stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפעת
הבדלים בין הצטננות לשפעת

התסמינים של שפעת דומים לאלו של הצטננות, אם כי בדרך כלל חמורים יותר ולרוב אינם כוללים נזלת. ההצטננות כאמור נגרמת על ידי וירוסים רבים שאין נגדם טיפול חיסוני. לעומת זאת שפעת נגרמת על ידי וירוסים ספציפיים ממשפחת ה-Influenza שרק נגדם מכוון החיסון העונתי. אנשים שמפתחים הצטננות לאחר חיסון שפעת עלולים לחשוב שהחיסון לא היה יעיל, דבר שמשפיע על החלטתם לקבל חיסון בשנה שלאחר מכן. להלן השוני בתסמינים:
התפתחות התסמינים - בהצטננות היא הדרגתית. בשפעת היא מידית.
חום - בהצטננות חום תקין בדרך כלל או יכול להגיע עד 38 מעלות צלזיוס. בשפעת הוא מעל 38 ויכול להגיע עד 40.
כאבי ראש ושרירים - שכיחים וקשים יותר בשפעת.
כאב גרון - שכיח בעיקר בהצטננות
עייפות וחולשה - קשים יותר בשפעת.
נזלת ועיטוש - שכיחים יותר בהצטננות
שיעול - בשפעת השיעול יבש ומחמיר עם התפתחות המחלה. בהצטננות השיעול יותר ליחתי.
לאחר ההצטננות, החולה מפתח חסינות בפני הנגיף המסוים שגרם לה. חסינות זו מהווה הגנה חלקית בלבד נגד סוגים רבים אחרים של נגיפי הצטננות. החולה, לפיכך, יכול בקלות רבה להידבק בנגיף אחר של הצטננות.
סיבוכים

סיבוכים של שפעת שכיחים יותר בקרב אוכלוסיות בסיכון: מבוגרים מעל גיל 65, ילדים (במיוחד מתחת לגיל שנתיים), נשים הרות ואנשים בעלי מחלות כרוניות. עם זאת, לעיתים ישנם נגיפי שפעת אלימים במיוחד, הנוטים לגרום לשיעור גבוה של סיבוכים גם אצל מבוגרים בריאים.
הסיבוך העיקרי, והוא הגורם הראשון לתמותה מתוך סיבוכי השפעת, הוא דלקת ריאות חיידקית. סיבוך נוסף בעל שיעור תמותה גבוה הוא דלקת ריאות נגיפית - כלומר שנגיף השפעת עצמו גורם לה. סיבוכים נוספים הם זיהומים שונים - באוזן התיכונה, בסינוסים ובסימפונות. בנוסף קיימים סיבוכים חמורים ונדירים כמו דלקת שריר הלב ותסמונת ריי (אנ').
תרופה לשפעת

טמיפלו, תרופה שפותחה על ידי חברת Gilead ושווקה על ידי רוש, התפרסמה עם התפרצות שפעת העופות החל משנת 2005. התרופה אמורה לקצר את משך הזמן של תסמיני השפעת בין חצי יום ליממה אם הטיפול מתחיל תוך 48 שעות מהופעת הסימפטומים, אך אינה מונעת הידבקות במחלה. מדינות רבות בעולם ובהן ישראל רכשו את התרופה בכמויות גדולות לצורך טיפול מערכתי במקרה של התפרצות המונית של שפעת, אך מאז לא היו אירועים כאלה ולא נעשה בה שימוש.
בשנת 2018 אושרה לשימוש ביפן ובארצות הברית תרופה חדשה לשפעת בשם קסופלוזה (אנ') (Xofluza) אשר אמורה לגרום להקלה מהירה בתסמיני המחלה.
חיסון

מאחר שנגיפי השפעת עוברים שינויים גנטיים תכופים, הרי תחלואה קודמת בשפעת אינה מחסנת בפני תחלואה עתידית בנגיף מזן שונה, אם כי לעיתים חסינות חלקית קודמת מגינה מפני מחלה קשה.
מאחר שההתפרצות העונתית של השפעת מתחילה בכל שנה בדרום-מזרח אסיה ורק כעבור חצי שנה מגיעה עם החורף לחצי הכדור הצפוני, ניתן להעריך לפי בידוד הזנים באסיה מה הצפי לשלושת הזנים הדומיננטיים לשנה הקרובה. אלו ירכיבו את החיסון המיוצר בכל שנה.
השימוש הראשון בחיסון המוני נגד שפעת היה בחיילים אמריקאים במלחמת העולם השניה. כיום ישנם שני סוגי חיסונים: חיסון מומת (בזריקה) וחיסון מוחלש (ניתן כתרסיס אף).
החיסון המומת ניתן בישראל בגילאי חצי שנה ומעלה. החיסון מיוצר מנגיפי שפעת שגודלו בחלבוני ביצים ואשר מומתים ועוברים תהליך של פירוק (תהליך פירוק זה הוא זה שנתן לחיסון את השם Split). משמעות הרג ופירוק נגיפי השפעת הנמצאים בחיסון היא, שאין אפשרות להידבק משפעת כתוצאה מהחיסון. אך עם זאת עלול החיסון לגרום לתופעות לוואי של חום, עייפות, חולשה, הצטננות וכאבי שרירים (בעיקר במקום ההזרקה) אך אלו יימשכו לזמן קצר (יום-יומיים) ובחומרה יחסית נמוכה.
החיסון המוחלש ניתן בישראל בגילאי 2–49, כתרסיס אף. הוא מכיל נגיף חי-מוחלש אשר אינו מסוגל להתרבות בטמפרטורת פנים הגוף, אלא מסוגל להתרבות רק בטמפרטורות קרות יותר. בהתאם לזאת, הנגיף המוחלש מתרבה באף בלבד, והוא אינו מסוגל לגרום למחלה סיסטמטית. חיסון מסוג זה יעיל במיוחד אצל ילדים. החיסון אינו מיועד לשימוש אצל הסובלים מאסתמה או דיכוי חיסוני, או בנשים הרות. תופעות לוואי אפשריות הן כאבי ראש וגרון, נזלת ושיעול.
אחת הסיבות לאמונה העממית הנפוצה, כי חיסון השפעת גורם בעצמו למחלת השפעת, היא זיהוי מוטעה של כל חום והצטננות כשפעת, בעוד שנגיף השפעת הוא רק אחד מנגיפים רבים הגורמים להצטננות.
ההיערכות בעבר לפנדמיה

ארגון הבריאות העולמי חילק בעבר את מהלך אירוע של התפרצות מגפת שפעת לשישה שלבים, המכסים את שלבי הדגירה, את המעבר מבעלי חיים לבני אדם ואת המגפה בין בני אדם.
בשלב 1 לא דווח על מעבר של הנגיף לבני אדם.
שלב 2 התחיל כשמתגלים מקרי הדבקה של בני-אדם.
בשלב 3 כשתוארו מקרים רבים של העברת הנגיף מבעלי חיים לבני-אדם, אבל מקרי ההדבקות מאדם לאדם נדירים מכדי להוות סיכון ישיר להתפרצות מגפה.
בשלב 4 כשכבר אותרו מקרי הדבקה מאדם לאדם, באופן העלול להפיץ את הנגיף בקהילה, מחוץ למתקנים רפואיים. בשלב זה הסיכון להתפרצות מגפה גבוה, וארגון הבריאות ממליץ לכל מדינה המצויה בו לנקוט באמצעים דחופים למניעת מקרי הדבקה נוספים, אך האירוע אינו מוכר כמגפה בפועל.
על שלב 5 היה מכריז ארגון הבריאות העולמי אם התברר ששתי מדינות באזור אחד הגיעו לשלב 4. סביר שבשלב זה רוב מדינות העולם טרם יושפעו מן הנגיף, אבל ההכרזה על שלב 5 הייתה אמורה לדחוק בכל מדינה לסיים את ההתארגנות ואת יישום אמצעי המנע הקיימים ברשותה.
שלב 6 היה מוכרז באם המגפה משתוללת במדינה אחת לפחות באזור אחר של העולם, וההכרזה הייתה אמורה להתריע על קיומה של מגפה עולמית.
ביטול המתווה

בעבר הגדיר ארגון הבריאות העולמי את ששת השלבים המתארים את תהליך ההדבקה בנגיף עד להפיכתו למגפה עולמית, הנתונים התייחסו לנגיף האינפלואנזה מחולל מחלת השפעת. החל בפברואר 2020, הודיע דובר הארגון כי שוב לא ייעשה שימוש בשיטת ששת השלבים להגדרת פנדמיה.
לארגון הבריאות העולמי נהלים לטיפול במגפות מסוג זה, שיש להן דפוס התפשטות קבוע. לאחר שברוב המדינות ידווח על ירידה במספרי החולים, יכריז הארגון על השלב שלאחר-השיא, שבו אפשר להניח שהמגפה שוככת, אם כי עדיין ישנו חשש להתפרצותם של גלים נוספים. בעבר, מגפות שפעת הכו גלים-גלים, שנמשכו חודשים, ויש להתכונן לאפשרות של חזרת המגפה בהתראה קצרה. אחר-כך יחל השלב האחרון, שבו יקיים ארגון הבריאות העולמי תצפיות מקיפות כדי לוודא שהמגפה אכן שככה.
ראו גם

שפעת החזירים
העברה אנטיגנית
הערות שוליים

↑  מצרפתית: Grippe
↑  "שפעת העופות - לא לעופות בלבד"/ ד"ר גל זגרון, המשרד להגנת הסביבה
↑  שירותי בריאות כללית, שפעת, המדריך המלא
↑  מידע על השפעת, אתר משרד הבריאות
↑  פרסום באתר משרד הבריאות
↑  Realities and enigmas of human viral influenza: pathogenesis, epidemiology and control, Vaccine journal, volume 20, issue 25–26 pages=3068–87,year = 2002, month August 19
↑  Potter, CW (Oct 2006). "A History of Influenza". J Appl Microbiol. 91 (4): 572–579. PMID 11576290.
↑  NIH Scientists Offer Explanation for Winter Flu Season, National Institutes of Health (NIH), ‏2015-09-12 (באנגלית)
↑  מערכת וואלה! בריאות‏, האם נגיף הקורונה יכול לשרוד גם את הקיץ?, באתר וואלה, 21 באפריל 2020
1 2 3 4 5  שפעת, באתר עמותת מדעת
↑  Neuraminidase inhibitors for preventing and treating influenza in healthy adults: systematic review and meta-analysis, באתר thebmj
↑  FDA approves new drug to treat influenza, באתר מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ‏24 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  בן הורוביץ, לראשונה מזה שני עשורים: ה-FDA מאשר לשימוש תרופה חדשה נגד שפעת, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2018
↑  Andrew W. Artenstein, Vaccines: A Biography, New York, NY: Springer New York, 2009-11-10, עמ' 191–205
↑
↑  Current WHO phase of pandemic alert
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550726005171  BnF: cb11949457x (data)  GND: 4022090-4  HDS: 022714  LCCN: sh85066127  NARA: 10638694  NDL: 00569893  NKC: ph119236  NSK: 000058166 
איש צי אמריקני מקבל חיסון נגד שפעת
חאליפה סאט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  סוכנות החלל של איחוד האמירויות הערביות
 מפעיל:  מכון האמירויות למדע וטכנולוגיה מתקדמת
 יצרן:  מרכז החלל מוחמד בין ראשיד
 תאריך שיגור:  29 באוקטובר 2018 
 משגר:  H-2
 אתר שיגור:  טאנגשימה, יפן
 http://www.khalifasat-thejourney.com/en/
 משימה
 סוג משימה:  לוויין חישה מרחוק
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  SSO
 משך המשימה הכולל:  29 באוקטובר 2018 – הווה (6 שנים) 
 משך המשימה:  5 שנים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  330 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  43676
 מאגר המידע הלאומי:  2018-084F
 
חאליפה סאט הוא לוויין החישה מרחוק הראשון שנבנה על ידי צוות של מהנדסים ממרכז החלל מוחמד בין ראשיד של איחוד האמירויות הערביות, הממוקם בדובאי. הלוויין פותח על בסיס ידע קודם שנצבר בעת העבודה על הלוויין דובאי סאט 1 ודובאי סאט 2. בעבר כונה הלוויין דובאי סאט 3.
הלוויין שוגר בשנת 2018
קלודיה (אשתו של מטלוס)

| --- | --- |

 לידה:  95 לפנה״ס? רומא העתיקה 
 פטירה:  45 לפנה״ס (בגיל 50 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  קווינטוס קייקיליוס מטלוס קלר  יוליוס קיסר  גאיוס ולריוס קאטולוס 
 
קלודיה (בלטינית: Clodia, נולדה קלאודיה (Claudia), סביב שנת 95 או 94 לפנה"ס), המכונה קוודרנטריה (Quadrantaria, "רבע" מ-quadrantarius, מחיר בביקור במרחצאות הציבוריים), נולה (Nola, "הבלתי מתרצה", מהפועל nolo, בהתייחסות סרקסטית לחיי הפריצות שלה לכאורה), מדיאה פלאטינה (Medea Palatina, "מדיאה של גבעת הפאלאטיום") על ידי קיקרו (ראו בהמשך), והיסטוריונים מכנים לעיתים קלודיה מטלי (Clodia Metelli, קלודיה של מטלוס), הייתה אחת משלוש בנות ידועות של הפטריקי הרומאי אפיוס קלאודיוס פולכר.
כמו נשים רבות אחרות מהאליטה הרומית, קלודיה התחנכה היטב ביוונית ובפילוסופיה, עם כישרון מיוחד לכתיבת שירה. חייה, שהתאפיינו בשערוריות מתמידות, מונצחים בכתביו של מרקוס טוליוס קיקרו, ולפי ההערכות, בשיריו של גאיוס ולריוס קאטולוס.
ביוגרפיה > נעוריה

קלודיה מטלי נולדה למשפחה הרומית העתיקה של הקלאודיים. זו הייתה משפחה אריסטוקרטית מבוססת, שההיסטוריה שלה נמשכה אחורה לאגדות רומא העתיקה ושהייתה פעילה בבנייה הפוליטית של העיר ששימשה כקונסולים וסנאטורים מהמאה השלישית לפני הספירה ואילך. היא נולדה בסביבות שנת 95 לפני הספירה, בתו של אפיוס קלאודיוס פולכר, אך אמה אינה ידועה. היסטוריונים רבים מאמינים שהיא הייתה קייקיליה מטלה (Caecilia Metella), אולי קייקיליה מטלה (אנ') (בתו של בליאריקוס (אנ')), או בת דודתה, קייקיליה מטלה, בתו של לוקיוס קייקיליוס מטלוס דיאדמנטוס (אנ'). תאוריה נוספת היא שהיא הייתה סרוויליה קייפיונה (Servilia Caepione). לקלודיה היו שלושה אחים: אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול בשנת 54 לפנה"ס), גאיוס קלאודיוס פולכר (פראיטור בשנת 56 לפנה"ס), ופובליוס קלודיוס פולכר (טריבון הפלבאים בשנת 58 לפנה"ס); ושתי אחיות, שהיו נשואות לקווינטוס מרקיוס רקס (אנ') וללוקיוס ליקיניוס לוקולוס בהתאמה. לא בטוח אם קלודיה הייתה הבת הבכורה או הבת האמצעית, רק ידוע שהיא לא הייתה האחות הצעירה. יחד עם אחיה קלודיוס, היא שינתה את שמה הפטריקי מקלאודיה לקלודיה, עם קונוטציה פלבאית.
ביוגרפיה > נישואיה

קלודיה הייתה נשואה לקווינטוס קייקיליוס מטלוס קלר (אנ'), בן דודה הראשון, איתו נולדה לה בת קייקיליה מטלה. הנישואים לא היו מאושרים. לקלודיה היו כמה רומנים עם גברים נשואים (כנראה כולל המשורר קאטולוס) ועבדים. ויכוחים עם מטלוס קלר היו קבועים, לעיתים קרובות בפומבי. כאשר מת בנסיבות מוזרות בשנת 59 לפני הספירה, קלודיה נחשדה בהרעלתו.
ביוגרפיה > מחלוקות

בתור אלמנה, קלודיה נודעה בכך שלקחה כמה מאהבים אחרים, כולל מרקוס קייליוס רופוס (אנ'), חברו של קאטולוס. הפרשה המסוימת הזו גרמה לשערורייה עצומה. לאחר שהיחסים עם קייליוס הסתיימו בשנת 56 לפני הספירה, קלודיה האשימה אותו בפומבי בניסיון הרעלה. האישום הוביל לאישום ברצח ולמשפט. סנגורו של קייליוס היה קיקרו, שנקט כנגדה בלשון חריפה, המתועדת בנאומו פרו קייליו (אנ'). לקיקרו היה עניין אישי בתיק, שכן אחיו של קלודיה היה האויב הפוליטי המר ביותר של קיקרו. קיקרו האשים את קלודיה בהיותה פתיינית ושיכורה ברומא ובבאיי (אנ'), ורמז לשמועות העיקשות על מערכת יחסים של גילוי עריות עם קלודיוס. קיקרו הצהיר כי הוא "היה [תוקף את המאשימים של קייליוס] ביתר שאת, אם לא היה לי ריב עם בעלה של האישה [קלודיה] - אחיה, התכוונתי לומר; אני תמיד עושה את הטעות הזו. כרגע אמשיך עם מתינות... כי מעולם לא חשבתי שחובתי לעסוק במריבות עם אישה כלשהי, במיוחד עם אחת שכל הגברים תמיד ראו בה ידיד של כולם ולא כאויב של כל אחד". הוא הכריז עליה בושה למשפחתה וכינויה. קלודיה המדיאה של גבעת הפאלאטיום. קייליוס הוכרז זכאי.
פלוטרכוס טוען שנישואיו של קיקרו עצמו לטרנטיה (אנ') סבלו מהחשדות המתמשכים של טרנטיה שקיקרו ניהל רומן לא חוקי עם קלודיה.
ביוגרפיה > שארית חייה

בשנת 45 לפנה"ס קיווה קיקרו לקנות נכס בבעלות קלודיה. מרילין סקינר טוענת שהשניים בוודאי התפייסו בעקבות משפטו של קייליוס. לא ידוע דבר נוסף על חייה לאחר שלב זה.
זיהוי עם לסביה

המשורר קאטולוס כתב כמה שירי אהבה על אישה בוגדת לעיתים קרובות שכינה לסביה (אנ'), שזוהתה באמצע המאה השנייה לספירה על ידי הסופר אפוליוס (אפולוגיה 10) כ"קלודיה". מנהג זה של החלפת שמות בפועל בשמות בעלי משקל (שירה) זהה היה נפוץ בשירה הלטינית של אותה תקופה. בעידן המודרני, הזיהוי הנובע מכך של לסביה עם קלודיה מטלי, המבוסס בעיקר על הצגתה על ידי קיקרו, מטופל בדרך כלל כעובדה מקובלת, אף על פי שיש החולקים על כך.
אולם הדעה השלטת מזהה את קלודיה עם לסביה בעיקר על בסיס שתי השורות הראשונות בשיר מספר 79 של קאטולוס. בשורות אלו מוזכרת דמות בשם לסביוס, הצורה הזכרית של לסביה בתואר "פולכר" (בלטינית יפה), שהוא גם הכינוי של פובליוס קלודיוס פולכר. האשמות של גילוי עריות (כמו כאן) נגד האח והאחות מופיעות גם אצל קיקרו. ההבנה שפובליוס קלודיוס פולכר הוא "לסביוס" הופכת מרכיב אחד של השיר למשחק מילים בשמו ואחר לתזכורת לאחת מההתקפות הפוליטיות שקיקרו כיוון נגד פובליוס קלודיוס פולכר.
ביאורים

↑  כבנותיו של אפיוס קלאודיוס פולכר, קלודיה ואחיותיה היו מכונות בדרך כלל כ"קלאודיה", כאשר נעשה שימוש בשמות נוספים בעת הצורך כדי להבחין בין השלוש. קלודיה השפיעה על האיות ה"פלבאי" של שמה, שאחיה, פובליוס קלודיוס פולכר, נטל על עצמו לאחר שדאג לאימוץ שלו למשפחה פלבאית, כדי שייבחר טריבון הפלבאים. כמעט כל המחקר ההיסטורי מתייחסת אליה פשוט כ"קלודיה". מדי פעם היא מכונה "קלודיה מטלי", כלומר "קלודיה (אשתו) של מטלוס"; אבל סגנון זה עלול להטעות, מכיוון ש"מטלי" מעולם לא היה חלק משמה; נשים רומיות לא שינו את שמותיהן ולא רכשו שמות משפחה חדשים כשהתחתנו.
הערות שוליים

1 2 3  Marilyn B. Skinner, Clodia Metelli
↑  H. D. Rankin, ‘CLODIA II’
↑  T. P. Wiseman, Celer and Nepos
↑  Tatum, Jeffrey (2014). The Patrician Tribune: Publius Clodius Pulcher. Studies in the History of Greece and Rome (reworked ed.). UNC Press Books. p. 249. ISBN 9781469620657. Clodius's mother, therefore, must remain ignota.
↑  Cicero Pro Cael. 13,32 translation C.D. Yonge
↑  Cicero, Pro Cael. 8.19 translation C.D. Yonge
↑  Plutarch, Lives, Cicero, 29.2 translation Bernadotte Perrin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314407405171  PLWABN: 9810650949705606  CANTIC: a11238665  GND: 118676458  ISNI: 0000 0003 7353 5885  LCCN: n92076561  NTA: 315907746  SUDOC: 196449294  VIAF: 291313803   WorldCat (עם VIAF): 291313803 
לסביה והדרור שלה מאת סר אדוארד ג'ון פוינטר
בית בטסי רוס

| --- | --- |

חזית בית בטסי רוס.  שימו לב לדלת הכניסה בצד ימין המבנה,  ולחלון בשמאל המבנה בקומה התחתונה,  וזאת למול התמונה ההיסטורית.
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים, מוזיאון 
 על שם:  בטסי רוס 
 מיקום:  פנסילבניה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
 קואורדינטות:  39°57′08″N 75°08′41″W﻿ / ﻿39.9522°N 75.1446°W﻿ / 39.9522; -75.1446
 אתר רשמי
  (למפת פילדלפיה מוגדלת) בית בטסי רוס(למפת פילדלפיה רגילה) בית בטסי רוס
 
בחזית המבנה השלט "מקום הולדתו של Old Glory" (כינויו של דגל ארצות הברית) ומתחתיו הכיתוב "בית בטסי רוס", תצלום של המבנה משנת 1909; שימו לב לדלת המבנה בצד שמאל בקומה התחתונה (וזאת לעומת התצלום של המבנה במצבו הנוכחי)
בית בטסי רוס (באנגלית: Betsy Ross House) הוא אתר מורשת ואתר היסטורי בפילדלפיה במדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
בית זה הוא כביכול המקום שבו התגוררה התופרת בטסי רוס כשהיא תפרה את הדגל האמריקאי הראשון (דגל בטסי רוס). מקורותיו של מיתוס בטסי רוס בסיפור של קרובי משפחתה, ובמיוחד נכדיה, ויליאם וג'ורג קאנבי, שהם סיפרו בחגיגות יובל המאה של ארצות הברית בשנת 1876. עדות למיקומו המדויק של ביתה של רוס באה מעדויות שסופקו על ידי כמה בני משפחה שחיו באותה עת, למרות שהעדויות הארכיוניות מעידות על כך שהבית היה צמוד לבית שכיום נטען שהוא בית בטסי רוס.
למרות המחלקות בדבר אותנטיותו (ועל אף שמרבית ההיסטוריונים סבורים שלא זה האתר בו בטסי רוס תפרה את הדגל, ואם בכלל תפרה את הדגל) הבית הוא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בפילדלפיה.
הבית נמצא ברחוב ארץ' מספר 239 (239 Arch Street) במרחק כמה רחובות מהיכל העצמאות של ארצות הברית, ומפעמון הדרור.
היסטוריה של המבנה

חלקו הקדמי של המבנה נבנה בשנת 1740 לערך, בסגנון קולוניאלי פנסילבניאני. אולם חדר המדרגות והחלק האחרוני של המבנה נוספו כ-20 שנה לאחר מכן.
אם אכן התגוררה רוב במבנה, היא התגוררה בו החל משנת 1776, לאחר מותו של בעלה הראשון ג'ון רוס, ועד שנת 1779.
במהלך 150 השנים הבאות שימש המבנה כחנות (סנדלריה, חנות מכולת, בית מרקחת), כאשר החנות הייתה בקומה הראשונה בחזית המבנה, וכבית מגורים לבעלי החנות בקומה השנייה. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הפך המבנה למסעדה.
היסטוריה של המבנה > שיחזור המבנה

במהלך השנים, עקב בלאי, נזקק הבית לשיקום ושיפוץ.
בשנת 1937 הממציא והמדען ארתור אטווטר קנט האב (Arthur Atwater Kent Sr.) הציע סכום של 25,000 דולר אמריקאי עבור שיקום המבנה. הוא הזמין את האדריכל ריצ'רדסון ברוגנארד אוקי (Richardson Brognard Okie Jr. ), שהתמחה בסגנון הקולוניאלי האמריקאי לשקם את המבנה. נעשה שימוש בחלקים המקוריים של המבנה בכל מקום אפשרי. במקרים בהם לא ניתן היה להשתמש בחלקים מקוריים, נעשה שימוש בחלקים מקוריים ממבנים שנהרסו מאותה התקופה. בחלקו האחורי של המבנה נבנה מבנה חדש עשוי מלבני התקופה. חזית המבנה נבנתה מחדש - הדלת הקדמית עברה לצד האחר של המבנה, ונבנה חלון חדש בחזית (ראו לשם השוואה את התמונה משנת 1909 ואת תמונת המבנה כיום).
קנט רכש את שני המבנים הסמוכים על מנת להפכם לגן ציבורי. בשנת 1941 העביר את המבנה והגנים לעיר פילדלפיה.
בשנת 1974 שופצה החצר ונוספה לה מזרקה.
במסגרת ההכנות לחגיגות יובל ה-200 של ארצות הברית, הועברו שרידי עצמות שנטען שהם עצמותיה של רוס, ועצמות בעלה השלישי, ג'ון קלייפול, לקברים בחצר.
ראו גם

פעמון הדרור
היכל העצמאות של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  מיתוסים על דגל ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  ההיסטוריה של בית בטסי רוס
אדוארד קולס

אדוארד קולס באנגלית: Edward Coles;‏ 15 בדצמבר 1786 –  7 ביולי 1868) היה בעל מטעים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל אילינוי השני בשנים 1822–1826. מוצאו היה ממשפחה מווירג'יניה, ובצעירותו הוא היה שכן וידיד של הנשיאים תומאס ג'פרסון וג'יימס מונרו, וכן מזכירו של הנשיא ג'יימס מדיסון בשנים 1810–1815.
כמי שהתנגד לעבדות כל ימי חייו, ירש קולס מטע ועבדים, אך בסופו של דבר עזב את וירג'יניה לטריטוריית אילינוי כדי לשחרר את עבדיו. ב-1819 הוא העניק ל-19 עבדים את חירותם ורכש להם חלקות אדמה. באילינוי הוא הוביל פעמיים מערכות למניעת חוקיותה של העבדות במדינה החדשה. קולס ניהל התכתבויות הן עם ג'פרסון והן עם מדיסון וייעץ להם לשחרר את העבדים שבבעלותם, ותמך בפומבי בביטול העבדות. בשנותיו האחרונות בפילדלפיה, הוא סייע לעצב את השקפותיהם של ההיסטוריונים בני התקופה על האידיאלים הרפובליקנים של הנשיאים לשעבר.
ראשית חייו

אדוארד קולס נולד באניסקורתי, חוות מטעים במחוז אלבמארל שבמרכז וירג'יניה, השוכנת על נהר הארדוור שהוא יובל של נהר ג'יימס. הוא היה הבן הצעיר מבין עשרת ילדיהם שהגיעו לבגרות של ג'ון קולס ורבקה טאקר. מוריו הראשונים של קולס הצעיר היו עורך הדין הבולט וילסון קרי ניקולס ומר (ככל הנראה הכומר) וייט. לאחר תקופת לימודים בקולג' של המפדן-סידני שבווירג'יניה, הוא עבר לקולג' ויליאם ומרי שבויליאמסבורג.
בעת לימודיו בקולג' ויליאם ומרי, הושפע קולס עמוקות מרעיונות הנאורות כפי שלימד אותם הכומר ג'יימס מדיסון, שהיה הבישוף האפיסקופלי הראשון של הדיאוקסיה של וירג'יניה ונשיא הקולג'. מדיסון ראה בעבדות דבר שמבחינה מוסרית אין עליו מחילה, ומצד שני בעיה ללא פתרון ברור. קולס הצעיר היה נחוש בדעתו שלא להיות מחזיק עבדים ושלא לחיות במקום בו העבדות תהיה נוהג מקובל. עם זאת, הוא הסתיר את השקפותיו אלו מאביו, שמחלתו, ומחלתו של אחיו הגדול, גרמו לקולס לסיים את לימודיו הפורמליים בקיץ 1807, מתוך חשש שאביו יחליף רכוש אחר במקום עבדים כאשר יכתוב את צוואתו האחרונה. דודיו הרווקים של קולס בנורפוק, טרוויס וג'ון טאקר, שחררו את עבדיהם כאשר הדבר היה לחוקי בווירג'יניה, ואביו של קולס, ג'ון, ציין שכמה מהעבדים ששוחררו על ידי טרוויס, שהיה מתודיסט אדוק, חיו אז על סף חרפת רעב. שמירה על שתיקה הבטיחה שקולס יירש את העבדים, וכך תינתן לו ההזדמנות להעניק להם את חירותם.
לאחר שאביו מת ב-1808, ירש קולס 12 עבדים ומטע בשטח של 782 אקרים (3,165 דונם) על גדת נהר רוקפיש שבמחוז נלסון, שהיה משועבד למשכנתה. לאחר שעזבונו של אביו הוסדר סופית, חשף קולס בחג המולד אותה שנה את תוכניותיו לשחרור העבדים בפני בני משפחתו, לתדהמתם הרבה. כאשר הוא התמודד עם האתגרים שהציבו בפניו ההתנגדות של משפחתו וחוקי וירג'יניה (שמאז 1806 דרשו מעבדים משוחררים לעזוב את המדינה תוך שנה, וגם הטילו מגבלות על עבדים שכבר היו משוחררים קודם לכן), ויתר קולס על תוכניותו הקודמת לשחרר את עבדיו בווירג'יניה. בקיץ 1809 הוא יצא לקנטקי כדי לבדוק חלקת אדמה של דודו טרוויס טאקר, אך שב לביתו ללא תוכניות למעבר אל המדינה החדשה, שהתירה עבדות בתחומיה.
בדצמבר אותה שנה העמיד קולס את אחוזתו למכירה, זאת על אף קריסת שוק הנדל"ן על רקע חוק האמברגו של 1807, והחל לתכנן את מעברו אל הטריטוריה הצפון-מערבית, שם לכל הפחות העבדות בוטלה מבחינה טכנית כבר ב-1787. בכל אופן, במשך שנים הוא לא קיבל הצעות רציניות, וכך הוא המשיך להפעיל את האחוזה באמצעות משגיח. קולס דחה הצעות להחליף את עבדיו תמורת רכוש אחר, אך כיבד את בקשות משפחתו ושכניו לשמור את תוכניותיו בסוד מפני העבדים.
משפחתו

משפחת קולס הייתה אחת מהמשפחות הראשונות בווירג'יניה. רב-סבו, וולטר קולס, היה פקיד מכס באירלנד שהיגר למקום שהיה לאחר מכן לריצ'מונד, וצבר את הונו במסחר. סבו, ג'ון קולס, היה אחד ממגישי העצומה שקראה להכרתה של ריצ'מונד כעיר חדשה, והמשיך לפתח את עסקי המשפחה ואת הקשרים החברתיים באמצעות נישואים לבתו הצעירה של הסוחר הקווייקרי אייזק וינסטון. אביו של אדוארד קולס, ג'ון, או ג'ון השני, הפך את אחוזת אניסקורתי מתחנת ציד לחווה משגשגת, והמשיך את עסקי המשפחה ואת הצלחתה החברתית.
סבו של אדוארד קולס מצד אמו נולד בברמודה והיה קרוב משפחה של השופט סנט ג'ורג' טאקר מווירג'יניה. אבותיו של קולס מצד אמו היו בין "המתיישבים הראשונים והמכובדים ביותר בג'יימסטאון".
אחיו הגדול של אדוארד קולס, אייזק א. קולס, שימש כמזכיר הפרטי הן של תומאס ג'פרסון והן של ג'יימס מדיסון בתקופות הנשיאות שלהם. אחוזת מונטיצ'לו של ג'פרסון הייתה גם היא במחוז אלבמארל. ג'יימס מונרו היה בעליה של אחוזת אש לון היילנד בעברו השני של הר גרין במשך 24 שנים, עד שנאלץ ב-1825 למכור אותה בשל קשיים פיננסיים, והציע לקולס הצעיר את השימוש בספרייתו, אף על פי שהקשרים עם משפחתו היו יותר רחוקים, שכן מונרו חילק את זמנו בין אחוזה זו לבין אחוזת אוק היל שבמחוז לאודון.
אייזק הצליח לרשת את אניסקורתי, בכפוף לבעלות של אמו עליה לכל ימי חייה עד למותה ב-1826. אחיו וולטר משך את חלקו בירושה קודם לכן וניהל את אחוזת וודוויל במשך שנים עד למות אביו. ג'ון קולס השלישי בנה מעון שנקרא אסטוטוויל בעשותו שימוש בחלקו בירושה, וטאקר קולס בנה את אחוזת טלווד בחלקת האדמה שהוא ירש. אחותם רבקה הייתה לאשתו השנייה של בעל המטעים מקרוליינה הדרומית ריצ'רד סינגלטון, ולהם נולדו חמישה ילדים. אחותה, אליזבת (בטסי), לא נישאה מעולם. מרי קולס נישאה לרוברט קרטר ועברה לאחוזת רדלנדס הסמוכה שבבעלותו. אחותם אמילי נישאה לעורך הדין מריצ'מונד ג'ון רתרפורד, שבבעלותו הייתה אחוזת טאקהאו במחוז גוצ'לנד, ולימים היה מושל וירג'יניה בפועל בשנים 1841–1842. בנם, ג'ון קולס רתרפורד, היה עד לתבוסה במלחמת האזרחים, ונכדו, ויליאם ארצ'ר רתרפורד גודווין, היה כומר אפיסקופלי וסייע להקים את ויליאמסבורג הקולוניאלית. אחותם קלי (שרה), נישאה לאנדרו סטיבנסון, ששימש כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית וכשגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת.