stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של רומניה
רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה > רומניה והשואה

גם לאחר הדחת "התנועה הלגיונרית", המשיך משטרו של אנטונסקו לשתף פעולה עם גרמניה הנאצית ולבצע את מדיניות הדיכוי והטבח ביהודים, ובמידה פחותה מעט של הצוענים בשטחים שהיו תחת ריבונותה של רומניה. על פי דו"ח של ועידה בינלאומית שיצא לאור על ידי ממשלת רומניה בשנת 2004‏, רומניה רצחה בדרכים שונות בין 280,000 ל־380,000 יהודים ברומניה ובשטחי המלחמה של בסראביה, בוקובינה וטרנסניסטריה.
אף על פי שמרבית הרציחות התבצעו באזור המלחמה על ידי כוחות צבא רומניה, חלק ניכר מהרדיפות התבצעו בעורף. במהלך פרעות יאשי בחודש יולי 1941, למעלה מ־12,000 יהודים נטבחו או נרצחו באיטיות ברכבות מוות שנסעו הלוך ושוב לאורך אזורים כפריים ברומניה.
מחצית מ־320,000 היהודים שחיו בבסראביה, בוקובינה ומחוז דורוהוי ברומניה נרצחו בתוך חודשים מרגע הצטרפותה של רומניה למלחמה במהלך 1941. גם לאחר הרציחות הראשונות, יהודים במולדובה, בוקובינה ובסראביה היו נתונים לפוגרומים רבים לעיתים תכופות, ורוכזו בגטאות אשר מהם נשלחו אל מחנות ריכוז, כולל מחנות אשר נבנו, תוחזקו ונוהלו על ידי רומנים. מספר הקורבנות באזור זה אינו ברור, אך גם האומדנים הנמוכים ביותר נוקבים במספר של כ־150,000 יהודים (ו־25,000 צוענים) באזורים המזרחיים הנ"ל. כוחות רומנים נטלו את החלק העיקרי בהשמדת יהודי אודסה (שהייתה בשטח הכיבוש הרומני); למעלה מ־100,000 יהודים נורו למוות ונרצחו בדרכים אחרות בסתיו של שנת 1941.
יחד עם זאת, בניגוד מוחלט לגורלם של היהודים במרבית מדינות מרכז ומזרח אירופה, רוב רובם של יהודי רומניה שרדו את המלחמה, אם כי בתנאים מחפירים אשר כללו עבודות כפייה, קנסות ועונשים כלכליים וחוקים מפלים. ממשלתו של אנטונסקו תכננה גירוש המוני של היהודים מאזור הרגאט (מולדובה ולאכיה) למחנה ההשמדה בלז'ץ, אך תוכניות אלה לא יצאו לפועל.
הוועדה הבינלאומית שחקרה את חלקהּ של רומניה בשואה, קבעה כי למרות הישרדותם של מרבית היהודים בשטח שמהווה את רומניה של ימינו:
רומניה נוטלת באחריות הכבדה ביותר למותם של יותר יהודים מאשר כל מדינה אחרת פרט לגרמניה עצמהּ. הרציחות ההמוניות אשר בוצעו ביאשי, אודסה, בוגדנובקה, דומנובקה ופצ'ורה, למשל, היו מבין הרציחות המבעיתות ביותר אשר בוצעו במהלך השואה. רומניה ביצעה רצח עם נגד היהודים. הישרדותם של יהודים באזורים מסוימים של המדינה לא יכולה לשנות את המציאות הזאת.
רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה > הפיכה ושינוי כוחות

לאחר מתקפת הנגד של הסובייטים בסטלינגראד, מדינות הציר החלו להיות בנסיגה. ב־1944 הכלכלה הרומנית נקלעה למשבר קשה בעקבות הוצאות המלחמה הכבדות, התרומות הנכבדות לגרמניה הנאצית וההפצצות ההולכות ומכבידות של בעלות הברית. כל אלו, וההתשה מהמלחמה גרמו לרבים ברומניה להגביר את קולות ההתנגדות שלהם. המלך מיכאי, שבתחילה היה בובת קש של אנטונסקו, הוביל להפיכת 23 באוגוסט 1944, בתמיכת האופוזיציה והצבא, והפיל את הדיקטטורה של אנטונסקו. המלך הציע לגרמניה לסגת משטח רומניה ללא קרב, אך הגרמנים ראו בהפיכה מצב זמני בלבד, וצבאם תקף את רומניה. בתגובה, ביקשה רומניה להצטרף לצדן של בעלות הברית. עם זאת, ברית המועצות (ייתכן כי ממניעים נקמניים) המשיכה לראות ברומניה חברה במדינות הציר, וכוחות סובייטיים החלו לפלוש אל תוך רומניה ולקחו בשבי כ־140,000 אסירים.
ב־1944 הגיע ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, להסכם עם שליט ברית המועצות, יוסיף סטלין, על חלוקת אירופה לאחר המלחמה. סטלין קיבל 90% השפעה על רומניה. ב־12 בספטמבר 1944 נחתם הסכם שביתת נשק עם רומניה. כוחות רומניים המשיכו לספוג אבדות בלחימה מול כוחות גרמניים בטרנסילבניה, בהונגריה ובצ'כוסלובקיה.
רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה > לאחר המלחמה

במסגרת חוזה פריז אשר נחתם ב־1947 סירבו בעלות הברית להעניק לרומניה מעמד של צד לוחם (co-belligerent). צפון טרנסילבניה חזרה להיות חלק אינטגרלי מרומניה, אך ברית המועצות סיפחה את בסרביה וצפון בוקובינה סופית. בשאר חלקי רומניה נשאר הכיבוש הסובייטי. ב־1947 הודח המלך מכיסאו והוגלה, ונוצרה הרפובליקה הקומוניסטית העממית של רומניה. הכיבוש הסובייטי הסתיים רק בשנת 1958.
ברומניה, כמו בצ'כוסלובקיה, פולין ומדינות נוספות, התבצע גירוש והעברת אוכלוסיות גרמניות לאחר מלחמת העולם השנייה.
התקופה הקומוניסטית > הקדמה

התקופה הקומוניסטית של רומניה היא התקופה שבה נשלט הממשל על ידי המפלגה הקומוניסטית הרומנית. במהלך תקופה זו נקראה המדינה "הרפובליקה העממית של רומניה", ומאוחר יותר, בימיו של השליט ניקולאה צ'אושסקו, שונה שמה לרפובליקה הסוציאליסטית רומניה. המפלגה, שעקב גיוס פלג מתוך המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שינתה את שמה ל"מפלגת הפועלים הרומנית", חזרה מאוחר יותר, ב-1965 לשם המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
התקופה הקומוניסטית > עלייתם לשלטון של הקומוניסטים

לאחר מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות דחפה להכללתה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שלא הייתה מפלגה גדולה לפני כן, בממשלה החדשה, בזמן שפוליטיקאים לא־קומוניסטים החלו להיעלם מהזירה הפוליטית. בסופו של דבר הוכרח המלך מיכאי לוותר על כיסאו והוגלה, והוכרזה הקמה של הרפובליקה העממית של רומניה. בראש המשטר הקומוניסטי עמדה בהתחלה הנהגה קולקטיבית - בעיקר הרביעייה גאורגה גאורגיו-דז',אנה פאוקר, ואסילה לוקה ותאוהרי ג'ורג'סקו ואחרי שנת 1952 התרכז הכוח בידיו של גאורגה גאורגיו-דז'.
התקופה הקומוניסטית > תקופתו של גאורגיו-דז'

רומניה הפכה למדינה קומוניסטית תחת חסותה הצבאית והכלכלית המלאה של ברית המועצות. במהלך תקופה זו, משאביה המדולדלים של רומניה לאחר מלחמת העולם השנייה נשאבו בעקבות הסכמים סובייטיים-רומניים: חברות בבעלות סובייטית ורומנית משותפת הוקמו בעקבות מלחמת העולם השנייה כדי להסתיר את מה שרבים כינו "ביזה של רומניה על ידי ברית המועצות"; בנוסף לכך, הושתו על רומניה תשלומי פיצויים כבדים לברית המועצות בעקבות המלחמה. במהלך התקופה הזאת, למעלה משני מיליון בני אדם נאסרו בשרירותיות בשל סיבות פוליטיות, כלכליות ואחרות. הוצאות להורג, עינויים והתעללויות הופעלו כנגד מספר גדול של אנשים, החל מיריבים פוליטיים ועד לאזרחים מן המניין. לפחות 200,000 איש איבדו את חייהם כתוצאה מהדיכוי הקומוניסטי ברומניה בין 1948 עד 1964.[דרוש מקור]. בשנת 1958 הצליח גאורגיו-דז' להגיע להסכם עם מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב בנוגע לנסיגת הצבא הסובייטי מרומניה. בסוף שלטונו, אחרי הפיוס עם טיטו, החרפה חוזרת של רדיפות פוליטיות בשנים 1959-1960, התחיל גאורגיו דז' ומקורביו בשנים 1964-1963 מדיניות של התרחקות מהמפלגה הקומוניסטית הסובייטית ושל חיזוק היחסים עם המערב. בו זמנית התחיל המשטר לעודד התנתקות בולטת מההשפעה התרבותית של רוסיה וברית המועצות ועודדה בריש גלי את הלאומיות הרומנית.
התקופה הקומוניסטית > תקופתו של צ'אושסקו

בתחילת שנות השישים של המאה ה־20, החלה ממשלתה הקומוניסטית של רומניה לצבור מידה מסוימת של עצמאות מברית המועצות. לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז', ב־1965 מונה נִיקוֹלַאֶה צַ'אוּשֶׁסְקוּ לעמוד בראש המפלגה הקומוניסטית הרומנית, וב־1967- לכהן כראש המדינה. לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו כל מדינות הגוש הסובייטי במזרח אירופה, את יחסיהן הרשמיים עם מדינת ישראל, פרט לרומניה של צ'אושסקו. ב־1968 גינה צ'אושסקו את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה (ואכן, רומניה הייתה היחידה מבין מדינות ברית ורשה אשר לא השתתפה בפלישה לצ'כוסלובקיה). המשטר הביא באותן השנים להקלה מסוימת בדיכוי הפנימי של אזרחיו; זאת ובעיקר מדיניות החוץ הפתוחה והנמרצת שלו העניק לו תדמית חיובית הן מבית והן בקרב המערב. משום כך מדינות רבות במערב נמנעו מלהפנות את גבן אל צ'אושסקו ומשטרו, אשר בסוף שנות ה־70 הפך, בעקבות ביקורו של צ'אושסקו בסין הקומוניסטית, ליותר נוקשה, שרירותי וגחמני. צמיחה כלכלית מהירה שהוזנה על ידי אשראי זר פינתה את דרכה לסגפנות מסולפת ודיכוי כלכלי חמור. חלה צניחה בגידול האוכלוסין, העוני גבר ותופעות שהיו שוליות בעבר, כגון ילדים נטושים הממלאים בתי יתומים, שיעורי גירושין גבוהים ומחלות שהשלטון סירב להכיר בהן הלכו והפכו יותר ויותר רווחות. טיפולם של השלטונות בתופעות אלו היה איסור על הפלות מלאכותיות, מתן קנסות לאזרחים מעל גיל 25 אשר לא היו להם ילדים, מתן הטבות למשפחות מרובות ילדים, הפיכת הפרוצדורה הדרושה לשם גירושין למסובכת וכמעט בלתי אפשרית; בנוסף, בשנות השמונים בדיקות איידס היו בלתי חוקיות (כדי שלא ייוודע דבר קיומה של מגפת איידס נרחבת ברומניה).
באביב 1970 התרחשו שיטפונות שגרמו למותם של כמה עשרות אזרחים, הריסת בתים רבים ופינוי זמני של מאות אלפי אזרחים שהשטחים המסוכנים.
ב־1978 ערק יון מיכאי פצ'פה, חבר בכיר במשטרה החשאית הרומנית, הסקוריטאטה, לארצות הברית. זהו העריק בעל הדרגה הגבוהה ביותר מהגוש הקומוניסטי במהלך המלחמה הקרה. בעקבות עריקתו, אשר היוותה מכה קשה למשטר הקומוניסטי, ערך צ'אושסקו מסע טיהורים בצמרת הסקוריטאטה, והגביר את דיכוי כלל האזרחים ברומניה. בנוסף לכך, ספר שהוציא פאצ'פה בארצות הברית חשף פרטים נסתרים על משטרו של צ'אושסקו, כגון שיתוף פעולה עם ארגוני טרור ערביים ומשטרים אפלים כגון זה של מובוטו ססה סקו, ריגול תעשייתי מאסיבי נגד ארצות הברית והמערב, ומאמצים רבים מצד צ'אושסקו להשיג תמיכה פוליטית מהמערב; גילויים אלו, ומדיניותו הדראקונית ההולכת ומחמירה של צ'אושסקו, גרמו לבידוד גובר והולך של רומניה בזירה הבינלאומית, ולהפסקת הצמיחה הכלכלית ממנה נהנתה בסוף שנות השישים. עם זאת, יחסיה הדיפלומטיים של רומניה עם ישראל לא נותקו, ורומניה היוותה מעין "גוף מתווך" בין ישראל לארגונים שלישראל לא היו קשרים ישירים עמם. כך פעל המשטר הרומני גם בזירות אחרות. הוא לא ניתק למשל את יחסיה הדיפלומטיים עם המשטר של אוגוסטו פינושה בצ'ילה.
המהפכה של 1989

במהלך שנות ה־80 הלך והחמיר מצב האוכלוסייה תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה, וימי הזוהר של צ'אושסקו, בהם באמת זכה לתמיכה גדולה מן העם, נשכחו כלא היו. ההפיכות ברחבי הגוש הקומוניסטי היוו גורם מדרבן לנפילת המשטר הקומוניסטי בשרשרת אירועים עקובים מדם בדצמבר 1989, אשר התחילו בערים טימישוארה ובוקרשט, והסתיימו בהוצאתם להורג הפומבית של הרודן ורעייתו, הוכרז על הקמת רפובליקה דמוקרטית חופשית ברומניה.
יון איליאסקו, חבר בכיר לשעבר במפלגה הקומוניסטית אשר הודח על ידי צ'אושסקו, קיבל הכרה לאומית כמנהיגה של ממשלת קואליציה מאולתרת. חזית ההצלה הלאומית (שהפכה ל"מפלגה הסוציאל־דמוקרטית" בימינו) הכריזה על החזרת הדמוקרטיה והחירויות האזרחיות ב־22 בדצמבר 1989. המפלגה הקומוניסטית הוצאה אל מחוץ לחוק, והחוקים הדראקוניים ביותר של צ'אושסקו, כגון האיסור על הפלות ואמצעים למניעת הריון, בוטלו.
דמוקרטיה והתחדשות

ב־20 במאי 1990 התקיימו בחירות כלליות לנשיאות ולפרלמנט. בבחירות התמודדו בין השאר מפלגות שהיו קיימות לפני מלחמת העולם השנייה אך הוצאו אל מחוץ לחוק בעבר, כגון "מפלגת האיכרים הלאומית" ו"המפלגה הליברלית הלאומית". מפלגתו של איליאסקו, "חזית ההצלה הלאומית", שלטה היטב באמצעי התקשורת הלאומיים, והוא זכה ב־85% מהקולות. מפלגתו קיבלה שני שלישים מהמושבים בפרלמנט. מרבית החברים הממשלה החדשה (כולל ראש הממשלה) היו בכירים קומוניסטים לשעבר, והממשלה החלה במספר רפורמות מצומצמות לעבר כלכלת שוק חופשי.
מרבית השרים בממשלה החדשה היו קומוניסטים לשעבר, עובדה שגררה הפגנות רבות. ראויה לציון הפגנה שהתקיימה ללא הפסקה בכיכר האוניברסיטה בבוקרשט באפריל 1990, ופוזרה בכוח כעבור חודשיים על ידי קבוצת כורים ביוזמתו של הנשיא איליאסקו, שכינה את המפגינים "חוליגנים". הכורים אף תקפו את בתיהם של ראשי האופוזיציה. כאשר אותם הכורים שבו לבוקרשט כדי לדרוש העלאה בשכרם בספטמבר 1991, נפלה הממשלה הראשונה.
בדצמבר 1991 אומצה חוקה חדשה שאושררה באמצעות משאל עם, אם כי משקיפים בינלאומיים האשימו את הממשלה בזיופים. החוקה תוקנה שוב ב־18 ו־19 באוקטובר 2003, ושוב הוטחו האשמות של משקיפים בינלאומיים אודות טוהר ההליך.
בחודש מרץ 1992 התפצלה מפלגת "חזית ההצלה הלאומית" לשתי סיעות: "חזית ההצלה הלאומית הדמוקרטית" (FDSN) בראשותו של איליאסקו ו"המפלגה הדמוקרטית" (PD) בראשותו של פטרה רומאן. בספטמבר של אותה שנה ניצח איליאסקו בבחירות לנשיאות ומפלגתו גרפה את מירב הקולות בבחירות הפרלמנטריות של אותה שנה. הורכבה קואליציה רחבה של מספר מפלגות, ומפלגתו של איליאסקו שינתה את שמה ל"מפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית" (PDSR).
בבחירות לנשיאות של 1996 ניצח אמיל קונסטנטינסקו והחליף את איליאסקו, אך מפלגתו של איליאסקו גרפה את מירב הקולות בבחירות הפרלמנטריות, ולא יכלה להרכיב קואליציה. הדבר גרם לכך שמפלגות אחרות, בראשות מפלגתו של קונסטנטינסקו, הרכיבו קואליציה שבירה. החלטות רבות לגבי עתידה של רומניה ושיקומה התקבלו רק כעבור עיכובים וויכוחים רבים או שלא התקבלו בכלל; עם זאת, הקואליציה כן הצליחה להביא למימושן של כמה רפורמות חשובות.
בבחירות של שנת 2000, מפלגתו הסוציאל-דמוקרטית של איליאסקו חזרה לשלטון ואיליאסקו עצמו זכה בנשיאות ונכנס לקדנציה השלישית. ראש ממשלתו, אדריאן נסטאסה, הואשם בפרשיות שחיתות חוזרות ונשנות.
בעקבות תוצאות הבחירות של נובמבר 2004, אף מפלגה לא יכלה להרכיב קואליציה. בנוסף לכך, משקיפים בינלאומיים רבים טענו כי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הייתה אחראית לזיופים בקני מידה נרחבים. לאחר סיבוב שני שנערך כעבור שבועיים, ניצח (ברוב דחוק של 51%) מי שהיה ראש עיריית בוקרשט טראיאן בססקו והתמנה לתפקיד נשיאה השלישי של רומניה לאחר המהפכה.
ב־2004 הצטרפה רומניה לנאט"ו, והפכה לחברה באיחוד האירופי ב־1 בינואר 2007. בימים אלו עיקר פעילותה של הממשלה הרומנית מתרכז בשני האתגרים המרכזיים הדרושים לשם הפיכה לחברה מן המניין באיחוד האירופי: ביעור נגע השחיתות, שרומניה עדיין נגועה בו במידה נרחבת; ורפורמה של המערכת המשפטית. עם זאת, מספר מדינות במערב אירופה רמזו כי יציבו הגבלות מסוימות על רומניה ואזרחיה וכי הם לא יהיו אזרחים מן המניין באיחוד האירופי לאחר ההצטרפות. בו־בזמן שרומנים רבים עזבו בעשורים האחרונים את המדינה, רבים אחרים שואבים תקווה מן ההשקעות הזרות הרבות בשנים האחרונות ומן העלייה היחסית ברמת החיים, ומצפים לעתיד טוב יותר לארצם.
הערות שוליים

↑  מאובן אנושי קובע שיא אירופאי, מתוך אתר ה־BBC
↑  Trinkaus, E., Moldovan, O., Milota, Ş., Bîlgăr, A., Sarcina, L., Athreya, S., Bailey, S.E., Rodrigo, R., Gherase, M., Hilgham, T., Bronk Ramsey, C., & Van Der Plicht, J. ( 2003), An early modern human from Peştera cu Oase, Romania. Proceedings of the National Acadademy of Science U.S.A., 100(20), pp. 11231–11236
Andrei Soficaru, Adrian Dobo and Erik Trinkaus (2006), Early modern humans from the Peştera Muierii, Baia de Fier, Romania, Proceedings of the National Acadademy of Science U.S.A., 103(46), pp. 17196-17201
↑  Stoica, Vasile (1919). The Roumanian Question: The Roumanians and their Lands. Pittsburgh: Pittsburgh Printing Company. pp. 18–19.
↑  מחקר של ממשלת ארצות הברית בנושא חלקה של רומניה במלחמת העולם השנייה
↑  דו"ח הוועידה הבינלאומית לחקירת חלקהּ של רומניה בשואה, שיצא לאור על ידי ממשלת רומניה בשנת 2004
↑  הערות בכתב ידו של צ'רצ'יל על חלוקת השליטה ברומניה לאחר מלחמת העולם הראשונה
↑  הסכם שביתת הנשק עם רומניה
↑  "מסעו של צ'אושסקו למזרח" מאת אדם טולניי, אוניברסיטת ג'ורג'טאון
↑  מאמר על המדיניות הדמוגרפית הרומנית במהלך התקופה הקומוניסטית
↑  מאמר של פאצ'פה על נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, בו נכתב כי הוא קצין המודיעין בעל הדרגה הגבוהה ביותר אשר ערק למערב
↑  "רומניה דורשת שוויון", מתוך ה־Herald Tribune(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543770905171  BNE: XX468983  LCCN: sh85114998 
הדאקים נחלקו לשני מעמדות עיקריים: האצולה (tarabostes) והתושבים הפשוטים (comati – בתמונה)
דרום מרכז אירופה. מפה משנת 1542 של יוהנס הונטר מתוך ספרו "רודימנטה קוסמוגראפיקה"
ציור של קוסטקה פטרסקו, כרזה ממהפכת 1848 בוולאכיה. על הדגל מופיעות המילים: צדק – אחווה
"רומניה המהפכנית", קונסטנטין דניאל רוזנטל
סמלה של ממלכת רומניה
קריקטורה צרפתית המתארת את הקייזר האכזר (גרמניה) מכריחה את האישה המסכנה (רומניה) לחתום על "הסכם שלום" בעודו דורך על גופתו של גבר המוטל ללא רוח חיים (רוסיה)
מפה של "רומניה הגדולה" (1920)
שטחה של רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה (1941-1944)
מכלי אחסון נפט עולים באש בפלוישט, לאחר הפצצה של חיל האוויר האמריקני
רומניה לאחר מלחמת העולם השנייה. השטחים המסומנים בירוק בהיר נמסרו לברית המועצות ולבולגריה
הסמל הרשמי של הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה
כרזת תעמולה שצולמה ברחובות בוקרשט ב־1986. בכיתוב: "65 שנים להיווסדה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית", והמפגינים המצוירים אוחזים בשלטים הקוראים "עידן צ'אושסקו", "המפלגה, צ'אושסקו, רומניה" ו־PCR (ראשי תיבות של "המפלגה הקומוניסטית הרומנית").
הארמון של ניקולאה צ'אושסקו
בוקרשט בלילה
היונים השחורות

| --- | --- |

 שיר הנושא:  "Bang Bang (My Baby Shot Me Down)" – ריי
 סוגה:  פעולה מותחן ריגול
 כותבים:  ג'ו ברטון 
 שחקנים:  קירה נייטלי בן וישו שרה לנקשייר
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לונדון
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  5 בדצמבר 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
היונים השחורות (באנגלית: Black Doves) היא סדרת ריגול בריטית שעלתה לראשונה ב-5 בדצמבר 2024 בנטפליקס.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר הלן ווב (קירה נייטלי), אשתו של שר ההגנה הבריטי ואם מסורה, שמנהלת חיים כפולים כמרגלת עבור ארגון סודי בשם "היונים השחורות". כאשר המאהב שלה נרצח, היא חוברת למתנקש וידיד ותיק, סם (בן וישו), במטרה לגלות את האמת ולנקום.
דמויות ושחקנים

הלן ווב (קירה נייטלי) – אשתו של פוליטיקאי ואם מסורה, המנהלת חיים כפולים כמרגלת עבור ארגון סודי בשם "היונים השחורות". לאחר רצח המאהב שלה, היא יוצאת לחשוף את האמת ולהגן על משפחתה.
סם (בן וישו) – מתנקש מיומן וחבר ותיק של הלן, שנשלח להגן עליה לאחר רצח המאהב שלה. הוא מתמודד עם עבר מורכב ועם אתגרים אישיים במהלך המשימה.
ריד (שרה לנקשייר) – המפעילה של הלן בארגון "היונים השחורות". היא מציגה חזות קשוחה אך גם מכילה, ומשמשת כדמות סמכותית ומנחה עבור הלן וסם.
ג'ייסון (אנדרו קוג'י) – המאהב של הלן, שנרצח בתחילת הסדרה. מותו מהווה את הטריגר להתרחשויות המרכזיות בעלילה, כאשר הלן יוצאת לנקום את מותו.
וואלאס (אנדרו באקן) – בעלה של הלן, פוליטיקאי בכיר (שר ההגנה הבריטי), שאינו מודע לחיים הכפולים של אשתו ולמעורבותה בארגון סודי.
מייקל (אומארי דאגלאס) – חבר בארגון "היונים השחורות" ובן זוגו לשעבר של סם, המסייע להלן וסם במשימתם.
סטיבן יאריק (סם טרוטון) – דמות מסתורית הקשורה לארגון "היונים השחורות", המעורבת בקונספירציה הפוליטית ובאירועים המתרחשים סביב הלן וסם.
הפקה

בין השנים 2020–2023, נטפליקס השקיעה 4.8 מיליארד ליש"ט בכלכלה היצירתית בבריטניה, בעיקר בהפקת סדרות וסרטים, והכריזה על שלוש הפקות בבריטניה, "היונים השחורות", לצד הסרט "הבנק של דייב" (אנ') והסדרה "Department Q". "היונים השחורות" מופקת על ידי חברות ההפקה Noisy Bear ו-Sister.
הסדרה החלה את צילומיה בבריטניה באוקטובר 2023. נטפליקס אישרה עונה שנייה לסדרה, דבר שהפתיע את היוצר ג'ו ברטון.
קבלה

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
TvBee: 74/100‏
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, במיוחד על משחקה של קירה נייטלי. מבקרים ציינו שהיא מצליחה להוכיח שהיא אחת השחקניות הטובות והלא מספיק בולטות של דורנו.
בביקורת שפורסמה על ידי רועי אבן באתר Tvbee, צוין כי נייטלי היא הנכס המרכזי של הסדרה, ושבלעדיה היא הייתה חסרת ערך ואילו בעוד דמויות נוספות כמו ריד וסאם משוחקות היטב, הן אינן מביאות חידוש לעומת סדרות ריגול אחרות. בנוסף, נכתב כי הסדרה משתמשת בקלישאות עלילתיות שחוזרות על עצמן בז'אנר, כמו שיחות טלפון רגשיות במהלך מנוסה או סצנות סקס בנקודות דרמטיות, אך שלמרות הקלישאות, הסדרה מצליחה בזכות נייטלי שמוסיפה לה ערך ייחודי ואיכותי. בביקורת נוספת שפורסמה על ידי דורון ברוש ב"מעריב אונליין", נכתב כי "היונים השחורות" היא סדרה מצוינת בזכות דמויות טובות ועלילה אינטנסיבית וכי היא מצליחה לרגש ולשלב אלמנטים רגשיים באפקטיביות.
בביקורת שנכתבה על ידי ניר וולף ופורסמה ב"ישראל היום", נכתב כי לסדרה אין ייחודיות רבה, מכיוון שז'אנר הריגול מוצף בתכנים דומים בתקופה האחרונה וכי היא מזייפת כשהיא מנסה להיות דרמה עם עומק רגשי. עם זאת, צוין שהסדרה מצליחה יותר בזכות סצנות האקשן, המתח והמסתורין וכי האינטראקציה בין נייטלי לבן וישו היא אחד מהיבטיה החזקים.
קבלה > פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | 2025 | השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה | קירה נייטלי | מועמדות |  |
| פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה | 2025 | השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה | קירה נייטלי | בהמתנה |  |
הערות שוליים

↑  Mona Tabbara2023-04-26T19:07:00+01:00, Netflix reveals £4.8bn investment in UK economy, teases upcoming slate, Screen (באנגלית)
↑  Emily Longeretta, New Fall TV Shows of 2024: Meet the Showrunners Behind Your Next Favorites, Variety, ‏2024-10-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Keira Knightley drama Black Doves filming in UK for Netflix". נבדק ב-2025-01-09.
↑  Keira Knightley: 'Black Doves is a Christmas series—like Love Actually, but we kill everyone!' | Radio Times, www.radiotimes.com (באנגלית בריטית)
↑  רועי אבן, ‏בלי קירה נייטלי, "היונים השחורות" לא הייתה שווה כלום, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2024
↑  אביב עגיב, "יונים שחורות" היא סדרת ריגול שעושה את העבודה, באתר אייס, 10 בדצמבר 2024
↑  ניר וולף, אנשים יעופו על הסדרה החדשה של נטפליקס, באתר ישראל היום, 8 בדצמבר 2024
↑  Gabrielle Boehme, THE 82ND GOLDEN GLOBE AWARDS - WINNERS, Golden Globes, ‏2025-01-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Erik Pedersen, ‘Shōgun’ Leads With Six Critics Choice Awards TV Nominations – Full List, Deadline, ‏2024-12-05 (באנגלית אמריקאית)
Australian Dictionary of Biography

| --- | --- |

הכרך הראשון של האנציקלופדיה
 מידע כללי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אנציקלופדיה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת מלבורן 
 תאריך הוצאה:  1966 
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  18 (+2 מיוחדים)
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  0-522-84236-4
 
Australian Dictionary of Biography (מילולית: המילון האוסטרלי לביוגרפיה; בראשי תיבות: ADB או AuDB) היא אנציקלופדיה שיתופית לאומית, שמתוחזקת על ידי האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. האנציקלופדיה מספקת מאמרים ביוגרפיים של אנשים בולטים הקשורים להיסטוריה האוסטרלית. האנציקלופדיה פורסמה בתחילה בסדרה של שנים עשר כרכים מודפסים בין 1966 ל-2005, ומאז פורסמו 18 כרכים. האנציקלופדיה פורסמה באינטרנט מאז 2006 על ידי המרכז הלאומי לביוגרפיה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
הפרויקט ADB פועל מאז 1957. הצוות נמצא במרכז הלאומי לביוגרפיה במחלקה להיסטוריה של בית הספר למחקר במדעי החברה (RSSS) באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. מאז הקמתו, מעל 4,000 מחברים שונים תרמו ל-ADB כ-9,800 מאמרים. 210 מהמאמרים היו של אוסטרלים ילידים, והם הוסברו על ידי תאוריית "פולחן השכחה" של ויליאם אדוארד הנלי סטנר (אנ'), סביב תרומתם של האוסטרלים הילידים לחברה האוסטרלית.
כרכי האנציקלופדיה

עד כה, הפיקה ה-ADB שמונה עשרה כרכים קשיחים של מאמרים ביוגרפיים על דמויות חשובות מההיסטוריה האוסטרלית. כל הכרכים פורסמו על ידי הוצאת אוניברסיטת מלבורן (אנ'). בנוסף לפרסום עבודות אלו, ה-ADB מעמיד לרשות הקהילה האקדמית ולציבור את חומר המחקר העיקרי שלה.
| כרכים | שנת פרסום | הנושאים מכוסים |
| --- | --- | --- |
| 1 ו-2 | 1966–1967 | כיסה את האוסטרלים שחיו ב-1788–1850 |
| 3 עד 6 | 1969–1976 | כיסה את האוסטרלים שחיו ב-1851–1890 |
| 7 עד 12 | 1979–1990 | כיסה את האוסטרלים שחיו ב-1891–1939 |
| 13 עד 16 | 1993–2002 | כיסה את האוסטרלים שחיו ב-1940–1980 |
| 17 ו-18 | 2007–2012 | כיסה את האוסטרלים שחיו ב-1981–1990 |
| השלמה | 2005 | כיסה את האוסטרלים שלא כוסו בכרכים המקוריים |
| אינדקס | 1991 | אינדקס לכרכים 1 עד 12 |
פרסום מקוון

ב-6 ביולי 2006, הושק אתר מקוון בעזרתו של המושל הכללי של אוסטרליה, מייקל ג'פרי, וזכה בפרס התרבות הלאומי של מאנינג קלארק בדצמבר 2006. האתר הוא הפקה משותפת של ADB, המרכז האוסטרלי למורשת המדע והטכנולוגיה (אנ') ואוניברסיטת מלבורן.
ביקורת

ב-2018, קלינטון פרננדס (אנ') כתב כי ADB שותקת באופן בולט לעבר דמויות משפיעות בהתפתחות אוסטרליה, שמקושרות לעבדות, כמו ג'ורג' פייף אנגאס (אנ'), ארצ'יבלד ברט (אנ'), צ'ארלס אדוארד ברייט (אנ'), רוברט אלווד (אנ'), לכלן מקווארי, ג'ון בליסאריו (אנ') וגודפרי קרטר (אנ')‏. עם זאת, מסד הנתונים Legacies, שממנו פרננדס השיג את המידע, אינו חד משמעי באשר לקשר של ג'ורג' פייף אנגאס עם העבדות. מסד הנתונים כתב כי הוא לא הגיש את התביעות בעצמו אלא גבה את סכום הפיצוי מסיבות לא ידועות.
הערות שוליים

↑  "About Us". Australian Dictionary of Biography. Australian National University. ארכיון מ-2014-11-21. נבדק ב-2021-04-01.
↑  Allbrook, Malcolm. "Indigenous lives, the 'cult of forgetfulness' and the Australian Dictionary of Biography". The Conversation (באנגלית). ארכיון מ-2020-11-09. נבדק ב-20 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Launch of Online Edition of the ADB". ארכיון מ-2007-06-28. נבדק ב-2021-04-01.
↑  Fernandes, C. Island Off the Coast of Asia: Instruments of statecraft in Australian foreign policy (Melbourne: Monash University Publishing, 2018), 13–15.
↑  Daley, Paul (21 בספטמבר 2018). "Colonial Australia's foundation is stained with the profits of British slavery". The Guardian. ארכיון מ-2021-03-10. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "George Fife Angas: Profile & Legacies Summary". Legacies of British Slave-ownership. University College London. ארכיון מ-2020-12-28. נבדק ב-1 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
צבי וינברגר

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1933 (בן 91) 
 מקום לימודים:  ישיבה יוניברסיטי  ישיבת חברון כנסת ישראל 
 מוסדות:  המעבדה הלאומית לפיזיקה  המרכז האקדמי לב  דאטא טכנולוגיות 
 
הרב צבי אפרים וינברגר - (נולד ב-31 במאי 1933) הוא פיזיקאי, נשיא בדימוס של המרכז האקדמי לב, היה מהוגי המרכז החרדי להכשרה מקצועית. ועל שמו רשומים פטנטים רבים הקשורים לתחום האלקטרואופטיקה-פיזיקה.
ביוגרפיה > חייו

וינברגר נולד בברוקלין לרב ישראל יהושע ואלה וינברגר. את לימודיו האקדמיים החל בישיבה יוניברסיטי בין השנים 1951-1955 למד לתואר ראשון במתמטיקה. וב-1956 החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת קולומביה[דרושה הבהרה]. בהמשך[דרושה הבהרה] עלה וינברגר לארץ והחל בלימודים תורניים בישיבת חברון. ביוני 1960 הוא נישא לביתיה גולדשמידט (נפטרה י"ט באדר א' תשס"ה-2005) ילידת הולנד, ניצולת שואה אשר שהתה במחנה ברגן-בלזן והגיעה לארץ במסגרת טרנספורט 222. הזוג קבע את ביתו בירושלים ונולדו לו שבעה ילדים. בין השנים 1972–1973 למד באוניברסיטה העברית, הידרולוגיה.
לאחר שנפטרה אשתו נישא בשנית לרבקה צ'רווין-וינברגר. מייסדת ויו"ר ועדת על"ה ירושלים לנשים מעל 25 שנה. והיא הייתה ידועה כמי שסייעה רבות לעמותה, בשל מחויבותה ואהבתה הבלתי פוסקת לילדי עמותת על"ה. היא נפטרה בקיץ תשע"ו-2016.