stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבי שמעון בן אלעזר

| --- | --- |
קברו העממי של רבי שמעון בן אלעזר בסג'ור
קברו העממי של רבי שמעון בן אלעזר בסג'ור
 לידה:  המאה ה־2 הגליל, ישראל 
 מקום קבורה:  טבריה 
 תקופת הפעילות:  תנא בדור החמישי
 רבותיו:  רבי מאיר ורבי שמעון בר יוחאי
 בני דורו:  רבי יהודה הנשיא
 
רבי שמעון בן אלעזר היה תנא מהדור החמישי, מתלמידיו של רבי מאיר. מוזכר במשנה פעמים מעטות, אולם בתוספתא ובברייתות שמובאות בתלמוד נזכר שמו פעמים רבות. במקורות רבים מסר בברייתא גרסה שונה למחלוקות המוזכרות במשנה.
יש אומרים שהיה בנו של רבי אלעזר בן שמוע, ובכך יוצא שהיה נמנה ככהן (כאביו). אבל בשום מקום לא הביא רבי שמעון בן אלעזר מימרא כלשהי מרבי אלעזר בן שמוע, הגם שרבי אלעזר בן שמוע האריך ימים והיה רבו של רבי יהודה הנשיא, חברו של רבי שמעון בן אלעזר. ועוד: לפי זה היה ראוי שייקרא "רבי שמעון ברבי אלעזר". לפיכך הדעה המקובלת שלא היה בנו של רבי אלעזר בן שמוע, ויש ששיערו שהיה בנו של רבי אלעזר בן יהודה איש ברתותא.
הרמב"ם במנותו את סדר דורות התנאים, הופך את הסדר, ומונה את רבי שמעון בן אלעזר בדורו של רבי עקיבא, ואילו את רבי מאיר בדור שאחריו. הריטב"א אומר שהיו שני תנאים בשם רבי שמעון בן אלעזר אחד בדור שלפני רבי מאיר והשני בדור שאחריו, ובכך מתיר את הקושי שבדברי הרמב"ם.
קברו העממי של רבי שמעון בן אלעזר מצוין כיום בשני מקומות. האחד בכפר סג'ור ליד קברי רבי שמעון שזורי ורבי ישמעאל כהן גדול, והאחר לצד רבי מאיר בעל הנס ותלמידו סומכוס בטבריה.
תורתו

בכתבי הגאונים מובא ש"כל מקום שאמר רבי שמעון בן אלעזר בלא מחלוקת – הלכה כמותו".
לימד כלל חשוב בלימוד המקרא, על פיו במקום שישנן נקודות על האותיות, אם הכתב ללא נקודות מרובה מהנקוד, יש לדרוש את הכתב; ואם הנקוד מרובה מן הכתב, יש לדרוש את הניקוד.
אימרה ידועה שלו המופיעה בתלמוד: "רבי שמעון בן אלעזר אומר: יצר תינוק ואשה תהא שמאל דוחה וימין מקרבת".
באבות דרבי נתן מסופר על רבי שמעון בן אלעזר שפגש אדם מכוער ביותר (לפי אחת הגרסאות, היה זה אליהו הנביא שהתחפש לייצור מכוער על מנת לנסותו ולבחון את התנהגותו). ודיבר אליו בגסות ”ריקה, כמה מכוער אותו האיש, שמא כל בני עירך מכוערין כמותך?”. האיש שנפגע סירב לסלוח לו, אך נעתר לו לבסוף לאור הפצרתם של אנשי עירו של רבי שמעון. בעקבות המאורע נכנס רבי שמעון לבית מדרשו ודרש "לעולם יהיה אדם רך כקנה ולא יהא קשה כארז".
אלפי קון

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1957 (בן 67) מיאמי ביץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  בלמונט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת שיקגו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Punished by Rewards 
 פרסים והוקרה:  פרס אורוול (2000) 
 www.alfiekohn.org
 
אלפי קון (נולד ב-15 באוקטובר 1957) הוא סופר ומרצה בנושאי חינוך, הורות, ומדעי החברה. הוא נחשב דמות מובילה בחינוך הפרוגרסיבי, והוא נוהג לבקר גישות מסורתיות לגבי הורות, חינוך, ניהול, והחברה בכללותה, כאשר הוא מבסס את טיעוניו על מחקרים מדעיים שנערכו במדעי החברה ובפסיכולוגיה. קון כתב ספרים רבים, ביניהם שני ספרים שתורגמו לעברית.
הביקורת של קון כלפי תאוריות ושיטות מקובלות, הפכה אותו לדמות שנויה במחלוקת, במיוחד בקרב ביהביוריסטים, שמרנים, ואלו התומכים בשיטות שהוא נוהג לבקר, כגון תחרותיות, תוכניות המבוססות על חיזוקים חיוביים ועונשים, משמעת מסורתית, מבחנים תקניים, ציונים, שיעורי בית, ושיטות החינוך הרגילות בבתי הספר.
ביוגרפיה

קון נולד וגדל במיאמי, פלורידה. יש לו תואר ראשון בחינוך מאוניברסיטת בראון ותואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת שיקגו, ובעברו הוא היה מורה בבתי ספר תיכוניים ובמכללות במסצ'וסטס ופנסילבניה. כיום הוא גר בבוסטון, יחד עם אשתו ושני ילדיו. הוא חוקר באופן עצמאי ואינו קשור רשמית לאף מוסד אקדמאי.
עמדותיו > חינוך

תפיסתו החינוכית של קון נחשבת פרוגרסיבית, והוא הושפע רבות מג'ון דיואי וז'אן פיאז'ה. מגזין Time תיאור אותו כ"מבקר הרהוט ביותר של ההתמכרות של החינוך למבחנים וציונים". הוא מאמין בקונסטרוקטיביזם חברתי, שרואה בתהליך הפקת הידע האנושי תהליך של יצירת או הבניית מציאות חדשה ולא שיקוף או גילוי של מציאות קיימת. הוא גורס שיש ללמד ידע "בהקשרו ולמען מטרה מסוימת". קון כתב גם שהלימוד צריך להיות מאורגן סביב "בעיות, פרויקטים ושאלות, במקום סביב רשימת עובדות, מיומנויות ודיסציפלינות מופרדות." בהתאם לאמונה זו, קון מאמין שלתלמידים צריכה להיות האפשרות לבטא את דעותיהם, ולהשפיע בצורה משמעותית על תוכנית הלימודים, מבנה הכיתה, צורת ההערכה, היחס לבעיות משמעת, ועוד.
קון ביקר בחריפות מספר היבטים של החינוך המסורתי שבא לידי ביטוי במערכת החינוך כיום. לדידו, מטרת ניהול הכיתה והיחס למשמעת ממוקדת בהפקת צייתנות מהתלמידים, במקום להיות ממוקדת ביצירת אכפתיות ויכולת לפתור בעיות בצורה אחראית. הוא גם גינה את אלו התומכים בשימוש במבחנים תקניים על מנת למדוד תוצאות, וטען שמבחנים אלו מנציחים את הפערים החברתיים, בכך שילדים עשירים יכולים להתכונן טוב יותר למבחנים אלו, על ידי שימוש במורים פרטיים.
קון גם ביקר את השימוש בשיעורי בית בבתי הספר, בהתבסס על מחקרים שהוכיחו שאין תועלת משיעורי בית, מבחינה אקדמית ומבחינות אחרות.
עמדותיו > הורות

בעוד שספרו משנת 2005, Unconditional Parenting (הורות ללא תנאים), היה ספרו הראשון שעסק בנושא ההורות וגידול ילדים, הוא הקדיש לנושא 2 פרקים כבר בשנת 1993, בספרו Punished By Rewards (נענשים על ידי פרסים). בספר זה הוא עוסק בצורך של הורים לקחת בחשבון ולזכור תמיד את מטרותיהם לטווח הארוך בגידול ילדיהם, כגון לעזור להם לגדול ולהיות בני אדם אחראים ואכפתיים, במקום לחתור למטרות מיידיות יותר, כגון צייתנות להורים. השאלה המרכזית, לטענתו, היא "מה ילדים צריכים - ואיך אנחנו עונים על צרכים אלו?".
בהתאם לכך, קון מקדם גישה לה הוא קורא "לעבוד עם", שהיא גישה העומדת בניגוד לגישה המבוססת על עונשים וחיזוקים חיוביים, ובאופן כללי יותר, התמקדות בהתנהגות ולא במניעים ובערכים שעומדים בבסיס ההתנהגות, לה הוא קורא "לעשות ל".
אחד המאמרים הפופולריים ביותר של קון נקרא "חמש סיבות למה כדאי להפסיק להגיד לילדים "כל הכבוד"". במאמר זה טוען קון ששבחים, כמו צורות אחרות של תמריצים חיצוניים, נוטים לחתור תחת המחויבות של הילדים לאותו הדבר שבגינו קיבלו שבח. הוא מביא כדוגמה מחקר שנערך באוניברסיטת טורונטו, בו התקבלה התוצאה שילדים צעירים שקיבלו שבחים לעיתים קרובות על מעשים נדיבים נטו להיות פחות נדיבים באופן יומיומי מאשר ילדים אחרים. מאוחר יותר, קון הרחיב את הביקורת וטען שחיזוק חיובי, כמו סוגים מסוימים של "תוצאות" עונשיות, מצטברים לצורה של "הורות על תנאי", בה האהבה הופכת להיות תלויה בריצוי או ציות להורה.
עמדותיו > ניהול

שני ספרים של קון, No Contest (ביטוי באנגלית שמשמעו הפסקת תחרות מסיבות שאינן בשליטת המשתתפים) משנת 1986, ו"נענשים על יד פרסים" משנת 1993, התייחסו לתחרותיות ו"ביהביוריזם פופולרי" במקומות עבודה, כמו גם במשפחות ובתי ספר. שני הספרים משכו תשומת לב רבה בחוגי עולם העסקים, במיוחד כאשר ויליאם אדוארדס דמינג, שנחשב לאבי "בשורת האיכות" בארגונים ומקומות עבודה, אימץ את העמדות המובאות בספרים אלו. דמינג אמר על קון: "אנחנו היינו בכלא עקב חינוך מוטעה. על ידי ההבנה ששיתוף פעולה הוא התשובה, ולא תחרות, אלפי קון פותח עולם חדש של חיים. אני אסיר-תודה לו בצורה עמוקה."
קון הרצה על ניהול בכנסים ומקומות עבודה רבים, בייחוד במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, ועבודתו נדונה רבות במגזינים חשובים רבים כגון ה-Harvard Business Review, ה-CFO Magazine, ועוד. באחד המאמרים הוא תואר כ"מבקר האמריקאי הנושך ביותר של רעיון הכסף כאמצעי הנעת עובדים".
לקריאה נוספת > ספרים מאת אלפי קון

No Contest: The Case Against Competition (Houghton MIfflin, 1986/1992)
You Know What They Say...: The Truth About Popular Beliefs (HarperCollins, 1990)
The Brighter Side of Human Nature: Altruism and Empathy in Everyday Life (Basic Books, 1990)
Punished by Rewards: The Trouble with Gold Stars, Incentive Plans, A's, Praise, and Other Bribes (Houghton Mifflin, 1993/1999)
Beyond Discipline: From Compliance to Community (Association for Supervision and Curriculum Development, 1996/2006)
What To Look For In A Classroom... And Other Essays (Jossey-Bass, 1998)
The Schools Our Children Deserve: Moving Beyond Traditional Classrooms and "Tougher Standards" (Houghton Mifflin, 1999)
The Case Against Standardized Testing: Raising the Scores, Ruining the Schools (Heinemann, 2000)
What Does It Mean To Be Well Educated? And More Essays on Standards, Grading, and Other Follies (Beacon Press, 2004)
Unconditional Parenting: Moving from Rewards and Punishments to Love and Reason (Atria Books, 2005) - על בסיס ספר זה יצא גם דיסק די.וי.די הכולל הרצאה המתמצתת את הנאמר בספר
The Homework Myth: Why Our Kids Get Too Much of a Bad Thing (Da Capo Books, 2006)
לקריאה נוספת > ספרים מאת אלפי קון > ספרים שתורגמו לעברית

מעבר למשמעת: מצייתנות לקהילתיות. ירושלים : מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, 2000
החינוך שילדינו ראויים לו. בני ברק : ספרית פועלים, תשס"ג 2002
לקריאה נוספת > מאמרים

קון כתב עשרות מאמרים למגזינים אקדמאיים ופופולריים.
הערות שוליים

↑  Progressive Education - מאמר מאת אלפי קון, אביב 2008
↑  Standardized Testing and Its Victims - מאמר מאת אלפי קון, 27 בספטמבר 2000
↑  "חמש סיבות למה כדאי להפסיק להגיד לילדים "כל הכבוד"" - המאמר בתרגום לעברית
↑  מגזין "פורצ'ן", 17 באוגוסט 1998.
↑  אוסף עם מרבית מאמריו של קון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263830805171  PLWABN: 9810700823905606  BIBSYS: 90602723  BNE: XX5275309  BnF: cb155677299 (data)  CANTIC: a11591444  CiNii: DA03689278  GND: 170437078  ISNI: 0000 0001 1062 6005  LCCN: n85353007  NDL: 00469733  NKC: utb2017942498  NLK: KAC200504288  NTA: 093409745  RERO: 02-A003465343  SNAC: w6mb65f1  SUDOC: 071458433  VIAF: 52007060   WorldCat (עם VIAF): 52007060
גרדת

| --- | --- |

קרדית הסקביאס
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  Sarcoptes scabiei 
 תסמינים:  פריחה, גירוד, חום 
 טיפול:  permethrin  (E)-crotamiton  piperonyl butoxide  איברמקטין  (E)-crotamiton  lindane  permethrin 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/1109204 
 DiseasesDB:  11841
 MeSH:  D012532
 MedlinePlus:  000830
 סיווגים
 ICD-10:  B86
 ICD-11:  1G04 
 
גרדת או סקביאס (Scabies) היא מחלת עור הנגרמת על ידי אקרית טפילית קטנה (אינה נראית בעין בלתי מזוינת) בשם Sarcoptes scabiei (אנ'), המתבטאת בגרד חריף.
המחלה שכיחה במיוחד אצל אנשים החיים בתנאי תברואה לקויה, אך מאחר שהיא מאוד מידבקת, גם אנשים ששומרים על היגיינה עלולים להידבק בה. מקומות טיפוסיים שבהם קיימות בעיות של הדבקה חוזרת ונשנית הם בתי אבות, בתי חולים ומחנות צבא. הצוות המטפל באנשים מבוגרים בבתי אבות, או בני משפחה של חולים, הם בעלי סיכוי גבוה להידבק במחלה.
גרדת יכולה לפגוע בכל אדם ובכל גיל.
הטפיל גורם המחלה

המחלה נגרמת על ידי Sarcoptes scabiei, קרדית החודרת לתוך העור ומטילה שם ביצים רבות. נוכחות הטפיל והביצים במחילות הדקות שהוא חופר בעור גורמת לגרד עז המתגבר בלילה. במקום החדירה לעור ניתן לראות קשריות אדומות קטנות הדומות לעקיצת יתוש. אורך הקרדית הבוגרת ממין נקבה הוא 0.3 עד 0.45 מילימטר ורוחבה 0.25 עד 0.35, ואילו הזכרים קטנים בכמחצית.
הטפילים הגורמים לגרדת מעדיפים לחדור לאזורי הקפלים בעור ולמקומות שבהם העור דק, לכן נגעי הגרדת מצויים בעיקר בין אצבעות הידיים, בקפלי המותניים, בשורשי כפות הידיים, בקפלי בתי השחי, סביב הפטמות ועל ראש איבר המין של הגבר.
אצל תינוקות ניתן לראות נגעים גם בעור הפנים ובכפות הידיים והרגליים. סימני החדירה של הטפילים אינם בולטים, ולכן עוברים בדרך כלל מספר שבועות עד שניתן לאבחן את הגרדת.
אוכלוסיית הקיפודים בישראל נגועה קשות בטפיל כתוצאה מהקשר בינם לחתולים. האכלת חתולים משוטטים גורמת לגידול באוכלוסיית הקיפודים. אלה, ניזונים ממזון שהותירו אחריהם חתולים, וכאשר חתולים מותירים בסביבות המזון את הטפיל שהם נושאים, נדבקים בו הקיפודים.
טיפול

הטיפול בגרדת חייב להיות קפדני ולכלול גם את בני המשפחה שאינם מתגרדים. בשלבים הראשונים להדבקה בגרדת אין עדיין תחושת גרד, ולכן בני המשפחה שנדבקו ואינם מתגרדים עלולים בכל זאת להיות חולים בהמשך ולהדביק חזרה את בני המשפחה שכבר קיבלו טיפול.
הטיפול כולל מריחת משחה (ובה גופרית או מינון נמוך של חומר קוטל חרקים) על הגוף כולו, מכף הרגל ועד הסנטר, וחזרה על הטיפול מדי כמה ימים, כדי לוודא שהטפילים הבוקעים מהביצים מומתים אף הם. כדי למנוע הדבקה מביצים שהתפזרו, יש לכבס את כלי המיטה במים בטמפרטורה גבוהה, עד כדי הרתחה.
ישנם דיווחים על טיפולים המתאפשרים בים המלח או בכל אזור שבו קיים בקרקע מצבור של גופרית. אם מושחים את הגוף כולו בבוץ גופריתי (הבוץ הקיים על חוף ים המלח) במשך שלושה ימים או יותר ניתן לטפל באופן אפקטיבי במחלה.
הערות שוליים

↑  גָּרֶדֶת במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ראו באתר במעבדה לזיהוי טפילים של החברה לבריאות הציבור באטלנטה
↑   משה גלעד, זה לא אסון טבע — זה אסון אנושי לחלוטין, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558471605171  BnF: cb12252709b (data)  LCCN: sh85117892 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סיסטרום

סיסטרום
סיסטרום (בלטינית: sistrum, ברבים: sistra) הוא כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה, הנקשר בעיקר לעיראק ומצרים הקדומות. הכלי בנוי מידית ומסגרת מתכת בצורת פרסה, עשויה נחושת או ארד, שרוחבה נע בין 30 ל-76 ס"מ. בשעה שמטלטלים את הכלי, טבעות או לולאות קטנות ממתכת דקה, שנמצאות על שלבי הרוחב הניידים שלו מפיקות צלילים שבין נקישה חרישית לצלצול רם. מקור השם הוא בפועל היווני "סיו" ( σείω), לטלטל, ו-"סייסטרון", (σεῖστρον), המטולטל. במצרית עתיקה נקרא הכלי "סֶחֶם" (sḫm) או "סֶשֶשֶת" (sššt). סחם הוא הסיסטרום הפשוט יותר, בצורת לולאה, ואילו סששט (מילה אונומטופאית) הוא הכלי המעוצב כ"נאוס" - מקדש.
הסיסטרום המצרי

הסיסטרום היה כלי מקודש במצרים העתיקה, שמקורו היה אולי בפולחן בסתת. הסיסטרום המצרי שימש במחולות וטקסים דתיים, בייחוד בפולחן האלה חתחור, בשל הדמיון בין צורת הפרסה של ידית הסיסטרום ומסגרתו לפנים ולקרניים של האלה-הפרה.
טילטול הסיסטרום והשקשוק בו שימש גם להסיט את הצפות הנילוס ולגרש את האל סת. איזיס, בתפקידה כאם ובוראת תוארה כמחזיקה דלי, המסמל את עליית הנילוס על גדותיו, בידה האחת וסיסטרום בידה השנייה לסמל את תפקידה כאלת המחול, השמחה, והחגיגות.
סיסטרה (רבים של סיסטרום) נמצאים עדיין בשימוש בטקסי התפילה בכנסיות הקופטיות והאתיופיות. לצד הנצחתו באמנות המצרית במחול וביטויי שמחה, מוזכר הסיסטרום גם בספרות המצרית העתיקה.
הסיסטרום המינואי

המינואים השתמשו גם הם בסיסטרום, ומספר רב של דוגמאות עשויות מן החומר המקומי נמצאו באי כרתים. חמישה מן הממצאים הללו מוצגים במוזיאון הארכאולוגי של אגיה ניקולאוס. סיסטרום מתואר גם על "כד הקוצר", מוצג אמנות קדומה שנמצא באתר אגיה טריאדה.
הסיסטרום כיום

הסיסטרום הושב לחיים לתקופת מה במוזיקה התזמורתית המערבית של המאה ה-19, והוא בולט בעיקר במערכה הראשון של האופרה "הטרויאנים" (1856-1858) של המלחין הצרפתי הקטור ברליוז. כימינו, מכל מקום, מחליף אותו מקבילו המודרני, הטמבורין. האפקט שהסיסטרום נועד ליצור במוזיקה - כשמנענעים אותו בתנועות קצרות, חדות וקצובות - הוא לעורר תנועה ופעילות. הטילטול הרתמי של הסיסטרום, כמוהו כטמבורין, נקשר באירועים דתיים או אקסטאטיים, אם בטלטול ושקשוק כרעשן מקודש בפולחן האתור של מצרים העתיקה ואם בצלצלי הטמבורין הנוקבים באבנגליזם המודרני, בשירים וריקודים של בני הרומה, על הבמה בקונצרט רוק או לצורך העצמת הטוטי בתזמורת סימפונית גדולה.
גלריה

סיסטרום מצרי שבור
סיסטרום מצרי
אוסף סיסטרה בלובר
מתוך מוזיאון וולטרס לאמנות, 380–250 BC
אישה יושבת עם סיסטרום על מטבע מתקופת אדריאנוס
איזיס בנוסח רומאי מחזיקה סיסטרום, גם היא מתקופת אדריאנוס
הערות שוליים

↑  מילון רנדום האוס, עמ' 1230 (בהוצאה האנגלית)isbn =0-394-43500-1
↑  הארט, ".op.cit", עמ' 65
↑  הארט, op.cit, עמ' 47
↑  בורוף, op.cit עמ' 9
↑  "חניכותו של אמנמופה אצל ליכטהיים, op.cit עמ' 149
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7852082-4  MusicBrainz: 760558ba-a02a-4692-9046-b819cf75836f 
נפרתרי, אשת רעמסס השני, מחזיקה סיסטרום
מישל מור

מישל מוּר (בערבית: ميشال المرّ; תעתיק מדויק: מישאל אלמר;‏ 29 בספטמבר 1932 – 31 בינואר 2021) היה פוליטיקאי ואיש עסקים לבנוני.
ביוגרפיה

מור נולד בבתע'רין שבהר הלבנון ב-29 בספטמבר 1932 למשפחה יוונית אורתודוקסית. הוא למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת סנט ג'וזף וסיים את לימודיו בשנת 1955.
הוא החל את הקריירה העסקית שלו בסיירה לאון שם ייסד חברת בנייה ממנה עשה את הונו. בשנת 1960 ניסה לראשונה להיבחר אל הפרלמנט הלבנוני בבחירות הכלליות מטעם המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, אך לא נחל הצלחה. מור ניסה בשנית בבחירות 1964 אך נכשל פעם נוספת. הוא נבחר לראשונה לפרלמנט הלבנוני בבחירות 1968 הפעם לאחר שרץ מטעם מפלגת הכּתאאֶבּ הלבנונית (הפלנגות הנוצריות) של פייר ג'ומאייל. בבחירות 1972 נכשל פעם נוספת להיבחר לפרלמנט. במהלך מלחמת האזרחים בלבנון בין השנים 1975 ל-1990 צידד בפלנגות הנוצריות וכן בכוחות הלבנוניים של בשיר ג'ומאייל. באמצע שנות ה-80 תמך במיוחד בגישתו הפרו-סורית של מנהיג הפלנגות, אלי חובייקה ולקח חלק פעיל במשא ומתן על ההסכם התלת-צדדי (אנ') שנחתם בדמשק בשנת 1985 על ידי מנהיגי שלושת המחנות הלוחמים במלחמת האזרחים, וליד ג'ונבלאט, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית שייצגה בעיקר את הדרוזים, נביה ברי, מנהיג אמל השיעית ואלי חובייקה מנהיג הפלנגות הנוצריות, כדי לשים קץ למלחמה על ידי הכנסת כוח שמירת שלום סורי שיפריד בין המחנות הלוחמים ובכך ישים קץ למלחמה ובנוסף יגביר את האחיזה והשליטה הסורית בלבנון.
לאחר חתימת הסכם טאיף וסיומה של מלחמת האזרחים נבחר מור לפרלמנט הלבנוני בבחירות 1992, 1996, 2000, 2005, 2009 ו-2018 ועד מותו כיהן כיו"ר המפלגה העצמאית "בלוק דו מטן" (Bloc du Metn). מור כיהן בתפקידים רבים בממשלות לבנון לדורותיהן, גם כעצמאי וגם מטעם רשימה. בתפקידו האחרון כיהן כשר הפנים וכשר לענייני הכפר.
מור נפטר ב-31 בינואר 2021.
חיים אישיים

מור נישא לסילביה אבוג'ודה בשנת 1957 ולהם שלושה ילדים: אליאס, שכיהן כשר ההגנה בממשלת לבנון, מירנא(ער'), היא ראש מועצת כפרי נפת אל-מתן בהר הלבנון, ולנא.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  OLJ, Michel Murr, veteran of Lebanese politics, died of Covid-19, L'Orient-Le Jour, ‏31 בינואר 2021 (בצרפתית)
פליקס נעים

פליקס נעים (נולד ב-9 במאי 1960) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
קריירה

בצעירותו, נעים שיחק בקבוצת הכדוריד מכבי קריית ביאליק ובנבחרת ישראל לנוער. כדורגל הוא החל לשחק בגיל 18, כחלוץ בקבוצת "הצעיר" חיפה ולאחר מכן שיחק במכבי נווה שאנן עם המאמן אלי גוטמן. אחרי שירותו הצבאי התגורר אצל אחיו בפריז ושיחק בקבוצת חובבנים בליגה החמישית בצרפת. עם חזרתו לארץ פנה נעים לאימון.
נעים החל את דרכו בקבוצת הנערים מ.כ. נווה יוסף חיפה אך בעונת 1997, אלי גוטמן שאימן אז את הפועל באר שבע, מינה אותו לסקאוט של המועדון, ונעים גילה בין היתר את ג'ובאני רוסו. נעים המשיך לעבוד עם גוטמן גם בעונות הבאות, בהפועל חיפה ובית"ר ירושלים, כשלבסוף נפרד נעים מגוטמן ופתח בקריירת אימון עצמאית.
נעים לא קיבל הצעות מהליגות הבכירות ועבר בין קבוצות מהליגות הנמוכות, עד שב-2013 קיבל הצעה מסתיו שחם, בעלי הפועל כפר סבא, לאמן את הקבוצה. נעים הדריך את הקבוצה כשזו עלתה שתי ליגות ברציפות בתוך בשלוש שנים עד לליגת העל. למרות חוסר הניסיון באימון בדרגים הגבוהים, נשאר נעים בתפקידו ובכך אימן לראשונה קבוצה בליגת העל. אולם בינואר 2016, מעט לאחר פתיחת הסיבוב השני בליגה וכשקבוצתו ממוקמת מתחת לקו האדום, פוטר נעים מאימון הקבוצה.
ב-29 בפברואר 2016 מונה למאמן הפועל פתח תקווה, וביוני באותה שנה פוטר לאחר שלא הצליח לעלות עם הקבוצה לליגת העל.
ב-13 באפריל 2017 חזר נעים למשרת המאמן בהפועל כפר סבא, אותה עזב בתום העונה.
ב-9 באוגוסט 2017 מונה נעים למאמן בני סכנין, וב-5 בינואר 2018 פוטר, לאחר הדחה במפתיע בגביע המדינה.
הערות שוליים

↑  גל ברקן, ‏פליקס נעים פוטר, שחם: אחד הטובים בישראל, באתר ONE‏, 3 בינואר 2016
רות ירון

| --- | --- |

רות ירון, 2002
 לידה:  1957  (בת 67 בערך) קונסטנטין, אלג'יריה
 תאריך עלייה:  1961
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1977–1979  2002 – 2005
 דרגה:    תת-אלוף (דרגת ייצוג)
 תפקידים בשירות
 דוברת צה"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל Ludo Lab Group
 
רות מלכי-ירון (נולדה בשנת 1957) היא דיפלומטית לשעבר בשירות החוץ הישראלי, ששימשה כדוברת צה"ל בדרגת תת-אלוף בשנים 2002–2005. האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה, והאישה הראשונה שהייתה חברה מלאה בפורום מטכ"ל. כיום מנכ"לית Ludo Lab Group.
ביוגרפיה

ירון נולדה בשנת 1957 בקונסטנטין שבאלג'יריה. עלתה לישראל עם הוריה ואחותה בשנת 1961, והתגוררה בבאר שבע.
ב-1974 התגייסה לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, שירתה כמ"כית ומ"מית במחנה 80. לאחר נישואיה, עברה להתגורר בירושלים.
ירון בעלת תואר ראשון במדע המדינה וביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני במדע המדינה ובביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה. בסיום התואר הראשון התקבלה לקורס הצוערים של משרד החוץ, ולאחריו שירתה במערך הדיפלומטי של מדינת ישראל. ירון שימשה בין השאר מזכירה ראשונה בנציגות ישראל באביג'אן שבחוף השנהב, יועצת לענייני תקשורת והסברה בקונסוליה הכללית במונטריאול שבקנדה, יועצת בלשכת סמנכ"ל משרד החוץ לענייני צפון אמריקה ופירוק נשק (1987–1989), ציר-יועץ לענייני תקשורת בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית (1989–1995), מנהלת מחלקת ירדן במשרד החוץ בירושלים (1995–1997). כמו כן הופקדה ירון על טיפול ביחסי ירדן–ישראל, כולל יישום הסכם השלום בין ישראל לירדן, השתתפה במשאים ומתנים וחתמה על שורה של הסכמים עם ירדן. בנוסף, השתתפה כחברה במשלחות רשמיות לתהליכי משא ומתן לשלום עם הסורים, הפלסטינים ופורומים מולטילטראליים.
ב-1998 למדה במכללה לביטחון לאומי ושנה לאחר מכן שימשה מדריכה במכללה, ובשנים 2000–2002 הייתה המדריכה הראשית במכללה.
ביוגרפיה > דוברת צה"ל

ב-2002 הוענקה לירון דרגת של תת-אלוף והיא מונתה לדוברת צה"ל במקום רון כתרי שפרש מצה"ל. ירון הייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. בתקופת כהונתה פרצה מלחמת עיראק, והיא הופקדה על הקשר עם הציבור בכל הקשור להערכות העורף. ב-2005 סיימה את תפקידה כדוברת צה"ל, והוחלפה על ידי מירי רגב.
המינוי של ירון כדוברת צה"ל 2002, אחרי מבצע חומת מגן, נבע מהצורך בחיזוק הסברת פעולות צה"ל והנזק התדמיתי שנגרם לצה"ל וישראל עקב המלחמה הקשה בערים הפלסטיניות. מבצע חומת מגן עמד בסימן החלטתם של האלוף דן הראל ודובר צה"ל רון כתרי לסגור את ג'נין לתקשורת, שהתגלתה כטעות הסברתית חמורה, בעקבותיה עלו האשמות שקריות על טבח שהופרכו רק אחרי מאמץ רב. ירון נבחרה לתפקיד בין השאר בעקבות ניסיונה הרב בדיפלומטיה מדינית וכן עקב התקווה שהיא תשדר רכות וסימפתיה, וכך תקטין את התדמית של ישראל הכוחנית.
בתקופתה של ירון אורגן מחדש מערך חטיבת דובר צה"ל. בין השאר נבנה אתר אינטרנט מחודש וצורפו צוותי מתעדי וידאו אל הכוחות הלוחמים. למרות השיפורים הללו עדיין היו תקלות בתגובת דובר צה"ל לאירועים בשטח, שנבעו בין השאר מחוסר מקצועיות וחוסר ידע צבאי.
בתקופתה של ירון היו מספר תקלות/פרשיות בולטות:
פרשת ההלפייר: בעקבות סדרה של סיכולים ממוקדים במחנה הפליטים נוסייראת העלו הפלסטינים האשמה שעשרות אזרחים נהרגו. בניסיון לסתור את הטענות, שחררו בדובר צה"ל סרטים של התקיפה ומפקד חיל האוויר דאז דן חלוץ אמר שהטיל שירו המסוקים, הלפייר, לא יכול לגרום לנזק סביבתי רב כמו שטענו הפלסטינים. מאוחר יותר התברר שהחימוש לא היה טיל הלפייר אלא טיל סודי שפותח בצה"ל. בעקבות אירוע זה נוצר נתק בין חלוץ לבין ירון, אשר טענה כי הוטעתה על ידו והדבר פגע באמינות צה"ל.
פרשת האלונקה והקסאם: במהלך מבצע ימי תשובה שחרר דובר צה"ל סרט שצילם מזל"ט ובמהלכו נראה צוות של אונר"א מעמיס חפץ ארוך על אמבולנס, עם הטענה שהחפץ הוא רקטת קסאם. בהמשך התברר שהחפץ היה אלונקה.
במהלך פרשת סרן ר', מספר שבועות לאחר שידור התחקיר של אילנה דיין בתוכנית "עובדה", התעמתה ירון עם דיין אשר טענה שצה"ל לא מסוגל להתמודד עם תחקירים של התקשורת. ירון הגיבה בטענה שדיין "בישלה" קלטת ו"מבחינתך התמונה הוויזואלית נמצאת בראש סדר העדיפויות ועומדת לפני הכול, גם לפני האמת".
בשנת 2006, בעקבות אירועי מלחמת לבנון השנייה, מונתה רות ירון על ידי משרד החוץ לתפקיד יועצת לענייני תקשורת בינלאומית של המועצות ויישובי הצפון.
ביוגרפיה > לאחר פרישתה מדובר צה"ל

לאחר פרישתה מתפקיד דוברת צה"ל שימשה כמנכ"לית המכללה לאיכות השלטון ובמקביל כעמיתת מחקר בכירה במכון לתכנון מדיניות של העם היהודי (2007–2009).
כיום משמשת מנכ"לית קבוצת המעבדה להתנסות אסטרטגית (Ludo Lab Group).
בשנת 2010 נקראה רות ירון על ידי נציב שירות המדינה משה דיין להקמתה של הכשרה חוץ אקדמאית בתוכנית עתודה ניהולית לשירות המדינה "צוערים לשירות המדינה", אשר הוקמה מתוקף החלטת הממשלה.
התכנים של ההכשרה הוקמו על ידי ירון מיסודם והיא שימשה כראש המערך החוץ אקדמי של התוכנית עד לתחילת 2018.
ב-2018 הצטרפה ירון למפלגת אחי ישראלי, ולקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום השלישי ברשימה שפרשה לפני הבחירות.
ב-5 בינואר 2021 הודיעה על הצטרפותה למפלגת "תנופה" בראשות עפר שלח.
ירון מתגוררת בעיר מודיעין עם בעלה אבנר. לזוג שני ילדים.
הערות שוליים

↑  דוברת צה"ל הבאה: הצנזורית הראשית אל"מ מירי רגב, באתר ynet, 4 באפריל 2005
↑  עמיר רפפורט, הדוברת הראשונה של צה"ל, באתר ynet, 2 במאי 2002
↑  עומר חימי, "את לא בוחלת בשום דבר", באתר nrg‏, 13 בדצמבר 2004
↑  טל שניידר, ‏עדינה בר-שלום הקימה מפלגה חדשה: "אחי ישראלי", באתר גלובס, 30 ביולי 2018
↑  ערוץ 7, תא"ל (מיל') רות מלכי-ירון מצטרפת למפלגתו של שלח. "עפר הוכיח לאורך כל הדרך את האמינות שלו, יכולת ביצוע גבוהה, יכולת הבנה עמוקה", באתר ערוץ 7, 5 בינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413358905171  VIAF: 33742406   WorldCat (עם VIAF): 33742406
עילם (דמות מקראית)

| --- | --- |
 אב:  שם בן נח 
 צאצאים:  שושן, מחול, חרמון 
 
בספר בראשית, נזכר עֵילָם בין בני שם, בנו של נח. ממנו על פי המקרא, יצא עם העילמים, שאחד ממלכיהם היה כדרלעומר מלך עילם בימי אברהם (בראשית, י"ד, א').
עילם נזכר בבראשית:
"בְּנֵי שֵׁם עֵילָם וְאַשּׁוּר וְאַרְפַּכְשַׁד וְלוּד וַאֲרָם"
ובדברי הימים א':
"בְּנֵי שֵׁם עֵילָם וְאַשּׁוּר וְאַרְפַּכְשַׁד וְלוּד וַאֲרָם וְעוּץ וְחוּל וְגֶתֶר וָמֶשֶׁךְ"
זיהוי

יש המזהים את עילם המקראי עם ממלכת עילם שבדרום-מערב איראן, אולם הזיהוי אינו מקובל על כל החוקרים. ההיסטוריון והבלשן עדיה חורון זיהה את עילם עם עאמו המצרי ו-Aḫlame האכדי. במצרית עתיקה אין עיצור נפרד ל-ל', ולכן "עילם" הועתק כ"עאם", ובאכדית היטשטשו האותיות הגרוניות, ולכן ה-ע' הועתקה כ-ח'. חורון נימק את ההסתייגות מהזיהוי עם עילם שבאירן בכך שבעילמית אין ע', ובמקורות ההיסטוריים מעולם לא נכתב השם עם עיצור גרוני (אלא כ-Elam, אֵילם או אילאם), ובכך שעילם המקראי הוא שמי, כמו העאמו וה-Aḫlame. חיזוק לכך שעילם מקושר עם ממלכת עילם, הוא כדרלעמר מלך עילם המופיע בבראשית, מאחר שכדרלעומר הוא שם בשפה העילמית.
יש חוקרים המזהים קשר אתני בין העילמים לבין דוברי השפות הדראווידיות בדרום הודו.