וושינגטון ויזארדס
היסטוריה > תקופת אנסלד והייז (1967–1979)

וס אנסלד ואלווין הייז, כוכבי הקבוצה בין השנים 1968–1981
בסוף שנות ה-60, צירפו הבולטס דרך דראפט ה-NBA שני שחקנים שהוצגו לאחר פרישתם בהיכל התהילה של הכדורסל: ארל מונרו שנבחר בבחירה השנייה של דראפט 1967, ו-וס אנסלד שנבחר בבחירה השנייה של דראפט 1968. הקבוצה השתפרה בצורה משמעותית, מ-36 ניצחונות בעונה הקודמת ל-57 בעונת 1968/1969, ואנסלד זכה הן בפרס רוקי השנה והן בפרס ה-MVP של העונה הסדירה. הבולטס הגיעו אל פלייאוף 1969 עם ציפיות גדולות להעפלה לשלבים הגבוהים, אך הם הודחו בסיבוב הראשון בידי ניו יורק ניקס. בעונה שלאחר מכן נפגשו הקבוצות שוב, אך אף על פי שהסדרה התארכה לשבעה משחקים, הבולטס נוצחו בסופה שוב בידי הניקס. בעונת 1970/1971, סיימו הבולטס את העונה הסדירה במאזן חיובי 42–40 ופגשו שוב את הניקס בפלייאוף, הפעם בגמר המזרח. במשחק השביעי והמכריע שנערך במדיסון סקוור גארדן, שחקנה של בולטימור גאס ג'ונסון קלע סל מכריע בשניות הסיום של המשחק שהעניק לבולטס את הניצחון בתוצאה 93–91. בסדרת גמר ה-NBA, אליה העפילו לראשונה בתולדות המועדון, הובסו הבולטס בסוויפ (0–4) על ידי מילווקי באקס, בה שיחקו כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון.
בשנים 1971 ו-1972 עזבו את הקבוצה מונרו וג'ונסון, ובמקביל הצטרפו אליה אלווין הייז ופיל צ'ניר – שניים משחקניה המובילים בשנים הבאות. בשנת 1973 עבר המועדון ללנדובר, מרילנד, והפך לקפיטל בולטס ("Capital Bullets"), ושנה לאחר מכן שינתה הקבוצה את שמה לוושינגטון בולטס ("Washington Bullets"). את עונת 1974/1975 סיימה וושינגטון במאזן של 60–22, והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה למעמד גמר ה-NBA, לאחר שגברה בפלייאוף על באפלו ברייבס (4–3) ובוסטון סלטיקס (4–2). הבולטס היו פייבוריטים לנצח בסדרת הגמר, אך הופתעו בידי ריק בארי שהוביל את גולדן סטייט ווריורס לניצחון מוחץ בארבעה משחקים.
בסיום עונת 1975/1976, בה הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון, פיטרה הקבוצה את המאמן הראשי קיי. סי. ג'ונס, ומינתה במקומו את דיק מוטה. על אף העובדה שבשורות הבולטס שיחקו ארבעה שחקני אולסטאר – אנסלד, הייז, צ'ניר ובוב דאנדרידג' – סיימו הבולטס את עונת 1977/1978 במאזן של 44–38 "בלבד", ולא נחשבו כמועמדים בולטים לזכייה באליפות ה-NBA. בסיבוב הראשון של פלייאוף 1978 גברה וושינגטון על המדורגת שישית במזרח, אטלנטה הוקס, בתוצאה 2–0, לקראת התמודדות מול סן אנטוניו ספרס שדורגה שנייה והחזיקה ביתרון ביתיות. לאחר ניצחון של הספרס במשחק הראשון, השתמש העיתונאי דן קוק מעיתון "San Antonio Express-News" במשפט המפורסם: "The opera ain't over 'til the fat lady sings" (בתרגום חופשי: "האופרה לא מסתיימת עד שהגברת השמנה שרה") במטרה למנוע שאננות בקרב שחקני ואוהדי סן אנטוניו. באופן אירוני, משפט זה הפך דווקא למוטו של הבולטס אשר ניצחו בארבעה מתוך חמשת המשחקים הבאים מול הספרס, ובסדרת גמר המזרח גברו גם על פילדלפיה 76'‏ (4–2). בסדרת גמר ה-NBA, אליו העפילה בפעם השלישית בתולדותיה, גברה וושינגטון על סיאטל סופרסוניקס בתוצאה 4–3, ובכך זכתה באליפות הראשונה מזה 36 שנים של קבוצת ספורט מקצועני מוושינגטון די. סי.. בסיום הסדרה זכה אנסלד בפרס ה-MVP של סדרת הגמר, הודות לתפוקתו ההגנתית, ועל אף שלאורך הסדרה היה הקלעי השביעי של הבולטס עם ממוצע של 9.0 נקודות למשחק בלבד.
בעונת 1978/1979 העפילו הבולטס לגמר ה-NBA בפעם השנייה ברציפות, לאחר שגברו על אטלנטה (4–3) וסן אנטוניו ספרס (4–3) בשני הסיבובים הראשונים של הפלייאוף. המשחק השביעי של גמר המזרח, מול הספרס, נחשב לאחד ממשחקי הפלייאוף הגדולים בתולדות ה-NBA; ברבע האחרון חזרה וושינגטון מפיגור של 10 נקודות, הודות ליכולת מצוינת של דאנדרידג' שקלע ברבע 13 נקודות (מתוך 37 במשחק כולו), כולל סל הניצחון כ-8 שניות לסיום המשחק. שחקן הספרס ג'יימס סיילאס עוד ניסה להשוות את התוצאה, אך זריקתו נחסמה על ידי הייז, אשר הצטיין אף הוא עם 25 נקודות, 15 ריבאונדים ו-7 חסימות. בסדרת הגמר התמודדו הבולטס פעם נוספת מול הסופרסוניקס, ואף ניצחו במשחק הראשון בזכות שתי קליעות עונשין של הרכז המחליף לארי רייט, אולם סיאטל ביצעה מהפך וניצחה בכל ארבעת המשחקים הבאים, בדרך לזכייה באליפות.