stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה
הערות שוליים

↑   גרדיאן ואי-פי, פרס נובל לשלום הוענק לקוורטט הדיאלוג הלאומי של תוניסיה על תרומתו למעבר לדמוקרטיה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2015
↑  קונפדרציית האיגודים המקצועיים הבינלאומית, LIST OF AFFILIATED ORGANISATIONS
↑  The Tunisian League of Human Rights
| זוכי פרס נובל לשלום |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | דינן, פאסי (1901) • דוקומון, גובאט (1902) • קרמר (1903) • המוסד לחוק בינלאומי (1904) • פון זוטנר (1905) • רוזוולט (1906) • מונטה, רנו (1907) • ארנולדסון, באייר (1908) • ברנארט, דה קונסטן (1909) • לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ (1910) • אסר, פריד (1911) • רוט (1912) • לה פונטן (1913) • לא הוענק (1914–1916) • הצלב האדום (1917) • לא הוענק (1918) • וילסון (1919) • בורז'ואה (1920) • ברנטין, לאנגה (1921) • ננסן (1922) • לא הוענק (1923-1924) • צ'מברלין, דוז (1925) |  |
| 1926–1950 | בריאן, שטרזמן (1926) • ביוסון, קווידה (1927) • לא הוענק (1928) • קלוג (1929) • סודרבלום (1930) • אדמס, באטלר (1931) • לא הוענק (1932) • אנג'ל (1933) • הנדרסון (1934) • פון אוסייצקי (1935) • לאמאס (1936) • ססיל (1937) • משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים (1938) • לא הוענק (1939–1943) • הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (1944) • הול (1945) • באלץ', מוט (1946) • מועצת שירות הידידים הבריטית, אגודה אמריקאית לשירותי הידידים (1947) • לא הוענק (1948) • אור (1949) • באנץ' (1950) |  |
| 1951–1975 | ז'ואו (1951) • שווייצר (1952) • מרשל (1953) • נציבות האו"ם לפליטים (1954) • לא הוענק (1955–1956) • פירסון (1957) • פיר (1958) • נואל-בייקר (1959) • לוטולי (1960) • המרשלד (1961) • פאולינג (1962) • הצלב האדום (1963) • לותר קינג (1964) • UNICEF‏ (1965) • לא הוענק (1966–1967) • קאסן (1968) • ארגון העבודה הבין-לאומי (1969) • בורלוג (1970) • ברנדט (1971) • לא הוענק (1972) • קיסינג'ר, לה דק טהו (סירב לקבל) (1973) • מקברייד, סאטו (1974) • סחרוב (1975) |  |
| 1976–2000 | ויליאמס, מגווייר (1976) • אמנסטי אינטרנשיונל (1977) • בגין, סאדאת (1978) • תרזה (1979) • אסקיבל (1980) • נציבות האו"ם לפליטים (1981) • מירדאל, רובלס (1982) • ואלנסה (1983) • טוטו (1984) • האגודה הבין-לאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית (1985) • ויזל (1986) • אריאס (1987) • כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות (1988) • גיאטסו (1989) • גורבצ'וב (1990) • סו צ'י (1991) • מנצ'ו (1992) • מנדלה, דה קלרק (1993) • רבין, פרס, ערפאת (1994) • רוטבלט, ועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בין-לאומיים (1995) • בלו, הורטה (1996) • המאמץ העולמי לאיסור על השימוש במוקשים, ויליאמס (1997) • יום, טרימבל (1998) • רופאים ללא גבולות (1999) • קים (2000) |  |
| 2001 ואילך | האומות המאוחדות, אנאן (2001) • קרטר (2002) • עבאדי (2003) • מאטאיי (2004) • הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, אל-בראדעי (2005) • יונוס, גרמין (2006) • גור, הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007) • אהטיסארי (2008) • אובמה (2009) • שיאובו (2010) • ג'ונסון-סירליף, בואי, כרמאן (2011) • האיחוד האירופי (2012) • הארגון למניעת הפצת נשק כימי (2013) • יוספזאי, סאטיארת'י (2014) • קוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה (2015) • סנטוס (2016) • התנועה הבינלאומית להשמדת נשק גרעיני (2017) • מוראד, מקווגי (2018) • אבי אחמד​  (2019) • תוכנית המזון העולמית​ (2020) • מוראטוב, רסה​ (2021) • ביאליצקי, ממוריאל, המרכז לחירויות אזרחיות (2022) • נרגוס מוחמדי, (2023)  |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוניסיה ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קוונטין בלייק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בדצמבר 1932 (בן 91) קנט, אנגליה
 מדינה:  לונדון 
 לאום:  הממלכה המאוחדת
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון, דאונינג קולג', Lycee Francais Charles de Gaulle, בית הספר לאמנות קמברוול, האוניברסיטה לאמנויות של לונדון, Chislehurst and Sidcup Grammar School, אוניברסיטת לונדון, המכללה לאמנות ועיצוב צ'לסי 
 שפות היצירה:  אנגלית
 הושפע מ:  אונורה דומייה 
 פרסים והוקרה:  פרס אנדרסן לאיור 2002
 www.quentinblake.com
 
סר קוונטין בלייק (באנגלית: Quentin Blake; נולד ב-16 בדצמבר 1932) הוא מאייר וכותב ספרי ילדים בריטי. הוא נודע בעיקר בזכות איוריו המופיעים ברוב ספריו של רואלד דאל.
ביוגרפיה

בלייק נולד בסידקאפ, קנט, שבדרום-מזרח בריטניה. הוא פונה למערב המדינה במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך שנות בגרותו הוא יצר קשר והושפע מהצייר והקריקטוריסט אלפרד ג'קסון שהיה בעלה של המורה שלו ללטינית. כשהיה בן 16 ג'קסון עודד אותו להגיש את הפרסום הראשון שלו לשבועון הסאטירי פאנץ'.
בלייק היה מורה בקולג' המלכותי לאמנות ובין השנים 1978–1986 ניהל את מחלקת האיור.
בלייק צבר מוניטין כמאייר הומוריסטי של למעלה מ-300 ספרי ילדים, כולל כמה שנכתבו על ידי ג'ואן אייקן, אליזבת בואן, רואלד דאל, נילס-אולוף פרנז'ן, ויליאם סטייג וד"ר סוס.
הוא כתב ואייר את הסיפור "כינור הפלא" שדודו זר סיפר ב"פרפר נחמד" בפרק "שקט בבקשה".
עד לשנת 2006 בלייק אייר 323 ספרים, אשר 35 מתוכם הוא עצמו כתב ו-18 מהם כתב רואלד דאל.
בשנת 2002 זכה בפרס אנדרסן למאיירים.
בשנת 2005 בלייק מונה למפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) עבור שירותיו לתחום ספרות הילדים. בשנת 2002 הוא מונה לאביר מסדר האמנויות והספרות בצרפת והועלה לדרגת קצין בשנת 2007.
בשנת 2013 קיבל תואר אבירות, ובמרץ 2014 הוענק לו תואר לגיון הכבוד.
הערות שוליים

↑  http://www.gallimard-jeunesse.fr/Auteur/Quentin-Blake
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258602305171  PLWABN: 9810672426605606  BIBSYS: 90545185  BNE: XX1106248  BnF: cb118921996 (data)  CANTIC: a11048335  CiNii: DA0099499X  GND: 118176528  ICCU: CFIV101684  ISNI: 0000 0001 2103 7484  LCCN: n79007507  LNB: 000016065  MusicBrainz: 045efcac-d186-45fc-b0f5-2c01fc50ab61  NDL: 00433452  NKC: xx0008285  NLA: 35997214  NLG: 70051  NLK: KAC200001379  NSK: 000167252  NTA: 074501402  RERO: 02-A003011659  RKD: 8821  SELIBR: 178704  SNAC: w69325h6  SUDOC: 026730596  ULAN: 500026024  VIAF: 108680806   WorldCat (עם VIAF): 108680806 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קפיצת הירדמות

קפיצת הירדמות היא הפרעת שינה שכיחה ולרוב לא-מזיקה אצל בני אדם, המתבטאת בעווית מיוקלונית המתרחשת בתחילת המעבר ממצב הערות למצב השינה. העווית דומה לתגובת קפיצה שגוף האדם יוצר כאשר הוא עומד ליפול או נבהל, ומלווה בהתעוררות רגעית בבהלה. תופעה זו נפוצה במיוחד בקרב בעלי דפוס שינה לא אחיד. התופעה נפוצה יותר בגילים צעירים והישנותה פוחתת עם השנים.
סיבות

על פי האקדמיה האמריקאית לרפואת שינה (אנ') קיים מגוון רחב של תנאים התורמים לתופעה. בין הגורמים האפשריים: דחק, צריכת קפאין, פעילות אינטנסיבית לפני השינה, חומרים ממריצים למיניהם ותנוחות שינה לא נוחות.
על פי מחקר בנושא הפרעות שינה שהתפרסם בכתב העת "Jornal of Neural Transmission", מתרחשת קפיצת הירדמות בשלבים שאינם שנת רע"מ והיא "תנועת כיווץ פתאומית של השרירים, כללית או חלקית ואסימטרית, שיכולה לגרום לעוררות עם אשליה של נפילה". תוצאות מחקר שהשתמש באלקטרואנצפלוגרם הציעו פעילות מוחית ספציפית תוך כדי קפיצות הירדמות, חשודות גם כ-vertex sharp waves .
הרפואה טרם הצליחה להצביע בוודאות על הסיבה לתופעה, עם זאת ישנן מספר תאוריות בנושא. אחת מהן גורסת כי במהלך ההירדמות מתחילים השרירים להתרפות, והמוח מפרש בטעות את ההרפיה כנפילה, ולכן יוצר תגובה של "קפיצה", שתגן על הגוף מפני ה"נפילה" הקרבה.
תאוריות אחרות מנסות להסביר מדוע קפיצת הירדמות עשויה להיות יעילה מבחינה אבולוציונית. על פי מספר תאוריות, לתופעת קפיצת ההירדמות קיימות סיבות אבולוציוניות. על פי תאוריה אבולוציונית אחת, גורמת קפיצת הירדמות להתעוררות פתאומית מהשינה, מה שמאפשר לנו לבדוק את הסביבה שלנו לפני כניסה למחזורי שינה נוספים ובכך בעצם לוודא שסביבת השינה שלנו בטוחה לשינה ומאפשרת סיכויי הירדמות טובים יותר בסביבה שהייתה בעבר לא צפויה, בטבע. על פי תאוריה אבולוציונית אחרת, קפיצות ההירדמות הן אמצעי יעיל לבדיקות היציבות של מיקום הגוף שלנו לפני שאנחנו נרדמים וכך אם אנחנו ישנים במקום לא יציב, קפיצת הירדמות תעיר אותנו כדי שנוכל למצוא מיקום חדש, ואם המיקום יציב ונוח תתחדש השינה. תאוריות אלו מציעות קשר בין התופעה לבין האבולוציה של האדם, אך התופעה נצפתה גם אצל מספר פרימטים אחרים.
לעיתים לקפיצה נלווה חלום על נפילה. זהו לא חלום במובן הרגיל, מכיוון שאינו נוצר בעת שנת רע"מ, אלא מעין חלום בהקיץ שנקרא הזיה היפנגוגית שבא כפירוש לתגובת הקפיצה של הגוף.
מחזוריות

לעיתים קפיצת הירדמות עלולה להתרחש כתהליך מחזורי ולפגוע בשינה של אלו הסובלים ממנה.
תהליך זה נוצר משום שאם אדם איננו נרדם בגלל חוויות חוזרות של קפיצת הירדמות, הוא עשוי לפתח חרדה ולדאוג מקפיצות הירדמות נוספות. ככל שאדם חרד ועייף יותר, סיכוייו לקפיצת הירדמות עולים וכך למעשה נוצר מעגל מחזורי (במשוב חיובי הגורם להתחזקות התופעה).
קפיצות הירדמות בילדים ובתינוקות

על פי האקדמיה האמריקאית לרפואת שינה הסבירות לקפיצות שינה אצל מבוגרים גבוהה יותר מאשר אצל ילדים ומתבגרים.
קפיצות הירדמות יכולות להופיע אצל תינוקות. על-פי מחקר ישן יותר (2003)  כיווצי שרירים לא רצוניים הם חלק מהתפתחות מערכת העצבים האנושית אשר נוכחת משלבי ההתפתחות המוקדמים אצל העובר.
הערות שוליים

↑  Brain Basics: Understanding Sleep, National Institute of Neurological Disorders and Stroke
↑  Stages of Sleep: NREM & REM Sleep Cycle, Sleep Junkie
↑  Kaitlyn Syring, A case of the jerks, February 28, 2008
↑  John M. Stern et al., Functional imaging of sleep vertex sharp transients, Clinical Neurophysiology: Official Journal of the International Federation of Clinical Neurophysiology 122, 2011-07, עמ' 1382–1386 doi: 10.1016/j.clinph.2010.12.049
↑  Frederick L. Coolidge, Thomas Wynn, The Rise ofHomo sapiens, Oxford, UK: Wiley-Blackwell, 2009-03-27, ISBN 978-1-4443-0829-7. (באנגלית)
↑  David Troy, Sleep Starts, Sleep Education (באנגלית אמריקאית)
↑  Michael R. Pranzatelli, Myoclonus in childhood, Seminars in Pediatric Neurology 10, 2003-03, עמ' 41–51 doi: 10.1016/s1071-9091(02)00008-6
קרב קומרוב

קרב קומרוב התרחש בין 26 באוגוסט ל-2 בספטמבר 1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה, כחלק מקרב גליציה. בקרב נלחמו כוחות מהאימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית באזור קומרוב שבגליציה (בתחומי פולין של ימינו). הקרב הסתיים בניצחון אוסטרו-הונגרי.
הרקע לקרב

לפי התכנונים המוקדמים שהיו לאוסטרים עם הגרמנים, היה על האוסטרים לתקוף מגליציה צפונה, ואילו על הגרמנים היה לתקוף מפרוסיה המזרחית דרומה, וכך לכתר את כל הכוחות הרוסיים בפולין הרוסית. אולם עם פרוץ הקרבות החליט הפיקוד הגרמני על מתקפה כוללת בחזית המערבית, ועל הגנה בלבד בחזית המזרחית. אף על פי כן החליטו האוסטרים לתקוף באזור גליציה, ואף זכו בתחילה בכמה ניצחונות.
סדר הכוחות > הצבא האוסטרו-הונגרי

הכוחות האוסטרו-הונגרים שהשתתפו בקרב, השתייכו לארמייה הרביעית בפיקוד מוריץ פון אופנברג:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-2 | הדיוויזיה ה-4 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-2 | הדיוויזיה ה-25 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-2 | הדיוויזיה ה-13 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-6 | הדיוויזיה ה-15 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-6 | הדיוויזיה ה-27 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-6 | הדיוויזיה ה-39 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-9 | הדיוויזיה ה-10 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-9 | הדיוויזיה ה-26 |
| הארמייה הרביעית | הקורפוס ה-17 | הדיוויזיה ה-19 |
| הארמייה הרביעית | פלגת הארמייה קומר | דיוויזיית הפרשים ה-7 |
| הארמייה הרביעית | פלגת הארמייה קומר | דיוויזיית הלאנדשטורם ה-95 |
| הארמייה הרביעית | פלגת הארמייה קומר | דיוויזיית הלאנדשטורם ה-106 |
| הארמייה הרביעית | עתודות הארמייה | דיוויזיית הפרשים ה-6 |
| הארמייה הרביעית | עתודות הארמייה | דיוויזיית הפרשים ה-19 |
סדר הכוחות > הצבא הרוסי

הכוחות הרוסיים שהשתתפו בקרב, השתייכו לארמייה החמישית בפיקוד פאבל פלווה:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-25 | דיוויזיית הגרנדירים ה-3 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-25 | הדיוויזיה ה-46 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-25 | דיוויזיית המילואים ה-70 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-19 | הדיוויזיה ה-26 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-19 | הדיוויזיה ה-27 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-19 | דיוויזיית המילואים ה-69 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-5 | הדיוויזיה ה-17 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-5 | הדיוויזיה ה-38 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-17 | הדיוויזיה ה-3 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-17 | הדיוויזיה ה-35 |
| הארמייה החמישית | הקורפוס ה-17 | דיוויזיית המילואים ה-61 |
| הארמייה החמישית | עתודות הארמייה | דיוויזיית הפרשים ה-7 |
| הארמייה החמישית | עתודות הארמייה | דיוויזיית הפרשים ה-8 |
מהלך הקרב

לאחר הצלחתה של הארמייה האוסטרו-הונגרית הראשונה בקרב קרשניק, תקפה הארמייה האוסטרו-הונגרית הרביעית ב-26 באוגוסט את הארמייה הרוסית החמישית. הרוסים שכבר זועזעו באגף הימני שלהם בקרב קרשניק, החלו לסגת תוך שהם משאירים מאחוריהם 20,000 שבויים. הקרב הסתיים ב-2 בספטמבר, אולם הניצחון האוסטרו-הונגרי לא היה מושלם, עקב המפלה בקרב רווה, והצורך לסייע לארמייה השלישית, ומשום כך הישגי האוסטרו-הונגרים התמסמסו במהירות.
ראו גם

קרב גליציה
לקריאה נוספת

סירל פולס, "מלחמת העולם הראשונה", הוצאת מערכות, 1981, ספר ראשון: 1914, פרק רביעי "תהפוכות גורל במזרח"
קוונטין סקינר

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1940 (בן 83) אולדהאם, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  היסטוריה, פילוסופיה, history of political thought 
 מקום לימודים:  בית הספר בדפורד  קולג' גונוויל וקאיוס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' (1962–2008)  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון 
 פרסים והוקרה:  פרס בלצן (2006)  Benjamin E. Lippincott Award (2001)  פרס וולפסון להיסטוריה (1979)  פרס המדע של בילפלד (2008)  עמית האקדמיה הבריטית  עמית החברה ההיסטורית המלכותית 
 בן או בת זוג:  Patricia Law 
 
קוונטין רוברט דאת'י סקינר (באנגלית: Quentin Robert Duthie Skinner; נולד ב-26 בנובמבר 1940) הוא היסטוריון וחוקר מדע המדינה בריטי הידוע בשל התמחותו בהגות הפוליטית של אנשי התקופה המודרנית המוקדמת. סקינר היה בין המייסדים של בית הספר להיסטוריה פוליטית באוניברסיטת קיימברידג', שם היה פרופסור בשנים 1996–2008.
ביוגרפיה

סקינר נולד בשנת 1940 בעיר אולדהאם שבמנצ'סטר רבתי. סיים בהצטיינות את התואר הראשון בהיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1962. בשנת 1965 מונה למרצה בפקולטה להיסטוריה. בשנים 1974–1979 עבד במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון אשר בארצות הברית. כשחזר לקיימברידג', היה סקינר כבר פרופסור. בשנת 1999 עבד כסגן נשיא האוניברסיטה.
אף על פי שבמהלך רוב שנותיו עבד סקינר באוניברסיטת קיימברידג', הוא גם שיתף פעולה עם אוניברסיטאות אחרות כגון האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, קולז' דה פראנס, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת אמסטרדם. הוא עמית באקדמיה הבריטית מאז שנת 1981. הוא עמית גם בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
סקינר נחשב למרצה בעל יכולות יוצאות דופן, ותלמידים רבים שלו הפכו להיסטוריונים בולטים גם הם. עבודתו כהיסטוריון התמקדה בעיקר במחשבה המדינית שבאירופה המודרנית. הוא כתב ספר אחד על ניקולו מקיאוולי, שלושה ספרים על תומאס הובס ועוד מחקרים רבים על המחשבה הפוליטית של התקופה. הוא עסק בתאוריות על טיבה של המדינה ועל אופי החירות הפוליטית, ובהיסטוריה של הרטוריקה. עבודתו ההיסטורית בתחום החירות הפוליטית מהווה בסיס לעמדה המכונה "רפובליקניזם" או "נאו-רפובליקניזם", שנוסח במסגרת הדיסציפלינה הפילוסופית בעבודתיו של פיליפ פטיט.
סקינר קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטאות רבות, וביניהן: אוניברסיטת אברדין, אוניברסיטת קופנהגן, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת הלסינקי, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת סנט אנדרוז ואוניברסיטת אוסלו. בשנת 2006 קיבל פרס על שמו של ישעיה ברלין ואת פרס בלצן.
בשנת 1979 התחתן עם פרופסורית לפילוסופיה. יש לזוג שני ילדים ושני נכדים.
מספריו בעברית

מקיאבלי, תרגמה עופרה יוגב, הוצאת דביר, 1988.
הערות שוליים

↑  Frank Lovett, Republicanism, האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268241905171  PLWABN: 9810643719305606  BIBSYS: 90179076  BNE: XX913300  BnF: cb12035978p (data)  CANTIC: a19158749  CiNii: DA00608870  GND: 119082721  ICCU: CFIV058370  ISNI: 0000 0001 0889 4596  LCCN: n81055367  LNB: 000029122  NDL: 00475185  NKC: xx0031639  NLG: 178051  NLK: KAC199625509  NSK: 000299503  NTA: 068949359  ORCID: 0000-0003-3516-2539  RERO: 02-A003836695  SELIBR: 280560  SUDOC: 02854532X  S2AuthorId: 71684769  Trove: 976855  VIAF: 39393791   WorldCat (עם VIAF): 39393791 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראובן שהם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביוני 1938 (בן 86) גבת, ישראל 
 ענף מדעי:  ספרות עברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 
ראובן שֹהם (נולד בל' בסיוון תרצ"ח, 29 ביוני 1938) הוא חוקר ומרצה לספרות עברית, המתמחה בחקר השירה העברית החדשה. פרופסור אמריטוס באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

שהם נולד בקיבוץ גבת, בנם של חוה וישראל שהם (פרלוב). לאחר הפילוג בקיבוץ המאוחד ב-1954 עבר עם הוריו לקיבוץ יפעת. שם סיים את חוק לימודיו ב-1956. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני (1956–1959). בוגר אוניברסיטת חיפה בספרות עברית ומקרא (1964–1969, בהצטיינות), מוסמך האוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית (1969–1973, בהצטיינות). בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב (1975–1979). בין השנים 1983-1966 לימד ספרות עברית ומקרא בבית הספר האזורי העמק המערבי (ביפעת), ובמקביל, החל ב-1973, גם באורנים - המכללה האקדמית לחינוך. מ-1981 משמש כמרצה בחוג לספרות עברית והשוואתית שבאוניברסיטת חיפה ובאורנים. בדצמבר 2005 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה.
פרסומיו ראו אור בבמות ספרותיות מחקריות שונות בארץ ובעולם.
שהם מתגורר בקיבוץ יפעת, היה נשוי לד"ר עדנה שהם, מרצה להוראה באוניברסיטת חיפה ובאורנים, עד מותה ב-2018. אב לארבע בנות. אחיו, אורי שהם, היה משורר ופרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
פרסומיו

מונוגרפיה על שירתה של אסתר ראב , עבודת גמר לתואר מוסמך, בהדרכת פרופ' גרשון שקד, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ג 1973. פרקים מן העבודה פורסמו בכתב העת שדמות:
בת הארץ - אסתר ראב ובני דורה, שדמות, תשל"ה 1975.
בין עולם הפרדסים - לנרות של שבת ונפטלין, שדמות נ"ח, תשל"ו 1976.
הקול הדובר בשירה העברית החדשה, עבודת דוקטור, בהדרכת ד"ר ראובן קריץ, אוניברסיטת תל אביב, 1979.
אסתר ראב, ילקוט שירים; מבחר עריכה ומקורות: אהוד בן עזר וראובן שהם; מבוא: ראובן שהם, תל אביב: יחדיו; אגודת הסופרים העברים בישראל ('מבחר ספרותנו לעם'), תשמ"ב 1982.
קול ודיוקן: תחנות בהתפתחות דיוקן הדובר בשירה העברית החדשה, חיפה: אוניברסיטת חיפה, תשמ"ח 1988.
בדרך הקשה: עיונים בשירה: מ. י. לבנזון, נ. ה. אימבר, ח. נ. ביאליק, ש. טשרניחובסקי וא. שלונסקי, תל אביב: פפירוס ('מראה מקום: סדרת עיונים בספרות העברית'), תש"ן 1990.
המראה והקולות: קריאה קשובה ב"פרידה מהדרום" לאבא קובנר, תל אביב: ספרית פועלים ('פואטיקה וביקורת'), תשנ"ה 1994.
סנה בשר ודם: פואטיקה ורטוריקה בשירתו המודרניסטית והארכיטיפית של אורי צבי גרינברג, שדה בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון, 1997.
and Prophecy: The Image of the Poet as a "Prophet", a Hero and an Artist in Modern Hebrew Poetry, Leiden: Brill (Brill's series in Jewish studies, v. 31), 2003. (על שירתם של ביאליק, שלונסקי וא"צ גרינברג)
בין הנודרים ובין הנדרים: פואטיקה, תמטיקה ורטוריקה ביצירת חיים גורי, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל, הציונות ומורשת בן-גוריון; הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ז 2006.
בעולם של נתן זך גם פרצוף מכר הוא זר: עיונים שונים: תמטיים, פואטיים ורטוריים בשירת נתן זך; ריכוז, עריכה והבאה לדפוס: סמדר רוטמן, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשע"ג 2013.
"אין עם אשר ייסוג מחפירות חייו": פואטיקה, רטוריקה ותמטיקה בשירי הזמר ההמוניים של היחידות הלוחמות 1930-2010. הוצאת הקיבוץ המאוחד ספריית פועלים 2018
קוסיימה

ערך זה עוסק בעיירה בקדמת חצי האי סיני. אם התכוונתם לגשר מעל נהר הליטני, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  צפון סיני
 חבל ארץ:  סיני
 קואורדינטות:  30°40′00″N 34°22′12″E﻿ / ﻿30.666667°N 34.37°E﻿ / 30.666667; 34.37
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףקוסיימה(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףקוסיימה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל־קוסיימה (בערבית: القسيمة) היא עיירה חקלאית בקדמת חצי האי סיני, ליד המקום המשוער של קדש ברנע המקראית. העיירה היא מרכז בדווי מדברי טיפוסי. קוסיימה הייתה תחנת הקצה הדרומית על המסילה המזרחית אליה הגיעה הרכבת הטורקית במלחמת העולם הראשונה. במקום חורשת אקליפטוסים שנטעו תלמידי בית הספר החקלאי מקוה ישראל. משערים כי קוסיימה הייתה על "דרך שוּר" המקראית ושמה בתקופת ההתנחלות של בני ישראל בארץ הוא "עצמונה", אחת הערים בגבול הדרומי של שבט יהודה.
אתר מקראי

לעיירה קוסיימה מיוחסים הקשרים מקראיים. המקום נמצא בצומת דרכים עתיק חשוב, בו נפגשת דרך שור עם דרך עזה.
אתר מקראי > דרך שור

על פי המסופר בספר בראשית, כאשר הגר ברחה משרי, מצא אותה מלאך ה' – ”וַיִּמְצָאָהּ מַלְאַךְ ה' עַל עֵין הַמַּיִם בַּמִּדְבָּר, עַל הָעַיִן בְּדֶרֶךְ שׁוּר.” פירושה של המילה "שור" הוא חומה[דרוש מקור], ובהקשר הזה הכוונה כנראה לביצורי גבול מצריים. משערים כי דרך שור יצאה מבמת הר חברון, עברה ליד באר שבע, חלוצה, בארותיים (המקראית), קוסיימה, ביר חסנה, ביר גפגפה, האגם המר הגדול (במחוז אסמאעיליה). באזור קוסיימה היא הצטלבה עם דרך עזה, אולי דרך ים סוף המקראית שהובילה מקדש ברנע לעציון גבר על חוף ים סוף.
זאב משל סבר שיש לקבל את הצעתם של וולי ולורנס, שזיהו את "דרך שור" בקו ביר־חסנה – קוסיימה – בארותיים. המצדים הישראליים שליד רחייבה וליד ביריין (בארותיים) היו עד כה הממצא הרלוונטי היחיד על קו זה בין קדש ובין באר שבע. לאחרונה נתגלתה מצודה גדולה נוספת מצפון לקוסיימה.
זאת לעומת ההצעה המזהה את "דרך שור" בקו באר שבע – חלוצה – ניצנה – איסמעיליה, כנראה בהשפעת הכביש המודרני, העובר במסלול זה.
הכביש היוצא מערבה מקוסיימה, המגיע כעבור 69 ק"מ ל"חסנה", עובר על תוואי דרך הקרוי בפי הבדואים "דרב א־שריף" המוביל לאל עריש, שהערבים כינו אותה "דרב א־שור", כלומר: דרך שור.
אתר מקראי > עצמונה

קוסיימה היא, לפי הרשום במפות, ולדעת חלק מהחוקרים, מקומה של עצמונה המקראית. לדעת חוקרים אחרים, מקומה של עצמונה באזור אל־מוּוילה כ־5 ק"מ צפונית־מערבית לקוסיימה.
עצמונה הוא מקום בתוואי של נחלת שבט יהודה, לפי הכתוב בספר יהושע:
"וַיְהִי הַגּוֹרָל לְמַטֵּה בְּנֵי יְהוּדָה לְמִשְׁפְּחֹתָם, אֶל גְּבוּל אֱדוֹם מִדְבַּר צִן נֶגְבָּה מִקְצֵה תֵימָן. וַיְהִי לָהֶם גְּבוּל נֶגֶב מִקְצֵה יָם הַמֶּלַח, מִן הַלָּשֹׁן הַפֹּנֶה נֶגְבָּה. וְיָצָא אֶל מִנֶּגֶב לְמַעֲלֵה עַקְרַבִּים וְעָבַר צִנָה וְעָלָה מִנֶּגֶב לְקָדֵשׁ בַּרְנֵעַ, וְעָבַר חֶצְרוֹן וְעָלָה אַדָּרָה וְנָסַב הַקַּרְקָעָה. וְעָבַר עַצְמוֹנָה וְיָצָא נַחַל מִצְרַיִם וְהָיוּ תֹּצְאוֹת הַגְּבוּל יָמָּה, זֶה יִהְיֶה לָכֶם גְּבוּל נֶגֶב."
בתקופה העות'מאנית

לעיירה הייתה חשיבות מיוחדת בתקופה העות'מאנית. היא הייתה התחנה הסופית של הרכבת שעמדה לרשות הצבא הטורקי, שעשה הכנות לפלוש דרומה במטרה לחסום את מעבר האוניות בתעלת סואץ.
בתקופה העות'מאנית > תחנת הרכבת הסופית

השימוש ברכבות בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה הגיע להיקף יחסי שלא נודע כמוהו עד היום. כלי רכב מוטוריים כמעט לא היו בארץ ורוב התחבורה של חיילות צבא, נשק ותחמושת ואספקה, בוצעה ברכבות. הצבא הטורקי השתמש במסילת הרכבת החיג'אזית להובלת האספקה לארץ.
בעקבות ההוראה של ג'מאל פאשה לכבוש את תעלת סואץ מידי הבריטים הועלה לראשונה הצורך ברכבת שתגיע לדרום ארץ ישראל. הטורקים הטילו את המשימה של תכנון הרכבת אל תעלת סואץ על היינריך מייסנר, מהנדס גרמני שעבד עם השלטון הטורקי וזכה לתואר פשה המכובד. מייסנר שינה את תכנון המסלול של מסילת השומרון שנעה מעפולה דרך השומרון לשכם ותוכננה להגיע לירושלים ובמקום זאת נסללה לטול כרם. מטול כרם נסללה המסילה המזרחית ההיסטורית לוואדי צראר, אל־פאלוג'ה היום מערבית מצומת פלוגות בין אשקלון לקריית גת ומשמר הנגב של היום, ולבאר שבע. באוקטובר 1915 הגיעה מסילת הרכבת לתחנת הרכבת בבאר שבע. התחנה הפכה למרכז הלוגיסטי החשוב של הצבא העות'מאני, לקראת הניסיון לכיבוש תעלת סואץ וחסימת המעבר הבריטי למושבתם החשובה באותם הימים הודו.
למרות כישלונם בכיבוש התעלה שמונה חודשים קודם לכן, הטורקים עדיין לא נואשו מלכבוש את אזור התעלה. הם המשיכו את בניית המסילה דרך ביר עסלוג' (משאבי שדה), ושרידי הסוללה שלה, נראים עד היום, דרומית לבאר שבע, ביציאות הדרומיות של העיר לכיוון משאבי שדה. משם המסילה המשיכה לנחל לבן ובמאי 1916 הגיעה המסילה לניצנה, מקום מושבה של המפקדה הטורקית האזורית, משם המשיכה המסילה כ־13 ק"מ נוספים דרומה עד עזוז, (בארותיים) שם חצתה את הגבול לסיני והגיעה עד היישוב הערבי קציימה הוא קוסיימה כ־17 ק"מ דרומית-מערבית מעזוז – התחנה הסופית של הרכבת, אשר תחנתה הראשונה הייתה דמשק.
בתקופה העות'מאנית > תלמידי מקוה ישראל

בצידה הצפוני־מערבי של העיירה נמצאים התמרים המסמנים את מקום מעיינות עין המדבר. סמוך לדקלים מצויה חורשת אקליפטוסים עבותים. אלה ניטעו ב־1916, במלחמת העולם הראשונה, על ידי צעירים עבריים, בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל, בראשות מנהל בית הספר, אליהו קראוזה. על ידי הקמת "קבוצת נוטעים", שנטעה עצים גם במקומות אחרים בגבול המדבר, הצליחו הצעירים להשתחרר מהשירות בצבא העות'מאני.
בתקופה המדינה > פעולת תגמול

בשנת 1956, אחת מפעולות התגמול בוצעה נגד המוצבים המצרים בקוסיימה.
בתקופה המדינה > במלחמת ששת הימים

המלחמה פרצה בשעות הבוקר המוקדמות של 5 ביוני 1967. מטוסי חיל האוויר תקפו את כל שדות התעופה הצבאיים במצרים ובסיני.
בו בזמן התקדם צה"ל לתוך חצי האי סיני, לעבר רפיח ואל־עריש בצפון, אבו עגיילה וביר־גפגפה במרכז ואל־קוסיימה דרומה משם. בדרכם דרומה התקדמו כוחות צה"ל למצודת נח'ל ול"ת'מד". בהמשך הצבא הגיע לתעלת סואץ ולשארם א־שייח', ובזה הסתיים כיבוש חצי האי.
בתקופה המדינה > התרסקות מטוס

ב־10 ביולי 1980 התרסק מטוס דקוטה של טייסת 122 על צלע גבעה באזור קוסיימה, עקב ראות לקויה, בעת אימון ניווט נמוך. ארבעה אנשי צוות אוויר מהטייסת נספו בתאונה. בין הנספים היה טייס המשנה שלמה ייטב (יטקובסקי). אנדרטה לזכרו הוקמה ביער הטייסים לצד כביש 443 לירושלים ובה כנף משרידי המטוס.