stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריאן (סדרת משגרים)
הערות שוליים

↑  האקדמיה ללשון: במקום מערכת שיגור לחלל או משגר, מהיום אמרו: מרקיע! (space.gov.il)
↑  Svenson, Adam (2023-07-06). "Last Ariane 5 Mission Leaves Europe Without Launch Capacity". AIR SPACE News.
↑  עודד כרמלי, שיגור הבכורה של המרקיע אריאן 6 אמור להבטיח את עצמאותה של אירופה בחלל, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏8 ביולי 2024
↑  מרדכי שאבי, לוויין ננו פורטוגלי נשלח היום לחלל בטיסת הבכורה של טיל אריאן 6, באתר חדשות פורטוגל, ‏9 ביולי 2024
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
ארנסט ליסטר

ארנסט ליסטר (באנגלית: Ernest Lister;‏ 15 ביוני 1870 –  14 ביוני 1919) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל וושינגטון השמיני בשנים 1913–1919.
ביוגרפיה

ארנסט ליסטר נולד בהליפקס (אנ') שבאנגליה. ב-1884 היגרה משפחתו לארצות הברית כדי לחיות ליד דודו, שהיה אז ראש עיריית טקומה שבטריטוריית וושינגטון.
ליסטר החל לעבוד כמעצב בבית היציקה של אחיו בטקומה. הוא הפעיל בית יציקה ונגריה, ועבד בעסקי מקרקעין וביטוח. בשנים 1903–1912 היו בבעלותו חברת בנייה ומפעל ייצור. ב-1893 הוא נשא לאישה את מרי אלמה תורנטון, ולשניים נולדו בן ובת. ב-1894 הוא נבחר למועצת עיריית טקומה מטעם המפלגה הפופוליסטית. לאחר ניהול מוצלח של מסע הבחירות של המושל ג'ון רנקין רוג'רס ב-1896, מונה ליסטר כיושב ראש מועצת הפיקוח המדינתית.
ב-1912 נבחר ליסטר כמושל וושינגטון השמיני מטעם המפלגה הדמוקרטית. באותה שנה הוא היה הדמוקרט היחידי ממפלגתו שנבחר לתפקיד כלשהו ברשות המבצעת במדינה. הוא הושבע לכהונתו ב-11 בינואר 1913, נבחר לכהונה שנייה ב-1916, והמשיך לכהן עד שבמהלך תקופת כהונתו השנייה חלה והתפטר מכהונתו, ובמקומו הושבע סגנו לואיס הארט.
כמושל, תמך ליסטר בסיוע לחקלאים, במיזמי השקיה וטיוב הקרקע, ובהנהגת ביטוח מדינתי לתאונות עבודה. הוא הטיל וטו על חקיקה שהייתה אמורה לשלול זכויות אזרח מחברי ה-IWW. מאמציו סייעו להנהגת יום עבודה בן 8 שעות בצפון-מערב ארצות הברית.
ארנסט ליסטר נפטר בסיאטל ב-14 ביוני 1919, יום לפני יום הולדתו ה-49, כתוצאה ממחלת כליות. הוא נטמן בבית הקברות של טקומה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1681-1682.
ספרא דצניעותא

סִפְרָא דִּצְנִיעוּתָא הוא שמו הארמי של חלק מספר הזוהר, הנמצא בסוף פרשת תרומה. העוסק בעקרי הקבלה בלשון מרומזת ותמציתית. הרחבה של ספרא דצניעותא הם האדרא רבא והאדרא זוטא. 
מילולית, פירוש המילים בעברית הוא "ספר ההעלמה" (כלומר ספר הנסתרות), אם כי אפשר שהכוונה גם אל "הספר המוצנע" (כלומר הספר הנסתר).
הספר מחולק לחמשה פרקים, שלפי האר"י והגר"א מקבילים לחמשת חומשי התורה.
פירושים רבים נכתבו לספר. המפורסמים שבהם הם של האר"י והגר"א.
לדידו של הגר"א, היחס בין "ספרא דצניעותא" לבין שאר חלקי ספר הזוהר הוא יחס של מקור להרחבותיו, בדומה ליחס הקיים בין המשנה לבין התלמוד.
הערות שוליים

↑  ראו בהקדמת רבי חיים מוולוז'ין לביאור הגר"א לספרא דצניעותא
| ספר הזוהר |
| --- | --- | --- |
| חלקי הספר | רעיא מהימנא • תיקוני הזוהר • זוהר חדש • אדרא • אדרא רבא • אדרא זוטא • ספרא דצניעותא |  |
| דמויות | רבי שמעון בר יוחאי • רבי אלעזר ברבי שמעון • רב המנונא סבא • רבי חזקיה • הינוקא מכפר סכנין |  |
| חיבור ספר הזוהר | רבי משה די לאון‎ • מטפחת ספרים • רבי יצחק דמן עכו |  |
| פירושים | כתם פז • הסולם • מתוק מדבש |  |
| שונות | כגוונא • בריך שמיה • פתיחת אליהו הנביא • פרישי מדברא • עולימתא שפירתא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287484305171  BnF: cb14422032x (data)  LCCN: n86039533  VIAF: 294323661   WorldCat (עם VIAF): 294323661 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סן חוסה דה מאז'ו

| --- | --- |
בניין עיריית סן חוסה
בניין עיריית סן חוסה
 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 מחוז:  סן חוסה
 תאריך ייסוד:  1 ביוני 1783
 גובה:  51 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  36,747 (2011)
 קואורדינטות:  34°20′00″S 56°43′00″W﻿ / ﻿34.333333333333°S 56.716666666667°W﻿ / -34.333333333333; -56.716666666667 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.imsj.gub.uy/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אורוגוואי מוגדלת) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה סן חוסה דה מאז'ו(למפת אורוגוואי רגילה) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה סן חוסה דה מאז'ו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סן חוסה דה מאז'ו (בספרדית: San José de Mayo) היא עיר במחוז סן חוסה שבאורוגוואי.
מיקום

העיר ממוקמת במרכז מחוז סן חוסה על הגדה הימנית של נהר סן חוסה (ספ'), ובק"מ ה-96 של מסילת הרכבת מונטווידאו-קולוניה, ובצומת הכבישים הלאומיים מספר 3 ומספר 11, כ-90 ק"מ ממרכז מונטווידאו
היסטוריה

העיר סן חוסה דה מאז'ו נוסדה על ידי לוטננט אוסביו וידאל בשנת 1783. בשנת 1806 נבנה הבניין בו שוכן כיום המוזיאון המחוזי, בבית זה שנבנה 23 שנים לאחר ייסוד העיר, התגורר סנטיגו אורטוניו, אחד מהעשירים הראשונים שהתיישבו בסן חוסה. והוא היה המבנה הראשון בעיר שנבנה מחומרים עמידים. מבנה זה הוכרז לשימור, כמומנט היסטורי לאומי, השומר על הייצוגיות של התקופה הקולוניאלית.
מיקומה הגאוגרפי האסטרטגי של העיירה, על הדרך שחיברה בין מונטווידאו לעיירות החוף של אורוגוואי – מרצדס, פאיסנדו, סלטו – ואפילו עם קולוניה, העניק לסן חוסה ערך צבאי ופוליטי רב. באוקטובר 1811 חנו הגנרל רונדו וחוסה חרוואסיו ארטיגס עם צבאם בפאתי העיר. לאחר הידיעה על אשרור שביתת הנשק בין ממשלת בואנוס איירס והמשנה למלך ספרד, חזר הגנרל רונדו לבואנוס איירס, בעוד המזרחים שלא השלימו עם ההסכם, התאגדו סביב מנהיגם ארטיגס, וב-23 באותו חודש החלו בצעדה הידועה כ"הגירת העם המזרחי". שנים לאחר מכן העיר הייתה גיבורתו של אירוע חשוב, בשנת 1822 בה הפכה ברזיל לעצמאית מפורטוגל, הוקם באזור זה מחוז סיספלטינה (ספ') וסן חוסה הפכה לבירתו. מספטמבר 1822 עד ינואר 1823.
שנים לאחר מכן, ב-2 במאי 1825, לאחר נחיתת השלושים ושלושה המזרחיים על חוף לה אגרסידה, נכנסו הכוחות המזרחיים בראשות המפקדים - לבז'חה, אוריבה וריברה - וכבשו את העיר סן חוסה. לאחר הכרזת העצמאות ב-25 באוגוסט של אותה שנה, פעל בעיר בית הנבחרים של המחוז מ-29 בדצמבר של אותה שנה עד 27 ביולי 1826. מאוחר יותר, בשנת 1828, הוקמה האספה המכוננת והמחוקקת הכללית של המדינה, ופעלה בסן חוזה מ-22 בנובמבר עד 17 בדצמבר 1828, אז הועברה לעיר קנלונס.
בשנת 1856 קיבלה העיר את מעמדה כעיר. בשנת 1867 מנתה אוכלוסיית העיר 3,224 תושבים. ורק בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל נרשם גידול ניכר באוכלוסייה, בעיקר בשל תרומת ההגירה מספרד ומאיטליה.
בשנת 1852 התפתחה בעיר חברת הנסיעות הראשונה, "אמיגוס דל פרוגרסו", שהחזיקה לחמשה עשר כרכרות, ואלף סוסים ועגלות בערים סן חוזה, לאס פיידרס, רוסריו, פורונגוס ומרצדס. ב-20 במאי 1876 נחנך קו הרכבת "היגריטס" (Higueritas) כחלק ממסילת הרכבת המרכזית, שקישר את סן חוסה עם תחנת "חואן צ'אזו" (כיום - 25 דה אגוסטו). וכך הפכה סן חוסה למסוף מסילות ברזל, משם יצאו שירותי עגלות שהשתלבו עם שירות הרכבות. באותה תקופה כבר היו בעיר ארבעה מפעלי רכב גדולים שהעסיקו יותר ממאה עובדים, ומפעלים נוספים לייצור אוכפים, עורות, מבשלת בירה חשובה, טחנות קמח ושירותים משלימים. אחת היצירות האדריכליות החשובות ביותר שנבנו באותה תקופה הייתה "הכנסייה החדשה", כיום קתדרלת הבזיליקה, שבנייתה התקיימה בין השנים 1857 ל-1874.
המסחר והתעשיות בעיר התרחבו במהירות, מה שהפך אותה לאחת הערים הגדולות במרכז המדינה. באותה תקופה כבר היו רחובותיה המרכזיים של העיר מרוצפים; בעיר היה אור חשמלי שסופק על ידי תחנת כוח מקומית, ב-1885 הוקם בה בית חולים חשוב, ובשנת 1898 הוקמה האנדרטה הפטריוטית הראשונה לחוסה ארטיגס. בשנים מאוחרות יותר בוצעו עבודות חשובות, ביניהן גשר הכביש המהיר מעל נהר סן חוסה שנחנך בשנת 1909, בשנת 1912 נחנך תיאטרון ברתולומה מאצ'יו המפואר, ובשנת 1913 נוסד המוזאון המחוזי.
אוכלוסייה

על פי מפקד האוכלוסין משנת 2011, אוכלוסיית העיר מונה 36,747 תושבים, מתוכם 17,562 גברים ו-19,185 נשים. ב-14,506 משקי בית.
אוכלוסייה > התפתחות דמוגרפית של סן חוזה דה מאז'ו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ההתפתחות הדמוגרפית של סן חוסה דה מאז'ו בין השנים 2011 ו-1867 
| 2011 | 2004 | 1996 | 1985 | 1963 | 1908 | 1867  |
| 36,747 | 36,339 | 34,552 | 31,825 | 27,482 | 12,297 | 3,224 |
כלכלה

בעיר ישנה תעסוקה רבה במשרות ממשלתיות ופוליטיות הקשורות בניהול המחוז, אזורי מסחר רבים, חינוך מקומי ואזורי, מרכזים פיננסיים (קשור לתעשייה וייצור חקלאי), ומפעלי תעשייה (חלב, מפעל בשר, טחינת קמח ותעשיות חקלאיות, כימיקלים).
כבישים

העיר סן חוזה ממוקמת בצומת של שני נתיבים לאומיים חשובים:
כביש 3: מתחבר מדרום לכביש 1 ודרכו לעיר מונטווידאו. מצפון, הוא מחבר את סן חוזה לכיוון העיר טרינידד וממשיך עד לעיר פאיסנדו שעל חוף נהר אורוגוואי ממנה יש מעבר יבשתי לארגנטינה.
כביש 11: ממערב, יוצא לכיוון העיירה אסילדה פאולייר שם מתחבר לכביש 1 לכיוון קולוניה דל סקרמנטו, וממזרח, לכיוון העיירות ראיגון, ויז'ה רודריגז ומחוז קנלונס.
תיירות > כיכר אינדפנדנסיה (ספ')

בכיכר זו, ב-19 ביוני 1894, הונחה אבן הפינה של האנדרטה הראשונה שהוקמה לזכרו של חוסה ארטיגס. בסיס האנדרטה עשוי מגרניט במשקל שבע טון שהועברה ברכבת ממחצבה בלה פאס, קנלונס. האנדרטה עוצבה על ידי הפסל חואן לואיס בלאנס, אולם עקב מותו זמן קצר לאחר מכן, הושלם התכנון על ידי אביו, הצייר חואן מנואל בלאנס. הפסל עצמו עוצב על ידי הפסל האיטלקי דנטה קוסטה. אנדרטה זו נחנכה ב-25 באוגוסט 1898, גובהה 14 מטרים, ובראשה ניצבת דמות ברונזה בגובה 3.5 מטרים של הגנרל חוסה ארטיגס, לבוש מדי הבלנדנגים ונושא תיק על כתפו. ידו הימנית המורמת מעט מצדיעה עם כובע וידו השמאלית נשענת על חרב. בסיס האנדרטה מכיל קפסולה שבה נמצאים מסמכים חשובים מהתקופה.
תיירות > מוזיאון המחוז (ספ')

בשנת 1806 נבנה בעיר בית קבע ראשון מחומרים עמידים, ואגדה עממית מקומית מספרת, שהבית, הממוקם כ-500 מטר מהקבילדו (אז - בניין הממשל), תפקד כבסיס פעולה עבור הספרדים. הבית הוכרז כמונומנט היסטורי לאומי. בבניין זה הוקם ב-1947 ה"מוזיאון המחוזי של מחוז סן חוסה" אשר מעבר לאולמות תצוגה המכילים גלריה לאומנות ותערוכות שונות, יש בו גם ספרייה, וארכיון חשוב של עיתונות וסרטים. וכן המוזיאון מארגן פעילויות תרבותיות שונות. זהו מוסד פרטי ללא כוונת רווח, השייך לאגודה אזרחית וממומן מדמי חבד וכן מקבל תמיכה ממשרד התרבות המחוזי.
תיירות > התיאטרון העירוני (ספ')

תיאטרון ברתולומה מאצ'יו: ב-5 ביוני 1912 נחנך אולם התיאטרון ע"ש ברתולומה מאצ'יו, לכבוד האיטלקי שתרם כספים לקידום התרבות במחוז, והיה בעל האדמה במקום. בנוכחות המשורר חואן סוריז'ה דה סן מרטין. לאחר מותו של בעל הקרקע של 'רינקון דל פינו', ברתולומה מאצ'יו, בשנת 1900, החליטו אלמנתו וילדיו לחלוק לו כבוד עם בניית תיאטרון זה. בשנת 1959 מכרו צאצאי משפחת מאצ'יו את הבניין לבנקו סן חוסה דאז, שתרם אותו לעיריית סן חוזה דה מאז'ו, והיא הקימה את התיאטרון במקום. הידרדרות מצבו של המבנה הביאה לסגירתו בין השנים 1965 ל-1973, ונערך בו שיקום ושיפוץ מקיף. מאז 14 באוגוסט 1973 הוא ממשיך בפעילותו עם יצירות מקומיות, ארציות ובינלאומיות, הממצבים אותו כאחד התיאטרונים הפעילים במדינה.
בשנת 2009 העירייה ביצעה שיפור נרחב של מתקני התיאטרון. הפרויקט כלל מודרניזציה של כל המתקנים המרכיבים תיאטרון של המאה ה-21, בשימור הניראות של תחילת המאה ה-19. לאחר ביצוע הפרויקט בעלות של 3 מיליון דולר, הוא נפתח מחדש ב-13 בפברואר 2010 בנוכחות אנשי ציבור ותרבות מרחבי המדינה.
שמות אמנים מפורסמים שהופיעו בו: רובן דריו, אטוואלפה ז'ופנקי, מיסה קריאוז'ה, נורמה אליאנדרו, חולייטה ונגס ורבים אחרים. זה היה המקום האחרון בו קרלוס גרדל הופיע על אדמת אורוגוואי, לפני סופו הטרגי.
בניין התיאטרון הוא הבניין החשוב ביותר מבחינה ארכיטקטונית בעיר הבירה המחוזית, ובשנת 1984 הוא הוכרז כמונומנט היסטורי לאומי. יש לו קיבולת של 700 צופים בסגנון של בית אופרה איטלקי טיפוסי. הנברשת המקורית מזכוכית וינצאית ווילון הקטיפה האיטלקי בולטים לעין.
התיאטרון נמצא בפינת הרחובות 18 דה חוליו 1-25 דה מאז'ו, ובסמוך ל"פלאסה דה לוס טריינטה אי טרס אוריינטלס"(ספ')
תיירות > פארק רודו (ספ')

פארק חוסה אנריקה רודו הפארק נחנך ב-25 באוגוסט 1878, בשם " פארק מריו", והועבר לניהול עיריית סן חוזה בשנת 1914, וב-1 במרץ 1915 הוא פתח את שעריו לציבור בשם "פארק 18 דה חוליו". רק בשנת 1917 הוא קיבל את שמו הנוכחי, "פארק רודו". פארק רחב ידיים, עם מדשאות ועצים לצל, שטחים לקמפינג ועמדות מנגל רבות.
במקום תוכלו למצוא גם מגרש כדורסל, מגרש כדורגל, שלושה מגרשי טניס, שני מגרשי פאדל טניס ובריכת שחייה.
תיירות > פארק רודו (ספ') > גן חיות

בפארק נמצא גם גן החיות העירוני, שבו יש מיני בעלי חיים רבים, בעיקר ציפורים מקומיות. בנוסף, במקום אקווריום עם יותר מ-400 דגים ממינים שונים, חלקם ממים קרים, אחרים מאקלים טרופי וחלקם אקזוטיים. יש במקום בית חולים וטרינרי כדי לטפל בבבעלי חיים עם בעיות בריאותיות שונות.
תיירות > פארק רודו (ספ') > מסלול קארטינג

ב-27 במרץ 1966 נחנך בפארק מסלול הקארטינג הראשון בדרום אמריקה, על ידי לואיס פדרו סרה (ספ'). לאחר מותו (ב-1992), החליטה עיריית המחוז בשנת 1994, לקרוא למקום על שמו. מאז 2012, סן חוזה דה מאז'ו היא בירת הקארטינג של מרקוסור. ובשנה זו גם נחנך המסלול המואר באורך של 3000 מטר.
הערות שוליים

1 2 3 4  היסטוריה של סאן חוסה (בספרדית)
1 2  המקור בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באורוגוואי
↑  אתר המוזיאון הרשמי
↑  תיאור הקמתו של התיאטרון (בספרדית)
1 2  כיכר 33 בהיסטוריה והיום
1 2  פארק רודו בפורטל התיירות של אורוגוואי (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559849305171  BnF: cb11992985w (data)  LCCN: n82251283  VIAF: 314808181   WorldCat (עם VIAF): 314808181 
תחנת הרכבת הישנה (כיום לא פעילה)
מבט על העיר סן חוזה דה מאז'ו בסביבות שנת 1900.
מפעל בשר בסן חוסה אורוגוואי
אנדרטה לגנרל ארטיגס בפלאסה אינדפנדנסיה
בניין המוזיאון המחוזי בסן חוסה
בנין התיאטרון ע"ש ברתולומה מאצ'יו, בעיר סן חוסה דה מאז'ו
כיכר 33 במרכז העיר סאן חוסה דה מזא'ו באורוגוואי
תמונה מכלוב הקופים בגן חיות שבפארק רודו בסן חוסה אורוגוואי
מסלול קרטינג בסן חוסה אורוגוואי
אקסקליבר אם-982

פגז אקסקליבר אם-982
אקסקליבר אם-982 (אנגלית: M982 Excalibur) הוא פגז ארטילרי בקוטר 155 מ"מ, ארוך-טווח ומונחה.
הפגז פותח על ידי חברת ריית'יאון (Raytheon) האמריקנית וחברת BAE Systems הבריטית וחברת Bofors השוודית.
תיאור

פגז האקסקליבר מיועד לירי לטווחים של עד 40–57 ק"מ (תלוי בתצורת הפגז) ובעל דיוק פגיעה במטרה של כ-10 מטרים (CEP). הטווח הגדול מושג באמצעות סנפירים מתקפלים, המאפשרים לפגז לגלוש אל המטרה משיא גובה המסלול הבליסטי. רמת הדיוק הגבוהה מושגת באמצעות מערכת ניווט לוויינית (GPS) המותקנת על גבי הפגז. לשם ההשוואה, פגזי 155 מ"מ סטנדרטיים פוגעים במטרה בדיוק של 200–300 מטרים (פגז ראשון לפני טיווח ו-10–50 אחרי טיווח) ומגיעים לטווחים של עד כ-28 ק"מ בלבד.
הפגז מפותח בתקציב של 55.1 מיליון דולר. שוודיה עתידה להצטייד בפגז החל משנת 2010. לפי הערכה משנת 2007, עלות של פגז אקסקליבר (במסגרת ייצור סדרתי) תעמוד על כ-39,000 דולר.
פגז אקסקליבר עבר טבילת אש ראשונה, כאשר נורה על ידי כוחות אמריקניים בעיראק. תוצאות הירי היו מוצלחות ביותר (92 אחוזים מהפגזים פגעו עד 4 מטרים מהמטרה) ובצבא האמריקני הוחלט על הגברת קצב ייצור הפגז מ-18 ל-150 פגזים בחודש.
ציוני דרך בפיתוח

יוני 2005 – חברת ריית'יאון חותמת על חוזה בשווי 22.1 מיליון דולר לייצור ראשוני של הפגז.
ספטמבר 2005 – ניסוי מוצלח בירי בשטח ניסוי באריזונה.
יוני 2006 – חברת ריית'יאון חותמת על חוזה בשווי 42.7 מיליון דולר לייצור 335 פגזים.
אוגוסט 2006 – בשל קשיים טכניים נדחה תאריך קליטת הפגז בצבא האמריקני לאביב 2007.
ספטמבר 2006 – ירי מוצלח במסגרת ניסוי (הושג דיוק של פחות מ-5 מ' מהמטרה).
מאי 2007 – ירי מבצעי ראשון בעיראק.
אוקטובר 2007 – צבא אוסטרליה מבקש לרכוש את הפגז. שווי החוזה המשוער – 40 מיליון דולר.
אפריל 2008 – צבא אוסטרליה מגדיל את היקף החוזה לשווי משוער של 58 מיליון דולר.
מאפיינים

קוטר: 155 מ"מ.
הנחיה: ניווט לוויני (GPS) או ניווט אינרציאלי.
עלות יחידה: 80,000 דולר. עלות זו עתידה לרדת עם התחלת הייצור הסדרתי.
טווח:
דגם בלוק Iאיי-1: 23 ק"מ.
דגם בלוק Iאיי-2: 35–40 ק"מ.
דגמים

לפגז אקסקליבר קיימות 3 גרסאות:
בלוק I: בעל ראש נפץ חודר-שריון:
בלוק Iאיי-1: בעל טווח מוקטן. נכנס לשירות בשנת 2007.
בלוק Iאיי-2: בעל טווח מוגדל.
בלוק Iבי: בעל יכולות מלאות ומחיר מופחת (במסגרת ייצור סדרתי).
בלוק II: בעל 64 פצצונות מצרר (DPICM) או 2 פצצונות נ"ט מסוג SADARM.
בלוק III: מיועד לשאת חימוש מתקדם (עתידי) בעל יכולת זיהוי מטרות.
שירות

הפגז עתיד להרכש על ידי המדינות הבאות:
ארצות הברית ארצות הברית: דגם ראשון כבר בשימוש מבצעי.
אוסטרליה אוסטרליה: בתהליכי רכישה.
קנדה קנדה
שוודיה שוודיה: החל מ-2010.
פלטפורמות

ניתן לירות את הפגז מהפלטפורמות הבאות:
M109A6 פלאדין.
תותח M198 (תותח אמריקני נגרר).
תותח M777 (תותח נגרר בריטי).
תומ"ת ארצ'ר.
תותח non-line-of-sight מסדרת Future Combat Systems של צבא ארצות הברית (עתידי).
אנרי ז'ירו

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1879 פריז, צרפת 
 פטירה:  11 במרץ 1949 (בגיל 70) דיז'ון, צרפת 
 מקום קבורה:  Vault of Governors 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 צאצאים:  Henri-Marie Giraud 
 השתייכות:  צבא צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1898 
 דרגה:  גנרל הצבא 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד (20 בפברואר 1941)  הצלב הגדול של המסדר המלכותי עלווי  מפקד ראשי בלגיון ההצטיינות  הצלב הגדול של אות הכתר הבלגי  מסדר העיט הלבן  צלב המלחמה הבלגי  המדליה הצבאית הצרפתית  צלב המלחמה 1914–1918  Escapees' Medal  צלב המלחמה לפעולות בזירות זרות  מדליה קולוניאלית  מפקד במסדר התהילה התוניסאי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
רוזוולט משמאל עם אנרי ז'ירו בקזבלנקה, ינואר 1943
גנרל אנרי אונורה ז'ירו (בצרפתית: Henri Honoré Giraud;‏ 18 בינואר 1879 – 11 במרץ 1949) היה איש צבא ומדינאי צרפתי.
קריירה מוקדמת

ז'ירו נולד בפריז. בשנת 1900 סיים את חוק לימודיו באקדמיה הצבאית סן-סיר. בתחילה שירת בצפון אפריקה אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר בחזרה לצרפת, ופיקד על חיילים מגדודי "זואב" שהורכבו ממתיישבים אלג'יראים. הוא נפצע קשה בקרב סן-קנטן באוגוסט 1914, ונפל בשבי. הוא אושפז בבית חולים בבריסל, ורופא שהפעיל במקום רשת אנטי גרמנית, סייע לו להימלט להאג שבהולנד הנייטרלית, ומשם הגיע לאנגליה ושב לצרפת להמשך הלחימה. לא הייתה זו הפעם האחרונה בה נשבה, ונמלט משביו.
לאחר המלחמה המשיך ז'ירו בקריירה הצבאית, ושירת בקונסטנטינופול תחת פיקוד הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה. בשנת 1933 הועבר למרוקו ללחום כנגד מורדים מקומיים. הוא קיבל את אות לגיון הכבוד לאחר ששבה את מפקד המורדים, עבד אל כרים. הוא שב לצרפת והתמנה למפקד האזור הצבאי של מץ.
הפלישה הגרמנית לצרפת, 1940 > תוכנית D, ותפקיד הארמייה השביעית

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, וכיבוש פולין על ידי הגרמנים, החלה תקופה בשם "המלחמה המדומה" (בגרמנית - "זיצקריג") בה (פרט למבצעים בדנמרק ובנורווגיה) שהו הכוחות העיקריים הלוחמים, כשהם מחופרים בעמדותיהם זה מול זה, והמתינו. בתקופה זו תכננו הצדדים את עיקר תוכניותיהם.
תוכניתם של בעלות הברית למקרה של מתקפה גרמנית נקראה "תוכנית D". היא הייתה מבוססת על מגננה מאחורי קו מאז'ינו, תוך הגנה על בלגיה הנייטרלית ועל הולנד, באמצעות קידום כוחות לקו הנהר דייל, הזורם מאזור אנטוורפן דרומה. מאחר שבכך לא היה די כדי להגן אף על הולנד, הוקצתה בתוכנית זו הארמייה השביעית שעליה פיקד ז'ירו למסע ארוך דרך בלגיה על מנת להתחבר אל הצבא ההולנדי במקרה של פלישה. הארמייה השביעית הייתה אחת מבין המובחרות בצבא צרפת, וכללה שבע דיוויזיות עילית.
התוכנית התאימה לתוכנית המבצעית של הוורמאכט שנקראה "אבחת מגל" שעיקרה היה מתקפות משניות באזור בלגיה על מנת למשוך את כוחות בעלות הברית פנימה עמוק ככל האפשר, ובמקביל מתקפה עיקרית דרך יער הארדנים, ומשם אל האוקיינוס האטלנטי, על מנת לכתר את הכוחות שייכנסו לבלגיה.
הפלישה הגרמנית לצרפת, 1940 > מסעו של ז'ירו להולנד, ונפילתו בשבי

עם פרוץ המתקפה הגרמנית על צרפת, בלגיה והולנד, ב־10 במאי 1940 החל ז'ירו בתפקיד שנועד לו מראש על פי התוכנית, והחל עם הארמייה השביעית במסע אל הולנד, במטרה לסייע לצבא ההולנדי. כבר לאחר יומיים של לחימה היה ברור כי מצבה של הולנד הוא מעבר ליכולת ההצלה של כוחותיו של ז'ירו. אלה לא הספיקו ליצור מגע עם הצבא ההולנדי שנסוג מפני הגרמנים, ועמדו תחת איום גרמני מן האגף הימני שלהם, ותחת מתקפה אווירית בלתי פוסקת. ז'ירו החליט להגן על אנטוורפן. במסע זה צפונה והשיבה הבהולה תחת אש דרומה, נפגעו יחידות רבות מן הארמייה השביעית, וזאת מבלי שנוצר כמעט מגע ישיר בינה ובין האויב. ב־14 במאי נכנעה הולנד לגרמנים, והארמייה השביעית נותרה פרוסה, מנותקת כמעט משאר הכוחות, באזור אנטוורפן. בשלב זה קיבל ז'ירו הוראה לקבל על עצמו את הפיקוד על הארמייה התשיעית של צבא צרפת.
הארמייה התשיעית הייתה שק החבטות של הצבא הגרמני במהלך הפלישה לצרפת. הייתה זו ארמייה לא מאומנת מספיק המורכבת ממילואים ומחיילים מהמושבות הטריטוריאליות, אשר שמרה על גזרת הארדנים, אשר נחשבה לבלתי עבירה לשריון, ומכיוון שכך סבר הפיקוד הצרפתי כי לא תהיה פעילות בגזרה זו. דיוויזיות העילית, כארמייה השביעית, הוקצו למסע אל תוך בלגיה ולפריסה על נהר הדייל. חלק מן הגאונות שבתכנון הגרמני היה כי דווקא הארמייה התשיעית היא שספגה את המהלומה העיקרית. לאחר ארבעה ימי לחימה איבד מפקד הארמייה התשיעית, הגנרל אנדרה קוראפ, את השליטה בחייליו, וז'ירו נקרא להחליפו. כאשר קיבל ז'ירו את הפיקוד על הארמייה התשיעית, כבר לא היה מדובר בגוף צבאי הכשיר ללחימה, אלא בשרידי דיוויזיות מנותקים ומותשים ללא פיקוד מרכזי, הנעים בחוסר תיאום לאורך חזית בת 80 קילומטר, בין שלושת הנהרות העיקריים של צפון צרפת המז, הסאמבר(אנ') והאיין, כאשר כוח המחץ של המתקפה הגרמנית עובר דרך החזית ללא התנגדות של ממש.
ז'ירו דרש תגבורות, וקיבל לפיקודו חלקים מן הארמייה השביעית, שלאחר כניעת הולנד לא היה עוד תועלת בהישארותה בגזרה כה צפונית, והיא פורקה לחלקים שנשלחו לסתום "חורים" בחזיתות השונות. כן נשלחו אליו כוחות מגזרות אחרות, מהלוחמים שהחזיקו בקו מז'ינו (אשר לא הותקף), וכן את דיוויזיית השריון הרביעית בפיקודו של הקולונל (אז עדיין) שארל דה גול. יחידות אלו הובהלו אל קו החזית, אך בימים הראשונים לפיקוד שקיבל על עצמו ז'ירו, רוב היחידות הללו לא היו פרוסות בגזרתו, אלא בתנועה לכיוונו ממקומות שונים. ז'ירו היה זקוק לשבוע נוסף על מנת לארגן את הכוחות. במציאות שנוצרה במהלך פלישת הבזק הגרמנית, הדבר היה בלתי אפשרי.
במהלך הימים הקרובים נאבק ז'ירו כנגד כוחות עדיפים, והשליך את כל כוחותיו אל המערכה, לרבות מתקפת נגד הרואית שביצע דה גול. כל אלו לא היה בהם כדי לעזור. ב־18 במאי נראה היה כי הארמייה התשיעית חדלה מלהתקיים למעשה.
שבי והימלטות

בלילה שבין ה־18 במאי ל־19 במאי נתקלה מכוניתו של ז'ירו תוך כדי תנועה בחיילי משמר גרמנים (על פי הגרסה הצרפתית מיחידת שריון, בעוד שלפי הגרסה הגרמנית היה מדובר ביחידת מטבח נייד) אשר עסקו בכיוון תנועת הצבא הגרמני על מנת להימנע משדה מוקשים שהונח במקום. המכונית נעצרה, וניסתה להימלט, אולם החיילים ירו בגלגליה, והצליחו לשבות את ז'ירו. הוא נלקח אל טירת קניגשטיין, ליד דרזדן כשבוי מלחמה.
במשך שנתיים תכנן ז'ירו את המלטותו מטירת קניגשטיין, ולבסוף ביצעה ב־17 באפריל 1942. הוא גילח את שפמו (שהיה סימן ההיכר העיקרי שלו) והתלבש ככפרי טירולי מן המניין, לרבות הכובע עטור הנוצה, וטיפס על הצוק היורד מן הטירה. לאחר מכן הצליח להיפגש עם איש קשר של מנגנון ה־SOE (ראשי תיבות ל Special Operations Executive - מנגנון ביון בריטי שקדם ל־MI6 של ימינו), לחמוק אל שווייץ ולהימלט לאזור צרפת של וישי שלא היה כבוש על ידי הגרמנים. הבריחה הנועזת הכתה גלים ברחבי אירופה, והכעיסה מאוד את היינריך הימלר שהורה על רציחתו של ז'ירו.