stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכלשטאדט

| --- | --- |
סמל מיכלשטאדטסמל מיכלשטאדט

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  הסן הסן
 מחוז:  אודנוולדקרייס
 שטח:  86.97 קמ"ר קמ"ר
 גובה:  376 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  16,097 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  190 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  49°40′43″N 9°00′15″E﻿ / ﻿49.678611111111°N 9.0041666666667°E﻿ / 49.678611111111; 9.0041666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.michelstadt.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימיכלשטאדט(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימיכלשטאדט(למפת הסן רגילה) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגמיכלשטאדט(למפת הסן מוגדלת) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגמיכלשטאדט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מיכלשטאדט (גרמנית: Michelstadt, נכתב גם מיכלשטאט, מיכלשטט) היא עיר במחוז אודנוולדקרייס, בדרום מדינת הסן, גרמניה. העיר ידועה כמקום הולדתו של הבעל שם ממיכלשטאדט.
מייק ניולין

| --- | --- |

ניולין בשנת 1970
 לידה:  2 בינואר 1949 (בן 75) פורטלנד, אורגון, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  14
 מכללה:  אוניברסיטת יוטה
 דראפט:  בחירה מספר 24, 1971 יוסטון רוקטס
 קבוצות כשחקן
 1971–1979 1979–1981 1981–1982:  יוסטון רוקטס ניו ג'רזי נטס ניו יורק ניקס
מייקל "מייק" ניולין (באנגלית: Michael "Mike" Newlin; נולד ב-2 בינואר 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1982. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 14.9 נקודות, 4.0 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות

ניולין נולד בפורטלנד שבאורגון, וגדל בעיר לה קניאדה פלינטרידג' שבקליפורניה. בין השנים 1967–1971 למד באוניברסיטת יוטה, ובכל שלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את קלעיה, עם ממוצע כולל של 23.1 נקודות בממוצע למשחק. מאמן הקבוצה באותה תקופה היה חבר היכל התהילה של הכדורסל לעתיד ג'ק גארדנר.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1971 נבחר ניולין בבחירה ה-24 על ידי יוסטון רוקטס, אשר עברה באותו הקיץ מסן דייגו ליוסטון. בעונות הבאות היה אחד השחקנים המובילים של הרוקטס, לצדם של רודי טומג'נוביץ', קלווין מרפי ומוזס מלון, והשתתף עם הקבוצה בפלייאוף ה-NBA בעונות 1975, 1977 ו-1979. בפלייאוף 1977 גברה יוסטון על וושינגטון בולטס (4–2), בדרך להעפלה הראשונה בתולדותיה לגמר האזור המערבי; בסדרת גמר המערב עצמה, הפסידו הרוקטס מול פילדלפיה 76' בתוצאה 2–4.
באוקטובר 1979, לאחר 8 עונות ביוסטון, הועבר ניולין בטרייד לניו ג'רזי נטס תמורת בחירת דראפט עתידית. בשתי עונותיו עם הנטס הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצעים של 20.9 ו-21.4 נקודות למשחק, בהתאמה, אולם את שתי העונות סיימה ניו ג'רזי במקום העשירי (מתוך 11) באזור המזרחי. ב-16 בדצמבר 1979 קלע שיא קריירה של 52 נקודות בהפסד קבוצתו מול בוסטון סלטיקס.
לקראת עונת 1981/1982 הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לשחקן העונה השנייה מייק וודסון. בעונתו היחידה עם הניקס קלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, ובקיץ 1982 שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 33.
ב-9 מתוך 11 עונותיו ב-NBA היה אחד מעשרת קלעי העונשין הטובים ביותר של העונה, ובעת פרישתו ניצב במקום הרביעי בתולדות הליגה באחוזי קליעה מהעונשין לאורך הקריירה (אחרי ריק בארי, קלווין מרפי וביל שרמן), עם 87.0%.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ניולין ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של ניולין, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1971, באתר basketball-reference.com
↑  גאונות היא התמדה בהסוואה, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 30 במרץ 1981
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הנטס לסלטיקס, באתר basketball-reference.com
↑  הניקס מצרפים את ניולין, באתר הניו יורק טיימס, 10 ביוני 1981
↑  רשימת מובילי הליגה באחוזי קליעה מהעונשין, נכון לשנת 1982, באתר basketball-reference.com
מכלולי ההויסלה הקדושים

מכלולי ההויסלה הקדושים (בקאנדה: ಹೊಯ್ಸಳರ ಪವಿತ್ರ ಸಮೂಹಗಳು) הם קבוצה של שלושה מקדשים בסגנון הויסלה (אנ') בדרום הודו המוכרים כאתר מורשת עולמית, שנבנו בין המאות ה-12 וה-13 תחת אימפריית הויסלה (אנ'). הסגנון האדריכלי של שלושת המקדשים פותח על ידי שליטי הויסלה המוקדמים - שהקימו את ממלכותיהם ומשטרם החדשים בדרום הודו - כאדריכלות קדושה ייחודית וחדשנית, המבדילה את המקדשים מממלכות ושושלות אחרות בנות זמנם.
בשל האדריכלות יוצאת דופן, הפסלים ההיפר-ריאליסטיים וגילופי אבן, נוספו שלושת המקדשים לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו, בשם "מכלולי ההויסלה הקדושים", ב-17 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
בהסבר להחלטה נאמר:
מיקום

מכלולי ההויסלה הקדושים ממוקמים בשלושה מקומות בשני מחוזות של קרנאטקה, שני מקדשים במחוז האסן (אנ') ומקדש אחד במחוז מייסור (אנ').
מקדש צ'נאקשווה ממוקם בבלור (אנ'), כ-35 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר האסן (אנ'), הבירה של מחוז האסן (אנ'). המקדש נמצא במרחק של כ-16 קילומטרים מהמקדש בעיירה הלבידו (אנ'). שדה התעופה הקרוב ביותר למקדש הוא נמל התעופה של בנגלור, במרחק של 220 קילומטרים, נסיעה של כ-3.5 שעות בכביש הלאומי 75 (אנ') לכיוון מערב. מקדש הויסלשוורה ממוקם בעיירה הלבידו במחוז האסן שבמדינת קרנאטקה. הוא נמצא כ-30 קילומטרים מצפון-מערב להאסן וכ-16 קילומטרים מהמקדש של בלור. אל המקדש מגיעים בנסיעה של 210 קילומטרים בכביש הלאומי 75 לכיוון מערב מנמל התעופה של בנגלור. העיר הקרובה ביותר לשני המקדשים של מחוז האסן היא האסן, המחוברת לערים הגדולות של קרנאטקה באמצעות רשת רכבות.
מקדש קשווה ממוקם בסומנאתפורה (אנ'), 38 קילומטרים מזרחית לעיר מייסור, הבירה של מחוז מייסור (אנ').
היסטוריה

שושלת הויסלה שלטה בחלקים נרחבים של קרנאטקה של ימינו בין המאות ה-11 וה-14. עד סוף המאה ה-12, הם הרחיבו את המערכת הכלכלית האגררית של ממלכתם והחלו גם לבסס מערכות מיסוי, הכנסות ומנהלה, וכך החל תהליך הקמת המדינה. במקביל, עשו מלכי הויסלה מאמץ מרוכז לבסס זהות חדשה ומובחנת לממלכתם באמצעות חסות לאמנות, אדריכלות (אנ') וספרות (אנ'). כתוצאה מכך, התפתחה צורה חדשה של אדריכלות מקדשים, המשלבת גילוף ועיטור מעולים עם תכנון חדשני של המקדשים. סגנון אדריכלי זה מיזג ושילב מאפיינים אדריכליים הרווחים באזורים שונים של הארץ עם אלמנטים מקוריים בדרכים חדשניות.
אחד ממלכי הויסלה היה וישנווארדהנה (אנ'), שעלה לשלטון בשנת 1110 לספירה. הוא הורה להקים את מקדש צ'נאקשווה שהוקדש לווישנו בשנת 1117, המקדש נחשב לאחד מ"חמשת היסודות" של מורשתו. מקדש צ'נאקשווה הראשי בבלור (אנ') הושלם בשנת 1117, אם כי המתחם המשיך להתרחב במשך למעלה מ-100 שנים. קטאמאלה, עובד של המלך וישנווארדהאנה, בנה את מקדש הויסלשוורה בשנת 1150. הוא גם מזכיר שהמלך העניק קרקע לבנייה, תפעול ותחזוקה של מקדש שיווה בשנת 1121 לספירה. זהו המקדש הגדול ביותר שנבנה על ידי מלכי הויסלה המוקדש לאל ההינדי שיווה. מקדש קשווה בסומנאתפורה (אנ') הושלם בשנת 1258 על ידי המלך סומנאת. הוא גם בנה חומת מבצר מסביב למקדש, אך כיום הן הרוסות. מלכי הויסלה העסיקו אדריכלים ואומנים מפורסמים רבים, שפיתחו מסורת אדריכלית חדשה, אותה מכנה היסטוריון האמנות אדם הארדי (Adam Hardy) מסורת "קראנטה דרווידה" (Karnata Dravida).
המקדשים הפכו למטרות של ביזה והרס על ידי צבא סולטנות דלהי של עלאא א-דין אל-ח'לג'י בתחילת המאה ה-14 וצבא נוסף של סולטנות דלהי של הסולטאן מוחמד אבן טוגלאק בשנת 1326 לספירה.
על פי כתובת מהמאה ה-15, גם מקדש קשווה ניזוק קשות. הוא תוקן במאה ה-16 עם תמיכה כספית ומענקים מקיסרי אימפריית ויג'איאנגר. על התיקונים מעידים הצבע והאיכות המשתנים של עבודות האבן במרפסת ובמגדל הצפוני ובחלקים מהבמה של המקדש הראשי. המקדשים שתוקנו ניזוקו במאה ה-19, ולאחר מכן נבנו מחדש על ידי ממשלת מייסור (אנ') מהתקופה הקולוניאלית בתחילת המאה ה-20.
המקדשים

| סידורי | שם | אל | שנת השלמה | מיקום | קואורדינטות | שטח  בדונם | שטח אזור החיץ  בדונם | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מקדש צ'נאקשווה | וישנו | 1117 | בלור (אנ') | 13°09′47″N 75°51′28″E﻿ / ﻿13.1629688°N 75.8577569°E﻿ / 13.1629688; 75.8577569 | 15.9 | 419.6 |  |
| 2 | מקדש הויסלשוורה | שיווה | 1160 | הלבידו (אנ') | 13°12′47″N 75°59′42″E﻿ / ﻿13.213194°N 75.995°E﻿ / 13.213194; 75.995 | 70 | 1,103.8 |  |
| 3 | מקדש קשווה | וישנו | 1258 | סומנאתפורה (אנ') | 12°16′32″N 76°52′54″E﻿ / ﻿12.275692°N 76.881653°E﻿ / 12.275692; 76.881653 | 18.8 | 422.3 |  |
לקריאה נוספת

Gerard Foekema, A Complete Guide to Hoysaḷa Temples, Abhinav Publications, 1996, ISBN 9788170173458
הערות שוליים

↑  "Three Hoysala temples of Karnataka inscribed as UNESCO World Heritage sites". www.thehindu.com. Mysuru: The Hindu. 18 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A, Divya (18 בספטמבר 2023). "Karnataka's sacred ensembles of Hoysalas inscribed on UNESCO world heritage list". www.indianexpress.com. New Delhi: The Indian Express. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Singh, Rahul Sunilkumar (18 בספטמבר 2023). "Hoysala Temples in Karnataka now India's 42nd UNESCO's World Heritage site; PM Modi says 'more pride'". www.hindustantimes.com. Hindustan Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Karnataka's Hoysala temples get World Heritage tag". www.telegraphindia.com. 21 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sacred Ensembles of the Hoysalas
1 2  Nomination Text
1 2  V. K. Subramanian (2003). Art Shrines of Ancient India. Abhinav Publications. pp. 75–77. ISBN 978-81-7017-431-8.
↑  Keshava Temple, Somnathpura, Karnataka (אורכב 23.10.2017 בארכיון Wayback Machine), Government of Karnataka, India
↑  Roshen Dalal (2002). The Puffin History of India for Children, 3000 BC - AD 1947. Penguin Books. p. 195. ISBN 978-0-14-333544-3.
↑  B. L. Rice (2001). Gazetteer of Mysore. Asian Educational Services. pp. 353–354. ISBN 978-81-206-0977-8.
↑  M.H. Krishna (1965). Annual report of the Mysore Archeological Department. University of Mysore. pp. 18–19.
מיכאיל יבראייב

מיכאיל יאקובלביץ' יבראייב (ברוסית: Михаил Яковлевич Евраев; נולד ב-21 באפריל 1971, לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא ממלא מקום מושל מחוז ירוסלבל (מ־12 באוקטובר 2021). שימש כסגן ראש השירות הפדרלי למלחמה במונופולים (2018–2021).
ביוגרפיה

מיכאיל יבראייב נולד ב-21 באפריל 1971 בלנינגרד, סיים את לימודיו במכון הלנינגרדי לכלכלה. מאוחר יותר קיבל את השכלתו השנייה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנים 2004–2012 היה ראש המחלקה של השירות הפדרלי למלחמה במונופולים לבקרה ופיקוח בתחום הנדל"ן, מונופולים מקומיים, דיור ושירותים קהילתיים. מ-11 באוקטובר עד 24 בדצמבר 2012, הוא היה סגן השר לפיתוח אזורי של הפדרציה הרוסית, מ-24 בדצמבר 2012 עד 24 ביולי 2018, שימש כסגן שר התקשורת ותקשורת ההמונים של הפדרציה הרוסית (ממאי 2018 – השר לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת המונים של הפדרציה הרוסית). מ-27 בנובמבר 2018 עד 12 בפברואר 2021, הוא היה סגן ראש השירות הפדרלי למלחמה במונופולים. ב-12 באוקטובר 2021 מונה למושל מחוז ירוסלבל.
בשנת 1999 הצטרף למפלגת יבלוקו, היה חבר בלשכה הפדרלית של המפלגה (2006–2012).
הערות שוליים

↑  Кто такой Михаил Евраев
↑  Биография врио губернатора Ярославской области Михаила Евраева
↑  "Михаил Евраев назначен врио губернатора Ярославской области". Президент России (ברוסית). נבדק ב-2021-10-13.
↑  "Евраев Михаил Яковлевич". Партия Яблоко (ברוסית).
מינרל (תזונה)
ראו גם

מים מינרליים
מיכאיל טיטוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1949 (בן 75) מוסקבה, ברה"מ 
 עיטורים
 עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית 
 
מיכאיל פיודורוביץ' טיטוב (ברוסית: Михаил Фёдорович Титов; נולד ב-30 בינואר 1949, מוסקבה, ברית המועצות) היה שחקן הוקי סובייטי, חלוץ, אמן הספורט של ברית המועצות ואיש שירות הביון הרוסי.
חייו

מיכאיל טיטוב הוא תלמיד בית הספר לספורט לילדים ונוער של המפעל המוסקבאי "הפטיש והמגל" והחל לשחק בשנת 1961. מאז 1966 שיחק בקבוצת הנוער של דינמו ומאז 1967 הוא נכלל בקבוצת הבוגרים של דינמו.
בשנים 1967–1977 שיחק מיכאיל טיטוב בדינמו מוסקבה, וכבש 64 שערים ב-219 משחקים באליפות ברית המועצות. במהלך תקופה זו, פעמיים הקבוצה סיימה כסגנית האלופה וארבע פעמים סיימה במקום השלישי באליפות ברית המועצות. בשנת 1974 הוא נכלל ברשימת שחקני ההוקי הטובים ביותר של העונה.
לאחר סיום קריירת המשחק שלו, מיכאיל טיטוב עבד בק.ג.ב של ברית המועצות ובשירות הביון המרכזי של ברית המועצות, ולאחר מכן בשירות הביון הרוסי (SVR), בראשית שנות ה-90 של המאה העשרים הוא היה סגנו של ראש השירות, יבגני פרימקוב. בשנת 1996 פרש לגמלאות. בשנים 1995–1997 עבד כראש מועדון ההוקי "דינמו", בשנים 2002–2004 היה נשיא מועדון ההוקי "דינמו", בשנים 2004–2005 עבד כמנכ"ל המועדון ובשנת 2006 שימש באופן זמני כנשיא המועדון.
בשנת 2010 מיכאיל טיטוב מונה למנהל בית הספר לספורט "דינמו".
הערות שוליים

1 2  "Михаил Фёдорович Титов" (HTML). www.dynamo-history.ru. נבדק ב-6 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Президенты и попечители московского «Динамо»: Михаил Фёдорович Титов" (HTML). www.dynamo-history.ru. נבדק ב-6 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  А. Карпенко (1 באפריל 2011). "Михаил Титов: В Афганистане мы попали под обстрел" (HTML). www.dynamo-history.ru. נבדק ב-6 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
מחסל השדים (קומיקס)

| --- | --- |

עטיפת חוברת שמו מחסל השדים #1, חלק 1
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  באבל קומיקס
 הופעה ראשונה:  שמו מחסל השדים #1, חלק 1 (2 באוקטובר 2014)
 יוצרים:  יבגני פדוטוב, ארטיום גברליאנוב
 מידע
 שם אמיתי:  דנילה
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  חייל
 נטייה:  טוב
 חבר בקבוצה:  מועצת האיזון
 דת:  פרבוסלבי
 אזרחות:  רוסית
 מקום מגורים:  מוסקבה 
 דמויות קשורות
 חברים:  מייג'ור גרום, שמיגה (Шмыг), הפוריה האדומה
 אויבים:  ואחרים
 
מחסל השדים (ברוסית: Бесобой) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום באבל קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת שמו מחסל השדים #1, חלק 1 (Имя ему Бесобой, ч.1) ב-2 באוקטובר 2014 ונוצרה על ידי האמנים אדוארד פטרוביץ' ואנדריי ואסין והכותבים יבגני פדוטוב וארטיום גברליאנוב.
סדרת הקומיקס רצה משנת 2014 ועד 2017 וכללה 50 חוברות קומיקס. עלילת החוברות מספרת את קורותיו של דנילה, לוחם לשעבר בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, מחסל שדים היוצא למאבק בשדים בסיוע שותפו, השד שמיגה.
אירועי חוברות הקומיקס מתרחשים במוסקבה ומתרכזים בקורותיו של גיבור-על המכונה "מחסל השדים", האלטר-אגו של החייל דנילה. בקיץ 2008, בעת המלחמה בדרום אוסטיה, דנילה שירת בעיר צחינוואלי ובתחילת הסכסוך הצבאי הוא מאבד את רעייתו, בתו ובנו ועד מהרה מגלה כי האשמים במותם היו שדים שהצליחו לחצות ולפלוש אל עולם בני האדם. מספר שנים לאחר מכן יוצרת איתו קשר מועצת האיזון (Совет Равновесия) ומבקשת לחתום עמו על חוזה: הם יעניקו לו חיים חדשים והוא בתמורה יחסל עבורם שדים. הוא מאמץ את זהות מחסל השדים ומתחבר לשד שמיגה שהופך לשותף שלו ויחד איתו יוצא לחסל שדים רעים. גופו של מחסל השדים מכוסה קעקועים המעניקים לו את כוחו ועוצמתו, הוא מחזיק בשני אקדחים וז'יטון צבאי שמתקרר כשהוא מתקרב לשדים.
הערות שוליים

↑  Бесобой. Том 1. Имя ему Бесобой
| באבל קומיקס |
| --- | --- | --- |
| דמויות וחוברות קומיקס | מייג'ור גרום (דמות: מייג'ור גרום) • רופא המגפה • מחסל השדים • מטאורה • פוריה האדומה • אינוק • אקסליבריום • שומרי השלום • בני ברית • אינוק נגד מחסל השדים • עידן העורבים |  |
| עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה בהפקת אולפני באבל | מייג'ור גרום (סרט קצר) • מייג'ור גרום: רופא המגפה (‏2021) • פוריה (סדרת טלוויזיה) • גרום: ילדות (‏2023) • מייג'ור גרום: המשחק (‏2024) |  |
| כותבים ומאיירים | ארטיום גברליאנוב • קונסטנטין טראסוב • יבגני פדוטוב |  |
מיכניה מוטוק

מיכניה מוטוק (ברומנית: Mihnea Ioan Motoc; נולד ב-11 בנובמבר 1966 בבוקרשט) הוא דיפלומט רומני שכיהן כשר ההגנה של רומניה.
ביוגרפיה

מיכניה מוטוק נולד בבוקרשט, בשנים 1984–1989 הוא למד באוניברסיטת בוקרשט. בנוסף לכך הוא השתלם בחוק בינלאומי באוניברסיטת ניס ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא הצטרף למשרד החוץ הרומני. לאחר מספר תפקידים מיכניה מוטוק נשלח לארגון האומות המאוחדות והחל משנת 2003 היה נציג רומניה בארגון. בשנת 2008 הוא הוחלף על ידי סימונה מיקולסקו ונשלח לבריסל כנציג רומניה באיחוד האירופי. בשנת 2015 הוא התמנה למספר חודשים לשגריר בלונדון. כבר בנובמבר 2015 הוא הוחזר לרומניה והתמנה לשר ההגנה בממשלתו של דאצ'יאן צ'ולוש. ממשלה זו פוזרה בתחילת 2017.
בשנת 2017 מיכניה מוטוק קיבל משרה בכירה באיחוד האירופי והוא מכהן כסגן מנהל מרכז לאסטרטגיה פוליטית.
מיכניה מוטוק נשוי ליוליה מוטוק, שופטת בבית הדין האירופי לזכויות אדם.
מיכאיל יבסטאפייב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בינואר 1963 (בן 61) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  הפקולטה לעיתונות של אוניברסיטת מוסקבה 
 תחום יצירה:  ציור, ספרות, פיסול 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 evstafiev.com
 
תפילה בצ'צ'ניה. צילום של יבסטאפייב
הסופר אלכסנדר סולז'ניצין בדרכו למסע ברחבי רוסיה, צילום של יבסטאייב מ-1994
מיכאיל אלכסנדרוביץ' יבְסטָאפְיֵיב (ברוסית: Михаил Александрович Евстафьев;‏ נולד ב-1963 במוסקבה) הוא צייר, צלם וסופר רוסי.
ביוגרפיה

יבסטאייב החל לעסוק בציור ובצילום בגיל צעיר. אמו, סבתו וסבא-רבא שלו, כולם פסלים, עודדו אותו למצוא סגנון משלו באמנות, אך הוא פנה לכיוון שונה, למד עיתונאות בינלאומית באוניברסיטת מוסקבה והחל לעבוד בסוכנות הידיעות הממשלתית טא"ס.
בשלהי שנות השמונים התנדב לשירות בצבא ברית המועצות, שנלחם באפגניסטן. הוא שירת שנתיים והיה עד לקרבות רבים במלחמת אפגניסטן וכן לנסיגת הצבא הסובייטי ב-1989. מאוחר יותר פרסם רומן בשם "שני צעדים מגן עדן", העוסק בפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
בשנות התשעים עבד כצלם עיתונות עבור סוכנויות ידיעות שונות, וסיקר מטעמן את התפרקות ברית המועצות, ומספר רב של סכסוכים ומלחמות, בין היתר בבוסניה-הרצגובינה, גאורגיה, נגורנו קרבאך, טרנסניסטריה וצ'צ'ניה. לצד זה סיקר גם את ההתרחשויות הפוליטיות בקרמלין.
מתגורר כיום בווינה.
ראו גם

צילום עיתונות
צילום מלחמה
מחנה של"י

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  אורי אבנרי ואריה אליאב
 תקופת הפעילות:  1977–1984 (כ־7 שנים) 
 אפיון:  מפלגת שמאל
 כנסות:  הכנסת התשיעית
 אותיות:  ש
 שיא כוחה:  2 מנדטים
 שפל כוחה:  לא עברה את אחוז החסימה (הבחירות לכנסת העשירית)
 נוצרה מתוך:  מוקד, מר"י, הפנתרים השחורים,  הסוציאליסטים העצמאיים
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל, שמאל רדיקלי
 אתר רשמי
 
מודעה של של"י המוחה נגד האינפלציה בישראל בשנות השבעים
התפלגויות ואיחודים במפלגות השמאל הרדיקלי
מחנה של"י (ראשי תיבות של "שלום לישראל, שוויון לישראל") הייתה מפלגת שמאל ישראלית.
היסטוריה

המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) כאיחוד של תנועות שמאל שונות - "מוקד" של מאיר פעיל, "מר"י" של אורי אבנרי, "הסוציאליסטים העצמאיים" (אריה לובה אליאב) וכמה חברים בולטים מ"הפנתרים השחורים" (סעדיה מרציאנו).
בבחירות זכתה המפלגה לשני מנדטים והנהיגה רוטציה בין חבריה. סעדיה מרציאנו, שהחליף את מאיר פעיל כחבר הכנסת במאי 1980, פרש משל"י בנובמבר 1980 והקים את סיעת שוויון בישראל - פנתרים, שמאוחר יותר שינתה את שמה ל"מפלגת האיחוד לקידום ולחינוך החברה בישראל", משהצטרף אליה מרדכי אלגרבלי, שפרש מד"ש.
המפלגה לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה בבחירות לכנסת העשירית ב-1981. בשנת 1983 התפלגה המפלגה עקב ויכוח פנימי על פגישה של חברי הנהלת המפלגה אבנרי, מתי פלד ויעקב ארנון עם ראשי אש"ף ובהם יאסר ערפאת ובמקביל בקורת של פלד על רן כהן על שירותו הצבאי בלבנון שאותו כינה 'פושע מלחמה'. הפלג בראשות כהן, שהפך ליו"ר המפלגה, נותר עם השם של"י ואילו הפלג של אבנרי, ארנון ופלד פרש מהמפלגה והקים את מפלגת 'אלטרנטיבה'. בשנת 1984 לקראת הבחירות לכנסת האחת-עשרה הצטרפה של"י למפלגת רצ ואילו מפלגת אלטרנטיבה הצטרפה להרשימה המתקדמת לשלום. לובה אליאב עם כמה מאנשי המפלגה התמודדו ברשימת 'לובה אליאב לכנסת' באותן בחירות אך רשימתם לא עברה את אחוז החסימה. אליאב חזר למפלגת העבודה ב-1987 וכיהן מטעמה כחבר הכנסת השתים עשרה בשנים 1988–1992. כהן כיהן כחבר כנסת מטעם 'רצ' ואחר כך מרצ בשנים 1984–2009. פלד כיהן כחבר כנסת מטעם הרשימה המתקדמת לשלום בשנים 1984–1988.
נציגי המפלגה בכנסת ה-9

2 מנדטים:  אריה אליאב, מאיר פעיל, אורי אבנרי, סעדיה מרציאנו, וליד חאג'-יחיא
הערות שוליים

1 2  ב-31 בינואר 1979 פרש מהכנסת אריה לובה אליאב. החליף אותו אורי אבנרי.
1 2  ב-19 במאי 1980 פרש מהכנסת מאיר פעיל. החליף אותו סעדיה מרציאנו.
1 2  ב-13 בפברואר 1981 פרש מהכנסת אורי אבנרי. החליף אותו ווליד חאג` - יחיא.
↑  פרש מהסיעה ב-11 בנובמבר 1980 והקים סיעת יחיד. ב-13 בדצמבר 1980 ניתן לה השם שוויון בישראל - פנתרים.
| סיעות הכנסת התשיעית |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד (חרות • המפלגה הליברלית • לע"ם) • ד"ש • מפד"ל • שלומציון • אגודת ישראל • התנועה הדמוקרטית • ח"כ יחיד: משה דיין |  |
| אופוזיציה | המערך (העבודה • מפ"ם) • חד"ש (הפנתרים השחורים • רק"ח) • פיתוח ושלום • מחנה של"י • רצ • ליברלים עצמאיים • פועלי אגודת ישראל • הרשימה הערבית המאוחדת |  |
מינריאדה

הפגנת קורבנות המינריאדה בכיכר האוניברסיטה בחזית התיאטרון הלאומי ליד עמוד הזיכרון לאירועי דצמבר 1989. הכיתוב על העמוד: רומניה,ק"מ 0, בוקרשט, כיכר האוניברסיטה, חירות ודמוקרטיה, אזור חופשי מהקומוניזם החדש
מינֶריאָדָה (ברומנית: Mineriadă) הוא מונח גנרי המשמש בלשון העממית לציון שש התערבויות אלימות של כורים, שאורגנו על ידי הממשלה שהוקמה לאחר המהפכה הרומנית של שנת 1989, כדי לדכא את הפגנות האופוזיציה, או כפי שטענה הממשלה, כדי "למנוע מהאופוזיציה הימנית למסור את המדינה לבעלי הון זרים ולפצל אותה לטובת הלאומנים ההונגרים".
המונח נגזר מה מילה הרומנית Miner שפירושה "כורה".
מטרת המינריאדות הייתה להטיל אימה על האופוזיציה, שכללה בעיקר סטודנטים ואינטלקטואלים. הפגנות האופוזיציה באו לבטא את אכזבתה ממשלתו של יון איליאסקו שהייתה מורכבת בעיקר מקומוניסטים ותיקים ואשר לא אפשרה לאופוזיציה לבצע כל שינוי של ממש.
בין השנים 1990 - 1999 התקיימו שש הפגנות גדולות של האופוזיציה שדוכאו על ידי מינריאדות, שלוש בשנת 1990, אחת בשנת 1991 ושתיים בשנת 1999.
בפקודתו של יון איליאסקו, העבודות במפעלי התעשייה הושבתו ומאות עובדים, ביניהם כורים שנבחרו בין האנשים האלימים ביותר, הובאו לבוקרשט על מנת לדכא בכוח את ההפגנות.
אירועים אלה גבו את חייהם של מפגינים רבים.
מירון קוזמה, מנהיג הכורים באזור עמק הז'יו, יד ימינו של יון איליאסקו בכל הקשור בארגון המינריאדות, נדון בשנת 1999 ל-18 שנות מאסר.
משרד התאחדות קורבנות המינריאדות
ראו גם

המינריאדה הראשונה
המינריאדה השנייה
המינריאדה של יוני 1990
הערות שוליים

↑  30 de ani de la Mineriada 13-15 iunie 1990 și încă nu a plătit nimeni pentru ce s-a întâmplat. Dosarul Mineriadei a fost desființat, www.digi24.ro, ‏2020-06-13 (ברומנית)
מינרט פקיסטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה
 מיקום:  לאהור, פקיסטן
 מדינה:  פקיסטן 
 בעלים:  ממשלת פקיסטן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 23 במרץ 1960 – 21 באוקטובר 1968
 תאריך פתיחה רשמי:  21 באוקטובר 1968 
 אדריכל:  נאסראדין מוראט חאן
 מידות
 גובה:  62 מ' 
 קואורדינטות:  31°35′33″N 74°18′34″E﻿ / ﻿31.5925°N 74.30944°E﻿ / 31.5925; 74.30944
 he
 
מינרט פקיסטן (באורדו: مینارِ پاکستان) היא אנדרטה לאומית השוכנת בלאהור, פקיסטן. המגדל הוקם בין 1960 ל-1968 באתר בו קיבלה הליגה המוסלמית הכל-הודית את החלטת להור ב־23 במרץ 1940 - הקריאה הרשמית הראשונה למולדת נפרדת ועצמאית למוסלמים של הודו הבריטית, כפי שמודגשת בתאוריית שתי המדינות. ההחלטה סייעה בסופו של דבר להקמת מדינה פקיסטנית עצמאית בשנת 1947.
המגדל

המגדל משקף תערובת של אדריכלות מוגולית / אסלאמית ומודרנית.
המגדל תוכנן ופיקח על ידי, נאסרדין מוראט-חאן, אדריכל ומהנדס אזרחי פקיסטני יליד רוסיה. אבן היסוד הונחה ב־23 במרץ 1960. הבנייה ארכה שמונה שנים והושלמה ב־21 באוקטובר 1968, לפי הערכה עלות 7,058,000 רופי פקיסטני. הכסף נאסף על ידי הטלת מס נוסף על כרטיסי קולנוע ומרוצי סוסים על פי דרישתו של אקטאר חוסיין, מושל מערב פקיסטן. כיום המינרט מספק נוף פנורמי למבקרים שאינם יכולים לעלות במדרגות או לגשת לפסגה, באמצעות מעלית. הפארקים סביב האנדרטה כוללים מזרקות שיש ואגם מלאכותי.
המבנה

הבסיס שלו נמצא כשמונה מטרים מעל פני האדמה. המגדל מתנשא על בסיס 62 מטרים, הגובה הכולל של המינר הוא כ -70 מטרים מעל פני האדמה. עלי הכותרת הנפרשים של הבסיס דמוי הפרחים גובהם 9 מטרים. קוטרו של המגדל הוא כ־9.75 מטר. המשענת בנויה מאריחים בדוגמת, ופונה אל המסגד הבדאשי. הבסיס כולל ארבע פלטפורמות. כדי לסמל את תחילתו הצנועה של מאבק החופש, הרציף הראשון בנוי באבנים לא חתוכות של תכסילא, הרציף השני עשוי מאבנים מסותתות בפטיש, ואילו הרציף השלישי הוא מאבנים מסותתות באזמל. שיש לבן מלוטש במצע הרביעי והאחרון מתאר את הצלחתה של התנועה הפקיסטנית. מוכתר מסעוד, סופר פורה וסגן נציב דאז, היה אחד מחברי ועדת הבנייה. מיאן עבדול חלייק וחברה. מהנדס השירותים מיאן עבדול ג'אני מוגול המשיך לבנות ציוני דרך רבים אחרים של פקיסטן, כולל אצטדיון קדאפי לאהור, בית החולים העירוני גוג'רנוולה, צ'נד דה קילה עוקף מעבר גוג'רנוואלה, מלון לורדס ואוניברסיטת פנג'אב קמפוס גוג'רנוולה.
מונזיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  הטרוגני
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  מסיבי חסר צורה
 צבע:  בין צהוב לחום, חום-אדמדם
 ברק:  זגוגי, זוהר
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד גרועה בכיוונים אחרים.
 שבירה:  בלתי שווה,
 קשיות:  5.0 - 5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.6 - 5.7
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  אפטיט, זירקון, קוורץ, פלגיוקלז, ביוטיט
 סוגים
 מונזיט-צריום מונזיט-לנתן מונזיט-נאודימיום  מונזיט-פרסודיום:  להסבר ראו בערך
מונזיט (Monazite) הוא מינרל זרחתי חום-אדמדם שמכיל לנתנידים ואקטינידים, והוא מקור חשוב לתוריום, לנתן וצריום.
מונזיט מופיע בארבעה סוגים:
מונזיט-צריום שנוסחתו Ce, La, Pr, Nd, Th, Y)PO4)
מונזיט-לנתן שנוסחתו La, Ce, Nd, Pr)PO4)
מונזיט-נאודימיום שנוסחתו Nd, La, Ce, Pr)PO4)
מונזיט-פרסודיום שנוסחתו Pr, Nd, Ce, La)PO4)
היסודות נמצאים בסוגריים בהתאם לפרופורציות שהם נמצאים במינרל, לדוגמה, במונזיט-צריום, היסוד צריום נמצא בריכוז הגבוה ביותר ואחריו לנתן.
מונזיט עלול להיות רדיואקטיבי, מכיוון שהוא מכיל תוריום ויש לשמור אותו הרחק ממינרלים שעשויים להיפגע מהקרינה.
מקור חשוב למונזיט הוא הודו, שם נמצאים מרבצים העשירים בו.
מקור השם מונזיט הוא במילה היוונית "מונזיין" שמשמעותה "מתבודד".