stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת כסא רחמים
מוסדות הישיבה > סדרי הלימוד

בשיעורי הגמרא בסדר הבוקר נלמדת שיטת העיון התוניסאי הכוללת דקדוק ברש"י ותוספות, תוך שימת לב ללשון דיבור המתחיל ברש"י ולשאלה מה היה קשה לו. בניגוד לשיטת הלימוד הליטאית, מקובל לעסוק בקביעות רק באחרונים מעטים, בהם מהרש"א, מהר"ם, מהר"ם שיף ו"משמרות כהונה". בסדר הצהריים לומדים טור עם בית יוסף, ושולחן ערוך ומשנה ברורה עם הערות איש מצליח.
בישיבה מספר דגשים:
כתיבת חידושים ושאלות ותשובות. אחד מרבני הישיבה מבקר את החידושים.
הגייה ספרדית תקנית של העיצורים ג', ה', ו', ח', ט', ע', צ' וק'. לגבי העצורים ד' ות' הרב מאזוז מצדד כי יש להגות אותן כפי ההגייה התימנית.
לימוד סדיר של קריאה בתורה בטעמים.
לימוד חוכמת העיבור והלכות סת"ם.
תלמידי הישיבה נבחנים מדי יום ראשון על רש"י על הפרשה ומדי יום שישי על קריאה מדויקת של הפרשה. מדי ראש חודש מתקיים מבחן בקיאות על עשרים דפים מהמסכת הנלמדת. תלמידי שיעור א'-ג' בישיבה הקטנה נבחנים על שישה עד חמישה עשר דפים. אחת לחודש או חודשיים נבחנים התלמידים על דפי העיון שלמדו.
בערב שבת לפני תפילת ערבית מתקיים בישיבה הקטנה סדר לימוד בן שעה. בישיבה הגדולה דורש אחד הבחורים בנושא הלכתי ומסיים בחידוש על פרשת השבוע. במוצאי שבת ניתנת דרשה מוסרית. בישיבה הגדולה דורש המנהל הרוחני, הרב צמח מאזוז, ובישיבה הקטנה מתחלפים הדרשנים.
הרב מאיר מאזוז נותן שיעור יומי בגמרא בעיון וכן שיחה שבועית בישיבה הגדולה ובישיבה הקטנה.
הוצאת הספרים מכון הרב מצליח

במסגרת הישיבה פועלת הוצאת הספרים "איש מצליח", הקרויה על שמו של הרב מצליח מאזוז. במסגרת ההוצאה נדפסו סידורי תפילה, מחזורים, תהילים ותיקון קוראים, תוך הקפדה על הנוסח המדויק. כמו כן נדפסו ספרים של חכמי תוניס, כגון "משמרות כהונה" של הרב אברהם הכהן יצחקי ו"יתר הבז" של הרב נהוראי ג'רמון. הרב מאזוז ממריץ את תלמידיו להשתתף בפעילויות ההוצאה.
במסגרת ההוצאה פועלים כמה פרויקטים מיוחדים של הוצאה לאור:
מפעל משנה ברורה "איש מצליח" - בכל מקום שנפסק בספר אחרת מפוסקי ספרד, מובאת ההלכה לפי מנהג הספרדים.
מפעל "אוצר ההלכה" - ליקוט של כחמש מאות ספרים נדירים שכתבו פירוש חלקי על השולחן ערוך. נכון לתשע"ה יצאו 5 כרכים, מתוך כשלושים מתוכננים.
מפעל "הוראה ברורה" - ביאור לשולחן ערוך "יורה דעה" כמתכונת המשנה ברורה על אורח חיים. עד כה יצאו לאור שני ספרים, על הלכות בשר וחלב ועל הלכות תערובות.
מרבני הישיבה בעבר ובהווה

הרב רפאל כדיר צבאן והרב עובדיה יוסף - שימשו כנשיאי הישיבה.
הרב מאיר מאזוז - ראש הישיבה
הרב צמח מאזוז - מנהל הישיבה ור"מ שיעור א' ישיבה קטנה
הרב רחמים מאזוז - מנהל ור"מ בישיבה הגדולה
הרב משה לוי - מחבר ספרי הלכה שנפטר בגיל 40 בשנת תשס"א שימש כר"מ בישיבה
הרב יצחק ברדא - מקובל, פוסק ומחבר
הרב יורם חדאד - משגיח ישיבה קטנה
הרב מיכאל סגרון - משגיח ישיבה גדולה
הרב ניסים ארביב - היה ר"מ בישיבה הקטנה ורב המושב בן זכאי, נפטר ב-כ' מרחשוון תשפ"ד
הרב משה חורב - מנחה תוכנית הבקיאות, מחבר "כתר תורה" על כללי התוספות וספרים נוספים
הרב ינון חורי - בנו של הרב חיים חורי.
הרב ציון בוארון - חבר בית הדין הגדול ומדייני בית הדין משפט וצדק שע"י הישיבה.
מבוגרי הישיבה

הרב חיים אמסלם
הרב משה לוי
שלמה קרעי
הרב יגאל כהן
הערות שוליים

↑  עמיר קורץ, קרעי סוגר תחנות רדיו של התאגיד, בעלי תחנות פרטיות תורמים לפטרון שלו, באתר כלכליסט, 13 בינואר 2025
↑  ישיבת "אור המאיר"
↑  ישיבת "כסא רחמים - עמנואל"
↑  ישיבת "ברכת השם"
#invoke:Navbox with collapsible groups
תבנית:בקרת זהויות
ישיבת כסא רחמים בבני ברק
פזיל איסקנדר

| --- | --- |

צילום בקרמלין ב-2010
 לידה:  6 במרץ 1929 סוחומי 
 פטירה:  31 ביולי 2016 (בגיל 87) פרדלקינו, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  מכון גורקי לספרות 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  ספר זיכרונות, מסה, אפוריזם, משל, פרוזה, סאטירה, philosophical fable 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1989)  Triumph (1999)  מסדר הכבוד והתהילה (18 ביוני 2002)  Government Prize in Culture (2011)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (13 במרץ 2009)  פרס הפדרציה הרוסית (2014)  A. S. Pushkin Award (1992)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (3 במרץ 1999)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (29 בספטמבר 2004)  פרס הפדרציה הרוסית (1994)  בולשאיה קניגה  prix Bounine  Yasnaya Polyana Literary Award 
 faziliskander.com
 חתימה:   
 
פזיל אבדולוביץ' איסקנדר (ברוסית:Фазиль Абдулович Искандер, באבחזית:Фазиль Абдул-иԥа Искандер פזיל אבדול-איפׇּה איסקנדר,
‏ 6 במרץ 1929 - 31 ביולי 2016) היה סופר ומשורר רוסי  וסובייטי ממוצא אבחזי.  
אביו, שהיה ממוצא פרסי גורש מברית המועצות לאיראן ב-1938 והסופר גדל בקרב המשפחה האבחזית של אמו. בשנות ה-1980 כאחת  הדמויות האבחזיות המפורסמות הסתיייג ממאבקם של הבדלנים האבחזים ומתח בקורת על הסכסוך בין הקהילות הגאורגית ואבחזית מתוך חשש שאבחזיה תהפוך למין נגורנו קרבך שנייה. 
הרומן הפיקרסקי "סנדרו מצ'גם" תיאר את החיים בכפר אבחזי במרגלות הרי קודורי במחוז אוצ'מצ'ירה בין התחלת המאה ה-20 ועד שנות ה-1970.
על בסיס חלק מהספר, שתואר לפעמים, בניגדו לדעת המחבר כדוגמה של ריאליזם מאגי , הופק ב-1989 הסרט "משתה בלשצר או לילה עם סטלין".
איסקנדר זכה ב-1989 בפרס המדינה של ברית המועצות, ב-1993 בפרס פושקין, ב-1994 בפרס המדינה של הפדרציה הרוסית וב-1999 בפרס הרוסי "טריומף" . 
ספריו תורגמו לעשרות שפות זרות.
קורות חייו > ילדות וצעירות

פזיל איסקנדר נולד ב-1929 בעיר הנמל הקוסמופוליטית סוחומי, בירת אבחזיה, אז חלק מגאורגיה הסובייטית, כחלק מברית המועצות. אביו  "אבדול איברהימוביץ' איסקנדר" היה ממוצא פרסי ואמו, לילי חסנובנה הייתה אבחזית. 
.  
סבו של הסופר מצד האב, אברהים אסקנדר, נולד באיראן והתיישב בסוחומי בעשורים האחרונים של המאה ה-19. הוא בא ממשפחה מוסלמית מבוססת והקים באבחזיה מפעל מוצלח ללבנים. הוא בנה ב-1903 בית משפחתי המתואר תכופות בספרי נכדו. אברהים נשא לאישה אבחזית בשם חמסדה אגרבה.
אבי הסופר, אבדול, היה בנו הבכור. אחרי המהפכות הרוסיות המשפחה איבדה את המפעל המשפחת.  אבדול איסקנדר עבד כפקיד אצל מעבידים שונים ולא קיבל אזרחות סובייטית. הוא התחתן עם ללי חסנובנה מישליה, מן היישוב ג'גרדה שבצ'גם. היא לא ידעה קרוא וכתוב ועבדה כמוכרת. מנישואיהם נולדו 3 ילדים:הבן הבכור פירידון, הבת גולי והבן הצעיר, פזיל (במסמכים נרשם שמו כ"פזילביי"). בתעודותיו נרשם זמן רב מוצאו כפרסי והוא הוחלף ב"אבחזי" מאוחר יותר. 
ב-1938 האב אבדול בתור אזרח זר פוטר מעבודתו וגורשעל ידי השלטון הסובייטי לאיראן. שם עבד כנראה במסילות ברזל ובכמה הזדמנויות שלח חבילות למשפחה בסוחומי. ידוע שנפטר באיראן ב-1956.
שני דודים של הסופר שכן קיבלו אזרחות סובייטית נעצרו ונספו במחנות הגולאג. פזיל בילה את ילדותו בדוחק כשחדר אחד משני חדרי דירת המשפחה נלקח מהם על ידי השלטונות. המשפחה קיבלה עזרה מקרוביה בכפר והתגוררה בחדר
אחד:האם, ילדיה ודוד חולה נפש. פזיל למד באחד מגני הילדים המעטים שהיו באבחזיה ואחר כך בבית ספר רוסי ובחופשות הקיץ ביקר עם אחותו אצל בני המשפחה בכפר.  בימי מלחמת העולם השנייה ב-1942 הם נשלחו  זמן מה לגור בצ'גם בדירה שכורה ועסקו בגידול ירקות בחלקה שקיבלו  מהקולחוז.  אסקנדר אהב לקרוא מילדותו, הוא שלט טוב מגיל קטן בשפות הרוסית והאבחזית, קרא ספרים מאת ז'ול ורן, ארתור קונאן דויל, תומאס מיין ריד,ויליאם שייקספיר , לב טולסטוי ואחרים וסיפורים מתוך כתב העת " Вокруг света  (ווקרוג סווטה - "מסביב לעולם"). במהלך 12 שנות לימוד (שנה אחת הפסיק בגלל המלחמה) למד בשלושה בתי ספר בסוחומי  וסיים את התיכון עם מדליית זהב. ב-1945 הצטרף לקומסומול.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279124305171  PLWABN: 9810690498805606  BIBSYS: 90192989  BNE: XX1004756  BnF: cb120171776 (data)  CiNii: DA00358638  GND: 118960539  ICCU: CFIV089944  ISNI: 0000 0001 0905 2833  LCCN: n80013454  LNB: 000167147  NDL: 00468807  NKC: js20020805349  NLK: KAC201730324  NTA: 068380151  RSL: 000085213  SELIBR: 63685  SUDOC: 028309278  VIAF: 59094865   WorldCat (עם VIAF): 59094865 
↑  Christine Rydel Russian Prose Writers After 
World War II, Volume 302 Thomson Gale 2005 p.122
↑  A Remembrance Of Fazil Iskander: 'We Have All Lost A Close Relative Radio Free Europe /Radio LIberty august 2016 כתבת הספד
ריחופית

| ריחופית |
| --- | --- |
 ריחופית קנים Orthetrum sabina זכר  ריחופית כחולה Orthetrum chrysostigma נקבה, טנזניה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: שפיראים
תת־סדרה:: Epiprocta
משפחה:: טיסניתיים
סוג:: ריחופית
שם מדעי
 Orthetrum ‏Newman, 1833

רִחוּפִית (שם מדעי: Orthetrum) היא סוג של שפיריות במשפחת הטיסניתיים, בעל מינים רבים הנפוצים במרבית העולם הישן.
בישראל שבעה מינים מהסוג.
תיאור

גודלם של הבוגרים נע בין גדול לקטן; במינים האפריקאיים, מוטת הכנפיים נעה בין 22 ל-50 מ"מ. צבע גופן של נקבות בוגרות ושל צעירים צהוב עד חום עם דוגמה שחורה; הדוגמה מהווה לעיתים קרובות סימן זיהוי למין. זכרים בוגרים, לעומת זאת, מפתחים צבע כחול-אפור על רוב גופם, ובמקרים רבים קשה מאוד לזהות מינים בשטח ללא לכידת פרט ובדיקה של צורת ההמולה (hamule).
הערות שוליים

↑  בלכר, מיכאל, שמות עבריים לחרקים למען חינוך סביבתי ושמירת הטבע: שפיריות ושפריריות כמקרה בוחן, מחקרי הנגב, ים המלח והערבה 7 (3), 2015, עמ' 58–65
↑  Dijkstra, K.-D. B. "ADDO -- African Dragonflies and Damselflies Online". www.zoology.uct.ac.za (באנגלית). נבדק ב-11 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Martin Schorr; Martin Lindeboom; Dennis Paulson. "World Odonata List". University of Puget Sound. נבדק ב-11 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Katbeh-Bader, Ahmad; Amr Zuhair, S.; Abu Baker, Mohammad; Mahasneh, Ahmad. "The dragonflies (Insecta: Odonata) of Jordan" (PDF). Denisia. 14: 309–317.
↑  Catalogue of Life. Retrieved 15 January 2014.
↑  "Orthetrum brunneum (Fonscolombe, 1837) &#124, Fauna Europaea". Fauna-eu.org. נבדק ב-24 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
צוללן אדום-גרון

| צוללן אדום-גרון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: צוללנאים
משפחה:: צוללניים
סוג:: צוללן
מין:: צוללן אדום־גרון
שם מדעי
 Gavia stellata ‏פונטופידן, 1763
תחום תפוצה


Gavia stellata
צוללן אדום־גרון (שם מדעי: Gavia stellata) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הצוללניים והוא גם הקטן שבמיני הצוללנים.
מאפיינים

הצוללן הקטן והמצוי ביותר. ניכר בנקל בלבוש הכלולות בדגם הצוואר האדום אפור בצירוף פסים לבנים ושחורים אנכיים. בלבוש החורף הגב מנוקד בלבן, והפנים נראים בהירים יותר מאשר בשאר צוללנים. מקורו זוויתי בחלקו התחתון, ולכן נראה כמורם בקצהו. קריאת התעופה מגעגעת יותר מקריאות שאר הצוללנים. מקנן באגמים קטנים בבתות צפון גלויות ובטונדרה. אורכו (מקצה המקור לקצה הזנב) נע בין 53–59 ס״מ.
הצוללן מצוי בימים, נהרות ואגמים באזורים הארקטיים של אמריקה הצפונית, צפון אירופה וסיביר. בחורפים הצוללנים נודדים דרומה יותר לאורך החופים השונים.
הצוללן ניזון כמעט לגמרי מדגים אותם הוא חוטף מתחת למים בצלילתו המהירה. האיומים העיקריים של הצוללן הוא משחפים ומשועלי שלג ושועלים אדומים החוטפים ביצים ואפרוחים.
הערות שוליים

↑  צוללן אדום-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532202305171  LCCN: sh92004492  NDL: 00577561
מלכת הדרום (סדרה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Queen of the South, La Reina del Sur 
 סוגה:  דרמה פשע
 שחקנים:  אליס בראגה פיטר גדיוט (אנ') המקי מדרה (אנ') מולי ברנט (אנ') אלפונסו הררה ג'ון-מייקל אקר ורוניקה פאלקון (אנ')
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  62
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 מוזיקה:  ג'ורג'ו מורודר 
 אורך פרק:  38–45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  USA
 תקופת שידור מקורית:  23 ביוני 2016 – 9 ביוני 2021
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מלכת הדרום (באנגלית: Queen of the South) היא סדרת דרמה ופשע אמריקאית. העונה הראשונה מבוססת על הספר המצליח של ארתורו פרס-רוורטה באותו השם, ואילו העונה השנייה צולמה אחרי שמונה שנים ובתקציב גדול יותר. הסדרה עוקבת אחר תרזה מנדוזה (קייט דל קסטיו) אישה שמפלסת את דרכה בעולם הפשע הגברי, ומטפסת במעלה קרטל סמים עצום במקסיקו.
הסדרה עלתה לאוויר בשנת 2011 וזכתה להצלחה גדולה, בשנת 2016 יצא גרסה באנגלית בכיכובה של אליס בראגה.
תקציר

הסדרה עוסקת בתרזה מנדוזה, אישה מקסיקנית ענייה שמתעשרת על ידי בניית אימפריית סמים עצומה.
תרזה מתגוררת בבריו (אנ') בקוליאקאן שבסינלואה, מקסיקו. היא מתאהבת בחבר בקרטל סמים, ומנסה בעזרתו לשפר את מצבה הכלכלי. לאחר שמבשרים לה על רצח בן זוגה, היא נאלצת לברוח. היא חוצה את הגבול לארצות הברית ושם מגיעה לארגון הפשע של אשתו של בוס הקרטל שרודף אחריה. לתרזה יש חזון שונה על עסקי הפצת הסמים ובזכות הכריזמה שלה היא מושכת מקורבים ובסופו של דבר מקימה ארגון משלה להפצת סמים. תרזה הופכת למצליחה מאוד, מה שמציב בפניה עוד בעיות ואף מושך את תשומת לבם של גורמי ממשלה חשאיים.
שחקנים

אליס בראגה משחקת את תרזה מנדוזה, אישה ענייה מסינלואה, מקסיקו, המתעשרת על ידי בניית אימפריית סמים עצומה.
פיטר גדיוט משחק את ג'יימס ואלדז (עונות 1–3, ואורח בעונה 4), יד ימינה של קמילה, המנטור, חברה ומאהבה של תרזה.
ורוניקה פלקון משחקת את דוניה קמילה ורגאס (עונות 1–3), אשתו הפרודה של דון אפיפניו וראש הסניף בצפון אמריקה של קרטל ורגאס בדאלאס, טקסס.
המקי מאדרה משחק את פוט גאלבז, סגן קרטל ורגס לשעבר, שהפך לאחד מבני בריתה החזקים של תרזה מנדוזה. החבר של קלי אן.
מולי ברנט משחקת את קלי אן ואן אוקן (עונה 5 ואורחת בעונות 2–4), אשת חברה מדאלאס שהופכת לחלק מהמעגל הפנימי של תרזה. החברה של פוט.
חואקים דה אלמיידה משחק את דון אפיפניו ורגאס, בעלה של קמילה ורגאס (עונות 1–2, אורח בעונה 3), ראש קרטל ורגאס ומועמד למשרת מושל מדינת סינלואה במקסיקו.
יאנסי אריאס משחק את אלברטו קורטז (עונות 1–3).
ג'סטינה מצ'אדו משחקת את ברנדה פארה (עונה 1, אורחת בעונה 4), אשתו של מבריח בכיר בקרטל ורגאס, והחברה הכי טובה של תרזה בעונה הראשונה.
אלפונסו הררה משחק את חוויאר חימנס (עונה 4, ואורח בעונה 3), חבר בקרטל חימנז ושכיר חרב שמוכן להרוג עבור ההצעה הגבוהה ביותר. בשלב מסוים הופך לבן בריתה של תרזה מנדוזה.
דייוויד אנדרוז משחק את השופט ססיל לאפייט (עונה 4), שופט מושחת שמקשה על מבצע הסמים של תרזה בניו אורלינס.
הערות שוליים

↑  ניצן פינקו, ‏יאללה בינג'ליטו: הסדרות הספרדיות הכי טובות בנטפליקס, באתר "Time Out ישראל", 2 בדצמבר 2019
אנתסאר אל-וזיר

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1941 (בת 83) עזה, ישראל
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 כינויים נוספים:  אום ג'יהאד
 פעילות בולטת:  תמיכה בנשים פלסטיניות, תמיכה במשפחות פעילי טרור
 תפקיד:  שרת הרווחה של הרשות הפלסטינית
 תקופת כהונה:  1994–2005
 מפלגה:  פת"ח
 בן זוג:  חליל אל-וזיר (אבו ג'יהאד)
 
אנתסאר אל וזיר (בערבית: انتصار الوزير; נולדה ב-1941), הידועה גם בכוניה אום ג'יהאד (أم جهاد), היא פוליטיקאית פלסטינית, חברת המועצה המחוקקת הפלסטינית ושרה לשעבר בממשלת הרשות הפלסטינית. אנתסאר היא אלמנתו של ח'ליל אל-וזיר, מחבל נודע שהיה מכונה גם אבו ג'יהאד וחוסל על ידי ישראל ב-1988 בתוניסיה במסגרת מבצע הצגת תכלית.
ביוגרפיה

אל-וזיר נולדה בעיר עזה. יש לה תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת דמשק מ-1978. ב-1959 הצטרפה לארגון פת"ח והייתה החברה הראשונה במפלגה. היא עזרה לייסד את האיחוד הכללי של נשים פלסטיניות (אנ'), ארגון המתמקד במעמדן החברתי, הכלכלי והמשפטי של נשים פלסטיניות.
היא חברה במועצה הלאומית הפלסטינית מאז 1974 וחברה בוועדה המרכזית של פת"ח מאז 1987. היא הייתה המזכירה הכללית של האיחוד הכללי של נשים פלסטיניות (אנ') בשנים 1980–1985. ב-1983 כיהנה כסגנית המזכירה הכללית של המועצה המהפכנית של הפת"ח.
במהלך תקופת הגלות של בעלה, ח'ליל אל-וזיר (אבו ג'יהאד), חיה אתו אנתסאר 30 שנה, למרות שהיא עצמה לא הייתה בגלות. בראיונות, כולל כאלו שנתנה לתקשורת הישראלית, סיפרה על ליל חיסולו של בעלה, כשהחיילים הבחינו בה וגם איימו עליה באקדח, אבל לא פגעו בה ובילדיה.
היא חזרה לרצועת עזה ב-1995 ונבחרה למועצה המחוקקת הפלסטינית (PLC) ב-1996 מטעם רצועת עזה, כשהיא מקבלת 40,875 קולות. בין השנים 1995–2005 הייתה גם שרת הרווחה של הרשות הפלסטינית, במשך שש ממשלות רצופות, ארבע מהן בראשותו של יאסר ערפאת. ב-2003, בעת שמחמוד עבאס הרכיב את הממשלה, הוא לא רצה לשלב בה את אל-וזיר, אולם ערפאת, שהיה ידיד טוב של בעלה, לחץ עליו לעשות זאת.
בשנת 2016 עמדה אל-וזיר בראש הקרן העוסקת בתשלומי הרשות הפלסטינית למחבלים ולמשפחותיהם, ארגון המעניק קצבאות למשפחותיהם של פלסטינים שנהרגו או נפצעו במהלך פעולות טרור נגד מדינת ישראל ואזרחיה. היא גם מצוטטת במקרים רבים כמי שאינה תומכת בהגעה לפשרה ולשלום עם ישראל.
הערות שוליים

1 2 3 4  Intisar Al-Wazir (Um Jihad), www.jewishvirtuallibrary.org
1 2 3  Wazir, Intisar Al- (Umm Jihad; 1941–) | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  עמיר רפפורט, ‏אבו ג'יהאד, הסיפור שלא סופר, באתר "IsraelDefense‏", 19 במאי 2011
↑  אבי יששכרוף,‏, אשת אבו ג'יהאד על ליל החיסול: "רעול פנים ירה בו", באתר וואלה, 27 במאי 2013
↑  תוצאות הבחירות למועצה המחוקקת, ‏20.1.1996
↑  JMCC / Politics in Palestine /PA Cabinet / Government, web.archive.org, ‏2003-12-03
↑  דלית הלוי, ותודה לאבו מאזן בשם משפחות השהידים, באתר ערוץ 7, 4 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011508266805171  VIAF: 1187166237089496380001   WorldCat (עם VIAF): 1187166237089496380001
נביל קסיס

נביל קסיס (בערבית: نبيل قسيس; נולד ב-16 בפברואר 1945) הוא פיזיקאי ופוליטיקאי פלסטיני, שכיהן במספר תפקידים בממשלה הפלסטינית.
ביוגרפיה

קסיס למד בגרמניה ובלבנון, הוא סיים תואר שני באוניברסיטת מיינץ וקיבל תואר דוקטור באוניברסיטה האמריקאית בביירות, שניהם בפיזיקה גרעינית. הוא לימד פיזיקה במספר אוניברסיטאות בגרמניה, איטליה, צרפת, אנגליה, לבנון וירדן לפני שהצטרף לאוניברסיטת ביר זית בשנת 1980 וכיהן כנשיאה מ-2004 עד 2010.
קסיס היה חבר במשלחת הפלסטינית לוועידת השלום במדריד בשנת 1991, וסגן ראש משלחת המשא ומתן בשיחות בוושינגטון בשנים 1992 עד 1993. מאוחר יותר הוא הפך למנהל הכללי של הוועדה הטכנית והמייעצת של צוות המשא ומתן הפלסטיני, שהוקמה לצורך הכנה עצמית למעבר לשלטון פלסטיני אוטונומי. הוא היה חבר במשלחת הפלסטינית למשא ומתן על מעמד קבע ב-1999.
כתומך בשקיפות וברפורמה, מונה קסיס לכהן כחבר הוועדה המיוחדת לחקירת דו"ח המבקר בשנת 1997. מאוחר יותר הצטרף לממשלה כעצמאי, כיהן כשר ללא תיק בשנת 1998, שר התיירות בשנת 2002, שר התכנון בשנים 2003–2005 ושר האוצר בין השנים 2012–2013, תפקיד בו החליף את סלאם פיאד. בהתפטרותו, האשים את מדינת ישראל, וכן את מדינות ערב שלא הזרימו את הכספים שהבטיחו לרשות.
הערות שוליים

1 2 3  Hugh Naylor, PA's finance minister quits as West Bank economy worsens, The National (באנגלית)
↑  Palestinian Authority premier Salam Fayyad gives up finance post, Los Angeles Times, ‏2012-05-16 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305744305171  GND: 1104282119  ISNI: 0000 0004 0286 374X  LCCN: no2014018519  VIAF: 299070238   WorldCat (עם VIAF): 299070238
תומאס מילר

תומאס מילר (בגרמנית: Thomas Müller; נולד ב-13 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן גרמני המשחק בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה. הוא משחק לרוב בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ, ונחשב לשחקן בעל יכולת תנועה ללא כדור ובעל יכולת סיום מול השער, המסוגל לתפקד לאורך כל החוליה הקדמית. בשנת 2014 זכה עם נבחרת גרמניה בגביע העולם בכדורגל.
קריירת מועדונים

מילר, יליד ויילהיים, החל את דרכו במועדון הכדורגל TSV פייהל, והצטרף למחלקת הנוער של באיירן מינכן בשנת 2000, בגיל 10.‏ הוא התקדם דרך הקבוצות השונות במערכת הנוער והיה שותף לקבוצה שסיימה במקום השני בליגה הגרמנית עד גיל 19 ב-2007. הוא שיחק לראשונה בקבוצת המילואים של המועדון במרץ 2008 במשחק במסגרת ליגה אזורית. הוא ערך שתי הופעות נוספות בליגה האזורית עד לסיום העונה, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער עד גיל 19.
בעונה הבאה, 2008/2009, העפילה קבוצת המילואים לליגה השלישית החדשה. מילר ביסס את מעמדו כשחקן מפתח בקבוצה: הוא השתתף ב-35 מתוך 38 משחקיה והבקיע 16 שערים, שמיקמו אותו חמישי בדירוג מלך השערים של הליגה. במקביל הוא היה מעורב גם בקבוצה הבוגרת של באיירן, כאשר השתתף במשחקי קדם-העונה של הקבוצה.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי הקבוצה הבוגרת ערך במשחק מול המבורג במסגרת הבונדסליגה באוגוסט 2008, ושיחק שלושה משחקי ליגה נוספים עד לסיום העונה. הוא שיחק לראשונה בליגת האלופות במשחק גומלין שמינית הגמר מול ספורטינג ליסבון במרץ 2009, והבקיע את השער האחרון בניצחון 7–1 של קבוצתו.
בפברואר 2009 חתם מילר על החוזה הראשון שלו בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, שנכנס לתוקף מעונת 2009/2010.‏ מפתיחת אותה עונה, בה הגיע לקבוצה המאמן לואי ואן חאל, הפך מילר לשחקן קבע בקבוצה הבוגרת, יחד עם הולגר באדשטובר. בעקבות שערים רבים שהבקיע בתחילת העונה זכה מילר בתואר שחקן החודש בבונדסליגה בספטמבר, והחל לפתוח בקביעות בהרכב קבוצתו. הוא שיחק לרוב בעמדת הקשר ההתקפי במרכז המגרש, לצידם של פרנק ריברי ואריאן רובן. מילר הבקיע באותה עונה 13 שערים ובישל 11 נוספים במסגרת הבונדסליגה לאחר שהשתתף בכל 34 המשחקים, וסייע לבאיירן לזכות באליפות. לאות הערכה להתקדמותו בשנת 2010 זכה בפרס בראבו שמוענק לכדורגלן הצעיר הכשרוני ביותר המשחק באירופה.
בעונת 2011/2012 הגיע מילר עם באיירן מינכן לגמר ליגת האלופות בו הפסידה קבוצתו לצ'לסי לאחר דו-קרב פנדלים. בעונה שלאחר מכן הגיע עם קבוצתו פעם נוספת לגמר ליגת האלופות בו ניצחה קבוצתו את בורוסיה דורטמונד 2–1. באותה העונה זכה מילר עם קבוצתו גם באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני ובכך השלים טרבל - זכייה בכל שלושת התארים הגדולים.
בעונת 2013/2014 זכה מילר עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני. בתום העונה האריך מילר את חוזהו בבאיירן עד 2019. מאז הוארך חוזהו עד 2023.
בעונת 2022/2023 זכה באליפות ה-12 עם הקבוצה והאחת-עשרה ברציפות.
נבחרת לאומית

באוגוסט 2009 זומן מילר לראשונה לנבחרת גרמניה עד גיל 21, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בו ניצחה גרמניה 3–1 את טורקיה. הוא המשיך ושיחק שש פעמים במדי הנבחרת הצעירה והבקיע שער אחד, בניצחון 11–0 על סן מרינו.
באוקטובר אותה שנה, בעקבות היכולת הטובה שהפגין במדי באיירן מינכן, זומן לראשונה על ידי יואכים לאב לסגל הנבחרת הבוגרת של גרמניה, למשחק מול חוף השנהב. עם זאת, המשחק בוטל בעקבות מותו הפתאומי של השוער רוברט אנקה, ומילר נקרא בחזרה לנבחרת עד גיל 21 שנזקקה לו בשורותיה במסגרת משחקיה במוקדמות אליפות אירופה 2011.‏ לבסוף ערך מילר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק מול ארגנטינה במרץ 2010, בו פתח בהרכב. מילר נכלל בסגל גרמניה למונדיאל 2010.
הוא היה אחד מהשחקנים המשמעותיים בנבחרת שהגיעה לחצי הגמר, כאשר הבקיע חמישה שערים ובישל שלושה נוספים שהעניקו לו את פרס נעל הזהב (דויד וייה, וסלי סניידר ודייגו פורלאן סיימו עם מספר שערים זהה, אך עם פחות בישולים). בעקבות יכולתו הוא זכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין של הטורניר.
מילר נכלל בסגל גרמניה גם למונדיאל 2014 וכבש שלושער מול פורטוגל בשלב הבתים של הטורניר. שער נוסף בניצחון נבחרתו על ארצות הברית במשחק השלישי של שלב הבתים, ושער נוסף בניצחון 7–1 על ברזיל. בסך הכל כבש חמישה שערים שהביאו לו את פרס נעל הכסף. כמו כן קיבל מילר את כדור הכסף שמוענק לשחקן השני המצטיין בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר יורו 2024. מילר שיחק בשלושה משחקים במהלך הטורניר בהם עלה כמחליף. ב-10 ביולי 2024, מספר ימים לאחר הדחתה של נבחרת גרמניה ברבע גמר הטורניר, הודיע מילר שישקול את פרישתו מהנבחרת.
סטטיסטיקות קריירה > קריירת מועדונים

מעודכן ל-18 במאי 2024
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| באיירן מינכן ב' | 2007/2008 | ליגה אזורית דרום | 3 | 1 | - | - | - | - | - | - | 3 | 1 |
| באיירן מינכן ב' | 2008/2009 | הליגה הגרמנית השלישית | 32 | 15 | - | - | - | - | - | - | 32 | 15 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 35 | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 35 | 16 |
| באיירן מינכן | 2008/2009 | בונדסליגה | 4 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 5 | 1 |
| באיירן מינכן | 2009/2010 | בונדסליגה | 34 | 13 | 6 | 4 | 12 | 2 | 0 | 0 | 52 | 19 |
| באיירן מינכן | 2010/2011 | בונדסליגה | 34 | 12 | 5 | 3 | 8 | 3 | 1 | 1 | 48 | 19 |
| באיירן מינכן | 2011/2012 | בונדסליגה | 34 | 7 | 5 | 2 | 14 | 2 | 0 | 0 | 53 | 11 |
| באיירן מינכן | 2012/2013 | בונדסליגה | 28 | 13 | 5 | 1 | 13 | 8 | 1 | 1 | 47 | 23 |
| באיירן מינכן | 2013/2014 | בונדסליגה | 31 | 13 | 5 | 8 | 12 | 5 | 3 | 0 | 51 | 26 |
| באיירן מינכן | 2014/2015 | בונדסליגה | 32 | 13 | 5 | 1 | 10 | 7 | 1 | 0 | 48 | 21 |
| באיירן מינכן | 2015/2016 | בונדסליגה | 31 | 20 | 5 | 4 | 12 | 8 | 1 | 0 | 49 | 32 |
| באיירן מינכן | 2016/2017 | בונדסליגה | 29 | 5 | 3 | 0 | 9 | 3 | 1 | 1 | 42 | 9 |
| באיירן מינכן | 2017/2018 | בונדסליגה | 29 | 8 | 5 | 4 | 10 | 3 | 1 | 0 | 45 | 15 |
| באיירן מינכן | 2018/2019 | בונדסליגה | 32 | 6 | 6 | 3 | 6 | 0 | 1 | 0 | 45 | 9 |
| באיירן מינכן | 2019/2020 | בונדסליגה | 33 | 8 | 6 | 2 | 10 | 4 | 1 | 0 | 50 | 14 |
| באיירן מינכן | 2020/2021 | בונדסליגה | 32 | 11 | 2 | 1 | 9 | 2 | 3 | 1 | 46 | 15 |
| באיירן מינכן | 2021/2022 | בונדסליגה | 32 | 8 | 2 | 0 | 10 | 4 | 1 | 1 | 45 | 13 |
| באיירן מינכן | 2022/2023 | בונדסליגה | 27 | 7 | 4 | 0 | 8 | 1 | 1 | 0 | 40 | 8 |
| באיירן מינכן | 2023/2024 | בונדסליגה | 31 | 5 | 1 | 1 | 9 | 1 | 0 | 0 | 41 | 7 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 473 | 149 | 65 | 34 | 153 | 54 | 16 | 5 | 707 | 242 |
| סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | 509 | 165 | 65 | 34 | 153 | 54 | 16 | 5 | 742 | 258 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת גרמניה

| שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- |
| 2010 | 12 | 5 |
| 2011 | 13 | 5 |
| 2012 | 13 | 0 |
| 2013 | 9 | 6 |
| 2014 | 15 | 10 |
| 2015 | 6 | 5 |
| 2016 | 15 | 5 |
| 2017 | 6 | 1 |
| 2018 | 11 | 1 |
| 2021 | 10 | 4 |
| 2022 | 11 | 2 |
| 2023 | 5 | 1 |
| 2024 | 5 | 0 |
| סה"כ | 131 | 45 |
תארים והישגים > קבוצתיים

בונדסליגה (12): 2009/2010, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021,2021/2022, 2022/2023
הגביע הגרמני (7): 2009/2010, 2012/2013, 2013/2014, 2015/2016, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
הסופר קאפ הגרמני (8): 2010, 2012, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021, 2022
ליגת האלופות (2): 2012/2013, 2019/2020
סגנות (2): 2009/2010, 2011/2012
הסופר קאפ האירופי (2): 2013, 2020
אליפות העולם לקבוצות (2): 2013, 2020
גביע העולם בכדורגל: 2014
תארים והישגים > אישיים

פרס בראבו: 2010
פרס השחקן הצעיר במונדיאל: מונדיאל 2010
נעל הזהב: מונדיאל 2010
כדור הכסף: מונדיאל 2014
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 2014