stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פתחיה בר-שביט

פתחיה בר-שביט
פתחיה בר-שביט (16 בינואר 1940- 16 בינואר 2012) היה כלכלן ישראלי, שימש ככלכלן הראשי של בנק הפועלים.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, בן יחיד ליעקב ושרה בר-שביט. כילד עבר עם משפחתו לרחובות, שם בילה את מרבית חייו ושם גר בבית ילדותו, עד מותו. התחנך בבית חינוך רחובות והיה מרכז אזורי של "התנועה המאוחדת". לאחר סיום לימודיו התגייס לשירות צבאי בגרעין נח"ל עבדת, איתו הגיע מאוחר יותר לקיבוץ האון שלחופי הכנרת, שם עבד במטעי הבננות וכיהן כמזכיר הקיבוץ. בקיבוץ האון הכיר את שלומית, לה נישא בשנת 1963. לזוג שני ילדים.
בשנת 1966 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1972 סיים בהצטיינות יתרה את לימודיו לתואר שני בכלכלה, גם כן באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיו, עבד כמורה לפיזיקה ומתמטיקה באורט רחובות ובישיבת פורת יוסף. לאחר שסיים את לימודיו המשיך באקדמיה כמרצה לכלכלה במכללת תל חי ובאוניברסיטת תל אביב, שם הועסק גם כמתרגל.
בשנת 1973 החל לעבוד במחלקה הכלכלית של בנק הפועלים, אשר באותה תקופה הייתה מחלקה קטנה בניהולו של יוסי ריגר. כאשר פרש ריגר מתפקידו בשנת 1977 קודם בר-שביט לתפקיד מנהל המחלקה, המשמש ככלכלן הראשי של הבנק, תפקיד בו החזיק עד פרישתו מבנק הפועלים בשנת 2003. תחת ניהולו עסקה המחלקה בעיקר בעריכת תחזיות אינפלציוניות של ישראל. נושאים נוספים בהם הייתה מעורבת המחלקה הם דירוג סניפי הבנק על פי רווחיותם, תכנון פיננסי של הבנק, וסקירות מקרו-כלכליות של הכלכלה העולמית.
בר-שביט היה פעיל גם בנושא כביש חוצה ישראל וכתב מאמרים רבים בזכות הקמתו, אם כי במתכונת של "כביש אגרת צל" (בדומה לכביש 431).
בתחילת 2003, לאחר פרישתו מבנק הפועלים, נכנס בר-שביט לתפקיד הכלכלן הראשי של חברת "חיסונים פיננסים", חברה העוסקת במתן ייעוץ פיננסי וייעוץ בניהול סיכונים. בתפקיד זה עסק בר-שביט בניתוח וחיזוי המגמות המאקרו כלכליות, תוך דגש על הערכות בתחומים המוניטריים והפיננסיים. במקביל המשיך להיות פעיל בזירת הכלכלה הישראלית ולפרסם מאמרים בעיתונות הישראלית.
תפקידים נוספים בהם כיהן בר-שביט הם חבר בוועדות ההשקעה של "פעילים" (ניהול תיקים) ו"פקן" (קרן נאמנות), חבר בדירקטוריון בית ברל, "תגמולים" ו"יתר" (קופות גמל) ושל חברת "ברינקס" ויו"ר עמותת ידידי בית חולים קפלן.
בר-שביט אף פיתח משחקי הגיון וחשיבה, שהמוכרים שבהם הם "טקטיקס" ו"מטיקס" – משחקי לוח טקטיים המשווקים על ידי חברת "אורדע".
בסתיו 2011 הצטרף לצוות הכלכלי של ספיבק-יונה, הצוות המקצועי המסייע למחאה החברתית.
רצועת הניוד

ב-1990 הציע בר שביט את מודל רצועת הניוד המוכרת גם בשמה "רצועת האלכסון". המודל אומץ והוכנס לשימוש בשנת 1991 על ידי נגיד בנק ישראל דאז יעקב פרנקל במטרה לווסת את שערי מטבע החוץ ולהטיב את השליטה בקצב האינפלציה.
הערות שוליים

↑  פרנקל משנה כיוון, באתר גלובס, 10 במאי 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408116805171  VIAF: 27156675130633582491   WorldCat (עם VIAF): 27156675130633582491
צבי כץ

הרב צבי כץ (זסלב, ווהלין; אחרי ה'ש"ן, 1590 – ?), רב באירופה במאה ה-17, מחבר פירושים על השולחן ערוך.
ביוגרפיה

נולד במחצית השנייה של המאה הרביעית לאלף השישי לפי מניין השנים בלוח העברי, אחרי שנת ה'ש"ן 1590, לרב יוסף בן אליהו כץ רבה של זסלב וראש הישיבה בה, מחבר הספרים "רכב אליהו" ו"יסוד יוסף".
בשנותיו הראשונות למד, כנראה, בישיבתו של אביו. בהמשך היה תלמידו של רבי יואל סירקיש, מחבר "בית חדש" על הטור, בישיבתו בקראקא. קיבל תורה גם מפי רבי יחיאל מיכל מנמירוב, והיה ידידו של הרב יום-טוב ליפמן הלר ששימש באותה עת כראש ישיבה בלודמיר.
נישא לבתו של הרב מרדכי יוסף לויש מאוסטרוה.
עם פרוץ מרד חמלניצקי בשנת 1648, ופלישת בעלי בריתו הטטרים מחאנות קרים, ובעקבותיהם סדרת האירועים שהתקבעה בזיכרון היהודי הקולקטיבי כגזרות ת"ח–ת"ט, נמלט הרב צבי כץ לאיטליה, והשתקע בוונציה.
ספריו

בשנת ת"ו (1646) הדפיס את פירושו על שולחן ערוך אורח חיים, המחולק לשני חלקים: "עטרת צבי" ו"נחלת צבי". הספר מצוטט בפי מחברים מאוחרים יותר, כגון החיד"א בספרו ברכי יוסף, והרב יוסף תאומים בספרו פרי מגדים, אך לא זכה לפרסום רב כמו פירושים אחרים בני זמנו, המגן אברהם והטורי זהב.
על הספר יצאו עוררין, בעיקר בטענה שהחידושים שבו אינם פרי רוחו של המחבר אלא לקוחים מאביו. כעבור חמש עשרה שנה (תכ"א, 1661) הדפיס המחבר חיבור נוסף בשם "נחלת צבי" על שולחן ערוך אבן העזר, ובו טרח המחבר לְהָזֵם את השמועות. הוא צירף לספר הסכמות רבות שמאשרות את בעלותו על ספרו הקודם, ביניהן הסכמת הרב שעפטיל בנו של הרב ישעיה הלוי הורביץ, בעל של"ה, הכותב: "שאני יודע בבירור גמור שהו בעצמו חיבר את החיבור הזה". בסוף ספרו על אבן העזר מצורפת עדותו של בעל ה"תוספות יום טוב": "שאני יודע בבירור שמפעלו הוא והוא המחבר עצמו".
הספר על אורח חיים נדפס מספר פעמים, ובשנת תשס"ג יצא לאור במהדורה מפוארת (עם פירוש אחר, "עולת תמיד" ו"עולת שבת" מאת הרב שמואל בן יוסף) על ידי מכון 'זיכרון אהרון'.
הספר על אבן העזר הוא הפירוש הראשון שנדפס על חלק זה בשולחן ערוך. הוא מצטיין בבהירות סגנונו, ומצוטט בין נושאי הכלים על השולחן ערוך (באר הגולה, באר היטב, ועוד) וכן בספרות השו"ת. מכל מקום, מאז ההדפסה הראשונה הספר לא הודפס שוב ולא היה מוכר לרבים מלומדי השולחן ערוך, עד לההדרתו מחדש במהדורת "שולחן ערוך השלם" (ירושלים תשס"ח).
לקריאה נוספת

משה דוד צ'צ'יק, פרקים לתולדות המחבר, בתוך: שולחן ערוך אורח חיים, עם הפירושים הקדומים ראשוני מפרשי השולחן ערוך אורח חיים, נחלת צבי ועטרת צבי. ירושלים: זיכרון אהרן, תשס"ג, עמ' 11–23.
חיים דביר, ספר נחלת צבי וס' גור אריה לשו"ע אבן העזר, בתוך: ישורון, יט (תשס"ז), עמ' תתנח-תתס.
הערות שוליים

↑  השערת מ"ד צ'צ'יק, פרקים לתולדות המחבר, בתוך: שולחן ערוך אורח חיים, עם הפירושים הקדומים ראשוני מפרשי השולחן ערוך אורח חיים, נחלת צבי ועטרת צבי. ירושלים: זיכרון אהרן, תשס"ג, עמ' 11.
↑  דברי "הניצב על הדפוס" מאיר ממסטרי, בסוף ספר "נחלת צבי" על אבן העזר, מצוטטים אצל: מ"ד צ'צ'יק, פרקים לתולדות המחבר, בתוך: שולחן ערוך אורח חיים, עם הפירושים הקדומים ראשוני מפרשי השולחן ערוך אורח חיים, נחלת צבי ועטרת צבי. ירושלים: זיכרון אהרן, תשס"ג, עמ' 18, הערה 17.
↑  דברי המחבר, בסוף ספר "נחלת צבי" על אבן העזר.
צ'פוד

| --- | --- |
סמל צ'פודסמל צ'פוד

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  גיור-מושון-שופרון גיור-מושון-שופרון
 נפה:  נפת שופרון
 שטח:  29.19 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  580 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°30′58″N 16°55′32″E﻿ / ﻿47.51605°N 16.925561111111°E﻿ / 47.51605; 16.925561111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.csapod.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'פוד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'פוד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'פוד (בהונגרית: Csapod) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי צ'פוד

בצ'פוד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 25 | 1,136 |
| 1910 | 6 |  |
| 1920 | 8 |  |
| 1930 | 7 |  |
| 1941 | 6 | 1,479 |
הערות שוליים

1 2  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת שופרון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | שופרון • אגיאגושסרגן • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטד • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטוסנטמיקלוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אויקר • אונד • ולצ'יי • ז'ירה |  |
פשרת 1850

פשרת 1850 (באנגלית: Compromise of 1850), הנקראת גם פשרת קליי וחוק פירס, היא חמישה חוקים שחוקק הקונגרס של ארצות הברית בעניין העבדות בשטחים שכבשה ארצות הברית ממקסיקו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנת 1848, שהיוו פשרה בין הרצונות של הצפון שהתנגד לעבדות, ובין רצונות הדרום שתמך בה. פשרה זו הייתה פשרת אד הוק ולא עסקה בפתרון כללי של בעיית העבדות, אשר כבר אז איימה לקרוע את ארצות הברית לשניים. הפשרה החזיקה מעמד שנים ספורות בלבד ולא מנעה את הקרע בשנת 1861 שהוביל למלחמת האזרחים האמריקנית.
רקע היסטורי

לפני פשרת 1850:
קליפורניה בעקבות הבהלה לזהב ביקשה להצטרף כמדינת חירות.
טקסס תבעה את השטח מערבה עד הריו גראנדה.
ניו מקסיקו התנגדה לתביעה של טקסס, וביקשה להצטרף כמדינת חירות.
העבדות הייתה קיימת בארצות הברית מלפני היווסדה, אך בעוד שבמדינות הצפון המתועשות היא בוטלה בעיקרה עוד בראשית המאה ה-19, הרי שבדרום החקלאי, שבו בעלי האחוזות היו זקוקים לכוח עבודה זול ורב, היא המשיכה להתקיים. אט-אט נוצרו בארצות הברית שתי חברות, שהיו שונות בתכלית זו מזו, בעלות אינטרסים סותרים ובעלות דעות הפוכות בנושא העבדות: בצפון הלכה והתחזקה התנועה לביטול העבדות, שדרשה את ביטולה של העבדות בכל רחבי ארצות הברית, ואילו רוב אנשי הדרום תמכו בהמשך קיומה של העבדות ובאפשרות להרחיבה ככל שארצות הברית גדלה והתפשטה לשטחים חדשים. בשל ההבנה כי על-מנת לשמר את ארצות הברית כגוף אחד, אל לאחד הצדדים לכפות את עצמו על השני, התקבלו לאיחוד במהלך כל המחצית הראשונה של המאה ה-19 מדינות חדשות רק בצמדים - אחת חופשית מעבדות ואחת מקיימת עבדות, על-מנת שלא להפר את האיזון בין מדינות החירות למדינות העבדות בסנאט של ארצות הברית.
בשנת 1845 ביקשה טקסס, שהתנתקה ממקסיקו תשע שנים קודם לכן, להצטרף לארצות הברית כמדינת עבדות. שנה לאחר-מכן פרצה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ובאותה שנה דחה הסנאט של ארצות הברית את הצעת וילמוט לאסור על עבדות בשטחים שייכבשו ממקסיקו.
ב-1849 ביקשו תושבי קליפורניה שנכבשה במלחמה ממקסיקו להצטרף לברית כמדינת חופשית מעבדות. אלא שקבלתה של קליפורניה הייתה מערערת את האיזון בין מדינות העבדות למדינות החירות בסנאט (קבלתה של טקסס שלוש שנים קודם אוזנה על ידי קבלתה של ויסקונסין ב-1848), ולכן קבלתה לברית התעכבה. לאור זאת הועלתה האפשרות לחלק את קליפורניה לשניים, אשר נפסלה לאור העובדה ששטחי דרום קליפורניה נמצאו לא מתאימים לחקלאות.
בנוסף לכך התקיים בציבור האמריקאי דיון סוער על עתידם של שאר השטחים שנכבשו ממקסיקו, שהפכו מאוחר יותר למדינות אריזונה, ניו מקסיקו, יוטה וקולורדו - האם הם יהיו למדינות עבדות, מדינות חירות, או שמא על תושביהם המקומיים להכריע בעניין בעצמם. ובנוסף, דרשה טקסס לקבל לעצמה חלק מהשטח של טריטוריית ניו מקסיקו.
הפשרה

תוצאות חלוקת השטחים אחרי פשרת 1850:
קליפורניה התקבלה לאיחוד כמדינת חירות.
טקסס ויתרה על התביעות לשטחים תמורת פיצוי כספי שמימן את חובה למקסיקו.
ניו מקסיקו הפכה לטריטוריית ניו מקסיקו מבלי לקבל החלטה על מעמד העבדות בה.
ב-3 בדצמבר 1849 התכנס הקונגרס כדי לפתור את כל הבעיות הללו. חודשיים מאוחר יותר, מנהיג הוויגים הנרי קליי קרא לפשרה; הקריאה לפשרה התקבלה, אך רעיונותיו של קליי - לא. תחת זאת, היה זה מנהיג הדמוקרטים הצפוניים סטיבן דאגלס שניסח את עיקרי הפשרה: קיצוצה של טקסס לגבולותיה הנוכחיים, יצירת ממשלות טריטוריאליות מבוססות על רעיון ריבונות העם בטריטוריות של ניו מקסיקו ויוטה, קבלתה של קליפורניה כמדינת חירות, ביטול הסחר בעבדים במחוז קולומביה והנהגת חוק עבדים נמלטים שייטיב עם הדרום.
הפשרה > קבלת הפשרה

דאגלס הציג את תוכניתו בסנאט בסביבות פברואר 1850, והיא זכתה לתמיכה, אם כי היו כאלה שהתנגדו - בעיקר הדרומיים הקיצוניים בהנהגתם של ג'ון קלהון וג'פרסון דייוויס והצפוניים הקיצוניים בראשותו של ויליאם סיוארד. ב-17 באפריל באותה שנה, שרטטה "ועדת השלושה-עשר" את גבולותיה המדויקים של טקסס, וביוני שלחו תשע מדינות מהדרום נציגים לוועידת נאשוויל על-מנת לקבוע את עמדתן ביחס לפשרה המתגבשת. אמנם חלק מהצירים הקיצוניים בוועידה דיברו בזכות הפרישה, אך הדעה שהתקבלה תמכה בפשרה ובהרחבת קו הגבלת העבדות שנקבע בפשרת מיזורי עד לאוקיינוס השקט.
בהתחלה אוגדו כל סעיפי הפשרה לחוק אחד, אך הוא לא הצליח לעבור בסנאט, בעיקר בשל התנגדותו של הנשיא דאז זאכרי טיילור. ברם, בחגיגות יום העצמאות של ארצות הברית באותה שנה לקה טיילור בדלקת הקיבה והמעיים, ככל הנראה לאחר שאכל גלידה עם דובדבנים, ונפטר כעבור מספר ימים. לכס הנשיאות עלה סגנו, מילרד פילמור, אשר תמך בפשרה של דאגלס. בהשפעת הנשיא החדש, חמשת החוקים שהרכיבו את הפשרה הועברו בקונגרס ונחתמו על ידי פילמור במהלך ספטמבר 1850.
הפשרה > השגות על הפשרה

הדמוקרטים הדרומיים בהנהגתו של ג'פרסון דייוויס התנגדו לפשרה של דאגלס וקליי, משום שהיא הפרה את האיזון בין מדינות העבדות למדינות החירות בסנאט. כמו כן הם לא ראו בעין יפה את קיצוצה של טקסס, וראו את ביטול הסחר בעבדים במחוז קולומביה כנוגד את החוקה.
הוויגים הצפוניים בהנהגתו של ויליאם סיוארד התנגדו לפשרה משום שהיא לא ביטלה את העבדות במערב ועוד יותר בשל חוק העבד הנמלט המחמיר, אשר דרש את גיוסם של אזרחים לגדודי חיפוש של עבדים נמלטים.
הנשיא דאז, זאכרי טיילור, אף שהיה בעל עבדים בעצמו, התנגד לפשרה והציע לבטל את הצורך בה על ידי כך שטריטוריות יוטה וניו מקסיקו תתקבלנה לברית כמדינות בלא הצורך בארגונן כטריטוריות על ידי הקונגרס ולכן גם בלא הצורך שהקונגרס יכריע בשאלת העבדות בהן. מהלכו זה של טיילור עורר עליו את חמתם של דרומיים רבים, אשר ראו בו "בוגד".
הפשרה > הפשרה שהתקבלה

קליפורניה התקבלה כמדינת חירות.
שטחה של טקסס במערב קוצץ לטובת מדינת ניו מקסיקו דהיום; תמורת זאת, טקסס קיבלה פיצוי בסך 10 מיליון דולרים על-מנת לשלם את חובה למקסיקו.
במחוז קולומביה נאסר סחר בעבדים, אך לא נאסרה החזקתם.
חוק העבד הנמלט – עבדים נמלטים הוכרזו פושעים פדרליים, ומי שמחביאם הוא פושע. לשם אכיפת החוק הוקמו יחידות מיוחדות של לוכדי עבדים בכל ארצות הברית.
הוחלט שמעמד הטריטוריות שנכבשו (שכללו את המדינות אריזונה, ניו מקסיקו ויוטה של היום) יוכרע בעתיד על פי עקרון "ריבונות העם", דהיינו, התושבים המקומיים יכריעו בשאלת העבדות בעצמם.
תוצאות

לאחר הצטרפות קליפורניה לברית, הוטתה לראשונה הכף בסנאט, משום שלא הייתה אף מדינת עבדות באופק באותו זמן, כך שמספר הנציגים ממדינות החירות עלה על מספר נציגי מדינות העבדות; ברם, בית המחוקקים של קליפורניה פתר בעיה זו בכך שבחר סנאטור אחד עם נטייה "צפונית" וסנאטור אחד עם נטייה "דרומית" (באותה תקופה הסנאטורים נבחרו על ידי בתי המחוקקים של כל מדינה, ורק החל מיישומו של התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית ב-1913 נבחרו הסנאטורים על ידי אזרחי המדינה). ערעור זה של האיזון בסנאט פתח פתח לקבלתן של עוד כמה מדינות חירות במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 בלא מדינות עבדות לצידן, והחריף את המתח בין הדרום לצפון.
אף על פי שהפשרה הייתה פופולרית בציבור, היא הייתה פשרת אד הוק ולא פתרה את השאלה היסודית של העבדות בארצות הברית. בנוסף לכך, הפשרה לא הביאה את השלום שהייתה אמורה להביא: בשנת 1854, כעבור ארבע שנים בלבד, סטיבן דאגלס הציע – והעביר – את חוק קנזס נברסקה, שהרחיב את עיקרון ריבונות העם בעניין העבדות מעבר לגבול שנקבע בפשרת מיזורי מ-1820. העברתו של החוק עוררה התנגדות עזה בצפון, שהחל לחשוש מכוונות ההתפשטות מהדרום, ועל רקע זה נוצרה המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית, אשר תפיסתה את הנשיאות בשנת 1860 הובילה למלחמת האזרחים האמריקנית.
ראו גם

הצעת וילמוט
פשרת קריטנדן
תיקון קורווין
צ'פל (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  דנובה 
 קואורדינטות:  47°15′N 18°57′E﻿ / ﻿47.25°N 18.95°E﻿ / 47.25; 18.95
 שטח:  257 קילומטר רבוע
 אורך:  48 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הונגריה 
 עיר ראשית:  ראצקווה 
  (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'פל(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'פל he
 
האי צ'פל (בהונגרית: Csepel-sziget) הוא האי הגדול ביותר על הדנובה בהונגריה. אורכו 48 קילומטרים, רוחבו 3 קילומטרים, ושטחו 257 קילומטרים רבועים. האוכלוסייה מתגוררת על האי ב-12 יישובים, כולל אחת משכונות בודפשט, ומונה כ-165,000 נפש.
באי שוכן המבנה הגבוה ביותר בהונגריה, מגדל לקיהג', בן 314 מטרים, תורן רדיו המשמש כיום לסירוגין למטרות בקרת רשת חשמל.
מחנות המעצר בדרום צ'פל בשואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

לאסלו צ'ס, האי צ'פל/מחנות אסירים, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 333–331), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Speciation of beryllium, nickel, and vanadium in soil samples from Csepel Island, Hungary. Fresenius Journal of Analytical Chemistry, 370, 768-775
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315526499   WorldCat (עם VIAF): 315526499 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קארלה

קארלה (באסטונית: Kärla, בגרמנית: Kergel) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במערב האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת קארמה, מדרום סאלמה, ממערב למאנדה, מצפון-מערב קיהלקונה ומצפון מוסטיאלה.
שטחה של קארלה הוא 217 קמ"ר. בשנת 2014 אוכלוסייתה מנתה 1633. היישוב הגדול ומרכזי בקארלה ("בירת הנפה") הוא העיירה קארלה על שמה נקראת הנפה. ניתן למצוא בנפה 22 כפרים נוספים.
קארלה היא הנפה היחידה במחוז סארה שאין לה חוף ים.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
צבי בורודו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוגוסט 1929
 פטירה:  30 בדצמבר 2021  (בגיל 92)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1951–2021 (כ־70 שנה)
 עיסוק:  זמר, שחקן
 
צבי בורודו (7 באוגוסט 1929 – 30 בדצמבר 2021) היה זמר בריטון, שחקן תיאטרון, פזמונאי ומעבד מוזיקלי ישראלי. היה שותף לאריק לביא ושמעון ישראלי ב"טריו ערבה" ("שלושת המיתרים").
קורות חיים

נולד בשם הירש (גרישה) בורודובסקי לג'ניה לבית לוריא ולאברהם בורודובסקי בווילנה שבליטא. בעקבות פלישת הנאצים לליטא הם גורשו לגטו וילנה. אביו ואחיו, אריה, נרצחו בטבח פונאר. ביוני 1942 נמלט עם אימו מן הגטו. בדרכם באחד הכפרים פגשו מכר פולני שהמליץ להם לפנות לכומר יאן סילביץ' (פול'), שנהג לסייע ליהודים (על פועלו להצלת יהודים הוכר בשנת 2000 כחסיד אומות העולם). בעזרתו הצליחו להסתתר אצל כפריים עד כיבוש האזור בידי הצבא האדום בקיץ 1944.
בשנת 1948, בגיל 19, עלה לארץ ישראל. הוא עבד כשחקן תיאטרון עם שמעון ישראלי ואריק לביא בתיאטרון הקאמרי ויחד עמם שר וניגן בגיטרה אחרי הופעות ובמהלך חזרות. תוצאת ניסיונות אלו הייתה יצירת שלישיית זמר שהחלה בשם "שלושת המיתרים" ב־1957 והפכה ל"טריו ערבה". בעקבות ההרמוניות המיוחדות שיצרו לביא הטנור, בורודו הבריטון וישראלי בעל קול הבס זכתה השלישייה להכרה ארצית ובין־לאומית מרשימה. בין שיריה הנודעים ניתן למנות את "שדמתי", "בוקרי לכיש" ("הו לכיש לכישה") ולהיטה הגדול ביותר: "שיר הבוקרים" ("ערבה ערבה אין קץ"), שגם העניק לה את שמה הפופולרי. השלישייה הופיעה באירופה, ושיא מסע ההופעות שלה היה בסדרת הופעות באולם "אולימפיה" בפריז עם שארל אזנבור וז'אק ברל.
בורודו כתב את המוזיקה למערבון "דו־קרב בשקיעה" (Duel at Sundown ;Duell vor Sonnenuntergang) של אריה להולה שהופק ב־1965 בגרמניה.
לאחר החזרה לארץ התפרקה השלישייה ובורודו פנה לעולם האופרה. בד בבד כתב שירים, בהם השירים לתקליט הבכורה של הזמר יגאל בשן (שנקרא "יגאל בשן שר משירי צבי בורודו") ב־1968.
ב־1971 השתתף כשחקן וזמר בהצגת תיאטרון חיפה "שמח בנמל" שכתב שמעון ישראלי (שגם שיחק) וביים יוסף מילוא, את מילות השירים להצגה כתב דן אלמגור והלחין משה וילנסקי, ההצגה הוקלטה ויצאה בתקליט באותו שם. שירים אלו ואחרים שולבו ב־1973 באלבום הסולו הראשון והיחיד שלו בעברית. לאחר מכן עזב בורודו את הארץ והשתקע בצרפת.
לאחר התפרקות ברית המועצות שב להופיע ברוסיה.
נפטר ב־30 בדצמבר 2021 בצרפת. הותיר אחריו את אשתו דניס.
פתחיה מרדכי בירדוגו

| --- | --- |
שער הספר 'נפת צופים' (מהדורה חדשה ה'תשע"ה).
שער הספר 'נפת צופים' (מהדורה חדשה ה'תשע"ה).
 לידה:  1764 ה'תקכ"ד מקנס
 פטירה:  1820 (בגיל 56 בערך) ה'תק"ף מקנס
 כינוי:  דיין מקנס
 מקום קבורה:  מקנס
 מקום פעילות:  מקנס
 תקופת הפעילות:  ?–1820 
 תחומי עיסוק:  פסקי הלכה, אמונה, גמרא, שו"ת.
 תפקידים נוספים:  דיין (הלכה), פוסק.
 רבותיו:  רבי יקותיאל בירדוגו.
 תלמידיו:  רבי משה טולידאנו, רבי יעקב בירדוגו (שופריה דיעקב).
 בני דורו:  רבי רפאל בירדוגו, רבי ברוך טוידאנו
 חיבוריו:  נפת צופים, פיתוחי חותם.
 חתימה:  חתימת רבי פתחיה מרדכי בירדוגו 'הקטן פתחיה מרדכי בירדוגו סי"ט'
הרב פתחיה מרדכי בירדוגו (ה'תקכ"ד 1764 - ה'תק"ף 1820) היה דיין מקנס ומחשובי חכמי העיר בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19. מחבר הספרים 'שו"ת נופת צופים' ו'פתוחי חותם'.
קורותיו

נולד לרבי יקותיאל בירדוגו בשנת ה'תקכ"ד בן לשושלת רבנים בעיר. נקרא בשם 'מרדכי' על שם סבו המרבי"ץ, ולימים כשנחלה נוסף לו השם 'פתחיה'. התמנה לדיין עוד בחיי אביו. לעיתים פסקי דינו עברו את ביקורתו החיובית של אביו. ישב בדיינות יחד עם דודו רבי רפאל בירדוגו ורבי ברוך טולידאנו. הרבה להסתמך על פסקי דין של אביו, ולעיתים חלק על דודו רבי רפאל, תוך שהוא מביא לשיטתו סימוכין מאביו. אף על פי כן, במקום שהיה נראה לו אחרת מאביו היה חולק עליו תוך בקשת מחילה. הוסיף ללמד תלמידים והשיב לתלמידיו על שאלות רבות שהתקשו בתלמוד והלכה. התווכח בנושאי אמונה ופילוסופיה עם גוי מוסלמי משכיל, וניצח בוויכוח. כמו כן ביסס את מנהג אכילת החגבים, ויצא כנגד דעת רבי חיים בן עטר שפקפק על המנהג.
אחיו הצעיר הוא רבי יעקב בירדוגו אב בית הדין מקנס שהיה לתלמידו.
נפטר בגיל 57 בי"ז אדר ה'תק"פ (1820) הותיר את בנו יחידו מאיר, שנרצח עם אשתו בידי ערבי ללא בנים ובנות.
חיבוריו

שו"ת נפת צופים - על ארבעת חלקי השולחן ערוך. (יצא לאור לראשונה בשנת ה'תרצ"ח בקזבלנקה, ובמהדורה חדשה בית שמש ה'תשע"ה).
פתוחי חותם  - חידושים על הש"ס. (ירושלים תש"מ). חלק מחידושיו עדיין מצויים בכתבי יד.
ראו גם

רבי יקותיאל בירדוגו
רבי יעקב בירדוגו
הערות שוליים

↑  מלכי רבנן בערכו.
↑  נפת צופים חו"מ סימן כ"ד. ראו גם סימן י"ט.
↑  נפת צופים חו"מ סימן תט"ו.
↑  נפת צופים אה"ע סימן קל"ז.
↑  ראו למשל נפת צופים יו"ד סימן כ"ד, שאלה מתלמידו רבי משה טולידאנו, ועוד בחלק 'פירוש מאמרי חז"ל' ראו למשל סימנים ל"א - מ"א.
↑  נפת צופים חלק פירוש מאמרי חז"ל סימן מ"ב.
↑  ראו נפת צופים יו"ד סימן י"ג.
↑  ראו נפת צופים או"ח סימן י"ב.
↑  על מסכתות: ברכות, סוכה, ביצה, תענית, מגילה, כתובות, סוטה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500793005171  GND: 1078792003  VIAF: 31707486   WorldCat (עם VIAF): 31707486
צ'אק טוד

צ'אק טוד
צ'ארלס דייוויד "צ'אק" טוד (באנגלית: Charles David "Chuck" Todd; נולד ב-8 באפריל 1972) הוא עיתונאי יהודי אמריקאי, המגיש את התוכנית "פגוש את העיתונות" ברשת NBC ומשמש ככתב הפוליטי הבכיר של רשת NBC News.
ביוגרפיה

טוד נולד במיאמי שבפלורידה, כבן לאם יהודיה (לבית ברנסטיין) ואב נוצרי. הוא גדל והתחנך כיהודי חילוני, למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון אך לא סיים את התואר במדע המדינה.
בשנים 1992 עד 2007 עבד במערכת הניוזלטר "The Hotline" ושימש עורכו הראשי במשך שש שנים. ב-2007 גויס על ידי מגיש התוכנית "פגוש את העיתונות" טים ראסרט לרשת NBC, שם הוא שימש פרשן פוליטי ומונה לכתב הפוליטי הבכיר של רשת NBC News. בדצמבר 2008 מונה לכתב הבכיר של הרשת בבית הלבן.
בספטמבר 2014 מונה למגיש "פגוש את העיתונות", בהחליפו את המנחה הקודם דייוויד גרגורי. יחד עם חברי מערכת NBC News זכה פעמיים בפרס אמי על סיקור תקשורתי.
הוא מחברו של הספר: "The Stranger: Barack Obama in the White House" על תקופת כהונתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית.
טוד נשוי ואב לשניים. הזוג מתגורר במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה, בסמוך לוושינגטון. הוא חבר קהילת בית הכנסת הרפורמי "רודף שלום" (Rodef Shalom) בפולס צ'ארץ' (Falls Church), וירג'יניה.
הערות שוליים

↑  ‘Meet The Press’ Host Chuck Todd Talks About Raising His Kids ‘Fully Jewish’, אתר jpupdates.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5399 2729  LCCN: no2009011042  VIAF: 2303413   WorldCat (עם VIAF): 2303413
פיוס השני

סמלו
פיוס השני, בשמו בלידה אנאה סילביו ברתולומאו פיקולומיני (באיטלקית: Enea Silvio Bartolomeo Piccolomini, או Pio Secondo, בלטינית: Aeneas Sylvius או כאפיפיור Pius Secundus;‏ 18 באוקטובר 1405 קורסיניאנו, בימינו פיינצה – 14 באוגוסט 1464 קולה סן צ'יריאקו, אנקונה) היה איש כמורה קתולי, דיפלומט וסופר איטלקי מטוסקנה, אפיפיור בין 19 באוגוסט 1458 - 14 באוגוסט 1464.
בצעירותו שימש, בין השאר, כמזכיר של האנטי-אפיפיור פליקס החמישי, של הקיסר הגרמני פרידריך השלישי ושל האפיפיור אאוגניוס הרביעי.
פיוס השני היה בעל השכלה רחבה וכישרון, כתב בשפה הלטינית של ימי הביניים פרוזה, שירה, מחזות בחרוזים, ספרים היסטוריים-גאוגרפיים, דתיים ופדגוגיים וספר אוטוביוגרפי שנקרא "פירושים", האוטוביוגרפיה היחידה הכתובה בידי אפיפיור.