stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלא מאונטג'וי
היסטוריה > שביתות רעב > 1920 - מלחמת העצמאות האירית

בין 1917 ל-1923, אלפי שביתות רעב נערכו ברחבי אירלנד, והבריטים נטשו את מדיניות ההאכלה בכפייה, משום שלאחר המקרה של אש הפרקטיקה נקשרה יותר מדי לאלימות, לעינויים ולברוטליות. מלחמת העצמאות האירית, שנערכה בין 1919 ל-1921, הביאה למצב מורכב יותר עבור הבריטים, משום שמצד אחד בעקבות פעולות הבלאק אנד טאנס מספר העצורים הלך וגדל, ומצד שני, האהדה כלפי המהפכנים הייתה רחבה ומושרשת יותר מאשר אי פעם. בכלא מאונטג'וי ב-1920, 89 אסירים פתחו בשביתת רעב כדי לדרוש מעמד של אסירים פוליטיים, ואז את שחרורם. הבריטים החליטו על "מחוות רצון טוב", ושחררו את כל האסירים השובתים לאחר 18 ימים. אך משום שביטלו את הסטטוס של העצורים כאסירים פוליטיים אשר הושג אחרי מותו של אש, נפתחו שביתות נוספות בכל אירלנד, המפורסמת מביניהם ב-11 באוגוסט בקורק, שם הוחזקו אסירים ללא האשמות או משפט. הפעם הבריטים התחפרו בעמדתם, והחלו להעביר את האסירים למתקני כליאה אחרים כדי לפרק את הפעולה. בין השובתים היה ראש העיר של קורק מטעם שין פיין, טרנס מקסוויני. השביתה שלו זכתה לתשומת לב עולמית, והבריטים חשו ששחרורו יוביל להקצנה במצב באירלנד, ואפילו להתקוממות המונית. אך ככל שהמשיך בצומו, הם חששו מההשלכות אם ימות, והעבירו אותו לבריקסטון, והאכילו אותו בכפייה. ב-25 באוקטוב הוא נפטר, והדבר גרר הגברה של השביתה, שנמשכה עד 12 בנובמבר, אז ביקש הנשיא בפועל של הרפובליקה האירית, ארתור גריפית', שיחדלו. ללווייתו הגיעו עשרות אלפי אבלים, ואכן, כפי שחששו הבריטים, מותו פעל להתלכדות בקרב הרפובליקנים האירים, אשר הדמות של האסיר היחיד העומד איתן עד סופו המר אל מול האימפריה הפכה עבורם לסמל המאבק, אשר הלך והחריף.
היסטוריה > שביתות רעב > 1923 - מלחמת האזרחים האירית

כשהבריטים הסכימו לשלטון עצמי אירי ב-1921, הקבוצות המהפכניות התפצלו בין אלה שהיו בעד האמנה האנגלו-אירית, אשר נתנה שלטון אירי בכמעט כל שטחי אירלנד, מלבד אלסטר, לבין אלה שרצו להמשיך את המאבק עד השגת עצמאות מלאה על כל האי. החל מ-1922, הרפובליקנים אשר יום קודם נלחמו צד בצד, מצאו עצמם נלחמים אחד בשני. כל הארגונים העיקריים - שין פיין, ה-הצבא האירי הרפובליקני, קומן נה מאן ואחרים - מצאו עצמם חצויים. תומכי האמנה הקימו את מדינת אירלנד החופשית, ומתנגדיהם נלחמו עבור רפובליקת אירלנד, וכך המלחמה הזו הייתה בין האירים-המהפכנים-לשעבר לבין האירים-המהפכנים-הרפובליקנים. הפעם, כשמהפכנים מצאו עצמם כלואים על התנגדות למשטר, היו אלה חבריהם לנשק ששמו אותם שם. במאי 1923, כשתומכי מדינת אירלנד החופשית ניצחו, הם המשיכו להעניש את אחיהם אשר התנגדו להם, וגם כעבור חצי שנה, יותר מ-12,000 גברים ונשים מהצד הרפובליקני נותרו מאחורי סורגים, ללא משפט או האשמות רשמיות נגדם. בדרישה להשתחרר, חזרו לאסטרטגיה המוכרת, שביתות רעב. עד סיום השביתות, השתתפו יותר מ-800 אסירים, ומתו שניים. הייתה זו אחת משביתות הרעב הגדולות של המאה ה-20.
באוקטובר 1923, הכריז מייקל קילרוי, מפקד אסירי ה-IRA בכלא מאונטג'וי, על שביתת רעב של 300 האסירים תחת פיקודו. החדשות התפשטו, ותוך מספר ימים יותר מ-7000 אסירים בבתי הכלא האירים השתתפו בשביתה. לא הייתה זו שביתת הרעב הראשונה נגד מדינת אירלנד החופשית: בפברואר של אותה השנה, מספר חברות כלואות מארגון הנשים המהפכני קומן נה מאן הכריזו על שביתת רעב נגד מאסרים בלתי חוקיים כליאה ללא משפט, אשר נמשכה 34 יום. תוצאת השביתה הייתה שחרור האסירות. אך אל מול המספרים הגדולים של השובתים, המדינה החופשית סירבה לשאת ולתת עם האסירים, והעבירה חוק נגד שחרור אסירים בגין שביתת רעב. כששלחה הממשלה משלחת לפגוש מנהיגים מן ה-IRA, חשבו אלה שיוכלו להגיע להסכמים, אך במקום זאת קיבלו את המסר: "לא נאכיל אתכם בכפייה, אך אם תמותו, לא נבזבז עליכם ארונות קבורה. נשים אתכם בארגזי תפוזים ונקבור אתכם באדמה לא-מקודשת". כאשר דבריהם הוכחו, ומותם של שני אסירים לא הביאו לוויתורים מצד הממשלה, מפקדת ה-IRA הוציאה פקודה להפסיק את השביתה ב-23 בנובמבר. בעוד השביתה לא הביאה לשחרור השובתים, כן החלה תוכנית שחרור בשלבים של אסירים רפובליקנים.
היסטוריה > שביתות רעב > שביתות אחרות

שביתות רעב הפכו למעין מסורת אירית. ב-1981, נערכה שביתה גדולה של כ-500 אסירים רפובליקנים בצפון אירלנד, שהזכירה ימים עברו, והייתה הסיום של 5 שנים של מחאות לאחר שבריטניה שוב ביטלה את סטטוס האסירים הפארה-צבאיים שכלאה. אחד האסירים, בובי סנדס, נבחר לפרלמנט הבריטי בעודו כלוא, והפך לסמל המאבק, שהצטייר בתקשורת העולמית כקרב יחידים בינו לבין מרגרט תאצ'ר. כשהוא ועוד כעשרה אסירים מתו כתוצאה מהצום, הדבר הוביל לרדיקליזציה של הפוליטיקה האירית. במאונטג'וי ובתי כלא אחרים ברפובליקה האירית, כבר לא היה סכסוך רפובליקני, אך גם שם נערכו שביתות רעב נוספות.
ב-2002, פתחה בשביתת רעב קבוצה של מבקשי מקלט אשר בקשתם נדחתה, ונעצרו עד לגירושם המתוכנן. הם התנגדו להתייחסות אליהם כאל פושעים, בפעולה הראשונה מסוג זה על ידי מבקשי מקלט. ב-2018, אסיר מואשם ברצח פתח בשביתת רעב כשתוכנן להבירו ממאונטג'וי לכלא אחר, שם טען שחייו בסכנה. באופן אירוני, כעבור חודש, הוא נדקר, וסבל מפציעות, כעבור חודש - במאונטג'וי. ב-2015, נערכו מחאות בדבלין נגד החלטת הדאל להטיל על תושבים תשלומי מים כחלק ממדיניות צנע. כשמספר מפגינים נעצרו, הם פתחו בשביתת רעב. בתמיכה בשובתים, אלפי תושבים יצאו לרחובות. המחאות היו תחילה של תנועה כלל-ארצית נגד הפרטת המים, ולמען הכרה בבעלות העם על משאב בסיסי זה. חלק מההפגנות כללו עשרות אלפי מפגינים. ב-2017, הצביע הדאל לבטל את הדרישה לתשלום על המים.
היסטוריה > בריחות מהכלא

ב-1921, אייתני קויל, לינדה קרנס, איילין קיאו, ומיי ברק - פעילות רפובליקניות שנכלאו על ידי הבריטים/בלאק אנד טאנס במהלך מלחמת העצמאות האירית - תכננו את בריחתן מהכלא. כשאחת הסוהרות השאירה את מפתחותיה על השולחן (על פי קרנס, הסוהרת הייתה סימפתית אליהן ועשתה זאת בכוונה), הן הצליחו לקחת טביעות של המפתחות בשעווה, ועותקים של המפתחות הוברחו לתוך הכלא ביום אחר. בינתיים גם ארגנו הנשים שחבריהן, לוחמי IRA, יחכו להן במכוניות מחוץ לחומות הכלא. ב-31 באוקטובר 1921, האסירות ניצלו את ההמולה שנוצרה במהלך משחק כדורגל בחצר בית הכלא, וטיפסו מעל החומה. לינדה קרנס מצאה מחסה למשך שארית המלחמה במחנה אימונים של ה-IRA בקארלו. קויל המשיכה את פעילותה בתמיכה במלחמה נגד הבריטים, ואחר כך, נגד אחיה האירים שבחרו לתמוך באמנה האנגלו-אירית, אז נעצרה פעמים רבות, אך שוחררה ללא שיוגשו נגדה האשמות.
ב-14 במאי 1921, יחידת IRA במנהיגותם של פאדי דיילי ואמט דלטון ניסו להצל את שון מקיואין, אחד המנהיגים המהפכנים הכלואים, מכלא מאונטג'וי. הם פרצו לשטח הכלא במכונית משוריינת שלכדו מהבריטים, אך התגלו בטרם הצליחו להגיע למקיואין, ונאלצו להימלט תוך חילופי יריות עם שומרי הכלא.
ב-31 באוקטובר 1973, שלושה פעילי IRA ברחו מכלא מאונטג'וי בעזרת מסוק אלואט II חטוף, אשר נחת לרגע בחצר הכלא. הבריחה הייתה בכותרות ברחבי העולם, והייתה למבוכה עבור ממשלת הקואליציה באירלנד, בראשותו של ליאם קוסגרייב, ממפלגת פינה גייל, אשר גם ספג ביקורת ממפלגת האופוזיציה, פיאנה פול. נערך מצוד אחר האסירים שכלל מעל ל-20,000 חיילים ושוטרים אירים. אחד האסירים, שיימס טומי, נלכד רק בדצמבר 1977. להקת The Wolfe Tones כתבה על כך שיר, "The Helicopter Song", אשר העפיל לראש מצעדי הפזמונים האיריים.
ב-1940, שבוי המלחמה הגרמני האנס מארשנר הצליח לנסר פתח דרכו הוא ברח. הוא נלכד מחדש והוחזר למאונטג'וי.
היסטוריה > אסירים מפורסמים

בין האסירים המפורסמים שהוחזקו בכלא מאונטג'וי כלולים:
המשורר הפניאני ג'ון קיגן קייסי (אנ') נכלא שם בשנות ה-1960
קונסטנס מרקייביץ' (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923)(
נל האמפריז (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923)
שילה האמפריז (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923)
אייתני קויל (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923) - ממנהיגות קומן נה מאן, הובילה שביתות רעב וניסיונות בריחה מהכלא.
מדלן פרנץ'-מאלן (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923)
ויניפרד קרני (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923) - פעילת זכויות עובדים ומהפכנית
דורותי מקארדל (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923) - סופרת ומחזאית רפובליקנית אירית, כתבה ספר היסטוריה מצוטט על התקופה.
שון מילרוי (אנ') (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923) - מהפכן ופוליטיקי אירי.
שון מקדרמוט (אנ') (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923) - אחד ממנהיגי מהפכת 1916, הוצא להורג.
פרנסיס שיהי-סקפינגטון (אנ') (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923) - אחד ממנהיגי מהפכת 1916, הוצא להורג.
ליאם מלוז (אנ') (תקופת המהפכה האירית, 1916-1923) - מהפכן ופוליטיקי אירי.
ברנדן בהאן (אנ') - משורר, סופר ומחזאי אירי, שנכלא בשל פעילות רפובליקנית במהלך שנות ה-1940.
מיימי קאדן (אנ') - נידונה למוות ב-1951 על ביצוע הפלות בלתי חוקיות, לאחר שאחת ממטופלותיה נפטרה מתסחיף.
דייוויד דראם (אנ') - היה ראש הבנק האנגלו-אירי, הורשע בהונאה, הוביל לקריסת הבנק. נכנס לכלא ב-2018.
היסטוריה > הוצאות להורג

46 אסירים (כולל אישה אחת, אנני ולש) הוצאו להורג בין חומות הכלא, לפני שבוטל עונש המוות באירלנד. ההוצאות להורג נעשו על ידי תלייה, שאחריה נלקחו גופות המתים מן הגרדום ונקברו בשטח הכלא בקברים לא מסומנים. רשימת האסירים אשר הוצאו שם להורג כוללת:
קווין בארי
פטריק מורן
פרנק פלוד
תומאס וילן
תומאס טריינור
פטריק דויל
בריאן תומאס
ברנרד ריאן
אדמונד פולי
פטריק מאהר
רורי או'קונור
ג'ו מקלווי
ליאם מלוז
ריצ'רד ברט
אן ואלש
מייקל מאנינג
צ'ארלי קרינס
מבנה המתקן > הכלא המרכזי

כלא מאונטג'וי בנוי על פי עיצוב רדיאלי, עם ארבעה אגפים מרכזיים, א 'עד ד', שלכל אחד מהם יש שלוש קומות, פלוס קומת מרתף. האגפים מחוברים למעגל מרכזי, הידוע בפשטות בשם "המעגל'. המתקן נבנה במקור בשנת 1850 עם 500 תאים שכל אחד נועד להחזיק אסיר יחיד. מאז, חלקים רבים של המבנה המקורי שופצו או נהרסו. בביקורת רשמית שנערכה בשנת 2009, היו 371 תאים ביחידה הראשית של הכלא. אלו הם התאים המקוריים מ-1850, וגודלם נע מ־3.91 מ' על 2.06 מ', עד 3.43 מ' על 2.06 מ'. במקור התאים כללו מתקני רחצה, אך אלו הוסרו ב-1939, כשנקבע כי "האסירים משתמשים ביותר מדי מים". אך בשיפוץ שנעשה בין 2010 ל-2015 הותקנו מחדש מתקנים עבור האסירים, כולל אסלה, כיור, טלוויזיה, וקומקום.
מתקנים נוספים בכלא כוללים חדרי ספורט, כיתות מחשב, נגריות, אתרים ללימוד בנייה ועוד מגוון רחב של פעילויות לימודיות כגון מוזיקה, דרמה, ובישול. אסירים יכולים לבצע כדי להשלים בחינות אקדמיות (כמו בגרויות) ואף להשתתף בקורסים של האוניברסיטה הפתוחה. בנוסף, קיימים באתר מטבח ומאפייה שם אסירים שרוכשים את אמון ההנהלה זוכים לתעסוקה, תחת פיקוח.
הכלא סובל מצפיפות יתר, דבר שעל פי הסוהרים מוביל לאלימות מוגברת, וכך גם המחסור בפעילויות עבור האסירים מוביל לשימוש מוגבר בסמים, שגם מוביל לאלימות. ההחלטה לפתוח מחדש את אגף ד' עוררה מחלוקת, שכן הוא נסגר מלכתחילה בשל תנאיו הקשים.
מבנה המתקן > יחידה רפואית

היחידה רפואית היא בעצם מתקן גמילה, במבנה בן שלוש קומות. זה מספק לינה לשישים אסירים בתוך ארבעים ושמונה תאי יחיד, ושלושה תאים עם קיבולת של עד ארבעה אנשים. המתקן מצויד באיבזור רפואי, כיתות לימוד ומטבחים.
מבנה המתקן > היחידה לבקרה התנהגותית

היחידה לבקרה התנהגותית או "הבלוק", באגף ד', מחזיקה אסירים עם בעיות התנהגות, או אלה שנמצאים בעונש. שהות בבלוק כוללת כליאה בכל שעות היממה, למעט שעה אחת של פעילות גופנית באוויר הפתוח, ואין אינטגרציה עם אסירים אחרים.
מבנה המתקן > יחידת ההפרדה

בכלא הייתה יחידת ההפרדה בת 35 תאים, שנועדה להחזיק אסירים שדרשו הגנה מיוחדת או שהייתה סיבה אחרת לבודד אותם מאוכלוסיית הכלא הכללית. בשנות ה-1980, נשלחו לשם אסירים שאובחנו עם HIV או איידס. מדיניות זאת הובאה לסיומה ב-1 בינואר 1995. ב-2014, בעקבות ביקורת רשמית ודו"ח על תנאים "מחפירים" וצפיפות יתר, היחידה נסגרה ללא הגבלת זמן.
ראו גם

כלא קילמיינהאם
לקריאה נוספת

Carey, Tim : Mountjoy – The Story of a Prison :The Collins Press : 2000 : ISBN 1-898256-89-6
הערות שוליים

1 2  CPT (2011). Report to the Government of Ireland on the Visit to Ireland Carried out by the European Committee for the Prevention of Torture and Inhumane or Degrading Treatment or Punishment from the 25 January to the 5 February 2010 (PDF). Strasbourg. p. 18.
↑  Ireland's Most Dangerous Prisons, Ailbhe Jordan, Irish Mirror, November 1, 2014
↑  Prison service closes centre for young offenders The Irish Independent, 1 July 2013
↑  Tim Carey, Mountjoy: The Story of a Prison, History Ireland
↑  "Annual Report 2006" (PDF). National Development Finance Agency. 28 ביוני 2007. p. 10. אורכב מ-המקור (PDF) ב-18 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Overcrowding and Cell Capacity in Irish Prisons, Patrick Hume, Working Notes, Issue 67 Questioning Drug Policy, 29 September 2011
↑  Tomás Mac Conmara, ‘We had to go forward’ – The Mountjoy Hunger Strike of 1917, The Irish Story, ‏10 December, 2017
↑  Miller I., 4, A History of Force Feeding: Hunger Strikes, Prisons and Medical Ethics, 1909-1974., Basingstoke (UK): Palgrave Macmillan, 2016
↑  Jason Perlman. "Terence MacSwiney: The Triumph and Tragedy of the Hunger Strike". The New York State Historical Association. אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Irish Hunger Strikes and the Cult of Self-Sacrifice
↑  James Healy,, The Civil War Hunger-Strike: October 1923, Studies: An Irish Quarterly Review Vol. 71, No. 283 (Autumn, 1982), pp. 213-226
↑  Deportees on hunger strike in Mountjoy prison, Irish Times, ‏Mar 16, 2002
↑  Aodhan O Faolain, Gareth Hutch murder accused who went on hunger strike after prison transfer now takes court case, TheJournal.ie, ‏Apr 24th 2018
↑  Allison Bray, Protesters march for Mountjoy hunger-strikers, Irish Independent, ‏February 22 2015
↑  Universal water charges in Ireland to come to an end, BBC, ‏13 April 2017
↑  Eithne Coyle, May Burke, Linda Kearns And Aileen Keogh, Escape From Mountjoy Prison, Stair na hÉireann/History of Ireland
↑  Art Mac Eoin (1 בנובמבר 2001). "Chopper escape from Mountjoy". An Phoblacht. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Break-Out!: Famous Prison Escapes, Paddy Hayes, The O'Brien Press 2004
↑  Elaine Edwards, The chilling legacy of 50 years of hangings at Mountjoy Prison, Irish Times, ‏Sep 6, 2014
1 2 3  Inspector of Prisons (2009). Report on an Inspection of Mountjoy Prison (PDF). p. 8.
↑  Life behind bars: A cycle of violence, despair and drugs, Irish Examiner, May 13, 2008
↑  Inspector of Prisons (2009). Report on an Inspection of Mountjoy Prison (PDF). p. 9.
↑  Annual report on prisons and places of detention: 1985. Dublin: Department of Justice. 1987. p. 43.
↑  O'Brien, Oonagh; Stevens, Alex (1997). A question of equivalence: a report on the implementation of international guidelines on HIV/AIDS in prisons of the European Union. London: Cranstoun Drug Services.
↑  "Minister Fitzgerald announces the closure of the Mountjoy Prison Separation Unit". 14 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7657811-2  LCCN: no91023610  VIAF: 261048185   WorldCat (עם VIAF): 261048185 
כלא מאונטג'וי, במבט מרחוב דוורי ליין.
מחקר רפואי

מחקר רפואי (או מחקר ביו-רפואי) הוא תחום הכולל מגוון רחב של מחקרים בתחום הרפואה וההנדסה ביו-רפואית. החל ממחקר בסיסי הכולל עקרונות מדעיים בסיסיים, ועד למחקר קליני, הכולל לעיתים ניסויים קליניים. מטרת המחקר הרפואי היא להעשיר את הידע האנושי בהבנת גוף האדם ותחלואיו.
מחקר רפואי בישראל

משרד הבריאות מעורב במחקר הרפואי באמצעות מחקרים המתבצעים ביחידות המשרד, בבתי חולים הממשלתיים ובאמצעות לשכת המדען הראשי. המשרד גם מממן פעילות מחקרית המבוצעת במכוני מחקר בישראל כמו אוניברסיטאות, מכללות, בתי חולים, קופות החולים ועוד.
ראו גם

הנדסה ביו-רפואית
מחקר קליני
הערות שוליים

↑  מחקר באתר משרד הבריאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560785405171  BnF: cb119780336 (data)  LCCN: sh85083097  LNB: 000103633  NARA: 10637056  NKC: ph216739 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחלת לב מסתמית

| --- | --- |

היצרות מסתם אבי העורקים היא דוגמה למחלת לב מסתמית
 תחום:  גנטיקה רפואית 
 מיקום אנטומי:  מסתמי הלב 
 טיפול:  וארפרין 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D006349
 סיווגים
 ICD-10:  I38, Q22, I08, I05, Q278 
 
תרשים המתאר את קולות הלב, בין היתר במחלות לב מסתמיות שונות.
מחלת לב מסתמית היא מחלה המתאפיינת בפגיעה באחד מארבעת מסתמי הלב. מחלות אלו, בעלות אופי מולד או נרכש, יכולות לערב מסתם אחד או יותר מבין מסתמי הלב. ככלל, מבין המחלות המסתמיות, המחלות המערבות את מסתמי הלב השמאליים – המסתם הצניפי ומסתם אבי העורקים – נפוצות יותר מן המחלות המערבות את מסתמי הלב הימניים – המסתם התלת-פסיגי ומסתם עורק הריאה, כאשר המחלה המסתמית הנפוצה ביותר היא אי-ספיקת המסתם הצניפי.
מחלות הלב המסתמיות נחלקות באופן גס למחלות היצרות מסתם ולמחלות אי-ספיקת מסתם. ישנן גם הפרעות משולבות עם היצרות ואי-ספיקה יחד באותו המסתם. במחלות היצרות, המסתם מעובה ואינו נפתח מלוא רוחבו, דבר הדורש מפל לחץ גבוה יותר על מנת להזרים את הדם על פני המסתם. להבדיל, במחלות אי-ספיקה, חלה דליפה, או תחזרת (אנ'), של דם על פני המסתם, בזמן שזה אמור להיות סגור, והדבר מעמיס נפח על המדור הקודם למסתם במחזור הדם. מצבים רפואיים נוספים המסווגים תחת מחלות לב מסתמיות ואינם גורמים בהכרח להיצרות מסתם או לאי-ספיקה שלו הם מסתם ותיני דו-פסיגי וצניחה של המסתם הצניפי. סיכום של המחלות המסתמיות השונות מובא בטבלה:
| מחלות לב מסתמיות>  | מחלות לב מסתמיות> היצרות | מחלות לב מסתמיות> אי-ספיקה | מחלות לב מסתמיות> מצבים נוספים |
| --- | --- | --- | --- |
| המסתם הצניפי | היצרות המסתם הצניפי | אי-ספיקת המסתם הצניפי | צניחה של המסתם הצניפי |
| מסתם אבי העורקים (מסתם הוותין) | היצרות מסתם אבי העורקים | אי-ספיקת מסתם אבי העורקים | מסתם ותיני דו-פסיגי |
| המסתם התלת-פסיגי | היצרות המסתם התלת-פסיגי | אי-ספיקת המסתם התלת-פסיגי |  |
| מסתם עורק הריאה | היצרות מסתם הריאה | אי-ספיקת מסתם עורק הריאה | היצרות עורק הריאה |
הסיבה העיקרית למחלות מסתמיות היא הסתיידות של המסתם על רקע גיל מבוגר, וכן מצבים מולדים כמו מסתם ותיני דו-פסיגי. השכיחות של מחלת לב שיגרונית היא כיום נמוכה מאוד בעולם המפותח בשל מניעה ראשונית של קדחת שיגרונית, אולם במדינות המתפתחות זו עדיין סיבה נפוצה להתפתחות מחלות מסתמיות.
מחלות מסתמיות בדרגת חומרה קלה אינן גורמות לתסמינים ואינן מצריכות טיפול רפואי, אלא מעקב. לעומת זאת, מחלות מסתמיות בדרגת חומרה קשה מביאות בדרך כלל להופעת תסמינים של אי-ספיקת לב, תעוקת לב ותסמינים נוספים כתלות במחלה. האזנה לקולות הלב במסכת היא השיטה הנפוצה ביותר לסיקור של מחלות לב מסתמיות. שיטה זו מבוססת על כך שהפרעות בתפקוד המסתמים גורמות לשינויים אופייניים בקולות הלב ולהופעת אוושות.
הטיפול התרופתי במחלות מסתמיות קשות אינו תמיד מספיק כדי למנוע את החמרתן, ובמקרים רבים נדרשת התערבות ניתוחית לתיקון המסתם או להחלפתו. מחלות לב מסתמיות הן הגורם לכ-10%–20% מכלל ניתוחי הלב המבוצעים בארצות הברית. כשני שלישים מהניתוחים הם החלפה של מסתם אבי העורקים, רובם בשל היצרותו. ניתוחים במסתם הצניפי מבוצעים בעיקר בשל אי-ספיקה של המסתם ומתבצעים בגישה מלעורית. המסתם המושתל יכול להיות מסתם ביולוגי, שמקורו בבעל חיים, או מסתם לב מלאכותי.
ראו גם

דלקת פנים הלב
לקריאה נוספת

Catherine M. Otto, Robert O. Bonow, Valvular Heart Disease, Braunwald's Heart Disease, 9th Edition, Elsevier Saunders, 2012, pp. 1468-1539
Patrick O'Gara, Joseph Loscalzo, Valvular Heart Disease, Harrison's Principles of Internal Medicine, 18th Edition, McGraw-Hill Companies, 2012, Vol. 2 pp. 1929-1950
הערות שוליים

↑  Bonow RO, Carabello BA, Chatterjee K, de Leon AC Jr, Faxon DP, Freed MD, Gaasch WH, Lytle BW, Nishimura RA, O'Gara PT, O'Rourke RA, Otto CM, Shah PM, Shanewise JS; American College of Cardiology/American Heart Association Task Force on Practice Guidelines, 2008 focused update incorporated into the ACC/AHA 2006 guidelines for the management of patients with valvular heart disease: a report of the American College of Cardiology/American Heart Association Task Force on Practice Guidelines (Writing Committee to revise the 1998 guidelines for the management of patients with valvular heart disease). Endorsed by the Society of Cardiovascular Anesthesiologists, Society for Cardiovascular Angiography and Interventions, and Society of Thoracic Surgeons, Journal of the American College of Cardiology, 2008 Sep 23;52(13):e1-142.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553146205171  GND: 4159668-7  NDL: 01032560  NKC: ph134818 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מאיה שעיה

אין תמונה חופשית
מאיה שעיה היא יוצרת, תסריטאית, מחזאית ובמאית.
ביוגרפיה

שעיה בוגרת בית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" ובית הספר לתסריטאות בניהולה של עידית שחורי.
בשנת 2002 כתבה לסדרת הדרמה "סיטי טאוור" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2004 החלה לכתוב לסדרת הדרמה המוזיקלית יומית של yes "השיר שלנו" וכתבה במשך ארבע עונותיה. 
בשנת 2005 כתבה לסדרה "אגדת דשא" בכיכובם של דניאלה וירצר, סמי הורי ונבו קמחי ששודרה בערוץ 10. 
בשנת 2007 כתבה לסדרה "הנפילים" ששודרה ב-yes במשך שתי עונותיה. 
בשנת 2008 כתבה לסדרה "דני הוליווד" ששודרה ב-yes.
עוד כתבה לסדרה "אליפים", "תנוחי" ועוד.
בשנת 2007 יצרה שעיה את המחזה "דולפינים", המחזה עלה בתיאטרון בית ליסין וזכה לאהדה רבה ולפרסים.
בשנת 2010 כתבה את המחזה "תרופה" (medicament) לתיאטרון "היידלברג" שבגרמניה, המחזה רץ שם בהצלחה.
בשנת 2012 ביימה את המחזה "מלאכים באמריקה" בתיאטרון תהל עם אלי דנקר בתפקיד רוי כהן.
בשנת 2017 כתבה וביימה את המחזה " שירות לקוחות" שעלה ב"בית צבי".
באותה שנה ביימה את המחזה תרופה שעלה בתיאטרון הספרייה שליד "בית צבי".
מינרוה בית הוצאה לאור

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  אסף גולני 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 מיקום המטה:  ירושלים 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 מוצרים עיקריים:  ספר 
  
 www.minerva-books.com
 
הוצאת מינרוה היא הוצאת ספרים בירושלים.
ההוצאה הוקמה בשנת 2003 בירושלים על ידי אסף גולני והיא עוסקת בפיתוח והוצאה לאור של ספרים, מילונים, שיחונים ועזרי לימוד בתחום שפות המזרח התיכון (ערבית, פרסית, עברית, ארמית), וכן בתחום התרבות הערבית העממית. חלק מכותרי ההוצאה יוצאים לאור בשיתוף המרכז היהודי ערבי בגבעת חביבה.
הוצאת מינרוה מבססת את ספרי הלימוד שהיא מפתחת על הקלטות שנאספו בעבודת שטח והיא מחזיקה ארכיון אודיו המכיל אלפי שעות הקלטה. בארכיון שמורות גם הקלטות מאוספיהם של יוחנן אליחי, יורם מירון וצבי אטקין, מורים וחוקרי השפה הערבית המדוברת.
בשנת 2009 רכשה מינרוה את הוצאת קסת שהתמזגה לתוכה.
מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי

| --- | --- |

חוברת ל"ד של מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי
 תדירות:  שנתון
 מו"ל:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  0333-7030
 
כריכת אחד הגליונות
מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי הוא שנתון בנושאי פולקלור של המרכז לחקר הפולקלור במכון למדעי היהדות ע"ש מנדל שבאוניברסיטה העברית בירושלים ושל התוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי ששינתה את שמה לתוכנית לחקר הפולקלור ותרבות עממית. השנתון יוצא לאור בהוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס.
זהו כתב העת השפיט היחיד בעברית המוקדש לחקר הפולקלור והתרבות העממית.
המאמרים בכתב העת דנים, לדוגמה, בתאוריה של פולקלור, בפולקלור של קבוצות אתניות בישראל, בספרות עממית, באמנות עממית, במנהג, ובקשרי גומלין בין ספרות לפולקלור.
הגיליון הראשון יצא בשנת תשמ"א (1980-1981). עורכי כתב העת לאורך שנות קיומו הם פרופ' גלית חזן רוקם, פרופ' תמר אלכסנדר, פרופ' שלום צבר ופרופ' הגר סלמון.
על הכותבים בכתב העת נמנים גלית חזן רוקם, הגר סלמון, תמר אלכסנדר, עלי יסיף, דן בן אמוץ, אדוין סרוסי, שמואל רפאל, עליזה שנהר ושלום צבר ורבים נוספים העוסקים בתחום.
40 שנה למחקר ירושלים בפולקלור יהודי

חוברת ל"ד של מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי הוקדשה למלאות 40 לצאת הכרך הראשון וכך נכתב:
חוברת זו מציינת ארבעים שנה מאז יצאה לאור בשנת תשמ"א חוברת א של מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי במסגרת המכון למדעי היהדות והוצאת הספרים מאגנס של האוניברסיטה העברית. מראשית קיומו התאפיין כתב העת בפתיחות לכותבים מתחומי מחקר משיקים וקרובים והמחברים המפרסמים בו כוללים חוקרות וחוקרים בכירות וצעירים. עיקר תפקידו לשמש במה ומנוע ממריץ לתחום מחקר שהלך וצמח וממשיך להתרחב ולהעמיק באוניברסיטאות ובמכללות. מטרתו להכיל את פירות חקר הפולקלור הממשיך להתגוון, למסד קני מידה מחקריים נאותים ולשמור על רמת פרסומים טובה ובכך על רמת המקצוע, ולשמש מקור השראה לקוראות וקראים האקדמיה ומחוצה לה ולהוות השראה לחינוך וליצירה אמנותית המאמרים עוסקים בחקר הספרות העממית, האמנות העממית, האתנוגרפיה והמנהג, טקסים וסמלים. הם חוקרים תרבות חזותית, שמיעתית, כתובה ודבורה, בחומר ובתנועה, ממרחבי התרבויות היהודיות וכאלה שהיו במגע איתן. מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי הוא כתב העת האקדמי המוביל בחקר הפולקלור היהודי בארץ ובעולם. הוא ממופתח ומונגש במאגרי המידע האלקטרוניים המרכזיים. המאמרים המחקריים מלווים בתקצירים אנגליים ונוספים להם ביקורות ספרים ופרסומי תעודות ומקורות השייכים לתחום.
כך מספרות פרופ' גלית חזן רוקם ופרופ' תמר אלכסנדר, עורכות ומייסדות כתב העת, בהקדמת החוברת על ימיו הראשונים: "אי-אז באביב תש"ם הגענו, שתי מרצות צעירות, למשרדו של ראש המכון למדעי היהדות דאז, פרופ' יוסף דן, להציע רעיון מהפכני. עלה בדעתנו להפיח רוח נעורים ומחקר בכתב עת לפולקלור שהיה קיים בארץ בבעלות ציבורית, וביקשנו תמיכה צנועה מטעם המכון. דן האזין לנו ברוב קשב, הבחין בהתלהבותנו, והפתיע אותנו בדבריו: 'למה לכן? נייסד כתב עת לפולקלור כאן במכון במסגרת סדרת כתבי עת למדעי היהדות!'. לא היססנו לרגע ונענינו בשמחה לאתגר ולהבטחה. מייד התחלנו להזמין מאמרים לחוברת הראשונה, שנושאה שיקף את הרקע המחקרי של שתינו וגם את הרוח שנשבה אז בחקר הפולקלור בישראל, הרבה בהשראתו של דב נוי: הזיקה בין המסורת שבעל פה לספרות הכתובה. מורינו ועמיתינו נענו בחיוב, וכך יצאה לאור החוברת הראשונה."
הערות שוליים

↑  מיקי יואלסון, "המרכז לחקר הפולקלור באוניברסיטה העברית בירושלים: אוספים וארכיונים", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי כז, תשע"א, עמ' 291
↑  הגיליון הראשון באתר JSTOR
↑  מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי, כרך לד, 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחלת מנייר

| --- | --- |

 תחום:  רפואת אף אוזן גרון 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1159069 
 MeSH:  D008575
 סיווגים
 ICD-11:  AB31.0 
 
מחלת מנייר (Ménière) היא הפרעה במערכת שיווי המשקל הנגרמת ממחלת האוזן הפנימית. תוארה לראשונה על ידי הרופא הצרפתי ד"ר פרוספר מנייר בשנת 1861.