stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי מרטנס
גלריה

קרב הליוואל
קרב מודקי
קרב בפונג'אב
הערות שוליים

↑  7 artworks by or after Henry Martens, Art UK
↑  Jones, Shar (1992). "Conrad Martens (b. 1801)". Design & Art Australia Online.
↑  England Births & Baptisms 1538-1975: London, 1790.
↑  "Episodes in the exploration of Borneo by H.M.S. Iris in 1846: a series of drawings by H. Martens". State Library of New South Wales.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009138646  RKD: 52876  ULAN: 500019163  VIAF: 100745183   WorldCat (עם VIAF): 100745183
הילד (סרט, 2005)

ערך זה עוסק בסרט של האחרים דארדן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  לוק דארדן, ז'אן פייר דארדן 
 הופק בידי:  ז'אן פייר דארדן, לוק דארדן, Denis Freyd 
 תסריט:  ז'אן פייר דארדן, לוק דארדן 
 עריכה:  Marie-Hélène Dozo 
 שחקנים ראשיים:  ז'רמי רנייה סמואל דה ריק פבריציו רוניון סטפן ביסו אוליבייה גורמה דבורה פרנסואה Jérémie Segard ז'אן-מישל בלתאזר 
 צילום:  Alain Marcoen 
 מדינה:  בלגיה, צרפת 
 חברת הפקה:  RTBF, Scope Invest, Archipel 35, Les Films du Fleuve, Arte France Cinéma 
 חברה מפיצה:  BiM Distribuzione 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בנובמבר 2005 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   child
 פרסים:  פרס דקל הזהב 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הילד (בצרפתית: L'Enfant) הוא סרט בלגי משנת 2005 של האחים דארדן, בכיכובם של ז'רמי רנייה ודבורה פרנסואה.
הסרט זכה לשבחי המבקרים ובפרסים רבים, בהם בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2005. בשנת 2017 נבחר הסרט על ידי הניו יורק טיימס כ"סרט הטוב ביותר של המאה ה-21 עד כה".
תקציר

ברונו, 20, וסוניה, 18, הם זוג צעיר, השורד בקושי מקצבת הרווחה של סוניה ומפשעים הקטנים של ברונו. כדי להרוויח כסף מהיר, בזמן שסוניה נעדרת, ברונו מוכר את תינוקם לאימוץ בשוק השחור.
שחקנים

ז'רמי רנייה בתפקיד ברונו
דבורה פרנסואה בתפקיד סוניה
ז'רמי סגרד בתפקיד סטיב
פבריציו רונגיונה
אוליבייה גורמה
הערות שוליים

↑  Dargis, Manohla; Scott, A.O. "The 25 Best Films of the 21st Century...So Far". The New York Times. נבדק ב-8 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס דקל הזהב |
| --- | --- | --- |
| 1945‏-1960 | יוניון פסיפיק (1945) • (בשנה זו חולקו 11 פרסים) ייסורים, סוף השבוע האבוד, האחו האדום, פגישה מקרית, ניצ'ה נגר, הסימפוניה הפסטורלית, תקוותם האחרונה, גברים ללא כנפיים, רומא עיר פרזות (1946) • הפרס לא חולק (1947) • הפסטיבל לא התקיים (1948) •  האדם השלישי (1949) • הפסטיבל לא התקיים (1950) • מיס ג'ולי (אלף סיוברג), נס במילאנו (ויטוריו דה סיקה) (1951) • בשל מאזן הכוחות, אותלו (1952) • שכר האימה (1953) • השער לגיהנום (1954) • מרטי (1955) • עולם הדממה (1956) • שכנוע ידידותי (1957) • העגורים עפים (1958) • אורפאו נגרו (1959) • לה דולצ'ה ויטה (1960) |  |
| 1961‏-1980 | היעדרות כה ארוכה, וירידיאנה (1961) • משלם ההבטחות (1962) • הברדלס (1963) • מטריות שרבורג (1964) • הפטנט (1965) • על גברים ונשים, גבר ואישה (1966) • יצרים (1967) • חלוקת הפרס בוטלה בשל אירועי מאי 1968 (1968) • והיה אם... (1969) • מ.א.ש (1970) • המקשר (1971) • מקרה מאטי, מעמד הפועלים הולך לגן עדן (1972) • אי ההבנה, הדחליל (1973) • השיחה (1974) • כרוניקה של שנים בוערות (1975) • נהג מונית (1976) • פדרה פדרונה (1977) • קבקבי העץ (1978) • אפוקליפסה עכשיו, תוף הפח (1979) • כל הג'אז הזה, קגמושה (1980) |  |
| 1981‏-2000 | איש הברזל (1981) • יול, נעדר (1982) • הבלדה על נראיימה (1983) • פריז, טקסס (1984) • מסע העסקים של אבא (1985) • המיסיון (1986) • מתחת לשמש השטן (1987) • פלה הכובש (1988) • סקס, שקרים ווידאוטייפ (1989) • לב פראי (1990) • ברטון פינק (1991) • כוונות טובות (1992) • שלום לפילגש, הפסנתר (1993) • ספרות זולה (1994) • מתחת לפני השטח (1995) • סודות ושקרים (1996) • טעם הדובדבן (1997) • נצח ועוד יום (1998) • רוזטה (1999) • רוקדת בחשכה (2000) |  |
| 2001‏-2020 | חדרו של הבן (2001) • הפסנתרן (2002) • אלפנט (2003) • פרנהייט 9/11 (2004) • הילד (2005) • כשהרוח נושבת (2006) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2007) • בין הקירות (2008) • סרט לבן (2009) • הדוד בונמי שיכול לזכור את חייו הקודמים (2010) • עץ החיים (2011) • אהבה (2012) • כחול הוא הצבע החם ביותר (2013) • שנת חורף (2014) • דיפאן (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • הריבוע (2017) • המשפחה שלי (2018) • פרזיטים (2019) • הפסטיבל לא התקיים בשל מגפת הקורונה (2020) |  |
| 2021-היום | טיטאן (2021) • משולש העצבות (2022) אנטומיה של נפילה (2023) |  |
הקרב על נהר סיט

הקרב על נהר סיט היה קרב בין הכוחות הרוסים לבין הכוחות המונגולים שהתרחש ב-4 במרץ 1238 והסתיים בניצחון מונגולי.
בשנת 1237 הכוחות המונגולים בראשות באטו חאן פלשו לשטחים של הנסיכויות הרוסיות בצפון-מזרח. העיר הגדולה הראשונה שעמדה במצור הייתה ריאזן. לאחר מצור קשה, ב-21 בדצמבר 1237 העיר נפלה בידי המונגולים. לאחר קרב קולומנה ונפילת העיר ולדימיר הכוחות המונגולים התפצלו. רוב הכח התחיל בהתקדמות לכיוון דרום-מזרח והיתר, בראשות בורולדאי, התקדמו לכיוון הערים לחופי הוולגה.
הנסיך יורי השני הסתתר ביערות עם הכוחות שנשארו והמתין להגעת כוחותיו של אחיו, נסיך קייב.
כאשר הכוחות המונגולים התקרבו, הכוחות הרוסים לא היו מוכנים לקרב למעט כוח קטן יחסית בהיקף של 3,000 לוחמים. כתוצאה מכך, הכוח כותר, רובו נהרג בקרב או נלקח בשבי. הנסיך עצמו נהרג וראשו נשלח למחנה של באטו ח'אן. ככל הנראה לאור היקף האבדות, המונגולים לא המשיכו בהתקדמות לכיוון נובגורוד. גרסה אחרת טוענת שההתקדמות לכיוון נובגורוד נפסקה בגלל האדמה הבוצית באזור זה בעונה זו של השנה שהקשתה על הפרשים המונגולים.
לאחר הקרב למעשה הסתיימה התנגדות מאורגנת של הרוסים למונגולים בנסיכויות בצפון-מזרח. תפקיד נסיך ולדימיר הועבר ליארוסלאב השני, שהכיר בעליונות של הח'אן הגדול המונגולי.
הנוקמים הקטנים

| --- | --- |
 סוגה:  הנפשה, פעולה, קומדיה
 יוצרים:  Norman LeBlanc 
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  78
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  כ-8 דקות
 שידור
 רשת שידור:  צרפת TF1
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  7 באפריל 2009 – הווה
 קישורים חיצוניים
 www.tf1.fr/mini-justiciers/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הנוקמים הקטנים (בצרפתית: Les Mini-Justiciers) היא סדרת טלוויזיה מונפשת המבוססת על סדרת ספרים מאת Hélène Bruller ו-ZEP. הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים מאפריל 2009.
תקציר העלילה

הסדרה מספרת על עלילותיהם של חבורה די גדולה של חיות, אשר לומדת בבית-ספר יסודי. בכל פרק מסופר על חייה אחרת, בעלת "פגם" חיצוני או פנימי אשר גורם ללעג מכל חבריה ללימודים. לאחר מכן, אותה חייה מקבלת כוחות-על, אשר בעזרתם היא מראה לכולם כי למרות הפגמים - כולנו שווים, וכי אין דבר יותר טוב מחברות אמת. בסוף כמובן, הכוחות נעלמים והכל חוזר לעצמו. אבל כך למעשה, כולם לומדים לקח חשוב לחיים. את הפתיח העברי של הסדרה שרים עמנואל חנון ואלן אזגי.
הנרי מקמהון

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1862 שימלה, הודו 
 פטירה:  29 בדצמבר 1949 (בגיל 87) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Vincent Arthur Henry McMahon 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  מרי אבלין בלאנד (19 באוקטובר 1887–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה
 אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  אביר מפקד במסדר האימפריה ההודית  אביר צדק במסדר ג'ון הקדוש  אביר הצלב הגדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  חבר מסדר כוכב הודו 
 
לוטננט-קולונל הנרי מקמהון (אנגלית: Henry McMahon; ‏28 בנובמבר 1862 - 29 בדצמבר 1949) היה דיפלומט בריטי וקצין בצבא הודו אשר שירת כנציב הבריטי העליון במצרים (בשנים 1915-1917). כמו כן הוא כיהן כפקיד בהודו הבריטית ושירת כנציב הראשי בבלוצ'יסטן.
מקמהון ידוע בעיקר על חלקו במכתבי חוסיין-מקמהון ועל קו מקמהון בין טיבט והודו. תומאס אדוארד לורנס מזכיר בכתביו את חלקו של מקמהון במרד הערבי כנגד האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.
רקע

מקמהון היה בנו של לוטננט-ג'נרל צ'ארלס אלכסנדר מקמהון, חבר החברה המלכותית והחברה הגאולוגית של לונדון. צ'ארלס מקמהון היה המפקח של לאהור ומחוז היסר בהודו הבריטית.
קריירה

מקמהון הוצב כלוטטננט בצבא הודו בשנות השמונים של המאה ה-19. בשנת 1897 הועלה לדרגת קפטן וקיבל מעמד עמית במסדר כוכב הודו. כארבע שנים לאחר מכן כבר קודם לדרגת מייג'ור ובשנת 1906 הוכתר כאביר מסדר האימפריה ההודית. בשנת 1909 קודם לדרגת לוטננט-קולונל וכעבור שנתיים קודם לחברות במסדר הוויקטוריאני המלכותי במעמד דורבר דלהי.
בשנת 1914 מונה מקמהון להיות המפקח העליון של מצרים. בשנים 1915–1916 קיים מקמהון חלופת מכתבים עם השריף חוסיין בן עלי. בחלופת מכתבים זו, שמוכרת כיום כמכתבי חוסיין-מקמהון נידונו התנאים שדרש חוסיין מהנציב הבריטי בתמורה לתמיכת השבטים הבדואים במאבק הבריטי בעות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה ופיתוחו של המרד הערבי. בשנת 1916 פרש משירות הצבא הבריטי וקיבל חברות במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בשנת 1920 העניק לו חוסיין בן עלי, מלך חג'אז, תואר אבירות במסדר אל-נהדה.
הערות שוליים

↑  Rulers.org: Egypt, Countries E, High commissioners.
↑  Rulers.org: Provinces of British India, Baluchistan, Chief commissioners.
↑  Obituary of Lieut. General Charles Alexander McMahon, accessed April 2011 at http://journals.cambridge.org/download.php?file=%2FGEO%2FGEO5_1_05%2FS0016756800119685a.pdf&code=9eadff6364f30138215d621ee092fd38
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275132805171  GND: 129646997  ISNI: 0000 0000 6680 6454  LCCN: n2019021090  NTA: 070701598  SNAC: w65r736j  VIAF: 15854260   WorldCat (עם VIAF): 15854260 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפסקת האש של מודרוס

| --- | --- |
האונייה אגממנון במפרץ מודרוס בשנת 1915
האונייה אגממנון במפרץ מודרוס בשנת 1915
 חותמים:  הממלכה המאוחדת, האימפריה העות'מאנית 
 מקום יצירה:  מודרוס 
 תאריך יצירה:  30 באוקטובר 1918 
 
הפסקת האש של מודרוס (בטורקית: Mondros Mütarekesi, באנגלית: Armistice of Mudros) סיימה את מצב הלחימה במלחמת העולם הראשונה בין האימפריה העות'מאנית לבין מדינות ההסכמה, ביום 30 באוקטובר 1918. ההסכם נחתם בין שר הימייה העות'מאני חוסיין ראוף אורביי (Hüseyin Rauf Orbay) לבין האדמירל הבריטי סומרסט גוף-קאלת'ורפ (Somerset Gough-Calthorpe) על סיפונה של אוניית הצי המלכותי הבריטי אגממנון עת עגנה בנמל מודרוס שבאי למנוס ביוון.
לפי ההסכם מסרו העות'מאנים למדינות ההסכמה את כל כוחותיהם שמחוץ לאנטוליה, ובנוסף הוסכם כדלקמן:
למדינות ההסכמה ניתנה הרשות להחזיק עמדות תצפית ושליטה לאורך מצרי הבוספורוס והדרדנלים.
מוענקת להן זכות הכיבוש של שש הנפות המיושבות בארמנים באסיה הקטנה, במקרה של "הפרת הסדר".
הן הורשו לתפוס "כל נקודה אסטרטגית" במקרה של איום על ביטחונן.
הצבא העות'מאני פוזר, ונמלי טורקיה, מסילות הרכבת שלה ונקודות אסטרטגיות נוספות הפכו לנגישים לשימושן של מדינות ההסכמה.
כפועל יוצא מההסכם, ויתרה האימפריה העות'מאנית על כל חזקותיה מחוץ לאסיה הקטנה, על אזור ים השיש והמיצרים המוליכים אליו ועל כל הישגיה בקווקז, כך שלמעשה שבה למצבה באזור זה כפי שנוסח בקונגרס ברלין. משמעותה של נוכחות צבאית של מדינות ההסכמה בבוספורוס הייתה כי הבירה איסטנבול הייתה נתונה למעשה לכיבוש זר.
הסכם אוטרכט

| --- | --- |

 נושא:  סיום מלחמת הירושה הספרדית ומלחמת המלכה אן
 חותמים:  הרפובליקה ההולנדית 
 מקום יצירה:  אוטרכט 
 תאריך יצירה:  1713 
 תאריך אשרור:  מרץ–אפריל 1713
 שפות:  אנגלית 
 
הסכם אוטרכט, 1713, באנגלית לטינית וספרדית
הסכם אוטרכט הוא הסכם שלום שנחתם בחודשים מרץ–אפריל 1713 בעיר ההולנדית אוטרכט ובכך סיים את מלחמת הירושה הספרדית באירופה ואת מלחמת המלכה אן בצפון אמריקה. על ההסכם חתומות ממלכת צרפת בראשותו של לואי הארבעה עשר וממלכת ספרד בראשות פליפה החמישי דוכס אנז'וּ, מצד אחד, ובריטניה בראשות המלכה אן, דוכסות סבויה, והרפובליקה ההולנדית מצד שני.
דיונים ראשוניים

הסכם ראשוני בין צרפת ובריטניה נחתם כבר ב-1711 בלונדון, וכלל הסכמה שבשתיקה בדבר חלוקת נכסיה של ספרד באירופה. בינואר 1712 נפתחה ועידה באוטרכט בהשתתפות הצדדים, למעט ספרד, שפליפה עדיין לא הומלך עליה, וכן נציג מפורטוגל.
הסיבה למלחמת הירושה הספרדית הייתה היותו של פליפה נכדו של לואי ה-14, כך שהכתרתו הייתה עלולה להיות צעד בדרך לאיחודן של ספרד וצרפת, איחוד שעלול היה לאיים על מדינות אחרות באירופה. לכן, הדיונים הראשונים נסבו סביב מחויבותן של ספרד וצרפת להימנע מאיחוד ממלכותיהן, ונמשכו עד יולי 1712, עת ספרד חתמה על הסכמתה לעניין זה.
ברגע שניתנה ההסכמה הספרדית, חודשו הדיונים, וב-11 באפריל 1713 נחתם ההסכם.
תוצאות ההסכם

פליפה החמישי הוכר כמלך ספרד, אך נכפה עליו לוותר על מקומו בירושה הצרפתית, על מנת למנוע איחוד עתידי בין שתי המדינות.
בכך נפתרה סוגיית איחוד צרפת וספרד. ההסכם שמר על הקיסרות הספרדית, אך מסר את ארצות השפלה הדרומיות, נאפולי, חלק מדוכסות מילאנו וסרדיניה לקיסרות האוסטרית. סיציליה וחלק מדוכסות מילאנו נמסרו לבית סבוי. גיברלטר והאי מנורקה נמסרו לבריטניה. כך, אחיזתה של ספרד באירופה עצמה נחלשה, והאיום הפוטנציאלי על בריטניה ופורטוגל פחת.
צרפת עצמה לא נפגעה, אך נאלצה להכיר בלגיטימיות של מלכי בריטניה. כן מסרה לשכנתה הצפונית שטחים בצפון אמריקה: את שליטתה במפרץ הדסון, בניו פאונדלנד, ובאקדיה (נובה סקוטיה של ימינו), אך זכתה מחדש בשני איים, Île-Saint-Jean (כיום אי הנסיך אדוארד) ו-Île Royale (האי קייפ ברטון), עליו הוקמה מצודת לואיסבורג.
לאחר שנחתם ההסכם הוסיפה צרפת להתעמת עם אוסטריה והקיסרות הרומית הקדושה בראשות קרל השישי עד לחתימת הסכם ראשטט ב-1714. ספרד המשיכה במלחמה עם פורטוגל עד 1715, ועם אוסטריה עד 1720.
במהלך הדיונים להשגת ההסכם אוזכר המונח מאזן כוחות, והוא משתקף ברוח ההסכם, קרי, אין להתיר לשום מדינה להיות בעלת כוח צבאי כזה שיפר את האיזון בין מדינות אירופה.
מפת אירופה לאחר הסכם אוטרכט
המכון הלאומי לווירולוגיה

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 תקופת הפעילות:  1952–הווה (כ־72 שנים)
 www.niv.co.in
 קואורדינטות:  18°32′36″N 73°47′19″E﻿ / ﻿18.543307°N 73.788603°E﻿ / 18.543307; 73.788603
 he
 
המכון הלאומי לוירולוגיה (בהינדי: राष्ट्रीय विषाणु विज्ञान संस्थान) הוא מכון למחקר ווירולוגיה הודי, הממוקם בעיר פונה. אחד מתאי המדע המצויים במועצה ההודית למחקר רפואי (ICMR). המכון היה ידוע בעבר בשם 'מרכז חקר הווירוסים' והוקם בשיתוף עם קרן רוקפלר. הוא הוגדר כמעבדת הפניה של ארגון הבריאות העולמי לאזור דרום-מזרח אסיה.
מרכז מחקר וירוסים (VRC), הוקם בשנת 1952 בחסות משותפת של ה-ICMR ושל קרן רוקפלר, כחלק מתוכנית החקירות העולמית בקבוצת הנגיפים הניתנת לפרוקי-רגליים. לאור היקפו ופעילותו המורחבת של VRC הוא עבר מיתוג מחדש כמכון הלאומי לוירולוגיה (NIV) בשנת 1978.
ה-NIV מזוהה כיום כמרכז לשיתוף הפעולה של ארגון הבריאות העולמי להתייחסות ומחקר של קדחת המומים. NIV הוא גם מרכז הפיקוח הלאומי על המחלות שפעת, דלקת המוח היפנית, Rotavirus, חצבת, דלקת כבד ומחלת נגיף קורונה 2019.
היסטוריה

המכון הלאומי לווירולוגיה הוא אחד המכונים העיקריים של המועצה ההודית למחקר רפואי (ICMR). המכון הוקם בפונה, מהאראשטרה, הודו בשנת 1952, כמרכז לחקר וירוסים (VRC) בחסות ICMR וקרן רוקפלר. מכיוון שהמחקרים על ארבירוסים וקטורי פרוקי הרגלים שלהם כוללים את מרבית העקרונות והטכניקות הבסיסיות של וירולוגיה כללית, אנטומולוגיה וזואולוגיה, נגיפים אלו נחשבו גם הם כקבוצה אידיאלית, ראשית, להכשרה אינטנסיבית ומחקר בוויראולוגיה.
קרן רוקפלר הפסיקה את תמיכתה במכון בשנת 1967 ומאז המכון מומן על ידי ה-ICMR.
המכון הוגדר כאחת המעבדות המשתפות פעולה של ארגון הבריאות העולמי בשנת 1967 החל לפעול כמרכז האזורי של ארגון הבריאות העולמי בדרום מזרח אסיה. משנת 1974 הוא פועל כמרכז שיתופי של ארגון הבריאות העולמי להתייחסות ומחקר של ארב-וירוס.
NIV הוא גם המרכז הלאומי של הודו לפטיטיס ושפעת.
המכון עורך תואר שני. בווירולוגיה וקורס דוקטורט, בחסות אוניברסיטת פונה.
הישגים

בהמלצת ה- SAC, ה- VRC רכש את מעמדו בחשיבותו הלאומית ושנה את שמו בשנת 1978 למכון הלאומי לווירולוגיה (NIV).
ציוני דרך
• בידוד של 11 הזנים של נגיף ה- SARS-COV-2, סייע להודו להפוך למדינה החמישית בעולם לבודד את הזן
• מעבדה ראשונה במדינה שפיתחה מתקני תשתית מקיפים כמו תרבית רקמות, אפידמיולוגיה, ביוכימיה, אימונולוגיה וזואולוגיה רפואית למחקר בארבירולוגיה.
• גילוי מחלת היער קיאסאנור (KFD).
• המכון הראשון המאשר את התרחשותן של מחלות סיבוב רבות בהודו. אנצפליטיס יפני (JE), צ'יקונגוניה, הנילוס המערבי וצ'אנדיפורה ועוד.
• מחקרים אקולוגיים על הנגיפים זואונוטיים כמו KFD, JE וצ'אנדיפורה (CHP) ועוד.
• גילו 22 וירוסים חדשים; כמה מאופיינים באופן מלא, ואילו אחרים מאופיינים באופן חלקי או לא מוכרים.
• מאמץ חלוצי בהתפרצות ובחקירות מגפה והקמת קבוצת מחקר באפידמיולוגיה.
• ערכו סקרים סרולוגיים רבים כדי ליצור מידע רקע על שכיחות מחלות נגיפיות בהודו.
• אוסף של זני וירוסים: כ-260,000 דגימות סרום ו כ-600 זנים של נגיפים מבודדים מבני אדם, מבעלי חיים ופרוקי רגליים.
• גילו מינים חדשים של פרוקי רגליים: מין אחד חדש של יתושים, 2 מינים של זבובי חול, 14 מינים של כינים יונקות, 2 מינים של פרעושים, 3 מינים של חרקים, 18 מינים של קרציות ו 63 מינים של קרדית טרומביקולידית.
• גילוי מין אחד חדש של מכרסמים ועטלפים ותת-מין של ציפור.
• פיתח של קו תאי היתושים הראשון בעולם: נקרא בדרך כלל "קו התאים של סינג".
• פיתחו נוגדנים מונוקלוניים כנגד JE, Dengue, WN, Chikungunya, שפעת ווירוסים סינציאליים בדרכי הנשימה (RSV).
• אפידמיולוגיה ואפיון של נגיפי הפטיטיס, פיתוח חיסונים וריגנטים אבחוניים.
• גנוטיפ של נגיפים חשובים כמו JE, WN, Dengue, צהבת, חצבת, RSV ועוד.
• הקמת רשת מעקב שפעת רב-שנתית בשנת 2004. בידד זנים רבים של נגיף שפעת A ו- B מבני אדם ובעלי חיים.
• הקמת מחלקת שפעת העופות לחקירת שפעת העופות בהודו (2006).
• גילוי של מעורבות נגיף צ'אנדיפורה בהתפרצויות דלקת המוח אצל ילדים בהודו.
• ניסויי חיסון נגד JE, KFD, חצבת, דלקת כבד ועוד.
• פיתוח חיסון KFD לא פעיל לבריאות הציבור (טכנולוגיה שהועברה למדינת קרנאטקה).
• פיתוח חיסון JE שלא הופעל לבריאות הציבור (טכנולוגיה העברה לתעשייה).
• הקמת מעבדה ביולוגית ברמה 4 המיועדת למחקר וירוסים. זוהי מעבדת ההיי-טק הראשונה באסיה.
מחלקות

בית החיות
קבוצת שפעת העופות
חטיבת ביואינפורמטיקה
מתקן BSL-3 (מתקן חיוני פוליו)
מתקן הספרייה המרכזית
קבוצת Dengue & Chikungunya
קבוצת אבחון
קבוצת מיקרוסקופיה אלקטרונית
חטיבת אנטומולוגיה
קבוצת צהבת
קבוצת שפעת
קבוצת אנצפליטיס יפנית
קבוצת תגובת התפרצות
קבוצת וירוסים אנטומיים
קבוצת VRDL
BSL4
מינהל
הנדסה
הערות שוליים

↑  http://icmr.nic.in/insprofile/Compilation-Inst-centre-units.pdf (אורכב 05.05.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  National Institute of Virology, Pune (אורכב 09.02.2018 בארכיון Wayback Machine) Indian Council of Medical Research (ICMR).
↑  Sharma, Neetu Chandra (2020-03-13). "India becomes fifth country to isolate Covid-19 virus strain". Livemint (באנגלית). נבדק ב-2020-03-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1767 073X  LCCN: n85085504  VIAF: 123217495   WorldCat (עם VIAF): 123217495
הילד (מלחמת הכוכבים)

| --- | --- |

גרוגו, כפי שמופיע בסדרה המנדלוריאן
 תוכנית טלוויזיה:  המנדלוריאן
 הופעה ראשונה:  המנדלוריאן, פרק 1
 יוצרים:  ג'ון פאברו
 דיבוב:  דייוויד אקורד
 מידע
 כינויים:  הילד, "בייבי יודה", גרוגו פישפוש
 סטטוס:  חי
 גיל:  50
 מקצוע:  Padawan
 מומחיות:  שימוש ב"כוח"
 כוחות:  הכוח 
 כלי נשק:  הכוח 
 דת:  ג'דיי
 מקום מגורים:  קורסנט 
 דמויות קשורות
 משפחה:  המנדלוריאן דין דג'ארין (אב מאמץ)
 חברים:  קארה דון קויל גריף קארגה אסוקה טאנו לוק סקייווקר
 אויבים:  מוף גידעון "הלקוח" ד"ר פרשינג
 
הילד (באנגלית: The Child), או גרוגו (באנגלית: Grogu), הידוע בכינויו "בייבי יודה" בשל דמיונו החיצוני ליודה (אם כי אין קשר משפחתי בין הדמויות), הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה המקורית מבית "דיסני+" כחלק מזיכיון "מלחמת הכוכבים" והסדרה "המנדלוריאן". הוא יצור זכר מאותו זן חייזרי ללא שם כמו הדמות הפופולרית יודה, איתו הוא חולק יכולת חזקה דומה עם הכוח. בסדרה נשכר צייד הראשים דין דג'ארין המכונה "מנדו" כדי לאתר את הילד וללכוד אותו עבור שרידי האימפריה הגלקטית שנפלה, אך לאחר שהעביר אותו לידי האימפריה התחרט על מעשיו וחזר כדי להציל אותו. מאוחר יותר בסדרה, מנדו הופך לדמות האב של גרוגו מקבל עליו את המשימה להחזיר אותו לבני מינו (הג'דיי) בשביל שיוכל לקבל אימונים מתאימים.
הילד והמנדלוריאן הן שתי הדמויות היחידות שהופיעו בכל פרק בעונה הראשונה של הסדרה. הוא נוצר על ידי היוצר ג'ון פאברו, בהתבסס על רצונו לחקור את התעלומה סביב יודה והמין שלו. הדמות פותחה עוד יותר בשיחות מוקדמות בין פאברו והמפיק הבכיר דייב פילוני ומראה הדמות עוצב על ידי אמן הקונספט כריסטיאן אלזמן. הילד הוא בעיקר יצירה של אנימטרוניקה ובובות, אם כי מודגש בשימוש בגרפיקה ממוחשבת.
הבובה עוצבה על ידי חברת Legacy Effects ועלתה כ-5 מיליון דולר. היא נשלטת על ידי שני טכנאים, אחד שמפעיל את העיניים והפה ואחר ששולט בהבעות פנים אחרות. הקול והצלילים של הדמות נוצרו תוך שילוב של צלילים בוגרים ותינוק, כמו גם הקלטות של שועל אוזנן ודביבון לופת. הדינמיקה בין המנדלוריאן לילד מגלמת נושא הורות ואבהות הרווחת בסדרה, ודמותו של הילד העלתה גם שאלות על טוב ורע וטבע לעומת פיתוח.
הילד קיבל הכרה חיובית להפליא מצד מעריצים ומבקרי טלוויזיה, נחשב לדמות הפריצה של התוכנית והפך במהרה לתופעת אינטרנט פופולרית. הגרדיאן כינה אותו "הדמות החדשה הגדולה ביותר של שנת 2019", ההוליווד ריפורטר טען כי הדמות "מייצגת את עתידה של הוליווד". כותבים רבים תיארו את הילד כחלק מרכזי בהצלחת דיסני+. הילד נשמר בסוד ונגרע במכוון ממסע שיווק המרצ'נדייז של הסדרה, לפני שידורה. כתוצאה מכך, מרצ'נדייז של הילד לא היה זמין מיידית לאחר הופעת הבכורה שלה בסדרה, שלדעת כמה אנליסטים הביאה לדיסני הכנסות של 2.7 מיליון דולר. בוב אייגר, מנכ"ל דיסני בעת הצגת הבכורה של הסדרה, הגן על האסטרטגיה הזאת שמנעה חשיפת ספוילר חשוב.
ביוגרפיה

הילד הוא בן מאותו המין כמו הדמות הפופולרית יודה ממלחמת הכוכבים. הוא בן 50 באירועי "המנדלוריאן", אך עדיין נראה תינוק כתוצאה מהקצב האיטי בו מזדקן המין הזה.  המין מעולם לא קיבל שם ראוי מכיוון שיוצר "מלחמת הכוכבים" ג'ורג' לוקאס רצה שיודה ישמור על תחושת מסתורין. לאורך כל עונה 1 ועד לפרק 5 של עונה 2 בסדרה "המנדלוריאן", הילד לא זוהה בשם וכונה על ידי דמויות אחרות בשם "הילד" או "התינוק", עד שנחשף על ידי אסוקה טאנו  כי שמו הוא "גרוגו". הוא הדמות היחידה שמופיעה בכל עשרים וארבע פרקי הסדרה מלבד המנדלוריאן (פדרו פסקל).
לדברי אסוקה טאנו ששוחחה עם הילד (במהלך הפרק החמישי בעונה השנייה של המנדלוריאן), גרוגו גודל על ידי הג'דיי במקדשם בקורסנט. לאחר מלחמת המשובטים כשהאימפריה עלתה לשלטון, הוא הוסתר.
בפרק השישי של העונה השנייה, גרוגו עסק במדיטציה על כוכב הלכת טיית'ון שמטרתה הייתה לקרוא לג'די כלשהו להגיע ולקחת אותו תחת חסותו. באותו הפרק הוא נחטף על ידי דור חדש של חיילים אפלים (באנגלית: Dark Troopers) ונלקח אל ספינתו של מוף גדעון.
בפרק השמיני של העונה השנייה, המנדלוריאן חילץ אותו מהספינה של גדעון ולאחר מכן הג'דיי לוק סקייווקר הציל את גרוגו, מנדו, בו-קטאן ואנשיהם מהחיילים האפלים של גדעון. לוק הסביר למנדו שהוא הג'דיי שהגיע ושגרוגו מבקש את רשותו של מנדו שילך עם לוק הוא ממשיך ואומר שלגרוגו יש כישרון אך זה חסר תועלת ללא האימון הנדרש. לאחר פרידה מרגשת שבמהלכה מנדו הוריד את הקסדה שלו מול גרוגו, לוק לוקח איתו את גרוגו במטרה לאמן אותו להיות ג'דיי.
במהלך הספר של בובה פט גרוגו בוחר לחזור למנדלוריאן.
בפרק האחרון של העונה השלישית של המנדלוריאן מנדו מאמץ את גרוגו כמתלמד שלו וכתוצאה מכך הוא משנה את שמו של גרוגו ל- "דין גרוגו".
אפיון

פיזית, הילד דומה מאוד ליודה, עם אותו גוון עור ירוק ואוזניים מחודדות. הילד קטן בגודלו, עם עיניים גדולות, שערות קצרות ועור קצת פחות מקומט. לילד יש כישרון להכניס את מנדו לצרות, בעיקר בכך שהוא לוקח כל הזמן חלק מסוים בספינה של מנדו, "הרייזור קרסט". הילד מסוגל לשבת, לזחול, ללכת ולאכול. נראה שהוא מסוגל להבין איזו שפה המדוברת סביבו, אך אינו מסוגל לדבר אלא להשמיע קולות תינוקיים. ג'ינה קראנו חשה שהילד מביא חום לסדרה כאיזון למנדלוריאן עצמו, שאחרת היה פועל באופן חסר רגש. קראנו מאמינה שבדרך זו, הילד "מעלה את הרמה הרגשית ואת ההומור" של הסדרה. אנתוני ברזניקן מ-"Vanity Fair" הדהד את הסנטימנט הזה באומרו כי "יש כאן העברה רגשית. קהל [הצופים] דואג יותר למנדלוריאן ללא שם, מכיוון שהוא כל כך דואג לתינוק יודה." רבקה קיגן "מהוליווד ריפורטר" מאמינה שהילד מפגין צורה של חוכמה למרות גילו הצעיר ומתארת אותו כ"דלאי לאמה פעוט". ז'אן קוולוס, לשעבר אסטרופיזיקאית מנאס"א ומחברת הספר "מדע מלחמת הכוכבים", מאמינה גם שהילד מפגין אינטליגנציה מעבר לשנותיו, תוך שהיא מציינת את מודעותו והאמפתיה כלפי יצורים גם כאשר פניהם או גופם מכוסים לחלוטין, כמו גם את יכולתו לזהות פגיעה אצל אחרים ולנסות לתקן אותה.
למרות גילו הצעיר, הילד מפגין יכולת ניכרת בשימוש ב"כוח" ותפעולו, כמו כשהוא מרים את המאדהורן הגדול (יצור דמוי קרנף אך מעט גדול יותר) לאוויר ב"פרק 2: הילד", וכאשר הסיט את האש של להביור חיילי הסער ב"פרק 8: גאולה". קווין מלרוז מ-"Comic Book Resources" ציין כי בסרט הטרילוגיה המקורית של מלחמת הכוכבים, "האימפריה מכה שנית" (1980), לוק סקייווקר נאבק להרים חללית X-Wing בשל גודלה, לכן העובדה שהילד יכול להרים חפצים כבדים למרות גודלו הקטן וגילו הצעיר ממחישים את עוצמת כוחותיו. הילד גם מראה שוב ושוב רצון להשתמש בכוח כדי לסייע לסובבים אותו, למשל כשהוא מנסה לרפא את פצעי המנדלוריאן ב"פרק 2: הילד" וכאשר הוא מרפא את הפצעים הכמעט קטלניים של גרף קארגה ב"פרק 7: השינוי". עם זאת, לאחר השימוש בכוח באופן זה, הילד נופל לתרדמת קצרה לעיתים קרובות, מה שמצביע על כך שהילד עדיין מפתח את כוחו ועדיין אין לו את הכישורים לשלוט בהם באופן מלא. למרות יכולתו הטבעית הגולמית עם הכוח, הילד אינו מיומן ועדיין תלוי במידה רבה בסיוע המנדלוריאן ובעלי ברית אחרים להגנה. הילד בעל מזג רגוע ומתוק,  והוא תמים וטוב לב לרוב האנשים שהוא פוגש, אך הוא מסוגל מדי פעם גם לאלימות, למשל במהלך סצנה ב"פרק 7: חשבון הנפש" כשהוא משתמש בכוח כדי לחנוק את קארה דון בזמן שהיא מערבת את המנדלוריאן במשחק הורדת ידיים ידידותי (מנדו עוצר אותו לפני שנגרם נזק רציני).
הליגה האיטולית

הליגה האיטולית הייתה ברית צבאית של יוונים באיטוליה, בצפון מזרח יוון של היום, בתקופת יוון ההלניסטית.
הייתה זו ליגה חזקה, יריבתה המרה של הליגה האכאית. הליגה האיטולית התנגדה גם לשליטת מוקדון ביוון. בפלישת הגאלים (או כפי שכונו ביוון "גלאטים"), הצליחו להדוף את הפלישה במקום בו נכשלה מוקדון וקראו לעצמם "מושיעי יוון".
במלחמה המוקדונית הראשונה היו בברית עם הרפובליקה הרומית נגד מוקדון. לאחר הניצחון הרומאי התלוננו שלא קיבלו מספיק טובות הנאה.
הליגה התפרקה כתוצאה מההשתלטות הרומאית על יוון במהלך המאה השנייה לפני הספירה, השתלטות שהושלמה בשנת 146 לפנה"ס.
שוד ימי

ייתכן ששמם השלילי של האיטולים כעוסקים בשוד ימי נוצר כתוצאה מהטיית המקור העיקרי לתקופה זו. פוליביוס שהוא המקור החשוב ביותר לתקופה היה בן הליגה האכאית, העוינת לאיטולית ונראה שהוא אחראי במידה רבה לשמם המסורתי הרע של האיטולית: ארץ המלאה בשודדי דרכים ושודדי ימים.