stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיבוצים בישראל
קיבוצים לשעבר > קיבוצים שפורקו

| שם הקיבוץ | שנת התיישבות | תנועת אם | מיקום | השנה בה הקיבוץ פורק | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אבוקה | 1944 | גורדוניה | עמק בית שאן | 1952 | הקיבוץ ננטש ובמקום נמצאת שמורת טבע, שמורת אבוקה. |
| אחווה | 1949 |  | בקרבת נמל התעופה לוד | 1951 | קיבוץ ערבי-ישראלי שהתקיים בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. |
| אפעל | 1946 |  | בקעת אונו | 1952 | קיבוץ עירוני שהתקיים בין השנים 1946–1952, כיום בשטח נמצאת שכונת רמת אפעל בעיר רמת גן. |
| גבעות זייד | 1940 | גורדוניה | עמק יזרעאל (קריית טבעון) | 1957 | חלק מחברי הקיבוץ הקימו לאחר מכן את אור הנר. במקום נמצא כיום המוסד "כפר התקווה". |
| זיקי פלדה | 1950 | המפלגה הקומוניסטית הישראלית | ליד רחובות | 1952 | לאחר פירוק הקיבוץ המשיכו אנשים להתגורר במקום עד שמספר שנים לאחר מכן המקום הוכר כשכונה של העיר רחובות. |
| חריש | 1982 | הקיבוץ הארצי | צפון-מזרח השרון | 1993 | לפני פירוקו אוחד עם קציר למועצה מקומית קציר-חריש שפעלה עד שנת 2012. כיום קיימת במקום העיר חריש. |
| טבריה (קיבוץ) | 1929 | השומר הצעיר | טבריה | 1932 | קיבוץ שהוקם עבור יוצאי לטביה ופורק לאחר שחברי הקיבוץ עברו להקים את כפר גלעדי. |
| יד חנה סנש | 1953 |  | בת חפר | 1972 | הוקם על ידי חברים מקיבוץ יד חנה שפרשו בגלל צביונו הקומוניסטי. במקום בו היה הקיבוץ, הוקם בשנת 1995 היישוב בת חפר. |
| משמר הדרום | 1936 | ורקלויטה | גן יבנה | 1939 | אנשי הקיבוץ עזבו לשמיר ולהזורע. |
| נווה יאיר | 1949 |  | הנגב הצפון-מערבי | 1950 | הוקם על ידי יוצאי מחתרת לח"י. |
| נווה אילן | 1946 | איחוד הקבוצות והקיבוצים | הרי יהודה | 1953 | הוקם על ידי יוצאי מחתרת אנטי-נאצית מצרפת. |
| עין הים | 1936 | הקיבוץ המאוחד | מישור החוף הצפוני | 1950 | חברי הקיבוץ עברו להקים את עין כרמל. שטח הקיבוץ עבר לעתלית. |
| קבוצת השרון | 1931 |  | צפון-מערב עמק יזרעאל | 1952 | מרבית המייסדים היו אנשי "הפועל הצעיר". הקיבוץ נוהל בסמוך לקיבוץ עיינות (ברמת דוד), אך ב-1952 הוחלט לחבור לאנשי מפא"י שפרשו מקיבוץ גבת ולהקים את קיבוץ יפעת. |
| קדמה | 1946 | הקיבוץ המאוחד | השפלה הדרומית | 1962 | פורק בשל קשיים כלכליים. במקום בו היו בתי הקיבוץ הוקם ב-1979 כפר נוער בעל אותו השם. |
| קיבוץ ג' | 1925 | השומר הצעיר | עמק יזרעאל | 1929 | פורק בשל מחלוקת פוליטית בין חברי הקיבוץ אשר עברו להקים את מעברות וגבעת חיים. |
| קלע אלון | 1984 | התק"ם | צפון רמת הגולן | 1988 | ב-1988 הפך להיאחזות נח"ל. יישוב קהילתי מאז 1991. |
| שבילים | 1948 | תנועת הנוער הציוני | מישור החוף הדרומי | 1950 | הוקם במטרה לשמש כמקום הכשרה לפליטים ניצולי השואה שהגיעו ארצה אחרי מלחמת העולם השנייה. הקיבוץ התפרק במאי 1950 לאחר שסיים את ייעודו כמקום הכשרה. |
| תל חי | 1918 |  | אצבע הגליל | 1926 | הוקם כקיבוץ לאחר מאורעות תל חי ולאחר מכן אוחד עם קיבוץ כפר גלעדי הסמוך. במקום נמצאת כיום המכללה האקדמית תל-חי. |
קיבוצים לשעבר > קיבוצים שהפכו ליישובים קהילתיים

| שם הקיבוץ | שנת התיישבות | תנועת אם | מיקום | השנה בה היישוב חדל להתקיים כקיבוץ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| האון | 1949 | הקיבוץ המאוחד | בחוף הדרום מזרחי של הכנרת | 2007 |  |
| הר עמשא | 1984 | התק"ם | דרום הר חברון | 2003 | כיום, היישוב הוא כפר שיתופי אקולוגי. שביל ישראל עובר בסמוך. |
| משמר דוד | 1949 |  | השפלה (מועצה אזורית גזר) | 2003 |  |
| רתמים | 1980 | התק"ם | חולות חלוצה | 2009 | הפך ליישוב קהילתי דתי. |
קיבוצים לשעבר > קיבוצים שהפכו למושבים שיתופיים

| שם הקיבוץ | שנת התיישבות | תנועת אם | מיקום | השנה בה היישוב חדל להתקיים כקיבוץ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אלוני אבא | 1948 | העובד הציוני | עמק יזרעאל | 1951 | נוסד בשם "המאבק" על ידי גרעין של חברי תנועת הנוער הציוני. ב-1951 הכריזו על היישוב כמושב שיתופי ושינו את שמו. |
| בית יהושע | 1938 | עקיבא | השרון | 1950 |  |
| בני דרום | 1948 | הפועל המזרחי | מישור החוף הדרומי | 1961 | נוסד על ידי חברי גרעין "נתיבות כפר דרום", לאחר שנטשו את כפר דרום במלחמת העצמאות, ונמנה עם הקיבוץ הדתי. בשנת 1961 הפך למושב שיתופי ולבסוף הופרט ב-2015. |
| מבקיעים | 1949 | העובד הציוני | מישור החוף הדרומי | 1954 |  |
| ניר עציון | 1950 | הקיבוץ הדתי | מורדות הר הכרמל | 1953 | הוקם על ידי פליטי כפר עציון, פליטי בארות יצחק (בנגב), קבוצות "אחדות" ו"תקוה" וניצולי השואה, שנתיים לאחר נפילת כפר עציון. |
קיבוצים לשעבר > קיבוצים שהפכו לכפרים שיתופיים

| שם הקיבוץ | שנת התיישבות | תנועת אם | מיקום | השנה בה היישוב חדל להתקיים כקיבוץ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יד חנה | 1950 | הקיבוץ המאוחד | בחלקו הצפוני של אזור השרון | 2005 | נוסד בידי גרעין הבונים דרור של ניצולי שואה מהונגריה וקרוי על שם חנה סנש. בשנת 1953 רוב חברי הקיבוץ הובלו להצטרפות למק"י ואלה שלא הסכימו עם הקו נטשו והקימו את קיבוץ "יד חנה סנש" שהתפרק ב-1972 וכיום נמצא במקומו היישוב בת חפר. הקיבוץ עצמו מכונה "הקיבוץ הקומוניסטי היחיד" בשל כך. |
קיבוצים לשעבר > קיבוצים שמיקומם הועתק

| שם הקיבוץ | שנת התיישבות | תנועת אם | מיקום | השנה בה מיקום הקיבוץ הועתק | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חולית (סיני) | 1978 | איחוד הקיבוצים | חצי האי סיני | 1982 | מיקום הקיבוץ הועתק כתוצאה מהסכם השלום בין ישראל למצרים. |
| משמר הים | 1939 | הקיבוץ המאוחד | חמישה קילומטרים דרומית לעכו | 1946 | תחילתו עם הכשרת "פלוגת הים" ביגור החל משנת 1935. בשנת 1946 עברו רוב חברי הקיבוץ להקים יישוב קבע, הוא קיבוץ אפק. |
| קיבוץ א' | 1921 | השומר הצעיר | גדוד שומריה | 1922 | מחנה אוהלים שהקימו אנשי "השומר הצעיר" על הכביש בין חיפה לעפולה. ב-1922 הועתק לצורך הקמת קיבוץ בית אלפא שהיה לקיבוץ הראשון של השומר הצעיר. |
קיבוצים שהוקמו מחוץ לישראל

וויו נובה - קיבוץ שהוקם למחוץ לתחומי ישראל על ידי פורשי גדוד העבודה, בהנהגת מנחם אלקינד, לאחר שהתאכזבו מן הציונות הסוציאליסטית. הוקם בחצי האי קרים בברית המועצות בשנת 1927. שם הקיבוץ נקבע בשפת האספרנטו בגלל האיסורים על השימוש בעברית על ידי השלטונות, עם זאת כל מאפייני הקיבוץ היו ארצישראלים ופעלו מוסדותיו המוכרים: חדר אוכל ולינה משותפת בבית ילדים, קומונה משותפת לבגדים וקופת הוצאות משותפת, ערבי שירה בצוותא וחינוך עברי ויהודי. הפך ב-1935 לקולחוז, וחוסל סופית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ראו גם

ערים בישראל
מושבים בישראל
יישובים קהילתיים בישראל
ביאורים

1 2 3  שנת העלייה לקרקע.
1 2 3  מתחדש הוא קיבוץ בו השכר מגיע לחבריו, בקיבוץ שיתופי החבר מקבל לפי צרכיו כאשר ההכנסה מגיעה לקופה משותפת. ישנם מודלים שונים המאפשרים מרחב תמרון בין שתי השיטות.
1 2 3  נתוני אוכלוסייה לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה 
סוף 2023
הערות שוליים

↑  הקיבוצים בשיא של כל הזמנים: מעל 193 אלף נפש, באתר mynetkibbutz, ‏2023-08-20
↑  ד"ר שלמה גץ. (2017). קיבוצים שיתופיים - תמונת מצב לתחילת 2018. המכון לחקר הקיבוץ, אוניברסיטת חיפה.
1 2 3 4 5 6 7  התבססות על רשימת הקיבוצים (מעודכן ל-19.4.2016), באתר הקיבוצים
↑  יואל דר, קיבוץ אדמית יושב מחדש, דבר, 21 באפריל 1971
1 2 3 4 5 6 7 8  במסגרת מבצע 11 הנקודות להתיישבות בנגב.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35  במסגרת מבצעי חומה ומגדל.
↑  "מי אנחנו - עמותת רעות". עמותת רעות. נבדק ב-2018-08-09.
1 2  במסגרת רעיון שלושת המצפים
↑  איתי ורד, הבטחתם יונה: בחזרה ליוני הדואר שסייעו ללוחמי הפלמ"ח במלחמת העצמאות, באתר ערוץ עשר17 באוקטובר 2016
1 2 3 4  מיכל רז-חיימוביץ', ‏בצל המפעלים: מהם הקיבוצים העשירים ביותר בישראל, באתר גלובס, 21 באפריל 2018
↑  אודות כפר החורש, באתר הקיבוץ.
1 2 3 4  מארבעת הקיבוצים המייסדים.
1 2  תנועת השומר הצעיר, באתר של מוזיאון יד מרדכי.
↑  הילה יגאל-איזון, נעמי, בת 8, מנצרת עילית: גרה בקיבוץ שיתופי בתוך בניין ענק, באתר Xnet‏, 8 בינואר 2017
↑  יהודית באומל תידור, קיבוץ בוכנוולד בארץ ישראל 1948-1945, בשביל הזיכרון, 1998, גיליון 27
↑  רועי ברק, ‏90 איש בבניין בן ארבע קומות בעכו: הקיבוץ העירוני הוא הגרסה הישראלית ל-co-living, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2018
↑  אודות קיבוץ לביא, באתר הקיבוץ
↑  אלי אלון, סיפורו של קיבוץ טבריה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 בפברואר 2018
↑  תאריך הקמת הקיבוץ, היישוב החל כחווה חקלאית בשנת 1905
↑  ההיסטוריה של אפק, באתר של קיבוץ אפק (נצפה ב-6 באוגוסט 2018).
בית הכנסת של קיבוץ חפץ חיים
בריכת המים ומבנה הביטחון של קיבוץ שבילים
חדר האוכל בהאון
גבעת התור

תבנית:הר
גבעת התור היא גבעת כורכר קטנה בצפון מערב נס ציונה. פסגת הגבעה היא הנקודה הגבוהה ביותר בתוך תחומי העיר נס ציונה ומשקיפה על מרחבי העיר ועל הסביבה.
הכורכר הוא סלע משקע פריך נקבובי שנוצר מדיונות חול ים, שהתאבנו במהלך שנים רבות. סלע הכורכר נדיר וייחודי בעולם. נמצא בעיקר במזרח הים התיכון. גבעות כורכר כאלו היו נפוצות במישור החוף ובשפלה. כיום כמעט ולא נותר מהן שריד, עקב בניה, סלילה וחקלאות.
על הגבעה מתקיימים מאות מיני צומח, חלקם נדירים ואנדמיים, בסכנת הכחדה. איריס ארגמן, קורנית מקורקפת, מתנן שעיר, חצב, כלנית, שום תל אביבי ועוד.
פסל מרכבה 2002
מרבית שטח הגבעה טבעי ומכוסה בצמחייה המאפיינת רכסי כורכר ובשיחי שרביטן. הגבעה מכותרת בשכונות הצפוניות של נס ציונה. מצידה המערבי נמצאים שדות חקלאיים.
מאז ומתמיד משכה הגבעה מטיילים ואוהבים שחיפשו פינת טבע רגועה ושקטה מחוץ לעיר. בעבר התנשאה הגבעה בלב פרדסים ושדות חקלאיים.
רום הגבעה הוא רכס צר ממזרח למערב. במזרח הגבעה מתנשאים עצי "פיקוס השדרות" ענקיים ועתיקים. מדרונותיה של הגבעה תלולים וזרועים מחשופי כורכר מיוחדים. במרכז הגבעה, בריכת בטון עגולה. בעבר שימשה כמאגר מי שתייה וסיפקה מים לנס ציונה ולפרדסי התפוזים, שהשתרעו מאופק עד אופק.
בדרום הגבעה, מתנוסס פסל ברזל סוריאליסטי, עשוי חלקי מכונות מתכת חלודות. הפסל – "מרכבה 2002" מעשה ידיו של יעקב דורצ'ין, צופה על העיר המתפתחת כשגבו אל גבעת התור. בקרבת הפסל מחצבת כורכר ישנה, מעליה צוקי כורכר ומחשופים רבי שכבות המספרות את הגאולוגיה של היווצרות הכורכר. בבסיס המצוקים נמצאות מחילות של שועלים. המצוקים מנוקדים בחורים ובמחילות, שחצבו שרקרקים. השרקרק, ציפור מיוחדת מגיע לארץ בחודש מאי מאפריקה, ומקנן במצוקי הכורכר. הוא חוצב חורים עגולים וקטנים לעומק של שני מטרים במרכז המצוק, ובהם מגדל את גוזליו.
מצפה הפרשים הניו זילנדיים
במערב הגבעה הקימה עיריית נס ציונה בשנת 2017 את "מצפה הפרשים הניו זילנדים", לציון 100 שנים לקרב עיון קרא במלחמת העולם הראשונה. בקרב קשה ועקוב מדם כבשו כוחות חטיבת הרובאים הרכובים הניו זילנדית מחיל המשלוח המצרי של הצבא הבריטי את האזור מידי כוחות צבא האימפריה העות'מאנית.
תומאס אבט

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1738 לוח שנה לא ידוע, גרגוריאני משוער אולם, חבל וירטמברג שבסואביה, גרמניה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  3 בנובמבר 1766 לוח שנה לא ידוע, גרגוריאני משוער ביקבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
תומאס אבט (בגרמנית: Thomas Abbt; ‏ 25 בנובמבר 1738 אולם – 3 בנובמבר 1766 ביקבורג) היה סופר, פילוסוף ומתמטיקאי גרמני, אחד מנציגי תרבות עידן האורות בגרמניה.
רקע משפחתי ושנות לימודיו

תומאס אבט נולד בעיר אולם במשפחה לותרנית כבנו היחיד של מעצב פאות נכריות.
אבט היה תלמיד מחונן, ורכש את השכלתו התיכונית בעיר הולדתו. סיים את הגימנסיה המקומית עם שתי עבודות סיום תחת הכותרת Historia vitae magistra (ההיסטוריה - מורה לחיים) - אחת על שרפה באמצעות מראות והשנייה על "מעלות אחז". בשנת 1756 נסע לפי הזמנת פרופסור בשם באומגרטן ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת האלה, שהייתה מוקד פעילותו של הפילוסוף כריסטיאן וולף. שם התארח בביתו של באומגרטן וכעבור שנה החליט להתמסר ללימודי פילוסופיה ומתמטיקה. באוניברסיטה התעמק אבט במיוחד בכתביהם של טקיטוס וסלוסטיוס, של וולטר, דייוויד יום ושפטסברי.

פרסם תזה על האקסטזה וסיים את התואר של מגיסטר MA בפילוסופיה בשנת 1758.
כתבים

יצירתו תרמה לתחיית הספרות הגרמנית ולהתפתחות הזרם הטרום הרומנטית. היא פורסמה בשנים 1768–1781 בברלין, בשישה כרכים, על ידי חברו ניקולאי.
Untersuchung, ob Gott selbst Moses begraben habe ( האלה 1757) (על קבורתו של משה)
(1758 האלה) בלבול הלשונות בבל לא היה עונש
Confusionem linguarum quae Babelica audit,non fuisse poenam generi humano a Dei inflictam
(1759 האלה) חיפוש האמת
(1760 האלה) ספר על השיטה הנכונה ללמוד מדעים
Vom Tode für das Vaterland (1761)
(1762 רינטלן) טרקטט על השפעת היופי על המדע
(1763 רינטלן) תוכנית בנוגע לקושי למדוד את התכונות האנושיות
(1763) איגרת ניחומים לד"ר שוורץ
(1765 רינטלן) על חיי ידידי הוותיק, פרופ' באומגרטן
Vom Verdienste (1765)
Gedanken von der Einrichtung der ersten Studien eines jungen Herrn von Stand (1765)
(1766 ברלין) על שגעון הרדיפה אצל פרוטסטנטים - עבודה של מחבר אלמוני - מיוחסת לאבט
(1782) Correspondenzen mit Mendelssohn und Nicolai התכתבות עם מנדלסון ועם ניקולאי
התכתבות עם בלום, גאוזה, גיים, קלוץ ואחרים
Fragmente der portugiesischen Geschichte (קטעים מההיסטורה הפורטוגזית)
Über die Freundschaften der Frauenzimmer (על ידידויות מחדר הנשים)
Vom Einflusse des Schönen auf die strengeren Wissenschaften (על השפעת היופי על המדעים המדויקים)
Von der Gewißheit in sinnlichen, theoretischen und moralischen Wahrheiten (על הוודאות המוסרית, המטאפיזית והמתמאטית)
Fragment der ältesten Begebenheiten des menschlichen Geschlechts, 1766 (קטע על האירועים הכי קדומים בחיי המין האנושי)
(1767 האלה, פורסם על ידי מילר) תחילת ההיסטוריה האנושית
Vermischte Werke, 1-6, 1768-1781
לקריאה נוספת

Nikolaj, «Ehrengedächtnis Thomas Abbts.» (ברלין 1767 .)
J.G.Herder:«Ueber Thomas Abbts Schriften» Riga, 1768
יוהאן גוטפריד הרדר - על כתביו של תומאס אבט
Annie Bender: Thomas Abbt. Bonn, Cohen, 1922
Eva J. Engel: Moses Mendelssohns Briefwechsel mit Lessing, Abbt und Iselin. Leipzig, Rosa-Luxemburg-Verein 1994 ISBN 3-929994-30-5
Edmund Pentzhorn: Thomas Abbt. Giessen, Univ. Diss., 1884
Eva Piirimäe, "Dying for the fatherland: Thomas Abbt’s theory of aesthetic patriotism," History of European Ideas, 35,2 (2009), 194-208 (אווה פירימה -למות למען המולדת:תאוריית הפטריוטיזם האסתטי של תומאס אבט בכתב העת "היסטוריית הרעיונות האירופים")
הערות שוליים

↑  Alexander Chalmer (1911)
↑  (F.von Pressel (1875
↑  Chalmer
↑  Von Pressel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257318305171  PLWABN: 9810704846105606  BnF: cb125347464 (data)  CiNii: DA03649808  GND: 118500074  ICCU: CFIV159792  ISNI: 0000 0001 0876 7407  LCCN: no98115692  NKC: mzk2005290168  NLA: 36579880  NLG: 246888  NTA: 071712305  SUDOC: 034609148  Trove: 1303817  VIAF: 19789445   WorldCat (עם VIAF): 19789445
ישיבת עץ חיים

ערך זה עוסק בישיבה ותיקה של היישוב הישן בירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


הבניין המיועד לשימור ברחוב יפו (2010)
 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  רח' יפו 113, 115 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′07″N 35°12′48″E﻿ / ﻿31.7853°N 35.2133°E﻿ / 31.7853; 35.2133
 www.etzchaim.co.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת עץ חיים(למפת ירושלים רגילה) ישיבת עץ חיים(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת עץ חיים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת עץ חיים
 
תצלום מתחילת המאה ה-20 של מורים בישיבת "עץ חיים", כשהייתה ממוקמת בבית הכנסת 'החורבה'.
ישיבת עץ חיים היא ישיבה ותיקה של היישוב הישן בירושלים, הכוללת תלמוד תורה, ישיבה וכולל.
היסטוריה

בי"ח בסיוון ה'תר"א (יוני 1841) נוסד תלמוד תורה "עץ חיים" בידי הרב שמואל סלנט. כיתות הלימוד פוזרו בין חדרים שונים ברחבי העיר העתיקה. רק בתרי"ז (1857) רוכזו התלמידים לקבוצת מבנים סמוכים בחצר בית הכנסת החורבה, יחד עם בית הדין של ירושלים, ולתלמוד תורה ניתן השם "ישיבת עץ חיים".
הרעיון החדשני המרכזי היה הקמת מסלול לימודים המתחיל מגיל צעיר ומסתיים לאחר הנישואין, מסלול הבנוי ממסגרות תלמידים בעלי אותה יכולת הלומדים יחדיו. הדבר היווה חידוש לעומת השיטה שהייתה קיימת עד אז בירושלים האשכנזית לפיה מספר אבות שכרו "מלמד" שילמד את ילדיהם. הילדים למדו בצוותא באחד מחדרי הבית או בביתו של המלמד ללא חלוקה לרמות ותוך לימוד משותף של בעלי יכולות וגילאים שונים בצוותא. המוסד חולק לתלמוד תורה בו למדו עד גיל 15, ישיבה אמצעית "עיטור רבנים", וישיבה גדולה שהייתה למעשה כולל אברכים. בישיבה הגדולה למדו גם מבוגרים, והיו שלמדו שם עד סוף חייהם, כמו הרב משה יהושע לנדא, הרב חיים דרוק, הרב נחום יצחק פרנק והרב זאב (וועלוועל) צ'צ'יק.
נשיאי המוסד היו הרב ישעיה ברדקי, הרב שמואל סלנט, הרב משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא והרב שמעון זרחי מטבריג.
ראשי הישיבה היו בהקמתה הרב שמואל סלנט, הרב משה נחמיה כהניו. משנת תרי"ז עד תרכ"ה כיהן גם הרב משה יהודה לייב מקוטנא ולאחר פטירת הרב כהניו כיהן הרב אליעזר דן רלב"ג (תרמ"ז-תרנ"ה).
ראש המלמדים היה הרב חיים מן, ששימש גם כנשיא 'ועד איחוד המלמדים'. בנו, הרב יהודה לייב מן, היה מזכיר תלמוד התורה ואחד המלמדים. בין המלמדים הידועים: הרב אליהו יוסף שמואל בסן, יקיר ירושלים, הרב חיים יהודה יעקבזון (מחבר הספרים "שיטת החינוך" ו"למשמעות"), הרב ישעיהו חשין והרב אברהם חיים הקלמן.
בסוף ימיו מינה הרב סלנט את הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, בעלה של נכדתו, לראש ולמנהל הישיבה. בשנת תרס"ח (1908) יזם הרב טוקצינסקי רכישת קרקע גדולה ברחוב יפו להקמת סניף של הישיבה. עם הקמת בנייני הישיבה במרכז העיר, הוקם במקום גם כולל, ששימש בעיקר את בוגרי הישיבה.
לאחר חיכוכים רבים בין לומדי הישיבה להנהלתה, בה טענו הראשונים כי הם משתכרים פחות מהמורים בתלמוד תורה, קבע הרב צבי פסח פרנק כי יש לשמור על מספר זהה של נציגי בני הישיבה ושל מורי התלמוד תורה בוועד הישיבה, על מנת לשמור על שוויון בהחלטות המתקבלות לטובת כל הצדדים.
הרב איסר זלמן מלצר שעלה לארץ ישראל בשנת תרפ"ה (1925) נתמנה לעמוד בראשות הישיבה עד יום מותו, והרב אריה לוין נתמנה לכהן בתלמוד תורה של הישיבה כמשגיח. לאחר פטירת הרב מלצר נתמנה חתנו הרב אהרן קוטלר לעמוד בראשה, ובתקופות בהן שהה בארץ ישראל מסר בה שיעורים שבועיים. לאחר פטירתם, נתמנה הרב שלמה זלמן זלזניק ואחריו בנו הרב אברהם יעקב זלזניק. במשך שנים רבות מסר בה שיעורים שבועיים הרב אלעזר מנחם מן שך.
בראשית ימי המדינה הונף דגל ישראל בשער המוסדות ביום העצמאות, דבר שעורר תרעומת של חלק מתלמידי הכולל.
בישיבה הקטנה (ה"אמצעית", עיטור רבנים) כיהנו הרב מרדכי דוד לוין, שמסר בה שיעורים כ-45 שנה, עד פטירתו בתשכ"ז (1967) לצד הרב שמואל גדליה ניימן מחבר הספר "גידולי שמואל" והרב ישעיה וינוגרד מחבר הספר "שערי זיו". כמו כן, הרב נטע פריינד  כיהן בה כר"מ בכיתה הגבוהה.
לאחר פטירת הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי ניהל את המוסדות בנו, הרב ניסן אהרון טוקצינסקי, במשך כחמישים שנה, עד לפטירתו בה'תשע"ב.
היסטוריה > בהווה

במסגרת התלמוד תורה לומדים בבניין המוסדות מעל 500 תלמידים, כמו כן פועלים סניפים נוספים של התלמוד תורה, בשכונת גבעת שאול בירושלים ובביתר עילית. כולל האברכים הוותיק מתקיים גם הוא במרכז המוסדות, אליו נוספו עוד שני כוללי אברכים ללימודי הוראה ודיינות במודיעין עילית ובביתר עילית. בשנת תשע"ג חזרה הישיבה הקטנה לפעול כישיבה רגילה, לאחר שעמדה על סף סגירה.
מבנה הישיבה ברחוב יפו נרכש על ידי יזמים במטרה לבנות במקום מתחם חנויות, משרדים, מלון בוטיק ומבני מגורים, לצד שימור חזיתות מבנה הישיבה. ביולי 2010 נערך בישיבה מעמד פרידה היסטורי מהבניין.
אז עברו למקום זמני בשכירות במרכז מוסדות זווהיל ברחוב שמואל הנביא בירושלים, חצי שנה לאחר מכן, במרץ 2011, רכשה הנהלת הישיבה את מתחם למל העתיק ברחוב ישעיהו בירושלים, ששימש עד אז כתלמוד תורה רוז'ין, לשם עברו המוסדות.
מבני הישיבה

בראשית המאה ה-20 רכשה הישיבה את המגרש הגדול ברחוב יפו בסמוך לשכונת מחנה יהודה. כדי לנצל את מיקומו של המגרש על הדרך הראשית לירושלים בנתה הישיבה, מכספי תרומות, מבנה חנויות על גבול המגרש ברחוב יפו. מאוחר יותר בנתה הישיבה מבנה חנויות נוסף הפונה לשוק מחנה יהודה. החנויות נבנו כמקור הכנסה לישיבה ונהרסו בשנת 2002 כדי לאפשר את מעבר הרכבת הקלה ברחוב יפו. מיזם נוסף שנבנה כדי לממן את פעולות הישיבה הוא שכונת עץ חיים שבסמוך לגשר המיתרים.
מבנה הישיבה עצמה הושלם רק בשנת 1936 על פי תוכניות של האדריכל דב זוננפלד. המבנה בן שתי הקומות נבנה בצורה סימטרית ייצוגית מאבן אדמדמה. הבניין נכלל ברשימת המבנים לשימור של עיריית ירושלים מאז סוף שנות ה-80. בשנת 2007 ריחף על המבנה איום הריסה מצד יזמים שביקשו לפנות מקום לחנויות ומשרדים. הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה קיבלה את הערעור שהגישה המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל יחד עם גופי שימור נוספים וקבעה כי המבנה לא ייהרס. בשנת 2008 נמכר המתחם (ששטחו 6.3 דונם) תמורת 15 מיליון דולר, לטובת הקמת מגדל בתכנון האדריכל האמריקאי איאן ביידר, ממשרד איי אם פיי. המכירה הותנתה בשימור מסוים של המבנה ההיסטורי.
מכירת נכסי הקדש עץ חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במרץ 2019 פרסם יהודה יפרח תחקיר נרחב בעיתון מקור ראשון אודות נכסי ההקדש של ישיבת עץ חיים ומוסדותיה. על פי התחקיר, מכרו נאמני ההקדש את נכסיו לגורמים עלומי-שם בשליטתם או בשליטת מקורביהם במחיר נמוך, בנימוק שהגירעונות הכספיים של ההקדש מחייבים מכירה של נכסיו. הרוכשים מכרו הלאה את הנכסים במחיר האמיתי וכך הרוויחו מיליוני שקלים לכיסם.
המהלך נחקר בבית הדין של הרבנות הראשית לענייני הקדשות בירושלים. ראש ההרכב, הדיין הרב שלמה שטסמן, העלה חשד להתנהלות בלתי תקינה, השעה את נאמני ההקדש מתפקידם, הוציא צו לפירוק העמותה ומינה לשם כך עו"ד חיצוני. בטענות תמך גם השופט (בדימוס) יוסף אלון. זמן קצר לאחר מכן השעה הרב הראשי לישראל דוד לאו את הרב שטסמן מתפקידו, תוך טענה כי עיסוקו בענייני הקדשות הוא חריגה מעבודתו הקבועה כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. עוד נטען כי הרב שטסמן חרג מהתנהלות תקינה בבית הדין בראשותו. במקומו מינה הרב לאו הרכב חדש לדיון בתיק, בראשות הרב הדיין יקותיאל כהן, שפרש לגמלאות לפני מספר שנים.
זמן קצר לאחר הדחת הרב שטסמן שלחה הנהלת בתי הדין הרבניים, בראשות שמעון יעקבי, מכתב חריף אל היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, ולפיו פעולותיו של הרב לאו בתיק נגועות באינטרסים אישיים ומסייעות למקורביו. לשכת הרב לאו דחתה את ההאשמות וטענה שמהלכיה בעניין הרב שטסמן אינם קשורים למוסדות עץ חיים. בעקבות זאת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, רז נזרי, הורה על הקפאת כל ההליכים בתיקי ההקדשות.
באוגוסט 2023, לאחר סכסוך ודיונים ממושכים, קבע בית הדין הרבני בתל אביב (הדיינים: שטסמן, יוסף ושחר) כי מבני שכונת עץ חיים מוגדרים כהקדש ציבורי שאינו ניתן למכירה, מנוהל בידי נאמני הקדש וכפוף בחוק לשיפוט בתי הדין הרבניים. בהתאם להחלטה זו ביטל בית הדין את מכירת המבנים במשך השנים בידי נאמני הקדש מוסדות עץ חיים לשתי חברות פרטיות וקבע כי "פעלו בניגוד לדין ולחוק בכל הקשור לעסקאות המקרקעין הקשורים בשכונת עץ חיים". וכי "הם לא היו מוסמכים לחתום על מסמכי העסקאות". בתוך פסק דין זה הוענק תוקף של החלטה לעובדות המתוארות ולאמירות המשפטיות בדו"ח השופט אלון ובדו"ח הממונה המיוחד והנאמן על הקדשות עץ חיים.
בוגרים מפורסמים > רבנים וראשי ישיבות

הרב צבי פסח פרנק
הרב אברהם הכהן קופשיץ
הרב יעקב גיל ליפשיץ
הרב יעקב משה חרל"פ
הרב רפאל בנימין לוין
הרב שלמה זלמן אוירבך
הרב משה יאיר וינשטוק
הרב שלמה בנימין הלוי אשלג
הרב חיים ברים
הרב שלמה גורן
הרב חיים יעקב גולדוויכט
הרב יעקב ניסן רוזנטל
הרב ישראל יעקב פישר
הרב אלעזר מרדכי קֶנִיג
הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא
הרב אליעזר יהודה וולדנברג
הרב יעקב אריה מיליקובסקי
הרב יעקב אריה אלתר
הרב שמואל אוירבך
הרב דוד טברסקי
הרב עזריאל אוירבך
הרב יצחק זילברשטיין
הרב יצחק דוד גרוסמן
הרב אברהם יהושע הלוי סולובייצ'יק
הרב שאר ישוב כהן
בוגרים מפורסמים > עסקנים ואישי ציבור

יצחק גולדקנופף
מנחם פרוש
אלוף שמואל גונן (גורודיש)
פרופסור יוסף יואל ריבלין
אברהם משה לונץ
אליעזר ריבלין (סופר)
יוסי דייטש
רבני הישיבה

הרב שמואל סלנט
הרב יחיאל מיכל טיקוצ'ינסקי
הרב איסר זלמן מלצר
הרב משה נחמיה כהנוב
הרב חיים מן
הרב יעקב משה חרל"פ
הרב אהרן שיפמן-ידלר
הרב אברהם יעקב זלזניק
הרב אברהם חיים הקלמן
הרב מרדכי לייב הכהן קמינצקי
הרב משה אלפרט
הרב יהושע העשיל יואל בסן
רב שלמה בראווערמאן
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר, ירושלים: כתר, 2005, עמ' 294 - 295, מסת"ב 9650713808
הערות שוליים

↑  מכתב בחתימת הרבנים לומדי ישיבת "עץ חיים" - נגד תליית דגל ב"יום העצמאות" - אייר תשי"ד (1954), אתר בית המכירות הפומביות 'קדם'
↑  ציון במר תבכה • הגה"צ רבי נטע פריינד זצ"ל מזקני וחכמי ירושלים - חדשות JDN, באתר JDN - חדשות, המגזר החרדי, כלכלה, דעות - עדכונים שוטפים מהארץ ומהעולם, ‏2013-09-12
↑  רחוב יפו בכה: השעות האחרונות של 'עץ חיים' • פרידה מ-100 שנות תורה, באתר בחדרי חרדים
↑  רון פז, ‏עץ חיים חדשים, באתר גלובס, 21 בינואר 2007
↑  נועם דביר, תוכנן ביום חול: ריאיון עם האדריכל האמריקאי איאן ביידר, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2011
↑  יהודה יפרח, מדוע הרחיק הרב הראשי דיין בכיר מעסקאות מיליונים?, באתר מקור ראשון, ‏כ"ב באדר א' ה'תשע"ט
↑  יהודה יפרח, ‏הכרוניקה, פברואר 2019, השילוח, 13, פברואר 2019
↑  פסק דין מאוחד בתיקים: 1098800/1; 1115233/1; 1160160/1. ניתן ביום 14 באוגוסט 2023.
↑  אריה ארליך, בברסלב בערה אש, מגזין משפחה (שבועון), 03.01.2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268852405171 
הרב חיים מן - ראש המלמדים בתלמוד תורה
מבנה תלמוד תורה עץ חיים בבניין בית הספר למל. (2018)
6 ביוני

6 ביוני הוא היום ה-157 בשנה (158 בשנה מעוברת), בשבוע ה-23 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 208 ימים.