stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ קולוסוס (1910)
תכנון ותיאור > חימוש ושריון > שינויים

מתישהו בשנת 1912, פלטפורמת המצפן הורחבה קדימה כדי להכיל מד טווח. לאחר תחילת המלחמה באוגוסט 1914, נוספו זוג תותחי נ"מ בקוטר 3 אינץ'. מנהל בקרת אש הותקן על פלטפורמה מתחת לחלק העליון לפני דצמבר 1915. בערך 50 טונות ארוכות (51 טונות) של שריון סיפון נוספו לאחר קרב יוטלנד במאי 1916. בערך באותו זמן, ארבעה תותחי 4 אינץ' הוסרו מהמבנה האחורי. באפריל 1917, קולוסוס צוידה בתותחי נ"מ בודדים בקוטר 4 אינץ' ו-3 אינץ', והקבוצה הקדמית של תותחי 4 אינץ' נסגרה בקזמטים. צינור הטורפדו בירכתיים הוסר בשנים 1917–1918 ומד טווח זווית גבוהה הותקן במרומי האונייה ב-1918. תותחי הנ"מ הוסרו בשנים 1919–1920 וכמה תותחי 4 אינץ' הוסרו במהלך השיפוץ שלה בספטמבר-אוקטובר 1921. בנוסף, כמה מכונות הוסרו במהלך השיפוץ כדי להפוך אותה לבלתי כשירה ללחימה בהתאם להסכם הצי של וושינגטון.
בנייה וקריירה

קולוסוס, שנקראה על שם הקולוסוס מרודוס, הייתה האונייה החמישית בשם זה ששירתה בצי המלכותי. האונייה הוזמנה ב-1 ביוני 1909 והונחה ב-Scotts Shipbuilding & Engineering במספנתם בגרינוק ב-8 ביולי. היא הושקה ב-9 באפריל 1910 והושלמה ביולי 1911 בעלות של 1,672,102 ליש"ט, כולל חימושה. האונייה החלה בניסויים ב-28 בפברואר שנמשכו עד יולי. קולוסוס נכנסה לשירות בדבונפורט ב-8 באוגוסט והוצבה בפלגה השנייה של צי הבית. זו סומנה מחדש כשייטת אוניות המערכה השנייה (BS) ב-1 במאי 1912. האונייה השתתפה בסקירת הצי הפרלמנטרית ב-9 ביולי בספיטהד והפכה לאוניית הדגל הזמנית של השייטת בזמן שהאונייה האחות שלה, הרקולס, עברה שיפוץ בנובמבר-דצמבר. במהלך תקופה זו, היא ערכה אימון ירי ליד פורטלנד בטווח של 14,000 יארד (13,000 מטרים), הירי הארוך ביותר שבוצע על ידי אונייה כלשהי של הצי המלכותי לפני תחילת המלחמה. זמן קצר לאחר מכן, קולוסוס הועברה לשייטת אוניות המערכה הראשונה. היא ביקרה בשרבורג, צרפת, עם חלק מהצי במרץ 1913.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה

בין 17 ל-20 ביולי 1914 קולוסוס השתתפה בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. כשהגיעה לפורטלנד ב-27 ביולי, היא קיבלה הוראה להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו יומיים לאחר מכן כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע גרמנית אפשרית. באוגוסט 1914, בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אורגן צי הבית מחדש כצי הגדול, תחת פיקודו של אדמירל ג'ליקו. רובו התבסס לזמן קצר (22 באוקטובר עד 3 בנובמבר) בלו סווילי, אירלנד, בעוד ההגנות בסקפה פלו חוזקו. בערב 22 בנובמבר 1914 ערך הצי הגדול סריקה עקרונית בחציו הדרומי של הים הצפוני; קולוסוס פעלה עם הכוח העיקרי בתמיכה בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי. הצי חזר לנמל בסקפה פלו ב-27 בנובמבר. שייטת אוניות המערכה הראשונה שייטה מצפון-מערב לאיי שטלנד וערכה אימון ירי ב-8–12 בדצמבר. ארבעה ימים לאחר מכן, הצי הגדול יצא לפעולה במהלך הפשיטה הגרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, אך לא הצליח ליצור מגע עם צי הים הפתוח. קולוסוס ושאר הצי הגדול ערכו סריקה נוספת של הים הצפוני ב-25–27 בדצמבר.
ספינותיו של ג'ליקו, כולל קולוסוס, ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר ממערב לאי אורקני ואיי שטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בסיירות המערכה של ביטי, אך הצי היה רחוק מדי מלהשתתף בקרב שרטון דוגר למחרת. ב-7–10 במרץ, ערך הצי הגדול סריקה בצפון הים הצפוני, במהלכו ביצע תמרוני אימונים. שייט נוסף כזה התקיים ב-16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל.
הצי הגדול ערך סריקות במרכז הים הצפוני ב-17–19 במאי וב-29–31 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמני. במהלך 11–14 ביוני ערכה השייטת אימון ירי ותרגילי קרב ממערב לשטלנד ועוד אימונים מול שטלנד החל מ-11 ביולי. ב-2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים. האונייה, יחד עם רוב הצי הגדול, ערכו סריקה נוספת לים הצפוני בין 13 ל-15 באוקטובר. כמעט שלושה שבועות לאחר מכן, קולוסוס השתתפה במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני במהלך 2–5 בנובמבר. מאוחר יותר באותו חודש, האונייה הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה ארנסט גונט, מפקד הפלגה החמישית של שייטת אוניות המערכה הראשונה.
הצי יצא לשייט בים הצפוני ב-26 בפברואר; ג'ליקו התכוון להשתמש בכוח הארוויץ' כדי לטהר את מפרץ הלגולנד, אך מזג אוויר גרוע מנע פעולות בדרום הים הצפוני. כתוצאה מכך, הפעילות הוגבלה לקצה הצפוני של הים. סריקה נוספת החלה ב-6 במרץ, אך נאלצו לנטוש אותה למחרת מכיוון שמזג האוויר נעשה סוער מדי עבור המשחתות המלוות. בליל 25 במרץ הפליגו קולוסוס ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן. כשהצי הגדול התקרב לאזור ב-26 במרץ, הכוחות הבריטיים והגרמנים כבר ניתקו מגע וסערה חזקה איימה על כלי השיט הקלים, כך שהצי קיבל הוראה לחזור לבסיס. ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך מפגן מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים, בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק, לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר נסיגת הגרמנים. במהלך 2–4 במאי, הצי ערך מפגן נוסף מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד

בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח.
ב-31 במאי הייתה קולוסוס, בפיקודו של קפטן דדלי פאונד, האונייה המובילה של הפלגה ה-5 והייתה האונייה ה-17 מראש מערך הקרב לאחר הפריסה. במהלך השלב הראשון של הקרב הכללי, האונייה ירתה שלושה מטחים מהתותחים העיקריים שלה לעבר אוניית מערכה שבקושי נראתה בשעה 18:30. זמן קצר לאחר מכן, היא ירתה ארבעה מטחים לעבר הסיירת הקלה הנכה SMS ויסבאדן בסביבות השעה 18:32. קולוסוס ירתה עוד שלושה מטחים לעבר ויסבאדן בשעה 19:00 וחמש דקות לאחר מכן עברה לירות במשחתת SMS G42, שניסתה לבוא לעזרתה של ויסבאדן, עם חימוש ראשי וגם משני. המשחתת לא נפגעה, אך פיצוצי פגזים שכמעט פגעו בה גרמו למעבים שלה לדלוף, מה שהפחית בהדרגה את מהירותה. בסביבות השעה 19:10 קולוסוס התמודדה עם כמה שייטות משחתות גרמניות עם הצריח הקדמי שלה ותותחי 4 אינץ' ללא תוצאה.
בערך בשעה 19:15, היא ירתה לעבר סיירת המערכה SMS דרפלינגר בטווח של 8,000–9,000 יארד (7,300–8,200 מטרים) עם חמישה מטחי פגזים. היא טענה לארבע פגיעות, אבל כנראה השיגה חמש פגיעות על האונייה הגרמנית. רק שניים מהם היו משמעותיים, והרסו זוג תותחי 15 סנטימטרים (5.9 אינץ'), הפילו שניים אחרים וגורם להצפות. בתמורה היא נפגעה משני פגזים שנורו על ידי סיירת המערכה SMS זיידליץ בשעה 19:16, אך אף אחד מהם לא גרם לנזק משמעותי, רסיסים שהציתו כמה מטעני חומר נפץ הודף 4 אינץ' הוצאו בקלות. אולם שבעה אנשי צוות נפצעו. כמה דקות לאחר מכן, רסיסים משתי החטאות קרובות כמעט הרסו זרקור ופצעו שני אנשי צוות. בשעה 19:35 נאלצה קולוסוס להתרחק מטורפדו גרמני מתקרב. האונייה לא ירתה שוב בתותחים שלה ולא נפגעה שוב, אם כי המדחפים שלה ניזוקו קלות כשעברה מעל רסיס בשעה 23:30. במהלך הקרב היא ירתה בסך הכל 93 פגזים בקוטר 12 אינץ' ו-16 פגזים בקוטר 4 אינץ'.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > פעילות לאחר מכן

ב-12 ביוני, גונט וקולוסוס הועברו לשייטת אוניות המערכה הרביעית וגונט הפך לסגן מפקד השייטת. הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים.
מיוני עד ספטמבר 1917, היא עברה שיפוץ. ב-22 באפריל 1918 הפליג צי הים הפתוח צפונה בפעם האחרונה בניסיון לא מוצלח ליירט שיירה לנורווגיה, ונאלץ לחזור יומיים לאחר מכן לאחר שלסיירת המערכה SMS מולטקה נגרם נזק למנוע. הצי הגדול יצא לפעולה מרוזית' ב-24 עם גילוי הפעולה, אך לא הצליח ללכוד את הגרמנים. קולוסוס נכחה ברוזית' כאשר הצי הגרמני נכנע ב-21 בנובמבר. בינואר 1919, היא הפכה לאוניית הדגל של צי המילואים בדבונפורט. במרץ, קולוסוס הפכה לזמן קצר לאוניית הדגל של שייטת אוניות המערכה השלישית של צי הבית, לפני שהתפקיד הזה הועבר לקולינגווד ב-18 במרץ. ב-30 ביוני 1921, היא נרשמה לפירוק, אך הפכה לספינת אימונים לצוערים בספטמבר, ושופצה כדי להתאים לתפקידה החדש. האונייה הוצבה בפורטלנד עד מאי 1922, כאשר המוסד הזה נסגר והיא חזרה לדבונפורט שם שוב נרשמה לפירוק. קולוסוס הוסרה מרשימת הגריטה ב-23 ביולי 1923 והושקה לשימוש במוסד ההכשרה אה"מ אימפרגנבל בדבונפורט. האונייה עזבה את מוסד ההכשרה באוגוסט 1927, הועברה לשליטת המספנות ב-23 בפברואר 1928 ונמכרה ל-Charlestown Shipbreaking Industries לגרוטאות באוגוסט. היא נמכרה מחדש ל-Metal Industries, Limited ועזבה את דבונפורט לצ'ארלסטאון, פייף, ב-25 באוגוסט. קולוסוס הגיעה ב-5 בספטמבר כדי להתחיל בגריטה.
תרשים מתוך Brassey's Naval Annual 1915. דיאגרמה זו מציגה תרנים עבור אה"מ נפטון שכן לסדרת קולוסוס היה רק תורן קדמי, הממוקם מאחורי הארובה הקדמית.
קולוסוס עוגנת, לפני 1915
שייטת אוניות המערכה הראשונה בים, אפריל 1915
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
הנזק שנגרם מפגיעה אחת של זיידליץ במבנה העילי
קולוסוס עוגנת בסקפה פלו עם אוניות אחרות של הצי הגדול, 1916
אה"מ רוונג' (1892)

| --- | --- |

אה"מ רוונג' במעגן, בערך 1897
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Palmers Shipbuilding and Iron Company 
 תחילת הבנייה:  12 בפברואר 1891
 הושקה:  3 בנובמבר 1892
 תקופת הפעילות:  14 בינואר 1896 – פברואר 1919 (כ־23 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-6 בנובמבר 1919
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  14,380 טון
 אורך:  115.8 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  8.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  17.5 קשרים
 גודל הצוות:  695 איש
 טווח שיוט:  8,740 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 11,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 356–457 מ"מ, שריון סיפון – 64–76 מ"מ, מחיצות – 356–406 מ"מ, ברבטות – 279–432 מ"מ, צריחי תותחים – 279–432 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, מגדל הניווט – 305–356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 13.5 אינץ' (343 מ"מ), 10 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 10 תותחים 6 ליטראות (2.2 אינץ', 57 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 7 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אה"מ רוונג' הייתה אחת מבין שבע אוניות המערכה פרה-דרדנוט מסדרת רויאל סובריין שנבנו עבור הצי המלכותי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19. היא בילתה את רוב הקריירה המוקדמת שלה כאוניית דגל של השייטת הנודדת ובצי הים התיכון, הבית והתעלה. רוונג' הייתה חלק מהשייטת הבינלאומית שחסמה את כרתים במהלך המרד 1897–1898 שם נגד האימפריה העות'מאנית. היא הוצבה במילואים עם שובה הביתה בשנת 1900, ולאחר מכן הוקצתה לזמן קצר כספינת משמר החופים לפני שהצטרפה לצי הבית ב-1902. האונייה הפכה לספינת אימונים של תותחנים ב-1906 עד שהושבתה ב-1913.
רוונג' הופעלה מחדש בשנה שלאחר מכן, לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה, כדי להפגיז את חופי פלנדריה כחלק מסיירת דובר, במהלכה היא נפגעה ארבע פעמים, אך לא נפגעה באופן חמור. הותקנו לה בליטות נגד טורפדו בתחילת 1915, האונייה הראשונה שהותקנה בהן מבחינה מבצעית. שמה של האונייה שונה לרידאוטבל מאוחר יותר באותה שנה והיא הפכה לספינת בסיס עד סוף השנה. היא הייתה האונייה האחרונה ששרדה מהסדרה שלה, ונמכרה לגרוטאות בנובמבר 1919.
תכנון ותיאור

העיצוב של אוניות הסדרה נגזר מזה של האוניות מחופות שריון סדרת אדמירל, שהוגדלו מאוד כדי לשפר את שמירת הים וכדי לספק מקום לחימוש משני כמו באוניות המערכה הקודמות מסדרת טרפלגר. הדחק האוניות היה 14,150 טונות ארוכות (14,380 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-15,580 טונות ארוכות (15,830 טונות) במעמס מלא. לאוניות היה אורך בין הניצבים של 380 רגל (115.8 מטרים) ואורך כולל של 410 רגל 6 אינץ' (125.1 מטרים), רוחב של 75 רגל (22.9 מטרים), ושוקע של 27 רגל 6 אינץ' (8.4 מטרים). כאוניית דגל הצוות של רוונג' כלל 670 קצינים ומלחים בשנת 1903.
אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים בעלי שלושה צילינדרים, שכל אחד מהם הניע מדחף אחד. מנועי האמפריס & טנאנט שלה תוכננו להפיק סך של 11,000 כוחות סוס (8,200 קילוואט) ומהירות מרבית של 17.5 קשרים (32.4 קמ"ש) באמצעות קיטור שסופק על ידי שמונה דוודים גליליים בעת הפלגה עם שוקע מאולץ. האוניות נשאו לכל היותר 1,420 טונות ארוכות (1,443 טונות) של פחם, שהעניק להם טווח של 4,720 מיילים ימיים (8,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
החימוש העיקרי שלהם כלל ארבעה תותחים נטעני מכנס (BL‏) 13.5 אינץ' (343 מ"מ) המורכבים בשתי ברבטות, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי. כל תותח סופק עם 80 פגזים. החימוש המשני שלהם כלל עשרה תותחי ירי מהיר (QF‏) 6 אינץ' (152 מ"מ). 200 פגזים לכל תותח נישאו על ידי האוניות. 16 תותחי QF 6 פאונד (57 מילימטרים (2.2 אינץ')) מסוג לא ידוע ותריסר תותחי הוצ'קיס QF 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)) הותאמו להגנה מפני סירות טורפדו. שני תותחי ה-3 פאונד בצמרת הלחימה העליונה הוסרו בשנים 1903–1904 וכל התותחים הקלים שנותרו מצמרות הלחימה התחתונות והסיפון הראשי באו בעקבותיהם בשנים 1905–1909. אוניות הסדרה היו חמושות גם בשבעה צינורות טורפדו בקוטר 14 אינץ' (356 מ"מ), אם כי רוונג' הסירה ארבעה מהם בשנת 1902.
תוכנית השריון של אוניות הסדרה הייתה דומה לזו של טרפלגר, שכן חגורת קו המים של שריון מורכב רק הגנה על האזור שבין הברבטות. חגורת שריון בעובי 14–18 אינץ' (356–457 מילימטרים) ומחיצות רוחביות בעובי 14–16 אינץ' (356–406 מילימטרים) סגרו את קצוות החגורה. מעל החגורה היה פס של שריון הארווי בעובי 4 אינץ' (102 מילימטרים) שהסתיים על ידי מחיצות אלכסוניות בעובי 3 אינץ' (76 מ"מ).
הברבטות וצריחי התותחים היו מוגנים על ידי שריון מורכב, שעובי נע בין 16–17 אינץ' (406–432 מילימטרים) והקזמטים לתותחי הסיפון הראשי 6 אינץ' היו בעלי עובי שווה לקוטרם. עובי הסיפון המשוריין נע בין 2.5–3 אינץ' (64–76 מילימטרים). דפנות מגדל הניווט הקדמי היו בעובי 12–14 אינץ' (305–356 מילימטרים) ומגדל הניווט האחורי היה מוגן על ידי לוחות בעובי 3 אינץ'.
בנייה

רוונג' הייתה הספינה התשיעית בשם זה ששירתה בצי המלכותי והוזמנה במסגרת תוכנית חוק ההגנה הימית של 1889. האונייה הונחה על ידי פאלמרס בניית ספינות וחברת ברזל במספנתם בג'ארו בטיין אנד ויר, אנגליה, ב-12 בפברואר 1891. היא הושקה ב-3 בנובמבר 1892, והושלמה ב-22 במרץ 1894 בעלות של 954,825 ליש"ט.
היסטוריית שירות > 1892–1896

לאחר השלמתה, רוונג' הוכנסה למילואים בפורטסמות'. כמעט שנתיים לאחר מכן, היא הופעלה ב-14 בינואר 1896 כאוניית הדגל של השייטת למשימות מיוחדות, שנקראה עד מהרה השייטת הנודדת, שהוקמה בתגובה למתיחות הגואה באירופה בעקבות פשיטת ג'יימסון ומברק מברק התמיכה של הקייזר וילהלם השני לממשלת הבורים. השייטת צורפה לזמן קצר לצי הים התיכון באמצע השנה. כשהיא פורקה ב-5 בנובמבר, רוונג' החליפה את אוניית המערכה אה"מ טרפלגר כאוניית הדגל של סגן מפקד צי הים התיכון.
היסטוריית שירות > 1899–1913

בשנת 1899, רוונג' סבלה מפיצוץ קורדיט באחד ממחסני הפגזים בקוטר 6 אינץ' (152 מ"מ) שלה עקב בעירה ספונטנית, אך הנזק לא היה חמור במיוחד מכיוון שרק שלוש מחסניות התפוצצו. באפריל 1900, אוניית המערכה ויקטוריוס החליפה אותה בים התיכון והיא חזרה הביתה, והושבתה בעתודת הצי במספנת צ'טם. במהלך תקופה זו הותקן בספינה טלגרף אלחוטי. ב-18 באפריל 1901, רוונג' הופעלה מחדש בצ'טם על ידי קפטן פרדריק פישר כדי להחליף את אה"מ אלכסנדרה הן כספינת משמר החופים בפורטלנד והן כאוניית הדגל של אדמירל משנה סר ג'רארד נואל, אדמירל המפקח על המילואים של הצי. במרץ 1902, היא הגיעה לפורטסמות' לשיפוץ שכלל התקנת קזמטים לתותחי הסיפון העליון בקוטר 6 אינץ' שלה, והצוות שלה הועבר באופן זמני לאונייה מחופת שריון הקשישה, אה"מ הרקולס, שגם קיבלה על עצמה את תפקידה בפורטלנד. קפטן פישר וצוותו חזרו לסיפון רוונג' בתחילת יוני 1902, לאחר ניסויים בנשק לאחר התיקונים. לאחר השיפוץ, היא השתתפה בסקירת הצי שנערכה בספיטהד ב-16 באוגוסט 1902 להכתרת המלך אדוארד השביעי, ולאחר מכן הופעלה מחדש באוקטובר 1902 לשמש כאוניית הדגל של צי הבית עם הקמתו.
באפריל 1904, רוונג' ואוניית האחות שלה רויאל אוק פגעו שתיהן בשרידי אונייה טבועה מול איי סילי בזמן ששירתו עם צי הבית, ונפגעו בתחתיתם. ביולי 1905, האונייה השתתפה בתמרונים עם צי המילואים ולאחר מכן הועברה לפלגת המילואים של פורטסמות' ב-1 בספטמבר 1905. ביוני 1906, היא החליפה את אוניית המערכה קולוסוס כספינת האימון לתותחנים בפורטסמות' והוצבה בבית הספר לתותחנים אה"מ אקסלנט. ב-13 ביוני 1908, רוונג' נפגעה על ידי אוניית הסוחר SS בנגור הד כאשר האחרונה ניתקה מהגוררת שלה במהלך סערה פתאומית בנמל פורטסמות'. באוקטובר 1909, היא ערכה ניסויי נשק על אוניית המערכה המיושנת אדינבורו כדי להעריך את ההשפעות של פגזים על עובי שריון משתנה. ב-7 בינואר 1912, האונייה נפגעה קשות כאשר, במהלך סערה בפורטסמות', היא השתחררה מהמעגנים שלה ונסחפה אל חרטום הדרדנוט אוריון. מאוחר יותר באותה שנה, היא החליפה את התותחים שלה לתותחי 10 אינץ' (254 מ"מ) לבדיקה; התותחים הוסרו באוקטובר 1912. רוונג' הוחלפה כספינת אימון תותחים על ידי אוניית המערכה אלבמארל והושבתה ב-15 במאי 1913. היא הוצבה ב-Motherbank, ממתינה לפירוק.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

רוונג' הוצאה ממגרש הגרוטאות עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. האדמירליות החליטה להחזיר אותה לשירות לשימוש בתפקידי הפגזת חוף מול חופי פלנדריה. בספטמבר ואוקטובר 1914, היא הוחזרה בפורטסמות' למשימה זו, שכללה החלפת תותחי ה-13.5 אינץ' שלה לתותחי 12 אינץ' (305 מ"מ), ששיפרו את הטווח שלהם בכ-1,000 יארד (914 מטר). השיפוץ שלה הושלם, והיא קיבלה הוראה ב-31 באוקטובר 1914 להחליף את אוניית המערכה ונראבל כאוניית הדגל של סיירת דובר. רוונג' הוכרזה מוכנה לשירות ב-5 בנובמבר 1914, והוקצתה לשייטת אוניות המערכה השישית החדשה של צי התעלה יחד עם אוניות המערכה אלבמארל, קורנווליס, דאנקן, אקסמות' וראסל. תוכניות השייטת להשתתף בהתקפה על בסיסי צוללות גרמניים בוטלו עקב מזג אוויר גרוע ב-14 בנובמבר 1914, ובמקום זאת רוונג' ואניית המערכה מג'סטיק יצאו מדובר, אנגליה, לדנקרק, צרפת.
רוונג' השתתפה בפעולה הראשונה שלה במלחמה כשהצטרפה לספינת התותחים Bustard, שש משחתות בריטיות וארבע צרפתיות, וסירת טורפדו צרפתית בהפגזת חיילים גרמנים מול ניופורט, בלגיה, ב-22 בנובמבר 1914. ב-15–16 בדצמבר 1914 הפגיזה רוונג' סוללות ארטילריה כבדות גרמניות, במהלכן היא ספגה שתי פגיעות של פגזי 8 אינץ' (203 מ"מ), שאחת מהן חדרה לגופה מתחת לקו המים וגרמה להסגתה לצורך תיקונים. בתחילת 1915, האונייה השתתפה בניסויים באמצעות מטוסים כדי לתצפת ולשלוט בירי שלה, אך אלה הצליחו רק באופן חלקי. באפריל ומאי 1915 היא עברה שיפוץ במספנת צ'טם בה הרכיבו לה בליטות נגד טורפדו. לאחר מכן, רוונג' ערכה ניסויים באמצעות משקיפים ימיים על פלטפורמות מהחוף כדי לכוון את ההפגזה. ב-2 באוגוסט 1915, שמה שונה לרידאוטבל כדי לשחרר את השם רוונג' עבור אוניית מערכה חדשה.
ב-7 בספטמבר 1915, רידאוטבל חזרה להילחם, והצטרפה לסירות התותחים Bustard ו-Excellent בהפגזת בסיסים גרמניים ועמדות תותחים בווסטנדה, תוך גרימת נזק רב לגרמנים. אחת מהבליטות נגד טורפדו שלה הוצפה בכוונה כדי לתת לה נטייה שתגדיל את טווח התותחים שלה. האונייה נפגעה מזוג פגזים בקוטר 6 אינץ' במהלך הפעולה. רידאוטבל עברה שיפוץ נוסף מאוקטובר עד דצמבר 1915. לאחר מכן, היא לא הופעלה מחדש, אלא שימשה כספינת בסיס בפורטסמות' עד פברואר 1919.
פירוק

רידאוטבל נמכרה ל-Thos. W. Ward לגריטה עבור 42,750 ליש"ט ב-6 בנובמבר 1919. לאחר מכן היא נגרטה בסוונסי ובריטון פרי.
מבט אווירי של רוונג' שצולם על ידי סמואל קודי במהלך ניסויים ימיים של בלוני תצפית ב-1908.
רוונג' (ברקע) התנגשה באוניית המערכה אוריון (בחזית) בפורטסמות' ב-1912.
רידאוטבל מפגיזה את החוף הפלמי ב-1915. יש לה נטייה מכוונת להגדיל את טווח התותחים שלה.
אוטו מלרה

אוטו מלרה היא יצרנית כלי נשק איטלקית. חברת בת של לאונרדו (Finmeccanica לשעבר).
היסטוריה > טרום מלחמת העולם הראשונה

החברה נוסדה בשנת 1905 כמיזם משותף של החברות ,Vickers, Terni Steelworks, Cantieri navali Odero.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, החברה ייצרה תותחים רבים בקוטר 40 מ"מ ומעלה. בשנת 1929 החברה שינתה את שמה לOdero Terni Orlando בקיצור OTO.
במהלך מלחמת העולם השנייה, החברה ייצרה בעיקר מקלעים כבדים עבור ספינות מלחמה.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

ב-1953, החברה החליפה את שמה לאוטו מלרה.
לפני שאיטליה הצטרפה לנאט"ו, אוטו מלרה ייצרה כלי רכב בתחום האזרחי כגון טרקטורים, ועוד. אבל חזרה מהרה לייצור של כלי נשק. ב-1 בדצמבר 2001, אגף התותחים של אוטו מלרה התמזגה עם זו של ברדה Meccanica Bresciana וייצרו את Otobreda. יחד הם ייצרו את תותחי הים תותח 76 מ"מ ואת התותח אוטו מלרה 27/54.
מוצרים עיקריים > כלי רכב

אריאטה - טנק מערכה עיקרי
קאנטאורו - משחית טנקים גלגלי.
דארדו - נגמ"ש לחימה.
VBM Freccia - נגמ"ש 8x8.
פומה 6x6 ו פומה 4x4 נגמ"ש גלגלי.
תומ"ת Palmaria.
SPAAG - נגמ"ש נגד מטוסים.
Hitrole נגמ"ש לחימה מאויש מרחוק.
מוצרים עיקריים > כל נשק אחרים

תותח אוטו מלרה 76 מ"מ
Otomat טיל ים-ים.
Skyguard טיל נ"מ.
SIDAM 25 תותח נ"מ.
דארדו - מערכת הגנה אקטיבית קרובה לכלי שיט.
מוצרים עיקריים > מיזמים עכשוויים

בעשור האחרון החברה ייצרה בין 900 ל-1000 פצצות חכמות JDAM תחת רישיון. כרגע החברה עובדת על ייצור של כ-500 פצצות GBU-39 בשביל חיל האוויר האיטלקי.
הערות שוליים

↑  "Finmeccanica meeting approves new name, 'Leonardo'". Ansa News.
טנק אריאטה
תותח אוטו מלרה 76 מ"מ
אה"מ נפטון (1909)

| --- | --- |
נפטון לפני 1915
נפטון לפני 1915
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת סנט וינסנט
 סדרה עוקבת:  אוניות המערכה מסדרת קולוסוס
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 הוזמנה:  14 בדצמבר 1908
 תחילת הבנייה:  19 בינואר 1909
 הושקה:  30 בספטמבר 1909
 תקופת הפעילות:  11 בינואר 1911 – נובמבר 1921 (כ־10 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1922
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  19,680 טון
 אורך:  166.4 מטר
 רוחב:  25.9 מטר
 שוקע:  8.7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  756–813 איש
 טווח שיוט:  11,720 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  18 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 25,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 203–254 מ"מ   שריון סיפון – 32–76 מ"מ   צריחי תותחים – 280 מ"מ   ברבטות – 127–254 מ"מ   מגדל הניווט – 280 מ"מ
 חימוש:  10 תותחי Mk XI BL‏ 12 אינץ' (305 מ"מ)/50 קליבר   16 תותחי Mk VII‏ 6 אינץ' (102 מ"מ)   3 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אה"מ נפטון הייתה אוניית מערכה מטיפוס דרדנוט שנבנתה עבור הצי המלכותי בעשור הראשון של המאה ה-20, והייתה האונייה היחידה בסדרה שלה. היא הייתה אוניית המערכה הבריטית הראשונה שנבנתה עם תותחים בזוג ירי-על. זמן קצר לאחר כניסתה לשירות ב-1911, היא ביצעה ניסויים של מנהל בקרת אש ניסיוני ולאחר מכן הפכה לספינת הדגל של צי הבית. נפטון הפכה לספינה פרטית בתחילת 1914 והוקצתה לשייטת אוניות המערכה הראשונה.
האונייה הפכה לחלק מהצי הגדול כאשר הוקם זמן קצר לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. מלבד השתתפותה בקרב יוטלנד במאי 1916, והפעולה הלא מוכרעת ב-19 באוגוסט מספר חודשים לאחר מכן, שירותה במהלך המלחמה כלל בדרך כלל סיורים שוטפים ואימונים בים הצפוני. נפטון נחשבה מיושנת לאחר המלחמה והועברה לעתודה לפני שנמכרה לגרוטאות ב-1922 ולאחר מכן נגרטה.