stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה ברזובסקי
הערות שוליים

↑  עסקני הציבור החרדי המבקשים לחלות את פניו של כ"ק האדמו"ר מסלונים יודעים כי הסמכות בענייני ציבור מופקדת בידיו של בנו ראש הישיבה המושך בחוטים. אריה ארליך. עיתון משפחה פרשת בלק תשע"ח 29.06.2018
↑  ישראל כהן, ‏מגעים בין הגר"מ ברזובסקי לגדולי הדור הליטאיים, באתר כיכר השבת, 18 ביוני 2018
↑  שלומי סגל, ראש ישיבת סלונים מסתייג: על הבחורים להתייצב בלשכת הגיוס, אתר לדעת
↑  ישראל כהן, ‏"אזהרה": אסור לבנות בשום אופן להתייצב בלשכת הגיוס, באתר כיכר השבת, 9 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438879805171  VIAF: 382149066741465602308   WorldCat (עם VIAF): 382149066741465602308
נירוושווארי

| --- | --- |
סמל נירוושוואריסמל נירוושווארי
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת נירבאטור
 שטח:  28.43 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,907 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  47°49′00″N 22°11′00″E﻿ / ﻿47.816666666667°N 22.183333333333°E﻿ / 47.816666666667; 22.183333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://nyirvasvari.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נירוושווארי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נירוושווארי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נירוושווארי (בהונגרית: Nyírvasvári) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14.
יהודי נירוושווארי

יהודים חיו בנירוושווארי במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר יחד עם מרבית יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 64 |  |
| 1880 | 68 | 980 |
| 1910 | 99 |  |
| 1920 | 77 |  |
| 1930 | 44 |  |
| 1941 | 54 | 2,229 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי נירוושווארי שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת נירבאטור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | נירבאטור • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • מאריאפוץ' • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירלוגוש • נירמיהאידי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם |  |
נירון קלאודיוס דרוסוס

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 38 לפנה״ס רומא, הרפובליקה הרומית 
 פטירה:  14 בספטמבר 9 לפנה״ס (בגיל 29) גרמאניה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Decimus Claudius Nero 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 מקום קבורה:  מאוזוליאום אוגוסטוס 
 בן או בת זוג:  אנטוניה הצעירה 
 
ערך זה עוסק ב. אם התכוונתם לבנו של טיבריוס, ראו .
דֶקִימוּס או נֵירוֹן קְלַאוּדִיוּס דְרוּסוּס, לרוב דרוסוס בלבד או דרוסוס הראשון (38–9 לפנה"ס), היה בנם הצעיר של ליוויה, אשת אוגוסטוס קיסר, ובעלה הראשון, טיבריוס קלאודיוס נירון. דרוסוס נולד שלושה חודשים לאחר גירושיה של ליוויה ונישואיה לאוגוסטוס, עניין שהיה בסיס לשמועה כי דרוסוס הוא למעשה בנו של אוגוסטוס. ההיסטוריון הרומי, סווטוניוס, ציין כי דרוסוס נולד תחת השם דצימיוס אך במהרה שונה שמו לנירון. הוא היה בנו החורג של אוגוסטוס, אחיו של הקיסר טיבריוס, סבו של הקיסר קליגולה מצד אביו, אביו של הקיסר קלאודיוס וסבא רבא של הקיסר נירון מצד אמו.
נישואיו ושירותו

לימים נשא דרוסוס את אנטוניה הצעירה, בת מרקוס אנטוניוס ואוקטאביה, אחות אוגוסטוס. ילדיהם היו המצביא גרמניקוס, הקיסר העתידי קלאודיוס, וליווילה, שכנראה הורעבה למוות בידי אנטוניה בניסיון להציל את שם המשפחה אחר שהתגלתה מזימתה עם סאינוס לרצוח את הקיסר טיבריוס, אחי דרוסוס.
דרוסוס, בדומה לאחיו טיבריוס, היה למצביא ממולח ושירת בגרמניה לאורך נהר הדנובה. כמו כן הרחיב את השליטה הרומית מעבר לנהר הריין בשלוש פלישות. הוא היה למצביא הרומי הראשון ששט באוקיינוס הצפוני, בנה מספר תעלות, ולפי סווטוניוס עצר את כיבושיו רק כאשר נתקל באישה גרמנית שגובהה כגובה שני אנשים שפנתה אליו בלטינית ואסרה עליו להתקדם יותר.
דרוסוס היה חביבו של אוגוסטוס ונחשב אף כיורש פוטנציאלי לכס הקיסרות.
באחד ממסעותיו הצבאיים נגד שבט המרקומני נפל מסוסו ומת. דרוסוס היה מקובל בקרב החיילים, שהקימו אנדרטה לזכרו. אוגוסטוס כתב ביוגרפיה של חייו, אך זו לא שרדה עד ימינו.
סיבות למותו

הסיבה הנתונה למותו אינה זו שהוזכרה בידי מספר היסטוריונים: סווטוניוס מציין כי דרוסוס נפטר ממחלה ("קלאבדיוס האלוהי", פס' I "טיבריוס" פס' VII), כך גם דיו קסיוס (דברי ימי רומא, ספר 55 פס' I-II) וואליוס פאטרקולוס (דברי ימי רומא, ספר 2, פס' 97). יחסם של היסטוריונים כדוגמת טקיטוס לליוויה אפשרו את קביעת מות דרוסוס כתוצאה מהרעלה בידי אמו, כמתואר בבדייתו ההיסטורית של רוברט גרייבס, "אני, קלאודיוס".
הקשר הביולוגי לאוגוסטוס

אוגוסטוס נודע בחוליו (למרות שחיי עד לגיל 77) שהתאים לסממני מחלת וילסון (פגם גנטי שמביא להצטברות נחושת בכבד ובמוח). בתו של אוגוסטוס ילדה חמישה ילדים, שניים מתוכם מתו בילדותם, אחד כנראה היה חולה רוח. אחת מנכדותיו הייתה אגריפינה, אותה נשא גרמניקוס, בן דרוסוס. בנם המפורסם ביותר היה קליגולה, "הקיסר המטורף". גם קליגולה לקה במחלת וילסון ובפסיכוזה. היות שהגנים הגורמים למחלה הם רצסיביים, יש צורך בשני הורים הנושאים את גן המחלה כדי שהוולד ילקה בה, עניין המוכיח את קשרו הביולוגי של דרוסוס לאוגוסטוס.
כמו כן, הקיסר קלאודיוס שהיה בן לדרוסוס ואנטוניה (בת אחות אוגוסטוס) לקה אף הוא בסממני המחלה, ואותם ליוו מחלות ילדות ונכויות רבות אחרות. נירון קיסר, בן אגריפינה הצעירה, אחות קליגולה, סבל אף הוא מפסיכוזה וסממני המחלה.
מיפוי גנטי זה מאשש את הסברה כי דרוסוס אכן היה בנו הביולוגי של אוגוסטוס.
משה ברודרזון

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 בנובמבר 1890 מוסקבה 
 פטירה:  17 באוגוסט 1956 (בגיל 65) ורשה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הפולנית השנייה, ברית המועצות 
 לאום:  יהודי-פולני
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 עיסוק:  משורר, מחזאי, מנהל תיאטרון
 שפות היצירה:  יידיש
 
משה ברודרזון, איור מאת ארתור שיק (1920)
מימין לשמאל: אלתר קציזנה, פרץ מרקיש, משה ברודרזון
משה ברודרזון (בכתיב יידי: משה (מוישה) בראָדערזאָן; ברוסית: Моше Бродерзон (לעיתים Мойше או Моисей);‏ 23 בנובמבר 1890, מוסקבה – 17 באוגוסט 1956, ורשה) היה משורר, מחזאי ומנהל תיאטרון יידיש בפולין שלפני מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן בברית המועצות. בשנותיו האחרונות נכלא במחנה גולאג בסיביר, שממנו שוחרר כשנה לפני מותו.
תולדות חייו

משה ברודרזון נולד ב-23 בנובמבר 1890 במוסקבה, למשפחה יהודית אמידה שהורשתה להתיישב בעיר. מוצאה של משפחת אביו מאיר בשקלוב, ושל משפחת אמו שרה-ציפי (טוּרוֹב) בניאסוויז' שברוסיה הלבנה. בעקבות גירוש יהודי מוסקבה וסנקט פטרבורג בידי הצאר ב-1891, השתקע אביו בלודז', בעוד משה, אמו ואחיו עברו לבית הוריה שבניאסוויז', שם זכה משה לחינוך יהודי מסורתי. המשפחה התגוררה ברוסיה הלבנה עד שנת 1900, כאשר היה משה בן 9, ואז התאחדו עם אביו שבלודז'.
ב-1913 פרסם את ספר השירים הראשון שלו, "שוואַרצע פליטעלעך", שזכה לשבחים מפי הסופר אברהם רייזן. עם התקדמות הצבא הגרמני לשערי לודז' במלחמת העולם הראשונה (1914) ברח ברודרזון למוסקבה. בתקופה זו עם החלשות הצנזורה הצארית והתקבצות אנשי רוח מוסקבה הייתה למרכז תוסס של פעילות יהודית ספרותית. וכך ברודרזון השתלב ב"מאסקווער קריין פון יידישע שרייבער און קינסטלער" (החוג המוסקבאי לסופרים ואומנים יהודיים) שארגנו מנשה הלפרן ודניאל טשארני. וכן הוציא ביחד עם הלפרן, טשארני וגרשון ברודיא את ספר השירים 'זאלבאפערט'.
ברודרזון חזר ללודז' ב-1918. ב-1919 ייסד בעזרתם של אמנים נוספים את יונג יידיש, ועמד בראשהּ. באותה שנה נישא לשיינע-מרים מנדלבוים. ב-1922 ייסד בעזרתם של אמנים נוספים את תיאטרון הבובות היידישאי הראשון, "חד גדיא". ברודרזון חיבר שירי ילדים, שרבים מהם זכו ללחן. ב-1924 כתב את הליברטו לאופרה "דוד אוּן בת-שבע" (יידיש: "דוד ובת שבע"), שהייתה לאופרה הראשונה ביידיש שהועלתה בפולין. ב-1927 ייסד בלודז' את "תיאטרון ארָרָט", שחבריו הופיעו ברחבי אירופה עד מלחמת העולם השנייה. כן ייסד את קבוצת התיאטרון "שור הבר". ברודרזון גילה "טאלנטים" יהודים רבים; לדוגמה, הוא היה זה אשר גילה את כישרונו של שמעון דז'יגאן, ששיחק בקבוצות התיאטרון שלו. בשנת 1939 פרסם את הפואמה "י" (האות יו"ד), המורכבת מ-50 שירים בני 16 שורות כל אחד, הגדושה בגילויים של אינטואיציה טרגית החוזה את קץ יהדות פולין הממשמש ובא.
בחודש ספטמבר באותה שנה, עם פלישת גרמניה לפולין, נמלט ברודרזון לביאליסטוק, שנכבשה בידי ברית המועצות בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. ביוני 1941, כאשר פלשה גרמניה לברית המועצות (מבצע ברברוסה), נמלט מזרחה למרכז אסיה. ב-1944 שב לעיר הולדתו מוסקבה, שם לימד בבית-ספר לתיאטרון והיה חבר בוועד יהודי פולין בברית המועצות.
ב-28 באפריל 1950 נעצר ברודרזון, כמו מספר אינטלקטואלים יהודים (ראו הוועד היהודי האנטי-פשיסטי), ונידון לעשר שנות מאסר במחנה עבודה (גולאג) בסיביר. הוא שוחרר מן המחנה בספטמבר 1955. ביולי 1956 שב לקהילה היהודית בוורשה עם אשתו והתקבל בזרועות פתוחות על ידי הקהילה היהודית שנותרה בפולין. ואולם, שנותיו בגולאג הותירו עליו את חותמן; ברודרזון נפטר בוורשה מהתקף לב ב-17 באוגוסט של אותה שנה, ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר. בתשל"א (1970) הועלו עצמותיו לארץ-ישראל ונטמנו בקרית-שאול.
מיצירתו

איך, אַ פּורים–שפּילער...
בלומען (פרחים), באתר ווירטועל-קלעזמער
ציפעלע
זאלבאפערט, מוסקבה: לעבן, 1918. ספר שירים ביחד עם מנשה הלפרן, גרשון ברוידא ודניאל טשארניי.
לקריאה נוספת

שיינע-מרים בראָדערזאָן, מײַן לײַדנס-וועג מיס משה בראָדערזאָן, בואנוס איירס, 1960 ["דרך הייסורים שלי עם משה ברודרזון", מאת אשתו, שיינע-מרים] (ביידיש)
Gilles Rozier, Moyshe Broderzon: un écrivain yiddish d'avant-garde, Saint-Denis: Presses Universitaires de Vincennes, 1999. (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  Genady Esraikh, In Harness ,Syracuse University press, New York,2005.pp37-45
↑  ועד מארגן ליהודי פולין בססס"ד, דבר, 8 בספטמבר 1944.
↑  50 Years ago in The Forward, The Jewish Daily Forward, September 23, 2005.
↑  ברודרזון בורשה, דבר, 7 באוגוסט 1956.
↑  עצמות המשורר משה ברודרזון הוטמנו בארץ, באתר 'דבר', ‏13 בדצמבר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259028105171  PLWABN: 9810586926405606  BnF: cb135343794 (data)  GND: 119112124  ISNI: 0000 0000 7364 043X  LCCN: no95017963  MusicBrainz: 4b89fe0a-b6b5-491e-b130-20a68d23e522  NTA: 234934980  RERO: 02-A006321261  SELIBR: 360730  SNAC: w6rr51fc  SUDOC: 050522655  VIAF: 8190571   WorldCat (עם VIAF): 8190571
נדן

נדני ברונזה, מהשנים 1–200 לספירה, בשני צבעים
נדן הוא בית קיבול עבור החזקת חרב, סכין, או להב גדול אחר. נדנים היו עשויים חומרים רבים במשך אלפי שנים: עור, עץ, ומתכות כגון פליז או פלדה.
סוגים

בדרך כלל, נדנים היו מתוחים מהחגורה או מחגורת כתף שנקראת baldric.
נדנים קדומים

נדני עץ היו מכוסים בדרך כלל בבד או עור, וגרסאות העשויות רק מעור בדרך כלל נשאו חלקי מתכת להגנה נוספת ונוחות. להבים יפניים, לעומת זאת, בדרך כלל הלהב שלהם מוגן על ידי נדן עץ שנקרא saya. נדנים רבים של היוונים והרומאים היו קטנים וקלים. הם נועדו להחזיק את החרב ולא להגן עליה. הנדנים היו פריטים פופולריים להצגה של עושר בקרב האליטות בתקופת הברזל האירופית, ולעיתים קרובות מעוטרים בצורה מסובכת. מעט ידוע על נדנים מתקופת הברזל המוקדמת, משום שהיו עשויים מעץ. עם זאת, בתקופת הברזל המאוחרת והאחרונה, הפך הנדן לחשוב במיוחד ככלי דקורטיבי. לאחר שנת 200 לפנה"ס, כבר היו נדנים מעוטרים ממתכת. מספר נדנים עתיקים נמצאו עם ביטנת פרווה מבפנים. הפרווה שמרה נראה שמרה על הלהב מחלודה. הפרווה איפשרה גם שליפה חלקה ומהירה יותר[דרוש מקור].
נדנים מודרניים

נדני מתכת הפכו פופולריים באירופה של תחילת המאה ה-19, ובסופו של דבר החליפו את רוב סוגי האחרים. מתכת הייתה עמידה יותר מאשר עור והחזיקה מעמד טוב יותר בעת שימוש בשטח, במיוחד בקרב חיילים הרכובים על סוסים. בנוסף, מתכת הציגה מראה צבאי יותר, כמו גם קישוט. אף על פי כן, נדני עור מעולם לא איבדו את חינם בקרב המשתמשים הצבאיים שהשתמשו בהם עד מאוחר מאוד, גם במלחמת האזרחים האמריקאית (1861–1865).
כמו כן כמה כוחות משטרה צבאיים, פטרולים של חיל הים, אוכפי חוק וקבוצות אחרות השתמשו בנדני עור כסוג של אלתור.
נדנים על הגב לא היו מצויים והיו בשימוש רק על ידי קומץ שבטים קלטיים, ורק בחרב קצרה מפני שכמעט בלתי אפשרי לשלוף חרב בשתי ידיים, וקשה להפליא לשלוף את החרב ביד אחת מתוך נדן על הגב. תיאורים נפוצים של חרבות ארוכות נמשכות מאחור הם המצאה מודרנית, ונהנו מפופולריות רבה בספרות ובפנטזיה, משום שמאמינים באופן לא נכון כי היו נפוצים בימי הביניים. יש ממצאים מצומצמים מחיתוכי העץ ושברי טקסטיל, שהפרשים המונגוליים, והחיילים הסינים, הסמוראים היפנים והאבירים האירופיים לבשו חרב על הכתף, ואפשרו להבים ארוכים יותר שיהיו קשורים לאורך הגב.
בספר "הקלטים הקדומים" של ברי קונליף, בעמ' 94, כותב קונליף: "כל חלקי הציוד [מגן, חניתות, חרבות, דואר] המוזכרות בטקסטים, משתקפים בתיק הארכאולוגי ובאיקונוגרפיה ששרדה, לפעמים אפשר לזהות וריאציות אזוריות: למשל, החרב הייתה תלויה לפעמים על הגב, ולכן היה צורך למשוך אותה מעבר לכתף מאחורי הראש".
מונחים נפוצים

החלק שבו הלהב נכנס לעור או לנדן המתכת נקראת הגרון, שהוא לעיתים קרובות החלק שמעל הר הנדן, או התליון, הנושא את טבעת הנשיאה.
נקודת הלהב בנדני עור מוגנת בדרך כלל על ידי קצה מתכת.
ראו גם

חרב
ניצב (חרב)
חרב מונגולית עם נדן משובץ
ציור של סמוראי יפני לובש חרב על הגב
ננאד מאנוילוביץ'

ננאד מאנוילוביץ' (בסרבית: Ненад Манојловић; ‏25 במרץ 1954 – 24 בנובמבר 2014) היה שחקן ומאמן כדורמים יוגוסלבי וסרבי. כמאמן נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדורמים (לשעבר נבחרת יוגוסלביה בכדורמים), מאנוילוביץ' זכה במדליות כסף וארד במשחקי הקיץ האולימפיים באולימפיאדת אתונה 2004 ואולימפיאדת סידני 2000, מדליות כסף וארד באליפויות העולם בפוקואוקה 2001 וברצלונה 2003 ומדליות זהב באליפויות אירופה בבודפשט 2001 וקראן 2003.
מאנוילוביץ' נפטר ב-24 בנובמבר 2014, כשהיה בדרך לסופיה שם היה אמור להשתתף בסמינר המקצועי.
הערות שוליים

↑  ג'ון פאי, Hungary starts as favorite, despite Manojlovic's prediction, Associated Press, ‏14 באוגוסט 2004 (באנגלית)
↑  Preminuo Nenad Manojlović, B92, ‏24 בנובמבר 2014 (בסרבית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ננאד מאנוילוביץ'".
נפת באר שבע (המנדט)

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז עזה
 ערים בנפה:  יישובי הנפה
 בירת הנפה:  באר שבע
 תאריך ייסוד:  1920 
 שטח:  1,257,700 דונם (1945)
 תאריך נטישה:  1948 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  90,507 (1945)
 קואורדינטות:  30°50′00″N 34°50′00″E﻿ / ﻿30.833333333333°N 34.833333333333°E﻿ / 30.833333333333; 34.833333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת באר שבע (באנגלית: Beersheba Subdistrict) הייתה נפה במחוז עזה בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר באר שבע. היא הייתה ממוקמת בדרום ישראל של ימינו. העיר באר שבע הייתה הבירה. הרוב המכריע של האוכלוסייה, כ-90%, היה מורכב מבדואים.
לפי תוכנית החלוקה יועדה הנפה להתחלק בין המדינה היהודית למדינה הערבית.
לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949, הפכה הנפה ברובה לנפת באר שבע של ישראל.
יישובי הנפה

(יישובים נוכחיים בסוגריים)
עוג'ה אל-חפיר (ניצנה)
באר שבע
אל-אימארה (אופקים, אורים)
אל-ג'מאמה (רוחמה)
אל-חלאסה
אום אל רשרש (אילת)
ח'רבת פוטאיס (שבט אל-קאדיראת המסתעף משבט אל-תיאהא) (אופקים)
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
סטטיסטיקת אוכלוסייה רשמית לנפה, מתוך סקר הכפרים, 1945.
ננאד מרינקוביץ'

ננאד מרינקוביץ' (סרבית: Ненад Маринковић; נולד ב-28 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקיצוני ולעיתים כחלוץ. ננאד הוא אחיו של הכדורגלן נבויסה מרינקוביץ'.
קריירה

מרינקוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. ב-5 בדצמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד צ'וקריצ'קי, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שרושם דקות משחק במועדון כאשר הוא היה בן 16 שנים ו-68 ימים. בדצמבר 2005 חתם על חוזה ל-3 ושנים במועדון. במהלך התקופה שלו במועדון הושאל לבנאט זרניאמין ו-OFI כרתים.
בקיץ 2010 חתם בסמדרבו. בינואר 2011 חתם בבני יהודה תל אביב הישראלית ועד מהרה הפך לשחקן מוביל במועדון. לאחר שנתיים וחצי במועדון, הוא חתם בסרבט ז'נבה השווייצרית אך לא זכה לדקות משחק רבות. בינואר 2014 חזר לישראל כאשר חתם בהפועל עכו.
בקיץ 2014 חזר לפרטיזן בלגרד מועדון נעוריו ובקיץ 2015 הושאל לווז'דובאץ. בינואר 2016 חתם על חוזה במועדון.
ב-3 בספטמבר 2020, מרינקוביץ' חתם בטלאופטיק.
משטרת פריז

| --- | --- |


מטה משטרת פריז.
 מידע כללי
 מדינה:  צרפת 
 תחום שיפוט:  פריז פריז
 משרד אחראי:  עיריית פריז
 סוכנות אם:  משרד הפנים
 תאריך הקמה:  1667 
 מנהל:  Laurent Nunez 
 מטה מרכזי:  איל דה לה סיטה 
 עובדים:  42,616 (נכון ל־31 בדצמבר 2018) 
 אתר רשמי
 
ניידות של משטרת פריז.
משטרת פריז היא גוף השיטור המרכזי האזורי הפועל בפריז וסביבתה, המשטרה מכונה רשמית בשם הפריפקטורה של משטרת פריז (בצרפתית: Préfecture de police de Paris) ובראשה עומד המפקד, "הפריפקט", של המשטרה. בראש המשטרה עומד ברנרד בוקו, מאז ה-30 במאי 2012.
המשטרה היא חלק מהממשל המקומי ומהמשטרה הלאומית בצרפת. היא מספקת את כוח המשטרה ואחראית על שירותי החירום לרבות שירותי הכבאות. מטה המשטרה בפריז ממוקם באיל דה לה סיטה, שבפריז. ברחבי פריז פזורות 87 תחנות משטרה ובשירות המשטרה כ-35,000 שוטרים.
כבירת צרפת, סידורי הביטחון בפריז ייחודיים לעיר. כך למשל, הממשלה הלאומית היא זו האחראית לאספקת שירותי החירום ואכיפת החוק, מאז הקמת משטרת פריז (lieutenance générale de police) לראשונה ב-15 במרץ 1667. עם פרוץ המהפכה הצרפתית פורקה בשנת 1789. המשטרה הוקמה מחדש ב-17 בפברואר 1800 ומאז מתקיימת ברציפות. לעיר אין כוח שיטור עצמאי והמשטרה הלאומית היא האחראית באופן ישיר לכוחות השיטור של פריז, שכפופים ישירות לשר הפנים הצרפתי.
מבנה

מפקד המשטרה מתמנה לתפקיד בעצת ראש העיר, ותחתיו פועלות שלל מחלקות ביצוע, לרבות:
משרד הקישור לז'נדרמריה
מחלקת ביטחון הציבור
משטרת תנועה וביטחון הציבור
המשטרה המשפטית - בילוש וחקירות (36 quai des Orfèvres)
ביטחון פנים וחקירות שוטרים
גדוד הכיבוי של פריז - שירותי הכבאות וההצלה
מעבדת טוקסיקולוגיה
מעבדה בליסטית ומעבדת חומרי נפץ וניתוח כימי
המזכירות הכללית לענייני ניהול המשטרה
הגנת האוכלוסייה מפני מגפות
משאבי אנוש
שירות בין-מחלקתי להגנה אזרחית
לקריאה נוספת

La Grande Encyclopédie, volume 27, page 95, 1900.
נויז רוק

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  רוק ניסיוני, פאנק רוק, נויז, מוזיקה מינימליסטית, מוזיקה תעשייתית, הארדקור פאנק
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-1960 – שנות ה-1980, ניו יורק, ארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת, יפן 
 נגזרות:  גראנג', פוסט-הארדקור
 נושאים קרובים
 רוק אלטרנטיבי, אוונט-פאנק, אינדי רוק, נויז פופ, פוסט-פאנק, נו וייב, מת'קור, גריינדקור
 
נויז רוק (באנגלית: Noise Rock; מילולית: רוק רעש) הוא ז'אנר מוזיקלי אשר התפתח בשנות ה-80 של המאה ה-20 כשלוחה ניסיונית של פּאנק. הז'אנר מאחד את הגישה של הפאנק עם הרעש האטונלי והמבנה הבלתי קונבנציונלי של מוזיקת הרעש ושל מוזיקה תעשייתית. נויז רוק הציג סוג חדש של מוזיקת אוונגארד לנוף הרוק האלטרנטיבי. לעיתים הסגנון מיוחס ל"נויז קור", למרות שמונח זה גם יכול להתייחס למגוון של מוזיקת "הארדקור טכנו" מהירה ומלאת דיסטורשן. נויז קור בדרך כלל מתייחס ללהקות המנגנות מוזיקה תעשייתית או גריינדקור רועשים, מהירים, מלאים בצרחות לא ברורות ולא מהוקצעים במכוון, כאשר שיריהן אורכים מתחת ל-20 שניות ולפעמים אף מאיות בודדות.
היסטוריה

בין ההשפעות על ההיווצרות הראשונית של הנויז רוק ניתן למנות את הרוק אנד רול הבוטה של להקת הוולווט אנדרגראונד (במיוחד באלבום "White Light/White Heat"), הערבוב של להקת הסטוג'ס, הג'אז החופשי והפריק-רוק, תנועת ה"נו ווייב" ("No Wave") של שנות השבעים המאוחרות, והאלבום Metal Machine Music של לו ריד.
מאוחר יותר, הסגנון הושפע מלהקות יפניות כמו Boredoms ו-Melt-Banana, ששילבו את מוזיקת הרעש היפנית עוד יותר ולעיתים קרובות השתמשו במבנים כאוטיים ויצרו "שירים" קצרים ומהירים באופן קיצוני שהתאפיינו בקצב משתנה, צרחות וגיטרות כבדות.
באותו הזמן בערך, להקות כמו Gore Beyond Necropsy ו-Anal Cunt פיתחו סגנון דומה שגם מיוחס ל"נויז קור" או "נויזגריינד". בפעמים רבות, למרות שהרקע המוזיקלי של הלהקות שונה, להקות הנויז רוק ולהקות הגריינדקור שיתפו פעולה ביצירת מוזיקה חדשה.
להקות

Acid Mothers Temple
Hole בתחילת דרכה
AIDS Wolf
Airiel
Anal Cunt בתחילת דרכה
Anal Massaker
Athletic Automaton
Arab On Radar
Aatmaa
Bailter Space
Bastard Noise (הרכב-בת של הלהקה "Man Is The Bastard Noise" שהיא גלגול של להקת הגריינדקור "Man Is The Bastard")
Bastro
Big Black
Black Dice
Bloarzeyd
Boredoms
Bulbul
Captain 3 Leg
Coachwhips
Cosmic Psychos
The Cows
Crab Smasher
The Curtains
Daugthes
Deerhoof
Destroy All Monsters
Ed Hall
Excreted Alive
Fantomas
Fat Day
Final Exit
The Flying Luttenbachers
Genital Masticator
The Gerogerigegege
Green Magnet School
Gore Beyond Necropsy
Grey Daturas
Guitar Wolf
Happy Flowers
הארי פוסי
Heroine Sheiks
Hella
The Hospitals
Hot Girls Cool Guys
Japanther
Juned
Lerdo
The Jesus Lizard
The Jesus and Mary Chain
Lightning Bolt
The Locust
Love 666
Made in Mexico
The Mae Shi
Magic Dirt
Magik Markers
Maharajah Commission
Malakoi
Marlene Kuntz
The Martini Henry Rifles
mclusky
Meat Shits בתחילת דרכה
Medicine
Melt Banana
Minch
Mindflayer
Mr. bungle
Naked City
Nikudorei
No Doctors
Onany Boys
אורל קליימקס
P.T.A.O
Parts & Labor
The Pea Tear Briggs Experience
Pile Of Eggs
Pink and Brown
Plexi
Quebec
Rapeman
פלסטיק ונוס
Ruins
Rutatron
Seven Minutes Of Nausea
Scratch Acid
Shellac
Sonic Youth
(So So Many White) White Tigers
Stretchheads
Swans
גרי סמית'
Technology vs. Horse
The Psyke Project
Ulzera
Unsane
Unwound
US Maple
Wolf Eyes
XBXRX
לייבלים

Amphetamine Reptile Records
Atypeek Music
Gold Standard Labs
Homestead Records
In The Red Records
Load Records
Ipecac Recordings
Narnack Records
Three One G
Touch and Go Records
Troubleman Unlimited
Siltbreeze
Skin Graft Records
SYR
Ecstatic Peace
ניקפורוס מליסנוס

| --- | --- |
 לידה:  1045? 
 פטירה:  17 בנובמבר 1104 (בגיל 59 בערך) סלוניקי, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 בן או בת זוג:  Eudokia Komnene 
 
ניקפורוס מליסנוס (ביוונית: Νικηφόρος Μελισσηνός; בערך 1045 – 17 בנובמבר 1104) היה גנרל ואריסטוקרט ביזנטי. ממוצא מכובד, שימש כמושל וכגנרל בבלקן ובאסיה הקטנה בשנות ה-1060. בתקופה הסוערת שלאחר קרב מנזיקרט ב-1071, כאשר כמה גנרלים ניסו לתפוס את כס המלוכה לעצמם, מליסנוס נשאר נאמן למיכאל השביעי דוקס והוגלה על ידי יורשו ניקפורוס השלישי בוטניאטס. בשנים 1080–1081, בסיוע הטורקים, הוא השתלט על מה שנותר מאסיה הקטנה הביזנטית והכריז על עצמו כקיסר נגד הבוטניאטסים. אולם לאחר המרד של גיסו אלכסיוס הראשון קומננוס, שהצליח לכבוש את קונסטנטינופול, הוא נכנע לו, קיבל את תואר הקיסר ואת השלטון בסלוניקי. הוא נשאר נאמן לאלכסיוס לאחר מכן, והשתתף ברוב מסעות הביזנטים במהלך התקופה 1081–1095 בבלקן לצד הקיסר. הוא נפטר ב-17 בנובמבר 1104.