביב
הערות שוליים

↑  אלעזר לוין, ‏שלב א' בשיפוץ גן לונדון בטיילת ת"א: חניון ותחנת-דלק של דלק, באתר גלובס, 9 באפריל 2000
↑  ח.ג.י זכתה במכרז לבניית מיתחם גן לונדון בת"א ב-25 מיליון שקל, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2001
↑  שרון קדמי, ‏ת"א: נפתח חניון "גן לונדון" ב-50 מיליון ש', באתר גלובס, 13 ביולי 2003
לודוביקו אריוסטו

| --- | --- |
לודוביקו אריוסטו, ציור מאת טיציאן
 לידה:  8 בספטמבר 1474 רג'ו אמיליה, איטליה 
 פטירה:  6 ביולי 1533 (בגיל 58) פרארה, מדינת האפיפיור 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרארה 
 תחום יצירה:  סאטירה, שירה, דרמטורגיה 
 זרם באמנות:  הרנסנס הגבוה 
 הושפע על ידי:  Luca Ripa 
 יצירות ידועות:  אורלנדו המטורף 
 צאצאים:  Virginio Ariosto 
 חתימה:   
 
פסל של אריוסטו ברג'ו אמיליה
לודוביקו אריוסטו (באיטלקית: Ludovico Ariosto;‏
8 בספטמבר 1474 – 6 ביולי 1533), משורר איטלקי. נודע בעבור האפוס "אורלנדו המטורף", מיצירות הספרות המשפיעות ביותר אי פעם. נחשב לאחד מגדולי המשוררים האיטלקים.
לודוביקו אריוסטו נולד בעיר רג'ו אמיליה שבצפון איטליה למשפחת אצולה שהתרוששה מנכסיה. אביו, ניקולו אריוסטו היה מפקד מבצר העיר. היות שלודוביקו היה הבן הבכור מבין עשרה ילדים, הוא נחשב ליורש משרתו של אביו. משחר נעוריו התעניין בשירה אך אולץ על ידי אביו ללמוד משפטים. אחרי שלמד משפטים באוניברסיטה של פרארה במשך חמש שנים, קיבל רשות מאביו ללמוד יוונית וספרות לטינית באמצעות טובי המורים הפרטיים. אחרי מותו הפתאומי של אביו היה עליו לדאוג לחינוכם של אחיו ואחיותיו והוא ויתר על הלימודים שלו.
למרות התחייבויותיו המשפחתיות הצליח לכתוב בלטינית מספר שירים ליריים ומספר קומדיות בפרוזה ובחרוזים. קומדיות אלה משכו את תשומת לבו של הקרדינל איפוליטו ד'אסטה מפרארה, שלקח את אריוסטו תחת חסותו ומינה אותו לאחד מאנשי חצרו (1504). אריוסטו הוכיח את כישרונותיו הדיפלומטיים כאשר שימש פעמיים כשגריר של הקרדינל אל האפיפיור יוליוס השני, שיחסיו עם הקרדינל היו בכל רע.
ב-1516 הופיעה לראשונה הפואמה הנודעת של אריוסטו "אורלנדו הזועם" שכללה ארבעים קטעי שירה. הוא הקדיש פואמה זו לקרדינל שלא ייחס לה כל חשיבות וטען כי אריוסטו מבזבז את זמנו לריק. ב-1518 הקרדינל נסע להונגריה וביקש מאריוסטו להתלוות אליו, אך הוא סירב ובכך הפסיד את הקצבה הזעומה שניתנה לו על ידי הקרדינל.
אלפונסו דוכס פרארה, שהיה אחיו של הקרדינל, לקח את אריוסטו תחת חסותו, ומינה אותו למושל קארפאניאנה שבמרומי הרי האפנינים (כיום בנפת לוקה שבמחוז טוסקנה באיטליה) שהייתה שורצת שודדים. הוא הצליח לזכות באמונם של כל אנשי העיר, ומשום שנודע כמחברה של הפואמה "אורלנדו הזועם" זכה להערצה אפילו מצדם של השודדים. אחרי שלוש שנים בתפקידו זה שב לביתו בפרארה.
לודוביקו אריוסטו מת בפרארה ב-1533.
שנה לפני מותו הופיעה המהדורה האחרונה של הפואמה "אורלנדו הזועם" שכללה ארבעים ושישה קטעי שירה. בשל יצירת מופת זו שלו, אריוסטו נחשב בעיני הדורות הבאים כאחד מגדולי המשוררים של הרנסאנס האיטלקי. בפואמה זו הוא מתאר את הרפתקאותיו של רולאן, שהיה אחד האבירים של קרל הגדול במלחמותיו נגד המוסלמים שפלשו לממלכת הפרנקים במאה השמינית לספירה. זו שירה אפית קומית ארוכה בת 38,736 חרוזים שאריוסטו הקדיש לכתיבתה יותר משלושים שנה. ביצירה זו ישנן הפסקות שבהן המחבר מדבר ישירות אל קהל הקוראים. לדוגמה:
"אורלנדו בילה את שאר ימי החורף במעשים ראויים לשבח. אך הם היו נסתרים במידה כה רבה עד כי אם לא אומר עליהם דבר איש לא יוכל להאשימני. אורלנדו היה תמיד מוכן לעשות את הטוב, יותר מאשר להודיע עליו ברבים. אלמלא היה שם עד למעשיו, מעולם לא היה מסופר בעלילות גבורתו."
לקריאה נוספת

הקומדיה הלמדנית: שלוש קומדיות מהרנסאנס האיטלקי  הוצאת מאגנס 2016. כולל קומדיה מאת אריוסטו.
פאלאצו פוסקארי

ערך זה עוסק בארמון ברובע דורסודורו בוונציה. אם התכוונתם לארמון ברובע סנטה קרוצ'ה בוונציה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון העיר 
 מיקום:  דורסודורו 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  אוניברסיטת קה פוסקארי של ונציה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  ברתולומאו בון 
 סגנון אדריכלי:  גותיקה בינלאומית 
 קואורדינטות:  45°26′04″N 12°19′36″E﻿ / ﻿45.434464°N 12.3266°E﻿ / 45.434464; 12.3266
  (למפת ונציה מוגדלת) פאלאצו פוסקארי(למפת ונציה רגילה) פאלאצו פוסקארי
 
פאלאצו פוסקארי (מימין) ופאלאצו ג'וסטיניאן (משמאל).
פאלאצו פוסקארי (באיטלקית: Palazzo Foscari) המכונה גם קא' פוסקארי (Ca' Foscari) הוא ארמון הממוקם על גדת התעלה הגדולה ברובע דורסודורו בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה

הארמון הוקם בשנת 1452 על ידי הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי במטרה להציג את עושרו וכוחו הרב. הארמון בנוי בפאר רב, ונועד לשמש בית המשפחה לשנים רבות. הארמון ניצב בעיקול התעלה הגדולה הידוע בשם "וולטה" ("Volta") בסמוך לשני ארמונות מפוארים נוספים: קא' באלבי (שנבנה בשנת 1590) וקא' ג'וסטיניאן (שנבנה באותה שנה בה נבנה פאלאצו פוסקארי).
הארמון נבנה בסגנון ביזנטי-ונטי ומהווה אחד הדוגמאות הטובות ביותר שנשתמרו של סגנון זה.
במהלך המאה ה-19, עת שלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית בעיר, שימש המבנה כמחנה צבא וכמגורי החיילים האוסטרים. תקופה זו הביאה להרעה רבה במצב המבנה, ובשל הזנחתו נהרסו מרבית עיטורי הטיח והגבס שעיטרו את חזית המבנה. כמו כן נהרס גרם המדרגות המפואר שהוביל לקומה הראשונה של המבנה מחצרו הפנימית. החל משנת 1868 הבניין משמש את אוניברסיטת ונציה.
בשנת 1936 ובשנת 1956 בוצעו במבנה הפנימי של הבניין שינויים וחלוקה מחדש וזאת בהדרכת האדריכל קרלו סקרפה.
המבנה שופץ פעם נוספת בין השנים 1997–2005.
תיאור המבנה

בחזית הקומה העיקרית של המבנה (הפיאנו נובילה) מרפסת מקורה (לוג'יה) בת שמונה קשתות. חזית זו חוזרת על עצמה גם בקומה השלישית של המבנה. עמודי המרפסת בקומה השלישית מעוטרים בקטרפויי גותי בדומה לעיטורי ארמון הדוג'ה וקא' ד'אורו. החלונות משני צידי מרפסת זו, וכן מרפסת הקומה הרביעית מעוטרים באוז'י סימטרי (סימטריה ועיטור שאינם אופייניים לארמונות התעלה הגדולה).
ראו גם

פאלאצו פוסקארי קונטריני
לאסלו אויווארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביולי 1900 סגד, הונגריה 
 פטירה:  24 בינואר 1940 (בגיל 39) קולומבו, סרי לנקה 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  אדית גימראי לודוביק (1937–1940) 
 
לאסלו אויווארי (בהונגרית: Újvári László; סגד, 23 ביולי 1900 – קולומבו, סרי לנקה, 24 בינואר 1940) היה עיתונאי, ומבקר יהודי-הונגרי, בנו של פטר אויווארי, אחיו של אימרה אויווארי.
ביוגרפיה

אימרה אויווארי נולד במשפחה יהודית כבנם של פטר (פנחס לייב) אויווארי ושל ינקה פרנק. בסיום לימודיו בבתי הספר, החל לעבוד כעיתונאי. בשנת 1919, לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר לאוסטריה. בשנת 1923 עבד בעיתון ההונגרי בווינה (Bécsi Magyar Újság) ולאחר מכן בעיתון "העיתון" (Az Újság) בקלוז'. הוא חזר להונגריה בשנת 1926 ועבד עבור כתב העת "הסקירה החברתית" (Társadalmi Szemle) ו"תקופתנו" (Korunk) בקלוז'. ב-18 בפברואר 1932 התחתן בבודפשט עם אנה פרידמן, בתם של ארנולד פרידמן ושל תרזיה רוזנטל. בשנת 1936 התגרשו.
ב-15 ביוני 1937 נישא בשנית לפסיכולוגית והפסיכואנליטיקאית אדית גימראי לודוביק בבודפשט. בשנת 1936 הגן על ארוסתו אדית גימראי כשהמשורר אטילה יוז'ף תקף אותה בשל אהבתו החד צדדית שהפסיכואנליטית התעלמה ממנו. המשורר תקף אותה בסכין ולאסלו אויווארי, ארוסה של אדית, ומאוחר יותר בעלה, הגן עליה.
בפברואר 1939 שוב היגר אויווארי עם אשתו מהונגריה  בשל החוקים האנטי-יהודיים. כאנליטיקאית יהודייה קומוניסטית בשנת 1938, מצבה הפך לחסרת תקנה ומטופליה המשלמים נפסקו, ולכן הפסיקה את הפרקטיקה שלה. היא קיבלה תמיכה כלכלית מארנסט ג'ונס והיגרה עם בעלה אויווארי בעזרת האנליטיקאי ג'ון ריקמן האנגלי. הם יצאו מטריאסטה באוניה והתיישבו בסרי לנקה ב־8 בפברואר 1939. לאסלו אויווארי נפטר שם זמן לא רב לאחר מכן מסרטן הדם.
ראו גם

פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. איגוד הספרנים והארכיונאים. 1944-1939
לקסיקון חדש של הספרות ההונגרית. עורך ראשי. פטר לאסלו. 1994.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
אינדקס ביוגרפי
הערות שוליים

↑  Születési bejegyzése Szeged III. kerületi polgári akv. 1347/1900. folyószáma alatt familysearch.org
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest VI. ker. polgári akv. 224/1932. folyószám alatt.
↑  A Budapesti Királyi Törvényszék 36.P.43.396/1936-4. sz. végzése.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Budapest II. ker. polgári házassági akv. 252/1937. folyószáma alatt.
↑  Költőnk és kora - József Attila fotóalbum. ASPY Stúdió Kiadó, 2005. 136. oldal.
↑  Borgos Anna: Árral és ár ellen. Gyömrői Edit életútjai.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1148028609  ISNI: 0000 0000 7920 2166  VIAF: 121467009   WorldCat (עם VIAF): 121467009
עצבי השדרה

| --- | --- |

 שיוך:  עצב היקפי, neural tree organ, ישות אנטומית מסוימת 
 עצבוב:  erector spinae muscles
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (916) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  n. spinalis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.2.00.027 
 TA2 (2019):  6143 
 FMA:  5858 
 קוד MeSH:  A08.800.800.720 
 מזהה MeSH:  D013127 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0037941 
 
התהוות העצב השדרתי מהצד הקדמי והאחורי של שורשי העצב.
העצבים השדרתיים או העצבים הספינאליים (TA: Nervi spinales), הם אוסף של עצבים המקשרים בין חוט השדרה לאיברי הגוף, ונושאים איתם אותות סנסוריים, מוטוריים ואוטונומיים. העצבים השדרתיים נחלקים למספר קבוצות המעצבבות אזורים שונים בגוף. הם משתייכים למערכת העצבים ההיקפית, זאת בשונה מחוט השדרה עצמו שהוא חלק ממערכת העצבים המרכזית.
מבנה והיווצרות

קיימים בגופנו 31 זוגות של עצבים שדרתיים, עצב אחד בכל צד של עמוד השדרה ׁבגובה המותאם לחוליות.
ניתן להבחין בשני שורשים בכל עצב שדרתי, כאשר השורש הגבי הוא עצב המכיל אותות תחושתיים (סנסורים) המועברים מן הגוף אל המוח, והשורש הגחוני מכיל אותות תנועתיים (מוטוריים) המועברים מן המוח אל האזורים ההיקפיים בגוף למען מתן פקודות.
שני השורשים מתחברים בהמשך ויוצרים הסתעפויות המכילות תאי עצב תחושתיים ותנועתיים. בהמשך ההסתעפויות הללו יוצרות מקלעות מהן יוצאים עצבים ספציפיים המעצבבים אזורים שונים בגוף. לרוב כל עצב כזה קרוי על שם האזור אותו יעצבב.
הסעיף האחורי (dorsal ramus) של העצב נוטה לעצבב את השרירים העמוקים ואת החלק האחורי של הגוף, בעוד שהסעיף הקדמי (ventral ramus) יעצבב את האזור הקדמי של הגוף, הגפיים העליונות והגפיים התחתונות.
האזורים בעור שמעוצבבים על ידי העצבים השדרתיים נקראים דרמטומים - כל דרמטום הוא מקטע עור שמעוצבב על ידי עצב שדרתי מסוים.
עצבוב והסתעפות

זוגות העצבים הללו נבדלים ביניהם וקרויים על פי המיקום והגובה שלהם בעמוד השדרה ועל פי כך מחולקים לקבוצות. שמונה זוגות עצבי הצוואר, שנים עשר זוגות עצבי בית החזה, חמישה זוגות של העצבים המותניים, חמישה זוגות עצבי עצם העצה וזוג עצבים של עצם הזנב.
חוליות השדרה והעצבים השדרתיים התואמים מסומנים על פי שמן הלטיני של הקבוצות המתוארות לעיל: Cervical (צוואריים, מסומנים באות C‏); Thoracic (של בית החזה, מסומנים באות T‏); Lumbar (מותניים, מסומנים באות L); ו-Sacral (של עצם העצה, מסומנים באות S).
עצבוב והסתעפות > עצבי הצוואר

זוגות העצבים C2–C7 יוצאים בהתאמה מהנקבים שבין החוליות בהתאמה לגובה שלהם. C1 נבדל בכך שיוצא מתעלת החוליות בין הגולגולת ובין החוליה הצווארית הראשונה ('האטלס'). העצב C8 נבדל בכך שיוצא מתחת לחולית הצוואר השביעית ומעל חוליה T1.
עצבוב והסתעפות > עצבי בית החזה

T1–T12 הם העצבים השדרתיים הקרויים עצבי בית החזה. 11 מתוך 12 העצבים ממוקמים בחללים בין שתי הצלעות ונקראים אינטראקוסטלים ואילו העצב האחרון מבין ה-12 המכונה תת-סרקוסטלי, נמצא מתחת לצלע האחרונה. העצבים הללו מעצבבים את אזור בית החזה והבטן, כולל האיברים הפנימיים באזור וכל היוצא בזאת.
עצבוב והסתעפות > העצבים המותניים

L1–L5 הם העצבים השדרתיים הקרויים העצבים המותניים. אלה 5 זוגות עצבים הנמצאים בגובה המותניים ומעצבבים את אזור הבטן, האגן והגפיים התחתונות.
עצבוב והסתעפות > עצבי עצם העצה

S1–S5 הם עצבי עצם העצה, כאשר הם מסתעפים יחד עם L4-L5 למקלעת אחת וממנה יוצאים העצבים לעצבוב אזור הישבן, הירך ומפרקו, השוקיים, כפות הרגליים ואיברי המין.
עצבוב והסתעפות > עצב עצם הזנב

עצב עצם הזנב הוא זוג אחד של שורשים הנובעים מאזור המכונה 'הקונוס המודולרי' של קצה עמוד השדרה. הוא מסתעף יחד עם S4 ו-S5 ליצירת מקלעת המעצבבת את אזור פי הטבעת והמעיים.
תמונות נוספות

חתך המראה את השטח לאורכו של חוט השדרה. באיור ניתן לזהות את שורשי העצבים היוצאים מתוכו.
עצבוב איברים ואזורים בגוף (דרמטומים), היבט קדמי.
עצבוב איברים ואזורים בגוף (דרמטומים), היבט גבי.
מפת אזורי העצבוב במבט אחורי של גוף האדם.
המסלול המוטורי - הנתיבים העיקריים מהאזור המוטורי העיקרי של קליפת המוח אל חוט השדרה
חתך אנכי של עמוד השדרה במבט עליון.
ראו גם

מערכת העצבים הסימפתטית
מערכת העצבים הפאראסימפתטית
גנגליון
לקריאה נוספת

מאמר בנושא תקשורת בין שורשי העצבים האחורים השדרתיים- המשמעות הקלינית- אתר Springer link.
פגיעות בעצבים השדרתיים, תסמינים וטיפול ניתן לקריאה במגוון שפות.
הערות שוליים

↑  National Library of Medicine, Spinal Nerves, ‏12 April 2014 (באנגלית)
1 2 3  Gray, Henry, Anatomy, descriptive and surgical: Gray's anatomy., 30th Edition, Lea & Febiger, 1985, ISBN 978-0812106442
↑  Moore, Keith, Clinically Oriented Anatomy., 6th Edition, Philadelphia : Lippincott Williams & Wilkins, 2010, ISBN 0781736390
↑  ארז רינגלר, עמוד השדרה וחוט השדרה, באתר "כמוני", מכון גרטנר, בית החולים תל השומר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565642405171  BnF: cb11982963c (data)  GND: 4256684-8  LCCN: sh85090910  LNB: 000248883  TA98: A14.2.00.027 
מיקום העצבים השדרתיים בהתאמה לחוליות עמוד השדרה.
מפת מקלעת העצבים הצוואריים, היוצאים מחוליות C1-C2-C3.
מפת מקלעת של עצם העצה ואזור העצב הפודנדלי.
פיאט 8V

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט 
 יחידות שיוצרו:  114 
 מודל אחריו:  פיאט 850 
 אורך:  4,030 מ"מ 
 רוחב:  1,570 מ"מ 
 גובה:  1,290 מ"מ 
 משקל:  930 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,400 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 מעצב:  דאנטה ג'יאקוזה 
 
פיאט  8V
פיאט  8V
פיאט  8V
פיאט  8V, סופרסוניק - תא הנהג
פיאט 8V  היא מכונית ספורט קופה דו מושבית, שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1952–1954. סך הכול יוצרו 114 יחידות. הפיאט 8V קרויה גם פיאט 8V Zagato.
היסטוריה

פיאט 8V  תוכננה עבור השוק בצפון אמריקה. ה"פיאט 8V" הוצגה ב-1952 בתערוכת המכוניות בז'נבה. המעצב היה דנטה ג'קוזה ששיתף פעולה עם המעצב הראשי של פיאט לואיג'י ראפי שתכנן את הסגנון הראשון של ה"פיאט 8V". חברת העיצוב האיטלקית היוקרתית של כלי רכב, חברת Zagato הייתה מעורבת בעיצוב יוצא הדופן של הפיאט 8V. המכונית נבנתה ב"מחלקת הפחחות המיוחדת" (Speciali Reparto Carrozzerie) של החברה.
בינואר 2011 נמכרה פיאט 8V זגאטו במכירה פומבית באריזונה תמורת 1,550,000 דולר.
מפרט טכני ומידות

דו מושבית
מנוע 8 צילינדרים, 1996 סמ"ק המפיק 105 כ"ס
מהירות שיא - 204 קמ"ש לדגם ה-5 הילוכים, (190 קמ"ש לדגם ה-4 הילוכים)
4 הילוכים ידניים
5 הילוכים ידניים
2 מאיידים לאב טיפוס
3 מאיידים לגרסת מנוע 1996 סמ"ק המפיק  115 כ"ס ו-127 כ"ס
אורך הרכב - 4,060 מ"מ
רוחב - 1,500 מ"מ
גובה - 1,260 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,400 מ"מ
משקל - 930-950 ק"ג
ראו גם

פיאט
לקריאה נוספת

פיאט  8V, זגאטו  (1:59 דקות), יו-טיוב
פיאט  8V, זגאטו  (14:52 דקות), יו-טיוב
פיאט  8V, זגאטו
פיאט 8V   (1952-1954)
לודוביק שאמרטין

לודוביק שאמרטין (בצרפתית: Ludovic Chammartin; נולד ב-31 בינואר 1985) הוא ג'ודוקא עבר שווייצרי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, סגן אלוף אירופה (2013).
הוא התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים. באולימפיאדת לונדון 2012 הוא הודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לצ'וי גוואנג-היון הדרום-קוריאני ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 הודח בשלב שמינית הגמר לאחר שניצח את לנין פרסיאדו האקוודורי והפסיד לדיורבק אורוזבייב האוזבקי.
שאמרטין זכה במדליית כסף באליפות אירופה בבודפשט 2013 ובמדליית כסף באליפות אירופה בבאקו 2015. בשנת 2016, אחרי אולימפיאדת ריו, הוא פרש מג'ודו תחרותי.
פרסים

מקור:
אליפות אירופה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיאט BGA

פיאט BGA (באיטלקית: Fiat BGA, קרוי גם: CMSA BGA) היה מפציץ בינוני מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית Fiat Aviazione (אנ') חברת בת של פיאט.
טיסת בכורה נערכה בשנת 1936. מלבד אב טיפוס לא יוצרו מטוסים מהסוג מפני שה"פיאט BGA" לא צלח את בחינות הניסוי.
ממאפייני "פיאט BGA"

"פיאט BGA" תוכנן ועוצב על ידי Aldo Guglielmetti עבור חיל האוויר המלכותי האיטלקי.
מנועים רדיאלים.
2 מנועים 18 צילינדרים, 45.72 ליטר, מתוצרת פיאט, סוג מנוע "Fiat A.80" (אנ') דגם מנוע "R.C.41" (משקל יבש למנוע: 725 ק"ג).
מדחף - 3 להבים.
דלק: 87 אוקטן.
2 זנבות אחוריים אליפטיים וסימטריים, היה להם גוף מונמך בחלק האחורי.
גלריה

"פיאט BGA"
"פיאט BGA"
מנוע כוכבי מתוצרת פיאט, סוג מנוע "Fiat A.80" (אנ') דגם מנוע "R.C.41" (הורכב ב-"פיאט BGA")
ראו גם

פיאט R.2
פיאט G.91Y (אנ')
הערות שוליים

↑  "פיאט BGA" - תמונה (3 עמדות מקלעים) flickr.com/photos/27862259
↑  The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982-1985). Orbis Publishing
↑  "פיאט BGA" forum.warthunder.com/index.php
לואי, הדופן הגדול

לואי, הדופן הגדול (בצרפתית: Louis de France;‏ 1 בנובמבר 1661 - 11 באפריל 1711) היה דופן צרפת בין השנים 1661 ל-1711.
ביוגרפיה

לואי נולד בטירת פונטנבלו ב-1 בנובמבר 1661 ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת ולמלכה מריה תרסה, אחותו-למחצה של קרלוס השני, מלך ספרד. עם לידתו מונה לואי לדופן צרפת, וב-24 במרץ 1662 הוטבל בכנסיית שאטו דה סן ז'רמן-אן-לייה. לואי היה בן נאמן וכנוע, וחונך בצורה מעולה, אולם לא גילה שום עניין בפוליטיקה. בשנת 1685 התרעם לואי על האדיקט של פונטנבלו, שביטל את האדיקט של נאנט - כתב הזכויות של ההוגנוטים.
בשנת 1688 מונה לואי למפקד הכוחות באזור הריין, ופיקד עליהם בהצלחה במלחמת תשע השנים. בשנת 1691 מונה לואי כחבר במועצה המלכותית, אולם הוא השתתף רק פעמיים בישיבותיה.
בשנת 1700 מת קרלוס השני, מלך ספרד ללא יורשים, ולואי היה היורש הישיר והלגיטימי ביותר, שכן אמו הייתה אחותו הבכירה של קרלוס השני. אולם, מכיוון שהיה גם יורש העצר הצרפתי, היוותה בחירתו אופציה בעייתית: אילו היה יורש הן את צרפת והן את ספרד, הייתה לו ממלכה עצומה שהייתה מאיימת על מאזן הכוחות באירופה. יתר על כן, גם אן וגם מריה תרסה ויתרו על זכויותיהן לירושה הספרדית עם נישואיהן. באוקטובר 1700 הסכים קרלוס השני להוריש את האימפריה כולה לבנו השני של לואי, פיליפ, דוכס אנז'ו. עם זאת, נקט קרלוס בצעדים כדי למנוע איחוד צרפתי-ספרדי; אילו דוכס אנז'ו היה יורש את כס מלך צרפת, הייתה ספרד עוברת לאחיו הצעיר, שארל, דוכס ברי. אולם קרל, ארכידוכס אוסטריה טען אף הוא לזכותו לכתר, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הספרדית.
ב-11 באפריל 1711 מת לואי מאבעבועות שחורות, ובנו לואי, דוכס בורגונדיה מונה לדופן צרפת. אולם הוא מת כעבור שנה, ונכדו לואי החמישה עשר, מלך צרפת הוא שירש לבסוף את השלטון לאחר מותו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בשנת 1715.
משפחתו

בשנת 1680 התחתן לואי עם מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה, בתם של פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה ואנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה, ממנה היו לו שלושה ילדים:
לואי, דוכס בורגונדיה (1682–1712).
פליפה החמישי, מלך ספרד (1683–1746).
שארל, דוכס ברי (1686–1714).
בשנת 1695 התחתן לואי בחשאי עם מארי אמילי דה ז'ולי דה שואן, ממנה היה לו בן אחד, שמת בגיל שנתיים.