stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולנום
שימושים

במחקרים מודרניים נמצא שהחומר הפעיל הוא סולנין, שמצוי בעיקר בפירות הירוקים, שהוא גליקוזיד המתפרק לסולנידין ולסוכר. סולנידין הוא משכך מיגרנה וכאבי בטן ויעיל לריפוי מחלות עור שונות. בסולנום חומר נוסף - סולסודין המשמש היום אחד מן המקורות להכנת תרופות סטרואידיות, כגון קורטיזון והידרו-קורטיזון וכן הורמוני מין וטסטוסטרון. נמצא שלפירות הסולנום השפעת נרקוטית על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אצטלין כולין. במחקרים שנערכו במיצויים של סולנום נמצא כי הם מאיטים את פעולות הלב, מורידים לחץ דם, מרחיבים את כלי הדם, משככים כאבים, מונעים עוויתות שרירים ומגינים על הכבד מפני הרעלה. עובדות אלו מסירות חלק ניכר מהשימושים העממיים בצמח.
אנטומיה

מבחינה אנטומית בגבעול מצויה שיפה פנימית. בדרך כלל השיפה שמובילה מוצרי הטמעה היא חיצונית לעצה שמובילה בעיקר מים. במשפחת הסולניים מצוי חלק משיפה גם מצדה הפנימי של העצה (כלפי מרכז הגבעול).
בפיוניות מוקפים התאים השומרים על ידי שלושה תאים מצרניים, השונים זה מזה בגודלם.
מינים נבחרים

חציל (Solanum melongena)
תפוח אדמה (או סולנום הפקעות) (Solanum tuberosum)
דובדבן ירושלמי (Solanum pseudocapsicum)
פפינו (שם מדעי: Solanum furcatum, שם נרדף: Solanum muricatum)
גלריה

תקריב של צד הפרח של סולנום שעיר
חלק אחורי וקדמי של פרח סולנום זיתני
פרח ועלים של סולנום שעיר
פירות בשלים ולא בשלים של סולנום שעיר
סולנום המקור במטולה
פרחים של סולנום המקור
לקריאה נוספת

א' עזריה (עורך) (1983) החי והצומח של א"י, א' שימושית מאוירת, הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע, עמ' 87–88.
א' שמידע (1992) מדריך פרחי הבר בישראל, הצמחייה הים תיכונית, בית הוצאה כתר ירושלים, עמ' 88.
על התפתחות העובר - א. פאהן אנטומיה של הצמח הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, מהדורה שנייה, מורחבת ומעודכנת 1987, עמ' 545
הערות שוליים

↑  .Solanum L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  Solanum L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  Hilgenhof & al., [https://onlinelibrary.wiley.com/doi/pdf/10.1002/tax.12990 Morphological trait evolution in Solanum (Solanaceae): Evolutionary
 lability of key taxonomic characters], TAXON 72 (4), 8-2023, עמ' 811-843
1 2  דן פלביץ' וזהרה יניב, צמחי המרפא של ארץ ישראל, תל אביב: מודן בע"מ, 1991, עמ' 234-237
↑  מאיר תורג'מן, קפלן: בן 9 אושפז לאחר שאכל 20 פירות של צמח רעיל, באתר ynet, 21 במאי 2023
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 590-592
↑  Solanum sinaicum, Euro+Med PlantBase, ‏2022
↑  סולנום סיני, באתר צמחיית ישראל ברשת, ‏2022
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 392
↑  זלמן ומטיילי יום ד מדווחים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Solanum torvum, Solanaceae Source
1 2  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 150, 498
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553393405171  NKC: ph208155 
חלק אחורי וקדמי של הפרח של סולנום זיתני
סולנם שעיר
פירות בשלים ולא בשלים של סולנום שחור
פרחים ופרי ירוק של סולנום מטפס
פרחים של סולנום יסמיני
פרחים של סולנום אכזרי Solanum torvum
פירות של סולנום אכזרי Solanum torvum
עלים של סולנום אכזרי Solanum torvum
ערר

ערך זה עוסק בסוג צמחים ממשפחת החבלבליים. אם התכוונתם להליך משפטי, ראו .
| ערר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: חבלבליים
סוג:: ערר
שם מדעי
 Cressa ‏לינאוס, 1753
ערר הוא סוג צמחים במשפחת החבלבליים.
מיני הערר גדלים באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של כדור-הארץ וגם בארץ ישראל על אדמות מליחות.
מיני הערר הם שיחים מכווצים ונמוכים מאוד, אך בעלי גבעולים זקופים ועלים ירוקים הנוטים לעטות מעטה מלח לבן.
פרחי הערר הם לבנים וגודלם הוא כחצי סנטימטר.
מיני הערר

מיני הערר המוכרים ביותר הם:
Cressa Australis
Cressa Cretica (ערר כּרֵתי, גדל בישראל)
Cressa Nudicaulis
Cressa truxillensis
ערפד מדומה זוטר

| ערפד מדומה זוטר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
משפחה:: ערפדים מדומים
סוג:: ערפד מדומה
מין:: ערפד מדומה זוטר
שם מדעי
 Megaderma spasma ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ערפד מדומה קטן (שם מדעי: Megaderma spasma) הוא מין של עטלף מהסוג ערפד מדומה שבמשפחת הערפדים המדומים החי בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. עטלף זה הוא קרובו לסוג של ערפד מדומה גדול.
עטלף זה מגיע לאורך של 7 עד 10 ס"מ בממוצע ובעל מוטת כנפיים של 30 ס"מ. הוא בעל פרווה שעירה ואפורה או חומה עם כנפיים צהובות ובעל פנים ורודות בעל אוזניים בולטות, עלה-אפי מחודד בקצה אפו ולסתות חזקות בעלות שיניים חדות מותאמות ללעיסת בשר.
העטלף הוא פעיל לילה המחפש באמצעות אקולוקציה בעיקר חרקים גדולים כמו חגבים או עשים אך הוא לא יהסס לטרוף גם חולייתנים אחרים. ביום העטלף ישן במערות, חללי עצים או נקיקים בחבורות של עד 30 פרטים. תפוצתו היא לאורך דרום אסיה בין הודו וסרי לנקה עד אינדונזיה והפיליפינים.
להקות העטלפים מועילות לאדם עקב כך שהם מחסלים מזיקים שונים, אף שלעיתים הם גם מפיצים מחלות מידבקות.
הערות שוליים

↑  ערפד מדומה זוטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| ערפדים מדומים |
| --- | --- | --- |
| ערפד מדומה | ערפד מדומה זוטר • ערפד מדומה גדול |  |
| ערפד מדומה אף-דיסק (סוג ומין יחיד) | ערפד מדומה אף-דיסק |  |
| ערפד מדומה אף-לב (סוג ומין יחיד) | ערפד מדומה אף-לב |  |
| עטלף צהוב-כנף (סוג ומין יחיד) | עטלף צהוב-כנף |  |
| עטלף רפאים (סוג ומין יחיד) | עטלף רפאים |  |
עופרית אירופית

| עופרית אירופית |
| --- | --- |
 עופרית הכף
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: עופריתיים
סוג:: עופרית
מין:: עופרית אירופית
שם מדעי
 .Plumbago europaea L ‏לינאוס, 1753
עָפְרִית אֵירוֹפִּית (שם מדעי: .Plumbago europaea L) היא בן-שיח בר נדיר, יְרֹק-עַד, ים-תיכוני, נמוך, מסועף ומעוצה ממשפחת העפריתיים. הסוג עופרית מונה כ-17 מינים הנפוצים באזורים הטרופיים והסובטרופיים, באזורים החמים משני צדדי קו המשווה. מין זה הוא מין יחיד בסוגו בישראל וסביב אגן הים התיכון, ולא רק זאת, טיפוס תפוצתו היא גם אירנו-טורנו (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי). משרעת תפוצתו מגיעה עד לצפון הקווקז ומערבה לאיראן ולטורקמניסטן.
מין זה בולט בפריחתו בנוף היבש והחם של הקיץ הים-תיכוני והמשך פריחתו גם בתקופה של חודשי הסתיו ותחילת החורף שמאופיינת בגשמים וברוחות ובמעוט מאביקים. ובנוסף ו"בניגוד לטובתו" הוא ניחן בשתי תכונות קיצוניות שמטרתן לעודד האבקה זרה ולמנוע האבקה עצמית: האחת, הטרוסטיליה (heterostyly), ליתר דיוק דיסטיליה (distyly), והשנייה, דו-צורתיות במורפולוגיה של הצלקות וגרגרי האבקה.
עופרית אירופית גדלה בר בישראל, בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם במקומות מופרעים (מקומות עזובים, חלקות שדה וגינות נטושים וכדומה) שנותרו בהם מספיק מים זמינים עד לקיץ, כשהצמח יכול לצמוח ולפרוח בעונה זו. בישראל גדלים שני מיני נוי מאותו הסוג: עופרית הודית ועופרית הכף. האחרונה, שמוצאה מדרום אפריקה (מכאן שמה), הייתה מקובלת בגינון בשל פריחתה השופעת והתכולה בעונת הקיץ וניתן למוצאה בגינות נוי ציבוריים ופרטיים רבים. הדמיון בין עופרית אירופית לעופרית הכף ניכר בגביע שמכוסה בשערות בלוטיות דביקות הנתפשות בבגדים ובשיער או נדבקות לתנוך האוזן (כמשחק ילדים).
שמות

השם הסוג Plumbago והשם העברי עופרית נלקח מלטינית Plumbum (עופרת), ו-agere ("להידמות"). שם המשפחה עופריתיים נקרא כולה על-שם המין הזה (ראה פירוט בערך עופריתיים).
שם נפוץ באנגלית: common leadwort ,European Leadwort ,European Plumbago.
השם בערבית: חמשי או רצאציה.
מאפיינים

בן-שיח ענף, מעוצה ולא קוצני (בשונה מחדעד) הגבעולים מצולעים, גובהם 30 עד 100 ס"מ.
הלוואים חסרים. הפטוטרות קיימות בעלים התחתונים.
העלים מסורגים, פשוטים, ערוכים לכל אורכו של הגבעול (בשונה מהמין עדעדית משובלת) ואורכם 5 עד 10 ס"מ. העלים התחתונים בעלי פטוטרות והעליונים יושבים ואף עוטפים בבסיסיהם את הגבעול. העלים בייחוד בצדם התחתון מכוסים בשכבה דקה של שעווה וגם מכוסים במעין אבקה לבנה קמחית המשווה לכל הצמח צבע אפרפר. הטרפים דמויי אזמל מוארכים (בשונה מהמין חדעד) ושפתם תמימה ומעט גלונית.
הפרחים סגולים-לילכיים, ערוכים בשיבולים בקצות הגבעולים ואורכם 15 עד 18 מ"מ, הפרחים נכונים, דו-מיניים, הטרוסטילים (ראה בהמשך). באמצע כל עלה כותרת מצויה פס אורך כהה. החפים והחפיות ירוקים.
הגביעים דמויי צינור ירוק עשבוני (לא קרומי בשונה מעדעדית ועדעד), משתייר, בעל חמש אונות זקופות ומכוסה בבלוטות (טריכומות מפרישות) דביקות שנישאות על עוקץ (בשונה מהמין בת עופרית). מדובר בבלוטות רב-תאיות, הבנויות מכמה תאים מפרישים חומרים ומכמה תאים בסיסיים אוספים.
הכותרת גלגלית, בעלת צינור ארוך, אוגן מורחב וחמש אונות פרושות, מוארכות וקהות בקודקודן, צבעם סגול-לילך ובאמצעם מצוי פס-אורך כהה. צינור הכותרת בולט מתוך הגביע ואורכו פי שניים מהגביע וארוך מהאוגן המורחב.
האבקנים 5, מופרדים, מעורים בתושבת הפרח (ולא בצינור הכותרת, כרגיל במאוחי עלי הכותרת) וקבועים מול עלי הכותרת ולא ביניהם.
השחלה עילית, בעלת עלה שחלה אחד, מגורה אחת וביצית אחת שעוקץ ארוך מאוד מקיף אותה מסביב (circinotropous). עמוד השחלה יחיד ומתפצל בקודקודו לחמש אונות של צלקות דמויות חוט.
באוכלוסיית של עופרית אירופית מצויים פרטים משני טיפוסי פרחים. בטיפוס אחד האבקנים ארוכים ועמוד השחלה קצר ובשני ההפך. באותו פרט לעולם אין אבקנים ועמוד שחלה באותו אורך ולכן נמנעת האבקה עצמית. התופעה מכונה הֶטֶרוֹסְטילְיָה (heterostyly).
הפרי מסוג הלקט יבש דמוי שקיק מוארך בן זרע אחד. הוא נפתח אחרי הבשלתו במעגל לרוחבו בקרבת בסיסו, או במילים אחרות פתיחתו היא פתיחה היקפית – (circumscissile) – פתיחה על ידי סדק רוחב, באופן שנוצר מכסה.
יחידת התפוצה כוללת את שרידי הכותרת ואת הפרי שעטוף בגביע משתייר. השערות הבלוטיות המצויות על פני הגביע מפרישות חומר דביק שמשמש להיאחזות יחידת התפוצה בבעלי חיים העוברים ליד הצמח.
מַחְזוֹר חָזוּתִי, פֵנוֹלוֹגְיָה - גדילה האבקה והפצה

העלווה של הצמח ירוקה כל השנה, אך היא דו-פרצופית. בתחילת החורף מפתח הצמח שושנת עלים קירחים, מעוגלים בראשם ובעלי פטוטרת ואורכם 6 עד 10 ס"מ. בחודשי הקיץ, כאשר מתייבשים עלי החורף, צומחים דורבנות נושאי עלים קטנים מחיק העלים העליונים, ובכל סעיף בחלקו העליון יושב פרח בודד. הפריחה מתרחשת מסוף מאי ועד תחילת דצמבר בשתי תקופות קשות לצומח – תקופה של יובש וחום הקיץ בהתחלה ותקופת הגשמים בהמשך. האבקה עצמית נמנעת בזכות הטרוסטיליה (ראה לעיל) ודו-צורתיות במורפולוגיה של הצלקות וגרגרי האבקה.
הפצת הפרי מסוף ספטמבר עד תחילת ינואר היא באמצעות בעלי חיים. עם הבשלת הפרי ניתק הגביע המשתייר מהצמח יחד עם הזרע היחיד ועם שרידי הכותרת, והם כיחידת תפוצה, נצמדים לפרטי לבוש או לפרוותם של בעלי חיים בעזרת החומר דביק, שעל פני הגביע, שמצמיד היטב את יחידת התפוצה לגוף המפיץ (בשונה מעדעדית משובלת).
בית גידול ותפוצה

עופרית אירופית גדלה בר בישראל, בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם במקומות מופרעים ובמעזבות (מקומות עזובים, חלקות שדה וגינות נטושים וכדומה) שנותרו בהם מספיק מים זמינים עד לקיץ, כשהצמח יכול לצמוח ולפרוח בעונה זו.
עופרית אירופית גדלה בכל אזורי צפון הארץ ומרכזה, בחבלים ים-תיכוניים ובבתות ספר. מין זה נפוץ בחוף הגליל ובחוף הכרמל; מצוי בגולן, בבקעת חולה, בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בעמק יזרעאל, בעמק עכו, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה; נדיר בשרון ובדרום מישור החוף; נדיר מאוד בחרמון, בבקעת בית שאן ובערבות הירדן (ראה מפת תפוצה). ריבוי עופרית אירופית מצויה במזרח הגליל על גבי קרקע טרסה רוסה חומה-אדומה או רנדזינה חומה עם מונטמורילוניטים (מינרל חרסית בעל כושר גבוה של ספיחת מים ומינרלים).
תפוצתה העולמית משתרעת בארצות שסביב הים התיכון ובמערב אסיה. היא מגיעה עד לצפון הקווקז ומערבה לאיראן ולטורקמניסטן.
תמונות

עופרית אירופית גבעול התפרחת
עופרית אירופית צינור הפרח בגביע
עופרית אירופית
הערות שוליים

↑  .Plumbago europaea L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏2022
1 2  Plumbago europaea, POWO "Plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2022
1 2 3 4  עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 18
1 2 3 4  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 327-330
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 501
↑  מיכאל זהרי, מגדיר לצמחי ישראל, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 340
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989, עמ' 210
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989
1 2  עפרית אירופית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  יואב ויזל, החי והצומח של ארץ ישראל, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1984, עמ' 139
עופרית אירופית פרח מוגדל
פרחים של עופרית הכף המתורבתת
עופרית אירופית בלוטיות על פני הגביע
עופרית אירופית במופע אביבי של העלים במטולה
עיטם לבן-זנב

| עיטם לבן-זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: עיטם
מין:: עיטם לבן-זנב
שם מדעי
 Haliaeetus albicilla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
   אזורי קינון   אזורי חריפה   מצוי כל השנה

עֵיטָם לְבֶן-זָנָב (שם מדעי: Haliaeetus albicilla) הוא מין עוף דורס גדול גוף בסוג עיטם שבמשפחת הנציים. השם "עיטם" הוא הלחם של המילים "עיט" ו"ים" המצביעות על מקום חיותו של העוף – בקרבת מקווי מים גדולים. שם המין נובע מזנבו הלבן כליל. העיטם לבן-הזנב הוא הציפור הלאומית של פולין.
מראה

העיטם לבן-הזנב הוא אחד העופות הדורסים הגדולים ביותר. אורכו 76–92 סנטימטרים, ומוטת הכנפיים שלו 190–240 סנטימטרים. מאפיינים בולטים נוספים של לבן-הזנב הם כנפיים רחבות, ראש גדול יחסית לעופות אחרים, צוואר עבה, ומקור גדול בצורת סכין שבעזרתו הוא תופס את טרפו. צבעו של העיטם הבוגר הוא ברובו חום, למעט הראש והצוואר שהם בהירים, הרגליים והמקור שהם צהובים, והזנב הלבן. בפרטים צעירים הזנב והמקור כהים יותר, וכחלק מתהליך ההתבגרות הזנב מתבהר חוץ מטבעת חומה שנשארת בסופו. הנקבות גדולות מהזכרים באופן ניכר.
התנהגות

ניזון מעיקר מדגים אך גם מעופות מים כגון אגמיות, צוללים, ברווזים, מרגונים ושחפים. כאשר אינו בקרבת מים ניזון מפגרים ולעיתים אף ממכרסמים. לעיטם לבן-הזנב חשיבות גדולה למערכת האקולוגית בהיותו אויב טבעי של בעלי חיים שחלקם נחשבים כמזיקים לאדם (בחולה הוא אימת הקורמורנים הידועים כמזיקים קשים לענף המדגה). הקן הוא בליל גדול של ענפים וזרדים, ממוקם במצוקים על החוף או בצמרות עצים, ובדרך כלל משמש כקן במשך מספר דורות. בעונת הנדידה עוברים העיטמים, כמו דורסים אחרים, מרחקים גדולים. בעיקר פרטים צעירים הנחשבים למשוטטים במשך שנים ספורות עד הגעתם לבגרות מינית, בגיל 4–5 שנים. תופעה נפוצה בשבועיים הראשונים לחיי הגוזלים היא שהגוזל הגדול יותר מציק לקטן. התופעה נקראת "קייניזם", על שם קנאתו של קין בהבל אחיו.
תפוצה ושימור

העיטם לבן-הזנב מקנן בטבע בצפון אירופה ואסיה. לאחר שנכחד באזורים רבים הוחזר לטבע בהצלחה באיים המערביים של סקוטלנד, וגם בבריטניה ובהולנד. האוכלוסייה הגדולה באירופה היא לאורך חופי נורווגיה.
האוכלוסייה העולמית של העיטם לבן-הזנב מוערכת בכ-20–60 אלף פרטים בוגרים, ולפי הערכות ה-IUCN מאז 2005 המין אינו נמצא בסכנה. מוערך שמספר הפרטים נמצא במגמת עלייה. עיטמים בכל העולם נפגעו מאוד עקב פעילות האדם. כמו עופות אחרים, העיטמים סובלים מהרס בתי הגידול, מהרעלות, מאיסוף ביצים על ידי אספנים וכן מציד. רבים לקו בעקרות כתוצאה מחשיפה ל-DDT ולכספית שהצטברו בגופם לאחר שחומרים אלה התגלגלו במעלה שרשרת המזון. אחת המחלות הקשות ביותר לגוזלי עופות היא נגיף ה-Pox, הגורם לפצעים בגוף הגוזל וברוב המקרים הפרט הנגוע לא שורד.[דרוש מקור]
בעקבות ההכחדות המסיביות, נעשה מאמץ במקומות רבים בעולם לנסות להחזיר את העיטם לטבע. השיטה כוללת הסרה של גוזלים עודפים מקינים בטבע וגידולם בקופסאות מיוחדות בצמרות עצים, כך שהציפור אינה רואה את בני האדם המאכילים אותה. החזרה מוצלחת במיוחד מתבצעת במערב סקוטלנד שם לבני זנב מקננים בטבע כבר מספר שנים באיים מול, סקי, לואיס ובחופי ווסטר רוס. ב-2006 הוכרז כי זוג לבני זנב מתרבים בחופשיות בשמורת טבע בהולנד וגם באנגליה ישנם זוגות ספורים של פרטים בטבע.
ישראל

בישראל, שהיא קצה גבול תפוצתו הדרומי של העיטם לבן-הזנב, היו שני קינונים ידועים של מין זה בשנות ה-50: בעמק החולה, שם נעלם ב-1957 עם ייבוש הימה, ובעמק בית שאן, שם נעלם בעקבות הרעלה.
בשנות ה-70 החלו הניסיונות להשיב אותו לטבע בישראל. 12 זוגות הובאו לשמורת החולה וזוג אחד לעמק בית שאן. הגוזלים שוחררו לאחר תקופת איקלום של מספר שבועות בקן מלאכותי, וסומנו במשדרים שאפשרו מעקב בזמן אמת. גוזלים משוחררים אלה מאכלסים מאז את עמק החולה, חלקם אף בגרו ותפסו טריטוריות. בשנת 2000 התגלה הקינון הראשון של העיטם לבן-הזנב בחורשת האקליפטוס של שמורת החולה, אם כי קינון זה לא צלח.
במסגרת פרויקט "פורשים כנף על הנשרים והדורסים", שיזם פרופסור היינריך מנדלסון בתחילת שנות השמונים – פרויקט משותף לרשות הטבע והגנים, לחברה להגנת הטבע ולחברת החשמל (שסייעה בפיתוח דרכי הגנה על עופות אלה מפני התחשמלות) – הובאו לארץ שלושה גוזלים מהולנד ושוחררו בעמק חרוד, שם מקווים לחזור על ההצלחה החלקית של עמק החולה. המקום היחיד שהצליח להרבות פרטים בארץ הוא חי-בר כרמל, שיש בו זוג עיטמים המתרבה בהצלחה בכלוב שבפארק. על פי נתוני רשות הטבע והגנים, משוחררים לטבע בישראל כ-0–4 פרטים בשנה.
בשנת 2012 הובאה לעמק החולה נקבת עיטם מאירלנד. ב-2015 נרשם הקינון הטבעי המוצלח הראשון בישראל, כאשר זוג עיטמים בשמורת החולה הפריח גוזל לטבע. הקינון חזר על עצמו בהצלחה גם בשנים 2016, 2017, 2018, 2019 ו-2021. במשך השנים נהרגו כל שבעת הגוזלים של הזוג כתוצאה מהרעלות, התחשמלויות וטרִיפה. ב-2022 מתה גם הנקבה.
הערות שוליים

↑  עיטם לבן-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  ynet, מתה נקבת עיטם לבן זנב, האחרונה בישראל, באתר ynet, 31 בינואר 2022
↑  זיו ריינשטיין‏, אביב הגיע - גוזל בא: שני גוזלים נולדו לעיטם לבן זנב שבסכנת הכחדה, באתר וואלה, 1 באפריל 2021
↑   צפריר רינת, הנקבה האחרונה בישראל מתה - והעיטם לבן הזנב הוכרז רשמית כמין נכחד בטבע, באתר הארץ, 31 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556186705171  GND: 4180617-7  LCCN: sh85146527  NKC: ph392407
עפיין אירופי

| עפיין אירופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סרדינאים
תת־סדרה:: Clupeoidei
משפחה:: עפייניים
סוג:: עפיין
מין:: עפיין אירופי
שם מדעי
 Engraulis encrasicolus ‏לינאוס, 1758

עַפְיָן אירופי או עַפְיַן אַנְשׁוֹבִי (שם מדעי: Engraulis encrasicolus) הוא מין דג בסוג עפיין ממשפחת העפייניים (אנשובי). מקום חיותו של העפיין האירופי תלוי בתפוצת מזונו. לכן, כאשר הזואופלנקטון מצוי בקיץ בשפע רב סמוך לפני המים מגיע בעקבותיו גם העפיין. בחורף הוא מצוי בקרבת קרקעית הים.
מאפיינים

אורכו של העפיין כ-15 ס"מ וגופו צר. סנפיר הזנב דמוי מזלג וסנפירי הגב והשת קטנים למדי. קדמת ראשו מחודדת ופתח פיו רחב. לסתו העליונה בולטת יותר מהתחתונה. צבע גבו ירוק ואילו גחונו כסוף, ולתכונות אלה תפקיד חיוני בהטעיית טורפים. זהו דג הנודד בלהקות ענק, המשתרעות לאורך מאות מטרים. בהיותו טרף לבעלי חיים ימיים גדולים, הרי שהנצנוץ הצבעוני והזוהר שיוצרת הלהקה מכלל הפרטים המרכיבים אותה, מבלבלת את ציידי הים, משום שאלה מתקשים להתמקד בפרט אחד.
עונת הרבייה מתחילה בקיץ ונמשכת עד בוא הסתיו. הנקבה מטילה ביצים הצפות על פני המים, והזכר מפיץ את תאי הזרע בקרבתן. הביצים הצפות נסחפות בזרם המים, וכעבור יומיים-שלושה בוקעים הדגיגים ויוצרים מיד להקות. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל של 4 שנים.
בישראל העפיין הוא דג מאכל מבוקש המוכר בשם אנשובי ונמכר בקופסאות שימורים. במדינות אחרות ניתן לקנותו בשווקים. מינים אחרים במשפחה, בעיקר מאלה המצויים בפרו ובצ'ילה, ניצודים למטרות אחרות כגון ייצור קמח עצמות, חומרי דשן, שמנים ואף מזון לבעלי חיים.
בריאות

העפיין עלול להכיל ריכוז של חומצה דומואית (Domoic acid), אשר גורמת ל"הרעלת רכיכות אמנזית" בבני אדם, יונקי ים וציפורים. בנוסף, העפיין מכיל חומצת שתן בדרגה גבוהה, שיכולה לגרום לדלקת הנקראת "שיגדון" (פודגרה).
העפיין הנמכר בישראל בשם "אנשובי" מכיל כמות גבוהה של מלח.
הערות שוליים

↑  עפיין אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  עַפְיַן אַנְשׁוֹבִי במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ראו Domoic acid בוויקיפדיה האנגלית
↑  ראו Amnesic shellfish poisoning בוויקיפדיה האנגלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548104805171  BnF: cb15599983r (data)  LCCN: sh85043988 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דגי אנשובי בגאנה
פומה דרום-אמריקאית צפונית

| פומה דרום-אמריקאית צפונית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
על־ממלכה:: אוקריוטיים
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: Sphenacodontia
משפחה:: חתוליים
תת־משפחה:: חתולים קטנים
סוג:: פומה
מין:: פומת ההרים
תת־מין:: פומה דרום-אמריקאית צפונית
שם מדעי
 Puma concolor concolor ‏לינאוס, 1771

פומה דרום-אמריקאית צפונית (שם מדעי: Puma concolor concolor) הוא תת-מין של פומת ההרים.
תפוצתו היא בצפון אמריקה הדרומית, קולומביה, וונצואלה, פרו וצפון ברזיל.
מזון

מזונו של הפומה הוא: ציפורים, עצלנים, עכברים, צפרדעים, לטאות ולעיתים רחוקות חיות מבויתות. למרות שבחלק במקומות הגידול שלו כמו פארק לאומי סנגאי שבאקוודור הוא נמצא עם היגואר, הטרף של הפומה קטן יותר מטרף היגואר.
ערער ארזי

| ערער ארזי |
| --- | --- |
 ערער ארזי במחוז קָסֶרֶס (אנ') במערב ספרד
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: ברושיים
סוג:: ערער
מין:: ערער ארזי
שם מדעי
 Juniperus oxycedrus ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

ערער ארזי (שם מדעי: Juniperus oxycedrus) הוא עץ מחטני ירוק עד ממשפחת הברושיים. עליו מחטניים בדומה למחטי הארז. פורח באביב ופריו הוא אצטרובל ההופך לענבה שלא נפתחת.
מאפיינים

העץ נדיר ביותר בארץ ישראל המערבית, בה הוא ידוע מאתר אחד בלבד בגוש הר מירון.
קבוצת עצי ערער ארזי מתקיימת במדרון הצפוני של הר שפנים, הסמוך ליישוב הדרוזי בית ג'ן.
במיקום זה שרדה אוכלוסיית העצים, שככל הנראה הייתה נפוצה יותר בעבר הרחוק.
הר שפנים מתנשא לרום של 950 מטר מעל פני הים. הקור השורר באזור תקופה ממושכת, וכן המשקעים הרבים, מאפשרים את קיומם של עצים אלו במקום.
חורשת הערערים נמצאת במדרון הצפוני, לשם קרני השמש חודרות מספר שעות מועט יחסית ביממה, דבר המפחית את אידוי המים במקום, וכמו כן משאיר את הטמפרטורה נמוכה באופן יחסי לסביבה.
באתר מיוחד זה מתקיימים גם מינים אחרים שאופייניים לחורש ים תיכוני לח, חלקם נדירים- כדוגמת מיני סחלביים שונים, רימונית הלוטם, פשתה צרת עלים ועוד.
הערות שוליים

↑  ערער ארזי באתר הרשימה האדומה של IUCN
עכבר ים

| עכבר ים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים טבעתיות
מחלקה:: רב זיפיות
סדרה:: פילודוסידה
משפחה:: אפרודיטידיאה
סוג:: אפרודיטה
מין:: עכבר ים
שם מדעי
 Aphrodita aculeata ‏לינאוס, 1758

מראה מהגב אחרי שהוצא מהמים
עכבר הים (Aphrodita aculeata) הוא תולעת רב-זיפית ימית המצויה בצפון האוקיינוס האטלנטי, בים הצפוני, בים הבלטי ובים התיכון. עכבר הים בדרך כלל קבור בחול, ראשו מתחפר קודם. הוא נמצא בעומקים של למעלה מ-3 ק"מ.
אטימולוגיה

שמו של הסוג נלקח מאפרודיטה, אלת האהבה היוונית העתיקה, בגלל דמיון כביכול לאיברי המין הנשיים. השם האנגלי עשוי לנבוע מהדמיון לעכבר מצוי שאותו ראו אלה שזיהו אותו כשנשטף אל החוף.  פירוש השם הספציפי aculeata הוא "קוצני" בלטינית.
תיאור

גופו של עכבר הים מכוסה במחצלת צפופה של סטים (Setae, מבנים דמויי שיער). מבוגרים הם בדרך כלל בגודל 10–20 ס"מ.
צבעוניות מבנית

הקוצים, או הסטים (setae), על גבו המדורג של עכבר הים הם אחת מתכונותיו הייחודיות. בדרך כלל, לקוצים יש ברק אדום עמוק, המרתיע טורפים, אבל כשהאור מאיר עליהם בניצב, הם ירוקים וכחולים, דוגמה להנדסה פוטונית אצל אורגניזם. צבעוניות מבנית זאת היא מנגנון הגנה המרתיע טורפים פוטנציאליים. את האפקט מפיקים גלילים משושים רבים בתוך הקוצים, ה"מתפקדים הרבה יותר ביעילות מסיבים אופטיים מעשה ידי אדם".
מזון

עכבר הים הוא טורף פעיל הניזון בעיקר מסרטנים קטנים, סרטנים נזירים ותולעים רב-זיפיות אחרות כולל Pectinaria והוא נצפה כשהוא אוכל תולעים רב-זיפיות מעל פי שלושה מאורך גופו. הוא אוכל בלילה כשהוא קבור חלקית בחול.
הערות שוליים

↑  Tyler, Lizzie. "BIOTIC Species Information for Aphrodita aculeata". Biological Traits Information Catalogue. נבדק ב-24 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kennedy, Jennifer (1 באוקטובר 2019). "Profile of the Sea Mouse Ocean Worm". ThoughtCo. נבדק ב-29 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Warren, Rebecca; van Zyl, Miezan; O'Rourke, Ruth; Tokeley, Amber; Heilman, Christine, eds. (2006). "Ocean Life". Ocean: The World's Last Wilderness Revealed (first American ed.). New York City: DK Publishing. p. 276. ISBN 978-0-7566-2205-3.
↑  "sea mouse". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc. נבדק ב-26 באפריל 2012. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  "sea mouse". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc. נבדק ב-26 באפריל 2012. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)"sea mouse". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc. Retrieved April 26, 2012.
↑  "Sea mouse promises bright future". BBC News. BBC. 3 בינואר 2001. נבדק ב-26 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tyler, Lizzie. "BIOTIC Species Information for Aphrodita aculeata". Biological Traits Information Catalogue. נבדק ב-24 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)Tyler, Lizzie. "BIOTIC Species Information for Aphrodita aculeata". Biological Traits Information Catalogue. Retrieved 24 December 2014.