stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זרתוסטרה
חייו של זרתוסטרה

הידיעות שלנו על חייו של זרתוסטרה מגיעות בעיקר מהאווסטה, המכילה קאנונים שחלקם נכתבו על ידי זרתוסטרה עצמו. מהגתות, הטקסטים היווניים, היסטוריה שבעל פה ועדויות ארכאולוגיות.
החלק השלושה עשר של האווסטה, הספנה נאש, תיאור של חייו של זרתוסטרה, לא שרד במשך השנים. הביוגרפיות בספר השביעי של הדנקרד (המאה ה-9 לספירה) והשהחנאמה הן מיתיות.
מקובל, כי זרתוסטרה חי באזור הצפון מזרחי של איראן. היוונים מתייחסים אליו כמדי, כבאקטרי או כפרסי שחי לפני 3,000 או 5,000 שנה. הוא היה נשוי שלוש פעמים. משתי נשותיו הראשונות נולדו לו שלוש בנות: פרני, פריני, ופורוסיסטה, ושלושה בנים: איסאט וסטאר, אורובאט, והברה סירה. לאשתו השלישית, ששמה היה חְבוֹבִי (Hvōvi), לא היו ילדים. שם אמו היה דוגדובה, ושם אביו – נארה פורושספה ספיטמה. ההארה שלו מהאל מזדא הגיעה בגיל 30. המומרים הראשונים לדת החדשה היו אשתו וילדיו ובן דוד בשם מיידיומנגה.
הסופרים היוונים מספרים על כמה אירועים בילדותו ובחיי הנזירות של זרתוסטרה. לפי המסורת וכתביו של פליניוס, זרתוסטרה צחק ביום לידתו וחי בטבע. הוא כנראה נהנה לחקור ולטייל בטבע מגיל צעיר. פלוטרכוס משווה אותו לליקורגוס ולנומה פומפיליוס. דיו קריסוסטום מקביל בין האל אהורה מזדא של זרתוסטרה לזאוס. פלוטרכוס, כשהוא שואב מתאומפופוס, מדבר על זורואסטריאניזם ב"איסיס ואוסיריס".
בחיבור זה הוא אדם בשר ודם, שמקבל כוח מאמונתו באל ובהגנת בעלי בריתו. הוא עומד בפני התנגדות חיצונית וחוסר אמונה וספקות פנימיים. האיכויות האנושיות האלה תומכות בזרתוסטרה היסטורי, למרות החוסר בפירוט ההיסטורי. הגתות הן נבואות ואזהרות פואטיות, המנוסחות בצורת דיאלוגים עם האל ועם האמשה ספנטות בני האלמוות. אולם, הן מתייחסות גם לאירועים אישיים, כגון התגברות על מכשולים שהוצבו בידי כמרים ומעמדות שליטים מתחרים. היו לו קשיים בהפצת הבשורה שלו, וגם לא תמיד התייחסו אליו בצורה יפה בעיר הולדתו (עלבון יוצא דופן בתרבות ובתקופה זו).
ישנם הבדלים בין הזרתוסטרה של האווסטה המאוחרת והזרתוסטרה בגתות. באווסטה המאוחרת, הוא מתואר כשהוא לוחם ב"בני האלמוות הרשעים", ובדומה לישו בברית החדשה, מפותה בידי אהרימן לבגוד באמונתו.
אולם הזרתסוטרה של הגתות אינו נראה כדמות אגדתית, אלא היסטורית. גם הוונדידד מוסר רישומים של הדיאלוגים בין זרתוסטרה לבין אהורה מזדא. הם הרישום האחרון ששרד להרצאות הדוקטרינליות שלו שהוצגו בחצרו של המלך היסטספס.
זרתוסטרה בהקשר ההיסטורי שלו

העדויות הטקסטואליות לגבי מקום הולדתו של זרתוסטרה סותרות זו את זו. יסנות 9 ו־17 מציינות את העיר איירנם ואחה, "ביתם של הארים", על נהר הדיטיה, כביתו של זרתוסטרה, ומקום ההתגלות הראשונה שלו. ה"בונדהישן", או "היצירה", אומר כי נהר דהרג'ה היה מקום הולדתו ובית אביו. על פי יסנה 59, 18, ה"זרהאוסטרוטמה", או ראש הכמורה הזרתוסטרנית, התגורר ברג'ה בזמן מאוחר יותר. הסופר המוסלמי האיראני שחרסטני מנסה לפתור את הסתירה בכך שהוא טוען כי אביו היה מהאטרופטן, ואילו אמו הייתה מהראי.
לפי יסנות 5 ו־105, הוא התפלל להמרתו של המלך היסטספס. אז הוא כנראה עזב את מחוז הולדתו. מיסנות 53 ו־9 אפשר להבין כי הוא נסע לראי ולא היה רצוי שם. לבסוף הוא פגש במלך בקטריה, היסטספס. בגתות מופיע מלך זה כדמות היסטורית.
החצר של היסטספס כללה שני אחים, פרשאסטרה וג'מספה, ושניהם היו לפי האגדה המאוחרת וזירים של היסטספס. זרתוסטרה היה קרוב של שניהם: אשתו, חבובי, הייתה בתו של פרשאסטרה, וג'מספה היה בעלה של בתו, פורוסיסטה. תפקיד השדכנית שוחק בידי המלכה האדוקה, הוטאסה. חוץ מהקשר הזה, הנביא החדש מסתמך בעיקר על קרוביו. התלמיד הראשון שלו היה בן דודו.
קביעת התאריך של חיי המלך היסטספס אינו פשוט. מקורות עתיקים מציעים כי היה אביו של המלך דריווש הראשון.[דרוש מקור] הוטאסה (מלכתו) הוא שם דומה מאוד לאטוסה, שהייתה כנראה מלכתם של כנבוזי השני, סמרדיס ודריווש הראשון. השם המטריאכלי הוא הקשר היחיד לשושלת האחמנידית.[דרושה הבהרה]
עקרונות הדת

דבריו של זרתוסטרה מוצגים ב-17 טקסטים ליטורגיים, או "מזמורים", היאסנה, שמחולקת לחלקים הקרויים גתות.
את העקרונות הבסיסיים של הזורואסטריאניזם אפשר לצמצם לפתגם אחד: "הומאטה, הוכטה, הוברשטה" – מחשבות טובות, מילים טובות, מעשים טובים.
מאבק קוסמי בין האמת לשקר מוצג כיסוד קיומנו. לעיתים מקבילים זאת למאבק בין הטוב והרע הקיים בתרבות המערבית, או כמאבק בין האור והחושך. כשם שהיממה מחולקת ליום (אור) וללילה (חושך), כן מחולק גם העולם לטוב ולרע. קיימת מלחמה בלתי פוסקת בין אל הטוב לכוחות הרע. בראש הכוחות הרעים עומד אהרימן, רוח האפלה והרשע. אל הטוב הוא אהורה מזדא, האל היחיד. האדם חופשי לבחור בטוב או ברע. הבוחרים בטוב מסייעים לאהורה מזדא להביס את כוחות החושך. זרתוסטרה האמין כי סופו של הטוב לגבור על הרע. במרכז דתו עמד פולחן האש.
זרתוסטרה מתאר את אהורה מזדא בסדרה של שאלות רטוריות, "מי ייסד את מסילות השמש והכוכבים? ...מי משקה ומאכיל את הצמחים? ... מי יצר את האור והחושך? מי מאפשר את השחר, הצהריים והלילה?"
תורתו של זרתוסטרה היא דואליסטית: היא מתארת את העולם כמחולק בצורה חד משמעית לטוב ולרע, שעל כל אחד אחראי אל אחר. התפיסה הזאת קרובה יותר לתפיסה המונותאיסטית מהתפיסות הפוליתאיסטיות, אולם היא עוררה ועדיין מעוררת התנגדות בדתות המונותאיסטיות, הסוברות שהכל – טוב ורע כאחד מקורם באל אחד. פולמוס בין-דתי כזה מופיע בספר ישעיהו: ”כֹּה אָמַר ה' לִמְשִיחוֹ לְכוֹרֶשׁ (...) כִי-אֶפֶס בִלְעָדָי אֲנִי ה' וְאֵין עוֹד. יוֹצֵר אוֹר וּבוֹרֵא חֹשֶךְ עֹשֶׂה שָלוֹם וּבוֹרֵא רָע אֲנִי ה' עֹשֶׂה כָל אֵלֶה.” (ספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוקים א'–ז') 

כורש, שהיה מלך פרסי זורואסטרי שהכריע את האימפריה הנאו-בבלית, והתיר לגולי בבל לשוב ליהודה, מתואר בדברי הנביא ישעיהו כמלך לגיטימי, ואולי אף כשליח האל, כדברי הנביא: "כֹּה-אָמַר ה' לִמְשִׁיחוֹ לְכוֹרֶשׁ..." – שכן המילה "משיח" במקרא היא לשון של גדוּלה, כמו: ”וַיְדַבֵּר ה' אֶל אַהֲרֹן... לְךָ נְתַתִּים לְמָשְׁחָה” (ספר במדבר, פרק י"ח, פסוק ח'), ושל מלכות (כך מכונים מלכי ישראל ויהודה). עם זאת, ישעיהו שולל מכול וכול את התפיסה הדואליסטית הזרתוסטראית שכורש אמון עליה.
היסטוריה והתפתחויות מאוחרות

הדוקטרינה של זרתוסטרה היא מופשטת ורוחנית. הדת המעשית העממית כללה גם אלים מוחשיים, כאלה שהיו מוכרים בפרס לפני הזורואסטריות, בנוסף לאלים חדשים. באווסטה אלים אלה מתוארים כמלאכים. באווסטה המאוחרת, אנו מוצאים לא רק את מיתרה, אלא גם אלים פופולריים אחרים כמו "ווררגנה" (ניצחון), סיריוס, ואלת המים. גם גרמי שמיים נחשבים לבעלי השפעה מיוחדת, ואכן כוהני הדת הזורואסטרים הרבו לעסוק באסטרולוגיה. הגתות שהן מוקדמות יותר לא הכירו את ה"פוורשי", או מלאכים שמגינים על המאמינים.
על בסיס תורות חדשות אלו קמה כמורה נרחבת, שסידרה את הדוקטרינות שלהן, ביצעה את הפולחן וחוקקה חוקים מדויקים לטיהור וניקיון של הגוף והנפש. כך לדוגמה הם הורו על טבילות רבות, ענישות גופניות, אהבת האמת, מעשים טובים למען הכלל, עזרה לחברים לאמונה, צדקה, צניעות, שיפור הקרקע, נטיעת עצים, ריבוי של בקר, חקלאות, שמירה על בעלי חיים מועילים כמו הכלב, השמדה של חיות מזיקות, והאיסור לשריפת או לקבורת המת. המתים הושמו במקומות מסוימים ("דח'מות") ונחשפו לציפורים הטורפות ולחיות בר. בפולחן, למשקה שהופק מצמח הסומא (צמח לא ידוע בדיוק, אך יש חוקרים המשייכים לצמח הקנאביס) היה מעמד חשוב. הפולחן לא היה מפואר, והוא לא נעשה במקדשים. מרכזו היה באש קדושה על מזבח. מזבחות האש אחר כך נהפכו למקדשי אש. בתוך מקדשים אלה הובאו קורבנות של העשירים והעניים – בשר, חלב, לחם, פירות, פרחים ומים קדושים.
הכמרים היו השומרים המיוחסים ומורי הדת. הם הקריבו את הקורבנות, לימדו את הכמורה הצעירה, השיתו את העונשים; הם גם ביצעו את טקסי ההיטהרות ושמרו מבחינה רוחנית על הציבור הכללי. כל מאמין באהורה מזדא, לאחר שנתקבל לקהילה הדתית בכך שהולבש בתחרה קדושה, היה צריך לבחור מוודה ומדריך רוחני.
גם באסכטולוגיה חלו שינויים. סוף העולם נדחה ל־3,000 שנה לאחר מות זרתוסטרה, כש"משיח" חדש ייוולד משושלתו של זרתוסטרה, המתים ישובו לתחייה ועולם חדש ושלם יתחיל מחדש.
זורואסטריאניזם הייתה הדת הרשמית של פרס, אך היא לא הייתה מוגבלת לאיראנים, שכן גם הטוריאנים האמינו בה. הפולחן של האלים הפרסיים התפשט לארמניה ולקפדוקיה, ולכל המזרח הקרוב. על הדת הזורואסטריאנית תחת השושלת האחמנידית ואריכידס ידוע אך מעט. לאחר נפילתה של השושלת החלה תקופה של דעיכה. אך גם הארכידים וגם המלכים הסקיתיים היו מאמינים באהורה מזדא. הרסטורציה הלאומית של השושלת הסאסאנידית הפיחה בזורואסטריאניזם חיים חדשים, וכוח והשפעה לכמרים של הדת. כשהיא מוגנת בידי השושלת, הכמורה התפתחה לכנסייה לאומית מאורגנת, שהייתה יכולה להשתמש בכוחה של המדינה על מנת להכריח את התושבים לקיים את הדת. מושבו של ראש הכמורה, ה"זרטוסטרוטרוטמה", היה בראי שבמדי, והיה האדם החשוב במדינה לאחר המלך. כתות רבות נוצרו בתקופה זו, לדוגמה, מניכאיזם.
הכיבוש המוסלמי של איראן ב־636, עם הרדיפות הנוראות במאות שאחריו, היווה מכה קשה מאוד לזורואסטריאניזם. באיראן עצמה ניתן למצוא רק קומץ מאמינים, בקרמן וביזד. הפארסים בסביבות מומבאי רואים בזרתוסטרה את נביאם, ועדיין הולכים בדרכי הדת הישנה, אך הדוקטרינה שלהם היא של מונותאיזם טהור.
כיום מאמינים בדת זו כ־140,000 בני אדם.
זרתוסטרה במערב

הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה השתמש בדמותו של זרתוסטרה בספרו הפילוסופי המפורסם "כה אמר זרתוסטרא". ניטשה משתמש בדמות בצורה בדיונית ודרמטית עבור המטרות הפילוסופיות והספרותיות שלו, שם הוא מציג אותו כנביא שמתכחש להפרדה בין טוב ורע.
משפחתו וייחוסו

זרתוסטרה היה נשוי שלוש פעמים. משתי נשותיו הראשונות נולדו לו שישה צאצאים:
אִיסָט וַסְטַר.
אוּרוּוָאטְ נָארָה (ייתכן שמשמעו המילולי הוא; מקור האור או מקור התארה).
חְוַואר.
פְרֵנִי (באיטלקית משמעו; בְּלָמִים).
פּוּרוּ צִ'ישׁטִי (אשת וישטספא (הראג'ה של אירן), בן אוורבטספא, בן קיי אווזאב, בן קיי מאנוש, בן קיי פיסן, בן קיי אוירש, קיי ארש, בן קיי אפיפה, בן קיי קוואד, בן אזובו, בן אגראירנסואק, בן חנוך, בן מדין, בן אברהם וקטורה).
טְרִיטִי (ביוונית משמעו; יום שלישי).
ישנם הטוענים כי זרתוסטרה הוא צאצאו של מדין, בן אברהם העברי וקטורה אשתו. הנה אילן היוחסין לדבריהם:
זרתוסטרה, בן דוֹיְדוֹבָה ופּוּרוּשָׁאסְפְּ סְפִּיטָמָה, בן פִּיטֶרְטְרַסְפְּ סְפִּיטָמָה, בן אָאוּרוֹגְדָסְפָּה, בן הֵיצָ'טַסְפְּ ספיטמה, בן חָחְשׁוּשׁ (חָחְשָׁנוּש), בן פֶּטִירָאסְפְּ, בן אָרֵיג' דָרְשָׁן, בן אָדָאָר, בן סְפִּיטָמָה, בן וֵידֶשְׁטְ, בן נִיאָגֶ'ם, בן (הראג'ה) אֶרֶרְץ', בן דוֹרָה שָׁארוּב, בן מִדְיָן, בן אברהם וקטורה.
אותם מקורות מביאים גם אילן היוחסין של אשתו השלישית, חובבי:
חוּבוֹבִי {חְבוֹבִי/חָבוּי}, בת פְרָאשָׁסְטְרָה, {פְרָאשְׁטְרָה} בן קָאי (מלך אירן), בן חוֹסְרוֹב קָאיָן {קייחסרו בפרסית - מלך אגדי של שושלת קייאניאן בפָּרָס}, בן סִיאָבַאשׁ קָאיָין {הנסיך מאירן, אשתו פָרָנְגִיס בת אַפְרָסִיאָב מלך טוּראָן}, בן קָיי קָאוּס {השָׁאָה והמלך של אירן}, בן קָאי קוֹבָּאד קָאיָין.
ראו גם

זורואסטריות
מיתולוגיה פרסית
הערות שוליים

↑  Rüdiger Schmitt, "ZOROASTER i. THE NAME", Encyclopedia Iranica, s.v.
| הדת הזורואסטרית |
| --- | --- | --- |
| ישויות שמיימיות | אהורא מזדא • אמשא ספנדאן • אהרימן • דיווים | סמל הדת הזורואסטרית |
| דמויות מרכזיות | זרתוסטרה • מזדק | סמל הדת הזורואסטרית |
| כתבים זורואסטריים | אווסטה • גאת'ות • ספר אלף החוקים • ארדא ויראז נאמאג • דינכרד • יסנה • ונדידאד | סמל הדת הזורואסטרית |
| היסטוריה ופלגים | זורוואניזם • מזדקיזם • ח'רמיה | סמל הדת הזורואסטרית |
| חגים זורואסטרים | נורוז • סדה • מהרגאן • ליל הילדא • הלוח הזורואסטרי | סמל הדת הזורואסטרית |
| סמלים ותרבות | פרוהר • מגדלי שתיקה • מקדש אש • צ'ינוואט | סמל הדת הזורואסטרית |
פורטל איראן • פורטל דת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298287805171  PLWABN: 9810592936705606  BIBSYS: 97011762  BNE: XX1187171  BnF: cb11974948r (data)  CANTIC: a11063762  CiNii: DA03966356  GND: 118636227  ICCU: LO1V145338  ISNI: 0000 0001 1661 6596  LCCN: n79062738  MusicBrainz: e6c143f8-95f5-4fa9-8acc-869703785eb4  NKC: xx0003188  NLA: 35700186  NLG: 305033  NSK: 000160216  NTA: 069965781  SELIBR: 201221  SUDOC: 02778049X  Trove: 1048313  ULAN: 500372710  VcBA: 495/16668  VIAF: 66440309   WorldCat (עם VIAF): 66440309
יון סוק-יאול

יון סוק-יאול (בקוריאנית: 윤석열;‏ נולד ב-18 בדצמבר 1960) הוא נשיא קוריאה הדרומית לשעבר, מ-2022 עד 2024. במסגרת הליך הדחה שנפתח נגדו, ב-14 בדצמבר 2024 הצביעו חברי האספה הלאומית של קוריאה הדרומית בעד הדחתו. בעקבות זאת נשללה ממנו הסמכות לבצע את תפקיד הנשיא עד שיפסוק בית המשפט לחוקה בעניינו. ראש הממשלה האן דאק-סו ממלא את התפקיד בפועל עד אז.
יון הוא פוליטיקאי, משפטן ותובע ציבורי לשעבר, ששימש כתובע הכללי של קוריאה תחת הנשיא מון ג'יאה-אין בין 2019 ל-2021. ב-2022 היה למועמד מפלגת כוח העם בבחירות לנשיאות ב-2022, וזכה בבחירות כשגבר על יריבו, לי ג'יאה-מיונג.
ביוגרפיה

יון למד באוניברסיטה הלאומית של סיאול, וקיבל תעודת הסמכה לתובע ציבורי ב-1994. הוא התפרסם בציבור ב-2016 לאחר שהוביל את החקירות נגד הנשיאה המודחת פאק גון-הייה בגין שחיתות וניצול לרעה של סמכות. הוא גם חקר את קודמה של פאק, לי מיונג-באק, בגין חשדות לשחיתות.
יון הועלה למשרת התובע כללי של קוריאה בממשל הנשיא מון ביוני 2019 אך התפטר מתפקידו ב-2021 כאות מחאה על ניסיון הממשל להפחית מסמכויות המשרד. הוא פנה נגד הממשל והתמנה למועמד מפלגת האופוזיציה הגדולה לקראת הבחירות לנשיאות, כאשר במהלך מערכת הבחירות הפנה אצבע מאשימה כלפי הממשלה על התמודדות כושלת עם משבר התפרצות מגפת הקורונה ולנוכח משבר כלכלי גובר.
ביוגרפיה > נשיא קוריאה הדרומית

ב-29 ביוני 2021, הכריז יון על מועמדותו בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-2022.
ב-30 ביולי 2021, הצטרף רשמית למפלגת הכח השמרנית, עת הייתה באופוזיציה. לפני כן היה יון פוליטיקאי עצמאי.
ב-5 בנובמבר 2021, זכה יון באופן רשמי להיות מועמד מפלגת כח העם לבחירות לנשיאות ב-2022. הוא זכה ב-47.85% מהקולות.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו במרץ 2022 ניצח יון בבחירות בפער קטן את יריבו, לי ג'יאה-מיונג מטעם המפלגה הדמוקרטית של קוריאה, והוא החליף את הנשיא המכהן, מון ג'יאה-אין. הוא נכנס לתפקידו ב-10 במאי 2022.
ב-3 בדצמבר 2024 הכריז סאק יאול על ממשל צבאי ופורסם כי הוא מונע את כניסת המחוקקים לפרלמנט (בו יש רוב לאופוזיציה), תוך האשמת האופוזיציה באהדה ותמיכה לצפון קוריאה. ביטל הכרזה זאת מאוחר יותר באותו היום לאחר שהפרלמנט הצביע פה אחד נגד. מאוחר יותר, הביע חרטה על ניסיון להפעיל משטר צבאי בהצהרה שנשא לאומה. הוא סירב להתפטר והפרלמנט החליט על הדחתו מתפקידו לאחר שהושג הרוב הנדרש.
לטענתו ולטענת תומכיו הרבים הצו הצבאי הוא בתגובה לפעולות של האופוזיציה ובראשה "המפלגה הדמוקרטית של קוריאה" אשר נמצאת בקשרים חזקים עם קוריאה הצפונית וסין, אויבותיה המושבעות של דרום קוריאה, שחיתות רבה באופוזיציה ובמנגנונים הנמצאים בתמיכה בה, כגון מערכת המשפט, התקשורת והמשטרה. בנוסף עלו טענות רבות על ריגול למען קוריאה הצפונית וסין, והתערבות של סין בפוליטיקה של המדינה, שגרמה להדחתו. על פי החוק בדרום קוריאה, יש סמכות לנשיא להטיל צו צבאי במקרים חריגים.
ב-14 בדצמבר הפרלמנט בדרום קוריאה הצביע בעד הדחת הנשיא יון סוק-יאול, בעקבות הכרזתו על משטר צבאי. 204 מחוקקים הצביעו בעד ההדחה.
ביוגרפיה > עמדות פוליטיות

יון הצהיר טרם נבחר לנשיאות כי ידרוש מארצות הברית לפרוס מחדש נשק גרעיני טקטי בדרום קוריאה. נשק גרעיני לא הוצב על ידי ארצות הברית בקוריאה הדרומית מאז תחילת שנות ה-90, לאחר הסכם עם רוסיה ובמאמץ להקל על המתיחות בין צפון ודרום קוריאה.
יון הוא אנטי פמיניסט ומאשים את התנועה הפמיניסטית בילודה הנמוכה במדינה. לקראת הבחירות ב-2022 אמר כי יבטל את משרד הנשים והמשפחה. יון הוא אנטי להט"ב ומתנגד לתנועות להט"ביות בדרום קוריאה.
יון מתנגד להתערבות ממשלתית בכלכלה ונוהג לצטט את מילטון פרידמן. הוא הבטיח כי יבטל את שבוע העבודה של 52 שעות ואת שכר המינימום.
אנרגיה ואקלים

יון בעד חיזוק מקורות האנרגיה המסורתיים כמו דלקים מאובנים ואנרגיה גרעינית. יחד עם זאת, הוא גם תומך במקורות אנרגיה מתחדשים והצהיר שעל דרום קוריאה לחזק ולהגדיל את יעדי האנרגיה המתחדשת ל-2030 ולתת דחיפה למעבר לאנרגיה מתחדשת בדרום קוריאה. בנוסף הוא אמר "שאי אפשר לעבור ל-100% אנרגיות מתחדשות עד 2050". יון הביע את אי הסכמתו לגבי רעיון אפס נטו פליטות פחמן עד 2050 והוסיף "שעל דרום קוריאה להמשיך להשתמש במקורות האנרגיה המסורתיים תוך כדי עבודה למען צמיחה בת קיימא". יון תומך נלהב בכוח הגרעיני באנרגיה גרעינית ובכורים גרעיניים והוא הבטיח להעביר את דרום קוריאה לאנרגיה גרעינית על מנת להיגמל מהגז הרוסי ולהגיע לעצמאות אנרגטית. הפתרון הכי גדול שהוא מציע למשבר האקלים מתבטא באנרגיה גרעינית והוא שואף לבנות כמה שיותר תחנות כוח גרעיניות. הוא תומך בהגדלת הייצור החשמל הגרעיני בתחנות כוח גרעיניות. יון תומך בהעברת דרום קוריאה ל-100% מכוניות חשמליות ותחבורה חשמלית להפחתת פליטות.
הערות שוליים

↑  Former top prosecutor wins presidential nomination of main opposition party, koreatimes, ‏5 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  Sang-Hun, Choe (2022-03-09). "Live Updates: Opposition's Yoon Wins Tight Race for South Korean Presidency". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-03-09.
↑  דן קריבולוטי, עוזב את בלפור ומשקיע במעון חדש – נשיא חדש לקוריאה, באתר ״הקוריאנים״ - על אנשים ועסקים בקוריאה, ‏27 במרץ, 2022
↑  כאוס בדרום קוריאה: הנשיא הכריז על משטר צבאי, הפרלמנט ביטל את ההחלטה, באתר ynet, 3 בדצמבר 2024
↑  נשיא דרום קוריאה התנצל, אך לא התפטר - וההצבעה על הדחתו נפלה: "לא אתנער מאחריות", באתר ynet, 7 בדצמבר 2024
↑  איתמר מרגלית מיכל רשף, הפרלמנט בקוריאה הדרומית הדיח את הנשיא יון סוק-יאול בהצבעה תקדימית, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 בדצמבר 2024
↑  רויטרס, דרמה בדרום קוריאה: הפרלמנט אישר את הדחת הנשיא שהכריז על משטר צבאי, באתר ynet, 14 בדצמבר 2024
↑  김수연, Yoon says he will request redeployment of U.S. tactical nukes in case of emergency, Yonhap News Agency, ‏22 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  Eric Koons, The Future of Energy Transition Under S. Korea’s New President Yoon Suk-Yeol, Energy Tracker Asia, ‏2022-03-25 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1257912941  ISNI: 0000 0004 7958 0297  LCCN: n2021047530  NLK: KAC2020C4342  VIAF: 984162669634555500009   WorldCat (עם VIAF): 984162669634555500009
לי א-רן

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  1964 (בת 61 בערך) פיונגיאנג, קוריאה הצפונית 
 מדינה:  קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית 
 מקום מגורים:  קוריאה הדרומית 
 השכלה:  אוניברסיטת אווה לנשים  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  אות האומץ הנשי הבין-לאומי (2010) 
 
לי א-רן (בקוריאנית: 이애란; נולדה ב-1964) היא פעילה למען חינוך והשכלה ממוצא צפון-קוריאני. בשנת 2010 קיבלה לי את אות האומץ הנשי הבינלאומי.
ביוגרפיה

לאחר שהסבים שלה ערקו לדרום קוריאה, היא ומשפחתה נשלחו בקוריאה הצפונית למחנה עבודה, שם הייתה כלואה במשך שמונה שנים. בשנת 1997, היא ברחה לדרום קוריאה לאחר שקרוב משפחה אמריקאי פרסם ספר זכרונות, וטען כי אביה של לי היה מעורב בניסיונות להפיל את המשטר. היא ברחה עם הוריה, קרובי משפחה נוספים ובנה, שהיה אז בן ארבעה חודשים. בעלה לא הצטרף אליהם. המשפחה ברחה דרך סין ווייטנאם והגיעה לדרום קוריאה. בשנים הראשונות בדרום קוריאה עבדה בעבודות מזדמנות עד שיכלה לממן לעצמה לימודים.
ב-2005 לי יסדה תוכנית מלגות בינלאומית שמעניקה מלגות לסטודנטים מקוריאה הצפונית ללמוד אנגלית. ב-2008, היא הייתה לעריקה הראשונה מקוריאה הצפונית שהתמודדה על מושב באספה הלאומית. ב-2009, לי סיימה את לימודי הדוקטורט בנושא תזונה באוניברסיטת איווה לנשים (Ewha Womans University) בסיאול. היא העריקה הראשונה בעלת תואר דוקטור מקוריאה הצפונית. באותה השנה, היא ייסדה ארגון ללא מטרת רווח, Hana Defector Women's Organization שתומך בנשים מקוריאה הצפונית החיות בדרום קוריאה ומסייע להן בהכשרה מקצועית, טיפול בילדים, רכישת השכלה ומיצוי זכויות.
מאז משנת 2012 היא מנהלת מכון אוכל מסורתי צפון קוריאני, המעניק הכשרה מקצועית לעריקים מקוריאה הצפונית ומנסה לקרב את צפון ודרום קוריאה דרך תרבות המזון של פיונגיאנג. המכון גם מנהל מסעדה בה עובדות נשים מקוריאה הצפונית. באותה השנה, לי הובילה שביתת רעב בת 18 ימים מול השגרירות הסינית, כמחאה על החזרת פליטים מסין לקוריאה הצפונית.
הערות שוליים

↑  Episcopal News Service - DIOCESAN DIGEST, archive.episcopalchurch.org (ארכיון)
1 2  Catherine Antoine, Dr. Lee Ae-ran (North Korea) — Women in Human Rights, www.womensrights.asia
1 2  Dr. Lee Ae Ran to Receive Women's Award, www.dailynk.com (בקוריאנית)
↑  AWIU » Dr. Lee Ae-ran, Republic of Korea, www.awiu.org (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  "Meet the North Korean defector and restaurateur who believes 'reunification of our country starts at the table'". South China Morning Post (באנגלית).
התקיפה האווירית בננגרהאר

התקיפה האווירית בננגרהאר (באנגלית: Nangarhar airstrike), בוצעה ב-13 באפריל 2017 על ידי חיל האוויר של ארצות הברית בנפת אצ'ין אשר במחוז ננגרהאר במזרח אפגניסטן. במהלך התקיפה האווירית, ארצות הברית השתמשה לראשונה בפצצה הלא גרעינית הגדולה ביותר בארסנל שלה - B MOAB המכונה "אם כל הפצצות", במטרה להרוס רשת מנהרות באזור הררי ששימשו את לוחמי מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית.
 הפצצה הושלכה מדלת המטען האחורית של מטוס לוקהיד 130-MC. כיומיים לאחר ההפצצה, פקידי ממשל אפגנים שסרקו את האזור דיווחו שנהרגו בהפצצה כ-94 לוחמי דאעש, ביניהם כ-4 מפקדים בכירים.
רקע

בינואר 2015, המדינה האסלאמית הכריזה על הקמת מחוז ח'וראסאן במרכז אסיה בעקבות הצהרת אמונים של ארגונים מקומיים באזור פקיסטן, אפגניסטן ואוזבקיסטן, וזו הייתה הפעם הראשונה בה הוקם מחוז רשמי של המדינה האסלאמית במדינה שאינה ערבית. מאז 2015, לוחמי המדינה האסלאמית באפגניסטן התבססו היטב במזרח ההררי של המדינה, ואף הצליחו לכבוש מספר שטחים מהצבא האפגאני ומהטליבאן. חלקים מנפת אצ'ין ונפות אחרות בגבול האפגאני-פקיסטני נפלו לידיהם של לוחמי המדינה האסלאמית עקב הטופוגרפיה ההררית המורכבת שלהם, אשר הייתה קשה מאוד לגישה עבור כוחות הממשלה האפגנית. במהלך 2015 ו-2016, המדינה האסלאמית הכינה לשימוש רשת מנהרות מפותחת באזורים ההרריים של אצ'ין שנוצרה במקור על ידי ה-CIA עבור לוחמי המוג'אהידין בפלישה הסובייטית לאפגניסטן, והיא השתמשה באזור כבסיס צבאי ולוגיסטי לביצוע פיגועים קטלניים באפגניסטן. במהלך 2017 כחלק ממבצע חאמזה של כוחות אמריקנים ואפגנים לנקות את נוכחות דאעש ממזרח אפגניסטן, כוחות מיוחדים של צבא אפגניסטן ניסו ללא הצלחה לחדור אל האזור במטרה לטהר אותו, ונסוגו פעם אחר פעם בעקבות הטופוגרפיה הקשה וההיתקלות במטעני חבלה מאולתרים של המדינה האסלאמית.
 לבקשת ממשלת אפגניסטן, ארצות הברית החליטה להתערב כחלק ממבצע נחישות טבועה שנועד להחליש את המדינה האסלאמית בשטחי עיראק וסוריה. מספר ימים קודם להפצצה, חייל בכוחות המיוחדים של ארצות הברית נפצע אנושות מירי של נשק קל בננגרהאר על ידי המדינה האסלאמית.
נשק

פצצת GBU-43/B (ידועה גם כפצצת מואב או אם כל הפצצות) נבחרה לנשק שבו יעשה שימוש בתקיפה האווירית על מעוז המדינה האסלאמית. הפצצה שמונחת על ידי GPS ואשר משקלה הוא 10.3 טונות, נחשבת לפצצה הקונבנציונלית החזקה ביותר בארסנל הנשק של ארצות הברית, והיא נוסתה לראשונה במרץ 2003 לפני מלחמת עיראק.
למרות גודלה, לפצצת מואב אין יכולת לחדור למטרות עמוקות מדי לעומת מפצחת בונקרים, והשימוש בה נעשה בעיקר כנגד מאות מטרות רכות עד בינוניות המכסות שטחים נרחבים בסביבה מורכבת, כדוגמת קניון עמוק או מערכת מנהרות, תוך ניצול ההדף העצום של הפצצה. מאז פיתוח הפצצה ב-2003 ועד ל-2017, טרם נעשה בה שימוש מבצעי - בעיקר עקב החשש לפגיעה באזרחים.
לאחר הטלתה, דובר הפנטגון מסר כי הפצצה הובאה לאפגניסטן "לפני זמן מה" כדי לפגוע במעוז המדינה האסלאמית בננגרהאר, הנמצא ליד הגבול הפקיסטני. דייוויד מרטין, כתב הביטחון הלאומי של CBS, אמר כי התכנון להטלתה באזור החל עוד במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה. ההוראה להשתמש בפצצת מואב ניתנה על ידי מפקד כוחות ארצות הברית באפגניסטן, הגנרל ג'ון ניקולסון. דובר משרד ההגנה של אפגניסטן, הגנרל דאולט וזירי, אמר שבעקבות הניסיונות הכושלים של הצבא האפגני לחדור לאזור, כמו גם אי השמדת המנהרות על ידי מלט"ים ומטוסי קרב, הוחלט להשתמש בפצצה מסיבית כדי להשמיד את רשת המנהרות ההררית שהפכה את הנפה למעוז המדינה האסלאמית באפגניסטן.
התקיפה

בשעה 7.32 בבוקר (שעון אפגניסטן), פצצת מואב הוטלה בנפת אצ'ין במחוז ננגרהאר בסמיכות לגבול עם פקיסטן כשהיא יוצרת גל הדף עצום. לדברי מפקד מחוז אצ'ין, התקיפה תואמה היטב עם הצבא האפגני והכוחות המיוחדים שהודיעו על כך למנהיגי השבטים המקומיים על מנת שיפנו את האזרחים מהאזור. על פי הגרדיאן, לאחר ההפצצה כוחות של ארצות הברית ואפגניסטן סקרו את האזור רגלית על מנת לאמוד את הנזק מקרוב. הדיווחים הראשונים מהאזור המופצץ דיברו על 36 לוחמי דאעש הרוגים, אך המנין גדל בימים שלאחר מכן כאשר יחידות הסיור של ארצות הברית ואפגניסטן ביקרו באתר ההפצצה. ב-14 באפריל, מפקד המשטרה של מחוז ננגהר מסר לתקשורת האפגנית ש-82 חמושים נהרגו, בעוד שמפקד נפת אצ'ין אמר לסוכנות הידיעות AEP שלפחות 92 חמושים נהרגו.
 ב-15 באפריל דווח שבההפצצה נהרגו 94 חמושים בהם 4 מפקדים, וב-18 באפריל בכיר ביטחוני אפגני מסר שנהרגו 96 חמושים, כולל 13 מפקדים.
לדברי משרד ההגנה האפגני, כל הנפגעים מההפצצה השתייכו למדינה האסלאמית, ועל פי הצהרות נוספות של גורמי ממשל באפגניסטן, בין ההרוגים היו 13 לוחמים זרים מהודו.
 סוכנות הידיעות של המדינה האסלאמית, "אמאק", פרסמה הודעה בה נטען שלא כל ההרוגים מצאו את מותם בעקבות ההפצצה. על פי משרד ההגנה האפגני, לא היו נפגעים אזרחיים בתקיפה האווירית, אך חבר פרלמנט מקומי מסר שנהרגו שני תושבי הכפר שודל הסמוך לאתר ההפצצה ולגבול הפקיסטני, ומספר מבנים במרחק 1.5 קילומטר מהאתר נפגעו מגל ההדף.
זמן קצר לאחר ההפצצה, חודשה הפעילות הג'יהאדיסטית באזור. ב-27 באפריל, נהרגו שני אנשי המבצעים המיוחדים של ארצות הברית על ידי המדינה האסלאמית בסמיכות לאזור שבו הוטלה הפצצה; כתב ה-BBC ציטט קצין אפגני שמסר שישנם מאות מנהרות דומות באזור.
תגובות

אפגניסטן (2013–2021) אפגניסטן: נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי, אמר כי ההפצצה נועדה לתמוך במאמציהם של כוחות הביטחון הלאומים האפגניים, וכי ננקטו אמצעי זהירות כדי למנוע פגיעה באזרחים עם זאת, נשיא אפגניסטן לשעבר חאמיד כרזאי, גינה את ההפצצה בטענה שהיא לא מהווה מלחמה בטרור, אלא "שימוש ברוטלי באדמת המדינה שלנו כאתר ניסיונות לנשק חדש ומסוכן". שגריר אפגניסטן בפקיסטן טען שהתקיפה האווירית הייתה בלתי יעילה, וראש עיריית אצ'ין, אמר ש"אף על פי שאין ספק שלוחמי דאעש אכזריים, אני לא רואה סיבה להשלכת הפצצה".
ארצות הברית ארצות הברית: נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לא ענה לשאלה האם הוא הורה להטיל את הפצצה, ותחת זאת העיר שהצבא קיבל הסמכה מלאה לעשות את כל מה שצריך. מפקד כוחות ארצות הברית באפגניסטן ג'ון ניקולסון, אמר כי ככל שההפסדים של דאעש גוברים, הם משתמשים במטענים, בבונקרים ובמנהרות כדי לעבות את ההגנה שלהם, וזוהי התחמושת הנכונה לצמצם את המכשולים הללו ולשמור על המומנטום של המתקפה נגדם. בכלי התקשורת נטען שמטרת ההפצצה הייתה גם לאותת לקוריאה הצפונית למתן את הגישה התוקפנית שלה.
ראו גם

אבי כל הפצצות
הלם ומורא