stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנה יוסף
קריירה > טלוויזיה וקולנוע

בתחילת 2012 התמודדותה יוסף כדיירת שהגיעה בעונתה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול" בערוץ 2 של קשת, למקום ה-5 בגמר.
בקיץ 2012 שיחקה בהצגת הילדים "הרפתקאות נמו בספארי" בתפקיד מלכת הים, סולן.[דרושה הבהרה] ההצגה רצה במשך כחמישה חודשים.
בשנת 2013 גילמה את דמותה של נטע בתפקיד בסדרה "מקימי" ששודרה ב-HOT3.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הדרמה הרומנטית "להיות איתה" של אסי עזר, שם גילמה את דמותה של שמרית. באותה שנה השתתפה בעונה הראשונה של סדרת הנוער "שוברי גלים" בתפקיד לארה בק. הסדרה שודרה בערוץ הילדים למנויי yes, וכן השתתפה בסרט הקומי-תיעודי של ריקי שלח "אילוף הגוררת", בתפקיד עצמה. במאי אותה שנה השתתפה בשעשועון "ששטוס" ביחד עם מנחי ושחקני ערוץ הילדים, ביניהם שירן סנדל, דנה פרידר, דניאל מורשת ועומר דרור.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "אבינו" של הבמאי מני יעיש. עוד ב-2016 כן שיחקה בתפקיד המשנה בסרטו של אורי סיון, "הרמוניה", בו גילמה את הגר – עיבוד מודרני לסיפורם המקראי של אברהם, שרה והגר – לצד אלון אבוטבול וטלי שרון. על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אופיר. בשנת 2017 החלה לגלם את דמותה של דיתי בסדרת הילדים והנוער "ראש גדול".
בשנת 2019 שיחקה בפקיד השומרת בסדרת האימה מבית HOT "ג'ודה" שיצר מני יעיש.
בשנת 2022 הצטלמה לסרט הקולנוע "רות" בבימויה של הילה ארציאל ובהפקת שינובי מדיה הגל היהודי, בה היא מגלמת בתפקיד הראשי את רות, גיורת שמחפשת את דרכה בעולם התשובה. הסרט בהשראת סיפורה המקראי של רות במגילת רות. באותה שנה גילמה תפקידים שונים בסדרה הקומית "פשע לא מאורגן" בקשת 12. עוד ב-2022 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת המדע-בדיוני לנוער "אינפיניטי" לצידן של עומר נודלמן ונועה כהן, שם גילמה את פרופ' אווה צדוק.
ב-2024 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" שמשודרת בקשת 12 והודחה שנייה.
קריירה > דוגמנות ואופנה

בשנת 2012, לאחר יציאתה מבית "האח הגדול", שימשה יוסף כפרזנטורית לחברת הנעליים הישראלית "סקופ". בספטמבר 2013 כיכבה בקמפיין פרסומי עבור מותג הקפה "ILLY" בשנת 2014 שימשה פרזנטורית עבור המותג "גרי וובר".
בשנת 2015 שימשה כפרזנטורית לחברת האופנה לבגדי היריון "רמי לי". בשנת 2015 החלה לשמש כפרזנטורית לחברת התכשיטים "יעקובוב דיאמונד קוטור".
באוגוסט 2016 השיקה את מיזם האופנה שלה, המתמקד באופנה עבור נשים צנועות.
בשנת 2019 החלה לפרסם את מכוני הכושר לנשים של "סטודיו סי".
חיים אישיים

לאחר שיצאה מבית "האח הגדול", המשיכה יוסף בזוגיות שנרקמה במהלך התוכנית עם הזוכה קותי סבג. כעבור כחצי שנה, באוקטובר 2012, דווח כי בני-הזוג נפרדו.
בדצמבר 2012 החלה יוסף בזוגיות עם הקומיקאי והשחקן ציון ברוך, שהתמסר לתהליך הגיור שלה, בין היתר בשל דרישת הרבנות שבן-הזוג היהודי ייקח בו חלק פעיל. ב-15 ביולי 2014 דווח כי היא התארסה לברוך, ובנובמבר 2014 השלימה בהצלחה את הגיור. כחודש לאחר מכן, ב-21 בדצמבר 2014, ברוך ויוסף נישאו כדת משה וישראל. מאוחר יותר, הוסיפה את שם משפחתו לשלה, ומאז היא מוכרת גם בשמה המלא יאנה יוסף-ברוך.
בנובמבר 2015 ילדה יוסף-ברוך את בתם הבכורה. ב-2018 נולד להם בן. באפריל 2020 נולד להם בן נוסף.
פילמוגרפיה > קולנוע וסרטים

| שנה | כותר | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | אילוף הגוררת | בתפקיד עצמה |  |
| 2016 | אבינו | סלקטורית |  |
| 2016 | הרמוניה | הגר |  פרס אופיר – מועמדות לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2022 | רות | רות |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה וסדרות

| שנה | כותר | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | האח הגדול | דיירת | מקום חמישי בגמר |
| 2012 | הרפתקאות נמו בספארי | מלכת הים, סולן[דרושה הבהרה] | הצגה[דרושה הבהרה] |
| 2013 | להיות איתה | שמרית |  |
| 2013 | מקימי | נטע |  |
| 2014 | שוברי גלים | לארה |  |
| 2017 | ראש גדול | דיתי |  |
| 2017 | פוליאקובים | בתפקיד עצמה | עונה 2, פרק 2 |
| 2019 | ג'ודה | השומרת |  |
| 2022 | פשע לא מאורגן | דמויות שונות |  |
| 2022 | אינפיניטי | פרופסור אווה צדוק |  |
מועמדויות לפרסים

| שנה | יצירה | ארגון | קטגוריה | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | הרמוניה | פרסי אופיר | שחקנית המשנה הטובה ביותר | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  אפרת וכטל, ‏אני לא מאמינה בקיצון. אני מאמינה בבלאנס, באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2022
↑   סמדר שיר, "לא שמתי את יאנה בפינה בחושך", באתר "ידיעות אחרונות", 25 באפריל 2020
1 2  חיים אתגר, אנשים, ‏"ציון נותן לי את כל הביטחון שבעולם, שזה מה שחיפשתי שנים", באתר ‏מאקו‏, 2 במאי 2013
↑  מלי זיידמן, יאנה יוסף: ציון קונה לי מלא, כמו לילדה שלו, באתר nrg‏, 27 בספטמבר 2013
↑  תעודת הזהות של יאנה יוסף, באתר ‏מאקו‏, 1 בינואר 2012
↑  יפעת הללי, ‏בת הים הקטנה: יאנה יוסף מככבת, באתר ‏מאקו‏, 8 ביולי 2012
↑  שי ארזואן, סדרה חדשה, צבע טרי: יאנה יוסף משיקה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2013
↑  הדר דויטש, ‏הרומן החדש של יאנה יוסף, באתר ‏מאקו‏, 16 בדצמבר 2013
↑  גיל משעלי, ‏בליגה של הגדולים: יאנה יוסף בחזרות, באתר ‏מאקו‏, 16 בינואר 2014
↑  גיל משעלי, ‏יאנה על החוף: הג'וב החדש של יאנה יוסף, באתר ‏מאקו‏, 8 בינואר 2014
↑  אלכסנדרה לוקש ו, יאנה יוסף: "אני מאוד מושפעת מאנג'לינה", באתר ynet, 1 בנובמבר 2016
1 2  פרסי אופיר 2016: "סופת חול" ו"אבינו" מובילים במספר המועמדויות, באתר וואלה, 10 באוגוסט 2016
↑   נירית אנדרמן, יאנה יוסף מככבת בסרט חדש ולא רואה ממטר את מי שמתנשאים עליה כפליטת ריאליטי, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2018
↑    אנה בורד, ציון אומר, ׳אני רוצה שהעולם יראה את היכולות שלך׳. אני אומרת,׳אני בזכות עצמי מותק", באתר "ידיעות אחרונות", 18 באוגוסט 2020
↑  יאנה יוסף חוזרת לרגע הגיור: "להרגיש כמו ביום החתונה", באתר ערוץ 7, ‏2022-01-09
↑  יאנה יוסף ממשיכה לעונה נוספת כפרזנטורית של רשת ההנעלה סקופ, באתר כלכליסט, 5 באוגוסט 2012
↑  שירלי אסא, יאנה יוסף בקמפיין לILLY
↑  גיל משעלי, ‏מעושרת: הקמפיין החדש של יאנה יוסף, באתר ‏מאקו‏, 31 במרץ 2014
↑  גיל משעלי, ‏קוטפת את פירות ההריון: יאנה יוסף מקבלת קמפיין חדש, באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2015
↑  ישראל היום, הריונית עובדת, 3 ביוני 2015
↑  יפעת הללי, עכשיו זה סופי: קותי סבג ויאנה יוסף ביחד, 4 באפריל 2012
יפעת הללי, טיול שורשים: יאנה יוסף כבר לא בלונדינית, 3 ביוני 2012
↑  יפעת הללי, ‏פרסום ראשון: קותי סבג ויאנה יוסף נפרדו, באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2012
↑  יפעת הללי, ‏פרסום ראשון: יאנה יוסף וציון ברוך ביחד, באתר ‏מאקו‏, 23 בדצמבר 2012
↑  לימודים באולפן גיור, באתר כל זכות
↑  יפעת הללי אברהם, ‏בשעה טובה: יאנה יוסף סיימה את תהליך הגיור, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2014
↑  הפתיעו: השם התנ"כי שבחרו יאנה וציון ברוך לבנם, באתר "סרוגים", 7 במאי 2018
1 2  ערן סויסה, עם כפפות ומסכות: יאנה יוסף וציון ברוך עשו ברית לבנם, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2020-04-14
↑  קולולו: ציון ברוך ויאנה יוסף - החתונה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 21 בדצמבר 2014
↑  גיל יונגר, איך קראו ציון ברוך ויאנה יוסף לבתם? טוב, באתר וואלה!, ‏2015-11-16
↑  יפעת הללי אברהם, ‏ציון ויאנה חוגגים ברית לנח יהודה, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2018
↑  שידור חי מהשטיח האדום - טקס פרסי אופיר 2016, באתר www.israelfilmacademy.co.il
אנטונוב An-24

אנטונוב An-24 (באוקראינית / רוסית: Антонов Ан-24) הוא מטוס נוסעים צר-גוף מתוצרת יצרנית המטוסים אנטונוב, המסוגל לשאת כ-44 נוסעים. המטוס מצויד בשני מדחפים המונעים במנועי טורבו-פרופ (Turboprop). טיסת הבכורה התקיימה ב-20 באוקטובר 1959.
תא הטייס
המטוס בהמראה
המטוס בשימור
רוסיה מפתחת מטוס איליושין Il-112 שאמור להחליף את המטוס אנטונוב An-24.
פיתוח המטוס

מטיסת הבכורה ב-1959 ועד הפסקת ייצורו ב-1979 נבנו כ-1284 יחידות מכל הדגמים, נכון ל-2014 133 מטוסים מדגם זה עדיין בשירות בחברות תעופה מסוימות בעיקר במדינות חבר העמים ובאפריקה.
הוא נועד להחליף את האיליושין Il-14 לטיסות קצרות ובינוניות, עם כושר נחיתה במסלולים קצרים ואף משובשים.
בשל השלדה החזקה וכן כושר הביצוע שלו, ה AN-24 מותאם לביצוע הרבה משימות משניות בנוסף להטסת נוסעים, כגון צילום-מיפוי.
עיקר הייצור הסדרתי של המטוס התבצע בקייב במפעל Aviant של חברת אנטונוב, שם יוצרו כ-895 מטוסים, הייצור הופסק ב-1979. הייצור המשיך בסין, שם גורמים מורשים בונים את ה-Xian [Yunshuji] Y7 (אנ') והדגם Xian MA60 (אנ') אשר מהווים דגם משופר של ה-An-24.
ראו גם

אנטונוב
תאונות המעורבות עם המטוס (אנ')
הערות שוליים

↑  ✈ russianplanes.net ✈ наша авиация, russianplanes.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532832705171  GND: 7651169-8  LCCN: sh2005007854
ג'יימס וולאס

ג'יימס מ' וולאס (באנגלית: James M. Wallace;‏ 1750 – 17 בדצמבר 1823) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בבית הנבחרים האמריקני מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת פנסילבינה בין השנים 1815–1821.
ביוגרפיה

וולאס נולד בעיירה הנובר שבפרובינציית פנסילבניה בשנת 1750. למד בבגרותו בפילדלפיה. השתתף במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ובסיומה היה בדרגת מייג'ור.
פיקד על פלוגה במשמר הגבול של ארצות הברית בשנת 1796. כיהן כחבר בית הנבחרים של פנסילבניה בין השנים 1806–1810. לאחר התפטרותו של עמוס סליימייקר מהקונגרס ה-14, החליפו וולאס, ולאחר מכן שימש גם בתור חבר הקונגרס ה-15 וה-16.
הוא נפטר -17 בדצמבר 1723 בחוותו שבעיר הומלסטאון (אנ') שבפנסילבניה. נקבר בבית הקברות שבדרי (אנ').
הערות שוליים

1 2 3 4  The Political Graveyard: Index to Politicians: Wallace, politicalgraveyard.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: W000078 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגירין

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  NaFe3+Si2O6
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  מחטי - גבישים מוארכים פריזמתיים דקים המסתיימים בפירמידה תלולה אסימטרית.
 צבע:  ירוק כהה, שחור ירקרק, שחור.
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום
 פצילות:  מעולה בשני כוונים בזוויות של קרוב ל-90 מעלות
 שבירה:  בלתי שווה
 קשיות:  6.5-6 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.52
 שרטוט:  אפור-צהבהב
 מידע נוסף:  קיימת תופעת גבישים תאומים. אופטית המינרל דו-צירי והוא ניחן בפליאוכרואיזם. בשברים דקים המינרל הוא ירוק שקוף.
 מינרלים נלווים:  קוורץ, אוגיט, בריט, נפלין, אלביט וסודליט
אגירין הוא מינרל, חבר בקבוצת הקלינופירוקסן - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים. האגירין בנוי משרשרת בודדת. נוסחת המבנה הכימי של האגירין היא: NaFe3+ Si2O6. האגירין נמצא בתחילת השורה האיזומורפית של האגירין-אוגיט (Ca,Mg,Fe)SiO3)). בשורה זו הנתרן מתחלף בכמויות משתנות עם הסידן, כאשר ברזל (Fe+2) ומגנזיום מחליפים את הברזל (Fe+3) על מנת לאזן את המטען החשמלי. אלומיניום מחליף גם הוא את הברזל (Fe+3).
אגירין מופיע כגבישים דקים ארוכים עד 35 סנטימטר אורכם, הגבישים מקווקווים לאורכם, לעיתים מכופפים או מעוותים וגונם ירוק כהה. לאגירין יש ברק זגוגי ופצילות מושלמת. קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 על פי סולם מוס ומשקלו הסגולי נע בין 3.2 ל-3.4. מבחינת תכונותיו האופטיות האגירין הוא דו-צירי, והוא ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). מזווית אחת הוא נראה ירוק עמוק בגוון האזמרגד, מזווית שנייה הוא נראה ירוק צהוב ומזווית שלישית ירוק חום, או חום צהבהב.
האגירין מופיע בסיאניט-נפלין פראלקליני ובסלעי יסוד דומים. מקומות בהם ניתן למצוא אגירין כולל את אזור הר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) בחבל קוויבק שבקנדה, העיירה קונגסברג (Kongsberg) שבנורווגיה, נרסרססוק (Narsarssuk) בגרינלנד, חצי האי קולה ברוסיה, העיירה מגנט קוב (Magnet Cove) בארקנסו שבארצות הברית, קניה, סקוטלנד וניגריה.
בישראל ניתן למצוא אגירין בנורדמרקיט (סוג של סיאניט) של מכתש רמון; איגרין-אוגיט (המינרל הנמצא באמצע השורה האיזומורפית בין אגירין לאוגיט) מופיע בנפלין-מונזוניט של גבעת המורה. במצרים ניתן למצוא אגירין בגרניטים אלקליניים בסיני ובמדבר המזרחי.
האגירין נתגלה לראשונה בנורווגיה בשנת 1835 וקיבל את כינויו על שמו אגיר, אל הים במיתולוגיה הנורדית. שם נרדף למינרל הוא "אקמיט" (מיוונית נקודה) בהתייחס לגבישים המחודדים שלו.
לקריאה נוספת

יעקב ק. בן־תור, "לוחות הגדרה למינרלים יוצרי סלעים".
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה מומלץ לגשת לאתר Mindat המצוי בקישורים החיצוניים להלן.
בית מטבחיים

ערך זה עוסק במפעל לעיבוד בשר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כניסת בקר לתא השחיטה
שחיטה כשרה בציור מן המאה ה-15

שחיטת עוף
class=notpageimage|הצגה
בקר בתהליכי הייצור בעבר
בית מטבחיים או בשמו הנוסף "משחטה" הוא מפעל לעיבוד בשר, אליו מביאים בעלי חיים המיועדים לאכילה, ממיתים אותם לצורך אכילתם, ובהמשך התהליך מנקים את הבשר, מפרקים אותו לחלקיו, עד לאריזתו ושיווקו לצרכן.
ביהדות שוחטים בשחיטה כשרה, ולאחר בדיקת כשרות בעל החיים, מולחים את הבשר, ורק לאחר מכן הוא מפורק ונארז. גם באסלאם יש דרישה לבשר "חלאל" אשר הומת בשחיטה לפי חוקי השריעה. במשחטות שאינן כשרות בעלי החיים מומתים בדרך כלל במכת חשמל, או בבעלי חיים קטנים (בעיקר כבשים וחזירים) על ידי נחירתם (חיתוך עורק הלב).
במשחטות כשרות שוחטים בעיקר פרות, עגלים, כבשים, תרנגולות ותרנגולי הודו. ישנן משחטות אחרות בהן ממיתים לאכילה גם בעלי חיים נוספים, כגון סוסים וגמלים.
התהליך

בתי המטבחיים נדרשים לפיקוח וטרינרי הדוק, למניעת הפצת חיידקים ומחלות כגון: אנתרקס, ברוצלוזיס, ספגת המוח ועוד בעיקר בבקר, ומחלות כמו שפעת העופות ועוד בעופות. לאחר הגעת בעל החיים לבית המטבחיים הוא נבדק על ידי וטרינר כדי לעמוד על מצב בריאותו.
לאחר הבדיקה בעל החיים מוכנס לתא ההמתה, שם הוא מומת. לאחר המתתו תולים את בעל החיים על אונקלים עד ליציאת כל הדם מגופו, משם ממשיכים להפשטת העור ולהוצאת האיברים הפנימיים. לאחר מכן ממשיך הבשר לשטיפה יסודית שלאחריה הוא מוכנס לקירור של 4°C למשך כיממה וממשיך לתהליכי הפירוק והעיבוד עד לאריזתו.
במקביל, האיברים הפנימיים הראויים לאכילת אדם נשטפים ונארזים, ואלו שאינם ראויים למאכל אדם משמשים לתעשיית מזון לבעלי חיים.
חלק מהבשר נמכר כבשר טרי, בצורה של חצי או רבע בהמה, אשר מגיע לקצב שממשיך בטיפול. חלק אחר עובר הקפאה בקור של 40°C- לפני שיווקו לצרכן.
השימושים השונים

תפוקת הבשר של המשחטה תלויה בדרך כלל בנפח הכולל של המקררים לאחסון הבשר, ולכן ברוב המשחטות קיימים שטחים נרחבים ביותר המשמשים לבתי קירור.
בסך הכל כ-40% עד 45% מבעל החיים מיועד לאכילת אדם, עוד כ-30% מועבר לתעשיות שונות, והשאר הוא פסולת.
החֵלב יכול לשמש לייצור ביודיזל או חימום שמן, העור והעצמות משמשים בין השאר לייצור ג'לטין וכן לתעשיית מזון לבעלי חיים.
איכות הסביבה

כמויות המים הנצרכות בבית מטבחיים הן גדולות ביותר, וברוב בתי המטבחיים בעולם מטהרים את המים לפני פינויים. בבתי מטבחיים רבים אף ממחזרים חלק מהמים.
ברוב מדינות העולם המערבי ישנו פיקוח חמור על פינוי פסולת בתי המטבחיים באופן שלא יזיק לסביבה.
משחטות בישראל

המשחטות הכשרות בישראל כפופות למחלקת הכשרות הרבנית המקומית של האזור, ועליהן לתאם אל מול הרבנות הראשית מחלקת השחיטה את נוהלי הכשרות. לכל משחטה יש רב אחראי, והוא אמור למנות צוות של שוחטים ומשגיחים המפקחים על הכשרות במקום.
בישראל קיימים מספר רב של משחטות לעופות (פטם והודו), כגון: משחטת עוף העמק, עוף ירושלים וזוגלובק; ומספר מועט של משחטות לבקר וכבשים, כגון: משחטת תנובה בבית שאן ומשחטת סאלח דבאח ובניו בדיר אל אסד.
סביבת עבודה

על פי נתונים משנת 2016 של המוסד האמריקאי לבטיחות ובריאות בעבודה (OSHA), עובדי תעשיית הבשר ובתי מטבחיים בארצות הברית נמצאים בסיכון של פי 2.5 יותר מהממוצע הלאומי, להיפצע ולחלות בעבודה. מחקר שבחן נתונים מהשנים 1994–2002 בארצות הברית, מצא שככל שמספר העובדים בבתי מטבחיים עולה בקהילה מסוימת, כך עולה גם מספר המעצרים בקהילה זו על עבירות אלימות ומין.
הערות שוליים

↑  משחטות מאושרות ליצוא בשר עוף
↑  משחטות פטם, הודו, עופות מים בפיקוח מועצת הלול
↑  בתי שחיטה לעופות בפיקוח רשות מקומית
↑  מתקני שחיטת בהמות בישראל
↑  Meatpacking, Occupational Safety and Health Administration, United States Department of Labor
↑  Amy J. Fitzgerald, Linda Kalof, Thomas Dietz, Slaughterhouses and Increased Crime Rates, An Empirical Analysis of the Spillover From “The Jungle” Into the Surrounding Community, Organization & Environment, Vol 22, Issue 2, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548632105171  BNE: XX540106  GND: 4125824-1  LCCN: sh85123301  NDL: 00573486  NKC: ph237398
שלמה אהרונסון (אדריכל נוף)

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1936 י"ג בכסלו, ה'תרצ"ז חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 בספטמבר 2018 (בגיל 81) ד' בתשרי ה'תשע"ט ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תקופת הפעילות:  1963–2018 (כ־55 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות נוף 
 פרסים והוקרה:  פרס רכטר (1990)  פרס א.מ.ת. (2014)  פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף (1997)  פרס ירושלים (2000) 
 www.s-aronson.co.il/he
 
שלמה אהרונסון (27 בנובמבר 1936, י"ג בכסלו ה'תרצ"ז – 13 בספטמבר 2018, ד' בתשרי ה'תשע"ט) היה אדריכל נוף ישראלי, חתן פרס רכטר, פרס קרוון, פרס ירושלים ופרס א.מ.ת.
ביוגרפיה

שלמה אהרונסון נולד בחיפה. ב-1960 נסע ללמוד אדריכלות נוף באוניברסיטת קליפורניה בברקלי שבארצות הברית. לאחר קבלת התואר הראשון ב-1963, עבד כשנתיים במשרדו של אדריכל הנוף לורנס הלפרין בסן פרנסיסקו. ב-1965 עבר לקיימברידג' (מסצ'וסטס), שם השלים ב-1966 את לימודיו לתואר שני במחלקה לאדריכלות נוף באוניברסיטת הרווארד. במקביל ללימודיו עבד במשרד האדריכלים השיתופי The Architects' Collaborative‏ (TAC) בהנהגתו של ולטר גרופיוס, ועם תום הלימודים עבר ללונדון, במחלקת תכנון העיר בעירייה והיה אחראי לתכנון שכונה של 2,200 יחידות דיור.
בשנת 1968 שב ארצה, השתקע בעין כרם שבירושלים ועבד זמן מה במחלקת התכנון בעיריית ירושלים. ב-1969 הקים משרד פרטי לאדריכלות נוף, ובמהלך השנים הרחיב את פעילות המשרד לכלול גם עבודות באדריכלות ותכנון ערים ואזורים. מאז 2004 מנוהל המשרד בשיתוף עם בנו וכלתו, איתי וברברה אהרונסון.
במקביל לעבודתו, הקדיש אהרונסון זמן ניכר להוראת מקצועות התכנון. הוא לימד בבצלאל, באוניברסיטה העברית בירושלים ובמחלקות לבינוי ערים ולאדריכלות נוף בהרווארד, והשתתף כמרצה אורח בכנסים בינלאומיים ובאוניברסיטאות רבות ברחבי העולם. בין השנים 1991 ו-1998 שימש כיושב-ראש האיגוד הישראלי של אדריכלי נוף.
בשנת 1998 יצא לאור בארצות הברית ספרו "Making Peace with the Land", שבו סקר מבחר מעבודותיו.
בשנת 2012 נבחר לקבל את תואר יקיר ירושלים.
שלמה אהרונסון נפטר ב-13 בספטמבר 2018, ונקבר בבית העלמין בגן יאשיה.
עבודות נבחרות

עם עבודותיו של אהרונסון נמנים, בין השאר, פרויקטים עירוניים כגון טיילת שרובר בירושלים, טיילת החוף הדרומי באילת, רחבת מרכז סוזן דלל בתל אביב, הפארק העירוני של הרצליה ופיתוח סביב שער ציון ושער האשפות בעיר העתיקה בירושלים; פארק ספיר בערבה והגנים הלאומיים בקיסריה ובבית גוברין; מוסד יד ושם בירושלים, כיכר קרייטמן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והכיכר המרכזית בקמפוס הטכניון בחיפה; מחלף שער הגיא ומחלף בן שמן בכביש 1; הפיתוח סביב טרמינל 3 בנמל התעופה בן-גוריון; ותכנון הנוף בפרויקטים הנדסיים כמפעלי פוספטים בנגב והמסוע ממפעלי ים המלח לתחנת הרכבת באורון. בנוסף, היה אהרונסון אדריכל הנוף בצוותי התכנון של תוכניות המתאר הארציות תמ"א 35 לבנייה, פיתוח ושימור ותמ"א 22 ליערות וייעור.
עבודותיו זיכו אותו בשבחים ופרסים רבים. בין השאר זכה בפרס רכטר לאדריכלות בשנת 1990, בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף ב-1997 ובפרס ירושלים לאדריכלות ב-2000. בשנת 2014 זכה אהרונסון בפרס א.מ.ת בתחום האדריכלות (ביחד עם יעקב יער).
פעמיים נבחרו עבודות שלו לייצג את ישראל בביאנלה של ונציה: ב-1991 נבחרה טיילת שרובר, וב-1996 מחלף שער הגיא, נתב"ג, כביש חוצה ישראל, פארק הקישלה וכיכר המעיין בנצרת. ב-1996 הוצגו עבודותיו בתערוכה "מראה מקום: ארבע גישות באדריכלות נוף בישראל", לצד עבודות של ליפא יהלום ודן צור, גדעון שריג, ויעל מוריה ודוד סקלי.
לקריאה נוספת

Shlomo Aronson, Making Peace with the Land, Spacemaker Press 1998
מראה מקום: ארבע גישות באדריכלות נוף בישראל - קטלוג תערוכה, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב.
מכלוף אביטן

| --- | --- |

 לידה:  1908 קזבלנקה, מרוקו 
 פטירה:  30 באוגוסט 1960 (בגיל 52 בערך) תדהר, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית קברות גוש יחדיו 
 עיסוק:  סוחר ומסאי
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  אוטופיה
 סוגה:  מסה
 הושפע מ:  הרמב"ם
 
מכלוף אביטן (1908–1960) היה מסאי, אינטלקטואל ומשכיל עברי יהודי-מרוקאי, שניסח חזון אוטופי לחברה מתוקנת.
ביוגרפיה

נולד בקזבלנקה שבמרוקו למשה אביטן. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה, וכאוטודידקט למד את השפה הצרפתית. כשבגר נישא לסוליקה, ופתח חנות לממכר סדקית.
אביטן ייסד בביתו מועדון עברי ותמך כספית בפעילות ציונית. הוא החזיק בביתו ספרייה עברית גדולה, שהכילה מגוון רחב של ספרים, בהם ספרות ההשכלה וההגות של מזרח אירופה, ספרות המחשבה של ימי הביניים, לצד ספרות התנ"ך ומפרשיו, התלמוד, כתבי הרמב"ם וספרות ההלכה. לצד זאת, החזיק גם ספרות פילוסופיה צרפתית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ולאור ההרס הרב שיצרה, פרסם אביטן חזון אוטופי, שבו הוא כואב על ההרס שגרמה המלחמה, וכפתרון מצייר תמונת עולם רעיונית ופוליטית שתביא עמה עולם בעל חברה אנושית טובה יותר וממשלה עולמית אחת שבמרכזה אהבת האדם.
עד עלייתו לישראל בשנת 1954, ניסה אביטן להפיץ את כתביו, ואף שלח אותם מחוץ למרוקו ולאו"ם. לרוב, הוא לא זכה למענה.
בישראל התיישב אביטן בתפרח, ומשם ניסה להפיץ את חזונו, והדפיס עותקים של אחד ממאמריו. הוא אף ניסה להיפגש עם דוד בן-גוריון, ושלח לו מכתבים ויצירות בבקשה לתרגם ולהנגיש את כתביו לשפות נוספות ולהעניק לעם היהודי מקום בהגותו האוניברסלית.
בשל מצבו הכלכלי, נאלץ לבסוף אביטן לזנוח את העיסוק בחזונו, ופנה לעסוק בחקלאות. לאחר תקופה עבר למושב תדהר, ושם החל לשמש כמזכיר המושב וכגורם המקשר בין העולים לסוכנות ולתנועת המושבים.
הלך לעולמו ב-30 באוגוסט 1960 (ז' באלול ה'תש"ך) מדום לב ונקבר בבית הקברות גוש יחדיו שבמושב תדהר.
המשוררת ארלט מינצר כתבה בהשראתו את השיר "דבר מחלוף אביטן" שראה אור בשנת 2017.
חזונו

אביטן הגה ותכנן חזון אוטופי עולמי מפורט המציע מרחב עולמי אחיד, בעל שפה, מטבע, דגל והמנון אחידים ואוניברסליים, לצד ערכים משותפים לאנושות כולה. הוא שאף ליצור אדם חדש וחברה מתוקנת, שבראשה ממשלה עולמית שתחיל שלום עולמי ותספק השכלה וצרכים חומריים, שיושגו בין היתר בעיסוק בחקלאות.
אביטן גם הצביע על שלושה מכשולים קיימים הפוגעים ברקמת החיים האנושיים ומביאים למלחמות; האנוכיות, הדת והלאומיות, שאותן הוא קרא לבטל או לאחד. עם זאת, הוא ראה באל כמנחה האנושיות החדשה שתיווצר.
כשאביטן היה עסוק בכתיבת חזונו, מלחמת העולם השנייה הגיעה לסיומה, וההרס שהיא הותירה הדהד היטב. לאור היעדר המוסריות שהביאה עמה המלחמה, ביקש אביטן לאחד את האנושות מתוך אמונה ברוחה וביכולותיה. הוא גם היה מודאג מהמלחמות ותהה האם יש קץ לרוע האנושי. יותר מכל, תהה מדוע החכמים והמשכילים לא פועלים להועיל לאנושות, אלא להפך.
הגותו הושפעה ממה שחווה בזמן המלחמה, וגם מתרבות ימי הביניים ומהרמב"ם. מהאחרון הושפע לא רק באופן כתיבתו, אלא גם מתוכן הגותו: הוא ביקש לענות על שאלת אושרו של האדם, והציע תפיסה מחודשת למשמעות החיים ולמימוש הפוטנציאל האנושי.
אביטן, שפנה בכתביו לדוברי העברית בעיקר, התנגד אמנם ללאומיות ולחברה השמרנית, אך עם זאת עסק בשאלת העם היהודי ובסכסוך במזרח התיכון. בחזונו ראה אביטן את האזור כאזור מאוחד, ללא קווי הפרדה לאומיים ועדתיים.
חיבוריו

בחודש יוני 2016 ראה אור הספר "אוטופיה מקזבלנקה" בעריכת דר' יעל דקל בהוצאת רעב.
הספר כולל שלוש מסות שחיבר אביטן:
אושר האדם
בניין העולם ובריאת האדם החדש
לראש האומה הישראלית - מכתב ששלח לישראל ועוסק בשאלת העם היהודי.
לספר אחרית דבר מורחבת מאת דר' דוד גדג'.
הערות שוליים

↑  מכלוף אביטן, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289240105171  ISNI: 0000 0004 9800 2134  LCCN: no2017014087  VIAF: 8644148632956230630003   WorldCat (עם VIAF): 8644148632956230630003
חטיפת טיסה 366 של KLM

חטיפת טיסת KLM 366 אירעה ב-4 בספטמבר 1976, עשרים דקות אחרי המראת מטוס חברת התעופה ההולנדית KLM מנמל התעופה בעיר ניס שבצרפת. המטוס שעצר בניס לחניית ביניים בדרכו ממאלגה, ספרד לאמסטרדם נחטף בידי מחבלים פלסטינים. המחבלים דרשו בתמורה לשחרור המטוס ונוסעיו את שחרורם של שמונה מחבלים בכירים הכלואים בישראל, ביניהם הילאריון קפוצ'י וקוזו אוקמוטו. על המטוס שהו 79 נוסעים וחמישה אנשי צוות.
אחרי נחיתה לצורכי תדלוק בתוניס, המחבלים הורו לקברניט לטוס לכיוון ישראל, והמטוס הגיע בסמוך לחופי המדינה. המחבלים החלו להשמיע מסרים לנמל התעופה בן-גוריון בהם דרשו את שחרור המחבלים הכלואים, אך נמל התעופה לא הגיב. מטוסי חיל האוויר הוזנקו אל המטוס כדי למנוע ביצוע פיגוע באמצעותו, ובנמל התעופה בן-גוריון חסמו כלי רכב את מסלולי הנחיתה כדי למנוע נחיתה של המטוס ללא אישור. שגריר הולנד בישראל פנה לממשלה והפציר בה שלא ליירט את המטוס ולא לסכן את חיי נוסעיו. עם זאת ממשלת הולנד לא דרשה מישראל להיכנע לדרישות החוטפים. ראשיה אמרו כי כניעה לטרור רק תעודד חטיפות נוספות, ושהמפתח בהתמודדות עם החטיפה הוא בהעברת המסר לחוטפים שמאמציהם נטולים כל סיכוי להצליח. ראש הממשלה יצחק רבין ניתח את המצב ואמר כי אם יזכו המחבלים להצלחה בסגנון החטיפות החדש - חטיפת מטוס לא ישראלי עם נוסעים לא ישראלים על מנת ללחוץ על ממשלת ישראל - לא יהיה גבול לחטיפות המטוסים בעולם.
הוקם חפ"ק בראשותו של שר הביטחון, שמעון פרס שהתעקש שלא תהיה כל כניעה לדרישות החוטפים. בעקבות המפגש עם מטוסי חיל האוויר נסוב המטוס לכיוון קפריסין ושם נחת בנמל התעופה בלרנקה. אחרי משא ומתן הסכימו המחבלים לשחרר את החטופים בשלום ובתמורה זכו למחסה בשגרירות לבנון ולאחר מכן יצאו מהמדינה. לכניעת המחבלים תרמה העובדה שלוב, אשר בעבר שיתפה פעולה עם חטיפות, סירבה להניח למטוס לנחות בתחומה, ייתכן שבשל התפקיד שמילאה באותו זמן כנשיאת מועצת הביטחון של האו"ם. העיתון מעריב שניתח את נסיבות החטיפה העריך שהמחבלים חשבו שבשל היחסים ההדוקים בין הולנד לישראל, חטיפת מטוס הולנדי והצבת סכנת חיים בפני עשרות נוסעיו תטלטל את המדינה כאילו נחטף מטוס ישראלי ותפעיל לחץ לשחרור נוסעיו, אך בפועל הציבור הישראלי לא הגיב בהתאם. החטיפה אירעה זמן קצר למדי לאחר מבצע אנטבה, אך אפשרות לפעולה דומה לא נדונה.
אפק (עיר מקראית)

אפק היא עיר מקראית הנזכרת בספר מלכים כמקום בו ערך בן הדד מלך ארם-דמשק קרב עם אחאב מלך ישראל. העיר מזוהה עם תל סורג שבאזור הכפר פיק וקיבוץ אפיק המשמרים את שם העיר המקראית.
קרב אפק

בספר מלכים א מסופר שבן הדד מלך ארם דמשק חנה באפק לקראת מלחמה עם ישראל באזור. בן הדד בחר את אזור אפק כמקום הקרב היות שיועציו טענו ש"אלוהי הרים אלוהיהם", ולכן עליו לערוך מלחמה עם ישראל במקום מישורי. לאחר שבעה ימי המתנה נפתחה המלחמה וצבא ישראל הכה בצבא ארם 100,000 חיילים, ו-27,000 הנותרים ברחו לעיר אפק, שם נפלה עליהם החומה.
בן הדד עצמו הסתתר ב"חדר בחדר" שאחד מבתי העיר. יועציו יעצו לו להיכנע לאחאב מלך ישראל ולהתחנף אליו, ואחאב קיבל את כניעתו ואף העלה אותו למרכבה. על כך הנביא הוכיח את אחאב וניבא עליו נבואת פורענות. בן הדד השיב לאחאב את הערים שכבש אביו בן הדד הראשון מעמרי אביו של אחאב, והציע לכרות ברית ולהקים שווקים ישראליים בדַמשק.