stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיקוד האסטרטגי (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 בסיס האם:  מפקדת נורת'ווד, הרטפורדשייר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 2012 – כיום
 נוצרה מתוך:  פיקוד הכוחות המשולבים
 פיקוד
 יחידת אם:  משרד הביטחון של בריטניה
 מפקד נוכחי:  ג'יימס הוקנהול 
 
הפיקוד האסטרטגי (באנגלית: Strategic Command או בקיצור: StratCom), בעבר "פיקוד הכוחות המשולבים", היא מסגרת פיקודית במשרד הביטחון של בריטניה האמונה על היכולות והיחידות הרב-זרועיות של הכוחות המזוינים של בריטניה.
הפיקוד הוא אחד המרכיבים המרכזיים של משרד הביטחון והוא נמצא תחת הפיקוד המרכזי לצד פיקוד הצבא, פיקוד האוויר והמשרד הראשי. הפיקוד האסטרטגי מרכז את היכולות הרב-זרועיות, בהן בסיסי קבע מחוץ לבריטניה, יחידות סייבר, מודיעין, לוגיסטיקה ואימון רב-זרועיות, לצד יחידות פיתוח, מבצעים וטכנולוגיית מידע. הפיקוד אמון גם על מנהלת הכוחות המיוחדים המרכזת את כלל יחידות הכוחות המיוחדים מהזרועות השונות של הכוחות הבריטים.
יחידות הפיקוד

בסיסי קבע משולבים:
אקרוטירי ודקליה (קפריסין)
איי פוקלנד
גיברלטר
דייגו גרסיה (הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי)
מודיעין ההגנה
קבוצת הסייבר הרב-זרועית
קבוצת המודיעין הרב-זרועית
קבוצת אימון והכשרה
שרותי רפואת ההגנה
מנהלת היכולות המשולבות
מנהלת הלוגיסטיקה והסיוע
מנהלת הכוחות המיוחדים
דיגיטל ההגנה (טכנולוגיית מידע)
פיתוח רב-זרועי
מבצעים רב-זרועי
קבוצת יישום הגבלות נשק
צוות ייעוץ והכשרה ללוחמה בטרור
מפקדי הפיקוד

מרשל אוויר ראשי סר סטיוארט פיץ': דצמבר 2011 – אפריל 2012.
גנרל סר ריצ'רד ברונס: אפריל 2013 – אפריל 2016.
גנרל סר כריסטופר דוורל: אפריל 2016 – מאי 2019.
גנרל סר פטריק סנדרס: מאי 2019 – מאי 2022.
גנרל סר ג'יימס הוקנהול: מאי 2022 – כיום.
ז'וזפ מריה ליומפרט

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1925 פלמה דה מיורקה, ספרד 
 פטירה:  28 בינואר 1993 (בגיל 67) פלמה דה מיורקה, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 שפות היצירה:  קטלאנית, ספרדית 
 סוגה:  שירה 
 פרסים והוקרה:  צלב סנט ז'ורדי (1982)  פרס המבקרים של סרה ד'אור (1981)  פרס המבקרים של סרה ד'אור (1983)  פרס מכתב הזהב (1982)  פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית (1982)  פרס לביקורת שירה קטלנית (1980) 
 
ז'וזפ מריה ליומפרט דה לה פניה (Josep Maria Llompart de la Peña‏; 23 במאי 1925 - 28 בינואר 1993) היה משורר קטלאני.
ז'וזפ מריה ליומפרט נולד בפלמה דה מיורקה שבאיים הבלאריים בשנת 1925.
יצירתו כוללת בסך הכול שמונה קובצי שירה. בין ספריו: "שִׁירֵי מוֹנְדְּרָאגוֹ" (1961), "זיכרונות ווידויים של נער בן טובים" (1974), "כנסיית הכאבים ושירים אחרים" (1981) ו"ירושלים" (1990). נושאיה העיקריים של שירתו הם המוות ואהבת המשורר לנופי ארצו וללשונה. ליומפרט קידם את השימוש בלשון הקטלאנית במיורקה וכיהן כנשיא אגודת הסופרים הקטלאנים בין השנים 1983 ו-1987.
ולדימיר פורישקביץ'

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1870 קישינב, פלך בסרביה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בפברואר 1920 (בגיל 49) נובורוסיסק, המדינה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  אוניברסיטת אודסה 
 תפקיד:  חבר בדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית 
 מפלגה:  המאות השחורות, ברית העם הרוסי, Russian Assembly, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 השקפה דתית:  הכנסייה האורתודוקסית הרוסית 
 
ולדימיר פורישקביץ' (ברוסית: Владимир Митрофанович Пуришкевич;‏ 24 באוגוסט 1870 – 1 בפברואר 1920) היה פוליטיקאי ימני בתחילת המאה ה-20 באימפריה רוסית, מייסד ברית העם הרוסי.
ביוגרפיה

ולדימיר פורישקביץ' נולד בבסרביה למשפחת כומר. הוא למד בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת אודסה. לאחר סיום האוניברסיטה פורישקביץ' עבד בממשל המקומי. בשנת 1904 הוא הועבר לסנקט פטרבורג ועבד בלשכת שר הפנים ויאצ'סלב פלבה.
פורישקביץ' היה בעל דעות מונרכיסטיות והיה חבר של ארגון מונרכיסטי ראשון באימפריה "האספה הרוסית". הוא היה בין מייסדי ומנהיגי של ברית העם הרוסי ולאחר פירוק הארגון הקים "ברית מלאך מיכאל".
פורישקביץ' היה חבר בדומה הרוסית. בדיוני הדומה היה ידוע כבעל התנהגות פרובוקטיבית ובעקבות כך הוצא הרבה פעמים מהישיבות. כחבר דומה תמך במתן לה סמכויות רחבות ולא רק להיות גוף מייעץ לצאר. פורשקביץ' היה בין הפוליטיקאים הבולטים בדומה וסגנונו היה דומה לסגנון של ולדימיר ז'ירינובסקי ברוסיה בת זמנינו.
בשנת 1912 הוא קודם בשרות הממשלתי לדרגת "יועץ מדינה בפועל". הענקת דרגה זו הבטיחה לכל צאצאיו תואר אצולה. במהלך מלחמת העולם הראשונה פורישקביץ התפטר מהדומה, ארגן רכבת רפואית והיה מנהלו.
פורישקביץ' היה בין מבצעי רצח גריגורי רספוטין. לאחר מהפכת פברואר הוא היה בין הבודדים במחנה המונרכיסטי שתמכו בה. לאחר מהפכת אוקטובר פעל לסילוק הבולשביקים מהשלטון. ב-18 בנובמבר 1917 הוא נעצר, הואשם בפעילות נגד השלטון ונשפט ל-4 שנות עבודת כפייה. כבר ב-17 באפריל 1918 שוחרר (באופן פורמלי בעקבות מחלת הבן) וקיבל חנינה. בעקבות השחרור הוא נסע לדרום רוסיה שהייתה בשליטת תנועות מתנגדי השלטון הסובייטי. פורישקביץ' דגל בכינון מחדש של מונרכיה ולכן לא הייתה לו תמיכה מרוב הפלגים של מתנגדי הבולשביקים. בתקופה זו הוא היה עורך עיתון מונרכיסטי ברוסטוב על דון. בהופעות פומביות פירט בהרחבה את השתתפות היהודים בשלטון הבולשביקי החדש.
פורישקביץ' נפטר ממחלת הטיפוס הבהרות בהיותו בנובורוסיסק בשנת 1920.
הרי חמרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  500 מ' 
 מדינה:  עיראק 
 מיקום:  עיראקעיראק
 רכס הרים:  הרי זגרוס 
 קואורדינטות:  35°01′57″N 43°38′47″E﻿ / ﻿35.0325°N 43.6463889°E﻿ / 35.0325; 43.6463889
 he
 
הרי חמרין (בערבית: جبل حمرين, בכורדית: چیای حەمرین) הם רכס הרים קטן בצפון מזרח עיראק. הרי חמרין נמצאים בחלק המערבי ביותר של הרי זגרוס. ההרים נמשכים ממחוז דיאלא הגובל באיראן, צפון מערבה לחידקל, וחוצים את צפון מחוז סלאח א-דין ודרום מחוז כירכוכ.
הרי טומוק אומאק

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  475 מ' 
 מדינה:  צרפת, סורינאם, ברזיל 
 מיקום:  צרפתצרפת
 קואורדינטות:  2°20′00″N 55°00′00″W﻿ / ﻿2.3333333333333°N 55°W﻿ / 2.3333333333333; -55
  (למפת אמריקה הדרומית מוגדלת) הרי טומוק אומאק(למפת אמריקה הדרומית רגילה) הרי טומוק אומאק
 
הרי טומוק אומאק (בפורטוגזית: Serra do Tumucumaque, בצרפתית: Monts Tumuc-Humac, בהולנדית: Toemoek-Hoemakgebergte) הם רכס הרים בחלקה הצפון מערבי של אמריקה הדרומית, המשתרע לאורך כ-120 קילומטר ממזרח למערב באזור הגבול בין ברזיל בדרום לבין סורינאם וגיאנה הצרפתית בצפון. בשפתם של עמי אפלאם ואיאנה (אנ'), טומוקומאק פירושו "סלע ההר המסמל את המאבק בין השמאן לרוחות". הרכס מבודד מאוד וכמעט בלתי נגיש.
מקורם של שני הנהרות מארוני ואויאפוק הוא בהרי טומוק אומאק. מארוני (אנ') מהווה את כל הגבול (השנוי במחלוקת) בין סורינאם לגיאנה הצרפתית, והאויאפוק (אנ') את רוב הגבול בין גיאנה הצרפתית לברזיל.
הרי טומוק אומאק הם חלק מרמות טומוקומק של מגן גויאנה. הם חשובים מבחינה גאוגרפית מכיוון שהם יוצרים את קו פרשת המים בין המערכת הביוגאוגרפית של אגן האמזונס לבין זו של אזור החוף האטלנטי בגיאנה.
הפארק הלאומי הרי טומוקומאק בברזיל נקרא על שם הרי טומוק אומאק ומכסה את החלק של רכס ההרים הכלול במדינה, במדינות פארה ואמאפה. הפארק הוקם בשנת 2002, והוא הפארק הלאומי הגדול ביותר בברזיל והיער הטרופי המוגן הגדול בעולם. הנקודה הגבוהה ביותר במדינת אמאפה נמצאת בו, ומגיעה לגובה של 701 מטר.
הסרט הצרפתי Tumuc Humac משנת 1970, בבימויו של ז'אן-מארי פרייה (אנ'), נקרא על שם רכס ההרים.
וזיר אכבר ח'אן, אמיר אפגניסטן

וזיר אכבר ח'אן (בפשטו: وزير اکبر خان; 1816–1845) היה אמיר אפגניסטן בשנים 1842–1845. אכבר ח'אן נודע כמצביא אפגני מוכשר שנלחם נגד האימפריה הסיקית ונגד האימפריה הבריטית ונשא את התואר ראזי. אכבר ח'אן הועלה לשלטון לאחר המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה הודות לנאמנותו לאימפריה הבריטית ונשאר בתפקיד עד מותו בשנת 1845, ולאחריו החליף אותו אביו, דוסת מוחמד ח'אן.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

אכבר ח'אן נולד בשנת 1816 באימפריה הדוראנית, כבן השני לדוסת מוחמד ח'אן, מדינאי רב השפעה משושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם). בהיותו בן עשר, פרצה מלחמת אזרחים שהרסה את האימפריה הדוראנית. אביו ניצל את המצב והפך לאמיר (נסיך) אמירות אפגניסטן שנוסדה מתוך הריסות האימפריה הדוראנית.
אכבר ח'אן הפך למצביא מוכשר במלחמותיו נגד האימפריה הסיקית, שם הוכיח את עליונותו האסטרטגית והתכנונית. על גבורתו הצבאית ניתן לו הכינוי ראזי בשנת 1837, לאחר שהוביל את חיל הפרשים האפגני לניצחון בקרב על ג'מרוד נגד הסיקים (כיום באזורים השבטיים המנוהלים פדרלית.
ביוגרפיה > מלחמה בבריטים

עם תחילת המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, היה על הכוחות האפגנים תחת אכבר ח'אן לסגת מהבירה קאבול אל הרי הינדו-כוש בשביל לארגן את הכוחות נגד צבא חברת הודו המזרחית הבריטית. כאשר בינואר 1842 נסוגו הבריטים מקאבול דרך ג'לאלאבאד, ארבו להם כוחותיו של אכבר ח'אן ופתחו במאבק הררי, שבו טבחו האפגנים בבריטים אלפי הרוגים. האפגנים הותירו חייל בריטי אחד בלבד לפליטה.
הכוחות האפגנים המשיכו להתקדם נגד הבריטים בג'לאלאבאד, ושם כוחם היה רב משל הבריטים בכמה אלפים. למרות כל המאמצים של האפגנים, הכוחות הבריטים היו בעלי עליונות צבאית וטכנולוגית. רוב הכוחות האפגנים עוד נהגו להילחם בעזרת חרבות ונפלו בקרב אל מול הנשק החם של הבריטים.
לאחר ניצחונם של הבריטים בג'לאלאבאד, יצאו הבריטים במשלחת שנייה לכיבוש קאבול. המשלחת הצליחה במשימתה, אך לא החזיקה בעיר העוינת זמן רב. עם סיום המאבק נוצר הסכם הפסקת אש. הבריטים לא הצליחו להפוך את אפגניסטן למדינת חסות כמשקל נגד להתערבות האימפריה הרוסית במרכז אסיה אך הדיחו את דוסת מוחמד ח'אן והסדירו את אכבר ח'אן, שנשבע אמונים לויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, בכס האמיר האפגני.
ביוגרפיה > אמיר אפגניסטן

אכבר ח'אן הפך לאמיר אפגניסטן במאי 1842 עם כיבוש מצודת קאבול. היה מאבק כוחות בין אכבר ח'אן לאחיו הבכור ואביו, אך העליונות הצבאית תרמה לשימור השלטון של אכבר. בתור אמיר, אכבר תכנן להביא למודרניזציה של הצבא ולפתוח את שערי אפגניסטן לקראת פיתוח מהמעצמות המערביות ברואו את תוצאותיה של המהפכה התעשייתית. אכבר לא הספיק למלא את חזונו ושלטונו הקצר שנמשך שלוש שנים בלבד הסתיים במותו בשנת 1845. במותו, אביו, דוסת מוחמד ח'אן, שב לכס המלוכה האפגני בתור אמיר ונותר בתפקיד עד למותו בשנת 1863, לאחר כמעט 20 שנה.
ראו גם

היסטוריה של אפגניסטן
המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה
המשחק הגדול
הערות שוליים

↑  Ludwig W. Adamec, Historical Dictionary of Afghanistan, The Scarecrow Press, Inc., 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1083831976  ISNI: 0000 0004 4882 6178  LCCN: n2011206741  VIAF: 315945368   WorldCat (עם VIAF): 315945368
התרבות העתליתית

מערת הנחל, שם הוגדרה לראשונה התרבות העתליתית
הַתַּרבות העתליתית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בסופה של התקופה הפלאוליתית העליונה. אתרים ארכאולוגיים רבים בהם התרבות מופיעה טרם תוארכו בשיטת פחמן-14 או שיטות אחרות, אך תיארוך ממערת מנות מציע שזמן קיום התרבות היה כ-35,000 - 33,000 שנים לפני זמננו.
התרבות העתליתית הוגדרה לראשונה בשנות השלושים על ידי הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד בחפירת מערת הנחל שבנחל מערות בכרמל, סמוך לעתלית, ומכאן שמה. גארוד הבחינה שבשכבה העליונה ביותר מהתקופה הפלאוליתית העליונה בתוך המערה, שכבה C, נמצאו כלי צור שונים במקצת יחסית לשכבות התרבות האוריניאקית שמתחתיה. שכבה C מאופיינת בנתזים רבים ולהבים מעטים, ובכלים מסוג נקר (כלי צור בעל קצה רחב וחד, דמוי קצה של אזמל. באנגלית burin) על קטימה. עקב השוני בכלי הצור הגדירה גארוד את שכבה C כתרבות חדשה – העתליתית. מעל שכבה זאת נמצאת השכבה העבה של התרבות הנאטופית. מאספים של כלי צור דומים התגלו גם בטרסת אל-ח'יאם במדבר יהודה, בנחל אורן בכרמל, באתר נחל עין גב I לחוף הכנרת ובאתר קסר עקיל בלבנון.
קבורת אדם המשויכת לתרבות העתליתית התגלתה באתר נחל עין גב I, וכן עצמות של בעלי חיים, בעיקר צבי ארץ-ישראלי, אייל אציל, שור הבר ויחמור פרסי. יוצרי התרבות העתליתית היו בני מיננו האדם הנבון (הומו ספיינס), ומודרניים אנטומית - טיפוס האדם היחיד שידוע שיישב את הלבנט בתקופה הפלאוליתית העליונה.
בשנת 2024 בחינה מחודשת של ממצאי הצור שנחפרו במערת מנות שבגליל העליון, הציעה כי גם באתר זה קיימת הופעה של התרבות העתליתית. בדיקות תיארוך מדויקות, שבוצעו על ידי חוקרים ממכון ויצמן ונערכו תוך כדי חפירת המערה, הצליחו להצביע על תיארוך ראשוני של התרבות באמצעים אמינים ומודרניים. טיב ואופן היישוב במערה עדיין נמצא תחת מחקר.
המידע על התרבות העתליתית עדיין מועט כיום. לא ידוע משך קיומה המדויק וקיים מידע מועט על דגם היישוב, הכלכלה והיחסים בין נושאיה לנושאי תרבויות אחרות מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 102.
הערות שוליים

↑  Shemer, M., Barzilai, O., Boaretto, E., Hershkovitz, I., Lavi, R., Edeltin, L., & Marder, O. (2024). Intra-site variability–Analysis, characterization, and cultural affiliation of the Upper Paleolithic sequence of Manot Cave (western Galilee, Israel). Archaeological Research in Asia, 37, 100501.
↑  Garrod, D.A.E., Bate, D.M.A. (1937). The Stone Age of Mount Carmel. Vol. I. Excavations at the Wadi Mughara. Oxford: Clarendon Press.
↑  Gilead, I. (1991). The upper Paleolithic period in the Levant. Journal of World Prehistory, 5(2), 105-154.
↑  Belfer-Cohen, A., A. Davidzon, A. N. Goring-Morris, D. Lieberman and M. Spears (2004). Nahal Ein Gev I: A Late Upper Palaeolithic Site by the Sea of Galilee, Israel. Paleorient 30/1:25-46

וראו שם איורים של כלי הצור האופייניים לתרבות העתליתית
| תרבויות פלאוליתיות ואפיפלאוליתיות בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התחתונה | התרבות האולדובאית (2,600,000–1,000,000) • התרבות האשלית (1,750,000–400,000) • התרבות האשלו־יברודית (400,000–220,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התיכונה | התרבות המוסטרית (250,000–49,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה | התרבות האחמרית (45,000–25,000) • התרבות האוריניאקית (37,000–33,000) • התרבות העתליתית (35,000–33,000) • התרבות המשראקית (23,500–19,000) |  |
| תרבויות התקופה האפיפלאוליתית | התרבות הכבארית (24,000–18,000) • התרבות הכבארית הגאומטרית (18,000–15,000) • התרבות הנאטופית (15,000–11,700) • התרבות המושאבית (17,500–15,000) • התרבות הרמונית (17,500–11,700)  • התרבות החריפאית (12,800–11,700) |  |
וידויים של מוח מסוכן

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ורג' קלוני 
 הופק בידי:  אנדרו לזאר 
 תסריט:  צ'ארלי קאופמן 
 עריכה:  סטפן מיריון 
 שחקנים ראשיים:  סם רוקוול David Julian Hirsh J. Todd Anderson קריסטה אלן בראד פיט קרלוס קרסקו ריצ'רד קינד אמיליו ריוורה אריק ג'נגמן Isabelle Blais Claire Brosseau פרד סבג' קונארד פלה Anna Silk Jennifer Hall ‏ ג'יימס אורבניאק דניאל זאקפה מאט דיימון ג'ורג' קלוני מגי ג'ילנהול רוטגר האוור דרו ברימור ג'וליה רוברטס מייקל אנסיין רוברט ג'ון בורק מייקל סרה ג'רי ויינטראוב קריסטין וילסון דיק קלארק ראשל לפבר Chuck Barris ויקי קאר 
 מוזיקה:  אלכס וורמן 
 צילום:  ניוטון תומאס סיגל 
 מדינה:  גרמניה, קנדה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Section Eight Productions 
 חברה מפיצה:  מירמקס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 בדצמבר 2002 
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ספרדית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט דרמה, סרט מתח, סרט קומדיה, סרט ריגול, דרמה קומית, סרט בלשי, סרט ביוגרפי, סרט שמבוסס על ספרים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   confessionsofadangerousmind
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
וידויים של מוח מסוכן (באנגלית: Confessions of a Dangerous Mind) הוא סרט ריגול-ביוגרפי אמריקאי משנת 2002, בבימויו של ג'ורג' קלוני ובהפקת סטיבן סודרברג. הסרט מבוסס על האוטוביוגרפיה השנויה במחלוקת של צ'אק באריס (אנ'), מפיק טלוויזיה אמריקאי שיצר את תוכניות הריאליטי הראשונות כמו "The Gong Show". באריס טען בספרו כי במקביל לעבודתו בטלוויזיה, הוא היה סוכן חשאי ב-CIA והתנקש בעשרות אנשים עבור הממשל האמריקאי. הסרט משלב בין סיפורו של באריס בעולם הבידור לבין טענותיו לגבי הקריירה שלו כמתנקש. בעוד שבריס לאורך חייו סירב בדרך כלל לומר אם הטענה נכונה או לא.
הסרט עבר תהליך פיתוח ארוך. סרטי קולומביה שקלו להפיק עיבוד קולנועי לסרט בסוף שנות ה-80, כאשר הבמאי ג'ים מקברייד תוכנן לביים. זכויות הסרט נרכשו בשנת 1997 על ידי המפיק אנדרו לזר, שהעסיק את קאופמן לכתוב את התסריט. הפרויקט משך במהירות שרשרת של במאים ושחקנים מפורסמים, בהם דייוויד פינצ'ר, בריאן דה פלמה ובריאן סינגר, וכן שחקנים כמו מייק מאיירס, בן סטילר וג'וני דפ. כאשר קלוני נשכר לביים, הוא הזמין את באריס לשמש כיועץ בפרויקט על מנת להוסיף אותנטיות נוספת. בעקבות זאת נעשו שכתובים נוספים (לא קרדיטיים) של התסריט, שעליהם קאופמן הביע אי שביעות רצון, כולל הסרת קו עלילה הנוגע להתמכרות לסמים. קלוני גם תמך בליהוקו של רוקוול, שהיה אז שחקן פחות מוכר. כדי לעמוד בתקציב של 30 מיליון דולר, קלוני שכנע את דרו בארימור וג'וליה רוברטס להוריד את שכרן.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים, אך הביצועים היו גרועים בקופות. רוקוול, במיוחד, זכה לשבחים על משחקו וזכה בפרס דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין 2003.
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר סיפור חייו של צ'אק באריס (סם רוקוול), מפיק טלוויזיה מצליח שהמציא תוכניות ריאליטי פופולריות בשנות ה-60 וה-70, כולל "The Dating Game" ו-"The Gong Show". במקביל לקריירת הבידור שלו, באריס טוען שהוא פועל כמתנקש חשאי של ה-CIA. הסרט מציג את הקונפליקט הפנימי של באריס, שנאבק לשמור על חייו הכפולים, תוך ניסיון להבין מהי האמת ומה הדמיון בתוך סיפור חייו.
צוות השחקנים הראשי

סם רוקוול בתפקיד צ'אק באריס - מפיק טלוויזיה שמתיימר להיות סוכן CIA.
ג'ורג' קלוני בתפקיד ג'ים בירד - סוכן CIA שמגייס את באריס.
ג'וליה רוברטס בתפקיד פטריסיה ווטסון - סוכנת CIA מתנקשת.
דרו ברימור בתפקיד פני פקסטון - חברתו של צ'אק באריס.
מגי ג'ילנהול בתפקיד דבי - דמות משנית שמופיעה בתחילת הסרט.
מאט דיימון בתפקיד הופעת אורח בתור משתתף ב"The Dating Game".
בראד פיט בתפקיד הופעת אורח, גם הוא כמשתתף בתוכנית "The Dating Game".
מייקל סרה בתפקיד צ'אק באריס הצעיר.
ג'יימס אורבאניאק בתפקיד סימור - סוכן טלוויזיה.
דניאל זאקפה בתפקיד ליאו - דמות משנית בעולם התקשורת.
רוטגר האוור בתפקיד קילריק - מתנקש שפועל יחד עם באריס.
ביקורות

הסרט "וידויים של מוח מסוכן" קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות מהמבקרים, כאשר ההופעה של סם רוקוול בתפקיד הראשי זכתה לשבחים רבים, וגם הבימוי של ג'ורג' קלוני קיבל הערכה חיובית על סגנון ייחודי והבחירה לשלב בין אלמנטים קומיים ודרמטיים. הסרט מציג עימות פנימי מעניין ועוסק בשאלות של זהות ואמת, אך חלק מהמבקרים ציינו שהעלילה מורכבת מדי וקשה לעקוב אחריה. הסרט קיבל ציון של 79% באתר Rotten Tomatoes וציון של 67 מתוך 100 באתר Metacritic.
הערות שוליים

↑  Stein, Joel (January 13, 2003). "Lying to Tell the Truth" (אורכב 11.11.2020 בארכיון Wayback Machine). Time. Accessed September 2, 2008.
↑  "Chuck Barris on "Confessions of a Dangerous Mind" - EMMYTVLEGENDS.ORG". Television. Accessed September 28, 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810575576905606  BNE: XX5183852
הרמן מילר (קצין אס אס)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1909 אסן 
 פטירה:  17 במרץ 1988 (בגיל 79) ארנסברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
הרמן מילר (בגרמנית: Hermann Müller‏; 30 בינואר 1909 - 17 במרץ 1988), היה קצין אס אס בדרגת שטורמבאנפיהרר ופושע מלחמה נאצי מורשע. הוא שימש כמפקד יחידת ה-אס דה בעיר בוכום בגרמניה בשנים 1941-1937. היה מפקד תחנת משטרת הביטחון בעיר טרנופול בגליציה המזרחית בפולין (כיום באוקראינה) מאוקטובר 1941 ועד מאי 1943 במהלך מלחמת העולם השנייה. אחראי להתעללות, רצח וגירוש לגטאות ומחנות עבודות כפייה של יהודים. לפי הערכה במשפטו הוא ועובדיו אחראים לגירוש עשרות אלפי יהודים למחנות השמדה.
לפני מלחמת העולם השנייה

מילר נולד למשפחה בת שמונה ילדים לאב שהיה איש עסקים. הם גרו בעיר אסן (Essen) בגרמניה. הוא למד בבית ספר יסודי ולאחר מכן ביצע התמחות מסחרית אותה סיים בשנת 1926. הוא הצטרף לאס אה בשנת 1926 ולאחר מכן כחבר המפלגה הנאצית בשנת 1927. הוא פוטר מעבודתו כפקיד בשנת 1928 ועבר בין עבודות שונות עד אשר החל לעבוד במשרה מלאה במפלגה הנאצית לאחר עליית היטלר לשלטון. הוא רצה לעבור ל-ס"ס כי ראה בו ארגון יוקרתי ואיכותי יותר ובשנת 1931 הצליח בכך וקיבל תפקיד כמפקד יחידת ס"ס בעיר מגוריו אסן. לאחר התקדמות בדרגות כקצין הוא קיבל תפקידים בכירים יותר והועבר לעיר הומבורג. בשנת 1935 הוא עלה שוב בדרגה והועבר לברלין לעבודה בארגון העבודה של המפלגה הנאצית שנקרא חזית העבודה הגרמנית (Deutsche Arbeitsfront). בתפקיד זה הוא צבר ניסיון מסוים באיסוף מודיעיני. בשנת 1937 הוא מונה למפקד יחידת ה-אס דה בעיר בוכום. הוא נחשב בעיני המפלגה הנאצית לקצין הפועל לפי עקרונות הנאציזם ומוכן תמיד לכל משימה. קיבל מספר מדליות על פעילותו בארגונים הנאצים. מילר הורשע בשנת 1928 וב-1931, לפני עליית הנאצים לשלטון, בשלוש עבירות הקשורות לאלימות והפרת סדר שבוצעו כנראה במסגרת חברותו בתנועה הנאצית.
מלחמת העולם השנייה

בעת היותו במשטרת הביטחון בבוכום ביוני 1941 הוא התפרץ בניגוד לנהלים, ועל דעתו, לביתה של אזרחית גרמניה והרס רכוש שלה. בעלה של הגרמניה, שהיה קצין בכיר בחיל הים הנאצי פנה בתלונה לרשויות הביטחון על התנהגותו של מילר. פעולתו נחשבה למעשה מביך מבחינת ה-ס"ס והוא קיבל נזיפה חמורה. באוקטובר 1941 הוא הועבר למרחב לבוב והחליף קצין ס"ס בשם אדמונד שונה (
Edmund Schöne) בפיקוד על תחנת השטח של משטרת הביטחון בטרנופול. בעת השירות בטרנופול הוגשו נגדו תלונות בנוגע ליכולותיו כמפקד והתנהגותו כלפי פקודיו. במהלך היותו מפקד תחנת השטח בטרנופול בגליציה הוא חי עם אישה גרמניה נשואה שבעלה שירת בחזית באותה עת. לפי ראש ה-ס"ס, היינריך הימלר, קשר מסוג זה נחשב להתנהגות לקויה. לכן כאשר הוגשה תלונה נגד מילר בנוגע לכך הדבר השפיע כנראה על הקריירה שלו. הוא קיבל נזיפות על תפקודו כמפקד והושתתו עליו מספר מגבלות אך הממונים עליו נטו לעיתים לטובתו עקב היותו נאצי נאמן, קיצוני ובעל ותק. הממונים עליו במטה משטרת הביטחון ביטלו את ההגבלות בשנת 1943. גורמים בממשל האזרחי הנאצי באזור פעלו כנגדו כנראה עקב תפיסתו בחוג זה כנאצי קיצוני מדי ומסוכן. במאי 1943 החליף אותו בפיקוד בטרנופול קצין ס"ס בשם וילהלם קרוגר (Wilhelm Krüger) והוא עבר לפקד על יחידת ה-אס דה בעיר ליבק בצפון גרמניה עד כמעט סיום המלחמה. הוא נעלם מספר שבועות לפני סיום המלחמה מיחידתו. לפי תיקו האישי הוא נחשב לקצין חסר טקט, עקשן, אנטישמי ושחצן הנוטה להתנהגות חשאית.
פשעי מלחמה > אחריות לפשעי מלחמה המוניים

מילר אחראי כראש תחנת משטרת הביטחון במחוז טורנופול לרצח המוני, התעללות וגירוש של הקהילות היהודיות ביישובים ובאתרים בבז'זיני, טרנופול, רוהאטין, מיקולינצה, פידבולוצ'יסק, פודהייצה, סקאלאט, ייז'יירנה, טרבובליה, זברז', זבורוב, Petrykow, Plebanówka. הוא פעל במקבץ יישובים נוסף במחוז לבוב דוגמת אולסקו ו-זלוטשוב.
בנוסף הוא היה אחראי לפשעים שונים נגד יהודים במחנות עבודות כפייה: Borki Wielkie ,Tarnopol-Zagrobela ,Gaje Wielki, Stupki ,HS ZAL Kamionki ,HS ZAL Jaktorow וב- Romanowe-Siolo. חלק ממחנות עבודות הכפייה שימשו לצורך בניית כביש מספר 4 שחיבר בין העיר לבוב לטרנופול. לפי הערכות בעת משפטו יחידתו אחראית לגירוש כ-40,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ. לפי הרשעתו בבית המשפט הוא נחשב אישית כמסייע ואחראי למותם של לפחות כ־18,800 יהודים.
פשעי מלחמה > עדויות לרצח יהודים במו ידיו

למרות קשיים למצוא עדים חיים וראיות, הוא עצמו הורשע, לפי ראיות שהתביעה הצליחה למצוא בתקופת מעצרו, ברצח לפחות 8 יהודים במו ידיו. מילר נהג להשתתף במבצעי רצח של יחידתו. כאשר יחידתו ביצעה התקפות כנגד יהודים בגטאות שתחת אחריותו, מילר נהג להסתובב עם מצלמה. הוא ביקש שיהודים נכים או חולים יובאו אליו ואז היה מושיבם על כיסא, נעמד מאחוריהם ויורה בהם למוות. לאחר מכן הוא היה מצלם את המת. כשסיים לצלם הוא נהג לדחוף את הגופה לרצפה במעין טקס קבוע. התמונות שימשו אותו להתפארות לפני מכרים וחברים לעבודה שביקרו בתחנת טרנופול. עדויות של ניצולים תיארו רצח יהודים נוספים בגטאות ובמקומות אחרים על ידו. לדוגמה מילר ויחידתו השתלטו על אחוזת Gaje-Wielki ליד טרנופול כדי שתשמש להם ולמקורביהם כמקום בידור ומנוחה. הם השתמשו בכפייה ביהודים מגטו טרנופול לצורך תחזוק המקום. באחת מהפעמים הוא ראה באחוזה יהודי זקן יושב לנוח. הוא ירה בו למוות במקום. בפעם אחרת בעודו נוסע במכונית עם המאהבת שלו לאחוזה הוא ראה צעירה יהודיה בשם אדה סומר מתעכבת בצעידה עם קבוצת העבודה שלה בחזרה לגטו. כשראתה אותו מגיע היא ניסתה לרוץ חזרה לקבוצה אך הוא שלף את אקדחו וירה בה למוות כאשר עבר לידה. במקרה נוסף הוא נהג באופנוע בגטו טרנופול והפתיע קבוצת יהודים שניסו להימלט כשראו אותו. הוא עצר, שלף את אקדחו, וירה למוות בילד בן 14 ולאחר מכן המשיך באדישות לנסוע.
לאחר המלחמה

מילר נעלם מיחידתו מספר שבועות לפני סיום המלחמה וזייף מסמכי זהות שהציגו אותו בשם קוך (Koch). הוא הסתתר תחת זהות בדויה עד תפיסתו על ידי השלטונות בגרמניה ביוני 1961. הוא עבד במשך מספר שנים כפועל פשוט על מנת לא להתבלט. הוא עבר לעיר אספלקמפ בגרמניה שם התחתן בשנית בפברואר 1950. הוא הקים עם אשתו חנות מכולת שנרשמה על שמה על מנת להסתיר את מעורבותו.
לאחר המלחמה > משפט וכליאה

לאחר תפיסתו נעצר עד שנתקבל גזר הדין במשפטו והוא נכלא ב-15.7.1966. במשפטו הוא הורשע ברצח של יהודים במקומות שונים בגליציה המזרחית ובעיקר במחוז טרנופול ונגזר עליו מאסר עולם. המשפט התקיים בעיר שטוטגרט בגרמניה ובמסגרתו נשפטו מספר עובדים של תחנת משטרת הביטחון בטרנופול שפעלו יחד עם מילר ונתפסו לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה > חיים אישיים

הוא התחתן בשנת 1935 והתגרש בשנת 1941 ומנישואים אלו נולדו שתי בנות. בפברואר 1950 הוא התחתן בשנית ונולד לו בן. הוא השתמש בנישואים אלו ובאשתו ככיסוי להסתרת זהותו על ידי שימוש בשמה לצורך עסקים והתנהלות מול השלטונות.