stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף חוריש
ביוגרפיה

חוריש נולד במחוז קאדי אלחאג'את בגדאד בשנת 1889. אבותיו היהודים הגיעו מאוסטריה לפני שנים רבות והתיישבו בבצרה. שמו המלא הוא יוסף חריש בן ששון בן שוע בן עזרא בן אליעזר בן צאלח ח'ליף. הוא אהב את המקאמים העיראקיים מילדותו והיה תלמידם של אחמד אלזידאן (ער') ורובין בן רג'ואן. רק בימיו האחרונים הפך את השירה למקצוע. הוא הקליט מספר תקליטים באמצע שנות העשרים ובתקופה שלאחר מכן, והתפרסם בזכות שני המקאמים שלו אל-נווא ואלח'נבאת, ושר לאום כולתום כשהיא הגיעה לבגדאד במסיבה פרטית שאורגנה לכבודה על ידי יוסף זערור ב-1933. השמועות אומרות שהיה בן למשפחה דתית שהתנגדה לעיסוקו כזמר וניסתה לחבל בזה בדרכים שונות.
קולו היה נעים והוא הכיר היטב את כללי הביצוע, והוא נהג לקרוא את המקאם ברדיו במשך תקופה ארוכה בנוסף להיותו נגן ג'וזה ברדיו העיראקי, עד שגורש מעיראק לאחר האלימות נגד היהודים בעקבות הקמת מדינת ישראל ב-1948.
אזרחותו העיראקית נשללה, והוא עלה לישראל בשנת 1951. הוא המשיך לקרוא שם מקאמים עד מותו ב-1975.
הערות שוליים

↑  שוש פרידמן, כלי נגינה במוזיקה הערבית, באתר דרך גוף
↑  كتاب بغداد القديمة 1869-1917م، تأليف عبد الكريم العلاف، (طبع 1960م) بغد
↑  لمغنون البغداديون والمقام العراقي، تأليف الشيخ جلال الحنفي، بغداد، 1964
↑  كتاب موسوعة المقام العراقي – تأليف الدكتور عبد الله المشهداني، بغداد 2012
↑  كتاب المقام وبحور الأنغام: دراسة تحليلية لغناء المقامات العراقية مع نصوصها الشعرية، تأليف حامد السعدي، بغداد 2006
↑  صور مطربو ومطربات الغناء العراقي - منتدى سماعي للطرب العربي الأصيل, web.archive.org, ‏2017-07-02
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוסף חוריש".
יחסי איטליה – דרום אפריקה

| יחסי איטליה – דרום אפריקה |
| --- | --- |
איטליה: דרום אפריקה


איטליה: דרום אפריקה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 1,219,090
אוכלוסייה
59,293,250: 64,192,939
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 377,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 5,885

יחסי איטליה–דרום אפריקה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה האיטלקית לבין רפובליקת דרום אפריקה. לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים ארוכים שראשיתם בשנת 1929 כשכוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן.
לאיטליה שגרירות בפרטוריה, קונסוליות ביוהנסבורג, קייפטאון ודרבן לצד עוד שתי קונסוליות של כבוד באיסט לונדון ופורט אליזבת. לדרום אפריקה שגרירות ברומא, קונסוליה כללית במילאנו ועוד שבע קונסוליות של כבוד בבארי, בולוניה, פירנצה, גנואה, נאפולי, טריאסטה וונציה.
היסטוריה

ליחסים בין המדינות היסטוריה ארוכה, שהחלה ב-1929 עם כינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. באותה עת שלט באיטליה בניטו מוסוליני ודרום אפריקה הייתה דומיניון בריטי וחברה בחבר העמים הבריטי.
עם פרוץ המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה התעורר ויכוח בדרום אפריקה באשר לעתיד חבר הלאומים. הוויכוח התנהל בעיקר בין שני הצדדים, המתיישבים האירופים מחד והאפריקאנרים, שמצידם היו מפולגים בתוכם באשר ליחס לאימפריה הבריטית. במצב עניינים זה נאלצה ממשלת האיחוד שנשלטה על ידי האפריקאנרים לפעול תוך שמיעת קולות ביקורת מצד האופוזיציה האפריקאנרית הקיצונית שטענה שריבונות האיחוד הצטמצמה בעקבות מעורבותה של בריטניה. ויכוחים אלו הושפעו מהשיח על "ציוויליזציה" שלא רק גרמה להשקפות שונות לגבי מעמדה של אתיופיה בחבר הלאומים, אלא גם לגבי יציבות ההגמוניה הלבנה במדינה שתמכה בהפרדה על רקע גזעי.
במלחמת העולם השנייה סייעו כוחות מדרום אפריקה לכיבוש איטליה על ידי בעלות הברית, וביניהם הדיוויזיה המשוריינת הדרום אפריקאית השישית שלחמה בחזית האיטלקית בשנים 1944–1945.
בשנת 2014 נערכה ועידה משותפת לאיטליה ודרום אפריקה.
היסטוריה > הגירה

בין השנים 1876–1976 היגרו לאפריקה 460 אלף איטלקים, כ-2% מכלל ההגירה ליבשת, נתון נמוך ביחס למדינות אירופאיות אחרות, שעיקרה הייתה בהגירה למושבות האיטלקיות בצפון ומזרח אפריקה. עם זאת, באמצע שנות ה-90 הגיע מספרם של האיטלקים בדרום אפריקה ל-120 אלף איש, חלקם איטלקים שהיגרו וחלקם בעלי מוצא איטלקי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחזקו בדרום אפריקה 92 אלף שבויי מלחמה איטלקים, שייתכן ותרמו לעלייה במספר המהגרים האיטלקים למדינה.
סחר

בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-3.349 מיליארד דולר. עיקר הסחורות שייצאה איטליה לדרום אפריקה בהיקף של 949 מיליון דולר כללו מתכת ופלדה, עופרת, סיג ודגה; בין הסחורות בהיקף של 2.4 מיליארד דולר שייצאה דרום אפריקה לאיטליה היו מכונות, מינרלים וציוד אלקטרוני.
מגדל בין ערים

| --- | --- |

הדמיית המגדל במבט מכיוון מזרח למערב, וצלליות מגדלים נוספים שנכון לפרסום ההדמיה צפויים להיבנות בסביבתו  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים, בית מלון
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  מילוסלבסקי אדריכלים
 מידות
 גובה:  400 מטר
 קומות:  100 
 קואורדינטות:  32°04′54″N 34°47′58″E﻿ / ﻿32.081611111111°N 34.799527777778°E﻿ / 32.081611111111; 34.799527777778
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדל בין ערים(למפת תל אביב רגילה) מגדל בין ערים(למפת גוש דן רגילה) מגדל בין ערים(למפת גוש דן מוגדלת) מגדל בין ערים  he מגדל בין עריםhe מגדל בין עריםמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל בין ערים הוא גורד שחקים המתוכנן להיבנות בתל אביב-יפו בסמוך לגבולה המוניציפלי עם רמת גן וגבעתיים.
מיקום

המגדל מתוכנן להבנות על מגרש בשטח של כ-6 דונם המהווה חלק מחלקה בת 11 דונם, בסמוך לצומת "על פרשת דרכים" שליד תחנת הרכבת תל אביב מרכז. השטח, הנמצא בבעלות עיריית תל אביב, ממוקם בקרבת "מתחם הבורסה" ברמת גן ו"מתחם הסיטי" של גבעתיים. באזור זה קיימת תוכנית בניין עיר מאושרת לבניית מספר מגדלים בני 40 עד 70 קומות.
המבנה

על פי התוכנית, השטח הבנוי הכולל של המגדל יהיה כ-121,500 מטרים רבועים, הוא יתנשא לגובה של כ-400 מטרים מעל פני הקרקע ויכלול 100 קומות (ועוד 6 קומות תת-קרקעיות לחניון). שתי הקומות הראשונות בשטח של כ-2,000 מטר רבוע מיועדות לשימוש כלובי ולצורכי מסחר, חמש הקומות שמעליהן בשטח של כ-6,000 מטר רבוע מיועדות לצורכי ציבור ו-71 הקומות הבאות מיועדות לשימוש כמשרדים. מעל קומות המשרדים מתוכנן חלל בגובה שלוש קומות לשימוש כלובי נפרד לבית מלון כשמעליו 15 קומות עם כ-1340 חדרים ועל גג המבנה בריכת שחייה לאורחי המלון.
צורתו החיצונית של המבנה עוצבה ותוכננה בשנת 2014 על ידי האדריכל משה כץ ממשרד מילוסלבסקי-שוורץ אדריכלים והושפעה ממיקומו של המבנה בגבול שלוש הערים אליהן מופנות שלוש החזיתות. כל חזית נראית כבעלת תנועה המשכית ועצמאית משלה, שנפתחת בקצה העליון אל השמים. תנועות אלו, בניגוד לגורדי שחקים אחרים בסביבה, עומדות בניגוד לצורה השלמה-סגורה הידועה בעיצוב מבנים מסוג זה (תיבה, גליל, חרוט). במבט על, המבנה בעל צורה כללית של מנסרה משולשת בעלת צלעות גליות שאינן צמודות זו לזו, וממחישות באופן סמלי את הדינמיות והתנועה של העיר ת"א ממנה נלקחה ההשראה לעיצוב המבנה.
תכנון המבנה המיועד לשימושים מעורבים חייב את האדריכלים למצוא פתרון אשר יאפשר הפרדה מקסימלית ביניהם כך שכל אחד מן השימושים המיועדים במבנה יכלול דרכי גישה נפרדות. לשם כך תוכננו במבנה 24 מעליות לשירות משתמשי מוסדות הציבור, עובדי המשרדים ואורחי המלון.
אחת הדרישות ממתכנני המגדל הייתה ליצירת מרחבים ירוקים בלב מתחם כבישים סואן הנעדר גינות או פארקים. לשם כך הוחלט להקים גינה בשטח של כשלושה דונם על גגו של החלק המסחרי התחתון שיהיה רחב יותר מן המגדל שמעליו. בנוסף לכך תוכננו כאמור לכל גובהו של המגדל מרווחים בין שלוש הצלעות שלו וביניהן מרפסות בסגנון "גנים תלויים" כהשראה מרעיון עיר הגנים של תל אביב.
בתחילת 2018 פורסם כי לבקשת עיריית תל אביב-יפו ומהנדס העיר ת"א עודד גבולי נבחנה האפשרות להוסיף לבניין המתוכנן עוד 20 קומות (ביחד 120) והגבהתו לגובה סופי של עד 500 מטרים וזאת גם כתחרות למגדל 120 (במספר הקומות המתוכננות בו) המתוכנן במתחם הבורסה בר"ג שגובהו המיועד כ-440 מטרים וכן לתוספת דמי השבחה למימון פרויקט קירוי חלק מנתיבי איילון בתל אביב. תוספת הגובה למגדל בין ערים נועדה להבטיח כי יעבור זמן רב עד שיתוכנן מבנה גבוה ממנו בישראל.
ב-5 ביוני 2018 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב סופית את התוכנית להקמת המגדל. בניית המגדל הותנתה בהקמת שני גשרים להולכי רגל ולרוכבי אופניים, המחברים את מתחם המגדל למתחם הסיטי של גבעתיים (מדרום) ולרחוב ז'בוטינסקי ברמת-גן (מצפון). ב-22 במאי 2024 אישרה הוועדה המקומית היתר בנייה למגדל בין ערים, ללא תנאי מקדים של הקמת הגשר הצפוני (אשר שייך לתמ"א 65 וצפוי להבנות אחרי המגדל).
ראו גם

מגדל 120
גורד השחקים הגבוה בישראל
הערות שוליים

1 2  שלומית צור, ‏אושרה הקמת המגדל הגבוה בישראל - בן 100 קומות, באתר גלובס, 20 במרץ 2017
↑  בילי פרנקל, 400 מטר גובה, 100 קומות: המגדל הגבוה בארץ יוצא לדרך, באתר ynet, 5 ביוני 2018
יופי נסתר

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  דייוויד פרנקל
 הופק בידי:  האחים וורנר
 תסריט:  אלן לוב
 עריכה:  Andrew Marcus 
 שחקנים ראשיים:  ויל סמית'   אדוארד נורטון   קירה נייטלי   מייקל פניה   הלן מירן   קייט וינסלט  
 מוזיקה:  מייקל דאנה 
 צילום:  מריסה אלברטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  InterCom, האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 16 בדצמבר 2016
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט פנטזיה 
 collateralbeauty-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
יופי נסתר (באנגלית: Collateral Beauty) הוא סרט דרמה. הסרט נכתב על ידי אלן לוב ובבימויו של דייוויד פרנקל, בסרט משתתפים מספר נרחב של שחקנים מפורסמים, כגון, ויל סמית', אדוארד נורטון, קירה נייטלי, מייקל פניה, הלן מירן וקייט וינסלט. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי ב-13 בדצמבר 2016, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-16 בדצמבר 2016, על ידי חברת ההפקות האחים וורנר.
תקציר העלילה

הווארד אינלט (ויל סמית') הוא פרסומאי מבריק ומצליח מניו יורק, אך כאשר טרגדיה גדולה פוקדת אותו, הוא מתכחש למציאות ומסתגר בתוך עצמו. בעוד חבריו המודאגים מנסים נואשות להתחבר אליו מחדש, הוא מחפש תשובות מהיקום על ידי כתיבת מכתבים לאהבה לזמן ולמוות. אבל רק כשהמכתבים שלו מביאים תגובות אישיות בלתי צפויות, הוא מתחיל להבין כיצד האלמנטים הללו משתלבים בחיים, וכיצד אפילו האובדן העמוק ביותר יכול לחשוף רגעים של משמעות ויופי.
שחקנים

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
ויל סמית': האוורד אינלט
אדוארד נורטון: וויט ירדשם
קירה נייטלי: איימי מור
מייקל פניה: סיימון
הלן מירן: בריג'יט
קייט וינסלט: קלייר
אנריקה מרסיאנו: סטן
נעמי האריס: מדליין
קיילי רוג'רס: אליסון ירדשם
הפקה

ב-13 במאי 2015, הוכרז כי יו ג'קמן ורוני מארה לוהקו לככב בסרט, אולם ב-15 ביולי 2015, הוכרז שג'קמן עזב את הפרויקט עקב מחויבותו לסרט לוגאן של פוקס המאה ה-20, וב-8 בספטמבר 2015, הוכרז כי גם מארה עזבה את הפרויקט.
ב-4 באוגוסט 2015, וויל סמית' לוהק לגלם את התפקיד הראשי, והחליף את ג'קמן. ב-8 בספטמבר 2015, הוכרז כי ניו ליין סינמה הצטרפה לפרויקט על מנת לסייע בהפצה של הסרט.
צילומי הסרט החלו ב-22 בפברואר 2016, הסרט צולם בניו יורק בשכונות קווינס ומנהטן, ובנוסף התרחשו צילומים גם במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.
הכנסות וביקורות > הכנסות

הסרט הכניס ברחבי העולם כ-88.2 מיליון דולר, לעומת תקציב הפקת הסרט שמוערך בכ-36 מיליון דולר.
הסרט שוחרר במקביל ליציאת הסרטים רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים ומנצ'סטר ליד הים. בהתחלה היה צפוי הסרט להכניס כ-13 מיליון דולר בסוף השבוע הפתיחה שלו, בדומה לסרט הדרמה הקודם של וויל סמית' בלתי הפיך. אבל בסוף היום הראשון הסרט הכניס רק כ-2.4 מיליון דולר, מה שהוביל לירידת התחזית לסוף השבוע ל-7.5 מיליון דולר. בסופו של דבר הסרט הכניס בשבוע הראשון כ-7.1 מיליון דולר, סיים במקום הרביעי בקופות וסימן את הפתיחה הנמוכה ביותר בקריירה של וויל סמית'.
הכנסות וביקורות > ביקורות

הביקורות על הסרט חלוקות, מצד אחד חלק מאתרי הביקורת הגדולים הביאו לסרט ביקורת נמוכה כדוגמת Rotten Tomatoes (דירוג ממוצע של 14%) וMetacritic (דירוג ממוצע של 23/100).
אך מן הצד השני הסרט קיבל על ידי הצופים ביקורות חיוביות.
פרסים

הסרט הועמד לשבעה פרסים, וזכה באחד.
| פרס | קטגוריה | מועמד/מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| Gran Premio Internazionale del Doppiaggio | הסרט הטוב ביותר |  | מועמדות |
| Gran Premio Internazionale del Doppiaggio | העיבוד הטוב ביותר |  | מועמדות |
| Gran Premio Internazionale del Doppiaggio | בימוי הדיבוב הטוב ביותר |  | מועמדות |
| פרסי הקולנוע בהוליווד | שחקנית פורצת דרך | נעמי האריס | זכייה |
| פרס NAACP Image של NAACP | שחקן מצטיין בסרט קולנוע | ויל סמית | מועמדות |
| פרס חוג מבקרי הסרטים של לונדון | שחקנית השנה הבריטית/אירית | נעמי האריס | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | האנסמבל הגרוע ביותר |  | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Susan Wloszczyna, Collateral Beauty, roger ebert.com, ‏16.12.2016 (באנגלית)
↑  Collateral Beauty, IMDb
↑  Jeff Sneider, Hugh Jackman, Rooney Mara to Star in Indie Drama ‘Collateral Beauty’, The Wrap, ‏13 במאי, 2015 (באנגלית)
↑  Dave McNary, Hugh Jackman Leaves Drama ‘Collateral Beauty’, variety, ‏15 ביולי, 2015 (באנגלית)
1 2  Rebecca Ford, Borys Kit, New Line Acquiring Will Smith’s ‘Collateral Beauty’ (Exclusive), hollywoodreporter (באנגלית)
↑  Ali Jaafar, Will Smith To Join Cast Of ‘Collateral Beauty’, deadline, ‏4 באוגוסט, 2015 (באנגלית)
↑  Collateral Beauty, boxofficemojo
↑  Rogue One Looks to Deliver One of the Top 15 Openings of All-Time, box office mojo
1 2  Anthony D'Alessandro, Rogue One’ Secures $155M Opening; Has Potential To Do Near-‘Titanic’ Size Business – Weekend Postmortem, DEADLINE
1 2  COLLATERAL BEAUTY, rotten tomatoes
1 2  Collateral Beauty, metacritic
יוהאן באייר

| --- | --- |

 לידה:  1572 ריין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 במרץ 1625 (בגיל 53 בערך) אאוגסבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אינגולשטאט 
 תרומות עיקריות
 פרסום אטלס הכוכבים "אורנומטריה", בשנת 1603, והיה האטלס הראשון לכסות את כל השמיים.
 
אוריון באורנומטריה של באייר
יוהאן באייר (גרמנית: Johann Bayer; ‏ 1572 – 7 במאי 1625) היה אסטרונום ועורך דין גרמני.
ביוגרפיה

יוהאן באייר נולד בריין, בוואריה. בשנת 1592 החל את לימודי הפילוסופיה באינגולשטאדט. מאוחר יותר עבר לאאוגסבורג כדי להתחיל את עבודתו כעורך דין, עד שבסוף הפך להיות היועץ המשפטי של העיר, תפקיד שהחזיק בו עד מותו.
התעניינותו באסטרונומיה החלה בזמן שהותו באאוגסבורג. הוא מפורסם בעיקר בזכות אטלס הכוכבים שלו, "אורנומטריה", אשר פורסם ב-1603, והיה האטלס הראשון לכסות את כל השמיים. מלבד זאת, באייר הכניס לשימוש מערכת חדשה של שמות כוכבים, אשר הפכה להיות מוכרת כ"ציון באייר", וכן הגדיר חלק מקבוצות הכוכבים המודרניות.
מכתש באייר על הירח קרוי על שמו.
יוליוס סוורוס

סקסטוס יוליוס סוורוס (בלטינית: Gnaeus Minicius Faustinus Sextus Iulius, filius, Sergia, Severus) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה השנייה. הוא עמד בראש הצבא הרומאי שדיכא את מרד בר כוכבא, והיה מושל פרובינקיית יהודה בשנים 133-136.
תולדות חייו

סוורוס נולד וגדל במושבה הרומאית אייקואום (Aequum) שבדלמטיה (היום הכפר צ'יטלוק בקרואטיה). סביר להניח שהוא צאצא למשפחה שהפכה לאזרחי רומא בעת שלטונם של הקיסרים מהשושלת היוליו-קלאודית. יוליוס סוורוס היה פראיטור בשנת 117, מפקד הלגיון הארבעה עשר גמינה בשנים 118–119, והמושל של הפרובינקיה דאקיה העליונה בשנים 120–126. בשנת 127 היה קונסול ובשנים 128–130 היה נציב בפרוביניקה מואסיה התחתונה. בשנת 130 מונה לנציב בריטניה, ותחת פיקודו היו שלושה לגיונות ו-50 יחידות עזר. בשנת 133/4, במהלך מרד בר כוכבא הועבר על ידי הקיסר אדריאנוס ליהודה, ומונה למושל ומפקד הצבא הרומאי ביהודה בעקבות התבוסות הראשונות שהכוחות הרומאים ספגו מידיו של בר כוכבא. בבואו לדכא את המרד העדיף סוורוס להימנע מעימותים ישירים עם הלוחמים היהודים ותחת זאת ניהל מלחמת התשה נגד המורדים תוך שהוא מכניע אותם אחד אחד. דיו קסיוס מתאר אותו כמעולה שבמצביאיו של אדריאנוס.
את העברתו של יוליוס סוורוס לפרובינקיה יודיאה מפרש ורנר אק כעדות לשעת חירום ומשבר, שנגרם עקב התבוסות הקשות שנחל הצבא הרומי מידי המורדים ביהודה. הכישלונות הצבאיים אילצו את אדריאנוס להביא את מפקד הפרובינקיה החשובה ביותר באימפריה הרומית, ולהעמיד תחת פיקודו כוחות צבא גדולים (רק נציב סוריה היה שני לו). על מצב החירום ניתן ללמוד מהמינוי החריג של מחליפו של סוורוס בבריטניה. המחליף, פובליוס מומיוס סיסינה, היה חסר כל ניסיון צבאי ומונה באופן חריג לקונסול כדי שיוכל לפקד על פרובינקיית בריטניה, בלי שפיקד קודם לכן בתפקיד של נציב בפרובינקיה אחרת. אדריאנוס חרג מהנהלים הרגלים של מינוי נציבים בפרובינקיות, בעיקר בבריטניה. נציבה של בריטניה היה חייב להיות בעל ניסיון צבאי גדול. העברה של יוליוס סוורוס מתפקידו בבריטניה לתפקיד של נציב יודיאה היה יכול להתפרש כענישה והורדה בדרגה אולם לדעתו של אק יש לפרש את המעבר על פי הרקע של מרד בר כוכבא. לאחר המרד לא מונה סוורוס לנציב פרובינקיית סוריה, אלא כנראה שימש כנציב סוריה פלשתינה אחרי המרד.
לאחר הניצחון הרומאי על המורדים היהודים קיבל סוורוס את אות הטריומף. בנוסף ליוליוס סוורוס, גם נציב סוריה, גאיוס פובליקיוס מארקלוס, שבא ליהודה לדכא את המרד, והטריוס נפוס, מושל ערביה. שלושתם קיבלו את אות הטריומף על חלקם בדיכוי מרד בר כוכבא, אירוע חסר תקדים בכל תקופת האימפריה הרומית.
שמו של יוליוס סוורוס אינו מוזכר כלל בכתבי חז"ל. בין אם חז"ל לא היו מודעים לקיומו של האיש ובין אם התעלמו ממנו במתכוון, פעולות הדיכוי, ההרס וההתעללות ביהודים, יוחסו על ידם לטיניאוס רופוס, או לאדריאנוס עצמו. לפיכך ניתן להציע כי כאשר המקורות היהודיים נקטו בשם טיניאוס רופוס או באחד משיבושיו הם לא התכוונו דווקא לאדם זה, אלא מדובר בשם כללי לנציבים הרומאים מתקופת אדריאנוס, ולכן אין משמעות כרונולוגית של ממש לאזכורו של שם זה.
בשנת 137, כנראה, סיים סוורוס את שירותו כמושל הפרובינקיה סוריה פלשתינה, ונתמנה למושל הפרובינקיה סוריה.
לקריאה נוספת

שמעון אפלבאום, "טיניוס רופוס ויוליוס סוורוס", בתוך: מרד בר-כוכבא - מחקרים חדשים, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, 1984, עמ' 147–152.
A.R. Birley, The Roman Government of Britain, Oxford 2005, pp. 129–133
E. Dabrowa, The Governors of Roman Syria from Augustus to Septimius Severus, pp 94–96
W. Eck,'The Bar Kokhba Revolt: The Roman Point of View', JRS 89 (1999), pp. 79–80.
W. Eck, 'Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission', in The Bar Kokhba war reconsidered : new perspectives on the second Jewish revolt against Rome, Peter Schäfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 168–169.
P. Weiß, Neue Militärdiplome für den Exercitus von Britannia, ZPE 156, 2006, pp. 245–254
Eck, W., Holder, P., Pangerl, A., A Diploma for the Army of Britain in 132 and Hadrian’s Return to Rome from the East, ZPE 174, 2010, pp. 189–200
A. R. Birley, Viri Militares Moving from West to East in Two Crisis Years (AD 133 and 162), The Impact of Mobility and Migration in the Roman Empire, E. Lo Cascio and L. E. Tacoma (eds.), Leiden, 2017, pp. 55–79
הערות שוליים

↑  לקריירה של יוליוס סוורוס: A. R. Birley, The Fasti of Roman Britain (1981) pp. 106-109 וגם: E. Dabrowa, The Governors of Roman Syria from Augustus to Septimius Severus, pp 94-96
↑  "אז שלח אליהם אדריאנוס את המעולים שבמצביאיו – ובראשם יוליוס סוורוס שנשלח מבריטניה, שם שימש כמושל – נגד היהודים" (קסיוס דיו, תולדות הרומאים, ספר סט 13)
↑  W. Eck,'The Bar Kokhba Revolt: The Roman Point of View', JRS 89 (1999), pp. 79-80.
↑  W. Eck, 'Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission', in Bar Kokhba reconsidered, Peter Schäfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 169.
↑  W. Eck, 'Kaiserliche Imperatorenakklamation und ornamenta triumphalia', ZPE 124 (1999) 223–227.
↑  ארליך מיכאל, '’ונלכדה בתר ונחרשה העיר’: על ההבחנה בין בניית איליה קפיטולינה לבניית מקדש רומי על הר הבית על-פי עדותו של אפיפניוס', חידושים בחקר ירושלים 8, 2002, עמ' 111-116
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 5, חלק א, 2. האימפריה הרומית והמנהל הרומי בארץ ישראל (כתב: משה דוד הר), עמ' 19.
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
יוליוס נוימן

| --- | --- |
צילום מתחילת המאה ה־20
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 באוגוסט 1868 לוגוז', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 ביולי 1926 (בגיל 57) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת וינה 
 תפקידים:  רופא, גינקולוג 
 
יוליוס נוימן (בגרמנית: Julius Neumann; ‏ 10 באוגוסט 1868 לוגוז' – 12 ביולי 1926 וינה) היה רופא נשים יהודי-אוסטרי, יליד חבל באנאט.
כיהן כפרופסור שלא מן המניין לרפואת נשים ומיילדות באוניברסיטת וינה.
קורות חיים

יוליוס נוימן נולד בשנת 1868 בעיר לוגוז' בחבל באנאט בממלכת הונגריה, במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. כאחד משבעת ילדיהם של הרופא פיליפ נוימן ואשתו, רוזה לבית וולף. האב, ד"ר פיליפ נוימן, מילא תפקידים חשובים בחייהן של העיר ושל הקהילה היהודית המקומית. לימים ייסד את בית החולים למחלות זיהומיות בלוגוז', עמד בראש חברה קדישא ובראש מועצת המנהלים של בית הספר היהודי.
יוליוס נוימן סיים בשנת 1891 את התואר דוקטור ברפואה (תואר שני) באוניברסיטת וינה ובהמשך עבד בשנים 1892–1894 בקליניה הרפואית תחת ניהולו של א. קאהלר. בשנים 1894–1899 התמחה ברפואת נשים ובמיילדות בקליניה שבניהול פרופ' שאוטה. בשנת 1900 סיים בחינת הסמכה להוראה בתחום ובשנת 1912 התמנה לפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטת וינה.
בשנים הבאות פעל כיועץ בתחום רפואת הנשים באחת מקופות החולים באוסטריה.
נוימן חקר את הדצידואומה הממארת (כוריאוקרצינומה), את ההמטומה התת-כוריאלית ואת הברדיקרדיה בלידה. חשק במיוחד את תחום האונקולוגיה הגינקולוגית. בין השאר פרסם תאוריה טפילית בנוגע למקור גידולי הקרצינומה.
חייו האישיים

אחייניתו מריה נוימן הייתה מתמטיקאית ומרצה בעיר טימישוארה ברומניה.
יוליוס נוימן היה נשוי לאולגה לבית דושניץ (לימים נשואה בשנית טומצ'יק) ולא היו לו ילדים.
ספרים ומאמרים

Ueber Lungen metastasen beim malignen Deziduom Wien. Klin. Wochenschrift XI 1112 1898
Beitrag zur Lehre von malignem Deciduom Monatschr.Geburtsh. und Gynelologie Berlin III p.387-412 1896 .,
1900 - Blasenmole
1898 Neumann, J., Beitrag zur Kenntniss der Blasenmolen und des „malignen Deciduoms“
הערות שוליים

1 2  geni
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1024427048  VIAF: 256778884   WorldCat (עם VIAF): 256778884
יוהאן בוהין

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1541 בזל, שווייץ 
 פטירה:  26 באוקטובר 1613  (בגיל 71) מובליאר, צרפת 
 ענף מדעי:  בוטניקה, רטוריקה
 מקום מגורים:  שווייץ, גרמניה, צרפת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בזל  הפקולטה לרפואה של מונפלייה  אוניברסיטת טיבינגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בזל 
 פרסים והוקרה:  הסוג בוהיניה
 
יוהאן בוהין (נקרא גם: ז'אן בוהין) (Johann Bauhin) ‏ 12 בדצמבר 1514 - 26 באוקטובר 1613) הוא בוטנאי שווייצרי. יוהאן נולד בבזל לרופא ז'אן בוהין. אביו נולד בצרפת אך עבר לשווייץ לאחר שהמיר את אמונתו מהזרם הקתולי לזרם הפרוטסטנטי בנצרות. גם יוהאן עצמו חילק את חייו בין מדינות שונות באירופה.
אחיו של יוהאן הוא הרופא והבוטנאי גספר בוהין.
קורות חייו

יוהאן למד בוטניקה באוניברסיטת טובינגן שבדרום גרמניה, בהדרכתו של לאונהארט פוקס. לאחר מכן עזב יחד עם קונרד גסנר לבזל, שם החל יוהאן את לימודי הרפואה שלו, ולאחר מכן קיבל תואר פרופסור לרטוריקה בשנת 1566. ארבע שנים לאחר מכן, הוזמן להיות רופאו האישי שלהדוכס נסיכות וירטמברג - פרדריק הראשון. הדוכס התגורר אז במונטבליה (כיום צרפת), שם נשאר יוהאן עד מותו.
יוהאן התמקד בעבודתו בבוטניקה, וחיבורו המרכזי 'Historia plantarum universalis' (תולדות צמחי העולם), שאסף את כל הידוע עד אז על בוטניקה, לא הושלם עד מותו. חרף כך, פורסם החיבור ביוורדון שבשווייץ בשנת 1650. ספר זה נחשב לפלורה הבינלאומית הראשונה, וכולל תיאורים של 5,226 צמחים.
בידיעותיו הרבות, הזין יוהאן גנים בוטניים אחדים, וגם הרבה לאסוף צמחים במהלך מסעותיו.
הבוטנאי השוודי קארלוס לינאוס העניק את השם לסוג בוהיניה, לכבודם של האחים בוהין.
Historia plantarum universalis, 1650