stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות האדם באיראן
הערות שוליים

↑  זוועה באיראן: נאשם על הומוסקסואליות והוצא להורג בתלייה, באתר ‏מאקו‏, 30 בינואר 2019
↑  איראן כופה על הומואים ולסביות לעבור ניתוח לשינוי מין, באתר ‏מאקו‏, 5 במרץ 2020
↑  אי-פי, "עיתונאים ללא גבולות": איראן כלאה 1.7 מיליון בני אדם ב-30 שנה הראשונות מאז המהפכה, באתר הארץ, 7 בפברואר 2019
↑  איראן: נסגר עיתון שהציג תמונה של מקדש בהאי, באתר ynet, 24 בנובמבר 2009
↑  דודי כהן, חשש: שבעה מנהיגים בהאים באיראן יוצאו להורג, באתר ynet, 11 ביולי 2009
↑  29 נתלו באיראן - ההוצאה להורג הגדולה זה שנים, באתר הארץ, 28 ביולי 2008
↑  "Navid Afkari: Iran executes young wrestler despite global outcry". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-09-12. נבדק ב-2020-09-27.
↑  Staff, Reuters (2020-09-12). "Iranian wrestler Navid Afkari executed over 2018 security guard killing". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2020-09-27.
↑  אורן אהרוני, העולם מתגייס למען המתאבק שנידון למוות באיראן, באתר ynet, 27 בספטמבר 2020
1 2 3  ישראל שמאי, 166 אנשים בחודש ויהודי אחד: שיא של הוצאות להורג באיראן, באתר www.makorrishon.co.il, ‏04/11/2024
↑  ציקי ברנדוין, אלו המדינות המובילות בעונשי המוות בעולם, באתר www.inn.co.il, ‏29.05.24
↑  איראן הוציאה להורג 29 אסירים - ביום אחד, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2024
↑  רם ברנדס, בתוך חודש: איראן הוציאה להורג 166 בני אדם, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 3 בנובמבר 2024
↑  משפחתו של הגולה שנתפס על ידי איראן: "נחטף בזמן שהיה בדובאי", באתר וואלה, 4 באוגוסט 2020
↑  אחרי החטיפה מדובאי וההוצאה להורג: גרמניה סוגרת את הקונסוליות האיראניות, באתר ynet, 31 באוקטובר 2024
↑  איראן הוציאה להורג יהודי שהורשע ברצח אדם שתקף אותו, באתר מעריב אונליין, 4 בנובמבר 2024
↑  דני מולכו, איראן: הוצא להורג צעיר יהודי שהורשע ברצח אדם שתקף אותו, באתר חדשות 13, 4 בנובמבר 2024
↑  רבקה שורק, דיווח: איראן הוציאה להורג את הצעיר היהודי נתנאל קהרמאני, באתר עכשיו 14, ‏4 בנובמבר 2024
↑  שיא של 16 שנה במספר ההוצאות להורג באיראן, באתר ynet, 20 בפברואר 2025
↑  "Iran Protests: at Least 448 People Killed". Iran Human Rights. 29 בנובמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
טואיצ'י

| --- | --- |
מצוקים לגדת נהר הטואיצ'י
מצוקים לגדת נהר הטואיצ'י
 מידע כללי
 אורך:  265 ק"מ
 מוצא:  הרי האנדים
 גובה מוצא הנהר:  1,070 מטרים
 יובלים:  Yariapo River 
 שפך:  בני 
 מדינות באגן הניקוז:  בוליביה בוליביה
 heשפך הטואיצ'י לנהר הבני
 
צילום לווין של שפך נהר הטואיצ'י לנהר הבני, דרומית לאגם צ'ללאן
טואיצ'י (Tuichi הנקרא גם טאויצי) הוא נהר בצפון בוליביה, באגן האמזונס. מוצאו של הנהר במורדות הרי האנדים, בצפון מחוז לה פאס, בגובה של 1,070 מ' מעל פני הים. הנהר זורם בראשיתו לכיוון צפון-מזרח, ולאחר מכן פונה לכיוון דרום-מזרח, כך שהוא יוצר צורת V הפוכה. הוא נשפך לנהר הבני 265 ק"מ מנקודת המוצא שלו, בתחום הפארק הלאומי מאדידי, באזור המכוסה יער גשם טרופי.
הנהר מוכר בישראל בשל ספרו של יוסי גינסברג, "בחזרה מטואיצ'י" (על פיו גם הופק הסרט "בחזרה מטואיצ'י"), המתאר את קורותיו לאחר שרפסודה בה שייט בנהר התהפכה, והוא נאלץ לשרוד במשך כשלושה שבועות ביער הגשם. ספר נוסף שנכתב על אותו מאורע הוא "טואיצ'י שלי", סיפורו של קווין גייל, שיצא עם יוסי גינסברג ועוד שני טיילים למסע הג'ונגל, סיים את המסע לבדו והמשיך בחיפושים אחרי גינסברג עד שמצא אותו והציל את חייו.
דרקולה

ערך זה עוסק בדמות בדיונית המופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בלה לוגוסי בתפקידו המפורסם כדרקולה, בסרט "דרקולה" משנת 1931
דרקולה או הרוזן דרקולה הוא דמות בדיונית והאנטגוניסט העיקרי בספרו הגותי של ברם סטוקר משנת 1897 בעל אותו שם. הוא מתואר כערפד אב-טיפוסי וכמה היבטים של דמותו היו בהשראת ולאד המשפד מוולאכיה. הדמות מופיעה לעיתים קרובות במגוון מוצרי תרבות פופולריים, מסרטים וסרטי אנימציה ועד לדגני בוקר.
בספרו של סטוקר

בספרו של בראם סטוקר, מאפייניו, כוחותיו, יכולותיו וחולשותיו של הרוזן דרקולה מסופרים באופן הדרגתי על ידי כמה מספרים, מנקודות מבט שונות. במיוחד של ג'ונתן הארקר, ג'ון סיוארד, ומינה הארקר.
בספרו של סטוקר > יכולות מיוחדות

בספרו של סטוקר עומדות לרשותו של הרוזן כמה יכולות שאינן ידועות בדרך כלל כשל ערפדים. ביניהן יכולתו של דרקולה להשתנות לזאב (תכונה שמשויכת בדרך כלל לזאבי אדם), ויכולתו להשתנות לעורב וגם של חולדות או לערפד. כמו כן הוא גם יכול לשלוט בזאבים, להצעיר את פניו ולטפס על קירות.
בתרבות הפופולרית

דרקולה הוא אחת הדמויות המפורסמות ביותר בתרבות הפופולרית. הוא גולם על ידי יותר שחקנים וביותר עיבודים בסרטים וטלוויזיה מאשר כל דמות אימה אחרת. שחקנים שגילמו אותו כוללים מקס שרק, בלה לוגוסי, ג'ון קרדין, כריסטופר לי, דנהולם אליוט, ג'ק פאלאנס, לואי ז'ורדאן, פרנק לנגלה, קלאוס קינסקי, גארי אולדמן, לזלי נילסן, ג'ורג' המילטון, ג'רארד באטלר, ריצ'רד רוקסבורג, מארק וורן, רוטחר האוור, סטיבן בילינגטון, לוק אוונס, אדם סנדלר, דומיניק פרסל וניקולס קייג'.
הדמות קשורה קשר הדוק עם התרבות הארכיטיפ של הערפד, ונשאר תחפושת פופולרית לליל כל הקדושים.
דמותו של מר סופר בתוכנית הילדים האמריקאית רחוב סומסום, מבוססת האופן שבו גילם השחקן בלה לוגוסי את הרוזן דרקולה. באנגלית נקראת הדמות "The Count", משחק מילים שניתן לפרש הן כ"הרוזן" והן במובן של "ספירה", ומתייחס לאהבתו של מר סופר לספירת פריטים שונים.
בסדרת הסרטים מפלצת של מלון הדמות הראשית היא דרקולה.
בשנת 2003, הרוזן דרקולה, בגילומו של בלה לוגוסי, דורג כנבל ה-33 הגדול ביותר על ידי מכון הסרטים האמריקאי.
בשנת 2017 יצאה הסדרה קאסלבניה (Castlevania), המבוססת על משחק המחשב הנושא שם זה, בה דרקולה שימש כנבל מרכזי. בסדרת האנימציה שיצאה ב-2017 דרקולה היה הנבל הראשי בשתי העונות הראשונות. בשתי העונות הבאות כתות שונות ניסו להשיב אותו מהגיהנום.
בשנת 2023 יצאו לאקרנים 2 סרטים בהם דרקולה הוא דמות מרכזית: מסעה האחרון של דמטר ורנפילד.
דרקולה כמוטיב אנטישמי

לדברי ג'ודית הלברסטם (אנ'), על אף שדרקולה אינו מוגדר יהודי ברומן מאת ברם סטוקר, דמותו של דרקולה מגלמת מוטיבים אנטישמיים מרכזיים, שכן מציצת דם, כמטונימיה להלוואה בריבית, נתפסת כ"יהודית". סוזנה השל טענה שההעברה הלא מודעת של מוטיבים יהודיים לדרקולה הועלתה למודעות בעיבוד של הספר לסרט הקולנוע מ־1931, שבו עונד השחקן בלה לוגוסי, שמגלם את דרקולה, מדליון בעל שש קצוות שהזכיר מזוויות מסוימות מגן דוד.
הערות שוליים

↑  Carol N. Senf "Dracula: The Unseen Face in the Mirror" in the Norton Critical Edition of Dracula (1997) by Bram Stoker, edited by Nina Auerbach and David J. Skal: 421-31
↑  Dracula Chapter 18 and Chapter 23
↑  Mina Harker's Journal, 30 September, Dracula, Chapter 18
↑  Dracula Chapter 27
↑  Dracula Chapter 3
↑  סוזנה השל, "לקראת היסטוריוגרפיה ארוטית: חקר הממדים החושיים והרגשיים של האנטישמיות", בתוך: אנטישמיות: בין מושג היסטורי לשיח ציבורי (עורכים: סקוט אורי, גיא מירון), ציון, רבעון לחקר תולדות ישראל, שנה פה, תש"ף, עמ' 80 [8].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387769705171  PLWABN: 9810605433605606  GND: 118680641  ISNI: 0000 0003 8992 1158  LCCN: nb2017002572  NKC: jo2016908718  NLA: 69687636  VIAF: 19148704278336932387   WorldCat (עם VIAF): 19148704278336932387 
טריילר לסרט הקולנוע מ-1931 בכיכובו של בלה לוגוסי. בדקה 1:05 ניתן לראות את דרקולה עונד תליון שמזכיר בצורתו מגן דוד.
המופע של מרי טיילר מור

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ג'יימס ל. ברוקס   אלן ברנס
 שחקנים:  מרי טיילר מור   ואלרי הרפר   אדוארד אסנר   גווין מקלאוד   טד נייט   קלוריס ליצ'מן   בטי וייט   ג'ורג'יה אנגל
 פרסים:  29 פרסי אמי   3 פרסי גלובוס הזהב   פרס פיבודי
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  מינסוטה 
 מספר עונות:  7 
 מספר פרקים:  168 
 תוכנית המשך:  רודה   פיליס   לו גרנט
 הפקה
 מפיק:  ג'יימס ל. ברוקס 
 חברת הפקה:  MTM Enterprises 
 הפצה:  פוקס המאה ה-20 בטלוויזיה, הולו 
 מוזיקה:  פטריק ויליאמס 
 אורך פרק:  25 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  CBS 
 פורמט (תמונה):  צבע
 תקופת שידור מקורית:  19 בספטמבר 1970 – 19 במרץ 1977 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המופע של מרי טיילר מור (באנגלית: The Mary Tyler Moore Show) הייתה קומדיית מצבים אמריקנית שנוצרה על ידי ג'יימס ל. ברוקס בכיכובה של השחקנית מרי טיילר מור.
הסדרה שודרה למשך 7 עונות מצליחות ברשת CBS בין השנים 1970 ו-1977 והיוותה פריצת דרך כאשר הציגה לראשונה בטלוויזיה האמריקנית אישה רווקה ועצמאית בעלת קריירה כדמות ראשית, בניגוד למקובל עד אז להציג לרוב נשים כעקרות בית העומדות בצל בעליהן.
הסדרה נחשבת לאחת הסדרות המוערכות ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית והיא זכתה לשבחים מהמבקרים ולפרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר למשך 3 שנים רצופות. בשנת 2013 דירג איגוד התסריטאים האמריקני את הסדרה במקום ה-6 ברשימת "101 הסדרות הטובות בכל הזמנים" ובשנת 2002 מגזין הטלוויזיה TV Guide דירג את הסדרה במקום ה-11 ברשימת "50 תוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר".
הצלחת הסדרה הולידה מספר סדרות המשך מצליחות לא פחות לכוכבי הסדרה הראשיים.
סקירה > עלילה מרכזית

מרי ריצ'רדס (מרי טיילר מור) היא בחורה צעירה שעוברת להתגורר בעיר מיניאפוליס שבמדינת מינסוטה לאחר שנתיים של קשר זוגי לא מוצלח. היא מנסה להתקבל למשרת מזכירה בתחנת טלוויזיה מקומית בעלת רייטינג נמוך בשם "WJM" אך לאכזבתה היא מגלה שהמשרה כבר אוישה. במקום זאת מציע לה הבוס לו גרנט (אדוארד אסנר) להשתבץ לתפקיד פנוי של "מפיקה שותפה" עבור מהדורת חדשות בהגשתו של טד בקסטר (טד נייט), הצעה אליה היא נעתרת. במהלך עבודתה היא נקשרת לבוס הקשוח שמתגלה כאדם שדואג לה, לסופר הראשי מוריי סלוטר (גווין מקלאוד) שמתפקד ככותב כל הטקסטים של המהדורה וכידיד לעת צרה, ולדמויות נוספות ממקום העבודה המגיעות בהמשך הסדרה.
מרי גם שוכרת דירת סטודיו בקומה שלישית של בית ויקטוריאני ומתחילה לבלות תדיר עם שכנתה מלמעלה רודה מורגנשטרן (ואלרי הרפר) ועם שכנתה ובעלת הבניין פיליס לינדסטרום (קלוריס ליצ'מן). היא ורודה נהפכות לחברות קרובות ביותר וכמוה היא מנהלת חיי רווקות ומתחילה לצאת עם מספר רב של גברים אך לעולם לא נישאת. עלילת הסדרה מתמקדת בעבודתה של מרי ובחייה המקצועיים כמו גם במצבה האישי ובחייה הפרטיים.
לאורך הסדרה מתמודדת מרי עם מספר רב של סוגיות הקשורות למעמד האישה, בהיותה אשת קריירה בשנת 1970, והסדרה ככלל נוהגת לעסוק רבות בנושאים חברתיים דוגמת מין לפני נישואים, בגידה וגירושים, גידול ילדים והקמת משפחה, הומוסקסואליות ובעיות פוריות.
נושאים נוספים כמו דילמות עיתונאיות וחשיפת מקורות עיתונאיים גם כן זוכים להתייחסות לאורך העונות.
סקירה > דמויות ראשיות

מרי ריצ'רדס (מרי טיילר מור) - רווקה בת 30 שעוברת להתגורר במיניאפוליס ומוצאת עבודה בתור מפיקה של מהדורת חדשות בתחנת טלוויזיה מקומית. היא בעלת אופי רגוע ומנומס, כנה וממושמעת, ופעמים רבות משמשת כ"קול ההיגיון" בעבודתה מול עמיתיה המוחצנים.
רודה מורגנשטרן (ואלרי הרפר) (עונות 1 עד 4) - שכנתה וחברתה הטובה ביותר של מרי שעובדת כמעצבת ומנהלת חיי רווקות בשנות ה-30 לחייה. היא מבלה בדירתה של מרי באופן ממושך ובניגוד לאופייה הרגוע רודה היא בחורה יהודייה עם סרקזם, עוקצנות והומור.
לו גרנט (אדוארד אסנר) - הבוס הישיר של מרי והמפיק הראשי בתחנה בה היא עובדת. הקשיחות שלו בתחומי עבודה כלפי כל הסובבים אותו ובמיוחד כלפי מרי מכסה על הביישנות והחביבות המוסתרת שלו. במהלך הסדרה מתפתח בינו לבין מרי קשר מעין אבהי.
מארי סלוטר (גווין מקלאוד) - הכותב הראשי של מהדורת החדשות בהפקתה של מרי וידידה הקרוב ביותר בשעות העבודה. הוא פעמים רבות נוהג להתבדח על חשבונו של מגיש המהדורה טד בקסטר ועל אופיו, אך הוא לבסוף תמיד נשאר מסור לעבודה.
טד בקסטר (טד נייט) - מגיש החדשות הרברבן והמטומטם בתחנת הטלוויזיה בה עובדת מרי. הוא רואה בעצמו עיתונאי רציני על אף שברוב הזמן אין לו הבנה בתחומי הסיקור שבמהדורה בהגשתו. הוא מבצע טעיות רבות בשידור ובכל זאת מצליח לשמור על משרתו.
פיליס לינדסטרום (קלוריס ליצ'מן) (עונות 1 עד 5) - בעלת הבניין ושכנתן של מרי ורודה איתן היא מבלה מעת לעת. לפיליס אופי סנובי ויהיר ודמותה מתנגשת רבות במהלך הסדרה עם דמותה של רודה העוקצנית שנוהגת להתבדח על חשבונה. פיליס תומכת בשחרור האישה.
ג'ורג'ט פרנקלין (ג'ורג'יה אינגל) (עונות 3 עד 7) - חברתו המעופפת של טד בקסטר ובהמשך רעייתו שמצליחה להוציא ממנו את צדדיו הרגישים.
סו אן ניבנס (בטי וייט) (עונות 4 עד 7) - מגישת מגזין בתחנה בה עובדת מרי ובעלת אופי עליז אך אגרסיבי עם רמיזות מיניות רבות לסובביה.
שידור > רקע והפקה

עם עלייתה לשידור בשנת 1970, תקופה קצרה לאחר הגל השני של הפמיניזם בשנות ה-60, הפכה הסדרה לפורצת דרך בנוף הטלוויזיוני האמריקני כאשר דמותה של מרי הייתה לאשת הקריירה הראשונה בתפקיד ראשי שניהלה חיי רווקות ולא הייתה עקרת בית נשואה. טרם עליית הסדרה התכוונו יוצרי הסדרה להציג אותה דווקא כאישה גרושה שמתחילה חיים חדשים, אך דמותה שונתה לרווקה בהוראת רשת CBS מתוך חשש לתגובות הקהל כלפי דמות גרושה וגם מתוך החשד שקהל הצופים יסיק מכך שדמותה של מור למעשה התגרשה מבעלה בסדרה הקודמת בה השתתפה, "המופע של דיק ואן דייק".
מרי טיילר מור כבר הייתה כוכבת פופולרית טרם לוהקה לגילום דמותה של מרי ריצ'רדס כאשר בין 1960 ל-1966 היא כיכבה בקומדיה פורצת דרך אחרת, "המופע של דיק ואן דייק", שם גילמה את דמותה של לורה פטרי, רעייתו של רוב פטרי בגילומו של דיק ואן דייק. באותה הסדרה גילמה מור דמות של עקרת בית אך עם אופי מודרני וחוש אופנתי. הכימיה ביניהם הפכה את הסדרה לפופולרית ביותר באותו העשור ואת השניים לכוכבים. הסדרה ההיא סללה את דרכה של מור אל הסדרה החדשה שנתפרה למידותיה, וכדי להפריד בין שני העולמות דיק ואן דייק במכוון לא התארח מעולם בסדרה החדשה של מור.
יתר כוכבי "המופע של מרי טיילר מור" כוואלרי הרפר ואדוארד אסנר הגיעו אל הסדרה לאחר ניסיון בימתי או ניסיון טלוויזיוני קצר ולרובם היה זה התפקיד המרכזי הראשון על המסך הקטן. חלק ניכר מהם הפכו מזוהים לאורך השנים עם הדמות אותה הם ביצעו בסדרה המקורית ובסדרות המשך שעלו לשידור לאחר מכן והופקו בידי אותה חברת הפקה.
הסדרה הופקה על ידי חברת הפקות עצמאית בשם "MTM Enterprises" שהייתה בבעלותה של מרי טיילר מור ובעלה גרנט טינקר. עובדה זו הקנתה לסדרה חופש יצירתי משמעותי לאורך שידורה. מיקומה של העלילה דווקא במיניאפוליס ודווקא בתחנת טלוויזיה לא היה מכוון. עם זאת, באותה התקופה מקצוע העיתונות הטלוויזיונית וההפקה העיתונאית נשלטו בעיקר בידי גברים.
שידור > פתיח הסדרה

פתיח הסדרה היה לאחד מהפתיחים המפורסמים בטלוויזיה האמריקנית בזמן שידורו ובשנים שלאחר מכן. בפתיח הוצגה דמותה של מרי נוהגת ברכב לעבר העיר מיניאפוליס לצד צילומים נוספים של מרי מסתובבת ומבלה במקומות שונים בעיר. בשיא הפתיח, בעת סיומו, חגה מרי סביב עצמה בצומת מרכזי וזורקת באושר את הכובע שלראשה אל האוויר, אז קופא הצילום כאשר הכובע מתעופף מידיה. אקט זה של זריקת הכובע הפך לאחד הזכורים בתולדות הטלוויזיה האמריקנית ובסופו של דבר גם לסמל של שחרור.
פסל בדמותה של מרי ריצ'רדס זורקת את כובעה לאוויר נחנך במיניאפוליס בשנת 2002 בהשתתפות מרי טיילר מור וניצב עד יום זה במרכז העיר.
הפתיח כולו שודר לצלילי השיר "Love Is All Around" שבוצע בקולו של הזמר סאני קרטיס והכיל משפטים בסגנון "את מסוגלת לעשות זאת ככלות הכול" ו"את יכולה לשנות את העולם עם חיוכך". מילות השיר ואקט זריקת הכובע באוויר הופיעו בפרודיות רבות בטלוויזיה האמריקנית. בסדרת ההמשך "רודה" נשמט הכובע מידיה של רודה מורגנשטרן טרם היא מצליחה לזרוק אותו לאוויר כיאות, באחד מהפרקים של "משפחת סימפסון" הומר רוקד ומזמר "אני יכול לעשות זאת ככלות הכול" תוך כדי שהוא זורק כדור באולינג שמיד נופל לרצפה, פיטר גריפין מ"איש משפחה" מנצח בתחרות נגינה עם השיר ובשלב מחיאות הכפיים אחת הדמויות בקהל זורקת את כובעה לאוויר וקופאת, גם בסדרה "סקראבס" מבצעת שרה צ'וק פרודיה לאקט זריקת הכובע לשמע שיר הפתיח. פארודיות לסדרה כולה שודרו במהלך השנים גם בתוכניות המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" ו"מד טי.וי".
הצלחה > אחוזי צפייה

בתקופת שידורה זכתה הסדרה לאהדת הקהל ולהצלחה מרובה ובחלק מהזמן היא ניצבה בין עשר הסדרות הנצפות ביותר על המסך. לכך תרמה העבודה שלכל אורכה שודרה הסדרה בשעות צפיית השיא של לילות שבת בתקופה בה היה זה ליל השידור הנצפה ביותר של רשת CBS והמצליח ביותר בארצות הברית במהלך שנות ה-70.
באותה הרצועה, ובסמיכות ל"המופע של מרי טיילר מור", שודרו סדרות הקומדיה המצליחות והפופולריות "הכל נשאר במשפחה" (שברוב שנותיה דורגה במקום הראשון ונהנתה מכ-20 מיליון צופים), "מ.א.ש" (מבין הסדרות הפופולריות ביותר באותו העשור), "המופע של בוב ניוהארט" ותוכנית הבידור המוצלחת של קרול ברנט שחתמה את ליל השידורים.
בכל עונה שודרו 24 פרקים שברבות הימים הופצו גם במארזי DVD. הסדרה מעולם לא שודרה או הופצה בישראל.
| עונה | פרקים | משבצת שידור | תאריך פרק בכורה | תאריך פרק סיום | עונת שידור | דירוג | רייטינג (משקי בית) | צופים (מיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 24 | ימי שבת, 21:30 | 19 בספטמבר 1970 | 6 במרץ 1971 | 1970-1971 | #22 | 20.3% | 11.20 |
| 2 | 24 | ימי שבת, 20:30 | 18 בספטמבר 1971 | 4 במרץ 1972 | 1971-1972 | #10 | 23.7% | 14.72 |
| 3 | 24 | ימי שבת, 21:00 | 16 בספטמבר 1972 | 3 במרץ 1973 | 1972-1973 | #7 | 23.6% | 15.29 |
| 4 | 24 | ימי שבת, 21:00 | 15 בספטמבר 1973 | 2 במרץ 1974 | 1973-1974 | #9 | 23.1% | 15.29 |
| 5 | 24 | ימי שבת, 21:00 | 14 בספטמבר 1974 | 8 במרץ 1975 | 1974-1975 | #11 | 24.0% | 16.44 |
| 6 | 24 | ימי שבת, 21:00 | 13 בספטמבר 1975 | 6 במרץ 1976 | 1975-1976 | #19 | 21.9% | 15.24 |
| 7 | 24 | ימי שבת, 20:00/21:00 | 25 בספטמבר 1976 | 19 במרץ 1977 | 1976-1977 | #39 | - | - |
הצלחה > פרסים והוכרה

גם לאהדת המבקרים זכתה הסדרה ושנים רבות לאחר שידורה היא עדיין נחשבת לאחת הסדרות הקומיות האיכותיות ביותר ששודרו על מרקע הטלוויזיה בארצות הברית. איגוד התסריטאים האמריקני דירג את הסדרה במקום השישי ברשימת הסדרות הטובות בכל הזמנים לצד קומדיות נוספות כ"סיינפלד", "הכל נשאר במשפחה" ו"מ.א.ש".
הסדרה גם החזיקה למשך תקופה ארוכה בכמות שיא של 29 פסלוני אמי - שיא שנשבר רק בשנת 2002 על ידי הסדרה "פרייז'ר" שכיום מחזיקה ב-37 פסלונים. בין השנים 1975–1977 זכתה הסדרה בפרס אמי 3 פעמים ברציפות בתור "הסדרה הקומית הטובה ביותר". מרי טיילר מור זכתה אף היא בפרס עבור תפקידה כ"שחקנית ראשית בסדרה קומית" בשנים 1973, 1974 ו-1976 ויתר השחקנים בסדרה זכו גם הם בפסלונים כמו אדוארד אסנר (3 פעמים), ואלרי הרפר (3 פעמים), קלוריס ליצ'מן (פעמיים), טד נייט (פעמיים) ובטי וייט (פעמיים).
בנוסף לעיטורי האמי, מור זכתה בפרס גלובוס הזהב בתור השחקנית הטובה ביותר לשנת 1971 בסדרת קומדיה. בשנת 1977 זכתה הסדרה עם סיום שידורה בפרס פיבודי.
השפעה > השראה

בהיותה סדרה פורצת דרך הצליחה "המופע של מרי טיילר מור" להשפיע על סדרות רבות נוספות לאורך השנים:
הסדרה "מרפי בראון" הציגה דמות נשית של עורכת חדשות רווקה בשנות ה-40 לחייה שעובדת באולפן חדשות והושפעה באופן ישיר מסדרה זו.
יוצרי הסדרה "חברים" ציינו את הפרק האחרון בסדרה של מרי טיילר מור כהשפעה המרכזית לכתיבתם את הפרק "האחרון" וכפרק סיום אידיאלי.
הסדרה "רוק 30" הציגה דמות של תסריטאית ראשית בתוכנית מערכונים, ליז למון, כהשפעה מדמותה של מרי ריצ'רדס לדבריה של טינה פיי.
סדרות נוספות שעוסקות בעולמן של נשים כ"סקס והעיר הגדולה", "עקרות בית נואשות" ו"בנות" הושפעו מסדרה זו. תסריטאיות רבות ציינו את השפעת הסדרה על עולמן בגיל צעיר.
לקריאה נוספת

רותה קופפר, מרי טיילר מור גרמה לילדה רותה קופפר להרגיש אשה מיוחדת ואמריקאית רגילה, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2011
הערות שוליים

↑  חדשות 2, ‏"הסופרנוס" נבחרה לסדרה הכתובה הטובה בכל הזמנים, באתר ‏מאקו‏, 3 ביוני 2013.
| פרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת הקומדיה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1954–1960 | המופע של רד סקלטון (1952) • לוסי אהובתי (1953) • לוסי אהובתי (1954) • פנו מקום לאבא (1955) • המופע של פיל סילברס (1956) • המופע של פיל סילברס (1957) • המופע של פיל סילברס (1958) • התוכנית של ג'ק בני (1959) • הרט קרני (1960) |  |
| 1961–1980 | התוכנית של ג'ק בני (1961) • המופע של בוב ניוהרט (1962) • המופע של דיק ואן דייק (1963) • המופע של דיק ואן דייק (1964) • המופע של דיק ואן דייק (1965) • המופע של דיק ואן דייק (1966) • הקופים (1967) • תהיה חכם (1968) • תהיה חכם (1969) • העולם שלי וברוכים הבאים (1970) • הכל נשאר במשפחה (1971) • הכל נשאר במשפחה (1972) • הכל נשאר במשפחה (1973) • מ.א.ש (1974) • המופע של מרי טיילר מור (1975) • המופע של מרי טיילר מור (1976) • המופע של מרי טיילר מור (1977) • הכל נשאר במשפחה (1978) • טקסי (1979) • טקסי (1980) |  |
| 1981–2000 | טקסי (1981) • בארני מילר (1982) • חופשי על הבר (1983) • חופשי על הבר (1984) • משפחת קוסבי (1985) • בנות הזהב (1986) • בנות הזהב (1987) • שנות הקסם (1988) • חופשי על הבר (1989) • מרפי בראון (1990) • חופשי על הבר (1991) • מרפי בראון (1992) • סיינפלד (1993) • פרייז'ר (1994) • פרייז'ר (1995) • פרייז'ר (1996) • פרייז'ר (1997) • פרייז'ר (1998) • אלי מקביל (1999) • ויל וגרייס (2000) |  |
| 2001–2020 | סקס והעיר הגדולה (2001) • חברים (2002) • כולם אוהבים את ריימונד (2003) • משפחה בהפרעה (2004) • כולם אוהבים את ריימונד (2005) • המשרד (2006) • רוק 30 (2007) • רוק 30 (2008) • רוק 30 (2009) • משפחה מודרנית (2010) • משפחה מודרנית (2011) • משפחה מודרנית (2012) • משפחה מודרנית (2013) • משפחה מודרנית (2014) • ויפ (2015) • ויפ (2016) • ויפ (2017) • גברת מייזל המופלאה (2018) • פליבג (2019) • שיט'ס קריק (2020) |  |
| 2021–היום | טד לאסו (2021) • טד לאסו (2022) • הדוב (2023) ‏•‏‏ Hacks‏ (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5868145  LCCN: n88231132  VIAF: 176660561   WorldCat (עם VIAF): 176660561 
דמויות הסדרה בעונתה הראשונה. התצלום בשחור-לבן על אף שהסדרה כולה שודרה בצבע.
דמויות הסדרה בעונתה האחרונה
חתונתם של רודה וג'ו. התצלום בשחור-לבן על אף שהסדרה כולה שודרה בצבע.
ג'אנפרנקו זולה

ג'אנפרנקו זולה (באיטלקית: Gianfranco Zola; נולד ב-5 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. לזולה 35 הופעות ו-10 שערים במדי נבחרת איטליה. זולה נבחר ב-1997 לכדורגלן השנה בליגה האנגלית, ולשחקן הטוב ביותר בתולדות צ'לסי.
קריירת מועדונים

את הקריירה התחיל זולה בקבוצת נואורסה מהאי סרדיניה בו נולד ב-1984. לאחר נואורסה עבר זולה לקבוצת טורס, גם היא מסרדיניה. לאחר תקופותיו בשתי הקבוצות מהליגות הנמוכות עבר זולה לנאפולי, בה שיחק באותה תקופה דייגו מראדונה. בעונתו הראשונה בקבוצה, בתור מחליף של מראדונה, עזר זולה למועדון לזכות באליפות הסרייה א'. מראדונה השפיע רבות על משחקו של זולה, שאמר שנהג לעקוב אחרי מראדונה ולמד ממנו הכל. לאחר הזכייה עם נאפולי בסופרקאפ האיטלקי קיבל זולה גם זימון לנבחרת איטליה, ותחת המאמן הלאומי דאז אריגו סאקי ערך את הבכורה בנבחרת בנובמבר 1991. ב-1993 עזב זולה את נאפולי לטובת פארמה, איתה זכה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון בגמר גביע אופ"א 1995 על יובנטוס, וכן בסגנות הסרייה א' והגביע האיטלקי, וקנה את שמו כשחקן יצירתי ומגוון. למרות זאת, החליט מאמן הקבוצה בתחילת 1996, קרלו אנצ'לוטי, כי זולה לא מתאים לשיטה של קבוצתו, והוא שוחרר.
בנובמבר 1996 הצטרף זולה לקבוצת צ'לסי האנגלית תמורת 4.5 מיליון ליש"ט. כבר בעונתו הראשונה במועדון הלונדוני הוא הצטיין, עם כמה הופעות מרשימות שעוררו תגובות נלהבות גם ממאמנים יריבים, כולל סר אלכס פרגוסון, מאמן מנצ'סטר יונייטד. הופעותיו המרשימות של זולה גם עזרו לצ'לסי לזכות בגביע ה-FA, לאחר ניצחון 0-2 בגמר על מידלסברו באצטדיון ומבלי, כשזולה כובש 4 שערים במפעל הגביע בדרך לאותו גמר. בסוף אותה עונה נבחר זולה לכדורגלן השנה בליגה האנגלית, כשהוא שחקן צ'לסי הראשון הזוכה בתואר.
בעונת 1997/1998 זולה היה שותף לזכייתה של צ'לסי בשלושה גביעים נוספים: גביע הליגה האנגלית, הסופרקאפ האירופי וגביע אירופה למחזיקות גביע. בגמר גביע המחזיקות נגד שטוטגרט הוא לא פתח בעקבות פציעה, אך 21 שניות לאחר שנכנס כמחליף במחצית השנייה כבש זולה את שער הניצחון.
בעונת 1999/2000, בהופעתה הראשונה של צ'לסי בליגת האלופות, זולה היה שחקן מפתח בקבוצה, וכבש 3 שערים בדרך לרבע הגמר, וזכה עם הקבוצה שוב בגביע האנגלי. בעונות הבאות קטנה כמות דקות המשחק שלו, עקב הגעתם של החלוצים ג'ימי פלויד האסלביינק ואיידור גודיונסן. את השער הכי זכור שלו כבש זולה נגד נוריץ' סיטי בגביע, כשבעט אל תוך השער כדור קרן מהאוויר עם העקב, שער שתיאר המאמן שלו קלאודיו ראניירי כ"פנטזיה, קסם". ב-2002/2003, עונתו האחרונה בצ'לסי, כבש זולה 16 שערים ועזר לקבוצתו להעפיל שוב לליגת האלופות, ונבחר על ידי האוהדים לשחקן השנה של המועדון.
בסה"כ, שיחק זולה 312 משחקים במדי צ'לסי, בהם כבש 80 שערים. בתחילת 2003 הוא נבחר על ידי אוהדי הקבוצה כשחקן הטוב ביותר של המועדון בכל הזמנים, ובנובמבר 2004 הוענק לו תואר OBE - קצין במסדר האימפריה הבריטית בטקס מיוחד ברומא. ב-2005 נבחר זולה לרשימת "ה-11 של המאה" של צ'לסי. למרות שהמועדון לא קבע רשמית כי שום שחקן לא ילבש את החולצה מס' 25, אף שחקן לא שיחק עם חולצה זו מאז זולה. עד עונת 23/24 שבה מויסס קאייסדו עבר לקבוצה ובחר במספר.
בקיץ 2003, שזכור עקב רכישת צ'לסי על ידי המיליארדר רומן אברמוביץ', עזב זולה לקבוצת קליארי, המועדון הגדול ביותר במולדתו של זולה, סרדיניה. אברמוביץ' רצה את זולה חזרה בצ'לסי, והדיווחים גורסים כי היה מוכן גם לקנות גם את קליארי כשזולה סירב לחזור. לבסוף שיחק זולה בקליארי והוליך אותה להעפלה לסרייה א'. ביוני 2005 החליט זולה לפרוש ממשחק פעיל.
בכל הקריירה שיחק זולה 627 משחקים בהם כבש 193 שערים.
נבחרת איטליה

זולה שיחק במדי נבחרת איטליה במונדיאל 1994, אך לאחר כמה דקות במשחקו היחידי בטורניר נגד נבחרת ניגריה קיבל כרטיס אדום והורחק, ולא זכה לשחק יותר בטורניר. הוא שיחק עם הנבחרת גם בטורניר יורו 1996, והחמיץ בעיטת פנדל במשחק מול נבחרת גרמניה, ואיטליה הודחה במפתיע בשלב מוקדם יחסית בטורניר. את הופעתו האחרונה ערך באוקטובר 1997 נגד נבחרת אנגליה, ופרש מהנבחרת כשלא זומן לסגל לקראת מונדיאל 1998.
קריירת אימון

ב-2006 מונה זולה לעוזר המאמן של הנבחרת הצעירה של איטליה, תחת המאמן הראשי פיירלואיג'י קזיראגי. השניים, ששיחקו יחדיו בצ'לסי, הובילו את איטליה הצעירה למשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008, שם הודחה הקבוצה ברבע הגמר על ידי נבחרת בלגיה הצעירה 3-2.
ב-9 בספטמבר 2008 סיכם זולה לשלוש שנים כמאמן וסטהאם יונייטד במקום אלן קרבישלי שהתפטר על רקע חילוקי דעות עם ההנהלה. זולה מאמן את הקבוצה אף על פי שטרם מחזיק בתעודת מאמן.
בסוף עונת 2009–2010 זולה פוטר מאימון וסטהאם יונייטד ובמקומו מונה אברהם גרנט.
ב-8 ביולי 2012, חתם זולה לשנתיים כמאמן ווטפורד מהצ'מפיונשיפ באנגליה.
ב-24 בדצמבר 2014 חתם כמאמן קליארי האיטלקית.
ב-11 ביולי 2015 חתם כמאמן אל-עראבי מליגת העל הקטארית.
ב-14 בדצמבר 2016 מונה למאמנה של בירמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ. ב-17 באפריל 2017 התפטר מתפקידו.
ב-18 ביולי 2018, לקראת עונת 2018/2019, התמנה זולה לתפקיד עוזר מאמן צ'לסי, תחת המאמן בן ארצו מאוריציו סארי.