stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרפנטרז
תולדות הלהקה > מותה של קרן

במהלך שהותה בת החודשיים בבית החולים בניו יורק עלה משקלה של קרן בכ-13.6 קילוגרם. העלייה המהירה במשקל הכבידה על לבה, שניזוק במהלך שנות מחלתה. בבוקר יום שישי ה-4 בפברואר 1983 לקתה בדום לב בבית הוריה בדאוני והובהלה לבית החולים הקהילתי של דאוני, שם הוכרז מותה לאחר 20 דקות. באותו יום התכוונה לחתום על מסמכי הגירושין שלה.
בנתיחה שלאחר המוות נקבע כי מותה של קרן נבע מנזק ללב כתוצאה מאנורקסיה נרווזה. בדו"ח הנתיחה מצוינת גם קכקסיה, מצב של משקל נמוך, חולשה והידרדרות פיזית כללית. כמו כן, הדו"ח מציין שהנזק ללב נגרם על ידי החומר אמטין. זה עשוי להעיד על כך שקרן צרכה את התרופה איפקק שנועדה לגרום להקאה אצל אנשים שבלעו רעל, אם כי אין ראיות לכך שצרכה אותה.
טקס הלוויה נערך ב-8 בפברואר 1983 בכנסייה המתודיסטית המאוחדת בדאוני. גופתה של קרן הונחה בארון לבן, לבושה בוורוד. אלפי אבלים חלפו על פני הארון, ביניהם ידידותיה דורות'י המיל, אוליביה ניוטון-ג'ון, פטולה קלארק, קריסטינה פררה ודיון וורוויק.
ב-12 באוקטובר 1983 קיבלו הקרפנטרז כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, קרוב לתיאטרון קודאק. ריצ'רד קרפנטר והוריו הרולד ואגנס הגיעו לטקס חניכת הכוכב, וכך גם מעריצים רבים.
מותה של קרן הפנה את תשומת לב התקשורת לאנורקסיה נרווזה ולבולימיה. מספר ידוענים גילו כי הם סובלים מהפרעות אכילה, ביניהם דיאנה, הנסיכה מוויילס והשחקנית טרייסי גולד. פניות לבתי חולים בנוגע להפרעות אכילה אלה הלכו וגברו. הציבור ידע מעט על הפרעות אלה לפני מותה, ולכן הזיהוי והטיפול בהן היו קשים.
בדצמבר 2003 הוצאו גופותיהם של קרן ושל הוריה מקבריהם בבית העלמין פורסט לון שבסייפרס, קליפורניה והועברו לבית העלמין פירס בראדרז ואלי אוקס בווסטלייק וילג', קליפורניה.
תולדות הלהקה > לאחר הקרפנטרז

לאחר מותה של קרן המשיך ריצ'רד להפיק הקלטות של הצמד, ביניהן מספר אלבומים שנגנזו ומספר אלבומי אוסף. "Voice of the Heart", אלבום שכלל מספר שירים גמורים שהוקלטו עבור Made In America ואלבומים קודמים אך בסוף לא נכללו בהם, יצא בסוף 1983 והגיע למעמד אלבום זהב. שני סינגלים יצאו מתוך האלבום: "Make Believe It's Your First Time", גרסה שנייה לשיר שהקליטה קרן לאלבום הסולו שלה ושהיה ב-1979 להיט בביצוע בובי וינטון ו-"Your Baby Doesn't Love You Anymore". הסינגלים הגיעו למקומות ה-7 וה-12 בהתאמה במצעד המוזיקה למבוגרים. ריצ'רד התחתן עם מרי רודולף ב-19 במאי 1984 ולזוג נולדו 4 בנות ובן. לבתו השלישית קרא ריצ'רד מינדי קרן, על שם דודתה המנוחה.
ב-1984 הוציא ריצ'רד אלבום חג מולד בשם "An Old-Fashioned Christmas" שכלל קטעים שהוקלטו עבור אלבום חג המולד הראשון של הקרפנטרז "A Christmas Portrait" ולא נכללו בו, אותם עיבד ריצ'רד מחדש יחד עם חומרים חדשים שהקליט. ב-1987 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Time", ממנו יצא הלהיט "Something in Your Eyes" ששרה דאסטי ספרינגפילד. ב-1997 הקליט אלבום בשם "Pianist Arranger Composer Conductor".
ריצ'רד ספג ביקורת במהלך השנים על כך שהתעקש לפקח על כל פרויקט שתיעד או המחיז את הסיפור של הלהקה בניסיון לשמר את תדמית הלהקה. ב-1987 פעל להגבלת ההפצה של הסרט הקצר "Superstar: The Karen Carpenter Story" של טוד היינז, בו נעשה שימוש בבובות ברבי כדי לתאר את מותה של קרן. על אף שמבקרים חשבו שדמותה של קרן מצוירת בסרט באופן סימפתי, הסרט מציג את משפחת קרפנטר באור לא מחמיא. בסוף הצליח ריצ'רד למנוע את הפצת הסרט בטענה שנעשה בו שימוש בשירים של הקרפנטרז ללא רשות. סרט דרמה טלוויזיוני משנת 1989 בשם "The Karen Carpenter Story" הופק בשיתוף ריצ'רד, קיבל תגובות אוהבות והגיע לקהל רחב. בשבועות הראשונים לאחר שידור הסרט, אזל מלאי תקליטי הקרפנטרז בחנויות תקליטים רבות.
אלבום הסולו של קרן, שנקרא "Karen Carpenter", יצא באוקטובר 1996. בחוברת שצורפה לתקליטור כתב ריצ'רד מדוע החליטה חברת התקליטים A&M לגנוז את האלבום ב-1980. השירים באלבום הם בסגנונות רבים, בהם רוק ("Making Love in the Afternoon" בו מתארח הזמר פיטר סטרה) ובלוז ("Last One Singing the Blues"). את האלבום הפיק פיל רמון, שהפיק גם שירים רבים ללהקתו הקודמת של סטרה, שיקגו.
ב-1995 יצא ביפן, בה זכתה הלהקה להצלחה יוצאת דופן, אלבום אוסף של הקרפנטרז שהרכיב ריצ'רד. האלבום הגיע לראשי המצעדים ונמכר ב-2 מיליון עותקים. לכבוד יום השנה העשירי לצאתו יצא האוסף במהדורה חדשה.
נכון ל-2008 ריצ'רד קרפנטר חי עם אשתו וילדיהם בת'אוזנד אוקס, קליפורניה. הזוג פעיל במספר מיזמים לעידוד אמנות. ב-2004 הוא תרם לקרן לעידוד אמנות בת'אוזנד אוקס 3 מיליון דולר לזכר קרן קרפנטר.
סגנון ותדמית

אחד הגורמים הייחודיים במוזיקה של הקרפנטרז היה שירתה של קרן קרפנטר בקול נמוך. אף על פי ששירה כזאת הייתה קיימת בסגנונות הג'אז והקאנטרי, היו מעט זמרות אלטו בעולם המוזיקה הפופולרית של התקופה. עם זאת, לקרן היה מנעד קולי שהשתרע על פני כשלוש אוקטבות אך קולה הנמוך, אותו כינתה "basement" ("מרתף"), היה עשיר יותר, לדברי ריצ'רד. משום כך עיבד עבורה שירים מקוריים וגרסאות כיסוי בסולמות מתאימים לה, ובעיקר בסולמות רה, מי, פה וסול.
קרן, שהייתה גם מתופפת, ניגנה בחלק גדול מהשירים של הלהקה עד 1974. מכיוון שגובהה היה רק כ-1.63 מטר, קשה היה לראות אותה כשישבה מאחורי התופים בהופעות חיות. היא נאלצה להתפשר עם ריצ'רד ועמדה כששרה בלדות, אך ישבה בשירים המוכרים פחות. במהלך השנים ניגנה פחות פחות על התופים, עד שבאלבום "A Kind of Hush" מ-1976 כבר לא ניגנה כלל.
ריצ'רד היה לרוב המעבד של שירי הקרפנטרז וזכה על כך לתשבחות ממבקרים רבים. רוב עיבודיו הם בסגנון קלאסי, עם כלי מיתר רבים ולעיתים עם כלי נשיפה. בהקלטת השיר "Calling Occupants of Interplanetary Craft", למשל, השתתפו יותר מ-160 זמרים ונגנים. מבקר המוזיקה הנחשב דניאל לוויטין כתב במגזין "Electronic Musician" ש"אחד מהמעבדים המחוננים ביותר שהופיעו במוזיקה הפופולרית הוא ריצ'רד קרפנטר".
הפופולריות של הקרפנטרז הפתיעה לעיתים קרובות את המבקרים. לעיתים קרובות מבקרים התייחסו בביטול למוזיקה של הלהקה, שהתמקדה בבלדות ובפופ איטי, בטענה שהיא תפלה וסכרינית. ב-"The Carpenters: The Untold Story" מאת קולמן, ריצ'רד מדגיש שהוא לא אהב את התדמית הנקייה מדי שמנהלי A&M יצרו ללהקה, ואת הביקורות על הלהקה שהתמקדו בתדמית שלה ולא במוזיקה.
קידום מכירות והופעות

בתחילת דרכם, לאחר צאת אלבומם הראשון, היו הקרפנטרז להקת החימום של ברט בכרך. בהופעה במלון בלאס וגאס בשנת 1974 הסבירה קרן: "ערב אחד הופענו בסעודת צדקה לאחר בכורת "הלו, דולי!", וברט בכרך ניגש אלינו ושאל אותנו אם נרצה לפתוח את המופע שלו בסעודה נוספת שבה הוא אמור להופיע בהמשך השנה. והוא ביקש מאיתנו לעשות משהו שהפך למאוד, מאוד מיוחד עבורנו." ריצ'רד המשיך את דבריה: "הוא רצה שנרכיב מחרוזת משיריו. כל שיר שלו שרצינו לנגן, וזה לקח לנו מספר חודשים. בסוף הגענו ל-8 שירים". המחרוזת קוצרה והוקלטה לאלבומם "Carpenters" שיצא ב-1971. השיר קוצץ מכמעט 13 דקות ל-5 דקות בלבד.
ללהקה היה לוח זמנים תובעני של מסעי הופעות והופעות בטלוויזיה. בין השאר התארחו בתוכניות הטלוויזיה "המופע של אד סאליבן", "The Tonight Show בהנחיית ג'וני קרסון, "המופע של קרול ברנט" ב-1971 וב-1972, "המופע של מייק דאגלס" ב-1971 ו"המופע של ג'וני קאש" ב-1971. הצמד הצטלם להופעת טלוויזיה מיוחדת ב-BBC שהופקה ב-1971. הייתה להם תוכנית שבועית ב-NBC בקיץ של שנת 1971, "Make Your Own Kind of Music". בראיון ברדיו שנערך ב-1980 אמרו שני האחים שלעיתים קרובות הם נוצלו בהופעות טלוויזיה בתחילת שנות השבעים ושהם רצו יותר שליטה במיזמים עתידיים.
במאי 1973 הופיעו הקרפנטרז בבית הלבן מול הנשיא ריצ'רד ניקסון וקאנצלר מערב גרמניה וילי ברנדט.
לפי רשימותיו של ריצ'רד, בין השנים 1971–1975 ביצעה הלהקה יותר מ-100 הופעות בשנה, וב-1974 הגיעה כמות ההופעות ליותר מ-200. כמות ההופעות ושעות האולפן העצומה הייתה מהגורמים לקשיים המקצועיים והאישיים של חברי ההרכב במחצית השנייה של שנות השבעים. באמצע הופעה בלאס וגאס ב-1975 התמוטטה קרן כתוצאה מאנורקסיה נרבוזה שפיתחה. בעקבות זאת נאלצה לבטל סיבובי הופעות בפיליפינים, בבריטניה וביפן. ריצ'רד אמר שהוא מתחרט על שבועות העבודה שנמשכו 6 ואף 7 ימים בתקופה זו, והוסיף שאילו ידע אז מה שהוא יודע היום הוא לא היה מסכים לכך. ריצ'רד פיתח התמכרות לסם מתקוולון שבסוף שנות השבעים התחיל להשפיע על תפקודו והוביל לבסוף להפסקת ההופעות החיות של הלהקה.
חמישה משדרים טלוויזיוניים מיוחדים של הלהקה שודרו בשנים 1976–1980 והשיגו נתוני מידרוג נאים. הראשון בהם, "The Carpenters' Very First Television Special", הגיע למקום השישי בטבלת נילסן. משדרים אלה כללו לרוב קטעי משחק בין השירים, אותם רק קרן חיבבה וריצ'רד לא נהנה מהם. במשדר האחרון של הקרפנטרז, "Music, Music, Music!‎" לא נכללו קטעי משחק והתארחו בו מנחה הטלוויזיה ג'ון דייווידסון והזמרת הנודעת אלה פיצג'רלד שהצטרפו ללהקה בביצוע השירים. רבים מהשירים שבוצעו בו הופיעו על גבי התקליטור "As Time Goes By" שיצא ב-2004. ABC, הרשת ששידרה את המשדר, לא אהבה את החלטת הלהקה להופיע עם שירים בלבד.
מורשת

בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת שנות האלפיים נוצרו מספר סרטים תיעודיים אודות הקרפנטרז בארצות הברית, בבריטניה וביפן. בזכות המוזיקה וסיפור חייה של קרן קרפנטר צברה הלהקה מעריצים חדשים. להקות וזמרים כגון בויז טו מן, כריסטינה אגילרה, גוון סטפני, שנאיה טוויין, אנסטייז'ה, מרי ג'יי בלייג', אלישה קיז וליאן ריימז ציינו את הלהקה כבעלת השפעה על הקריירות שלהם.
ב-1994 יצא אלבום מחווה לקרפנטרז בשם "If I Were a Carpenter", בו ביצעו אמנים שונים שירים של הלהקה בסגנון רוק אלטרנטיבי. על האמנים שניגנו באלבום נמנים שריל קרואו, הקרנבריז, 4 נון בלונדס וסוניק יות'. במהלך השנים אמנים רבים ביצעו גרסאות כיסוי נוספות לשירי הלהקה.
השירים "We've Only Just Begun" ו-"‎(They Long to Be) Close to You" קיבלו את פרסי היכל התהילה של גראמי עבור שירים בעלי איכות הניכרת גם כעבור שנים או בעלי חשיבות היסטורית.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Ticket to Ride ‏(1969)
Close to You ‏(1970)
Carpenters ‏(1971)
A Song for You ‏(1972)
Now & Then ‏(1973)
Horizon ‏(1975)
A Kind of Hush ‏(1976)
Passage ‏(1977)
Christmas Portrait ‏(1978)
Made in America ‏(1981)
Voice of the Heart ‏(1983)
An Old-Fashioned Christmas ‏(1984)
Lovelines ‏(1989)
As Time Goes By ‏(2002)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

The Singles: 1969-1973 ‏(1973)
The Singles: 1974-1978 ‏(1978)
Yesterday Once More ‏(1985)
From the Top ‏(1991)
Interpretations ‏(1995)
Love Songs ‏(1997)
Reflections ‏(1998)
The Singles: 1969-1981 ‏(2000)
The Essential Collection ‏(2002)
Carpenters Perform Carpenter ‏(2003)
Gold: 35th Anniversary Edition ‏(2004)
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של הקרפנטרז, אתר הבילבורד
1 2 3 4 5  לפי הביוגרפיה "The Carpenters: The Untold Story" מאת ריי קולמן, 1994 ISBN 978-0060183455
1 2 3 4  ביוגרפיית הצמד, מתוך האתר הרשמי
↑  רשימת 500 האלבומים הטובים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון
↑  שאלות מעריצים ותשובותיו של ריצ'רד באתר הרשמי של ריצ'רד וקרן קרפנטר
↑  Arranging Master Class: Richard Carpenter מאת דניאל לוויטין (באנגלית)
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אלסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589977705171  BIBSYS: 11037607  BnF: cb13902301s (data)  CiNii: DA10580927  GND: 1215341-2  ISNI: 0000 0001 1530 0733  LCCN: n89635212  MusicBrainz: 4580d83b-093e-4241-91fb-2dd71f5f1f3f  NKC: ko2002151855  NLA: 35153540  RERO: 02-A005780104  SUDOC: 084121068  Trove: 844158  VIAF: 148850985   WorldCat (עם VIAF): 148850985
הגאוגרף שתה את העולם

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Geographer Drank His Globe Away 
 בימוי:  אלכסנדר ולדינסקי 
 הופק בידי:  ואדים גוריאינוב לאוניד לבדב ואלרי טודורובסקי
 תסריט:  אלכסנדר ולדינסקי ראוף קובאייב ואלרי טודורובסקי
 שחקנים ראשיים:  קונסטנטין חבנסקי ילנה ליאדובה אנפיסה צ'רניך
 מוזיקה:  אלכסיי זובארב 
 צילום:  ולדימיר בשטה 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  אולפני החץ האדום Marmot Film
 חברה מפיצה:  Nashe Kino
 הקרנת בכורה:  2013 
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  פרם 
 תקציב:  80 מיליון רובלים
 פרסים:  פרס ניקה  קינוטאבר  פרס נשר הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגֵּאוֹגְרָף שתה את העולם (ברוסית: Гео́граф гло́бус про́пил) הוא סרט קולנוע רוסי עטור שבחים המבוסס על ספרו של אלכסיי איוואנוב באותו שם. הסרט הוקרן במספר פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע לפני שיצא להקרנות מסחריות ב-7 בנובמבר 2013. בסרט כיכבו ילנה ליאדובה וקונסטנטין חבנסקי, שזכו בפרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע על תפקידיהם בסרט.
הסרט השתתף בתחרות המרכזית של פסטיבל קינוטאבר וזכה בפרס הראשי של הפסטיבל. הסרט היה מועמד לפרס נשר הזהב בשש קטגוריות שונות, וזכה בשלוש קטגוריות: הבימוי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר. הוא זכה גם בפרס ניקה בקטגוריות הבימוי הטוב, השחקן הטוב, השחקנית הטובה, הפסקול הטוב ביותר, והסרט הטוב ביותר.
הסרט הוקרן בישראל לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בספטמבר 2013.
תקציר עלילת הסרט

השנה היא 2012. ויקטור סלוז'קין הוא ביולוג בן 37 שאך זה סולק מהמכון למחקר מדעי. בשל הצורך בהכנסה קבועה הוא מתקבל לעבודה כמורה לגאוגרפיה בבית ספר בעיר פרם שבהרי אורל, ללא הכשרה מתאימה בתחום ההוראה. אם לא די בכך, לאשתו נאדיה נמאס ממנו, והיא מסרבת לישון איתו. היא מבקשת ממנו לסיים את הסיפור ביניהם ולמצוא מאהבת באופן שהיא לא תדע על כך. חייו משתנים עם הופעתו של חבר ותיק, בודקין, ועד מהרה נאדיה עצמה מתחילה לנהל רומן עם בודקין, מה שגורם לסכסוך בין שני החברים.
בבית הספר מתקשה סלוז'קין למצוא שפה משותפת עם הכיתה, הילדים נדמים לו פרימיטיבים, נטולי אישיות משל עצמם וחסרי מטרה, ועם הקולגות לעבודה הוא מתקשה עוד יותר. רק המורה לגרמנית קירה מגלה כלפיו אמפתיה, אך גם היא נמשכת יותר לבודקין. כשמתגלה שבודקין עזב אותה לטובת נאדיה, קירה מנסה להאשים את סלוז'קין, והוא בתגובה שותה אלכוהול בדירתה ונרדם אצלה במקלחת.
לאחר שהוא מפסיד במשחק קלפים עם אחד מתלמידי הכיתה, סלוז'קין מסכים לצאת עם תלמידי הכיתה למסע בטבע אל הנהר קטמאראן. כבר ברכבת סלוז'קין שותה יותר מדי ומתעמת עם התלמיד המופרע של הכיתה, גראדוסוב, לעיני התלמידים, שמצלמים את התקרית בטלפונים הניידים. תלמידי בית הספר, שגם ככה לא מתייחסים אליו כאל מורה אלא כאל חברם, ממנים אותו למפקד המסע שלהם.
ביום האחרון למסע יוצא הגאוגרף לכפר הסמוך כדי לארגן תחבורה לתחנת הרכבת. מתלווה אליו גם מאשה, תלמידה נאה מבני כיתתו, שהוא מאוהב בה בחשאי. בדרך לכפר מאשה עצמה מתוודה שהיא מאוהבת בו, הוא משיב לה שרגשותיהם הדדיים אך הם אינם יכולים להיות יחד מסיבות מובנות – הוא מורה והיא תלמידה, שלא לדבר על הבדלי הגילים ביניהם. פורצת סערה, והם נרטבים עד לשד עצמותיהם. בהגיעם לכפר, הם מגלים שכמעט אף אחד לא חי שם, וזהו כפר נטוש. מאשה כמעט מאבדת את ההכרה מרוב קור, והוא מנסה להרים אותה, אך חש באפיסת כוחות. בלילה הם מגלים בית מלא אנשים ובו תנור דולק. מאשה נרדמת על גרם המדרגות כשהיא לבושה בבגדיה הרטובים; סלוז'קין מפשיט אותה, מחמם את גופה, מקרב אותה אל התנור הדולק, ומונע ממנה להירדם.
בבוקר המחרת הם חוזרים למחנה ורואים שהתלמידים האחרים כבר הגיעו ליעד האחרון של המסע. לאחר הטיול מגלה מנהלת בית הספר את הסרטון שהילדים צילמו ברכבת ואודות המסע המסוכן. היא מאלצת את סלוז'קין להתפטר, והוא עוזב את בית הספר, שוב ללא כסף, אפילו לא לסיגריה.
שחקנים ודמויות

ויקטור סלוז'קין (קונסטנטין חבנסקי) - מורה לגאוגרפיה.
נדיה (ילנה ליאדובה) - אשתו של ויקטור.
מאשה (אנפיסה צ'רניך) - תלמידה בבית ספר.
פרסים ומועמדויות

| פרסים> פרס | פרסים> תאריך/שנת הענקה | פרסים> קטגוריה | פרסים> מקבל הפרס | פרסים> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פסטיבל הסרטים קינוטאבר | ‏2013 | הפרס הראשי | אלכסנדר ולדינסקי | זכייה |
| פסטיבל הסרטים קינוטאבר | ‏2013 | המוזיקה הטובה ביותר | אלכסיי זובארב | זכייה |
| פסטיבל הסרטים קינוטאבר | ‏2013 | השחקן הטוב ביותר | קונסטנטין חבנסקי | זכייה |
| פסטיבל הסרטים קינוטאבר | ‏2013 | הפרס המיוחד מטעם ההוליווד ריפורטר | אנפיסה צ'רניך | זכייה |
| פרס נשר הזהב | ‏2013 | הסרט הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי | מועמדות |
| פרס נשר הזהב | ‏2013 | השחקן הטוב ביותר | קונסטנטין חבנסקי | זכייה |
| פרס נשר הזהב | ‏2013 | השחקנית הטובה ביותר | ילנה ליאדובה | זכייה |
| פרס נשר הזהב | ‏2013 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אלכסנדר רובאק | מועמדות |
| פרס נשר הזהב | ‏2013 | הפסקול הטוב ביותר | אלכסיי זובארב | מועמדות |
| פרס הפיל הלבן | ‏2013 | הסרט הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי | זכייה |
| פרס הפיל הלבן | ‏2013 | השחקן הטוב ביותר | קונסטנטין חבנסקי | זכייה |
| פרס הפיל הלבן | ‏2013 | השחקנית הטובה ביותר | ילנה ליאדובה | זכייה |
| פרס ניקה | ‏2013 | הסרט הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי | זכייה |
| פרס ניקה | ‏2013 | השחקן הטוב ביותר | קונסטנטין חבנסקי | זכייה |
| פרס ניקה | ‏2013 | השחקנית הטובה ביותר | ילנה ליאדובה | זכייה |
| פרס ניקה | ‏2013 | הבימוי הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי | זכייה |
| פרס ניקה | ‏2013 | הפסקול הטוב ביותר | אלכסיי זובארב | זכייה |
| פרס ניקה | ‏2013 | התסריט הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי, ראוף קובאייב, ואלרי טודורובסקי | מועמדות |
| פרס ניקה | ‏2013 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אלכסנדר רובאק | מועמדות |
| פרס ניקה | ‏2013 | פריצת השנה | אנפיסה צ'רניך | מועמדות |
הערות שוליים

↑  שי רינגל, ‏אל תחמיצו: אלימות, ערפדים וסוחטי דמעות ביפנית, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2013
↑  הגאוגרף שתה את העולם
רכיוצפלוס

| רכיוצפלוס |
| --- | --- |
 איור של הגולגולת
תקופה
סוף פרם, 258–254 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
תת־סדרה:: Anomodontia
משפחה:: Rhachiocephalidae
סוג:: רכיוצפלוס
שם מדעי
 Rhachiocephalus

רכיוצפלוס (שם מדעי: Rhachiocephalus) הוא סוג של זוחל תראפסיד מקבוצת הדיצינודונטים שחי בסוף תקופת הפרם. מאובניו התגלו בדרום אפריקה ב-1876 לצד פאונת יצורים דומים כמו הדיקטודון והכיסטצפאלוס.
הרכיוצפלוס היה מהגדולים שבדיצינודונטים של הפרם והוא הגיע לאורך של מעל 2.5 מטר. הגולגולת היחידה שלו שמצאו הגיעה לאורך 1.5 מטר והיא הייתה ארוכה ורחבה. ליצור זה היה חסר זוג השיניים הקדמיות דמויות שיני הסנאי שבלטו למרבית קרוביו הקטנים. עם זאת הוא היה בעל לוחיות קרניות גדולות לצד הלחיים. הוא היה שטוח בצורתו ואולי חי בדומה לתנין באורח חיים אמפיבי.
כמו מרבית קרוביו הוא נכחד עם ההכחדה הקטלנית של הפרם לפני 252 מיליון שנה.
טאפינוצפלוס

| טאפינוצפלוס |
| --- | --- |
 איור של טאפינוצפלוס. מאחורה נראים 2 פרטים המשתמשים בגולגולותיהם ללחימה הדדית
תקופה
אמצע פרם, 268.8–260.4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
תת־סדרה:: דינוצפאליה
משפחה:: Tapinocephalidae
סוג:: טאפינוצפלוס
מין:: Tapinocephalus atherstonei
שם מדעי
 Tapinocephalus

טאפינוצפלוס (שם מדעי: Tapinocephalus; מילולית: "ראש צנוע") הוא סוג של סינאפסיד גדול ביותר מהקבוצה דינוצפאליה, אשר התקיים כמו קרוביו בתקופת הפרם שבסוף עידן הפלאוזואיקון. בדומה לקרוביו הוא היה בעל גולגולת דמוית קסדה שהייתה קטנה יחסית לגודלו של היצור הנושא אותה ומכאן משמעות שמו. המאובנים של זוחל זה התגלו בתצורות אברהמסקרל (אנ') שבדרום אפריקה באזור הקארו. הוא נקרא ב-1876 בידי החוקר המפורסם ריצ'רד אוון.
הטאפינוצפלוס נחשב לגדול ביותר בתראפסידים והוא הגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל 1.5-2 טונות. הוא היה בעל רגליים קצרות שפנו החוצה מהגוף, שרירי כתפיים רחבים וחזקים ובקצם הייתה גולגולת דמוית-קסדה קטנה שדמתה לגולגולת של כבש או של פכיצפלוזאורוס ונועדו אולי להתנגחות הדדית של זכרים יריבים. בקצה הגולגולת היו פתחי נשימה גדולים והלסתות היו קטנות וחלשות ונועדו לאכילת צמחייה. במראהו הוא דמה מאוד למוסצ'ופס (Moschops).
יצור איטי זה היה אוכל צמחים שאולי חי בסמוך לביצות או גדות נהר בעדרים. הגולגולת שלו עזרה לו להתנגח עם יריביו ולספוג את החבטות.
קוטילורוניצוס

| קוטילורוניצוס |
| --- | --- |
 
תקופה
פרם, 279.5–272 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
סדרה:: פליקוזאוריה
משפחה:: Caseidae
סוג:: קוטילורוניצוס
מינים
 C. romeri  C. hancocki  C. bransoni
שם מדעי
 Cotylorhynchus ‏סטובל, 1937

איור של קוטילורוניצוס
קוטילורוניצוס (שם מדעי: Cotylorhynchus) הוא סוג של פליקוזאור גדול אשר חי בתקופת הפרם לפני 279.5-272 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו ב-1937 באוקלהומה ובטקסס.
הקוטילורוניצוס היה הגדול שבבני קבוצת הפליקוזאורים לאחר הסוג אלירזאורוס והיה בעל רגליים רחבות, גוף שטוח וראש קטן ביותר ביחס לממדיו. הוא הגיע לאורך 6 מטרים ולמשקל של יותר מ-2 טון. לזוחל זה הייתה לסת עליונה גדולה בהרבה מהתחתונה והוא היה בעל נחיריים רחבות שאולי דמו לפתחי נשימה של חיות ימיות. הרגליים היו כבדות, בעלות טפרים ארוכים והם בלטו מצידי גופו. ככל הנראה הוא היה יצור צמחוני איטי שאולי חי בדומה לצב ים מודרני והשתמש ברגליו הארוכות כדי לנוע ביבשה באיטיות, אך אולי שחה במהירות גדולה יותר. בניגוד לרוב הזוחלים אצל הקוטילורוניצוס היו רמזים לכך שהיה בעל סרעפת שעזרה לו לנשום תוך כדי תנועתו.
בסוג זה נמצאו 3 מינים, 2 מהם התגלו באוקלהומה ואחד בטקסס. הגדול מביניהם היה המין Cotylorhynchus romeri.
מגאנוירופיס

| מגאנוירופיס |
| --- | --- |

תקופה
פרם 280 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: מגאנויסופטרים
משפחה:: Meganeuridae
סוג:: מגאנוירופיס
מינים
 Meganeuropsis americana  Meganeuropsis permiana
שם מדעי
 Meganeuropsis

מגאנוירופיס (שם מדעי: Meganeuropsis) הוא סוג נכחד של חרק דומה לשפירית גדולה אשר חי ביערות השרכים העצומים של הפרם. חרק זה היה קרוב למגאנוירה, אך היה מעט קטן יותר.
מאובני חרק זה התגלו ב-1937 בקנזס והכיל 2 מינים. המאובנים שנמצאו הכילו שרידי כנף באורך 330 מ"מ והחרק עצמו הגיע לאורך 430 מ"מ ולמוטת כנפיים של 690-710 מ"מ. דבר זה הופך את המגאנוירופיס לאחד החרקים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם, לצד המגאנוירה, המזותהיירוס והמגאטיפוס (אנ') מאותו הזמן.
החרק הגדול היה טורף שצד פרוקי-רגליים קטנים ממנו, ראשנים ודו-חיים קטנים. עם זאת עקב גודלו הוא היה חייב לקלוט כמויות רבות של חמצן. כשיערות השרכים דעכו נידון החרק להכחדה.
אנטאוזאורוס

| אנטאוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
פרם, 266–260 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
סדרה:: תראפסידה
תת־סדרה:: דינוצפאליה
משפחה:: אנטאוזאוריים
סוג:: אנטאוזאורוס
מין:: Anteosaurus magnificus
שם מדעי
 Anteosaurus
תחום תפוצה


אנטאוזאורוס (שם מדעי: Anteosaurus; מיוונית: "לטאת אנטאוס") הוא סוג של סינאפסיד גדול בן לקבוצה דינוצפאליה אשר חי בדרום אפריקה במשך תקופת הפרם שבעידן הפלאוזואיקון. הוא חי לפני 266-260 מיליון שנה ונכחד לקראת סוף הפרם. מינים שונים השתייכו בעבר לסוג אך כיום ישנו רק מין אחד בו - Anteosaurus magnificus שנחקר ב-1921.
האנטאוזאורוס היה זוחל קרוב ליונקים שהיה אוכל בשר גדול. הוא הגיע לאורך 5-6 מטר ולמשקל 500-600 ק"ג. דבר זה הופך אותו לטורף הסינאפסידי הגדול ביותר שהתקיים. הוא היה בעל גולגולת גבוהה באורך 80 ס"מ שהייתה בעלת מבנה גרמי. המבנה של השיניים הקדמיות דמה לניבים שנועדו לקרוע בשר ושיניים קטנות יותר לצד הלחי שנועדו לחתוך מזון. המבנה של הלסת מזכיר לסת של טירנוזאורוס והשיניים בלטו גם כשהפה היה סגור.
חוקרים מסוימים סברו שמבנה גופו הכבד מנע ממנו להיות טורף מוצלח ביבשה ואולי הוא חי בדומה לתנין וארב לטרף במים. הם תומכים את זה בצורת ראשו הגדולה, זנבו הרחב והשטוח וטפריו החלשות. חוקרים אחרים טוענים שאולי היה קרוב לשטחי מים אך היה יכול גם לצאת החוצה ולרדוף אחרי טרף איטי, למשל דינוצפאלים אחרים.
מבנה הגולגולת העבה שהזכירה בצורתה גולגולת כבש או פכיצפלוזאורוס אולי שימשה לתחרות בין יריבים אך ייתכן ששימשה גם כאיל ניגוח המוטח חזק בטרף ופוצע אותו.
לונה צ'מטאי-סלפטר

לונה קורלימה צ'מטאי-סלפטר (באנגלית: Lonah Chemtai Korlima; נולדה ב-12 בדצמבר 1988) היא אתלטית ישראלית ילידת-קניה. זוכת מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) בריצת מרתון וסגנית מרתון ניו יורק (2022), אלופת אירופה (ברלין 2018) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בריצת 10,000 מטר ושיאנית אירופה בריצת 10 ק"מ (כביש), בתוצאה שדירגה אותה כשנייה בכל הזמנים כשנקבעה (30:05 דקות). בנוסף לכך, היא שיאנית ישראל הנוכחית בריצות ל-2000 מטר, 3,000 מטר, 5 ק"מ (כביש), 10000 מטר, 10 ק"מ (כביש), 15 ק"מ, 20 ק"מ, חצי מרתון, ובמרתון, ושיאנית ישראל בעבר בריצת 1500 מטר ובריצת 5000 מטר.
צ'מטאי-סלפטר היא האתלטית הישראלית היחידה שזכתה בתואר אלופת אירופה.
הוועד האולימפי הישראלי בחר בלונה צ'מטאי-סלפטר כספורטאית המצטיינת לשנת 2022.
ייצגה את ישראל ב-3 אולימפיאדות (ריו דה ז'ניירו 2016, טוקיו 2020 ופריז 2024).
ביוגרפיה

צ'מטאי נולדה וגדלה בקפקנייאר שבמחוז ריפט ואלי במערב מדינת קניה, למשפחה משבט פוקוטס, תת-שבט הקלנג'ין. בילדותה הצטיינה בכדורגל, אך עקב התנגדות אביה לא פנתה לעיסוק בספורט.
בשנת 2008 הגיעה לראשונה לישראל, על מנת לעבוד כאם בית בביתו של הקונסול הקנייתי בישראל. במהלך ריצה בפארק הרצליה הבחין בה מאמן אתלטיקה, והפנה אותה למועדון "אתלטי אורן השרון". היא החלה להתאמן יחד עם האתלט זוהר זימרו, ובשנים הבאות התחרתה בתחרויות בריצות בינוניות ארוכות. במהלך אימוניה הכירה צ'מטאי את המאמן הישראלי דן סלפטר, שהיה לבן-זוגה ולמאמנה, במועדון מכבי תל אביב.