stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צליל קוואדרופוני

תרשים המציג את מיקום הרמקולים במערכת קוואדרופונית
צליל קוואדרופוני (לעיתים מכונה קוואדרופוניה) היא שיטת הקלטה, המשתמשת בארבעה ערוצי שמע בהם הרמקולים ממוקמים בארבע פינות חלל ההאזנה.
מערכת קוואדרופונית מאפשרת לרוב לדמות באופן ריאליסטי חווית שמע מוחשית כמו קונצרט או הופעה באופן פרטי, על ידי הצבת ערוצי השמע במיקומים שונים ביחס לאוזן. ניתן להשתמש בה גם כדי לשפר את חווית המאזין מעבר למגבלות של צליל סטריאו דו ערוצי סטנדרטי.
אודיו קוואדרופוני הוא הראשון שהומצא מבין סוגי הצלילים ההיקפיים. מאז הוצג לציבור בתחילת שנות ה-70 הוקלטו עשרות רבות של אלבומים, שירים וסרטים בצורת צליל קוואדרופוני, מה ששיפר את חווית השמע ובכך הפך אותו לפופולרי מתמיד. אף על פי כן, עם פרסומו היה הצליל הקוואדרופוני כישלון מסחרי בשל היותו יקר מדי ובעל בעיות טכניות רבות. היו ניסיונות שימוש בו, כמו בהקלטת האלבום "Aqualung" של ג'ת'רו טאל בשנת 1971 או "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד בשנת 1973, אולם ההצלחה העיקרית שלו הייתה עליית הפופולריות של הקולנוע הביתי בארצות הברית בשנות התשעים, אז החלו מערכות שמע קוואדרופוניות להימכר לצורכי חווית צפייה אולטימטיבית ביתית.
המערכת הקוואדרופונית עובדת בצורה כזו שבכל אחד מארבעת הרמקולים (המוצבים שניים מלפנים בצידי ימין ושמאל ושניים המקבילים להם מאחור) משדר ערוץ שמע אחד או שניים, ובכך נוצרת תחושה של הימצאות בתוך ההתרחשות עצמה, כאשר הצלילים "מקיפים" את המאזין.
ראו גם

סטריאו
מונו
צלמית (ארכאולוגיה)

צלמית אישה מחרס מתקופת הברונזה התיכונה ב1 1900–1750 לפנה"ס. מצפון סוריה. אוסף המוזיאון הימי הלאומי
בארכאולוגיה, צַלְמִית היא פסלון קטן ממדים בצלם אדם או בעל חיים. צלמיות יוצרו מחומרים שונים, בעיקר טין, אבן ומתכת. על פי הצלמיות ניתן ללמוד על מנהגי פולחן, אורחות חיים ומנהגים של התרבויות השונות לאורך ההיסטוריה. מקום הימצאן הפיזי בחפירה ארכאולוגית והקשרן (בבית, במצבור אשפה, במבנה פולחני וכדומה) מאפשר הסקת מסקנות לגבי תכליתן, כגון חפצי קדושה, פוריות וקמע מזל.
המקומות העיקריים בהם נתגלו צלמיות פרהיסטוריות, הם אזורים שונים באירואסיה בתקופה הפלאוליתית, ביפן בתקופת ג'ומון, במזרח התיכון בתקופה הנאוליתית ובמסו-אמריקה בתקופה הפרה קלאסית (בין 1,200 לפנה"ס ל-200 לפנה"ס).
ראו גם

צלמית במזרח הקרוב ובעולם האגאי הקדום
צלמית ונוס
לקריאה נוספת

Richard G. Lesure, Interpreting Ancient Figurines: Context, Comparison, and Prehistoric Art, Cambridge University Press, 2011, ISBN 9781139496155
Douglass Whitfield Bailey, Prehistoric Figurines: Representation and Corporeality In The Neolithic, Routledge, 2005, ISBN 9780415331517
Harald Haarmann, Interacting with Figurines: Seven Dimensions in the Study of Imagery, Full Circle Publishing & Consulting Svcs, 2009, ISBN 9780979004636
הערות שוליים

↑  Richard G. Lesure מפה בעמ' 19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531234705171  NKC: ph129162
קוואסיטוזאורוס

| קוואסיטוזאורוס |
| --- | --- |
  למעלה, איור של הגולגולת למטה, איור אפשרי
תקופה
קרטיקון עליון, 85–70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
על־משפחה:: טיטאנוזאוריה
משפחה:: נמגטוזאוריים
סוג:: קוואסיטוזאורוס
שם מדעי
 Quaesitosaurus

קוואסיטוזאורוס (שם מדעי: Quaesitosaurus; מילולית: "לטאה יוצאת דופן") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאוריה בעלת המינים הענקיים. הוא חי במשך הקרטיקון העליון עד הקמפן.
יצור זה תואר ב-1983 בידי החוקרים קורזנוב ובניקוב במדבר גובי שבמונגוליה. נמצא ממנו מין יחיד - Quaesitosaurus orientalis. מהיצור נמצאה אך ורק גולגולת חסרה שהייתה דומה לכמה מינים זאורופודים מקבוצת הטיטאנזאורים, אך דמה למבנה של גולגולת דיפלודוקוס במראה הנמוך והמוארך ובעל השיניים הקדמיות. אורכו המשוער היה 23 מטר והוא כנראה אכל צמחייה נמוכה בעזרת לסתותיו דמויות הסוס. ייתכן שגבו כוסה בגבשושיות קשיחות להגנה מטורפים.
ייתכן כי הנמגטוזאורוס (Nemegtosaurus) שנמצא לא הרחק וגם ידוע רק מהגולגולת היה קרוב משפחתו.
קודי הול

| --- | --- |

הול, 2019
 לידה:  31 במאי 1991 (בן 33) צ'ולוטה, פלורידה, ארצות הברית
 שם במה:  קודי הול
 משקל:  122 ק"ג
 גובה:  2.08 מטר
 מקום מגורים:  אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  14 ביולי 2012 – הווה (12 שנים)
 מאמנים:  סקוט הול לארי זביסקו DDP
 ליגות:  NJPW
 תרגילי סיום:  Razor's Edge
קודי טיילור הול (באנגלית: Cody Taylor Hall; נולד ב-31 במאי 1991), הידוע יותר בשם הבמה שלו, קודי הול הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות היפני Pro Wrestling Noah.
תחילת קריירת ההיאבקות

קודי החל להתאמן בין השנים 2010–2012 כמתאבק מקצועי במטרה להמשיך את צעדיו של אביו, סקוט הול, והוא אחד הגורמים שעזרו לו להתחיל להתאבק.
קריירת היאבקות מקצועית > ארגונים עצמאיים (2012–2014)

הקרב הראשון של קודי נערך ב-14 ביולי 2012, כאשר הוא מנצח את ג'וש הס. במשך השנים הול התאבק בכמה ארגונים עצמאיים, לרוב בקרבות זוגות עם קווין נאש או שון וולטמן, שניהם חברים טובים של אביו. שנתיים לאחר מכן קודי זכה באליפות במשקל כבד של הארגון המקומי בג'ורג'יה בשם SFCW.
קריירת היאבקות מקצועית > NJPW‏ (2015–2017)

בתחילת שנת 2015 קודי החל להתאבק בארגון היפני המוכר NJPW. קודי ערך את הופעת הבכורה שלו כ"טירון" בקבוצה Bullet Club. את הקרב הראשון שלו בזירה ערך חודש לאחר מכן בקרב המרכזי 5 על 5 עם חברי קבוצתו, קרב שאותו קבוצתו נחלה הפסד. את הקרבות הראשונים שלו בזירה הוא הפסיד כחלק מקרבות רבי משתתפים (עם חברי קבוצת ה-Bullet Club) כאשר בכל המקרים הוא זה שמוצמד. את הניצחון הראשון שלו השיג ב-24 אפריל בקרב זוגות, שהוא שוב בעצם לא הגורם המצמיד. במשך השנה הול שימש בעיקר כמאבטח של הצמד "יאנג באקס". את ניצחון הבכורה שלו בקרב יחידים השיג ב-2 באפריל 2016 כאשר הוא מכניע את היראי קוואטו. קודי נפצע יותר מאוחר אותו החודש ונשאר מחוץ לפעילות עד ינואר 2017, כשהפרופיל שלו נמחק מהאתר הרשמי של הארגון.
קריירת היאבקות מקצועית > Pro Wrestling Noah‏ (2017–2019)

ב-13 במרץ הארגון היפני Noah הודיע שהול יחל לעבוד עבורם ב-11 באפריל. בחודש זה הול חבר לרנדי ריין בטורניר גלובל טאג ליג, כשהם מסיימים במאזן של ארבעה ניצחונות ושלושה הפסדים וכושלים לעלות לשלבים הבאים. הול וריין קיבלו הזדמנות להילחם על אליפות הזוגות ב-4 ביוני, אך נוצחו על ידי טניגוצ'י ומרפוג'י. ב-1 באוקטובר איתגר את איליי דרייק לקרב על האליפות הגלובלית של GFW, אך לא הצליח לנצח אותו ולזכות בתואר.
חיים אישיים

הודות לחברות הטובה בין אביו, קווין נאש ושון וולטמן, קודי מחשיב את האחרונים לדודים. קודי שירת בחיל האוויר של ארצות הברית ואף המשיך את שירות כשירות חובה עד שהחליט ללכת בדרך סקוט אביו, ולהיות מתאבק כמוהו.
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-317 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
הול כחלק מקבוצת Bullet Club בפברואר 2015
קוואצ'ה זמבי

| --- | --- |
 משתמשים:  זמביה זמביה
 סמל:  K
 ISO 4217:  ZMW
 יחידות משנה
 1/100:  נגווה
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  2, 5, 10, 20, 50 ו-100 קוואצ'ה
 מטבעות בשימוש:  5, 10 ו-50 נגווה 1 קוואצ'ה
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  10.1%
 בנק מרכזי:  בנק זמביה 
 → Old Zambia kwacha, Zambian pound 
 
קוואצ'ה זמבי הוא ההילך החוקי של זמביה מאז 1968. לפני כן היו המטבעות מחולקים לפי השיטה הבריטית: 12 פני בשילינג, ו-20 שילינג בלירה זמבזית אחת.
משמעות המילה קוואצ'ה (Kwacha) בשתיים מן השפות המדוברות בזמביה היא "שחר". גם המטבע במלאווי השכנה נקרא קוואצ'ה.
בשטר שבתמונה, 500 קוואצ'ה מ-1974, מוצג דיוקנו של קנת' קאונדה, שהיה נשיאה של זמביה מאז קיבלה את עצמאותה מבריטניה ב-1964, ועד מועד הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה, ב-1991. במרכז סמל זמביה, ומאחור עבד משתחרר משלשלאותיו. ב-1992, לאחר חילופי השלטון, הוסרה דמותו של קאונדה מן השטרות והוחלפה בדמות עיט ממין עיט דגים אפריקני.
ערך המטבע צנח לאורך השנים, מיחס של 1.2 דולר אמריקני לקוואצ'ה ב-1968, ל-3400 קוואצ'ה לדולר ב-2008. כיום משתמשים בעיקר שטרות בערכים של 50 עד 50,000 קוואצ'ה. שטרות בערך 20 קוואצ'ה וכן מטבעות בעריכים נמוכים ביותר עדיין מהווים הילך חוקי, אך כמעט אינם בשימוש. הקוואצ'ה נחלק ליחידות של 100 נגואה (ngwee) אך הן אינן בשימוש.
בשנת 2003 הוחל בהדפסת שטרות עשויים פולימר, לראשונה באפריקה.
צליל עילי
ראו גם

גל עומד
שירת צלילים עיליים
הרמוניה
צחי אילוז

צחי אילוז (נולד ב-13 באוגוסט 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
קריירה מקצוענית

אילוז גדל בשכונת גבעת אולגה שבחדרה. הקריירה של אילוז התחילה בקבוצת הנוער של מכבי חיפה. באותה התקופה הוא שיחק גם בנבחרת הנוער של ישראל. כשהגיע לגיל בוגרים עבר לקבוצה השנייה בעיר, הפועל חיפה, ששיחקה באותה העת בליגה הבכירה דאז, הליגה הלאומית (כיום ליגת העל).
בשלב זה, צחי אילוז לא הצליח עדיין לממש את הפוטנציאל שלו ועבר לשחק בדרגים נמוכים יותר. אילוז שיחק בקבוצות הכח עמידר רמת גן, הפועל חדרה ועירוני קריית שמונה. אחרי 3 שנים ברמות הנמוכות, חזר לליגה הבכירה, כאשר הוחתם על ידי מועדון הכדורגל מכבי נתניה, מה שהפך לשיא קריירת הכדורגל שלו. אחרי שנה וחצי במכבי נתניה, חזר להפועל חיפה. בתום עונה בודדת בחיפה, חזר לשחק ברמות הנמוכות של הכדורגל בישראל.
בשנת 2011 החל לשחק עם מועדון כדורגל חדרה בליגת האולמות.
בשנת 2018 מונה אילוז למאמן קבוצת הנוער של הפועל חדרה מהליגה הלאומית, וסייע לה לעלות לליגת העל לנוער. בתום עונת 2018/2019, על אף שהצליח להשאיר את הקבוצה בליגת העל, פוטר אילוז
ב-26 בדצמבר 2020 מונה אילוז למאמנה של מועדון כדורגל חולון ירמיהו מליגה א'.
קריירה מקצוענית > כדורגל חופים

המפנה בקריירה שלו הגיע, כאשר גילה את ענף כדורגל החופים. בעונת 2007 הפך לכדורגלן החופים המפורסם ביותר בישראל, בעודו מוביל את קבוצתו, יהלומי "אגדיר" נתניה לתואר האליפות של הליגה הישראלית בכדורגל חופים עם 18 שערים, כשהוא עונד את סרט הקפטן. במקביל, צחי אילוז גם נבחר להיות הקפטן של נבחרת ישראל בכדורגל חופים, אשר גם אותה הוביל להישגים מרשימים. בהובלתו זכתה נבחרת ישראל בטורניר היהלומים, בו סיים כמלך השערים עם 7 שערים. אילוז סיים גם כמלך השערים במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל חופים עם 7 שערים נוספים. לאחר הצלחות אלו, זומן צחי אילוז על ידי אריק קנטונה לטורניר ראווה אירופאי, אשר לקחו בו חלק נבחרות ספרד, פורטוגל, צרפת וכן נבחרת כוכבי אירופה, בה כיכב כחלוץ. גם בטורניר זה סיים כמלך השערים עם 5 שערים בשני משחקים, כולל שני שערי הניצחון, ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר, בעודו מוביל את נבחרת הכוכבים לזכייה בטורניר.
בעונת 2008, אילוז לא הצליח לשמור על התואר עם יהלומי "ליסינג ישיר" נתניה, אשר הודחה כבר ברבע הגמר, אך הוביל את נבחרת ישראל לזכייה בגביע האתגר ולהשתתפות באליפות אירופה בכדורגל חופים בשנה הבאה. גם בטורניר זה סיים כמלך השערים עם 5 שערים (לא כולל צמד שערים מול גרמניה במשחק ידידות שנערך במסגרת הטורניר). באותה השנה אילוז גם תרם בהגעתה של אלופת ישראל מאשתקד, נתניה למקום הרביעי בליגת האלופות בכדורגל חופים.
בעקבות הצלחות אלו בכדורגל החופים, נחשב כיום צחי אילוז לשחקן ההתקפה המוביל באירופה. שמו של צחי אילוז מזוהה יותר מכל שם אחר עם ענף כדורגל החופים בישראל.
ב-5 ביולי 2019 בעונת 2019 של הליגה, אילוז פרש מהנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד כוכבי נבחרת ברזיל, שבו הבקיע את השער הבודד לזכות נבחרת ישראל.
הישגים > קבוצתיים

הליגה הישראלית בכדורגל חופים: זכייה ב-2007, עם יהלומי "אגדיר" נתניה.
טורניר היהלומים: זכייה ב-2007, עם נבחרת ישראל בכדורגל חופים.
טורניר הסולידריות: זכייה ב-2008, עם נבחרת הכוכבים של אירופה.
גביע האתגר: זכייה ב-2008, עם נבחרת ישראל בכדורגל חופים.
ליגת האלופות בכדורגל חופים: מקום רביעי ב-2008, עם יהלומי "ליסינג ישיר" נתניה.
הליגה הלאומית לנוער: עליית ליגה ב-2018 עם הפועל חדרה.
הישגים > אישיים

מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל חופים: 2007 - השחקן הטוב ביותר (MVP) ומלך השערים
טורניר היהלומים: 2007 - מלך השערים
טורניר הכוכבים האירופאי: 2008 - בסגל נבחרת הכוכבים של אירופה, ה-MVP ומלך השערים של הטורניר
גביע האתגר: 2008 - מלך השערים
הערות שוליים

↑  מיכאל וייסרמן, "קיבלתי סטירה מצלצלת מהפועל חדרה, עשו ממני צחוק", באתר בלינקר, 24 ביוני 2019
↑  יהלומי נתניה זוכים באליפות החופים - Sport5.co.il
↑  דנה סידי, כדורגל חופים: ישראל לא עלתה לאליפות אירופה, באתר ynet, 1 ביולי 2007
↑  קנטונה הזמין את צחי אילוז לנבחרת האולסטאר של אירופה בכדורגל חופים
↑  אול-סטאר חופים: צחי אילוז זכה ב-MVP, באתר ynet, 19 בינואר 2008
↑  חדרה היא אלופת החופים ל-2008/09 - Sport5.co.il
↑  נבחרת ישראל מחזיקת גביע האתגר לעונת 2008
↑  פ.ס סקורפיונס בזל משווייץ היא אלופת אירופה בכדורגל חופים
↑  להביא את רוח סמבת הקופאקבאנה לנתניה - ג'רוזלם פוסט
צחי אילוז כובש במספרת, במהלך משחק כדורגל חופים
פסטיבל מונפלייה למחול

| --- | --- |

"אגורה" – מרכז המחול הבינלאומי של מונפלייה, בזמן הפסטיבל
 סוג:  פסטיבל 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  מונפלייה 
 מייסדים:  דומיניק באגווה, ז'ורז' פרש 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  יולי 1981 – הווה (כ־43 שנים) 
 מועד שנתי:  יוני או יולי
 משך הפסטיבל:  5 ימים
 קואורדינטות:  43°36′51″N 3°52′42″E﻿ / ﻿43.614047222222°N 3.8782055555556°E﻿ / 43.614047222222; 3.8782055555556
 www.montpellierdanse.com
 he
 
אולם ההופעות ב"אגורה"
פסטיבל מונפלייה למחול (בצרפתית: Festival Montpellier Danse או בקיצור Montpellier Danse) הוא פסטיבל למחול מודרני המתקיים בעיר מונפלייה, שבדרום מערב צרפת מדי קיץ.
היסטוריה

הפסטיבל נוסד ביולי 1981, ביוזמת הכוריאוגרף והרקדן דומיניק באגווה (צר'), שבאותה עת מונה לנהל את מרכז המחול הבינלאומי של מונפלייה, שהוקם כחלק ממדיניות ממשלתית של ביזור מפעלי תרבות לערי השדה בצרפת, ובתמיכה משמעותית של עיריית מונפלייה, וראש העיר שלה ז'ורז' פרש.
הפסטיבל התמקד תחילה במתן במה נוספת לפיתוח וקידום הריקוד הצרפתי החדש, שדומיניק באגווה היה אחד המובילים בו. ארגון הפסטיבל הופקד לאחר מספר שנים בידי ז'אן-פול מונטנרי שמנהל אותו מאז 1983.
הצלחת הפסטיבל במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, עם ממוצע של 50,000 צופים משלמים, הובילה משנת 1996 ליצירת עונת פסטיבל נוספת בחורף, בנוסף לעונת הקיץ. במשך השנים שאחר כך הפך לאחד מפסטיבלי המחול המודרני החשובים באירופה. מאז 2010 מוקד הפסטיבל הוא ב״אגורה״, מבנה שהיה בעבר מנזר, שהוסב אחר כך לבית כלא לנשים ולקסרקטין, עד שהוכשר לרגל 30 שנה לפסטיבל, לשמש את מרכז המחול הבינלאומי של מונפלייה. הבניין שופץ והותקנו בו אולמות, חדרי אימון, חדרי הרצאות, דירות מגורים לאמנים, חצר ובה תיאטרון גדול הפתוח לשמיים.
במשך השנים אירח הפסטיבל להקות מחול, כוריאוגרפים ורקדנים רבים מישראל, בין השאר:
ב-1992 אירח את להקת בת־שבע, ליאת דרור וניר בן גל, עמוס חץ, תמר בורר, ענת שמגר והזמרת ז׳אנט יהודאיין
ב-2006 העלתה להקת בת שבע, בהופעת בכורה, את המופע "ברתולינה" שיצרה שרון אייל.
ב-2008 הזמין הפסטיבל את להקת המחול של יסמין גודר ליצור עבודה חדשה שתעלה בבכורה עולמית, והלהקה העלתה את המופע "אחושילינג singular sensation".
ב-2010 עלתה בפסטיבל היצירה "הורה" של אוהד נהרין ולהקת בת שבע.
ב-2011 בחר מנהל הפסטיבל ז'אן-פול מונטנרי להבליט במיוחד את היוצרים מישראל. אוהד נהרין ולהקת בת שבע הציגה את המופע "פרויקט 5", הכוריאוגרף והמוזיקאי הישראלי חופש שכטר, העלה הופעת בכורה את המופע "אמא פוליטית: גרסת הכוריאוגרף", הכוריאוגרף עמנואל גת, העלה את המופע Brilliant Corners, והכוריאוגרף יובל פיק העלה את "Score", טריו בהשראת ההוויה האינטנסיבית המאפיינת את ישראל.
ב-2014 הוזמנו עמנואל גת, שרון אייל וגיא בכר לעלות יצירות חדשות בפסטיבל.
ב-2023 שוב הוזמנו שרון אייל וגיא בכר לעלות יצירת בכורה בפסטיבל עם להקתם  L-E-V‏, "Into the Hairy".
הערות שוליים

1 2  רות אשל, מבעד לאוהל,  מאחורי הרעלה, באתר הארץ, 9 ביולי 2006
1 2  רוני דורי, ז'אן-פול מונטנרי נוגע בבדידות, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2009
↑  רחל בילסקי-כהן, פסטיבל מונפלייה 2010, מחול עכשיו 18, אוקטובר 2010, עמודים: 57–58
↑  המחול כמאבק, חדשות, 2 ביוני 1992
גבי אלדור, מחול /  מונפלייה אגן הים התיכון, חדשות, 30 ביוני 1992
↑  ברתולינה / שרון אייל, באתר ארכיון להקת בת שבע
↑  חגית פלג-רותם, ‏פסטיבל מונפלייה הזמין מופע מלהקת המחול של יסמין גודר, באתר גלובס, 4 ביוני 2008
↑  ביקורות:
נתיח אורנן, עכבר העיר ת"א, אחושילינג, יסמין גודר, באתר הארץ, 19 ביוני 2008
שלי קלינג, ‏בטירוף שלה, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2008
↑  טל לוין, עכבר העיר, הורה: אוהד נהרין רואה את העתיד בירוק, באתר הארץ, 21 בינואר 2011
↑  אלעד סמורזיק, האם תל אביב היא בירת מחול בינלאומית?, באתר הארץ, 22 ביוני 2011
↑  מרב יודילוביץ', מונפלייה, פסטיבל מונפלייה: למרות המחאה הישראלים שלטו, באתר ynet, 9 ביולי 2011
↑  מרב יודילוביץ', הכוריאוגרף יובל פיק יציג לראשונה מיצירותיו בארץ, באתר ynet, 27 בנובמבר 2011
↑  שיר חכם, עמנואל גת, שרון אייל וגיא בכר ישתתפו בפסטיבל מונפלייה, באתר הארץ, 22 באפריל 2014
↑   רן בראון, היצירה החדשה של שרון אייל נכנסת למעבה הסבוך של התאווה, באתר הארץ, 25 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14495191w (data)  LCCN: n2010071119  VIAF: 140966319   WorldCat (עם VIAF): 140966319
צביקה זוכוביצקי

צביקה (צבי) זוכוביצקי (נולד ב-1936 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרץ ימני בקבוצת בית"ר ירושלים במשך כ-10 עונות.
ביוגרפיה

זוכוביצקי שיחק בקבוצת הנוער של בית"ר יהודה ירושלים ובגיל 20 הגיע לקבוצת הבוגרים של בית"ר ירושלים, בעידודו של מאמן בית"ר דאז ארנסט וורמש, והחל לשחק בקבוצה כרץ ימני.
זוכוביצקי זכור במיוחד עקב שערו נגד קבוצת שמשון תל אביב בסוף עונת 1957/1958 בליגה א', אז הבקיע שער שהעלה את קבוצתו למקום הראשון בו נשארה עד תום העונה. עם זאת, בעונה זו הוקפאה הליגה ולכן לא העפילה הקבוצה בסיום העונה לליגה הבכירה. שער זכור נוסף היה נגד הפועל קריית חיים במשחק בו ניצחה בית"ר 5:1 בו כבש זוכוביצקי שער בבעיטה מ-40 מטר.
בשנים אלו דבק בו הכינוי "מקנזי" על שם כוכב הקולנוע בשנות ה-50 שהזכיר אותו במראהו.
זוכוביצקי שיחק בבית"ר ירושלים כ-10 עונות במצטבר, בהן רשם 150 הופעות ו-4 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל כיהן זוכוביצקי מספר שנים כמחליפו של מנהל הקבוצה אליעזר ריבלין לאחר שזה התפטר מתפקידו בדצמבר 1969.
הערות שוליים

↑  יצחק י. היללי, נא להכיר: הנער הצנום שזיעזע את צריח ימק"א, חרות, תאריך: 09.3.1958
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שני, צביקה זוכוביצקי, עמוד 47, הוצאת Media41LTD
↑  "ביתר ירושלים חולה", מעריב, תאריך: 16.12.1969
צלם זברוץ'

צֶלֶם זְבּרוּץ' (באוקראינית: Збручанський ідол; בפולנית: Światowid ze Zbrucza; ברוסית: Збручский идол) הוא פסל מן המאה ה-9, ואחד מן המונומנטים הנדירים ביותר של האמונות הסלאביות בעידן שטרם ההתנצרות. העמוד משויך על פי רוב לאל הסלאבי סבטוביד, אם כי הדעות חלוקות בנוגע למשמעותם המדויקת של כל התבליטים שבפסל ובאשר למה הם מסמלים. יש הטוענים כי שלוש רמות התבליט מייצגות את שלושת מישורי העולם – מעולם התחתיות, דרך העולם האמצעי, עולם החיים, ועד לעולם העליון, עולמם של האלים השמימיים.
הפסל במוזיאון הארכאולוגי בקרקוב
איור של הפסל
שרטוט של התבליטים המעטרים כל אחד מארבעת צדדיו של הפסל
מאמינים כי הפסל הושלך לבור לאחר התנצרותם של ולדימיר הראשון ואיתו רוס של קייב, בדומה ליתר הצְלמים בקייב ובנובגורוד. במאה ה-19, כאשר שינה נהר זברוץ' (יובל של הדניסטר) את אפיקו, שקע האזור שבו היה קבור העמוד במים. הפסל נתגלה בעת בצורת שפקדה את האזור ב-1848, ליד הכפר לִיצְ'קִיבְצִי (Личківці) שמצפון לעיירה הוסיאטין. כיום מוצג הפסל במוזאון הארכאולוגי בקרקוב שבפולין, עם העתקים מדויקים הממוקמים במספר מוזאונים, ובהם המוזיאון ההיסטורי הממשלתי במוסקבה.
תיאור הפסל

צלם זברוץ' הוא עמוד בעל ארבע פנים, עשוי אבן גיר אפורה. גובהו 2.67 מטרים, ובכל אחד מארבעת צדדיו מגולפות שלוש רמות של תבליטים. גובה הרמה התחתונה הוא 67 ס"מ, גובה הרמה האמצעית 40 ס"מ, וגובה הרמה העליונה – 167 ס"מ. ייתכן כי במהלך חפירת המונומנט ב-1848 ניתק הרובד התחתון ואבד. התבליטים אינם במצבם האופטימלי; ב-1960 נמצאו בפסל עקבות של צבע. בתבליטים מתוארות הדמויות הבאות:
שלושת הצדדים של הרמה התחתונה מציגים דמות של גבר מזוקן כורע ברך, שנראה כאילו הוא תומך ברמה שמעליו בידיו; הצד הרביעי ריק.
הרמה האמצעית מראה דמות קטנה יותר, עם זרועות מוארכות המתפרשות על פני כל ארבעת הצדדים.
בארבעת צדדיה של הרמה העליונה נראות הדמויות הגדולות ביותר בפסל – ארבעה פרצופים המאוחדים תחת כובע כדורי. בכל אחד מן הצדדים מופיע אטריבוט ייחודי: טבעת או צמיד; קרן שתייה (כלי שתייה שהיה נפוץ בצפון אירופה) ודמות "ילד" קטן; חרב וסוס; וסמל שמש שחוק.
גילוי ומחלוקת

הפסל נתגלה בחודש אוגוסט 1848 בכפר – שאז שכן בתחום פודוליה ונקרא בשמו הפולני, לִיצְ'קוֹבְצֶה (Liczkowce) – במהלך בצורת אשר חשפה את קרקעית הנהר. בעלי הכפר, קונסטנטי זבּוֹרוֹבסקי (Konstanty Zborowski), העניק את הפסל לרוזן מייצ'יסלאב פוטוצקי (Mieczysław Potocki), אשר דיווח עליו ב-1850 לאגודה המדעית של קרקוב. היה זה גם פוטוצקי אשר הציע לראשונה כי הוא עשוי לייצג את האל סבטוביד. הפסל, אשר הוחזק בתחילה בספריית האוניברסיטה היגלונית, הועבר ב-1858 לתצוגה זמנית של עתיקות בארמון משפחת לובומירסקי (Lubomirski), ולאחר מכן למושבו באגודה המדעית של קרקוב. הפסל, אשר רק ב-1950 הוצב בתצוגה קבועה, מוחזק למן 1968 במוזאון הארכאולוגי של קרקוב.
כבר מראשית גילויו של המונומנט, ניטש ויכוח באשר למה בדיוק מייצג הפסל. מעט לאחר התגלית הציע ההיסטוריון הפולני יואכים ללוול (Lelewel) תאוריה, שלפיה ברמה העליונה מיוצגים שני גברים מזוקנים ושתי נשים חסרות-זקן, המסמלים ארבעתם את ארבע עונות השנה.
בחיבורו משנת 1884, "אלים סלאביים עתיקים", חלק אנדריי סרגייביץ' פמינצין (Фаминцын) על נכונות התאוריה של ללוול, ותחת זאת טען כי עמוד זברוץ' הוא ייצוג של אלוהות אחת, וכי כל ארבע הפנים שבכל רמה בפסל מייצגים ישות יחידה. בעקבות פוטוצקי, הוא זיהה אלוהות זו כייצוג של האל הסלאבי בעל ארבעת-הראשים, סבטוביד, שעד אז זוהה בעיקר עם האי ריגן. הנימוק לכך היה שהמקורות ההיסטוריים שתיארו את האל מהאי ריגן, סיפרו כי הוא ניצב במקדש מעץ, בהחזיקו חרב מקודשת, קרן שתייה וסוס. פמינצין היה גם הראשון אשר זיהה את שלוש רמות הפסל כמקושרות לשלושת מישורי העולם, עובדה הקושרת את הפסל לאלוהות הסלאבית טריגלב.
זיהוי האלוהות המיוצגת בפסל עם סבטוביד נתמך גם על ידי גבריאל לנצ'יק (Leńczyk), אשר היה גם הראשון שזיהה את סמל השמש השחוק בצדי הפסל, שעד אז לא יוחסה לו משמעות מיוחדת. תאוריה נוספת הוצעה על ידי ההיסטוריון הפולני של ימי-הביניים, הנריק ווֹבמיאנסקי (Łowmiański), אשר טען במונגרפיה שלו על דתם של הסלאבים משנת 1979, כי בסיכומו של דבר הצלם אינו סלאבי, מאחר שהוא עשוי מאבן ולא מעץ – חומר הגלם הבסיסי של הסלאבים.
ההיסטוריון הרוסי בוריס ריבּקוב (Рыбако́в), בחיבורו "פגניות ברוס הקדומה" (1987) עמד על דעתו כי ארבעת צדדיה של הרמה העליונה בפסל מייצגים ארבעה אלים סלאביים שונים, שני גברים ושתי נשים, שהיישויות המקבילות להן ברמה האמצעית הן מן המין הנגדי. לפי ההיפותזה של ריבקוב, האלוהות הזכרית עם הסוס והחרב היא פרון, הנקבה המחזיקה בקרן השפע היא מוקוש, הנקבה עם הטבעת היא לדה ('אלה' שכיום ידוע כי כמעט בוודאות מעולם לא התקיימה באמת), והזכר עם סמל השמש שמעל העולם התחתון הריק הוא דז'בוג (אל השמש, שהשמש לא הייתה מושא לשליטתו, אלא זוהתה עמו ממש – ומכאן מיקומה על דש בגדו ולא בידו). בנוסף, זיהה ריבקוב את אל העולם התחתון כוולס.
ריבקוב גם קבע כי הצד שבו נראית הדמות הזכרית האוחזת בקרן הוא למעשה חזית הצלם, וזאת בהתבסס על הדמות שברמה התחתונה, שרגליה נראות כאילו ממבט מכיוון הראש; שני הצדדים הסמוכים לה מראים את הרגליים מן הצד, והצד הרביעי ריק. לבסוף, מאמין ריבקוב שצורתו הפאלית של הצלם כולו נועדה לאחד את כל הדמויות הקטנות יותר לכדי אלוהות גדולה אחת, רוד.
הערות שוליים

1 2 3  Roman Kozłowski, "Badania technologiczne posągu Światowida z Muzeum Archeologicznego w Krakowie", Materiały archeologiczne V, pp. 61–67. (פולנית)
1 2 3 4 5  Marta Zaitz, "Światowid - kamienny posąg z IX wieku", Archaeological Museum of Kraków, 2005. (פולנית)
↑  Janusz Kotlarczyk, "W poszukiwaniu genezy wielotwarzowych wyobrażeń Światowida, Świętowita, Rujewita i innych", in: Marian Kwapiński, Henryk Paner, Wierzenia przedchrześcijańskie na ziemiach polskich (אמונות קדם-נוצריות בארצות הפולנים), 1993, pp. 56-64. (פולנית)
↑  Włodzimierz Szafrański, Prahistoria religii na ziemiach polskich (פרה-היסטוריה של דת בארצות הפולנים),‏ האקדמיה הפולנית למדעים, Wrocław: Ossolineum, 356-357, 417-418. ISBN 8304026244. (פולנית)
↑  Андрей Сергеевич Фаминцын, Божества древних славян (אלים סלאבים עתיקים), Sankt-Peterburg: Aleteya, 1884, ISBN 5852330038. (רוסית)
↑  Gabriel Leńczyk, Światowid zbruczański (סבטוביד מנהר זברוץ'), Materiały Archeologiczne, 1964. (פולנית)
↑  Henryk Łowmiański, Religia Słowian i jej upadek (דת הסלאבים ושקיעתה), Adam Mickiewicz University, Warsaw: Państwowe Wydawnictwa Naukowe PWN. ISBN 8301000333. (רוסית)
↑  Бори́с Алекса́ндрович Рыбако́в, "Святилища, идолы и игрища", Язычество Древней Руси (פגניות ברוס הקדומה), Moscow: Nauka. (רוסית)
צבי סטפק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במאי 1946 (בן 78) רמת גן, ישראל, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 
צבי סטפק (נולד ב-26 במאי 1946) הוא מייסד ובעלים משותף של בית ההשקעות "מיטב דש". משמש מרצה ופרשן לשוק ההון, כותב בעיתוני הכלכלה בישראל.
ביוגרפיה

סטפק גדל ברמת גן. אמו אסתר עלתה מפולין ואביו פנחס עלה מאוקראינה. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית והיסטוריה עברית מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל עסקים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
שימש מורה להיסטוריה בבתי ספר תיכוניים ובמקביל פתח בשנת 1977, עם סיום לימודי מנהל עסקים, את "צבי סטפק השקעות בע"מ – ניהול תיקי השקעות", כאשר חדר העבודה בביתו שימש כמשרדו.
בשנת 1979 הקים עם שותפו, שלמה סימנובסקי, את "מיטב" וניהל את ההשקעות ממשרד של חדר אחד ברחוב ביאליק ברמת גן.
בנו של צבי, אבנר סטפק, שימש כמנכ"ל החברה בשנים 2007–2010. החברה ביצעה כ-15 עסקאות מיזוג ורכישה של בתי השקעות מתחרים תוך שנים ספורות, והעסקה הבולטת ביניהן הייתה המיזוג עם דש בית השקעות (2013). בשנה שלאחר המיזוג בית ההשקעות מיטב דש היה לשני בגודלו בישראל וניהל נכסים בסכום של כ-130 מיליארד ש"ח.
בשנת 1993 הקים סטפק את מכללת מיטב לשוק ההון. כמו כן נתן הרצאות ללא תשלום לקהלים שונים, משום שהוא רואה בחינוך פיננסי חשיבות עצומה.
מתגורר ברמת גן, נשוי לאלן ואב לשלושה.
מספריו

מדריך קרנות הנאמנות בישראל שוק ההון
המדריך לניהול תיקי השקעות בישראל
מדריך מיטב לרפורמה במס
מדריך מיטב לרפורמה במס בשוק ההון
הערות שוליים

↑  דיאנה בחור ניר, אמי, ניצולת פרעות תרפ"ט, פחדה מערבים ואמרה: "התאכזבתי מבוגדנות שכניי, חוץ מעוזרת ערבייה שהזהירה אותנו", באתר כלכליסט, 24 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463565005171