stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום הצי
מדינות ימיות שאינן חוגגות יום צי

גרמניה, קנדה, שוודיה.
הצי המלכותי השוודי אינו חוגג יום צי שנתי אך החל בהכנות לחגוג את יובל 500 שנה להקמתו שיתרחש ביוני 2022. הצי מייחס את יום הקמתו ל-7 ביוני שנת 1522. ביום זה הגיע כח שכלל עשר אוניות מלחמה בהובלת אוניית הדגל Lubska Swan למימי שוודיה. הצי נרכש על ידי גוסטב ואסה, מלך שוודיה מהעיר ליבק שבברית ערי ההנזה. בהגעתו לשוודיה הטיל מצור ימי על סטוקהולם שהייתה בשליטת דנמרק.
הצי הגרמני אינו חוגג עקב המדיניות מכוונת בגרמניה במסגרת התיקונים שלאחר מלחמת העולם השנייה .
הצי הקנדי אינו חוגג יום מיוחד לעצמו. התאריך של 11 בנובמבר נקבע בחוק כיום זיכרון לחללי זרועות הביטחון.
דגל המלחמה של הצי השוודי משנת 1663.
"הברבור מליבק" - Lybska Svan ספינת הדגל של גוסטב ואסה, מלך שוודיה
ימי צי לפי לוח השנה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| המועד  | הצי | פרטים נוספים  |  |  |  |
| 23 במרץ | יום הים הכללי | נחוג בבוליביה ובמדינות אחרות |  |  |  |
| 26 במרץ | הצי של בנגלדש | במקביל לחג העצמאות של המדינה. |  |  |  |
| 1 באפריל | הצי של דרום אפריקה |  |  |  |  |
| 23 באפריל | הצי הסיני |  |  |  |  |
| 24 באפריל | יום הצי הבוליביאני |  |  |  |  |
| 25 באפריל | הצי של ניו זילנד |  יום אנזא"ק |  |  |  |
| 17 במאי | הצי הארגנטיני |  |  |  |  |
| 21 במאי | הצי של צ'ילה |  |  |  |  |
| 25 במאי | הצי הפיליפיני |  |  |  |  |
| 27 במאי | הצי של יפן |  |  |  |  |
| בתקופה סוף מאי תחילת יוני | הצי הספרדי | משמר כבוד ומבנה טקסי של אוניות |  |  |  |
| 1 ביוני | הצי של מקסיקו |  |  |  |  |
| 7 ביוני | הצי השוודי | מצוין כיום ההקמה אך אינו נחגג. |  |  |  |
| 10 ביוני | הצי האיטלקי |  |  |  |  |
| יום א' האחרון בחודש יוני | חיל הים הפולני | במקביל לחג הים הלאומי |  |  |  |
| סוף השבוע הראשון בחודש יולי | חיל הים ההולנדי |  |  |  |  |
| יום א' הראשון בחודש יולי | הצי של אוקראינה | החל משנת 2015 |  |  |  |
| 14 ביולי | הצי הצרפתי | משתתף בחגיגות יום הבסטיליה |  |  |  |
| 24 ביולי | צי הבוליברי של ונצואלה | וגם הצי של קולומביה |  |  |  |
| 25 ביולי | יום הצי של אקוודור | לזכר ניצחון של צי אקוודור על צי פרו ב-25 ביולי 1941. |  |  |  |
| יום א' האחרון בחודש יולי | הצי הרוסי | חג לאומי |  |  |  |
| 5 באוגוסט | הצי של אזרבייג'ן |  |  |  |  |
| 10 באוגוסט | הצי של דנמרק |  |  |  |  |
| יום א' השני בחודש אוגוסט | הצי הבולגרי |  |  |  |  |
| 15 באוגוסט | הצי של רומניה |  |  |  |  |
| 28 באוגוסט | חיל הים הסורי |  |  |  |  |
| 8 בספטמבר | הצי של פקיסטן |  |  |  |  |
| 18 בספטמבר | הצי הקרואטי |  |  |  |  |
| 27 בספטמבר | הצי הטורקי |  |  |  |  |
| 8 באוקטובר | הצי הפרואני |  |  |  |  |
| 21 באוקטובר | הצי המלכותי הבריטי | יום טרפלגר |  |  |  |
| 21 באוקטובר | חיל הים המצרי | טיבוע המשחתת אילת |  |  |  |
| 27 באוקטובר | צי ארצות הברית | על ידי אגודת ידידי הצי |  |  |  |
| 28 בנובמבר | הצי האירני |  |  |  |  |
| 4 בדצמבר | חיל הים ההודי |  |  |  |  |
| 28 בדצמבר | הצי של ברזיל |  |  |  |  |
מקורות וקריאה נוספת

חיים חפר, לחיל הים ביום חגו 13 יוני 1974, 'בין גלים' יוני 1974, עמ' 12.
יוחאי בן-נון, ממפקד לפיקודיו, דברים למפקדים וחיילים בחיל הים, הוצאת משפחת בן-נון, עמ' 16–18.
אלוף ידידיה יערי, יום חיל הים 2002  דבר מפקד חיל הים, 'בין גלים', 3, אוקטובר 2002 עמ' 5.
דנה כהן, מורשתו של חיל הים - יום חיל הים, "בין גלים", גיליון 3 אוקטובר 2002, עמ' 24.
הערות שוליים

↑  אלוף ידידיה יערי, יום חיל הים 9 באוקטובר 2002 - דבר מפקד חיל הים, "בין גלים", אוקטובר 2002, עמ' 5
↑  שמחה בינות, יובל לבית הספר לקציני ים עכו, 2003, עמ' 36
↑  עמוס אילון, "הצי הישראלי עולה מן המחתרת" ב"ישראל והים" אסופה בהוצאת מ ניומן בשיתוף עם החבל הימי לישראל, 1970, עמ' 365.
↑  אלי שחף, "מערכות ים" - ביטאון חיל הים, ספטמבר 1968, עמ' 13-11
↑  מערכות ים ביטאון חיל הים, חוברת 104 יולי 1971 עמ' 38-36
↑  דנה כהן, יום חיל הים, "בין גלים" אוקטובר 2002, עמ' 24
↑  רזשרגא ורוז בראל, יום חיל הים, 'בין גלים' חוברת דצמבר 2009
↑  יום הצי של אקודור באתר lhistoria.
↑  יום הצי של בולגריה באתר AnyDay
↑  היסטוריה וארכיאולוגיה ימית על צי בוליביה שנת 2000
↑  יום הצי נחוג בשגרירות ברזיל מאמר ב אל דיאריו בבוליביה 28 דצמבר 2014
↑  יום חיל הים הסיני באתר ממשלת סין
↑  [ תמונת שרי הממשלה ומפקדי הצבא באזכרה בשנת 2013] באתר הצי הספרדי
↑  הצי הפיליפיני חוגג 117 שנה להקמתו 25 במאי 2015
↑  סרט חגיגות יום הצי של צ'ילה בולפראיסו 21 במאי 2005
דגל הצי של רומניה
אוכלי ביצים

רחם מנפץ ביצה בידי הטלת אבן עליה.
נחש גופר פסיפי בולע ביצת עוף.
אוכלי ביצים (בלטינית: ovivores) הם בעלי חיים הניזונים דרך קבע או לעיתים מביצים של בעלי חיים אחרים לרבות חרקים, מיני רכיכות, דגים, דו-חיים, זוחלים ועופות. למרות שישנם ביצים חסרות עוברים בשלים, מרבית הביצים הנאכלות מלוות במותו של הקורבן כך שמינים אלה נחשבים לטורפים או לפחות לאוכלי כל. ביצים בשלות יכולות למשוך גם מינים של אוכלי פירות כמו הטוקניים והקלאוניים. מינים אלה יאכלו לרוב גם גוזלים או אפרוחים צעירים שבקעו מהביצים.
אכילת ביצים היא מקור טוב לחלבונים והם פשוטים יחסית לעיכול. כמו כן הצאצא שבתוכם לא יכול כמעט להתגונן או לברוח. עם זאת במקרים רבים הביצה מגוננת על ידי הורה כועס ותוקפני, מצויה במיקום בעייתי או שהיא מוסווה מאוד. בנוסף ביצים הם טרף עונתי המצוי רק בעונת הרבייה של הטרף. למרות זאת ישנם מספר גדול של בעלי חיים שיזונו מביצים זמינות. מרבית מינים אלה הם אופורטוניסטים המתבססים על מזונות נוספים.
למרות זאת ישנם מספר מינים המתמחים באכילת ביצים. נחש הביצים למשל כמו מספר מיני זעמניים המתבססים על ביצי עופות זמינות. לנחש זה לסת רחבה היכולה להיפער הרבה מעבר לגודל הראש כדי לבלוע אפילו ביצי יען ובעזרת עוקצי החוליות שלו הוא שובר את הקליפה ופולט אותה בעוד החלמון זורם לקיבתו.
ריבוי גבוה מדי של טורפי ושודדי ביצים יכול לפגוע בכשירות מינים שונים להגיע לבגרות. כך ממחקר שנעשה על ברווזי אדרית שחורת כיפה התברר שרק במחצית מהמקרים ההורים ישקיעו על רבייה שנייה באותו זמן. התברר מהמחקר שעופות המקננים על הקרקע נפגעים בהרבה מאלה המקננים על הענפים, שם מסובך להרבה מיני טורפים להגיע לקן. כך  למין של חופזי בנורווגיה נטרפים מעל 78% מהקנים בידי טורפים שונים. באזורים מסוימים בעולם אוכלי ביצים מרובים כמו חולדות הכחידו לחלוטין את המינים המקומיים.
דוגמאות

מיני המייצרים מאות ביצים מבלי לשמור עליהם מגדילים את הסיכוי שטורפים ימצאו אותם. כך נוהגים מינים רבים של חרקים, תולעים, רכיכות, כוכבי ים וגם דגים הפולטים למים את ביציהם. ביצי הדגים נטרפות בידי טורפים רבים כמו שיבוטיים, מדוזות, חופמאים, שחפים, אמודאיים, יסעוריים ואף כרישי לווייתן ומנטות. גם דובי גריזלי מחפשים ביצי דגים קבורות במים. ביצים של חרקים נאכלות בידי מיני עופות שונים, צרעות ונמלים, חיפושיות, עכבישים וזוחלים כמו חומטיים ונחשיליים. מספר מיני צרעות טפיליות ורחפניים מטילים ביצים על גוף חרק אחר ואוכלים אותו מבפנים.
מינים אחרים שומרים על ביציהם בקרבתם ומגוננים עליהם ומאתגרים יותר את טורפיהם. ביצי זוחלים וכן ביצי דגרתליים קבורות בקני דגירה, מוסוות בקנים קרקעיים מוסווים או מוטלות על ענפים בקנים שמורים כמו אצל מרבית העופות. למרות זו מינים שונים כמו מיני העורביים והעקעקים, עופות דורסים רבים כמו הדיה, איה זרונית או הקרקרה וכן מיני יונקים מטפסים כמו דלק האורנים, הדביבון והחוטמן, מיני קופים, סנאיים ואף אופוסומים נוהגים לבזוז קנים דרך קבע. על הקרקע חתולים, שועלים, בואשים, גיריות, קיפודיים, ארמדילים, חולדות, לטאות כוח ונחשים שונים שחלקם ארסיים מחפשים קנים לא מושגחים. שחפים וחמסניים מתמחים בבזיזת קיני עופות ים.
אצל הנחשים התברר שתזונה המתבססת על ביצים יכולה להפחית את ארסיות הנחש, המיועדת בעיקר להריגת הטרף. כך פתן הים מהמין Aipysurus eydouxii והסוג נחש ים צבי מתבסס על תזונה של ביצי דגים, מה שמוריד את ארסיותם למרות שקרוביהם ארסיים ביותר. כמו כן הם הלסתות שלהם התקשו ושיניהם הידלדלו והתקשחו.
ראו גם

קרניבורים
אוכלי זרעים
ג'ורג' וון לנגרקה מאייר

ג'ורג' וון לנגרקה מאייר (באנגלית: George von Lengerke Meyer;‏ 24 ביוני 1858 – 9 במרץ 1918) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מסצ'וסטס, כשגריר ארצות הברית באיטליה, כשגריר ארצות הברית ברוסיה, כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בין השנים 1907–1909 בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט, וכמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1909–1913 בממשלו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט.
קורות חייו

ג'ורג' מאייר נולד בבוסטון וגדל בחברה האריסטוקרטית של העיר. סבו מצד אביו, ג'ורג' אוגוסטוס מאייר (אביו של ג'ורג' וון לנגרקה מאייר, שגם הוא נקרא ג'ורג' אוגוסטוס מאייר), היגר לניו יורק מגרמניה. ב-1879 סיים ג'ורג' וון לנגרקה מאייר את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ובמשך עשרים שנה היה איש עסקים. ב-1885 הוא נשא לאישה את מריאן אליס אפלטון. הוא היה דירקטור במגוון של חברות, בנקים, מפעלי תעשייה ותאגידי תשתיות ציבוריות. במקביל לפעילותו העסקית הוא החזיק גם במשרות ממשלתיות במדינתו ובעירו. פעילותו זו החלה ב-1889 כאשר היה חבר במועצה המחוקקת של העיר של בוסטון ובהמשך כחבר מועצת העיר. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס, שם הוא כיהן למשך תקופה כיושב ראש הבית. ב-1898 הוא מונה על ידי מושל המדינה רוג'ר וולקוט, כיושב ראש צוות הניהול של מסצ'וסטס בתערוכה העולמית של פריז.
קריירה דיפלומטית

מאייר היה רפובליקן שמרן וב-1899 הוא היה נציג בוועידה הארצית של המפלגה. הנשיאים הרפובליקנים ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט מינו אותו כשגריר באיטליה (1905-1900) וכשגריר ברוסיה (1907-1905). שורשיו האריסטוקרטיים הקלו על קשריו עם אצולת אירופה, ששלטה אז ביבשת. הנשיא רוזוולט נעזר לעיתים קרובות במאייר להעברת מסרים לווילהם השני, קיסר גרמניה, במקום באמצעות השגריר הרשמי בגרמניה, שרלמן טאוור. כשגריר ברוסיה הוא הציג את הצעותיו של רוזוולט בנוגע למלחמת רוסיה–יפן ישירות אל הצאר.
חבר הקבינט

מאייר כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של רוזוולט בין השנים 1907–1909, ובתפקיד זה הוא ניהל את ההכנסה לשירות של מכונות הממכר הראשונות לבולי דואר והוצאו בולי הגליל הראשונים.
עם כניסתו לנשיאות במרץ 1909, מינה הנשיא ויליאם הווארד טאפט את מאייר כמזכיר הצי, משרה שהוא החזיק במשך כל תקופת נשיאותו של טאפט. במהלך תקופה זו החל צי ארצות הברית בניסויים הראשונים בתעופה ימית, אף על פי שמאייר עצמו התנגד בתחילה למיזם. בניסויים נפרדים שנערכו ב-1910 וב-1911, הוכיח הטייס האזרחי יוג'ין אלי (אנ') את האפשרות של המראה ונחיתה על בסיס נושאת מטוסים, כאשר עשה זאת מסיפון אחת הספינות של הצי.
אנקדוטה מעניינת הקשורה לטביעתה של הטיטניק, הייתה כאשר משרתו האישי של מאייר, ג'יימס אלי קנדל, העיר אותו באמצע הלילה, בניגוד להוראות מפורשות, כאשר הגיעו הידיעות על אירוע הטביעה. מאייר פיטר אותו בשל כך, לאחר מכן התנצל בפניו והחזירו לעבודתו.
שנותיו האחרונות

ב-1913, עם תום נשיאותו של טאפט, סיים מאייר את כהונתו. הוא השתתף במאמץ לבחירתו מחדש של תאודור רוזוולט ב-1916. הוא מתח ביקורת על המדיניות של ממשל וודרו וילסון בנושאי הצי, בפרוץ מלחמת העולם הראשונה והאיץ להגברת המוכנות. הוא היה פעיל בארגונים "ליגת הביטחון הלאומית" (National Security League) ו"ליגת הצי של ארצות הברית" (Navy League of the United States) ושימש כדירקטור במספר רב של חברות.
בדצמבר 1916, רכשו מאייר, רוזוולט ופילנתרופים נוספים, כולל ג'ון מופט, ויליאם א. צ'אנלר, ג'וזף צ'ואט, קלרנס מק'קי, ג'ון היבן וניקולס מארי באטלר, את טירת שוונייאק, מקום הולדתו של המרקיז דה לה פאייט שבחבל אוברן, כדי שתשמש כמטה של "הקרן להצנחת הגיבורים הצרפתים על שם לה פאייט", שנוהלה על ידי רעייתו לשעבר של צ'אנלר, ביאטריס אשלי צ'אנלר.
מותו והנצחתו

ג'ורג' מאייר נפטר בבוסטון ב-9 במרץ 1918. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו. המשחתת הייתה בשירות בשנים 1919–1929.
הערות שוליים

↑  Michael E. Haskew, 	Aircraft Carriers: The Illustrated History of the World's Most Important Warships, Voyageur Press, 2016, p. 13.
↑  Lee B. Croft, Ashleigh Albrecht, Emily Cluff, Erica Resmer, The Ambassadors: U.S.-To-Russia/Russia-To-U.S., Lulu.com, 2010, p. 43.
↑  "Americans buy Lafayette's Home," The Sacred Heart Review, Volume 57, Number 4, 6 January 1917, p. 3.
↑  USS MEYER (DD-279) - NavSource Naval History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200555554  ISNI: 0000 0001 1771 5895  LCCN: n88065078  NARA: 10572743  NKC: mub2010591586  SNAC: w64x7w9t  SUDOC: 16863113X  VIAF: 77861133   WorldCat (עם VIAF): 77861133
חוה לצרוס-יפה

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1930 ויסבאדן, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  6 בספטמבר 1998 (בגיל 68) ירושלים 
 שם לידה:  Eva Lazarus 
 ענף מדעי:  מזרחנות, לימודי ערבית, דיאלוג בין-דתי, לימודי אסלאם, היסטוריה, לימודי אסלאם 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מנחה לדוקטורט:  דוד צבי בנעט, מאיר פלסנר 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1993)  דוקטור לשם כבוד 
 בן או בת זוג:  עמנואל יפה 
 
חַוָּה לָצָרוּס-יָפֶה (6 במאי 1930 – 6 בספטמבר 1998) הייתה פרופסור לדת האסלאם במכון ללימודי אסיה ואפריקה שבאוניברסיטה העברית, כלת פרס ישראל להיסטוריה לשנת תשנ"ג, 1993.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
חוה לצרוס נולדה בוויסבאדן שבגרמניה, אביה היה הרב ד"ר פנחס לצרוס. היא למדה בבית הספר הריאלי בחיפה. סיימה את לימודיה במכללה למורים בחיפה (לימים מכללת גורדון) ב-1950, תואר ראשון ב-1953 ותואר שני ב-1958 (תשי"ח), עם תזה בנושא: "טעמי המצוות הפולחניות לפי "אחיא עלום אלדין לאבו חאמד מחמד אלגזאלי", אותה עשתה באוניברסיטה העברית. נושא עבודת הדוקטור שלה, שאותה הגישה בשנת תשכ"ה (בהצטיינות יתרה) באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ' דוד צבי בנעט ופרופ' מאיר פלסנר, היה "אופיים הספרותי של כתבי אלגזאלי; מחקרים בלשונו של אלגזאלי". זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם ההיברו יוניון קולג'.
הייתה נשואה למחנך עמנואל יפה. הלכה לעולמה בירושלים.
מחקריה

במחקריה השונים התמקדה לצרוס-יפה בשאלות יסוד ואישים מרכזיים בתולדות האסלאם, תוך ניסיון להאיר אותם באור חדש. היא עסקה בהשוואה בין דת האסלאם לדת היהודית והנוצרית ולאינטראקציה שהתרחשה ביניהן. הרבתה לחקור את המסורות הדתיות, ההלכתיות והפוליטיות של האסלאם. היא שילבה במחקריה ניתוח פילולוגי מעמיק.
חקרה שנים רבות את האיש עליו נסובו עבודות המאסטר והדוקטורט שלה, הוא אבו חאמד מוחמד אלגזאלי, שהיה מיסטיקן ואיש הלכה מוסלמי ומחקריה עליו מהווים מסד וטפחות להבנת אישיותו והשפעתו הן על התרבות המוסלמית והן על התרבות היהודית.
מחקריה > עולמות שזורים: ביקורת המקרא המוסלמית בימי הביניים

ספרה זה, שראה אור בשנת 1992 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון, תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 1998, בהוצאת מוסד ביאליק. הספר עוסק ביחס המוסלמים בימי הביניים למקרא ובאיזו מידה הם הכירו אותו.
כתב עת וספר לזכרה

דת ומדינה באסלאם: גיליון מיוחד לזכרה של פרופסור חוה לצרוס-יפה, המזרח החדש מב תשס"א, עורכים: חיים גרבר ואלי פודה, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס
האסלאם ועולמות השזורים בו: קובץ מאמרים לזכרה של חוה לצרוס-יפה, עורך: נחם אילן. מכון יד יצחק בן-צבי, מוסד ביאליק, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשס"ב
ספרים שכתבה

הפודה מן התעייה והטעות והמוביל אל בעל העוז והמלכות /. תל אביב : הוצאת דביר, תשכ"ה
Studies in al-Ghazzali / by Hava Lazarus-Yafeh; Leiden, The Netherlands : E. J. Brill, 1981
האסלאם : קוי יסוד / חוה לצרוס-יפה. תל אביב : משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת תש"ם, 1980
Some religious aspects of Islam : a collection of articles / by Hava Lazarus-Yafeh; Leiden, The Netherlands : E. J. Brill, 1981
עוד שיחות על דת האסלאם / חוה לצרוס-יפה ; (עורכת הספר – רחל שיחור). תל אביב : משרד הביטחון-ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשמ"ו 1985
Intertwined worlds : medieval Islam and Bible criticism / Hava Lazarus-Yafeh; Princeton, N.J. : Princeton University Press, 1992
עולמות שזורים : ביקורת המקרא המוסלמית בימי הביניים / חוה לצרוס-יפה ; תרגום מאנגלית אביגדור שנאן. ירושלים : מוסד ביאליק, 1998
אסלאם-יהדות – יהדות-אסלאם / חוה לצרוס-יפה ; ערך: מיכאל וינטר. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ג, 2003
ספרים בעריכתה

פרקים בתולדות הערבים והאסלאם / בעריכת חוה לצרוס-יפה. תל אביב: רשפים, תשכ"ז.(הספר בקטלוג ULI)
סופרים מוסלמים על יהודים ויהדות : היהודים בקרב שכניהם המוסלמים / עורכת: חוה לצרוס-יפה; ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנ"ו-1996
לקריאה נוספת

אבנר גלעדי, "חוה לצרוס-יפה: דברים לזכרה", המזרח החדש מב (תשסא 2002), עמ' 3–4
איתן קולברג, "פרופ' חוה לצרוס-יפה ז"ל: מחקריה בתחום האסלאם – דברים לזכרה (12.11.1998)", המזרח החדש מב (תשסא 2002), עמ' 5–8
מאיר בר-אשר, "(על) חוה לצרוס-יפה, 'עולמות שזורים : ביקורת המקרא המוסלמית בימי הביניים' (תשנט)", המזרח החדש מב (תשסא 2002) 265–270
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264319905171  PLWABN: 9810621895605606  BIBSYS: 90232897  BnF: cb12179581f (data)  CiNii: DA05987856  GND: 123811848  ISNI: 0000 0000 8169 6134  LCCN: n82081912  NKC: ola20241233522  NLA: 35673404  NTA: 068322119  RERO: 02-A003502339  SUDOC: 030365910  VIAF: 100280316   WorldCat (עם VIAF): 100280316
גביע דייוויס 1952

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1952 
 מספר תחרות:  41 
 מדינות משתתפות:  26
 עיר מארחת:  אדלייד (משחק על התואר)
 זוכה:  אוסטרליה (10)
 
 → גביע דייוויס 1951 גביע דייוויס 1953 ← 
 
גביע דייוויס 1952 הייתה התחרות ה-41 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך באדלייד, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 26 נבחרות שחולקו ל-3 בתים- "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח" שכלל נבחרת הודו בלבד. בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-31-29 בדצמבר 1952 באדלייד, אוסטרליה. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות ובפעם ה-10 בסך הכל.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית הזה כלל 5 נבחרות כולל יפן, אשר הפסידה לארצות הברית במשחק המוקדם.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | הוואנה, קובה | הוואנה, קובה |  |  |  |  |
|  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |  |  |  |
|  |  קובה קובה | 0 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |
|  |  |  |   |  |   ארצות הברית ארצות הברית | 4 |
|  |  |  |   |   |   קנדה (1921-1957) קנדה | 1 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |   |   |  |  |
|  |   מקסיקו מקסיקו | 0 |   |   |  |  |
|  |    קנדה (1921-1957) קנדה | 5 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 22 קבוצות, כולל ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ומצרים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 13-16 ביוני | רבע הגמר 13-16 ביוני | רבע הגמר 13-16 ביוני |  |  | חצי הגמר 11-14 ביולי | חצי הגמר 11-14 ביולי | חצי הגמר 11-14 ביולי |  |  | משחק הגמר 25-28 ביולי | משחק הגמר 25-28 ביולי | משחק הגמר 25-28 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  דנמרק דנמרק | 4 |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  דנמרק דנמרק | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
| בולוניה, איטליה, חימר | בולוניה, איטליה, חימר | בולוניה, איטליה, חימר | בולוניה, איטליה, חימר |   |   |  |  איטליה איטליה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה איטליה | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 1 |   |   |   |   |   |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 3 |  |  |
|   | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר |   |   |   |   |   |  |  בלגיה בלגיה | 1 |  |  |
|   |  |  צרפת צרפת | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ארגנטינה ארגנטינה | 2 |   |   | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  צרפת צרפת | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה |   |   |  |  בלגיה בלגיה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בלגיה בלגיה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחקים בין מנצחי הבתים

המשחקים נערכו במהלך דצמבר 1952 באוסטרליה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | בריזביין, אוסטרליה, דשא | בריזביין, אוסטרליה, דשא |  |  |  |  |
|  |  איטליה איטליה | 3 |   |  |  |  |
|  |  הודו הודו | 2 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | סידני, אוסטרליה, דשא | סידני, אוסטרליה, דשא |
|  |  |  |   |  |   איטליה איטליה | 0 |
|  |  |  |   |   |   ארצות הברית ארצות הברית | 5 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |   ארצות הברית ארצות הברית |  |   |   |  |  |
|  |   |  |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| אוסטרליה   אוסטרליה   4 | אוסטרליה   אוסטרליה   4 | אדלייד, אוסטרליה   31-29 בדצמבר 1952  דשא | אדלייד, אוסטרליה   31-29 בדצמבר 1952  דשא | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | אוסטרליה | פרנק סג'מן |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 1 | ארצות הברית | ויק סיישס |  | 3 | 4 | 3 |  |  |
| 2 | אוסטרליה | קן מקגרגור |  | 11 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | טוני טרברט |  | 9 | 4 | 1 |  |  |
| 3 | אוסטרליה | קן מקגרגור/פרנק סג'מן |  | 6 | 6 | 1 | 6 |  |
| 3 | ארצות הברית | ויק סיישס/טוני טרברט |  | 3 | 4 | 6 | 3 |  |
| 4 | אוסטרליה | פרנק סג'מן |  | 7 | 6 | 10 |  |  |
| 4 | ארצות הברית | טוני טרברט |  | 5 | 4 | 8 |  |  |
| 5 | אוסטרליה | קן מקגרגור |  | 3 | 6 | 8 | 3 |  |
| 5 | ארצות הברית | ויק סיישס |  | 6 | 8 | 6 | 6 |  |
משה אליסף

משה אליסף (ביוונית: Μωυσής Ελισάφ;‏ 17 ביולי 1954 – 17 בפברואר 2023) היה פרופסור לרפואה ופוליטיקאי יהודי-יווני שכיהן מאז יוני 2019 ועד מותו בפברואר 2023 כראש עיריית יואנינה. אליסף הוא היהודי הראשון שכיהן כראש עירייה ביוון.
ביוגרפיה

נולד ביואנינה להורים ניצולי שואת יהודי יוון מקהילת הרומניוטים בעיר. למד רפואה באוניברסיטת אתונה, סיים את לימודיו ב-1979, והוסמך כפתולוג.
ביוגרפיה > קריירה רפואית

הוא עבד כמרצה במחלקה לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה ביואנינה (אנ'), וניהל בו את המחלקה לליפידים, טרשת עורקים, השמנת יתר וסוכרת.
בשנת שבתון בין 1993 ל-1994 לימד בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
היה חבר פעיל בכ-23 איגודים וחברות רפואיים, בהם החברה האירופית ליתר לחץ דם, החברה האירופית לטרשת עורקים והחברה הבינלאומית ליתר לחץ דם. בנוסף, הוא כיהן כנשיא המחלקה היוונית של האגודה האמריקאית לאנגיולוגיה. הוא היה סגן נשיא מכון המחקר וההדרכה לסוכרת ומחלות מטבוליות.
שימש כעורך או חבר מערכת בלמעלה מ-30 כתבי עת רפואיים וכשופט במעל 100 כתבי עת בינלאומיים.
חיבר יותר מ-450 מאמרים במחקר בסיסי וקליני בתחומי התמחותו, וארגן כנסים רבים בנושאים אלו. בנוסף, הוא חיבר שלושה ספרי לימוד מדעיים לאבחון וטיפול ביתר לחץ דם, דיסליפידמיות וכן הפרעות באלקטרוליטים.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית ופוליטית

כיהן כנשיא הקהילה היהודית הרומניוטית ביואנינה, כנשיא "הוועד המרכזי של הקהילות היהודיות ביוון" (יוו') וכחבר מועצת העיר. ב-2019 התמודד כמועמד עצמאי על תפקיד ראש עיריית יואנינה. במהלך מסע הבחירות הואשם כי הוא סוכן של המוסד, טענות שאותן הוא הכחיש והגדיר כאנטישמיות. הוא זכה ב-23.82 אחוזים ועלה לסיבוב השני מול ראש העיר המכהן תומאס ביגאס. בסיבוב השני זכה אליסף בכ-50.33% מהקולות, לעומת 48.9% לביגאס, ונבחר לתפקיד. אליסף היה ראש העיר היהודי הראשון ביוון.
נפטר ב-17 בפברואר 2023, זמן קצר לאחר שאובחן כחולה סרטן.
הערות שוליים

↑  משה אליסף, אתר בית החולים ביואנינה (באנגלית)
↑  דן לביא, לראשונה ביוון: ראש עיר יהודי, באתר ישראל היום, 3 במרץ 2019
↑  Moisis Elisaf, Greece’s first Jewish mayor, dead at 68, ekathimerini.com, February 17 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810591618305606  GND: 1131114132  NLG: 191059  ORCID: 0000-0003-0505-078X  VIAF: 311812169   WorldCat (עם VIAF): 311812169
רחביה אדיבי

רחביה אדיבי (פיינשטיין) (14 בדצמבר 1900 – 13 במאי 1972), היה תעשיין ישראלי וראש עיריית אשקלון (1965 - 1972).
ביוגרפיה

אדיבי נולד בליטא בשם רחביה פיינשטיין, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בצעירותו. הוריו היו מראשוני המתיישבים במושבה רחובות. הוא קיבל חינוך עברי במושבה ולמד בתיכון הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. לאחר מכן נסע ללמוד הנדסה אזרחית בפילדלפיה, ארצות הברית.
בשנת 1926 נישא אדיבי ללינה, בתו של התעשיין והנדבן הציוני שמואל בלום. אדיבי אף ניהל את סניף מפעל השיניים התותבות שפתח בלום בקפריסין בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. לאחר מכן היה מהנדס של מע"ץ בדרום ארץ ישראל.
בשנות ה-50 התגורר אדיבי בשכונת אפרידר באשקלון, ניהל את סניף בנק לאומי באשקלון ולקח על עצמו תפקידים ציבוריים שונים כמו השתתפות בגוף מייעץ לשירות התעסוקה ועמידה בראש הוועד של מצעד הפרוטות.
בשנת 1965, לאחר פרישתו לגמלאות מבנק לאומי, פרש ממפא"י ועבר לגח"ל, כדי להיות מועמדה לראשות העיר. בבחירות בראשית נובמבר 1965 זכה גח"ל בראשות אדיבי בשישה מנדטים מתוך 15 והוא מיהר לחתום על הסכם קואליציוני עם רפ"י שהבטיח לו את תפקיד ראש עיריית אשקלון. בבחירות הבאות, באוקטובר 1969 זכתה רשימת גח"ל בראשותו ב-7 מתוך 15 מושבים במועצה - אדיבי כיהן בתפקיד ראש העיר עד ליום פטירתו ב-1972 ונקבר באשקלון.