stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עליזה שנהר
ביוגרפיה

שנהר נולדה בטבריה למלכה ולישראל גוטר שגרו באותה עת בראש פינה. בילדותה עברו בני משפחתה, הוריה ואחיה משה, לחיפה שם סיימה את בית החינוך התיכון ("תיכון חדש חיפה") בשנת 1961. שנהר הייתה חברה פעילה בתנועת הנוער העובד והלומד ושירתה בחיל הים בשנים 1961–1963. היא סיימה את שירותה הצבאי בדרגת סמלת ובאותה תקופה סיימה גם את סמינר צה"ל למורים.
את לימודי התואר הראשון (ספרות עברית ולשון עברית), התואר השני (בספרות עברית עם התמחות בספרות עממית) והדוקטורט סיימה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט, שנכתבה בהדרכת פרופ' דב נוי והוגשה ב-1975, היה "העימות המשפחתי בסיפורי העם של עדות ישראל".
שנהר הצטרפה לסגל אוניברסיטת חיפה, שם קיבלה דרגת מרצה בכיר בשנת 1978, דרגת "פרופסור חבר" בשנת 1982 ודרגת "פרופסור מן המניין" בשנת 1989. בנוסף, כיהנה כראש החטיבה לפולקלור באוניברסיטת חיפה (1975–1980), כראש החוג לספרות עברית והשוואתית (1980–1983) וכראש אקדמי של ארכיון הסיפור העממי "אסע"י" (1983-1991). כמו כן, יסדה את החוג ללימודים רב-תחומיים ועמדה בראשו (1986-1987). שנהר אף שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטת גטינגן בגרמניה.
בשנת 1991 נבחרה לתפקיד רקטור אוניברסיטת חיפה, והייתה האישה הראשונה בישראל שכיהנה כרקטור אוניברסיטה. באותה שנה נבחרה על ידי שר החינוך והתרבות, זבולון המר, לעמוד בראש ועדה לבחינת לימודי היהדות במערכת החינוך הממלכתית בישראל ("ועדת שנהר"). הוועדה הגישה את המלצותיה לשר החינוך פרופ' אמנון רובינשטיין באוגוסט 1994.
בשנים 1994–1997 כיהנה שנהר כשגרירת ישראל בפדרציה הרוסית, בעקבות בקשתו של שר החוץ, שמעון פרס. היא שהתה בפדרציה הרוסית עם בן זוגה, פרופ' גדעון אלרעי, עד שלהי שנת 1997. פרופ' אלרֹעי, שהיה מנהל מחלקה פנימית א' במרכז הרפואי רמב"ם ונציב קבילות המטופלים של בית החולים, נפטר ב-31 במרץ 2007.
לאחר שובה, החלה שנהר לכהן, מספטמבר 1997, כנשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל, שהוקמה אז על ידי מכללת עמק יזרעאל, והיא הייתה ממייסדי המכללה האקדמית.
במקביל, שנהר כיהנה כיו"ר המועצה הציבורית לקליטת עלייה בחיפה, כחברת מועצת המנהלים של הסינמטק בחיפה, כיו"ר מועצת המנהלים של התיאטרון העירוני חיפה, כחברת חבר הנאמנים של פרס יו"ר הכנסת לתרומה לאיכות החיים בישראל, כחברת הוועד המנהל של המכון הישראלי לדמוקרטיה וכחברת חבר הנאמנים של אנו (בית התפוצות), וכן שימשה פעמים אחדות כשופטת בוועדות פרס ישראל לספרות יפה ולחקר הספרות. בנוסף, שימשה כחברת מערכת "פעמים", "מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי" והוצאת הספרים בתחום הפולקלור ב-Wayne State University שבדטרויט.
שנהר קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד של הסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק ושל אוניברסיטת הרטפורד וכן קיבלה את מדליית הנשיא של אוניברסיטת המדינה של מרכז קונטיקט. בשנים 2010–2012 כיהנה שנהר כיושבת ראש ועד ראשי המכללות הציבוריות בישראל. בנוסף היא מכהנת כחברת הוועדה המייעצת של קרן "בראשית" לחיזוק הזהות היהודית של יוצאי חבר המדינות, כחברת כבוד באקדמיה הרוסית למדעים, כחברת המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, וכיהנה כחברה במועצת עיריית חיפה אליה נבחרה בשורות מפלגת העבודה. ב-2013 קיבלה את אות יקירת חיפה. שנהר היא זוכת פרס רמת-גן לספרות לשנת 2013 על מפעל חיים.
מאז 2019 משמשת כיושבת ראש הנהלת העמותה לתולדות חיפה ומאז 2018 משמשת כיושבת ראש עמותת טנא בריאות. מתגוררת בסביוני דניה.
מחקריה

שנהר חוקרת את היצירה העממית שבספרות חז"ל ואת הספרות העממית היהודית והישראלית, וכתבה מספר ספרים:
מחקריה > מסיפור עממי לסיפור ילדים

הספר מתאר את דרכי עיצובה ומרכיביה האמנותיים של הספרות העממית לילדים תוך בחינת זיקות הגומלין שבין הסיפורים העממיים למבוגרים, השכיחים בעמים ובמסורת ישראל ועיבודם הספרותי לסיפורי ילדים. החוליה המקשרת בין הספרות העממית והספרות לילדים היא ההקבלה בין התפתחות הילד להתפתחות התרבות האנושית. הספר עוסק בעיקר בספרות העממית של עדות ישראל, המתקיימת במקביל ליצירה הנורמטיבית שבכתב ושילובה ביצירת העמים השכנים בכל תפוצות ישראל. הספר דן בסיפורי מוצא, במבחנים וניסיונות במעשיות, באכזריות בסיפורי העם, בסיפורים עם מוטיבים מאגיים, במשלי שועלים, בסיפור ההומוריסטי ובמשמעותם של סיפורי העדות.
מחקריה > הסיפור העממי של עדות ישראל

הספר עוסק בייחודיות של הסיפור העממי של עדות ישראל, ודן בקשר בין הספרות העממית של עדות ישראל לספרות המקראית (מוטיב אשת פוטיפר, מוטיבים מיתיים ואתולוגיים), לספרות התלמודית מדרשית (אגדת ברוריה אשת רבי מאיר, צדקה תציל ממוות, המושיע מארץ עשרת השבטים), מספרות ימי הביניים (מעשה ירושלמי, רבי מאיר ואשת ר' יהודה הטבח) וכן בדרכי ה"יהודי" של סיפור עממי בינלאומי ובהוראת סיפורי העם של עדות ישראל.
מחקריה > כוחה של תשתית

ספר מחקר זה מבקש לבטל את השניות שבין חוקרי הספרות לחוקרי הפולקלור, ולהציע באמצעות העיון ביצירות שונות את דרך המחקר המאוזנת בשאלת זיקתה של הספרות העברית החדשה אל מקורותיה העממיים. חמישה עיונים כולל הספר: "למקורותיה העממיים של 'אגדת שלושה וארבעה' לח"נ ביאליק"; "התשתית הפולקלורית-העממית ב'חופת דודים' לש"י עגנון"; "בעקבות המקורות והמקבילות ל'חתן דמים' לחיים הזז"; "מן המיתוס שבעל-פה למיתוס שבכתב - על 'ימים ולילות' לנתן אגמון" ו"התשתית העממית ב'אגדה על אהבתו ועל מותו של הצייר הצעיר לניסים אלוני". דרך המחקר המוצעת עושה שימוש עיקרי בשלושה יסודות: ההרמז, הסמל והסטרוקטורה. כן כולל הספר ניתוח מושגים מרכזיים, כמו המיתוס והמעשייה, האגדה והמנהג העממי, הדת העממית מול הדת הנורמטיבית וכן בגלגוליהם ונוסחאותיהם של סיפורי עם יהודיים מן המיתולוגיה הקדומה עד לסיפורי העם של עדות ישראל.
מחקריה > סיפורים משכבר – המעשייה העממית לילד

הספר בוחן סוגיות שונות הקשורות בזיקה שבין הסיפור העממי לעולם הילד. העיונים מן ההיבט הספרותי-אסתטי והפסיכולוגי-חברתי מאפשרים הבנה עמוקה יותר הן של הסיפור העממי והן של הסיפורת לילדים. הגישה המשווה, הנקוטה בספר, בין הסיפור העממי היהודי לסיפור העממי הבינלאומי, מצביעה, למשל, על כך שהסיפור העממי של עדות ישראל מכיל לרוב מסר חינוכי ודתי של שכר ועונש. פרקי הספר: "סיפור העם - למבוגרים בלבד"?; "סיפורים אוניברסליים בלבוש יהודי"; "המעשיות העממיות על ההתבגרות"; "המעשיות העממיות על החתן - החיה"; "קנאת אחים בספרות העממית" ו"עולם המתים והרפאים בסיפור העממי". גם ההיבטים הדידאקטיים, נסקרים, כמו בדיון על החתן בעל צורת החיה.
מחקריה > פולקלור יהודי וישראלי

הספר Jewish and Israeli Folklore דן בסיפורי עם של עדות ישראל השונות ובדרכי השתנותם של הסיפורים. הסיפורים שהביאו עולים מגלויות שונות עברו שינויים בשפת ההיגוד וברקע וגם בעמדות השונות של המספר ושל קהל מאזיניו. הספר דן במהותו של האוויקוטיפ היהודי תוך הדגמות שונות, כמו, למשל, הסיפור על הנערה בעלת פני הבהמה, הנבואה על הנישואין העתידיים והנערה כרותת הידיים - שלושה טיפוסי סיפורים שעברו "הליכי יהוד". כן דן הספר בסוגיית ההרחבות הסיפוריות של המספר, שקהל מאזיניו אינו שייך לקבוצתו החברתית ובסיפור העממי הישראלי, שנוצר בתנאים של לחץ. נדון בהרחבה סיפור השמועה על שחרורו כביכול של הטייס אהרון אחיעוז, שנשבה על ידי פת"ח. נדונות שאלות כגון הסיבות להיווצרות הסיפור, הצרכים הנפשיים-החברתיים, דרכי התפוצה וההתקבלות.
מחקריה > על התאבדות מתבגרים ושירה

המחקר On adolescent Suicide & Poetry, שנכתב עם שלמה שרלין, מבקש ליישם את הלקחים ממחקר שנעשה על שיריהם של מתבגרים שהתאבדו. הספר דן בהערכת כוונות התאבדות של נערים ונערות מתוך שיריהם. מסקנת הספר היא ששירים של מתבגרים, ללא קשר לערכם הספרותי, עשויים להצביע על המתרחש בנפשם ולשמש "נורות אדומות" המצביעות על סכנה.
מחקריה > שמרו נפשם! על מתבגרים מתאבדים ושירתם

המונוגרפיה, שנכתבה עם פרופ' שלמה שרלין, מציגה ניסוי מקורי שעיקרו הבנת המסר של נערים ונערות מתבגרים דרך ניתוח תוכן שירתם. בעזרת מיפוי השדה הסמנטי מוצע כיצד לאתר מתבגרים כותבי שירה שבכוונתם להתאבד. לשם הדגמה מוצגים שני מחקרים על נערה שהתערבות מורתה מנעה את ניסיון התאבדותה, ונער שהתאבד ושיריו שימשו את המחקר. הספר מנסה למצוא דרך בלתי אמצעית המתארת את החוויה המיידית של מתבגרים במצוקה.
מחקריה > הפנים לפנים - תשתיות בסיפורי עגנון

קובץ המחקרים "הפנים לפנים - תשתיות בסיפורי עגנון" מבקש לבטל את השניות בין חוקר הספרות והפולקלוריסט. מגמת המחקר היא לתאר את יחסו של ש"י עגנון לעולם היהודי-המסורתי ואת אופני הזדקקותו למקורות היהודיים (ספרות המקרא, המשנה, התלמודים, המדרשים, הסיפור העברי של ימי הביניים והסיפור החסידי) והבינלאומיים (סיפורי עם שרווחו במרכז ובמזרח אירופה). המחקר מעלה שגם סיפורים הנראים לכאורה תמימים ולעיתים אף פשטניים אינם אלא סיפורים מתוחכמים, שניכרים בהם רבדים ורבדי רבדים ומישורי משמעות שונים. במחקר נדונו הסיפורים: "חופת דודים", "מעשה רבי גדיאל התינוק", "בלתי לה' לבדו", "בעל הריחיים והטוחן", "עינינו הרואות" ו"מן השמיים".
מחקריה > מספר, סיפור, קהל - הסיפור העממי היהודי והישראלי

הספר עוסק בקשרי הגומלין בין הסיפור להקשר הייחודי שבו הוא מתרחש. הספר מתייחס גם לתחומים שאינם מוגדרים כסוגות מסורתיות של פולקלור, כגון שמועות וסיפורי רכילות. ההתייחסות להקשר ולרקע, ולהקשר החברתי עדתי ותרבותי, תורמת להבנת רובדי משמעות שונים. כל אחד מפרקי הספר מוקדש לנושא מרכזי אחר בחקר הפולקלור. בפרק "הפואטיקה של הסיפור העממי" מוצגים "כלל הברזל" של ההיגוד המסורתי. הפרקים "מסורת ואלתור בסיפור העממי", "עולם הסמלים של המעשייה" ו"דרכי העיבוד של המעשייה", מדגימים בעזרת סיפורים שנרשמו מספרים ישראליים את האספקטים התאורטיים של המחקר.
מחקריה > זמן אשה – נשים במקרא, במדרש ובספרות העברית החדשה

הספר מציע קריאה שונה ופמיניסטית של שישה סיפורי נשים מהמקרא, שהופכות לדמויות הזדהות עבור האשה המודרנית. הקריאה היא פוליטית במוצהר. אשת פוטיפר, מרים אחות משה, צפורה אשת משה, דבורה אשת לפידות, בת שבע אם שלמה ומלכת שבא, כולן נשים, רעיות ואחיות. האשה המקראית תופסת מקום מועט בטקסט המקראי, אבל אין לטעות בתפקידה: גם כאשר מדובר ברעיה, באם או באחות החזיקו נשים לעיתים קרובות בתפקידי נבואה, בתפקידים שלטוניים ואפילו לקחו חלק בהכרעת קרבות.
מחקריה > אהובות ושנואות - נשים במקרא, במדרש ובספרות החדשה

המדרש דבק לרוב במדיניות ההשתקה של רגשות הנשים, אלא שהספרות העברית המודרנית חשה בצורך בהשמעת קולן של הנשים השתוקות והשוליות של המקרא. הספר פורש יריעה רחבה של טקסטים מודרניים שעוסקים בהבעת רגשותיהן של דמויות הנשים במקרא ובהשמעת קולן. פרקי הספר: עשי לה כטוב בעינייך - השפחה המגורשת; עזה כמות - האישה השנואה; ביד חזקה - הנערה הנאנסת; והמלך לא ידעה - הבתולה הנצחית; היי לי אם ואחות - תיאור של מאבק; קח נא את בתך, את יחידתך, אשר אהבתי, על כל גבעה ותחת כל עץ רענן - להיות פילגש.
ספרים

על החוקרת ויצירתה - "פולקלור ואידאולוגיה - קובץ מחקרים המוגש לפרופ' עליזה שנהר", בעריכת חיה בר יצחק
ספרים > ספרים שכתבה

שנהר אלרעי, ע' (1982). מסיפור עממי לסיפור ילדים. חיפה: החברה ליישום של אוניברסיטת חיפה.
שנהר אלרעי, ע' (1982). הסיפור העממי של עדות ישראל. תל אביב: גומא הוצאה לאור צ'ריקובר.
שנהר אלרעי, ע' (1984). כוחה של תשתית. תל אביב: עקד.
שרלין, ש' ו שנהר אלרעי, ע' (1987). שימרו נפשם! על מתבגרים מתאבדים ושירתם. חיפה: אוניברסיטת חיפה - הקתדרה ע"ש קרוסמן.
שנהר אלרעי, ע' (1986,1988). סיפורים משכבר - המעשייה העממית לילד, חיפה: אוניברסיטת חיפה - הפקולטה למדעי הרוח, תל אביב: מודן.
Shenhar, A. (1986). Jewish and Israeli folklore. New Delhi: South Asian Publishing Folklore Series.
Sharlin, S. A., & Shenhar, A. (1987).On adolescent suicide and poetry: An approach for early detection. American Foster Care Press.
שנהר אלרעי, ע' (1989). הפנים לפנים - תשתיות בסיפורי עגנון. תל אביב: פפירוס בית הוצאה לאור.
שנהר אלרעי, ע' (1994). מספר, סיפור, קהל. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד.
שנהר, ע' (2008). זמן אשה. תל אביב: כנרת, זמורה-ביתן-דביר מוציאים לאור בע"מ.
שנהר, ע' (2011). אהובות ושנואות, הוצאת פרדס.
שנהר, ע' (2016). קוראת במקור: על אגדות עתיקות וחדשות. הוצאת פרדס.
שנהר ע' וליפשיץ י' (2020) מדרש אשה - עלילות הנשים במקרא, בתלמוד ובמדרש, הוצאת המחברים.
ספרים > ספרים שערכה

סרי, ר' (1968). הקמיע הקדוש: שנים עשר סיפורי עם מתימן. ע' שנהר (עורכת). חיפה: ארכיון הסיפור העממי בישראל (אסעל ידי).
גוטר, מ' (1974). כיבוד אם: שנים עשר סיפורי עם מבוצ'אץ. ע' שנהר (עורכת). חיפה: ארכיון הסיפור העממי בישראל (אסעל ידי).
שנהר, ע' (עורכת) (1974). חודש חודש וסיפורו 1973. חיפה: ארכיון הסיפור העממי בישראל (אסעל ידי).
שנהר, ע' ופלאח, ס' (עורכים) (1978). סיפורי עם דרוזיים. ירושלים: האוניברסיטה העברית.
שנהר, ע' ובר יצחק, ח' (1981). סיפורי עם מבית-שאן. חיפה: אוניברסיטת חיפה.
שנהר, ע' ובר יצחק, ח' (עורכים) (1982). סיפורי עם משלומי. חיפה: אוניברסיטת חיפה.
Bar-Itzhak, H., & Shenhar, A. (Eds.) (1993). Jewish Moroccan folk narratives from Israel. Wayne State University Press.
ספרים > ספרי לימוד וחוברות לימוד

שנהר, ע' (1978). סיפורי עם - מחרוזת - פרקי ספרות לבית-הספר היסודי. ירושלים: משרד החינוך והתרבות - המרכז לתוכניות לימודים.
מלצר, ש', באב"ד, ר' ושנהר, ע' (1979). תשעה סיפורים ועוד סיפור - הסיפור העממי בעדות ישראל. חיפה: משרד החינוך והתרבות - המרכז לתוכניות לימודים.
כן פרסמה עשרות מאמרים על הפולקלור היהודי, הזיקות בין הספרות שבעל פה לספרות שבכתב והתרבות היהודית. פרסמה גם מאמרים בתחום ההשכלה הגבוהה בישראל.
ספרים > ספרי שירה

שנהר, ע' (1971). אדי חלום. תל אביב: אל"ף.
שנהר, ע' (1976). טעינה ופריקה. תל אביב: מסדה.
שנהר, ע' (1979). אחור וקדם. תל אביב: עקד.
לקריאה נוספת

שי חורב, עליזה שנהר, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 378, 2018.
הערות שוליים

↑  יהלי מורן זליקוביץ', פרופ' עליזה שנהר מונתה ליו"ר ועד ראשי המכללות, באתר ynet, 6 ביוני 2010
↑   אתר הקרן החדשה לישראל.
↑  רשימת יקירי חיפה תשע"ג, באתר עיריית חיפה
↑  מספר, סיפור, קהל: הסיפור העממי היהודי והישראלי, באתר הקיבוץ המאוחד
↑  מספר, סיפור, קהל שנהר-אלרעי עליזה, באתר www.kibutz-poalim.co.il
↑  זמן אישה/עליזה שנהר, באתר כנרת זמורה
↑  אהובות ושנואות - עליזה שנהר־אלרעי, באתר www.e-vrit.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268034905171  BIBSYS: 11036594  BnF: cb128880112 (data)  GND: 1121214045  ISNI: 0000 0000 8096 7270  LCCN: n82156698  NTA: 090518411  SUDOC: 236890824  VIAF: 17351412   WorldCat (עם VIAF): 17351412 
פרופ' עליזה שנהר יחד עם פרופ' אריאלה לבנשטין, ארנון גוטפלד, יורם רז ושגריר ארצות הברית בישראל, דן שפירו. מאי 2013
מנדל שטרן

ערך זה עוסק בסופר, משורר, ומתרגם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1811 פרסבורג, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  8 בפברואר 1874  (בגיל 62) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורינג 
 שפות היצירה:  עברית, גרמנית, יידיש
 תחום כתיבה:  שירה
 
מנחם מנדל בן יצחק שטרן (בכתיב יידי הנהוג אז: מענדל שטערן; 11 בנובמבר 1811 – 8 בפברואר 1873) היה סופר, משורר, מחזאי, ומתרגם יהודי, יליד אוסטרו-הונגריה.
קורות חיים

נולד בפרסבורג שבממלכת הונגריה (כיום בירת סלובקיה) בשנת 1811, ולמד לראשונה אצל אביו יצחק, שהיה מורה בבית הספר היהודי המקומי.
שיריו הופיעו לראשונה בדפוס בשנת 1827.
עבד כמורה במשך תשע שנים, והתפטר עם מות אביו בסוף 1832.
בשנה שלאחר מכן התחיל לעבוד כמגיה בבית הדפוס של אנטון שמיד בווינה.
ב-1835 מונה למנהל בית הספר העברי-גרמני באייזנשטאדט, שם כתב את האפוס שלו "תפארת התשבי", ביוגרפיה של אליהו הנביא בשני חלקים.
ב-1838, לאחר שלימד חצי שנה בטריאש, חזר לווינה, שם הכין את האפוס שלו לעיתונות, ופרסם אותו תחת השם הבדוי "M. I. Ernst" (לייפציג, 1840). בינתיים נודע בחוגים רחבים יותר באמצעות תרגומי תפילות וכתבים פילוסופיים.
ב-1844 הוציא לאור כתב עת עברי בשם "בכורי העתים" (כהמשך למאסף "ביכורי העתים", שהוצאתו לאור נפסקה ב-1831), אך לא הדפיס ממנו אלא חוברת אחת.
ב-1845 התחיל להוציא לאור את כתב העת העברי 'כוכבי יצחק' (36 כרכים, 1845–1869), שכלל שירה, פרוזה, מאמרים מדעיים ותרגומים, וסובסד פעמיים על ידי האקדמיה האימפריאלית למדעים בווינה.
מאוחר יותר קיבל מקיסר אוסטריה את עיטור הכבוד האוסטרי לאמנות ומדע (גר') ומסדר פרנץ יוזף, ונעשה חבר כבוד בחברה המזרחית הגרמנית (אנ').
נפטר בווינה בשנת 1873.
מכתביו

אבל משה - הספד על החתם סופר
אוצר המלין - מילון ארמית-גרמנית
אוצר שפת קודש - מילון עברית-גרמנית
בחינות עולם מאת ידעיה הפניני, מתורגם לגרמנית
ביכורי העתים
הַשֵׁנָה הַנִּמְכֶּרֶת - תרגום של הספר Der verkaufte Schlaf מאת מוריץ גוטליב ספיר מגרמנית לעברית
התופת והעדן מאת עמנואל הרומי, מתורגם לגרמנית
חובות הלבבות, מתורגם לגרמנית
חכמת שלמה - ספר "חכמת שלמה" בתרגומו של נפתלי הרץ וייזל, מתורגם לגרמנית
יחזקאל מתורגם ומבואר
ירושלימה! - תרגום של הספר Nach Jerusalem מאת לודוויג אוגוסט פרנקל מגרמנית לעברית
כתר תורה - על תרי"ג מצוות
מוסדות אמונה
מחזור לכל מועדי השנהמחזור לכל מועדי השנה | Stern, M. E. (Max Emanuel), 1811-1873 | Stern, M. E. (Max Emanuel), 1811-1873 | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית), מתורגם לגרמנית
מסלול לשון עברמסלול לשון עבר : ... צום פארטראגע געאייגנעטעס אין פראגען אונד אנטווארטען ... קאטעכעטיש איינגעריכטעטעס ... האנדבוך דער העברעישען שפראכע ... פיר לעהרער אונד ... יוגענד .. | שטרן, מנדל בן יצחק, 1811-1873 | | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית) - על הדקדוק
סדר ההגדה לליל שמורים - הגדה של פסח מתורגם לגרמנית
סדר סליחותסדר סליחות : לימי' שלפני ושלאחר ראש השנה, כמנהג מדינות בעהמען, מעהרען ואונגארן וכפי מנהג פולין גדול ופולין קטן, גם נספחו עליו סדר תפלת שחרית של חול לימים האלו ... והי' לחלק אחד מיוחד מחלקי המחזורים המבוארים ומתורגמים ... / מאת וואלף היידענהיים ; עם תרגום חדש אשכנזי והעתקה מליצית על הפזמונים מאת מענדל בר"י שטערן | שטרן, מנדל בן יצחק, 1811-1873 | שטרן, מנדל בן יצחק, 1811-1873 | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית), מתורגם ליידיש
סדר קינות לתשעה באבסדר הקנות לתשעה באב : כמנהג פולין, פיהם, מעהרען, שלעזיען, ליטויאף פרייסען ורייסען עם סדר הקריאה וההפטרה ליום ועם תרגום אשכנזי על איכה. נעבסט איינער ... איבערזעטצונג דער ציונים פאן מענדל בר"י שטערן | שמיד, אנטון, 1765-1855 (מדפיס) | שמיד, אנטון, 1765-1855 (מדפיס) ;שטרן, מנדל בן יצחק, 1811-1873 | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית), מתורגם ליידיש
ספר משליספר משלי : מיט איינער ... איבערזעטצונג נעבסט איינעם ... באור ... פאן מענדל ... שטערן | שטרן, מנדל בן יצחק, 1811-1873 | שטרן, מנדל בן יצחק, 1811-1873 | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית), מתורגם ליידיש עם ביאור
קול ענות תרועה! - לחנוכת בית כנסת על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה
רחל - תרגום של הספר Rachel מאת לודוויג אוגוסט פרנקל מגרמנית לעברית
שירי היחוד - שיר הייחוד ושיר הכבוד מתורגמים לגרמנית
תולדות ישראל
תפארת התשבי - ביוגרפיה של אליהו הנביא בחרוזים
Dichtungen
Dichtungsblüthen. Gesammelt aus der Mappe jugendlicher Erstlingsversuche
Die fromme Zionstochter
Die Rabbinerwahl in Bummeßl. Ein jüdisches Zeitbild
Die Weisheits-Sprüche Josua's des Sohnes Sirach, in metrisch gereimter Uebersetzung
Einer Lüge Folgen. Dramatisches Gedicht in fünf Acten
Klänge aus der Vorzeit. Sagen-Dichtungen
König Sauls Glück und Ende. Biblisch-dramatisches Gedicht in vier Abtheilungen
Perlen des Orientes und Kernsprüche der Väter - תרגום של פרקי אבות לגרמנית בחרוזים
Perlenblumen - תרגום של ספר משלי לגרמנית בחרוזים
Zeitstimmen der Dreiuneinigkeit an die Zionswächter im Judenthum
Zur Alexander-Sage - ספר "מוסרי הפיליסופים" (מלוקט על ידי חנין בן אסחאק (אנ') ותורגם לעברית על ידי יהודה אלחריזי), מתורגם לגרמנית
לקריאה נוספת

יהושע לווינזון, תולדות ר' מענדל שטרן, הכרמל, שנה שנייה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  איזידור זינגר ולאיוש ונטיאנר, ‏"STERN, MAX EMANUEL (MENDEL BRI STERN)", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
1 2  אלחנן בריל, Stern, M. E., הביוגרפיה הגרמנית הכללית, ‏1893 (בגרמנית)
↑  Stern, Max Emanuel (עמ' 241–246), Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich, ‏1879 (בגרמנית)
↑  Штерн, Макс Эммануил (Мендель) (עמ' 113–114), יברייסקיה אנציקלופדיה, ‏1906–1913 (ברוסית)
↑  Alexandre Messer, Historical background of Bikkurei ha-Ittim, JSTOR (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268571405171  GND: 127650881  ISNI: 0000 0001 0964 3334  LCCN: n92053306  NKC: zmp2013780636  NLG: 137436  NSK: 000103038  NTA: 30270115X  SELIBR: 262936  SUDOC: 127589643  VIAF: 35484655   WorldCat (עם VIAF): 35484655
ארווין שינקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1898 אפאטין, סרביה 
 פטירה:  26 במרץ 1967 (בגיל 68) זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מדינה:  הונגריה, יוגוסלביה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 בן או בת זוג:  Irma Rothbart 
 
ארווין שינקו (במקור שפיצר, בהונגרית: Sinkó Ervin; אפטין, 5 באוקטובר 1898 – זאגרב, 26 במרץ 1967) היה משורר, סופר, היסטוריון ספרות הונגרי-יהודי-יוגוסלבי. הוא ידוע בעיקר בזכות שני הרומנים שלו, "האופטימיסטים" על מלחמת העולם הראשונה ועל המהפכות שלאחר מכן, ו"הרומן של הרומן" שעוסק בחוויות של ההגירה שלו למערב ולמוסקבה.
קורות חיים > בהונגריה

שינקו נולד במשפחה יהודית. אביו היה סוחר בשם פרנץ שפיצר, ואמו הייתה פלורה שטיינר. ארווין למד בבית הספר בסובוטיצה ובסגד. בשנת 1914 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ה-MSZDP בסובוטיצה. הוא עבד תחילה כספרן ב"בית הפועלים" של המפלגה והיה כתב בעיתון המחוז. בשנת 1916, עיתונים וכתבי עת שונים; ביניהם הנפסבה העיתון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית פרסמו את שירים של שינקו שהושפע מהמשורר אנדרה אדי ומהפילוסוף פרידריך ניטשה. באותה השנה פורסם כרך השירים הראשון שלו והוא גויס לצבא ויצא להילחם בחזית הרוסית במשך השנתיים הבאות. שינקו היה חבר בקבוצה של אינטלקטואלים (עם יוז'ף רוואי, מטיאש ג'רג' (מקודם גייגר), יוז'ף לנדיאל, אלדאר קומיאט, דיולה הבשי, אירמה רוֹתבַּרט). הוא השתתף בעבודתם של הסוציאליסטים המהפכניים, ובשנת 1918 הוא היה חבר בחוג יום ראשון. הוא היה חבר בוועדה לתעמולה הלאומית בזמן מהפכת החרציות, ואז, ב־24 בנובמבר 1918, השתתף בהקמת מפלגת הקומוניסטים בהונגריה – KMP. בשנת 1919 מילא תפקיד בהקמת העיתון אינטרנציונלה, ושירת כמזכיר המפלגה של אויפשט. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא היה חבר במועצת הפועלים של רובע 6 ובמועצת הפועלים והצבא המרכזית של בודפשט. בין ה-2 ל-18 במאי 1919, הוא היה מפקד העיר קצ'קמט, וביום המהפכה ב־24 ביוני 1919, היה בין מגיני "הבית הסובייטי" (הבניין שכונה "הבית הסובייטי" היה במקור ה"מלון גרנד הוטל" והוא שימש כמקום מגוריהם של קומיסרי העם וכמה ממנהיגי הרפובליקה במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא ניצב על גדת הדנובה לאורך קטע הגדה ששמו "גדת העמסה בלגרד", במרכז העיר בודפשט).
קורות חיים > מחוץ להונגריה

לאחר נפילת הרפובליקה הוא לחם בחזית הרומנית ובספטמבר נסע לבירת אוסטריה. עד מהרה חזר לעיר הולדתו, הסתתר שם עם אשתו הן בשנת 1920 והן ב-1921, אך נחשף, נכלא ונשלח לאוסטריה. בשנים 1921–1926 היה נגר בווינה וניצב בקולנוע וגובה כספים. הוא היה המייסד והעמית הבכיר של מגזין ה"אח" (1924–1925), התגורר בסרייבו, בגראץ ובווינה. בשנת 1926 ובשנה שלאחר מכן, והיה כתב ב"עידן שלנו" (Korunk), בניוגט ועוד. הוא החל לכתוב את יצירתו "אופטימיסט" ב־1928. לאחר מכן נסע לציריך, שב לווינה, ולבסוף התיישב בפריז בשנת 1933. שנתיים לאחר מכן נסע למוסקבה ואחרי שנתיים נוספות (בשנת 1937) שב לבירת צרפת. בשנתיים הראשונות של מלחמת העולם השנייה התגורר בממלכת יוגוסלביה עם אשתו הרופאה. הוא הכיר בזגרב את הסופר הקרואטי מירוסלב קרלז'ה. בין 1941 ו-1943 חי בסתר במקומות שונים ברחבי יוגוסלביה. הוא התמנה ליושב ראש הוועדה לשחרור העם (הבלתי חוקי) והיה ציר במועצת השחרור האנטי-פשיסטית הקרואטית ובוועדת הפינוי של האי ראב. משנת 1943 העביר שנתיים בהוראה בבתי חולים שונים של כוחות הגרילה. לאחר שאשתו וגם הוא השתחררו מהשרות בצבא הפרטיזנים בתום המלחמה, הם עברו להתגורר בזאגרב. שינקו היה חבר במשרד הרווחה והחינוך ובהוצאה לאור הממלכתית הקרואטית, והועסק במכון הלקסיקוגרפיה שהיה בניהולו של קרלז'ה. בשנת 1959, בנובי סאד, האוניברסיטה הקימה מחלקה הונגרית בפקולטה למדעי הרוח. עד מותו התגורר לסירוגין בנובי סאד ובזגרב. הוא נקבר בזגרב.
לקריאה נוספת

Sinkó Ervin lapja a „100 éves a Nyugat” honlapon
A magyar irodalom története 1919-től napjainkig (1966) – MEK
Könyvismertető az Egy regény regénye 1989-es kiadásáról
Magyar Életrajzi Index
Magyar Életrajzi Lexikon 1000–1990
העמוד של ארווין שינקו במלאת מאה שנה לניוגט
תולדות הספרות ההונגרית משנת 1919 ועד היום (1966)
ביקורת ספר על מהדורת 1989 של "הרומן של הרומן"
אינדקס ביוגרפי הונגרי
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
הערות שוליים

↑  ארווין שימקו בבסיס הנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי
↑  HU BFL - VII.18.d - 13/6782 - 1919
↑  (horvát) Gradska groblja Zagreb: Ervin Šinko, Mirogoj Ž-3-I-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274428205171  BIBSYS: 90876055  BnF: cb12031651v (data)  GND: 118765620  ISNI: 0000 0001 0903 6446  LCCN: n82254331  NKC: jx20080717018  NSK: 000101096  NTA: 129906751  RERO: 02-A003835291  SUDOC: 028491181  VIAF: 56625108   WorldCat (עם VIAF): 56625108
לי סטרסברג

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1901 בודאניב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 בפברואר 1982 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסטצ'סטר הילס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1937 
 צאצאים:  סוזן סטרסברג, John Strasberg 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 https://www.methodactingstrasberg.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לי סטרסברג (באנגלית: Lee Strasberg, ‏17 בנובמבר 1901 - 17 בפברואר 1982) היה במאי, שחקן ומפיק אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר בשל היותו מורה למשחק בעל שיעור קומה וממציאה של שיטת המשחק האמריקנית המבוססת על שיטת סטניסלבסקי. עם תלמידיו נמנים בין היתר אן בנקרופט, מרלון ברנדו, דסטין הופמן, מונטגומרי קליפט, ג'יימס דין, מרילין מונרו, פול ניומן, אל פצ'ינו, רוברט דה נירו, ראובן אדיב, הארווי קייטל, איליה קאזאן, ג'רלדין פייג', ג'יין פונדה, אלי וולך, אוה מארי סיינט, אלן בורסטין, צ'ארלס גרודין, סטיב מקווין ואנה מוחה. ממייסדי מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע.