stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד אל-פאיד
הערות שוליים

↑  חדשות חוץ, המיליארדר מוחמד אל-פאייד, שבנו נהרג עם הנסיכה דיאנה, מת בגיל 94, באתר כלכליסט, 2 בספטמבר 2023
↑  Who's Who. London: A & C Black. 2008. ISBN 978-0-7136-8555-8.
↑  "Profile of Mohamed Al Fayed". BBC News (באנגלית). 7 באפריל 2008. ארכיון מ-28 באפריל 2021. נבדק ב-3 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Revision history of Biography in www.alfayed.com
↑  Wild, Abigail (10 בינואר 2004). "Beset by secrets and lies Profile: Mohamed al Fayed". Sunday Herald. Glasgow. נבדק ב-22 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vallely, Paul (6 באוקטובר 2007). "Mohamed al-Fayed: The outsider". The Independent. ארכיון מ-15 במאי 2022. נבדק ב-26 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brooke & Aldous 1988, p. 619
↑    Richard Tyler and Robert Mendick, ‏£1.5bn change in store at Harrods, The Telegraph, 8 May 2010
↑  Tunzelmann, Alex (29 במרץ 2011). Red Heat: Conspiracy, Murder and the Cold War in the Caribbean. Henry Holt and Co., 2011. p. 330f. ISBN 978-0-8050-9067-3. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Lindsay, Robert (10 במאי 2010). "Mohamed Al Fayed — the outsider with a taste for confrontation". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Salihovic, Elnur (5 באוקטובר 2015). [[[:תבנית:GBurl]] Major Players in the Muslim Business World]. Universal Publishers. pp. 117–118. ISBN 9781627340526. {{cite book}}:  (עזרה); Check |url= value (עזרה)
↑  Feder, Barnaby J. (8 בספטמבר 1985). "Harrod's New Owner: Mohamed Al-Fayed; a Quiet Acquisitor Is Caught in a Cross Fire". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Boxer, Mark (1991). The Paris Ritz. New York: Thames and Hudson. ISBN 978-0-500-01427-1.
↑  Buckingham, Lisa (5 ביוני 1997). "Finance: DTI inquiries under attack". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Harrods Box Charges Dropped". BBC News. 20 ביולי 1998. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wilson, Jamie (13 באוגוסט 2002). "Fayed loses High Court Action Against Met". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Al Fayed: A Unique Story of Rags to Riches". BBC News. 12 בפברואר 1998. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Law Report: Minister acted unfairly towards the Fayeds". The Independent. 19 בנובמבר 1996. ארכיון מ-15 במאי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  בלונדון, בפריז, בדובאי: מעשי האונס של המיליארדר מוחמד אל-פייד נחשפים, באתר ynet, 19 בספטמבר 2024
↑  Cassie Cornish-Trestrail, Keaton Stone, Erica Gornall & Sarah Bell, Mohamed Al Fayed accused of multiple rapes by staff, BBC, September 19, 2024
↑  ענבל חננאל, מספר המתלוננות נגד מוחמד אל-פאייד זינק ל-150: "מדובר במפלצת", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 21 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398441605171  GND: 132631423  ISNI: 0000 0000 4763 7077  LCCN: no98125338  TePapa: 32304  VIAF: 77480500   WorldCat (עם VIAF): 77480500 
פסל שעווה של מוחמד אל-פאיד, מאדאם טוסו, לונדון, יולי 2009
מוטה די ליבנצה

| --- | --- |
סמל מוטה די ליבנצהסמל מוטה די ליבנצה

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  ונטו ונטו
 נפה:  טרוויזו
 בירת העיר:  Motta di Livenza 
 שטח:  37.78 קמ"ר
 גובה:  7.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  10,731 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  45°46′47″N 12°36′31″E﻿ / ﻿45.779722222222°N 12.608611111111°E﻿ / 45.779722222222; 12.608611111111 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.mottadilivenza.net/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמוטה די ליבנצה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמוטה די ליבנצה(למפת ונטו רגילה) ונציה ורונה פדובה ויצ'נצה טרוויזו רוביגו קיוג'ה אוסטריה פריולי-ונציה ג'וליה  אמיליה-רומאניה לומברדיה טרנטינו אלטו אדיג'ה  הים האדריאטי מוטה די ליבנצה(למפת ונטו מוגדלת) ונציה ורונה פדובה ויצ'נצה טרוויזו רוביגו קיוג'ה אוסטריה פריולי-ונציה ג'וליה  אמיליה-רומאניה לומברדיה טרנטינו אלטו אדיג'ה  הים האדריאטי מוטה די ליבנצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוטה די ליבנצה (באיטלקית: Motta di Livenza) היא עיר וקומונה בנפת טרוויזו, במחוז ונטו שבצפון איטליה. העיר ממוקמת כ-55 קילומטרים מוונציה וקרוב לגבול עם מחוז פריולי-ונציה ג'וליה. היא נמצאת בגובה של כ-10 מטר מעל פני הים ומתפרשת על שטח של 37.78 קמ"ר.
כלכלה

העיר ידועה בפעילותה החקלאית והמסחרית, כאשר רבים מהתושבים עוסקים בחקלאות ובתעשיות נלוות. נוסף על כך, תעשיית התיירות מתפתחת בעיר בזכות אתרי ההיסטוריה, התרבות והגסטרונומיה המקומית.
מוקדמות מונדיאל 1970 - אפריקה

75 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1970, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. מקסיקו, המארחת, ואנגליה, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 14 מקומות לשאר הנבחרות.
לראשונה בתולדות הטורניר קיבלו מנצחות הטורניר באפריקה מקום ישיר במונדיאל. ל-CAF‏ הוקצה מקום אחד, עליו התמודדו 13 נבחרות. פיפ"א דחתה את בקשת ההרשמה של גינאה וזאיר, דבר שהותיר 11 נבחרות.
מהלך המוקדמות

פיפ"א דחתה את בקשת ההרשמה של גינאה וזאיר. המשחקים התנהלו בשלושה סבבים:
סיבוב ראשון: גאנה העפילה אוטומטית לסיבוב הבא. 10 הנבחרות הנותרו חולקו לחמישה זוגות ושיחקו במשחקי נוקאאוט בשיטת בית-חוץ. הנבחרת המנצחת (לפי התוצאה המצטברת בסיכום שני המשחקים) העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני: 6 הנבחרות שיחקו בשלושה משחקי נוקאאוט בשיטת בית-חוץ. הנבחרת המנצחת העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר: 3 הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בבית העפילה למונדיאל.
מהלך המוקדמות > סיבוב ראשון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 באוקטובר 1968 |  זמביה | 4 - 2 |  סודאן | נדולה, זמביה |
| 27 באוקטובר 1968 |  |  |  | נדולה, זמביה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 בנובמבר 1968 |  סודאן | 4 - 2‏ה |  זמביה | ח'רטום, סודאן |
| 8 בנובמבר 1968 |  |  |  | ח'רטום, סודאן |
סודאן העפילה לסיבוב השני כיוון שהבקיעה יותר שערים במשחק השני, למרות שהתוצאה בסיכום המשחקים הייתה 6 - 6.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 בנובמבר 1968 |  מרוקו | 1 - 0 |  סנגל | קזבלנקה, מרוקו |
| 3 בנובמבר 1968 |  |  |  | קזבלנקה, מרוקו |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 בינואר 1969 |  סנגל | 2 - 1 |  מרוקו | דקר, סנגל |
| 5 בינואר 1969 |  |  |  | דקר, סנגל |
התוצאה בסיכום שני המשחקים הייתה תיקו 2 - 2, ומאחר שלא ניתנה הארכה במשחק השני נערך משחק פלייאוף מכריע במיקום נייטרלי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 בפברואר 1969 |  מרוקו | 2 - 0 |  סנגל | לס פלמאס, ספרד |
| 13 בפברואר 1969 |  |  |  | לס פלמאס, ספרד |
מרוקו העפילה לסיבוב השני.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בנובמבר 1968 |  אלג'יריה | 1 - 2 |  תוניסיה | אלג'יר, אלג'יריה |
| 17 בנובמבר 1968 |  |  |  | אלג'יר, אלג'יריה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 בדצמבר 1968 |  תוניסיה | 0 - 0 |  אלג'יריה | תוניס, תוניסיה |
| 29 בדצמבר 1968 |  |  |  | תוניס, תוניסיה |
תוניסיה העפילה לסיבוב השני.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 בדצמבר 1968 |  ניגריה | 1 - 1 |  קמרון | לאגוס, ניגריה |
| 7 בדצמבר 1968 |  |  |  | לאגוס, ניגריה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 בדצמבר 1968 |  קמרון | 2 - 3 |  ניגריה | דואואלה, קמרון |
| 22 בדצמבר 1968 |  |  |  | דואואלה, קמרון |
ניגריה העפילה לסיבוב השני.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 בינואר 1969 |  לוב | 2 - 0 |  אתיופיה | טריפולי, לוב |
| 26 בינואר 1969 |  |  |  | טריפולי, לוב |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 בפברואר 1969 |  אתיופיה | 5 - 1 |  לוב | אצטדיון אדיס אבבה, אדיס אבבה, אתיופיה |
| 9 בפברואר 1969 |  |  |  | אצטדיון אדיס אבבה, אדיס אבבה, אתיופיה |
אתיופיה העפילה לסיבוב השני.
מהלך המוקדמות > סיבוב שני

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 באפריל 1969 |  תוניסיה | 0 - 0 |  מרוקו | תוניס, תוניסיה |
| 27 באפריל 1969 |  |  |  | תוניס, תוניסיה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 במאי 1969 |  מרוקו | 0 - 0‏ה |  תוניסיה | קזבלנקה, מרוקו |
| 18 במאי 1969 |  |  |  | קזבלנקה, מרוקו |
התוצאה בסיכום שני המשחקים הייתה תיקו 0 - 0, ולפיכך נערך משחק פלייאוף מכריע על זהות הנבחרת שתעפיל לסיבוב הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 ביוני 1969 |  מרוקו | 2 - 2‏ה |  תוניסיה | מרסיי, צרפת |
| 13 ביוני 1969 |  |  |  | מרסיי, צרפת |
גם לאחר משחק הפלייאוף נותר השוויון בין הנבחרות, ובהטלת מטבע שנערכה נקבע כי מרוקו תעפיל לסיבוב הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 במאי 1969 |  אתיופיה | 1 - 1 |  סודאן | אצטדיון אדיס אבבה, אדיס אבבה, אתיופיה |
| 4 במאי 1969 |  |  |  | אצטדיון אדיס אבבה, אדיס אבבה, אתיופיה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 במאי 1969 |  סודאן | 3 - 1 |  אתיופיה | חרטום, סודאן |
| 11 במאי 1969 |  |  |  | חרטום, סודאן |
סודאן העפילה לסיבוב הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 במאי 1969 |  ניגריה | 2 - 1 |  גאנה |  |
10 במאי 1969: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 במאי 1969 |  גאנה | 1 - 1 |  ניגריה |  |
18 במאי 1969: 
ניגריה העפילה לסיבוב הגמר.
מחוז קובנה

מחוז קובנה (בליטאית: Kauno apskritis) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא. בירת המחוז היא העיר קובנה.
המחוז ממוקם במרכז ליטא, הוא משתרע על פני 8,089 קמ"ר המכסים 12.4% משטח ליטא כולה. ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז קובנה, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי המחוז למעלה מ-596,200 בני אדם, יותר מ-20% מכלל תושבי ליטא.
מחוזות משנה

מחוז קובנה מחולק ל-8 מחוזות משנה:
בירשטונאס (מחוז משנה) (בירשטאן)
יאנובה (מחוז משנה)
קישיאדוריס (מחוז משנה) (קושידאר)
המרחב המוניציפלי של העיר קובנה
קובנה (מחוז משנה)
קדאייני (מחוז משנה) (קיידאן)
פרינאי (מחוז משנה)
ראסייני (מחוז משנה) (ראסיין)
מוטו (מגזין)

| --- | --- |
 מייסד:  טל שביט 
 תאריכי הופעה:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 שפה:  עברית 
 motomagazine.co.il
 
מוטו הוא ירחון ישראלי בנושא כלי רכב דו-גלגליים. הירחון החל להופיע בשנת 1988, ונסגר במאי 2013. הירחון שב לפעול ב-2017, ראשית בפעילות אינטרנטית בלבד, ובינואר 2018 שב להופיע במהדורה מודפסת. עורכו הראשון של המגזין ומייסדו היה טל שביט.
במגזין, שהיה הראשון שהוקדש במלואו לכלי רכב דו-גלגליים, מתפרסמים מבחני דרכים לאופנועים וקטנועים, סקירות אביזרים, סקירות אירועי ספורט מוטורי, ייעוץ משפטי ומחירון לכלים דו-גלגליים חדשים ומשומשים.
היסטוריה

גיליונו הראשון של העיתון יצא לאור בפברואר 1988. יוזם הקמת העיתון היה טל שביט שהיה אחראי לכתבות האופנועים במגזין הרכב אוטו בשנים שקדמו להקמת מוטו. אל שביט הצטרפו עמיתיו יורם אשהיים ששימש כמנכ"ל ורם לנדס שהיה עורך מבחני הדרכים. בשנותיו הראשונות של העיתון לא פורסמו כל גיליונותיו בתחילת כל חודש ולעיתים איחרו. לבסוף דילג העיתון על חודש אפריל 1990 ופרסם את גיליון חודש מאי.
ממדיו של שוק הרכב הדו גלגלי בישראל בתקופה בה הוקם העיתון היו צנועים למדי. בישראל פעל באותה עת רק יבואן אחד של יצרן אופנועים גדול (סוזוקי), אך תוך כמה שנים יוצגו מרבית היצרנים הגדולים בישראל ומספר הרוכבים הפעילים גדל באופן משמעותי. בהתאם גדלה גם תפוצת העיתון. העיתון הרחיב את תחומי הסיקור גם לתחום הטרקטורונים והקארטינג. במשך מספר שנים התווסף לעיתון גיליון בשם "מוטופאן" בעריכת דני שטיינמן שסיקר תחומים אלו.
מעבר לסיקור העיתונאי, עסק מוטו במרבית שנותיו גם בסיוע וארגון של מהלכים שהשפיעו על קהילת רוכבי הדו גלגלי בישראל. כבר בגיליונו הראשון עסק העיתון בשיטת לימוד הרכיבה בישראל והציע דרכים לשיפורה. בהמשך ארגן העיתון בשיתוף מועדון האופנועים הישראלי מחאה ציבורית והפגנות כנגד תוכניות של משרדי הממשלה להעלאת תעריפי ביטוח החובה לאופנועים. במהלך שנות ה-90 היה מוטו שותף לקיום מרוצי אופנועי שטח ובשנת 1997 יזם קורסי רכיבה מתקדמת שנועדו לשפר את מיומנות הרוכבים מעבר לנלמד בשיעורי הרכיבה לצורך קבלת רישיון נהיגה.
בסוף 1994 פרש שביט מעריכת העיתון בפועל ועבר לתפקיד עורך אחראי. מחליפו היה עורך המשנה עד אז, גידי פרדר. פרדר שימש כעורך עד אמצע 1997 ועם פרישתו חזר שביט לערוך את העיתון. קורסי הרכיבה שמוטו יזם באותה שנה הועברו שנתיים אחר כך למסגרת חיצונית בראשותו של פרדר. ב-1999 פרש שביט פעם נוספת מעריכת העיתון והוחלף על ידי דני שטיינמן. עוד באותה שנה עבר שטיינמן להקים ולערוך את מגזין המכוניות הגה תחת אותו מוציא לאור. מחליפו היה גיא בן-ברק.
בן-ברק ערך את מוטו במשך עשר שנים. בשנת 2009 החליף אותו ערן טננבאום שחזר לפעילות במגזין לאחר שהיה חלק מצוות הכתיבה בו מספר שנים קודם לכן. טננבאום פרש מעריכת העיתון לאחר כשנה עקב פציעה בתאונת דרכים והוחלף באופן זמני על ידי אילן ציוני. בשנת 2011 התמנה ניר לוק לעורך העיתון, ב-2012 החליף אותו תני גולדשטיין. בשנת 2013 חולקה סמכות העורך בין בעלי תפקידים בקבוצת "מוטו תקשורת", בעלת העיתון. בתפקיד העורך המקצועי, שב ושימש גיא בן-ברק.
במרץ 2011 נהרג טל שביט, מייסד העיתון, בתאונת דרכים במחלף מורשה, מפגיעת רכב באופנועו.
בסוף מאי 2013 פרסם המגזין שגיליון חודש יוני הוא גיליונו המודפס האחרון. המגזין נסגר עקב ירידה במכירות הקטנועים בישראל באותן שנים, והצטמצמות הפרסום ושיתוף הפעולה של גורמים חיצוניים עם העיתון, מה שגרם לקשיים בהפקתו ויצר חוסר הצדקה כלכלית להמשך הפעלתו. עם זאת, "מוטו מדריך", המדריך שכלל את מחירון האופנועים, המשיך לצאת ולא הושפע מסגירת המגזין.
באוגוסט 2013 קבוצת "מוטו תקשורת" עברה הליך פירוק, ונכסיה נמכרו לחברות שונות. "מוטו מדריך" נמכר ליובל סיגלר, מו"ל טיים אאוט ישראל, יחד עם מרבית המגזינים של "מוטו תקשורת".
בשנת 2017 רכש אריק רוזנבלום, הבעלים של אתר דו"גרי (אותו יסד טל שביט) את הזכויות על מותג מוטו. באוגוסט 2017 הושק מחדש מוטו על ידי צוות אתר דוגרי, וחזר לפעילות אינטרנטית. באתר החדש ניתן למצוא חלק מכתבות העבר מהמגזין ופעילותו הנוכחית נעשית תחת השם מוטו.
בינואר 2018 יצא לאור מגזין ומחירון מוטו מדריך המחודש תחת הבעלות החדשה.
הערות שוליים

↑  אבי אשכנזי וערן סויסה, הכהן הגדול של עולם האופנועים בישראל נהרג בתאונת אופנוע, באתר nrg‏, 2 במרץ 2011
↑  נעם וינד, ‏מגזין האופנועים "מוטו" נסגר, באתר ‏מאקו‏, 28 במאי 2013
↑  אופיר דור, רוב מגזיני מוטו תקשורת יימכרו לבעלי טיים אאוט יובל סיגלר תמורת 685 אלף שקל, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2013
↑  אריק רוזנבלום, באתר Profile - הישראלים המשפיעים ביותר לשנת 2017 בדיגיטל
↑  גיא בן ברק, מוטו חוזר - גיא בן ברק: המנגינה לעולם נשארת, באתר מוטו, 2 באוגוסט 2017
↑  מוטו מדריך, גיליון 359, ינואר 2018, עמ' 6
מחוז קאפה

קאפה היה מחוז  בדרום-מערבה של אתיופיה, עיר הבירה שלה הייתה העיר ג'ימה. המחוז נקרא על שם ממלכת קאפה, ממלכה ששכנה באזור.
קאפה גבלה בדרום מערבה ברפובליקת סודאן, בצפונה במחוז ילובור ובמחוז וואלאגה, בצפון מזרחה בשוואה, במזרחה במחוז סידאמו ובמחוז גמו גופה.
היסטוריה

אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית מחוז קאפה נוצר מאיחודם של כמה ממלכות: הממלכות של אזור גיב, ג'אנג'ארו, קאפה, גולדייה, שאווה גימירה, באנאסו, גארפרדה, ומאג'י. כתוצאה מכך ממלכת קאפה, שנכבש על ידי מנליק השני בשנת 1897 נתן את שמו למחוז החדש, בזמן שממלכת ג'ימה, יריבתה הישנה של ממלכת קאפה, נתנה את עיר הבירה שלה העיר ג'ימה.
עם האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 קאפה נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, חלק קטן בצפונה נהפך להיות נפת ג'ימה שבמחוז אורומיה ורוב המחוז סופח למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
הערות שוליים

↑  זהו חלק מארגון הכללי מחדש  שיזם הקיסר היילה סלאסי אחרי חזרתו לאתיופיה ב-1942.
 Paul B. Henze, Layers of Time: A History of Ethiopia (New York: Palgrave, 2000), p. 237. ISBN 1850655227
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10046173
מבצר הוואסאונג

מפת המבצר
חומות מבצר הוואסאונג
השער הדרומי
מגדל המשואה
אחד ממגדלי התותחים מבפנים
מבצר הוואסאונג (בקוריאנית: 수원 화성, "סוואן הוואסאונג") הוא ביצור המקיף את מרכז העיר סוואן, בירת מחוז קיונגי, בקוריאה הדרומית. הוא נבנה מ-1794 עד 1796 על ידי המלך ג'ונגג'ו (אנ') משושלת ג'וסון כדי לשכן בו את שרידי אביו, נסיך הכתר סאדו (אנ'). סאדו הוצא להורג באמצעות קבורה בחיים בתוך תיבת אורז על ידי אביו, המלך יאונגג'ו (אנ'), לאחר שלא ציית לפקודה להתאבד. המבצר ממוקם 30 קילומטרים דרומית לסיאול ותוחם חלק גדול ממרכז סוואן, וכולל את האאנגג'ונג, ארמון המלך ג'ונגג'ו. המבצר נהרס חלקית במהלך מלחמת קוריאה, ושוחזר ברובו משנות ה-70 ואילך. המבצר והארמון הוגדרו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1997. הוא כולל בין מאפיינים רבים אחרים את הארמון, חומה היקפית, ארבעה שערים ראשיים ושני שערים מעל הסוואנצ'און (수원천), הנחל הראשי של סוואן, הזורם דרך מרכז המבצר.
גאוגרפיה

מבצר הוואסאונג שוכן כ-2.5 קילומטרים צפונית-מערבית למרכז העיר סוואן של היום וכ-4 קילומטרים צפונית לשדה התעופה של העיר. עם הרחבה של 1.8 קילומטר בכיוון צפון-מזרח ו-1.2 קילומטר לכיוון דרום-מזרח, שטחו הכולל של המבצר הוא כ-1.3 קילומטרים רבועים. חומות המבצר לשעבר השתרעו על פני אורך כולל של כ-5.7 קילומטרים. הסוואנצ'און (수원천), הנחל הראשי של סוואן שמקורו בהרים מצפון לעיר, זורם דרך מרכז המבצר לכיוון דרום.
היסטוריה

ביולי 1789, העביר המלך ג'ונגג'ו, המלך ה-22 של שושלת ג'וסון, את קברו של אביו מיאנג'ו (אנ') (양주) עד לגבעת פלדלסאן (팔달산) במקום שכיום שוכנת בו העיר סוואן. אביו של ג'ונגג'ו היה הנסיך סאדו, שהוצא להורג על ידי אביו שלו, המלך יאונגג'ו, באוגוסט 1761 בשל התנהגות מבישה.
על ידי העברת הקבר למקום מיוחד מאוד התכוון ג'ונגג'ו לכבד ולשקם את זכר אביו. אבל זה לא הספיק לו, הוא תכנן לייסד עיר חדשה ליד הקבר, לבנות מבצר ולהעביר את מקום מגוריו לשם. כפי שציין דו וון צ'ו, מומחה לשימור מונומנטים, בעבודת הגמר שלו ב-2010, נראה שהמלך ג'ונגג'ו תכנן את הוואסאונג כמרכז מסחר, "משום כך הוא קידם פעילות כלכלית באופן פעיל". בנוסף, הוואסאונג בוודאי נועד גם להפגין כוח כלכלי וצבאי ולבסס את התביעה למנהיגות חברתית ותרבותית במדינה. דוגמאות כוללות: הקמת הספרייה המלכותית (규장각, Gyujanggak) והצבת חיל מצב (장용 엉, Jangyongyeong) בהוואסאונג, שניהם במהלך המחצית הראשונה של שלטונו, שנמשכה מ-1776 עד 1800. ג'ונגג'ו חשש מהתקפות צבאיות אפשריות מסיאול. המתחים בתוך המעמד הפוליטי והמשפיע במדינה של אז היו כנראה הסיבה לכך. ג'ונגג'ו ניסה לבנות מרכז כוח חדש עם הוואסאונג ובחודש השני של 1797 (לפי לוח שנה ירחי) נתן לעשרים המשפחות העשירות ביותר בסיאול תמריץ לעבור להוואסאונג ולבנות שם את הבסיס שלהן למסחר שהפעילו.
ג'ונגג'ו הפקיד את תכנון המבצר בידי הפילוסוף והאדריכל ג'אונג יאק-יונג (정약용) ב-7 בינואר 1794. בניית מבצר הוואסאונג, שתוכננה במקור להימשך 10 שנים, הושלמה תוך שנתיים וחצי, ב-10 בספטמבר 1796. מערכת תגמול חדשה, שהתחשבה בביצועי העבודה של הפרט, במקום צורך לעבוד בכפייה כבעבר, אפשרה את הקיצור הניכר של זמן הבנייה.
לאחר השלמת המבצר התפתחה העיר בתוך המבצר. לפי החלוקה המנהלית של הערים בתקופת שושלת ג'וסון היה גם שם העיר הוואסאונג, מאוחר יותר שונה שמה לסוואן, מחולקת בתוך המבצר לארבע נפות מצפון, מזרח, דרום ומערב ומחולקת בשני רחובות מצטלבים. מאה שנים מאוחר יותר, תוכנית פרצלציה של המבצר, שנערכה לראשונה על ידי הממשלה הקולוניאלית היפנית ב-1911, הראתה שהמבנה ההיסטורי של המבצר והעיר היה עדיין שלם באותה תקופה.
היסטוריה > חורבן

במהלך התקופה הקולוניאלית היפנית (1910–1945), המבצר והעיר איבדו חלק מהמבנים ההיסטוריים שלהם או שהם עברו שינויים ונעשו בהם שימושים אחרים. לדוגמה, ארמון האינגגונג (행궁) נהרס מסיבות פוליטיות ובית החולים המחוזי גייאונגגי-דו (Gyeonggi-do) נבנה במקומו.
במהלך מלחמת קוריאה, הייתה לחימה עזה על העיר סוואן בשל חשיבותה האסטרטגית. היא נכבשה על ידי כוחות קוריאה הצפונית ב-1 ביולי 1950, ונכבשה מחדש על ידי כוחות בעלות הברית בספטמבר. חלקים גדולים מהעיר ומהמבצר נהרסו בלחימה, כמו שערי ג'אנגנמון (장안문) וצ'אנגניונגמון (창 뇽문) וחלקים מהחומה.
היסטוריה > שיקום

אף על פי שהשחזור נערך בחלקים כבר ב-1964, נדרשו עוד אחת עשרה שנים לבנות מחדש נאמנה את רוב חלקי המצודה בפרויקט שיקום רחב היקף שנמשך בין השנים 1975 עד 1979. עבודות תיקון ושיקום נוספות בוצעו בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, למשל ארמון האהאינגגונג שוחזר במהלך תקופה זו.
המבצר התווסף לרשימת ציוני דרך היסטוריים בינלאומיים בהנדסה אזרחית של האגודה האמריקאית להנדסה אזרחית (אנ') בשנת 2004.
הספר על הקמת המבצר

הספר "הוואסאונג סונגיוק אויגווה" ( Hwaseong Seongyeok Uigwe‏, 화성 성역 우이 궤) נכתב בין יולי לספטמבר 1801 מטעם המלך ג'ונגג'ו. בספר רוכזו כל הרשומות הקיימות ליצירה שלמה. בנוסף לתוכניות בנייה מפורטות לכל המצודה, מכיל הספר גם תיעוד מפורט מאוד של עבודות בודדות בשלבי הבנייה השונים. הספר גם מספק מידע על החומרים בהם נעשה שימוש ומתאר את טכניקות הבנייה בהן נעשה שימוש. מידע על העלויות ולוח זמנים מפורט של הפרויקט וכן מידע על האנשים המעורבים בבנייה. הרסטורציה הנאמנה למקור והבנייה מחדש של מבנים בודדים לא היו אפשריים ללא "הוואסאונג סונגיוק אויגווה".
בסוף המאה ה-19, תיעוד הבניין נשלח לצרפת על ידי שליח צרפתי. הונג ג'ונג-וו הקוריאני, הסטודנט הראשון של ארצו בצרפת, תרגם את העבודה לצרפתית. לדוגמה, דיפלומטים צרפתים במכון הלאומי לשפות וציביליזציות מזרחיות (אנ') בפריז הצליחו להשתמש בעבודה זו כדי ללמוד את השפה הקוריאנית.
המבנה

המבצר מורכב מ-44 מבנים בודדים, חומה באורך של 5.7 קילומטרים ובגובה של עד 7 מטרים ו-4 מבנים עם שערים שאפשרו גישה לחלק הישן של הוואסאונג מכל ארבעת הכיוונים. באותה תקופה המערכת הותאמה לצרכים הנוכחיים מבחינת טכנולוגיית הנשק. מאות שנים לפני כן היה גובה חומות של מבצרים עד 20 מטרים שהקשו מאוד על התוקפים. בהפגזה על ידי ארטילריה, לאחר כניסת טכניקת המלחמה החדשה באסיה, היה הנזק לחומות גבוהות רק גדול יותר ובמציאות הן הציעו פחות הגנה. במקום זאת נעשו ניסיונות לעבות את הקיר ולהגביר את יציבות הבנייה באמצעות אבנים גדולות יותר ביסודות ובמבנה הבסיסי של הבנייה. בשילוב אבנים באורך של עד 1.5 מטרים ולבנים באזורים חשובים מבחינה אסטרטגית, נעשו ניסיונות לצמצם נזק אפשרי לחומות באמצעות ארטילריה. להגנה, נבנו למעלה מ-2,700 חרכי ירי בקירות, וכן פתחים דרכם ניתן לשפוך מים חמים או זבל נוזלי כדי להדוף את התוקפים.
רשימת האלמנטים במבצר:
4 שערים אחד לכל כיוון
5 שערים נסתרים
2 מעברי נהרות אחד בצפון ואחד בדרום
4 מגדלים באגפים
2 מגדלים לקשתים
מגדל משואה אחד
3 מגדלים עם חדרים משותפים
5 מגדלי שמירה
5 מגדלי תותחים
8 באסטיונים
4 ביתנים פינתיים ו
2 ביתנים למצביאים.
במקור הייתה ממוקמת בתוך המבצר העיר החדשה שנוצרה הוואסאונג עם ארמון האינגגונג (행궁), מקדש סאונג סינסה (Seong sinsa‏, 성 신사), הספרייה המלכותית "קיוג'נגגק (Gyujanggak‏, 규장각) ועוד מבנים ייצוגיים ופונקציונליים רבים אחרים.
במהלך 200 השנים האחרונות צמחה העיר מעבר לגבולות חומות המבצר, שינתה את הנוף העירוני שלה והעבירה את מרכזה מדרום-מזרח למבצר. אפילו בתקופת שושלת ג'וסון שונה שם העיר מהוואסאונג לסוואן.
אתר המורשת העולמית

מבצר הוואסאונג נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1997 על בסיס החלטה בכנס ה-21 של ועדת המורשת העולמית. בנימוקי ההחלטה נכתב:
הוא היה שונה מהמבצרים בסין וביפן בכך שהוא שילב תפקידים צבאיים, פוליטיים ומסחריים. עיצובו על ידי ג'אונג יאק-יונג, חוקר מוביל של בית הספר ללמידה מעשית, התאפיין בתכנון קפדני, שילוב של מאפייני מגורים והגנה, ויישום הידע המדעי העדכני ביותר. הוא מייצג את פסגת האדריכלות הצבאית של המאה ה-18, המשלבת רעיונות מכמה מהדוגמאות הטובות ביותר באירופה ובמזרח אסיה. הוואסאונג הוא גם ייחודי בכך שהוא מכסה גם אדמה מישורית וגם גבעה, עושה שימוש בשטח ליעילות הגנתית מרבית.
הרישום נעשה על בסיס קריטריונים 2 ו-3:
קריטריון (ii): מבצר הוואסאונג מייצג את פסגת האדריכלות הצבאית של המאה ה-18, המשלבת את מיטב הרעיונות המדעיים מאירופה וממזרח אסיה שהובאו יחד באמצעות מחקר קפדני של חוקרים מבית הספר ללמידה מעשית. הוא מדגים התפתחויות חשובות בבנייה ובשימוש בחומרים המשקפים את חילופי ההישגים המדעיים והטכניים בין המזרח למערב. למבצר הייתה השפעה רבה על התפתחות האדריכלות הקוריאנית, תכנון ערים, וגינון ואומנויות קשורות.
קריטריון (iii): מבצר הוואסאונג שילב שיטות בניית מבצר מסורתיות עם פריסת אתר חדשנית שאפשרה לה לספק פונקציות הגנתיות, אדמיניסטרטיביות ומסחריות. הוואסאונג הוא עדות להתפתחויות החברתיות והטכניות המהירות של המאה ה-18 של קוריאה.
הערות שוליים

↑  Hwaseong Fortress
↑  Inscription: Hwasong Fortress (Korea (Republic of))
לשבור את הקרח (מחזמר)

| --- | --- |

כרזת המחזמר
 כתיבה:  ג'ניפר לי
 מילות השירים:  רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז
 מבוסס על:  הסרט "לשבור את הקרח" "מלכת השלג (אנדרסן)", מאת הנס כריסטיאן אנדרסן
 מוזיקה:  רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז
 מקום ההתרחשות:  ממלכת ארנדל (ממלכה בדיונית בנורווגיה)
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  17 באוגוסט 2017 (דנוור, קולורדו) 22 במרץ 2018 (תיאטראות ברודוויי)
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 frozenthemusical.com
לשבור את הקרח (באנגלית: Frozen) הוא מחזמר המבוסס על תסריט לסרט של אולפני דיסני באותו השם שנכתב על ידי התסריטאית והבמאית ג'ניפר לי. המחזמר כולל את הפסקול והשירים המקוריים שנכתבו עבור הסרט על ידי הזוג רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז, לצד שירים חדשים ומקוריים שנכתבו עבורו. המחזמר נוסה לראשונה בתיאטרון ביואל שבדנוור, קולורדו באוגוסט 2017, ועלה לראשונה על הבימות של תיאטראות ברודוויי בתיאטרון סנט ג'יימס במרץ 2018.