stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיתוף הפעולה הביטחוני של מרכז אירופה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Central European Defense Cooperation, Central European Defense Cooperation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1152011707  VIAF: 931151837980920520001   WorldCat (עם VIAF): 931151837980920520001
של (מילת יחס)

שֶׁל היא מילת יחס בעברית. כאשר מצטרפים אליה כינויי הגוף החבורים היא משמשת יסוד לכינוי הקניין.
משמעות

מילת היחס "של" משמשת למספר משמעויות:
שייכות: "הבית של משה"
חומר: "חרב של זהב"
תכולה: "סיר של אורז"
ייעוד: "ספר של לימוד"
התפתחות

המילה 'של' מקורה בצירוף של כינוי הזיקה ש- עם מילת היחס ל-, ובצורה זו היא מופיעה במקרא: ”מִטָּתוֹ שֶׁלִּשְׁלֹמֹה” (שיר השירים ז', ג).
בכתבי יד של ספרות חז"ל מוצאים על פי רוב את הצורה החבורה (ש + ל + שם עצם), כגון בכתב יד קאופמן, במסכת שבת א, א: "ידו שלעני" (= ידו של העני). אבל גם בכתבי יד טובים מופיעה "של" לעיתים באופן פרוד, כגון בכתב יד אנאלאו של התלמוד הבבלי. על הפרדת "של" משם העצם הבא אחריה מעיד גם אופן הניקוד, כגון "שֶלְשְבִיעִית" בכתב יד פאריס.
עם זאת, הדעה כיום היא שחרף הכתיב החבור ברוב כתבי היד של המשנה, בלשון חז"ל נתפסה "של" כמילה בפני עצמה, ואילו הכתיב החבור בכתבי היד משקף נוהג כתיבה ארכאי. לכך יש לצרף את העובדה שכבר באגרות בר כוכבא (המאה השנייה לספירה) מוצאים עדות לעצמאותה של המילה "של", כגון: "של הגואין".
בעת החדשה, עם התפתחות הדפוס, הופרדה בדרך כלל המילה "של" מהמילה הבאה אחריה. הפרדה זו נעשתה באופן מכני, והדבר הביא במקרים מסוימים ללשון מגומגמת. כך למשל במקום הנזכר לעיל במסכת שבת: "שלעני" הפך ל"של עני", מבלי לתת את הדעת לכך שהפרדת המילים דורשת הכנסה של ה"א הידיעה ("של העני"). שיבושים אלו מאפיינים את הטקסט של המשנה גם במהדורות ימינו.
צורה זאת נשתמרה ביהדות תימן עד היום, וכך מופיע בכל כתבי היד התימניים של הרמב"ם וכן בתלמודים מכתבי היד התימניים. וכן בברכת נר שבת נוסח הברכה אצל התימנים הוא: ”בָּרוּךְֿ אַתָּהֿ ה, אֱלֹהֵינוּ, מֶלֶךְֿ הָעוֹלָם, אֲשֶׁר קִדְּשָׁנוּ בְּמִצְוֺתָֿיו, וְצִוָּנוּ לְהַדְֿלִיק נֵר שֶׁלַּשַּבָּתֿ”. וכן בברכת נר חנוכה: ”בָּרוּךְֿ אַתָּהֿ ה', אֱלֹהֵינוּ, מֶלֶךְֿ הָעוֹלָם, אֲשֶׁר קִדְּשָׁנוּ בְּמִצְוֺתָֿיו, וְצִוָּנוּ לְהַדְֿלִיק נֵר שֶׁלַּחֲנֻכָּהֿ” אין זה אומר שהנוסח שונה, אלא אופן הגיית המילית שונה.
הסיבות לפירוק

לא ברור מה גרם לפירוק הצירוף "ש + ל + שם עצם" וליצירת המילה העצמאית "של". בעבר סברו שמדובר בהבדלי מסורת בין הענף הארץ-ישראלי של המשנה לבין הענף הבבלי, אולם דעה זו הופרכה[דרוש מקור]. בין הדעות לסיבות ההתפרקות ניתן למנות:
תהליך פונטי: ביטול המכפל בלמ"ד והתאפסות השווא הנע, כפי שקרה גם במילה "מִלְמעלה" (סגל).
השפעת הארמית: בהשפעת "די" הארמית, שגם יסודה בצירוף זיקה חבור לשם העצם ונתפרדה ממנו (בנדויד).
השפעת הכינויים החבורים: השפעת הצירופים "שלי", "שלך" וכו', שבהם "של" משמשת במעמד עצמאי, הביאה ליצירת המילה העצמאית "של" (בר-אשר).
תהליך תחבירי: ש' הזיקה התרוקנה ממשמעותה ועל כן נוצר צורן חדש "של" המציין שייכות ונכתב בנפרד כדרך כל הצורנים בעלי יותר מאות אחת (ברויאר).
לקריאה נוספת

חנוך ילון, מבוא לניקוד המשנה, ירושלים תשכ"ד, עמ' 26–27
משה בר-אשר, פרקים במסורת לשון חכמים, ירושלים תש"ם, עמ' 8, 104
יוחנן ברויאר, העברית בתלמוד הבבלי, ירושלים תשס"ב, עמ' 78–79
יצחק אבינרי, יד הלשון, הוצאת יזרעאל, 1964, הערך "של", עמ' 544–546
שארל ון דן בורן

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1874 איקסל, בלגיה 
 פטירה:  14 בינואר 1966 (בגיל 91) אוקלה, בלגיה 
 מדינה:  בלגיה 
 מקצוע:  מרצה באוניברסיטה, מוזיקולוג, ספרן, היסטוריון של המוזיקה 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (4 בינואר 2001)  מדליית הכסף הגדולה עם כוכב להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  שארל ון דן בורן
 
שארל ון דן בורן (בצרפתית: Charles Jean Eugene Van den Borren,‏ 17 בנובמבר 1874 – 14 בינואר 1966) היה מוזיקולוג, מומחה למוזיקת בארוק וחסיד אומות העולם מבלגיה.
קורות חיים

ון דן בורן היה דוקטור למשפטים, פסנתרן חובב ותלמידו של המוזיקאי ארנולד דולמטש. לאחר קריירה משפטית שנמשכה מספר שנים פנה לעסוק במוזיקה באופן מקצועי. הוא היה פרופסור למוזיקה, לימד באוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB) ובאוניברסיטת ליאז' והיה ספרן בסניף הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בבריסל.
בתו של ון דן בורן, מריאן, נישאה לסאפורד קייפ (Safford Cape), מוזיקולוג אמריקאי ומנצח תזמורת בבריסל. ון דן בורן ואשתו חיו בבית אחד עם מריאן, בעלה ושלוש בנותיה של מריאן בבית בפרברי בריסל. שם חיו גם בתקופת כיבוש בלגיה על ידי הגרמנים, בין השנים 1940–1944.
קורות חיים > מעורבות בפעילות הצלה בתקופת השואה

עם כיבוש בלגיה בידי הגרמנים התפטר ון דן בורן ממשרותיו באוניברסיטה ומתפקידו כספרן בקונסרבטוריום.
בקיץ 1942, כשהחל ריכוז היהודים לשם גירושם למזרח, יצר פעיל המחתרת הבלגית קשר עם ון דן בורן וביקש ממנו לסייע בהסתרת יהודים. מנובמבר 1942 עד ינואר 1943 הסתיר ון דן בורן בביתו את הילדה היהודיה בת השמונה פלוריס גריפנברג (Gryfenberg), בתם של יהודים יוצאי פולין שחיו בבלגיה. סאפורד קייפ היה בסכנת מעצר עקב אזרחותו האמריקאית, מכיוון שארצות הברית וגרמניה היו במצב מלחמה מסוף 1941. כשהגיעה המשטרה הגרמנית לעוצרו בביתה של משפחת ון דן בורן, נמלט קייפ אך פלוריס עוררה את חשדם של השוטרים עקב שערה הכהה, בניגוד לשערם הבהיר של בני המשפחה, והיה צורך להעבירה למסתור אחר.
למרות התעוררותו של חשד כלפיהם, הסתירו בהמשך בני הזוג ון דן בורן את אחותה של פלוריס, דניאל בת השלוש. הם התייחסו אליה כאל בת משפחה, בלא הבדל בינה לבין יתר ילדיה של מריאן.
קורות חיים > לאחר המלחמה

בשנת 1946 מונה ון דן בורן לתפקיד יושב ראש האגודה המוזיקולוגית של בלגיה. כמו כן היה חבר באגודות מוזיקליות מחוץ לבלגיה.
ון דן בורן זכה לאותות הוקרה, בהם אות מסדר לאופולד ואות הכתר הבלגי (אנ').
ב-2001 העניק יד ושם לשארל ון דן בורן ולאשתו מדלן את אות חסידי אומות העולם.
שארל לברן-רנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1853 שאטו-תיירי, הקיסרות השנייה צרפת
 פטירה:  14 ביוני 1921 (בגיל 67) סן-מאנדי, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1873–1909 (כ־36 שנים)
 דרגה:  קפטן
 עיטורים
 אביר בלגיון הכבוד 
 
שארל גוסטב ניקולא לברן-רנו (בצרפתית: Charles Gustave Nicolas Lebrun-Renault;‏ 22 ביולי 1853 – 14 ביוני 1921) היה איש צבא צרפתי, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

נולד בשאטו-תיירי ב-22 ביולי 1853. שמו מאוית בדרך כלל כ"לברן-רנו" (Lebrun-Renault) וכך גם נכתב שמו בתעודת זהות. עם זאת, הוא עצמו נהג לכתוב את שמו כ"לה ברן-רנו" (Le Brun-Renaud) וכך גם אוית שמו במסמכים הצבאיים. אביו שימש כשופט שלום בשאטו-תיירי, וב-1873 הוא התגייס לצבא צרפת והוצב בחיל הפרשים. ב-1875 הוא הועלה לדרגת סרז'נט, ושנה לאחר מכן לדרגת סמל ראשון. ב-1878 הוא למד בבית הספר הצבאי בסומיר ולאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט משנה. ב-1881 הוצב בכוח הפרשים של המשמר הרפובליקני, ובין 1885–1888 הוא שרת בטהיטי. במהלך שירותו שם, מתה אשתו, ובעקבות מותה הוא הפך לאלכוהוליסט. כשחזר לצרפת, הועלה לדרגת קפטן ולתקופה קצרה הוצב בגואטמלה בשליחות דיפלומטית, לפני שב-1892 חזר שוב לצרפת.
ביוגרפיה > פרשת דרייפוס

ב-5 בינואר 1894 מונה לברן-רנו למפקד פלוגת פרשים קטנה אשר נשלחה להביא את אלפרד דרייפוס, קצין יהודי אשר נאשם בריגול לטובת הקיסרות הגרמנית, אל טקס שלילת הדרגות שנקבע לו. אנשיו של לברן-רנו הובילו את דרייפוס מבית הסוהר שרש-מידי אל האקול מיליטר אשר בחצרו היה הטקס אמור להיערך. במהלך הזמן הקצר שבין הגעתו של דרייפוס לתחילת הטקס, שוחח לברן-רנו עם דרייפוס במשך כמה דקות. דרייפוס לא אמר לו דבר בעל חשיבות. עם זאת, לברן-רנו, שרצה להתרברב בפני חבריו, הצהיר שדרייפוס הודה באשמתו, אולם טען שנתן לגרמנים מסמכים חסרי חשיבות בתקווה שיוכל להשיג בהמשך מידע רב ערך. חבריו של לברן-רנו סיפרו על כך לעיתונאים. באותו הלילה ביקר לברן-רנו עצמו במועדון, ושם חזר עוד פעם על סיפורו, ועיתונאי מהפיגארו שמע אותו. השמועה הייתה למורת רוחם של בכירי הצבא, ולברן-רנו נחקר וננזף בידי סגן הרמטכ"ל גונז ולאחר מכן בידי נשיא צרפת ז'אן קזימיר-פרייה. באותו יום הכחיש לברן-רנו רשמית את הסיפור באוזני עיתונאים.
סיפורו של לברן-רנו הצליח לגרום למשבר דיפלומטי. שגריר גרמניה בצרפת הרוזן צו מינסטר נפגש עם פרייה והגיש לו מכתב מאת קנצלר גרמניה, הנסיך הוהנלוהה, אשר דרש להבהיר שגרמניה אינה קשורה לפרשה. לאחר משא ומתן מתיש, ב-9 בינואר פורסמה הודעה רשמית מטעם ממשלת צרפת אשר הכחישה את מעורבותה של גרמניה בפרשה. ב-1897, שינו מפקדי הצבא את טעמם, וכדי להוכיח שדרייפוס אכן אשם, הם מצאו את לברן-רנו ושכנעו אותו לחזור בו מהודאתו ולטעון כי דרייפוס כן הודה באשמה. מספר קציני צבא אף זייפו מסמך אשר כביכול נכתב בידי לברן-רנו ביום טקס שלילת הדרגות, ובו הוא מאשר את הודאתו של דרייפוס. ב-1899 הוא נקרא להעיד במשפט רן שם הוכח כי מסמך ההודאה מזויף. גם לאחר שדרייפוס זוכה ב-1900, המשיך לברן-רנו לטעון שהוא אשם, ומסר הרצאות בנושא. ב-1908 הוא התייצב יחד עם ארמאן די פאטי דה קלאם להגנת העיתונאי לואי גרגורי אשר ניסה להתנקש בחייו של דרייפוס.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-1898 הוא נישא לאלמנה אנגלייה עשירה, וב-1900 מונה למפקד אסקדרון פרשים. ב-1904 הוא פרש משירות פעיל, וב-1909 עזב את הצבא. הוא נפטר בסן-מאנדי ב-14 ביוני 1921.
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982.
שמיטת חבילות מידע

שמיטת חבילות מידע היא סוג של התקפת מניעת שירות היכולה להתבצע על ידי צמתים המשמשים כנתבים ברשת מחשבים. במסגרת התקפה זו הצומת המנתב משמיט חבילות מידע המנותבות דרכו באופן מלא ("התקפת חור שחור") או באופן חלקי על ידי בחירה אקראית של חבילות מידע או השמטה כל n חבילות או כל t שניות ("התקפת חור אפור").
התקפה מסוג זה רלוונטית במיוחד ברשתות אד-הוק שכן הצמתים המרכיבים רשתות מסוג זה אחראים על הניתוב של חבילות המידע של צמתים אחרים ברשת, ללא נתבים או רכיבי ניתוב אחרים.
שמוליק פירסטנברג

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1950 (בן 74) רפובליקת פולין 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל
 http://www.samfirstenberg.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שמוליק (סם) פירסטנברג (נולד ב-13 במרץ 1950) הוא במאי קולנוע ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בשם שמואל פירסטנברג בפולין, עלה לישראל כתינוק גדל בירושלים. בוגר בית ספר "תיכון בית הכרם". לאחר השירות הצבאי בנח"ל התגורר בקיבוץ משמר דוד והיה חבר בלהקת הבידור "שומבצל".
בשנת 1972 נסע לארצות הברית כדי ללמוד קולנוע. הוא למד באוניברסיטת Loyola Marymount בלוס אנג'לס שם הוא פגש את המפיק והבמאי הישראלי מנחם גולן והחל לעבוד איתו כעוזר בסט של הסרט הראשון שביים בהוליווד ("לפקה" (Lepke) (אנ'), בכיכובו של טוני קרטיס). לאחר מכן חזר לארץ והמשיך לעבוד עם גולן.
בשנת 1976 שימש כעוזר במאי בסרט "לופו בניו יורק" ולאחר מכן  בסרט "משפחת צנעני" בשנת 1977 שימש כעוזר במאי בסרט "מבצע יונתן". עד שנת 1979 שימש כעוזר במאי בסרטים ישראלים רבים בין היתר עם הבמאים מנחם גולן, בועז דוידזון, שייקה אופיר ואפרים קישון. באותה תקופה ביים סרט קצר "סמפטיה בשביל כלב" ששודר בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1980 חזר ללוס אנג'לס, מאחר שאשתו עבדה שם על דוקטורט בפסיכולוגיה, והחליט ללמוד לתואר שני בקולנוע. כחלק מפרויקט הגמר צילם סרט עלילתי באורך מלא, אך התקציב שלו אזל. פירסטנברג פנה שוב לגולן, שבאותה עת ניהל את חברת ההפקות "קנון גרופ" בהוליווד וביקש עזרה. גולן סייע לו לסיים את הסרט ("One More Chance"), שאחר כך נמכר וכיסה את הוצאות ההפקה. בסרט כיכבה השחקנית קירסטי אלי, שהיה זה סרטה הראשון. אחר כך נהיה במאי קבוע בהפקות של "קנון גרופ", שהייתה בבעלות מנחם גולן ויורם גלובוס.
לאורך השנים ביים עשרות סרטים אמריקאים, בעיקר סרטי מתח ופעולה המפורסם שביניהם סרט אמנויות הלחימה הקלאסי "נינג'ה אמריקאי" American Ninja עם השחקן מייקל דודיקוף ב-1985. פירסטנברג ביים סרטי פעולה, סרטי מתח, מדע בדיוני, קומדיות, דרמות וסרטים מוזיקליים. סרט אחר שביים פירסטנברג  וזכה להצלחה רבה היה בריקדנס 2 Breakin' 2: Electric Boogaloo שהפך עם השנים לאחד מהאייקונים של שנות השמונים. שמוליק ביים גם מספר סרטים עבור חברת ההפקה ניו אימג' שבבעלות המפיקים אבי לרנר ודני דימבור. עם השנים ביים פירסטנברג שחקנים הוליוודיים רבים ביניהם גם אריק רוברטס, מיקל מדסון, קירסטי אלי, מרגרט איוורי, רוברט וון, גרייס ג'ונס, הולק הוגן, שון יאנג, סימור קסל, אייס טי, מיקל דודיקוף ודויד בראדלי.
בשנת 1990 ביים את סרטו היחיד בעברית, "נשיקה במצ"ח" בכיכובם של יהודה ברקן ומיכל ינאי.
בשנת 2012 קיים פסטיבל הסרטים קולנוע דרום בשדרות מחווה לעבודתו והקרין ארבעה מסרטיו.
חיים אישיים

בזירה הבינלאומית מוכר יותר בשמו הלועזי, סם פירסטנברג (Sam Firstenberg).
פירסטנברג חי בלוס אנג'לס עם אשתו איריס ולהם שלוש בנות.
פילמוגרפיה

1983: One More Chance
1983: Revenge of the Ninja נקמת הנינג'ה
1984: Ninja III: The Domination
1985: Breakin' 2: Electric Boogaloo בריקדנס 2
1985: American Ninja נינג'ה אמריקאי
1986: Avenging Force כוח נקמה
1987: American Ninja 2: The Confrontation נינג'ה אמריקאי 2
1988: Riverbend
1990: The day we met נשיקה במצ"ח
1990: Delta Force 3: The Killing Game מחץ הדלתה 3
1992: The American Samurai סמוראי אמריקאי
1992: Crisscross
1993: Cyborg Cop
1994: Blood Warriors
1995: Cyborg Soldier
1996: Operation Delta Force
1997: McCinseys Island
1998: Motel Blue
1999: The Alternate
2000: Spiders II: Breeding Ground
2001: Quicksand
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  חגי לוי, מה אני אגיד - כמו באגדות, חדשות, 19 באפריל 1990
↑  טלילה בן-זכאי, תשואות ל"תשואות ראשונות", מעריב, 28 במאי 1970
↑  יצחק בן נר, סרטי השבוע - סרטים חדשים - "לפקה", על המשמר, 20 בספטמבר 1974
טלילה בן זכאי, מה בין גולן לקורטיס, מעריב, 10 בספטמבר 1975
↑  מאיר שניצר, גולן פטריוט אמריקני, חדשות, 31 באוקטובר 1985
↑  נירית אנדרמן, במאי סרטי הבי-מוביז שהשפיע על טרנטינו, באתר הארץ, 10 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810543579505606  BNE: XX1487693  BnF: cb14012803n (data)  GND: 139422412  ISNI: 0000 0001 1478 6073  LCCN: no2004100564  NTA: 071651349  SNAC: w6jm363z  VIAF: 100244741   WorldCat (עם VIAF): 100244741
שמונה בעקבות אחד

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לסרט, ראו .
| --- | --- |

כריכת המהדורה המחודשת (כתר, 1996)
 מידע כללי
 מאת:  ימימה אבידר-טשרנוביץ
 איורים:  נחום גוטמן
 תורגם לשפות:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  נ. טברסקי
 תאריך הוצאה:  1945
 מספר עמודים:  127
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002524293, 001190247, 001378788, 002052042, 002052563, 002052037, 002052030, 002052055, 002524290
שמונה בעקבות אחד הוא ספר ילדים מאת ימימה אבידר-טשרנוביץ שראה אור בשנת תש"ה-1945. הספר היה לרב-מכר, תורגם לאנגלית ועובד לתיאטרון ולסרט קולנוע. הספר זכה לתשבחות של המבקרים על שפתו העשירה, ופתח, על פי אוריאל אופק, תקופה חדשה בספרות הילדים העברית.
השירות הבולאי הוציא לכבוד הספר בול דואר בסדרה על ספרי חבורות.
עלילה

הסיפור מתרחש בימי מלחמת העולם השנייה ועוסק בילד עירוני בשם חגי, הנשלח על ידי אמו מביתו שבקריית חיים לקיבוץ, כדי להרחיקו מההפצצות של המלחמה. בקיבוץ פוגש חגי חבורה של שבעה ילדים בני הקיבוץ וכלבם, לקש, אשר בראשם עומד המנהיג עמוס, העוקבים אחר מרגל גרמני מסוכן. המרגל תופס את עמוס, ושאר בני החבורה מצליחים לשחרר את עמוס וללכוד את המרגל הגרמני. הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי חגי המאופיין כחששן יותר מחבורת בני הקיבוץ, אך זוכה גם הוא לקחת חלק בהרפתקה וזוכה ל"אות גבורה" בדמות צלקת כאשר הוא מציל את עמוס מהמרגל. במהלך הספר חגי מנהל מונולוגים עם עצמו ופונה לעיתים אל הקורא, ומתמודד עם הפחדים שלו והרגשת חוסר החשיבות שלו אל מול עמוס הגיבור.
חוקרת ספרות הילדים ד"ר יעל דר כותבת שהספר הוא טקסט מגייס שנועד להכין את הנוער למאבק הצבאי שנכון ליישוב היהודי בארץ ישראל. ד"ר דנה קרן יער מציינת שהספר נכתב מנקודת מבטו של הילד העירוני המתייחס בהערצה לילדי הקיבוץ המגויסים למטרה, והשוותה זאת למעמדה של הסופרת שהזדהתה עם משימתה כעזר כנגדו של בעלה יוסף אבידר, שהיה מפקד בכיר ב"הגנה". קרן יער מוסיפה שבנוסף לגיוס הילדים, הספר משתדל להרגיע את החששות של האמהות לילדיהם המגויסים. הסוציולוג פרופ' עוז אלמוג מציג את הספר כאחד האחראים ליצירת התהילה סביב דמות הצבר, ביחד עם ספרי חסמבה.
הילד חגי מככב גם בספרה הבא של ימימה טשרנוביץ - אחד משלנו.
עיבודים של הסיפור

הספר יצא לאור בשנת 1945 בהוצאת נ' טברסקי עם איוריו של נחום גוטמן, ועובד לתסכית עבור שידורי הרדיו לילדים בקול ירושלים. את הרעיון לספר קיבלה הסופרת בעקבות פגישה במהלך מלחמת העולם השנייה עם חבורה של שבעה ילדים וכלב בקיבוץ גינוסר, אשר סיפרו לה על חשדותיהם שווטרינר גרמני שהתגורר בבית ליד הקיבוץ הוא מרגל. בעקבות זאת, היא כתבה את הספר, מלבישה על עצמה את הדמות של חגי, הילד העירוני המצטרף לחבורת ילדי הקיבוץ.
הספר זכה להצלחה רבה, היה לאחד מרבי המכר של הוצאת טברסקי ונחשב להצלחה הגדולה ביותר של ימימה אבידר-טשרנוביץ. עד שנת 1969 הוא יצא ב-9 מהדורות, ולאחר עשור, בשנת 1980, יצאה כבר המהדורה ה-20, וזאת על אף שהספר היה ניסיון ראשון של המחברת בכתיבת ספרות בלשית. את סוד הצלחתו של הספר הסביר אוריאל אופק בהיותו ראשון סיפורי החבורה הבלשיים בעברית, בנוסף לאפיון חי וחד של הדמויות, הומור טוב ושילוב של ערכים ציוניים. במאמר של רינת ב"הארץ" לאחר צאת העיבוד החדש של הספר בשנת 1996, תוארה שפת הספר כמוזיקלית, עשירה ומדויקת. כן תואר הספר כגדוש מטפורות, אידיומים, דימויים, אירוניות, פרנומסיות והיפרבולות. בעקבות זאת, הספר נחשב לספרות בלשית "במובן הטוב של המילה"; זאת בניגוד לחסמבה, שנעדר, ע"פ חלק מהמבקרים, מורכבות לשונית ונחשב לספרות "בזויה".
בשנת 1996 יצא הספר בהוצאת כתר בעיבוד חדש, שנעשה על ידי הסופרת עצמה בסיוע בתה. לטענת דרור בורשטיין, העיבוד החדש הזיק לספר, נטל ממנו את העושר הלשוני שלו וגרם לו לאבד את הקוהרנטיות הפנימית שלו. עם זאת, נראה שהוא הנגיש את הספר לילדים אשר מבלי העיבוד החדש לא היו קוראים אותו כלל.
בשנת 1961 הציג תיאטרון הילדים "תילון תליל" של מנחם גולן הצגה המתבססת על הספר.
ב-1963 עובדה היצירה לראשונה לסרט קולנוע בן חצי שעה על ידי הבמאי שמואל אימברמן, אז קיבוצניק צעיר מדן, שהשיג את זכויות היצירה מהסופרת, כולל זכויות הפצה "לכל העולם". הסרט הופק בתקציב לא יאומן של 80 לירות וזכה להצלחה בתנועה הקיבוצית.
בנובמבר 1964 יצא לאקרנים סרט קולנוע בשם "שמונה בעקבות אחד" המתבסס על תסריט של אוריאל אופק בסיוע משה הדר, המהווה עיבוד חופשי ומעודכן של עלילת הספר. בסרט, הילדים עולים על עקבותיהם של שני מרגלים המבקשים לפגוע במטוסי המיראז' שהגיעו לישראל ולהבריח את סודותיהם לחו"ל. אחד המרגלים, המגולם על ידי שייקה אופיר, הוא שילוב של מרגל גרמני ומחבל ערבי, והשני הוא עוזרו הצ'כי הסרט שילב פאתוס והומור בתוך סיפור בלשים, ריגול ומתח וזכה להצלחה רבה. הסרט הופק על ידי מיכאל כגן ומנחם גולן ובוים על ידי גולן. את המוזיקה לסרט הלחין דובי זלצר וביצעה אשתו דאז גאולה גיל. את האנימציה לסרט הכין יוסף באו, ושיחקו בו, בין השאר, גאולה גיל, איתן פריבר, ניקו ניתאי, בומבה צור ואלישבע מיכאלי.
בשנות ה-60 נפוץ בישראל משחק קופסה "שמונה בעקבות אחד". היו בו לוח, קוביות וכרטיסים שעליהם תמונות של שחקני הסרט.
לקריאה נוספת

דרור בורשטיין, "הילדים של היום אינם יודעים מה זה חֶרבון", השוואה בין שני נוסחים של "שמונה בעקבות אחד" לימימה טשרנוביץ, מחקרי ירושלים בספרות עברית, תשס"א-2001 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

1 2  אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית 1900–1948, תל אביב: דביר, תשמ"ח-1988, עמ' 516.
↑  אוריאל אופק - בולים בספרים.
↑  לפי הכתוב בעמ' 46, שורה 5, בעיבוד מחדש שיצא לאור בהוצאת כתר בשנת 1996: "אני ילד מקרית-חיים שיכול לדעת יותר מילדי הקבוצה על מטוסים ומלחמות: הן אנחנו היינו בשדה האש ממש, באזעקות ובהפצצות!".
1 2  Dana Keren Yaar, The development of Hebrew Children's Literature: From men Pulling Children Along to Women meeting them Where They Are, in Michael Cadden, Telling Children's Stories: Narrative Theory and Children's Literature, pp. 217-222.
↑  Oz Almog, The Sabra: the creation of the new Jew, p. 11.
↑  ימימה אבידר-טשרנוביץ, שמונה בעקבות אחד, הוצאת כתר, 1996, עמ' 8–9
↑  רות בונדי, ספרי המלחמה נצחון בטוח, דבר, 18 באפריל 1969
1 2 3  עירית מאיר, בעקבות "שמונה בעקבות אחד":בחירות לשוניות בעריכה עצמית, העברית ואחיותיה ח-ט, תשס"ח-תשס"ט, עמ' 206–207.
↑  ימימה טשרנוביץ, מעריב, 4 במרץ 1955
↑  איתן בר-יוסף, אוריאל אופק מהגיהנום, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2002
↑  עירית מאיר, בעקבות "שמונה בעקבות אחד":בחירות לשוניות בעריכה עצמית, העברית ואחיותיה ח-ט, תשס"ח-תשס"ט, עמ' 216
↑  דימונה - מסיבת חנוכה של "דן חסכן", מעריב, 7 בדצמבר 1961; לגדולים ולקטנים, מעריב, 8 בספטמבר 1961
↑  ר. עזריה, צברינו חמודים ועוקצנים, מעריב, 23 בנובמבר 1964
↑  משה צימרמן, אל תגעו לי בשואה, הוצאת כנרת, עמ' 201–202
↑  טלילה בן זכאי, הצלחה אמנותית - אינה הצלחה קופתית, מעריב, 25 בדצמבר 1966
↑  עידן משחקי הקופסה
שדרות ח"ן (רחובות)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 על שם:  חיים נחמן ביאליק, המשורר הלאומי
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  רחובות
 שכונה:  נווה אלון
 קואורדינטות:  31°53′58″N 34°48′16″E﻿ / ﻿31.899555555556°N 34.804583333333°E﻿ / 31.899555555556; 34.804583333333
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) שדרות ח"ן(למפת גוש דן רגילה) שדרות ח"ן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדרות ח"ן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדרות ח"ן  he שדרות ח"ןhe שדרות ח"ןמפת  __ רחובות (in English: Rehovot) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) מדרום: __ קריית עקרון (in English: Kiryat Ekron), __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) ממערב: __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב ומצפון: __ נס ציונה (in English: Ness Ziona) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות ח"ן, שדרה ברחובות הקרויה על שם חיים נחמן ביאליק. השדרה מחברת שני רחובות מרכזיים בעיר - רחוב הרצל ורחוב עמיאל רוז'נסקי, ומקבילה לדרך יבנה.
השדרה מחופה עצי פיקוס. בשנת 2007, לקראת השנה ה-120 של העיר, עוצבה השדרה כ"רחוב סיפור ושיר" המוקדש ליצירותיו של ביאליק. בשדרה הוקמו פסלים צבעוניים (של הפסל גיל שדה) הממחישים רכיבים משירי ביאליק. השירים הפרח לפרפר והפרפר לפרח מומחשים על ידי ספסלים בדמות פרחים ופרפרים. השיר קן ציפור מיוצג באמצעות דמות ציפור בעלת שלושה חללים דמויי ביצים, שני ספסלים דמויי ביצה ופסל ביצה חלול, שבתוכו ספסל המקיף אפרוח. השיר מקהלת נוגנים מיוצג על ידי דמויות כלי נגינה ענקיים, המוצגים כשרק חלקם צץ מעל פני הקרקע. שילוט על גבי עמודי תאורה מציג את מילות השירים. גודל הפסלים מאפשר משחקי ילדים - לחלקם חלל שניתן להיכנס לתוכו ומבנה המאפשר טיפוס.
החל משנת 2009 התנהל מאבק משפטי בין ועד שדרות ח"ן לבין עיריית רחובות בשל כוונה להקים מקווה בשדרה.
הערות שוליים

↑  מחדשים את ביאליק בשדרות ח"ן (הודעה לעיתונות), באתר "רחובות שלי"
↑  פיסול סביבתי בשדרות ח"ן, באתר הפסל גיל שדה. בליווי תמונות
↑  אתר שכונת שדרות ח"ן
↑  גילי כהן, ביהמ"ש ביטל הקמת מקווה בשכונה חילונית ברחובות, באתר הארץ, 21 בפברואר 2011
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל ירונדי

| --- | --- |
 לידה:  1335 ה'צ"ה גירונה
 פטירה:  לא ידוע
 כינוי:  אוהל מועד
 מקום פעילות:  ספרד
 השתייכות:  ראשונים
 תחומי עיסוק:  הלכה
 חיבוריו:  אוהל מועד
 
רבי שמואל ירונדי מגירונה (ה'צ"ה 1335 - ?) היה ראשון שחי ופעל בספרד במאה ה-14. נודע בחיבורו ההלכתי 'אוהל מועד' שיצא לאור על ידי הראשון לציון רבי חיים אברהם גאגין, קרוב לחמש מאות שנה לאחר כתיבתו.
אוהל מועד

לא הרבה ידוע על רבי שמואל בן רבי משולם ירונדי, והוא נודע בעיקר על שם חיבורו ההלכתי 'אוהל מועד', המחולק לנושאים, דרכים ונתיבים. עוד מראשית תקופת האחרונים לא זכה ספרו לפופולריות רבה, בין השאר בשל התפשטותו של הספר ארבעה טורים אותו חיבר מספר שנים קודם לכן רבי יעקב, בנו של הרא"ש שהיה מחשובי הראשונים. הספר 'אוהל מועד' מופיע פעמים בודדות בספר היסוד ההלכתי בית יוסף. בדומה לספר תורת הבית של הרשב"א, גם הספר אוהל מועד נכתב בגרסה ארוכה ומקוצרת, אך לידינו הגיעה רק זו המקוצרת. הספר עוסק בעיקר בהלכות המקבילות לטורי אורח חיים ויורה דעה בספר ארבעת הטורים, ומיעוטו מקביל לנושאים הנידונים בחלקים אבן העזר וחושן משפט בספר זה.
הספר נדפס לראשונה בירושלים בין השנים ה'תרמ"ו-ה'תרס"ד (1888-1904) בידי הראשון לציון רבי חיים אברהם גאגין.