stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסבולוד איוואנוביץ', נסיך רוסיה
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך וסבולוד איוואנוביץ' נולד ב-20 בינואר 1914 בארמון השיש בסנקט פטרבורג, והיה ילדם הבכור של יואן קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה וילנה, נסיכת סרביה. במניפסט שפורסם למחרת, הצאר ניקולאי השני הגדיר את וסבולוד כנסיך הדם הקיסרי. ב-25 בינואר השתתף הקיסר, יחד עם אשתו אלכסנדרה ואמו, הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה, בהטבלה של הנסיך בטקס שנערך בקפלה של ארמון השיש על ידי המוודה האישי של הזוג הקיסרי. יחד עם סבתו של הילד הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקייבנה, ניקולאי השני מונה לאחד מסנדקיו. את שנותיו הראשונות הוא חי עם הוריו בסוויטת חדרים באגף הצפוני של פבלובסק במהלך מלחמת העולם הראשונה, אביו של וסבולוד, הנסיך יואן לחם בצבא ועטור כגיבור מלחמה, הוא היה בחזית כשהחלה המהפכה הרוסית של 1917. אמו של וסובלוד שימשה כאחות במהלך המלחמה, בעוד וסבולוד ואחותו יקטרינה נותרו בסנקט פטרבורג תחת השגחת סבתם מצד האבא.
ביוגרפיה > המהפכה

בתקופת השלטון הכאוטי של הממשלה הזמנית, ולאחר מהפכת אוקטובר, התגורר הנסיך וסבולוד עם סבתו וכמה קרובי משפחה בפבלובסק. כשהנציגות הדיפלומטית הסרבית עזבה את רוסיה ב-1918, הם הציעו לקחת את המשפחה לפינלנד תחת חסות סרביה. הם סירבו. לאחר השתלטות הבולשביקים על השלטון, נשלחו אביו של וסבולוד ושניים מדודיו קונסטנטין ואיגור לגלות פנימית באורל. הם נהרגו באלפאייבסק, יחד עם קרובי משפחה נוספים של רומנוב, ביולי 1918. אמו של וסבולוד, שהלכה בעקבות בעלה, בילתה חודשים רבים בכלא, כשהיא נמלטה בקושי מהוצאה להורג. הנסיך וסבולוד ואחותו היו בטוחים תחת השגחת סבתם בארמון השיש. ככל שחלף הזמן, חייהם הפכו קשים יותר ככל שהארמון ותכולתו נתפסו. סבתם נאלצה למכור בחשאי ירושה משפחתית כדי לפרנס את המשפחה.
לבסוף הם הצליחו להימלט מרוסיה המהפכנית בעזרת דיפלומטים שוודים, בהזמנת המלכה ויקטוריה משוודיה. באוקטובר 1918, הקבוצה המשפחתית הקטנה המורכבת מווסבולוד בן הארבע, אחותו יקטרינה, סבתם מצד אבא, דודו גאורגי, דודתו ורה, מיס ארווין (המטפלת האירית של הילדים) ושלושה מלווים הורשו על ידי הבולשביקים לעזוב את רוסיה. הם נסעו תחילה לטאלין באסטוניה, משם חצו את הים הבלטי לפינלנד. בהלסינקי הם עלו על הספינה השוודית Ångermanland ונסעו דרך מרייהאמן לסטוקהולם. בנמל סטוקהולם הם פגשו את הנסיך גוסטב אדולף, שלקח אותם לארמון המלכותי.
ביוגרפיה > גלות

לאחר שבילו זמן מה בהתאוששות בארמון המלוכה של סטוקהולם, הם עברו לעיר ספא קטנה בשוודיה. שם, בשנת 1919, התאחד וסבולוד עם אמו. הם עברו לפריז ובסופו של דבר נסעו לגור בבלגרד עם סבו מצד אמו, פטר הראשון, מלך סרביה. לאחר מותו ב-1921, דודו של וסבולוד המלך אלכסנדר, קנה וילה ב-Cap Ferrat בדרום צרפת עבור וסבולוד, אמו ואחותו. בסופו של דבר הם התיישבו באנגליה.
הנסיך וסבולוד התחנך באיטון ובאוקספורד. הוא התאגרף ורץ עבור איטון ואוקספורד ותואר על ידי חבר כ"בעל לב גדול". באוקטובר 1933 נותח וסבולוד בגלל דלקת התוספתן בבית רפואה בלונדון. במהלך השנה שלאחר מכן, הנסיך וסבולוד, שהיה בשנות העשרים המוקדמות לחייו, הופיע לעיתים קרובות בחוגים חברתיים. הוא ביקר את המלכה מרי ביולי 1936, השתתף בהטבלה של הנסיך ויטוריו אמנואלה מאיטליה ביוני 1937 וניהל את נשף הצדקה הרוסי באותו דצמבר. בתור מר רומנוף, הוא ניהל עסק בצפון לונדון למכירת חומרי סיכה.
ביוגרפיה > הנסיך והליידי מרי

אירוסיו של הנסיך וסבולוד עם ליידי מרי ליגון הוכרזו ב-1 בפברואר 1939. הנישואים האזרחיים התקיימו ב-31 במאי 1939, במשרד הרישום של צ'לסי בנוכחות שתיים מאחיותיה של הכלה, שני עדים וכומר רוסי. הטקס הדתי נערך למחרת בכנסייה הרוסית האורתודוקסית, דרך ארמון בקינגהאם. הנסיך הגדול ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול דמיטרי פבלוביץ' ודמיטרי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה היו בין השושבינים. ליידי מרי הפכה לנסיכה רומנובסקי-פבלובסקי, התואר שהעניק הנסיך הגדול ולדימיר קירילוביץ' לבקשתו של וסבולוד.
בני הזוג הקימו את ביתם בבית גדול בגני לנוקס. וסבולוד עבד ב-Sacone & Speed Wine Merchants ברחוב Sackville, לונדון. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר, הנסיך התנדב לשרת בלילה כמנהל הגנה מפני תקיפות אוויריות. תפקידיו כללו לדאוג לשמירה על ההאפלה, השמעת סירנות תקיפות אוויריות, פינוי אזורים סביב פצצות שלא התפוצצו, עזרה לנפגעים מנזקי פצצות ומציאת מקום מגורים לאנשים שבתיהם נהרסו. אשתו ניהלה את יחידת הנסיכה פבלובסקי, יחידת הצלב האדום עם אמבולנס אחד. בשנת 1940 עברו בני הזוג לבית קטן ב-Montpelier Walk, South Kensington. הם חיו בסטייל, למרות ההגבלות בזמן המלחמה, וערכו לעיתים קרובות מסיבות קוקטייל וארוחת ערב לדיפלומטים סרבים. הנסיך וסבולוד הפך למאיור בצבא הסרבי בערך בתקופה זו. באוגוסט 1942, אוולין וו עבר לגור עם בני הזוג, שהה בקוטג' הקטן שלהם בין תפקידי הצבא. וו היה חבר קרוב של ליידי מרי ואחיה מאז 1930. נאמר שמדרספילד קורט, בית האבות של משפחת ליגון היווה את ההשראה לבחזרה לבריידסהד של אוולין וו ושהפלייטים התבססו עליהם. וו בילה את חג המולד 1943 עם הנסיך וסבולוד ואשתו. הסופר המפורסם לא אהב מאוד את הנסיך, וסיפר ביומנו: "אני מוצא את הסלידה שלי מווסבולוד כל כך גדולה שאני לא יכול לשבת איתו בחדר. מאמי [מרי] אבודה לי". הוא חשב שקיומו של הנסיך, ללא יין למכירה, חסר טעם.
לאחר המלחמה הנסיך וסבולוד ואשתו עברו לבית בסגנון פלדיאני בנורת' טראס, קנזינגטון: בית אלכסנדר היה ממוקם בקצה רחוב ללא מוצא מכביש ברומפטון. ללא ילדים משלהם, הם היו מסורים לכלבי הפקינז שלהם. וסבולוד שימש גם כסנדק לג'ורג', בנם של הנסיך והנסיכה ג'ורג' גליצין במאי 1947; ולוויקטוריה, בתם של פרידריך, נסיך פרוסיה ואשתו, במאי 1952. בשנים הבאות החלו נישואיהם להיפרם. שניהם היו שתיינים כבדים וליידי מרי שקעה לתוך אובך אלכוהולי דיכאוני. עד מהרה זרקו בני הזוג קנקני תה חם אחד על השני. חבריה של מרי טענו שהנסיך בזבז את כל כספה. עד 1952 היו בני הזוג שבורים, הם גרו באותן דירות אך לא דיברו. בשנה שלאחר מכן הם עברו לדירה בהוב, סאסקס. מרי פנתה למשכן את התכשיטים שלה. אחיה הבכור (לורד בושאמפ) ואחותה ליידי לטיס הציעו לבני הזוג לעבור לחלופין ביניהם, הצעה שהם דחו. זמן קצר לאחר חג המולד 1953 עזב וסבולוד את הבית הזוגי. במהלך 1954, מצבה הנפשי של מרי הדרדר. בני הזוג קיבלו גט בפברואר 1956 בעילה של ניאוף הנסיך וסבולוד.
ביוגרפיה > אחרית חייו

במרץ 1956 במשרד הרישום של מרילבון, הנסיך וסבולוד התחתן בשקט עם פילגשו, האצילה ההונגרית אמיליה דה גוסטוני (בודפשט 19 באפריל 1914 - מונטה קרלו 9 ביולי 1993), בתם של אויגן דה גוסטוני ואתל ג'ולן טורו דה ת'ורי. אמילי הייתה נשואה בעבר לרוזן זיגיסמונד פון ברכטולד צו אונגרשיץ (1900-1979), בנו של הרוזן לאופולד פון ברכטולד, שהיה גרוש מאתי פלש.
כבת לאציל הונגרי זוטר, אמיליה קיבלה את התואר הנסיכה רומנובסקי על ידי הנסיך הגדול ולדימיר. חסר כסף, במרץ 1957, מכר הנסיך כמה ציורים ותיקים בכריסטי'ס, ביניהם דיוקן של הקיסר פאבל, הנסיך הגדול קונסטנטין והקיסר אלכסנדר הראשון. לאחר חמש שנים, נישואיו השניים של הנסיך וסבולוד הסתיימו בגירושים בפברואר 1961. לא היו לו ילדים מהנישואים האלו.
ב-8 ביוני 1961, התחתן וסבולוד שוב, הפעם עם וואלי קנוס (נולדה בלונדון, 4 באפריל 1930, נפטרה שרבורן, דורסט ב-10 ביולי 2012), אישה צעירה ממנו בשש עשרה שנים. היא קיבלה את התואר הנסיכה רומנובסקי קנוסט; נישואיהם היו מאושרים מאוד, אבל לא היו להם ילדים. בינואר 1966 מונה הנסיך וסבולוד לעוזר אישי של היו"ר והמנכ"ל של United Guarantee, אחזקות. ביוני 1970 עבר וסבולוד ניתוח בלונדון, תחילתו של מאבק כואב ארוך במחלת הסרטן. הוא מת בלונדון ב-18 ביוני 1973. טקס האשכבה שלו התקיים שבוע לאחר מכן בכנסייה הרוסית האורתודוקסית בקנזינגטון. בין הנוכחים היו פאבלה, נסיך יוגוסלביה ואשתו ווסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה ואשתו.
הערות שוליים

1 2  King & Wilson, Gilded Prism, p. 122
↑  King & Wilson, Gilded Prism, p. 123
↑  King & Wilson, Gilded Prism, p. 163
↑  King & Wilson, Gilded Prism, p. 164
1 2 3 4 5  Zeepvat, Romanov Autumn, p. 230
1 2 3 4 5 6 7  Hall, Lady Mary and the Pauper Prince, p. 51
1 2 3 4  Hall, Lady Mary and the Pauper Prince, p. 52
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Hall, Lady Mary and the Pauper Prince, p. 53
1 2 3 4 5 6 7  Hall, Lady Mary and the Pauper Prince, p. 54
ויליאם רנקן (1881–1941). הנסיך וסבולוד, 1939
הפקות המזרח (סרט)

| --- | --- |

פוסטר הסרט "הפקות המזרח"
 בימוי:  יניב סגלוביץ'
 תחקיר:  נאוה מזרחי
 עריכה:  יניב סגלוביץ'
 מוזיקה:  משה דעבול
 צילום:  עידו ברלד
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  BFILMS, רפאל בלולו, עמנואל ברבי
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
הפקות המזרח הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2024 העוסק בדמותו של ימין מסיקה ובעשייתו הקולנועית-מזרחית.
עלילה

הסרט מספר את סיפורו של ימין מסיקה – במאי, פעיל חברתי ויזם תרבותי שקידם באופן חלוצי את התרבות המזרחית מהשוליים אל לב המיינסטרים. בשנות ה-90, לאחר שהניסיון שלו להשתלב בתעשיית הקולנוע נדחה מספר פעמים, הוא החל להפיק ולצלם באופן מחתרתי קליפים וסרטים דלי תקציב בכיכובם של זמרים מזרחיים – אבי ביטר, תמיר גל, משה כהן, שרית חדד, זהבה בן ועוד. הסרטים זכו לבוז וללעג התקשורת והממסד, אך גם להצלחה רבה בקרב הקהל. במשך עשורים עבודותיו הודרו מהמסך הקולקטיבי, אך הציבור צרך את הסרטים בדרכים מחתרתיות, בבאסטות ובכבלים הפיראטיים. בסרט על אודות מסיקה מרואיינים בנוסף על מסיקה עצמו, גם אבי ביטר, תמיר גל, משה כהן, ירמי קדושי ועוד.
הפקת הסרט נתמכה על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה והוא שודר בכאן 11 לראשונה ב-26 באוקטובר 2024 ועלה בערוץ שלהם באתר יוטיוב.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-22 ביולי 2024 בפסטיבל הקולנוע בירושלים, בו זכה הסרט בפרס "ציון לשבח". הסרט זכה לביקורות חיוביות רבות באתרים הארץ, ynet, מעריב, וואלה ומאקו.
הערות שוליים

↑  הפקות המזרח, באתר Jerusalem Film Festival
↑  כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי (2024-10-26), כאן דוקו | הפקות המזרח, נבדק ב-2024-11-23
↑  הזוכים בתחרויות של פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-41, באתר Jerusalem Film Festival
↑   נירית אנדרמן, "הפקות המזרח": סיפורו של הדון קישוט של הקולנוע המזרחי בישראל, באתר הארץ, 23 ביולי 2024
↑  רועי אבן, ‏"הפקות המזרח" הוא סרט על איש אחד - ועדה שלמה, באתר ‏מאקו‏, 27 באוקטובר 2024
↑  גיא לייבה, כתר המזרח, באתר ynet, 27 באוקטובר 2024
↑  דור סגל אלבוקרק, ‏המהפכה המזרחית: הסרט על ימין מסיקה מציג את נצחונו על הגזענות, באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2024
↑  עדי רובינשטיין, מצאנו מה משותף בין ימין מסיקה לקוונטין טרנטינו, באתר www.israelhayom.co.il
↑  מרלן וניג, ״הפקות המזרח״: ימין מסיקה כוכב עליון, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2024-10-24
אולג קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה

אולג קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (ברוסית: Оле́г Константи́нович;‏ 27 בנובמבר 1892 – 12 באוקטובר 1914) היה נסיך מבית רומנוב ונין של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. הוא מת מפצעים שנגרמו לו בלחימה נגד הצבא הגרמני הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

הנסיך אולג נולד ב-27 בנובמבר 1892 בסנקט פטרבורג, והיה בנם הרביעי וילדם החמישי של קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן. הוא נחשב בדרך כלל לזוהר ביותר מבין ילדיו של הנסיך הגדול קונסטנטין. הייתה לו סקרנות רבה והוא יצר משחקי פנטזיה מסובכים לעצמו ולאחיו לשחק.
הנסיך הגדול קונסטנטין, משורר בעצמו, דאג שילדיו יקבלו שיעורים ממומחים במגוון תחומים. ארכאולוגים ידועים סיפרו לילדים על משלחותיהם האחרונות, אדריכלים הראו לילדים שקופיות והסבירו את יצירותיהם, מקהלות של מאמינים ותיקים ואיכרים מכל קצוות האימפריה הובאו לשיר מוזיקה כנסייתית או שירי עם לילדים. אולג היה כל כך אינטליגנטי, שאביו החליט לשלוח אותו לבית ספר יוקרתי, אלכסנדר ליקאום, במקום לתת לו את החינוך הצבאי הסטנדרטי שקיבלו שאר הגברים במשפחה. בחירתו הלא שגרתית של קונסטנטין בחינוך לנסיך אולג נתקלה בחוסר הסכמה מבני משפחתו. אולג היה בנו האהוב על הנסיך הגדול קונסטנטין.
בשלב מסוים הוא קיווה להתחתן עם בת דודתו, נדז'דה פטרובנה, נסיכת רוסיה, אך תקווה זו נמנעה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הנסיך אולג, עם ארבעה מאחיו, שירת ברגימנט המשמר במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע בעת שנלחם נגד הגרמנים ליד ולדיסלבובס (כיום קודירקוס נאומייסטיס). ניתוח חירום בוילנה לא הצליח להציל אותו. בעודו מת, הוא אמר, "אני כל כך שמח. זה יעודד את החיילים לדעת שהבית הקיסרי לא מפחד לשפוך את דמו."
הערות שוליים

↑  Zeepvat, Charlotte, The Camera and the Tsars: A Romanov Family Album, Sutton Publishing, 2004, p. 66
1 2  Zeepvat, p. 79
1 2  Zeepvat, p. 197
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14978301t (data)  GND: 122721055  ISNI: 0000 0000 5385 0528  LCCN: nb2014022951  NKC: js2018981170  SELIBR: 291844  VIAF: 46745254   WorldCat (עם VIAF): 46745254
איגור קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה

איגור קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (ברוסית: Игорь Константинович;‏ 10 ביוני 1894 – 18 ביולי 1918) היה נסיך מבית רומנוב ונין של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה

איגור נולד ב-10 ביוני 1894 בסנקט פטרבורג, והיה ילדם השישי של קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואשתו הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקיייבנה. התחנך בפנימיה צבאית ובבית הספר לקצינים של בני האצולה הגבוהה בסנקט פטרבורג. ביולי 1914 סיים את הלימודים וקיבל דרגת סגן משנה. הוצב לשרת ביחידת פרשים.
מיד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועברה יחידתו לחזית הלחימה. הוא השתתף קרבות בפרוסיה המזרחית, על חלקו בהם עוטר בחרב הזהב. באוקטובר 1915 חלה בצדרת ודלקת ריאות. הועבר לשרת ביחידה עורפית בשל מצבו הבריאותי ובמאי 1917 שוחרר מן השירות הצבאי.
ב-4 באפריל 1918, הוא הוגלה לאורל על ידי הבולשביקים ונרצח ב-18 ביולי אותה שנה בפיר מכרה ליד העיירה אלאפאיבסק, יחד עם אחיו הנסיך יואן קונסטנטינוביץ' והנסיך קונסטנטין קונסטנטינוביץ', בן דודו הנסיך ולדימיר פאבלוביץ' פיילי וקרובי משפחה וחברים אחרים. גופתו נקברה בסופו של דבר בבית הקברות של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית בבייג'ינג שנהרס ב-1986 וכיום מהווה מגרש חניה.
הערות שוליים

↑  "The Last Official Court Calendar of the Russian Imperial House - 1917". Angelfire. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2010. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Murder of the Imperial Family - Murder of the Romanovs in Alapayevsk". www.alexanderpalace.org. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Serfes, Father Nektarios. "Martyrdom Of Sister Barbara, The New Martyr Of Russia". www.serfes.org. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sts Elizabeth, Barbara and the other Alapayevsk Martyrs". www.orthodox.cn. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1070176559  ISNI: 0000 0004 4879 0830  LCCN: no2015047139  VIAF: 315940176   WorldCat (עם VIAF): 315940176
דור מלול

דור מלול (נולד ב-30 באפריל 1989 בישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל חיפה.
קריירה

מלול החל את דרכו בקבוצות הילדים של עירוני ראשון לציון, שם שיחק כקשר ובלם אחורי. בגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב, והוסט לעמדת המגן הימני. מלול הועלה לבוגרים בעונת 2006/2007 על ידי המאמן אלי כהן, במשחקה של מכבי תל אביב נגד מכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2007/2008 שותף מלול ב-18 משחקים בליגת העל מתוכם ב-12 נכנס כמחליף. את שער הבכורה שלו במכבי תל אביב כבש במחזור ה-30 של ליגת העל בעונה זו, מול מכבי חיפה בדקה ה-79, לאחר שנכנס כמחליף ארבע דקות קודם לכן.
ההופעות בקבוצה הבוגרת עזרו למלול לתפוס מקום של קבע גם בנבחרת הנוער של ישראל, ובהמשך אף יצא לשחק בנבחרת הנוער של אירופה בטורניר מרידיאן בברצלונה. מלול זומן לנבחרת ישראל הצעירה וערך את הופעת הבכורה שלו מול הנבחרת הצעירה של קפריסין ב-4 במרץ 2008, ואף כבש שער בכורה בניצחון 1–2. בסך הכל רשם 9 הופעות ושער אחד במדי הנבחרת הצעירה.
בעונת 2008/2009 שיחק 18 משחקים במדי מכבי תל אביב, ובעונת 2009/2010 שיחק 21 משחקים ואף בישל שני שערים.
בשנת 2010 זומן לנבחרת ישראל לראשונה, במסגרת קמפיין מוקדמות יורו 2012, על ידי מאמן הנבחרת לואיס פרננדז, אך לא זכה לדקות משחק.
ב-16 ביולי 2011 סוכמה השאלתו לעונה של מלול ממכבי לבירסחוט מליגת העל הבלגית, שם שיתף פעולה עם הישראלי רועי דיין. בתום עונת ההשאלה חתם על חוזה חדש בבירסחוט. לאחר שתי עונות בבירסחוט הכריזה הקבוצה על פשיטת רגל, ומלול הפך לשחקן חופשי.
ב-21 באוגוסט 2013 חתם מלול בבית"ר ירושלים לעונה אחת, ובמדיה ערך 13 הופעות בכל המסגרות בעונת 2013/2014.
ב-25 ביוני 2014 חתם מלול על חוזה לשנתיים בהפועל באר שבע, ובעונת 2014/2015 סיים עמה במקום השלישי בליגה והגיע עמה לגמר גביע המדינה, אך לא שותף במשחק הגמר בו הובסה קבוצתו 2–6 על ידי מכבי תל אביב. באוגוסט 2015 עזב את הקבוצה.
ב-12 באוקטובר 2015 חתם מלול בהפועל חיפה. בעונת 2017/2018 היה שותף להצלחתה של הקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון, והיא סיימה את העונה במקום הרביעי, בהובלת מלול כקפטן הקבוצה. בתום העונה זכה עמה בגביע המדינה, לאחר ששיחק 120 דקות בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים.
תארים

גביע המדינה: 2017/2018
אלוף האלופים: 2018
חייו האישיים

מלול נשוי למאי, ולהם 3 ילדים. הוא השלים לימודי תואר ראשון בקריה האקדמית אונו בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט בהצטיינות יתרה.
הערות שוליים

↑  חלון ההעברות בליגת העל: כל המצטרפים והעוזבים במהלך הקיץ, באתר וואלה, 10 באוגוסט 2015
↑  לירון שרון, ‏‏פעם שלישית מלול: דור מלול אב לבן שלישי, באתר ספורט1, 5 בנובמבר 2018
סרגיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

סרגיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Серге́й Миха́йлович;‏ 7 באוקטובר 1869 – 18 ביולי 1918) היה בנו החמישי והילד השישי של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ובן דודו הראשון של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה.
הוא נולד וגדל בקווקז, שם אביו היה משנה למלך. בשנת 1881 עברה המשפחה לסנקט פטרבורג. הוא הפך לחבר קרוב של הצארביץ' ניקולאי, אולם היחסים התפרקו עם נישואיו של ניקולאי השני ועלייתו לכס המלכות. הנסיך הגדול סרגיי נשאר רווק שחי בארמון אביו בבירה הקיסרית. הוא ניהל רומן ארוך עם הבלרינה המפורסמת מתילדה קז'שינסקה, שהייתה בעבר פילגשו של ניקולאי השני. מאוחר יותר היא גם ניהלה רומן עם הנסיך הגדול אנדריי ולדימירוביץ'. סרגיי זיהה את בנה של מתילדה כשלו ונשאר המגן שלהם עד מותו.
בעקבות מסורת משפחתית, הנסיך הגדול סרגיי המשיך בקריירה צבאית. שימש כמפקח כללי של התותחנים בדרגת אדיוטנט גנרל. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה ראש מחלקת הארטילריה, תפקיד שנאלץ להתפטר על רקע מחלוקת. לאחר מכן מונה למפקח השדה הכללי של הארטילריה בסטאבקה. לאחר נפילת המלוכה, הוא נשאר בבירה הקיסרית לשעבר תוך שמירה על פרופיל נמוך. עם עליית הבולשביקים לשלטון, הוא נשלח לגלות פנים רוסית.
הוא נרצח על ידי הבולשביקים יחד עם כמה קרובי משפחה נוספים מבית רומנוב ומזכירו האישי באלפאייבסק ב-18 ביולי 1918, יום אחד לאחר רצח הצאר ניקולאי השני ומשפחתו הקרובה ביקטרינבורג.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך הגדול סרגיי נולד ב-7 באוקטובר (25 בספטמבר לפי הלוח הישן) 1869 בבורג'ומי, באחוזתו של אביו שהתפרסה על 200,000 acre (810 קילומטרים רבועים) במרחק של 90 מיל (140 קילומטרים) מטיבליס. הוא היה הבן החמישי והילד השישי מבין שבעת ילדיהם של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושל אשתו הנסיכה הגדולה אולגה פיודורובנה. הוא נקרא סרגיי על שם סרגיוס הקדוש מראדונז', הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' בילה את שנותיו הראשונות בקווקז, עד 1881 כשמשפחתו עברה לסנקט פטרבורג. הוא גדל בסביבה קפדנית ומיליטריסטית, וזכה לא מעט חיבה מהוריו. אביו, עסוק במאמצים צבאיים וממשלתיים, נותר דמות רחוקה. אמו התובענית הייתה משמעת קפדנית וקרה כלפי ילדיה.
כמו אחיו, סרגיי מיכאילוביץ' נועד מלידה לקריירה צבאית. הוא היה בן שבועיים כאשר נרשם ליחידה צבאית שנקראה על שמו: רגימנט הרגלים וקוסנקי ה-153 של הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ'.
ביוגרפיה > נסיך גדול רוסי

סרגיי מיכאילוביץ' אהב את חיי הצבא ושירת במספר רגימנטים. כמו אביו, הוא נמשך לעבר תחמושת וארטילריה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לתותחנים מיכאילובסקי, החל את שירותו הצבאי במשמר החיים של חטיבת ארטילריית הפרשים. ב-1891 הוא הפך לשליש של הקיסר וב-1899 הועלה לדרגת קולונל. בשנת 1904 הוא מונה לגנרל בחטיבת התותחנים של משמרות הבית של ארמון הצאר. הוא החליף את אביו בשנת 1905 כמפקח כללי של התותחנים, תפקיד בו החזיק עד 1915 כאשר הודח תחת מחלוקת במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1908 הוא הפך להיות אדיוטנט גנרל. ב-1914 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. מינואר 1916 שימש כמפקח שדה כללי של הארטילריה עד שהתפטר מתפקידו הצבאי עם נפילת המלוכה.
סרגיי מיכאילוביץ' היה גבוה, והיה היחיד מבין ילדיו של הנסיך הגדול מיכאל ניקולאייביץ' שירש את עיניו הכחולות ושיערו הבלונדיני של אביו. הוא התקרח בטרם עת ונחשב לפחות חתיך במשפחה נאה מאוד. היה לו חוש חד לנלעגות, אבל הוא היה פסימי, כפי שהושפע ממורהו קולונל הלמרסון. היה לו הרגל לומר "טנט פיס!" (כל כך גרוע!) לכל חדשות רעות. הוא נחשב לגס רוח ובעל מצב רוח, בו-זמנית, הוא היה כן, מלא חיבה, אהב פשטות והיה נגיש בקלות ללא הבדל מעמדי.
הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' התעניין, בניגוד לאחיו, במתמטיקה ובפיזיקה, מה שחפף עם חיבתו לתותחים. נטייתו האמנותית היחידה הייתה שירת מקהלה, והוא הקים מקהלת חובבים של יותר משישים קולות, כולל כמה זמרים מקצועיים. ביים אותם קסטצ'נקו, המאסטר של התיאטרון הקיסרי. במשך עשור, הקבוצה נפגשה בארמונו של סרגיי מדי יום שני בערב מ-20:00 עד 22:30 לפני שמלחמת רוסיה–יפן הפסיקה אותה. כמו אחיו גאורגי ואלכסנדר, גם סרגיי מיכאילוביץ' אהב נומיסמטיקה ואסף אוסף גדול של מטבעות. כמו כל הנסיכים הגדולים, סרגיי היה עשיר מאוד. מלבד הקצבה הנסיכותית הגדולה שלו בסך 200,000 רובל בשנה, הוא קיבל את ההכנסה ממדינות אישיות עצומות, הכוללות בקתת ציד 60 מיל (97 קילומטרים) מסנקט פטרבורג. במותו של אביו ב-1909, עושרו גדל עוד יותר.
הוא נשאר רווק, גר בבית אביו, ואחר כך עם אחיו הבכור בנווה: ארמון מיכאלובסקי החדש בסנקט פטרבורג. האולמות והמסדרונות היו כה רחבים עד שסרגיי השתמש באופניים כדי לבקר את אחיו הדוכסים הגדולים גאורגי וניקולאי שהתגוררו באגפים אחרים של הארמון הגדול.
ביוגרפיה > מנאז' א-טרואה

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' היה קרוב במיוחד לאחיו הנסיך הגדול אלכסנדר מיכאילוביץ'. כשנסעו יחד להודו, הם נאלצו להפסיק את טיולם בבומביי בשנת 1891 עם מותה הפתאומי של אמם. שני האחים התאהבו בנסיכה הגדולה קסניה אלכסנדרובנה, בת דודתם הראשונה. היא בחרה באחיו על פני סרגיי ונישאה לאלכסנדר ב-1894. במהלך השנה האחרונה של שלטונו של הצאר אלכסנדר השלישי, סרגיי ואחיו אלכסנדר וגאורגי מיכאילוביץ' היו בני לוויה קבועים של הצאר העתידי, ניקולאי השני. קרבתם הסתיימה עם עלייתו של ניקולאי לכס המלכות ונישואיו.
כאשר ניקולאי השני, אז הצארביץ', נפרד מפילגשו, הבלרינה המפורסמת מתילדה קז'שינסקה, הוא ביקש מסרגיי לטפל בה. מ-1894 הפך הנסיך הגדול סרגיי, שהיה אז בן 25, למגן של קז'שינסקה. הוא פרנס בנדיבות את המאהבת שלו. בשנת 1895, הדוכס הנסיך קנה עבורה דאצ'ה בסטרלנה . קז'שינסקה, שהייתה שאפתנית, השתמשה בקשריה עם הרומנובים כדי לקדם את הקריירה שלה. סרגיי, כנשיא אגודת התיאטראות האימפריאלית, לקח תפקיד פעיל בעולם הבלט כדי להבטיח מקום נכבד לקז'שינסקה בבלט הקיסרי. למרות שסרגיי היה מסור למתילדה, היא לא הייתה מאוהבת בו והשתמשה בו ככלי להגשמת שאיפותיה. הוא נשאר ידידה המסור עד סוף ימיו. הוא מעולם לא התחתן ומצא בחברתה של מתילדה תחליף לחיי משפחה.
בפברואר 1900 פגשה קז'שינסקה את הנסיך הגדול אנדריי ולדימירוביץ', שהיה בנו של הנסיך הגדול ולדימיר אלכסנדרוביץ', בן דודו הראשון של סרגיי. מתילדה התאהבה באנדריי ועד מהרה הם התחילו מערכת יחסים חדשה. הנסיך הגדול סרגיי סבל את הרומן שלהם נשאר חבר קרוב ונאמן לבלרינה המפורסמת, אבל היחסים בין שני הנסיכים הגדולים היו מתוחים. הם ניסו להתחמק זה מזה תוך שהם חולקים את אותה אישה במשך כמעט שני עשורים.
המנאז' א-טרואה הפך מסובך יותר כאשר ב-18 ביוני 1902, מתילדה ילדה בן. שני הנסיכים הגדולים היו משוכנעים בהתחלה שהם אבי הילד.
לאחר המהפכה, הן קז'שינסקה והן הנסיך הגדול אנדריי טענו כי אנדריי הוא האב, אך הנסיך הגדול סרגיי היה זה ששמר על מתילדה ובנה בעודו בחיים. הילד, שהתפרסם במשפחה בכינויו וובה, קיבל את שמו ואת שם הפטרון של ולדימיר סרגייביץ', אם כי שם המשפחה לא פורסם עד 1911. תעודת הלידה הציגה את סרגיי בתור האב, והוא היה מסור לילד. שאלת אבהותו של ולדימיר נותרה בלתי פתורה. עם זאת, רוב המקורות מייחסים את האבהות לנסיך הגדול אנדריי ולדימירוביץ', שהילד היה דומה לו.
לנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' הייתה מערכת יחסים גם עם הרוזנת ברברה וורונזובה-דסקובה, לבית אורלובה (1870, פריז – 1915, פטרוגרד), אלמנתו של הרוזן איוואן אילרונוביץ' וורונצוב-דסקוב (1866–1897). ב-1908 היא ילדה בשווייץ בן, אלכסנדר. נראה כי אביו של אלכסנדר היה הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ'. אלכסנדר (1908, שווייץ – 1979, ניו יורק) אומץ על ידי חברה של אמו, סופיה ולדימירובנה דין, שסבתה הייתה בתו של הצאר ניקולאי הראשון . את ילדותו בילה באיטליה, שם היה אביו המאמץ בשירות הצי. אלכסנדר היה אמן ידוע ולעיתים קרובות הציג את צבעי המים שלו בגלריות אמריקאיות. הוא התחתן פעמיים ומת בארצות הברית ב-1979.