stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1990 בגביע ליברטדורס
השלבים המתקדמים > סדרת הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 באוקטובר 1990 | פרגוואי קלוב אולימפיה | 2 - 0 | אקוודור ברצלונה ספורטינג קלוב | אצטדיון דפנסורס דל צ'אקו, אסונסיון, פרגוואי צופים: 35,000 שיפוט: אורוגוואי חואן דניאל קרדלינו |
| 3 באוקטובר 1990 | ראול אמרייה  25'  אדריאנו סמנייגו  78' |  |  | אצטדיון דפנסורס דל צ'אקו, אסונסיון, פרגוואי צופים: 35,000 שיפוט: אורוגוואי חואן דניאל קרדלינו |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 באוקטובר 1990 | אקוודור ברצלונה ספורטינג קלוב | 1 - 1 | פרגוואי קלוב אולימפיה | אצטדיון המונומנטל, גואיאקיל, אקוודור צופים: 70,000 שיפוט: ארגנטינה חואן קרלוס לוסטו |
| 10 באוקטובר 1990 | מרסלו טרוביאני  62' |  | ראול אמרייה  81' | אצטדיון המונומנטל, גואיאקיל, אקוודור צופים: 70,000 שיפוט: ארגנטינה חואן קרלוס לוסטו |
עליזה גור

| --- | --- |

גור, 1964
 לידה:  1 באפריל 1940 (בת 84) רמת גן, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  אליזיה גרוס 
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  מלכת היופי של ישראל (1960)
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  שלדון שראגר (1978–?) 
 
עליזה גור (נולדה ב-1 באפריל 1940) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1960, לשעבר דוגמנית ושחקנית קולנוע.
ביוגרפיה

עליזה גור (במקור אליזיה גרוס) נולדה בחיפה. הוריה ברחו מגרמניה הנאצית והתיישבו בארץ ישראל המנדטורית, שם נולדו היא ואחיה. למדה פסיכולוגיה ושפות באוניברסיטת חיפה [דרושה הבהרה].
בשנת 1960 זכתה בתחרות מלכת היופי. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1960 שנערכה באותה שנה בארצות הברית, והעפילה לשלב 15 המתמודדות הסופיות. בעקבות החשיפה שקיבלה בתחרות מיס יוניברס, ב-1963 שיחקה כנערת בונד משנית (בתפקיד בחורה צוענייה) בסרט "מרוסיה באהבה", מסדרת סרטי ג'יימס בונד. היא גילמה את מלכת היופי של פרו בסרט הבריטי "ג'ונגל היופי". כמו כן השתתפה בסרט "הרפתקאות בגן עדן" לצד אלביס פרסלי, בסרט "טרזן ונער הג'ונגל" לצד מיק הנרי וכן בעוד מספר סרטים.
בתחילת שנות השמונים עברה להתגורר בלוס אנג'לס ואף כתבה מספר ספרים באנגלית.
הערות שוליים

↑  כתבה מעיתון, אוגוסט 1960, הספרייה הלאומית
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1281978566  ISNI: 0000 0004 1001 3745  LCCN: no2013068950  VIAF: 304088984   WorldCat (עם VIAF): 304088984 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סרגיי קולוטובקין

סרגיי ויקטורוביץ' קולוטובקין (ברוסית: Серге́й Викторович Колотовкин; נולד ב-28 בספטמבר 1965, מגניטוגורסק) הוא כדורגלן עבר סובייטי ורוסי ומאמן.
קריירה > קריירת משחק

קולוטובקין החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הנוער של קבוצת מטאלורג והיה גם חבר בהרכב נבחרת הנוער של ברית המועצות. ב-1982 נשלח לבית הספר לכדורגל מספר 62 בלנינגרד ושיחק במועדון הכדורגל זניט לנינגרד, תחת המאמן פאבל סאדירין.
הוא שיחק בליגת העל הסובייטית, תחילה במדי זניט ולאחר מכן בצסק"א, עמה זכה באליפות ברית המועצות בעונת 1990 וזכה עמה גם בגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1990/1991.
הוא שיחק גם בליגת העל הרוסית בכדורגל במדי צסק"א ובקבוצות דינמו מוסקבה, טיומן וברוסטלמאש.
בעונת 1993/1994 הצטרף לבית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית כשבהמשך עבר להפועל צפרירים חולון. בתום העונה חזר לרוסיה.
בשנת 2002 פרש ממשחק פעיל.
הוא שיחק במדי נבחרת רוסיה בכדורגל בשני משחקים בלבד בשנת 1992 — במשחקים נגד איסלנד וספרד.
קריירה > קריירת אימון

מרבית קבוצות הכדורגל שסרגיי אימן היו קבוצות מליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה, כדוגמת קבוצת ראוטוב ו"זבזדה סרפוחוב", או קבוצות חובבניות כדוגמת "סטוליצה" מליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, שפורקה בעונת 2015.
תארים

אליפות ברית המועצות: 1991
גביע ברית המועצות: 1991
עידן שדה

עידן שדה (נולד ב-8 במאי 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. עד 2016 שיחק בקבוצת הפועל בני אשדוד מליגה ג', ואף שימש כמנהל בית הספר לכדורגל של המועדון.
קריירה

שדה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ס. אשדוד. ב-17 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. במקביל המשיך שדה לשחק גם בקבוצת הנוער, ובעונת 2007/2008 כבש 19 שערים והיה מלך השערים של ליגת העל לנוער ביחד עם טל בן-חיים. ב-1 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי פתח תקווה. בעונת 2008/2009 הצטרף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וב-16 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1-2 נגד מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-14 בפברואר 2009 כבש צמד בניצחון 1-4 נגד הפועל ירושלים במסגרת גביע המדינה. ב-6 בדצמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1-2 נגד מכבי אחי נצרת.
בינואר 2012 הושאל לאנוסיס נאון פראלימני לאחר שהתקשה להשתלב בהרכב של אשדוד, ובחצי עונה בליגת העל הקפריסאית כבש שער אחד ב-11 משחקים. באוגוסט 2012 עבר בהשאלה להפועל בני לוד מהליגה הלאומית כחלק מעסקת העברתו של מוראד אבו ענזה לאשדוד. בינואר 2013 הושאל להפועל כפר סבא, ובסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה א'. בקיץ 2013 הושאל להפועל ירושלים, וכבר בהופעת הבכורה שלו הבקיע שער בניצחון 1-3 נגד מכבי יבנה. את העונה סיים כמלך השערים של המועדון עם 10 שערים בליגה הלאומית.
בקיץ 2014 שוחרר רשמית מאשדוד וחתם בעירוני קריית גת, אך במדיה הופיע רק בשלושה משחקי גביע הטוטו ולאחר כחודש שוחרר וחתם בהפועל אשקלון מליגה א'. בינואר 2015 חתם בהכח עמידר רמת גן, וב-6 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 נגד בית"ר תל אביב רמלה במהלכו הורחק כרטיס אדום. בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה א'.
בקיץ 2015 חתם שדה בקבוצת הפועל בני אשדוד שנוסדה באותו הקיץ. שדה מונה למנהל בית הספר לכדורגל של המועדון, ובמקביל שיחק במדי הקבוצה בליגה ג'. הוא רשם ממוצע מרשים של 28 שערי ליגה ב-25 הופעות.
באוקטובר 2016, לאחר עונה אחת בקבוצה, חתם שדה במדי היריבה האדומים אשדוד, אך ההעברה בוטלה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל בעקבות טענות כי המעבר בוצע בעזרת חתימות מזויפות על טופס שחרורו. מאז לא שב עוד למגרשים.
נכון למרץ 2019 שדה פרש ממשחק פעיל ומאמן קבוצת ילדים ביישוב גן יבנה.
הערות שוליים

↑  עידן שדה חתם בהפועל בני אשדוד באתר אשדודנט, 21 באוגוסט 2015
עליזה טולדו

| --- | --- |
עליזה טולדו, 2012
עליזה טולדו, 2012
 לידה:  1939 (בת 85 בערך) מצרים
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1961
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  דיזנגוף סנטר
 פרסים והוקרה:  פרס רוקח (1983) 
 צאצאים:  סיון טולדו 
 
דיזנגוף סנטר - מבט מבפנים על אחת הכיכרות הפנימית.
עליזה טולדו (נולדה ב-1939) היא אדריכלית ישראלית, זוכת פרס רוקח לאדריכלות לשנת 1983 על פרויקט דיזנגוף סנטר.
טולדו נולדה בשנת 1939 במצרים, ובגיל 10 עלתה לישראל והתיישבה עם משפחתה בתל אביב. את לימודי האדריכלות השלימה בטכניון שבחיפה בשנת 1961.
יחד עם יצחק ישר, עיצבה טולדו מרכז רפואי בירושלים וכן שכונת מגורים בשיכון למד שבצפון תל אביב. מאז שנת 1987 פועלת טולדו בשותפות עם בן זוגה האדריכל אלכסנדר שוורץ. במסגרת שותפות זו, עוצבו בין השאר בית הספר לכלכלה באוניברסיטת תל אביב בשנת 2001 וה"טכנודע" בחדרה.
בנה, סיון טולדו, הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
מעבודותיה > עיצוב דיזנגוף סנטר

בשנת 1970 זכתה לעצב בהזמנת משפחת פילץ את פרויקט דיזנגוף סנטר, הכולל 100,000 מ"ר של שטח בנוי. בשנת 1974 צורף לצוות התכנון האדריכל יצחק ישר על פי דרישת העירייה.
טולדו זכתה בפרס רוקח בשנת 1984 על עיצוב המבנה כך שהוא משתלב עם מפגש הרחובות דיזנגוף וקינג ג'ורג', תוך שהוא משתלב במרקם העירוני ותורם לאיכות החיים של תושבי השכונה.
טולדו עצמה התגוררה בסמוך לאתר הבנייה, ותכנונה נועד להמשיך את רצף החנויות של הרחוב שנפסק, כשהיא שומרת על תוואי הרחוב. בשל כך שילבה טולדו חנויות וחלונות ראווה בחזית המבנה הפונה לרחוב (דבר שאינו אופייני למרכזי קניות).
טולדו רצתה לתת להולך בקניון הרגשה של טיול עירוני, ולכן המשיכה לתוך הקניון מוטיבים מהסביבה העירונית: קווים עגולים ושיפועים מתונים. גישה זו יצרה את המבנה הספירלי של המבנה, שגורם לרבים תחושת חוסר התמצאות. כמו כן טולדו לא הגדירה במבנה מתחם אוכל מרוכז, אלא פיזרה בו בתי קפה ומסעדות בין החנויות, על מנת לשמור על ההרגשה של הליכה לאורך רחוב.
טולדו ניצלה את שינוי המפלס הטבעי של רחוב דיזנגוף, העולה 2 מטרים במקטע הרחוב שבו שוכן הקניון, ושמרה על שיפוע זה בתוך המבנה, והמשיכה אותו בקומות הגבוהות של המבנה. צורתו של המבנה נבעה משטח המגרש. הועלתה סברה לפיה צורת החלל המעגלית היא דמוית רחם, וכי הדבר קשור להריונה של טולדו עצמה בעת העיצוב, אולם טולדו מכחישה סברה זו:
כשגיליתי את הפרש הגבהים של שני מטר לאורך רחוב דיזנגוף בקטע של דיזנגוף סנטר, הבנתי שבעיר עולים ויורדים תוך כדי הליכה בלי לשים לב. זה הוביל אותי לרעיון הרמפות: שנכסים מכיוון ככר דיזנגוף יורדים שני מטר, נמצאים ברחבה שהיא מרתף ואפשר לעבור גם לצד השני של הבניין. לעומת זאת, אם נכנסים מרחוב המלך ג'ורג' ועולים שני מטרים נמצאים בגשר מעל רחוב דיזנגוף וגם בו אפשר לעבור לצד השני של הבניין. כך נוצרת הספירלה שמתחילה במרתף ומסתיימת בגג. מתוך אותה מטרה להיות קטע עיר, בתי הקפה מפוזרים במעברים ומתקיים בהם המנהג התל אביבי של לראות ולהיראות.
.
על הגג תוכננה להיבנות גינה, שהוחלפה בסופו של דבר בחניון עילי. כמו כן לא הוקצה בקניון אזור ייעודי לבתי קפה ומסעדות והם מפוזרים בכל הקניון.
הערות שוליים

↑  ענת אור‏, חפשו את חנות 325A, באתר וואלה, 26 ביוני 2006
↑  הספר "אוכלים אורבני", בהפקת דיזנגוף סנטר, 2012, עמוד 98
↑  פגישת עורכי ויקיפדיה עם עליזה טולדו, 16 בדצמבר 2012
בניין ה"טכנודע" בחדרה בסיום בנייתו
ספקא דאורייתא לחומרא

ספקא דאורייתא לחומרא הוא כלל הלכתי לפיו במצב שבו יש ספק בדין שנוגע לאיסורי דאורייתא יש לפסוק לחומרא. זאת בשונה מדין דרבנן שהדין בו הוא ספקא דרבנן לקולא. לכלל זה יש חריגים כגון במקרה של ספק ספיקא, שבהם הולכים לקולא אפילו בספיקא דאורייתא.
הגדרת המושג

עיקר דין ספיקא דאורייתא לחומרא נאמר כאשר ישנו ספק מהי המציאות העומדת לפנינו - האם מקרה שבו יש להתיר או שמא מדובר במקרה אחר שבו יש לאסור, ('ספק במציאות'). הדוגמה הנפוצה היא כגון שנמצאת לפנינו חתיכת בשר אך לא ידוע האם היא חתיכת שומן המותר באכילה, או חתיכת חלב האסור באכילה.
כאשר המקרה שלפנינו ידוע, אך לא ברור מהו פסק ההלכה במקרה כזה, ('ספיקא דדינא') ישנה מחלוקת יסודית באחרונים האם הדבר נחשב כספק שדינו לחומרא, או כמצב לא ידוע.
מקור הדין

נחלקו הראשונים במקורה של הלכה זו שספק בדין תורה יש לנהוג בו לחומרא:
יש שכתבו שלומדים כן מהכתוב בפרשת נגעים "וטמא הכהן אותו" שרק הוודאי הכהן מטמא כי לא דיברה התורה בספיקות.
ואחרים סבורים כי מקור הלימוד הוא מהפסוק "לא יבא עמוני ומואבי בקהל ה':, שרק וודאי עמוני ומואבי אסורים ולא בספק.
גדר החיוב > המחלוקת בדעת הרמב"ם

לדעת הרמב"ם החיוב להחמיר בספק דאורייתא, הוא רק מדרבנן, אך מהתורה ספק דאורייתא לקולא.
אמנם בקצת מנוסחאות המשנה תורה ישנה תוספת (המובאת בסוגריים) לפיה הרמב"ם סובר שבמקרים שהעונש על העבירה הוא כרת, אזי מהתורה יש להחמיר בספקו. הסיבה לחריגה זו מכיוון שהתורה חייבה על עבירות אלו אשם תלוי גם במקרה של ספק, על כן נראה כי התורה חייבה במקרים חמורים אלו להחמיר ולנהוג מספק - כוודאי.
דבר ידוע שכל אלו הטומאות וכיוצא בהן שהן משום ספק הרי הן של דבריהן. ואין טמא מן התורה אלא מי שנטמא טומאת ודאי אבל כל הספיקות בין בטומאות בין במאכלות אסורות בין בעריות ושבתות אין להם אלא מדברי סופרים [ואע"פ כן דבר שחייבין על זדונו כרת ספיקו אסור מן התורה. שהרי העושה אותו חייב אשם תלוי] כמו שביארנו בהלכות איסורי ביאה ובכמה מקומות
יש המתנגדים לתוספת זו, ומיישבים את הקושיה מאשם תלוי באופן אחר ולדבריהם במקרים של ספק חזק, איקבע איסורא (=נקבע האיסור. ופירושו כשיש וודאי סיבה לאיסור לפנינו) מודה הרמב"ם שספקו מהתורה. עם זאת, יש התומכים בכך שמקור התוספת ברמב"ם עצמו.
גדר החיוב > ראשונים נוספים

הראב"ד (כלאים, פ"י, הלכה כ"ז) והרי"ף, סבורים אף הם כדעת הרמב"ם, לעומתם, ראשונים אחרים ובראשם הר"ן (קידושין, לט.) והרשב"א, סוברים שספיקא דאורייתא לחומרא הוא מן התורה.
לפי הרשב"א, ספק דאורייתא אסור מן התורה, ולדעתו זה מוכח מהעובדה שחייבים אשם תלוי על ספק איסור. לפי רבנו דוד בונפיד נראה שספק דאורייתא לחומרא הוא מדרבנן בלבד (כדעת הרמב"ם), למרות השתייכותו לבית המדרש של תלמידי הרמב"ן כרשב"א והר"ן.
בדעת הרא"ש נחלקו האחרונים.
דעתו של רש"י אינה ברורה. במקום אחד הוא כותב כדעתו של הרמב"ם, ובמקום אחר הוא כותב כדעתו של הרשב"א. אך יש שפירשו, שבמקום בו הוא מפרש שספק מהתורה לחומרא הוא רק באיסורי מיתה, הסיבה לכך היא מכיוון ששם מפרש את דבריו של אביי, הסבור כך, כאמור לעיל, אך במקומות אחרים מפרש את דעתו של רבא, שההלכה היא כמותו
גדר החיוב > דעות באחרונים

בספר שב שמעתתא כתב שנראה שמחלוקת זו האם יש להחמיר מדאורייתא או מדרבנן, היא מחלוקת של אביי ורבא במסכת חולין.
הרב שמעון שקופ נקט עמדת ביניים, לפיה התורה לא הזהירה במפורש שיש איסור בספק דאורייתא, אלא ש"מי שחס על נפשו ודאי דראוי לו [על פי] דרך התורה לפרוש מספק איסור", כלומר שיש סוג של חובה רוחנית שקיימת גם בחוסר ציווי מפורש.
כללי ספק מדאורייתא

נחלקו הראשונים האם דין ספק מדאורייתא נחשב כוודאי, לעניין ההלכה שאין למחות ביד האנשים שיודעים שלא ישמעו לקול המוכיח כי "מוטב שיהיו שוגגין ואל יהיו מזידין". יש שכתבו שלעניין זה נחשב ספק וודאי ולפי זה יש למחות בנשים וקטנים העושים מלאכה בזמן שהוא ספק שבת ויש חולקים.
באחרונים נחלקו האם דין ספיקא דאורייתא לחומרא נאמר רק כאשר הספק הוא האם האדם חייב במצווה או לא, אך במקרה שוודאי ישנו חיוב אך ספק אם יקיים את המצווה במעשה זה, בכה"ג לא נאמר ספק דאורייתא לחומרא, או שאין לחלק בכך.
דעת הפרי מגדים שבמקרה כזה לא נאמר דין ספק דאורייתא לחומרא. ויש חולקים.
השלכה מעשית ממחלוקת זו נוגעת לעניין קיום מצוות תכלת בזמן הזה, יש שכתבו להחמיר משום שלכל הפחות הדבר הוא ספק, וספק דאורייתא דינו לחומרא. אך החולקים סבורים כי במקרה כזה לא נאמר דין ספק דאורייתא לחומרא, כי אף לאחר שיטיל בה תכלת, אין אנו יודעים בוודאות שאכן יצא ידי חובת מצוות תכלת, שהרי אפשר שלא זהו התכלת שעליו דיברה התורה.
ראו גם

ספקא דרבנן לקולא
לא מעייל איניש נפשיה לספיקא
הערות שוליים

↑  יש לציין שלפי הרמב"ם ספק דאורייתא לחומרא הוא דין דרבנן, וממילא ספק ספקא הוא ספק דרבנן ולא ספק דאורייתא ולכן הולכים בו לקולא
↑  כך פסק הרי"ף בפסחים מ'.
↑  פרשת נגעי עור אדם ע"פ וטהר הכהן (הוצאת איגוד הכהנים), ויקרא יג כב
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת מת, פרק ט', הלכה י"ב
↑  משנה תורה הוצאת הרב קאפח הערה יד
↑  הרב עובדיה יוסף הכריע בוויכוח זה, שרק אם קיימים שני התנאים א. עונש העבירה כרת ב. איקבע איסורא בזה מודה הרמב"ם שספקו מהתורה.
↑  רמב"ם מדויק, מהדורת הרב יצחק שילת (ירושלים, תשפ"א) עם תיקונים, הלכות טומאת מת, פרק ט', הלכה י"ב. פירוט בהערה ד'.
↑  הנצי"ב ועוד, ראו כאן.
↑  בתורת הבית הארוך בית ד' שער א'
↑  תורת הבית ד א
↑  חידושי רבינו דוד בונפיד - פסחים, הוצאת מכון ירושלים. עמ' ס"ו.
↑  מקורות כאן.
↑  בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף מ"ד, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ"ב, עמוד ב'.
↑  משנת יעקב על הרמב"ם ספר זרעים הלכות תרומות פרק יג הלכה יד.
↑  ההלכה היא כרבא תמיד מול אביי, חוץ משישה מקומות המסומנים כ"יע"ל קג"ם".
↑  שב שמעתתא שמעתתא א פרק ד.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ט', עמוד א'.
↑  שערי יושר א ג
↑  אופן הא' בתורת האדם, ים של שלמה פ"ד דביצה סימן ב', מגן אברהם סימן תר"ח ס"ק ב'
↑  פסקי הסידור על הלכות שבת
↑  אופן הב' בתורת האדם.
↑  אשל אברהם על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קצ"ד אות ג.
↑  ראו בספר עין התכלת פרט הראשון פרק מא משא ומתן בדין זה.
סבסטיאן (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  דרק ג'רמן פול האמפרס
 הופק בידי:  הווארד מאלין ג'יימס וויילי
 תסריט:  דרק ג'רמן פול האמפרס ג'יימס וויילי
 עריכה:  פול האמפרס
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו טרביגיליו בארני ג'יימס ריצ'רד וורוויק
 מוזיקה:  בריאן אינו אנדרו תומאס וילסון
 צילום:  פיטר מידלטון
 מדינה:  בריטניה
 חברה מפיצה:  BBC Worldwide Libra Films International
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בינואר 1976
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  לטינית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי, היסטוריה בדיונית 
 תקציב:  45,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
סבסטיאן (באנגלית: Sebastiane) הוא סרט קולנוע בריטי שנוי במחלוקת שיצא בשנת 1976, ובוים על ידי פול האמפרס ודרק ג'רמן, שזה סרטו הראשון באורך מלא. את המוזיקה לסרט יצר בריאן אינו. הסרט מציג את חייו של סבסטיאן הקדוש ואת הוצאתו להורג במטח חיצים שהפכה איקונית ובעקבותיה נעשה מרטיר נוצרי.
מרבית המחלוקת סביב הסרט עסקה בהומוארוטיקה המוצגת בו, בעיקר ביחסים שבין דמויות החיילים. הסרט ידוע בשל הוויזואליה המרשימה שבו, ובשל העובדה שהיא סרט הקולנוע ראשון שצולם כולו בלטינית מדויקת עד לכדי תרגום של חלק מהדיאלוגים ללטינית וולגארית. בנוסף, נהוג להתייחס ל"סבסטיאן" כסרט הקולנוע הראשון שהציג הומוסקסואליות באור חיובי.
הסרט הופץ מחדש ב-DVD במרץ 2005, ומאז הפצתו המחודשת הוא מוקרן מעת לעת בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם.
עלילה

בשנת 300 לספירה, סבסטיאן מגורש מרומא העתיקה ונשלח לגלות במאחז נידח המיושב אך ורק על ידי גברים. על מנת לספק את יצרם המיני מקיימים הגברים יחסים הומוסקסואליים ביניהם במאחז המשמש לרבים מהם כמעין "מקום מפלט" למימוש פנטזיות מיניות. סבסטיאן הופך למושא תשוקה עבור קנטוריון רב עוצמה אך מסרב להתמסר לו. הוא מקדיש עצמו אך ורק לעבודת האל, דבר שמביא לקרב אלים בין השניים.
ראו גם

הומוסקסואליות ביוון העתיקה
סמילישוק

| --- | --- |
סמל סמילישוקסמל סמילישוק
אנדרטה באתר רצח כ-1,000 יהודי סמילישוק
אנדרטה באתר רצח כ-1,000 יהודי סמילישוק
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז וילנה מחוז וילנה
 מחוז משנה:  אלקטריני
 גובה:  115 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  580 (2011)
 קואורדינטות:  54°40′N 24°39′E﻿ / ﻿54.667°N 24.650°E﻿ / 54.667; 24.650
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד סמילישוק(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד סמילישוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סמילישוק (בליטאית: Semeliškės, סמלישקס; בפולנית: Siemieliszki, סיימיילישקי; ביידיש: סעמעלישאק) היא עיירה קטנה במחוז וילנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14, ובתחילת המאה ה-16 הוקמה בו כנסייה ראשונה.
יהודי סמילישוק

ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות, ופעל בה בית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ב-1940, נאסרה בה הפעילות הציונית. בתקופה הסובייטית הגיעו ליישוב כ-200 בחורי ישיבת ברנוביץ' ששהתה עד אז בטרקאי הסמוכה ועברה עם צוות הישיבה לסמילישוק. ראש הישיבה, הרב אלחנן וסרמן עזב את סמילישוק 12 ימים לפני כניסת הנאצים לליטא בשל מידע שקיבל על כך שהסובייטים מחפשים אחריו. בעקבותיו עזב גם הרב ישראל יעקב ליובצ'נסקי. שניהם נהרגו מאוחר יותר. הרב דוד רפפורט שנשאר בסמילישוק, הוגלה לסיביר ונפטר שם בספטמבר 1941.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, ריכזו ליטאים לאומנים את יהודיה במתחם של הכנסייה המקומית, אשר הוסב לגטו. יהודי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, ומעת לעת נרצחו חלקם בידי ליטאים מקומיים, בעידוד הכומר המקומי. עם הבאת יהודים נוספים מהסביבה לגטו, הגיע מספר יושביו ל-995 איש.
ב-6 באוקטובר 1941 רצחו הליטאים את כל יהודי הגטו שבעיירה ביער סמוך. לפי דו"ח יגר נרצחו במועד זה 962 יהודים, מהם: 213 גברים, 359 נשים ו-390 ילדים. 23 יהודים מהעיירה הצליחו להימלט מהאקציה, וחלקם נתפסו בידי הגרמנים והליטאים.
סרגיי קולסניקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בן 76 בערך) לנינגרד, ברית המועצות 
 
סרגיי ולדימירוביץ קולסניקוב (ברוסית: Сергей Владимирович Колесников; נולד ב-1948, לנינגרד) הוא איש עסקים רוסי גולה שחי מחוץ לרוסיה מאז 2010. הוא נודע בעיקר כחושף שחיתויות לאחר מכתבו בדצמבר 2010 לנשיא דמיטרי מדבדב, שחשף תוכנית מושחתת שכללה את בניית "ארמון פוטין" וקרא תיגר על נשיא רוסיה להילחם בשחיתות. לאחר שעזב את רוסיה, גילויי השחיתות בקנה מידה גדול במעגל הפנימי של הנשיא פוטין הובילו לחקירות בתקשורת המערבית.
קריירה

קולסניקוב סיים את לימודיו במכון הפוליטכני בלנינגרד בשנת 1972, שם למד ביופיזיקה. הוא בעל תואר דוקטור מהאקדמיה הצבאית על שם סרגיי קירוב, ובילה 20 שנה כמדען המתמחה ביישומים של ביופיזיקה ברפואה.
בשנת 1991 הוא ועמיתיו המדעיים יחד עם רשויות הבריאות בסנט פטרבורג ייסדו מפעל ממלכתי לייצור ציוד רפואי אותו פיתחו. בשנת 1992, כשהפך לחוקי, הם הקימו חברת מניות משותפת בשם פטרומד (Petromed), מיזם משותף עם המחלקה לקשרים כלכליים בינלאומיים של מועצת עיר סנקט פטרבורג, שבראשה עמד אז פוטין. פטרומד התרחבה בשנות התשעים מייצור ציוד לרכש ומרכש לפרויקטים גדולים של תשתיות בריאות. בחירתו של ולדימיר יאקובלב לראשות העיר סנט פטרבורג היוותה נסיגה עבור פטרומד מכיוון שהחברה לא נהנתה עמו מיחסים טובים כמו עם אנטולי סובצ'אק. הנתח בבעלות ציבורית בחברה נמכר כך שקולסניקוב ואחד המייסדים המשותפים, דמיטרי גורלוב, החזיקו כל אחד ב-50%.
הארמון של פוטין

המעורבות של קולסניקוב מתוארת במכתבו למדבדב וכוסה על ידי התקשורת, בעיקר על ידי דייוויד איגנטיוס בוושינגטון פוסט, שהסיק מסקירת חקירותיו ש'קולסניקוב הוא מאותן נשמות אמיצות שעיתונאי פוגש מדי פעם, ומחליט לחשוף את מה שהוא רואה כמעשים פסולים, ללא קשר לסיכונים האישיים.' בשנת 2000 פנה לגורלוב ניקולאי שמאלוב, מקורבו של פוטין. שמאלוב, מטעם פוטין, הציע את התוכנית הבאה: פטרומד תוזמן לבצע מספר פרויקטים של תשתיות בריאות, במימון אוליגרכים, כולל רומן אברמוביץ'. חלק מהתרומות יועברו לקרן השקעות, הנשלטת על ידי פוטין.
תוכנית זו יצאה לפועל, כולל 'פרויקט דרום', המכונה ארמון פוטין, עליו פיקח שמאלוב. קולסניקוב טוען שהוא התפכח כשלאחרי המשבר הפיננסי ב-2008, הונחה שכל הכספים יועברו לארמון פוטין ויסגרו פרויקטים של השקעה עליהם תלויים פרנסתם של אנשים. בספטמבר 2010 הוא עזב את רוסיה לאחר שהחליט לחשוף את העניין. לאחר שהתייעץ עם עורכי דין ונפגש עם בעל הטור של וושינגטון פוסט דייוויד איגנטיוס, הוא פרסם את מכתבו למדבדב, שקיבל מענה בדמות הכחשות רשמיות. הסבירות של הכחשות אלה התערערה על ידי חקירות של העיתון "נובאיה גאזטה", שחשפו שחיתות שהובילה עד לקרמלין.
כשנשאלה על ידי מאשה גסן מדוע הפך לחושף שחיתויות, הוא השיב, 'מצד אחד זו שאלה מסובכת, מצד שני, זה פשוט. אם אתה רוסי, אם רוסיה היא מולדתך, ואם יש לך משהו שתוכל לעשות בשבילה, המעשה הוא טבעי לחלוטין. לפעמים תהיתי אם אוכל למשל 'לעבור דף' כמו שאבי עשה. ובכן, הגעתי למסקנה שאולי אוכל.' בנוגע לרוסיה המודרנית הוא הביע פסימיות, 'הניתוח שלי הוביל למסקנה שלמדינה אין התפתחות חיובית של ממש. המדינה הולכת לקראת קריסה. יתר על כן, להתמוטטות רצינית באמת, אולי מהפכה. ובהתחשב בכך שכיום רוסיה היא מעצמה גרעינית ושהמהפכה במדינה שיש בה מספר עצום של נשק גרעיני היא דבר מסוכן להפליא לקיומו של העולם כולו, הגעתי למסקנה שצריך לעשות משהו. אלה היו המניעים העיקריים להחלטתי לכתוב את המכתב. ובכן, בסופו של דבר, נניח, חייתי את רוב חיי, יש לי ילדים ונכדים, ולא רק אני, כך כולם'.
הערות שוליים

↑  "Kremlin Whistle-Blower: 'Putin Has No Option But To Stay In Power'". RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית). נבדק ב-2020-03-18.
↑    Andrew Osborn, ‏Vladimir Putin 'has £600 million Italianate palace', The Telegraph, 14 February 2011
↑  Corruption Free Russia
↑  Shane, Scott (2012-02-03). "From Success at Putin's Side to Exposing Corruption". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-03-18.
↑  "Five things we learned about Vladimir Putin's secret wealth". The Independent (באנגלית). 2016-01-26. נבדק ב-2020-03-18.
1 2 3  Сергей Колесников: Почему я рассказал про Дворец Путина. «Мы перешли границу между добром и злом в 2009 году» – Интервью – Тематические материалы – Сноб
↑  David Ignatius - Sergey Kolesnikov's tale of palatial corruption, Russian style
סרגיי קונובלוב

דמיטרי סטניסלבוביץ' מיכאלנקו (באוקראינית: Сергій Борисович Коновалов)‏ (נולד ב-1 במרץ 1972 בפולטבה) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר התקפי ולזכותו 22 הופעות ושלושה שערים בנבחרת אוקראינה. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן.