stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרידריך דירנמאט
מיצירותיו הידועות

נשואיו של האדון מיסיסיפי (1952). - מחזה אודות תובע כללי שעיקר יעודו בחיים הוא להרשיע ולהביא לגזירת פסקי דין מוות, שכבר הצליח להביא להוצאתם להורג של 350 נאשמים. התובע רצח את אשתו וכדי להעניש את עצמו מחליט להתחתן עם אשה שהרעילה את בעלה. המחזה הוצג בתיאטרון "הבימה" בשנת 1961. את תפקיד מר מיסיסיפי מילא שמעון פינקל.
ביקור הגברת הזקנה (1956) - אולי יצירתו הידועה ביותר של דירנמאט. מחזה מוסר מקאברי המתאר מיליונרית זקנה החוזרת לעיירת ילדותה. היא מציעה לאנשי העיירה מתנת כסף שתעשיר אותם, בתמורה למותו של אחד מאנשי העיירה שזנח אותה בצעירותה. אנשי העיירה שבתחילה דוחים את ההצעה, נסוגים אחד אחד ובאופן הדרגתי מפני כוחו הגדול של הפיתוי. לדעת רבים מדובר באחד מגדולי מחזות המוסר המודרניים. המחזה הוצג בארץ מספר פעמים. כמו כן המחזה עובד בשנת 1964 לסרט קולנוע (The Visit), בכיכובם של אינגריד ברגמן ואנתוני קווין. המחזה הוצג בתיאטרון "הבימה" בשנת 1959 בבימויו של יוסף מילוא. את תפקיד הגברת הזקנה מילאה אלישבע מיכאלי. את תפקיד המאהב שזנח אותה מילא אהרן מסקין, ב-2012 הוצג המחזה שוב בתיאטרון "הבימה", בתרגום עברי של רבקה משולח, בבימויו של אילן רונן, את תפקיד הגברת הזקנה שיחקה הגב' גילה אלמגור את איל המאהב שיחק יהורם גאון.
ההבטחה - (1956) סיפור בלשי מעמיק על בלש היוצא אחר רוצח סדרתי של ילדות קטנות. זהו סיפור היורד לנבכי הנפש האנושית ודן בשאלות פילוסופיות על כוחו של המקרה, ותוקפה של ההבטחה. הספר עובד בשנת 2001 לסרט "שבועה" (The Pledge) בכיכובו של ג'ק ניקולסון. הוא תורגם מספר פעמים לעברית, לאחרונה בשנת 1994 על ידי רות בונדי תחת השם "ההבטחה והתקלה" בהוצאת עקד - גוונים.
הפיזיקאים (1962) - מחזה המתרחש בבית חולים לחולי נפש בו החולים מאמצים זהויות של אישים נודעים, ובן דמותו של אלברט איינשטיין מנסה להזהיר את העולם מפני מוראות פצצת האטום שהוא הביא לעולם. המחזה הוצג בארץ מספר פעמים - בין היתר בתיאטרון "הבימה" בשנת 1991 וכן בתיאטרון "הסימטה".
דירנמט כתב סיפורי מתח שבחלקם עובדו לתסכיתי רדיו ולמערכוני טלוויזיה.
שמות גיבוריו ואמרותיו

דירנמאט נהג לתת לגיבוריו שמות יוצאי דופן: פלורסטאן מיסיסיפי, קליר זאכנאסיאן, פרויילין דוקטור מטילדה פון-צאנד, הרוזן בודו לבית איבלוהא, ושאר שמות שעוררו אצל המבקרים את השאלה מנין מוצא דירנמאט את השמות שלו?
הוא נודע גם באמרותיו השנונות, כגון: "מדינה מזדרזת לקרוא לעצמה מולדת בעת שהיא מכשירה עצמה לשפוך דם", "סיפור אינו מגיע למיטבו אלא כאשר הוא עושה את התפנית הגרועה ביותר".
דירנמאט וישראל

פרידריך דירנמאט היה מאוהדי מדינת ישראל. מיד לאחר מלחמת ששת הימים, ב-17 ביוני 1967 השתתף דירנמאט בעצרת של אנשי רוח לתמיכה בישראל שנערכה בציריך בה נטלו חלק גם לאופולד לינדטברג וגרשום שלום. בשנת 1974 ביקר בארץ ובשנת 1990 ביקר באושוויץ.
ספרים שתורגמו לעברית

השופט ותליינו (Der Richter und sein Henker) והחשד (Der Verdacht), שניהם בתרגומה של עדנה קורנפלד, הופיעו יחד בכרך אחד בשנת 1966 בהוצאת ספרי שין שין שין.
ההבטחה (Das Versprechen) שתורגם על ידי שמואל גילאי והתקלה (Die Panne) שתורגם על ידי עדנה קורנפלד הופיעו יחד בכרך אחד בשנת 1970 בהוצאת ספרי שין שין שין. מהדורה נוספת הופיעה בהוצאת מעריב. יצא בהוצאה מחודשת בשנת 1994, בתרגומה של רות בונדי בהוצאת גוונים. "התקלה" יצא במהדורה נפרדת בכריכה קשה בהוצאת גוונים בשנת 2005.
ביקור הגברת הזקנה הופיע בהוצאת אור עם.
הפיזיקאים הוצאות אור עם. תורגם מגרמנית על ידי זאב ורדי, הוצאה ראשונה התשמ"ח 1988.
פסטיבל הספרים הבין-לאומי של אדינבורו

איאן רנקין ורות רנדל בפסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו, 2007
פסטיבל הספרים הבין-לאומי של אדינבורו הוא פסטיבל ספרותי המתרחש בשלושת השבועות האחרונים של חודש אוגוסט בכל שנה (בעיצומו של פסטיבל אדינבורו הכללי) בכיכר שארלוט, במרכזה של העיר אדינבורו בירת סקוטלנד. זהו הפסטיבל הגדול מסוגו בעולם, והוא מארח שיחות תרבותיות ופוליטיות רבות, ביחד עם תוכנית האירועים הוותיקים שלו לילדים.
הפסטיבל מתרחש ביחד עם פסטיבל אדינבורו ופסטיבל הפרינג' של אדינבורו, כמו גם עם הפסטיבלים האחרים המרכיבים את פסטיבל אדינבורו.
היסטוריה

פסטיבל הספרים התקיים במקור באוהל באדינבורו בשנת 1983. בהתחלה הפסטיבל אירוע דו שנתי, והפך לשנתי בשנת 1997. נכון ל-2013, הפסטיבל הוא בין-לאומי ואחד מהגדולים בעולם. יש האומרים שאולי כתוצאה מזה, אדינבורו נקראת- "העיר הראשונה של אונסקו לספרות".
תוכנית הפסטיבל

יש מעל 700 אירועים לילדים ולמבוגרים בשלושת השבועות של הפסטיבל. האירועים נעים בין סדנאות כתיבה, אירועי חינוך, פאנלי דיונים, הרצאות ומופעים של סופרים בינלאומיים, משוררים, מוזיקאים והוגים.
לצד התוכנית הכללית עומדת גם תוכנית לילדים. סדנאות, סיפורים, פאנלים, חתימות על ספרים וכו'. תוכנית הילדים פופולרית בקרב הציבור ובתי ספר כאחד וכעת מדורגים בה כמה ספרים מובילים בעולם שנקראו על ידי צעירים. תוכנית זו מושכת סופרים כמו ג'קלין וילסון, ג'ואן לינגרד, צ'רלי היגסון ואן פיין
מיקום הפסטיבל

הפסטיבל מתקיים בקבוצה של אוהלים בגני כיכר שארלוט, אדינבורו, בקצה המערבי של רחוב ג'ורג'.
אירועים שוליים

כמו בכל הפסטיבלים הגדולים והמצליחים, פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו צמח ממספר אירועים נלווים במהלך השנים. בשנים 2004 ו-2006 אירוע שנקרא "ארוחת צהריים צמאה" קידם את עצמו כחלופה זולה, שאינה ממסדית. בשנת 2008 היו שני פסטיבלים נפרדים הפועלים באותו הזמן כפסטיבל הספר הראשי. הראשון היה פסטיבל הספר באדינבורו פרינג', שהתקיים בחנות הספרים "וורד פאואר". השני הוא פסטיבל הספרים של הנמל המערבי, אשר מתרכז סביב חנויות ספרים יד שנייה באזור הנמל המערבי של העיר. זה האחרון כבר לא קשור לאוגוסט ואז כבר נערך בחודש יוני (2010), אוקטובר (2011) ונובמבר (2012). מטרת שני הפסטיבלים השוליים לספק אירועים ללא תשלום והם נראים כחלופה פחות רשמית לפסטיבל הראשי.
הערות שוליים

↑  http://www.cityofliterature.com/ecol.aspx?sec=2&pid=3&item=1
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ko2009509659  VIAF: 129476636   WorldCat (עם VIAF): 129476636
פרס ניומן

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפרס:  1963–הווה (כ־61 שנים) 
 נקרא על שם:  ברטה וישראל ניומן
 אתר רשמי
 
פרס ניומן הוא פרס ספרותי המוענק באוניברסיטה העברית בירושלים, על שם ברטה וישראל (אירווינג) ניומן, שמשפחתם תרמה את סכום הפרס. הפרס מוענק מאז שנת 1963 לסופר עברי בולט, וכולל סכום כספי של 50,000 שקלים. את ההחלטה להעניק את הפרס לסופרים עבריים, קיבל ניומן ביוזמת פרופ' אברהם יצחק כץ, שהיה שנים רבות הרוח החיה במפעל ספרותי מיוחד זה ולשיקוליו היה משקל מכריע בבחירת חתני הפרס. בשנת 2010 הוחלט לתת את הפרס לסירוגין שנה אחת על מפעל חיים ובשנה האחרת לסופר צעיר בעל הישגים. הפרס ניתן בעבר באוניברסיטת ניו יורק, לאחר מכן הועבר לאוניברסיטת בר-אילן והחל מ-2013 אל האוניברסיטה העברית בירושלים.
הזוכים

בזוכים נכללים
ה'תשכ"ג 1963 – ש"י עגנון
ה'תשכ"ד 1964 – דב סדן
ה'תשכ"ה 1965 – אורי צבי גרינברג
ה'תשכ"ו 1966 – חיים הזז
ה'תשכ"ט 1969 – לאה גולדברג וגרשום שופמן
ה'תש"ל 1970 – אהרן צייטלין
ה'תשל"א 1971 – שמעון הלקין
ה'תשל"ב 1972 (?) – ישראל אפרת
ה'תשל"ג 1973 – ראובן אבינעם
ה'תשל"ה 1975 – ש. שלום
ה'תשל"ז 1976 – אברהם רגלסון
ה'תשל"ז 1977 – אהרן אפלפלד
ה'תשל"ט 1979 (?) – ראובן בן יוסף
ה'תש"ם 1980 (?) – דן בניה סרי, על הספר עוגיות המלח של סבתא סולטאנה
ה'תשמ"א 1981 – משה שמיר
ה'תשמ"ב 1982 – ט. כרמי
ה'תשמ"ג 1983 – מרים איתן
ה'תשמ"ז 1987 – דוד שחם
ה'תשמ"ט 1989 – יצחק אורן
ה'תש"ן 1990 – עמליה כהנא-כרמון
ה'תשנ"א 1991 – אהרן מגד
ה'תשנ"ב 1992 – יהושע קנז
ה'תשנ"ג 1993 – נתן שחם, על מפעל חיים
ה'תשנ"ד 1994 – חיים גורי, על ספרו הבא אחרי
ה'תשנ"ה 1995 – יהודית הנדל
ה'תשנ"ו 1996 – שולמית לפיד
ה'תשנ"ז 1997 – יצחק אוורבוך-אורפז, על מפעל חיים
ה'תשנ"ח 1998 – יעקב אורלנד, על מפעל חייו בשירה ובזמר העבריים
ה'תשנ"ט 1999 – יואל הופמן
ה'תש"ס 2000 – טוביה ריבנר
ה'תשס"א 2001 – נתן יונתן
ה'תשס"ב 2002 – א"ב יהושע
ה'תשס"ג 2003 – אורלי קסטל-בלום, על מפעל חיים בפרוזה העברית.
ה'תשס"ד 2004 – רות אלמוג, על מפעל חיים
ה'תשס"ה 2005 – נעמי פרנקל, על מפעל חיים בפרוזה העברית
ה'תשס"ז 2007 – סמי ברדוגו, על הישגיו בפרוזה עברית
ה'תשס"ח 2008 – חיים באר, על פועלו והישגיו בתחום היצירה העברית ובהנחלתה.
ה'תשס"ט 2009 – הרב חיים סבתו, על תרומתו הייחודית בתחום היצירה העברית.
ה'תש"ע 2010 – רונית מטלון, על תרומתה הייחודית בתחום היצירה העברית.
ה'תשע"א 2011 – מאיר שלו
ה'תשע"ב 2012 – אתגר קרת
ה'תשע"ד 2013 – עמוס עוז
ה'תשע"ה 2014 – לאה איני
ה'תשע"ו 2015 – מאיר ויזלטיר
ה'תשע"ז 2016 – יובל שמעוני
ה'תשע"ח 2017 – שמעון אדף
ה'תשע"ט 2018 – אגי משעול, על מפעל חיים בספרות
ה'תש"ף 2019 – בנימין שבילי
ה'תשפ"א 2020 – נורית זרחי
ה'תשפ"ב 2021 – מאיה בז'רנו
ה'תשפ"ג 2022 – דרור בורשטיין
הערות שוליים

↑  פרס ניומן לספרות עברית הוענק לעמוס עוז על ידי האוניברסיטה העברית ומשפחת ניומן, באתר האוניברסיטה העברית (הקישור אינו פעיל, 12 בדצמבר 2021)
1 2  פרס ניומן לספרות עברית לחיים סבתו, באתר וואלה, 13 במאי 2009
1 2  מיה סלע, פרס ניומן על מפעל חיים בספרות יוענק לעמוס עוז, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2013
↑  פרס ניומן – לש. שלום, דבר, 22 באוגוסט 1975
↑  נאום קבלת פרס ניומן מטעם אוניברסיטת ניו-יורק, דצמבר 1976 / אברהם רגלסון, באתר פרויקט בן־יהודה
↑  בצרון: רבעון לספרות הגות ומחקר, שנה ד', גל' 15 (1982), עמ' 56–57.
↑  פרס על מפעל חיים לסופרת רות אלמוג, באתר הארץ, 30 במאי 2004
↑  הצופה החכם – חדשות וצרכנות בישראל
↑  שירי לב-ארי וחגי חיטרון, הסופר סמי ברדוגו זכה בפרס ניומן, באתר הארץ, 7 במרץ 2007
↑  חיים באר – אוניברסיטת בר-אילן
↑  אוניברסיטת בר אילן, באתר www.biu.ac.il
↑  אוניברסיטת בר אילן, באתר www.biu.ac.il
↑  מאיר שלו זכה בפרס נוימן על מפעל חיים, באתר ynet, 23 במאי 2011
↑  מיה סלע, פרס ספרותי ראשון לאתגר קרת, באתר הארץ, 18 במרץ 2012
↑  מיה סלע, לאה איני תקבל את פרס ניומן לספרות עברית, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2014
↑  פרס ניומן לספרות יוענק לסופרת והמשוררת מאיה בז'רנו, באתר האוניברסיטה העברית, ‏25 בנובמבר 2021
פיניה (כפר)

| --- | --- |
סמל פיניהסמל פיניה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  גיור-מושון-שופרון גיור-מושון-שופרון
 נפה:  נפת שופרון
 שטח:  8.65 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  324 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°35′09″N 16°46′13″E﻿ / ﻿47.585961111111°N 16.770230555556°E﻿ / 47.585961111111; 16.770230555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.pinnye.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פיניה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פיניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פיניה (בהונגרית: Pinnye) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי פיניה

בפיניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 6 |  |
| 1880 | 9 | 662 |
| 1910 | 5 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת שופרון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | שופרון • אגיאגושסרגן • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטד • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטוסנטמיקלוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אויקר • אונד • ולצ'יי • ז'ירה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיניה (רובע)

| --- | --- |


 מידע
 עיר:  רומא 
 תאריך ייסוד:  המאה ה־13 
 שטח:  20.63 הקטאר 
 אוכלוסייה:  2,795 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  41°54′00″N 12°29′00″E﻿ / ﻿41.9°N 12.48333333°E﻿ / 41.9; 12.48333333
 
 
מזרקת פיניה (מזרקת האצטרובל) שנבנתה ב-1927 במקום שבו עמד האצטרובל המקורי
פיניה (באיטלקית: Pigna) הוא שמו של הרובע התשיעי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
מקור שמו של הרובע במילה האיטלקית לאצטרובל, והאצטרובל מופיע בסמליל הרובע. פסל האצטרובל הוצב על מזרקה ברומא העתיקה, בקרבת מרחצאות אגריפה ומקדש האלה המצרית איזיס. האצטרובל הענקי הועבר במאה ה-13 לבזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן, ובמאה ה-15 הוצב במקומו הנוכחי בראש חצר בלוודרה (המכונה גם "חצר האצטרובל" (אנ')) שבנה דונטו ברמנטה במתחם מוזיאוני הוותיקן. משני עבריו של פסל האצטרובל מוצבים טווסים עשויים ברונזה שהובאו מהמאוזוליאום של אדריאנוס (כיום טירת סנטאנג'לו).
צורתו של רובע פיניה ריבועית, והוא משתרע בין הפנתאון בפינתו הצפונית-מערבית של הרובע עד כיכר ונציה בפינתו הדרומית-מזרחית.
היסטוריה

רובע פיניה ממוקם באזור שהיה מרכז שדה מרס ברומא העתיקה. האזור היה הרובע השלישי מבין 14 רובעי העיר בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס. לימים כונה הרובע בשם "איזיס וסראפיס" (בלטינית: Isis et Serapis) על שם מקדשי האלים המצריים איזיס וסראפיס שמוקמו בו. לאחר נפילת האימפריה הרומית קטנה אוכלוסיית הרובע, בשל ריחוקו מנהר הטיבר, אולם בתקופת הרנסאנס גדלה אוכלוסייתו והוא הלך ונעשה צפוף מאוד.
אתרים

על אף שטחו הקטן של הרובע יש בו אתרים רבים בעלי חשיבות, ובהם הפנתאון, מהמבנים הרומיים הידועים ביותר שנשתמרו מהעת העתיקה. מבנה זה, שהיה מקדש לכל האלים הרומיים, הפך לכנסייה במאה השביעית ולכן שרד בשלמותו.
ברובע נמצאות הכנסיות סנטה מריה סופרה מינרווה, סנטאיגנאציו די לויולה, סן מקוטו וכנסיית סן מארקו.
בחלקו המזרחי של הרובע עוברת ויה דל קורסו (על נתיב ויה לאטה העתיקה), ולאורכה מבנים רבים מתקופת הרנסאנס ובהם הפאלאצו דה קארוליס המשמש את בנק רומא. בדרום הרובע נמצאת הלארגו די טורה ארגנטינה - המכונה "האזור המקודש" בשל ארבעת המקדשים מתקופת הרפובליקה הרומית שנחשפו במרכזהּ.
כמו כן ברובע נמצא פסל "הפיל נושא האובליסק" (אנ') של ג'ובאני לורנצו ברניני.
פרדריק טרבס (שחקן)

| --- | --- |

פרדריק טרבס ב-2005
 לידה:  29 במרץ 1925 קליפטונוויל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 בינואר 2012 (בגיל 86) מייצ'ם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1948)  Pangbourne College 
 פרסים והוקרה:  מדליית האמפריה הבריטית  מדליית המלחמה על אומץ לב בים 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרדריק ויליאם טרבס, BEM (באנגלית: Frederick William Treves;‏ 29 במרץ 1925 - 30 בינואר 2012) היה שחקן אופי אנגלי בעל רפרטואר עשיר.
ביוגרפיה

טרבס נולד בעיר מרגייט שבמחוז קנט באנגליה. הוא למד במכללה הימית פנגבורן (אנ'), ובמלחמת העולם השנייה שירת בצי הסוחר הבריטי. בהפלגה הראשונה שלו על אוניית התובלה ויימאראמה, היה מעורב במבצע פדסטל שנועד להעביר אספקה למלטה הנצורה. ב-13 באוגוסט 1942 הטביעו מפציצים גרמנים את האונייה ויימאראמה, הדלק על הסיפון התלקח, והאונייה התפוצצה. מתוך 107 אנשי הצוות נהרגו 80. טרבס סייע בהצלת אחדים מעמיתיו. טרבס, שהיה אז בן 17, קיבל את מדליית האימפריה הבריטית (אנ') ואת מדליית המלחמה על אומץ לב בים (אנ'). אחרי המלחמה למד טרבס משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
טרבס היה שייך למשפחה שעסקה ברפואה. אביו היה רופא, ודודו של אביו היה פרדריק טרבס הרופא שהתפרסם בכך שגילה את ג'וזף מריק, "איש הפיל". בסרטו של דייוויד לינץ' "איש הפיל" גילם אנתוני הופקינס את דמותו של הרופא, וטרבס עצמו שיחק בתפקיד חבר מועצת העיר.
בין תוכניות הטלוויזיה הרבות שבהן השתתף טרבס אפשר למנות את "A For Andromeda", "משפחת קזאלט", "היהלום שבכתר", "A Dance to the Music of Time", "אשת הפוליטיקאי", "שלום אדוני המלך" (סדרת ההמשך של "בית הקלפים" הבריטית), "שפתון על צווארונך", "Bomber Harris", הגרסה של טרוור גריפית'ס ל"גן הדובדבנים", "Destiny" של דייוויד אדגר, "עובד המדינה העירום", "ילדי המסילה".
טרבס השתתף כשחקן אורח בסדרות דרמה רבות כגון "רוזמרי ותיים", "בחזרה לאחוזת העמק", "The Bill", "ההרפתקאות החדשות של הסייח השחור", "עדות אילמת", "קוואנה QC", "ג'יבס וווסטר", "המפקח מורס", "פוארו" על פי אגאתה כריסטי, "לאבג'וי", "כן, אדוני ראש הממשלה", "ברז'ראק", "רציחות במידסומר", "Follyfoot", "מיס מארפל", "Minder", הסדרה "Z-Cars", "הגומלים", "Doomwatch", ובסיפור "Meglos" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
בקולנוע שיחק טרבס בסרטים "פרילאנס" (1971), "One Hour to Zero" (מ-1976), "Sweeney 2" (מ-1978), "צ'ארלי מופין" (1979), "איש הפיל" (1980), "מרדף אל תוך הלילה" (1981), "מותו של עיתונאי" (1985), "Paper Mask" (מ-1990), "The Fool" (מ-1990), "פחד בחשכה" (1991), "Mad Dogs and Englishmen" (מ-1995), וב-"Sunshine" (מ-1999).
בנוסף לקריירה על המסך הופיע טרבס גם על במות התיאטרון ובתוכניות רדיו. הוא שיחק עם התיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "Plenty" מאת דייוויד הר, "The Philanderer" מאת ג'ורג' ברנרד שו, "חסד" מאת ארנולד וסקר, "איש הקרח" מאת יוג'ין או'ניל, ובמחזות השייקספיריים "מהומה רבה על לא דבר" בתפקיד לאונטו, וב"קוריולנוס" בתפקיד מנניוס (1984).
ביוגרפיה > חיים אישיים

טרבס היה נשוי למרגרט ג'ין. בנו הבכור הוא השחקן סיימון טרבס.
ב-30 בינואר 2002 נפטר במיצ'ם שבלונדון.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1953 |  | Wheel of Fate |  |  |
| 1956 |  | Jumping for Joy | מטפל | ללא קרדיט |
| 1956 |  | The Long Arm | הבלש טיילינג קריסי | ללא קרדיט |
| 1956 |  | High Terrace | השוטר וסט |  |
| 1957 |  | The Mark of the Hawk | קצין שני |  |
| 1960 |  | Carry on Constable | קריין רדיו | קול |
| 1971 |  | Freelance | נהג |  |
| 1976 |  | One Hour to Zero | המפקח פרי |  |
| 1976 |  | Devices and Desires | הכומר גרנביל מולטון |  |
| 1978 | היחידה 2 | Sweeney 2 | מקייל |  |
| 1978 |  | On a Paving Stone Mounted |  |  |
| 1979 | צ'ארלי מופין | Charlie Muffin |  |  |
| 1980 | איש הפיל | The Elephant Man | חבר מועצת העיר |  |
| 1981 | מרדף אל תוך הלילה | Nighthawks | מפקד המשטרה |  |
| 1983 |  | A Flame to the Phoenix |  |  |
| 1984 | היהלום שבכתר | The Jewel in the Crown | קולונל ג'ון לייטון | מיני-סדרה |
| 1986 | מותו של עיתונאי | Defence of the Realm | ארנולד ריס |  |
| 1990 |  | Paper Mask | ד"ר ממפורד |  |
| 1990 |  | The Fool | סמואל סימפסון |  |
| 1991 | פחד בחשכה | Afraid of the Dark | מנתח עיניים |  |
| 1993 | שלום אדוני המלך | To Play the King | לורד קווילינגטון |  |
| 1993 |  | Closing Numbers | אביה של אנה |  |
| 1995 |  | Mad Dogs and Englishmen | סר הארי דייר |  |
| 1999 |  | Sunshine | קיסר |  |
| 2000 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | ג'רלד בנט | בפרק "Garden of Death" |
| 2001 | משפחת קזאלט | The Cazalets | וליאם קזאלט |  |
הערות שוליים

1 2  Treves on the Internet Movie Database
1 2 3  Filmography on the Internet Movie Database
↑  Obituary - Dr Who
↑  Treves on the AHDS Performing Arts website
↑  Treves in Coriolanus on the Ian McKellen website
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810613925305606  BnF: cb142341436 (data)  ISNI: 0000 0000 4276 9548  LCCN: no2006062762  MusicBrainz: 6a9b17a6-fc74-4e86-a8be-1dd8971d7244  VIAF: 12061333   WorldCat (עם VIAF): 12061333
פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית

| --- | --- |
 תיאור:  יישום חברתי אחראי של מחשבים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  אנשי מקצוע בתחום המחשבים לאחריות חברתית 
 תקופת הפרס:  1987–הווה (כ־37 שנים)
 נקרא על שם:  נורברט וינר
 technologyandsociety.org
 
פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית (באנגלית :The Norbert Wiener Award for Social and Professional Responsibility) הוא פרס שנוסד בשנת 1987 לכבודו של נורברט וינר, כדי להכיר בתרומה יוצאת דופן או בקריירה יוצאת מן הכלל על ידי יחיד או צוות של עד שלושה חברים בתחום ההשלכות החברתיות של הטכנולוגיה. הפרס הוענק מדי שנה על ידי הארגון הגלובלי, אנשי מקצוע בתחום המחשבים לאחריות חברתית (אנ') (CPSR), עד להתפרקות הארגון בשנת 2013. הפרס מנוהל כעת על ידי אגודת IEEE להשלכות חברתיות של טכנולוגיה (אנ') באגודת מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה ונקרא בשם: "SSIT נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית". הפרס משמש כתזכורת על מה וינר דגל, ולמה שכל אדם יכול לעשות כדי להפוך את זה לעולם טוב יותר. הישגים רלוונטיים כוללים, אך אינם מוגבלים, תרומות למטרות החברה באקדמיה (מחקר, מלגות, הוראה), תעשייה (מחקר, פיתוח מעשי ויישום), שירות ציבורי (ממשלתי, מוסד ללא כוונת רווח) ועבודה אישית והשפעה.
זוכי הפרס

להלן רשימת זוכי הפרס נכון לשנת 2020:
1987 - דייוויד פרנס
1988 - ג'וזף וייצנבאום
1989 - דניאל ד' מקרקן
1990 - קריסטן ניגארד
1991 - סברו אורנשטיין ולורה גולד
1992 - ברברה סימונס
1993 - המכון לתקשורת גלובלית
1994 - אנטוניה סטון
1995 - טום גרונדנר
1996 - פיל צימרמן
1997 - פיטר נוימן
1998 - כוח משימה להנדסת אינטרנט
1999 - תוכנה חופשית ותנועות קוד פתוח
2000 - מארק רוטנברג
2001 - נירה שוורץ ותיאודור פוסטול
2002 - קרל אורבך
2003 - מיטץ' קאפור
2004 - בארי שטיינהרדט
2005 - דאגלס אנגלברט
2008 - ברוס שנייר
2013- גארי צ'פמן.
ראו גם

פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית
הערות שוליים

↑  IEEE, SSIT, Awards Programs, technologyandsociety.org, Norbert Wiener Award.
↑  CPSR, cpsr.org, Winners of the Norbert Wiener Award for Professional and Social Responsibility.
פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית

| --- | --- |
 תיאור:  מתמטיקה יישומית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האגודה האמריקאית למתמטיקה, האגודה למתמטיקה תעשייתית ויישומית
 תקופת הפרס:  1967–הווה (כ־57 שנים)
 נקרא על שם:  נורברט וינר
 ams.org/prizes-awards
 
פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית (באנגלית: The Norbert Wiener Prize in Applied Mathematics) הוא פרס בסך 5,000 דולר, המוענק עבור תרומה יוצאת מן הכלל ל"מתמטיקה יישומית במובן הגבוה והרחב ביותר". הוא נוסד בשנת 1967 לכבוד נורברט וינר וממומן על ידי תרומות וקרן מהמחלקה למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (אנ') ומוענק במשותף על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה והאגודה למתמטיקה יישומית ותעשייתית (אנ'). מקבל הפרס צריך להיות חבר באחת מהאגודות המעניקות את הפרסים.החל משנת 2004 הפרס מוענק כל שלוש שנים.
זוכי הפרס

להלן רשימת הזוכים נכון לשנת 2020:
1970 - ריצ'רד בלמן
1975 - פטר לקס
1980 - טוסיו קאטו וג'רלד ויט'אם
1985 - קליפורד גרדנר
1990 - מייקל אייזנמן וג'רולד מרסדן
1995 - הרמן פלאשקה וסיפריאן פויאס
2000:- אלכסנדר ג'ורין וארתור ווינפרי
2004 - ג'יימס סת'יאן
2007 - קרייג טרייסי והרולד וידום
2010 - דייוויד דונוהו
2013 - אנדרו מג'דה
2016 - קונסטנטין דפרמוס
2019 - מרשה ברגר וארקדי נמירובסק
2022 - איתן תדמור
ראו גם

פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית
הערות שוליים

↑  AMS, Prizes and Awards,  ams.org, Norbert Wiener Prize in Applied Mathematics..
↑  AMS, Prize: Norbert Wiener Prize in Applied Mathematics.
פרנץ קריגר

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1797 Großbadegast, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  21 בינואר 1857 (בגיל 59) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דורותיאנשטאדט 
 פרסים והוקרה:  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4 
 
פרנץ קריגר (בגרמנית: Franz Krüger‏;  10 בספטמבר 1797 – 21 בינואר 1857) היה צייר וליטוגרף גרמני (פרוסי). הוא היה ידוע בעיקר בזכות הדיוקנאות הרומנטיים והתוססים שלו ותמונות הסוסים, שהפכו אותו לצייר צבאי ופורטרטים מבוקש ביותר בברלין. ציוריו של מצעדים צבאיים ומאות פורטרטים הובילו אותו לצייר רבים מעשירי העיר.