stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איטהארי
הערות שוליים

↑  Nepal: Municipal Division (Districts and Local Units) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
ערך זה הוא קצרמרבנושא נפאל ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגייק

| --- | --- |
סמל אגייקסמל אגייק

מבצר באגייק ממעוף הציפור
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון המישור הגדול
 מחוז:  היידו-ביהר היידו-ביהר
 נפה:  נפת בלמזויוורוש
 שטח:  104.79 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,827 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°37′54″N 20°53′20″E﻿ / ﻿47.631666666667°N 20.888888888889°E﻿ / 47.631666666667; 20.888888888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.egyek.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אגייק(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אגייק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אגייק (בהונגרית: Egyek) הוא כפר גדול במחוז היידו-ביהר שבמזרח הונגריה.
יהודי אגייק

ראשוני היהודים הגיעו לאזור בשנות ה-50 של המאה ה-18. הם חיו בכפר בדלות, רובם היו סוחרים ומיעוטם בעלי מלאכה, חקלאים ופקידים.
בשנת 1860 נוסדה בכפר חברה קדישא והוקצה שטח לבית עלמין ובשנת 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. בשנת 1905 נבנה בכפר בית כנסת ושימש בקהילה שוחט. על פי מפקד קהילות הונגריה בשנת 1940 לא שימש רב בקהילה.
בתקופת הטרור לבן בהונגריה, סביב שנת 1920, הותקפו היהודים בכפר בידי בריונים, חנויותיהם נשדדו, ובית הכנסת נרגם באבנים. בשנת 1930 נמנו בקהילת אגייק 123 נפש.
בשנת 1941 נאכפו חוקי האפליה בכפר ובוטלו רישיונותיהם של בעל בית המרזח היהודי באגייק ושל מוכרי הסיגריות היהודים. המשקים החקלאיים הופקעו, ואספקת מצרכי יסוד לחנויות היהודיות הופסקה. בנוסף, נשלחו גברי הקהילה לעבודות כפייה. הם הועסקו בעבודות ביצורים ושירותים יחד עם אזרחים הונגריים נוספים שלא היו רצויים בשורות הצבא הלוחם. כעשרה מהם הוצבו בחזית באוקראינה ושם נספו.
במרץ 1944, כבשו הגרמנים את אגייק ובאפריל נאסר על תושבי המקום היהודיים לצאת לרחובות. בחודש מאי, הועברו היהודים לגטו שהוקם בבלמזויוורוש (Balmazújváros) ולאחר מכן הועברו לגטו בדברצן שם נכלאו בבית חרושת ללבני-בניין ללא אספקת מזון. כעבור שבועיים גורשו יחד עם יהודי האזור למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו כעשרה יהודים לכפר אך עזבו לאחר כמה שנים. בשנת 1950 כבר לא היו יהודים בכפר.
נולדו כאן

ז'יגמונד אדם (בהונגרית: Ádám Zsigmond; אגייק, 19 ביוני 1906 – בודפשט, 25 במאי 1962) היה מורה ומחנך יהודי-הונגרי, מארגן ומנהיג עיר הילדים ההונגרית הראשונה.
ערים תאומות

פולין רדזין פודלסקי, פולין
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמוד 128
אגייק, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 6. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése az egyeki polgári születési akv. 164/1906. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-27.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi állami halotti akv. 91/1962. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7676598-2  NKC: ge1161313  VIAF: 240136231   WorldCat (עם VIAF): 240136231
אילאו

ערך זה עוסק בעיר במדינה מזרח טימור. אם התכוונתם למחוז במדינה מזרח טימור, ראו .
| --- | --- |
אחד מרחובות המחוז
אחד מרחובות המחוז
 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 מחוז:  אילאו (מחוז) אילאו
 שפה רשמית:  טטום
 שטח:  251.48 קמ"ר
 גובה:  1,182 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,788 (2015)
  ‑ צפיפות:  11 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  8°43′00″S 125°34′00″E﻿ / ﻿8.7166666666667°S 125.56666666667°E﻿ / -8.7166666666667; 125.56666666667 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מזרח טימור מוגדלת) דילי איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימוראילאו(למפת מזרח טימור רגילה) דילי איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימוראילאו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אילאו  (בטטום: Aileu) היא עיר הבירה ועיר המרכזית של מחוז אילאו, מזרח טימור. העיר ממוקמת 47 ק"מ דרומית־מערבית לדילי (הבירה הלאומית) ויש בה אוכלוסייה של 2927 אנשים.
כשהייתה מזרח טימור נתונה תחת השלטון הפורטוגזי, העיר הייתה ידועה כווילה גנרל קרמונה, על שם הדיקטטור הפורטוגזי אנטוניו אושקר קרמונה.
הערות שוליים

↑  לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473862805171
אופאניה

| --- | --- |

מזבח המטרונית במוזיאון ריינישן לנדסמוני בון (AE 1930,19), מבט קדמי
 תפקיד:  אלת האמהות
 תרבות:  המיתולוגיה הקלטית
 מקום מגורים:  עמק הריין
 אלים מקבילים:  הרה יונו
אופאניה (בלטינית: Aufaniae) היא האלה האם במיתולוגיה הקלטית. פולחנה של האלה היה נפוץ בכל רחבי אירופה הקלטית, ובייחוד באזור עמק הריין, בין בון וקלן של ימינו.
מרכז פולחן לאלה שהוקם בשנת 164 התגלה בבון (גרמניה של ימינו).
לקריאה נוספת

Miranda J. Green, The Celtic World, Routledge, 1996
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
אייפון 3GS

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  אפל
 תאריך הפצה:  מקורי: יוני 2009
 תאריך הפסקת שיווק:  12 בספטמבר 2012 
 סדרה:  אייפון 
 הקודם בסדרה:  אייפון 3G 
 הבא בסדרה:  אייפון 4 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  6.1.6 iOS
 מעבד:  (Samsung S5PC100 ARM Cortex-A8 (S5L8920
 נפח אחסון:  8 ג'יגה, 16 ג'יגה או 32 ג'יגה
 זיכרון:  256MB
 מסך:  3.5 אינץ', רזולוציה 320×480 פיקסלים
 קלט:  מסך מגע, כפתור השתקה, עוצמת קול, מיקרופון, כפתור השהיה, לחצן הבית
 מצלמה:  3.2 מגה פיקסל
 סוללה:  סוללת ליתיום
 רשת:  GSM (אייפון דור שני), UMTS (החל מדור שלישי)
 קישוריות:  Bluetooth 2.1 + EDR, Wi-Fi
 מידות
 רוחב:  62.1 מ"מ 
 גובה:  115.5 מ"מ 
 עובי:  12.3 מ"מ 
 משקל:  135 גרם
 צורה:  מעוגלת
 אתר רשמי
 
אייפון 3GS (באנגלית: iPhone 3GS) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע שנוצר על ידי חברת אפל והדור השלישי בסדרת האייפונים שלה. ההכרזה על המכשיר נעשתה ב-8 ביוני 2009 במהלך כנס ה-WWDC של שנת 2009 של החברה בסן פרנסיסקו. המכשיר תומך במערכת ההפעלה IOS מגרסה 3.0 ומעלה. הדור הקודם של מכשירי האייפון היה האייפון 1, כאשר בדור הזה נוספה האות S, שמסמלת את המהירות המשופרת של המכשיר. בין השינויים במכשיר שופרה המהירות, המצלמה ועוצמת הסוללה, נוספו מצפן, רמקול פנימי ושליטה קולית.
אייפון 4 ירש את מקומו כמכשיר דגל ב-2010.
ייצורו של ה-3GS נמשך עד להכרזת אייפון 5 בספטמבר 2012.
חומרה

מעבד ה-S5L8920
מצלמת תמונות 3.2 מגה פיקסל ומצלמת וידאו עם יכולת הקלטה ב-VGA
עוצמת שמע גבוהה יותר
זמן תגובה מהיר יותר
סוללה המספיקה ל-10 שעות דיבור, עד 30 שעות השמעת מוזיקה ומעל 300 שעות המתנה
רמקול פנימי
שליטה קולית
מצפן
זיכרון RAM בנפח 256MB, הגדול פי שניים מהדור הקודם
זיכרון לא נדיף בנפח של עד 32 גיגה
מעבד בדגם S5PC100 תוצרת חברת סמסונג, בעל יכולת לפעול בקצב שעון של 833MHz, אך מופעל בתת-המהרה לקצב של 600MHz.
מעבד גרפי מסוג PowerVR SGX535
אפשרות למכשיר בצבע לבן
איט גירל

פוסטר לסרט "זה" (1927)
איט גירל (באנגלית: It Girl) הוא כינוי לאישה צעירה ונאה, בדרך כלל מפורסמת, שנתפסת כבעלת אישיות והופעה מושכים. הביטוי נובע כנראה משיוך המושג לנשים במעמד הגבוה בבריטניה בתחילת המאה ה-20.
רקע

ב-1904 כתב הסופר הבריטי רודיארד קיפלינג בסיפור על אישה מושכת: "זה לא רק יופי, ולא בהכרח יכולת שיחה, זה פשוט זה".
הביטוי זכה לפופולריות ב-1927 בזכות הסרט "איט" שיצא באותה שנה בכיכובה של השחקנית קלרה בואו. אלינור גלין כתבה את התסריט לסרט ונחשבה ליוצרת המונח עם כתיבת המבוא לתסריט. היא כתבה שלנה טרנר ומרילין מונרו כונו "איט גירלז" ורוברט מיצ'ם כונה "איט מן". אחותה של גלין הייתה התופרת לוסיל שהשתמשה במונח לאישה הלובשת בגדים אופנתיים ומתפרסמת בזכות כך.
החל משנות ה-90 משתמשים במונח כדי לתאר אישה צעירה, מפורסמת, עשירה, חובבת אופנה וקניות ובהליכה למסיבות הזוכה לפרסום במדיה. הסופר ויליאם דונלסון מתאר אישה כאיט גירל כאישה עם סקסאפיל העסוקה בקניות ובהליכה למסיבות.
ראו גם

אוולין נסביט (1885–1967) - הייתה דוגמנית, נערת מקהלה ושחקנית בסרט אילם. כונתה "האיט גירל הראשונה".
אידי סדג'וויק (1943–1971) - הייתה שחקנית אמריקאית וה"מוזה "של אנדי וורהול.
נערת גיבסון
הערות שוליים

↑  "זה" (באנגלית: It, קרי: "איט")
↑  קיפלינג, Mrs Bathurst, ‏19 באוקטובר 2010 (באנגלית)
↑  דייויד סטן, Clara Bow: Runnin' Wild, Kindle Edition
↑  אלינור גלין, מבוא לתסריט הסרט It, ‏1927 (באנגלית)
↑  רנדי בריאן ביגהאם, ליידי דאף-גורדון לוסי, Lucile - Her Life By Design: Sex, Style and the Fusion of Theatre and Couture, ‏2012 (באנגלית)
↑  Donaldson, W.., Villains and Eccentrics., Brewer's Rogues, 2002
↑  פאולה אורובורו, American Eve, ‏2008 (באנגלית)
אופאקה

אופאקה (בבולגרית: Опака) היא עיר במחוז טרגובישטה שבבולגריה. היא נמצאת כ-70 קילומטרים מהעיר רוסה שגובלת ברומניה, וכ-250 קילומטרים מבירת בולגריה - סופיה. בעיר יש קיטון אוכלוסייה. העיר היא בירתה של נפת אופאקה.
גאוגרפיה

העיר שוכנת בגובה של 169 מטרים מעל פני הים. בתוך העיר עובר אחד מיובליו של נהר צ'רני לום, שבצפון מזרחה של העיר מתחבר אליו. העיר פופובו נמצאת כ-14 קילומטרים מאופאקה, שבה יש תחנת רכבת שמשרתת את תושבי האזור.
איל קלס

אֶיָל קְלֶס הוא כנר ישראלי, מורה לכינור וסופר. בנו של הכנר יאיר קלס.
חייו

קלס נולד וגדל בישראל. בגיל שש החל ללמוד נגינה בכינור אצל אביו. הוא למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין ובאקדמיה למוזיקה בתל אביב. לאחר שירות צבאי ברביעיית חיל האוויר יצא בשנת 1993 ללימודי תואר שני בווינה. לאחר סיום לימודיו בווינה התקבל למשרת הוראה בדבלין, שם חי כשמונה שנים ולאחר מכן עבר לאנגליה. הוא לימד בקולג' המלכותי הצפוני במנצ'סטר ובמקביל לימד גם באקדמיה למוזיקה בתל אביב. ב 2010 חזר איל לארץ ווייסד את רביעיית היידן הישראלית.
קלס מופיע בפסטיבלי מוזיקה ומנחה כיתות אמן באירופה ובישראל. בנגינת הרביעייה וכן ברסיטלים והופעות סולו. הוא מלמד כינור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב (שנקרא לפנים האקדמיה למוזיקה) ובקונסרבטוריון העירוני במעלה אדומים .
נוסף לנגינה ולהוראה, עוסק קלס באמנויות לחימה ובכתיבה. עד כה הוציא שני ספרים: ספר מתח בשם "הכינור של רוקה" וספר פנטזיה באנגלית - "The Lost Puzzeler" בהוצאת Harper Collins.הספר תורגם לגרמנית בשם Das Schwarze Mal. ספר ההמשך The Puzzler's War יצא בינואר 2020.
הערות שוליים

↑  חגי חיטרון, היצרים מאחורי הצלילים, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307289705171  GND: 1198720077  LCCN: no2008091669  VIAF: 297263621   WorldCat (עם VIAF): 297263621
אופה

ערך זה עוסק באדם המכין מוצרי בצק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אופה פיתות באיסטנבול
אופים במאפיית פיתות מודרנית באיסטנבול
אופה (בעברית נקרא גם "נחתום"), להבדיל מקונדיטור, הוא אדם שעוסק באפייה, בדרך כלל של לחם לסוגיו, אך גם מיני מאפה אחרים, כגון עוגות, עוגיות וכיוצא בזה.
מקום עבודתו של האופה נקרא "בית מאפה" או "מאפייה". אפייה היא פעילות עתיקת יומין. קבוצת האנשים הראשונה שאפתה לחם הייתה המצרים הקדמונים, כנראה בראשית האלף ה-8 לפנה"ס. אופי לחם עובדים כיום כשכירים במאפיות, ולפעמים הם בעלים של מאפיות משלהם.
אופים שעובדים במאפיות גדולות משמשים בדרך כלל כמפקחי איכות, שכן עיקר מלאכת האפייה נעשה באמצעות מכונות. מאפיות קטנות הן פעמים רבות עסקים משפחתיים. בדרך כלל מאפיות קטנות עוסקות ביצור סוג פרטני של לחמים. בשנים האחרונות נעשו נפוצות רשתות לאפיית לחם, בעסקים עצמאיים או במסגרת רשתות השיווק.
משנת 1951 עד 1998 התקיים במסגרת דיני העבודה בישראל חוק איסור אפיית לילה. חוק זה נחקק בעקבות אמונה בינלאומית, ואסר אפייה מסחרית בשעות הלילה, כלומר משעה 22:00 ועד שעה 6:00, בנימוק שאפייה בלילה מזיקה לבריאות העובד, ויש לה השפעה רעה על כל אורח החיים של העובד. לא הייתה הקפדה על קיומו של החוק, ובסופו של דבר הוחלט לבטלו.
ראו גם

אין הנחתום מעיד על עיסתו
איל רדנטורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסיית הודיה 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1577
 תאריך פתיחה רשמי:  1577 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  אנדראה פלדיו 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 מידות
 גובה:  48 מ' 
 קואורדינטות:  45°25′30″N 12°19′57″E﻿ / ﻿45.424991666667°N 12.332452777778°E﻿ / 45.424991666667; 12.332452777778
  (למפת ונציה מוגדלת) איל רדנטורה(למפת ונציה רגילה) איל רדנטורה
 
פנים הכנסייה.
איל רנדטורה (באיטלקית: Il Redentore; "הגואל") או בשמה המלא "כנסיית סאנטיסימו רדנטורה (Chiesa del Santissimo Redentore; כנסיית הגואל הקדוש ביותר) היא כנסייה בתכנונו של אנדראה פלדיו הממוקמת באי ג'ודקה שבדרום העיר ונציה שבאיטליה, על גדת תעלת ג'ודקה.
היסטוריה

הכנסייה נבנתה לאות תודה על הצלת העיר מהמגפה השחורה אשר פגעה בעיר בין השנים 1575–1576 והרגה כ-46,000 מתושביה (25%-30% מתושבי העיר).
סנאט העיר מינה את האדריכל פלדיו לתכנן את הכנסייה ועבודות הבניה החלו במאי 1577. הכנסייה נחנכה בשנת 1592 (טרם סיום עבודות הבנייה).
מדי שנה נהגו הדוג'ים והסנאטורים לחצות את תעלת ג'ודקה מצטרה לג'ודקה על גבי גשר זמני עשוי סירות, ולערוך מיסה בכנסייה. אירוע זה, שכונה פסטה דל רדנטורה נערך מעת חנוכת הכנסייה ועד ימינו, ביום ראשון השלישי בחודש יולי. כיום, לאחר מופע של זיקוקים עוברת תהלוכה לאורך גשר הסירות אל הכנסייה.
תיאור הכנסייה

הכנסייה נחשבת לשיא יצירתו של פלדיו. חזית המבנה עשויה שיש לבן, ואילו המבנה מלבני ובמרכזו כיפה שבראשו פסלו של ישו.
כיוון שהכנסייה היא אתר עלייה לרגל, פלדיו התבקש ליצור ספינה רחבת ידיים שתכיל את עולי הרגל. דרישה זו הקשתה על פלדיו אשר ניסה לתכנן מבנה בסגנון קלאסי. עמודי פנים המבנה, לאורך אולם התווך, הם מהסדר הקורינתי, ומיקום הכיפה במפגש הספינה והטרנספט מהווים שילוב שאינו מקובל באדריכלות הקלאסית או הנאו-קלאסית.
בכנסייה מוצגות יצירות מעשה ידי פרנצ'סקו באסאנו, לזארו באסטיאני, קארלו סראצ'ני, ליאנדרו באסאנו, יאקופו באסאנו, פאולו ורונזה, רוקו מרקוני, ואלויזה ויוואריני, וכן יצירות מאת תלמידיו של טינטורטו.
אוניברסיאדת קובה (1985)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  יפן קובה, יפן
 מדינות משתתפות:  106
 ספורטאים משתתפים:  2,783
 תחרויות:  11 ענפים
 טקס הפתיחה:  24 באוגוסט 1985
 טקס הנעילה:  4 בספטמבר 1985
 נפתח רשמית על ידי:  אקיהיטו, קיסר יפן 
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון האוניברסיאדה
 
אוניברסיאדת הקיץ ה-13 נערכה בקובה, יפן ב-1985; טקס הפתיחה והמשחקים נערכו באצטדיון האוניברסיאדה שנבנה לקראת האירוע. במשחקים השתתפו כ-2,800 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-11 ענפי ספורט: אתלטיקה, ג'ודו, התעמלות מכשירים, טניס, כדורמים, כדורסל, כדורעף, כדורגל, סיף, קפיצה למים ושחייה.
סך הכול הוענקו 368 מדליות, מתוכן 84 לברית המועצות.
אירועים מיוחדים > שחייה

טובי השחייניות והשחיינים בעולם השתתפו באוניבסיאדה זו:
אירועים מיוחדים > שחייה > נשים

מרי טי מאהר (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב, 1 כסף.
קוני ואן בנטום (הולנד הולנד), זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב, 3 ארד.
ג'נה ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב, 1 כסף.
יולנדה דה רובר (הולנד הולנד), זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
טניה דנגלקובה (בולגריה בולגריה), זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב, 1 ארד
מישל פירסון (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה ב-5 מדליות, 3 כסף, 2 ארד.
מישל פורד (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה במדליית כסף
אירועים מיוחדים > שחייה > גברים

מאט ביונדי (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-5 מדליות, 4 זהב, 1 כסף.
איגור פוליאנסקי (ברית המועצות ברית המועצות), זכה ב-3 מדליות, 2 זהב, 1 כסף.
ג'ון מופט (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-3 מדליות, 2 זהב, 1 כסף.
מיכאל גרוס (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), זכה ב-5 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-2 ארד
ג'ון סיבן (אוסטרליה אוסטרליה), זכה במדליית זהב
ריקרדו פראדו (ברזיל ברזיל), זכה ב-2 מדליות, 1 זהב, 1 ארד
מייק אובריין (ארצות הברית ארצות הברית), זכה במדליית כסף
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברית המועצות ברית המועצות | 42 | 22 | 20 | 84 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 23 | 22 | 24 | 69 |
| 3 | קובה קובה | 8 | 8 | 5 | 21 |
| סך הכל | סך הכל | 123 | 117 | 128 | 368 |
| משחקי האוניברסיטה העולמיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | טורינו (1959) • סופיה (1961) • פורטו אלגרה (1963) • בודפשט (1965) • טוקיו (1967) • טורינו (1970) • מוסקבה (1973) • רומא (1975) • סופיה (1977) • מקסיקו סיטי (1979) • בוקרשט (1981) • אדמונטון (1983) • קובה (1985) • זאגרב (1987) • דיסבורג (1989) • שפילד (1991) • באפלו (1993) • פוקואוקה (1995) • סיציליה (1997) • פלמה (1999) • בייג'ינג (2001) • דאיגו (2003) • איזמיר (2005) • בנגקוק (2007) • בלגרד (2009) • שנג'ן (2011) • קאזאן (2013) • קוואנגג'ו (2015) • טאיפיי (2017) • נאפולי (2019) • צ'נגדו (2021) • ריין-רוהר (2025) |  |
| משחקי חורף | שאמוני (1960) • וילאר (1962) • שפינדלרוב מלין (1964) • ססטרייר (1965) • אינסברוק (1968) • רובניימי (1970) • לייק פלאסיד (1972) • ליביניו (1975) • שפינדלרוב מלין (1978) • חאקה (1981) • סופיה (1983) • בלונו (1985) • צ'טרבסקה פלסו (1987) • סופיה (1989) • סאפורו (1991) • זאקופונה (1993) • חאקה (1995) • מוג'ו/צ'ונג'ו (1997) • פופרד (1999) • זאקופונה (2001) • טרוויזיו (2003) • אינסברוק/זיפלד (2005) • טורינו (2007) • חרבין (2009) • ארזורום (2011) • טרנטו (2013) • גרנדה (2015) • אלמטי (2017) • קרסנויארסק (2019) • לוצרן (2021) • לייק פלאסיד (2023) • טורינו (2025) |  |
אילאו (מחוז)

ערך זה עוסק במחוז במדינה מזרח טימור. אם התכוונתם לעיר הבירה של מחוז זה, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 נפות במחוז:  4 גזרות מרכזיות: אילאו (באנגלית: Aileu)  לאולארא (באנגלית: Laulara)  לקווידוא (באנגלית: Lequidoe)  רמיקסיו (באנגלית: Remexio)
 בירת המחוז:  אילאו
 שפה רשמית:  טטום
 שטח:  729 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  48,837 (2015)
  ‑ צפיפות:  52.0 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  8°43′00″S 125°34′00″E﻿ / ﻿8.7166666666667°S 125.56666666667°E﻿ / -8.7166666666667; 125.56666666667 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז אילאו (בטטום: Aileu) הוא מחוז של המדינה מזרח טימור. האוכלוסייה במחוז מונה 37,926 אנשים שחיים על שטח של 729 קמ"ר. בירת המחוז היא העיר אילאו, עיירה הררית קטנה. המחוז שוכן בחלק הצפון מערבי של מזרח טימור, והוא רק אחד מתוך שני מחוזות יבשתיים. מחוז זה ומחוז ארמרה הם היחידים במזרח טימור, שלא חולקים גבול עם מדינה או ים מחוץ למדינתם, כלומר הם כלואים בחלקה הפנימי של המדינה.
מכיוון שהמחוז קרוב למחוז דילי שהוא בין המחוזות הראשיים בעיר המחוז נמצא בתנופת פיתוח על ידי ארגונים לא ממשלתיים.
גזרות

המחוז מחולק ל-4 גזרות מרכזיות והן:
אילאו (באנגלית: Aileu)
לאולארא (באנגלית: Laulara)
לקווידוא (באנגלית: Lequidoe)
רמיקסיו (באנגלית: Remexio)
הערות שוליים

↑  לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004
↑  http://www.wateraid.org/australia/what_we_do/where_we_work/timorleste/4211.asp
↑  Timor-Leste | World Vision International
↑  Our Work | Child Poverty, Emergency & Disaster Relief | Plan In Australia
איגוד תעשיית ההקלטות הקולומביאני

| --- | --- |

 תחום:  התעשייה הפונוגרפית
 מדינה:  קולומביה קולומביה
 מטה הארגון:  קולומביה
 אתר רשמי
 
איגוד תעשיית ההקלטות הקולומביאני (בספרדית: Asociación Colombiana de Productores de Fonogramas; בקיצור: ASINCOL) היה ארגון אשר ייצג את תעשיית המוזיקה הקולומביאנית.
האיגוד היה אחראי על הענקת תעודות לסינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו בקולומביה, ואף תיפקד גם כסוכנות הקלטת התקנים הבינלאומית (ISRC) של קולומביה. מאז שנת 2019, אין לקולומביה דרך אחרת, תוך שהארגון הזה נסגר.
הערות שוליים

↑  "Piracy, Progress Marked Music in 2003". Billboard. New York, N.Y.: VNU Business Publications USA. 116 (2): 26. 10 בינואר 2004. ISSN 0006-2510. נבדק ב-2010-07-29. ...forced Asincol to lower the standards for gold and platinum albums... {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  International Standard Recording Code (ISRC) Handbook (PDF) (2nd ed.). London: IFPI Secretariat. 2003.
↑  "National Agency Contacts — International Standard Recording Code". isrc.ifpi.org. נבדק ב-13 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 1f87f025-bb35-45d8-9225-5445d90d7fe4
איטה וגמן

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1876 ג'אווה, אינדונזיה 
 פטירה:  4 במרץ 1943 (בגיל 67) ארלסהיים, שווייץ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 תחום יצירה:  אנתרופוסופיה, פסאודו-מדע 
 
איטה וגמן (Ita Wegman;‏ 22 בפברואר 1876 - 4 במרץ 1943) ייסדה את הרפואה האנתרופוסופית יחד עם רודולף שטיינר. יחד עם אדית מריון, היא השתייכה למעגל הפנימי ביותר של מייסדי האנתרופוסופיה והסובבים את רודולף שטיינר. . ב-1921 היא ייסדה בארלסהיים את המרפאה הרפואית האנתרופוסופית הראשונה, שנקראה "מרפאת איטה וגמן". היא גם פיתחה צורה מיוחדת של טיפול בעיסוי, הנקראת "עיסוי קצבי", וטיפולים אחרים.
ביוגרפיה

איטה וגמן, כפי שכונתה לאורך חייה, נולדה בשם מריה איטה וגמן בשנת 1876 בקרוואנג, מערב ג'אווה, בת ראשונה למשפחה קולוניאלית הולנדית. סביב תחילת המאה ה-20 היא חזרה לאירופה ולמדה התעמלות טיפולית ועיסוי. ב-1902, כשהייתה בת 26, פגשה לראשונה את רודולף שטיינר. חמש שנים לאחר מכן, היא החלה ללמוד בבית ספר לרפואה באוניברסיטת ציריך, שם לא הופלו נשים בלימודי רפואה. היא קיבלה דיפלומה כרופאה ב-1911 עם התמחות ברפואת נשים והצטרפה למרפאה קיימת.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1917, לאחר שפתחה מרפאה עצמאית, היא פיתחה טיפול בסרטן באמצעות תמצית של דבקון בעקבות אינדיקציות של שטיינר. תרופה ראשונה זו, שאותה כינתה "ישקר", פותחה מאוחר יותר לאסקדור והפכה לטיפול משלים לסרטן בגרמניה ובמספר מדינות אחרות,  ועברה ניסויים קליניים בארצות הברית.
עד 1919 הייתה לה מרפאה משותפת יחד עם שתי רופאות נוספות. בשנת 1920 רכשה קרקע בארלסהיים, שם פתחה מרפאה משלה, "המכון הקליני-תרפיוטי". מספר רופאים נוספים הצטרפו למכון, שצמח בהתמדה במהלך השנים הבאות כמרכז הראשון לרפואה אנתרופוסופית. בשנת 1922 היא ייסדה בית טיפולי לילדים נפגעי נפש, Haus Sonnenhof, אף הוא בארלסהיים, והייתה שותפה למעבדה פרמצבטית, Weleda, שהפכה מאז ליצרנית משמעותית של תרופות ומוצרי בריאות.
בשנה שלאחר מכן ביקש רודולף שטיינר מווגמן להצטרף למועצה המנהלת של האגודה האנתרופוסופית בדורנאך שבשווייץ. היא גם ניהלה את המדור הרפואי של מרכז המחקר בגיתיאנום. יחד, וגמן ושטיינר כתבו את מה שהיה אמור להיות ספרו האחרון של שטיינר, Extending Practical Medicine (מהדורות מוקדמות יותר פורסמו בתור Fundamentals of Therapy), שנתן בסיס תאורטי לרפואה החדשה שהם פיתחו. הספר נכתב בחלקו בזמן שווגמן טיפלה בשטיינר, שכבר היה חולה סופני. וגמן ייסדה כתב עת רפואי חדש, Natura.
בשנת 1936 פתחה המרפאה מרכז שני באסקונה, שווייץ. זמן קצר לאחר מכן התגלו חילוקי דעות בין וגמן לשאר חברי המועצה המנהלת, ווגמן התבקשה לעזוב את המועצה. בנוסף, היא ומספר תומכים ביטלו את חברותם באגודה האנתרופוסופית עצמה. אולם העבודה הרפואית פרחה, ווגמן נסעה רבות, והתמיכה בתנועה גדלה במהירות והרחיבה את גבולות הרפואה. בתקופה זו היא הייתה פעילה במיוחד בהולנד ובאנגליה.
וגמן נפטרה בארלסהיים ב-1943, בגיל 67.
הערות שוליים

↑  Paull, John (2018) "A Portrait of Edith Maryon: Artist and Anthroposophist", Journal of Fine Arts, 1(2):8-15.
↑  Markus Schmet, Geschichte, www.klinik-arlesheim.ch (ב־)
↑  Kienle, Kiene and Albonico, Anthroposophic Medicine, Schattauer 2006
↑  National Cancer Institute, Mistletoe extracts
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271487405171  PLWABN: 9810644007405606  BnF: cb11928982v (data)  GND: 118629921  HDS: 023003  ICCU: CFIV069711  ISNI: 0000 0001 0862 4801  LCCN: n84801584  NKC: mzk2007430821  NTA: 068598882  SUDOC: 027194213  Trove: 1138838  VIAF: 2478280   WorldCat (עם VIAF): 2478280
אחרי ככלות הכול (ספר)

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של הספר, בעיצוב אלונה פרנקל
 מידע כללי
 מאת:  פרנסואז סאגאן
 שפת המקור:  צרפתית
 הוצאה
 הוצאה:  Gallimard
 תאריך הוצאה:  1985
 הוצאה בעברית
 תרגום:  מרים טבעון, 1990
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001170252
אחרי ככלות הכול (בצרפתית: De guerre lasse) הוא רומן מאת פרנסואז סאגאן שיצא לאור בשנת 1985. הרומן מתרחש בקיץ 1942, ועוסק במשולש רומנטי, שבו שני ידידים מתחרים על אהבתה של אישה אחת, על רקע מלחמת העולם השנייה בצרפת הכבושה.
בשנת 1987 עובד הספר לסרט קולנוע בשם זהה, בבימויו של רובר אנריקו.
פרשנות > רקע היסטורי

מסגרת הזמן של הספר מוצגת בבירור: הפסקה הראשונה של הספר מתרחשת במאי 1942, והפסקה האחרונה – בנובמבר 1942. העלילה מתרחשת בשני חלקיה של צרפת: פריז שתחת הכיבוש הגרמני, וכפר בחבל דופינֶה שבדרום צרפת, אז חלק מצרפת של וישי, שבראשה עמד, כשליט בובה, אנרי פיליפ פטן. פסקת הסיום של הספר מתרחשת בנובמבר 1942, לאחר כיבוש צרפת כולה בידי הגרמנים.
בתקופה זו פעל בצרפת מחנה הריכוז דראנסי, שאליו הועברו יהודים משני חלקיה של צרפת, וממנו הם שולחו להשמדה במחנות ההשמדה שבמזרח אירופה. שואת יהודי צרפת ופעולותיה של תנועת ההתנגדות הצרפתית הן ברקע הסיפור.
אירוע היסטורי נוסף המוזכר בספר הוא השתלטות הנאצים על אוסטריה, שבעקבותיה נאלץ בעלה היהודי של אליס לברוח מאוסטריה.