stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטולי דוברינין
שגריר ברית המועצות > המשך היחסים

אחרי קנדי ולינדון ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון הפך לנשיא ארצות הברית. אנטולי דוברינין קיים פגישות תכופות עם ניקסון ויועצו לביטחון לאומי, הנרי קיסינג'ר. קו טלפון ישיר חיבר בין שגרירות ברית המועצות לבית הלבן.
באוקטובר 1969 הונחה דוברינין להעביר לממשל האמריקאי הצעה של ברית המועצות להתחיל במשא ומתן על הגבלת מרוץ החימוש. מנובמבר 1969 עד מאי 1972 נערך משא ומתן פעיל בקו סגור וב-26 במאי, במהלך ביקורו של ניקסון במוסקבה, נחתמה האמנה הסובייטית-אמריקאית בנושא הגבלת מערכות ההגנה מפני טילים, ובשנת 1979 - על הגבלת הנשק האסטרטגי.
הנרי קיסינג'ר, שותפו לניהול משא ומתן של דברינין מאותן שנים, נזכר: "דוברינין היה חופשי מהנטייה של דיפלומטים סובייטים רגילים להפגין את ערנותו לממונים עליו; הוא הבין כי בפרשיות חוץ מוניטין של אמינות הוא נכס חשוב. גבר עדין ומאורגן, מקסים מבחינה פנימית ושוחקת באופן בלתי הפיך, דוברינין נסק באלפיון העליון בוושינגטון עם אמנות נדירה. השילוב של כישרון דיפלומטי יוצא מן הכלל עם העוצמה הגאו-פוליטית הסובייטית, שהמשטר תמך במאמציו האישיים, איפשר לדוברינין להיות שגריר ברית המועצות המשפיע ביותר בוושינגטון בכל ההיסטוריה של היחסים הסובייטים-אמריקניים."
בנובמבר 1985 התקיימה בז'נבה פגישה בין רונלד רייגן למיכאיל גורבצ'וב, איתה החל עידן חדש ביחסים. התברר שהמלחמה הקרה הגיעה לסיומה.
ב-6 במרץ 1986 נבחר למזכיר הוועדה המרכזית לעניינים בינלאומיים של המפלגה הקומוניסטית ועזב את וושינגטון. בכך הסתיים השיא בתולדות הדיפלומטיה הסובייטית, כהונתו בת 24 השנים של אנטולי דוברינין כשגריר ארצות הברית.
בשנים 1986–1988 היה ראש המחלקה הבינלאומית של מרכז המפלגה הקומוניסטית.
מעון מגוריהם של השגרירים הסובייטים בוושינגטון, בו גם התגורר אנטולי דוברינין בשנות עבודתו בארצות הברית.
ניקסון ודוברינין (1973)
דוברינין וקיסינג'ר (1973)
אליהו ספיר

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1869 כ"ט בסיון ה'תרכ"ט ירושלים 
 פטירה:  1 בספטמבר 1911 (בגיל 42) ח' באלול ה'תרע"א 
 מדינה:  ארץ ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 עיסוק:  מנהל סניף בנק אנגלו-פלשתינה
 
אליהו בן בנימין-זאב הלוי ספיר (1869 – 1911) היה מנהל הסניף הראשי של בנק אנגלו-פלשתינה בארץ ישראל, בעיר הנמל היחידה בזמנו, ביפו. העיר שהייתה גם המרכז העירוני של בני המושבות של העלייה הראשונה. הוא היה סגנו של זלמן דוד ליבונטין, מנהל הבנק בארץ ישראל ומועמד להיות למחליפו בניהול הבנק, בבוא העת. פטירתו בגיל 42 הייתה אבדה לבנק עקב היותו בקיא בלשון הטורקית, רכש קרקעות ובחוקי המדינה העות'מאנית.
ספיר היה תושב המושבה פתח תקווה והיה מחנך בבית הספר הראשון שלה - במבנה המכונה עד היום "בית פיק"א" במרכז העיר. הוא ערך בהתנדבות את התכתובת בערבית ובטורקית של המושבה. שימש כמזכיר ראשי במשרד יק"א ביפו ויעץ בענייני קרקעות. בזכות מומחיותו נגאלו עשרות אלפי דונמים. משנת 1905 שימש כסגן מנהל "בנק אפ"ק" ביפו. הוא עסק בחקר ארץ ישראל וסביבותיה ופרסם מאמרים רבים על הטבע והארץ. כן פרסם ספר בשם "הארץ" המכיל רשימת מקומות בארץ ישראל. כתב גם ב"לוחות ארץ-ישראל" של אברהם לונץ ובקובצי "ירושלים".
בית ספר פיק"א

ספיר נולד בירושלים ולמד בתלמוד תורה עץ חיים. בגיל 18 החל ללמוד בסתר בבית הספר כי"ח עברית וערבית. בשנת 1889 מונה על ידי נציג הברון רוטשילד למורה לערבית בבית הספר פיק"א.
אליהו ספיר נמנה עם ראשוני המורים העבריים בארץ ישראל. באתר משרד החינוך נכתב: " על פי סדר כרונולוגי - של תחילת ההוראה בעברית - נמנו המורים: דוד ילין, אליעזר בן-יהודה, מרדכי לובמן, דוד יודילוביץ, דוד שו"ב, שמרקין, אליהו ספיר, דבורה בן-יהודה, זאב יעבץ, יהודה גור, יוסף מיוחס" בימיה הראשונים של פתח תקווה למדו בניה, שהוריהם היו בני היישוב הישן מירושלים, בחדר. לאחר מכן הוקם "בית ספר הברון". הוא נהנה מסיועו של הנדיב הידוע ועבר לבניין מרווח, שפקידות הברון ציוותה לבנותו במיוחד לתכלית זו: בית פיק"א. בבית הספר החדש רוכז חבר מורים מעולה, ובו אליהו ספיר, אריה ליב גורדון, אלישבע בסביץ, יוסף ויתקין ואפרים רובינוביץ (הראובני); היו בו חמש כיתות ותוכנית הלימודים בו כללה מקצועות כלליים, צרפתית וערבית.
באספת הייסוד של אגודת המורים שהתכנסה באלול תרס"ג בזיכרון יעקב קרא אליהו ספיר להקמת מוסד שיעמיד אוצר מילים עבריות לבתי הספר. משהוקם ועד הלשון מחדש בשנת תרס"ד הוא נבחר לחבר בו, ופעל לשיתוף פעולה בין הוועד ובין אגודת המורים. רשימת "צמחי ארץ ישראל" שפרסם בכתב העת "החינוך" הייתה בסיס לרשימת "הצמחים המצויים בארץ" (אורכב 19.11.2015 בארכיון Wayback Machine) שפרסם הוועד בזכרונות ועד הלשון (אורכב 20.09.2015 בארכיון Wayback Machine) ג בשנת תרע"ג.
משפחת ספיר

סבו של אליהו היה החוקר יעקב הלוי ספיר. על שם ספרו הידוע נקרא רחוב "אבן ספיר" בפתח תקווה. הוא תיאר את שליחותו מטעם העדה האשכנזית בשלל ארצות: תימן, אתיופיה, הודו, סין, אוסטרליה, ערב ומצרים. בייחוד הוא פירט את חייהם ומנהגיהם של היהודים בארצות הללו. הוא היה פייטן שנון, למדן תורני, חוקר עתיקות, אמן הלשון העברית וההרצאה, איש המדע והחקירה, בעל דמיון כביר וכוח הסתכלות עצום. כמו כן, סייע לחתנו יחיאל בריל בעריכת "הלבנון". הוא פרסם ספרים רבים נוספים, ביניהם "אגרת תימן" ו"אגרת הפרידה". 
בניו של יעקב הלוי ספיר הם זלמן נתן ובנימין זאב - סופרי הביטאון הלבנון.
בניו של בנימין זאב ספיר הם אליהו ספיר, ואחיו מנחם אשר ספיר.

בניו של אליהו ספיר היו חנה, חיה, אשר לוי, ויוסף ספיר (ראש עיריית פתח תקווה, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל).
יחסו לערבים

בספר על תולדות ההגנה, ובבלוג "אפלטון" של אורי קציר יש התייחסות למאמר שפרסם אליהו ספיר בשנת 1900 על הצורך להגדיר מה תהיה הגישה הרצויה של היישוב היהודי בארץ ישראל אל תושביה הערבים. וכך כותב קציר:
בשנת 1900 היפנה אליהו ספיר, יליד ירושלים וחוקר ארץ-ישראל, את תשומת לב הציבור היהודי לתופעה המדאיגה של תעמולה אנטי-ציונית בעיתונות הערבית. ספיר מבחין בין התועמלנים האנטי-ציונים הבאים בעיקר מקרב העדה הנוצרית לבין הרוב המוסלמי בארץ-ישראל, אשר לדעתו אינו מגלה יחס של איבה כלפי הציונות. לנוכח קביעה זו הגיע ספיר למסקנה כי עתידה של הציונות תלוי בשיתוף הפעולה ההדוק בינה לבין הרוב המוסלמי בארץ-ישראל. הוא מנמק זאת :
העם הערבי-מוסלמי הוא אחד העמים –או העם האחד – הקרוב אלינו ולליבנו ובימיו ראינו טובה ואהבתו וקרבתו אלינו עודנו דבר אפשרי גם לימים יבואו.
מסקנתו היא שבאירופה "נעבוד בלי תועלת לְשָרֵש ולעקור את השנאה לנו". ולכן האמצעי האחד להציל את כבודנו וכוחנו הוא: להוציא את עצמנו מתחת ההשפעה האירופאית. כאן, בארץ אבותינו, ארץ ישראל, ובהארצות הסמוכות לה, המזרח התיכון, נודיע את טיבנו ונחייה בהווייתנו וננקוט בפעולות מחאה גלויה נגד כל דיבה ועלילה שמוציאים עלינו. והעיקר, "לחיות בארצות אלו בשפתן וספרותן כ'בעלי ביתם' חשובים ולא אורחים".
מסכם קציר: מאמרו של אליהו ספיר לא זכה להדים בעיתונות העברית, והוא עבר ללא תשומת לב, אולי משום שלא נקט בו נימת ביקורת כלפי המתיישבים היהודים או התנועה הציונית.
לקריאה נוספת

אליהו בן בנימין זאב ספיר,  ארץ ישראל וסוריה, לעם, 1911.
איתן ברונשטיין, אליהו ספיר איש אשכולות בהנהלת בנק אפ"ק, רבעון לבנקאות, מס' 169, ניסן תשע"א אפריל 2011
הערות שוליים

↑  א.פ.ק - ראשי תיבות - כפי שכונה על ידי תושבי היישוב היהודי: "חברת אנגלו פלשתינה" לימים: בנק אנגלו-פלשתינה
↑  אליהו ספיר, הארץ, יפו, 1911, מבוא, באתר היברובוקס
↑  אליהו הלוי ספיר איננו, החרות, 4 בספטמבר 1911
↑  דוד בוימגרטן, עזרת סופרים, המליץ, 14 באוגוסט 1889
↑  בספרו זה, אשר יצא לאור בשנים תרכ"ד 1864/תרכ"ו 1866, פורסמו גם מחקרים על כתר ארם צובא וכן על כתבי-יד אחרים של התורה והמקרא. הרב יעקב הלוי ספיר היה מהראשונים להעיר את תשומת לבו של העולם היהודי על קיומם ומצבם היהודים באתיופיה ואף של יהודי המזרח הרחוק
↑  פרק ששי - מרגלים, מודיעים ו"חסידים" (הקישור אינו פעיל)
↑  כאן
↑  ההדגשה לא במקור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502592605171  GND: 1014794544  ISNI: 0000 0000 5138 8042  LCCN: nr00004635  NTA: 303583517  VIAF: 39212625   WorldCat (עם VIAF): 39212625 
בית ספר פיק"א - ראשון בתי הספר בפתח תקווה
שיעור בחקלאות בבית ספר פיק"א - ילדים עובדים בגן הירק עם כלי עבודה.
מצבת אליהו ספיר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה
אליהו ספיר וזלמן דוד לבונטין בבנק אנגלו-פלשתינה, 1907
אלימות פוליטית בטורקיה (1976–1980)

האלימות הפוליטית בטורקיה, כמו במדינות מודרניות אחרות, נובעת ממתחים חברתיים, כלכליים, תרבותיים ופוליטיים הקשורים למבנה החברה, לדמוגרפיה, לגאוגרפיה ולמסורת הפוליטית הארוכה והקצרה של טורקיה. אחרי התפרקותה של האימפריה העות'מאנית, שצידוקה המרכזי היה המשך הרצף של שלטון כלל-מוסלמי על מרחב גאוגרפי עצום במשך מאות שנים, נוסדה טורקיה המודרנית שמטרה להפוך אותה למדינה חילונית ומפותחת. מאמץ זה שהונהג על ידי אתא-תורכ, הביא להישגים משמעותיים, אך לא פתר את המתחים הנזכרים, אלא אף העמיק כמה מהם.
ב-1960 התחוללה בטורקיה הפיכה צבאית שנועדה לייצב את המתחים הנזכרים, אך החזרת הדמוקרטיה ב-1961 לא הביאה לרגיעה, ועל רקע זה התגברה האלימות הפוליטית, שנמשכה ברציפות מסוימת בין 1968 ועד לליל הגנרלים בשנת 1980. לשיא בולט הגיע האלימות הפוליטית בשנת 1976. במסגרת העימותים נלחמו זה בזה קבוצות קיצוניות מכל המפה הפוליטית והדתית, ובהן קבוצות טרור מרקסיסטי-לניניסטי והזאבים האפורים. בשנים אלו נהרגו בטורקיה למעלה מ-5,000 איש.
רקע

במהלך שנות ה-70 טורקיה הייתה שרוייה במשבר כלכלי ופוליטי משמעותי, שהתאפיין בחוסר יציבות פוליטי.
מהלך המהומות

במהלך השנים 1976–1980 נרצחו בטורקיה כעשרה אנשים מדי יום בממוצע. בשנת 1978 בלבד בוצעו כ-3,319 פיגועים פשיסטיים, שגרמו למותם של 831 איש ולפציעתם של 3,121.
סוף האירועים

בשנת 1979 החלה להירקם בצמרת הכוחות המזוינים של טורקיה והמועצה לביטחון לאומי קנוניה להפלת הממשל. קנוניה זו יצאה לפועל ב-12 בספטמבר 1980, והובילה לעלייתו לשלטון של קנן אוורן. המשטר הצבאי החדש הצליח להוריד משמעותית את מפלס ההרוגים במדינה, בעקבות מעצרם של מאות אלפי תושבים, והגליית כ-30,000 איש אל מחוץ לגבולות טורקיה.
ראו גם

ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016)
ליל הגנרלים בטורקיה (1980)
אליהו סיגד

| --- | --- |

אליהו סיגד (1955), תצלום מארכיון גבריאל טלפיר, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
 לידה:  1901 
 פטירה:  30 במרץ 1975 (בגיל 74 בערך) 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
לוחית זיכרון לאליהו סיגד (סיגרד) בתל אביב
אליהו סיגָד (סיגָרד) (1901 – 30 במרץ 1975) היה צייר ישראלי.
קורות חיים

נולד בעיר פוניבז' בליטא. בשנים 1919–1922 למד אדריכלות ורישום בריגה.
ב-1925 עלה לארץ ישראל, השתתף בתערוכות קבוצתיות ויצר תפאורות לתיאטרון.
ב-1929 נסע לפריז לשלוש שנים שבמהלכן למד באקדמיית קולארוסי (Académie Colarossi) ובאקדמיית גרנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière).
לאחר שובו ארצה הצטרף לאגודת הציירים והפסלים ונבחר לכהן בוועד שלה במשך כעשרים שנה. לפרנסתו לימד ציור בבתי הספר היסודיים בתל אביב, "תל נורדאו" (בין תלמידיו שם היה האמן דני קרוון), "אחד העם" ו"הכרמל".
בשנות ה-40 הצטרף לארגון ההגנה והשתתף במלחמת העצמאות.
הוא השתתף בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות ביריד המזרח (1925, 1929) במוזיאון תל אביב (1933, 1950) בביתן הלנה רובינשטיין (1960), בתערוכת העשור (1958) ועוד. כן נטל חלק בתערוכות של אמנים ישראלים בארצות הברית, בקנדה, בדרום אפריקה ועוד.
נפטר ב-30 במרץ 1975, בגיל 74. הותיר אישה, רינה.
יצירתו

בעבודותיו ניכרת ההשפעה הצרפתית האפיינית לשנות ה-30. רבים מציוריו משקפים את ההווי ונוף הארץ והוא נחשב לאמן "ארץ ישראלי". הוא סירב לפנות לאמנות מושגית שהפכה לזרם המוביל באמנות הישראלית ולפיכך הפך מאמן מרכזי ומוערך לאמן הנמצא בשולי הזירה האמנותית בארץ.
פרסים

בין הפרסים שבהם זכה:
1945 – פרס דיזנגוף
1959 – פרס עיריית רמת גן.
הנצחה

במסגרת פרויקט הנצחת אמנים בתל אביב נקבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב סירקין 35.
לקריאה נוספת

פה גר, עיר בעקבות אמניה, הוצאת עיריית תל אביב, עמ' 118, 2015
הערות שוליים

↑  אריה כנרתי, תערוכת-זכרון לאליהו סיגד, דבר, 28 באפריל 1976.
↑  פורטל אבל אינפו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275436  NLI: 987007513297805171  PLWABN: 9811721747205606  ISNI: 0000 0004 3407 8666  LCCN: no2018096007  ULAN: 500479784  VIAF: 308267251   WorldCat (עם VIAF): 308267251
אלימלך

ערך זה עוסק בדמות התנ"כית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שֵׁם הָאִישׁ אֱלִימֶלֶךְ וְשֵׁם אִשְׁתּוֹ נָעֳמִי וְשֵׁם שְׁנֵי-בָנָיו מַחְלוֹן וְכִלְיוֹן, אֶפְרָתִים--מִבֵּית לֶחֶם, יְהוּדָה; וַיָּבֹאוּ שְׂדֵי-מוֹאָב, וַיִּהְיוּ-שָׁם.

— מגילת רות, פרק א', פסוק ב'
 משפחת אלימלך בדרכה למואב, בציור "גלות מיהודה" מעשה ידי אלכסנדר בידה, המאה ה-19
אֱלִימֶלֶךְ הוא דמות תנ"כית מתקופת השופטים הנזכרת במגילת רות.
אלימלך מיוחס לשבט יהודה, והיה בעלה של נעמי ואביהם של מחלון וכליון. המשפחה התגוררה בבית לחם יהודה. עקב הבצורת והרעב עזב אלימלך עם משפחתו את ארץ ישראל והלך לשדה מואב, ומת שם.
בניו, מחלון וכליון, נישאו לשתי נשים מואביות, רות וערפה. כעבור זמן מתו שני בניו. אשתו וכלתו רות שבו לבית לחם, ורות נישאה לבועז, שהיה קרוב משפחתו של אלימלך.
עץ משפחתו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  | אלימלך | אלימלך | אלימלך | אלימלך | אלימלך | אלימלך |   |   | נעמי | נעמי | נעמי | נעמי | נעמי | נעמי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  | אלימלך | אלימלך | אלימלך | אלימלך | אלימלך | אלימלך |   |   | נעמי | נעמי | נעמי | נעמי | נעמי | נעמי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| רות | רות | רות | רות | רות | רות |   |   | מחלון | מחלון | מחלון | מחלון | מחלון | מחלון |  |  | כליון | כליון | כליון | כליון | כליון | כליון |   |   | ערפה | ערפה | ערפה | ערפה | ערפה | ערפה |  |  |
| רות | רות | רות | רות | רות | רות |   |   | מחלון | מחלון | מחלון | מחלון | מחלון | מחלון |  |  | כליון | כליון | כליון | כליון | כליון | כליון |   |   | ערפה | ערפה | ערפה | ערפה | ערפה | ערפה |  |  |
|  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום | בעז, נישואין בסגנון ייבום |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  | עובד | עובד | עובד | עובד | עובד | עובד |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  | עובד | עובד | עובד | עובד | עובד | עובד |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
בתלמוד ובמדרש

לפי התלמוד היה מבניו של נחשון בן עמינדב נשיא שבט יהודה.
על אודותיו ועל נסיבות עזיבתו את הארץ דורשים חז"ל:
”אלימלך מגדולי הדור ומפרנסי הדור היה. וכיון שבאו שני רעבון אמר: עכשיו יהיו כל ישראל מסובין בקופתן על פתחי וזה בא בקופתו וזה בא בכפיפו. מה עשה? עמד וברח מפניהם.”
לאחר זמן מת אלימלך."וימת אלימלך איש נעמי" (רות א,ג) - מכאן שאין איש מת אלא לאשתו (מסכת סנהדרין, כב)
ממקרהו של אלימלך לומדים חז"ל על חומרת האיסור של יציאה מארץ ישראל:
”אלימלך, מחלון וכליון... מפני מה נענשו? מפני שיצאו מארץ לחוצה לארץ... שאפילו מי שיש לו זכות אבות, אינה עומדת לו בשעה שיוצא מארץ לחוצה לארץ.”.
הערות שוליים

↑  מגילת רות, פרק ב', פסוק א'.
↑  "אלימלך ושלמון ופלוני אלמוני ואבי נעמי, כולן בני נחשון בן עמינדב הן" - מסכת בבא בתרא צא, א.
↑  ילקוט שמעוני, רות, רמז תקצ"ח.
↑  דב קמחי -אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך,הוצאת יהושע צ'צ'יק,1969, כרך ראשון,עמ' 107 .
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א'
| תקופת השופטים |
| --- | --- | --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש •  תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון  • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |  |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |  |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |  |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |  |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים •  קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |  |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם • הקיני |  |
אנז'לו גבריאל

אנז'לו גבריאל בורז'ס דמאסנו (בפורטוגזית: Ângelo Gabriel Borges Damaceno; נולד ב-21 בדצמבר 2004 בברזיליה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית.
קריירת מועדונים

גבריאל גדל במחלקת הנוער של סנטוס מליגת העל הברזילאית. ב-25 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–3 לפלומיננסה במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת 2020. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה בעונה זו.
ב-28 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בהפסד 0–2 לבוקה ג'וניורס במסגרת שלב הבתים של הטורניר לעונת 2021.
ב-16 ביולי 2023 חתם גבריאל בצ'לסי. ב-8 באוגוסט 2023 הושאל לשטרסבורג לעונה אחת.
ב-3 בספטמבר 2024 חתם בא-נסר הסעודית.
אפריקאנס

| --- | --- |
 מדינות:  דרום אפריקה, נמיביה
 אזורים:  אפריקה, צפון אמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, אירופה, המזרח התיכון
 דוברים:  10,000,000
 שפת אם:  6,000,000
 כתב:  אלפבית לטיני 
 משפחה:  הודו-אירופית גרמאנית גרמאנית מערבית פרנקונית תחתית אפריקאנס
 לאום:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 מוסד:  Die Taalkommissie
 קוד שפה:  af 
 קוד ISO 639-1:  af 
 קוד ISO 639-2:  afr 
 קוד ISO 639-3:  afr 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
אפריקאנס (Afrikaans) היא אחת השפות הרשמיות בדרום אפריקה ומשמשת בעיקר את האפריקאנרים (לבנים ממוצא הולנדי, גרמני וצרפתי) והצבעוניים (בני תערובת, צאצאי מתיישבים לבנים ובני שבטים אפריקאים וגזעים אחרים, כגון צאצאי מלזים שהובאו לדרום אפריקה). גם בנמיביה הסמוכה תפוצה נרחבת לשפה.
האפריקאנס התפתחה מההולנדית של המאה ה-17 אשר אליה השתרבבו מילים אנגליות, צרפתיות, אפריקניות ואפילו אסיאתיות. השפה שייכת למשפחת השפות ה"גרמאניות מערביות" ומזכירה מאוד הולנדית, ואף נחשבה לדיאלקט הולנדי ("הולנדית קייפ" או "הולנדית אפריקאית") עד תחילת המאה ה-20, אך בשנת 1925 זכתה להכרה כשפה בפני עצמה. אחד החלוצים בהפיכתה של האפריקאנס לשפה רשמית היה קורנליוס יאקובוס לאנגנהובן (1873–1932).
בשנות משטר האפרטהייד בדרום אפריקה נחשבה האפריקאנס לשפת השלטון הלבן, וניסיונות מפלגת השלטון להנחילה כשפת לימוד בבתי הספר ה"שחורים" נתקלו בהתנגדות עזה וגרמו לפרוץ מהומות ברחבי המדינה. האנגלית, שהייתה השפה הרשמית השנייה בצד האפריקאנס בימי השלטון הלבן, נחשבה מקובלת יותר על השחורים בדרום אפריקה כשפה המקשרת בין בני הקבוצות האתניות השונות, בהיותה שפה אוניברסלית יותר ובעיקר שפתה של האופוזיציה הליברלית למפלגת השלטון.
עם סיומו של משטר האפרטהייד ובחירתו של נלסון מנדלה כנשיא השחור הראשון בשנת 1994, הייתה האפריקאנס לאחת מ-11 שפות רשמיות שוות מעמד במדינה, אך משיקולים פרקטיים הוחלט שהשפה האנגלית תקבל קדימות בכל הכיתובים הרשמיים.
בנמיביה שימשה האפריקאנס כשפה רשמית (בצד הגרמנית) עד הכרזת עצמאותה בשנת 1990.
אליהו עמיאל

| --- | --- |
אליהו עמיאל
אליהו עמיאל
 לידה:  13 ביוני 1925 אלכסנדריה, ממלכת מצרים
 פטירה:  2009 (בגיל 83 בערך)
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85 מטר
 קבוצות כשחקן
 1950–1952:  הפועל חולון
 קבוצות כמאמן
 1957–1958   1958–1959   1963–1964:  הפועל ירושלים   נבחרת ישראל   הפועל חולון
אליהו עמיאל (13 ביוני 1925 – 2009) היה כדורסלן, שופט, מאמן כדורסל ועסקן ספורט ישראלי. שיחק בעמדת הרכז בהפועל חולון ובנבחרת ישראל, ובתוך כך נמנה עם קבוצת כדורסלנים יהודים שעלו לישראל ממצרים ("החבורה המצרית") והצטרפה להפועל חולון בתחילת שנות החמישים. בסוף שנות החמישים היה מאמן נבחרת ישראל, והוביל אותה באליפות אירופה 1959. כן בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים היה עמיאל יושב ראש איגוד הכדורסל, ושימש כמשקיף בינלאומי מטעם פיב"א.
קורות חיים > ראשית ימיו במצרים

עמיאל נולד למשפחה יהודית באלכסנדריה, מצרים. בילדותו למד שם בבית-ספר צרפתי. לאחר שסיים את לימודיו התיכונים והחל לעבוד כפקיד במחלקת ביטוח בבנק יהודי. נחשף לכדורסל בגיל 16, כאשר חברו היהודי מהשכונה, זוזי הררי, הביא אותו למועדון מכבי אלכסנדריה, "בהתחלה שיחקנו כדורסל רק לשם הנאה", סיפר לימים עמיאל, "אבל אחרי תקופה לא ארוכה נרשמנו לליגה הלאומית באזור אלכסנדריה. כבר לאחר העונה הראשונה לקחנו את האליפות. גם בשנים הבאות שיחקנו כמעט ללא מתחרים". בהמשך נבחר עמיאל לקבוצה הייצוגית שהייתה לאלופת אלכסנדריה. לפי הסיפורים, מלך מצרים, פארוק הראשון, לא היה מסוגל לשאת שקבוצה יהודית מנצחת קבוצה מוסלמית, ולכן הורה שלוש שנים לאחר הקמתה לסגור את הקבוצה היהודית. אף שהקבוצה התפרקה, המשיכו עמיאל ויתר השחקנים, להתאמן במועדון מקומי.
בשנת 1947 ערכה הקבוצה משחק אימון מול האלופה המצרית. למרות הנחיתות באימונים, ניצחו שחקני מכבי אלכסנדריה בנקודה, והכעיסו את המלך בשנית. לקראת אולימפיאדת לונדון, בשנת 1948 הזמין מאמן נבחרת מצרים, נלו פרטורה, את רוב שחקני הקבוצה לסגל הנבחרת המצרית. "הגענו לנבחרת ועד מהרה השתלבנו", סיפר עמיאל, "בין השחקנים הערבים והיהודים בנבחרת שררו יחסים מצוינים. שבועיים לפני הנסיעה ללונדון הגיעה הוראה מהמלך פארוק להוציא את השחקנים היהודים מהנבחרת". בשנת 1949 נערכה אליפות אירופה בכדורסל 1949 בקהיר, ושוב עמיאל זומן לנבחרת יחד עם זוזי הררי. בעקבות הניסיון המר מאולימפיאדת לונדון החליט עמיאל, שעבד בבנק כאמור, להודיע כי מנהל הבנק לא מוכן לשחררו לאימוני הנבחרת. הממשל במצרים הודיע למנהל הבנק כי אם לא ירצה שהממשל ילאים את המקום, עליו להורות לעמיאל להתייצב לאימונים. על-פי מספר גרסאות, שעה לפני המשחק הפותח הודיע המלך פארוק, כי אם שני היהודים ירצו לשחק במדי הנבחרת עליהם להתאסלם. לאחר מכן תבע הממשל המצרי כי השחקנים יחליפו את שמות משפחתם לשמות ערביים. תוך כך נדרש עמיאל להחליף את שמו למוסטפא. השניים דחו את ההצעה והנבחרת צעדה בטקס הפתיחה ללא עמיאל והררי. הכרוז הודיע לקהל ההמום כי השניים לא משחקים עקב מחלה. בשל התקרית החליטו כל שחקני מכבי אלכסנדריה על פירוק הקבוצה והחלו להתפזר ברחבי העולם.