stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרייג תומאס (תסריטאי)
קריירה

תומאס החל את הקריירה שלו לאחר סיום לימודיו, כשהחל לכתוב יחד עם קרטר בייס לתוכנית "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" בהנחיית דייוויד לטרמן.
בשנים 1996–1998 שיחק בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "ER", "NYPD Blue", "מכושפות" ועוד.
בשנת 2003 יצר והפיק יחד עם בייס את הסיטקום "משחקי גודווין" (אנ') עבור רשת הטלוויזיה פוקס. באמצע כתיבתה הודיעה פוקס כי הסדרה תקוצר מ-13 פרקים ל-7, וכי לא תופק לסדרה עונה נוספת.
בשנים 2003–2004 כתב יחד עם בייס לסיטקום "אוליבר בין" (אנ').
בשנים 2004–2005 כתב יחד עם בייס לסדרה "Quintuplets" (אנ').
בשנת 2005 כתב יחד עם בייס לסדרת הטלוויזיה "אבא אמריקאי".
בשנים 2005–2014 יצר והפיק יחד עם בייס את סדרת הטלוויזיה המצליחה "איך פגשתי את אמא", שהייתה מועמדת ל-72 פרסים וזכתה ב-19, בהם עשרה פרסי אמי. הסדרה נכתבה עקב חוויותיהם של בייס ושל תומאס ואשתו במהלך חייהם בניו יורק.
במרץ 2014, פורסם כי לאור הצלחתה של הסדרה וסיומה בעונה הקרובה, החלה רשת CBS להפיק סדרת ספין אוף בשם "איך פגשתי את אבא". עם שחקני הסדרה אמורים היו להימנות גרטה גרוויג, קריסטה רודריגז, אנדרו סנטינו, סלינה גומז, דרו טארבר, ניקולאס ד'אגוסטו ואנדרס הולם, אך במאי 2014 התפרסם כי סדרת הבת לא תעלה לשידור.
עם זאת, בשנת 2022 עלתה לבסוף הסדרה "איך פגשתי את אבא" ברשת הולו, המהווה סדרת המשך עצמאית לסדרה "איך פגשתי את אמא" שתומאס מכהן בה כמפיק בפועל.
בשנת 2007 שיחק בסרט זוכה הפרסים "אני לא שם".
קריירה > קריירת מוזיקלית

בשנת 1996 הקים תומאס יחד עם בייס את להקת "The Solids" (אנ'), שגם ביצעה שירים לסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא" ו"אוליבר בין".
בשנת 2010 כתבו תומאס ובייס עבור סדרת הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא" את השיר "Nothing Suits Me Like a Suit" (אנ'), שהיה מועמד לפרס אמי על מוזיקה ומילים מקוריות (אנ').
הערות שוליים

↑  "How I Met Your Mother Boss on Barney's Bride: "It Had to Be Her"". TV Guide. נבדק ב-2012-05-15.
↑  List of notable Wesleyan University alumni, Wesleyan University website
↑  Michael Ausiello (2012-10-25). "Fox Cuts Episode Order For Midseason Comedy The Goodwin Games in Half". TVLine. נבדק ב-2012-11-02.
↑  "Hot List: Craig Thomas & Carter Bays". TVWeek. אורכב מ-המקור ב-2011-08-16. נבדק ב-2009-04-15.
↑  "TV Summer School: How to Create and Run a Successful Sitcom". E! Online. 6 באוגוסט 2007. אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2011. נבדק ב-11 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מאיה פז, ‏ילדים, תכירו: הכוכבים החדשים של "איך פגשתי את אבא", באתר ‏מאקו‏, 19 במרץ 2014
↑  מערכת ערוץ התרבות, ‏מתה בלידה: "איך פגשתי את אבא" בוטלה, באתר ‏מאקו‏, 14 במאי 2014
↑  Chow, Greg (1 באפריל 2014). "5 Essential 'How I Met Your Mother' Music Moments". RollingStone. נבדק ב-22 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| איך פגשתי את אמא |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | קרטר בייס • קרייג תומאס |  |
| שחקנים | ג'וש רדנור • ג'ייסון סיגל • קובי סמולדרס • ניל פטריק האריס • אליסון הניגן • כריסטין מיליאוטי • בוב סאגט |  |
| דמויות | טד מוסבי • מרשל אריקסון • רובין שרבטסקי • ברני סטינסון • לילי אולדרין • טרייסי מקונל |  |
| עונות | עונה 1 • עונה 2 • עונה 3 • עונה 4 • עונה 5 • עונה 6 • עונה 7 • עונה 8 • עונה 9 |  |
| ראו גם | תקרית האננס • לעולמים • איך פגשתי את אבא • אפקט המעודדת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4908550  BnF: cb15690234m (data)  GND: 134902955  ISNI: 0000 0001 1473 5081  LCCN: no2006121215  MusicBrainz: 5760f06b-ade0-47bb-b4ee-7506c728afd7  NTA: 333977955  SUDOC: 155822772  VIAF: 61553000   WorldCat (עם VIAF): 61553000
מור ממן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביולי 1995 (בת 29) באר שבע, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  מלכת היופי של ישראל
 מקצוע:  אשת עסקים
 
מור ממן (נולדה ב-30 ביולי 1995) היא דוגמנית ואשת עסקים ישראלית. מלכת היופי של ישראל לשנת 2014. ממן היא הבעלים של מספר עסקים, ובניהם "מור ממן קוסמטיקס" ו"le bébé pur".
ביוגרפיה

ממן נולדה וגדלה בבאר שבע. אמהּ, אילנה זכתה בתחרות מיס באר שבע בצעירותה. למדה בתיכון מקיף ו' במגמת גרפיקה ממוחשבת.
בתחרות מלכת היופי שיתפה ממן בחוויותיה האישיות כילדה מלאה, וביקשה להביא למודעות את נושא ההשמנה והטיפול בו בכלים נכונים. ייצגה את המדינה בתחרות היופי מיס עולם באותה השנה. לאחר התחרות שירתה בצה"ל בחיל האוויר.
מאז נכנסה לעולם העסקים, בבעלותה חברת קוסמטיקה הפועלת בכמה אזורים באמריקה ועוסקת בנדל"ן בישראל. בשנת 2019 הקימה את מותג האיפור "מור ממן קוסמטיק". בשנת 2021 הקימה את חברת הטיפוח לתינוקות ואימהות "le bébé pur".
ב-2016 פורסם כי היא החלה להתקרב לדת, ונמצאת בקשר קרוב עם הרבנית רונית ברש.
בתחילת 2017 נפרדה מבן זוגה בשלוש השנים האחרונות, אריאל בוסקילה. כעבור תקופה החלה לצאת עם איש העסקים הצרפתי ישראל פרנק אמסלם, חוזר בתשובה בעצמו. בנובמבר של אותה שנה הזוג התארס ובינואר 2018 נישאו. ביוני אותה שנה ילדה את בנה הבכור ובספטמבר 2021 ילדה בת. בפברואר 2022 נפרדו השניים.
מתגוררת בנתניה.
הערות שוליים

↑  דליה בן ארי, מור ממן, בת 18 מבאר שבע, באתר Xnet‏, 27 בינואר 2014
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פתיחה על נושאים עבריים

פתיחה על נושאים עבריים (באנגלית: Overture on Hebrew Themes), אופוס 34, הולחנה על ידי המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב בשנת 1919, במהלך טיול שעשה לארצות הברית. היצירה נכתבה בתזמור לא שגרתי לתקופה: קלרינט, רביעיית מיתרים ופסנתר.
רקע

פרוקופייב הגיע לניו יורק בספטמבר, 1918. בכלליות, שנותיו באמריקה לא היו מוצלחות כפי שקיווה. אף על פי כן, הוא הופיע בקביעות באולמות הקונצרטים האמריקאים. בניגוד לכך שרחמנינוב היה הפסנתרן הרוסי המוביל באמריקה בכל הזמנים (החל מהשנים 1909–1910), פרוקופייב ניגן את יצירותיו בקונצרטים רבים באותה עונה והעצים את תדמיתו כפסנתרן.
בתחילת שנת 1919, הוזמן פרוקופייב על ידי שישייה יהודית מרוסיה בשם "זימרו אנסמבל", אשר בדיוק הגיעה לאמריקה מן המזרח הרחוק כחלק ממסע הופעות עולמי בחסות הארגון הציוני הרוסי. חברי ההרכב ניגנו בכלים אשר היצירה מתוזמרת לפיהם, והובלו על ידי נגן הקלרינט שלהם, סימון בליסון (אנ'), שהוכשר במוסקבה והיה הקלרניטן הראשי בתיאטרון מריאינסקי החל משנת 1915 (מאוחר יותר הפך לקלרניתן הראשי בפילהרמונית של ניו יורק). הם נתנו לפרוקופייב מחברת של שירי עם יהודיים, על אף שהמנגינות בהן בחר פרוקופייב מעולם לא קושרו למקורות אותנטיים. חברי ההרכב הנוספים היו יעקב מסטצ'קין - כינור ראשון, גריגורי בזרודני - כינור שני, ניקולאי (קארל) מולדבן - ויולה, יוסיף צ'רניאבסקי - צ'לו, לב (לאו) ברדיצ'בסקי - פסנתר, על אף שיש הטוענים כי הכנר השני היה מיכאיל רוזנקר, אשר היה בן 19 באותה עת. פרוקופייב כתב את היצירה במהירות רבה. ביצוע הבכורה של היצירה התקיים ב"מועדון הבוהמי" שבניו יורק, ב-2 בפברואר 1920, עם פרוקופייב כפסנתרן אורח. לפני פירוקם בשנת 1922, זימרו אנסמבל ביצעו את היצירה לפחות פעמיים נוספות בקרנגי הול - עם הפסנתרן שלהם, ברדיצ'בסקי, בשנת 1921, ועם הפסנתרנית האורחת קלרה צ'רניאבסקי בדצמבר 1920. פרוקופייב כתב שהיצירה נכתבה במיוחד עבור השישייה, והתנגד במשך זמן רב לעיבודים שלה להרכבים נוספים. בספטמבר 1930 העיר "אינני מבין אילו מין אנשים אטומים יחשבו שזה הכרחי לתזמר זאת מחדש". אף על פי כן, השתכנע פרוקופייב לכתוב גרסה עבור תזמורת קאמרית בשנת 1934, אשר פורסמה כאופוס 34a. הגרסה לתזמורת מבוצעת הרבה פחות מהמקורית. עיבוד נוסף לתזמורת ערך המנצח דימיטרי מיטרופולוס והקליט אותו בשנת 1950.
פרוקופייב לא החשיב את היצירה לטובה מאוד. כשמבקר סקוטי בשם אנדרו פרסר פרסם כתבה בשנת 1929 המתארת את הפתיחה "עבודה יפהפייה ופתטית", השיב לו המלחין "הטכניקה שלה קונבנציונלית, הצורה שלה רעה (4 + 4 + 4 + 4)". כשחברו, ניקולאי מיאסקובסקי, שיבח את הנושא השני, השיב פרוקופייב בעודו מאזכר את הקודה של היצירה "מנקודת המבט המוזיקלית, החלק היחיד ששווה משהו, אם תרצו, הוא החלק האחרון, וזה כנראה כתוצאה מהמתיקות והדיאטוניות שלי".
ניתוח

מבנה הפתיחה עוקב אחר הצורה של פתיחה (אוברטורה) רגילה למדי. היא כתובה בסולם דו מינור (אנ'). הקלרינט והצ'לו בולטים ביותר, כשכל אחד מהם מציג את הנושא הראשון (קלרינט) והשני (צ'לו). עם זאת, כל הכלים מאוזנים היטב, וכל כלי מנגן את שני הנושאים, בדרך כלל באופן חיקויי. תפקיד הפסנתר קל בהשוואה לעבודות וירטואוזיות רבות של פרוקופייב לפסנתר; הפסנתרן של "זימרו", לאו ברדיצ'בסקי, בוגר הקונסרבטוריונים פטרוגראד וברלין, היה ודאי חובבן.
מוזיקה יהודית עממית מכילה באופן פרדוקסלי איכויות חגיגיות שמחות אך טרגיות שרבים, ביניהם דמיטרי שוסטקוביץ' (ראו ערך: מן השירה היהודית העממית) רואים כעוצמתיות ביותר. הנושא הראשון, un poco allegro (מעט עליז), הוא בעל מקצב קופצני וחגיגי, המעורר ללא ספק תחושה הדומה לזו של מוזיקת כליזמר בשל השימוש ברגיסטרים גבוהים ונמוכים לסירוגין ושימוש בדינמיקות מוקצנות. כמו כן, עושה פרוקופייב שימוש במרווחים של חצי טונים האופייניים לסוגה, וחוזרים על עצמם לאורך היצירה כולה. הנושא השני, piu mosso (יותר תנועה), הוא נושא שירתי נוסטלגי המנוגן בתחילה בצ'לו ואחר כך עובר לכינור הראשון.
ראטליף בון

ראטליף בון (באנגלית: Ratliff Boon;‏ 18 בינואר 1781 –  20 בנובמבר 1844) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן לזמן קצר ב-1822 כמושל אינדיאנה השני. טרם כהונתו כמושל הוא כיהן כחבר בשני בתי האספה הכללית של אינדיאנה וכסגן מושל המדינה, ולאחר מכן כיהן שוב כסגן המושל, ובשתי תקופות כהונה שירת כנציג מדינתו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו

ראטליף בון נולד במחוז פרנקלין שבקרוליינה הצפונית כבנם של ג'סי וקאשיה בון. בגיל צעיר הוא עבר עם משפחתו למחוז וורן שבקנטקי, שם הוא למד בבית ספר ציבורי ולאחר מכן הוא עבד כמתלמד אצל חרש כלי נשק בדאנוויל, קנטקי. ב-1801 נשא בון לאישה את דלילה אנדרסון ולזוג נולדו שבעה ילדים. ב-1809 הוא עבר למקום בו שוכנת כיום העיירה הקרויה על שמו, בונוויל, שבמחוז ווריק שבאינדיאנה עם פרוץ מלחמת 1812 הצטרף בון למיליציה של טריטוריית אינדיאנה, ובסופו של דבר הגיע לדרגת קולונל.
מחוקק באינדיאנה

מחוז ווריק התארגן ב-1813 ובון מונה על ידי מושל הטריטוריה, תומאס פוסי, למשרת גזבר המחוז. ב-1816 הוא נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה, שהייתה אז למדינה בארצות הברית, בו הוא כיהן שתי תקופות כהונה של שנה. במהלך שירותו בבית הנבחרים, היה הישגו העיקרי היה קידום חקיקה לחלוקת מחוז ווריק לשלושה מחוזות נפרדים. בדצמבר 1818 נבחר בון לסנאט של אינדיאנה, אך התפטר מתפקידו לאחר ששנה לאחר מכן נבחר לתפקיד סגן מושל המדינה.
סגן מושל אינדיאנה

סגן מושל אינדיאנה הראשון, כריסטופר הריסון, התפטר מתפקידו לאחר שערורייה, ולא נותר לו מחליף בתפקידו. שני מועמדים התמודדו לזמן קצר נגד בון על המשרה, אך בבחירות הוא הביס אותם לאחר שזכה ב-7,397 קולות מול 3,882 הקולות שקיבל המתמודד שהגיע למקום השני. ב-1820 העביר בית המחוקקים המדינתי חוקים לצמצום מספר הזאבים. הזאבים גרמו לנזקים רבים באזור הספר. הוצע תשלום גבוה על עורות זאבים. בון ניצל את החוק החדש והרוויח יותר מ-700 דולר על ציד זאבים. הצלחתו הובילה לביטולו המהיר של החוק שגרם להפסד לקופת המדינה המוגבלת.
מושל אינדיאנה

ב-1822 נבחר בון לתקופת כהונה שנייה כסגן המושל כשותפו למרוץ של ויליאם הנדריקס. כאשר המושל המכהן, ג'ונתן ג'נינגס, התפטר כדי לאייש מושב שאליו נבחר בבית הנבחרים של ארצות הברית, הושבע בון במקומו, וב-12 בספטמבר 1822 היה למושל אינדיאנה השני, וכיהן בתפקיד עד להשבעתו של הנדריקס ב-5 בדצמבר אותה שנה. צעדו היחידי המשמעותי היחידי בתקופת כהונתו הקצרה כמושל היה קיום מפקד אוכלוסין בשטחים שנרכשו במסגרת הסכם סנט מרי והגשת המלצות ליצירת המחוזות באזור זה. המלצותיו אומצו על ידי האספה הכללית של אינדיאנה, שארגנה את גופי הממשל במחוזות וקבעה שלושה מושבים חדשים בבית הנבחרים כדי לתת ייצוג לתושבים שנמנו במפקד האוכלוסין. בון שב למשרת סגן המושל וכיהן בתפקיד עד 30 בינואר 1824, כאשר הוא התפטר כדי לאייש מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית אליו הוא נבחר.
חבר בית הנבחרים

בון נבחר כאיש סיעתו של אנדרו ג'קסון וכיהן בבית הנבחרים מ-4 במרץ 1825 ועד 3 במרץ 1827. ניסיונו להיבחר לתקופת כהונה נוספת ב-1826 לא עלה יפה לאחר שנוצח על ידי תומאס ה. בלייק, שהתמודד על בסיס מצע של קידום עבודות ציבוריות, שאליו התנגדה מפלגתו של בון. במהלך התקופה שלאחר כהונתו בבית הנבחרים הוא היה פעיל בייסודה של המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה. עד לאותה עת, לא היו מפלגות רשמיות במדינה, ולכל הפוליטיקאים הייתה זיקה רופפת למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. ב-1828 התמודד בון שוב לבית הנבחרים וניצח. הוא שירת בתפקידו שוב מ-4 במרץ 1829 ועד 3 במרץ 1839. במהלך תקופות כהונתו זו הוא שימש כיושב ראש הוועדה לקרקעות ציבוריות מ-1835 ועד לתום כהונתו בבית הנבחרים. בבחירות של 1839 הוא התמודד ללא הצלחה והובס על ידי אוליבר ה. סמית'.
שנותיו האחרונות

באותה שנה בה סיים את כהונתו בבית הנבחרים, עבר בון לעיר לואיזיאנה שבמיזורי. שם הוא התבלט והיה ליריב תקיף של תומאס ה. בנטון ושל סיעת תומכי העבדות בממשלת המדינה. ב-1844 הוא התמודד שוב בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מתוך תקווה להביס את המועמד תומך העבדות, אך הוא פרש מן המרוץ עקב מצבו הבריאותי. מחלתו של בון נמשכה והבשורה על ניצחון מפלגתו הגיעה אליו זמן קצר לפני מותו.
ראטליף בון נפטר בלואיזיאנה ב-20 בנובמבר 1844. הוא נטמן בבית הקברות ריברויו שבעיר.
לקריאה נוספת

Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006). The Governors of Indiana. Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, pp. 48-50.
הערות שוליים

↑  ראטליף בון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1185604324  ISNI: 0000 0000 5158 9098  LCCN: nr92041900  SNAC: w66x2vc1  US Congress: B000628  VIAF: 46630058   WorldCat (עם VIAF): 46630058
- (אלבום של אד שירן)

- (נהגה: Subtract, בעברית: מינוס) הוא אלבום האולפן השישי של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן. האלבום יצא לאור ב-5 במאי 2023, על ידי חברת התקליטים אסילום רקורדס ואטלנטיק רקורדס.
רקע והכרזה

שירן הכריז על שם האלבום, רשימת השירים ותאריך היציאה ב-1 במרץ 2023 ברשתות המדיה החברתית שלו. במקביל הכריז על סיבוב הופעות מיני-אירופי מ-23 במרץ עד 2 באפריל, על מנת להשלים את יציאת הסינגל המוביל מהאלבום. האלבום הופק ונכתב בשיתוף ארון דסנר מלהקת האינדי רוק דה נשיונל. שירן ודסנר כתבו יחד למעלה מ-30 שירים במהלך סשן אולפן בן חודש, שצומצם ל-14 השירים האחרונים לאלבום.
ב-29 באפריל 2023, הכריז שירן על סדרה של מופעים אינטימיים בצפון אמריקה כחלק מסיבוב הופעות מיני לאלבום.
רשימת רצועות

| -> מס' | -> שם | -> משך | ->  | ->  | ->  | ->  | ->  | ->  | ->  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Boat  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Salt Water  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Eyes Closed  | 3:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Life Goes On  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Dusty  | 3:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | End of Youth  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Colourblind  | 3:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Curtain  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Borderline  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Spark  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Vega  | 2:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Sycamore  | 2:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | No Strings  | 2:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | The Hills of Aberfeldy  | 3:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 48:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| - — מהדורת דלוקס> מס' | - — מהדורת דלוקס> שם | - — מהדורת דלוקס> משך | - — מהדורת דלוקס>  | - — מהדורת דלוקס>  | - — מהדורת דלוקס>  | - — מהדורת דלוקס>  | - — מהדורת דלוקס>  | - — מהדורת דלוקס>  | - — מהדורת דלוקס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. | Wildflowers  | 2:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Stoned  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Toughest  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Moving  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 61:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| - — מהדורת דלוקס תקליט> מס' | - — מהדורת דלוקס תקליט> שם | - — מהדורת דלוקס תקליט> משך | - — מהדורת דלוקס תקליט>  | - — מהדורת דלוקס תקליט>  | - — מהדורת דלוקס תקליט>  | - — מהדורת דלוקס תקליט>  | - — מהדורת דלוקס תקליט>  | - — מהדורת דלוקס תקליט>  | - — מהדורת דלוקס תקליט>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. | Wildflowers  | 2:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Balance  | 2:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Stoned  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Fear  | 3:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Get Over It  | 3:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Toughest  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Ours  | 3:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Moving  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | Boat (Reprise)  | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2023)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 1 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  איסלנד | הפלייליסט | 6 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 2 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 2 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |
|  דנמרק | היטליסטן | 2 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 1 |
|  הונגריה | Mahasz | 16 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 1 |
|  יפן | אוריקון | 8 |
|  יפן | מצעד האלבומים החמים | 7 |
|  יפן | מצעד האלבומים המשולבים | 8 |
|  ליטא | AGATA | 26 |
|  נורווגיה | VG-lista | 2 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 4 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 1 |
|  פולין | ZPAV | 1 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 2 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 5 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 1 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 9 |
|  צרפת | SNEP | 1 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 2 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 169 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 36 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים העכשוויים | 22 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 23 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| קנדה (Music Canada) | זהב | 40,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | זהב | 7,500 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 161,647 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 5 במאי 2023 | הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליט • קלטת שמע | סטנדרטית | אסילום • אטלנטיק |  |
| כלל העולם | 5 במאי 2023 | הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליט | דלוקס | אסילום • אטלנטיק |  |
מאיר ספיר

משפחת ספיר - עומדים (מימין לשמאל): רבקה, נעמי, מאיר ורות. יעקב עומד בחזית - 1947
קבריהם של מאיר ורבקה ספיר, ביתם נעמי ובעלה מרדכי הורוביץ בבית הקברות של כנרת
מאיר ספיר (12 ביולי 1901 – 6 באוגוסט 1960) היה ממובילי ההתיישבות בקבוצת כנרת. שימש כמפקדה האחרון של תנועת הבריחה בתקופה של הקמת המדינה.
ביוגרפיה > ילדותו

מאיר ספיר נולד בוילנה בשנת 1901 בשם מאיר ספירוב ליעקב ומינה ספירוב. למד בגמנסיה "קגן" שבעיר ובמקביל הצטרף לתנועות הציוניות צעירי ציון והחלוץ. עוד בהיותו בגולה הצטרף מאיר לקבוצת וילנה ויחד איתה יצא לחוות הכשרה בעיר הולדתו.
ביוגרפיה > קבוצת כנרת

ב-10 באוגוסט 1920 עלה מאיר ארצה, במסגרת העלייה השלישית, יחד עם קבוצת ההכשרה שלו. תחילה התיישבה הקבוצה, כחלק מקבוצת הר כנרת, במעלה רכס פוריה (מצפון מערב למושבה כנרת). ב-31 בדצמבר עזבה הקבוצה את הר כנרת והחלה לנדוד ברחבי הארץ תוך חיפוש עבודה בתחומים שונים (סלילת כבישים, בנייה, חציבה, נגרות וכוו'). ב-1922 פנה בנציון ישראלי לחברי הקבוצה לבוא להתיישב בקבוצת כנרת. לאחר התלבטות קצרה ומתוך רצון לחזור לעבודה החקלאית, נענתה הקבוצה להזמנה וב-23 בספטמבר 1922 (ראש השנה תרפ"ג) הצטרפו מאיר וחבריו לקבוצת כנרת.
ביוגרפיה > המוסד לעלייה ב'

ב-1948 מונה מאיר כמחליפו של שאול אביגור כראש המוסד לעלייה ב' באירופה וכאחראי לסיוע ליהודים להגיע ארצה במסגרת תנועת הבריחה. מאחר שבתקופה זו בוטלו המגבלות של הגעת ספינות ארצה, פעל מאיר בעיקר בארגון העולים והעברתם לערי נמל בים השחור ובים התיכון תוך התמקדות באותן מדינות שהטילו מגבלות על הגירת יהודים (ביחוד בגוש המזרחי). כמו כן הוטלה על מאיר המשימה לסייע לארגון הרכש של ההגנה בהשגת נשק ותחמושת ברחבי אירופה.
ביוגרפיה > תפקידים ציבוריים

במהלך השנים מילא מאיר שורה של תפקידים ציבוריים:
מזכיר "מועצת פועלי תל אביב" (בתקופת מלחמת העולם השנייה).
יושב ראש ועדת התכנון החקלאי של עמק הירדן והגליל התחתון.
המוסד לביקורת של תנועת מפא"י.
ביוגרפיה > משפחתו

מאיר נישא לרבקה בת יונה וחנה שפרירי. לזוג נולדו 3 ילדים (נעמי, רות ויעקב). לאחר פטירת הוריה של רבקה, עברו לגור בביתם שנבנה בקבוצת כנרת. מאיר נפטר ב-1960 והובא למנוחות בבית הקברות כנרת.
הוריו של מאיר לא זכו לעלות לארץ ונפטרו בוילנה, אחותו הגדולה, ברטה, יחד עם בעלה יחיאל ושלוש בנותיהם, נספו בפונאר בסביבות 1941.
הנצחתו

ב-1964 נערכה בהיכל התרבות שבתל אביב עצרת מרכזית בנושא "ההעפלה והגבורה". במהלך הטקס העניק לוי אשכול לרבקה ספיר מדליון ההעפלה כהוקרה לפעילותו של בעלה מאיר.
ב-1965 הועלה הרעיון להקים במכללת אוהלו את מוזיאון "הבריחה" על שם מאיר ספיר, כדי שישמש לשמירת חומרים היסטוריים הקשורים לארגון. רק ב-1974 החל תהליך הקמת המוזיאון, והמקום נחנך ב-1976.
מאיר אהב לזמזם ניגונים חסידיים, ולפי דבריה של נכדתו, הללי שמר, זיכרון זה היה מקור ההשראה לשיריה של נעמי שמר שירו של אבא ו"חבלי משיח".
הערות שוליים

↑  בנוסף למאיר כללה קבוצת וילנה גם את אהרון אוצין, אברהם אס, מיכאל אלחנס, גנסיה ברוידה, שלמה ברודניק, יהודה בוטרימוביץ', אברהם גולדינזון, בתיה הירשוביץ, שמואל זנדברג, מאיר מלמד, יוחנן מורשקין, מרדכי נוביק, רבקה ניויזשסקה, משה נתנזון, שרה פולצנסקיה, יהודה סמירין, שמואל סמירין, שלום סמירניצקי, ברוך סטוצקי, אריה פרופורץ, יוסף פריד, צבי פרוסקין, דוד כהנא (קפלן), מרדכי רובינשטיין, חנה קרקינובסקיה, לאה ריבך, אסתר שוקסטיסקיה ורבקה שוקשטוליסקי
↑  הפנייה נעשתה לאחר שרבים מחברי קבוצת כנרת עזבו את היישוב עקב התגייסות לגדוד העבודה ולמעבר ליישובים חדשים בעמק יזרעאל
↑  רבקה שפרירי (שוקשטוליסקי) הייתה גם היא חברת "קבוצת וילנה"
↑  בית שפרירי (בית נעמי שמר) – בקבוצת כנרת
↑  מאיר ספיר נפטר, דבר, 7 באוגוסט 1960
↑  מת מאיר ספיר, למרחב, 7 באוגוסט 1960
↑  מת מאיר ספיר, מעריב, 7 באוגוסט 1960
↑  מאיר ספיר למנוחות, קול העם, 8 באוגוסט 1960
↑  מאיר ספיר - למנוחות בכנרת, דבר, 8 באוגוסט 1960
↑  מאיר ספיר למנוחות, על המשמר, 8 באוגוסט 1960
↑  מדליות הוענקו גם לעדה סרני, אלמנתו של יהודה ארזי, אלמנתו של יוסף כצנלסון ועוד.
↑  פעילי העפלה בעצרת בתל אביב, מעריב, 29 ביולי 1964
↑  אשכול מעניק מדליוני העפלה בעצרת בהיכל התרבות, הַבֹּקֶר, 29 ביולי 1964
↑  בית הבריחה, דבר, 11 באפריל 1965
↑  מאיר הראובני, תצוגת זכרון לתנועת 'הבריחה' תיפתח ב'אוהלו', מעריב, 6 במרץ 1974
↑  שאול אביגור, התנועה שזעזעה מצפון העולם - עם פתיחת "ביתן הבריחה" ב"אהלו" שבכנרת, דבר, 31 באוקטובר 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292151905171  VIAF: 260380753   WorldCat (עם VIAF): 260380753
Watchman

ערך זה עוסק בסרט וידאו ארט. אם התכוונתם למכשיר הטלוויזיה הנייד, ראו .
"Watchman" (באנגלית: שומר) הוא סרט וידאו ארט שיצרו ג'ק פאבר וגדי ספרוקט. הסרט מתאר פעולות והתרחשויות בחללי מוזיאון תל אביב לאמנות.
בסרט מופיעה דמותו של פורץ המסתובב במוזיאון ומבצע פעולות כגון חיבוק פסלו של האמן סטפן בייקנהול או הלבשת כובע צמר על פסל אחר. לשם צילום הסרט חיברו האמנים מצלמת וידאו אל מערכת מצלמות האבטחה של המוזיאון והקליטו את עצמם כשהם משוטטים במוזיאון כאשר המוזיאון היה סגור וספרוקט שימש כשומר היחידי במוזיאון.