stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה אליקנטה-אלש מיגל ארננדס
מסלולים, טרמינלים, נוסעים, מטענים ושירותים

מסלולים: בנמל קיים מסלול המראה יחיד מחופה באספלט, באורך 2,999.8 מטרים (9,842 רגל) וברוחב 45.1 מטרים, בכיוון 10/28.
טרמינלים: בנמל התעופה קיימים שלושה טרמינלים, אך הטרמינלים הישנים יותר הקרויים T1 ו-T2 סגורים ואינם נגישים לנוסעים. הטרמינל היחיד מטפל בכל נוסעי הנמל הוא (NAT-(New Terminal Area, שבנייתו הסתיימה ב-2011.
נוסעים: בשנת 2023 עברו דרך הנמל 15,747,678 נוסעים. נתון זה מהווה גידול של 19.2 אחוזים בהשוואה לנתון המקביל ב-2022. מתוך כלל נוסעי 2023 כ-13.5 מיליון היו תיירים. כבר בנובמבר 2024 חצה מספר הנוסעים מראשית השנה את קו 17 המיליון. הנתון הסופי של 2024 היה 18,387,387 נוסעים, גידול של למעלה מ-2.6 מיליון נוסעים משנת 2023. מומחים מזהירים, שנמל התעופה אליקנטה-אלש קרוב ליכולתו המרבית לקליטת נוסעים ומטוסים, וממליצים על הרחבות משמעותיות של הנמל, תוספת כוח אדם, שדרוג הציוד, השירותים והבקרה, כיוון שאין כל סימן להאטה עתידית בגידול מספר הנוסעים.
מטענים: בשנת 2023 שונעו דרך הנמל 4.248 מיליון ק"ג מטענים, ירידה קלה לעומת 2022, בה שונעו 4.6 מיליון ק"ג.
שירותי נמל תעופה לנוסעים: נמל התעופה ולנסיה מציע את כל השירותים הניתנים בנמלי תעופה בין-לאומיים מודרניים. בין השאר מוצעים: השכרת רכב, נגישות ושירות לנכים ומוגבלי תנועה, אריזת כבודה בניילון, WIFI חינמי, חניה בתשלום, שירותי הסעות ציבוריים, טלפונים ציבוריים, הטענת טלפונים ניידים, נקודת החזר מכס, מדור אבדות ומציאות, שיטור, המרת מטבע, מתקנים לאימהות ולתינוקות, עזרה ראשונה, בנקאות, הסעדה ושירותים מקובלים נוספים.
תאונות ותקריות

בנמל התעופה אירעו בעבר תאונות ותקריות אוויריות, אך כולן הסתיימו ללא נפגעים.
תאונות ותקריות > תאונות

חטיפת מטוס: בתאריך 28 בפברואר 1994 נחטף מטוס נוסעים מסוג בואינג 727 של חברת אייר אלג'יר, שהמריא מנמל התעופה אוראן אסניה-אחמד בן בלה (ORN) באלג'יריה, והונחת בנמל התעופה אליקנטה-אלש. החוטפים היו שלושה שוטרים אלג'יראים. לאחר הנחיתה שחררו החוטפים 12 מתוך 130 הנוסעים ואנשי הצוות. החוטפים דרשו מקלט מדיני בספרד, ולבסוף שלושת השוטרים נכנעו ושחררו את כל הנוסעים ואנשי הצוות.
נחיתה לא תקינה: בתאריך 10 באפריל 2017 הגיע לנחיתה בנמל אליקנטה מטוס בואינג 757 בתפעול חברת ג'ט2. המטוס המריא מנמל התעופה לידס ברדפורד (LBA) בבריטניה. בנחיתה פגע זנב המטוס במסלול. את הנחיתה ביצע בפועל טייס המשנה. הטייסים כלל לא הרגישו בפגיעה, והיא דווחה להם לאחר שהמטוס נעצר. על סיפון המטוס היו 238 נוסעים ואנשי צוות, ואיש מהם לא נהרג. למטוס נגרם נזק משמעותי, אך הוא תוקן בהמשך.
תאונות ותקריות > תקריות

שריפה: בתאריך 15 בינואר 2020 נשרף חלק מגג הטרמינל בנמל. כל הנוסעים פונו מהטרמינל, ולא היו נפגעים. כל ההמראות והנחיתות בנמל נעצרו למשך כעשרים וארבע שעות. מטוסים שעמדו לנחות באליקנטה הוסטו לנמלי תעופה אחרים. בשריפה נפגעו כ-1,200 מ"ר של גג המבנה. לא נמסרה הסיבה לשריפה.
תחבורה אל הנמל וממנו

כבישים: רשת מסועפת של דרכים עוטפת את נמל התעופה אליקנטה-אלש. הכבישים הראשיים העוברים בסמוך לנמל התעופה הם האוטוסטרדות A70, A79, ו-A31. בנוסף, גם הכבישים האזוריים והמקומיים N340, N332, CV849 עד CV852, ו-CV86.
אוטובוס: תחנת האוטובוס ממוקמת בסמוך לטרמינל NAT, בקומת הקרקע. קווי אוטובוס אל הנמל וממנו יוצאים לכל הערים הקרובות. קו 1A לאלש, קו 1B לאלש ולארנלס דל סול (Arenales del Sol), קו 6C נוסע לאליקנטה. קווי אוטובוס אחרים מקשרים את הנמל עם בנידרום-קאלפה (Benidorm-Calpe), מורסיה (Murcia), סנטה פולה (Santa Pola). חלק מהקווים ממשיכים לנקודות נוספות באזור.
רכבת: לנמל התעופה אין תחנת רכבת משלה, וגם לא רכבת קלה או קווי חשמליות (טראם). קו אוטובוס 6C מגיע לתחנת לוקרוס (Luceros), וממנה יוצאות חשמליות ורכבות מקומיות לאזור החוף הלבן ("קוסטה בלנקה").
תעופה: נמלי התעופה הבין-לאומיים הקרובים לאליקנטה-אלש הם הנמל הבין-לאומי הקטן של אזור מורסיה, במרחק של פחות מ-100 ק"מ ונמל התעופה ולנסיה, במרחק של קרוב ל-200 ק"מ.
גלריה

מראה הטרמינל מכיוון מסלול נחיתה.
הכניסה לטרמינל החדש NAT.
תמונה אווירית כללית של הנמל.
הכניסה לאזור מקבלי הפנים.
מטוס בנחיתה באליקנטה-אלש.
המשורר מיגל ארננדס, שעל-שמו נקרא הנמל.
ראו גם

נמל התעופה מאלגה
נמל התעופה איביזה (אנ')
הערות שוליים

↑  Alicante International - Spain, World Airport Codes (באנגלית אמריקאית)
1 2  Alicante–Elche Miguel Hernández Airport, Aviation Airport Wiki (באנגלית)
↑  ARCHIVED - Alicante-Elche Airport officially changes its name, alicantetoday.com (באנגלית)
↑  J. C. Admin, Alicante airport to be renamed, Javea Connect, ‏2020-11-03 (באנגלית בריטית)
↑  https://www.metromadrid.es/es/noticia/la-estacion-del-mes-miguel-hernandez-en-l1, www.metromadrid.es (בספרדית)
↑  Information about Alicante Airport (formerly El Altet Airport) - World airport database, airport-data.com (באנגלית)
↑  Alicante Airport Climate, Weather By Month, Average Temperature (Spain) - Weather Spark, weatherspark.com (באנגלית)
↑  History | Alicante-Elche Miguel Hernández Airport | Aena, www.aena.es (באנגלית)
↑  Aeropuerto de Alicante | Levantina Group, www.levantina.com (באנגלית)
↑  Information about Alicante Airport (formerly El Altet Airport) - World airport database, airport-data.com (באנגלית)
↑  alicanteairport, Alicante Airport Terminal, ALICANTE AIRPORT (באנגלית בריטית)
↑  Alicante-Elche Airport Faces Serious Strain as November Passenger Traffic Hits New Height with Nearly 1.3 Million, TRAVEL AND TOUR WORLD (באנגלית), ‏25/12/2024
↑  Alicante-Elche Airport smashes records, Euro Weekly News, ‏2025-01-16 (באנגלית בריטית)
↑  Facilities & Passenger Services, Alicante Airport (באנגלית)
↑  Harro Ranter, Alicante Airport profile - Aviation Safety Network, aviation-safety.net (באנגלית)
↑  Fire in terminal Alicante International Airport | Escape Mobility (באנגלית אמריקאית)
↑  Fire at an airport in Spain, passengers evacuated - some flights cancelled, Telegrafi, ‏2020-01-15 (באנגלית)
↑  alicanteairport, Alicante Airport Bus, ALICANTE AIRPORT (באנגלית בריטית)
↑  Airports Near Me - Alicante, Spain | Travelmath, www.travelmath.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n98102560  VIAF: 262903882   WorldCat (עם VIAF): 262903882
דון ג'ון

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  ג'וזף גורדון-לוויט
 הופק בידי:  רם ברגמן
 תסריט:  ג'וזף גורדון-לוויט
 עריכה:  לורן צוקרמן
 שחקנים ראשיים:  ג'וזף גורדון-לוויט סקרלט ג'והנסון ג'וליאן מור רוב בראון טוני דנזה גלנה הדלי ברי לארסון
 מוזיקה:  נתן ג'ונסון
 צילום:  תומאס קלוס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולטאג' HitRecord Films רם ברגמן הפקות
 חברה מפיצה:  רלטיביטי מדיה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 27 בספטמבר 2013   ישראל 3 באוקטובר 2014
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 תקציב:  7.5 מיליון דולר
 הכנסות:  41.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   donjon
 דף הסרט ב־IMDb
 
דון ג'ון (באנגלית: Don Jon) הוא סרט אמריקאי מסוגת הקומדיה רומנטית משנת 2013. את הסרט ביים וכתב ג'וזף גורדון-לוויט שגם משחק בתפקיד הראשי כשלצידו מככבות סקרלט ג'והנסון וג'וליאן מור, עם רוב בראון, טוני דנזה, גלנה הדלי וברי לארסון כשחקני משנה.
עלילה

העלילה בסרט עוקבת אחר ג'ון מרטלו, צעיר ממוצא איטלקי שעובד כברמן, מבלה במועדונים עם בחורות, ומכור לפורנו. הוא פוגש בברברה והשניים מפתחים קשר רומנטי. ברברה, שמתגלה כטיפוס שתלטן מאוד, מגלה שג'ון צופה בפורנו ודורשת ממנו להפסיק. ג'ון אומר לה שיפסיק, אך היות שכאמור הוא מכור ומתקשה מאוד להפסיק - הוא ממשיך במנהגו. ג'ון לא מוחק את היסטורית הגלישה מדפדפן האינטרנט, וברברה שמגלה זאת (כמו גם את העובדה שהוא ממשיך לנקות את ביתו בעצמו ולא שוכר עוזרת בית כפי שדרשה ממנו) מגיבה בסערה ועוזבת אותו. בין היתר סוקר הסרט תהליך של התבגרות בו עובר הגיבור משאיפה לשלמות וסבל בחייו, להתגמשות במרבית עיסוקיו וכך בעצם הוא מתחיל באמת ליהנות מהחיים. ג'ון משלים תואר שלא סיים, ובלימודים הוא פוגש את אסתר המבוגרת מברברה, אשר מגלה בגרות ופתיחות רבה יותר בכל הקשור למין וזוגיות, ומפתח איתה מערכת יחסים.
צוות השחקנים

ג'וזף גורדון-לוויט בתור ג'ון מרטלו ג'וניור
סקרלט ג'והנסון בתור ברברה שוגרמן
ג'וליאן מור בתור אסתר
טוני דנזה בתור ג'ון מרטלו סניור
גלנה הדלי בתור אנג'לה מרטלו
ברי לארסון בתור מוניקה מרטלו
רוב בראון בתור בובי
ג'רמי לוק בתור דני
פול בן-ויקטור בתור כומר
לינדזי ברוד בתור לורן
אן האת'וויי בתור אמילי לומברדו
צ'נינג טייטום בתור קונר ורו
מייגן גוד בתור שחקנית הוליווד
קובה גודינג ג'וניור בתור שחקן הוליווד
שרה דומונט בתור בחורה בשמלת פאייטים
איטליה ריצ'י בתור ג'ינה
פיתוח

פיתוח הסרט החל ב-2008, כאשר גורדון-לוויט כתב הערות מוקדמות על הסרט. ריאן ג'ונסון נתן חוות דעת במהלך תהליך הכתיבה וסקר כמה קטעים של הסרט. כריסטופר נולאן הזהיר את גורדון-לוויט מפני התפקיד הכפול - גם במאי וגם כוכב הסרט - בשל המאמץ הנוסף והאתגרים הרבים הכרוכים בכך.
הצילומים העיקריים לסרט החלו במאי 2012.
פיתוח > סיווג

בארצות הברית, הסרט זכה במקור לאישור NC-17 (הצפייה אסורה מתחת לגיל 17), עקב פורנוגרפיה מפורשת שג'ון צופה במהלך הסרט. גורדון-לוויט החליט להסיר כמה מהסצנות הגרפיות יותר כדי להגיע לדרוג R (צפייה מותרת מתחת לגיל 17 רק בליווי הורה), כי הוא הרגיש שהדירוג המקורי יגרום לאנשים לחשוב שהסרט עוסק בפורנוגרפיה.
הכנסות

הסרט גרף 24.5 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-16.5 מיליון דולר מחוצה לה, בסך כולל של 41 מיליון דולר ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  Fleming, Mike Jr. (21 בינואר 2013). "Sundance Deal Precedent: Relativity Media Pact For Joseph Gordon-Levitt-Helmed Comedy 'Don Jon: $4 Mill Upfront, $25 Million P&A For Summer Release". Deadline Hollywood. Penske Business Media. ארכיון מ-19 במרץ 2021. נבדק ב-26 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "DON JON (18)". British Board of Film Classification. 26 ביולי 2013. נבדק ב-26 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Don Jon". Box Office Mojo. IMDb. ארכיון מ-19 במרץ 2021. נבדק ב-22 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Don Jon (2013)". The Numbers. Nash Information Services. ארכיון מ-19 במרץ 2021. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Macnab, Geoffrey (14 בנובמבר 2013). "Film review: Don Jon - a romantic comedy in which the male lead is obsessed with porn". The Independent. ארכיון מ-19 במרץ 2021. נבדק ב-30 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rosen, Christopher (13 במרץ 2013). "Joseph Gordon-Levitt, 'Don Jon' Star, On The Advice He Didn't Take From Christopher Nolan". HuffPost. Oath. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaufman, Amy (22 באפריל 2013). "Joseph Gordon-Levitt: I cut some graphic porn from 'Don Jon'". Los Angeles Times. נבדק ב-30 באפריל 2014. The Sundance cut was us pushing it past where it really ought to be, and I think it was sort of distracting for audiences. People came away feeling like, ‘Oh, this is a movie about porn,’ and I was like, ‘No, it’s not a movie about that at all.’ I think because those images were so strong, they were leaving a heavier impression than I wanted them to. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 6a427c2a-0455-479a-bfff-070588e16784
טקס הדלקת המשואות

ערך זה עוסק בטקס מרכזי ביום העצמאות. אם התכוונתם לטקס במסגרת יום הזיכרון לשואה ולגבורה, ראו .
תזמורת צה"ל יוצרת מגן דוד בטקס הדלקת המשואות לכבוד יום העצמאות ה-66 למדינת ישראל. החלק האמנותי של המופע כולל תרגילי סדר של דגלני צה"ל היוצרים צורות מורכבות ומגוונות.
השופטת מרים בן-פורת מדליקה משואה בערב יום העצמאות ה-40, 1988
טקס הדלקת המשואות לחגיגות ה-30 למדינת ישראל, בניהולו של יהודה אילן 1978
טקס הדלקת המשואות הוא הטקס הנועל את אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה ופותח רשמית את חגיגות יום העצמאות למדינת ישראל. הטקס נערך ברחבת הר הרצל (בהר הרצל שבירושלים), שם נמצא קברו של חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל. האישיות המרכזית בטקס היא יו"ר הכנסת, ובנוסף לו נוכחים גם ראש הממשלה, שרים, חברי הכנסת, הרמטכ"ל, המפכ"ל, אנשי סגל דיפלומטי, משפחות שכולות, נכי צה"ל, אישים ומוזמנים אחרים. הטקס, שמועבר בשידור ישיר בערוצי הטלוויזיה והרדיו המרכזיים, נועד לשוות ליום זה אווירה מכובדת וחגיגית, ולצורך כך מקשטים את חלקת הקבר בתפאורה הכוללת את סמלי 12 שבטי ישראל, ומשתמשים בתאורה צבעונית, באמצעים אור-קוליים ופירוטכניים.
הפקת הטקס וארגונו

את הטקס מפיק מרכז ההסברה. בין השנים 1958 עד 1983 היה יהודה אילן האחראי על הפקת הטקס; החל משנת 2015 האחראי על הפקת הטקס הוא מנהל מרכז ההסברה מושיק אביב. חלקו הצבאי של הטקס, שהורחב עם ביטול מצעד צה"ל, נוהל מ-1983 עד 2016 על ידי אלוף-משנה (במיל') דוד רוקני, ובשנת 2017 החליפו סגן-אלוף (במיל') שמעון דרעי, שהועלה לאחר מכן לדרגת אלוף-משנה.
מדי שנה מוקמים סביב הרחבה בהר הרצל שלושה יציעים זמניים לאורחי הטקס עבור כחמשת אלפים צופים.
בחירת מדליקי המשואות

במרכז הטקס עומדת הדלקת 12 משואות, המסמלות את 12 השבטים. בכל שנה עוסק הטקס בנושא מרכזי אחר, כפי שנבחר על ידי ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים. בין השנים 1951 ו-1959 משיאי המשואות היו נציגי הגלויות והעדות השונות מכל אזורי המדינה. כמה חודשים לפני יום העצמאות מתפרסמת באמצעי התקשורת הזמנה לציבור להציע מועמדים להדלקת המשואות, המייצגים בפועלם את הנושא השנתי של הטקס. ועדה ציבורית בראשה עומד מנהל מרכז ההסברה בוחנת את ההצעות ובוחרת את מדליקי המשואות לאותה שנה. הוועדה כוללת 8 או 10 חברים ובהם: נציג יושב ראש ועדת השרים, נציג הכנסת ונציג ראש הממשלה. הדלקת המשואות היא ביטוי להכרת תודה וכבוד למדליקי המשואות. הקריטריונים לבחירת מדליקי המשואות מעוגנים בתקנון בעל תוקף של החלטת ממשלה. על פי תקנון זה מדליקי המשואות חייבים להיות תושבי ישראל (אלא אם יושב ראש ועדת השרים הציע לוועדה מועמד שהוא תושב חוץ). אמות המידה לבחירת מדליקי המשואות כוללות:
פיזור גאוגרפי של המועמדים
התפלגות על פי גילאים (מנוער עד "ותיקים עתירי מעש")
מועמדים חילוניים, דתיים, גברים ונשים
בני מיעוטים
גיוון בתעסוקות של משפחות המועמדים
ייצוג למגזרים חברתיים כגון התיישבות, תעשייה, יישובי פיתוח, יישובי ספר, פעילי חינוך
ילידי הארץ וילידי התפוצות
רגישות ל"מכאובים לאומיים" כגון השואה, שכול, טרור
נציג צה"ל, נציג המיעוטים ונציג הדור הצעיר נכללים באורח קבע ברשימת המועמדים
מהלך הטקס

לטקס תבנית קבועה, אבל במהלך הטקס מוכנסים מדי פעם בפעם שינויים. את הטקס ניתן לחלק לשניים: החלק הטקסי-רשמי והחלק החגיגי.
מהלך הטקס > החלק הטקסי > תחילת הטקס

הטקס נפתח בשעה 19:45. תחילה נכנס משמר הכנסת לרחבת הטקס כדי לקבל את פני פמליית יושב ראש הכנסת. כניסת פמלייתו של יושב ראש הכנסת מתבצעת לקול תרועת הקשב המנוגנת על ידי שלושה נגני חצוצרה מתזמורת צה"ל והנפת דגל יו"ר הכנסת.
לאחר שהפמליה מתיישבת במקומה, מגיע מפקד הטקס ומבקש את רשות יו"ר הכנסת להמשיך בטקס. כשניתן האישור תופס משמר הכנסת את מקומו. את תפקיד מפקד הטקס ממלא קצין מפיקוד העורף אשר מגויס מדי שנה למילואים במיוחד לצורך כך. מאז 1983 ועד 2016 מילא את התפקיד אלוף-משנה דוד רוקני, והחל משנת 2017 ממלא את התפקיד אלוף-משנה (במיל') שמעון דרעי.
תחילת הטקס בתרועת אבל והקראת תפילת יזכור, בנוסח מיוחד לחללי מערכות ישראל. את התפילה, כמו גם את קטע התנ"ך, הקריא עמיקם גורביץ' במשך שנים רבות. בעשור השני של המאה ה-21, מקריאים את תפילת יזכור אישים שונים הקשורים לפעולות צבאיות וביטחוניות שאירעו בחודשים שקדמו למועד הטקס. לאחר מכן בשעה 20:00 בדיוק, מונף דגל ישראל מחצי התורן לראש התורן לקול תרועת הנפת הדגל, דבר המסמל את המעבר מיום הזיכרון ליום העצמאות. לאחר הנפת הדגל מושר לרוב שיר נוגה המלווה בריקוד הקשור עדיין ביום הזיכרון. לאחר מכן מוקראים פסוקי תנ"ך הקשורים בנושא המרכזי ומוצג קטע מוזיקלי נוסף הקשור לכך. בסיום קטע היזכור וקטע התנ"ך עולה יו"ר הכנסת לשאת את דברי ברכתו. זהו הנאום היחיד המושמע בטקס, למעט בשנים מסוימות בהן ראש הממשלה נואם נאום אשר הוקלט מראש (כדוגמת שנת היובל ושנת השישים למדינה), ולמעט השנים האחרונות בהם השרה מירי רגב הייתה אחראית על הטקס, בהם היא דרשה להוסיף נאום של ראש הממשלה בנימין נתניהו. בסיום נאומו מתכבד יו"ר הכנסת להשיא את המשואה המרכזית (אשר אינה נכללת בסך 12 המשואות).
את הטקס הנחו שנים רבות עד שנת 2014 הקריינים שמירה אימבר ואריה אורגד.
החל משנת 2015 מנחים את הטקס הקריינים נעמי רביע ויגאל רביד.
מהלך הטקס > החלק הטקסי > מעמד השאת 12 המשואות

12 המשואות מושאות בזו אחר זו על ידי הנציגים הנבחרים. בשנים האחרונות מלווים את מעמד הדלקת המשואות זוג שחקנים אשר מציגים את משיאי המשואות ואת פועלם. בסיום הצגתו קורא משיא המשואה (לעיתים, משואה מודלקת על ידי שני אנשים): "אני פלוני, יליד (מקום הולדתו) בן אלמוני ואלמונית, מתכבד להשיא משואה זו של יום העצמאות ה-(מספר שנות קיום המדינה) של מדינת ישראל לכבוד..." כל משיא מקריא שלושה משפטים המתחילים ב"לכבוד". הנאום מסתיים במילים "ולתפארת מדינת ישראל!". את הדלקת המשואות מלווה תזמורת צה"ל ביחד עם להקות זמר בשיר "אנו נושאים לפידים" ובשירים ישראליים נוספים. בסיום הדלקת כל המשואות מנחי הטקס מכריזים: "גבירותי ורבותי, שתים עשרה משואות כנגד שנים עשר שבטי ישראל!". בשנים האחרונות נוסף קטע עם סיום הדלקת המשואות בו מוזמנים המשיאים לשיר יחד עם להקות הזמר שיר ומוגש להם זר פרחים.
מהלך הטקס > החלק החגיגי > תרגילי הסדר

בתום הדלקת המשואות נערכים תרגילי סדר, על ידי חוליית דגלנים המורכבת מכוח משותף של חיילי צה"ל מהחילות השונים וכן דגלנים ממשטרת ישראל ומערך הכבאות. מספר הדגלנים המשתתפים בתרגילי הסדר הוא כמספר שנות המדינה באותה השנה. מפקד הטקס מצעיד את חוליית הדגלנים לרחבת הטקס, בליווי תזמורת צה"ל המנגנת שירי לכת שונים. במהלך תרגילי הסדר הדגלנים יוצרים מבנים מרשימים בתיאום ודיוק רב, המסמלים דברים שונים וקשורים ברובם לנושא הטקס המרכזי. בין היתר הם יוצרים מגן דוד, אותיות או ספרות המסמלות את מספר שנות קיום המדינה ואת מנורת שבעת הקנים. במספר מופעים השתלבו ביצירת המבנים קבוצות נוספות כגון ילדי להקות מחול או 120 חיילים נוספים – מצטייני הנשיא לאותה השנה.
בסיום תרגילי הסדר מוצגים שני קטעים נוספים הכוללים שיר או מחרוזת שירים ומופע של ילדי להקת המחול. הקטע הראשון מעלה על נס את הנושא המרכזי לשנה זו, בעוד הקטע השני הוא קטע כללי המעלה על נס את יום העצמאות הישראלי.
מהלך הטקס > החלק החגיגי > מעמד העברת הדגלים הראשיים

בתום תרגילי הסדר נערך טקס שבו מועברים דגל המדינה הראשי ודגל צבא הגנה לישראל הראשי, למשמרת לאחד מזרועות, פיקודי, או אגפי צה"ל, מהיחידה ששמרה עליהם בשנה הקודמת. חוליות הדגלים הראשיים נכנסות בליווי קצבי של מתופפי תזמורת צה"ל, ומסתדרות כאשר דגלני היחידה שמקבלת ודגלני היחידה שמוסרת את הדגלים נערכים זה מול זה. הדגלנים הראשיים מתייצבים זה מול זה, הדגלים נפרשים ומועברים תוך שברקע נשמעת תרועת העברת הדגלים המנוגנת על ידי תזמורת צה"ל.
מהלך הטקס > החלק החגיגי > סיום הטקס

בסיום מעמד העברת הדגל, חוליות הדגלים הראשיים, חוליות הדגלנים ומשמר הכנסת מסתדרים בראש חץ והכל שרים את התקווה. לאחר שירת ההמנון, עוברים חוליות הדגלים הראשיים, דגלני היחידות ומשמר הכנסת, לפקודת מפקד הטקס ולנגינת מרש צה"ל, בשדרת מסע, אחת אחת אל מול פמליית הכבוד כאשר בראשן חוליית הדגלים הראשיים. כל חוליה מצדיעה לעבר הפמליה (לאחר הישמע הפקודה: "לימין, שור!"), ומפנה את הרחבה. את מצעד ההצדעה נועל נגד היחידה. לאחר פינוי הרחבה ניגש מפקד הטקס אל יו"ר הכנסת, מצדיע ומודיע לו "אדוני/גברתי/מכובדי, תם הטקס! אדוני/גברתי/מכובדי".
בתום הטקס, שר לרוב זמר מפורסם שיר סיום. נערכים מופע זיקוקין די-נור ומופע של להקות מחול.
בשנת 2022 הוחלט לעשות שימוש בזיקוקים שקטים, כדי לא לגרום לחץ אצל הלומי קרב עקב קולות הפיצוצים.
אירועים מיוחדים > אישים שסירבו להדליק משואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 2022 ביום העצמאות ה־75 טל פרידמן סירב להשיא משואה, מפני שלטענתו לא הגיע לשלב בחייו שבו הוא זכאי לכך.
בשנת 2024 בצל מלחמת חרבות ברזל, וטקס שנתפס על ידי חלק ככלי תעמולה של הממשלה, סירבו מספר אישים להדליק משואה: עידן עמדי, הגיב "אשאר בבית ואתייחד עם זכר הנופלים", קיבוץ בארי, שכיתת הכוננות שלו נבחרה להדליק משואה הודיע כי לא ייקח חלק בטקס, נסרין יוסף ומייה שם שנחטפה מפסטיבל נובה ושוחררה כעבור חודש, ציינה כי האירוע אינו משמח, הרנן פלר – השדרן הארגנטינאי שדודתו אופליה רויטמן נחטפה ושוחררה, סירב כי התנו את הדלקת המשואה במימון שלו של הגעה ולינה בישראל. משפחתו של לואיס הר שחולץ משבי חמאס סרבה להשיא משואה,  הסיבה לדבריו שבשל המלחמה הם אינם מרגישים בעת הזו, ש"המדינה הזו היא לתפארת" ושניתן לחגוג ביום העצמאות.
ראו גם

רחבת הר הרצל
מרכז ההסברה
רשימת משיאי משואה שנכתב עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
פסל רכוב

אנדרטת אלכסנדר זייד ליד הגן הלאומי בית שערים, פיסל דוד פולוס (שנת 1946)
פסלו הרכוב של מרקוס אורליוס המוצג ברומא
פסל רכוב (באנגלית: Equestrian statue, מהמקור הלטיני: eques) הוא צורת הצגה של אישיות רכובה על סוס.
בימי קדם הוצגו פסלים רכובים בכיכרות, על כן ויצרו רושם עז. פסלים אלה, שנוצקו מארד, הותכו במהלך הזמן, כדי להשתמש במתכת ליציקת תותחים ורק פסל רכוב בודד שרד, פסלו של מרקוס אורליוס והוא שימש דוגמה לפסלי תקופת הרנסאנס, ששבו לייצור פסלים רכובים. ב-1444, הפסל דונטלו יצר פסל רכוב של ארסמו דה נרני, שכונה אנדרטת גאטאמלאטה ועלה מעט על פסלו של מרקוס אורליוס, הן במידותיו והן בקומפוזיציה. פסל זה הוצב בחזית הקתדרלה של פדובה.
הפסל הרכוב הגדול ביותר הוקם ב-2009 במרחק 54 קילומטרים מאולן בטור. הפסל מתנשא לגובה 40 מטר ומוקדש לג'ינגיס חאן.
בארצות הברית, אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית, נפוצה אגדה אורבנית המקשרת בין מצב רגלי הסוס בפסל רכוב ובין צורת מותה של האישיות. על פי האגדה אם שתי הרגליים הקדמיות של הסוס הן באוויר, סימן הוא שהרוכב מת בקרב, אם רק רגל אחת באוויר, סימן הוא שהרוכב מת מפצעיו או שנרצח ואם כל הרגליים על הקרקע, סימן הוא שהרוכב מת מוות טבעי. יש דוגמאות רבות של פסלים רוכבים, שגורל הרוכבים אינו תואם לאגדה אורבנית זו.
וידוייה של נערה מתבגרת

| --- | --- |

 מבוסס על:  Confessions of a Teenage Drama Queen 
 בימוי:  שרה שוגרמן 
 הופק בידי:  רוברט שפירו, Jerry Leider 
 תסריט:  גייל פארנט 
 עריכה:  Anita Brandt-Burgoyne 
 מוזיקה:  מארק מות'רסבו 
 צילום:  סטיבן בורום 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, Robert Shapiro Productions, Jerry Leider Productions, Argentum Film Produktion GmbH & Co. Betriebs KG 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בפברואר 2004 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט נעורים, דרמה קומית 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי, ניו יורק 
 תקציב:  15,000,000‏$
 הכנסות:  33,300,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   confessionsofateenagedramaqueen
 פרסים:  פרסי בחירת הנוער לשנת 2004 (לינדזי לוהן)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
וידוייה של נערה מתבגרת (באנגלית: Confessions of a Teenage Drama Queen; מילולית: "וידוייה של דרמה קווין") הוא סרט קולנוע אמריקני מסוגת קומדיית נוער, משנת 2004. הוא מבוסס על רומן באותו השם, משנת 1999, של דיאן שלדון. שרה שוגרמן היא במאית הסרט.
לולה (מרי) סטפ, אותה מגלמת לינדזי לוהן, היא שחקנית מתבגרת שאפתנית שמשפחתה עוברת מניו יורק לניו ג'רזי. בסרט משחקים אדם גרסיה כמוזיקאי הרוק האהוב עליה, גלן הדלי בתור אמא שלה, ואליסון פיל מגלמת את חברתה הטובה ביותר. בהופעתה הקולנועית הראשונה, מייגן פוקס משחקת בסרט את קרלה סנטיני, האנטגוניסטית ויריבתה של לולה.
הסרט יצא לאקרנים ב-20 בפברואר 2004 על ידי Buena Vista Pictures, והכניס 33 מיליון דולר ברחבי העולם. הביקורות עליו היו שליליות בעיקרן.
דמויות ראשיות

לינדזי לוהן – מרי אליזבת "לולה" סטפ, נערה דרמטית, שרוצה נואשות להיות שחקנית מפורסמת.
מייגן פוקס – קרלה סנטיני, האויבת של לולה, האנטגוניסטית של הסרט.
אליסון פיל – אלה ג'רארד, החברה הכי טובה החדשה של לולה, נערה "מרובעת" הפוחדת להמרות את פי הוריה והחברה.
אדם גרסיה – סטיוארט "סטו" וולף, סולן להקת סידרתור, המתגלה ככוכב שיכור רוב הזמן.
אלי מרינטל – סם, ילד ביישן ומושא האהבה של לולה.
טום מקמוס – קאלום קפ, אביה של לולה.
גלן הדלי – קארן סטפ, אמה של לולה.
קרול קיין – מיס בגולי, במאית ההצגה של בית הספר.
שילה מקארתי – גברת ג'רארד
הפקה > צילום

ההפקה המוקדמת, אשר החלה ב-5 במאי 2003, התחילה בחזרות כוריאוגרפיה, ובמבחני איפור. הסרט הופק בתקציב של 15 מיליון דולר, והצילומים החלו ב-4 ביוני באותה שנה. במאית הסרט היא שרה שוגרמן, אשר הייתה ידועה בבימוי הסרט הקומדיה המוזיקלי Very Annie Mary. על אף שעלילת הסרט מתרחשת בעיקר בניו ג'רזי ובניו יורק, הסרט עצמו צולם בערים הקנדיות טורונטו, המילטון ואוקוויל. הסצנות בבית הספר התיכון בסרט, Dellwood, צולמו בבית הספר התיכון קינג סיטי בקינג סיטי ובתיכון בירצ'מאונט פארק בסקרבורו, אונטריו שבקנדה. סצנות בקניון צולמו בקניון בעיר מיססוגה באונטריו, קנדה. סצנות המתארות את מעבר המשפחה מניו יורק לניו ג'רזי צולמו בהמילטון, שם גם צולמו הסצנות של העיר ניו יורק. סצנות הכוללות את תחנת הרכבת, צולמו בתחנת הרכבת Watchung Avenue במונטקלייר, ניו ג'רזי.
הפקה > ליהוק

במקור, התפקיד של לולה הוצע להילרי דאף. לאחר שדאף החליטה לא להשתתף בסרט, לינדזי לוהן לוהקה לתפקיד לולה. "החלק שהכי בלט לי בסיפור היה כמה לולה שונה", אמרה לוהן. "היא ממש מעניינת. עד כמה שהיא מוחצנת, עדיין היא שומרת בפנים הרבה ואני חושבת שזה ממש טוב לראות איך הדמות שלה מתפתחת לאורך הסיפור". המפיק רוברט שפירו אמר, "לינדזי לוהן היא בהחלט נורה של 500 וואט. היא מענגת לצפייה, היא מתבגרת טיפוסית, והיא מאוד חכמה, וכל זה בא לידי ביטוי בחלקה של לולה".
אליסון פיל, שהייתה ידועה בהשתתפותה בסרט הביוגרפי של ג'ודי גרלנד "חיים עם ג'ודי גרלנד: אני והצללים שלי", לוהקה לתפקיד חברתה הטובה של לולה, אלה ג'רארד. אליסון אמרה על בחירתה לתפקיד, ש"אני חושבת שהמשיכה שלי לשחק את אלה היא בגלל שהיא משתנה במהלך הסרט לחלוטין, ועוברת את השינוי העצום הזה מלהיות הילדה הזו שמפחדת להיות היא עצמה, ומאכזבת את הוריה ומאכזבת את הציפיות שלהם, ובסוף היא אומרת, 'אני פשוט מחליטה להיות מי שאני.' " מייגן פוקס, שחקנית מתחילה לא ידועה באותם הימים, לוהקה לתפקיד קרלה סנטיני, אויבתה של לולה (בריטני גריי שיחקה את כפילת הריקודים של פוקס). אלי מרינטל לוהק לתפקיד סם, מושא האהבה של לולה בתיכון וידיד שלה. מרינטל כיכב בעבר בסרט "The Country Bears" של דיסני. גלן הדלי לוהקה לתפקיד אמה של לולה, קארן, בעוד קרול קיין לוהקה לתפקיד מיס בגולי, המביימת את המחזה של בית הספר. טום מקמוס מופיע בתור אביה של לולה, קאלום, שגרוש מאמה ומתגורר בניו יורק.