stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות גרמניה
ימי הביניים

| --- | --- |
 :  ראו גם – מסעות הצלב, פרעות ארמלדר, מרטין לותר
בשנת 1096 בוצע טבח ביהודי קהילות אשכנז שישבו בחבל הריין. הפרעות התלוו למסע הצלב הראשון והן מוכרות בזיכרון הקולקטיבי היהודי כפרעות תתנ"ו.
מפרעות תתנ"ו ואילך התחיל תהליך ארוך של ירידה במעמדם הפוליטי והביטחוני של היהודים. היהודים נודו חברתית והוכרחו לשאת על בגדיהם אות קלון וכן להתגורר בשכונות נפרדות. תחומי עיסוקיהם הצטמצמו למסחר והלוואה בריבית לשכניהם הגויים. על מנת לקבל הגנה מהשלטונות הם נאלצו לשלם מיסים רבים. אולם הגנה זו פעמים רבות לא עזרה והמון מוסת תקף יהודים, שדד את רכושם ורצח בהם רבים. במאה ה-12 התחילה שרשרת של עלילות דם נגד היהודים שהלכה והתרבתה.
למרות תנאי המחיה והביטחון הקשים התחזקה דמותה הדתית של יהדות גרמניה (יהדות אשכנז). לימוד התורה וההלכה, ובעיקר פרשנות התלמוד הבבלי קיבלו דגש חזק ביותר בתוך עולמם הדתי והרוחני של יהודי גרמניה, שמתוכם קמו רבנים גדולים ובתי מדרש ממוסדים.
דורות שלמים התחנכו על שמירת היהדות בכל מחיר, גם במחיר מוות, ובשל כך התרבו בקרב יהדות גרמניה מעשים של מוות על קידוש השם.
בין השנים 1298–1349 עברו על יהדות גרמניה מספר גלים קטלניים של פרעות כאשר בכל פעם נרצחו אלפים רבים של יהודים ועשרות קהילות הושמדו:
בשנת 1298 הואשמו יהודים בעיר רטינגן כי חיללו את לחם הקודש הנוצרי. אציל בשם רינדפלייש יצא למסע השמדה נגדם ביחד עם גלי פורעים, רצח 20,000 יהודים והשמיד 146 קהילות, בפרעות שנודעו בשם פרעות רינדפלייש.
בשנות ה-30 של המאה ה-14, בפרעות ארמלדר, הותקפו קהילות מערב גרמניה על ידי כנופיות שטבחו אלפים מהם והשמידו 80 קהילות בקירוב.
הפרעות הגיעו לשיאן בימי המגפה השחורה. הממדים המבהילים של המגפה ואי-ידיעת גורמיה הובילו במהרה לעלילה קשה נגד היהודים. היהודים הואשמו בהרעלת הבארות ונטבחו בהמוניהם. 300 קהילות הושמדו, רבבות יהודים עונו והוצאו להורג בשרפה ובעינויים וערים רבות גרשו את היהודים מתחומן.
כתוצאה מכך, מימי המגפה השחורה ואילך יותר ויותר יהודים נמלטו על נפשם או נדדו לארצות אירופה השונות, ובעיקר לכיוון פולין ובוהמיה, שם זכו לשלווה יחסית ולתנאים כלכליים טובים יותר.
גם לאחר המגפה השחורה היהודים חזרו אל הערים וחידשו את קהילותיהם, אולם במהלך מאות השנים לאחר מכן חזרו ונשנו מעשי גירוש מערים רבות שדלדלו את האוכלוסייה היהודית. במאות ה-14 וה-15 ההנהגה התורנית של יהדות אירופה נמצאה במרחב הגרמני, במאה ה-16 הפכה יהדות פולין ללבה של היהדות האשכנזית, והמרכז היהודי על אדמת גרמניה הצטמק.
הגירה יהודית ממזרח אירופה לכיוון גרמניה התחדשה רק לאחר פרעות ת"ח ות"ט בשנת 1648.
היהודים חיו במצוקה כלכלית והמשיכו לסבול מדי פעם ממעשי גירוש וטבח עד למאה ה-17.
המאות ה-17 עד ה-19

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בגרמניה התקיימו קהילות עירוניות ספורות ברציפות מאז ימי הביניים, החשובה בהן הייתה פרנקפורט. במהלך המאה ה-17 ואחריה נוסדו או חודשו קהילות רבות בגרמניה. קהילות אלו נוסדו על ידי יהודים שהיגרו מהמרחב הכפרי שבמערב אירופה, ממזרח אירופה ומגורשי ספרד ששאפו לשפר את תנאי חייהם וחיפשו מקומות נוספים להתיישב בהם. חלק מהקהילות נוצרו על ידי יהודי שזכה למעמד "יהודי החצר" והביא אליו עוזרים, משרתים ובני משפחה שמצדם נזקקו לנותני שירותי דת (רב, שוחט) וכך נוצרה קהילה.
בחלק ניכר מערי גרמניה הייתה זכות הישיבה בעיר כרוכה בתשלום לשליט העיר, זאת בנוסף למסי הקהילה הרגילים.
חלק מהיהודים מצאו לעצמם קשרים בחצרות השליטים השונים ויצרו את מעמד יהודי החצר.
המאות ה-17 עד ה-19 > תקנון יהודי פרוסיה

| --- | --- |
 :  ראו גם – היהודים הקבצנים, הפטיציה האנטישמית, קיום שאינו ראוי, גירוש הפולנים מפרוסיה, פרעות רינדפלייש
ב-1750 העניק פרידריך השני, מלך פרוסיה כתב פריבילגיה ליהודים, המחלק את היהודים לשני סוגים:
יהודי חצר (יהודי חסות), היו היהודים שמהם הפיק השלטון את התועלת הרבה ביותר.
יהודים נסבלים, היו אנשי הקהילה היהודית ובהם רבנים, חזנים ושוחטים. אלו היו אותם אנשים שפרנסתם הייתה על מתן שירותים לקהילה עצמה והשלטון לא חש שהוא מקבל תועלת מעבודתם. יהודים אלה לא נהנו מהזכויות שקיבלו יהודי החסות, והיו פחות מוגנים מהם.
ליהודי החצר הותר להעביר את זכות החסות לאחד מילדיהם לפי בחירתם, אולם לילד אחד בלבד. שאר ילדיהם, אם הורשו להישאר בעיר עברו למעמד של יהודים נסבלים.
התקנון אסר על היהודים לעסוק במשלחי היד בהם עסקו העירונים הנוצרים, נאסר עליהם לרכוש בהמות פרט לאותן בהמות ששימשו כאוכל להם עצמם והותר להם לסחור בסוסים. נאסר עליהם לייצר משקאות אלכוהוליים, נאסר עליהם לסחור במשקאות אלכוהוליים פרט ליין כשר. נאסר עליהם להתיך מתכות יקרות אולם הותר להם לסחור בהן וגם באבני חן. נאסר עליהם לסחור בצמר אבל הותר להם לסחור בבדי מותרות ובפרוות. הותר להם לסחור בסחורות הבאות מפולין ובכאלו הדורשות קשרים מסחריים בארצות אחרות כגון תה, קפה, שוקולד ודבש.
ב-1812 התפרסמה בפרוסיה פקודה המעניקה שוויון זכויות ליהודי פרוסיה. כך זכו היהודים בזכויות אזרחיות מלאות ולצדן חובות אזרחיות כמו שירות בצבא.
המאות ה-17 עד ה-19 > תנועת ההשכלה

במאה ה-18 החלה להתפתח בגרמניה תנועת ההשכלה היהודית, שאימצה את ערכי הנאורות, עודדה השתלבות בחברה הנוצרית, ודגלה ברכישת הידע, המנהגים והשאיפות של אומות העולם שביניהן חיו היהודים. תוכניתה של ההשכלה, שהובלה על ידי אישים כגון משה מנדלסון ונפתלי הרץ וייזל, הייתה להרחיב את אופקיה של האוכלוסייה היהודית ובמיוחד של הנוער היהודי. כמו כן נלחמו המשכילים במה שתפשו כאמונות טפלות בקרב המוני העם.
המאות ה-17 עד ה-19 > האגודה לתרבות ולמדע של היהודים

| --- | --- |
 :  ראו גם – הכח ברלין
דרך אחרת לקשור את היהדות לתרבות הגרמנית והכללית הייתה בגישה מדעית לתרבות וההיסטוריה היהודית. האגודה לתרבות ולמדע של היהודים (Verein für Cultur und Wissenschaft der Juden) נוסדה על ידי קבוצת חברים בראשותו של יום-טוב ליפמן צונץ בשנת 1819, וראתה לעצמה כמטרה לחנך את הצעיר היהודי ל"יחסים הרמוניים" עם סביבתו, ומנגד, להציג את הערך המדעי של היהדות לציבור האינטלקטואלי הנוצרי.
כיבושיו של נפוליאון הביאו עמם מתן זכויות ליהודים בערים שנכבשו בגרמניה. גם בפרוסיה, שלא נכבשה, נחקק חוק אמנציפציה בשנת 1812. חוק זה היה חלקי ולא העניק זכויות מלאות ליהודים. החוק בוטל לאחר מכן. היהודים נלחמו בבתי דין להשגת זכויותיהם. אדוארד גאנס, ממייסדי האגודה לתרבות ולמדע של היהודים, נלחם שנים בבתי הדין כדי לקבל אישור לעבוד כמרצה באוניברסיטה בפרוסיה, אך נכשל שוב ושוב. לבסוף לא עמד לו כוחו והוא התנצר. המאבק לזכויות היהודים נתקל בהתנגדות של חלקים בצמרת האינטלקטואלית הלאומית-נוצרית הגרמנית. על רקע זה ועל רקע משבר כלכלי משנת 1816 פרצו ב-1819 פרעות "הֶפּ-הֶפּ". הם נקראו כך על שם הקריאות שהשמיע ההמון בעת התנפלותו על מוסדות ציבור ודת ועל עסקים פרטיים של יהודים.
המאה ה-20 > ברפובליקת ויימאר

| --- | --- |
 :  ראו גם – הנציגות הארצית של יהודי גרמניה, אגדת תקיעת הסכין בגב, מפקד היהודים בצבא הגרמני (1916)
כ–100,000 יהודים השתתפו במלחמת העולם הראשונה, 80% מהחיילים היהודים שירתו בחזית וכ–12,000 מהם נהרגו בקרבות.. ברחבי גרמניה הוקמו אנדרטאות לזכר חיילים יהודים שנפלו במלחמה, דוגמת אנדרטאות שהוקמו בבאדן-וירטמברג.
בשנות העשרים היו כ–600,000 יהודים בגרמניה. 40% מהם התבוללו. היה להם שוויון חברתי והם נטמעו בחברה הגרמנית במעמד הבינוני ומעלה. היטמעותם בחברה הבורגנית נתמכה על אידיאל הבילדונג.
במקביל השתנה מאוד הרכבה של יהדות גרמניה. כבר בסוף המאה ה-19 ובייחוד אחרי מלחמת העולם הראשונה התחוללה הגירה המונית של אוסטיודן מהמזרח. ב-1925 היו 107,000 יהודים ילידי ארצות חוץ במדינה; מספר זה אפילו לא כלל את צאצאי המהגרים הוותיקים יותר, ששיעורם עלה גם עקב היקף ההתבוללות בקרב היהודים הילידים (ב-1933, 44% מכלל היהודים התחתנו בנישואי תערובת, ואילו בקרב המזרחיים ידוע שאחוז נישואים אלה היה נמוך מאוד). המתח בין היהודים הגרמנים למזרחים, שאופייה של זהותם היהודית היה אתני ובדלני יותר, התבטא בשנאה חריפה כלפי האחרונים. עם זאת, צעירים ילידים רבים גם נסחפו ב"פולחן יהודי המזרח" (Ostjudenkult) בתחילת המאה ה-20, השם שניתן לתופעה רחבה של התעניינות והערצה ליהודי רוסיה ופולין בשל מה שנתפס כאותנטיות והשורשיות שלהם למול הבורגניות המתבוללת של דור ההורים.
יהודי גרמניה מילאו תפקיד מפתח ברפובליקת ויימאר (בין היתר, ההוגה שלה היה יהודי). עם הקמתה, 24 יהודים נבחרו כצירים לרייכסטאג ובין 1919 ל-1924 כיהנו שישה יהודים כשרים בכירים בממשלה.
היו להם ארגונים פוליטיים ודתיים רבים, כגון "אגודת ישראל", "ברית חיילי החזית היהודים" ו"האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית". עם זאת, היו להם מספר בעיות של ארגון הקהילות יחדיו, בעיות עם המפלגה הנאצית, ההגירה ההמונית של יהודים זרים ממזרח אירופה שהקהילה המקומית דחתה. הרוב המוחלט של יהודי גרמניה, מכל הזרמים וההשקפות, ראו ביהדותם עניין דתי גרידא ואת לאומיותם כגרמנית (להבדיל מסתם אזרחות במדינה הגרמנית). רק מיעוט זעיר של ציונים ילידים והיהודים המזרחיים המהגרים חשו זיקה לאומית ליהדות, הרוב המוחלט ראו עצמם כגרמנים לכל דבר ועניין.
המאה ה-20 > תחת השלטון הנאצי

| --- | --- |
 :  ראו גם – ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה, חרם אחד באפריל 1933, החרמת נשק מיהודי גרמניה, מס על רכוש יהודי (גרמניה 1938), ליל הבדולח, החרם נגד גרמניה הנאצית (1933), הגירת יהודים מגרמניה הנאצית ומאירופה הכבושה בידי הגרמנים, תוכנית מדגסקר
בשנת 1933, חיו כ-522,000 יהודים בגרמניה. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנה זו, התפתחה מדיניותם בנושא היהודים בשתי דרכים: חקיקת חוקים וגזירות נגד היהודים, ומעשי אלימות והשפלה ללא קשר לחוק. לאחר שקיבלו הנאצים רוב ברייכסטאג, הם החלו בחקיקה אנטישמית שמטרתה הייתה לסלק את כל היהודים מגרמניה.
משלב זה החלו פוגרומים ביהודים, יהודים פוטרו מעבודתם, ובחנויות שהיו בבעלות יהודים - הפסיקו לקנות. ב-9 במרץ 1933 התרחשו פרעות ביהודי ברלין.
ב-11 במרץ 1933 התפרצו אנשי ה-SA (פלוגות-הסער של המפלגה הנאצית) לבניין בית המשפט בברסלאו, אז בירת שלזיה בגרמניה (בשנות האלפיים, וורוצלב בפולין), וסילקו ממנו את כל היהודים - שופטים, פרקליטים ועורכי דין. באותו חודש היו פוגרומים ביהודים גם במקומות אחרים בגרמניה.
עם התבססות המשטר הנאצי בגרמניה, גברה המדיניות האנטי-יהודית, נחקקו חוקי נירנברג ונחקקה חקיקה אנטי-יהודית נוספת.
באוקטובר 1938 הכריזו הנאצים על גירושם של יהודי גרמניה שאזרחותם פולנית אל שטח פולין. היהודים הועברו אל הגבול, אך ממשלת פולין סירבה לקבלם, והיהודים שהו בשטח ההפקר שבין שתי המדינות במשך החורף, ללא מזון, מים וקורת גג. יהודי פולין ניסו לתמוך במגורשים, אך רובם מתו בתנאים קשים.
על רקע הגירוש, סטודנט יהודי בשם הרשל גרינשפן, שהוריו היו בין המגורשים, התנקש בחייו של יועץ השגרירות הגרמנית בצרפת, ארנסט פום ראט. בתגובה להתנקשות נערך ב-9 בנובמבר 1938 פוגרום נקמה של אנשי המשטרה הפוליטית ביהודי ברלין. במהלך הפוגרום התנפלו הפורעים על בתי יהודים, הכו אלפי יהודים, הרגו 92 יהודים, שרפו מאות בתי-כנסת, בתי-ספר וחנויות, הרסו כ–7,500 בתי-עסק ואסרו 30 אלף יהודים במחנות ריכוז. הפוגרום כונה "ליל הבדולח", על-שם שברי הזכוכיות של חלונות-הראווה בחנויות היהודים.
מסוף שנת 1938, לאחר "ליל הבדולח", היגרו מגרמניה כ–150 אלף יהודים, ובסך הכל היגרו ממנה 304,000 יהודים ב-6 השנים הראשונות לדיקטטורה הנאצית, כ-60% מיהדות גרמניה ערב עליית הנאצים לשלטון.
בניגוד למדינות אחרות שהיו תחת שלטונה של גרמניה הנאצית בזמן השואה, ליהודי גרמניה ניתנה התקופה הארוכה ביותר לצאת מחוץ למדינה, מאביב 1933 ועד אוקטובר 1941, כאשר לכל אורך זמן זה דרבנו אותם השלטונות לעזוב את המדינה.
המאה ה-20 > לאחר השואה

| --- | --- |
 :  ראו גם – חומת ברלין, אנטישמיות שניונית, מחאת רוזנשטראסה
מיד לאחר השואה נספרו בגרמניה כמה עשרות אלפי יהודים, מתוך אוכלוסייה של 214,000 יהודים ערב מלחמת העולם השנייה. בברלין לבדה נותרו כ-4,000 יהודים. עקורים רבים משארית הפליטה המשיכו להגיע לגרמניה בשנים הבאות כתחנת ביניים להגירה סופית לארץ ישראל או לארצות המערב. מרבית העקורים אכן היגרו מגרמניה אך מעטים מהם נותרו במדינה. עקורים אלו הפכו לחלק עיקרי בקרב יהודי גרמניה בקהילות המאורגנות, פרט ליהדות ברלין.
בתום מלחמת העולם השנייה פעל משה פרנבך לשיקום קהילת יהודי ברלין והנהיג אותה עד לחידוש חיי הקהילה בכל תחומי החיים. בהתאם לחוק שהתקבל בשנת 1949 יהודים שהיו בגרמניה לפני 1941 היו יכולים לבקש את אזרחותם בחזרה.
המאה ה-20 > לאחר השואה > דת

רבים מהיהודים החיים בגרמניה כיום הם יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר, ברובם המכריע חילונים.
מבחינה דתית כיום חיים בגרמניה מעט מאוד יהודים ששומרים על מנהג אשכנז הישן. כמו קהילות נוספות, נטמעה רוב קהילת ה"ייקים" הדתיים בציבור הליטאי.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התחילו שלוחי חב"ד להגיע לגרמניה ופתחו בפעילות חזרה בתשובה ועזרה ליהודים במדינה. בעשור השלישי של המאה ה-21, פועלים בגרמניה למעלה מעשרה בתי חב"ד. במקביל, חלק מהרבנים החרדים יוצאי-גרמניה בישראל, הורו ליוצאי גרמניה לאמץ את מנהגי ישיבות ליטא, אך הרבה רבני ה"יקים" ראו את זה כתוצאה לא מכוונת, לאור זה שלא היו הרבה מניינים ששמרו על מנהגי היקים בארץ. קהילות קטנות ששומרות על המנהגים קיימות באירופה בשווייץ, מזרח צרפת (אלזס ולורן) ולוקסמבורג. קהילה משמעותית נמלטה מפרנקפורט לאחר ליל הבדולח ועברה לוושינגטון הייטס בניו יורק, שם הקימו את בית הכנסת קהל עדת ישורון שדבק במנגינות ובנוסח המקורי. קהילה הוקמה גם בקיבוץ חפץ חיים בישראל. החל משנות ה-90 נפתחו בארץ על ידי מכון מורשת אשכנז מספר קהילות הממשיכות את מנהג יהדות גרמניה כשאחת הבולטות שבהן היא קהל עדת ישורון ברמות אלון בירושלים, אשר אף התחילה בפרויקט לשימור מנהג ריינוס בכלל, ומנהג פרנקפורט בפרט. קהילות נוספות נמצאות בבני ברק, ביתר עילית וקריית ספר.
המאה ה-20 > מהקמת מדינת ישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – העלייה מגרמניה, יחסי גרמניה–ישראל, ציונות בגרמניה, מה שחייב להיאמר
יהדות גרמניה הוחרמה, הלכה למעשה, על ידי הקהילות היהודיות בעולם ובידי מדינת ישראל. המנהיגות היהודית טענה כי אסור ליהודים להיוותר בגרמניה לאחר השואה. לקראת סיום שנות ה-90 נרשמה התחממות משמעותית במערכת היחסים הזו, והסוכנות היהודית וארגוניים יהודיים אחרים שבו לפעול בגרמניה.
בשנת 1990 מנתה קהילת יהודי גרמניה 26,000 יהודים, מרביתם מהגרים מארצות מזרח אירופה שאחרי מלחמת העולם השנייה וחלקם ניצולי שואה ופליטים יהודים ששבו לאחר המלחמה לחיות בגרמניה, כגון הלנה מאייר, או יהודים גרמנים ששרדו במהלך שנות השואה בגרמניה.
עם התפוררות ברית המועצות, פתחה ממשלת גרמניה את שערי המדינה בפני היהודים, בהתאם לחוק השבות הישראלי[דרושה הבהרה] והחוק הגרמני לניצולי ספינות. 104,000 יהודים ובני משפחתם ניצלו זכות זו, בעיקר מרוסיה, אוקראינה והמדינות הבלטיות. קהילת יהודי גרמניה היא כיום השלישית בגודלה באירופה המערבית, ומתגוררים בה כ-150,000 יהודים[דרוש מקור][מפני ש...], מתוכם רק כ-130,000 איש רשומים כחברים בקהילות היהודיות. כמו כן, מתגוררים בגרמניה כ-14,000 ישראלים.
בשנת 2003 הרב יצחק ארנברג הקים את ארגון ORD לתאום בין הקהילות האורתודוקסיות בגרמניה.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר (עורך), מיכאל ברנר (עורך מישנה), תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה (ארבעה כרכים). מרכז זלמן שזר, תשס"א-תשס"ה
מסורת והשכלה 1600-1780, כותבים: מרדכי ברויאר, מיכאל גרץ
אמניציפציה ואקולטורציה 1871-1780, כותבים: מיכאל ברנר, שטפי ירש-ורצל, מיכאל מאיר
אינטגרציה במחלוקת 1918-1871, כותבים: סטיבן מ' לובנשטיין, פאול מנדס-פלור, פטר פולצר, מוניקה ריכרץ
התחדשות וחורבן 1945-1918, כותבים: אברהם ברקאי, פאול מנדס-פלור
אברהם ברקאי, יהודי גרמניה, מכון ליאו בק, 1996
אשר פרישמן, האשכנזים הראשונים: תולדות היהודים באירופה הצפונית מראשית התיישבותם עד פרעות תתנ"ו, הקיבוץ המאוחד, תשס"ח
אברהם ברקאי, לבטי זהות על סף החידלון: האגודה המרכזית ויהודי גרמניה 1893-1938, מכון ליאו בק ויד ושם, תשע"ג. (הספר בקטלוג ULI)
עמוס אילון, רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר 1933-1743, הוצאת דביר, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
שולמית וולקוב, גרמניה ויהודיה – היסטוריה אחרת, הוצאת כרמל, 2023
נחום ט' גידל, היהודים בגרמניה: מתקופת הרומאים עד לרפובליקת ויימאר, יהודית אוסטרר (מתרגמת), ירושלים: גפן, 1997
אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, הוצאת מאגנס, תשמ"א
פרופ' גיא מירון, מ'שם' ל'כאן' בגוף ראשון – זיכרונותיהם של יוצאי גרמניה בישראל, המרכז להיסטוריה גרמנית ע"ש קבנר, האוניברסיטה העברית בירושלים, הוצאת ספרים ע"ש מאגנס, ירושלים, 2004 - ביקורת ספרים באתר יד ושם. (הספר בקטלוג ULI)
עמותת יקיר לי

עמותת יקיר לי - יד ולב לשכול היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום המודעות לנושא השכול בישראל. העמותה הוקמה בשנת 2015 על ידי פיני רבינוביץ ששכל את בתו דסי רבינוביץ' ממחלת הסרטן.
העמותה מציפה את זה שכל אחד מכיר לפחות משפחה אחת שחוותה שכול של בן משפחה צעיר ממחלה, תאונה או אסון טרגי; אך למרבה הכאב, משפחות אלו נשארות לבדן בצערן, ללא מערך תמיכה והכרה מוסדר וללא יום לאומי ממלכתי מחבק ומאחד; את הכאב שבאובדן לא ניתן לרפא, אך אנשי העמותה מאמינים שביכולתה של הקהילה והחברה להקל מעט על הכאב והבדידות שחוות המשפחות השכולות.
פעילות העמותה

העמותה פועלת להעלאת המודעות לנושא השכול האזרחי ולקידום חקיקה לטובת משפחות שכולות שילדיהם נפטרו ממחלות סופניות. העמותה מפעילה מערך מתנדבים המסייעים ומלווים משפחות שכולות במספר גדול של רשויות במסגרת מיזם ׳היום השמיני - קהילה תומכת שכול׳.
העמותה מקיימת מדי שנה - בשבוע שחל בו רח' ניסן- שבוע מודעות לשכול האזרחי בקהילה. שבוע המודעות חשוב עבור ההורים האחים והאחיות הסבים והסבתות שנשארו לאחר פטירת יקיריהם ממחלה או מכל אסון טרגי אחר על מנת לתת את המקום הראוי והכבוד לנפטרי. כל ילד או ילדה שנפטרו הם נקודות אור שכבו, עולמות שנגדעו באיבם.
חשוב שיהיה להם מקום שיזכרו אותם.
במהלך שבוע המודעות כל אדם או קהילה מוזמנים להדליק נר.
ניתן להקדיש את הנר לזיכרון של מישהו קרוב.
זאת הזדמנות לספר את הסיפור שלו או שלה לחברים, לבני משפחה, ולקהילה כולה.
אפשרי לנצל את ההזדמנות לחזק את בני המשפחה, לספר שזכרתם, שהדלקתם נר. ואם מתאים לכם תרימו טלפון, תקפצו לבקר או תשאלו אם מתאים להם להגיע ולספר על בן המשפחה לקהילה או במפגש חברים מחבק ומנחם.
בשנת 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, הקימה העמותה מיזם ייחודי לתמיכה וליווי סבים וסבתות שכולים מהשכול הלאומי והאזרחי.
העמותה פועלת בין היתר גם בסיבסוד טיפולים אישים, הקמת מאגר מטפלים, הנגשת המידע וזכויות המשפחות.
פעילות העמותה > דרכי הפעולה של העמותה

חיבור מלגאים במכללות לתמיכה במשפחות בשיתוף רשויות, מרכזי צעירים ומפעל הפיס, וכן הטמעת המיזם במערכת החינוך ובמדרשות וצה"ל.
מיזם "היום השמיני" - רשת ארצית להכשרה של נציגי קהילות, המהווים כתובת מידית ורחבה למשפחות שכולות בישראל.
קבוצות תמיכה וליווי להורים, לסבים וסבתות, ופעילות שטח בקרב משפחות שחוו שכול.
קידום שבוע מודעות לשכול האזרחי להכרה חברתית.
קידום מדיניות וחקיקה להכרה במשפחת השכול האזרחי בממשלה ובכנסת.
מערכי חינוך והרצאות לארגונים בנושא שכול אזרחי.
שיתוף פעולה עם ארגונים זהים בחו"ל.
Dizzy (שיר של אולי אלכסנדר)

"Dizzy" (בעברית: "מסוחרר") הוא סינגל מאת הזמר-יוצר אולי אלכסנדר, אשר יצא לאור ב-1 במרץ 2024 על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס. השיר ייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2024 שהתקיים במאלמה שבשוודיה. זהו שירו הראשון של אלכסנדר תחת שמו, לאחר פירוק הלהקה יירס אנד יירס אשר היה סולנה.
רקע וכתיבה

בשנת 2023, לאחר שנחשף במהלך התוכנית "Strictly Come Dancing" (הגרסה הבריטית לפורמט "רוקדים עם כוכבים"), דבר השתתפותו של אלכסנדר באירוויזיון 2024, הוא היה עד מהרה למשתתף המועדף על סוכנויות ההימורים לזכייה בתחרות. לאחר זמן מה הוא שחרר קטע קצר מתוך השיר בסרטון שפרסם ברשתות החברתיות, שבו השתתפה בהופעת קמע קרול קירקווד, חזאית רשת BBC. ב-7 בפברואר 2024 נחשף שמו של השיר – "Dizzy", וכן תאריך יציאתו לאור – 1 במרץ 2024. השיר והווידאו קליפ אליו ישודרו בבכורה במשדר טלוויזיוני מיוחד בשם "Graham Meets Olly" בערוץ BBC One.
אלכסנדר תיאר את השיר כ"אלקטרוני" וכ"משהו שאפשר לרקוד לצליליו".
הוצאה לאור

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם גם כן ב-1 במרץ 2024. הוא הוקרן בבכורה במסגרת משדר מיוחד של ה-BBC בשם Graham Meets Olly.‏ הקליפ, בבימויו של קולין סולל קרדו, צולם בטביליסי שבגאורגיה. מאוחר יותר באותו ערב השתתף אלכסנדר בשידור מיוחד ב-BBC One, שנשא את אותו השם, ובו הוצגה לראשונה הקרנה טלוויזיונית מלאה של הווידאו. בקליפ מופיע אלכסנדר כשהוא מבצע את השיר בתוך בית, ובהמשך יוצא אל גינה. ברוק אייבי ג'ונסון מ-Metro טענה כי הקליפ "משקף את נושא השיר, העוסק באהבה חזקה ומסחררת". רייצ'ל מקגראת' מ"סקיי ניוז" תיארה אותו כ"מסחרר", בעוד שלורה סנייפס, בביקורתה עבור The Guardian, כינתה אותו "מטריד ומהופך בצורה מעוררת בחילה".
תחרות הזמר של האירוויזיון > בחירה פנימית

ב-1 באוגוסט הודיעה חברת התקליטים טאם מיוזיק, ששיתפה פעולה עם ה-BBC כדי לבחור את האמן והשיר הבריטיים בשנים 2022–2023, על הפסקת החוזה שלהם. ב-24 באוגוסט הגיבה יו"ר מחלקת הבידור של תאגיד השידור, קלפנה פאטל-נייט, על כך וציינה כי הם תרים אחר צוות מומחים חדש לאירוויזיון 2024.
ב-17 באוקטובר 2023 חשף תאגיד השידור כי המפיקים המוזיקליים ויל וילקין ולי סמית'ורסט יובילו את תהליך בחירת הנציג של הממלכה במהלך הקיץ. עד חודש אוקטובר נבחר אולי אלכסנדר לייצג את המדינה באירוויזיון. הוא הודיע על כך במהלך שידור הגמר של העונה ה-21 של Strictly Come Dancing ב-16 בדצמבר. שירו לתחרות, שכותרו "Dizzy", נכתב על ידי אוליבר אלכסנדר תורנטון ודני אל הארל ויצא לאור ב-1 במרץ 2024. מאוחר יותר באותו היום הופיע בערוץ BBC One בתוכנית הראיונות של גרהם נורטון.
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌כיוון שהממלכה המאוחדת נכללת בחמש המדינות הגדולות, היא העפילה לגמר באופן אוטומטי. עם זאת, היא הצביעה בחצי הגמר הראשון.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. בפעם הראשונה באירוויזיון הוחלט כי חברות חמש המדינות הגדולות והמדינה המארחת יופיעו גם הן בחצאי הגמר בהן מצביעות. הממלכה המאוחדת הופיעה אחרי אירלנד ולפני אוקראינה. זמן קצר לאחר חזרת "חמש המדינות הגדולות" ב-4 במאי נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, "בחירת הפקה". מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. הממלכה המאוחדת שובצה להתחרות בחלקו הראשון של הגמר.
הופעתה של הממלכה המאוחדת נפתחת במעין חדר מתלתחות של שחקני אגרוף. אלכסנדר עומד במרכז החדר ומבצע את מילות השיר, כשלצידו ארבעה רקדנים המחופשים למתאבקים. המצלמה הפוכה לסירוגין במהלך הביצוע, דבר המדמה את אלכסנדר מתהלך על התקרה. במהלך הפזמון החדר מוטה לצדדים, ורצפתו הופכת מישרה לאלכסונית. אלכסנדר נוגע בפני הרקדנים ובאיבר מינם בתנועות חושניות. בקטע האינסטרומנטלי הופך החדר לאדום. בקדם-פזמון האחרון יוצא אלכסנדר מהחדר אל הבמה. מצלמה מצלמת אותו מלמעלה, כשעל הרצפה מוקרנת מעין מערבולת אין-סופית. בסיום המופע אלכסנדר עומד במרכז הרקדנים, ששוכבים על הרצפה.
ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. הממלכה המאוחדת שובצה כהופעה ה-13, לפני נורווגיה ואחרי יוון. הופעתה של הממלכה המאוחדת הייתה זהה לזו שבחצי הגמר. בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים דורג השיר במקום ה-13 עם 46 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום האחרון ללא נקודות כלל. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום ה-18 עם סך הנקודות שקיבל מהשופטים.
אבן קיסר

| --- | --- |
לוגו אבן קיסר שדות ים

פס הייצור של אבן קיסר
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית (נאסד"ק: CSTE)
 בורסה:  נאסד"ק (22 במרץ 2012–CSTE) 
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 מיקום המטה:  שדות ים, ישראל
 ענפי תעשייה:  חומרי בניין
 מוצרים עיקריים:  משטחי שיש מלאכותי
 שווי שוק:  144.02 מיליון דולר (8 בינואר 2025)
 הכנסות:  486 מיליון דולר (2020)
 רווח:  7.6 מיליון דולר (2020)
 מנכ"ל:  יוס שירן
 עובדים:  1,545 (2017)
  
 www.caesarstone.co.il
 
אבן קיסר בע"מ (לשעבר אבן קיסר שדות ים) היא חברה ציבורית העוסקת בייצור ושיווק של משטחי שיש מלאכותי לשימוש בעיצוב מטבחים, חדרי אמבטיה וחדרי שירותים, חיפוי וריצוף פנים ועיצוב פנים כללי. החברה בעלת פעילות בינלאומית עם חברות-בנות ב-6 מדינות ועם יותר מ-30 משרדים ונציגויות בכ-50 מדינות נוספות ברחבי העולם. החברה נסחרת בנאסד"ק בניו יורק. משרדי ההנהלה ממוקמים בקיבוץ שדות ים בישראל והמפעלים ממוקמים בישראל ובארצות הברית.
היסטוריה

מפעל אבן קיסר החל לפעול ב-1987 בקיבוץ שדות ים, במקום מפעל הריצוף של אריחי טרצו. השם "אבן קיסר" ניתן לחברה בגלל מיקומה ליד קיסריה. המפעל הוקם בעקבות עבודת פיתוח משותפת של חברי הקיבוץ עם גורמים נוספים כגון פרופסור משה נרקיס מהטכניון.
לאחר שינוי המיקוד ממכירת ריצוף למכירת משטחי קוורץ והתבססות בשוק המקומי, החלה החברה לייצא את מוצריה למדינות השונות בעולם. ב-2005 נפתח מפעל נוסף באזור התעשייה בר-לב, סמוך לכביש עכו-צפת. ב-2006 השקיעה קרן ההשקעות "טנא" בחברה 25 מיליון דולר בתמורה ל-21.7% מהשליטה בה, מה שהוביל להקמת קו ייצור נוסף בבר-לב.
מאז החברה בשליטת קיבוץ שדות ים וקרן ההשקעות טנא (35%)
החל משנת 2008, החלה החברה להקים חברות בנות בשווקים המרכזיים שלה: אוסטרליה (2008), קנדה (2010), ארצות הברית וסינגפור (2011), ואנגליה (2017), זאת לצד פעילות באמצעות מפיצים מקומיים בכ-50 מדינות נוספות.
בשנת 2012 החלה אבן קיסר להיסחר בנאסד"ק שבניו יורק תחת הסימון CSTE.
בשנת 2015 חנכה אבן קיסר מפעל חדש בארצות הברית בהשקעה של כ-100 מיליון דולר. המפעל הוקם בריצ'מונד היל שבמדינת ג'ורג'יה ומספק משטחי קוורץ בעיקר לשווקים בצפון אמריקה, כמו גם למדינות נוספות.
בדצמבר 2022 הודיעה החברה על פיטורי 200 עובדים, ברובם במפעל בארצות הברית, עקב ירידה בהכנסות.
במאי 2023 לאחר 35 שנים קיבוץ שדות ים סגר את המפעל למשטחי קווארץ, ו-150 עובדים יפוטרו. הפעילות תמוזג עם פעילות מפעל החברה באזור התעשייה בר לב
מנכ"לי החברה

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
עמיר רותם: ינואר -1997 מארס 2002
אהוביה לוצקי: מרץ 2002 - ינואר 2009
יוס שירן: ינואר 2009 – אוגוסט 2016
רענן זילברמן: פברואר 2017 – מרץ 2019
יובל דגים: אוגוסט 2018 – מרץ 2023
יוס שירן: מרץ 2023 – מכהן
מוצרים

חברת אבן קיסר מייצרת משטחי קוורץ בשלושה מפעלים, שניים בישראל: בקיבוץ שדות ים ובפארק תעשיות בר-לב השוכן ליד כרמיאל, ואחד בריצ'מונד היל שבמדינת ג'ורג'יה, ארצות הברית. המוצרים העיקריים של החברה הם משטחי עבודה למטבחים, משטחים לחדרי אמבטיה וחדרי שירותים, משטחים לחיפוי ולריצוף ועבור עיצוב פנים של חללים מסחריים, כגון משרדים, מסעדות, בתי מלון, מוזיאונים ועוד. המתחרות העיקריות של אבן קיסר הן חברות העושות שימוש בחומרים אחרים כגון למינציה ואבן טבעית, וחברות נוספות המייצרות משטחי קוורץ כדוגמת סיילסטון וקמבריה.