stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד צבי חן
קורות חייו > ארץ ישראל

בשנת ה'תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל עם מספר בני משפחה באניות דרך אוקראינה בסיוע הרב אברהם יצחק הכהן קוק. כשנפרד מעירו נחסמו מספר רחובות לתנועה מאנשים שבאו להפרד מרבם. הוא הגיע לארץ ישראל בערב חג השבועות תרפ"ה.
כשבא לארץ ישראל התגורר תחילה תקופה קצרה במלון בתל אביב ולמשך כשנה בירושלים, בתקופה זו לימד בישיבת תורת אמת והסתופפו אצלו ראש הישיבה הרב שלמה זלמן הבלין והפוסק הרב אברהם חיים נאה. באותה תקופה נפגש עם הרב יוסף חיים זוננפלד.
באותה תקופה ניהל מאבק נגד בחירת נשים לאספת נבחרי 'הוועד הלאומי' לצד הרב שלמה יהודה ליב אליעזרוב, כשנגדו במאבק בחריפות היה הרב יעקב ברמן. הרב חן נפטר בכ"ה בכסלו ה'תרפ"ו, ונקבר בהר הזיתים. בהלוייתו השתתפו הרבנים הראשיים הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יוסף חיים זוננפלד.
שישה שבועות לאחר פטירתו נפטר גם חתנו שלום שלמה שניאורסון, ונקבר על יד חמיו. בתו, זלדה, שהייתה בת 12 כשהתייתמה, כתבה לאחר שנים על מצבה אז, בשירה כמהה הייתי לחסות:
אך אבי ואמי בכו בהיכל החשוך.

נלחצתי אליהם אך הם שרו באין קול

מה אנוש כי תזכרנו.

והיכן היה סבא?

בהתנוצץ הזריחה..

נטש סבי אותנו כי כלתה נפשו

אל בנו שבגן עדן.

ובעוד אמי יושבת על שרפרף האבלים

בטרם רחצנו את פנינו מן הדמעות

חלה אבי ולא קם מחליו.
הרד"ץ חן מופיע רבות בכתבי נכדתו הסופרת שושנה חן-זהבי, שהייתה מזכירתו של הנשיא זלמן שזר. בנו הסופר הרב אברהם חן היה האחרון שנותר משלושת אחיו בפטירת אביו, הוא כתב דברי זיכרון וניחומים על אביו בספרו למנחמי, כמה מהקטעים שכתב בגעגוע במאמר קינותיו:
אני ולא אתם, אני בלבד



אני במותו של אבא הכ"מ.



לא אחד, אחר, מתי לי במותו, אלא יחיד הכל.



בחייו היה לי - הכל, ובמותו - מת לי הכל.



לא אב בלבד, ואפילו לא רבי בלבד, אפילו במובן היותר מעולה,

היה לי ההולך, אלא נאמר בלשון הרמב"ם - "נקודה נפלאה".

ה"שויתי" שבחיי.

...

והכל צף ועולה לפני ברגע נורא זה. צף ומציף בסופה וסערה, כל הימים, כל השנים, כל המועדים, בין של שמחה בין של תוגה, מתחילה ראשונה ועד קץ אחרון "חוזרים וניעורים" בבת אחת. כולם נרקמים עור ובשר ומתלבשים נפש ורוח ונעמדים על המשמר כלגיונותיו של דוד. עומדים ומוחים על מיצוי הנפש נגד... נגד החיזיון של "היה כלא היה"... של נושאיהם. כל שטח חיי קם וניצב לפניי - מן ההבטה הראשונה והתמוהה של תינוק משתאה, מוטל בעריסה, עד ההסתכלות האחרונה בדמותו...

...

מהוראתו אותי על פיסת ידו "אלף" ראשונה עד קריאתו הוא את ספרי הראשון שלא ידע לא מעבורו ולא מלידתו. ממש מלטיפתו הראשונה אותי בהיותי תינוק ממדד עד נשיקתו תחת חופתי, עד הנשיקה האחרונה של פרידה אחרונה, אחרונה...

מקרני שחר ראשונים וחגים קדומים שבחיי עד.. קבר אחרון.. הכל קמו וגם ניצבו לנגד עיני.
ילדיו

הרב מנחם מנדל חן - רב העיר ניז'ין.
הרב אברהם חן - רב ערים בברית המועצות, סופר ועסקן. לימים מנהל מחלקת תרבות תורנית במשרד לענייני דת, הנשיא זלמן שזר הספידו בפטירתו "אין בית הרד"ץ אביו ואין חריפות השכלתו החסידית של רבי פרץ סבו". על שמו נקרא רחוב בירושלים.
דוב חן - צייר, נפטר בימי ה'שבע ברכות' לאחר חתונתו.
חנה ובעלה יעקב גוטניק.
רבקה ובעלה לייב לוריא.
מוסיא ובעלה יהושע דוברוסקין מחרסון, נכדם החוקר הרב דוד צבי הילמן.
רחל ובעלה הרב שלום שלמה שניאורסון (אחיו של רבי לוי יצחק שניאורסון ודודו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד), בתם הייתה המשוררת זלדה.
אסתר - נפטרה בצעירותה.
שרה כגן.
דבורה ובעלה חיים ביילין. נספו מרעב בשואה.
לקריאה נוספת

אליעזר ליין, אבני חן, הוצאת ספרים קה"ת ה'תשע"ה. פרק כ"ה הרד"ץ ב"ר פרץ חן
הערות שוליים

↑  הרד"ץ חן
↑  סקירה מרתקת: הרד"צ וגדולי ישראל, חב"ד אינפו
↑  תורת מנחם תשמ"ט כרך א' עמ' 166
↑  ל. קפלן, ליום השלושים, דואר היום, 10 בינואר 1926
↑  לעץ משפחתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597246505171  VIAF: 1148036005487972390   WorldCat (עם VIAF): 1148036005487972390 
קברו בהר הזיתים
דויטשה מרינה

| --- | --- |
 סמל הדויטשה מרינה דגל הצי הגרמני
דגל הצי הגרמני
 פרטים
 כינוי:  הצי הגרמני
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:  משרד ההגנה
 סוג:  צי
 בסיס האם:  רוסטוק (משרד הצי) וגלוקסבורג (מפקדת הצי)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 בינואר 1956 – הווה (68 שנים)
 מלחמות:  מבצע חירות מתמשכת
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  פריגטות, קורבטות, ספינות סיור, סטי"לים, צוללות
 פיקוד
 יחידת אם:  בונדסוור
הדוֹיטְשֶׁה מָרִינֶה (בגרמנית: Deutsche Marine) הוא הצי של גרמניה והוא חלק מהצבא הגרמני, הבונדסוור. הצי הגרמני נקרא במקור בונדסמרינה (הצי הפדרלי) מ-1956 עד 1995. משימתו העיקרית היא הגנת המים הטריטוריאליים והתשתית הימית של גרמניה כמו גם קווי תקשורת ימיים. מלבד זאת, הצי הגרמני משתתף במשימות שמירת שלום ומספק סיוע הומניטרי וסיוע באסונות.
היסטוריה

שורשיו של הצי הם בצי האימפריאלי, הרייכספלוטה. הרייכספלוטה היה הצי הגרמני הראשון שהשתמש בדגל גרמניה כדגלו. הרייכספלוטה התקיים משנת 1843 עד שנת 1853. בשנת 1867 הוקם צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, שהתקיים עד איחוד גרמניה בשנת 1871 בידי אוטו פון ביסמרק. משנת 1871 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה נקרא הצי הצי הקיסרי.
לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה והקמת רפובליקת ויימאר נקרא הצי הגרמני הרייכסמרינה עד שבשנת 1935 שונה שמו של הצי לקריגסמרינה בידי אדולף היטלר. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה נוצר המנהל הגרמני לשליית מוקשים. ב-1956 הוקם רשמית הבונדסמרינה, הצי הפדרלי, בעוד שבגרמניה המזרחית הוקם הפולקסמרינה. ב-1990 התאחד האחרון לתוך הבונדסמרינה ומאז פועל הצי תחת השם דויטשה מרינה.
בשנת 2014 הוקם מחדש הגדוד הימי, שהוא יחידת נחתים.
פעילות

הצי הגרמני לוקח חלק בנאט"ו.
דויטשה מרינה מוביל את פעילותו הימית של יוניפי"ל, ומפעיל במסגרתו שתי פריגטות, ארבעה כלי שיט קטנים לתקיפה, ושתי ספינות עזר, במטרה למנוע הברחת נשק. ב-26 באוקטובר 2006, אירעה תקרית בין ספינת הביון הגרמנית אלסטר בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, לבין חיל האוויר הישראלי, במהלכה הוזנקו מטוסים לעבר הספינה ומסוק שהמריא ממנה.
אמצעי לחימה

בסך הכל יש בצי הגרמני כ-81 ספינות זמינות, בתפוסה של 220,000 טון:
11 פריגטות מסוגים שונים
5 קורבטות (הקורבטות מסדרת בראונשווייג)
2 שולות מוקשים
10 ציידי מוקשים
6 צוללות
11 ספינות אספקה ו-20 ספינות עזר שונות
הערות שוליים

↑  Marine, www.bundeswehr.de, ‏2024-07-25 (בגרמנית)
↑  עמוס הראל, גדעון אלון וסוכנויות הידיעות, דובר צה"ל: היתה תקרית עם ספינה ומסוק גרמנים, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5279347-3  ISNI: 0000 0004 0427 317X  VIAF: 140426213   WorldCat (עם VIAF): 140426213 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד אודונקור

דוד אודונקור (בגרמנית: David Odonkor, נולד ב-21 בפברואר 1984 בבינדה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה דורטמונד, בריאל בטיס ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר הימני.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

אודונקור נולד בעיר בינדה שבגרמניה המערבית לאב גנאי ולאם גרמניה. אודונקור גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה דורטמונד, ובשנת 2001 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ותוך שנה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה של בורוסיה דורטמונד, כאשר המשיך לשחק במקביל גם בקבוצת המילואים. בשנת 2004 עלה סופית לקבוצה הבכירה, ונשאר בה עד לשנת 2006, כאשר בעונתו האחרונה בקבוצה החמיץ משחק אחד בלבד. אודונקור נודע כשחקן מהיר ובעל נחישות, והצלחתו בבורוסיה דורטמונד גררה התעניינות מקבוצות אחרות, ואף זימון לסגל נבחרת גרמניה במונדיאל 2006. לבסוף חתם בתום עונת 2006 בריאל בטיס, תמורת סכום של שישה מיליון אירו. לאודונקור 75 הופעות במדי בורוסיה דורטמונד בבונדסליגה, בהן כבש שני שערים.
קריירת מועדונים > ריאל בטיס

אודונקור החל לשחק בריאל בטיס מהליגה הספרדית בעונת 2006/07, אך כבר בעונתו הראשונה סבל מפציעה בברך ומיעט לשחק. בתחילת עונתו השנייה הרבה אודונקור לפתוח בהרכב והפגין יכולת טובה, אך נפצע שוב. גם בהמשך תקופתו בבטיס המשיך לסבול מפציעות רבות, והוא לא היה יכול לשחק ברוב עונת 2008/09 ולהציל את קבוצתו מירידה לליגה הספרדית השנייה. גם בעונת החזרה של הקבוצה אל הליגה הספרדית הראשונה, אודונקור כמעט לא היה זמין עבור קבוצתו, ובסך הכל צבר 51 הופעות בלבד בליגה הספרדית בחמש עונות בריאל בטיס, בהן כבש שני שערים, ועזב את הקבוצה בקיץ 2011.
קריירת מועדונים > אלמניה אאכן והוברלה אוז'הורוד

בתום עונת 2011 הגיע אודונקור למבחנים בגלאזגו ריינג'רס, אך לא חתם בקבוצה לבסוף. אודונקור חתם באלמניה אאכן ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. אודונקור צבר בקבוצה 23 הופעות והבקיע שני שערים, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית. בתום עונה זו חתם בהוברלה אוז'הורוד מליגת העל האוקראינית, שם שיחק עונה אחת, בה כבש שני שערים ב-14 הופעות. גם בקבוצה זו, מיעט אודונקור לשחק עקב ריבוי פציעות, ובספטמבר 2013 הודיע על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 29 בלבד.
קריירה בינלאומית

אודונקור שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, והיה אמור לייצג את גרמניה גם באליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2006, אך הוא קיבל זימון מפתיע מיורגן קלינסמן לשחק עם נבחרת גרמניה במונדיאל 2006, בו נכנס כמחליף בארבעה משחקים, ובישל לאוליבר נויביל את שער הניצחון בשלב הבתים מול נבחרת פולין. אודונקור זומן גם ליורו 2008 חרף בעיית הפציעות ממנה סבל בתקופתו בריאל בטיס. בטורניר זה שיחק מחצית אחת בלבד, בהפסד לנבחרת קרואטיה בשלב הבתים.
קריירת אימון

אודונקור החל לעסוק באימון כדורגל בקבוצות מליגות נמוכות בגרמניה עם פרישתו, והיה עוזר מאמן בSC ורל ובSC הרפורד. נכון לשנת 2015, אודונקור הוא המאמן הראשי ב-TuS דורנברג, המשחקת בליגה האזורית של נורדריין-וסטפאליה.
דוכס קמברלנד

| --- | --- |

הנסיך ארנסט אוגוסט,  דוכס קמברלנד האחרון
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 ייסוד המשרה:  1644
 איוש ראשון:  הנסיך רופרט מהריין
 איוש אחרון:  הנסיך ארנסט אוגוסט
 תאריך ביטול המשרה:  1917
 
דוכס קמברלנד (באנגלית: Duke of Cumberland) הוא תואר אצולה המוענק לבני משפחת המלוכה הבריטית הזוטרים. התואר נקרא על שם מחוז קמברלנד שבצפון אנגליה.
היסטוריה

תואר דוכס קמברלנד הוענק לראשונה בשנת 1644 לנסיך רופרט מהריין, אחיינו של המלך צ'ארלס הראשון. במותו של הנסיך בלא יורשים בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה בשנת 1689 לנסיך ג'ורג' מדנמרק, בעלה של המלכה אן. התואר בוטל עם פטירתו של הנסיך בלא יורשים בשנת 1708.
התואר הוענק בפעם השלישית בשנת 1726 לנסיך ויליאם אוגוסטוס, בנו השלישי של המלך ג'ורג' השני. הנסיך ויליאם נפטר בשנת 1765 בטרם נישא ובלא יורשים, והתואר בוטל.
התואר הוענק בפעם הרביעית בשנת 1766 (הפעם כ"דוכס קמברלנד וסטרת'רן") לנסיך הנרי פרדריק, בנו השלישי של פרדריק, נסיך ויילס ונכדו של המלך ג'ורג' השני. הנסיך הנרי נפטר בשנת 1790 בלא יורשים במסגרת הנישואין, והתואר בוטל.
התואר הוענק בפעם החמישית כ"דוכס קמברלנד וטֶוויוֹטדייל" בשנת 1799 לארנסט אוגוסטוס (לימים מלך הנובר), בנו החמישי של המלך ג'ורג' השלישי. ארנסט אוגוסט נפטר בשנת 1851 והוריש את התואר לבנו, ג'ורג', הדוכס השני מקמברלנד וטֶוויוֹטדייל. הדוכס השני נפטר בשנת 1878 והוריש את התואר במותו לארנסט אוגוסט, הדוכס השלישי מקמברלנד וטֶוויוֹטדייל. התואר נשלל מארנסט אוגוסט בשנת 1917 במסגרת חוק שלילת התארים שהעביר הפרלמנט הבריטי בשל תמיכת הדוכס השלישי בגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
דירת שותפים

ערך זה עוסק בדירה המושכרת לשוכרים אחדים. אם התכוונתם לאלבום של ההרכב הישראלי "הלם תרבות", ראו .
דירת שותפים היא דירה המושכרת לשוכרים אחדים, כך שבה לכל אחד מהם אזור משלו (בדרך כלל חדר משלו), וכולם חולקים שימוש בחלקים משותפים בדירה, כגון מטבח וחדרי שירותים.
דירת שותפים מקובלת באזורים שבהם יש ביקוש לדיור על ידי אנשים בודדים (להבדיל ממשפחות), שאינם זקוקים לדירה שלמה לעצמם או אינם מסוגלים לממן שכירת דירה שלמה. דוגמה לכך היא עיר אוניברסיטאית, שבה סטודנטים רבים מסתפקים בדירת שותפים. השוכרים בדירת שותפים הם לעיתים בעלי היכרות קודמת ולעיתים זרים זה לזה ורק הדירה המשותפת מאחדת ביניהם.
הצטרפות לדירת שותפים קיימת, שאחד השותפים פרש ממנה, מצריכה בדרך כלל הסכמה של בעל הדירה ושל השותפים שנותרו בדירה.
בתרבות

מחזות, סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה עוסקות במגורים בדירת שותפים, ובהם:
הזוג המוזר – מחזה קומי משנת 1965 מאת המחזאי ניל סיימון, המתאר שני גברים גרושים שונים באופיים, פליקס אונגר, כתב חדשות נוירוטי בעל נטייה אובססיבית לסדר וניקיון, וחברו, כתב הספורט אוסקר מדיסון, הנאלצים לחלוק דירה משותפת בניו יורק. המחזה עובד גם לסרט קולנוע ולסדרת טלוויזיה.
שלושה בדירה אחת – קומדיית מצבים אמריקאית פופולרית שנוצרה בשנים 1977–1984 על ידי ABC, ועוסקת בשתי נשים וגבר המתגוררים בדירת שותפים.
פלורנטין – סדרת טלוויזיה ישראלית ששודרה בשנים 1997–2000 ובמרכזה שלוש דמויות המתגוררות בדירת שותפים בפלורנטין: תותי, צעירה תמימה וחובבת שוקו, איגי הומוסקסואל העובד כאופה, ושותפם החדש, תומר, סטודנט לקולנוע שעבר לתל אביב מירושלים ומתמודד במהלך הסדרה עם זהותו המינית כהומוסקסואל.
ילדות סכסכניות – סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמה קומית, שעלתה לשידור ב-24 באוקטובר 2021 ב-HOT, ובמרכזה ליהי, סטודנטית לרפואה לסבית בת 24, עוברת לגור בדירת שותפים עם לאה, סטודנטית לאופנה דתייה לשעבר בת 24.
ראו גם

דיור שיתופי
דירת הפגישות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של נורמן ברש וקרול מור
 בימוי:  ריצ'רד ת'ורפ
 הופק בידי:  הארי קלר
 תסריט:  דייווידג שוורץ
 עריכה:  ג'ין מילפורד
 שחקנים ראשיים:  סנדרה די בובי דארין דונלד אוקונור
 מוזיקה:  בובי דארין
 צילום:  קליפורד סטיין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באוגוסט 1965
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 הכנסות:  1,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
דירת הפגישות (באנגלית: That Funny Feeling) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1965 בבימויו של ריצ'רד ת'ורפ, עם סנדרה די, בובי דארין ודונלד אוקונור בתפקידים הראשיים.
זה הסרט השלישי של דארין ודי כזוג לאחר "בבוא ספטמבר" (1961) ושיעור בנישואין" (1963).
תקציר העלילה

ג'ואן האוול (סנדרה די) היא צעירה שרוצה להיות שחקנית אבל בינתיים גרה בדירה קטנה עם חברתה אודרי (ניטה טאלבוט) ושתיהן מוטרדות מהרעש שמשמיע שכנם הצמוד לותר (הארי סטורץ'). שתיהן עובדות כמנקות אצל לקוחות שאינן מכירות.
ג'ואן נתקלת שלוש פעמים ברחוב באותו בחור שלבסוף מציג עצמו כטום מילפורד (בובי דארין). טום הוא עובד בכיר בחברת פרסום ביחד עם עמיתו לעבודה הארוויי גרנסון (דונלד אוקונור) שפרוד מאשתו. טום מחזיק בביתו ציורים יקרים של הארוויי כדי שלא יעוקלו על ידי עורכי הדין של אשתו של הארוויי.
לאחר בילוי מבקש טום ללוות את ג'ואן לביתה אבל היא מתביישת להגיע לדירתה הקטנה ומגיעה לדירתו של מילפורד וטוענת שזו דירתה. טום מופתע אבל ממשיך את היחסים אתה. הוא עובר לגור בדירתו של הארוויי, שולח את הארוויי לבית מלון על חשבונו ומזמין את ג'ואן לשם.
לאחר שטום משאיר הודעה בדירתו כי ייעדר לעשרה ימים עוברת לשם ג'ואן עם אודרי ולותר. ג'ואן שזקוקה לכסף ממשכנת את החליפות של טום אצל המשכונאי (לאו ג. קרול) ומשוחחת אתו על הצרות עם "בעלה".
ג'ואן מגלה צילומים רבים של בחורות שהיו בקשר עם טום. היא מזמינה אותן לנשף בדירתן של טום. הדירה מתמלאת בבחורות הנראות כיצאניות ולתוך ההמולה נכנסים גם טום והארוויי. המשטרה מוזעקת ועוצרת את כולם. במכונית המשטרה מציע טום נישואין לג'ואן ואודרי מתחילה לפלרטט עם הארוויי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סנדרה די | ג'ואן הוול |  |
| בובי דארין | טום מילפורד |  |
| דונלד אוקונור | הארווי גרנסון |  |
| ניטה טאלבוט | אודרי |  |
| לארי סטורץ' | לותר |  |
| רוברט סטראוס |  | מוזג בבר |
| לאו ג. קרול | מר אושי | משכונאי |
דוכס רטלנד

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  דייוויד צ'ארלס רוברט מנרז, דוכס רטלנד ה-11
 תאריך כניסה לתפקיד:  1999
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 ייסוד המשרה:  29 במרץ 1703 
 איוש ראשון:  ג'ון מנרז, דוכס רטלנד הראשון
 
דוכס רטלנד (באנגלית: Duke of Rutland) הוא תואר אצולה אנגלי הניתן בממלכה המאוחדת. הדוכסות נקראת על שם אזור רטלנד במזרח המידלנדס, היא נוסדה ב-1703 על ידי המלכה אן עם הפיכת רוזן רטלנד התשיעי ג'ון מנרז לדוכס רטלנד הראשון, זאת כאות הוכרה לתרומתו במהלך המהפכה המהוללת. החל מ-1999, נושא בתואר זה דייוויד מנרז, דוכס רטלנד ה-11 לצד אשתו ריצ'ל אמה מנרז דוכסית רטלנד.
רוזנות רטלנד שקדמה לדוכסות הוקמה לראשונה ב-1390 עבור אדוארד מנוריץ', דוכס יורק (נכדו של אדוארד השלישי), אך פסקה להתקיים עם מות בנו ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק לאחר שנשללו תאריו והוחזרו למלך. הרוזנות הוקמה מחדש ב-1446 עבור אדמונד, בנו השני של ריצ'רד פלנטג'נט ואחיו הצעיר של אדוארד (לעתיד מלך אנגליה אדוארד הרביעי), עם מותו של אדמונד הרוזנות חדלה שוב מלהתקיים. בפעם השלישית הוקמה הרוזנות מחדש עבור תומאס מנרז (נכד-נכדו של ריצ'רד פלטג'נט) שהפך לרוזן רטלנד הראשון ב-1525 ומאז התקיימה הרוזנות באופן רציף, ב-1703 ג'ון מנרז, רוזל רטלנד התשיעי, קודם לדוכס רטלנד הראשון ונוסדה הדוכסות.
לצד התואר 'דוכס רטלנד' שאר תוארי הדוכסות כוללים את מרקיז גרנבי (הניתן באופן מסורתי ליורש העצר של הדוכסות), רוזן רטלנד, ברון מנרז מהדון במחוז דרבי, וברון רוס מביוור במחוז ליסטר. אחוזת הדוכסות היא טירת ביוור שם שוכן הדוכס ומשפחתו ובבעלות הדוכסות גם בית הדון. הדוכסות מזוהה באופן היסטורי עם דוכסות יורק (הסמוכה גאוגרפית לאחוזות רטלנד), מאז נוסדה בפעם השלישית היא נמצאת בידי משפחת מנרז (Manners), צאצאי דוכס יורק ריצ'רד פלנטג'נט.
דוכסי רטלנד

ג'ון מנרז, דוכס רטלנד הראשון (1711–1638) – בנו היחיד של רוזן רטלנד השמיני
ג'ון מנרז, דוכס רטלנד השני (1721–1676) – בנו של הדוכס הראשון
ג'ון מנרז, דוכס רטלנד השלישי (1779–1696) – בנו הבכור הדוכס השני
צ'ארלס מנרז, דוכס רטלנד הרביעי (1787–1754) – נכדו של הדוכס השלישי
ג'ון הנרי מנרז, דוכס רטלנד החמישי (1857–1778) – בנו הבכור של הדוכס הרביעי
צ'ארלס ססיל מנרז, דוכס רטלנד השישי (1888–1815) – בנו השלישי של הדוכס החמישי
ג'ון ג'יימס רוברט מנרז, דוכס רטלנד השביעי (1906–1818) – בנו הרביעי של הדוכס החמישי
הנרי ג'ון ברינסלי מנרז, דוכס רטלנד השמיני (1852–1925) – בנו הבכור של הדוכס השביעי
ג'ון הנרי מונטגיו מנרז, דוכס רטלנד התשיעי (1886–1940) – בנו הצעיר של הדוכס השמיני
צ'ארלס ג'ון רוברט מנרז, דוכס רטלנד העשירי (1919–1999) – בנו הבכור של הדוכס התשיעי
דייוויד צ'ארלס רוברט מנרז, דוכס רטלנד ה-11 (נולד ב-1959) – בנו הבכור של הדוכס העשירי
יורש העצר הוא צ'ארלס ג'ון מונטגיו מנרז, מרקיז גרנבי (נולד ב-1999) – בנו הבכור של הדוכס ה-11
דוד צבי הילמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1925 
 פטירה:  ספטמבר 2010 (בגיל 85 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 תקופת הפעילות:  ? – ספטמבר 2010 
 
הרב דוד צבי הילמן (כ"ו בשבט תרפ"ו, 10 בפברואר 1926 – כ"ז באלול תש"ע, 6 בספטמבר 2010) היה חוקר תורני.
תולדותיו

נולד בירושלים לד"ר אשר ומרים-דבורה הילמן שהשתייכו לחסידות חב"ד ואף התייעצו עם רבי יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ' על חינוכו. אמו הייתה בתו של יהושע דוברוסקין, חתנו של הרב דוד צבי חן, רבה של צ'רניגוב. הילמן נולד חודשיים אחרי פטירתו של הרב חן ונקרא על שמו. בצעירותו עברה המשפחה לתל אביב, שבה היה לאביו משרד רואי חשבון. באמצע שנות הארבעים, זמן קצר לאחר ייסוד ישיבת פוניבז', נכנס ללמוד בישיבה בהשפעת הרב יהושע יגל, ונמנה עם עשרים הבחורים הראשונים שלה. בעודו בחור התיידד עם הרב אברהם חיים נאה שהזכירו בספריו, התכתב עמו בנושאים תורניים שבהם כינה אותו בתוארי כבוד, ובמקביל הביע את מורת רוחו על כך שהילמן מסגל לעצמו ממנהגי המתנגדים. עם השנים נטש הילמן את תנועת החסידות, והתקרב לחזון איש.
מפעלי עריכה תורנית

הילמן החל לעסוק בחקר תורת חכמי ישראל מתקופת הראשונים. בין השאר, ערך וההדיר את חידושי הרשב"ץ על מסכת ברכות. עסק בנושאים הקשורים לדקדוק ולנוסחאות התפילה, וכן בתחום תולדות עם ישראל וחכמי ישראל. פרסם מאמרי מחקר בתחומים שונים בבמות תורניות.
בתחילת שנות השבעים נקרא על ידי הרב שבתי פרנקל לעמוד בראש המערכת שההדירה והוציאה את משנה תורה לרמב"ם במהדורה חדשה, ובמשך כארבעים שנה התווה את דפוסי פעילותה. הילמן ערך גם את ספר המצוות לרמב"ם שבהוצאה זו. כתב ערכים באנציקלופדיה התלמודית, בהם: הפרשת תרומות ומעשרות, הפרשת חלה, חציצה, טעמים, כתובה, כתובת בנים דכרין, וכתובת יבמין. את הסכמתו לכתיבת הערכים התנה באי פרסום שמו. כמו כן השתתף בעריכת ההגדה של פסח בהוצאת האנציקלופדיה התלמודית.
אגרות בעל התניא ובני דורו

בשנת 1953, בהיותו בן 27, הוציא הילמן את הספר "אגרות בעל התניא ובני דורו", המכיל את "כל האיגרות, התשובות והתעודות, שיש להן שייכות לאדמו"ר הזקן ר' שניאור זלמן מלאדי, בין שנכתבו על ידו ובין שנכתבו על ידי בני דורו אליו או אודותיו". הוא כתב שם כי בשל יוקר הדפוס נבצר ממנו להוציא את החלק השני, שהיה אמור לכלול עניינים נוספים הקשורים בבעל התניא, ובהם פסקי הלכה שלו וכן השמטות של מספר סימנים בשולחן ערוך הרב.
ייתכן כי החלק השני לא יצא בשל היחסים המעורערים שבין הילמן לחסידות חב"ד ולרבי מלובביץ', בעיקר בגלל חלקו האחרון של הספר שעוסק בגניזה החרסונית, שאדמו"רי חב"ד הסתמכו עליה בהיסטוריוגרפיה של החסידות. חלק נכבד מספרו ייחד הילמן להפרכת מהימנותם של המסמכים שנמצאו בגניזה החרסונית. הוא פרסם את הערכתו לשמו של הזייפן: נפתלי צבי (הירשלע) שפירא. טענותיו של הילמן הועלו בפני הרבי מלובביץ', והוא האריך לענות עליהן בכמה מכתבים.
התנגדותו לספרי ה'אוצרות' של אייזנשטיין

הילמן יצא במאמר נגד ספרי ה'אוצרות' של יהודה דוד אייזנשטיין ונגד והשקפותיו. לביסוס טענתו הוא מצטט באריכות מתוך ספרי ה'אוצרות', כגון מספרו "אוצר זכרונותי" שבו מתאר אייזנשטיין את ביקוריו בכנסיות ואת השתתפותו כצופה במחזה על ישו הנוצרי. בהקדמתו ל"אוצר הוויכוחים" כותב אייזנשטיין כי "היהודי על פי יסוד יהדותו הוא סבלן מוחלט לכל האמונות ואיו לו טינא בלב על דת הנצרות או דת מחמד או איזו דת אחרת", ובהקדמת "אוצר ישראל" הוא כותב "האוצר לא יבדיל בין האמונות והדעות ובין הכתות השונות, רק יתאר מעשה כולן". כמו כן מצטט הילמן מתוך ספרי אייזנשטיין שורה של עניינים המנוגדים להשקפה החרדית או רעיונות ופירושים מחודשים בנושאים שונים שלדעתו עומדים בסתירה למובא בספרות חז"ל ובפרשנות היהודית המסורתית. למשל, כותב אייזנשטיין שבימינו יש להקל בדיני ריבית וייחוד.
ספריו, עריכותיו ומאמריו

אגרות בעל התניא ובני דורו (תשי"ג)
פירוש הרשב"ץ על ברכות, בתוספת הגהות, הערות ומראי מקומות (תשל"א)
שיטה קדמונית על מסכת קידושין, לחכם קדמון מזמן הרמב"ן (תשל"ב; מהדורת צילום נדפסה בשנת תשמ"ד).
ספר האגרות, הנקרא בלשון ערבי כתאב אלרסאיל, לרבנו מאיר ב"ר טודרוס הלוי המכונה אבו אלעפיה (פורסם בתוך ספר זיכרון בית אהרן, תשס"ג).
נושאי מאמרים שפורסמו במהלך השנים ב'צפונות': נוסח ברכת המינים, לשונות המאירי שנכתבו לתשובת המינים, לעזי רש"י, הערות בתרגומי ספר המצוות ופירוש המשניות.
הערות שוליים

↑  אגרות קודש (הריי"צ) חלק ד' עמודים ג'-ד'
↑  בת דודתה של מרים-דבורה הילמן הייתה המשוררת זלדה.
↑  "העירני על זה ידידי הבחור החכם ובקי נפלא עדיו לגאון מו"ה דוד צבי הילמן שליט"א" שיעור מקוה (ירושלים תשי"א) עמ' קסח
↑  "לידיד נפשי הרב המצוין הבקיא בחדרי תורה עדיו לגאון הגומרים עליו את ההלל מורנו הרב דוד צבי הילמן שלומו ישגא לעולם ועד... ידידך דורש שלומך ומברכך שיפוצו מעיינותך חוצה"
↑  "ומאד תמיהני עליך שספגת מידות המתנגדים, שכתבת עד כאן לאמיתה של תורה, כן דרכם על כל חידוש הערב להם (כותבים תואר כמו) "והמכה בפטיש הוא", "קרוב לאמת", "אז אמת גמור" וכו', לא כן אתנו החסידים יודעים מך ערכנו, "והמצודה פרושה כו'", אמנם יכולים להחליט על מה שאינו אמת, כיון שנראה לעין שהוא פטפוט, אך לאידך גיסא להשתבח שכיוון אל האמת זה מעשה מתנגד וד"ל"
↑  הגדה של פסח עם ביאורים מתוך האנציקלופדיה תלמודית / אנציקלופדיה תלמודית / תשס"ה  - אוצר החכמה, באתר www.otzar.org
↑  להרחבה ראו בערך הגניזה החרסונית.
↑  על כשרות האנציקלופדיה אוצר ישראל, "ירושתנו" ספר רביעי עמ' שכה-שמד, הוצאת מכון מורשת אשכנז, בני ברק, תש"ע
↑  לעץ משפחתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296511005171  GND: 1231916834  ISNI: 0000 0001 4014 2984  LCCN: nr91030446  NTA: 275153444  VIAF: 185415547   WorldCat (עם VIAF): 185415547
דינר תוניסאי

| --- | --- |

מטבעות של מילימס ודינרים
 משתמשים:  תוניסיה תוניסיה
 ISO 4217:  TND 
 כינוי:  דינר
 לשון רבים:  דינרים תוניסאים
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  5 דינר 20 דינר 50 דינר
 מטבעות בשימוש:  5 מילימס 10 מילימס 20 מילימס 50 מילימס 100 מילימס 200 מילימס 500 מילימס דינר 1 2 דינר 5 דינר
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  3.5% (2008)
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של תוניסיה
 http://www.bct.gov.tn/
 → פראנס תוניסאי 
 
דינר תוניסאי (בערבית: دينار تونسي, בצרפתית: Dinar tunisien), הוא המטבע הלאומי של תוניסיה. המטבע מתחלק ל־1000 'מילים' או 'מילימס' (مليم). לעיתים קרובות משתמשים בקיצור DT (דינר תוניסאי - Tunisian dinar), אם כי השימוש הנפוץ ביותר הוא כתיבת המילה "דינר" לאחר הסכום (לעיתים נכתב TND, אך בעיקר בצורה רשמית ובמעגלים פיננסיים); ישנו גם הצירף TD שבו משתמשים בעיקר כשמדברים בשפה הצרפתית בתוניסיה. TD הוא למעשה הגרסה הצרפתית ל- DT (כלומר, Dinar tunisien).
היסטוריה

הדינר נהפך למטבע הרשמי בתוניסיה בשנת 1960. הוא החליף את הפרנק הצרפתי בשיעור של 1000 פרנק = 1 דינר. הדינר הוקם כבר כמטבע חזק, כאשר 1 דינר = 2.38 דולר אמריקאי, משוואה שנשמרה עד 1964, אז בעקבות אינפלציה פחת הדינר ל־1 דינר = 1.90 דולר אמריקאי. הדינר התחזק שוב לעומת הדולר בשנת 1971, עם משבר כלכלי בארצות הברית.
עם השנים תוניסיה חוותה אינפלציה מזערית ביותר לעומת המדינות הסובבות אותה. הדינר היה הכי פחות משתנה בין השנים 2000–2010 מבין המטבעות של שכנותיה המייבאות נפט, מצרים ומרוקו. האינפלציה עמדה על 4.9% בשנת 2007 ו -3.5% בשנת 2008. עם זאת, ערך המטבע ירד מאז ובין 2008 ל־2018 הדינר פחת בכ־55% מול הדולר האמריקאי, וכ -46% מול האירו.
מטבעות ושטרות > גלריה

5 מילימס
10 מילימס
20 מילימס
50 מילימס
100 מילימס
200 מילימס
500 מילימס / 0.5 דינר
2 דינר
5 דינר (מטבע)
5 דינר (שטר)
20 דינר (שטר 1)
20 דינר (שטר 2)
50 דינר
מטבעות ושטרות > 50 דינרים

בצד הקדמי: בחלק המרכזי של השטר יש תמונה של הבניין של מוזיאון הכסף התוניסאי, שעליו דיוקנו של המלומד אבן רשיק. המילים מצוינות בפינות העליונות של השטר. מספר סידורי - בפינות השמאלית העליונה והתחתונה של השטר.
בצד ההפוך: בחלק המרכזי של השטר יש תמונה של הכיכר המרכזית של קסבה ובניין ממשלת תוניסיה. המילים מצוינות בפינות העליונות של השטר. בשטצ'י המרכזי התחתון של השטר המלה מסומנת במכתבים: 50 CINQUANTE DINARS (50/50 דינרים). בחלק המרכזי העליון של השטר נמצא הכיתוב: בנק המרכזי של תוניסיה (הבנק המרכזי של תוניסיה).
מידות: 158 × 79 מ"מ.
דוד הירשלר

דוד איילון (הירשלר) (1916 - 26 ביוני 1983), היה אתלט ועורך דין ישראלי, בעל מדליית ארד מהמכביה השנייה (1935) בהטלת כידון, אלוף ושיאן הפועל בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל. היה מזכיר מועצת פועלי ירושלים (1965–1977).