stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף קולון
הערות שוליים

↑  אותו מכנה "אבא מרי מופת הדור" (שו"ת מהרי"ק שורש קט"ו).
↑  "רב ושר גדול בישראל" (שו"ת מהרי"ק שורש ק"ל).
↑  ופסקיו משוקעים לעשרות רבות בשולחן ערוך, ב"בית יוסף" ובדרכי משה".
↑  לדוגמה, בשו"ת מהר"י באסן תשובה ק"כ הובאו דברי רבי יוסף קולון כדברי רבי יוסף קארו. ראו גם אוצר הגדולים אלופי יעקב בערך "מהרי"ק".
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יעקב אלאמשאטי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266840405171  GND: 122765486  ISNI: 0000 0000 6683 6952  LCCN: n87933252  NTA: 301025665  SUDOC: 143153994  VIAF: 64897522   WorldCat (עם VIAF): 64897522 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוש

ערך זה עוסק ביכולת הגוף לקלוט מידע מהסביבה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בפיזיולוגיה, החושים הם היכולות של יצורים חיים לקלוט מידע מהסביבה או מהגוף, ולהמירו לאות חשמלי-כימי כדי שהמוח יוכל לעבד אותו. בהתאם לכך, ההגדרה הפיזיולוגית המקובלת של "חוש" היא בהתאם לקיומם של תאי חישה המכויילים לבצע התמרה של גירוי מסוים באופן ספציפי (באנרגיה מינימלית שלו), ולהעבירו לאזורים מסוימים במוח לצורך עיבוד.
התפתחות החושים

העדות הקדומה ביותר שנמצאה ליצור שייתכן וכבר היו לו חושים, היא מאובן שנמצא בסין, ובו יצור בשם Saccorhytus coronarious, שחי לפני כ-540 מיליון שנים, בתחילת תור הקמבריון, והיה באורך של כמילימטר אחד. ליצור זה היו חורים זעירים לאורך גופו שעל פי הערכות ייתכן שהם היו איברי חישה קדומים.
בתקופת הקמבריון התפתחו גם איברי התנועה הראשונים, ואלו הפכו את החושים לחיוניים יותר להישרדות ואף האיצו את התפתחותם של איברי הראייה הקדומים ביותר, שבתחילה היו רק כמה תאים קולטי אור שיכלו להבחין בין חושך לאור. במקביל ליכולת הראייה התפתחו בהדרגה גם תאי עצב, שיקבלו מידע מהעיניים ושלטו על תגובת הגוף.
חושים אצל בני אדם

בגוף האדם יש חלוקה קלאסית שנקבעה עוד על ידי הפילוסוף היווני אריסטו לחמישה חושים: באופן בסיסי חמשת החושים הקלאסיים הם אלו שנותנים לאדם מידע מהסביבה החיצונית. ההתייחסות מרובת השנים לחמישה חושים, טבעה את הכינוי החוש השישי ליכולת (השנויה במחלוקת) לקלוט מידע באופן פאראפסיכולוגי, שלא דרך חמשת החושים.
חמשת החושים המסורתיים הם:
חוש הראייה – ראיית אור באמצעות העין
חוש השמיעה – שמיעת קול באמצעות האוזן
חוש המגע – חוש מכני המשמש לזיהוי מרקמים ועצמים הבאים במגע עם העור. חלק מהמערכת הסומטוסנסורית.
חוש הריח – הרחת כימיקלים נדיפים באמצעות האף
חוש הטעם – בחינת טעם באמצעות הלשון
עם זאת, לפי ההגדרה של חוש למעלה קיימים הרבה יותר מחמישה חושים, ויש עדיין ויכוח על כמה בדיוק. למשל, במערכת תחושות הגוף מאוגדים מספר חושים שונים המעבירים מהעור והרקמות מידע על סוגי גירויים שונים:
כאב – החוש המתריע על נזק לרקמה.
טמפרטורה – החוש המאפשר זיהוי של טמפרטורת הסביבה או עצמים הנוגעים בעור.
תחושת המצב – נותן למוח מידע על מיקום איברי הגוף והתנועה שלהם. הקולטנים לחוש נמצאים במפרקים ובשרירים.
חוש המגע כפי שנזכר בין חמשת החושים הקלאסיים.
גירוד – לאחר זיהוי הקולטנים יש הרואים בו חוש נפרד המועבר גם הוא במערכת תחושות הגוף.
חוש נוסף מועבר מהאיבר הווסטיבולרי שבאוזן הפנימית, ומעביר מידע על תנועה של הראש במרחב.
חוש הריח והטעם הם חושים כימיים; הם מסוגלים לזהות חומרים באמצעות כימורצפטורים (קולטנים כימיים). תחושת הגרד גם היא נוצרת על ידי קשירה של חומרים כימיים כמו היסטמין לקולטנים על תאי עצב, וכן גם הקולטנים לכאב הפועלים בעקבות גירויים כימיים בדרך כלל, אם כי הם יכולים להגיב למגוון רחב יותר של גירויים.
חוש המגע, חוש המצב וחוש השמיעה הם חושים מכניים, בהם גירוי מכני כמו מגע על פני העור (מגע), שינויים בלחץ האוויר (שמיעה) או תנועה של השרירים והמפרקים (מצב) מותמרים באמצעות קולטנים רגישים לשינויים אלה. בשמיעה מפעילות תנודות האוויר (הנקראות "גלי קול") לחץ על שעריות זעירות באוזן הפנימית. "שמיעה" של צלילים נמוכים במיוחד, למשל, כמעט ואינה מתבצעת באמצעות האוזן, אלא באמצעות כל הגוף (דבר היכול להיחשב לחוש נוסף) – צלילי הבס העמוקים מרעידים את כל הגוף (אך הקולטנים באוזן אינם רגישים דיים לשם העברת המידע אל המוח), ואנו "חשים" את הצליל יותר מאשר "שומעים" אותו.
חוש הראייה מתבצע על ידי התמרה של אור בפוטורצפטורים הנמצאים ברשתית של העין, על ידי חלבון הרגיש לאור.
בסך הכל, לפי הגדרות שונות ושיטות מיון שונות, הוגדרו בין 9 ל-21 חושים אנושיים שונים. חושים רבים הם גבוליים, וקיימת מחלוקת באשר להיותם חושים; חוש הרעב, למשל, נחשב בעיני רבים לחוש כימי לכל דבר: כמות הגלוקוז בדם נבדקת כל העת על ידי כימורצפטורים בבלוטת ההיפותלמוס, אשר בתורה מפרישה הורמונים הגורמים לנו לחוש רעב.
יכולות מסוימות נחשבות ל"פוסט-חושיות". הן משלבות מידע המתקבל מכמה חושים יחדיו, והן מתקבלות בדרך-כלל לאחר עיבוד מסוים של המוח. יכולתו של האדם לעמוד באופן יציב, למשל, היא כתוצאה משילוב ועיבוד של מידע מהחוש הפרופריוצפטיבי ומחוש שיווי המשקל, כמו גם מחוש הראייה.
אשליה היא עיוות בתפיסה החושית. כל אחד מהחושים ניתן להטעיה באמצעות אשליות; אשליה אופטית, שמטעה את חוש הראייה, היא הידועה ביותר. אחדות מהאשליות הן סובייקטיביות, כלומר אנשים שונים יחוו אותן בצורות שונות, או לא יחוו אותן כלל. ישנן אשליות לא סובייקטיביות, למשל תופעות אופטיות.
חושים אצל בני אדם > חוסר חושים

לבני אדם רבים יש לקויות הגורמות לחוסר בחושים מסוימים, כגון חירשות או עיוורון. הלקות נגרמת מפגיעה במערכת החישה של החוש. הלקויות הידועות הן עיוורון, שהוא פגיעה בחוש הראייה, חירשות, שהיא פגיעה בחוש השמיעה ותתרנות, שהיא פגיעה בחוש הריח. ידועות גם פגיעות חלקיות שלא פוגעות בחוש באופן מוחלט אלא פוגעות רק בחלק מהחוש ולעיתים אפשרי לתקן אותן.
הפרעה לעיבוד התחושתי היא הפרעה הגורמת לקשיים בוויסות עוצמת התגובה ההתנהגותית לגירויים חושיים שנקלטים מהסביבה. לדוגמה, חלק מהאנשים בעלי ההפרעה רגישים למגע, ועשויים לפרש מגע קל כמכאיב, או להיות רגישים במיוחד למרקמים מסוימים של בגדים או של אוכל. חלק אחר רגיש לריחות ועשוי להיתקף בחילה מריחות מסוימים. ההפרעה מתרחשת כאשר המוח מעבד באופן בלתי אפקטיבי מסרים חושיים המגיעים מגופו של האדם או מסביבתו. היא באה לידי ביטוי בקשיים בתפקוד באחד או יותר מתחומי החיים המרכזיים וביניהם תפוקה בעבודה, פנאי ומשחק, ופעולות יומיומיות.
חושים שונים אצל בעלי חיים וצמחים

ליצורים רבים יכולות קליטה נוספות, אשר אף הן נחשבות לחושים:
קליטת שדות חשמליים – קיימת בדגים מסוימים כמו כריש; היונק היחידי בעל יכולת קליטת שדות חשמליים הוא הברווזן. יכולתו של הכריש לחוש אותות חשמליים נמוכים (עד אחד חלקי חצי מיליארד הוולט), מאפשרת לו לזהות בעלי חיים, בשל הפולסים החשמליים העוברים בגופם.
קליטת שדות מגנטיים – אצל עופות, למשל; הללו מנווטים את מסעותיהם הארוכים באמצעות השדה המגנטי של כדור הארץ; חוש זה קיים גם אצל דבורים ואצל חיידקים מסוימים.
קליטה מוגבלת של אור, אשר אינה נחשבת ל"ראייה" (פרחי חמניה, למשל, ידועים בתזוזתם לעבר כיוון השמש).
קליטת קרינה תת-אדומה – חוש נדיר הנמצא אצל כמה נחשים והמאפשר להם לזהות טרף ממרחק באמצעות קליטת חום גופו. כך למשל במערות עמוקות בהן שורר חושך מוחלט, נחשים קולטים עטלפים וטורפים אותם באמצעות חוש מיוחד זה.
קליטת קרינה על סגולה מצויה אצל חרקים מסוימים.
לפיל ישנו טווח שמיעה של צלילים נמוכים מאוד.
הפיל גם קולט תנודות קרקע באמצעות עצב מיוחד, ויכול לתרגם אותם לשמיעה.
לעטלפים ודולפינים, למשל, קיים חוש שמיעה, המאפשר להם לנווט דרכם בסביבה חשוכה באמצעות גלי על שמע (אולטרסאונד) הנשלחים על-ידם, פוגעים בחפצים וחוזרים אליהם לשם עיבוד מוחי לתמונה תלת־ממדית בדומה לסונאר. חוש מיוחד זה משלב כמה יכולות וחושים אחרים; התוצאה הסופית היא מעין "חוש ראייה", אשר בעצם אינו מסתמך כלל על קולטני אור אלא על החזרת גלי קול.
ראו גם

מערכות חישה
עיוורון
חירשות
תתרנות
זיכרון חושי
לקריאה נוספת

אד יונג, עולם עצום - היקום המופלא והנסתר שמגלים לנו החושים של בעלי החיים, 2024, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, מאנגלית - ארז אשרוב, עריכה - תרזה איזנברג, עורך מדעי - נעם לויתן.
הערות שוליים

↑  A brief history of the senses, www.sensorytrust.org.uk (באנגלית בריטית)
1 2  ד"ר יונת אשחר, שנהיה לראש!, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 בספטמבר 2021
↑   נטע אחיטוב, בני האדם חושבים שיש בטבע רק חמישה חושים. וואו, כמה שהם טועים, באתר הארץ, 29 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531759705171  BNE: XX525882  GND: 4055113-1  LCCN: sh85120047  LNB: 000050508  NDL: 00564887  NKC: ph135035 
האיברים של חמשת החושים אצל האדם
גן החושים בחולון: טעם, שמיעה, ראייה, מישוש
הכנסת החמש עשרה

| --- | --- |

 ממשלות:  הממשלה העשרים ושמונה   הממשלה העשרים ותשע
 תקופת כהונה:  7 ביוני 1999 – 17 בפברואר 2003  (3 שנים)
 מערכת בחירות:  17 במאי 1999
 הנהגה
 יו"ר הכנסת:  אברהם בורג 
 ראש הממשלה:  אהוד ברק ואריאל שרון
 ראש הקואליציה:  אופיר פינס-פז וזאב בוים
 ראש האופוזיציה:  אריאל שרון, יוסי שריד ובנימין בן אליעזר
 הרכב הכנסת
 
 מפלגת השלטון:  ישראל אחת הליכוד
 
 → הכנסת הארבע עשרה הכנסת השש עשרה ← 
 
הכנסת החמש עשרה, שהרכבה נקבע בבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, הושבעה ב-7 ביוני 1999 (כ"ג בסיוון ה'תשנ"ט) וכיהנה עד להשבעת הכנסת השש עשרה ב-17 בפברואר 2003.
בכנסת זו כהנו שתי ממשלות: ממשלת ישראל העשרים ושמונה וממשלת ישראל העשרים ותשע, ובמהלך כהונתה התקיימו הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה.
זקן חברי הכנסת ביום השבעתה היה חבר הכנסת שמעון פרס מסיעת ישראל אחת, שכיהן כיושב ראש הכנסת הזמני. ב-6 ביולי 1999 נבחר אברהם בורג ליו"ר הכנסת וכיהן בתפקיד זה עד לפיזורה.
ב-6 ביולי 1999 (כ"ב בתמוז ה'תשנ"ט), הציג אהוד ברק את ממשלתו בפני הכנסת החמש עשרה, וזכה לאמונם של 75 חברי כנסת מסיעות ישראל אחת, ש"ס, מרצ וישראל בעליה, מפלגת המרכז, מפד"ל ויהדות התורה.
ב-6 בפברואר 2001 נבחר אריאל שרון לראשות הממשלה, וב-7 במרץ הציג את ממשלתו בפני הכנסת.
חברי הכנסת מברכים את ראש הממשלה ברק ויו"ר הכנסת בורג ביום השבעת הממשלה
מצב פוליטי והרכבת הממשלה > תוצאות הבחירות לכנסת החמש עשרה

ישראל אחת – 26 מושבים
הליכוד – 19 מושבים
ש"ס – 17 מושבים
מרצ – 10 מושבים
ישראל בעליה – 6 מושבים
שינוי – 6 מושבים
מפלגת המרכז – 6 מושבים
מפד"ל – 5 מושבים
יהדות התורה – 5 מושבים
רע"ם – 5 מושבים
האיחוד הלאומי – 4 מושבים
ישראל ביתנו – 4 מושבים
חד"ש – 3 מושבים
עם אחד – 2 מושבים
בל"ד – 2 מושבים
מצב פוליטי והרכבת הממשלה > גושים פוליטיים

| גוש | רשימות | מושבים |
| --- | --- | --- |
| גוש השמאל | ישראל אחת, מרצ, עם אחד. | 38 מושבים |
| גוש הימין | הליכוד, ישראל ביתנו, מפד"ל, האיחוד הלאומי, ישראל בעלייה. | 38 מושבים |
| חרדים | ש"ס, יהדות התורה. | 22 מושבים |
| גוש המרכז | מפלגת המרכז, שינוי. | 12 מושבים |
| ערבים | חד"ש, רע"מ, בל"ד. | 10 מושבים |
הרכבת הממשלה ה-28

הבחירות לכנסת ה-15 בשנת 1999 כללו גם בחירות אישיות לראשות הממשלה, בנוסף לבחירות לכנסת. בבחירות האישיות ניצח ברק ברוב גדול ונבחר להקים את הממשלה העשרים ושמונה. עם זאת, בעקבות שיטת 2 הפתקים, ניזוקו שתי המפלגות הגדולות, ישראל אחת והליכוד, אשר זכו יחד ל-45 מושבים בלבד, בהשוואה לכ־65-95 מושבים בכנסות הקודמות לה. מצב זה יצר תלות מוגזמת של מפלגת השלטון במפלגות הקטנות, ואילץ את ברק להקים קואליציית שמאל-דתיים בעייתית, עובדה שגרמה לקשיים רבים בהתנהלות הממשלה והביאה בהמשך לנפילתה. לאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001 בוטלה שיטת הבחירה הישירה עקב חוסר הצלחתה.
אירועים מרכזיים

ביום כינון הממשלה התפטר יושב ראש הליכוד ומועמדה לראשות הממשלה, בנימין נתניהו, מהכנסת.
אירועים מרכזיים > הנושא החברתי-כלכלי

בבחירות לכנסת הבטיח ברק לפעול לחיזוק מערכת הבריאות, ושב לא אחת על ההבטחה כי ידאג לרווחת הזקנה ששכבה במסדרון בבית החולים בנהריה. מיד לאחר בחירת ברק לראש הממשלה שבתו הרופאים במשך 125 ימים. בתום השביתה הועלה שכר הרופאים המתמחים ב-25 אחוזים, קוצרו תורנויות לפחות מ-24 שעות והובטח כי הרופאים לא ישבתו במשך עשר השנים הבאות.
טרם הבחירות לכנסת המשק היה במיתון, וברק הצהיר כי ייצור מאות אלפי מקומות עבודה חדשים. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שיעור האבטלה בשנת 2000 ירד, אך בצורה קלה – בתקופת כהונתו הירידה הייתה בסך הכל בכעשירית האחוז.
הסטודנטים, ששבתו בתקופת כהונת ממשלת נתניהו, תמכו בברק שהבטיח כי יוריד את שכר הלימוד. בתקופת כהונת הכנסת הוקמה ועדת וינוגרד שדנה בנושא. הוועדה המליצה על הורדה הדרגתית של שכר הלימוד האקדמי בתוך תקופה של 5 שנים, מסכום של כ־10,000 ש"ח בשנת תשס"א לכ־5,000 ש"ח בשנת תשס"ו. הוועדה קבעה שיש להפחית 14% משכר הלימוד בשנת הלימודים תשס"ב, ובשנים לאחר מכן – הפחתה של 9% לשנה. בסופו של התהליך, אמור היה שכר הלימוד לרדת בשיעור של 50% ביחס לשכר הלימוד ששולם בשנת הלימודים תשס"א (10,463 ₪). סמוך למועד הבחירות המיוחדות לכנסת אימץ ברק את המלצות הוועדה.
לאחר הבחירות מינה ברק את ועדת בן בסט, במטרה שתציע רפורמה במערכת המס. מטרת הרפורמה הייתה הורדת המיסים שמשלם האזרח לפחות מ-55 אחוזים. הוועדה הגישה מספר המלצות לרפורמה במערכת המס שאומצו, אולם הרפורמה הוקפאה בעקבות התנגדות הסתדרות העובדים וסקטורים נוספים.
אירועים מרכזיים > תחילת התפוררות הקואליציה

יהדות התורה פרשה מן הממשלה בספטמבר 1999 בעקבות סכסוך סביב העברת משחן (חלק מטורבינה של חברת החשמל) בשבת. מרצ פרשה כשנה לאחר מכן, ביוני 2000, לאחר סכסוך בין שר החינוך יוסי שריד לבין סגנו מטעם ש"ס משולם נהרי ותמיכת רה"מ ברק בעמדת ש"ס. על אף פרישתה מן הממשלה המשיכה מרצ לתמוך בה.
אירועים מרכזיים > נסיגת צה"ל מלבנון

ראש הממשלה ברק הבטיח במערכת הבחירות שבתוך שנה מיום היבחרו יצא צה"ל מרצועת הביטחון. אף על פי שישראל הייתה מעוניינת שהיציאה מלבנון תהיה תוך כדי הסכם עם סוריה ולבנון, השיחות עם סוריה נכשלו, והיה ברור כי נסגרו גם הדרכים לשלום עם לבנון. ברק החליט לקחת את הסיכון ולהמשיך בתוכניתו להוצאת צה"ל גם ללא הסדר, וזאת למרות דאגת הדרג הצבאי מהמצב שייווצר לאחר מכן. התאריך המיועד לנסיגה היה 6 ביולי 2000, אך לבסוף נסוג צה"ל ב-24 במאי 2000, שישה שבועות לפני המתוכנן, עקב התפוררות צד"ל, שרבים מאנשיו הבינו כי ישראל נסוגה, והעדיפו לברוח לישראל מאשר להסתכן בלבנון. הנושא עורר מחלוקות בין הסיעות השונות בכנסת. הוגשו עשרות הצעות אי אמון שדנו בנושא, וכן הצעות לסדר היום והצעות חוק הנוגעות לנסיגה מלבנון ולצד"ל.
אירועים מרכזיים > בחירת משה קצב לנשיא

ב-31 ביולי 2000, כ"ח בתמוז ה'תש"ס, נבחר, בהצבעה חשאית במליאת הכנסת, חבר הכנסת משה קצב כנשיאה השמיני של מדינת ישראל.
המתמודדים על התפקיד היו קצב והשר שמעון פרס. בסיבוב הראשון קיבל קצב 60 קולות, ואילו פרס קיבל 57 קולות. משלא זכה אחד המתמודדים לקולות רוב חברי הכנסת נערך סיבוב הצבעה שני, כדרוש בחוק. בתום ספירת הקולות נופף חבר ועדת הקלפי, חבר הכנסת ראובן ריבלין בידיו, וסימן לחבריו כי הושגה הכרעה לטובת קצב. קצב זכה ברוב של 63 קולות מול 57 ונבחר לתפקיד נשיא המדינה. הוא הצהיר אמונים למחרת בטקס חגיגי.
אירועים מרכזיים > ועידת קמפ דייוויד והמשך ההתפוררות הקואלציונית

הוועידה כונסה ביולי 2000 על ידי נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון. בראש המשלחת הישראלית עמד ראש הממשלה אהוד ברק, בראש המשלחת הפלסטינית עמד יאסר ערפאת, יו"ר הרשות הפלסטינית, ונשיא ארצות הברית קלינטון ייצג את ארצות הברית. עם יציאת ברק לוועידה פרשו מן הממשלה ישראל בעלייה, גשר (שהייתה חלק מרשימת ישראל אחת) וש"ס, מותירים את הממשלה עם פחות מ-61 חברי כנסת בקואליציה. ראש הממשלה ברק הציע לוותר על למעלה מ-90% מהגדה המערבית, למסור את שכונות מזרח ירושלים לריבונות פלסטינית, להקים משטר מיוחד בעיר העתיקה, והציע פתרון בינלאומי בשאלת זכות השיבה, שבמסגרתו יורשו חלק מהפליטים להיכנס לישראל, וזאת מבלי שקיבל את אישור הממשלה והכנסת. הוא סבר כי יוכל להעלות הצעות בוועידה ולהביאן לאישור הכנסת רק לאחר שתושג הסכמה לגביהן. הפלסטינים דחו את כל הצעות ישראל, ובסוף הוועידה האשים ברק את ערפאת בטרפוד המגעים המדיניים, בסירוב לכל הצעה ובכך שלא הציע הצעות נגדיות להצעות ברק וקלינטון. גרסת ברק גובתה על ידי קלינטון והנסיך הסעודי בנדר, שגריר סעודיה בארצות הברית.
אירועים מרכזיים > האינתיפאדה השנייה

ראש האופוזיציה, אריאל שרון, השתומם לנוכח העובדה שלא קמה מחאה בישראל בעקבות הוויתורים הרבים להם הסכים ברק בוועידת קמפ-דייוויד. כצעד מחאתי הודיע שרון ב-24 בספטמבר בקול ישראל על כוונתו לעלות להר הבית. ב-28 בספטמבר 2000 ערך שרון ביקור מתוקשר בהר הבית והכריז ש"לכל יהודי זכות לבקר בהר-הבית". ביקור זה היה, מבחינת הפלסטינים, העילה לפריצתה של האינתיפדה השנייה, אם כי הן ישראל והן הרשות הפלסטינית התכוננו ממושכות לעימות מזוין, ורבים סוברים שהאינתיפאדה הייתה פורצת גם ללא אירוע זה לאחר פסגת קמפ-דייוויד. העילה הפלסטינית הרשמית למהומות הייתה עליית אריאל שרון להר הבית. היו שטענו שהמהומות תוכננו מראש כאמצעי לסחוט ויתורים בישראל. המהומות והטרור יצאו מכלל שליטה בעקבות פרשת מוחמד א-דורה והלינץ' ברמאללה.
במהלך חודשים אלה עברו בכנסת, בקריאה ראשונה, מספר הצעות לפיזורה. במצב זה, מפלגת המרכז הייתה השותפה הקואליציונית היחידה שלא הכריזה על פרישה מהקואליציה, אם כי יו"ר המפלגה, סגן ראש הממשלה ושר התחבורה יצחק מרדכי, הסתבך בפרשת הטרדות מיניות ונאלץ להתפטר ב-30 במאי 2000. מאז, החלה מפלגת המרכז להתפורר עד כדי התפטרות רבים מנציגיה בכנסת ופרישת חברים אחרים מהסיעה. בשלב מסוים הפסיקו חברי כנסת רבים מהקואליציה, בכללם חברים מסיעת ישראל אחת, להצביע בהתאם להחלטות הנהלת הקואליציה ובפועל הפרו את המשמעת הקואליציונית.
חודש לאחר מכן התרחשו מהומות אוקטובר 2000, מהומות אלימות שעוררו ערביי ישראל בגליל ובמשולש במקביל לפריצת האינתיפאדה בשטחים, וזאת לאור היחס המפלה, לטענתם, מצד ישראל וכישלון המגעים המדיניים עם הפלסטינים. במהומות נהרגו 12 ערבים ישראלים ופלסטיני תושב שטחים אחד וכן גם יהודי ישראלי אחד. בעקבות המהומות איבד ברק את התמיכה בו בקרב הציבור הערבי. בעקבות המהומות הנ"ל, הוקמה ועדת אור שחקרה את הנושא.
אירועים מרכזיים > ההכנות לבחירות

ב-28 בנובמבר 2000 הודיע רה"מ ברק בנאום בכנסת על מוכנותו לבחירות כלליות לכנסת השש עשרה ולראשות הממשלה, באומרו: "אתם רוצים בחירות? אני מוכן לבחירות!", אולם מאוחר יותר, ב-9 בדצמבר, הכריז על כוונתו להתפטר מתפקידו (ההתפטרות הוגשה למחרת לנשיא), דבר שהביא לבחירות מיוחדות לראשות הממשלה בלבד תוך 60 יום, ללא פיזור הכנסת, בהתאם לסעיף מיוחד בחוק יסוד: הממשלה שהיה אז בתוקף.
אף על פי שזה לא היה הנימוק הרשמי של ברק, מטרת ההתפטרות הייתה כנראה לחסום את דרכו של בנימין נתניהו, שהיה המועמד המוביל לתפקיד ראש הליכוד ולא יכול היה להתמודד בבחירות מיוחדות לראשות הממשלה בלבד (החוק חייב את המועמד להיות חבר כנסת ואילו נתניהו, שהתפטר מהכנסת, כאמור, מיד לאחר הפסדו בבחירות 1999, לא יכול היה להיות מועמד).
בנימין נתניהו הכריז על מועמדותו ב-10 בדצמבר, אולם התנה זאת בבחירות גם לכנסת ולא רק לראשות הממשלה. לחץ כבד הופעל על סיעת ש"ס, שעם 17 מנדטיה הייתה לשון המאזניים לפיזור הכנסת, שתצביע בעד פיזור הכנסת אך היא התנגדה. ב-18 בדצמבר חוקקה הכנסת חוק מיוחד שכונה "חוק נתניהו", שביטל את המגבלה על מועמדות אזרח שאיננו חבר כנסת, כך שנתניהו יוכל להתמודד. באותו יום דחתה הכנסת את הצעות החוק לפיזורה, שהחזירה ועדת חוקה, חוק ומשפט לקריאה שנייה ושלישית. בעקבות ההחלטה על אי פיזור הכנסת הודיע נתניהו כי הוא מסיר את מועמדותו, מה שהביא לביטול הבחירות המקדימות שתוכננו בליכוד ב-19 בדצמבר (בחירות שהיוו הבטחה של שרון כאשר נבחר לראשות הליכוד).
בבחירות שנערכו ב-6 בפברואר 2001 ניצח אריאל שרון, והממשלה סיימה כהונתה עם השבעת ממשלת ישראל העשרים ותשע.
כהונת ממשלת ישראל העשרים ותשע

לאחר שניצח בבחירות, הוטלה על שרון מלאכת הרכבת הממשלה. מכיוון שהליכוד קיבל רק 19 מושבים בכנסת בבחירות לכנסת החמש עשרה, הוקמה ממשלת אחדות לאומית רחבה, שכללה את: ישראל אחת (ששינתה את שמה להעבודה-מימד לאחר פרישת גשר), ש"ס, ישראל בעליה, איחוד לאומי-ישראל ביתנו (שהייתה סיעה שנוצרה ממיזוג האיחוד הלאומי וישראל ביתנו, ללא פורשי חרות - התנועה הלאומית), יהדות התורה ושלושה מפורשי מפלגת המרכז: רוני מילוא (שהקים את סיעת לב, והצטרף לליכוד במהלך הקדנציה), דן מרידור (שהצטרף לליכוד עם סיום הקדנציה) ודליה רבין (שהקימה את סיעת דרך חדשה, והתמזגה עם העבודה-מימד). בשל העובדה כי הממשלה הייתה רחבה, ומנתה 29 חברים, היה צורך להכניס שולחן קטן נוסף במרכז שולחן הממשלה הישן באולם מליאת הכנסת, כדי שיהיו מקומות ישיבה לכל השרים.
הרכבת ממשלה רבת ניגודים שכזו התאפשרה בעיקר כמעין ממשלת חירום עקב המשבר הביטחוני והכלכלי הקשה בו הייתה נתונה ישראל, בעקבות פריצתה של האינתיפאדה השנייה. יו"ר האופוזיציה לממשלה היה יוסי שריד יו"ר מרצ.
במהלך כהונת הממשלה נרצח לראשונה חבר כנסת ושר בממשלת ישראל על רקע לאומני – רחבעם זאבי, שנרצח בפתח חדרו במלון הייאט, כיום ריג'נסי ירושלים, בשכונת הגבעה הצרפתית, על ידי אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין.
כהונת ממשלת ישראל העשרים ותשע > ציוני דרך ומדיניות

ב-2002, לנוכח המצב הביטחוני הקשה באינתיפאדה השנייה, פרשו אנשי האיחוד הלאומי והצטרפו מפלגות גשר ומפד"ל לקואליציה.
מבצע חומת מגן, ועוד יותר, מבצע דרך נחושה, אשר סיימו את מדיניות האיפוק של ישראל היוו חלק מהסיבות שהביאו להתפוררות ממשלת האחדות, לאחר שההצדקה לקיומה, המצב הביטחוני הקשה בתחילת 2002, נחלשה בעקבות השיפור היחסי במצב הביטחוני. עם זאת, מצב המשק הידרדר משמעותית אחרי מבצע חומת מגן, ולפיכך הועלתה ב־25 באפריל 2002 תוכנית חירום כלכלית שכונתה חומת מגן כלכלית.
בנובמבר 2002 התפטרו שרי מפלגת העבודה בשל התנגדות מפלגתם לתוכנית הכלכלית ולהצעת התקציב. שרון מינה מחליפים לשרים אלה, הבולטים שבהם – בנימין נתניהו במקום שמעון פרס במשרד החוץ ושאול מופז (חרף הביקורת הרבה על המינוי, 4 חודשים לאחר פרישת מופז מצה"ל) במקום בנימין בן אליעזר. אף על פי שמינה מחליפים, בחר שרון ללכת לבחירות.
סיכום הכהונה

בכנסת החמש עשרה הוגש מספר שיא של הצעות חוק פרטיות: 4,236, כאשר 239 מהן התקבלו. לעומת זאת, רק 162 הצעות חוק ממשלתיות ו-39 הצעות חוק של ועדות הכנסת התקבלו. עובדות אלו מעידות יותר מכל על אי-היציבות הפוליטית. החקיקה הפרטית הייתה כרוכה בהוצאות כספיות גדולות שלא היה להן כיסוי תקציבי. כתוצאה מכך, התקבל בתקופת כהונת הכנסת תיקון לחוק יסוד: משק המדינה, לפיו הצעת חוק פרטית שיישומה כרוך בהוצאה שנתית של 5 מיליון ש"ח ומעלה ושאיננה נתמכת על ידי הממשלה, חייבת לקבל את תמיכתם של 50 חברי הכנסת לכל הפחות.
בתקופת כהונת הכנסת הוקמו מרכז המחקר והמידע של הכנסת ונציבות הדורות הבאים (שבוטל מספר שנים מאוחר יותר), והחלה בנייתו של האגף החדש של הכנסת – אגף קדמה, שבנייתו הסתיימה בתקופת כהונת הכנסת השבע עשרה.