stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקורו של העולם
היסטוריה רצופה בשמות מפורסמים

לאורך כל ההיסטוריה של היצירה, מימי חליל ביי ועד ז'אק לאקאן, "מקורו של העולם" מקושרת לאנשים מפורסמים, אשר שמירת הסוד שלהם לגבי התמונה נוגדת לרוב את אופייה הפומבי של עבודתם ואת המוניטין שיצאו להם.
היסטוריה רצופה בשמות מפורסמים > דוגמנית בעלת זהות מפוקפקת

בזמן שצויר הציור, הדוגמנית האהובה על קורבה הייתה נערה צעירה בשם ג'ואנה היפרנן (Joanna Hiffernan), הידועה אף כ"ג'ו". יש הסבורים שמאהבה, ג'יימס מקניל ויסלר, צייר אמריקאי ומעריץ של קורבה, הציע אותה לקורבה כדוגמנית.
בשנת 1866 צייר קורבה את הציור "האירית היפהפייה" (בצרפתית: "La belle Irlandaise"), הידוע גם כ"דיוקנה של ג'ו". כפי הנראה באותה תקופה צויר גם "מקורו של העולם", ייתכן תוך שימוש באותה דוגמנית. דבר זה יכול, אולי, להסביר את ניתוק היחסים הברוטלי בין קורבה ובין ויסלר, שהתרחש זמן קצר לאחר שפורסמה התמונה; זאת, על אף שהביוגרפים של ויסלר מצביעים לרוב על ציור אחר – "הנערות הנמות" – כגורם לניתוק יחסיהם.
צבע שערה האדום של ג'ו אינו תואם את הצבע השחור של שער הערווה המופיע בתמונה "מקורו של העולם", לכן עלתה בספטמבר 2018 הסברה שהדוגמנית ליצירה הייתה קונסטאנס קווניו, רקדנית בלט שחורת שער שהייתה פילגשו של הדיפלומט העותמאני חליל שריף פאשה. בכל זאת, עדיין יש המחזיקים בדיעה כי ג'ואנה היפרנן היא המודל ששימשה את קורבה לציורו.
בעבודתו "הרומן של המקור" (יצירה בת 420 עמודים העוסקת כולה בציור "מקורו של העולם"), מרמז ברנאר טייסדר כי היפרנן הייתה הדוגמנית לציור. ציור של קורבה המתאר את ראשה של האישה השוכבת בציור "מקורו של העולם" התגלה בשנת 2013. הציור מתאר את ראשה של הדוגמנית היפרנן ונחתך מהציור המקורי, כנראה כדי לחסוך ממנה אי-נעימות.
בספטמבר 2018 טען ההיסטוריון הצרפתי קלוד שופ (Claude Schopp), בעקבות גילוי מכתב של אלכסנדר דיומא הבן לז'ורז' סאנד, שהדוגמנית לציורו של קורבה הייתה רקדנית בלט בת 34 בשם קונסטנס קווניו (Constance Queniaux), שהייתה פילגשו של חליל ביי, מי שהזמין את הציור מקורבה.
לדעתו של קלוד שופ על זהות המודל ל"מקורו של העולם" הצטרפה גם ראש מחלקת ההדפסים של הספרייה הלאומית של צרפת, סילבי אובנה (Sylvie Aubenas).
היסטוריה רצופה בשמות מפורסמים > כמה בעלים בחשאי

חליל שריף פאשה המכונה חליל ביי, דיפלומט טורקי ושגרירהּ לשעבר של האימפריה העות'מאנית באתונה ובסנקט פטרבורג, אשר התיישב בפריז, הוא שהזמין את הציור מקורבה, לאוסף התמונות האירוטיות שלו שכבר כלל תמונה אחרת של קורבה: "הנערות הנמות".
לאחר שחליל ביי ירד מנכסיו בגלל הימורים, ידוע רק מעט על בעליה הבאים של היצירה. ב-1868 נמכר אוסף האירוטיקה של ביי, והתמונה נרכשה על ידי סוחר עתיקות בשם אנטואן דה לה נארד. הסופר אדמונד דה גונקור נתקל בתמונה באקראי בחנות עתיקות ב-1889. בשנת 1910 מכרה גלריה פריזאית את התמונה לברון הונגרי בשם פרנץ הטוואני, והיא הייתה ברשותו בבודפשט עד תום מלחמת העולם השנייה.
בעליה הפרטי האחרון של התמונה היה הפסיכואנליטיקאי ז'אק לאקאן. הוא רכש את התמונה ב-1955, והציב אותה בבית הכפר שלו בגיטראנקור. לאחר מותו של לאקאן ב-1981 הסכים שר האוצר הצרפתי להסדיר את עניין מס הירושה שהכביד על משפחתו, באמצעות העברת התמונה למוזיאון ד'אורסי.
השפעתו של הריאליזם

"מקורו של העולם" צוירה בתקופה שבה הטילו ספק בערכי המוסר. התמונה היא בעלת השפעה ניכרת הן מבחינה אמנותית והן מבחינה תרבותית, השפעה בה ניתן להבחין אף כיום.
השפעתו של הריאליזם > יצירה פרובוקטיבית

במהלך המאה ה-19 עברה הצגתו של הגוף האנושי מהפכה, שהאחראים העיקריים לה היו קורבה ואדואר מאנה. קורבה דחה את דרך הציור האקדמית ואת ציורי העירום אשר הציגו את הגוף האנושי באופן אידיאלי, חלק מפגמים ו"נקי", אך גם התריע כנגד מוסכמות החברה הצבועה בזמנו, תקופת הקיסרות השנייה, שבה היו האירוטיקה ואף הפורנוגרפיה מקובלים במסגרת ציורים שעסקו במיתולוגיה.
קורבה התעקש כי מעולם לא שיקר בציוריו, והריאליזם שלו המשיך לבחון את גבולות המותר להצגה בציור. "מקורו של העולם" חשף את החלקים שמאנה ביקש להסתיר בציורו "אולימפיה". הסופר מקסים דו קמפ תיאר את ביקורו אצל רוכש התמונה ואת חוויית הצפייה בה כ"מילה האחרונה של הריאליזם".
השפעתו של הריאליזם > השפעה כיום

בפברואר 1994 עיטרה התמונה את עטיפת הספר "הערצה מתמדת" ("Adorations perpétuelles") מאת הסופר ז'אק הנריק. המשטרה הורתה למספר חנויות בצרפת להסיר את הספר מחלונות הראווה שלהן. חלק מן החנויות הסכימו להוראה, חלק סירבו לה, וחלק הסירו את התמונה מיוזמתן. הסופר ראה בהוראה משום צנזורה.
אף על פי שערכי המוסר והטאבו השתנו מאז צוירה התמונה, במיוחד בשל הפורנוגרפיה והקולנוע, התמונה נותרה פרובוקטיבית. הגעתה למוזיאון ד'אורסי גרמה להתרגשות. שומר חמוש הוצב באופן תמידי על תמונה זו.
התייחסות אמנותית לציור > דנה גילרמן

האמנית דנה גילרמן תיארה יצירה שלה המבוססת על ציורו של קורבה:
התייחסות אמנותית לציור > נעם פרתום

בספר שיריה של נעם פרתום, "להבעיר את המים באש", שיצא לאור בשנת 2012, נכלל השיר "מקורו של העולם", שתחילתו במילים "אני סוגרת את השערים שבין רגלי עד להודעה חדשה", בהמשכו יש התייחסות מרומזת לציור, "מקורו של העולם התגלה כרקוב", ולקראת סופו מופיעה התייחסות מפורשת לציור:
התייחסות אמנותית לציור > מיכאל ליאני

בפרויקט "עין הרע" משנת 2016 הציג מיכאל ליאני תצלום מטופל בו מוצג איבר המין הנשי של מעצבת האופנה ג'ניפר קים כפרפרזה לציור "מקורו של העולם". בתצלום אבר המין מופיע אטום לחלוטין לאחר שעבר עיבוד דיגיטלי. בראיון לאתר מאקו מספר ליאני "הצילום הזה מסמל בעיניי בדיוק את הגבול בין הפורנוגרפי לאומנותי, כשבמרכזו איבר מין מחוק לגמרי ועדיין מצולק. כלומר, לא משנה איזה איבר היה שם אלא מה שקיים שם עכשיו, מעיין ברבי מודרנית".
בשנת 2018 העבודה הוצגה בתערוכה "חשומה" שאצר שרון תובל בבית האמנים תל אביב.
הערות שוליים

↑    Henry Samuel, ‏Amateur art buff finds £35 million head of Courbet masterpiece, The Telegraph, 7 February 2013
↑  אורין ויינברג, התעלומה נפתרה: נמצאה הדוגמנית מהציור "מקור העולם" של קורבה, באתר ynet, 25 בספטמבר 2018
Mystery solved? Identity of Coubert’s 19th-century nude revealed, Guardian, September 25, 2018
↑  לפי France24 באנגלית - כותרת: Mystery behind France's 'Origin of the World' painting is revealed, מ-25 בספטמבר 2018
↑  איתן בוגנים, לא עוצרת באדום, באתר nana10‏, 30 באוגוסט 2005
↑  תומר אלדובי, ‏"כל פיסת גוף שאני חושף בתמונות מנומקת", באתר ‏מאקו‏, 22 בנובמבר 2019
↑  אלברט סוויסה, ללא בושה (או: חשו מה?), באתר ערב רב, ‏15/10/2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374784205171  GND: 4453300-7  Joconde: M5060000044  LCCN: n98074069  VIAF: 186015356   WorldCat (עם VIAF): 186015356
מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל

מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל הוא מכון מחקר וידע הפועל מתוך מטרה להרחיב את המחקר ואת הידע בתחום הגרונטולוגיה על ידי ריכוז נתונים הקשורים לאוכלוסיית הגיל השלישי וחיבור בין חוקרים ממוסדות מחקר ומאוניברסיטאות. מרכז הידע נועד לקדם הבנה טובה יותר של תהליכי ההזדקנות של האוכלוסייה בישראל מבחינה חברתית, כלכלית ובריאותית.
מרכז הידע הוקם בשנת 2002 כמרכז הידע התשתיתי היחיד בתחום מדעי החברה מבין שנים-עשר מרכזי ידע שהוקמו ביוזמת משרד המדע והטכנולוגיה. החל מינואר 2008 מרכז הידע פועל בשיתוף פעולה עם המשרד לשוויון חברתי בביצוע מיזם משותף.
מרכז הידע ממוקם בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים. את המרכז הקים פרופ' הווארד ליטווין, יוזם המרכז וראש פרויקט SHARE-Israel, וכיום עומדת בראשו פרופ' שרון שיוביץ-עזרא. במרכז הידע פועלים אנשי מקצוע מתחומי מדעי החברה, הבריאות והגרונטולוגיה, ובשיתוף חוקרים מאוניברסיטאות נוספות בארץ, המשרד לשוויון חברתי, אשל, מכון מאיירס-ג’וינט-ברוקדייל ועוד.
מטרות המרכז

מרכז הידע קם על מנת לאפשר התמודדות עם האתגרים הרבים שהזדקנות האוכלוסייה והעלייה בתוחלת החיים בישראל מציבות. המרכז נועד לספק תשתית מחקר נרחבת, באמצעות מסדי נתונים, כדי לבחון את תהליך ההזדקנות על היבטיו החברתיים, הבריאותיים והכלכליים.
הידע המצטבר במרכז לאורך השנים מאפשר לבצע מחקרים היכולים לענות על סוגיות מגוונות הנוגעות להיבטים שונים של הזקנה, לאפשר היערכות והתמודדות עם תהליך ההזדקנות ולסייע לתהליכי קבלת החלטות בקרב קובעי מדיניות. מסדי הנתונים והידע הנאספים במרכז הידע עומדים לרשותם של חוקרים, סטודנטים, קובעי מדיניות, אוכלוסיית הגיל השלישי ובעלי עניין.
תחומי פעילות

גישת המרכז היא רב-תחומית והשוואתית. מרכז הידע מרכז מחקרים בנושא הגרונטולוגיה ופועל לאיסוף, הצגה, שיפור, הרחבה והעמקה של התשתית המדעית לחקר הזדקנות האוכלוסייה.
מרכז הידע פועל להפיץ ולהנגיש את המידע על הזדקנות האוכלוסייה בישראל בקרב סטודנטים, חוקרים, קובעי מדיניות ובעלי עניין.
המרכז יוזם ומבצע מחקרים אמפיריים ללימוד נסיבות חייהם של מבוגרים בישראל ומקדם השוואה בין מצבם של המבוגרים החיים בישראל למצבם של מבוגרים במדינות מפותחות אחרות. גישה זו הכרחית לניתוח ההשפעות הקצרות וארוכות הטווח של מדיניות הרווחה בישראל.
המרכז מפיץ עלוני מידע רבעוניים ל-4,000 רשומים. העלונים כוללים חדשות ממרכז הידע, חדשות מפרויקט SHARE-Israel, עדכונים מהזירה הגרונטולוגית, פרסומים עדכניים במאגר הביבליוגרפי, הודעות על כנסים בישראל וכנסים בין-לאומיים.
מרכז הידע מוציא לאור פרסומים שונים על הזדקנות האוכלוסייה בישראל, המבוססים על מחקרים שבוצעו באמצעות מסדי הנתונים של המרכז ומונגשים לציבור באמצעות אתר המרכז.
סקר SHARE

סקר SHARE האירופאי הוא סקר אורכי רב תחומי, העוסק בהיבטים כלכליים, בריאותיים וחברתיים של תהליך ההזדקנות באירופה ובישראל, ומבוצע בכ-28 מדינות. מדינת ישראל שותפה לארגון SHARE ERIC בהתאם להחלטת ממשלה מס' 5146 מיום 14 באוקטובר 2012.
הסקר נוצר כדי להתמודד עם המשימות שמציבה "מהפכת הגיל" (הזדקנות האוכלוסייה בעולם המודרני). לשם כך ייסדו מדינות אחדות בעולם מאגרי נתונים אורכיים לחקר הזדקנות האוכלוסייה. הסקר אוסף נתוני מיקרו אורכיים על בריאות, מעמד סוציו-אקונומי ומצב חברתי ורגשי בקרב מבוגרים בני 50 ומעלה במדינות אירופה. כוחו המדעי של הסקר גלום בנתוני האורך, המאפשרים לתפוש את האופי הדינמי של השינויים במהלך ההזדקנות.
ישראל הצטרפה לפרויקט בשנת 2004 והיא חלק אינטגרלי מהפרויקט האירופי. איסוף הנתונים מבוסס על ראיונות עם מרואיינים מתוך אוכלוסיית המחקר. איסוף נתוני הגל הראשון בישראל נערך בין אוקטובר 2005 ליולי 2006 בקרב 1,771 משקי בית בישראל. הגל השני של איסוף הנתונים החל באוגוסט 2009 והסתיים באוגוסט 2010. הגל השלישי בישראל נאסף במקביל לגל ה-5 באירופה במהלך 2013. הגל הרביעי בישראל נאסף במקביל לגל ה-6 באירופה, במהלך 2015. עד כה נערכו במסגרת הסקר 10,000 ראיונות שנאספו בקרב למעלה מ-3,800 משיבים, בארבעה גלי מחקר לאורך כעשר שנים.
הסקר נערך בחסות המרכז ואיסוף הנתונים מתבצע על ידי מכון ב.י. ולוסיל כהן למחקרי דעת קהל באוניברסיטת תל אביב. הסקר נתמך על ידי מדינת ישראל באמצעות המשרד לשוויון חברתי.
מאגרי מידע

מרכז הידע מנהל מגוון מאגרי מידע שנועדו להנגיש מידע בנושאי גרונטולוגיה וזקנה עבור סטודנטים, חוקרים, אנשי מקצוע וקובעי מדיניות.
כל אחד מהמאגרים משמש בסיס לפרסומים מדעיים בתחום הגרונטולוגי, שיצאו לאור בישראל ואף בעולם. המאגר הביבליוגרפי, הסטטיסטי ומאגר נתוני הדאגות הם בעלי אופי אפידמיולוגי רחב, ואילו מאגרי נתוני אוריינות כללית ונתוני פנאי ותקשורת עוסקים בהסתגלות נפשית בהיבטים שונים.
המאגר הביבליוגרפי - מאגר ביבליוגרפי דו-לשוני המספק מידע על מקורות ביבליוגרפיים מגוונים ועדכניים מהספרות המקצועית בתחום הזקנה וההזדקנות בישראל. במאגר למעלה מ-6000 רשומות ביבליוגרפיות הכוללות פרסומים מגוונים בעברית ובאנגלית (ספרים, מאמרים מכתבי עת, דו"חות מחקר, עבודות מוסמך, דוקטורט ועוד), שיצאו לאור החל משנת 2000 ונכתבו על ידי חוקרים ישראלים או עוסקים ישירות בישראל.
מאגר סטטיסטי - מערכת מידע ממוחשבת שהוקמה על ידי 'משאב' – מאגר מידע לתכנון בתחום הזקנה מיסודו של מאיירס-ג'וינט מכון ברוקדייל. המערכת כוללת סדרות נתונים היסטוריים והשוואות בין-לאומיות. המאגר כולל נתונים סטטיסטיים דמוגרפיים, בריאותיים, חברתיים וכלכליים וכן נתונים על מערכת השירותים לקשישים, השוואות בין-לאומיות.
מאגר נתוני דאגות - מאגר נתוני דאגות מבוסס על נתוני סקר שנערך בשנת 2011 על ידי מרכז הידע ובו נבחנו התחומים שמדאיגים את האזרחים הוותיקים בישראל. המאגר מבוסס על מדגם ארצי שהועבר בקרב בני 65 ומעלה.
מאגר נתוני אוריינות כלכלית - מאגר נתוני אוריינות כלכלית מבוסס על נתוני סקר שנערך בשנת 2012 על ידי מרכז הידע עבור מחקר הערכה שבוצע לבקשת המשרד לאזרחים ותיקים. המחקר ביקש לבדוק את הידע והיישום הכלכלי לקראת פרישה שיש לאזרחים ותיקים בישראל. המדגם כולל מאות משיבים בני ובנות 46–61.
מאגר נתוני פנאי ותקשורת של האזרחים הוותיקים בישראל - מאגר נתוני פנאי מבוסס על נתוני סקר שנערך בשנת 2013 על ידי מרכז הידע עבור מחקר הערכה שבוצע לבקשת המשרד לאזרחים ותיקים. במחקר נבחנו דפוסי הפנאי והשימוש באמצעי התקשורת של האזרחים הוותיקים בישראל. במדגם הארצי המייצג 545 משיבים בני 60 ומעלה שפרשו מעבודתם.
מאגרים משולבים - פרויקט המאגרים המשולבים הוא תוצר של שיתוף פעולה בין מרכז הידע למכון הרצג לחקר ההזדקנות והזקנה בישראל באוניברסיטת תל אביב. מטרת הפרויקט היא ליצור מאגר נתונים הרמוני שיאפשר עבודת מחקר מקובצת ומשווה במשתנים מקבילים מחמישה מאגרי נתונים גדולים על אוכלוסיות זקנות בישראל.
ראו גם

גרונטולוגיה
תוחלת חיים
זקנה
הזדקנות
לקריאה נוספת

קשרים חברתיים ושביעות רצון של בני חמישים ומעלה בישראל ובאירופה
הערות שוליים

↑  מרכז ידע לחקר הזקנה, באתר מרכז מידע גיל הזהב
↑  מרכז ידע לחקר הזקנה, באתר מרכז מידע גיל הזהב
↑  אודות, באתר מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל
↑  מרכז ידע לחקר הזקנה, באתר מרכז מידע גיל הזהב
↑  מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל, באתר השירותים והמידע הממשלתי
↑  הצטרפות מדינת ישראל כחברה בארגון SHARE-ERIC המבצע את סקר הבריאות, הזדקנות ופרישה באירופה, באתר השירותים והמידע הממשלתי, ‏14.10.2012
↑  SHARE- סקר הבריאות, הזדקנות ופרישה באירופה, באתר מרכז הידע - פרויקט SHARE
↑  מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל, באתר השירותים והמידע הממשלתי
↑  מאגרי נתונים, באתר מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365699805171
נעמי נבו

| --- | --- |

 לידה:  1924 בריטניה לונדון, אנגליה
 פטירה:  אוקטובר 2015 (בגיל 91 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 ידועה בשל:  בג"ץ נעמי נבו
 בן זוג:  יוסף נבו
 
נעמי נבו (1924 – אוקטובר 2015) הייתה סוציולוגית ופמיניסטית ישראלית. נאבקה למען קביעת גיל פרישה אחיד לנשים ולגברים.
ביוגרפיה

נעמי בן נון נולדה בלונדון, אנגליה לבלה (לבית פלטצקי) ושמואל בן נון. היא למדה באנגליה וקיבלה תואר אקדמי בסוציולוגיה מבית הספר לכלכלה בלונדון.
עלתה לישראל בשנת 1946 ועברה להתגורר בקיבוץ רמת יוחנן. ב-1947 עברה לירושלים ובמאי 1948 התחתנה עם יוסף נבו (ראש עיריית הרצליה בשנים 1969–1983) בעת המצור על ירושלים. באותה תקופה שירתה בשירות הידיעות של ההגנה (ש"י), בפיקודו של שלהבת פראייר, בתפקיד בקונסוליה הבריטית. במסגרת עבודתה הצליחה להעביר ל"הגנה" מידע רב ובראשו הידיעה החשובה על המועד המדויק של עזיבת הבריטים את ארץ ישראל.
בתחילת שנות ה-50 החלה לעבוד כאנתרופולוגית וסוציולוגית במחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית. עבדה בחבל הנגב בין השנים 1959–1961, במושבי עולים מארצות האסלאם. במהלך עבודתה עקבה וסייעה בקליטתם והתפתחותם של עולים מארצות שונות בין השאר ביישובים: שקמה, רמת רזיאל, אדרת, כוכב, נווה יחייא ועוד. ב-1961–1964 עבדה כסוציולוגית של חבל ההר בירושלים. ב-1964–1965 עבדה במדור הקליטה במחלקה להתיישבות. ב-1965–1970 עבדה במרכז לחקר ההתיישבות הכפרית והעירונית, ברחובות. ב-1970–1985 הייתה סוציולוגית באגף לתכנון אזורי כולל במחלקה להתיישבות. במסגרת תפקידה האחרון הייתה אחראית מטעם הסוכנות להקמתו של היישוב "הר גיבורים", לימים "גן נר" (בתרומתה של ליידי ג'אנר מאנגליה).
בשנת 1970 החלה להכין את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "שינוי חברתי במושב ותיק – נהלל". במהלך הכנת הדוקטורט שהתה באוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה והמשיכה וסיימה באוניברסיטת תל אביב בהנחייתו של פרופ' עמנואל מרקס. במהלך הכנתו גם לימדה והרצתה בנושא סוציולוגיה כפרית בבית ספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת חיפה. את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 1979. בשנים שלאחר קבלת הדוקטורט השתתפה והרצתה בקונגרסים שונים ברחבי העולם בין השאר: בדרום אפריקה, במקסיקו, בבודפשט, בווינה ועוד.
נבו הייתה גם ממקימות שדולת הנשים בישראל בדצמבר 1988. במהלך השנים הייתה חברת ההנהלה ושימשה אף כסגנית וממלאת מקום יושבת הראש אליס שלוי. במהלך השנים הייתה פעילה מאוד בשדולה בייחוד בקידום הייצוג הפוליטי של נשים בכנסת.
ביוגרפיה > בג"ץ ד"ר נעמי נבו נ' בית הדין הארצי לעבודה

בשנת 1984 התבקשה נבו לצאת לפנסיה מעבודתה בסוכנות היהודית, על פי החוק התקף באותה עת, בגיל פרישה 60 לנשים ו-65 לגברים. נבו פנתה בתביעה לבית הדין האזורי לעבודה ואחר כך לבית הדין הארצי לעבודה לאפשר לה להמשיך בעבודתה עד גיל 65. בדצמבר 1986 דחה בית הדין הארצי לעבודה את בקשתה. בעקבות זאת עתרה לבג"ץ נגד בית הדין הארצי לעבודה בבקשה לקבוע גיל פרישה אחיד לנשים ולגברים. ב-1990 פסק בג"ץ (בראשות השופט גבריאל בך) שגיל הפרישה השונה יבוטל. עוד לפני פסיקת בג"ץ, אך בעקבות מאבקה של נבו, נחקק חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, התשמ"ז-1987, שקבע כי עובדת אשר בהסדרה קיבוצית (לא בחוזה אישי), נקבע לה גיל פרישה נמוך מזה שנקבע לגבר עובד, רשאית לפרוש בכל גיל שבין גיל הפרישה שנקבע לעובדת וגיל הפרישה שנקבע לעובד.
נעמי נבו הייתה נשואה ליוסף נבו במשך 53 שנים, עד לפטירתו בשנת 2001. לזוג שני בנים.
הערות שוליים

↑  התקדים השלילי של נעמי נבו, מעריב, 18 בדצמבר 1985
↑  דב"ע מו/73-3 ד"ר נעמי נבו נגד הסוכנות היהודית ואחרים, ניתן ב-1 בדצמבר 1986
↑  ענבל בר-און, בג"צ נבו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בספטמבר 2010
בג"ץ 104/87 ד"ר נעמי נבו נ' בית הדין הארצי לעבודה, ניתן ב-22 באוקטובר 1990
↑   היסטוריית החקיקה של חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, התשמ"ז-1987, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272526905171  ISNI: 0000 0000 2649 795X  LCCN: n82215568  RERO: 02-A006318663  SUDOC: 092284485  VIAF: 25962922   WorldCat (עם VIAF): 25962922
מרק פיני

| --- | --- |

 משתמשים:  פינלנד, האימפריה הרוסית 
 ISO 4217:  FIM 
 יחידות משנה
 תחילת שימוש:  1860 
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  בנק פינלנד 
 אירו ← 
 
| --- | --- |






מרק פיני (בפינית: Suomen markka; בשוודית: finsk mark) היה ההילך החוקי בפינלנד בין 1860 ל-2002, אז הוחלף באירו. כל מרק היה מחולק ל-100 פני (penni, ברבים: penniä). בזמן המעבר לאירו, היה שער החליפין 5.94573 מרק לאירו אחד.
היסטוריה

בנק פינלנד החל להנפיק את המרק ב-1860. פינלנד הייתה אז בשליטת האימפריה הרוסית, וערכו של המרק הוצמד לרובל הרוסי, בשער של ארבעה מרקים לרובל. ב-1865 נותק הקשר בין המטבעות, ושער המרק נקבע בהתאם למחיר הכסף. לאחר שפינלנד הכריזה על עצמאותה ב-1917, הוצמד שער המרק לערך הזהב. תקן הזהב נזנח ב-1940. במהלך מלחמת החורף סבלה פינלנד מאינפלציה, וערך המטבע נשחק. בסופו של דבר, הוחלף המטבע ב-1963 במרק חדש, שהיה שווה ל-100 מרקים ישנים.
ב-1948 הצטרפה פינלנד להסכם ברטון-וודס, ושער המרק נקבע על 320 מרק לדולר אמריקאי אחד. עם חילופי המטבע ב-1963, ירד השער ל-3.20 מרק לדולר. ב-1967 בוצע פיחות חד בשער המרק, והוא נקבע על 4.20 מרק לדולר, עד לביטולו של הסכם ברטון-וודס, ב-1971. נשיא פינלנד בשנות ה-80, מאונו קויביסטו, הנהיג מדיניות מוניטרית ששמרה על שער המרק גבוה. בשנות ה-90 סבלה פינלנד ממיתון, כתוצאה מגידול בחוב החיצוני, מהתפרקות ברית המועצות עמה היו לפינלנד קשרים כלכליים ענפים, ומירידה בייצוא למדינות המערב. בעקבות זאת עברה פינלנד לשיטה של שער חליפין נייד, ושער המרק ירד בשיעור חד של 13%.
ב-1999 הצטרפה פינלנד לגוש האירו, וב-2002 החליף האירו את המרק הפיני. המועד האחרון בו הבנקים בפינלנד היו מחויבים לקבל את המרק הפיני ולהמירו לאירו היה 28 בפברואר 2012.
שטרות ומטבעות

הסדרה האחרונה של שטרות הונפקה ב-1986, וכללה שישה שטרות בערכים של 10, 20, 50, 100, 500 ו-1,000 מרק. בשלב מסוים תוכנן להנפיק שטר נוסף, בערך של 5,000 מרק, בעקבות האינפלציה שפקדה את המדינה, אך בסופו של דבר הרעיון נגנז. השטרות נשאו מצדם האחד דמויות פיניות בולטות, ומצדם השני נושאים הקשורים בתרבות הפינית.
| ערך | צבע | צד 1 | צד 2 | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 מרק | כחול | פאבו נורמי | האצטדיון האולימפי בהלסינקי | השימוש בשטר הופסק ב-1993, עם תחילת השימוש בשטר של 20 מרק. |
| 20 מרק | כחול-ירוק | ואינו לינה | גשר טמרקוסקי | החל מ-1993. לאחר הנפקת השטר, התברר כי הצגת תמונתו של לינה מפרה זכויות יוצרים, ובנק פינלנד פיצה את בעלי הזכויות בסכום של כ-100 אלף מרק פיני (כ-17 אלף יורו). |
| 50 מרק | חום | אלוור אלטו | היכל פינלנדיה |  |
| 100 מרק | ירוק | ז'אן סיבליוס | ברבורים |  |
| 500 מרק | אדום | אליאס לונרוט | שביל הליכה ביער |  |
| 1,000 מרק | כחול-סגול | אנדרס חידניוס | קונינקאנפורטי ("שער המלך") בסואומנלינה |  |
| 5,000 מרק | אדום-סגול | מיקאל אגריקולה | קתדרלת טורקו | השטר לא הודפס מעולם. |
סדרת המטבעות האחרונה כללה חמישה סוגי מטבעות:
| ערך | צבע | איורים |
| --- | --- | --- |
| 10 פני | כסוף | חלת דבש ושושנת העמקים |
| 50 פני | כסוף | טחב ודוב |
| מרק אחד | צבע נחושת | סמל פינלנד |
| 5 מרק | צבע נחושת | שפירית ועלי נופר, וכן פוסה טבעתית |
| 10 מרק | מרכז בצבע נחושת, מוקף בכסף | ענף סורבוס ושכווי ממין Tetrao urogallus |
נעמי גפני

| --- | --- |

 לידה:  1943 (בת 81 בערך) פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קולומביה 
 תחום יצירה:  ציור 
 צאצאים:  ראובן גפני 
 www.naomigafni.com
 
נעמי גפני (נולדה ב-1943) היא ציירת ואמנית ישראלית.
ביוגרפיה

נעמי גפני נולדה בישראל לשרלוטה (חיה) וליעקב בר-אור. בוגרת לימודי היסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעלת תואר שני בחינוך ואמנות מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, ובוגרת המדרשה למורים לציור.
גפני מתמקדת בציוריה בשני נושאים מרכזיים: נופים ישראלים בעלי זיקה היסטורית לאומית וזיקה אישית, ודימויים של גוף האישה. בציוריה היא משתמשת במגוון טכניקות, ובהן רישום, ציור בגירים, צבעי שמן, צבעי מים, תבליטי בוץ, וכן באמצעים דיגיטליים.
גפני הציגה מציוריה בכעשרים תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, בישראל ובעולם, לאורך תקופה של כעשרים וחמש שנה.
נשואה להיסטוריון פרופ' ישעיהו גפני, ואם לארבעה ילדים- ראובן גפני, חוקר וסופר וחנן גפני, תמר גפני וחוה גפני
מתגוררת בשכונת רחביה ירושלים.
תערוכות

תערוכה קבוצתית באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק: הדפסים במבחר טכניקות, 1986
שתי תערוכות יחיד בבית הקונפדרציה הציונית, ירושלים: נופים בצבעי מים וציורים והדפסים 1989 ו-1990
שתי תערוכות יחיד בגלריית טובה אוסמן, תל אביב: "נחלאות – נופים ירושלמיים" ו"היכל העשור – קריית גת", 1993 ו-1995
תערוכת יחיד, גלריית ארטספייס: "פורטרט עצמי – מנסתר לגלוי", 1999
תערוכות קבוצתיות בבית האומנים בירושלים ובגלריית "ארטספייס" בירושלים: "רשמים – רישום בישראל עכשיו" ו"חברים חדשים" 2001 ו-2002
תערוכת יחיד בגלריה העירונית בירושלים: "מעשה בראשית", 2003
תערוכת יחיד בבית האומנים בירושלים: "אישה", 2004
תערוכה קבוצתית במוזיאון אורי ורמי נחושתן: "רצח יצחק", 2005
תערוכת יחיד במוזיאון אורי ורמי נחושתן: אתר ההנצחה לטרון, 2005
תערוכת יחיד במשכן לאמנות, מוזיאון עין חרוד, "מצפה דני", 2007
תערוכה קבוצתית בבית האמנים בתל אביב: "30 שנות אמנות בגלריה טובה אוסמן", 2009
תערוכת יחיד בבית האמנים בתל אביב: "פוליאתילן בעם", הדפסי רשת וציורים, 2009
תערוכת רשמים 5: "מעבר לנייר", בית האמנים, 2014.
ספריה

ללכת אל הצבעים - סיפורים קצרים על קורס לאמנות בבית אבות בתל אביב, 2005
מצפה דני - ספר ילדים וקטלוג תערוכה, 2007
נעמי הנריק

| --- | --- |

נעמי הנריק, 1962
 לידה:  11 ביוני 1920 אקרמן, בסרביה
 פטירה:  23 במרץ 2018 (בגיל 97)
 שם לידה:  נעמי צלרינג
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תחום יצירה:  פיסול
 יצירות ידועות:  אנדרטת פורצי הדרך לירושלים
 
נעמי הנריק (11 ביוני 1920 – 23 במרץ 2018) הייתה פסלת ישראלית. עבודתה המפורסמת ביותר היא אנדרטת פורצי הדרך לירושלים.
ביוגרפיה

הנריק נולדה ב-1920 בעיר אקרמן שבבסרביה כנעמי צלרינג. אביה, ד"ר שאול צַלרינג (צימֶרינג) (1890–1954), בן העיר, היה רופא נשים ולימים מבכירי רופאי הנשים בתל אביב. בשנת 1930 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב ברח' ביאליק 18. לאחר שסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה, פנתה ללימודי פיסול אצל הפסל זאב בן-צבי, כשבמקביל עסקה בחינוך. לאחר נישואיה בשנת 1945 לרונלד הנריק עברה עם בעלה ללונדון, שם המשיכה את לימודי הפיסול בבית הספר לאמנות "סלייד" בלונדון. עם שובם של בני הזוג הנריק לישראל לאחר מלחמת העצמאות, השתקעה המשפחה בירושלים.
הנריק התגוררה בעין כרם. בשנת 1996 התאלמנה מבעלה. נפטרה בשנת 2018, בגיל 98.
עבודותיה

בשנת 1962 זכתה בשיתוף האדריכל טוביה קץ בתחרות פומבית לעיצוב אנדרטת פורצי הדרך לירושלים, כשהיא מותירה מאחוריה אמנים ידועי שם כמו קוסו אלול, מנשה קדישמן ויצחק דנציגר. זוהי עבודתה המוכרת ביותר. בסוף שנת 1962 זכתה בתחרות לעיצוב אנדרטת הגבורה ביד ושם, שיועד על פי דגם שהוכן בתחילת 1963 להיות מגדל מלט בגובה 30 מטרים שייראה למרחוק לכל הבאים לירושלים מהשפלה. ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1964 נערך טקס הנחת אבן פינה לגלעֵד, אך הגלעד לא הוקם, מאחר שהנהלת יד ושם פקפקה בהיתכנות הטכנית של הקמתה.
עבודות נוספות של הנריק מצויות ברחבי ישראל, בהן קירות זכוכית ובטון בבניין משרד ראש הממשלה בירושלים ומוזיאון דגון בחיפה, אנדרטה לחללי חטיבה 679 לרגלי תל שיפון ברמת הגולן ומספר עבודות פסיפס בירושלים ובפקולטה לחקלאות ברחובות ובגליל.
גלריה

אנדרטת פורצי הדרך לירושלים, 1967
"ירושלים הרים סביב לה", הר הרצל, 1957
העתק של קטע מרצפת הפסיפס בבית הכנסת העתיק במעון, ביד יצחק בן-צבי (כיום בשטח גן הכוזרי) בירושלים, 1958
פסיפס בעקבות מפת מידבא, המוצב בקארדו בירושלים
אנדרטה לחללי חטיבה 679, רמת הגולן
קיר אמנות במוזיאון דגון, חיפה
קיר הוויטראז' במוזיאון דגון, חיפה
קיר הוויטראז' במוזיאון דגון - מבט מבחוץ
קיר הוויטראז' במוזיאון דגון - חתימת האומנית
שעון שמש ברחבת הכניסה של הספרייה הלאומית, 1965
ויטראז׳ בבנין משרד ראש הממשלה 1962