ספר עיר הגבירות
תמות

בשיחות בין כריסטין לגבירות, הקוראים למדים מידע היסטורי ואחר אשר פחות ידוע - כמו שאת האלפבית הלטיני המציאה אישה. הספר הוא ייחודי בכך שהוא לא רק מדבר על מעלות של נשים - אם כי זהו ערך מרכזי בספר, כל גבירה שמסופרת או מוזמנת לעיר היא בעלת מעלות שאמורות להוות דוגמה לנשים באשר הן - אלא גם מפרקת את הסקסיזם והמיזוגיניה, וחווה דעה על המקורות של גישות אלו. בין הנושאים הנידונים בספר הם אונס כפשיעה, הזיקה של נשים לחינוך, וכשרונן בממשל.
נושאים שבהן דנות הגבירות כוללים:
אהבה: אל מול האשמות מצד גברים בספרות של התקופה שנשים הן שטחיות ונטולות יכולת לאהוב, קריסטין מסיקה מהדוגמאות הרבות של המידות הטובות שלנשים יש יכולת עילאית לאהוב, בין אם מדובר באהבת האל או אהבה כרעיה.
נאמנות: אותם סופרים טענו רבות שנשים הן נחותות מוסרית ושכלית, ולכן אין להן את אותה הנאמנות שיש לגברים. קריסטין כופרת ברעיון זה, שוב בעזרת שלל דוגמאות מההיסטוריה ומהמיתולוגיה.
נישואים: קריסטין עונה לטוענים שאין נשים ראויות לבוא בברית הנישואין במעלותיהן הרבות של נשים כנשות חיל במסגרת המשפחתית.
גבריות: כדי לפרק את הגישות המיזוגיניות שהם החוט המקשר בספר, קריסטין מנתחת את הגברים שמחזיקים בדעות אלה, ומגיעה למגוון מסקנות לגביהם, כמו למשל על פי טענת המידות הטובות, שהמיזוגיניה העיקרית היא אשמת "גברים זקנים ואימפוטנטים" שמפיצים רעיונות רעילים מתוך תסכול. בסופו של דבר, היא מסיקה שגברים ונשים כאחד מסוגלים לטוב או רוע, ואין בכך בסיס מגדרי.
נשיות: קריסטין מתחילה את הספר בהבעת סלידתה מהיותה אישה, כשהיא משוכנעת שנשים הן רעות מטבען, כפי שאף נלמד בכנסייה, לגבי החטא הקדמון של חווה. הספר הוא בין היתר מין מסע על התודעה לגבי ערכן של נשים. היא מדברת על שוויון זכויות בעיקר בצורה עקיפה, ועל העיר המדומיינת שלה כמפלט מגברים, שעליהן אין היא סומכת שהם באמת מסוגלים להתייחס אל נשים בכבוד.
דת: בחברה האובר-דתית של צרפת בימי הביניים, הדרך כמעט היחידה לשכנע ברעיונות היה לבסס אותם ברצונו של אלוהים, וקריסטין עושה זאת לכל אורך הספר, בין היתר בשימוש דמויות אהובות מן הדת כדוגמאות. היא טוענת בין היתר שאלוהים אוהב נשים באותה מידה שהוא אוהב גברים, כבסיס לכך שעל גברים להתייחס יותר טוב לנשים.
כוח: חברתית ומשפטית, כל הכוח בתקופתה של דה פיזאן היה בידי גברים. על אף שהיא סוגרת את ספרה באמירה לנשים לציית לבעליהן, מספר רב מאוד מתוך הסיפורים הם דווקא על נשים עצמאיות, וכך גם המסקנות של קריסטין והגבירות לגבי השכלה וריבונות גופנית, אשר מרמזים שהיא ביקשה לקדם עצמאות של נשים במידה גדולה יותר מאשר יכלה לכתוב באופן מוצהר.
הספר גם עוסק במספר נושאים פילוסופיים:
אמת ושקר: קריסטין לא רק כופרת במסקנותיהם של הסופרים שעוררו את התנגדותה, היא מתייחסת אל טענותיהם כשקריות, ומנסה לבודד כל טענה וטענה כדי לפרק אותה ולתקן תפישות מעוותות שהתפתחו בעטיה.
הרוחני והגשמי: נשים בימי הביניים חיו תחת מגוון הגבלות, לא רק בציפיות לגבי התנהגותן, שהייתה ממושטרת בכל היבטיה, אלא בגם באופן שהיו לעיתים קרובות הופכות לאובייקטים מיניים של גברים, ראו בהן לחליפין מקור להנאה ומקור לפיתוי. הדבר עמד בבסיס לגיטימציה רחבה של אונס, שהאופי הפלילי שלו מדובר בחלק השני של הספר. בחלק השלישי, מרחיבה קריסטין את היריעה, כשהיא והגבירות מדברות על קדושות מעונות, שלרוב גם חוו ביזוי ועינוי מיני כחלק מתלאותיהן. אחרי שהנשים נשרפו, עונו, והוכו, על פי קריסטין, האונס שלהן נועד לפרק את הכבוד האחרון שהיה להן, את הקשר שלהן עם אלוהים.
כתיבה כאמצעי לניכוס מחדש: קריסטין באופן מכוון מכניסה את עצמה לתוך הספר, שנועד להיות שופר וזרקור וקריאה לא רק לכל הנשים, אלא גם לכל הגברים, ומיועד לשנות תפישות בחברה כולה. היא לא רק מעצימה את עצמה באופן הזה, היא מבקשת להחזיר את הכבוד האבוד של בנות מגדרה. פרסום עבודה כתובה היה אז כמעט הדרך היחידה להפיץ רעיונות; וכמי שביקשה לשנות את התפישה, בין היתר, של נשים כחסרות יכולת ודורשות טיפול והצלה, היא השתמשה בכלי זה כדי להזכיר או ללמד את קוראיה וקוראותיה על מגוון נשים מהמקרא, מיתולוגיה, היסטוריה והספרות שלא רק לא היה צריך להצילן, הן פעמים רבות היו המצילות, העצמאיות, והמשחררות.
האוניברסליות האנושית: קריסטין כותבת שהאל ברא את כל הנשמות ללא מגדר, וכך אין בעצם אף תכונה שהיא מהותית על פי חלוקה זו. היא משתמשת בטענה זו כדי לקדם את הרעיון שנשים יכולות, וצריכות, ללמוד, ושיש להן היכולת להשתתף בממשל ובחברה האזרחית. היא כן ציינה שאלהים ייעד לגברים ונשים תפקידים שונים עלי אדמות, אך מביאה את המסקנה המתבקשת שלא אמורה להיות היררכיה ביניהם, ושכולם מסוגלים לטוב או לרע באותה המידה.