stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצ'יסטה
השפעה תרבותית

דמותו של מצ'יסטה, שנוצרה על ידי הלאומן ד'אנונציו, דורשת עיון בהקשר לזמנה ולתקופתה. מצ'יסטה של ד'אנונציו משקף תפיסה קולוניאליסטית של איש המערב הנלחם כנגד הברברים האוריינטלים המנוונים, כשם שהכיבוש האיטלקי בלוב ובמזרח אפריקה התיימר לעשות. מצ'יסטה, על אף שהיה קרתגני בעצמו, ייצג את הדמות האידיאלית של היליד. הוא היה עבד צפון אפריקני שתשוקתו הייתה להתאחד ולהיטיב עם אדונו הרומי.
אך דמותו של השרירן מצ'יסטה קיבלה נפח מעבר להקשר ההיסטורי המסוים, והשפיעה על יוצרי סרטים באירופה ובארצות הברית. פליני סיפר כי את הרצון להיות יוצר סרטים קיבל בעת שצפה, כילד, בסרט "Maciste all'inferno" (מצ'יסטה בתופת) בשנת 1926. השפעה ישירה יותר הייתה על יוצר הסרטים ג'ון מיליוס, שצילם בסרטו "קונן הברברי" סצנה בה נדון קונן, בגילומו של ארנולד שוורצנגר, לסובב גלגל של טחנה למשך עשר שנים, בדומה למצ'יסטה בסרט "כביריה". הסרטים היוו באופן כללי חלק מתרבות סרטי הניצול שפרחה בשנות ה-60 ושנות ה-70 ועל אף שנחשבה בזמנה לתרבות שוליים ירודה במיוחד, זכתה לעדנה בשנות ה-2000 ולהכרה כסוגה קולנועית מן השורה, המכונה אף "פאראסינימה".
גם בישראל הוקרנו סרטי מצ'יסטה וזכו להצלחה, במיוחד בבתי קולנוע שהקרינו סרטי ניצול, מצ'יסטות, מערבוני ספגטי, סרטי קראטה מהמזרח הרחוק ופורנוגרפיה רכה. בתי קולנוע אלו, כקולנוע מרכז בתל אביב ואוריון בחיפה, היוו מקור משיכה לנוער. מצ'יסטה מופיע בשירו של ברי סחרוף "כמה יוסי" בשורה "בהצגה יומית, טרזן מנצח את מצ'יסטה". הצלחת הסרטים הובילה את יזם הספרות הזולה אורי שלגי מהוצאת רמדור להזמין מגלעד מורג, שכתב עבורו את סדרת "פטריק קים" בכינוי "ברט ויטפורד", סדרת ספרי "מצ'יסטה" שהייתה אמורה ללכת בעקבות עלילות הסרטים. הסדרה כללה שישה ספרים, שפורסמו תחת שם העט ג'אוקומו ברטלי, ויצאו לאור בין השנים 1964–1969.
הערות שוליים

↑  האיש שיצר את פטריק קים היקום של אלי אשד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1079328688  SUDOC: 197943365  VIAF: 35144897957550201690   WorldCat (עם VIAF): 35144897957550201690
מרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1870 אלצ'וט, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 במאי 1955 (בגיל 84) רגנסבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Margarethe Klementine Maria von Österreich 
 מדינה:  הונגריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), גרמניה 
 מקום קבורה:  St. Emmeram's Abbey 
 בן זוג:  אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני
 פרסים והוקרה
 מסדר צלב הכוכב 
 
מרגרטה קלמנטינה מריה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Margarethe Klementine Maria, Erzherzogin von Österreich, בהונגרית: Habsburg–Toscanai Margit Klementina Mária főhercegnő;‏ 6 ביולי 1870 ‏- 2 במאי 1955) הייתה ארכידוכסית אוסטרית, ואשתו של אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני.
ביוגרפיה

מרגרטה קלמנטינה נולדה ב-6 ביולי 1870 באלצ'וט, ליוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה, בנו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה שהיה בנו הצעיר של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכיהן כמשנה למלך בהונגריה, ולקלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה וקלמנטין, נסיכת אורליאן.
ב-15 ביולי 1890 התחתנה מרגרטה קלמנטינה בבודפשט עם אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני, ממנו נולדו לה שמונה ילדים. בשנת 1952 מת בעלה אלברט, וב-2 במאי 1955 מתה מרגרטה קלמנטינה ברגנסבורג.
משפחתה

ב-15 ביולי 1890 התחתנה מרגרטה קלמנטינה בבודפשט עם אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני, ממנו נולדו לה שמונה ילדים:
פרנץ יוזף, נסיך טורן וטקסיס התשיעי (1893–1971), התחתן עם איזבל מריה, נסיכת ברגנסה, בתו של מיגל, דוכס ברגנסה.
יוזף אלברט, נסיך טורן וטקסיס (1895).
קרל אוגוסט, נסיך טורן וטקסיס העשירי (1898–1982), התחתן עם מריה אנה, נסיכת ברגנסה, בתו של מיגל, דוכס ברגנסה.
לודוויג פיליפ, נסיך טורן וטקסיס (1901–1933), התחתן עם אליזבת, נסיכת לוקסמבורג, בתו של וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
מקס עמנואל, נסיך טורן וטקסיס (1902–1994).
אליזבת הלנה, נסיכת טורן וטקסיס (1903–1976), התחתנה עם פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן.
רפאל ריינר, נסיך טורן וטקסיס (1906–1993), התחתן עם מרגרט, נסיכת טורן וטקסיס.
פיליפ ארנסט, נסיך טורן וטקסיס (1908–1964), התחתן עם יולליה, נסיכת טורן וטקסיס.
הערות שוליים

1 2 3 4  Darryl Lundy (27 ינו' 2009). "Margarethe Klementine Maria Erzherzogin von Österreich". ThePeerage.com. ארכיון מ-3 במאי 2009. נבדק ב-2009-05-13. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Paul Theroff. "AUSTRIA". Paul Theroff's Royal Genealogy Site. ארכיון מ-25 באפריל 2009. נבדק ב-2009-05-13. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 109098978  ISNI: 0000 0000 1523 090X  NTA: 326935053  VIAF: 571060   WorldCat (עם VIAF): 571060
מפרצון

מפרצון מק'קוי בקליפורניה, ארצות הברית
מפרצון הוא סוג של מפרץ קטן (מפרץ+צורן סופי וֹן) או לשון ים חופית. למפרצונים יש בדרך כלל כניסות צרות ומוגבלות, הם לרוב עגולים או מעוינים, ולעיתים קרובות ממוקמים בתוך מפרץ גדול יותר. מפרצים קטנים, נחלים או גומחות בחוף מוגדרים לרוב כמפרצונים.
בשפה המדוברת, המונח "מפרצון" יכול לשמש גם לתיאור מרחבים מוגנים, כגון המונח "מפרצוני חירום" בכבישים. לצד זה, המונח יכול לתאר גם פינה, מפלט או נקיק.
יצירה

מפרצונים נוצרים על ידי שחיקה מעריכית, המתרחשת כאשר סלעים רכים יותר נשחקים מהר יותר מאשר סלעים קשים יותר המקיפים אותם. הסלעים הרכים נשחקים עוד יותר ומותירים את שלד הסלעים הקשים כקיר עגול עם כניסה צרה, הנקרא מפרץ.
הערות שוליים

↑  הערך "מפרצון" באתר ויקימילון.
| גאוגרפיה פיזית |
| --- | --- | --- |
| תחומים | גאוגרפיה סביבתית • גאומורפולוגיה • הידרולוגיה והידרוגרפיה • חקר קרחונים • מדעי האטמוספירה • מטאורולוגיה • קלימטולוגיה • פלאוקלימטולוגיה • אוקיינוגרפיה • אוקיינוגרפיה פיזיקלית • אוקיינוגרפיה כימית • אוקיינוגרפיה ביולוגית • אוקיינוגרפיה מטאורולוגית |  |
| מונחים יבשתיים | קרקע • טקטוניקת הלוחות • יבשת • מצר יבשה • ארכיפלג • אי • חצי אי • אטול • מדבר • נווה מדבר • חולות נודדים • חולית • ערבה • סוואנה |  |
| מונחים ימיים | אוקיינוס • ים • זרם ים • אגם • מעיין • נהר • נחל • דלתה • מפרץ • מפרצון • מצר ים • יובל |  |
ראו גם גאוגרפיה פיזית – מונחים
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנספילד פארק (סרט, 1999)

| --- | --- |

 מבוסס על:  מנספילד פארק מאת ג'יין אוסטן
 בימוי:  פטרישה רוזמה 
 הופק בידי:  שרה קרטיס
 תסריט:  פטרישה רוזמה 
 עריכה:  מרטין וולש 
 שחקנים ראשיים:  פרנסס או'קונור ג'וני לי מילר ג'יימס פיורפוי
 מוזיקה:  לזלי בארבר 
 צילום:  מייקל קולטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  HAL Films 
 חברה מפיצה:  מירמקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בנובמבר 1999 (ארצות הברית) 3 במרץ 2000 (בריטניה)
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, דרמה קומית, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות:  $4,775,847
 הכנסות באתר מוג'ו:   mansfieldpark
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מנספילד פארק (באנגלית: Mansfield Park) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1999 מסוגת הדרמה קומית עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן, שכתבה וביימה פטרישה רוזמה. הסרט סוטה בכמה בחינות מהמקור הספרותי. למשל, אפיזודות מחייה של ג'יין אוסטן משולבות בסרט, וכן מועלות בסרט סוגיות כמו עבדות והחיים במטעים שבבעלות סר תומאס. רוב הסרט צולם בקירבי הול שבנורת'המפטונשייר.
צוות השחקנים

פרנסס או'קונור - פאני פרייס
ג'וני לי מילר - אדמונד ברטרם
ג'יימס פיורפוי - טום ברטרם
אמבת' דייוויץ - מרי קרופורד
אלסנדרו ניבולה - הנרי קרופורד
הרולד פינטר - סר תומאס ברטרם
לינדזי דנקן - ליידי ברטרם / גברת פרייס
ויקטוריה המילטון - מריה ברטרם
ג'סטין ואדל - ג'וליה ברטרם
יו בונוויל - מר רשוורת'
שילה גיש - גברת נוריס
הילטון מק'ריי - מר פרייס
סופיה מיילס - סוזן פרייס
אנה פופלוול - בטסי
האנה טיילור-גורדון - פאני הצעירה
הבדלים בין הסרט לרומן

הסרט "מנספילד פארק" סטה מאוד מהמקור הספרותי. בעוד קווי העלילה העיקריים לקוחים ברובם מהרומן, דמותה של פאני קיבלה אפיונים שונים מדמותה בספר, כך גם דמויות מרכזיות אחרות. חלק מהדמויות ברומן הושמטו כליל. בסרט שולבו אפיזודות מחייה של ג'יין אוסטן, ומיצירותיה המוקדמות. ורוזמה התמקדה בנושאים כמו עבדות שאין להם כמעט אזכור ברומן.
הבדלים בין הסרט לרומן > עבדות

אוסטן מזכירה את נושא העבדות פעמים אחדות ברומן, אך אינה מפתחת את הנושא. האזכור הבולט ביותר הוא כשפאני שואלת את סר תומאס שאלה בנושא סחר העבדים, ואינה מקבלת תשובה. בסרט העבדות הוא נושא מרכזי בעלילה, כולל תיאורים מפורשים של היחס לעבדים (למשל פאני מוצאת בחדרו של טום ציורים שמתארים את היחס האלים לעבדים). בסרט מוזכרת פעמים רבות העובדה שמשפחת ברטרם התעשרה מבעלות על עבדים, ויש אזכורים גם לתפקידה של אנגליה בסחר העבדים.
כבר מתחילת הסרט מודגש נושא העבדות והשפעתו על העולם של מנספילד פארק. במסעה למנספילד רואה פאני ספינת עבדים, ושואלת את הרכב לפשר העניין, ומקבלת הסבר. עוד יש הקבלות בין העבדים לבין תפקידה של פאני כאשה וכקרובת משפחה ענייה של משפחת ברטרם.
חזרתו של טום ברטרם מאנטיגואה מונעת מסלידתו ממה שהתרחש שם, וסלידה זו מקבלת חיזוק נוסף בציורים שפאני מוצאת המציגים לכאורה אירועים פליליים המתרחשים באנטיגואה שבהם מעורב סר תומאס.
הבדלים בין הסרט לרומן > דמותה של פאני פרייס

דמותה של פאני בסרט שונה באופן מהותי מהדמות ברומן. פאני בספר של אוסטן היא ביישנית ונחבאת אל הכלים, שאינה מביעה את דעתה בגלוי. היא גם שברירית ומתעייפת בקלות. לעומת זאת בסרט, פאני היא נמרצת, חדת לשון ובטוחה בעצמה. היא גם בריאה ופעילה הרבה יותר מהדמות ברומן. בנוסף לכך פאני מוצגת בסרט כמחברת סיפורים עוד מילדותה וגם כשהיא מתבגרת. תכונות אלה משלבים את אופייה של ג'יין אוסטן בדמותה של פאני, הסיפורים של פאני נכתבו על ידי אוסטן עצמה בהם "ההיסטוריה של אנגליה".
הבדלים בין הסרט לרומן > הבדלים בדמויות נוספות

בסרט הושמטו מספר דמויות ונוספו תכונות לדמויות אחרות. הכומר ד"ר גרנט ואשתו, אחותם למחצה של מרי והנרי קרופורד, אינם מופיעים כלל בסרט. ברומן ויליאם, אחיה האהוב של פאני, המשרת בצי המלכותי הבריטי מבקר במנספילד ומתיידד עם הנרי. פאני אסירת תודה להנרי על עזרתו הרבה לוויליאם, אך בכל זאת מסרבת להצעת הנישואים שלו. בסרט, ויליאם כלל אינו מופיע והקרבה שבין פאני לוויליאם מוחלפת בקרבה עם סוזן אחותה. ברומן פאני וסוזן מתיידדות רק אחרי שפאני חוזרת לבית הוריה בפורטסמות'.
הבדלים בין הסרט לרומן > שינויים בעלילה

גירושה של פאני לפורסמות' מוצג בסרט כעונש על סירובה להינשא להנרי, לעומת הספר שהנסיעה משמשת לפאני מפלט מתשומת הלב הרבה של הנרי הבלתי רצויה בעיניה. ברומן פאני אינה מתפתה לקבל את הצעת הנישואים של הנרי, ואילו בסרט היא נענית לחיזוריו ולמחרת חוזרת בה. הסצנה דומה לאירוע בחיי ג'יין אוסטן שבו קבלה הצעת נישואין מהאריס ביג-ווית'ר, שהיה צעיר ממנה ואדם אמיד. אוסטן נעתרה לו אבל למחרת היום שינתה את דעתה וסירבה להינשא לו.
ברומן פאני נשאר בפורטסמות' חודשים אחדים, ואילו בסרט היא חוזרת למנספילד הרבה קודם כדי לטפל בטום החולה. כך היא עדה לאירועים שמתרחשים אחר כך. בסרט פרשת האהבים של מריה והנרי קרופורד מתרחשת במנספילד במקום בלונדון; ברומן מריה עוזבת את בעלה ובורחת עם קרופורד.
כל סיפור הניאוף של מריה מתגלה ברומן בסדרת מכתבים אל פאני בהם תגובתה קלת הדעת של מרי. בסרט כולם נמצאים במנספילד ועדים לכל ההתפתחויות.
ברומן השערורייה בבית משפחת ברטרם גוברת כאשר ג'וליה ברטרם בורחת כדי להינשא למר ייטס. בסרט ג'וליה מקבלת מכתב אהבה מייטס, במקום לברוח איתו.
קבלה וביקורת

הסרט זכה בביקורות חיוביות במבקרי הקולנוע. לפי אתר הביקורות Rotten Tomatoes הסרט קיבל 76% של ביקורות חיוביות בהתבסס על 68 ביקורות, וציון ממוצע של 6.9 מתוך 10.
לפי אתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 71 מתוך 100 בהתבסס על 31 ביקורות.
הערות שוליים

↑  "Mansfield Park (1999) – Box Office Mojo". Box Office Mojo. IMDB. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mansfield Park (1999)". Rotten Tomatoes. Flixster. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mansfield Park Reviews - Metacritic". Metacritic. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
מקסימיליאן גרבנר

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1905 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הוצאה להורג:  24 בינואר 1948 (בגיל 42) קרקוב, רפובליקת פולין 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, אוסטריה, גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  ואפן אס אס 
 דרגה:  אונטר-שטורמפיהרר 
 עיטורים
 צלב ההצטיינות במלחמה 
 
מקסימיליאן גרבנר (בגרמנית: Maximilian Grabner; ‏2 באוקטובר 1905, וינה – 28 בינואר 1948, קרקוב) היה קצין אס אס זוטר ממוצא אוסטרי. שימש כמפקד הגסטפו במחנה ההשמדה אושוויץ וניהל את בלוק 11 המפורסם, הידוע בכינויו "בלוק המוות".
ביוגרפיה

גרבנר נולד בווינה ב-1905, סיים לימודים ברמה בסיסית ועבד בשנות ה-20 כחוטב עצים. ב-1930 הצטרף לכוחות משטרת אוסטריה ומאוחר יותר עבד במחלקה הפלילית במשטרת וינה. באוגוסט 1932 הצטרף למפלגה הנאצית. לאחר האנשלוס ב-1938 הצטרף לאס אס והיה לחבר בגסטפו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הועבר בסתיו 1939 למשטרת קטוביץ, ולאחר מכן, עם הקמת מחנה אושוויץ, הועבר לשם לשמש כראש הגסטפו (אגף 2) במחנה.
ביוגרפיה > אושוויץ

כמפקד הגסטפו במחנה היה גרבנר אחראי, בין היתר, לדיכוי ההתנגדות במחנה, למניעת בריחות אסירים, ולמניעת כל קשר עם העולם החיצון. בעת ניהול בלוק 11, התנהג גרבנר באכזריות רבה כלפי אסירי הבלוק, ובין השאר ביצע "טיהורים" בבונקר על בסיס יומי, ואסירים רבים נשלחו מדי יום אל החצר שבין בלוק 10 לבלוק 11, שם נורו.
ביוגרפיה > מעצריו ומותו

ב-1943 נעצר גרבנר בחשד לשחיתות שלטונית ונשפט בוויימאר. לאחר משפטו, הוחזר לקטוביץ. החקירה נגד גרבנר חשפה ניכוס רכוש בלא הרשאה ומקרים אחרים של ניצול סמכות לרעה שהיו מעורבים בהם כמה קציני ס"ס בכירים ובהם רודולף הס.
ב-1945 נעצר גרבנר על ידי בעלות הברית וב-1947 הועבר לפולין. הוא הואשם ברצח ובפשעים נגד האנושות במשפט אושוויץ הראשון, ונידון למוות יחד עם 23 נאשמים נוספים. הוא נתלה ב-28 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1279001186  VIAF: 3406167504516993090002   WorldCat (עם VIAF): 3406167504516993090002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפט שאחטי

משפט שאחטי (ברוסית: Ша́хтинское дело) היה משפט ב-1928 בברית המועצות נגד קבוצה גדולה של מהנדסים ומומחים בתחום מכרות פחם שעבדו במכרות בסביבת העיר שאחטי (ברוסיה המודרנית, בקרבת הגבול עם אוקראינה). השם הרשמי של המשפט היה "פרשת פעילות כלכלית אנטי מהפכנית באזור דונבס". על ספסל הנאשמים ישבו 53 אנשים, על 11 מהם נגזר גזר דין מוות.
הבאת הנאשמים לבית המשפט, במשפט שאחטי, 1928
רקע

הפרשה החלה ביוזמת נציג ג.פ.או בצפון קווקז יפים יבדוקימוב. יבדוקימוב הכין דו"ח לפיו תקלות שהיו במכרות פחם באזור הם תוצאה של פעילות ארגון אנטי-סובייטי שכולל מומחים טכניים בתחומים שונים. בעקבות הדו"ח הוקם צוות חקירה מיוחד בהרכב של 12 חוקרים. מטרת הצוות היה להביא את הנאשמים להודות ולתת לכל הפרשה גוון אנטי-שלטוני. במהלך החקירות נעצרו כמה מאות אנשים. חלק קטן של הנעצרים שוחרר ללא השלכות, 82 אנשים הואשמו על ידי מוסדות ג.פ.או ו-53 הועברו למוסקבה למשפט פומבי. עוד לפני המשפט פורסמו מאמרי מערכת בעיתונות המרכזית (פראבדה ואיזבסטיה) וראשי המדינה התבטאו בנושא הפרשה. יוסיף סטלין וחברי פוליטביורו השגיחו על הטיפול בפרשה ונתנו "אור ירוק" לכלול בה גם אזרחים זרים.
המשפט

המשפט התקיים במוסקבה, החל ב-18 במאי 1928 ונמשך עד לסוף יוני. ישיבות הוכרזו כמושב מיוחד של בית המשפט העליון ונוהלו בראשות אנדריי וישינסקי. מטעם התביעה השתתפו 6 משפטנים ועל הגנת הנאשמים הופקד צוות של 15 עורכי דין. בין הנאשמים היו 3 אזרחי גרמניה. 23 נאשמים כפרו בכל אשמה ו-10 הכירו באשמה באופן חלקי.
התביעה טענה שארגון בו הנאשמים היו חברים פעל כדלקמן:
הוא כלל לא רק עובדי תעשיית הפחם באזור דונצק אך גם חדר להנהלת משרד למכרות פחם במוסקבה.
הוא היה קשור לארגונים דומים בענפי תעשייה אחרים
הוא היה קשור לארגונים מחוץ לגבולות ברית המועצות
הוא תכנן לעזור באופן פעיל לאויבי המדינה במהלך המלחמה הקרובה
הארגון פעל על חשבון בעלים הקודמים של המכרות ופעל לשמירת מרבצים יקרים לעתיד
בהתאם להחלטות השופטים 11 נאשמים קיבלו עונש מוות, 5 מהם הוצאו להורג ב-9 ביולי 1928. ל-6 נותרים העונש הומתק ל-10 שנות מעצר. ארבעה נאשמים שוחררו (מהם 2 גרמנים) ארבעה נוספים קיבלו עונש על תנאי (מהם גרמני אחד). יתר הנאשמים נשפטו לתקופות מעצר עד ל-10 שנים.
עורך דין אלפונס וורמס (ממוצא גרמני) שהיה עורך הדין של אזרחי גרמניה לאחר המשפט איבד את הרישיון, פוטר מעבודה ובשנת 1939 הוצא להורג.
לחוקרי ג.פ.או שעבדו על הכנת התיקים הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל.
השלכות

המשפט קיבל תהודה גדולה. בעקבות המשפט דרש יוסיף סטלין להמשיך במאבק נגד מתנגדי המהפכה שפועלים נגד פיתוח המשק הסובייטי.
בשנת 2000, כתשע שנים לאחר התפרקות ברית המועצות, בדק בית המשפט העליון של רוסיה את מסמכי המשפט והגיע למסקנה שכל ההוכחות מבוימות. כל נאשמי המשפט זוכו מכל אשמה.
מרטין הלמכן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1982 (בן 42) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה הנס אייזלר 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.martin-helmchen.de
 
מרטין הלמכן (בגרמנית: Martin Helmchen; נולד ב-21 ביוני 1982) הוא פסנתרן גרמני.
ביוגרפיה

הלמכן נולד בברלין. הוא החל לנגן בחלילית בגיל 5, ועבר במהרה לנגינה על פסנתר. הוא השתתף בתחרויות לצעירים והלך לקונצרטים בצעירותו, חוויות שהוא מתאר ככאלו שגרמו לו להחליט שברצונו להפוך לפסנתרן מקצועי.
הלמכן למד בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש הנס אייזלר, שם היה סטודנט של גלינה איוונז'ובה (Galina Iwanzowa). ב-2001 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה, תיאטרון ומדיה שבהנובר, כסטודנט של אריה ורדי. מנטורים נוספים שלו הם ויליאם גרנט נאבורה ואלפרד ברנדל.
קריירה

הלמכן היה סולן בתוכנית ה-BBC לאמני הדור החדש בשנים 2005-2007. הוא נתן מספר קונצרטים עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הפילהרמונית של וינה, התזמורת הסימפונית של ברלין והתזמורת הסימפונית NHK. הלמכן מומחה למוזיקה קאמרית, והופיע רבות עם היינריך שיף ומארי אליזבת-הקר. בנוסף, הוא שיתף פעולה עם אמנים כמו גדעון קרמר, כריסטיאן טצלף, שרון קם, טבאה צימרמן, ג'וליאן באנס, ג'וליה פישר, סבינה מאייר ולארס ווגט. הלמכן הופיע בישראל ב-2011 במסגרת הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים.
האלבום התזמורתי הראשון של הלמכן יצא ב-2007, ובו הוא ניגן קונצ'רטי לפסנתר של מוצרט. ב-2008 יצא אלבום סולו שלו ליצירות של שוברט, וב-2009 הוא הוציא עוד שני אלבומים. כיום, הלמכן חתום בחברת Alpha Classics בה הוא מוציא את אלבומיו. הוא הוציא בעבר אלבומים רבים גם בחברת Pentatone ההולנדית.
מאז 2010 הלמכן הוא פרופסור חבר למוזיקה קאמרית באקדמיה קרונברג שבגרמניה.
פרסים

ב-2001 הלמכן זכה בתחרות קלרה האסקיל הבינלאומית לפסנתר. ב-2003 הוא זכה באולימפיאדת קיסינגר לפסנתר, תחרות הנערכת מדי שנה בבוואריה. ב-2006 הוא זכה בפרס של קרדיט סוויס לפסנתרן צעיר על אלבום הבכורה שלו עם הפילהרמונית של וינה בניצוחו של ולרי גרגייב, בו הוא ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר של שומן בפסטיבל לוצרן. באותה השני הוא זכה בפרס ECHO Klassik יחד עם דניולו אישיזאקה על אלבום משותף שלהם ובו יצירות של מנדלסון, פרנק ובריטן. ב-2020 הלמכן זכה בפרס בטהובן 250 (לרגל 250 שנה להולדתו של לודוויג ון בטהובן) של מגזין גרמופון, יחד עם התזמורת הסימפונית הגרמנית והמנצח אנדרו מנזה, על ההקלטה שלהם לקונצ'רטי מס' 2 ו-5 לפסנתר של בטהובן, שיצאה בחברת Alpha.
הערות שוליים

↑   ריאיון עם הלמכן באתר יוטיוב, 28 בינואר 2014
1 2   האתר הרשמי של הלמכן
↑   ביוגרפיה של הלמכן
↑   תוכניה של הפסטיבל
↑   אתר הפסטיבל
↑   מאורכב, 16.10.2014
↑   דף המוקדש לו באתר Pentatone
↑  Beethoven 250 Award באתר Gramophone
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343073205171  PLWABN: 9810679633405606  BIBSYS: 8036654  BnF: cb14052641g (data)  GND: 13503146X  ISNI: 0000 0000 8415 1906  LCCN: n2004067509  LNB: 000176592  MusicBrainz: cc7cbd24-0d24-4bb8-b86a-8ebc48cffe71  NKC: xx0198171  SUDOC: 157652025  VIAF: 119115656   WorldCat (עם VIAF): 119115656
מפרצון או'דואוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  72°30′00″S 98°55′00″W﻿ / ﻿72.5°S 98.9167°W﻿ / -72.5; -98.9167
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון או'דואוד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון או'דואוד
 
תצלום לוויין של האי ת'רסטון.
מפרצון או'דואוד או מפרצון או'דאוד (באנגלית: O'Dowd Cove) הוא מפרצון מכוסה קרח, היוצא  ממדף הקרח אבוט, דרומית לאי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין חצי האי ויליאמסון, לבין נקודת וון דר וול.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרצון נקרא על שמו של קומנדר ויליאם או'דואוד (William O'Dowd) קצין התעופה בנושאת מטוסי- הים אוניית צי ארצות הברית פיין איילנד (USS Pine Island (AV-12)) שהייתה חלק מקבוצת האוניות המזרחית של הצי במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1946–1947.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
מרגרטה פון טרוטה

| --- | --- |

טרוטה, 2007
 לידה:  21 בפברואר 1942 (בת 82) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 בן או בת זוג:  פולקר שלונדורף (1971–1991) 
 צאצאים:  פליקס מולר 
 פרסים והוקרה:  Herbert Strate Award (2013)  פרס הלמוט קוטנר (2017)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1998)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2022)  פרס קונרד וולף (1993)  מדליית ליאו בק (2012)  אביר מסדר האמנויות והספרות  קצינה בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגרטה פון טרוטה (בגרמנית: Margarethe von Trotta; נולדה ב-21 בפברואר 1942 בברלין), שחקנית, במאית ותסריטאית קולנוע גרמנייה פמיניסטית הנחשבת לחשובה שבין הבמאיות המשתייכות לקולנוע הגרמני החדש. פון טרוטה נחשבת לפורצת דרך באופן שבה הציגה נשים בסרטיה - דמויות אמיתיות ולא דמויות סטריאוטיפיות של נשים כפי שהן נתפסות בעיני גברים.
חיים אישיים

ב-1964 נישאה פון-טרוטה ליורגן מולר ונולד לו בן אחד, הבמאי התיעודי פליקס מולר. הם התגרשו ב-1968 ופון-טרוטה התחתנה עם הקולנוען הגרמני וולקר שלונדורף. יחד הם גידלו את פליקס ועבדו על פרויקטים קולנועיים משותפים.
פילמוגרפיה > כבמאית

1975	The Lost Honour of Katharina Blum (Die verlorene Ehre der Katharina Blum)
1978	The Second Awakening of Christa Klages (Das zweite Erwachen der Christa Klages)
1979	Sisters, or the Balance of Happiness (Schwestern oder die Balance des Glücks)
1981	Marianne and Juliane (Die bleierne Zeit)
1983	Sheer Madness (Heller Wahn)
1986	Rosa Luxemburg
1988	Felix [it]	Anthology film. Segment "Eva"
1988	Love and Fear (Fürchten und Lieben / Paura e amore)
1990	The African Woman (Die Rückkehr / L'africana)
1993	The Long Silence (Zeit des Zorns / Il lungo silenzio)
1995	The Promise (Das Versprechen)
2003	Rosenstrasse
2006	I Am the Other Woman [de] (Ich bin die Andere)
2009	Vision (Vision – Aus dem Leben der Hildegard von Bingen)
2012	Hannah Arendt
2015	The Misplaced World [de] (Die abhandene Welt)
2017	Forget About Nick
2018	Searching for Ingmar Bergman
פילמוגרפיה > כשחקנית

Tränen trocknet der Wind… (1967), as Gaby
Spielst du mit schrägen Vögeln  (1969), as Helga
Brandstifter (1969, TV film), as Anka
Baal (1970, TV film), as Sophie
Gods of the Plague (1970), as Margarethe
The American Soldier (1970), as Chambermaid
The Sudden Wealth of the Poor People of Kombach (1971), as Sophie
Warnung vor einer heiligen Nutte (1971), as Babs
The Morals of Ruth Halbfass (1972), as Doris Vogelsang
A Free Woman (1972), as Elisabeth Junker
Desaster (1973, TV film), as Ulla Werther
Übernachtung in Tirol (1974, TV film), as Katja
Die Atlantikschwimmer (1976), as Swimming instructor
Das Andechser Gefühl (1976), as Movie star
Coup de Grâce  (1976), as Sophie von Reval
Bierkampf  1977
הערות שוליים

↑  אורי קליין, בין מוות ואהבה, דבר, 17 באוקטובר 1979
↑  יותם הראובני, העיתונאי כמלאך המוות, דבר, 19 בדצמבר 1975
↑  רחל נאמן, ביקורת קולנוע - אנטומיה של אשמה, כותרת ראשית, 12 באוקטובר 1983
↑  נעמה תורן, אהבה ומוות, חדשות, 26 באוקטובר 1989
↑  גואל פינטו, המפחלץ מאוהב, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2003
↑  אורי קליין, הסרט הרוסי "השיבה" זכה בפסטיבל ונציה, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2003
↑  נירית אנדרמן, 50 שנה למשפט אייכמן, חנה ארנדט מגיעה לפ"ת, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2011
סרט על חנה ארנדט ומשפט אייכמן יצטלם בארץ, באתר ynet, 31 באוקטובר 2011
↑   אורי קליין, פילוסופית בעין הסערה, באתר הארץ, 8 באפריל 2013
לירון סיני, "חנה ארנדט": קצת בנאלי, אבל בלי רוע, באתר ynet, 8 באפריל 2013
↑  רותה קופפר, הכל אודות חנה, באתר הארץ, 28 באפריל 2014
↑  עכבר העיר, פרס מפעל חיים למרגרטה פון טרוטה בפתיחת פסטיבל סרטי נשים, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2012
↑  נירית אנדרמן, הבמאי זוכה האוסקר וולקר שלנדורף יבקר בישראל בחודש הבא, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526623705171  PLWABN: 9810543092405606  BNE: XX1794603  BnF: cb13195899x (data)  CANTIC: a1142266x  CiNii: DA05816649  GND: 118760998  ISNI: 0000 0000 7246 2168  LCCN: n84155101  NKC: pna2005311714  NLK: KAC201106773  NTA: 069450900  RKD: 309116  SNAC: w69x437t  SUDOC: 035547235  VIAF: 95211657   WorldCat (עם VIAF): 95211657
מרדכי רביד

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1938 (בן 86) ביאליסטוק, פולין
 תאריך עלייה:  1947
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  רפואה פנימית
 תפקידים:  רופא 
 
מרדכי (מוטי) רביד (נולד ב-14 באפריל 1938) הוא רופא ישראלי, פרופסור אמריטוס לרפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. משמש כפרשן לענייני בריאות ב"ידיעות אחרונות". בין השנים 2020-2004 שימש כמנהל הרפואי של המרכז הרפואי מעיני הישועה.
חיים אישיים

רביד נישא בשנת 1963 ומנישואין אלו הוא אב לשתי בנות וסב לנכדים. לאחר שהתאלמן, בשנת 2018 נישא בשנית לפרופ' דליה מור, חוקרת לפסיכולוגיה חברתית.
מתגורר בשכונת נווה אביבים בתל אביב.