stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראסל בראנד
חיים אישיים

בשנים 2010–2012 היה נשוי לזמרת האמריקאית, קייטי פרי. ב-2017 נישא לבלוגרית הסקוטית והמסעדנית לשעבר, לורה גלאגר. לאחר כשנתיים של זוגיות, נולדה לזוג בת ב-2016 ובת נוספת ב-2018.
בסוף שנת 2011 הפך לטבעוני. הוא אוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית וסטהאם יונייטד, ואף כתב טור לעיתון "הגרדיאן" אודותיה ואודות נבחרת אנגליה.
בראנד ידוע בסגנון לבוש מוחצן. בנוסף, הוא ידוע במגוון שערוריות שיצר ונכתבו עליו בתקשורת הבריטית.
ב-2010 סיפר שהוא עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית. בנוסף, הוא נמשך לרוחניות נוצרית, ומדי יום אומר את "תפילת האדון" כדי לחוות התעלות שמיימית עם ישו. באפריל 2024 נטבל רשמית לכנסייה הקתולית
החל משנת 2014 החל להעלות בערוץ ה-YouTube שלו סרטונים פוליטיים בהם הוא בין השאר גם מדבר על החרמת ישראל ועל החרמת חברות ובנקים בעולם שנותנים שירותים לחברות ישראליות, "הכוח והכסף של ישראל גורמים לכך שהיא מסרבת לסיים את הכיבוש הלא-חוקי". ב-2009 בראנד לקח חלק במכתב מפורסמים שנשלח לעיתון "אינדפנדנט", ובו הוא מגנה את ההתקפות של ישראל וצה"ל ברצועת עזה, וקורא להפסיק את ה"קטל האכזרי והמאסיבי שמתרחש נגד משפחות בעזה, כשלרבים ממשפחות הפליטים הללו יש גם ילדים". אילון מאסק הגן על ברנד מפני ביקורת תקשורתית בטוויטר, ואמר: "צפיתי בכמה מהסרטונים שלו. למרבה האירוניה, הוא נראה מאוזן יותר מאלה שמגנים אותו! החשיבה הקבוצתית בקרב חברות התקשורת הגדולות מטרידה יותר. צריכה להיות יותר מחלוקת."
בזמן מגפת הקורונה החל להעלות בערוץ ה-YouTube שלו סרטונים המתנגדים למדיניות הממשלה להתמודדות עם המגפה ולחיסוני ה-mRNA.
הערות שוליים

↑  "Russell Brand's management agency terminates ties to him following sexual assault allegations". NBC News. NBC. 17 בספטמבר 2023. ארכיון מ-17 בספטמבר 2023. נבדק ב-17 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russell Brand accused of sexual assault by four women". BBC News. BBC. 16 בספטמבר 2023. ארכיון מ-16 בספטמבר 2023. נבדק ב-16 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McIntosh, Steven (17 בספטמבר 2023). "Russell Brand accused of rape and sexual assault". BBC News. נבדק ב-20 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Russell Brand Show prank telephone calls row בוויקיפדיה האנגלית
↑  http://www.mnn.com/health/fitness-well-being/blogs/forks-over-knives-turns-russell-brand-vegan
↑  Eve Crosbie Apr 28, 2024, 9:24 Am Et, Russell Brand to be baptized a Christian, leaving 'past behind,' he says, Business Insider (באנגלית אמריקאית)
↑  ראסל ברנד קורא להחרים את ישראל, באתר ‏מאקו‏, 18 באוגוסט 2014
↑  "We demand an end to the carnage in Gaza". Independent. London. 9 בינואר 2009. נבדק ב-23 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Elon Musk Defends Russell Brand after Newspaper Calls the Comedian 'Conspiracy Theorist'". News18. 20 במרץ 2022. ארכיון מ-24 במרץ 2022. נבדק ב-24 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457558205171  PLWABN: 9811767703805606  BIBSYS: 11018320  BNE: XX5147981  BnF: cb16248210z (data)  CiNii: DA0147809X  GND: 143288091  ICCU: LO1V354179  ISNI: 0000 0001 1488 2612  LCCN: nb2007022658  LNB: 000299900  MusicBrainz: 873c3af1-ae2a-489d-a424-23c2406a8dda  NDL: 00434177  NKC: xx0085809  NLA: 43941047  NLK: KAC2020M2776  NTA: 338250654  RERO: 02-A024965041  SELIBR: 349137  SUDOC: 151274606  Trove: 1459761  VIAF: 16754774   WorldCat (עם VIAF): 16754774
בריכת השילוח

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מאגר מים, ואדי, אתר מקראי, אטרקציה תיירותית 
 כתובת:  Siloam 
 מיקום:  מזרח ירושלים 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 
 קואורדינטות:  31°46′14″N 35°14′06″E﻿ / ﻿31.770555555556°N 35.235°E﻿ / 31.770555555556; 35.235
  (למפת ירושלים מוגדלת) בריכת השילוח(למפת ירושלים רגילה) בריכת השילוח(למפת הרי ירושלים רגילה) בריכת השילוח(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בריכת השילוח he
 
בריכת השילוח (1865)
בריכת השילוח בראשית המאה ה-20
בריכת השילוח (1934)
התעלה המזינה את הבריכה (2007)
הבריכה מלאה מים, חורף 2014
בְּרֵכַת הַשִּׁילוֹחַ (הַשִּׁלֹחַ) היא בריכה בקצה הדרומי של הגן הלאומי "עיר דוד", העיר העתיקה בירושלים. היא נמצאת בסמוך לאפיק נחל קדרון, מעט צפונית למפגש הקדרון עם גיא בן הנום, ומי הגיחון זורמים אליה דרך נקבת השילוח. בעקבות החפירות שנערכו מאז שנת 2004 ואילך, נחשפה בריכת השילוח של ימי בית שני. עד החפירות מקובל היה לזהות את בריכת השילוח מעט צפונית יותר, במקום בו נמצאת בריכה מן התקופה הביזנטית ("הבריכה הביזנטית"). גודל הבריכה בימי הבית השני הגיע ככל הנראה לכ-3 דונם. בסמוך לבריכה נתגלה ריצוף עשוי לוחות אבן, של רחוב הרודיאני רחב ידיים שהוביל מהבריכה צפונה לאורך הגיא המרכזי לעבר הר הבית ובית המקדש. החופרים מניחים שבריכה זו בנויה על שרידיה של בריכת השילוח הקדומה מימי הבית הראשון שאליה היטה חזקיהו המלך את מי הגיחון.
שרידים מימי בית ראשון

חלק מהחוקרים הסיקו כבר בעבר כי מפעלו של חזקיהו להבאת מי מעיין הגיחון אל תוך העיר הסתיים בבִּרְכֵּת אֶל-חֲמְרַה – היום גן ירק פורח הממוקם ממש מעל שרידי הבריכה מימי בית שני ומכסה אותה. בריכה זו נבנתה על ידי סגירת עמק הגיא המרכזי בסכר. ייתכן שבריכה זו שימשה שנים רבות לפני חזקיהו כמאגר מים של מי נגר עילי, ומאז חציבת הנקבה קיבלה את מימי הגיחון באמצעות נקבת השילוח. בריכה זו נזכרת בספר נחמיה: ”וְאֵת חוֹמַת בְּרֵכַת הַשֶּׁלַח לְגַן הַמֶּלֶךְ וְעַד הַמַּעֲלוֹת הַיּוֹרְדוֹת מֵעִיר דָּוִיד.” (ספר נחמיה, פרק ג', פסוק ט"ו) מן הבריכה הזו לא נחשפו שרידים ברורים לעת עתה, אם כי חלק מהסכר שנחפר החל מ־2023 הוא אכן מתקופת הברזל. מתחת לרחבה המרוצפת של ימי הבית השני נחשף קטע קטן מתעלת הזנה ויש הגורסים[דרושה הבהרה] כי תעלה זו הזינה את המים לבריכה מתקופת הברזל.
בימי בית שני

בקיץ 2004, במהלך עבודות להחלפת צינור ביוב ראשי שנערכו בשוליו המזרחיים של העמק, היישר מתחת למצוק הסלע הדרומי של עיר דוד, חשף הארכאולוג אלי שוקרון עם פקח רשות הטבע והגנים אורי אורבך (שהתבקש על ידי שוקרון לתעד את עבודות התשתית), מדרגות אבן אחדות. בעקבות כך נערכה חפירת הצלה מטעם רשות העתיקות בהנהלת אלי שוקרון ורוני רייך. בחפירה נחשף צדה הצפוני-מזרחי של בריכה מדורגת גדולת מידות. נחשפו גם פינותיה הדרומית-מזרחית והצפונית-מזרחית. מטבעות שהוצאו מן המלט המלכד את אבני הבנייה היו כולם מן המאה הראשונה לפנה"ס; מכאן שהבריכה המדורגת נבנתה לראשונה בימי הבית השני. לא ניתן לדייק ולומר אם היה זה בשלהי ימי החשמונאים, או בתחילת ימי המלך הורדוס. החופרים הציעו לזהותה עם השילוח המוזכר במשנה (למשל כמקום שאיבת המים לניסוך המים בסוכות, או מקום שאיבת מי החטאת לפרה האדומה) וגם בבברית החדשה, בסיפור על ריפוי העיוור (ראו להלן). הסתבר גם שתעלת המים שבה זורמים מי המעיין לאחר יציאתם מניקבת השילוח, היא התעלה המזינה את הבריכה המדורגת.
בריכה זו תופסת את כל שטחו של הגן הגדול, אזור שבעבר כונה בערבית בשם בריכת אל-חמרה. הבריכה השלמה הייתה ככל הנראה בעלת מתאר טרפזי (צרה יותר בצפונה, והולכת ומתרחבת עם התרחבות העמק לדרומה - כך גם על פי הזווית הקהה של הפינה הצפונית שנחשפה). היא גדולת מידות (אורך הצלע המזרחית שנחשפה בשלמותה הוא כ-70 מ'). הבריכה בנויה גרמי מדרגות המופרדים על ידי מדרכים (פודסטים) צרים. סביר כי מדרגות האבן מקיפות את הבריכה מכל עבר, אולם מרבית הבריכה טרם נחפרה. מאחר שתעלת ההזנה עוברת מעל למדרגה הגבוהה ביותר ניתן היה למלא את כל הבריכה במים ולהציף את כל המדרגות. השיטה לבנותה במדרגות ובמדרכי ביניים נועדה ודאי[דרוש מקור] לסייע בשימוש בבריכה במפלסי מים שונים.
במקום שמדרגות אבן אחדות חסרות, נתגלו מדרגות בנויות טיח בעל גוון אפור השייכות לשלב קדום יותר של הבריכה. סוג זה של מדגות מטוייחות אופייני בעיקר למקוואות טהרה מתקופת הבית השני, שמהם התגלו בירושלים למעלה ממאה וחמישים. מסתבר שהשלב הראשון נבנה בידי מתקיני מקוואות. מאחר שמדרגות אלה התבלו עקב השימוש הרב שנעשה בבריכה, החליטו לצפות את מדרגות הטיח במדרגות אבן.
היישר מצפון לבריכה נחשפו חלקים מרחבה מרוצפת לוחות אבן. בין שוליה הצפוניים של הבריכה ובין הרחבה המרוצפת מבדיל סטילובט (אדן בנוי המוגבה בעשרה סנטימטרים מן הרחבה המרוצפת) החוצה את העמק לרוחבו, במקביל לשולי הבריכה. בסביבה נמצאו חוליות אבן של עמודים (על חוליה אחת נמצאו אותיות עבריות כסימני סתתים). אלה ניצבו בזמנם על הסטילובט ויצרו חציצה מסוימת בין הבריכה לבין הרחבה הציבורית.
בימי בית שני > מקווה לעולי רגל

חשיבותם של מי השילוח, בימי הבית השני, לטקס ניסוך המים על מזבח בית המקדש בחג הסוכות, לטהרת זבים (מתוך הנחה שאין להם טהרה במי מקווה רגיל, אלא רק במי מעין) ולהכנת מי החטאת לטהרת טמאי מת, ידועה מהמקורות. המבנה המיוחד של הבריכה הביא חלק מהחופרים להשערה שמי השילוח שימשו גם לתפקיד נוסף – במים אלה טבלו עולי הרגל וטיהרו עצמם טרם שעלו לבית המקדש בשלוש הרגלים. החוקרים מצאו דמיון בין הבריכה מימי הבית השני למקוואות טבילה בני התקופה שנתגלו בחפירות הכותל הדרומי וברובע היהודי. עולי הרגל, שחנו אולי בנחל קדרון הסמוך, שתו ממי השילוח וטיהרו עצמם בבריכה. הקושי היחיד בהצעה זו נובע מן העובדה שטבילה לשם טוהרה חייבת להעשות ללא חציצה בין הטובל ובין המים, כלומר בעירום. ייתכן שהיו בתוך המים אזורים מגודרים במחיצות ארעיות (על גבי המדרגות נמצאו נקבים רבים), וייתכן גם שאנשים פשטו את בגדיהם בתוך המים. מכל מקום הבריכה הזו יכלה לתת למאות אחדות של אנשים גישה בו זמנית אל המים.
בימי בית שני > סופה של בריכת השילוח

הבריכה מימי הבית השני יצאה משימוש במרד הגדול נגד הרומאים בשנת 70. על כך מעידים מספר מטבעות שנתגלו על גבי אבני הריצוף של הרחבה המרוצפת הניגשת אל הבריכה מצפון, המתוארכים כולם לימי המרד הגדול. המאוחר שבהם זמנו השנה הרביעית למרד שהיא שנת 69. בשנים שלאחר החורבן שטפו גשמי החורף את סחף הגבעות במורד הגיא ובמורד מדרונות הר ציון שממערב לבריכה, אל תוך הבריכה שהתמלאה בשכבות סחף (עד 4 מ' במקומות אחדים) עד שנתכסתה כולה.
הבריכה הביזנטית והכנסייה

יש הסבורים שבתקופה ההלניסטית רומית התקיים בבריכה זו או בסמוך לה פולחן פגני בשם "גד יון" (כך נראה מהמשנה, זבים, א,ה) במקביל לפולחן היהודי בבריכת השילוח הגדולה. ככל הנראה פולחן 'גד יון' קשור לאלילות יוון שמשכנן הוא ליד מים ובו יש סגולה לבריאות ולרפואה לרוחצים במים הקשורים בפולחן זה. כמו במקרים רבים העניקה הנצרות לאתר מעטה פולחני חדש למקום בתיאור הנס שישו ביצע בבריכה זו.
הנוסע מבורדו מתאר בשנת 333 בריכה מפוארת ורחבת ידיים שהייתה מוקפת שדרות עמודים מארבעת צדדיה. הדפנות (22.5 מ' אורך כל צלע) נחצבו בסלע הטבעי ומעליו הייתה בניית גזית. באמצע הבריכה עמדה מחיצה להפרדה בין גברים לנשים. לא ברור תיאור זה ביחס לממצא הידוע כיום.
בשנים 1894–1897 נחשפה על ידי פרדריק בליס וארצ'יבלד דיקי שרידיה של כנסיית השילוח שנבנתה באמצע המאה ה-5 על ידי הקיסרית אודוקיה.
הכנסייה הוקמה לזכר סיפור הנס של ישו שהחזיר לעיוור את ראייתו בבריכת השילוח כפי שמתואר בבשורה על-פי יוחנן ט 1–7:
כאשר עבר בדרכו ראה איש עור מיום הולדו. שאלו אותו תלמידיו: 'רבי, מי חטא שהוא נולד עור? הוא או הוריו?' ענה ישוע: 'לא הוא חטא ולא הוריו; אין זה אלא כדי שיגלו בו פעלי אלהים. עלינו לפעל את פעלי שולחי כל עוד יום. יבוא לילה ואז לא יוכל איש לפעל. בעודני בעולם אני אור העולם.' אחרי אמרו זאת ירק על האדמה ועשה טיט מן הרוק; מרח את הטיט על עיני העור ואמר אליו: 'לך ורחץ בבריכת השלוח' [שפרושו שלוח]. הלך ורחץ, ובא כשהוא רואה".
הכנסייה הוקמה מצפון לבריכת השילוח, כלומר על גבי המוצא הדרומי של ניקבת השילוח, וחלקיה נשתמרו היטב, לעיתים עד לגובה העולה על 2.5 מטר. הכנסייה, שמידותיה 16 מטר ברוחב על 28 מטר באורך, נחלקה לאולם תווך ושתי סיטראות על ידי ארבע אומנות רבועות. הסיטראות רוצפו בפסיפסים מעוטרים בדגמים שרווחו בתקופה הביזנטית. הכניסה לכנסייה הייתה מצפון וירדו אליה דרך אטריום (חצר פנימית) ונרתקס מדורג ממנו עברו לכניסה דרך סטיו. הסיטרה הדרומית נפתחה אל בריכת השילוח במעין סטיו פתוח. הכנסייה חרבה עם הכיבוש ססאני בשנת 614.
הבריכה הביזנטית והכנסייה > הבריכה הביזנטית

במרכזה של הכנסייה נבנתה בריכה שהוזנה ממי נקבת השילוח. בריכה זו המשיכה בשימוש גם לאחר חורבן הכנסייה. התיקון האחרון נעשה בשנת 1879 ואז קיבלה הבריכה את צורתה הנוכחית הקטנה בהרבה (פחות מחמישית) מהבריכה המקורית. כשבליס גילה ב-1896 את בריכת ארבעת הסטווים ואת שרידי הכנסייה הזדרזו המוסלמים להקים מסגד במקום לבל ינסו הנוצרים לחדש את בניין הכנסייה. בריכה זו זוהתה בטעות עם מקומה של בריכת השילוח המקורית עד לחשיפה הארכאולוגית בשנת 2004.
הבריכה הביזנטית והכנסייה > ממצאים חדשים

בשנת 2004 נחתמה עסקת רכישה בין עטרת כהנים לפטריארכיה היוונית של מספר נכסים בירושלים, בתחום היה כלול גם שטח הבוסתן שכיסה על רוב שטח הבריכה הקדום, שטרם נחפר. בית המשפט אשרר את העסקה סופית בשנת 2022, ובעקבות כך שטח הבוסתן הועבר לידי אלע"ד והחלה חפירה של רשות העתיקות ברוב שטח הבריכה שעד כה טרם נחשף. החפירה מתמקדת בשלב הראשון בקיר הסכר שבדרום-מזרח הבריכה, ובקרקעיתה, במיוחד בחלקה המזרחי והתכנון בשנים הקרובות לחשוף את כל שטחה.
בחפירות החדשות ציפו לגלות מדרגות בכל הצלעות של הבריכה, בדומה למדרגות שהכרנו מימי הבית השני, אולם מה שהתגלה הוא היעדר מדרגות דומות ולדעת רוב החוקרים הן לא נעקרו ממקומן, אלא לא נבנו מעולם - נראה שהמדרגות פשוט נבנו מלכתחילה רק בצלע המזרחית. התגלית הזאת, יחד עם תגליות נוספות, הובילו את חופרי הבריכה להצעה מחקרית מהפכנית.
הבריכה הביזנטית והכנסייה > תיאוריה אלטרנטיבית

במספר מאמרים שפורסמו ב־2024 על ידי החופרים נחשון זנטון, פיליפ ווקוסבוביץ ואיתמר ברקו, הם טענו כי מה שהיה נחשב עד כה כמדרגות הבריכה מימי הבית השני אינו אלא מבנה מושבים, כיוון שהוא רק מכיוון מזרח, וכיוון שכל מדרגה בגובה חריג של כ־50 ס"מ. לדעתם, גובה המים המקורי לא מאפשר שימוש נוח בבריכה כמקור מים, ולכן זהו תיאטרון ימי הרודיאני שהציג את הקרב הגדול של פטרונו של הורדוס, קרב אקטיום של אוגוסטוס קיסר. אם משתכנעים שהבריכה הזו בכלל לא תיפקדה כבריכת מים (לשתייה, לרחצה או לטבילה), צריך לשאול מחדש האם זו אכן בריכת השילוח. הם חוזרים למאמר של יואל אליצור מ־2008, שחלק – כבר אחרי הזיהוי של רייך ושוקרון את ברכת אל-חמרה כבריכת השילוח – והציע שבניגוד לכל הנאמר עד כה, ברכת אל-חמרה איננה בריכת השילוח של ימי הבית השני, אלא דווקא ברכת אל-סילוואן, זו שכונתה לעיל "הבריכה הביזנטית". הם שבים לצילומים ישנים ולתיעודים של בליס ודיקי כדי לטעון שלמרות הממצא הביזנטי, יש בה שלבים קדומים מימי הבית השני, ושהיא הייתה גדולה בהרבה ממה שניתן לראות כיום. ואם כך, לשיטתם, ברכת אל-חמרה – זו עם התיאטרון הימי – נקראה אצל יוסף בן מתיתיהו בריכת שלמה.
התהיות על התיאוריה הזו רבות. ראשית, לא ידוע משום מקור על קיומו של תיאטרון ימי בירושלים, על אף שיוספוס מפרט בדרך כלל על דברים מסוג זה. שנית, בריכת שלמה מוזכרת מעט מאוד אצל יוספוס, ולא סביר שבריכה מפוארת ומונומנטלית מהסוג שנחשף תאוזכר אצלו כל כך מעט. דוד אדן ביוביץ חשף גם עוד שתי בריכות קדומות סמוכות, שגם הן יכולות להיות בריכת שלמה, והטענה שה"בריכה הביזנטית" היא בעצם מימי הבית השני דורשת ראיות מוצקות יותר.
לקריאה נוספת

טל חניה, ברכת השילוח ועבודת המקדש בימי הבית השני, בית היוצר, עמ' 12–25
אלון דה-גרוט, שלומית וקסלר-בדולח, מורדות הר ציון וברכת השילוח (ברכת אל-חמרה): סוגיה בטופוגרפיה של ירושלים בתקופה הפרסית, חידושים בחקר ירושלים 20, תשע"ה-2014, עמ' 131–140
רוני רייך ואלי שוקרון, חפירה בין בריכת השילוח המדורגת לבין פניה הפנימיים של חומת-הסכר, בקצה הדרומי של עמק הטירופויון, ירושלים, מחקרי עיר דוד וירושלים הקדומה 5, ירושלים, 2010, עמ' 27–45
צבי גרינהוט וגבי מזור, עיר דוד, דרך השילוח: בריכה מטויחת מימי הבית השני הנסמכת לבריכת השילוח, עתיקות עמ' 101, תשפ"א, 2021
הערות שוליים

↑  זהר עמר, השתמרותם של מקומות מרפא מקודשים בירושלים, מחקרי יהודה ושומורון 7, תשנ"ז-1997, עמ' 221-212
↑  דנה בן שמעון, ביהמ"ש קבע: שני מלונות בי-ם שייכים לעמותת ימין; בירדן גינו את ההחלטה, באתר ישראל היום, 12 ביוני 2022
↑  יורי ילון, 19 שנה אחרי שהחלו החפירות האחרונות: בריכת השילוח תיחשף במלואה לציבור, באתר ישראל היום, 27 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285543605171  GND: 7535251-5  LCCN: sh00001878  NLG: 205528  VIAF: 315161533   WorldCat (עם VIAF): 315161533
מסכת מגילה

מגילת אסתר
"משנה מבוארת" מסכת מגילה עם פירוש פנחס קהתי
מַסֶּכֶת מְגִלָּה היא המסכת העשירית בסדר מועד שבמשנה, בתלמוד ובתוספתא. במסכת זו ארבעה פרקים אשר עוסקים בפרטי ההלכות של קריאת המגילה בפורים, בקריאת התורה וההפטרות בשבתות, חגים ושאר זמני הקריאה, וכן דיני קדושת ומכירת בית הכנסת ותשמישי קדושה שונים.
בדפוס וילנה לתלמוד הבבלי יש למסכת זו 31 דפים, והיא מרובה בדברי אגדה, בעיקר על סיפור מגילת אסתר.
בתלמוד הירושלמי[דרושה הבהרה] יש למסכת 20 דפים.
מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה לכך שמסכת מגילה סודרה אחר מסכת תענית היא: "מפני שהוא תיקון הנביאים, שהיו אחרונים לאשר התקינו תעניות" - כלומר תקנת מקרא מגילה היא גם מתקנות נביאים.
פרקי המסכת

מְגִלָּה נִקְרֵאת (אחת עשרה משניות) - עוסק בעיקר בזמני קריאת מגילת אסתר. חציו השני הוא אוסף משניות בנושאים שונים המתחילות במילים 'אין בין...'. בסוף הפרק בתלמוד הבבלי ישנן דרשות רבות על פסוקי המגילה.
הַקּוֹרֵא לְמַפְרֵעַ (שש משניות) - עוסק בהלכות קריאת מגילה.
הַקּוֹרֵא עוֹמֵד (עשר משניות) - עוסק בהלכות קריאה בתורה, עלייה לתורה ושליח ציבור.
בְּנֵי הָעִיר (שש משניות) - עוסק בקדושת ודיני מכירת בית הכנסת והלכות קריאת התורה.
בסה"כ במסכת 33 משניות.
הערות שוליים

↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
↑  בדפוסי התלמוד הבבלי הסדר הנפוץ של שני הפרקים האחרונים הפוך. אולם הפרקים הם בסדר זה בכתב יד אוניברסיטת קולומביה ובכת"י מינכן 140.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
פתרון המדינה האחת

מפת ארץ ישראל המערבית המציגה את השטח השנוי במחלוקת
"פתרון המדינה האחת" (באנגלית: One-state solution), כשלעיתים נעשה השימוש במונח "מדינה דו-לאומית" (Bi-national state), הוא שם כולל למגוון עמדות ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שלפיהן יש להקים מדינה אחת בין הירדן לים. תומכי "פתרון מדינה אחת" תומכים ביצירת מדינה אחת אשר תכלול את שטחי ישראל, יהודה ושומרון (וחלק מהתומכים גם כוללים בפתרון זה גם את רצועת עזה). מדינה זו תכיל את תושביהם היהודים ובנוסף גם את תושביהם הערבים, אך קיימת אי הסכמה בין תומכי הפתרון בנוגע לאופי האזרחות ומידת שוויון הזכויות שיוענקו להם.
בעוד שחלק מאמינים ב"פתרון מדינה אחת" מטעמים אידאולוגיים, אחרים מרגישים שבשל המציאות בשטח, זהו הפתרון המעשי היחידי.
בישראל, קבוצת תומכים אחת ברעיון זה באה מקרב חסידי רעיון ארץ ישראל השלמה וקבוצת תומכים שנייה מגיעה ממחנה השמאל הרדיקלי. אף על פי שבמשך שנים האפשרות ליישום פתרון מסוג זה נידונה רבות, נכון לעשור השני של המאה ה-21 הרעיון של "שתי מדינות לשני עמים" מקובל הרבה יותר בציבור. בנובמבר 2007 בוועידת אנאפוליס הסכימו ממשלת ישראל והרשות הפלסטינית כי זהו הפתרון הרלוונטי לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ולא פתרון המדינה המשותפת.
מצדדי פתרון "מדינה אחת" טוענים שבהיעדר פתרון פוליטי מוסכם, תגיע ארץ ישראל למצב בו שתי הישויות הפוליטיות בה (מדינת ישראל והרשות הפלסטינית) יהיו כה שלובות זו בזו עד שלא ייתכן פתרון אחר זולת מדינה אחת גדולה (שיכולה להיות באופייה פדרציה). תומכי גישה זו מציינים שבשטחים שבהם שולטת ישראל כבר קיים רוב שאינו מיוצג פוליטית, ובשטח מדינת ישראל קיים מיעוט ההולך וגדל של אנשים שעשויים לתמוך במדינה אחת – ערביי ישראל, וגישה זו מכונה לעיתים "המציאות החד-מדינית" (One-state reality).
התפתחות היסטורית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אופי המדינה > הימין הישראלי

בקרב תומכיה הישראלים-ימניים של "פתרון מדינה אחת" נמצאת קבוצת תומכי ארץ ישראל השלמה אשר שואפים למדינה אחת יהודית בכל רחבי ארץ ישראל המנדטורית. קבוצה זאת סוברת שפתרון זה צריך לכלול הסדר של המאזן הדמוגרפי בין יהודים ללא-יהודים (המכונה בפיהם "האיום הדמוגרפי") באמצעים שונים, כגון:
העברת כל ערביי יהודה, שומרון ועזה למדינה ערבית אחרת (פתרון המכונה "טרנספר").
מניעת אזרחות ישראלית מהתושבים הערבים או הענקת אזרחות מוגבלת, ללא הזכות לבחור ולהיבחר למוסדות השלטון (פתרון המכונה על ידי המתנגדים לו "אפרטהייד").
עידוד הגירת הערבים על ידי תמריצים כלכליים.
לאחר ההתנתקות מרצועת עזה והשתלטות החמאס על השטח, מרבית התומכים ברעיון המדינה האחת אינם כוללים את הרצועה כחלק מהשטח המיועד למדינה האחת, ובשל כך חלקם אינו חושש ממתן אזרחות לכלל ערביי יהודה ושומרון לאור השינויים הדמוגרפים שחלו בעשור האחרון[דרוש מקור]. דמויות בולטות בימין כגון משה ארנס, ראובן ריבלין, ציפי חוטובלי ואורי אליצור הביעו תמיכה בפתרון מדינה אחת שיכלול מתן אזרחות ישראלית מלאה לערביי יהודה ושומרון.
אופי המדינה > השמאל הישראלי

תומכיה היהודים של "פתרון מדינה אחת" במחנה השמאל מתחלקים לשתי קבוצות. האחת שואפת להקמה של מדינה דמוקרטית המחויבת באופן שווה לכל אזרחיה ("מדינת כל אזרחיה"), נטולת מחויבות מיוחדת ללאום זה או אחר. השנייה מצדדת ברעיון הבית הלאומי – קרי, מדינה בעלת מחויבות מיוחדת לעם היהודי, אך באופן שאינו מפלה לרעה את אזרחיה הלא יהודים של המדינה ולכן שואפת להבטיח לשני הלאומים בארץ את זכות ההכרה העצמית.
אופי המדינה > הפרשנות הפלסטינית

בצד הפלסטיני אין תמיכה ממשית לרעיון של מדינה יהודית בכל שטחי ארץ ישראל המנדטורית. גורמי שמאל רדיקליים פלסטינים, בעיקר קומוניסטיים, הביעו תמיכה בעקרון המדינה הדו-לאומית (לפיו המדינה תהיה חסרת אופי לאומי ברור ותהיה מעין שילוב בין ישראלים לפלסטיניים). גורמים  קיצוניים ואיסלאמיסטיים בצד הפלסטיני (כגון חמאס או הג'יהאד האיסלאמי) תומכים בהקמת מדינה פלסטינית אחת בכל שטחי  מדינת ישראל, יהודה ושומרון וחבל עזה.
אופי המדינה > קבוצות קומוניסטיות

בצד הפלסטיני, תומכות החזית העממית לשחרור פלסטין, והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, בהקמת מדינה אחת. כמו כן, חלקים מהארגון הישראלי מצפן תמכו בפתרון זה, ומהם התפצלה מפלגת דעם. עם זאת, המפלגה הקומוניסטית הישראלית, וכן מפלגת העם הפלסטינית, תומכות בפתרון שתי מדינות.
ביקורת

"פתרון מדינה אחת" זכה לביקורת באוכלוסייה הישראלית ובאוכלוסייה הפלסטינית בשל מגוון סיבות. בין היתר נטען כי תחת המנדט הבריטי, האלימות הערבית פרצה בשנת 1920, 1921, 1929 ובין השנים 1936–1939 אף על פי שבאותה התקופה הייתה קיימת באזור מדינה אחת, וב-1937 ועדת פיל המליצה על חלוקת ארץ ישראל המערבית כפתרון לסכסוך המתמשך. כמו כן, הסדרים דומים ביוגוסלביה (שהתפרקה תוך מלחמות בין העמים המרכיבים אותה) ולבנון (שסבלה ממלחמת אזרחים ממושכת בין הנוצרים והמוסלמים המתגוררים בה) נכשלו ויצרו סכסוכים נוספים.
במקום זאת, חלק מהציבור הישראלי וחלק מהציבור הפלסטיני מעדיף את פתרון "שתי מדינות לשני עמים".
קיימים פלסטינים הטוענים כי פתרון זה נוגד את החזון הפאן-ערבי. אף על פי כן, הרעיון עדיין נהנה מהתמיכה של בערך רבע מציבור הבוחרים הפלסטיני.
רבים מהמתנגדים לחזון זה מקרב האוכלוסייה היהודית-ישראלית טוענים כי פתרון זה יסכן את ביטחונה של האוכלוסייה היהודית בישראל ואת צביונה היהודי המובהק של מדינת ישראל, שכן גודל האוכלוסייה הלא-יהודית יהיה דומה לגודל האוכלוסייה היהודית.  כך למשל פורסם שבסוף 2011 גרו ממערב לירדן לפחות 12 מיליון תושבים, מהם 5.9 מיליון יהודים ולפחות 5.8 מיליון ערבים. לדעת אותם המתנגדים, רווחים בקרב הפלסטינים רגשות אנטישמיים, שהתבטאו במהומות הערביות אשר היו מכוונות נגד האוכלוסייה היהודית לפני הקמת מדינה ישראל ב-1948, והאלימות של שתי האינתיפאדות.
קיימים מתנגדים לפתרון זה על רקע דתי ולאומי, ומאמינים שלעם היהודי מוקנות על פי המשפט הבינ"ל זכויות בלעדיות לקרקע מערבה מהירדן (ובמקרים מסוימים, אף הרבה יותר). אחרים טוענים כי פתרון זה יפגע בשאיפה להקמת מדינת מקלט פרו מערבית עבור פליטים יהודים. זאת, שכן אותה המדינה תהי תאוקרטיה - בין אם תתנהל לפי חוקי התורה, או לפי חוקי השריעה.
חלק מהיהודים הישראליים תומכים בפתרון מדינה אחת: בסקר משנת 2000 אשר התבצע לאחר פרוץ האינתפאדה השנייה נמצא ש- 18% מהיהודים הישראליים תמכו באותה העת ב"פתרון מדינה אחת".
לקריאה נוספת

יוסף הלר, מ'ברית שלום' לאיחוד: יהודה לייב מאגנס והמאבק למדינה דו-לאומית, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשס"ד.
בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות: ישראל ופלסטין, עם עובד, 2012.
פנינה שרביט ברוך, מודלים של מדינה אחת – היבטים מעשיים, מזכר 216, נובמבר 2021, המכון למחקרי ביטחון לאומי, אוניברסיטת תל אביב (81 עמ').
אבי-רם צורף, קדמה מזרחה: ר' בנימין, דו-לאומיות וציונות-שכנגד, מרכז זלמן שזר, 2023.