stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן אבדי
ספרים שצייר ואייר

עולם הילד, מאת יצחק אבנון, הציורים אהרן אבדי, תל אביב, 1952.
חגים ומועדים לישראל, אגדות, שירים וסיפורים, בעריכת ב' מיכאל, ציורים - אהרן אבדי, בירן, תל אביב, 1954.
קסמי אנדרסן: מבחר האגדות, בתרגום חדש ובעריכה חינוכית, הציורים: אהרן אבדי, תל אביב, 1955.
אגדות משה רבינו, קובץ מיוחד לילדים, ערך שלמה סקולסקי, ציורים - א. אבדי, זימזון, תל אביב, 1957.
בני האדם הם טובים, מאת יאנוש קורצ'אק, סיפר ותירגם אריה בוכנר, צייר א' אבדי, ניב, תל אביב, תשי"ח 1958.
סביב העולם ב-500 שאלות ותשובות, מאת מתתיהו תימור, ציורים - א' אבדי, שי, תל אביב, תשי"ט, 1959.
מכנסי עור היגואר , מאת מנחם תלמי, צייר - א' אבדי, עמיחי, תל אביב, 1960.
1000 אמרות כנף , ליקט, תרגם וערך י' רותם, ציורים - א' אבדי, מצפן, תל אביב, 1960.
אגדות יהודה המכבי , קובץ מיוחד לבני הנעורים, מאת שלמה סקולסקי, ציורים - א' אבדי, זימזון, תל אביב, 1962.
דברי ימי העולם לילדים , ערך ידידיה ספרא, ציורים אהרן אבדי, עמיחי, תל אביב, 1965.
ספרו החמישי
ספרו העשירי
ספרו הששי כארוין דונאי
ספרו השביעי כארוין דונאי
מלך העמק הכחול (כארוין דונאי), 1955.
הרפתקאות המלח הצעיר (כארוין דונאי), 1954
כמו כן הוציא לאור (ללא ציון שמו) סדרת חוברות בשם "רפי צור" המגולל את סיפורו של סופרמן ישראלי.
ב-1955 אייר את גליונות אצבעוני (עיתון ילדים) . כמו כן פרסם קריקטורות בידיעות אחרונות, וב-1957 החל באיור בשבועון רימון שיצא לאור כתחרות להעולם הזה. היה זה שבועון שהודפס בצבע אך נסגר לאחר מספר חודשים. פתיחתה של הכרמלית בחיפה תועדה בציוריו בשבועון.
הוא אייר את עטיפות ספריהם של מאות ספרים שיצאו לאור בהוצאות: ניב, עמיחי, המתמיד, זלקוביץ, כתבים, תבל, מערכות, מ. מזרחי ועוד.
ספרו של מנחם תלמי
סדרת ספריו של שרגא גפני
סדרת ציוריו לספריו של שרגא גפני "סיפורי התנ"ך לילדים" ו"תולדות עם ישראל לילד" הם הידועים שבהם ומודפסים במהדורות חוזרות עד עצם היום הזה.
אבדי כתב גם מחזה שתורגם על ידי אברהם רונאי שעסק בסוגיה של דתיים-חילונים. המחזה אמור היה להעלות בהבימה - אך מחשש לעימות עם דתיים - נגנז. המחזה עסק במשפחה שזוכה בירושה גדולה אך התנאי של המוריש היה שהם חייבים לשנות את אורח חייהם מחילוני לדתי. המשפחה מנסה להסתגל לאורח החיים החדש המחזה מפרט את הקשיים שבכך. הפואנטה של המחזה שהם אינם מסוגלים ונאלצים לוותר על הירושה. כלומר: אי אפשר להיות דתיים בעולם המודרני... המחזה נכתב ב-1965. (החזרה בתשובה עדיין לא הייתה פופולרית כמו היום).
במקביל ולאחר מכן התרכז בכתיבה בהונגרית.
הוציא לאור בארץ 7 ספרים בהונגרית שהמוצלח מביניהם היה סיפור מלחמת ששת הימים.
הספר הוברח להונגריה שם הועתק ויצא לאור תחת עינו של המשטר הקומוניסטי.
ספריו בהונגרית

UKRAJNA - אוקריינה, יצא לאור בבודפשט בהוצאת מחתרתית ב-1944 והכיל 12 ציורים.
ELMONDOM - אני אספר, 1946 בהונגרית ואנגלית: סיפורו של המחבר וקורותיו בשואה כולל איורים רבים. הספר היווה בסיס לספרו "אתמול" שיצא בארץ.
A BAL UTAN - אחרי הנשף, רומן 1955: סיפור המגולל תולדותיהם של צעירים יהודיים בבודפשט – לפני ובמהלך השואה. העלילה נרקמת סביב נשף סטודנטים יהודים שבאמצעותה מוצגים הדמויות הססגוניות (קרוב לוודאי שהם מחוג מכריו האישיים של הסופר. בין שאר הדמויות מופיע גם דמותו של דב גרונר). הסיפור מסתיים עם עלייתם ארצה של חלק מהגיבורים.
HARFA UTCA – רחוב הנבל, רומן 1961: המשך הספר "אחרי הנשף", שחלקו מתרחש בארץ וחלקו בהונגריה של אחרי המלחמה חלק מהגיבורים מופיעים בשני הספרים עם דגש על התאקלמותם של עולי הונגריה בארץ.
אחרי הנשף בהונגרית
רחוב הנבל בהונגרית
SOLT GYORGY TORTENETE – סיפורו של ג'ורג' שולט, רומן 1957: הספר עוסק במרד ההונגרי בשנת 1956. גיבור הספר בחור יהודי מתבולל שלוקח חלק במרד ודרכו עוסק הסופר גם ביחסי הונגרים יהודים באותה תקופה. הספר מסתיים ביציאתו של הגיבור לישראל.
A CSODAK 6 NAPJA - ששת ימי ניסים, 1967: סיפור הגבורה של מלחמת ששת הימים. הספר יצא באוגוסט ועד אוקטובר יצאו עוד שתי מהדורות. הספר הוברח להונגריה והודפס שם במחתרת במספר רב מאוד של עותקים.
MERLEGEN – על כף המאזניים, רומן 1972: עוד סאגה היסטורית המגוללת את תולדותיהם של יהודי הונגריה בתקופת השואה ואחריה. הספר כתוב כרטרוספקטיבה של גיבורו הראשי כשהוא כבר נמצא בארץ.
AZ ITELETNAPI HABORU ES EGY ESZTENDO – מלחמת יום הדין ועוד שנה – 1974: סיפורה של מלחמת יום הכיפורים והשנה שלאחריה. הספר כולל את המלצות ועדת אגרנט.
JUBILEUMI EVKONYV 1973 – ספר היובל לשנת ה-25 למדינת ישראל: הספר נערך על ידי אהרן אבדי בהונגרית. חלקו נכתב על ידו בהשתתפות אנשי רוח וסופרים הונגרים ישראלים. דברי ההקדמה לספר נכתבו על ידי נשיא המדינה, אפרים קציר.
כמו כן צייר אבדי תמונות שמן רבות העוסקות בנופי ארץ ישראל, דמויות תנ"כיות, ואבסטרקט. הוא עסק גם בפיסול, במוזיאיקה (לרגל חגיגות יובל לעיר תל אביב יצר מפסיפס את סמל העיר בגודל 10 מטר שניתלו בכל רחבי העיר), הוא יצר מיניאטורות מפסיפס של דמויות מקראיות שיוצאו לארצות הברית.
שמן - דמות תנ"כית
שמן - אישה בעירום
אישטוואן פרקש

| --- | --- |

איש קורא
 לידה:  20 באוקטובר 1887 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1944 (בגיל 56 בערך) מחנה ההשמדה בירקנאו, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Wolfner István 
 מקום לימודים:  Académie de La Palette 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור 
 בן או בת זוג:  אידה קוהנר (1925–1944) 
 
לוח הזיכרון שלאישטוואן פרקש בשדרת אנדראשי 16. בכניסה לבית
אישטוואן פרקש (במקור וולפנר, בהונגרית: Farkas István; בודפשט, 20 באוקטובר 1887 – אושוויץ, תחילת יולי 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
פרקש הוא היוצר של התמונות כמו "בית הרוחות", "השוטה של סירקוז" ושל דימויים מוזרים אחרים. הוא היה דמות משמעותית בציור ההונגרי והאירופי של המאה העשרים.
ביוגרפיה

אישטוואן וולפנר נולד במשפחה בורגנית יהודית אמידה. אביו הוא יוז'ף וולפנר, מנכ"ל הוצאת זינגר וולפנר, ואמו הייתה אנה גולדברגר. כבר במהלך לימודיו בתיכון התגלה עניינו בציור. המאסטר המוקדם שלו היה הדמות הגדולה של הציור ההונגרי, לאסלו מדניאנסקי. הוא נסע לפריז ב-1912 ועבד שם עד פרוץ המלחמה. הוא שירת כלוחם בחזית במלחמת העולם הראשונה, כלוחם אש, הוא נפל בשבי האיטלקי.
ב-18 ביוני 1925, בבודפשט, נשא לאישה את הציירת הברונית היהודייה אידה קוהנר, בתם של הברון מסאסברן אדולף קוהנר ושל הלן קוהנר (אירן). באותה שנה הוא ואשתו התיישבו בפריז ועשו מספר סיורים באירופה. בין 1929 לבין 1932 נפתחו כמה תערוכות שלו: סופרים צרפתים בולטים (כולל המשורר אנדרה סלמון) שיבחו את אמנותו. הוא היה חבר מוכר בקבוצת האמנים של אסכולת פריז.
ב-1932, לאחר מות אביו, חזר לבסוף הביתה, קיבל לידיו את ניהול הוצאת זינגר וולפנר, אך המשיך גם בעבודתו כצייר. הוא עדיין הציג כמה תערוכות בתחילת שנות הארבעים, ואמנותו, אם כי בחוג מצומצם, זכתה להערכה רבה על ידי מיטב המבקרים.
לאחר הכיבוש הגרמני (מבצע מרגרטה), הוא נלקח תחילה למחנה ריכוז הונגרי בגלל מוצאו היהודי ולאחר מכן - על אף מספר פעולות חילוץ חסרות תוחלת (המשפחה פנתה גם לסופר הימני פרנץ הרצג ולאחר מכן לעוצר מיקלוש הורטי) - נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ.
אמנותו

אישטוואן פרקש לא היה חסיד של אף אחת ממגמות הציור הצרות יותר. האווירה והזוהר של ציוריו מתקרבים לאקספרסיוניזם ולסוריאליזם כאחד, וכל היצירות הגדולות שלו - מעבר למגמות - משקפות את סגנונו ותפיסת עולמו, כל יצירותיו הגדולות הן שלו בלבד בסגנונו הייחודי.
לאחר ציורי שמן עבד בעיקר בטכניקות טמפרה. מצב הרוח של תמונותיו הקרין בדרך כלל פחד ואיומים שאינם ברורים וקשה לתאר במילים. למשל, לעיתים קרובות מופיע בציוריו בית שנראה לא מאוכלס ואף לא מיושב, שמקורותיו, כפי שגילו מחקרים, מזכירים את המלחמה באיטליה. בהתייחסו לאמנותו, כותב מרצל בנדק ששולחן וכיסא לבנים במרפסת הקיץ השלווה לכאורה של פרקש נותנים רושם של "רשע". אחד מציוריו המפורסמים ביותר (השוטה מסירקוז) גרוטסקי מעט ובו בזמן מפחיד כמו הציור אחר שלו, של גבר אדום זקן. הפרספקטיבה של ציוריו כמעט תמיד קצת שונה מהמקובל בתיאורי נוף ריאליסטיים: לפעמים, כאילו מצלמת זווית רחבה מתארת עולם מעט מעוות, מרווח, אך איכשהו סגור, לא מתאים. נראה שלדמויות המופיעות בחלל הזה יש סוד נורא שלעולם לא מסופר.
בין השנים 1945–1947 הוצגו ציוריו במספר תערוכות. תערוכת היצירות שלו נפתחה בסלון הלאומי במרץ 1947, עם נאום פתיחה של פרנסואה גאשו (אנ'), לשעבר מנהל המכון הצרפתי לתרבות בבודפשט (פרנסואה גאשו (1901 - 1986) היה סופר, מורה, נספח תרבותי בשגרירות צרפת בהונגריה בין 1944 לבין 1949, לימים מזכירו של ז'אן קוקטו). ואז, במהלך שנות הדיקטטורה הקומוניסטית, הוא הפך לכמעט לא ידוע. המונוגרפיה הקטנה והעצמאית הראשונה פורסמה עליו רק ב-1970. הגלריה הלאומית של הונגריה ארגנה את תערוכת היצירות הגדולה שלו בתחילת שנות ה-70, ומאז ביקורת האמנות ותולדות האמנות ההונגרית מחשיבה אותו בין גדולי הציירים ההונגרים של המאה העשרים. כמה מיצירותיו נמצאות בבעלות פרטית בחו"ל והן הוצגו מספר פעמים על ידי האקדמיה ההונגרית ברומא, בסיוע בנו צ'ארלס פרקש, שמתגורר ברומא. שמונה מתמונותיו שמורות באוסף דיאק בעיר סקשפהרוואר.
ניתן לבקר בווילה שלו לשעבר בכפר סיגליגט, שם ניתן לראות כמה תמונותיו.
נכדתו, אלסנדרה פרקש, פרסמה באנגלית ספר על המשפחה ב-2005.
חברות באגודה

חוג גרשם
תמונותיו המוכרות ביותר

מדגסקר (1927)
קליטקה (1928)
זיכרון מהונגריה (1929)
השמש (1930)
ירוק ושחור (1930)
Nogent-sur-Marne (1930)
כתביו

יומן החזית של הצייר אישטוואן פרקש, אניגמה, גיליון 28, 2002
גלריית תמונות

על צלע גבעה
כלוב אדום
אמא משחקת עם התינוק שלה
ספרות מקצועית (מבחר)

דש פטאקי: אישטוואן פרקש, בית ההוצאה קורווינה, בודפשט, 1970
גבריאלה קרנאץ' : אישטוואן פרקש. בודפשט, 1980
ג'רג' שימגי: אוסף גליק: לזכרו של אישטוואן פרקש, Belvedere, 1990.
קטלין ס' נאג' : אישטוואן פרקש. בודפשט, 1994
ראו גם

ציוריו של אישטוואן פרקש  - TerminArtors.com
לקריאה נוספת

לקסיקון אמנות הונגרי. אד. יאנוש וג. בודפשט : Corvina, 2006. אישטוואן פרקש ראה 97–98. ISBN 9631355349
קטלין ס. נאגי: מה אני יכול להיות חייב הכל לאיסטוואן פרקאס? Archiválva 14 באפריל 2015
הערות שוליים

↑  A Budapest szfőv. testnevelési és népgondozó felügyelősége által 10408/hg. 1938. sz. igazolvány szerint.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VII. ker. állami házassági akv. 863/1925. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261046105171  PLWABN: 9810668338405606  BnF: cb165178270 (data)  GND: 127469591  ICCU: NAPV071922  ISNI: 0000 0001 1614 9860  LCCN: n80058472  NKC: jo20201072112  RKD: 27341  ULAN: 500017640  VIAF: 30559852   WorldCat (עם VIAF): 30559852 
סצנת בית קפה
נוף בין ערביים
נשים בשמלות שחורות
שנהבי ירושלים

שנהבי ירושלים הם קבוצת לוחות שנהב אמנותיים מבירת ממלכת יהודה, ירושלים. הם נמצאו בחניון גבעתי, בבניין המסומן כבניין 100 בשטח 10, שתאריך בנייתו לא וודאי אך הוא נהרס בוודאות בחורבן ירושלים בידי הבבלים. בדיקה מדויקת העלתה שמדובר בשנהב פילים. מספר שברי השנהב שנמצאו הוא כ־1,500 שברים, ולפי מיקומי מציאתם ושחזור מבנהם המקורי הם כנראה עיטרו רהיט מהקומה השנייה של המבנה (שקרסה בחורבן).
המוטיבים האמנותיים על השנהבים מוגבלים לשלושה דגמים עיקריים:
מוטיב אחד מופיע על כ־12 לוחות מרובעים (אורך כל צלע כ־5 ס"מ), וכולל מסגרת של 12 רוזטות (פרח, במקרה זה בעל 12 עלי כותרת) חרוטות על רקע צבוע לבן, ובתוך המסגרת עץ תמר מסוגנן כפלמטה (אנ') בעלת חמישה ענפים, מתחתיהם וולוטה בכל צד שמתחת לכל אחד עלה, הכל על גזע משולש. חלק מהרוזטות צבועות באדום וחלק באפור, ענפי הפלמטות צבועים לסירוגין בצבעים כהים ובהירים, הוולוטות בצבע כהה והעלים והגזע בצבע בהיר. לוחות שנהב עם רוזטות התגלו גם בשנהבי שומרון ושנהבי כלח (Kalḫu ivories). העץ המסוגנן הוא מוטיב נפוץ מאוד באמנות הקדומה של דרום מערב אסיה, במיוחד על שנהבים (משומרון, כלח, חדתו, דור שרוכין וסלמיס); עצים מהסגנון הקרוב ביותר לזה שנמצא בירושלים נמצאו על שנהבי כלח ודור שרוכין. העץ המסוגנן מסמל פריון, ומקושר לאלות נקביות ולעיתים גם לאלים זכריים.
המוטיב השני הוא אפריז מלבני (גובהו כ־3.15 ס"מ, מאורכו השתמרו לפחות 8.6 ס"מ) ובתוכו שורה של פרחי לוטוס המופיעים לסירוגין כפרח פתוח ומפותח וכניצן סגור. כל פרח כולל שלושה עלי כותרת עגולים המצטמצמים לכיוון הבסיס (בדומה לענפי הפלמטה מהמוטיב הראשון), ושני עלי כותרת מחודדים בצדדים השומרים על רוחבם עד הבסיס. הפרחים כהים יותר מהרקע. גם הלוטוס הוא מוטיב נפוץ באמנות השנהב של דרום מערב אסיה (שומרון, כלח, חדתו ודור שרוכין), אך לרוב כל עלי הכותרת מחודדים; בשומרון נמצא לוח אחד שגם בו חלק מעלי הכותרת מעוגלים, אך הצורה הקרובה ביותר לצורת הלוטוסים הייחודית מירושלים נמצאה על לוחית עצם מ־Tel ‘Ira שבנגב.
המוטיב השלישי הוא אפריז צר וארוך (גובהו 8 מ"מ, מאורכו השתמרו כ־2.3 ס"מ) הכולל מין גדר מסורגת ועיגולים שתוכם הצטלבות X בנקודות המפגש של הקווים המסורגים. הרקע נצבע בשחור. סריג כמעט זהה נמצא בכלח.
עדויות חומריות על הלוחיות מעידות שהיו מיועדות להיות מודבקות וממוסמרות לחפץ כלשהו, אך עבודת ההצמדה המעט מרושלת מעידה על כך שנעשתה בידי אומן מקומי חסר הכשרה מספקת, או שנפלו והודבקו שנית.
אמנות שנהב, כעיטורי רהיטים וקופסאות, פריטי לבוש טקסיים, וחפצים קטנים אחרים, היו סמל נחשב ליוקרה במזרח הקדום. עם זאת, למעט אוסף שנהבי שומרון והשנהבים הלבנטיניים שנמצאו בארמונות אשוריים לאחר בזיזתם, ערי דרום הלבנט לא סיפקו עדויות משמעותיות לצריכת שנהב בתקופת הברזל. לאור זאת, העדות מירושלים בהקשר של ראשית המאה ה־6 לפנה"ס בולטת.
ראו גם

שנהבי שומרון
לקריאה נוספת

Reli Avisar, Yiftah Shalev, Harel Shochat, Yuval Gadot, Ido Koch, “Jerusalem Ivories”: Iron Age Decorated Ivory Panels from Building 100, Giv‘ati Parking Lot Excavations, and Their Cultural Setting, 'Atiqot 106, 2022, עמ' 57–74
הערות שוליים

↑  "Jerusalem Ivories", עמ' 57–74
↑  "Jerusalem Ivories", עמ' 67
↑  "Jerusalem Ivories", עמ' 60–62
1 2 3 4  "Jerusalem Ivories", עמ' 62–63
1 2 3 4  "Jerusalem Ivories", עמ' 64
↑  "Jerusalem Ivories", עמ' 69
1 2 3  "Jerusalem Ivories", עמ' 65
↑  "Jerusalem Ivories", עמ' 66
1 2  "Jerusalem Ivories", עמ' 68
לילו וסטיץ'

| --- | --- |

 בימוי:  כריס סנדרס, דין דבלויס 
 הופק בידי:  חברת וולט דיסני
 תסריט:  כריס סנדרס, דין דבלויס 
 עריכה:  דארן ט. הולמס 
 מדבבים:  כריס סנדרס (סטיץ') Greg Finley (קולות נוספים) Jeff Fischer (קולות נוספים) ג'ס הרנל (קולות נוספים) Judi Durand (קולות נוספים) ג'ניפר דרלינג (קולות נוספים) ג'ון דמיטה (קולות נוספים) Barbara Harris (קולות נוספים) פטריק פיני (קולות נוספים) קת' סוסי (קולות נוספים) דאג סטון (קולות נוספים) Mary Linda Phillips (קולות נוספים) Susan Silo (קולות נוספים) Paige Pollack (קולות נוספים) David Randolph (קולות נוספים) קיירל וארן (קולות נוספים) רודגר במפס (קולות נוספים) אריקה בק (קולות נוספים) קווין מקדונלד (Pleakley) וינג ריימס (Cobra Bubbles) ג'ייסון סקוט לי (David Kawena) דיוויד אוגדן סטיירס (Jumba Jookiba) דביי צ'ייס (Lilo Pelekai) טיה קארר (Nani Pelekai) בוב ברגן (קולות נוספים) זואי קולדוול (Grand Councilwoman) סוזן הגארטי (Rescue Lady) ג'ק אנג'ל (קולות נוספים) קווין מייקל ריצ'רדסון (Captain Gantu) מירנדה וולס (Mertle Edmonds, קולות נוספים) איימי היל (Mrs. Hasagawa) Kunewa Mook (Moses Puloki) מיקי מקגוואן (קולות נוספים) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, דיסני+ 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית21 ביוני 2002 ישראל4 ביולי 2002
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט מדע בדיוני, דרמה קומית, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  קאואיי, הוואי 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20, העשור הראשון של המאה ה-21 
 תקציב:  $80,000,000
 הכנסות:  $273,144,151
 הכנסות באתר מוג'ו:   lilostitch
 פרסים:  פרס אנני 
 סרט הבא:  לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ' (2005)
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - ישראל אובל
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לילו וסטיץ' (באנגלית: Lilo and Stitch) הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני שיצא לאקרנים במהלך שנת 2002. הסרט זכה להצלחה מסחרית רבה ולביקורות חיוביות רבות.
הסרט עלה בדיסני+ לכבוד השקתה בישראל ב-16 ביוני 2022.
תקציר

על אי טרופי ושופע מקבוצת איי הוואי, ילדה קטנה ובודדה בשם לילו מאמצת כלב קטן ותמים לכאורה שנפל מכוכב אחר.
לילו קוראת ל"כלב" שלה סטיץ', למרות שאינה יודעת שהוא עבר ניסוי גנטי ועבר לכדור הארץ. סטיץ' נשאר עם לילו מפני שהיא משמשת בשבילו מגן אנושי (לא במודע אצל לילו) כדי לחמוק מציידי הגולגולות מהחלל החיצון, ג'ומבה ופליקלי, שבאו ללכוד אותו ולהחזיר אותו למקום שממנו ברח.
בסופו של דבר רק האמונה הבלתי מעורערת של לילו במילה "אוהנה", שפירושה "משפחה אוהבת", היא המילה שנותנת לסטיץ' דבר שלא חווה בחייו - אהבה.
דמויות

לילו – ילדה בת 7 שאימצה את סטיץ' ככלב. נחמדה וחביבה. הוריה נספו בתאונה, לכן היא גרה בביתה עם אחותה בת ה-17 נאני. אוהבת לרקוד ולשחות. היא מאמינה בחשיבות האוהנה, שפרושו משפחה.
סטיץ' – ניסוי גנטי מספר 626 (עקב טעות, בגרסה העברית של הסרט, רק בסרט הראשון, מספרו הוא 636) שיצר ג'ומבה ג'וקיבה למען השתלטות על הגלקסיה. הפך לנחמד יותר כשהתחיל לאהוב את לילו. מרבה להשתולל. קפה משגע אותו. הוא לא מדבר הרבה אך יש לו את היכולת. חזק מאוד, יכול לראות רנטגן, רוקו חומצה ומטפס על קירות.
גנתו – חייזר לווייתני, ענק ומוזר העובד בשביל יושבת ראש האיחוד הגלקטי. נשלח גם כן לתפוס את סטיץ' אבל נכשל תמיד במשימותיו
ג'ומבה ג'וקיבה – מדען, מרושע לשעבר. חייזר בעל ארבע עיניים. בתקופה בה היה מרושע יצר מאות יצורים גנטיים למען השתלטות על כוכבים. עבד פעם כמדען הסיפון הגלקטי. הוא הודח מתפקידו כשנתגלה סטיץ'. הפך לטוב כשעבר להשתכן עם לילו. בסוף הסרט הראשון אף שיפץ את ביתה לאחר המהומה עם פליקלי, איתו ועם סטיץ'.
וונדי פליקלי – חייזר בעל עין אחת, לשון מפוצלת ושלוש רגליים. היה למומחה היתושים לשעבר. פחדן וחולה ניקיון. הצטרף למסע שמטרתו למצוא את סטיץ' ולכלוא אותו, אך ורק כדי לפקח על ג'ומבה שלא יעבור על החוקים. פליקלי נוהג להתלבש כאשה, להתאפר ולחבוש פאות שונות. ככל הנראה הוא דמות הדראג-קווין המצוירת הראשונה של דיסני.
נאני – אחותה הגדולה של לילו. לא ממש מחבבת את סטיץ'. ידידתו של נער גולש יליד הוואי בשם דייוויד. מחליפה עבודות בעקבות קשיים עם לילו.
דייוויד - החבר הגולש של נאני, במקצועו להטוטן אש במסעדה בה נאני עבדה. דייוויד מאוהב בנאני ובסרט הראשון היא לא מעוניינת בו, לאחר פיטוריה של נאני מהמסעדה בה עבדה דייוויד מסדר לה עבודה חדשה. דייוויד עוזר תמיד ללילו ונאני, לילו אוהבת את דייוויד מאוד וגם סטיץ'.
מדבבים בעברית

| דמות | מדבב |
| --- | --- |
סטיץ': אייל נחמיאס
לילו פלקאי: אליענה מגון
נאני פלקאי: שרית וינו-אלעד
דוקטור ג'ומבה ג'וקיבה: צביקה שוורצברג
הסוכן פליקלי: דור צויגנבום
קפטן גאנטו: יורם יוספסברג
המושלת הגדולה: שרית סרי
סצנות שנחתכו

הרבה דברים יסודיים שהיו בגרסאות הראשונות שיצרו הכותבים לסרט נמחקו או השתנו. במקור סטיץ' היה ראש ארגון פשע בין-גלקטי, בזמן שג'ומבה היה אחד משותפיו לשעבר שהמועצה הבין-גלקטית שלחה כדי לתפוס את סטיץ'. במקור סטיץ', נאני, ג'ומבה ופליקלי טסו בבואינג 747 דרך מרכז העיר הונולולו כדי להציל את לילו. בעקבות פיגוע התאומים, שינו את הנוף להרי קאואיי. כמו כן, החליפו את המטוס בחללית של ג'ומבה. עוד סצנה שיצאה מהעריכה, הייתה סצנה שבה לילו שמנסה להפוך את סטיץ' לאזרח למופת. היא מזהירה תיירים על החוף על התקרבות צונאמי תוך ניצול קריאות צופרי האזעקה, כשהיא בעצם ידעה שהם פעלו לשם בדיקה. הסצנה המקורית שבה ג'ומבה תוקף את הבית של לילו היה אלים מדי על פי מבחן הקהל, ולכן הוא הוחלף לגרסה יותר קומית. הייתה גם סצנה שבה לילו הציגה בפני סטיץ' את פאדג' (דג אהוב עליה), מקרה שבסופו סטיץ' גורם למותו של הדג. לילו קוברת את הדג בקבר של הוריה, וסטיץ' לומד להבין טוב יותר את ההשלכות למעשיו, וגם מקבל מושג טוב יותר על המשמעות של מוות. עוד סצנה שהוסרה הייתה סצנה שבה נאני מביאה פיצה לחדר של לילו, ולילו מספר סיפור לפני השינה לבובה ולאחותה על דוב ידידותי ומסריח. הסיפור הוחלף בשיחה בין נאני ללילו על המשפחה שלהם, כי במבחני הקהל ראו שהצופים נוטים לטעות ולחשוב שנאני היא אמא של לילו. בסצנת המשפט המקורי שפותח את הסרט, שופטים את סטיץ' בזמן שג'מבה לא מופיע. הסצנה הזו הוחלפה בסצנה שבה שופטים את ג'ומבה על כך שיצר את סטיץ'.
סרטי המשך וסדרות

בעקבות ההצלחה הגדולה של הסרט, יצא בשנת 2003 סרט המשך בשם "סטיץ': הסרט", שמהווה מעין פיילוט לסדרת טלוויזיה בשם לילו וסטיץ', ששודרה מ־2003 עד 2006. בשנת 2005 יצא הסרט לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ', שמבחינה עלילתית הוא למעשה ההמשך הישיר לסרט הראשון. בשנת 2006 יצא סרט המשך שלישי בשם לירוי וסטיץ' שסוגר את עלילת סדרת הטלוויזיה. שלושת סרטי ההמשך יצאו ישירות למדיה ביתית (Direct-to-video).
מלבד הסדרה הנ"ל, יצאה בשנת 2008 סדרת אנימה בשם סטיץ'! המבוססת על הדמויות, ששודרה במשך שלוש עונות, עד שנת 2011, ושהיא הפקה של השלוחה היפנית של אולפני דיסני.
סרטי המשך וסדרות > חידוש בלייב אקשן

ב-2025 צפויה לצאת לאקרנים גרסת לייב אקשן לסרט בשם "לילו וסטיץ'", בבימויו של דין פליישר קמפ.
היולט פקארד

.
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת ב-NYSE
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (HPQ)  הבורסה לניירות ערך בטוקיו (31 במרץ 1994) 
 מייסדים:  ויליאם היולט ודייב פקארד
 תקופת הפעילות:  1939 – 1 בנובמבר 2015 (כ־76 שנים) 
 חברות בנות:  ארובה נטוורקס  היולט פקארד גרמניה  היולט פקארד הממלכה המאוחדת  היולט פקארד אוסטריה  היולט פקארד קנדה  HP Japan  היולט פקארד הולנד  היולט פקארד אוסטרליה  היולט פקארד ישראל  היולט פקארד יפן  HP 3PAR  HP אנטרפרייז  חטיבת התוכנה של HP  היולט פקארד צרפת  היולט פקארד הודו  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מיקום המטה:  פאלו אלטו 
 משרד ראשי:  פאלו אלטו, קליפורניה, ארצות הבריתארצות הברית
 ענפי תעשייה:  חומרה, טכנולוגיית מידע, International Standard Industrial Classification 
 מוצרים עיקריים:  מחשבים, מוצרי הדפסה והדמיה,  מוצרי אחסון וגיבוי, מוצרים הקפיים, שירותים
 שווי שוק:  31.74 מיליארד דולר (17 בדצמבר 2024)
 הכנסות:  127.24 מיליארד דולר (2011)
 רווח:  7.07 מיליארד דולר (2011)
 הון עצמי:  27,127,000,000 דולר אמריקאי 
 מנכ"ל:  מג ויטמן 
 עובדים:  349,600 (2011)
  
 www.hp.com
 
הִיוּלֶט-פָּקַארְד (באנגלית: Hewlett-Packard Company), המוכרת בעיקר כ-HP, היא חברה אמריקאית רב-לאומית טכנולוגית, שמרכזה בפאלו אלטו, קליפורניה. תחומי הפעילות העיקריים שלה הם מחשבים (חומרה, תוכנה ושירותים), הדפסה (מדפסות ומכונות דפוס) והדמיה דיגיטלית (סורקים ומצלמות דיגיטליות).
ב-1 בנובמבר 2015 התפצלה החברה לשתי חברות: HP אנטרפרייז (המוכרת בשם HPE) שמתמקדת במגזר העסקי, ומספקת לו שרתים, שירותים ותוכנה, ו-HP Inc שמתמקדת במגזר הצרכני, ומספקת לו מחשבים ומדפסות.
היסטוריה של החברה > מ-1939 עד שנות השבעים

HP נוסדה ב-1939 על ידי ויליאם היולט ודייוויד פאקרד, שסיימו שניהם את לימודיהם באוניברסיטת סטנפורד ב-1934, כיצרנית מכשירי בדיקה ומדידה. המוצר הראשון שלהם היה מתנד (אוסצילטור) קול מדויק, דגם 200A. חדשנותם הייתה בשימוש בנורה כנגד מיוצב-טמפרטורה בחלק קריטי של המעגל. זה אפשר להם למכור את דגם 200A ב-54.40 דולר, בשעה שהמתחרים מכרו מתנדים יציבים פחות ב-200 דולר. אחד מלקוחותיהם הראשונים הייתה חברת דיסני, שרכשה שמונה מתנדים מדגם 200B (תמורת 71.50 דולר לאחד) לשימוש בבדיקת מערכות קול לסרט "פנטסיה".
ב-1968 HP הייתה הראשונה שהשתמשה במונח "מחשב אישי", בפרסומת למכונת חישוב שולחנית. אך בהמשך שינתה את המונח למחשבון שולחני (desktop calculator), ולא מחשב (computer). לדברי ביל היולט "אילו היינו קוראים לו מחשב, מומחי המחשבים של לקוחותינו היו דוחים אותו מכיוון שהוא לא נראה כמו מחשב של יבמ. לכן קראנו לו מחשבון, וכל השטויות האלה נעלמו".
החברה זכתה להערכה עולמית בזכות מגוון מוצרים. היא הציגה את ה"מחשבון האלקטרוני המדעי" הראשון ב-1972 (ה-HP-35), את ה"מחשבון הניתן לתכנות" הראשון ב-1974 (ה-HP-65), ואת המחשבון ה"אלפאנומרי, ניתן לתכנות ולהרחבה" הראשון ב-1979 (ה-HP-41C).
HP מוכרת כמייסדת הסמלית של עמק הסיליקון, אף על פי שלא פעלה בתחום המוליכים-למחצה עד הקמת חטיבה שעסקה בתחום, ב-1960 לערך.
היסטוריה של החברה > משנות השמונים והלאה

HP-150 של חברת היולט פקארד שיצא לשוק בשנת 1983 היה המחשב האישי המסחרי הראשון שבו שולב מסך מגע.
ב-1984 הציגה HP מדפסות הזרקת דיו ולייזר שולחניות. יחד עם קו הסורקים שלה, מוצרים אלה התפתחו מאוחר יותר למוצרים רב-שימושיים, כגון מדפסת/סורק/מכונת-צילום/פקס ביחידה אחת.
בשנות ה-90 החלה HP לייעד מחשבים ללקוחות פרטיים. כחלק מאסטרטגיה זו, רכשה החברה ב-2002 את קומפאק (שרכשה לפני כן את דיגיטל). הרכישה הפכה את HP ליצרנית המחשבים האישיים הגדולה בעולם.
ב-1987 הוכר המוסך בפאלו אלטו שבו החלו היולט ופקארד את העסק שלהם, כציון דרך היסטורי של מדינת קליפורניה. עם זאת, עסקי ציוד הבדיקה והמדידה של HP פוצלו ממנה ב-1999 לחברה בשם "אג'ילנט".
ב-2001 רכשה HP את חברת אינדיגו, חלוצת הדפוס הדיגיטלי ויצרנית מכונות הדפוס הדיגיטליות שמרכזה בישראל, והפכה אותה לחטיבת הדפוס הדיגיטלי של החברה שכונתה HP Indigo.
במרץ 2002 הודיעה החברה שתחדל לייצר מחשבונים מדעיים ופיננסיים – קו מוצרים ושוק שהחברה ייסדה שלושים שנה לפני כן. ואולם, ב-2003 חזרה לשוק הזה עם כמה דגמים חדשים.
HP היא מהמובילות בתעשייה בתמיכה בקוד פתוח ובלינוקס. עובדים רבים של החברה תורמים באופן פעיל, חלקם בתוקף תפקידיהם בה, למיזמי קוד פתוח.
ב-2005 פוטרה מנכ"לית החברה, ומי שעמדה בראש המיזוג השנוי במחלוקת עם קומפאק, קרלי פיורינה. היא גם הייתה האשה הראשונה ששימשה כמנכ"ל בחברה הנכללת במדד דאו ג'ונס. במקומה מונה מרק הרד (Mark Hurd). באותה שנה רכשה החברה עוד חברה ישראלית בתחום הדפוס, סאיטקס ויז'ן שהתמחתה בהדפסה בפורמט רחב. בשנה זו העסיקה החברה 151,000 עובדים בכל העולם.
ב-2006 רכשה HP את חברת התוכנה מרקורי אינטראקטיב. ב-2007 חברה ישראלית נוספת בתחום הדפוס, נור מאקרופרינטרס. ב-2008 רכשה HP חברת Electronic Data Systems כדי להתחרות ב-IBM בתחום של שירותי מערכות מידע. באפריל 2010 היא רכשה את חברת מחשבי כף היד פאלם (בסכום של 1.2 מיליארד דולר), כדי להיכנס לשוק הטלפונים החכמים.
ב-2010 רכשה HP את חברת 3COM ומותג H3C והכניסה את עצמה לראש רשימת ענקיות מוצרי התקשורת בעולם. כיום HP משמשת כייצרן וכפתרון תקשורת מערכות המתקדמות בעולם. הכניסה לשוק יצרה תחרות עזה עם חברת הענק סיסקו מערכות.
חברת HP (לצד חברות נוספות) הואשמה בדו"ח אמנסטי מינואר 2016 בשימוש בקובלט שנכרה על ידי ילדים בקונגו, המועסקים בפרך, בתנאי סכנה ועושק החל מגיל 7.
היסטוריה של החברה > פיצול החברה

לפי תוכנית שהתגבשה שנה קודם לכן, ב-1 בנובמבר 2015 התפצלה החברה לשתי חברות: HP אנטרפרייז (המוכרת בשם HPE) שמתמקדת במגזר העסקי, ומספקת לו שרתים, שירותים ותוכנה, ו-HP Inc שמתמקדת במגזר הצרכני, ומספקת לו מחשבים ומדפסות.
ב-2016 רכשה HP Inc את חטיבת המדפסות של סמסונג המעסיקה למעלה מ-6,000 עובדים. ההסכם עם סמסונג נועד להגדיל את סל המוצרים של HP בתחום המדפסות המציעות תפוקת הדפסה וצילום גבוהים יותר, המתאימות בעיקר לצרכים של שוק המשרדים והחברות.[דרושה הבהרה]
בינואר 2017 רכשה HP אנטרפרייז את חברת SimpliVity תמורת סכום של כ-650 מיליון דולר.
בספטמבר 2016 הודיעה חברת מיקרו פוקוס האנגלית על כוונתה למזג אליה את מגזר התוכנה של HP אנטרפרייז והרכישה הושלמה בספטמבר 2017