stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר ילין

| --- | --- |

 לידה:  1910 סרעדניק, ליטא 
 פטירה:  3 בינואר 2000 (בגיל 90 בערך) ישראל 
 שפות היצירה:  יידיש 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש 
 
מאיר ילין (ביידיש: יעלין; בליטאית: Meiras Jelinas ; ברוסית: Меир Елин; ‏1910, ליטא הרוסית – 3 בינואר 2000, ישראל) היה ספרות יידיש נודע ואיש מחתרת בגטו קובנה. פרסם ב"די אידישע שטימע" ('הקול היהודי') - יומון יהודי ליטא הציוני, וב"דאָס וואָרט" ('המילה') - ביטאון צ"ס בליטא, שעל חברי המערכת שלה נמנה. היה פעיל בחבורת סופרי יידיש בליטא. עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה. השתייך לתנועת המרי שבראשה עמד אחיו חיים ילין. המשיך לפרסם תחת המשטר הסובייטי. ב-1973 עלה לישראל. פרסם ספרים שמוקדשים לנושא השואה. זכה בפרס מרכז ה"פען-קלוב" היהודי העולמי בניו יורק, פרס הסוכנות היהודית ופרס איציק מאנגר.
קורות חיים

מאיר בן אליעזר (לייזר) ילין נולד בשנת 1910 בעיירה סרעדניק (אנ') (אז באימפריה הרוסית; היום בליטא) להורים שהיו מורים לעברית, ושפת הדיבור בבית הייתה עברית. בימי מלחמת העולם הראשונה גלתה המשפחה לרוסיה וחזרה משם בשנת 1921.
ההורים השתקעו בקובנה ואביו שימש ספרן בספרייה אידית של חוגי השמאל, שפעלה לידי החברה "ליבהאבער פון וויסן" ('חובבי-הדעת').
בשנת 1928 סיים לימודיו בגימנסיה הריאלית המקומית, ובשנת 1933 סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית (אנ') בעיר דרמשטט שבגרמניה כמהנדס בניין.
מנעוריו חיבר סיפורים ושירים בעברית ויידיש, מהן שפורסמו בשנת 1926 בחוברת "טללים", ומשנת 1928 פרסם רשימות וסיפורים ביומון יהודי ליטא הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי'), ובמיוחד בביטאון צ"ס בליטא, "דאס ווארט" ('המילה').
היה פעיל בחבורת סופרי יידיש בליטא ופרסם סיפורים באלמנכים השנתיים של החבורה בשנים 1940-1937.
עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה. השתייך לתנועת המחתרת האנטי-פשיסטית שבראשה עמד אחיו הצעיר חיים ילין, שהוביל מאות לוחמים מהגטו ליערות הפרטיזנים וקיפח חייו בפעילותו זו. לאחר מאורע טרגי זה נמלט מהגטו. עם שחרור קובנה בידי הצבא האדום באוגוסט 1944 השתתף בהקמת גן ילדים, בית ספר ובית יתומים לילדים יהודיים ששרדו.
פרסם כתבות וספרים על סבלם של יהודי ליטא בשנות הכיבוש הנאצי, וביניהם הספר "פארטיזאנער פונ קאונאסער געטא" יחד עם דימה (דימיטרי) גלפרן מהפעילים המרכזיים של תנועת המרי וסגנו של חיים ילין (מוסקבה 1948). הוא עבד כמהנדס בניין ולאחר מותו של סטלין ב-1953, התמסר כולו לעבודה ספרותית.
בשנת 1972 הופיע במוסקבה קובץ מקיף של סיפוריו "זייערע בליקן האבן זיך באגעגנט" בנושא השואה והגבורה. בשנת 1973 עלה עם בני משפחתו לישראל.
הרצה במכללת "אורט" על בעיות בנייה, ובו זמנית היה חבר מערכת כרך ד' של הספר "יהדות ליטא" המוקדש לתקופת השואה. היה פעיל באיגוד יוצאי ליטא בישראל וחבר הנהלתו.
מאז עלייתו פרסם ספרים ביידיש (בעברית יצא ספרו "דם ונשק" ב-1985 שתורגם מיידיש) המוקדשים לנושא השואה והגבורה של יהודי ליטא.
היה חבר ההנהלה של אגודת סופרי יידיש בישראל ומנהל הוצאת הספרים של האגודה על שם ה. לייוויק.
עבור יצירתו הספרותית הוענק לו פרס מרכז ה"פען קלוב" היהודי העולמי בניו יורק, פרס הסוכנות היהודית ופרס איציק מאנגר.
נפטר ב-3 בינואר 2000.
פרסומיו

פארטיזאנער פונ קאונאסער געטא (מאסקווע: מעלוכע-פארלאג "דער עמעס", תש"ח/1948; מיט ד' געלפערן)
בלילה אחד (1966) (בליטאית) (ברוסית)
במבצרי המוות (1966) (בליטאית)
זייערע בליקן האבן זיך באגעגנט (מאסקווע: סאוועטסקי פיסאטעל, 1972)
דער פרייז פון יענעם ברויט: דערציילונגען (תל אביב: י.ל. פרץ, תשל"ז/1977)
בלוט און וואפן (תל אביב: המנורה, תשל"ח/1978)
המהדורה העברית: דם ונשק (תל אביב: הוצאת ספרים ע"ש ה. לייוויק, תשמ"ה/1985)
"חיים [ילין] מקרוב", בתוך: י. אולייסקי, מ. ילין, ד"ר דב לוין, י. קפלן (עורכים), חיים ילין - לוחם-הגיטו והסופר ,תורגם מיידיש (תל אביב: הוצאת איגוד יוצאי ליטא, 1980), עמ' 103- ?
די מיראזשן פונעם אמאק-לויפער אסקאר גריק: נאוועלע (תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, 1981)
פייערריסן אינעם חושך: דערציילונגען (תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, תשמ"ח/1988)
ביי די גליענדיקע קוילן: דערציילונגען: אויף טעמעס פון דער נאצי-תקופה; דאס געזאגטע ווארט: וועגן יידישן אומקום און ווידערשטאנד (תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, תשנ"ד, 1994)
"מן העבר שנשכח", ילקוט מורשת, חוברת ס"ג (תשנ"ז), עמ' 157-153
לקריאה נוספת

Yiddish Literature A List of Yiddish writers, The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe
דב לוין, "סופרי יידיש במזרח אירופה שתחת השלטון הסובייטי בראשית מלחמת העולם השנייה (1941-1939)", שבות 14 (1991), באתר דעת.
הערות שוליים

↑  כרך רביעי נקרא "השואה: 1945-1941", הוצאת איגוד יוצאי ליטא בישראל, תל אביב, תשד"מ. מערכת הכרך: לייב גרפונקל (עורך), צבי ברק (סגן העורך). ומלבד מאיר ילין השתתפו כחברי מערכת הכרך גם יעקב אולייסקי, יוסף גאר, ד"ר דוד ישראלי, יוסף לביא, פרופ' דב לוין, מרדכי קרנובסקי וד"ר יעקב רובינסון. הכרך זמין לקריאה בספריית העיר ניו יורק, החל מתמונה 1673 (תוכן העניינים)
↑  על פי אתר חברת קדישא ת"א-יפו, שם גם נטען שהיה בן 100 במותו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274432905171  BnF: cb13187025f (data)  GND: 172725070  ISNI: 0000 0001 0776 7069  LCCN: n82253092  SELIBR: 237606  VIAF: 46902017   WorldCat (עם VIAF): 46902017
מגפת הקורונה ברפובליקה הדומיניקנית

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  1 במרץ 2020 – הווה (4 שנים)
 במדינות או באזורים:  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  איטליה
 מקרי מוות:  4,384‏
 מקרי הדבקה:  661,103‏   • 11,934 מהם חולים פעילים     • 4 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  644,785‏ רענון נתונים
  
 
מגפת הקורונה התפשטה לרפובליקה הדומיניקנית ב-1 במרץ 2020. ההתפרצות נגרמה בעקבות חזרתו של גבר בן 62 מאיטליה למדינה.
ציר זמן בשנת 2020

ב-1 במרץ 2020, אושר מקרה ההידבקות הראשון במדינה ובאיים הקריביים. גבר בן 62 מאיטליה נכנס למדינה ב-22 בפברואר וחלה ב-24 בפברואר. הוא הועבר לבית החולים הצבאי רמון לארה. ב-6 במרץ אושר מקרה ההדבקות השני במדינה, כאשר פורסם כי תייר קנדי נדבק בנגיף.
ב-8 במרץ אושרו שלושה מקרים נוספים. שלושתם תיירים דומיניקנים שהגיעו מטיול באיטליה. ב-13 במרץ, שר הבריאות של הרפובליקה הדומיניקנית אישר שישה מקרי הידבקות חדשים שהובילו לכך שיש במדינה נכון ל-14 במרץ 2020, כ-11 מקרי הידבקות. כל ששת הנדבקים החדשים היו מחוץ למדינה ב-14 הימים שקדמו לגילוי.
ב-16 במרץ אישר שר הבריאות עשרה מקרים חדשים, סך המקרים שאושרו נכון למועד זה הם 21. הוכרז על מוות אחד, של אדם בן 47 עם היסטוריה של מחלות רקע (HIV ושחפת), שאושר כחולה קורונה, אשר הגיע מטיול בספרד. ישנם 25 אנשים נוספים אשר ממתינים לתוצאות הבדיקה. משרד הבריאות הודיע כי מבין 21 המקרים שאושרו, 2 נמצאים בבידוד ביתי והשאר מאושפזים במצב יציב.
ב-18 במרץ אישר שר הבריאות 13 מקרים חדשים, סך המקרים שאושרו נכון למועד זה הם 34. מקרה מוות שני נרשם.
ב-20 במרץ 2020 הממשלה הכריזה על עוצר לילי חובה משעה 20:00 עד 6 בבוקר עד 3 באפריל, פרט לרופאים ועובדי ענף הבריאות, עיתונאים ושומרים.
ב-20 במרץ אישר שר הבריאות 38 מקרים חדשים, שהביאו את מספר המקרים שאושרו נכון למועד זה ל-34.
ב-21 במרץ אישר שר הבריאות 40 מקרי הדבקה, ומקרה מוות אחד, מה שהביא את מקרי ההדבקה ל-112 ו-3 מקרי מוות.
ב-22 במרץ אישר שר הבריאות 90 מקרים חדשים, שהביאו את מספר הנדבקים ל-202. 88 מקרים אלה התגלו במחוז דיסטריטו נסיונאל(אנ').
ב-23 במרץ אישר שר הבריאות 43 מקרי הדבקות חדשים, שהביאו את מספר החולים ל-245. כמו כן, דווחו על 3 אנשים שנבראו מהנגיף. לא דווח על מקרי מוות חדשים.
ב-24 במרץ הודיע שר בריאות על 67 חולים חדשים, שהביאו את מספר החולים הכולל ל-312. הוכרזו 3 מקרי מוות נוספים. ב-25 במרץ, עלה מספר החולים ל-392.
ב-26 במרץ 2020 האריכה הממשלה את העוצר הלילי משעה 17:00 עד 6 בבוקר. באותו היום דווח כי מספר החולים במדינה עמד על 488 ו-10 מקרי מוות. ב-3 באפריל 2020, דווח על 1,488 חולים, 68 מתים ו-16 מבריאים במדינה. במאי 2020, דווח על 326 מקרי מוות, 7,578 מקרי הדבקה (מתוכם 144 במצב קשה) ו-1,481 מקרי הבראה.
על פי העלון האפידמיולוגי שפורסם ב-4 בנובמבר 2020 על ידי משרד הבריאות, 19,717 מקרים נותרים פעילים ו-106,304 תואמים לאנשים שהחלימו מהמחלה.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  República Dominicana confirma el primer caso de coronavirus – El Nacional, elnacional.com.do
↑  The Jakarta Post, Canadian tourist is second Dominican Republic virus case, The Jakarta Post (באנגלית)
↑  Redaccion CDN, Salud Pública confirma tres nuevos casos de coronavirus en RD, ‏8 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Salud Pública informa seisnuevos casos de coronavirus son importados, www.diariolibre.com (בספרדית)
↑  Salud Pública reporta 10 nuevos casos de covid-19 en RD, Periódico elDinero, ‏16 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Redaccion CDN, EN VIVO: Suben a 34 los infectados por COVID-19 en República Dominicana, ‏18 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  República Dominicana establece toque de queda por el coronavirus, EFE, ‏20 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  VIDEO: 38 nuevos positivos a coronavirus en RD; suman 72, El Nuevo Diario (República Dominicana), ‏20 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Listin Diario, Hay 112 casos confirmados de coronavirus en RD, listindiario.com, ‏21 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Listin Diario, De los 202 casos confirmados por coronavirus 88 están en la capital, listindiario.com, ‏22 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  República Dominicana dará el alta a los dos primeros pacientes recuperados del COVID-19, Diario Libre, ‏23 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Facebook Live| Diseñadora Jenny Polanco muere por coronavirus, suman seis en total, Diario Libre, ‏24 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Edith Báez, Presidente Medina extiende horario del toque de queda en todo el territorio nacional, Periódico El Caribe, ‏26 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Mapa de los casos de coronavirus en República Dominicana, Diario Libre, ‏26 במרץ 2020 (בספרדית)
↑  Coronavirus Update (Live): 3,502,956 Cases and 245,081 Deaths from COVID-19 Virus Pandemic - Worldometer, www.worldometers.info (באנגלית)
↑  Diario Libre, República Dominicana suma 430 nuevos contagios y cinco muertes por COVID-19, www.diariolibre.com (ב־European Spanish)
מגדל השעון (סקופיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל פעמון, מגדל שעון 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1573
 תאריך פתיחה רשמי:  1573 
 קואורדינטות:  42°00′07″N 21°26′29″E﻿ / ﻿42.001944444444°N 21.441388888889°E﻿ / 42.001944444444; 21.441388888889
  (למפת סקופיה מוגדלת) מגדל השעון(למפת סקופיה רגילה) מגדל השעון
 
מגדל השעון בסקופיה (במקדונית: Саат-кула) הוא מגדל שעון בן שש קומות, שממוקם במסגד סולטאן-מוראטובה, סקופיה, מקדוניה הצפונית. המגדל נבנה בתקופה שבין 1566 ל-1572. מגדל זה היה מגדל השעון הראשון שנבנה באימפריה העות'מאנית. מנגנון השעון הובא ממגדל השעון שבסיגטוואר, הונגריה, לאחר כיבושו על ידי האימפריה העות'מאנית. המגדל נבנה על יסודותיו של מגדל ביטחון קדום מימי הביניים. בהתחלה, מגדל השעון נבנה מעץ, אך לאחר מכן נבנה מחדש עם לבנים.
היסטוריה

מגדל השעון נבנה בין 1566 ו-1572, ומנגנון השעון נלקח ממגדל השעון של העיירה ההונגרית סיגטוואר, שנכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. למעשה חלקו החיצוני התחתון של המגדל, הוא שריד לאחד מארבעת המגדלים שהגנו על המנזר "קולף ג'ורג'י גורגוס". בשרפה הגדולה (אנ') של 1689, ספג המגדל נזק רב, אך הוא לא נבנה מחדש עד ל-1904, וזאת לאחר הוראת המושל חפיז-פאשה כי יש לבנות מחדש את המגדל. במהלך רעידת האדמה ב-1963, נפגע מגדל השעון קשה ומנגנון השעון אבד. מאוחר יותר נבנה מגדל השעון מחדש, אך ללא פעילותו התקנית של שעונו. השעונים החדשים על המגדל נוספו ב-26 במאי 2008, כחלק מפרויקט שחזור מבנים.
אדריכלות

מראה המגדל ומטרתו נמצאים במספר רישומים של סופרים. הסופר הצרפתי פיליפ דיפרן-קיין ציין כי:
בסקופיה יש שעון שניתן לשמוע בכל רחבי העיר, והשעונים מוקלדים באופן הצרפתי.
לטענת חג'י קלפה, לעומת זאת, מגדל השעון הזה היה הגדול מבין כל המגדלים הנוצריים, והשעון צילצל ביום ובלילה, כשהפעמון צלצל "שעתיים נסיעה".
מהתיעוד של אווליה צ'לבי וחג'י קלפה עולה כי לבניית מגדל השעון במתכונתו המקורית היה בסיס משושה שחלקו העליון בנוי מעץ. לאחר שיפוצו ב-1904 הוחלף מבנה העץ, ואחריו נבנה המבנה מחדש בלבנים. ישנן 105 מדרגות המובילות מהתחתית לראש המגדל, שם מונחים השעונים.
גלריה

מגדל השעון בסקופיה, המאה ה-20
גלויה מסקופיה, מגדל השעון, מ-1909
הערות שוליים

1 2 3  Саат кула(הקישור אינו פעיל), Проект „Стара скопска чаршија“.
↑  Димовска - Чоловиќ, Мирјана (2008). Саат кулите во Република Македонија (PDF) (במקדונית). Скопје: Национален конзерваторски центар-скопје; Едиција Културно-историско наследство на Република Македонија. p. 114. ISBN 978-9989-131-08-0. ארכיון (PDF) מ-2020-07-17. נבדק ב-2020-07-17.
↑  Саат-кулата повторно го мери времето(הקישור אינו פעיל), Дневник, 27 мај 2008.
↑  Скопската саат кула / 1566 - 72 година – МАРХ (באנגלית)
↑  Впечатоците на Филип Дифрен-Кане од престојот во Македонија во 1573 година, Македонска нација (ב־)
1 2  Петвековно движење на стрелките(הקישור אינו פעיל), Вечер, 5 септември 2006.
↑  Саат кулата – скопскиот јавен часовник (אורכב 12.06.2018 בארכיון Wayback Machine), sataracarsija.mk.
מאיר כהן (כדורגלן)

מאיר כהן (נולד ב-8 ביוני 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

כהן נולד וגדל בבית שאן. כשהיה בן שנתיים בלבד החל אביו לאמן אותו בשער. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל בית שאן, שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון למעלה מעשר עונות, ויש המחשיבים אותו כסמל הקבוצה. כהן היה שותף להעפלתה ההיסטורית של הקבוצה לליגת הבכירה בעונת 1993/1994. כהן השתתף בסרט "בית שאן: סרט מלחמה" שנעשה על הקבוצה, המתאר את מאמצי הישארות הקבוצה בליגה הבכירה בעונת 1994/1995. בתום עונת 1998/1999 ירד עם הקבוצה בחזרה לליגת המשנה.
בינואר 2000 עזב כהן את הפועל בית שאן, וחתם במכבי הרצליה מליגת העל, עמה ירד לליגה הלאומית בסיום העונה. לאחר מכן חזר כהן להפועל בית שאן בעונת 2000/2001 ולאחר מכן חתם בבני סכנין ושיחק במדיה בעונת 2001/2002. בקיץ 2002 חתם כהן לשלוש שנים במכבי אחי נצרת, אך לאחר שנתיים עבר לשחק כחצי עונה בהפועל רמת השרון, עד שבנובמבר 2004 חתם שוב בבני סכנין, והפעם נשאר בקבוצה יותר משש שנים, ובמשך מספר שנים שימש כקפטן הקבוצה בליגת העל.
בינואר 2011 שוחרר כהן מבני סכנין על ידי המאמן סלובודן דראפיץ', וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, עמה עלה לליגת העל. כהן לא המשיך עם הקבוצה בליגת העל וחתם במדי העולה החדשה לליגה הלאומית, מכבי אום אל-פחם. באוגוסט 2012 חתם בקבוצת הפועל נצרת עילית.
ב-12 בספטמבר 2013 חתם כהן בהפועל עפולה, העולה החדשה לליגה הלאומית, ובמדיה שיחק שלוש עונות. ביולי 2016 חזר להפועל נצרת עלית מהליגה הלאומית, אולם במדיה שותף רק במשחק אחד, במסגרת גביע הטוטו, ובנובמבר 2016 חתם בקבוצת צעירי כפר כנא מליגה א'.
ב-16 באוגוסט 2017 חתם כהן בקבוצת הפועל אסי גלבוע מליגה א' צפון, במדיה שותף ב-12 משחקי ליגה, וב-27 בדצמבר 2017 חזר להפועל בית שאן, כמעט 18 שנים לאחר שעזב את המועדון. יומיים לאחר מכן ערך את משחקו הראשון בקדנציה החדשה, מול קבוצתו לשעבר הפועל אסי גלבוע, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1, ועד תום העונה ערך תשע הופעות.
ב-29 ביוני 2018 הודיע כהן על פרישה ממשחק פעיל בגיל 46.
הערות שוליים

↑  אבישי תורג'מן, ‏מאיר כהן חתם בהפועל נצרת עילית: תמיד רציתי לשחק פה, באתר ערוץ הספורט, 2 באוגוסט 2012
↑  רז זהבי, השוער מאיר כהן חתם בנצרת עילית, באתר דאבל פס, ‏13 ביוני 2016
↑  תלה את הכפפות: השוער מאיר כהן פרש ממשחק פעיל בגיל 46, באתר וואלה, 29 ביוני 2018
מאיר כהן (עיתונאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 
 פטירה:  28 בדצמבר 2021 (בגיל 85 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  קול ישראל, רשות השידור, גלי צה"ל
 סוג כתב:  עיתונאי, פרשן
 תחום סיקור:  תעופה וחלל
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
 
מאיר כהן (1936 – 28 בדצמבר 2021) היה עיתונאי ופרשן שפעל בקול ישראל, ברשות השידור ברדיו ובטלוויזיה ובגלי צה"ל.
ביוגרפיה

מאיר כהן נולד לעליזה ולגרשון כהן (שכונה "חכם גרשון מנחלת שמעון"), למשפחה בת 9 ילדים (אחיו מרדכי כהן שירת כמפקד משמר הכנסת בשנים 1989–1995 ואחיו יונה כהן היה עיתונאי וסופר), וגדל בירושלים בשכונת נחלת שמעון בסמוך לקבר שמעון הצדיק. אביו, שעלה לישראל מעיראק, היה רב וחזן במקצועו, לימד ב"בית תלמוד תורה", שם למד כהן עד כיתה ג'. לאחר מכן למד בבית הספר "תלמוד תורה מזרחי" ובתיכון "גבע" עד גיוסו לצה"ל.
את שירותו בצה"ל החל בשנת 1954, ושירת בגבעתי. לאחר שחרורו מצה"ל עבד במשרד האוצר ובמקביל היה עיתונאי לענייני תעופה וחלל. בשנת 1976 עזב את משרד האוצר, והתמסר לתחום העיתונות ככתב חוקר מומחה לענייני תעופה וחלל.
כהן עבד כפרשן בקול ישראל, רשות השידור ברדיו ובטלוויזיה ובגלי צה"ל. בנוסף היה פרשן וכתב בתוכנית הטלוויזיה "מבט שני" בערוץ הראשון, וגם ב-BBC. בנוסף כתב בעיתונים: ידיעות אחרונות, הארץ, מעריב, מעריב לנוער, ובשבועון כותרת ראשית. במקביל ערך חוגי תעופה וחלל.
כהן כתב 15 ספרים בענייני תעופה חלל וביטחון ישראל. הוא היה מרצה בכנסים וימי עיון של חברות וארגונים, חוגי בית פרטיים, בתי ספר, ימי עיון וסמינרים בישראל ומחוצה לה.
מאיר כהן נפטר ב-28 בדצמבר 2021. הותיר אחריו אישה, רבקה, וארבעה ילדים. התגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑   מבט שני: חשיפה: הפלת מיג 25 סורי בלבנון 1982 על ידי מערכת ההוק - כתבה מלאה, סרטון  באתר יוטיוב
1 2  אלי אלון, מת העיתונאי לענייני תעופה מאיר כהן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 בדצמבר 2021
↑  כתבה של כהן בכותרת ראשית - תחליפים ללביא, כותרת ראשית, 3 בספטמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305508005171  GND: 1112167730  LCCN: n88231820  VIAF: 97231846   WorldCat (עם VIAF): 97231846
לובנגולה

| --- | --- |

ציור של לובנגולה, פורסם ברודזיה בתחילת המאה ה-20, הצייר רלף פיקוק.
 לידה:  1845? מטבללנד, זימבבואה 
 פטירה:  ינואר 1894? (בגיל 49 בערך) מטבללנד, זימבבואה 
 בן או בת זוג:  Lozikeyi 
 
לובנגולה חומאלו (באנגלית: Lobengula Khumalo;‏ 1845 – ינואר 1894) היה המלך השני והאחרון של תושבי Ndebele (נקראה בשם Matabele באנגלית). בשפה Nebebele פירוש השם "אנשי המגינים הארוכים", זאת התייחסות לשימוש לוחמיהם במגן וחנית.
רקע

אנשי מטאבלה היו צאצאי פלג של אנשי הזולו שנמלטו צפונה בתקופת שלטונו של שאקה מלך רב עוצמה של הזולו. בסוף שנות השלושים של המאה ה-19 הם התיישבו במה שמכונה Matabeleland במערב זימבבואה, אך הם טענו לריבונותם על אזור רחב בהרבה. הממלכה שהם הקימו הייתה דומה לחברות אנושיות בתקופת הברזל בה היו לבני השבט מעמד גבוה יותר בהשוואה לאנשים מחוץ לשבט שחייהם היו כפופים לרצונו של המלך.
אולם בתמורה לזכויותיהם היו חייבים אנשי הממלכה, גברים ונשים כאחד, להיכנע למשמעת ולמעמד קפדני בהיררכיה השבטית. הדבר קבע את חובותיהם ואחריותם כלפי שאר החברה. הפרות של אחריות חברתית כלשהי נענשה במוות, בכפוף לפקודת המלך. המשמעת ההדוקה והנאמנות הזו היו סוד ההצלחה של אנשי השבט לשלוט בשכניהם.
לאחר מותו של מזיליקאזי, המלך הראשון של עם מטאבלה, בשנת 1868, הציעו זקני השבט, את הכתר ללובנגולה, אחד מבניו של המלך הקודם, שנולד לאשה ממעמד נחות. מספר גדודים של לוחמי השבט חלקו על החלטה להכתיר את לובנגולה, ובסופו של דבר הנושא הוכרע בכוח, כאשר לובנגולה ותומכיו הכניעו את המורדים. האומץ של לובנגולה בקרב הוביל לבחירתו פה אחד כמלך.
הכתרה

הכתרת לובנגולה התרחשה באחת מהעיירות המרכזיות. בני השבט התאספו בחצי מעגל גדול, ביצעו ריקוד מלחמה והכריזו על נכונותם להילחם ולמות למען לובנגולה. מספר רב של ראשי בקר נטבחו, ונתחי הבשר הנבחרים ביותר הוצעו למלימו, המנהיג הרוחני של מטאבלה. הסעודה לוותה בשתיית כמויות גדולות של בירה דוחן.
כ-10,000 לוחמי מטאבלה בתלבושת מלחמה מלאה נכחו בזמן הכתרת לובנגולה. התלבושות שלהם כללו כיסוי ראש העשוי מנוצות יען שחורות, חצאית עשויה מעור נמר או עורות אחרים ועוטרו בזנבות בקר לבן. סביב זרועותיהם ענדו זנבות דומים וסביב לקרסוליהם ענדו טבעות פליז ומתכות אחרות. כלי הנשק שלהם כללו חנית ארוכה אחת או יותר לזריקה וחנית דקירה או סכין קצרה (אלה כלי הנשק העיקריים של אנשי זולו). להגנתם, הם נשאו מגנים גדולים למסתור בצבעים שחור, לבן, אדום או מנומר לפי הגדודים שאליהם הם שייכים.
שבט המטאבלה שמר על מעמדו בגלל הגודל והמשמעת ההדוקים ביותר שהיו בצבא - אליו היה צריך להצטרף כל אדם מהשבט שהיה בעל יכולת לשירות הצבאי. "צבא מטאבלה, מנה כ-15,000 גברים בארבעים גדודים [התבסס] סביב בירת לובנגולה, בולאוואיו."
שלטון

לובנגולה היה אדם גדול, עוצמתי, בעל קול רך שהיה אהוב על עמו אך מתועב על ידי שבטים זרים. היו לו מעל 20 נשים, אולי רבות נוספות; ביניהן הייתה קסוויילה, בתו של המלך של אימפריה חזקה אחרת בדרום אפריקה. לאביו, ציליקאזי, היו כ-200 נשים. נאמר שהוא שקל 120 ק"ג. כשהיה בשנות ה-40 לחייו, המזון שלו שכלל בירה דוחן ובשר בקר גרמו לו להשמנת יתר על פי המבקרים האירופאיים.
לובנגולה היה מודע לכוח האש הגדול של התותחים האירופיים, כך שהוא סמך על המבקרים והרתיע אותם על ידי שמירה עם סיירות גבול לפיקוח על כל תנועות הנוסעים דרומית למטבלנד. בתחילת תקופת מלכותו היו לו מעט מפגשים עם אנשים לבנים, אך הדבר השתנה כאשר התגלה זהב בוויטווטרסנד בגבולות הרפובליקה של דרום אפריקאית בשנת 1886.
לובנגולה העניק לג'ון סווינבורן את הזכות לחפש זהב ומינרלים אחרים בשטח בדרום-מערב של מטאבלנד לאורך נהר טאטי שבין נהרות ששה ורמקוואבנה בשנת 1870, במה שנודע בכינוי "הזיכיון לטאטי". עם זאת, רק בשנת 1890 החלה כרייה משמעותית כלשהי באזור.
לובנגולה היה סובלני כלפי הציידים הלבנים שהגיעו לארצו. הוא אפילו הרחיק לכת והעניש את בני שבטו שאיימו על הלבנים. אך הוא נזהר ממשא ומתן עם אנשים מבחוץ, וכאשר צוות בריטי (פרנסיס תומפסון, צ'ארלס רוד ורוקשפור מגווייר) הגיע בשנת 1888 כדי לנסות לשכנע אותו להעניק להם את הזכות לחפש מינרלים באזורים נוספים בשטחו, המשא ומתן לקח חודשים רבים.
לובנגולה נתן את הסכמתו לססיל רודס רק כאשר חברו, הלנדר סטאר ג'יימסון, רופא מוסמך, שטיפל פעם בלובנגולה, הציע להבטיח כסף וכלי נשק למלך בנוסף להתחייבות שכל האנשים שיבואו לחפור ייחשבו כמתגוררים בממלכתו. כחלק מהסכם זה, בהתעקשות של הבריטים, לא היו מורשים הבורים ולא הפורטוגזים לישב או לזכות בוויתורים במטאבלנד. לובנגולה שלח שני שליחים למלכה ויקטוריה הבריטית. עם זאת, הם עוכבו בנמל על ידי מקורביו של אלפרד בייט יזם מכרות בריטי. הזיכיון לרודס בן 25 השנים נחתם על ידי לובנגולה ב־30 באוקטובר 1888.
ציטוט מפורסם של לובנגולה, על מהלך ההיסטוריה בממלכתו: "האם ראיתם איך זיקית צדה יתוש? היא מתגנבת בשקט מאחורי היתוש, וקופאת על מקומה. היתוש לא מזהה אותה. לאחר מכן, באיטיות גדולה שולחת רגל אחת קדימה ועוצרת. אחריה רגל שנייה באותה דרך. היא מתקדמת בשקט ובלתי מורגשת. וכשהיא נמצאת במרחק המתאים - תנועה מהירה ופתאומית פותחת את הפה ושולחת את לשונה הארוכה וצדה את היתוש - היתוש נבלע ונעלם. בריטניה היא הזיקית ואני היתוש".
מלחמת מטאבלה

מהר מאוד התברר שלובנגולה נפל בפח שטמנו לו הבריטים. הצוותים של החברות של בייט ורודס התכוונו לספח את שטח ממלכתו לשטחים שבחסות הבריטים. הדבר הביא לפריצת מלחמת מטאבלה הראשונה שהחלה באוקטובר 1893. "חברת דרום אפריקה הבריטית" השתמשה בנשק חם - מכונות ירייה, מה שגרם לטבח של לוחמי מטאבלה, בעיקר בקרב שאנגאני.
כבר בדצמבר 1893 דווח שלובנגולה היה חולה מאוד, אך מותו מתישהו בתחילת 1894 נשמר בסוד במשך חודשים רבים, סיבת מותו נותרה לא ברורה. כתוצאה מהניצחון הצבאי של אנשי "החברה הדרום אפריקאית" באוקטובר 1897 החלה התיישבות של לבנים בחלק גדול מהשטח שנודע לימים כרודזיה, ממלכת מטאבלנד לא הייתה קיימת עוד.
מורשת עברית

סיפורו של לובנגולה וממלכתו, וקורותיה בעקבות המפגש עם האדם הלבן, זכו למורשת חשובה בעברית, דרך ספרו של נחום גוטמן "בארץ לובנגולו מלך זולו". הצייר נחום גוטמן נסע בשנת 1934 לדרום אפריקה, ושם ערך ספארי בפארק החיות קרוגר, ועורך העיתון "דבר לילדים" יצחק יציב, ביקש ממנו לשלוח רשמים לאיורים על סיוריו לעיתון הילדים. לאחר חזרתו לארץ, המכתבים והאיורים עובדו לספר שיצא ב-1940. החלק השני בספר, הוא סיפור על לובנגולו וממלכתו מטאבלה. גוטמן משתמש בדמויות ובשמות מקומות מאותם ימים וקושר אותם לעלילת הספר.
בספר שזור גם סיפור האוצר האבוד, שקשור להיסטוריה של השתלטות הלבנים על אדמות מטאבלה. זהו ספר ילדים שזכה ועדיין זוכה לאהדה גדולה ונחשב לקלסיקה.
במלאת 70 שנה להופעתו, ארגן מוזיאון נחום גוטמן תערוכה שנקראה "זולו", שעוסקת בספר ובספורי מסעות באומנות הישראלית. בקטלוג התערוכה ישנם מאמרים רבים המנתחים את עבודתו של גוטמן וההקשר ההיסטורי של ספור לובנגולו.
הערות שוליים

↑  Hensman, Howard (1900). A History of Rhodesia (PDF). W. Blackwood and Sons.
↑  Dodds, Glen Lyndon (1998). The Zulus and Matabele: Warrior Nations. Arms and Armour.
↑  Meredith, Martin (2008). Diamonds, Gold, and War: The British, the Boers, and the Making of South Africa
↑  Sheldon, Kathleen E. (2005). Historical Dictionary of Women in Sub-Saharan Africa. Scarecrow Press.
↑  חוזה בין לובנגולה ובין רודס
↑  Parsons, Neil (1993). A New History of Southern Africa (2nd ed.). London: Macmillan Press
↑  "LOBENGULA IN A TRAP.; Not Believed that the Matabele King Can Escape". The New York Times. 3 November 1893. Retrieved 2016-08-18
↑  "SOUTH AFRICA: The Skull of Lobengula". TIME.com. 10 January 1944. Retrieved 18 August 2016.
↑  ראה סיפור האוצר - חלק ממלחמת מטאבלה הראשונה. שני חיילים לבנים הואשמו שגנבו את האוצר, ראה: פרשת מלחמת מטאבלה הראשונה.
↑  מוזיאון נחום גוטמן (2010) זולו, מסע והרפתקה באומנות הישראלית, קטלוג התערוכה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361464205171  GND: 129027812  ISNI: 0000 0000 2161 4918  LCCN: n79128144  VIAF: 60151193   WorldCat (עם VIAF): 60151193 
צילום של לובנגולה ואחת מנשותיו, השנה 1893
צילום של מגורים בולוואיו, שנת 1900 בערך
כריכת הספר של נחום גוטמן - לובנגולו מלך זולו
מגפת הקורונה בקפריסין

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  9 במרץ 2020 – הווה (4 שנים)
 במדינות או באזורים:  קפריסין קפריסין, צפון קפריסין צפון קפריסין
 מוקד התפרצות:  לימסול וניקוסיה
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  איטליה איטליה, בריטניה בריטניה
 מקרי מוות:  1,364‏
 מקרי הדבקה:  660,854‏   • 2,404 מהם חולים פעילים     • 60 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  657,086‏ רענון נתונים
 
מגפת הקורונה התפשטה לקפריסין ב-9 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון בקפריסין פורסם ב-9 במרץ 2020.