stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדוכסות הגדולה של הסן
היסטוריה

לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו הצעיר גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט ירש את רוזנות הסן-דרמשטאדט, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. במהלך מלחמת שלושים השנים לחמה רוזנות הסן-דרמשטאדט ברוזנות הסן-קאסל עקב סכסוכי ירושה וסכסוכי דת.
בשנת 1790 עלה לשלטון לודוויג העשירי, רוזן הסן-דרמשטאדט. בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה, וחלוקתם בין הנסיכויות החילוניות. בעקבות זאת גדלה הרוזנות באופן משמעותי, על ידי צירוף שטחים מהנסיכויות של קלן, מיינץ, ווורמס, ובעיקר את דוכסות וסטפאליה, ובשנת 1806 שודרגה הרוזנות למעמד של דוכסות גדולה.
במהלך קונגרס וינה נאלץ לודוויג לוותר על דוכסות וסטפאליה לממלכת פרוסיה, אך קיבל בתמורה שטח בגדה המערבית של נהר הריין, כולל המבצר החשוב במיינץ.
בשנת 1815 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 שונה שם הדוכסות ל"הדוכסות הגדולה של הסן ועל הריין".
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחו חלק משטחי הסן התחתית לממלכת פרוסיה, אך הדוכסות קיבלה בתמורה שטחים קטנים שהשתייכו לנסיכות הבוחר מהסן ולדוכסות נסאו. בשנת 1867 המחצית הצפונית של הדוכסות (הסן העליונה) הפכה לחלק מהקונפדרציה הצפון-גרמנית, ואילו המחצית הדרומית (הסן הריינית) לא הצטרפה לקונפדרציה. בשנת 1871 עם איחוד גרמניה, הפכה הדוכסות למדינה באימפריה הגרמנית.
בסוף מלחמת העולם הראשונה נאלץ ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול האחרון של הסן (נכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ואחיה של הקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה) לרדת מכיסאו בעקבות המהפכה הגרמנית, והדוכסות הפכה למדינה העממית הסן.
דוכסי הסן

לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן (1806–1830)
לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן (1830–1848)
לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן (1848–1877)
לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן (1877–1892)
ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן (1892–1918)
הארמון של הדוכסים הגדולים של הסן בדרמשטאדט
ד'תרפ"ד

ד'תרפ"ד (4684)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 923 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 1 בספטמבר 924. שנה מסוג בחג, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לדעת רוב הראשונים זו שנת היובל.
אירועים

ממשיכה המחלוקת בקביעת לוח השנה בין רס"ג וגאוני בבל לאהרן בן מאיר וגאוני ארץ ישראל, בשאלת הלוח העברי וקביעת שנה זו.
לוח שנה

כאמור, בשנה זו נתגלעה מחלוקת בקביעת הלוח העברי. לדעת חכמי בבל ובראשם רס"ג, השנה הייתה שנת בחג, ולדעת חכמי ארץ ישראל ובראשם רבי אהרן בן מאיר גאון, השנה הייתה שנת זשג.
לוח שנה > לוח שנה כשיטת רב סעדיה גאון > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
לוח שנה > לוח שנה כשיטת רבי אהרן בן מאיר > מאפייני לוח השנה כשיטת רבי אהרן בן מאיר

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
הערות שוליים

↑  ראה למשל בעל המאור עבודה זרה ט:
היסטוריה של עם ישראל
דילי קין

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1952 (בת 72) פורטסמות', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
לואיז מרים "דילי" קין (באנגלית: Louise Miriam "Dillie" Keane; נולדה ב -23 מאי 1952) היא שחקנית, זמרת וקומיקאית בריטית.
קין הייתה מועמדת לפרס אוליבייה.
קין ידועה כחלק משלוש משתתפות הקברט הקומי איידה המופלאה (Fascinating Aïda), מאז שהוקם בשנת 1983.
קורות חיים > ילדותה

קין נולדה בעיר פורטסמות' שבממלכה המאוחדת בשנת 1952. קין היא בתו של פרנק קין (Frank Keane), רופא ממחוז מאיו, ושל מרים סלאטרי (Miriam Slattery) שנולדה בעיר טרלי, במחוז קרי שבאירלנד.
קין גדלה בעיר פורטסמות' כקתולית. קין התחנכה בבית הספר וולינגהאם (בית הספר הלב הקדוש) (Woldingham School (or Sacred Heart)). בהיותה בבית הספר היא שרה במקהלת בית הספר, והשתתפה כשניגנה בגיטרה בהקלטת האלבום "מיסה עממית" ("Folk Mass") שהוקלט על ידי כמה מתלמידות בית הספר באולפני אבי רוד (Abbey Road) בשנת 1967.
בגיל שמונה-עשרה הושעתה מבית הספר, כי נסעה לראות את הסרט סטיריקון בלונדון, עם נערים מבית הספר וורת' (Worth School). לאחר שסיימה את בחינות הבגרות (A-levels), ועברה ללמוד מוזיקה בטריניטי קולג ' בדבלין שבאירלנד, אולם עזבה את הלימודים אחרי שלוש שנים (אורך הלימודים הוא ארבע שנים), ועברה ללמוד משחק במשך שלוש שנים באקדמיה למוסיקה ואמנות דרמטית בלונדון.
קריירה > קרירה תיאטרלית ו"איידה המופלאה"

קין הייתה מועמדת לפרס פרייה (פרס הקומדיה הטובה ביותר) בפסטיבל אדינבורו בשנת 1990 על מופע היחיד שלה "שוב רווקה" (Single Again).
בשנת 1995, הייתה מועמדת לפרס הבידור על שם לורנס אוליביה עם המופע "איידה המופלאה" (Fascinating Aïda).
בין השנים 1999–2001 הופיע במופע היחיד "שוב איתך" (Back With You), בבריטניה ובגרמניה, וזכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפסטיבל הקומדיה של מורס (Moers Comedy Festival) בשנת 2001.
קריירה > כתיבה

קין כתבה טור בעיתון "מייל און סנדיי" (Mail on Sunday) בין השנים 1993 - 1995, וכן פרסמה שני ספרים הקשורים לאיידה המופלאה: ספר השירים של איידה המופלאה (The Joy of Sequins—The Fascinating Aïda Songbook) בשנת 1995, ו"מי מופלאה?" (?Fascinating Who) בשנת 1985.
פוליטיקה

בשנת 2017 התמודדה קין מטעם המפלגה הליברל-דמוקרטית למועצת מחוז אוקספורדשייר.
חיים אישיים

קין גרה באוקספורדשייר עם בן זוגה. היא נוסעת למען עבודתה, ונהנית במיוחד לעבוד באירלנד, מולדת הוריה.
תוארי כבוד

בשנת 2009 קיבלה קין דוקטור לשם כבוד בכתיבה מטעם אוניברסיטת פורטסמות'.
הערות שוליים

1 2  זוכי פרס אוליביה לשנת 1995
1 2 3 4 5  ראיון עם דילי קין
↑  רשימת המתומדדים למועצת מחוז אוקספורדשייר אפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2823 0642  LCCN: n85264111  MusicBrainz: 13aa80d7-0cb2-4b64-baf1-70f431087831  VIAF: 13760297   WorldCat (עם VIAF): 13760297 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דילי קין".
הדומיניון של מלכיצדק

הדומיניון של מלכיצדק היא מדינה לכאורה באוקיינוס השקט ויש לה גם תביעה לשטח באנטארקטיקה. על-פי טענות הרשויות האמריקאיות, נשיא המדינה, דייוויד קורם, הוא רמאי מקצועי. על פי אתר האינטרנט של המדינה, בירתה של המדינה מצויה באוקיינוס השקט, אולם היא מייחלת לקבוע את בירתה בירושלים, עירו ההיסטורית של מלכיצדק מלך שלם, על שמו קרויה המדינה.
מתחקיר של בוב סיימון בחדשות CBS ומתחקיר האתר quatloos, המשמש מוזיאון וירטואלי למעשי הונאה, עולה כי קורם עצמו לא ביקר מעולם באי ורק שמע עליו מפי עדי ראייה. הוא מתגורר בקליפורניה ומשם מפעיל את אתר האינטרנט של המדינה. עוד מתברר כי האי, אם הוא קיים, כנראה מכוסה מים בתקופות הגאות. קורם מנפק דרכונים, מציע איגרות חוב ממשלתיות ופוליסות ביטוח, ומייצר למקום תדמית של מקלט מס.
בישראל התפרסם ולדימיר זוטולובסקי, אשר הציג עצמו כקונסול של מדינת מלכיצדק. זוטולובסקי הנפיק דרכונים מזויפים ואישורי שהייה שלא כדין באמצעות מסמכים, חותמות, כרטיסי ביקור וגלופות של בול הדומיניון של מלכיצדק, ובעקבות זאת נשפט ל-4 שנות מאסר.
הערות שוליים

↑  Fantasy Island, ‏10 באפריל 2000 (באנגלית)
↑  Dominion of Melchizedek, ‏23 בנובמבר 1999 (באנגלית)
↑  ארצי חלפון, "קונסול מדינת מלכיצדק" נשלח ל-4 שנים בכלא, באתר ynet, 19 בנובמבר 2003
האסון בנמל התעופה לינאטה

| --- | --- |

מטוס סקנדינביאן איירליינס שהיה מעורב בתאונה, בצילום משנת 2000
 תאריך:  8 באוקטובר 2001
 מיקום:  נמל התעופה לינאטה, מילאנו
 גורם:  טעויות אנוש
 קואורדינטות:  45°26′54″N 9°16′36″E﻿ / ﻿45.448333°N 9.276667°E﻿ / 45.448333; 9.276667
 הרוגים:  118 (כולל ארבעה עובדי קרקע)
 פצועים:  4 (כולם עובדי קרקע)
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס 1
 כלי טיס:  מקדונל דאגלס MD-87
 מוצא:  נמל התעופה לינאטה, מילאנו
 יעד:  קופנהגן
 מפעיל:  סקנדינביאן איירליינס
 נוסעים:  104
 אנשי צוות:  6
 הרוגים:  110
 פצועים:  0
 ניצולים:  0

כלי טיס 2
 כלי טיס:  ססנה Citation CJ2
 מוצא:  נמל התעופה לינאטה, מילאנו
 יעד:  פריז
 מפעיל:  פרטי
 נוסעים:  2
 אנשי צוות:  2
 הרוגים:  4
 פצועים:  0
 ניצולים:  0
  (למפת מילאנו מוגדלת) האסון בנמל התעופה לינאטה(למפת מילאנו רגילה) האסון בנמל התעופה לינאטה(למפת לומברדיה רגילה) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץהאסון בנמל התעופה לינאטה(למפת לומברדיה מוגדלת) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץהאסון בנמל התעופה לינאטהתרשים תנועת שני המטוסים: בכחול - מסלול המטוס הסקנדינבי; בירוק - המסלול שבו היה על מטוס הססנה לנוע; באדום - המסלול שבו נע מטוס הססנה בפועל
האסון בנמל התעופה לינאטה בעיר מילאנו שבאיטליה התרחש ב-8 באוקטובר 2001. מטוס קל שטייסו פנה בטעות למסלול הסעה שגוי עלה על מסלול ההמראה של הנמל בעת שמטוס נוסעים יצא לריצת ההמראה שלו על אותו מסלול, ושני המטוסים התנגשו. לאחר מכן לא הצליח מטוס הנוסעים להמריא או לבלום והתנגש בבניין שמעבר לקצה המסלול. בתאונה נהרסו שני המטוסים ונספו 118 איש. הייתה זו התאונה האווירית החמורה ביותר שאירעה באיטליה.
רקע

לינאטה הוא נמל התעופה המשני של מילאנו (השדה העיקרי הוא מלפנסה). מצוי בו מסלול המראה ראשי בכיוון דרום-צפון (מסלול 18/36), כשממזרח לו ובמקביל אליו מצוי מסלול ההסעה הראשי. ממזרח למסלול ההמראה ובסמוך לחלקו הצפוני נמצאת רחבת חניית המטוסים העיקרית בנמל. מולה וממערב למסלול נמצאת רחבת חנייה נוספת, המשמשת בעיקר מטוסים קלים. מרחבה זו מתמשכים שני מסלולי הסעה: האחד, מצפון, מוביל מזרחה אל רחבת החנייה הראשית מעבר לקצה מסלול ההמראה וללא הצטלבות עמו; האחר, מדרום, מוביל אל מסלול ההסעה הראשי דרך מרכז מסלול ההמראה. כ-450 מטרים מצפון לקצה מסלול ההמראה ניצב בניין מיון המזוודות של הנמל.
המטוסים שהיו מעורבים בתאונה היו:
טיסה 686 של סקנדינביאן איירליינס - מטוס מדגם מקדונל דאגלס MD-87, שבו נמצאו 104 נוסעים וששה אנשי צוות, שנועד לטוס לקופנהגן שבדנמרק. לקברניט המטוס, יואכים גוסטפסון (Joakim Gustafsson) ‏(36), היה ניסיון של 5,800 שעות טיסה, מהן 230 שעות באותו דגם מטוס. טייס המשנה אנדרס הילנדר (Anders Hyllander) ‏(36) צבר ניסיון של 4,300 שעות טיסה, מהן 2,000 שעות באותו דגם מטוס.
מטוס קל מדגם ססנה Citation CJ2, שבו נמצאו שני נוסעים ושני טייסים, שנועד לטוס לפריז. קברניטו, גרמני בן 36, ובעל ניסיון של 5,000 שעות טיסה, כמחציתן במטוס מאותו דגם. טייס המשנה, גרמני גם הוא ובן 64, היה בעל ניסיון של 12,000 שעות טיסה, מהן כ-2,000 באותו דגם מטוס.
התאונה

בזמן התאונה נח ערפל על נמל התעופה והגביל את הראות בו עד למרחק של 200 מטרים.
קצת אחרי 8 בבוקר הורה בקר קרקע למטוס הססנה, שחנה ברחבת החנייה המערבית, להסיע ממנה דרך מסלול ההסעה הצפוני (R5) אל רחבת החניה המזרחית וממנה אל מסלול ההסעה הראשי. במקום זאת פנו הטייסים אל מסלול ההסעה הדרומי, שהוביל אותם להצטלבות עם מסלול ההמראה.
בשעה 08:09 נתן בקר קרקע אחר למטוס חברת סקנדינביאן היתר להמריא ממסלול 36. המטוס האיץ לאורך המסלול וכשהגיע למרכזו, במהירות של 270 קילומטרים לשעה, כשכבר החל להמריא, התנגש במטוס הססנה ודרס אותו. מטוס הססנה התפרק לשלושה חלקים. בהתנגשות איבד המטוס הסקנדינבי את מנועו הימני ואת כן הנסע הקדמי שלו. המטוס הגיע לגובה של 12 מטרים, אך לא הצליח לנסוק עוד וצלל לאחר שהמנוע השמאלי ניזוק כתוצאה משאיבת רסיסים מההתנגשות לתוכו. הקברניט הפעיל את מנגנון היפוך הדחף ואת הבלמים וניסה לשלוט במטוס על ידי משטחי ההיגוי שלו, אך לשווא, המטוס המשיך לנוע קדימה עד שהתנגש במהירות של כ-250 קילומטרים לשעה במחסן מיון המזוודות של הנמל. המטוס חדר בחלקו לתוך הבניין. הבניין התמוטט ברובו ועלה כולו באש על תכולתו.
שני המטוסים נהרסו ועלו בלהבות וכל יושביהם נהרגו. בנוסף נספו ארבעה עובדי קרקע שנמצאו במחסן המטען וארבעה אחרים נפצעו. הנספים היו אזרחי תשע מדינות שונות, ומהם 64 איטלקים, 20 שוודים ו-19 דנים.
האסון התרחש בנסיבות דומות לאלו של אסון המטוסים בטנריפה ב-1977.
במהלך חודש אוקטובר 2001 התקיימו ארבעה טקסי זיכרון לנספים - בדנמרק, שוודיה, נורווגיה ואיטליה. במרץ 2002 ניטע בפארק בקרבת שדה התעופה חורש זיכרון ובו 118 עצי אשור. במרכזו הוצב פסל של האמן השוודי קריסטר בורדינג (Christer Bording), שנתרם על ידי חברת סקנדינביאן.
חקירת התאונה

התאונה נחקרה על ידי הסוכנות הלאומית לבטיחות בתעופה של איטליה. מאחר שהיא התרחשה פחות מחודש לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית עלה תחילה חשד לפעולת טרור, אך הוא הופרך במהרה. חקירת התאונה הופרעה על ידי חקירה שניהלה משטרת איטליה, אשר לא שיתפה פעולה עם הסוכנות.
דו"ח החקירה פורסם ב-20 בינואר 2004 וקבע כי הסיבה המיידית לתאונה הייתה פניית מטוס הססנה למסלול הסעה שגוי, שהביאה אותו לעלייה על מסלול ההמראה. ככל הנראה טייסי הססנה גם לא היו מורשים לנחיתה בתנאי ראות של פחות מ-550 מטרים. עם זאת הדו"ח לא הטיל את מלוא האשמה על טייסי הססנה אלא מנה גורמים נוספים שתרמו לקרות האסון:
נמל התעופה לינאטה פעל ללא מערכת מכ"ם קרקע מתפקדת. מכ"ם הקרקע פורק לאחר שמערכת מכ"ם חדשה סופקה לנמל מספר שנים לפני כן, אך המערכת החדשה לא הותקנה במלואה בעת האסון, אלא רק מספר חודשים לאחריו.
סימוני ההנחיה על המסלולים היו מוסתרים או שחוקים מאוד, ונמצאו כלא מתאימים לתקנות בנדון.
לאחר שמטוס הססנה פנה בטעות למסלול ההסעה הדרומי לא היו בו כל שלטים שהיו יכולים להבהיר לטייסיו את מקום הימצאם. המטוס עצר למעשה ליד סימן קרקע על מסלול ההסעה (S4) ודיווח עליו בצורה נכונה לבקר הקרקע, אך הבקר התעלם מהדיווח שכן הסימן לא היה מוכר לו ולא נמצא על מפותיו.
במסלולים היו מותקנים אורות אזהרה מפני כניסה לא מורשית אליהם, שהופעלו על ידי חיישנים, אך מנגנונים אלו הושבתו כדי למנוע אזעקות שווא שנגרמו על ידי תנועת כלי רכב ובעלי חיים.
בקרי הקרקע נתנו לטייסי המטוסים הוראות אודות רחבות החניה, מסלולי ההסעה ומסלול ההמראה בלשון שלא תאמה את התכנון של אלו ואת השילוט שלהם.
בשנת 2004 הרשיע בית משפט במילאנו שמונה אנשים בעבירות בקשר לתאונה. מנהל נמל התעופה ובקר קרקע נידונו לשמונה שנות מאסר כל אחד. מנהל נמל התעופה לשעבר וראש מערכת פיקוח הטיסה בנמל לשעבר נידונו לשש וחצי שנות מאסר כל אחד. בית משפט לערעורים ביטל ב-2006 את הרשעתם של מנהל הנמל ומנהלו לשעבר. בהמשך השנה קיבל הפרלמנט האיטלקי חוק חנינה, שהפחית שלוש שנות מאסר מעונשי המורשעים האחרים.
הגזע הקוסמי

הגזע הקוסמי (בספרדית: La raza cósmica) הוא מונח המגלם את הטענה כי ניתן להתעלות על תפיסות מסורתיות של גזע ולאומיות בשם הגורל המשותף לאנושות כולה.
המונח נטבע בידי חוסה וסקונסלוס קלדרון, מי שהיה שר החינוך של מקסיקו, בספרו משנת 1925 שנשא את אותו השם: "הגזע הקוסמי". במשמעותו הראשונית ציין המונח את הטענה שהושמעה בקרב חוגים אינטלקטואליים שונים בשנות ה-20 של המאה ה-20 במקסיקו אודות התעלותם של המקסיקנים על פני שאר האנושות הודות למוצאם הגזעי המעורב.
מונח חלופי בו עשה וסקונסלוס שימוש לציון אותה המשמעות הוא "גזע הברונזה".
ערך זה הוא קצרמרבנושא מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הוגנוטים

ערך זה עוסק בזרם בנצרות הפרוטסטנטית. אם התכוונתם לאופרה מאת מאירבר, ראו .
הוגנוטים (בצרפתית: Huguenot) הוא כינוי שמקורו במאה ה-16 וה־17 לפרוטסטנטים הצרפתים, שרובם המכריע היו נוצרים-קלוויניסטים.
מקור השם

מקורו של השם אינו ברור. ייתכן כי הוא משמו של בזנסון איג (Besançon Hugues), מנהיגה של ה"מפלגה הקונפדרטיבית" בז'נבה, או שיבוש צרפתי למילה הגרמנית איידגנוס (Eidgenoss), שפירושה חבר בקונפדרציה – כלומר, שווייצרי. מפלגתו של איג נקראה "קונפדרטיבית" מכיוון שהם תמכו בברית בין ז'נבה לבין הקונפדרציה השווייצרית. תאוריה זו נתמכת בעובדה שהכינוי "הוגנוט" התייחס בצרפת בתחילה לכל הקונספירטורים (כולם חברים אריסטוקרטים בכנסייה הפרוטסטנטית) שהיו קשורים ל"קנוניית אמבואז" ב־1560, ניסיון שכשל לנשל את בית גיז (Guise) מכוחו הפוליטי בצרפת. לו הצליח הניסיון, היה לו האפקט הצדדי של כינון יחסים עם השווייצרים. לפיכך, "איג" יחד עם "איידגנוט" נעשה ל"הוגנוט", כשהמטרה של השם היא לקשר בין הפרוטסטנטים לבין עמדה פוליטית לא אהודה.
רוש, בספרו "ההיסטוריה של ההוגנוטים", כותב כי "הוגנוט" הוא:
אמונות דתיות

כמבשרי ההוגנוטים אפשר למנות צרפתים קתוליים שתמכו ברפורמות, כמו ז'אק לפבר. מאוחר יותר, ההוגנוטים הלכו אחר התנועה הלותרנית, ולבסוף הצטרפו לקלוויניסטים. הם אימצו את דעותיו של ז'אן קלווין, שראה במרטין לותר פשרן והטיף לדחייה גורפת יותר של המסורות, האמונות והמוסדות שטרם הרפורמציה. כחלק מהשקפת העולם הקלוויניסטית על ריבונותו הגמורה של האל והיותו יודע-כל, האמינו ההוגנוטים שהוא בחר טרם הזמן את אלו שיושיע ואת אלו שיישלחו לגיהנום לנצח-נצחים. מקס ובר ואחרים סברו שהצורך להפגין הצטיינות, ובכך לאשר שהאל אכן בחר בהם, מסבירים את נטייתם של ההוגנוטים ויתר הקלוויניסטים למוסר עבודה ולשגשוג כלכלי.
מעל לכל, ההוגנוטים נודעו בביקורת החריפה שלהם כלפי צורות הפולחן שהיו נהוגות בכנסייה הקתולית. הם האמינו כי המיסה, התמונות, הקדושים, העליות לרגל, התפילות וההיררכיה של הכניסה הקתולית לא עזרו לאף אחד להגיע לגאולה. הם ראו את האמונה הנוצרית כדבר שצריך להנחות חיים קפדניים ומלאי אמונה, תוך ציות לחוקים המקראיים, ומתוך הכרה ברחמנותו של האל – ולא כקיום טקסים עם המתים ואובססיה עם המוות. כפרוטסטנטים אחרים, גם הם האמינו כי הכנסייה הקתולית צריכה לעבור טיהור רדיקלי מטומאותיה, וכי האפיפיור מייצג ממלכה חילונית-ארצית ששלטה כדיקטטור על העולם הרוחני ושבסופו של דבר תיפול. רטוריקה שכזו נעשתה חריפה יותר ויותר ככל שהאירועים נמשכו, וגרמו לשנאה כלפי הממסד הקתולי.
ההוגנוטים עמדו בפני רדיפות שיטתיות מתחילת הרפורמציה; אך פרנסואה הראשון (מלך 1515-1547) הגן עליהם בתחילה מפני חוקים שהועברו בפרלמנט שנועדו לפגוע בהם. "אירוע הפוסטרים" של 1543 שינה את גישתו של המלך כלפיהם, והוא הפסיק להגן עליהם מפני רדיפות.
מספרם של ההוגנוטים גדל בצורה ניכרת בין 1555 ל־1562, במיוחד במעמד האצולה ואצל העירוניים. בזמן זה, מתנגדיהם של הפרוטסטנטים כינו אותם הוגנוטים, אך הם קראו לעצמם "מתוקנים", כלומר אלו שכבר עברו רפורמה. הכינוס ("סינוד") הארצי הראשון שלהם התקיים ב־1558, בפריז. עד 1562 הם מנו לפחות כמיליון מאמינים, בעיקר בדרום ובחלקים המרכזיים של צרפת.
מספר ההוגנוטים בצרפת מעולם לא עלה על שני מיליון מאמינים, בהשוואה לשישה-עשר מיליון קתולים צרפתים באותה התקופה.
ההוגנוטים התנגדו באלימות לכנסייה הקתולית וברוב הערים עליהם הצליחו להשתלט הם תקפו איקונות, מנזרים וכנסיות. המזבחות, הדמויות בכנסייה ולעיתים אף הבניינים עצמם נותצו. ההתקפות החריפות ביותר היו בערים בורז', מונטובן ואורליאן.
מלחמות הדת

ב־1561 ה"אדיקט של אורליאן", לדוגמה, הכריז על סיום הרדיפות; וה"אדיקט של סן ז'רמן" הכיר בהם לראשונה (1 בינואר 1562). בתגובה להשפעה ההוגנוטית הגוברת וההקלות בחוקים נגדם האלימות הקתולית נגדם החריפה.
המתיחות הובילה לשמונה מלחמות אזרחים, שביניהן תקופות של שקט יחסי, בין 1562 ל־1598. עם כל הפרה של השלום, האמון של הפרוטסטנטים בכס הקתולי פחת, האלימות נעשתה חמורה יותר והדרישות הפרוטסטנטיות גדולות יותר, עד שלבסוף ב־1598 הייתה הפסקה לאורך זמן באלימות.
מלחמות הדת בצרפת החלו בטבח של כ־30 הוגנוטים בואסי (כמה מקורות האוהדים לפרוטסטנטים מוסרים על כאלף הרוגים), ובפציעתם של כ־200, ב־1 במרץ 1562. ההוגנוטים הפכו את עצמם לתנועה פוליטית של ממש. דרשנים פרוטסטנטים הובילו צבא משמעותי וחיל פרשים רציני, אותם הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני. אנרי מנווארה ובית בורבון הציבו עצמם לצד ההוגנוטים, ובכך הוסיפו עושר ואדמות לצד הפרוטסטנטי, שבשיאו עמד על כשישים ערים בצורות ואיים על הכתר הקתולי ועל פריז עצמה.
במה שנודע כטבח ליל ברתולומאוס הקדוש, בין ה־24 באוגוסט ל-־17 בספטמבר 1572, הרגו הקתולים הוגנוטים רבים בפריז. מעשי טבח דומים אירעו בערים אחרות בשבועות הבאים, כאשר ההערכה היא שנהרגו כ־70,000 איש. חנינה שהוענקה ב־1573 הצדיקה את הרוצחים. המלחמה החמישית כנגד ההוגנוטים החלה ב־23 בפברואר 1574, והמאבק המשיך עד 1598, כאשר אנרי מנוואר, שהפך לקתולי לאחר הכתרתו כמלך צרפת אנרי הרביעי, הכריז על "האדיקט של נאנט", ובו הוענקו לפרוטסטנטים זכויות השוות לקתולים, וחופש פולחן במחוזותיהם. עם זאת, האדיקט הגן על אינטרסים קתוליים בכך שמנע הקמת כנסיות פרוטסטנטיות באזורים הקתוליים.
הבריחה

לואי הארבעה עשר (מלך 1643-1715) החל לרדוף את הפרוטסטנטים שוב, והשתמש בחייליו כדי להקשות על חיי ההוגנוטים עד שרבים מהם המירו דתם לנצרות הקתולית או ברחו. שיטת השכנוע של לואי הארבעה עשר נקראה "דרגונד" (Dragonnade) על שם הפרשים שכפו על הפרוטסטנטים הצרפתים לבחור בין המרת דת, מוות או בריחה. הפרשים הצרפתים נקראו דרגונים בשל הדרקון שהתנוסס על דגל הקרב שלהם. ב־1685 לואי ביטל את האדיקט של נאנט, המגן על ההוגנוטים והכריז על הפרוטסטנטיות כלא חוקית ב"אדיקט של פונטנבלו".
עם ההכרזה, נמלטו הוגנוטים רבים מצרפת ומצאו מקלט בארצות הפרוטסטנטיות השכנות, אנגליה והמושבות הולנד, שווייץ ופרוסיה:
באנגליה: פליטים הוגנוטים ברחו בהמוניהם לשורדיץ', לונדון. הם ייסדו תעשיית אריגה משמעותית באזור ספיטלפילדס, ובוונדסוורת'. פליטים הוגנוטים ברחו מהעיר טור שבצרפת ובעקבות כך תעשיית המשי שייסדו שם הושמדה כמעט לחלוטין. באמצעות הידע והניסיון שלקחו איתם לצפון אירלנד, עזרו להקים את תעשיית האריגים האירית. אנדרו לורטי, סופר ותאולוג הוגנוטי מוביל, שהנהיג את הקהילה ההוגנוטית בלונדון, פרסם את הביקורת ההוגנוטית על הכס הקדוש ועל דוקטרינת הטרנסובסטנציאציה.
במושבות: הוגנוטים רבים ברחו לשלוש עשרה המושבות של בריטניה באמריקה, הראשונים ב־1624. אחד מהם היה צורף בשם אפולוס ריבר שבהמשך חייו שינה את שמו לפול רביר. לימים הוא העניק את שמו ואת מקצועו לבנו, פול רביר, המהפכן האמריקאי המפורסם. מתיישבים הוגנוטים ייסדו את ניו רושל במדינת ניו יורק, ואחת משכונות ניו יורק נקראה "הוגנוט" על שמם.
בברנדנבורג-פרוסיה: שליטה הקלוויניסט של פרוסיה באותה עת פרידריך וילהלם קיבל בזרועות פתוחות את הפליטים ההוגנוטים, שביניהם היו אנשי מקצוע ומסחר מיומנים, על מנת שיאכלסו מחדש את ארצו השסועה ממלחמות. הוא פרסם את צו פוטסדם המזמין את הפליטים להתיישב בברנדנבורג. בעקבות הצו, התיישבו בברנדנבורג יותר מ-20,000 הוגנוטים, ועם מותו של פרידריך וילהלם בשנת 1687 היוו ההוגנוטים כ-20 אחוזים מתושבי ברלין.
ב־31 בדצמבר 1687 עלתה קבוצת פליטים הוגנוטים על ספינה על מנת לייסד מושבה בכף התקווה הטובה (בדרום אפריקה המודרנית).
הרדיפות של הפרוטסטנטים הסתיימו ב־1764, והמהפכה הצרפתית ב־1789 העניקה להם זכויות אזרח מלאות. ההוגנוטים התמחו בבנקאות וכלכלה וייסדו בנקים רבים בשווייץ, באזור ז'נבה.
לקריאה נוספת

הוגנוטים ויהודים, מאת מרים ירדני. ירושלים, מרכז זלמן שזר, 1998.
טבח ליל ברתולומאוס הקדוש
הארי ג'יימס

ערך זה עוסק במוזיקאי אמריקאי. אם התכוונתם לדמות ספרותית בשם הארי ג'יימס פוטר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1916 אלבני ג'ורגיה, ארצות הברית
 פטירה:  5 ביולי 1983 (בגיל 67) לאס וגאס, נבדה, ארצות הברית
 שם לידה:  הארי האג ג'יימס
 מקום קבורה:  בית הקברות באנקרס עדן וייל 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1937–1983 (כ־46 שנים)
 מקום לימודים:  Beaumont High School 
 עיסוק:  מוזיקאי, מוביל הרכב
 סוגה:  ג'אז, ביג בנד
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה
 חברת תקליטים:  בראונשווייג רקורדס, דוט רקורדס, קולומביה רקורדס, קפיטול רקורדס, פיליפס רקורדס 
 בן או בת זוג:  בטי גרייבל (1943–1965) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.harryjamesband.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הארי ג'יימס (באנגלית: Harry James‏; 15 במרץ 1916 - 5 ביולי 1983) היה מוזיקאי אמריקאי, מוביל הרכב בלהקת ביג בנד וחצוצרן וירטואוזי ידוע. ג'יימס היה אחד מהמוזיקאים יוצאי הדופן של תקופת הסווינג, כשהוא מפגין סגנון נגינה מזהיר ונועז שהפך את נגינת החצוצרה שלו לניתנת לזיהוי באופן מיידי. הוא היה אחד מהמוזיקאים הפופולריים ביותר במחצית הראשונה של שנות ה-40, והוא המשיך להוביל את להקתו כמעט עד למותו, 40 שנה לאחר מכן.
ביוגרפיה

הוא נולד בשם הארי האג ג'יימס באלבני, ג'ורג'יה, בנו של מוביל הרכב של קרקס נודד. בגיל 10 הוא קיבל שעורי חצוצרה מאביו, שהעמיד אותו בלוח לימודים יומי קפדני. בכל יום קיבל ללמוד עמוד מהספר "מתודות ארבן", (באנגלית: Arban's Method For Trumpet), ולא הורשה לו לעסוק בכל תחביב אחר לשעות הפנאי לפני שסיים אותו.
בשנת 1931, התיישבה משפחתו בבומונט, טקסס, ושם החל ג'יימס לנגן עם להקות ריקודים מקומיות.
הוא הצטרף ללהקתו של בן פולאק בשנת 1935 אך בתחילת 1937, עזב את פולאק והצטרף ללהקתו של בני גודמן, בה הופיע לאורך שנת 1938.
בחודש פברואר, 1939, ערך ג'יימס את הצגת הבכורה של להקת הביג בנד שלו בפילדלפיה, פנסילבניה. להיטו, "You Made Me Love You", שהה בין עשרת הגדולים בשבוע של ה 7 בדצמבר 1941. עם להקה זו הוא ערך סיבובי הופעות עד לראשית שנות ה-80.
להקתו של ג'יימס הייתה הלהקה המוכרת הראשונה שנתנה במה לזמר פרנק סינטרה, בשנת 1939. הוא רצה לשנות את שמו של סינטרה ל Frankie Satin אך סינטרה סרב. בשלב מאוחר יותר הופיע בלהקתו המתופף באדי ריץ'.
הוא היה שני רק לגלן מילר כאמן ההקלטות המצליח ביותר לשנת 1942. ב-1950 תרם את נגינתו לקירק דאגלס בסרט "איש צעיר עם חצוצרה".
הארי ג'יימס היה נשוי שלוש פעמים, בחודש מאי 1935, הוא נישא לזמרת לואיס טובין, ממנה נולדו לו שני ילדים, הם התגרשו בשנת 1943. באותה השנה התחתן עם השחקנית בטי גרייבל, ממנה נולדו לו שני ילדים נוספים, נישואיו השניים החזיקו מעמד עד שנת 1965. בשנת 1968 התחתן ג'יימס עם החשפנית גואן בויד, ממנה נולד לו צאצא נוסף, הם התגרשו במרץ 1970. בניגוד למה שנכתב בחלק מהאתרים העוסקים בהארי ג'יימס, הוא מעולם לא נישא ברביעית. סך הכל היו לו חמישה ילדים ושישה עשר נכדים.
בשנת 1983, אובחן ג'יימס כחולה בלימפומה, אך המשיך להופיע, מנגן בפעם האחרונה ב 26 ביוני 1983, בלוס אנג'לס, קליפורניה, רק תשעה ימים לפני מותו בלאס וגאס, נבדה. פרנק סינטרה ספד לג'יימס בבית הקברות בלאס וגאס שבארצות הברית, שם נקבר.
דנוונטרי

דנוונטרי, אל האיור-ודה, אוחז בידו צמחי מרפא
דנוונטרי (Dhanwantari) הוא אווטאר של האל ההינדואי וישנו. דנוונטרי מופיע בודות כרופא של האלים, והוא האל של הרפואה האיורודית, שעל פי האמונה ניתנה לאדם על ידי האלים.
דנוונטרי מופיע כאל וישנו ולו ארבע ידיים, ניתן לזהותו באמצעות הפריטים בהם הוא אוחז: צמחי מרפא ביד אחת ונקטר נעורים ביד השנייה בידו השלישית יש צ'קרה בידו הרביעית הוא מחזיק כתבי הקודש או עלוקה.
האקדמיות המלכותיות השוודיות

האקדמיות המלכותיות השוודיות (בשוודית: Akademier och lärda samfund i Sverige, באנגלית: The Swedish Royal Academies)
האקדמיות המלכותיות הן ארגונים עצמאיים, שנוסדו על פי צ'רטר מלכותי, פועלים לקידום האמנות, התרבות והמדע בשוודיה. האקדמיה השוודית והאקדמיה המלכותית השוודית למדעים אחראיות על בחירת חתני פרס נובל לספרות, לפיזיקה, לכימיה ולפרס למדעי הכלכלה. האקדמיות המלכותיות כוללות גם שלוש אגודות מדעיות שקיבלו צ'רטרים מלכותיים במהלך המאה ה־18.