stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסויים בלשניים בקופי אדם
הערות שוליים

1 2  Terrace, H. S. et al (1979) "Can an ape create a sentence?"
Science. Vol. 206 (4421), pp. 891-902; doi: 10.1126/science.504995
↑  סטיבן פינקר, האינסטינקט הלשוני, הוצאת שלם, 2011, עמ' 311
↑  פלורה דייויס, שפת בעלי-חיים, מסדה, 1982, עמ' 35
↑  ראו סקירה ביקורתית של מאמרים בנושא התפתחות ילדים בבתי יתומים לאורך המאה ה-20 במאמר מאת ג'ון מקול מתוך ספר בעריכת ריצ'רד מקנזי מבית-הספר לעסקים באוניברסיטת קליפורניה באירווין.
↑  Miles, H. Lyn White. The cognitive foundations for reference in a signing orangutan. in Parker, Sue Taylor (Ed); Gibson, Kathleen Rita (Ed). (1990). "Language" and intelligence in monkeys and apes: Comparative developmental perspectives, (pp. 511-539). New York, NY, US: Cambridge University Press
↑  הלך לעולמו, בגיל 39, האורנג-אוטן הראשון שדיבר בשפת הסימנים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 9 באוגוסט 2017
↑  Premack, D (1971) "Language in Chimanzee?"
Science. Vol. 172(3985), pp. 808-822.
1 2  Ann James Premack and David Premack (1972) "Teaching Language to an Ape"
Scientific American. Vol. 227 (4), pp. 92-99.
1 2 3  Joel Wallman (1989) “Aping Language”; Cambridge University Press
↑  David Premack and Guy Woodruff (1978) "Does a Chimpanzee have a Theory of Mind?"
The Behavioral and Brain Sciences. Vol. 4, pp. 515-526;
↑  Call, J. and Tomasello, M. (2006) "Does the chimpanzee have a theory of mind? 30 years later."
Trends in Cognition Science. Vol. 12, pp. 187-192
↑  Woodruff, G. et al (1978) "Conservation of Liquid and Solid Quantity by the Chimpanzee"
Science. Vol. 202 (4371), pp. 991-994; doi: 10.1126/science.202.4371.991
↑  מתה השימפנזה החכמה בעולם, לורי גרואן, הניו יורק טיימס, אוגוסט 8, 2019.
↑  פלורה דייויס, שפת בעלי-חיים, מסדה, 1982, עמ' 62
↑  Thompson, C. R. and Church, R. M. (1980) "An explanation of the language of a chimpanzee"
Science. Vol. 208 (4441), pp. 313-314; doi: 10.1126/science.7367862
↑  Pate, J. L. and Rumbaugh, D. M. (1980) "The language-like behavior of Lana chimpanzee: is it merely discrimination and paired-associate learning?"
Animal Learning and Behavior. Vol. 11(1), pp. 134-138
↑  Savage-Rumbaugh, E. S. et al (1985) "Language learning in two species of apes"
Neuroscience & Biobehavioral Reviews. Vol. 9 (4), pp. 653-665; doi:10.1016/0149-7634(85)90012-0
↑  Savage-Rumbaugh, E. S. et al (1993) "Language comprehension in ape and child"
Monographs of the Society for Research in Child Development. Vol. 58 (233), pp. 1-252;
↑  E. Sue Savage-Rumbaugh et al. (2001) “Apes, Language, and the Human Mind”, Oxford University Press.
↑  Toth, N. et al. (1993) "Pan the Tool-Maker: Investigations into the Stone Tool-Making and Tool-Using Capabilities of a Bonobo (Pan paniscus)"
Journal of Archaeological Science. Vol. 20, pp. 81-91; doi:10.1006/jasc.1993.1006
↑  Schick, K. D. et al. (1999) "Continuing Investigations into the Stone Tool-making and Tool-using Capabilities of a Bonobo (Pan paniscus)"
Journal of Archaeological Science. Vol. 26, pp. 821-832; doi:10.1006/jasc.1998.0350
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
פרופסור רוג'ר פוטס, פסיכולוג ומנהל המרכז לתקשורת אדם ושימפנזים בוושינגטון, נושא הספד באזכרה לשימפנזה וושו שמתה ב-2007
קוקו נראית אוחזת במצלמה על גבי שער של מגזין נשיונל ג'יאוגרפיק
סרגיי גולובקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1959 מוסקבה, ברה"מ 
 הוצאה להורג:  2 באוגוסט 1996 (בגיל 36) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  Russian State Agricultural University (1982) 
 תקופת הפעילות:  1986–1992 (כ־6 שנים) 
 מעסיק:  1st Moscow Stud Farm 
 פרסים והוקרה:  מדליית הכסף של ודנ"ח (11 בדצמבר 1989) 
 
סרגיי אלכסנדרוביץ' גולובקין (ברוסית: Сергей Александрович Головкин;‏ 26 בנובמבר 1959 – 2 באוגוסט 1996) היה רוצח סדרתי ופדופיל סובייטי-רוסי, קורבנותיו, על פי חומרי בית המשפט, היו 11 נערים בין 1986 ל-1992. כל מקרי הרצח, למעט הראשון, בוצעו בשטח מחוז אודינצובו במחוז מוסקבה. לפני שנתפס הוא קיבל פרסום אנונימי נרחב תחת הכינוי "פישר". סרגיי ביצע את מרבית הפשעים במרתף המוסך האישי שלו, שם באופן אכזרי ביותר עינה, אנס, הרג את קורבנותיו וביתר את גופותיהם. גזר הדין שנקבע הוא עונש מוות וגולובקין הוצא להורג בשנת 1996. הוא היה האדם האחרון שמערכת המשפט של הפדרציה הרוסית הוציאה להורג.
תחילת סדרת מעשי רצח 1986

הרצח הראשון בוצע באפריל 1986. לאחר שעזב את הרכבת בתחנת קטואר מכיוון סביולובסקי, הוא נכנס ליער, שם פגש את אנדריי פבלוב בן ה-15, ואז, באיומי סכין, גרר אותו ליער, אנס, חנק והתעלל בגופתו.
הרצח השני הוא יולי 1986. לאחר שגנב במחנה החלוצים זבזדני (כפר אוגריומובו, מחוז אודינצובו) אנדריי גוליאייב בן ה-12, גולובקין, באיומי סכין, קשר אותו, הכניס אותו ליער, אנס אותו, ואז חנק אותו ואז העביר עם הגופה מניפולציות שונות (הוא כרת את אברי המין, ראש, חתך את חלל הבטן, הסיר את האיברים הפנימיים).
ארבעה ימים לאחר רצח גולייאב במחוז אודינצובו, נמצאה גופתו של נער בן 16. על גופתו ספרו 35 פצעי דקירה. הגופה בותרה. בהמשך הודה גולובקין שלא אשם במעשה, והוא לא הופיע בבית המשפט.
פישר

במהלך החקירה באחת מהחקירות, סיפר חברו של אחד הקורבנות כיצד פגש אדם שהציג את עצמו פישר והיה בידו הימנית קעקוע בצורת פגיון המשולב בנחש וכיתוב "פישר". עם הזמן התברר שמדובר בפנטזיה של נער, אך החקירה פיתחה רמז מזויף במשך זמן רב, והכינוי "פישר" ניתנה לרוצח סדרתי, ששמועות עליו החלו להתפשט במהירות במוסקבה ובמחוז מוסקבה. פרסום רחב אילץ את גולובקין להפסיק את ההרג למשך זמן מה.
בהמשך, גולובקין עצמו הציג את עצמו בפני הקורבנות כפישר.
עובדות מעניינות

המוסך של גולובקין היה 500 מטרים מדאצ'ה של נשיא רוסיה הראשון בוריס ילצין. נכון לעכשיו המוסך והמרתף נהרסו, ולמקום אנשים מביאים פרחים לזכר הקורבנות.
חברו לכיתה של גולובקין היה ארמן גריגוריאן, מנהיג להקת הרוק הסובייטית והרוסית "קרמטוריי" (Крематорий). גריגוריאן, כמו שאר חברי כיתתו של גולובקין, נקרא למשרד התובע לאחר לכידתו של הרוצח.
על הצלחות בפיתוח גידול סוסים, זכה גולובקין ב-11 בדצמבר 1989 במדליית הכסף של תערוכת הישגי המשק העממי.
באופן אירוני, גולובקין קיבל הודעה על סירוב החנינה ביום הולדתו.
ב-2023 יצא סדרת טלוויזיה "פישר" (רו'). העלילה מבוססת על אירועים אמיתיים.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
הערות שוליים

↑  ExecutedToday.com » 1996: Sergey Golovkin, the last executed in Russia (באנגלית)
↑  Killer.Cloud, Killer: Sergey Golovkin - The Fisher, The Boa profiled on Killer.Cloud, Killer.Cloud the Serial Killer Database (באנגלית)
↑  «Вы про Фишера слышали? Это я», lenta.ru
מרדכי פיג'ו

| --- | --- |

מרדכי פיג'ו, בני ברק, 1991
 לידה:  14 ביולי 1916 איזמיר, טורקיה
 פטירה:  27 בינואר 1992 (בגיל 75) ישראל 
 תאריך עלייה:  1935
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, טורקיה, ישראל 
 כינוי:  הטורקי
 השתייכות:  ברית החשמונאים  אצ"ל  צה"ל
 תקופת הפעילות:  1935–1949 (כ־14 שנים)
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד האצ"ל
 פעולות ומבצעים
 התקפת האצ"ל על יפו, מלחמת העצמאות
 
מרדכי פיג'ו ("הטורקי") (י"ג בתמוז ה'תרע״ו, 14 ביולי 1916 – כ"ג בשבט ה'תשנ"ב, 27 בינואר 1992) היה חבר בתנועת ברית החשמונאים (ברי"ח), לוחם בארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל) וסגנו של יעקב מרידור, מפקד הארגון. נצר לרב עזריה פיגו, שהיה רבה הראשי של ונציה.
חיים אישיים

ב-1951 נישא לג'ויה (יהודית) לבית פופנס מטורקיה. הותיר ארבעה ילדים.
ראו גם

בנימין זרעוני
הערות שוליים

↑  מרדכי מרגליות (עורך כללי), "עזריה פיגו", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1200-1199, באתר היברובוקס
↑  ש. פצ'ו (שלמה פיג'ו), יהודי נאסר – ועקבותיו נעלמו, המשקיף, 24 ביולי 1939
1 2  נחמיה בן-תור, ספר תולדות לוחמי חירות ישראל (לח"י), כרך ראשון עד 1943, הוצאת "יאיר" ע"ש אברהם שטרן, 2010, עמ' 102–103
1 2  נחמיה בן-תור, ספר תולדות לוחמי חירות ישראל (לח"י), כרך שלישי 1946, הוצאת "יאיר" ע"ש אברהם שטרן, 2010, עמ' 251
↑  יהודה לפידות, האצ"ל בפיקודו של דוד רזיאל, ההתנקשות בראלף קרנס, באתר דעת
↑  מי הם אסירי ירושלים?,  הירדן, 11 באוגוסט 1939
↑  סופר "חרות", ועדת התרכובת תקבע מועמדי תנועת החרות לעיריית תל אביב, חרות, 28 באוגוסט 1959
↑  פרסום נשואין שנרשמו במשרדי הרבנות, הצופה, 15 בינואר 1951
פיג'ו נוחת כשליח הסוכנות היהודית בקורדובה, ארגנטינה, אחרי טיסה מבואנוס איירס, 1966
פונקציית תמסורת

בעיבוד אותות, פונקציית תמסורת (גם פונקציית מעבר או פונקציית רשת) היא היחס בין הפלט לקלט, כפונקציה של התדר המרחבי או הזמני, של מערכת ליניארית קבועה בזמן (LTI). פונקציית התמסורת היא אחד המאפיינים החשובים של מערכות להעברת אותות מכל הסוגים, כאשר בתחומים שונים הפונקציה מוגדרת באופן המתאים לאותו סוג אות.
אם ידועה פונקציית התמסורת במדויק או בקירוב, ניתן לחשב בעזרתה את אות המקור של הפלט על ידי ביצוע דה קונבולוציה בין האות הנקלט ופונקציית התמסורת.
עבור תדר f, קלט (אות בכניסת המערכת) (X(f ופלט (אות ביציאה מהמערכת) (Y(f, פונקציית התמסורת היא
במערכת ליניארית בלתי תלויה בזמן יחס זה אינו תלוי באות הכניסה או באות היציאה אלא במערכת בלבד, ולכן פונקציית התמסורת נותנת את יציאת המערכת לכל כניסה. פונקציית התמסורת שימושית בעיבוד אותות ובתקשורת כמאפיינת של מסננים, ובתורת הבקרה – שם היא מתארת את היחס בין הערך המצוי לערך הרצוי של מערכות עקיבה.
פונקציית תמסורת אופטית (OTF) היא היחס בין אות היציאה לכניסה כפונקציה של התדר המרחבי של מערכת אופטית, ומייצגת באופן מדויק יותר את הרזולוציה של המערכת.
התגובה להלם

אל מישור התדר עוברים ממישור הזמן באמצעות התמרת לפלס עבור אותות בזמן רציף ובאמצעות התמרת Z עבור אותות בזמן בדיד. היות שבמישור התדר פונקציית הלם היא 1, פונקציית התמסורת שווה ליציאת המערכת עבור כניסת הלם. ההתמרה ההפוכה של פונקציית התמסורת, (h(t, היא תגובת המערכת לכניסת הלם במישור הזמן והיא נקראת התגובה להלם של המערכת. כך ניתן למצוא את פונקציית התמסורת באופן ניסויי על ידי הפעלת פונקציית הלם בכניסה וביצוע התמרת לפלס ליציאה. ההתמרה ההפוכה של (H(s)X(s היא קונבולוציה בין (h(t לבין (x(t והיא נותנת את היציאה במישור הזמן (y(t לכל כניסה.
תגובת התדר

תגובת המערכת במישור הזמן לכניסה סינוסיאודלית (או אקספוננט מרוכב) לאחר התייצבות היא פונקציה סינוסיאודלית בעלת משרעת שונה והפרש מופע אך באותו התדר. למצב זה קוראים מצב סינוסי מתמיד. הערך המוחלט של פונקציית התמסורת,  |H(j\omega )|\ , הוא היחס בין משרעת היציאה למשרעת הכניסה כתלות בתדר (כאשר  j^{2}=-1 הוא היחידה המדומה ו- \,\omega  התדירות הזוויתית). ערך זה מאפיין את פעולתם של מסננים, שהם אבני הבניין של תחומים רבים באלקטרוניקה. הארגומנט של פונקציית התמסורת,  \!\ \phi =\arg(H(j\omega )), הוא הפרש המופע כתלות בתדר. פונקציית התמסורת, בהצגה קוטבית, היא  \ H(j\omega )=|H(j\omega )|e^{j\phi (\omega )}. הצגה זו נקראת תגובת התדר של המערכת. ניתן למצוא את פונקציית התמסורת ישירות במישור התדר בעזרת מחולל אותות: המחולל נותן מתח סינוסי בעל משרעת קבועה שתדירותו משתנה בזמן באופן מחזורי, כך שהוא עובר על פני תחום גדול של תדרים. משרעות היציאה לכל התדרים מוצגות באוסצילוסקופ כגודל פונקציית התמסורת.
באדי רוג'רס

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1921 קמדן, ארצות הברית 
 פטירה:  26 ביוני 1992 (בגיל 71) פורט לודרדייל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Herman Gustav Rohde 
 גובה:  1.88 מטרים
 לאום:  ארצות הברית 
 קריירה מקצוענית:  1939 – 26 ביוני 1992 (כ־53 שנים) 
 
הרמן גוסטב רוד (באנגלית: Herman Gustav Rohde;‏ 20 בפברואר 1921 – 26 ביוני 1992), הידוע בשם הבמה באדי רוג'רס (באנגלית: Buddy Rogers) ובכינוי "נער הטבע" ("Nature Boy") היה מתאבק מקצועי אמריקאי. נחשב לאחד המתאבקים הגדולים בכל הזמנים. הופעותיו השפיעו על מתאבקים רבים אחריו, הכוללים את ריק פלייר שאף אימץ את הגינונים שלו ואת מהלך הסיום המפורסם, הפיגר פור לג לוק, של רוג'רס. רוג'רס זכה פעם אחת באליפות העולם של ה-WWF, והיה הראשון שהחזיק את תוארי האליפות העולם של ה-WWF וה-NWA בו זמנית (והשלישי בכלל יחד עם ריק פלייר וAJ סטיילס).
ביוגרפיה

רוג'רס נולד בקמדן, ניו ג'רזי להורים מהגרים מגרמניה. הוא הופיע כמתאבק בשם באדי רוג'רס בטקסס וביוסטון, שם הלבין את שיערו וקיבל את הכינוי "נער הטבע", מבנה גופו החסון והכריזמה שלו הקנתה לו את אהבת הקהל. בשנת 1950 הצטרף לאררגון של וינס מקמהן האב, ה-CWC.
בשנת 1961, כשארגונו של מקמהן היה חלק מה-NWA הוא זכה בתואר אלוף העולם במשקל כבד מפאט אוקונור, לפני קהל של כ-38,000 צופים - מספר הצופים הגדול ביותר שחזה בקרב היאבקות עד רסלמניה 3.
בהמשך, מקמהן האב פרש מה-NWA והקים את ה-WWWF‏ (World Wide Wrestling Federation), וכיוון שהאלוף הנוכחי ת'ז לא היה אהוד על ידם, קיבל רוג'רס את התואר של אלוף ה-WWWF הראשון, והיה הראשון שהחזיק בו זמנית את אליפות ה-WWWF ואליפות ה-NWA. בהמשך, הפסיד את שתי החגורות. את חגורת ה-NWA הוא הפסיד היות שלא הייתה שייכת לארגון ולפיכך הוחזרה ל-NWA, ועל חגורת ה-WWWF הוא שמר במשך חצי שנה, אך הפסיד אותה לברונו סמרטינו בקרב הקצר בהיסטוריה שארך 47 שניות בלבד. לאחר שבאותה שנה לקה בהתקף לב, בסוף השנה הוא פרש מהיאבקות והתאבק רק בקידום אירועים.
בשנת 1978, כשהיה בשנות החמישים המאוחרות שלו, חזר רוג'רס חזר להתאבק בארגונים קטנים. באותן השנים זכה לפרסום כשהתעמת מול מי שגם כינה את עצמו "נער הטבע", ריק פלייר, ומשום כך זכה הקרב ביניהם לשם "קרב נערי הטבע". העימות נמשך עד שרוג'רס הפסיד לפלייר ב-9 ביולי 1978. לאחר מכן, הפך רוג'רס למאמן שהופיע כמנהלם של מתאבקים דוגמת ג'ימי סנוקה, קן פאטרה, ג'ין אנדרסון וביג ג'ון סטאד. לאחר מכן, הנחה פינה ב-WWF בה ראיין מתאבקים בשם "הפינה של רוג'רס". במהלך השתתפותו בקרב זוגות, שבר רוג'רס את הירך ופרש מהיאבקות שוב.
בשנת 1992 נפטר רוג'רס מהתקף לב ושנתיים לאחר מכן נבחר להיכל התהילה של ה-WWE.
דרמה

ערך זה עוסק במונח מתחום אמנות הבמה ובתחומי בידור נוספים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מסכות המייצגות את שני סוגי הדרמה ביוון העתיקה, הטרגדיה והקומדיה
דרמה (Drama) היא סוגה תרבותית הנפוצה בתיאטרון, בטלוויזיה, בקולנוע ובמדיומים נוספים, בה ממחיזים שחקנים טקסט כתוב. במקור הייתה הדרמה שם כולל ליצירות שנכתבו לשם הצגה ובראשן הטרגדיה והקומדיה.
מקור המילה "דרמה" (δράμα) במילה היוונית דראן (δραν) שמשמעה "פעולה". בהתאמה, מתוארת הדרמה בדרך כלל כפעולה של חיקוי או הצגה של התנהגות אנושית ריאליסטית. כדי שפעולה תהייה דרמטית, לרוב עליה לשלב חיבור של שני גורמים מנוגדים: מצד אחד על הפעולה להכיל ממד של משמעות אישית למבצע הפעולה, ומצד שני ממד של רלוונטיות אוניברסלית אליה יוכלו הצופים להתחבר. החשיבות של שני ממדים אלו במטרתה של הדרמה לעורר תגובה רגשית כלשהי אצל הצופים, דוגמת צחוק, עצב, התרגשות, כעס וכדומה.
בהתאם לכך חלק מההגדרות המתייחסות ל"דרמה" לא מחשיבות יצירות סיפורת כחלק מסוגת הדרמה, מכיוון שבדרמה הקלאסית ההתנהגות האנושית אמורה להיות מוצגת באמצעות פעולות ומחוות של השחקנים, כפי שקורה בתיאטרון או בטלוויזיה. להבדיל מסיפורת – בה פעולות הדמויות מתוארות באופן ספציפי על ידי הסופרים, כך שהקוראים מקבלים רק את המידע שהסופרים בוחרים לספק להם, בתיאטרון או בטלוויזיה – כאשר הצופים רואים את הפעולות בעיניהם, יש משקל משמעותי למחוות של השחקנים, דוגמת שפת גוף, טונציה והבעות פנים, כך שהצופים רואים יותר רבדים של הפעולה, ולמצוא יותר נקודות סובייטיביות להתחבר אליהן באופן רגשי, בהתאם לפרשנות האישית של כל צופה, וכך תגשים טוב יותר הדרמה את מטרתה בעוררות התגובה הרגשית. עם זאת, יצירות סיפורת רבות בעלות מאפיינים רבים של סוגת הדרמה.
במחקר התרבות, מראים חוקרי תרבות שונים כיצד מתכתבת הדרמה עם השינויים החברתיים והערכים של תקופה ומקום, וטוענים כי ניתן ללמוד על תרבות באופן עומק יותר, אם בוחנים את תוכני הדרמה שנכתבו באותה התקופה. לדרמה מיוחסת השפעה על הצופים ועל תפיסת עולמם, ודמויות הדרמה עשויות להיות נציגות להשקפות עולם או להעלות לדיון בעיות חשובות. השפעה חברתית זו מובילה למדינות שונות להפעלת צנזורה על תוכני הדרמות, ובמקרים אחרים גם להפעלת צנזורה עצמית.
מרכיבי הדרמה

מרכיבי הדרמה כוללים תסריט עלילתי, דיאלוג, פעולות שהדמויות עצמן מבצעות בתסריט, ומחוות אותן השחקנים יוצרים באמצעות שפת גוף והבעה. התסריט הכתוב מכיל את שלושת הרכיבים הראשונים, זולת המחווה האפשרית רק בעת הצגת היצירה בפועל. דרמות רבות מכילות גם רכיבים של אירוניה.
מרכיבי הדרמה > עלילה

מבנה עלילה דרמטי קלאסי הוא הצגת בעיה, הצגת ההתמודדות איתה ולבסוף פתרונה. הפילוסוף צווטאן טודורוב אפיין מבנה נראטיבי שבמקרים רבים משתקף ביצירות דרמה, ולפיו תחילה מציגים "שיווי משקל" או סדר חברתי "יציב", ובהמשך היציבות מופרת, עד שנוצר פתרון שמחזיר את הסדר החברתי ל"שיווי משקל", אם כי הפעם שיווי המשקל שונה ממה שהיה בתחילה.
כחלק מהשאיפה ליצור עניין רגשי מתמיד בקרב הצופים, העלילה הדרמטית כוללת במקרים רבים תפניות, הפתעות ועיכובים נוספים בדרך להתרת הקונפליקט.
בבחינת עלילות הדרמה הקלאסית הציעו חוקרי תרבות לסווג את העלילות לשתי גישות: דרמה "אינטנסיבית" (או "קלימטית") ודרמה "אקסטנסיבית" (או "אפיזודית"). הדרמה האינטנסיבית מאופיינת בהתחלת העלילה בשלב מאוחר של הסיפור, יחסית לקראת השיא. הדרמה האינטנסיבית מתפרסת על זמן יחסית קצר, במספר מועט של מיקומי התרחשות ולרוב מכילה מספר דמויות מועט יחסית, שאינו עולה על שמונה. קו העלילה בדרמה האינטנסיבית לרוב רציף וליניארי עם מעט סטיות, כאשר התפתחות העלילה בשרשרת של סיבה ומסובב, עם התפתחויות שנראות כמעט בלתי נמנעות. הדרמה האקסטנסיבית מתחילה לרוב בשלב מוקדם של הסיפור, המתפרס על פני זמן ארוך יותר, ועשוי לכלול כמות גדולה של דמויות. העלילה בדרמה האקסטנסיבית נעה לכמה כיוונים, למשל, שני קווי עלילה שייפגשו בהמשך, או קו עלילה עיקרי שעוצר לעיתים להפוגות שונות. חוקר התרבות ברנרד בקרמן (אנ') סבר כי כל גישה כזו יוצאת מתוך תפיסת עולם שונה, כאשר הדרמה האינטנסיבית יוצאת מנקודת מוצא דטרמיניסטית בה העתיד הוא תוצאה בלתי נמנעת של העבר, בעוד שבדרמה האקסטנסיבית מופקדת האחריות לגורלן של הדמויות בידן, והן יכולות לשנות את גורלן לאורך העלילה.
אחד ממאפייני העלילה הדרמטית הוא המתח ויצירת הציפיות, בין אם לגבי המשך התפתחות העלילה, ובין אם כאשר הצופים מבינים לאן צפויה העלילה להתקדם וסקרנים כיצד יוצגו הדברים. המתח בדרמה נוצר מסקרנות הצופים לגלות מהן התשובות למגוון שאלות, כאשר ישנן שאלות "גדולות" יותר ושאלות "קטנות" יותר. השאלה הגדולה לרוב מוצגת בשלב מוקדם של העלילה, והיא השאלה המרכזית של העלילה, כאשר לאורך העלילה נפתרות שאלות "בינוניות" יותר, וכן ישנה אף שאיפה ליצור מתח ברזולוציה קטנה יותר, גם ברמת הפעולה, למשל, מתח של הצופים כיצד תגיב דמות לאמירה שנשמעה זה עתה. המתח לעיתים מופסק להפוגה כלשהי, למשל, לאתנחתא קומית, אשר מרפה את המתח, במטרה לשוב ולהגביר אותו לאחר מכן.
מרכיבי הדרמה > הדמויות בדרמה

בדרמה יש תפקידי דמויות ארכיטיפיות קאלסיות, אם כי ביצירות שונות לעיתים משתנה תפקיד הדמויות לעומת התפקיד הארכיטיפי. כמה מין המרכזיות בדמויות אלו כוללות:
פרוטאגוניסט: הדמות הראשית, שהיא במרכז העלילה ומושכת את מרבית תשומת הלב של הקהל.
אנטאגוניסט: דמות הנגד, היריב הראשי של דמות הפרוטאגוניסט, בין שתיהן ייווצר קונפליקט שיגיע לשיאו בסוף המחזה.
דמות משקפת (Foil): דמות שמטרתה לספק את הבדיחות במחזה. משמשת בדרך כלל להצגת ניגוד בינה לבין הדמות הראשית.
איש סוד: חבר או משרת של הפרוטאגוניסט או האנטאגוניסט, שבאמצעות הקשבה לדמות מאפשרת לצופים הצצה אל כוונותיהן ורגשותיהן של הדמויות הראשיות.
דמויות מלאי: דמויות בעלות תפקיד שטחי בעלילה, דוגמת קורבן, תושב וכדומה.
הפילוסופית וחוקרת התרבות תרזה דה לאורטיס (אנ') ניתחה יצירות דרמה מגוונות מבחינת הזווית המגדרית, ואפיינה את מרבית הדרמות כ"זכריות", מה שבא לידי ביטוי בעיקר בהקשר של הדמויות בדרמה. בעלילה ה"זכרית", הזכר הוא שיוזם מהלך משמעותי, ותפקידה של הדמות הנשית פסיבי, שמשמעותו בפעולה הגברית – למשל, נסיכה שיש להצילה. אפיון דומה של דמויות נשיות בעלילות "זכריות" ו"נשיות" ניתן למצוא גם במודלים של תאורטיקן התרבות ג'ון פיסק (אנ'), שבחן את תפקידיהן של דמויות נשיות בסדרות הדרמה של מפנה המאה ה־21.
להבדיל מדמויות של רומן, אשר לרוב מאוד מאופיינות, האפיון של דמויות של דרמה המוצגת לצופים – למשל בתיאטרון, בקולנוע או בטלוויזיה – מתוכנן באופן מצומצם מאוד, המשאיר לשחקנים עצמם את שיקול הדעת לגבי היישום של מאפיינים רבים של הדמות שאינם מוגדרים מראש.
מרכיבי הדרמה > דיאלוג

כלי מרכזי בדרמה הוא הדיאלוג, שתפקידו לספק לצופים הצצה אל מחשבותיהם ורצונותיהם של הדמויות. מסיבה זו דמויות הדרמה מרבות לדבר, בהשוואה לשיחות ריאליסטיות, ומרבות להסביר את עצמן לסובבים אותן ולספר על תוכניותיהן ורגשותיהן. דמויות הדרמה מסבירות על רגשותיהן בשפה בהירה וקולחת משמעותית לעומת האופן בו מתקשרים בני אדם בדרך כלל "בעולם האמיתי", ולרוב עושות זאת באופן משעשע ושנון.
דרמה בתיאטרון

הצגת דרמה בתיאטרון – בהשוואה לפורמטים המודרניים הנפוצים, של דרמות טלוויזיוניות, קולנועיות או אף עיבודי דרמה לרדיו – בעלת היתרון המתקיים מקשר "חי" עם הקהל, המאפשר תגובות התרגשות ספונטניות מהקהל, העשויות להזין את המתרחש על הבמה.
דרמה בתיאטרון > דרמה יוונית

בתיאטרון היווני באתונה היו שני סוגי דרמה: טרגדיה וקומדיה. מקור הטרגדיה והקומדיה האתונאיים לוט בערפל; סביר להניח כי במקור הייתה הדרמה היוונית חלק מטקס דתי[דרוש מקור].
ראשית הייתה המקהלה, ובה זמר מוביל ששר על גיבור כלשהו; בתקופות מאוחרות יותר החל המוביל לגלם את הדמות במקום לשיר עליה. בהמשך נוסף דיאלוג בין כמה שחקנים, והתוצאה הייתה הטרגדיה היוונית. צורות הדרמה האחרות הופיעו בהמשך[דרוש מקור].
בטרגדיה היוונית, הגיבור או הגיבורה היו בדרך כלל בעלי מאפיינים קלאסיים, דוגמת מוצא אצילי או תפקיד רב מעלה, נדיבות ותכונות טובות יותר בהשוואה לשאר הדמויות במחזה, ופעולה מתוך כוונות טובות, אולם חרף תכונותיה הטובות הייתה הדמות נכנעת לגורלה ומתה בסוף המחזה. לרוב מבצעת הדמות, בגלל שיקול דעת לקוי, טעות נסיבתית או גאוותה, מעשה כלשהו אשר מחולל את נפילתה ממעמדה הרם, ומעשה זה מכונה כונה "המעשה המביש".
הקומדיה היוונית התאפיינה בהצגתו של קונפליקט והבאתו לפתרון בסוף המחזה ב"סוף טוב". לרוב כללו הקומדיות גם הומור המגחיך נושאים אקטואליים.
לדרמות היווניות לרוב היו מספר חלקים:
אקספוזיציה – הצגה של המיקום והדמויות.
פרדוקס – כניסת המקהלה והצגת ראשיתו של הקונפליקט שמטרתו לעורר רגש בקהל.
פרקים – שלב המכונה בדרמה המודרנית "סצנות" – חלקים של המחזה. כל פרק מורכב מדיאלוג ופעולות, ובין כל פרק מופיעה המקהלה. לרוב היו ארבעה או חמישה פרקים, ומסורת זו נשמרה עד לראשית העת החדשה. לקראת סופו של המחזה נוצר "שיא".
אקסודוס – הסצנה הסופית של המחזה, הכוללת את "פתרון" הקונפליקט של המחזה, שיכול להיות טראגי או קומי.
דרמה בתיאטרון > דרמה יוונית > שלוש האחדויות

אריסטו טען כי בדרמה חייבים להתקיים שלושה תנאים:
אחדות המקום: העלילה תתרחש במקום אחד ללא שינויים
אחדות הזמן: משך העלילה לא יעלה על 24 שעות (יממה)
אחדות העלילה: עלילה אחת מרכזית ללא עלילות משנה
דרמה בקולנוע ובטלוויזיה

הפיתוחים הטכנולוגיים בהקרנת המדיה שהתפתחו במאה ה־20 במדינות המפותחות יצרו מצב חסר תקדים בו לרוב האוכלוסייה יש גישה קבועה לדרמה, מעבר לאירועים חגיגיים יוצאי דופן. התפתחות זו יצרה סוג חדש של דרמה, כזה המתמקד באירועים יומיומיים ומשתלב עם חיי השגרה של הצופים. הדרמה המצולמת איפשרה לבמאים ליצור סצנות דרמה "מציאותיות" יותר עבור הצופים, ופתחה בפניהם מגוון רחב משמעותית של אמצעים – דוגמת זוויות צילום, עריכה וכדומה – להשפעה על החוויה של הצופים. עם התפתחות מדיום הטלוויזיה, חלחלה הדרמה בהדרגה מסדרות הדרמה הייעודיות גם לסוגים אחרים של תוכניות, ואף לפרסומות. מגישי חדשות שונים, למשל, החלו להשתמש במאפיינים של דרמה תאטרלית בהעברת המסרים שלהם, וכך גם בין היתר פוליטיקאים או מומחים שרואיינו בטלוויזיה.
בראשית המאה ה־21 יצירות הדרמה המצולמות תופסות נפח משמעותי מהתוכן הנצפה, ומתפרסות על פני סוגות שונות, סרטי דרמה, סדרות דרמה "סגורות" או "פתוחות", יצירות דרמה קומית, דוקו דרמה ועוד.
דרמה בישראל

הסוציולוג וחוקר האמנות דן אוריין אפיין את העשורים הראשונים של הדרמה בישראל ככאלו בהם יצירות הדרמה התאטרליות נהגו להציג בעיות חברתיות ופוליטיות על הבמה ואז "לפתור" אותן, להבדיל משנות ה־80 ואילך, אז החלה הדרמה הישראלית להציג קונפליקטים ואי הסכמות חברתיות כ"בלתי פתירות". אוריין רואה בכך השתקפות לתהליך חברתי שהתקיים בישראל, בו נחלש הזרם המרכזי הציוני, והתחזק שיח הנותן יותר מקום לביקורת כלפי האידיאלים הקשורים בהקמת המדינה.
אוריין גם בחן את הדמויות המופיעות בדרמות לאורך השנים, תוך הבחנה בין דמויות "הזרם המרכזי" לבין דמויות המייצגות מגזרים הנחשבים "שוליים". על פי אוריין, טרם ימי המדינה כלל לא נכתבו ביצירות המנדטוריות דמויות דרמטיות שאינן יהודים אשכנזים חילונים. עם הקמת מדינת ישראל הופיעו דמויות אלו כייצוג כללי של המגזר (למשל, דמויות שתפקידן "ערבי א'", "ערבי ב'", "שייח'", "חרדי"), עם שמות סטריאוטיפים ותכונות אופי שבלוניות. החל משנות ה־60 דמויות אלו קיבלו מעט יותר במה, אולם עדיין נכתבו באופן סטריאוטיפי מאוד, לרוב בהקשר קומי. משנות ה־70 החלו לקבל דמויות אלו ייצוג כדמויות משנה גם בדרמות ריאליסטיות, והחל משנות ה־80 החלו מופעים של דמויות אלו גם בתפקידים ראשיים, והחלו דמויות אלו להופיע כ"שווים" לדמויות האחרות.
ראו גם

קומדיה
טרגדיה
פארסה
רומן
מלודרמה
אופרה
סרט דרמה
היסטוריה של התיאטרון
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Guide to Drama, אוניברסיטת גאלדט
1 2 3 4 5  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 8-7, 14-13), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
1 2 3  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 19-16), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
↑  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 43-41), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
1 2 3 4  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 69, 77-74, 86-84), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
1 2 3 4 5 6 7  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 49-41, 63-55), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
↑  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 31-28, 38-36), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562741905171  LCCN: sh85039316  LNB: 000294065  NKC: ph119598
סוקטה TB 30 אפסילון

סוקטה TB 30 אפסילון הוא מטוס אימונים צבאי קל, המיוצר על ידי SOCATA (שהייתה אז חלק מאיירוספסיאל). מדובר במטוס דו מושבי בתצורת טנדם, עם שלדת אוויר מתכתית. טיסת הבכורה של אב הטיפוס הראשון נערכה ב-22 בדצמבר 1979.