עדלי סטיבנסון
בחירות 1952

בתחילת 1952, בעוד סטיבנסון עדיין מושל אילינוי, החליט הנשיא הארי טרומן שהוא לא יתמודד פעם שנייה לכהונה נוספת, על אף שהתיקון ה-22 לחוקת ארצות הברית לא היה תקף לגביו. במקום זאת, נפגש טרומן עם סטיבנסון בוושינגטון הבירה והציע לו להתמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית; טרומן הבטיח לו את תמיכתו אם יעשה כך. סטיבנסון היסס תחילה, בטענה שרצה לרוץ לעוד כהונה בתור מושל וסירב לעשות משהו למען היבחרותו. עם זאת, כמה מחבריו וממקורביו (ביניהם ג'ורג' בול) החלו לארגן בחשאי תנועה בשם "לגייס את סטיבנסון" שתקדם אותו כמועמד המפלגה הדמוקרטית; הם המשיכו בפעילותם גם כאשר סטיבנסון (בפומבי ובפרט) ביקש מהם להפסיק. כאשר סטיבנסון המשיך להצהיר כי הוא לא יהיה המועמד הדמוקרטי, הנשיא טרומן והנהגת המפלגה הדמוקרטית חיפשו מועמדים פוטנציאליים אחרים. עם זאת, לכל אחד מהמתמודדים העיקריים האחרים הייתה חולשה גדולה. הסנאטור אסטס קאפובר מטנסי זכה ברוב הבחירות המקדימות לנשיאות ונכנס לוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1952 עם המספר הגדול ביותר של צירים, אך הוא לא היה אהוד אצל הנשיא טרומן ודמוקרטים בולטים אחרים. בשנת 1950 כיהן קאפובר בראש ועדת הסנאט, אשר פיקחה על חקירות נגד הפשע המאורגן ב-1951 והיה ידוע בתור לוחם נגד שחיתות. בדיונים פנימיים נחשפו קשרים בין ארגוני הפשע המאורגנים לבין ארגונים פוליטיים דמוקרטיים גדולים, שהובילו את טרומן ומנהיגים דמוקרטיים אחרים להתנגד להצעת מועמדותו של קאפובר למועמדות הדמוקרטית. טרומן פנה אל סגנו, אלבן ברקלי, אבל בגיל 74 ברקלי העדיף שלא להתמודד למשרה הרמה. הדיפלומט אוורל הרימן לא היה מנוסה בפוליטיקה והסנאטור ריצ'רד ראסל מג'ורג'יה תמך בהפרדה גזעית והתנגד לזכויות האזרח. בסופו של דבר נשאר סטיבנסון המועמד הכי דומיננטי למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ב-1952, ובכך קיבל סטיבנסון את הצעות מקורביו והחליט להתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
לאחר שהחליט להיענות לקריאות מקורביו ולהתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, נשא סטיבנסון נאום בפני הוועידה הדמוקרטית. נאום זה החליש את הטענות והמחאות כי הוא אינו מועמד ראוי לנשיאות ארצות הברית. בנאומו לעג לוועידה הרפובליקנית שנערכה באותו המקום שבועיים קודם לכן. הוא תיאר את הישגי ממשלי רוזוולט וטרומן, וטען שהרפובליקנים סוברים שעשרים השנים האחרונות היו כישלון גדול. הוא טען שבמשך שבוע שלם טענו הרפובליקנים שעשרים השנים האחרונות היו מלאות בשחיתות, חוסר יעילות, בזבזנות וסוציאליזם. סטיבנסון טען שלאחר הנאומים הרפובליקניים הוא הופתע שהדואר מגיע בזמן. הוא טען שהרפובליקנים קודם נלחמים אחד בשני ואז תוקפים את הדמוקרטים.
בעקבות נאום זה, הודיע סטיבנסון רשמית כי הוא יתמודד על המועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. סטיבנסון שאל את הנשיא טרומן האם "הוא יהיה נבוך" אם יודיע רשמית על מועמדותו למשרה. טרומן אמר לסטיבנסון "אני מנסה מאז ינואר שתתמודד למועמדות הדמוקרטית, למה זה צריך להביך אותי?". כיוון שהוועידה התרחשה במדינה שלו, התבקש סטיבנסון לברך את הצירים. אחרי שנפגש עם המשלחת מאילינוי, השתכנע סטיבנסון לרוץ לנשיאות. הסנאטור קאפובר הוביל בסיבוב הראשון, אולם לא השיג מספיק צירים כדי לנצח. סטיבנסון צבר כוח ובסיבוב השלישי ניצח. הוא נחשב למועמד מקובל על כולם - מתון בנושאי זכויות האזרח ועדיין אהוד בקרב הפועלים והעירוניים. לאחר שניצח בבחירות על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, סטיבנסון בחר את ג'ון ספרקמן להיות עמיתו למרוץ.
סטיבנסון קיבל את המועמדות הדמוקרטית בנאום מצוין, בו טען שמול המפלגה הדמוקרטית ניצבים חסידי החומרנות, השנאה והאכזריות. הוא טען שיש לדבר בהיגיון אל האזרחים, להסביר להם שיש להתאמץ למען העתיד הטוב ולהכריע הכרעה נבונה.
למרות נאומיו המסוגננים והרהוטים של סטיבנסון, שהרשימו עיתונאים, אקדמאים ופרשנים פוליטיים, צחקו הרפובליקנים והדמוקרטים ממעמד הפועלים על סגנונו. רבים כינו אותו "ראש ביצה" בגלל הקרחת שלו ותחושת האינטלקטואליות שהפיץ, ותהו האם הוא מסוגל למשוך את הפועלים. סטיבנסון עצמו לעג לטענות והצהיר בכמה מקרים "ראשי הביצה של העולם, התאחדו! אין לכם מה להפסיד זולת חלמוניכם!". סטיבנסון ביקר בנאומיו את ג'וזף מקארתי ואת ציד הקומוניסטים שלו, בטענה שהפטריוטיות שלו היא "בושה", ולעג לרפובליקנים הימניים שצדו קומוניסטים במחלקות איכות הסביבה אולם סירבו לסייע למי שנאבק בקומוניזם באסיה ובאירופה. הסנאטור מקארתי טען שהיה רוצה לקחת אלה ולעשות מסטיבנסון "אמריקני טוב".
צעירים רבים התלהבו ממועמדותו של סטיבנסון ומסגנונו, והחלו לעבוד עבורו. במהלך מסע הבחירות צולם חור בנעלו של סטיבנסון, והפך לסמל לעממיותו.
סטיבנסון לא השתמש בטלוויזיה כמו יריבו הרפובליקני, גיבור המלחמה דווייט אייזנהאואר, ולא הצליח להמריץ את קואליציית הניו דיל לניצחון אחרון. ביום הבחירות, ניצח אייזנהאואר באופן החלטי, כשהוא גורף 55% מהקולות וזוכה ב-39 מ-48 מדינות. סטיבנסון זכה ב-89 אלקטורים וב-27,375,090 קולות, כולם מהדרום.
בעקבות תבוסתו, יצא סטיבנסון ב-1953 לסיור עולמי מפורסם ברחבי אסיה, המזרח התיכון ואירופה וביקר גם בישראל ונפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון ונשיא המדינה יצחק בן-צבי. את מסעותיו למקומות הנ"ל הוא תיאר במגזין "לוק". מעמדו הפוליטי כמנהיג המפלגה הדמוקרטית בבחירות נתן לו גישה למנהיגים זרים רבים ולכבוד.
הוא נבחר להיות עמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1953. בבחירות אמצע הכהונה של 1954, נאם לטובת מועמדים דמוקרטים לקונגרס ולתפקידי מושלות ברחבי המדינה. הזכייה של הדמוקרטים ברוב בשני בתי הקונגרס והשגת עוד תשעת תפקידי מושלים איחדו את המפלגה מאחוריו וחיזקו את מעמדו.