stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויסאם א-טוויל
ביוגרפיה > הריגתו

בתחילת ינואר 2024, מונה א-טוויל לתפקיד מפקד כוח רדואן, במקומו של אחמד והבי. מספר ימים לאחר מכן, ב-8 בינואר 2024 נהרג בסיכול ממוקד על ידי תקיפת כטב"ם שפגע במכוניתו מאות מטרים מביתו בעיירה ח'ירבת סלם.
עד להתנקשות בטאלב סאמי עבדאללה ב-12 ביוני 2024, א-טוויל היה הקצין הבכיר ביותר בחזבאללה שנהרג במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  עכשיו 14 צבא וביטחון, דיווח: מפקד בכיר בכוח רדואן של חיזבאללה חוסל בדרום לבנון, באתר עכשיו 14, 8 בינואר 2024
↑  "بعد استشهاده في قصف إسرائيلي.. من هو وسام الطويل القائد الميداني بحزب الله؟" (בערבית). elaosboa. 8 בינואר 2024. נבדק ב-8 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   ציוץ של Charles Lister ברשת החברתית אקס (טוויטר), 8 בינואר 2024
↑  רון בן ישי, "מוחמד דף של חיזבאללה": הבכיר שחוסל בלבנון - מפקד כוח רדואן, באתר ynet, 8 בינואר 2024
↑  גיסו של נסראללה, מקורב לחות'ים: זהו בכיר חיזבאללה שחוסל, באתר מעריב אונליין, 8 בינואר 2024
1 2  ליאור בן ארי, מפקד כוח רדואן חוסל ליד ביתו: "הרכב התפוצץ, אשתו ידעה שהוא המטרה", באתר ynet, 9 בינואר 2024
↑  ניר דבורי, ‏הבכיר שחוסל בלבנון מונה לאחרונה למפקד כוח רדואן, באתר ‏מאקו‏, 8 בינואר 2024
↑   יניב קובוביץ, ג'קי חורי, פאדי אמון, עדי חשמונאי, רויטרס, מפקד כוח רדואן של חיזבאללה נהרג בתקיפה שמיוחסת לישראל, באתר הארץ, 8 בינואר 2024
נבחרת אזרבייג'ן בכדורסל

| --- | --- |
אזרבייג'ן
 מידע כללי
 הצטרפות:  1991
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  104       ‎+1‏
  - ניקוד פיב"א:  81.5
 
 משחק בינלאומי ראשון
 בלארוס בלארוס 121 - 50 אזרבייג'ן אזרבייג'ן מינסק, בלארוס; 2 ביוני 2001
 הניצחון הכי גדול
 סומליה סומליה  29 - 106 אזרבייג'ן אזרבייג'ן אל-מדינה, ערב הסעודית; 9 באפריל 2005
 ההפסד הכי גדול
 בלארוס בלארוס 121 - 50 אזרבייג'ן אזרבייג'ן מינסק, בלארוס; 2 ביוני 2001
 
נבחרת אזרבייג'ן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אזרבייג'ן. הנבחרת הוקמה בשנת 1991 בעקבות היפרדותה של אזרבייג'ן מברית המועצות והיא אחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת אזרבייג'ן ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-104 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר אליפות אירופה בכדורסל או לכל טורניר משמעותי אחר. 
בשנת 2003 השתתפה אזרבייג'ן לראשונה במוקדמות אליפות אירופה וספגה תבוסות קשות בכל ששת משחקיה.
כיום הנבחרת שייכת לדרג ב' של הנבחרות האירופאיות.
כל אליפויות אירופה

2003 - לא העפילה
2005 עד 2009 - לא השתתפה
2011 - דרג ב'
2013 - לא העפילה
2015 עד 2022 - לא השתתפה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
אורי שוהם (חלילן)

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1931 
 פטירה:  4 בנובמבר 2021 (בגיל 90) 
 מוקד פעילות:  התזמורת הפילהרמונית
 עיסוק:  חלילן ראשון
 כלי נגינה:  חליל צד
 
אורי שוהם (1 באוקטובר 1931 – 4 בנובמבר 2021) היה חלילן ישראלי.
חייו > ילדות ונעורים

שוהם גדל בכפר הנוער בן שמן. בגיל רך החל לנגן בחלילית ולמד אצל חנן אייזנשטדט. התקדמותו הייתה מהירה וכבר בגיל שבע וחצי הופיע ברדיו קול ירושלים וניגן בחלילית קטעים מן הספר מסביליה של רוסיני. בגיל 12 ביקש לעבור לחליל צד, ולבקשתו של אייזנשטדט, רכש לו אורי טפליץ חליל, שבאותן שנים אי אפשר היה להשיגו בישראל.
בשנת 1947 השתתף בפסטיבל הנוער הראשון בפראג, בעיקר כנגן חלילית. במסגרת אותו פסטיבל ניגן במחנות העקורים בגרמניה, בחליל צד.
שוהם היה חבר בהגנה ובמלחמת העצמאות הופיע לפני חיילים במוצבים, עם זמרת ואקורדיוניסט.
חייו > קריירה

שבתאי פטרושקה, מנהל חטיבת המוזיקה של קול ישראל, שמע את נגינתו של אורי שוהם בכפר הנוער בן שמן והתרשם לטובה. הוא הזמין אותו להיבחן לתפקיד חלילן ראשון בתזמורת רשות השידור. הוא נבחן בנגינת קונצ'רטו לחליל של מוצרט בליווי חנן אייזנשטדט, והתקבל לתזמורת. הוא ניגן שם בשנים 1949–1951.
שוהם היה חלילן ראשון בפילהרמונית הישראלית מראשית שנות ה-60' של המאה ה-20. משנת 1963 היה חבר קבוע בחמישיית הנשפנים של התזמורת, יחד עם אליהו טורנר, האבובן, מרדכי רכטמן, נגן הבסון, שאליהם הצטרפו בהמשך ריצ'רד לסר, הקלרינטן ומאיר רימון נגן קרן יער. בשנת 1997 יצא לגמלאות לאחר 40 שנה בפילהרמונית.
שוהם לימד נגינה בחליל באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב. בין תלמידיו נעם בוכמן, איריס רינגר, אראלה תלמי, הדר נויברג, אילן סאלם, קובי רואה, ליאור איתן ועוד.
אורי שוהם ישב בחבר השופטים של תחרות החליל הבינלאומית בשנים 2000, 2003 ו-2006 ושל תחרות הנשפנים הראשונה בכפר סבא ב-2012.
הערות שוליים

↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית, הוצאת כתר, 1986, עמ' 158
↑  עודד זהבי,  מגזין אופוס, "אורי שוהם"
↑  עודד זהבי, מגזין אופוס, "אורי שוהם"
↑  אורי שוהם שופט בתחרות נשפנים בכפר סבא, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507320805171  VIAF: 315207864   WorldCat (עם VIAF): 315207864
IGN

| --- | --- |


 סוג:  מחלקה של חברת החדשות האמריקאית (News Corporation)
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1996 – הווה (כ־28 שנים)
 מייסדים:  מארק ג'ונג 
 בעלות:  חברת החדשות האמריקאית (News Corporation)
 שירותים עיקריים:  עיתונאות בנושא משחקי וידאו
 www.ign.com
 
IGN הוא אתר אינטרנט אמריקאי העוסק בבידור ומתמקד במשחקי וידאו, בסרטים, במוזיקה ובתכני מדיה נוספים. האתר מכיל מספר ערוצים העוסקים בנושאים ספציפיים בבידור. ערוצים העוסקים במשחקי וידאו כוללים: משחקי מחשב, פלייסטיישן, Xbox, ‏קונסולות נינטנדו, משחקי רטרו ועוד.
חברת האם של IGN היא IGN Entertainment, שבעלותה מספר אתרים נוספים, כגון GameSpy.
באוקטובר 2014 השיק IGN אתר רשמי לשחקנים בישראל.
היסטוריה

IGN הוקמה בשנת 1996 על ידי ג'ונתן סימפסון כ-Imagine Games Network, והתחילה כחמישה אתרים נפרדים: N64.com, PSXPower, Saturnworld, Next-Generation.com ו-Ultra Game Players Online. בשנת 1998 איחדה החברה את הרשת תחת IGN כערוצים באתר. Next-Generation ו- Ultra Game Players Online
בוטלו ולא השתתפו באיחוד.
ביוני 2005 דיווחה IGN על כ-24 מיליון צופים שונים בחודש, ו-4.8 מיליון משתמשים רשומים בכל החטיבות של האתר. בספטמבר 2005 נקנתה IGN על ידי תאגיד התקשורת של רופרט מרדוק, ה-News Corporation, בסכום של כ-650 מיליון דולר.
דירוג

חבר בצוות IGN מעניק למשחק דירוג שבין 0.1 ל-10.0. הציון נקבע לפי היבטים שונים של המשחק, כגון משחקיות, גרפיקה, סאונד, וזמן משחק. כל משחק מקבל דירוג לכל קטגוריה, אך הציון הכללי של המשחק הוא הערכה נפרדת, לא ממוצע בין הקטגוריות. ב-3 באוגוסט 2010, IGN הכריזה כי היא משנה את שיטת הדירוג שלה. במקום מדרג של 100 נקודות בהפרשים של 0.1, הציונים החדשים יכילו מדרג של 20 נקודות, כלומר, הפרשים של 0.5. בשתי השיטות הציון המקסימלי הוא 10.0, ושינוי השיטה איננו רטרואקטיבי, כלומר לא חל על דירוגים שקדמו לו. נוסף על כך שינוי השיטה איננו משפיע על ציון הקוראים, שעדיין נעשה בשיטה הקודמת.
הערות שוליים

↑  News Corp. Acquires IGN for $650 Million, באתר ביזנסוויק, 10.9.2005
↑  IGN Ratings and Reviews Policy, באתר IGN.
אנדראה סמית

| --- | --- |
 מדינה:  ניו זילנד 
 
אנדריאה סמית (באנגלית: Andrea Smith) היא עובדת ציבור ניו זילנדית, המשמשת כסגנית מזכיר משרד החוץ של המדינה.
ביוגרפיה וקריירה

סמית משמשת כסגנית מזכירת שיתוף הפעולה הכלכלי אסיה–פסיפיק (APEC21), תפקיד שהיא קיבלה במאי 2017. לפני כן, שימש כסגנית מזכירת "קבוצת אמריקה ואסיה" במשך יותר מחמש שנים. סמית שימשה כשגרירת ניו זילנד במספר מדינות במזרח התיכון; כולל טורקיה, ישראל וירדן.
ב-16 בנובמבר 2012, סמית' נשא נאום מרכזי בפני מספר דיפלומטים דרום קוריאנים באוניברסיטת אוקלנד לציון "שנת הידידות" בין ניו זילנד לדרום קוריאה.
הערות שוליים

1 2  "About the Ministry - Senior Leadership Team". Ministry of Foreign Affairs and Trade, New Zealand. נבדק ב-12 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NZ Asia Institute Conference celebrates the New Zealand – Korea "Year of Friendship" 16-17 November 2012". Ministry of Foreign Affairs and Trade, New Zealand. אורכב מ-המקור ב-10 בפברואר 2013. נבדק ב-12 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
כיור (כלי המקדש)

שחזור של הכיור בשחזור המשכן בתמנע.
הכיור, איור משנת 1890.
הכיור הוא אחד מכלי המשכן ובית המקדש, ששימש את הכהנים לרחוץ במימיו את כפות ידיהם ורגליהם לפני הכניסה למקדש ותחילת העבודה. רחיצה זו נקראת בלשון חז"ל גם קידוש ידיים ורגלים.
הציווי על עשיית הכיור

הציווי על בניית הכיור נמצא בספר שמות:
וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר. וְעָשִׂיתָ כִּיּוֹר נְחֹשֶׁת וְכַנּוֹ נְחֹשֶׁת לְרָחְצָה, וְנָתַתָּ אֹתוֹ בֵּין אֹהֶל מוֹעֵד וּבֵין הַמִּזְבֵּחַ, וְנָתַתָּ שָׁמָּה מָיִם. וְרָחֲצוּ אַהֲרֹן וּבָנָיו מִמֶּנּוּ אֶת יְדֵיהֶם וְאֶת רַגְלֵיהֶם.
הציווי על בניית הכיור מופרד מהציווי על בניית שאר כלי המקדש (וכך גם תיאור עשייתו) ומופיע רק לאחר הציווי על הכנת בגדי הכהונה. פרשנים רבים מתייחסים לשאלה זו; נראה כי אכן הכיור אינו חלק מן המשכן, אלא כלי המסייע בעבודתו, וזו הסיבה להפרדה האמורה.
צורת הכיור וגודלו

הכיור הוא מכל מנחושת המכיל מים, ומותקנים בו ברזים שדרכם הכהנים יוצקים את המים על גופם (בדומה למיחם שלנו). הכיור עמד על בסיס (כן) המופרד ממנו, וגם הוא עשוי נחושת. הכיור נמצא בחצר המשכן, בין ההיכל למזבח העולה, כפי שנאמר בפסוק שהובא לעיל, והמפרשים מסבירים שהדבר נועד כדי להזכיר למי שבא לעבוד בהיכל או במזבח לרחוץ לפני כן.
בתורה לא נקבע לכיור גודל קבוע או צורה קבועה, בניגוד לכלים אחרים במשכן, כדוגמת ארון הברית, שולחן לחם הפנים ומזבח הקטורת, שהם מרובעים שאורכם רוחבם וגובהם מפורש בתורה. משמעות הדבר, שמבחינת ההלכה ניתן ליצור כיור ללא הגבלה על גודלו וצורתו, ובלבד שיהיה מנחושת. עם זאת, חז"ל דייקו מפסוקי התורה: "ורחצו ממנו משה ואהרן ובניו" שהכיור צריך להכיל מים בכמות המספיקה לארבעה כהנים לפחות. על פי ניסויים שנערכו במכון המקדש, כמות המים המספיקה לקידוש ידיים ורגלים נאמדת בליטר בערך, ומכאן שעל הכיור להכיל לפחות ארבעה ליטרים.
מקור מי הכיור

בדברי חז"ל מופיעה מחלוקת בשאלה האם מי הכיור צריכים להיות מי מעיין דווקא, או שכל מים כשרים לשם כך. ההלכה נפסקה כדעה השנייה, אם כי, כנראה שמבחינה מעשית בדרך כלל היו מי הכיור מי מעיין.
תולדות הכיור > הכיור במשכן המדבר

את הכיור הראשון הכינו מנחושת שנלקחה מהמראות של נשות ישראל.
ויעש את הכיור נחשת ואת כנו נחשת במראות הצובאות אשר צבאו
חז"ל מסבירים, שהמראות צובאות הן מראות של נשים שהתייפו בעזרתן, כדי לחזק את התא המשפחתי בזמן השעבוד במצרים, וכדי להרבות את הילודה בעם ישראל. משה רבנו סבר שאין זה ראוי להשתמש לכיור במראות אלו, שיש בהן אלמנט של תאווה, וה' הורה לו להשתמש בהן, כי בזכות נשים אלה ומעשיהן עם ישראל החזיק מעמד במצרים. מאחר שהכיור נעשה ממראות הנחושת, היו לו שימושים בהיותו כמראה, יש שפירשו שהנשים היו צופות בעדו בעבודת הקורבנות ויש שפירש שהכהן היה מביט דרכו בפני הנשים בבואם להקריב קרבן.
תולדות הכיור > הכיור בתקופת בית ראשון

בספר מלכים מתוארים הכיורים שבנה שלמה כשבנה את בית המקדש, ומצוין שם שהוא בנה עשרה כיורות, והעמיד אותם על "מכונות" מפוארות, שניתן היה לנייד אותן:
וַיַּעַשׂ עֲשָׂרָה כִיֹּרוֹת, נְחֹשֶׁת:  אַרְבָּעִים בַּת יָכִיל הַכִּיּוֹר הָאֶחָד, אַרְבַּע בָּאַמָּה הַכִּיּוֹר הָאֶחָד, כִּיּוֹר אֶחָד עַל הַמְּכוֹנָה הָאַחַת, לְעֶשֶׂר הַמְּכֹנוֹת.
"ארבעים בת" נאמדים בכמטר מעוקב אחד של מים, וכך הספיקה תכולת כל כיור לקידוש ידיים ורגלים מאות פעמים.
בנוסף לכיורים, בנה שלמה את ה"ים", בריכת נחושת גדולה ומעוטרת, שעמדה על שתים עשרה דמויות פרים עשויים נחושת. קוטרו של ה"ים" היה עשר אמות, והכיל אלפיים בת, כ־50 מ"ק מים. ה"ים" התמלא ממעיינות באזור ירושלים, וממנו מילאו את הכיורים. בריכה זו נשדדה על ידי הבבלים, עם חורבן הבית הראשון.
תולדות הכיור > תקופת בית שני

המשנה מספרת, שלכיור היו שני ברזים בלבד, עד שכהן גדול בשם בן קטין יצר כיור חדש, ובו שנים עשר ברזים. הדבר נעשה כדי לאפשר לשנים עשר הכהנים העוסקים בקרבן התמיד ובעבודות הנלוות לו לקדש את ידיהם ורגליהם בבת אחת. חלק מהברזים היו גבוהים יותר ושימשו בשעות הבוקר כאשר הכיור היה מלא ואילו חלקם היו נמוכים יותר ושימשו בעיקר בשעות הערב, כשהכיור התרוקן.
פריט נוסף שחידש בן קטין הוא המוכני, מדובר במנוף (או גלגלת) עשוי עץ, שבעזרתו הורד הכיור במשך הלילה לבור מים בבית המקדש, והועלה למחרת. הדבר נועד למנוע מן המים שהיו בכיור במשך הלילה להיפסל ב"לינה". פירוש הדבר: כל דבר ששוהה בכלי קודש במשך הלילה - נפסל בהגיע עלות השחר. ממילא, מים שנשארו בכיור במשך הלילה היו נפסלים בהגיע הבוקר, והיה צורך לשפוך אותם ולהביא מים חדשים. על ידי המוכני שהו המים שבכיור במשך הלילה בבור מים, ולכן לא נפסלו. על פי המתואר במשנה, בשעת הפעלתו של המוכני נשמע קולו למרחק רב.
בדברי הרמב"ם מופיע תיאור אחר לגמרי של המוכני: מדובר בכלי נוסף מעל הכיור, שלא הוקדש אלא נחשב כחפץ רגיל, ללא קדושה. מכיוון שכלי זה לא התקדש - המים שנמצאו בו לא נפסלו בלינה. כלי זה הוא שהכיל את רוב מי הכיור, ורק בשעת הצורך, כאשר כהן רצה לקדש את ידיו ורגליו, הוא הפעיל מנגנון שהזרים את המים מן המוכני אל הכיור, וקידש את ידיו ורגליו מן המים שבכיור. באופן כזה, לא היו בכיור מים בקביעות, אלא רק לפי הצורך הנדרש לקידוש, ובסוף היום לא היו בו מים שנפסלו. אך יש הסוברים שה'מוכני' המתואר בפסיקת הרמב"ם אינו המוכני של בן קטין אלא התקן ששימש כבר בבית ראשון.
שחזור הכיור בימינו

מכון המקדש, העוסק בשחזור כלי המקדש במתכונתם ההלכתית, שיחזר גם את כיור הנחושת. תחילה נעשה כיור המכיל כמה עשרות ליטרים ובו שישה ברזים, ובתחילת שנת תשס"ט נחנך ברוב עם כיור חדש ומשוכלל, המכיל מאות ליטרים, ונותן מענה לבית מקדש מתפקד ופעיל. המוכני בכיורים אלו נעשה על פי שיטתו של הרמב"ם שהוזכרה לעיל.
ראו גם

קידוש ידיים ורגליים
מספר שמח

מספר שמח (באנגלית: Happy number) מתייחס למספרים שעבורם התהליך של חישוב סכום ריבועי הספרות (בבסיס 10), וחוזר חלילה, מסתיים במספר 1.
במילים אחרות, אם נחבר את סכום ריבועי הספרות שלו שוב ושוב נקבל בסופו של דבר 1.
הגדרה

בניסוח פורמלי יותר: כאשר נתון מספר טבעי  \ n=n_{0}, נגדיר את הסדרה  \ n_{1},  \ n_{2}, ... שבה  \ n_{i+1} הוא סכום ריבועי הספרות של  \ n_{i}. ‏ \ n הוא מספר שמח אם ורק אם קיים  \ i שעבורו  \ n_{i}=1.
דוגמה: 19 הוא מספר שמח, משום שמתקיימת בו הסדרה הבאה:
תחילתה של סדרת המספרים השמחים היא:
מההגדרה נובע שכל חזקה טבעית של 10 היא מספר שמח.
הסבר

נגדיר פונקציה  \ f:\mathbb {N} \rightarrow \mathbb {N}  כך ש-  \ f(n) הוא סכום ריבועי הספרות של  \ n.
הריבוע של הספרה הגדולה ביותר, 9, הוא 81, ולכן סכום הריבועים של מספר טבעי n, שלו יש m ספרות, הוא לא יותר מאשר 81m. לכל  \ m\geq 4 מתקיים : \ n\geq 10^{m-1}>81m
כך שבתהליך זה כל מספר גדול מ-1000 הולך וקטן, ובפרט קטן מספר הספרות של איברי הסדרה. כאשר הסדרה מגיעה למספר קטן מ-1000, המספר שסכום ריבועי ספרותיו הוא הגדול ביותר הוא 999, והסכום המתקבל הוא 243.
בטווח 100 עד 243, המספר 199 מייצר את הערך הבא בתור בגודלו, 163.
בטווח 100 עד 163, המספר 159 מייצר את הערך הבא בתור בגודלו, 107.
בטווח 100 עד 107, המספר 107 מייצר את הערך הבא בתור בגודלו, 50.
בהתאם לכך, כל מספר גדול מ-99 הולך וקטן בתהליך זה, כלומר: לכל מספר שנבדוק, נגיע בשלב כלשהו בסדרה למספר קטן מ-100. בדיקה של כל המספרים בטווח 1 עד 99 מגלה שכל מספר בטווח זה הוא מספר שמח או שהוא מגיע למחזור המתואר להלן.
מכאן נובע שהפעלה חוזרת של f מוכרחה להסתיים או בנקודת השבת (היינו, מספר m שעבורו  \ f(m)=m), או במחזור סופי.
נקודת השבת היחידה היא  \ m=1, ומספרים שעבורם התהליך מסתיים בה, נקראים "שמחים". בדיקה ישירה של המספרים הקטנים מראה שכל מספר שאינו שמח מגיע למחזור באורך 8,
 \ 4\mapsto 16\mapsto 37\mapsto 58\mapsto 89\mapsto 145\mapsto 42\mapsto 20\mapsto 4.
מקיומם של מספר שמח אחד ומספר אחד שאינו שמח, קל לראות שישנם אינסוף מספרים "שמחים", ואינסוף מספרים שאינם כאלה. אם k הוא מספר שמח, הרי מספר המורכב מ-k מופעים של הספרה 1 וממספר מופעים כלשהו של הספרה 0 גם הוא שמח (משום שסכום ריבועי ספרותיו הוא k), כלומר מצאנו אינסוף מספרים שמחים. באופן דומה ניתן לייצר אינסוף מספרים שאינם שמחים, בעקבות מספר נתון אחד שאינו שמח.
מספרים שמחים נוספים

"מספר שמח-ראשוני" הוא מספר שהוא גם מספר שמח וגם מספר ראשוני. להלן המספרים הקטנים מ-500: 7, 13, 19, 23, 31, 79, 97, 103, 109, 139, 167, 193, 239, 263, 293, 313, 331, 367, 379, 383, 397, 409, 487.
נכון ל-2010, המספר השמח הראשוני הגדול ביותר שהתגלה הוא מספר מרסן הראשוני  \ 2^{42,643,801}-1. זהו מספר בן 12,837,064 ספרות עשרוניות.
מספר שמח עוקב הוא מספר שמח שצמוד לו קיים מספר שגם הוא שמח, קיימים אינסוף מספרים שמחים עוקבים.
חיפוש ממוחשב עד ל-1020 מעלה כי בערך 12% מהמספרים הם "שמחים", אך הצפיפות המדויקת אינה ידועה.
ראו גם

מספר ארמסטרונג (אנ') - מספר k-ספרתי השווה לסכום החזקות ה-k של ספרותיו. לדוגמה: המספר 153 הוא מספר ארמסטרונג, כיוון ש: 153 = (3*3*3)+(5*5*5)+(1*1*1). סכום החזקה השלישית (כי המספר בן שלוש ספרות) של כל אחד מספרותיו, שווה למספר עצמו. לעומת זאת, המספר 2000 אינו מספר ארמסטרונג, כיוון ש: 2000≠16=(0*0*0*0)+(0*0*0*0)+(0*0*0*0)+(2*2*2*2).
מלך שערי ליגת האלופות

ליגת האלופות של אופ"א (באנגלית: UEFA Champions League) היא טורניר כדורגל אירופי שנתי, שבו מתחרים המועדונים המצליחים ביותר במדינות המשויכות להתאחדות הכדורגל האירופית (אופ"א). הטורניר, שנקרא בעבר "גביע אלופות אירופה למועדונים", הוא המפעל היוקרתי ביותר למועדונים בכדורגל האירופי.
מלך השערים לפי עונה > לפי שחקן

להלן שחקנים שזכו בשתי עונות לפחות במלכות השערים בליגת האלופות/גביע אירופה.
| שחקן | מלך השערים | עונות |
| --- | --- | --- |
| פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | 7 | 2008, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 |
| ארגנטינה ליונל מסי | 6 | 2009, 2010, 2011, 2012, 2015, 2019 |
| גרמניה המערבית גרד מילר | 4 | 1973, 1974, 1975, 1977 |
| הונגריה פרנץ פושקש | 3 | 1960, 1962, 1964 |
| פורטוגל אאוזביו | 3 | 1965, 1966, 1968 |
| צרפת ז'אן-פייר פאפן | 3 | 1990, 1991, 1992 |
| הולנד רוד ואן ניסטלרוי | 3 | 2002, 2003, 2005 |
| ארגנטינה אלפרדו די סטפנו | 2 | 1958, 1962 |
| שוודיה טורביורן נילסון | 2 | 1985, 1986 |
| ברזיל רומאריו | 2 | 1990, 1993 |
| ספרד ראול | 2 | 2000, 2001 |
| אוקראינה אנדריי שבצ'נקו | 2 | 1999, 2006 |
| נורווגיה ארלינג האלנד | 2 | 2021, 2023 |
הערות שוליים

↑  "Champions League all-time top scorers". UEFA.com. 8 באוגוסט 2020. ארכיון מ-10 באוגוסט 2020. נבדק ב-10 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Champions League + European Cup – All-time Topscorers". WorldFootball.net. ארכיון מ-10 באוגוסט 2020. נבדק ב-10 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סטטיסטיקות שחקנים מעידן גביע אירופה (1955–1992): "All-time records 1955–2020" (PDF). UEFA. p. 8. ארכיון (PDF) מ-10 באוגוסט 2020. נבדק ב-10 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה). סטטיסטיקות שחקנים מעידן ליגת האלופות (1992–הווה): "UEFA Champions League Statistics Handbook 2019/20" (PDF). UEFA. p. 8. ארכיון (PDF) מ-9 באוגוסט 2020. נבדק ב-9 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Di Maggio, Roberto; Mamrud, Roberto; Rota, Davide; Owsianski, Jarek (8 ביוני 2017). "Champions Cup/Champions League Topscorers". Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF). נבדק ב-2 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| עונות בגביע אירופה לאלופות ובליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 |  |
| ליגת האלופות | 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 • 2025/2026 |  |
אנדרס צלזיוס

| --- | --- |
דיוקן מאת הצייר השוודי אולוף ארניוס
דיוקן מאת הצייר השוודי אולוף ארניוס
 לידה:  27 בנובמבר 1701 אופסלה, שוודיה 
 פטירה:  25 באפריל 1744 (בגיל 42) Uppsala Cathedral Assembly, שוודיה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, פיזיקה
 מקום מגורים:  שוודיה
 מקום קבורה:  Old Uppsala Church 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה 
 מנחה לדוקטורט:  ז'אק קאסיני 
 מוסדות:  אוניברסיטת אופסלה 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 הערות:  מכתש צלזיוס על הירח
 תרומות עיקריות
 הצעת מעלות צלזיוס, השתתפות במשלחת לחישוב אורך מרידיאן, תצפיות של זוהר הקוטב
 חתימה:   
 
אנדרס צלזיוס (בשוודית: Anders Celsius, נהגה "אַנְדֶרְשׁ סֵלְסְיוּס", ‏האזנהקובץ:Sv-Anders Celsius.oga‏Ⓘ‏); (‏27 בנובמבר 1701 – 25 באפריל 1744) היה אסטרונום ופיזיקאי שוודי.
צלזיוס נולד באופסלה בשוודיה, והיה לפרופסור לאסטרונומיה מ-1730 עד 1744. מ-1732 עד 1735 ערך ביקורים במצפי כוכבים בגרמניה, איטליה וצרפת.
בנירנברג הוא פרסם ב-1733 אוסף של 316 תצפיות של זוהר הקוטב שנעשו על ידיו ועל ידי אחרים בתקופה שבין 1716 עד 1732. הוא ערך תצפיות בזוהר הצפוני, וב-1736 השתתף במשלחת צרפתית ללפלנד, אשר ערכה מדידות שהוכיחו את ניבוי ניוטון כי כדור הארץ פחוס במקצת בקטביו.
ב-1742 הציע סולם טמפרטורות עשרוני, המבוסס על נקודות הקיפאון והרתיחה של המים, שהמרווח ביניהן מחולק למאה חלקים שווים (מעלות). בסולם המקורי שהציג צלזיוס, נקודת הרתיחה של המים נקבעה כ-0 מעלות והקיפאון כ-100. זאת כדי להמעיט במספרים שליליים, בשים לב למזג האוויר בשוודיה הקרה; ואולם תלמידיו, ובראשם קארל פון לינה הפכו את הסולם על ראשו, כמקובל היום.
צלזיוס נפטר באופסלה ב-1744, ממחלת השחפת.
ראו גם

יחידות מידה על שם אישים
הערות שוליים

↑  אנדרס צלזיוס באתר אוניברסיטת אופסלה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90267162  BnF: cb14606035v (data)  CANTIC: a11452997  CiNii: DA10628058  GND: 118653326  ISNI: 0000 0001 1028 7031  KulturNav: 88502c10-01cf-4257-b1cd-d961fc49a71b  LCCN: n81124453  MGP: 233948  NKC: ola2002158955  NTA: 099257823  RERO: 02-A024343993  SELIBR: 180768  SNAC: w6x95h63  SUDOC: 07455851X  VcBA: 495/301504  VIAF: 67259216   WorldCat (עם VIAF): 67259216 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שוודים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כחול הזקן

| --- | --- |

איור מאת ולטר קריין (Walter Crane) - האחים מגיעים להציל את אחותם
 מידע כללי
 מאת:  שארל פרו 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  מעשייה, מעשייה 
 הוצאה
 הוצאה:  Dr. Grégr a Ferd. Dattel 
 תאריך הוצאה:  ינואר 1697 
 
כחול הזקן הוא שמה של אגדה מתוך "סיפורי אמא אווזה" מאת שארל פרו, שהופיעה מאוחר יותר גם במעשיות האחים גרים. האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 312 לפי שיטת סיווג ארנה-תומפסון.
האגדה מספרת על איש עשיר, שלמרות זקנו הכחול והמכוער, נשא שש נשים בזו אחר זו, וכולן מתו באורח מסתורי. לאחר שנשא את אשתו השביעית, הודיע לה כחול הזקן שהוא יוצא לאחד ממסעותיו, ואת צרור המפתחות ישאיר ברשותה, ואמר כי מותר לה להיכנס לכל החדרים פרט לאחד. ציווי זה עורר את סקרנותה של הרעיה הטריה. היא פתחה את החדר שהכניסה לתוכו נאסרה עליה, ושם גילתה את גופות נשותיו של כחול הזקן. מרוב בהלה נפל המפתח מידה, והוכתם בדם. היא יצאה מן החדר, נעלה אותו ומירקה את המפתח, אך לא יכלה להסיר את עקבות הדם. כשכחול הזקן שב מנסיעתו הוא דרש את המפתחות בחזרה, ונוכח על פי כתם הדם שעל המפתח כי אשתו המרתה את פיו. הוא התכונן להרוג גם אותה, אולם למזלה הרב הגיעו אחיה בעוד מועד, והרגו את כחול הזקן לפני שהספיק לשלוח יד באחותם.
עיבודים ואזכורים בתרבות

הסיפור שימש כר פורה ליצירות רבות: סיפורים, נובלות, מחזות, אופרה, קולנוע וציור, בהדגשים ופרשנויות שונות - החל מהסכנה שבהפרת הציווי של הבעל והאסון שמביאה איתה הסקרנות הנשית, וכלה במסרים פמיניסטיים והומור.
האופרה טירת הנסיך כחול הזקן: הליברית נכתבה על ידי בלה באלאז' והמוזיקה מאת המלחין ההונגרי בלה בארטוק.
אופרטה של ז'אק אופנבך שעובדה לבלט על ידי מיכאל פוקין.
האופרה "אריאנה וכחול הזקן": הליברית על פי מחזה של מוריס מטרלינק והמוזיקה מאת המלחין היהודי צרפתי פול דיקא.
"הסיפור הנורא של כחול הזקן" מאת ויליאם תאקרי וגם "המפתחות של כחול הזקן", מאת בתו אן תאקרי ריצ'י.
"שבע הנשים של כחול הזקן" מאת אנטול פראנס.
המחזאי הצרפתי אלפרד סבואר (Alfred Savoir) כתב ב-1920 מחזה בשם "אשתו השמינית של כחול הזקן" ששימש בסיס לשני סרטי אימה בשם זה: של סם ווד ב-1923 (סרט אילם שאבד) ושל הסרט "אשתו השמינית של כחול הזקן" בבימויו של ארנסט לוביטש ב-1938.
סרטי אימה בשם כחול הזקן: ב-1944, הוליווד, בבימויו של אדגר אולמר (Edgar G. Ulmer), ב-1972, בודפשט, בבימויו של אדוארד דמיטריק ובכיכובו של ריצ'רד ברטון וב-2009, צרפת, בבימויה של קתרין ברייה (Catherine Breillat).
סיפורה של הסופרת והעיתונאית האנגלית אנג'לה קארטר (Angela Carter) "חדר הדמים" הוא עיבוד פמיניסטי למעשייה זו.
"הביצה של כחול הזקן" קובץ סיפורים הכולל סיפור בשם זה מאת הסופרת הקנדית מרגרט אטווד.
זקן כחול, נובלה מאת קורט וונגוט, (1987 ,Bluebeard), תרגמה מאנגלית תמר עמית, זמורה ביתן, 1990.
בטלנובלה "תנוחי" דמותו של מתי אייסברג מבוססת בעקיפין על אגדה זו.
מריוס פטיפה יצר כוראוגרפיה לבלט באותו שם, עם מוזיקה מאת פיוטר שאנק.
באביב מתעורר (מחזה), מחזה מאת פרנק ודקינד, התמונה השלישית במערכה השנייה מציגה את הנסכן רילוב מאונן ומשווה את עצמו לכחול הזקן, בהתבסס על אגדה זו.
בספר האימה "הניצוץ" של סטיבן קינג מוזכר הסיפור "כחול הזקן" כסיפור שקרא ג'ק טורנס לבנו, דני. בספר, דני משווה את הסקרנות לפתוח את חדר 217 לסקרנות של האישה.