stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבת ירושלים במלחמת העצמאות
לקריאה נוספת

ותיקי גדוד "מוריה" של חטיבת עציוני כולל כל תוכן הספר "מוריה בירושלים בתש"ח - גדוד החי”ש הראשון בקרבות ירושלים" מאת מאיר אביזוהר.
ישראל עמיר בדרך לא סלולה, משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1988.
יצחק לוי (לויצה) תשעה קבין : ירושלים בקרבות מלחמת העצמאות, הוצאת מערכות, 1986, עליו זכה הכותב בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
ארגון חברי ההגנה בירושלים, ההגנה בירושלים, ירושלים תשל"ג - תשל"ה - תולדות חטיבת עציוני
מרדכי נאור (עורך ראשי), לקסיקון כח המגן ההגנה, 1992
ארגון ה"הגנה": כוח המגן של היישוב היהודי בארץ ישראל - מפרוץ מלחמת העצמאות עד הקמת צה"ל. (אורכב 27.04.2018 בארכיון Wayback Machine)
בן-ציון דינור (עורך ראשי), ספר תולדות ההגנה. הוצאת מערכות, 1955-1972 כרכים ג' ו-ד'
מאיר פעיל, התפתחות כוח המגן העברי, אוניברסיטה משודרת, 1987
יהודה ואלך, אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מראשית ההתיישבות ועד קום המדינה, ירושלים, 1974 עמודים 115, 106, 59
דומיניק לאפייר ולארי קולינס, ירושלים, ירושלים, תרגם אהרן אמיר, הוצאת שוקן, 1978.
חיילי פלוגת הסטודנטים של עציוני בגוש עציון
הערות שוליים

↑  מטכ"ל, ענף היסטוריה, תולדות מלחמת הקוממיות, תל אביב: הוצאת מערכות, 1959.
↑  יצחק לוי (לויצה) תשעה קבין : ירושלים בקרבות מלחמת העצמאות, הוצאת מערכות, 1986.
↑  הערך נכתב בהסתמך על ערכים אחרים. הוא כולל רק את הקרבות והיישובים שבהם פעלה חטיבת עציוני. בירושלים פעלו כוחות אחרים כמו למשל האצ"ל בדיר יאסין ורמת רחל וחטיבת הראל (הפלמ"ח) במקומות שונים כמו בית הערבה, נבי סמואל, מבצע מכבי ועוד. מפקד המחוז דוד שאלתיאל היה מפקד כול הכוחות בירושלים. פרטים על הקרבות, החטיבות והמפקד מופיעים בערכים נפרדים. המקורות לנכתב ולתמונות בערך מופיעים בערכים אחרים.
↑  ותיקי גדוד "מוריה" של חטיבת עציוני כולל כל תוכן הספר "מוריה בירושלים בתש"ח - גדוד החי”ש הראשון בקרבות ירושלים" מאת מאיר אביזוהר.
↑  ד"ר משה ורד: 'שורשי חטיבה 16' מחקר על בסיס נתונים ממחלקת היסטוריה בצה"ל.
מפת מבצע יבוסי. מאמץ חטיבת עציוני היה בשכונת קטמון בדרום העיר.
מחסום ערבי בשער הגיא נגד שיירות יהודיות לירושלים
לוחמים ערבים ליד משאית אספקה בוערת של ההגנה, 1948
שיירת אספקה מהשפלה פורצת את המצור, 1948
מפקד הלגיון הערבי עבדאללה א-תל (מימין) יחד עם סרן חיכמת מיהיאר (משמאל) מצטלמים עם יעקב אבן חן ויצחק בן סירא, מחטיבת עציוני, שנלקחו בשבי לאחר נפילת גוש עציון, מאי 1948
תושבי הרובע היהודי האזרחים יוצאים את העיר העתיקה לאחר כניעתו דרך שער ציון. הלוחמים הלכו לשבי בירדן. 28 במאי 1948
אנדרטה לזכר חללי הרובע היהודי במלחמת העצמאות
זימבבואה הגדולה

מראה החומות
המצודה
מראה באתר
המונומנט הלאומי של זימבבואה הגדולה (באנגלית: Great Zimbabwe National Monument) הוא מרכז של הריסות עתיקות מהגדולים באפריקה הדרומית, אשר משערים ששימשו בעבר כמקום התיישבותן של אחת התרבויות המפותחות באפריקה ואשר העניקו לזימבבואה המודרנית את שמה. מיקומן של ההריסות בדרום-מרכזה של זימבבואה של היום. משערים שהמקום היה מיושב החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-11 ועד למחצית הראשונה של המאה ה-15, אך לא ידוע בדיוק מי בנה אותן. ההשערה המקובלת כיום היא שהאתר הוקם על ידי עם הקרנגה. זימבבואה הגדולה מוכרזת כאתר מורשת עולמית מאז 1986.
זהותם של בוני האתר

כאשר הגיעו סוחרים פורטוגזים לזימבבואה לראשונה במאה ה־15, כבר היה האתר נטוש ובמצב של הרס. מראה החורבות הדהים את הפורטוגזים והובילם לנסות ולנחש מי בנה את המבנים. האפשרות שהילידים בני המקום עשו זאת נדחתה על הסף. תחת זאת שיערו הפורטוגזים שמצאו את הבירה האגדית של מלכת שבא. מאוחר יותר העלו מטיילים אירופיים שעברו במקום השערות שונות שכללו את המצרים הקדומים, הפיניקים, הערבים (או מוסלמים אחרים), הרומאים, היהודים, גזע לבן מסתורי, ואפילו הממלכה הנוצרית האגדית של הכומר יוחנן. השערות כאלו ואחרות הועלו משך קרוב לארבע מאות שנה עד שב־1932 הוכיחו הארכאולוגים הבריטים גרטרוד קאטון תומפסון ודייוויד ראנדל מקלבר שבוני האתר היו בני הסביבה ושככל הנראה היו אלה בני הקרנגה, קבוצה אתנית הדוברת את שפת השונה.
זימבבואה הגדולה כמעצמה אזורית ושקיעתה

הראיות הארכאולוגיות שנחשפו בחפירות מצביעות על כך שזימבבואה הגדולה הייתה אחד ממרכזי הסחר החשובים ביבשת, ושבשיאה הגיעה רשת קשרי המסחר שלה עד מקומות כמו קילווה, מלינדי ומוגדישו, ואפילו לנמלים בהודו ובסין. ענפי היצוא העיקריים של מעצמת סחר זו היו בקר וזהב. כמו כן במכרות שנתגלו ממערב לזימבבואה הגדולה נמצאו סימנים שהצביעו על פעילות ענפה של כריית אבנים יקרות ומינרלים שונים. תגליות אלה הובילו חוקרים מסוימים להניח שמלכי זימבבואה הגדולה לא שלטו ישירות על המכרות אלא על דרכי הסחר.
הסיבות לשקיעתה של זימבבואה הגדולה נותרו מסתוריות בדיוק כמו הופעתה, וישנן מספר השערות לכך. השערה אחת גורסת שכדי לפתח את זימבבואה הגדולה ולהגדיל את כמות המסחר נדדו חלק ניכר מתושביה לארצות אחרות. תאוריה מקובלת יותר גורסת שאנשי זימבבואה הגדולה ניצלו את משאבי הסביבה יתר על המידה, דבר שהוביל לרעב ולשקיעה. כך או כך, בתחילת המאה ה-15 זימבבואה הגדולה ננטשה.
תיאור האתר ומבנהו

שטח האתר מתפרס על פני כ־7.3 קמ"ר ומחולק למספר אזורים - בכל אזור נמצא חלק אחר של החורבות. ראשון הוא אזור הגבעה, שני הוא אזור גבעת הגרניט, שלישי הוא אזור העמק השוכן מתחת לגבעה ובו ממוקמים מתחם העמק והמתחם הגדול, שנחשב לאחד המבנים העתיקים והגדולים ביותר מדרום לסהרה. קירות האבן של זימבבואה הגדולה, עליהם נאמר שהם המבנים המרשימים באתר, עשויים  מלבני גרניט. אלה נלקחו מהסלעים הגדולים של הגבעות שבאופן טבעי מתבקעים ללוחות, דבר שאיפשר להעבירם ממקום אחד למשנהו וסיפק לבוני האתר חומר נגיש וקל לבניה. הלבנים הונחו אחת על גבי השנייה ללא צורך בטיוח, וכל שורה נוטה פנימה ביחס לקודמתה על מנת לייצב את הקירות בצורת שיפוע פנימי. המבנים הראשונים שנבנו עוצבו בצורה גסה יחסית כאשר סלעים הוכנסו לתוך הקירות. בחלוף הזמן השתכללה השיטה והמבנים נבנו בצורה מתואמת וטובה יותר אשר יצרה מראה עקלקל ואחיד. עובי המבנה הוא 6 מטר וגובהו 12 מטר. כמו כן יש שני קירות גבוהים באורך 60 מטר המוליכים לעבר מגדל בצורת חרוט.
דת

עקב העדר עדויות כתובות לא ניתן לדעת הרבה על דתם של בוני האתר או על תרבותם בכלל, ולכן רוב הידע הקיים כיום מתבסס על השערות בלבד. מספר שרידים זכו לפרסום רב, ובין אלה פסל הנץ והקרוקודיל ופסלי שמונה הציפורים שעשויים מסטיאטיט. חוקרים מסוימים משערים שבנוסף לתפקידה כצומת דרכי סחר חשוב, שימשה זימבבואה הגדולה גם כמרכז דתי לדת המווארי, דתם של בני השונה. לדת המווארי הקרויה על שם האל העליון של בני השונה, נלוותה גם הסגידה לרוחותיהן של בני השושלת השלטת ופולחן זה נוהל על ידי כת המונדורו.
מורשת

השפעתה התרבותית האומנותית ובעיקר האדריכלית של זימבבואה הגדולה ניכרה מאז נפילתה, ואולי אפילו קודם לכן, במבנים שסגנונם הושפע ממנה בבירור. כך למשל ידוע ששליטיה של ממלכת מוטאפה שהייתה אחת משתי הממלכות שהוקמו על ידי גולי זימבבואה הגדולה ונוסדה לאחר היעלמותה המשיכו לבנות מבנים המזכירים מאוד את החורבות של זימבבואה הגדולה, אם כי קטנים יותר. ממלכות נוספות שהושפעו מזימבבואה הגדולה היו ממלכת טורווה, אימפריית רוזבי שהייתה החשובה מבין המדינות האלה ונמיביה. כמו כן קיים עוד מספר לא מבוטל של מבנים דומים ברחבי האזור, כ־150 מבנים בתוך זימבבואה, קרוב למאה מבנים בבוצואנה, ומספר לא ידוע של מבנים במוזמביק.
עם זאת, נראה שההשפעה החשובה ביותר של זימבבואה הגדולה היא על זימבבואה המודרנית. ב־1960 כאשר תושבי זימבבואה, שנקראה אז "רודזיה", דרשו עצמאות, שילם השלטון הלבן של איאן סמית' להיסטוריונים כדי שיכתבו מחדש את ההיסטוריה של זימבבואה כך שתתאים לאידאולוגיה של השלטון הלבן. דבר זה התאים לאידאולוגיה של השלטונות הקולוניאליים, אשר גרסו כי לפני בואם לא הייתה תרבות באפריקה. לאחר הכרזת העצמאות ב־1985 חיפשו תושבי המדינה החדשה שם שייצג את מקורותיהם בצורה הולמת ובה בעת יהווה הוכחה לעוצמתה של זימבבואה לפני העידן הקולוניאליסטי. השם "זימבבואה" התאים בדיוק למטרה זו. זימבבואה, אשר משמעותה בבנטו "בית מקודש" או "מושבו הפולחני של המלך", הייתה ההוכחה המרשימה ביותר לעבר כזה, ולכן נקראה המדינה על שם החורבות, שהיו לאתר הלאומי ולאתר הארכאולוגי היחיד שעל שמו נקראת מדינה.
הציפור על דגל זימבבואה מסמלת את פסלון הציפור "אבן-סבון" שנמצא בהריסות זימבבואה הגדולה
חנינא פורת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 (בן 82 בערך) עין החורש, פלשתינה (א"י)
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 תרומות עיקריות
 גאוגרפיה של ישראל, המחקר על קרקעות הנגב והבדואים.
 
חנינא פורת (נולד ב-1942) הוא משורר עברי, חוקר ומרצה בתחום הגאוגרפיה ההיסטורית, מחלוצי המחקר על קרקעות הנגב והבדואים.
קורות חיים

חנינא פורת נולד בקיבוץ עין החורש. אביו היה המתרגם והפובליציסט אליהו פורת, ואחיו היה המשורר, הסופר, והמסאי אלישע פורת. לאחר שירותו הצבאי בחיל השריון, הצטרף בשנת 1963 לקיבוץ להב.
השלים את לימודיו בתחום הגאוגרפיה ההיסטורית באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. פורת משמש כמרצה וכחוקר בתחום זה במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון זה שנים רבות. מחקריו הבסיסיים בנושא רכישת הקרקעות בנגב עד מלחמת העצמאות, פיתוח ויישוב הנגב עד שנות השבעים, תוכניות המתאר הארציות והמקומיות ויחסן לנגב, עשיית הקק"ל בנגב ומעמד קרקעות הבדואים ויישובי הקבע שלהם בנגב משמשים בסיס לעניין ההולך וגובר בנגב ובמצב הבדואים באזור. שימש כמנהל המדעי של מרכז ג'ו אלון, מוזאון לתרבות הבדואים ולראשית ההתיישבות בנגב, שבקיבוץ להב וחבר בוועדות המרכז.
חנינא פורת ערך, יחד עם מוקי צור ותאיר זבולון, את קובץ המקורות כאן על פני אדמה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988. וכן ערך, יחד עם פרופ' יהודה גרדוס, את הנגב, יובל של עשייה, קובץ מאמרים לזכרו של יצחק ורדימון, מחקרים מאמרים צילומים ושירים לתולדות הנגב, אריאל, ירושלים, 2002.
ספריו

מישורים לבנים, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1979.
מישימון לארץ נושבת, רכישת קרקעות והתיישבות בנגב בשנים 1930 עד 1947. הוצאת יד בן צבי, ירושלים, 1996.
הנגב ממדבר לארץ מזרע, פיתוח ויישוב הנגב, בשנים 1949 עד 1956, הוצאת המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, 2002.
מספר מדבר למטרופולין, תוכניות האב ותוכניות הפיתוח של העיר באר שבע, הוצאת מורשת בן-גוריון שדה בוקר, 2009.
הבדווים בנגב בין נוודות לעיור, אוניברסיטת בן-גוריון, 2009.
ארגון עובדים בונה עיר במדבר: ההסתדרות ותרומתה לפיתוח באר שבע והנגב בעשורים הראשונים למדינה, בהוצאת מרכז הנגב לפיתוח אזורי, ירושלים 2013
המוכתרים העבריים בנגב, סיפורם של מוכתרי היישובים העבריים וקשריהם עם השלטון הבריטי והשכנים הבדואים, בהוצאת ספריית יהודה דקל, מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, מקוה ישראל, 2015
ויקטוריה מיהאיווארי-פרקש

ויקטוריה מיהאיווארי-פרקש (בהונגרית: Mihályvári-Farkas Viktória; נולדה ב-26 בנובמבר 2003) היא שחיינית הונגרייה, אלופת אירופה (רומא 2022) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, וסגנית אלופת אירופה (רומא 2022) במשחה ל-1500 מטר חופשי.
ביוגרפיה

מיהאיווארי-פרקש נולדה בבודפשט שבהונגריה.
ביוגרפיה > 2019 > סגנית אלופת אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה ביולי בקאזאן שברוסיה זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.32 דקות, ובמדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:26.03 דקות.
ביוגרפיה > 2021 > סגנית אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה במאי בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.81	דקות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה (4:34.76 דקות) ויחד עם איימי וילמוט מהממלכה המאוחדת. בנוסף, סיימה במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:17.27 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.75 דקות, ובמקום 12 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:02.26 דקות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בנובמבר בקאזאן שברוסיה סיימה במקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:09.41 דקות, ובמקום 11 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:38.56 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר באבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות סיימה במקום 12 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.69	דקות, ובמקום 12 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.93 דקות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.16 דקות, ובמקום 12 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:26.41	דקות.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא שבאיטליה זכתה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.56 דקות, לפני ז'וז'נה יאקבוש מהונגריה (4:39.79 דקות) ופרייה קולברט מהממלכה המאוחדת (4:40.06 דקות). בנוסף, זכתה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:02.15 דקות, אחרי סימונה קואדרלה מאיטליה (15:54.15 דקות) ולפני מרטינה קרמיניולי, גם היא מאיטליה (16:12.39 דקות). במשחה ל-400 מטר חופשי סיימה במקום תשיעי בתוצאה של 4:13.76	דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיימה במקום עשירי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.28 דקות, ובמקום 19 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:25.16 דקות.
זימון בוכר

זימון בוכר (בגרמנית: Simon Bucher; נולד ב-23 במאי 2000) הוא שחיין אוסטרי, סגן אלוף העולם (דוחה 2024) במשחה ל-100 מטר פרפר.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפרפר בתוצאה של 51.80 שניות ובמקום 30 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.93 שניות.
באולימפיאדת טוקיו הוא סיים במקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.52 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יוני הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.28 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 51.18 שניות ועלה רביעי לשלב חצי הגמר שבו קבע תוצאה של 51.22 שניות ועלה חמישי למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 23.18 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 23.51 שניות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:32.80 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.04 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:33.28 דקות, אחרי איטליה (3:28.46 דקות) וצרפת (3:32.50 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.97 שניות. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי במשחה -50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 23.12 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.44 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 49.39 שניות, במקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 22.35 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 22.44 שניות. נוסף לכך, הוא סיים מבקום 19 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 23.55 שניות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.26 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 23.05 שניות וסיים במקום שמיני ביחד עם דילן קרטר מטרינידד וטובגו. השניים התחרו ב-Swim off ובוכר ניצח בתוצאה של 23.10 שניות לעומת 23.26 שניות לקרטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 26 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.27 שניות ובמקום 11 במשחה שליחם 4x100 מרט מערוב בתוצאה של 3:34.58 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.87 שניות.
ביוגרפיה > 2024 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.28 שניות, אחרי דייגו ריביירו מפורטוגל (51.17 שניות) ולפני יקוב מיירסקי מפולין (51.32 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.54 שניות, לאחר שבשלב המוקדמות סיים במקום 16 ביחד עם עוד שני שחיינים בתוצרה של 23.53 שניות. השלושה ניגשו למשחה Swim off והוא סיים במקום שני ולא עלה שלב.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר גב: 25.37 שניות (2022)
100 מטר גב: 55.71 שניות (2023)
50 מטר פרפר: 23.05 שניות (2023), שיא אוסטריה
100 מטר פרפר: 51.18 שניות (2022), שיא אוסטריה
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר גב: 23.49 שניות (2021), שיא אוסטריה
100 מטר גב: 51.09 שניות (2023)
50 מטר פרפר: 22.35 שניות (2022), שיא אוסטריה
100 מטר פרפר: 49.39 שניות (2022), שיא אוסטריה
חנינה נשיאותית בארצות הברית

ערך זה עוסק בנוהל המופעל בארצות הברית על ידי הנשיא. אם התכוונתם לנוהל היסטורי בו ראש המדינה מעניק חנינה, ראו .
| --- | --- |
סמל ארצות הברית
 פרטי החוק
 מדינה:  ארצות הברית
 שטחים שעליהם חל החוק:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 
בחוק הפדרלי של ארצות הברית, סמכות החנינה על פשעים פדרליים ניתנת לנשיא ארצות הברית לפי פרק 2 לחוקת ארצות הברית, הקובעת כי לנשיא "תהיה סמכות לתת חנינות וחנינות על עבירות נגד ברית המדינות, למעט במקרים של הדחה". בית המשפט העליון של ארצות הברית פירש את  לשון החוק ככוללת את הסמכות להעניק חנינה, חנינה מותנית, חילופי גזר דין, חילופי גזר דין מותנים, הפסקות קנסות וחילוט, פטור וחנינה.
כל בקשות החנינה הפדרליות מופנות לנשיא, המעניק או שולל את הבקשה. בדרך כלל, בקשות החנינה מופנות להמלצה לא מחייבת לפרקליט משרד החנינות, נושא משרה במשרד המשפטים של ארצות הברית. אחוז החנינות והאחוזים המוענקים משתנה מנשיא לנשיא; עם זאת, פחות חנינות ניתנו מאז מלחמת העולם השנייה.
כוח החנינה שנוי במחלוקת מאז חוקק בחוקת ארצות הברית. אחת החנינות הידועות והשנויות במחלוקת היא זו שהעניק ג'רלד פורד לקודמו ריצ'רד ניקסון שהתפטר בעקבות פרשת ווטרגייט. חנינה נוספת שספגה ביקורת, היא זו של מארק ריץ' (שנחשב פושע נמלט), שניתנה בסוף כהונתו של ביל קלינטון ואף הובילה לחקירה בידי ג'יימס קומי.
בעקבות מלחמות הוענקו חנינות מרובות. בשנת 1977 ביומו השני בתפקיד העניק הנשיא ג'ימי קרטר  חנינה גורפת לכל משתמטי הגיוס ממלחמת וייטנאם בהתאם להבטחתו במסע הבחירות. קודמו ג'רלד פורד העניק חנינה מותנית למשתמטי מלחמת וייטנאם שדרשה מהם להשלים את יתרת השירות הצבאי בשירות אזרחי.
אחת הסוגיות שלא הובהרו היא האם נשיא יכול לחון את עצמו. נאמר בחוקה כי אינו יכול לבטל הדחה, אולם לא ברור מה מעמד הפשעים לאחר סיום תפקידו. בתקופת ניקסון הנושא עלה ומשרד המשפטים סבר כי הנשיא אינו יכול לחון עצמו כי אין אדם דן את עצמו; אולם מאידך הציע דרך שהנשיא יוכל לקבל חנינה: הוא יכריז על נבצרות על פי התיקון העשרים וחמישה לחוקה, סגן הנשיא יהיה הנשיא בפועל ואז הסגן יחון אותו ולאחר מכן הנשיא יחזור לתפקידו.
בחוקי המדינה

סמכות החנינה של הנשיא משתרעת רק על עבירות על החוק הפדרלי. עם זאת, למושלים של רוב ה-50 המדינות יש את הסמכות להעניק חנינה או ארכה  על עבירות על פי החוק הפלילי של המדינה. במדינות אחרות, כוח זה מוענק לסוכנות או למועצה ממונה, או למועצה  ולמושל בהסדר משולב כלשהו.
לפחות שלוש פעמים, מושלי מדינה - ג'ורג' ראיין מאילינוי ב -2003, טוני אנייה מניו מקסיקו ב -1986 ומרטין או'מלי ממרילנד ב -2014 - המירו את עונשם של כל הנידונים למוות במדינתם למאסר עולם  לפני עזיבתם את המשרד.
חנינת תרנגול ההודו

חנינה זו, מבוצעת בדרך כלל סמוך לחג ההודיה שבמסגרתה מעניק הנשיא "חנינה" לתרנגול הודו.
הערות שוליים

↑  Presidential or Legislative Pardon of the President
התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט

| --- | --- |
צילום אווירי של התחנה, ינואר 2005
צילום אווירי של התחנה, ינואר 2005
 מדינה / טריטוריה:  אנטארקטיקה אנטארקטיקה
 תאריך ייסוד:  נובמבר 1956 
 על שם:  רואלד אמונדסן, רוברט פלקון סקוט 
 גובה:  2,835 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בתחנת מחקר:  150
 קואורדינטות:  89°59′51″S 139°16′22″E﻿ / ﻿89.9975°S 139.2728°E﻿ / -89.9975; 139.2728 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיתחנת אמונדסן-סקוט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיתחנת אמונדסן-סקוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט המכונה גם תחנת הקוטב הדרומי ׁ(באנגלית: The Amundsen–Scott South Pole Station) היא תחנת מחקר אמריקאית בקוטב הדרומי, אנטארקטיקה. זהו המקום המאוכלס ברציפות הדרומי ביותר על פני כדור הארץ. בחודשי הקיץ נמצאים במקום כ-200 מדענים שרובם עוזבים עם בוא החורף.
התחנה נבנתה בנובמבר 1956, בין השאר כהכנה לשנה הגאופיזית הבינלאומית ב-1957, ואוישה מאז ברציפות. היא קרויה על שם רואלד אמונדסן ורוברט פלקון סקוט, האנשים הראשונים אשר הגיעו לקוטב הדרומי, בדצמבר 1911 ובינואר 1912 בהתאמה.
התחנה נמצאת בגובה 2,835 מטר מעל פני הים, כאשר גובה זה הוא עובי משטח הקרח העיקרי של אנטארקטיקה. כמו כן, עקב תנועת משטח הקרח, כיום התחנה מרוחקת כ-100 מטר מהקוטב הדרומי הגאוגרפי ונודדת בכיוונו בקצב של כ-10 מטר לשנה.
מפני שהתחנה נמצאת בקוטב הדרומי, היא המקום המיושב היחיד בכדור הארץ שממנו ניתן לראות את השמש במשך שישה חודשי הקיץ. כמו כן, השמש לא נראית כלל במשך ששת חודשי החורף. השמש זורחת בנקודת השוויון בספטמבר ושוקעת בנקודת השוויון במרץ.
כל הציוד, המזון, הדלק ומתקני הבינוי מגיעים לתחנה מתחנת מקמרדו, השוכנת בחלק הדרומי של האי רוס, על חוף מצר מקמרדו דרך כביש חוצה הקוטב הדרומי, שהוא דרך על קרח מהודק שאורכה 1,601 קילומטרים.
תיאור והיסטוריה > התחנה המקורית (1957-1975)

תחנת הקוטב הדרומית המקורית, המוכרת כיום בשם "הקוטב הישן", נבנתה על ידי צוות בן 8 אנשים של יחידת התחזוקה של הצי האמריקאי, המכונים Seabees (אנ׳). הצוות נחת באתר באוקטובר 1956 והיה לקבוצה הראשונה שבילתה את החורף בקוטב, במהלך 1957. מאחר שהתנאים השוררים באזור במהלך החורף לא היו ידועים באותה תקופה, התחנה נבנתה בחלקה מתחת לאדמה, כדי להגן עליה ממזג האוויר הקשה. הטמפרטורה הכי נמוכה שתועדה באותה שנה הייתה 74°C-.
המבנים שהוקמו גרמו לכך ששלג הנישא על ידי רוחות החל להצטבר באזור, ולכסות גם את התחנה עצמה בקצב של כמטר בשנה. כיום, לאחר שהתחנה עומדת נטושה מאז 1975, היא קבורה עמוק מתחת לשלג והלחץ גרם להתמוטטות הגג (העשוי עץ) במבנים רבים. לכן האתר מהווה אזור סכנה ומוגדר מחוץ לתחום לכל המבקרים.
תיאור והיסטוריה > הכיפה (1975-2003)

בתחילת שנות ה-70 החל תהליך בניית מבנה חדש לתחנה, בצורת כיפה גאודזית בקוטר 50 מטר וגובה 16 מטר, אשר כללה מבנים פנימיים מודלריים, מכלי דלק ומחסנים לציוד רגיש. מבנה חיצוני נוסף שנבנה היה המעבדה - מגדל מרובע, גבוה במקצת מהכיפה ונגיש באמצעות מנהרה. המעבדה הכילה ציוד חישה אטמוספירי (ומאוחר יותר - את חדר המוזיקה). העברת התחנה למבנה החדש נעשתה בשנת 1975.
במהלך התקופה בה שימשה הכיפה כמבנה העיקרי, נעשו שינויים רבים באופן פעולת התחנה. החל משנות ה-90, מחקר אסטרופיזיקלי שנערך בקוטב הדרומי החל לנצל את התנאים האטמוספיריים המיטיבים ולתת תוצאות מדעיות בעלות חשיבות. בין הניסויים ניתן למנות את טלסקופים Python, Viper ו-DASI, וכן את טלסקופ ה-10 מטר של הקוטב הדרומי. מבנה ייעודי של מצפה כוכבים, הקרוי על שם מרטין פומרנץ, נחנך ב-1995. ניסוי AMANDA (והמשכו "קוביית קרח") מנצל את משטח הקרח של הקוטב הדרומי (בעובי של כ-3 ק"מ) לגילוי חלקיקי נייטרינו ממקורות קרינה רחוקים.
תיאור והיסטוריה > "מחנה הקיץ"

במהלך השנים 1970–1974 עובדי צוות בניית הכיפה שוכנו באוהלים ממלחמת קוריאה, אשר היו בנויים ממסגרת עץ עם רצפה מורמת ומכוסים בקנבס. האוהלים היו מחוממים אך במהלך החורף לא ניתן היה לשמור בפנים על טמפרטורת חדר. לאחר שמספר אוהלים נשרפו בקיץ 1976–1977, אתר הבנייה ננטש ומאוחר יותר הועבר למיקום אחר.
בקיץ 1981–1982, סגל עובדים נוסף שוכן בקבוצת אוהלים דומה אשר ניתן לה השם "מחנה קיץ". בעוד שבמקור היו בו 2 אוהלים בלבד, כיום מכיל "מחנה הקיץ" 11 אוהלים (שיכולים להכיל כ-10 איש כל אחד), שני אוהלים לפעילות פנאי ושני מבנים נוספים שמשמשים חדר כושר ומקלחות. בנוסף לזאת, מספר מבנים מדעיים נוספו בשנות ה-90, בעיקר עבור אסטרונומיה ואסטרופיזיקה.