stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2001/2002 בליגת האלופות
ישראל בתחרות

מכבי חיפה הייתה הקבוצה הישראלית היחידה שהשתתפה באליפות. הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו הודחה על ידי האקה מפינלנד בשל הפסד טכני עקב שיתוף שחקן מושעה (פרשת הפקס).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 ביולי 2001 | פינלנד האקה | 0 -1 | ישראל מכבי חיפה | Tehtaan kenttä ואלקאקוסקי פינלנד צופים: 3,350 שיפוט: דרמו גלאכר (אנגליה |
| 24 ביולי 2001 |  | (סיקור) | אבישי ז'אנו  28' (בעיטת עונשין) | Tehtaan kenttä ואלקאקוסקי פינלנד צופים: 3,350 שיפוט: דרמו גלאכר (אנגליה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 באוגוסט 2001 | ישראל מכבי חיפה | 4 - 0 | פינלנד האקה | אצטדיון קריית אליעזר, תל אביב, ישראל צופים: 8,000 שיפוט: זורן ארסטיץ' (סרביה ומונטנגרו) |
| 1 באוגוסט 2001 | ג'ובאני רוסו  39'  יניב קטן  57', 78', 90' | (סיקור) |  | אצטדיון קריית אליעזר, תל אביב, ישראל צופים: 8,000 שיפוט: זורן ארסטיץ' (סרביה ומונטנגרו) |
הערות שוליים

↑  הסיבוב השני הסתיים בתוצאה 0-4 לזכות מכבי חיפה אך לחובתה נפסק הפסד טכני 3-0 בשל שיתוף שחקן מושעה (ואליד באדיר) במה שכונה פרשת הפקס.
↑  משחק הגומלין שנערך ב-22 באוגוסט בוטל במצב של 1-0 ללוקומוטיב מוסקבה ונערך מחדש ב-8 בספטמבר והסתיים בתוצאה 0-1 לטירול אינסברוק.
| עונות בגביע אירופה לאלופות ובליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 |  |
| ליגת האלופות | 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 • 2025/2026 |  |
פורמולה 2 עונת 2024

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  1 במרץ 2024
 תאריך סיום:  8 בדצמבר 2024
 מספר עונה:  8
 מספר מרוצים בעונה:  28
 זוכה באליפות הנהגים:  ברזיל גבריאל בורטולטו
 נקודות הנהג הזוכה:  214.5
 זוכה באליפות היצרנים:  בריטניה Invicta Racing
 נקודות היצרן הזוכה:  288.5
 
 → פורמולה 2 עונת 2023 פורמולה 2 עונת 2025 ← 
 
עונת 2024 בפורמולה 2 היא העונה השמינית של אליפות הפורמולה 2 המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). קטגוריית מרוצי הפורמולה 2 מדורגת כרמה השנייה של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח אחרי הפורמולה 1 בהתאם לתוכנית השלבים הגלובלית. אירועי האליפות התנהלו במקביל לאירועים נבחרים של הקטגוריה הבכירה.
קבוצות ונהגים

| קבוצה | מספר | נהג | מרוצים |
| --- | --- | --- | --- |
| צרפת ART Grand Prix | 1 | צרפת ויקטור מרטינס | 1–14 |
| צרפת ART Grand Prix | 2 | בריטניה זאק אוסליבן | 1–11 |
| צרפת ART Grand Prix | 2 | בריטניה לוק בראונינג | 12–14 |
| איטליה פראמה | 3 | בריטניה אוליבר ברמן | 1–11, 13–14 |
| איטליה פראמה | 3 | איטליה גבריאל מיני | 12 |
| איטליה פראמה | 4 | איטליה אנדראה קימי אנטונלי | 1–14 |
| ניו זילנד רודין מוטורספורט | 5 | ברבדוס זאין מאלוני | 1–13 |
| ניו זילנד רודין מוטורספורט | 5 | איטליה לאונרדו פורנארולי | 14 |
| ניו זילנד רודין מוטורספורט | 6 | יפן ריטמו מיאטה | 1–14 |
| צרפת DAMS | 7 | ארצות הברית ג'ק קרופורד | 1–14 |
| צרפת DAMS | 8 | ארצות הברית חואן מנואל קוריאה | 1–12 |
| צרפת DAMS | 8 | שוודיה דינו בגנוביץ' | 13–14 |
| בריטניה אינוויקטה רייסינג | 9 | הודו קוש מאיני | 1–14 |
| בריטניה אינוויקטה רייסינג | 10 | ברזיל גבריאל בורטולטו | 1–14 |
| הולנד MP Motorsport | 11 | נורווגיה דניס האוגר | 1–12 |
| הולנד MP Motorsport | 11 | הולנד ריצ'רד ורשחור | 13–14 |
| הולנד MP Motorsport | 12 | ארגנטינה פרנקו קולפינטו | 1–10 |
| הולנד MP Motorsport | 12 | גרמניה אוליבר גתה | 11–14 |
| הולנד ון אמרספורט רייסינג | 14 | ברזיל אנצו פיטיפלדי | 1–12 |
| הולנד ון אמרספורט רייסינג | 14 | בריטניה ג'ון בנט | 13–14 |
| הולנד ון אמרספורט רייסינג | 15 | מקסיקו רפאל וילגומז | 1–14 |
| בריטניה הייטק פולס-אייט | 16 | בלגיה אמורי קורדיל | 1–14 |
| בריטניה הייטק פולס-אייט | 17 | אסטוניה פול ארון | 1–14 |
| ספרד קמפוס רייסינג | 20 | צרפת איזק הדג'אר | 1–14 |
| ספרד קמפוס רייסינג | 21 | ספרד פפה מרטי | 1–14 |
| איטליה טרידנט | 22 | הולנד ריצ'רד ורשחור | 1–12 |
| איטליה טרידנט | 22 | ארצות הברית מקס אסתרסון | 13–14 |
| איטליה טרידנט | 23 | צ'כיה רומן סטאנק | 1–11 |
| איטליה טרידנט | 23 | אוסטרליה כריסטיאן מנסל | 12–14 |
| גרמניה PHM AIX רייסינג | 24 | פרגוואי ג'ושוע דירקסן | 1–14 |
| גרמניה PHM AIX רייסינג | 25 | בריטניה טיילור ברנרד | 1–10 |
| גרמניה PHM AIX רייסינג | 25 | הולנד נילס קולן | 11–12 |
| גרמניה PHM AIX רייסינג | 25 | בריטניה קיאן שילדס | 13–14 |
מקור:
רשימת מרוצים

| סיבוב | מדינה | תאריך | פול פוזישן | הקפה מהירה | מנצח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בחריין סאח'יר, בחריין | 1 במרץ |  | ברזיל אנצו פיטיפלדי | ברבדוס זאין מלוני |
| 1 | בחריין סאח'יר, בחריין | 2 במרץ | ברזיל גבריאל בורטולטו | נורווגיה דניס האוגר | ברבדוס זאין מלוני |
| 2 | ערב הסעודית ג'דה, ערב הסעודית | 8 במרץ |  | אסטוניה פול ארון | נורווגיה דניס האוגר |
| 2 | ערב הסעודית ג'דה, ערב הסעודית | 9 במרץ | הודו קוש מאיני | ברזיל אנצו פיטיפלדי | ברזיל אנצו פיטיפלדי |
| 3 | אוסטרליה אלברט פארק, אוסטרליה | 23 במרץ |  | צרפת איזק הדג'אר | צ'כיה רומן סטאנק |
| 3 | אוסטרליה אלברט פארק, אוסטרליה | 24 במרץ | נורווגיה דניס האוגר | ארצות הברית ג'ק קרופורד | צרפת איזק הדג'אר |
| 4 | איטליה אימולה, איטליה | 18 במאי |  | ארגנטינה פרנקו קולפינטו | ארגנטינה פרנקו קולפינטו |
| 4 | איטליה אימולה, איטליה | 19 במאי | ברזיל גבריאל בורטולטו | צרפת ויקטור מרטינס | צרפת איזק הדג'אר |
| 5 | מונקו מונקו | 25 במאי |  | איטליה אנדראה קימי אנטונלי | בריטניה טיילור ברנרד |
| 5 | מונקו מונקו | 26 במאי | הולנד ריצ'רד ורשחור | נורווגיה דניס האוגר | בריטניה זאק אוסליבן |
| 6 | ספרד ברצלונה, ספרד | 22 ביוני |  | יפן ריטמו מיאטה | צרפת ויקטור מרטינס |
| 6 | ספרד ברצלונה, ספרד | 23 ביוני | אסטוניה פול ארון | איטליה אנדראה קימי אנטונלי | ארצות הברית ג'ק קרופורד |
| 7 | אוסטריה שפילברג, אוסטריה | 29 ביוני |  | יפן ריטמו מיאטה | בריטניה אוליבר ברמן |
| 7 | אוסטריה שפילברג, אוסטריה | 30 ביוני | נורווגיה דניס האוגר | ארגנטינה פרנקו קולפינטו | ברזיל גבריאל בורטולטו |
| 8 | בריטניה סילברסטון, בריטניה | 6 ביולי |  | איטליה אנדראה קימי אנטונלי | איטליה אנדראה קימי אנטונלי |
| 8 | בריטניה סילברסטון, בריטניה | 7 ביולי | צרפת איזק הדג'אר | ארגנטינה פרנקו קולפינטו | צרפת איזק הדג'אר |
| 9 | הונגריה מוגיורד, הונגריה | 20 ביולי |  | ברזיל גבריאל בורטולטו | הודו קוש מאיני |
| 9 | הונגריה מוגיורד, הונגריה | 21 ביולי | אסטוניה פול ארון | איטליה אנדראה קימי אנטונלי | איטליה אנדראה קימי אנטונלי |
| 10 | בלגיה סטבלוט, בלגיה | 27 ביולי |  | בריטניה זאק אוסליבן | בריטניה זאק אוסליבן |
| 10 | בלגיה סטבלוט, בלגיה | 28 ביולי | אסטוניה פול ארון | אסטוניה פול ארון | צרפת איזק הדג'אר |
| 11 | איטליה מונזה, איטליה | 31 באוגוסט |  | צרפת ויקטור מרטינס | בריטניה אוליבר ברמן |
| 11 | איטליה מונזה, איטליה | 1 בסמטפמבר | ברבדוס זאין מלוני | הודו קוש מאיני | ברזיל גבריאל בורטולטו |
| 12 | אזרבייג'ן באקו, אזרבייג'ן | 14 בסמטפמבר |  | הולנד ריצ'רד ורשחור | פרגוואי ג'ושוע דירקסן |
| 12 | אזרבייג'ן באקו, אזרבייג'ן | 15 בסמטפמבר | הולנד ריצ'רד ורשחור | ברזיל גבריאל בורטולטו | הולנד ריצ'רד ורשחור |
| 13 | קטר (מדינה) לוסיל, קטר | 30 בנובמבר |  | הולנד ריצ'רד ורשחור | בריטניה אוליבר ברמן |
| 13 | קטר (מדינה) לוסיל, קטר | 1 בדצמבר | אסטוניה פול ארון | בריטניה אוליבר ברמן | אסטוניה פול ארון |
| 14 | איחוד האמירויות הערביות אבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות | 7 בדצמבר |  | צרפת ויקטור מרטינס | ספרד פפה מרטי |
| 14 | איחוד האמירויות הערביות אבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות | 8 בדצמבר | צרפת ויקטור מרטינס | הולנד ריצ'רד ורשחור | פרגוואי ג'ושוע דירקסן |
מקור:
שיטת הניקוד

הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המהירים במרוץ המלא ולשמונת הנהגים המהירים במרוץ הספרינט. שתי נקודות נוספות ניתנות לנהג המזנק מהפול פוזישן במרוץ המלא. נקודה נוספת מוענקות לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל אחד משני המרוצים, בתנאי שסיים באחד מעשרת המקומות הראשונים.
הזינוק למרוץ הספרינט נקבע בהתאם לסדר הסיום של מרוץ הפתיחה, כאשר שמונה המקומות הראשונים נקבעים בסדר הפוך לתוצאות שמונה הנהגים הראשונים במרוץ הפתיחה, כך שנהג שהגיע למקום שמיני במרוץ הפתיחה יזנק מהמקום הראשון במרוץ הספרינט. לא מוענקות נקודות נוספות על זינוק מהפול פוזישן במרוץ זה.
שיטת הניקוד > מרוץ מלא

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | פול פוזישן | הקפה מהירה |
| נקודות | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 | 2 | 1 |
שיטת הניקוד > מרוץ ספרינט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | הקפה מהירה |
| נקודות | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 | 1 |
הערות שוליים

↑  "Teams & Drivers - Formula 2". FIA_F2® - The Official F2® Website (באנגלית). נבדק ב-2024-01-05.
↑  "FIA Formula 2 Championship 2024 season calendar announced". FIA_F2® - The Official F2® Website (באנגלית). נבדק ב-2023-08-04.
פורמולה 1 עונת 2013

| --- | --- |

סבסטיאן פטל זכה באליפות הרביעית ברציפות
 סוג תחרות:  מרוץ מכוניות
 תאריך התחלה:  17 במרץ 2013
 תאריך סיום:  24 בנובמבר 2013
 מספר עונה:  64
 מספר מרוצים בעונה:  19
 זוכה באליפות הנהגים:  סבסטיאן פטל
 נקודות הנהג הזוכה:  397
 זוכה באליפות היצרנים:  רד בול
 נקודות היצרן הזוכה:  596
 
 → פורמולה 1 עונת 2012 פורמולה 1 עונת 2014 ← 
עונת 2013 בפורמולה 1 היא העונה ה-64 בה התקיימה האליפות. 23 נהגים שייצגו 11 קבוצות השתתפו ב-19 מרוצים שהתקיימו במדינות שונות.
סבסטיאן פטל, הזוכה באליפות בעונה הקודמת, זכה שוב באליפות והשלים רצף של זכייה בארבע אליפויות.
נהגים וקבוצות

| קבוצה | יצרן | מספר | נהגים | סיבובים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה אינפינטי רד בול | רד בול-רנו | 1 | גרמניה סבסטיאן פטל | 1-19 |
| אוסטריה אינפינטי רד בול | רד בול-רנו | 2 | אוסטרליה מארק ובר | 1-19 |
| איטליה פרארי | פרארי | 3 | ספרד פרננדו אלונסו | 1-19 |
| איטליה פרארי | פרארי | 4 | ברזיל פליפה מאסה | 1-19 |
| בריטניה מקלארן | מקלארן-מרצדס | 5 | בריטניה ג'נסון באטן | 1-19 |
| בריטניה מקלארן | מקלארן-מרצדס | 6 | מקסיקו סרחיו פרס | 1-19 |
| בריטניה לוטוס | לוטוס-רנו | 7 | פינלנד קימי רייקונן | 1–17 |
| בריטניה לוטוס | לוטוס-רנו | 7 | פינלנד הייקי קובלינן | 18–19 |
| בריטניה לוטוס | לוטוס-רנו | 8 | צרפת רומן גרוז'אן | 1-19 |
| גרמניה מרצדס | מרצדס | 9 | גרמניה ניקו רוזברג | 1-19 |
| גרמניה מרצדס | מרצדס | 10 | בריטניה לואיס המילטון | 1-19 |
| שווייץ סאובר | סאובר-פרארי | 11 | גרמניה ניקו הולקנברג | 1-19 |
| שווייץ סאובר | סאובר-פרארי | 12 | מקסיקו אסטבן גוטיירס | 1-19 |
| הודו סהרה פורס אינדיה | פורס אינדיה-מרצדס | 14 | בריטניה פול די רסטה | 1-19 |
| הודו סהרה פורס אינדיה | פורס אינדיה-מרצדס | 15 | גרמניה אדריאן סוטיל | 1-19 |
| בריטניה ויליאמס | ויליאמס-רנו | 16 | ונצואלה פסטור מלדונאדו | 1-19 |
| בריטניה ויליאמס | ויליאמס-רנו | 17 | פינלנד ולטרי בוטאס | 1-19 |
| איטליה טורו רוסו | טורו רוסו-פרארי | 18 | צרפת ז'אן-אריק ורן | 1-19 |
| איטליה טורו רוסו | טורו רוסו-פרארי | 19 | אוסטרליה דניאל ריקארדו | 1-19 |
| מלזיה קטרהאם | קטרהאם-רנו | 20 | צרפת שארל פיק | 1-19 |
| מלזיה קטרהאם | קטרהאם-רנו | 21 | הולנד גיידו ון-דר גרדה | 1-19 |
| רוסיה מארוסיה | מארוסיה-קוסוורת' | 22 | צרפת ז'ול ביאנקי | 1-19 |
| רוסיה מארוסיה | מארוסיה-קוסוורת' | 23 | בריטניה מקס צ'ילטון | 1-19 |
נהגים וקבוצות > שינויים בנהגים

מיכאל שומאכר סיים את חוזהו בקבוצת מרצדס לאחר 3 עונות. לפני שומאכר עמדה האפשרות לחתום על חוזה לעונה נוספת, אך הוא בחר שלא לעשות כן ולפרוש בפעם השנייה. לואיס המילטון הוחתם במקומו של שומאכר. המילטון, נהגה של קבוצת מקלארן, עזב את הקבוצה לאחר 14 שנים שבהן נהג בשורותיה ואף זכה בשורותיה באליפות בעונת 2008.
סרחיו פרס, נהגה של קבוצת סאובר, הוחתם בקבוצת מקלארן כמחליפו של המילטון.
ניקו הולקנברג עזב את קבוצת פורס אינדיה לאחר עונה אחת בלבד ועבר לקבוצת סאובר במקומו של פרז. הולקנברג הצטרף של אסטבן גוטיירס, ששימש בשתי העונות הקודמות כנהג מבחן בסאובר. אדריאן סוטיל, שחזר לאחר שנה ללא פעילות, הוחתם במקומו של הולקנברג בפורס אינדיה.
ולטרי בוטאס ששימש כנהג מבחן בקבוצת ויליאמס מאז שנת 2010 הצטרף לקבוצה כנהג.
לוח המרוצים

| סיבוב | מיקום | תאריך | פול פוזישן | הקפה מהירה | מנצח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אוסטרליה מלבורן, אוסטרליה | 17 במרץ 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | פינלנד קימי רייקונן | פינלנד קימי רייקונן |
| 2 | מלזיה קואלה לומפור, מלזיה | 24 במרץ 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | מקסיקו סרחיו פרס | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 3 | הרפובליקה העממית של סין שנגחאי, סין | 14 באפריל 2013 | בריטניה לואיס המילטון | גרמניה סבסטיאן פטל | ספרד פרננדו אלונסו |
| 4 | בחריין שאקיר, בחריין | 21 באפריל 2013 | גרמניה ניקו רוזברג | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 5 | ספרד ברצלונה, ספרד | 12 במאי 2013 | גרמניה ניקו רוזברג | מקסיקו אסטבן גוטיירס | ספרד פרננדו אלונסו |
| 6 | מונקו מונטה קרלו, מונקו | 26 במאי 2013 | גרמניה ניקו רוזברג | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה ניקו רוזברג |
| 7 | קנדה מונטריאול, קנדה | 9 ביוני 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | אוסטרליה מארק ובר | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 8 | בריטניה סילברסטון, בריטניה | 30 ביוני 2013 | בריטניה לואיס המילטון | אוסטרליה מארק ובר | גרמניה ניקו רוזברג |
| 9 | גרמניה הוקנהיימרינג, גרמניה | 7 ביולי 2013 | בריטניה לואיס המילטון | ספרד פרננדו אלונסו | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 10 | הונגריה בודפשט, הונגריה | 28 ביולי 2013 | בריטניה לואיס המילטון | אוסטרליה מארק ובר | בריטניה לואיס המילטון |
| 11 | בלגיה סטבלו, בלגיה | 25 באוגוסט 2013 | בריטניה לואיס המילטון | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 12 | איטליה מונזה, איטליה | 8 בספטמבר 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | בריטניה לואיס המילטון | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 13 | סינגפור מרינה ביי, סינגפור | 22 בספטמבר 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 14 | קוריאה הדרומית יונגן, קוריאה הדרומית | 6 באוקטובר 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 15 | יפן סוזוקה, יפן | 13 באוקטובר 2013 | אוסטרליה מארק ובר | אוסטרליה מארק ובר | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 16 | הודו אוטר פרדש, הודו | 27 באוקטובר 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | פינלנד קימי רייקונן | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 17 | איחוד האמירויות הערביות אבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות | 3 בנובמבר 2013 | אוסטרליה מארק ובר | ספרד פרננדו אלונסו | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 18 | ארצות הברית אוסטין, ארצות הברית | 17 בנובמבר 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל | גרמניה סבסטיאן פטל |
| 19 | ברזיל סאו פאולו, ברזיל | 24 בנובמבר 2013 | גרמניה סבסטיאן פטל | אוסטרליה מארק ובר | גרמניה סבסטיאן פטל |
תוצאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| נקודות | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 |
אנטון מירנצ'וק

אנטון אנדרייביץ' מירנצ'וק (ברוסית: Антон Андреевич Миранчук, נולד ב-17 באוקטובר 1995 בסלאביאנסק-על-קובאן, קרסנודר, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי שלאחרונה שיחק בעמדת הקשר בלוקומוטיב מוסקבה. שחקן נבחרת רוסיה, הוא אחיו התאום של אלכסיי מירנצ'וק.
קריירת מועדונים > לוקומוטיב

אנטון בוגר הכדורגל בקובאן. יחד עם אחיו התחיל לשחק במועדון אולימפ סלאביאנסק-על-קובאן. אחרי כמה שנים האחים הגיעו למוסקבה והצטרפו ל"ספרטק", שבה לא נשארו זמן רב. ב-2011, הם עברו ל"לוקומוטיב". אנטון עשה את הופעת הבכורה שלו במדי לוקומוטיב ב-30 באוקטובר 2013 במשחק הגביע נגד "רוטור". בעונות 2014/15 ו-2015/16 המשיך להתאמן בלוקומוטיב אך לא עלה על המגרש.
הוא הופיע לראשונה באליפות רוסיה ב-9 באפריל 2017, כשנכנס כמחליף במשחק נגד "רוסטוב". ב-19 באוקטובר 2017 כבש שער במשחק במסגרת המחזור השלישי של שלב הבתים בליגה האירופית נגד "שריף" (1:1).
קריירת מועדונים > לוקומוטיב > לבאדיה

ב-2016, הושאל לקבוצת "לבאדיה" האסטונית. את הופעת הבכורה שלו באליפות אסטוניה ערך ב-2 באפריל במשחק נגד "נומה". במשחק הבא הוא הבקיע את שער הניצחון, כשבאמצע המחצית השנייה הוחלף.
קריירה בנבחרת

בדצמבר 2012, צוות האימון של נבחרת רוסיה עד גיל 17, בראשות דמיטרי אוליאנוב זימן את מירנצ’וק ליטול חלק במשחקי הטורניר לזכר של גרנאטקין. הנבחרת זכתה בטורניר. הוא שיחק גם עבור נבחרות הנוער של רוסיה עד גיל 18 ו-19.
ב-3 ספטמבר 2017 שיחק במשחק הנבחרת נגד דינמו מוסקבה, הבקיע שער בדקה ה-22. את הופעתו הבינלאומית הראשונה ערך ב-7 באוקטובר 2017 במשחק הידידות נגד הנבחרת הלאומית של דרום קוריאה.
תארים

*אליפות רוסיה: 2017/2018
אנטון במדי נבחרת רוסיה במשחק עם דרום קוריאה, 2017
אפרים קארש

| --- | --- |

אפרים קארש, 2016
 לידה:  6 בספטמבר 1953 (בן 71) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, קינגס קולג' לונדון, אוניברסיטת קולומביה, בית הספר לכלכלה של לונדון, סורבון 
 בן או בת זוג:  Inari Rautsi 
 
אפרים קארש (באנגלית: Efraim Karsh; נולד ב-6 בספטמבר 1953) הוא היסטוריון ישראלי-בריטי, לשעבר ראש המחלקה ללימודי המזרח התיכון בקינגס קולג' שבלונדון, וכיום ראש המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. מבקר חריף של ההיסטוריונים החדשים, ושל התזה הפוסטקולוניאלית ביחס לאסלאם במערב. חיבר יותר מ-100 מאמרים מקצועיים ו-16 ספרים במרוצת השנים.
חייו

אפרים קארש נולד וגדל בישראל. הוא בוגר לימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון והשפה הערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, ורכש תואר שני ושלישי בחוג ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדיסרטציה הגיש בשנת 1984 תחת הכותר: "נייטרליות ומדינות קטנות".
לאחר שסיים את התואר הראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון, הוא היה חוקר בצה"ל, שם הגיע לדרגת סרן.
קארש חקר ולימד באוניברסיטאות קולומביה, הרווארד, הסורבון, בבית הספר לכלכלה של לונדון, באוניברסיטת הלסינקי, במכון הבינלאומי למחקרים אסטרטגיים בלונדון, במכון קנאן ללימודי רוסיה בעיר הבירה וושינגטון, ובמרכז יפה למחקרים אסטרטגיים שבאוניברסיטת תל אביב.
קארש חקר ופרסם רבות בנושאי המזרח התיכון, מדיניות חוץ סובייטית, ומדיניות אירופאית, והוא עורך מייסד של מגזין המחקר Israel Affairs. הוא פרשן קבוע בכלי התקשורת, הופיע בתחנות הרדיו ורשתות הטלוויזיה המובילות בבריטניה ובארצות הברית, ותרם מאמרים לעיתונים מובילים, בכללם "הניו יורק טיימס", "לוס אנג'לס טיימס", "וול סטריט ג'ורנאל", ה"טיים" (של לונדון) וה"דיילי טלגרף".
ב-2016 התמנה למנהל מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, תפקיד בו כיהן עד שנת 2021.
היסטוריה אסלאמית

קארש דוחה את הדעה הרווחת במחקר המזרח התיכון ולימודי האסלאם, הרואה אימפריאליזם כקטגוריה המתייחסת לכוחות אירופאיים ולאחרונה, לארצות הברית, ושמתייחסות למוסלמים, בין אם במזרח התיכון או במקום אחר, כקורבנות שסבלו מקולוניאליזם מצד אירופה המערבית, והוא מעמיד במרכז העמדה האסלאמית את הגישה האימפריאליסטית. קארש סובר כי הניסיון המזרח-תיכוני נובע ממצבור מגמות ארוכות טווח בנות המקום, תשוקות, ודפוסי התנהגות, בראש ובראשונה במסורת האימפריאלית האזורית של המילניום. השפעות חיצוניות, בעלות השפעה ככל שיהיו, שיחקו רק תפקיד משני, בין אם הן מהוות כוח עיקרי העומד מאחורי ההתפתחות המזרח תיכונית או הסיבה העיקרית להפכפכות.
קארש פיתח את הטיעונים הללו לראשונה ב"אימפריות החול: המאבק לשליטה במזרח התיכון 1789-1923" (הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1999)- פרשנות מחודשת ומקיפה של מקורות המזרח התיכון המודרני השוללת את עליונותו של המערב ומשייכת אחריות רבה יותר לכוחות אזוריים. קארש מפריך את האמונה של תוכנית אב אירופאית נושנה במזרח התיכון אשר תבוא לשיאה בהשמדה של האימפריה העות'מאנית, כמו גם את הדעה שהכוחות האירופאיים הפרו את אחדותו של המזרח התיכון על ידי יצירתן של מדינות מלאכותיות מהישות הלא מתפקדת שהתהוותה. ב'אימפריאליזם אסלמי: היסטוריה' (אוניברסיטת ייל, 2006) קארש מפתח את טיעוניו. הוא סובר באופן דואלי כי הולדת האסלאם הייתה קשורה באופן שאינו ניתן להתרה לאימפריה, וכי, שלא כמו הנצרות, החזיק האסלאם בשאיפותיו האימפריאליות עד לימינו אלה. סיפורו של האסלאם לפי קארש, היה סיפור של עלייה ונפילה של כוחות תוקפניים ושל חלומות אימפריאליסטיים שלא גוועו מעולם. אפילו כשחלומות אלו שמו לאל כל אפשרות לחברה שלווה ולהתפתחות פוליטית של העולם הערבי-מוסלמי, הם היו מעיין נובע לפנטזיות חוזרות ונשנות של נקמה ותחיה ולמאמצים רצחניים להפוך חזונות ופנטזיות לעובדות ממשיות. האימפריה המוסלמית הגדולה האחרונה, האימפריה העות'מאנית, התכלתה לצורת ח'ליפות ריקה מתוכן. ברם, החלום של דומיננטיות אזורית ועולמית נותר חי במידה רבה. אם כיום אמריקה מגודפת בעולם המוסלמי, אין הדבר כתוצאה ממדיניות ספציפית, כי אם מכיוון שכוחה העולמי הבולט חוסם את הגשמתו של אותו חלום עתיק היומין של השבתה של "התהילה האבודה" של הח'ליפות ויסודה של קהילה חובקת עולם של מאמינים (אומה).
לפי השקפתו של קארש, חזון זה אינו מותחם לשולים וקיצוניים. הדבר הוכח מעבר לכל ספק, גורס קארש, על ידי התמיכה באירועי פיגועי 11 בספטמבר בעולם האסלאמי. בדמיונם ההיסטורי של מוסלמים וערבים רבים, מייצג בן לאדן התגלמות מחודשת של צלאח א-דין, מביסם של הצלבנים וכובש ירושלים. במובן זה, מלחמות בתי האסלאם המיועדות לעליונות עולמית היא משאלה מסורתית ונכבדה שרחוקה מלבוא על סיומה.
ביקורתו של קארש על ההיסטוריונים החדשים

קארש הוא מבקר חריף של ההיסטוריונים החדשים, קבוצת אקדמאים ישראלים שלטענת קארש "שקועים במלאכת שיכתוב ההיסטוריה הישראלית על פי דפוס שהוא פרי רוחם, ושכל קשר בינו לבין המציאות ההיסטורית מקרי בהחלט".
בשנת 1996 פרסם קארש מאמר בכתב העת Middle East Quarterly, בו טען כי ההיסטוריונים החדשים עוסקים בשכתוב ההיסטוריה, ו"מעוותים באופן מתמיד את ההוכחות הגנזכיות על מנת להמציא מחדש את ההיסטוריה הישראלית בדמות שהתוו לעצמם". קארש אף מספק דוגמאות רבות שבהן ניתן לראות לטענתו כי ההיסטוריונים החדשים "קוטמים, מעקמים ומעוותים" את המסמכים העיקריים. בשנת 1999 יצא המאמר כספר בשם פיברוק ההיסטוריה הישראלית: "ההיסטוריונים החדשים".
בתגובה לביקורת, פרסמו כמה מההיסטוריונים החדשים, בהם אבי שליים ובני מוריס, מאמרי תגובה שבהם השיבו לטענותיו של קארש. בני מוריס פרסם שתי תגובות, האחת מיידית וקצרה ב-1996 והשנייה ארוכה ומפורטת ב-1998, ובהן האשים את קארש עצמו ב"בליל של עיוותים, חצאי-אמיתות, ושקרים מובהקים", ובתגובה, פרסם קארש התקפה על מאמרו של מוריס, והאשים אותו ב"עיוותים מחלחלים ומושרשים". מוריס האשים את קארש בסילוף ההיסטוריה ב"דרך ההשמטה": התעלמות מעובדות ומראיות וברירה בקפידה של המסמכים שיעזרו להוכיח את טיעוני ההיסטוריון. כדוגמה לכך, הציג את טענתו של קארש בספרו "Palestine Betrayed"‏ (2010), שהמוני ערביי ארץ ישראל קיבלו בברכה את החלטת החלוקה של האו"ם ב-1947.
ספרים שכתב

Palestine Betrayed/ Efraim Karsh. London: Yale University Press, 2010
Arab imperialism: the tragedy of the Middle East/ Efraim Karsh. Ramat Gan: Begin-Sadat Center for Strategic Studies, Bar Ilan University, 2006
Islamic Imperialism: a history/ Efraim Karsh. New Haven: Yale University Press, 2006.
ערפאת - האיש ומלחמתו בישראל. תל אביב: ספרית מעריב, תשס"ה 2004.
Rethinking the Middle East/ Efraim Karsh. London; Portland, OR: F. Cass, 2003
מלחמת אוסלו. אנטומיה של הונאה עצמית. רמת גן: מרכז בס"א, אוניברסיטת בר-אילן, 2003.
Fabricating Israeli history: the 'new historians'/ Efraim Karsh. second edtion. London: F. Cass, 2000
פיברוק ההיסטוריה הישראלית: "ההיסטוריונים החדשים". תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
Empires of the sand: the struggle for mastery in the Middle East, 1789-1923/ Efraim Karsh and Inari Karsh. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1999
שכתוב ההיסטוריה של ישראל. רמת אביב, תל אביב: מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, 1997.
Lessons for arms control in a changing Middle East/ Ramat-Gan: Bar-Ilan University Press, 1996
The Gulf conflict, 1990-1991: diplomacy and war in the new world order/ Lawrence Freedman and Efraim Karsh. Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1993
צדאם חוסיין: ביוגרפיה פוליטית/ אפרים קארש ואינרי ראוטסי; תרגם מאנגלית: עמנואל לוטם. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור (מערכות), תשנ"ב 1991
Saddam Husayn: a political biography/ Efraim Karsh and Inari Rautsi. London: Brassey's, 1991
The Soviet Uniion and Syria: the Asad years/ Efraim Karsh. London: Royal Institute of International Affairs, 1988
The cautious bear: Soviet military engagement in Middle East wars in the post-1967 era/ Ephraim Karsh. Boulder, Colo.: Westview Press, 1985
The cautious bear: Soviet military engagement in Middle East wars in the post-1967 era/ Efraim Karsh. Boulder, Colo.: Westview Press, 1985
The Iran-Iraq War, 1980-1988/ Ospery Publishing, 2002.