תביעת השתקה
מקרים בולטים

דוגמאות לתביעות שהוגדרו כתביעות אסטרטגיות או שהדיון הציבורי מתייחס אליהם ככאלה:
ישראל:
באוקטובר 2006 הגיש ארקדי גאידמק תביעת דיבה נגד עיתון "הארץ" ויוסי שריד בעקבות פרסום מאמר פרי עטו של האחרון בעיתון. שריד פתח את מאמרו במילים: "האם לדור יש בכלל פנים? ואם יש לו, האם אלה פני הכלב או פניו של ארקדי גאידמק?". בהמשך נכתב, בין השאר: "מפעל החיים של גאידמק הוא מפעל מוות. את הונו העצום - מי יעריך את שיעורו - עשה בעסקאות של נשק ויהלומים באנגולה". סכום התביעה עומד על 45 מיליון ש"ח. העיתון דרש לבטל את התביעה ולחייב את גאידמק בהוצאות משפט. ב-2009 ביטל גאידמק את התביעה.
בשנת 2008 הגישה משפחת עופר תביעת דיבה בסך 3.5 מיליון ש"ח נגד העיתונאי מיקי רוזנטל, בעקבות סרטו שיטת השקשוקה שעסק בקשרי הון-שלטון בישראל דרך הצגת הקשרים בין המדינה לבין משפחת עופר. התמיכה הציבורית הרחבה ברוזנטל הביאה יותר מאלף גולשי אינטרנט לחתום על כתב התחייבות, בו כל אחד מהם יישא באלפית מהסכום שרוזנטל יידרש לשלם, אם משפחת עופר תזכה בתביעה. התביעה הוסרה לאחר שעידן עופר חויב על ידי בית המשפט לספק פרטים בנוגע לחברות אליהן קשורים בני המשפחה.
בשנת 2010 דחה בג"ץ עתירה של העמותה לקידום דרך אחרת נגד מינויו של פרופ' איתן ששינסקי ליו"ר ועדת ששינסקי. בסופו של פסק הדין התייחס בג"ץ לאופי העתירה:
בשנת 2012 תבע תאגיד המיחזור אל"ה את הפעיל הסביבתי דני מורגנשטרן, בסכום של חצי מיליון שקלים, בטענה שהפיץ נגדו שקרים פוגעניים בחמישה פרסומים שונים. בשלב הראשון קיבל בית משפט השלום את התביעה, אך בית המשפט המחוזי בירושלים הפךאת ההחלטה, פסק הוצאות לתובעים, ונקבע כי אינו יכול להתעלם מהרושם שהתובעת, 'סימנה לה כמטרה להשתיק" את מורגנשטרן.
בשנת 2014 רשת הישיבות "שובה ישראל" ואיש העסקים בן ציון סוקי הגישו לבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק תביעה לפיצוי בסך 100 מיליון דולר נגד אילנה דיין ו"שידורי קשת", על שידור תוכנית "עובדה" שעסקה בהם וברב יאשיהו פינטו. לאחר שנה וחצי הורה בית המשפט על מחיקת התביעה, בנימוק שאין לו סמכות לדון בה.
בשנת 2014 נדחתה תביעת ההשתקה נגד העיתונאית שרון שפורר שהגישה נגדה חברת הנדל"ן אורבן, השופטת רחל ערקובי קבעה: "לא ניתן להתעלם מן הרושם שתביעתה של חברת אורבן נדל"ן נעשתה משום רצונה להשתיק את העיתונאית שרון שפורר מלפרסם את הקשר שבין החברה לבין דודו דגמי" ובנוסף פסקה לטובתה הוצאות בסך 100,000 אלף ש"ח.
בעקבות תביעה שהגישו ארבעה עובדים של חברת "אור סיטי נדל"ן" לבית הדין לעבודה, הגישה החברה תביעת לשון הרע בסך 2.55 מיליון ש"ח נגד עובדים אלה. בפסק הדין קבע השופט כי התביעה של "אור סיטי נדל"ן" "הוגשה אך ורק על מנת להרתיע את הנתבעים" והוסיף כי "התביעה הוגשה על סכום של 2,550,000 ש"ח, וזאת ללא צידוק ובהיעדר כל ביסוס ראייתי מינימלי. הדבר מצביע על כך שהתובעות החליטו לעשות שימוש בהליכים המשפטיים ככלי ניגוח טקטי בתובעים", ועקב כך הטיל על החברה לשלם, בגין תביעתה, הוצאות משפט חריגות בגובהן בסך 250 אלף ש"ח.
ב-2016 אמיר ברמלי, שבאותה עת נחקר פלילית והוגשה נגדו בהמשך השנה כתב אישום בגין גנבה בידי מורשה, מרמה, זיוף והלבנת הון בסך של יותר מ־400 מיליוני שקלים, תבע את חברת החדשות, מנכ"ל חברת החדשות אבי וייס, עורך "אולפן שישי" איתי דנקנר והכתב יגאל מוסקו על סך של 5 מיליוני שקלים בגין לשון הרע, ואת כתב כלכליסט תומר גנון על סך מיליון שקלים בגיל לשון הרע. בנוסף איים להגיש תביעה כנגד המפרק עו"ד ארז חבר ונגד גופים נוספים. הנתבעים טוענים שמדובר בתביעת השתקה.
בינואר 2017 הגישו לשכת עורכי הדין והיו"ר שלה אפי נוה תביעת לשון הרע נגד כתבת "המקום הכי חם בגיהנום" שרון שפורר. התביעה הוגשה בעקבות סדרת כתבות ופרסומים בפייסבוק בעניין התנהלות פסולה של נוה והלשכה במספר מקרים. סכום הפיצוי אותו דרשו התובעים היה 970,000 ש"ח. לאחר שנדחתה בקשת התובעים למחוק את התביעה, בספטמבר 2019 החליט בית המשפט לדחות אותה וקבע ששפורר למעשה זכתה בהליך ולטובתה נפסקו שכר טרחה והוצאות משפט בסך 70,000 ש"ח. לאחר מתן ההחלטה הגישה שפורר ערעור על סכום הפיצויים שנפסק ודרשה שיושווה לסכום אותו דרשו ממנה כי לטענתה "היה על בית המשפט לפעול בצורה ראויה ולחייב את לשכת עורכי הדין בהוצאות גבוהות יותר, על מנת להביע את מורת רוחם של בית משפט והציבור מתביעות, וכן להבהיר לתובעי סרק עתידיים כי זו עמדת מערכת המשפט בנושא זה", ערעור זה נדחה על ידי בית המשפט.
בשנת 2017 הגישו הקבלנים גילי ויואל עזריה וחברות שבשליטתם תביעת דיבה נגד חבר מועצת להבים יוסי ניסן, שבה דרשו פיצוי בסך שני מיליון ש"ח, עקב פוסט שפרסם בפייסבוק בעניינם. בית המשפט דחה את התביעה על הסף, קבע שזו תביעת השתקה, וחייב את התובעים בהוצאות משפט בסך 100,000 ש"ח.
ב-2019 הגיש וולטר סוריאנו תביעת דיבה נגד "העין השביעית" ורביב דרוקר. יותר מאוחר הצטרף אליו לתביעה עו"ד אילן בומבך. הם דרשו פיצוי בסך 420 אלף שקלים. באוגוסט 2023 קבע שופט בת משפט השלום בת"א, רונן אילן, כי מדובר בתביעת השתקה מובהקת, זה המקרה הראשון בישראל שנקבע באופן חד וברור על תביעת השתקה ומהווה תקדים משפטי. בנוסף, חייב השופט את התובעים בתשלום הוצאות של 84 אלף שקל.
אירופה:
בשנת 1990 תבעה חברת מקדונלד'ס שני פעילים בריטיים של גרינפיס לונדון שחילקו עלונים שבהם האשמות נגד החברה. ההליך המשפטי המפרך, שזכה לכינוי משפט מקלייבל, נמשך לאורך שנים, ובסופו הוכחו חלק מטענות הפעילים כאמת וחלק כשקרי, והם חויבו לשלם 60 אלף לירות שטרלינג למקדונלד'ס.
בשנת 2010 נתבע בלוגר צרפתי פעמיים על ידי חברת התקשורת "קומטיק" (Cometik), לאחר שחשף את שיטת המכירה המהירה של החברה. החברה הגישה ערעור לאחר ששתי תביעותיה לא התקבלו. בהחלטת הערעור זכתה החברה בהרשעה חמורה של הבלוגר, שנדרש לצנזר כל התייחסות לחברה בבלוג, לפרסם את ההחלטה המשפטית במשך 3 חודשים, לשלם 2000 € דמי נזיקין, 2000 € דמי ניהול המשפט, וכן תשלום כל יתר הוצאות המשפט.
ארצות הברית:
בשנת 2003 תבעה השחקנית ברברה סטרייסנד צלם שצילם מהאוויר את בית מגוריה המפואר, במסגרת פרויקט "רישום אזורי החוף בקליפורניה". הפרויקט הגיש תביעה נגדית בהתאם לחוקים נגד תביעות אסטרטגיות בקליפורניה. הניסיון להסתיר גרם לעניין ציבורי נרחב אף יותר בתמונה, תופעה שזכתה לכינוי אפקט סטרייסנד.