stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנעול אלקטרו מגנטי
השוואה טכנית > יתרונות

ניתן לשליטה מרחוק.
ללא חלקים נעים מה שמבטיח עמידות לאורך זמן ומספר תקלות נמוך יותר.
המנעול חזק יותר ומספק אבטחה ברמת גבוהה ממנעול חשמלי יותר בעקבות מנעד סוגי המשקלים.
השוואה טכנית > חסרונות

מנעול חשמלי רגיל מאפשר לפתוח בצורה חשמלית או מכנית.
יקר יותר ממנעול רגיל.
מנעול חשמלי בלבד הגורם לבעיה לשומרי השבת.
סוגי אלקטרו מגנטים

אלקטרו מגנט להתקנה חיצונית – תנאי פנים זהו אלקטרו מגנט מתלבש על משקוף הדלת העליון ומולו לוחית נגדית, גוף המנעול המגנטי עשוי אלומיניום נגד חלודה. מנעול מסוג זה הוא הנפוץ ביותר ומגיע במגוון גדלים. המשקלים הנפוצים הם 60, 150, 300, 600 ו-750 ק"ג. מנעולים אלו משמשים לפי משקלם וצרכיהם החל ממגירות וארונות הקיים בהם צורך לשליטה מרחוק כגון לוקרים, לדלתות משרד פנימיות הדורשות מידור פנימי בלבד ועד לדלתות כניסה למשרדים ובניינים או פלדלת עבור דלתות פלדלת ואש גדולות.
אלקטרו מגנט התקנה חיצונית בתנאי חוץ בנוי – כמו המנעול המגנטי הקודם רק שהמעטפת שלו עשויה מנירוסטה, הכרטיס האלקטרוני שלו יצוק כדי למנוע חדירת מים, משמש לשערים ודלתות חיצוניות.
אלקטרו מגנט שקוע – האלקטרו מגנט שקוע במסגרת הדלת בתוך המשקוף ו הנגדי, צמוד לדלת וכך אינו נראה. מתאים במיוחד לדלתות הזזה, דלתות אלומיניום וברזל.
אלקטרו מגנט שרלוק – זהו אלקטרו מגנט שקוע אך הכוח המגנטי גורם לפין הנעילה להיכנס וכך מושגת נעילה מכנית, לכן כח ההחזקה של מנעול שרלוק הוא גבוה בהרבה אך מצריך התקנה מדויקת, מנעול זה הוא מותאם למקומות הדורשים אבטחה כבדה ורמת ביטחון גבוהה.
אלקטרו מגנט לדלתות זכוכית – לדלתות זכוכית קיימים אביזרים שונים לצורך פתיחה באמצעות מנעול אלקטרו מגנטיים. דלת זכוכית עם משקוף רגיל מוסיפים חובק לזכוכית, החובק מתחבר באמצעות התקנה סטנדרטית של דלת זכוכית עם משקוף שאינו מזכוכית. המגנט מתחבר למשקוף כרגיל ו הלוחית הנגדית מתחברת לדלת זכוכית בעזרת החובק. החובק מתאים לדלתות של 150 ו-300 ק"ג בדרך כלל. אם מדובר בדלת זכוכית עם קיר זכוכית מעליה יש להשתמש בחובק כפול, לצורך פתרון אסתטי ייחודי לדלת זכוכית עם משקוף זכוכית.
מוצרים משלימים לפתיחת מנעולים אלקטרו מגנטיים

לכל מנעול אלקטרו מגנטי מתווספים רכיבים חשובים והם מוצרים משלים לצורך פתיחת הדלת - מכיוון שהפתיחה היא חשמלית בלבד יש להשתמש באמצעי פתיחה משני צידי הדלת! בניגוד למנעול חשמלי שהיציאה היא בדרך כלל עם ידית מבפנים. לצורך פתיחה משני צידי הדלת ניתן לשלב בין המוצרים השונים לנוחות מקסימלית ולפי הצרכים במקום ההתקנה.
מקודדים דיגיטליים לדלת – מקודדים עובדים בצורת הקלדת קוד בין 4 ספרות בדרך כלל לבחירת הלקוח, במקודדים אלו קיימים מגוון רחב המאפשרים קידוד של מספר קודים רחב לכל משתמש, שילוב של קורא כרטיסים מותאם לכל עובד לצורך שליטה ובקרה על הכניסה או אפשרות כניסה באמצעות טביעת אצבע במקום קוד.
לחצנים – לחצן מאפשר פעולה פשוטה המאפשר ניתוק הזרם בצורה קלה לצורך פתיחה. קיימים דגמים התלויים בגדלים של הלחצן ובתאורה שעל גביו.
פתיחה מרחוק – לצורך פתיחה מרחוק ישנם מקומות השולטים על הדלתות באמצעות חדרי בקרה דרושים טכנולוגיה הקיימת למומחים בנושא.
בנוסף ישנם אפשרויות לפתיחת שערים/דלתות מרחוק באמצעות "שיחה" לצורך ניתוק המגנט ופתיחת הדלת/השער שהמכשיר מחובר. אפשרות זו היא יחסית זולה לטכנולוגיה זו ומגיעה עם סים כלול ואפשרות פתיחת טלפון באמצעות חיוג למספרים שונים או ב הגבלת הכמות הכניסה פר אדם כך מאפשר בקרה מלאה אחר הדבר.
מנחם גפן

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1930 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  12 בפברואר 2016 (בגיל 85) פאוגר, צרפת 
 שם לידה:  מנחם ויינברג 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור, קריקטורה
 בן או בת זוג:  דיאנה ריג (1973–1976) 
 mgueffen.com
 
מנחם גפן (19 במרץ 1930 – 12 בפברואר 2016) היה צייר וקריקטוריסט ישראלי.
ביוגרפיה

מנחם גפן נולד בשם מנחם ויינברג בקריית חיים, חיפה בשנת 1930. בנעוריו התגייס לפלמ"ח. במהלך מלחמת העצמאות נפצע בקרבות מלכיה. לאחר המלחמה החל ללמוד ב"בצלאל החדש" בירושלים. לפרנסתו עסק בציור קריקטורות עבור עיתונים שונים כגון "דבר השבוע" וכתיבה ואיור בעיתון "במחנה". בנוסף עסק גם בעיצוב גרפי.
ציוריו המוקדמים התקרבו אל ה"ריאליזם החברתי", שאפיין אמנים כיוסי שטרן, גרשון קניספל ואחרים. בשנת 1957 הציג לראשונה תערוכת יחיד.
אשתו הראשונה הייתה שוש פז (שושנה פזי, לימים שושנה דודאי, ציירת ואומנית מכפר יחזקאל) ואשתו השנייה הייתה אישה בשם אביבה. בשנת 1959 נסע לפריז, צרפת, שם השתלם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. בפריז נישא לעדה, ישראלית שעבדה בשגרירות ישראל בפריז. בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבר להתגורר בלונדון, אנגליה. בין השנים 1973–1976 היה נשוי לשחקנית דיאנה ריג. בשנת 1987 נישא לג'ודי, מומחית לשיווק ועיצוב.
בשנים 1978–1979 יצר את "מחזור החיים היהודיים" עבור פתיחת אולם "עמי אסיה" במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1988 שב להתגורר בישראל. אך רק לזמן קצר בהמשך העתיק את מקום מגוריו לצרפת, שם חי עם אשתו ג'ודי. גפן נפטר ב-12 בפברואר 2016.
גלריה

מנחם גפן בהכשרת הגדוד הראשון של חטיבת יפתח, גבת, 1947
"שם-מים", קריקטורה מתוך עיתון "במחנה", אפריל 1967, ארכיון המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
ללא כותרת (משמר הלילה II),‏ 1979
הדפס-רשת
גובה 57.5 ס"מ, רוחב 76.5 ס"מ
 אוסף סדנת ההדפס ירושלים
גלריה > ספרים שאייר

אורן, ברוך, "עלילות ראשונים", ספריית דן חסכן, תשכ"ה, 1965
ברנשטיין דב, בית ספר לממציאים: כל אמצאותיו של פוטי והמכשירים שעשה במו ידיו, תל אביב: עם עובד, תשכ"ה
דפו, דניאל, רובינזון קרוזו, תל אביב: עם עובד, תשל"א 1970
דרוקר, ירמיהו, סבא מנדלי, חיפה: י’ מדר, 1975
ורמן, נחום, חגי ישראל ומועדיו, ירושלים: אחיאסף, 1964
ורמן, נחום, חגי ישראל ומועדיו, ירושלים: אחיאסף, 1967 (מהדורה מורחבת)
פרקר, ריצ'רד, הנער מספרד, תל אביב: עם עובד, (תשכ"ו)
רוזן, אברהם, אלף מלים ועוד רבבה: עברית למשתלמים, ירושלים: אחיאסף, 1967
ריך, בנציון, עברית לעם: ראשית הקריאה והכתיבה, ירושלים: ר’ מס, (c1960)
הערות שוליים

↑  גליון #1945 - 11 בדצמבר 1974 | ארכיון העולם הזה, באתר thisworld.online
↑  ראו: שילה, ארנה, "התקופה הסגולה" של מנחם גפן, גזיר עיתון ללא מקור, מרכז המידע לאמנות ישראלית
↑  ראו: ליצקי, לביאה, "מחזור החיים היהודי, מנחם גפן במוזיאון האדם בניו-יורק", מעריב, 22 באוגוסט 1978
↑  גפן ויינברג מנחם ז"ל, באתר מוזיאון הפלמ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272801  NLI: 987007299560005171  BnF: cb177721236 (data)  ISNI: 0000 0000 2200 7052  LCCN: n80128302  ULAN: 500484426  VIAF: 77620531   WorldCat (עם VIAF): 77620531
מקספילד פאריש

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1870 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  30 במרץ 1966 (בגיל 95) ניו המפשייר, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה  קולג' הוורפורד  בית הספר הייברפורד 
 הושפע על ידי:  האוורד פייל 
 יצירות ידועות:  The Gardener 
 צאצאים:  Jean Parrish 
 
מקספילד פאריש (באנגלית:  Maxfield Parrish‏; 25 ביולי 1870 – 30 במרץ 1966) היה צייר ומאייר אמריקאי פעיל במחצית הראשונה של המאה ה-20. הוא ידוע בגווניו הרווים הייחודיים ובדימויים נאו-קלאסיים אידיאליים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מקספילד פאריש נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, לצייר ולחרט סטיבן פאריש ואליזבת בנקרופט. שמו הפרטי היה פרידריק, אך מאוחר יותר הוא אימץ את השם מקספילד, שם נעוריה של סבתו מצד אמו, כשם אמצעי שלו, ולבסוף כשמו המקצועי. הוא גדל בחברת קווייקרים. בילדותו החל לצייר להנאתו, גילה כישרון, והוריו עודדו אותו. בין השנים 1884 - 1886 לקחו הוריו אותו לאירופה, שם סייר באנגליה, איטליה וצרפת, נחשף לאדריכלות ולציורים הקלסיים, ולמד בבית הספר בפריז.
מאוחר יותר למד אדריכלות במכללת האפורפורד במשך שנתיים משנת 1888. להמשך השכלתו באמנות, בשנים 1892–1895 למד באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה אצל האמנים רוברט וונו ותומאס פולוק אנשוץ. לאחר שסיים את לימודיו נסע פאריש למסצ'וסטס, שם הוא ואביו שיתפו סטודיו לציור. שנה לאחר מכן, בעידוד אביו, למד במכון דרקסל לאמנות, מדע ותעשייה.
ביוגרפיה > קריירה

פאריש נכנס לקריירה אמנותית שנמשכה יותר מחצי מאה, ואשר סייעה לעיצוב תור הזהב של האיור והאמנות החזותית האמריקאית. במהלך הקריירה שלו, הוא ייצר כמעט 900 יצירות אמנות כולל לוחות שנה, כרטיסי ברכה וכריכות מגזינים. עבודותיו המוקדמות של פאריש היו בעיקר בשחור לבן.
הוא עבד במגזינים שונים כמו סקריבנר, וסנצ'רי. הוא אייר גם ספר ילדים בשנת 1897, "אמא אווזה" שנכתב על ידי פרנק באום . עד 1900, פאריש כבר היה חבר באגודת האמנים האמריקאים. בשנת 1903, נסע שוב לאירופה לביקור באיטליה.
פאריש קיבל עבודות רבות באמנות מסחרית עד שנות העשרים. האמנות המסחרית של פאריש כללה פרויקטים יוקרתיים רבים, ביניהם איור שירי ילדות של יוג'ין פילד בשנת 1904, ויצירות מסורתיות כמו "לילות ערב" בשנת 1909. "אוצר הזהב"- שירים ומילים בשנת 1911 ועוד ספרים.
פאריש הרוויח למעלה מ -100 אלף דולר לשנה עד 1910, כאשר ניתן היה לרכוש בתים ב -2,000 דולר.
בשנת 1910 קיבל פאריש משימה ליצור 18 ציורי קיר לחדר האוכל של בניין חברת הוצאת קרטיס. לקח לו שש שנים לסיים את הפרויקט המונומנטלי. בשנת 1914, לפני השלמת ציורי הקיר, הזמין קרטיס את פאריש לתכנן ציור קיר ענק ללובי הבניין. אולפני טיפאני הזמינו ממנו פסיפס מזכוכית בשם "גן החלומות", המהווה חלק מאוסף פנסילבניה באקדמיה לאמנות.
פאריש עבד עם מגזינים פופולריים לאורך כל שנות העשרים, כולל לייף. הוא גם יצר פרסומות עבור חברות כמו Wanamaker's, Edison-Mazda Lamps, Colgate ו- Oneida Besty. יצירת האמנות הידועה ביותר שלו היא "השחר" שהופק בשנת 1923. הוא כולל דמויות נשיות בסצנת נוף.
עבודות האמנות שלו הציגו לעיתים קרובות עירום אנדרוגיני בעולם של פנטזיה. הוא התפרנס מפוסטרים ולוחות שנה עם יצירותיו. בשנים 1918 עד 1934 עבד פאריש על איורי לוח שנה עבור ג'נרל אלקטריק.
לעיתים קרובות הוא היה בונה מודלים בקנה מידה קטן של הנופים הדמיוניים אותם הוא רצה לצייר, תוך שימוש במערכת תאורה, לפני שהחליט על תצוגה המועדפת לציור אותה הוא צילם כבסיס לציור .
טכניקה

אמנותו של פאריש מאופיינת בצבעים עזים; הצבע הכחול פאריש נקרא על שמו. הוא השיג זוהר בתוך הצבע באמצעות זיגוג. התהליך כלל יישום שכבות בהירות לסירוגין של זיגוג שקוף המופרדות על ידי לכה על גבי צבע בסיס. בדרך כלל השתמש פאריש בצבע כחול -לבן מונוכרומטי
פאריש השתמש בטכניקות חדשניות רבות אחרות בציוריו. הוא היה מצלם דוגמניות לבושות בהדפסים גאומטריים בשחור -לבן ומקרין את התמונה על בד הציור. טכניקה זו אפשרה לו להשיג ייצוג מדויק של עיוות ועיטוף. פאריש היה יוצר גם את ציוריו על ידי צילום תמונות, הגדלה או הקרנת חפצים. הוא היה חותך את התמונות האלה ומניח אותן על הבד שלו. מאוחר יותר הוא כיסה אותם בזיגוג שקוף. הטכניקה של פאריש העניקה לציוריו תחושה תלת־ממדית חזקה.
עבודותיו של פאריש ממשיכות להשפיע על תרבות הפופ. בשנת 2001 הוצג פאריש בסדרת חותמות הנצחה של משרד הדואר של ארצות הברית המכבדת מאיירים אמריקאים, כולל פאריש.
פרסומת הטלוויזיה משנת 1986 של השוקולד הלבן האלפיני של נסטלה, שכותרתה "חלומות מתוקים", הציגה ייצוגים של פאריש.
בקליפ "You Are Not Alone" מ-1995, מייקל ג'קסון ואשתו ליסה מארי פרסלי מופיעים בעירום למחצה על רקע הציור "השחר" של פאריש.
חיים אישיים

פאריש סבל משחפת במשך זמן מה בשנת 1900. בעודו חולה, גילה כיצד לערבב שמנים וזיגוגים ליצירת צבעים עזים.
בעת לימודיו בדרקסל, פגש פאריש את אשתו לעתיד, לידיה אמבלר אוסטין. בני הזוג נישאו ב -1 ביוני 1895 ועברו להתגורר בפילדלפיה. נולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1898 פאריש עבר עם משפחתו לקורניש, ניו המפשייר ובנה בית שזכה לכינוי מאוחר יותר "האלונים". הבית וסטודיו סמוך הוקפו בנופים יפים שהעניקו השראה לציורים של פאריש.
בשנים 1900 עד 1902 צייר פאריש באגם סראנאק שבניו יורק ובקסטל הוט ספרינגס הוט, אריזונה כדי לשקם את בריאותו.
פאריש פיתח דלקת מפרקים. הוא קיבל את המשימה האחרונה שלו בסוף שנות החמישים.
שנותיו האחרונות הוא היה בכיסא גלגלים.
הוא מת ב -30 במרץ 1966 בפליינפילד, ניו המפשייר, בגיל 95.
הערות שוליים

↑  Maxfield Parrish, web.archive.org, ‏2016-02-18
↑  Collections | National Academy Museum, web.archive.org, ‏2016-06-17
↑  Adrienne Ruger Conzelman, After the Hunt: The Art Collection of William B. Ruger, Stackpole Books, 2002, ISBN 978-0-8117-0037-5. (באנגלית)
↑  Maxfield Parrish | Collectors Weekly, www.collectorsweekly.com
↑  16 Aug 1974, Page 10 - The Morning Herald at Newspapers.com, Newspapers.com (באנגלית)
↑  Eugene Field, Poems of Childhood, C. Scribner's Sons, 1904. (באנגלית)
↑  "The Arabian Nights Book Illustrated by Maxfield Parrish Reissued"
↑  Cutler (2007). Maxfield Parrish and the American Imagists.
↑  The Dream Garden by Maxfield Parrish, a Philadelphia Landmark, www.freemansauction.com
↑  Cutler. Maxfield Parrish and the American Imagists. Chartwell Books. pp. 435–437.
↑  Jacobson, Aileen (2016-01-23). "The Art of Maxfield Parrish". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-08-06.
↑  Maxfield Parrish Signed Autograph Signature framed with Vintage Print The Stage Manager, www.vintagememorabilia.com
↑  Nestlé Alpine White "Sweet Dreams" Commercial 1986 - Maxfield Parrish, נבדק ב-2021-08-06
↑  ‘You Are Not Alone’ Video Was Based on Maxfield Parrish’s ‘Daybreak’, MJJ-777, ‏2010-03-19 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266355305171  BnF: cb13564784f (data)  CiNii: DA06767582  GND: 119128934  ISNI: 0000 0000 8083 2077  KulturNav: 7a153766-a9c9-4c28-829a-c3fdf5184798  LCCN: n79107926  LNB: 000136028  NDL: 00452187  NTA: 070894914  PIC: 306832  RKD: 61895  SNAC: w69z96c3  SUDOC: 052569241  ULAN: 500004193  VIAF: 3273975   WorldCat (עם VIAF): 3273975 
השחר, 1922
שער הלייף, אוגוסט 1923
מרכז ציוד לחימה וחלפים

תג מצל"ח מ־2007
תג מצל"ח עד 2007
מרכז ציוד לחימה וחלפים (בראשי תיבות: מצל"ח 6800) היה הגוף הצה"לי האחראי על אחסון, תחזוקה ורכש של חלקי חילוף וציוד לחימה.
מצל"ח היה מרכז לוגיסטי באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל), שהתפרס ברחבי הארץ בכעשרה בסיסים. כמרכז היה אחראי גם על הדרכת יחידות צה"ל השונות באשר לשימוש בצל"מ (ציוד לחימה מבוקר).
המרכז היה כפוף פיקודית לאט"ל במטה הכללי, וכפוף מקצועית לחיל החימוש שבאגף. כמו במרכזי אט"ל האחרים, חולק מצל"ח לשלושה מרחבים: בה"ח (בסיס החסנה) מרכז (6820), הגדול מבין הבה"חים, בה"ח צפון (6810), ובה"ח דרום (6830).
ב־2017 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בית תומכי הלחימה.
ב־29 ביוני 2020 נערך טקס סגירת מצל"ח שהתמזג למרכז הספקה אחוד (מרה"ס).
הבסיסים

מפקדת מצל"ח (6800) נמצאת במחנה צריפין, והמפקד הוא קצין בדרגת אל"ם. מפקד מצל"ח הנוכחי הוא אל"ם הרצל איסקוב.
בה"ח צפון (6810) ממוקם ליד מחלף גולני ולו בסיס לוויין – "הרדוף" שממוקם בבית שאן.
בה"ח מרכז (6820) ממוקם בצריפין ולו בסיסי משנה לוויין – "גפן" שממוקם ליד רמלה, ו"סביון" שממקום בצריפין.
בה"ח דרום (6830) ממוקם בבאר שבע ולו בסיס לוויין – "צלף" הממוקם במחנה פלוגות.
ראו גם

אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
חיל החימוש
הערות שוליים

↑  לילך שובל, פרס הרמטכ"ל: דובדבן במקום הראשון, גולני עוקפת את שייטת 13, באתר nrg
↑  טקס סגירת המצל"ח, באתר דף הפייסבוק הרשמי של אט"ל, ‏1 ביולי 2020
מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אצטדיון טניס 
 על שם:  בילי ג'ין קינג 
 מיקום:  קווינס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  40°45′00″N 73°50′51″W﻿ / ﻿40.75°N 73.8475°W﻿ / 40.75; -73.8475
 אתר רשמי
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג
 
אצטדיון ארתור אש, המתקן הגדול במרכז הטניס הלאומי
מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג (באנגלית: USTA Billie Jean King National Tennis Center) הוא מכלול של מגרשי טניס ומתקני עזר השוכן בפארק פלאשינג מדוז ברובע קווינס שבעיר ניו יורק בארצות הברית. מאז הוקם בשנת 1978, מארח המרכז מדי שנה את אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. המרכז מנוהל על ידי אגודת הטניס של ארצות הברית (USTA).
המרכז

באתר בו קם המרכז נבנה בשנות השישים אצטדיון בשם Singer Bowl. הרעיון להקמת המרכז עלה בשנת 1977, כאשר אגודת הטניס של ארצות הברית חיפשה אתר חדש לאירוח אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס במקום מועדון הטניס וסט סייד בקווינס. נשיא האגודה ראה את האצטדיון מהאוויר במהלך טיסה אל נמל התעופה לה גוארדיה הסמוך. עיריית ניו יורק הסכימה להעמיד את האצטדיון ושטחים סביבו לרשות האגודה.
בשנת 2006 נקרא המרכז כולו על שמה של הטניסאית בילי ג'ין קינג.
המרכז מארח מדי שנה גם את אליפות הטניס של בתי הספר התיכוניים של ניו יורק. ברוב ימי השנה – למעט הזמנים שבהם הוא מארח תחרויות טניס – פתוחים מתקניו לשימוש הציבור הרחב. המרכז אירח גם תחרויות כדורסל.
מתקני המרכז

במהלך השנים גדל שטח המרכז והוקמו בו מתקנים חדשים רבים. עם הקמתו חולק אצטדיון Singer Bowl לשני מבנים שאחד מהם נקרא על שמו של המוזיקאי לואי ארמסטרונג, שהיה תושב קווינס. בשנת 1997 נפתח במרכז אצטדיון על שם הטניסאי ארתור אש שבו 23,200 מקומות ישיבה – אצטדיון הטניס הגדול בעולם. בהמשך הוקטן מספר מקומות הישיבה באצטדיון לואי ארמסטרונג מ-18 אלף לכ-10,000. במרכז גם שני מגרשים גדולים נוספים – הגראנדסטנד (Grandstand) ומגרש 17 – ובהם 6,100 ו-3,000 מקומות ישיבה, בהתאמה. בשנת 2008 הושלמה הקמתו של היכל מקורה בשטח של למעלה מ-22 דונם ובו 12 מגרשי טניס ומגוון של מתקני עזר, לרבות מרכז מבקרים ומוזיאון.
כיום משתרע המרכז על פני שטח של 188 דונם, המכילים 22 מגרשי טניס והוא מפעיל בשטח סמוך אליו עוד 11 מגרשים – בסך הכל 33 מגרשי טניס.
בשנים הקרובות אמור להיבנות מחדש אצטדיון ארמסטרונג ולהכיל 15 אלף מקומות ישיבה. מעליו ומעל אצטדיון ארתור אש מיועדים להיבנות גגות ענק נפתחים.
בשכנות למרכז ממוקם אצטדיון סיטי פילד.
מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו

מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו (2019).
אולפני הציוד כפי שצולמו בשנת 2002.
מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו (ברוסית: Телецентр «Останкино», רשמית: המרכז הטכני הטלוויזיוני "אוסטנקינו", Телевизио́нный техни́ческий центр «Оста́нкино» ,ФГУП «ТТЦ „Останкино“») הוא אולפן טלוויזיה ומרכז טכני במוסקבה, רוסיה. המרכז מעניק תמיכה טכנית שוטפת למספר שדרים במדינה ומאז נבנה בשנת 1967 זהו קומפלקס השידורים הגדול ביותר באירופה.
המרכז ממוקם ברחוב האקדמאי קורוליוב 12, בחלק ההיסטורי של העיר מוסקבה, סמוך לארמונו של שרמטייב ומרכז התערוכות הלאומי. זהו בניין בן 13 קומות הבנוי מזכוכית ובטון. קצה המבנה, הפונה לכיוון בריכת אוסטנקינו, שונה מכל הצדדים האחרים. נפח הבניין עולה על מיליון מטר מעוקב. הגובה הכולל של הבניין הוא 52 מטר ושטחו 154 אלף מ"ר. הוא משמש בעיקר כמשרדי NTV והערוץ הראשון ברוסיה, אך לא רק. בשנת 2005 ובשנת 2013 אירעו שריפות במקום, ואלה גרמו להפרעות בשידורי חלק מהערוצים שנמצאו בו כאשר פרצו השריפות.
המתחם כולל:
מתחם לשידורי רדיו וטלוויזיה — המשמש את הערוץ הראשון לשידורי תוכניותיו
מתחם הפקות טלוויזיה — ובו:
אולפנים
מתחמי ציוד
אמצעים להקלטות ועריכת וידאו
ציוד לדיבוב והקלטות
מתחם תקשורת — ובו רכיבי תקשורת, מערכות סאונד וכבלים
מתחם שידורי רדיו.
בעבר שכנו בו משרדי הערוצים 2х2 (בשנים 1989—1997), TV-6 (בשנים 1993—2002), ערוץ TVS (בשנים 2002—2003), "טלאקספו" (1995—2003), ערוץ "TV Center" (1997—2001), ערוץ הילדים "שביעייה" (2000—2001), ערוץ 7 ברוסיה (2001—2009), ערוץ ТНТ‏ (1998—2004), ערוץ Muz-TV (1996—2010), הערוץ השלישי (1997—2012), ערוץ "סטוליצה" (1997—2011) וערוץ VKT‏ (1991—2015).‏
המרכז משמש כיום את ערוץ NTV והערוץ הראשון ברוסיה, כמו גם את ערוץ הספורט Match TV, ערוץ הדת "ספאס", ערוץ הילדים "קרוסלה", הטלוויזיה הציבורית הרוסית, ערוץ "נוסטלגיה" וחברות הטלוויזיה VID, "הריבוע האדום", חברת Meteo-TV וחברת ASS-TV וכמעט 200 חברות טכניות שונות עובדות במתחם. המרכז מאכלס גם את המכון הבינלאומי לקולנוע, טלוויזיה ורדיו (MIKTR).
ראו גם

מגדל אוסטנקינו
הערות שוליים

↑  "Что стало с ТВ-6? - Оно утонуло! Вчера было прекращено вещание, а затем на этаже вырубили свет и телефоны". קומסומולסקאיה פראבדה. 2002-01-23.
↑  "Накануне конкурса (интервью с вице-президентом по развитию телеканала ТВЦ Виктором Завьяловым)". Телеспутник. 2000-05-16.
↑  "7ТВ — долгожданное телевидение". Советский спорт.
↑  "Телеканалы покидают Останкино". Известия. 2004-12-16.
מרוץ 12 השעות של סברינג

| --- | --- |


 ענף:  מרוץ מכוניות
 תאריך ייסוד:  1950
 עיר מארחת:  Sebring International Raceway 
 זוכה:  ניסאן
 הכי הרבה זכיות:  פורשה (18)
 
 
מרוץ 12 השעות של סִבְּרינג  הוא מרוץ מכוניות מסוג סיבולת הנמשך 12 שעות ומתקיים אחת לשנה בחודש מרץ בעיר סברינג בפלורידה.
מרוץ סברינג הוא אחד משלושת מרוצי הסיבולת היוקרתיים ביותר בעולם ומהווה חלק מן 'הכתר המשולש' (Triple Crown) של מרוצי הסיבולת לצד מרוץ 24 השעות של לה מאן ומרוץ 24 השעות של דייטונה. כמו כן מרוץ סברינג הוא מרוץ הסיבולת הוותיק ביותר בארצות הברית, ומהווה באופן תמידי את הסיבוב הראשון והפותח של סדרת מרוצי הלה מאן האמריקני. במרוץ שנת 2011 הוערך מספר קהל הצופים ביציעים בכ-170,000 בני-אדם.
היסטוריה

מרוץ סברינג הראשון נערך בינואר 1950 על מסלול שדה תעופה לשעבר של חיל האוויר האמריקני ועל כבישי הגישה אליו ונמשך אז 6 שעות. בשנה שלאחר מכן לא התקיים מרוץ, כאשר בשנת 1952 הועבר קיום המרוץ לחודש מרץ ואורכו הוארך ל-12 שעות, כך הוא מתקיים גם כיום. המרוץ מתחיל בצהרי היום ומסתיים בלילה. במשך שנים היווה מרוץ סברינג חלק מסבב אליפות העולם למכוניות ספורט של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). כמו כן, במשך השנים החל המרוץ לצבור את יוקרו כאשר השתתפו בו לאורך השנים נהגים מפורסמים כגון: חואן מנואל פנג'יו, סטירלינג מוס, בריגס קונינגהאם, מריו אנדרטי, דן גורני, פיל היל, ג'ון מורטון, סטיב מיילן, לייק אנדרווד ונהגים מפורסמים נוספים. ויצרניות רכב כגון: פורשה, פרארי, BMW, פורד, טויוטה ויגואר, ובשנים האחרונות חברות אאודי אשר נוחלת הצלחה רבה במרוץ בדמות 9 אליפויות החל משנת 2000, ופיג'ו עם שתי אליפויות רצופות בשנים 2010–2011.
מרוץ סברינג ידוע כמרוץ הכנה חשוב למרוץ 24 השעות של לה מאן המפורסם ולמבחן אמיתי של אמינות המכונית, בשילוב של המסלול המכיל מהמורות רבות ומזג האוויר החם והלח של דרום פלורידה. בשנים האחרונות השיגה מכונית האאודי R8 (מרוצים) שישה ניצחונות רצופים, אחד פחות משיא שבעת הניצחונות של מכונית הפורשה 935. בנוסף זכתה חברת אאודי ב-8 אליפויות רצופות בין השנים 2007-2000, שנייה לחברת פורשה אשר זכתה ב-13 אליפויות רצופות בין השנים 1988-1976. בשנת 2012 הפך נהג המרוצים הדני טום קריסטנסן לנהג היחיד שהצליח לנצח את המרוץ 6 פעמים (1999, 2000, 2005, 2006, 2009, 2012).
בשנת 2005 ערכו השברולט קורבט C6.R והאסטון מרטין DBR9 את הופעת הבכורה שלהם בקטגוריית ה-GT1 היוקרתית, כאשר אסטון מרטין מנצחת את הקטגוריה לראשונה מזה 49 שנים, ושתי מכוניות הקורבט מגיעות למקומות 2–3. בשלוש השנים שקדמו, הייתה זו שברולט אשר שלטה בקטגוריה זו עם הדור הקודם של הקורבט דגם ה-C5.R. באותה שנה ניצחה האאודי R8 (מרוצים) בפעם החמישית ברציפות את קטגוריית ה-LMP1 הבכירה ואת המירוץ הכללי.
בשנת 2006 התמודדה אאודי לראשונה עם מכונית ה-R10 TDI החדשה שלה בקטגוריית ה-LMP1 הבכירה ביותר, כאשר היא מנצחת את המרוץ. בנוסף, ניצחון זה היה במה לקראת ניצחון יוקרתי יותר אשר השיגה אאודי בעזרת מכונית ה-R10 TDI, ניצחון במרוץ 24 השעות של לה מאן כשלושה חודשים לאחר מכן. בקטגוריית ה-GT1 השיגה שברולט "נקמה" כאשר מכונית ה-C6.R שלה ניצחה בקטגוריה מול אסטון מרטין. בשנת 2007 ניצחה אאודי שוב את קטגוריית ה-LMP1 בעזרת מכונית ה-R10 TDI, ובנוסף קבעה זמן שיא מסלול עם הנהג מרקו ורנר.
בשנת 2008 ניצחה הפורשה RS ספיידר את קטגוריית ה-LMP2 ובנוסף גם זכתה במקום הראשון בניקוד הכללי של המרוץ אשר כלל גם את קטגוריית ה-LMP1 הבכירה ממנה. הייתה זאת הפעם הראשונה מזה 24 שנים שמכונית שאינה מקטגוריית ה-LMP1 הבכירה ניצחה במרוץ כולו בניקוד הכללי.
בשנת 2009 ניצחה אאודי את המרוץ על ידי מכונית האאודי R15 TDI החדשה שלה, ובשנים 2010–2011 ניצחה במרוץ פיג'ו בעזרת מכונית ה-908HDi שלה.
את מרוץ 2012 ניצחה אאודי על ידי מכונית ה-R18 TDI מספר 3 של הנהגים אלן מקניש, טום קריסטנסן ורינלדו קאפלו אשר הקיפו את המסלול 325 פעמים, וכאשר מכונית האאודי מספר 2 מגיעה אל המקום השני. את קטגוריית ה-GT ניצחה מכונית ה-ב.מ.וו M3 לאחר שהקיפה את המסלול 307 פעמים.
היסטוריה > רשימת הזוכים במרוץ

| דירוג | יצרן | ניצחונות | שנים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה פורשה | 18 | 1960, 1968, 1971, 1973, 1976–1988, 2008 |
| 2 | איטליה פרארי | 12 | 1956, 1958, 1959, 1961–1964, 1970, 1972, 1995, 1997, 1998 |
| 3 | גרמניה אאודי | 11 | 2000–2007, 2009, 2012, 2013 |
| 4 | יפן ניסאן | 5 | 1989–1991, 1994, 2018 |
| 5 | ארצות הברית פורד | 3 | 1966, 1967, 1969 |
| 6 | יפן טויוטה | 2 | 1992, 1993 |
| 6 | גרמניה BMW | 2 | 1975, 1999 |
| 6 | צרפת פיג'ו | 2 | 2010, 2011 |
| 7 | בריטניה אולארד | 1 | 1950 |
| 7 | בריטניה פרייזר-נאש | 1 | 1952 |
| 7 | ארצות הברית קונינגהאם | 1 | 1953 |
| 7 | איטליה O.S.C.A | 1 | 1954 |
| 7 | בריטניה יגואר | 1 | 1955 |
| 7 | איטליה מזארטי | 1 | 1957 |
| 7 | ארצות הברית צ'אפארל | 1 | 1965 |
| 7 | ארצות הברית ריילי-סקוט | 1 | 1996 |
| 7 | ארצות הברית ריילי | 1 | 2014 |
| 7 | ארצות הברית קויוטה | 1 | 2015 |
| 7 | צרפת ליגיאר | 1 | 2016 |
| 7 | ארצות הברית קדילאק | 1 | 2017 |
הערות שוליים

↑  Hurley Haywood in quest to win fifth 24 Hours of Daytona — History.com This Day in History — 2/2/1991
↑  The 60th Mobil 1 12 Hours of Sebring Fueled by Fresh from Florida Set to See Scott Tucker Once again | Feb 29, 2012
↑  Oreca upset the order by taking the flag at 12 Hours of Sebring| Giles Richards | Sport | theguardian.com
פורשה RS ספיידר מנצחת 2008, פורשה מחזיקה במספר שיא הזכיות ליצרנית רכב במרוץ סברינג עם 18 זכיות
אאודי R8 מנצחת המרוץ 6 פעמים ברציפות, במהלך מרוץ 2006
מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג

| --- | --- |


 ענף:  מרוץ מכוניות
 תאריך ייסוד:  1953
 ארגון מפעיל:  ADAC
 עיר מארחת:  נורבורגרינג 
 שמות קודמים:  מרוץ 1000 הקילומטרים של נורבורגרינג
 הכי הרבה זכיות:  נהגים: בריטניהסטירלינג מוס (4) קבוצות: איטליה SpA פרארי (7) יצרנים: גרמניה פורשה (13)
 
מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג (לשעבר: מרוץ 1000 הקילומטרים של נורבורגרינג) הוא מרוץ סיבולת למכוניות ספורט המתקיים במסלול הנורבורגרינג בגרמניה החל משנת 1953.
המרוץ מהווה כיום את הסיבוב הרביעי באליפות העולם במרוצי סיבולת. בין השנים 1953-1983 התקיים המרוץ במקטע הנורדשלייפה במתחם כאשר החל משנת 1984 מתקיים המרוץ במסלול הגרנד פרי המשמש בין היתר את מרוץ הפורמולה 1.