stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב איפר החמישי
רקע

לאחר שמתקפת האביב הגרמנית ב-1918 לא הצליחה להשיג ניצחון מכריע, המורל הגרמני דעך ומאידך המספר ההולך וגובר של חיילים אמריקאים שהגיעו לחזית המערבית העניקו לבעלות הברית יתרון מספרי הולך וגובר על הארמיות המערביות של הקיסרות הגרמנית. כדי לנצל זאת פיתח המרשל פרדיננד פוש פיתח אסטרטגיה שהתפרסמה כ"המתקפה הגדולה", בה בוצעו התקפות על הקווים הגרמניים לאורך חזית רחבה ככל האפשר.  כוחות בלגים, בריטים וצרפתים ברחבי מבלט איפר היו אמורים ליצור את הקצה הצפוני של מתקפה לעבר העיר הבלגית לייז'.  הארמייה הבריטית השנייה עקבה אחר כמה נסיגות קלות ונלחמה בפעולה ברכס אוטרשטיין ב-18 באוגוסט, ולאחריה הייתה הפוגה. כוחות של בעלות הברית באזור נחו היטב בסוף ספטמבר.
הקרב

קבוצת הארמיות פלנדריה (GAF) תקפה בשעה 5:30 בבוקר ב-28 בספטמבר, לאחר הכנה ארטילרית של שלוש שעות.   ה-GAF תקף עם 12 דיוויזיות בלגיות, 10 דיוויזיות בריטיות של הארמייה הבריטית השנייה ו-6 דיוויזיות צרפתיות של הארמייה הצרפתית השישית. הבריטים תקפו על 4.5 מיל (7.2 קילומטרים) חזית עד לכביש איפר-זונבקה, משם תקף צבא בלגיה על קו צפונה לדיקסמוד.  התקפות בעלות הברית חדרו במהירות מבעד להגנות הגרמניות והתקדמו עד 6 מיל (9.7 קילומטרים). חלק גדול מהאדמה שממערב לפשנדל, שננטשה במהלך הנסיגה של תחילת 1918, נכבש מחדש.  גשם החל לרדת אך בערב הבריטים כבשו את קורטוויילדה, זנדווורדה, קרויסייק ובקלייר; חיילים בלגים כבשו את זונבק, פולקפה, שאאפ ביילי ויער חותולסט.  באגף הדרומי התקדמו פעולות קלות של שלוש דיוויזיות בריטיות לסנט איב, מסין והרכס מוויצ'אטה להולבקה. הקו הקדמי הגרמני נמתח מדיקסוד להות'ולט, בלארה, זנדווורדה והולבקה.
Messines, Terhand ו- Dadizeele נפלו ב-29 בספטמבר, ולמחרת, על אף שהאדמה שנלכדה הפכה לעוד בוץ, כל הקרקע הגבוהה סביב איפר נכבשה על ידי בעלות הברית.  עד 1 באוקטובר, נתפסה הגדה השמאלית של המחנה (ליס) עד קומינס והבלגים היו ממזרח לקו ממורסלדה לסטאדן ודיקסמוד. ההתקדמות נמשכה עד 2 באוקטובר כשהגיעה תגבורת גרמנית והמתקפה עלתה על אספקתה. בשל מצב האדמה, 15,000 מנות מזון הוצנחו על ידי 80 מטוסים בלגים ובריטים.
לאחר מכן > נפגעים

הבריטים סבלו 4,695 נפגעים, והבלגים 4,500 נפגעים מתוך 2,000 הרוגים ו-10,000 חולים או פצועים.  בעלות הברית התקדמו עד 18 מיל (29 קילומטרים), עם התקדמות ממוצעת של 6 מיל (9.7 קילומטרים), ולכדו 10,000 שבויים, 300 תותחים ו-600 מקלעים.
לאחר מכן > פעולות שלאחר מכן

המתקפה נמשכה בקרב קורטה (14–19 באוקטובר).
סדר הכוחות > מדינות ההסכמה

יחידות בעלות הברית נכללו בקבוצת הארמיות פלנדריה בפיקודו של אלברט הראשון, מלך הבלגים, והגנרל הצרפתי ז'אן-מארי דגוט שימש כראש המטה.
הארמייה השנייה (גנרל הרברט פלומר)
הקורפוס ה-15 (לוטננט גנרל בוואור דה ליל)
הדיוויזיה ה-31
הקורפוס ה-10 (לוטננט גנרל רג'ינלד סטפנס)
הדיוויזיה ה-30
הדיוויזיה ה-34
הקורפוס ה-19 (לוטננט גנרל הרברט ווטס)
הדיוויזיה ה-14 (קלה)
הדיוויזיה ה-35
הדיוויזיה ה-41 - בעתודה
הקורפוס ה-2 (לוטננט גנרל קלוד ג'ייקוב)
הדיוויזיה ה-9 (סקוטית)
הדיוויזיה ה-29
הדיוויזיה ה-36 (אלסטר) - בעתודה
הצבא הבלגי (המלך אלברט)
קבוצת דרום (לוטננט גנרל אלויס ביויאק)
הדיוויזיה ה-11
הדיוויזיה ה-8
הדיוויזיה ה-12
הדיוויזיה ה-6
קבוצת המרכז (לוטננט גנרל אלפונס ז'אק דה דיקסמוד)
הדיוויזיה ה-9
הדיוויזיה ה-3
הדיוויזיה הצרפתית ה-128 - מאחור
קבוצת צפון (לוטננט גנרל לואי ברנהיים)
הדיוויזיה ה-7
הדיוויזיה ה-1
הדיוויזיה ה-10
הדיוויזיות הבלגיות הנותרות הגנו על חזית איזר המוצפת מקלרקן לים
הדיוויזיה ה-4
הדיוויזיה ה-2
הדיוויזיה ה-5
דיוויזיית הפרשים הבלגית
הצבא הצרפתי - בעתודה
הקורפוס ה-7 (גנרל אנדרה ז'וזף עמנואל מאסנה) - בפיקוד בלגי
הדיוויזיה ה-41
הדיוויזיה ה-164
הדיוויזיה ה-128 - תחת פיקוד הצבא הבלגי
הקורפוס ה-34 (גנרל אלפונס נודן) - עדיין בשליטת פוש
הדיוויזיה ה-5
הדיוויזיה ה-70
הדיוויזיה ה-77
קורפוס הפרשים ה-2 (גנרל פליקס אדולף ראבילו) - הוצבה באזור פרובן - אוטקרק - ארזל
דיוויזיית הפרשים ה-2
דיוויזיית הפרשים ה-4
דיוויזיית הפרשים ה-6
סדר הכוחות > הגרמנים

קבוצת הארמיות רופרכט בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה אשר פיקדה על צבאות גרמניה בצפון, החזיקה את פלנדריה עם הארמייה הרביעית, שכללה פחות מחמש דיוויזיות באזור.
הארמייה הרביעית (גנרל חיל הרגלים פרידריך זיקסט פון ארמין)
קורפוס הצי (אדמירל לודוויג פון שרודר)
קורפוס המשמר (גנרל-לויטננט אלפרד פון בקמן)
קורפוס המילואים ה-10 (גנרל לויטננט ארתור פון גאביין)
נפתלי טרופ

| --- | --- |

 לידה:  אפריל 1871 גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 בספטמבר 1928 (בגיל 57) ראדין, בלארוס 
 כינוי:  הגרנ"ט
 מדינה:  בלארוס 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בספטמבר 1928 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 צאצאים:  אברהם טרופ  ראובן טרופ 
 
מצבה מחודשת על קברו
הרב נפתלי צבי טרופ (ביידיש: נפתלי טראפּ, בכינויו המקוצר: הגרנ"ט; י"ג בניסן תרל"א, אפריל 1871 - ג' בתשרי תרפ"ט, 24 בספטמבר 1928) היה מחשובי ראשי הישיבות באירופה שלפני מלחמת העולם השנייה. הרב טרופ היה ממפתחיה של שיטת הלימוד הידועה כשיטת בריסק, ושיעוריו וחידושיו הנלמדים עד היום בכל הישיבות בעולם, הם מאושיותיה של שיטת הלימוד הישיבתית. הגרנ"ט נודע בעמקנותו שבין היתר התבטאה בחקירותיו התלמודיות הייחודיות, לצד יראת שמים ומוסריות בולטת.
ביוגרפיה

נולד בי"ג בניסן, ה'תרל"א (1871), לר' משה ולנעשה, בעיר גרודנא שבאימפריה הרוסית (בלארוס של ימינו). בשנות ילדותו למד תורה מאביו, ובגיל 15 נשלח ללמוד בישיבת קלם, שבראשה עמד רבי שמחה זיסל זיו, הידוע בכינויו "הסבא מקלם". לאחר שנתיים עבר ללמוד בישיבת טלז, ולמד רבות מראש הישיבה רבי אליעזר גורדון. לאחר כשנתיים נוספות עבר לישיבת סלובודקה, שבראשה עמד רבי נתן צבי פינקל - "הסבא מסלובודקה". בעת ההיא שימש כר"מ בישיבה רבי יעקב יצחק רבינוביץ (ידוע בשם ר' איצל'ה מפוניבז'), שהיה גאון בלימודי התלמוד, ור' נפתלי קיבל ממנו דרכי לימוד ועיון.
בהיותו כבן 22, התארס עם בתו של ראש הישיבה (הרב פינקל), אך חודשים ספורים לאחר מכן היא חלתה ומתה, עוד לפני שהספיקו להינשא. לאחר כשנתיים שוב התארס ונישא, לפעשא לאה - בתו של העסקן החרדי ר' אליעזר יעקב חווס. לאחר נישואיו חזר לקלם, ועסק שם בתורה ובעבודה מוסרית בדרכה של תנועת המוסר.
לאחר כארבע שנים, התמנה למשרת ראש ישיבת "אור החיים" שבסלובודקה. שם החלה להתגלות ייחודיותו במסירת השיעורים וביצירת קשר חם ואישי עם תלמידיו.
בגיל 33 שנים, בי"א בניסן תרס"ד (1904), הוצעה לו משרת ראש ישיבת ראדין, הישיבה שהקים וניהל החפץ חיים. תפקידו זה הוא שפרסם את שמו של ר' נפתלי ברחבי העולם התורני, ובישיבה זו מסר את שיעוריו שהודפסו לאחר שנים והתפרסמו ברחבי עולם הישיבות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גלתה ישיבת ראדין לסנובסק. ר' נפתלי ומשפחתו הצטרפו לישיבה בנדודיה וחלקו עמה את תקופת המלחמה ופגעיה. בזמן המלחמה נפגע ר' נפתלי מרסיסי פגז שנורה לאזור הישיבה. מיד לאחר סיומה של המלחמה נפטרה אשתו, בחודש ניסן ה'תר"פ. הצרות הללו השפיעו לרעה על בריאותו של ר' נפתלי והיא התערערה מאוד. בשנת ה'תרפ"ה חזרה הישיבה לראדין, אך גם שם לא חזר רבי נפתלי טרופ לאיתנו, ובג' בתשרי תרפ"ט (24 בספטמבר 1928) נפטר ונקבר בראדין.
כחניך מובהק של תנועת המוסר, התבלט הגרנ"ט במידות טובות ובמעשי חסד מרובים, ביראת שמים ובתפילות שנאמרו בכוונה ובהתלהבות.
שיטת לימודו

בשיטת לימודו התמקד בהבנת סוגיות התלמוד מתוכן עצמן, ללא הכרח בהשוואתן לסוגיות אחרות העוסקות בנושאים מקבילים. שיטה זו נחשבת מקבילה לשיטת בריסק, אותה פיתח ושכלל רבי חיים מבריסק. דוגמה לחקירה בעלת משמעות הלכתית שהמציא ר' נפתלי: לפי ההלכה, אשה שנדרה נדר, ביד בעלה הרשות להפר אותו או להחליט שברצונו שיתקיים הנדר. חקר הגרנ"ט, האם כאשר אומר הבעל לאשתו שהוא מקיים את נדרה, יש לו בכך שותפות בעצם הנדר, ונחשב שחלק מהנדר מתייחס גם אליו, או שמא אין לבעל כל חלק בנדר, וכאשר הוא מקיים אותו, אין בכך אלא "מניעת ביטולו" של הנדר, אך כל חלותו היא מכח האשה בלבד. כאמור, בשני צדדים אלו תלויה הבנת סוגיא במסכת כתובות.
למרות כשרונותיו הברוכים, עמל קשות על חידושי תורתו, ונהג לבדוק אותם ולבחון אותם שוב ושוב כדי להבטיח שהם נכונים ומדויקים בתכלית. לעיתים קרובות נתקף בכאב ראש חזק עקב התאמצותו בעיון בתלמוד. הוא נהג לכרוך מטפחת רטובה סביב ראשו כדי להקל על כאביו, והמשיך להתעמק בסוגיה שלמד.
במקביל ללימוד התלמוד וההלכה, עסק רבות גם בתחומי המקרא והאגדה. גם בתחומים אלו חידש חידושים רבים, ונהג למסור שיחות בנושאים אלו בלילות שבת.
משפחתו

אשתו של ר' נפתלי, פעשא (פסיה) לאה, חלתה במחלת טיפוס ונפטרה בשנת תר"פ (1920).
בנו הבכור הרב אברהם חיים טרופ, נישא לאסתר, בת הרב יעקב משה ספיר. שימש כראש ישיבה בראדין עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא היגר לארצות הברית, שם הוא מונה לראש ישיבת חפץ חיים; אחר כך הוא שימש כראש ישיבת קרלין-סטולין. הוא עלה לישראל בשנת תשל"ח (1978), שנה לפני פטירתו. חתנו הוא הרב אלתר חנוך העניך ליבוביץ, ראש ישיבת חפץ חיים בארצות הברית.
בנו השני הרב ראובן טרופ, עלה לארץ ישראל כחלק מחבורת תלמידי ישיבת סלובודקה שיסדו את ישיבת כנסת ישראל בחברון. אחר כך שימש כראש ישיבת היישוב החדש בתל אביב שהוקמה על ידי הרב משה אביגדור עמיאל. נפטר בה'תשי"ג.
בתו הגדולה טויבה, התחתנה עם ר' יהושע אייזיק (יצחק) קמנצקי, "אייזיק קוברינר", מחשובי תלמידי ישיבת ראדין ולימים רבה של נובידבור. כל המשפחה נהרגה על ידי הנאצים.
בתו השנייה, פייגא אטיל, התחתנה עם הרב ברוך יוסף פייבלזון, שהתמנה לאחר פטירת חמיו לר"מ בישיבה.
ספריו

חידושיו על התלמוד הבבלי בסדרים נשים ונזיקין נדפסו בספר חידושי הגרנ"ט, שנחשב לאחד מחיבורי היסוד בעולם הישיבות. הספר מבוסס בעיקרו על שיטת בריסק.
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, מרביצי תורה ומוסר, כרך שני, ע' ט-כח, ארץ-ישראל תשל"ו.
מאמר "הנותן אמרי שפר", לרב מנחם מנדל גרליץ בתחילת "חידושי הגרנ"ט", הוצאת "אורייתא-אדרת", ירושלים ה'תשמ"ט.
בניין האדמיניסטרציה של השער האדום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, סימן נוף 
 מיקום:  קראסנוסלסקי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1953
 תאריך פתיחה רשמי:  1953 
 אדריכל:  אלכסיי דושקין 
 מידות
 קומות:  24 
 קואורדינטות:  55°46′10″N 37°38′58″E﻿ / ﻿55.7693928°N 37.64953442°E﻿ / 55.7693928; 37.64953442
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בניין האדמיניסטרציה של השער האדום(למפת מוסקבה רגילה) בניין האדמיניסטרציה של השער האדום he
 
בניין האדמיניסטרציה של השער האדום הוא אחד משבעה גורדי השחקים הסטליניסטים. הבניין נבנה בנפת קראסנוסלסקי, מוסקבה בשנים 1947–1951 ותוכנן על ידי האדריכלים אלכסיי דושקין ובוריס מזנצב והמעצב ויטלי אברמוב בסגנון הקלסיציזם הסטליניסטי.
הבניין המרכזי נועד להכיל משרדי ממשלה, ובאגפיו סודרו 276 דירות, שכללו בין שניים לחמישה חדרים. בדירות חמשת החדרים, ליד המטבחים, היו חדרים קטנים עבור "עוזרת הבית". מאפיין ייחודי לבניין היה מיקום הלובי צמוד לתחנת המטרו.
בשנות 2010 השתלטו על המבנה ארגונים מנהלים ואיגודים מקצועיים, תאגידים ובנק. בשנת 2015 גרה כאן נכדתה של האדריכלית נטליה דושקינה, אשר מעת לעת ערכה סיורים במבנה.
השער האדום וכנסיית שלושת הקדושים. שנת 1915.
תושבים ידועים

השחקן בוריס צ'ירקוב, 1952 – 1982
המנתח סרגיי יודין
מבקר האמנות אלכסיי פיודורוב-דוידוב
הצלם אנטולי גולובניה
שר התחבורה של ברית המועצות יבגני קוז'בניקוב, 1954 – 1975
שר הבינוי לתחבורה של ברית המועצות, איוואן סוסנוב, 1954 – 1985
הערות שוליים

↑  Наталья Давыдова (2008-07-04). "Высотка без отклонений". Известия. נבדק ב-2018-05-20.
↑  "Сталинская высотка на площади Красных ворот". Куда сходить в Москве. 2017. נבדק ב-2018-05-20.
↑  Юля Ельцова (2015-12-03). "Я живу в высотке на «Красных Воротах»". Куда сходить в Москве. נבדק ב-2018-05-20.
↑  "Административно-жилое здание возле «Красных ворот»". Северная Линия. 2015-09-07. נבדק ב-2018-05-20. {{cite web}}: Check |url= value (עזרה)
ברוציו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה צרפתייה, גבינה תעשייתית, גבינת חווה, גבינת מי גבינה, גבינת כבשים, גבינה חלבית 
 אזור מוצא:  קורסיקה עילית, קורסיקה הדרומית 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  מי גבינה 
 גבינות
 ייצור כולל:  410 טונה (נכון ל־2017) 
 תו תקן:  כינוי מקור מבוקר, כינוי מקור מוגן 
 
ברוציו (בקורסיקאית: Brocciu) היא גבינה קורסיקנית המיוצרת משילוב של חלב ומי גבינה, המקנה לה חלק מהמאפיינים של גבינת מי גבינה.
מאפיינים

היא מיוצרת מחלב כבשים. גבינה זו בולטת כתחליף לריקוטה האיטלקי העשירה בלקטוז, על אף שברוציו מכילה פחות לקטוז.
הגבינה מיוצרת על האי קורסיקה בלבד, ברוציו נחשבת למזון המייצג ביותר של האי. כמו ריקוטה, זוהי גבינה לבנה צעירה ומשודכת לעיתים קרובות ליינות לבנים קורסיקניים. היא מתוארת כ"גבינה המפורסמת ביותר" בקורסיקה.
המילה brocciu קשורה למילה הצרפתית brousse ופירושה גבינה טרייה העשויה מחלב עיזים או כבשים.
ייצור

ברוציו מיוצרת ממי גבינה וחלב. ראשית, מי גבינה מחומים לטמפרטורה נמוכה של כ-38 מעלות צלזיוס ולאחר מכן מוסיפים את חלב הכבשים ומחממים עוד ל-93 מעלות צלזיוס. לאחר החימום, מרוקנים את הגבינה לסלסילות.
הגבינה מוכנה לצריכה למעשה מיידית, אם כי היא עשויה להבשיל גם למשך מספר שבועות (בקורסיקנית: brocciu passu or brocciu vechju). זמן ההבשלה האידיאלי עבור ברוציו הוא 48 שעות עד חודש.
במטבח הקורסיקאי הגבינה משמשת להכנת אינספור מנות, ממנות ראשונות ועד לקינוחים.
הערות שוליים

↑  "Delicious Corsica: Sampling the best of Corsican cuisine". National Geographic. 8 באפריל 2019. אורכב מ-המקור ב-13 ביולי 2019. נבדק ב-13 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gavin, P. (1997). French Vegetarian Cooking. M. Evans. p. 74. ISBN 978-1-59077-269-0. נבדק ב-2021-04-19.
↑  "Brocciu Cheese-France: French Cheese Guide".
הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו

| --- | --- |
לוגו הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו
 מדינה:  ספרד 
 מטה הארגון:  Calle de Edgar Neville, Madrid 
 יושב ראש:  Juan Chicharro Ortega 
 תקופת הפעילות:  8 באוקטובר 1976 – הווה (48 שנים) 
 www.fnff.es
 
הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו (בספרדית:Fundación Nacional Francisco Franco; FNFF) היא קרן ומרכז תעמולה שנוצרו בשנת 1976, המוקדשים לקידום מורשתו של הדיקטטור הספרדי פרנסיסקו פרנקו. בתו היחידה של פרנקו, כרמן פרנקו (1926–2017) הנהיגה את הארגון, ולימים הפכה לנשיאת הכבוד שלו.
בשנת 2017 חתמו 200,000 אנשים על עצומה, הקוראת לממשלת ספרד להחרים את הארגון.
בשנת 2018, לאחר שראש הממשלה החדש פדרו סנצ'ס הבטיח ששרידיו של פרנקו יוסרו מעמק הנופלים, הגישה הקרן עצומה עם 24,000 חתימות, כדי להתנגד להצעה. למרות היותם שוליים יחסית בתרבות הפוליטית הספרדית, ה-FNFF (ובני משפחת פרנקו) זכו לנראות ציבורית עצומה בהקשר של סוגיית הוצאת עצמותיו של הרודן.
ראו גם

המדינה הספרדית
הערות שוליים

↑  "Madrid tries to tear down a dictator's memory", Deutsche Welle
↑  Basilio, Miriam M. (2013). Visual Propaganda, Exhibitions, and the Spanish Civil War.
↑  Jiménez Gálvez, J.; Valdés Aragonés, Isabel (2015-11-20). "What is left of Franco's legacy?". El País.
↑  Howells, Richard; Ritivoi, Andreea Deciu; Schachter, Judith (10 באוקטובר 2012). "Outrage: Art, Controversy, and Society". Palgrave Macmillan – via Google Books. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aguilar, Paloma; Payne, Leigh A. (11 באוקטובר 2016). "Revealing New Truths about Spain's Violent Past: Perpetrators' Confessions and Victim Exhumations". Springer – via Google Books. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ferrándiz 2021, pp. 12; 24.
↑  Hancox, Dan (2 ביולי 2015). "Race, God and Family". pp. 15–18 – via London Review of Books. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  France-Presse, Agence (23 בנובמבר 2017). "Hundreds of thousands of Spaniards call for ban on Franco foundation". the Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Madrid, Graham Keeley (2018-06-20). "New Spanish PM Pedro Sánchez vows to move Franco's remains". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2018-06-20.
↑  Ferrándiz 2021, p. 24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX114885  BnF: cb12068956q (data)  GND: 5096751-4  ISNI: 0000 0001 1957 3632  LCCN: n85192438  SUDOC: 02896263X  VIAF: 146213786   WorldCat (עם VIAF): 146213786
הוקר איירקראפט

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1920–1963 (כ־43 שנים) 
 חברות בנות:  גלוסטר איירקראפט 
 מיקום המטה:  הרובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה 
 ענפי תעשייה:  תעופה, תעשיית התעופה 
 מוצרים עיקריים:  כלי טיס 
 
הוקר איירקראפט (באנגלית: Hawker Aircraft Limited) היא יצרנית מטוסים בריטית, שפיתחה כמה מהמטוסים המפורסמים ביותר בתולדות התעופה הבריטית.
היסטוריה

בעקבות מלחמת העולם הראשונה, חברת התעופה סופווית פשטה את הרגל. טייס הניסוי של סופווית, הארי הוקר ושלושה אחרים, כולל תומאס סופווית, רכשו את נכסי סופווית והקימו ב-1920 את HG הוקר הנדסה.
ב-1933 שונה שמה של החברה להוקר מטוסים בע"מ, החברה ניצלה את השפל הגדול ואת מעמדה הכספי החזק לרכישת חברת המטוסים גלוסטר ב-1934. שנה לאחר מכן התמזגה עם חברת המנועים והרכב ארמסטרונג סידלי וחברת הבת שלה, מטוסי ארמסטרונג ויטנוורת', והקימה את מטוסי הוקר סידלי. קבוצה זו כללה גם את AV Roe and Company (Avro).
הוקר המשיכה לייצר מטוסים בשמה כחלק ממטוסי הוקר סידלי, החל מ־1955 כחטיבה של קבוצת הוקר סידלי. שם המותג "הוקר" הושמט, יחד עם אלה של החברות האחיות, הוקר P.1127 היה המטוס האחרון שנשא את המותג ב-1963.
מורשת הוק נשמרה על ידי חברת Raytheon האמריקאית שייצרה מטוסי עסקים (כולל כאלה שמקורם ב־ 125, בעיצוב מקורי עוד מימי דה הבילנד) בשם "הוק". כתוצאה של רכישת קו המוצרים של בריטיש אירוספייס בשנת 1993. השם שימש גם את הוקר ביצ'קראפט לאחר שענייני המטוס העסקי של ריית'און (הוקר וביצ'קראפט) נרכשו על ידי משקיעים והתמזגו.
מוצרים

התכנון הראשון של הוקר היה הוק הגיבן (לא נבנה בסופו של דבר) בדצמבר 1920. עד מהרה פותח הוקר דויקר, אב-הטיפוס הראשון, טס ביולי 1923. בין המלחמות, ייצרה החברה מפציצים מוצלחים ומטוסי קרב לחיל האוויר המלכותי. תוצרתם של סידני קאם (לימים סר סידני) וצוותו. כללו את הוקר היינד והוקר הארט, שהפך למטוס הבריטי המיוצר ביותר בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוקר סידלי הייתה אחת מקונצרני התעופה החשובים בבריטניה, וייצרה מספר רב של מטוסים, ביניהם מטוס הקרב המפורסם הוקר הוריקן, שיחד עם הספיטפייר, הכריעו את הניצחון בקרב על בריטניה. במהלך הקרב, היו יותר הוריקנים מכל המטוסים האחרים יחד. והם היו אחראים להפלת % 55 ממטוסי האויב שהופלו.
אב טיפוס של הוקר דויקר 1923 - עיצוב מקורי ראשון על ידי הוקר, מטוס אחד שנבנה, J6918
הוקר וודקוק 1923
הוקר סיגנט 1924
האב טיפוס קיפוד 1924
הוקר הורסלי 1925
הרור האקר 1925
הוקר הורנביל 1925
הוקר דנקוק 1925
אב טיפוס של הוקר 1927
הוקר פינק 1927
הוקר הארט 1928
מפעילי הוקר הארט וריאנטים
הוק F.20 / 27 1928 אב טיפוס
הוקר הוק 1928
הוקר טומטיט 1928
הוקר פיורי 1929
הוקר הארט 1929
הוקר נמרוד 1930
הוקר פיורי 1931
גרסאות הוקר זעם
הוקר הארט 1931
הוקר דנטורפ 1932
הוקר שד 1933
אב טיפוס של הוקר PV3 1934
הוקר הארט 1934
הוקר היינד 1934
גרסאות הוק הינד
אב טיפוס של הוקר PV4 1934
הוקר הארט 1935
הוקר הוריקן 1935
הוריקן ים הוקר
גרסאות הוריקן הורר
רשימת מפעילי הוריקן
רשימת סופות ההוריקן שנותרו בחיים
הוקר הקטור 1936
הוקר הנלי 1937
הוקר הוק 1938
הוקר טורנדו 1939
טייפון הוקר 1940
רשימת מפעילי טייפון הוקר
סערת הוקר 1942
רשימת מפעילי הסערת הוק
הוק F.2 / 43 Fury אב טיפוס 1943
זעם הים הרוק 1944
רשימת מפעילי הוקי ים זעם
הוק P.1040 אב-טיפוס 1947
הוק סי הוק 1947
רשימת מפעילי הוק הוק
הוק P.1052 אב-טיפוס 1948
הוקר P.1072 1950 אב טיפוס
אב טיפוס של הוקר P.1078
הוק P.1081 אב טיפוס 1950
הוקר האנטר 1951
גרסאות האנטר הוקר
רשימת מפעילי האקר האנטר
צייד הרוכלים בשירות חיל האוויר השווייצרי
הוק P.1127 אב טיפוס 1960
מוצרים > פרויקטים

מקור: האנה (1982)
הוקר p.1000
הוקר P.1004
הוקר p.1005
הוקר p.1007
הוקר p.1008
הוקר P.1014
הוקר P.1017
הוקר P.1021
הוקר p.1025
הוקר P.1027
הוקר p.1028
הוקר P.1029
הוקר P.1030
הוקר P.1031
הוקר P.1037
הוקר p.1041
הוקר p.1044
הוקר P.1048
הוקר P.1049
הוקר P.1050
הוקר p.1051
הוקר p.1053
הוקר p.1054
הוקר P.1055
הוקר p.1056
הוקר p.1057
הוקר p.1058
הוקר p.1063
הוקר P.1064
הוקר P.1065
הוקר P.1069
הוקר P.1070
הוקר P.1071
הוקר P.1073
הוקר P.1077
הוקר P.1079
הוקר p.1082
הוקר p.1084
הוקר P.1085
הוקר p.108
הוקר P.1089
הוקר p.1092
הוקר P.1093
הוקר P.1096
הוקר P.1098
פרויקט יירוט של שנות ה-20 של המאה ה-20
הוקר p.104
הוקר p.1106
הוקר p.107
הוקר p.1108
פרויקט קרב של הוקר P.1121 בסוף שנות ה-50
הוקר p.124
הוקר p.125
הוקר p.126
הוקר p.128
הוקר p.129
הוקר P.1131
הוקר P.1132
הוקר p.134
הוקר P.1136
הוקר p.137
הוקר p.139
הוקר p.141
הוקר p.143
הוקר p.149
הוקר p.1152
הוקר P.1214
אנשי מפתח

הארי הוקר
תומאס סופית
אנשי מפתח > מעצבי מטוסים ומהנדסים

סידני קאם
רוי צ'פלין
רוברט ליקלי
ריצ'רד ווקר
אנשי מפתח > טייסי ניסוי ראשיים

ג'ורג' בולמן
ביל האמבל
ווימפי ווייד
נוויל דיוק
אלפרד ויליאם (ביל) בדפורד
הערות שוליים

↑  Donald Hannah, Flypast Reference Library - Hawker, Key Publishing 1982
הוריקן Mk.I
הוקר האנטר F.58 (יוצר תחת הקוד ZZ190 ))
הארי הוקר במאי 1919
ערי הפיהרר

ערי הפיהרר (בגרמנית: Führerstadt) היה מעמד שהוענק לחמש ערים בגרמניה הנאצית, ברלין, המבורג, נירנברג, מינכן ולינץ, ב-1937 על ידי קנצלר גרמניה והפיהרר, אדולף היטלר. המעמד התבסס על חזונו של היטלר לבצע פרויקטים של התחדשות עירונית ענקית בערים אלה, והיה אמור להתבצע בעזרתם של האדריכלים הגרמנים אלברט שפר, פאול טרוסט, הרמן גיזלר (אנ'), לאונהרד גל. בנוסף היו אמורים להיות פרויקטים צנועים יותר, בכ-35 ערים אחרות בגרמניה הנאצית, אם כי יש מקורות הטוענים שמספר הגיע אף ל-50 ערים, בין ערים אלו ניתן למנות את פראג, הנובר, פוזן, זארבריקן, אולדנבורג, ביירוית, היידלברג, דנציג, אינסברוק, ויימאר, ממל, מינסטר ועוד מספר ערים.
מרבית התוכניות האלו לא ממומשו, בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך בעקבות התקעשותו של היטלר המשיכה הבנייה גם בימי המלחמה.
לאחר הקרב על צרפת ב-1940 הורה היטלר לסיים את התוכניות של הערים, והם היו אמורים לייצג את גודל הניצחונות הגרמניים במערב אירופה.
מודל של בירת העולם גרמאניה, בקצה ניתן לראות את המודל של היכל העם ובאמצע את שער הניצחון החדש שתוכנן להיבנות במרכז "שדרות הפאר".
ערי הפיהרר המיועדות

חמשת ערי הפיהרר היו:
ערי הפיהרר המיועדות > ברלין

ברלין הייתה צפויה לעבור חידוש כחלק מפרויקט בירת העולם גרמאניה, בו תכנן היטלר לחדש את פני עיר הבירה הגרמנית ברלין וזאת חלק מחזונו של אדולף היטלר לעתידה של גרמניה לאחר הניצחון במלחמת העולם השנייה.
חלק מהפרויקטים יצאו לפועל, כגון יצירת ציר החוצה את העיר ממזרח למערב, שכלל את הרחבת שדרת שרלוטנבורגר (כיום רחוב 17 ביוני בברלין), והשמת עמוד הניצחון של ברלין במרכז והרחק מבניין הרייכסטאג, שהיה מיקומו המקורי. אחרים, דוגמת ה"היכל העם", הקמת שער ניצחון, הקמת "שדרות פאר" ושלל פרויקטים נוספים נדחו עקב תחילת המלחמה. פרויקטים אחרים שתוכננו כוללים הקמת שער ניצחון חדש וגדול ממדים (בגובה של כ-100 מטרים), מרכז ספורט ימי ובניין לאקדמיה צבאית, אחוזת קבר מיוחדת בה יוצבו הקברים של המצביאים הגרמנים הדגולים בהיסטוריה הגרמנית, אגם מלאכותי חדש, אוניברסיטה חדשה, מספר נמלי תעופה, מרכזי מדע ומחקר, מלונות, מרכזי תיירות, מטה חדש למשטרת ברלין ומפקדת לקריגסמרינה ואף בניין הרייכסטאג חדש ומשופר. עם זאת, התבוסה במלחמה, במיוחד אחרי קרב סטלינגרד עצרה את התוכניות להרחבת ברלין ובנייתה מחדש כ"בירת העולם".
ערי הפיהרר המיועדות > לינץ

לינץ הייתה העיירה בה היטלר בילה את שנות נעוריו, היטלר תכנן להפוך את לינץ לבודפשט הגרמנית, ושתהיה העיר היפה ביותר על גדות נהר הדנובה והיא הייתה אמורה להיות "המטרופולין החדש של הדנובה" ו"מרכז התרבות האירופי" (ואף להאפיל על וינה, עיר אותה היטלר תיעב). לינץ הייתה אמורה להתרחב בסדר גודל שהיה אמור להיות פי 3 מגודלה באותם ימים. כל הפרויקט היה צפוי להיות מושלם עד 1955.
היטלר תכנן להקים בלינץ בית מלון על שמו שיפעל על פי עקרון ה"כוח באמצעות שמחה", בנייני פאר בשני צדדי הדנובה, בניין עירייה חדש, אצטדיון, מצפה כוכבים, אוניברסיטה טכנולוגית, מרכז קהילתי, מאוזוליאום לזכר הוריו, תיאטרון גדול, ספרייה, מוזיאון נשק, בית תערוכות, גשר תלוי שיחבר בין צדדי הדנובה, בית אופרה וספרייה שתכיל למעלה מ-250,000 ספרים, אנדרטה לכבוד "שחרור אוסטריה ב-1938" (האנשלוס) ואנדרטת נוספת לזכרו של אנטון ברוקנר. שלושה מבנים מרכזיים בפרויקט שהיו צפויים לקום היו: "מוזיאון הפיהרר" שהיה אמור להיות המוזיאון הגדול ביותר באירופה, מעונו האישי של היטלר (שבו לאחר המלחמה תכנן לבלות את שאריו חייו) וכן אולם גדול לצורכי המפלגה הנאצית שיתחבר למגדל פעמונים אשר בתוכו תוקם אחוזת הקבר של היטלר.
מלבד אלו, תוכנן להעתיק את קו הרכבת המערבי של העיר לדרומה ובכך לפנות קרקעות לבנייה באזור המערבי של העיר.
ערי הפיהרר המיועדות > שאר הערים

מינכן: מינכן הייתה אמורה להיות "בירת התנועה הנאצית". בין המבנים המרכזים שהיו צפויים לקום בעיר הייתה "אנדרטת התנועה" (שהייתה צפויה להיות אובליסק בגובה של לפחות 110 מטרים), אנדרטה לזכר הפוטש במרתף הבירה ותחנה מרכזית חדשה.
המבורג: המבורג הייתה אמורה להיות בירת הספנות הגרמנית".
נירנברג: נירנברג הייתה אמורה להיות עיר ועידות מפלגת הרייך".
הערות שוליים

↑  Spotts, Frederic (2003). Hitler and the Power of Aesthetics, p. 332. The Overlook Press, New York.
↑  Speer, Albert (1970). Inside the Third Reich, pp. 253, 711. Macmillan Company, New York.
↑  Hitler, Adolf (2000).  Bormann, Martin (ed.). Hitler's Table Talk 1941-1944. trans. Cameron, Norman; Stevens, R.H. (3rd ed.). Enigma Books. pp. 445–446. ISBN 1-929631-05-7.
↑  Bell, Bethany (3 בנובמבר 2008), "Hitler's Austrian 'culture capital'", BBC News, נבדק ב-13 בדצמבר 2008 {{citation}}:  (עזרה)
↑  ynet, לינץ בוחרת את היטלר, באתר ynet, 4 בינואר 2009
התחנה המרכזית החדשה שהייתה צפויה לקום במינכן
תוכנית המזון הסובייטית

תוכנית המזון הסובייטית הייתה יוזמה לשיפור ושיפור תנאי החקלאות בברית המועצות (אנ') על ידי שיפור מנגנון התכנון של הכלהלה במהלך תוכנית החומש האחת-עשרה (1981–1985) ותוכנית החומש ה-12 (1986–1990).
תוכנית המזון, שזכתה ללעג בעולם המערבי, הגדילה את יבול התבואה בין השנים 1981 ל-1986 ב-3.4% (עלייה מ-1.9 אחוזים בתקופה שבין 1965 ל-1980). התפוקה החקלאית ירדה ב-1986 עד 1990, מה שהפך את הגשמת יעדי תוכנית המזון לבלתי ניתנות להשגה.