stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס ברטל
ביוגרפיה דמיונית

אלכס ברטל מתואר כראש אגף מבצעים במוסד. ברטל, בנם של ניצולי שואה יוצאי פולין, נולד בשנת- 1961, הוא מתואר כגבר גבוה, רזה וחזק בעל עיניים כחולות ירוקות. בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב ליחידה מובחרת. ברטל עבר טירונות צנחנים והוכשר ביחידה כלוחם וכן כמפקד כיתה. לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1983 התגייס למוסד ליחידת "כידון", היא יחידת המתנקשים של הארגון, ושימש בתפקידי שטח ופיקוד עד אשר מונה למפקדה. בהמשך מונה לראש חוליה ביחידת "קיסריה". לאחר מכן שימש ברטל כסגנו של ראש אגף המבצעים בארגון. בהמשך קודם והפך לראש אגף המבצעים במוסד.
ברטל הוא לוחם מוסד מיומן בעברו, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע. במהלך הקריירה שלו במוסד לקח ברטל חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעי ביון והתנקשות רבים. ברטל היה מעורב בשנות השמונים במבצע סיכול ממוקד חשאי וארוך במיוחד ברחבי אירופה כנגד מחבלים השייכים לארגוני טרור פלסטיניים וכנגד אנשי הביון האיראני.
בספר הראשון בסדרה, נרדף, מפקד ברטל על מבצע ביון רחב היקף, הכולל את חטיפת מנהיג רוחני של חזבאללה בידי יחידת קומנדו מובחרת של המוסד מלבנון ומעקב אחר אוליגרך רוסי הסוחר בנשק עם הרפובליקה האיסלאמית של איראן ועם החזבאללה. בעוד ברטל מפקד על ההתנקשות בסוחר הנשק בצרפת נחטפת בתו, דניאלה, סוכנת מוסד צעירה, במהלך המשימה הראשונה שלה, מעקב אחר איש ביון איראני בלונדון. כמו כן נרצחים שאר חברי חולית המוסד שהיו מעורבים בפעולה בלונדון. בעת התרחשות האירועים הללו מצטברות ראיות כי ברטל הוא בוגד המוכר סודות לביון האיראני בעבור כסף. כתוצאה מכך הופך ברטל לנרדף, והמוסד מנהל אחריו מצוד ברחבי אירופה. אלכס ברטל, הנלחם לבדו על חייו ועל חפותו, הופך לרודף ונרדף הבורח מרודפיו ותוך כדי כך מנהל מרדף אחר חוטפיה של בתו, במטרה לחלצה.
בספר השני, לכודים, על ברטל, השוהה באיטליה לאחר שפיקד על מבצע סיכול ממוקד שהשתבש, מוטל לטפל במשבר שהתחולל בעקבות מותם של כל נוסעי המחלקה הראשונה והטייסים בטיסה מרומא לתל אביב. עד מהרה מתברר כי מדובר בפיגוע טרור. לברטל ישנו גם מניע אישי להביא את הפרשה לסיום מוצלח - בתו, דניאלה, היא בין נוסעי המטוס.
בספר השלישי, עמוק מבפנים, מפקד ברטל על מבצע לחטיפת גנרל איראני בטורקיה שנחשף ומסתבך. גליה, מפקדת חולית החטיפה נופלת בשבי הטורקי. בנוסף נהרג סוכן מיוחד, השייך לרשת סוכנים המכונה "טבעת הניבלונגים", על- שם האופרה מאת ריכרד וגנר, הפועלת תחת ראש הממשלה וראש המוסד, ואנשיה מבצעים פעולות מיוחדות, מבצעי ביון וכן מתן סיוע למבצעי המוסד ברחבי העולם. על ברטל מוטלת המשימה להיפגש בברלין עם האיש המרכז את פעולות רשת "טבעת הניבלונגים". זמן קצר לאחר שהגיע לברלין ופגש את האיש מתברר לו שהאיש נעלם וכן כי סוכני הרשת נרצחים בזה אחר זה. ברטל, המגייס למשימה את אהובתו משכבר הימים, סוכנת הרשת בעצמה, יוצא למרדף ברחבי אירופה אחר המתנקשים.
לאורך סדרת הספרים, נעזר ברטל לסירוגין באנשיו הנאמנים ובהם גוסטאבו, לוחם מוסד ומתנקש ממוצא ארגנטינאי, סא"ל גבי אוחיון, יוצא יחידת שלדג המפקד על הסיירת הטקטית של המוסד, סא"ל ויקטור סבג, יוצא שייטת 13 מהסיירת הטקטית של המוסד, איתן פנחס השמן והבלונדיני, המכונה "באטהאד", המשמש כראש אגף מערכות מידע של המוסד, לוחמות המוסד גליה, ידידתו הקרובה, וג'יין תומסון, אהובתו משכבר הפועלת בהווה ברשת "טבעת הניבלונגים" ובתו, דניאלה, לוחמת מוסד בזכות עצמה.
במהלך הסדרה מוצאים עצמם ברטל ואנשיו לוחמים כנגד מחבלים מארגון אל-קאעידה וחזבאללה, אנשי המודיעין הסורי ובהם סוכני אגף המודיעין של חיל האוויר הסורי, ניאו נאצים ופושעי מלחמה נאצים, סוכני הביון האיראני וכוח קודס, חיילי משמרות המהפכה האיראניים וכן סוכני מוסד שהם למעשה סוכנים כפולים ובוגדים.
ספרי הסדרה

נרדף (יצא לאור בשנת 2007)
לכודים (יצא לאור בשנת 2008)
עמוק מבפנים (יצא לאור בשנת 2011)
הערות שוליים

↑  רוני דונביץ', עמוק מבפנים, הוצאת כנרת, 2011, עמוד 16, "ברטל, ראש אגף מבצעים במוסד, הוא האיש שתרצה שיהיה לצדך כשיורים עליך אש תופת".
↑  רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמוד 125.
↑  רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמוד 46, "כפות ידיו גדולות ומרובעות כידי פסנתרנים רוסים מדור הנפילים. ראשו גדול ופניו רחבים. גופו חזק, דל שומן. את הריחוק הקל שעוטף אותו אפשר לפרש בטעות כהתנשאות. זה רק שכפ"ץ לנשמה. מאחורי עיניו הכחולות ירוקות מסתתר מאגר עצום של ידע".
↑  רוני דונביץ', עמוק מבפנים, הוצאת כנרת, 2011, עמוד 174, "יחד התגייסו ליחידה מובחרת בצה"ל, יחד השתחררו. רפי פנה ללימודי הרפואה, אלכס התגייס לשורות המוסד".
↑  רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמוד 46, "אלכס ברטל נאלץ להתכופף כשעבר בפתח. חלפו שנים מאז ירה למוות במישהו, אבל בגיל ארבעים וחמש עדיין נראה כמי שידע לתפוס סכין חדה כשהיא נופלת".
↑  רוני דונביץ', לכודים, ידיעות ספרים, 2008, עמוד 33, "מקצוע מחורבן מצאנו לנו. שלך, אפילו יותר משלי. קשה להניח את הראש על הכר, להתכסות בשמיכת פוך ולהירדם אחרי שהרגת אדם. הלב רועד, המחשבות מחרישות. שנים אחרי עוד שמעתי זמזום, כמו של חשמל".
↑  רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמודים 430-431.
↑  הפרקים ראשונים, מתוך האתר "טקסט".
↑  רוני דונביץ', לכודים, ידיעות ספרים, 2008, עמוד 34, "האיש שפיקד על הכישלון הוא אלכס ברטל, ראש אגף מבצעים במוסד".
↑  גל פרל פינקל, מותחן שמתחיל הכי מהר, ולאט לאט מגביר, הבלוג על הכוונת, ‏   בדצמבר 2012.
↑  רוני דונביץ', לכודים, ידיעות ספרים, 2008, עמוד 36, "הטלפון של גוסטאבו, החוד, כבוי. כשהמחסל המבריק מתוסכל, הוא נוהג להיעלם".
↑  רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמוד 17, "סא"ל גבי אוחיון, השישי מבין אחד-עשר אחים ואחיות, החל את דרכו המבצעית בשלדג, ממנה נשלף כדי להקים את היחידה הטקטית עליה פיקד עתה".
↑  רוני דונביץ', עמוק מבפנים, הוצאת כנרת, 2011, עמוד 308, "סגן-אלוף ויקטור סבג נולד במכבש לדחיסת מכוניות. אלוהים נתן לו דופק ארבעים ושתיים וריאות מפלדה. שייטת 13 הייתה צריכה להיות היום בידיו".
↑  רוני דונביץ', עמוק מבפנים, הוצאת כנרת, 2011, עמוד 91.
↑  רוני דונביץ', עמוק מבפנים, הוצאת כנרת, 2011, עמוד 24.
| ספרים מאת רוני דונביץ' |
| --- | --- | --- |
| ספרים | נרדף (2007) • לכודים (2008) • עמוק מבפנים (2011) |  |
| דמויות | אלכס ברטל |  |
אליפות אירופה בכדורסל 1989

| --- | --- |


 תאריך התחלה:  20 ביוני 1989
 תאריך סיום:  25 ביוני 1989
 מספר משתתפות:  8
 מארחת:  יוגוסלביה יוגוסלביה
 ערים מארחות:  זאגרב
 זוכה:  יוגוסלביה יוגוסלביה
 סגנית:  יוון יוון
 השחקן המצטיין:  יוגוסלביה דראז'ן פטרוביץ'
 מלך הסלים:  יוון ניקוס גאליס  35.6 למשחק
 → 19871991 ←
 
אליפות אירופה בכדורסל 1989, המכונה גם יורובאסקט 1989, היא האליפות ה-26 לנבחרות כדורסל אירופאיות. האליפות התקיימה בין התאריכים 20 עד ה-25 ביוני 1989 בזאגרב, יוגוסלביה. באליפות השתתפו 8 נבחרות לאומיות ובסיומה זכתה נבחרת יוגוסלביה בתואר האליפות הרביעי בתולדותיה, לאחר שגברה על נבחרת יוון במשחק הגמר. דראז'ן פטרוביץ', שחקן הנבחרת המנצחת, קלע לאורך האליפות 30.0 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר ה-MVP. חמש המדורגות הראשונות בסיום הטורניר העפילו לאליפות העולם 1990.
שלב הבתים

בשלב הראשון חולקו הנבחרות לשני בתים, ושתי הקבוצות שסיימו ראשונות בכל בית עלו לשלב חצי הגמר.
שלב הבתים > בית א'

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ברית המועצותברית המועצות | 3 | 3 | 0 | 68+ | 6 |
| 2. | איטליהאיטליה | 3 | 2 | 1 | 41+ | 5 |
| 3. | ספרדספרד | 3 | 1 | 2 | 31- | 4 |
| 4. | הולנדהולנד | 3 | 0 | 3 | 78- | 3 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 ביוני | ספרד ספרד | 78 - 76 | הולנד הולנד |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 ביוני | ברית המועצות ברית המועצות | 87 - 84 | איטליה איטליה |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 ביוני | ברית המועצות ברית המועצות | 109 - 56 | הולנד הולנד |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 ביוני | איטליה איטליה | 97 - 76 | ספרד ספרד |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביוני | איטליה איטליה | 89 - 66 | הולנד הולנד |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביוני | ברית המועצות ברית המועצות | 108 - 96 | ספרד ספרד |  |
שלב הבתים > בית ב'

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יוגוסלביהיוגוסלביה | 3 | 3 | 0 | 72+ | 6 |
| 2. | יווןיוון | 3 | 2 | 1 | 1+ | 5 |
| 3. | צרפתצרפת | 3 | 1 | 2 | 8+ | 4 |
| 4. | בולגריהבולגריה | 3 | 0 | 3 | 81- | 3 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 ביוני | צרפת צרפת | 109 - 78 | בולגריה בולגריה |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 ביוני | יוגוסלביה יוגוסלביה | 103 - 68 | יוון יוון |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 ביוני | יוון יוון | 80 - 74 | צרפת צרפת |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 ביוני | יוגוסלביה יוגוסלביה | 98 - 78 | בולגריה בולגריה |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביוני | יוון יוון | 103 - 73 | בולגריה בולגריה |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביוני | יוגוסלביה יוגוסלביה | 106 - 89 | צרפת צרפת |  |
שלבי הפלייאוף

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |  יוגוסלביהיוגוסלביה | 97 |   |  |  |  |
|  |  איטליהאיטליה | 80 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  יוגוסלביהיוגוסלביה | 98 |
|  |  |  |   |   |  יווןיוון | 77 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  יווןיוון | 81 |   |   |  |  |
|  |  ברית המועצותברית המועצות | 80 |   |   |  |  |
מקומות 3–8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 ביוני | צרפת צרפת | 107 - 100 | הולנד הולנד | מקומות 5–8 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 ביוני | ספרד ספרד | 108 - 85 | בולגריה בולגריה | מקומות 5–8 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 ביוני | בולגריה בולגריה | 91 - 86 | הולנד הולנד | מקומות 7–8 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 ביוני | ספרד ספרד | 95 - 87 | צרפת צרפת | מקומות 5–6 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 ביוני | ברית המועצות ברית המועצות | 104 - 76 | איטליה איטליה | מקומות 3–4 |
חמישיית האליפות

| שחקן | נבחרת |
| --- | --- |


ניקוס גאליס: יוון יוון
דראז'ן פטרוביץ' (MVP): יוגוסלביה יוגוסלביה
זארקו פספלי: יוגוסלביה יוגוסלביה
סטפאן אוסטראוסקי: צרפת צרפת
דינו ראדג'ה: יוגוסלביה יוגוסלביה
דירוג סופי

| מיקום | נבחרת | מאזן |
| --- | --- | --- |
|  | יוגוסלביה יוגוסלביה | 0-5 |
|  | יוון יוון | 2-3 |
|  | ברית המועצות ברית המועצות | 1-4 |
| 4 | איטליה איטליה | 3-2 |
| 5 | ספרד ספרד | 2-3 |
| 6 | צרפת צרפת | 3-2 |
| 7 | בולגריה בולגריה | 4-1 |
| 8 | הולנד הולנד | 5-0 |
איגרת פטרוס השנייה

| --- | --- |

 
 מידע כללי
 מאת:  פטרוס 
 סוגה:  איגרת 
 סדרה
 ספר קודם:  איגרת פטרוס הראשונה 
 
איגרת פטרוס השנייה היא איגרת המהווה אחת מספרי הברית החדשה - מספרי הקודש של הנצרות. על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי פטרוס הקדוש. מרבית המומחים  לא מקבלים ייחוס זה.
מחבר האיגרת וזמנה

כמקובל באיגרות התקופה ההלניסטית בראש האיגרת מצוין שם מחברה: "שמעון פטרוס, משרת ושליח של ישו הנוצרי" (א' 1). בהמשך האיגרת מצוין שוב שמחברה הוא פטרוס (א' 14), וכי כתב קודם לכן איגרת נוספת (ג' 1) כאשר הכוונה לאיגרת פטרוס הראשונה. האיגרת מזכירה גם את השליח פאולוס (שאול התרסי) וקוראת לו "אחינו האהוב" (ג' 15). מרבית החוקרים המודרניים דוחים ייחוס זה - בין היתר בשל ההבדלים הלשוניים הרבים בינה ובין האיגרת הראשונה, אזכורים של איגרת יהודה המאוחרת, וכן אזכורים לתורות גנוסטיות שנפוצו רק באמצע המאה השנייה. עצם האזכור של איגרות פאולוס, והתייחסות אליהם כאל איגרות הידועות לשומעי איגרת זו, מהווה רמז נוסף לכך שמדובר באיגרת מאוחרת - שכן עבר זמן מה מאז שנכתבו איגרות פאולוס ועד שהפכו נפוצות בקהילות השונות. מומחים אחרים טוענים כי האיגרת אינה תואמת מאפיינים של פסאודואפיגרפיה - כגון שימוש בגוף ראשון - האופייני לכתבים פסאודואפיגרפים, אך לא לאיגרת. מרבית החוקרים מעריכים שהאיגרת נכתבה בין שנת 100 ל-150 לספירה.
חלק מהברית החדשה

קבלת האיגרת כחלק מהברית החדשה לא עברה בלא מחלוקות. אוריגנס הביע את ספקנותו בדבר זהות מחבר האיגרת ובדבר היותה חלק מכתבי הקודש כבר בשלהי המאה השנייה. גם אוסביוס הביע את ספקותיו בדבר זהות מחבר האיגרת, אולם בתקופתו גדלה תמיכת התאולוגים באותנטיות האיגרת ובתקופת הירונימוס כבר לא היו מחלוקות בדבר היותה חלק מהברית החדשה.
תוכן

על פי האמור באיגרת, היא נכתבה זמן קצר לפני מותו של פטרוס (א' 14) (כאשר הייתה מחלוקת אם משפט זה מהווה חלק מהטקסט המקורי - ופטרוס ידע את מועד מותו כנבואה, לבין הטוענים כי מדובר בתוספת מאוחרת). מספר פסקאות של האיגרת מצויות גם באיגרת יהודה. האיגרת אינה ממוענת לקהילה נוצרית מסוימת, ומזהירה את הקהילות מפני מורי שקר שיופיעו לאחר מותו של פטרוס.
אמיל ולטר

אמיל ולטר בוקהרד (בגרמנית: Emil Walter Buckhard, נולד ב-7 באפריל 1900 בפפורצהיים שבגרמניה, נפטר ב-1 במרץ 1952 בפפורצהיים) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הבלם בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. לאחר ששיחק במשך שנתיים בפיגרס, שיחק ולטר במשך עשור במדי ברצלונה, והוא זכה עמה 3 פעמים בגביע הספרדי ובמהדורה הראשונה של אליפות ספרד ב-1929. ולטר גם נודע לעיתים בשם הספרדי אמיליו ולטר.
קריירה

ולטר נולד וגדל בפפורצהיים, עיר בדרום-מערב גרמניה, שם החל לשחק כדורגל במועדון המקומי גרמניה ברצינגן. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, בשל המצב הכלכלי הקשה שפקד את גרמניה, היגר לפיגרס שבקטלוניה, שם מצא עבודה במפעל. הוא הוזמן למשחק אימון שערכה הקבוצה המקומית פיגרס, שם חברי הקבוצה ראו שיש לו בעיטה חזקה, והוא הצטרף לקבוצה זו כשחקן הגנה. נאמר שבעיטתו הייתה כה חזקה, כך שהוא היה מסוגל לבעוט למרחקים אדירים, עד כדי כך שהבקיע משערו שלו לשער השני. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך נגד אספניול, בעונת 1921/1922.
ב-1923 חתם ולטר בשורות ברצלונה, המועדון הבכיר באזור קטלוניה, והוא היה שותף עמה ל"דור זהב" שנמשך במהלך העשור. ב-1925 זכה עם ברצלונה בפעם הראשונה בגביע הספרדי, לאחר שפתח בגמר נגד ארנס גצ'ו ועזר לקבוצתו לנצח 2-0. שנה מאוחר יותר זכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע, הפעם הודות לניצחון 3-2 על אתלטיקו מדריד. לאחר שב-1927 הגיעו לחצי גמר הגביע, ב-1928 שבו ולטר וברצלונה לזכות בגביע. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד, ונערכו שני משחקים חוזרים, מכיוון ששני המשחקים הראשונים הסתיימו בתיקו. ולטר פתח בכל שלושת המשחקים, כשבאחרון שבהם ניצחה ברצלונה 3-1 וזכתה בתואר. ב-1929 נוסדה הליגה הספרדית, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה של המפעל החדש. ולטר השתתף ב-13 מתוך 18 משחקי ליגה והוא תרם לזכייה 3 שערים. בעונה הבאה השתתף פעם נוספת ב-13 משחקים, אך ברצלונה הגיעה למקום השלישי. ולטר פרש ממשחק בשנת 1933, לאחר שנפצע באופן חמור, פציעה שהביאה לכך שצלע עד סוף חייו. בסך הכול ערך 242 הופעות במדי הקבוצה.
במקביל לכך שהיה שחקנה של ברצלונה, השתתף ולטר במספר משחקים של נבחרת קטלוניה. בשל מחסור במידע לא ברורה הכמות המדויקת של המשחקים בהם שותף.
לאחר פרישתו שב ולטר לגרמניה, ובין היתר עבד כמאמן של קבוצת היקסוואגן שבנורדריין-וסטפאליה וכן שימש יושב ראש של מועדון נעוריו גרמניה ברצינגן. במהלך שנות ה-40 הידרדר מצבו הפיזי והכלכלי של ולטר. ב-1947 החל נשיא ברצלונה אגוסטי מונטל אי גלוברט לשלוח חבילות מזון לגרמניה במשך מספר שנים כדי לעזור לוולטר. בנובמבר 1949 הוזמן ולטר כאורח כבוד לחגיגות היובל של המועדון. ב-1 במרץ 1952 נפטר ולטר, והדגלים בברצלונה הורדו לחצי תורן כציון אבל לפטירתו.
תארים > ברצלונה

אליפות ספרד (1): 1928/1929
הגביע הספרדי (3): 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928
שחקני ברצלונה שזכו בגביע ב-1928. משמאל לימין: 

עומדים: פורנס (מאמן), מאס, קאסטייו, ליורנס, ולטר, גוסמאן, קרלויה ופלאטקו. יושבים: פיירה, ססטרה, סמיטייר, ארוצ'ה וסאז'י.
אל מקום שהרוח הולך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חיים באר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  452
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002809861
אל מקום שהרוח הולך הוא רומן מאת חיים באר, שיצא לאור במסגרת "ספריה לעם" בשנת 2010. הרומן מתאר את מסעו של האדמו"ר מאוסטילה מבני ברק לטיבט, כדי לפגוש שם יק שבו נתגלגלה נשמתו של אחד מאבות אבותיו, "היהודי הקדוש". המסע הוא מפגש בין החסידות לבין הבודהיזם.
תמצית העלילה

עקב סכסוך ירושה נאלץ האדמו"ר מאוסטילה, יעקב יצחק הורוביץ, לעזוב את חצר החסידות בבורו פארק שבניו יורק, שעליה השתלט אחיו, ולהקים חסידות משלו בבני ברק. האדמו"ר הוא מצאצאי "החוזה מלובלין" ו"היהודי הקדוש", שהיו מראשי תנועת החסידות בשלהי המאה ה-18. הוא בן 48, נשוי לא באושר לגולדי ("אני והיא רק דרים תחת קורת גג אחת, לא יותר מכך", תיאר את יחסיו אִתה), ולהם שלושה ילדים שאינם מביאים לו נחת. המשב"ק הנמרץ שלו יצר לאדמו"ר מוניטין של עושה נסים הקרוי "הצנתר האלוקי" (על משקל "הרנטגן") או "הצנתרא דדהבא" (בארמית: "צנתר הזהב").
לאחר ששלוש פעמים הופיעה בחלומו בהמה (לאחר מכן התברר לו ששמה יק) כשעל מצחה כתובה באותיות סת"ם המילה "יק", החליט האדמו"ר לצאת למסע בטיבט, כדי לפגוש בהמה זו, שבה נתגלגלה נשמתו של "היהודי הקדוש". למסע הוא יוצא עם חסידו הנאמן, שמחה דנציגר, יהלומן עשיר מאנטוורפן המממן את המסע. השניים יוצאים לדרך בלי לספר זאת לאיש, בספטמבר 2008, ימים אחדים לפני ראש השנה. הם מסתירים את זהותם החסידית, ולובשים בגדי חולין.
בהגיעם לסין מצטרפים אליהם מדריך תיירים הולנדי, אוסקר פלורין, והזואולוגית ד"ר סלנה ברנרד. הארבעה יוצאים ברכבי שטח, שאליהם נלווית משאית קירור שבה אוכל כשר, למסע בהרי טיבט. במסעם הם פוגשים נזירים מקומיים, שומעים סיפורי נסים ואף חווים מופתים שעושה האדמו"ר הצדיק. תוך כדי המסע מתפתח סיפור אהבה בין האדמו"ר לסלנה.
פרשנות > עטיפת הספר

על עטיפת הספר מופיע תצלום, שמקורו במאגר גטי אימג'ס, של דגלי תפילה טיבטיים - דגלי בד מרובעים וצבעוניים, הנתלים על מנת לברך את הארץ. דגלים אלו ייחודיים לבודהיזם הטיבטי, ואינם בשימוש בענפיו האחרים.
פרשנות > שם הספר

שם הספר, "אל מקום שהרוח הולך", מרמז לפסוקי תנ"ך אחדים העוסקים ברוח:
”אֶל אֲשֶׁר יִהְיֶה שָׁמָּה הָרוּחַ לָלֶכֶת יֵלֵכוּ” (ספר יחזקאל, פרק א', פסוק י"ב), ”עַל אֲשֶׁר יִהְיֶה שָּׁם הָרוּחַ לָלֶכֶת יֵלֵכוּ” (ספר יחזקאל, פרק א', פסוק כ').
”הוֹלֵךְ אֶל דָּרוֹם וְסוֹבֵב אֶל צָפוֹן, סוֹבֵב סֹבֵב הוֹלֵךְ הָרוּחַ וְעַל סְבִיבֹתָיו שָׁב הָרוּחַ. כָּל הַנְּחָלִים הֹלְכִים אֶל הַיָּם וְהַיָּם אֵינֶנּוּ מָלֵא, אֶל מְקוֹם שֶׁהַנְּחָלִים הֹלְכִים שָׁם הֵם שָׁבִים לָלָכֶת” (מגילת קהלת, פרק א', פסוקים ו'–ז').
דוד אסף העיר על שם הספר:
על כפל המשמעות של המילה "רוח" העיר אסף: "באר בחר לפרש את הרוח של ספרו כרוחו של האדם, זה שמתלבט עם השגרה, שיודע מהו התלם שמצפים ממנו כי ילך בו, ואף על פי כן רוחו עזה מספיק כדי לחרוג ממנו, אף כי לא להתריס לעומתו או למרוד בו".
פרשנות > מרכיבי הרומן

יוסף אורן מזהה ברומן שלושה מרכיבים שלובים:
רובד פיקרסקי – סיפור המסע בטיבט. רובד זה הוא משרתם של שני הרבדים האחרים, החשובים ממנו.
רובד ארוטי – סיפור אהבתם של האדמו"ר מאוסטילה וסלנה ברנרד.
רובד מיסטי – האירועים המיסטיים שפקדו את האדמו"ר מאוסטילה במסעו בטיבט.
פרשנות > לשון הספר

לשונו העשירה של ספר זה, בדומה ללשונם העשירה של ספריו הקודמים של באר, משכה את תשומת לבם של אחדים מסוקרי הספר:
דוד אדלר:
אברהם בורג:
עמרי הרצוג:
פרשנות > חסידים וסיפורי חסידים

גיבור הספר, האדמו"ר מאוסטילה, יעקב יצחק הורוביץ, הוא דמות בדיונית. מלבדו הספר מלא וגדוש בשמותיהם של ראשי החסידות ובסיפורי חסידים, המובאים בעיקר בפיו של האדמו"ר מאוסטילה, כחיזוק למסר שברצונו להעביר. ראשונים לכך הם יעקב יצחק הורוביץ, "החוזה מלובלין" ויעקב יצחק מפשיסחה "היהודי הקדוש", שהיו מראשי תנועת החסידות בשלהי המאה ה-18, ומוצגים כאבות אבותיו של האדמו"ר מאוסטילה, מצד אביו ומצד אמו, בהתאמה. עוד מוזכרים רבי ירחמיאל מפשיסחה, בנו בכורו של "היהודי הקדוש", שעל שמו קרוי בנו בכורו של האדמו"ר מאוסטילה, רבי שמחה בונים מפשיסחה, תלמידו וממלא מקומו של "היהודי הקדוש", שעל שמו קרוי שמחה דנציגר, הרבי מקוצק, רבי יעקב יוסף מפולנאה, המגיד ממזריץ', רבי יהושע אשר רבינוביץ (האדמו"ר מפוריסוב ובנו השני של "היהודי הקדוש"), שעל שמו נקרא יהושע אשר'ל, בנו השני של האדמו"ר מאוסטילה, הסבא משפולי, המגיד מקוז'ניץ, המגיד מדובנא, הרבי מגור (בעל "חידושי הרי"ם"), רבי דוד'ל מללוב, רבי אלימלך מליז'נסק, האדמו"ר מהוסיאטין, רבי שלמה'קה מזווהיל, הרב חיים דוד ברנהרד ("האדמו"ר הרופא") ועוד.
לאחר ששמע מהאדמו"ר סיפורי חסידים רבים אומר פלורין "שפע הסיפורים והציטוטים שלו כבר היו לי לזרא. מתחשק לי לצרוח 'די מספיק, רבּיי הורוביץ, תגיד כבר משהו פשוט, לא מהוקצע, אבל משהו שהוא שלך ולא משהו שאמר החכם הזה או הצדיק ההוא'".
על המקום המרכזי שתופסת החסידות בספר זה, לעומת מקומה המשני בספריו הקודמים, אמר באר (בריאיון לצור ארליך):
פרשנות > היפוך הלב

בריאיון לעיתונאית מיה סלע אמר באר: "האם יכול להתחולל אצל אדם בגיל מבוגר 'היפוך הלב'. נניח אנשים כמוני או בני דורך, יש להם בן זוג אחד ואם זה לא מסתדר אז הם מחליפים בן זוג, זה לא ממש היפוך הלב. אבל לקחת אדם כל כך מרובע כמו האדמו"ר הזה. האנשים הכי מרובעים שיש להם הכי הרבה מה להפסיד זה האדמו"רים, הרבנים." חוקרת הספרות נורית גוברין הרחיבה בנושא זה של היפוך הלב וציינה: "לדעתי 'היפוך הלב' הוא הנושא המרכזי של הספר. ... כל גיבורי הספר עוברים תהליך של השתנות מתחילת הספר לסיומו. כל אחד נכנס למסע איש אחד ויוצא ממנו איש אחר. בהכללה אפשר לומר שזהו תהליך של היפתחות, התרככות, הבנה לשונה ולזר. גילוי כוחה של האהבה. תהליך השתנות כזה עובר גם על הקורא."
בהמשך מפרטת גוברין כיצד מתהפך לבו של הקורא: "ככל שהקורא מתקדם בקריאת הספר, מתהפך בו לבו. הקורא עובר תהליך של שינוי ביחס לגיבור הספר: מריחוק והסתייגות, לעג וביקורת, יחסו משתנה לקִרבה, להזדהות ולאמפתיה. יותר ויותר לומד הקורא להבין ואף לאהוב את האדם המתגלה מעבר לדמות הצדיק, את הבשר ודם שבו, את מי שכמהָּ לאהבה אמיתית של אישה, אהבה שלא זכה לה בחיי נישואיו."
פרשנות > ספרים שאתם מתכתב הרומן

הרומן "אל מקום שהרוח הולך" מתכתב עם ספרים אחדים, מהם שמוזכרים בו במפורש, ומהם שנרמזים.
המוטו שבפתח הרומן הוא ציטוט מספרו של מנדלי מוכר ספרים, "מסעות בנימין השלישי". אף ההקדשה שבפתח הרומן, "לסבא, שלום יעקב אברמוביץ'" (שהם כינויו ושמו האמיתי של מנדלי מוכר ספרים) מכוונים לספר זה. בדומה ל"מסעות בנימין השלישי", גם "אל מקום שהרוח הולך" הוא סיפור מסעם של שניים – האדמו"ר מאוסטילה ושמחה דנציגר ברומן שלפנינו, לעומת בנימין השלישי וסנדריל ב"מסעות בנימין השלישי".
"גוג ומגוג", ספרו של מרטין בובר, עוסק במאבק על הדרך להשגת הגאולה בין החוזה מלובלין ובין היהודי הקדוש, שהם אבות אבותיו של האדמו"ר מאוסטילה. לשני מנהיגי חסידות אלה מקום נרחב גם ברומן שלפנינו, שבו קוראת סלנה את ספרו של בובר (בתרגום לאנגלית), ומופתעת לגלות את הזיקה שבינו ובין האדמו"ר מאוסטילה, אהובה.
חוקרת הספרות ניצה בן-דב מוצאת זיקה סמויה בין הרומן שלפנינו ובין ספרו של ש"י עגנון, "תמול שלשום". היא מציינת שהאותיות "יק" הכתובות על מצח הבהמה שנגלית לאדמו"ר מאוסטילה בחלום, אינן רק קצות השם "יעקב יצחק", שהוא שמו של האדמו"ר מאוסטילה וגם שמם של שניים מאבות אבותיו, אלא הן גם ראשי תיבות של "יצחק קומר", גיבור הרומן "תמול שלשום". עוד היא מציינת שבשני הרומנים יש חיה שאותיות עבריות כתובות עליה: הכלב בלק ב"תמול שלשום" והיק ברומן שלפנינו. פרטים נוספים מחזקים את הזיקה שהיא מוצאת בין שני הרומנים.
חוקרת הספרות נורית גוברין מציינת:
דוד אסף עמד על מקורות ההשראה של הרומן:
פרשנות > נוכחות המחבר בספר

ספרו של באר "חבלים" הוא רומן אוטוביוגרפי, שבו המחבר, חיים באר, הוא גם המספר. ספרו "לפני המקום" הוא ספר ארס פואטי העוסק בתהליך יצירתו של ספר זה עצמו, ובו חיים באר הוא אחת הדמויות המרכזיות. בספר שלפנינו נוכחותו של באר פחות בולטת מאשר בשני קודמיו, אך בפרק האחרון של הספר, במעין אפילוג, מגיעה סלנה ברנרד לביקור בישראל, ובו היא פוגשת במקרה בסופר (שמו אינו מצוין) ומציעה לו לכתוב ספר על מסעו של האדמו"ר מאוסטילה לטיבט. זהו, אם כך, מרכיב ארס פואטי בספר. במהלך פגישתם מתברר שסופר זה כבר הוזכר בספר, כתייר דובר עברית שזיהה את האדמו"ר מאוסטילה בטיבט. עוד קודם לכן נרמז באר בתיאור "סופר ומרצה באחת האוניברסיטאות", המגיע לבית מדרשו של האדמו"ר מאוסטילה.
פרשנות > כתיבת הספר

לקראת כתיבת הספר יצא מחברו, חיים באר, לטיול בטיבט, לאחר אולימפיאדת בייג'ינג שהתקיימה בשנת 2008 יחד איתו נסעו בנו צביקה באר וד"ר מיכאל ביזר, בהדרכת יותם יעקבסון. לשם כתיבת הספר יצא באר לשבתון באוניברסיטת טקסס באוסטין. הוא מעיד שעסק בכתיבת הספר 16 שעות ביממה.
לקריאה נוספת

ניצה בן-דב, "אל מקום שהלב מושך: קשרים וקשרי קשרים בין 'אל מקום שהרוח הולך' של באר ובין 'תמול שלשום' של עגנון", בקובץ: חנה סוקר-שווגר וחיים וייס, מלאכת החיים - עיונים ביצירתו של חיים באר, הוצאת עם עובד, תשע"ד. (הספר בקטלוג ULI)
דוד אסף, "הצדיק שבא אל ההר: היסטוריה וספרות ב'אל מקום שהרוח הולך'", בקובץ: חנה סוקר-שווגר וחיים וייס (עורכים), מלאכת החיים - עיונים ביצירתו של חיים באר, הוצאת עם עובד, תשע"ד
נורית גוברין, "היפוך הלב: עוד על ספרו של חיים באר 'אל מקום שהרוח הולך'", בספרה קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה, כרך ה, הוצאת גוונים, 2015, עמ' 511–517. (הספר בקטלוג ULI)
חיים באר, אל מקום שהרוח הולך, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית - ספרות ישראלית במאה ה-21" עמ' 315–320, הוצאת כרמל, 2017.