stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלסנדרו מיקלה

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1972 (בן 51) רומא, איטליה 
 לאום:  איטליה איטליה
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2017) 
 
אלסנדרו מיקלה (באיטלקית: Alessandro Michele; נולד ב-25 בנובמבר 1972) הוא מעצב אופנה איטלקי ומנהל קריאייטיב של בית האופנה ולנטינו. התפרסם כמנהל הקריאייטיב של בית האופנה גוצ'י, שם עבד משנת 2002 עד 2022. מיקלה ידוע בעיצוביו המקסימליסטיים ובעלי סגנון ייחודי, שהעלו את הפופולריות של מוצרי גוצ'י. הוא היה אחראי על כל הקולקציות של גוצ'י ועל תדמית המותג העולמי מינואר 2015 ועד שפרש מתפקידו בנובמבר 2022.
חיים מוקדמים

אלסנדרו מיקלה גדל ברומא. אביו היה טכנאי בחברת אליטליה, ואמו עוזרת למפיק קולנוע.
למד עיצוב אופנה באקדמיה לאופנה Accademia di costume e di moda (אי') ברומא, והתמחה הן בתלבושות תיאטרליות והן בבגדי אופנה.
קריירה

בשנת 1994 החל לעבוד בחברת סריגים איטלקית שבסיסה בבולוניה, ולאחר שלוש שנים עבר לעבוד בבית האופנה פנדי לצידו של קרל לגרפלד. הוא מונה למעצב אביזרי אופנה בכיר ואחראי על מוצרי העור של המותג.
בשנת 2002 הוזמן על ידי טום פורד להצטרף לבית האופנה גוצ'י. בתחילה עבד במשרדי החברה בלונדון והיה אחראי על עיצוב תיקים. בשנת 2006 מונה למעצב בכיר של מוצרי העור של גוצ'י, ובשנת 2011 מונה לסגן מנהל מחלקת הקריאייטיב. ב-2014 הפך למעצב הראשי בחברת הפורצלן "ריצ׳רד גינורי", אותה רכשה גוצ׳י, ומינואר 2015 היה מנהל הקריאייטיב של גוצ'י, האחראי על כל הקולקציות ועל תדמית המותג העולמי.
בתחילת 2015 עיצב מחדש את בגדי הגברים של המותג, עיצוב שהוצג תחת התיאור "גוצ'י חדש: נון-קונפורמיסטי, רומנטי, אינטלקטואלי". לאחר מכן הציג עיצובים חדשים לאביזרי האופנה של החברה, בהם תיק יד בשם "דיוניסוס".
בין שינויי המיתוג שביצע מיקלה בגוצ'י נמנים הלוגו של החברה, בעל שתי אותיות G, והסיסמה "My Body My Choice", שלצידה מוצג התאריך 22 במאי 1978, שבו ההפלה הפכה לחוקית באיטליה. הוא החליף את העיצוב המודרניסטי של רהיטי החברה בעיצוב עתיק קלאסי, ונהג לבחור במבנים בעלי משמעות היסטורית עבור תצוגות האופנה התיאטרליות של החברה.
מיקלה היה מעורב בכל שלבי העיצוב של המותג, מהבגדים ועד החנויות, והוא אף ערך את רשימת ההשמעה של השירים המושמעים בחנויות המותג ברחבי העולם. מיקלה קבע בעצמו גם את קונספט הריהוט בחנויות, לרבות חנות המותג בישראל שנפתחה ב-2019 בכיכר המדינה.
בשנת 2016 אצר מיקלה תערוכה של אוספי טום פורד, שהוצגה במוזיאון גוצ'י בפירנצה. בשנת 2018 אצר, יחד עם מאוריציו קטלאן, את תערוכת האמנות של גוצ'י בשנחאי.
בשנת 2019 הציג מיקלה קולקציית מוצרי יופי ומוצרי טיפוח אישי חדשה של גוצ'י וכן קולקציית תכשיטי יוקרה, אותה עיצב.
בשנת 2020, בהשפעת מגפת הקורונה העולמית, הציג מיקלה את קולקציית "אפילוג" שאותה מדגמנים המעצבים של בית האופנה. הקולקציה אופיינה בצבעוניות עזה ונגיעות מאופנת הסיקסטיז. היא פורסמה בסרטונים בהם הוצג עולם האופנה שמאחורי הקלעים, בנימוק לפיו תהליך ייצור הבגד לא פחות חשוב מהתוצר הסופי.
ב-2021 הוצגה קולקציה של מיקלה שבה שיתפו פעולה בתי האופנה גוצ'י ובלנסיאגה. שיתופי פעולה מסוג זה נדירים בעולם האופנה.
בשנים בהן עבד מיקלה בגוצ'י תואר סגנונו "פורץ דרך, היפסטרי, צעיר, יש שיגידו מכוער בצורה מכוונת, מתוך מטרה למתוח את גבולות השיח על הטעם הטוב והרע באופנה". על פי דיווחים פיננסיים, בשנים 2015 – 2019 חלה עלייה עקבית במכירות בית האופנה. לאחר 2019 ירד מעט קצב הצמיחה. שיתופי פעולה שיזם מיקלה לא הצליחו מסחרית, בהם מיזם משותף עם המותג "אדידס" ומסעי פרסום עם הארי סטיילס ועם ג'ארד לטו.
בנובמבר 2022 הודיע מיקלה כי הוא פורש מעבודתו כמנהל האמנותי של גוצ'י.
במרץ 2024 מונה למנהל הקריאייטיב של בית האופנה האיטלקי ולנטינו. בספטמבר השיק קולקציית בגדים חדשה עבור ולנטינו, שתוארה במילים הבאות: "איך הקולקציה? חגיגה, שכבות של טקסטורות, צבעים, תקופות וכל מה שאנטי-מינימליזם".
חיים אישיים

מיקלה הוא הומוסקסואל. מתגורר ברומא עם בן זוגו ג'ובאני אטילי, פרופסור לאדריכלות עירונית בספיינצה – אוניברסיטת רומא.
פרסים והוקרה

פרסים בולטים בהם זכה, ואזכורים בולטים:
2015: זכה בפרס האופנה הבריטי – מעצב השנה
2016: זכה בפרס איגוד מעצבי האופנה של ארצות הברית
2016: זכה בפרס האופנה הבריטי – מעצב אביזרי האופנה של השנה
2016: הופיע במגזין GQ כמעצב האופנה הטוב ביותר
2017: הופיע ברשימת 100 הגברים המשפיעים של Hypebeast
2017: הופיע ברשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם של המגזין טיים
הערות שוליים

↑  נבחר המעצב הבא של גוצ'י, באתר מאקו, ‏12 בינואר 2015
↑  אדר ריכטר, החנות החדשה של גוצ'י בכיכר המדינה היא כל מה שקיווינו לו, באתר "את", 26 בנובמבר 2019
↑  גל סלונימסקי‏, מעצבים במקום דוגמנים: גוצ'י מפתיעים בקולקציה חדשה, באתר וואלה, 19 ביולי 2020
↑  עילית מינמר, ההאקר של בלנסיאגה בבית גוצ'י, באתר כלכליסט, 28 באפריל 2021
↑  איתי יעקב, כסף, רצח ובגדים יפים: בית האופנה האיטלקי גוצ'י חוגג 100 שנים, באתר ynet, 18 ביוני 2021
↑   אופיר חובב, אלסנדרו מיקלה, קולו של דור, עוזב את גוצ'י, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2022
↑  איתי יעקב, גל גדות ונטלי פורטמן בשורה הראשונה, האחיות חדיד על המסלול: שבוע האופנה בפריז, באתר ynet, 6 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2023023776  NGV: 29804   WorldCat (עם LCCN): no2023-023776
אלדד כהן

| --- | --- |

אלדד כהן 2019
 לידה:  ירושלים
 שם לידה:  אלדד משה כהן 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אלדד משה כהן הוא פסיכולוג קליני, סופר ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה

כהן נולד בירושלים. הוא בעל תואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד מאוניברסיטת תל אביב. למד בסטודיו למשחק של הלל נאמן.
כהן הוציא כמה ספרים שלא התפרסמו מאוד, אך סיפוריו הם פופולריים יחסית, מככבים על בימות התיאטרון וזוכים בפרסים.
ספרו "תסתכלו עליי", שיצא ב-1998, הומחז להצגה שהועלתה ב"צוותא" במשך יותר משנתיים, וסיפורים ומונולוגים מהספר הומחזו והועלו על במות שונות בכל רחבי הארץ. הספר זיכה את אלדד בפרס ליצירת ביכורים מהמועצה לתרבות ואמנות לשנת 1998, וב-1999 בפרס המחזה בפסטיבל עכו, שם שיחקו בה עידן אלתרמן, לירית בלבן, חנן לדרמן וירדן בר-כוכבא.
ירדן בר-כוכבא ערכה את ספרו השני של אלדד כהן, "לפחות היית מת בצורה מסודרת", שיצא ב-2003. באותה שנה הופיעו חברי "הסטודיו למשחק חולון" בהצגה "שדה תעופה לנשים בודדות" בבימויה של טל עומר, על פי מונולוגים מספרו של כהן "תסתכלו עלי".
אלדד כהן כתב וביים ל"תיאטרונטו" 2008 את ההצגה "בלון", בה שיחק גל פרידמן. העלילה עוסקת במוכר בלונים בפתח בניין עיריית תל אביב, שאהבתו לבחורה שפגש מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי שסופו מוות.
כתב את הקומדיה "תיאטרון רפרטוארי".
כתב (ביחד עם ירדן בר-כוכבא) את הצגות הילדים "סוף התחלה וחתולה" ו"אולי פיל".
ב-2023 כתב את המחזה "משפחה ברכבת" – קומדיה זוכת פרס המחזה הטוב ביותר בפסטיבל הקומדיה הישראלי 2023.
הדמויות בסיפוריו של אלדד כהן נחשבות קפקאיות ואומללות, בדומה לדמויות במחזות של חנוך לוין, והן עטופות בהומור שחור ומלוות בתחושת חוסר אונים וחוסר מוצא.
ספריו

"תסתכלו עליי" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 1998) (הספר בקטלוג ULI)
"לפחות היית מת בצורה מסודרת" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 2003) (הספר בקטלוג ULI)
"אמא קומי" (ידיעות ספרים, 2019) (הספר בקטלוג ULI)
ספריו > ספרי ילדים

"מנגינה כחולה עם תלתלים" (עם עובד, תל אביב, 2012) (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מס רישיון 27-5237
↑  מיכאל הנדלזלץ, תיאטרון רפרטוארי; זה שם ההצגה, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2012
↑  משפחה ברכבת – קומדיה לימי פורענות, באתר פסטיבל הקומדיה הישראלי
↑  משפחה ברכבת, באתר תיאטרון האינקובטור
↑  אודי בן סעדיה‏, "משפחה ברכבת": הרגע שאסור לדבר עליו הופך את ההצגה למעולה, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2023
↑  לפחות היית מת בצורה מסודרת, באתר "עברית"
↑  אמא קומי – סקירה של חוי הראל – פרלמנט הספרים, באתר פרלמנט הספרים, ‏יוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292117405171  ISNI: 0000 0000 5292 058X  LCCN: nr99011838  VIAF: 31915695   WorldCat (עם VIAF): 31915695
משוואת הגל האלקטרומגנטי

משוואת הגל האלקטרומגנטי היא משוואת הגלים של קרינה אלקטרומגנטית. זוהי משוואה דיפרנציאלית חלקית מסדר שני אשר מתארת את ההתפשטות של גל אלקטרומגנטי. המשוואה נובעת ממשוואות מקסוול.
משוואות הפוטנציאלים

מקובל לכתוב את המשוואה במונחי הפוטנציאל החשמלי הסקלרי  \ \phi  והפוטנציאל הווקטורי  \mathbf {A} , כאשר משתמשים בכיול לורנץ -  \mathbf {\nabla } \cdot \mathbf {A} +{\frac {1}{c}}{\frac {\partial \phi }{\partial t}}=0. בעזרת שימוש במשוואות מקסוול, בהגדרת הפוטנציאלים ובתנאי הכיול ניתן להראות כי מתקיים:
\nabla ^{2}\phi -{\frac {1}{c^{2}}}{\frac {\partial ^{2}\phi }{\partial t^{2}}}=-4\pi \rho
\nabla ^{2}\mathbf {A} -{\frac {1}{c^{2}}}{\frac {\partial ^{2}\mathbf {A} }{\partial t^{2}}}=-{\frac {4\pi }{c}}\mathbf {J}
כאן
\ \rho  היא צפיפות המטען,
\mathbf {J}  צפיפות הזרם,
\ c מהירות האור בתווך.
כלומר כל אחד מרכיבי הפוטנציאל מקיים משוואת גלים לא הומוגנית עם "מקור" ( 4\pi \rho ,4\pi \mathbf {J} ). בריק או באזור נטול מטענים וזרמים מתקבלת משוואת הגלים ההומוגנית הרגילה. ארבע משוואות הגלים האלו מצומדות דרך תנאי הכיול.
כיול נפוץ אחר למשוואת הגלים הוא כיול קולון.
משוואות השדות

ניתן גם לכתוב את המשוואות במונחי השדה החשמלי  \mathbf {E}  והשדה המגנטי
 \mathbf {B} . בריק מתקיים:
החיסרון בכתיבה זו הוא שקשה לראות את הצימוד בין השדות, כלומר כל שדה מתנהג כגל, אך לא ניתן להבין מכאן ששני הגלים נעים יחד.
משוואות השדות > פיתוח

משוואת הגלים באלקטרומגנטיות נובעת ישירות מתוך משוואות מקסוול. לצורך הפיתוח נניח שמדובר בתווך נייטרלי, כלומר חסר מטענים  \ \rho =0 וחסר זרמים  \ {\vec {J}}=0. כך נקבל את משוואות מקסוול בריק בצורה הבאה:
| --- | --- |
  {\vec {\nabla }}\cdot {\vec {E}}={\frac {\rho }{\varepsilon _{0}}}=0:   {\vec {\nabla }}\times {\vec {E}}=-{\frac {\partial {\vec {B}}}{\partial t}}
  {\vec {\nabla }}\cdot {\vec {B}}=0:   {\vec {\nabla }}\times {\vec {B}}=\mu _{0}{\vec {J}}+\mu _{0}\varepsilon _{0}{\frac {\partial {\vec {E}}}{\partial t}}=\mu _{0}\varepsilon _{0}{\frac {\partial {\vec {E}}}{\partial t}}

מהפעלת רוטור על חוק פאראדיי נקבל:
נציב בסוגריים את חוק אמפר המתוקן ללא זרמים, כפי שהנחנו:
מצד שני, לפי הזהויות של אנליזה וקטורית:
כאשר הרכיב הראשון מתאפס בגלל חוק גאוס ללא מטענים.
בהשוואת שני הצדדים קיבלנו את משוואת הגלים:
כאשר  \ {\frac {1}{c^{2}}}=\mu _{0}\varepsilon _{0} עבור מהירות הגל  c, שהיא למעשה מהירות האור.
תהליך זהה ניתן לעשות עבור השדה המגנטי ולקבל משוואת גלים זהה:
הערות שוליים

↑  במערכת היחידות CGS
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבנר פלק

| --- | --- |

 לידה:  1943 (בן 81 בערך) פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 
אבנר פלק (נולד בשנת 1943) הוא פסיכולוג קליני, פסיכותרפיסט, פסיכוביוגרף, פסיכוהיסטוריון ופסיכולוג פוליטי.
ביוגרפיה

נולד בפתח-תקוה וגדל בתל אביב, בוגר בית-הספר תיכון עירוני א בתל אביב (1960). משנת 1960 מתגורר בירושלים. למד פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1966-1960) ופסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס (1970-1966). לאחר חזרתו לישראל בשנת 1971 היה פסיכולוג קליני בכיר ומדריך במערכת בריאות הנפש בירושלים ופסיכותרפיסט בפרקטיקה פרטית במשך עשרות שנים. שרת בצה"ל כקצין בריאות הנפש, טיפל בחיילים עם הלם קרב (PTSD) והשתחרר בדרגת סרן. ד"ר פלק הקדיש מחקרים פסיכואנליטיים לביוגרפיות של מנהיגים יהודים וישראלים, להיסטוריה מדינית ותרבותית, בדגש על יהדות, המזרח התיכון והתרבות המערבית.
מחקריו

פלק פרסם אחד-עשר ספרים ועשרות מאמרים. הוא פרסם ביוגרפיות פסיכואנליטיות על משה דיין (1985), דוד בן-גוריון (1987), תיאודור הרצל (1993), נפוליאון (2008) אובמה (2010) וש"י עגנון (2018). כמו כן פרסם פלק ספרים על הסכסוך הישראלי-ערבי (2004), על ההיסטוריה היהודית (1996), על האנטישמיות (2008), על הטרור האסלאמי (2008) ועל מסעות הצלב (2010).
בספרו הרצל מלך היהודים: ביוגרפיה פסיכואנליטית מציע פלק שהמוטיבציה של הרצל למצוא פתרון לבעיה הציונית מחוץ לאירופה הייתה נעוצה בניסיונותיו לפתור קונפליקטים אישיותיים ולהגיע לתחושת עצמאות וניתוק מדמות אמו, זאת באמצעות הניתוק הגאוגרפי של יהודי אירופה מאירופה.
ספרו החידה של אובמה עוסק באישיותו של אובמה, הוריו וסביו. בספר זה טוען פלק כי אובמה מונע על ידי צורך להתגבר על חוויית נטישה וחוסר אונים בגיל צעיר, על ידי ניסיון לחזק את הזדהותו העמומה עם אביו ובדרך זו למצוא את זהותו כאמריקאי שחור.
את ספרו רצח אחים בארץ הקודש מקדיש פלק לסכסוך הטריטוריאלי באזורנו. לדעתו, שני הצדדים בסכסוך נמנעים מפשרה טריטוריאלית שתסיים את הסכסוך, כיוון ששני הצדדים, כמו גם מנהיגיהם, לוקים בהפרעה נרקיסיסטית. ספר זה צוין לשבח על ידי אגודת הספריות באמריקה בשנת 2005.
בספרו אודות הפסיכואנליזה של היהודים עוקב פלק אחר ההיסטוריה הטרגית של היהודים מנקודת מבט פסיכואנליטית.
בספרו האנטישמיות: ההיסטוריה והפסיכואנליזה של שנאה בת זמננו, מראה פלק כיצד אנטישמיות עונה על צורך אישי וחברתי למצוא שעיר לעזאזל בחברות הנמצאות במצוקה והחווות איום אמיתי או מדומה.
בספרו הפסיכולוגיה של הטרור האסלמי (2008) מתחקה פלק אחר אישיותן של דמויות מפתח בטרור האסלמי דוגמת אחמדיניג'ד, בן לאדן ועאטה – מפקד יחידת המתאבדים שהובילו לקריסת מגדלי התאומים. פלק טוען בספר זה שאנשים הפועלים במסגרת הטרור האסלאמי פועלים תחת הפרעות אישיותיות כגון נרקיסיזם, הפרעות שהן מנגנון התגוננות שנוצר בעקבות חינוך עריץ או אובדן מודל הזדהות.
ספריו בעברית

משה דיין: האיש והאגדה. ביוגרפיה פסיכואנליטית. ספריית מעריב, כנה-ירושלים, תשמ"ו (1985)
דוד מלך ישראל: ביוגרפיה פסיכואנליטית של דוד בן-גוריון. תמוז-בר הוצאה לאור (1987)
ספריו בשפות אחרות

Herzl, King of the Jews: a Psychoanalytic Biography of Theodor Herzl. Lanham, Maryland: University Press of America. 1993
A Psychoanalytic History of the Jews. Madison, New Jersey: Fairleigh Dickinson University Press. Cranbury, New Jersey & London: Associated University Presses. 1996
Fratricide in the Holy Land: A Psychoanalytic View of the Arab-Israeli Conflict. Madison, Wisconsin: University of Wisconsin Press. 2004
Napoleon Against Himself: A Psychobiography. Charlottesville, Virginia: Pitchstone Publishing. 2007
Antisemitism: A History and Psychoanalysis of Contemporary Hatred. Westport, Connecticut: Praeger. 2008
Islamic Terror: Conscious and Unconscious Motives. Westport, Connecticut: Praeger. 2008
Franks and Saracens: Reality and Fantasy in the Crusades. London: Karnac Books. 2010
The Riddle of Barack Obama: A Psychobiography. Westport, Connecticut: Praeger. 2010
Agnon’s Story: A Psychoanalytic Biography of  S. Y. Agnon. Leiden: Brill, 2018.
מאמריו בעברית

יחידה ערפית לטיפול בנפגעי הלם קרב בשלהי מלחמת יום הכיפורים. עם רפאל מוזס ואחרים. הרפואה, 15.12.1974.
פרויד והרצל. האומה, כרך 56, עמ' 57–75, תשל"ט (1979).
לפשר שגעונו של הירשל: סיפור פשוט של ש"י עגנון. במה, גיליון 81–82, עמ' 107–111, תשל"ט (1979).
על הספה: הדרך הארוכה לשינוי עצמי מציאותי. פוליטיקה, גיליון 14–15, עמ' 52–55, תשמ"ז (1987).
מהלר ופרויד: סיפורה של פגישה. מוזיקה, כרך 6, עמ' 30–35, תשמ"ז (1987).
לעבד את האבל. דבר, 19.3.1991.
לאומיות כנרקיסיזם קבוצתי הגנתי. דבר, 10.10.1991.
עגנון והפסיכואנליזה. עיתון 77, כרך 16, גיליון 156, עמ' 28–39, תשנ"ג (1993).
רוזה כהן ולאה שלוסברג: על יצחק רבין. פוליטיקה, תשנ"ג (1993).
מאוסוולד עד עמיר: דיוקן פסיכואנליטי של רוצח פוליטי. פנים, גיליון 8, חורף תש"ס (ינואר 1999).
ביקורת ספרים

Analyzing Freud. Review of From Oedipus to Moses by Marthe Robert. Midstream, vol. 24, no. 10, pp. 70-71, 1978
Review of The Immortal Atatürk by Vamik D. Volkan and Norman Itzkowitz. Asian and African Studies, vol. 20, pp. 266-271, 1986
Loss and Longing. Review of Freud: A Life for Our Time by Peter Gay. Weekend, The Jerusalem Post Magazine, 1988
Old-Hat Freud. Review of Freud and Moses by Emmanuel Rice. Moment, vol. 17, no. 3, pp. 67-68, 1992
Reviews of Shame and Humiliation: Presidential Decision Making on Vietnam by Blema S. Steinberg and Richard Nixon: A Psychobiography by Vamik D. Volkan & al. Political Psychology, vol. 20, no. 2, pp. 420-428, 1999
קנה מידה

קנה מידה הוא היחס בין גודל המיוצג במפה, בתוכנית אדריכלית, בשרטוט טכני או באמצעי אחר להדמיה, לבין גודלו במציאות. למשל, במיפוי גאוגרפי, בשרטוט או בבניית דגמים, קנה המידה הוא היחס בין מרחק מסוים במפה לגודלו האמיתי בשטח. על כן, קנה מידה נכתב כיחס בין שני מספרים.
לדוגמה, נתון קנה מידה של אמצעי הדמיה, המתאר יחס של 10,000 יחידות מידה במציאות. בהתאם לכך, כל יחידת מידה שבאמצעי ההדמיה תיכתב באופן זה: 1/10,000 או 1:10,000. משמעות נוספת ליחס זה עשויה להיות שכל סנטימטר במפה שווה ל-10,000 סנטימטרים בשטח.
קנה המידה הגדול ביותר הוא זה שמבחינה מספרית הערך שלו קטן יותר – במפה שנתון בה קנה מידה קטן, ניתן לראות יותר שטח ופחות פרוט.
סרגל קנ"מ (קנה מידה) קווי טיפוסי במפה טופוגרפית
אם יחס ההקטנה של מערכת כדור הארץ-הירח היה עומד על 1:42,000,000, כי אז קוטר כדור הארץ היה כ-30 ס"מ (גודל של דגם תקני), וגודל הירח היה כגודלו של כדור בסיס (כ-7 ס"מ קוטר), והמרחק ביניהם היה כ-9 מטרים. ממרחק כזה לאיש העומד היכן שדגם כדור הארץ, הירח היה נראה כגודל מחק בקצה עיפרון.
המחשת המרחק בין כדור הארץ לירח והיחס בינו לבין גודלם של גרמי השמיים (התמונה היא בקנה מידה נכון. כל פיקסל בגודלה המקורי של התמונה מייצג כ-100 קילומטר. בתצוגה זו כל פיקסל מייצג כ-500 קילומטר). למעשה רוב תמונות מערכת השמש, לא מצוירות נכון בקנה מידה של המרחק.
במפות בישראל

שלושה סוגי קנה מידה נפוצים במפות בישראל, ודוגמה לשימוש בהם, הם:
קנה מידה גדול (1:12,500). לדוגמה, מפות עירוניות.
קנה מידה בינוני (1:50,000 ו-1:100,000). לדוגמה, מפות טופוגרפיות.
קנה מידה קטן (1:250,000 ו-1:500,000). לדוגמה, מפות ארציות.
באדריכלות ובהנדסה

בתחומי האדריכלות וההנדסה משתמשים בקני מידה גדולים יותר. קנה המידה תלוי בהקשר אך לרוב משתמשים בקני מידה אלו:
1:1250, היא מידה בתכנון עירוני
1:250, 1:100 – תוכניות אדריכליות
1:50 – תוכניות עבודה לבנייה
1:20 – תוכניות לעיצוב פנים
1:10 עד 1:1 – פרטי תכנון
מקור השם

בחקלאות שלחין מסורתית היה צורך לחלק את מי המעיין בצורה שווה לחלקות השונות. זקן הכפר היה מודד את מפלס מי הבריכה בעזרת ענף מצמח הקנה. ולפי הסימנים על הקנה היה קובע את מידת המים לכל חלקה. מכאן מקור הביטוי "קנה מידה"
בדגמים

חלקי דגמים להרכבה עצמית: דגמי מטוסים, דגמי רכבות, דגמי אוניות וכדומה. בדגמים אלה ישנם קני מידה מקובלים אחדים.
דגם רכבת בקנה מידה 1:8
יחסי הגודל בין קני מידה שונים של דגמי רכבות
ראו גם

סקאלה לוגריתמית
סקאלה ליניארית
סרגל
הערות שוליים

↑  פרסום מידע תעופתי פנים ארצי (פמ"ת) המפורסם על ידי מנהל התעופה האזרחית מכח הוראות תקנות הטיס (הפעלת כלי טיס וכללי טיסה), התשמ"ב–1981. מפות נתיבי טיסה (נתיבי התובלה הנמוכים ו-ATS) מהוות חלק בלתי נפרד מהפמ"ת
↑   Earth-Moon Scale Model, סרטון בערוץ "Geoff Holt", באתר יוטיוב (אורך: 05:40)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4237157-0 
מספר דגמים של נגמ"ש M-113 בקנ"מ שונה החל מ-1:250 (מימין) ועד 1:16 (משמאל) ביצוע הדגמים: מה-טוב פתרונות המחשה.
מארק אדי

| --- | --- |

מארק אדי, 2006
 לידה:  14 בינואר 1964 (בן 60) יורק, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Mark Addy Johnson 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1984)  Joseph Rowntree School 
 מספר צאצאים:  3 
 http://www.myspace.com/markaddyjohnson
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק אדי ג'ונסון (באנגלית: Mark Addy Johnson; נולד ב-14 בינואר 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
התפרסם בזכות תפקידו בתור דייב בקומדיה "ללכת עד הסוף".
חיים אישיים

אדי נולד בעיר יורק בהממלכה המאוחדת ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
אדי חי עם אשתו קלי ושלושת ילדיו בעיירה הכפרית רופורת' שביורק.
קריירת משחק > טלוויזיה

אדי התפרסם לראשונה לצדו של רואן אטקינסון בעונה השנייה של קומדיית המצבים "הקו הכחול הדק" בתפקיד הבלש גארי בויל.
כמו כן כיכב בסיטקום "עדיין עומד" את הדמות הראשית ביל מילר ששודרה במשך ארבע עונות, החל מ-2002.
בשנת 2011 החל לשחק בסדרת הפנטזיה של HBO, "משחקי הכס" בה הוא גילם את המלך רוברט באראתיאון.
קריירת משחק > קולנוע

את הופעת הבכורה שלו בקולנוע הבריטי ערך אדי בדרמה הקומית השנונה "ללכת עד הסוף" משנת 1997, בתור דייב, נשוי שמן ומובטל שמצטרף בעקבות מצבו הכלכלי למופע חשפנות ראוותני אותו מארגן חברו גאז (רוברט קרלייל) .
את צעדיו הראשונים בהוליווד עשה בקומדיות הילדים "ג'ק פרוסט". בנוסף כיכב בסרט ההמשך "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס", בו החליף את ג'ון גודמן בתפקיד פרד פלינטסטון.
ב-2001 שיחק במותחן הפעולה התקופתי "סיפורו של אביר" בתור רולנד חברו הנאמן של האביר ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר) ובקומדיה "מת לצחוק" בתור סיסקו המשרת של לאנס ברטון (כריס רוק).
ב-2002 הופיע בעיבוד הקולנועי לרומן הבדיוני "מכונת הזמן" בתפקיד דייוויד פילבי חברו של הפרופסור אלכסנדר הרטדייגן (גיא פירס).
ב-2010 גילם אדי את הנזיר טאק בסרטו של רידלי סקוט "רובין הוד" ואת הבלש שון הו'ארין שמנסה להפליל את בארני פנופסקי (פול ג'יאמטי) החשוד ברצח בדרמה הקומית "הסיפור על פי בארני".
פילמוגרפיה > קולנוע

ללכת עד הסוף (1997)
ג'ק פרוסט (1998)
הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס (2000)
מת לצחוק (2001)
סיפורו של אביר (2001)
מכונת הזמן (2002)
Heartlands ‏(2002)
מסדר סודי (2003)
מסביב לעולם בשמונים יום (2004)
טרילוגיית כיפה אדומה (2009) - סרט טלוויזיה של ערוץ 4
החיים לאחר המוות נפלאים (2010)
הסיפור על פי בארני (2010)
רובין הוד (2010)
מרי פופינס חוזרת (2018)
אחוזת דאונטון (2019)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

עדיין עומד (2006-2002)
משחקי הכס (2011)
תקוות גדולות (2011)
אטלנטיס (2013–2015)
דוקטור הו (2018)
ורה (2019)
רצח בחווה הלבנה (2020)
ההרעלות בסולסברי (2020)
Sherwood‏ (2022)
האסדה (2023)
ללכת עד הסוף (2023)
חולית: הנבואה (2024)
וולבי סלע סגול-צוואר

| וולבי סלע סגול-צוואר |
| --- | --- |
 וולבי סלע סגול-צוואר
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי סלעים
מין:: וולבי סלע סגול-צוואר
שם מדעי
 Petrogale purpureicollis ‏סוף, 1924
תחום תפוצה


וולבי סלע סגול-צוואר (שם מדעי: Petrogale purpureicollis) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לצפון-מרכז יבשת אוסטרליה. מין זה נודע בצבעו הסגול הייחודי, אך הוכר כמין נפרד רק בתחילת המאה ה-21. הוא חי בקבוצות קטנות על מחשופי סלע וצוקים בתוך יערות שיטה ואקליפטוס, ופעיל בשעות הלילה והדמדומים. הוא מאוים בעיקר מצד תחרות על מקורות מזון עם מינים מבויתים ואוכלוסייתו נמצאת במגמת ירידה.
טקסונומיה

הוולבי סגול-הצוואר שייך לסוג וולבי סלעים במשפחת הקנגוריים. הוא תואר מדעית בשנת 1924 על ידי אלברט שרבורן לה סוף (Albert Sherbourne Le Souef) - ביולוג ומנהל גן החיות טרונגה בסידני; לה סוף, חקר את הוולבים שהוחזקו בגן והאמין שמדובר במין נפרד על בסיס הצבע הסגול הייחודי ותכונות מורפולוגיות, והעניק לו את השם המדעי Petrogale purpureicollis שפירושו "סמור-סלע סגול-צוואר". למרות זאת, התפוגגות הצבע לאחר המוות גרמה לטקסונומים וזואולוגים להאמין שלא מדובר במין, ולאורך המאה ה-20 הוא נחשב לתת-מין בלבד כשהסיווג שלו הוחלף מספר פעמים: בתחילה נחשב לתת-מין של וולבי סלע זנב-מברשת, בהמשך של וולבי סלע חדגוני ולבסוף של וולבי סלע שחור-צד.
הצבע הסגול גרם לפקפוק תמידי אודות מעמדו, ובשנת 1992, חוקרים מאוניברסיטת מקוואר בראשות הזואולוג מארק אלדרידג' הובילו מחקר גנטי ומורפולוגי מדוקדק על הוולבי שנמשך כ-9 שנים והסתיים ב-2001; הם פרסמו את תוצאות המחקר בכתב העת האוסטרלי לזואולוגיה וקבעו שמדובר במין עצמאי לכל דבר על בסיס שונות גנטית ברמה האופיינית למינים אחרים (12-10%).
תיאור > כסות ומאפיינים פיזיים

הוולבי סגול-הצוואר הוא כיסאי בינוני בגודלו עם גוף גוצי ועגלגל שבו הפלג האחורי רחב מהקדמי. הראש רחב וחרוטי, הצוואר עבה, והאוזניים גדולות ומעוגלות. העיניים והאף בגודל בינוני, השפה שסועה והלוע קטן. הגפיים האחוריות ארוכות, שריריות ועבות מן הקדמיות, ומאפשרות לו לקפוץ בזריזות בין הסלעים. בכף הרגל ובמידה מסוימת גם בכף היד, יש לוולבי סוליות או רפידות עבות וספוגיות שמאפשרות לו להיאחז בחוזקה בזיזי הסלעים, ולמשוך את גופו קדימה. זנבו של הוולבי ארוך, עבה וגלילי, ובקצהו מברשת שעירה; הוא משמש לאיזון במהלך הקפיצות. אורך ראשו וגופו של הוולבי סגול-הצוואר: 61-39 סנטימטרים, אורך זנבו: 58-44 סנטימטרים ומשקלו: 7.1-3 קילוגרם. הזכרים גדולים וכבדים מן הנקבות עם חרטום ופנים רחבות יותר.
הפרווה של הוולבי סגול-הצוואר רכה, עבה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לחום-צהבהב או בז', והיא משתנה ללבן-קרם, שמנת או שנהב באזור הבטן והמפשעה. הזרועות והרגליים צהובות, והכפות זהובות עם כתם שחור בקצוות. סימוני הגוף דלים למדי, וכוללים טלאי שחור קטן באזור השכמות, פס שחרחר דהוי על הגב, ולעיתים גם פס שחרחר על הגחון. הזנב בצבע צהבהב שמתכהה בהדרגה עד שהופך לשחור-שוקולד בקצה. סימוני הפנים כוללים: פס שחור דקיק על המצח, כתם שחרחר על החרטום, פסים חומים כהים בצידי העין, ורצועות לבנות לאורך הלוע.
תיאור > צבע סגול

סימן ההיכר של המין אשר העניק לו את שמו, הוא הפיגמנט הסגול הייחודי שמופרש על ידי העור, ובולט בעיקר סביב הצוואר, החזה והגרון. גוון הפיגמנט משתנה בין העונות ומפרט לפרט, ונע בין ורדרד בהיר עד לסגול סחלב, לילך או חלמיתי. בניגוד למשתמע מן השם, הפיגמנט אינו מוגבל רק לצוואר; הגוף כולו עשוי לקבל לעיתים קרובות פיגמנט ורוד-סגלגל שמעניק לפרווה הבהירה גוון של ורוד קורל או סלמון. הצבע הבסיסי של הראש אפור-צהבהב, אך יש לו פיגמנטים ורודים-סגולים חזקים בפנים ובמצח, והגוון שלהם נע בין חלמית לאדום הודי, קרדינלי ואפילו ארגמני. האוזניים ורודות משני הצדדים ומוכתמות בחום כהה. הפיגמנט הסגול כהה ובולט יותר אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.
מאחר שהצבע הסגול נדיר מאוד בקרב יונקים, חוקרי טבע רבים לא היו משוכנעים שמדובר במין בפני עצמו; אחת הסיבות לכך, היא שהפיגמנט הסגול שמופרש על ידי העור נשטף לעיתים קרובות בגשם והופך לדהוי מאוד, וגם מתפוגג תוך יממה לאחר מותו של הוולבי. כתוצאה מכך, הטקסונומים שבדקו את הגופות חסרות הצבע במוזיאונים האמינו שהפיגמנט הייחודי נבע מהתחככות הוולבים בסלעים צבעוניים בגני החיות. על פי הזואולוג מארק אלדרידג' שאחראי לסיווג מחדש של הוולבי כמין נפרד, הסיבה להופעת הפיגמנט אצל הוולבי אינה ברורה, אך יש לפחות שתי אפשרויות סבירות: הצבע מתפקד כסוג של הסוואה, ונועד להתמזג עם הסלעים הורודים-כתומים בבית הגידול שלו; היות שהפיגמנט כהה ועז יותר אצל הזכרים, הוא עשוי כנראה גם לשמש תפקיד הקשור לרבייה או לדומיננטיות. התפוגגות פיגמנטים מתרחשת גם אצל הקנגורו האדום שצבעו הופך לדהוי יותר לאחר גשם.