stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פתיתים
בעולם

מחוץ לישראל משווקים פתיתים כ"קוסקוס ישראלי" ("Israeli couscous"). לפי אחת הגרסאות, כניסת הפתיתים למסעדות ולשווקים בארצות הברית התחילה כאשר השף הניו יורקי, דון פינטבונה, שילב אותם בתפריט ה"מיוחדים" ("Specials") של מסעדתו, לאחר שהתארח בביתה של השפית מיקה שרון, וראה על השולחן סיר עם פתיתים שהכינה לבתה.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "תעשו לנו אורז!", עמ' 46–49
הערות שוליים

↑  דורעם גונט, האורז של בן גוריון: ארבעה מתכונים מפתיעים עם פתיתים, באתר הארץ, 9 במאי 2008
↑   כל הסודות מאחורי מפעל חייו: יו"ר אסם הפורש בריאיון פרידה, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב, 2 בפברואר 2023
↑  אורז בן גוריון, דבר, 20 במאי 1954
↑  Fave Levy, Petit ptitim, Jerusalem Post, ‏10 במאי 2007
↑  מיכל מוזס, "פתיתים זה גורמה", על השולחן (גיליון 221), על השולחן – מרכז גסטרונומי בע"מ, 2009
חבילת פתיתים עם הסבר על מקור הפתיתים כ"אורז בן-גוריון"
ישו מגרש שד בבית הכנסת בכפר נחום

פרסקו מן המאה האחת-עשרה המתאר גירוש שדים בבית הכנסת בכפר נחום .
הנס של גירוש שד בבית הכנסת בכפר נחום הוא אחד מן הנסים של ישו.
בכל ארבע הבשורות מסופר על ישו שכאשר ביקר בכפר נחום בגליל, נכח לעיתים קרובות בבית הכנסת שם:
בבשורת מתי ד' 13 מתואר שכאשר ישו עזב את נצרת הוא התיישב בכפר נחום.
בבשורת מרקוס א' 21–28 מתואר ישו כמלמד וכמרפא בבית הכנסת.
בבשורת לוקס ד' 31–37 מתואר שישו מלמד באופן קבוע בבית הכנסת (לוקס ד' 23) שם ישו מדבר בבית הכנסת בנצרת, בהתייחס ל"מה שנשמע ונעשה" בכפר נחום
בבשורת יוחנן ו' 22–59 המכיל את דרשת לחם החיים של ישו; מופיע בפסוק 59 המאשר שישו לימד את הלימוד הזה בבית הכנסת כפר נחום.
ציטוט מהמקור בברית החדשה > בשורת מתי

13 וַיֵּצֵא מִנְּצֶרֶת וַיָּבֹא וַיֵּשֵׁב בִּכְפַר־נַחוּם אֲשֶׁר עַל־שְׁפַת הַיָּם בִּגְבוּל זְבֻלוּן וְנַפְתָּלִי׃
ציטוט מהמקור בברית החדשה > בשורת מרקוס

21 וַיָּבֹאוּ אֶל־כְּפַר נַחוּם וַיְּמַהֵר לָבוֹא בַשַּׁבָּת לְבֵית הַכְּנֵסֶת וַיְּלַמֵּד׃ 22 וַיִּשְׁתּוֹמֲמוּ עַל־תּוֹרָתוֹ כִּי־הָיָה מְלַמְּדָם כְּאִישׁ שִׁלְטוֹן וְלֹא כַּסֹּפְרִים׃ 23 וְאִישׁ הָיָה שָׁם בְּבֵית הַכְּנֵסֶת שֶׁלָּהֶם אֲשֶׁר־רוּחַ טֻמְאָה בּוֹ וַיִּזְעַק לֵאמֹר׃ 24 אֲהָהּ מָה־לָּנוּ וָלָךְ יֵשׁוּעַ הַנָּצְרִי לְהַאֲבִידֵנוּ בָאתָ יְדַעְתִּיךָ מִי אַתָּה קְדוֹשׁ הָאֱלֹהִים׃ 25 וַיִּגְעַר־בּוֹ יֵשׁוּעַ לֵאמֹר הֵאָלֵם וְצֵא מִמֶּנּוּ׃ 26 וַיִּסְחָבֵהוּ רוּחַ הַטֻּמְאָה וַיִּזְעַק בְּקוֹל גָּדוֹל וַיֵּצֵא מִמֶּנּוּ׃ 27 וַיִּבָּהֲלוּ כֻלָּם וַיִשְׁאֲלוּ אִישׁ אֶת־רֵעֵהוּ לֵאמֹר מַה־זֹּאת מַה־הִיא הַתּוֹרָה הַחֲדָשָׁה אֲשֶׁר אַף־לְרוּחוֹת הַטֻּמְאָה מְצַוֶּה הוּא בִּגְבוּרָה וְהֵנָּה שֹׁמְעוֹת לוֹ׃ 28 וַיֵּצֵא שִׁמְעוֹ מַהֵר בְּכָל־סְבִיבוֹת אֶרֶץ הַגָּלִיל׃
ציטוט מהמקור בברית החדשה > בשורת לוקס

31 וַיֵּרֶד אֶל־כְּפַר־נַחוּם עִיר הַגָּלִיל וַיְלַמְּדֵם בַּשַּׁבָּתוֹת׃ 32 וַיִּשְׁתּוֹמֲמוּ עַל־תּוֹרָתוֹ כִּי דְּבָר שִׁלְטוֹן דְּבָרוֹ׃ 33 וּבְבֵית הַכְּנֵסֶת הָיָה אִישׁ וּבוֹ רוּחַ שֵׁד טָמֵא וַיִּזְעַק בְּקוֹל גָּדוֹל לֵאמֹר׃ 34 אֲהָהּ מַה־לָּנוּ וָלָךְ יֵשׁוּעַ הַנָּצְרִי כִּי־בָאתָ לְהַאֲבִידֵנוּ יְדַעְתִּיךָ מִי אַתָּה קְדוֹשׁ הָאֱלֹהִים׃ 35 וַיִּגְעַר־בּוֹ יֵשׁוּעַ לֵאמֹר הֵאָלֵם וְצֵא מִמֶּנּוּ וַיַּפִּילֵהוּ הַשֵּׁד בְּתוֹכָם וַיֵּצֵא מִמֶּנּוּ לֹא הֵרַע לוֹ׃ 36 וַתִּפֹּל אֵימָה עַל־כֻּלָּם וַיְדַבְּרוּ אִישׁ אֶל־רֵעֵהוּ לֵאמֹר מָה הַדָּבָר הַזֶּה כִּי־בְשָׁלְטָן וּבִגְבוּרָה מְצַוֶּה לְרוּחוֹת הַטֻּמְאָה וְהֵמָּה יֹצְאִים׃ 37 וְשָׁמְעוֹ הוֹלֵךְ בְּכָל־מְקֹמוֹת הַכִּכָּר
ציטוט מהמקור בברית החדשה > בשורת יוחנן

וְ59 כַּדְּבָרִים הָאֵלֶּה דִּבֶּר בְּבֵית כְּנֵסֶת בְּלַמְּדוֹ בִּכְפַר־נַחוּם׃
פרשנות

התאולוג הקתולי ג'ון צ'ייאוק איוה (Chijioke Iwe) טוען כי הפרק הזה בבשורת ישו מציין את תחילתה השנה האחרונה מתוך שלוש שנות פעילותו של ישו.
גירוש שדים שבוצע בבית הכנסת הוא אחד מן הנסים של ישו, המסופר במרקוס א' 21–28 ולוקס ד' 31–37. בגרסה של בשורת מרקוס נכתב (ראו לעיל):
העם נדהם מתורתו משום שהוא לימד אותם כמי שיש לו סמכות ושלטון, ולא כפי שלימדו הסופרים ויודעי התורה באותו זמן. בדיוק אז זעק אדם בבית הכנסת שלהם שהייתה בו רוח טמאה (שד), "מה אתה רוצה מאתנו ישו מנצרת? באת להשמיד אותנו? אנחנו יודעים מי אתה - אתה קדוש אלוהים! "
הנוכחים נדהמו עד כך, שהם שאלו זה את זה, "מה זה? תורה חדשה - בגבורה ובסמכות הוא מצווה! הוא אפילו נותן פקודות לרוחות הטומאה והן מצייתות ל!ו"
החדשות הללו על ישו התפשטו במהירות בכל אזור הגליל.
עם זאת, אותן רוחות טמאות, השדים שאחזו באנשים, זיהו בישו את שליחו של אלוהים, "קדוש אלוהים" כפי שכינו אותו.
ראו גם

ישו
דרשת לחם החיים
הברית החדשה
הנסים של ישו
משלי ישו
גירוש שדים
הערות שוליים

↑  John Chijioke Iwe (1991), Jesus in the Synagogue of Capernaum: The Pericope and its Programmatic Character for the Gospel of Mark, Tesi Gregoriana, Serie Teologica 57, ISBN 9788876528460 p. 7
↑  Reading Luke by Charles H. Talbert 2002 ISBN 1573123935 pages 61–62
↑  Bible Gateway passage: Mark 1:21-28 - New International Version, Bible Gateway (באנגלית)
↑  Bible Gateway passage: Luke 4:31-37 - New International Version, Bible Gateway (באנגלית)
חורבות בית הכנסת הגדול הקדום בכפר נחום מהמאה הרביעית לספירה.
ישראל באולימפיאדת רומא (1960)

משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960) כללה 23 ספורטאים שהתחרו ב-7 ענפי ספורט. נוסף על כך, ספורטאים ישראלים זכו בשתי מדליות ארד ובשתי מדליות כסף, במשחקים הפאראלימפיים שנערכו מיד לאחר סיום המשחקים האולימפיים באותה שנה.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה האתלט גדעון אריאל.
חברי המשלחת > אופניים

הנרי אוחיון
מרוץ אישי 175.580 ק"מ – לא סיים
יצחק בן דוד
מרוץ אישי 175.580 ק"מ – לא סיים
הרוכבים מישראל סבלו מחוסר ברכב ליווי. הרכב שנועד ללוותם נלקח על ידי נשות העסקנים שליוו את המשלחת לצורך מסע קניות. בן דוד נפסל לאחר שמשקפיו נפלו והוא רכב בניגוד לכיוון המירוץ כדי לחפשם. אוחיון היה מעורב בנפילה של מספר רוכבים ואופניו יצאו מכלל פעולה וגם הוא פרש מהמרוץ.
חברי המשלחת > אתלטיקה

אילנה אדיר
ריצת 100 מטר נשים – מוקדמות: 12.9 שניות, מקום 30
גדעון אריאל
הדיפת כדור ברזל גברים – מוקדמות: 14.57 מטר, מקום 21
עמוס גרודז'ינובסקי
ריצת 100 מטר גברים – מוקדמות: 11.1 שניות, מקום 46
ריצת 200 מטר גברים – מוקדמות: 21.8 שניות, מקום 32
ריצת 400 מטר גברים – מוקדמות: 48.9 שניות, מקום 38
אילה חצרוני
הדיפת כדור ברזל נשים – מוקדמות: 12.59 מ', מקום 17
ברוך פיינברג
הטלת כידון גברים – מוקדמות: 68.24 מטר, מקום 24
יאיר פנטילט
ריצת 800 מטר גברים – מוקדמות: 1:54.7, מקום 44
ריצת 1500 מטר גברים – מוקדמות: 3:59.8, מקום 34
דוד קושניר
קפיצה לרוחק גברים – מוקדמות: 7.20 מטר, מקום 25
אילנה קרשיק
קפיצה לרוחק נשים – מוקדמות: 5.08 מטר, מקום 28
ריצת 200 מטר נשים – מוקדמות: 26.5 שניות, מקום 29
חברי המשלחת > הרמת משקולות

גזי כהן
משקל עד 60 ק"ג – סה"כ 285 ק"ג, מקום 19
אדוארד מרון
משקל עד 56 ק"ג – סה"כ 270 ק"ג, מקום 18
חברי המשלחת > התעמלות מכשירים

רות אבלס
קרב רב נשים – מקום 93, 66.264 נקודות
קפיצות, מקום 100
מקבילים מדורגים, מקום 55
קורה, מקום 108
קרקע, מקום 79
ראלי בן-יהודה
קרב רב נשים – מקום 81, 68.164 נקודות
קפיצות, מקום 96
מקבילים מדורגים, מקום 52
קורה, מקום 86
קרקע, מקום 72
מרים קארה
קרב רב נשים – מקום 86, 67.165 נקודות
קפיצות, מקום 108
מקבילים מדורגים, מקום 68
קורה, מקום 84
קרקע, מקום 83
חברות נבחרת ההתעמלות נפצעו קלות בתאונת דרכים כשלושה שבועות לפני האולימפיאדה.
חברי המשלחת > סייף

דוד ואן-חלדר (חרב גברים)
הפסד לקוורטלר (ארצות הברית) 5:1
הפסד לגולרדי (אורוגוואי) 5:0
הפסד לפבר (צרפת) 5:1
הפסד לפונמיזו (גואטמלה) 5:0
הפסד לטרו וון (סין) 5:0
מיכאל רון (חרב גברים)
הפסד לגרביץ (הונגריה) 5:2
הפסד לרוסו (שווייץ) 5:0
הפסד לארוס (רומניה) 5:3
הפסד לבליסטר (בלגיה) 5:3
ניצחון על בנגרילן (מרוקו)  2:5
חברי המשלחת > קליעה

רפאל פלס
רובה 50 מטר (3 מצבים) – 1084 נקודות, מקום 50
חנן קריסטל
רובה 50 מטר (3 מצבים) – 1087 נקודות, מקום 48
חברי המשלחת > שחייה

עמירם טראובר
100 מטר חופשי גברים, מוקדמות – 59.7 שניות, מקום 35
400 מטר חופשי גברים, מוקדמות – 4:58.6 דקות, מקום 36
יצחק לוריא
100 מטר חופשי גברים, מוקדמות – 1:00.9 דקות, מקום 42
יורם שניידר
100 מטר גב גברים, מוקדמות – 1:11.1 דקות, מקום 33
גרשון שפע
200 מטר חזה גברים, מוקדמות – 2:51.7 דקות, מקום 29
יורם שניידר, גרשון שפע, יצחק לוריא, עמירם טראובר
100X4 מטר מעורב גברים, מוקדמות – 4:37.6, מקום 17
ראו גם

ישראל במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת רומא (1960)
ישראל באולימפיאדת הנכים רומא (1960)
המשחקים הפאראלימפיים רומא (1960)
הערות שוליים

↑  אודי כרמי, עלייתה ושקיעתה של ה'עסקונה' הפוליטית בספורט הישראלי, קתדרה 159, ניסן תשע"ו, עמ' 169
| ישראל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | הלסינקי (1952) • מלבורן (1956) • רומא (1960) • טוקיו (1964) • מקסיקו סיטי (1968) • מינכן (1972) • מונטריאול (1976) • לוס אנג'לס (1984) • סיאול (1988) • ברצלונה (1992) • אטלנטה (1996) • סידני (2000) • אתונה (2004) • בייג'ינג (2008) • לונדון (2012) • ריו דה ז'ניירו (2016) • טוקיו (2020) • פריז (2024) |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (1994) • נאגנו (1998) • סולט לייק סיטי (2002) • טורינו (2006) • ונקובר (2010) • סוצ'י (2014) • פיונגצ'אנג (2018) • בייג'ינג (2022) |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960)  |
| --- | --- | --- |
|  מרוץ אופני כביש | הנרי אוחיון • יצחק בן דוד |  |
|  אתלטיקה | אילנה אדיר • גדעון אריאל • עמוס גרודז'ינובסקי • אילה חצרוני • ברוך פיינברג • יאיר פנטילט • דוד קושניר • אילנה קרשיק |  |
|  הרמת משקולות | גזי כהן • אדוארד מרון |  |
|  התעמלות מכשירים | רות אבלס • ראלי בן-יהודה • מרים קארה |  |
|  סיף | דוד ואן-חלדר • מיכאל רון |  |
|  קליעה | רפאל פלס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | עמירם טראובר • יצחק לוריא • יורם שניידר • גרשון שפע |  |
אדוארד מרון, 1960
חברות משלחת ישראל באולימפיאדת רומא בהתעמלות מכשירים: מרים קארה (מימין), רות אבלס וראלי בן-יהודה
קלעי ישראל לאולימפיאדה: חנן קריסטל (שמאל), איזי גלעם (מאמן), רפאל פלס
רכבת ההפתעות

רכבת ההפתעות (מתוך פתיח התוכנית)
רכבת ההפתעות היא רצועה יומית לילדים ששודרה בטלוויזיה החינוכית ב-1982 ולאחר מכן שוב בין השנים 1986‏-1993 ועוד עונה נוספת ב-1997. הרצועה הכילה בעיקר  סדרות אנימציה קצרות מחו"ל - בעיקר מארצות מזרח אירופה.
בפתיח התוכנית המקורי, הופיעו דמויות מתוכה, בהן "שאפי שאפו", "פלטיאל", "הכלב הקטן" ועוד. מאוחר יותר שונה הפתיח, נעשה לצבעוני יותר ואף נוסף לו שיר בעוד שהדמויות הוחלפו.
את שיר הפתיחה של הפתיח השני כתבה לאה נאור, הלחין עוזי חיטמן וביצע אלי גורנשטיין.
סדרות בולטות ששודרו ברצועה

| --- | --- |
 הדוד טוביה הטוב  נחשון  בלשצר  ביל ובול (Boule et Bill)  קוטי הקטר (Ivor the Engine)  פינגו  שאפי שאפו (Chapi Chapo)  אליחדק וחבריו (Edward and Friends)  מר שמח וחבריו  המלך רולו (King Rollo)  הכלב זיק (Towser)  בוסקו (Bosco)  קיקי קוואק קוואק / גיגי גע-גע (Will Quack Quack)  תניני התנין  פלונסטרס / פלסטינוטס (Plonsters)  אביגדור, לץ, וכל השאר (The Perishers (TV series))  תל אפונים (The Poddington Peas)  גיל וגילה  טושטוש (Roobarb)  דוריס (Doris (TV series))  הכלב הקטן (Miaunel și Bălănel)  הסבתא של טל (Gran (TV series))  טיפו (Les Tifous)  גוסטוס (Madame Gusto's Circus)  קוקושאקר (Cocoshaker)  דובי דב (Rasmus Klump)  תפודי וניקי  הרפתקאות פינפין (Călătoriile lui Pin-Pin):  ידידינו (Pet Clips)  עכברי על מאדים  ברני הכלב  אורלי וניר (Topsy and Tim)  דב הובלות  יוני ילד הקרקס (Joonas (animaatiosarja))  נטלי / תלתלית  הדוור הקטן  החפרפרת הקטנה  פילפילון (Bump (British TV series))  אברא קדברא  קיסמון הקוסם  הכלב בומיל (Der Hund Bohumil)  פורמוסקופ  פאטוגרף  הבית של ויקי  חוות האצבעות  השלישייה (Les Triplés)  נטע  קיפודי מספר (Émilie (série télévisée d'animation))  בממלכת גוואקמוני  הרפתקאותיו של דובון  דור ודורון  יוסי  הלווייתן וחבריו  הרפתקאות במצולות  הכלב הקטן דיג
הערות שוליים

↑  הפתיח המקורי של רכבת ההפתעות, אתר YouTube
↑  רכבת ההפתעות - שיר פתיחה, ערוץ חינוכית מוזיקה, אתר YouTube
↑  "Balthazar le Mille-Pattes", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "Gil et Julie", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "Naftaline", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "Touli le gardien des rêves", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קאתי איירלנד

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1963 (בת 61) גלנדייל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון סן מרקוס 
 מספר צאצאים:  3 
 http://kathyireland.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
קאתלין מארי "קאתי" איירלנד (באנגלית: Kathleen Marie "Kathy" Ireland; נולדה ב-20 במרץ 1963) היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית וכיום היא יזמית, מנכ"לית ומעצבת של חברה המשווקת מוצרים ונושאת את שמה – Kathy Ireland Worldwide.
חיים וקריירה

איירלנד נולדה בגלנדייל, קליפורניה, בתם של ג'ון, מנהיג איגוד עובדים וברברה איירלנד, שעבדה בצדקה. בגיל 17, נתגלתה איירלנד בידי סוכן של סוכנות הדוגמנות עלית, וכשהיא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון, היא כבר עבדה בקביעות כדוגמנית.
ספורטס אילוסטרייטד

החל מ-1984 איירלנד הופיעה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד השנתי, לו דגמנה 13 שנים רצופות, והופעתה האחרונה הייתה ב-1996. בנוסף להופעותיה בתוך המגזין עצמו, איילנד הופיעה על עטיפת הגיליון השנתי של המגזין שלוש פעמים, הישג שאליו הגיעו רק כריסטי ברינקלי ושריל טיגס ואותו עברה רק אל מקפירסון (שכיכבה על השער חמש פעמים). איירלנד הייתה דוגמנית השער בפעם הראשונה במהדורת ה-25 שנה של שלו, היה זה הגיליון הנמכר ביותר של המגזין עד אותה עת. היא שבה לככב על השער ב-1992 וב-1994. בהופעתה השלישית, כיכבו לצידה רייצ'ל האנטר ואל מקפירסון. גם האנטר וגם איירלנד היו הרות באותה עת.
משחק

איירלנד שיחקה במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה. סרטה הראשון, "Alien from L.A.‎" מ-1988. הופעותיה האחרות של איירלנד כוללות את "מלרוז פלייס", "Boy Meets World",‏ "Side Out",‏ "Mr. Destiny",‏ "Necessary Roughness",‏ "Mom and Dad Save the World",‏ "National Lampoon's Loaded Weapon 1" (לצד ויליאם שאטנר), "Once Upon A Christmas", וסרט ההמשך שלו "Twice Upon A Christmas" (סרטה האחרון עד היום). היא גם הופיעה בעונה השמינית של "לרקוד עם כוכבים", היא ובן זוגה היו הזוג השלישי שנופה בשבוע השני של התחרות.
יזמות

ב-1993 נתנה איירלנד את שמה לסדרה של גרביים. אחרי שהם נהפכו לרבי-מכר עבור Kmart, נתן הקמעונאי לאיירלנד ליין בגדים משלה. אז היא ייסדה את חברת "Kathy Ireland Worldwide", חברה לשיווק מוצרים, שהיא בעלת מניות הרוב בה. ב-2004, איירלנד שיווקה מוצרים של 16 יצרנים שונים, בכללם אלו של Standard Furniture. החוזה הבלעדי וארוך הטווח של איירלנד עם תאגיד K-mart הסתיים ב-2003, אחריו החברה חתמה על חוזים עם אלפי חנויות קמעונאיות להפצה. בשנת 2005 מוצריה של חברת KIWW נמכרו במעל 50,000 חנויות ב-15 ארצות, והכניסו סך של כ-1.4 מיליארד דולר במכירות קמעונאיות. ההכנסה השנתית של איירלנד היא בסביבות $10 מיליון, מה שהניע את פורבס לכנותה "אב הטיפוס של דוגמנית שנהפכה לאילת הון", במאמר שנכתב על מגמת הדוגמניות-יזמיות.
מאז 1994 איירלנד פרסמה מספר קלטות כושר בווידאו.
ספרים

איירלנד כתבה שישה ספרים, בכללם שלושה לילדים.
ספרה הראשון (ביחד עם לורה מורטון), "Powerful Inspirations: Eight Lessons that Will Change Your Life" פורסם לראשונה בידי דאבלדיי ביוני 2002. הוא שזור בדיון אודות אמונתה באלוהים והסיבות להיותה "דוגלת בחיים" ומתנגדת להפלה.
ספרי הילדים שלה "Mona's Favorite Words, What Do Mommies Do? and An Angel Called Hope", הופצו בידי Publications International Ltd. בנובמבר 2005 כחלק מסדרת Story Reader שלהם.
ספרה "Real Solutions for Busy Moms: Your Guide to Success and Sanity" פורסם בידי הווארד בוקס באפריל 2009. הוא הופץ גם באנגלית וגם בספרדית. לפי הכתוב על העטיפה, בספרה איירלנד חולקת "סיפורים מחייה האישיים וחוכמה שהיא השיגה במהלך שנותיה החל מהנעורים והמשך בהיותה דוגמנית-על מצליחה, אמה ויזמית".
ספרה השישי, "Real Solutions: 52 God Inspired Messages from My Heart" פורסם אף הוא בידי הווארד בוקס ויצא לחנויות ב-24 בנובמבר 2009. הספר אומר ש"חולק מסרים מעוררי השראה מאם עסוקה אחת לרעותה".
חייה האישיים

קאתי איירלנד נעשתה לנוצרית אדוקה בהיותה בת 18, כאשר קראה את התנ"ך מתוך סקרנות. היא אמרה שהיא החליפה את אמונתה הקודמת המצדדת בהפלה מלאכותית לעמדה המתנגדת לה אחרי שחקרה את ספרי הרפואה של בעלה ד"ר גרג אולסן.
איירלנד נאמה באספת הנוער הרביעית במטה האו"ם ב-13 באוגוסט 2007. המטרה הייתה לעודד פעילויות בקרב אנשים כדי לשים קץ לעוני. איירלנד דיברה על הנושא של יזמות חברתית ושותפות.
במאי 2009, איירלנד ומשפחתה פונו משני בתיהם שהיו נתונים בסכנה בשל שרפה בסמוך לסנטה ברברה, קליפורניה. בית אחד שייך להוריה של איירלנד, ובשני התגוררו איירלנד, בעלה, ושלושת ילדיהם.
איירלנד הופיעה בתוכנית "לארי קינג לייב" ב-2009 ושוחחה עם לארי קינג על המשקל שהעלתה ועל בריאותן של נשים. היא העלתה כליברה אחת בשנה במשך 25 שנים וההשפעה המצטברת הובחנה בבירור בתצלום גלוי-לב שצילם בנה. איירלנד אמרה בראיון: "משקל הוא הסימפטום למשהו שזקוק לשינוי בחייכם."
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של קאתי איירלנד
1 2  קירי בלאקליי, הדוגמנית אילת ההון, באתר פורבס, 7 במאי 2004
↑  Boone & Kurtz (2007). Contemporary Business 12th Edition. Thomson South-Western.
↑  קירי בלאקליי, דוגמניות העל היזמיות המוצלחות ביותר, פורבס, 6 בדצמבר 2006
↑  קירי בלאקליי, הדוגמנית שנהפכה לאילת הון, פורבס, 12 ביוני 2006
1 2  ג'ולי בלים, קאתי איירלנד: אשה מעצבת, באתר CBN,‏ 20 באוגוסט 2002
↑  ריאיון עם קאתי איירלנד, באתר CNN,‏ 5 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810577843205606  BnF: cb140552475 (data)  ISNI: 0000 0001 1944 2982  LCCN: no97066845  NKC: xx0162028  VIAF: 5135450   WorldCat (עם VIAF): 5135450
איציק אשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1980 (בן 44) ראש העין
 שם לידה:  יצחק אשוואל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  אשל-הפקות
 שיתופי פעולה בולטים:  חיים ישראל, אבישי אשל, אלי לוזון, מנדי ג'רופי, עובדיה חממה
 
איציק אשל (נולד ב-3 ביולי 1980) זמר מזרחי חרדי. מייסד ומנכ"ל חברת ההפקות "אשל הפקות".
ביוגרפיה

נולד וגדל בראש העין בשם "איציק אשוואל", לעובדיה, בן העדה התימנית, ושרה, בת העדה הטריפוליטאית.
בשנת 1999 הוציא את אלבומו הראשון "חנני". כעבור שלוש שנים הוציא עם אחיו, הזמר חיים ישראל, אלבום משותף שנקרא "בגן של חיים".
בקיץ 2004 לאחר התייעצות עם אחד מהמקובלים בישראל עברת את שם משפחתו לאשל. הוא הוציא אלבום כפול "רק אתה", שבו שיתף פעולה עם הזמר אלי לוזון בשיר "אלי שבשמים" שהפך ללהיט, ועם אחיו הזמר חיים ישראל בשיר "עוד אבינו חי" עם ראפר מצרפת.
בשנת 2009 הוציא את אלבומו הרביעי "זה לא ממני רק מה'", שבו מארח את יניב בן משיח, מידד טסה ומנדי ג'רופי.
בשנת 2010 הוציא עם אחיו אבישי אשל אלבום פיוטים של סליחות לכבוד הימים הנוראים עם הנגנים אבי סינגולדה אריק שחר ועוד.
במאי 2012 חידש את שירו של הזמר היווני ניקוס ורטיס למילים "עד שתישאני". התברר שאייל גולן הקליט שיר זהה לאותו לחן עם מילים.
בקיץ 2012 הוציא אלבום שירי שבת. שנה לאחר מכן שחרר חלק מהפרויקט ובו הוא מארח את הזמרים גד אלבז, חיים ישראל, אבישי אשל, יחיאל נהרי ועוד.
לקראת ראש השנה 2013 שיתף פעולה בשיר לכבוד רבי נחמן מברסלב עם המוזיקאי החסידי דודי קאליש.
בסוכות 2014 התארח בפרויקט 'קומטאנץ' של תזמורת המנגנים.
ביוגרפיה > פרויקט שירי שבת

בתחילת שנת 2012 החל בפרויקט שירי שבת, שעתיד לכלול חמישה אלבומים שיתמקדו בזמירות שבת שונות. עד כה יצאו שני אלבומים שזכו למעמד אלבומי זהב. בפרויקט אשל משתף פעולה עם מגוון זמרים, בתוכם חיים ישראל, אבישי אשל, יניב בן משיח, גד אלבז, מנדי ג'רופי. בימים אלו עובד על שירי שבת חלק ג'.
אשל נשוי ואב לשישה. הוא מתגורר בעיר אלעד ומקורב לחסידות ברסלב. מכאן שחלק מלהיטיו קשורים בכך וברבי נחמן מברסלב.
אחיו הם הזמרים חיים ישראל ואבישי אשל.
דיסקוגרפיה

"חנני" - (2004)
"בגן של החיים" - אלבום משותף עם אחיו חיים ישראל (2004)
"רק אתה" - אלבום כפול (2004)
"זה לא ממני רק מהשם" - (2009)
"סליחות" - (אלבום משותף עם אחיו אבישי אשל) (2010)
"איציק אשל עם אוסף להיטים קצבי" - (2010)
"לכבוד שבת קודש" (חלק א') - (2012)
"לכבוד שבת קודש" (חלק ב') - (2013)
סינגלים

עולה על הכל רבי נחמן
בר יוחאי
יש חתונה פה עם ניסו סלוב
שיר המקווה עם ניסו סלוב
אלק דאגלס-יום
ראשית חייו

דאגלס-יום נולד בשכונת מייפייר שבלונדון כילד הבכור מבין שבעת ילדיהם של צ'ארלס דאגלס-יום, לורד דנגלס (בנו הבכור של רוזן יום ה-12) ושל רעייתו, לידי לילי למבטון (בתו של פרדריק למבטון, רוזן דורהם הרביעי). שמו הפרטי קוצר לכינוי "אלק" (Alec). אחד מאחיו הצעירים היה המחזאי ויליאם דאגלס-יום.
ב-1918 מת סבו של אלק, ומאחר שאביו ירש את רוזנות יום, הוא ירש את כינוי הכבוד שלו (שאיננו תואר אצולה) ועד 1951 היה תוארו לורד דנגלס (Dunglass). דאגלס-יום התחנך בבית הספר לודגרוב שבוורקינגהם שבמחוז ברקשייר ולאחר מכן באיטון קולג'. באיטון היה אחד מחבריו לספסל הלימודים הסופר סיריל קונולי שלימים תיאר אותו כ:
מעריץ של "הדת" של איטון המובנת למעטים, מסוג הנערים המעודנים, הסובלניים והישנוניים שהעריף טובות ונח על זרי הדפנה, שהתחבב על המנהלים וזכה להערצת הנערים האחרים מבלי מאמץ נראה לעין מצדו, מבלי לחוות את תופעות הלוואי של ההצלחה או לעורר את קנאתם של האחרים. אם הוא היה חי במאה ה-18 הוא היה נהיה לראש הממשלה עוד לפני גיל 30. כפי שזה נראה, הוא לא התאים למאבק שעמד לפניו בהמשך חייו.
לאחר סיום לימודיו באיטון המשיך דנגלס את לימודיו בקולג' כרייסט צ'רץ' שבאוקספורד, שם הוא סיים ב-1925 תואר ראשון בהיסטוריה של העת החדשה.
דנגלס היה ספורטאי מוכשר. בנוסף לייצוג איטון ב"חמישיות" (אנ') (Fives, משחק כדור הדומה בעקרון לסקווש, אך ללא המחבט), הוא היה שחקן קריקט מוכשר בבית הספר, במועדון שאליו השתייך ובמחוז והיה יוצא דופן בקרב ראשי ממשלת בריטניה בכך ששיחק בליגה הראשונה.
ב-1924 הוא החל את שירותו בכוחות המילואים של הצבא הבריטי בדרגת לוטננט ברגימנט הפרשים המתנדבים של לנקרשייר. ב-1928 הוא קודם לדרגת קפטן וב-1933 לדרגת מייג'ור.
פרישתו ומותו

בבחירות הכלליות שנערכו בפברואר 1974 הובסה ממשלת הית' על חודם של מושבים בודדים בבית הנבחרים. דאגלס-יום, שהיה אז כבר בן 71, פרש מן החיים הפוליטיים לאחר הבחירות הנוספות שהתקיימו באוקטובר אותה שנה. בסוף השנה הוא שב לבית הלורדים כאשר הוענק לו תואר אצולה לכל החיים,  ברון יום מהירסל.
בין השנים 1977–1989 הוא כיהן כנגיד מועדון הקריקט הנודד, I Zingari. לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים הוא פרסם שלושה ספרים. הראשון היה "הדרך בה הרוח נושבת" (he Way The Wind Blows) שיצא לאור בשנת 1976, ותואר על ידי הארד כ"אוטוביוגרפיה טובה מטבעה, שאולי היו בו יותר אנקדוטות מאשר תובנות". השני היה הספר Border Reflections שיצא לאור ב-1979 והשלישי היה "מכתבים לנכד" (Letters to a Grandson) שיצא לאור ב-1983 וכלל את ההתכתבויות של דאגלס-יום עם נכדו, מתיו דרבי. בשנות השמונים בילה דאגלס-יום חלק ניכר יותר מזמנו עם משפחתו בסקוטלנד. הוא היה דייג חובב נלהב ועסק להנאתו גם בציד. הארד כתב ש"לא היה רגע פתאומי אחד בו הוא נטש לחלוטין את העיסוק בפוליטיקה" ותחת זאת "מעורבותו הלכה ופחתה בהדרגה". את נאומו האחרון בבית הלורדים הוא נשא ב-1989 כאשר הוא דיבר כנגד הצעותיו של הרד לשפוט פושעי מלחמה בבריטניה: "לאחר פרק זמן כה ארוך, הצדק לא יראה ולא יעשה. זה עלול להיות מסוכן להסתמך על זיכרון האירועים שהתרחשו לפני זמן רב כל כך. מאוחר מדי לפתוח את הנושא הזה". פרישתו מענייני הציבור בלטה יותר לאחר מותה של אשתו ב-1990, לאחר 56 שנות נישואים.
אלק דאגלס-יום מת ב-9 באוקטובר 1995 באחוזת הירסל בגיל 92. הוא נטמן בחצר כנסיית לנל שבעיירה קולדסטרים שבמחוז סקוטיש בורדרס, סקוטלנד.