stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת הקואורדינטות המשוונית
השפעות נקיפת ציר כדור הארץ

כיוון ציר הסיבוב של כדור הארץ משתנה ביחס למישור המילקה עם הזמן וכתוצאה מכך גם הטרנספורמציה בין מערכת הקואורדינטות המשוונית למערכת הקואורדינטות האקליפטית תלויה בזמן. השינוי הדומיננטי ביותר של כיוון ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס למישור המילקה נובע מהתנועה האליפטית של כיוון ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס לכיוון מישור המילקה. תנועה זו נקראת הפרצסיה (נקיפה) הירחית-שמשית של כדור הארץ והיא מוסיפה לטרנספורמציה רכיב תלוי זמן בעל מחזור של 26,000 שנה בקירוב. ישנן גם השפעות אחרות על הטרנספורמציה כמו הנוטציה של ציר סיבוב כדור הארץ והשפעות אחרות שאינן מחזוריות כגון השפעת כוכבי הלכת האחרים במערכת השמש על כדור הארץ. אם רוצים לקחת בחשבון את כל ההשפעות האלו, אז לא ניתן לחשב בצורה אנליטית את השינויים הצפויים בעתיד (או בעבר) של תנועת ציר סיבוב הארץ. לכן יש לפעמים צורך להשתמש במדידות או בהערכות המבוססות על שיטות חישוב נומריות על מנת לבצע טרנספורמציה בין מערכת הקואורדינטות המשוונית למערכת הקואורדינטות האקליפטית בדיוק גבוה מספיק.
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית

יהיו λ ו-β קווי האורך והרוחב (בהתאמה) האקליפטיים.
יהיו α ו-δ הנטייה והעלייה הישרה (בהתאמה).
יהיה ε זווית הנטייה של ציר כדור הארץ, שהיא 23.439281°
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית > מאקליפטי למשווני

\sin {\delta }=\sin {\varepsilon }\sin {\lambda }\cos {\beta }+\cos {\varepsilon }\sin {\beta }
\cos {\alpha }\cos {\delta }=\cos {\lambda }\cos {\beta }
\sin {\alpha }\cos {\delta }=\cos {\varepsilon }\sin {\lambda }\cos {\beta }-\sin {\varepsilon }\sin {\beta }
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית > ממשווני לאקליפטי

\sin {\beta }=\cos {\varepsilon }\sin {\delta }-\sin {\alpha }\cos {\delta }\sin {\varepsilon }
\cos {\lambda }\cos {\beta }=\cos {\alpha }\cos {\delta }
\sin {\lambda }\cos {\beta }=\sin {\varepsilon }\sin {\delta }+\sin {\alpha }\cos {\delta }\cos {\varepsilon }
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית > הערה לגבי פתירת מערכות המשוואות

על אף שנראה מתבקש "לפשט" את מערכות המשוואות ולהישאר עם ביטוי אחד לכל רכיב, אין הדבר כדאי שכן הפונקציות הטריגונומטריות אינן חד-חד ערכיות. לדוגמה, במערכת השנייה ניתן לחלק את שתי המשוואות האחרונות זו בזו ולקבל ביטוי יחיד ל-tan λ ( \tan \lambda ={\frac {\sin \epsilon \sin \delta +\sin \alpha \cos \delta \cos \epsilon }{\cos \alpha \cos \delta }}), אולם צעד זה לא יהיה כדאי מאחר שפונקציית tan-1 "מניחה" שהזווית המבוקשת היא בין 0-180° בעוד ש-λ יכולה לקבל כל ערך בין 0-360°. כאשר מדובר ב-β הדבר לא משמעותי מאחר הערך שלה מוגבל מראש ל-90°- עד 90°+.
בפועל, כאשר מדובר בעצמים הקרובים למישור המלקה, מספיקה משוואה אחת כדי לקבוע את λ, משום שהיא באותו רביע כמו α.
ראו גם

מערכת הקואורדינטות האקליפטית
אלמנטי מסלול
דיוויין רנש

דיוויין פביאן יאירו רנש (בהולנדית: Devyne Fabian Jairo Rensch; נולד ב-18 בינואר 2003 בלייליסטאד שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן בקבוצת רומא מליגת העל האיטלקית ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

רנש גדל במחלקת הנוער של VV יוניקום, ובשנת 2016 עבר אל מחלקת הנוער של אייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-28 בנובמבר 2020 ערך רנש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 5-0 על אמן במסגרת המחזור העשירי בליגה לעונת 2020/2021. ב-31 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-0 על דן האג במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל ערך רנסך 18 הופעות ליגה בעונתו הראשונה הקבוצה הבוגרת של המועדון, והבקיע שלושה שערים. אייאקס זכתה בעונה זו באליפות הולנד ובגביע ההולנדי.
ב-23 בינואר 2025 חתם רנש ברומא.
קריירה בין-לאומית

רנש היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
ב-7 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 6-1 על נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
תארים

אליפות הולנד (2): 2020/2021, 2021/2022
הגביע ההולנדי (1): 2020/2021
אליפות אירופה עד גיל 17 (1): 2019
S-500

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  הגנה מפני מטוסים וטילים בליסטיים
 ארץ ייצור:  רוסיה רוסיה
 יצרן:  אלמז-אנטיי
 פיתוח:  2009–2020
 תקופת השירות:  אוקטובר 2021 – הווה (כ־3 שנים) 
 משתמשים:  כוחות האוויר והחלל של רוסיה
 ביצועים
 טווח:  600 ק"מ
S-500 (מכונה "פרומתאוס", ברוסית: Прометей) היא מערכת טילי קרקע-אוויר רוסית המיועדת ליירוט טילים בליסטיים, הנמצאת בפיתוח חברת אלמז-אנטיי. פיתוח המערכת החל בשנת 2009 והסתיים בשנת 2020.
כללי

מערכת S-500 היא מערכת חדישה הכוללת טילי יירוט קרקע-אוויר, אולם שלא כמשתמע משמהּ, היא אינה שדרוג של המערכות הקודמות S-400 ו-S-300.
המערכת מתוכננת ליירוט טילים בין יבשתיים וכן נגד מטרות אוויריות. הטווח האפקטיבי המתוכנן הוא 600 קילומטרים עבור טילים בליסטיים ו-400 קילומטרים עבור הגנה אווירית. היא מסוגלת להעסיק בו זמנית 19 מטרות על-קוליות הנעות במהירויות של 5 קילומטרים לשנייה.
במקור, פיתוח המערכת היה אמור להסתיים בשנת 2012, אך נדחה רשמית ל-2017. בפברואר הודיע 2017 סגן שר ההגנה של רוסיה, יורי בוריסוב, שאב טיפוס ראשון יהיה מוכן לקראת שנת 2020. ברם, כבר באביב 2017 טען המפקד העליון של חיל האוויר הרוסי, ויקטור בונדרב, כי המערכת תיכנס לשירות כוחות הנ"מ בזמן הקרוב וכי חניכי האקדמיה הצבאית של כוחות האוויר והחלל כבר מתאמנים על המערכת.
במקביל לפיתוח מערכת יבשתית מפתחת החברה גם גרסה ימית של המערכת שתוצב על נושאות המטוסים מסדרת שטורם, שאף הן נמצאות בשלבי פיתוח.
באוקטובר 2021 נכנסה מערכת ראשונה של טילי קרקע-אוויר S-500 לשירות בארמייה ה-15 של כוחות האוויר והחלל למטרות מיוחדות.
מבנה המערכת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רכב השיגור 77P6, מבוסס על משאית מסוג BAZ-69096 10x10
עמדות פיקוד ושליטה 55K6MA ו-85Zh6-2, על BAZ-69092-12 6x6
מערכת (91N6A(M (שיפור של 91N6), על גבי נגרר BAZ-6403.01 8x8
מערכת 96L6-TsP (שיפור של 96L6) על גבי BAZ-69096 10x10
מערכת 76T6, על גבי BAZ-6909-022 8x8
מכ"ם 77T6, על גבי BAZ-69096 10x10
מפעילים

רוסיה הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
ראו גם

הגנה מרחבית בגובה רב
S-75 דווינה
S-125 נייבה
S-200
S-300
S-400
הערות שוליים

↑  Р. И. А. Новости, ВКС получат комплексы С-500 в ближайшее время, РИА Новости, ‏20170408T1238 (ברוסית) РИА, אפריל 2017
↑  ВЗГЛЯД / Москву прикрыли от ударов из космоса: Общество, web.archive.org, ‏2021-10-13
9K35 סטרלה-10

| --- | --- |

מערכת 9K35 סטרלה-10
 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  רוסיה רוסיה
 יצרן:  Saratovsky Zenit Machine Plant, LOMO 
 משתמשים עיקריים:  הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית 
 שנת ייצור:  1979
 תקופת השימוש:  1979–הווה (כ־46 שנים) 
 דגם קודם:  9K31 סטרלה-1
 מערכה מרכזית:  מלחמת המפרץ
 מידע טכני
 אורך:  6.6 מטר
 רוחב:  2.85 מטר
 גובה:  2.3 מטר (3.8 מטר בירי)
 משקל:  34 טון
 מהירות:  61.5 קמ"ש
 טווח פעולה:  500 ק"מ
 מנוע:  דיזל YaMZ-238 V   בעל 240 כ"ס
 צוות:  3 מפעילים
 מערכות נשק
 סוגי תחמיש:  טילי 9M333 או 9M37
 
| --- | --- |

Gopher
 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  Gopher 
 ייעוד:  מודל נשק 
 ארץ ייצור:  ברית המועצות 
 יצרן:  Saratovsky Zenit Machine Plant, LOMO 
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת האזרחים באנגולה, Operation Desert Storm, מרד קבוצת וגנר 
 תקופת השירות:  1979–הווה (כ־46 שנים) 
 משתמשים:  הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית 
 פלטפורמת שיגור:  רק"מ
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע רקטי דלק מוצק
 משקל:  41 ק"ג
 ממדים
 אורך:  2.19 מטר / 2.23 מטר
 קוטר:  120 מ"מ
 ביצועים
 מהירות:  550 מטר לשנייה
 טווח:  5 ק"מ
 גובה טיסה:  3,500 מטר
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  3 ק"ג / 5 ק"ג
 מרעום:  מגע וקרבה
 הנחיה:  9M37 - שני ערוצים: רדיו (AM מנוגד תמונה ו-FM א"א (IR)) 9M333 - שלושה ערוצים (ניגוד תמונה, א"א ו-IRCCM)
 
9K35 סטרלה-10 (ברוסית: 9К35 Стрела-10 (חץ), נאט"ו: SA-13 Gopher ("חולד")), היא מערכת טילי קרקע-אוויר ניידת לטווח קצר נגד מטוסים מנמיכי טוס, שמשגרת טילים בהנחיה אופטית או הנחיית תת-אדום.
פיתוח

המערכת היא דגם משופר של המערכת 9K31 סטרלה-1, (שכינויה בנאט"ו הוא SA-9 Gaskin), וביכולתה לשגר גם טילי סטרלה-1 מדגם 9M31M, בנוסף לטילים מסוג 9M37. בין הטילים האחרים שהמערכת משתמשת בהם ניתן למנות את הטילים מסוג 9K32 - "סטרלה-2" (SA-7 Grail), וכן הטילים מסוג 9K36 - "סטרלה-3" (SA-14 Gremlin).
פיתוח המערכת החל ב-24 ביולי 1969. ההחלטה על פיתוח מערכת חדשה שלא פועלת בכל תנאי מזג-האוויר התקבלה למרות פיתוחה במקביל של מערכת משולבת תותח/טיל הפועלת בכל תנאי מזג-האוויר, 9K22 טונגוסקה, וזאת בעיקר מסיבות כלכליות. כמו כן הדבר נראה כיתרון שתהיה מערכת בעלת תגובה מהירה וחסינות לחסימות תדרי רדיו גבוהות.
במקום להציב את המערכת על שלדה של רכב סיור משוריין כמו במקרה של ה-SA-9, ה-SA-13 מוצב על רכב MT-LB משופר, מעט ממוגן יותר ונייד יותר. בחלק מהגרסאות קיימת יכולת אמפיבית.
פיתוח המערכת נמשך לאורך השנים והתבטא בגרסאות שונות של המערכת בעלות שיפורים בתקשורת רדיו ובאינטגרציה טובה יותר עם מערך הנ"מ הסובייטי. כמו כן המערכות המשופרות הגיעו עם טילים משופרים ובספטמבר 2007 אף הוצגה מערכת על גבי BTR-60.
פיתוח > הגרסאות השונות

בדגם המקורי "9K35 "Strela-10 משתמשים בטילים מסוג 9M37.
בדגם "9K35M "Strela-10M משתמשים בטילים מסוג 9M37M.
בדגם "9K35M2 "Strela-10M2 משתמשים בטילים מסוג 9M37MD.
בדגם "9K35M3 "Strela-10M3 משתמשים בטילים מסוג 9M333.
בדגם "9K35M3K "Strela-10M3-K משתמשים ברק"מ מדגם BTR-60.
הדגם החדיש ביותר נקרא "9K35M4 "Strela-10M4.
תיאור המערכת

ה-9K35 היא מערכת נ"מ בעלת הנחיה אלקטרו-אופטית, בעלת יכולת להשתמש במכ"ם לצורך רכישת מטרות וטווח. לחלק מהרכבים הוספו תת-מקלע PKT בחלק הקדמי להגנה מקומית של הצוות.
תיאור המערכת > טילים

מערכת הסטרלה-10 תוכננה במקור להשתמש בטילי 9M37 כנשק העיקרי שלה, אך מערכת השיגור שלה כוללת גם תמיכה לטילים ישנים יותר מדגם 9M31M של הסטרלה-1.
כל טיל מסוג 9M37 הוא באורך 2.2 מטר, שוקל 40 ק"ג ונושא ראש נפץ במשקל של 3.5 ק"ג. מהירותו המרבית של הטיל היא בסביבות 2 מאך, טווח היירוט הוא 5,000-500 מטר, וגובה היירוט הוא 3,500-10 מטר.
ארבעה טילים נמצאים על הצריח ב"קופסאות", מוכנים לשיגור, ושמונה טילים נוספים נמצאים בתוך הרכב למקרה הצורך. טעינת הטילים אורכת כשלוש דקות.
טיל ה-9M37 הוחלף במהרה על ידי טיל ה-9M37M המשופר מעט (מערכת טייס-אוטומטית חכמה יותר לטיל), וזה הוחלף לאחר מכן בטיל 9M333 הכולל בעל שיפורים משמעותיים:
רש"ק גדול יותר ובעל תכנון טוב יותר.
מרעום קרבה משופר בעל 8 קרני לייזר לשיפור פגיעה במטרות קטנות יותר כדוגמת טילי שיוט או מזל"טים.
מערכת הנחיה בעלת 3 ערוצים במקום 2.
מנוע משופר לשדרג את הביצועים למרות שהטיל ארוך וכבד יותר.
כל גרסאות הסטרלה-10 מותאמות לשימוש בכל סוגי הטילים השונים.
תיאור המערכת > מערכות המכ"ם

מכ"ם טיווח מסוג “Hat Box" המוצב על כל רכב שיגור.
מכ"ם גילוי מטרות מסוג "9S86 "Snap Shot (טווח מקסימלי: 10 ק"מ).
מכ"ם גילוי מטרות מסוג "Dog Ear" ("אוזן הכלב", טווח מקסימלי: 80 ק"מ).
פעילות מבצעית

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
פעילות מבצעית > מלחמת המפרץ

לעיראק היו מספר מערכות סטרלה-10 מבצעיות בתחילת המבצע לשחרור כווית, רובם אם לא כולם היו חלק ממערך ההגנה האווירית של המשמר הרפובליקני העיראקי.
במהלך המבצע, 27 מטוסים של הקואליציה נפגעו על ידי נ"מ עיראקי, מתוכם 14 מטוסים הופלו. לפחות 2 הפלות מיוחסות לסטרלה-10. שני המטוסים שהופלו היו מדגם A-10 ת'נדרבולט II.
פעילות מבצעית > קוסובו

מאמינים כי מטוס אחד או שניים מדגם A-10 נפגעו על ידי מערכות סטרלה-10 סרביות. שני המטוסים נחתו בשלום, שופצו וחזרו לשירות מלא.
פעילות מבצעית > מלחמת אוקראינה–רוסיה

שני הצדדים, גם צבא רוסיה הפולש וגם צבא אוקראינה השתמשו במערכת הזו במהלך המלחמה. מספר לא ידוע של מערכות הושמדו על ידי שני הצדדים.
מפעילים

אוקראינה אוקראינה
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
אנגולה אנגולה
אפגניסטן אפגניסטן
ארמניה ארמניה
בולגריה בולגריה
בלארוס בלארוס
גאורגיה גאורגיה
הודו הודו
הונגריה הונגריה
וייטנאם וייטנאם
ירדן ירדן
לבנון לבנון
לוב לוב
מקדוניה מקדוניה
סוריה סוריה
סרביה סרביה
צ'כיה צ'כיה
קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
קובה קובה
קרואטיה קרואטיה
רוסיה רוסיה
ראו גם

9K31 סטרלה-1
9K32 סטרלה-2
9K34 סטרלה-3
Yakovlev Yak-35

Yakovlev Yak-35MV היה פרויקט נסיוני בברית המועצות בסוף שנות החמישים, במטרה ליצור מטוס קרב/מיירט טקטי הטס בגובה נמוך. הפרויקט סבל מחוסר מימון, המנועים התגלו כלא מתאימים והפרויקט לא התקדם מעבר לסרטוט. המטוס תוכנן על ידי OKB-115 / Yakovlev.
תכנון ופיתוח

התכנון הראשוני היה מטוס יירוט חד מנועי לגובה נמוך, לפעולה בין גובה של 200 ל-10,000 מטרים. התכנון התפתח למטוס קרב הפצצה טקטי דו מנועי, במשקל המראה של 15,000 ק"ג (33,000 lb), נושא פצצות במשקל 2,000 ק"ג (4,400 ליברות).
מפרט Yak-35MV (משוער)

צוות: 1
משקל ברוטו: 15,000 קילוגרם (33,069 ליברות)
הנעה: 2 מנועי טורבו סילון בעלי מבער אחורי טומנסקי R-11AF-300
ביצועים
מהירות שיא: 1500-1600 קמ"ש בגובה 1000 מ'.
סייג רום: 10,000 מטר (33,000 רגל)
חימוש
פצצות במשקל 2000 ק"ג
מערכת אוויונית
Vozdookh-1 GCI system
לקריאה נוספת

Buttler, Tony; Gordon, Yefim. Soviet secret projects : bombers since 1945. Midland. p. 79-80. ISBN 1857801946.
הערות שוליים

↑  Yefim Gordon, Sergey Komissarov, Dmitriĭ Komissarov, OKB Yakovlev : a history of the design bureau and its aircraft, Leicester : Midland, 2005, ISBN 978-1-85780-203-0
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגני-5

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  מודל נשק 
 ארץ ייצור:  הודו 
 יצרן:  בהראט דיינמיקס 
 תקופת השירות:  17 בינואר 2012 – הווה (13 שנים) 
 
אגני-5 (בהינדית: अग्नि पंचम) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי שפותחה על ידי ה-DRDO של הודו. אגני-5 הוא חלק מסדרת הטילים אגני, שהייתה אחד הענפים המרכזיים בתוכנית לפיתוח טילים מונחים (IGMDP) המקורית של הודו.
נתונים

בתחילה סירב ה-DRDO לחשוף את הטווח של אגני-5,  אולם מאוחר יותר, תיאר ראש ה-DRDO טווח של כ 5,500–5,800 ק"מ. דו וונלונג, חוקר באקדמיה למדעים צבאיים של ה-PLA, אמר ל-Global Times כי הטיל בעל טווח של כ-8,000 ק"מ.
מרכז הביון (NASIC) של חיל-האוויר האמריקאי העריך כי עד יוני 2017 לא היו עדיין טילי אגני-5 בפריסה מבצעית.
באפריל 2012, הודיעה הודו כי שיגרה בהצלחה טיל "אגני-5" בעל טווח של 5,000 קילומטר המסוגל לשאת ראש נפץ גרעיני, שמעניק לה, לראשונה, את האפשרות לתקוף ערים גדולות בסין, לרבות בייג'ינג ושנחאי.
ראו גם

Agni-P
אגני-6
הערות שוליים

↑  "Pakistan tests missile that could carry nuclear warhead to every part of India".
↑  "Missile defence system ready for induction: DRDO chief". IndianExpress news service. 28 באפריל 2012. נבדק ב-1 במאי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Times, Global. "India successfully tests Agni-V intercontinental missile - Global Times". www.globaltimes.cn. נבדק ב-2017-01-13.
↑  http://capsindia.org/files/documents/ISSUE-BRIEF_49_LONGER-REACH-AND-ENABLING-MORE-OPERATIONS_30-April-2012.pdf
↑  http://www.nasic.af.mil/LinkClick.aspx?fileticket=F2VLcKSmCTE%3d&portalid=19
↑  איי.פי, הודו ניסתה טיל גרעיני בין-יבשתי המגיע עד בייג'ין, באתר הארץ, 19 באפריל 2012
אה"מ ארדנט (1913)

| --- | --- |

אה"מ ארדנט
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אקסטה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  William Denny and Brothers 
 תחילת הבנייה:  9 באוקטובר 1912
 הושקה:  8 בספטמבר 1913
 תקופת הפעילות:  פברואר 1914 – 1 ביוני 1916 (כשנתיים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מיקום:  56°42′00″N 5°52′00″E﻿ / ﻿56.7°N 5.86666667°E﻿ / 56.7; 5.86666667 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 אורך:  81.5 מטר
 רוחב:  8.2 מטר
 שוקע:  2.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  29 קשרים
 גודל הצוות:  73 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  2,850 ק"מ במהירות 15 קשר
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ)   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ ארדנט הייתה אחת מ-20 המשחתות מסדרת אקסטה שנבנו עבור הצי המלכותי בשנות ה-1910. היא נכנסה לשירות בשנת 1914 ראתה שירות פעיל במלחמת העולם הראשונה, והוטבעה בקרב יוטלנד בשנת 1916.
תכנון ותיאור

סדרת אקסטה התבססה על אה"מ פיירדרייק מוגדלת, בנייה מיוחדת של מספנת יארו מהירה מאוד של סדרת אקרון. ארדנט הוזמנה להעריך את שיטת הבנייה האורכית שפותחה לאחרונה של ויליאם דני אנד ברדס, שהציעה חוזק גוף גדול יותר עבור משקל נתון מאשר בנייה רוחבית קונבנציונלית. אוניות הסדרה אקסטה היו באורך כולל של 267 רגל 6 אינץ' (82 מטרים), רוחב של 27 רגל (8.2 מטרים), ושוקע רגיל של 9 רגל 6 אינץ' (2.9 מטרים). הדחק האוניות היה 1,072 טונות ארוכות (1,089 טונות) במעמס מלא וצוותם מנה 73 קצינים ומלחים.
המשחתות הונעו על ידי טורבינת קיטור בודדת של פארסונס שהניעה שני צילינדרים באמצעות קיטור שסופק על ידי דוודי Yarrow. ארדנט הייתה שונה מאחיותיה בכך שהיו לה רק שלושה ולא ארבעה דוודים ורק שתי ארובות. המנועים פיתחו סך של 24,500 כוחות סוס (18,300 קילוואט) ותוכננו למהירות של 29 קשרים (54 קמ"ש). האונייה הגיעה למהירות של 29.5 קשרים (54.6 קמ"ש) במהלך ניסויי הים שלה. לאוניות הסדרה היה טווח של 1,540 מיילים ימיים (2,850 ק"מ) במהירות שיוט של 15 קשרים (28 קמ"ש).
החימוש העיקרי של הספינות כלל שלושה תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ) Mk VIII בצריחים בודדים, לא מוגנים. לארדנט היה תותח אחד על המצודה, אחד על פלטפורמה בין הארובות שלה והשלישי מאחורי המבנה העילי. המשחתות היו מצוידות בזוג תושבות מסתובבות בודדות לצינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ) באמצע הספינה ונשאו שתי טורפדות לטעינה מחדש.
בנייה וקריירה

אה"מ ארדנט, הספינה השביעית של הצי המלכותי שנשאה את השם הזה, הוזמנה במסגרת התוכנית הימית של 1911–1912 מוויליאם דני ואחיו. האונייה הונחה במספנת דמברטון של החברה ב-9 באוקטובר 1912, הושקה ב-8 בספטמבר 1913 ונכנסה לשירות בפברואר 1914. היא הצטרפה לשייטת המשחתות הרביעית לאחר השלמתה, ושירתה בצי הגדול עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
היא הוטבעה ב-1 ביוני 1916 במהלך קרב יוטלנד באש משנית מהדרדנוט הגרמנית SMS וסטפאלן. שבעים ושמונה איש טבעו עם הספינה; היו רק שני ניצולים.
אתר שרידי האונייה מוגדר כמקום מוגן על פי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986.
ממוגרפיה

בדיקת ממוגרפיה
תמונת ממוגרפיה רגילה (משמאל) לעומת תמונת ממוגרפיה של סרטן השד (מימין).
מָמוֹגרפיה היא בדיקה המבוססת על קרני רנטגן, ומיועדת לזיהוי ואבחון מוקדם של רקמות חשודות באזור החזה.
היסטוריה > התקדמות טכנית - קסרוממוגרפיה וסנוגרף

בשנות ה-50 התרחשה קפיצת דרך טכנולוגית חשובה בדמות פיתוח הקסרוממוגרפיה (xeromammography). הקסרוממוגרפיה הייתה דוגמה לשיתוף פעולה מוצלח בין הרפואה והתעשייה. העקרונות הפיזיקליים של יצירת תמונות אלקטרוסטטיות היו ידועות עוד מהמאה ה-18; בשנת 1937 פיתח צ'סטר קרלסון (Carlson) את עקרונות היסוד של הקסרוגרפיה שבסופו של דבר הביאו לפיתוח מכונת הצילום התעשייתית בשנת 1950.
בשנת 1952 ערכו ג'ון רואצ' (Roach) והרמן הילבו (Hilleboe) מחקר שבחן את הפוטנציאל הרפואי של שיטה רדיולוגית חדשה שתתבסס על עקרונות אלו - הקסרורדיוגרפיה (Xeroradiography), ובה תצלומי רנטגן של הגוף מופקים על גבי נייר ולא על גבי סרט צילום. ב-1960 דיווחו הווארד גואולד (Gould) ועמיתים נוספים על שיפור משמעותי באיכות תצלומי רנטגן קסרוממוגרפיים של השד בהשוואה לתצלומי רנטגן שבוצעו בממוגרם הקודם. בוועידת הממוגרפיה החמישית שהתקיימה באוניברסיטת אמורי שבאטלנטה בשנת 1966 הציג ג'ון וולף (Wolfe) את התנסותו הרבה עם הטכניקה החדשה ותובנות לגבי שיפורים אפשריים של המכשיר. בשלב זה הקסרוממוגרם היה מסורבל וגדול, והורכב למעשה מ-5 חלקים שונים. העניין הרב שגרמה הוועידה הביאה לכך שה-ACR ביקש מחברת זירוקס להקים תוכנית מחקר ופיתוח לקסרוממוגרפיה, ואכן כתוצאה מכך התבצעו מספר ניסויים קליניים נרחבים וולף, ג'ון מרטין (Martin) ובהמשך גם גלוריה פרנקל (Frankl) מילאו תפקיד חשוב. בסופו של דבר, 5 הרכיבים המגושמים של הקסרוממוגרם "נדחסו" לתוך 2 רכיבים בלבד, וב-1971 ניתן היה לרכוש את הקסרוממוגרם התעשייתי הראשון. ב-1987 חלה התקדמות נוספת ו-2 הרכיבים אוחדו לרכיב אחד בלבד, ובנוסף גם החל השימוש בטונרים נוזליים במקום באבקה וכתוצאה מכך איכות התצלומים השתפרה וכמות הקרינה הנדרשת הצטמצמה. וולף תרם תרומה חשובה נוספת בכך שיצר סיווג של הסימנים העדינים של סרטן השד והקשר שלהם לצפיפות הפרנכימה של השד. וולף, מרטין ופרנקל פעלו רבות, במאמרים שכתבו ובתוכניות לימוד שפיתחו, על מנת שהשימוש בקסרוממוגרפיה יהיה רחב ככל האפשר.
ב-1965 פיתח שארל גרוס (Gros) משטראסבורג, צרפת, יחד עם חברת CGR, את אב הטיפוס של הסנוגרף (Senographe). הסנוגרף היה למעשה היחידה הראשונה שהוקדשה לממוגרפיה בלבד. בסנוגרף שפופרת הרנטגן הייתה עשויה ממוליבדן במקום הטונגסטן שהיה נהוג עד כה, והייתה בעלת נקודת מיקוד (focal spot) בקוטר של 0.7 מ"מ, וכתוצאה מכך סיפקה ניגודיות גבוהה ויכולת אבחנה טובה יותר משמעותית בין פרנכימה, שומן והסתיידויות זעירות בשד; בנוסף, למכשיר זה הוסיפו מערכת דחיסה שצימצמה את הקרינה המפוזרת ושסייעה בהפרדה בין מבנים שונים בשד. פיתוח הסנוגרף היווה אבן דרך חשובה בשיפור איכות התצלומים הממוגרפיים. גרוס עבד במסירות וקרא בקביעות להרחבת השימוש בממוגרפיה ולהבנת הפוטנציאל הגדול לזיהוי גידולים סמויים.
הבדיקה

הבדיקה משמשת ככלי זיהוי ואבחון לרקמות דמויות גושים באזור החזה ובית השחי ומומלצת לגילוי מוקדם של סרטן השד. הבדיקה אינה אינדיקטור מוחלט לזיהוי ואבחון של רקמות סרטניות. קיימות מספר בדיקות משלימות לבדיקת הממוגרפיה כגון ביופסיה, דימות תהודה מגנטית (MRI), אולטרסאונד, ממוגרפיה פולטת פוזיטרונים ודקטוגרפיה.
במהלך הבדיקה מוצמד השד בין שני משטחים מקבילים (כמודגם בתמונה). נלקחות דגימות תמונה מזווית אנכית ואלכסונית. בממוגרפיה דיגיטלית, תמונות הרנטגן נשמרות בדיסק ואינן מודפסות. השיטה הדיגיטלית היא המקובלת כיום.
אם עולה חשש לרקמה חשודה שעלולה להיות סרטנית, החולה מופנית לבדיקות בירור נוספות שיאבחנו את סוג הרקמה. הבדיקה הנחשבת טובה ביותר לזיהוי סוג הרקמה היא ביופסיה.[דרוש מקור]
ממוגרפיה כבדיקת סקר

מטא-אנליזה בנושא בדיקות סקר של סרטן השד מצאה כי ביצוע סקר באמצעות ממוגרפיה בנשים גילאי 50–70 מפחיתה ב-20%–35% את התמותה מסרטן שד.
במשך שנים, הונהגה המלצה לביצוע ממוגרפיה שנתית או דו שנתית, לנשים מעל גיל 40. במדינות מערביות רבות הבדיקה מומלצת כבדיקה קבועה בתדירות של אחת לשנה בקרב נשים בין הגילאים 50 עד 75. בשנים האחרונות הוטל ספק ביעילות יישום המלצות אלו, מספר מחקרים שנערכו בנושא העלו כי שכיחות התמותה מסרטן השד בקרב נשים שנבדקו באמצעות ממוגרפיה זהה לנבדקות באופן ידני. השערת החוקרים באשר לתוצאות הסקרים הם:
חלק ממקרי סרטן השד שאובחנו באמצעות ממוגרפיה היו שגויים וגרמו להטיית הסטטיסטיקה
מודעותן הרבה של הנשים למחלה מביאה אותן לגילוי עצמי מוקדם
הטיפולים המוצעים כיום לסרטן כה יעילים שהגילוי המוקדם אינו מסייע לטיפול.
המלצות משרד הבריאות לגבי גילוי מוקדם לסרטן השד כוללות בדיקת ממוגרפיה פעם בשנתיים לכל אישה בגיל 50–74. לפי נתוני התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל, שיעור הביצוע של בדיקת ממוגרפיה לפי המלצות אלו עמד בשנת 2017 על 70.5%.
נשים עם קרובות משפחה מדרגה ראשונה שחלו בסרטן השד, נשים שנתגלתה בהן מחלת שד שפירה ובביופסיה הופיעה אטיפיה או נשים בקבוצת סיכון גבוהה יותר ביחס לאוכלוסייה הכללית מונחות לבצע בדיקת ממוגרפיה פעם בשנה החל מגיל 40.
דיאגנוזה

ממוגרם שגרתי מורכב משני מנחים בסיסיים: זווית קראניו-קאודלית (craniocaudal - CC) וזווית מדיו-לטרלית אלכסונית (mediolateral - MLO). מנחים אלו מאפשרים ויזואליזציה מקסימלית והבנה תלת-ממדית של רקמות השד. קיימת חשיבות עליונה בהבנה תלת-ממדית של השד, הן מתוך מטרה לצמצם את ההפרעות ממבנים אנטומיים אחרים שיחפפו והן מתוך מטרה להגדיל את כמות רקמות השד שיצולמו וכך להביא לזיהוי טוב יותר של גידולים. קיימים מנחים נוספים שייתכן ויהיו נדרשים להערכה של נשים בעלות שתלי שד.
עקרונות פיזיקליים > קסרוממוגרפיה

קסרוממוגרפיה ("xero" משמעותו יבש ביוונית) היא סוג של דימות באמצעות קרני רנטגן, כאשר התצלומים מופקים על גבי נייר ולא על גבי סרט צילום. הטכניקה מתבססת על תכונה הנקראת פוטו-מוליכות - תכונה של חומרים מסוימים לשנות את תכונותיהם החשמליות על ידי חשיפה לקרינה כמו אור או קרני רנטגן למשל. בטכניקה זו לוחית של אלומיניום המצופה שכבה דקה של סלניום נטענת בצורה אחידה כאשר מועברת מול מכשיר הנקרא סקורוטרון (Scorotron); הסקרוטרון הוא מכשיר שגורם להתפרקות עטרה (corona discharge) - התפרקות מטען חשמלי הנגרמת כתוצאה מיינון של נוזל או אוויר המקיפים מוליך טעון חשמלית.
לפני החשיפה לקרני הרנטגן, פני השטח של הסלניום טעונים במטען אחיד; כאשר פוטון מקרני הרנטגן מתנגש בציפוי האמורפי של הסלניום, הסלניום הפוטו-מוליך מאבד את המטענים החשמליים שלו בכמות הפרופורציונלית לאנרגיה של קרני הרנטגן. המטען האחיד מתפרק באופן חלקי, ותבנית המטען הנותר יוצרת תמונה אלקטרוסטטית חבויה (לטנטית). את התמונה האלקטרוסטטית החבויה מפתחים (הופכים לגלויה) על ידי חשיפה של פני השטח של הלוחית לאבקה של חלקיקים טעונים שלילית הנקראת טונר, כאשר חלקיקים טעונים אלו נמשכים לפני השטח של הלוחית (הטעונים חיובית) בהתאם לעוצמה של המטען שנותר לאחר החשיפה לקרני הרנטגן. בשלב הסופי, התמונה שנוצרת על ידי הטונר מועברת לגיליון בתהליך אלקטרוסטטי, ומקובעת אליו.
ראו גם

תהודה
תהודה מגנטית גרעינית
BI-RADS
הערות שוליים

↑  על ממוגרפיה, האגודה למלחמה בסרטן
↑  Salomon, Albert, web.archive.org, ‏2020-02-15
↑  mediolateral oblique
↑  Joann G. Elmore, Katrina Armstrong, Constance D. Lehman, Suzanne W. Fletcher, Screening for Breast Cancer, JAMA. 2005 March 9; 293(10): 1245–1256
↑  המלצות בדיקת ממוגרפיה
↑  Twenty five year follow-up for breast cancer incidence and mortality of the Canadian National Breast Screening Study: randomised screening trial, BMJ 2014;348:g366
↑  Mammography screening ten years on: reflections on a decade since the 2001 review, 27 באוקטובר 2011
↑  התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה, דוח 2015-2017, עמ' 63-65
1 2  Thomas S. Curry, James E. Dowdey, Robert C. Murry. Christensen's Physics of Diagnostic Radiology, pub. by Lippincott Williams & Wilkins, 1990. p.266
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282517205171  GND: 4037274-1  LCCN: sh85016687  LNB: 000353292  NDL: 00976607  NKC: ph138063 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סטפורד וורן (מחזיק במיקרופון).
ניידת ממוגרפיה ארצית