stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף בוננו
ביוגרפיה > מלחמת הבננות

לאחר מותו של ג'ו פרופאצ'י, אבי כלתו של בוננו, ירש את מקומו כבוס משפחת פרופאצ'י ג'וזף מאגליוקו. מאגליוקו היה חבר קרוב מאוד של בוננו, ושניהם היו מודאגים מהתעצמות כוחן של משפחות גמבינו ולוקזי. מאגליוקו שכר את ג'וזף קולומבו להרוג את ראשי שתי המשפחות, אולם קולומבו בגד בו ודיווח על כך לקרלו גמבינו. גמבינו כינס ישיבת חירום של הוועדה, והתברר שהמוח האמיתי מאחורי הפרשה היה בוננו. הוועדה דרשה ממאגליוקו ובוננו לבוא ולהסביר את מעשיהם. מאגליקו הופיע והודה בכל, ולאור מצבו הבריאותי הרופף הוחלט להטיל עליו עונש מקל יחסית: קנס של 43,000 דולר והעברת ההנהגה על משפחת קולומבו לידי ג'וזף קולומבו. שבועיים לאחר מכן מת מאגליוקו מלחץ דם גבוה. בוננו לא הופיע, ונסע עם אשתו למונטריאול שבקנדה. לימים הוא טען שנסע לשם כדי לפתוח עוד מפעל לגבינות. מצב זה העמיד במבוכה את משפחת בוננו שנותרה ללא הנהגה. בנו סלבטורה, אשר כונה "ביל", ניסה לתפוס את ההנהגה, אולם לא היה אהוד במיוחד. הוועדה מינתה את גספר דיגרגוריו כבוס במקומו. בוננו סירב להכיר, בכך, והארגון בן ה-400 חברים התפצל בין תומכי בוננו לתומכי דיגרגוריו. העיתונות כינתה את המצב שנוצר "בננה ספליט".
באוקטובר 1964, בוננו נעלם, ואיש לא שמעו אודותיו דבר במשך שנתיים. בוננו טען בזכרונותיו שהוא נחטף בידי בן דודו סטפנו מגדינו אשר התיימר לייצג את הוועדה, והוחזק במעצר במשך שישה שבועות, כאשר לאחר מכן הורשה ללכת לטקסס. עם זאת, מקלטות שהושתלו בידי FBI עולה כי ייתכן שבוננו הסתתר במשך כל הזמן הזה. כך או כך, היעלמותו החלישה מאוד את בנו, והעלתה את קרנו של דיגרגוריו. במאי 1966 הוא הופיע במפתיע בניו יורק וטען שנחטף. בוננו סירב להשלים עם אובדן שליטתו בארגון הפשע, והחל מקבץ מחדש את תומכיו סביבו. לאחר שבאותה שנה עשה דיגרגוריו ניסיון לרצוח את בנו, פתח בוננו במה שכונה לימים "מלחמת הבננות" כנגד אנשי דיגרגוריו. לפחות 13 מאפיונרים נרצחו במלחמה. ב-1968 חטף בוננו התקף לב, ולפיכך הורה על סיום המלחמה. הוא הבטיח לא להתערב יותר בענייני המאפיה בניו יורק, אם יניחו לו לסיים את חייו בשלווה. הוועדה קיבלה את הצעתו, תוך איום שאם יפר את הבטחתו יומת. לאחר פרישתו הפכה משפחת בוננו למשפחה שולית יחסית מבין חמש המשפחות, והיא נזקקה לכמעט רבע מאה כדי לשחזר את העוצמה שממנה נהנתה בימי שלטונו של בוננו בה. היא קרויה "משפחת בוננו" עד היום, אף על פי שבזיכרונותיו כותב בוננו: "אני כבר אינני ראש משפחה, ואין יותר משפחת בוננו".
ביוגרפיה > אחריתו

בוננו חי את שארית חייו בטוסון שבאריזונה. הוא ובניו פיתחו עסקים חוקיים אשר הניבו להם סכום רב. ב-1970 הוגש נגדו כתב אישום על עבירות קלות יחסית, והוא נידון לחמש שנות מאסר אשר מתוכן ריצה אחת. ב-1971 סייע בנו סלבטורה בכתיבת הספר "כבוד האבא" (Honor Thy Father), אשר חשף פרטים רבים על בוננו וארגון הפשע שלו. בוננו זעם על בנו, וסירב לדבר עמו במשך שנה שלמה. עם זאת, בהדרגה הוא החל להתעניין בכתיבת אוטוביוגרפיה על חייו. ב-1983 הוא הוציא את הספר "אדם של כבוד - האוטוביוגרפיה של ג'וזף בוננו" (A Man of Honor: The Autobiography of Joseph Bonanno). בספר זה הכחיש בוננו רבים מהפשעים המיוחסים לו, וכאשר הוא יצא במהדורת כיס ונכתב עליו שזהו סיפור חיים של גנגסטר, תבע בוננו את המוציא לאור. עם זאת הספר חשף חלק מפעולות המאפיה בכלל והוועדה בפרט, ובית המשפט החליט לזמן את המחבר להעיד על מעשים אלה. בוננו סירב להפר את שבועת הנאמנות שלו, ונשלח לשמונה חודשי מאסר. למרות זאת, פרסום הספר עורר זעם בקרב אנשי המאפיה, ובשנת 1991 החליט מנהיג משפחת בוננו דאז ג'וזף מאסינו לשנות את שם הארגון ל"משפחת מאסינו". עם זאת, השם מעולם לא נתפס, ומאסינו עצמו העיד מאוחר יותר בפני בית המשפט.
בוננו מת בגיל 97 מאי-ספיקת לב ב-11 במאי 2002. לטענתו של א' באטלר ייטס, שעסק בתיקים נגד בוננו כאשר כיהן כתובע הכללי של אריזונה עד 1981: "הוא ככל הנראה סנדק המאפיה הראשון שמת מזקנה".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  מכופף הבננות, באתר גלובס, 20 ביולי 2002.
1 2 3 4 5 6  בוננו, מראשי המאפיה בניו יורק, מת בגיל 97, באתר הארץ, 13 במאי 2002.
↑  על שם שפמיהם המטופחים בקפידה
1 2  מכת בננה, באתר nrg‏, 14 במאי 2002
↑  זה היה שם המשפחה אז. מאוחר יותר נודעה המשפחה כ"משפחת קולומבו", לאחר שג'וזף קולומבו התמנה לבוס בנסיבות המפורטות להלן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90269359  BNE: XX866606  BnF: cb11988523g (data)  GND: 134126777  ISNI: 0000 0001 0897 406X  LCCN: n83013506  NDL: 00874163  NKC: xx0263950  NLA: 36176408  SNAC: w6fr453c  SUDOC: 027953351  Trove: 1224456  VIAF: 47971439   WorldCat (עם VIAF): 47971439
גידור

ערך זה עוסק באסטרטגיית השקעה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
במימון, גידור היא אסטרטגיית השקעה שבאמצעותה ניתן לנטרל, לצמצם או לבקר הפסדים פוטנציאלים העלולים להיווצר מההשקעות השוטפות. המקור הלשוני הוא במילה האנגלית hedge – 'גדר'; ואכן הגידור הוא למעשה הצבת גבולות ברורים וידועים מראש לסיכון. גרסה נוספת למקור המונח היא המשפט "hedge your bets", הקשור להימורי רולטה, והמתייחס להנחת ז'יטונים בגבול שבין שני מספרים כדי לפזר את הסיכון.
תחום זה התפתח כבר במאה ה-19 ובמקור נועד להגן מפני התנודות במחירי הסחורות. עם השנים התרחב תחום הגידור להגנה מפני שינויים בשוקי המתכות, הריביות ומטבע חוץ.
קיימים מכשירים פיננסים רבים בהם ניתן לגדר: חוזים, אופציות, חוזים עתידיים, סוואפ, מניות ועוד.
הסיכונים השכיחים להפחתה הם סיכוני שוק וסיכוני מטבע. קיימת אוכלוסייה מגוונת העשויה להשתמש בגידור: חברות עסקיות, המעוניינות להקטין את רמת אי הוודאות בניהול העסקי, עבורן הגידור הוא חלק ממכלול ניהול סיכונים פיננסיים; גופים מוסדיים המנהלים השקעות עבור אחרים, שלהם עניין בהפחתת רמת הסיכון; קרנות השקעה, קרנות גידור ואנשים פרטיים.
באמצעות הגידור ושימוש במכשירים הפיננסים הנכונים, ניתן להגן על השקעה בעולם הסחורות, המניות, הריביות ועוד.
מדינת ישראל, שהנפיקה בעבר איגרות חוב בדולרים, ניצלה במהלך שנת 2008 את שערו הנמוך של הדולר, וביצעה מהלך של רכישת הגנה כנגד החוב. הגידור נעשה על ידי עסקאות עתידיות (פורווארד) ועסקאות החלף (סוואפ).
דוגמה לצורך בשימוש בגידור

חברת "חומוס 166" מייצרת חומוס במפעל, אי שם בצפון הארץ, ומייצאת אותו לארצות הברית במחיר 10$ לקופסה. אין אפשרות להעלות את המחיר כיון שאז יעדיפו הצרכנים בארצות הברית את תוצרת המתחרים: "חומוס זה הכי אחי" המיוצר בארצות הברית או את "אכבר חומוס" המיוצר בלבנון. החברה מעסיקה עובדים בארץ וחומרי הגלם כולם נרכשים בארץ. לפיכך, העלויות המשמעותיות הן בשקלים ואילו ההכנסות בדולרים. עלות היצור של קופסת חומוס היא 45 ש"ח. שער הדולר שקל עומד כיום על 5 שקלים לדולר. מכאן שההכנסות מכל קופסה הם 50 ש"ח והרווח עבור כל קופסת חומוס עומד על 10% שהם 5 שקלים.
בעקבות העלאת הריבית בישראל, התחזק השקל וכעת דרושים 4 ש"ח בלבד לרכישת 1 דולר. נתון חיצוני זה השפיע על רווחיה של חברת "חומוס 166". עלות הייצור נשארה 45 ש"ח, המחיר לקופסה נשאר 10$ (אי אפשר להעלות את המחיר) אך כעת ההכנסות בשקלים הן 40 ש"ח בלבד ומכל קופסה נוצר הפסד של 12.5%.
במצב בו לחברה הוצאות בשקלים (כוח אדם, חומרי גלם וכדומה) והכנסות בדולרים, נוצרת חשיפה לשער הדולר-שקל וכל שינוי בו משפיע על רווחי החברה. גידור הסיכון על ידי שימוש באופציות, חוזים עתידיים וכדומה ימנעו או יצמצמו הפסדים העלולים להיגרם מחשיפה זו. כך, למשל, חוזה עתידי הוא התחייבות לספק או לרכוש נכס כלשהו (כלומר, לקיים חוזה) במועד עתידי, כאשר המחיר (או שער חליפין במקרה של מטבע חוץ) נקבע מראש והתשלום מתבצע במועד מסירת הנכס או הסחורה. במקרה בו הצדדים קבעו מראש כי התשלום לא יהיה צמוד לשער החליפין, אלא ייקבע בהתאם לשער חליפין קבוע מראש, שינויים בערך הדולר לא ישפיעו על הסכום אותו תקבל החברה. כלי זה מאפשר לחברה להתנהל באופן יציב ומבלי לחשוש משינויים בשוק המטבע חוץ.
אמצעי גידור

בשלבים המוקדמים היה הגידור צורה פשוטה להגנה על השקעה. אולם, עם הזמן הפכו המכשירים הפיננסים למתוחכמים יותר ומורכבים יותר עם אסטרטגיות שונות, והשוק נפתח לספקולנטים המפיקים רווח מהתנודות בשווקים. ישנן שתי צורות לקנייה של מכשירים פיננסים: בבורסה בה מתנהל מסחר על פי ביקוש והיצע על ניירות המקנות זכויות לרכש/מכר במחירים משתנים ו"מעבר לדלפק" (OTC) בה נתפרים עבור הלקוחות מכשירים בהתאם לדרישה.
ראו גם

הגנות מטבע
היווניות
ג'רג' באלינט (סופר)

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1906 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 בינואר 1943 (בגיל 36) 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 בן או בת זוג:  ורה צ'ילאג (1933–1943) 
 
ג'רג' באלינט (במקור בראונר, בהונגרית: Bálint György; בודפשט, 9 ביולי 1906 – אוקראינה, סטארי ניקולסקויה, 21 בינואר 1943) היה סופר, עיתונאי, מבקר, מתרגם יהודי-הונגרי, שנרצח בשואה. ג'רג' באלינט היה אחד האפוטרופוסים והנציגים המשמעותיים ביותר של ההומניזם, הערכים האזרחיים ודמוקרטיים, ויוצר בולט בעיתונאות ובספרות ההונגרית בין שתי מלחמות העולם.
קורות חיים > משפחתו

ג'רג' באלינט נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין בראונר, פקיד בנק (לימים אחד המנהלים של הבנק), ושל קמילה הופמן. (במרכז לזיכרון ותיעוד השואה, שמו המקורי של ג'רג' באלינט מופיע כ"אוסטררייכר" ולא בראונר. ניתן לקרוא על כך גם באתר אחר, שם מצוין ששם האב היה אכן אוסטררייכר עד 1887).
בענף האימהי שלו היה אב סבו סוחר תבואה בפאפה. בתו (בטי לוי) הייתה נשואה לשאנדור הופמן, סוחר עצים מנג'קניז'ה. נישואיהם הולידו את אמו של הסופר, את קמילה הופמן (נולדה בנג'קניז'ה ב-26 בפברואר 1881) לאחר מכן, אחרי מעבר המשפחה לעיר גיור, נולד בנם ינה (שלימים ניספה בשואה). שאנדור הופמן כבר עבד בגיור בחברת ביטוח; בתו, קמילה הופמן, למדה בהכשרת מורים בגיור ובשנת 1902 קיבלה דיפלומה כמורה בחטיבת ביניים בבודפשט. שם לימדה במשך שלוש שנים.
סבו מצד אביו, מוריץ בראונר (טורה, 1841 או 1842 – בודפשט, 1912) היה פקיד. בשנת 1868 נולדו חמישה ילדים מנישואיו לאידה פיש (נפטרה בסביבות 1932), השני היה ארמין בראונר, אביו של ג'רג' באלינט, ארמין בראונר (סוצובצה, 19 במאי 1876 – בודפשט, 12 בפברואר 1945). יש להניח שסיים גימנסיה, כלומר לימודי תיכון כיוון שידע יוונית ולטינית ובנו ג'רג' שמע ממנו לראשונה על סופרים יוונים קדומים. המשפחה שגרה באזור "הונגריה העליונה" (כיום סלובקיה) עברה מאוחר יותר לבודפשט. הוריו של באלינט התחתנו שם ב-20 באוגוסט 1905, ובנם ג'רג' (ילד יחיד) נולד כמעט שנה לאחר מכן. בשנת 1907 שינה האב את שם משפחתם לבאלינט. באותה תקופה המשפחה התגוררה ברחוב פודמניצקי. בסביבות 1910 הם עברו לדירת שלושה חדרים, אז ברחוב הסוכן 8 (לימים הפך שמו לרחוב קרס גזה 16), שם התגורר ג'רג' באלינט עד ראשית שנות השלושים.
בזמן שהאב עבד, המשפחה חיה טוב: הם החזיקו עוזרת בית, הילד קיבל מורה פרטית לשפה הגרמנית, לימים לימדו אותו גם אנגלית וצרפתית וכל שנה יצאו לחופשת קיץ באוסטריה. המשפחה נשלטה על ידי אמו הנחושה וההחלטית של הסופר. לאחר נישואיה היא ויתרה על ההוראה לתמיד ובעצם מילאה את תפקיד ראש המשפחה והעניקה לבנה חינוך קפדני. בעלה שהיה תמיד בצלה עמד בראש המזכירות של הבנק ההונגרי-איטלקי והחזיק בתואר "מנהל עסקים". הוא הזדהה בדעותיו עם צורת שלטון של הרפובליקה, ותמך בטרנספורמציה דמוקרטית אזרחית בהונגריה במקום המלוכה שנשלטה אז על ידי עוצר צבאי בדמותו של האדמירל מיקלוש הורטי. ג'רג' באלינט היה דומה יותר לאביו עם דמותו השקטה, המעט מרוחקת. הוא כתב גם על עמתיו הסופרים, משוררים ובין היתר על ארנה שבשי ותיאר אותו בספרו המילה הסופית: "ארנה שבשי הוא משורר מוזר. למעשה שני משוררים נפרדים. אחד ארנה שבשי שכותב בקול רענן ומעניין, עם הרבה רעיונות עוצמתיים, הרבה סרקזם תוסס ולעג עצמי. ארנה שבשי האחר, לעומת זאת, אוהב קיטש, סנטימנטלי ומתוק, ולעיתים לא מעניין לחלוטין. לו רק אחד מארנה שבשי אלה היה כותב את הכרך, זה היה ספר יפה לשבח."
קורות חיים > בית ספר וקריירה

לאחר בית הספר היסודי למד בגימנסיה דניאל ברז'ני ברחוב מרקו משנת 1916 וסיים את לימודיו בשנת 1924.שנה מעליו למד שאנדור פירסט שלימים הוצא להורג ביחד עם אימרה שלאי שניהם היו דמויות דומיננטיות של מפלגת הקומוניסטים של הונגריה הבלתי חוקית. באלינט לקח חלק בפעילות חוג החינוך העצמי בבית הספר ובכיתה ח' זכה בפרס על תרגומי השירה שלו מצרפתית ומאנגלית; בשלב זה הוא כבר כתב שירים בעצמו ולמד גם איטלקית. פגישות התקיימו עם חבריו אצל אחד מהם שלמד איתם בכיתה, שאנדור צ'ילאג, בדירת מגוריו ברחוב קאדאר ושם פגש את אשתו לעתיד, ורה צ'ילאג.
בשנת 1924 סיים את לימודיו בתיכון ברחוב מרקו. לאחר סיום לימודיו פנה למחלקה ההונגרית-צרפתית בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט, אך קבלתו נדחתה. תרם לכך חוק הנומרוס קלאוזוס (1920), שמנע מלאומים ובמיוחד מיהודים להמשיך בלימודים אקדמיים באמצעות הגבלה מספרית אדמיניסטרטיבית. באותה שנה אביו פרש בטרם עת מהבנק וג'רג' באלינט נאלץ לחפש פרנסה. לבקשת אביו, הוא סיים קורס בן שנה באקדמיה למסחר, אך בינתיים, שני שיריו שהוגשו לכתב העת הספרותי החשוב ניוגט הופיעו בגיליון אפריל 1925.
הוא החל את הקריירה שלו ביומון אשט בשנת 1926. בזכות שיריו ובעזרת דודו הוא הגיע ללאיוש מיקש, העורך הספרותי של עיתוני "אשט". בסוף 1926 הועסק כעוזרו של כתב המשטרה, אך עד מהרה ערך גם ראיונות עצמאיים, ובאמצעות כישורי השפה שלו נשלח לראיין את הסלבריטאים שהגיעו להונגריה. כך החלה דרכו כעיתונאי וככותב, שמילא את כל חייו בעשור שלאחר מכן.
קורות חיים > דרך חיים נוספת

בשנים 1929–1939 עבד בעיקר כעובד של פשטי נפלו, בעודו עובד גם ככתב בעיתון דיילי אקספרס ושל עיתוני ויליאם רנדולף הרסט האמריקאים. עיתוני אשט השתייכו לאימפריה העיתונאית של אנדור מיקלוש (שנשלטה אז כבר על ידי אשתו פרידה גומבסיגי בשל מותו של מיקלוש בשנת 1933). עבודתו כמתרגם רומנים החלה בשנת 1928 ובשנת 1929 פורסם הכרך הראשון. אוסף השירים הזה, שפורסם על חשבונו, היה גם האחרון, שכן כתיבת שירה הוחלפה לחלוטין על ידי פרוזה ועיתונות.
הכריכה של הכרך השירים הזה "חרוזים" (Strófák) היה בעיצובה של אשתו ורה צ'ילאג (5 בדצמבר 1909 – אוסטרליה, סידני, 29 באפריל 1997), איתה התחתן בשנת 1933. אביה של ורה היה עורך הדין בני צ'ילאג שנרצח באוקטובר 1944 על ידי אנשי מפלגת צלב החץ, הפשיסטים ההונגרים משתפי הפעולה עם הנאצים. אמה שרדה את השואה ומתה ב-1967. אחיה, שאנדור צ'ילאג, היגר לאוסטרליה בשנת 1939 בגלל האנטישמיות ורדיפת היהודים בהונגריה. לאחר שורה סיימה את לימודיה בתיכון, למדה בבית ספר לאמנות והפכה לגרפיקאית. לאחר נישואיהם, ממאי 1933, הם התגוררו במשך שנה וחצי בבודה, ברחוב קארוי קלטי 35, ואז עברו לדירת שני חדרים של בית מס' 5 בפארק סנט אישטוואן היוקרתי ברובע 13 בבודפשט.
בשנת 1939 פורקו העיתונים של אשט והופיעו בשם חדש, הפשטי נפלו חדל להתקיים. כמעט ולא נותרו עיתונים שבהם יכול היה ג'רג' באלינט לפרסם. "העיתון" (Újság), נפסבה ו"מאדיאר צ'ילאג" (Magyar Csillag) פרסמו חלק מכתבותיו. עם זאת, בשל החוקים (האנטי) היהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השליש, הוא וגם אשתו לא יכלו להיות מועסקים יותר בשום מקום כעובדים מן השורה (תמורת משכורת חודשית). העיתונים שילמו מדי פעם שכר סופרים עבור עבודותיהם. עם זאת, ביקורו בלונדון בשנת 1939 כבר לא היה טיול תיירותי. בשל השכיחות הכללית של הפשיזם ואיום החוקים היהודיים בהונגריה, אשתו החליטה להגר. שניהם קיבלו את תעודות הנסיעה שלהם, אך בסופו של דבר ג'רג' באלינט נסע לבד ב-15 במאי כדי לחפש פרנסה; אשתו הייתה אמורה לבוא אחר כך. באלינט לא הצליח למצוא הזדמנות מתאימה, הוא חזר הביתה ב-15 ביולי. המצב בבית השתנה במהירות, הימין הקיצוני התחזק מאוד וההכנות למלחמה התגברו. הוא הגיש בקשה לוויזה שוב באוגוסט, אך לא קיבל אישור כניסה מהבריטים. כך הם נשארו בבית, בתנאים בלתי נסבלים יותר ויותר.
קורות חיים > צבא, שירות עבודה, כלא

לפני שעזב ללונדון, הוא זומן לצבא פעמיים. לאחר שחזר מלונדון, הוא נאלץ להתגייס שוב באוקטובר, לא בפעם האחרונה.
הוא זומן לראשונה לאימונים צבאיים בסתיו 1938; לאחר שלושה חודשים שוחרר לפני חג המולד ואז חלה במשך חודשיים.
הוא נקרא לוואץ בתחילת האביב של 1939, שוחרר בסוף אפריל; בינתיים שירת ביישוב לבה כמה שבועות.
בסתיו 1939 הוא התגייס שוב לשישה שבועות של אימונים.
הוא נקרא גם בשנת 1940, אך לפני כן התאשפז בסנטוריום בעזרת רופא-מכר שלו, כדי שיוכל להשתחרר מהשירות.
הוא זומן בפעם החמישית במאי 1941, הפעם כבר לא כחייל אלא לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא נשלח לגדלה, ומשם הועבר לטוקאי ואחר כך נלקח לעבודות בוורבאס (כיום בסרביה); הוא הצליח לחזור לביתו בסוף אוגוסט.
הוא נעצר בתחילת אפריל 1942 והוחזק במעצר לפני משפט בכלא שדרות מרגיט במשך חצי שנה; שוחרר ב-12 בספטמבר. הוא נחשד בהשתתפות בהתארגנות כלשהי, אך לא היה בסיס מציאותי לכך וגם לא היה דיון בבית המשפט.
ב-27 באוקטובר 1942 גויס שוב ל"פלוגת עובדים מיוחדת" במסגרת שרות העבודה, כלומר פלוגת עונשין; חודש לאחר מכן, ב-27 בנובמבר, נשלח ברכבת לחזית המזרחית לאוקראינה. ג'רג' באלינט נפטר שם ב-21 בינואר 1943.
תרגומי הרומנים שלו

תרגומים לפי סדר הופעה:
ג'ון גולסוורתי: בגדה השנייה (1929)
פייר מק אורלן: דינה מיאמי (1929: בהמשכים בפשטי נפלו; 1930: בצורת ספר)
אלפרד מאכרד: המרדף (1930)
אברת אינגבורג: אהבות מלך הגפרורים קרוגר (1932)
סינקלר לואיס: לבה של אישה מודרנית (1933)
צ'ארלס דיקנס: הרפתקאותיו של ילד טוויסט (1934). בשנת 1957 הופיע בשם אוליבר טוויסט
סינקלר לואיס: אמנים (1934)
ג'ון גולסוורתי: הממתין (1934)
ג'ון גלסוורת'י: בג'ונגל הפורח (1935)
נתניאל הות'ורן: אות השני (1935)
סינקלר לואיס: זה בלתי אפשרי אצלנו (1936)
תומאס הנרי האקסלי: מכנסי אוויר וחבריו (1936)
אן ברידג': הגריפינדור (1940)
סטיוארט קלואט: העם הלוחם (1940)
ג'ון קניטל: הרפתקאה מרוקאית (1940)
ג'ון קניטל: תרז (1941).
ספריו (מבחר)

Strófák (versek). [A címlapon Csillag Vera linóleummetszete.] (1929)
Az idő rabságában (karcolatok) (1935)
Odisszeusz, vagy Az óvatosság; Gondolat, Bp., 1936 (Gondolat-könyvtár)
Jégtáblák, könyvek, koldusok : [magyar esszék, szociográfiák]. (1937)
Az állatok dícsérete (1938)
Spanyolországban jártam (1938)
Búcsú az értelemtől : [naplójegyzetek] (1940)
Veszély Ázsiában : [nemzetiségi kérdésről] (1940)
Bálint György–Fellegi István: Színészekről szól; Hajnal Ny., Bp., 1941
Emberi méltósággal : [esszék, karcolatok] (1947)
A szavak felkelése : válogatott cikkek (1954)
A toronyőr visszapillant : cikkek, tanulmányok, kritikák. Szerk. Koczkás Sándor – Magyar István (1961)
A tintahal : publicisztikák : [válogatás A toronyőr visszapillant c. kötetből] (1964)
A toronyőr visszapillant. Cikkek, tanulmányok, kritikák, 1-2.; szerk., utószó, sajtó alá rend., bibliogr. Koczkás Sándor, Magyar István, jegyz. Rét Rózsa, Kristó Nagy István; 2. bőv., átdolg. kiad.; Magvető, Bp., 1966
Az utolsó percek : [cikkek, jegyzetek] (1971)
Rejtsd el az örömöd : versek (1974)
Rapszódia az íróasztal mellett; vál., szerk., utószó Koczkás Sándor; Ifjúsági Lapkiadó, Bp., 1976
Spanyolországban jártam; előszó, jegyz. Szigethy Gábor; Magvető, Bp., 1983 (Gondolkodó magyarok)
Babits és Bálint György. Levelek, cikkek, tanulmányok; szerk., jegyz. Téglás János; Ságvári Nyomdaipari Szakközépiskola és Szakmunkásképző Intézet, Bp., 1987 (A nyomdaipari szakközépiskola kiadványai)
הנצחה

בשנת 1986, התאחדות הלאומית של עיתונאים הונגרים קראה למוסד החינוכי שעוסק בהכשרת עיתונאים, הפועל כיום בשם כאקדמיה לעיתונאות ג'רג' באלינט.
לקריאה נוספת

לקסיקון ספרותי הונגרי חדש מסת"ב 963-05-6805-5
מיהו מי בספרות ההונגרית? (2000) ISBN 963-8607-10-6
מיהו מי בספרות ההונגרית? בודפשט, 1999 ISBN 9-638157-91-7
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. ג'רג' באלינט. 1967
מיקלוש טמאש גאשפאר : האיש שידע (12 ביולי 2006)
ארמין באלינט: הערות לבני ג'ורי. יומן משנת 1944
הערות שוליים

↑  A származás információi Magyar István i. m. 8–11. oldalán.
↑  "Emlékkönyv". Holokauszt Emlékközpont. אורכב מ-המקור ב-2012-01-02.
↑  "Bálint György". 2013. אורכב מ-המקור ב-2014-03-10.
↑  Magyar István: 13. o.
↑  Magyar István: 22. o.
↑  "Osztálylista (1916–1924)". Berzsenyi Dániel Gimnázium. נבדק ב-2014-03-08.
↑  "Csillag Vera". Magyar Életrajzi Index. נבדק ב-2014-03-08.
↑  Magyar István: 42. o.
↑  "Bálint György". Magyar Életrajzi Index. נבדק ב-2014-03-08.
↑  Magyar István: 153. o.
↑  Magyar István: 148–149. o.
↑  Bálint György: A toronyőr visszapillant (Cikkek tanulmányok, kritikák) Magvető, Budapest, 1981 (4. kiadás, az 1966-os bővített kiadás változatlan utánnyomása) II. kötet, 610–612. oldal. ISBN 963 271 527 6 összkiadás, ISBN 963 271 533 0 11 II. kötet.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581281505171  PLWABN: 9810700195305606  BIBSYS: 98045346  BnF: cb12978900v (data)  ISNI: 0000 0001 1038 0930  LCCN: n84218012  NKC: jo2002113363  NLA: 36545154  NTA: 217993982  SELIBR: 339211  SUDOC: 245194673  Trove: 1283945  VIAF: 10286696   WorldCat (עם VIAF): 10286696
ג'ימי ווקר

| --- | --- |
 לידה:  8 באפריל 1944 אמהרסט, וירג'יניה, ארצות הברית
 פטירה:  2 ביולי 2007 (בגיל 63) קנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.91 מטרים
 מספר:  11, 24
 מכללה:  פרובידנס קולג'
 דראפט:  בחירה ראשונה, 1967 דטרויט פיסטונס
 קבוצות כשחקן
 1967–1972 1972–1973 1973–1976:  דטרויט פיסטונס יוסטון רוקטס קנזס סיטי קינגס
 הישגים כשחקן
 2 בחירות למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1970, 1972)
ג'ימי ווקר בשנת 1969
ג'יימס "ג'ימי" ווקר (באנגלית: James "Jimmy" Walker;‏ 8 באפריל 1944 – 2 ביולי 2007) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1967–1976. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר (1970 ו-1972), והעמיד ממוצעים כוללים של 16.7 נקודות, 3.5 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים למשחק.
אביו של כדורסלן העבר ג'יילן רוז, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 1994–2007.
קריירת מכללות

ווקר נולד בעיר אמהרסט שבווירג'יניה, וגדל בבוסטון, מסצ'וסטס. בין השנים 1964–1967 למד בפרובידנס קולג' אשר בפרובידנס, רוד איילנד, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד מייק ריורדן. בעונתו הראשונה קלע 20.5 נקודות ומסר 5.2 אסיסטים בממוצע למשחק, והוליך את קבוצתו לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לראשונה בתולדותיה. במשחק רבע הגמר הובסה פרובידנס בתוצאה 69–109 על ידי אוניברסיטת פרינסטון, אותה הוביל ביל בראדלי. בעונה העוקבת קלע ווקר 24.5 נקודות למשחק, ובעונת 1966/1967 הוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם ממוצע של 30.4 נקודות למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד כרים עבדול-ג'באר, וס אנסלד ואלווין הייז.
קריירת משחק

ווקר נבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA‏ 1967, על ידי דטרויט פיסטונס. במקביל נבחר ווקר גם בבחירה הראשונה של דראפט ה-ABA (על ידי אינדיאנה פייסרס) ובבחירה האחרונה של דראפט ה-NFL (על ידי ניו אורלינס סיינטס), אך הוא בחר לשחק עבור הפיסטונס. בעונת 1969/1970 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA לאחר שקלע 20.8 נקודות בממוצע למשחק, ושנתיים לאחר מכן קלע 21.3 נקודות למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר. ב-7 בדצמבר 1971 קלע שיא קריירה של 44 נקודות במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס. על אף שיתוף הפעולה הפורה בינו לבין שותפו לקו האחורי דייב בינג, ב-5 עונותיו בדטרויט רשמה הקבוצה מאזן כולל של 174 ניצחונות ו-236 הפסדים, והשתתפה בסדרת פלייאוף אחת בלבד.
לקראת עונת 1972/1973 הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס, בתמורה לסטו לאנץ. בעונתו המלאה היחידה בקבוצה קלע 18.0 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר 3 משחקים בעונת 1973/1974 הועבר בטרייד נוסף לקנזס סיטי קינגס, בתמורה למאט גוקאס. ב-3 עונותיו עם הקינגס פתח בחמישייה לצד נייט ארצ'יבלד, והעמיד ממוצעים של 17.4 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק. בסיום עונת 1975/1976 פרש ווקר ממשחק, בגיל 32.
חייו האישיים

ווקר הוא אביו הביולוגי של כדורסלן העבר ג'יילן רוז, אולם הוא נטש את אמו של רוז לפני לידתו ומעולם לא לקח חלק בגידולו. רק בשנת 1985 גילה רוז כי ווקר הוא אביו, ובשנת 2000 שוחחו השניים לראשונה בטלפון, אך מעולם לא נפגשו פנים אל פנים.
ב-2 ביולי 2007 נפטר ווקר, בגיל 63, כתוצאה מסיבוכים הקשורים לסרטן הריאה בו חלה. בטקס ההלוויה של ווקר אמר רוז: "אני מרגיש פגוע, עצוב וכן מאוכזב באופן אנוכי מכך שמעולם לא נפגשנו. היינו אמורים להיפגש בהמשך החודש".
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ווקר ב-NBA, באתר basketball-reference.com
1 2 3  המורשת של ג'ימי ווקר וג'יילן רוז, באתר ESPN,‏ 6 בספטמבר 2007
↑  סטטיסטיקות המכללות של ווקר, באתר sports-reference.com
↑  חמישיות העונה של ליגת המכללות לאורך השנים, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1967, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין דטרויט לפורטלנד, באתר basketball-reference.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no00034449  VIAF: 41381983   WorldCat (עם VIAF): 41381983
גבירתנו מלבנון

פסל גבירתינו מלבנון
הפסל מכיוון בסיסו
האתר מלמעלה
גבירתנו מלבנון (ערבית سيدة لبنان; צרפתית Notre Dame du Liban) הוא שמם של פסל גדול של הבתולה ושל בזיליקה מרונית הניצבת לידה, השוכנים בגובה של 600 מטר מעל פני הים ליד הכפר חריסה, וצופים אל העיר ג'וניה בלבנון. גבירתנו מלבנון הוא אתר העלייה לרגל הנוצרי החשוב והפופולרי ביותר במדינה.
פסל גבירתנו מלבנון

היוזמה להקמת האתר החלה בשנת 1904 לרגל יובל החמישים לאימוץ הדוגמה בעניין ההתעברות ללא חטא, שחל ב-8 בדצמבר 1854. הפטריארך המרוני אליאס הוייק, "פטריארך אנטיוכיה והלוונט כולו", ומונסיניור קרלוס דובל, הנונציו ללבנון, בחרו את מיקומו העתידי של הפסל במקום המכונה "הסלע". "הסלע" שוכן על ההר המשקיף על ג'וניה, ביירות ועל הים התיכון, ונמצא ליד חריסה שבה שוכנת נציגות הכס הקדוש במדינה. בסוף שנת 1907 הושלמה הקמתם של הכן עליו ניצב הפסל ושל הקפלה הקטנה שבו, ובשנה שלאחר מכן הוצב הפסל במקומו.
טקס החנוכה נערך ביום ראשון הראשון בחודש מאי 1908, שהפך מאז ליום חג המוקדש ל"גבירתנו מלבנון". הטקס כלל מיסה ונערך בנוכחות אנשי הכנסייה המרונית, נציגי הוותיקן ונציגי השלטון העות'מאני בלבנון.
הפסל פוסל מארד בליון שבצרפת והובא ללבנון ב-1906. גובהו 8.5 מטרים והוא שוקל 10 טונות. הפסל כולו צבוע בלבן למעט כתר כוכבים מוזהב סביב ראשו. דמות הבתולה לבושה בשמלה ארוכה וחוגרת חגורה, ועל כתפיה מונחת אדרת. היא שולחת את ידיה מעט לפנים וראשה נוטה ימינה. הפסל ניצב על כן בגובה של 20 מטרים שנבנה מאבן, וסביבו בנוי שביל מרוצף המקיף אותו ובו 104 מדרגות. המדרגות מובילות אל מרפסת התצפית העליונה, סמוך לרגלי הפסל.
במקומות רבים בעולם הוקדשו כנסיות ומבני ציבור לגבירתנו מלבנון, ובחלקם הוצבו העתקים של הפסל, ובין היתר בארצות הברית, קנדה, ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל, צרפת ובדרום אפריקה.