stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאיוש פורטיש
קריירה שחמטאית > 12 התמודדויות על אליפות העולם

פורטיש נכנס למעגל אליפות העולם לראשונה בתחרות האזורית שהתקיימה במדריד בשנת 1960, שם חלק מקום 2–3 עם 13.5/21, ביחד עם ארתורו פומאר. מנצח התחרות היה סבטוזר גליגוריץ'. כל השלושה העפילו לשלב הבא ולפורטיש הוענקה דרגת רב אמן בשנת 1961.
התחרות הבינאזורית התקיימה בשנת 1962 בסטוקהולם, שם חלק פורטיש מקום 8–9, ולא עבר לשלב הבא. המנצח - בובי פישר.
פורטיש ניצח בתחרות האזורית של 1963 עם 14/19, העפיל לשלב הבינאזורית שם חלק מקום 8–9 עם 14.5/23 (המנצחים: מיכאל טל, בוריס ספסקי, וסילי סמיסלוב ובנט לארסן). בדו-קרב על הכרטיס האחרון לעליה לתחרות המועמדים ניצח פורטיש את שמואל רשבסקי אך נוצח בסיבוב הראשון של תחרות המועמדים על ידי מיכאל טל - 5.5-2.5.
פורטיש ניצח בתחרות האזורית של 1967 עם 15.5/19, העפיל לשלב הבינאזורית שם חלק מקום 4–5 עם 13.5/21. המנצח - בנט לארסן. פורטיש הפסיד בסיבוב הראשון של תחרות המועמדים לבנט לארסן 5.5-4.5.
פורטיש חלק מקום 2–5 בתחרות האזורית של 1969 עם 13.5/21, וניצח רב-קרב מול בוריסלב איבקוב, יאן סמייקל ואולף אנדרסון עם 4/6 והעפיל מהתחרות הבינאזורית של 1970 כאשר חלק יחד עם וסילי סמיסלוב את המקום ה-7–8. דו-קרב שהתקיים ביניהם על הכרטיס לעליה הסתיים בתיקו 3-3 ופורטיש הוכרז כמנצח עקב תוצאות טובות יותר בתחרות. המנצח בתחרות: בובי פישר.
פורטיש העפיל מהתחרות הבינאזורית של 1973 עם 11.5/17 וחלוקת מקום 2–4 (המנצח: אנריקה מקינג). לאחר מכן העפיל מתלת-קרב מול יפים גלר ולב פולוגייבסקי לאחר שניצח עם 5.5/8. פורטיש הפסיד בסיבוב הראשון בתחרות המועמדים מול טיגראן פטרוסיאן 6-7.
בתחרות הבינאזורית ב-1976 חלק פורטיש מקום 2–4 עם 12/19 עם טיגראן פטרוסיאן ומיכאל טל - המנצח בנט לארסן. בתלת קרב על העלייה לשלב המועמדים ניצחו טיגראן פטרוסיאן ופורטיש כאשר מיכאל טל הודח. פורטיש התקדם לשלב חצי הגמר לאחר שניצח את בנט לארסן 6.5-3.5 אך הפסיד לספסקי 8.5-6.5.
בתחרות הבינאזורית ב-1979 חלק פורטיש מקום 1–3 עם 11.5/17 ביחד עם טיגראן פטרוסיאן ורוברט היבנר. פורטיש סיים בתיקו בשלב הראשון של תחרות המועמדים מול בוריס ספסקי 7-7 אך העפיל לשלב חצי הגמר עקב מספר ניצחונות רב יותר בצבע השחור. בחצי הגמר הפסיד פורטיש לרוברט היבנר 6.5-4.5.
בתחרות הבינאזורית של 1982 חלק פורטיש מקום 1–2 עם 8.5/13 ביחד עם אאוגנו טורה אך הפסיד בשלב הראשון של תחרות המועמדים לויקטור קורצ'נוי 6-3.
בתחרות הבינאזורית של 1985 פורטיש השיג 10/16 והעפיל לתחרות המועמדים, אך לא עבר לשלב הבא.
בתחרות הבינאזורית של 1987 פורטיש השיג 12/17 וחלק מקום 3–4 יחד עם ג'ון נאן. פורטיש ניצח בדו-קרב ביניהם 2–4 והעפיל לתחרות המועמדים. שם ניצח בסיבוב הראשון את רפאל ואגניאן 3.5-2.5 אך בסיבוב השני הפסיד ליאן טימן 3.5-2.5.
בשתי התחרויות הבינאזוריות של 1990 ו-1993 השתתף פורטיש אך לא העפיל לשלב המועמדים.
לאיוש פורטיש באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1956 ל-2000 השתתף לאיוש פורטיש ב-20 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1956 | 2 עת | הונגריה |  | 6 מ-8 | 4+ 4= 0- | 75.0 | 3 קבוצתי |
|  1958 | 3 | הונגריה |  | 10.5 מ-15 | 7+ 7= 1- | 70.0 | 13 קבוצתי, 4 אישי |
|  1960 | 2 | הונגריה |  | 11 מ-17 | 7+ 8= 2- | 64.7 | 13 קבוצתי, 4 אישי |
|  1962 | 1 | הונגריה |  | 9.5 מ-16 | 6+ 7= 3- | 59.4 | 5 קבוצתי, 11 אישי |
|  1964 | 1 | הונגריה |  | 12 מ-16 | 9+ 6= 1- | 75.0 | 4 קבוצתי, 3 אישי |
|  1966 | 1 | הונגריה |  | 11.5 מ-16 | 8+ 7= 1- | 71.9 | 3 קבוצתי, 5 אישי |
|  1968 | 1 | הונגריה |  | 11 מ-15 | 8+ 6= 1- | 73.3 | 6 קבוצתי, 6 אישי |
|  1970 | 1 | הונגריה |  | 11 מ-16 | 7+ 8= 1- | 68.8 | 2 קבוצתי, 7 אישי |
|  1972 | 1 | הונגריה | 2640 | 12 מ-17 | 8+ 8= 1- | 70.6 | 2 קבוצתי, 5 אישי |
|  1974 | 1 | הונגריה | 2645 | 10 מ-16 | 6+ 8= 2- | 62.5 | 6 קבוצתי, 14 אישי |
|  1978 | 1 | הונגריה | 2630 | 10 מ-14 | 8+ 4= 2- | 71.4 | 1 קבוצתי, 4 אישי |
|  1980 | 1 | הונגריה | 2655 | 9.5 מ-13 | 6+ 7= 0- | 73.1 | 2 קבוצתי, 7 אישי |
|  1982 | 1 | הונגריה | 2625 | 7.5 מ-12 | 6+ 3= 3- | 62.5 | 5 קבוצתי, 18 אישי |
|  1984 | 1 | הונגריה | 2640 | 7.5 מ-12 | 5+ 5= 2- | 62.5 | 4 קבוצתי, 15 אישי |
|  1986 | 1 | הונגריה | 2605 | 6 מ-10 | 4+ 4= 2- | 60.0 | 4 קבוצתי, 27 אישי |
|  1988 | 1 | הונגריה | 2630 | 8.5 מ-11 | 6+ 5= 0- | 77.3 | 5 קבוצתי, 2+3 אישי |
|  1992 | 2 | הונגריה | 2575 | 4.5 מ-9 | 3+ 3= 3- | 50.0 | 17 קבוצתי, 54 אישי |
|  1994 | 2 | הונגריה | 2610 | 7 מ-9 | 5+ 4= 0- | 77.8 | 8 קבוצתי, 2+3 אישי |
|  1996 | 2 | הונגריה | 2600 | 5.5 מ-9 | 4+ 3= 2- | 61.1 | 18 קבוצתי, 20 אישי |
|  2000 | 4 | הונגריה | 2573 | 6 מ-9 | 4+ 4= 1- | 66.7 | 4 קבוצתי, 15 אישי |
הערות שוליים

↑  Portisch, Lajos - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273391105171  PLWABN: 9810556537205606  BIBSYS: 90109276  BnF: cb15053859g (data)  GND: 118595911  ISNI: 0000 0000 7858 1846  LCCN: n78063200  NKC: pna2012681623  NLA: 35155666  NTA: 071453431  VIAF: 59876874   WorldCat (עם VIAF): 59876874
ליפצק

ליפצק (ברוסית: Липецк) היא עיר בחלקה האירופי של רוסיה המהווה מרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז בעל שם זהה.
גאוגרפיה

תחילתה של ליפצק המודרנית היה הכפר הקטן מאליה סטודנקי ליפצקי, שנודע במאה ה-17 וממוקם בסמוך לנהר וורונז' באזור הפארק התחתון הנוכחי וגורודיששה. בתחילת המאה ה-18, בצו פיטר הגדול, הופיעו כאן צמחים מטלורגיים שהולידו את הכפר ליפצק צמחי ברזל (במקורות שונים יש גרסה של צמחי ברזל ליפצק). מאוחר יותר נבנו בכפר מפעלים אחרים. עם הזמן, כאשר נבנו והתפתחו צמחים ומפעלים, התרחב היישוב, וכבש שטחים ליד נהר וורונז', בגבעת הקתדרלה ובשני צידי יומן הקמני. עם התפתחות התעשייה, המרכז הכלכלי של המחוז עובר בהדרגה לליפצק. ב־16 בספטמבר 1779, על פי צו הקיסרית קתרין השנייה, הפך הכפר ליפצק צמחי ברזל לעיר ליפצק, מחוז טמבוב. בשנת 1788 נערכה עבורה התוכנית הכללית הראשונה. תוכנית זו התעלמה לחלוטין מהבניינים ומהשטח הקיימים. במקום רשת הרחובות המבלבלת, תוכננה רשת חדשה של בלוקים מלבניים בגודל אחיד משני צידי יומן האבן. הכיכר המרכזית היחידה בעיר הייתה אמורה להיות ממוקמת בצומת הרחובות הנוכחיים בוורושילוב והסובייטים. אם משווים את התוכנית של ליפצק בסוף המאה ה-18 עם המפה הנוכחית של החלק המרכזי של העיר, אפשר למצוא רק את הרחובות שכיום נקראו על שם סלטיקוב-שכדרין וקרל מארקס, כמו גם את התוואי של העליון סכר בריכה (כיום הקטע הראשוני של מעבר פטרובסקי). כל שאר הרחובות שהיו באותה תקופה חוסלו במהלך המאה ה-19.
תוכנית האב מעולם לא החלה להיות מיושמת מכיוון שלא הייתה שום אפשרות כלכלית לכך. מסיבות שונות, בשנת 1786 הפסיקו מפעלי המטלורגיה את עבודתם, ובשנת 1795 הם נסגרו. ב-25 באפריל 1805 נפתח אתר נופש בשם מינרלנייה וודי. מושל טמבוב, יחד עם מנהל אתר הנופש, IN נובוסילצב, הונחה להפוך את העיירה הפרובינציאלית והבנויה באקראי לעיר עץ וקש למתחרה באתרי הנופש האופנתיים במערב. לצורך כך פותחה תוכנית כללית חדשה לליפצק, שאושרה על ידי הקיסר אלכסנדר הראשון ב-19 ביולי 1805.
התוכנית הכללית החדשה, כמו גם הקודמת בשנת 1788, קבעה הגדלה של שטחה של העיר ותפרק אותה לרבעים מלבניים. התוכנית קבעה שני ריבועים עיקריים: הראשונה – המרכזית, על הגדה השמאלית של ליפובקה, סובורנאיה (כיום לנינה), השנייה - לירידים ובזארות, על הגדה הימנית של ליפובקה, כיום קומונלנאיה. העיר הייתה מוקפת מבצר וחפיר, משם הובילו ארבעה שערים לורונז', אוסמן, לבדיאן וטמבוב.
מאן NL262

| --- | --- |

MAN NL262
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  MAN Truck & Bus (אנ') (שם רשמי : MAN Nutzfahrzeuge AG)
 שנות ייצור:  1992–1998
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  מאן NL202
 מודל אחריו:  MAN Lion's City (אנ')
 חברת אם:  מאן
 אורך:  11,675 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  2,872–3,004 מ"מ
 משקל:  17.6 טון
 בסיס גלגלים:  5,875 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, המפיק 260 כ"ס (מנוע טורבו - דיזל, דגם מנוע "MAN D2866LUH-22")
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית תוצרת "Voith DIWA" (אנ') סוג תמסורת "D854.3E"  תמסורת תוצרת "ZF"
מאן NL262 (בגרמנית : MAN NL262) הוא אוטובוס עירוני מתוצרת חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus (אנ') בבעלות מאן, אשר יצר בין השנים 1992–1998 בגרמניה.
ממאפייני "מאן NL262"

אוטובוס חד-סיפוני
דלתות כניסה: 1–3 (באירופה), 1–2 (בהונג קונג)
אוטובוס נמוך-רצפה
מנוע דיזל-טורבו
מספר נוסעים: 32–39 + נהג, נוסעים בעמידה : 60–66
דגם "מאן NL262" שיוצא להונג קונג נבנה עם מערכת היגוי מימין
גלריה

"מאן NL262"
"מאן NL262"
"מאן NL262"
ראו גם

מאן SG
מאן NG272
מאן NL202
הערות שוליים

↑  "מאן NL262" flickr.com/photos/r-flores/sets/72157630649346548
↑  חטיבת המשאיות והאוטובוסים מאן ://web.archive.org/web/20111130043849
↑  "מאן NL262" sites.google.com/site/hongkongbtcitybus
↑  "מאן NL262"  - תמונות businterchange.net/busphoto/album
לארי פרוסאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1944 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בספטמבר 2023 (בגיל 79) לקסינגטון, ארצות הברית 
 מעסיק:  IBM 
 
לורנס "לארי" פרוסאק (באנגלית: Laurence "Larry" Prusak; ידוע בעיקר בכינויו "לארי"; 27 בינואר 1944 - 23 בספטמבר 2023) היה מומחה לניהול ידע, מחלוצי ניהול הידע בעולם; מרצה בכיר באוניברסיטת קולומביה.
פרוסאק חקר, הרצה, כתב ספרים ומאמרים ויעץ בניהול ידע בארצות הברית ומחוצה לה. הוא זכה בפרסים בתחום הידע וניהול ארגוניים; הקים ומנהל את המכון לניהול ידע וניהל את התוכנית המחקר לידע במכללת בבסון. קודם לכן, היה מנהל במרכז ההמצאות העסקיות של "ארנסט אנד יאנג" ואחר כך, מנהל בכיר ב-IBM.
לימוד על ידי סיפור סיפורים

פרוסאק מאמין בלימוד על ידי מגע ישיר ואישי ועל ידי סיפור סיפורים אמיתיים מחיי הארגון. טוען שלא ניתן למצות את הידע במילה הכתובה ולא בהסבר מילולי. ה-Guidelines הם רק חלק מהידע. מנהיגות למשל, לא ניתן להעביר רק במילים. כך גם אומנויות שונות אחרות. לימוד שחיה ורכיבה על אופניים דורשים התנסות ולא ניתן להסתפק בהסבר מילולי. העברת הידע נעשית כאשר האנשים שעושים את העבודה נפגשים פנים אל פנים וחולקים בידע. בפגישות אלה נוצר אמון בין האנשים והידע עובר על ידי שיחה ועל ידי סיפור סיפורים אמיתיים מהחיים. אחרי שהאנשים נפגשים ונוצרו ביניהם קשרים אישיים ויחסי אמון, ניתן להמשיך בקשר גם בדרכים אחרות ולנצל לשם כך את הטכנולוגיה.
העברת הידע דורשת זמן ומקום. כדי שיתבצע לימוד ומעבר ידע צריך לתת לאנשים מקום וזמן כדי שידברו זה עם זה, למשל פינת קפה, חדר מדרגות רחב, חדר אוכל משותף, פגישות מתוכננות הן חלק מן הדרכים לכך. רב הידע הנלמד מתבצע על ידי התנסות ועל ידי עשיית העבודה. רוב האנשים נכונים לשתף ולספר איך הם עושים את עבודתם. כדי שהעברת הידע תתבצע בהצלחה דרוש אמון. הדרך הבסיסית להעברת ידע היא בפגישות פנים אל פנים או בעבודה משותפת לצד בעל הידע. החניכות היא דרך יעילה להעברת ידע גם בימינו. החניכות היא הסיבה שכלכלות של יפן ושל גרמניה הן מהכלכלות המשגשגות של עולמנו.
מבחר מאמרים שכתב

The World is Round, Harvard Business Review, 2006
Learning from the Internet Giants, Sloan Management Review, 2004
The Performance Variability Dilemma, Sloan Management Review, 2003
Where do CEO's get their Ideas? Harvard Business Review, 2003
Knowing What We Know" (Organizational Dynamics, 2001
People who make Networks Work" (Harvard Business Review, 2001
Preserving Knowledge in an Uncertain World" (Sloan Management Review, 2001
Where did Knowledge Management come from? IBM System, 2001
How to Invest Social Capital?" (Harvard Business Review, 2001
מספריו

Knowledge Management and Organizational Learning: A Reader by Laurence Prusak Editor, Eric Matson Editor ISBN 0199291799, August 2006
Storytelling in Organizations: Why Storytelling Is Transforming 21st Century Organizations and Management by John Seely Brown, Laurence Prusak, Stephen Denning, Katalina Groh More Views ISBN 0750678208, 2005
What's the Big Idea?: Creating and Capitalizing on the Best Management Thinking by Thomas H. Davenport, Laurence Prusak, H. James Wilson ISBN 1578519314 ,2003
In Good Company: How Social Capital Makes Organizations Work by Don Cohen, Laurence Prusak, Laurence Prusak, Laurence Prusak ISBN 087584913X, 2001
Working Knowledge by Thomas H. Davenport, Laurence Prusak ISBN 1578513014, May 2000
Creating Value with Knowledge: Insights from the IBM Institute for Business Value by Lawrence Prusak Editor, Eric Lesser Editor ISBN 0195165128, 2003
לילי רתוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביוני 1945 (בת 79) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  חוקרת   סופרת   מרצה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 
לילי רתוק (נולדה ב-12 ביוני 1945) היא סופרת, חוקרת ומרצה לספרות עברית. השתתפה בעריכת האנתולוגיות ובכתיבת המדריך-למורה של "שורות ושירים" ו"לאורך השורות".
ביוגרפיה

לילי רתוק נולדה בתל אביב. בשנת 1964 החלה ללמוד בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובו עשתה את שלושת תאריה. מ-1968 ועד לפרישתה ב-2013 נמנתה עם סגל ההוראה של החוג. בד בבד השתתפה בעיצוב התוכניות להכשרת מורים בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה, ובכתיבת פרסומים דידקטיים. בשנות השמונים ערכה מגזין ספרותי-רדיופוני בגלי צה"ל.
רתוק היא כלת פרס נעמת למחקר על-שם בבה אידלסון לשנת 1988
נשואה לזיו יונתן וגרה בתל אביב.
לקריאה נוספת

פ. לנדר, הפרוזה של א. נ. גנסין והביקורת, מאזניים, גיליון אוגוסט-ספטמבר 1978, עמודים 271–273
לקריאה נוספת > ספריה

עמליה כהנא-כרמון: מונוגרפיה (תל אביב: ספרית פועלים, 1986)
בית על בלימה: אמנות הסיפור של אהרון אפלפלד (תל אביב: חקר, 1989)
הסיפור הלירי העברי (גבעתיים: מסדה, 1990)
מלאך האש: על שירת יונה וולך (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1997)
לקריאה נוספת > ספרים בעריכתה

מאמרים ורשימות על ביאליק: (מתוך כתבי-עת ועיתונים) (תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תש"ל) עריכה משותפת עם דן מירון
אורי ניסן גנסין: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו (תל אביב: עם עובד, 1977)
הקול האחר: סיפורת נשים עברית (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1994)
לקריאה נוספת > עבודות מחקר

יצירתה של עמליה כהנא-כרמון (דיסרטציה אוניברסיטת תל אביב, 1979)
נמל מוצא להפלגה מופלאה: עיון בספורי עמליה כהנא-כרמון (עבודת גמר (מ.א.) אוניברסיטת תל אביב, תשל"ג)
הערות שוליים

1 2 3  לילי רתוק, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
↑  בנו של המשורר נתן יונתן
↑  יואב קוטנר, עכשיו אני, באתר ישראל היום, 7 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267078905171  BnF: cb134839782 (data)  CANTIC: a20301042  GND: 1113667869  ISNI: 0000 0000 6654 7712  LCCN: n78048257  NLA: 35887769  NTA: 186329822  SUDOC: 11173844X  Trove: 1132181  VIAF: 56761826   WorldCat (עם VIAF): 56761826
מדרשה

ערך זה עוסק במוסד חינוכי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המונח מִדְרָשָׁה משמש בישראל לתיאור מגוון רחב של מוסדות חינוך העוסקים, בדרך כלל, בחינוך בלתי פורמלי ומתמחים בתחום מסוים.
מקור המילה במילה מִדְרָשׁ, שפרושה: עיון, לימוד ומחקר, ובמונח "בית מדרש".
מקבילה דומה קיימת בערבית, המילה مَدْرَسَة (מֵדְרַסַה) שמשמעותה בית ספר.
בין השאר משמשת המילה לתיאור:
מדרשות תורניות לנשים - מוסדות ללימוד תורה לנשים, לרוב כמקבילה נשית לישיבות.
מדרשות להכרת הארץ - ארגונים העוסקים בהעברת ימי עיון לקבוצות או הדרכות טיולים ברחבי ארץ ישראל. רבות ממדרשות אלו מאוגדות יחד באשכולות – פורום מרכזי סיור ותודעה ישראלית.
מדרשה לאמנות – מוסדות להכשרת אמנים.
ליפקאני

ערך זה עוסק בעיירה במולדובה. אם התכוונתם לשכונה ברמת גן, ראו .
גלעד ליהודי העיירה שנספו בשואה בבית עלמין הדרום בחולון
ליפקאני (ברומנית: Lipcani; ברוסית: Липканы; ביידיש: ליפקאַן) היא עיירה במחוז בריצ'ני, מולדובה. העיירה שוכנת על מעבר גבול בין מולדובה לרומניה ומרוחקת כ-30 קילומטרים מבריצ'ני, בירת המחוז.
לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה היו רוב תושביה יהודים.
היסטוריה

היישוב תועד לראשונה בכתב ב-1429. מאוחר יותר הורשו טטרים של ליפקה, שהגיעו מאזור קמניץ פודולסק להתיישב במקום בתקופה העות'מאנית, כפרס על נאמנותם לסולטן. היישוב נקרא על שמם.
בשנת 1812 הפכה העיירה, כמו שאר בסרביה לחלק מן האימפריה הרוסית.
במהלך המאה ה-19 הפכה העיירה למרכז סחר אזורי בצפון בסרביה. בשווקים השבועיים, אליהם הגיעו סוחרים גם מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, נמכרו בקר, עורות, צמר, חבלים, דגים, דגנים וחמאה.
בשנת 1893 חוברה העיירה למסילת הברזל בקו צ'רנוביץ-אוקניצה (Ocnița).
העיירה כונתה על ידי ביאליק "אולימפוס הבסרבי".
כמה דמויות חשובות בספרות היידיש כמו יהודה שטינברג, יעקב שטרנברג ומשה אלטמן יצאו ממנה. הסופר היידי אליעזר שטיינברג אף ניהל בית ספר פרטי חילוני בליפקאני, שבו שפת הלימוד הייתה עברית.
בקיץ 1918 הפכה העיירה לחלק מממלכת רומניה, לאחר שבאפריל אותה שנה החליטה בסרביה להסתפח לרומניה.
לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה 4,698 יהודים והיו בה כעשרה בתי כנסת.
ביוני 1940 נכנס הצבא האדום לבסרביה וזו צורפה לברית המועצות באוגוסט אותה השנה. רומנים רבים ברחו לרומניה והסובייטים אסרו על פעילות בתי הכנסת וה"חדרים".
ב-22 ביוני 1941 נכנס הוורמאכט לעיירה והקים בה מפקדה עורפית.
ביולי גורשו היהודים מליפקאני בשני גלים - חלקם לבריצ'ני והשאר (כ-1200 איש) ישירות ברגל בצעדת מוות למחנות בטרנסניסטריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה התפתחה העיירה כמרכז תעשייתי - הוקמו מפעל להכנת לחם, חמאה, מבשלת בירה, ומפעל שימורים. שטח העיירה אינו כולל שטחים חקלאיים כלל.
הגשר מעל נהר הפרוט שבין ליפקאני לרדאוץ (רדאוץ על הפרוט), השוכנת ברומניה מעבר לגבול, נבנה בשנת 1937 ונהרס על ידי הצבא האדום בעת נסיגתו מבסרביה בשנת 1941, במהלך הפלישה הגרמנית. הוא נבנה מחדש אך נהרס שוב בשנת 1944 במהלך הפצצה במלחמת העולם השנייה. בשנת 2000 הקציבה הנציבות האירופית 11 מיליון אירו למולדובה ולרומניה לשיחזור הגשר. הבנייה הושלמה בשנת 2005. הגשר הוא בעל אורך של 246 מטרים ורוחב של 10.5 מטרים. בפברואר 2010 נחנך הגשר ומעבר הגבול בו לתנועה.
בשנת 1998 חתמה העירייה על הסכם לשיתוף פעולה עם העיר סירט ברומניה.
ארגון יוצאי ליפקאני בישראל ישב ברחוב ליפקני בשכונת רמת השקמה ברמת גן. מאוחר יותר שונה שם הרחוב לבניהו.
אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1900: 4,410
1940: 5,726 ב-1,218 בתי אב
2004: 5,465

החלוקה האתנית בעיר על פי מפקד האוכלוסין של 2004 הייתה:
מולדובנים 49.3 אחוזים
אוקראינים 37.3 אחוזים
רוסים 10.9 אחוזים
יהודים (27) 0.5 אחוזים
אחרים 2.0 אחוזים
הערות שוליים

↑  יחיאל שרייבמאן, דער גרויסער שרייבער און דענקער משה אלטמאן, פארווערטס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562405305171  LCCN: n87908411  MusicBrainz: fab5fb7d-4385-4cca-934c-a6d8aa7efad3  NKC: ge1066942  VIAF: 159543796   WorldCat (עם VIAF): 159543796
לוח תרמו-אלקטרי

רכיב פלטייה בגודל 16X16 מ"מ, משטח אחד קר ומשטח שני חם
לוח תרמו-אלקטרי (נקרא גם לוח פלטייה על שם המדען הצרפתי ז'אן שארל פֶּלְטְיֶה, מגלה אפקט פלטייה, גם כן על שמו) הוא רכיב  המאפשר לייצר קור או חום על ידי אספקת מתח או בצורה ההפוכה לייצר מתח על ידי קירור וחימום הרכיב.
כאשר מספקים מתח לרכיב, צד אחד שלו יתקרר במהירות והצד השני יתחמם במהירות.
כדי לייצר מתח על ידי הרכיב, צריך לייצר הפרש טמפרטורה בין הצדדים, ככל שההפרש גדול יותר, כך המתח המיוצר יהיה גדול יותר.
אופן פעולה

לוח פלטייה פועל לפי אפקט פלטייה. ללוח שני צדדים, וכשזרם ישר עובר דרך הרכיב, הוא סוחף איתו חום מצד אחד של הרכיב לצד השני, כך שצד אחד נעשה קר יותר, והצד השני חם יותר.
הצד החם מחובר למפזר חום, בכדי שהוא יישאר בטמפרטורת הסביבה. בעוד הצד הקר מתקרר מתחת לטמפרטורת החדר.
ניתן לשלב מספר לוחות בכדי להגיע לטמפרטורת אפילו יותר נמוכות, אך עם זאת, היעילות של התהליך תירד באופן משמעותי.
היעילות המקסימלית שיכולה להיות למעגל קירור תלויה בטמפרטורת הסביבה, ובטמפרטורה הנמוכה אליה רוצים להגיע, ככל שההפרש בין שתי הטמפרטורות יהיה גדול יותר, כך תקטן היעילות.
סכמה של לוח פלטייה. הרגליים התרמו-אלקטריות נמצאות תרמית בחיבור מקבילי, ואלקטרית בחיבור טורי.
מדרשת אביב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדרשה תורנית לנשים
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 מיקום
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′32″N 34°48′02″E﻿ / ﻿32.0755°N 34.800638888889°E﻿ / 32.0755; 34.800638888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מדרשת אביב(למפת תל אביב רגילה) מדרשת אביב(למפת גוש דן רגילה) מדרשת אביב(למפת גוש דן מוגדלת) מדרשת אביב  he מדרשת אביבhe מדרשת אביבמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מדרשת אביב היא מדרשה תורנית לנשים. המדרשה הוקמה בשכונת נחלת יצחק בתל אביב בשנת תשנ"ז (1996) בשיתוף עם מכללת תלפיות.
במדרשה זו לומדים אמונה, תנ"ך, חסידות והלכה. המדרשה מלמדת לאור תורת הרב קוק. ראש המדרשה הוא הרב יאיר בן שטרית. נשיא המדרשה הוא הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של העיר רמת-גן. ראש המדרשה הוא הרב יאיר בן שטרית. בין המלמדים והמלמדות: הרב משה מערבי, הרב מוטי דיאמנט והרבנית רוחלה סמינובסקי. בנוסף למסלולי "תורה לשמה" מגוונים שקיימים במדרשה, מקיימת מדרשת אביב מספר תוכניות לשיתוף פעולה וקירוב לבבות בין דתיים וחילוניים וכן מספר מפעלי חסד בעיר תל אביב. המדרשה מפעילה אתר אינטרנט ייחודי לנשים וצעירות שבמרכזו עומדת מערכת  שיעורים מקוונת הכוללת מאות שיעורי וידאו, אודיו וטקסט.
לאיוש לנקאי (עיתונאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1864 פץ', הונגריה 
 פטירה:  29 בדצמבר 1933 (בגיל 69) פץ', הונגריה 
 שם לידה:  Gutmann Lajos 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 
לאיוש לנקאי (במקור גוטמן, בהונגרית: Lenkei Lajos; פץ', 14 בנובמבר 1864 – פץ', 29 בדצמבר 1933) היה עיתונאי, סופר, עורך עיתון יהודי-הונגרי. אחיו של הנריק לנקאי ושל ז'יגמונד לנקאי.
ביוגרפיה

לאיוש לנקאי נולד במשפחה יהודית. אביו היה יואכים גוטמן (1831–1886) מורה בבית ספר יסודי שמוצאו ממוראביה, לימים הפך לעורך של Fünfkirchner Zeitung, ואמו הייתה רגינה פוקס. (1839–1903) הוא למד בבגימנסיה בפץ. בשנת 1885 הוא לקח על עצמו את עריכתו של ה-Fünfkirchner Zeitung, שהקים אביו. הוא פתח את "עיתון פץ'" (Pécsi Újság) בשנת 1893, ובשנת 1894 מיזג אותו ב"יומן פץ'" (Pécsi Napló). מכאן ואילך הוא היה גם עובד העיתון, ואז מ־1896 כאשר ה-Fünfkirchner Zeitung חדל מלהתקיים, הפך גם לעורך האחראי והראשי שלו. בשנת 1896 השתתף בהקמתה של חברת הספרים והדפסת הספרים של פץ' (Pécsi Irodalmi és Könyvnyomdai Részvénytársaság). הוא כתב גם העיתונים בווינה ובבודפשט. בסתיו 1898 כתב טורים על ספרד ופורטוגל. במשך תקופה ארוכה היה לנקאי סגן נשיא האיגוד הלאומי לעיתונאים מחוץ לבודפשט.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה סרנה שטארק, בתם של מוריץ סטארק וקרולינה לנדייל, אותה נשא ב-12 ביולי 1909, בבודפשט.
יצירותיו

Nach dem Nordcap (1889)
על אמריקה (מחקר, 1894) Amerikáról
תצפיות בצפון אמריקה (1912) Északamerikai megfigyelések
ארבעים שנות חיי פץ' (1922) Negyven év Pécs életéből (1922) Pécs : Pécsi Irodalmi és Könyvnyomda Rt., 1922
פרסים והוקרה

אביר מסדר פרנץ יוזף (1908)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1967-1969.(לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II . עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1969-1967).
לקסיקון יהודי הונגריה. 1929. עורך פטר אויווארי. עמ' 531. גישה מקוונת
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. Budapest, 1891-1914. Hornyánszky Viktor Online elérés (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, 1891-1914. גישה מקוונת)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 5101/1882. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1882. év 4. oldal 57. sor
↑  "Születési bejegyzése a pécsi izraelita hitközség születési akv. 411/1864. folyószáma alatt".
↑  Gyászjelentése (1933. december 30.) Pécsi Napló, 42. évfolyam, 295. szám, 6. oldal
↑  "Gutmann Joákim gyászjelentése (1886)".
↑  "Fuchs Regina gyászjelentése (1903)".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 991/1909. folyószáma alatt".
מגנוליות מפלדה

| --- | --- |
כרזת הסרט מגנוליות מפלדה
כרזת הסרט מגנוליות מפלדה
 בימוי:  הרברט רוס 
 הופק בידי:  ריי סטארק 
 תסריט:  מחזה: רוברט הרלינג תסריט: רוברט הרלינג
 עריכה:  פול הירש 
 שחקנים ראשיים:  ג'וליה רוברטס סאלי פילד  דולי פרטון אולימפיה דוקאקיס דריל האנה שירלי מקליין דילן מקדרמוט סם שפרד
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו 
 צילום:  ג'ון אלונזו 
 מדינה:  ארצות הבריתארצות הברית
 חברת הפקה:  Rastar 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בנובמבר 1989
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה   דרמה קומית
 הכנסות:  95,900,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   steelmagnolias
 פרסים:  פרס בחירת הקהל לסרט הדרמטי הטוב ביותר פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מגנוליות מפלדה (באנגלית: Steel Magnolias) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית וסרט בנות משנת 1989 בבימויו של הרברט רוס (אנ') ובכיכובם של סאלי פילד, דולי פרטון, שירלי מקליין, דריל האנה, אולימפיה דוקאקיס וג'וליה רוברטס.
התסריט נכתב על ידי רוברט הרלינג (אנ') והוא מבוסס על מחזה שלו בשם זהה משנת 1987 המבוסס על חיי משפחתו ובעיקר על מותה של אחותו סוזן הרלינג רובינסון מסיבוכי סוכרת מסוג 1. המחזה הועלה בהצלחה באוף ברודוויי ובמדינות רבות, כולל בישראל.
הסיפור מתרחש בשנות ה-80 של המאה העשרים, בעיירה קטנה בלואיזיאנה שבה כולם מכירים זה את זה.  העלילה עוסקת בשש נשים חברות שביניהן יחסי חברות הנוהגות להיפגש בסלון יופי של העיירה ולרכל.
שם המחזה והסרט נובע מתיאור אופיין של הנשים בעיירה, שיכול להיות רך ועדין כמו פרח מגנוליה וקשוח כמו פלדה. קבוצת הנשים היא הבסיס של המשפחה והקהילה בסרט בעוד שהגברים משניים, לכן נחשב הסרט לסרט בנות.
הסרט היה שובר קופות בשנת 1989 והכניס יותר מ-95 מיליון דולר מהקרנות בקולנוע. לאחר הוצאת קלטות VHS ו-DVD הגיעו ההכנסות ממנו ל-135 מיליון דולר.
ב-2012 הופק סרט טלוויזיה "מגנוליות מפלדה" עם קווין לטיפה, אלפרה וודארד ועוד.
ג'וליה רוברטס הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הסרט זכה פרס בחירת הקהל לסרט הדרמטי הטוב ביותר.