stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרואין
היסטוריה

ההרואין סונתז לראשונה ב-1874 על ידי הכימאי הבריטי סי.אר. איי רייט, שעבד בבית חולים בלונדון. באותו הזמן עסק רייט בשילוב מורפין עם חומצות שונות. לאחר שהרתיח מורפין ומספר מרכיבים שונים במשך כמה שעות, נוצרה תרכובת שקרא לה טטרא-אצטיל מורפין, אשר היום נקראת דיאצטילמורפין. את התרכובת שלח רייט לחברו בקולג' במנצ'סטר לאנליזה. בתשובה הוא קיבל את הדו"ח הבא:
היינריך דרסר, אשר עבד בחברת התרופות הגרמנית "באייר" ועמד בראש הצוות שפיתח את האספירין, הבחין שדיאצטילמורפין פעיל יותר ממורפין. חברת באייר רשמה את הסימן הרשום "הרואין" (במשמעות של "טיפול הרואי", מהמילה הגרמנית Heroisch). בין השנים 1898 ו-1910 שווק הרואין כתחליף לא-ממכר למורפין וכתרופת שיעול לילדים. אולם באותה תקופה, התברר שהרואין ממכר אף יותר ממורפין. כתוצאה מכך, הופסק בהדרגה השימוש הרפואי הנרחב בהרואין. בשנת 1924 חוקק בארצות הברית "חוק ההרואין", שאסר על יצור הרואין והחזקתו. בעשורים שלאחר מכן, גם בעקבות שורה של אמנות בין-לאומיות, הפך ההרואין לסם בלתי חוקי ברוב ככל ארצות העולם.
השפעות

מאחר שסמים אופיואידיים הם בראש ובראשונה משככי כאבים, מפחית ההרואין ולפעמים מעלים לחלוטין כאבים שחש הצורך אותו. הרואין גורם לתחושת חמימות, להתעלות חושים, לשחרור מלחצים, לסיפוק, להרגשה כללית טובה ולאופוריה. להרואין תופעות לוואי חמורות. מינון גבוה של הרואין עלול לגרום לעיוותים בראייה, להזיות ולחלימה בהקיץ. תופעות כמו בחילות והקאות עלולות להופיע בעיקר בשימושים הראשונים. כמו כן, המשתמש עלול לחוש עצירות וגירוד. קצב הנשימה יורד, לעיתים עד כדי סיכון חיים. בטווח הארוך ההרואין מדכא את היצר המיני ומשבש ומאט את יכולת התגובה.
כמו עם כל הסמים האופיואידיים, בשימוש מתמשך הגוף מפתח עמידות להרואין. כך, אדם שבפעם הראשונה היה לו די במנה של כ-20–30 מ"ג כדי לחוש את השפעת הסם, יכול לאחר שימושים אחדים בלבד להתרגל לסם עד שכמות כזו לא תשפיע עליו כלל, והוא יאלץ להשתמש בכמויות גבוהות בהרבה (למשל כ-100–150 מ"ג) כדי להשיג את אותה התחושה. לאחר הפסקת השימוש לכמה שבועות העמידות לסם פוחתת, והגוף מאבד בהדרגה את הסבילות שפיתח.
שימושים רפואיים

בבריטניה, דיאמורפין הוא תרופת מרשם חוקית. בין השאר, הוא מיוצר בצורה תעשייתית על ידי חברה בריטית אחת. זו מספקת את המלח דיאמורפין הידרוכלוריד באמפולות, מהן מכינים את החומר להזרקה. הפרג המשמש ליצור התרופה גדל בעיקר באוסטרליה, אך גם בחוות מאובטחות על אדמת בריטניה. קיים פיקוח הדוק ביותר על הפצת התרופה; לא ניתן להשיג הרואין בצורה חוקית אלא למגוון מצומצם של התוויות, וכמעט רק בשטחו של בית חולים. דיאמורפין מותווה לשימוש בתור משכך כאבים בחולי סרטן, בכאב שלאחר ניתוח, בכאב שלאחר התקף לב, ובכאבים חזקים אחרים, לפי שיקול דעת של רופא, וכן הוא מותווה לקוצר נשימה הקשור עם בצקת ריאות. במחקר שנערך בבריטניה, ניתן תרסיס דיאמורפין תוך-נחירי, בתור משכך כאבים, לילדים בגילאי 3 עד 16, שסבלו משברים בגפיים. מטרת המחקר הייתה להשוות את יעילותו של הדיאמורפין, הניתן בדרך זו, לזו של מורפין תוך-שרירי. תוצאות המחקר הראו כי הדיאמורפין היה יעיל יותר בשיכוך הכאבים ומקובל יותר על החולים. כמו כן, לא נמצאו תופעות לוואי בלתי-צפויות כלשהן.
בבריטניה, הולנד, שווייץ, גרמניה, דנמרק וספרד, הרואין משמש לטיפול בהתמכרות להרואין. במסגרת תוכניות כאלו, המכורים מגיעים באופן יום יומי למרכזי הזרקה בפיקוח של רופאים ואחיות, שם ניתן להם הרואין תוך ורידי או בצורה אחרת (לרבות כדורים). בדרך כלל, נעשה ניסיון להקטין בהדרגה את המינון שהמטופל מקבל, במטרה שיוכל להפסיק להשתמש בסם מבלי לחוות את תופעות הגמילה הקשות.
התמכרות וסכנות נוספות

הרואין (כמו שאר קרוביו ממשפחת האופייטים) הוא סם ממכר חזק ביותר. האופייטים נחשבים לסמים הממכרים ביותר מכל סוגי הסמים, והתמכרותם קשה ביותר הן פזיולוגית והן פסיכולוגית. זו הסכנה המרכזית הנשקפת למשתמשים בו. לאחר שאדם נעשה מכור, מחסור בסם לתקופה של כמה שעות עד יממה יגרום למצוקה גופנית ולתופעות גמילה (withdrawal או "קריז"). התמכרות להרואין עלולה לקרות מהר מאוד, לעיתים כבר בפעמים הראשונות שמשתמשים בו (אולם לעיתים ההתמכרות היא איטית והדרגתית).
למשתמש הרוכש הרואין ברחוב קשה לקבוע מה אחוז החומר הפעיל בסם הנמכר. כתוצאה מכך, אם החומר טהור מכפי שהמשתמש ציפה, עלולה להילקח מנת יתר. זו עשויה לגרום לדיכוי נשימתי (היפוונטילציה) שיכול להוביל למוות אם לא ניתן נוגדן. הסיכוי לסבול מתופעות אלה גדל עד מאוד כאשר צורכים עם ההרואין סמים נוספים. השילוב הגרוע ביותר הוא שימוש בהרואין בו בזמן עם שתיית אלכוהול. גם הערבוב עם סמים אחרים, כמו אקסטזי ושאר סמים ממריצים, עלול להיות קטלני ולגרום למוות. מדכאי מערכת העצבים המרכזית (CNS depressants) כמו בנזודיאזפינים, ברביטורטים ואלכוהול, עלולים לגרום לחיזוק השפעת הסם ואף לגרום תגובה בין תרופתית שלילית ולמנת יתר.
סכנות נוספות הנובעות מהרואין קשורות בעיקר להזרקה, שכן שימוש במזרקים משותפים מגדיל את סיכון ההידבקות באיידס ומחלות זיהומיות אחרות. בנוסף, פוגעת הזרקה תכופה בוורידים ועלולה להביא להרס מוחלט שלהם (collapsed veins).
האנטגוניסט נרקאן (Naloxone) משמש לביטול מהיר של השפעת ההרואין ושל סמים אופיואידיים בכלל. בישראל הוא נמצא בשימוש במד"א ובבתי החולים.
מעמד חוקי

בישראל, הרואין מופיע בחלק ב' של התוספת הראשונה לפקודת הסמים המסוכנים. פירוש הדבר הוא כי שימוש בהרואין, אחזקתו, ייצורו וסחר בו עלולים לגרור אחריהם עונשי מאסר הנעים בין שלוש שנים לשימוש עצמי ועד עשרים שנים לסחר. הפקודה קובעת סנקציות נוספות כמו חילוט רכוש, שלילת רישיון נהיגה ושלילת דרכון (במקרה שהעבירה נתאפשרה עקב שימוש בדרכון ישראלי). בפקודת הסמים המסוכנים נקבעה חזקה (ניתנת לסתירה) לפיה אחזקת כמות גדולה מ-0.3 גרם לא נועדה לשימוש עצמי.
השפעות נוספות של הרואין, הנוגעות למישור המשפטי, הן כי התלות המוחלטת בסם גורמת למשתמשים לבזבז כסף רב ולהגיע למצוקה כספית העשויה להביאם לכדי פשיעה.
הערות שוליים

↑  Moore D,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'Heroin: A brief history of unintended consequences, Times Union, ‏24 באוגוסט 2014
↑  Wockhardt UK
↑  Where does the UK get its legal heroin from?, באתר BBC, ‏21 בספטמבר 2009
↑  Diamorphine Injection BP 5mg (Wockhardt UK Ltd) - Summary of Product Characteristics (SPC) - (eMC)
↑  Jason M Kendall, Barnaby C Reeves, Victoria S Latter,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'Multicentre randomised controlled trial of nasal diamorphine for analgesia in children and teenagers with clinical fractures, BMJ : British Medical Journal'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'322, 2001-02-03, עמ' 261–265
↑  Heroin maintenance treatment: From idea to research to practice - UCHTENHAGEN - 2011 - Drug and Alcohol Review - Wiley Online Library
↑  Jefferson M. Fish, Drugs and society : U.S. public policy, Lanham, Md.: Rowman & Littlefield Publishers, 2006, עמ' 149–162, ISBN 0-7425-4244-0
↑  Recreational Drug Toxicity, באתר Claremont Graduate University
↑  סע' 7(ג) לפקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], התשל"ג-1973, נ"ח 526 (להלן: פקודת הסמים המסוכנים).
↑  סע' 19א לפקודת הסמים המסוכנים.
↑  פרק ה' לפקודת הסמים המסוכנים.
↑  סע' 37א לפקודת הסמים המסוכנים.
↑  סע' 37ב לפקודת הסמים המסוכנים.
↑  סע' 31 ותוספת שנייה לפקודת הסמים המסוכנים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557899805171  BNE: XX531279  BnF: cb119404103 (data)  GND: 4159621-3  LCCN: sh85060444  NDL: 00563127  NKC: ph172861 
בעמודה האופקית - היחס בין מנה פעילה לבין מנה קטלנית. בעמודה האנכית - פוטנציאל ההתמכרות
רוקי (ספורט)

רוּקֵי (באנגלית: Rookie, מילולית: טִירוֹן) הוא אדם המצוי בשנת המשחק הראשונה במועדון בענף הספורט שלו, בליגה מקצוענית או לא, בעיקר בארצות הברית. הכינוי הוא בעל משמעות גם לגבי כל מקצוע, אימון או כל פעילות חדשה, או לעיתים אף לגבי פרשמן (בייחוד בקבוצות אתלטיקה).
במספר ענפי ספורט התפתחה מסורת לפיה שחקני הרוקי מחויבים לעשות פעולות משפילות או שהן במסגרת "מתיחתם" על ידי השחקנים הוותיקים יותר. דוגמאות לכך ניתן למצוא בבייסבול, בליגת הNBA, ובפוטבול האמריקני.
בליגת ה-NBA, ליגת הכדורסל הנחשבת לטובה בעולם, מחולק פרס "רוקי השנה" לרוקי המצטיין של העונה. בעבר, במסגרת אירועי סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, הייתה מתמודדת נבחרת שחקני רוקי מול נבחרת שחקני שנה שנייה (המכונים "סופמורס") במשחק הכוכבים העולים של הליגה. כיום מתמודדות קבוצות של רוקיז וסופמורס במתכונת של חלוקה לפי ארץ מוצא: ארצות הברית נגד שאר העולם. פרס רוקי השנה מחולק גם בענפי ספורט נוספים כמו בייסבול וכדוריד. לעיתים נתלות תקוות רבות בשחקני רוקי שיושיעו את קבוצתם החדשה, כיוון שברוב הדראפטים קבוצות שהפסידו יותר בעונה הקודמת זוכות לבחור במקום גבוה יותר בדראפט.
אטימולוגיה

על פי המילון האנגלי של אוקספורד, מקורותיה של המילה "rookie" אינם ודאיים, אך ככל הנראה המילה היא שיבוש של המילה "recruit" (טירון). ההופעה המוקדמת ביותר של המילה, לפי מילון אוקספורד, הייתה בשנת 1868 במגזין Colburn's united service magazine and naval and military journal בהתייחסו לחיילים טריים שלא ניתן לסמוך עליהם שישלפו חרב או ידרבנו סוס. סברה נוספת היא שמקור המילה הוא מהולנדית, מהמילה 'ברוקי' (קיצור של ברוקוונט, ילד שלבוש במכנסיים קצרים), מושג המתאר איש צוות בספינה.
הערות שוליים

↑  ynet ספורט, הכסף מדבר: כמה מרוויח רוקי ב-NBA?, באתר ynet, 1 באוקטובר 2022
↑  Rookie Noun & Adjective, Oxford English Dictionary
אירווין קוטלר

פרופ' ארווין קוטלר נושא את "הרצאת ז'בוטינסקי" במכון ז'בוטינסקי בתל אביב
אירווין  קוטלר (באנגלית: Irwin Cotler; נולד ב-8 במאי 1940) הוא משפטן ופרופסור יהודי-קנדי, שכיהן כשר המשפטים של קנדה בין השנים 2003–2006 וחבר הפרלמנט הקנדי בשנים 1999–2015, מטעם המפלגה הליברלית. עמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
ביוגרפיה

קוטלר נולד במונטריאול שבקוויבק למשפחה יהודית. למד משפטים באוניברסיטת מקגיל, וקיבל תואר שני במשפט מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. הוא כיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת מקגיל משנת 1973 עד היבחרו לבית הנבחרים הקנדי בשנת 1999. כמו כן, קוטלר עמד בראש הקונגרס היהודי הקנדי והוא חבר בוועד המנהל של ארגון UN Watch.
קוטלר נחשב למומחה בתחומי המשפט הבין-לאומי וזכויות האדם. בין היתר, ייצג קוטלר את נתן שרנסקי, בעת שהיה כלוא בברית המועצות.
לתפקיד שר המשפטים מונה קוטלר על ידי ראש ממשלת קנדה, פול מרטין. בשנת 2004 המליץ קוטלר על מינויה של השופטת היהודייה רוזלי אבלה לכהונה בבית המשפט העליון של קנדה, כך שבשנת 2006 שלושה מבין תשעת שופטי בית המשפט העליון של קנדה היו יהודים. קוטלר ידוע בדעותיו הנחרצות נגד גזענות ופשעי מלחמה, ואף יזם הצעה להעמיד לדין את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגין הסתה לרצח עם.
ביוגרפיה > ישראל

קוטלר נחשב לידיד מובהק של ישראל ופעל רבות בזירה הציבורית, התקשורתית והדיפלומטית, לסייע לישראל כנגד הניסיון לבצע לה דה-לגיטימציה וכנגד פעולות דיפלומטיות שניסו לפגוע בה. עומד בראש הוועדה האקדמית המייעצת של המכון לחקר אנטישמיות גלובלית ומדיניות, יחד עם פרופסור אלן דרשוביץ. ארווין קוטלר משמש גם כיושב ראש "מרכז ראול ולנברג לזכויות אדם".
בשנים 2020–2023 שימש כשליח מיוחד למאבק באנטישמיות מטעם קנדה.
קוטלר, לשעבר שר המשפטים הקנדי, מתנגד לרפורמה המשפטית במערכת המשפט בישראל, והגדיר אותה כ"מסוכנת". הוא הצביע על הבדלים מהותיים בינה לבין השיטה הקנדית, בניגוד להשוואה שביצע נתניהו ביניהן.
בשנת 2023 נבחר על ידי הנשיא יצחק הרצוג לקבלת עיטור נשיא מדינת ישראל.
בשנת 2024 סוכל ניסיון התנקשות איראני בו על ידי הרשויות בקנדה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קוטלר נשוי לאריאלה לבית נזר, ילידת ירושלים ומורה במקור, ששימשה בין השנים 1967–1979 כמזכירת סיעת גח"ל ובהמשך הליכוד, תחת מנחם בגין. נישאו בשנת 1979, ומתגוררים במונטריאול. אריאלה חברה בוועד המנהל של "המכון לחקר אנטישמיות גלובלית ומדיניות" וארגון הלל, ועומדת בראש סניף הלל במונטריאול. ביתה של אריאלה, מיכל, רואה באירווין כאביה. היא הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת תל"ם ברשימת כחול לבן.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'אירווין קוטלר,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מה עלה בגורלו של גדול ההומניסטים במאה ה–20?, באתר הארץ, 16 בינואר 2020
↑  העולם היום עם מואב ורדי,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'שר המשפטים הקנדי לשעבר מסביר למה הרפורמה המשפטית מסוכנת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 בפברואר 2023
↑  אנה ברסקי,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'‏11 דיפלומטים בכירים לשעבר מצטרפים למחאה נגד הרפורמה המשפטית, באתר מעריב אונליין, 3 בפברואר 2023
↑  דניאל אדלסון, ניו יורק,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'"סוכל ניסיון איראני לחיסול שר המשפטים הקנדי בעבר, אביה של ח"כית לשעבר", באתר ynet, 18 בנובמבר 2024
↑  נדב וונש (נכדם), ביקור סאדאת בישראל, באתר הקשר הרב דורי, 18 ביוני 2018
↑  Judy Maltz,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'Her father fought for Mandela, now she’s fighting to become an Israeli lawmaker - Israel Election 2021, Haaretz, ‏5 בundefined 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299117205171  PLWABN: 9810644874005606  BnF: cb150186328 (data)  CiNii: DA09415366  GND: 1283618591  ISNI: 0000 0001 1006 4196  LCCN: n78010133  NTA: 269521755  SNAC: w69f1d7k  SUDOC: 079376134  VIAF: 114600570   WorldCat (עם VIAF): 114600570
אזרח (דיני מלחמה)

אזרחים פצועים מגיעים לבית חולים בחאלב במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, 2012
במשפט ההומניטרי, אזרח הוא אדם שאינו נמנה עם הכוחות המזוינים או על מיליציות אחרות. בכך הוא נבדל מחייל. לאזרחים מוענקת הגנה לפי חוק מפני השפעותיהם של מלחמה ושל שלטון כיבוש צבאי.
בפרשנותו משנת 1958 על אמנת ז'נבה הרביעית מציין הצלב האדום:
לכל אדם המוחזק בידי האויב מוכרח להיות מעמד כלשהו תחת החוק הבינלאומי: או שהוא שבוי מלחמה, וככזה הוא מוגן על ידי אמנת ז'נבה השלישית, או שהוא אזרח המוגן על ידי האמנה הרביעית, או שהוא נמנה עם צוותי הרפואה של הכוחות המזוינים ומוגן על ידי האמנה הראשונה. אין מעמד ביניים; אף אחד לא יכול להיות מחוץ לחוק בידי האויב. אנו חשים שזהו פתרון מספק – לא רק מספק את המחשבה, אלא גם, ומעל לכול, מספק מנקודת מבט הומניטרית.
הצלב האדום אף חיווה את דעתו כי
אם אזרחים לוקחים חלק פעיל בעימותים, הם נחשבים ללוחמים בלתי חוקיים, בלתי מוגנים או צדדים בעימות (האמנות של המשפט ההומניטרי אינן מכילות בפירוש מונחים אלה). הם יכולים לעמוד לדין תחת החוק המקומי של מדינה המביאה למעצר עבור פעולה כזו.
בפרוטוקול I הנספח לאמנות ז'נבה משנת 1977, פרק II, סעיף 50 – "הגדרה של אזרחים ואוכלוסייה אזרחית" – מרמז שאזרח הוא אינו לוחם חוקי. כן הוא קובע כי במקרה של ספק אם אדם הוא אזרח, ייחשב אדם זה לאזרח. סעיף 51 מתאר את ההגנות שצריכות להינתן לאוכלוסייה אזרחית ואזרחים בודדים. פרק III של פרוטוקול זה מסדיר את הפגיעה במטרות אזרחיות. סעיף 8(2)(ב)(א) באמנת רומא גם כולל זאת ברשימת פשעי המלחמה: תקיפה מכוונת של אוכלוסייה אזרחית כזו או של אזרחים בודדים שלא לוקחים חלק בעימות. לא כל המדינות אשררו את פרוטוקול I או את אמנת רומא, בהן ישראל וארצות הברית, אולם זהו עיקרון מקובל של המשפט ההומניטרי הבינלאומי שפגיעה מכוונת באזרחים היא הפרה של דיני המלחמה הנהוגים והיא תקפה לגבי כל הצדדים בעימות.
במלחמות מודרניות המעמד האמיתי של אזרח נשאר מסובך בשל מספר גורמים, בהם:
העובדה כי מלחמות מודרניות רבות הן מלחמות אזרחים, שבהן דיני מלחמה לרוב קשים ליישום, ושבהן ההבחנה בין חייל לאזרח קשה במיוחד,
מלחמות גרילה וטרור, הנוטים לערב לוחמים הנוטלים מראה של אזרחים,
ריבוי הדוקטרינות של מלחמות מבוססות-השפעה, לפיהן פחות מתמקדים בפגיעה בחיילי האויב מאשר בחתירה תחת מקורות הכוח של המשטר היריב, דבר אשר כולל מטרות אזרחיות לכאורה כתחנות כוח,
השימוש בלוחמה משפטית - ניסיונות להטיל דופי ביריב על ידי הצגת כוחותיו כמפרים את דיני המלחמה, למשל כתוקפים של אזרחים שלמעשה משמשים מגן אנושי ללוחמים בלתי חוקיים.
ראו גם

אמנות ז'נבה
פשע מלחמה
הערות שוליים

↑  Jean Pictet (ed.) – Commentary on Geneva Convention IV Relative to the Protection of Civilian Persons in Time of War (1958), p. 51. 1994 reprint edition.
↑  The relevance of IHL in the context of terrorism, הצהרה רשמית של הצלב האדום מיום 21 ביולי 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4190984-7  NARA: 10675324
הסכסוך האוקראיני–רוסי
רקע > יברומאידן

ב-2013, רוסיה הפעילה לחץ על אוקראינה כדי לשנות את מדיניות הממשלה בנושא הסכם הסחר מול האיחוד האירופי וחיזוק יחסים עם המערב. בשלהי 2013, הנשיא ויקטור ינוקוביץ' הסכים להשהות את הסכם, צעד שהוביל למחאות יברומאידן, חודשים של מחאה פנימית באוקראינה בסוף בפברואר 2014 הובילה להדחת הנשיא, ויקטור ינוקוביץ', והוקמה ממשלת האחדות הלאומית ברשות ארסני יאצניוק. ברוסיה, שינוי השלטון נפתח כפגיעה בהשפעתה על אוקראינה ויכול לסכן את האינטרסים האסטרטגיים שלהם בקרים, וגם כהתרסה מצד המערב. היא הכריזה כי הדחת ינוקוביץ' היא הפיכה בלתי חוקית וסירבה להכיר בממשלת הביניים החדשה. במקביל, רוסיה החלה בביצוע מספר צעדים ובראשם סיפוח חצי האי קרים, לו יש חשיבות אסטרטגית עבורה.
באותה תקופה, רוב האוכלוסייה במזרח אוקראינה ובחצי האי קרים קיבלו את החדשות שלהם מהטלוויזיה בשפה הרוסית. רוסיה עשתה שימוש בכך כדי לקדם את מסריה במהלך המשבר הפוליטי באוקראינה ובהמשך ניתקה את ערוצי התקשורת בשפה האוקראינית בקרים. מוסקבה ניצלה כמה טעויות פוליטיות של ממשלת הביניים. בפרט, היא מינפה את הצבעת הפרלמנט האוקראיני המבטלת את מעמדה הרשמי של השפה הרוסית כדי לטעון שהאוכלוסייה הרוסית האתנית בחצי האי קרים ובמזרח אוקראינה נמצאת בסכנה מיידית. טעות נוספת הייתה פיזור יחידות ברקוט של המשטרה מחצי האי קרים אשר השתתפו בהפגנות האלימות. אנשיהם הושפלו וערקו לצד הרוסי ופעלו כיחידות עזר בפעולותיו. על פי חבר הפרלמנט האוקראיני הנדי מוסקאל, לשעבר מפקד משטרת קרים, ליחידות ברקוט אלה היו שריון, משגר רימונים, רובי סער, מכונות ירייה וכלי נשק אחרים וכי הם שולטים בכל תעבורת היבשה בין קרים לאוקראינה היבשתית.
רקע > מימון רוסי של מיליציות ("קלטות גלזייב")

באוגוסט 2016 פרסם שירות הביטחון האוקראיני את המנה הראשונה של יירוטים טלפוניים משנת 2014 של סרגיי גלזייב (יועץ הנשיא הרוסי), קונסטנטין זטולין ואנשים אחרים שדנו במימון סמוי של פעילים פרו-רוסים במזרח אוקראינה, כיבוש מבני הממשל ופעולות אחרות שהביאו בבוא העת לפרוץ הסכסוך המזוין. גלזייב סירב להכחיש את האותנטיות של היירוטים, ואילו זטולין אישר שהם אמיתיים אך "הוצאו מהקשרם". קבוצות נוספות הוצגו כראיות במהלך הליכים פליליים נגד הנשיא לשעבר ינוקוביץ' בבית המשפט באובולון שבקייב בין 2017 לשנת 2018.
כבר בפברואר 2014 נתן גלזייב הנחיות ישירות למפלגות פרו-רוסיות שונות באוקראינה לעורר אי שקט ותסיסה בדונצק, חרקוב, זפוריז'יה ואודסה. בשיחות נוספות שיורטו בפברואר ובמרץ 2014, גלזייב מציין כי "לחצי האי אין חשמל, מים או גז משלו" ופתרון "מהיר ויעיל" יהיה הרחבה צפונה. על פי עיתונאים אוקראינים, הדבר מעיד על כך שהתוכניות להתערבות צבאית בדונבאס להקים מדינת בובות בשליטת רוסיה, נובורוסיה, כדי להבטיח אספקה לסיפוח חצי האי נדונו הרבה לפני שהסכסוך התחיל בפועל באפריל. היו שהצביעו גם על הדמיון של שטח נובורוסיה המתוכנן לפרויקט הארצי הקודם של הרפובליקה האוטונומית הדרום-מזרח אוקראינה, שהוצע בקצרה בשנת 2004 על ידי פוליטיקאים פרו-רוסים באוקראינה.
ב-4 במרץ 2014 הציג השגריר הרוסי באו"ם ויטאלי צ'ורקין צילום מכתב עליו חתם ויקטור ינוקוביץ' ב-1 במרץ 2014 ובו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ישתמש בכוחות המזוינים הרוסיים כדי "להחזיר את שלטון החוק, שלום, סדר, יציבות והגנה על אוכלוסיית אוקראינה". שני בתי הפרלמנט הרוסי הצביעו ב-1 במרץ לתת לנשיא פוטין את הזכות להשתמש בכוחות הרוסים בחצי האי קרים. ב-24 ביוני ולדימיר פוטין ביקש מהפרלמנט הרוסי לבטל את ההחלטה על השימוש בכוחות הרוסים באוקראינה.
רקע > בסיסים רוסיים בחצי האי קרים

על פי האמנה המקורית על חלוקת צי הים השחור הסובייטי שנחתם בשנת 1997, הפדרציה הרוסית הורשתה להחזיק את בסיסיה הצבאיים בחצי האי קרים עד שנת 2017, ולאחר מכן היה עליה לפנות את כל יחידותיה הצבאיות, כולל צי הים השחור מחוץ לרפובליקה האוטונומית של קרים וסבסטופול. עם זאת, רוסיה מעולם לא תכננה להעביר את הצי לרוסיה. ב-21 באפריל 2010 נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור ינוקוביץ' חתם על עסקה חדשה המכונה "ברית חרקוב" להארכת השהות הרוסית עד שנת 2042 עם אפשרות לחידוש ובתמורה לקבל הנחה מסוימת על אספקת הדלק מהפדרציה הרוסית ההסכם בחרקוב היה למעשה עדכון למכלול של מספר אמנות יסודיות שנחתמו בשנות התשעים בין ראשי הממשלות של שתי המדינות ויקטור צ'רנומירדין (רוסיה) פבלו לזרנקו (אוקראינה) והנשיאים בוריס ילצין (רוסיה) וליאוניד קוצ'מה (אוקראינה). בחוקת אוקראינה, אף שהיה בו איסור כללי להצבת בסיסים זרים על אדמת המדינה, היה במקור גם הוראת מעבר, שהתירה שימוש בבסיסים צבאיים קיימים בשטח אוקראינה לצורך התמקמות זמנית של יחידות צבאיות זרות. זה איפשר לצבא הרוסי לשמור על בסיסו בחצי האי קרים כ"בסיס צבאי קיים". ההוראה החוקתית בנושא "[בסיסים קיימים] קיימים" בוטלה בשנת 2019, אבל באותה תקופה רוסיה כבר סיפחה את קרים ופרשה מהאמנות הבסיסיות באופן חד צדדי.
האמנה על צי הים השחור התבססה גם על אמנת 1997 על ידידות, שיתוף פעולה ושותפות בין אוקראינה לפדרציה הרוסית והסכם 1993 בנושא סחר חופשי. אמנת 1997 על ידידות, התבססה על חוזה משנת 1990 בין הרפובליקה הסובייטית האוקראינית לבין הרפובליקה הסובייטית הרוסית שהתבסס בתורו על הצהרות על ריבונות שתי הרפובליקות.
הסכסוך > חצי האי קרים

ב-22 בפברואר 2014, הנשיא פוטין החליט לספח את קרים. הסיפוח נעשה במתווה של פעולה "היברידית" תוך ניצול אי-יציבות פוליטית באוקראינה מיד לאחר הדחתו של ויקטור יאנוקוביץ'. בתחילה, כוחות לא מזוהים השתלטו על חצי האי כשרוסיה התמידה בהכחשת מעורבותה, ולאחר מכן, עריכת משאל עם בשאלת צירופו לרוסיה.
בסוף פברואר, כוחות מזוינים מיוחדים של רוסיה ובדלנים פרו-רוסיים החלו להתקדם לתוך קרים. הם תפסו עמדות אסטרטגיות, בודדו את חצי האי קרים משאר אוקראינה והגבילו את התנועה בו. במקביל הם השתלטו על מבני ממשלה מרכזיים, בסיסים צבאיים ומתקני תקשורת של אוקראינה. בעקבות כך הרשויות המקומיות ושלטונות הרפובליקה של קרים החליטו לערוך בסוף מאי אותה שנה, משאל עם על "הצטרפות מחדש אל רוסיה", כשבהמשך מועד משאל עם הוקדם. ב-17 במרץ 2014, בעקבות משאל עם שתוצאותיו הראו רוב של 95% מתושבי חצי האי קרים שרוצים להסתפח לפדרציה הרוסית, הכריז הפרלמנט של חצי האי קרים על עצמאות ומיד ביקש להסתפח לרוסיה. הוחלט על שני שטחים בחצי-האי השייכים דה-פקטו לרוסיה: הרפובליקה של קרים והעיר סבסטופול שהפכה לעיר פדרלית והיוו תחילה חלק מן המחוז הפדרלי של קרים. בהשתלטות רוסיה על חצי האי קרים הושגה שליטה במים הכלכליים של חצי האי בים השחור ובים אזוב, בהם יש רזרבות גדולות של נפט ושל גז טבעי. הקהילה הבינלאומית, רובה ככולה, לא הכירה בסיפוחן של הרפובליקה של קרים וסבסטופול לרוסיה ודחתה את תוצאות משאל העם. בהצבעה על החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, שתמכה בעמדה שחצי האי קרים וסבסטופול יישארו חלק מאוקראינה, 100 מדינות תמכו, 11 התנגדו, 58 נמנעו ו-24 נעדרו ממנה.
מאז 2014, רוסיה בנתה משמעותית את הנוכחות הצבאית והצי שלה בחצי האי קרים. התקרית במצר קרץ פתחה הקו חזית חדש בים אזוב, עם השלכות פוטנציאליות של הפרעות לכלכלת אוקראינה.
תגובות > אוקראינה

הכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה נוצרה והתפלגה מהכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
בראיון לעיתון הצרפתי Libération באפריל 2021, אמר שר החוץ האוקראיני דמיטרו קולבה כי הכוחות הרוסיים מתאגדים בגבול הצפון-מזרחי עם אוקראינה ובחצי האי קרים, טען כי חלה הידרדרות ביחסים שבין אוקראינה לבין רוסיה, ושהמצב במזרח אוקראינה הוא החמור ביותר מאז התקרית במצר קרץ' בשנת 2018.
בנובמבר 2021 אמר קירילו בודאנוב, ראש המודיעין הצבאי של אוקראינה, כי רוסיה מתכננת לתקוף עד סוף ינואר או תחילת פברואר 2022. ב-25 בינואר 2022, שר ההגנה אולקסי רזניקוב אמר שהוא לא רואה איום מיידי של פלישה רוסית בקנה מידה מלא לאוקראינה; הוא עמד על כך שהאיום לא גדל באופן משמעותי במשך שמונה שנים מכיוון ש-"הצבא הרוסי לא הקים קבוצת תקיפה שתהיה מסוגלת לבצע פלישה". ב-28 בינואר 2022, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי קרא למערב לא ליצור "בהלה" עקב פלישה רוסית פוטנציאלית, והוסיף כי הפלישה מסכנת את כלכלת אוקראינה. זלנסקי אמר כי הוא לא רואה באופק הסלמה בקנה מידה גדול יותר מאשר ההסלמה שהייתה בתחילת שנת 2021 כאשר הצבא הרוסי החל להתאגד בגבול אוקראינה-רוסיה. ב-2 בפברואר, הבית הלבן אמר שהוא יפסיק להגדיר את הפלישות הפוטנציאליות לאוקראינה כ-"איום מיידי", מכוון שההגדרה הזאת יצרה בהלה ותגובות לא רצויות בפוליטיקה האמריקאית. ב-12 בפברואר 2022, אמר זלנסקי על אזהרות הבית הלבן על האיום המיידי של הפלישה הרוסית: "החבר הטוב ביותר של אויבינו הוא פאניקה בארצנו. וכל המידע הזה רק גורם לבהלה ולא עוזר לנו". דויד ארחמיה, ראש הפלג של מפלגת משרת העם במועצה העליונה, אמר שהאזהרות על פלישה רוסית אפשרית קרובה לאוקראינה "עולות למדינה 2 עד 3 מיליארד דולר מדי חודש."
ב-19 בפברואר 2022, בנאום בוועידת מינכן לביטחון של 2022, מתח וולודימיר זלנסקי ביקורת על ה-"הפייסנות" כלפי רוסיה וקרא למדינות המערב לעזור. בעקבות הסלמה ומותם של שני חיילים אוקראינים ב-22 בפברואר 2022, זלנסקי אמר כי אוקראינה לא תגיב לפרובוקציות של הרוסים החמושים בדונבאס. ב-22 בפברואר 2022, אמר זלנסקי כי ישקול את האפשרות לנתק את היחסים הדיפלומטיים של אוקראינה עם רוסיה. הם נותקו בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.