stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סון וון-פיונג
סרטים

אף על פי שסון חלמה להיות סופרת עוד בהיותה תלמידה בבית הספר היסודי, היא פנתה תחילה לעולם הקולנוע. בשנת 2001 היא זכתה בפרס ביקורת הסרטים מטעם מגזין הקולנוע הדרום קוריאני Cine 21 (אנ'). בהמשך היא למדה בימוי באקדמיה הקוריאנית לאומנות הקולנוע (Korean Academy of Film Arts) אותה סיימה במגמת הבימוי.
לאחר סיום לימודיה הפיקה סון כמה סרטים קצרים, ואף זכתה בשנת 2005 בפסטיבל סרטי הנשים של סיאול בפרסים ובשבחי הביקורת על הסרט "אתה עושה אותי חולה" (Ooh, You Make Me Sick). סון גם זכתה בפרס על התסריט הטוב ביותר בתחרות כתיבה יוצרת שנערכה ב-2006 על התסריט לסרט "אני מאמין ברגע" (I Believe in the Moment).
בשנת 2020 יצא לאקרנים סרט ראשון באורך מלא שכתבה וביימה סון. הסרט "פורצת" (Intruder) (אנ') הוא סרט מתח בלשי שמספר על אישה שחוזרת לביתה אחרי 25 שנות היעדרות, ואחיה חש שמשהו אינו בסדר בסיפור שלה. זכויות הקרנת הסרט נמכרו לעשרות מדינות.
ספרים

מאז שסיימה את לימודיה הגישה סון שוב ושוב מועמדויות לפרסים ספרותיים רבים והשתמשה ביותר מ-30 שמות עט שונים, אך אף פעם לא זכתה. בשנת 2013 ילדה סון את ילדהּ הראשון, והיא ניצלה כל רגע פנוי כדי לכתוב כמה מילים. לדבריה, היא כתבה בתקופה זו הרבה יותר מהצפוי, ולמעשה בתקופה זו של חייה החלה הקריירה שלה כסופרת.
לדברי סון, היא אינה מתעניינת בכתיבת וידוי אישי או חשיפה אוטוביוגרפית. ספריה, כמו תסריטיה, עוסקים בנושאים חברתיים, והיא בוחרת דמויות ומאפיינת אותן רק אחרי שהיא מחליטה באיזו סוגיה חברתית יעסוק הספר. סון גם נמנעת מכתיבה על גיבורים או גיבורות בני גילה.
מאז 2013 פרסמה סון שלושה ספרים:
Almond (שקד), 2013 – ספר הביכורים של סון הוא מייצג נאמן של כתיבתה. הביקורת שיבחה אותו כרומן התבגרות מעולה, המציג סיפור יוצא־דופן לבני הנעורים והוא תורגם ליותר מעשר שפות. הדמות הראשית בסיפור הוא יון-ג'ה, צעיר שסובל מאלקסיתימיה – חוסר יכולת להרגיש, להביע או לזהות רגשות – משום שיש לו אמיגדלה קטנה. חברו גון, לעומת זאת, אינו יכול לשלוט ברגשותיו וסובל מהתפרצויות זעם. באופן אירוני דווקא יון-ג'ה הוא זה שעוזר לגון, שכן אינו חש פחד מהתפרצויות הזעם שלו. באמצעות הדמות שאינה חשה רגשות, ולפיכך מגלה סקרנות להתנהגות האחר, מראה המחברת שחמלה אמיתית דורשת מאמצים חברתיים.
Seoreunui bangyeok (מתקפת הנגד של בני השלושים), 2017 – הוא רומן על הדאגות ותחושת האובדן שחשים בני הדורות הצעירים שמבקשים להיות מבוגרים הגונים. משפט קצר ברומן – "הדמות הראשית קים ג'י-האי נולדה ב-1988" – מזכירה את המשמעות המיוחדת שהייתה לשנת 1988 בחברה הקוריאנית ואת השם "ג'י-האי" שהיה פופולרי מאוד באותה עת, ומסמל בני דור שלם, שאפילו לאחר שהם מסיימים אוניברסיטה אינם מוצאים עבודה קבועה, והם נאלצים להסתפק במשרות מזדמנות בלי שום עתיד תעסוקתי ברור. הרומן מספר על כמה מהצעירים האלו, שהחליטו לבצע "מתקפת נגד" במחאה על אי־הצדק החברתי, אך פעולותיהם הן לא יותר מאשר מעשי קונדס. מעשיהם אמנם אינם יכולים לקעקע את הסדר החברתי, אך הם מראים שהצעירים אינם משלימים עם המציאות אלא מביעים את מחאתם בדרכים משעשעות הסודקות את חיי היומיום שלהם.
Saworui nun (השלג של אפריל), 2018 – רומן שעוסק ב"רגע החמלה" בין אדם שסובל לאדם שמנסה להבין את סבלו של האחר. זוג שמתייסר מהלידה השקטה של תינוקם פוגש אישה, מארי, המשתייכת ללאום, לגזע ולשכבת גיל שונה משלהם. הסיבה לסבל של מארי אינה ידועה, אך היא מגלה אמפתיה רבה לזוג ומנחמת אותם. שיחתם היא אירוע בלתי צפוי בעליל, כמו סופת שלג באפריל. מכל מקום, השיחה הזו מספקת לכל הסובלים, בלי יוצא מהכלל, חיבה מנחמת, ללמדנו שאמפתיה אינה דורשת שום תרגום והיא חוצה גבולות, מגדר וגיל כמו מוזיקה או ריקוד.
ספריה בעברית

שקד, תרגמה מקוריאנית ענת חיינה, הוצאת הכורסא, 2021.
פרסים ספרותיים

2016 – פרס "צ'אנגבי" (Changbi Prize) לספרי נוער על ספרהּ Almond.
2017 – הפרס הספרותי "צ'ג'ו 4.3 לשלום" (Jeju 4.3 Peace Literary Prize) על ספרהּ Seoreunui bangyeok.
ביאורים

↑  יש לשים לב ששם המשפחה הוא סון. לפי הנוהג הקוריאני שם המשפחה מקדים את השם הפרטי שבו יש בדרך כלל שני מרכיבים.
↑  האקדמיה נוסדה בשנת 1984, ונלמדים בה כל תחומי הפקת הסרטים. תלמידיה מפיקים במהלך הלימודים סרטים שמשתתפים במיטב פסטיבלי הקולנוע בעולם. אתר האקדמיה
↑  לאמיגדלה מבנה דמוי שקד. מקור המילה ב(ביוונית), ופירושה שקד. מכאן גם נובע שמו של הספר.
↑  בשנה זו הגיעה לסיומה הדיקטטורה הצבאית ארוכת השנים, אך הציפיות והתקווה של החברה הקוריאנית להשלטת דמוקרטיה הוגשמו רק בחלקן.
↑  ב-4 במרץ 1948 פרצה התקוממות באי צ'ג'ו, הנמצא מדרום לחצי האי קוריאה. השקט חזר לאי רק לאחר סיום מלחמת קוריאה בשנת 1953. בהתקוממות נספו עשרות אלפי בני אדם, והיא נהפכה לטראומה לאומית בקוריאה הדרומית. מידע מפורט על ההתקוממות אפשר למצוא בוויקיפדיה האנגלית (אנ').
הערות שוליים

↑  מתוך כתבה בעיתון הקוריאני Seoul Economic Daily,‏ 26 באפריל 2007.
1 2  ריאיון עם סון וון-פיונג בעקבות צאת ספרה השני, Readers News,‏ 23 בנובמבר 2017.
↑  ריאיון עם סון וון-פיונג, בעיתון Maeil Business Newspaper,‏ 2 באפריל 2017.
1 2  ריאיון עם סון וון-פיונג ב-BookDB,‏ 10 במאי 2017.
↑  ידיעה באתר movie.naver.com, (ללא תאריך).
↑  ריאיון עם הסופרת סון וון-פיונג,‏ 18 בינואר 2018.
↑  ריאיון עם סון וון-פיונג באתר yes24, ללא תאריך.
↑  הרומן "שקד" של סון וון-פיונג יצא לאור ב-12 מדינות, Seoul Economic Daily,‏ 11  במרץ 2019.
1 2  ביקורת באתר אלדין, 16 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009761181605171  BNE: XX6131332  CiNii: DA19487501  GND: 1212692438  ISNI: 0000 0004 6458 1043  LCCN: no2017078247  NDL: 001325815  NLK: KAC201715302  VIAF: 101152138533810980297   WorldCat (עם VIAF): 101152138533810980297 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סון וון-פיונג".
סטופה

תבליט בסטופה מהמאה הראשונה או השנייה
סטופה בסקוטלנד.
סְטוּפָּה (סנסקריט: स्तूप; מילולית, "ערימה") היא מבנה מקודש המכיל על פי האמונה שרידים או אפר של בודהה, של אחד מתלמידיו או של תלמידי תלמידיו.
מקור

על פי המסורת, אחרי מותו של בודהה חילקו את שרידיו לשמונה חלקים, כמספר נתיבי הדרך המתומנת הנאצלת, וכל חלק נשלח למקום שונה, שם נטמן. מעל כל שריד נבנתה סטופה.
בשנים שחלפו מאז נבנו עוד אלפי סטופות. חלק מהסטופות קטנות, ואחרות, גדולות יותר, מהוות מקום התכנסות למאמינים ובהן יהיה לרוב צ'אטיה (אולם מבואה).
הסטופות שבהן מאמינים שקבורים שרידיו של בודהה הפכו לאתרי עלייה לרגל. עולי הרגל המגיעים למקום נוהגים להקיף את המבנה עם כיוון השעון מהכותל המזרחי – המסמל את הלידה (זריחה), ממנו לדרומי – המסמל את ההארה, למערבי – המסמל את הידע, ולבסוף לצפוני (חשיכה) – המסמל את המוות. בחלק מהסטופות ציורי קיר המתארים מצבים אלו.
הסטופה נקראת בשמות שונים בארצות שונות: צ'אדי, דאגובה בסרי לנקה, צ'ורטאן בטיבט, ופגודה ביפן.
סטופת קרח

עקב התחממות הגלובלית מצטמצמים הקרחונים המספקים מים לחבל לדאק Ladakh שבצפון הודו, ובכך נפגעת תפוקת המים מהם. כפרים שונים החלו ליצור סטופות עשויות קרח (אנ') בצורה מלאכותית, על מנת שיספקו מים אף עד לשלהי הקיץ. בחלק מהסטופות אף נחצבו מקדשים.
הערות שוליים

↑   🇮🇳 earthrise - Ladakh's Ice Stupa Project, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 11:50)
↑  The “Ice Stupas” That Could Water the Himalaya
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541476405171  BnF: cb119509320 (data)  GND: 4290189-3  LCCN: sh85129346  NKC: ph126257 
בצד שמאל של התמונה שתי סטופות קרח
נקודת פולז'אן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°02′52″S 62°02′50″W﻿ / ﻿64.0478°S 62.0472°W﻿ / -64.0478; -62.0472
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פולז'אן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פולז'אן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פולז'אן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פולז'אן
 
נקודת פולז'אן (באנגלית: Polezhan Point; בבולגרית: нос Полежан) היא לשון יבשה סלעית בחוף המערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הלשון מתנשאת לגובה של 750 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה בולטת לתוך הים לכיוון צפון-מערב.
לשון היבשה מהווה את הקצה הדרומי של הכניסה למפרצון ואפה.
הנקודה ממוקמת 2.36 קילומטרים צפונית - צפונית-מזרחית לנקודת גארבל, ו-1.65 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית לנקודת דיסילצה.
היסטוריה > מיפוי הנקודה

הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
היסטוריה > מקור השם

הנקודה נקראת על שם פסגת פולז'אן בהרי פירין שבבולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי הבולגרי
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
סטפני סימור

סטפני סימור
סטפני מישל סימור (באנגלית: Stephanie Michelle Seymour; נולדה ב-23 ביולי 1968) היא דוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה

סימור נולדה בסן דייגו, קליפורניה כאמצעית מבין שלושה ילדים לאב יזם נדל"ן ואם מעצבת שיער.
היא החלה את קריירת הדוגמנות שלה בגיל 16 כשהחלה לדגמן עבור עיתון מקומי וחנות כלבו. ב-1983, כאשר הייתה בת 15 היא עלתה לגמר בתחרות מראה השנה של עלית.
במהלך שנות השמונים והתשעים היא הופיעה על גיליונות רבים של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ועל השער של ווג. סימור הייתה אחת הדוגמניות הבולטות של ויקטוריה'ס סיקרט ולקחה חלק בתצוגת האופנה של החברה. במרץ 1991 ושוב ובפברואר 1993 הצטלמה עבור פלייבוי.
ב-1998 יצא הספר שכתבה "סודות היופי של סטפני סימור". ב-2006 הופיעה בקמפיין לחברת ההלבשה גאפ לצד ילדיה.
בשנת 2000 השתתפה בסרטו של אד האריס "פולוק" בדמותה של הלן פרנקנטלר. בשנת 2002 התארחה בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: כוונה פלילית" בפרק "Crazy" בתור שרה לינדסטורם.
חיים אישיים

בגיל 16 היא החלה לצאת עם ג'ון קזבלנקס בן ה-42, מנהל סוכנות הדוגמנות עלית, שהיה באותה תקופה נשוי לדוגמנית ז'נט כריסטיאנסן. הזוג חי יחד לפני שסימור פירקה את הקשר.
בשנים 1989 עד 1990 הייתה נשואה לגיטריסט טומי אנדרוז. הנישואין נכשלו אך הביאו להולדת בנה הראשון, דילן תומאס אנדרוז, שנולד בשנת 1990.
באמצע 1991 היא נראתה עם אקסל רוז הסולן של להקת Guns N' Roses. על פי הדיווחים, הזוג היה מאורס, אולם הם נפרדו בפברואר 1993. באוגוסט 1993 תבע רוז את סימור בטענה שהיא תקפה אותו וגנבה תכשיטים בשווי של יותר מ-100,000 $. סימור טענה כי הוא פגע בה פיזית. סימור זימנה את ארין אוורלי, אשתו לשעבר של רוז, כדי להעיד שהיא גם עברה התעללות על ידיו. התביעה הוסדרה בסופו של דבר.
זמן קצר לאחר הפרידה שלה עם רוז, סימור החלה לצאת עם המיליארדר פיטר ברנט, שהיה נשוי ואב לחמישה ילדים. ברנט הוא מו"ל, יזם נדל"ן ואספן אמנות. היא ילדה את בנם הראשון של הזוג (השני שלה), פיטר השני, בדצמבר 1993. סימור וברנט התחתנו ביולי 1995 בפריז. סימור ילדה את בנם השני, הארי, בשנת 1996 ואת בתם השלישית, לילי מרגרט, בשנת 2004. במרץ 2009 הגישה סימור בקשה לגירושין מברנט לאחר כמעט 14 שנות נישואים. הזוג התפייס בשנת 2010.
סמואל לנגלי

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1834 רוקסברי, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בפברואר 1906 (בגיל 71) אייקן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, תעופה, פיזיקה 
 מקום קבורה:  Forest Hills Cemetery 
 מקום לימודים:  תיכון בוסטון אינגליש  Boston High School 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת פיטסבורג  Allegheny Observatory  האקדמיה הימית של ארצות הברית  סמית'סוניאן 
 פרסים והוקרה:  מדליית רמפורד (1886)  חבר זר של החברה המלכותית (12 בדצמבר 1895)  פרס רומפורד (1886)  פרס פייר ז'נסן (1898)  היכל התהילה הלאומי של התעופה (1963)  מדליית הנרי דרייפר (1886)  מדליית ז'נסן (1893)  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  המדליה המלכותית 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
כלי טיס מונע בקיטור, בעת ניסוי, 6 במאי 1896, כפי שצולם על ידי אלכסנדר גרהם בל.
לנגלי, מימין, עם טייס הניסוי צ'ארלס מאנלי
סמואל פיירפונט לנגלי (באנגלית: Samuel Pierpont Langley, נולד ב-22 באוגוסט 1834, רוקסברי (Roxbury, כיום חלק של בוסטון), מסצ'וסטס, הלך לעולמו ב-27 בפברואר 1906, אייקן (Aiken), דרום קרולינה), היה פיזיקאי, אסטרונום, ממציא וחלוץ תעופה אמריקני. לנגלי היה המזכיר, השלישי במספר, של המכון הסמיתסוני. על פי דעות מסוימות, היה הראשון לטוס בכלי הכבד מן האוויר, והקדים בכך את האחים רייט, אלא שכלי הטיס שבנה, היה חסר יכולת ניהוג.
ביוגרפיה

סמואל לנגלי התחנך בילדותו ובנעוריו בבתי ספר יוקרתיים בבוסטון. לאחר מכן הפך לעוזר מחקר במצפה הכוכבים של מכללת הרווארד. בהמשך עבר אל האקדמיה הימית של ארצות הברית, לכאורה כפרופסור למתמטיקה (אם כי לא החזיק בתואר אקדמי), ולמעשה כדי לשקם את מצפה הכוכבים המקומי. בשנת 1867 לנגלי נתמנה למנהל מצפה הכוכבים שבאלגני (Allegheny), פנסילבניה, אשר היה במצב מעורער, ותרם רבות לשיפור מצבו של המצפה. הישגיו נבעו לא מעט מהצלחתו בגיוס כספים, הן כתוצאה מקשריו האישיים, הן מן השימוש אשר נעשה במצפה הכוכבים לקביעת זמן מדויק עבור גורמים שונים, צורך אשר נעשה נפוץ יותר ויותר באותם ימים. בין היתר, המצפה שיגר ברשת הטלגרף אות זמן מדויק עבור רשת הרכבות הצפון אמריקנית. פרט למאמצים בתחום המימון, לנגלי הקדיש זמן רב למחקרים אסטרונומיים, ובייחוד למחקר השמש, בפרט כתמי השמש. בשנת 1886, לנגלי קיבל, כאות הוקרה על מחקריו האסטרונומיים, את מדליית הנרי דרייפר, הראשונה שהוענקה אי פעם. כן נתמנה לפרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת מערב פנסילבניה (כיום אוניברסיטת פיטסבורג). לנגלי החזיק בתפקיד אחרון זה עד 1891. במקביל, בשנת 1887, לנגלי התמנה למזכיר, השלישי במספר, של המכון הסמיתסוני, וכיהן בתפקיד זה עד למותו ב-1906. בשנת 1878, לנגלי המציא את הבולומטר, מכשיר למדידת עוצמת קרינה. בשנת 1890, במסגרת מכון זה, הקים לנגלי את המצפה האסטרופיזי הסמיתסוני, מכון מחקר בתחומי האסטרופיזיקה הממוקם בקיימברידג' (מסצ'וסטס). הודות לתרומתו לתחום האסטרונומיה, בשנת 1898, לנגלי זכה בפרס ז'יל יאנסן (Jules Janssen), הפרס הגבוה ביותר של האגודה האסטרונומית הצרפתית.
מחקריו בתחום התעופה

החל משנות ה-80 של המאה ה-19 לנגלי הקדיש זמן ומרץ רבים לתחום התעופה. את ניסוייו הראשונים לנגלי ערך באמצעות מודלים מוקטנים, אשר הונעו תחילה באמצעות גומי, ואחר כך, באמצעות מנועי קיטור זעירים. כן התקין, לצורך ניסוייו, מעין מנהרת רוח. בין השנים 1894 ו-1896 הוא בנה דגמים מוקטנים של מטוסים בלתי מאוישים. ב-6 במאי 1896 הצליח אחד הדגמים לטוס למרחק של כ-700 מ' ואחר כך למרחק של כק"מ. ההזנקות נעשו באמצעות מעוט (קטפולטה), אשר הותקן על סירה אשר שטה בנהר הפוטומק. הצלחותיו של לנגלי והמוניטין שלו הניעו את משרד ההגנה האמריקני להעניק ללנגלי 50,000 דולר (ערך הדולר היה גדול אז בערך פי 30 מאשר בימינו), למימון המשך המחקר. המכון הסמיתסוני הוסיף, מצידו, עוד 20,000 דולר.
לנגלי עמד במחקריו על הצורך במנוע בעל הספק גבוה, מצד אחד, וקל משקל, מצד שני. אחד מאנשי צוותו של לנגלי, מהנדס המכונות צ'ארלס מאנלי (Manly ,1927-1876), פיתח מנוע שהפיק 52 כוח סוס, ושקל פחות ממאה קילוגרמים, דבר שהיווה זינוק טכנולוגי מרשים באותה העת (אותו מנוע הותקן לימים במטוסים, במשך העשורים הבאים).
בשנת 1903, לנגלי בנה כלי טיס מאויש בעל שני זוגות כנפיים, האחד מאחורי השני. ב-7 באוקטובר 1903, שיגר לנגלי את המטוס, באמצעות מעוט, מרפסודה על נהר הפוטומק, מיקום שנבחר בזכות הרוחות החלשות שנשבו בו. הטייס היה צ'ארלס מאנלי, מתכנן המנוע. כשהוזנק המטוס, אחת הכנפיים פגעה במעוט, נשברה, והמטוס התרסק לתוך הנהר. צ'ארלס מאנלי נחלץ בשלום, והשתתף כטייס בניסוי חוזר, שנערך כחודשיים אחר כך. זו הפעם, התפרק המטוס כולו, וגם הפעם מאנלי נחלץ. בכל מקרה, אפילו היה הניסוי מצליח, המטוס שבנה לנגלי חסר היה כושר ניהוג. כישלונות אלה, וביקורת שהופנתה על מה שכונה "בזבוז כספי ציבור", אשר נלוותה לאותם כישלונות, הניעו את לנגלי לחדול. בכל זאת, עוד זמן רב אחר כך, טען המכון הסמיתסוני כי לנגלי בנה את המטוס הראשון המסוגל לטוס, והסיר טענה זו רק לאחר שנים רבות. בשנת 1914, גלן קרטיס, בניסיון לערער את זכויות הפטנט מהן נהנו האחים רייט, הטיס בהצלחה את מטוסו של לנגלי. עם זאת, בשל השינויים הרבים אשר בוצעו במטוס, לא הוכרה זכות הראשונים של לנגלי.
שארית חייו ומותו

לנגלי סבל משני התקפי שבץ, בנובמבר 1905 ובפברואר 1906, כאשר השני שביניהם גרם למותו.
לקריאה נוספת

Selling the True Time: nineteenth-century timekeeping in America, by Ian R. Bartky, Stanford University Press, 2000
"Vita ed opere dell'astronomo e costruttore aeronautico Samuel Pierpont Langley", by Giuseppe Ciampaglia. Rivista Storica; Gennaio 1996.
A Dream of Wings: Americans and the Airplane, 1875-1905, by Dr. Tom D. Crouch, W. W. Norton, 1981
Taking Flight: Inventing the Aerial Age, from Antiquity through the First World War, by Dr. Richard P. Hallion, Oxford University Press, 2003
Wilbur and Orville: A Biography of the Wright Brothers, by Fred Howard, Dover, 1987
A Heritage of Wings, An Illustrated History of Naval Aviation, by Richard C. Knott, Naval Institute Press, Annapolis, Maryland, 1997
Aviation, The Pioneer Years, edited by Ben Mackworth-Praed, Studio Editions, Ltd., London, 1990
Winged Shield, Winged Sword: 1907-1950: A History of the United States Air Force, by Bernard C. Nalty, University Press of the Pacific, 2003
To Conquer The Air—The Wright Brothers and the Great Race for Flight, by James Tobin, Free Press, division of Simon & Schuster, 2003
סטפני מרפי

סטפני מרפי (באנגלית: Stephanie Murphy; נולדה ב-16 בספטמבר 1978) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית שכיהנה כנציגת מחוז הקונגרס השביעי של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
מחוז הבחירה שלה ממוקם במזרח התיכון של חצי האי פלורידה, וחולש על חלק גדול ממרכז ומצפון העיר אורלנדו, כולל את כל מחוז סמינול ומושבו מייטלנד, ובצפון מחוז אורנג' כל פארק ווינטר והעיר מייטלנד. גם אוניברסיטת מרכז פלורידה היא חלק ממחוז הבחירה, וזו האוניברסיטה הגדולה ביותר בפלורידה לפי אוכלוסיית הסטודנטים נכון ל-2021.
ביוגרפיה

מרפי (במקור דאנג) נולדה בהו צ'י מין סיטי שבווייטנאם. ב-1979 נמלטה עם משפחתה בסירה וחולצה על ידי צי ארצות הברית למלזיה. המשפחה נקלטה במעמד של פליטים בארצות הברית והשתכנה בווירג'יניה. מרפי סיימה תואר ראשון בכלכלה בקולג' ויליאם ומרי ותואר שני בדיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
היא עבדה כיועצת אסטרטגית בחברת הייעוץ של דלויט. לאחר פיגועי 11 בספטמבר עברה לעבוד כיועצת במחלקת ההגנה של ארצות הברית בה עסקה במלחמה בטרור ובסיוע לאזורים מוכי אסון. בהמשך עברה לפלורידה ועבדה בחברת הייעוץ סאנגייט קפיטל וכמרצה ברולינס קולג'.
בנובמבר 2016 נבחרה לנציגת המחוז ה-7 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות היא גברה על חבר הקונגרס המכהן מאז 1993 ג'ון מיקה ברוב של 51.5% לעומת 49.5%. במהלך הקמפיין נהנתה מהשקעה גדולה של המפלגה הדמוקרטית, וכן לתמיכה פומבית של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, מנהיג המיעוט בסנאט ננסי פלוסי ושל גבריאל גיפורדס. בנובמבר 2018 נבחרה לתקופת כהונה נוספת.
בדצמבר 2021 הכריזה מרפי על כוונתה לפרוש מבית הנבחרים עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. כהונתה תסתיים בראשית ינואר 2023.
מרפי נוצרייה פרוטסטנטית. היא נשואה לשון ואם לבן ובת, והם מתגוררתים בווינטר פארק שבמחוז אורנג'.
הערות שוליים

↑  Top GOP congressman laughs his way to possible defeat, פוליטיקו, 1 בנובמבר 2016
↑   Barack Obama: Support Stephanie Murphy for Congress, סרטון  באתר יוטיוב
↑  שרה פריס, Murphy, a leader of House Dem centrists, won't seek reelection, באתר פוליטיקו, 12 בדצמבר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6zh7hsv  US Congress: M001202 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמיון שצ'דרין

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1745 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בספטמבר 1804 (יוליאני) (בגיל 59) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית עלמין סמולנסקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1765) 
 תקופת הפעילות:  מ-1765 
 תחום יצירה:  ציור 
 
סמיון שצ'דרין (ברוסית: Семён Фёдорович Щедри́н; באנגלית: Semyon Shchedrin;‏ 1745 – 1804) היה צייר נוף רוסי, דודו ומורו של סילבסטר שצ'דרין. חבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ביוגרפיה

הוא נולד בסנט פטרבורג למשפחה של מציל. בשנת 1759, הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג, וב-1765 סיים את לימודיו עם מדליית זהב ומענקים ללימודים באירופה. שצ'דרין נסע לפריז, ואחר כך לרומא. בפריז הוא למד את יצירותיהם של ציירים הקלאסיים. בהשפעת הרעיון של ז'אן-ז'אק רוסו, שיופי קיים לא רק בדפוסים קלאסיים של אמנויות אלא גם בחיי היומיום ובטבע, שצ'דרין עבד הרבה באוויר הפתוח והתחבר עם זרם האמנות של ציור בסביבות חיצוניות. ברומא, לעומת זאת, הוא הושפע מהקלאסיציזם, הרעיון שאמנות צריכה לשקף את יצירות העת העתיקה ובכך להאריך את הצלחותיהן.
שצ'דרין חזר לסנט פטרבורג ב-1776 והפך לפרופסור לציור נוף באקדמיה לאמנויות. אחד מתלמידיו באקדמיה היה פיודור מטבייב.  על שצ'דרין הוטלה משימה לצייר נופים של הארמונות והפארקים של קתרינה הגדולה, שהביאו לידי ביטוי עבודות כמו נוף של האי בגני צארסקוסלסקי "(1777), "מבט על חצר החווה בצארסקויה סלו" (1777). לאחר 1780 השתתף שצ'דרין גם בשחזור התמונות בארמיטאז', ובשנת 1799 עמד בראש מגמה חדשה של גרפיקת נוף.
פסגת קריירת האמנות שלו הגיעה בשנות ה-90. המפורסמות מבין יצירותיו מהתקופה ההיא הם נופי פארקים וארמונות בפבלובסק ופטרהוף.
הרכב כל יצירותיו זהה בהתאם לכללי הציור הקלאסי האקדמי.
הערות שוליים

↑  Матвеев Федор Михайлович (in Russian). Art19.info.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 72912  ULAN: 500120863  VIAF: 96572761   WorldCat (עם VIAF): 96572761
סקרלט קאלימאקי

| --- | --- |

 לידה:  1773 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  12 בדצמבר 1821 (יוליאני) (בגיל 48 בערך) בולו, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, מולדביה, ולאכיה 
 
סקרלט קאלימאקי (ברומנית: Scarlat Callimachi;‏ 1773 - 24 בדצמבר 1821) היה שליט  בכמה תקופות בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה, היה בנו של אלכסנדרו קאלימאקי, פרסם את קוד קאלימאקי.
סקרלט קאלימאקי שלט על נסיכות מולדובה שלוש פעמים, לראשונה שלושה ימים בלבד באוגוסט 1806, פעם שנייה מ-4 באוגוסט 1807 עד 13 ביוני 1810, פעם שלישית מ-17 בספטמבר 1812 עד יוני 1819 ובנוסף לכך שלט  על נסיכות ולאכיה מפברואר עד יוני 1821.
קאלימאקי התמנה לשליט נסיכות מולדובה ב-24 באוגוסט 1806 כתוצאה מלחצים צרפתיים, כעבור יומיים נכנס לבירת הנסיכות, ליאשי ולמחרת הודיעו לו על הדחתו. הוא מאוכזב ופגוע ושב לקונסטנטינופול. באוגוסט 1807 הוא מתמנה פעם נוספת לשליט נסיכות מולדובה, כהונה שלא הצליח לממש. הוא הגיע לרוסה, שם שהה, לפי דיווחים צרפתיים, מ-4 בנובמבר 1807 ועד 29 באוגוסט 1808. ב-1810 הוא היה בראזגרד, ליד מפקד חיל המצב העות'מאני ויחד איתו נפל בשבי הצבא הרוסי עד 15 ביוני.
קאלימאקי התמנה בפעם השלישית לשליט נסיכות מולדובה ב-8 בספטמבר 1812 והפעם מימש את שלטון לתקופה של כמעט שבע שנים. קאלימאקי נחשב לשליט מתון ונבון שפעל לארגון מחודש של נסיכות מולדובה לאחר שעל פי הסכם בוקרשט (1812) חלק גדול משטח הנסיכות סופח לאימפריה הרוסית. קאלימאקי פטר את הבויארים ומשרתיהם מתשלום מיסים. הוא פעל להכנסת גידול תפוחי האדמה לנסיכות מולדובה וטיפח מוסדות תרבות.
ב-1817 פורסם ביוונית קובץ החוקים הקרוי "קוד קאלימאקי", קובץ החוקים הכתוב הראשון של נסיכות מולדובה. לאחר שנתקל בקשיים, ביקש ב-1818 את ביטול שלטונו, אך קיבל תשובה שלילית. באביב 1819, על רקע תלונות נגד בויארים מסוימים ועל רקע המגפה ביאשי היו מהומות שדוכאו תוך שימוש בנשק חם.
שלטונו בוולאכיה לא מומש בגלל המהפכה של טודור ולדימירסקו וכנראה הורעל לאחר שנחשד באהדה למהפכת פיליקי אטריה.
הערות שוליים

↑  Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, כרך III, עמוד 247 (ברומנית)
↑  Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, כרך III, עמוד 248 (ברומנית)
↑  Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, כרך III, עמוד 242 (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008225190505171  VIAF: 262158792896839040000   WorldCat (עם VIAF): 262158792896839040000
סקפירינכוס

| סקפירינכוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חדקנאים
תת־סדרה:: Acipenseroidei
משפחה:: חדקניים
סוג:: סקפירינכוס
שם מדעי
 Scaphirhynchus ‏הקל

סקפירינכוס (שם מדעי: Scaphirhynchus) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת החדקניים, החי רק במקווי מים מתוקים באמריקה הצפונית. סוג זה כולל שלושה מינים שהם מהקטנים במשפחה.
מיני הסוג בעלי חוטם מוארך ומחודד יחסית עם בינים ארוכים ובולטים. הזנבות שלהם קצרים אך בעלי אונות גבוהות וגופם מוארך ובנוי מעצמות סחוסיות. הם אוכלים מזון מהקרקעית הכולל דגים קטנים, רכיכות, חרקי מים ותולעים.
כל מיני הסוג נמצאים בסכנת הכחדה והמין סקפירינכוס סוטקוסי מצוי בסכנה קריטית.
מינים

סקפירינכוס אלבוס (Scaphirhynchus albus)
סקפירינכוס פלטורינכוס (Scaphirhynchus platorynchus)
סקפירינכוס סוטקוסי (Scaphirhynchus suttkusi)
סמל נובה סקוטיה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  נובה סקוטיה 
 תאריך אימוץ:  1625 
 
סמל נובה סקוטיה (באנגלית: coat of arms of the province of Nova Scotia) או, בשמו הרשמי שלט האצולה של הוד מלכותה עבור פרובינציית נובה סקוטיה (באנגלית: the Arms of Her Majesty in Right of the Province of Nova Scotia) הוא הסמל הרשמי של פרובינציית נובה סקוטיה שבקנדה והסמל העתיק ביותר בממלכה המאוחדת מחוץ לשטח בריטניה. הסמל הוענק למושבה בשנת 1625 על ידי מלך בריטניה, צ'ארלס הראשון - והמושבה הייתה המושבה הראשונה של בריטניה לה הוענק סמל.
השימוש בסמל פסק עם הצטרפות נובה סקוטה לקונפדרציה הקנדית בשנת 1867 אולם בשנת 1929 שב הסמל לשימוש רשמי.
תיאור הסמל

על המגן ישנו סאלטייר (צלב אלכסוני) בצבע כחול על רקע לבן (היפוך של דגל סקוטלנד - שהוא צלב אנדרו הקדוש - צלב אלכסוני בצבע לבן על רקע כחול). במרכז המגן מצוי סמל סקוטלנד - מגן מוזהב שעליו אריה ופרח החבצלת.
הציצה מורכבת משתי ידיים, האחת ערומה והשנייה עטייה שריון, המחזיקה דרדר - הפרח המסמל את סקוטלנד, ועלה דפנה.
בהתאם למסורת הסקוטית, מעל המגן רשום סלוגן הפרובינציה (בניגוד למקובל בהרלדיקה כי המוטו נרשם מתחת למגן) - ובו כתוב בלטינית: Munit haec et altera vincit (יד אחת מגינה והאחרת כובשת).
למגן שני תומכים - חד-קרן, המופיע גם בסמל סקוטלנד וסמל בריטניה, וכן אינדיאני משבט מיקמאק שהתגורר בנובה סקוטיה (במקור נכתב בתיאור הסמל שהתומך יהא "פרא").
מתחת למגן מצויים קוצים ופרחי מאי - סמל של נובה סקוטיה. פרחים אלה הוספו למגן בשנת 1929.