אוסטרונזים (עמים)
תולדות המחקר

הקשרים הלשוניים בין מדגסקר, פולינזיה ודרום מזרח אסיה זכו להכרה מוקדמת בעידן הקולוניאלי בידי חוקרים אירופיים, ובמיוחד הדמיון המרשים בין מלגאסי, מלאית ופולינזיאנמרית. הפרסומים הרשמיים הראשונים על יחסים אלה היו בשנת 1708 על ידי ההולנדי אדריאן ראלנד, שזיהה "שפה משותפת" ממדגסקר לפולינזיה המערבית; אם כי חוקר הולנדי נוסף קורנליוס דה האוטמן הבין גם את הקשרים הלשוניים בין מדגסקר לבין הארכיפלג המלאי לפני רלאנד בשנת 1603.
הפילוסוף הספרדי לורנצו הרוואס י פנדורו הקדיש מאוחר יותר חלק גדול מהרעיון שלו להקמת שפה המקשרת בין חצי האי המלזי, המלדיביים, מדגסקר, איי סונדה, מולוקאה, הפיליפינים, האוקיינוס השקט מזרחה לאי הפסחא. חוקרים אחרים אימתו את הסיווג הזה (למעט השילוב המוטעה של מלדיביאן), ומשפחת השפות נקראה "מלאיו פולינזיות", שטבע לראשונה הבלשן הגרמני פרנץ בופ בשנת 1841 (גרמנית: malayisch-polynesisch). המונח "Malayo-Polynesian" שימש לראשונה באנגלית גם על ידי האתנולוג הבריטי ג'יימס פריצ'רד ב-1842 על מנת להתייחס לקטגוריה גזעית היסטורית בהגדרת העמים האוסטרונזיים, ולא רק כמשפחת שפות.
עם זאת, משפחת השפות מליאו-פולינזית לא כללה את מלנזיה ומיקרונזיה, מאחר שהם נתפסו כשונים פיזית מתושבי האזורים שדיברו שפות מאליאו-פולינזיות. עם זאת, נאספו ראיות של הקשר הלשוני שלהם לשפות מלאו-פולינזית, בעיקר ממחקרים על השפות המלנזיות שעשו Gabelentz, ואחרים. קורינגטון השתמש במונח "אושן" (אוקיינוס) לכנות את משפחת השפות במקום "Malayo-Polynesian" בשנת 1891, מה שהכליל גם את השפות מלנזיאנית והמיקרונזית. המונח אומץ על ידי ריי שהגדיר את שפת "אושיאניק" כשפה מקיפה את השפות של דרום מזרח אסיה ומדגסקר, מיקרונזיה, מלאנזיה ופולינזיה.
בשנת 1899, הבלשן האוסטרי והאתנולוג וילהלם שמידט טבע את המונח "אוסטרונזי" (גרמנית: austronesisch, מאסטרולוגיה לטינית, "רוח דרומית", והמונח ביוונית νῆσος, "אי") כדי להתייחס למשפחה השפות. לשמידט היו אותם נימוקים כמו לקורדינגטון. הוא הציע את המונח כתחליף "Malayo-Polynesian", כי גם הוא התנגד להדרה של השפות של המלנזיות והמיקרונזיות. כך הפך השם ״אושיאניק״ למקובל למשפחת השפות, ואלו השם מלאו-פולינזית נשמר עבור תת-קבוצה.
המונח "אוסטרונזי", או ליתר דיוק "עמים דוברי אוסטרוזית", מתייחס לאנשים שמדברים את השפות של משפחה זו. עם זאת, חלק מהחוקרים מתנגדים לשימוש במונח כדי להתייחס אל האנשים עצמם, מאחר שהם מפקפקים האם יש מוצא ביולוגי או תרבותי משותף בין כל קבוצות העמים הדוברים שפות אלה. הדבר נכון במיוחד עבור אלה שדוחים את התאוריה הרווחת "ההתפשטות מטאיוואן" ומציעים תרחישים שבהם התפשטות השפות האוסטרונזיות בין אוכלוסיות סטטיות קיימות ללא הגירות אוכלוסייה גדולות.
למרות התנגדויות אלה, הקונצנזוס הכללי הוא שהעדויות הארכאולוגיות, התרבותיות, הגנטיות, ובמיוחד הלשוניות, כולן מעידות על רמות שונות של מוצא משותף בקרב עמים דוברי שפות אוסטרונזיות המצדיקים את הטיפול בהן כ"יחידה פילוגנטית". הדבר הוביל לשימוש במונח "אוסטרונזי" בספרות האקדמית בהתייחס לשפות האוסטרונזיות וגם לעמים דוברי השפות, ולאזור הגאוגרפי אוסטרונזיה.
מחקר מקיף על השפות האוסטרונזיות נמשך מאז המאה ה-19. המחשבה המודרנית על התפשטות השפות והעמים האוסטרונזים מיוחסת בדרך כלל לשני מאמרים בעלי השפעה בסוף המאה ה-20: "המושבות של האוקיינוס השקט: שביל גנטי", ו"הפזורה האוסטרונזית והשוני של שפות". הנושא מעניין במיוחד את המדענים לגבי המאפיינים הייחודיים להפליא של דוברי השפות האוסטרונזיות: גודלם, גיוונם ופיזורם המהיר. למרות זאת, עדיין קיימת מחלוקת מסוימת בקרב החוקרים בנוגע לכרונולוגיה, מוצא, פיזור, הסתגלות לסביבות האי, יחסי גומלין עם אוכלוסיות קיימות באזורים שהתיישבו, והתפתחויות תרבותיות לאורך הזמן. ההשערה המקובלת היא מודל "ההתפשטות מטייוואן" שהוצע לראשונה על ידי פיטר בלווד. אבל יש מודלים שונים נוספים שיוצרים מעין תחרות בקרב תומכיהם בגלל מיקוד צר בנתונים מאזורים גאוגרפיים או דיסציפלינות אחרות. הבולט שבהם הוא מודל "ההתפשטות מסונדאלנד" (או "מדרום מזרח אסיה"). בהכללה אפשר לומר – חוקרים המתגוררים באינדונזיה ובמלזיה נוטים להעדיף את מודל ה"התפשטות מסונדאלנד", ואילו עמיתיהם בטייוואן ובאיי האוקיינוס השקט נוטים להעדיף את מודל ה"התפשטות מטייוואן".