stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן ברודי
הפקותיו בתיאטרון (חלקי)

שטולץ:מסלולן הנשיקות
מילוקר: יונתן המסכן
דה פריז ק.: בודפשט–וינה
לבריותיו

אלדאר רני : פרח הטיסה (עם לאסלו ויידה, 1915)
מיקלוש ברודי - אלפרד מארקוש : אשתי התחתנה (1921)
לאיוש לייטאי : שוטה הנשים (1923)
ויקטור יעקבי : מיאמי (עם לאסלו ויידה, 1925)
פאל אברהם : Zenebona (עם לאסלו לקטוש, 1928)
אגון קמני: Kikelet utca 3. (עם אימרה הרמט 1929)
סרטיו

הקריירה של דוֹדי (1915)
ספריו

כולם נמצאים בו. . . מיומנו של במאי תיאטרון ; עמוד השערליפוט הרמן, קריקטורות לאיוש גלרט; שאריק בודפשט 1937
אלבום היופי הנשי ב-1937 ; עורך אישטוואן ברודי; מגזין חדש, בודפשט, 1937
חגיגות ישנות מפשט. רומן של עולם שעבר ; Officina בודפשט, 1940
ראו גם

בספרייה האלקטרונית ההונגרית
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון התיאטרון ההונגרי)
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
הערות שוליים

↑  Gyászjelentése
↑  "Bródy Lajosné halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 931/1936. folyószáma alatt".
↑  Scala Szinhaz, באתר mek.oszk.hu (בהונגרית)
↑  "Bródy István és Biró Irén házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 951/1907. folyószáma alatt".
↑  "Bródy István és Endrei Margit házasságkötési bejegyzése a szombathelyi polgári házassági akv. 114/1917. folyószáma alatt".
בנד-י קיסר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  stone arch bridge, ancient Roman dam, weir, גשר רומי 
 כתובת:  שושתר 
 מיקום:  Shushtar County 
 מדינה:  איראן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 260
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־60 של המאה ה־3 
 חומרי בנייה:  אבן חול, אופוס קמנטיקיום 
 אדריכל:  Roman engineering 
 מידות
 אורך:  500 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  40 
 מִפְתָּח מרבי:  9 מ' 
 
 קואורדינטות:  32°03′13″N 48°50′55″E﻿ / ﻿32.053723°N 48.848687°E﻿ / 32.053723; 48.848687
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןבנד-י קיסר(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןבנד-י קיסר
 
בנד-י קיסר ("סכר הקיסר"; בפרסית: بند قیصر), פֹּל-י קיסר ("גשר הקיסר"), גשר ולריאן או שאדרוואן  (בפרסית: پل شادروان) היה גשר קשת עתיק בשושתר, הראשון באיראן שנבנה בשילוב עם סכר.
הגשר נבנה על ידי כוח עבודה רומאי במאה השלישית מטעם השלטון הסאסאני. המבנה הוא גם הגשר והסכר הרומיים המזרחיים ביותר, עמוק בתוך השטח האיראני. התכנון בעל התכלית הכפולה השפיע רבות על ההנדסה האזרחית באיראן וסייע בפיתוח טכניקות ניהול המים הסאסאניות.
סכר ההצפה שאורכו כ-500 מ' על נהר כארון, הנהר השופע ביותר באיראן, היה מבנה הליבה של מערכת המים של שושתר (سازههای آبی شوشتر), ממנו שאבה העיר את התפוקה החקלאית שלה. בשנת 2009 הוכרזה מערכת המים של שושתר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, העשירי באיראן. המבנה המקושת נישא לאורך הדרך החשובה בין פסארגאדה יבין הבירה הסאסאנית קטסיפון. מבנה הגשר והסכר שופץ פעמים רבות במהלך התקופה האסלאמית, והיה בשימוש עד סוף המאה ה-19.
היסטוריה

לפי המסורת הפרסית, בנד-י קיסר נקרא על שם הקיסר הרומי ולריאנוס (253–260) שנפל בשבי בידי שאפור הראשון יחד עם כל צבאו, לאחר תבוסה בקרב אדסה. כ-70,000 איש, בכללם אנשי חיל ההנדסה הרומי, שימשו בידי הסאסאנים לעבודות בנייה בשושתר, שהייתה מרכז חקלאי חשוב בדרום-מערב איראן. כדי לנצל את האדמות הפוריות באזור בנו הרומאים שלושה מבנים: תעלת אב-י גרגר, סכר בנד-י קיסר וסכר בנד-י מיזאן, שהובילו את מי נהר קארון בתעלות מלאכותיות.
סיפור זה מופיע בחיבוריהם של א-טברי ושל מסעודי (מאות 9–10).
בנייה

שושתר שוכנת על מישור סלעי מעל נהר קארון. סכר קדום שנבנה על ידי הסאסאנים לא תפקד כראוי. תוכנית ההשקיה שיישמו הבנאים הרומאים כללה שלושה שלבים: ראשית, הנהר הוסט לעבר אב-י גרגר, ערוץ המתפצל מנהר קארון במעלה הזרם ושב וחובר אליו כ-50 ק"מ מדרום. האי שביניהם נקרא "מיאן-אב" וידוע בגידולי הסחלבים שבו. שנית, הסכר עצמו נבנה מעל ערוץ הנחל היבש, כשיסודותיו מסתעפים בהתאם למצאי קרקע יציבה. כאשר שוב זרמו המים בנהר, הם זרמו בהתאם לתוואי סכר קטן (weir). הערכות גובה המים נעות בין 1–2 מ' ועד 7–10 מ', אך סביר להניח כי מדובר בגובה של 3–4 מ', שאפשר אספקת מים לערוצי ההשקיה משני עברי הנהר גם בעונת היובש. למרות גובהו הצנוע, עוביו של הסכר הקטן היה כ-10 מ' וזאת כדי לתמוך במבנה המקושת.
מעל הסכר הקטן השתרעה לאורך כ-500 מ' דרך שנתמכה על ידי כארבעים קשתות. שרידי הקשתות שנשתמרו מעידות על עבודות שיפוץ ושחזור שנעשו לאורך השנים. לאחר התמוטטות קשה בסוף המאה ה-19 נותרו עומדות כשלושים קשתות בלבד.
האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כ"יצירת מופת של גאונות יצירתית". יחד עם המערכת ההידראולית בשושתר, הוא כולל טירה ומגדל המשמש למדידת גובה המים, ומקבץ של טחנות מים.
הערות שוליים

↑  R.N. Frye, The History of Ancient Iran, Beck, 1984, p. 298.
↑  N. Smith, A History of Dams, London,1971, pp. 56–61.
↑  A.T. Hodge, "Reservoirs and Dams", in Ö. Wikander, Handbook of Ancient Water Technology, Technology and Change in History, Brill, 2000, pp. 331–339.
↑  Shushtar Historical Hydraulic System, UNESCO World Heritage Centre.
↑  A.T. Hodge, Roman Aqueducts and Water Supply, London, 1992, p. 85.
↑  א-טברי, תאריח', כרך I, עמ' 827.
↑  X. De Planhol, "Band "dam"," Encyclopedia Iranica Online, s.v.
↑  Shushtar Historical Hydraulic System, UNESCO World Heritage Centre.
ג'לג'וליה (אתר ארכאולוגי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידות
 שטח:  10 דונם 
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות האשלית 
 תקופות:  התקופה הפלאוליתית התחתונה 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°09′09″N 34°57′41″E﻿ / ﻿32.152448°N 34.961293°E﻿ / 32.152448; 34.961293
  (למפת גוש דן מוגדלת) ג'לג'וליה(למפת גוש דן רגילה) ג'לג'וליה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'לג'וליה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'לג'וליה
 
ג'לג'וליה היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מזרחית לג'לג'וליה סמוך לכביש 6. באתר נחשף יישוב מתקופת הפלאוליתית התחתונה השייך לתרבות האשלית המאוחרת.
החפירות ותוצאותיהן

בעקבות הרחבת העיר ג'לג'וליה נעשתה חפירת הצלה של רשות העתיקות בשיתוף החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך החפירות נחשף אתר פרהיסטורי מן התרבות האשלית המתפרש על פני 10 דונמים. לדברי מעין שמר, מנהלת החפירה מטעם רשות העתיקות, ופרופ' רן ברקאי, ראש החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, הקרבה לשפת נחל שסיפק את צורכי המים ויצר סביבה עם בעלי חיים רבים שהתקיימו בג'לג'וליה לפני כחצי מיליון שנה, הפך את ג'לג'וליה לאזור מועדף על בני אדם קדמונים שאליו הגיעו קבוצות של ציידים לקטים שוב ושוב. העדות לחיים באזור הם כלי צור רבים שנחשפו בכמות גדולה באתר. לא דווח על עצמות אדם שהתגלו באתר, אך בהתבסס על גילו והתרבות שלו העריכו החופרים שהסתתים השתייכו למין הומו ארקטוס.
הערות שוליים

↑  איתי בלומנטל, אתר פרהיסטורי בן חצי מיליון שנה נחשף בשרון, באתר ynet, 7 בינואר 2018
| אתרי התרבות האשלית |
| --- | --- | --- |
| אתרים בארץ ישראל | ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת רבדים  • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים באירופה | בוקסגרוב • הוקסן • הרי אטאפוורקה • טרה אמאטה •  סוונסקום  • סן-אשל • שנינגן |  |
| אתרים באפריקה | אולורגסאלי • אגם טורקאנה • טיגחניף • לופה-אוקנדה • ערוץ אולדובאי • קוקיסלאי 4 |  |
| אתרים באסיה | בורי |  |
| אתרים פלאוליתיים ואפיפלאוליתיים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התחתונה | ביצת רוחמה • בריכת רם • ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת עברון • מחצבת רבדים • מערת גמל • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מיסליה • מערת קסם • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים • הר כרכום • מערת הגדי • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת רקפת • מערת שוקבא • מערת תנור • נשר רמלה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית העליונה | אוהלו II • הר כרכום • מערת היונים • מערת הנחל • מערת כבארה • מערת מנות • מערת ספונים • מערת קפזה • מערת רקפת • נחל אורן • נחל עין גב I • ערק אל-אחמר • תל רקית |  |
| אתרים מהתקופה האפיפלאוליתית | מדרגות הירדן • מערת היונים • מערת הנחל • מערת חילזון תחתית • מערת כבארה • מערת ספונים • מערת רקפת • מערת שוקבא • נווה דוד • נחל אורן • חתולה • נחל עין גב II • עין גב I • עינן • תל יריחו • תל רקית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארמון שרלוטנבורג

| --- | --- |

הארמון והגנים מלמעלה
 מידע כללי
 סוג:  ארמון
 על שם:  סופיה שרלוטה מהנובר 
 כתובת:  Gardens of Charlottenburg Palace 
 מיקום:  ברלין
 מדינה:  גרמניה
 בעלים:  קרן הארמונות והגנים הפרוסים של ברלין-ברנדנבורג 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1695–1791 (כ־96 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1791 
 אדריכל:  יוהאן ארנולד נרינג, יוהאן פרידריך אוסאנדר פון גתה,Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק
 
 קואורדינטות:  52°31′16″N 13°17′45″E﻿ / ﻿52.521111°N 13.295833°E﻿ / 52.521111; 13.295833
 אתר רשמי
  (למפת ברלין מוגדלת) ארמון שרלוטנבורג(למפת ברלין רגילה) ארמון שרלוטנבורג
 
חזית הארמון בשעת לילה
ארמון שרלוטנבורג (בגרמנית: Schloss Charlottenburg - "שלוס שרלוטנבורג") הוא הארמון הגדול ביותר שקיים כיום בתחומי העיר ברלין. הארמון ממוקם ברובע שרלוטנבורג במערב ברלין, ושימש את שושלת הוהנצולרן הפרוסית.
הקמת הארמון

הארמון הראשון שהוקם במיקום זה היה ארמון ליצנבורג (בגרמנית: Lietzenburg). ארמון זה תוכנן בסגנון אדריכלות הבארוק על ידי האדריכל ארנולד נרינג לבקשתה של סופיה שרלוטה מהנובר, רעייתו של הנסיך הבוחר מברנדנבורג פרידריך השלישי (לימים מלך פרוסיה פרידריך הראשון). לאחר הכתרתו של פרידריך כמלך פרוסיה בשנת 1701, והכתרתה של שארלוט כמלכה לצידו, הורחב הארמון שיועד במקורו להיות "ארמון קיץ" (Sommerhaus) על ידי האדריכל אאוזנדר פון גתה. לאחר מותה של סופיה שרלוטה בשנת 1705 קרא פרידריך את הארמון, את גניו ואת כל האזור בו הוא שוכן, לזכרה, על שמה.
בין השנים 1709 ו-1712 הורחב הארמון, ונבנו אגפים משני צדדיו היוצרים את חצר הכבוד וכן חממת ההדרים (האורנז'רי) בפיקוח האדריכל אנדראס שליטר. במסגרת הרחבה זו נבנה בארמון חדר הענבר המפורסם.
לאחר מותו של פרידריך הראשון בשנת 1713 הרחיב המלך פרידריך וילהלם הראשון את הארמון. פרידריך וילהלם נתן במתנה את חדר הענבר לצאר פיוטר הגדול כמתנה, והחדר הועבר לרוסיה.
לאחר מותו של פרידריך וילהלם השני בשנת 1716 ועם עלייתו לשלטון של פרידריך השני החלה הרחבה נוספת של הארמון על פי תוכניותיו של האדריכל גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף אשר בנה ממזרח הארמון את האגף החדש. פרידריך לא התגורר זמן רב באגף מפואר זה, ועבר לארמון סנסוסי בפוטסדאם עם השלמתו של זה בשנת 1747.
המבנים האחרונים שנוספו לארמון היה התיאטרון והאורנז'רי, בתקופת שלטונו של פרידריך וילהלם השני, על פי תוכניותיו של האדריכל קארל גוטהארד לאנגהאנס.
במלחמת העולם השנייה נפגע הארמון בהפצצות חיל האוויר המלכותי ומרבית חדריו נהרסו לחלוטין.
פנים הארמון

הגלריה המוזהבת (Goldene Galerie) - נבנתה על ידי פרידריך הגדול בשנת 1746 ומעוצבת בסגנון הרוקוקו הפרדריכסיאני שבהם מאופיינים ארמונות פרוסיה של התקופה. הגלריה עצמה מצופה בשיש ירוק ובקישוטים מרובים בסגנון הרוקוקו, ומהווה דוגמה כסימן דרך חשוב באדריכלות הפרוסית בהיסטוריה ובכך נחשבת לאחד מהחדרים היפים באירופה על פי דעת רבים.
גלריית החרסינה (Porzellan-Kabinett) - חדר קטן ועמוס בקישוטים המכיל בתוכו אוספי חרסינה חשובים מהמזרח הרחוק (מיפן וסין) ומצופה מראות מרובות ובוהקות.
שלוסקפלה, מילולית - קפלת הארמון (Sclosskapelle) - מקום התפילה של מלכי פרוסיה ובני לוויתם שהתגוררו בארמון. הקפלה עצמה מעוטרת בקישוטים מרובים, שכמעט כולם (חוץ מחלק מסוים מדוכן המטיף) נהרסו במלחמת העולם השנייה.
גני הארמון

גני הארמון תוכננו במאה ה-17 על ידי אדריכל הגנים סימֵאון גודו בסגנון צרפתי פורמלי שהושפע מסגנונו של אדריכל הגנים הצרפתי אנדרה לה נוטרה. בסוף המאה ה-18 שונו הגנים לסגנון גן אנגלי בהדרכתו של פטר יוזף לנה. בגן הארמון נבנתה בשנת 1788 בלוודרה - בית תה המשמש כמצפור, על ידי האדריכל קארל גוטהרד לאנגהאנס. בשנת 1810 נבנה המאוזולאום עבור המלכה לואיז, ובשנים 1824–1825 נבנתה הווילה הנפוליטנית בגני הארמון. במהלך מלחמת העולם השנייה נשרפו גני הארמון בהפצצות חיל האוויר המלכותי, ובהמשך ניזוקו הגנים במהלך הקרב על ברלין.
הארמון לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה החל שיקום הארמון ושחזור החדרים בהתבסס על תמונות שצולמו לפני המלחמה.
גני הארמון שוקמו בחלקם בסגנון הצרפתי פורמלי כפי שהיו במאה ה-17, וחלקם הצפוני, הרחוק מהארמון, שוקמו בסגנון האנגלי.
בארמון הוקמו מספר מוזיאונים, ובאורנג'רי הוקמה מסעדה. במוזיאון הוצגו בין השאר תמונות של אנטואן ואטו ומארק שאגאל. בשנת 1970 הוצגה בארמון תערוכה על מצדה. בארמון אירחו הגרמנים אורחים רמי מעלה, בהם נשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג.
גני הארמון משמשים את תושבי האזור כגן ציבורי שהכניסה אליו חופשית. מתנהל מאבק ציבורי נגד תוכניות לדרוש תשלום בגין הכניסה לגנים.
בין השנים 2004–2006 שימש הארמון כבית מגוריו של נשיא גרמניה בעת שנערכו בארמון בלוו שיפוצים.
הערות שוליים

↑  Kristiaan Van Ermengem, Charlottenburg Palace, Berlin, A View On Cities (באנגלית) (ארכיון)
↑  Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg (SPSG), The New Wing at Charlottenburg Palace, Blog: Stiftung Preußische Schlösser und Gärten (ארכיון)
↑  Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg (SPSG), Charlottenburg Palace, Blog: Stiftung Preußische Schlösser und Gärten
1 2 3  ברלין, dorling kindersley, 2014
↑  וושינגטון פוסט, 5,5 מיליון דולאר עבור ציור של וואטו, מעריב, 21 בפברואר 1984
↑  חיים למען ילדים חולים, מעריב, 11 בספטמבר 1985
↑  פצצה נתגלתה בתערוכה ישראלית בברלין, מעריב, 16 באוקטובר 1970
↑  שאול בן חיים, ראש עירית ברלין ילווה היום את הנשיא הרצוג בסיורו בעיר, מעריב, 9 באפריל 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267499305171  BIBSYS: 90258468  Bildindex: 20950538  BnF: cb13327798p (data)  CANTIC: a10154632  GND: 4122902-2  ISNI: 0000 0001 2164 3329  LCCN: n50041228  LNB: 000218064  NKC: kn20030527004  NLA: 36511972  SUDOC: 035661763  ULAN: 500299986  VIAF: 136009480   WorldCat (עם VIAF): 136009480 
גני הארמון
פיוטר בלוייב

| --- | --- |

מפקדי החזית הדרום-מערבית. בלוייב חמישי משמאל
 לידה:  21 ביוני 1857 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1699–1858)
 פטירה:  1923 (בגיל 65 בערך) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1876–1923 (כ־47 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-16 הדיוויזיה ה-17 מפקד הקורפוס ה-5 מפקד הארמייה המיוחדת מפקד הארמייה ה-11 מפקד החזית הדרום-מערבית 
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  אות מסדר העיט הלבן  חרב הזהב של גבורה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
פיוטר סמיונוייביץ' בלוייב (ברוסית: Пётр Семёнович Балу́ев; 21 ביוני 1857 – 1923) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על כוחות גדולים במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

בלוייב נולד ב-21 ביוני 1857. הוא למד באקדמיה הצבאית ולדימיר בקייב, ולאחר מכין בבית הספר הצבאי פבלובסק (אנ'). הוא סיים את לימודיו ב-1876 הצטרף לחיל התותחנים של צבא האימפריה הרוסית והוצב במבצר באלכסנדרופול. בין 1877–1878 הוא השתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית. הוא למד באקדמיית המטה הכללי ניקולליב וסיים אותה ב-1882, ולאחר מכן הוצב כקצין למטלות מיוחדות במחוז הצבאי הטרנס-כספי. ב-1883 הועבר למטה הקורפוס ה-4. ב-1885 החל ללמד בבית הספר לצוערים בנובוצ'רקסק. ב-1889 הוא הוצב במטה ארמיית הדון. ב-1892 הוא הועלה לדרגת פולקובניק. ב-1895 הועבר למטה ארמיית דונסקוי. ב-1900 מונה למפקד גדוד ברגימנט ה-124 של וורונז'. ב-1901 הועבר לפקד על הרגימנט ה-158. ב-1904 הועלה לדרגת גנרל-מיור והועבר לפקד על הבריגדה ה-2 בדיוויזיה ה-16. בהמשך השנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-6. ב-1910 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-17.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכללה הדיוויזיה של בלוייב במסגרת הקורפוס ה-14 אשר היה חלק מהארמייה הרביעית. הארמייה נכללה במסגרת החזית הדרום-מערבית, ופלשה לגליציה אשר הייתה תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מספר מבצעים מוצלחים שלו בחזית, ב-30 באוגוסט הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-6 אשר היה חלק מהארמייה השנייה. הקורפוס שלו שחרר את מצודת אוסובייץ ובספטמבר הועבר אל הארמייה העשירית ובהמשך אל הארמייה הראשונה. ב-9 בנובמבר הוא נפצע ולפיכך הועבר למטה המחוז הצבאי מינסק. ב-6 בדצמבר הוא הוחזר לשירות פעיל כמפקד הקורפוס ה-5. בלוייב פיקד על הקורפוס בהצלחה במהלך מתקפת אגם נארוץ' וב-18 בספטמבר 1915 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בפברואר 1916 הוא מונה למפקד הקבוצה השמאלית של הארמייה השנייה ופיקד עליה במהלך מתקפת ברוסילוב. ב-10 בנובמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה המיוחדת אשר הייתה חלק מהחזית הדרום-מערבית. ב-9 ביולי 1917 הוא מונה למפקד הארמייה ה-11. ב-18 ביולי של אותה שנה הוא מונה בשוגג למפקד החזית הדרום-מערבית, וכבר ב-31 ביולי הוחלף באנטון דניקין.
בעקבות מהפכת נובמבר, הוא הושעה מתפקידו ונעצר בחזית על ידי הוועדה הצבאית המהפכנית. ב-1918 הוא שוחרר והתגייס לצבא האדום. ב-1919 הוא מונה למפקח על התקשורת הצבאית. ב-1920 הועבר לתפקידי הוראה. הוא נפטר במוסקבה ב-1923.
הערות שוליים

↑  מאמר ברוסית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3874151778216518130001   WorldCat (עם VIAF): 3874151778216518130001
אנטון פון זלצה

| --- | --- |

אנטון פון זלצה
 לידה:  22 באוקטובר 1843 לוגה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1699–1858)
 פטירה:  9 במרץ 1916 (בגיל 72) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917)
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1862–1916 (כ־54 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-24 מפקד דיוויזיית המשמר ה-1 מפקד הקורפוס ה-22 מפקד הקורפוס ה-1 מפקד המחוז הצבאי קזאן מפקד הארמייה הרביעית
 פעולות ומבצעים
 מרד ינואר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  חרב הזהב של גבורה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אות מסדר העיט הלבן  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
אנטון איגורוביץ' פון זלצה (ברוסית: Анто́н Его́рович За́льца; 22 באוקטובר 1843 - 9 במרץ 1916) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה הרביעית במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

זלצה נולד ב-22 באוקטובר 1843, בעיר לוגה שבמחוז לנינגרד, האימפריה הרוסית. אביו איגור אנטונוביץ' פון זלצה (1795–1874), היה קולונל בצבא האימפריה הרוסית. אמו הייתה אלכסנדרה לבית ברוסינוי. ב-1862 סיים את בית הספר לצוערים, והתגייס כלייטננט לצבא. הוא הוצב בחיל המשמר הקיסרי, והשתתף עמו בדיכוי מרד ינואר בפולין ב-1863. על אומץ הלב שגילה במהלך דיכוי המרד, קיבל את עיטור סנט סטניסלב דרגה שלישית עם חרבות, ואת עיטור סנט אנה דרגה רביעית. ב-30 באוגוסט 1867 הועלה לדרגת סטארשי לייטננט, וב-20 באפריל 1869 הועלה לדרגת קפיטן. הוא לחם בהצטיינות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ושימש כאחד מאנשי מטהו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובהמשך כשלישו האישי. ב-1878 הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש, וב-4 בפברואר 1879 הועלה לדרגת פודפולקובניק ומונה למפקד גדוד החי"ר הקווקזי ה-1. ב-15 באוקטובר 1881 הוא הועלה לדרגת פולקובניק, וב-19 ביולי 1889 הועבר לפקד על רגימנט החי"ר הסיבירי ה-80. ב-8 במרץ 1895 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד הבריגדה הקווקזית ה-1. ב-14 באפריל 1902 הועלה לדרגת גנרל לייטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-24. בין 1904–1905 פיקד על הדיוויזיה הראשונה של המשמר, בין 1905–1906 על הקורפוס ה-22, ובין 1906–1908 על הקורפוס ה-1. ב-13 באפריל 1908 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1911 מונה למפקד המחוז הצבאי קאזאן.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הופרשו הכוחות הצבאיים של המחוז הצבאי קאזאן לצורך יצירת הארמייה הרביעית אשר זלצה מונה כמפקדה. הארמייה נכללה במסגרת החזית הדרום-מערבית, ופלשה לגליציה אשר הייתה תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בחלק האחרון של אוגוסט הובס זלצה בידי האוסטרים בקרב קרשניק, ובשל כך הודח מפיקודו על הארמייה והוחלף באלכסיי אברט. הוא הוחזר לתפקיד של מפקד המחוז הצבאי קאזאן, ומונה גם כחבר ועדה לפצועי מלחמה. ב-8 בנובמבר מונה למפקד מבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג. הוא נפטר ב-9 במרץ 1916 בגיל 72. מקום קבורתו לא ידוע.
רדקו דימיטרייב

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1859 (יוליאני) גרדץ, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית 
 הוצאה להורג:  1 בנובמבר 1918 (בגיל 59) פיאטיגורסק, רוסיה הסובייטית רוסיה הסובייטית (1918-1954) 
 מדינה:  בולגריה 
 השכלה:  האוניברסיטה הצבאית הלאומית ע"ש וסיל לבסקי  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית  התיכון הלאומי אפרילוב 
 השתייכות:  בולגריה צבא בולגריה    צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1877–1886; 1898–1913; 1914 – 1917
 דרגה:   גנרל-לייטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס הבולגרי המערבי מפקד הארמייה הבולגרית השלישית מפקד הקורפוס הרוסי ה-8 מפקד הארמייה הרוסית השלישית מפקד הארמייה הרוסית ה-12
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מלחמת בולגריה-סרביה מלחמת הבלקן הראשונה מלחמת הבלקן השנייה מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית (27 בספטמבר 1914)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1898)  מסדר הנשר הלבן עם חרבות (13 בינואר 1917)  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה שנייה עם חרבות (26 בינואר 1916)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש (30 באוגוסט 1914)  מסדר סטארה פלנינה  אות מסדר העיט הלבן  מסדר הכבוד הצבאי הבולגרי  מסדר הגבורה  מסדר ולדימיר הקדוש  מסדר אלכסנדר הקדוש של בולגריה  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
רדקו דימיטרייב (בבולגרית: Радко Димитриев; 24 בספטמבר 1859 - 18 באוקטובר 1918) היה גנרל בצבא בולגריה, אשר אף שימש כראש המטה הכללי הבולגרי בשנים 1904–1907, ולאחר מכן היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

דימיטרייב נולד ב-24 בספטמבר 1859 בכפר גרדץ (מחוז סליבן), וגודל על ידי סבתו בקוטל. מאוחר יותר הוא למד בגימנסיה אפרילוב בגאברובו, והשתתף בארגון מרד אפריל בשנת 1876.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוא היה מתורגמן בדיוויזיית המשמר ה-2 של צבא האימפריה הרוסית. בשנת 1879 הוא סיים את בית הספר הצבאי בסופיה, בשנת 1881 הועלה לדרגת סגן, ובשנת 1884 הוא הפך לקפטן לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה של סנקט פטרבורג. בהיותו קפטן הוא היה אחד הקצינים הפרו-רוסים שהיו מעורבים בשנת 1886 במזימה לחטוף את אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה ולהכריח את התפטרותו, ועל כך הוגלה על ידי ראש הממשלה סטפן סטאמבולוב. לאחר מכן הוא שירת במשך עשר שנים בצבא הרוסי, וחזר לבולגריה רק לאחר נפילת סטאמבולוב.
במהלך מלחמת בולגריה-סרביה בשנת 1885 דימיטרייב היה אחד ממפקדי הקורפוס המערבי, והשתתף בקרב המוצלח - קרב פרוט. אחרי המלחמה הוא השתתף בהפיכה לא מוצלחת; היגר לרומניה והפך לחבר במועדון הקצינים. מאוחר יותר היגר לרוסיה ושירת בצבא הרוסי.
הוא חזר לבולגריה בשנת 1898, והפך לסגן מפקד דיוויזיית הדנובה ה-5. ב-18 במאי 1900 הוא הועלה לדרגת קולונל, ומ-1904 עד 1907 היה ראש המטה הכללי של הצבא הבולגרי. ב-2 באוגוסט 1912 הועלה דימיטרייב לדרגת גנרל-לייטננט.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה הוא פקד על הארמייה השלישית, אשר נצחה את הטורקים בלוצנגרד ובלולה בורגס בתרקיה. במהלך מלחמת הבלקן השנייה ב-1913 הוא החליף את הגנרל מיכאיל סאבוב כסגן מפקד המפקד העליון. מאוחר יותר באותה שנה, לאחר תום המלחמה, הוא נשלח כראש המשלחת הדיפלומטית לסנקט פטרבורג.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה דימיטרייב למפקד הקורפוס הרוסי ה-8, שהיה חלק מהארמייה השמינית, ובספטמבר 1914 מונה למפקד הארמייה הרוסית השלישית. במהלך קרב רווה הוא הביס את הארמייה האוסטרו-הונגרית הרביעית. ב-1 במאי 1915 פתחו האוסטרו-הונגרים ובעלי בריתם הגרמנים במתקפת גורליצה-טרנוב. עיקר כובד המתקפה נפל על הארמייה השלישית, שאיבדה למעלה מ-200,000 איש ו-140 תותחים. ב-10 במאי קיבלה הארמייה אישור לסגת משטחי פולין וגליציה אל נהר סן. בעקבות התבוסה הוחלף דימיטרייב בלאוניד לש, ונשלח לשרת בחזית הקווקז. בשנת 1916 הוא מונה למפקד הארמייה הרוסית ה-12 באזור ריגה, ופיקד עליה עד יולי 1917. לאחר מכן הוא פרש מהצבא ועבר להתגורר בעיירת נופש בקווקז, וב-18 באוקטובר 1918 הוצא להורג בפיאטיגורסק על ידי הבולשביקים, יחד עם עוד 100 קצינים וגנרלים אחרים.