stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העונה היבשה
כללי

עונות יבשות הן עונות בשנה בהן כמות המשקעים קטנה מאוד או ללא גשמים בכלל. הן מאופיינות ביחס שבין טמפרטורה גבוהה לכמות משקעים נמוכה. עונות יבשות מתרחשות בעיקר בתוך החגורה הטרופית והסובטרופית עד קו רוחב 30°, כלומר בין האזורים הטרופיים. אין הפרדה בין העונות היבשות והרטובות, על ידי עונת מעבר כגון סתיו או אביב. בחגורה הטרופית עונות גשומות ויבשות אינן חייבות להתחלף באופן קבוע, העונה הגשומה יכולה גם לא להתקיים במשך שנים, כך שתקופות יובש ארוכות יותר מובילות לבצורת.
מאפיינים

על פי סיווג קופפן אזורים טרופיים יבשים מאופיינים בכך, שסכום המשקעים השנתי (בממוצע במשך 30 שנים) קטן מסך האידוי האפשרי משטחי אדמה וצומח (אידוי טרנספירציה). העונות היבשות מחולקות לאקלים סוואנה טרופית ולאקלים מדברי. אקלים הסוואנה מאופיין בכך שכמות המשקעים הממוצעת בחודש היבש ביותר היא פחות מ-60 מילימטרים וגם פחות מ-4% מכמות המשקעים השנתית. אקלים מדברי ואקלים צחיח למחצה מאופיינים בהתאדות גבוהה יותר מאשר כמות המשקעים בשישה עד תשעה חודשים בשנה.
חגורת הגשם

חגורת הגשם הטרופית מתקיימת בחצי הכדור הדרומי בערך מאוקטובר ועד מרץ; במהלך החודשים האלה באזורים הטרופיים הצפוניים מתקיימת עונה יבשה דלת משקעים והימים הם בדרך כלל שטופי שמש לאורך כל השנה. מאפריל עד ספטמבר, חגורת הגשם נמצאת בחצי הכדור הצפוני, ובאזורים הטרופיים הדרומיים מתקיימת העונה היבשה שלהם. תחת סיווג האקלים של Köppen, באקלים הטרופי, חודש בעונה היבשה מוגדר כחודש שבו כמות המשקעים הממוצעת נמוכה מ-60 מילימטרים.
חגורת הגשם מגיעה צפונה עד לאזור הטרופי של חוג הסרטן ועד דרומה לאזור חוג הגדי. בסמוך לקווי הרוחב הללו יש עונה רטובה אחת ועונה יבשה אחת בשנה. בקו המשווה יש שתי עונות רטובות ושתי עונות יבשות. בין האזורים הטרופיים לקו המשווה, ישנם מקומות שעשויים לחוות עונה רטובה קצרה ועונה יבשה ארוכה, פעמיים בשנה. הגאוגרפיה המקומית עשויה לשנות באופן מהותי את דפוסי האקלים הללו.
בצורת

כשהעונה היבשה מתמשכת, בשעה שהלחות נמוכה מאוד והטמפרטורות גבוהות, מקווי מים, גבים ונהרות מתייבשים (ואדיות). המחסור במים (והיעדר אספקת מזון) עלול לאלץ חיות מרעה רבות לנדוד למקומות לחים ופוריים יותר. דוגמאות לבעלי חיים שנודדים הם: זברות, פילים, ג'ירפות, קרנף, אנטילופות וגנו, תאו מים, תאו שכמייה, גאור, טפיר, אמו, יען, ריאה וקנגורו. המחסור במים בעולם הצומח, גורם לשריפות שיחים ויער (שריפות בר) נפוצות.
מחלות

הנתונים מראים שבאפריקה עם תחילת העונה היבשה עולה בקנה אחד גם עלייה במקרי החצבת. החוקרים מייחסים את הסיבה לכך, ל"התקהלות" בני האדם בעונה היבשה, שכן פעולות חקלאיות כמעט בלתי אפשריות ללא השקיה. במהלך תקופה זו, חלק מהחקלאים עוברים לערים, יוצרים מוקדים של צפיפות אוכלוסין גבוהה יותר ומאפשרים למחלה להתפשט ביתר קלות.
מחקר

נתונים חדשים מראים שישנם שינויים עונתיים ביער הגשם של דרום אמריקה בין העונה היבשה לעונה הרטובה. צמיחת העלווה והכיסוי של יער האמזונס משתנים בין העונה היבשה והרטובה. בעונה היבשה, קצב צמיחת הצמחייה ועלי העצים גבוהה יותר ב-25% מאשר בעונה הרטובה. לדעת החוקרים יער הגשם של האמזונס עצמו, הוא שמשפיע על תחילת העונה הרטובה. כתוצאה מהעלייה בקצב גידול העלווה בעצי היער, ישנה עלייה בכמות ההתאדות מהעצים, האוויר הרווי עדי מים מתעבה לענני גשם. עם זאת, הגידול בכמות צמיחת העלווה מופיע רק במספר חלקים של אגן האמזונס. באזורים האחרים לדעת החוקרים שורשי העצים מגיעים עמוק יותר עד למי התהום. כמו כן, הוכח שבאגן האמזונס רמות האוזון גבוהות בהרבה בעונה היבשה מאשר בעונה הרטובה.
ראו גם

עונות השנה
קיץ
העונה הגשומה
הערות שוליים

↑  Horst Malberg, Meteorologie und Klimatologie: Eine Einführung, Springer-Verlag, 2013-07-01, ISBN 978-3-662-22158-7. (בגרמנית)
↑  Carl Mense, Tropical Health Science and Medicine, 1902, p. 13
↑  Nadja Podbregar, Karsten Schwanke, Harald Frater, Wetter, Klima, Klimawandel: Wissen für eine Welt im Umbruch, Springer-Verlag, 2008-11-14, ISBN 978-3-540-79292-5. (בגרמנית)
↑  Horst Malberg, Meteorology and Climatology: An Introduction, 1985, p. 256
↑  "Updated world Köppen-Geiger climate classification map" (PDF).
↑  Alfred Hettner, Die Gewässer des Festlandes - Die Klimate der Erde, BoD – Books on Demand, 2017-03-20, ISBN 978-9925-0-5587-6. (בגרמנית)
↑  "Wet & Dry Seasons". אורכב מ-המקור ב-2012-03-20. נבדק ב-2008-04-21.
↑  Anderes Ökosystem, gleiche Gründe: In Bolivien brennt mehr Wald als in Brasilien, www.spektrum.de (בגרמנית)
↑  "Dry Season Brings On Measles In Sub-Saharan Africa". ScienceDaily. 7 בפברואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Amazon rainforest does have rainy and dry seasons". mongabay.com. 12 במרץ 2007. אורכב מ-המקור ב-4 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Amazon rainforest greens up in the dry season".
↑  V. W. J. H. Kirchhoff, I. M. O. Da Silva, E. V. Browell (1990). "Ozone measurements in Amazonia: Dry season versus wet season". Journal of Geophysical Research. 95 (D10): 16913. Bibcode:1990JGR....9516913K. doi:10.1029/jd095id10p16913. אורכב מ-המקור ב-2011-06-06. נבדק ב-2008-04-21.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4671176-4 
נהר פיניס, בפארק הלאומי ליצ'פילד, אוסטרליה והשינויים שהוא עובר מהעונה היבשה לעונה הרטובה. צולם בשנת 1990
לה רושל

| --- | --- |
סמל לה רושלסמל לה רושל
מצודות בלה רושל
מצודות בלה רושל
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אקיטן החדשה אקיטן החדשה
 מחוז:  השראנט הימי
 ראש העיר:  Maxime Bono
 תאריך ייסוד:  המאה ה-9
 שטח:  28.43 קמ"ר
 גובה:  4 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  78,535 (1 בינואר 2021)
  ‑ במטרופולין:  186,271
  ‑ צפיפות:  2,677 נפש לקמ"ר (2018)
 קואורדינטות:  46°09′43″N 1°09′04″W﻿ / ﻿46.16188888888°N 1.15111111111111°W﻿ / 46.16188888888; -1.15111111111111
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.larochelle.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי לה רושל(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי לה רושל(למפת אקיטן החדשה רגילה) בורדו אז'ן באיון פריגו פו לימוז' טיל גרה פואטייה אנגולם ניור פיי דה לה לואר סאנטר-עמק הלואר אוברן רון-אלפ  אוקסיטניה ספרד מפרץ ביסקאיה לה רושל(למפת אקיטן החדשה מוגדלת) בורדו אז'ן באיון פריגו פו לימוז' טיל גרה פואטייה אנגולם ניור פיי דה לה לואר סאנטר-עמק הלואר אוברן רון-אלפ  אוקסיטניה ספרד מפרץ ביסקאיה לה רושל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לה רושל (בצרפתית: La Rochelle) היא עיר נמל במערב צרפת לחופו של האוקיינוס האטלנטי, במפרץ ביסקאיה. העיר נמצאת כ-125 קילומטר צפונית לבורדו והיא בירת המחוז השאראנט הימי (Charente Maritime). בעיר מתגורים כ-76,000 תושבים. העיר מחוברת בגשר שאורכו 2.9 ק"מ לאי איל דה רה, אי צר שאורכו כשלושים קילומטר.
היסטוריה

העיר נוסדה במאה התשיעית לספירה. יש עדות לקיומו של יישוב בשם 'רופלה' (Rupella) במקום בו שוכנת כיום לה רושל. העיר התפתחה כעיר נמל שעיקר מסחרו הוא עם אנגליה. בין השנים 1360 ל־1453 הייתה העיר תחת שלטון אנגליה. עד למאה ה־15 הייתה הנמל של לה רושל הגדול שבנמלי צרפת. מסחרו של הנמל התבסס בעיקר על מלח ויין.
שלטונה של אנגליה בעיר הביא להיווצרותה של קהילה פרוטסטאנטית גדולה. עקב כך בסוף המאה ה־16 ותחילת המאה ה־17 הייתה העיר מרכז של הוגנוטים. צבא קתולי צר על העיר בשנת 1572 אך לא היה יכול לכובשה. מעמדה של רושל כעיר מקלט להוגנוטים אף אושר באדיקט של נאנט.
בשנת 1627 הורה ראש עיריית לה רושל לפתוח באש על הצי הצרפתי המלכותי. עקב כך הטילו המלך לואי ה-13 ושליחו הקרדינל רישלייה מצור בן ארבעה עשר חודשים על העיר. בסופו של המצור נכנעה העיר (30 באוקטובר 1628) ואיבדה את זכויות היתר שלה כעיר עצמאית אך שמרה את מעמדה כעיר מוגנת להוגנוטים.
מאז ואילך התרבו מעשי הדיכוי כנגד הוגנוטים. מעשי הדיכוי כנגד ההוגנטים הגיע לשיאם כשהאדיקט של פונטנבלו ביטל את האדיקט של נאנט, אותו המסמך שהעניק זכויות להוגנוטים בצרפת. הוגנוטים רבים מלה רושל הגרו מהעיר אל צפון אמריקה. חלקם הקימו את רושל החדשה שבמדינת ניו יורק.
'גילוי' אמריקה וההתיישבות הלבנה בצפונה הביאו לשגשוגה של העיר. העיר הייתה מעורבת בסחר עם המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה, קנדה והאיים האנטילים. בנמל העיר נסחרו במיוחד סוכר (ממרכז אמריקה ומן האיים הקריביים) ועבדים (מאפריקה). בנוסף, נמל העיר שימש לייבוא פרוות מקנדה. אלו היו ימי הפיתוח של העיר ונבנו בה מבנים מפוארים.
אובדן המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה במאה ה־18 וכן חוסר היציבות בימי המהפכה הצרפתית הביאו לאובדן מעמד הבכורה לו זכה נמלה של לה רושל. כמו כן גם ימי שלטונו של נפוליאון היו קשים ללה רושל שכן המסחר עם אנגליה נאסר. באתם שנים שקעה העיר מהבחינה הכלכלית
בשנת 1890 נבנה בסמוך לעיר נמל חדש ועמוק אשר אפשר לאוניות בעלות נפח גדול להיכנס אליו. במלחמת העולם השנייה, שימש נמלה של העיר כבסיס צוללות גרמני. לה רושל הייתה העיר האחרונה בצרפת ששוחררה מידי הנאצים, ב-7 וב-8 במאי 1945. העיר ואתריה לא סבלו מהרס משמעותי בזמן מלחמת העולם השנייה.
בשנות החמישים עברה העיר פיתוח מואץ. נבנו בה פרברים חדשים ואוכלוסייתה גדלה לכדי חמישים אלף נפש. כיום ממוקם בעיר נמל הנפט הגדול ביותר באוקיינוס האטלנטי. כמו כן ישנו בעיר רובע עתיק מעניין במיוחד. בעיר ממוקמות תעשיית מזון שונות וכן מרכז לתעשיות בתחום הספנות. בעיר מערכת תחבורה ציבורית ידידותית לסביבה הפועלת על חשמל.
אתרים מרכזיים בעיר

הנמל הישן והמצודה שלצידו. על הכניסה לנמל חולשים שני מגדלים. הראשון והגבוה שבהם הוא מגדל סן ניקולה. למולו המגדל השני, נמוך מהראשון במקצת, הוא מגדל השרשרת. בעבר היה נסגר הנמל כל לילה על ידי שרשרת ברזל שהייתה נמתחת בין המגדלים ומכאן שמו.
המגדלור
ארמון המלוכה
בית העירייה הבנוי בעל חזית גותית הבנוי בסגנון ימי הרנסאנס.
מרינת יאכטות מהגדולות באירופה.
המוזיאון התת-ימי
ערים תאומות

גרמניה ליבק, גרמניה
ישראל עכו, ישראל
ארצות הברית ניו רושל, ארצות הברית
מרוקו אסואירה, מרוקו
רוסיה פטרוזבודסק, רוסיה
האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט 
 על שם:  מרד גטו ורשה
 מיקום:  מרכז גטו ורשה
 מדינה:  פולין 
 נגישות:  לכל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1948
 תאריך פתיחה רשמי:  1948 
 יוצר:  נתן רפופורט
 אדריכל:  Leon Suzin 
 קואורדינטות:  52°14′59″N 20°59′38″E﻿ / ﻿52.24972222°N 20.99388889°E﻿ / 52.24972222; 20.99388889
  (למפת ורשה מוגדלת) האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה(למפת ורשה רגילה) האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה
 
הצד האחורי של האנדרטה
מבט כללי על האנדרטה
פסל מנורה ואריות בצד האנדרטה
המוזיאון לתולדות יהודי פולין ברחבת האנדרטה
האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה (בשמה הרשמי: האנדרטה לזכר גיבורי הגטו וכן אנדרטת בדמייך חיי[דרוש מקור]) נוצרה על ידי האמן נתן רפופורט, יליד ורשה, לזכר מרד גטו ורשה. האנדרטה, המוצבת במרכז הגטו היהודי העתיק בעיר ורשה, נחנכה ב-19 באפריל 1948, במלאת 5 שנים לפרוץ המרד.
העתק של האנדרטה הוצב ברחבת יד ושם בירושלים ב-1976,  והוא אחד הסמלים המוכרים של מורשת השואה והגבורה. ההעתק אינו זהה למקור: באנדרטה בוורשה אחת מדמויות המורדות מוצגת כאשר חולצתה קרועה ושדה חשוף, בדומה לציור "החירות מובילה את העם". בהעתק ביד ושם הוצנע חלק זה.
תהליך יצירת האנדרטה

כבר במהלך מלחמת העולם השנייה התחיל רפופורט לעצב את זיכרונות המלחמה לפי הבנתו כאשר הוא מודע למתרחש בסוף 1942 בגטו ורשה - תחילת חיסולו. בשנת 1946 הגיע ממוסקבה לוורשה והציג בפני ראשי הקהילה היהודית את מודל הגבס שלו. בשנת 1947 עיצב את העיצוב הסופי בפריז כדי לצקת את הכל מברונזה.
מבנה האנדרטה ומשמעותו

האנדרטה כולה מונחת על מבנה משיש שחור שהובא משוודיה. רפופורט בחר דווקא בשיש הזה.
לאנדרטה שני חלקים: חלק השואה וחלק המרד.
צד השואה פונה לצד בו היה ממוקם בניין היודנרט. צד זה מתאר יהודים הולכים למוות, כפיפות קומה מוחלטת. ניתן לזהות את היהודי המאמין עם הזקן וספר התורה שנראה כמוביל את התהלוכה כולה. דמותם של הרוצחים איננה נראית אלא רק ברקע. הנושא הוא גבורת הרוח והסבל היהודי.
צד המרד מורכב משבע דמויות הפורצות מתוך הלהבות כסמל לפריצת הגבולות. כולם בני נעורים שאוחזים בנשק, ושריריהם בולטים לעין. בצד זה ניכרת דמות של מנהיג, כנראה מרדכי אנילביץ, מנהיג המרד. כל דמות נראית מאוד גדולה וכולם מוצגים באופן הירואי וחיובי ללא שום פגם. הפנים של הדמויות באנדרטה נראות כמו אלו של הדמויות היווניות והרומיות - אנשים חסונים, בעלי מראה גותי אירופי. בראש כל תבנית הגיבורים עומדת אישה המחזיקה בידה תינוק. דמות זו באה כסמל של חמלה, של רגשות טבעיים אימהיים, הרצון לחיים. ומצד שני להעניק חיים, להקריבם אם יש צורך.
משני הצדדים מפוסלות שתי מנורות על גבי שני אריות. המשמעות של המנורה היא סמל לגבורת החשמונאים הדוגמה לדורות של הקומץ הלוחם מלחמת צדק, אל מול רבים, ומנצח. שני האריות מזכירים קצת את ארון הקודש וכמו כן, את הגבורה היהודית, "גור אריה יהודה". היהודים מוצגים כלוחמים. ייתכן שהאמן ביקש לומר שהיהודי הנצחי, האופייני, הגלותי, לא לחם. מצידה השני של האנדרטה נראים יהודים גלותיים וחלשים. האמן מציג את הסטריאוטיפ של "כצאן לטבח": היהודי שהוא רוצה להזדהות איתו בחזית והגלותי - מאחור.
מבנה האנדרטה ומשמעותו > השראה אמנותית

האנדרטה מבוססת על הציור "גלות" של שמואל הירשנברג משנת 1904, ציור שצויר כתגובה לפוגרום קישינב מ-1903 ומבוסס על הציור "פליטים" ועל התבליט "פליטים" מאת אונורה דומייה מהשנים 1849-1848.
היחס הפולני

לאנדרטה זו משמעות לא רק יהודית אלא גם פולנית מובהקת. היא נחנכה במלאת חמש שנים למרד, במעמד של כל המי ומי של ממשלת פולין, שלוש מאות צירים יהודיים מכל העולם ושנים עשר אלף ניצולי שואה.
מדי שנה עורכת פולין טקס זיכרון למרד למרגלות האנדרטה.
ביקור וילי ברנדט באנדרטה

ב-7 בדצמבר 1970, במהלך ביקור בפולין, הניח קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט זר פרחים לרגלי האנדרטה, ולאחר מכן, במחווה מפתיעה שעוררה הדים רבים, כרע על ברכיו מולה. האירוע הונצח באנדרטה קטנה שהוקמה בכיכר הנושאת את שמו של ברנדט בקרבת מקום.
המוזיאון להיסטוריה של יהודי פולין

ברחבת האנדרטה נבנה מוזיאון לתולדות יהודי פולין. המוזיאון נפתח ב-2013
ראו גם

אנדרטאות גבולות גטו ורשה
לקריאה נוספת

מולי ברוג, 'נצורים בחומות הזיכרון: אנדרטת גיטו ורשה כסמל "השואה והגבורה", בפולין ובישראל', אלפיים 14 (תשנ"ז), 148–173.
הערות שוליים

↑  יד ושם, בעקבות גיבורים: אנדרטאות הגבורה והלחימה היהודית באתר יד ושם, באתר יד ושם, ‏פורסם לראשונה במגזין יד ושם, ירושלים, #69, מרץ 2013
↑  בתיה ברוטין, לחיות עם הזיכרון, הוצאת בית לוחמי הגטאות, 2005, ע' 35-37; ‏ Amishai-Maisels‏, Depiction and Interpretation, P. 19
↑  המוזיאון לתולדות יהודי פולין, באתר יוטיוב
לרכב על הלווייתן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Whale Rider 
 בימוי:  ניקי קארו (Niki Caro)
 הופק בידי:  ג'ון ברנט (John Barnett),  פרנק הובנר (Frank Hübner),  טים סנדר (Tim Sanders)
 תסריט:  וויטי איהימארה (Witi Ihimaera) (הספר),  ניקי קארו (התסריט)
 עריכה:  דוד קולסון (David Coulson)
 שחקנים ראשיים:  קיישה קאסטל-יוז (Keisha Castle-Hughes)  ראווירי פאראטנה (Rawiri Paratene)  ויקי האוטון (Vicky Haughton)  קליף קרטיס (Cliff Curtis)
 מוזיקה:  ליסה ג'רארד
 צילום:  Leon Narbey 
 מדינה:  גרמניה, ניו זילנד 
 חברת הפקה:  South Pacific Pictures 
 חברה מפיצה:  ניומרקט פילם (Newmarket Films) ,  בואנה ויסטה אינטרנציונל
 הקרנת בכורה:  30 בינואר 2003 ניו זילנד
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סיפור התבגרות, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  6,000,000 דולר ניו זילנדי
 הכנסות באתר מוג'ו:   whalerider
 פרסים:  Sundance World Cinema Audience Award 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לרכוב על הלווייתן (באנגלית: Whale Rider) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה אשר מבוסס על נובלה בעלת שם דומה משנת 1987. הסרט הופק על ידי במאית הקולנוע הניו זילנדית ניקי קארו והוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2002.
הסרט זכה ב-29 פרסים. בין השאר בפרס חביב הקהל בשלושת הפסטיבלים החשובים של סאנדנס (Sundance Film Festival) בארצות הברית, ברוטרדם ובטורונטו והיה מועמד ל-28 פרסים נוספים. השחקנית קיישה קאסל-יוז הייתה בת 13 בעת צילומי הסרט ותפקידהּ בו זיכה אותה בפרסים רבים.
הפקת הסרט עלתה 6 מיליון דולר ניו זילנדי והפדיון שהתקבל ממנו היה 41 מיליון דולר.
עלילה

"רוכב לווייתן" הוא כינויו של מנהיג קדמון שהגיע לכפר מאורי לחופי ניו זילנד על גבו של לווייתן במטרה להנהיג את תושבי הכפר. המנהיג היה אבי שושלת "רוכבי לווייתנים" שהנהיגה את הכפר במשך אלף שנים כאשר הילד הראשון ממין זכר מתמנה למנהיג הבא. אמא של גיבורת הסרט, פאיקיה נשאה תאומים בבטנה אך הבן שנועד להיות היורש וממשיך השושלת מת ותושבי הכפר נותרו עם אחותו התאומה פאיקיה אשר מנסה למלא את מקומו.
האב פורוראנגי אינו משלים עם העובדה כי אין לו יורש זכר. הוא עוזב את האי ונוסע לגרמניה למשך 12 שנה. לפרנסתו הוא מכין עבודות עץ מאוריות ומציג אותן בתערוכות ואף מוכר אותן. תוך כדי כך הוא הופך לאמן בינלאומי. בתו, פאיקיאה, או בכינוי החיבה שלה - "פאי", נשארת בחזקת הסבתא - פלאוור, האוהבת אותה, והסבא קורו, שגם הוא אינו משלים עם העדר בן זכר אשר ימשיך את השושלת המשפחתית.
הנערה נוחלת הצלחה בהופעות פולקלור בקרב תושבי הכפר ומגלה הבנה בנושאים טכניים. כאשר אביה שב מגרמניה, הסב סבור כי עתה יהיה ניתן לנסות ולהמשיך את השושלת והוא מוצא עבורו כלה מאורית. לאחר זמן מה מסתבר כי פורוראנגי השאיר בגרמניה נערה בהריון והוא מתכנן את שובו חזרה. הסב מגיע למסקנה כי בנו מנותק פיזית ונפשית מהאי.
כאשר פאי שומעת את הסבא קורו אומר: "היא לא מביאה לי תועלת!" היא מחליטה לעזוב את בית הסבתא והסבא ומבקשת לשוב לאביה. האב נוסע איתה לאורך חופי האי, המרהיבים ביופיים. בנסיעה היא מדמה לעצמה שהיא רואה באוקיינוס לווייתנים ומתרפקת על מסורות השבט. היא מחליטה לשוב לבית הסבא, כאשר מסקנתה היא שרק בבית הסב תוכל להיות קשורה לשורשים הקדומים של אבות אבותיה.
בינתיים נוקט הסב יוזמה לשיקום התושבים. הוא מגיע למסקנה כי מצבם של תושבי הכפר - השבט - הורע בשל העדר מנהיג ממין זכר. הוא מקים בית ספר למנהיגים ומזמין את ילדי הכפר הזכרים ללמוד בו. הבנים לומדים אמנות לחימה מסורתית, דרכי התנהגות בעת מלחמה, מסורת ושירה. פאי עוקבת אחריהם ורוצה לקחת חלק בפעילויות, אך הסב מרחיק אותה שכן היא אישה ולא תוכל להיות מנהיגה. הסבתא מציעה לה לגשת לדודה, אחי אביה, המומחה לתכסיסי מלחמה, והוא מלמד אותה את שהבנים תרגלו בבית הספר למנהיגים. כאשר פאי פוגשת את אחד התלמידים במקרה, היא מכריעה אותו בקרב חניתות. הסב צופה בהם ומסלק את הבן מבית הספר משום שמי שיכול להיות מנוצח על ידי אישה לא יכול להיות מנהיג.
בעת סיום הלימודים, מודיע הסב לתלמידים שרק אחד מהם יזכה בתפקיד המיוחל ולשם כך הוא בוחן אותם. הוא לוקח אותם בסירה לים, זורק למים את שן הלווייתן המקושטת שעל צווארו ומכריז שמי שיביא לו את השן בחזרה ממעמקי הים יהיה מנהיג הכפר. אף אחד מהם לא מצליח, והשן היקרה אובדת בקרקעית הים. מאוכזב מבני טיפוחיו הוא חווה דיכאון, נופל למשכב ושושלת "רוכבי הלווייתנים" נקטעת.
כאשר פאי שומעת על כך, היא מתפללת לאלי השבט. פאי יוצאת לים יחד עם דודה ומוצאת את שן הלווייתן. עם חזרתה הכפר עורך חגיגה עממית, כאשר פאי מובילה את המחולות ואת הדקלומים המסורתיים. היא משאירה הזמנה אצל הסב לבוא להופעה. הסב אדיש, שוכב במיטה וטרם יודע כי היא מצאה את האבידה. לבסוף הוא נענה להזמנה ופונה לעבר אולם ההופעות. בדרך, על שפת הים הוא מגלה לווייתנים על החוף. הוא רואה בכך עדות לכך ש"יום הדין" הגיע - בא הסוף ל"שושלת רוכבי הלווייתנים".
עלילה > הסיום

תושבי הכפר נזעקים לחוף על מנת להציל את הלווייתנים. הם נעמדים בשרשרת ובעזרת טרקטור מנסים להשיב את הלווייתן המוביל לים הפתוח. ליתר ביטחון הם מרחיקים את פאי מהשטח. הם נכשלים, הלווייתן אינו זז. התושבים פונים לעבר כפרם בהרגשה שגורלם אבוד.
פאי ניגשת ללווייתן, מתפללת ועולה לרכב עליו. הלווייתן נעור, מתחיל לנשוף ולנוע ושניהם יוצאים לים הפתוח כאשר תושבי הכפר ממשיכים בהליכה. הסבתא מושיטה לסב את שן הלווייתן שזרק לים והוא שואל: מי מצא אותה. הסבתא מפנה את מבטה לים, כאומרת ראה שם. פאי נעלמת בים. למחרת, הסב מתבשר כי פאי נמשתה מהים וניצלה.
תושבי הכפר משלימים את בניית סירת הפאר של המנהיג, אשר בנייתה הופסקה 12 שנים קודם. במחול מסורתי סוער (האקה), בתלבושות ססגונית ובשירה מסורתית הם עולים לסירה המלכותית יחד עם הסב והנכדה. פאי מסיימת במונולוג:
”אני פאיקיה אפיראנה, בת למשפחה מנהיגים, שהגיעו לכאן מרחוק מאי-הלווייתנים. [...] אני מצפה מתושבי הכפר כי ימשיכו במסורת, ביחד, ובעצמה מרבית - לרכב על הלווייתן.”
ראו גם

מאורים
הערות שוליים

↑  בשער מאי 2009 שווה ערך ל-3.7 מיליון דולר אמריקאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4799746-1  LCCN: n2005088375  VIAF: 192611753   WorldCat (עם VIAF): 192611753 
מתנדבים שומרים על לחות הגוף של לווייתנים שעלו על החוף ב-Farewell Spit באי הדרומי, ניו זילנד, 20 בדצמבר 2005 - כדוגמת התמונה בסרט
נבואת נפרטי

אוסטרקון עם קטע של נבואת נפרטי במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (M.80.203.196).
נבואת נפרטי היא אחד הכתבים הספרותיים הבודדים ששרדו ממצרים העתיקה. הסיפור מתרחש בממלכה הקדומה, תחת שלטונו של המלך סנפרו. עם זאת, יש לייחס את הטקסט לאדם בשם נפרית (Neferyt), שככל הנראה חיבר אותו בתחילת תקופת השושלת השתים עשרה. קיים פולמוס אקדמאי על טיבו של הטקסט הספרותי. ישנן מספר תיאוריות שונות הקובעות שהספרות היא רומן היסטורי בצורה פסאודו-נבואית, ספרות פוליטית, מוטיבציה דתית וכן טקסט ספרותי שנוצר כדי לשנות ולשפר את המצב במצרים במהלך השושלת השתים עשרה.
תוכן

נבואות נפרטי מתרחשות בחצר הבדיונית של המלך סנפרו (בערך 2575–2551 לפנה"ס), ששלט במצרים במהלך השושלת הרביעית. נפרטי החכם מוזמן לחצר כדי שיוכל לבדר את המלך בנאומים משובחים. הוא מתבקש לדבר על העתיד ולא על העבר, החכמים מנבאים את נפילת האומה המצרית על ידי מלחמת אזרחים, מה שמוביל בסופו של דבר לכפרה של האומה באמצעות עלייתו של מלך גדול. לפי נפרטי המלך הזה, "אמני" (Ameny), יגאל את הכאוס, יגרש אויבים ויסדר את הכל.
קטע מתוך "נבואת נפרטי"

"התעתיק עוקב אחר Helck 1970b, תוך שימוש בעותק של פפירוס Hermitage 1116B כמקור ראשי. חלוקות המקטעים הן של Helck 1970b: לאחר כל מספר חלק ניתנים מספרי השורות המתאימים בפפירוס Hermitage 1116B."
13 (פפירוס Hermitage 1116B, שורות 57 עד 61):
"nswt pw r iyt n rsy imny mAa xrw rn.f sA Hmt pw n tA sty ms pw n m xfa wsr m nwd"
יש מלך שיבוא מהדרום אמני נכון לקול שמו. הוא בנה של אשת ארץ הקשת, הוא ילד של ארץ הלב של נחן. הוא ייקח את הכתר הלבן, הוא ירים את הכתר האדום, הוא יאחד את שתי האלות האדירות, הוא יפייס את שני האלים האדונים, במה שהם חושקים. מעגל השדה נתון באחיזתו, המשוט בקפיצה".
רקע השושלת השתים עשרה

אמנמחת הראשון, שלפי התיאוריה הוא "אמני" ב"נבואות נפרטי", היה השליט הראשון של השושלת השתים עשרה. הוא "ירש איחוד טריטוריאלי, אך עמד בפני משימה פוליטית אדירה. המלוכה הפכה מושחתת והכוח העצמאי המקומי התחזק. ארגון פנימי מחדש סביב ממשל מרכזי חזק היה המשימה" (Wilson 275). ההיסטוריה של השושלת השתים עשרה מביאה את החוקרים להאמין ש"נבואת נפרטי" נכתבה כתעמולה פוליטית, על מנת להראות את תביעתו של אמנמחת הראשון למלכות.
עותקים

מה ששרד מהספרות החילונית של מצרים העתיקה הוא מספר קטן של טקסטים. אי אפשר לקבוע באופן סופי אם הם מעידים על היקף ההפקה הספרותית או שהם שרידי אגב של יריבי התקופה והאנשים. בין הטקסטים הספרותיים ששרדו ממצרים העתיקה הוא, "נבואת נפרטי". יש לו רק גרסה אחת שלמה, המתוארת על שני לוחות כתיבה (קהיר 25224 ו-BM 5647) מהשושלת השמונה-עשרה. גרסה מלאה זו מוצגת במוזיאון ארמיטאז' בסנט פטרסבורג. יש אמנם רק גרסה אחת שלמה, אבל יש יותר מעשרים עותקים חלקיים של היצירה, וזה מספר עותקים גדול יותר מיצירות ספרות מצרית ידועות אחרות. התיאוריה של היצירה מתוארכת במקור לשושלת השתים עשרה תחת שלטונו של המלך אמנמחת הראשון. הנס גוידיקה (Hans Goedicke) טוען שיצירה ספרותית זו נכתבה ללא ספק עבור בני זמנם, שהכירו היטב את האירועים הנוכחיים ובשום אופן לא עבור קוראי העתיד הרחוק.
פולמוסים שונים

אין פרשנות אחת לנבואה שיש עליה הסכמה רחבה. במקום זאת, ישנן תיאוריות נתמכות רבות המבוססות על פרשנויות של חוקרים מכובדים, החל מהסברים פשטניים ועד ניתוחים ביקורתיים מעמיקים. הפרשנות המקובלת ביותר סובבת סביב התיאוריה שהיא הופקה כספרות תעמולה עבור השושלת השתים עשרה שזה עתה הוקמה תחת שלטונו של המלך אמנמחת הראשון. זו הייתה פרשנות מוקדמת ורבים אחרים נחשבים כעת. בספרו, "הפרוטוקול של נפרטי", טוען הנס גוידיקה כי "הטקסט אינו מכיל נבואה על אירועים עתידיים אלא הוא עיבוד של התנאים הקיימים באזור הגבול המזרחי והסכנות הפוטנציאליות הנובעות מכך". זה, כמו כל ההיסטוריה המצרית, הוא רעיון שנוי במחלוקת. עם זאת חשוב לציין, כי הוא מציב את "נבואת נפרטי" באור חדש; היא מסירה את האדרה האפשרית של אמנמחת הראשון ובמקום זאת מציבה את מטרת הטקסט הספרותי, כפי שנהג לשנות ולשפר את המצב במצרים.
בשנת 2003 הוסיף לודוויג מורנץ לדיון עם ספרו, "ספרות כהבניה של העבר בממלכה התיכונה". הוא מאמין שהסיבה היחידה לכך ששמות מלכותיים היסטוריים מופיעים בטקסט, "היא כדי לתת לטקסט טעם של היסטוריה פרוטו-מיתית" (107). מורנץ ממשיך ואומר, מחבר הטקסט הספרותי חי כמה מאות שנים אחרי המלך סנפרו, ככל הנראה בתקופת השושלת השתים עשרה והזיכרון ההיסטורי הקונקרטי נוצק מחדש כפרוטו-מיתוס. הוא גם טוען ש"הסוגה הנבואית של הטקסט נובעת כנראה מהמושג הזה של האפשרות לדעת היסטוריה" (111). נקודה משמעותית שמורנץ מעלה היא שהטקסט הספרותי יכול היה להיות חיבור להכתרת המלך, אבל איבד בהדרגה את הקשרים הקונקרטיים שלו איתו. יש נקודת מפתח אחת שנראה שגם גוידיקה וגם מורנץ מסכימים עליה, שהטקסט הספרותי מקונן ללא ספק על דעיכתה של מצרים כמדינה עם תחילתה של השושלת השתים עשרה.
הטיעון השלישי שהוצג הוא על ידי חוסה פרז-אקינו. "תיאור הארץ בכאוס ובמהומה מראה צלילים קדומים ברורים. ניתן להבין מספר ביטויים כמי שמתייחסים לתקופה שלפני בריאת העולם. נראה כי החזון של נפרטי מציג מטאפורה שבה זמן הצרה קשור לזמן שבו הבריאה חזרה לכאוס מקורי ולכן תהליך הבריאה צריך להתחיל מחדש" (1498). פרז-אקינו משווה את עלייתו של אמני עם בריאת העולם. השקפותיו שונות מאוד מרוב החוקרים; הוא מאמין שהטקסט הספרותי דן במייסד המיתולוגי, מנס, כמלך ולא באמנמחת הראשון, אם כי התיאור המופיע בטקסט תקף עבור שניהם. טיעון זה נתמך במשחקי מילים, כמו גם ברעיון שהספרות כתובה בהקשר קדמוני ומיתולוגי. אם זה נכון, אז מהטקסט הספרותי הזה, אמנמחת הראשון הוא מנס חדש, "שיבצע את משאלות האלים וישים קץ למצב שפגע בארץ" (פרז-אקינו 1499). עם רעיון זה, השושלת השתים-עשרה תהיה דומה ליצירה המקורית של המדינה.
"נבואת נפרטי" פורשה כעדות ראשית התומכת בדעה כי לאמנמחת הראשון הייתה מורשת נובית שכן אמו מתוארת כ"אישה של טא-סטי", שמקורה באסואן, האזור הדרומי הקיצוני של מצרים.
ראו גם

ספרות מצרים העתיקה