stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נושאי המגבעת
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1984 תחת השם נושאי המגבעת של קובי אור (אור נהג לחבוש כובע מצחייה), ובמהרה קיצרה את שמה לנושאי המגבעת. חבריה המקוריים היו אהד פישוף, ששימש כזמר וכגיטריסט, אלון כהן כמתופף וישי אדר כקלידן, כולם בני המחזור הראשון של התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית' בירושלים, שנפתח באותה שנה והיה ממוקם במתנ"ס שבשכונת מוסררה. בשנת הקמתו מנה בית הספר כ־90 תלמידים והם ניגנו יחד בהפסקות בין השיעורים. תמיר אלברט הצטרף להרכב כשנה אחר כך כגיטריסט מוביל וכזמר נוסף לצידו של פישוף בקדמת הבמה. בהמשך נשרו מהלימודים בתיכון (למעט ישי אדר) והחזרות של הלהקה נערכו בבית הוריו של פישוף במוצא עילית. בשנותיה הראשונות הופיעה הלהקה בעיקר בירושלים בתיאטרון פרגוד ומועדון "אמדיאוס" בכיכר ציון (ששינה את שמו אחר כך ל"Underground"). את הדחיפה הראשונה ברדיו קיבלו נושאי המגבעת באותם ימים מיוסי כסיף, שהשמיע אותם בתוכנית "קצת אחרת" שערך ברשת ג'. בשנת 1987 המפיק־אמרגן התל אביבי מוטי שהרבני החל לנהל את הלהקה ולארגן הופעות מחוץ לירושלים, אחת ההופעות הראשונות בתל אביב בוטלה, מאחר שהגיל הממוצע של חברי הלהקה היה 17 והכניסה למועדון שבו היו אמורים להופיע הייתה מגיל 23 ומעלה. את הופעותיהם כינו "Live in Beit Shemesh" והם גם הקליטו קלטת דמו בהפקה עצמאית בשם זה, שבה ביצעו גם גרסאות כיסוי.
בשנת 1988 הקליטו חברי הלהקה קלטת ראשונה בחברת "האוזן השלישית", שנמכרה בכ־1,000 עותקים, וכללה בין השאר את השירים "קול של אלוהים אחר", "ביקור בהר" ו"נושאי המגבעת". את הלחנים כתבו כל חברי הלהקה יחד. את רוב הטקסטים לשירים כתב פישוף, למעט "האלוהים שלי עייף", שחיבר אמיר זידנר, חבר של פישוף ממוצא עילית, שנהרג בהתפוצצות מטען צד כשהיה בטנק בדרום לבנון ב־22 בפברואר 1988. השיר "ביקור בהר" נכתב לזכרו. סיבוב ההופעות של הלקה באותה עת נקרא "אל תדאגו בקשר לממשלה". ב–13 במרץ 1988 הופיעו עם להקת אפור גשום במועדון "המרתף העליון" בבית ליסין והקדישו את ההופעה לזכרו של זידנר.
בשנת 1989 עזב ישי אדר את הלהקה בשל גיוס לצה"ל. את מקומו תפס נגן הבס אדם הורוביץ. מאוחר יותר באותה שנה הצטרף ללהקה הגיטריסט רם אוריון.
בשנת 1990 הוחתמו נושאי המגבעת בחברת התקליטים "הד ארצי". שם הצמידו ללהקה את שלומי ברכה, שבאותו הזמן היה חבר להקת משינה, כדי שישמש מפיק מוזיקלי באלבום "מי רצח את אגנתה פאלסקוג", שיצא לבסוף בקיץ 1991. התפתחות זו פרצה ללהקה את הדרך אל הקהל הרחב. האלבום הניב כמה להיטים, בהם "הבא בתור הוא סוס", "אני טקסט פוליטי", "מתנה לחג" ו"נגד כיוון הזיפים", ובעקבותיו יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי הארץ, שכלל הופעה בבמה המרכזית בפסטיבל ערד בקיץ 1991. הופעתה האחרונה של הלהקה נערכה במועדון ליקוויד בתל אביב, ב־22 בנובמבר 1991.
היסטוריה > פירוק הלהקה

בסוף שנת 1991 הודיע פישוף על פרישתו מהלהקה. סיבת הפרישה הייתה מתחים פנימיים בלהקה על רקע הכיוון היצירתי, והמעבר לסגנון רוק גיטרות מיינסטרימי. עקב פרישתו של פישוף, זמן קצר אחרי תחילת העבודה על האלבום הבא, העבודה עליו נפסקה והלהקה התפרקה.
לאחר הפרישה התפצלה הלהקה לשני הרכבים: הראשון נקרא "הבא בתור הוא כלום" וכלל את פישוף, רם אוריון וישי אדר (שחזר להרכב). ההרכב קיים כמה הופעות פרידה בשם זה, שבהן ביצעו גרסאות אלקטרוניות־תעשייתיות לשירי הלהקה. החלק השני של הלהקה, ששמר על שמו המקורי, הקליט עם צביקה פיק את תקליט ה"קמבק" שלו ויצא איתו לסיבוב הופעות, שנקרא "צביקה פיק ונושאי המגבעת". סיבוב ההופעות זכה להצלחה ונמשך כשנה וחצי, ובמהלכו הצטרפו אליו המתופף של "דורלקס סדלקס" וענבל פרלמוטר. באותו זמן הקליטו חברי הלהקה ופיק גרסאות חדשות לכמה משיריו, ששלושה מהם יצאו כתקליטי שדרים, בהם "לגור איתו" ו"שיר הפריחה".
לאחר הפירוק > קריירות אחרות של חברי הלהקה

פישוף ואוריון נשארו חברים בלהקת הפה והטלפיים ומקפידים להוציא תקליט אחת לשש שנים, בהתאם ל"קוד" שקבעו לעצמם. עד עכשיו יצאו לפי הקוד שישה אלבומים.
פישוף התגורר כעשר שנים בלונדון, ועוסק באמנויות הבמה, בעיקר מחול מודרני. בשנת 2015 השתתף ב"נשף רוק 4", מופע מחווה לשנות התשעים שארגן אביב גפן, וביצע על הבמה שני שירים של נושאי המגבעת.
ישי אדר עבר ליצור מוזיקה אלקטרונית מחתרתית תחת הכינוי "עוש". בשנת 2011 הוציאו פישוף ואדר אלבום תחת השם בני המה. בהופעותיהם ביצעו מדי פעם גרסאות אלקטרוניות לשירי נושאי המגבעת.
תמיר אלברט הקים עם אמיר צורף (שהיה לפני כן חבר בלהקות נוער שוליים ורוקפור) את הצמד ג'ינג'יות, שהוציא אלבום אחד. האלבום זכה לביקורות חיוביות והנפיק את הלהיטים "ג'ינג'יות", "ביפ" ו"L.A.". זמן קצר לאחר יציאת האלבום אלברט חזר בתשובה ופרש מעיסוק במוזיקה, אך לאחר מכן יצא בשאלה וחזר להופיע עם שירי הג'ינג'יות בשנת 2002.
אלון כהן הוציא עם רע מוכיח את האלבום "סליחות", שבו היה שילוב של מוזיקה אלקטרונית עם הקלטות של סליחות בביצוע חזנים. מאוחר יותר חזר גם הוא בתשובה.
רם אוריון ניגן עם ערן צור באלבומו "עיוור בלב ים" ובהופעותיו. היה סולן להקת בתרי זוזי ופתח לאחר מכן בקריירת סולו. מדי פעם מפיק אלבומים לאמנים אחרים.
אדם הורוביץ היה חבר בלהקת ריר, שהוציאה אלבום אחד ב־1995. נוסף על כך כתב ביקורות מוזיקה בעיתונים במחנה והעיר.
לאחר הפירוק > מורשת

בשנת 1995 שרה הזמרת איגי וקסמן, באלבומה אדום, את שירה של הלהקה "יש לי חברה", בגרסה פּוֹפּית יותר מהגרסה המקורית.
בשנת 1996 הוציא מוטי שהרבני אלבום אוסף של הלהקה דרך חברת פוך בשם "נושאי המגבעת", אלבום שכלל שירים שטרם יצאו לאור בצורה מסודרת וכן שירים שכבר הופיעו בקלטת הראשונה בגרסאות שונות.
בשנת 1997 יצר הבמאי חן שיינברג סרט על הלהקה בשם "שמים שרוטים של גלויה". הסרט עבר עריכה מחדש ויצא לאור בהוצאה מחודשת בלייבל העצמאי של האוזן השלישית בשנת 2006.
בשנת 2007 הפיקה האוזן השלישית ערב גרסאות כיסוי לשירי הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב. הערב תועד ב־DVD.
ב־2012 שודר פרק בסדרה האלבומים העוסק בקלטת הראשונה של נושאי המגבעת.
ב־26 בדצמבר 2013 התאחדו ארבעת חברי ההרכב המקורי לראשונה, לכבוד ההוצאה המחודשת של הקלטת הראשונה בלייבל אנובה, לראשונה בפורמט דיגיטלי. בדצמבר 2015, יצאה הקלטת כתקליט ויניל באישור הלהקה, לאחר שקודם לכן יצא ללא אישור ובתגובה קראו לציבור לא לרכוש אותה.
בשנת 2018 יצאו אלברט ואוריון, בליווי נגנים נוספים, לסיבוב הופעות מיוחד לרגל 30 שנה לצאת הקסטה.
דיסקוגרפיה

נושאי המגבעת (הקסטה) (1988) – קלטת בהוצאת האוזן השלישית.
מי רצח את אגנתה פאלסקוג (1991) – הד ארצי.
נושאי המגבעת (1996) – פוך.
"רוכסן" (1986) – סינגל קלטת בהוצאת האוזן השלישית.
"אני טקסט פוליטי" (1989) – מקסי סינגל.
"הבא בתור הוא סוס" (1991) – הד ארצי.
חברי ההרכב

אהד פישוף – שירה וגיטרה
אלון כהן – תופים
תמיר אלברט – גיטרה
ישי אדר – קלידים
רם אוריון – גיטרה
אדם הורוביץ – גיטרה בס
הערות שוליים

↑  ליה פן, הכוכב הזה נגמר בעוד שנייה - 20 שנה לאלבום הראשון והאחרון של "נושאי המגבעת", באתר הארץ, 1 ביולי 2011
↑  נושאי המגבעת - יש לי חברה באתר מימה
↑  בראיון זה טוען אלברט שהוזמן להצטרף מאחר שהיה היחיד שהייתה לו גיטרה - עדי סמריאס, ‏"בגיל 50 אנחנו עושים את מה שהיינו צריכים לעשות בגיל 29", באתר "Time Out ישראל", 30 בינואר 2018
↑  יורם בר, מגיעים נושאי-המגבעת - מרתון רוק בחאן, 27.10, כל העיר 31 באוקטובר 1986
↑  יריב ארגמן, שורה שהייה באמצע, מעריב, 13 באפריל 1990
↑  יורם בר, צעירים מדי לרוקנ'רול, כל העיר 12 ביוני 1987
1 2  לפי כתבה זו ההופע הראשונה מחוץ לירושלים הייתה בחיפה - בועז כהן, ההיסטריה חוזרת: תמיר אלברט ורם אוריון יופיעו ביחד בוונדרבר, באתר כלבו – חיפה והצפון, 4 בפברואר 2018
↑  ביקורת קטלנית על הקלטת: בועז כהן, ישראלי - "בלון נפוח" נושאי המגבעת- נושאי המגבעת (האוזן השלישית, אדר הפקות), כותרת ראשית, 23 בנובמבר 1988
↑  נושאי המגבעת - ביקור בהר באתר מימה
↑  קורות החיים של אמיר זידנר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  מוקדש לאמיר ז"ל, מעריב, 18 במרץ 1988
↑  גלעד אלבום, הופעה - צעד היסטורי - נושאי-המגבעת (בהרכבם החדש); פרגוד, 15.4, כל העיר, 19 באפריל 1989
↑  שחר בן ברק, לא מורידים את המגבעת, מעריב, 28 בנובמבר 1990
↑  עמית שהם, אנגטה פלסקוג חיה ומתה בהד ארצי, חדשות, 27 ביוני 1991
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: אודיו' אינו ערך חוקי  נושאי המגבעת - הופעה אחרונה - ליקוויד 1991, אודיו  באתר יוטיוב
↑  עמית שהם, הלהקה שאני רוצה לאהוב, היא גם זו שאני רוצה להרוג, חדשות, 24 במרץ 1992
↑  ייואב בירנברג, הבא בתור הוא כלום, חדשות, 4 בדצמבר 1991
יורם בר, סוף טראגי של מערבון ערבי, כל העיר 20 במרץ 1992
↑  יואב בירנברג, מעלה מעלה, השילוח התחיל, חדשות, 28 בנובמבר 1991
↑  יוסי חלילי, עכבר העיר, נשף רוק 4: חוזרים לרוקסן? לא כל כך, באתר הארץ, 13 במאי 2015
↑  עינב שיף‏, בלעדי: בני המה בהופעה - "האלוהים שלי עייף", באתר וואלה, 13 בדצמבר 2009
↑  רותם רוזנטל, עכבר העיר, ספיישל ביכורים: עשרת אלבומי הבכורה הישראלים שעשו היסטוריה, באתר הארץ, 1 ביולי 2010
↑  עדי נוי, קול הקמפוס, 25 שנה אחרי, האזינו לקלטת המיתולוגית של נושאי המגבעת, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2013
בן שלו, "נושאי המגבעת" תוציא מהדורה מחודשת של קלטת הבכורה שלה, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2013
↑  דפנה ארד, באישור הלהקה: הקסטה הראשונה של "נושאי המגבעת" תצא בתקליט ויניל, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2015
↑  איתי שטרן, "נושאי המגבעת" נגד מנהל הלהקה לשעבר וחברת התקליטים "בי סייד", באתר הארץ, 28 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297769705171  MusicBrainz: 535613c6-2e83-4361-ac90-f77b51d4a5fe
1984 (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל בהפצתו המקורית
 מבוסס על:  1984 
 בימוי:  מייקל רדפורד 
 תסריט:  מייקל רדפורד 
 עריכה:  טום פריסטלי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון הרט (וינסטון סמית') סוזנה המילטון (Julia) ריצ'רד ברטון (O'Brien) גרגור פישר סיריל קיוזאק ג'יימס ווקר רוג'ר לויד-פק 
 מוזיקה:  דומיניק מולדווני 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Virgin Produced 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באוקטובר 1984 
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דיסטופי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מדע בדיוני, דרמה פוליטית, סרט עצמאי, סרט מתח פוליטי 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   1984
 דף הסרט ב־IMDb
 
1984 (באנגלית: Nineteen Eighty-Four) הוא סרט דיסטופי משנת 1984 בבימויו של מייקל רדפורד, המבוסס על הרומן הקלאסי מאת ג'ורג' אורוול. הסרט מתאר עולם דיסטופי הנשלט על ידי משטר טוטליטרי אכזרי בראשות "האח הגדול", תוך שהוא עוקב אחר וינסטון סמית' (ג'ון הרט), עובד פשוט במשרד האמת המפתח רגשות אהבה ואי-ציות למפלגה. הסיפור מתמקד בניסיונותיו להילחם בשלטון באמצעות רומן אסור עם אישה בשם ג'וליה (סוזנה המילטון), ובמחיר הכבד שהוא משלם על רצונו לחופש מחשבתי ואישי.
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-10 באוקטובר 1984 על ידי Virgin Films. הוא זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים, והיה מועמד לפרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
תקציר העלילה

הסרט מתרחש במדינה טוטליטרית בשם אוקיאניה, הנשלטת בידי משטר "האח הגדול". וינסטון סמית' הוא פקיד במשרד האמת, שם הוא עוסק בשכתוב ההיסטוריה בהתאם לצורכי המפלגה. בסתר, הוא חולם על מרד נגד המשטר ומתחיל ברומן אסור עם ג'וליה, חברתו לעבודה. השניים מנסים למצוא מעט חופש בתוך המציאות הדכאנית, אך נתפסים על ידי "משטרת המחשבות". בעקבות כך, וינסטון עובר עינויים קשים כדי לשבור את רוחו ולהחזירו לנאמנות מוחלטת לאח הגדול.
צוות השחקנים הראשי

ג'ון הרט בתפקיד וינסטון סמית'
ריצ'רד ברטון בתפקיד אובראיין
סוזנה המילטון בתפקיד ג'וליה
סיריל קיוזאק בתפקיד מר צ'רינגטון
ביקורות

הסרט 1984 זכה לשבחים על נאמנותו לרומן המקורי, הבימוי הקודר והמשחק המרשים של ג'ון הארט וריצ'רד ברטון, בהופעתו הקולנועית האחרונה. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 74%, וב-Metacritic, ציון של 67 מתוך 100.
הערות שוליים

↑  פיטר קונראדי (לונדון), מסריטים את 1984 לאורוול, מעריב, 8 ביוני 1984
↑  עתיד מן הנפטלין - "1984" (אנגליה), "העולם הזה", גיליון 2467 מ-12 בדצמבר 1984, עמוד 31
↑  תמר גלבץ, אח גדול ומשומש 1984", במאי: מייקל רדפורד, תסריט: מייקל רדפורד, על־פי הספר מאת ג'ורג' אורוול, כל העיר, 7 בדצמבר 1984
מאיר שניצר, סרט- ככה זה, כשמבטיחים לאלמנה "1984"; תסריט ובימוי: מייקל רדפורד (לפי רומן של ג'ורג' אורוול), חדשות, 10 בדצמבר 1984
טייסת 106

ערך זה עוסק בטייסת F-15 שהוקמה ב-1982. אם התכוונתם לטייסת שהוקמה ב-1948 וכונתה גם להק תובלה אווירית, ראו .
| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פרטים
 כינוי:  "טייסת חוד החנית"
 כינוי עבר:  "טייסת הבז השנייה"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:   בסיס תל נוף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  כטייסת תובלה: 1948 – מאי 1948  כטייסת קרב: 1982 – הווה
 נתוני היחידה
 ייעוד:  עליונות אווירית, משימות תקיפה והגנה ובהן יירוט והפצצה
 כלי טיס:  F-15C/D איגל ("בז")
 כלי טיס בעבר:  קרטיס C-46 קומנדו, דאגלס C-54 סקיימאסטר
טייסת 106, המכונה גם "טייסת חוד החנית", (כונתה בעבר: "טייסת הבז השנייה") היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. כיום מפעילה הטייסת מטוסי F-15B/C/D איגל ("בז") מבסיס תל נוף.
היסטוריה > טייסת תובלה במלחמת העצמאות

הטייסת הוקמה בבסיס עקרון בדצמבר 1948 לאחר פירוק להק התובלה האווירית, והפעילה מטוסי קרטיס C-46 קומנדו ו-דאגלס C-54 סקיימאסטר. בשלביה האחרונים של מלחמת העצמאות הטייסת סייעה למבצע ולווטה, נטלה חלק בהפצצות במהלך מבצע חורב, ועסקה בטיסות אספקה בין בסיס עקרון ושדה אברהם במבצע עובדה. במאי 1949 פורקה הטייסת ומטוסיה הועברו לטייסת הפילים ולאל על.
היסטוריה > פתיחת טייסת הקרב והפלות ראשונות

בנובמבר 1981 החלו בחיל האוויר להיערך לקראת פתיחת טייסת בז ( F-15) שנייה, לאחר טייסת אבירי הזנב הכפול שנפתחה כבר ב-1976 ושקלטה את מטוסי הבז הראשונים שהגיעו לישראל. למפקד הטייסת הראשון נבחר סא"ל יואל פלדשו. לאחר ויכוחים קשים על תאריך פתיחת הטייסת הוחלט לבסוף על ה-6 ביוני 1982. ברם, פריצת מלחמת לבנון הראשונה שהחלה בהפצצות חיל האוויר ב-4 ביוני 1982 ולאחר מכן פלישת ישראל ללבנון ב-6 ביוני, עיכבה את פתיחתה, והוחלט לחבר בינתיים את שתי הטייסות למסגרת אחת. הטייסת המשותפת פעלה במהלך המלחמה, וב-13 ביוני, לאחר הפסקת האש עם סוריה שהושגה ב-11 ביוני, נפרדה טייסת "חוד החנית" מ-"אבירי הזנב הכפול" ונפתחה כטייסת עצמאית.
מאז השגת הפסקת האש עם סוריה ב-11 ביוני 1982, נזקפו לחיל האוויר הישראלי חמש הפלות של מטוסי קרב מאוישים (נכון ל-2022), כולן בוצעו על ידי מטוסי בז של טייסת "חוד החנית". שבועות ספורים לאחר פתיחתה, ב-24 ביוני 1982, השיגה הטייסת את שתי ההפלות הראשונות שלה: שני מטוסי מיג-23MF של חיל האוויר הסורי. זוג מטוסי המיג-23 ליירוט הוזנקו בתגובה לתקיפות חיל האוויר על כביש ביירות-דמשק באזור בחמדון. זוג מטוסי בז של הטייסת, בהובלתו של מפקד הטייסת, פלדשו ואיתו הנווט ליפשיץ, שהיו בגיחת פיטרול שיגרתית הופנה לעברם. פלדשו/ליפשיץ שיגרו לעבר המטוס הראשון טיל אוויר-אוויר, ואחר-כך שיגרו טיל גם לעבר המטוס השני. שדמי, טייס הבז השני, שהיה מאחורי פלדשו, זיהה גם הוא את המטוס השני ושיגר לעברו טיל, מבלי שפלדשו ידע על-כך. הטיל של שדמי פגע במטוס מיד לאחר הטיל של פלדשו. שני המיגים הופלו, וטייסיהם צנחו בשטח סוריה.
היסטוריה > הפלת מיג-25

בעיצומה של מלחמת לבנון ביצעו הסורים גיחות צילום חוזרות ונשנות באמצעות מטוס מיג-25 שטס מעל דרום לבנון בגובה רב של 70 אלף רגל במהירות עצומה של 2.5 מאך. עקב הגובה הרב והמהירות הגבוהה, ניסיונות ליירוטו באמצעות מטוסי הקרב של החיל לא צלחו. במטה חיל האוויר החליטו לנסות להפיל את המטוס באמצעות טילי קרקע-אוויר מסוג MIM-23 הוק, חרף העובדה שהמיג-25 טס בגובה גדול ב-15 אלף רגל מתקרת הגובה המרבי של ההוק, העומדת על 55 אלף רגל. בחודש אוגוסט יצא לדרך המבצע החשאי להפלת המיג-25 שקיבל את שם הקוד "גוזל". סוללות ההוק פרסו בצפון והמתינו לו. ב-12 באוגוסט הוא הופיע שוב אך מכ"ם ההוק לא הצליח לנעול עליו. סמ"ר פיני שפטר, טכנאי במילואים באחת הסוללות, חקר את הבעיה ויזם שינוי במערכת שנועד להגדיל את טווח הירי שלה. שפטר בנה התקן שאיפשר נעילה על מטוס, בגובה רב ובמהירות גבוהה. ההתקן, ששילב בתוכו אלמנטים אלקטרוניים ומכניים זמינים, שולב במערכת הבקרה של הסוללה, שתפקידה לנעול על המטרה ובין היתר אפשר הזנת נתון גובה הטיסה למערכת באמצעות ידית מכנית. שבוע לאחר ההתקנה, נוסתה המערכת עם הרכיב החדש, התקבלה נעילה מוצלחת אך לא בוצע ירי. ב-31 באוגוסט, סמוך לשעה 7:25 בבוקר, שוב נצפה המיג-25 בשמי הצפון. עם קבלת הידיעה נכנסו בסוללת ההוק מיד לכוננות. תוך דקות, קיבלו הבקרים של הסוללה את נתוני הטיסה של המיג. הבקרים הצליחו לנעול על המטוס בעזרת ההתקן של שפטר ולאחר שקיבלו אישור ירי שיגרו שני טילי הוק לעבר המיג. המיג נפגע והחל לאבד גובה רב. זוג מטוסי F-15 מטייסת 106 שהמתינו לרגע הפגיעה, שיגרו לעברו טילים נוספים והסיטו אותו מנתיבו. המטוס נפל ליד ג'וניה מצפון לביירות. לאחר ההפלה המוצלחת נמנעו הסורים מביצוע גיחות צילום נוספות באמצעות מטוסי מיג-25 באזור ההוא עד סוף המלחמה. השינוי המוצלח התווסף לבסוף לכל סוללות ההוק. ראש להק ציוד, תא"ל יצחק גבע, ציין את תפקודו של שפטר כ"ביצוע למופת". מאוחר יותר קיבל על כך גם את פרס חיל האוויר.
היסטוריה > התנגשות מטוס עיט ומטוס בז

ב-1 במאי 1983 ביצע זוג F-15D של הטייסת אימון קרב-אוויר באזור נחל צין בנגב. האימון נועד להסבת טייס F-15 חדש בטייסת. במהלך הקרב התנגש אחד ממטוסי F-15 בעוצמה עם מטוס סקייהוק. מטוס הסקייהוק התפוצץ וטייסו נטש ואילו למטוס ה - F-15 נתלשה הכנף הימנית. למרות הפגיעה הקשה הצליח הטייס זיו נדיבי (עם הנווט יהואר גל) להנחית את מטוסו בבסיס הקרוב באמצעות הגברת המהירות והפעלה אסימטרית של המנועים. חברת מקדונל דאגלס, שלא האמינה תחילה ונדהמה למראה התמונות, החליטה להעניק לחיל האוויר כנף חלופית במתנה וכיסתה את עלות התיקונים. ה-F-15 שופץ תוך חודשים ספורים וחזר לטוס באופן מבצעי בטייסת.
היסטוריה > מבצע רגל עץ

ב-1 באוקטובר 1985, תקפו שישה מטוסי F-15B/D ושני מטוסי F-15C של הטייסת והטייסת האחות את המפקדה הראשית של אש"ף בחמאם א-שאט על חוף תוניסיה במבצע רגל עץ. מבצע זה הוא ההפצצה ארוכת הטווח המרוחקת ביותר שביצע חיל האוויר הישראלי, כ-2,300 ק"מ. המבצע כולו ארך כשש שעות ובמהלכו, תודלקו מטוסי ה-F-15 מספר פעמים על ידי מטוסי בואינג 707 ("ראם") מטייסת 120 ("טייסת הבינלאומית"). היה זה התדלוק האווירי המרוחק ביותר שנעשה על ידי חיל האוויר הישראלי עד אותו זמן. אחד מהמטוסים שהשתתפו במבצע היה "מרקיע שחקים", אותו מטוס שאיבד את אחת מכנפיו כשנתיים וחצי קודם לכן.
היסטוריה > הפלת שני מטוסי מיג-23 סוריים

ב-19 בנובמבר 1985 ליוו מטוסי הטייסת מטוס צילום של חיל האוויר מעל לבנון, אחת המשימות השגרתיות בהן לקחו חלק אנשי צוות האוויר של הטייסת. במהלך הגיחה גילו הטייסים במכ"ם שני מטוסי מיג–23 שטסו בפטרול שהיה פטרול קבוע והורכב תמיד מצמד מטוסים סוריים. מטוסי הקרב הישראלים והסורים החלו לטוס זה לעבר זה ומטוסי ה-F-15 השיגו נעילה על המיגים. לקראת טווח של 15 מיל החלו מטוסי ה-F-15 לפנות מערבה על–מנת לנתק מגע מן הצמד הסורי, כפי שעשו תמיד. תוך כדי פנייה לכיוון הים, אחרי שכבר איבדו את הנעילה אותה השיגו קודם, ובניגוד לפעמים הקודמות, ניתנה למטוסי חיל האוויר רשות לאש חופשית. עם קבלת האישור פנו מטוסי ה-F-15 מזרחה ונעלו שוב על המיגים שכבר פנו גם הם מזרחה והחלו חוזרים לכוון סוריה. לאחר פניית מטוסי ה-F-15 מזרחה, החלו המיגים לפנות גם הם לכיוון המטוסים הישראלים. עקב הפנייה שלהם הטווח בין המטוסים הלך והצטמצם ועמד על כ–10 מיל. מטוסי ה-F-15 נכנסו למעטפת ירי ושיגרו שני טילי AIM-7 ספארו לעבר המיגים. ראשון ירה מוביל המבנה, אבנר נווה, ומיד אחריו ירו הטייס יובל בן–דור והנווט עופר פז. שני הטילים החטיאו. אחרי ההחטאה החליטו הטייסים לעבור לטילים מונחי-חום. נווה ירה אחד ושבר ימינה ומיד אחריו ירו בן–דור ופז את הטיל שלהם. המיג-23 הסורי התפוצץ. פז היה היחיד שראה טיל מתפוצץ מתחת למטוס אך לא יכול היה להיות בטוח מי שיגר אותו ובסוף הוחלט לחלק את הקרדיט להפלה בין שני המטוסים. את המיג השני הפילו בן–דור ופז באמצעות טיל אוויר-אוויר נוסף. נכון ל-2021 אלו הם שני מטוסי הקרב האחרונים שהופלו על ידי חיל האוויר בקרב אוויר.
היסטוריה > תקרית "ירי דו-צדדי" של ידלין

ב-1987 עבר סא"ל עמוס ידלין הסבה למטוס ה-F-15 ומונה למפקד הטייסת. בעת היותו מפקד הטייסת יצא ידלין במטוס F-15 חד מושבי חמוש במבנה עם מטוס 519 "איתן" עם סגנו שי גלעד למשימה מחוץ לגבולות המדינה. בסיום המשימה החליטו ידלין ובן זוגו לתרגל קרב אוויר. ידלין שכח להעביר את המפסקים למצב אימונים ובמהלך האימון "נעל" על גלעד ולחץ על כפתור שיגור החימוש. לתדהמתו של ידלין שוגר טיל אוויר-אוויר ופגע בחברו. כתוצאה מפגיעת הטיל פרצה אש במנוע ימין. שי גלעד כיבה מנוע, ביצע פעולת חירום והצליח לנחות בשלום. בעקבות האירוע כתב ידלין ביוזמתו מכתב למפקד חיל האוויר, האלוף אביהו בן-נון, שבו ביקש לסיים את תפקידו, תוך לקיחת אחריות פיקודית.
היסטוריה > מלחמת המפרץ

ב-15 בינואר 1991 פקע האולטימטום שהציב האומות המאוחדות לעיראק בעקבות פלישתה לכווית ב-2 באוגוסט 1990. מאז ועד ל-12 בפברואר אותה שנה השתתפו מטוסי הטייסת, לצד מטוסי טייסת 133, במשימות פטרול בשמי ישראל והגנה על שטחה עקב חשש לניסיונות חדירה של כלי טיס עיראקיים לישראל. ברם, התקיפות העיראקיות נגד ישראל הסתכמו בירי טילים בליסטיים מסוג סקאד.
היסטוריה > ליווי אווירי לחוסיין מלך ירדן

ב-3 באוגוסט 1994, עם התחממות יחסי ירדן–ישראל ולקראת חתימת הסכם השלום בין שתי המדינות, ליוותה שלישיית מטוסי בז מטייסת 106 את חוסיין, מלך ירדן כאשר מטוסו חצה את המרחב האווירי של ישראל בדרכו חזרה מבריטניה. מטוס הלוקהיד טריסטאר המלכותי הוטס על ידי המלך עצמו.
היסטוריה > מפגן אווירי משותף עם חיל האוויר הירדני

ב-22 באוקטובר 1995, במלאת שנה להסכם השלום עם ירדן, השתתפה שלישיית מטוסי בז מטייסת 106 במפגן אווירי משותף של שני חילות האוויר.
היסטוריה > בז 2000

מטוסי ה-F-15 של הטייסת, כמו גם מטוסי טייסת 133, הושבחו במסגרת תוכנית "בז 2000" ("בז משופר" או בזמ"ש) שהחלה בשנת 1995 והסתיימה בשנת 2005. במסגרת התוכנית שודרגה אוויוניקת המטוסים. השדרוג כלל בין היתר, הגדלת משקל ההמראה, התקנת מכלי דפונה, שדרוג של תא הטייס ותצוגות המכ"ם, החלפת מחשב בקרת אש, התקנת מערכת הניווט הלווינית GPS ועוד. הבז המשודרג הראשון נקלט בטייסת בנובמבר 1998.
הפלת מטוסי אויב

| תאריך | צוות | המטוס המופל | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 24 ביוני 1982 | יואל פלדשו/צבי ליפשיץ | סוריה (1980–2024) מיג-23 (חיל האוויר הסורי) | הופלו באותו קרב אוויר |
| 24 ביוני 1982 | יואל פלדשו/צבי ליפשיץ | סוריה (1980–2024) מיג-23 (חיל האוויר הסורי) | הופלו באותו קרב אוויר |
| 31 באוגוסט 1982 | שאול שוורץ | סוריה (1980–2024) מיג 25 (חיל האוויר הסורי) | במשותף עם סוללת טילי MIM-23 הוק |
| 18 באוקטובר 1985 | יובל בן דור/עופר פז | סוריה (1980–2024) מיג 23 (חיל האוויר הסורי) |  |
| 19 באוקטובר 1985 | אבנר נווה | סוריה (1980–2024) מיג 23 (חיל האוויר הסורי) |  |
מפקדי הטייסת

ממפקדי הטייסת: גורדון לווט (Levett) בתחילת 1949, יפתח שדמי, יואל פלדשו (1982-1985), אבנר נווה (1985-1987), עמוס ידלין (1987-1988), רן אייזנברג (1988-1990), עדי גור לביא, שלי גוטמן (1995 - 1997), זיו יער, טל קלמן (2003-2005), אורי זייפרט, איל גרינבוים (2007–2008).
הערות שוליים

↑  אתר חיל-האוויר, באתר www.iaf.org.il
↑  "מבצע 'גוזל', או - המילואמניק שהפיל מיג 25 מהמיטה | רן לוי | עושים היסטוריה". עושים היסטוריה. נבדק ב-2017-10-05.
↑
↑  אודי עציון‏, ידידותי למשתבש: אחרי הפלת המטוס האמריקני מ"אש ידידותית" - התקלות המסוכנות של חיל האוויר, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2024
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
F-15D של טייסת 106 בתצוגה בצ'כיה
נקודת פטרוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Peter Petroff 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°11′13″S 62°05′27″W﻿ / ﻿64.1869°S 62.0908°W﻿ / -64.1869; -62.0908
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פטרוב(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פטרוב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פטרוב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פטרוב
 
נקודת פטרוב או נקודת פטרוף (באנגלית: Petroff Point; בבולגרית: Петров нос) היא לשון יבשה סלעית בחוף המזרחי של האי ברבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכה של לשון היבשה 1.2 קילומטרים, והיא בולטת לכיוון צפון-מזרח לתוך מפרץ היל.
לשון היבשה ממוקמת 3.85 קילומטרים צפונית-מערבית לנקודת מיטשל ו-6.8 קילומטרים דרומית-מערבית לנקודת ספלנצאני.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
היסטוריה > מקור השם

לשון היבשה נקראת על שמו של הממציא הבולגרי - אמריקני פיטר פטרוב שסייע בפיתוח השעון הדיגיטלי הראשון.
השם התקבל רשמית ב-23 בנובמבר 2009.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי הבולגרי
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.