stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרי נויפלד
הערות שוליים

↑  הפרופיל של פרי נויפלד, באתר מכביפדיה
↑  THE SUN (עיתון אוסטרלי), AUSTRALIA BEATEN IN THIRD TEST, Trove, ‏22.07.1939
↑  אשר גולדברג, ‏‏פרי משובח: סיפורו של פרי נויפלד, הזר הראשון בכדורגל הישראלי, באתר ספורט1, 17 ביולי 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Y Combinator

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  פול גרהם, טרבור בלקוול, רוברט טאפן מוריס, ג'סיקה ליוינגסטון 
 תקופת הפעילות:  מרץ 2005 – הווה (כ־20 שנה) 
 מיקום המטה:  מאונטיין ויו 
 ענפי תעשייה:  השקעה, קרן הון סיכון 
 מוצרים עיקריים:  קרן הון סיכון 
 יו"ר:  Geoff Ralston 
  
 www.ycombinator.com
 
Y Combinator Management (YC) הוא אקסלרטור טכנולוגי אמריקאי שהושק במרץ 2005. האקסלרטור שימש להשקת יותר מ-4,000 חברות, ביניהן Airbnb,‏ Coinbase,‏ Cruise,‏ DoorDash,‏ Dropbox,‏ Instacart,‏ קוורה,‏ PagerDuty,‏ Reddit,‏ Stripe ו-Twitch.tv.
השווי המשולב של חברות YC המובילות הוא יותר מ-600 מיליארד דולר נכון לינואר 2023. האקסלרטור החל בבוסטון ובמאונטן ויו, התרחבה לסן פרנסיסקו ב-2019, והייתה כולה מקוונת במהלך מגפת הקורונה. פורבס תיארה את החברה ב-2012 כאחד ממאיצי החברות המצליחים ביותר בעמק הסיליקון.
תוכניות

Y Combinator מראיינת ובוחרת שתי קבוצות של חברות בכל שנה. החברות מקבלות סך של 500,000 דולר במימון ראשוני וכן עצות, וקשרים. ארגונים ללא כוונת רווח מקבלים תרומה של 100,000 דולר. התוכנית כוללת "שעות קבלה", שבהן מייסדי סטארט-אפ נפגשים באופן אישי ומשתתפים בפגישות קבוצתיות. המייסדים משתתפים גם במפגשים שבועיים שבהם אורחים ממערכת האקו-סיסטם של עמק הסיליקון (יזמים מצליחים, משקיעי הון סיכון וכו') מדברים למייסדים.
המוטו של Y Combinator הוא "ליצור משהו שאנשים רוצים". התוכנית מלמדת מייסדים כיצד לשווק את המוצר שלהם, לשפר את הצוותים ומודלים העסקיים שלהם, להשיג התאמה בין המוצר לשוק, ולהגדיל סטארט-אפ לעסק בצמיחה גבוהה, ועוד. התוכנית מסתיימת ביום ה"דמו", שבו סטארטאפים מציגים את העסקים והטכנולוגיות שלהם בפני משקיעים פוטנציאליים.
Y Combinator מפעילה תוכניות וקרן נוספות המיועדות לתמוך ולהשקיע בסטארטאפים שכבר סיימו את תוכנית המאיץ העיקרית. תוכנית סדרת A, תוכנית YC לאחר סדרה A, תוכנית הצמיחה של YC וקרן ההמשכיות של YC מנוהלות על ידי אותה הקבוצה ומתמקדות בסיוע לסטארטאפים בצמיחה מהירה של YC, וסטארטאפים המגייסים מימון סדרה B של 20 מיליון עד 100 מיליון דולר.
Y Combinator הציגה תוכניות נוספות מאז 2015:
ביולי 2015, Y Combinator הציגה את תוכנית YC Fellowship המיועדת לחברות בשלב מוקדם יותר מהתוכנית העיקרית.
באוקטובר 2015, Y Combinator הציגה את קרן ההמשכיות של YC. הקרן מאפשרת ל-Y Combinator לבצע השקעות פרו-רטה בחברות הבוגרות שלהן עם שווי של פחות מ-300 מיליון דולר. Y Combinator גם תשקול להוביל או להשתתף בסבבי מימון צמיחה מאוחרים יותר עבור חברות YC.
מעבדת המחקר ללא כוונת רווח YC Research הוכרזה באוקטובר 2015. חוקרים מקבלים שכר כעובדים במשרה מלאה ויכולים לקבל הון ב-Y Combinator. OpenAI היה הפרויקט הראשון שבוצע על ידי YC Research, ובינואר 2016 הוכרז גם מחקר שני על הכנסה בסיסית. פרויקט נוסף הוא מחקר על ערים חדשות. הפיזיקאי הקוונטי האוסטרלי מייקל נילסן הוא עמית מחקר ב-YC Research מאז 2017.
באוקטובר 2015, YC הציגה את YC Research כדי לממן מחקר יסודי ארוך-טווח. נשיא YC סם אלטמן תרם 10 מיליון דולר.
במהלך 2017–2019, YC השיקה את Startup School, תוכנית סדרה A, תוכנית הצמיחה של YC, עבודה בסטארטאפ ו-YC סין.
במרץ 2019, דווח כי Y Combinator מעבירה את משרדה הראשי לסן פרנסיסקו.
נכון לסוף 2021, Y Combinator השקיעה ביותר מ-3,000 חברות, רובן למטרות רווח. ארגונים ללא כוונת רווח יכולים גם להשתתף בתוכנית ה-YC העיקרית. מעט ארגונים ללא כוונת רווח התקבלו בשנים האחרונות, ביניהם Watsi, Women Who Code, New Story, SIRUM, Zidisha, 80,000 Hours ו-Our World in Data.
הערות שוליים

1 2  ג'ורג' המונד, פייננשל טיימס, שינתה כיוון בגלל המלחמות: Y קומבינטור נכנסה לעסקי הנשק, באתר כלכליסט, 26 באוגוסט 2024
↑  The YC Startup Directory, Y Combinator (באנגלית)
↑  Y Combinator: California Year-Round, web.archive.org, ‏2017-03-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012030267  NDL: 001137045  VIAF: 249780637   WorldCat (עם VIAF): 249780637
אחמד ברגותי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1976 (בן 48) ג'נין 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השתייכות:  פת"ח
 
אחמד טלאב מוסטפא ברגותי (נולד ב-15 במרץ 1976) הוא טרוריסט פלסטיני המשתייך לגדודי חללי אל-אקצא ששימש כעוזרו של מרואן ברגותי. הוא נידון לשלוש עשרה מאסרי עולם וחמישים שנות מאסר.
ביוגרפיה

אחמד ברגותי (שכונה "אחמד הצרפתי" בגלל עיניו הירוקות ועורו הבהיר) נולד בג'נין, התגורר בה ארבע עשרה שנים, ולאחר מכן עבר לגור ברמאללה. הוא נעצר על ידי צבא הגנה לישראל יחד עם מרואן ברגותי ב-15 באפריל 2002 במהלך האינתיפאדה השנייה כששהו בדירה ברמאללה. הוא הואשם בארגון הפיגוע בסי פוד מרקט ופיגועים נוספים, ובקשר עם הטרוריסטים נאצר עוויס משכם, ג'יהאד ג'ארה מבית לחם, עבד אל כרים עוויס מג'נין, ונאצר אבו חמיד (אנ') מרמאללה.
הוא היה כלוא שש שנים בכלא אשל, נאסר עליו לחלוטין לבקר את משפחתו ופתח בשביתת רעב בת 60 יום. לאחר מכן הוא הועבר למספר בתי כלא.
אביו נפטר ב-2012, יום לפני שהורשה לבקרו בכלא. אחיו הגדול מוסטפא נעצר, ואחיו הצעיר סאמח נעצר מספר פעמים וקיבל תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת ביר זית.
במסגרת הסכם חמאס–ישראל (2025) שוחרר אחמד ברגותי.
הערות שוליים

↑  נלכדה חוליית מחבלים האחראית לרצח 7 ישראלים; אחמד ברגותי סיפק את הנשק, באתר גלובס, 25 באפריל 2002
1 2  שירות עתי"ם, ‏בית דין צבאי גזר 13 מאסרי עולם על אחמד ברגותי ששיגר מחבלים מתאבדים לפיגועים, באתר גלובס, 30 ביולי 2003
↑  "يدخل عامه الـ 18 في السجون مضربا عن الطعام.. أحمد "الفرنسي" رافق مروان البرغوثي ومكوك عمليات كتائب الاقصى". تلفزيون الفجر (בערבית). אורכב מ-המקור ב-2019-05-03. נבדק ב-2023-12-11.
↑  "الأسير أحمد البرغوثي من رام الله يدخل عامه الـ22 في الأسر". وكالة وفا. 2023-04-15. אורכב מ-המקור ב-2023-09-21. נבדק ב-2023-12-11.
↑  "الأسير أحمد البرغوثي (الفرنسي) : فرَّق الموت بينه وبين والده قبل يومٍ واحد من صدور تصريح الزيار". شبكة فلسطين للحوار (בערבית). 2013-04-27. אורכב מ-המקור ב-2023-12-12. נבדק ב-2023-12-11.
↑  369 מחבלים שוחררו עם מגן דוד על החולצות משב"ס, באתר ערוץ 7, 15 בפברואר 2025
משה יובל

משה יובל, דובר משרד החוץ, 1966
משה חיים יוּבָל (צימבל; 24 בספטמבר 1913 – 6 באפריל 1982) היה ממנהיגי עליית הנוער מלטביה, איש שירות החוץ וסגן מנהל "יד ושם". כיהן כשגריר ישראל באוסטרליה, פרו ובוליביה.
קורות חייו > רקע משפחתי

יובל נולד בשם משה צימבל בעיר דבינסק שבלטביה. בנם הבכור של זלמן בועז וחוה שרה צימבל (לבית ברגר). לאחר לידתו חלה והוסיפו לו את השם "חיים". אחריו נולדו ארבעה אחים ושתי אחיות לפי הסדר הבא: ראובן, ליובה, ברכה, יצחק, דב-צבי ומאיר-שמחה. בעוד שמשה ושניים מאחיו הבוגרים עלו ארצה, שאר משפחתו נספתה בשואה.
קורות חייו > שנים מוקדמות

כשנולד, הייתה לטביה מדינה עצמאית, אך היא נבלעה על ידי ברית המועצות לאחר מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה, גויס אביו לצבא הרוסי וביקוריו בבית היו נדירים. שנים אלו, בהיעדר האב, היו שנים של מחסור. בשנות ה-20 המצב השתפר, אם כי המשפחה עדיין חיה בצניעות. אביו עבד כשמש בבית כנסת ובזכות זאת, המשפחה קיבלה דירה בסמיכות לבית הכנסת. יובל למד בחדר מספר שנים ולאחר מכן בישיבה, בגיל צעיר נחשף לציונות החילונית והחליט להקדיש לה את שארית חייו. בגיל העשרה עבר ללמוד בתיכון יהודי-חילוני, שם היה גרעין של "השומר הצעיר", שבה היה פעיל מאוד בנעוריו (אף שאב המשפחה היה דתי מאוד).
קורות חייו > העלייה לארץ ישראל

בשנת 1932, כאשר היה בן 18, עלה יובל לארץ ישראל במסגרת השומר הצעיר. ראובן אחיו שעלה ארצה ב-1934, הקים את משפחתו בקיבוץ כפר גלעדי וליובה אחותו שעלתה בשנת 1936, הקימה את משפחתה בקיבוץ כפר בלום, שניהם קיבוצים שהשתייכו לתנועת השומר הצעיר. יובל התיישב בירושלים, שם החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בהר הצופים בהיסטוריה ופילוסופיה.
קורות חייו > עבודתו בסוכנות היהודית

בהיותו ציוני נלהב ודובר שפות, הצטרף בשנת 1936 לסוכנות היהודית, אשר היוותה הגוף המייצג של יהודי ארץ ישראל באותה תקופה. במסגרת תפקידו, שרת כמתאם מול גורמים צבאיים ואזרחיים ביחידת ממ"ד. במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש כמזכיר "המרכז להתגייסות", וטיפל בין היתר, בנושאי ההתנדבות היהודית לצבא הבריטי. בתפקידו בסוכנות היהודית, שימש כיד ימינו של משה שרת, שהיה בזמנו ראש המחלקה המדינית של הסוכנות. במכתביו של משה שרת, כונה יובל בשם הקוד "עינבל", ולעצתו של שרת, כפי שמתועד במכתבים, עברת את שם משפחתו מצימבל ליובל, באוגוסט 1946.
מבצע ידוע, אשר יובל לקח בו חלק, אירע בשנת 1946, בפקודת זלמן שזר, כאשר יצא יובל לתל אביב על מנת לפעול להסדרת הסרטיפיקטים של "נשות בבל" - הכוונה היא למבצע להסדרת מעמדן של חמש נשים יהודיות אשר נישאו לגברים ישראלים ששירתו בצבא הבריטי בעיראק במהלך מלחמת העולם השנייה, אך השלטונות העיראקים מנעו את עלייתן.
קורות חייו > עבודתו במשרד החוץ

ב-16 במאי 1948, עם קום המדינה, החל יובל לעבוד במשרד החוץ, ושירת התפקידים שונים בישראל ומחוצה לה עד פרישתו ב-1978.
במסגרת עבודתו שירת מספר חודשים כנציג ישראל בשאנגחאי, סין. במהלך חודשים אלו עסק בעיקר בהעלאת יהודים פליטי המלחמה מאירופה וקהילת יהודי סין, מרביתם מהעיר חרבין. ליובל היו 7,000 ויזות על מנת להעלות יהודים לישראל ומדצמבר 48' ועד האביב של 49', בין 4,000-5,000 יהודים עלו לישראל, ביניהם מנהיגי התנועות הציוניות בשנגחאי. בין המשפחות המפורסמות מעליה זו הייתה משפחת אולמרט[דרוש מקור].
במהלך כהונתו כקונסול ישראל במונטריאול, נישא לפליסיטס רוס, ילידת הולנד (30 במרץ 1921) ואזרחית קנדה, אשר לימים עברתה את שמה לתמר יובל ולשניים נולדו שני ילדים, נעמי (1954) ובועז (1955).
קורות חייו > עשייה התנדבותית

בין השנים 1978–1982 שימש כסגן יו"ר "יד ושם".
לאחר פרישתו ממשרד החוץ כמתנדב בגנזך המדינה.
לקריאה נוספת

Jonathan Goldstein (editor) ,China and Israel, 1948-1998: A Fifty Year Retrospective, Praeger Publishers, 1999[דרושה הבהרה]
Jonathan Goldstein (editor), The Jews of China, M. E. Sharpe inc., 1999[דרושה הבהרה]
Ariel Segal, Jews in the Amazon: Self-Exile in Paradise, The Jewish Publication Society, 1999[דרושה הבהרה]
Yaacov Liberman, My China: Jewish Life in the Orient 1900-1950, Gefen Publishing House Ltd., 1998[דרושה הבהרה]
Uri Milstein, Alan Sacks, History of the War of Independence: Out of Crisis Came Decision, University Press of America, 1998[דרושה הבהרה]
משה יגר, המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל, אוניברסיטת חיפה, 2004[דרושה הבהרה]
יוסף הדס, בין חלב לירושלים: ארבעים שנה בשירות החוץ, כרמל, 2011[דרושה הבהרה]
מיכאל מ. לסקר, ישראל והעלייה מצפון אפריקה 1948–1970, מכון בן-גוריון לחקר ישראל, הציונות ומורשת בן-גוריון, 2006[דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  משה יובל באתר GRAVEZ
שיעור הוצאה

בהלכות מלאכת הוצאה, קיים כלל המגביל את האיסור רק אם נעשתה הוצאה בשיעור מסוים, שבו המלאכה נחשבת למלאכה חשובה, ולא לפעולה חסרת ערך.
שיעור ההוצאה

המשנה קובעת כי שיעורו של כל מין אוכל נמדד לפי המטרה והפעולות שבו הוא משמש. כך למשל "פלפלת" - מאכל שהיה קיים בזמן חז"ל ושימש לבטל את ריח הפה, יש לו חשיבות בכל שהוא. ל"עיטרן" (נפט) יש חשיבות כדי לשמש ברפואה מסוימת שהייתה ידועה בימי חז"ל לכאב ראש, ולכן גם לו יש חשיבות בכל שהוא. למיני בשמים ומיני מתכות יש חשיבות בכל שהוא מפני שיש אפשרות להשתמש בהם גם בכמות מזערית. המוציא מאבני המזבח שנשברו, ומעפר המזבח שיצא ממנו, ספרים אכולי עש - השיעור הוא בכמות שיש צורך לגנוז אותן, שאז ההוצאה נחשבת למלאכה חשובה. לפי שיטתו של רבי יהודה, בניגוד לחפצי קודש שיש בהם שיעור גניזה, הרי שלעבודה זרה ומשמשיה אין שיעור מכיוון שיש צורך הלכתי לגנוז ולהשמיד כל כמות שהיא ממנה, כציווי התורה: ”ולא ידבק בך מאומה מן החרם”.
כמו כן, המוציא גרעיני גינה לצורכי זריעה חייב עליהם גם אם לא היה בהם שיעור גרוגרת. המוציא חגב חייב בכל שהוא שכן הדרך הייתה בימיהם לתת אותו לתינוק קטן למשחק, אך אם מת - והוא מהסוגים הכשרים לאכילה - השיעור הוא כגרוגרת, כמו שאר האוכלים. ציפור שניתן היה לעשות בימי חז"ל רפואות מסוימות בכל שהוא, וכן הלאה.
ההלכה מתחשבת לא במה שניתן לעשות מחומר מסוים, אלא במה שנהוג לעשות מאותו חומר. כך למשל קובעת המשנה כי המוציא סממני צביעה, אין די בכך שיהיה ניתן לצבוע בהם צמר לדוגמה להראות לסוחרים את טיב הצבע אלא אם יש בצבע כדי לצבוע בגד קטן. רב נחמן הסביר בשם רבו רבה בר אבוה, שאין אדם טורח לשרות סממנים רק בשביל המטרה הלא מאוד נחוצה של דוגמה, ויטרח לעשות זאת רק בשביל צביעת בגד שיש בה תכלית ישירה. רק אם הסממנים נשחקו ונשרו, די אפילו אם מוציא שיעור מזערי כדי לצבוע דוגמה.
הדבר אותו מוציאים חייב להיות כשיר מעשית לאותה פעולה לשמה הוצא. כך למשל, המוציא מי רגלים (עימם נהוג היה בעבר לכבס בגדים) או חומרי כביסה אחרים (נֶתֶר ובורית), חייב להיות בהם שיעור כדי לכבס בגד קטן, ומקובל בפי חכמי התלמוד כי על המי רגלים להיות בתקופה של ארבעים יום מההשתנה, כי לאחר מכן אין בהם כל תועלת.
אחשביה

המשנה קובעת כי אדם שהצניע זרעים למטרות זריעה, או לדוגמה או לרפואה כך שהוא ביצע פעולה המראה את חשיבות הזרעים לגביו, ולאחר מכן הוא הוציא את הזרעים לרשות הרבים נחשבת פעולה זו כמלאכה גמורה מכיוון שבפעולתו הקודמת הוא נתן חשיבות לשיעור מועט זה של אוכל לשם רפואה או דוגמה. לאחר שנעשתה פעולה זו הנקראת "אחשביה" (החשיב את האוכל כשיעור חשוב), גם אם בשעת הוצאת הזרע או האוכל לרשות הרבים הוא לא זכר לשם מה הצניעו ומוציא אותו לשם מטרה סתמית, נחשבת זו למלאכת הוצאה גמורה. אביי מסביר זאת במשפט ”כל העושה על דעת ראשונה הוא עושה”. עם זאת, ברור שכאשר יש בהוצאה כוונה מפורשת, אין צורך להצניעו קודם, וזו נצרכת רק כאשר בהוצאה לא הייתה כוונה מפורשת שאז אנו מחייבים אותו על שיעור מזערי מדין "כל העושה על דעת ראשונה הוא עושה" שלפי זה מחשבתו הראשונה קובעת כי מדובר במטרה מסוימת שבה גם שיעור מזערי חשוב.
היו שרצו לומר, כי גם כאשר נעשתה פעולה המחשיבה את השיעור לשיעור חשוב (אחשביה) יש צורך שיהיה בזרע שיעור מינימלי של כזית, אך רב יהודה מסר את שקיבל מרבו המובהק שמואל שמסר כי מילות המשנה "חייב כל שהוא" אינם גוזמא ומשמעותם הפשטנית היא הנכונה.
עם זאת, לכלל זה קיימת הגבלה מסוימת, בכלל סותר של בטלה דעתו אצל כל אדם שלפיו דעה הנחשבת למשונה ולא מקובלת בין הבריות אין לה ערך, שכן דעת הרוב ודעת העולם קובע כי היא לא נכונה וחסרת חשיבות. על פי זה, הבהיר רב יהודה, לבנו רב יצחק שהקשה מה תהא ההלכה באדם שחישב להוציא את כל ביתו למקום מסוים, האם בשיעור קטן מזה לא תחשב ההוצאה להוצאה? ועל כך הבהיר לו אביו כי מכיוון שהשיעור הכללי הוא קטן יותר, אין ביכולתו להפריך את החשיבות הקיימת מעשית לשיעור "גרוגרת" שהוא השיעור המקובל להוצאת אוכלים. ביכולתו של האדם הפרטי רק להוסיף חשיבות לערך, לפי המידה בה הוא חשוב אצלו עצמו, או מכיוון שגם מידה זו עצמה יש לה חשיבות אצל כל אדם לעניין זריעה, והוא רק קובע שאוכל זה משמש לזריעה, או מכיוון שיש אנשים ששיעור זה חשוב להם, אלו שעוסקים בזריעה.
אחשביה > אחשביה לאדם אחר

נחלקו התנאים האם יכול אדם להעניק חשיבות לחפץ גם לעניין איסור מלאכה הוצאה של חבירו, כך שאם אדם א' הצניע זרע לצורך רפואה יתחייב עליו אדם ב' חיוב סקילה (במזיד) או קרבן חטאת (בשוגג). המשנה במסכת שבת מפריכה דעה זו וקובעת בפשטות כי ”כל אדם אין חייב עליו אלא כשיעורו”, אך ברייתא אחרת המצוטטת בתלמוד קובעת משמו של רבי שמעון בן אלעזר כי גם אם כמות מסוימת של אוכל ראויה לאדם מסוים, והצניע אותה למטרה מסוימת יש למעשה זו תוקף הלכתי גם בנוגע לאדם אחר - ”נתחייב זה במחשבתו של זה”.
אחשביה > שיעור בעקירה והנחה

היו שרצו לומר, כי אדם שהוציא גרוגרת לאכילה ונמלך בדעתו לזרוע אותה, לא יהיה חייב למרות שיש בכמות האוכל שהוצנעה בין לשיעור אכילה ובין לשיעור זריעה, מכיוון שאין חשיבות ההוצאה לזריעה קיימת בנוגע לאכילה, כלומר בנוגע לאדם הנצרך לזרע זה למטרת אכילה אין חשיבות בשיעור הגרוגרת כמו שהיא מיועדת לזריעה, וכן ההפך, ולכן אם לא הייתה העקירה וההנחה במחשבה אחת לא יהיה חייב, אך רבא מסר בשם רבו רב נחמן כי גם במקרה כזה אין לבטל את חשיבות האוכל, מכיוון שלכל אחת מהמטרות יש חשיבות בשיעור כזה.
שאלה אחרת, מורכבת יותר היוותה בסיס מחשבתי שבה התחבט רבא זמן רב. הוא הסתפק באדם שהוציא אוכל בשיעור של חצי גרוגרת למטרת זריעה והיא תפחה ויש בה שיעור של גרוגרת, השאלה היא האם יש צורך שיהיה שיעור הן בעקירה והן בהנחה במקרה ספציפי זה. השאלה היא האם מכיוון שיש בה דין חשיבות לעניין זריעה, "אחשביה", נחשב האוכל לחשוב גם אם בסופו של דבר הוציאו למטרה אחרת - ובשעתה גם בה היה שיעור ראוי, או שמא החשיבות מיוחדת רק אם לא ביטל את מחשבתו הראשונה, אך לא במקרה שחשב בפירוש למטרה אחרת, שאז מתבטלת החשיבות הראשונית למפרע כליל, וכאילו לא היה בה שיעור ראוי בשעת העקירה.
על בסיס שאלה זו, הוא הסתפק בשאלה מסובכת יותר, שבנויה על בסיס שהתשובה לשאלה הראשונה חיובית (כמו שאכן נפסק ברמב"ם), שקיים חיוב חטאת במקרה כזה. מה תהיה ההלכה אם המקרה היה הפוך: הוציא זרע לאכילה וצמק. נמצא שלפי המטרה הראשונית אין שיעור ראוי לזרע זה, מצד שני לפי המטרה הסופית שהיא זריעה, יש חשיבות גם לשיעור הקטן ואולי במקרה כזה ניתן להחשיב למפרע את ההוצאה למלאכה גמורה.
שאלה אחרת, הדומה לשאלת הדיחוי במצוות, היא אם יש "דיחוי" לחצי שבת, במקרה שהגרגיר צמק וחזר ותפח, האם בכך שהגרגיר צמק נדחתה ופקעה דין המלאכה ושוב אינו חוזר למרות שחזר ותפח, או שמא אנו אומרים ש"אין דיחוי לחצי שבת".
מיגו

שאלת המיגו הידועה נשאלה גם בנוגע לסוגיא זו, בנוגע לאדם שזרק אוכל במידה פחותה מהשיעור ההלכתי והאוכל נח על חתיכה אחרת כך שלעניין טומאה הועילה זריקה זו לצרף את האוכל לאוכל אחר ולהחשיבו לשיעור מספיק שתוכל לחול עליו טומאת אוכלין, ומיגו (מכוח) שנחשבת זריקה זו כמלאכה ופעולה חשובה לעניין טומאה, תחשב זו גם פעולה חשובה לעניין שבת.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת שבת, פרק ט', משנה ו'.
↑  ספר דברים, פרק י"ג, פסוק י"ח.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ט', משנה ז'.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ט', משנה ה'.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ', עמוד א'.
↑  ראו  ערך מילוני בנושא נֶתֶר,  בוויקימילון .
↑  משנה, מסכת שבת, פרק י', משנה א'.
↑  פשוט, וכן כתב הרשב"א בפירוש, שבת צ"א ע"ב ד"ה גמרא למה ליה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ"א, עמוד א', לפי פירוש רש"י (עיין ברמב"ן)
↑  רמב"ן שבת צ"א ע"א
↑  תוספות ד"ה מתקיף, שבת צ"ב ע"א.
↑  שבת צ"א ע"א, לפי פרשנות הרמב"ן.
Seven in Heaven

| --- | --- |
 סוגה:  לימוד אנגלית
 בימוי:  אריה בן ציון
 שחקנים:  גיליה שטרן, צביקה פורמן, ענוויה בן ישראל, ניקי גינת, אבי חדש, ציפורה פלד
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 אורך פרק:  20 דק'
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית
 תקופת שידור מקורית:  1994
 
Seven in Heaven הייתה תוכנית ללימוד אנגלית שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית ב-1994. במהלך התוכנית שולבו שירים שמטרתם הקניית השפה האנגלית.
העלילה עוקבת אחר חייהם של שתי אחיות בשם דפני ואלכסנדרה (גיליה שטרן וניקי גינת) ואח בשם דני (צביקה פורמן) אשר גרים בדירה ששייכת לדודם הארי יחד עם כלבם אדי. הסדרה מתמקדת במערכות היחסים בין בני המשפחה ועם שכניהם וידידיהם. הסדרה נוצרה באופן המזכיר קומדיות מצבים אמריקאיות, על מנת לדבר אל התלמידים הצעירים, ובאותו הזמן מעלה מודעות לערכים חינוכיים כמו התנהגות אזרחית מופתית (civic behaviour), סבלנות והתחשבות באחרים, תרומה לקהילה ואכפתיות כלפי הסביבה.
הסדרה הייתה מיועדת לשנה הראשונה של לימוד השפה האנגלית (כיתות ג' או ד'). לסדרה הופקו עשרה פרקים והתלוו אליה ספר עבודה הנלמד בבתי ספר וקלטות אודיו.
משתתפים

גיליה שטרן – דפני, סטודנטית צעירה שרוצה להיות סופרת, ואחות של אלכס ודני.
ניקי גינת – אלכס, אחות של דפני ודני.
צביקה פורמן – דני, אח של דפני ואלכס.
ציפורה פלד – סבתא רוז.
ענוויה בן ישראל – השכן בן.
אבי חדש - רובין.
בובי לקס – מדבב את קולו של הכלב אדי.
הדיוויזיה ה-303 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  31 בינואר 1945 – אפריל 1945 (כ־61 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
דיוויזיית הרגלים ה-303 (בגרמנית: 303. Infanterie-Division), שכונתה גם דיוויזיית הרגלים "דבריץ" (בגרמנית: Infanterie-Division "Döberitz") הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

דיוויזיית הרגלים דבריץ הוקמה באזור האימונים הצבאי דבריץ ב-31 בינואר 1945. בתחילה, הדיוויזיה לא נשאה מספר סידורי, אך לבסוף הוקצה לה המספר 303. מטה הדיוויזיה גויס ממטה דיוויזיית הייעוד המיוחד ה-611, והמפקד הראשון של הדיוויזיה היה רודולף היבנר.
שלושת רגימנטים הגרנדירים כללו שני גדודים כל אחד, ואילו רגימנט הארטילריה כלל ארבע סוללות.
במרץ 1945 הוקצתה הדיוויזיה לקורפוס ה-101 תחת הארמייה התשיעית, חלק מקבוצת ארמיות ויסלה. עד אפריל, הדיוויזיה הועברה לקורפוס הפאנצר אס אס ה-11, גם הוא חלק מהארמייה התשיעית. החל מה-9 במרץ 1945, על הדיוויזיה פיקד קצין בדרגת אוברסט בשם הנס-וולפגנג שונמן.
באפריל 1945, בסיום הקרב על רמת זלו, נלכדה הדיוויזיה בכיתור קרב האלבה ולאחר מכן נכנעה.
מפקדים

רודולף היבנר (31 בינואר 1945–9 במרץ 1945)
הנס-וולפגנג שונמן (9 במרץ 1945–אפריל 1945)
בת ים - ניו יורק

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה 
 יוצרים:  מיכה שגריר יוסי מדמוני   דוד אופק
 כותבים:  יוסי מדמוני   דוד אופק
 בימוי:  יוסי מדמוני   דוד אופק
 שחקנים:  ויקטור עידה   שושה גורן   יגאל עדיקא   דליה שימקו   אילן שושן   מירב שועה   גילי נגר   ג'ולייט נמרודי
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  24 
 הפקה
 מפיק:  מיכה שגריר
 מפיקים בפועל:  ליאור שפר 
 חברת הפקה:  מיכה שגריר - תפוז תקשורת עבור קשת
 אורך פרק:  30 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  קשת (ערוץ 2)   הוט 3   HOT   ערוץ ההומור (ש.ח)   ערוץ 24 (ש.ח)
 תקופת שידור מקורית:  1995–1997 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"בת ים - ניו יורק" היא סדרת טלוויזיה שעלתה למרקע בסוף שנת 1995 בערוץ השני, קשת. הסדרה נכתבה ובוימה על ידי יוסי מדמוני ודוד אופק. יזם הסדרה היה מיכה שגריר שביחד עם מדמוני ואופק חתום על הסדרה כיוצר. שגריר שהיה יושב ראש הדירקטוריון של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה גייס את מדמוני ואופק, מיד עם סיום לימודיהם, ליצירת הסדרה לקראת עליית ערוץ מסחרי, השני, ואכן כבר בשנה השנייה לקיום הערוץ עלתה הסדרה לשידור בעונה ראשונה מקוצרת של 6 פרקים. עונה שנייה של 13 פרקים עלתה לשידור בשנת 1997.
הסדרה הביאה למרקע הישראלי סגנון נטורליסטי, חדש אז, המערב בין שחקנים מקצועיים ודמויות תיעודיות שהופיעו בתפקיד עצמן. הדמות הבולטת הייתה דמותו של אבי המשפחה - שלמה זלאייט, כפי שגולמה על ידי ויקטור עידה, נגן קאנון במקצועו. כמו כן הייתה זו הסדרה הראשונה בישראל שערבבה צילום מקצועי עם פורמט צילום חובבני של סרטוני וידאו ביתיים, אותם צילמו גיבורי הסדרה בני משפחת זלאייט. את קלטות הווידאו הללו שלחו בני המשפחה מבת ים לניו יורק ולהפך, בניסיון לשמור על קיום תא משפחתי מסורתי בעולם בו דור הילדים חוצה גבולות גאוגרפיים. חשיבותה של הסדרה הייתה גם בעירוב הסגנוני הזה שהביא תחושה דוקומנטרית לתוך מבנה דרמטי מתוסרט, תוך כדי עיסוק בתהליכים חברתיים עכשוויים כמו הגירה, פערי דורות, זהות מזרחית, תהליכי חילון והתפרקות התא המשפחתי המסורתי בחברה קפיטליסטית מודרנית.
הסדרה זכתה ב-1996 בפרס האקדמיה על דרמת הטלוויזיה הטובה ביותר וזכתה להצלחה בביקורות ובקהל הצופים גם יחד. הסדרה נחשבת לנקודת מפנה בייצוג המזרחי על מרקע הטלוויזיה הישראלי, כשיצרה עולם מזרחי עצמאי אותנטי, ללא עיצוב קריקטורלי, ושאינו מגדיר את עצמו ביחס למרחב הישראלי ההגמוני.
ב-1998 נוצר לסדרה ספין אוף בשם "עלילות דוד" שמתמקד בדמותו של דוד זלאייט.
השחקנים ודמויותיהם

שלמה זלאייט (ויקטור עידה)
דינה זלאייט (שושה גורן)
דוד זלאייט (יגאל עדיקא)
זיוה זלאייט (דליה שימקו)
משה זלאייט (אילן שושן)
מירי זלאייט (מירב שועה)
צה"ל זלאייט (גילי נגר)
סבתא (ג'ולייט נמרודי)
ראו גם

הפוך
פלורנטין
אגדות המלך שלמה

| --- | --- |

 סוגה:  אנימציית סטופ-מושן
 יוצרים:  רוני אורן
 מדבבים בעברית:  יעקב בוך, ניקו בר, דב רייזר, דבי בסרגליק, נחמן אשכנזי, אריה מוסקונה, רוני אורן
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 אורך פרק:  6  דק'
 שידור
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  2 במרץ 1992 – 27 במרץ 1993
 
אגדות המלך שלמה היא סדרת אנימציית פלסטלינה ישראלית שהופקה לטלוויזיה על ידי האנימטור רוני אורן ושודרה בערוץ הראשון בין השנים 1992–1993. בשנת 2006 פרקי הסדרה יצאו במארז DVD על ידי גלובוס יונייטד.
עלילת הסדרה התבססה על סיפורי שלמה המלך, כפי שהן מופיעות בספרו של חיים נחמן ביאליק, "ויהי היום". לסוף כל פרק היה מוסר השכל ייחודי.
פרקים

כתוב בכוכבים
ביני ובינך
בעל מזויף
האופה המאושר
האישה והרוח
המסמר
המשאלה האחרונה
השמיר
חלב הלביאה
טעם החיים
אגדות עושר
כתר הנוצות של הדוכיפת
לחישת הנחש
מזלו של חוטב עצים
מי הגנב
משפט הביצה
מתוק ודביק
צייד הציפורים
ניחוח הכסף
שותף לפשע
שלוש העצות
שלושה סירים
שלמה המלך ואשמדאי
שלשלת המזון
שלמה המלך והדבורה
שנת ישרים
בראבו (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 בימוי:  עדי בנימינוב  איקה זהר (בימוי מופע) (1998-2001)   משה קפטן (בימוי מופע) (2002-2003)
 מנחים:  מיכל ינאי (1998-2002)   אברי גלעד (1998)   טוביה צפיר (1999-2001)   עודד מנשה (2002)   יעל בר זוהר (2002)   ליאון רוזנברג (2003)   עדן הראל (2003)
 זוכים:  וובה קגן (1998)   אנה שפיץ (1999)   יניב גוטמן (קטגוריה קלאסית, 1999)   ליאל קולט (2000)   טינה סוקולוב (2002)
 ארץ מקור:  איטליה איטליה
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  5
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (טלעד), ערוץ הילדים (מוקדמות העונה הרביעית)
 תקופת שידור מקורית:  1998–2003
 
בראבו הייתה תוכנית כישרונות צעירים ששודרה בערוץ 2 על ידי טלעד בין 1998–2003. התוכנית זכתה לאחוזי רייטינג גבוהים ושודרה במשך 5 עונות.