stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרעשנים: ריגול בלתי אפשרי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "הרעשנים" מאת כריס סבינו
 בימוי:  קייל מרשל
 תסריט:  וויטני וטה, ג'ף סיירס
 עריכה:  טוני מולינה
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  ג׳ונת׳ן הילנדר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Nickelodeon Movies Nickelodeon Animation Studio
 חברה מפיצה:  פרמאונט+
 שיטת הפצה:  הזרמת מדיה, ישירות לווידיאו, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 ביוני 2024 ישראל 1 ביולי 2024
 משך הקרנה:  כ-81 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  הנפשה, קומדיה
 סרט קודם:  סרט הרעשנים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרעשנים: ריגול בלתי אפשרי (באנגלית: No Time To Spy: A Loud House Movie, בתרגום חופשי: "הרעשנים: אין זמן לרגל") הוא סרט הנפשה אמריקאי, מסוגת קומדיית ריגול, שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "הרעשנים" של ערוץ ניקלודיאון. הסרט בוים על ידי קייל מרשל, נכתב על ידי וויטני וטה וג'ף סיירס, הופק על ידי Nickelodeon Movies והונפש על ידי Jam Filled Entertainment.
הסרט הוא השלישי המונפש בזיכיון סדרת ההנפשה, והחמישי סך הכול. עלילת הסרט עוקבת אחר משפחת רעש שיוצאים לחתונה טרופית ובמהרה מסתבכים בבעיית ריגול. זו לא הפעם הראשונה שמשפחת רעש עוסקת בריגול, כאשר הסוגה הזו הופיעה לראשונה בעונה השישית.
הסרט הופץ ב-21 ביוני 2024 בשירות הסטרימינג פרמאונט+, ולמחרת שודר בערוץ ניקלודיאון. בישראל הסרט שודר בהקרנת בכורה בערוץ ניקולודיאון ב-1 ביולי 2024 בדיבוב העברי בדיבוב עברי. אורך הסרט הוא 81 דקות.
תקציר העלילה

לינקולן רעש ומשפחתו נרגשים לצרף את סבתא מירטל למשפחה בחתונה טרופית, אך החגיגות נקטעות במהרה כשאויב ותיק מהעבר של מירטל כסוכנת חשאית מגיע לאי.
מדבבים

רוב המדבבים בגרסה האנגלית והעברית הם אותם מדבבים כמו בסדרת הטלוויזיה.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| לינקולן רעש | אשר בישופ | אדם זילברמן |
| לורי רעש | קתרין טאבר | אלונה אלכסנדר |
| לני רעש | ליאנדה מומי | מייה קדוש |
| לונה רעש | ניקה פוטרמן | שיר כהן שירלי לילו (שירה) |
| לואן רעש | כריסטינה פוסלי | עינת אזולאי |
| לין רעש | ג'סיקה דיצ'יקו | שחר קדוש |
| לוסי רעש | ג'סיקה דיצ'יקו | נעמה שטרית |
| לאנה רעש | גריי דליסל | נעמה שטרית |
| לולה רעש | גריי דליסל | עדי ביטי |
| לילי רעש | גריי דליסל | טליה ברקאי |
| ריטה רעש | ג'יל טלי | טליה ברקאי |
| ליסה רעש | לארה ג'יל מילר | תמי ברק |
| אלברט רעש | פיוטר מיכאל | גדי לוי |
| מירטל רעש | אלחנדרה קאסרס | שירלי לילו |
| לין האב רעש | בריאן סטפאנק | גילן שחף |
| טוד | בריאן סטפאנק | ערן מור |
| קלייד | אנדרה רובינסון | נדב ירושלמי |
| הרולד | קארי פייטון | יובל גרבש |
| מר גראוס | ג'ון דימאג'יו | סער בדישי |
| אוון | צ'סטר ראשינג | ערן מור |
| איקס | שרה ניילס | ענת ניב |
| ד"ר רופוס דופוס | דן פוגלר | יובל בינדר |
| פיפי דופוס | איימי סדריס | רונה ברקמן |
הפקה

בפרק 22 של עונה 6 בסדרה "הרעשנים", אשר נקרא "סבא מתחתן" ("Pop Pop the Question"), ילדי משפחת רעש מגלים שסבא שלהם עומד להתחתן עם דמות בעלת עבר מפוקפק בשם מירטל. בסיום הפרק, לאחר שהילדים מרגלים אחרי מירטל, הם מגלים שהיא מרגלת וסב המשפחה מציע לה נישואים.
כשניקלודיאון הזמין סרט נוסף שמבוסס על סדרת הטלוויזיה, רצו הכותבים עלילה שתתמקד סביב החתונה במקביל לרקע הריגול של מירטל, דבר שהוביל להפקת סרט ריגול. צוות הסרט קיבל השראה מכמה סרטי ג'יימס בונד, וניסה שהוא יהיה בקצב ובמבנה שלהם. נבל הסרט נוצר בהשראת הדמות "מלתעות" מהסרט "המרגלת שאהבה אותי" משנת 1977.
בסוף אפריל 2024 יצא טיזר של הסרט, וחודש לאחר מכן הוצגו צוות המדבבים, ההפקה ותאריך ההפצה הרשמי. הסרט בוים על ידי קייל מרשל, נכתב על ידי וויטני וטה וג'ף סיירס, הופק על ידי Nickelodeon Movies והונפש על ידי Jam Filled Entertainment. המדבבים הקבועים של סדרת הטלוויזיה חזרו לדבב גם בסרט.
הפצה

הסרט הופץ ב-21 ביוני 2024 על ידי שירות הסטרימינג פרמאונט+ ובניקלודיאון הוא שודר יום למחרת. בשידור הבכורה של הסרט בערוץ ניקלודיאון צפו 179,000 איש, מתוכם 79,500 בגילאי 18–49.
ביקורות

דייוויד קלדור כתב סקירה על הסרט באתר "Bubbleblabber", בה הוא שיבח את הנגישות שלו לצופים חדשים ונתן לסרט ציון של 10 מתוך 10.
הערות שוליים

↑  תאימור דר, Interview: Uncovering the secrets of THE LOUD HOUSE: NO TIME TO SPY animated movie, באתר Comics Beat‏, 21 ביוני 2024
↑  “The Loud House: No Time to Spy” Coming to Paramount+, באתר Anime Superhero‏, 28 באפריל 2024
↑  מרצדס מיליגן, Nickelodeon Sends ‘The Loud House’ Gang on Secret Mission for All-New Movie ‘No Time to Spy’, באתר Animation Magazine‏, 30 במאי 2024
↑  הרעשנים: ריגול בלתי אפשרי, באתר USTVDB
↑  דוד קלדור, REVIEW: NO TIME TO SPY – A LOUD HOUSE MOVIE, באתר Bubbleblabber‏, 22 ביוני 2024
היסטוריה של המחשוב בישראל

המחשוב בישראל התפתח במקביל להתפתחותו בעולם, החל משנות ה-30 של המאה ה-20, ובמקביל לצמיחתם של האקדמיה, הכלכלה ומערכת הביטחון, שהתאפיינה במחשוב גובר והולך.
ראשית הדרך

עיבוד נתונים אוטומטי החל בישראל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, עם הופעת ציוד לעיבוד נתונים שהופעל באמצעות כרטיסים מנוקבים. מכונות ראשונות מסוג זה, שכללו Tabulating machine ומכונת מיון, הותקנו במחלקת הסטטיסטיקה של שלטונות המנדט הבריטי. מאוחר יותר הותקנו מכונות ענ"א בבנק אנגלו-פלשתינה ב־1935 ובחברת החשמל שרכשה ב־1939 מכונות עיבוד נתונים לניהול חשבונות הצרכנים. ובהמשך במוסדות נוספים, הן בנקאיים והן מפעלי ייצור ומשרדי ממשלה. חלק ניכר ממכונות אלו היו מתוצרת חברת נשיונל האמריקאית והובאו לארץ ישראל על ידי חברת י.א. מיטווך ובניו, חברה שעד אז עסקה ביבוא ושירות למכונות חישוב.
עם עזיבת שלטונות המנדט הבריטי נלקחו חלק ממכונות הענ"א ומכונות ניקוב כרטיסים לאגף במשרד הביטחון שנקרא מרכז מיכון וסטטיסטיקה. במכונות של חברת החשמל נעזרו לצורך מפקד האוכלוסין הראשון של מדינת ישראל העצמאית. באותן שנים החלה לפעול בישראל חברת י.ב.מ. שהכניסה לשוק שיטת עסקים חדשה, במקום למכור את מכונות עיבוד הנתונים, השכירה י.ב.מ. את הציוד ללקוחותיה. בין לקוחות י.ב.מ. הייתה מחלקת המודיעין של צה"ל.
באוקטובר 1955 החל לפעול בישראל מחשב שנבנה במכון ויצמן: ויצק (WEIZAC – Weizmann Automatic Calculator), שהיה אחד מהמחשבים האלקטרוניים הראשונים בעולם. בנייתו החלה במאי 1954 בעלות של רבע מיליון דולר על בסיס מכונת IAS שנבנתה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון בארצות הברית, אך היה גדול בעוצמתו פי ארבעה ממנו. המחשב פעל עד שנת 1963. במשך שש שנים היה ויצק המחשב היחיד שפעל בישראל, ורק בשנת 1961 הצטרף אליו מחשב פילקו 211, שנרכש עבור ממר"ם.
במהלך עשרים השנים הבאות הגיעו לארץ מחשבים רבים, הן מחשבי מיינפריים של י.ב.מ., הן מחשבים מחלקתיים (מיני מחשבים), בעיקר דגמי PDP של חברת דיגיטל (DEC) ומאוחר יותר סדרת VAX של אותה חברה, דגמים שונים של בורוז Burroughs, האניוול (Honeywell), היולט פקארד (HP) דטה ג'נרל (Data General) ועוד.
במחצית שנות ה־80 הגיעו לארץ המחשבים האישיים הראשונים, מדגמי אפל, טנדי רדיו שק ועוד. ב־1981 הגיעו מחשבי ה־PC הראשונים של יבמ וב-1982 מחשבי Rainbow 100 של דיגיטל.
ב־1983 הגיעו מחשבי ליסה (אנ') של אפל ושנה אחריהם מחשבי מקינטוש. עוד שנה אחר כך הגיעו האמיגה של חברת קומודור ומחשב האטארי ST (אנ').
במחצית שנות ה־80 השתלטו תואמי IBM על השוק והפכו למחשבים הנפוצים ביותר.
בשנות ה־90 הגיעו לישראל שני מחשבי העל הראשונים מתוצרת Cray Research והוצבו באוניברסיטת תל אביב. מחשב העל האמור מכיל 16 מעבדים מסוג SV1, ומסוגל לבצע 19.2 מיליארד פעולות נקודה צפה בשנייה (19.2 Gflops).
לשכות שירות

מחירם הגבוה של המחשבים והידע המיוחד שנדרש לתפעולם הביאו לכך שרק גופים מעטים, כגון בנקים, רכשו מחשבים לשימוש עצמי, וחלק ניכר מהמשק העדיף להשתמש בשירותיהן של לשכות שירות שהוקמו למטרה זו, וסיפקו שירותי מחשב בשיטה שלימים נקראה מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע.
בתחילת שנות ה־60, השכיר צה"ל "שעות מחשב" בתשלום, וסיפק את שירותיו של מחשב הפילקו של ממר"ם, ואת שירותיהם של מפעיליו והנקבניות.
במחצית השנייה של שנות השישים הוקמו לשכות שירות על ידי נציגים של חברות המחשבים שפעלו בישראל:
חברת IBM, באמצעות חברת הבת שלה יבמ ישראל.
חברת NCR, באמצעות נציגיה, חברת י.א. מיטווך ובניו.
חברת CDC באמצעות חברת הבת שלה סי.די.סי.
בנוסף קמו לשכות שירות פרטיות אחדות, ובהן (לא בהכרח בסדר זה): דטה מיכון, מ.ל.ל, ניקוב, קופל ראם וחילן.
במגזר הציבורי הוקם, במסגרת משרד האוצר, המרכז למיכון משרדי, שנתן שירותים, במתכונת של לשכת שירות, למשרדי הממשלה. את הרשויות המקומיות שירתה החברה לאוטומציה במנהל השלטון המקומי.
בבעלותה של כל לשכת שירות היה מחשב מיינפריים, שבאמצעותו ניתנו שירותי מחשב ללקוחותיה. אנשי לשכת השירות עסקו בכל הפעילות הכרוכה בתפעול המחשב, כולל ניתוח מערכות, תכנות, הקלדה של נתונים ותפעול המחשב. הלקוח עסק בהזנת נתונים על-גבי טפסים, וקיבל מלשכת השירות דו"חות מתאימים. תחומי פעילותן של לשכות השירות כללו נושאים כלליים, כגון הנהלת חשבונות, שכר וניהול מלאי, ונושאים ספציפיים, לפי צורכי הלקוחות.
במהלך השנים, עם ירידת מחירם של המחשבים וחדירתם לכל ענפי המשק, רבים מלקוחות לשכות השירות הקימו מרכזי מחשבים משל עצמם, והעבירו אליהם את כל פעילות המחשוב שלהם או מרביתה. אחדות מלשכות השירות נסגרו, התמזגו או שינו את אופי פעילותן, ואחרות ממשיכות לפעול עד עצם היום הזה, לעיתים תוך שהן מרחיבות את היקף פעילותן בזכות המגמה להוציא נושאי מחשוב מסוימים למיקור חוץ. תחום שבו חלק ניכר מפעילות המחשוב ממשיך לפעול בלשכות השירות הוא תחום השכר וניהול משאבי אנוש.
בתי תוכנה

בשלהי שנות השישים החלו לפעול בישראל בתי התוכנה הראשונים: חברות שנתנו שירותי ניתוח מערכות, תכנות וייעוץ לגופים שבבעלותם מחשבים. החלוצים בתחום זה היו החברות טכם (לימים נס טכנולוגיות), יעל תכנה (לימים קבוצת יעל) וקונתהל (חברה בת של CDC ותה"ל, לימים הפכה גם היא לחלק מנס טכנולוגיות), ובשלב מאוחר יותר הוקמו חברת פורמולה (לימים "מטריקס") וחברת SPL, נציגת Software AG בישראל.
בנוסף למתן שירותי פיתוח תוכנה, שבמסגרתם קיבל בית התוכנה אחריות לאספקת המוצר המוגמר, התפתחה פעילות של השכרת עובדים מבתי תוכנה לגופים שהפעילו יחידת מחשב משלהם, אך נזקקו לכוח אדם מקצועי. פעילות זו הלכה וגדלה במשך השנים, כחלק מהגידול הכללי של פעילות המחשוב בישראל.
וריאציה נוספת של מיקור חוץ בענף המחשוב התפתחה בתחילת שנות התשעים, ובמסגרתה הועברה כל פעילות המחשוב של ארגון מסוים לחברה המתמחה בכך. בנוסף לטכם ופורמולה, נכנסו לתחום זה שתי שלוחות ישראליות של חברות אמריקאיות: EDS ו-IGS (חברה בת של יבמ).
חברות תוכנה אמריקאיות הקימו גם מרכזי פיתוח בישראל (דוגמאות בולטות לכך הן החברות יבמ ומיקרוסופט), וכן רכשו חברות תוכנה ישראליות (כדוגמת מיראביליס, יצרנית ICQ).
המחשוב הממשלתי

ממשלת ישראל, על משרדיה ויחידות הסמך שלה, היא צרכן מחשוב גדול. תחילת המחשוב הממשלתי עם הקמתו בשנת 1952 של המרכז למיכון משרדי כיחידת סמך של משרד האוצר שנתנה שירותי עיבוד נתונים בציוד לעיבוד נתונים ובשנות ה-60 עברה למחשבי מיינפריים של י.ב.מ. בהמשך המחשוב הממשלתי נפתח לספקים נוספים ולמרכזי מחשב משרדיים. בשנת 1982 הפך המרכז למיכון משרדי לחברה ממשלתית בשם "מלם מערכות", שהופרטה בשנת 1994.
בשנת 1999 החל מיזם מרכב"ה להטמעה בכלל משרדי הממשלה מערכת מחשוב אחידה ואינטגרטיבית - מערכת ERP של חברת SAP. בשנת 2020 יצא לדרך "פרויקט נימבוס", להעברת המחשוב הממשלתי בישראל למחשוב ענן.
הגנת מחשבים

בשנות ה-90, ישראל הייתה בין החלוצות בתקיפת מחשבים והגנה על מחשבים.
ב-1988 פותח בישראל וירוס שכונה "וירוס ירושלים". הוא נועד לפגוע במחשבים בימי שישי ה-13 לחודש. ב-1990–1991 פיתחו שלוש חברות ישראליות (לא קשורות האחת לשנייה) תוכנות אנטי וירוס. חברת "כרמל" פרסמה תוכנה שנקראה מאוחר יותר "טורבו אנטי-וירוס", חברת אלישים עם תוכנה שנקראה אלישים אנטי וירוס ובהמשך: eSafe ו-BRM של ניר ברקת עם "אנליסט".
בשנת 1993 נוסדה צ'ק פוינט על ידי שלמה קרמר, מריוס נכט וגיל שוויד.
ייצור מחשבים בישראל

המחשב הראשון שיוצר בישראל היה ויצק שיוצר במכון ויצמן למדע. מאוחר יותר נבנה מחליפו – גולם א ואחריו גולם ב.
בשנת 1967 פיתח צוות באלביט את המחשב "אלביט 100", שהיה המחשב המסחרי הראשון שיוצר בישראל והמחשב המסחרי הראשון בעולם מסוג מיני מחשב שולחני, אולם מחשב זה לא הצליח בשוק. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 עסקה אלביט בפיתוח מחשב תואם יבמ מיינפריים בשם "ענת", אך גם פעילות זו לא זכתה להצלחה מסחרית.
מחשבים צבאיים יוצרו ועדיין מיוצרים בישראל, על ידי חברות שונות.
מחשבים אישיים, תואמי IBM PC הורכבו בישראל, תוך התבססות על חלקים מיובאים ולא על ייצור עצמאי.
תכנון וייצור מעבדים

אינטל הקימה (ב־1974) את מרכז הפיתוח שפיתח את מעבד ה־8088, מעבד הפנטיום עם טכנולוגיית ה־MMX (נקרא פנטיום MMX), וטכנולוגיית המחשוב הנייד Centrino.
בנוסף, ואף קודם, קמו מרכזי פיתוח למיקרו מעבדים כמו נשיונל סמיקונדקטור.
חברת אינטל הקימה בישראל מפעלי ייצור גדולים לשבבים, תחילה בירושלים ולאחר מכן בקריית גת. מפעל ייצור נוסף הוקם במגדל העמק, על ידי טאואר סמיקונדקטור.
תעשיית השבבים בישראל כוללת גם מרכזי פיתוח שבבים של חברות ישראליות ותאגידים רב-לאומיים.
BBS ואינטרנט

מתחילת שנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90 הופעלו בישראל מספר רב של רשתות BBS ששימשו בעיקר להורדת קבצים ולניהול דיונים.
ב־24 באוקטובר 1985 הוקצתה לישראל הסיומת הלאומית .il שהייתה הסיומת השלישית שנרשמה, לאחר שבאותה שנה נרשמו הסיומות .us ו־.uk
ב-1988 התחברו האוניברסיטאות בישראל לרשת האינטרנט וב-1992 נכתב דף האינטרנט הראשון בעברית ובין הראשונים בעולם על ידי דודו רשתי באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1993 נחנך אתר התוכן העברי הראשון "חולית" ממנו התפתחו "סנונית" ו"גלים". באותה שנה קמו שלוש חברות ISP ראשונות בישראל, האחרונה בהן, אקטקום נרכשה על ידי בזק בינלאומי ב-2008.
ב-1994 הוציא משרד התקשורת תקנה שאפשרה לכל אזרח להתחבר לרשת האינטרנט.
ראו גם

שמעון אבן – פיתוח מחשב אלביט
מרדכי קיקיון – מפקד ממר"ם הראשון
לקריאה נוספת

עמירה שחר, בחזית המחשוב - ממר"ם: מורשת מרכז המחשבים בצה"ל, הוצאת מערכות, 2002
דן סינור ושאול זינגר, מדינת הסטארט אפ, הוצאת מטר, 2011.
הערות שוליים

↑  ה. בירגר, בטכניקה, משמר, 25 בינואר 1944
↑  דף חברה בפייסבוק
↑  דף חברה
↑  שולבה במטריקס
↑  כרטיס חברה
↑  Mike Linnig,‏ An Israeli virus,‏ בתוך "The Risks Digest"‏, 8 בינואר 1988 - כעת, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is" (באנגלית)
↑  חברת "אלביט" בחיפה פיתחה מחשב אלקטרוני, דבר, 26 באפריל 1967
↑  חיים הנדוורקר, ההחמצה הגדולה של אלביט, באתר הארץ, 6 ביוני 2001
↑  Cminds (1992-04-01), English: The Hebrew University of Jerusalem website as of 1992. It was the first to be online in Israel and the 10th in the World. The screenshot shows the VMS line-mode WWW browser, נבדק ב-2018-01-05
↑  World-Wide Web Servers, www.w3.org
↑  Cminds (1993-02-01), English: The Holit website as of 1993. It was the second to be published in the Hebrew Language, נבדק ב-2018-01-05
↑  שם המאמר: "חולית" - מערכת מידע ממוחשבת בנושא איכות הסביבה, באתר www.snunit.k12.il
חלק של ויצק, בתצוגה בפקולטה למדעי המחשב של מכון ויצמן למדע
מחשבים ראשונים באל על, 1974
ריצ'רד ו. אלן

ריצ'רד וינסנט אלן (באנגלית: Richard Vincent Allen;‏ 1 בינואר 1936 – 16 בנובמבר 2024) היה איש ממשל אמריקאי, שכיהן בתפקיד היועץ לביטחון לאומי בממשלו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בשנים 1981–1982 לאחר שהיה יועצו הראשי של רייגן למדיניות חוץ מאז 1977. מאז 1983 ועד למותו הוא היה חבר במכון הובר. הוא היה חבר במועצה המייעצת של מועצת מדיניות ההגנה.
ראשית חייו

ריצ'רד אלן נולד בקולינגסווד, ניו ג'רזי. הוא התחנך בבית הספר התיכון סנט פרנסיס בספרינג גרוב, פנסילבניה. הוא סיים תואר ראשון ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטת נוטרדאם.
בין השנים 1962–1966 עבד אלן במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים. לאחר מכן ועד 1968 הוא היה חבר צוות בכיר במכון הובר (Hoover Institution), ולאחר סיום עבודתו שם הוא היה למתאם מדיניות החוץ של ריצ'רד ניקסון. בשנים 1977–1980 הוא היה יועץ מדיניות החוץ הראשי של רונלד רייגן, ולאחר מכן מונה ליועץ לביטחון לאומי בממשל רייגן.
היועץ לביטחון לאומי

בנובמבר 1981, כששירת כיועץ לביטחון לאומי של הנשיא רייגן, הואשם אלן בקבלת שוחד מעיתונאי יפני תמורת הסדרת ראיון בינואר אותה השנה עם הגברת הראשונה ננסי רייגן. הנשיא רייגן כתב ביומנו, שהעיתון היפני העניק מתנות מזומנים לאנשים שהתראיינו עבורו, ושאלן התערב כדי למנוע מהתשלום להגיע ליעדו כדי למנוע מבוכה מהגברת הראשונה, לאחר מכן הוא העביר את התשלום למזכירו ששם את ההמחאה בכספת משרדו. לאחר מכן, כאשר עבר אלן למשרד אחר, ההמחאה נותרה בכספת. ה-FBI ניקה את כל המעורבים מחשד, לאחר מכן מחלקת המשפטים החלה חקירה מטעמה והסיפור דלף לעיתונות. הנשיא רייגן האמין שמאחורי הדלפת הסיפור עמד רק ניסיון הכפשה פוליטי. מקור ממשלתי מסווג חשף בהמשך שאלן ושותפיו בחברת Potomac Associates נתפסו על כך שביקשו שוחד או "דמי ייעוץ" מתאגידים יפנים. שירותי הביטחון היפנים דיווחו על כך לשגרירות ארצות הברית בטוקיו וביקשו שממשלת ארצות הברית תטפל בעניין בחשאי. אף על פי שההאשמות מעולם לא הוכחו, בסופו של דבר אולץ אלן להתפטר מתפקידו ב-4 בינואר 1982.
ב-1981 אמר אלן שמדינה שלישית בלתי ידועה (ככל הנראה קנדה), העבירה הצעה לשחרור 50 שבויים ממלחמת וייטנאם תמורת סכום של 4 מיליארד דולר. בעדות ארוכה בדלתיים סגורות בפני ועדת חקירה שנמסרה ב-23 ביוני 1992, הוא אישר באופן כללי את ההצעה הזאת. אלן נשאל על ידי חבר הוועדה, "זמן קצר לאחר שנכנסת לתפקידך, האם ממשל רייגן היה מעורב בהצעה שהוגשה על ידי ממשלת וייטנאם להשבתם של שבויים חיים, למיטב זכרונך?" אלן השיב, "סכום זה של 4 מיליארד דולר זכור לי, ואני זוכר שכתבתי משהו - לא ידוע לי אם זה היה במהלך פגישה עם הנשיא או שכתבתי לו את זה - שזה יהיה כדאי שהנשיא ימשיך עם זה וננהל משא ומתן..." לאחר מכן נשאל אלן, "האם זכור לך אם הסכום של 4 מיליארד דולר היה עבור שבויים אמריקאים חיים?" אלן השיב, "כן, אם זה היה סכום של 4 מיליארד דולר, זה היה אכן עבור שבויים חיים". בהמשך הוא חזר בו ואף גורם אחר בממשל לא גיבה את ההצהרה הזאת בפומבי.
קריירה מאוחרת

אלן שימש כחבר בכיר במכון הובר של אוניברסיטת סטנפורד והיה חבר במועצה המייעצת של המרכז ללימודי אסיה של מוסד הריטייג', במועצה ליחסי חוץ, בוועדה המייעצת של מועצת מדיניות ההגנה ובגופים נוספים.
אלן היה נשיא חברת "ריצ'רד ו. אלן", חברת שירותי ייעוץ שבסיסה בוושינגטון. הוא סיפק שירותי ייעוץ לחברות וארגונים בינלאומיים. הוא שירת בצוות השיקום של עיראק של חברת APCO Worldwide והוא נחשב לאחד השדלנים המשפיעים ביותר בוושינגטון לאינטרסים של קוריאה הדרומית. הוא גם היה חבר בקולג' סנט מרגרט באוטגו, אחד מהקולג'ים היוקרתיים ביותר בניו זילנד.
הערות שוליים

1 2 3  Hoover Institution, Richard V. Allen
1 2 3  Peter B. Levy (1996), Encyclopedia of the Reagan-Bush Years, ABC-CLIO, p. 16.
↑  Raines, Howell (January 5, 1982). "Allen Quits Security Post; Reagan Hails His 'Integrity'; Haig's Deputy Is Successor". The New York Times.
↑  Gareth Porter, The American Conservative.
↑  St Margaret's College Fellows
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272568005171  PLWABN: 9810557493905606  BnF: cb126781693 (data)  CiNii: DA07978823  GND: 109956214  ISNI: 0000 0001 2101 0257  LCCN: n82127979  NARA: 10570354  NDL: 00519521  NTA: 07036768X  SNAC: w6pd53nt  SUDOC: 078535255  VIAF: 44887512   WorldCat (עם VIAF): 44887512
י"ב באב

י"ב באב הוא היום השנים עשר בחודש האחד עשר 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השנים עשר בחודש החמישי 
למניין החודשים מניסן. י"ב באב לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בהז" ואף פעם אין בו קריאת התורה.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ב אב היא, ברוב השנים, פרשת ואתחנן. אולם אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא ביום חמישי (שנים מקביעויות זשה, בחה, בשה וגכה), פרשת בר המצווה היא פרשת עקב.
אירועים היסטוריים

ה'נ"ח – פרעות רינדפלייש: בתום מצור בן שלשה ימים, הסתיים טבח הקהילה היהודית ברוטנבורג על הטאובר.
ה'תרפ"ד – נוסדה המושבה מגדיאל
ה'תש"ד – אנה פרנק רושמת את הדף האחרון ביומנה
ה'תש"ז – יעקב וייס, מאיר נקר ואבשלום חביב, לוחמי אצ"ל שנתפסו במבצע הפריצה לכלא עכו, הועלו לגרדום
ה'תשמ"ד – נמצאה גופתו של החייל החטוף משה תמם.
ה'תשס"ה – אשר וייסגן רצח 4 ערבים באזור תעשייה של ההתנחלות שילה על רקע הוצאתה לפועל של תוכנית ההתנתקות
נולדו

ה'תרצ"ג – שלדון אדלסון, מקימו של ישראל היום
ה'תרצ"ז – הרב זלמן ברוך מלמד, פוסק הלכה, ראש ישיבת בית אל ורב שכונה ב' בבית אל.
ה'תרצ"ח – הרב משה מאיה, חבר מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס וחבר הכנסת מטעם ש"ס
נפטרו

ה'נ"ח – רבי מאיר הכהן מרוטנבורג, תלמיד מהר"ם מרוטנבורג ומחבר הגהות מיימוניות על משנה תורה לרמב"ם, נרצח בטבח רינדפלייש.
ה'תנ"ו – רבי ישראל סג"ל פרנקל, נדבן יהודי אוסטרי, מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה. כיהן ברבנות בגרמניה, מוראביה ובליטא
ה'תש"ז – יעקב וייס, אבשלום חביב ומאיר נקר, לוחמי האצ"ל, שהוצאו להורג.
ה'תשע"ט – הרב חיים (עזרא) כהן-פרחיה, מקובל ישראלי.
י"א באב – י"ג באב
אב
הצריף הראשון במגדיאל, הוקם ב-ה'תרפ"ד. כיום מהווה מוזיאון.
מדליית פרנקלין

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  מכון פרנקלין 
 נקרא על שם:  בנג'מין פרנקלין 
 
מדליית פרנקלין היא פרס שהוענק על הישגים במדע בין השנים 1915–1997 על ידי מכון פרנקלין בפילדלפיה, ארצות הברית. מדליית פרנקלין נחשבה ליוקרתית ביותר מבין המדליות שהוענקו על ידי מכון פרנקלין . בשנת 1998 היא אוחדה עם מדליות אחרות של מכון פרנקלין למדליית בנג'מין פרנקלין .
זוכים

הזוכים הראשונים במדליה, היו האיקה קמרלינג אונס בתחום הפיזיקה, ותומאס אלווה אדיסון בתחום ההנדסה, שקבלו את המדליה בשנת 1915.
הזוכה האחרון במדליה היה מריו קפקי שקיבל את המדליה בשנת 1997.
הערות שוליים

↑  5 To Get Franklin Institute Honors - philly-archives, web.archive.org, ‏2015-09-22
↑  site_root, Laureates Search | The Franklin Institute, fi.edu, ‏2023-01-18 (באנגלית)
ליטלטון וולר טאזוול

ליטלטון וולר טאזוול (באנגלית: Littleton Waller Tazewell‏; 17 בדצמבר 1774 –  6 במאי 1860) היה עורך דין, בעל מטעים ופוליטיקאי מווירג'יניה ששימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, סנאטור אמריקאי ומושל וירג'יניה ה-26, וכן חבר בבית הנבחרים של וירג'יניה.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

טאזוול נולד ב-17 בדצמבר 1774, זמן קצר לפני חג המולד, בוויליאמסבורג שבמושבת וירג'יניה, והיה בנם של הנרי טאזוול (1753–1799) ורעייתו דורותי אליזבת' וולר (1754–1777). אביו היה פקיד בכנסים המהפכניים במהלך השנתיים הבאות. למרות שאמו נפטרה כשהיה ילד, סבו מצד אמו, עורך הדין בנג'מין וולר, לימד אותו לטינית. טאזוול חונך באופן פרטי על ידי ג'ון ויקהאם; מאוחר יותר סיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי בוויליאמסבורג ב-1791. הוא התחתן עם אן סטראטון ניביסון טאזוול (1785-1858), והיו להם לפחות שש בנות ושני בנים, אם כי רק ארבע בנות שרדו עד מות אמם.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שלמד משפטים, טאזוול התקבל ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה בשנת 1796 והחל לעסוק במחוז ג'יימס סיטי, וירג'יניה. הוא היה חבר בבית הנבחרים של וירג'יניה (משרה חלקית) שייצג את מחוז ג'יימס סיטי מ-1798 עד 1800, כאשר התפטר כדי למלא את המשרה הפנויה שנגרמה מהתפטרותו של ג'ון מרשל בקונגרס השישי של ארצות הברית, וכיהן בבית המחוקקים הפדרלי מ-26 בנובמבר 1800 עד 4 במרץ 1801. מבחינה פוליטית, טאזוול היה רפובליקני ג'פרסוני, ועם התפרקותה של מפלגה זו הוא התחבר לדמוקרטים הג'קסוניים.
טאזוול עבר לנורפוק, וירג'יניה ב-1802. הוא ייצג את רובע נורפוק באסיפות הכלליות של 1804–1805 ו-1805–1806, אך הוחלף בוויליאם ניוסאם הבן. באספה של 1806. אף על פי כן, ב-5 ביולי 1807, הוא הפיג את משבר ההטבעה שבו היו מעורבות אה"מ "לאופרד" הבריטית בנמל נורפוק ו-USS "צ'סאפיק" וראש עיריית נורפוק, ריצ'רד א. לי. טאזוול שוב ייצג את מחוז ג'יימס סיטי בבית הנבחרים מ-1809 עד 1812. מצביעי נורפוק בחרו בו לייצג שוב את הרובע בבית הנבחרים של וירג'יניה מ-1816 עד 1817. לאחר מלחמת 1812, טאזוול, גנרל טיילור, ג'ורג' ניוטון ואחרים הקימו גם את החברה המסחרית רואנוק, שנועדה להרחיב את התנועה דרך תעלת הביצה העגומה ולאפשר משלוח של סחורות ממחוז בדפורד ההררי דרך נורפוק. טאזוול שימש גם כאחד מנציבי התביעות במסגרת האמנה עם ספרד, אשר ויתרה על פלורידה ב-1821.
המחוקקים של וירג'יניה בחרו בטאזוול בשנת 1824 לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המקום שהתפנה בעקבות מותו של ג'ון טיילור. הוא נבחר מחדש ב-1829, וכיהן מ-7 בדצמבר 1824 עד 16 ביולי 1832, אז התפטר כדי להיות מושל וירג'יניה. בהיותו בסנאט, טאזוול היה נשיא הסנאט הזמני במהלך הקונגרס ה-22 של ארצות הברית ויושב ראש ועדת החוץ של הסנאט. עבודתו העיקרית שפורסמה היא "סקירת המשא ומתן בין ארצות הברית לבריטניה בכבוד המסחר של שתי המדינות" (1829).
טאזוול שימש כנציג נורפוק לוועידת החוקה של וירג'יניה בשנים 1829–1830.
כאשר הוויגים השיגו רוב באספת וירג'יניה למשך שש שנים, הם בחרו לראשונה ברפובליקני הזקן כמושל וויגי בשנים 1834–1836. עם זאת, הוא התפטר שנה לפני סיום כהונתו. במהלך השנתיים שלו כמושל, נאלץ טאזוול להתמודד עם התנועה לביטול העבדות. עם זאת, מרד נט טרנר התרחש ב-1831 בזמן שטאזוול חזר לביתו מוושינגטון (וגרם לו להזניח את המטעים שלו). הוא הפך לתומך של קולוניזציה סיטונאית וכמושל, ביקש מבית המחוקקים של וירג'יניה לבקש רשמית ממדינות הצפון לדכא קבוצות של התנועה לביטול העבדות וכן ביקש מהקונגרס לדכא משלוח ספרות כזו דרך משרד הדואר האמריקאי. תקופת כהונתו של טאזוול סומן גם על ידי הרחבת תעלת נהר ג'יימס, שאמורה הייתה להתחבר לתעלת קנאווהה ובכך לנהר אוהיו. תחת הנהגתו, האספה הורתה לסנאטורים האמריקאיים של וירג'יניה לתמוך בשיפורים פנימיים, בתעריפי מגן ובבנק לאומי התומך במערכת האמריקאית של הנרי קליי.
בעקבות כהונתו כמושל, פרש טאזוול מהחיים הציבוריים אך קיבל 11 קולות אלקטורליים לסגן הנשיא בבחירות של 1840.
טאזוול היה הבעלים של מטעים ואנשים משועבדים באזור המפטון רודס. במפקד האוכלוסין הפדרלי של ארצות הברית של 1830, משק ביתו בנורפוק כלל תשעה אנשים לבנים חופשיים (5 ילדיו) ותריסר אנשים משועבדים. למרות שמפקדי עבדים של מדינת וירג'יניה אינם זמינים באינטרנט, וכמה דיווחי מפקד אוכלוסין פדרליים נראים חסרים או שגויים באינדקס, עד 1860, משק הבית שלו כלל תשעה אנשים משועבדים (3 גברים, 5 נשים וילד אחד בן שנתיים) בנורפוק, ויותר מ-100 אנשים משועבדים ברחבי מפרץ צ'ספיק במחוז נורת'המפטון, וירג'יניה (בירושה דרך אשתו).