התנחלות השבטים
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > רקע היסטורי > תקופת ההתנחלות לאור השוואת התקופה הכנענית מול תקופת המלוכה

תקופת ההתנחלות מקבילה לתקופה של זעזועים גדולים ונפילת אימפריות ברחבי המזרח הקדום, ולפיכך היא סוג של תקופת אופל חסרת מקורות היסטוריים ראשוניים (בני הזמן) במזרח הקדום כולו, ומה גם בארץ ישראל. אשר למקרא, ראינו כי הוא מקור בעייתי ביותר להבנת התקופה, למרות שבלי ספק משוקעות בו מסורות קדומות וחשובות.
את המפתח להבנה ההיסטורית הכללית של תקופה נטולת מקורות זו נתן למחקר החוקר אלברכט אלט, במאמרו המכונן משנת 1925. נקודת המוצא של אלט הייתה שהתקופות שלפני ואחרי תקופת ההתנחלות משופעות במקורות היסטוריים בני הזמן ומוכרות היטב, וביניהן חלו שינויים מפליגים בארץ ישראל. שינויים אלו התרחשו מטבע הדברים בתקופת האופל בין שתי התקופות המתועדות היטב, ולפיכך אלט ניתח את מה שהשתנה בארץ ישראל בין התקופה הכנענית לתקופת המלוכה, ומכאן הסיק על התהליכים העיקריים שהתרחשו בתקופת ההתנחלות.
בתקופה הכנענית המאוחרת נחלקה ארץ ישראל בין ערי מדינה כנעניות רבות שהתרכזו בעיקר בעמקים הפוריים של הארץ. אזורי ההר יושבו בדלילות והתקיימו בהן ממלכות מעטות, שהחזקה שבהן הייתה שכם. מכתבי אל-עמארנה חוזרים ומציינים את הקשר של שכם לע'פירו, מונח המציין פליטי חברה; מטבע הדברים פליטי החברה הכנענית שיישבה בצפיפות את העמקים, הגיעו לאזורי ההר שיישובם דליל. באותו זמן, וגם שנים רבות אחר כך, אזורי ההר של ארץ-ישראל היו מיוערים. על הקושי להתנחל בעמקים, שם ישבו הכנענים, ועל התיישבות הישראלית בהרי השומרון, יש עדות מעניינת בספר יהושע, בשיחה בין יהושע לבני יוסף "וַיְדַבְּרוּ בְּנֵי יוֹסֵף, אֶת-יְהוֹשֻׁעַ לֵאמֹר: מַדּוּעַ נָתַתָּה לִּי נַחֲלָה, גּוֹרָל אֶחָד וְחֶבֶל אֶחָד, וַאֲנִי עַם-רָב, עַד אֲשֶׁר-עַד-כֹּה בֵּרְכַנִי יְהוָה. טו וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם יְהוֹשֻׁעַ, אִם-עַם-רַב אַתָּה עֲלֵה לְךָ הַיַּעְרָה, וּבֵרֵאתָ לְךָ שָׁם, בְּאֶרֶץ הַפְּרִזִּי וְהָרְפָאִים: כִּי-אָץ לְךָ, הַר-אֶפְרָיִם. טז וַיֹּאמְרוּ בְּנֵי יוֹסֵף, לֹא-יִמָּצֵא לָנוּ הָהָר; וְרֶכֶב בַּרְזֶל, בְּכָל-הַכְּנַעֲנִי הַיֹּשֵׁב בְּאֶרֶץ-הָעֵמֶק, לַאֲשֶׁר בְּבֵית-שְׁאָן וּבְנוֹתֶיהָ, וְלַאֲשֶׁר בְּעֵמֶק יִזְרְעֶאל. יז וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ אֶל-בֵּית יוֹסֵף, לְאֶפְרַיִם וְלִמְנַשֶּׁה לֵאמֹר: עַם-רַב אַתָּה, וְכֹחַ גָּדוֹל לָךְ--לֹא-יִהְיֶה לְךָ, גּוֹרָל אֶחָד. יח כִּי הַר יִהְיֶה-לָּךְ, כִּי-יַעַר הוּא, וּבֵרֵאתוֹ, וְהָיָה לְךָ תֹּצְאֹתָיו: כִּי-תוֹרִישׁ אֶת-הַכְּנַעֲנִי, כִּי רֶכֶב בַּרְזֶל לוֹ--כִּי חָזָק, הוּא." (יהושע י"ז 14–18). המלחמות הרבות בעמק יזרעאל וסביבותיו, ובשפלת יהודה, המתוארות בספר שופטים ובספר שמואל, זורעות אור על תהליך ההשתלטות של שבטי ישראל על העמקים, ויצירת רצף טריטוריאלי ישראלי מהגליל ועד באר-שבע.
לעומת זאת בתקופת המלוכה מופיעות בארץ שתי ממלכות לאומיות שמרכזיהן הפוליטיים והפולחניים נמצאים בהר המרכזי, גם כאשר הן שולטות על חלקים ניכרים מאזורי העמק. לצידן מתקיימות במישור החוף כמה ערי ממלכה שהתקיימו בתקופה הכנענית, אלא שעתה שולטים בהן הפלשתים וגויי ים אחרים. אולם דווקא הגעתם של עמים אלה לאזור מתועדת היטב. הם ניסו לפלוש למצרים בימי פרעה רעמסס השלישי, נהדפו ממצרים עצמה אך כבשו את אזור החוף של ארץ ישראל.
מכל זה הסיק אלט כי אבותיהם של יושבי ממלכות ישראל ויהודה לא כבשו את ערי הממלכה של כנען, משום שאילו היו עושים כן היינו מוצאים את צאצאיהם יורשים את ערי המדינה הכנעניות בעמקים הפוריים והעשירים ומקימים את מרכזיהם שם, ולא באזורי ההר הנידחים ועניים יותר. ואכן, מקרה המבחן המתרחש באותה עת עצמה במישור החוף מראה מה קורה כאשר עם פולש כובש את ערי המדינה הכנעניות: הוא פשוט מתיישב בהן, ואף משמר את המבנה הפוליטי שלהן, רק עם שליטים אחרים.