stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Assassin's Creed IV: Black Flag
קבלה וביקורות > סיפור ודמויות

הסיפור הראשי במשחק קיבל ביקורות חיוביות ברובו. רפארז שיבח אותו וקרא לו "מרתק" ואחד הטובים שבמשחקי הסדרה. הוא ומקיניס החמיאו גם לדמויות ושיבחו את הדרך שבה הסיפור חוקר את הצד האנושי של הפיראטים, ומשרטט אותם באור סימפתי ונגיש. ברמוול ציין שהסיפור "משגשג", ובמיוחד קשת הסיפור של אדוארד ושל דמויות המשנה. אולם, ג'ואל גרגורי מהמגזין הרשמי של פלייסטיישן הרגיש שהסיפור של "Black Flag" לא היה ייחודי מדי לסדרה, אם כי שיבח את הדמויות בשל היותן "מעניינות יותר, חביבות יותר ומגוונות יותר" מאשר משחקים קודמים. גילמן שיבח את חלקו הראשון של הסיפור, אך מתח ביקורת נחרצת יותר על חלקו השני, באומרו ש"ההתקדמות ומבנה הסיפור האיטיים גרמו לתחושת אדישות מסוימת כלפי הדמויות". גם סילבה וג'ובה מתחו ביקורת על הסיפור, כאשר ג'ובה התלונן על המחסור בתכליתיות או בדמות אנטגוניסט, ושרוב דמויות המשנה לא היו מפותחות מספיק. דניאל בלודוורת' ממגזין GameTrailers ציין ש"דמותו של אדוארד קנוויי מנווטת בביטחה את הסיפור בצורה שראויה לפיקודו. האיש הוולשי הוא אחת מהדמויות הראשיות החביבות ביותר בסדרת המשחקים, והעלילה איננה מבולגנת גם כאשר דברים מסתוריים מתחילים להתרחש". לגבי דמויותיהם של שודדי הים הוסיך ואמר, ש"אף על פי שזה כיף לראות את נטייתו של שחור הזקן לדרמטיות, יש יותר לדמויות אלו מאשר סטראוטיפים של שודדים... קאסט דמויות המשנה מלא באישיות, פחדים, אי הסכמות ושאיפות, ומסעו של קנוויי עם אותם פורעי חוק הוא אפקטיבי מבחינה רגשית בדרך שהסדרה לא הייתה עד כה".
מנגד, משימות הסיפור זכו לביקורות מעורבות. בביקורתו המשבחת של רפארז, הוא ציין שמדובר בנקודה החלשה ביותר במשחק. ג'ובה וסטיבן ברנס מ-Videogamer.com הרגישו שמשימות הסיפור היו חוזרות על עצמן ומעייפות. לעומתם, טיטו הרגיש שהן היו מגוונות, ושהחלקים המתסכלים זכו לפיצוי בכך שהיו מאתגרים. אספקט מסוים שנמתחה עליו ביקורת רבה היה הציתות והמעקב אחרי אנשים, כאשר חלקם ציינו שבעיות אלה היו צריכות להיות מתוקנות או מוסרות לגמרי מהסדרה. משימות המעקב הוארכו גם למשימות האונייה/הים, כשהיו מבקרים שמתחו ביקורת על צורה זו של התגנבות ימית. התקדמות המשחק וסצנות הפתיחה שלו זכו לביקורת חיובית, וזאת משום שהן הציגו את משחקיות הפיראטים ללא צורך במדריך ללומד ארוך מהרגיל. על כך ציין ג'ובה שמדובר בשיפור מהמשחק "Assassin's Creed III".
מגזין המשחקים הישראלי GamePro ציין לגבי הדמויות ש"צוות המדובבים של המשחק גם זוכה לשבחים; כל שחקן נכנס בקלילות אל הדמות שלו ותורם את קולו כדי לעצב את אישיותה, וקל לראות שהשחקנים נהנו מאוד בזמן העבודה מכיוון שהקולות מלאים בכל כך הרבה אנרגיה ומקצועיות שנדיר לראות במשחקים".
עצם העובדה שדמותו של אדוארד קנוויי היא של פיראט בעל מניעים אישיים מאשר מתנקש גם קצרה שבחים. סילבה האמין שדמותו של אדוארד היא שינוי מרענן בהתקדמות לסדרה שהחלה לקחת את עצמה יותר מדי ברצינות. הוא וגילמן ציינו שדמותו של אדוארד היא חיה יותר ונעימה יותר לעין מאשר דמותו של קונור.
מגזין Polygon, שהעניק למשחק ציון 7.5 מתוך 10, ציין על מוטיב הסיפור ש"הנרטיב וכוח הדמויות שהחזיקו את משחקי Assassin's Creed הקודמים - התמות החופפות והרעיונות שהגדירו את הסדרה - הם חלשים יותר מתמיד. אפילו כש-'Black Flag' מוצא אחיזה איתנה בדרך שהעלילה מתפתחת, זה מרגיש מעט... נסחף בים".
קבלה וביקורות > מכירות

במהלך השבוע הראשון של המכירות ברחבי הממלכה המאוחדת, המשחק "Assassins' Creed IV: Black Flag" הפך למשחק הנמכר ביותר בכל הגרסאות, שני רק ל-Battlefield 4. אולם, מכירות השבוע הראשון צנחו ב-60% בהשוואה לאלה של המשחק "Assassin's Creed III" משנת 2012. חברת יוביסופט האשימה את הצניחה עקב חוסר הביטחון שנגרם מהמעבר לקונסולות הדור השמיני של המשחקים. לפי נתוני מחקר השוק של קבוצת NPD, המשחק היה השלישי הנמכר ביותר בנובמבר 2013 בארצות הברית, לפני Call of Duty: Ghosts ו-Battlefield 4. נכון למאי 2014, המשחק מכר למעלה מ-11 מיליון עותקים.
לפי שיערוך שנעשה בידי אתר סטים, היקף ההכנסות הכולל של המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag" עומד על כ-125 מיליון דולרים, כאשר סכום ההכנסות נטו ללא מכירות הוא קרוב ל-37 מיליון דולרים.
קבלה וביקורות > ביקורת ארגון PETA

לאחר שפורסמה תמונה שמראה את אדוארד קנוויי מסתכל על לווייתן מסיפון האונייה "ג'קדאו", הארגון לזכויות בעלי חיים אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (PETA) הוציא הודעה רשמית שמגנה את המשחק בשל השימוש בצלצל כדי לצוד לווייתנים. הארגון טען ש"זה מביש שהמשחק מפאר ציד לווייתנים". בתגובה, חברת יוביסופט פרסמה הצהרה באומרה ש"ההיסטוריה היא מגרש המשחקים שלנו במשחקי Assassin's Creed. המשחק 'Assassin's Creed IV: Black Flag' הוא יצירה בדיונית המתארת אירועים אמיתיים במהלך תור הזהב של הפיראטים. איננו מאשרים ציד לווייתנים בלתי חוקי בדיוק כשם שאנחנו לא מאשרים את אורח החיים הפיראטי של היגיינה נמוכה, מעשי ביזה, חטיפת אוניות וחיי הוללות מעבר למגבלות השתייה המותרת.
לארגון PETA יש היסטוריה במתיחת ביקורת על משחקי וידאו בכל הנוגע לאלימות נגד בעלי חיים, כשבמקרים הבולטים נמנים מריו ופוקימון.
משחק המשך

בשנה שלאחר יציאת המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag", יצאו לו שני משחקי המשך. המשחק "Assassin's Creed Rogue" מתרחש בתקופת מלחמת הצרפתים והאינדיאנים באמריקה הצפונית בעשור שמוביל לאירועי "Assassin's Creed III" ומציג דמויות חוזרות משני המשחקים, ביניהם היית'ם קנוויי ואדוולה. סופו של המשחק מקשר למשחק הבא בסדרה, "Assassin's Creed Unity", שמתרחש בפריז בתקופת המהפכה הצרפתית, ומציג סיפור חדש ודמויות חדשות. שני המשחקים יצאו ב-11 בנובמבר 2014 לקונסולות המשחקים פלייסטיישן 4, Xbox One ולמערכת ההפעלה Microsoft Windows.
למצב המולטיפלייר של "Black Flag" תוכננה חבילת הרחבה שמעוצבת על בסיס מערכת הקרבות הימית של המשחק, והיא החלה בשלבי פיתוח בידי יוביסופט סינגפור בסוף שנת 2013. ככל שהעבודה על הפרויקט התקדמה, חברת יוביסופט החליטה להפוך את חבילת ההרחבה למשחק ספין אוף שעומד בפני עצמו שנקרא בתחילה "Black Flag Infinite" לפני שהוחלט לקרוא לו "Skull and Bones", לרוב בשל העובדה שהטכנולוגיה שנעשה בה שימוש בשלבי הפיתוח כבר הייתה מיושנת. פיתוח המשחק היה בעייתי, והמשחק עבר מספר שינויים בכיוון שלו. הדבר גרם לו לחרוג מהתקציב הראשוני ולמספר דחיות בתאריך ההוצאה. הוא יצא לבסוף ב-16 בפברואר 2024 לפלייסטיישן 5, Xbox Series X/S ול-Microsoft Windows.
לקריאה נוספת

Constructing the Identity of the Popular Pirate - The Outlaw, Marginal Identities, and Utopia in Black Sails (2014-2017) and Assassin’s Creed IV: Black Flag (2013), Susanne J. Dirksen, MA Thesis, Cultural History of Modern Europe Utrecht University, August 5th 2019
Video game localization – analyzing the usability of the Finnish localization of Assassin’s Creed IV: Black Flag, University of Eastern Finland, November 9th 2021
Linguistic Representation of Ethnicities in Assassin's Creed IV: Black Flag, Master’s thesis, Lili Kulcsár, January 2018
Paul Davis: The Art of Assassin's Creed IV: Black Flag . London : Titan Books, 2013. ISBN 978-1-78116-903-2 . OCLC 862472447
James Price, Klaus Dieter Hartwig: Assassin's Creed IV: Black Flag - The Complete Official Guide . London: Piggyback Interactive and Ubisoft Entertainment, 2013. ISBN 978-0-8041-6156-5 . OCLC 864392702
שמעון שפיצר

| --- | --- |
שימע שפיצר
שימע שפיצר  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 באוקטובר 1892 ג'אקובו, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  אוקטובר 1941 (בגיל 48) מחנה הריכוז באנייצה, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה הכבושה
 מדינה:  ממלכת יוגוסלביה
 מקום קבורה:  לא נודע
 תקופת הפעילות:  1919–1941 (כ־22 שנים)
 תפקיד:  המזכיר הכללי של אגוד הקהילות היהודיות בממלכת יוגוסלביה
 בת זוג:  יהודית לבית לנצנר
שמעון (שִימֶע) שפיצר (בסרבו-קרואטית: Šime Spitzer;‏ 18 באוקטובר 1892, ג'אקובו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – ראשית אוקטובר 1941, מחנה הריכוז באנייצה, בלגרד ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה איש ציבור יהודי, פעיל ציוני אשר נמנה עם מייסדי "אגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה" וכיהן כמזכיר הכללי של האגוד. שפיצר היה פעיל בולט בסיוע לפליטים יהודים אשר הגיעו ליוגוסלביה עם עליית הנאצים בגרמניה וכן לאחר האנשלוס. הוא סייע כספית וחומרית לאלפי פליטים יהודים והוביל לעלייתם של מאות רבות מהם לארץ ישראל המנדטורית. נרצח במחנה הריכוז באנייצה.
קורות חיים

שימע שפיצר נולד בג'אקובו (בשטחי קרואטיה המודרנית) ליעקב ולינה שפיצר. בגיל צעיר הצטרף לחוגי הנוער של התנועה הציונית בעירו. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים. ב-1912 נבחר למזכיר סניף התנועה הציונית בג'אקובו. ב-1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, חבר לאלכסנדר ליכט ונמנה עם מייסדי אגוד הקהילות היהודיות בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. ב-1937 נבחר למזכיר הכללי של אגוד הקהילות. בחירתו חוללה עימות ופילוג בתוך אגוד הקהילות בין נציגי יהדות סרייבו ויהדות בלגרד לבין נציגי יהדות זאגרב בשל אי בחירת המועמד מטעמם וטענות לקיפוח מועמדים ספרדים. שפיצר נקרא להתפטר אך זכה לתמיכתו של אלכסנדר ליכט ונשיאות אגוד הקהילות עמדה על אישור מנויו. נציגי הספרדים מבלגרד ומסרייבו הודיעו על פרישה מהאגוד וזו נמשכה שלוש שנים. העיתונות היהודית בבלגרד ובעיקר הביטאון "הקול היהודי" (בסרבו-קרואטית: Jevrejski glas) תקפה בחריפות את שפיצר וזה הגיש תביעת דיבה נגד העיתון.
בתקופת כהונתו פעל שפיצר נגד האנטישמיות שגאתה ביוגוסלביה. ב-1937 שלחו שפיצר, ונשיא אגוד הקהילות פרידריך פופס מחאה נמרצת לשר המשפטים היוגוסלבי על רקע מאמרי שטנה אנטישמיים בעיתונות היוגוסלבית. לאחר האנשלוס, הגיעו פליטים יהודים מאוסטריה ומגרמניה הנאצית ליוגוסלביה ושפיצר פעל לשיכונם בקהילות היהודיות השונות. בראשית 1939 נועדו שפיצר, דוד אלבלה ופרידריך פופס עם ראש הממשלה היוגוסלבי דראגישה צבטקוביץ' וזה הבטיח להם שליהודי יוגוסלביה אין ממה לחשוש וביטחונם בממלכה מובטח. בהמשך, מונה שימע שפיצר ליושב ראש הוועדה לטיפול בפליטים מטעם אגוד הקהילות והוא פעל למתן סיוע כספי וחומרי לכ-11,000 פליטים שהגיעו ליוגוסלביה. במסגרת תפקידו הצליח לארגן את עלייתם של כ-1,000 פליטים יהודים דרך הדנובה לארץ ישראל. בהמשך, טיפל שפיצר במעפילי קלאדובו-שאבאץ. הוא סייע בדיורם ופעל להשגת סרטיפיקטים כדי לאפשר את עלייתם לארץ ישראל, אך לקבוצה התקבלו 250 סרטיפיקטים בלבד.
ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה וכבשה אותה תוך ימים אחדים. פעילות הארגונים היהודיות נאסרה. בסוף אפריל הקימו הגרמנים את "נציגות הקהילה היהודית" ושימע שפיצר מונה לאחד מחברי הנציגות. ככל הנראה ניסו הגרמנים להקים יודנראט אך הדבר לא עלה בידם משום שחברי הנציגות סירבו למסור רשימות ובהן מכסת שמות של יהודים שנדרשו על ידי הגסטפו. בספטמבר 1941, נעצרו חברי הנציגות ונכלאו בטופובסקה שופה, להוציא את שימע שפיצר אשר נשלח למחנה הריכוז באנייצה. ככל הנראה בשל קשריו הרבים עם ארגונים יהודיים ברחבי העולם נחשב גם כדיסידנט פוליטי. שפיצר עבר חקירות ועינויים קשים במחנה הריכוז באנייצה ונורה למוות בראשית אוקטובר 1941 על ידי רופא המחנה קצין האס אס שטורמבאנפיהרר פרידריך יונג (בגרמנית: Friedrich Jung). בתו בת התשע מרים נרצחה בהמשך בסיימישטה. אשתו יהודית (יוליה) שפיצר לבית לנצנר ניצלה מהשואה ועלתה בהמשך למדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בג'קובו, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 86.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 26-25.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 265.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, עמודים 294-293.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, עמודים 76, 79.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, עמוד 100.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011223699305171  VIAF: 8177165396172721520003   WorldCat (עם VIAF): 8177165396172721520003
הטעמה

הטעמה (או טעם) היא הדגשה של אחת ההברות במילה באמצעות שינוי בתדירות הקול או בעוצמתו בעת הגיית ההברה. הטעמה ניכרת במילים שבהן יש שתי הברות או יותר.
בשפות שיש בהן מילים ארוכות, תיתכן הדגשה של מספר הברות כך שהברה אחת תוטעם בהטעמה ראשית והברות נוספות תוטעמנה בטעם משני. בין שתי הברות מוטעמות (בטעם ראשי או משני) חוצצת תמיד הברה בלתי־מוטעמת אחת לפחות.
מיקום הטעם במילה עשוי להיות ההבדל היחיד בין שתי מילים שונות במשמעותן. כך לדוגמה בעברית הטעם הוא יוצר ההבדל בין המילה בוק֫ר (רועה בקר), הטעם בה נמצא בהברה האחרונה (מלרע), לבין המילה ב֫וקר (השעות הראשונות של היום), הטעם בה נמצא בהברה הראשונה (מלעיל). יש שפות שבהן ניתן לחזות במדויק את מיקום הטעם בעוד שבשפות אחרות מיקום הטעם הוא שרירותי. בשפות מסוימות יש הבחנה בין סוגים שונים של הברות מוטעמות המכונות גם טונים, במקרים כאלו סוג ההטעמה משפיע גם על משמעות המילה. יש שפות, לדוגמה סינית, בהן לא נהוגה הטעמה כלל, או כמעט כלל, וכל ההברות נהגות באותה עוצמה.
להטעמה מקום חשוב בשירה ולפיה נקבע המשקל. בשירה, המשלימה להטעמה היא ההשפלה: בהברה שאין בה הטעמה יש השפלה.
באלפבית הפונטי הבין-לאומי

ב־IPA (האלפבית הפונטי הבין-לאומי) מיוצגת הטעמה על ידי סימן הדומה לגרש: ˈ, אשר נכתב לפני ההברה המוטעמת במילה; לדוגמה, המילה "בוקר" במשמעות "שעת הבוקר" מתועתקת /ˈbokeR/, ואילו המילה "בוקר" במשמעות "קאובוי" מתועתקת /boˈkeR/. הטעמה משנית מיוצגת על ידי הסימן ˌ, לדוגמה "ערבּובְיה": /iRˌbuvˈja/.
בשפה העברית

.
ההטעמה היא אחד ממאפייני הגיית העברית. בעברית, טעם הנופל בהברה האחרונה של המילה מכונה מלרע (כלומר מלמטה). טעם הנופל בהברה הלפני אחרונה של המילה מכונה מלעיל (כלומר מלמעלה). מרבית המילים בעברית מוטעמות מלרע, אך ישנן מילים כמו המילים "פסח" או "ארץ" שמוטעמות מלעיל. בניגוד לעברית הקלאסית, בעברית בת זמננו, ובעיקר בלשון הדבורה העממית, יש גם מילים המוטעמות בהברה השנייה או השלישית שלפני האחרונה; למשל, המילה "קיבוצניקים" מוטעמת בהברה השנייה שלפני האחרונה (מלעיל דמלעיל או טרום מלעיל).
יש קשר בין ההטעמה לבין הניקוד של המילים:
כל הברה סגורה (שאחריה שווא נח או דגש חזק) ולא מוטעמת, תנוקד תמיד בתנועה קטנה.
הברה פתוחה (שאין אחריה שווא נח או דגש חזק) ולא מוטעמת, תנוקד לרוב בתנועה גדולה.
הברה פתוחה ומוטעמת תנוקד לרוב בתנועה גדולה.
הברה סגורה ומוטעמת תנוקד לרוב בתנועה גדולה.
כמו כן קיים קשר בין ניקוד המילים לבין הטעמתן. במילים זהות בפירושן – שימו לב האות ד' ראשונה בשווא נע, והשנייה בסגול.
עַבְדְּךָ֫ – נהגית בהטעמה מלרעית.
עַבְדֶּ֫ךָ – נהגית בהטעמה מלעילית.
בניקוד הברות מוטעמות ישנם יוצאי דופן רבים לכללים.
בהגייה המקובלת בימינו של השפה העברית ובהטעמה על פי טעמי המקרא, מרבית המילים מוטעמות מלרע. הגייה זו קרויה "הברה ספרדית". בהגייה הקרויה "הברה אשכנזית", מרבית המילים מוטעמות מלעיל. שירים רבים שנכתבו בתקופת התחייה מוטעמים לפי ההברה האשכנזית, למשל ההמנון הלאומי של ישראל, שאותו שרים גם היום בהטעמה מלעילית. ישנם שירים שנכתבו להם גרסאות שונות במלעיל ובמלרע. לדוגמה, לשיר "אומרים ישנה ארץ" שחיבר שאול טשרניחובסקי יש גרסה בביצועו של שלמה ארצי במלרע, וגרסאות במלעיל בביצוען של נעמי שמר וירדן בר-כוכבא.
בשפה העברית > סימון ההטעמה בעברית

בעברית מקראית ההטעמה מסומנת באמצעות המערכת המורכבת של טעמי המקרא, שמסמנים גם את התחביר של הפסוקים וגם את המנגינה של הקריאה בבתי כנסת.
בעברית חדשה קיימות מספר דרכים לסמן את ההטעמה במילה כשיש בכך צורך. הדרך הנפוצה היא שימוש בסימן עולה (חלק מטעם המקרא "עולה ויורד"), שנראה כמו חץ שמצביע שמאלה, ונכתב מעל העיצור בהברה המוטעמת, למשל "חת֫ול". ניתן להקליד את הסימן העולה במחשבים באופנים הבאים:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): הסימן ם֫ מוקלד על ידי AltGr+6 במקלדת עברית. לצורך הקלדת םֽ (לשם הייצוג ב-IPA): AltGr+7.
אנדרואיד (מקלדת Gboard‏): הקשה ארוכה על האות ע' תיצור סימון מילרעֿ
אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על האות ר' תיצור סימון מ֫ילעיל
לעיתים משמשים לכך סימנים אחרים, למשל מתג (במילון אבן שושן: "בֶּֽצַע"), בסימן גג (במילון הסלנג המקיף של רוביק רוזנטל: "חרד̂לניק"), ובסימנים נוספים.
ראו גם

פרוזודיה
דקדוק עברי - מונחים
נסוג אחור
משקל (שירה)
הערות שוליים

↑  אמיר אלישע אהרוני, אז איך נציין את מקום הטעם, באתר "הזירה הלשונית", 2 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292956705171  BNC: 000000078  BnF: cb119759527 (data)  GND: 4122777-3  LCCN: sh85000352  LNB: 000092966  NDL: 00577092  NKC: ph120167
סטלה סקופאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1904 זאגרב, ממלכת קרואטיה-סלבוניה 
 פטירה:  24 בדצמבר 1992 (בגיל 88) 
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
סטלה סקופאל (בקרואטית: Stella Skopal;‏ 18 ביולי 1904 – 24 בדצמבר 1992) הייתה פסלת יהודייה קרואטית.
קורות חיים

סקופאל נולדה בזאגרב ב-18 ביולי 1904. מ-1924 עד 1928, למדה באקדמיה המלכותית לאמנויות ומלאכה בזאגרב. בשנת 1929 התחנכה סקופאל גם בווינה, ומשנת 1933 עד 1934 בבית ספר פרטי של הרטה בוקר.
סקופאל הציגה בתערוכה לראשונה בשנת 1927, עם הפסל הקרמי של זוג מאוהב שעוצב על פי קווי האמנות בהדרכתו של פרופסור הינקו ג'ון המורה שלה באקדמיה. בין השנים 1927–1939 ייצרה עם למעלה מעשרים קמינים מפוסלים שהוכנו עבור המשפחות היהודיות מהמעמד העליון בזאגרב. בין המשמעותיים ביותר היו אלה המתארים דמויות נשים דמויות וירטואוזיות בריקוד, בדירת משפחת בלוהווייס ברחוב דומאג'ייבה 2 בעיר זאגרב.
בשנת 1938, סקופאל יצרה לראשונה בקרואטיה תכשיטי קרמיקה. בתחילת 1940 עד אמצע 1950 יצרה מספר שולחנות קרמיקה שרק מעטים מהם נשמרו עד היום. בין השנים 1951–1956 עבדה על בקבוקי הקרמיקה, בין היתר עבור חברת "Maraska dd" המייצרת ליקרים ומשקאות חריפים. על כך היא קיבלה מספר שבחים, בארצה ומחוצה לה. החלק הגדול ביותר של היצירה האמנותית שלה הוא פריטי קרמיקה לשימוש יומיומי כגון: קערות, צנצנות, אגרטלים, מנורות, פמוטים ואחרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כיהודייה, הוצבה סקופאל במפעל הקרמיקה "גביאנלי" בטרוויזו, איטליה. לאחר כניעת איטליה הצטרפה סקופאל לצבא השחרור העממי של יוגוסלביה. עם הפרטיזנים, עבדה בעיר בארי בבית חולים צבאי ובהמשך בייצור קרמיקה. לאחר המלחמה, בין השנים 1945–1965, עבדה סקופאל כפרופסור בבית הספר לאמנות שימושית בזאגרב.
יצירות רבות של סטלה סקופאל נעלמו ללא עקבות במהלך חייה, בעוד שאחרות מוחזקות במוזיאון לאומנויות ומלאכה, בתיאטרון הלאומי של קרואטיה ובמוזיאון להיסטוריה של קרואטיה בזאגרב, בקהילה היהודית בזאגרב, בגלריה לאמנות בספליט ואוספים פרטיים.
סקופאל נפטרה ב-24 בדצמבר 1992 ונקברה בבית הקברות מירוגוי.
כבוד

בשנת 1975 קיבלה סקופאל את פרס ולדימיר נאזור על מפעל החיים.
הערות שוליים

↑  תבנית:Harvtxt
↑  תבנית:Harvtxt
↑  "Marina Baričević: Stella Skopal" (בקרואטית). Hrvatska udruga likovnih umjetnika primijenjenih umjetnosti.
↑  "Dobitnici "Nagrade Vladimir Nazor" od 1959. do 2005" (בקרואטית). Ministry of Culture.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139197893  ISNI: 0000 0000 7134 6018  LCCN: n2012000306  VIAF: 100494273   WorldCat (עם VIAF): 100494273 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סטלה סקופאל".
אדולף שטיינברגר

| --- | --- |

אדולף (דראגו) שטיינברגר
 לידה:  15 בפברואר 1916 זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  3 במרץ 1942 (בגיל 26) פלאשקי, מדינת קרואטיה העצמאית 
 מדינה:  קרואטיה 
 כינוי:  דראגו Drago
 השתייכות:  הפרטיזנים היוגוסלבים
 תקופת הפעילות:  1941–1942
 דרגה:  קומיסר של גדוד פרטיזנים
 תפקידים בשירות
 הבריגדות הבינלאומיות במהלך מלחמת האזרחים בספרד, הפרטיזנים היוגוסלבים – קומיסר פוליטי של גדוד פרטיזנים בקורדון.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בספרד  מלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה 
 עיטורים
 גיבור יוגוסלביה
 
אדולף שטיינברגר (בסרבו-קרואטית: Adolf Štajnberger; ‏15 בפברואר 1916, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 3 במרץ 1942, פלאשקי, מדינת קרואטיה העצמאית) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר ב-1943 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
קורות חיים

אדולף שטיינברגר נולד ב-1916 בזאגרב ולמד הנדסה באוניברסיטת זאגרב. ב-1938 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ולחם בשורות הבריגדות הבינלאומיות במהלך מלחמת האזרחים בספרד. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית, נעצר שטיינברגר ונשלח לעבודות כפייה בגרמניה. ביולי 1941, הצליח שטיינברגר להימלט ולשוב לגבולות יוגוסלביה הכבושה. הוא הצטרף לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו וארגן מספר יחידות באזור קוֹרְדוּן. בהמשך, מונה לקומיסר של גדוד פרטיזנים. במרץ 1942 נפל למארב של צ'טניקים כתוצאה מהלשנה ונהרג ביחד עם שלושה לוחמים ובהם רוברט דומאני. גופתו הושלכה לבור מים בעומק רב ושרידיה נמצאו רק ב-1966. ב-27 ביולי 1943 העניק לו מפקד כוחות הפרטיזנים יוסיפ ברוז טיטו את עיטור "גיבור יוגוסלביה" ושטיינברגר היה אחד מראשוני מקבלי העיטור.
הערות שוליים

↑  יהודים - "גיבורים לאומיים של עמי יוגוסלביה", באתר "ההתנגדות היהודית בשואה", אוחזר ב-1 באוגוסט 2014.
↑  אדולף שטיינברגר, באתר deseti-korpus.com, אוחזר ב-4 באוגוסט (בקרואטית).
| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביה |
| --- | --- | --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |
חטיבה 226

| --- | --- |
סמל חטיבה 226
סמל חטיבה 226
 ככל שנגביה עוף נרחיק לראות...
 פרטים
 כינוי:  חטיבה 80 / הצפונית / עוצבת הנשר
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  חטיבת צנחנים במילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1957–הווה (כ־68 שנים)
 מקים היחידה:  אהרן דוידי
 מלחמות:    מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:  עוצבת המפץ עוצבת המפץ
 יחידות בת:  גדוד 7056  גדוד 9255  גדוד 9263  גדוד סיור 6226
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
חטיבה 226 (במלחמת ששת הימים - חטיבה 80, מאוחר יותר חטיבה 317, לאחר מכן חטיבה 939), המכונה גם "עוצבת נשר" ו"הצפונית", בשל שייכותה לפיקוד הצפון, היא חטיבת צנחנים במילואים שהוקמה בשנת 1957. החטיבה כפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הצפון. תג היחידה, נשר שחור על רקע אדום.
גדודי החטיבה מוזנים בעיקר מיוצאי גדוד 202 של חטיבת הצנחנים הסדירה למעט גדוד הסיור של החטיבה המוזן מיוצאי הגדס"ר החטיבתי. היא אחת משלוש חטיבות צנחנים במילואים, יחד עם חטיבה 55 וחטיבה 646.
היסטוריה

חטיבה 226 היא חטיבת המילואים הראשונה של יחידת הצנחנים. החטיבה הוקמה בשנת 1957 כחטיבה 80. בהמשך שונה מספרה ל-317, ל-939 ולאחר מכן ל-226.
מאז הקמתה נפלו 176 מלוחמי החטיבה.
היסטוריה > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים נקראה החטיבה חטיבה 80, ופיקד עליה אלוף-משנה (לימים אלוף) דני מט. החטיבה כללה 3 גדודים - גדוד 57 בפיקוד אפרים ברנד, גדוד 65 בפיקוד לוי חופש, וגדוד 98 בפיקוד אלישע שלם. החטיבה גויסה כבר בחודש מאי 1967 ויועדה לשמש כעתודה מטכ"לית. החטיבה סופחה לאוגדת שרון והשתתפה בקרב ההבקעה באום כתף. חיילי החטיבה נחתו ממסוקים בעורף הארטילריה המצרית ופגעו בה אך גם סבלו נפגעים רבים.
אחד מגדודי החטיבה - גדוד 98 בפיקוד אלישע שלם, סופח בתחילת המלחמה לחטיבת קרייתי וסייע לה בקרבות באזור לטרון ורמאללה. הסיירת החטיבתית השתתפה בקרב על ירושלים, והובילה את כיבוש מתחם אוגוסטה ויקטוריה שעל הר הזיתים. הניסיון הראשון לכבוש את ההר נכשל, כאשר הסיירת ופלוגת הטנקים שנעה לפניה טעו בדרך, המשיכו לגשר גת שמנים וספגו אש כבדה מחומת העיר העתיקה. הקרב נודע כ"קרב גשר הסיירת". למחרת השתתפה הסיירת בכיבוש הרכס, והמשיכה בכיבוש א-טור, אבו דיס ואל עזרייה.
בשלב השני של המלחמה הופנתה החטיבה לגזרת רמת הגולן. גדוד 65 הועבר תחת פיקוד חטמ"ר 3 והשתתף בכיבוש מוצבי ג'לבינה ודרבשיה תוך טיפוס רגלי מעמק החולה ב-9 ביוני. ב-10 ביוני השתתפה החטיבה בכיבוש דרום רמת הגולן כמעט ללא קרב: גדוד 57 השתלט על אזור תאופיק וכפר חרב בדרום הרמה, וגדוד 98 הונחת באמצעות מסוקים באזור פיק. בהמשך הונחתו כוחות החטיבה באזור בוטמיה וסייעו בהשלמת כיבוש דרום רמת הגולן. לחטיבה היו שלושה הרוגים בקרבות ברמת הגולן.
היסטוריה > מלחמת ההתשה

החטיבה ביצעה מספר תעסוקות מבצעיות בעומס מילואים רב, בעיקר בבקעת הירדן והשתתפה בתקופה זו בלחימה בעזה בארגוני הטרור הפלסטינים, כאשר מפקד החטיבה משמש במקביל כמפקד הכוחות בבקעת הירדן.
היסטוריה > מלחמת יום הכיפורים > פיצול החטיבה

במלחמת יום הכיפורים היה מספרה של החטיבה 317. פיקד על החטיבה אלוף-משנה (לימים אלוף) חיים נדל. חיילי החטיבה לחמו במהלך המלחמה הן בחזית הדרומית והן בחזית הצפונית. ראשית עלתה החטיבה, לאחר גיוס אנשיה, לרמת הגולן, ואולם תוך זמן קצר התקבלה ההחלטה לפצלה בין שתי חזיתות המלחמה. שני גדודים הועברו לחזית הדרום: גדוד 469, בפיקוד סגן-אלוף אפרים ברנד וגדוד הסיור והנ"ט 582 (שהוקם על ידי מיכה בן ארי, קפוסטה), בפיקוד רב-סרן נתן שונרי. גדוד 469 שימש עתודה פיקודית, וגדוד הסיור סופח לחטיבה 14, במסגרתה לחם בקרב החווה הסינית.