stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שואת יהודי לטביה
הכיבוש הגרמני > קומנדו אראייס

ב־2 ביולי החל ויקטורס אראייס להקים יחידה מזוינת מגברים שביקשו לטהר את לטביה מיהודים וקומוניסטים. בהתחלה היחידה כללה בעיקר חברי אגודות סטודנטים. ב-1941 היו בה כ-300 איש. בין עוזריו הקרובים של אראייס היו אלפרדס דיקמניס, קונסטנטינס קאקיס (Konstantīns Kaķis), בוריס קינסלר והרברטס צוקורס. בליל 3 ביולי החל קומנדו אראייס לעצור, להכות ולשדוד את יהודי ריגה. ב-4 ביולי נשרף בית הכנסת ברחוב גוגואה (Gogoļa) ומאוחר יותר בתי כנסת נוספים. יהודים רבים נהרגו באותם ימים, כולל פליטים מליטא. אנשי הקומנדו של אראייס נסעו בעגלות ובאוטובוסים כחולים למקומות שונים בקורלנד, בסמיגליה ובווידזמה והרגו שם אלפי יהודים.
רציחות אלה היו אמורות לשמש דוגמה לתומכים אנטישמים אחרים של הפולשים הנאצים. יחידות "הגנה עצמית" נוספות בלטביה היו מעורבות בהשמדת יהודים. במחוז אילוקסטה (אנ'), למשל, נרצחו יהודים בידי מפקד יחידת המוות אוסקר בלטמניס, יחידה שכללה 20 רוצחים. ההרג היה בפיקוח קציני האס-אס הגרמני וה-SD. ביולי 1941 נרצחו כ-4,000 מיהודי ריגה ביער ביירניקו. על ההוצאות להורג פיקדו שטורמבאנפיהרר ה' בארת, ר' באץ', והמפקד החדש של ה-SD בריגה, רודולף לנגה.
מעשי טבח

מיולי 1941 הושפלו יהודי לטביה בדרכים שונות ואיבדו את הזכויות מהן נהנו שאר אזרחי לטביה. על היהודים נאסר לעזוב את בתיהם מהערב עד הבוקר. הוקצו להם מנות מזון נמוכות יותר, הם יכלו לקנות רק בכמה חנויות מיוחדות, והיה עליהם לענוד מגן דוד צהוב על בגדיהם. נאסרה עליהם ההשתתפות באירועים ציבוריים, ההגעה לבתי קולנוע, מגרשי ספורט ופארקים. הם לא הורשו להשתמש ברכבות ובחשמליות, ללכת לבתי-מרחץ, להשתמש במדרכות, להיכנס לספריות ומוזיאונים וללכת לבתי-ספר, והיה עליהם למסור אופניים ורדיו. לרופאים היהודים הותר לייעץ רק ליהודים ולטפל רק בהם, ונאסר עליהם לנהל בתי מרקחת. עבור היהודים נקבעו מכסות מרביות לרהיטים, בגדים ופשתן. כל הרכוש מעל למכסה מסוימת הופקע לצורכי הרייך. כל התכשיטים, ניירות הערך, מטבעות הזהב והכסף היו צריכים להימסר. ההחרמות הפכו למקור התעשרות של פקידים נאצים ומשתפי פעולה מקומיים. השמדת היהודים התאימה למטרות אלה, שכן כך לא נותר איש בחיים כדי לדרוש החזרת חפצים גנובים.
מעשי טבח > לייפאיה

בלייפאיה התרחש רצח המוני ראשון של יהודים ב-3 וב-4 ביולי, כש-400 איש נורו למוות. ב-8 ביולי נורו 300 יהודים. קבוצה של אנשי SD גרמנים ושוטרים גרמנים ביצעה את הירי, בעוד חברי ארגון ההגנה העצמית של לטביה העבירו קרבנות לאתר ההרג. ב-13 ביולי החל הרס בית הכנסת הגדול של ליפאיה. כתבי הקודש הוצאו החוצה והיהודים אולצו לצעוד על פני חפציהם הקדושים, נוכח לעגם וצחוקם של הסובבים. פעולות אלה התקיימו בהנהגת ארהרד גראואל (Grauel), מפקד הזונדרקומנדו באזור.
מעשי טבח > ונטספילס

לאחר מכן ביצע גראואל רציחות יהודים בוונטספילס. ההרג שם בוצע במשותף עם משטרת הסדר הגרמנית ואנשי "הגנה עצמית" (Selbstschutz) מקומיים. מ-16 ביולי נורו בתוך יומיים 300 איש ביער קזינו (אנ'). ביולי-אוגוסט נורו למוות כ-700 יהודי העיירה, ובסתיו שלאחר מכן נורו יהודי האזור בכללותו. הירי בוצע על ידי אנשי SD גרמנים, לטביים ואסטוניים. ונטספילס הוכרזה כיודנפריי (ללא יהודים).
מעשי טבח > דאוגאוופילס

בדאוגאוופילס בוצעה תחילה השמדת היהודים בידי אריך ארלינגר, מפקד איינזצקומנדו 1 ב. ב-11 ביולי הרגו אנשי איינזצקומנדו זה כ-1150 איש. הרציחות נמשכו על ידי יואכים המן (Hamann), שהיה אחראי להריגת 9012 יהודים בעיר ובדרום לטגליה. מפקד המשטרה המקומית, רוברטס בלוזמניס (Roberts Blūzmanis), סייע בהעברת היהודים לגטו דאוגאוופילס ובהעברתם משם למקומות הרצח.
מעשי טבח > רזקנה

ברזקנה בוצעו מעשי רצח על ידי קבוצת SD גרמנית, אשר נעזרה באנשי "הגנה עצמית" (Selbstschutz) והרוצחים של אראייס. כ-2,500 יהודים נרצחו. עד אוקטובר 1941 נרצחו כ-35,000 יהודים לטבים.
מעשי טבח > ורקליאני

בוורקליאני, עיירה קטנה יחסית, היו כ-540 יהודים. הם נורו לקברים שנאלצו לחפור ב-4 באוגוסט 1941. גורלה של עיר קטנה זו דומה לעיירות רבות אחרות, שתועדו על ידי JewishGen ואחרים.
כליאת היהודים בגטאות > גטו ריגה

ב-27 ביולי 1941 פרסם קומיסר המדינה (רייכסקומיסר) הינריך לוזה (הגאולייטר הקודם של שלזוויג-הולשטיין), שליט המדינות הבלטיות ובלארוס ונציבות הרייך אוסטלנד הנחיות לגבי השאלה היהודית. הוא קבע שהיהודים יהיו כוח עבודה זול, יקבלו שכר מינימום או מזון מינימלי - מה שיישאר לאחר מתן מזון לאוכלוסייה המקומית הארית. הוא קבע שאת היהודים יש להעביר לאזורים מיוחדים שבהם יוסדרו גטאות, וייאסר עליהם לעזוב את מקומותיהם. וולטר שטאלקר מחה ודרש להמשיך את השמדת היהודים. המנהל המרכזי בברלין אישר את צעדיו של לוזה. גטו הוקם בפרברי לטגלה שבריגה. הגטו יושב בעיקר על ידי יהודים עניים. כ-7000 לא-יהודים הועברו מהאזורים שנקבעו כגטו לדירות אחרות בריגה. יותר מ-23,000 יהודי ריגה נצטוו לעבור לשטח הגטו. בגטו היו למעלה מ-29,000 אסירים. בגטו הוקמו יודנרט ומשטרה יהודית בה 80 גברים חמושים במקלות ובאלות גומי. הגטו היה מוקף בגדר תיל. מחסומי עץ הונחו בכניסה, והמשטרה הלטבית הוצבה לשמירה. יהודים הורשו לעזוב את הגטו רק עבור עבודה ובליווי שומרים. בעלי מקצוע יהודים בודדים יכלו לצאת תוך הצגת תעודת זהות צהובה מיוחדת. יציאה ללא היתר נענשה קשות, לעיתים במוות.
בגטו הוקצו לאדם 3–4 מ"ר. העוני היה רב, שכן מנות מזון ניתנו רק לאלה שעבדו, כלומר כמחצית מאסירי הגטו. הם היו צריכים לפרנס 5,652 ילדים ו-8,300 קשישים ונכים. בגטו היו 16 חנויות, בית מרקחת ומכבסה, ובית-חולים בראשו עמד פרופסור ולדימיר מינץ, מנתח. היודנרט שכן בבניין בית הספר היהודי לשעבר ברחוב לאספלישה 141. ההיסטוריון וניצולת השואה מאריירס וסטרמניס (Marģers Vestermanis) כתב: "חברי המועצה היהודית, כולל עורכי הדין ד' אליאש, מ' מינץ ואיליה יבלזון, ועוזריהם המתנדבים, עשו כל שביכולתם כדי להקל על הסבל הכללי". גם שוטרים יהודים ניסו להגן על חבריהם. אסירי הגטו סייעו זה לזה, שאפו לשרוד ואף חשו שהדבר אפשרי. הוקמה קבוצת התנגדות שרכשה נשק.
גטו דאוגבפילס

גטו דאוגבפילס הוקם בסוף יולי 1941. כל היהודים שנותרו בעיר הועברו אליו. הובאו אליו גם יהודים מערים וכפרים אחרים של לטגליה וכן וידזמה (Vidzeme). בגטו היו 15,000 אסירים. המהנדס מישה מובשנסון ניהל את היודנרט. אביו עמד בראש העיר דאוגבפילס בשנת 1918 בתקופה הקודמת של הכיבוש הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
העמדה לדין של פושעי מלחמה

כמה מרוצחי רומבולה נתפסו לאחר מעשה.
הינריך לוזה הועבר לבית-דין ל"גינוי" במערב גרמניה, נדון ל-10 שנות מאסר ושוחרר בתחילת 1951 "על בסיס בעיות בריאות."
ויקטורס אראייס הואשם בבית משפט בריטי בפשעי מלחמה אך שוחרר בשנת 1948 ולאחר מכן הסתתר בגרמניה המערבית במשך שנים רבות; אף על פי שהיה פושע מלחמה מבוקש, מצא עבודה כנהג יחידה צבאית בריטית באזור הכיבוש המערבי. בסופו של דבר נתפס וב-1979 הורשע ברצח בבית משפט בגרמניה המערבית.
פרידריך יאנקה (Friedrich Jahnke), שוטר נאצי שהיה פעיל בהקמת גטו ריגה וארגן את העברת היהודים לבורות הירי, נתפס ונחקר בגרמניה המערבית בשנות השבעים.
הרברטס צוקורס נמלט לדרום אמריקה, שם חוסל על ידי המוסד.
סגן-אלוף אדוארד שטראוך פיקד על יחידת משנה של רוצחי רומבולה, "אינזצקומנדו 2". הוא ביקש להיחשב כחולה נפש אך הורשע על ידי בית המשפט הצבאי בנירנברג במשפט האיינזצגרופן בתפקיד מרכזי ברצח ברומבולה ובמספר רציחות המוניות אחרות במזרח אירופה. ב-9 באפריל 1948 נדון לתליה אך שלא כשותפיו אוטו אולנדורף ופאול בלובל, לא נתלה. הוא הועבר למשפט בבלגיה, שם ביצע פשעים אחרים, ומת במשמורת בלגית ב-1955.
פרידריך יקלן נעצר על ידי הסובייטים לאחר המלחמה. הוא נחקר, נשפט, הורשע ונתלה בריגה ב-3 בפברואר 1946.
ראו גם

מבצע 1005
לקריאה נוספת

אנדרס, אדוארד ודוברובסקי, יוריס, "מי מת בשואה?  שחזור שמות מרשומות רשמיות", מחקרי שואה וג'נוסייד 17.1 (2003) 114-138
(בגרמנית) אנגריק, אנדריי, קליין, פיטר, "הפתרון הסופי בריגה", דרמשטט 2006, ISBN 3-534-19149-8
דונלד בלוקסהאם, רצח עם במשפט; משפטיהם של פשעי מלחמה וזיכרון השואה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, ניו-יורק 2001 ISBN 0-19-820872-3
בראונינג, כריסטופר ומטהאוס, יורגן, "מקורות הפתרון הסופי: התפתחות המדיניות היהודית הנאצית, ספטמבר 1939 - מארס 1942", הוצאת אוניברסיטת נברסקה, לינקולן, NE 2004 ISBN 978-0-8032-5979-9
פלמינג, ג'רלד, "היטלר והפתרון הסופי", ברקלי: אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, 1994 ISBN 0-520-06022-9
פרידלנדר, שאול, "שנות ההשמדה: גרמניה הנאצית והיהודים, 1939-1945", ניו-יורק 2007 ISBN 978-0-06-019043-9
הילברג, ראול, "חורבן יהודי אירופה" (3 כרכים) הוצאת אוניברסיטת ייל, ניו הייבן, CT 2003. ISBN 0-300-09557-0 ISBN 0-300-09557-0
קליי, ארנסט, דרסן, וילי ורייס, פולקר, עורכים, "הימים הטובים: השואה כפי שנראתה על ידי הרוצחים" (תרגום לאנגלית) MacMillan Free Press, NY 1991 ISBN 0-02-917425-2
הערות שוליים

1 2  יד ושם, שמות קרבנות השואה מלטביה, באתר יד ושם, ‏2022
1 2 3 4 5 6 7  אזרגייליס, "השואה בלטביה" עמ' 245.
↑  Ezergailis, "השואה בלטביה", עמ' 253
↑  אזרגייליס, "השואה בלטביה", עמ' 211
↑  "Molotov-Ribbentrop Pact and its Consequences". אורכב מהמקור ב-31 בינואר 2004. נבדק ב-2013-08-17. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  "Latvia & Lithuania: Viktors Arajs and the guy Klimatis • Axis History Forum". Axis History Forum. נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What bloody Aizsargi?". נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Timeline". אורכב מ-המקור ב-2011-10-06. נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lita (Lithuania) Pages 89-118". www.jewishgen.org. נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History of Jews in Bukowina [Volume II, pages 167-178]". www.jewishgen.org. נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ALEXANDER DONAT (18 במרץ 1963). "THE HOLOCAUST KINGDOM AMEMOIR". HOLT, RINEHART AND WINSTON. נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mark Paul, Polish-Jewish Relations in Wartime Northeastern Poland and the Aftermath (אורכב 03.10.2011 בארכיון Wayback Machine)
↑  תחילת השואה בלייפאיה, באתר יד ושם
1 2  Seligman, Jon. "The Holocaust in Kraslava". www.seligman.org.il. נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Latvia SIG - Varaklani". www.jewishgen.org. אורכב מ-המקור ב-2017-01-16. נבדק ב-2017-01-11.
↑  "Encyclopaedia Judaica, Jews in Latvia". אורכב מ-המקור ב-2013-05-10. נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "This Day ... In Jewish History". נבדק ב-18 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vestermanis מ 'ג'ודן בריגה. עין היסטורישער וגוויסר. ברמן, 1996, ס '29.
↑  Latvia's Jewish Community: History, Tragedy, Revival (אורכב 11.05.2009 בארכיון Wayback Machine)
1 2 3  בלוקסהאם, "רצח עם על משפט, בעמ '197-1997"
↑  Ezergailis, "השואה בלטביה", עמ' 16 ו-245–248
↑  פסק דין איינזצגרופן, בעמ '563-567
↑  אדוארד שטראוך (ויקיפדיה הגרמנית)
חברים ביחידה להגנה עצמית בלטביה אוספים נשים יהודיות לקראת רציחתן בחוף ליד לייפאיה, 15 בדצמבר 1941.
"שני עולמות": לוח תעמולה אנטי-קומוניסטי ואנטישמי, לטביה, קיץ 1941.
אנשי משטרת העזר הלטבית אוספים יהודים, ליפאיה, יולי 1941.
הינריך לוזה בתחנת הרכבת המרכזית של ריגה.
יהודים עם טלאי צהוב. ריגה, 1942.
גטו ריגה, 1942
אסירים יהודים במחנה הריכוז סלספילס
ع

האות עין (ערבית: عين) היא האות ה-18 באלפבית הערבי. לפניה באה האות ז֗א ואחריה האות ע'ין.

בערבית סטנדרטית, עין מייצגת את העיצור /ʕ/ (כמו עי"ן מזרחית). בפועל, בערבית מדוברת, בסיס החיתוך נע בין הלוע (/ʕ/) למכסה הגרון (/ʢ/), ולעיתים הצליל אינו חוכך קולי אלא סותם אטום (/ʡ/ או /ʔˤ/, שהוא גרסה מלועלעת של /ʔ/). מנעד ההגיות האלה קיים גם בעי"ן העברית בהגייתה המזרחית. בערבית קדומה, כמו ברוב השפות השמיות בעבר (כולל עברית), האות עין ייצגה גם את העיצור /ʁ/ (כמו רי"ש מודרנית), אך עם פיתוח הנקודות הדיאקריטיות התווספה נקודה מעליה, וכך נוצרה האות ע'ין, המייצגת פונמה זו כיום (אם כי בחלק מניבי הערבית הצליל הפך ל-/ɣ/), ברוב השפות השמיות הצליל /ʁ/ נעלם.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
מקור האות עין ב"עין" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים. אם כי, מאחר שהצליל אותו ייצגה עין לא היה קיים ביוונית, עין הפכה לאות ניקוד, וככזו המשיכה לשאר האלפביתים האירופיים:
אלפבית עברי – ע
אלפבית לטיני – O,o
אלפבית יווני – Ο,ο
אלפבית סורי – ܥ
תרימה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  חיים ויצמן 
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־83 שנים) 
 מיקום המטה:  מעברות 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התרופות 
  
 www.trima.co.il
 
תרימה - תוצרי רפואה ישראליים מעברות בע"מ (באנגלית TRIMA) היא חברה ישראלית לפיתוח, ייצור ושיווק תרופות ומוצרי בריאות. מפעלי החברה ממוקמים בקיבוץ מעברות.
היסטוריה > במאה ה-20

בשנת 1941, הקים ברמת גן ד"ר חיים ויצמן את חברת "תרופות פל-מד פלסטינה". בשנת 1962, נרכשה החברה בידי קיבוץ מעברות ושמה שונה ל"תרימה - תוצרי רפואה ישראליים מעברות בע"מ". המפעל נרכש במטרה לגוון את מקורות הפרנסה של הקיבוץ, ו-10 מחברי הקיבוץ המשיכו להפעיל אותו ברמת גן. שנה אחר כך הקים הקיבוץ גם מפעל לייצור תכשירים וטרינריים, תחליפי חלב לעגלים ולטלאים, על בסיס ידע שנרכש ממפעל "אסיא" (שלימים מוזג לתוך טבע תעשיות פרמצבטיות). פעילות זו המשיכה לעבוד כשותפות עם מפעל "אסיא" עד שנת 1988, והיא החלה אחר כך לפעול בשם "מוצרי מעברות".
בשנת 1968, הועבר מפעל החברה לאזור התעשייה בקיבוץ, ובשנת 1975 הועברו הנהלת החברה ומפעל האריזה לתוך הקיבוץ.
בשנת 1981 "תרימה" והחברה האחות "מוצרי מעברות" החלו לייצר את תרכובת מזון לתינוקות תחת שם המותג "מטרנה". מוצרי מטרנה זכו להצלחה רבה והפך למוצר העיקרי של חברת "מוצרי מעברות", וקו מוצרי מטרנה הורחב עם מוצרים נוספים. כולל מטרנה צמחית לתינוקות וילדים הרגישים לחלב שאותה פיתחה "תרימה". בסוף שנות ה-80 העסיקה החברה כ-70 עובדים.
בשנת 1990 החלה החברה לייצר תכשיר שטיפת פה תחת המותג "דנטי קייר".
בשנת 1991 החלה החברה לייצר ברישיון בישראל את המשקה הדיאטטי "סלים פאסט" (SlimFast).
בשנת 1998, רכשה משפחת תומר, בעלת חברת התרופות אוניפארם, את מחצית מניות החברה, לאחר שנים רבות בהן שימשה "תרימה" כחברת אם לפיתוח וייצור תרופות לאוניפארם. עד להעברת מפעל החברה לייצור עצמאי.
היסטוריה > במאה ה-21

בשנת 2000 "תרימה" הייתה החברה הראשונה בישראל שהחלה לייצור ולשווק גלולת חירום למניעת היריון, המבוססת על לבונורגסטרל (אנ'), תחת שם המותג "פוסטינור". לאחר כשנתיים אושר לשווק אותה כתרופה ללא מרשם, המותרת לפרסום, והחברה החלה לשווק אותה עם הסיסמה "גלולת היום שאחרי", שאותה רשמה כסימן מסחרי. ב-2004 החלה גם במסע פרסום בטלוויזיה, שהביא לעלייה במכירות הגלולה.
בשנת 2001, הקימה החברה, חברת בת בשם "נותריויט" לשיווק תוספי מזון ומוצרי טבע.
בשנת 2018, רכש הקיבוץ בחזרה את מלוא הבעלות בחברה.
הערות שוליים

↑  קבוץ מעברות יעסוק בייצור תרופות, הארץ, 21 באוגוסט 1963
1 2  אורי גינוסר, במקום אמא, מעריב, 26 באפריל 1988
↑  קיבוץ מעברות מקים מפעל לתכשירים ווטריגריים, על המשמר, 3 ביולי 1963
תכשירים וטרינריים המיוצרים בהקפדה, למרחב, 29 ביולי 1964
איחוד אסיא מעברות, דבר, 2 ביולי 1963
↑  פורקה אסיא־מעברות, מעריב, 26 באפריל 1988
↑  "חנוכה משולשת" בקיבוץ מעברות, מעריב, 4 באפריל 1968
↑  כל תינוק והמטרנה שלו, חדשות, 19 באוגוסט 1992
↑  גד בירון, מטרנה נוזלית מוכנה לאכילה, חדשות, 21 ביוני 1993
↑  גילה מצא, אמא בישלה דייסה. אינסטנט, מעריב, 28 במרץ 1988
↑  אילנה ברש, תרימה פיתחה מטרנה צמחית לרגישים לחלב, חדשות, 7 ביוני 1990
↑  מעברות במספרים:, מעריב, 26 באפריל 1988
↑  תכשיר יחיד מסוגו לשטיפת פה, חדשות, 27 באוגוסט 1990
↑  נווית זומר, תרימה תייצר את משקה סלים־פסט, חדשות, 4 באפריל 1991
↑  יורם גביזון, מעברות ואוניפארם מתקרבות לסיום השותפות בחברת התרופות תרימה, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2017
↑  רוני לינדר, גלולת "היום שאחרי" - דווקא בישראל, באתר הארץ, 21 ביוני 2007
1 2  הארץ, עלייה של 25% במכירות פוסטינור 2 ב-9 החודשים הראשונים של 2005 , באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2005
↑  ענת ביין, תרימה מעלה בבתי הקולנוע קמפיין לגלולת "היום שאחרי", באתר TheMarker‏, 1 באפריל 2002
↑  סיון קלינגבייל, "תרימה" משקיעה מיליון ורבע שקל בקמפיין טלוויזיוני לגלולת "היום שאחרי" - "פוסטינור 2", באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2004
↑  מאת אורה קורן, תרימה תייבא בעצמה תוספי מזון בעקבות הפסקת המו"מ עם סנו, באתר הארץ, 11 ביוני 2001
↑  יורם גביזון, קיבוץ מעברות רכש 50% מחברת התרופות תרימה ב–31 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 26 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400797605171
שפרה הורן

| --- | --- |

שפרה הורן
 לידה:  20 במרץ 1951 (בת 73) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2005)  פרס היצירה בתחום הציונות (2014) 
 shifra-horn.com/Hebrew
 
שפרה הורן (נולדה ב-20 במרץ 1951) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה

הורן נולדה בתל אביב לאם שמוצאה ספרדי ובוכרי ממשפחות שחיו דורות רבים בארץ ישראל, ולאב שכל משפחתו הושמדה בשואה והגיע כפליט מרוסיה לפני מלחמת העולם השנייה. הורן נקראת על שם סבתה, שפרה כהן-אהרונוב. ניתן לה גם שם שני לזכר סבתה השנייה אלכסנדרה. צילום משפחה של סבתה מבוכרה מוצג במוזיאון ישראל. הורן היא צאצאית של הרמב"ם, ושל יוסף ממן רב ומנהיג הקהילה היהודית בבוכרה.
ילדותה עברה עליה בירושלים בשכונת קטמון הישנה, בבית שהיה שייך לפני מלחמת העצמאות למשפחה ערבית עשירה שנמלטה עם כיבוש השכונה. הבית ושכונת מגוריה השפיעו עליה מאוחר יותר בבחירת מיקום העלילה בספרה "היפה בנשים", ובעיקר - "בית התווים", מול בית ילדותה, בפינת הרחובות כ"ט בנובמבר ובוסתנאי.
הורן סיימה את בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה במגמה ספרותית-פילוסופית ושירתה בצה"ל בבסיס חיל האוויר. עם תום השירות למדה באוניברסיטה העברית, לתואר ראשון במקרא ובארכאולוגיה אותו סיימה בהצטיינות והמשיכה ללימודי תואר שני וקומוניקציה.
ביוגרפיה > חייה האישיים

ב-2004 אובחנה כחולה בלוקמיה חריפה. ברבות השנים עברה השתלת מח עצם.[דרוש מקור]
פעילות ציבורית

במהלך לימודיה נולד בנה גלעד ובאותה תקופה נבחרה להיות רכזת החינוך של ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים - WUJS ("ווג'ס"). במסגרת תפקידה ארגנה כנסים וקונגרסים בינלאומיים לסטודנטים יהודים בכל רחבי העולם והתמקדה בארצות שבאותן השנים לא קיימו קשרים דיפלומטיים עם ישראל כגון מדינות מזרח אירופה, מדינות צפון אפריקה, איראן ואתיופיה.
הייתה ממונה על פרויקט יהדות המצוקה וניהלה מאבקים בקמפוסים בעולם למען יהודי אתיופיה, יהודי ברית המועצות ויהודי סוריה. כמו כן הפיקה סרטים ותוכניות אודיו-ויזואליות, עסקה בדוברות וייצגה את ווג'ס בכלי התקשורת הארציים והעולמיים.
במהלך אותן השנים שימשה יו"ר ועדת קשרי חוץ ב"ועד הציבורי למען יהודי אתיופיה" שבמסגרתו שמרה על קשר עם הארגונים היהודיים בעולם בנושא מצוקת יהודי אתיופיה.
בתום שש שנים בווג'ס נבחרה להיות דוברת המשרד לקליטת העלייה ועסקה בקליטת יהודי אתיופיה עם הגיעם לישראל במסגרת "מבצע משה".
את עבודתה במשרד הקליטה סיימה עם נסיעתה ליפן, שם חייתה חמש שנים במסגרת שליחות ממלכתית של בן זוגה לשעבר. ביפן ניהלה את מרכז הקהילה היהודית של טוקיו, לימדה מקרא בקולג' למקרא שברובע גינזה והייתה כתבת העיתון "מעריב", ותחנת "גלי צה"ל" במזרח הרחוק.
ספרות ומדיה אחרת

עם שובה לארץ כתבה את ספרה הראשון "חוויה יפנית" - ספר עיון שיצא בהוצאת מעריב והיה לרב-מכר. הספר תורגם לאנגלית וזכה לקבל ציון לשבח מהניו-יורק טיימס. משך תקופת כתיבת הספר שימשה דוברת וממונה על יחסי-הציבור והפרסום במוזיאון מגדל דוד לתולדות ירושלים. כמו כן הגישה תוכנית טלוויזיה שעסקה ברפואה משלימה ששודרה בערוץ 2.
באותן שנים עסקה גם בכתיבה עיתונאית במגזינים ובעיתונים יומיים ארציים בנושאי תרבות, חברה, כלכלה וספרות. ספר הסיפורת הראשון שלה, "ארבע אמהות", יצא לאור בשנת 1994 בספריית מעריב. הספר הבא, "היפה בנשים'", יצא בהוצאת קשת של הסופר רם אורן ב-1998. את כתב היד לספרה "תמרה הולכת על המים" שלחה להוצאת עם עובד בעילום שם ואחת מעורכות ספרייה לעם, אילנה המרמן, קראה אותו והחליטה להוציא אותו לאור ב-2002.
ב-2010 השתתפה בגרסה הישראלית של הסדרה "מי אתה חושב שאתה".
ספריה תורגמו לשפות אנגלית, גרמנית, הולנדית, צרפתית, איטלקית, סינית, יוונית, אזרית, ספרדית, קטאלנית, הינדית וטורקית.
ספרות ומדיה אחרת > ספריה

חוויה יפנית (ספריית מעריב, 1992) - ספר עיון - חוויותיה האישיות של הורן משהותה ביפן.
ארבע אמהות (ספריית מעריב, 1994) - ספר המגולל סאגה של משפחה שבה שולט המין הנשי.
היפה בנשים (קשת הוצאה לאור, 1998) - סיפורה הנפתל של רוזה, ילדה בעלת תלתלי הזהב משכונת קטמון בירושלים, שגדלה והייתה ליפה בנשות ירושלים. הסיפור מתרחש בין מציאות לדמיון במרוצת חמישים שנותיה הראשונות של מדינת ישראל.
חתולים, סיפור אהבה (קשת הוצאה לאור, 1998) - ספר עיון - בספר מתארת המחברת בחום ובהומור את חייה כדיירת בבית שבו התגוררו חתולים מאז ומתמיד.
אין חיה כזאת (ידיעות ספרים 2000) - ספר ילדים.
תמרה הולכת על המים (ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 2002) - סאגה משפחתית הנפרשת על פני שלושה דורות של נשים ביפו, מתחילת המאה העשרים ועד ערב קום המדינה.
המנון לשמחה (ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 2004) - סיפור אהבה בין יעל, דוקטורנטית לאנתרופולוגיה, נשואה ואם לילד, לבין אבשלום, גבר חרדי אלמן ואב שכול, המתרחש בירושלים בחורף 2002 על רקע האינתיפאדה השנייה.
גם ביום וגם בלילה (עם עובד 2006) - ספר ילדים.
חוויה ניו זילנדית  (מסעות- עם עובד, 2008) - ספר עיון - יומן מסע בניו זילנד.
מחול העקרבים (כנרת-זמורה-ביתן 2012) - ספר שנכתב בגוף ראשון ובלשון זכר. ספורו של אוריון הרמן, שנולד בירושלים אחרי מלחמת ששת הימים, על שתי הנשים המשמעותיות בחייו ועל אהבתו הבלתי אפשרית לזמרת אופרה ממוצא גרמני.
דבשי ואני בארץ האבעבועות, כנרת-זמורה-ביתן, 2015 - ספר ילדים.
נוצה של אהבה - הקיבוץ המאוחד 2016 ספר ילדים.
פדני - סיפור משפחתי - כנרת, זמורה, דביר מוציאים לאור, מרץ 2021,
החדר שמול החומות - כנרת, זמורה, דביר מוציאים לאור, אוגוסט 2021, סאגה היסטורית משפחתית
ספרות ומדיה אחרת > פרסים

הורן זכתה במספר פרסים, בהם פרסי זהב ופלטינה לכל ספריה, פרס בת-ים לספרות, פרס ויצו ישראל, פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת 2005, פרס ברנר לשנת 2006 ופרס ויצו צרפת לשנת 2008 לספר "המנון לשמחה". כמו כן זכתה בפרס אדי איטליה (פעמיים) על ספריה "המנון לשמחה" ו"מחול העקרבים" ופרס היצירה בתחום הציונות לשנת 2014 על ספרה "מחול העקרבים".
לקריאה נוספת

שפרה הורן, מחול העקרבים, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 445–451, הוצאת כרמל, 2017
שרון מאייר-קריגר- מבע של בעתה, 'האלביתי' בחלומות, בהזיות ובשיגיונות ביצירותיהן של שפרה הורן, דורית רביניאן וסביון ליברכט.
הערות שוליים

↑  שפרה הורן עוברת מהוצאת קשת של רם אורן לעם עובד, באתר הארץ, 31 באקוטובר 2001
↑  חן חדד, חדשות טלוויזיה: חגיגות וולנטיינ'ז דיי על המסך הקטן, באתר הארץ, 9 בפברואר 2010
↑  תמר מרין, מוכרת ספרים, באתר הארץ, 4 במאי 2002
↑  שירי לב-ארי, יפאני, ניו זילנדי וישראלית טסים במטוס ?, באתר הארץ, 19 בינואר 2008
↑   שלומית כהן-אסיף, דמיון עם דבשת, באתר הארץ, 19 באפריל 2015
↑  מור שני‏, פרס ברנר למאיר שלו ושפרה הורן, באתר וואלה, 5 ביוני 2006
↑  הוכרזו הזוכים בפרסי הציונות לשנת 2014, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262985205171  BnF: cb13758174k (data)  GND: 122431235  ISNI: 0000 0000 6653 5615  LCCN: nr93018686  LNB: 000249727  NKC: zmp2017944715  NTA: 184923883  SELIBR: 228798  SUDOC: 086126946  VIAF: 10029650   WorldCat (עם VIAF): 10029650 
עטיפת הספר "חוויה יפנית"
ط

האות טַא (בערבית: طاء) היא האות השש-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות דאד ואחריה האות ט'א.
טא מייצגת את העיצור /tˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /t/ (כמו טי"ת בהגייתה המקורית שנשמרה בפי עדות המזרח, או מעין טי"ת משולבת עם עי"ן מזרחית). טא היא אחד מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, צ'אד, ט'א וקאף), והיא הגרסה הנחצית של תא.
האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.
מקור האות טא ב"טת" הפניקית, ויש לה מקבילות בחלק מהאלפביתים:
אלפבית עברי – ט
אלפבית יווני – Θ,θ אם כי צלילה מקביל לת'א.
אלפבית סורי – ܛ
ظ

האות טַ'א (בערבית: ظاء) היא האות השבע-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות טא ואחריה האות עין.

בערבית סטנדרטית ט'א מייצגת את העיצור /zˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /z/ (כעין זי"ן משולבת עם עי"ן מזרחית). ט'א היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, דֿאד, טא, וקאף), והיא הגרסה הנחצית של זאי. הגייה נוספת של ט'א שנחשבת תקינה בערבית סטנדרטית היא /ðˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /ð/ (כמו הצירוף th במילה האנגלית brother, משולב עם עי"ן מזרחית), ואז ט'א היא הגרסה הנחצית של ד'אל.
ישנן שלוש דרכים לתעתק לעברית את ט'א: כדל"ת או כזי"ן על-פי השמיעה, או כ-"ט'", שזהו תעתיק קרוב יותר לדרך הכתיבה הערבית. בעברית התמזג עיצור זה עם צד"י. לדוגמה: המילה הערבית לצבי –  ظَبْي, ט'בי.
ט'א היא האות הערבית הנדירה ביותר. מבין 2,967 השורשים המשולשים שמנה הנס ור, רק 42 (1.4%) מכילים ט'א.
ט'א היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ח'א, ד'אל, צ'אד וע'ין). על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג פונמה זו, הרי שבאלפבית הפיניקי, המקור הישיר לאלפבית הערבי, הצליל הזה לא היה קיים. לכן עוצבה ט'א כווריאנט של טא.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.
תריסוניים

| תריסוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
משפחה:: תריסוניים
שם מדעי
 Scutelleridae ‏לייך, 1815

לרבים מהתריסוניים צבעים מתכתיים בוהקים
תריסוניים (שם מדעי: Scutelleridae) היא משפחה מסדרת פשפשאים, שמונה כ-450 מינים בעולם. בישראל מצויים כ-22 מינים מהמשפחה. המשפחה מאופניית במגנית גדולה במיוחד המכסה את כל הגב ומסתירה את הכנפיים לגמרי, מאפיין זה מזכיר קמעה את כנפי החפייה של חיפושיות כשהם סגורות ומונחות על הגב ולכן לעיתים מזוהות בטעות כחיפושיות אך על המגנית הרחבה אין תפר אמצעי כפי שנמצא בין כנפי החפייה של חיפושיות. לרבים מהמינים הטרופיים צבעים מטאלים עזים הגורמים להם להראות כמו תכשיט ולכן מכונים גם "חרקי תכשיט". המינים במשפחה ניזונים ממגוון רב של צמחים כמו גם גידולי שדה ולכן מינים אחדים מוגדרים כמזיקים חקלאיים. בעבר סווגו תחת התריסיתיים ולכן בעברית המינים עדיין מכונים בטעות "תריסית".
אטימולוגיה

מקור שם המשפחה Scutelleridae מסוג הטייפ Scutellera [מיוונית (מגן קטן) Scutellum] על שום המגנית המוגדלת שעל גבם. לא קיים שם עברי רשמי למשפחה אך התרגום המילולי של השם הלטיני הוא מגנית (שכבר נמצאת בשימוש) או תריסון לפי בודנהיימר.
המינים המצויים בישראל (רשימה חלקית)

Odontoscelis dorsalis
תריסון הקמה Eurygaster integriceps
תריסון מגושם Odontotarsus robustus
תריסון ענק Solenosthedium bilunatum
תריסון פרחוני Psacasta exanthematica
הערה: למרות שבעבר נקבע השם העברי תריסית למינים תחת משפחת ה-Scutelleridae הוא אינו מדויק מאחר שהם אינם שייכים למשפחת התריסיתיים, לחלופין ניתן להשתמש בהתאמה בשם תריסון לפי תרגום בודנהיימר לשם המדעי