stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוהרה אע'דאשלו
חיים אישיים

בשנת 1987, אע'דאשלו נישאה לשחקן והמחזאי האיראני-אמריקאי האושנג טוזי.
יש להם בת, טארה טוזי, ילידת 1989.
מאז היא הופיעה במספר מחזות של טוזי, והעלתה אותם בהצלחה רבה לבמות לאומיות ובינלאומיות, בעיקר בפזורה האיראנית.
למרות שנולדה למשפחה מוסלמית, אע'דאשלו הצהירה שהיא לא דתייה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | העערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1976 | Shatranj-e Baad | משרתת |  |
| 1977 | Gozāresh | עזאם |  |
| 1978 | Sooteh-Delan | אגדס |  |
| 1989 | Guests of Hotel Astoria | פורי קארמניה | סרט אמריקאי ראשון |
| 1991 | Raha | ראע |  |
| 1993 | Twenty Bucks | גהאדה הולידיי |  |
| 2000 | Surviving Paradise | פארי |  |
| 2001 | America So Beautiful | שחקנית מגורשת |  |
| 2002 | Maryam | הומה ארמין |  |
| 2003 | בית של חול וערפל | נאדי באהרני | פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2005 | גירוש השדים של אמילי רוז | דוקטור אדני |  |
| 2005 | Babak and Friends | פארה | דיבוב |
| 2006 | אמריקן דרימז | נאזנין ריזה |  |
| 2006 | הבית באגם | ד"ר אנה קלאניסקי |  |
| 2006 | אקס-מן 3: המפלט האחרון | ד"ר קביטה ראו (אנ') |  |
| 2006 | סיפור הולדת ישו | אלישבע, אם יוחנן המטביל |  |
| 2008 | אחוות הג'ינס 2 | פרופ' נסרין מהאני |  |
| 2008 | סקילתה של סוראיה M | זאהרה ח'אנום | פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע |
| 2010 | The No Game | לילה |  |
| 2012 | On the Inside | ד"ר לופטון |  |
| 2012 | החיים המוזרים של טימותי גרין | איווט אוה'ט |  |
| 2013 | פרסי ג'קסון וים המפלצות | האורקל מדלפי | דיבוב |
| 2014 | רוזווטר (אנ') | מולוג'ון |  |
| 2015 | Last Knights | מריה |  |
| 2015 | ספטמבר בשיראז | חביבה |  |
| 2016 | סטארטרק: אל האינסוף | קומודור פריס |  |
| 2016 | סוסי החלונות | מהרנז | דיבוב |
| 2016 | ההבטחה (אנ') | מרתה בוגוסיאן |  |
| 2018 | A Simple Wedding | זיבה חוסייני | גם מפיקה בפועל |
| 2019 | The Cuban | באנו איוב |  |
| 2020 | רוצי, מותק, רוצי | דינה |  |
| 2021 | מכסחי השדים: החיים שאחרי | גוזאר | דיבוב |
| 2023 | רנפילד | אלה |  |
| 2024 | אם אין נסיך לי | הדרקון | דיבוב |
| TBA | The Alchemist |  |  |
| TBA | Man & Witch |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | מטלוק | אשת מכירות | פרק: "Nowhere to Turn" |
| 1993 | מרטין | מאליקה | פרק: "Jerome's in the House" |
| 2001 | The Honduran Suburbs | זרשק | 2 פרקים |
| 2005 | 24 | דינה ארז | 12 פרקים מועמדת פרס סטלייט לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה |
| 2006 | Smith | צ'ארלי | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2006 | ויל וגרייס | פאם | פרק: "Cowboys and Iranians" |
| 2006 | ג'ורג' הסקרן | מוכרת כובעים | דיבוב; פרק: "The Clean, Perfect Yellow Hat" |
| 2006 | ER | ריזה קרדאת'י | פרק: "Lost in America" |
| 2007 | האנטומיה של גריי | ד"ר הלן קרופורד | פרק: "Scars and Souvenirs" |
| 2008 | בית סדאם | סאג'דה טלפאח (אנ') | מיני-סדרה פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2009) |
| 2008 | משפחת סימפסון | מינה | דיבוב; פרק: "MyPods and Boomsticks" |
| 2009 | פלאש פורוורד | נאדרה אודאיה | 3 פרקים |
| 2011 | חוק וסדר: מדור מיוחד | הבלשית סאני קדרי | פרק: "Dirty" |
| 2011 | האוס | אפסון חמידי | פרק: "Moving On" |
| 2011 | NCIS | מרים | פרק: "Safe Harbor" |
| 2012 | פורטלנדיה | נלופר ג'ימשידי | פרק: "Cool Wedding" |
| 2012 | רופא האספסוף | ד"ר לורין ביילור | פרק: "Origin" |
| 2013 | גרים | סטפניה פופסקו | 3 פרקים |
| 2014 | להאמין | דלקאש | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2014 | בונז | אזיטה זאזירי | פרק: "The Cold in the Case" |
| 2014 | צוות עקרב | ד"ר קסנדרה דייוויס | פרק: "True Colors" |
| 2015 | אלמנטרי | דוניה אספנדיארי | פרק: "Tag, You're Me" |
| 2015–2022 | המרחב | כריסג'ן אבסרלה | תפקיד ראשי (6 עונות); 62 פרקים גם מפיקה (6 פרקים; 2021–2022) |
| 2016 | Pearl | ארלין | סרט טלוויזיה |
| 2017 | המעניש | פארה מדאני | 3 פרקים |
| 2019 | משמר האריות | המלכה ג'אנה | דיבוב; 4 פרקים |
| 2019 | Impulse | פאטימה | 3 פרקים |
| 2021 | ארקיין | גרייסון | דיבוב; 4 פרקים |
| 2022 | הדיילת | ברנדה | 5 פרקים |
| 2022 | ארצ'ר | מנחת הקלנדסטי-קון | דיבוב; פרק: "Tag, You're Me" |
| 2023 | קונג פו פנדה: אביר הדרקון | פורוזאן | דיבוב; 2 פרקים |
| 2023 | גברת דייוויס | מארי | פרק: " Great Gatsby 2001: A Space Odyssey" |
| 2024 | הפינגווין |  | מיני-סדרה עתידית של Max |
| 2025 | יצורי הקומנדו | מאדאם גויורוב | דיבוב; פרק: "Priyatel Skelet" |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | שם המשחק | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | Assassin's Creed Valhalla | רושאן | מופיעה רק במשימה אחת |
| 2023 | Assassin's Creed Mirage | רושאן | דמות קבועה במשחק |
קלף חזק

| --- | --- |

 מבוסס על:  Heat 
 בימוי:  סיימון וסט 
 הופק בידי:  ג'ייסון סטיית'האם 
 תסריט:  ויליאם גולדמן 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון סטיית'האם Davenia McFadden Matt Willig כריס בראונינג François Vincentelli מיכאל פפג'ון לארה גרייס Jean-Claude Leuyer Lee Perkins Julio Castillo ג'ייסון אלכסנדר הופ דייוויס סופיה ורגרה סטנלי טוצ'י מקס קסלה מיילו ונטימיליה אן הייש מייקל אנגרנו Dominik Garcia-Lorido Cedric the Entertainer 
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  שלי ג'ונסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Big Bang Media, קוך מדיה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בינואר 2015 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט פעולה, סרט מתח, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו אורלינס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   wildcard
 דף הסרט ב־IMDb
 
קלף חזק (באנגלית: Wild Card) הוא סרט פעולה ומתח אמריקאי משנת 2015, בבימויו של סיימון וסט, המבוסס על הרומן "Heat" מאת ויליאם גולדמן, שגם כתב את התסריט. הסרט הוא עיבוד מחודש לסרט מ-1986 באותו שם. בתפקיד הראשי מככב ג'ייסון סטיית'האם, לצד שחקנים נוספים כמו מייקל אנגרנו הופ דייוויס, מיילו ונטימיליה ואן הייש. הסרט עוקב אחר שומר ראש בלאס וגאס עם בעיית הימורים, הנקלע למאבק עם המאפיה לאחר שחברתו מותקפת.
הסרט ספג ביקורות שליליות והיה כישלון קופתי כאשר הרוויח 6.7 מיליון דולר בלבד ברחבי העולם מול תקציב של 30 מיליון דולר.
עלילה

ניק ווילד (ג'ייסון סטיית'הם) הוא שומר ראש בלאס וגאס, המתמודד עם בעיית הימורים חמורה. כאשר חברתו הטובה, הולי (דומיניק גרסיה-לורידו), נאנסת ומוכה על ידי חבורה של מהמרים אלימים, ניק מחליט לצאת למסע נקמה. במהלך החקירה, הוא מגלה שהאחראי לתקיפה הוא דני דה-מרקו (מיילו ונטימיליה), בנו של מאפיונר מקומי. ניק מוצא את עצמו במאבק מול המאפיה, תוך שהוא מתמודד עם השדים הפנימיים שלו ועם רצונו לעזוב את לאס וגאס ולהתחיל חיים חדשים.
צוות השחקנים

ג'ייסון סטיית'האם – ניק ווילד, שומר ראש עם בעיית הימורים.
הופ דייוויס – קסנדרה, דמות מרכזית בעלילה.
מייקל אנגרנו – סיירוס קיניק, מהמר צעיר המסתייע בניק.
מיילו ונטימיליה – דני דה-מרקו, בנו של מאפיונר ואחראי לתקיפת הולי.
סטנלי טוצ'י – בייבי, מאפיונר אלגנטי ומסוכן.
ג'ייסון אלכסנדר – פינקי, דמות משנה.
סופיה ורגרה – דידי, דמות משנה.
אן הייש – רוקסי, דמות משנה.
צוות השחקנים > ביקורות

הסרט "קלף חזק" קיבל ביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הוא מחזיק בציון של 31%, המבוסס על 39 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט מציע כמה סצנות אקשן מרשימות, אך העלילה והדמויות שטחיות." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 40 מתוך 100, המבוסס על 15 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
לירון סיני מאתר ynet כתב: "בין רגעי האקשן המבוימים בקפידה והרבה דם כראוי, יש תהום עמוקה של שאלות קיומיות מי שיגיע עם קצת סבלנות כן יכול למצוא ב"קלף חזק" חוויית צפייה נעימה עם קצת אמירה." מאיר שניצר כתב במעריב: "גולדמן אינו עוד בכושר מלא, והתסריט שהכין עבור 'קלף חזק' הוא הרכיב החלש ביותר בסרט חלש זה."
הערות שוליים

1 2  קלף חזק (2015), באתר אידיבי
↑  לירון סיני, "קלף חזק": בדרך לגאולה עוצרים בווגאס, באתר ynet, 3 בפברואר 2015
טוני קולט

| --- | --- |

קולט, 2015
 לידה:  1 בנובמבר 1972 (בת 52) פלאמפטון, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה 
 שם במה:  Toni Collette
 שם לידה:  Toni Collett
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  המכון הלאומי לאמנות דרמטית (1992)  Blacktown Girls High School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2000)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (2009) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טוני קולט (באנגלית: Toni Collett, שם הבמה: Toni Collette; נולדה ב-1 בנובמבר 1972) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומוזיקאית אוסטרלית. זוכת פרס אמי ופרס גלובוס הזהב על תפקידה כטרה גרגסון בסדרה "טרה". בנוסף, הייתה מועמדת לעוד שני פרסי אמי ולחמישה פרסי גלובוס הזהב ובשנת 1999 קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "החוש השישי".
ביוגרפיה

קולט נולדה בעיר סידני, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, הבכורה מתוך שלושה ילדים; יש לה שני אחים צעירים. היא גדלה בפרוור גליב שבסידני עד גיל 6, ולאחר מכן התגוררה בפרוור בלקטאון. אביה, בוב קולט היה נהג משאית, ואימה, ג'ודי (לבית קוק), הייתה נציגת שירות לקוחות. בילדותה היא השתתפה בתחרויות שירה מקומיות. שאיפתה הייתה להופיע במחזות זמר, שכן היא אהבה לשיר ולרקוד.
תפקיד המשחק הראשון של קולט היה בגיל 14 בהפקה בית-ספרית של המחזה "Godspell"; היא עשתה אודישן עם השיר "Saving All My Love for You" של וויטני יוסטון. בתחילת 1991 היא החלה ללמוד במכון הלאומי לאמנויות הדרמה (NIDA), אך עזבה לאחר 18 חודשים כדי להופיע בתור סוניה במחזה "הדוד וניה" (הוצג באוגוסט–ספטמבר 1992), שם שיחקה לצד ג'פרי ראש בתפקיד הראשי.
קריירה

בשנת 1995 גילמה קולט את מיוריאל הסלופ בסרט "חתונתה של מיוריאל", תפקיד עבורו עלתה 18 קילוגרם במשקלה תוך שבעה שבועות. עבור תפקיד זה היא זכתה בפרס המכון האוסטרלי לקולנוע והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
לאחר מכן שיחקה בסרטים "אמה" (1996) לצידה של גווינת' פלטרו, "ולווט גולדמיין" (1998) של טוד היינס, "8 וחצי נשים" של פיטר גרינוויי, "שאפט" עם סמואל ל. ג'קסון, "רווק פלוס ילד" לצד יו גרנט, "משנים כיוון" עם בן אפלק ו"השעות" יחד עם מריל סטריפ, ג'וליאן מור וניקול קידמן.
בשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לאחר שגילמה את אמו של הילד הרדוף בסרט "החוש השישי".
קולט הקימה את הלהקה "Toni Colette & the Finish", בה חבר גם בעלה. באוקטובר 2006 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, Beautiful Awkward Pictures, לו כתבה קולט את כל השירים. ב-2007 הופיעה הלהקה בסידני כחלק מהאירוע Live Earth.
בנוסף ב-2006 כיכבה בסרט הקומי "מיס סנשיין הקטנה" לצד אביגייל ברסלין.
ב-2008 כיכבה קולט בסדרת הטלוויזיה "טרה" בה גילמה דמות של עקרת בית, אם ואמנית המתמודדת עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית.
בשנת 2009 זכתה קולט בפרס אמי לשחקנית ראשית בקומדיה על תפקידה בסדרה "טרה". משחקה בסדרה זיכה אותה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של CBS – "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרת הישראלית באותו שם ששודרה בערוץ עשר.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפעולה "XXX: הילוך גבוה" לצד וין דיזל וסמואל ל. ג'קסון, בסרט הדרמה הקומי "המתיני בבקשה" לצד דקוטה פנינג, ובסרט הקומדיה "אמהות בהפרעה".
בפברואר 2020 לוהקה קולט יחד עם בלה היתקוט לתפקידים ראשיים בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, אני אף אחת.
חיים אישיים

בשנות העשרים לחייה היא התקשתה להסתגל לחיות באור הזרקורים, וכתוצאה מכך נאבקה בבולימיה והתקפי חרדה. בתקופה זו היא גילחה את ראשה חמש פעמים (פעם אחת לתפקיד קולנועי).
בשנת 1997 קולט יצאה עם השחקן האירי ג'ונתן רייס מאיירס במשך כשנה, ותיארה את מערכת היחסים שלהם כ"נהנתנית וכנראה מסוכנת."
ב-31 בינואר 2003 היא נישאה למוזיקאי דייב גאלאפסי, עמו התחתנה בטקס בודהיסטי-מסורתי על אף שאינה מגדירה עצמה כבודהיסטית. לזוג יש בת, סייג' פלורנס, שנולדה ב-9 בינואר 2008, ובן, ארלו רוברט, שנולד ב-22 באפריל 2011. הם חיו בסידני בשנות ה-2000 לפני שעברו ללוס אנג'לס. המשפחה חזרה לסידני ב-2019.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Spotswood | וונדי רובינסון |  |
| 1994 | חתונתה של מיוריאל | מיוריאל הסלופ |  |
| 1995 | הגנב והסנדלר | האחות | דיבוב |
| 1996 | Cosi | ג'ולי |  |
| 1996 | על חברים ולוויה אחת | סינת'יה |  |
| 1996 | אמה | הארייט סמית' |  |
| 1996 | Lilian's Story | ליליאן סינגר הצעירה |  |
| 1997 | עבודה זמנית | איריס צ'פמן |  |
| 1997 | The James Gang | ג'וליה ארמסטרונג |  |
| 1997 | Diana & Me | דיאנה ספנסר |  |
| 1998 | The Boys | מישל |  |
| 1998 | ולווט גולדמיין | מנדי סלייד |  |
| 1999 | שמונה וחצי נשים | גריזלדה |  |
| 1999 | החוש השישי | לין סיר |  |
| 2000 | שאפט | דיאן פלמיארי |  |
| 2000 | מלון ספלנדיד | קאת' |  |
| 2000 | פלא פודינג | מג בלו-גאם | דיבוב |
| 2002 | משנים כיוון | מישל |  |
| 2002 | רווק פלוס ילד | פיונה ברוור |  |
| 2002 | Dirty Deeds | שרון ריאן |  |
| 2002 | השעות | קייטי |  |
| 2003 | סיפור יפני | סנדי אדוארדס |  |
| 2004 | The Last Shot | אמילי פרנץ' |  |
| 2004 | קוני וקרלה | קרלה |  |
| 2005 | בנעליה | רוז פלר |  |
| 2006 | מיס סנשיין הקטנה | שריל הובר |  |
| 2006 | המאזין הלילי | דונה די. לוגאנד |  |
| 2006 | נפשות תאומות | סאלי רואו | גם מפיקה בפועל |
| 2006 | The Dead Girl | ארדן |  |
| 2007 | לפנות ערב | נינה מארס |  |
| 2007 | ערבושית | מלינה היינס |  |
| 2008 | הבלון השחור | מרגרט "מגי" מוליסון | גם מפיקה בפועל |
| 2008 | Hey, Hey, It's Esther Blueburger | מארי | גם מפיקה בפועל |
| 2009 | מרי ומקס | מרי דייזי דינקל | דיבוב |
| 2011 | Jesus Henry Christ | פטרישיה הרמן |  |
| 2011 | ליל האימה | ג'יין ברוסטר |  |
| 2011 | ילד בהשאלה (אנ') | זואי מורסון |  |
| 2012 | היצ'קוק | פגי רוברטסון |  |
| 2012 | Mental ‏ | שרון "שז" ת'ורנבנדר |  |
| 2013 | העולם על פי דנקן | פאם |  |
| 2013 | דיברנו מספיק | שרה |  |
| 2013 | Lucky Them | אלי קלאג |  |
| 2014 | ארוכה הדרך למטה | מורין תומפסון |  |
| 2014 | תמי | מיסי ג'נקינס |  |
| 2014 | הקטור והחיפוש אחרי האושר | אגנס |  |
| 2014 | הקופסונים | ליידי פורטלי רינד | דיבוב |
| 2014 | ארץ הזכוכית | ג'ין |  |
| 2015 | בלינקי ביל: הסרט | בריל ושריל | דיבוב |
| 2015 | כבר מתגעגעת | מילי |  |
| 2015 | קרמפוס | שרה אנג'ל |  |
| 2016 | אימפריום | אנג'לה זמפרו |  |
| 2017 | Jasper Jones | רות בקטין |  |
| 2017 | XXX: הילוך גבוה | ג'יין מארק |  |
| 2017 | ציפורים צהובות | איימי ברטל |  |
| 2017 | אמהות בהפרעה | קייט |  |
| 2017 | המתקפה | אמילי נולס |  |
| 2017 | מאדאם | אן פרדריקס |  |
| 2017 | המתיני בבקשה | סקוטי קייל |  |
| 2018 | תורשתי | אנני גרהאם | גם מפיקה בפועל מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (אנ') |
| 2018 | דפיקות לב חזקות | לזלי |  |
| 2018 | Birthmarked | קתרין |  |
| 2019 | מסור חשמלי מקטיפה | גרטשן |  |
| 2019 | רצח כתוב היטב | ג'וני ת'רומבי |  |
| 2020 | אני חושבת לגמור עם זה | סוזי |  |
| 2021 | סוס מנצח | ג'אן ווקס |  |
| 2021 | הנוסע הסמוי | מרינה ברנט |  |
| 2021 | סמטת הסיוטים | זינה קרומביין |  |
| 2022 | ירושה בהפרעה (אנ') | מייסי |  |
| 2023 | רובי נגד הזרם | פלורה גילמן | דיבוב |
| 2023 | Mafia Mama | כריסטין |  |
| 2024 | מושבע מס' 2 | פיית' קילברו |  |
| 2025 | מיקי7 | גוון |  |
| 2025 | Under the Stars |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | A Country Practice | טרייסי | פרק: "The Sting: Part 1" |
| 2001 | Dinner with Friends | בת' | סרט טלוויזיה |
| 2006 | אחרי הצונאמי | קטי גרהאם | מיני-סדרה |
| 2009–2011 | טרה | טרה גרגסון | תפקיד ראשי (3 עונות); 36 פרקים גם מפיקה בפועל |
| 2012 | רייק | קלאודיה מרשל | פרק: "R vs Mohammed" |
| 2013–2014 | בני ערובה | ד"ר אלן סנדרס | תפקיד ראשי; 15 פרקים |
| 2014 | Devil's Playground | מרגרט וואלאס | פרק: "I Will Bring Fire onto This Earth" |
| 2018 | תאוות נדודים | ג'וי ריצ'רדס | תפקיד ראשי; 6 פרקים גם מפיקה שותפה |
| 2019 | לא ייאמן | הבלשית גרייס ראסמוסון | תפקיד ראשי; 7 פרקים מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2020) |
| 2021 | Odd Squad | מלכת החול | פרק: "End of the Road" |
| 2022 | אני אף אחת | לורה אוליבר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2022 | המדרגות | קתלין פטרסון | מיני-סדרה מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (2023) |
| 2023–הווה | הכוח | מרגו קלירי לופז | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
מטוטלת אנגלית

מטוטלת אנגלית הוא מכשיר שנועד למדוד ולהסדיר את רמת מניעת ההחלקה של משטחי דריכה. כל מוצרי הבינוי אשר משמשים לריצוף וחיפוי של משטחים חוץ ופנים, עוברים בדיקה זאת כחלק מתהליך שחרור תקני בנמל הימי. כל מוצרי הריצוף שלא עברו בדיקה זאת בהצלחה, לא יוכל להימכר תחת ההגדרה של - מוצרי דריכה נוגדי החלקה. מטרת התקן הוא להעניק מדידה מספרית מדויקת של רמת ההחלקה במשטח הנבדק. נושא הבטיחות משמעותי ביותר בבחירת סוג הריצוף ותכנונו. התקנים הישראלים והבינלאומיים קובעים אמות מידה למידת החיכוך או החספוס הנדרשת ממשטח מרוצף, על מנת למנוע החלקה ופגיעות גופניות.
ליגת האלופות האסיאתית עילית

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1967
 ארגון מפעיל:  קונפדרציית הכדורגל של אסיה 
 מספר מתמודדים:  32 (+ 15 נושרות בסיבוב המקדים)
 יבשת:  אסיה (AFC)
 שמות קודמים:  1967–1971 גביע אסיה לאלופות; 1986–2002 אליפות אסיה לקבוצות
 זוכה:  איחוד האמירויות הערביות אל עין (זכייה שנייה)
 הכי הרבה זכיות:  ערב הסעודית אל-הילאל (4)
 מפעל נמוך יותר:  גביע AFC
 the-afc.com עונת 2023/2024 בליגת האלופות האסיאתית
 
לוגו המפעל ב-2008
ליגת האלופות האסיאתית עילית (באנגלית: AFC Champions League Elite) היא תחרות קבוצות כדורגל בינלאומית שנתית, בין אלופות ומחזיקות הגביע של 14 הליגות האסיאתיות הבכירות. היא שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). הזוכה משתתפת בגביע העולם למועדונים.
היסטוריה

הטורניר, שנודע בתחילה כ"גביע אסיה לאלופות" (באנגלית: Asian Champion Club Tournament, טורניר הקבוצות האלופות של אסיה), החל בשנת 1967 עם שמונה קבוצות. אחרי הטורניר של שנת 1971 הטורניר הופסק עד 1986, והוא נולד מחדש תחת השם "אליפות אסיה לקבוצות" (Asian Club Championship). רק אלופות הליגות המקומיות הורשו להשתתף בטורניר, כאשר מחזיקות הגביע שיחקו בטורניר גביע אסיה למחזיקות גביע. המנצחות של שני הטורנירים שיחקו ביניהן בסופר קאפ האסיאתי.
מאז 2002/03 "אליפות אסיה לקבוצות" ו"גביע אסיה למחזיקות" מוזגו לטורניר אחד תחת השם "ליגת האלופות האסיאתית".
קבוצות ישראליות בטורניר

אף על פי שישראל סולקה מ-AFC כבר ב-1974, והיא כעת משתייכת לאופ"א, היא עדיין נחשבת לאחת המדינות המובילות של הטורניר בכל הזמנים. זאת, אף על פי שקבוצות ישראליות נטלו חלק בטורניר ארבע פעמים בלבד.
מכבי תל אביב היא אחת מ-7 קבוצות שזכו בטורניר פעמיים, והפועל תל אביב זכתה בטורניר פעם אחת, והפסידה פעם נוספת בגמר.
בעונה הראשונה שהתקיים הטורניר, 1966/67, ניצחה הפועל תל אביב בגמר 2-1 את סלנגור ממלזיה והפכה לזוכה בטורניר הראשון של גביע אסיה. ליגת האלופות האסייתית (1969) הייתה הפעם השנייה שהטורניר התקיים ומכבי תל אביב זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-0 על ינגזיי מדרום קוריאה. עונה לאחר מכן בליגת האלופות האסייתית (1970) הפכה הפועל תל אביב לקבוצה הראשונה שעלתה לגמר בפעם השנייה, בו הפסידה 2-1 לטאג' האיראנית שלמעשה היה גם ההפסד היחיד של קבוצה ישראלית בגביע אסיה. בעונה לאחר מכן בליגת האלופות האסייתית (1971) הפכה מכבי תל אביב לקבוצה הראשונה שזכתה פעמיים במפעל, לאחר ניצחון טכני בגמר על אל שורטה העיראקית, מפני שלפי המדיניות העיראקית באותה עת אסור היה להופיע למשחקים מול קבוצות ישראליות. למעשה, ארבעת הטורנירים הראשונים היו גם הטורנירים היחידים בהם קבוצות ישראליות השתתפו בגביע אסיה.
קבוצות מהרשות הפלסטינית בטורניר

החל משנת 1998 קבוצות מליגת העל הפלסטינית החלו להשתתף בטורניר. בין השאר השתתפו בטורניר: קבוצת שבאב א-דאהרייה בעונת 17–2016. אך במרץ 2016 שמונה שחקנים ערבים-ישראלים מהקבוצה, שהיו בדרכם למשחק בגביע אסיה מול קבוצת אל ווהדה הסורית, עוכבו בשדה התעופה בביירות ולא הורשו להיכנס ללבנון.
פורמט הטורניר ותנאי קבלה

אלופות 14 הליגות הבכירות של אסיה עולות אוטומטית לטורניר, כמו גם מחזיקות גביע המדינה של אותן מדינות. זוכות ליגת האלופות של העונה הקודמת עולות אוטומטית לרבע-הגמר. קבוצות שלא משחקות ב-14 הליגות הבכירות משחקות בגביע אסיה לקבוצות, טורניר המקביל לליגה האירופית.
32 הקבוצות שהעפילו לשלב הבתים מחולקות לשמונה בתים של ארבע קבוצות כ"א לפי שני אזורים: מזרח אסיה ומערב אסיה, בארבעה בתים משתתפות קבוצות ממזרח אסיה ובארבעה בתים משתתפות קבוצות ממערב אסיה. הקבוצות משחקות ביניהן בשיטת בית-חוץ, כאשר המנצחת והסגנית בכל בית עולות לשמינית הגמר, שלבי רבע הגמר, חצי הגמר, והגמר משוחקים גם הם בשיטת בית וחוץ ובשיטת הנוק-אאוט.
ב-2007 הטורניר הורחב ל-31 קבוצות, בין השאר מפני שגם אוסטרליה הצטרפה ל-AFC.
המדינות המשתתפות > מרכז ומערב אסיה

בחריין בחריין
איראן איראן
עיראק עיראק
כווית כווית
קטר (מדינה) קטר
ערב הסעודית ערב הסעודית
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
אוזבקיסטן אוזבקיסטן
המדינות המשתתפות > מזרח אסיה

הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
אינדונזיה אינדונזיה
יפן יפן
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
תאילנד תאילנד
וייטנאם וייטנאם
המדינות המשתתפות > אוקיאניה

אוסטרליה אוסטרליה
רשימת גמרים "גביע אסיה למחזיקות גביע" ו"גביע האלופות האסיאתי" (עד 2002)

| גביע אסיה למחזיקות גביע (1967–1972)> שנה | גביע אסיה למחזיקות גביע (1967–1972)> קבוצת בית | גביע אסיה למחזיקות גביע (1967–1972)> תוצאה | גביע אסיה למחזיקות גביע (1967–1972)> קבוצת חוץ | גביע אסיה למחזיקות גביע (1967–1972)> מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 | ישראל הפועל תל אביב | 2–1 | מלזיה סלנגור | האצטדיון הלאומי סופרצ'לאסי, בנגקוק |
| 1969 | ישראל מכבי תל אביב | 1–0 | דרום קוריאה יאנג-זי | האצטדיון הלאומי סופרצ'לאסי, בנגקוק |
| 1970 | איראן טאג' טהראן | 2–1 | ישראל הפועל תל אביב | אצטדיון אמג'דיה, טהראן |
| 1971 | ישראל מכבי תל אביב | טכני | עיראק אל-שורטה | האצטדיון הלאומי סופרצ'לאסי, בנגקוק |
1972: הטורניר בוטל מסיבות פוליטיות
גביע האלופות האסיאתי (1985–2002)
| שנה | אלופה | תוצאה | סגנית | מיקום |
| 1985/1986 | דרום קוריאה דאיו רויאלס | 3–1 | ערב הסעודית אל-אהלי | אצטדיון עבדולה אל פייסל, ג'דה |
| 1986 | יפן פורקאווה אלקטריק | בית גמר | ערב הסעודית אל-הילאל |  |
| שנה | קבוצת בית | תוצאה | קבוצת חוץ | מיקום |
| 1987 | ערב הסעודית אל-הילאל | טכני | יפן יומיורי | אצטדיון הנסיך פייסל בין פאהד, ריאד |
| 1987 | יפן יומיורי | טכני | ערב הסעודית אל-הילאל | אצטדיון אג'ינוטומו נישיגאוקה, טוקיו |
1987: יומיורי ניצחה בסיכום שני המשחקים בזכות ניצחונות טכניים
| 1988/1989 | עיראק אל-ראשיד | 3–2 | קטר (מדינה) א-סד | אצטדיון אל-שעאב, בגדאד |
| 1988/1989 | קטר (מדינה) א-סד | 1–0 | עיראק אל-ראשיד | אצטדיון יאסים בין חאמד, דוחה |
1988/1989: א-סד ניצחה בזכות עדיפות שערי חוץ, לאחר שבסיכום שני המשחקים התוצאה הייתה 3-3
| 1989/1990 | יפן ניסאן יוקוהמה | 1–2 | הרפובליקה העממית של סין ליאונינג | אצטדיון מיצוזאווה, יוקוהמה |
| 1989/1990 | הרפובליקה העממית של סין ליאונינג | 1–1 | יפן ניסאן יוקוהמה | מרכז הספורט החדש טייקסי, שן-יאנג |
1989/1990: ליאונינג ניצחה 3–2 בסיכום שני המשחקים
| שנה | קבוצת בית | תוצאה | קבוצת חוץ | מיקום |
| 1990/1991 | איראן אסתקלאל טהראן | 2–1 | הרפובליקה העממית של סין ליאונינג | האצטדיון הלאומי בנגאבנדו, דאקה |
| 1991 | ערב הסעודית אל-הילאל | 1-1 ה 3-4 פ | איראן אסתקלאל טהראן | האצטדיון הבינלאומי ח'אליפה, דוחה |
| 1992/1993 | איראן פאס טהראן | 0-1 | ערב הסעודית אל שבאב ריאד | אצטדיון אל-אהלי, מנאמה |
| 1993/1994 | תאילנד בנק החקלאים של תאילנד | 1-2 | עומאן עומאן קלאב | האצטדיון הלאומי סופרצ'לאסי, בנגקוק |
| 1994/1995 | תאילנד בנק החקלאים של תאילנד | 0-1 | קטר (מדינה) אל עראבי | האצטדיון הלאומי סופרצ'לאסי, בנגקוק |
| 1995 | דרום קוריאה אילהווה צ'ונמה | 0-1 | ערב הסעודית אל נאסר | אצטדיון המלך פאהד, ריאד |
| 1996/1997 | דרום קוריאה פוהאנג סטילרס | 1-2 | דרום קוריאה צ'יונאן אילהווה צ'ונמה | האצטדיון הלאומי בוקיט ג'ליל, קואלה לומפור |
| 1997/1998 | דרום קוריאה פוהאנג סטילרס | 0-0 ה 5-6 פ | הרפובליקה העממית של סין דאליין וונדה | אצטדיון הונג קונג, הונג קונג |
| 1998/1999 | יפן ג'ובילו איוואטה | 1-2 | איראן אסתקלאל טהראן | אצטדיון אזאדי, טהראן |
| 1999/2000 | ערב הסעודית אל-הילאל | 2-3 | יפן ג'ובילו איוואטה | אצטדיון המלך פאהד, ריאד |
| 2000/2001 | דרום קוריאה סוואן בלו ווינגס | 0-1 | יפן ג'ובילו איוואטה | אצטדיון גביע העולם, סוואן |
| 2001/2002 | דרום קוריאה סוואן בלו ווינגס | 0-0 ה 2-4 פ | דרום קוריאה אניאנג LG צ'יטאס | אצטדיון אזאדי, טהראן |