stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי וייט סנדס
גאוגרפיה > אקלים

על פי מערכת סיווג האקלים של קפן, האקלים בפארק הלאומי וייט סנדס הוא אקלים צחיח למחצה קר על גבול אקלים צחיח קר (BWk). טמפרטורת יומיות ממוצעות דומות לאלה של אקלים סובטרופי גשום (Cfa), אם כי גובהו הגבוה יחסית והמשקעים הנמוכים גורמים לשינויי טמפרטורה יומיים גבוהים יותר ולעונת צמיחה קצרה יותר מאשר היה אופייני לאקלים כזה. עונת הצמיחה נמשכת בדרך כלל פחות משישה חודשים, בממוצע בין 27 באפריל ל-19 באוקטובר.
החודשים החמים ביותר הם אפריל עד אוקטובר, כאשר הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת מגיעה או עולה על 26°C מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הממוצעת היומית היא בטווח 16°C-27°C מעלות צלזיוס. טמפרטורות אחר הצהריים ביוני ויולי ממוצעות סביב 36°C מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הגבוהה ביותר המתועדת היא 44°C מעלות צלזיוס, שנמדדה ב-22 ביוני 1981. החודשים הקרירים יותר הם נובמבר עד מרץ, כאשר הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת נמוכה מ-0 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הממוצעת היומית היא בטווח 11°C–4°C מעלות צלזיוס, כאשר דצמבר וינואר הם החודשים הקרים ביותר. הטמפרטורה הנמוכה ביותר המתועדת היא 32°C-, שנמדדה ב-11 בינואר 1962.
כמות המשקעים השנתיים הממוצעים היא 230 מילימטרים, כשהחודש הגשום ביותר הוא אוגוסט עם 45 מילימטרים. הימים הגשומים ביותר הם ביולי עד אוקטובר, בממוצע ארבעה עד שבעה ימים בחודש. בחודשים הנותרים יש ממוצע של יומיים או שלושה עם משקעים. שלג עשוי לרדת מנובמבר עד מרץ, עם הצטברות ממוצעת של 25 מילימטרים או פחות.
| אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> ינואר.14.-5.4.13 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> פברואר.17.2.-3.5.9.7 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> מרץ.21.4.-0.3.7.1 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> אפריל.26.4.4.2.7.6 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> מאי.31.2.9.2.9.7 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> יוני.36.1.14.8.19 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> יולי.36.2.17.8.34 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> אוגוסט.34.8.16.6.45 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> ספטמבר.31.7.12.3.33 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> אוקטובר.26.1.5.1.24 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> נובמבר.18.9.-2.2.11 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> דצמבר.13.7.-5.7.17 | אקלים בפארק הלאומי וייט סנדס> שנה.25.6.5.2.230.1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Western Regional Climate Center (ממוצע ושיא טמפרטורות ונתוני משקעים לתקופה 1939–2012; ממוצע טמפרטורות מקסימום ומינימום 1939–2019)
פלאונטולוגיה

לפני שהסתיימה תקופת הפליסטוקן לפני כ-12,000 שנה, היה השטח שבתוך אגן טולארוסה מכוסה באגמים גדולים, נחלים ושטחי עשב. האקלים היה גשום וקריר יותר, וירדו הרבה יותר גשמים ושלגים מאשר בהווה. אגם אוטרו היה אחד האגמים הגדולים ביותר בדרום-מערב ארצות הברית של ימינו, והוא השתרע על 4,144 קילומטרים רבועים.
האגן שקק חיים, כולל יונקים גדולים מעידן הקרח שחיו על גדות אגם אוטרו ובאזורי העשב שמסביב. ממותות קולומביאניות, עצלני קרקע, זאבי בלהות, אריות, גמלים וטיגריסים שנחרביים חצו כולם את אגן טולארוסה שם שוכנות הדיונות כיום. החיות הותירו עקבות מאובנות בזמן שהלכו על גדות אגם אוטרו הבוציות, ומשקל גופן דוחס את החימר והגבס הרטובים. המסלולים השבריריים נחשפים על ידי הרוח, ואז נשחקים במהירות, כשעקבות רבים נעלמים לאחר שנתיים בלבד.
לאורך האגמים היבשים כעת יש עקבות של גמלים עתיקים וממותות קולומביאניות. נראה כי העקבות המאובנות נאספות סביב מאגרי מים עתיקים. במשך 80 שנה נמצאו בפארק רק אוסף קטן של עקבות מאובנות; אולם קבוצת מדענים הבחינה בכתמים כהים המנקדים את מרחב האגם שנראו כמו עקבות. בעשור השני של המאה ה-21 התגלו עקבות של זאב בלהות לצד זרעים קדומים שתוארכו לפני למעלה מ-18,000 שנה. גם עקבות מאובנות של עצלני קרקעי נמצאו בפארק. לעיתים עקבות אנוש פלאוליתיות נמצאות ביחסי גומלין עם בעלי חיים מעידן הקרח. קבוצה אחת של עקבות מראה מעקב אחר העצלנים. בני האדם מהתקופה הפלאוליתית שחיו באגן טולארוסה לא השאירו אחריהם שום עדות אחרת למעברם. אף על פי שנתזים של אבן מייצור כלים, ראשי חץ ונקודות חנית נמצאו באזורים הסובבים, הם החפצים של בני האדם שחיו לאחר עידן הקרח. קרקעית האגם כמעט נטולת חפצים אנושיים מלפני מחקר הארצות הספרדי במאה ה-16.
פלאונטולוגיה > טורפים

זאבי בלהות חיו באמריקה הצפונית והדרומית בתקופת הפליסטוקן. גובהם 80–85 סנטימטרים ומשקלם 60–68 קילוגרם, וגודלם זהה לזה של זאבים מצויים מודרניים, אך עם מבנה כבד ושרירי יותר. היו להם לסתות חזקות, עם נשיכה חזקה יותר מזאבים מודרניים, וכנראה צדו בלהקות, מה שאיפשר להם להתגבר על טרף גדול יותר כמו סוסים וביזונים.
במהלך הפליסטוקן חיו מיני חתולים גדולים ברחבי העולם, כולל אריות באמריקה הצפונית. גובהם כ-1.2 מטר בכתף ומשקלם מעל 230 קילוגרם, לאריות אמריקניים היו רגליים ארוכות ודקות למרדף אחר טרף. הם צדו על ידי מארב בעלי חיים כמו איילים, גמלים, עצלני קרקעיים, ביזונים וממותות צעירות.
טיגריסים שנחרביים ידועים בניבים הגדולים שלהם, שעשויים היו להגיע לאורך של 17–20 סנטימטרים. גובהם מטר אחד ומשקלם עד 340 קילוגרם, טיגריסים שנחרביים היו בעלי מבנה שרירי מגושם שאיפשר להם להכניע טרף גדול, כמו עצלנים, ביזונים וממותות צעירות. כמה ראיות של מאובנים מצביעות על כך שייתכן שצדו בלהקות.
פלאונטולוגיה > אוכלי עשב

גובהן של ממותות קולומביאניות הגיע עד מעל לארבעה מטרים בכתף ומשקלן 8,000–10,000 קילוגרם. היו להם חטים גדולים ושיניים משוננות לאכילת צמחים כמו פילים מודרניים. לאוכלי העשב הענקיים הללו כנראה לא היה הרבה שיער, בניגוד לממותות צמריות שהתפתחו באזורים קרים יותר. ממותות קולומביאניות חיו בתחום שבין קנדה לניקרגואה והונדורס.
גמלים מקושרים בדרך כלל לאפריקה, אם כי מקורם באמריקה הצפונית. הגמל המערבי הקדום דמה כנראה לגמלים חד-דבשתיים מודרניים, אך רגליו היו ארוכות יותר, וגובהו הגיע עד מעל לשני מטרים בכתף. הגמלים היו אוכלי עשב אופורטוניסטיים, שליחכו עשב בתחומי תפוצה גדולים והותירו עקבות ייחודיים.
עצלני קרקע הם קרובי משפחתם העתיקים של עצלני עצים מודרניים, ארמדילים ודובי נמלים. הפרמילודון, מין של עצלן, מגמד את קרובי משפחתו מודרניים. גובהו 3 מטרים (כשהוא זקוף) ומשקלו מעל לטון (1000–1090 קילוגרם). אוכלי עשב ענקיים אלה עברו הליכה איטית ושכשוך והותירו עקבות בצורת כליה, שנוצרו כאשר כפות רגליהן האחוריות הסתובבו פנימה תוך כדי הליכה. כמה עקבות של עצלני קרקע נראות כשל הולך על שניים, שייתכן שנגרמו על ידי הרגליים האחוריות הגדולות שכיסו את עקבות כפות הרגליים הקדמיות הקטנות יותר. לעיתים טועים לחשוב שמסלולי עקבות אלו הם של אדם ענק.
אקולוגיה

למעלה מ-300 מיני צמחים, 600 מינים של חסרי חוליות, 250 מיני עופות, 50 מיני יונקים, 30 מיני זוחלים, שבעה מינים של דו-חיים ומין דג אחד חיים בפארק הלאומי וייט סנדס. מיני בעלי חיים שצבעם לבן או קרם, כוללים שלושה יונקים, שלושה זוחלים, דו-חיים אחד וחרקים רבים. לפחות 45 מינים הם אנדמיים, החיים רק בפארק זה, כאשר 40 מהם הם מיני עשים, יחד עם עכבר מתת-המין Perognathus flavescens Apachii (באנגלית Apache pocket mouse), תת-המין של חולדה סוחרת "Neotoma micropus leucophaea" (באנגלית White Sands wood rat), מין לטאה Holbrookia maculata ruthveni (באנגלית bleached earless lizard), ושני מינים של צרצרי מערות (Rhaphidophoridae, באנגלית מכונים גם צרצרי גמלים).
אקולוגיה > צמחייה

הצמחים בפארק הלאומי וייט סנדס מייצבים את הקצוות של הדיונות, ומספקים גם מזון וגם מחסה לחיות הבר. בני אדם עשו שימוש רב בצמחים המקומיים של שדה הדיונות, והשתמשו בחלקם למאכל ובאחרים לאריגת בדים ולתרופות. העמים הילידים בארצות הברית שזרו מחצלות מעלי העשב העבים יותר, וצרכו חלק מהזרעים של העשבים.
צמחיית הפארק חייבת להיות קשוחה על מנת לשרוד באדמה האלקלית הדלה בחומרים מזינים שבשדה הדיונות. צמחים העמידים לבצורת מסוגלים לשרוד בטמפרטורות הנעות בין טמפרטורות מתחת לנקודת הקיפאון, למעל 38 מעלות צלזיוס (תלוי בעונה). רבים מהצמחים הללו עמידים גם לריכוזים הגבוהים של המלח, ואילו הגיבסניות משגשגות בתנאים אלה.
Cylindropuntia imbricata (באנגלית Cane cholla) ומיני קקטוסים אחרים, כמו גם סוקולנטים מדבריים כמו Yucca elata (באנגלית Soaptree yucca), מסוגלים לאגור מים בקיצים החמים והחורפים היבשים, ולפרוח באביב. עשבים מדבריים פיתחו סבילות לאדמה הבסיסית מאוד. מיני עשב כמו Sporobolus airoides (באנגלית Alkali sacaton) וOryzopsis hymenoides (באנגלית Indian ricegrass) הם מקור מזון לבעלי חיים זעירים רבים, כגון Perognathus flavescens Apachii וירבוען. זרעי העשב מכילים גרעין עשיר בחלבון שמתייבש היטב וממלא אסמים תת-קרקעיים של מכרסמים רבים.
הילידים האמריקאים השתמשו בחלקים רבים של ה-Yucca elata. גבעולי הפרחים הצעירים עשירים בוויטמין C, ואילו את תרמילי הפרחים ניתן להרתיח או לצלות. סיבי העלים שימשו לייצור חבלים, מחצלות, סנדלים, סלים ובד גס. השורשים נקצצו והורתחו כדי לייצר סבון לשטיפת שיער (מקור שם הצמח באנגלית), שמיכות ושטיחים.
צמחים אחרים כוללים אוג משולש (Rhus trilobata), תת-המין Populus deltoides wislizeni של צפצפה משולשת (באנגלית Rio Grande cottonwood), מרווה חלבית (Poliomintha incana)‏, Abronia angustifolia (באנגלית Purple sand verbena)‏, Ephedra trifurca (באנגלית Mormon tea), והקקטוס Echinocereus triglochidiatus (באנגלית Claret cup) שפריו הוא המתוק מכל צמחי המדבר. אינדיאנים אמריקאים השתמשו במרווה חלבית לתיבול מזונות, וב-Abronia angustifolia כתרופת הרגעה קלה. הם השתמשו בפירות של האוג המשולש להכנת משקה, ואילו הגבעולים הגמישים שימשו להכנת סלים ולעיטוף. ענפי האוג המשולש מכילים טאנין, אשר שימושי בייצור צבעים, ועליו שימשו כחומר עוצר דימום לטיפול בעקיצות, נשיכות, פריחות וכוויות שמש. את פירות הקקטוס Cylindropuntia imbricata ניתן לאכול טריים או לבשל אותם, בעוד שניצני הפרחים שלו שימשו כחומר משתן, וחומר מחזק שיער נוצר משורשיו. רצועות ענפי הצפצפה המשולשת וקליפתה נשזרו לסלים. ניצני העץ ופרחיו אכילים, וקליפתו שימשה לטיפול בחבלות ונקעים. תה עשוי קליפת צפצפה משולשת הוא חומר אנטי דלקתי ומשתן קל. הצמח Ephedra trifurca מכיל כמות זעירה של אפדרין, המהווה סם ממריץ ממשפחת האדרנלין וגורם מקל על גודש באף ויעיל למניעת תסמינים של הצטננות.
היסטוריה > ילידים

מסלול עקבות מאובנות של טביעות רגליים של בני אדם ועצלני קרקע שנמצאו בווייט סנדס ומתוארך לעידן הקרח האחרון מראה כי עצלני קרקע ניצודו על ידי בני אדם לפני 11,700 שנה לפחות. פלאו-אינדיאנים ישבו בקו החוף של אגם אוטרו, אגם גדול שכיסה את רוב אגן טולארוסה. הם השתמשו באבנים מההרים כדי ליצור ראשי חניתות, מהצורות המכונות "חודי פולסם" (Folsom point) ו"חודי פלנו" (Plano points), והצמידו אותם לחניתות לציד ממותות, גמלים, עצלני קרקע וביזונים. באגן נמצאו ראשי חניתות וכלי אבן כשהם קשורים לקו החוף העתיק, לנחלים ולגבעות. כאשר יריעת הקרח הגדולה שכיסתה את יבשת אמריקה הצפונית נסוגה, החל אגם אוטרו להתאדות והשאיר אחריו אגם יבש המכונה "מישור אלקלי" ואת אגם לוסרו היבש רוב השנה. ערבת העשב נעלמה והאגן נעשה צחיח יותר ויותר, והפך אט אט לבתה מדברית. המגה-פאונה נעלמה מהאגן והותירה אחריה עקבות מאובנות.
בני התקופה הארכאית באמריקה הצפונית שיפרו את החנית שהושלכה ביד בה השתמשו הפלאו-אינדיאנים עם המצאת האטלאטל (אנ'). לאחר התייבשות אגם אוטרו, נשאה רוח כמויות גדולות של חול גבס מקרקעית האגן שהצטברה לשדה דיונות גדול. בני התקופה הארכאית נכנסו לאגן טולארוסה לפני כ-4,000 שנה, לאחר שהדיונות התייצבו, שייתכן שמה שמשך אותם לשם היה Oryzopsis hymenoides (באנגלית Indian ricegrass), מין עשב ממשפחת הדגניים. העדויות הראשונות לחקלאות הן מהתקופה הארכאית. שבטים ארכאיים טיפחו צמחי בר כך שהם יגדלו בצורה אמינה יותר ובכמויות גדולות מכפי שהתרחש באופן טבעי. אנשים ארכאיים החלו להתגורר בכפרים קטנים לאורך כל עונות השנה כדי לטפל בשדותיהם. תלוליות של מדורות התגלו בתוך הדיונות, שהן שרידי שריפות פרהיסטוריות המכילות פחם ואפר. כאשר מחממים גבס ל-149 מעלות צלזיוס הוא הופך לטיח שמתקשה כשמוסיפים מים שמתאדים לאחר מכן. הטיח הצמיד את שרידי המדורות למקומם, ושימר אותן במשך אלפי שנים.
בני תרבות מגיון יצרו כלי חרס, חיו בבתים קבועים, ועיבדו אדמות באגן טולארוסה. עדויות לנוכחותם הפרהיסטורית מתחילות משנת 200 לערך לספירה. בני תרבות מגיון אכלסו את האגן עד 1350 לספירה כאשר הם עזבו, והשאיר מאחוריהם מבני אדובי ושברי חרסים.
לפני למעלה מ-700 שנה, חבורות של אפאצ'ים עקבו אחר עדרי ביזונים מהמישורים הגדולים לאגן טולארוסה. האפאצ'ים היו ציידים-לקטים נודדים שהתגוררו במבנים זמניים המכונים ויגוום וטיפי. האפאצ'ים שלטו על שטח נכבד בדרום ניו מקסיקו עד שהגיעו חוקרי הארצות האירופים. הם הגנו בחירוף נפש על הזכויות על מולדתם כנגד פלישתם של מתיישבים קולוניאליים. חבורות של אפאצ'י, בראשות ויקטוריו (אנ') וג'רונימו, לחמו נגד המתיישבים באגן וערכו קרבות צבאיים עם חיילי באפלו. הקרב על אגן אמברייו (Battle of Hembrillo Basin) בשנת 1880 היה מעורבות צבאית בין הלוחמים של ויקטוריו לבין גדוד הפרשים ה-9 של חיילי באפלו של צבא ארצות הברית. שדה הקרב, שנמצא במטווח הטילים וייט סנדס, הוא העדות הארכאולוגית הקרובה ביותר למלחמות האפאצ'י (אנ') (1849 עד 1924). הסכסוך בין האפאצ'ים למתיישבים האמריקאים על האינטרסים הסותרים שלהם באגן הסתיים בסופו של דבר בהגלייתם של האפאצ'ים בכוח ממולדתם לשמורות אינדיאנים. האפאצ'ים משבט מסקלרו (אנ') שומרים על זיקה תרבותית פעילה לנוף אבותיהם.
היסטוריה > מחלוקת אתר המורשת העולמית

המונומנט הלאומי וייט סנדס הוצע לרשימה הזמנית של אתרי מורשת עולמיים פוטנציאליים ב-22 בינואר 2008. שני הסנאטורים של המדינה, פיט דומניצ'י וג'ף בינגמן, כתבו מכתבי תמיכה בבקשה. איש הקונגרס מניו מקסיקו, סטיב פירס, סירב לתמוך בבקשה מחשש ללחצים בינלאומיים עתידיים נגד הפעולות הצבאיות באזור.
הצעת המונומנט הלאומי וייט סנדס כאתר מורשת עולמית גרמה למחלוקת רבה במחוז אוטרו, שהתחוללה ברובה בישיבות ועדת מחוז אוטרו. עתירה שכללה 1,200 חתימות המתנגדות לבקשה הוגשה לוועדה ב-16 באוגוסט 2007. הוועדה קיבלה החלטה להתנגד לבקשה ב-23 באוגוסט 2007, וחוקקה חוק עזר מספר 05–07 ב-18 באוקטובר 2007, המתייחס לכל ייעוד פוטנציאלי של אתר מורשת עולמית במחוז. חוק העזר מחייב תיאום עם המחוז בעקבות תהליך התכנון והסקירה הסביבתי באמצעות המועצה הציבורית לייעוץ לשימוש בקרקעות, וקובע כי "שום אתר מורשת עולמית ... לא ימוקם על אדמה צבאית כלשהי או סמוכה לה ... בתוך או סמוך לגבולות מחוז אוטרו". ב-24 בינואר 2008, לאחר שהוכרזה הרשימה הבלתי סופית של אתרי המורשת העולמית, הורתה הוועדה לפרקליט המחוז לכתוב מכתב למזכיר הפנים, בדרישה להחריג את המונומנט הלאומי וייט סנדס מהרשימה.
היסטוריה > חוק הפארק הלאומי

במאי 2018 העלה הסנאטור האמריקני מרטין היינריך (דמוקרט מטעם ניו מקסיקו) הצעת חוק ליעד את וייט סנדס לפארק לאומי. היינריך התייעץ עם העובדים במונומנט הלאומי, בשירות הפארקים הלאומיים, במטווח הטילים וייט סנדס, בצבא ארצות הברית ובבסיס חיל האוויר הולומן לפני שהצעת החוק הועלתה בקונגרס. הצעת החוק נתמכה על ידי ועדת עיריית אלמוגורדו, מועצת העיר לאס קרוסס, מועצת השבט של אפאצ'י מסקלרו, עיריית מועצת הנאמנים של העיירה מסילה (אנ'), ראש עיריית אלמגורדו, ריצ'רד בוס (Richard Boss), הסנאטור מניו מקסיקו, רון גריגס (Ron Griggs, רפובליקני), לשכת המסחר של אלמוגורדו, לשכת המסחר הגדולה של לאס קרוס, לשכת המסחר הירוקה של לאס קרוס, האגודה לשימור הפארקים הלאומיים, וברית האדמות הציבורית בדרום ניו מקסיקו. עם זאת, נציבי מחוז אוטרו התנגדו להצעת החוק, שקבעו כי הטיעון העיקרי לטובת מעמד הפארק הלאומי הוא הפוטנציאל לביקור מוגבר, תוך שהם מציינים כי המונומנט הלאומי הוא כבר אתר הפארקים הלאומיים הפופולרי ביותר במדינה. הנציבים היו מודאגים גם מכך ש"שינוי הסטטוס ישפיע על עשיית הסרטים כאן באמצעות שכר טרחה גבוה יותר או מהגדלת הרגולציה". הנציבים תמכו רק בשינויי גבולות ובתשתיות נוספות, כמו שטחי מחנאות ושיפור הגישה באמצעות כבישים. גם הנציבים של מחוז דוניה אנה התנגדו לשינוי ההגדרה של וייט סנדס כפארק לאומי. הצעת החוק לשינוי ההגדרה הועלתה מחדש ב-27 במרץ 2019.
ב-11 בדצמבר 2019 העביר בית הנבחרים האמריקני את חוק אישור ההגנה הלאומי לשנת הכספים 2020, הכולל חקיקה שהגדירה מחדש את המונומנט הלאומית וייט סנדס כפארק הלאומי וייט סנדס. הסנאט אישר את הצעת החוק ב-16 בדצמבר והנשיא דונלד טראמפ אשרר בחתימתו את החוק ב-20 בדצמבר. החוק כלל חילופי קרקעות בין מטווח הטילים לפארק החדש, כמו גם הגנה על קרקעות נוספות, והוסיף 8.2 קילומטרים רבועים לפארק.
תיירות

הפארק הלאומי וייט סנדס הוא אתר המתוייר ביותר של שירות הפארקים הלאומיים בניו מקסיקו, עם כ-600,000 מבקרים מדי שנה. מבקרים רבים מגיעים במהלך החודשים החמים יותר ממרץ עד אוגוסט, אך ניתן לראות מבקרים המחליקים על הדיונות וצלמים בכל ימות השנה. מרץ ויולי הם החודשיים העמוסים ביותר עם יותר מ-60,000 מבקרים כל אחד, או כ-2,000 ליום, ואילו בין נובמבר לפברואר יש הכי מעט מבקרים עם פחות מ-30,000 בכל חודש, או פחות מ-1,000 ליום.
"כביש הדיונות" (Dunes Drive) מוביל למרחק של 13 קילומטרים לתוך הדיונות ממרכז המבקרים בכניסה לפארק. שלושה אזורי פיקניק זמינים, כמו גם אתר מחנאות בטבע עם עשרה אתרי מחנאות ללינה בשדה הדינות. חמישה שבילים מסומנים בסך הכל 14 קילומטרים מאפשרים למבקרים לחקור את הדיונות ברגל. שומרי הפארק מעבירים הדרכות ומדריכים טיולים בטבע בזמנים ובחודשים שונים לאורך השנה. טיולי שקיעה מוצעים בכל ערב בשנה, בעוד טיולי אגם לוסרו מוצעים פעם בחודש, מנובמבר עד אפריל, וטיולים מודרכים לאור הירח מאפריל עד אוקטובר, מוצעים בלילה שלפני הירח המלא. הפארק משתתף בתוכנית לילדים בגילאים 5–12 (Junior Ranger Program), עם פעילויות שונות לפי קבוצת הגיל.
גם הפארק וגם כביש 70 של ארצות הברית בין לאס קרוסס לאלמוגורדו כפופים לסגירה מטעמי בטיחות כאשר נערכות ניסויים במטווח הטילים וייט סנדס שמקיף את הפארק לחלוטין. כביש הדיונות עלול להיות סגור לתקופות של עד שלוש שעות במהלך ניסויי הטילים. צוות הפארק מקבל הודעה בדרך כלל שבועיים לפני ניסויים מתוכננים; עם זאת, ייתכנו גם מצבים שהודעות ממטווח הטיליים וייט סנדס עלולות להתקבל רק 24 שעות לפני הניסוי. כל פעילות, כולל רכיבה על סוסים, מחנאות בחיק הטבע, טיולים רגליים, מזחלות ונסיעה ב"כביש הדיונות" אסורים במהלך כל ניסויי טילים הדורשים סגירת כבישים.
אזכורים בתרבות

בתקופה שהמקום פעל כמונומנט לאומי הוא היה אתר צילומים לכמה מערבונים, כולל "Four Faces West" (ארבעה צופים מערבה, 1948), תלה אותם גבוה (אנ') (1968), "The Hired Hand" ("עובד שכיר", 1971), קוראים לי אף אחד (1973), בשן חורקת (אנ') (1975) ואקדוחנים צעירים 2 (אנ') (1990). סרטים באורך מלא נוספים כוללים מכרות המלך שלמה (1950), האיש שנפל מכוכב אחר (1976), חולות לבנים (אנ'), רובוטריקים (2007), רובוטריקים 2: הנקמה (2009), גברים שבוהים בעזים (אנ') (2009), פרה-היסטרי (אנ') (2009), והנבחר (2010).
סצנת הפתיחה לווידאו המוזיקלי שהוכן לשיר 911 של ליידי גאגא (2020) צולם בווייט סנדס.
ביאורים

↑  באנגלית Works Progress Administration, היה גוף שהוקם ב-1935 ונועד לספק עבודות יזומות למובטלים הרבים בעקבות השפל הגדול
ארטל האמנים

חברי "ארטל האמנים" - תמונה קבוצתית, (1863–1864) (משמאל לימין): בוגדן וניג, פירס זורבלב, אלכסנדר איבנוביץ' מורוזוב, קיריל למוק, איוואן קראמסקוי, אלכסנדר ליטובצ'נקו, קונסטנטין מקובסקי, ניקולאי דמיטריב-אורנבורגסקי, ניקולאי פטרוביץ' פטרוב, ואסילי קריטן, מיכאיל פסקוב, ניקולאי שוסטוב, אלכסיי קורז'וקין, אלכסנדר קונסטנטינוביץ' גריגורייב
ארטל האמנים של סנקט פטרסבורג (Artel of Artists) הייתה אגודה שיתופית (ארטל) בראשות אמנים רוסים בשנים 1863–1871. היא נוסדה בסנקט פטרסבורג ביוזמתו של איוואן קראמסקוי בעקבות מרד ארבעה עשר סטודנטים באקדמיה לאמנויות סנקט פטרבורג (אנ').
היווצרות ושגשוג

ב-9 בנובמבר 1863, 14 סטודנטים מהשורה הראשונה באקדמיה הקיסרית לאמנויות (אנ') ערכו מחאה נגד החלטת האקדמיה להגיש רק יצירות אמנות מהמיתולוגיה הסקנדינבית בתחרות על מדליית הזהב הגדולה של האקדמיה, שנערכה לרגל 100 שנה לאקדמיה של אמנויות. העזיבה של האמנים נכנסה להיסטוריה כ"מרד הארבעה עשר", העמידה את משתתפיה במצב כלכלי קשה.
לאחר שעזבו את האקדמיה לאמנויות, פינו האמנים את בתי המלאכה שלהם באקדמיה, ששימשו לא רק לעבודה, אלא גם למגורים. כתוצאה מכך התאחדו משתתפי ה"מרד" לקומונת פועלים.
הרעיון של הקמת הארטל נוצר על ידי איוואן קראמסקוי, שהפך למנהל העבודה של הארטל ונשאר מנהיגו עד להתפרקותו.
עובדי ארטל שכרו דירה בוסילייבסקי (אי), שם היו לא רק חדרים למגורים אלא גם שלוש סדנאות אמנות גדולות, שבכל אחת מהן יכלו לעבוד כמה אנשים בו-זמנית. יחד עם קראמסקוי, היו עוד חמישה אמנים שהתיישבו בדירה משותפת: בוגדן וניג, אלכסנדר גריגורייב (רו'), פירס ז'ורלב (אנ'), אלכסיי קורז'וקין וניקולאי שוסטוב. שאר חברי הארטל דוגמת מיכאיל פסקוב התגוררו בדירות פרטיות.
ב-9 ביוני 1865 אושר התקנון הרשמי של הארטל, לפיה על חברי הארטל לשלם 10% מכל עבודה שנמכרה באופן עצמאי ו-25% מהעבודה המבוצעת במשותף.
הראשון לעזוב את הארטל היה אלכסנדר ליטובצ'נקו, שסירב להוציא כסף כדי לפרסם פרסומות בעיתון ודומוסטי סנקט פטרבורג. האמן השני שעזב את הארטל היה קונסטנטין מקובסקי ששכר סטודיו משלו בכיכר הארמון כיוון שכבר הרוויח הרבה כסף מציוריו. חלק מעובדי הארטל שנשארו נמנעו לעיתים קרובות מלתרום כסף לקרן הכללית מהעבודות שנמכרו באופן עצמאי. הדבר הביא את קראמסקוי להסכים להצעתו של אלכסיי מרקוב לצייר את הכיפה הראשית של קתדרלת ישו המושיע תמורת 10,000 רובל. בוגדן וניג וניקולאי קושלב הפכו לעוזריו של קראמסקוי.
קראמסקוי השתמש בכסף שקיבל עבור הציור כדי להעביר את הארטל לאזור טוב יותר בעיר. הוא שכר דירה בשנת 1866. בהדרגה גדלה הכנסתו של הארטל. ההכנסה המוגדלת אפשרה לקראמסקוי לצאת לאירופה על חשבונו. עד 1868, סך ההון של הארטל הגיע ל-10,000 רובל.
התפרקות

בסתיו 1870, אחד מחברי הארטל, ניקולאי דמיטרייב, הגיש בחשאי עצומה לאקדמיה הקיסרית לאמנויות לנסיעה לשלוש שנים מעבר לים, שאושרה על ידי מועצת האקדמיה. קראמסקוי זעם על העובדה שמשתתף ב"מרד הארבעה עשר" ניהל משא ומתן עם האקדמיה מאחורי גבם של חברי הארטל. הוא הגיש הצעה לארטל לגנות בפומבי את התנהגותו של דמיטרייב ב-19 באוקטובר 1870.
ב-7 בנובמבר 1870 התקיימה פגישה של חברי הארטל, שבה סירבו חברי הארטל למלא את בקשתו של קראמסקוי, בטענה שדמיטרייב לא הפר רשמית שום הוראות בתקנון. קראמסקוי הגיש הצעה נוספת, והתעקש על הרחקת דמיטרייב מהארטל. החברים שוב סירבו לגנות את דמיטרייב. הוא זעם על חוסר המצפון של חברי הארטל, והגיש בקשה להסיר את חברותו מהארטל ב-24 בנובמבר 1870.
לאחר שארטל איבד את מייסדו ומנהיגו הקבוע, הארטל הלך והדרדר. הוא פורק רשמית בשנת 1871. כמה מחברי הארטל הצטרפו לאגודה החדשה של תערוכות אמנות נודדות, (הנודדים) אשר מילאה לאחר מכן תפקיד מפתח בהתפתחות האמנות הרוסית של המאה ה-19.
הערות שוליים

↑  2.3.1. Особенности реализма в России, web.archive.org, ‏2020-08-11
1 2  2.3.1. Особенности реализма в России, web.archive.org, ‏2020-08-11
1 2 3 4  Ekshtut, Semyon Arkadyevich (2008). Шайка передвижников. История одного творческого союза (in Russian). p. 320
Simple Life

"Simple Life" (בתרגום חופשי מאנגלית: חיים פשוטים) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור כסינגל הרביעי מתוך האלבום The One ‏(1992). הסינגל הגיע למקום ה־30 במצעד בילבורד הוט 100. הוא היה השיר ה־13 של ג'ון שהגיע למקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של המגזין, מיקום בו שהה במשך שלושה שבועות. הוא הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הקנדי של מגזין "RPM" (אנ') ולמקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של אותו מגזין, מקום בו שהה בו שלושה שבועות.
ההופעה של הסינגל בטופ־40 של מצעד בילבורד הוט 100 קבעה רצף של 24 שנים עם לפחות להיט אחד של ג'ון בטופ־40 של מצעד זה, ובכך שברה את השיא הוותיק הקודם של 23 שנים רצופות, שנקבע על ידי אלביס פרסלי ב־1977.
רקע

האלבום The One הוא אלבום האולפן הראשון שהוציא ג'ון מאז נגמל מבולימיה ומהתמכרויותיו לסמים. כדי לצאת מהבועה שהרגיש שהיה נתון בה, החל ג'ון לעשות דברים בעצמו: הוא החל לעשות את שיחות הטלפון שלו, להזמין חדרים במלון, ואפילו לטפל בכלב. מלות השיר מהוות הצהרה על סגנון החיים החדש הזה, בו הוא נחוש שלא להדרדר חזרה לחיים של תלות ושל התמכרות.
את מלות השיר כתב ברני טופין, שרוב השירים שכתב לג'ון נוגעים רק באופן רופף בחייו של ג'ון עצמו, אם בכלל, אך ישנם שירים בודדים שקשורים יותר באופן ספציפי לחיי ג'ון, כמו השיר הזה.
גרסת הסינגל לעומת גרסת האלבום

גרסת הסינגל שונה מגרסת האלבום המקבילה. לגרסת הסינגל מפעם יותר מהיר וקצב התופים בה מוגדר יותר. יש בה יותר מפוחית, פחות בס מסונתז, והיא משמיטה את הפזמון החוזר שלאחר הבית השני. היא קצרה ביותר מ־90 שניות מגרסת The One: אורך גרסת האלבום הוא 6:25, בעוד שאורך גרסת הסינגל הוא 4:54.
ביקורת

מארק קארו מ"שיקגו טריביון" תיאר את השיר כבעל "סחיפה דרמטית ועשירה". במגזין הכלל אירופי מוזיקה ומדיה כתבו על השיר: "איך הוא [ג'ון] מצליח לעשות את זה, לבוא עם שיר חזק פעם אחר פעם?.
פורמטים והוצאות

רמיקס הסינגל "Simple Life" יצא בפורמטים הבאים: ויניל 7 אינץ', קלטת שמע, תקליטור וגרסת פרומו נדירה שיצאה ב־1992 לתחנות רדיו בלבד. גרסת הפרומו הנדירה הזאת, לרדיו בלבד, יצאה לפני גרסת התקליטור של הסינגל, הפסיקה להיות מודפסת ואזלה עוד לפני שיצאה לשוק. יתר על כן, היא הופצה לתחנות רדיו בערים מרכזיות בארצות הברית ולא בבריטניה, דבר שהופך אותה לנדירה ביותר.
וידאו קליפ

את הווידאו קליפ לשיר ביים הבמאי האוסטרלי ראסל מולקאי (אנ'). בקליפ עתיר האפקטים נראה ג'ון שר ורוקד מתוך קובייה המוצבת במרכז של אצטדיון, תוך שהקובייה מסתובבת לאט ומסביב לה נערכים מיצגים שונים ומתחלפים.
משתתפים

המידע נלקח מהערות האלבום.
אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר
מארק טיילור – קלידים
אדם סימור – גיטרה
פינו פלדינו (אנ') – גיטרה בס
אולה רומו – תופים, כלי הקשה, תכנות תופים
דייוויד ניקולס – טכנאות קול
אנדי סטריינג' – עוזר טכנאי קול
מצעדים > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 30 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 17 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 63 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 44 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | - |  |
|  קנדה | מצעד הסינגלים של RPM | 3 |  |
|  קנדה | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים של RPM | 1 |  |
מצעדים > מצעדים שנתיים

|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1993)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1993)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1993)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1993)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 13 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | - |  |
|  קנדה | מצעד הסינגלים של RPM | 35 |  |
|  קנדה | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים של RPM | 16 |  |
ביאורים

↑  ניגן קלידים ל"סימפל מיינדס" בשנים 1991–1999, 2005–2007.