רוזנות בורגונדי
היסטוריה

האזור היה בעבר חלק מממלכת הבורגונדים, שסופחה על ידי הפרנקים בשנת 534 ושולבה בממלכת הפרנקים. האימפריה חולקה בשנת 843 על ידי חוזה ורדן, כאשר האזור שממערב לנהר הסון הוקצה לפרנקיה המערבית כדוכסות בורגונדי הצרפתית, בעוד שהחלקים הדרומיים והמזרחיים של הממלכה הבורגונדית לשעבר נפלו לידי פרנקיה התיכונה תחת הקיסר לותאר הראשון. חלק פרנקי תיכוני זה הפך לשתי הישויות העצמאיות של דרום בורגונדי התחתונה בשנת 879 וצפון בורגונדי עילית תחת המלך רודולף הראשון בשנת 888. רוזנות בורגונדי כללה את החלק המערבי של האחרון.
בשנת 933, עם התמוטטות האימפריה הקרולינגית, בורגונדי התחתונה והעליונה אוחדו מחדש תחת המלך רודולף השני כממלכת ארל (ארלט), אשר קרסה בעצמה על רקע אנרכיה פיאודלית עם הכחדת הענף שלו ב-1032. ארל עברה לאחר מכן לאימפריה הרומית הקדושה כאשר היא עברה בירושה לידי הקיסר קונרד השני מהשושלת הסליאנית, בעוד שדוכסות בורגונדי הוקמה מחדש על ידי ענף זוטר של השושלת הצרפתית הקאפטית.
בשנת 982, אוטו-וילהלם, בנו של אדלברט מלומברדיה, הרוזן במקון שבדוכסות בורגונדי, קיבל את רוזנות בורגונדי מנישואיו עם ארמנטרוד מרוסי. בכך הוא הפך למייסד של שושלת האנסקריד מרוסי, ענף נלווה של הדוכסים הבוזוניים של בורגונדי, צאצא של איג השחור מהמאה ה-10, אחיו של הדוכס ראול, ומגיסו של איג גילברט. בשנת 1002 תבע אוטו-וילהלם גם את דוכסות בורגונדי עם מותו של אביו החורג הדוכס אנרי הראשון. עם זאת, הדוכסות נתפסה כנחלה חוזרת על ידי רובר השני, מלך צרפת שנתיים לאחר מכן, והוא הצליח לשמור על שלטון על מחוז ארל רק עם מקום מגוריו בדול. פיתוח נתיבי מסחר ברחבי הרי היורה ופיתוח מכרות מלח הבטיחו את שגשוגה של הרוזנות, ועיירותיה שמרו על חירותן ונייטרליותן בסכסוכים פיאודליים.
בסוף המאה ה-11, בנו של קונרד, הקיסר היינריך השלישי, העלה את הארכיבישוף של בזאנסון לתואר של ארכיקנצלר והעניק לבאזנסון דרגת "רייכסשטדט" (עיר קיסרית) בחסותו הישירה של הקיסר. גאי מבורגונדי, אחיו של רנו השני, הפך מאוחר יותר לאפיפיור וניהל משא ומתן על קונקורדט וורמס עם הקיסר היינריך החמישי. במאה ה-12, ההגנה הקיסרית אפשרה את התפתחותה של בזאנסון, אך ב-1127, לאחר רצח גיום השלישי, ניער בן דודו רנו השלישי את העול הקיסרי. בורגונדי נקראה מאז ואילך פראנש-קונטה, "המחוז החופשי".
הקיסר פרידריך ברברוסה כונן מחדש את ההשפעה הקיסרית, לקח בשבי את אחיו של הרוזן גיום הרביעי, והרחיב את השפעתו על ידי נישואים לאחייניתו ויורשתו של גיום הרביעי, ביאטריס הראשונה, בתו של רנו השלישי, כאשר גיום הרביעי מת. עם מותו של הקיסר פרידריך ב-1190, בנו הצעיר אוטו הראשון קיבל את רוזנות בורגונדי וקיבל את התואר הנדיר של ארכי-רוזן. אחריו ירשו בתו, ביאטריס השנייה, ובעלה אוטו הראשון, דוכס מרניה; אחריהם באו בתורם בנם, אוטו השלישי, רוזן בורגונדי, ובתם, אדלייד.
הרוזנים פלטין נאלצו במשך שנים רבות לחלוק את השלטון עם המשפחות הפיאודליות הגדולות יותר של המחוז, בעיקר עם משפחתו של שאלון, שהייתה צאצאית של סטפן השלישי, רוזן אוקסון, נכדו של גיום הרביעי וביאטריס מת'ירן, היורשת של רוזנות שאלון. סמכותם של הרוזנים כוננה מחדש רק על ידי נישואיו של איג משאלון עם אדלייד, האחות והיורשת. עם זאת, זה לא מנע מבן צעיר יותר, ז'אן משאלון-ארל, להשתלט על המדינות הווסאליות.
אוטו הרביעי, בנם של איג ואדלייד, היה האחרון מבין הרוזנים הפיאודליים של בורגונדי. הוא התחתן תחילה עם בתו של הרוזן מבאר, אך הנישואים היו ללא ילדים. נישואיו השניים היו לנכדתו של לואי התשיעי, מלך צרפת, הרוזנת מו מארטואה. נישואים אלו הביאו את הרוזנות תחת השפעה צרפתית. בנותיהם של אוטו הרביעי ומו, ז'אן השנייה ובלאנש, נישאו בהתאמה לפיליפ החמישי ולשארל הרביעי, מלך צרפת, בניו של המלך פיליפ הרביעי. ז'אן הפכה למלכת צרפת לאחר שהייתה מעורבת בפרשת הטור דה נסלה. באותה פרשה נמצאה בלאנש אשמה בניאוף ונכלאה לשארית חייה.
לאחר שהסתכסך עם הברונים שלו, ולאחר מרד חדש נגד הצרפתים שביצע ז'אן משאלון-ארל, אוטו הרביעי מסר את הרוזנות לבתו כנדוניה וקבע את מלך צרפת כמנהל הנדוניה ב-1295. על ידי נישואים לבתו ויורשתו ז'אן, הדוכס אודו הרביעי מבורגונדי איחד מחדש את הדוכסות ואת הרוזנות שבשליטתו, ואחריו הגיע נכדו הדוכס פיליפ הראשון. האיחוד האישי שוב בוטל לאחר שפיליפ נפטר ללא יורשים בשנת 1361, כאשר דוכסות בורגונדי נתפסה כנחלה שהוחזרה לידי ז'אן השני, מלך צרפת, בעוד שהרוזנות הקיסרית עברה בירושה לידי דודתו הגדולה של פיליפ מרגרט הראשונה, נכדתו של הרוזן אוטו הרביעי. בשנת 1382, היא הורישה את אחוזותיה לבנה לואי השני, רוזן פלנדריה.
לואי השני מת בשנת 1384 ללא יורשים זכרים, ורוזנות בורגונדי הייתה חלק מהנדוניה העצומה של בתו מרגריט, אשר בשנת 1405 ירש אותה בנה, הדוכס הבורגונדי ז'אן חסר הפחד. הרוזנות והדוכסות נשלטו שוב באיחוד אישי על ידי צאצאיו מבית ולואה-בורגונדי עד למותו של הדוכס שארל הנועז בקרב ננסי ב-1477. בן דודו לואי האחד עשר, מלך צרפת כבש מיד את הרוזנות, אך הארכידוכס מקסימיליאן הראשון מהבסבורג התנגד לפעולה זו, שכן הוא היה בעלה של בתו של שארל מארי, דוכסית בורגונדיה. למרות שהובסו בקרב גיניגט ב-1479, הצרפתים שמרו על הרוזנות עד אשר יורשו של לואי, שארל השמיני, מלך צרפת, שביקש להיות נקי מעימותים על המחוז כדי להתערב בנאפולי, ויתר על הרוזנות שוב לקיסר מקסימיליאן ובנו פליפה הראשון, מלך קסטיליה לפי הסכם סנליס משנת 1493.
יחד עם ארצות השפלה ההבסבורגיות, רוזנות בורגונדי הוחזקה בידי ספרד ההבסבורגית עד ששולבה לבסוף בממלכת צרפת על ידי הסכמי ניימכן ב-1678.
סמל רוזנות בורגונדי לפני c. 1280