stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב מגן ישראלי
עקרונות

השיטות מבוססות על תנועות טבעיות של גוף האדם ומצטיינת בפשטותה, במהירותה וביעילותה. התרגילים והתנועות בק.מ.י מתמקדים בתנועה קצרה, המבוססת על פעולה אינסטינקטיבית וטבעית לאדם, ללא התמקדות בליטוש אסתטי של התנועה. בכך שונה ק.מ.י מאמנויות לחימה אחרות, אשר בהן ניתן דגש לתנועה שהיא תכליתית אך גם אסתטית המבוצעת בצורה מושלמת. לכן יש הגורסים כי אין זו אמנות לחימה, אלא "מקצוע לחימה" אשר אין בו כל יסוד אומנותי או רוחני. עם זאת, ניתן בק.מ.י דגש רב לחינוך לערכים, נימוס, כבוד לזולת והליכות, משמעת, אומץ לב ועצמאות.
הדגשת הפשטות נעשית מתוך מחשבה שתנועה טבעית ופשוטה היא תנועה מהירה. השימוש בתנועה בסיסית ולא מסורבלת מאפשר לכל אדם יכולת הגנה עצמית. אלי אביקזר תיאר את שיטתו במשפט "מינימום הגנה נגד מקסימום התקפה".
יסוד חשוב נוסף בק.מ.י הוא התכליתיות, ההחלטיות וההתקפיות. מתאמני ק.מ.י מחונכים להימנע מעימות אלים, ברם לפעול בתוקפנות רבה ובאומץ כאשר נקלעו לעימות. עיקרון זה הוא שיצר דימוי מוטעה של שימוש מוגזם בכח.
לקרב מגן ישראלי ארבעה עקרונות:
לא להיפגע
פעל לפי יכולתך, אך פעל נכון
השתמש בידע לפי הצורך
הדרך הפשוטה, שהיא הדרך הקצרה ביותר והמהירה ביותר
שיטת האימון

לשיטה שני חלקים: הגנה עצמית וקרב פנים אל פנים.
ההגנה העצמית היא התמודדות עם מצבי תקיפה סטנדרטיים. מעין "תרגילים" להגנה בפני התקפה מסוג מסוים. בין היתר נלמדים במסגרת השיטה תרגילי הגנה נגד מכות ובעיטות, היחלצות מלפיתה או חנק, הגנה בפני התקפה בנשק קר, התמודדות עם איום בנשק חם ועוד.
במסגרת ההגנה העצמית מחונכים המתאמנים גם לריסון עצמי, לזיהוי מוקדי אלימות והתרחקות מהם.
קרב פנים אל פנים מתפתח אם תרגיל הגנה עצמית לא הסתיים בניטרול התוקף, ומהווה חלק משלים להגנה העצמית.
עמותת ק.מ.י אינה מקיימת תחרויות מכל סוג שהוא והשיטה אינה מוגדרת כמקצוע ספורט.
דרגות

| --- | --- |
לבן: 

צהוב: 
כתום: 
ירוק: 
כחול: 
חום: 
שחור: 
שחור עם שני פסים אדומים בכל קצה   (דאן 2): 
שחור עם שלושה פסים אדומים בכל קצה   (דאן 3): 
אדום עם פס שחור באמצע   (דאן 4): 
קטעים שחור-אדום   (דאן 5): 
קטעים אדום-לבן   (דאן 6-7): 
אדום   (דאן 8-10): 
הידע והוותק של המתאמן מסומן בחגורה צבעונית. להלן סדר החגורות: לבן, צהוב, כתום, ירוק, כחול, חום, חגורות שחורות - דאן 1: שחור, דאן 2: שחור עם שני פסים אדומים בכל קצה, דאן 3: שחור עם שלושה פסים אדומים בכל קצה, דאן 4: אדום עם פס שחור באמצע, דאן 5: קטעים שחור-אדום, דאן 6 עד דאן 7: קטעים אדום-לבן, דאן 8 עד דאן 10: אדום.
ראש השיטה של ק.מ.י כיום הוא אבי אביסידון חגורה אדומה דאן 10, אבי היה תלמידו הישיר של אלי אביקזר מאז היה בן 12 ועד לפטירתו בשנת 2004. כיום אבי אביסידון הוא ראש תחום אמנויות לחימה במכללת וינגייט.
קרב מגן ישראלי בעולם

ישנם סניפים של קרב מגן ישראלי בטורקיה, אוסטרליה, ספרד, ברזיל וקנדה והוא מקושר עם העמותה לקרב מגן ישראלי. בנוסף יו"ר השיטה אבי אביסידון העביר סמינרים וקורסים הכוללים קרב מגן ישראלי ברחבי העולם.
ראו גם

אלי אביקזר
קרב מגע
אימי שדאור ליכטנפלד
מסילות הברזל הרוסיות

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 מייסדים:  גנאדי פאדייב
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 חברת אם:  הסוכנות הפדרלית לתחבורת רכבות
 חברות בנות:  רכבת אוקטובר  West Siberian Railway  רכבות דרום אוראל  רכבות סברדלובסק  Krasnoyarsk Railway  Trans-Baikal Railway  East Siberian Railway  רכבות המזרח הרחוק  רכבות קובישב  South Eastern Railway  רכבת מוסקבה  רכבות קלינינגרד  Privolzhskaya Railway  רכבת גורקי  רכבות צפון הקווקז  רכבת הצפון  South Caucasus Railway 
 מיקום המטה:  מוסקבה, רוסיה
 משרד ראשי:  מטה משרד הרכבות הרוסי
 שליטה בחברה:  משרד התחבורה של רוסיה
 בעלות:  רוסיה רוסיה
 ענפי תעשייה:  תחבורה, הובלת מטענים
 מוצרים עיקריים:  רשת רכבות 
 הכנסות:  2,251,703,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  202,425,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  139,704,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  2,411,935,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 יו"ר:  ויטאלי סאבלייב (אנ')
 מנכ"ל:  אולג בלוזרוב (אנ')
 עובדים:  836,000 (2014)
  
 RZD.ru
 
משרדי החברה במוסקבה.
הרכבת המהירה "ספסאן" בקו מוסקבה-סנקט פטרבורג, 2009.
מסילות הברזל הרוסיות (ברוסית: Российские железные дороги), הידועה גם כ"חברת הרכבות הממשלתית של רוסיה RZD", היא חברה ממשלתית המפעילה את התחבורה המסילתית ברוסיה. זוהי החברה הגדולה ברוסיה בתחום. החברה עוסקת בשינוע נוסעים ומטען באמצעות רכבות ואחראית גם על הפעלת תחנות הנוסעים ותחנות טעינת משא וכן על תכנון ופיתוח תשתיות הרכבת במדינה. החברה הוקמה ב-18 בספטמבר 2003 מתוך משרד הרכבות של רוסיה והחלה לפעול כמפעילת רשת הרכבות החל מ-1 באוקטובר 2003. ב-9 במרץ 2004 משרד הרכבות פורק.
בנפרד מהחברה פועלות חברות רכבות עצמאיות אחרות כדוגמת רכבות ימאל (Ямальская железнодорожная компания), חברת הרכבות של יקוטיה (Железные дороги Якутии), חברת גרנד אקספרס סרוויס (Гранд-Экспресс Сервис) המפעילה שירות רכבות מסנקט פטרבורג לחצי האי קרים דרך מוסקבה וחברת הרכבות של חצי האי קרים (Крымская железная дорога).
נשיא החברה הוא אולג בלוזרוב ולפניו שימש בתפקיד ולדימיר יאקונין.
היסטוריה

הממשלה באימפריה הרוסית החלה לדון בהקמת מסילות ברזל ברוסיה כבר מתחילת המאה ה-19, כשהבסיס להקמת גוף לניהול רכבות ברוסיה הייתה מחלקת הקישור הימי (Департамент водных коммуникаций) שהוקמה ב-1789 על פי צו קיסרי של פאבל הראשון. את הארגון ניהל ניקולאי רומיאנצב גם כשזה הפך ב-1809 למינהל התחבורה והוא כיהן כשר התחבורה הקיסרי. באותה שנה הוא הביא להקמת מכון התחבורה הצבאי.
מסילות הברזל הראשונות ברוסיה הונחו לראשונה בשנות 1830. ב-1834 הגיע לביקור ברוסיה המהנדס האוסטרי, פרנץ אנטון פון גרסטנר שהציע לקיסר ניקולאי הראשון להקים קו רכבת. ב-1836 הצאר הורה להקים את קו הרכבת סנקט פטרבורג-צארסקויה סלו. העבודות על בניית הקו נמשכו עד סוף 1837 ובקיץ אותה שנה יצאה לדרך הרכבת הרוסית הראשונה.
משרד הרכבות של רוסיה הוקם ב-15 ביוני 1864 כיורש מחלקת הרכבות של משרד התחבורה שהוקמה ב-1842. המשרד פעל ברציפות עד שנת 1917 עת פורק והוחלף על ידי הקומיסריון העממי לענייני תחבורה. עד שנת 1932 בוצעו שינויים רבים בתשתית מסילות הברזל ואלה היו באחריות משרד התחבורה הסובייטי. בשנת 1954 הוקם המשרד לבניית התחבורה שהפך לתאגיד טרנססטרוי.
בשנת 1991 משרד התחבורה הסובייטי פורק ומשרד הרכבות של רוסיה הוקם מחדש בתור הגוף האחראי להפעלת מסילות הברזל. בשנת 2003 המשרד פורק והוחלף על ידי חברת מסילות הברזל הרוסיות.
בשנת 2017 נחנך מוזיאון מסילות הברזל הרוסיות במתכונתו המודרנית.
ספונסר ספורטיבי

חברת הרכבות היא הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה הנחשב לזיכיון המפורסם ביותר של אגודת לוקומטיב והחברה גם מממנת את קבוצות הבת ומתקני הספורט שלה כולל RZD ארנה (הנושא את שם חברת הרכבות) וספסאן ארנה. בנוסף, חברת הרכבות היא הספונסר העיקרי של מועדון הכדורסל לוקומוטיב קובאן, מועדון ההוקי קרח לוקומוטיב ירוסלבל ומועדון הכדורעף לוקומוטיב נובוסיבירסק.
נוסף לזה, חברת הרכבות מממנת את קבוצת Russian Time בסדרת המרוצים GP2.
הנהלת החברה

מחזיקת המניות היחידה בחברה היא ממשלת הפדרציה הרוסית, הממנה ומפטרת את נשיא החברה וחברי הדירקטוריון.
הנהלת החברה > יו"ר הדירקטוריון

ויקטור כריסטנקו (2003 - 2004)
אלכסנדר ז'וקוב (2004 - 2011)
קיריל אנדרוסוב (2011 - 2015)
ארקדי דבורקוביץ' (2015 - 2018)
מקסים אקימוב (2018 - 2020)
אנדריי בלואוסוב (2024-2020)
ויטאלי סאבלייב (2024-)
הנהלת החברה > נשיאי החברה

גנאדי פאדייב (2003 - 2005)
ולדימיר יאקונין (2005 - 2015)
אולג בלוזרוב (2015 -)
ראו גם

רכבות ברוסיה
הרכבת הפינית
הרכבת הטרנס-סיבירית
מסילת הברזל הטרנס-אסיאתית
מערך הרכבת המהירה ספסאן
רכבות קרים
מטה חברת רכבת מוסקבה, במבנה ששימש בעבר את המשרד הממשלתי לענייני רכבות ואת משרד התחבורה הסובייטי.
סמל החברה הישן שהיה בשימוש עד 2007.
מפת קווי הרכבת ברוסיה.
מפלגת הלייבור של סנט קיטס ונוויס

| --- | --- |

 מדינה:  סנט קיטס ונוויס 
 מנהיגים:  דנזל דאגלס 
 תקופת הפעילות:  25 בינואר 1932 – הווה (92 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה 
 מטה:  באסטר 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז 
 www.sknlabourparty.com
 
מפלגת הלייבור של סנט קיטס ונוויס (SKNLP), הידועה גם בשם הלייבור, היא מפלגת מרכז-שמאל בסנט קיטס ונוויס. זוהי המפלגה הפוליטית הפעילה הוותיקה ביותר באיים הקאריביים דוברי האנגלית.
היסטוריה

המפלגה נוסדה בשנת 1932 ונודעה בתחילה בשם ליגת הפועלים של סנט קיטס.  היא הציגה שני מועמדים בבחירות 1937, שניהם נבחרו. לאחר מכן היא זכתה בכל המושבים שנבחרו ב-1940, 1943 ו-1946.
מ-1946 עד 1978, המפלגה הובלה על ידי רוברט בראדשו. זו הייתה המפלגה היחידה שהתמודדה בבחירות 1952 וזכתה בכל שמונת המושבים. הם שמרו על השלטון ב-1957 למרות שאיבדו שלושה מושבים לעצמאים. המפלגה זכתה גם ב-1961 ושמה שונה למפלגת הלייבור של סנט קיטס-נביס-אנגווילה ב-1966.הם המשיכו לזכות בבחירות של 1966, 1971 ו-1975, וזכו בשבעה מושבים בכל הזדמנות.
כאשר אנגווילה התנתקה מסנט קיטס ונוויס, המפלגה אימצה את שמה הנוכחי. בבחירות באותה שנה צומצמה המפלגה לארבעה מושבים, ולמרות שזו הייתה הסיעה הגדולה ביותר באספה הלאומית, הצליחה תנועת הפעולה העממית של האופוזיציה להקים ממשלת קואליציה. מפלגת הלייבור הצטמצמה לשני מושבים בבחירות 1984 ונותרה עם שני חברי פרלמנט בלבד לאחר הבחירות ב-1989. למרות שהיא קיבלה את מירב הקולות בבחירות 1993 וזכתה באותו מספר מושבים כמו ה-PAM, ה-PAM נותרה בשלטון. עם זאת, ב-1995 הוכרזו בחירות מוקדמות, שבהן זכתה מפלגת הלייבור ברוב המושבים. הם הגדילו את רובם בבחירות 2000 ושמרו על כוחם בבחירות ב-2004 וב-2010.
לאחר שהלייבור ספגה תבוסות ב-2015 וב-2020, דנזיל דאגלס החליט לפרוש מתפקידו כמנהיג המפלגה ב-2021. יו"ר המפלגה טרנס דרו נבחר ליורשו בוועידה ארצית. ארל אסים מרטין הפך ליושב ראש המפלגה החדש.
הערות שוליים

↑  "SKNLP's New Executive Committee Announced after recent Conference", WINNFM 98.9
קירסטין סמית

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1878 
 פטירה:  11 בנובמבר 1939 (בגיל 61) 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון  אוניברסיטת קופנהגן 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ון קמפבל לסופר חדש (2001) 
 
קירסטין סמית (בלועזית: Kirstine Smith; ‏1878–1939) הייתה סטטיסטיקאית דנית. היא מחלוצות המחקר בתחום התכנון האופטימלי של ניסויים.
ביוגרפיה

ב-1906 סיימה את לימודיה באוניברסיטת קופנהגן עם תואר במתמטיקה ובפיזיקה. היא עבדה כעוזרת מחקר של האסטרונום והסטטיסטיקאי תורוולד טילה, ולאר מותו עבדה במכון לחקר הימים, שם הייתה מעורבת במספר מחקרים על אוכלוסיות דגים.
ב-1916 התקבלה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון, במחלקה לסטטיסטיקה שהקים שם קרל פירסון, וביצעה את עבודת המחקר שלה בהדרכתו. במכתב לפישר, פירסון תיאר את סמית כ-"מבריקה". היא פרסמה מחקר רב השפעה על אמידת חי-בריבוע של מקדם המתאם. חילוקי דעות בדבר הפרשנות של עבודתה גרמו להרעת היחסים בין פירסון ופישר.
בעבודת הדוקטורט שלה, שפורסמה ב-1918, היא המציאה למעשה את התחום של תכנון ניסויים אופטימלי. לאחר סיום לימודי הדוקטורט חזרה לדנמרק, שם עבדה במכון לחקר האוקיינוס ובמעבדת המחקר של קרלסברג. בסופו של דבר פרשה מהעיסוק במחקר בשנת 1925, ובחרה להיות מורה בבית ספר תיכון, שם לימדה עד מותה ב-1939.
קרו אלכסנדרה

קרו אלכסנדרה (באנגלית: Crewe Alexandra Football Club) היא קבוצת כדורגל אנגלית שהוקמה בשנת 1877 בעיר קרו שבמחוז צ'שייר שבמערב אנגליה, והיא אחת הקבוצות הוותיקות באנגליה. הקבוצה משחקת בליגת הפוטבול ליג השנייה, הליגה הרביעית בחשיבותה באנגליה. אצטדיונה הביתי הוא "אצטדיון אלכסנדרה" אשר מכיל 10,153 מקומות ישיבה. הקבוצה מכונה "אנשי הרכבות".
המועדון נוסד בשנת 1877 ונקרא של שם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק. הישגה הגדול ביותר הוא זכייה בפרס הפוטבול ליג בשנת 2013.
מלאכים ושדים

ערך זה עוסק בספרו של דן בראון. אם התכוונתם לסרט קולנוע בשם זה, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דן בראון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסתורין ומתח
 מקום התרחשות:  CERN, קריית הוותיקן 
 הוצאה
 הוצאה:  מודן
 תאריך הוצאה:  2000
 מספר עמודים:  435 (בגרסה העברית)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  נורית לוינסון
 סדרה
 ספר קודם:  שם הצופן: מבצר דיגיטלי 
 הספר הבא:  צופן דה וינצ'י
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002378176, 002759587
 
מלאכים ושדים (באנגלית: Angels & Demons) הוא מותחן בלשי פרי עטו הסופר האמריקאי דן בראון. הספר יצא לאור בשנת 2000.
ספר זה הוא הראשון העוסק בהרפתקאותיו של רוברט לנגדון, אך ידוע פחות מהספר שנכתב אחריו, "צופן דה וינצ'י". הספר בנוי כספר מתח, אך הוא גדוש בתיאורי אמנות מרחבי רומא והוותיקן. עיקר הספר עוסק בתיאור המתח בין הדת והמדע, והבלטת היחסים והקשרים שביניהם.
עלילה

הספר מתאר את קורותיו של פרופ' רוברט לנגדון, חוקר ומומחה לסמלים מאוניברסיטת הרווארד, המנסה למנוע מהכת הסודית "אילומינטי" להשמיד את הוותיקן באמצעות אנטי-חומר.
לאונרדו וטרה, כומר קתולי וחוקר מהמרכז האירופי לחקר הגרעין (CERN – מאל"ג), נמצא מת בדירתו שבמכון המחקר. על חזהו נצרב סימן – המילה "אילומינטי" (Illuminati), בצורת אמביגראמה. חיפוש באינטרנט מוביל את מקסימיליאן קוהלר, מנהל CERN, ליצור קשר עם לנגדון ולבקש את עזרתו בפתרון מעשה הרצח.
על-פי לנגדון, הסימן על חזהו של וטרה אמיתי, ונראה כי הכת הסודית שבה ועלתה, וזאת על אף שההיסטוריונים האמינו שנעלמה. כת האילומינטי גנבה ממלאי האנטי-חומר ממעבדתו של וטרה, ונראה כי בכוונתה לממש את איומה העתיק: להרוס את הוותיקן.
לנגדון ובתו המאומצת של וטרה, הפיזיקאית ויטוריה, מנסים למנוע את הרס הוותיקן ולהציל את חייהם של ארבעת הקרדינלים שנחטפו על ידי רוצח מסוכן, נצר לחשישיון, וחושפים קונספירציה פנימית שמתנהלת בתוך הוותיקן עצמו.
הם מגלים בכתביו של גלילאו שיר בן ארבע שורות של ג'ון מילטון:
מקברו הארצי של סנטי, בעל החור השטני
 נפרשים על פני רומא היסודות המיסתוריים.
 מסלול האור נסלל, מבחן קדוש.
 ינחו מלאכים את דרככם הנעלה
שיר זה מהווה מעין כתב-חידה, שלאחר פיענוחו הם מגלים כי "מסלול האור" אינו אלא הקו המקשר בין מקומות הוצאתם להורג של ארבעת הקרדינלים ברומא. אתרים אלה נמצאים בקרבת יצירותיו של הפסל ברניני. כל אחד מהאתרים מייצג את אחד מארבעת היסודות, והם יוצרים צורה של צלב על פני מפת העיר:
הראשון מוצא להורג בקפלת קיגי (שם קבור אגוסטינו קיגי) בכנסיית סנטה מריה דל פופולו
השני בכיכר סן פייטרו
השלישי בכנסיית סנטה מריה דלה ויטוריה
הרביעי בפיאצה נבונה.
הפירמידה בקפלת קיגי ("קברו הארצי של [רפאל] סנטי") ולידה פסל חבקוק והמלאך של ברניני
תבליט רוח המערב בכיכר סן פייטרו
האקסטזה של תרזה הקדושה בכנסיית סנטה מריה דלה ויטוריה
מזרקת ארבעת הנהרות בפיאצה נבונה
לנגדון ווטרה פותחים במרדף אחרי הרוצח, במרוץ נגד השעון. בסופו של דבר מוצא עוזר האפיפיור את מכל האנטי-חומר ועולה איתו למסוק אותו הוא נוטש דקות לפני פיצוץ האנטי-חומר. לבסוף הסתבר שכל האירוע כולו לא היה אלא ספין תקשורתי מורכב שאורגן על ידי עוזר האפיפיור (הוא אשר שלח את הרוצח והזמין את האנטי-חומר), במטרה להתמנות לאפיפיור בעצמו ולהאדיר את שם הכנסייה הקתולית, ובכך לבלום את תנועת החילון.
דמויות ראשיות

רוברט לנגדון: מומחה לסמלים. שמו של לנגדון הוא מחווה של דן בראון לג'ון לנגדון, אמן ויוצר אמביגראמות.
ויטוריה וטרה: פיזיקאית מ-CERN.
לאונרדו וטרה: הקרבן לרצח, פיזיקאי מ-CERN.
מקסימיליאן קוהלר: מנהל CERN.
המפקד אוליבטי: מפקד המשמר השווייצרי בוותיקן.
החששין: רוצח שנשכר על ידי האילומינטי.
קרלו ונטרסקה: עוזר האפיפיור.
השוואה עם "צופן דה וינצ'י"

"צופן דה וינצ'י" הוא ספרו המצליח ביותר של דן בראון, שזכה להצלחה רבה אף יותר מזו לה זכה "מלאכים ושדים". אך למרות זאת, בחינה מקרוב יכולה להראות שחלק גדול מעלילת הספר מבוססת על העלילה של "מלאכים ושדים".
גיבור העלילה, רוברט לנגדון, מתחקה אחר שובל רמזים עתיקים ומסתוריים, אשר מובילים לגילוי האמת על אודות אגודת סתרים הקשורה בצורה זו או אחרת לוותיקן.
ההקדמה מתארת רצח המוביל לכך שלנגדון מתעורר באמצע הלילה מצלצול טלפון, בו מבקשות הרשויות את עזרתו בפיענוח התעלומה.
כל האירועים מתרחשים במהלך יממה אחת במהלך חודש אפריל.
ללנגדון מצטרפת אישה יפה וחכמה למדי, הקשורה קשר משפחתי לקורבן הרצח.
הרוצח (החששין ב"מלאכים ושדים"; סילא ב"צופן דה וינצ'י") מבצע את הרצח תחת האשליה שהוא פועל מטעם ארגון הנוטל חלק ברצח, אך למעשה מואשם במעשה שלא בצדק (האילומינטי ב"מלאכים ושדים" ואופוס דאי ב"צופן דה וינצ'י").
אי דיוקים

למרות טענתו של בראון שהספר מדויק ועובדתי, יש בו מספר טעויות, בתחומי המדע והטכנולוגיה, התרבות, הגאוגרפיה של רומא ועוד. כמה דוגמאות:
לדברי ויטוריה, "לכל דבר קיים ניגוד: לפרוטונים יש אלקטרונים, לקווארקים מטיפוס למעלה יש קווארקים מטיפוס למטה". במציאות, המקביל לאנטי-חומר של הפרוטון אינו האלקטרון אלא האנטי-פרוטון. אלקטרון אינו אנטי-חומר, היות שיש לו חלקיק מקביל משל עצמו, הפוזיטרון. גם הקווארקים מטיפוס למעלה ולמטה אינם אנטי-חומר. הם בסך הכול שניים מתוך ששת טעמי הקווארקים בחומר.
במהלך שיחה אודות המדע והדת, אומר רוברט לנגדון: "מדענים נודעים כמו קופרניקוס..." וקוהלר משלים: "...נרצחו...נרצחו על ידי הכנסייה משום שחשפו את אמיתות המדע". מעבר לעובדה שקופרניקוס מת מוות טבעי, הכנסייה אף תמכה בעבודתו – שהרי המודל ההליוצנטרי פורסם רק לאחר מותו.
לנגדון טועה טעות נפוצה, ומספר שאת מדי המשמר השווייצרי עיצב מיכלאנג'לו.
טים ברנרס-לי המציא את ה-World Wide Web, אך טכנולוגיות ה-LAN (רשת מקומית) וה-WAN (רשת אזורית) הומצאו לקראת סוף שנות ה-60, כ-20 שנה לפני שהתחיל בעבודתו.
בראון טוען כי האתה יוגה היא אמנות בודהיסטית עתיקה. על אף שהושפעה רבות מן הבודהיזם, ההאתה יוגה קדמה לו, והיא למעשה אמנות הינדית.
עוצמת הפצצה הגרעינית שהוטלה על הירושימה היה כ-13 קילוטון TNT, לא 20. פצצת האטום שהוטלה על נגסאקי היא שהייתה בעלת עוצמת נפץ של 20 קילוטון TNT.
לנגדון טוען שהמנהג הנוצרי של אכילת לחם הקודש שאול מן האצטקים, אולם העולם בזמן היווצרות הנצרות לא הכיר כלל את תרבות האצטקים, שהוצגה לפניו רק אחרי כ-1,500 שנה.
לנגדון טוען הכנסייה הקתולית טבעה צלב והרגה ארבעה חברים ממסדר האילומינטי במאה השבע עשרה וכנקמה על כך מתרחשת המתקפה על הוותיקן. אולם המסדר האילומינטי הוקם רק במאה השמונה עשרה.
מסדר האילומינטי הוקם רק בסוף המאה השמונה עשרה, בעוד גלילאו גליליי מת במאה השבע עשרה.
עיבוד קולנועי

בעקבות הצלחתם של הספר והעיבוד הקולנועי ל"צופן דה וינצ'י" הוחלט להפיק סרט קולנוע המבוסס על "מלאכים ושדים". הסרט יצא לאקרנים ב-14 במאי 2009. בסרט מככבים טום הנקס ואיילת זורר בתפקידים ראשיים והוא בוים על ידי רון הווארד. הסרט צולם ברובו באיטליה למרות התנגדות הכנסייה הקתולית לצילומים בחלק מהכנסיות שבהן מתרחשת העלילה.
לקריאה נוספת

Burstein, Dan (ed). Secrets of Angels & Demons: The unauthorized guide to the bestselling novel, 2004, CDS Books. ISBN 1-59315-140-3, Collection of many essays by world-class historians and other experts, discussing the fact & fiction of the novel
Book 'Antimatter, The Ultimate Mirror' ISBN 978-0-521-89309-1
קירסאן איליומז'ינוב

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1962 (בן 62) אליסטה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה 
 תפקיד:  Head of Kalmykia (23 באפריל 1993–24 באוקטובר 2010)  חבר מועצת הפדרציה הרוסית 
 מפלגה:  רוסיה ביתנו, המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, רוסיה המאוחדת 
 השקפה דתית:  בודהיזם 
 פרסים והוקרה:  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה (2008)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  מדלייה להנצחת 300 שנה לצי הרוסי  מסדר הנסיך הקדוש דניאל של מוסקבה  מסדר דוסטיק, דרגה 1  מסדר "מפתח הידידות"  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  מסדר כוכב הקוטב  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  מסדר גיזת הזהב הגאורגי  עיטור הידידות (רוסיה)  Order of the White Lotus  מדליה להנצחת 1000 שנים לייסוד קאזאן 
 
קירסאן איליומז'ינוב (ברוסית: Кирса́н Никола́евич Илюмжи́нов; נולד ב-5 באפריל 1962) הוא איש עסקים ומולטי-מיליונר רוסי, היה נשיא קלמיקיה שבפדרציה הרוסית בשנים 2005–2010.[דרושה הבהרה] כיהן כיו"ר איגוד השחמט העולמי משנת 1995 ועד 2018.
ביוגרפיה

איליומז'ינוב גדל בבירת קלמיקה אליסטה. כשהיה בן 14 זכה בתחרות הקלמיקית הארצית בשחמט. בשנת 1980 שירת כשנתיים בצבא הסובייטי. בין השנים 1983 ל-1989 למד במכון מוסקבה ליחסים בינלאומיים. בשנים 1989 ו-1990 היה נציג מכירות בחברת המכוניות הסובייטית-יפנית "Liko-Raduga" ובשנים 1990 ל-1993 היה נשיא התאגיד SAN במוסקבה. לאחר התמוטטות ברית המועצות רכש הון רב.
ב-12 באפריל 1993 נבחר לנשיא הראשון של קלמיקיה שבפדרציה הרוסית. הוא נבחר בשנית ב-1995 ובשנת 2002. בשנת 2010 הוחלף על ידי אלכסיי אורלוב.
בשנת 1995 נבחר לשמש כיו"ר איגוד השחמט העולמי והוא עמד בראשו במשך 23 שנים, עד 2018. בשנת 2010 טען בראיון טלוויזיוני כי בשנת 1997 פגש בביתו במוסקבה "חייזרים בחליפות חלל צהובות", תקשר עמם באמצעות גלי מוח ואף ביקר אצלם בחללית.
ממלכת דהייברת'

ממלכת דהייברת' (בוולשית: Teyrnas Deheubarth; בלטינית: Dextralis Pars) הייתה ממלכה ולשית בימי הביניים אשר שכנה בדרום-מערב ויילס.
הממלכה הייתה למעשה איחוד של מספר ממלכות בדרום ויילס תחת שלטון בית דינוור שהתקיימה בין 920 עד לכיבוש של האזור בידי הנורמנים במאה ה-11 ובהמשך איחודה לתוך נסיכות ויילס ב-1216. משמעות שמה היא "הדרום" ובכך מבטאת אזור גאוגרפי בוויילס במיוחד אל מול ממלכת גוויניד' החזקה מצפון.
היסטוריה

הממלכה נוסדה ב-920 על ידי הוול ד'ה עם איחוד שתי הממלכות של דרום-מערב ויילס, ממלכת סייסל'וג (שבעצמה התאחדה עם ממלכת קרדיגיון) וממלכת דאווד. ב-1045, עם מותו של מלך ברכיניוג האחרון גריפיד' אפ אליסד' אוחדה גם היא עם ממלכת דהייברת'. בשנת 1093 נכבשה הממלכה על ידי הנורמנים שחילקו את כל אזור דרום ויילס לאדוניות ספר שבראשן אצילים נורמנים, החל מ-1116 העניקו הנורמנים עצמאות מסוימת לחלק מהממלכה כממלכת חסות.
החל משנת 1155, ריס אפ גריפיד', שירש את ממלכת החסות הנורמנית, החל במאבק כנגד השלטון הנורמני בדהייברת' וסביבתה. כתוצאה ממאבק זה הצליח ריס להגיע להסכם עם האנגלו-נורמנים שהחזיר לדהייברת' את עצמאותה, היא נותרה כך עד 1234 כאשר התאחדה עם רוב ממלכות ויילס תחת שלטון ממלכת גוויניד' לכדי נסיכות ויילס. בשנת 1284 לאחר מספר שנים של מאבק בין אנגליה לוויילס היא נכבשה לבסוף והתאחדה עם אנגליה.
שליטי הממלכה

הוול ד'ה (920-950)
אווין אפ הוול ד'ה (950–986) - בשנים הראשונות הוא חלק את הממלכה עם אחיו רודרי ואדווין
מרדיד' אפ אווין (986–999)
קנאן אפ הוול (999–1005) - נסיך גוויניד' מבית אברפראו
אדווין אב אניון וקאדל' אב אניון (1005–1018) - האחיינים של מרדיד' אפ אווין שמלכו ביחד
ל'ואלין אפ סייסל' (1018–1023) - מלך על דהייברת', פוויס וגוויניד'
ריד'רך אפ איסטין (1023–1033)
הוול אב אדווין (1033–1044)
גריפיד' אפ ריד'רך (1047–1055)
גריפיד' אפ ל'ואלין (1055-1063) - מלך גוויניד' שפלש לדהייברת'
מרדיד' אפ אווין אפ אדווין (1063–1072)
ריס אפ אווין (1072–1078) - אחיו של מרדיד'
ריס אפ טיודר (1078–1093)
בין השנים 1093 ל-1155 הייתה הממלכה תחת שליטה נורמנית, בהדרגה חלק ממנה זכה לעצמאות חלקית וב-1155 הצליח ריס אפ גריפיד' לשחרר אותה מהשלטון האנגלו-נורמני.
גריפיד' אפ ריס (1116–1137) - שלט בחלק מדהייברת' בהסכמת האנגלו-נורמנים
אנרוד אפ גריפיד' (1137–1143)
קדל' אפ גריפיד' (1143–1151) - אחיו של אנרוד
מרדיד' אפ גריפיג' (1151–1155) - אחיו של אנרוד
ריס אפ גריפיד' (1155–1197) - אחיו של אנרוד, מרד בשלטון הנורמני והחזיר את העצמאות של דהייברת'
גריפיד' אפ ריס, מלגוון אפ ריס, וריס גייג (1197–1234) שלוש בניו של ריס שמלכו לסירוגין בתקופה זו
בין השנים 1234 ועד לכיבוש האנגלי ב-1283, דהייברת' הייתה ממלכת חסות של גוויניד' וחלק מנסיכות ויילס המאוחדת.
ריס מכיל' (1234–1244) שלט בחלק מדהייברת'
מרדיד' אפ ריס (1244–1271) - אחיו, שלט בחלק מהממלכה
ריס אפ מרדיד' (1271–1283) - בנו, שלט בחלק מהממלכה
הערות שוליים

↑  בתרגום מילולי מוולשית: "הצד הימני", כלומר "החלק הדרומי". בכתבים מסוימים מימי הביניים, מכונה ויילס כולה "דהייברת'" כדי להבדילה מהבריטונים הצפוניים מהצפון הקדום (הן אוגלד').
מקדונל איירקראפט קורפוריישן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'יימס סמית' מקדונל
 תקופת הפעילות:  1939–1967 (כ־28 שנים)
 מיקום המטה:  סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית ומוצרי חלל
 מוצרים עיקריים:  מטוסים
 
מקדונל איירקראפט קורפוריישן (McDonnell Aircraft Corporation), או תאגיד כלי הטיס מקדונל, הייתה חברת תעשייה אווירית אמריקאית שפעלה בעיר סיינט לואיס שבמיזורי. החברה נוסדה בשנת 1939 על ידי ג'יימס סמית' מקדונל והיא זכורה בעיקר בשל מטוסי הקרב שייצרה, בכללם מטוסי F-4 פנטום ובאחריותה לתוכנית מרקורי ותוכנית ג'מיני, תוכניות החלל המאוישות הראשונות של נאס"א. בהמשך מוזגה החברה עם חברה נוספת, דאגלס, ויצרה את חברת העל מקדונל-דאגלס ב-1967.
היסטוריה

ג'ים מקדונל הקים את החברה ג'.ס. מקדונל ושות' לייצור כלי תעופה בעיר מילווקי שבויסקונסין ב-1928. השפל הגדול, שהתרחש בשנת 1929, שיבש את תוכניותיו והחברה קרסה. כך מצא עצמו מקדונל עובד בחברת גלן ל. מרטין. ב-1938 החליט לבצע ניסיון חוזר ועזב את מקום עבודתו, וב-1939 הקים את החברה מקדונל ליד העיר סיינט לואיס.
מלחמת העולם השנייה הקפיצה קדימה את החברה החדשה. מספר עובדיה התנפח מחמישה עשר לחמשת אלפים ועד סוף המלחמה החברה היוותה חלק משמעותי בייצור הכללי של חלקי מכונות תעופה. ההישג העיקרי לתקופה זו הוא בניית האבטיפוס של דגם מטוס הקרב XP-67 באט. כמו כן נרשמו באותה עת בתכנוני החברה מודל ראשוני של טיל מונחה, ה-Lb-1 גרגויל. כמו כל שאר החברות לייצור נשק, מקדונל נחלה מפלה גדולה לאחר תום המלחמה. ברשותה עמד עודף רב של מוצרים שלא ניקנו וכן נאלצה לפטר רבים מעובדיה. אך כעבור שנים לא רבות, בעקבות פרוץ מלחמת קוריאה, הצליחה החברה לשקם את עצמה וזכתה פעם נוספת בתפקיד ראשי בייצור כלי טיס.
ב-1943 חברת מקדונל לקחה חלק בתחרות של חיל האוויר, ובמסגרתה ייצרה מספר דגמים של מטוסי סילון. בצורה זו הומצא הדגם FH-1 פנטום שהיווה סמל לאותו עידן. מטוס זה היה הראשון מסוגו והיווה תקדים לסדרת הפנטום כולה, שהייתה מורכבת ממטוסי ריגול בעלי מנועים קדמיים שהוצבו תחת המרכב (גוף המטוס). רבים ממטוסי החברה ולא רק בסדרת הפנטום נבנו במסגרת המבנה הזה.
דייוויד לואיס הצטרף לחברה כמנהל ראשי במחלקת אווירונאוטיקה בשנת 1946. הוא הוביל את ייצורו של הדגם F-4 פנטום II ב-1954, והשימוש הנרחב בו החל כבר ב-1960. לואיס הפך לסגן מנהל בפועל ב-1958, ולבסוף זכה בתפקיד המנהל ומנהל תפעול ראשי ב-1962. לאחר איחוד החברה עם חברת דאגלס בשנת 1967, נשאר לואיס בתפקידו וניהל גם את חברת העל ב-1969.
החברה מחזיקה בהישגים מרשימים ופורצי דרך. נוסף על עיצוב הטילים המקורי והחדשני, בעיצובי החברה נכללים מטוסים על קוליים ומחקר רב שזיכה אותה בנתח גדול בפרויקטים חשובים ביותר של נאס"א, תוכנית מרקורי ותוכנית ג'מיני. אך בשל חוסר מעורבותה של החברה בשוק האזרחי, היא נתקלה בקשיים גדולים בכל עת שלום. בהמשך, חברת מקדונל דאגלס מוזגה אף היא עם חברת בואינג באוגוסט 1997.