stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לחיות או למות באנטבה
המשתתפים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| יונתן חייט | אחיינו של ז'אן ז'אק מימוני |  |
| מרטין מימוני-ארנולד | אחותו של ז'אן ז'אק מימוני |  |
| לולה מימוני | אמו של ז'אן ז'אק מימוני |  |
| אהוד ברק | עוזר ראש אמ"ן | ממתכנני המבצע |
| עמוס ערן | מנכ"ל משרד ראש הממשלה |  |
| אמיר עופר | לוחם סיירת מטכ"ל | הראשון שהתפרץ לטרמינל |
| סורין הרשקו | לוחם גדוד 890 |  |
| עקיבא לקסר | בן ערובה |  |
| נחום דהן | בן ערובה |  |
| אילן הרטוב | בן ערובה | בנה של דורה בלוך |
| חנה כהן | בת ערובה | אשתו של פסקו כהן |
| קובי כהן | בן ערובה | בנו של פסקו כהן |
| ברוך גרוס | בן ערובה |  |
| רותי גרוס | בת ערובה |  |
| מישל בקוס | קברניט מטוס אייר פרנס | ראיון טלפוני |
יאיר זלטנרייך

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1949 (בן 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה חברתית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת נאנט 
 מנחה לדוקטורט:  Yves Durand 
 מוסדות:  המכללה האקדמית תל-חי 
 מספר צאצאים:  4 
 
יאיר זלטנרייך (נולד ב-2 ביוני 1949) הוא היסטוריון ישראלי. לימד בחוג לחינוך ובחוג ללימודים רב תחומיים במכללה האקדמית תל-חי, ובחוגים אלה גם כיהן כראש החוג. כיום הוא פרופסור אמריטוס במכללה זאת. כמו כן לימד במהלך חייו במוסדות אקדמיים נוספים, ובהם: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה ומכללת צפת.
ביוגרפיה

זלטנרייך נולד בתל אביב למקסימה (לבית וינברג) ילידת כפר תבור ומורה בבית ספר יסודי בעיסוקה, ולאלישע, יליד פולין, שהגיע בשנת 1944 לארץ-ישראל עם הבריגדה היהודית, ועבד בבנק לאומי לישראל. בן יחיד להוריו. למד בילדותו בבית ספר יסודי "המרכז" ברמת גן, ובתיכון למד בבית ספר אליאנס תל אביב.
בשנים 1967-1970 שירת שירות חובה בצבא בחיל הקשר, ומאוחר יותר שירת גם שנה אחת בשירות קבע.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד לימודים אקדמיים: בשנים 1970-1973 למד היסטוריה כללית ולשון צרפתית באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1973-1975 למד לתואר שני בבית בספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. את עבודת המ.א. שעסקה בבחינת ה-minu מ-1519 בברטאן, כתב בהנחיית פרופ' מיכאל הרסגור. בשנים 1976-1982 למד לתואר שלישי בהיסטוריה חברתית באוניברסיטה של נאנט (אנ') בצרפת. את עבודת הדוקטור שעסקה במשפחת האצולה של בית רואן בין השנים 1396–1540, כתב בהנחיית פרופ' איב דוראן (אנ'). הוא סיים את לימודיו בהצטיינות.
כשחזר לישראל ערך "פסק זמן" בעבודתו האקדמית, ועבר לעבוד בבנק לאומי לישראל בתחום ההשקעות. הוא הגיע לתפקיד מנהל מחלקה בהנהלה הראשית של הבנק. בשנת 1996 החליט לחזור לתחום האקדמי.
בשנת 1997 החל ללמד במכללה האקדמית תל-חי. בשנת 2008 התמנה כמרצה בכיר, ובשנת 2016 התמנה כפרופסור חבר.
בשנים 2008-2014 כיהן כראש החוג לחינוך במכללה האקדמית תל-חי, ובשנים 2015-2018 היה ראש החוג ללימודים רב-תחומיים שם.
במקביל לעבודתו במכללה האקדמית תל-חי לימד גם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה ובמכללת צפת.
כיום הוא ממשיך לחקור, לכתוב ולפרסם בתחומי התמחותו, ומשמש כחבר במערכת כתב העת "דור לדור".
מחקרו

מחקריו של זלטנרייך עוסקים בשני תחומים של היסטוריה תרבותית החופפים האחד לשני. הראשון עוסק בהיבטים של גבולות תרבותיים וחברתיים לא ברורים בין סביבות אנוש. עבודת הדוקטור שלו נגעה בשאלות של ניעות חברתית וביחסי עוצמה לא רשמיים ב"קליינטלות" (מערכת שבה מתקיימים קשרי פטרון-קליינט). מחקרים מאוחרים יותר עסקו בשאלת יחסי העוצמה בין חברת יק"א הן מול איכרי המושבות והן מול מסגרות עוצמה אחרות ביישוב העברי. בהקשר זה עסק זלטנרייך בהשפעתם של דימויים, ובמיוחד דימויים עצמיים כגון גבריות, על תפיסות עוצמה. מחקריו העניקו משקל רב להיסטוריה מקומית, כמחדדת מצבי קיצון במיקרו-סביבות וכך מסייעת לניסוח שאלות הנוגעות למרחב הכלל-ארצי.
תחום המחקר השני נוגע בהיבטים שונים של השפעות טרנס-לאומיות אירופיות על התרבות העברית בתקופת היישוב. במסגרת זו כתב זלטנרייך שורת מחקרים הדנים בראשית תולדותיו של החינוך העברי וכן בחן את מידת הטמעתם של היבטים רגשיים ביישוב העברי. מחקריו בתחום זה מדגישים את נסיונותיהם של יחידים לשמר 'מקלטים רגשיים' בתוך המרחב העברי שהכתיב משטר רגשי דומיננטי. בנושא זה סיים לאחרונה כתיבת ספר בנושא החברה המגויסת בתקופת היישוב (כותרתו: "דגלי הרוח, החברה המגויסת בתקופת המנדט").
חיים אישיים

גרוש. חי בזוגיות. אב לארבעה (שתי בנות ושני בנים). אחד מילדיו הוא המלחין והמעבד המוזיקלי מיכאל זלטנרייך.
מתגורר בתל אביב.
פרסומיו > ספריו > ספרים שכתב

יאיר זלטנרייך, האנשים מכאן: מחנכים וחינוך במושבות הגליל בתקופת היישוב (1939-1882), ירושלים ורמת גן: יד בן צבי וההוצאה לאור של אוניברסיטת בר-אילן, 2014.
Yair Seltenreich, Secularism, Education, and Emotions: Cultural Tensions in Hebrew Palestine (1882-1926), New York, Bern, Frankfurt, Berlin, Brussels, Vienna, Oxford, Warsaw: Peter Lang, 2015, 263pp, English.
Yair Seltenreich, Mustafa Abbasi, Roberta R. Greene, Nancy Greene and Shira Hantman, Living in Mandatory Palestine: Personal Narratives of Resilience of the Galilee during the Mandate Period, 1918-1948, New York and London: Routledge, 2018, 166pp, English
פרסומיו > ספריו > ספרים שהשתתף בעריכתם

ציונה גרוסמרק, חיים גורן, יאיר זלטנרייך ומוסטפא עבאסי (עורכים), מחקרים חדשים של הגליל. ספר העשור לכנס מחקרי גליל, תל חי וירושלים, המכללה האקדמית תל חי והוצאת כתר, 2009.
ציונה גרוסמרק, חיים גורן, מוסטפא עבאסי, יאיר זלטנרייך וזאביק גרינברג (עורכים), מחקרים חדשים של הגליל. ספר שני, זיכרון יעקב, הוצאת איתי בחור, 2016.
פרסומיו > מבחר ממאמריו

זלטנרייך פרסם כ-40 מאמרים ופרקים בספרים. להלן מבחר מהם:
יאיר זלטנרייך, "מפגשי תרבויות? מושבות הגליל התחתון בעיני פקידי יק"א ופיק"א", קתדרה, 120 (2006), עמ' 134-107.
יאיר זלטנרייך ויוסי כץ, "אש מתחת לאפר: ניסיונות להתיישבות יהודית בסוריה ובלבנון בשנות השלושים", ציון, ע"א/ ד', (2006), עמ' 499-473.
יאיר זלטנרייך, "פעולותיה של חברת פיק"א לשימור נחלותיה בסוריה ובלבנון", קתדרה, 127 (2008), עמ' 88-65.
יאיר זלטנרייך, "גבריות, כבוד וגוף במושבות פיק"א בגליל בתקופת היישוב", סוציולוגיה ישראלית, י"א/1 (2009), עמ' 157-137.
יאיר זלטנרייך, "דימויים הדדיים של מורים ואיכרים במושבות הגליל בתקופת היישוב", קתדרה, 147 (2013), עמ' 114-81.
יאיר זלטנרייך, "עיצוב תרבות מגויסת בימי מאורעות תרצ"ו: 'ספר מאורעות תרצ"ו' ו'קובץ השומר' ", עיונים, 33 (2020), עמ' 243-220.
Yair Seltenreich, "The Solitude of Rural Teachers: Hebrew Teachers in Galilee Moshavot at the Beginning of the Twentieth Century", Paedagogica Historica, 51/5 (2015), pp. 579-594.
Yair Seltenreich, '"Children of Our Future": Climate, Degeneration and Education in Hebrew Society in Mandatory Palestine', History of Education, 45/3 (2016), pp. 335-351.
Yair Seltenreich, 'Individuals in Hebrew Mobilized Society: The meanings of Setting Limits in the Diaries of the Teacher Z. (1938-1940)', Journal of Levantine Studies, 17/2 (Winter 2017), pp. 9-34.
פרסומיו > ספרי לימוד בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה

זלטנרייך כתב שני ספרים המיועדים לסטודנטים במדע המדינה ובתוכנית המ.א. בלימודי דמוקרטיה באוניברסיטה הפתוחה:
יאיר זלטנרייך, סוגיות בהתפתחות משטרים דמוקרטיים במערב, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2000.
יאיר זלטנרייך, דמוקרטיה בין יציבות למשברים: משטרים רפובליקניים בצרפת במאה העשרים, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2004 (אחד הספרים שנלמדו בקורס "דמוקרטיות ודיקטטורות במאה ה-20").
פרסומיו > ביקורות ספרים ב"הארץ"

יאיר זלטנרייך, יהודי צרפת שאבו גאווה רבה מארצם, אך היא הסבה להם גם כאב רב, באתר הארץ, 20 ביוני 2005
יאיר זלטנרייך, איש של מלים - ליאון בלום, באתר הארץ, 4 במאי 2004
יאיר זלטנרייך, מפגש עם זוויות ראייה שונות, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2003
יאיר זלטנרייך, עוד עז ועוד דונם - בחזית הקרקע קרן קיימת לישראל בטרם מדינה, באתר הארץ, 19 במרץ 2002
יאיר זלטנרייך, שילוב של רציונל מרקסיסטי קר ומחושב עם הומניזם ואהבת אדם, באתר הארץ, 11 בפברואר 2002
יאיר זלטנרייך, סימון ברור ומדויק בשטח, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2001
הערות שוליים

↑  יאיר זלטנרייך, היבטים חברתיים של Minu: החוכרים ב-La Vicomté de Rohan לפי Minu מ-1519 (בהנחיית מיכאל הרסגור), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1976
↑  Yair Seltenreich, La famille de Rohan, 1396-1540, (Supervisor: Pr. Yves Durand), Nantes: Université de Nantes, 1982
↑  כתב העת "דור לדור": קבצים לחקר ולתיעוד החינוך היהודי בישראל ובתפוצות, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303990205171  GND: 1074259351  ISNI: 0000 0003 5662 7497  VIAF: 187409757   WorldCat (עם VIAF): 187409757
יהושפט

יהושפט היה מלך יהודה הרביעי לפי המקרא. החל משנת 870 לפנה"ס שימש כעוצר לאחר שאביו, המלך אסא, חלה ברגליו בשנתו ה-39. לאחר מות אביו בשנת 867 לפנה"ס, עלה על כס המלוכה  ושימש כמלך יהודה עד לשנת 846 לפנה"ס. במקביל עלה אחאב בן עמרי לכס המלוכה בממלכת ישראל השכנה בשנת 38 למלכות אסא.
ענייני פנים

על פי התיעוד בספרי מלכים ודברי הימים, כבר בתחילת מלכותו נקט יהושפט במספר פעולות: מלחמה בפוליתאיזם היהודאי, הפצת "תורת ה'" והוראתה בעם, ארגון וחיזוק צבא ממלכת יהודה וביצור מנגנוני השלטון האזרחי של הממלכה.
ענייני פנים > מלחמה בפולחן הפוליתאיסטי

בדברי הימים ב', י"ז, ו' נאמר: ”וַיִּגְבַּהּ לִבּוֹ בְּדַרְכֵי ה' וְעוֹד הֵסִיר אֶת הַבָּמוֹת וְאֶת הָאֲשֵׁרִים מִיהוּדָה”. מבצע זה היה בבחינת המשך לתנועת מפנה שהחלה בימי אסא (דברי הימים ב', י"ד) בהנהגת עודד הנביא להסרת הפולחנים הזרים והבמות מארץ יהודה. יהושפט פעל גם להסרת הבמות שבהן הקריבו בני העם קרבנות מחוץ לבית המקדש (דברי הימים ב' י"ז ו'), כפי שפעל גם אביו אסא (דברי הימים ב', י"ד), אם כי בפועל התנ"ך מספר שפעולה זו לא עלתה במלואה בידו: ”אַךְ הַבָּמוֹת לֹא סָרוּ וְעוֹד הָעָם לֹא הֵכִינוּ לְבָבָם לֵאלֹהֵי אֲבֹתֵיהֶם” (דברי הימים ב', כ', ל"ג).
מתיאור פעולותיו בספר דברי הימים נראה כי טיהור הפולחן בימי יהושפט היה רק חלק מרפורמה מקיפה יותר, שהמשכה היה בהפצת תורת ה' וברפורמה משפטית.
ענייני פנים > הפצת תורת ה' בקרב העם

בדברי הימים ב', י"ז, ז'–ט' נאמר: ”וּבִשְׁנַת שָׁלוֹשׁ לְמָלְכוֹ שָׁלַח לְשָׂרָיו לְבֶן חַיִל וּלְעֹבַדְיָה וְלִזְכַרְיָה וְלִנְתַנְאֵל וּלְמִיכָיָהוּ לְלַמֵּד בְּעָרֵי יְהוּדָה. וְעִמָּהֶם הַלְוִיִּם שְׁמַעְיָהוּ וּנְתַנְיָהוּ וּזְבַדְיָהוּ וַעֲשָׂהאֵל וּשְׁמִירָמוֹת וִיהוֹנָתָן וַאֲדֹנִיָּהוּ וְטוֹבִיָּהוּ וְטוֹב אֲדוֹנִיָּה הַלְוִיִּם וְעִמָּהֶם אֱלִישָׁמָע וִיהוֹרָם הַכֹּהֲנִים. וַיְלַמְּדוּ בִּיהוּדָה וְעִמָּהֶם סֵפֶר תּוֹרַת ה' וַיָּסֹבּוּ בְּכָל עָרֵי יְהוּדָה וַיְלַמְּדוּ בָּעָם”.
ענייני פנים > חיזוק מערכת המשפט

נאמר שאחרי שובו של יהושפט מן המלחמה ברמות גלעד, בה השתתף לצד אחאב מלך ישראל שנפצע פצעי מוות באותו הקרב, פנה יהושפט לחזק את מערכת משפט הצדק בממלכתו, בעקבות דברי התוכחה של הנביא יהוא בן חנני שהוכיחו על כך שהוא עוזר לרשעים ולשונאי ה':
בדברי הימים ב', י"ט, א'–י"א
וַיָּשָׁב יְהוֹשָׁפָט מֶלֶךְ יְהוּדָה אֶל בֵּיתוֹ בְּשָׁלוֹם לִירוּשָׁלִָם. וַיֵּצֵא אֶל פָּנָיו יֵהוּא בֶן חֲנָנִי הַחֹזֶה וַיֹּאמֶר אֶל הַמֶּלֶךְ יְהוֹשָׁפָט הֲלָרָשָׁע לַעְזֹר וּלְשֹׂנְאֵי ה' תֶּאֱהָב וּבָזֹאת עָלֶיךָ קֶּצֶף מִלִּפְנֵי ה'. אֲבָל דְּבָרִים טוֹבִים נִמְצְאוּ עִמָּךְ כִּי בִעַרְתָּ הָאֲשֵׁרוֹת מִן הָאָרֶץ וַהֲכִינוֹתָ לְבָבְךָ לִדְרֹשׁ הָאֱלֹהִים. וַיֵּשֶׁב יְהוֹשָׁפָט בִּירוּשָׁלִָם וַיָּשָׁב וַיֵּצֵא בָעָם מִבְּאֵר שֶׁבַע עַד הַר אֶפְרַיִם וַיְשִׁיבֵם אֶל ה' אֱלֹהֵי אֲבוֹתֵיהֶם. וַיַּעֲמֵד שֹׁפְטִים בָּאָרֶץ בְּכָל עָרֵי יְהוּדָה הַבְּצֻרוֹת לְעִיר וָעִיר. וַיֹּאמֶר אֶל הַשֹּׁפְטִים רְאוּ מָה אַתֶּם עֹשִׂים כִּי לֹא לְאָדָם תִּשְׁפְּטוּ כִּי לַ-ה' וְעִמָּכֶם בִּדְבַר מִשְׁפָּט. וְעַתָּה יְהִי פַחַד ה' עֲלֵיכֶם שִׁמְרוּ וַעֲשׂוּ כִּי אֵין עִם ה' אֱלֹהֵינוּ עַוְלָה וּמַשֹּׂא פָנִים וּמִקַּח שֹׁחַד. וְגַם בִּירוּשָׁלִַם הֶעֱמִיד יְהוֹשָׁפָט מִן הַלְוִיִּם וְהַכֹּהֲנִים וּמֵרָאשֵׁי הָאָבוֹת לְיִשְׂרָאֵל לְמִשְׁפַּט ה' וְלָרִיב וַיָּשֻׁבוּ יְרוּשָׁלִָם. וַיְצַו עֲלֵיהֶם לֵאמֹר כֹּה תַעֲשׂוּן בְּיִרְאַת ה' בֶּאֱמוּנָה וּבְלֵבָב שָׁלֵם. וְכָל רִיב אֲשֶׁר יָבוֹא עֲלֵיכֶם מֵאֲחֵיכֶם הַיֹּשְׁבִים בְּעָרֵיהֶם בֵּין דָּם לְדָם בֵּין תּוֹרָה לְמִצְוָה לְחֻקִּים וּלְמִשְׁפָּטִים וְהִזְהַרְתֶּם אֹתָם וְלֹא יֶאְשְׁמוּ לַ-ה' וְהָיָה קֶצֶף עֲלֵיכֶם וְעַל אֲחֵיכֶם כֹּה תַעֲשׂוּן וְלֹא תֶאְשָׁמוּ. וְהִנֵּה אֲמַרְיָהוּ כֹהֵן הָרֹאשׁ עֲלֵיכֶם לְכֹל דְּבַר ה' וּזְבַדְיָהוּ בֶן יִשְׁמָעֵאל הַנָּגִיד לְבֵית יְהוּדָה לְכֹל דְּבַר הַמֶּלֶךְ וְשֹׁטְרִים הַלְוִיִּם לִפְנֵיכֶם חִזְקוּ וַעֲשׂוּ וִיהִי ה' עִם הַטּוֹב.
ייתכן כי בתכנהּ של הרפורמה לא היה חידוש; החידוש היה, ככל הנראה, בעצם הדאגה שגילה עתה יהושפט לארגן מחדש את המוסדות המשפטיים, שייתכן כי הוזנחו במשך הדורות שקדמו לו.
ענייני פנים > שלטונו של יהושפט בממלכתו

בספר דברי הימים ב (י"ז, ב') נאמר: ”וַיִּתֶּן חַיִל בְּכָל עָרֵי יְהוּדָה הַבְּצֻרוֹת וַיִּתֵּן נְצִיבִים בְּאֶרֶץ יְהוּדָה וּבְעָרֵי אֶפְרַיִם אֲשֶׁר לָכַד אָסָא אָבִיו”. אין פרטים נוספים על חלוקת הנציבויות ביהודה בימי יהושפט, אך ייתכן כי פרטים נוספים על כך ניתן למצוא ברשימות ערי יהודה ובנימין ביהושע, ט"ו, כ"א–ס"ג; י"ח, כ"א–כ"ח.
ייתכן שכבסיס לרפורמה המנהלית שמשו הכנסות המיסים הסדירות אותם קיבל מרחבי ממלכתו. על כך ניתן ללמוד ממשפט קצר אך בולט בשל היותו הערה בלתי רגילה: ”וַיָּכֶן ה' אֶת הַמַּמְלָכָה בְּיָדוֹ וַיִּתְּנוּ כָל יְהוּדָה מִנְחָה לִיהוֹשָׁפָט וַיְהִי לוֹ עֹשֶׁר וְכָבוֹד לָרֹב” (דברי הימים ב', י"ז, ה'). כהשלמה לכך מסופר שיהושפט הקים ברחבי ממלכתו מבצרים ומצודות: ”וַיְהִי יְהוֹשָׁפָט הֹלֵךְ וְגָדֵל עַד לְמָעְלָה וַיִּבֶן בִּיהוּדָה בִּירָנִיּוֹת וְעָרֵי מִסְכְּנוֹת. וּמְלָאכָה רַבָּה הָיָה לוֹ בְּעָרֵי יְהוּדָה וְאַנְשֵׁי מִלְחָמָה גִּבּוֹרֵי חַיִל בִּירוּשָׁלִָם” (שם, יב-יג), ומסתבר שהכוונה לערים מבוצרות (בירניות, וביחיד – בירה. השוו אכדית – Birtu; ארמית – בירתא. הכוונה למצודת העיר או מצודה בודדת), בהן היו מחסני המלך לאגירת המיסים החומריים ולשיכון חילות המצב ומנהלת המחוז.
בחפירות הארכאולוגיות התגלו מצודות כאלו, בהן רמת רחל, ח'רבת ע'זה (במדבר יהודה) וקדש ברנע. כך גם ביצורי ערים כגון עזקה (תל זכריא) והיישוב בח'רבת ע'ארה בנגב הצפוני ששמו עדיין לא זוהה.[דרוש מקור]
ענייני פנים > ארגון הצבא

המספרים של כוחו הצבאי של יהושפט נמנו בדברי הימים ב', י"ז, י"ד–י"ח: ”וְאֵלֶּה פְקֻדָּתָם לְבֵית אֲבוֹתֵיהֶם לִיהוּדָה שָׂרֵי אֲלָפִים עַדְנָה הַשָּׂר וְעִמּוֹ גִּבּוֹרֵי חַיִל שְׁלֹשׁ מֵאוֹת אָלֶף. וְעַל יָדוֹ יְהוֹחָנָן הַשָּׂר וְעִמּוֹ מָאתַיִם וּשְׁמוֹנִים אָלֶף. וְעַל יָדוֹ עֲמַסְיָה בֶן זִכְרִי הַמִּתְנַדֵּב לַ-ה' וְעִמּוֹ מָאתַיִם אֶלֶף גִּבּוֹר חָיִל. וּמִן בִּנְיָמִן גִּבּוֹר חַיִל אֶלְיָדָע וְעִמּוֹ נֹשְׁקֵי קֶשֶׁת וּמָגֵן מָאתַיִם אָלֶף. וְעַל יָדוֹ יְהוֹזָבָד וְעִמּוֹ מֵאָה וּשְׁמוֹנִים אֶלֶף חֲלוּצֵי צָבָא”.
מדיניות החוץ של יהושפט > ברית עם ישראל

ספר מלכים מסכם את המפנה שחל בימי יהושפט ביחסים בין יהודה לישראל במשפט הקצר אך רב המשמעות: ”וַיַּשְׁלֵם יְהוֹשָׁפָט עִם מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל” (מלכים א', כ"ב, מ"ה). נראה כי יהודה ויתרה על שאיפתה להשתלט על הממלכה המאוחדת והעדיפה יחסי ברית עם ממלכת ישראל, על כל היתרונות הכרוכים בכך. ברית השלום חוזקה על ידי נישואים מדיניים בין בתי המלוכה, יהושפט לקח את עתליה בת אחאב לבנו יהורם לאשה: "כִּי בַּת אַחְאָב הָיְתָה לּוֹ לְאִשָּׁה" (מלכים ב', ח', י"ח; דברי הימים ב', כ"א, ו') וכן: ”וַיְהִי לִיהוֹשָׁפָט עֹשֶׁר וְכָבוֹד לָרֹב וַיִּתְחַתֵּן לְאַחְאָב” (דברי הימים ב', י"ח, א'). לאור הברית הזו יש להבין את הביקור המלכותי שערך יהושפט אצל אחאב מלך ישראל, ביקור שהוליד את הצטרפותו של יהושפט למלחמה היזומה של אחאב נגד ארם ברמות גלעד. ניתן לשער שכתוצאה מברית זו נכנסה יהודה גם לברית כלכלית עם צור, עקב קשריה ההדוקים של ישראל עם צור, קשרים שחוזקו בברית הנישואים של אחאב עם איזבל בת מלך צור.
בספר דברי הימים מסופר כי הנביא אליעזר בן דודוהו הוכיח את יהושפט על התחברותו עם מלכי ישראל- ”וַיִּתְנַבֵּא אֱלִיעֶזֶר בֶּן-דֹּדָוָהוּ, מִמָּרֵשָׁה, עַל-יְהוֹשָׁפָט, לֵאמֹר: כְּהִתְחַבֶּרְךָ עִם-אֲחַזְיָהוּ, פָּרַץ ה' אֶת-מַעֲשֶׂיךָ, וַיִּשָּׁבְרוּ אֳנִיּוֹת, וְלֹא עָצְרוּ לָלֶכֶת אֶל-תַּרְשִׁישׁ.” לפי דברי הנביא ההתחברות הכלכלית למלכות ישראל שהיו נגועים בחטא העבודה הזרה גרם שה' העניש את יהושפט, וזו הייתה הסיבה לכך שאוניותיו נשברו.
גם בהמשך, כאשר בנו של יהושפט חוטא אף יותר ממנו, התנ"ך מזכיר שזה מכיוון ש”בת אחאב היתה לו לאשה”. אפשר לראות בדברים אלה ביקורת על התנהלותו של יהושפט ביחס לממלכת ישראל. ובעצם בזה יהושפט יצר את תחילת ההידרדרות של מלכות יהודה לעבודה זרה, הידרדרות שהשלכותיה המשיכו לתת את אותותיהן עד חורבן בית המקדש וגלות ישראל ויהודה.
מדיניות החוץ של יהושפט > תנופה בפעילות מסחרית

אחת התוצאות החשובות של הברית בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל הייתה חידוש סחר החליפין עם ערב וארצות ים סוף וניצולן של מכרות הנחושת בערבה, שהיו נתונות בימי יהושפט לשלטונה של יהודה, כמו גם ארץ אדום. על כפיפותה של אדום ליהודה ניתן ללמוד מרמז במלכים א', כ"ב, מ"ח: ”וּמֶלֶךְ אֵין בֶּאֱדוֹם נִצָּב מֶלֶךְ”. משפט זה סתום במקצת. ניתן אולי להשלים: "ומלך [אדומי] אין באדום, [אלא] ניצב למלך [יהודה]". חיזוק לכך שאדום אכן הייתה כפופה ליהודה נמצא בסיפור על המסע שערכו יהורם מלך ישראל ויהושפט מלך יהודה נגד מישע מלך מואב – מסע שהתנהל דרך ארץ אדום ושנציב אדום הצטרף בו אליהם.
החפירות שנערכו בתל אל ח'ליפה, סמוך לעקבה בתחומי ירדן (אולי עציון גבר) מלמדות כי בימי יהושפט הגיע יישוב מבוצר זה שעל חוף הים למידה רבה של שגשוג. יישוב זה שמש כנקודת משמר לדרכי המסחר והוא מלמד על פריחתה של התנועה המסחרית דרכו.
מפסוקים במלכים א', כ"ב, מ"ט–נ' ובדברי הימים ב', כ', ל"ה–ל"ז עולה כי מאוחר יותר, בתקופת יהושפט, הקימו הוא ואחזיהו מלך ישראל, יורשו של אחאב, צי אוניות להפלגה לאופיר כדי להביא משם זהב. הפרויקט נכשל ונפסק בעקבות סערה שהטביעה את הספינות; יהושפט ראה בכך סימן מבשר רעות וסירב להמשיך בפרויקט. אולם עצם הניסיון מלמד הן על אחיזתה של יהודה בראש מפרץ אילת והן על התנופה המסחרית בימי יהושפט:
”יְהוֹשָׁפָט עָשָׂה אֳנִיּוֹת תַּרְשִׁישׁ לָלֶכֶת אוֹפִירָה לַזָּהָב וְלֹא הָלָךְ כִּי נִשְׁבְּרוּ אֳנִיּוֹת בְּעֶצְיוֹן גָּבֶר. אָז אָמַר אֲחַזְיָהוּ בֶן אַחְאָב אֶל יְהוֹשָׁפָט יֵלְכוּ עֲבָדַי עִם עֲבָדֶיךָ בָּאֳנִיּוֹת וְלֹא אָבָה יְהוֹשָׁפָט” (מלכים א', כ"ב, מ"ט–נ'); ”וְאַחֲרֵי כֵן אֶתְחַבַּר יְהוֹשָׁפָט מֶלֶךְ יְהוּדָה עִם אֲחַזְיָה מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל הוּא הִרְשִׁיעַ לַעֲשׂוֹת. וַיְחַבְּרֵהוּ עִמּוֹ לַעֲשׂוֹת אֳנִיּוֹת לָלֶכֶת תַּרְשִׁישׁ וַיַּעֲשׂוּ אֳנִיּוֹת בְּעֶצְיוֹן גָּבֶר” (דברי הימים ב', כ', ל"ה–ל"ז).
מדיניות החוץ של יהושפט > התפשטות שליטתה של יהודה

יהושפט הרחיב את גבולות יהודה בתחומי פלשת והנגב הרחוק, כנראה מתוך מגמה להביא לחידוש שלטונה של יהודה בערבה ולחוף ים-סוף: ”וּמִן פְּלִשְׁתִּים מְבִיאִים לִיהוֹשָׁפָט מִנְחָה וְכֶסֶף מַשָּׂא גַּם הָעַרְבִיאִים מְבִיאִים לוֹ צֹאן אֵילִים שִׁבְעַת אֲלָפִים וּשְׁבַע מֵאוֹת וּתְיָשִׁים שִׁבְעַת אֲלָפִים וּשְׁבַע מֵאוֹת” (דברי הימים ב', י"ז, י"א).
יהושפט שקד גם על הקמת רשת ביצורים ומצודות שהבטיחו את דרכי הנגב. ניתן לייחס לימיו של יהושפט את הקמת המצודה של חורבת עוזה שבמדבר יהודה, ואת המצודה שבקדש ברנע החולשת על הדרכים במרחבי הנגב.
מדיניות החוץ של יהושפט > המלחמות נגד מואב וארם

יהושפט הצטרף אל אחאב למלחמה נגד ארם על רמות גלעד, וזו הסתיימה במותו של אחאב ובנסיגת ישראל ויהודה ללא הכרעה. מאוחר יותר הצטרף יהושפט אל יהורם מלך ישראל לדיכוי מרד מישע מלך מואב, שמרד בישראל וכבש שטחים בערבות מואב. מסע זה הסתיים בניצחונם של יהושפט ויהורם.
מדיניות החוץ של יהושפט > התערערות השליטה באדום ומערך ההגנה של יהודה

לא קיים כל מידע על אדום מהתקופה שלאחר ימי שלמה ועד ימי יהושפט. הידיעה הראשונה במקרא אודות אדום בתקופת הממלכה המפולגת היא מימי יהושפט: ”וּמֶלֶךְ אֵין בֶּאֱדוֹם נִצָּב מֶלֶךְ” (מלכים א', כ"ב, מ"ח). כלומר, חזר לשרור באדום המצב שהיה לפני כיבושהּ ביד דוד. כנראה, בסוף ימי שלמה אבדה אדום ליהודה ורק בימי אסא חזרה ושועבדה מחדש לאחר שביצר את ממלכתו בגבולות הצפוניים עם ישראל (מלכים א', ט"ו, כ"ב) ולאחר שהביס את שבטי הנגב הדרומי וסיני (דברי הימים ב', י"ד, ז'–י"ד).
עד לימי יהושפט הייתה אדום מסופחת ליהודה והשלטון בה היה באמצעות נציב, אך בשלב מאוחר יותר בימי יהושפט, קרוב לסוף ימיו, בעת מסעו עם יהורם מלך ישראל נגד מישע מלך מואב, הצטרף אליהם גם מלך אדום (מ"ב ג, ד-כז). שינוי זה מרמז לנסיגה בשליטתה של יהודה באדום. כמו כן מדווח על פשיטה של בני מואב ועמון על יהודה: ”וַיְהִי אַחֲרֵי כֵן בָּאוּ בְנֵי מוֹאָב וּבְנֵי עַמּוֹן וְעִמָּהֶם מֵהָעַמּוֹנִים עַל יְהוֹשָׁפָט לַמִּלְחָמָה. וַיָּבֹאוּ וַיַּגִּידוּ לִיהוֹשָׁפָט לֵאמֹר בָּא עָלֶיךָ הָמוֹן רָב מֵעֵבֶר לַיָּם מֵאֲרָם וְהִנָּם בְּחַצְצוֹן תָּמָר הִיא עֵין גֶּדִי” (דברי הימים ב', כ', א'–ב').
מתגובתו של יהושפט המתוארת בהמשך, ניתן ללמוד על החרדה שהטילה פלישה זו על יהושפט, שכן הוא הכריז על צום בכל יהודה. הפולשים (על פי פסוקים א'–ב', פסוק י' ופסוקים כ"ב–כ"ג) הם בני עמון, מואב ואדום. במלחמה זו יהודה הביסה את הפולשים, ויהושפט יצא מנצח, אך עצם קיומה מרמזת על התחלתו של שינוי לרעת יהודה באזור אדום ומואב, ועל התערערות מערכת ההגנה של יהודה מצד דרום ומזרח.
עם זאת, במקום אחר נאמר: ”בְּיָמָיו פָּשַׁע אֱדוֹם מִתַּחַת יַד יְהוּדָה וַיַּמְלִכוּ עֲלֵיהֶם מֶלֶךְ. וַיַּעֲבֹר יוֹרָם צָעִירָה וְכָל הָרֶכֶב עִמּוֹ וַיְהִי הוּא קָם לַיְלָה וַיַּכֶּה אֶת אֱדוֹם הַסֹּבֵיב אֵלָיו וְאֵת שָׂרֵי הָרֶכֶב וַיָּנָס הָעָם לְאֹהָלָיו. וַיִּפְשַׁע אֱדוֹם מִתַּחַת יַד יְהוּדָה עַד הַיּוֹם הַזֶּה אָז תִּפְשַׁע לִבְנָה בָּעֵת הַהִיא” (מלכים ב', ח', כ'–כ"ב וראו גם דברי הימים ב', כ"א, ח'–י'). מסתבר שעדיין בסוף ימי יהושפט או בתחילת שלטונו של יהורם חזרה יהודה והטילה שלטון הדוק יותר על אדום.
מקורות הלכתיים מפעולותיו

לפני מותו הוריש יהושפט לבניו את נכסיו הרבים, וכך מתאר זאת הפסוק: וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם מַתָּנוֹת רַבּוֹת לְכֶסֶף וּלְזָהָב וּלְמִגְדָּנוֹת עִם עָרֵי מְצֻרוֹת בִּיהוּדָה” (דברי הימים ב', כ"א, ג'). מנוסח הפסוק הסיקו חז"ל שניתן לקנות מיטלטלין באופן אגבי עם קרקעות ("קנין אגב").
לקריאה נוספת

שמואל ייבין, יהושפט המלך, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ז, 1964, עמ' 6–17
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, בבא קמא דף יב עמוד א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506002605171
סוכריות (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יוסף פיצ'חדזה
 הופק בידי:  משה אדרי, לאון אדרי, דב שטויר, יוסף פיצ'חדזה
 תסריט:  יוסף פיצ'חזדה, דב שטויר
 עריכה:  דב שטויר
 שחקנים ראשיים:  מכרם חורי שמואל וילוז'ני מוני מושונוב
 מוזיקה:  בוריס מרצינובסקי
 צילום:  פרד קלמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2013
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  6,150,000 ש"ח
 הכנסות:  3,754 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
סוכריות הוא סרט פשע ישראלי משנת 2013 בבימויו של יוסף פיצ'חדזה, עם מכרם חורי, שמואל וילוז'ני ומוני מושונוב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי יוסף פיצ'חדזה ודב שטויר והוא עוסק במאבק אלים של איש עסקים יהודי נגד סוחר ערבי על רקע עסקי. היהודי רואה בפעילות הערבי איום של ממש לא רק במישור העסקי גרידא, אלא גם במישור הפוליטי תרבותי, עד כדי קריאת תיגר כנגד הציונות עצמה.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2013.
פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר -
פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר - יוסף פיצ'חדזה
פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר - מוני מושונוב
פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר - דב שטויר
פרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר יואב סיני
פרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - דורון אשכנזי
פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר - בוריס מרצינובסקי
פרס אופיר לפסקול הטוב ביותר
תקציר העלילה

קלאוזנר (שמואל וילוז'ני) הוא טייקון ישראלי העומד בראש תאגיד ישראלי השולט בשוק הממתקים הישראלי.
סלאח (מכרם חורי) הוא סוחר ויזם ערבי-ישראלי ששואף להביא אושר לילדי המגזר הערבי בישראל באמצעות פתיחת רשת חדשה של חנויות ממתקים. הוא למד בברית המועצות שם הכיר את אשתו לעתיד נטאשה (ליליאן רות חיילובסקי) וחזר אתה לישראל יחד עם אמה (סבטלנה נרבאייבה). עוזרו הצמוד הוא עמנואל הפיסח (מנשה נוי) שאוהב לשיר לו שירים רוסיים בעברית.
סאלח הצליח לגייס משקיע גרמני בשם אדולף שעוסק בסחר קונדומים (מייקל סרנה) שהגיע ארצה עם אשתו הצרפתייה קלאודיה (שרה אדלר) המתאהבת בעמנואל למרות נכותו. היא עוזבת את אדולף שהוא בנו של פושע נאצי. אדולף הכועס, לובש מדים נאציים ומטייל ברחוב יפו בירושלים עד שנעצר בידי המשטרה. הוא מציע לחוקר (דביר בנדק) לשחק פוקר ואם ינצח יהרוג אותו. הוא מנצח, יורה בחוקר ובורח.
קלאוזנר נוטר טינה לסלאח שהצליח להשתלט גם על שוק הקפה השחור במגזר הערבי ומחליט לפתוח במלחמה נגדו.
הוא מזמין את הרוצח השכיר יולי (מוני מושונוב) לנשף חשק בביתו, נותן לו כסף כדי שיהרוס את העסק של סלאח במזרח ירושלים. יולי שורף את חנות הממתקים של סלאח ובתגובה מניח סאלח ראש חזיר שחוט בבית קלאוזנר.
יולי מגייס את שותפו אוגוסט (עזרא כפרי) ומניח מטען נפץ במכוניתו של סאלח. לרוע המזל נכנסת נטאשה למכונית ונהרגת בהתפוצצות. קלאוזנר מגיע להלוויה ומנחם את סלאח שבטוח שהוא יזם את הרצח.
סלאח מורה לאנשיו לחטוף את קלאוזנר ומתחיל לענות אותו כדי שיגלה את שמות הרוצחים השכירים. בינתיים יולי ואוגוסט חוטפים את קלאודיה, נתקלים ברחוב באדולף ומחסלים אותו, מגיעים למקום השבי של קלאוזנר לאחר ש"הוזמנו" ושם מתפתח קרב יריות בו נהרגים כולם פרט ליולי ואוגוסט שעוזבים את המקום.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מכרם חורי | סלאח | סוחר ערבי |
| שמואל וילוז'ני | קלאוזנר | טייקון יהודי |
| מוני מושונוב | יולי | רוצח שכיר |
| עזרא כפרי | אוגוסט | רוצח שכיר |
| מייקל סרנה | אדולף הגרמני | משקיע גרמני |
| שרה אדלר | קלאודיה | אשתו של הגרמני |
| מנשה נוי | עמנואל | עוזר של סלאח |
| ליליאן רות חיילובסקי | נטאשה | אשתו של סלאח |
| דביר בנדק | שוטר |  |
| יורם רון | אלכס | אחיה של נטאשה |
משה מרדכי בידרמן

רבי משה מרדכי בידרמן (ה'תרס"ג, 1903 – כ"ד בטבת ה'תשמ"ז, ינואר 1987) היה האדמו"ר השישי של חסידות לעלוב, והחל מה'תשכ"ב גם האדמו"ר מקרלין לעלוב.