stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תו בקרה
הצגה

ישנן מספר טכניקות להצגת תווים שאינם מודפסים, המודגמות להלן ביחס לתו הפעמון בקידוד ASCII:
נקודת קוד: 7 עשרוני, הקסדצימלי 0x07
קיצור, לרוב שלוש אותיות גדולות: BEL
תו מיוחד הדוחס את הקיצור: Unicode U+2407 (␇), "סמל לפעמון"
ייצוג גרפי ISO 2047‏: Unicode U+237E (⍾), "גרפיקה לפעמון"
סימן קרט ב-ASCII, כאשר נקודת הקוד 00xxxxx מיוצגת כסימן ואחריו האות הגדולה בנקודת הקוד 10xxxxx: ‏^G
רצף מילוט, כמו בקודי מחרוזת תווים של שפת C‏: \a, \007, \x07 וכו'.
כיצד תווי בקרה ממופים למקלדות

למקלדות מבוססות ASCII יש מקש שכותרתו "Control‏", "Ctrl", או לעיתים נדירות "Cntl", שפועל בדומה למקש Shift, בלחיצה בשילוב עם מקש אות או סמל אחר. באחד המימושים, מקש הבקרה יוצר את הקוד 64 מקומות מתחת לקוד עבור האות הגדולה (בדרך כלל) שהוא נלחץ איתה (כלומר, מפחית 64 מערך קוד ASCII בעשרונית של האות הגדולה). מימוש נוסף הוא לקחת את קוד ה-ASCII המיוצר על ידי המקש ולבצע פעולת AND על סיביות עם 31, מה שמאלץ את סיביות 6 ו-7 להתאפס. לדוגמה, לחיצה על "קונטרול" ועל האות "g" או "G" (קוד 107 באוקטלי או 71 בבסיס 10, שהוא 01000111 בבינארי), מייצרת את הקוד 7 (פעמון, 7 בבסיס 10, או 00000111 בבסיס בינארי). התו NULL (קוד 0) מיוצג על ידי Ctrl-@, "@" הוא הקוד מיד לפני "A" בערכת התווים ASCII. מטעמי נוחות, הרבה מסופים מקבלים את Ctrl-Space כמקבילה עבור Ctrl-@. בכל מקרה, זה מייצר את אחד מ-32 קודי הבקרה של ASCII בין 0 ל-31. גישה זו אינה מסוגלת לייצג את התו DEL בגלל הערך שלו (קוד 127), אבל Ctrl-? משמש לעיתים קרובות עבור תו זה, שכן הפחתה של 64 מ'?' נותן מינוס 1, שבתרגום ל-7 סיביות הוא 127.
כאשר מקש הבקרה לחוץ, מקשי האותיות מייצרים את אותם תווי בקרה ללא קשר למצב של מקשי Shift או Caps Lock. במילים אחרות, זה לא משנה אם המקש היה יוצר אות גדולה או קטנה אילולי הלחיצה על קונטרול. הפרשנות של מקש הבקרה עם מקשי הרווח, התו הגרפי ומקשי הספרות (קודי ASCII 32 עד 63) משתנה בין מערכות. חלקם יפיקו את אותו קוד תו כאילו לא הוחזק מקש הבקרה. מערכות אחרות מתרגמות את המפתחות הללו לתווי בקרה כאשר מקש הבקרה לחוץ. הפרשנות של מקש הבקרה עם מקשים שאינם ASCII ("זרים") משתנה גם היא בין המערכות.
תווי בקרה מומרים לעיתים קרובות לצורה הניתנת להדפסה הידועה בשם סימון קרט על ידי הדפסת סימן קרט (^) ולאחר מכן תו ASCII בעל הערך של תו הבקרה בתוספת 64. תווי בקרה שנוצרו באמצעות מקשי האותיות מוצגים לפיכך באות גדולה. לדוגמה, ^G מייצג קוד 7, אשר נוצר על ידי לחיצה על מקש G כאשר מקש הבקרה לחוץ.
למקלדות יש בדרך כלל כמה מקשים בודדים שמייצרים קודי תו בקרה. לדוגמה, המפתח שכותרתו "Backspace" מפיק בדרך כלל קוד 8, "Tab" קוד 9, "Enter" או "Return" קוד 13 (אם כי מקלדות מסוימות עשויות להפיק קוד 10 עבור "Enter").
מקלדות רבות כוללות מקשים שאינם מתאימים לשום תו ASCII שניתן להדפסה או לתו בקרה, למשל חיצי בקרת סמן ופונקציות עיבוד תמלילים. לחיצות המקשים הקשורות מועברות לתוכניות מחשב באחת מארבע שיטות: ניכוס תווי בקרה שאינם בשימוש; שימוש בקידוד כלשהו מלבד ASCII; שימוש ברצפי בקרה מרובי תווים; או שימוש במנגנון נוסף מחוץ ליצירת תווים. מסופי מחשב "טיפשים" משתמשים בדרך כלל ברצפי בקרה. מקלדות המחוברות למחשבים אישיים עצמאיים שיוצרו בשנות ה-80 משתמשות בדרך כלל באחת משתי השיטות הראשונות (או בשתיהן). מקלדות מחשב מודרניות מייצרות קודי סריקה המזהים את המקשים הפיזיים הספציפיים שנלחצים; תוכנת המחשב קובעת כיצד לטפל במקשים הנלחצים, כולל כל אחת מארבע השיטות שתוארו לעיל.
שימושים

תווי הבקרה תוכננו להתחלק למספר קבוצות: בקרת הדפסה ותצוגה, מבנה נתונים, בקרת שידור ועוד.
שימושים > בקרת הדפסה ותצוגה

תווי בקרת הדפסה שימשו לראשונה לשליטה במנגנון הפיזי של מכונות כתיבה, התקן הפלט המוקדם ביותר. יישום מוקדם של רעיון זה היה תווי בקרת סמן ASA מחוץ לתשדורת. מאוחר יותר שולבו תווי בקרה בזרם הנתונים שיודפסו. תו החזרת הסמן (CR), כאשר הוא נשלח למכשיר כזה, גורם לו לשים את התו בקצה הנייר בו מתחילה הכתיבה (ואולי גם להעביר את מיקום ההדפסה לשורה הבאה). תו הזנת השורה (LF/NL) גורם להתקן להציב את מיקום ההדפסה בשורה הבאה. זה עשוי (או אולי לא), בהתאם למכשיר ולתצורתו, גם להזיז את מיקום ההדפסה לתחילת השורה הבאה (המיקום השמאלי ביותר עבור כתב משמאל לימין, כמו האלפבית המשמש לשפות מערביות, והמיקום הימני ביותר עבור כתבים מימין לשמאל כגון האלפבית העברי והערבי). תווי הטאב האנכי והאופקי (VT ו-HT/TAB) גורמים להתקן הפלט להזיז את מיקום ההדפסה לתחנת הטאב הבאה בכיוון הקריאה. תו הזנת הטופס (FF/NP) מתחיל עמוד נייר חדש, ויכול לעבור לתחילת השורה הראשונה, או לא לעבור. תו ה-backspace (BS) מזיז את מיקום ההדפסה תו אחד אחורה. במדפסות, כולל מסופי מחשב עם עותקים מודפסים, לרוב משתמשים בזה כדי שהמדפסת תוכל להדפיס תו נוסף על גבי התו האחרון שהודפס כדי להפיק תווים אחרים שאינם זמינים במקלדת. על מסופי וידאו והתקני פלט אלקטרוניים אחרים, יש לעיתים קרובות אפשרויות תצורת תוכנה (או חומרה) המאפשרות מחיקה עם התו backspace (למשל, רצף BS, SP, BS), שמוחק, או רצף שלא מוחק, אך במחשבים מודרניים התו מוחק כברירת מחדל. תווי ההסטה וההזזה החוצה (SI ו-SO) שימשו לבחירת ערכות תווים חלופיות, גופנים, קו תחתון או מצבי הדפסה אחרים. רצפי מילוט שימשו לעיתים קרובות כדי לעשות את אותו הדבר.
עם הופעת מסופי מחשב שלא הדפיסו פיזית על נייר ולכן הציעו גמישות רבה יותר לגבי מיקום במסך, מחיקה וכדומה, קודי בקרה להדפסה הותאמו למצב החדש. הזנות טפסים, למשל, ניקו בדרך כלל את המסך, שכן לא היה דף נייר חדש לעבור אליו. פותחו רצפי מילוט מורכבים יותר כדי לנצל את הגמישות של המסופים החדשים. הרעיון של תו בקרה תמיד היה מגביל במידה מסוימת, ובפרט כאשר נעשה בו שימוש עם חומרה חדשה, גמישה הרבה יותר. רצפי בקרה (לפעמים מיושמים כרצפי מילוט) יכלו להתאים לגמישות ולעוצמה החדשים והפכו לשיטה הסטנדרטית. עם זאת, היה, ונשאר, מגוון גדול של רצפים סטנדרטיים לבחירה.
שימושים > מבנה נתונים

המפרידים (קובץ, קבוצה, רשומה ויחידה: FS, GS, RS ו-US) נוצרו כדי לייצר מבנה לנתונים, בדרך כלל על קלטת, כדי לדמות כרטיסים מחוררים. סוף מדיום (EM) מזהיר שהקלטת (או אמצעי הקלטה אחר) מסתיימת. בעוד שמערכות רבות משתמשות ב-CR/LF וב-TAB להבניית נתונים, ניתן להיתקל בתווי בקרת המפריד בנתונים שיש להבנות. תווי הבקרה של המפריד אינם עמוסים מדי; אין בהם שימוש כללי למעט הפרדת נתונים לקבוצות מובנות. הערכים המספריים שלהם צמודים לתו הרווח, שיכול להיחשב כחבר בקבוצה, כמפריד מילים.
שימושים > בקרת שידור

תווי בקרת השידור נועדו להבנות זרם נתונים, ולנהל שידור חוזר או כשל סלחני, לפי הצורך, במקרה של שגיאות שידור.
תו ההתחלה של כותרת (SOH) נועד לסמן קטע שאינו נתונים בזרם נתונים - החלק בזרם המכיל כתובות ונתוני תחזוקה אחרים. תו תחילת הטקסט (STX) סימן את סוף הכותרת, ואת ההתחלה של החלק הטקסטואלי של זרם. תו סוף הטקסט (ETX) סימן את סוף הנתונים של הודעה. מוסכמה בשימוש נרחב היא להפוך את שני התווים הקודמים ל-ETX לסיכום ביקורת או CRC למטרות זיהוי שגיאות. תו סוף גוש השידור (ETB) שימש לציון סופו של גוש נתונים, שבו הנתונים חולקו לבלוקים כאלה למטרות שידור.
תו הבריחה (ESC) נועד "לצטט" את התו הבא, אם זה היה תו בקרה אחר הוא היה מדפיס אותו במקום לבצע את פונקציית הבקרה. כיום כמעט ולא משתמשים בו למטרה זו. תווים שונים הניתנים להדפסה משמשים כ"תווי בריחה " גלויים, בהתאם להקשר.
תו ההחלפה (SUB) נועד לבקש תרגום של התו הבא מתו שניתן להדפסה לערך אחר, בדרך כלל על ידי הגדרת bit 5 לאפס. זה שימושי מכיוון שחלק מהמדיה (כגון גיליונות נייר המיוצרים על ידי מכונות כתיבה) יכולים לשדר רק תווים הניתנים להדפסה. במערכות MS-DOS עם קבצים פתוחים במצב טקסט, תו "סוף טקסט" או "סוף קובץ" מסומן על ידי תו זה (Ctrl-Z), במקום Ctrl-C או Ctrl-D, הנפוצים בשאר מערכות הפעלה.
תו הביטול (CAN) סימן שיש למחוק את הרכיב הקודם. תו ההכרה השלילי (NAK) הוא דגל מוגדר כדי לציין בעיה בקליטה, ולעיתים קרובות, לסמן שיש לשלוח שוב את הרכיב הנוכחי. תו האישור (ACK) משמש בדרך כלל כדגל כדי לציין שלא זוהתה בעיה באלמנט הנוכחי.
כאשר אמצעי שידור הוא חצי דופלקס (כלומר, הוא יכול לשדר רק בכיוון אחד בכל פעם), יש בדרך כלל תחנת מאסטר שיכולה לשדר בכל זמן, ותחנת בת אחת או יותר שמשדרות כשיש להן רשות. תו החקירה (ENQ) משמש בדרך כלל את תחנת המאסטר כדי לבקש מתחנת בת לשלוח את ההודעה הבאה שלה. תחנת בת מציינת שהיא השלימה את השידור שלה על ידי שליחת תו סוף השידור (EOT).
קודי בקרת המכשיר (DC1 עד DC4) היו במקור כלליים, שיושמו לפי הצורך על ידי כל מכשיר. עם זאת, צורך אוניברסלי בהעברת נתונים הוא לבקש מהשולח להפסיק את השידור כאשר מקלט אינו מסוגל באופן זמני לקבל נתונים נוספים. חברת Digital Equipment Corporation המציאה קונבנציה שהשתמשה ב-19 (תו בקרה במכשיר 3 (DC3), הידוע גם כ-control-S, או XOFF) לסימון "עצור שידור" ("S"top), ו-17 (תו בקרה במכשיר 1 (DC1), הידוע גם כ-control-Q, או XON) כדי להתחיל בשידור. זה נכנס לשימוש כה נרחב שהרוב לא ידעו שהוא לא חלק מ-ASCII הרשמי. טכניקה זו, ככל שתיושם, חוסכת חוטים בכבל הנתונים המוקדשים לניהול שידור, מה שחוסך כסף. עם זאת, יש להשתמש בפרוטוקול הגיוני לשימוש באותות בקרת זרימת שידור כאלה, כדי למנוע מצבי קיפאון פוטנציאליים.
תו מילוט של קישור נתונים (DLE) נועד להיות אות לקצה השני של קישור נתונים שהתו הבא הוא תו בקרה כגון STX או ETX. לדוגמה, חבילת נתונים עשויה להיות בנויה בצורה הבאה (DLE) <STX> <PAYLOAD> (DLE) <ETX>.
שימושים > קודים שונים

קוד 7 (BEL) נועד לגרום לאות קולי במסוף המקבל.
רבים מתווי הבקרה של ASCII תוכננו עבור מכשירים של אותה תקופה שלא משמשים כיום. לדוגמה, קוד 22, "סינכרוני סרק" (SYN), נשלח במקור על ידי מודמים סינכרוניים (שצריכים לשלוח נתונים כל הזמן) כאשר לא היו נתונים ממשיים לשליחה. (מערכות מודרניות משתמשות בדרך כלל ב-start bit כדי להכריז על תחילתה של מילה משודרת — זו תכונה של תקשורת א-סינכרונית. קישורי תקשורת סינכרוניים נראו לעיתים קרובות יותר עם מיינפריים, שם הם הופעלו בדרך כלל על גבי קווי תקשורת ארגוניים שכורים כדי לחבר מיינפריים למיינפריים אחר או אולי למיני מחשב.)
קוד 0 (שם קוד ASCII NUL) הוא מקרה מיוחד. בכרטיס מנוקב, זה המצב כאשר אין חורים. נוח להתייחס לזה כאל תו מילוי ללא משמעות אחרת. מכיוון שלמיקום של תו NUL אין חורים, ניתן להחליפו בכל תו אחר במועד מאוחר יותר, לכן הוא שימש בדרך כלל לשמירת מקום, או לתיקון שגיאות או להכנסת מידע שיהיה זמין במועד מאוחר יותר, או במקום אחר. במחשוב הוא משמש לעיתים קרובות עבור ריפוד ברשומות באורך קבוע ובאופן נפוץ יותר, לסימון סוף מחרוזת.
קוד 127 (DEL, המכונה "rubout") הוא גם מקרה מיוחד. בקוד 7 הסיביות שלו כל הסיביות דולקות, מה שבעצם מחק תא תו בסרט מנוקב כאשר נקבו יתר על המידה. סרט מנוקב היה אמצעי אחסון נפוץ כשפותח ASCII, עם היסטוריית מחשוב החל מציוד לפיצוח קודים של מלחמת העולם השנייה בביורו שיפרוב. סרט הנייר יצא משימוש בשנות ה-70, כך שההיבט החכם הזה של ASCII כמעט ולא ראה שימוש לאחר מכן. חלק מהמערכות (כגון מחשב אפל הראשון) המירו אותו ל-backspace. אבל מכיוון שהקוד שלו נמצא בטווח של תווים אחרים הניתנים להדפסה, ומפני שלא היה לו גליף רשמי, ספקי ציוד מחשבים רבים השתמשו בו כתו נוסף שניתן להדפסה (לעיתים קרובות תו "קופסה" שחור לגמרי השימושי למחיקת טקסט על ידי הדפסת יתר עם דיו).
ROM-ים שאינם ניתנים למחיקה מיושמים בדרך כלל כמערכים של אלמנטים ניתנים להיתוך, שכל אחד מהם מייצג ביט, שניתן לעבור רק בכיוון אחד, בדרך כלל מאחד לאפס. ב-PROM-ים כאלה, ניתן להשתמש בתווי DEL ו-NUL באותו אופן שבו נעשה שימוש בקלטת מחוררת: האחד לשמור בתי מילוי חסרי משמעות שניתן לכתוב מאוחר יותר, והשני כדי להמיר בתים כתובים לבתי מילוי חסרי משמעות. עבור PROM-ים שמחליפים אחד לאפס, התפקידים של NUL ו-DEL הפוכים; כמו כן, DEL יעבוד רק עם תווים של 7 סיביות, שבהם נעשה שימוש לעיתים רחוקות כיום; עבור תוכן של 8 סיביות, ניתן להשתמש בקוד התו 255, המוגדר בדרך כלל כתו רווח לא שובר, במקום DEL.
מערכות קבצים רבות אינן מאפשרות תווי בקרה בשמות קבצים, מכיוון שייתכן שיש להם פונקציות שמורות.
הערות שוליים

↑  MS-DOS QBasic v1.1 Documentation. Microsoft 1987-1991.
↑  The Unicode Standard Version 13.0 – Core Specification (PDF), Unicode, Inc., אורכב מ-המקור (PDF) ב-2022-10-09
↑  "ASCII Characters". אורכב מ-המקור ב-28 באוקטובר 2009. נבדק ב-2010-10-08. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4555289-7
Cities XL

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  8 באוקטובר 2009
 סוגה:  משחק בניית ערים
 פיתוח:  Monte cristo, Focus Home Interactive
 הוצאה לאור:  Monte cristo, Focus Home Interactive
 ארץ מקור:  צרפת 
 סדרה:  (סדרת משחקים)Cities XL
 דרישות תוכנה
 גרסה:  2009
 מצבי משחק:  משתתף יחיד ומרובה משתתפים
 פלטפורמות:  Windows
 המשחק הבא:  cities XL 2011
 דרישות מערכת
 מעבד:  Intel CPU: Pentium 4 2.53GHz AMD CPU: Athlon XP 2500
 זיכרון:  1 GB RAM
 מקום פנוי:  8 GB
 בקרים:  עכבר, מקלדת
 
Cities XL הוא משחק בניית ערים למחשב האישי אשר פותח על ידי Monte Cristo. המשחק מאפשר לשחקנים לשחק ביחד על פני כוכב עצום, ולעבוד ביחד בסחר משאבים או הקמת מבנים מיוחדים על מנת לרצות את צורכיהם של התושבים.
המשחק תוכנן לצאת ברבעון הראשון של 2009 אך לבסוף יצא ב-8 באוקטובר. ב-8 במרץ 2010 נסגר השירות מרובים משתתפים והמשחק נהיה לשחקן יחיד בלבד. חברת Focus Home Interactive רכשה את הזיכיון ביוני 2010 ושחררה את Cities XL 2011 ב-14 באוקטובר 2010.
משחקיות > משחק מרובה משתתפים

Cities XL מאפשר לשחקן את האפשרות לשחק בעולם וירטואלי מתמשך אשר ידוע בשם "כוכב" אשר דורש דמי מנוי חודשיים. כחבר ב"כוכב", שחקנים יכולים לבנות את הערים שלהם בעולם וירטואלי המאוכלס בידי מנויים אחרים, לסחור במשאבים כמו חשמל ואוכל עם משתמשים אחרים, לעבוד ביחד לבניית פרויקטי בנייה מיוחדים כמו מגדל אייפל או פסל החירות, ולבקר ערים אחרות כאווטאר וגם ליצור אירועים.
משחקיות > תוכנית בניין עירונית

המשחק דורש משחקן לייעד את שטחו לשלושה סוגים של בניינים: מגורים, מסחר ותעשייה, שכל אחד מהם יכול להיות צפיפות שונה. בנוסף מבניי המגורים מחולקים לארבעה מעמדות כלכליים: פועל(Unskilled Worker), עובד משכיל(Skilled Worker), מנהל(Executives), אליטה(Elite). לפני ייעוד השטח יש לבחור את המעמד הכלכלי שיתגורר באזור. על מנת ליצור אתרי בנייה, השחקנים מסמנים אזור במפה לפי בחירתם ובאזור מיד מופיעים אתרי בנייה וכבישים. המבנים ייבנו לפי הדרישה. השחקן גם יכול ליצור אתרי בנייה בודדים.
משחקיות > תחבורה

Cities XL מאפשר לשחקנים לבנות מערכת תחבורה עירונית הכוללת: כבישים, גשרים, מנהרות. בנוסף מערכות אחרות שהיו מתוכננות למשחק היו רכבת תחתית, מעבורת ורכבות. בדצמבר 2009 יצא תוסף שמאפשר גם הקמת מערכת אוטובוסים.
ראו גם

סים סיטי (סדרת משחקים)
RollerCoaster Tycoon (סדרת משחקים)
ריבה

ערך זה עוסק במאכל מתוק העשוי מהרתחת פירות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  ממתק, ממרח
 מרכיבים עיקריים:  פרי כלשהו וסוכר או סוכר פירות
 ברכתו:  ברכת שהכל, אם הפרי ניכר ברכתו בורא פרי העץ
 
שלל ריבות: תפוחים, חבושים, שזיפים, קישואים (מלמעלה עם כיוון השעון) ובאמצע תפוזים
צנצנות ריבה בדוכן
ריבה היא מאכל מתוק המוכן באמצעות בישול של פירות או ירקות עם סוכר, עד לקבלת קריש. את הריבה ניתן לאכול לבדה ולהשתמש בה כממרח או כמילוי.
אופן ההכנה

ריבה ניתנת להכנה בתערובת של סוכר ופרי או ירק בלבד. לפעמים מוסיפים לה חומרים מקרישים נוספים כגון ג'לטין או פקטין, המופק מפירות שונים כגון לימון. בנוסף, יש ריבות המכילות צבעי מאכל כדי להשיג מראה יפה יותר.
לרוב, ריבה ביתית מוכנת על ידי בישול המרכיבים ביחס של 1:1 בין משקל הפרי למשקל הסוכר, על מנת שהקרישה תהיה אחידה והטעם יהיה מתוק יותר. ניתן להכין ריבה גם ביחסי תערובת אחרים כגון 2:3 לטובת הפרי. עם זאת, מכיוון שהסוכר אחראי על חלק מהקרישה, במקרים אלו נדרש להשתמש בעזר אחר על מנת להקריש את הריבה. אחד מחומרי ההקרשה הנפוצים ביותר הוא פקטין – חומר שנמצא בתפוחי עץ, פירות הדר ופירות נוספים. לריבות שהוכנו מפרי דל בפקטין ניתן להוסיף ליבות תפוחי עץ – שיפרישו מספיק פקטין כדי להקריש את הריבה – ולהוציאן מהריבה לפני תום הבישול. ניתן להוסיף גם לימון שלם חתוך, על קליפתו וגרעיניו.
הריבה כאמצעי שימור

ריבה מהווה שיטה לשימור מזון, מכיוון שהסוכר מונע את רקבון הפירות. הסיבה לכך היא העובדה שחיידקים שונים, הפועלים לפירוק וקלקול מזון, אינם מסוגלים לשרוד בסביבה בה אחוז הסוכרכ גבוה מ-35%. ריבה היא אמצעי שימור אך ורק אם סך כל סוכרי הפרי הקיימים, בתוספת הסוכר שהוסף בתהליך הבישול, יעמוד על כ־35% ממשקל הריבה כולה, והריבה תהיה הומוגנית – אחרת תיתכן התפתחות של מושבות חיידקים באזורים דלי סוכר בתוך הריבה.
ניתן לשמר ריבה גם באמצעות סוכר פרי המוסף אליה במקום סוכר לבן, כמו גם דבש וסוכרים אחרים. ריבה המכילה ממתיקים מלאכותיים לא תישמר, אלא אם יוסיפו לה חומר משמר על מנת לפצות על העדר הסוכר.
שימושים

לרוב ריבה נרקחת על מנת לשמר את יבול פירות שעונתם קצרה, כגון משמשים ודובדבנים. בצורה זו, ניתן לנצל את מלוא תנובתו של עץ הפרי, אפילו אם פריו זמין לשבועיים בלבד.
ריבה היא מצרך הכרחי בתקופות מלחמה ומחסור, בזכות מחירה הזול יחסית ויכולת השימור ארוכת הטווח שלה. בתקופת הצנע בישראל שימשה ריבה כתחליף לסוכר לצורך המתקת תה.
שימוש נוסף לרקיחת ריבה הוא שיפור טעמם של הפירות שטעמם אינו ערב לחך כשהם טריים, כגון חבושים וחושחש. במקרים אלו, פירות מרים, לא מתוקים דיים או קשים מדי לנגיסה יהיו בסיס טוב לריבה – לאחר הבישול המרכך וההמתקה ניתן לצרכם.
ריבת תות היא מילוי פופולרי לסופגנייה בחנוכה.
סוגים שונים של ריבות

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  260 קק"ל
 
 חלבונים:  1 ג'
 פחמימות:  64 ג'
 שומן:  0 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 
 נתרן:  7 מ"ג
 
 מקור: [דרוש מקור]
אף על פי שריבה בהגדרתה האינטואיטיבית היא תערובת של פרי וסוכר, הרי שמאכלים שונים המהווים קריש עתיר סוכר לעיתים נקראים ריבות. כך למשל, מירקות כגון גזר, בצל, עגבנייה, וחציל ניתן להכין מאכלים דמויי ריבות, שנקראות על שם הירק ממנו הוכנו. דוגמה נוספת היא ריבת חלב (Dulce de leche), שהיא ממרח שעשוי מחלב וסוכר.
גם ריבות אמיתיות, העשויות פרי וסוכר, זכו לשמות שונים בהתאם לאופי ההכנה, סוג הפרי והמינונים השונים בין פירות וסוכר.
ריבה רגילה מכילה בדרך כלל 60% סוכר ו-35% פרי.
קונפיטורה – ריבה בה מצויים גושי פרי או קליפות פרי, ולרוב אחוזי הפרי שבה מעל 50%. כמו כן על פי תקן משרד הבריאות בישראל, אסור לקונפיטורה להכיל חומרים משמרים או צבעי מאכל. חומרי השימור היחידים הנהוגים בשימוש לייצור קונפיטורה הם פקטין (המסייע בקרישה) ומיץ לימון (המסייע בשימור).
מרמלדה – ריבה העשויה מפירות. הרומאים שימרו חבושים באמצעות דבש מדולל. מרמלדה אנגלית עשויה מפלחי וקליפות תפוזים.
מעדן פרי הוא כינוי שיווקי בעיקר לריבה או קונפיטורה, שבה כל הסוכר הקיים בריבה מקורו בפרי ממנו הוכנה הריבה. כך למשל מעדן פרי תות מכיל כ-40% פרי, ו-60% סוכר-פרי, שהופק מרכז תותים בלבד. לעיתים, אף המקריש הנוסף (לרוב פקטין) מופק מהפרי עצמו.
ריבה בתרבות

ניתן לראות את הריבה ביצירות ספרותיות וקולנועיות שונות:
בספר נשים קטנות מסמלת הכנת הריבה נשיות ומומחיות בניהול בית. מג נכשלת בהכנת כמות גדולה של ריבת ענבי שועל, לאחר שבעלה רכש כמות גדולה של צנצנות.
בספר אנה קארנינה מתואר איך קיטי מנסה להנהיג במשק ביתו של לווין שיטה חדשה להכנת ריבה.
בספר שבועת אמונים עוקץ ש"י עגנון את בן יהודה על הבחירה בשם "ריבה" וכותב: "ושכנים באים זה אצל זה ושותים תה עם מרקחת של פירות. יש שם תלמיד חכם, מתלוצץ הוא על בעל המלון, שטעה בפירוש המלות וקרא למרקחת של פירות ריבה" כאשר כוונתו היא לבעל המילון.
בסרט "סויילנט גרין" ("Soylent Green". מותחן דיסטופי אמריקאי משנת 1973) מהווה ריבת תות שדה, הנאכלת בכפית מתוך צנצנת, סמל למותרות שלא תתוארנה בעולם הסובל ממצוקת רעב קשה.
בספר עמק החיות המוזרות מזווה הריבה מוצג כרכוש משפחתי חשוב.
בספר הדוב פדינגטון מגיע הדוב פדינגטון ללונדון עם צנצנת ריבה במזוודה, וכן גם כממרח המועדף בסנדוויצים שהוא אוכל או מחלק לידידיו.
באחד מפרקי הסדרה על אדונים ומשרתים ריבה מהווה את ציר העלילה, שמשכנעת ילד פליט מלחמת העולם השנייה לחזור לחייך ולתת אמון בבני אדם.
ראו גם

מרמלדה – ריבה העשויה פירות הדר
פובידל – ריבה סמיכה העשויה משזיפים
קריש פירות – ממתק העשוי במקור מריבות מיובשות
ריבות משמשים, שזיפים, תותים ואוכמניות.
פרוסת לחם עם ריבה
יהדות פלבן

יהדות פלבן היא קהילה יהודית בת מספר קהלים שהתקיימה בעיר פלבן שבבולגריה, מהמאה ה-7 ועד לאמצע המאה ה-20. בסוף שנות ה-30 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה כ-1,000 נפשות. ב-1943 ניצלו יהודי העיר משילוח למחנות ההשמדה ובסמוך לעיר פעל מחנה הריכוז קאייליקה. מרבית בני הקהילה עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה.
יסוד הקהילה

ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס טען במחקריו, שב-681 עם הקמת האימפריה הבולגרית הראשונה על ידי החאן אספרוך כבר התגוררה בפלבן קהילה יהודית. הייתה זו קהילה רומניוטית ולה בתי כנסת. קהל זה שהלך והתמעט לאורך השנים, כונה מאוחר יותר על ידי מגורשי ספרד שהתיישבו בעיר גריגוס. רוזאניס תיעד מצבות של נפטרים יהודים מהמאה ה-14, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1374 הגיעו לפלבן יהודים שגורשו מהונגריה והקימו קהל עצמאי בתוך הקהילה. יהודי העיר כינו אותה בשם פלוונא.
תחת השלטון העות'מאני

ב-1395 לאחר כיבוש פלבן וניקופול על ידי האימפריה העות'מאנית, תועדו בערים אלו קהילות יהודיות. תיעוד לקהילה יהודית מצויות גם בספרי שאלות ותשובות ופסקי הלכה של רבנים כגון יוסף קארו ושמואל די מדינה. ב-1471 הגיעו לפלבן מגורשי בוואריה שהקימו בעיר קהל מתפללים בנוסח אשכנז. בראשית המאה ה-16 הגיעו לפלבן מגורשי ספרד ובמספרם הגדול שינו את אופייה של הקהילה אשר קיבלה בהדרגה צביון ספרדי. היהודים עסקו במסחר זעיר ותפירת מדים עבור הצבא העות'מאני.
בתקופתו של סלים הראשון תועדה בפלבן קהילה יהודית בת 3 קהלים: ספרדי, אשכנזי והונגרי. מרבית בני הקהילה היו במצב כלכלי טוב ולפי תכנים בספרי שאלות ותשובות למדים, שחלקם החזיקו בעבדים ושפחות. הואלי הבולגרי מטעם העות'מאנים מיכאיל אואוגלו נהג לסחוט כספית את בני הקהילה. בתקופת סולימאן הראשון הגיע גל נוסף של מהגרים יהודים מאזור הונגריה. בתקופת הסולטאן מוראט השלישי חלה הרעה ניכרת במצבם הכלכלי של בני הקהילה, על רקע ירידה משמעותית בערך המטבעות העות'מאניים, בשל החלפת חומרי הגלם מהן יוצרו. ב-1566 נמנו בעיר 103 יהודים.
בעת הזו התבלט כפוסק הלכתי בכל קהילות בולגריה הרב גרשון יהודה (טודרוס) אשכנזי בן העיר פלבן. ב-1593 כבש את פלבן הנסיך הוולאכי מיכאי האמיץ, ערך פוגרום בקרב יהודיה, העלה את העיר באש, לקח בשבי חלק מבני הקהילה היהודית והובילם לוולאכיה. במהלך גזירות ת"ח ת"ט הובאו לשטחי האימפריה העות'מאנית בכלל והבלקן בפרט, עבדים יהודים רבים שנלקחו בשבי על ידי כוחותיו של בוגדן חמלניצקי והם נפדו בממון רב על ידי קהילות יהודי בולגריה ובכלל זה פלבן. כמה עשרות מהם התיישבו בעיר. ב-1797 כבש את העיר הואלי העות'מאני המורד אוסמאן פאזוואנטואולו ונערכו פרעות ביהודי העיר. בני הקהילה נמלטו לסופיה. ב-1810, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) נכבשה העיר בידי צבא האימפריה הרוסית ושוב נערכו פרעות ביהודי העיר. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), היוותה פלבן זירת לחימה מרכזית, הקהילה היהודית ומוסדותיה נפגעו קשות ובני הקהילה נטשו את העיר.
לאחר עצמאות בולגריה

לאחר סיום המלחמה והקמת נסיכות בולגריה, החלו היהודים לחזור לפלבן. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת פלבן ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות ומנתה 500 נפשות. ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת פלבן בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי חיים יעקב חיימוב יושב ראש הקהילה.
לאחר עצמאות בולגריה > החינוך היהודי

עד לראשית המאה ה-20 התבסס החינוך היהודי על בתי למידה שנקראו מלדארי והוקמו רק בקהילות הגדולות והמבוססות כדוגמת פלבן. המלדארי בפלבן היה חלקו בבעלות פרטית של רבנים וחזנים ונסמך על תרומות ותשלומי הורי התלמידים. לאחר עצמאות בולגריה חלה מהפכה בחינוך היהודי והוקמו בתי ספר יסודיים ופרו-גמנסיות בהם לימדו תוכני לימוד נוספים כגון מתמטיקה ושפות. לפי נתוני מערכת החינוך היהודית למדו בה ב-1923 38 תלמידים. התלמידים למדו בכיתת גן וכיתת בית ספר יסודי, כאשר ממשלת בולגריה מימנה 8% מתקציב מערכת החינוך ועיריית פלבן 16% נוספים.
לאחר עצמאות בולגריה > חיי הקהילה

בקרב קהילת פלבן הייתה פעילות ציונית ענפה ולצידה גם פעילות קומוניסטית משמעותית, אך זו הלכה ודעכה בהדרגה. ב-4 במרץ 1923 נערכו בחירות לוועדי הקהילות היהודיות בבולגריה ובפלבן זכו הציונים ב-78.5% מהקולות והקומוניסטים ב-21.5% מהקולות. ב-1929 ניגשה לבחירות רשימה מאוחדת של ציונים ומתבדלים. ב-1932 ניגשה לבחירות רשימה אחת ציונית מאוחדת. במהלך שנות ה-20 פעל בעיר בנק בבעלות יהודית, ששימש גם כקופת מלווה (קאסה) ופעל בסיוע ארגון הג'וינט.
מלחמת העולם השנייה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 1,000 נפשות. על יהודי העיר הוחל החוק להגנת האומה ובהמשך נלקחו הגברים בגילאי 20–40 לעבודות כפייה. ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה", כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 108 יהודים מפלבן שנכללו במכסה זו. הגירוש לא יצא אל הפועל.
מלחמת העולם השנייה > גטו פלבן

ב-25 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה וכ-6,000 מהם הגיעו לעיר פלבן. המגורשים היו במצב פיזי ירוד ובני קהילת פלבן נרתמו לסייע לקליטתם. היהודים שוכנו בעשרה בניינים ציבוריים ובכלל זה בית הספר היהודי ובית הכנסת. השלטונות היקשו על הטיפול הרפואי ומפעל הזנתם של הפליטים. אנשי הקומיסריון לשאלות יהודיות של אלכסנדר בלב, עצרו יהודים רבים שנחשדו בסיוע לפרטיזנים או בהיותם פליטים ללא אזרחות ממקדוניה ובני הקהילה דאגו עבורם לתעודות זהות מזויפות. בקיץ 1943 הורה המושל הצבאי של פלבן הגנרל יונוב לגרש את מגורשי סופיה מפלבן לכפרי הסביבה.
מלחמת העולם השנייה > מחנה הריכוז קאייליקה

לפחות 200 ממגורשי פלבן הועברו למחנה הריכוז בקאייליקה שמוקם 5 קילומטרים מהעיר פלבן ופעל כשנה. בהמשך הגיעו מגורשים גם מערים אחרות. המחנה הופעל על ידי הצבא הבולגרי ללא כל נוכחות גרמנית בשטח. מפקד המחנה ליובאן זמרליאב שהיה פאשיסט ואנטישמי ידוע, נהג לענות ולהשפיל את העצורים. זמרליאב נהג להעיר את העצורים באישון ליל, באיומי רובים ציווה על הנשים לרקוד לפניו והטריד אותן. ב-10 ביולי 1944 פרצה שרפה באחד מצריפי המחנה. זמרליאב ניצב בפתח דלת הצריף ואיים באקדחו על היהודים שניסו להימלט. שניים מהעצורים חבטו בו, ריתקו אותו לקרקע ואיפשרו לאחרים להימלט. 11 יהודים מצאו את מותם בשרפה, 3 נהרגו במקום ו-8 מתו מפצעיהם מאוחר יותר. המשטרה הבולגרית לא הצליחה לקבוע חד משמעית שמדובר היה בהצתה. בספטמבר 1944 לאחר כיבוש סופיה על ידי ברית המועצות שוחררו עצורי קאייליקה. לאחר מלחמת העולם השנייה הועמד ליובאן זמרליאב לדין. התביעה דרשה 10 שנות מאסר אך הוא זוכה.
העלייה לישראל

במפקד שנערך לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר 1,000 יהודים. חודשה הפעילות הציונית והוקמו תאים של הארגונים השומר הצעיר והחלוץ הצעיר שפעלו להכשיר את בני הקהילה לקראת עלייה לישראל. מרבית יהודי העיר עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה. ב-28 במאי 1949, עם תום השלב המרכזי בעליית יהודי בולגריה לישראל, ערכה הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה מפקד אוכלוסין בקרב הקהילות השונות ובפלבן נמנו 153 יהודים. בראשית המאה ה-21 התגוררו בפלבן פחות ממניין יהודים. ב-2022 התגוררו בעיר 60 יהודים.