stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' פטון
ביוגרפיה > ילדות ורקע משפחתי

פטון נולד בסן גבריאל, עיירה באזור לוס אנג'לס שבקליפורניה למשפחה עשירה ובעלת קשרים לצבא ולממשל. אביו, ג'ורג' סמית' פטון היה משפטן ואיש עסקים מקליפורניה שנולד בצ'ארלסטון. רבים מבני משפחתו היו מפקדים בצבא ארצות הברית ובצבא הקונפדרציה, ואחרים היו בעלי תפקידים ונבחרי ציבור. אביו ואמו של פטון היו תומכי הקונפדרציה ובעלי דעות גזעניות. בבית המשפחה היו תמונות ופסלים של מפקדי צבא הדרום. פטון הצעיר התעניין מאוד בהיסטוריה צבאית וספרות קלאסית והיה חובב שירה. מגיל צעיר שאף להפוך למפקד ולגיבור מלחמה.
בדומה לרבים במשפחתו, פטון האמין בגלגול נשמות, וטען פעמים רבות שהוא גלגול של לוחמים מהעבר, ושבחלומותיו הוא רואה קרבות נושנים. בין היתר הוא טען שהוא גלגול של חניבעל.
ב-1910 נשא פטון לאישה את ביאטריס בנינג אייר, בתו של תעשיין טקסטיל עשיר. לזוג נולדו שלושה ילדים, הצעיר שבהם נקרא על שם אביו והגיע לדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > השכלה והשתתפות באולימפיאדה

פטון החל את השכלתו הגבוהה במכון הצבאי של וירג'יניה, אך לאחר שנה עבר לווסט פוינט (האקדמיה הצבאית הלאומית האמריקנית). לאחר שנת הלימודים הראשונה הוא נדרש לעשות את לימודי השנה הראשונה שוב, עקב ציונים גרועים במתמטיקה, ובפעם השנייה סיים אותה בהצטיינות. ב-1909 הוא סיים את לימודיו והוסמך כקצין בחיל פרשים בדרגת סג"ם. בתפקידו הראשון שימש כמפקד מחלקת מקלעים ברגימנט הפרשים ה-15. ב-1912, לאחר סיום הלימודים, ייצג את ארצות הברית באולימפיאדת סטוקהולם במקצוע קרב החמש המודרני, ששימש במקורו כבוחן כשירות לחייל. פטון, אשר במהלך הכשרתו כלוחם הפגין יכולת גבוהה כפרש, סייף וכקלע מוכשר באקדח וברובה, הצטיין במקצוע. הוא סיים חמישי באולימפיאדה וייצר את אחת האגדות הקשורות בשמו. בניגוד למארחים שהשתמשו באקדחי טוטו, הוא ירה באקדח אמריקני בקוטר 0.38. כשהשופטים טענו שהחטיא ירייה אחת, הוא טען שהקליע פשוט עבר דרך החור שהשאיר הכדור שלפניו. עוד אירוע שהבהיר את אופיו הלוחמני התרחש במהלך ריצת 4,000 מטר כאשר פטון סיים במקום השלישי מתוך 22 אך התעלף עם הגיעו לקו הסיום. בתחרות הסיף היה היחיד אשר הביס את המתחרה הצרפתי.
ביוגרפיה > המהפכה המקסיקנית ומלחמת העולם הראשונה

בשנת 1916 שימש כמפקד פלוגת פרשים בבסיס פורט בליס שבטקסס. באותה שנה שירת כעוזר של גנרל ג'ון פרשינג, אשר פיקד על חיל המשלוח בלחימה במקסיקו כנגד פנצ'ו וייה ואנשיו. פטון הוביל פטרול, אשר כלל עשרה לוחמי חי"ר מן הרגימנט ה-6 וארבעה אזרחים שהתלוו לחיל המשלוח, במרדף אחר אנשיו של וייה. פטון העריך כי הללו מסתתרים בחווה מקסיקנית בקרבת העיירה סלטיו. בקרב היריות שהתפתח מצא עצמו פטון אל מול שלושה מאנשי וייה אשר היו רכובים על סוסים. פטון היה חמוש באקדח התופי ששימש אותו באולימפיאדה, ולא באקדח מהסוג החצי אוטומטי שצבא ארצות הברית הכניס לשירות. על אף שנאלץ לטעון את האקדח מחדש תוך כדי שמקסיקני רכוב על סוס הסתער לכיוונו, פטון שרד והוא ואנשיו הרגו את השלושה, ובהם מפקד בכיר בכוחותיו של וייה, חוליו קרדנס. הישג זה גרם לפרשינג לכנותו "בנדיטו" וזכה לדיווחים אוהדים בעיתונות האמריקאית.
במלחמת העולם הראשונה שובץ פטון בחיל השריון האמריקאי שהוקם תוך כדי הלחימה. פטון השתתף כמשקיף בקרב קמברה והקים בית ספר אמריקני לשריון בצרפת. הצלחת בית ספר זה גרמה לקידומו לדרגת קולונל ולמינויו כמפקד חטיבת השריון ה-304. ב-1918 נפצע פטון מירי מקלעים כשניסה לחלץ טנקים ששקעו בבוץ. הכדור פגע בירך ובעכוז של פטון, ובמסיבות רבות לאחר שהיה משתכר היה מציג את הפצע בגאווה ומתבדח.
על פעולותיו במלחמה זכה פטון ב"צלב השירות המצוין" וב"מדליית השירות המצוין" בנוסף לעיטור "לב הארגמן" המוענק לפצועי הצבא האמריקאי.
ביוגרפיה > בין המלחמות

בין שתי מלחמות העולם, בשנות העשרים והשלושים, עסק פטון בניסיונות לשכנע את הממשל האמריקאי לתקצב חיל שריון סדיר, לאחר שקשיים כלכליים גרמו לפירוק הכוח ממלחמת העולם הראשונה. פטון גם פיתח טקטיקות שריון חדשות ושיפורים טכניים בתחומי הקשר והחימוש. למרות מאמציו, ועקב קיצוצי תקציב וחוסר עניין בשריון, לא הוקמו יחידות שריון ולא היו אפשרויות קידום למפקדי שריון, ופטון שב לתפקידו בחיל הפרשים.
ב-1932 במהלך הפגנה של ותיקי מלחמת העולם הראשונה בוושינגטון, פיקד פטון על הסתערות פרשים כנגד המפגינים שבמהלכה חלק מהמפגינים נהרגו ואחרים נפצעו. אחד המפגינים שנעצרו היה החייל שחילץ את פטון תחת אש כשזה נפצע במלחמת העולם. ותיק המלחמה ניגש לפטון אך זה טען שאינו מכיר אותו ופקד על חייליו לעצור אותו.
לאחר הבליצקריג הגרמני בפולין וצרפת הקימו האמריקאיים שתי דיוויזיות משוריינות, וב-1941 קיבל פטון את הפיקוד על הדיוויזיה המשוריינת השנייה. פטון פיקד על הדיוויזיה במשחקי מלחמה שונים ובהם בתימרוני לואיזיאנה בהצלחה, ומונה למפקד קורפוס השריון ה-1. בין סוף 1941 לקיץ 1942 אימן פטון את הגיס שלו בשטח מדברי כהכנה ללחימה בצפון אפריקה. האימונים היו בקנה מידה כזה שעד היום ניתן למצוא בשטח עקבות לתרגיל.
ביוגרפיה > צפון אפריקה

ב-1942 נשלח פטון, שכבר קודם לדרגת מייג'ור גנרל, לצפון אפריקה ופיקד על כוח אמריקאי שכבש את קזבלנקה במסגרת מבצע לפיד. לאחר מכן, במהלך המערכה בתוניסיה החליף את מפקד הקורפוס ה-2, מייג'ור ג'נרל לויד פרדנדאל לאחר שיחידה זו נכשלה בקרבות מול קורפוס אפריקה של רומל. פטון התגלה כקשוח בהרבה עם חיילי הגיס ממפקדו הקודם, והקפיד מאוד על נושאי שגרה יומית ומוכנות קרבית. בין השאר הקפיד שכל החיילים והמפקדים יחבשו קסדות, כולל רופאים בחדרי ניתוח[דרוש מקור]. כתוצאה ממשמעת הברזל לא היה פטון אהוד בקרב החיילים, אך איכותו של הגיס השתפרה ובמרץ 1943 החישה מתקפת נגד של הגיס את סופם של כוחות הציר באפריקה. כוחותיו של פטון הדפו את כוחות הציר בקרב על רכס אל-גואטר.
ביוגרפיה > סיציליה

כתוצאה מהצלחתו בפיקוד על הגיס השני, קיבל פטון את הפיקוד על הארמייה השביעית בפלישת בעלות הברית לסיציליה. פטון קיבל משימה לנוע באגף השמאלי של הגנרל הבריטי מונטגומרי, כשזה יתקדם לצפון האי. על פי גרסאות מסוימות תוכנית זו גרמה למעין "מלחמת גנרלים". פטון לא חיבב את "מונטי" או את האנגלים באופן כללי, וטען שמונטי מנסה לגנוב ממנו את התהילה שבכיבוש מסינה (החלק הצפוני של האי ודרך המילוט של הגרמנים). את טענותיו אלה חיזק בכך שאם ינחת בצפון האי ינתק את דרך המילוט של הגרמנים והאיטלקים. בפועל תוך כדי הלחימה, כאשר כוחות הבריטים "נתקעו" בדרך צפונה, שינה פטון את התוכניות והפנה את כוחותיו לכיבוש חלקו המערבי של האי. הארמייה השביעית ביצעה נחיתת סער אמפיבית וכבשה את פלרמו בירת סיציליה, וזאת על אף שפטון קיבל הוראות לא להתקדם עד לקצה המערבי של האי. מפקד הפלישה, לאחר שגילה כי פטון כבש למעשה את פלרמו, הורה שפטון יתקוף את מסינה ממערב בעוד מונטגומרי יתקוף מדרום. פטון, שהיה נחוש להגיע למסינה לפני מונטי, הצליח לכבוש את העיר שעות ספורות לפני הגעת הכוחות הבריטים. הכוחות הגרמניים לעומת זאת, נסוגו עם רוב הציוד שלהם ולא נלכדו באי.
ביוגרפיה > תקריות מביכות והדחה מפיקוד

במהלך הלחימה בסיציליה הסתבך פטון במספר תקריות מביכות שנבעו מאופיו הלוחמני ואופן הדיבור הבוטה שלו.
מקרי טבח - חיילי הארמייה השביעית ביצעו שני מעשי טבח, אחד בקבוצה של שבויי מלחמה והשני באזרחים איטלקים. פטון לא היה קשור באופן ישיר למקרי הטבח, אך נשמעו טענות שנאומיו שהדגישו שנאה לאויב ולחימה אכזרית נתנו השראה למעשים.
תקריות הסטירה - חמורות בהרבה מבחינת הנזק התדמיתי של פטון היו שתי תקריות שונות שבהן סטר, קילל ובעט בחיילים אמריקאים שסבלו מהלם קרב. פטון ביקר בבתי חולים על מנת לשוחח עם פצועים וכשגילה חיילים שאינם פגועים פיזית אך אינם מסוגלים נפשית לעמוד בלחימה, התפרץ בזעם. פטון קרא לחיילים פחדנים והשתמש במילות גנאי חריפות. באחד המקרים סטר לחייל ובשני סטר לו ובעט בו. הסיפורים הגיעו לתקשורת האמריקאית שתקפה את פטון בחריפות. פרטי המקרה הגיעו לאייזנהאואר, המפקד העליון של בעלות הברית המערביות, וזה נזף בפטון קשות. הוא דרש שפטון יתנצל בפני החיילים שתקף, החיילים שנכחו באירועים, ובפני הארמייה השביעית כולה. פטון ביצע את הפקודה ללא ויכוח.
ההתנצלות לא הועילה לפטון. שילוב "מלחמת הגנרלים" שלו, תקריות הטבח ובעיקר תקריות הסטירה גרמו להדחתו מהפיקוד על הארמייה השביעית.
נטול פיקוד הגיע פטון ללונדון, שם קיבל הוראות מפורשות שלא לדבר עם התקשורת ולא לגרום צרות. אייזנהאואר ייעד לו תפקיד במבצע "פורטיטיוד" (Fortitude) - מהלך הטעיה מתוחכם שנועד לגרום לגרמנים לחשוב שתוכניות בעלות הברית הן לפלוש למערב יבשת אירופה באזור קאלה ולרכז את כוחותיהם שם במקום בנורמנדי, יעד הפלישה האמיתי. כחלק מההטעיה ניתן לפטון "פיקוד" על קבוצת ארמיות מדומה שכללה רכבי ומחנות דמה, תקשורת דמה והדלפות מכוונות לתקשורת. הגרמנים, שראו בפטון את המצביא התוקפני והמוכשר ביותר של בעלות הברית, "בלעו את הפיתיון" וגם לאחר שפלשו בעלות הברית לנורמנדי פסל רומל (שהיה מפקד החזית האטלנטית) את הדחיפות בקולם של פקודיו באומרו: "זוהי הסחת דעת... הפלישה האמיתית תגיע בפה דה-קאלה ויפקד עליה פטון".
ביוגרפיה > נורמנדי ולוריין

פטון קיבל הזדמנות לטהר את שמו כשקיבל פיקוד על הארמייה השלישית בקרבות שלאחר הפלישה לנורמנדי. פטון, שהשתוקק לחזור לפיקוד אמיתי, תקף את הגרמנים במהירות וביעילות מדהימה. החל מ-1 באוגוסט 1944, במהלך מבצע קוברה, הארמייה השלישית תקפה לכל ארבעת הכיוונים בו זמנית, תוך כדי שהיא מכתרת מאות אלפי גרמנים. פטון השתמש בטקטיקות דומות לשל הגרמנים בתקופת הבליצקריג, נמנע מקרבות הבקעה ותמרן מסביב למערכים גרמניים חזקים.
ב-31 באוגוסט 1944 עצר פטון את התקדמותו המהירה מכיוון שלארמייה השלישית אזל הדלק. הדבר אירע ככל הנראה משינויים בסדר העדיפויות, העברת דלק לצבאו של מונטגומרי, והעובדה שפטון פשוט סירב להאט את קצב ההתקפה שלו ולאפשר ללוגיסטיקה להיצמד אליו. פטון רתח וטען שיש ביכולתו לשטוף אל תוך גרמניה, אך אייזנהאואר העדיף מדיניות של לחימה בחזית רחבה, וחילק את המשאבים באופן שווה. כתוצאה מהעיכוב בהספקת הדלק, הצליחו הגרמנים להתארגן ומתקפת הארמייה השלישית על מץ הייתה קשה ועקובה מדם. במהלך הקרב נוספה עוד אנקדוטה לשמו של פטון כאשר הוא ביקש מהכומר של הארמייה לחבר תפילה למזג אוויר טוב ללחימה. הכומר חיבר את התפילה שנאמרה בכל יחידות הארמייה. מזג האוויר אכן התבהר, ופטון העניק לכומר את עיטור כוכב הארד מיידית.
ביוגרפיה > הקרב על הבליטה

בסוף 1944 יזם הצבא הגרמני את הקרב על הבליטה - מתקפת נגד חזקה בארדנים. המתקפה הפתיעה את בעלות הברית שחשבו שצבא גרמניה אינו מסוגל עוד להתקפות חורף. בין הכוחות האמריקאים שנלכדו וכותרו הייתה הדיוויזיה המוטסת ה-101 של צבא ארצות הברית. יחידה זו נלכדה בבסטון (Bastogne) והוקפה מכל עבר על ידי יחידות שריון גרמניות. פטון נענה לקריאה של מפקדת בעלות הברית לחבור לצנחנים הנצורים. הוא הפנה את תנועת הארמייה שלו לכיוון צפון ותוך 24 שעות תקף את הכוחות הגרמניים וחבר לבסטון. הפניית כיוון הלחימה של הארמייה במזג אוויר קשה במיוחד, ותוך כדי ניתוק מגע עם אויב שהיה כבר בלחימה עם הארמייה, נחשבת לאחד ההישגים הצבאיים המרשימים במלחמה.
בסוף ינואר 1945, עם סיום הקרב על הבליטה, יצאה הארמייה השלישית למסע מלוקסמבורג לצ'כיה דרך דרום גרמניה. בסוף ינואר 1945 חדרו כוחותיו של פטון לגרמניה
באמצע פברואר פרץ צבא פטון את קו זיגפריד והתקדם לכיוון קובלנץ. בסביבות 10 במרץ 1945 צלחה הארמייה השלישית את הריין והגיעה לקובלנץ. כיבוש קובלנץ שיבש את מערכת ההגנה הגרמנית ומיד לאחר מכן הארמייה השלישית התקדמה במהירות ועברה ב-16 את רוב הדרך לצ'כיה. באמצע אפריל 1945 הגיעו כוחות הארמייה השלישית לקרבת הגבול הצ'כי. הארמייה השלישית עברה דרך בוהמיה ולתוך צ'כיה, אך נעצרה משיקולים פוליטיים על ידי הפיקוד האמריקאי.
ביוגרפיה > אחרי המלחמה

לאחר הפלישה נתמנה לתפקיד מושל חבל בוואריה בגרמניה. הוא ספג ביקורת על כך שהשאיר פקידים נאצים בתפקידם למרות מדיניות הדה-נאציפיקציה של בעלות הברית. פטון טען כי אין מי שינהל את הממשל המקומי פרט לאנשים אלה, וכי אם ימצאו אנשים מתאימים יחליף את הנאצים. בנוסף הסתבך בכמה אמירות בוטות כנגד ברית המועצות, שחלקן מצאו את דרכן לתקשורת. נראה היה שאופיו הראוותני ודיבורו הבוטה יגרמו להדחתו המוחלטת מהצבא. באוקטובר 1945 הוא מונה למפקד הארמייה האמריקנית החמש-עשרה.
ב-9 בדצמבר 1945 היה פטון מעורב בתאונת דרכים בגרמניה, שבה שבר את צווארו והפך משותק מהצוואר ומטה. שלושה-עשר ימים מאוחר יותר הוא נפטר בבית חולים בהיידלברג. פטון נקבר בבית הקברות הצבאי האמריקני בלוקסמבורג.
ביקורות והסתייגויות מפטון

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים. (18 בדצמבר 2023)
ביקורות והסתייגויות מפטון > בעיות תדמית ותקשורת

דמותו של פטון הייתה שנויה במחלוקת. מצד אחד מפקד מרשים, יצירתי ולוחם נועז, ומצד שני אדם בעל אופי אכזר וגס רוח. אישיותו היוותה מוקד להתקפות רבות, בייחוד מצד התקשורת. היו טענות שאינו מעריך חיי אדם, ושנהג לערב שיקולים של תהילה בהחלטות מבצעיות (כגון ה"מרוץ" בסיציליה). בנוסף טענו רבים שהוא ראוותן מדי, והצביעו על הקסדה המצוחצחת מדי שלו, האקדחים עם קתות השנהב, ומדים שהיה תופר לעצמו.[דרושה הבהרה] פטון הסביר דברים אלה בכך שרצה להתבלט בין אנשיו והאמין שהדבר מעלה את המורל.
הוא הואשם בכך שהוציא מבצע פרטי לחילוץ חתנו ממחנה שבויים גרמני שהיה כ-80 קילומטר בעומק שטח האויב, לצורך המבצע הורכב כוח משימה מיוחד, "כוח באום", שבראשו עמד קפטן אברהם באום. המבצע הסתיים בכישלון צורב ובהרוגים רבים. פטון עצמו טען כי לא ידע כלל שחתנו נמצא במחנה השבויים הספציפי, אך ההתרחשויות ההיסטוריות מצביעות על כך כי שיקר.
ביקורות והסתייגויות מפטון > אנטישמיות וגזענות

האשמה נוספת נגדו היא שהיה בעל דעות גזעניות ובעיקר אנטישמיות. טענות אלה מצאו סימוכין בהתבטאויות קשות מאוד כנגד ה"גזע היהודי". כך כתב:
זה יצא ביום כיפור, אז הם התאספו כולם בבניין רחב עשוי מעץ, שהם כינו אותו בית כנסת. זה חייב את גנרל איזנהאואר לשאת נאום עבורם. נכנסנו לבית כנסת, שהיה דחוס בקבוצה האנושית הכי מסריחה שראיתי אי פעם. כשהיינו בחצי הדרך למעלה, הרב הראשי, שהיה לבוש בשטריימל דומה למה שלבש הנרי השמיני מלך אנגליה ובגלימה מלאת רקמה ומטונפת מאוד, ירד למטה ופגש את הגנרל... הריח היה כה נורא שכמעט התעלפתי ולמעשה שלוש שעות מאוחר יותר איבדתי את הארוחה כתוצאה מזכירת המקרה.
[דרושה הבהרה]
[יש כאלה המאמינים]... שהאדם העקור הוא בן אנוש, מה שהוא אינו, וזה חל במיוחד על היהודים, שהם נחותים מחיות.
[דרוש מקור][מפני ש...]
בנוסף טען פטון כי חיילים שחורי עור אינם חכמים מספיק ללחימה משוריינת. חשיבה זו אינה מפתיעה בהתחשב ברקע המשפחתי של פטון, שגודל על ערכי הקונפדרציה הגזעניים.
למרות זאת, יש המצביעים על כך שפטון ביקש שילוב של יחידות שחורות בארמייה שלו ואף הכריז בכמה מקרים שהוא מעוניין באנשים בעלי יכולת ולא משנה מוצאם.
בנוסף עובדה שאין עליה מחלוקת היא שפטון הזדעזע כששחרר את מחנה בוכנוואלד. כאשר הכחישו הגרמנים המקומיים כי ידעו על הנעשה, הצעיד 2,000 אזרחים גרמנים דרך המחנה כדי שיראו בעצמם את הזוועות.
הנצחה

על שמו נקראה סדרת טנקים אמריקאים אשר נרכשו בזמנו גם על ידי צה"ל, וזכו לשם העברי מגח. הטנק שירת במלחמות ישראל, וכן עבר שדרוגים ושיפורים על ידי התעשיות הביטחוניות.
בשנת 1970 יצא לאקרנים "פטון", סרט ביוגרפי העוסק בקורותיו של הגנרל במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט זכה בשבעה פרסי אוסקר, ובשנת 2003 נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
לקריאה נוספת

.1947 ,George S. Patton, Jr., "War as I knew it", Bantam Books
מרטין בלומנסון, "פאטון - האיש והאגדה", הוצאת מערכות, 1989.
ג'יימס גבין, "קדימה לברלין", הוצאת מערכות, 1981.
הערות שוליים

↑  אתר המוקדש לפטון
↑  מרטין בלומנסון, "פאטון - האיש והאגדה", הוצאת מערכות, 1989, עמוד 41.
↑  מרטין בלומנסון, "פאטון - האיש והאגדה", הוצאת מערכות, 1989, עמוד 49.
↑  מרטין בלומנסון, "פאטון - האיש והאגדה", הוצאת מערכות, 1989, עמודים 57-56.
↑  .351-352 ,1947 ,George S. Patton, Jr., "War as I knew it", Bantam Books
↑  מרטין בלומנסון, "פאטון - האיש והאגדה", הוצאת מערכות, 1989, עמודים 77-69.
↑  גל פרל פינקל, "חודש המלחמה" כמבחן לתפיסת ההפעלה של הצבא וכחזרה גנרלית למלחמה הבאה, מבט על, גיליון 1457, 19 באפריל 2021
↑  גל פרל פינקל, "במלחמות נלחמים בנשק, אך את הניצחונות נוחלים בני האדם", מערכות, 11 בנובמבר 2021.
↑  גל פרל, המפקד הראשי, הבלוג על הכוונת, ‏ 7 אפריל 2024.
↑  גל פרל פינקל, המערב מנצח?, באתר זמן ישראל, 24 בינואר 2021.
↑  ג'יימס גבין, "קדימה לברלין", הוצאת מערכות, 1981, עמודים 154-160.
↑  ג'יימס גבין, "קדימה לברלין", הוצאת מערכות, 1981, עמודים 166-167.
↑  מקס הסטינגס, "ארמגדון", הוצאת דביר, 2007, עמוד 267.
↑  ג'יימס גבין, "קדימה לברלין", הוצאת מערכות, 1981, עמודים 277-280.
↑  מקס הסטינגס, "ארמגדון", הוצאת דביר, 2007, עמוד 309.
↑  גנרל פאטון פרץ לתוך גרמניה בליטת הארדנים חוסלה כליל, משמר, 30 בינואר 1945
↑  נפרץ קו זיגפריד הראשי, דבר, 11 בפברואר 1945
↑  הבריטים מבקיעים לשטח בין הריין והמאס, דבר, 14 בפברואר 1945
↑  הקרבות במערב, משמר, 20 בפברואר 1945
↑  גם המחנה ה-3 צלח את הריין, משמר, 11 במרץ 1945
↑  הקו מדואיסבורג עד קרלסרוה לפני התמוטטות כללית, משמר, 19 במרץ 1945
↑  האמריקנים נכנסו לפרנקפורט - עברו מחצית גרמניה, המשקיף, 27 במרץ 1945
↑  בחזית המערב, דבר, 15 באפריל 1945
↑  ג'ון טולנד, מאה ימים אחרונים, תל אביב: מערכות, 1968, עמ' 424, 426.
↑  ג'ון טולנד, מאה ימים אחרונים, תל אביב: מערכות, 1968, פרק 17 עמודים 219-229.
↑  Brenner, Michael. "After the Holocaust: Rebuilding Jewish Lives in Post War Germany". P. 15, Princeton University Press.
↑  Waiting for hope : Jewish displaced persons in post- World War II Germany
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316094605171  PLWABN: 9810616535605606  BIBSYS: 90840964  BNE: XX1062562  BnF: cb126302041 (data)  GND: 119344106  ISNI: 0000 0001 2277 2122  LCCN: n79018666  LNB: 000038609  NARA: 10581153  NDL: 00621263  NKC: jn20000701380  NLA: 35412255  NLG: 294689  NLK: KAC201909072  NSK: 000140289  NTA: 070909172  RERO: 02-A023235553  SELIBR: 223809  SNAC: w68051b3  SUDOC: 032086288  Trove: 943504  VIAF: 19799369   WorldCat (עם VIAF): 19799369 
פטון בצעירותו בבית הספר הצבאי בווירג'יניה. 1907
ג'יימס דייווידסון

ג'יימס אולה דייווידסון (באנגלית: James Ole Davidson;‏ 10 בפברואר 1854 –  16 בדצמבר 1922) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, יליד נורווגיה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כגזבר ויסקונסין ה-13 בשנים 1899–1903, לאחר מכן כסגן מושל המדינה, ומתוקף תפקידו זה, כאשר התפטר המושל רוברט לה פולט כדי לכהן בסנאט של ארצות הברית, הושבע דייווידסון כמושל ויסקונסין ה-21 וכיהן בתפקיד בשנים 1906–1911, לאחר שבהמשך נבחר לתפקיד בזכות עצמו.
ראשית חייו

ג'יימס דייווידסון נולד בעיר אורדל (Årdal) שבמחוז סון או פיורנה שבנורווגיה, כבנם של אולה ואינגבור (לבית ינסן) דייווידסון. ב-1872, כאשר היה בן 18, הוא היגר לארצות הברית. בעיר בוסקובל שבוויסקונסין הוא עבד כעוזר בחווה וכחייט. דייווידסון פתח עסק מסחרי מצליח והקים עסק משלו לחייטות בכפר סולג'רס גרוב שבוויסקונסין.
קריירה פוליטית

דייווידסון החזיק בכמה משרות פוליטיות בוויסקונסין, ונבחר פעמיים כנשיא הכפר של סולג'רס גרוב. הוא גם נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לאספת המדינה של ויסקונסין, וכיהן בו בשלוש תקופות כהונה בשנים 1893–1899. לאחר מכן הוא נבחר לתפקיד גזבר המדינה של ויסקונסין ושימש בתפקיד עד 1903.
ב-1902 נבחר דייווידסון כסגן מושל המדינה לצדו של המושל רוברט לה פולט. הוא כיהן בתפקיד עד 1 בינואר 1906, כאשר לה פולט התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית שאליו נבחר, ואז הושבע דייווידסון כמושל במקומו. הוא נבחר בזכות עצמו לשתי תקופות כהונה נוספות בבחירות שהתקיימו ב-1906 וב-1908. בסך הכול הוא כיהן כמושל ויסקונסין מינואר 1906 ועד ינואר 1911. במהלך תקופת כהונתו כמושל, הורחב הפיקוח המדינתי על מערכת הרכבות כך שכלל גם פיקוח על חברות התשתיות, הטלגרף, הטלפון, החשמל המים וחברות הביטוח. לאחר תום כהונתו כמושל מונה דייוודסון על ידי יורשו בתפקיד לתקופת כהונה של חמש שנים כנשיא מועצת הפיקוח המדינתית.
חיים אישיים

ב-1883 נשא דייווידסון לאישה את הלן בליס, ולשניים נולדו שתי בנות.
ג'יימס דייווידסון נפטר במדיסון ב-16 בדצמבר 1922 כתוצאה מדלקת ריאות וסיבוכים של מחלת לב. הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1741-1742
הערות שוליים

1 2 3  "Ex-Governor of Wisconsin Dead". Wausau Daily Herald. December 18, 1922. p. 1.
↑  "Davidson, James O. 1854 – 1922". Archived from the original on November 4, 2012.
↑  Federal Writers' Project of the Works Progress Administration, and Herman, Jennifer L. (2008). Wisconsin Encyclopedia. North American Book Dist LLC. p. 218.
↑  Jens Davidson at NRK Sogn og Fjordane County Encyclopedia (in Norwegian)
1 2  Legislative Reference Bureau (1960). The Wisconsin Blue Book. Legislative Reference Bureau. pp. 152-154.
↑  "James O. Davidson". 1996–2014 Wisconsin Historical Society.
↑  "Governors of Wisconsin". Genealogy Trails. Archived from the original on October 11, 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1191376435  ISNI: 0000 0000 8892 6297  LCCN: no2010106005  SNAC: w6sj2p2d  VIAF: 129426002   WorldCat (עם VIAF): 129426002
מערך ההסברה הלאומי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 משרד אחראי:  משרד ראש הממשלה
 תאריך הקמה:  יולי 2007
 ממשלה:  ממשלת ישראל
 ראש:  לא מאויש
 מטה מרכזי:  ירושלים
 https://www.gov.il/he/departments/Units/information050821
 
מערך ההסברה הלאומי הוא הגוף במשרד ראש הממשלה האמון על פעולות ההסברה של ישראל ועל דוברות משרד ראש הממשלה. מערך ההסברה פועל מכוח החלטת ממשלת ישראל מ-8 ביולי 2007. במערך ההסברה פועלות שתי זרועות מקבילות העובדות בשיתוף פעולה – מטה ההסברה הלאומי ומערך התקשורת והדוברות.
ראש מערך ההסברה משמש גם כיועץ התקשורת לראש ממשלת ישראל. ובהתאם להחלטת הממשלה מינויו פטור ממכרז אך כפוף להחלטת ממשלה.
מערך התקשורת והדוברות

מערך התקשורת והדוברות הוא הזרוע האמונה על הדוברות והייעוץ התקשורתי השוטף של ראש ממשלת ישראל, משרד ראש הממשלה ויחידות הסמך הכפופות למשרד ביניהם: המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, הוועדה לאנרגיה אטומית, שירות הביטחון-הכללי, ומערך הסייבר הלאומי. בראש המערך עומד דובר ראש הממשלה.
אנשי המערך אמונים על הקשר היומיומי עם עיתונאי תא הכתבים המדיניים וכלי התקשורת. המערך מספק מענה לפניית כלי התקשורת במשך 24 שעות ביממה.
בנוסף, המערך מפיק אירועים תקשורתיים, כגון מסיבות עיתונאים של ראש הממשלה, ואחראי על סידורי התקשורת לישיבות הממשלה ולאירועים פומביים בהשתתפות ראש הממשלה. מערך התקשורת והדוברות מפעיל בשיתוף פעולה עם מטה ההסברה הלאומי גם את הדוברים בשפות הזרות ואת מערך האינטרנט והמדיה החדשה.
המערך כולל גם :
יועץ ראש הממשלה לתקשורת זרה.
יועצי ראש הממשלה לתקשורת ניו-מדיה.
צוות של עוזרים לדובר ראש-הממשלה.
מתאמות תקשורת.
מחלקת תקשוב.
| נושא המשרה | תקופת כהונה | תחת ראש ממשלה |
| --- | --- | --- |
| ינקי גלנטי | 2006–2009 | אהוד אולמרט |
| ניר חפץ | 2009–2011 | בנימין נתניהו |
| לירן דן | 2011–2015 | בנימין נתניהו |
| בועז סטמבלר | 2015–2017 | בנימין נתניהו |
| שיר כהן | 2017–2021 | בנימין נתניהו |
| מתן סידי | 2021–2022 | נפתלי בנט |
| רועי קונקול | 2022–2023 | יאיר לפיד |
| טופז לוק | 2023–2023 | בנימין נתניהו |
| מושיק אביב | 2023–2024 | בנימין נתניהו |
| עומר דוסטרי | 2024–מכהן | בנימין נתניהו |
מטה ההסברה

מטה ההסברה אחראי על העבודה מול כלי התקשורת בארץ ובעולם, גורמי הסברה, גופים פרו-ישראלים ברחבי העולם ותפעול אתרי האינטרנט ומערך הרשתות החברתיות של משרד ראש הממשלה. מערך ההסברה עוסק בנושאים ממלכתיים ולאומיים בלבד ולא בנושאים פוליטיים או מפלגתיים.
מטה ההסברה הלאומי משמש כמנגנון המקצועי האחראי על תיאום ותכלול פעולות ההסברה של כלל גופי הדוברות הרשמיים של העוסקים בהסברה במדינת ישראל.
המטה עוסק בהסברת מדיניות הממשלה ופעולותיה, בגיבוש אסטרטגיית ההסברה והצגתה בפני מקבלי ההחלטות, יישום הדירקטיבה ההסברתית עליה החליטה הממשלה, הפעלת פורומי הסברה לאומיים, שיתופי פעולה בתחום ההסברה ועוד. כמו כן, המטה אחראי על הכנת וביצוע תוכניות ההסברה לאירועים לאומיים ולמצבי משבר בשגרה ובחירום.
המטה הוקם ע"פ החלטת הממשלה בה הוגדר תפקידו: "מטה ההסברה הלאומי יתאם את כלל גורמי ההסברה במדינת ישראל, על מנת להציג מדיניות הסברה אמינה, אחידה ועקבית".
המטה מתפרש על פני כמה צוותים:
• צוות הסברה מדינית-ביטחונית.
• צוות הסברה אזרחית.
• צוות הסברה בערבית.
• צוות הסברה באינטרנט וניו-מדיה.
ממטה ההסברה הלאומי הוקם בשנת 2008 על ידי ירדן ותיקאי, ששימש כמנהל מטה ההסברה עד לשנת 2019. המטה כולל יועץ ראש הממשלה לתקשורת ערבית, מחלקת אינטרנט ומדיה חדשה ומנהלי תחומי הסברה מדיניים, ביטחוניים ואזרחיים.
מטה ההסברה הלאומי מכנס באופן קבע פורום הסברה לאומי הדן בגיבוש מדיניות הסברה אחידה ומתואמת, הן באופן יזום והן כתגובה לאירועים צפויים. בפורום חברים נציגים של משרד ראש הממשלה, משרד החוץ, משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות, דובר צה"ל, משטרת ישראל, קהיליית מודיעין, לשכת העיתונות הממשלתית ועוד. בהתאם לנושאים העומדים על הפרק, מצטרפים לדיוני הפורום גם נציגים של משרדי ממשלה רלוונטיים.
מטה ההסברה הלאומי עומד בקשר רציף עם גופים פרו-ישראלים רבים הפועלים הן בישראל והן ברחבי העולם. המטה משתף פעולה עם גופים אלה בקידום מטרות מדינת ישראל ועמדותיה במקומות בהם פועלים גופים אלה. המטה מעביר להם את עיקרי מסרי ההסברה של מדינת ישראל ומסייע להם בהפקת חומרי הסברה אשר יסייעו בהפצת מסרי ההסברה הישראלים.
| שם | תקופה | תחת ראש הממשלה |
| --- | --- | --- |
| ירדן ותיקאי | 2008- 2018 | אהוד אולמרט |
| ירדן ותיקאי | 2008- 2018 | בנימין נתניהו |
| גדי עזרא | 2021- 2023 | נפתלי בנט |
| גדי עזרא | 2021- 2023 | יאיר לפיד |
| לא מאויש | 2023- | בנימין נתניהו |
ראשי מערך ההסברה הלאומי

| שם | תקופה | תחת ראש הממשלה |
| --- | --- | --- |
| יעקב גלנטי | אפריל 2008 – מרץ 2009 | אהוד אולמרט |
| ניר חפץ | יוני 2009 – ינואר 2011 | בנימין נתניהו |
| גדעון שמרלינג | מרץ 2011 – ספטמבר 2011 | בנימין נתניהו |
| יועז הנדל | ספטמבר 2011 – אפריל 2012 | בנימין נתניהו |
| לירן דן | אפריל 2012 – מאי 2015 | בנימין נתניהו |
| אלעד טנא | אוקטובר 2021 – יולי 2022 | נפתלי בנט |
| ליאור חייט | יולי 2022 – ינואר 2023 | יאיר לפיד |
| מושיק אביב | אוגוסט 2023 – מאי 2024 | בנימין נתניהו |
| לא מאויש | מאי 2024 – | בנימין נתניהו |
הערות שוליים

↑  הקמת מערך ההסברה הלאומי, החלטה מספר 1396 של ממשלת ישראל השלושים ואחת, משנת 2007, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  הקמת מערך ההסברה הלאומי | מספר החלטה 1936, באתר GOV.IL
אשרת קוטלר

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1965 (בת 59) יפו, ישראל 
 שם לידה:  אשרת לוי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 עיסוק:  עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה, סופרת
 סוג כתב:  הגשת מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13 ומהדורת "המגזין"
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  OshratKotlerOfficial
 טוויטר:  KotlerOshrat
 
אשרת קוטלר (נולדה ב-25 ביולי 1965) היא עיתונאית, סופרת, אשת טלוויזיה ומגישת חדשות ישראלית.