stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפארי
בעלי החיים שהיו בצפארי

בעבר היו בעלי חיים אלה בצפארי, אך כולם כבר הועברו למקומות אחרים; חלקם מוגנים אך חלקם נמצאים במקומות ללא הגנה, כמו הלונה פארק בתל אביב שהועברו לשם מספר עופות הנמצאים ללא פיקוח וחשופים לרעש וגשם. [דרוש מקור]
בעלי החיים שהיו בצפארי כללו:
עופות:
אוח מצוי
אמו
אמזונה כחולת מצח (Amazona aestiva)
אמזונה צהובת ראש (Amazona oratrix)
דררה אלכסנדרונית
אפרור אפריקני
תוכי אקלקטוס
ארה ארגמנית
ארה ירוקת-כנף
ארה כחולה-צהובה
ארה צבאית
ברבור מצוי
ברבור שחור
ברכייה
דררה מצויה
הוקו חשוף-פנים
מיינה מצויה
טווס הודי
טוקן חום-סנטר
טוקן הטוקו
טוראקו אדום ציצית
לורי אדום (Eos bornea)
לורי קשת
מגלן שני
תוכי סנגלי
הבני ורוד-פנים
תוכי המחילות
פלמינגו מצוי
פניניית החושן
קקדו ורדרד
קקדו לבן
קקדו צהוב ציצית קטן (Cacatua sulphurea)
תוכי נזירי
תוכון אדום-כתר (Cyanoramphus novaezelandiae)
קוניור השמש
קוניור אדום-כתר (Psittacara wagleri)
נימפית מצויצת
רוסלה מזרחית
תוכון מצוי
מזמר אדום עכוז (Psephotus haematonotus)
יונקים:
אוגרים
ארנבון מצוי
חוטמן אדום
חמוס
סוריקטה
צ'ינצ'ילה ארוכת זנב
שרקן
כיסנאי דואה
זוחלים:
איגואנה ירוקה
אנקונדה צהובה
רב חנק מצוי
נחש גופר פלורידה (Pituophis melanoleucus)
זעמן חלב אלמוגי (Lampropeltis triangulum)
רב חומט
חרדון מזוקן
זעמן מלכותי קליפורני
כרכן צהוב (Spilotes pullatus)
כרכן טקסס (Pantherophis obsoletus lindheimeri)
טגו זהוב
כרכן הקרינים
כרכן תירס
פיתון בורמזי
פיתון מלכותי
צב יבשה מצוי
פרוקי-רגליים:
עקרב קיסרי (Pandinus imperator)
הערות שוליים

↑  שי פוגלמן, הברווזון המכוער וחיות אחרות, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2008
↑  איתי בלומנטל, אחרי 23 שנה: נסגר פארק הציפורים "הצפארי" בת"א, באתר ynet, 26 באוקטובר 2017
| גני חיות ואתרים זואולוגיים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| ארגון גני החיות הישראלי | הספארי ברמת גן • גן החיות התנ"כי • חי פארק • חי-כיף • גן החיות הלימודי חיפה • גן גורו • מדבריום |   |
| גני חיות נוספים | הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב • גן החי בפתח תקווה • פארק החי • פארק ארץ הצבי |   |
| גנים קטנים | ג'ונגל כיף • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • יער הקופים • מקלט הקופים הישראלי • פארק לכיש •  מרכז הזוחלים בקצרין • מרכז הזוחלים המדברי • פארק אוטופיה |   |
| חוות זואולוגיות | חוות התנינים בחמת גדר • חוות אל היען • חוות האלפקות • חוות האנטילופות בערבה • חוות קרוקולוקו • חוות בולוטין • חוות החרקים והפרפרים הישראלית |   |
| מרכזי צפרות | פארק הצפרות אילת • התחנה לחקר ציפורי ירושלים • המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון • פארק ראש ציפור • מרכז צפרות רמת הנגב • מרכז צפרות החולה • מקור החסידה • מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה |   |
| אקווריומים בישראל | פארק המצפה התת-ימי באילת • אקווריום ישראל • ריף הדולפינים |   |
| החי-בר | חי-בר יטבתה • חי-בר כרמל |   |
| מקומות שנסגרו | גן החיות של תל אביב  • גני הטבע  • הדולפינריום בתל אביב • צפארי • קטיפארי • נגב Zoo • חי רמון • חוות פצאל |   |
מגלן שני ביער הציפורים בצפארי
טוקן הטוקו בצפארי
ארה ארגמנית בצפארי
אי-סובלנות (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ד. וו. גריפית' 
 הופק בידי:  ד. וו. גריפית' 
 תסריט:  ד. וו. גריפית', אניטה לוס, טוד בראונינג, פרנק וודס 
 עריכה:  ד. וו. גריפית', ג'יימס סמית, רוס סמית 
 שחקנים ראשיים:  מאי מרש, רוברט הארון
 מוזיקה:  ג'וזף קארל ברייל 
 צילום:  בילי ביצר, קרל בראון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  תאגיד הסרטים המשולש 
 חברה מפיצה:  תאגיד הסרטים המשולש, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוגוסט 1916 בארצות הברית
 משך הקרנה:  163 דקות, בספרד: 123 דקות, בבריטניה: 178 דקות, גרסת וידאו בארצות הברית 2000: 197 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם, כתוביות באנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אמנותי, סרט אילם 
 מקום התרחשות:  פריז 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אי-סובלנות (באנגלית: Intolerance: Love's Struggle Through the Ages) הוא סרט אילם שביים דייוויד לוולין וורק גריפית' ב-1916. הסרט היה, בין השאר, תגובתו של גריפית לטענות נגד סרטו מהשנה הקודמת - הולדתה של אומה, אשר בו, לטענת המבקרים, גריפית' הנציח סטריאוטיפים גזעניים והאדיר את הקו קלוקס קלאן.
רקע

אי-סובלנות נחשב אחד מהסרטים הראוותניים ביותר בכל הזמנים, הוא היה מלא בתפאורות מונומנטליות ותלבושות מרהיבות ובלמעלה משלושת אלפים ניצבים. בסרט ארבעה סיפורים נבדלים אך מקבילים, המדגימים את אי-סובלנותה של האנושות במהלכם של ארבעה עידנים שונים במשך ההיסטוריה האנושית. תקופת הזמן מכסה 2500 שנים בקירוב ופותחת בתקופה הבבלית (539 לפני הספירה) המתארת את נפילתה של בבל כתוצאה מאי הסובלנות המתעוררת מעימות בין מאמינים באלים בבליים שונים.
התקופה השנייה היא התקופה היהודית (בסביבות 27 לספירה) המראה את אי-הסובלנות שהביאה לצליבתו של ישו.
לאחר מכן, מוצגת תקופת הרנסאנס הצרפתי (1572) שמספר את כישלונו של האדיקט של סן ז'רמן שהוביל לטבח ליל ברתולומאוס הקדוש.
התקופה האחרונה היא תקופת אמריקה המודרנית: המדגימה כיצד פשע, פוריטניזם, מוסרי וקונפליקטים בין קפיטליסטים, לבין עובדים שובתים סוציאליסטים שסייעו להרוס את חייהם של האמריקנים.
גריפית החל לצלם את הסרט עם הסיפור המודרני (שכונה במקור "האם והחוק"), שתכנונו קדם בזמן להולדתה של אומה, ואז הרחיב אותו במידה משמעותית, על מנת לכלול את שלושת הסיפורים המקבילים האחרים תחת נושא האי-סובלנות. הסיפורים הללו אינם מסופרים בנפרד. במקום זאת, הסרט נקטע בהתמדה בחלקים שונים, עובר מסיפור לסיפור ומקיים קשרים מוסריים ופסיכולוגיים בין הסיפורים השונים. ככל שארבעת הסיפורים השונים מתקרבים לעבר שיאיהם, כן נעשים החיתוכים מהירים יותר. ההפסקות שבין תקופות הזמן השונות מצוינות על ידי דימויים סמליים של אם המנענעת עריסה, המייצגת את מעבר הדורות החולפים.
אחד מהמאפיינים יוצאי הדופן של הסרט הוא שאין לאף אחת מן הדמויות שם. גריפית התכוון לכך שהם יהיו סמלים של טיפוסי אנוש. לכן, הדמות הנשית הראשית בסיפור המודרני מכונה "היקרה". בעלה הצעיר קרוי "הנער", ומנהיג המאפיה המקומית נקרא ה"מוסקטיר של שכונת העוני".
פרטים נוספים

עלות הפקת אי-סובלנות אינה ידועה, אולם ההערכות הסבירות ביותר מציינות שני מיליוני דולרים (בסביבות 33 מיליוני דולרים בערכים של ימינו), סכום אסטרונומי בשנת יציאת הסרט. כך, נהיה סרט זה היקר ביותר שנעשה עד לאותה תקופה בתולדות הקולנוע. ברגע שהסרט נכשל בקופות, היה העול כה כבד ששלושת האולפנים המפורסמים של גריפית פשטו את הרגל.
הסרט וסגנון העריכה הלא-אורתודוקסי שלו היה בעל השפעה כה עצומה, במיוחד בין עושי סרטים אירופאיים וסובייטים. רבים מעוזרי הבמאי שגריפית העסיק בעשיית הסרט, הפכו להיות במאים חשובים בהוליווד בשנים לאחר מכן.
בשנת 1989 נבחר אי-סובלנות לשימור בידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית, על ידי ספריית הקונגרס, בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
תיאור מפורט של עשיית הסרט מסופר בספרו של ויליאם מ. דרו משנת 1986: "ד. וו גריפית: אי סובלנות: היווצרות החזון".
הסרט הוא מבין הסרטים המוקדמים המתארים את כורש בהיכנסו לבבל ללא התנגדות ואלימות.
גרסאות

למרות שהסרט נמצא ברשות הציבור, ישנן שלוש גרסאות עיקריות של הסרט בהפצה:
גרסת קיליאם שואו: נשלחה מעותק 16 מילימטר של הדור השלישי, מכילה פרטיטורת אורגן של גיילורד קרטר. אורכה 176 דקות, גרסה זו היא הנצפית ביותר בשנים האחרונות, והיא משודרת כרגע בסרטי הקלאסיקה של טרנר. היא מופצת בדיסק לייזר וב-DVD על ידי Image Entertainment.
גרסת קינו הורכבה יחדיו על ידי קינו אינטרנשיונל, גרסה זו נלקחה כפי הנראה מחומר טוב יותר של 35 מילימטר, כוללת תכליל סינטיסייזר של ג'וזף טורין ו"סוף שמח" חלופי לקטע "נפילתה של בבל". זוהי גרסה בת 197 דקות.
The Official Thames Silent Restoration ב-1989 שוחזר הסרט באופן רשמי על ידי משמרי הסרטים קווין ברונלאו ודייוויד גיל. גרסה זו אורכה גם הוא 197 דקות. היא הוכנה בידי טלוויזיית תיימס מהחומר המקורי של ה-35 מילימטר. הצלילים והצבעים שוחזרו לפי כוונתו המקורית של גריפית. בגרסה זו ישנה גם הקלטה של תכליל תזמורתי בידי קרל דייוויס. היא הופצה זמן קצר בווידאו ביתי במהלך שנות התשעים, אולם מעולם לא שודרה בטלוויזיה בארצות הברית. גרסה זו נמצאת תחת זכויות היוצרים של אוסף Rohauer, שעבדו בשיתוף עם תיימס על השחזור.
קרדיטים

בוים ונכתב בידי ד. וו גריפית'
עוזרי במאי: אלן דואן, אריך פון שטרוהיים, כריסטי קבאן, טוד בראונינג, ג'ק קונוויי, ויקטור פלמינג, ו. ס. ואן דייק, אלמר קליפטון, מונטה בלו, מייק זיברט, ג'ורג' זיגמן.
צילום: ג. וו. ביצ'ר וקרל בראון.
עריכה: ג'יימס ורוז סמיט.
אורך הקרנה ממוצע של עותקי סרטים שזמינים כיום: שלוש שעות, פחות או יותר
ספוטיסווד איטקן
פרנק בורזג
טוד בראונינג
ג'ואל כרמן
אלמר קליפטון
קונסטנס קולייר
מרים קופר
קרול דמפסטר
דאגלס פיירבנקס
ליליאן גיש
סם דה גראס
מילדרד האריס
רוברט הארון
ורה לואיס
וולטר לונג
הרולד לוקווד
בסי לאב
וילפרד לוקאס
מאי מרש
טולי מרשל
אוון מור
כרמל מאיירס
זינה אוון
יוג'ין פאלט
וואלאס ריד
מאדאם סול-טה-ואן
קונסטנס תלמד
נטלי תלמד
קינג וידור
טריוויה

החומה הגדולה של בבל נבנתה בגודל עצום, כאילו שנלקח מן החיים האמיתיים. היא ממוקמת בסיפור הרביעי, בפינת סנסט בוליווארד והוליווד בוליווארד (במקום בו ממוקם תיאטרון ויסטה ההיסטורי שנותר עד עצם היום הזה) כשהסרט הושלם. היה זה מרכיב בולט בנוף באזור במשך מספר שנים, עד שמכבי האש של לוס אנג'לס הכריזו כי הוא מסוכן והורו להרוס אותו. ד. וו גריפית' גילה שאזל לו הכסף ולכן לא עלה בידו לממן את ההריסה. מלבד כשימוש זמני עבור סרטו מ-1918 Hearts of the World, עמדה התפאורה נטושה ומתפוררת במשך קרוב לארבע שנים, עד שהוסרה לבסוף ב-1919. החצר הגדולה של 'הוליווד היילנד סנטר', המסופחת לתיאטרון קודאק בהוליווד, יועדה כהומאז' לסט. היזם של מרכז הקניות בנה חלק מן המעבר המקומר עם שני העמודים ובראשם פילים מפוסלים, כפי שנראו בסרט. הדבר נותן למבקרים באתר מושג עד כמה גדולה הייתה התפאורה המקורית.
סצנות החתונה בחלק על חיי ישו נעשו וצולמו בהתאם למסורת היהודית, תחת פיקוחו של רבי מאייר. הוא היה אביה של כרמל מאייר, ששיחקה את השפחה בפרק על בבל.
חלק גדול מעלילת המשנה, העוסק ברצח שאירע בחיים האמיתיים, נחתך מהסיפור הצרפתי לפני הפצתו של הסרט. אפיזודת ישו נחתכה לבסוף על ידי גריפית לפני הסיום.
קרדיט ניתן לאריך פון שטרוהיים על גילום הפרושי השני. על כל פנים, שטרוהיים לא שיחק את התפקיד. גריפית החליט להשתמש בשמו של שטרוהיים כפסבדונים עבור השחקן ויליאם קורטרייט, שהוא היה למעשה זה שגילם את התפקיד. הדבר גרם לבלבול רב במרוצת השנים. תפקידו של פון שטרוהיים בסרט היה כעוזר במאי בסצנות בבל. רות סנט דניס רשומה בכמה מקורות מודרניים כרקדנית הסולו בסיפור בבל, אולם היא הכחישה זאת בריאיון לפני פטירתה. ג'וזף הנברי נשכר על מנת לצלם כמה סצנות נוספות של שפחות עירומות למחצה, כשמשרדים הראשיים הצהירו שהסרט זקוק ל"יותר סקס". הצלם קרל בראון זכר סצנה של ההרמון הבבלי שהציגה עירום חזותי באורח מלא. נאסר עליו לצלם באותו יום, ככל הנראה מפאת גילו הצעיר. בעוד שישנם תצלומים אחדים של שפחות ונערות הרמון לאורך הסרט (שצולמו על ידי במאי אחר, ללא מעורבותו של גריפית), הסצנה שבראון מתאר אינה כלולה באף אחת מהגרסאות הקיימות.
גריפית אולץ לצלם בשנית את קטע הצליבה, מכיוון שארגונים מסוימים אמרו שגריפית צילם יותר מדי ניצבים יהודים מסביב לצלב ולא מספיק רומאים. גריפית שרף את קטעי התצלומים וצילם שוב את הסצנה עם יותר ניצבים רומאים.
הקטע הקצר של מרגרט דה וולס בסיפור הצרפתי, נזקף לזכותה של שחקנית בשם ג'ורג'יה פירס. 'ג'ורג'יה פירס' היא למעשה הפסבדונים של השחקנית קונסטנס תלמד, המשחקת את נערת ההרים בחלקו הבבלי של הסרט. אין הדבר ברור מדוע שם שונה מאומץ לתפקידה השני הזעיר. קטע ההוצאה להורג המסיים את הסיפור המודרני נעשה תחת פיקוחו של מרטין אגר, שהיה לפני כן סוהר בכלא סינג סינג. מר אגר גם פיקח על בניין הגרדום בו משתמשים בסצנה.
הערות שוליים

↑  רשימת הסרטים באתר ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369780505171  GND: 4266955-8  LCCN: n85318769  VIAF: 316752272   WorldCat (עם VIAF): 316752272 
תמונה מהסרט שממחישה את התפאורות הראוותניות
זיוית אברמסון

| --- | --- |

זיוית אברמסון, 2018
 מדינה:  ישראל 
 
זיוית אברמסון (נולדה ב-1938) היא פסיכולוגית ושחקנית ישראלית. בשנות התשעים הייתה אחת ממנחות התוכנית "קשר משפחתי", שהציגה טיפול משפחתי לדוגמה.
ביוגרפיה

זיוית אברמסון נולדה להורים ממוצא גרמני שהתגרשו כשהייתה בת שנה. גדלה בתל אביב, למדה בתיכון חדש, ושירתה בצה"ל בחיל הכללי באילת כפקידה ומרכזנית. הייתה שחקנית תיאטרון, בין השאר שיחקה ב-1972 במחזה "פוחלצים" שכתב יוסף שילוח וביים יוסף כרמון. וכן שיחקה בסדרת הטלוויזיה "עברית בסימן טוב" ובסרטי הקולנוע "לאן נעלם דניאל וקס?" ו"זוג נשוי".
בגיל 30 סיימה באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה, ואחר כך למדה לתואר שני בפסיכולוגיה. עבודת הגמר שלה לסיום התואר השני עסקה בחינוך מיני קהילתי.
בין השנים 1986 ו-1991 הייתה בין המשתתפים הראשיים בתוכנית הטלוויזיה "קשר משפחתי".
אברמסון שייכת לאסכולת אלפרד אדלר בפסיכולוגיה, והיא מטפלת ומדריכה במסגרת מכון אדלר, שבו שימשה מנהלת בית הספר להורים ולזוגיות. כתבה מספר ספרים בנושאי הורות, זוגיות ומיניות.
השלימה ב-2012 דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטה העברית, בהנחית פרופ' מנחם ברינקר. נושא העבודה הוא "אלפרד אדלר וז'אן פול סארטר: אפשרות של אתיקה ופסיכותרפיה אקזיסטנציאלית".
חיים אישיים

אברמסון הייתה נשואה פעמיים, לשחקן נחום שליט, ולפרופסור רן שחורי, שניהל את בצלאל. בהמשך חייתה בזוגיות עם הפסל מתניה אברמסון, אבי בנה, עד מותו ב-2004.
אברמסון הבת אם לבן. מתגוררת בתל אביב. היא פעילה פוליטית במרצ ובגוש שלום ומבטאת התנגדות לשליטת ישראל בשטחים. בבחירות לכנסת השש עשרה הוצבה במקום ה-83 ברשימת מרצ.
ספריה

בקשר למין. 1988, הוצאת זמורה ביתן
מין זה לא רק SEX, עם רותי לויאב. 1986, הוצאת זמורה ביתן.
אירה: על הורים, ילדים ונוער, מאת אירה רוזנברג, 1994, הוצאת מכון אדלר (עריכה והערות)
לומדים זוגיות. 2004, הוצאת מודן
בלא זוגיות: למה אני עדיין לבד?. 2016, הוצאת מודן
הערות שוליים

↑  מס' רישיון
27-1550
1 2  דבורה שפירא, כנוף ראשון, מעריב, 28 בפברואר 1990
↑  דב בר-ניר, ערבי בכורה / "פוחלצים' ב"צוותא' המחזה: יוסף שילוח / בימוי: יוסף ברמון / תפאורה: אלי סיני / מוסיקה: יוסי מר-חיים, על המשמר, 17 באוקטובר 1972
תיאטרון - "פוחלצים" מאת יוסף שילוח בבימת "צוותא", "העולם הזה", גיליון 1833 מ-18 באוקטובר 1972, עמוד 11
משה בן-שאול, עולם התוהו וחפוחלצים של יוסי שילוח, מעריב, 12 באוקטובר 1972
↑  מקבלי תארים ותעודות באוניברסיטת תל־אביב-תשכ"ח, הארץ, 13 ביוני 1968
↑  זיוית אברמסון, שיפור התפקוד המיני של זוגות באמצעות תהליך חינוכי קבוצתי, עבודת גמר לקראת התואר "מוסמך במדעי הרוח" באוניברסיטת ת"א, בהדרכת ד"ר יורם יפה וד"ר צבי צוקרמן, 1980. העבודה הוקדשה לחברתה תרצה אתר
↑  קשר משפחתי. סדרה חרשה. בכל תכנית ישוחחו בני משפחה עם פסיכולוג על בעיות חיי היום יום שלהם. המראיינים הפסיכולוגים אחי יותם וזיוית אברמסון, חדשות, 3 בנובמבר 1986
תוכניות הטלוויזיה החינוכית לשנת־הלימודים: קשר משפחתי - תוכנית פסיכולוגית חדשה שמעמתת הורים וילדיהם, כותרת ראשית, 27 באוגוסט 1986
↑  יורם הרפז, יותם ואברמסון מחוללים שינוי - אחי יותם וזיוית אברמסון הם הכוכבים של התנועה האדלריאנית, כל העיר, 13 במאי 1988
↑  תלמה אדמון, מין זה לא אולימפיאדה, מעריב, 18 ביוני 1986
↑  קישור לתקציר ופרק מתוך הספר, באתר פסיכולוגיה עברית
↑  סקירה של הספר - עמליה רוזנבלום, אז למה אתם עדיין לבד?, באתר הארץ, 28 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473192305171  GND: 118433434X  ISNI: 0000 0000 2756 7200  LCCN: n87920477  VIAF: 67999969   WorldCat (עם VIAF): 67999969
רי יונג-הו

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
רי יונג-הו (בקוריאנית: 리용 호; ההגייה הקוריאנית: ɾi.joŋ.ɦu;‏ 10 ביולי 1956 – 5 בינואר 2023) היה פוליטיקאי ודיפלומט צפון קוריאני אשר כיהן כשר החוץ של קוריאה הצפונית בין השנים 2016–2020.
יונג-הו היה ידוע בשל עמידתו בראש צוותי המשא ומתן כנושא ונותן מיומן עם ניסיון בניהול משא ומתן עם ארצות הברית על תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית בשיחות שש המדינות, בהן ארצות הברית, רוסיה, סין, יפן ודרום קוריאה. הקריירה הדיפלומטית שלו משתרעת על פני יותר מ-30 שנה, כולל משרות בשגרירויות שונות. בהם כיהן כשגריר קוריאה הצפונית בבריטניה בין השנים 2003 ו-2007.
רי היה חבר מלא בוועדה המרכזית השביעית של מפלגת הפועלים של קוריאה, ובפוליטבירו שלה, וסגן בפרלמנט ה-13.
ביוגרפיה

רי נולד בשנת 1956, אביו הוא רי מיונג ג'י, עוזרם הקרוב של שושלת קים ועורך לשעבר של סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית. יונג-הו הוא בוגר התיכון היוקרתי "Namsan" בפיונגיאנג. ב-1973 למד אנגלית באוניברסיטת פיונגיאנג ללימודי חוץ.
קריירה פוליטית

ליונג-הו ניסיון מקצועי בתחום מדיניות חוץ שבה הוא עוסק למעלה מ-30 שנה. הוא בקיא באנגלית, ומתואר כ"נושא ונותן מוכשר". לריי יש ניסיון רב במיוחד במשא ומתן עם ארצות הברית בנושא תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית.
רי נכנס למשרד החוץ ב -1978. בשנת 1979, הוא הפך למזכיר בשגרירות קוריאה הצפונית בזימבבואה במשך ארבע שנים. בין השנים 1985 ל-1988 שימש כמזכיר בשגרירות קוריאה הצפונית בשוודיה.
לאחר תום שירותו בשוודיה, חזר רי למשרד החוץ ב-1988, שם היה מדריך, מפקח וסגן לשכת הארגונים הבין-לאומיים במשרד. משרה זו אפשרה לו להיות מעורב במשא ומתן עם ארצות הברית. בשנת 1995 קודם לדרגת יועץ במשרד. בזמנו הוא תואר כבעל ברית קרוב של קאנג סוק-ג'ו שהיה אדריכל הפיתוח של תוכנית הגרעין של קוריאה. הוא השתתף במשא ומתן ישיר עם ארצות הברית בשנות התשעים. בשנות ה-2000 הוא כיהן כשגריר במדינות מערב אירופה; הוא היה שגריר בבריטניה בין השנים 2003 ו-2007. רי מונה לסגן שר החוץ ב-23 בספטמבר 2010, שם כיהן במשך חלק מהזמן תחת רי סו-יונג. רי היה הנציג הראשי של קוריאה הצפונית בשיחות של שש המדינות ב-2011. צוותו של רי ניהל משא ומתן על "הסכם יום העזיבה" בשיחות שש המדינות. בשנת 2011, נפגש עם נציגים דרום קוריאניים בבאלי במטרה לתווך בעסקה על שיחות פירוק נשק גרעיניות המתמשך.
רי מונה לשר החוץ ב-9 במאי 2016. הקידום שלו הגיע לאחר ועידת הקונגרס השביעי של מפלגת הפועלים של קוריאה, מה שגרם לו להפוך לחבר מלא בוועד המרכזי וחבר חלופי של הפוליטביורו. בעבר, מאז ה-28 בספטמבר 2010, הוא היה חבר חלופי של הוועד המרכזי. רי הוא גם סגן האספה העממית ה-13.
באוגוסט 2017, בין המתחים הגוברים בחצי האי הקוריאני, השתתף רי בפגישה רב-צדדית נדירה עם שרי החוץ בפגישת פסגה במנילה שבפיליפינים. רי התנהל עם עמיתיו הדרום קוריאנים, הסיניים והרוסים, והפגיש את שתי המפלגות - ארצות הברית ויפן - קצר מהרכב השיחות של שש המדינות. ב -7 באוגוסט אמר רי כי ארצו לעולם לא תנהל משא ומתן על הנשק הגרעיני של קוריאה הצפונית.
ב-23 בספטמבר 2017, השתתף רי בעצרת הכללית של האו"ם ונשא נאום שבו הוא ציין כי דונלד טראמפ הוא "ננזף אפילו על ידי העם האמריקאי כמו 'מפקד באבל', 'מלך השקר', ו'נשיא הרשע'", לאחר מכן, הוא היה חבר מלא של הפוליטבירו. לדברי מייקל מאדן מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, "רי יכול להיות מזוהה בבטחה כאחד מקובעי המדיניות הבכירים של קוריאה הצפונית ... גם אם יש לו פגישות לא רשמיות או מחוץ לפרוטוקול, הרי שבני שיחו של רי יכולים להיות בטוחים שכל ההצעות שהם מציעים יובאו ישירות לראש".
הוצא להורג ב-5 בינואר 2023 יחד עם חמישה דיפלומטים בכירים על-ידי סוכנות הביון של קוריאה הדרומית.
הערות שוליים

1 2  CHOE SANG-HUN, ‏North Korea Is Said to Appoint Career Envoy as Foreign Minister, New York Times, 18 במאי 2016
↑  לקוריאה הצפונית יש שר חוץ חדש באתר דיפלומט, 18 במאי 2016
↑  "Ri Yong Ho (Foreign Affairs)" North Korea
↑  GARDINER HARRIS, ‏A Rare Round of Diplomacy From North Korea’s Top Diplomat, New York Times, אוגוסט 2017
↑  אלכס נירנבורג, קוריאה הדרומית: הוצא להורג שר החוץ לשעבר של הצפונית, באתר כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי, ‏05-01-2023
אוסקר קויפמן

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1944 סראטוב, ברית המועצות 
 פטירה:  31 בדצמבר 2023 (בגיל 79) איוואנובו, רוסיה 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטה ממלכתית לכימיה וטכנולוגיה של איוואנובו 
 מוסדות:  אוניברסיטה ממלכתית לכימיה וטכנולוגיה של איוואנובו 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  מדען כבוד של הפדרציה הרוסית  Honoured Worker of Higher Professional Education of the Russian Federation  Russian President's Prize in the field of education 
 
אוסקר קויפמן  (ברוסית: Оскар Иосифович Койфман ‏; 21 ביוני 1944 - 31 בדצמבר 2023) היה כימאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בכימיה אי-אורגנית. ארקדי קולקר היה בן דודו.
קורות חיים

אוסקר קויפמן נולד בשנת 1944 בסרטוב למשפחה יהודית. אביו היה מהנדס ואמו הייתה רוקחת. לפני פלישת נאצים לברית המועצות הם התגוררו בעיר סורוקה שבמולדובה. בימים הראשונים של המלחמה הם הצליחו להימלט לחלקים הפנימיים של ברית המועצות. לאחר שחרור שטח מולדובה הם חזרו לסורוקה בה אוסקר למד בבית ספר.
בשנת 1962 אוסקר קויפמן סיים לימודי בית ספר ונסע לאיוואנובו בה החל ללמוד כימיה במכון לכימיה וטכנולוגיה. בשנת 1967 הוא סיים את הלימודים והמשיך ללימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1970.
אחרי קבלת תואר שלישי קויפמן נותר במכון והיה מרצה. בשנת 1983 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. בשנת 1984 הוא מונה לראש קתדרה ובשנת 1985 לפרופסור. בשנת 1991 הוא מונה לסגן רקטור למדע ובשנת 1998 לרקטור של המכון.
במקביל, החל משנת 2000 קויפמן עבד במכון לחקר תמיסות של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 2008 קויפמן נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה רוסית למדעים ומשנת 2013 מעמדו היה חבר בפעול.
במהלך הקריירה המדעית קויפמן כתב מעל ל-1300 מאמרים, 9 ספרים. בבעלותו 80 פטנטים בתחום כימיה. בהדרכתו הוכנו 27 עבודות תואר שלישי ו-8 עבודות פוסט-דוקטורט.
על פעילותו לקידום המדע לקויפמו הוענקו מספר פרסים.
שגרירות ארצות הברית בבגדאד

| --- | --- |


 מידע כללי
 כתובת:  מערבית לגשר ארבטאש תמוז "Arbataash Tamuz Bridge" (אנ'), ופונה לרחוב אל-כנדי (על שם אל-כנדי) מצפון
 עיר:  בגדאד
 קואורדינטות:  33°17′55″N 44°23′44″E﻿ / ﻿33.298642°N 44.395678°E﻿ / 33.298642; 44.395678
 תאריך פתיחה:  1930
 תאריך סגירה:  יוני 1967
 תאריך פתיחה מחדש:  1984, 2003
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית–עיראק
 שגריר:  אלינה רומונבסקי (אנ')
 שטח האמנה:  עיראק עיראק
 מדינה מיוצגת:  ארצות הברית ארצות הברית
 
 iq.usembassy.gov
  (למפת בגדאד מוגדלת) שגרירות ארצות הברית בבגדאד(למפת בגדאד רגילה) שגרירות ארצות הברית בבגדאד he
 
השגרירות הזמנית של ארצות הברית בארמון הרפובליקני (אנ') של סדאם חוסיין
שגרירות ארצות הברית בבגדאד (באנגלית: Embassy of the United States, Baghdad; בערבית: سفارة الولايات المتحدة، بغداد) היא הנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית ברפובליקה של עיראק. השגרירה המכהנת היא אלינה רומנובסקי (אנ').
בשטח של כ-420 דונם, היא השגרירות הגדולה והיקרה של ארצות הברית בעולם, והיא גדולה כמעט כשטחה המלא של קריית הוותיקן. מתחם השגרירות הוא פי חמישה מגודלו של שגרירות ארצות הברית בירוואן (אנ'), שהיא הנציגות הדיפלומטית השנייה בגודלה בארצות הברית בחו"ל, ומעל פי עשרה משגרירות ארצות הברית בבייג'ינג (אנ'), שהיא הנציגות הדיפלומטית האמריקאית השלישית בגודלה.
השגרירות נפתחה בינואר 2009 בעקבות שורה של עיכובים בבנייה. היא החליפה את השגרירות הקודמת, שנפתחה ב-1 ביולי 2004 באזור הירוק של בגדאד בארמון של סדאם חוסין לשעבר. בניית קומפלקס השגרירות עלתה 750 מיליון דולר והגיע לשיא איוש של 16,000 עובדים וקבלנים בשנת 2012.
ב־31 בדצמבר 2019 הותקפה השגרירות על ידי תומכי מיליצית אל-חשד א-שעבי בתגובה לתקיפות אוויר שביצעו כוחות ארצות הברית בעיראק ובסוריה קודם לכן.
היסטוריה

ארצות הברית כוננה יחסים דיפלומטיים עם עיראק בשנת 1930 ופתחה נציגות בבגדאד. ב-9 בינואר 1930, הכירה ארצות הברית בעיראק לאחר ששגרירה בממלכה המאוחדת חתם על האמנה האנגלו-אמריקאית-עיראקית.
ב-1946, פתחה ארצות הברית שגרירות בעיראק. השגרירות שכנה במבנה שתוכנן על ידי ג'וזפ לואיס סרט (אנ') בשנת 1955 והושלם בשנת 1957, כאשר העדיפות העיקרית שלו הייתה לשמור על קירור הבניין במקום ביטחון הבניין.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, ניתקה עיראק את יחסיה עם ארצות הברית, והשגרירות נסגרה. בשנת 1972 הפכה השגרירות למחלקת האינטרסים של ארצות הברית בשגרירות בלגיה בעיראק, ובלגיה הייתה המעצמה המעניקה חסות על ארצות הברית בעיראק. מדור האינטרסים של ארצות הברית שודרג שוב לשגרירות בשנת 1984 לאחר חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית ועיראק. השגרירות נסגרה שנית לאחר פלישת עיראק לכווית בשנת 1991, מה שגרם להתמוטטותם של היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, והפכה למחלקת האינטרסים של ארצות הברית בשגרירות פולין בעיראק.
בשנת 2003, ארצות הברית פלשה לעיראק (אנ') במסגרת מלחמת עיראק והפילה את סדאם חוסיין, כוננה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם הממשלה העיראקית החדשה. מכיוון ששגרירות ארצות הברית הישנה שכנה מחוץ לאזור הירוק, היא נחשבה לא בטוחה עבור דיפלומטים אמריקאים ונשארה נטושה, כששגרירות זמנית הוקמה בארמון הרפובליקני (אנ').
היסטוריה > מתחם חדש (2005)

לאחר התבססות כוחות ארצות הברית בעיראק הוקם מתחם חדש לשגרירות הוקם לצד נהר החידקל, מערבית לגשר ארבטאש תמוז "Arbataash Tamuz Bridge" (אנ'), ופונה לרחוב אל-כנדי (על שם אל-כנדי) מצפון.
השגרירות היא בסיס קבע ל-5,500 האמריקאים החיים כיום ועובדים בבגדאד. במהלך הבנייה שמרה ממשלת ארצות הברית היבטים רבים של הפרויקט בסודיות, כאשר פרטים רבים פורסמו רק בדו"ח של ועדת יחסי חוץ של הסנאט של ארצות הברית. מלבד אלף העובדים הקבועים, הועסקו עד 3,000 אנשי צוות נוספים, כולל אנשי ביטחון.
עם תחילת הבנייה באמצע שנת 2005, מועד סיום היעד המקורי היה ספטמבר שנת 2007. "שבוע לאחר הגשת "תקציב FY2006" לקונגרס, הנשיא ג'ורג' בוש שלח לקונגרס בקשת מימון משלימה לחירום של "תקציב FY2005". הכלול בתוספת הוא יותר מ־1.3 מיליארד דולר עבור השגרירות בעיראק. ניכוי משלים חירום נוסף שכלל 592 מיליון דולר לבניית שגרירויות, נחתם בחוק ב-11 במאי 2005. על פי מחלקת המדינה, מימון זה היה כל מה שהיה נחוץ להקמת הבניין עבור שגרירות ארצות הברית בבגדאד. עם זאת, וולטר פינקוס מוושינגטון פוסט טען כי השגרירות החדשה עלתה למעלה מ־700 מיליון דולר עד שנת 2012, והעיתון מקוון "Business Insider" (אנ') דיווח בשנת 2013 כי עלות השגרירות עלתה על 750 מיליון דולר. ממשל אובמה ביקש יותר ממאה מיליון דולר לשדרוג "מאסיבי" למתחם השגרירות בשנת 2012.
ב-5 באוקטובר 2007 דיווחה סוכנות הידיעות Associated Press כי תאריך סיום היעד הראשוני של ספטמבר 2007 לא יתקיים, וכי לא סביר כי מבנים יאוכלסו עד 2008. במאי 2008 החלו דיפלומטים אמריקאים לעבור לשגרירות.
השגרירות נפתחה רשמית בינואר 2009 עם צוות של למעלה מ-16,000 איש, רובם קבלנים, אך גם 2,000 דיפלומטים. בפברואר 2012, שבועות מספר לאחר עזיבתם הסופית של כוחות צבא ארצות הברית מעיראק, הודיעה מחלקת המדינה כי הצוות יופחת מאוד מסיבות תקציביות והערכה מחודשת של האסטרטגיה הדיפלומטית בעיראק, לאור הנסיגה הצבאית.