stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן עזריאל
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב עזריאל (הידוע בשם קונורטי) וללונה בת הרב אהרן הלוי, מחבר ספר "מטה אהרן". סבו הוא רבי יהודה אברהם, בן הרב אביגדור עזריאל, מחבר הספר "זמרת הארץ וכסף הכפורים" ותלמיד חבר של המקובל רש"ש. למד אצל הרב נסים שמואל יהודה ארואץ ואצל הרב ידידיה רפאל אבולעפיה, ועם פטירתו עמד במקומו בראש ישיבת המקובלים בית אל. בנוסף, במשך עשרים שנים כיהן כראש אב בית דין (ראב"ד) לעדת הספרדים בירושלים. עם תלמידיו נמנה גם הרב יעקב מאיר, לימים הראשון לציון.
רבי אהרן יצא כמה פעמים בשליחות כוללות ירושלים וחברון ובשליחות קהל ישיבת "בית-אל" שבירושלים.
בין השנים תר"ט–1849 לתרי"ג–1853 עבר במערב החיצון לוב, תוניס, ואלג'יר. בהקדמה לספרו "מקוה מים" הוא מציין את שמות הנדבנים אשר התנדבו להוצאת הספר מהעיר נאבל שבתוניסיה וכן מהערים סוסא, מונסתיר, מוכנין ובאז'ה ואל-כף. בדף ע"ו ישנו דרוש שדרש בתוניס ליום השנה לרבי אברהם הכהן יצחקי בשנת תרכ"ו–1866. בדף פ"ב ישנו עוד דרוש שדרש בתוניס בשנת תרכ"ג–1863 על פטירתו של רבי יאושע (ישועה) צפיז' ועוד.
כמה מפיוטיו נתקבלו ברוב ערי המזרח הקרוב והם מושרים בשמחות. שיריו "אומר לה' מחסי" ו"אמא רחל" – הובאו בראש ספרו "כפי אהרן". אחדים משיריו נדפסו בספר "יצחק ירנן" לר' רפאל יצחק אלטאראס (ירושלים, תרמ"ו) וכן בספר "יגל יעקב" לר' יעקב חי בורלא (ירושלים, תרמ"ה).
בתמוז תרל"א נפתחה בירושלים ישיבת "שבת אחים" עבור יהודי בוסניה שהתיישבו בעיר. הישיבה התקיימה בבית הרב אהרן עזריאל שעמד בראשה. כמו כן שימש נשיא חברת "משכיל אל דל".
בטבת תרל"ד, חלה מאוד וראה בהחלמתו נס, אליו התייחס בהקדמת ספרו "כפי אהרן" שעסק אז בהדפסתו, וכך כתב: "ועתה חסדי ה' אזכור, תהילות כעל כל גמולות, כי בחורף זה הקשה שעבר עלינו, בה' טבת נפלתי חליי והייתי כפשע ביני ובין המוות רחמנא ליצלן...". ספרים נוספים שכתב הם: "אזן אהרן וארעא סמיכתא", בו ליקט בסדר א"ב ציודים בהלכה, שניתנו על ידו ובבית הדין שבו כיהן, ובהם הלכות בדיני גיטין בכלל ומנהגי ירושלים בפרט; "מקווה מים" שהובא לבית הדפוס בידי בנו רפאל-יהושע; "ליקוטים, זכרונות וחידושים"; איגרת בשם "מוסר אבי", שאותה כתב לבנו הבכור משה, בהיותו בשליחות מטעם ישיבת בית-אל באי קורפו, ובה הדריך אותו כיצד עליו להתנהג עם הבריות.
בשנותיו האחרונות לקה בלבו ועבר להתגורר ביפו בעצת רופאיו, בתקווה שהקירבה לים תשפר את מצבו. בתקופה זו הגן על כשרותם של אתרוגי יפו ב"פולמוס האתרוגים". הרב אהרן עזריאל נפטר בגיל 60 ביום שבת ט' בסיון ה'תרל"ט, 3 במאי 1879 והובא למנוחות בבית העלמין היהודי ביפו. על מצבתו נכתב:
ויהי בנסוע אהרן על פי הדיבור ויצא מבת ציון וירד יפו / קל מן שמיא נפק יאסף אהרן / ויהי בהשמע דבר המלך מלכו של עולם / קול נהי נשמע מציון נשאו נהרות קולם ויבכו את אהרן/ויהי קול הארץ ממררין אמרי ה' / וי לארעא דישראל תזעק בחבליה, בזאת יבא אהרן / ויהי איש אחד מן הרמתיים, ראב"ד מקודש שקדשוהו שמים מראשי סנהדראות / דומה למלאך ה' צבאות, הרב המופלא המקובל האלוקי כל רז לא אנוס לה' / כמהר"ר אהרן עזריאל זכרונו לחיי העולם הבא/בעל המחבר "כפי אהרן" / מך ביום ט' סיון התרל"ט תנצב"ה.
משפחתו

הרב אהרן עזריאל נישא למזל בתו של הרב אליעזר פאפו, (מחבר הספר "פלא יועץ") מזל נפטרה בעת הולדת בנם הבכור משה בכ"ב תשרי תר"ב, 1842. לאחר תום שנת האבל נישא בשנית ונולדו לו: רפאל יהושע עזריאל, שנישא ללבנה, בתו של הראשון לציון יעקב מאיר, ושרה, שנישאה לישראל חפץ, מראשי העדה הבוכרית בירושלים ובנו של דוד חפץ, העולה הראשון מבוכרה שהגיע לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1871, והשתכן בחצרו של הרב אהרן עזריאל.
נכדו מבנו משה היה הרב אברהם עזריאל, נינו היה משה עזריאל ובן נינו היה יוסף עזריאל.
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, הרב אהרן עזריאל, בתוך: אנציקלופדיה ארזי הלבנון, ירושלים: יפה נוף, תשס"ו, עמ' 203–205
חנה רם, היישוב היהודי ביפו בעת החדשה, ירושלים: הוצאת כרמל, תשנ"ו עמ' 55, עמ' פ"ט
בלונדי (להקה)

| --- | --- |

בלונדי ב־1977 (משמאל לימין: גארי ולנטיין, קלם בורק, דבי הארי, כריס סטיין, ג'ימי דסטרי)
 מקום הקמה:  ניו יורק 
 מוקד פעילות:  ניו יורק סיטי, ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1974–1982 1997
 סוגה:  גל חדש • פאנק רוק • דאנס-רוק • פוסט-פאנק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Chrysalis/EMI Beyond/BMG Epic Sanctuary Private Stock
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2006) 
 www.blondie.net
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דבי הארי כריס שטיין קלם ברוק ליי פוקס מאט כץ-בוון טומי קסלר
 
בלונדי (באנגלית: Blondie) היא להקת רוק אמריקאית שעיקר פרסומה היה בבריטניה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80.
היסטוריה

להקת בלונדי הייתה בין להקות הגל החדש הראשונות בארצות הברית והיא יצרה סגנון מוזיקה חדש, שאלמנטים שלו מצויים בשני האלבומים הראשונים שלהם. למרות שלהקת בלונדי זכתה להצלחה באוסטרליה ובריטניה, הייתה בלונדי להקה בלתי מוכרת בארצות הברית עד שיצא לאור אלבומה השלישי, Parallel Lines, בשנת 1978. במשך שלוש השנים הבאות, הלהקה הוציאה לאור סינגלים שזכו להצלחה והיו מבוססים על מוזיקה אלקטרונית ומיקסים ועל שילוב אלמנטים של דיסקו, ריקוד, היפ הופ ורגאיי, ביניהם השיר "Heart of Glass", שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100.
ב-29 בינואר 1980, הלהקה הוציאה את הסינגל "Call Me". אלבומם החמישי Autoamerican הביא את השירים "The Tide Is High" ו-"Rapture" לראש מצעד הפופ של בילבורד, כשהשני הפך לשיר הראשון של להקת רוק ששילב היפ-הופ באופן מפורש. הקליפ לשיר "Rapture" נחשב פורץ דרך בכך שהציג שילוב בין ראפ לרוק והיווה השראה לתקופת MTV ולדמותה של מדונה. למרות שהאלבום Autoamerican אינו נחשב לאחיד באיכותו, הוא משלב סגנונות כמו לאונג', אמנות וסטייל קיטשי באופן שנראה מקדים את זמנו.
הפרסום לה זכתה סולנית הלהקה, דבי הארי (הבלונדינית שעל שמה הלהקה), האפיל על חברי להקה אחרים וגרם למתיחות בתוך החבורה. בעקבות אלבום חדש שכשל מסחרית ("The Hunter"), ואבחון פוטנציאל למחלה סופנית אצל חבר הלהקה כריס שטיין, התפרקה הלהקה בשנת 1982. המוניטין של חברי הלהקה גדל בעקבות ההחלטה להתאחד מחדש בשנת 1998, ולאחר מכן החליטה הלהקה לחדש סינגלים מצליחים בבריטניה במשך אותה שנה. הלהקה סיירה והופיעה ברחבי העולם במשך השנים, ונכנסה להיכל התהילה של הרוקנרול ב-2006.
בחודש יוני 2008, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי לרגל 30 שנים ליציאת האלבום השלישי והמצליח Parallel Lines. את סיבוב ההופעות באירופה התחילו בלונדי בישראל, בהופעה שהתקיימה באמפיתיאטרון שבפארק רעננה, ב-3 ביולי 2008.
סגנון מוזיקלי

בלונדי היו חלק מסצנת הארט-פאנק בניו יורק, עם גישה ביקורתית כלפי כוכבות פופ לצד יצירת מוזיקה קליטה ומשמעותית.
בלונדי השפיעו על להקות כמו הגו-גו'ס, מיסינג פרסונס, ויורית'מיקס, כאשר אנני לנוקס מהאחרונים נחשבת למי שהעמיקה את הדמות הקרירה של דבי הארי.
הכרה

בנובמבר 2024, הלהקה הוכתרה לכוכבי הפופ הגדולים של שנת 1981 לפי מגזין בילבורד.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1976: Blondie
1978: Plastic Letters
1978: Parallel Lines
1979: Eat to the Beat
1980: Autoamerican
1982: The Hunter
1999: No Exit
2003: The Curse of Blondie
2011: Panic of Girls
2014: Ghosts of Download
2017: Pollinator
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Stephen Thomas Erlewine, Billboard’s Greatest Pop Star of 1981: Blondie, Billboard, ‏2024-11-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  רוני דורי, "בלונדי" בישראל, באתר הארץ, 3 ביולי 2008, בדיקה אחרונה ב־1 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396869205171  PLWABN: 9810658254305606  BIBSYS: 44063  BnF: cb13902017b (data)  GND: 5179414-7  ISNI: 0000 0001 2369 9537  LCCN: n80052575  LNB: 000097121  MusicBrainz: 4d2956d1-a3f7-44bb-9a41-67563e1a0c94  NKC: xx0016141  NLA: 36503522  NSK: 000715614  RERO: 02-A005676342  SUDOC: 130557722  VIAF: 248276224   WorldCat (עם VIAF): 248276224
ג'ורג' מאלורי

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1886 מוברלי, צ'שייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 ביוני 1924 (בגיל 37) אוורסט, נפאל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  אוורסט 
 השכלה:  וינצ'סטר קולג'  מודלין קולג' (קיימברידג') 
 בן או בת זוג:  [Christiana] Ruth Turner 
 
ג'ורג' הרברט לי מאלורי (באנגלית: George Herbert Leigh Mallory;‏ 18 ביוני 1886 – 8 או 9 ביוני 1924) היה מטפס הרים בריטי, שהשתתף בשלוש המשלחות הבריטיות הראשונות לאוורסט, בשנות ה-20 המוקדמות של המאה ה-20.
מאלורי ושותפו אנדרו אירווין נעלמו במהלך הטיפוס על ההר מן הצד הצפוני (טיבט) במשלחת של 1924. בשנת 1999 נמצאה גופתו על ההר. שלוש המילים המפורסמות בעולם הטיפוס - ”כי הוא שם” (”Because it's there”) הן תשובתו של מאלורי לשאלה "למה אתה רוצה לטפס על האוורסט?".
הטיפוס האחרון

מאלורי טיפס על האוורסט כאשר היה בן 37 ומטפס מנוסה. לאחר שהשתתף כבר בשתי משלחות קודמות לאוורסט, הוא הגיע למסקנה, שללא חמצן, הסיכויים להצליח קלושים. הוא צירף אליו את אנדרו אירווין, שהיה בן 22, ותלמיד מוכשר באוניברסיטת ספיצברגן, אף על פי שלא היה לו ניסיון בטיפוס לגבהים כאלה. במהלך המשלחת שיפר אירווין במידה רבה את מערכות החמצן שהיו למטפסים והפך מומחה לציוד נשימה.
בבוקר ה-6 ביוני יצאו מאלורי ואירווין מן האוכף הצפוני, אוכף בגובה של 7,050 מטרים. הם תכננו לטפס עוד שלושה ימים. מאלורי ואירווין נראו בפעם האחרונה בשעה 12:50, ב-8 ביוני. מנהיג המשלחת, נואל אודל (Noel Odell) ראה אותם כשהעננים התפנו לרגע. הם היו מתחת לאחד הקטעים התלולים שעל הרכס (ה"מדרגות" (אנ')) והוא אמר שנראו "מתקדמים במרץ" ("going strongly for the top"). הוא היה בטוח שהם יגיעו אל הפסגה. לאחר זמן קצר חזרו העננים לכסות את ההר ומאלורי ואירווין לא נראו עוד.
אודל חשב שראה את מאלורי בקרבת הפסגה לרגע קצר, אך בשל הערפל לא יכול לדעת אם הוא התקדם אל הפסגה או ממנה. השאלה אם הם הגיעו לפסגה או שנהרגו בדרך אליה הייתה ועודנה תעלומה. רק בשנת 1960 הצליחה משלחת סינית להגיע לפסגה במסלול שעשו מאלורי ואירווין. המדרגה השנייה, מצוק תלול למדי בגובה 8,500 מטרים לערך, מהווה אתגר טיפוס קשה ביותר. ללא הסולם שנמצא שם היום, לא סביר שמאלורי ואירווין הצליחו לטפס קטע של 18 מטרים, בדירוג 6b, בגובה כזה.
לאחר היעלמותו

בשנת 1933, תשע שנים לאחר היעלמותם של מאלורי ואירווין, נמצא גרזן הקרח של אירווין בגובה 8,573 מטרים על ידי פרסי ווין-האריס (Percy Wyn-Harris), מטפס הרים בריטי נוסף. כלומר, כ-300 מטרים מתחת לפסגה. בשנת 1975 נראתה גופת מטפס בגובה מתחת לגרזן הקרח, והסברה המקובלת הייתה כי זוהי גופתו של אירווין.
בשנת 1999 יצאה משלחת במטרה לשפוך מעט אור על התעלומה. המשלחת מצאה גופה והתברר שזוהי גופתו של מאלורי. מאלורי נמצא עם רגל שבורה, פגיעות בגולגולת, וידיים פרושות לרווחה, כאילו ניסה לבלום נפילה.
בשנת 2009 פרסם הסופר האנגלי ג'פרי ארצ'ר ביוגרפיה של מאלורי בשם "שבילי התהילה". בביוגרפיה זו העלה ארצ'ר את האפשרות שמאלורי ואירווין אכן הגיעו אל פסגת האוורסט ביום בו מצאו את מותם ואילו המוות נגרם בשל תאונה שהתרחשה בדרכם מטה, אל המחנה הסמוך בו המתין להם אודל. לדברי ארצ'ר, הבטיח מאלורי במכתבו האחרון לאשתו רות, כי לכשיגיע אל פסגת האוורסט, יניח עליה את תמונתה, שהייתה שמורה עמו תמיד בארנקו. ב-1999, כשהתגלתה גופתו של מאלורי, מצא עליה המטפס הגרמני קונרד אנקר את הארנק, אך תמונת רות לא הייתה בו. יש הסבורים כי הדבר מעיד על כך שמאלורי אכן הגיע אל הפסגה טרם מצא את מותו.
ב-14 במאי 1995 הניח נכדו של מאלורי, ג'ורג' לי מאלורי השני, על פסגת הר אוורסט, תצלום מצופה ניילון של סבו וסבתו. במילותיו שלו, הוא השלים בכך עניין משפחתי קטן, לא סגור.
אזכורים בתרבות

בהשראת דמותו של מאלורי, נבנתה דמותו של קית' מאלורי, מפקדה של היחידה המיוחדת בתותחי נברון מאת אליסטר מקלין, הספר והסרט. לג'ורג' מאלורי היה קשר משפחתי למלחמת העולם השנייה, המהווה את הרקע לאותו ספר: אחיו, הגנרל סר טרפורד לי מלורי, שהיה אחד מבכירי טייסיה של בריטניה, נהרג בנובמבר 1944 כשמטוסו התרסק בהרי האלפים, כשהיה בדרכו לקחת על עצמו את הפיקוד על פעולות חיילות האוויר של בעלות הברית באוקיינוס השקט.
לקריאה נוספת

ג'פרי ארצ'ר, שבילי התהילה, תרגום: בועז וייס, מודן הוצאה לאור, 2010
ג'ורג' מאלורי, 1915.
נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812

| --- | --- |

כרזת המחזמר
 מילות השירים:  דייב מאלוי 
 מבוסס על:  מלחמה ושלום 
 מוזיקה:  דייב מאלוי 
 הצגת בכורה:  16 באוקטובר 2012 
 שפה:  אנגלית 
 
נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812 (או בקצרה השביט הגדול) הוא מחזמר בעל דו-שיח מולחן, עיבוד של 70 עמודים מתוך הרומן "מלחמה ושלום" מאת לב טולסוי מ-1869. המילים, הלחן והתסריט נכתבו על ידי דייב מלוי והבימוי נעשה על ידי רייצ'ל צ'בקין. המחזמר מבוסס על החלק השמיני של הרומן, ומתמקד ברומן של נטשה ואנטול ובחיפוש של פייר אחר משמעות בחייו.
המחזמר הוצג לראשונה ב-2012 בתיאטרון ארס נובה, והועלה אחר כך ב-2013 ב-Meatpacking District וב-Theater District במנהטן. ב-2014 הועלתה הפקה דוברת ספרדית בקיטו שבאקוודור. ב-2015 הועלה המחזמר מחדש בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני בקיימברידג', מסצ'וסטס. "השביט הגדול" הועלה לראשונה בברודוויי בנובמבר 2016 בתיאטרון אימפריאל (אנ').
בהפקה המקורית של אוף-ברודוויי גילם דייב מלוי את פייר בֶּזוּחוֹב. כשההפקה עברה לברודוויי, ביצע ג'וש גורבן את ההופעה הראשונה שלו בברודוויי בתפקיד פייר.
המחזמר קיבל ביקורות חיוביות, במיוחד על השחקנים הראשיים פיליפה סו, דניי בנטון וג'וש גורבן, וגם עבור המוזיקה, הבימוי ועיצוב התפאורה. המחזמר היה מועמד ל-12 פרסי טוני, מספר המועמדויות הגבוה ביותר לאותה עונה, כולל המחזמר הטוב היותר, המוזיקה המקורית הטובה ביותר, המחזה הטוב ביותר של מחזמר, הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזמר עבור בנטון, הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזמר עבור גורבן, הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן משנה במחזמר עבור לוקאס סטיל והבימוי הטוב ביותר של מחזמר עבור צ'בקין. המחזמר זכה בשני פרסים: עיצוב הבמה הטוב ביותר במחזמר עבור מימי ליאן ועיצוב התאורה הטוב ביותר במחזמר עבור בראדלי קינג.
עלילה > מערכה ראשונה

המחזמר מתחיל ב-1812 במוסקבה, רוסיה, בהצגת הדמויות ("Prologue"). לאחר מכן, מציגים בפני הקהל את פייר בֶּזוּחוֹב, איש נשוי, עצוב ומדוכא ("Pierre"). הוא חבר טוב של אנדריי בּוֹלְקוֹנְסְקי, אשר נמצא הרחק, נלחם במלחמה. אנדריי התארס לאחרונה לנטשה רוסטובה. נטשה ובת דודתה, סוניה רוסטובה, מגיעות למוסקבה כדי לבקר את אם הסנדקאות של נטשה, מריה דמיטריאבנה, ומחכות שאנדריי ישוב הביתה. ("Moscow"). נטשה אמורה לפגוש את חמה וגיסתה לעתיד, אחותו של אנדריי, מרי בּוֹלְקוֹנְסְקי הבודדה, ואביו, הנסיך בּוֹלְקוֹנְסְקי הזקן המשוגע ("The Private and Intimate Life of the House"). אך, פגישתם מסתיימת באסון, כשנטשה חושבת שמרי קרה, מרי חושבת שנטשה חסרת תועלת ובּוֹלְקוֹנְסְקי מתנהג באופן מוזר ("Natasha & Bolkonskys"). נטשה עוזבת, מתגעגעת לאנדריי יותר מתמיד ("No One Else").
בלילה הבא, צופה באופרה יחד עם סוניה ומריה. נטשה תופסת את תשומת ליבו של אנטול קוראגין, נוכל ידוע לשמצה ("The Opera"). אנטול מבקר את נטשה בתאה ומשאיר אותה עם רגשות שהיא לא חוותה מעולם ("Natasha & Anatole").
אנטול מגיע הביתה אחרי האופרה ויוצא לשתות עם חברו, פדיה דולוחוב, ועם פייר. הלן בֶּזוּחוֹב פוגשת אותם, אשתו המופקרת הלא נאמנה של פייר ואחותו של אנטול, המפלרטטת ללא בושה. אנטול משתוקק לנטשה, על אף שנחשף שהוא כבר נשוי. הלן מפלרטטת עם דולוחוב, שמתגרה בפייר על ידי הרמת כוסית לכבוד "נשים נשואות והמאהבים שלהן". פייר השיכור נפגע מהתנהגותו של דולחוב ומזמין אותו לדו-קרב. פייר פוצע בטעות את דולוחוב ודולוחוב מפספס אותו באורח פלא. לפני שכולם עוזבים, אנטול מבקש מהלן להזמין את נטשה לנשף שיתקיים באותו הערב, והלן מסכימה ("The Duel"). הם עוזבים. פייר, שמהרהר בחוויה הקרובה למוות שהוא חווה, מבין זאת למרות בזבוז חייו, שהוא רוצה לחיות ("Dust and Ashes").
בבוקר למחרת, כשנטשה מתכוננת ללכת לכנסייה, היא מבולבלת מהרגשות שלה בעקבות המפגש עם אנטול באופרה ותוהה אם היא מפונקת מאהבתו של אנדריי ("Sunday Morning"). מאוחר יותר באותו היום, הלן מבקרת את נטשה ומזמינה אותה לנשף. נטשה מסכימה לבסוף להיות נוכחת בנשף ("Charming").
בנשף באותו לילה, נטשה פוגשת את אנטול והם רוקדים. אנטול מצהיר על אהבתו לנטשה, שמנסה להגיד לו שהיא כבר מאורסת. מתעלם מכך, אנטול מנשק את נטשה, דבר הגורם לה להתאהב בו בחזרה ("The Ball").
עלילה > מערכה שנייה

נטשה קרועה עוד יותר בין רגשותיה לאנדרי ולאנטול ("Letters"). סוניה מגלה את המכתבים של נטשה ואנטול ולומדת על מערכת היחסים ביניהם. היא מתעמתת עם נטשה ומסבירה לה נואשות את חוסר האמון שלה באנטול, אבל נטשה מתפרצת עליה בכעס ועוזבת. נטשה כותבת למרי ומבטלת את האירוסין שלה לאנדריי ("Sonya & Natasha"). לבדה, סוניה מהרהרת באהבתה לבת דודתה ובנחישות שלה לשמור עליה, גם אם היא תאבד את חברתה הקרובה ביותר ("Sonya Alone").
באותו הערב, אנטול ודולוחוב מתכוננים לחתונת בזק בין אנטול ונטשה. דולוחוב מנסה לשנות את דעתו של אנטול, אך אינו מצליח ("Preparations"). בלגה, נהג הטרויקה, מגיע לקחת אותם לביתה של נטשה, משם הם ייקחו את נטשה לפני העזיבה ("Balaga"). כשהם מגיעים לביתה של נטשה, תושבי מוסקבה נמצאים שם כדי להיפרד מאנטול ונטשה, אך מריה מסכלת את תוכניתם ברגע האחרון ("The Abduction").
מריה גוערת בנטשה, וזו אומרת למריה וסוניה שהיא ביטלה את האירוסין עם אנדריי ומאשרת מחדש את אהבתה לאנטול, עדיין מאמינה שהוא אינו נשוי. נטשה צורחת על מריה וסוניה ופורצת בבכי בזמן שהיא מחכה לאנטול כל הלילה ("In My House"). מריה קוראת לפייר באמצע הלילה, מסבירה לו את המצב ומתחננת בפניו שיתקן את המשבר, והוא מספר לה שאנטול כבר נשוי ("A Call to Pierre"). פייר, זועם, מחפש את אנטול במוסקבה בזמן שמריה וסוניה מספרות לנטשה מוכת היגון שאנטול כבר נשוי, אך שהיא לא מאמינה להן. פייר מוצא לבסוף את אנטול בביתה של הלן ("Find Anatole"). פייר מצווה על אנטול לעזוב את מוסקבה, והוא מסכים ("Pierre & Anatole"). נטשה מנסה לסיים את חייה על ידי הרעלת עצמה בעזרת ארסן, אבל נשארת בחיים ("Natasha Very Ill").
ביום המחרת, אנדריי שב הביתה מהמלחמה והוא מבולבל לגבי סירוב הנישואין שהוא קיבל מנטשה, שעליו הוא שואל את פייר. פייר מסביר לו את השערורייה, ומתחנן בפניו לגלות חמלה, אבל אנדריי אינו מסוגל לסלוח לנטשה ואומר לפייר בקור רוח שהוא לא יבקש את ידה של נטשה לנישואין שוב ("Pierre and Andrey"). פייר מבקר את נטשה השבורה ומנחם אותה, מעניק לה תקווה ("Pierre & Natasha"). לאחר המפגש שלהם, פייר חווה רגע של הארה בזמן שהוא צופה בשביט הגדול של 1812 העובר על פני שמי הלילה ("The Great Comet of 1812").
מוזיקה

המוזיקה המקורית של מלוי (תוזמרה על ידי המלחין) ממזגת מוזיקה רוסית עממית, מוזיקה קלאסית, אינדי רוק והשפעות מוזיקת דאנס אלקטרונית. היצירה מתוארת על ידי המלחין כ"אופרת אלקטרופופ", והיא כולה מולחנת מלבד שורה אחת של דו-שיח מדובר, בסצנה היחידה של נטשה ופייר ביחד. על הבמה, כמעט כל השחקנים מנגנים בכלי נגינה ומגדילים את תזמורת המופע.
מוזיקה > רשימת שירים

| --- | --- |
מערכה ראשונה "Prologue" - הלהקה כולה  "Pierre" - פייר, להקה  "Moscow" - מריה ד., נטשה, סוניה  "The Private and Intimate Life of the House" - מרי, בּוֹלְקוֹנְסְקי  "Natasha & Bolkonskys" - מרי, נטשה, בּוֹלְקוֹנְסְקי  "No One Else" - נטשה  "The Opera" - נטשה, סוניה, מריה ד., הלן, להקה  "Natasha & Anatole" - נטשה, אנטול  "The Duel" - אנטול, דולוחוב, פייר, הלן, להקה  "Dust and Ashes" - פייר, להקה  "Sunday Morning" - נטשה, סוניה, מריה ד.  "Charming" - הלן  "The Ball" - נטשה, אנטול: מערכה שנייה "Letters" - פייר, נטשה, מרי, אנטול, דולוחוב, להקה  "Sonya & Natasha" - סוניה, נטשה  "Sonya Alone" - סוניה  "Preparations" - אנטול, דולוחוב, פייר  "Balaga" - באלאגה, אנטול, דולוחוב, להקה  "The Abduction" - להקה, אנטול, דולוחוב, פייר  "In My House" - מריה ד., נטשה, סוניה  "A Call to Pierre" - מריה ד., פייר  "Find Anatole" - פייר, אנטול, הלן, נטשה  "Pierre & Anatole" - פייר, אנטול  "Natasha Very Ill" - סוניה  "Pierre & Andrey" - אנדריי, פייר  "Pierre & Natasha" - פייר, נטשה  "The Great Comet of 1812" - פייר, להקה
הערה: אריה של נטשה, "Natasha Lost", נחתכה בזמן ההפקה בברודוויי אבל נכללת באלבום ההקלטות עם צוות השחקנים המקורי בין שיר 8 ("Natasha & Anatole") לבין שיר 9 ("The Duel"). השיר "Dust and Ashes" התווסף להפקה בברודוויי.
הפקות > אוף-ברודוויי > ארס נובה

המחזמר הועלה לראשונה ב-16 באוקטובר 2012, בארס נובה. בבימויה של צ'בקין המחזמר עוצב כהופעה סוחפת, כשהנעשה מתרחש מסביב ובתוך הקהל. עיצוב הבמה מאת מימי ליאן ועיצוב התאורה מאת בראדלי קינג הפכו את ארס נובה למועדון ערב רוסי. הצוות האומנותי הושלם על ידי פלומה יאנג כמעצבת תלבושות, מאט האבס כמעצב סאונד ודייב מלוי כמנהל מוזיקלי. צוות השחקנים כלל את מלוי בתפקיד פייר, פיליפה סו בתפקיד נטשה, לוקאס סטיל בתפקיד אנטול, אמבר גריי בתפקיד הלן, בריטיין אשפורד בתפקיד סוניה, מניק צ'וקשי בתפקיד דולוחוב, גלסי בל בתפקיד מרי, בלייק דלונג בתפקיד אנדריי/הנסיך בּוֹלְקוֹנְסְקי, אמליה וורקמן בתפקיד מריה ד. ופול פינטו (ששימש גם מנהל מוזיקלי שותף) בתפקיד בלגה. המחזמר היה ההפקה הראשונה של ארס נובה שעברה לברודוויי אי פעם.
הפקות > אוף-ברודוויי > קזינו

ב-16 במאי 2013, המופע נפתח בקזינו במחוז מיטפקינג (אנ'), מבנה זמני המעוצב כמועדון רוסי מפואר, שבו הועלתה ההפקה הסוחפת על ידי אותו צוות אומנותי. צוות השחקנים חזר לגלם את התפקידים, מלבד צ'וקשי שהוחלף על ידי איאן לאסיטר, ווורקמן שהוחלפה על ידי גרייס מקליין. דייוויד אבלס גילם את פייר החל מ-9 ביולי 2013. המופע הסתיים ב-1 בספטמבר 2013.
המופע המשיך להופעות נוספות במשך 14 שבועות, במהלך ספטמבר 2013 בקזינו ואז עבר לתיאטרון דיסטריקט, עם צוות השחקנים הסופי של ההפקה הקודמת: צ'וקשי חזר לגלם את דולוחוב, בל הוחלפה על ידי שיינה טאוב ופינטו הוחלף על ידי אשקון דברן. ב-10 בדצמבר 2013, אלבום ההקלטות בעל 2 הדיסקים יצא לאור. המופע הוארך ורץ עד 24 במרץ 2014.
הפקות > התיאטרון הרפרטוארי האמריקני

הצוות מאחורי ההפקה המקורית העלה מחדש את המופע בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני בקיימברידג', מסצ'וסטס. ההפקה רצה החל מ-1 בדצמבר 2015 ועד ינואר 2016. הפעם ההפקה מוקמה הפעם בפרוסניום, אז עיצבו את התפאורה כך ששמה את הקהל על הבמה, עם אפשרויות ישיבה מיוחדות ונוספו שולחנות מאכל ומשקה. סקוט סטאנגלאנד גילם את פייר, דניי בנטון גילמה את נטשה, לילי קופר גילמה את הלן, ניקולס סלטון גילם את אנדריי/ הנסיך בּוֹלְקוֹנְסְקי ושאר צוות השחקנים שבו לגלם את תפקידיהם.
הפקות > ברודוויי > תיאטרון אימפריאל

הפקת המחזמר בברודוויי, בתיאטרון האימפריאלי, הצגות טרום הבכורה החלו ב-18 באוקטובר 2016. הופעת הבכורה התקיימה ב-14 בנובמבר 2016, בכיכובם של ג'וש גורבן בתפקיד פייר ודנה בנטון בתפקיד נטשה, שניהם מקיימים את הופעות הבכורה שלהם בברודוויי, עם כוראוגרפיה מאת סאם פינקלטון, עיצוב במה על ידי מימי ליאן, תלבושות מאת פלומה יאנג, תאורה מאת בראדלי קינג, סאונד מאת ניקולס פופ וניהול מוזיקלי על ידי אור מטיאס. עם עיצוב תפאורה דומה לתיאטרון אמריקה ריפרטורי, ההפקה התקיימה בבמת פרוסניום, אבל הסירה קרוב ל-200 מושבים מהקהל כדי להתאים את העיצוב. שוב, אפשרויות הישיבה בכיסאות על הבמה, בשולחנות מאכל או משקה, היו זמינים. עלות הפקת המופע בברודוויי הייתה כ-14 מיליון דולר, שרובה לא הוחזרה.
ההופעה האחרונה של ההפקה התקיימה ב-3 בספטמבר 2017, לאחר 32 הצגות מקדימות ו-336 הופעות.
הפקות > בין לאומי

הופעת הבכורה הבין לאומית של המופע התקיימה בספטמבר 2014 בקיטו, אקוודור בהפקה דוברת ספרדית, אשר הופקה על ידי תיאטרו פארפלאיה.
הפקה ברזילאית דוברת פורטוגזית עלתה באוגוסט 2018, עם ברונה גרין בתפקיד נטשה, אנדריי פראטסקי בתפקיד פייר וגבריאל לאונה בתפקיד אנטול. ההפקה זכתה בפרס ההצבעה הפופולרית של Prêmio Reverência עבור "המחזמר הטוב ביותר".
הפקה יפנית, שנתמכה על ידי חברת הבידור טוהו, הועלתה בתיאטרון טוקיו מטרופוליטן ב-5 בינואר 2019 עד 27 בינואר 2019. בכיכובה של אריקה איקוטה (חברת Nogizaka46) ויושיאו אינואה בתפקיד פייר.
הפקה קוריאנית התחילה במרץ 2021 והסתיימה במאי 2021.
Variety מדווח גם כי ייתכן שתעלינה גם הפקות בלונדון ובקוריאה, ועלתה התעניינות גם מצד סין והפיליפינים.
הצגות הבכורה הקנדית הופקה על ידי .Musical Stage Co ו-Crow's Theatre נקבעו לרוץ החל מ-26 בינואר עד 14 בפברואר 2021, בתיאטרון ווינטר גרדן בטורונטו, אך הושעו בגלל מגפת הקורונה והשבתת תעשיית התיאטרון.
הפקות > מקומי

הזכויות לנטשה, פייר והשביט הגדול של 1812 זמינות דרך Samuel French, Inc (אנ'). תיאטרון קפיטל סיטי במדיסון, ויסקונסין העלו את המחזמר בין ה-3 ל-12 ביוני 2022. הצגת הבכורה בחוף המערבי מתוכננת לסתיו 2022 ב-Shotgun Players בברקלי, קליפורניה. במרץ 2022 תיאטרון טאנטרום (Tantrum Theatre) באת'נס, אוהיו יעלה לראשונה את ההפקה בחוף המזרחי לאחר שעלתה בברודוויי. הפקה זו מופקת במקביל לאוניבריסטת אוהיו, שמלוי הוא בוגר שלה.