stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Daydream (אלבום)
רקע

האלבום הוא אחד מרבי המכר של קארי, ומכירותיו עומדות על 10 מיליון עותקים בארצות הברית ו־25 מיליון עותקים בעולם. כמו כן, הוא נחשב לאחד האלבומים הנמכרים ביותר אי פעם לזמרת.[דרוש מקור] האלבום נכנס פעמיים למקום הראשון למצעד האלבומים של הבילבורד האמריקאי, פעם בשנת 1995 ופעם בשנת 1996. נוסף לכך, הוא נכנס בסוף אותה שנה לרשימת חמשת האלבומים הנמכרים ביותר. "Fantasy", הסינגל המוביל שיצא לאור ב-1995 הוכרז כשיר המושמע ביותר לשנת 1995, על אף יציאתו בחודש ספטמבר אותה שנה. שניים מתוך הסינגלים אשר יצאו לאור בהמשך, "One Sweet Day", ו-"Always Be My Baby", נכנסו לרשימת חמשת השירים המושמעים ביותר לשנת 1996.
הצלחתו הרבה של האלבום התבטאה בתהליך הוצאת הסינגלים מתוכו. "One Sweet Day", הלהיט המשותף שלה עם בויז טו מן, שהה 16 שבועות בראש המצעד האמריקאי - יותר מכל שיר אחר בהיסטוריה. כמו כן, קארי הצעידה שני שירים מהאלבום אשר נכנסו ישירות למקום הראשון במצעד האמריקאי ("Fantasy", "One Sweet Day"). בנוסף, הישג נוסף ברשותה הוא הצעדת, "Always Be My Baby" הישר אל המקום השני.
באלבום זה קארי התנסתה לראשונה גם בבימוי, וביימה בעצמה את הקליפים לסינגלים "Fantasy", ו-"Always Be My Baby".
כל שירי האלבום נכתבו והופקו על ידי קארי בסיוע של מפיקים וכותבים נוספים, למעט הרצועה "Open Arms", שהיא גרסת כיסוי לשירה של להקת ג'ורני, משנת 1982.
בזכות האלבום, קארי הייתה מועמדת לשישה פרסי גראמי בשנת 1996, אך היא הפסידה לאלאניס מוריסט שפרצה באותה שנה עם אלבום הבכורה שלה. בין היתר, הועמד האלבום לפרס גראמי לאלבום השנה.
בישראל הגיע האלבום למעמד זהב לאחר מכירות של 20,000 עותקים. במצעד של רשת ג' הגיעו "One Sweet Day", ו-"Always Be My Baby", למקום הראשון ואילו "Fantasy", ו-"Open Arms", למקום השני.
רשימת השירים באלבום

"Fantasy"
"Underneath the Stars"
"One Sweet Day"
"Open Arms"
"Always Be My Baby"
"I Am Free"
"When I Saw You"
"Long Ago"
"Melt Away"
"Forever"
"Daydream Interlude"
"Looking In"
שימוש בדגימות מתוך שירים אחרים

בשלושה שירים מתוך האלבום נעשה שימוש בדגימות מתוך שירים אחרים.
"Fantasy"
מכיל דגימות מתוך השיר "Genious Of Love", של להקת טום טום קלאב.
"Always Be My Baby" (גרסת הרימיקס של ג'רמין דופרי)
מכיל דגימות מתוך השיר "Tell Me If You Still Care", של להקת דה אס או אס באנד.
"Underneath the Stars" (גרסת הרימיקס Drifting Re-Mix)
מכיל דגימות מתוך השיר "Sound Bwoy Bureill", של להקת סמית'-אן-ויסין.
ביקורות והשפעה

האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. במהלך השנים הוא הוכרז על ידי ארגון היכל התהילה של הרוק אנד רול לאחד מ-200 האלבומים הטובים ביותר. כמו כן, הוא נכנס למקום ה-69 ברשימת 1000 האלבומים הטובים ביותר אי פעם של מגזין המוזיקה האמריקאי, הרולינג סטון.
השפעתו של האלבום על סגנון הרית'ם אנד בלוז והראפ ניכרת מאוד בכך שהוא היה ראשוני מסוגו ופורץ דרך. בצעד מפתיע לאותן שנים, קארי בחרה לשלב בגרסת הרמיקס של הרצועה המובילה "Fantasy", את הראפר או די בי. השילוב יוצא הדופן היה ראשון מסוגו בכך שזמרת מבצעת גרסה חדשה לשיר על ידי הוספת ראפר לרמיקס. השיר מעולם לא יצא על גבי האלבום עצמו, אלא בסינגל שיצא למכירה. רק באלבומה הבא של קארי, Butterfly היא שילבה ראפ ביצירותיה באופן ממשי. גרסת הרמיקס הפכה להצלחה ברדיו והושמעה תדירות. מאז, בזכותה, הדבר הפך לתופעה מקובלת בתרבות המוזיקה האמריקאית והעולמית.
טריוויה על השירים

באלבומה האחד-עשר E=MC2, קארי בחרה לשלב באחד מהבתים של השיר "For The Record", שהוקדש למעריצים, את שם השיר "Underneath the Stars".
באלבומה התשיעי Charmbracelet, קארי בחרה לשלב באחד מהבתים של השיר "Lullaby", את שמות השירים "Melt Away", ו-"Long Ago".
"Daydream Interlude", היא רצועה שמשלבת חלקים מהטקסט של "Fantasy", ומשלבת במיקס שיצר דייוויד מוראלס מספר סגנונות מוזיקליים.
"Looking In", הרצועה האחרונה, היא הרצועה האישית ביותר באלבום. היא משמשת כרמז לאלבום הבא של קארי, Butterfly שבתקופתו נחשף הסיפור מאחורי השיר.
על פי ראיונות משותפים בין קארי לבויז טו מן, הרקע לכתיבת "One Sweet Day", היה לאחר ששניהם גילו כי כתבו שירים שעוסקים באותו נושא (מות אדם יקר) ומבחינה טקסטואלית היה דמיון בין השירים, שלבסוף שולבו יחד לשיר אחד.
רבים מהרימקסים שנעשו לשירים שיצאו כסינגלים מהאלבום, התבססו על ז'אנר מוזיקת הדאב.
מאיר יונה ברנצקי

| --- | --- |

 לידה:  ה'תקע"ז סוכובליה
 פטירה:  י"ז בסיוון ה'תרנ"א (בגיל 74 בערך) סוויסלוץ'
 מקום קבורה:  סוויסלוץ'
 מקום פעילות:  סוכובליה, קנישין, סוויסלוץ', בריסק
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 תחומי עיסוק:  רבנות, תלמוד תורה, הלכה
 בני דורו:  רבי ברוך עין
רבי מאיר יונה ברנצקי (מוכר יותר בשמו הפרטי בלבד ולעיתים: ר' מאיר יונה שץ; ה'תקע"ז, 1817 - י"ז בסיוון ה'תרנ"א, 23 ביוני 1891) היה רב ליטאי ומחבר תורני פורה. נודע על שם מהדורת ספר העיטור שהדפיס.
ביוגרפיה

נולד בסוכובליה שליד ביאליסטוק לרב שמואל זלמן ברנצקי, שכיהן קודם לכן כרב בכמה קהילות. אביו נפטר כשהיה בחור והוא התמנה כרב העיירה במקומו בהיותו בן 18. בהמשך כיהן כרב במספר מקומות יישוב: בפורוזובה, שבה כיהן בעבר אביו כדיין ומגיד לפני מינויו כרב בסוכובליה; בקנישין ובסוויסלוץ'. בשנת ה'תרל"ב התמנה כראב"ד הקהילה היהודית החשובה בבריסק, ושימש במשרה זו כשנה וחצי. במהלך כהונתו בבריסק התגורר בעיר בגפו, אשתו נותרה בסוויסלוץ' וניהלה בה בית מסחר. לאחר שנה וחצי בבריסק נאלץ לחזור לסוויסלוץ' ובמקומו נבחר הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק.
כותבי קורותיו מדגישים את חריצותו ואת השעות הרבות שהשקיע מדי יום בכתיבת חיבוריו הרבים, כמו גם את הקפדתו על שעת הליכה יומית מחוץ לעיר בכל מזג אוויר. רבי מאיר יונה נשאר בתפקידו כרבה של סוויסלוץ' עד פטירתו ממחלת הסרטן בי"ז בסיוון ה'תרנ"א, 23 ביוני 1891.
ספריו

רבי מאיר יונה השקיע את עיקר עבודתו התורנית בתחומים שזכו לטיפול מועט יחסית: התלמוד הירושלמי, ספר העיטור, ונושאים מסדר קדשים.
בשנים ה'תרל"ד-ה'תרמ"ח הדפיס את מהדורתו המוערת לספר העיטור, ספר שנזנח בשל חשש לטפל בו שנבע ממסורת עתיקה על אסונות שאירעו לאלו שניסו לההדירו. גם במשפחתו פגעו אסונות כבדים בזמן עבודתו על הספר, אך הוא התאמץ והמשיך בעבודתו עד השלמת מהדורתו בשני כרכים לחלקו הראשון של הספר. הוא נזהר מלהכניס את שינויי הנוסח לגוף החיבור ורשם את כולם כחיבור נפרד מתחת לטקסט החיבור, אף על פי שהמדפיס יצחק גולדמן הציע לו לממן את המהדורה אם יסכים להכניס את התיקונים לגוף הספר. רבי מאיר יונה נרתע מצעד זה וסירב להצעתו מחשש שטעה במקומות אחדים.
בשנים ה'תרמ"ג וה'תרמ"ד בהתאמה, הוציא את פירושו להגדה של פסח בשם "לפסח ליל שמורים" ואת ספרו על אגדות התלמוד למסכת ברכות, "מי השלֹח". בשנת תרמ"ז הדפיס חלק ראשון מתוך ספרו על משנה תורה לרמב"ם, העוסק בספרי עבודה וקרבנות.
חלק מחיבוריו אבדו: הוא השאיר אחריו חיבור גדול על התלמוד הירושלמי בארבעה כרכים, שבהם כלל גם את חיבורו לירושלמי של בנו הבכור, ר' אברהם אהרן רבינוביץ, שנפטר בחייו בהיותו בן 49. בנוסף השלים בשנת תרמ"ד את עבודתו על ספר הלכות גדולות בחיבור בן שני כרכים, כרך נוסף של מי השילוח על אגדות התלמוד בסדר מועד וספר נוסף על משנה תורה לרמב"ם. בקיאותו הרבה, שנבעה משיטת לימודו המעדיפה היקף נרחב של הסוגיות, הביאה לכך שעיטר את רוב הספרים בספרייתו בהערות שוליים עם מובאות וציונים שונים. כתבים אלו נשרפו כולם בתוך ספרייתו שנשרפה בשריפה הגדולה בסוויסלוץ' לאחר פטירתו, שנים ספורות לפני מלחמת העולם הראשונה.
בחברה היהודית

לפי כותבי קורותיו, היה רבי מאיר יונה חרד וקפדן בהלכה, כמו גם קנאי. הוא עמד לימין העניים והפועלים ועורר על עצמו בכך את חמת העשירים והמיוחסים, מה שהביא לרדיפתו בידיהם בשנותיו האחרונות. הוא היה מתנגד מובהק לחסידות ולחסידים ואף רדף אותם בצעירותו, פעילות זו פחתה בשנות חייו האחרונות, וכשגבר הזלזול בדת בקרב ההמון, היה מדבר בשבח החסידים.
למרות שהיה מחמיר על עצמו בהלכה, השתדל להקל בפסיקותיו ככל שניתן בגבולות ההלכה. בעיקר הקפיד לבדוק שלא תמצא סתירה לסברותיו בספרות הראשונים.
בשל יושרו הגיעו לבוררות לפניו גם גויים בני הסביבה שנקלעו לסכסוך ממוני עם יהודים, והאגדה מספרת כי לאחר מותו גילו שמשי ה"חברה קדישא" המקומית כי מישהו מקרב האוכלוסייה הכללית באזור דאג למלא נפט במנורה שעל קברו בזמן סופת שלגים לאחר שהאחראי לדבר שכח לבצע זאת.
משפחתו

הרב אברהם אהרן רבינוביץ - נכתב עליו שהיה בקי גדול בתלמוד הירושלמי ובספרות הראשונים, "עניו גדול ומשכיל קצת". התמנה לרבה של קנישין אחרי אביו, אך בשל חששו ממחלוקת, נמלט מהעיירה באישון ליל.
הרב מרדכי שאטץ - התמנה לאחר פטירת אביו כרב בסוויסלוץ' אך בשל מחלוקת שפרצה נותר רבו של חלק המיעוט בקהילה היהודית בעיר.
יעקב רבינוביץ - משורר, סופר, מחזאי, מבקר ספרות מסאי ופובליציסט עברי ויידי, ומתרגם משפות אירופה.
אברהם גלין-גלר - מסאי, מחבר "עין בעין". מראשוני מתיישבי עין גנים.
אוריון גלין-גלר.
תחיה מוסל (גלין-גלר).
הערות שוליים

↑  בסוף ימיו קיבל פספורט שבו שונה שם משפחתו לגלנובסקי. הדבר נעשה כדי לפתור סיבוך כלשהו ושם המשפחה לא הוחלף בפועל.
באיירן מינכן

ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל. אם התכוונתם לקבוצת הכדורסל, ראו .
באיֶירְן מינכן (בגרמנית: ‏Bayern Münchenקובץ:De-FC Bayern München.ogg‏Ⓘ‏) הוא מועדון כדורגל גרמני, שנוסד בשנת 1900. זהו מועדון הכדורגל הגדול ביותר בגרמניה, ואחד מהידועים והמצליחים ביותר בעולם. הקבוצה זכתה 33 פעמים באליפות גרמניה (מהם 11 ברצף), 20 פעמים בגביע הגרמני, 6 פעמים בליגת האלופות, 9 פעמים בסופר קאפ הגרמני, פעם 1 בגביע אירופה למחזיקות גביע, פעם 1 בגביע אופ"א, פעמיים בסופר קאפ האירופי, פעמיים בגביע הבין-יבשתי ופעמיים באליפות העולם לקבוצות.
באיירן היא אחת מתוך חמש קבוצות באירופה שזכו בכל תואר אפשרי למועדון אירופאי, יחד עם יובנטוס, אייאקס, צ'לסי ומנצ'סטר יונייטד (אם לא לוקחים בחשבון את קונפרנס ליג). בנוסף, באיירן היא אחת משתי קבוצות באירופה, יחד עם ברצלונה, שזכו פעמיים בטרבל האירופי הגדול (אליפות, גביע, וליגת האלופות). באיירן (2019/20), יחד עם ברצלונה (2008/09), הם שני המועדונים היחידים בעולם שזכו ב-6 תארים בעונה אחת.
למועדון יריבות עם בורוסיה דורטמונד במסגרת הקלאסיקו של גרמניה המכונה דר קלסיקר.
בשנת 2024 העריך מגזין פורבס את שווי המועדון ב-5 מיליארד דולר.
היסטוריה > "המועדון היהודי"

באיירן מינכן נוסדה בפברואר 1900 על ידי חברים מקבוצת ההתעמלות של מינכן. מתחילת דרכה, בראשית המאה העשרים, כונתה באיירן על ידי הגרמנים בשם "המועדון היהודי". שניים מבין 17 האבות המייסדים שלה ב-1900 היו יהודים: יוזף פולאק והפסל בנו אלקן, אשר אחד מהפסלים המוכרים ביותר שלו, פסל המנורה, מוצב בגן הוורדים בירושלים, מול משכן הכנסת, וקרוי מנורת הכנסת.
תחילה השתתפה הקבוצה בליגה האזורית של מחוז בוואריה. ב-1926 היא זכתה באליפות דרום גרמניה ופעם נוספת ב-1928.
גם בהמשך דרכה של הקבוצה רבים ממנהליה ומאמניה היו יהודים, כמו ריכרד קוהן, שניהל ואימן אותה בשנות השלושים וזכה עימה באליפות הארצית הראשונה ב-1932, אוטו אלבר ביר, שניהל את מחלקת הנוער שלה עד הדחתו מהתפקיד עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה (הוא ומשפחתו נרצחו ב-1941 בגטו קובנה שבליטא) ועוד.
עם זאת, מי שהיווה הבסיס והצידוק לכינויה של באיירן בשם "המועדון היהודי", היה קורט לנדאואר. לנדאואר היה שחקן המועדון מ-1901, וכיהן כנשיא הקבוצה במשך שנתיים (1913–1914) לפני מלחמת העולם הראשונה, ארבע עשרה שנים (1919–1933) בין המלחמות, ועוד ארבע שנים לאחר מלחמת העולם השנייה (1947–1951), ובסך הכל עשרים שנה. הוא היה הרוח החיה של הקבוצה במרבית המחצית הראשונה של המאה העשרים, וזה שהוביל אותה בין השאר גם לזכייה הראשונה באליפות גרמניה, ב-1932, יחד עם המאמן קוהן. לאחר עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה נכלא לנדאואר היהודי במחנה דכאו, הסמוך למינכן, אבל ניצל לאחר שהוברח לשווייץ, ואף הספיק כאמור לחזור ולכהן כנשיא הקבוצה במשך ארבע שנים לאחר המלחמה. באוקטובר 2013, 52 שנים לאחר מותו, מינתה באיירן את לנדאואר לנשיא הכבוד שלה, האדם השני בלבד בתולדותיה שזכה לתואר זה. באיירן גם תרמה לקבוצה היהודית של מינכן, מכבי מינכן, מגרש כדורגל הקרוי כיום על שמו של לנדאואר.
היסטוריה > ההתבססות בצמרת

ב-1963 הוקמה ליגת הבונדסליגה. שנתיים לאחר הקמתה העפילה אליה באיירן, כשבשורותיה מככבים שחקנים כדוגמת פרנץ בקנבאואר, ספ מאייר וגרד מילר. בעונתה הראשונה הקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה וזכתה בגביע הגרמני. בעקבות הזכייה בגביע השתתפה באיירן בגביע המחזיקות, והצליחה לזכות בתואר אחרי ניצחון על גלאזגו ריינג'רס. ב-1967 זכתה הקבוצה פעם נוספת בגביע ובעונת 1968/1969 הצליחה לזכות ב"דאבל" - אליפות וגביע באותה העונה.
ב-1970 מונה אודו לאטק לתפקיד מאמן הקבוצה, ותחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב-3 אליפויות, גביע אחד והישג השיא של המועדון - זכייה בגביע אירופה לאלופות ב-1974. בסגל הקבוצה הופיעו 6 שחקנים שזכו באותה שנה במונדיאל 1974 שנערך בגרמניה. לאחר הזכייה בתואר עזב אודו לאטק את התפקיד. הקבוצה זכתה גם בגמרים של אליפות אירופה ב-1975 וב-1976, והפכה בכך לקבוצה השלישית בהיסטוריה שזוכה בשלושה גביעי אירופה לאלופות. ב-1976 זכתה הקבוצה בפעם הראשונה בגביע הבין-יבשתי.
על אף שסבלה משינויים רבים וממשבר כלכלי, הקבוצה הצליחה לזכות בשנות ה-80 ב-7 אליפויות וב-3 גביעים. היא זכתה בחמש אליפויות תוך 6 שנים בין השנים 1984 עד 1990. אודו לאטק, שהוביל את הקבוצה להישגים בשנות ה-70, חזר לאמן את הקבוצה והוביל אותה בין השנים 1983 עד 1987.
אחרי מספר שנים ללא זכייה באליפות, מונה פרנץ בקנבאואר כמאמנה של הקבוצה, במהלך עונת 1993/1994, והוביל אותה לאליפות לאחר 3 שנים בהן לא הצליחה לעשות זאת. בקנבאור מונה לאחר מכן כנשיא המועדון. מחליפיו לא הצליחו להביא הישגים לקבוצה, ושמה של הקבוצה אף נקשר בשערוריות תקשורתיות, מה שהביא את התקשורת להדביק לקבוצה את הכינוי "פ.צ הוליווד". ב-1996 חזר בקנבאור לאמן את הקבוצה לאחר כישלונותיה והוביל אותה לזכייה בגביע אופ"א, עם ניצחון בשלב הגמר על בורדו, 5-1 בסיכום שני המפגשים.
היסטוריה > תקופת היצפלד

ב-1998 מונה המאמן הגרמני אוטמאר היצפלד כמאמן הקבוצה. היצפלד אימן את הקבוצה 6 שנים רצופות, והפך למאמן המצליח ביותר בתולדות המועדון עם זכייה ב-4 אליפויות, זכייה בליגת האלופות ובגביע הבין-יבשתי וב-3 גביעים גרמניים. ב-1999 העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות והפסידה למנצ'סטר יונייטד 2:1, לאחר מהפך בתוספת הזמן שנחשב לאחד מהמהפכים הגדולים בהיסטוריה של הכדורגל. היצפלד המשיך לאמן את הקבוצה וזכה עימה בפעם הרביעית בתולדותיה בליגת האלופות בעונת 2000/2001 בליגת האלופות, לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים מול ולנסיה בגמר.
היסטוריה > העשור הראשון של המאה ה-21

לאחר כישלונה של הקבוצה ב-2004 מונה פליקס מגאת כמאמנה החדש של הקבוצה. תחת הדרכתו של מגאת' זכתה הקבוצה בשתי אליפויות ובשני גביעים. לאחר עונת 2006/2007, בה כשלה הקבוצה בניסיונה להעפיל לליגת האלופות, פוטר מגאת' מתפקידו ובמקומו החזיר המועדון את היצפלד. הקבוצה ביצעה רכש משמעותי, שכלל, בין היתר, שחקנים שונים, שהבולטים ביניהם פרנק ריברי ולוקה טוני. על אף שזכתה בטרבל (אליפות, גביע וגביע הליגה), כשלה הקבוצה לזכות בגביע אופ"א. במהלך העונה סיכמה הקבוצה עם היצפלד על הפסקת עבודתו בתום העונה, ובמקומו נבחר יורגן קלינסמן, שפוטר לקראת סיום העונה.
בעונת 2010/2009 ניצחה באיירן את אולימפיק ליון והעפילה לגמר ליגת האלופות מול אינטר מילאנו שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו מדריד ספרד. במשחק הגמר הפסידה לאינטר בתוצאה 0 - 2 מצמד של הארגנטינאי דייגו מיליטו. באפריל 2011 פוטר מאמן הקבוצה לואי ואן חאל.
היסטוריה > תקופת יופ היינקס, הכישלון ועונת הטרבל

בשנת 2011/2012 חזר יופ היינקס לקדנציה שלישית בקבוצה. באותה עונה העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות, אחרי ניצחון בדו-קרב פנדלים על ריאל מדריד. עוד קודם לכן הביסה באיירן את אולימפיק מרסיי ואת בזל. בגמר, שנערך באליאנץ ארנה, הפסידה לצ'לסי לאחר דו-קרב פנדלים (3-4), לאחר שתוצאת המשחק הייתה 1-1. באותה שנה באיירן סיימה את העונה במקום השני, 16 נקודות מתחת לבורוסיה דורטמונד. הקבוצה הפסידה גם בגמר הגביע לדורטמונד. באותה עונה הצטיין בשורותיה מריו גומז, שכבש 41 שערים בכל המסגרות.
אחרי עונה זו, שבה הקבוצה סיימה במקום השני בכל המסגרות (ליגה, גביע, ליגת אלופות), הגיעה עונת 2012/13, שבה הקבוצה זכתה בשלושת התארים (טרבל), תוך שהיא מציגה את הכדורגל הטוב ביותר באירופה. לפני תחילת העונה הקבוצה העבירה לשורותיה מספר שחקנים: חאבי מרטינז שעבר מבילבאו תמורת 40 מיליון יורו, דנטה (4.7 מיליון יורו), שרדן שאקירי והחלוץ מריו מנדז'וקיץ'.
את העונה פתחה הקבוצה עם 8 ניצחונות רצופים בליגה. הקבוצה זכתה באותה עונה באליפות הבונדסליגה שישה מחזורים לפני סיום העונה, וכך שברה את השיא של עצמה. הקבוצה זכתה באליפות בהפרש של 25 נקודות, מה שנחשב לשיא בונדסליגה חדש. באותה עונה גברה על בורוסיה דורטמונד בגמר הסופרקאפ הגרמני בתוצאה 2–1. כמו כן, זכתה הקבוצה בגביע הגרמני בניצחון 3–2 על שטוטגרט, לאחר שהדיחה ברבע הגמר את יריבתה דורטמונד ובחצי הגמר דרסה את וולפסבורג 6–1.
הקבוצה העפילה לגמר ליגת האלופות לאחר שהדיחה את ארסנל בשמינית הגמר. ברבע הגמר הוגרלה באיירן לשחק מול יובנטוס והדיחה אותה, אחרי ניצחונות 2–0 בשני המשחקים. בשלב חצי הגמר הדיחה את ברצלונה, לאחר שהביסה אותה 4–0 בבית, ו-3–0 בחוץ. במשחק הגמר נגד בורוסיה דורטמונד, שהתקיים באצטדיון ומבלי, ניצחה הקבוצה 2–1 משער דרמטי של אריאן רובן בדקה ה-89, וזכתה בליגת האלופות בפעם החמישית בתולדותיה.
היסטוריה > המשך רציפת האליפויות

את עונת 2021/2022 באיירן פתחה בסערה עם שיא כיבושים עד פגרת החורף בבונדסליגה. בהמשך העונה באיירן הציגה יכולת מאוד לא יציבה, כשלצד ניצחונות גדולים היא חוותה גם תבוסות כמו 5–0 מול בורוסיה מנשגלאדבך בסיבוב השני בגביע ו-4–2 מול בוכום בליגה. בליגת האלופות באיירן סיימה שלב בתים מושלם עם 18 נקודות ושני ניצחונות על ברצלונה. בשמינית הגמר סיימה בתיקו 1–1 ושער מאוחר במשחק הראשון נגד רד בול זלצבורג, אך הצליחה לעלות לשלב הבא עם 1–7 בגומלין במינכן. ברבע הגמר הקבוצה המשיכה את היכולת הלא יציבה שלה והודחה לאחר שני המשחקים מול ויאריאל הספרדית - הפסד 1–0 בספרד ותיקו 1–1 במינכן. באפריל 2022 הקבוצה השלימה זכייה עשירית ברציפות בבונדסליגה וזכתה באליפות ה-32 שלה, אחרי ניצחון 1–3 על בורסיה דורטמונד.
את עונת 2022/2023 פתחה באיירן בעוצמה עם ניצחונות 6:1 ו-7:0 על איינטרכט פרנקפורט ובוכום (בהתאמה), אך ככל שהתקדמה העונה הציגה באיירן יכולת פושרת שכללה מספר רב של תוצאות תיקו, שהובילו לכך שבתום המחזור ה-21 הייתה באיירן בשוויון נקודות עם אוניון ברלין בפסגת הבונדסליגה. בכל הנוגע לליגת האלופות הייתה באיירן שונה לחלוטין, כשבתום שלב הבתים היא נותרת מושלמת לאחר שניצחה את ברצלונה, אינטר וויקטוריה פלזן, ובשמינית הגמר ניצחה את פריז סן-ז'רמן בתוצאה מצטברת 3:0.
ב-24 במרץ פוטר נגלסמן מתפקיד המאמן לאחר הפסד 2:1 לבאייר לברקוזן, ותחתיו מונה תומאס טוכל למאמן הראשי בבאיירן. לדבריו של נשיא המועדון, אוליבר קאן, הפיטורים באו כתוצאה מביצועים פושרים של הקבוצה לאחר המונדיאל.
במשחקו הראשון בתפקיד ניצח טוכל בדר קלאסיקר נגד דורטמונד בתוצאה 4:2, אך במשחק הבא הודחה באיירן מהגביע הגרמני לאחר הפסד 2:1 לפרייבורג. ברבע גמר ליגת האלופות הובסה באיירן על-ידי מנצ'סטר סיטי בתוצאה מצטברת 4:1. כמו כן, תוצאות כמו 1:1 מול הופנהיים ושני הפסדים בתוצאה 3:1 למיינץ ולייפציג, הובילו לכך שבתום המחזור ה-33 בבונדסליגה נמצאה באיירן במקום השני, בפיגור שתי נקודות אחרי דורטמונד. עם זאת הקבוצה הבטיחה אליפות ממש במחזור האחרון בזכות הפרש שערים עדיף על זה של בורוסיה דורטמונד. הייתה זו האליפות ה-33 של המועדון וה-11 ברציפות.
אצטדיון הקבוצה

בשנים 1926–1972 שיחקה הקבוצה באצטדיון גרינוואלדר. בשנים 1972–2006 היא שיחקה באצטדיון האולימפי במינכן. המועדון עבר לאצטדיון חדש בעונת 2005/2006 בשם אליאנץ ארנה, הנקרא על שם חברת הביטוח אשר נותנת חסות למועדון. האצטדיון מכיל 71,137 מקומות ישיבה, ועד שנת 2017 נחלק בין שתי הקבוצות הגדולות של מינכן, באיירן ומינכן 1860. אחד האלמנטים החדשים ביותר באצטדיון הוא התאורה החיצונית שלו, שמשתנה בהתאם לקבוצה הביתית המשחקת בו: כאשר שיחקה בו באיירן מינכן התאורה הייתה אדומה, וכאשר הייתה זו היריבה העירונית, מינכן 1860, התאורה הייתה כחולה.
בשנת 2017 מינכן 1860 החליטה לעזוב את האצטדיון וחזרה לאצטדיונה הקודם, גרונוואלדר. באיירן מינכן נותרה הקבוצה היחידה המשחקת באצטדיון.
שחקני עבר מפורסמים

גרמניה קלאוס אאוגנטאלר
גרמניה ריימונד אאומן
גרמניה ריינר אוהלהאוזר
ברזיל ג'ובאני אלבר
אוסטריה דויד אלאבה
ספרד צ'אבי אלונסו
ספרד טיאגו אלקנטרה
גרמניה שטפן אפנברג
גרמניה מרקוס באבל
גרמניה מיכאל באלאק
גרמניה מריו באסלר
גרמניה ג'רום בואטנג
גרמניה פרנץ בקנבאואר
גרמניה פול ברייטנר
גרמניה דיטר ברנינגר
גרמניה מריו גומז
גרמניה מריו גצה
איראן עלי דאי
ברזיל דאנטה
ארגנטינה מרטין דמיצ'ליס
גרמניה ברנד דורנברגר
גרמניה וולפגנג דרמלר
גרמניה דיטמר האמאן
גרמניה מאטס הומלס
גרמניה אודו הורסמן
גרמניה קונראד היידקאמפ
גרמניה תומאס הלמר
גרמניה אולי הנס
גרמניה דיטר הנס
אנגליה אואן הרגריבס
אוסטריה אנדריאס הרצוג
בלגיה דניאל ואן בויטן
הולנד מארק ואן בומל
גרמניה רולאנד וולפארט
צ'ילה ארתורו וידאל
גרמניה הלמוט וינקלהופר
ברזיל זה רוברטו
ברזיל ז'ורז'יניו
איטליה לוקה טוני
גרמניה קארסטן יאנקר
גרמניה ינס ירמיס
דנמרק בריאן לאודרופ
גרמניה פיליפ לאם
פולין רוברט לבנדובסקי
ברזיל לוסיו
צרפת ביצ'נטה ליזארזו
גרמניה תומאס לינקה
גרמניה ספ מאייר
גרמניה גרד מילר
קרואטיה מריו מנדז'וקיץ'
הולנד רוי מקאיי
גרמניה לותר מתאוס
גרמניה המזרחית נורברט נאכטוואי
גרמניה קורט נידרמאייר
גרמניה כריסטיאן נרלינגר
בוסניה והרצגובינהחסן סאליחמיג'יץ'
פרגוואירוקה סנטה קרוס
צרפת וילי סניול
צרפת ז'אן-פייר פאפן
גרמניה לוקאס פודולסקי
פרו קלאודיו פיסארו
גרמניה האנזי פליק
גרמניה טורסטן פרינגס
קרואטיה איוואן פרישיץ'
גרמניה ריינר צובל
גרמניה אלכסנדר ציקלר
גרמניה אוליבר קאן
קרואטיה ניקו קובאץ'
גרמניה לודוויג קוגל
גרמניה מירוסלב קלוזה
גרמניה יורגן קלינסמן
גרמניה אוליבר קרויצר
גרמניה טוני קרוס
הולנד אריין רובן
גרמניה פרנץ רוט
גרמניה מיכאל רומניגה
גרמניה קרל היינץ רומניגה
צרפת פרנק ריברי
שווייץ שרדאן שאקירי
גרמניה בסטיאן שוויינשטייגר
גרמניה הנס-גאורג שוורצנבק
גרמניה מהמט שול
גרמניה תומאס שטרונץ
גרמניה אולף תון
רשימה מלאה של כדורגלני באיירן מינכן שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
שיאי שחקנים

הנתונים בטבלאות מתייחסים לכל המשחקים התחרותיים של הקבוצה הראשונה של המועדון בכל מסגרות ומעודכנים ל-18 במאי 2024.
שחקנים מודגשים עדיין פעילים במועדון
שיאי שחקנים > הופעות

| # | שם | לאום | עמדה | שנים במועדון | הופעות בליגה | סה"כ הופעות במועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספ מאייר | גרמניה גרמניה | שוער | 1962–1979 | 536 | 709 |
| 2 | תומאס מילר | גרמניה גרמניה | חלוץ | 2008–הווה | 473 | 707 |
| 3 | אוליבר קאן | גרמניה גרמניה | שוער | 1994–2008 | 429 | 632 |
| 4 | גרד מילר | גרמניה גרמניה | חלוץ | 1964–1979 | 453 | 613 |
| 5 | פרנץ בקנבאואר | גרמניה גרמניה | בלם | 1964–1977 | 427 | 584 |
| 6 | הנס-גאורג שוורצנבק | גרמניה גרמניה | בלם | 1966–1981 | 416 | 554 |
| 7 | קלאוס אאוגנטאלר | גרמניה גרמניה | בלם | 1976–1991 | 404 | 551 |
| 8 | מנואל נוייר | גרמניה גרמניה | שוער | 2011–הווה | 345 | 521 |
| 9 | פיליפ לאם | גרמניה גרמניה | מגן | 2002–2003 2005–2017 | 332 | 517 |
| 10 | ברנד דירנברגר | גרמניה גרמניה | קשר | 1972–1985 | 375 | 511 |
שיאי שחקנים > שערים

| # | שם | לאום | שנים במועדון | שערי ליגה | סה"כ שערים במועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרד מילר | גרמניה גרמניה | 1964–1979 | 398 | 568 |
| 2 | רוברט לבנדובסקי | פולין פולין | 2014–2022 | 238 | 344 |
| 3 | תומאס מילר | גרמניה גרמניה | 2008–הווה | 149 | 242 |
| 4 | קרל-היינץ רומינגה | גרמניה גרמניה | 1974–1984 | 162 | 217 |
| 5 | רולאנד וולפארט | גרמניה גרמניה | 1984–1993 | 119 | 155 |
| 6 | דיטר הנס | גרמניה גרמניה | 1979–1987 | 102 | 145 |
| 7 | אריין רובן | הולנד הולנד | 2009–2019 | 99 | 144 |
| 8 | ג'ובאני אלבר | ברזיל ברזיל | 1997–2003 | 92 | 138 |
| 9 | קלאודיו פיסארו | פרו פרו | 2001–2007 2012–2015 | 87 | 125 |
| 10 | פרנק ריברי | צרפת צרפת | 2007–2019 | 86 | 124 |
תארים > תארים מקומיים

אליפות גרמניה (33) : (שיא)
1932, 1969, 1972, 1973, 1974, 1980, 1981, 1985, 1986, 1987, 1989, 1990, 1994, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2005, 2006, 2008, 2010, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023
הגביע הגרמני (20) : (שיא)
1957, 1966, 1967, 1969, 1971, 1982, 1984, 1986, 1998, 2000, 2003, 2005, 2006, 2008, 2010, 2013, 2014, 2016, 2019, 2020
הסופר קאפ הגרמני (10) : (שיא)
1987, 1990, 2010, 2012, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021, 2022
גביע הליגה הגרמנית (6) : (שיא)
1997, 1998, 1999, 2000, 2004, 2008,2007
תארים > תארים בין-לאומיים

גביע אירופה לאלופות/ליגת האלופות
מחזיקת הגביע: 6
1973/1974: 1–1 (4–0 במשחק החוזר) נגד אתלטיקו מדריד
1974/1975: 2–0 נגד לידס יונייטד
1975/1976: 1–0 נגד סנט אטיין
2000/2001: 1–1 (5–4 בפנדלים) נגד ולנסיה
2012/2013: 2–1 נגד בורוסיה דורטמונד
2019/2020: 1–0 נגד פריז סן-ז'רמן
סגנית (5): 1981/1982, 1986/1987, 1998/1999, 2009/2010, 2011/2012
גביע אירופה למחזיקות גביע (1) :
1967
גביע אופ"א (1):
1996
הגביע הבין-יבשתי (2):
1976, 2001
הסופר קאפ האירופי (2) :
2013, 2020
סגנות: (3) 1975, 1976, 2001
אליפות העולם לקבוצות (2):
2013, 2020
הערות שוליים

↑  נפוץ בתור FC Bayern München ו-FCB
↑  World’s Most Valuable Soccer Teams|2024, Forbes
↑  אייל לוי, איך הפכה באיירן מינכן לקבוצה הטובה בעולם?, באתר nrg‏, 28 במרץ 2014; "מקור ראשון", "דיוקן", 28 במרץ 2014, עמ' 38
↑  רפאל הוניגשטיין, "Bayern Munich embrace anti-Nazi history after 80 years of silence", הגרדיאן, 12 במאי 2012
↑  ניר שועלי, באיירן האחרת: הקשר היהודי במינכן, באתר nrg‏, 14 ביוני 2011
↑  דאבל ראשון מאז 2016: באיירן זכתה בגביע הגרמני עם 0:3 על לייפציג, באתר וואלה, 25 במאי 2019
↑  סיקור משחק פ.ס.ז' נגד באיירן מינכן, 23/08/2020 - ערוץ הספורט, באתר Sport5.co.il - אתר ערוץ הספורט
↑  נגלסמן ובאיירן נפרדים; טוכל מונה למאמן באיירן, באתר באיירן
↑  first-team, fcbayern.com
↑  בסיכום 2 המשחקים
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526626005171  BnF: cb169473884 (data)  GND: 1045056-7  LCCN: nr2004009925  MusicBrainz: d819e9f7-5d42-4aab-9692-9ba89f30fe48  NKC: ko2015855164  VIAF: 153149106064768491089   WorldCat (עם VIAF): 153149106064768491089 
גרד מילר, מלך השערים של באיירן מינכן בכל הזמנים
אליאנץ ארנה, אצטדיון הקבוצה