stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פואד השני, מלך מצרים
ביוגרפיה > בגלות

משפחת המלוכה המודחת התיישבה בקאפרי, ובהמשך בארמון גדול מחוץ לרומא. היחסים בין הוריו התערערו ותוך חודשים ספורים הם התגרשו ב-1954. האם חזרה למצרים והמלך המודח סירב לאפשר לה לחזור עם בנם, והיא לא ראתה אותו עד 1955. "הקצינים החופשיים" בירכו את המצב החדש ונתנו לאם דרכון מצרי. התאפשר לה אף להיכנס לארמונות המלוכה שהוחרמו כדי לקבל חלק מפעולותיה האישיות. נארימאן הגישה תביעה לפני בית המשפט המחוזי של הליופוליס. בכתב האישום נאמר כי המלך אינו הוגן בחיי הנישואין שלו, וכי הוא כה אכזרי לה עד שהמשך החיים המשותפים הפך לבלתי נסבל. היא חתמה על מסמך הגירושים והוקצתה לה קצבה חודשית. נארימאן קיבלה את פסק הדין של גירושין מן המלך פארוק בפברואר 1954 לאחר נישואים מלכותיים שנמשכו ארבע שנים.
בשנת 1958 נשללה מפואד אזרחותו המצרית.
בשנת 1965, כאשר פואד היה בן 13 מת אביו מהתקף לב. פואד מאמין שפארוק הורעל על ידי המודיעין המצרי, כפי שפורסם בזמן אמת בעיתונות, איך אין ראיות לכך. לאחר מותו של פארוק, הובטחה לפואד הגנה על ידי רנייה השלישי, נסיך מונקו ואשתו הנסיכה גרייס. פואד התיידד עם רנייה וקיבל אזרחות במונקו, בה הוא נקרא "הוד מלכותו הנסיך אחמד פואד פארוק".
ב-1976 התחתן פואד עם דומיניק-פראנס לואב-פיקאר, בת למשפחה יהודית. היא המירה את דתה לאסלאם, ושינתה את שמה ל"פדילה" (فضيلة). לזוג נולדו שלושה ילדים: מוחמד עלי, נסיך סעיד (נולד ב-5 בפברואר 1979); הנסיכה פאוזיה-לטיפה ממצרים (נולדה ב-12 בפברואר 1982); הנסיך פאחרודין ממצרים (נולד ב-25 באוגוסט 1987). בני הזוג התגרשו ב-1996. אשתו המשיכה לשאת את תואר הכבוד "הוד מעלתה, הנסיכה פדילה ממצרים" עד לשנת 2008, אז בוטלו הנישואין והתואר לאחר מאבק משפטי.
פייר דניאל אואה

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1630 קן, צרפת 
 פטירה:  26 בינואר 1721 (בגיל 90) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  סן-פול-סן-לואי 
 מקום מגורים:  Abbaye Saint-Étienne de Fontenay, Professed House 
 השכלה:  Collège du Mont 
 תקופת הפעילות:  מ-1652 
 תפקיד:  בישוף דיוקסי (5 במאי 1692–20 באפריל 1699)  בישוף דיוקסי (13 בנובמבר 1685–1689)  seat 21 of the Académie française (30 ביולי 1674–26 בינואר 1721) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
פייר דניאל אואה
Censura philosophiae Cartesianae, 1723
פייר דניאל אואה (בצרפתית: Pierre Daniel Huet‏; 8 בפברואר 1630  - 26 בינואר 1721), מלומד ואיש דת צרפתי, מייסד האקדמיה למבנה גוף האדם בקאן (Academie du Physique) ובישוף קתולי של סואסון בין השנים 1685 - 1689.
ביוגרפיה

הוא נולד בעיר קאן (כיום בירת חבל נורמנדי תחתית בצרפת) למשפחה פרוטסטנטית, אך התחנך בבית הספר הישועי שבעיר. הוא קיבל גם שיעורים אצל המזרחן והכומר הפרוטסטנטי סמואל בושאר. בהיותו בן עשרים שנה בלבד כבר נחשב לאחד המלומדים המבטיחים של תקופתו.
ב-1651 הגיע לפריז והתיידד עם גבריאל נודה שהיה מנהל ספריית מאזארן שבעיר. ב-1652 עזב את פריז בחברת סמואל בושאר שהוזמן לחצר המלכות בסטוקהולם על ידי כריסטינה מלכת שוודיה. שם, בספרייה המלכותית השוודית אואה גילה קטעים מתוך ספרו של אוריגן "פירושים לסנט מתיו".
אואה שב לפריז, התיידד עם ז'אן שאפלן, תרגם לצרפתית את הסיפור "דאפניס וקלואה" של הסופר היווני לונגוס וחיבר נובלה בשם: "דיאן דה קאסטרו". התעניינותו במתמטיקה גרמה לו ללמוד אסטרונומיה. היות שהיה קצר ראייה התעניין באנטומיה של העין וכתב חיבורים רבים על נושא זה. מאוחר יותר למד גם כימיה. הוא היה חבר בחוג הספרותי של מדלן דה סקודרי בפריז, ביקר אצל ציירים ולמד ארמית וערבית.
אואה העביר ביקורת על תורתו של רנה דקארט, שאותו העריץ בימי נעוריו. בהיותו חבר "האקדמיה לאמנויות היפות" של העיר קאן, ייסד בעיר זו את האקדמיה לפיזיקה (1662). ב-1668 פרסם את הקטעים שערך מתוך ספרו של אוריגן "פירושים לסנט מתיו". ב-1670 כתב את החיבור "מחקר על מקורותיו של הרומן", שהיה המחקר הראשון על ההיסטוריה הסיפור הבדיוני.
ב-1674 התקבל כחבר "האקדמיה הצרפתית". ב-1678 התמנה על ידי המלך לואי הארבעה עשר לאב המנזר של אולניי, וב-1685 התמנה לבישוף סואסון. ב-1692 התמנה לאב המנזר של פונטניי, אך ב-1699 החליט לפרוש מתפקידו זה, עבר להתגורר בבית הישועים בפריז, ומת שם ב-1721.
אחרי מותו, ספרייתו וכתבי היד שלו שהוריש לישועים, נקנו על ידי המלך לואי הארבעה עשר בעבור הספרייה המלכותית הצרפתית. פורסמו מחקרים שלו ובהם "מחקר על הפילוסופיה של חולשת רוח האדם" (1723), והאוטוביוגרפיה שלו שנכתבה ב-1718 תורגמה לאנגלית.
נועה כוכבא

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1999 (בת 25) יהוד, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  בני עטרות, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2021
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  מלכת היופי של ישראל לשנת 2021
 
נועה כוכבא (נולדה ב-19 בפברואר 1999) היא דוגמנית ומגדנאית ישראלית. מלכת היופי האחרונה של ישראל, זכתה בתואר בשנת 2021.
ביוגרפיה

כוכבא נולדה בשכונת נווה סביון שביהוד. גדלה והתחנכה במושב בני עטרות, שם היא מתגוררת גם כיום. אביה, אייל, היה טייס ומפקד טייסת, וכיום הוא יועץ עסקי ומלווה בתחום הסטארט־אפ. אמה, יעל, הייתה קב"נית בחיל האוויר וכיום היא פסיכולוגית קלינית ומטפלת זוגית. לכוכבא שני אחים, ושני אחים למחצה מנישואיו הראשונים של אביה.
בילדותה התגלתה אצלה תרומבוציטופניה, מחלה המטולוגית הפוגעת בייצור טסיות הדם, שבעקבותיה אושפזה לסירוגין במשך שנה וחצי בבית חולים. בעקבות האירוע, החליטה שהיא מעוניינת ללמוד רפואה בישראל. בצה"ל שירתה כחובשת, ובהמשך הפכה למדריכה ומפקדת בקורס חובשים.
אחרי הצבא למדה במשך שמונה חודשים בבית ספר לאפייה וקונדיטוריה של השפית ומנחת הטלוויזיה אסטלה ("בייק אוף ישראל", "הקינוח המושלם"), שבסיומם החלה סטאז' בבית הקפה "רביבה וסיליה", ובמקביל עבדה במסעדה ביהוד-מונוסון כקונדיטורית עד שבעקבות מגפת הקורונה העולמית, המסעדות נסגרו.
בשנת 2021 החלה, בליווי של אביה, בהקמת חברת הזנק שתשיק אפליקציה חברתית לעיצוב פנים.
כוכבא זכתה בתחרות של תואר מלכת היופי של ישראל לשנת 2021. כוכבא ייצגה את ישראל בתחרות "מיס תבל (יוניברס) 2021", שהתקיימה בפעם הראשונה בישראל, באילת. היא הופיעה בשלב חצי-הגמר ולא העפילה לגמר התחרות. כמו כן, היא מלכת היופי האחרונה של ישראל – עקב כך ששנה לאחר מכן הודיעו על ביטול התחרות בישראל – ממניעים פמינסיטיים.
במהלך מלחמת "חרבות ברזל" שירתה כחובשת קרבית כ-150 יום ולאחר מכן עסקה בהסברה עבור מדינת ישראל בהתנדבות בעיקר בארצות הברית ובקנדה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יפעת מנהרדט, נועה כוכבא: "בבית החולים קראו לי 'מלכת היופי של המחלקה'", באתר ynet, 31 באוקטובר 2021
↑  נועה כוכבא היא מלכת היופי של ישראל לשנת 2021
↑  יפעת מנהרדט, מלכת היופי לשנת 2021: נועה כוכבא, בת 22, מבני עטרות, באתר ynet, 24 באוקטובר 2021
↑  גיא פינס, ‏תם הטקס: תחרות מלכת היופי לא תערך השנה, באתר ‏מאקו‏, 8 בנובמבר 2022
↑  מפגינה איימה על מלכת היופי במיל' נועה כוכבא עם סכין - כעת היא תשלם את המחיר | TMI, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2024
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
פלגת הארמייה סרביה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  פלגת ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בספטמבר 1944 – 27 באוקטובר 1944 (32 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 יחידת אם:  קבוצת ארמיות E
 מפקדים:  הנס פלבר
 
פלגת הארמייה סרביה (בגרמנית: Armeeabteilung Serbien) הייתה פלגת ארמייה של הוורמאכט, שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

פלגת הארמייה סרביה הוקמה ב-26 בספטמבר 1944 תחת פיקודו של הנס פלבר. הפלגה הוצבה בסרביה, ותפקידה היה להגן על סרביה מפני כוחות הצבא האדום שהתקרבו אליה בסיוע כוחות צבא בולגריה שהחליפו צד במלחמה, וכן להילחם בפרטיזנים מקומיים. הפלגה השתתפה בקרב בלגרד, ולאחר מכן הגנה על נסיגתה של קבוצת ארמיות E מהבלקן להונגריה. הפלגה פורקה ב-27 באוקטובר 1944.
לבנון הירקון

| לַבְנוּן הירקון |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
על־ממלכה:: אוקריוטים
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קרפיוניים
סוג:: לבנון
מין:: לבנון הירקון
שם מדעי
 Acanthobrama telavivensis ‏Goren, Fishelson & Trewavas, 1973

לַבְנוּן הירקון (שם מדעי: Acanthobrama telavivensis, 'לַבְנוּן תל אביב') הוא מין דג מים מתוקים השייך למשפחת הקרפיוניים. המין הוגדר ב-1973 על ידי מנחם גורן, לב פישלזון ואתלווין טרוואבאס (Ethelwynn Trewavas).‏
לבנון הירקון הוא מין אנדמי לישראל. עד לפני כ-50 שנים היה נפוץ במערכת נחלי החוף של ארץ ישראל, אולם בשנות ה-50 וה-60 חלה ירידה חדה במספריו, וכיום הוא נמצא על סף הכחדה.
תיאור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זהו דג קטן: אורכו עד 120 מילימטרים. צבעו אפור-כסוף, וקשקשיו קטנים. הוא נוהג לשחות סמוך לקרקעית הנחל. הוא ניזון מחסרי חוליות קטנים ומאצות. עונת הרבייה שלו היא בין החודשים מרץ לאוגוסט. את ביציו הוא נוהג להטיל על אבנים או על צמחים שבנחל.
שיקום המין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בקיץ 1999 נחנך פרויקט לשיקום אוכלוסיית הדג, בשל התייבשות קטעים נרחבים מהנחל. הפרויקט החל ביזמת ד"ר מנחם גורן מאוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם רשות נחל הירקון, הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב ורשות הטבע והגנים. הצלחת הפרויקט הייתה חלקית: הדגים שרדו וגדלו, אך לא העמידו דור חדש. ממצאי מחקר שהתקיים במעבדה האיכטיולוגית שבאוניברסיטת תל אביב הביאו לתכנון מערך החזרה חדש שבנבחן בשטח בפרק הירקון. בדצמבר 2005 נחנכה לצד הירקון בריכה המשמשת כמערכת חצי טבעית, מימיה מי הירקון, אך תנאיה מבוקרים – היא אינה מאפשרת יציאת לבנונים לנחל או חדירה של מיני דגים מן הנחל לבריכה. ממצאי המחקר במעבדה תוצאות הבדיקה בבריכת הלבנונים יושמו במספר שמורות טבע ובמהלך השנים שוחררו למערכות מהונדסות אלה אלפי דגי לבנון. כיום הוא מוגדר כבמצב שימור פגיע.
בסקר שנערך בשנת 2016 נמצא כי הדג שב למרבית חלקי הירקון.
ראו גם

נחל הירקון
הערות שוליים

↑  לַבְנוּן הירקון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Goren M, Fishelson L, Trewavas E (1973), The cyprinid
fishes of Acanthobrama Heckel and related genera, Bulletin of the British Museum (Natural History) (Zoology) 24:291–315.
↑   צפריר רינת, לראשונה זה יותר מ-50 שנה, הדג לבנון הירקון נצפה שוב באזור תל אביב, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2016
כריסטופר למברט

| --- | --- |

למברט בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו, 2013
 לידה:  29 במרץ 1957 (בן 67) ארצות הברית לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  כריסטוף גיא דניס למברט
 סוגה מועדפת:  סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט פעולה 
 מדינה:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז  קור פלורן  מכון פלורימונט 
 בת זוג:  דיאן ליין (1988–1994) ג'יימיסה האפט (1999–2000) סופי מרסו (2007–2014)
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר (1986) 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטוף גיא דניס למברט (באנגלית: Christophe Lambert; נולד ב-29 במרץ 1957) הוא שחקן, סופר ומפיק צרפתי-אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

למברט נולד ב־29 במרץ 1957 בגרייט נק, ניו יורק, ליולנדה אגנס הנרייט (לבית קריטאט דה פרוזיס; 1928) וז'ורז' למברט-למונד (1910–2003), דיפלומט צרפתי ששירת באו"ם באותה תקופה. אביו היה יהודי צרפתי. למברט גדל בז'נבה בילדותו ועבר לפריז בנעוריו.
קריירה

למברט החל את הקריירה שלו במשחק בתפקידי משנה במספר סרטים צרפתיים: Ciao, les mecs (1979), Le bar du téléphone (1980), Asphalte (1981), Une sale affaire (1981), Putain d'histoire d'amour (1981), דוצ'קה (1981), אלימות ליגית (1982) ופרק אחד של סינמה 16 (1982).
בערך באותה תקופה, הבמאי יו האדסון בדיוק סיים את הפקת סרטו עטור פרסי האוסקר "מרכבות האש" (1981), וחברת האחים וורנר ביקשו לשכור אותו לביים סרט נוסף. לאחר שהסתכל על כל התסריטים הזמינים שלהם, בחר לעשות עיבוד קולנועי לדמותו האיקונית של הסופר אדגר רייס בורוז "טרזן". למברט קיבל את התפקיד בין היתר בגלל קוצר הראייה שלו, מפני שכשהוריד את המשקפיים, נראה שהוא תמיד מסתכל למרחקים.
הסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" יצאה לאקרנים בשנת 1984, וזכה לשבחי הביקורת הן ללמברט והן לבמאי. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר וזכה בפרס באפט"א לקולנוע, כמו גם בפרס סזאר בין מועמדויות אחרות. לאחר מכן למברט קיבל את פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר עבור הופעתו בסרטו של לוק בסון "רכבת תחתית".
תפקידו הידוע ביותר הוא של קונור מקלאוד בסרט הרפתקאות-פנטזיה מ-1986, "איש הנצח", ובסדרת סרטי ההמשך בסדרת "איש הנצח" שהופקו תחת זיכיון זה:
איש הנצח 2: הזירוז (Highlander II: The Quickening) (1991) - בישראל הופץ הסרט תחת השם "גיבורים מעולם אחר".
איש הנצח 3: המכשף (Highlander III: The Sorcerer) (1994)
איש הנצח: סוף המשחק (Highlander 4: The End Game) (2000)
איש הנצח: המקור (Highlander: The Source) (2007)
בשנת 1987 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הסיציליאני", של הבמאי מייקל צ'ימינו. הסרט היה מבוסס על הספר של מריו פוזו באותו שם. בסרט כיכב בתפקיד סלבטורה ג'וליאנו, שודד אגוצנטרי שנלחם בכנסייה הקתולית, במאפיה ובאצולת בעלי הקרקעות, תוך שהוא מוביל תנועה פופוליסטית לעצמאות סיציליה. האולפנים קיצצו את עריכת הסרט של הבמאי. באופן שהיה פחות מוצלח מהגרסה המקורית, והסרט קיבל קבלת פנים פושרת על ידי המבקרים והיה בקושי רווחי. אולם גרסת הבמאי זכתה לביקורות טובות יותר עם יציאתה לאקרנים בצרפת.
בשנת 1995 שיחק את אל הרעם ראיידן, בעיבוד הקולנועי הראשון למשחק הווידאו מורטל קומבט.
בשנת 2014 שיחק בסרט הפשע הביוגרפי "שוד ושבר" של הבמאי טריסטן פטרסון, אודות סיפורו של אדי דודסון, שבמשך שנה בלבד שדד מעל ל-60 בנקים.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה הצרפתית 10 אחוז.
בשנת 2016 השתתף בעיבוד טלוויזיוני רוסי של סיפור חייה של מאטה הארי.
בשנת 2017, שיחק בסרטו של קלוד ללוש "החיים שלנו".
בנוסף למשחק, למברט הפיק שלושה סרטים, הידוע מביניהם הוא "Neuf mois" ("תשעה חודשים") משנת 1994, שלאחר מכן עובד לגרסה אמריקאית בכיכובו של יו גרנט.
חיים אישיים

למברט התחתן עם השחקנית האמריקאית דיאן ליין באוקטובר 1988; השניים כיכבו ביחד סרט "מהלכי האבירים" בשנת 1992. הם התגרשו בשנת 1994. יש להם בת, אלינור יסמין.
למברט נישא לג'מיס הפט ב-6 בפברואר 1999. משנת 2007 היה במערכת יחסים עם השחקנית הצרפתייה סופי מרסו, איתה הופיע ב La disparue de Deauville. הם נפרדו ב-2014.
ללמברט יש קוצר ראייה חמור והוא אינו יכול לראות ללא משקפיו. הוא אינו יכול להרכיב עדשות מגע ולעיתים קרובות עליו לפעול כמעט עיוור, מה שהוביל לפציעות בעת ביצוע פעלולים משלו בסרטים.
הערות שוליים

↑  Yolande Agnès Henriette Lambert מתוך אתר Geni
↑  Georges Lazare Maurice Lambert-Lamond מתוך אתר Geni
↑  Annie Brown‏, Highlander icon Christopher Lambert looks back on Scottish cult classic 32 years on מתוך אתר Daily Record ‏17 בדצמבר 2018
↑  אורי קליין, בעצם טרזן לא מאוהב בג'יין אלא בצ'יטה, באתר הארץ, 26 ביולי 2014
↑  27 מיליון דולר וטרזן, חדשות, 10 במאי 1984
↑  אריה יאס, טרזן ירד מהעצים, מעריב, 21 בספטמבר 1984
↑  רחל נאמן, טרזן במטרו, כותרת ראשית, 27 בנובמבר 1985
ניר קיפניס, ‏התחתית של התחתית, באתר גלובס, 22 ביולי 2002
תמר גלבץ, קולנוע - בועת סבון צרפתי "רכבת תחתית", במאי, מפיק ותסריטאי: לוק בסון, כל העיר, 3 בינואר 1986
↑  מאיר שניצר, סרט- נוטים אדום להיגיון, חדשות, 11 בנובמבר 1986
תמר גלבץ, קולנוע - "איש הנצח'/ במאי: ראסל מולקאי, שחקנים: כריסטופר לאמבר, שון קונרי, כל העיר, 28 בנובמבר 1986
↑  חגי לוי, סרטים חדשים - 'מי יתקן את החור שבאוזון', חדשות, 27 ביוני 1991
↑  מאיר שניצר, אויבדרצ׳י ישו, חדשות, 29 במרץ 1988
↑  מאשה צור-גלוזמן, "10 אחוז": דברים שהוליווד לא מרשה לעצמה להגיד, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2017
↑  איתי שטרן, יחזקאל לזרוב יככב לצד ז'ראר דפרדייה בסדרה רוסית על מאטה הארי, באתר הארץ, 4 ביולי 2016
↑  אורי קליין ונתנאל שלומוביץ, הסרטים המומלצים של הקיץ, באתר הארץ, 2 ביוני 2018
↑  היה בעיתון - התאהבו בתפקיד, חדשות, 27 בדצמבר 1992
↑  פבלו אוטין, ‏סופי מרסו - אורחת פסטיבל הקולנוע בחיפה, באתר גלובס, 23 באוגוסט 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010039662105171  PLWABN: 9810596143905606  BIBSYS: 97032564  BNE: XX1153886  BnF: cb12047285q (data)  GND: 124023762  ISNI: 0000 0001 1773 181X  LCCN: no95060494  MusicBrainz: 90398121-2fd3-4055-9a9a-2564d4342dda  NKC: xx0072716  NLK: KAC201007903  NTA: 073745030  SNAC: w61v5mp2  SUDOC: 028688457  VIAF: 85774090   WorldCat (עם VIAF): 85774090
פרובינקיה גאליה בלגיקה

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  רומא העתיקה, האימפריה הגאלית, רומא העתיקה, האימפריה הרומית המערבית
 בירת הפרובינקיה רומית:  ריימס 
 תאריך ייסוד:  22 לפנה״ס 
 על שם:  בלגים 
 תאריך נטישה:  המאה ה־5 
 קואורדינטות:  50°51′10″N 4°20′48″E﻿ / ﻿50.85289°N 4.346548°E﻿ / 50.85289; 4.346548 
  מפת מיקום  מפה מפורטת  הפרובינקיה גאליה בלגיקה מודגשת במפת האימפריה הרומית בשנת 116  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גאליה בלגיקה (לטינית: Gallia Belgica) הייתה פרובינקיה רומית אשר מוקמה בשטחים הדרומיים של הולנד, בלגיה, לוקסמבורג, צפון-מזרח צרפת וצפון-מערב גרמניה. האוכלוסייה המקורית של אזור גאליה בלגיקה הכילה תערובת של שבטים קלטים וגרמאנים, שנקראו לרוב בלגים. לפי יוליוס קיסר, הגבול בין גאליה לבלגיקה נקבע על פי הנהרות מארן, סן והריין. האזור הוא הלב ההיסטורי של ארצות השפלה, שטח שתואם באופן גס את שטחן של מדינות קבוצת בנלוקס, הולנד, בלגיה ולוקסמבורג, ובנוסף חלקים מפלנדריה הצרפתית וחבל הריין.
הכיבוש הרומי של גאליה

בשנת 57 לפנה"ס הוביל יוליוס קיסר מסע כיבוש כנגד שבטי הבלגים. חישובים מודרניים טוענים שבאזור ישבו 18 ריכוזי אוכלוסין שונים. השבטים התאחדו יחד על מנת להילחם ברומאים ולהגן על האופידום החשוב דורוקונטורום (Durocortorum; ריימס המודרנית). קיסר מוסר כי מספר הלוחמים של השבטים שהתאחדו מנה כ-280,000 לוחמים, שהונהגו על ידי מלך סואסונים, גאלבה.
בסוף שנת 54 מרד אמביוריקס, מנהיג האבורונים ברומא והצליח להשמיד את הלגיון ה-14 בקרב אטואטוקה. הנקמה הרומאית הייתה קשה והשבט הושמד. שנתיים לאחר מכן מרד שבט בלובאקים בשנת 52 לפנה"ס, כחלק ממרידתו של ורקינגטוריקס. במהלך המרד הזה, היו אלו הבלגים שנמנעו ממגע ישיר עם כוחות רומאים. הם הטרידו את הלגיונות הרומים, שהובלו באופן ישיר על ידי יוליוס קיסר. המרד דוכא אחרי שצבאות הבלובאקים הובסו על ידי קיסר.
פרשנותו של יוליוס קיסר

יוליוס קיסר כתב בספרו, "מלחמת גאליה":
היווצרותה של גאליה בלגיקה

פרובינציית גאליה בלגיקה הייתה במקור חלק מגאליה, למרות זאת המבנה השלטוני הזה הוכח כלא יעיל. בעקבות מפקד אוכלוסין שנערך באזור בשנת 27 לפנה"ס, אוגוסטוס קיסר הורה על עיצוב מחדש של מבני הפרובינציות בגאליה. לכן, בשנת 22 לפנה"ס, מרקוס ויפסניוס אגריפה פיצל את גאליה לשלושה חלקים (גאליה אקוויטניה, גאליה לוגדנסיס וגאליה בלגיקה). אגריפה החליט על הפילוג על פי הבדלי שפה, גזע, וקהילה - גאליה בלגיקה נועדה להיות תערובת של אוכלוסיות קלטיות וגרמאניות. בירת הטריטוריה הזו הייתה ריימס, על פי הגאוגרף סטראבון. מאוחר יותר הבירה הועברה לטרייר. תאריך העברת הבירה אינו ידוע.
היסטוריונים מודרניים מציגים את המונח 'גאליה' ואת חלוקות המשנה שלו כ"תוצר לוואי של אתנוגרפיה לא נכונה", ורואים את הפיצול של גאליה לשלוש פרובינציות רומיות שונות כניסיון ליצור צורת שלטון יותר יעילה, שתשופר על ידי הפרדה אתנית נכונה יותר של השבטים. הקיסרים הרומים שלטו באזור ביציבות, כאשר תוך כדי שהפכו את האזור ליותר "רומאי", נתנו לפרובינציות לשמור על תרבותן המקורית. הרומאים נתנו לשלטונות המקומיים להשתמר כפי שהיו בצורה של קנטונים, ולמרות זאת מספרם בגאליה בלגיקה היה מרוסן. הממשל הרומי נוהל על ידי מועצה בטרייר ובריימס. בנוסף לכך, נכבדים מקומיים מגאליה בלגיקה הוכרחו להשתתף בפסטיבל בלונגדונום (כיום ליון), שהוקדש באופן כללי לגאונותו של הקיסר השליט. בחסות השלטון הרומאי, צורות השלטון בגאליה בלגיקה הפכו אט אט יותר דומות לאלו שברומא, אך לא הפכו בדיוק לאותו הדבר, אלא בעיקר התפתחו מן המקור הרומאי.
במהלך המאה ה-1 לספירה (התאריך המשוער הוא שנת 90), המבנה השלטוני של הפרובינציות הגאליות שונה מחדש. הקיסר דומיטיאנוס הכיר בפרובינציות על מנת שיוכל להפריד את השטחים הצבאיים באזור הריין מריכוזי אוכלוסייה בגאליה. צפונה של גאליה בלגיקה קיבל שם חדש, גרמניה תחתית (אזור בלגיה המודרנית), השטח המזרחי של גאליה בלגיקה קיבל את השם גרמניה עילית (מערב גרמניה ומזרח צרפת של היום) והגבול הדרומי של גאליה בלגיקה הורחב דרומה. גאליה בלגיקה המחודשת כללה את הערים קמארקום (קמברה), נמטאקום (אראס), סמרובריוה (אמיין), דורוקורטר (ריימס), דיואידורום (מץ) ואוגוסטה טרברורום (טריר).
נפילתה של גאליה בלגיקה

בשנת 406, הונדלים, הבורגונדים ושבטים נוספים חצו את הריין והביסו את הכוחות הגאלים. הפרנקים הסתננו לפני כן לגרמניה תחתית ושלטו באזור מאז שנת 350 לקירוב. השבטים החדשים ששלטו באזור הפכו במהלך המאה החמישית למרכז ממלכת השושלת המרובינגית של כלוביס הראשון, ובמהלך המאה השמינית הפך השטח לליבה של האימפריה הפרנקית. לאחר מותו של בנו של קרל הגדול, לואי החסיד, האזור פולג בעקבות חוזה ורדן בשנת 843. שלושת בניו של לואי החסיד פיצלו את הטריטוריות לשלוש ממלכות שונות: פרנקיה המזרחית, פרנקיה המערבית שהייתה לליבה של צרפת המודרנית, ולפרנקיה התיכונה, שירשה אותה לותרינגיה.
בלגיקה כשמן של ארצות השפלה

למרות שהשם "בלגיקה" נחשב היום בתור בלגיה, לפני פיצול ארצות השפלה לחלקים הדרומיים והצפוניים במהלך המאה ה-16, השם נחשב לכללן של ארצות השפלה. שבעה-עשר המחוזות של ארצות השפלה פולגו יותר מאוחר לבלגיקה פודרטה העצמאית או בשמה הנוסף רפובליקת הולנד הפדרלית, ולבלגיקה רג'יה או בשמה הנוסף דרום הולנד המלוכנית, תחת שלטון בית הבסבורג.
ראו גם

גאליה
תשוקה מינית

תשוקה מינית היא יצר במערכת ההורמונלית והנפשית של האדם. מערכת זו היא שקובעת את תכיפות הצורך של כל אחד מבני המין להגיע לפורקן מיני. ההנחה גורסת כי בני האדם שונים במינוני התשוקה.
גישות

הספרות מתייחסת לשתי גישות בתשוקה:
גישות > הגישה הפיזיולוגית

לפי גישה זו, השתוקקות לדבר מה מתבטאת בעוררות פסיכולוגית וגופנית. במפגש עם אדם שאליו קיימת משיכה (גופנית או אחרת), קיים פרץ כמעט מידי של תשוקה. עוררות זו מתגברת במהירות אך גם דועכת באופן מהיר יחסית. בשיאה של העוררות, התשוקה פוחתת ובהדרגה אנו "מתרגלים" לרגשותינו בכל הנוגע לאותו אדם. התשוקה היא חלק ממעגל התגובה המינית האנושית - ארבעה שלבים המרכיבים את מערכות היחסים אצל כל בני האדם, כאשר אחד מהשלבים זוהי התשוקה. טענה זו תוקפה בעזרת מדדים רבים על ידי חוקרים בתחום. המסקנה הייתה שיש שלב שבו האדם חווה הרגשת תשוקה וזה מובע באמצעות הפרשה של הגוף או בהתנהגות מגוונת של האדם. תהליך זה הוא פיזיולוגי. פרויד טען שגם הפיזיולוגיה וגם הפסיכולוגיה שלנו מוליכות אותנו לדחפים ותשוקות ומדובר בתהליך נפשי פיזיולוגי מולד ולא תלוי חברה.
גישות > הגישה התרבותית

גישה זו גורסת כי תשוקה היא חוויה תלוית הקשר. נשיקה למשל, תקבל משמעויות שונות בתרבויות שונות. אם אדם מסוים יקיים יחסים עם מספר אנשים, כל אדם שהוא יקיים יחסים עמו, יקבלו משמעות שונה.
גישות > השילוב בין הגישות

הסקסולוג אלפרד קינזי טען כי תשוקה היא טבע פזיולוגי הנובע בתוכנו אך לחברה השפעה רבה; היא משפיעה על תחושות האדם ותשוקותיו ולמעשה מגדירה לנו משהו ספציפי בו נחשוק. קינזי מבחין בין שני סוגי תשוקות:
תשוקה פרטית - כל הדברים אליהם האדם מרגיש תשוקה.
תשוקה חברתית - ממוקדת ולעיתים מכוונת - למשפחה למשל, יש הרבה השפעה למי נמשך ועם מי נהיה, במיוחד בעקבות השידוכים שהיו נהוגים דאז.
תאוריית הרדט לסיווג תשוקות מיניות

גילברט הרדט הוא אנתרופולוג המתמחה במיניות וזהות מגדרית - תלויות תרבות ופרופסור למיניות באוניברסיטת סן-פרנסיסקו. אחד ממחקריו הגדולים נערך בגינאה החדשה על שבט ה'סמביה' (שם בדוי לשבט שחקר), שם הוא בחן את השפעותיהן של התרבות והחברה על יצירת משמעויות מיניות והתנהגות על פיהן. רבים רואים במחקרו שם את הדוגמה הבוטה ביותר לחוסר השפעתן של חוויות ילדות על ההעדפה המינית.
הרדט מציין שלושה סוגים של תשוקה:
תשוקה מינית – במובן של במי אנו חושקים:
האובייקט אליו אנו נמשכים; גבר, אישה, גבוה, נמוך וכדומה.
הטכניקה המסוימת לה אנו נמשכים.
תשוקה חברתית - איזה סוג של מערכת יחסים אנחנו רוצים שתהיה לנו: שתלטנות, שוויון וכו'.
תשוקה לאובייקטים חברתיים ולסמלי סטטוס - איפה אנחנו מדמיינים את עצמנו? איזה סוג של חיים?
הטענה היא כי הבחירה איך נחיה היא השילוב בין שלושת השלבים שהוזכרו. אצל רוב בני האדם השלבים משתלבים יחדיו כאשר שני השלבים הראשונים מופיעים בדרך כלל בשלבים יותר מוקדמים של החיים בעוד שהשלב השלישי מופיע מאוחר יותר.