stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליטיקה של הונג קונג
ההתפתחויות הפוליטיות מאז 1997 > התפטרות טאנג ותקופת שלטונו של דונלד צאנג

ב-12 במרץ 2005, התפטר טאנג ממשרת המושל בעקבות אי שביעות רצון משלטונו בקרב בתושבי הונג קונג, וההבנה בבייג'ינג כי קיימת תסיסה כלפי טאנג לאור המצב הכלכלי, הטיפול במגפת הסארס ומחאות האחד ביולי. לאחר שנשיא סין חו ג'ינטאו הצהיר בדצמבר 2004 כי שלטונו של טאנג הוא כושל, נאלץ המושל להתפטר ובמקומו מונה דונלד צאנג (Tsang), שזכה בתמיכת בייג'ינג. בחירתו של צאנג נעשתה אומנם על ידי חבר האלקטוראטים המצומצם, אך זכה לתמיכה ציבורית, בגלל עברו האדמיניסטרטיבי המוערך עוד מתקופת השלטון הבריטי. לאחר המינוי שוב נוצר מתח עקב פרשנותה של ה-NPCSC לחוק הבסיסי, כי צאנג ישמש בתפקידו רק עד 2007 (בה היה אמור טאנג לסיים את תפקידו) ולא חמש שנים מלאות. רבים ראו בהחלטה פירוש החוק בהתאם לרצוי בבייג'ינג, שהיא למעשה התערבות של הממשל המרכזי בעניין פנימי של הונג קונג. טענת גורמים פרו דמוקרטיים בהונג קונג היא, כי הפרשנות באה לשרת את האינטרס הסיני לקדם ב-2007 בחירת מועמד שיהיה יותר נוח וצייתן לממשל המרכזי מאשר צאנג. בדצמבר 2005, הטילו מפלגות האופוזיציה הפרו דמוקרטיות, בראשות מרטין לי, וטו על רפורמה פוליטית בנושא זכות ההצבעה אותה קידם צאנג, מחשש שזו תוביל לעיכוב ונסיגה בהליך הדמוקרטיזציה של הונג קונג. הרפורמה המוצעת הובילה לעצרות מחאה של תושבי הונג קונג וכמו ב-2003, הצליחו המחאות לעכב לעת עתה חקיקה הנוחה לממשל המרכזי.
בספטמבר 2005 ביקרו 11 ממנהיגי המחנה הדמוקרטי בביג'ינג, לאחר שהממשלה המרכזית ביטלה את איסור הכניסה שלהם לסין עצמה שהיה בתוקף ל-16 שנה. ביטול איסור הכניסה התפרש כצעד בונה אמון לשיתוף פעולה נוח יותר בין המחנה הדמוקרטי לממשל המרכזי. בנוסף, לראשונה בבחירות למשרת המושל הראשי במרץ 2007, ישנו יותר ממועמד אחד לתפקיד וישנה סבירות לסיבוב שני בהצבעה, אולם המחנה הדמוקרטי ממשיך לדרוש את ביטולה של שיטת האלקטוראטים, ולהחיל זכות הצבעה כללית בבחירות למושל. ניתן לראות כי המחנה הדמוקרטי מצליח לבלום חקיקה חדשה, ביוזמת מחנה תומכי בייג'ינג, אולם אין הוא מצליח למנוע פרשנות לחוק הבסיסי בידי הקונגרס העממי, המכרסמת בעצמאות ובדמוקרטיה של הונג קונג.
באחד ביולי 2007 נערכו בהונג קונג חגיגות פאר לציון עשור מאז העברתה של הונג קונג לריבונות סין. הממשל בבייג'ינג שאף להוכיח בחגיגות כי העשור מאז העברת הריבונות היה מוצלח וכי הכלכלה והדמוקרטיזציה של הונג קונג נמצאות במגמת עלייה מאז 1997. נשיא סין חו ג'ינטאו, חזר והדגיש במהלך נאומו בחגיגות העשור, את מחויבותה של סין להמשך השגשוג והקפיטליזם בהונג קונג. אולם הפגנות של כמה רבבות מתושבי הונג קונג, בגנות המשטר המרכזי, בתמיכה בדמוקרטיזציה מלאה של הונג קונג ובמחאה על הפרת זכויות האדם בסין עצמה, העיבו על הטקסים והחגיגות.
ההתפתחויות הפוליטיות מאז 1997 > הצעת חוק ההסגרה לסין

בפברואר 2018 רצח גבר הונג קונגי את חברתו בטאיוואן וברח חזרה להונג קונג. טאיוואן ביקשה את הסגרתו, אולם הונג קונג לא יכלה להיענות לבקשה בשל אי קיום הסכם הסגרה בין המדינות. בעקבות המקרה, עלה לסדר היום הציבורי נושא הסגרת חשודים למדינות זרות. בהונג קונג קיימת מערכת משפטית נפרדת מסין (אחד התנאים שנדרשו בהעברת השליטה בהונג קונג מבריטניה לידי סין), ובמסגרתה מתאפשרת הסגרת חשודים רק למדינות עימן יש להונג קונג הסכם הסגרה. ביוני 2019 ניסתה ממשלת הונג קונג להעביר חקיקה לפיה תתאפשר הסגרה גם למדינות עימן אין להונג קונג הסכם הסגרה. הצעת החוק זכתה להתנגדות רחבה, בשל החשש שהחוק ישמש את סין כאמצעי לעקיפת האוטונומיה ומערכת המשפט הנפרדת בהונג קונג ולמעשה להכפפת אזרחי הונג קונג לשיפוט במערכת המשפט הסיני. בעקבות החששות החלה מחאה רחבת היקף, שהתרחשה לאורך מספר ימים, וכללה בין היתר את אחת ההפגנות הגדולות בתולדות הונג קונג שביתה, חסימת רחובות, והקמת מחסומים סמוך לבניין המועצה המחוקקת. הדיון בחוק ההסגרה נדחה תחילה ואז הוקפא.
ההתפתחויות הפוליטיות מאז 1997 > רפורמה בשיטת הבחירות

הפגנות נגד חוק הביטחון הלאומי התקיימו במאי 2020, לקראת אישור החוק. הוא הועבר ב-30 יוני. החוק שהועבר על ידי המפלגה הקומוניסטית עקף את סמכות המועצה המחוקקת של הונג קונג והקנה משמעות פליליות לפעולות של "בדלנות, חתרנות, טרור והשפעה חיצונית בהונג קונג". החוק הקנה סמכויות נרחבות לשירותי ביטחון לאומי של הרפובליקה העממית להקים נציגויות בהונג קונג; לעצור, לחקור ולהעמיד לדין אנשים החשודים בפעולות שנמנו להלן הן בהונג קונג, הן על ידי שופטים שיבחרו במיוחד על ידי ראש הרשות המבצעת של הונג קונג, והן על ידי בית משפט של הרפובליקה העממית, כאשר החוק התיר להעביר מואשמים דרך מעברי הגבול ליבשת ללא הליך הסגרה. סעיף 38 של החוק הגדיר שהחוק חל על כל אדם, גם כזה שלא נמצא או מתגורר בהונג קונג. מאז אישורו, סין היא שלחה לכלא או לגלות את רוב המנהיגים הבכירים של המחאות בהונג קונג (2019–2020).
ביולי 2020, לאור ניסיונם של הפרו-דמוקרטים לתפוס את רוב המועצה המחוקקת בעיצומה של ממשלת קארי לאם הבלתי פופולרית ברובה, הממשלה דחתה את הבחירות הכלליות, תוך ציון התפרצות נגיף הקורונה החדש. בהחלטה מנובמבר, הודחו מחוקקים באשמת תמיכה בעצמאות הונג קונג, שיתוף פעולה עם כוחות זרים או איום על הביטחון הלאומי. לאחר ההדחה, 15 המחוקקים הפרו-דמוקרטיים הנותרים הודיעו על התפטרותם במחאה, והותירו את בית המחוקקים כמעט ללא התנגדות.
במרץ 2021, הקונגרס הלאומי העממי העביר החלטה שאישרה שינוי של שיטת הבחירות של הונג קונג, כולל זו של המועצה המחוקקת. הרפורמה תאפשר לוועדה חדשה לבדיקת זכאות מועמדים, המורכבת כולה מפקידים ראשיים מממשלת הונג קונג, לבדוק מועמדים למועצה המחוקקת ותגדיל את מספר המושבים הכולל שלה מ-70 ל-90. עם זאת, המושבים שנבחרו ישירות צומצמו מ-35 ל-20,בעוד ש-40 מושבים נוספים ייבחרו על ידי ועדה חדשה אשר נחשבה כתומכת בבייג'ינג ו-30 מושבים ייבחרו במחוזות בחירה פונקציונליים (כל מחוז הוא קבוצת אינטרס מקצועית או מיוחדת המעורבת בתהליך הבחירות). כך הורחבה ההשפעה של ממשלת סין בהונג קונג.
הערות שוליים

↑  עימותים מחוץ לפרלמנט: הונג קונג דחתה את העברת חוקי ההסגרה לסין, באתר וואלה, 12 ביוני 2019
1 2 3  חוק ההסגרה לסין מטלטל את הונג קונג, באתר ynet, 10 ביוני 2019
↑  מדוע המחאה בהונג קונג קריטית לכלכלה העולמית, באתר כלכליסט, 12 ביוני 2019
↑  מרכז הונג קונג שותק: הישג ראשוני למפגינים, באתר ynet, 12 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534873805171  LCCN: sh97005582 
אחוז ההצבעה לרשימות השונות מאז 1991
האיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד

האיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד (אנגלית New Zealand Sub-Antarctic Islands או NZSAI) הוא שם כולל לחמש קבוצות האיים הדרומיות ביותר השייכות לניו זילנד, והמוכרזות כאתר מורשת עולמית מאז שנת 1998 והם חלק מהאזור הסאב-אנטארקטי. שטחם הכולל של כל האיים הוא 764.58 קמ"ר והם שוכנים בין קווי הרוחב 47° ו-52° דרום.
האיים

איי סנארס (The Snares) או טין הקה (Tini Heke) במאורית - שוכנים במרחק של כ-200 ק"מ מדרום לאי הדרומי ומשתרעים על פני 3.28 קמ"ר.
איי באונטי - קבוצה של 22 איונים וסלעיים כ-650 ק"מ מזרחית לאי הדרומי. שטחם הכולל של האיים הוא 1.3 קמ"ר.
איי האנטיפודה - קבוצת איים בשטח כולל של 62 קמ"ר השוכנת כ-650 ק"מ דרומית-מזרחית לאי סטיוארט.
איי אוקלנד - 7 איים בשטח כולל של 606 קמ"ר, מהם 510 קמ"ר באי אוקלנד שהוא האי הגדול בקבוצה זו ובכל האיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד. קבוצת האיים שוכנת במרחק של 465 ק"מ מדרום לאי הדרומי.
איי קמפבל - שוכנים במרחק של 640 ק"מ מדרום לאי הדרומי ושטחם כ-115 קמ"ר.
לאיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד נתונים דומים לאלה של האי מקווארי השייך לאוסטרליה והמוכרז גם הוא כאתר מורשת עולמית מאז 1997.
גאוגרפיה

האיים שוכנים על המדף היבשתי של רמת קמבל לאורך גבולה הדרומי של היבשת השקועה זילנדיה המקיפה את ניו זילנד. יבשת זו שקעה לאחר שנפרדה מאנטארקטיקה לפני 130 עד 85 מיליון שנה ומאוסטרליה לפני 85 עד 60 מיליוני שנים. האקלים באזור ימי, קריר ולח ומתאפיין ברוחות מערביות חזקות ובמיעוט שעות שמש.
כל האיים שייכים לממשלת ניו זילנד ומוגדרים כשמורות טבע. חופיהם כפופים לתקנות פיקוח על הדייג, למעט מי הים סביב איי אוקלנד שמשמשים כאזור מוגן ליונקים ימיים. השטח המוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כולל רצועה בארוחב של 12 מייל ימי סביב כל אחת מקבוצות האיים. עד שנת 1995 אוישה תחנת מחקר על האי קמפבל, אך מאז כל האיים, ללא יוצא מן הכלל, אינם מיושבים.
בתחומי האיים 233 מיני צמחים וסקולאריים, מהם שישה אנדמיים ושלושים מוגדרים כנדירים. מאפיין ייחודי לאיים הם עשבי הענק (Megaherb), פרחי בר רב-שנתיים גדולים, המתאפיינים בעלים ענקיים ובפריחה צבעונית במיוחד. האיים עשירים בעופות ימיים ובפינגווינים המקננים בשטחם. בסך הכול מצויים באיים 120 מיני ציפורים, מהם 40 הם עופות ימיים, ובכלל זה עשרה מ-24 מיני האלבטרוס המוכרים. יונקים ימיים באיים כוללים את האובלנה הדרומית ואת אריה ים הניו זילנדי.
ראו גם

מקווארי
ראילה אודינגה

ראילה אמולו אודינגה (באנגלית: Raila Amollo Odinga; נולד ב-7 בינואר 1945) הוא פוליטיקאי קנייתי, כיהן כראש ממשלת קניה בשנים 2008–2013.
ראשית חייו

אודינגה נולד בינואר שנת 1945 בעיר מאסנו במדינת בקניה. הוא בנם השני של ג'ראמוגי אוגינגה אודינגה (אשר לימים היה סגן נשיא קניה) ואשתו מארי ג'ומה. הוא משתייך לקבוצה האתנית לואו. ראילה אודינגה התחנך בבית הספר היסודי קומולו שבקיסומו השוכנת על חוף אגם ויקטוריה. לאחר מכן, למד אודינגה בבית הספר מרנדה שנמצא באזור בונדו, בו גדלו אבותיו. את השכלתו התיכונית רכש בלייפציג אז בגרמניה המזרחית. לאחר ששלט בשפה הגרמנית, הצטרף בשנת 1965 למכללת מגדבורג לטכנולוגיות מתקדמות, בה למד הנדסת מכונות.
אודינגה חזר לקניה בחודש מאי 1970 והצטרף לסגל אוניברסיטת ניירובי. הוא לימד בה עד לשנת 1974 במחלקה להנדסת מכונות. במשך התקופה הזו, הקים מספר חברות קטנות העוסקות בהנדסה. חברות אלו הפכו במשך השנים לעסק המשפחתי שנקרא East Africa Standard Processing Equipment Construction & Erection (או בקיצור EA Spectra).
באותה התקופה לא היה בקניה גוף שבודק סטנדרטים של מוצרים המיוצרים ברמה המקומית. תהליך זה דרש מחברות לעבור תהליך מייגע של בדיקות בחו"ל. בשל כך, אודינגה הציע הקמת רשות מתאימה שתאמץ תפקיד זה. הוא השתתף בקורסים של מכון התקנים הבריטי בלונדון, מכון התקנים בוושינגטון הבירה בארצות הברית ובאוניברסיטאות דנוור וקולורדו. הוא גם כתב מספר מאמרים בנושא. מכון התקנים של קניה החל בסופו של דבר את פעילותו בשנת 1974 דרך החלטה של הפרלמנט הקנייתי. האינטרס של אודינגה במכון והמאמצים שהשקיע להקים אותו חייבו אותו להתפטר מעבודתו באוניברסיטה והוא התמנה לסגן מנהל מכון התקנים שהקים.
התופעות של אלימות פוליטית

בחודש דצמבר שנת 2001 שראליה אודינגה עוד היה שר בקבינט הוא דרש שבעלי האדמות בשכונת קיברה, שהיו בעיקר בני האתניה קיקויו שתמכה ביריבו קיבאקי ובמפלגת PNU, יורידו את המחיר בו הם משכירים שטחים ודירות ב-50%. השוכרים עליהם הגן היו ברובם מהאתניה שלו, לואו, שתמכה במפלגת ODM. כחלק מהניסיון לאכוף את הדרישה של אודינגה יצאו כנופיות מקהל תומכיו הנלהב לשטח עם מצ'טות ובתקרית נהרגו 15 אזרחים. גרוע מכך, מליציות אתניות שכללו מאות לוחמי לואו הנאמנים למפלגת ODM חיפשו להרוג בני קיקויו, לשרוף את ביתם ורכושם. בתגובה בני קיקויו נעו לכיוון ערים כדוגמת ניירובי, ובזמן שהתאוששו גייסו גם הם כוחות והתארגנו לקראת הנקמה באנשי הלואו.
בעוד העולם צופה באימה בזוועות ניסו שתי המפלגות משני צדי המתרס לתפוס את השלטון ולצבור כוח פוליטי. הממשלה בהנהגת מפלגת PNU מצאה באלימות שהפגינה ODM עילה לניסיונות לאכוף את השקט על ידי פתיחת אש חיה במפגיני ODM. מן הצד השני מפלגת ODM  השתמשה באלימות כקלף מיקוח לקבלת הסכם הנהגה שיתופי.
היסודות למשבר הבחירות בשנת 2007

הבחירות בשנת 2007 התקיימו על רקע הגידול העצום באוכלוסיית קניה, החרפת העוני והעמקת תחושת אי השוויון. אוכלוסיית קניה אשר מתפרסת על פני 582,650 ק"מ צמחה משמונה וחצי מיליון בשנת 1963 לשלושים ושמונה מיליון בשנת 2008. חשוב לציין כי העובדה ש-80% מהאדמה היא אדמה מדברית וצחיחה או מדברית וצחיחה למחצה יוצרת תחרות בין 42 קבוצות אתניות על השטח. 75% מהאוכלוסייה מתרכזים באזורים בעלי הפוטנציאל החקלאי הגבוה המשתרעים מצפונית מערבית לעיר הבירה ניירובי עד לגבול עם מדינת אוגנדה. מרבית התושבים בקניה מסתמכים על החקלאות בעוד שהשטח החקלאי הפנוי הולך וקטן, מה שהביא לתופעת הגירת צעירים מובטלים לאזורים עירוניים כדי לחפש הזדמנויות פרנסה טובות יותר. הצעירים המובטלים היוו בשנת 2007 60% מהאוכלוסייה (לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בקניה). בנוסף, אף על פי שבקניה המגזר התעשייתי חזק יותר מאצל שכנותיה, הייצור, המסחר והכלכלה החלשה שלה יוצרים לחץ חזק על הממשלה לספק מקומות עבודה. המסקנה הברורה מכל הנתונים הדמוגרפיים שצוינו לעיל היא ש הבחירות בשנת 2007 עמדו תחת מצב טעון מאוד
יחסי ישראל-קניה

לישראל וקניה מערכת יחסים טובה של עזרה הדדית ושיתופי פעולה. בחודש נובמבר שנת 2011 הגיע ראש ממשלת קניה ראליה אודינגה יחד עם משלחת גדולה לישראל. מטרת ההגעה הייתה ניסיון להרחבת הסחר בין שתי המדינות, סחר שעומד כיום על שיעור יחסית נמוך. אודינגה נפגש עם שר התמ"ת שלום שמחון והציג בפניו את הצורך הדחוף של קניה בטכנולוגיות חדשות לניהול מים. צורך זה נובע מהפגיעה הקשה במקורות המים של קניה, פגיעה שנגרמה בעקבות תקופות היובש הארוכות שידעה קנייה בשנים האחרונות. במסגרת הפגישה שקיים אודינגה עם השר הוסכם כי ישראל תעזור לקניה בטכנולוגיות ניהול מים חדשניות, ביניהן פיתוחים טכנולוגיים כמו השקיה בטפטוף וטיהור מי קולחין. בנוסף, השר שמחון הציע לאודינגה ייעוץ והכוונה ישראלית ועזרה במציאת פתרונות בתחומים נוספים בהם קניה מתקשה וזקוקה לעזרה כמו ביטחון לאומי, תשתיות ועוד.
בנוסף, נפגש אודינגה במהלך ביקור זה בחודש נובמבר עם יו"ר הכנסת ראובן ריבלין. בפגישה ביקש יו"ר הכנסת ריבלין מאודינגה להצטרף לגינוי הנחרץ של המדיניות האיראנית ולהצטרף לסנקציות הכלכליות המופעלות על איראן. ריבלין שיבח את אודינגה ותיאר אותו כראש ממשלה שפעל רבות למען השלום בארצו. בנוסף, הדגיש את ריבלין את יחסיה הקרובים של קניה עם ישראל וטען שהיא מערכת היחסים הטובה ביותר מבין מערכות היחסים של ישראל עם מדינות אפריקה. וציין כי למעט ניתוק הקשרים הדיפלומטים לאחר מלחמת יום הכיפורים הקשר ביניהם תמיד היה יציב.
שיתוף פעולה נוסף של אודינגה עם ישראל בא לידי ביטוי בסיוע שנותנת ישראל לקניה במלחמתה נגד לוחמי המליציות האסלאמיות "אל שבאב". קניה, לראשונה מזה עשרות שנים מנהלת מלחמה מחוץ לגבולותיה עם לוחמי "אל שבאב" מסומליה וסובלת ממתקפות טרור אקראיות על אזרחים וחיילים. במהלך ריאיון לעיתון "הארץ" שנערך במהלך ביקורו בחודש נובמבר שנת 2011 סיפר אודינגה כי צה"ל העביר לקציני הצבא הקנייתי שורה של אימוני הכשרת לחימה ובנוסף העביר לקניה ציוד שישמש אותה לאיסוף מודיעין בים, באוויר וביבשה. אודינגה הוסיף ותיאר את שיתוף הפעולה עם ישראל כפורה וענף וסיפר כי שיתוף פעולה זה החל עוד בזמן שקניה הייתה מדינה צעירה מאוד שאפשרה למטוסי חיל האוויר הישראלי לנחות בשטחה בזמן שהיו בדרכם לחלץ את החטופים במבצע אנטבה בשנת 1976.
אידה אודינגה, אשתו של ראילה אודינגה, הצטרפה גם היא לביקור של בעלה בישראל בנובמבר 2011. היא ביקרה בבית החולים הדסה עין כרם שם סיירה במחלקות השונות בבית החולים וביקרה במחלקת הילדים בבית החולים. אידה נפגשה עם ראש מחלקת הילדים ועם הילדים עצמם. היא התעניינה במיוחד במחלקה לטיפול במחלות זיהומיות וטיפול באיידס ואמרה כי היא תשמח ליצור שיתוף פעולה עם ישראל בנושא זה.
בחירות 2013

בשנת 2013 התקיימו בקניה בחירות בפעם הראשונה מאז הבחירות הקשות בשנת 2007. כפי שצוין לעיל לבחירות בשנת 2007 התלוותה אלימות קשה. בריאיון לעיתון הארץ שנערך בחודש נובמבר שנת 2011 הבהיר ראליה אודינגה כי לא ייתן להיסטוריה לחזור על עצמה. אודינגה הוסיף כי הוא מתכוון להתמודד לנשיאות בעצמו ואף לנצח בהן. בנוסף, ציין אודינגה שמאז שנת 2007 נוסחה חוקה חדשה ונוסחו מחדש חוקי הבחירות מה שיאפשר את עצמאותה של ועדת הבחירות ויבטיח הליך בחירות הוגן.
על מנת שהבחירות בשנת 2013 לא יובילו לאותן פעולות אלימות כמו בבחירות בשנת 2007 יש צורך לחזק ולבסס בקניה את הזכויות הדמוקרטיות הבסיסיות של כל אזרחי קניה כמו הזכות להחליף ממשלה דרך בחירות חופשיות והוגנות, הזכות של כל אזרח קנייתי לרכוש משלו, הזכות להצביע ועוד. העתיד הדמוקרטי של קניה תלוי בכך שהרפורמות ייטמעו בצורה מיטבית כך שיצרו אחדות בעם שהיה כה מפולג לאחר הבחירות בשנת 2007.
בבחירות, שהתקיימו ב-4 במרץ 2013, ניצח אוהורו קניאטה, עם כמחצית מקולות הבוחרים. אודינגה קיבל כ-43% מהקולות, וסיים במקום השני.
ב-9 באפריל 2013 סיים אודינגה את כהונתו כראש הממשלה.
לקריאה נוספת

פסקלין דופס וג'ונתן רובינזון, The (Hidden) Cost of Political Instability: Evidence from Kenya's 2007 Election Crises, דצמבר 2009
אקסל הרנייט סייברס וראלף מייקל פיטרס, Kenya's 2007 General Elections and its Aftershoks, שנת 2008
Babafemi Adesina Badejo, Raila Odinga: an enigma in Kenyan politics, שנת 2006
Michael Cowen and Liisa Laakso, Multi-party elections in Africa, שנת 2002
הערות שוליים

↑  Dagne, Ted. 2008. "Kenya: The December 2007 Elections and the Challenges Ahead", CRS Report for Congress
↑  Klopp, Jacqueline. Kamungi, Prisca. 2008. "Violence and Elections: Will Kenya Collapse?" World Policy Journal. Winter 2007/08. 11-18
↑  Kagwanja, Peter. Southall, Roger. 2009. "Introduction: Kenya- A democracy in retreat?" Journal of Contemporary African Studies, Vol. 27. 259-277
↑  Barkan, Joel D. 2009. " Kenya's Great Rift" Foreign Affairs.
↑  Gettleman, Jeffrey. 2007. "Disputed Vote Plunges Kenya Into Bloodshed", New York Times".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132226081  ISNI: 0000 0000 7875 8971  LCCN: n2004035612  NTA: 320709108  SNAC: w6g462gx  SUDOC: 112912036  VIAF: 4321389   WorldCat (עם VIAF): 4321389
מייצ'יסלב מנלי

מייצ'יסלב מנלי (בפולנית: Mieczysław Maneli; נולד בשם משה מאיר מנלה; 22 בינואר 1922 – 9 באפריל 1994) היה עורך דין, דיפלומט, משפטן ואקדמאי יהודי-פולני הידוע בעיקר בזכות עבודתו עם ועדת הבקרה הבינלאומית במהלך מלחמת וייטנאם, במיוחד במהלך "פרשת מנלי" ב-1963, שנקראה על שמו. בתקופת השואה נלחם במרד גטו ורשה, שרד את מחנה ההשמדה אושוויץ, ולאחר סיום מלחמת העולם השנייה הפך לאיש אקדמיה בולט בפולין, ושימש כדיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ורשה.
המונח "פרשת מנלי" נמצא בשימוש בקרב היסטוריונים מכיוון שהציבור האמריקאי נודע לראשונה על ידי העיתונאי האמריקאי ג'וזף אלסופ, ב-18 בספטמבר 1963, כי מנלי פגש פעמיים את נו דין נו, האח הצעיר ויד ימינו של נשיא דרום וייטנאם נו דין דיים, והציע לסיים את מלחמת וייטנאם על ידי יצירת פדרציה של "שני וייטנאמים" שתהיה נייטרלית במלחמה הקרה. בפועל, מנלי לא הציע את הרעיון לראשונה וההצעה הייתה יוזמה דיפלומטית של נשיא צרפת שארל דה גול. מאוחר יותר חשף מנלי עוד על יוזמת השלום של 1963 בספר הזיכרונות שלו מ-1971, "מלחמת הנעלמים".
לאחר המשבר הפוליטי בפולין בשנת 1968, שלווה בקמפיין אנטישמי (שתואר כאנטי-ציוני) של שר הפנים מייצ'יסלב מוצ'אר, פוטר מנלי מתפקידו כדיקן בית הספר למשפטים באוניברסיטת ורשה, ויצא לגלות בארצות הברית. בגלותו בניו יורק, שם גם לימד ב"קווינס קולג'", מנלי חיבר ספרים רבים, כגון "פוזיטיביזם משפטי וזכויות אדם", "חירות ודמוקרטיה והרטוריקה החדשה של פרלמן כפילוסופיה ומתודולוגיה למאה הבאה", העוסקים בבסיס הפילוסופי של חברה דמוקרטית.
ראשית חייו

מנלי נולד בשם משה מאיר מנלה למשפחה יהודית מתבוללת ממעמד הביניים בעיר הפולנית מייחוב. בניגוד ליהודים פולנים רבים אחרים שחיו תחת הרפובליקה הפולנית השנייה, הוא גדל בבית דובר פולנית ולא יידיש. הוא היה ידוע בדרך כלל לחבריו כ"מייטיק" ולא כמייצ'יסלב. ערכיו הפוליטיים של מנלי עוצבו בנעוריו במשפחתו שנטתה לשמאל הפוליטי והאמינה בערכי הסובלנות והדמוקרטיה.
נלחם בנאצים ושורד את השואה

תחת הכיבוש הגרמני של פולין במלחמת העולם השנייה, חי מנלי תחילה בגטו ורשה. ב-1942, בזמן שהותו בגטו, הצטרף מנלי לקבוצת התנגדות הקשורה למפלגת הפועלים הפולנית. עד סתיו 1942, הוריו של מנלי וכמעט כל משפחתו גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה ונרצחו.
באפריל-מאי 1943 לחם במרד גטו ורשה, ולאחר שנתפס על ידי האס אס במאי 1943 הועלה על רכבת שהובילה אותו לטרבלינקה. מנלי נמלט מהרכבת אך נשבה בשנית בידי האס אס עוד באותו החודש. מנלי רב התושייה הצליח להימלט בפעם השנייה. הוא ניסה להצטרף לארמייה קריובה, אבל נענה בסירוב.
בהמשך אותו החודש הוא נעצר על ידי האס אס בפעם השלישית, נלקח לאומשלגפלץ וגורש לאושוויץ, שם עבד בכפייה בבניית נשק עבור הוורמאכט. בעודו באושוויץ הצטרף מנלי באופן רשמי למפלגת הפועלים הפולנית.
כשהצבא האדום התקדם לשלזיה בינואר 1945, הכריחו הנאצים את האסירים הנותרים באושוויץ ללכת לצעדות מוות כדי להרוג את כולם. מתוך אמונה שהוא עלול להיות מוצא להורג בכל רגע, נמלט מנלי מאושוויץ. לאחר שנמלט, הצטרף ל"צבא העם הפולני" ולחם נגד גרמניה הנאצית עד סוף המלחמה.
כפי שתיאר את מחשבותיו לאחר מכן, כ"פטריוט פולני עז" הוא האמין שאחרי כל הקטל והסבל של מלחמת העולם השנייה צריך לבנות חברה חדשה על חורבות הישנה, שתהיה צודקת ואנושית יותר. מנלי הרגיש מייד לאחר 1945 שהמשטר החדש בפולין מציע את הדרך הטובה ביותר להשגת מטרות אלו. מאוחר יותר הסביר מנלי את פנייתו לקומוניזם כתגובה לשואה, בטענה ש"הפתרון הסופי לשאלה היהודית" חשף פגמים עמוקים ויסודיים בציוויליזציה המערבית ובתרבותה, ושלא מקובל עליו לחזור לערכי התקופה שלפני המלחמה.
פעילות לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף מנלי למפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית שהוקמה ב-1948, למד משפטים וכלכלה ועבד כעוזר לפרופסור לפילוסופיה, צ'סלב נובינסקי. בשנת 1949 הוענק לו תואר שני בכלכלה ומשפטים. בשנת 1950, הוא הפך ל"פרופסור-עוזר" באוניברסיטת ורשה וקיבל את התואר דוקטור למשפטים בשנת 1954. הוא התחתן עם אישה בשם זופיה, ממנה נולדו לו שני ילדים, בת ב-1950 ובן ב-1954. מתואר כעורך דין נעים הליכות, מנלי התיידד בקלות רבה ולאחר זמן קצר הפך לדיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ורשה.
למרות קידומו, מנלי ספג ביקורת מצד ההנהגה הסטליניסטית של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית וגונה כ"רוויזיוניסט" בעל אהדה ל"ליברליזם הבורגני", שכן נושא עליו חזר בכתביו היה הצורך לשמור על כבוד האדם ולקדם אושר, מסר שמתח ביקורת מרומזת על מדיניות המפלגה. עם זאת, מנלי נשאר מרקסיסט לאורך שנות ה-50, וביקורתו הסמויה על המשטר הסטליניסטי התמקדה בכך שהוא לא מצליח לקיים את האידיאלים של המרקסיזם.
ועדת הבקרה הבינלאומית: סיבוב ראשון

מ-1954 עד 1955 שימש מנלי כיועץ המשפטי של המשלחת הפולנית ב"ועדת הבקרה הבינלאומית", שהוקמה כדי לפקח על הציות להסכמי ועידת ז'נבה שהתקיימה באמצע שנת 1954. הוועדה כללה שלוש משלחות: מהודו, פולין וקנדה, כאשר הנציב ההודי היה תמיד בראש הוועדה.
מאוחר יותר הצהיר מנלי שהוא ציפה שיגידו לו להעדיף את צפון וייטנאם, אבל בפועל, דיפלומט סובייטי אמר לו "להתנהג כאילו אנחנו נייטרליים" בגלל "הצורך ההיסטורי... בדו-קיום בשלום", משום שברית המועצות שילמה הון תועפות כדי לחמש את הווייט מין במהלך מאבקם נגד הצרפתים, כסף שהסובייטים העדיפו להוציא על שיקום מדינתם שלהם, שכן שטחים נרחבים של ברית המועצות עדיין היו הרוסים בשל מלחמת העולם השנייה. הסובייטים הצהירו שהאינטרס שלהם הוא שלום בווייטנאם ולא להמשך המלחמה.
נושא מרכזי עבור ועדת הבקרה בשנים 1954 ו-1955 היה עזיבתם של קתולים וייטנאמים מצפון וייטנאם לדרום וייטנאם, נטישה שבסופו של דבר הסתכמה ב-2 מיליון איש. אנשי הממשל בצפון וייטנאם לא היו מרוצים מכך שאיבדו כל כך הרבה מאוכלוסייתם לדרום, אבל הוועדה - תחת לחץ שהופעל על ידי המשלחת הקנדית - פסקה בעד המשך חופש התנועה של הווייטנאמים.
מנלי כתב שהפקודות של המשלחת הפולנית היו לשתף פעולה עם הקנדים נגד ההודים במתן האפשרות לפליטים להגר מצפון לדרום, בטענה שפינוי מרצון של רוב האוכלוסייה הקתולית של צפון וייטנאם יחסל את המקור הסביר ביותר לתסיסה והתנגדות עתידית לממשלה הקומוניסטית. הפולנים שכנעו גם את ממשל צפון וייטנאם כי הפרה של הוראת חופש התנועה שהובטחה בהסכמים יכולה לשמש את הדרום כתירוץ לביטול הבחירות, שתוכננו ל-1956, ונועדו לאחד מחדש את שני הממשלים תחת פדרציה.
מאוחר יותר כתב מנלי על תקופתו בוועדה: "בתקופה זו של עבודתי עם עמיתיי ההודיים והקנדים, הופתעתי משיתוף הפעולה הנאמן שלהם. זו הייתה תקופה בה רוב התיקים היו נגד שלטונות דרום וייטנאם; בכל פעם שהיה חשד מוצדק שרשויות הדרום מתייחסות לאזרחיהן בצורה לא אנושית, הנציגים הקנדיים מעולם לא היססו לגנות את הפשעים. תמיד חשבתי שזה מאוד משמעותי".  ואכן, בשנותיה הראשונות, הייתה לוועדת הבקרה הבינלאומית מידה רבה של הצלחה, שכן אף אחד מהמשטרים לא רצה להיראות כבנדיט המפר את הסכמי ז'נבה, בעוד שלוש המשלחות עשו מאמצים לפעול באדיבות ככל הניתן ולשתף פעולה זו עם זו.
לעומת זאת, בסוף שנות ה-50 קבלת ההחלטות של הוועדה התיישרה עם הדפוסים הצפויים של המלחמה הקרה, כאשר המשלחת הפולנית העדיפה את צפון וייטנאם והמשלחת הקנדית העדיפה את דרום וייטנאם, מצב שהותיר את המשלחת ההודית כפוסקת העליונה. השינוי ביחס לוועדה הגיע בשנת 1956, כאשר דרום וייטנאם הודיעה כי לא תקיים את הבחירות שתוכננו לחודש יולי של אותה שנה, בטענה כי לצרפתים לא הייתה זכות לחתום על הסכמי ז'נבה בשנת 1954 בשם מדינת וייטנאם, שהייתה אז תחת השלטון הצרפתי.
פרסומים

Historia doktryn polityczno-prawnych : starożytność, ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1961.
Historia doktryn polityczno-prawnych. Średniowiecze: tomizm, herezje, ruchy plebejskie Warszawa : ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1959
Historia doktryn polityczno-prawnych. T. 2, Czasy nowożytne wiek XVI-XVII ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1968
Historia doktryn polityczno-prawnych : wiek XIX-XX. צ'. 1, קאנט - הגל ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1962
Historia doktryn polityczno-prawnych : wiek XIX-XX. צ'. 2, ליברליזם, pozytywizm, szkoły: psychologiczna i socjologiczna ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1964.
Historia doktryn polityczno-prawnych : wiek XVI-XVIII. צ'. 2, בייקון-וינסטנלי ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1960.
Historia doktryn polityczno-prawnych XIX wieku. צ'. 1 ורשה: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1964
Historia doktryn polityczno-prawnych XIX wieku. צ'. 2 ורשה: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1966
O funkcjach państwa Warszawa : Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1963
Sztuka polityki Warszawa : "ישקרי", 1967
"מגומולקה ועד גירק: הדעיכה המוסרית של הבירוקרטיה הפולנית" עמודים 230–234 מתוך "דיסנט", יוני 1971.
"מלחמת המנוצחים", תורגם מפולנית על ידי מריה דה גרגי ניו יורק : Harper&Row, 1971.
"פוזיטיביזם משפטי וזכויות אדם". ניו יורק: Hippocrene Books, Inc., 1981