stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאזזה סנבת
תוכן

הספר נפתח במשפט יִתְבַרֶכּ אְגְזִיאַבִיהֵר אַמְלַכֶּ יִשְׂרַאֵל" ("יתברך האל, אלוהי ישראל"), האופייני לספרות הקודש של הקהילה. לאחריו באים הקדמה ופירוט איסורי השבת. 
בהקדמה לספר מובא סיכום מעשה בריאת העולם בידי האלוקים, כאשר זה מתמקד בבריאת האדם, ומרחיב על הדברים המובאים בספר בראשית; ההקדמה מספרת כיצד שלח האל את מלאכיו אל הארץ כדי ליטול ממנה עפר לבריאת האדם וכיצד נחרדו כל מלאכיו מן המעשה ושבו אליו בידיים ריקות, למעט האחרון הוא שַׂטנַאֵל. שטנאל שב אל האל עם העפר בידיו אך על כך שלא נחרד למשמע קריאת האדמה בשם האל הוענש בשליחתו אל עומק הבור שקרע בארץ מקום שהפך מושבם של החוטאים, הוא הגיהנום. בסוף סיפור ההקדמה מציין התאזזה סנבת כי מייסורי התופת של הגיהנום נגאלים החוטאים רק על ידי שמירת השבת, כי רק בכוחה של השבת המתוארת כרוח חיה לבקש מן האל לחוס על שומריה בחיים מלהישלח לגיהנום.
לאחר ההקדמה מונה הספר את איסורי השבת. איסורי השבת נועדו לייחדה ולקדשה מימות החול. האיסור על מלאכה ועל הוצאה מרשות לרשות הם שני איסורי המלאכה היחידים המופיעים גם בתורה. יתר האיסורים הם תוספות דרבנן, אך דינם אינו חמור פחות כפי ההלכה ביהדות הרבנית המקובלת, אלא הם שווי מעמד למצוות התורה, וחילולם נחשב לחילול מלא של השבת ועונשם גזר דין מוות. בין איסורים אלו מצויים לדוגמה האיסור על רכיבה על בהמה בשבת, איסור על הפלגה או על שיט בים, או איסור על צום בשבת. 
התאזזה סנבת מציג גישה מחמירה כלפי שמירת השבת, ולפיו אין דבר אשר דוחה שבת, ובכללו גם פיקוח נפש, ואף מאות נפשות מישראל. כך גם ברית מילה נדחה בשל שבת וצום יום הכיפורים נשבר מפאת שבת, בשונה מפסיקת היהדות הרבנית. כמו כן, אין לקיים יחסי אישות ביום השבת, שכן אלו נתפסים כדבר שיש בו מטעם הטומאה לא רק העונג, ושיש להיטהר ממנו לקראת השבת.
קידוש היום מיתר הימים מיוצג גם על ידי איסורים שונים הנוגעים לנוהגו של אדם ביום זה - כגון, איסור ישיבה תחת השמש הקופחת, חרחור ריב, קללה או הרמת קול.
על חילול כל אחד מאיסורי השבת, ללא יוצא דופן, מוטל גזר דין מוות.
בנוסף לאיסורי השבת קורא התאזזה סנבת למאמינים לקיים בשבת מצוות צדקה - דבר נוסף שאינו אופייני להלכה הרבנית שקבעה איסור על נשיאת כסף בשבת מפאת החשש מקיום מסחר בשבת [דרוש מקור].
השפעה

למן הפצתו בקרב קהילת ביתא ישראל במאה החמש עשרה, נודעה לתאזזה סנבת השפעה רבה על חיי הקהילה. הספר שימש לעיצוב השבת היהודית בגלות אתיופיה והגביר את אדיקות בני הקהילה. ציוויו השונים "הביאו למצב של צמצום פעילות, שחידד את הפער בין ימות החול לבין השבת ושיווה לשבת את אופייה הייחודי כל-כך," טוען יעקב גונצ'ל במאמר על ספר זה. "איסורי ה'תְאְזַזֵה שֶׂנְבֶת' הכתיבו את התנהלות חייהם של יהודי אתיופיה לא רק להלכה, אלא גם למעשה. לכל אחד מהמבוגרים שביהודי אתיופיה יש ודאי סיפור אישי אחד או יותר, שאפשר ללמוד ממנו על חשיבותה של השבת, ועל היחס החמור והבלתי מתפשר שהכתיבה היהדות האתיופית בכל הנוגע לשמירת הלכותיה. באשר לי ולמשפחתי, ולקבוצת האנשים שהייתה איתנו בעת מסענו ארצה, אני יכול לומר כי אותיות הדיו השחורות שעל הקלף כמעט עלו לנו בחיינו בעת המסע לארץ-ישראל... באחד מימי השישי מצאנו את עצמנו במקום שממה. מעט לפני רדת הערב פרקו אנשי הקבוצה איש את בהמותיו, הניחו את כליהם והתיישבו על הארץ סמוך לכניסת השבת, כיוון שלא ניתן היה להמשיך במסע ביום השבת... הקבוצה, שמנתה קרוב למאתיים איש, החליטה למות, ובלבד שלא תפר את הצו ה'תְאְזַזֵה שֶׂנְבֶת': "זֵיִיתְגַעַז בַּתִי... יִמוּת" ("הנוסע בשבת יומת"). מששבו מורי-הדרך במוצאי שבת וציפו למצוא פגרים מתים, הופתעו לגלות שכולנו בחיים ושמצאנו מקור מים אשר נעלם אף מעיניהם. עניינים שכאלה אינם אירוע נדיר או חריג, באשר אין "תְאְזַזֵה שֶׂנְבֶת" מכיר באפשרות לחלל את השבת גם לשם הצלתם של חיי אדם."
במחקר

בצורתו ובתוכנו מזכיר החיבור ספרות יהודית עתיקה, וכלולים בו קטעים חשובים מספר היובלים (כופאלי). למרות זאת, ייתכן שהחומר לא הגיע ישירות מקשר לקהילות יהודיות אחרות. החלק הראשון בשתי המהדורות הודפסות תלוי במקור ערבי־נוצרי וחסר בחלק מכתבי היד, כך שייתכן שמדובר בתוסת מאוחרת. הקטע שלאחר מכן הוא נוסח ערוך ומצונזר של דרשה אתיופית־נוצרית על השבת, וחלקים נוספית הם עיבודים של מקורות אחרים.
הספר נדפס לראשונה ב־1902 על ידי יוסף הלוי בפריז, כשהוא מעניק את שמו לכרך בו ששה חיבורים נוספים של העדה. וולף לסלאו פתח בו את האנתלוגיה הפלאשית שלו, שהודפסה ב־1951.
לקריאה נוספת

מרדכי וורמברנד, "ספר מצוות השבת של 'ביתא ישראל'" (חלק א'), מהות ח', תשנ"א-תשנ"ב, עמ' 107-96; (חלק ב'), מהות י', תשנ"ג, עמ' 23-13
Joseph Halèvy, Tĕ′ĕzâza Sanbat (Commandments du Sabbat) accomagnè de six autres ècrits pseudo-èpigraphiques admis par les Falachas ou Juifs d′Abyssinie, Texte Éthiopien, publié et traduit par J. Halèvy, Paris, 1902
Wolf Leslau, Falasha Anthology, Yale University Press, 1951
Steven Kaplan, "Te’ezaza Sanbat: a Beta Israel work reconsidered" in Shaul Shaked, David Dean Shulman, Gedaliahu A. G. Stroumsa, Guy G. Stroumsa (ed.), Essays on Transformation, Revolution and Permanence in the History of Religions, BRILL, 1987, ISBN 9789004085091, pp. 107-124
הערות שוליים

1 2 3  סטיבן קפלן, מחקר הספרות של ביתא ישראל: השגים ויעדים, פעמים 41, 1989, עמ' 90–111‏, JSTOR 23423913
↑  תפיסת השבת כרוח חיה אופיינית לקהילת ביתא ישראל ומזכירה את לשון האגדה המייחסת לשבת כוחות שונים.
↑  התעתיק כדרך המקור המצוטט. נראה כי באקדמיה נהוג תעתיק העושה שימוש באות ס', ראו למשל, יוסי זיו, 'הלכות שבת של ביתא ישראל לפי תאזאזה סנבת', אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ט.
↑  יעקב גונצ'ל, ‏תְאְזַזֵה שֶנְבֶת, ארץ אחרת 35, אוגוסט-ספטמבר 2006
| מצהף קדוס – כתבי הקודש של ביתא ישראל |
| --- | --- | --- |
| אורית | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים • יהושע • שופטים • רות |  |
| ספרי המלכים | מלכים א' • מלכים ב' • מלכים ג' • מלכים ד' |  |
| ספרי שלמה | משלי א' • משלי ב' • קהלת • חכמת שלמה • שיר השירים |  |
| תרי עשר | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • צפניה • חגי • זכריה • מלאכי |  |
| הצוואות | צוואת אברהם • צוואת יצחק • צוואת יעקב • צוואת אהרון • צוואת משה |  |
| נוספים | תהילים • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • דניאל • איוב • אסתר • עזרא • נחמיה • דברי הימים א' • דברי הימים ב'  • בן סירא • יהודית • טוביהו • עזרא החיצוני • מקבים • חנוך • יובלים • ברוך  • שיחת משה • חזון עזרא |  |
| כתבי הקהילה | תאזזה סנבת • ספר התלמידים • גורגוריוס • ספר השעות • פירוש יהושע • פלספה • אבא אליאס • ספר המלאכים • מעשה שושנה • דרשת אברהם ושרה במצרים • בראשית ברא אלוהים |  |
אסקלפיים

| אסקלפיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: אסקלפיים
שם מדעי
 Asclepiadaceae ‏בורקהאוזן, 1797
Stapelia leendertziae
Huernia striata1
Leptadenia reticulata
אַסְקְלֶפִּיִּים (שם מדעי: Asclepiadaceae) היא משפחת צמחי פרחים מסדרת הגנציינאים הנקראת על שמו של אל הרפואה היווני אסקלפיוס. משפחה זו בוטלה ואוחדה עם משפחת ההרדופיים על פי שיטת המיון החדשה של מכוסי הזרע (APG III) בשנת 2009, איחוד זה עודכן ואושרר ברשימה APG IV משנת 2016 המבוססת על מחקרים פילוגנטיים. מבחינה סיסטמטית והן מבחינת תכונות רבות, משפחה זו נחשבה כקרובה למשפחת ההרדופיים, וכך היא מופיעה בספרות ובמגוון המגדירים שיצאו לפני 2009 ועדיין באתר "צמחיית ישראל וסביבתה". כאמור, משפחת האסקלפיים אינה עוד משפחה אלא אחת מחמש תת-משפחות בתוך משפחת ההרדופיים. הערך הנוכחי מתייחס לאסקלפיים עדיין כמשפחה, על פי המיון הישן.
כל מיני המשפחה רעילים במידה מסוימת. 16 מינים ממשפחה זו נמנים עם צמחיית הבר של ארץ ישראל, וסוגים אחדים במשפחה משמשים כצמחי מרפא ונוי. המשפחה נפוצה בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים כולל באפריקה ואמריקה הדרומית.
תיאור המשפחה

זוהי משפחה מרתקת מבחינות רבות. צמחי המשפחה מייצגים צורות חיים שונות; כל בני המשפחה רעילים לאדם ולבהמה במידה מסוימת, ולעומת זאת משמשים גם כצמחי רפואה בטיפול מבוקר - ולכן נקראה המשפחה על שמו של אל הרפואה הרומי, אסקלפיוס.
מיני משפחה זו מהווים פונדקאים לחרקים שפיתחו עמידות לרעילותם. במקרים מסוימים מדובר בחרקים רעילים בעצמם שהם בעלי צבעי אזהרה מרהיבי עין כדוגמת דנאית מלכותית.
בזכות יופיים של צמחי המשפחה - בין אם מדובר בצמחים בשרניים, או צמחים בעלי פרחי ראווה גדולים - מינים רבים ממשפחה זו הם צמחי נוי. אספני צמחים רבים בארץ ובעולם מקדישים ממרצם לאיסוף צמחים הנמנים עם משפחה זו.
המאפיינים המורפולוגים של המשפחה

מיני משפחה זו מייצגים צורות חיים שונות ומגוונות במיוחד, כדוגמת עשבים, שיחים, צמחים מטפסים, וצמחים בשרניים דמויי קקטוס כדוגמת אצבוע. כל מיני המשפחה הם בעלי מיץ בצבע בהיר ("חלבי") שניגר עם חיתוך הצמח.
העלים של בני משפחה זו הם נגדיים ותמימים, ולעיתים חסרים- חסרון עלים מופיע בעיקר במינים יובשניים שגבעולם בשרני כדוגמת חלביב רותמי. מינים רבים הם בעלי עלה נוקשה וגלדני כדוגמת חנק. מינים מסוימים הם בעלי עלים גדולים מאוד כדוגמת מיני פתילת המדבר. תכונה נוספת המאפיינת את העלים של חלק מבני המשפחה, היא עלים גלדניים ומבריקים מאוד, כדוגמת עלי בת שבע מטפסת.
הפרחים של בני משפחה זו הם נכונים- כלומר, הם בעלי סימטריה רדיאלית מושלמת. הפרחים הם דו-מיניים. מספר איברי הפרח - אבקנים, עלי כותרת ועלי גביע- 5. תפקיד הפרחים הוא למשוך חרקים, כאשר ישנם סוגים במשפחה בעלי פרח ראווה גדול וריח טוב כדוגמת סטפנוסיס, וישנם סוגים בעלי פרח המדמה בשר רקוב בצבעו ובריחו, על מנת למשוך חרקים המתרבים בבשר רקוב כדוגמת זבובים. סטפליה הוא דוגמה לסוג כזה.
הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס המכונה "מפוחית" - פרי יבש, לעיתים נפוח, המכיל זרעים מרובים. הפרי נשאר סגור עד להבשלת הזרעים, ובהבשלתם הוא נפתח בהדרגה ומאפשר את יציאת הזרעים. אצל מרבית מיני המשפחה, הזרעים הם בעלי ציצת שערות המאפשרת הינשאותם למרחוק באמצעות הרוח.
ייצוגים של משפחת האסקלפיים בתרבות

בשל ייחודם של צמחי משפחה זו ולעיתים 'מוזרותם', קיימים מספר הקשרים תרבותיים שנקשרו לצמחים אלו.
המשפחה נקראת על שמו של אל הרפואה היווני אסקלפיוס. קיימות לכך שתי סיבות עיקריות הנקשרות אחת לשנייה: האחת, מרבית צמחי משפחה זו רעילים, ובשימוש מבוקר משמשים גם כצמחי מרפא. השנייה היא, שחלק מצמחי משפחה זו הם מטפסים או מטפסים למחצה, לעיתים גם מטפסים על גבעוליהם שלהם, וכך נוצר מראה המזכיר את מטה אסקלפיוס מבחינה חיצונית. בגלגולו המודרני, מטה אסקלפיוס משמש כסמל לרפואה. כמובן שיש להזכיר בהזדמנות זו את סיפור נחש הנחושת בספר במדבר, שבו מקל דמוי נחש משמש לריפוי בני ישראל ממגפה. כך שניתן לראות שלהקשר תרבותי זה ישנן מקורות אף ביהדות.
צמחי משפחה זו מכונים במקרים רבים 'צמחי מכשפה' בשל רעילותם ומוזרותם, וכן 'צמחי השטן' בשל ייצוג המספר 5 באיברי הפרח. לדוגמה, שמו העממי של המין 'דֶּמְיָה לְבִיָדה' באנגלית הוא 'אשכי השטן' (סטיקולה דיאבוליס) בשל פריו הכולל זוג מפוחיות המכוסות שיכים קוצניים.
אמונות עממיות רווחות מקובלות גם לצמחי פתילת המדבר הגדולה.
חשיבות המשפחה לצמחיית ארץ ישראל

13 סוגים ממשפחה זו מיוצגים בצמחיית הבר של ישראל. הסוג חלביב מיוצג על ידי שני מינים, והסוג אצבוע מיוצג על ידי כ-3 מינים. המינים פתילת המדבר הגדולה, חנק מחודד, דמיה לבידה, אצבוע אירופי הם נפוצים באופן יחסי, ומצויים במקומות רבים. המין ארויה משיינית הוא מין פולש המצוי בפרדסי מישור החוף.
פרט למינים אלו, מיני משפחה זו נחשבים לנדירים בארץ ישראל, ומתוכם 9 נחשבים לנדירים ביותר בארץ ישראל במובנה הרחב. בפרויקט 'הצמחים האדומים' שמטרתו להגדיר ולפרסם את הצמחים שסכנת הכחדתם היא המידית ביותר בתחומי מדינת ישראל, כלולים שישה מינים ממשפחה זו: חלביב יווני, לשנן בובה, אחי חרגל אפריקאי, מסמור סיני, מחמש לולייני, אצבוע ים המלח. 3 מינים אינם גדלים בבר במדינת ישראל אך גדלים בתחומי ארץ ישראל במובנה הרחב- כלומר בחצי האי סיני או עבר הירדן- חרגל המדבר, מעלה עשן מדברי ואצבוע מגובשש.
חשיבות המשפחה לצמחיית ארץ ישראל > ה'מינים הסודאניים'

הקבוצה הבולטת ביותר מבין מיני משפחה זו המיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל, היא קבוצת צמחים שתפוצתם העיקרית היא באזור הצומח הסודאני, וישראל מהווה עבורם גבול תפוצה צפוני. מדובר בצמחים המעדיפים טמפרטורות חמות ולכן צומחים בעיקר במדבריות הארץ, בייחוד לאורך בקע ים המלח. 9 מינים שייכים לקבוצה זו.
לגבי שאר המינים במשפחה, לא ניתן להכליל אותם בקבוצה מסוימת על פי התחום הגאוגרפי של צמיחתם.
קבוצת הצמחים הסודאניים מעוררת תשומת לב מדעית גם בשל השתייכותם הסיסטמטית. 9 מינים אלו הם הנציגים היחיד של סוגם באזור, פרט ליוצא דופן- הסוג חלביב שמיוצג על ידי שני מינים- חלביב רותמי הסודאני, וחלביב יווני בעל התפוצה הצפונית. מעובדות אלו ניתן להסיק שתי מסקנות: האחת, ארץ ישראל אינה מהווה מוקד התמיינות למשפחה זו. השנייה, קיומם של מינים אלו הוא חריג מבחינה גיאובוטנית.
למסקנות אלו קיימות השלכות בקשר לדיון על מקור הצמחייה הסודאנית בארץ ישראל. לפני שנפנה לדיון, נשרטט קווים כלליים לצמחים הסודאניים של הארץ: מדובר בקבוצת צמחים שעיקר תפוצתם דרומית- באזור הצומח הסודאנו-דקאני השייך לחגורה הטרופית, הגשומה יותר מישראל. הם גדלים בארץ ישראל בעיקר בתחום בקע ים המלח, בייחוד במקומות לחים יחסית כדוגמת ואדיות ושולי מעיינות. דוגמה לצמח כזה הוא שיטה סלילנית. בארץ קיימים כ-50 מינים בעלי תפוצה כזו- כך שתשעה מינים ממשפחת האסקלפיים מהווים קבוצה משמעותית בצומח הסודאני של הארץ.
בכל מקרה, הדיון הניטש בין חוקרי הטבע של הארץ, הוא- האם צמחייה זו, ואיתה גם בעלי חיים אופייניים, הם שריד לעידן לח יותר ששרר בארץ בתקופת המיוקן בעת שצמחים ממוצא סודאני-טרופי שלטו בחבלי הארץ שכיום נחשבים למדבריים, או שמא מדובר בצמחים שהרחיבו את תחום תפוצתם הטבעי בעשרות אלפי השנים האחרונות, וכך הגיעו גם לארץ ישראל.
הימצאות מינים רבים יחסית ממשפחת האסקלפיים בקבוצת הצמחים הסודאניים של הארץ מהווה חיזוק למצדדים בדעה לפיה הצמחייה הסודאנית הגיעה בצורה אקראית לארץ ישראל בעשרות אלפי השנים האחרונות. זאת, לפי יכולת ההפצה למרחוק של זרעיהם, באמצעות זרעים קלים הנישאים על ידי ציצת שערות. בדרך זו, הגיעו צמחים אלו בצורה אקראית לארץ. 
כמו כן, צמיחתם של מינים אלו זעיר פה זעיר שם מחזקת השערה זו. מיני האסקלפיים הסודאניים אינם שולטים בבית גידולם, אלא צומחים בדגם תפוצה מפוזר, לעיתים במרחקים גדולים מאוד בין פרט לפרט. זה טיעון נוסף המשמש את מצדדי תיאורית ההגעה האקראית.
פונדקאים ומאביקים הקשורים למשפחת האסקלפיים

משפחה זו מעוררת את תשומת לב האדם לא רק בזכות צמחי המשפחה עצמם, אלא גם בשל מגוון חרקים הקשורים למשפחה זו במהלך חייהם, בין אם מדובר בזחלים הניזונים מעלי הצמח, או בוגר שמוצא את משכנו בצמח או מאביק את פרחיו.
הדוגמה המפורסמת ביותר היא של הדנאית המלכותית, פרפר שניזון מצמח האסקלפיאס, ונודד בלהקות עצומות ממקסיקו לצפון אפריקה ולהפך. אוכלוסייתו של מין זה הופחתה בהרבה והוא משמש כדוגמה עולמית לפרפר שנמצא בסכנת הכחדה בעקבות פעילות האדם.
הפרפר דנאית תפוח סדום מזכיר בכל את הדנאית המלכותית, הוא נפוץ בארץ ישראל וניזון מעלים של בני משפחת האסקלפיים.
כושן ארסי הוא מין של חגב רעיל הניזון ממשפחת האסקלפיים. הוא מצוי במדבריות של ארץ ישראל.
חשיבות מיני המשפחה לאדם

במשפחה זו אין מינים חשובים לאדם המשמשים למאכל או לתעשייה בהיקף גידול כלכלי, אך לעומת זאת יש בה מינים רבים המשמשים כצמחי נוי- הן כשיחים כדוגמת האסקלפיאס, הן כצמחים בשרניים הגדלים באוספי 'קקטוסים' כדוגמת סטפליה, הן כמטפסים כדוגמת סטפנוסיס והן כצמחי בית כדוגמת שעוונית.
מינים רבים ממשפחה זו משמשים כצמחי מרפא, כאשר אדם מנוסה מסוגל לעשות שימוש מבוקר בגליקוזידים (חומרי הרעל) שבצמח, ולעשות בהם שימוש מרפא ויעיל. דוגמה לצמח כזה הוא האסקלפיאס. ברפואה ההודית משמש הצמח ג'ימנמה סילבסטר מהמשפחה, כתרופה טבעית לסוכרת.
חובבי חרקים ופרפרים שונים מגדלים אסקלפיים אף למטרות משיכת פרפרים. גם לשם כך משמש האסקלפיאס.
סוגי המשפחה > סוגים המיוצגים בצמחיית ארץ ישראל

מובאים על פי סדר סיסטמטי
חלביב - Periploca - סוג המונה 10 מינים. בארץ מיוצג על ידי שני מינים: חלביב יווני - שיח מטפס נדיר ביותר בארץ וחלביב רותמי- שיח מדברי נדיר.
לשנן - השם העברי הקודם הוא תעתיק של השם הלטיני- גלוסונמה Glossonema - סוג הכולל את המין לשנן בובה (השם העברי הקודם- גלוסונמת בובה) - מין נדיר ביותר הנחשב לצמח אדום, הגדל במקומות חוליים במדבריות.
חרגל - Solenostemma - השיח חרגל המדבר הוא מין נדיר הגדל בחצי האי סיני.
אחי-חרגל - Oxystelma - המטפס אחי חרגל אפריקאי הוא מין נדיר ביותר הנחשב לצמח אדום. גדל כצמח בר בארץ רק בנחל ערוגות שבעין גדי, ונכחד משם באחד השיטפונות. כיום מגודל באופן מלאכותי בשמורה.
מסמור - Gomphocarpus - סוג הכולל כ-50 מינים הגדלים בעיקר באפריקה. בן השיח מסמור סיני נחשב לצמח נדיר בישראל, וגדל באוכלוסיות גדולות יותר בחצי האי סיני.
פתילת המדבר - calatropis - המין פתילת המדבר הגדולה מצוי בעמק הערבה, מדבר יהודה ובקעת הירדן. להמשך הפירוט ראו ערך המין.
חנק - Cynanchum - סוג הכולל חמישה מינים. המטפס חנק מחודד גדל בבתי גידול לחים כדוגמת שולי נחלים בכל חלקי הארץ, ובמיוחד בנחלי מישור החוף.
איסם - Vincetoxicum - העשבוני הזקוף איסם קטן פרחים הוא צמח המצוי בחרמון.
דמיה - Pergularia - זהו סוג קטן, המיוצג בצמחיית ארץ ישראל על ידי השיח המטפס דמיה לבידה. גדל לרוב כשיח בודד ולעיתים גם כמטפס.
ארוגיה - araujia - השיח המטפס ארוגיה משיינית הוא מין פולש שמקורו מדרום אמריקה. בארץ קיימות אוכלוסיות שלו בפרדסי מישור החוף.
מחומש - Pentatropis - שיח מטפס נדיר ביותר בארץ, הנחשב לצמח אדום. גדל בארץ בעמק הערבה (שמורת שיזף ליד חצבה) וכן באופן תרבותי הובא לנאת עין גדי.
מעלה-עשן - Leptadenia - המין מעלה עשן מדברי הוא שיח נדיר ביותר הגדל בעבר הירדן ובסיני.
אצבוע - caralluma (ידוע כשם בשם הלטיני הקודם 'Borealluma') - סוג המונה כ-110 מינים, כולם רב שנתיים בשרניים, שבצורתם החיצונית נראים כקקטוסים. בארץ מצויים שלושה מינים, ולפי דעות אחרות קיימים מינים נוספים בארץ.
סוגי המשפחה > סוגים המשמשים כצמחי תרבות

אברון - Cryptostegia - השיח המטפס אברון מדגסקרי משמש כצמח נוי. זהו צמח חסכוני במים בעל פרחים לבנים-ורודים.
אסקלפיאס - esclepias - סוג המונה כ-150 מינים עשבוניים. העשבוני אסקלפיאס אדום הוא צמח תרבות בעל שימושים רבים כפי שפורט בנ"ל: נוי, צמח קטיף, משיכת פרפרים, וצמח מרפא. זהו שיח זקוף בעל פרחים צהובים-אדומים.
בת שבע (בעברית נעשה שימוש גם בשם הלטיני - 'הויה' ('hoya') - סוג הכולל כ-100 מינים, כולם ירוקי עד ומטפסים. משמש בארץ כצמח בית, בעיקר כצמח משתלשל, וכן כצמח גינה- כצמח מטפס ומשתלשל. הוכנס לנוי בזכות יופי עליו הבשרניים והמבריקים, וכן בזכות יופי פרחיו הבהירים, המופיעים בעונת הקיץ.
מסמור - Gomphocarpus - השיח מסמור שיחני הוא צמח נוי הגדל בארץ בהיקף קטן. פרחיו לבנים ופריו נפוח מאוד. פרט נהדר של מין זה נמצא בסופו של רחוב הזית בתל אביב.
סטפליה - stepelia - סוג מרובה מינים וזנים, המשמש בעיקר באוספי קקטוסים וסוקולנטים. גבעולי הצמח מעובים מאוד, בדומה לסוג אצבוע. לחלק מהמינים פרחי ענק נאים ביותר.
סטפנוטיס - stephanotis - המטפס סטפנוסיס יסמיני (או סטפנוסיס גדול-פרחים במקורות אחרים) משמש כצמח נוי לגינה. הוא גדל היטב בתנאי חצי צל. העלים גלדניים ומבריקים, נמצאים על הצמח כל השנה. הפרחים לבנים, ערוכים באשכולות, ריחניים מאוד.
פתילת המדבר - calatropis - המין פתילת המדבר הגדולה משמש כצמח נוי באזורים החמים של הארץ, וכן בהיקף קטן גם מינים אחרים.
שעוונית - Ceropegia - המין שעוונית זוחלת משמש כצמח בית משתלשל. לצמח זה עלים עדינים בגווני ירוק-סגול, ופרחי קטנים בצבע לבן-סגול.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה; עזריה אלון; אבינעם דנין; שאואט מאיר. (1983). החי והצומח של ארץ ישראל כרך 11, עמודים (28-33), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
נעמי פיינברון-דותן ואבינעם דנין. (1991). המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (1488-1505). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295765505171 
חלביב רותמי
לשנן בובה
אולפני ההנפשה פטרבורג

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  Anatoly Prokhorov, Ilya Popov 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 חברת אם:  Riki Group 
 מיקום המטה:  סנקט פטרבורג 
 ענפי תעשייה:  הנפשה 
 מוצרים עיקריים:  הנפשה 
 עובדים:  100 
  
 אתר רשמי
 
אולפני ההנפשה פטרבורג, רשמית אולפני ההנפשה הממוחשבת פטרבורג (ברוסית: Студия компьютерной анимации «Петербург») הוא אולפן רוסי מהעיר סנקט פטרבורג המפיק סרטי אנימציה.
האולפנים ידועים בעיקר בזכות הפקת סדרת האנימציה "קיקוריקי", שעליה הוענק למפיקים פרס הפדרציה הרוסית בתחום התרבות והאמנות לשנת 2008. בשנת 2016, VGTRK קיבלה את זכויות השידור של רוב סדרות האנימציה של "אולפני ההנפשה פטרבורג".
תכנים

קיקוריקי (Смешарики)
קיקוריקי. צוות בלתי מנוצח
צ'ינטי
קיקוריקי: אגדת דרקון הזהב
קיקוריקי
כדוריקים
פיניק
הסוכן צ'כוב
הפיקסיז
ראו גם

סויוזמולטפילם
הנפשה
ציץ

| --- | --- |

 סוג:  לבוש דתי, כיסוי ראש 
 מיוצר מ:  זהב טהור
 חלק גוף:  מצח
 ייעוד:  בסיס המצנפת
 חלק מ:  בגדי כהונה של כהן גדול
 
ציץ הוא תכשיט מזהב המתואר במקרא ובתלמוד כאחד מבגדי הכהונה של הכהן הגדול בבית המקדש. מקום הנחתו הוא בראש, סמוך למקום הנחת התפילין. הציץ מרצה על הקרבה בטומאה.
מקור

הציווי מופיע בספר שמות בין כל יתר הציוויים על בגדי כהונה:
וְעָשִׂיתָ צִּיץ זָהָב טָהוֹר וּפִתַּחְתָּ עָלָיו פִּתּוּחֵי חֹתָם קֹדֶשׁ ל-ה'. וְשַׂמְתָּ אֹתוֹ עַל פְּתִיל תְּכֵלֶת וְהָיָה עַל הַמִּצְנָפֶת אֶל מוּל פְּנֵי הַמִּצְנֶפֶת יִהְיֶה. וְהָיָה עַל מֵצַח אַהֲרֹן וְנָשָׂא אַהֲרֹן אֶת עֲו‍ֹן הַקֳּדָשִׁים אֲשֶׁר יַקְדִּישׁוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לְכָל מַתְּנֹת קָדְשֵׁיהֶם וְהָיָה עַל מִצְחוֹ תָּמִיד לְרָצוֹן לָהֶם לִפְנֵי ה'.
בהמשך מתוארת הכנתו בתוך תיאור הכנת שאר הבגדים:
וַיַּעֲשׂוּ אֶת צִיץ נֵזֶר הַקֹּדֶשׁ זָהָב טָהוֹר וַיִּכְתְּבוּ עָלָיו מִכְתַּב פִּתּוּחֵי חוֹתָם קֹדֶשׁ ל-ה'. וַיִּתְּנוּ עָלָיו פְּתִיל תְּכֵלֶת לָתֵת עַל הַמִּצְנֶפֶת מִלְמָעְלָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה ה' אֶת מֹשֶׁה.
תיאור הציץ מופיע בתלמוד:
ציץ דומה כמין טס של זהב, ורחב ב' אצבעות, ומוקף מאזן לאזן. וכתוב עליו ב' שיטין יו"ד ה"א מלמעלה וקדש למ"ד מלמטה. ואמר רבי אליעזר ברבי יוסי: אני ראיתיו ברומי וכתוב עליו קדש לה' בשיטה אחת.
גודל הציץ

בתלמוד נאמר שרוחב הציץ הוא שתי אצבעות ואורכו צריך להיות מקיף מאוזן לאוזן.
בתוספות כתוב שדין זה אינו מדאורייתא אלא לימוד של חז"ל מהפסוק "והיה על מצח אהרן" העוסק בציץ, אשר ממנו משתמע ששיעור הציץ צריך להיות לפי גודל המצח, וסתם מצח שיעורו שתי אצבעות, אך מדאורייתא כשר בכל גודל שהוא.
כתיבת האותיות

הרמב"ם מתאר את דרך כתיבת האותיות שבציץ, כך:
והאותיות בולטות לפניו, חופר את האותיות מאחריו, והוא מדובק על השעווה, עד שבולט. והוא נקוב בשני קצותיו..'
הראב"ד (בהשגות) כותב על דברים אלו 'אינו חופר אלא מכה בדפוס צורת האותיות מאחוריו עד שהאותיות בולטות מלפניו..' יש מפרשים שכתבו שהרמב"ם והראב"ד אינם חולקים. אך לפי הבנת הראב"ד מסתבר, שלפי הרמב"ם כתיבת האותיות צריכה להיות בחפירה אחת, בסוג של כתיבה 'במקשה אחת'. לעומת זאת לפי הראב"ד יש לבצע כתיבה על ידי סיתות.
מיקום הכיתוב

בברייתא בתלמוד מובא כי בסידור האותיות השם הקדוש יופיע בשורה העליונה, ובשורה התחתונה יופיע 'קדש ל'. המורכבות בגישה זו בכך שהיא יוצרת שינוי בסדר המילים שהיה צריך להיות 'קדש להשם' ובו המילה קודש קודמת לשם המפורש. לכן הפרשנים מסבירים שהמילה 'קדש ל' הייתה כתובה בתחילת השורה התחתונה, ובכך נוצר גוון מסוים בו המילה קודש קודמת לשם המפורש.
לעומת זאת כבר בברייתא מובאת דעה שהכיתוב נמצא באותו שורה, ולפי העדויות כך למעשה נהגו בבית המקדש.
קשירת הציץ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על מנת לקבוע את הציץ במקומו, הוא נקשר באמצעות חוט או חוטי תכלת. צורת הקשירה שנויה במחלוקת בקרב הראשונים.
מקום הציץ על הראש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יש שכתבו שמקום הציץ אינו על המצח, כי אם מעל המצח, בדומה למקום התפילין, ואף שכתוב בפסוק מצח, הכוונה בדומה לתפילין שכתוב בין עיניך והכוונה מעל המצח
הלכות מיוחדות

הכהן הגדול, כאשר הוא לובש את הציץ, אסור לו להרים את ידיו מעליו. ולכן, כאשר הכהן היה נושא את כפיו הוא לא היה מרים את ידיו מעל לראשו כמו שאר הכהנים אלא רק שולח את ידיו קדימה.
ורבי יהודה טען שהוא נושא כפיו כשאר אחיו הכוהנים ומרים את ידיו מעל הציץ.
תפקידי הציץ

בספר שמות נכתב אודות הציץ: "וְהָיָה עַל מֵצַח אַהֲרֹן וְנָשָׂא אַהֲרֹן אֶת עֲו‍ֹן הַקֳּדָשִׁים אֲשֶׁר יַקְדִּישׁוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לְכָל מַתְּנֹת קָדְשֵׁיהֶם וְהָיָה עַל מִצְחוֹ תָּמִיד לְרָצוֹן לָהֶם לִפְנֵי ה'". הכוונה כאן לפי המפרשים היא שהציץ נועד לכפר על הקרבת הקורבנות שהוקרבו בטומאה.
הרמב"ם פוסק כך להלכה ואומר שאם כהן לא ידע שהוא נטמא בקבר התהום והוא הקריב קורבן, ואחר כך נודע שהוא היה טמא, אין צורך להקריב קורבן אחר כי הציץ מרצה עליו.
וכן בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ט"ז, עמוד ב' מובא "על מה הציץ מרצה - על הדם ועל הבשר ועל החלב, שנטמא בין בשוגג בין במזיד, בין באונס בין ברצון, בין ביחיד בין בציבור".
תפקידי הציץ > טומאה שהותרה בציבור

נחלקו תנאים ואמוראים בעניין האם טומאה הותרה בציבור, או שמא היא רק דחויה בציבור. לפי התלמוד, לדעה שטומאה הותרה בציבור – ההיתר הוא 'חזק' ועומד מכוח עצמו; ואילו לדעה שטומאה רק דחויה בציבור – ההיתר הוא 'חלש', ויש צורך גם בריצוי ציץ, דהיינו שההיתר תלוי בקיומו של כהן גדול הלובש ציץ על מצחו, ומכפר בכך על ה'חטא' של ההקרבה בטומאה. להלכה נפסק כדעה שטומאה דחויה בציבור, ומכאן שצריך ציץ כדי לרצות על הטומאה. למרות זאת, יש הסוברים שכאשר אין ציץ – ניתן להקריב קרבנות ציבור בטומאה, ואין חסרון הציץ מעכב, ויש הסוברים שהדבר מעכב.
משמעויות נוספות במקרא

במקרא עצמו המילה "ציץ" מתארת אף דברים אחרים, כגון תחילת הפריחה, שם של צומח ושם מקום.
הערות שוליים

↑  ראו בספרי הפוסקים, על מציאותו (משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק ח', הלכה ב') ועל דרך הכנתו (שם ט, א-ב).
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ה', עמוד א'
↑  תוספות, מסכת סוכה, דף ה', עמוד א', ד"ה ואל, ומובא גם במשנה למלך, למשנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק ט', הלכה א'
↑  ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק כ'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק ט'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ג, עמוד ב'
↑  תוספות, מסכת סוכה, דף ה', עמוד א', ד"ה ואל
↑  משנה, מסכת סוטה, פרק ז', משנה ו'
↑  ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק ל"ח.
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ע"ז, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ו', עמוד ב'; שם, דף ז', עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות ביאת מקדש, פרק ד', הלכות י"ד–ט"ו.
↑  תוספות, מסכת יומא, דף ז', עמוד ב', ד"ה מכלל; מהר"י קורקוס על ספר עבודה, הלכות ביאת מקדש, פרק ד', הלכה ז'.
↑  תוספות, מסכת פסחים, דף ע"ז, עמוד א', ד"ה דלא; "בית הבחירה" לרבי מנחם המאירי שם.
↑  ספר במדבר, פרק י"ז, פסוק כ"ג.
↑  ספר ישעיהו, פרק מ', פסוקים ו'–ח'.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק כ', פסוק ט"ז.
| בגדי כהונה |
| --- | --- | --- |
| בגדי כהן הדיוט | מכנסיים • כתונת • אבנט • מגבעת |  |
| תוספות לכהן גדול | מעיל • אפוד • חושן / אורים ותומים • ציץ • מצנפת |  |
איור הציץ בצורות שונות.