stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עזריאל הילדסהיימר
משפחתו

נשא את הנרייטה (יטיכן) הירש, בתו של יוסף הירש, סוחר מתכות אמיד מהלברשטט, שנפטרה בט"ז בסיוון ה'תרמ"ג (1883). נולדו להם תשעה ילדים. בנם מאיר היה ממנהלי בית המדרש לרבנים. בנם נפתלי צבי הירש הילדסהיימר, היה עורכו של העיתון היהודי "Jüdische Presse" ומורה בבית המדרש לרבנים. בנם יהודה נישא לבתו של הגביר ישראל ברודסקי (רו') והזוג התגורר באודסה. אחד מחתניהם היה המזרחן יעקב ברט, שלימד גם הוא בבית המדרש לרבנים.
אחותו שיינכא רחל הייתה נשואה לדיין ר' אליהו מונק רב ה'קלויז' באלטונה (סבו של ר' אליהו מונק), שעמו הִרבה הרב הילדסהיימר להתייעץ. לימים החליף את הרב הילדסהיימר ברבנות קהילת 'עדת ישראל' בנם הרב עזרא מונק.
כתביו

בעוד בחייו הדפיס בעיקר ספרים בגרמנית בנושאים שונים, כתבים תורניים שלו נותרו בכתבי יד. כאשר נכדו שנקרא על שמו עלה ארצה, העלה איתו את כתבי היד של סבו, ובני משפחתו הוציאו אותם לאור במהלך המאה העשרים:
שו"ת רבי עזריאל, חלק א': אורח חיים ויורה דעה (תל אביב תשכ"ט), חלק ב': אבן העזר וחושן משפט (תל אביב תשל"ו).
חידושי רבי עזריאל, חלק א': על יבמות וכתובות (מכון ירושלים תשמ"ד), חלק ב': על נדרים, נזיר, סוטה, גיטין וקידושין (מכון ירושלים תשנ"ב), חלק ג': על ברכות וסדר מועד (מכון ירושלים תש"ס)
לקריאה נוספת

דוד אלינסון, Rabbi Esriel Hildesheimer and the Creation of a Modern Jewish Orthodoxy. University of Alabama Press, 1990.
מרדכי אליאב, אגרות רבי עזריאל הילדסהיימר, מפרסומי המכון ע"ש ליאו בק, ירושלים תשכ"ו, 1965.
הערות שוליים

↑  אלינסון, עמ' 13.
↑  Michael K. Silber. The Emergence of Ultra-Orthodoxy: The Invention of Tradition. התפרסם בתוך : Jack Wertheimer (עורך), The Uses of Tradition: Jewish Continuity since Emancipation, Harvard University Press, 1992. עמ' 38.‏  ציונות דתית: הרפורמה היהודית בשיח רבני הציונות הדתית בני זמננו, בביצוע ד"ר אדם פרזיגר, סרטון  באתר יוטיוב
↑  הלל בן ברוך ליכטנשטיין. ספר תוכחת מגולה. עמ' ב'.
1 2  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 4073-4072
↑  שולמית לסקוב, ציונים ביוגראפיים ל"המושבה גדרה", באתר benyehuda.org, ‏1979
1 2  אהרן פירסט, ירושלים החדשה, באתר benyehuda.org, ‏תש"ו 1946
↑  דוד ילין, אגרות דוד ילין תרמ"ו–תרנ"ד: בפעולה ציבורית וחינוכית, באתר benyehuda.org
↑  יהושע קניאל, אליעזר בן־יהודה בבית האסורים, באתר benyehuda.org, ‏1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262649105171  BnF: cb124138875 (data)  GND: 118704796  ISNI: 0000 0001 1442 6975  LCCN: n88243152  NKC: zmp20231207072  NTA: 271345659  SELIBR: 136881  SNAC: w6s1974d  SUDOC: 033253900  VcBA: 495/38522  VIAF: 42136152   WorldCat (עם VIAF): 42136152
צפיה גורן

| --- | --- |

הרבנית צפיה גורן לצד בעלה, הרב שלמה גורן, ואביה, הרב הנזיר, כשנפגש עם הנשיא זלמן שזר. מאחוריהם, אחיה, הרב שאר ישוב כהן
 לידה:  ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תפקיד:  נשיאת אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית
 בן זוג:  שלמה גורן
 
צפיה גורן (ד' באלול ה'תרפ"ה, 24 באוגוסט 1925 – כ"ה באייר ה'תשס"ח, 30 במאי 2008) הייתה אשת חינוך ונשיאת אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית. אשת הרב שלמה גורן, הרב הראשי לצה"ל הראשון ולימים הרב הראשי לישראל.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים כבתם הבכורה של שרה והרב דוד כהן ("הרב הנזיר"). את שמה המיוחד נתנו לה הוריה על שם הציפייה לגאולה ולנבואה שאביה שאף אליהן כל ימיו. השם ניתן לאחר שרבו של אביה, רבה הראשי של ארץ ישראל הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הסכים לו במכתב מלא רמזים וברכות מפליגות שכתב ממקום חופשתו במוצא. גורן הייתה אחותו הבכורה של הרב שאר ישוב כהן.
לדברי גורן, באותה עת טרם נולדו לראי"ה קוק נכדים והוא החשיב אותה כנכדתו הבכירה.
בזמן לימודיה בסמינר למורות עבדה במשק ילדים מוצא, מוסד שקלט חלק מילדי טהראן. היא ליוותה את כיתתה עד לטקס בר מצווה חגיגי שנערך בהשתתפות הרבנים הראשיים לארץ ישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
למדה באוניברסיטה העברית בירושלים פסיכולוגיה, חינוך והיסטוריה יהודית.
גורן הייתה נשיאת אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית וחברה פעילה בה במשך עשרות שנים – בסניף תל אביב, בהנהלה הארצית ובתנועה העולמית.
נישאה לרב שלמה גורן, ולזוג נולדו שלושה ילדים: תחיה שפירא – שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב, דרורית תמרי – פסיכולוגית בתל אביב, ואברהם (רמי) גורן, עו"ד.
נפטרה בכ"ה באייר ה'תשס"ח, 30 במאי 2008, ונטמנה בבית הקברות בהר הזיתים, בסמוך לבעלה.
היא ובעלה נבחרו לדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי לשנת תשע"ז.
הערות שוליים

↑  בריאיון עם בנותיה בעיתון "הצופה" מיום כ"ד בסיון ה'תשס"ח (המוזכר ב"קישורים חיצוניים" בערך זה), מופיע כי תאריך לידתה הוא בג' באלול ה'תרפ"ה (בדיוק עשור לפני פטירת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבו של אביה). התאריך כאן ננקב לפי הרשום במשרד הפנים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349093105171  VIAF: 497149066439465600149   WorldCat (עם VIAF): 497149066439465600149
אוהל תורה (כולל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כולל אברכים
 השתייכות:  כוללי אברכים בארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־95 שנים)
 מייסדים:  הרב איסר זלמן מלצר והרב משה מרדכי אפשטיין
 בעלי תפקידים
 ראש הכולל אברכים:  הרב יצחק ביאליסטוצקי
 מיקום
 מיקום:  ישראל ירושלים - ישראל
 
בית המדרש הגבוה לתלמוד אוהל תורה - בית דוד היה כולל אברכים בירושלים מהראשונים במתכונת ה"כוללים" בני זמננו בארץ ישראל. השנים הפוריות ביותר של הכולל היו בשנות ה-30 וה-40, אולם הוא המשיך לפעול גם בשנות ה-50. הכולל עיצב דור שלם של רבנים מהבולטים ביותר בישראל.
הקמתו

הכולל נוסד בשנת תר"צ (1930) על ידי הרב איסר זלמן מלצר והרב משה מרדכי אפשטיין. בשנים הראשונות שכן הכולל בשכונת כרם בירושלים.
בשנת תרצ"ד (1934) עלה הרב שמואל יצחק הילמן מבריטניה לארץ ישראל והשתקע בשכונת רחביה ירושלים. עם בואו נטל את הכולל תחת חסותו ועמד בראשו. הוא העביר את משכנו לשכונת רחביה בסמוך למקום מגוריו. בראש הכולל עמדו הרב אהרן בילוסטוצקי (חמיו של רבי משה שפירא), הרב אפרים זאב גרבוז והרב אשר סנדומירסקי. סגן נשיא הכולל היה הרב גדליה סילברסטון וגזברו היה הנדיב האמריקאי אפרים שיף.
במכתב לנדיבים שכתב הרב הילמן בשנת תרצ"ט הוא כותב על מעלת הכולל:
”מי הם הנושאים דגל התורה... והם הם גיבורי הרוח במחנה ישראל שממיתים עצמם לעינינו במבחר שנותיהם להקים עולה של תורה שלא תישכח... כי מן הישיבות יתגדלו רבני ישראל נושאי אבוקות התורה. כן יעיד הניסיון כי אף אלו המצוינים בישיבות... לא ישיגו אורחות חיים במהלך הרבנות תיכף אחרי חתונתם, ולכן מצאו גאוני וחכמי הדור העבר כי חוב קדוש... לבצר עמדתם עדי ישיגו מקום לנהל צאן מרעיתם... ואם חלילה לא ימצאו תומכים וסועדים בין הפרקים האלו, אז לא די אשר הם מוט יתמוטטו עם תורתם... כי אם גם היושבים עוד בחצרות הישיבות יתחשבו עם עתידם הבלתי מזהיר...”
מתכונת הלימודים

"אוהל תורה" היה אחד מכוללי האברכים הראשונים במתכונת ה"כוללים" בני זמננו. סכומי המלגות היו גבוהים יחסית ועקב הביקוש הרב התקבלו רק אברכים מובחרים, רובם בוגרי ישיבת חברון ויוצאי ישיבות ליטא שעלו לארץ ישראל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הלימודים בכולל כללו שיעורים קבועים בסדר חושן משפט ואבן העזר, והם התנהלו תחת פיקוחו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה חתנו של הרב הילמן. הרב הרצוג מעיד על חברי הכולל: "אברכים גדולים, מצוינים שבמצוינים, בקיאים בש"ס ובפוסקים, הלנים בעומקא של הלכה, העתידים להיות לגאוני ישראל, מאורות גדולים בארץ ובחוץ לארץ"
.
הרב הרצוג מסר בפני חברי הכולל שיעור קבוע בהלכות סנהדרין שבספר משנה תורה. על מטרת השיעור כותב הרב הילמן: "כדי לחוננם ולכוננם שיוכלו לישב כיסאות למשפט בערי ישראל הנבנות בארץ הקודש ולהיות דברני האומה מורי ומאורי ישראל לפי הצטיינותם הנשגבה, ובייחוד המצוינים שבהם שהם גם עתה גאונים במלוא מובן המילה".
רבים מחברי הכולל נעשו רבנים וגדולי תורה מפורסמים. בין חברי הכולל: הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי ואזנר, הרב בצלאל ז'ולטי רבה של ירושלים, הרב שלום שבדרון, הרב מרדכי אילן, הרב ברוך יצחק לוין, הרב שלמה שמשון קרליץ, הרב ישראל גרוסמן, הרב שלמה טנא הרב בנימין יהושע זילבר והרב משה צבי הולצברג.
הכולל כיום

כיום מנוהל הכולל על ידי הרב יצחק בילוסטוצקי, והוא ממוקם בשכונת בית וגן.
הערות שוליים

↑  ישיבת אהל תורה - בית דוד בירושלים, הצופה, 30 במאי 1941
↑  אתר היברובוקס
↑  אתר היברובוקס
יעקב אטלינגר

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1798 כ"ט באדר תקנ"ח האימפריה הרומית הקדושה קרלסרוהה, מרקיזות באדן
 פטירה:  7 בדצמבר 1871 (בגיל 73) כ"ה בכסלו תרל"ב הקיסרות הגרמנית אלטונה, ממלכת פרוסיה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי באלטונה 
 מדינה:  הדוכסות הגדולה של באדן 
 השכלה:  אוניברסיטת וירצבורג 
 תקופת הפעילות:  ? – 7 בדצמבר 1871 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית בגרמניה
 רבותיו:  הרבנים אברהם בינג, אשר וולרשטיין ואברהם בנימין זאב המבורג
 תלמידיו:  הרש"ר הירש, רבי עזריאל הילדסהיימר
 בני דורו:  ידידו הרב יצחק ברנייס
 חיבוריו:  ביכורי יעקב; ערוך לנר; מנחה ערוכה; שו"ת בנין ציון; מנחת עני – דרשות
 בת זוג:  ננט (גיננדל) לבית וורמסר  בת שבע
 אב:  הרב אהרון אטלינגר
 אם:  רחל אטלינגר
 מספר צאצאים:  11
 חותנים:  רבי קאופמן דורלאך-וורמסר  רבי מאיר מווירצבורג
 חתנים:  רבי מרדכי הורוויץ, רבי ישראל מאיר פריימן, רבי משה אריה במברגר, משולם זלמן הכהן (גר')
 
הרב יעקב יוקב אֶטלינגר (בכתיב מיושן: עטטלינגער; בגרמנית: Jakob Ettlinger; כ"ט באדר ה'תקנ"ח, 17 במרץ 1798 – כ"ה בכסלו ה'תרל"ב, 7 בדצמבר 1871) היה רב, פוסק הלכה וסופר. רבה הראשי של אלטונה, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בגרמניה. מחבר הספרים "ערוך לנר" על התלמוד הבבלי, "ביכורי יעקב" על הלכות סוכה, ושו"ת "בנין ציון".
ביוגרפיה

נולד בקרלסרוהה לרב אהרון ולרחל רייכל, רב בית כנסת בעיר. למד תורה אצל אביו ואצל רב העיר, הרב אשר ולרשטיין (בנו של בעל השאגת אריה). המשיך את לימודיו בישיבת רבי אברהם בינג, אב בית הדין של וירצבורג שבבוואריה.
בשנת ה'תקפ"ה (1825) נישא לבת דודתו ננט (גיננדל), בתם של שרה אחות אמו ושל מנהיג קהילת קרלסרוהה (עיר הולדתו) רבי קאופמן דורלאך-וורמסר, וממנה נולדו לו 8 ילדים. בשנת ה'תר"ג (1843) נפטרה אשתו במהלך לידת בתם שרה.
לאחר פטירת אשתו, אטלינגר נישא בשנית בשנת ה'תר"י (1850) לבת שבע בת הרב מאיר מווירצבורג, וממנה נולדו לו 3 ילדים. לאחר נישואיו למד בחברותא, במשך שלוש שנים, עם הרב אליעזר ברגמן. כמו כן למד בחברותא עם החכם יצחק ברנייס. הרב דוד ויסקאפף (אב בית דין וואלרשטין), שלמד עמו, העיד שהיה מסגף את עצמו ומתענה.
אטלינגר למד קבלה והתפרסם כמקובל בעל בקיאות בספר הזוהר. בשנת 1819 לאחר פרעות "הפ-הפ" נמלט לפיורדא, לבית המדרש של בעל "שער הזקנים" רבי אברהם בנימין זאב המבורג. תוך כדי לימודיו אצל רבי אברהם בינג בווירצבורג, למד גם באוניברסיטה של העיר, ובכך נעשו הוא וחברו החכם ברנייס, מראשוני הרבנים הגרמנים בעלי רקע אקדמי. בהמשך נאלץ לפרוש מהלימודים בעקבות הפרעות הנ"ל. היה בעל ידע מוזיקלי, וכתב תווים בלחן מקורי לפיוט מעוז צור.
בשנת 1826 התמנה לרב המחוזות לאדנבורג ואינגולשטאדט והתיישב במנהיים. שם מונה לראש הקלויז של ר' אשר למלה ריינגנום והקים ישיבה שהכשירה תלמידים לרבנות, בהם הרש"ר הירש, הרב יעקב רוזנברג והרב אליקים געטשליק שלזינגר.
בשנת 1836, לאחר מותו של הרב המקומי רבי עקיבא ישראל ורטהיימר, אטלינגר מונה לרבה הראשי של העיר אלטונה, תפקיד שנשא עד סוף ימיו. גם שם הקים ישיבה, ומבין תלמידיו באלטונה היה הרב עזריאל הילדסהיימר. כאב בית דין, קיבל הכרה לשיפוט בעניינים אזרחיים על ידי השלטונות הדנים. סמכות זו בוטלה בניגוד לרצונו בשנת 1863.
בשנת 1844 התקיים בבראונשווייג הכינוס הראשון של רבנים רפורמים. רבי יעקב אטלינגר, שראה בכך איום על עתיד היהדות, הוביל מחאה של 116 רבנים נגד הרפורמה. מעבר לכך החל בכתיבה להסברת עמדת היהדות האורתודוקסית. כתיבת טענות הנגד האורתודוקסיות הוטלו על הרב אלכסנדר זוסמן אדלר, לימים רבה של ליבק. המאמרים פורסמו בחוברת "שלומי אמוני ישראל" וכתב העת בגרמנית, "שומר ציון הנאמן" שכלל מוסף בעברית. בכתב עת זה ראו אור מעל מאתיים גליונות במשך כעשר שנים.
רבי יעקב פעל לטובת היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל, וכהוקרה על כך קיבל את תואר הכבוד נשיא ארץ ישראל מהרבנים הספרדים והאשכנזים בירושלים.
ענוותנותו משתקפת בצוואתו, שבה ציווה שאחרי פטירתו לא ייקרא צדיק ושעל קברו ייחרטו רק שמות ספריו והשנים שבהן כיהן כרב באלטונה.
פטירתו

רבי יעקב אטלינגר נפטר בליל נר ראשון של חנוכה, כ"ה בכסלו ה'תרל"ב ונקבר באלטונה.
הרב יוסף חיים זוננפלד, שהתגורר כל ימיו בירושלים בדירת "בית יעקב" שנתרם על ידי מעריצי רבי יעקב אטלינגר, היה מציין את יום הזיכרון של הרב אטלינגר מדי יום ראשון בחנוכה, תוך ציון העובדה שמספר ספרי ה"ערוך לנר" היו 8, ונפשו ידעה לקרוא לסדרת ספריו "ערוך לנר" כי ביום הזה נערכה העברת נר נשמתו לישיבה של מעלה וכבה נר גופו בעולם הזה.
אף שציווה לא להספידו, היו שהזכירו בצער רב את עובדת פטירתו בדרשותיהם, לפעמים תוך כריכת הדבר עם פטירת רבה של פרשבורג "הכתב סופר" מעט אחריו.
תלמידיו

הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר, אב בית דין אייזנשטט וראש הסמינר לרבנים בברלין. מחבר שו"ת רבי עזריאל וחידושי רבי עזריאל על הש"ס.
הרב שמשון רפאל (הרש"ר) הירש, אב בית דין ניקלסבורג ופפד"מ. מחבר חורב ואגרות צפון ושו"ת שמש מרפא ופירוש על התורה ותהילים.
הרב אליקים געטשליק שלזינגר, יושב הקלויז בהמבורג.
הרב דר. יוסף הכהן אלטמן, אב בית דין קרלסרוהה.
הרב ליב בודנהיימר אב בית דין קרפלד.
הרב יוחנן ויטקובר. עורך ומחבר אגודת פרחים ועוד פיוטים ושירים.
הרב אליהו פלסנר אב בית דין אסטרווא ומחבר שו"ת בעניין נחירה ועוד.
הרב ליב עטלינגר [אחיו] ר"מ קלויז ר' למלה במנהיים ומחבר מעדני מלך.
הרב יעקב רוזנברג אב בית דין דיסלדורף ופולדא.
הרב דר. מאיר פייכטוונג אב בית דין נייטרא.
הרב אהרן אוירבך, אב בית דין בון. [אחי הנחל אשכול].
הרב דוב בער צאמבער - דיין בברלין
צאצאיו

לרב אטלינגר היו שלושה בנים:
ד"ר בן ציון עטלינגר, חתנו של הגביר ר' שמריהו צוקרמן ממוהילב, בנו זה אף ההדיר חלק מכתבי אביו.
אברהם אטלינגר
אהרון ברוך אטלינגר
חמישה מחתניו היו רבנים ידועי שם:
הרב משולם זלמן הכהן (גר'), נשוי לבתו ריליין, כיהן כרב במאסטריכט ובשוורין ובכמה קהילות נוספות.
הרב ד"ר מרדכי [מרכוס] הלוי הורוויץ, נשוי לבתו אוגוסטה, רבה של פרנקפורט, מחבר שו"ת מטה לוי, אבני זיכרון ורבני פרנקפורט.
הרב ד"ר ישראל מאיר פריימן, נשוי לבתו הלנה, רבה של פילענע ואוסטרובו, מחבר הפירוש ענפי יהודה על ספר והזהיר.
הרב משה ליב הלוי במברגר, נשוי לבתו שרה, רבה של באד קיסינגן, בנו של רבי יצחק דב במברגר ה'יד הלוי'.
הרב הדרשן ד"ר יוסף איזקסון, נשוי לבתו אמילי, רבה של רוטרדם, אשר מספר תשובות בשו"ת בניין ציון נכתבו על ידו.
ספריו

רוב ספריו הוצאו לאור באלטונה.
ביכורי יעקב - על הלכות סוכה, 1836
ערוך לנר - פירוש לתלמוד, על מסכתות: ראש השנה, סוכה, יבמות, סנהדרין, מכות, כריתות, נדה 1850–1873
שו"ת בנין ציון החדשות, 1878, תרל"ח.
שו"ת בנין ציון השלם - ג' חלקים בעריכת: יהודה אהרן הלוי הורוויץ (ירושלים 1989, ועם הוספות שם 2002)
מנחת עני - דרשות על התורה, 1874
מנחת עני על הגדה של פסח, ירושלים 1974
שומר ציון הנאמן (צילום: גראסמאן, ניו יורק 1963)
מנחה ערוכה - דרשות, נאומים, מאמרים, כרוזים. ליקט וערך: יהודה אהרן הלוי הורוויץ. ירושלים 2008.
רואי השמש - מגנזי חכמי אשכנז והערוך לנר על ברכת החמה. ליקט וערך: יהודה אהרן הלוי הורוויץ. ירושלים 2009.
לקריאה נוספת

הרב יהודה אהרן הלוי הורוויץ, "מבוא לתולדותיו", בתוך: שו"ת בנין ציון השלם, ירושלים: תשמ"ט. חלק א' עמ' 1–52.
אדם פרזיגר, זהות אורתודוקסית ומעמדם של יהודים שאינם שומרי הלכה: עיון מחודש בגישתו של הרב יעקב עטלינגר. בתוך: אורתודוקסייה יהודית; היבטים חדשים. עורכים: יוסף שלמון, אביעזר רביצקי ואדם פרזיגר. ירושלים: מאגנס, תשס"ו.
הערות שוליים

↑  אוה למושב עמ' 1
↑  בעיתון הלבנון 27 דצמבר 1871 עמ' 5 נדפס מאמרו של רבי דוד וייסקופ האב"ד וואלרשטיין על דמותו של הרב יעקב אטלינגר אחר פטירתו, ובו כתוב כי בעל הערוך לנר "זכה לדיבוק חברים עם הצדיק המנוח והמפורסם לתהלה הגאון הגדול רבי אליעזר בערגמאן איש ירושלים ת"ו, והם התאחדו יחדיו זה בזה בהלכה ברורה כברזל בברזל יחד".
↑  הקלטה של הלחן נמצאת ביוטיוב: https://youtu.be/QjXNYTKVmOI.
↑  תמונת מצבתו, בפורום אוצר החכמה
↑  ראו ב'יד שאול' מאת יוסף שאול נתנזון.
↑  ספר אוה למושב, עמ' 117
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260792405171  CiNii: DA16082853  GND: 100458068  ISNI: 0000 0000 8136 4201  LCCN: n82156708  NTA: 267969554  SNAC: w62z8qnb  VIAF: 56958117   WorldCat (עם VIAF): 56958117 
מצבת הרב בבית הקברות היהודי באלטונה
ציור של ה"ערוך לנר" בצעירותו
נח נפתולסקי

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1883 סנוסק, רוסיה (כיום אוקראינה)
 פטירה:  5 במאי 1974 (בגיל 90) קבוצת כנרת
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות כנרת
 
ביתו של נפתולסקי (כיום "בית קובי") ברחוב גלבוע 12 בגבעתיים
בית נפתולסקי (בית קובי) ובית רוטברג ברחוב גלבוע בגבעתיים
נח נַפְתולְסקי (15 באוקטובר 1883, סנוסק, רוסיה (אוקראינה) – 5 במאי 1974, קבוצת כנרת) היה איש העלייה השנייה, מחלוצי החקלאות בארץ ישראל ובוטנאי.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

נפתולסקי נולד בתשרי תרמ"ד (1883) באחוזה חקלאית ליד העיירה סנוסק (בפלך צ'רניגוב) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). אביו, זאב זרח נפתולסקי, היה תלמיד חכם, סוחר ובעל אחוזות. אמו, סימה ביילה, הייתה בתו של יהודה (ר' יודל) יודעסין, שהיה נצר למשפחת רבנים.
כיוון שמשפחתו חיה בסביבה גויית לחלוטין וללא קהילה יהודית, התחנך נפתולסקי עד גיל 16 בביתו באופן פרטי על ידי מלמדים, תלמידי חכמים. עד גיל 20 השלים את השכלתו התורנית והכללית בלימוד עצמי. בשנת 1903 עברה משפחתו לעיר סנוסק, עקב פרעות קישינב והתסיסה האנטישמית באזור. לאחר שנה בסנוסק עבר לבדו לברדיצ'ב, שם נפגש עם פנחס כהנוביץ' (המכונה דער נסתר) והצטרף למפלגת פועלי ציון.
ב-1905 עלה לארץ ישראל מנמל אודסה והגיע ליפו בא' חנוכה תרס"ו.
ביוגרפיה > חיי עבודה במושבות

נפתולסקי ניהל חיים אופייניים לפועל בן העלייה השנייה. הוא חיפש עבודה כפועל שכיר במושבות הוותיקות פתח תקווה וראשון לציון. לאחר שחלה נשכר לעבודות קלות יחסית כסידור עלי טבק בנס ציונה. עקב סירובם של איכרי העלייה הראשונה (ה"בועזים") לשכור עולים, נותר פרקי זמן ארוכים חסר עבודה ועבד בעבודות מזדמנות בפרדסי רחובות יחד עם א"ד גורדון והאחים מרדכי ושמעון קושניר (אביו של הבוטנאי ותלמידו לעתיד של נפתולסקי, טוביה קושניר) יחד עמם סעד במטבח הפועלים של פייגע זלצר (אם-אשתו של חברו בן ציון ישראלי) ושם גם הכיר את רחל המשוררת.
ביוגרפיה > כנרת

ב-1909 יצא יחד עם חבריו מאיר רוטברג ובן ציון ישראלי ("חבורת יחד" או "שלישיית יחד") לקבוצת כנרת. הם עבדו והתגוררו בבית המוטור הסמוך לחוות כנרת, יחד עם ממש"י ופועלים נוספים אך נקלעו לסכסוך עם משה ברמן, האגרונום שניהל את הפעילות החקלאית במקום ונאלצו לעזוב לסג'רה ולאחר מכן למסחה. נפתולסקי חזר עם רוטברג לרחובות אך שב לאחר זמן מה לכנרת.
בין השנים 1911 ו-1914 עבד גם בחוות ניסיונות של הקרן הקיימת לישראל בחולדה ובעין גנים (סמוך לפתח תקווה), עם ברל כצנלסון, אך לבסוף חזר לכנרת.
עיסוקו העיקרי, מלבד עבודה בשכירות ושמירה, היה בניסיונות חקלאיים לגידול סוגי ירקות וחיטה שונים בשיטות של חקלאות שלחין. הוא הצליח להשיג קרקע בה ביצע ניסיונות באופן פרטי, בסמוך לחוות כנרת.
בכנרת התקרב נפתולסקי אל רחל המשוררת ובין השניים נקשרה ידידות אמיצה, אשר ידעה עליות ומורדות. נפתולסקי הוקסם והתאהב ברחל וביקש את חברתה, גם רחל התרשמה מהשילוב שהיה בו בין רוחניות לכוח, אומץ ועבודת אדמה. נפתולסקי היה אידיאליסט קיצוני, עובד אדמה מסור שחי מהיד לפה והתנזר מחיי מין. לעיתים היו השניים זוג קרוב ולעיתים התרחקו דרכיהם. רחל שמרה לו טינה כיוון שלא טיפל בה בעת חוליה.
ביוגרפיה > מדריך חקלאי ובוטנאי

לאחר מלחמת העולם הראשונה הוזמן נפתולסקי על ידי מחלקת ההתיישבות של ועד הצירים בהנהלת האגרונום עקיבא אטינגר לעבוד כמדריך חקלאי בירושלים ולפתח שתילים לייעור. באותה תקופה שהתה גם רחל בירושלים והשניים נפגשו מדי פעם. לאחר כשנה עבר לקבוצת מרחביה להדריך חיילים משוחררים מהגדוד העברי האמריקאי ("גדוד 39 של קלעי המלך"). עד 1933 עבד בתחנת הניסיונות החקלאית של ההנהלה הציונית ובאותה שנה, עם ייסוד בית הספר החקלאי כדורי, עבר ללמד שם חקלאות וגידול ירקות תחת ניהולו של שלמה צמח.
לאחר 1936 עבר להתגורר בגבעתיים, לעבוד בתחנת הניסיונות החקלאית של הסוכנות היהודית ברחובות ולגדל צמחי נוי במשתלה פרטית בגבעתיים. בשנותיו האחרונות יזם את הקמתם של הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב.
ביתו של נפתולסקי היה ברחוב גלבוע 12 בגבעתיים. הוא מסר את כל רכושו לקק"ל ולעיריית גבעתיים ובסוף חייו חי בדלות. לאחר מותו שימש הבית כמרכז פדגוגי של עיריית גבעתיים וכעת הוא משמש מעון לחיילים בודדים בשם "בית קובי".
על משטח המשתלה שלו הוקם "בית השקם" שכיום הוא מרכז מסחרי. לידו נמצאת "גינת מרים" ע"ש אחותו מרים נפתולסקי שנפטרה בדמי ימיה.
סמוך ל"בית קובי", (גלבוע 10), נמצא בית בודד ואטום בו התגוררו פעם מאיר רוטברג ואשתו חיה שהיו ידידיו של נפתולסקי.
במקביל עבד נפתולסקי עם בוטנאים כגון האחים קושניר, אלכסנדר איג ואחרים במסעות לאיתור וזיהוי צמחים. בשנת 1925 גילה נפתולסקי בצל של שושן צחור (Lilium candidum) ברכס פקיעין בגליל העליון, בהיותו במשלחת בוטניקאים בראשות איג.
הוא נטל תחת חסותו את טוביה, בנו של ידידו שמעון קושניר, ולימד אותו את תורת הבוטניקה ה"טבעית", שמקורה במסעות בשטח ולא באולמות ההרצאות של האוניברסיטה.
לנפתולסקי היה רעיון להקים בארץ חברה שתהיה כולה צמחונית-טבעונית.
נפתולסקי לא נישא מעולם. לדברי הביוגרף של רחל ובן משפחתה, אורי מילשטיין, נפתולסקי חלם להתחתן עם רחל, ולאחר מותה היסס אם לבקש את ידה של אחותה, שושנה, דבר שלא קרה למרות שהשניים חיו עוד שנים רבות לאחר מות רחל. נפתולסקי נפטר בגיל 90, ונטמן, לפי בקשתו בחייו, בבית הקברות כנרת, ליד קבר המשוררת רחל.
על קברו נחקק הכיתוב: ”מראשוני העלייה השנייה, ידיד לצמחים וחלוץ חקלאות השלחין”.
כתביו

השמיים מצפים מחכה האדמה - שירי חנינא איש נבו, תל אביב: עקד, תשל"ה 1975. (עם הקדמה מאת אורי קושניר, אחיו של טוביה קושניר.)
עם שלמה צמח:
מחזור השלחין, תל אביב: ההנהלה הציונית בארץ ישראל – תחנת הניסיון החקלאית והמחלקה להתיישבות חקלאית – מחלקת ההדרכה (חוברת טו), תרפ"ז 1927.
גדול סלק למספוא (Beta vulgaris sativa), תל אביב: ההנהלה הציונית בארץ ישראל – תחנת הניסיון החקלאית והמחלקה להתיישבות חקלאית – מחלקת ההדרכה (חוברת טו), תרפ"ט 1929.
המרעה בהרים ובעיותיו, רחובות: הסוכנות היהודית לארץ ישראל – תחנה לחקר החקלאות – מחלקת ההדרכה (חוברת לז), תש"ה 1945.
↑  התשמעי קולי: רחל המשוררת, באתר על החתום
↑  הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב; ישעיהו אביעם, המכון הבוטאני בגבעתיים ישרת את כל ישובי גוש דן: "המשוגע לדבר" נוח נפתולסקי תרם את ביתו ומגרשו, מעריב, 19 בינואר 1964.
↑  ד"ר אפרים הראובני, תגלית מדעית חשובה ע"י פועל בארץ ישראל, דבר, 27 בדצמבר 1929.
↑  ראו הערה אצל זאב צחור, התגבשות מנהיגותה של העלייה השנייה באתר יד בן צבי.
↑  אורי מילשטיין, רחל המשוררת: מעצבת האליטות חלק ג, באתר אימגו.
לקריאה נוספת

אהוד בנאי, זה המקום, פרק "גן העלייה שנייה", הוצאת כתר, 2012.
רחל בלובשטיין, שירים ומכתבים (העורך: אורי מילשטיין), תל אביב: כנרת, 1969. (מכתבים שכתבה לנפתולסקי)
שמעון קושניר, אנשי נבו: פרקי עלילה של אנשי העלייה השניה, תל אביב: עם עובד, 1968. (מספר את סיפורם של בני העלייה השנייה תוך כדי התמקדות בסיפור חייו של נח נפתולסקי)
אורי קושניר, 'איש הצמחים והפרחים, נח נפתולסקי', טבע וארץ יז (תשל"ו), 277–273.
שמעון קושניר, 'על ניסיון גידול החיטה בשיטה הסינית בארץ ישראל בראשית המאה ומחוללו נח נפתולסקי', נופים 7 (תשל"ז), 12–14.
מוקי צור, 'שירת טבע וניצני תפיסה אקולוגית אצל חלוצי העליות הראשונות', עתון 77 357–358 (2011), 33–34.
צבי ליבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך ה', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב, 1972, עמודים 145–147
ג'ון קנדי (שחקן)

| --- | --- |

ג'ון קנדי, 1993
 לידה:  31 באוקטובר 1950 ניומרקט, אונטריו, קנדה
 פטירה:  4 במרץ 1994 (בגיל 43) דורנגו, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מקום קבורה:  בית הקברות הולי קרוס 
 שם לידה:  John Franklin Candy 
 סוגה מועדפת:  קומדיות
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  1970–1994 (כ־24 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקמסטר  Centennial College  Neil McNeil High School 
 צאצאים:  Jennifer Candy 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים לכתיבה לתוכנית קומית או מוזיקלית (1982)  פרס אמי לבידור בפריים טיים לכתיבה לתוכנית קומית או מוזיקלית (1983)  שדרת הכוכבים של קנדה (1998)  פרס ארל גריי (1995)  Canadian Comedy Awards 
 http://www.johncandy.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון פרנקלין קנדי (באנגלית: John Franklin Candy; ‏31 באוקטובר 1950 – -4 במרץ 1994) היה שחקן קומי קנדי. בין הסרטים הרבים בהם השתתף: "האחים בלוז", "ספלאש", "חנות קטנה ומטריפה", "שיגעון בחלל" ו"שכחו אותי בבית".
ביוגרפיה

קנדי נולד בשנת 1950 בניומרקט, אונטריו שבקנדה. בנו של סידני ג'יימס קנדי ואשתו אוונג'לין קנדי, והוא גדל במשפחה קתולית ממעמד פועלים.
קנדי למד במכללת סנטניאל בטורונטו. התפקיד בסרט הראשון שלו היה הופעת קרדיט קטנה בסרט "כיתת '44" בשנת 1973. הוא הופיע במספר סרטים דלי תקציב אחרים במהלך שנות ה-70, ביניהם מותחן שוד-בנק בשם "השותף השקט" יחד עם כריסטופר פלאמר ואליוט גולד. בשנת 1976 קנדי שיחק תפקיד משנה (עם ריק מוראניס) בתוכנית אירוח בשעות הלילה המאוחרות.
בתקופת הצלחתו בטלוויזיה, קנדי פיתח גם קריירת חיקוי מפורסמת. בין האנשים שחיקה נמנים דיוויין, אורסון ולס, ג'וליה צ'יילד, ריצ'רד ברטון, ועוד אנשים רבים בתעשיית הבידור האמריקאית.
בשנת 1979 לקח הפסקה קצרה מהטלוויזיה בשביל לשחק בסרטו של סטיבן ספילברג, "1941". לאחר מכן מילא תפקיד קטן בסרט האחים בלוז. בשנת 1984 שיחק בסרט "ספלאש" בתפקיד שנחשב לפריצתו הגדולה. במחצית השנייה של שנות השמונים שיחק בעיקר בסרטים באיכות ירודה.
בתחילת שנות ה-90 הקריירה של קנדי החלה לרדת, בה הופיע בסרטים כושלים מבחינה מסחרית ואף היה מועמד לפרס ראזי בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה. עם זאת, כמה מסרטיו הפכו ללהיטים גדולים - שכחו אותי בבית, ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה, וג'מייקה מתחת לאפס.
ביוגרפיה > מותו

ב-4 במרץ 1994 קנדי לן בבית מלון שבדורנגו, מקסיקו, שם שהה לצורך צילומי הסרט "Wagons East!". מעט אחרי חצות הוא מת בשנתו, כתוצאה מהתקף לב, בגיל 43. השאיר אחריו אישה ושני ילדים.