stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשכת המסחר והתעשייה ישראל–אוקראינה
היסטוריה

הלשכה המסחר ישראל-אוקראינה נוסדה לראשונה בשנת 1994 והייתה פעילה עד שנת 2009.
בשנת 2017 לשכת המסחר והתעשייה ישראל-אוקראינה חידשה את פעילותה ועברה תהליך ארגון מחדש, במסגרתו הוקמה ישות משפטית חדשה בתחילת שנת 2019. מטה הלשכה ממוקם בתל אביב.
לשכת המסחר והתעשייה ישראל-אוקראינה חברה בארגון הגג של לשכות המסחר הדו-לאומיות של מדינת ישראל.
לשכת המסחר והתעשייה ישראל-אוקראינה מהווה פלטפורמה מתכללת לקידום היחסים בילטרליים בין שתי המדינות.
במסגרת פעילותה הלשכה מארגנת, מלווה ומשתתפת במספר רב של אירועי דגל הנוגעים לפיתוח היחסים בין שתי המדינות. בין אירועים אלה נמנים: ועידות וכנסים כלכליים, אירועי "שולחנות עגולים" עם גורמי ממשל והמגזר העסקי, סמינרים וימי עיון, אירוח משלחות ממשלתיות, דיפלומטיות ומסחריות מאוקראינה וארגון ומשלחות ישראליות לאוקראינה.
לשכת המסחר והתעשייה ישראל-אוקראינה היא היוזמת והמארגנת של אירוע הראשון מסוגו ביחסים הבילטראליים בין המדינות – ועידת השלטון המקומי ישראלי-אוקראיני, The Israeli-Ukrainian Muni Summit, שנערך בתל אביב בפברואר 2019.
הלשכה מאגדת תחתיה קשת רחבה של מומחים בתחומים שונים ומייעצת לגורמים ממשלתיים באוקראינה.
במאי 2019 התקיים ביקור רשמי של משלחת מטעם לשכת המסחר והתעשייה ישראל-אוקראינה בערים שונות בכל רחבי אוקראינה שמטרתו הייתה פיתוח שיתופי פעולה עם השלטון המקומי האוקראיני וכן קידום הקשרים המסחריים עם הקהילות העסקיות באזורים שונים במדינה.
במהלך הביקור נערכו אירועי "שולחן עגול" עם הקהילה העסקית וגם נחתמו מזכרי שיתוף פעולה עם עיריות שונות באוקראינה.
בין מייסדי הלשכה נמנים:
יו"ר הלשכה - יבגני שולגין (מ-2019)
מנכ"ל הלשכה - ולד צ'רקסקי (מ-2019)
מטרות הלשכה

להדק יחסי המסחר, המדע, טכנולוגיה והתרבות בין מדינת ישראל ואוקראינה;
לעודד ולאמץ באופן הדדי, הן בישראל והן באוקראינה, כל פעולה, מפעל או מוסד, ישראלי או אוקראיני שהם לתועלת המסחר של שתי המדינות ולסייע בידם במידת האפשר.
ליזום ולקדם יחסים מסחריים וכלכליים הכוללים, בין היתר, סחר, השקעות, תעשייה, תקשורת, תיירות וכיוצא באלה, בין עסקים בישראל לבין עסקים מאוקראינה תוך עדכון ותאום, במידת הצורך והאפשרות עם משרד הכלכלה, משרד החוץ וארגון הגג של לשכות המסחר הדו-לאומיות בכל ייזום פעילות מול גורמים ממלכתיים וממלכתיים למחצה.
לספק מידע ולסייע לחבריה המעוניינים בפיתוח יחסי סחר וכלכלה בין ישראל לבין אוקראינה.
לסייע לחבריה במגעים עם ממשלת ישראל, שגרירויות, משלחות דיפלומטיות מסחריות מישראל ומאוקראינה, מוסדות מסחריים, כלכליים ופיננסיים, הן בישראל והן באוקראינה.
לסייע לחברים ולצדדים מעוניינים אחרים בהשגת מידע על אוקראינה וישראל וכן לעודד ולסייע למחקר כלכלי וסטטיסטי בכל הקשור למטרות הלשכה.
לעודד שיתוף הפעולה בין ישראל לבין אוקראינה.
לסייע בקידום הדיפלומטיה הציבורית וההסברה למען מדינת ישראל.
פעילויות ויתרונות לחברי הלשכה

פלטפורמה מתכללת לשיתוף פעולה בילטרלי בין ישראל לבין אוקראינה.
הלשכה מאחדת, חברות, מומחים, גופים פיננסיים וגורמים נוספים המשתתפים בתהליכים כלכליים בין שתי המדינות.
הסבר ויחסי ציבור הן בישראל והן באוקראינה.
נטוורקינג המאפשר פיתוח ואופטימיזציה של שיתוף הפעולה הכלכלי.
השתתפות בכנסים, סמינרים, "שולחנות עגולים" ואירועים שונים אחרים של הלשכה ושותפיה.
סינרגיה בין המגזר הפרטי והממשלתי ועזרה במציאת פתרונות ותמיכה בכל הרמות.
גישה אקסקלוסיבית למאגרי מידע של חברות וארגונים אוקראיניים וישראלים.
תמיכה לחברי הלשכה באזורים שונים באוקראינה.
ייעוץ והכוונה בקשת רחבה של נושאים הנוגעים ליחסים הבילטראליים בין ישראל לבין אוקראינה.
פדרליזם

פֶדֶרָלִיזְם או מַאֲחָדִיּות היא שיטת ממשל לפיה כמה מדינות או "מדינות בדרך" מחליטות להתאגד לישות פוליטית אחת ומוסרות חלק מן הסמכויות לרשויות שלטון מרכזיות משותפות ("השלטון הפדרלי"); קיימים גם תרחישים הפוכים, שבהם מדינה בעלת שלטון מרכזי הופכת לפדרציה, בדרך כלל בעקבות לחץ מצד קהילות אתניות שונות במדינה. החברות בפדרציה שומרות על מידה מסוימת של אוטונומיה אך מוסרות לשלטון העל סמכויות בלעדיות בתחומים מרכזיים כגון ביטחון, יחסי חוץ ומערכת מוניטרית (אנ').
לכל חברה בפדרציה רשויות שלטון משלה וחוקים משלה, אך בתחומים המצויים בסמכות הבלעדית של הרשויות הפדרליות אין החברות רשאיות לחוקק או לבצע פעולות אחרות הסותרות את המשפט הפדרלי, אם כי הן יכולות להוסיף עליו. יחס הסמכויות בין חברות הפדרציה לשלטון הפדרלי משתנה ממקום למקום, אם כי נושאי ביטחון וחוץ נמצאים תמיד בסמכות השלטון המרכזי. הבעיה המרכזית של המבנה הפדרטיבי היא שאלת עצמאות החברות בפדרציה והזכות העקרונית והדרך המעשית שבה יכולה חברה לפרוש מהברית. מלחמת האזרחים האמריקנית פרצה בשל ניסיון כזה, וקנדה מתמודדת כבר שנים רבות עם דרישות ההיפרדות של חבל קוויבק.
הפדרציה מוכרת ביותר בתבניתה האמריקנית, אך היא נהוגה בין השאר גם בגרמניה, אוסטריה, קנדה, אוסטרליה, רוסיה, ארגנטינה, מקסיקו, שווייץ, בלגיה, ונצואלה, ברזיל, סודאן והודו.
ראו גם

קונפדרציה
רפובליקה פדרלית
הערות שוליים

↑  האקדמיה ללשון העברית, מונחי מדעי המדינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX526509  BnF: cb137360047 (data)  GND: 4017754-3  LNB: 000093269  NKC: ph120148
סעיד ג'לילי

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1965 (בן 59) משהד, המדינה האימפריאלית של איראן 
 מדינה:  איראן 
 השכלה:  אוניברסיטת האימאם סאדק 
 מפלגה:  Front of Islamic Revolution Stability 
 
 חתימה:   
 
סעיד ג'לילי (בפרסית: سعید جلیلی; נולד ב-6 בספטמבר 1965 במשהד) הוא פוליטיקאי איראני, חבר המועצה לאבטחת אינטרס המשטר ונציג המנהיג במועצה העליונה לביטחון לאומי.
בשנת 2007 החליף ג'לילי את עלי לאריג'אני, המשמש כיום יו"ר הפרלמנט האיראני, בתפקיד אחראי התיק הגרעיני מול מדינות המערב, ובתור שכזה, מאוקטובר 2009 הוא היה הנציג האיראני לשיחות הגרעין עם המערב בפורום חמש המעצמות וגרמניה (הידוע בשם P5+1), השיחות הישירות עם איראן שיזם הנשיא ברק אובמה.
ביוגרפיה

נולד בספטמבר 1965 במשהד שבצפון מזרח המדינה. הוא דוקטור למדע המדינה. את הדוקטורט שלו עשה בנושא "מדיניות החוץ של הנביא מוחמד". לאחר לימודיו התנדב לשרת בכוחות הבסיג' במלחמת איראן–עיראק. במהלך הלחימה (1986) הוא נפצע קשה ואיבד את החלק התחתון של הרגל הימנית שלו. לאחר הלחימה התחיל לעבוד כמרצה באוניברסיטה.
בשנת 2001 החל לעבוד כמזכיר במשרדו של המנהיג העליון עלי ח'אמנאי. שימש כסגן שר החוץ האיראני לענייני אירופה וארצות הברית תחת ממשלו של מחמוד אחמדינז'אד. בתפקיד זה כיהן מאוגוסט 2005 עד לפרישתו באוקטובר 2007. בתקופה זו כיהן גם כיועץ קרוב לנשיא. לאחר שכיהן בתפקיד זה, נבחר להחליף את עלי לאריג'אני כמזכיר המועצה האיראנית העליונה לביטחון לאומי. בתפקיד זה כיהן עד 10 בספטמבר 2013. מיד עם עזיבתו, מונה על ידי ח'אמנאי לכהן כחבר במועצה לאבטחת אינטרס המשטר.
הוא התמודד בבחירות לנשיאות איראן שהתקיימו ב-14 ביוני 2013, והגיע למקום השלישי עם כ-11 אחוזים מהקולות (למעלה מ-4.1 מיליון קולות). התמודד פעמיים למקום במג'לס (2004 ו-2008), אך לא נבחר בשתי הבחירות. הוא הודיע על השתתפותו בבחירות 2024 לנשיאות איראן וקיבל תמיכה מהאייתוללה וחבר מועצת המומחים מוחמד מהדי מירבאקרי. ג'לילי העפיל לסיבוב השני, שנערך ב-5 ביולי 2024, והפסיד למסעוד פזשכיאן.
ג'לילי נשוי ואב לבן.
הערות שוליים

↑  הנשיא ג'לילי? "השהיד החי" שעשוי לנצח בבחירות באיראן, באתר ynet, 3 ביולי 2024
↑  רויטרס, ליאור בן ארי, הבחירות לנשיאות באיראן: ניצחון למועמד הרפורמיסט מסעוד פזשכיאן, באתר ynet, 6 ביולי 2024
| איראן תוכנית הגרעין האיראנית |
| --- | --- | --- |
| ניהול תוכנית הגרעין | הארגון לאנרגיה אטומית של איראן |  |
| אמנות בינלאומיות | האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני |  |
| ארגונים בינלאומיים | סבא"א • האו"ם • תנועת המדינות הבלתי מזדהות |  |
| סנקציות על איראן | 1696 • 1737 • 1747 • 1803 • 1835 • 1929 • |  |
| אישים בתוכנית | עלי אכבר סאלחי • גולאם רזא אגאזאדה • חסן רוחאני • עלי לאריג'אני • סעיד ג'לילי • מוחסן פח'רי-זאדה • פריידון עבאסי-דוואני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1154748715  VIAF: 1118152200774814400002   WorldCat (עם VIAF): 1118152200774814400002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סעדיה עמור

הרב סעדיה עמור (לפני ה'תק"ס, 1800 - אחרי ה'תרל"ח, 1878) היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של אלג'יר במחצית השנייה של המאה התשע עשרה.
קורותיו

נולד במדינת אלג'יריה, נראה ששהה בעיירה בלידה לפחות שמונה שנים, משנת תק"ף עד תקפ"ח ואפשר ששימש שם ברבנות. לא יאוחר מאייר ה'ת"ר (1840) כבר שהה בעיר אלג'יר. נכון לשנת תרי"ט (1859) היה דיין רביעי בבית הדין בראשות הרב שאול מועטי, והרב דוד מועטי, והרב יעקב סמאגה. יחד עם חברי בית הדין, רבי סעדיה יצא להגן על הרב אברהם אנקווה מפני התקפתו של רבי משה סבעון מאוראן, שהחרים את ספרו 'זבחים שלמים'. לא יאוחר משנת תרל"ח (1878) התמנה לאב בית הדין ורבה של אלג'יר, לצד הרב שמואל אבולכ'יר והרב יוסף דאדון. בכתביו השתמרו קינות וסדרי תפלה. חלקם נדפסו על ידי הרב אליהו גיג'.
נפטר לא יאוחר משנת תרמ"ח.
רבי יוסף משאש הזכיר ביצירתו מספר פסיקות של רבי סעדיה עמור, אך לא ברור אם התכוון לרבי סעדיה זה, או לרבי סעדיה קדמון יותר משנות הת'.
הערות שוליים

↑  ראו: כתובה כ"י ספריית בית המדרש ללימודי יהדות, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית KET 95 (תק"ף), וכן כ"י ספריית בית המדרש ללימודי יהדות, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית KET 141 (תקפ"ח).
↑  ראו כ"י ספריית בית המדרש ללימודי יהדות, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית KET 228
1 2  ראו סדר חתימת רבני אלג'יר בספר טהרת כסף דף לד.
↑  ראו הקדמה לשו"ת שער שלמה.
1 2  היות שבשנה זו מזכירו רבי אליהו גיג' בברכת המתים, בסדר ל"ג לעומר, שהדפיס בסוף ספר 'זה השלחן'.
↑  ראו: מים קדושים סי' שסו.
| רבני אלג'יריה |
| --- | --- | --- |
| רבני מחוז אלג'יר | ריב"ש • רשב"ץ • אברהם אבן טוואה • סעדיה אזוביב • מימון יאפיל • רפאל ידידיה שלמה צרור • יהודה עייאש • שלמה זוראפה • סעדיה עמור • משה אייזנבט • אברהם משה פינגרהוט • יצחק מרעלי |  |
| רבני מחוז אוראן ותלמסאן | נתן ג'ייאן • חיים קצבי • פארוז קרסינטי • אברהם אנקווה • חיים בלייח • דוד הכהן סקלי • יוסף משאש • מסעוד הכהן (פרחי כהונה) • דוד אשכנזי (רב) • יצחק אלמליח (תלמסאן) • דוד אבן כליפא |  |
| רבני מחוז קונסטנטין (אלג'יריה) | סידי פרג' חלימי • יוסף גנאסיא • ישועה ללום • רחמים נאהורי |  |
מוזיאון גורדי השחקים

| --- | --- |

המודל הארכיטקטוני המקורי של מרכז הסחר העולמי מוצג בתערוכה במוזיאון גורדי השחקים
 מידע כללי
 סוג:  אדריכלות
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1997
 תאריך פתיחה רשמי:  1997 
 קואורדינטות:  40°42′20″N 74°01′03″W﻿ / ﻿40.705555555556°N 74.0175°W﻿ / 40.705555555556; -74.0175
 www.skyscraper.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימוזיאון גורדי השחקים(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימוזיאון גורדי השחקים
 
מוזיאון גורדי השחקים (באנגלית: Skyscraper Museum) הוא מוזיאון הממוקם בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
היסטוריה

מוזיאון גורדי השחקים, הממוקם באי מנהטן הוא המוזיאון היחיד בעולם המציג את התפתחותם ובנייתם של גורדי השחקים בעולם. המוזיאון נוסד בשנת 1997. בעת היווסדו היה ממוקם מול מרכז הסחר העולמי. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הופקע שטחו על מנת לשמש מרכז מידע בשל מצב החירום.
במרץ 2004 נפתח המוזיאון מחדש בקרבת בטרי פארק בקצה הדרומי של האי מנהטן.
שישי בבוקר (קשת 12)

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית בוקר
 יוצרים:  קשת
 בימוי:  אבי אמבר
 מנחים:  יואב לימור גלית גוטמן
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  14
 תוכנית המשך:  חדשות הבוקר
 הפקה
 מפיק:  רן גולן קורן מלפר
 מפיקים בפועל:  אדווה מלכה רגב זרקה
 חברת הפקה:  שידורי תשרי
 עורכים:  עמיר רגב הדר פרנקנטל
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 בעלי תפקידים נוספים:  אירית מגל (עורכת ראשית) רון בראל (משנה לעורכת הראשית) דרור אסיסקוביץ' (עורכת משנה) יעל זוננשיין (עורכת משנה)
 אורך פרק:  150 - 210 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (קשת): 1996—2017   קשת 12: 2017—
 תקופת שידור מקורית:  1996–הווה
 קישורים חיצוניים
 www.mako.co.il/tv/new-day
 
שישי בבוקר (נקראה בעבר גם "הבוקר", "יום חדש" ו"הבוקר של קשת") היא תוכנית בוקר של שידורי קשת, בעבר בערוץ 2 וכיום בקשת 12. בעקבות שידורה של "חדשות הבוקר" בימי חול (א'-ה'), הועברה התוכנית לשידור בימי שישי בלבד, ומוגשת על ידי יואב לימור וגלית גוטמן.
היסטוריה

את התוכנית בשמה הראשון "הבוקר", הנחה תחילה מ-1996 עד 1997 ירון לונדון, ומ-3 בפברואר 1997 גבי גזית ורבקה מיכאלי. בשנת 2002 פרשה מיכאלי מהתוכנית, וגזית הנחה אותה  עד 2003. בשנים 2004 עד 2005 המנחים היו מני פאר ואפרת רייטן (שלימים תבחר להיות חברת כנסת)
את "יום חדש" שהחלה את שידוריה בינואר 2006 הנחו גידי גוב ושירי ארצי. במאי 2006 הוחלפה ארצי בסיון רהב-מאיר, וב-2007 הוחלף גוב בדני קושמרו.
ב-2008 פרשו קושמרו ורהב-מאיר מהתוכנית ובמקומם הנחו יורם בינור ושרון כידון, ולאחר מכן באותה השנה עד סוף 2009 התחלפו המנחים לאורן וייגנפלד ולינוי בר גפן.
מ-2010 עד סוף 2011 המנחים היו דן שילון וטלי מורנו.
מ-2012 הנחו את התוכנית דליה מזור ויואב לימור. ביולי 2012 הוחלפה מזור בדרור גלוברמן. בינואר 2013 הוחלף גלוברמן בלוסי אהריש.
החל מ-10 בפברואר 2013 שונה שמה של התוכנית ל"הבוקר של קשת", ובמשך ארבע שנים, מנחיה היו יואב לימור וגלית גוטמן. ב-26 בפברואר 2017 פרשה גוטמן מהתוכנית, ומ-12 במרץ 2017, המגישה לצד יואב לימור הייתה מיכל אנסקי.
בספטמבר 2017 מגישי התוכנית היו מרב מילר ויואב לימור.
החל מ-3 בנובמבר 2017 התוכנית עברה להיות משודרת בימי שישי בלבד, שמה שונה ל"שישי בבוקר" והמנחים שלה הם יואב לימור וגלית גוטמן, ששבה להנחיית התוכנית לאחר שמונה חודשים.
התוכנית מוקדשת בחלקה לנושאי אקטואליה, תוך ליווי חברת החדשות, ומוקדשת בשארית זמנה לשולי החדשות ולפינות בריאות, אוכל, ספורט, צרכנות, תרבות ופנאי.
בתוכנית מספר פינות קבועות, את פינת הרשת הגישה בעבר לירון שמם ואת פינת הבידור והתרבות הגיש ליאון רוזנברג. כיום מגיש את פינת הספורט כדורגלן העבר ופרשן הספורט בהווה עמרי אפק.
בעבר שודרה באולפן הווילה של אולפני הרצליה, שם היה בית מגוריה של מרגוט קלאוזנר, מייסדת האולפנים. התוכנית משודרת כיום מהאולפנים החדשים שנבנו עבור תוכניות קשת 12 כגון "חדשות הבוקר" ו"אנשים", במתחם אולפני הרצליה.
הערות שוליים

↑  מיקי לוין, ‏גלית גוטמן עושה קאמבק למסך הטלווזיה, באתר מעריב אונליין, 16 באוקטובר 2017
סמל התוכנית האחרון בשם הבוקר של קשת מ-2013 ל-2017
גבול ישראל – רצועת עזה

גבול ישראל – רצועת עזה הוא גבול באורך 59 ק"מ בין מדינת ישראל לבין רצועת עזה השייכת לחמאס והוא חלק מגבולות מדינת ישראל בדרום.
רקע

מדינת ישראל גובלת בארבע מדינות: לבנון, סוריה, ירדן ומצרים, וכן ברצועת עזה ובאזור יהודה ושומרון, שבו נחלקות הסמכויות השלטוניות בין הרשות הפלסטינית וישראל. לישראל גם שלושה גבולות ימיים, בים התיכון, בים המלח ובים סוף, בהם יש חשיבות לגבול המים הטריטוריאליים ולגבול המים הכלכליים של ישראל.
מעברי גבול

בגבול שבין ישראל לרצועת עזה פעילים כיום שני מעברי גבול, המשמשים בעיקר למעבר סחורות אל תוך הרצועה וממנה.
מעבר ארז
מעבר כרם שלום
בעברו פעלו גם מעבר קרני, מעבר סופה, מעבר כיסופים ומעבר נחל עוז.
גדר המערכת סביב רצועת עזה

גדר המערכת סביב רצועת עזה היא מכשול מעבר בין רצועת עזה לישראל שנבנה לראשונה על ידי ישראל בשנת 1994 ומהווה כיום את גבולה של מדינת ישראל עם רצועת עזה. בשנת 2005 נסתיימה בניית תוספת למכשול זה במטרה להפריד בין רצועת עזה למצרים. בשנים 2017–2021 נבנה המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה, שנותן הגנה נגד מנהרות טרור חודרות-גדר בנוסף להגנה על-קרקעית נוספת.
הגדר עוברת לאורך כל הגבול היבשתי של רצועת עזה ומורכבת מגדרות תיל רגישה למגע וחיתוך, חיישנים ואזורי חיץ בשטחים הגובלים בישראל ובקטע הגובל עם מצרים ההפרדה נעשית עם בטון וקירות פלדה. בעקבות ירי צלפים, מקלעים ונ"ט אל עבר נתיב העשרה קטע הגדר סביב יישוב זה כולל חומת בטון ומגדלי שמירה ופילבוקסים. הציר הביטחוני המקיף את הגדר נקרא ציר הוברס.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה הוא פרויקט הגנתי ישראלי, שבמסגרתו נבנתה מערכת ביצורים הכוללת קיר סלארי תת-קרקעי המשולב בטכנולוגיות חישה והתרעה לאורך גבול רצועת עזה במטרה למנוע חפירת מנהרות לשטח ישראל. הפרויקט ההנדסי כולל חפירה לעומק ובניית קירות בטון עבים בשילוב מכשירי התרעה. עלות בניית הקיר התת-קרקעי הוערכה בסכום של 3 מיליארד ש"ח (כ-40 מיליון ש"ח לקילומטר).
המכשול החכם יצג תפיסה אסטרטגית שעוצבה במהלך השנים בה טכנולוגיות הגנתיות חכמות מחליפות חלק מכוח האדם על מנת לשמר את שגרת החיים בישובי עוטף עזה תוך שהצבא במגננה, תפיסת הגנה הזו כשלה ב-7 באוקטובר 2023.
המכשול הימי בגבול רצועת עזה

המכשול הימי בגבול רצועת עזה הוא מכשול ימי בחוף זיקים שבעוטף עזה, שהוקם על ידי אגף הנדסה ובינוי ומנהלת גבולות ותפר במשרד הביטחון. מטרתו של המכשול היא למנוע פיגועים מהים בגבול ישראל–רצועת עזה.
המכשול מורכב משלוש שכבות – שכבה מתחת לפני הים, שכבה נוספת שתורכב מאבן שריון ושכבה שלישית של גדר "תלתלית". כמו כן נבנתה בצמוד גדר נוספת שמקיפה את המתחם מהצד העזתי של הגבול.
מלבד המכשול, נפרסה מערכת חיישנים שמגלה ומתריעה מפני ניסיונות חדירה של צוללים או שחיינים מכיוון רצועת עזה. אורך המכשול הימי הוא כ-200 מטרים, רוחב הבסיס שלו הוא 50 מטרים, ומעל לשובר הגלים תימתח הגדר ברום של 6 מטרים. במאי 2018 החלו עבודות ההקמה של המכשול הימי. בדצמבר 2018 פורסמו תמונות בו נראה המכשול בשלבי הקמה סופיים, בו הוצבה הגדר התלתלית של שכבת האבן.
הערות שוליים

↑  מעברים | רשות מעברים יבשתיים - משרד הביטחון, באתר maavarim.mod.gov.il
↑  מעברים | רשות מעברים יבשתיים - משרד הביטחון, באתר maavarim.mod.gov.il
↑   יניב קובוביץ, 65 ק"מ, לכל אורך הגבול: הושלמה הקמת המכשול סביב רצועת עזה, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2021
↑  יואב זיתון, מתן צורי, מצלמות, סנסורים וקיר תת-קרקעי ענק: הושלם המכשול נגד מנהרות בגבול עזה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2021
↑   יניב קובוביץ, היהירות היתה על הקיר: כך זלזלו בכירי צה"ל בחמאס בשנים שלפני 7 באוקטובר, באתר הארץ, 13 במרץ 2024
↑  יואב זיתון, צפו: המכשול הימי בין ישראל לרצועת עזה, באתר ynet, 5 באוגוסט 2018
↑  יואב זיתון, 3 שכבות: החלה הקמת המכשול הימי בגבול עזה, באתר ynet, 27 במאי 2018
↑  יואב זיתון, ישראל מתבצרת, בצה"ל יש מי שרואה בגדרות "חברה שחיה בפחד", באתר ynet, 8 בפברואר 2020
↑  יואב זיתון, החלה הקמת המכשול העילי בגבול עזה: כך זה נראה, באתר ynet, 3 בפברואר 2019
↑  אמיר בוחבוט‏, תמונות ראשונות: כך נראה המכשול הימי המוקם בגבול רצועת עזה, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2018
↑  יואב זיתון, צפו: המכשול הימי בין ישראל לרצועת עזה, באתר ynet, 5 באוגוסט 2018
↑  חדשות 13, המכשול הימי בעזה: הושלמה הצבתה של גדר בגובה 6 מטרים, באתר פייסבוק, ‏31 בדצמבר 2018
רצועת עזה
מעבר ארז
גדר המערכת בסמוך למעבר קרני
אבראהים יזדי

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1931 קזווין, איראן 
 פטירה:  27 באוגוסט 2017 (בגיל 86) איזמיר 
 מדינה:  איראן 
 השכלה:  אוניברסיטת טהראן  אוניברסיטת ביילור 
 תפקיד:  שר החוץ של איראן  חבר במג'לס 
 מפלגה:  מפלגת החופש של איראן 
 
אברהים יזדי (בפרסית: ابراهیم یزدی; 26 בספטמבר 1931 – 27 באוגוסט 2017) היה דוקטור בביוכימיה רוקח, פוליטיקאי, ודיפלומט איראני שכיהן כסגן ראש הממשלה ושר החוץ הראשון של איראן, בממשלה הזמנית של מהדי בזרגאן, עד להתפטרותו, בנובמבר 1979, במחאה על משבר בני הערובה באיראן.
יזדי היה ליברל אסלאמי ותומך ברפורמות דמוקרטיות באיראן. בין השנים 1995–2017 הוא עמד בראש תנועת החירות של איראן.
רקע והשכלה

יזדי נולד בקזווין, באזור הצפון-מזרחי של איראן, למשפחה אמידה. למד רוקחות באוניברסיטת טהראן וסיים שם תואר שני בפילוסופיה.
לאחר ההפיכה הצבאית שהדיחה את ממשלתו של מוחמד מוסאדק, ב-19 באוגוסט 1953, הצטרף יזדי לתנועת ההתנגדות הלאומית של איראן (אנ') והיה פעיל בה עד 1960.
בשנת 1961 הוא נסע לארצות הברית והמשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ובתוך כך המשיך שם את מעורבותו בפעילות פוליטית נגד השאה פהלווי.
הוא היה בין מייסדי תנועת החירות של איראן (SAMA) ברחבי העולם. בשנת 1966 הוא הקים את מטה התנועה בביירות.
בשנת 1967החל יזדי ללמוד במכללת ביילור לרפואה (אנ') שביוסטון וב-1971 קיבל שם תואר דוקטור בביוכימיה. עם סיום לימודיו, הוא קיבל אזרחות אמריקאית, אזרחות שנשללה ממנו בשנת 1979.
ב-1975 נשפט יזדי, שלא בפניו, בבית משפט צבאי איראני ונידון ל-10 שנות מאסר ולכן נשאר בארצות הברית.
קריירה והמשך פעילות פוליטית

ב-1978, כשאייתוללה ח'ומייני עבר לפריז, יזדי נסע לשם והחל לשמש כאחד היועצים לאיתוללה והדובר שלו. הוא ייצג את הצד הליברלי, המתון והחוקתי של המהפכה. יחד עמו היו עוד "מהפכנים", בעלי השכלה מערבית, מהפלגים האסלאמיים הפונדמנטליסטיים ועד פעילי שמאל ליברליים. יזדי סבר באותה תקופה שלאחר המהפכה, ח'ומייני יסתפק בתפקיד "מדריך רוחני" ויישב בעיר קום.
במסיבת עיתונאים שערך ח'ומייני בטהראן, ב-3 בפברואר 1979, היה זה יזדי שתרגם את דבריו לאנגלית. בהמשך, ח'ומייני מינה את יזדי לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלה הזמנית של מהדי בזרגאן, עד להתפטרותו, בנובמבר 1979, במחאה על משבר בני הערובה באיראן.
באותה תקופה פעל יזדי, במקביל, במספר מישורים, כמו:
קריירה והמשך פעילות פוליטית > משפט הגנרלים

בתאריך 15 בפברואר 1979 השתתף יזדי ב"משפטי הבזק" של ארבעה גנרלים מתקופת השאה: ראש הסאוואכ - גנרל נמאתוללה נאסירי (אנ'), מפקד משטרת טהראן - גנרל מהדי רחימי (אנ'), המפקד הצבאי של אזור אספהאן - גנרל רזא נאג'י (אנ') ומפקד חיל האוויר - הגנרל מנוצ'הר חוסרודאד (אנ'). כל הארבעה נשפטו בבית ספר בטהראן, באותו יום ולאחר מכן הוצאו להורג במקום. לדברי עיתונאי איראני שנכח במקום והקליט (אודיו) את המשפטים, יזדי ניהל את המשפט, או פיקח עליו ומכל מקום נטל בו חלק פעיל. עם זאת, חלק מהנוכחים ויזדי ביניהם לא הסכימו עם ביצוע גזר הדין. יזדי חזר על אי הסכמתו לביצוע גזר הדין גם בפני בני שיחו, דיפלומטים האמריקאים.
קריירה והמשך פעילות פוליטית > הקמת משמרות המהפכה

יזדי היה מבין מקימי משמרות המהפכה האסלאמית, במטרה ליצור סדר בקרב המיליציה המהפכנית שהלכה והתפשטה ובמקביל, לוודא שאין בכוונת הצבא לחתור לחזרה לימי המלוכה.
קריירה והמשך פעילות פוליטית > פעילות דיפלומטית

יזדי פעל להכרה בינלאומית בממשלה החדשה. באביב 1979 הוא נפגש עם מזכיר המדינה האמריקני סיירוס ואנס במושב האו"ם בניו יורק.
יזדי ופידל קסטרובספטמבר 1980 מכן הוא ייצג את איראן בפסגת המדינות הבלתי מזדהות, שם התקבל בחום על ידי פידל קסטרו.
קריירה והמשך פעילות פוליטית > יום ירושלים

באוגוסט 1979 הציע יזדי לח'ומייני לחגוג את "יום ירושלים". ח'ומייני אימץ את הרעיון והודיע על כך בנאום פומבי באוגוסט 1979, על רקע העמקת המתיחות בין ישראל ללבנון. שמו של מר יזדי לא הוזכר בנאום.
הסכסוך עם הממסד הדתי

ב-2 בפברואר 1979, יום לאחר הגעתו של ח'ומייני לאיראן, פרצו כמה קבוצות של איראנים למתחמי שגרירויות זרות בטהראן ובכלל אלו של ארצות הברית, בריטניה ויוגוסלביה. הקבוצות הזדהו כמהפכנים שמאלנים והדבר נתפס בעיני מועצת ההפיכה האסלאמית (אנ') שיזדי היה חבר בה, ככוונה ליצור כאוס ולמנוע הכרה בינלאומית במשטר החדש. בשגרירות האמריקאית, התוקפים הצליחו להיכנס לבניין השגרירות ולקחו בשבי אנשים, כולל שגריר ארצות הברית, ויליאם סאליבן (אנ'). בהנחיית ח'ומייני ומועצת ההפיכה האסלאמית, יזדי יצא לשגרירויות ופתר את המשבר. כל ה"פולשים" עזבו את השגרירויות והשבויים שוחררו.
ב-4 בנובמבר 1979, השתלטה על שגרירות ארצות הברית, קבוצת "סטודנטים מוסלמים חסידי דרכו של האימאם (אנ')". גם הפעם ח'ומייני הטיל על יזדי להגיע לשגרירות, לפתור את המשבר ולגרש את ה"פולשים". זמן קצר לאחר מכן הוא גילה שח'ומייני, בהופעה בטלוויזיה הממלכתית,, שינה את דעתו ואישר בגלוי את ההשתלטות על השגרירות. בתגובה, ראש הממשלה הזמנית וכל השרים, כולל יזדי, התפטרו והצהירו שההשתלטות "מנוגדת לאינטרס הלאומי של איראן".
פעילות פוליטית לאחר התפטרות הממשלה

לאחר שהתפטרו מהממשלה, יזדי וחבריו בתנועת החירות של איראן התמודדו בבחירות לאספה המייעצת האסלאמית הראשונה שלאחר המהפכה. מבין המתמודדים נבחרו מהדי בזרגאן, יזדי וארבעה חברים נוספים בתנועת החירות. כולם כיהנו בפרלמנט מ-1980 עד 1984.
לאחר הפלישה העיראקית לאיראן בספטמבר 1980, יזדי תמך באופן מלא במאמץ המלחמתי האיראני נגד הפלישה, אך ב-1982, לאחר הניצחון האיראני בח'ורמשהאר הוא התנגד להמשך המלחמה, שנמשכה שש שנים נוספות. בשנים אלו פרסמו יזדי וחבריו בתנועת החירות הצהרות וכן מכתבים פתוחים לאיתוללה ח'ומייני. ככל הנראה, בתגובה לכך הוצת ביתו של יזדי בטהרן ב-1985 וכמה מחברי תנועת החירות נאסרו.
בבחירות שלאחר מכן באיראן לנשיאות, לפרלמנט ולמועצות העיר, יזדי וחברים אחרים בתנועת החירות הגישו מועמדות אך נאסר עליהם להתמודד על ידי מועצת שומרי החוקה, בשל התנגדותם למדיניות הממשלה.
פעילות פוליטית לאחר התפטרות הממשלה > מנהיג תנועת החירות של איראן

לאחר מותו של בזרגן, בינואר 1995, יזדי נבחר למנהיג התנועה וכיהן בתפקיד זה עד למותו.
פעילות פוליטית לאחר התפטרות הממשלה > בחירות וניסיונות להיבחר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | בחירה לתפקיד | תוצאה |
| 1980 | חבר פרלמנט | נבחר |
| 1989 | נשיא איראן | מועמדותו נפסלה |
| 1993 | נשיא איראן | מועמדותו נפסלה |
| 1997 | נשיא איראן | מועמדותו נפסלה |
| 2005 | נשיא איראן | מועמדותו נפסלה |
פעילות פוליטית לאחר התפטרות הממשלה > מעצרים

יזדי נעצר בדצמבר 1997 בגין "חילול קדושות דת" ושוחרר בערבות כעבור מספר ימים. לאחר שחרורו, נאסר עליו לעזוב את איראן במשך שנים רבות ומעת לעת הוא זומן לחקירות, עם עורכת הדין שלו, זוכת פרס נובל שירין עבאדי.
ב-17 ביוני 2009, במהלך המחאה לאחר הבחירות לנשיאות איראן 2009, נעצר יזדי בעת שעבר בדיקות בבית החולים בטהרן כעבור חמישה ימים שוחרר חזרה לבית החולים לצורך הליך רפואי.
ב-28 בדצמבר 2009, נעצר יזדי לאחר שחידש את פעילות המחאה שלו נגד המשטר.
יחד עם נוספים, יזדי נעצר ב-1 באוקטובר 2010 באספהאן בגין השתתפות ב"תפילת יום שישי בלתי חוקית". העצורים שוחררו תוך כמה ימים ואילו יזדי נשאר ב"מעצר זמני", תחילה בכלא אווין ולאחר מכן במתקן "מאובטח", בשליטת כוחות הביטחון של איראן ושוחרר באפריל 2011.
מותו

ב-27 באוגוסט 2017, בגיל 85, מת יזדי מסרטן הלבלב, באיזמיר, טורקיה, שם היה בטיפול. ארצות הברית דחתה בקשה שהוגשה בשמו, לקבל אשרה לטיפול רפואי. גופתו הועברה לאיראן והוא נקבר בבהשט א-זהרה (אנ').
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף