stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרדנה

השרדנה או שרדן (Sherden), הם אחת מקבוצות גויי הים הנזכרות בתעודות מצריות בכתב החרטומים. מוצאם מאזור הים התיכון, אך המקום המדויק של מוצאם אינו ידוע. המידע עליהם אינו רב ומשאיר שאלות פתוחות לא מעטות. גויי הים הוגדרו על ידי אגיפטולוגים בסוף המאה ה-19 כקבוצות של עמים או שבטים, שפשטו על החופים הצפוניים והמזרחיים של הים התיכון במהלך המאות 14 עד 12 לפנה"ס. במיוחד ניתן לעקוב אחרי תנועותיהם באזורי אנטוליה, סוריה, כנען ומצרים. רוב האזכורים עליהם הם ממקורות מצריים, אך השרדנה נזכרים גם באוגרית ובמכתבי אל עמארנה.
הממצאים

לבושם וציודם האופייני של השרדנה היה זהה לגויי הים האחרים, פלשתים, ת'כר (סיקולו) ואחרים, פרט לקסדה. ציוד זה כלל מגן מאורך, חרב עם להב ארוך, בגד בעל עיבוד דמוי צלעות מעור או מתכת, שמלה קצרה וקסדה בעלת שתי קרניים בולטות. קסדה אחרונה זו אפיינה רק את השרדנה.
מקור המידע על שריונם ושאר הציוד בתבליטים שנתגלו על הקיר המזרחי של מקדש, מדינת האבו, במצרים. המקדש נמצא ממערב לנילוס וממול לעיר לוקסור, בירת הממלכה החדשה.
אזכורים בכתובים

לראשונה הם נזכרים במכתבי אל-עמארנה מ-1350 לפנה"ס לערך. שני המכתבים עם אזכורים לשרדנה נשלחו על ידי נסיך גבל. שלושת המכתבים, מספר 81 ו-123-122, הם של ריב-הדה (Rib-Hadah) נסיך גבל. ריב-הדה כותב לפרעה שעבד-אשרתו מלך אמורו לוחץ אותו קשות. במכתב 81 נאמר כך: "שרדנ (Sirdanu) שאני מכיר אותו ברח אל עבדאשרת. לפי פקודתו נעשה המעשה!". במכתב 122 הוא כותב: "פחר פשע נגדי. הוא שלח סת (סוג של שליחים/נוודים) והם הרגו את השרדנ, ושלושה אנשים הביא למצרים. כמה זמן העיר כועסת עלי?".
אזכור של השרדנה מופיע גם באונומסטיקון של אמנופה.
ויליאם פוקסוול אולברייט פקפק אם אמנם מדובר בשבט השרדנה, אך מרוב העדויות עולה שהכוונה הייתה אליהם. המכתבים מגבל מוכיחים שהשרדנה הגיעו למזרח הים התיכון כבר במאה ה-14 לפנה"ס, ובכך קדמו בהרבה לפלשתים ולשאר השבטים מגויי הים. כבר בתקופה זו שימשו כשכירי חרב בצבאות השונים.
כחמישים שנה אחרי המכתבים מגבל הם נזכרים אצל רעמסס השני, מגדולי הפרעונים בשושלת ה-19 (1220-1290 לפנה"ס לערך). הוא צירף את השרדנה לצבאו כשכירים ואף הכניס אותם למשמר הראש שלו, כפי שעולה מתבליטי קרב קדש, שאותו ניהל כנגד החתים (1285 לפנה"ס לערך). על מצבת ניצחון מהעיר תאניס בא הקטע הבא: "השרדנה עם הלב המרדן... אותם. ספינות מלחמה עצומות באמצע הים... לפניהם". במסגרת ההכנות לקרב קדש הוא כותב כך: "והנה עתה, הוד מלכותו הכין את חיל הרגלים שלו, את מרכבותיו, את השרדנה משבי הוד מלכותו, שאותם הביא בעקבות ניצחונותיו, מצוידים בכל הנשק על פי פקודות הקרב. הוד מלכותו התקדם צפונה, חיל הרגלים והמרכבות איתו..." במפקד הצבא לקראת המסע צפונה, לארץ דאהי, נאמר כך: "הקשתים בצבא, ההולכים לפניך, מספרם 1,900; מספר השרדנה 520; קהקים 1,600; משווש (100?) וכושים 880. בסך הכל 5,000 חיילים, לבד מקצינים".
מרנפתח (1203-1213 לפנה"ס), בנו של רעמסס השני, מספר על השרדנה כחלק מגויי הים שנלחמו נגד המצרים. גם מדבריו עולה שלשרדנה היה מעמד כפול: גויי ים שלחמו נגד מצרים ובאותה עת – שכירי חרב של מצרים. מרנפתח כותב: "הצבא המנצח בא לאחר מסע הניצחון, בתהילה ובכוח. הוא הדליק באש את איסרקתיוושרף את המריאנו. השרדנה אשר נלקחו ביד חזקה בזזו את השבטים של הארצות הזרות." אזכור חשוב ביותר נמצא בפפירוס האריס א מימי רעמסס השלישי (מחצית המאה ה-12 לערך), המסכם את ניצחונותיו. בין היתר הוא מדבר על הכנעת השרדנה וגויי ים אחרים והושבתם כשכירי חרב "במצודות" שהקים להם. הוא מוסיף גם שקיבלו את צורכיהם ממחסני המלך.
הקשר עם סרדיניה

כבר עם פענוח ופרסום כתובותיו של רעמסס השלישי (1185 עד 1150 לפנה"ס לערך) מהשושלת ה-20 במצרים, על ידי האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו, הציע הנ"ל את הקשר בין השם שרדנה לאי סרדיניה. הכתובות והתבליטים הנ"ל מופיעים על מקדש המתים של המלך במדינת האבו שבמצרים העליונה. הצעת הקשר של שרדנה לסרדיניה הועלתה רק על פי דמיון השם, ללא סימוכין נוספים. מאז חזרו חוקרים שונים לרעיון של מאספרו, אך ללא הוכחות הוא נשאר בבחינת תאוריה. ב-2001 הציע פרופ' אדם זרטל מאוניברסיטת חיפה קשר חדש אל השרדנה. באתר אל-אחוואט (el-Ahwat) שמדרום לנחל עירון, שנחפר בין 1993 ל-2000, נתגלתה ארכיטקטורה בעלת דמיון למבנים הנוראגיים באי סרדיניה. התרבות הנוראגית (Nuraghic) שם הצטיינה במבני ענק בעלי מסדרונות פנימיים וחדרים מקורים בשיטת 'הכיפה המדומה' (falsedome). באל-אחוואט נתגלו מסדרונות ומבנים דומים לאלה של סרדיניה, שהוגדרו כיחידאיים במזרח הים התיכון.
אל-אחוואט הוא אתר מבוצר ששטחו 30 דונם. הוא בוצר בחומה רחבה (6 מטר) ומגדלים, וכן שער מבוצר בצפון. האתר מתוארך לתקופה בין 1210 ל-1150 לפנה"ס, לערך. נמצא בו ממצא קטן רב ובעל ערך כרונולוגי: כעשר חרפושיות מצריות, שהחשובה בהן היא של רעמסס השלישי עם שמו המלכותי, פסלונים וחותמות, וכן ראש של יעל עשוי שנהב. הראש הנ"ל שימש לעיטור וקישוט של כלי פאר, לרוב מבהט.
הממצא הארכאולוגי הנ"ל וכן החרסים הרבים מעידים על אתר קצר ימים, שננטש לחלוטין כ-50 שנה לאחר הקמתו.
ההקשר המקראי של השרדנה ואל-אחוואט

בניסיון להתחקות אחר הקשר מקראי אפשרי של האתר הציע עוד פרופ' זרטל לזהות את המקום עם חרושת הגויים, בירתו של סיסרא (שופטים ד). על פי ספר שופטים ישב סיסרא, המצביא של יבין "מלך כנען", בחרושת הגויים. מכאן הוא יצא לקרב המכריע נגד שבטי ישראל בראשותו של ברק בן אבינועם ודבורה הנביאה ולכאן ברח צבאו המובס.
חרושת הגויים לא זוהתה קודם לכן, למרות הצעות הזיהוי הרבות. על פי הטקסט, נראה שעליה להיות ממערב למקום הקרב בעמק יזרעאל, המוגדר כ"תענך על מי מגידו". שופטים ד' מספר ששני הצבאות, הכנענים והישראלים, נעו זה מול זה אל מקום הקרב. מכאן שעל בירת סיסרא להיות מערבית לפתח נחל עירון, ועל כן מתאימה לכך אל-אחוואט מבחינת מקומה.
נימוק נוסף לזיהוי המקראי קשור בשם סיסרא, שמקור שמו לא הובן עד עתה. זרטל הציע את הקשר הלשוני לעיר סאסארי (Sassari) בצפון סרדיניה. כידוע, חלק ניכר משמות המשפחה קשור בעיר המוצא. שתי חוליות נוספות למעבר השם נתגלו באי כרתים, שם פוענח השם Seisara כשם תאופורי ממוצא סרדיני (בכרתים הייתה מושבה סרדינית-נוראגית ששמה קומוס), וכן בעיר אוגרית. בארכיון אוגרית (צפון סוריה) פרסם אולברייט נסיך בשם סי-סא-רואה (Si-sa-ru-wa), שנקשר כנראה למושבה השרדנית שהייתה בעיר בתקופת הברונזה המאוחרת.
המסקנה מכאן שסיסרא הוא שם שושלתי ממוצא סרדי, שהגיע למזרח התיכון עם השרדנה. סיסרא היה כנראה גנרל שרדני, שעמד בראש קואליציה של הכנענים עם גויי הים. השרדנים נודעו כלוחמי מרכבות מעולים. הצעה זו נתמכת בארכיטקטורה של אל-אחוואט/חרושת הגויים, בשמו של סיסרא ובכמה רמזים ספרותיים בשירת דבורה, העשויים להצביע על קשר לאזור האגאי ולמערב הים התיכון.
ההצעה גם מסבירה את הסיבה לקרב ההכרעה בין הישראלים לכנענים וגויי הים. הייתה זו לחימה על עמק יזרעאל, חוליית הקשר בין שבטי ישראל שבגליל לשבטים, הגדולים יותר, בשומרון – אפרים ומנשה. זרטל הציע גם את הסיבה לניצחון הישראלי – 'תפיסת' המרכבות הכנעניות בשעה שיצאו, ככל הנראה מפורקות, מהיציאה הצרה המזרחית של נחל עירון.
הרעיון מאיר באור חדש את הקרב בספר שופטים, סיבותיו, מהלכו ותוצאותיו.
אתרים וממצאים

אתרים של נוראגות - הענקים מאבן ניתן לראות בארבעים אתרים באי. המפורסמים שבהם הם:
סו נוראז'י די ברומיני
Il Nuraghe Losa di Abbasanta
צלמים של שרדנים ופלשתים במוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי
צילומים של האתר, הצלמים ומבט על סרדיניה באתר עמודי הרקולס בדפים המוקדשים ל: L'ISOLA / Contatto con la Sardegna
לקריאה נוספת

אדם זרטל, סודו של סיסרא - מסע בעקבות גויי הים ושירת דבורה, הוצאת דביר, 2010.
הערות שוליים

↑  אדם זרטל, סודו של סיסרא - מסע בעקבות גויי הים ושירת דבורה, הוצאת דביר, 2010, עמודים 156-155
שירות של להט"בים במערכת הביטחון הישראלית

להט"בים משרתים במערכת הביטחון הישראלית: צה"ל, משטרה, שב"כ ועוד. מצבו החוקי של השירות הצבאי של להט"בים בישראל השתנה לאורך השנים.
צה"ל > מצב הלהט"בים נכון ל-2014

צה"ל אינו מפלה על רקע נטייה מינית. כל התפקידים בצה"ל לרבות תפקידי לחימה ופיקוד ותפקידים בעלי סיווג ביטחוני רגיש פתוחים בפני הומואים ולסביות. נטייה מינית אינה מהווה עוד פרמטר בקביעת סיווגו הביטחוני של אדם. צה"ל מכיר בבני זוג מאותו המין ובכלל זה באלמנים ואלמנות של בן זוג מאותו המין. פקודות צה"ל אוסרות על הטרדה על רקע נטייה מינית. לפי מחקר של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, אלוף הצהיר כי ישראלים מגלים "סובלנות גדולה" לחיילים הומוסקסואלים. הקונסול דוד סרנגה מהקונסוליה הישראלית בניו יורק, שרואיין על ידי "סנט פטרסבורג טיימס" אמר כי: "זה לא עניין. אתה יכול להיות קצין טוב מאוד, יצירתי, אמיץ והומוסקסואל באותו הזמן".
כמו כן צה"ל מתיר לחיילים להשתתף באופן פרטי במצעדי הגאווה. כיום מצב השירות הצבאי של הומואים ולסביות מוגדר כמצב טוב, בהשוואה לשירות צבאי במדינות אחרות במערב.
בפברואר 2014 ערך מרכז האג למחקרים אסטרטגיים (HCSS) מחקר לגבי ידידותם של צבאות שונים בעולם ללהט"בים על פי בדיקה של 21 פרמטרים להכלה של להט"בים בסקאלה שכוללת חמש קטגוריות עיקריות: הכלה, קבלה, סובלנות, הדרה ורדיפה. תוצאות הבדיקה מיקמו את צה"ל בעשירייה הראשונה. צה"ל דורג במקום התשיעי עם דירוג של 92 אחוזי הכלה. על פי המחקר ”ישראל היא המדינה היחידה במזרח התיכון שקיבלה ניקוד גבוה מ-50 אחוזים, מה שלמעשה משקף את הקדמה של הצבא ביחס לחברה הישראלית שאחוזי ההכלה בה כלפי האוכלוסיה הגאה הם נמוכים יותר”.
בנובמבר 2014 פורסם כי ענף "מוקד ידע מגדר" במטה יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים יערוך לראשונה מחקר על שירות הומואים ולסביות בשורות הצבא באמצעות ראיונות, במטרה לשפר את איכות השירות של אוכלוסיית הלהט"ב בצבא. בראשית 2015 פורסם כי בצה"ל משרת קצין טרנסג'נדר מחוץ לארון, זאת לאחר שעופר ארז סיים את קורס הקצינים ביולי 2013 והפך לקצין הטרנסג'נדר הראשון בצה"ל המשרת מחוץ לארון ובהתאם למגדר בו מזדהה.
צה"ל > תיקון הגדרת אלמן או אלמנת צה"ל

בנובמבר 2023, בעת מלחמת חרבות ברזל, נחקק חוק תגמולים לבני משפחה של חטופים ונעדרים בפעולת איבה, במסגרתו תוקן בתיקון עקיף חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום). בתיקון זה, שונתה הגדרת בן משפחה של חייל שנספה במערכה כך שתכלול את מי שהתגורר עם הנספה לפני יום המוות, ובאותו מועד הם היו ידועים בציבור כבני זוג. כלומר, בן משפחה זה יוכר כאלמן או אלמנת צה"ל, גם אם בני הזוג להט"בים שאינם נשואים.
משטרת ישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אפרת טילמה היא פעילה זכויות להט"ב טרנסג'נדרית, מראשונות הנשים הטרנסיות בישראל, חברת ועד בעמותת "מעברים" והאישה הטרנסית הראשונה מחוץ לארון המתנדבת כשוטרת במשטרת ישראל. היא החלה בתפקידה בשנת 2011 כאשר התנדבה במחוז תל אביב של משטרת ישראל. כבת דור הוותיקות סבלה לא אחת מאפליה על רקע היותה טרנסית ועל כן הסתירה עובדה זו מחבריה וממפקדיה במשטרה.
בשנים 2010–2012 קרו מספר תקריות טרנספוביות בהן שוטרים התייחסו באופן משפיל לנשים טרנסיות העובדות בזנות ופנו אליהן בלשון זכר. מתיחות זו, בשילוב ידידה טרנסית שהתאבדה, הובילו את טילמה לצאת מהארון ולהפוך לשגרירה של הקהילה הטרנסית במשטרה. היא מרצה בפני שוטרים על הקהילה הטרנסית ואף זכתה על פעילותה במדליית המחוז, אשר העניק לה מפקד המחוז, ניצב משה (צ'יקו) אדרי, במאי 2017. טילמה אף נפגשה עם נשיא המדינה, ראובן ריבלין, במסגרת ערב הוקרה לחברי הקהילה הלהט"בית המשרתים בכוחות הביטחון. במרץ 2019 טילמה נבחרה ליקירת העיר תל אביב-יפו לשנת 2019 והיא האישה הטרנסית הראשונה הזוכה לקבל את תואר הכבוד.
שב"כ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אמיר אוחנה, ששירת בצה"ל כקצין במשטרה הצבאית, שירת בשנים 2000–2006 בשירות הביטחון הכללי.
ראו גם

אל תשאל, אל תספר
לקריאה נוספת

דני קפלן, דוד, יהונתן וחיילים אחרים: על זהות, גבריות ומיניות ביחידות קרביות בצה״ל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999
שלום דובער וולפא

| --- | --- |

הרב וולפא, 2010
 לידה:  21 בפברואר 1948 (בן 76) י"א באדר א' ה'תש"ח ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 
הרב שלום דובער הלוי וולפא (נולד בי"א באדר א' ה'תש"ח, 21 בפברואר 1948) הוא ראש כולל עיוני ו'מכון הרמב"ם השלם' בביתר עילית. הוא גם ראש המטה העולמי להצלת העם והארץ ולשעבר ראש מפלגת ארץ ישראל שלנו.
קורותיו

נולד וגדל בירושלים ליפה, בתו של הרב עזריאל זליג סלונים, ויצחק וולפא (אחיו של הרב יהודה דוד וולפא). למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, בישיבת קול תורה וישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד. בשנת תשכ"ז נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים 770 בניו יורק.
אחרי חתונתו, בהוראת הרבי מלובביץ', עבר להתגורר בקריית גת, שם ניהל את ישיבת חב"ד ואת רשת מוסדות חינוך חב"ד בעיר. לאחר שהמוסדות נקלעו לקשיים כספיים כבדים הוא פרש מהניהול[דרוש מקור] והעביר את הישיבה לרב משה הבלין.
בשנת 2006 הקים בעיר ביתר עלית את מכון "הרמב"ם השלם" העוסק בפיענוח וביאור ספרו של הרמב"ם היד החזקה. בשנת תשס"ז (2007) יצא לאור הכרך הראשון במסגרת הפרויקט, על הלכות שבת פרקים א–ד. בשנת 2010 עבר לגור בעיר זו.
קורותיו > פעילות ציבורית

וולפא הוא מן המנהיגים הבולטים של הזרם המשיחיסטי בחב"ד. הוא תמך בפרסום זיהויו של הרבי מלובביץ' כמשיח עוד בימי חיי הרבי. הרבי נזף בו על כך והתרה בו שיימנע מכל פעולה כזו בעתיד, בין היתר בנימוק שפרסומים כאלו מרחיקים אנשים מלימוד תורת החסידות. עם זאת, הרבי מלובביץ' עודדו בשנת תשמ"ז לכתוב חיבורים אחרים. בתשנ"א שאל את הרבי שוב בעניין, והוא ענה לו שאם ישמיט קטעים שעלולים להרחיק אנשים מלימוד תורת החסידות, על פי חוות דעתם של "ידידים מבינים", כדאי להדפיס את הספר, ואכן הספר ראה אור בהשמטת כמה קטעים.
הרב וולפא כתב למעלה מ-40 ספרים במגוון נושאים הלכתיים ותורניים, חלקם נכתבו כמענה או כהתרסה כלפי מתנגדי דרכו של הרבי מחב"ד. בשנת ה'תש"ם (1979) הוציא לאור את הספר "דעת תורה" העוסק באיסור מסירת שטחים לאויבי ישראל לדעת הרבי מחב"ד, והתראיין בעניין בכלי התקשורת. בעת פינוי חבל ימית הגיע לגור במקום. בשנת תשמ"ב 1982 הוציא את הספר "שלום שלום ואין שלום" ובו טען כי אין מציאות של שלום עם העולם הערבי.
בעקבות מאבקו של מנהיג הציבור הליטאי הרב אלעזר מנחם מן שך ברבי מחב"ד, הוציא וולפא סדרת ספרים בשם "ידבר שלום" שבהם חלק על חידושיו של הרב שך, בספרו "אבי עזרי".
בעקבות הוראת הרבי מחב"ד להעדיף חבישת פאה נכרית לכיסוי ראש לנשים, ניהל מאבק נגד עסקנים שהתנגדו לחבישת פאה לנשים[דרוש מקור]. בעקבות תמיכת הרב מאיר מאזוז (בהקדמתו לספר עבד לעבדי ה') בדעת המתנגדים לחבישת פאה, הוציא לאור וולפא את הספר "לקט שכחת הפאה" ובו מענה לחששותיו של הרב מאזוז בצירוף דעתם של רבנים התומכים בחבישת פאה. בפרשה סביב חבישת הפאות שיובאו מהודו, שהסעירה בשנת תשס"ד (2004) את העולם החרדי, הצטרף לעמדת המתירים והוציא לאור ספר בנושא בשם "יקם שערה לדממה".
בשנת 2009 העניק פרסים כספיים מטעם המטה העולמי להצלת העם והארץ לחיילים מגדוד שמשון, שהניפו שלטים נגד השתתפות הגדוד בפינוי פעילי ימין מאתר ההתנחלות חומש. עקב כך הוגש נגדו כתב אישום על הסתה לאי-ציות לפקודה, בדצמבר 2017 זוכה.
ב-2011 כינה כוחות ביטחון שמפנים יישובים כ"מחבלים בשחור" וקרא לירות עליהם כדורי גומי.
קורותיו > המחאה נגד תוכנית ההתנתקות

בתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הקים וולפא את המטה העולמי להצלת העם והארץ, יחד עם הרב יקותיאל ראפ, וארגן כנס מחאה בבנייני האומה בירושלים. ביוזמתו גם נכתב ספר תורה לזכות תושבי גוש קטיף, כשצעדת הכנסת ספר התורה החלה בכפר מימון והסתיימה בנוה דקלים. בעת הפינוי היה בגוש קטיף ודגל במאבק ללא פשרות. כאשר ראש הממשלה אריאל שרון נפל למשכב תקף את הרבנים שקראו להתפלל עבורו. לאחר הפינוי ארגן כנס מחאה תחת הסלוגן "לא נשכח ולא נסלח", בו אמר כי התפילות לשלום המדינה סייעו לשרון לבצע את ההתנתקות. היה מיוזמי הקמת מוזיאון גוש קטיף בירושלים.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה יזם קמפיין בשם "אמרנו לכם" שבמהלכו הפיץ מיליון חוברות הסברה בעיתונות הישראלית נגד תוכנית ההתכנסות ותוכנית ההתנתקות. כמו כן יצא בקמפיין "יש דין ויש דיין" שבו פרסם את תמונות האחראים לביצוע תוכנית ההתנתקות, וטען כי כל מי שנתן ידו לאותה תוכנית נענש "משמיים".
קורותיו > תנועת ארץ ישראל שלנו

בשנת 2008 הקים יחד עם ברוך מרזל את מפלגת ארץ ישראל שלנו, שהתמודדה בבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) במסגרת רשימת האיחוד הלאומי והכניסה את נציגה ד"ר מיכאל בן ארי לכנסת ה-18. בבחירות לכנסת ה-19 תמך וולפא במפלגת הבית היהודי בראשות נפתלי בנט. עובדה זו ונימוקים נוספים הביאו לפרישת רבני ארץ ישראל שלנו מתנועתו.
מאז הבחירות לכנסת העשרים ואחת המפלגה משמשת כמפלגת מדף.
חיים אישיים

אחיו הרב מנחם מנדל, הוא רב קהילת חב"ד ושליח חב"ד הראשי בנתניה. לרב וולפא 11 ילדים, בהם:
בתו נחמה דינה (נחמי) נשואה לרב נחמיה וילהלם והם משמשים כשליחי חב"ד בבנגקוק בירת תאילנד.
בנו, הרב עזריאל זליג משמש כר"מ בישיבת תורת אמת (חב"ד) בירושלים.
בנו הרב צבי הירש וחתנו הרב מנחם פלמן משמשים כשליחי חב"ד ביישוב עומר.
ספריו

דעת תורה בענייני המצב בארץ הקודש - על איסור מסירת שטחים, תש"ם
שלום שלום ואין שלום - המשך הספר הקודם, נגד מדיניות הנסיגות והסכנות הכרוכות בהן, תשמ"א
גדולי ישראל על החזרת שטחים - דעתם של רבנים נגד מסירת שטחים, תשמ"ב
ידבר שלום (ב"כ) - ביאורים ופלפולים, על ספרי יד החזקה של הרמב"ם, תשמ"ז-תנש"א
רודף ובא במחתרת - עיונים בסוגיית "רודף ובא במחתרת" ברמב"ם, קריית גת, תשמ"ז
ובערת הרע מקרבך - עיונים בסוגיית "ובערת הרע מקרבך" שבספר הרמב"ם, קריית גת, תשמ"ח
כי הם חיינו - מושגים ביהדות, תשנ"א
יחי המלך - ביאור על הלכות מלכים ברמב"ם פרקים א-י, תשנ"ב
קבלת פני משיח צדקנו, שאלות ותשובות בשיחות הרבי מלובביץ' מהשנים תשנ"א-תשנ"ב, ניסן תשנ"ב
יחי המלך המשיח - ספר המשך המבאר את הלכות מלכים פרקים יא-יב ומסביר על פיהם את קביעתו שהרבי מלובביץ' הוא בחזקת משיח, תשנ"ג
מבשר טוב - שו"ת בענייני זהות מלך המשיח, בהמשך לספר 'יחי המלך המשיח', חשון תשנ"ד
הניסיון האחרון - שאלות ותשובות בעניין חייו הנצחיים של הרבי לאחר ג' תמוז, קריית גת, מנחם אב תשנ"ד
ספר סופר וסיפור - נגד קונטרס "יתבררו ויתלבנו" של הרב יחזקאל סופר, תשנ"ו
שמן ששון מחבריך, ארבעה כרכים, ביוגרפיות של רבנים שהיו בקשר עם הרבי מלובביץ' תוך הדגשת הקשר ביניהם, תשנ"ח-תשע"א
פרדס שלום ב' כרכים - פסקי הלכה וביאורים בש"ס, ברמב"ם ובתורת החסידות
אוצר חידושים בש"ס - באורי סוגיות לפי תורת הרבי מליובאוויטש, תשנ"ח
לקט שכחת הפאה - מקורות התומכים בעניין חבישת פאה נוכרית לנשים. נכתב כתשובה לדברי הרב מאיר מאזוז בהקדמתו לספר עבד לעבדי ה', תשנ"ט
ותורה יבקשו מפיהו - ביאור דעת הרבי מליובאוויטש בעניין תורת חסידות חב"ד, שיטתה ומנהגיה. נכתב גם הוא כתשובה לרב מאזוז, תש"ס
ביאור סוגיית המותר בפיך - עונה לטענות הסטייפלר על הסברו של אדמו"ר הזקן בספר התניא בנושא, תשס"ב
יקם שערה לדממה - נימוקים להיתר הפאות הנוכריות המיובאות מהודו בניגוד לסוברים שהן תקרובת עבודה זרה, תשס"ד
בין אור לחושך - על יחסו של הרב מנחם מנדל שניאורסון למדינת ישראל, המנוגד לשיטת "אתחלתא דגאולה", תשס"ו
הרמב"ם השלם, תשעה כרכים, על הלכות שבת בספר הי"ד החזקה, תשס"ז-תשפ"ב
עבד מלך, תולדות סבו, הרב עזריאל זליג סלונים, תשס"ח
תמת ישרים תנחם - תגובה לספר "במאי קמפלגי" של הרב יחזקאל סופר, תשע"ג
משמיע שלום, לקראת חתונת בנו, תשע"ז
השידוך המופלא בעריסה - על הצדיקים לבית טשערנוביל וצ'רקאס וקשרם עם אדמור"י חב"ד, תש"פ
הערות שוליים

↑  וולפא מספר בספרו מבשר טוב על תגובת הרבי על כך: "כנראה עושה עצמו אינו מבין מה שעניתי מאז... הנני מזהירו שיפסיק לדבר או לכתוב ועאכו"כ להפיץ ועאכו"כ להדפיס בענייני משיח – הן בשמו והן בשם אחר, על ידי שליח וכיוצא בזה – או באיזה קונץ שיהיה, ובאיזה סגנון ואופן שיהיה. ואם ח"ו יעשה משהו בזה, ידע ברור שזהו מלחמה נגדי בפרט ובכלל" (מבשר טוב, מאת הרב שלום דובער הלוי וולפא, הוצאת ופרצת כפר חב"ד, תשנ"ד, ע' עב) ההדגשות במקור.
↑  "ראו בפועל שעל ידי פעולותיו ומעשיו – הלהיב מחלוקת וכו', ומאות (ויותר) מבנ"י פסקו מללמוד דא"ח, נלחמים בהבעש"ט ותורתו בפועל... כָּתְּבִי לא היה מפני חשש אולי כו' [תהיינה תוצאות שליליות], כי אם מיוסד על המפורסם שאלפים ויותר הפסיקו לימוד דא"ח ונלחמים בתורת הבעש"ט וכו' – על ידי הדיבור ופרסום הנזכר-לעיל".
↑  הרבי משוחח עם אביו של וולפא
↑  הרבי עצמו גילה את זהות משיח ריאיון עם הרב וולפא באתר חב"ד אינפו
1 2  לקט שכחת הפאה, קרית גת, תשסא
↑  שלמה פיוטרקובסקי, הרב וולפא זוכה מעבירת הסתה לאי ציות, באתר ערוץ 7, 24 בדצמבר 2017;
ת"פ (י-ם) 22347-03-14 מדינת ישראל נגד שלום דב וולפא ושבתאי ויינטראוב, ניתן ב-24 בדצמבר 2017
↑  הרב וולפא: לירות כדורי גומי על חיילים מפנים, באתר ynet, 7 במרץ 2011
↑   כינוס "מי לה' אלי" נגד תכנית הגירוש • ט"ו אדר א' תשס"ה, סרטון בערוץ "זמן הגאולה", באתר יוטיוב (אורך: 02:19:43), 11 בינו׳ 2021
↑  אתר המוזיאון
↑  שרי רוט, הרבנים יוסף ואקסלרוד פרשו מ'ארץ ישראל שלנו', באתר בחדרי חרדים, 7 בדצמבר 2012.; יוסי חסיד, נמשך גל פרישת הרבנים מתנועת ארץ ישראל שלנו, כ"ז בכסלו תשע"ג, באתר JDN - 'אידישע טעגליכע נייעס'.
↑  סערה בעולם הישיבות, מעריב, 3.3.1988
↑  הפרק הראשון לקריאה, חב"ד אינפו
↑  הספר בPDF
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272651205171  GND: 1067890009  ISNI: 0000 0000 6693 5408  LCCN: n82213999  VIAF: 82190594   WorldCat (עם VIAF): 82190594
שפי בלייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בת 61 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה הפתוחה 
 תחום יצירה:  צילום 
 
שפי בלייר (נולדה ב-1964) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה

שפי בלייר נולדה בתל אביב. בעלת תואר ראשון באמנות מהמדרשה בבית ברל ותואר שני בתוכנית הבינתחומית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. משנת 2001 מלמדת בבית הספר לאמנות בבית ברל ובין השנים 2004 ל-2007 לימדה במרכז האקדמי לעיצוב וחינוך ויצו חיפה. כיהנה כאוצרת הגלריה לצילום במדרשה לאמנות בבית ברל. בשנת 1997 זכתה בפרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית ממשרד התרבות והספורט. בגיל שמונה עשרה נישאה לבמאי והתסריטאי רני בלייר, נישואין שארכו תשע עשרה שנים, ובמהלכם נולד בנם. חיה ועובדת בתל אביב.
עבודותיה

כבוגרת טרייה של המדרשה, הציגה בלייר בשנת 1994 בגלריה לימבוס את התערוכה "צילומים 1994" צילומים של עצמה ושל בני משפחתה, שהעלו תחושות גופניות טורדות של מגע בעור והפרשות. תערוכה נוספת באותה גלריה בשנת 1999 הייתה "חזיות, כריות וקונדומים משומשים (תחליפים רגשיים)" . בתערוכה זו העלתה את שאלת החילופין בין גוף, פנטזיה וחפץ. בלייר צלמה חפצים אישיים הקשורים לחייה האינטימיים כמו כריות שינה ללא ציפיות ספוגות כתמים וקמטים, קונדומים שהיו בשימוש ביחסים בינה לבין בעלה שהוקפאו והופשרו לצילום, וצלחות עם שאריות אוכל מארוחותיו של בנה הקטן.
בשנת 2005 הציגה את התערוכה "אמא, אבא, אחי, אחותי הקטנה, אני והבן שלי" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית - תערוכה זו הוצגה כחלק מסדרת תערוכות 'אניהו: אוטו/ביוגרפיה באמנות ישראלית עכשווית". בתערוכה זו הציגה בלייר שלוש סדרות של רגלי בני משפחתה: המוקדמת משנת 1997, השנייה משנת 2002, והשלישית משנת 2005. התצלומים סימלו את השינויים שעברו על מבנה הגרעין המשפחתי של שפי. מסדר הזיהוי שהעמידה בלייר, העיד על שינויי הזמן, ו"דרך הרגליים" הוצגה ביוגרפיה משפחתית
במהלך 2009–2010 הציגה בלייר את תערוכת היחיד "גוף אהבה" במוזיאון הפתוח לצילום בתל-חי. התערוכה הייתה סיומו של פרויקט שארך בן 9 שנים. בלייר החלה לצלם איברים פנימיים ב-2002, לאחר שבמקרה ראתה קיבת פרה אצל הקצב, הסתקרנה ונמשכה למראה הלא מוכר שנגלה בפניה. בתערוכה הציגה בלייר בתצלומים גדולים איברים פנימיים של בקר – קיבה, רחם, מעיים, עטינים, אשכים. האיברים הנקיים נתלו על גבי אנקולים או בעזרת חוטים, כטבע דומם. בסדרה זו נכללו גם דיוקן עצמי של בלייר ערומה ותלויה במהופך בעזרת חבלים; תמונת זוג ערום שכוב על שטיח; תמונת בנה עטוף בסדין התלוי גם הוא על אנקול אך בניגוד לאברי הבקר, כאן בלייר בחרה להציגו מוגן עטוף כברחם. בעבודתה ביקשה בלייר להרחיב את הראיה, להתבונן בלא מוכר, להציג את מה שנחשב לזר ודחוי באופן אחר, כנושא יופי ואסתטיקה.
תערוכות יחיד

1995 - "תצלומים 1994" גלריה לימבוס, תל אביב
1997 - "אמא אבא, אחי, אחותי הקטנה, אני בעלי והבן שלי..." מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
1999 - "חזיות, כריות וקונדומים משומשים (תחליפים רגשיים)", גלריית לימבוס, תל אביב
2005 - "אמא ואבא, אחי, אחותי הקטנה, אני והבן שלי...", מוזאון הרצליה לאמנות עכשווית
2009–2010 - "גוף אהבה" המוזאון הפתוח לצילום, תל-חי.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1998 - דו"ח מצב: צילום בישראל היום, מוזיאון ישראל, ירושלים
2001- "תיבות תהודה" מוזאון ראובן רובין, תל אביב.
2002 - לעשות את המוות, הגלריה החדשה, מכון אבני, תל אביב-יפו
2008- “Meat After Meat Joy”, באוצרות היידה הטרי (אנ'), גלריה דניאל מחמוד, ניו יורק
2011 - "פוטופואטיקה", הגלריה החברתית, מוסררה בית הספר לצילום, מדיה ומוזיקה חדשה, ירושלים
2011- "נוף אנושי" בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב
2012 - "חדרי הפלאות באמנות עכשווית", מוזיאון הרצליה
2015 - "פינפוינט" עם הילה בן ארי, פיינברג פרוג'קטס - גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2020 - "מרחבים במשבר" מוזיאון חיפה לאמנות.
מלגות ופרסים

1989 - מלגת קרן שרת, קרן התרבות אמריקה-ישראל.
1997 - פרס עידוד היצירה בתחומי האמנות הפלסטית, משרד התרבות והספורט, מנהל התרבות.
2009 - קרן רבינוביץ לאמנויות.
2010 - מפעל הפיס לאמנות ע"ש לנדאו.
לקריאה נוספת

יוסי יונה, "בלייר שפי: היפה והנשגב שמאחורי הקלעים", בתוך "מיזוג אופקים, מופעים של הפוליטי בשדה האמנות החזותית" (2021), עמ 155–174, פרדס הוצאה לאור.
הערות שוליים

1 2  סמדר הירש, כבר לא תלויה, באתר nrg
1 2  טלי תמיר, העלייה מן הלימבו, איכילוב ד, גואטה י, גור זאב ג, (אוצרות ועריכה), לימבוס, מקום, צילום, 2008, עמ' 331–332
↑  שפי בלייר- אניהו-אוטו/ביוגרפיה, באתר מוזאון הרצליה לאמנות עכשווית, ‏2005
↑  הודעות כלליות, תערוכות נשים במוזיאונים הפתוחים בגני התעשיה של סטף ורטהימר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 במרץ 2010
↑  שפי בלייר, ראיון בלונדון את קירשנבאום ערוץ 10, באתר יוטיוב, ‏19/11/2009
↑  נחמה חייקין, עקבות המבט, שפי בלייר-גוף אהבה, הוצאת המוזיאון הפתוח לצילום, גן התעשיה תל חי, עמ' 59
↑  ענבל כהן חמו, פינפוינט – נשיות וגוף בתערוכה זוגית, באתר סלונה, ‏2015-10-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271569  NLI: 987007307321505171  ISNI: 0000 0001 1999 5982  LCCN: no2010093531  ULAN: 500486410  VIAF: 120146020   WorldCat (עם VIAF): 120146020
מקס ברוך

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1838 קלן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  2 באוקטובר 1920 (בגיל 82) פרידנאו, ברלין, רפובליקת ויימאר 
 שם לידה:  Max Christian Friedrich Bruch 
 מקום קבורה:  חצר הכנסייה הישנה סנט מתאוס 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  קלרה טוצ'ק (3 בינואר 1881–?) 
 צאצאים:  מקס פליקס ברוך 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1918)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1892)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  פור לה מריט 
 פרופיל ב-IMDb
 
מקס בְּרוּך (בגרמנית: Max Bruch;‏ 6 בינואר 1838 – 20 באוקטובר 1920) היה מלחין, מנצח ומורה גרמני מהמאה ה-19. סגנונו המוזיקלי נטה יותר לסגנון השמרני של יוהנס ברהמס ורוברט שומאן מאשר לאסכולה הגרמנית החדשה של פרנץ ליסט וריכרד וגנר.