קליגולה (סרט)
ההפקה

וידאל פיתח את תסריטו של קליגולה ממיני סדרת הטלוויזיה של רוברטו רוסליני שלא הופקה. ביחד עם פרנקו רוסליני, אחיינו של רוברטו, כוונתו המקורית של וידאל הייתה ליצור דרמה היסטורית צנועת תקציב. כשהזוג לא הצליח למצוא מימון, יצר וידאל קשר עם איל התקשורת והמייסד והבעלים של פנטהאוז בוב גוצ'יונה. גוצ'יונה הסכים לממן את הפרויקט בשני תנאים: שהסרט יוסב למופע ראוותני ומפואר בדומה ל"סרטי הסנדל והחרב" האפיים של הוליווד בשנות החמישים והשישים, וכן שיוסף מין ועירום לתסריט על מנת לקדם את כתב העת של גוצ'יונה. וידאל ורוסליני נאותו לתנאים והפרויקט הושק.
דנילו דונאטי, הארט דיירקטור של פדריקו פליני נשכר על מנת לבנות אתרים ותלבושות יקרים ומורכבים. לוהקו שחקנים ידועים ומוכשרים, בכללם מלקולם מקדואל, הלן מירן, פיטר או'טול וסר ג'ון גילגוד. מריה שניידר הייתה מיועדת לתפקיד דרוסילה, אחותו של קליגולה שמתה בסוף, אולם עזבה את הפרויקט והחליפה אותה טרזה אן סבוי. אחרי שגוצ'יונה לא הצליח להגיע לידי הסכם עם במאים מבוססים כמו ג'ון יוסטון ולינה ורטמילר
נשכר טינטו בראס, במאי איטלקי צעיר יחסית, אחרי שגוצ'יונה התרשם מסרטו הקודם והשנוי במחלוקת של בראס, Salon Kitty, שמיזג קטעי מין לתוך דרמה היסטורית עתירת תקציב. הפקת קליגולה נעשתה באולפני דיר ברומא, שם צולם הסרט הידוע קלאופטרה, 13 שנים קודם לכן. הצילומים החלו בספטמבר 1976, כשהתוכניות היו להפיץ את הסרט ב-1977.
כבר מראשיתו נתקל קליגולה בקשיים. לפי ראיון שהעניק גוצ'יונה לפנטהאוז ב-1980, וידאל (שגוצ'יונה כינה "כישרון מופלא") התחיל לעשות בעיות בראיון שנתן לטיים מגזין כשהוא כינה את הבמאים טפילים שניזונים מעבודתם של סופרים, והבמאי צריך לציית להוראות שהסופר נותן בתסריט. לפי גוצ'יונה, בראס הזועם הגיב להערתו של וידאל בכך שהוא סילק את וידאל מהאולפן. גוצ'יונה נאלץ לצדד בבראס (אותו כינה "סובל משיגעון גדלות") מכיוון ש"עבודתו של גור כבר נעשתה ועבודתו של טינטו עמדה להתחיל."
בליהוק, בתכנון ובביצוע צצו בעיות. הכוכבת הראשית שניידר חשה שלא בנוח עם סצנות המין והעירום בתסריט והתפטרה במהרה מתפקידה בסרט.

בשלב מוקדם התברר ליוצרי הסרט שלוח הזמנים הצפוף שייעדו לצילומים רוסליני וגוצ'יונה הבלתי מנוסים היו בלתי אפשרים לסרט בקנה מידה כזה. דונאטי היה צריך להשליך כמה מרעיונותיו המקוריים והמורכבים לאתרי ההסרטה ולהחליף אותם בדימויים סוריאליסטיים כמו matte paintings מוזרים, שטחים מואפלים, תפאורות רקע ומסכים ממשי. הדבר גרם לשינויים משמעותיים בתסריט, כשבראס והשחקנים מאלתרים את הקטעים הכתובים כדי שיתרחשו באתרי הסרטה שונים לחלוטין, ולעיתים צילמו קטעים חדשים לגמרי (כמו הסצנה הפותחת את הסרט) על מנת להפגין התקדמות בעת שהאתרים הפגומים או שעוצבו מחדש לא היו זמינים. ההפקה עוכבה בשל חוסר הסכמה בין בראס ודונאטי לגבי כך שבראס לא השתמש בכל אתרי ההסרטה שדונאטי הרכיב, כמו גם מכך שהתגלעו חילוקי דעות בין בראס וגוצ'יונה לגבי תוכנו המיני של הסרט.
במקביל לכך בראס לא היה שבע רצון מהתסריט שכתב וידאל. "הייתה זו עבודתו של זקן סנילי. וידאל שיכתב אותו חמש פעמים, אבל הוא עדיין אבסורדי". בעזרתו של מקדואל, כתב בראס מחדש חלקים מהתסריט.
בזמן שרוב הצילומים של קליגולה הושלמו, וידאל (שנקלע לעימותים קודם לכן בשל מעורבותו בסרט הידוע -"מיירה ברקינגרידג'") חשש מלהיות קשור להפקה כזו שיצאה מכלל שליטה, וסבר שהסרט לא יצליח, וידאל שמר מרחק מהפרויקט. לגבי וידאל הסיק בראס, "אם באמת אני אכעס על גור וידאל, אני אפרסם את התסריט שלו."
הסרט הגיע לשלב שאחרי ההפקה, גוצ'יונה תפס פיקוד על קטעי הסרט, פיטר את בראס בעקבות התנהלות כספית בזבזנית (גוצ'יונה האשים את בראס בכך שהוא צילם די סרט לכדי "פי חמישים מהגרסה המקורית של בן חור"), הוא ליהק פושעים אמיתיים כסנאטורים רומיים,

והשתמש במה שגוצ'יונה החשיב כ"נשים שמנות, מכוערות ומקומטות" בסצנות המין במקום בשפנפנות פנטהאוז. גוצ'יונה שכר את חברו ג'אנקרלו לואי על מנת לשכתב מחדש  הסרט. לואי התבקש לעצב מחדש את הסרט כדי שיהלום יותר את תסריטו המקורי של וידאל, בעודו מביע את התוכן המיני שדרש גוצ'יונה. בצעד שנוי במחלוקת צילמו השניים סצנות פורנוגרפיות נועזות כדי להחליף את הסצנות שצילם בראס.
עם קטעי סרט מאולתרים רבים, שנכתבו מחדש מהטיוטה המקורית של הסרט, לואי ערבב, חתך מחדש, ומחק סצנות בסיכומו של דבר. רבות מהתמונות המיניות המפריעות אותן צילם בראס הוסרו, והחליפו אותן כשש דקות של מין חושפני שצילמו גוצ'יונה ולואי. לסיכום, העריכה הסופית של הסרט התרחקה במידה ניכרת ממה שבראס התכוון. באופן אירוני היה לה גם דמיון מועט לתסריטו של וידאל.
בתוצאותיה הלא נעימות של המריבה, גם בראס וגם וידאל ניהלו כל אחד מסע תוכחה עצמאי ותביעות משפטיות נגד גוצ'יונה, ובכך עיכבו את יציאתו לבתי הקולנוע של קליגולה. וידאל, שקיבל $200,000 תמורת התסריט, נסוג מדרישתו ל-10% מרווחי הסרט בתמורה לכך ששמו יוסר מהקרדיטים (הכותרת המקורית הייתה אמורה להיות "קליגולה של גור וידאל" (Gore Vidal's Caligula).
ב-1981, אנה די לורנצו, ששיחקה את מסלינה, תבעה את גוצ'יונה, בטענה שהוא פגע בקריירה שלה מכיוון שהשתמש בסצנות הפורנוגרפיה הבוטה בעריכה הסופית של קליגולה בלי ידיעתה, וכך קישרו אותה עם סרט פורנוגרפי. אחרי מאבק משפטי ממושך, ב-1990, פסק לה בית משפט בניו יורק $40,000 כפיצויים נזקיים.
באוגוסט 1979, שלוש שנים אחרי שההפקה החלה, יצא הסרט קליגולה להפצה בבתי הקולנוע.