stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גל ארכובה
פרטי המבנה

גל הארכובה יצוק או מחושל מפלדה, והוא כולל מספר ארכובות. הארכובה עצמה בנויה מפין ארכובה, זוג לחיי-ארכובה וזוג צווארי גל. כל אחת מבוכנות המנוע מחוברת אל ארכובה באמצעות טלטל. במנועי V מחוברים לכל ארכובה שני טלטלים נגדיים.
לקצה האחורי של גל הארכובה מחובר בברגים גלגל תנופה ולקצהו הקדמי משכך ריטוטים פיתוליים. הצרכן, המקבל את תנועתו הסיבובית מגל הארכובה, מחובר בברגים לגלגל התנופה.
הגל נישא על מסבים ראשיים, שמספרם כמספר הארכובות ועוד אחד. המסב נושא את משקל גל הארכובה ומעביר אל גוף המנוע את העומס שמפעילה עליו הבוכנה. ברוב המנועים המסבים הראשיים הם מסבי החלקה, שכל אחד מהם נתון בתוך בית חצי עגול בבית גל הארכובה. המסב סגור ומהודק למקומו על ידי מכסה-מסב חצי עגול. במנועים קטנים מאוד המסבים הראשיים הם מסבים גליליים. משטחי המיסוב של צווארי הגל ופיני הארכובות מוקשים ומלוטשים, כדי להעניק להם עמידות גבוהה בפני שחיקה. מעברים קדוחים בגל הארכובה מזרימים שמן סיכה מהמסב הראשי אל מסב הטלטל הסמוך לו.
אל לחיי הארכובות מחוברות בברגים משקולות איזון, המאזנות את המסה האקצנטרית של כל ארכובה, ותורמות לאיזון הכוח הצנטריפוגלי הנוצר על ידי המסה הסובבת של פין הארכובה, מסב הטלטל ולחיי הארכובות.
על הקצה הקדמי של גל הארכובה מולבש בכוח גלגל שיניים, המניע דרך תמסורת של גלגלי שיניים נוספים את גל הזיזים, משאבות שמן הסיכה, משאבות קירור ואבזרי עזר נוספים. במנועים קטנים ומהירים מולבש על קצה גל הארכובה גם גלגל רצועות ראשי, המניע את משאבת המים והאלטרנטור.
חומרי ייצור

גל הארכובה נתון למאמצים גדולים, הנובעים מצורת המבנה שלו ומן הכוחות הפועלים עליו בשעת עבודת המנוע. בשל כך עליו להיות חזק באופן מיוחד. גלי ארכובה של מנועים קטנים ומהירים עשויים יצקת ברזל או מחושלים מפלדת פחמן (0.4%) כיחידה אחת. במנועים בעלי מהירות בינונית (500–1000 סיבובים לדקה) גל הארכובה מחושל מפלדת פחמן כיחידה אחת. במנועים איטיים וגדולים (100–200 סיבובים לדקה) גל הארכובה בנוי מארכובות נפרדות, המחוברות בחימום וכיווץ או בריתוך חשמלי.
גל ארכובה אחרי חישול
ג'ון קווילר רווט

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1876 
 התאבד:  2 באוקטובר 1924 (בגיל 48) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  קולג' דאליץ' 
 
הסירה "ג'יימס קיירד" במוזיאון של דאלוויץ'
ג'ון קווילר רוֹוֶט (באנגלית: John Quiller Rowett‏; 1876–1924) היה איש עסקים ופילנתרופ בריטי. הוא עשה את הונו בתעשיית היין והאלכוהול כיושב ראש ומנכ"ל חברת רווט, ליקי ושות', ומנהל בחברות אחרות.
ביוגרפיה

רווט שאף לעשות מעבר לצבירת כסף ובמלחמת העולם הראשונה היה תורם חשוב למטרות צדקה. כחברו ללימודים של סר ארנסט שקלטון בדאלוויץ' קולג', היה רווט המממן היחיד (בסך 70,000 ליש"ט) של המשלחת האחרונה לאנטארקטיקה של שקלטון, משלחת שקלטון-רווט בשנים 1922-1921, שבמהלכה פקד אותו התקף לב, שהביא למותו.
אחרי מות שקלטון, היה לרווט תפקיד חשוב ברכישת הסירה "ג'יימס קיירד", שבה עשו בשנת 1916 שקלטון ועוד חמישה מאנשי צוותו את מסע
ההצלה המהולל מאי הפיל אל ג'ורג'יה הדרומית, ותרם אותה לדאלוויץ' קולג'. רווט היה שותף לייסוד מכון רווט למחקר, מעבדה לחקר תזונת בעלי חיים, כיום חלק מאוניברסיטת אברדין.
ב-1 באוקטובר 1924, בהניחו שעסקיו מתדרדרים והולכים, שם רווט קץ לחייו.
הר על האי גוף, אי וולקני נידח בקבוצת טריסטן דה קונה בדרום האוקיינוס האטלנטי, קרוי על שם רווט. אחרי מות שקלטון בג'ורג'יה הדרומית, ביקרה המשלחת באי גוף באונייה הזעירה (בת 125 טון) "קווסט", וקבוצות מאנשיה ירדו אל החוף במשך ימים אחדים מ-28 במאי 1922. כאשר טיפסו אנשי המשלחת אל הר רווט (בעל ארבע פסגות) וקראו לו בשמו, סברו שזו הנקודה הגבוהה ביותר על האי, בגובה 836 מטרים. ואולם, יותר משלושים שנה לאחר מכן נמצא ש"פסגת אדינבורו", בגובה 910 מטרים, היא הגבוהה ביותר באי, לפי מדידות צוות הסקר המדעי של האי גוף.
לקריאה נוספת

Huntford, Roland (1985). Shackleton. London: Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-25007-0.
"About the Institute". University of Aberdeen. נבדק ב-20 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
"The Agricultural Association, the Development Fund, and the Origins of the Rowett Research Institute" (PDF). www.bahs.org.uk. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-09-27. נבדק ב-5 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
The Tristan da Cunha Association Newsletter no. 53, August 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16716995v (data)  ISNI: 0000 0004 5099 5667  LCCN: no2023059965  VIAF: 316738101   WorldCat (עם VIAF): 316738101
ג'וליו דואה

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1869 קזרטה, איטליה 
 פטירה:  15 בפברואר 1930 (בגיל 60) רומא, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 השכלה:  הפוליטיכניקו של טורינו 
 השתייכות:  הצבא המלכותי האיטלקי 
 דרגה:  גנרל, מייג'ור גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 
ג'וּליו דוּאֶה (באיטלקית: Giulio Douhet;‏ 30 במאי 1869 – 15 בפברואר 1930) היה גנרל איטלקי, מהוגי רעיון הכוח האווירי. הוא היה מראשי התומכים ברעיון ההפצצות האסטרטגיות בלוחמה אווירית, והיה בן דורם ובן שיחם של הוגים אחרים בתחום זה, ובעיקר בילי מיטשל וסר יו טרנצ'רד.
קורות חייו

דוּאֶה נולד בקזרטה, שליד נאפולי. הוא למד באקדמיה הצבאית בג'נובה, והוסמך כקצין תותחנים. מאוחר יותר למד מדעים והנדסה במכון הפוליטכני בטורינו. בתחילת המאה העשרים התמנה דוּאֶה חבר במטה הכללי. הוא פרסם מאמרים על מיכון הצבא. עם הופעתן של ספינות אוויר באיטליה, ומאוחר יותר תחילת השימוש במטוסים בעלי כנף קבועה, החל דוּאֶה להכיר בפוטנציאל הצבאי של הטכנולוגיה החדשה. דוּאֶה חשש מהטלת מגבלות חריפות על הכוח האווירי הצעיר על ידי מפקדים של כוחות היבשה; הוא החל לקדם את רעיון הקמת זרוע אווירית נפרדת, שתהיה בפיקוד אוויראים. הוא חבר למהנדס המטוסים הצעיר ג'יאני קאפרוני, ויחד ניסו לממש את היתרונות של הכוח האווירי העתידי.
ב-1911 יצאה איטליה למלחמה נגד טורקיה על השליטה בלוב. במלחמה זו נעשה שימוש ראשון במטוסים לסיור, תובלה, הכוונת ארטילריה והפצצה. על דוּאֶה הוטלה המשימה להגיש דין וחשבון שיסכם את הלקחים שנלמדו באותה מלחמה. אחת ממסקנותיו הייתה שהפצצה מגובה רב צריכה להיות תפקידם העיקרי של המטוסים.
ב-1912 קיבל דוּאֶה פיקוד על גדוד התעופה האיטלקי, שבסיסו היה בטורינו. במהלך פיקודו על היחידה כתב חיבור שנקרא "חוקים להפעלת מטוסים במלחמה" – אחת מתורות הלחימה הראשונות שנכתבו בנושא זה. ואולם, בשל כתיבתו זו נחשב דוּאֶה כרדיקל. לאחר תקרית בה הורה על ייצור מפציצים ללא אישור, הוגלה דוּאֶה לפיקוד על יחידת חיל רגלים.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה החל דוּאֶה לקרוא לבנייה מסיבית של הצבא האיטלקי, ובמיוחד לחיזוק והגדלה רבה של הכוח האווירי: הוא הציע לבנות כוח בן 500 מפציצים שיוכלו להטיל בכל יום מטען של 125 טונות של פצצות. ואולם, המנהיגות האיטלקית התעלמה מקריאותיו של דוּאֶה. כשאיטליה נכנסה למלחמה, ב-1915, היה דוּאֶה המום מחוסר מוכנותו של הצבא ומחוסר הכשירות בשורותיו. דוּאֶה התכתב עם הממונים עליו ועם פקידי ממשלה; הוא הביע ביקורת על דרך ניהול המלחמה ויעץ למהלכים בסיוע הכוח האווירי. אחד ממכתביו הפוגעניים ביותר הביא למעצרו והעמדתו למשפט צבאי, בגין הפצת חדשות כוזבות והסתה. הוא נידון לשנת מאסר בכלא צבאי.
גם מכלאו המשיך דוּאֶה לכתוב על הכוח האווירי; הוא השלים רומן על הנושא והמשיך להציע, במכתבים לשרי הממשלה, שבעלות הברית יבנו צי אווירי מסיבי. זמן קצר לאחר התבוסה ההרסנית של הצבא האיטלקי בקרב קפורטו, ב-1917, שוחרר דוּאֶה מכלאו, והוחזר לשירות. בתוך זמן קצר הפך לממונה הראשי במחלקת התעופה בצבא האיטלקי, שם פעל לשיפור הכוח האווירי.
ביוני 1918 עזב דוּאֶה את הצבא, לאחר שבחל בממונים עליו. לאחר שביתת הנשק הצליח דוּאֶה להפוך את פסק הדין שנגזר עליו במשפט הצבאי, והוא קודם לדרגת גנרל. ואולם, הוא לא שב לשירות פעיל, אלא המשיך בכתיבה. ב-1921 השלים את מאמרו רב ההשפעה על הפצצה אסטרטגית, בשם "השליטה באוויר" (The Command of the Air).
אסטרטגיה אווירית

דוּאֶה טוען בספרו שהכוח האווירי הוא מהפכני, מכיוון שהוא פועל בממד השלישי. מטוסים יכולים לטוס מעל כוחות קרקע, שחשיבותם תהפוך להיות משנית. מרחבי השמיים הם עצומים, ולפיכך לא ניתן להתגונן מפני המטוסים; דרך ההגנה היחידה היא התקפה. השליטה באוויר תושג על ידי השמדת חיל האוויר היריב, ולאחר מכן הפצצה בלתי פוסקת של צבאו. השליטה באוויר משמעה, אם כן, ניצחון.
דוּאֶה האמין בהשפעות המורליות של הפצצה מן האוויר. כוח אווירי יוכל לשבור את רצון הלחימה של אומה על ידי הרס "המרכזים החיוניים" של המדינה. צבאות הפכו להיות מיותרים; מטוסים יוכלו לטוס מעליהם ולתקוף מרכזי ממשלה, צבא ותעשייה ללא יכולת למנוע זאת מהם. בחירת המטרות הייתה חיונית לתפיסתו של דוּאֶה, והוא האמין שזו תהיה אחת מיכולותיהם המרכזיות של מפקדי הכוח האווירי. תיעדוף המטרות ישתנה על פי התנאים, אך דוּאֶה האמין שישנן חמש מטרות בסיסיות: תעשייה, תשתיות תעבורה, תקשורת, מרכזי ממשלה, ו"רצון הלחימה של העם". דוּאֶה האמין בחשיבותה המיוחדת של המטרה האחרונה, מכיוון שהאמין בעיקרון של מלחמה כוללת.
האסטרטגיה המרכזית המונחת בכתביו של דוּאֶה, המודל של דוּאֶה, הייתה רבת חשיבות בוויכוחים שהתנהלו סביב השימוש בכוח אווירי ועל מערכות הפצצה אסטרטגית. המודל של דוּאֶה נשען על האמונה שהפצצה אווירית יכולה לגבות מהצד המותקף מחיר כה גבוה, עד שהמורל האזרחי יישבר. שבירת המורל תביא לפרימת המרקם החברתי והרצון להתגונן, ובסופו של דבר ידרשו האזרחים מממשלתם להיכנע. לפי מודל זה, חשיפת חלקים גדולים באוכלוסייה האזרחית לאימת השמדה, או למחסור חמור בצורכיהם, יביא להכנעת האוכלוסייה האזרחית. דוּאֶה טען, שדיכוי המרכזים החיוניים לקיום האזרחי באמצעות הפצצות מן האוויר יהפוך את המלחמה לנוראה כל כך, עד שהאזרחים הפושטים יקומו כנגד ממשלתם, יגרמו לנפילתה, ויבקשו הסכם שלום.
דוּאֶה האמין שבמלחמה אווירית אין משמעות למושג "עורף"; המפציצים יוכלו להגיע לכל מקום, ולהטיל אימה באמצעות הפצצות על מרכזי אוכלוסייה. בספרו "מלחמת - - 19" תיאר דוּאֶה מלחמה דמיונית בין גרמניה לברית צרפתית – בלגית, מלחמה בה יוזמים הגרמנים גיחות הפצצה מסיביות על האוכלוסייה, ומחריבים את הערים עוד לפני שהצד השני מספיק לגייס את צבאו. דוּאֶה האמין שמלחמות העתיד תהיינה קצרות; הצד שיפסיד את השליטה באוויר יעדיף להיכנע ולא להיחשף להפצצות האיומות מן האוויר. במילים אחרות, היעד הראשון במלחמה יהיה השמדת חיל האוויר של האויב, והשמדתו פירושה סיום מהיר של המלחמה.
הדגש מרכזי שנתן דוּאֶה למתקפות האוויר האסטרטגיות גרם להתעלמותו מהיבטים אחרים של הלוחמה האווירית, בעיקר ברמה הטקטית. במהדורה השנייה של ספרו "השליטה באוויר" הוא הביע את הטענה ששימוש במטוסים למטרות טקטיות הוא "חסר ערך, מיותר ומזיק". הוא הציע להקים חיל אוויר עצמאי, שיהיה מורכב בעיקר ממפציצים ארוכי טווח. הוא לא האמין שניתן יהיה ליירט את המפציצים, אך בכל זאת נתן מקום לכוח של מטוסי ליווי שיוכלו להתמודד עם מיירטים. לשיטתו, ההתקפות לא יצטרכו להיות מדויקות; צירוף של פצצות נפיצות, פצצות תבערה ונשק כימי יספיקו כדי להרוס עיר, כאשר יוטלו במסה גדולה מתוך מבנים גדולים של מפציצים.
תגובות, ביקורת, ובחינת התאוריה

התגובות למהדורה הראשונה של "השליטה באוויר" לא היו רבות, אך המהדורה השנייה כבר גררה תגובות ארסיות מצד עמיתיו בצבא, במיוחד מצד אנשי הצי וצבא היבשה. מאידך, חזונו האפוקליפטי של דוּאֶה הלהיב את הדמיון העממי. מחוץ לגבולות איטליה זכה ספרו של דוּאֶה לתגובות מעורבות: בבריטניה היה דוּאֶה מעין תופעה מוזרה, וספרו לא נחשב כחומר קריאה חובה לקציני חיל האוויר המלכותי. לעומת זאת, בגרמניה, צרפת וארצות הברית זכה דוּאֶה לתגובה חיובית בהרבה, וספריו נלמדו, נדונו והוטמעו בחשיבה הצבאית.
במלחמת העולם השנייה ניסה סר ארתור האריס, מפקד חיל האוויר המלכותי הבריטי ליישם את שיטותיו של דוּאֶה. במשך חמש שנים, כחלק ממתקפת האוויר האסטרטגית, יצאו מפציצי הפיקוד למשימות תקיפת ערים בגרמניה. ואולם, לא התחוללה מהפכה שהפילה את המשטר הנאצי, והמפציצים הבריטיים לבדם לא הביאו לניצחון במלחמה. ההפצצות האסטרטגיות של אנגלו-אמריקה על ערי גרמניה היו משמעותיות במובן אחד ומכריע והוא החרבת התעשייה הצבאית הגרמנית, עובדה שהכריעה את המלחמה[דרוש מקור: טענה חסרת ביסוס, שאף נסתרת במחקר, למשל ספרו של רוברט פייפ "להפציץ כדי לנצח" בהוצאת "מערכות"], הן כמותית והן איכותית - בכך שגרמניה לא הייתה יכולה להצטייד ביצור המוני בטכנולוגיות החדשות שפיתחה. הייתה זאת עובדה מהותית, כיוון שמהלך המלחמה היה כרוך במירוץ חימוש טכנולוגי הדוק ואינטנסיבי כמעט בכל התחומים: באוויר, בים וביבשה.
חישוביו של דוּאֶה על כמות הפצצות הנדרשת כדי להחריב עיר התבררו כאופטימיות מאוד. יחד עם זאת, תפיסותיו של דוּאֶה לא נעלמו;
עידן הפצצה הגרעינית האיר את רעיונותיו של דוּאֶה באור חדש.
סוף ימיו

דוּאֶה היה מתומכיו של בניטו מוסוליני, וזה האחרון מינה אותו כנציב האווירייה עם עליית המשטר הפאשיסטי לשלטון. ואולם, לאחר זמן קצר העדיף דוּאֶה לעזוב את התפקיד המשרדי ולהמשיך בכתיבה. הוא עסק בכך עד מותו ב-1930.
לקריאה נוספת

ספרו של דואה, "השליטה באוויר" (בתרגום לאנגלית)
ד"ר טל טובי, השליטה באוויר: תאוריות צבאיות על אודות כוח אווירי, הוצאת מערכות 485- 486, נובמבר 2019
רוברט פייפ (Pape), "להפציץ כדי לנצח: כוח אווירי ואכיפה במלחמה", 1996. התרגום לעברית בהוצאת "מערכות", 2017. הספר מצטט רבות את האסטרטגיה של דואה ובוחן את יעילותה במלחמות במאה ה-20.
הערות שוליים

↑   זאב אלמוג, לא כך מחסלים טרור, באתר הארץ, 6 במרץ 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260512005171  PLWABN: 9810685891305606  BIBSYS: 10017418  BNE: XX1723806  BnF: cb12204325x (data)  GND: 119322048  ISNI: 0000 0001 1613 7122  LCCN: n83194011  NDL: 00882377  NKC: jx20140916002  NTA: 34541523X  SNAC: w6154tkx  SUDOC: 030673453  Trove: 875224  VcBA: 495/101352  VIAF: 29582029   WorldCat (עם VIAF): 29582029 
מפציץ איטלקי מדגם קאפרוני 5. מטוסים כאלה היו אמורים ליישם את תפיסתו של דואה
ג'ון קארמק

| --- | --- |
ג'ון קארמק בשנת 2010
ג'ון קארמק בשנת 2010
 לידה:  20 באוגוסט 1970  (בן 54) רואלנד פארק, קנזס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  המטרופולין של קנזס סיטי, הית' 
 ידוע בשל:  אחד ממייסדי חברת id Software, פיתח את קומנדר קין, DOOM,‏ Quake והטירה הנאצית. פיתח מנועים גרפיים ואלגוריתמים רבים בתחום הגרפיקה הממוחשבת בתלת-מימד.
 השכלה:  אוניברסיטת מיזורי – קנזס סיטי  תיכון שוני מישן איסט  תיכון רייטאון סאות' 
 מעסיק:  Reality Labs, Id Software, Softdisk, Armadillo Aerospace 
 תפקיד:  מנהל טכנולוגיות ראשי (7 באוגוסט 2013) 
 השקפה דתית:  פרסביטריאניזם 
 בת זוג:  קתרינה אנה קנג
 פרסים והוקרה:  פרסי D.I.C.E. (2001)  פרס באפט"א למפעל חיים (2016)  Game Developers Choice Award - Lifetime Achievement (2010) 
 חתימה:   
 
ג'ון קארמק (אנגלית: John Carmack; נולד ב-20 באוגוסט 1970) הוא מתכנת משחקי מחשב אמריקאי. קארמק הוא אחד מהמייסדים של החברה id Software והמתכנת הראשי של המשחקים: קומנדר קין, Wolfenstein 3D (ידוע בכינויו "הטירה הנאצית"), DOOM וQuake. החל מאוגוסט 2013 קארמק הוא גם מנהל הטכנולוגיות הראשי בחברה אוקולוס VR שעוסקת במציאות מדומה ופיתחה בין היתר את אוקולוס ריפט. הוא המקים של חברת Armadillo Aerospace.
חייו > ילדותו

קארמק נולד לסטן קארמק, כתב טלוויזיה מקומי. קארמק גדל במטרופולין של קנזס סיטי. הוא התעניין במחשבים מגיל קטן.
כפי שמדווח בספרו של דייוויד קושנר Masters of Doom, בגיל 14, פרץ קארמק ביחד עם מספר נערים לבית הספר במטרה לגנוב מחשב מסדרת Apple II. הוא נעצר על ידי המשטרה ונשלח לשנה אחת למרכז לעבריינים צעירים.
הוא למד באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי למשך שני סמסטרים אך באמצע הלימודים פרש והחל לתכנת.
חייו > קריירה

בראשית דרכו, עבד קארמק בחברת Soft Disk משריבפורט שבלואיזיאנה, שהתמקדה בהפצת עיתונים אלקטרוניים. במהלך עבודתו בחברה, פגש קארמק לראשונה את ג'ון רומרו ואדריאן קארמק (אין קשר משפחתי), לימים שותפיו העסקיים בהקמת id Software. עד לאותה תקופה, המשחקים שרצו על המחשב נעצרו כל פעם שהשחקן הגיע לסוף המסך ואז יצרו את המסך הבא והמשיכו, ג'ון קארמק הצליח ליצור אלגוריתם שיכול היה להריץ משחקים על המחשב באופן חלק, בלי שהמשחק יהיה צריך להיעצר. בעקבות ההמצאה הזו ג'ון קארמק הקים את החברה id Software ביחד עם ג'ון רומרו, טום הול ואדריאן קארמק. הם לא פרשו מ-Soft Disk ואף השתמשו במחשבי החברה על מנת לפתח משחקים.
בשנת 1990 הוציאה החברה את החלק הראשון בסדרת המשחקים קומנדר קין בעזרת חברת 3D Realms, שהפיצה את המשחק.
בשנת 1991 פרשו קארמק ושותפיו מ-Soft Disk.
קארמק המשיך לעבוד ב-id Software ופיתח משחקים מוכרים כמו DOOM, הטירה הנאצית, Quake ועוד. את מנועי המשחק שחברת id Software היא מכרה לחברות אחרות, כך יצא, שמנועי המשחק שקארמק פיתח הופיעו גם במשחקים Half-Life ,Call of Duty ,Medal of Honor ועוד.
ב-7 באוגוסט 2013 מונה קארמק למנהל הטכנולוגיות הראשי בחברה אוקולוס VR (שפיתחה בין היתר את משקפי האוקולוס ריפט) וב-22 בנובמבר באותה שנה קארמק פרש סופית מ-id Software כדי להשקיע את כל מרצו באוקולוס VR. קארמק פרש מתפקיד זה בסוף 2019 כדי להתמקד בפיתוח מוצרי בינה מלאכותית בחברה.
לקריאה נוספת

Kushner, David (2003). Masters of Doom: How Two Guys Created an Empire and Transformed Pop Culture, New York: Random House. ISBN 0-375-50524-5.
הערות שוליים

1 2  Masters of Doom by David Kushner: 9780812972153 | PenguinRandomHouse.com: Books, PenguinRandomhouse.com (באנגלית אמריקאית) -Masters of Doom
How Two Guys Created an Empire and Transformed Pop Culture
By David Kushner הביוגרפיה של קארמק
↑  John Carmack Answers ג'ון קארמק משיב לשאלות
1 2  סיפורו המדהים של ג'ון קארמק - אולדסקול מהערוץ אולדסקול באתר יוטיוב
↑  Doom’s John Carmack Leaves id Software To Focus On The Oculus Virtual Reality Headset
↑  Jay Peters, John Carmack stepping down as CTO of Oculus to work on AI, The Verge, ‏2019-11-13 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341493205171  BIBSYS: 9077674  BnF: cb150421651 (data)  GND: 128786086  ISNI: 0000 0003 8537 8741  LCCN: n2002104692  SUDOC: 084570423  VIAF: 226231865   WorldCat (עם VIAF): 226231865
ג'רוזלם (אוהיו)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אוהיו אוהיו
 מחוז:  מחוז מונרו
 שטח:  0.62 קמ"ר
 גובה:  385 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  121 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  259 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  39°51′08″N 81°05′43″W﻿ / ﻿39.8522°N 81.0953°W﻿ / 39.8522; -81.0953 
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'רוזלם(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'רוזלם(למפת אוהיו רגילה) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריג'רוזלם(למפת אוהיו מוגדלת) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריג'רוזלם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'רוזלם (באנגלית: Jerusalem, השם האנגלי של ירושלים) הוא כפר במחוז מונרו במדינת אוהיו שבארצות הברית. שטחו של הכפר 0.62 קמ"ר. האזור הוא חבל ארץ חקלאי במזרח מדינת אוהיו (כ-200 ק"מ ממזרח לבירה קולומבוס, ובסמוך לנהר אוהיו שהוא הגבול בין המדינות אוהיו ומערב וירג'יניה). את האזור החלו ליישב בסוף המאה ה-18 מתיישבים פרוטסטנטים, צאצאי מהגרים מאירופה (בעיקר גרמניה), שדגלו בעבודת כפיים ללא עבדות. חבל הארץ הוא גם חלק מ"חגורת התנ"ך" האמריקאית המאופיינת באוכלוסייה דתית של בני זרמים פרוטסטנטיים שונים עם זיקה חזקה לתנ"ך. מעבר לנהר אוהיו נמצא הכפר בית לחם, בצפון מדינת מערב וירג'יניה.
נתונים דמוגרפיים

נכון לשנת 2010, בכפר 161 תושבים (כ-50 משפחות), כולם לבנים (בערך 50 משפחות). צפיפות האוכלוסין היא 259 נפשות לקמ"ר. הגיל הממוצע הוא 43.8 שנה.
ההכנסה הממוצעת למשפחה היא 41,875 דולר לשנה (7.9% מהאוכלוסייה ו-4.3% מהמשפחות הם מתחת לקו העוני) (נכון לשנת 2013).
ראו גם

יישובים הקרויים על שמה של ירושלים
הערות שוליים

1 2 3  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
ג'ון קולבר

ג'ון צ'סטר קולבר (באנגלית: John Chester Culver‏; 8 באוגוסט 1932 – 27 בדצמבר 2018) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שהיה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה במשך שש שנים, בשנים 1975–1981. טרם כהונתו בסנאט, קולבר ייצג את מחוז הקונגרס השני של מדינה זו בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה

קולבר נולד ברוצ'סטר שבמדינת מינסוטה, בנם של ויליאם קולבר ומרי מילר. בילדותו עבר עם משפחתו לסידר רפידס שבאיווה. את לימודיו הגבוהים השלים גם באוניברסיטת הרווארד וגם בבית הספר הרווארד למשפטים. בהיותו סטודנט ללימודי תואר ראשון, שיחק קולבר בעמדת "פול בק" בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת הרווארד לצד מי שלימים יהיה גם הוא סנאטור, טד קנדי. בשנת 1954 גויס לטורניר ה-27 של ליגת הפוטבול הלאומית כשחקן בקבוצת שיקגו קרדינלס. במקום להמשיך את עיסוקו בפוטבול מקצועי, בחר קולבר ללמוד במכללת עמנואל של אוניברסיטת קיימברידג' באמצעות המלגה "ליונל דה ג'רזי" של אוניברסיטת הרווארד. לאחר שובו מאנגליה שירת בצי ארצות הברית בשנים 1955–1958. ב-1978 נכנס קולבר אל היכל התהילה של הרווארד.
ב-1962 החל לעבוד כעוזרו הפרלמנטרי של טד קנדי, ושנה אחר כך התחיל את התמחותו בעריכת דין באיווה. בשנת 1964 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של איווה מול חבר הקונגרס המכהן ג'יימס ברומוול. ניצחונו המוחץ של הנשיא לינדון ג'ונסון בבחירות לנשיאות באותה השנה תרם לניצחונו של קולבר בבחירות לבית הנבחרים. ב-1974 התמודד לסנאט של ארצות הברית, וגבר על יריבו, מועמד המפלגה הרפובליקנית דייוויס סטנלי, ובכך נבחר למושבו הפתוח של הסנאטור הפורש הרולד יוז עם רוב דחוק בן 50.02% מקולות הבוחרים. כהונתו הבודדה של קולבר בסנאט נמשכה בשנים 1975–1981. בצל ניצחונו של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן בבחירות לנשיאות, הפסיד קולבר בבחירות מחדש לתקופת כהונה שנייה לצ'אק גראסלי. הפעם קולבר סחף כ-45% מקולות הבוחרים בלבד.
מתנגדיו מהצד הימני של המפה הפוליטית בבחירות 1980 האשימו אותו כ"בלתי מוסרי" בשל תמיכתו בזכות להפיל. אחרים אמרו שהם לא "מאשימים אותו בדבר מלבד היותו ליברל". בסנאט קולבר גיבה תוכניות רווחה חברתיות, יוזמות להגבלת הזכות לשאת נשק ולקידום הגנת הטבע והסביבה כמו גם תמיכה במתן סיוע בינלאומי אמריקאי. קולבר היה חבר בוועדת המשפט, בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות.
בשנת 2000 חיבר קולבר את הספר "חולם אמריקאי", הביוגרפיה המונוגרפית הראשונה של הנרי וולאס. בערוב ימיו עבד במשרד עורכי הדין "ארנט פוקס" בוושינגטון הבירה, שם הקים המחלקה לעניינים ממשלתיים. הוא התגורר בוושינגטון הבירה בצוותא עם רעייתו מרי ג'יין צ'סי. ב-28 באוגוסט 2009 קולבר הספיד את ידידו משכבר הימים טד קנדי בטקס האשכבה שלו.
עד 31 בינואר 2011, קולבר היה מנהל המכון לפוליטיקה (IOP) בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד, עת הוחלף במזכיר המדינה לשעבר של קנטקי, טריי גרייסון, אם כי נותר חבר בדירקטוריון המכון. ב-27 בדצמבר 2018 קולבר הלך לעולמו בוושינגטון הבירה, בן 86 במותו. לאחר מותו הספיד אותו נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון ברשת החברתית "טוויטר". בנו, צ'סטר, נבחר ב-2007 למושל איווה.
הערות שוליים

↑  John Culver, former U.S. Senator from Iowa dead at 86, באתר CBS News באיווה, 27 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  ראיין ג'. פולי, John C. Culver, who represented Iowa in Congress, dies at 86, באתר AP‏, 27 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  ניקולס סייקלאריס, Longtime Iowa congressman John Culver dies at 86, באתר UPI‏, 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  בארט ברנס, John C. Culver, Iowa Democrat who served in House and Senate, dies at 86, באתר וושינגטון פוסט, 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, John C. Culver, 86, Iowa lawmaker, Kennedy confidant, Harvard football star, באתר הבוסטון גלוב, 29 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  AP‏, John Culver, Liberal Congressman From Iowa, Is Dead at 86, באתר הניו יורק טיימס, 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  מייקל בורק, Former Iowa senator John Culver dies at 86, באתר The Hill‏, 27 בדצמבר 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007384090205171  BnF: cb136052758 (data)  GND: 1154886190  ISNI: 0000 0000 2534 808X  LCCN: n79056766  SNAC: w66t15jk  SUDOC: 066858410  US Congress: C000979  VIAF: 59257128   WorldCat (עם VIAF): 59257128
גדוד הזרקורים

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  חיל התותחנים חיל התותחנים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1955 – יוני 1988 (כ־33 שנים)
 מלחמות:  מבצע שומרון   מלחמת יום הכיפורים
 
יחידת הזרקורים הייתה יחידה בגדוד איכון של חיל התותחנים של צה"ל, שהפעילה זרקורים כסיוע לטיווח בלילה ולפעולתן של יחידות אחרות.
מקור

מקור יחידת הזרקורים בצבא הבריטי בארץ ישראל. הזרקורים האירו ספינות שהתקרבו לחוף ועזרו למשמר החופים הבריטי בזיהוין. הזרקורים הוצבו בקצה שובר הגלים בנמל חיפה וסרקו בלילות את אזור פתח הנמל למניעת התקרבות כוחות קומנדו וניסיון חדירה לנמל. זרקורים להגנת חופים היו נפוצים במדינות רבות במלחמת העולם השנייה.
כמו כן היו זרקורים משולבים במערך הנ"מ יחד עם תותחי הנ"מ ומערכות אקוסטיות לאיתור מטוסים על פי קול. מדובר בתקופה בה טרם הומצא המכ"ם, מערכות מכ"ם סטטיות ראשוניות החלו לפעול בחופי אנגליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
תיאור טכני ואופן הפעלה בצה"ל

קוטרם של הזרקורים היה 152 ס"מ (60 אינץ') בעוצמה של 12 מיליון נרות, באלומה ממוקדת בעלת טווח הארה של כ-10 ק"מ ובאלומה רחבה יותר הגיע הטווח ל-5 ק"מ.
מקור האור היה קשת פחם(אנ') - קשת חשמלית שנוצרה במפגש של אנודה וקתודה שהיו מוטות פחם בצורת עיפרון גדול אשר היה צורך לקרב ביניהם כדי ליצור את הניצוץ שיצר את הקשת. את המוטות היה צורך לחדש אחרי כשעה וחצי של הארה. אחרי פרק זמן זה היה צריך להתחיל את יצירת הקשת מחדש.
הזרקורים נכנסו לשימוש בצה"ל לאחר שיפוץ, היחידה הוקמה בשנת 1955 בערך. בשלב ראשון הם הורכבו על גבי משאיות וגררו אחריהם גנרטור חשמלי שהיה מקור האנרגיה להפעלתם. גרירת הגנרטור כחלק נפרד הקשתה על הניידות ובעיית חיבור הכבלים בין הזרקור לגנרטור ולכן בשלב שני הורכב הגנרטור על גבי המשאית עצמה והותקן חיבור קבוע בין הגנרטור לזרקור. בשלב נוסף, הורכב הזרקור על גבי זחל"ם ומקור הכוח היה מנוע הזחל"ם שהניע גנרטור שהורכב בתוכו.
הגדוד היה אמור למנות שלוש סוללות, אחת סדירה ושתיים של חיילי מילואים. בפועל, הוקמו רק שתי סוללות, סדירה ומילואים. בכל סוללה היו ארבעה זרקורים. צוות זרקור מנה ארבעה איש. בכל צוות היה מפקד, שני חיילים ונהג. בכל סוללה היו קצין בתפקיד מפקד וקצין נוסף בתפקיד סגן מפקד, ומעליהם מפקד גדוד האיכון.