תאוריה אדריכלית
היסטוריה > העידן העכשווי

תאוריית השיח האדריכלי העכשווי מתעניינת יותר במיקומה בתרבות בכלל ובמחשבה בפרט. זו הסיבה שקורסים אוניברסיטאיים על תאוריית באדריכלות מקדישים לעיתים זמן רב לדיון בפילוסופיה ולימודי תרבות כמו מבנים, ושמחקרים מתקדמים לתואר שני ועבודות דוקטורט מתמקדים בנושאים פילוסופיים הקשורים למדעי הרוח האדריכליים. כמה תאורטיקנים אדריכליים שואפים לדון בנושאים פילוסופיים, או לנהל דיאלוגים ישירים עם פילוסופים, כמו במקרה של פיטר אייזנמן וברנרד טשומי המתעניינים בחשיבתו של הפילוסוף דרידה או התעניינותו של אנתוני וידלר ביצירותיהם של פרויד וז'אק לאקאן, בנוסף להתעניינות ב"פואטיקה של המרחב" של גסטון בשלאר או בטקסטים מאת ז'יל דלז. זה היה המקרה גם עם אנשי חינוך באקדמיה כמודאליבור וסלי או אלברטו-פרז גומז. במאה ה-21 התחזקה אוריינטציה פילוסופית זו באמצעות מחקר של דור חדש של תאורטיקנים (למשל ג'פרי קיפניס או סנפורד קווינטר). באופן דומה, אנו יכולים להתייחס לאדריכלים עכשוויים המעוניינים בפילוסופיה ולימודי תרבות. חלקם מתעניינים בפנומנולוגיה, כמו כריסטיאן נורברג-שולץ, או אלו המתמחים בפילוסופיה והיסטוריה של המדע, כמו נאדר אל-ביזרי שהוא גם פנומנולוג בולט (במיוחד במחקרי מרטין היידגר). אחרים, כמו ביאטריס קולומינה ומרי מקלאוד, מרחיבים את ההבנות ההיסטוריות של אדריכלות כך שהם כוללים שיח מינורי שהשפיע על התפתחות רעיונות אדריכליים לאורך זמן. מחקרים בפמיניזם בארכיטקטורה, ובמיניות ומגדר כביטויים תרבותיים חזקים, נחשבים גם הם כחלק בלתי נפרד מהשיח התאורטי של המאה ה-20, והם קשורים לאנשים כמו דולורס היידן, קתרין אינגרהם, ג'ניפר בלומר וסילביה לאבין. התפיסה שהתאוריה כרוכה בביקורת נבעה גם ממחקרי ספרות פוסט-מבניים בעבודתם של תאורטיקנים ואדריכלים רבים אחרים, כמו מארק ויגלי ודיאנה אגרסט, בין היתר. בתאוריות שלהם הם משווים את האדריכלות לשפה שניתן להמציא מחדש בכל פעם שמשתמשים בה. תאוריה זו השפיעה על מה שמכונה אדריכלות דה-קונסטרוקטיביסטית. לעומת זאת, רשת החברה החדשנית, ובמיוחד מפתחי תוכנה בעמק הסיליקון, אימצו את הדגש של כריסטופר אלכסנדר על דרכו הנצחית של הבניין (1979) בהתבסס על תבניות של שפות המותאמות במקום עצמו תוך התפתחות הבנייה.
מאז שנת 2000, התאוריה האדריכלית נאלצת להתמודד גם עם העלייה המהירה של האורבניזם והגלובליזציה. על ידי פיתוח הבנה חדשה של העיר, תאורטיקנים רבים פיתחו הבנות חדשות באשר לתנאים העירוניים על פני כדור הארץ (כמו רם קולהאס אודות "הגודל"). ההתעניינות בפרגמנטציה ובארכיטקטורה כאובייקטים חולפים השפיעה עוד יותר על חשיבה כזו (למשל החשש משימוש בטכנולוגיה מתקדמת), אך היא קשורה גם לדאגות כלליות נוספות כמו אקולוגיה, תקשורת המונים וכלכלה.
בעשור האחרון הופיעה מה שמכונה אדריכלות "דיגיטלית". כמה זרמים ומתודולוגיות עיצוב התפתחו בו זמנית, חלקן מחזקות זו את זו ואילו אחרות פועלות במנוגד להן. אחת המגמות הללו היא ביומימטיקה, שהיא תהליך בחינת הטבע, המודלים, המערכות, התהליכים והאלמנטים שלו, כדי לחקות או לקבל מהם השראה על מנת לפתור בעיות אנושיות. אדריכלים גם מתכננים מבנים במראה אורגני בניסיון לפתח שפה פורמלית חדשה. מגמה נוספת היא חקר אותן טכניקות חישוביות המושפעות מאלגוריתמים הרלוונטיים לתהליכים ביולוגיים ולעיתים מכונים מופוגנזה דיגיטלית. בניסיון להשתמש ביצירתיות חישובית בארכיטקטורה, משמשים אלגוריתמים גנטיים שפותחו במדעי המחשב לפיתוח עיצובים אדריכליים במחשב, וחלקם אף מוצעים ונבנים כמבנים ממשיים. מאז שהמגמות האדריכליות החדשות הללו צצו, תאורטיקנים ואדריכלים רבים עבדו על נושאים אלה ופיתחו תאוריות ורעיונות כמו פרמטריזם של פטריק שומאכר.
העולם התאורטי של הארכיטקטורה העכשווית הוא מרובה ורב-צבעוני. ישנן אסכולות דומיננטיות שונות של תאוריה אדריכלית המבוססות על ניתוח לשוני, פילוסופיה, פוסט-סטרוקטורליזם או תאוריה תרבותית. למשל, מתעורר עניין בגילוי מחדש של הפרויקט הפוסט-מודרניסטי, בהגדרת נטיות רדיקליות חדשות של אדריכלות ומשמעותו בהתפתחות הערים (פייר ויטוריו אורלי), בחיבוק של רעיון המשמעת (דורה אפשטיין ג'ונס או טוד גאנון) ובגישה פורמליסטית חדשה לאדריכלות באמצעות ניכוס מושגים מהפילוסופיה מונחת האובייקטים (פיטר טרמר או טום ויסקום). עם זאת, מוקדם מדי לומר אם לאחד ממחקרים אלה תהיה השפעה רחבה או מתמשכת על האדריכלות.