stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס הרברט מקנייר
ביוגרפיה > הארבעה

כל הארבעה הפכו מאוחר יותר לקולקטיב של אסכולת גלאזגו המכונה "הארבעה", מקנייר היה הפחות ידוע. בהשפעת תנועת האמנויות והאומנות, ומתנועות אירופאיות אחרות כמו סימבוליזם ואר נובו, הם היו חלוצים בסגנון גלאזגו. מקנייר הקים סטודיו משלו בגלאזגו בשנת 1895, שם עבד כמעצב בהפקת רהיטים, איורי ספרים, צבעי מים ופוסטרים. היתרונות האמנותיים של מקנאיר הושוו לא פעם לאלה של מקינטוש, אבל הייתה לו השפעה משמעותית כמורה בעקבות מעברו לליברפול ב-1898 ומינויו כמדריך לעיצוב בבית הספר לארכיטקטורה ואמנות שימושית.
בשנת 1899 הצטרפה פרנסס מקדונלד למקנייר בליברפול והשניים נישאו. בני הזוג ציירו בצבעי מים ועיצבו חללי פנים, והציגו חדר כתיבה בתערוכה הבינלאומית לאמנות מודרנית בטורינו. הם הציגו גם בליברפול, לונדון, וינה ודרזדן בתחילת שנות ה-1900. לאחר סגירת בית הספר ב-1905, ואובדן העושר של משפחת מקנייר כתוצאה מכשל עסקי, חזרו בני הזוג לגלאזגו ב-1909. הקריירה של מקנייר הלכה ודעכה מתקופה זו, ולא ידוע על יצירות שלו מעבר ל-1911.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים

בשנת 1913 עבד מקנייר לקנדה, למפעל שוקולד ולאחר מכן לחברת רכבות. הוא חזר לגלאזגו שם עבד כדוור וכמנהל במוסך. לאחר מות אשתו ב-1921, מקנאיר השמיד את כל היצירות שהיו ברשותו. לאחר מכן עבר לבית אבות, שם התגורר עד מותו ב-1955.
הערות שוליים

↑  Sembach, Klaus-Jürgen. (1991) Art Nouveau: Utopia: Reconciling the Irreconcilable. Translated by Charity Scott Stokes. Köln: Benedikt Taschen. p. 173.
↑  The Group of Four. Archived 21 August 2006 at the Wayback Machine Hunterian Art Gallery.
↑  James Herbert MacNair, 1868-1955: A Brief Biography. George P. Landow, The Victorian Web.
↑  James Herbert McNair. Mackintosh Architecture, University of Glasgow. Retrieved 27 May 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6088816  BnF: cb15517235t (data)  GND: 132208156  ISNI: 0000 0000 6685 718X  LCCN: nr2006028427  NTA: 263623955  RKD: 349141  SNAC: w6t44vmk  SUDOC: 119243466  TePapa: 63490  ULAN: 500021698  VIAF: 11000494   WorldCat (עם VIAF): 11000494
אמריטה שר-גיל

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1913  בודפשט, ממלכת הונגריה
 פטירה:  5 בדצמבר 1941 (בגיל 28) הראג' הבריטי לאהור, הראג' הבריטי (כיום בפקיסטן)
 לאום:  הודו הודו
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  אקדמיה גראנד שומיאר 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  מודרניזם 
 יצירות ידועות:  Three Girls 
 
Bride's Toilet
אמריטה שר-גיל (בהינדי: अमृता शेरगिल; ‏ 30 בינואר 1913 – 5 בדצמבר 1941) הייתה ציירת יהודיה הודית-סיקית, ילידת הונגריה. מכונה "פרידה קאלו ההודית". כחלוצה אוונגרדית של האמנות המודרנית בהודו, היא נחשבת אחת הציירות החשובות בהודו במאה ה-20 וציוריה הם בין היקרים ביותר שם.
קורות חיים

שר-גיל נולדה בשנת 1913 בבודפשט, בירת ממלכת הונגריה. אביה היה אומראדו סיי שר-גיל, אריסטוקרט סיקי וחוקר השפות סנסקריט ופרסית. אמה הייתה מארי אנטואנט גוטסמן, זמרת אופרה יהודייה, ממשפחה בורגנית אמידה מהונגריה. שר-גיל הייתה הבכורה מבין שתי בנות שנולדו להם. אחותה הצעירה אינדירה סאנדראם (שר-גיל) הייתה אמו של האמן העכשווי ויואן סאנדראם. שר-גיל הייתה אחייניתו מצד אמה של ההיסטוריון והצייר ההונגרי ארווין באקטאיי (גוטסמן) (אנ'), שהנחה אותה ועודד אותה ליצור, על ידי העברת ביקורת על עבודתה והדרכתה.
שר-גיל בילתה את רוב הילדות המוקדמת בבודפשט. בשנת 1921 עברה עם משפחתה לעיר שימלה, בירת מדינת הימאצ'ל פרדש שהייתה בירת הקיץ של הודו הבריטית. היא החלה ללמוד לנגן בפסנתר וכינור, וכבר בגיל 9, ביחד עם אחותה הצעירה אינדירה, החלו שתיהן להופיע בקונצרטים. בגיל 8 החלה ללמוד ציור. במקביל נחשפה לאמנות הפיסול האיטלקי.
בגיל 16 הפליגה שר-גיל לאירופה עם אמה, במטרה להכשירה כציירת, והחלה ללמוד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (École des Beaux-Arts) בפריז. היא שאבה השראה מציירים אירופיים כפול סזאן ופול גוגן, ועם התבגרותה נהגה להסתובב בחוגים הבוהמיים של פריז בתחילת 1930. בשנת 1932 יצרה את עבודתה המפורסמת הראשונה, "נערות צעירות" (Young Girls), שהובילה לבחירתה כשותפה של "גרנד סלון" בפריז בשנת 1933; היא הייתה השותפה הצעירה ביותר שזכתה לכך.
בשנת 1934 החליטה לחזור להודו, במה שתארה כתחושה פנימית שייעודה וגורלה הם לחיות בהודו, כפי שכתבה בהמשך ביומנה. היא החלה במסע לגילוי מחדש של מסורת האמנות ההודית, מסע שהמשיכה בו עד מותה. במאי 1935 פגשה בהודו את העיתונאי האנגלי מלקולם מגרידג', שהביאה לעבוד ככתבת במגזין ההודי The Statesman (אנ'). מהקשר הרומנטי בין שניהם נותר ציורה המפורסם של דיוקן המאהב, המוצג כיום במוזיאון הלאומי לאומנות בניו דלהי. בהמשך הוסיפה וציירה רבות, תמונותיה מוצגות במוזיאונים ברחבי העולם. בסגנונה הושפעה רבות משני סגנונות ציור הודיים מסורתיים, Mughal painting ו- Pahari painting.
לאחר שהוכרה בזכות הקונגרס ועמדה לפתוח את תערוכת הסולו הראשונה שלה, חלתה אמריטה ונכנסה לקומה ימים ספורים לפני הפתיחה הגדולה. כמה שעות לאחר מכן נפטרה. סיבת מותה לא ידועה ויש הטוענים (אמה) שנרצחה בחשאי על ידי בעלה, בן דודה מקרבה ראשונה, ד"ר ויקטור אגן, רופא במקצועו.
את ה-30 בינואר 2016 הקדיש דודל לציון יום הולדתה ה-103.
הערות שוליים

↑  אמריטה שר-גיל באתר "mapsofindia" (באנגלית)
↑  Prachi Priyanka, Amalgamation of East and West in Art of the Amrita Sher-Gil, Journal of International Women's Studies 24, 2022, עמ' 1
↑  Most expensive Indian artists
↑  The Dramatic Death of Amrita Sher-Gil | Writer's Block tgh
↑  A bizarre case of Lahore, THE MURDER OF AMRITA SHER-GIL IN LAHORE – A JEALOUS HUSBAND POISONS A NYMPHOMANIAC
↑  צוות הודו סי או אי אל, מה יוצא כשמערבבים הודי, הונגריה ומכחול?
↑  Amrita Sher-Gil’s 103rd Birthday
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347156405171  BIBSYS: 1009808  BnF: cb156138826 (data)  CiNii: DA1731199X  GND: 119165007  ISNI: 0000 0001 0960 5338  LCCN: n50023053  LNB: 000184517  NKC: jo2016931229  NLK: KAC201901859  NTA: 164416048  RERO: 02-A013888226  RKD: 97564  SNAC: w6q88z4h  SUDOC: 078458692  ULAN: 500122472  VIAF: 25406623   WorldCat (עם VIAF): 25406623
הלנה רוריך

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1879 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 באוקטובר 1955 (בגיל 76) Kalimpong, הודו 
 שם לידה:  Елена Ивановна Шапошникова 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  רוסית 
 בן או בת זוג:  ניקולאי רוריך 
 צאצאים:  סוויאטוסלב רוריך, יורי רוריך 
 
הלנה רוריך או ילנה איוונובנה רריך, בלידתה: ילנה שפושניקובה (ברוסית: Рéрих או Рëрих;‏ 12 בפברואר 1879 – 5 באוקטובר 1955) הייתה סופרת רוסית. ידועה בעיקר בשל כתיבתה על רעיונות רוחניים ותאוסופיים, בהם הלמידה הרוחנית "אגני יוגה".
ביוגרפיה

רוריך נולדה בסנקט פטרבורג למשפחת האצולה גולנישצ'ב-קוטוזוב. ב-28 באוקטובר 1901 היא נישאה לצייר הרוסי ניקולאי רוריך. לרוריך נולדו שני בנים: יורי רוריך, שנולד ב-1902 באוקולובקה, בעת שרוריך הייתה במשלחת ארכאולוגית; וסוויאטוסלב רוריך, שנולד ב-1904 בסנקט פטרבורג. יורי רוריך היה לימים חוקר תרבות טיבט ששלט ביותר מ-30 שפות, וסוויאטוסלב היה לצייר נודע.
בשנת 1916 עזבה רוריך עם בעלה את רוסיה, ובעקבות המלצת הרופאים בשל מחלת ריאות קשה של ניקולאי, עברו לפינלנד. ב-1919 עברו לאנגליה, שם החלו לפעול במסגרת קבוצה שעסקה ב"אתיקה חיה" ולמידה רוחנית שהייתה בסיס ל"אנגי יוגה". ב-1920 הגיעו לארצות הברית כדי להציג את ציוריה של רוריך בתערוכה. בשנת 1923 יצא הזוג למסע של ארבע שנים במרכז אסיה, שהחל בהודו והמשיך בסין, רוסיה, מונגוליה וטיבט. במסע זה פגשה רוריך את מהטמה מוריה, מומחה לתאוסופיה, ומאז הקדישה את חייה לנושא.
בני הזוג התיישבו ב-1928 בהודו, ורוריך הקימה שם "אורוסווטי" (בסנסקריט: "אור של כוכב הבוקר"), מוסד ללימודי ההימלאיה, שהתפתח בהמשך למוסד בינלאומי נודע.
בשנת 1927 הוציאה רוריך בעילום שם את הספר "יסודות הבודהיזם", בעיר אורגה (אולן בטור) שבמונגוליה. הספר יצא בשנית ב-1940 בריגה, תחת שם העט נטליה רוקוטובה.
בספריה פיתחה רוריך את רעיונותיהם של הלנה בלבצקי ושל האגודה התאוסופית, וסיפקה נקודות מבט והסברים חדשים לתורה התאוסופית. כמו כן תרגמה מאנגלית לרוסית את עבודתה של בלבצקי "הדוקטרינה הסודית". כמו בלבצקי, כיבדה רוריך את מהטמה מוריה, ראתה בעצמה כשליחה ומוסרת דברים בלבד ושייכה למוריה את כל הרעיונות הרוחניים שכתבה. ה"למידה הרוחנית" החשובה ביותר שכתבה רוריך הייתה "אַגני יוֹגָה" או "למידת אתיקה חיה", שיטת יוגה ולמידה רוחנית-פילוסופית העוסקת בכל תחומי החיים, מחיי היומיום ועד לבעיות כלליות ביקום.
לאחר מות בעלה ב-1947, ניסו רוריך ובנה הבכור לחזור למולדתם רוסיה ולהפיץ את רעיונותיהם, אך בקשותיהם הרבות להיתר כניסה לא נענו על ידי השלטונות הסובייטיים. הם התיישבו במזרח ההימלאיה, שם היא מתה ב-1955.
כתביה

עלים של גן מוריה 1 ו-2
אגני יוגה
Infinity‏ 1 ו-2
היררכיה
לב
עולם רותח 1, 2 ו-3
אום
אחווה
Supermundane‏ 1, 2, 3 ו-4 (כתב יד שכולל רק 955 סעיפים. יצא לאור לראשונה רק בתחילת שנת ה-90.)
מכתבים של הלנה רוריך
על מעבר הגבול המזרחי
יסודות הבודהיזם
לקריאה נוספת

Ruth A. Drayer, Nicholas and Helena Roerich, Revised Edition: The Spiritual Journey of Two Great Artists and Peacemakers
רוריך בצעירותה
פלוגיסטון

יוהאן יואכים בכר, הוגה תאוריית הפלוגיסטון.
פלוגיסטון (מיוונית: φλογιστόν; נגזר מן המילה φλόξ, "להבה") הוא שמו של חומר היפותטי חסר צבע, חסר טעם וריח, שעל פי "תאוריית הפלוגיסטון", נמצא בכל גוף בר בעירה ומשתחרר במהלך הבעירה. ההיפותזה בדבר קיומו הוכחה כשגויה.
עיקרי התאוריה

את תאוריית הפלוגיסטון הגה יוהאן יואכים בכר במאה ה-17, כדי להסביר את תופעת הבעירה, והיא שלטה במדע הכימיה מאמצע המאה ה-17 עד אמצע המאה ה-18. לפי התאוריה, כל גוף בר בעירה מכיל את הפלוגיסטון, אשר בתנאים מסוימים הופך לאש. כלומר, כל חומר בר בעירה מכיל בתוכו את האש, אולם במעין מצב צבירה שהוא כלוא בו, ואילו הבעירה היא מעבר האש למצב חופשי. לחלקיקי הפלוגיסטון יש מסה והם יכולים לעבור מחומר לחומר.
הפרכת התאוריה

למרות שהצליחה לאחד תופעות כימיות רבות, להסבירן ולספק ניבויים איכותיים וכמותיים[דרוש מקור], תאוריית הפלוגיסטון הוחלפה על ידי תאוריית החמצן של אנטואן לבואזיה, במאמרו "הרהורים על הפלוגיסטון" (Reflexions sur le Phlogistique) מ-1783.
אחת הבעיות הראשונות בתאוריות הפלוגיסטון היה פרדוקס הקאלקס. הבעיה נבעה מכך שבתהליך הקלצינציה, שבו קולים מתכת בכלי סגור, התוצר שוקל יותר מהמתכת המקורית. לפיכך, מתבקש שמשקלו של הפלוגיסטון שלילי. המדען רוברט בויל הסביר זאת בכך שחלקיקי פלוגיסטון מן האש חודרים דרך הכלי ועוברים אל המתכת. למעשה, כאשר מחממים את המתכת, חמצן אטמוספירי נקשר למתכת, ומכאן העלייה במשקלה.
לבואזיה הראה, באמצעות ניסויים מבוקרים, כי ההסבר של תאוריית הפלוגיסטון לעלייה במשקל המתכת הוא לקוי. לבואזיה שם פיסת בדיל בכלי אטום, הוציא ממנו את רוב האוויר על ידי חימום קל, שקל את הכלי עם המתכת, וחימם אותו באש. לאחר מכן שקל לבואזיה שנית את הכלי, וגילה כי לא חלה עלייה במשקל המערכת (בניגוד לתאוריית הפלוגיסטון, שלפיה חימום המתכת מלווה במעבר של חלקיקי פלוגיסטון אליה). לאחר מכן הוא פתח את הכלי ושקל אותו שנית, ומצא שיש הפרש בין משקל הכלי המקורי למשקל החדש. משקל המתכת לבדה אכן עלה, ובכמות זהה לעלייה המאוחרת במשקל הכלי. לבואזיה טען ששני ההפרשים הללו נובע מהאוויר (ולאחר מכן מן החמצן) שנספג למתכת. אולם, המשקל הכולל של המערכת (האוויר, הכלי והמתכת) נותר קבוע. תאוריית החמצן של לבואזיה סיפקה הסבר משכנע לתהליכים כאלה, כמו גם לאחרים, ולכן נחשבה לתאוריה עדיפה. ניתן לייחס את הצלחתה של תאוריית החמצן גם לעובדה שלבואזיה פיתח מערכת טקסונומית חדשה ומקיפה לחומרים, שזכתה לפופולריות. אימוצה של מערכת זאת חייב את הנחת קיומו של החמצן. תאוריית החמצן שהציע לבואזיה עברה שינויים מרחיקי לכת מאז הוצעה לראשונה, אבל הכימיה המודרנית עדיין שותפה לחלק גדול מהנחות היסוד שלה.
נדרש זמן עד שביטול הפלוגיסטון הפך לנחלת הכלל. הכימאי ג'וזף פריסטלי המשיך לדבוק בתאוריית הפלוגיסטון עד סוף ימיו. הנרי קוונדיש פקפק בנכונות השינוי בפרדיגמה, אך מרבית הכימאים בני אותה תקופה דחו את תאוריית הפלוגיסטון והעדיפו את הסבריו של לבואזיה.
הערות שוליים

↑  calcination, britannica
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדינות ברזיל

ברזיל מחולקת ל-27 יחידות: 26 מדינות (בפורטוגזית: estados do Brasil) ומחוז פדרלי אחד בו שוכנת הבירה ברזיליה (המחוז הפדרלי מוקף ברובו על ידי מדינת גויאס). המדינות הן ישויות חצי אוטונומיות. אין להן סמכויות בתחום יחסי החוץ, ביטחון והתקציב הפדרלי; אך הסמכויות בענייני פנים שונים, כגון חינוך, בריאות, תעבורה ועוד, וכן גביית המיסים, הן באחריותן.
גבולות המדינות נקבעו בהסכם מדריד (1750) (אנ'), שהיה הסכם בין ספרד לבין פורטוגל, בדבר גבולות המושבות של מדינות אלה בדרום אמריקה.
| דגל | מדינה | קיצור | בירה | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה (2022) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אקרי | AC | ריו ברנקו | 7005164123000000000♠164,123 | 7005830018000000000♠830,018 |
|  | אלגואס | AL | מסייאו | 7004277677000000000♠27,767.7 | 7006312768300000000♠3,127,683 |
|  | אמאפה | AP | מקאפה | 7005142829600000000♠142,829.6 | 7005733759000000000♠733,759 |
|  | אמזונאס | AM | מנאוס | 7006155915900000000♠1,559,159 | 7006394161300000000♠3,941,613 |
|  | באהיה | BA | סלבדור | 7005564273000000000♠564,273 | 7007141416260000000♠14,141,626 |
|  | סיארה | CE | פורטלזה | 7005148921000000000♠148,921 | 7006879495700000000♠8,794,957 |
|  | המחוז הפדרלי של ברזיל | DF | ברזיליה | 7003578000000000000♠5,780 | 7006281738100000000♠2,817,381 |
|  | אספיריטו סאנטו | ES | ויטוריה | 7004460950000000000♠46,095 | 7006383371200000000♠3,833,712 |
|  | גויאס | GO | גויאניה | 7005340112000000000♠340,112 | 7006705649500000000♠7,056,495 |
|  | מרניאו | MA | סאו לואיס | 7005331937000000000♠331,937 | 7006677669900000000♠6,776,699 |
|  | מאטו גרוסו | MT | קויאבה | 7005903366000000000♠903,366 | 7006365864900000000♠3,658,649 |
|  | מאטו גרוסו דו סול | MS | קמפו גראנדה | 7005357146000000000♠357,146 | 7006288030800000000♠2,880,308 |
|  | מינאס ז'ראיס | MG | בלו הוריזונטה | 7005586522000000000♠586,522 | 7007212793530000000♠21,279,353 |
|  | פארה | PA | בלם | 7006124795500000000♠1,247,955 | 7006863953200000000♠8,639,532 |
|  | פאראיבה | PB | ז'ואאו פסואה | 7004564700000000000♠56,470 | 7006417532600000000♠4,175,326 |
|  | פרנה | PR | קוריטיבה | 7005199308000000000♠199,308 | 7007116230910000000♠11,623,091 |
|  | פרנמבוקו | PE | רסיפה | 7004981480000000000♠98,148 | 7006964532100000000♠9,645,321 |
|  | פיאאוי | PI | תרזינה | 7005251578000000000♠251,578 | 7006334135200000000♠3,341,352 |
|  | ריו דה ז'ניירו | RJ | ריו דה ז'ניירו | 7004437800000000000♠43,780 | 7007160551740000000♠16,055,174 |
|  | ריו גראנדה דו נורטה | RN | נאטאל | 7004528110000000000♠52,811 | 7006361961900000000♠3,619,619 |
|  | ריו גראנדה דו סול | RS | פורטו אלגרה | 7005281730000000000♠281,730 | 7007108829650000000♠10,882,965 |
|  | רונדוניה | RO | פורטו וליו | 7005237591000000000♠237,591 | 7006183790500000000♠1,837,905 |
|  | רוריימה | RR | בואה ויסטה | 7005224301000000000♠224,301 | 7005708352000000000♠708,352 |
|  | סנטה קטרינה | SC | פלוריאנופוליס | 7004957360000000000♠95,736 | 7006721870400000000♠7,218,704 |
|  | סאו פאולו | SP | סאו פאולו | 7005248223000000000♠248,223 | 7007444112380000000♠44,411,238 |
|  | סרז'יפה | SE | אראקז'ו | 7004219150000000000♠21,915 | 7006240356300000000♠2,403,563 |
|  | טוקנטינס | TO | פלמס | 7005277721000000000♠277,721 | 7006169245200000000♠1,692,452 |
אלן אישאם שאט

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1873 מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בדצמבר 1955 (בגיל 82) פולס צ'רץ', ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קולומביה גארדנס 
 תחום יצירה:  איור בוטני 
 
אלן אישאם שאט (באנגלית: Ellen Isham Schutt ‏: 1873 – 1955) הייתה מאיירת בוטנית אמריקאית בתחילת המאה ה-20 של משרד החקלאות האמריקאי. עבודתה מהווה חלק מאוסף צבעי המים של הספרייה החקלאית הלאומית.
ביוגרפיה

אלן אישאם שאט נולדה ב-15 באפריל 1873 באחוזת אוק גרוב בארלינגטון, וירג'יניה, לפרנסיס גריינג'ר שאט ולאמילי אליזבת תומאס שאט לבית ואליס. היא הייתה אחת משבעה ילדים, עם שני אחים וארבע אחיות. הם גדלו במה שהיא כעת צ'רידייל, וירג'יניה, שם קנה אביה אדמה לאחר מלחמת האזרחים. אביה של אלן רכש בסופו של דבר כמעט 300 דונם באזור וכיום נחשב לאחד ממייסדי צ'רידייל המודרנית.
בשנת 1906, אלן בנתה בית נאו-קלאסי גדול בצ'רידייל שהיה ידוע בשם "אלנווד". הוא נבנה כולו מבטון כהגנה מפני שריפה, ומספרים שהוא היה הבית הראשון באזור שחובר להזנת חשמל.
אלן ואמה התעניינו בגנאלוגיה ויצרו יחד עצי משפחה רבים שלא פורסמו ורישומים אחרים הנוגעים למשפחת ואליס שהועברו לאחר מכן לאגודה ההיסטורית של מרילנד.
ב-1914, השנה שבה נפטר אביה, היא נישאה לוולטר דייוויד בלקברן בפלורידה. נישואים אלה לא החזיקו מעמד, ובשנת 1917 היא נישאה לבן דודה הראשון, תומאס סמית' ואליס (1876–1949), בווירג'יניה.
אלן מתה ב-5 בדצמבר 1955 בווירג'יניה, והיא קבורה בבית הקברות של גני קולומביה בארלינגטון.
קריירה

שאט עבדה עבור משרד החקלאות של ארצות הברית בין השנים 1904 ו-1914, חלק מקבוצת מאיירים שכללו את דבורה גריסקום פאסמור, אמנדה ניוטון, רויאל צ'ארלס סטדמן, ג'יי מריון שול ואלזי לואר פומרוי. במהלך תקופה זו, היא ציירה למעלה מ-700 צבעי מים של פירות ואגוזים. הנושאים שלה נעו בין פירות נפוצים (תפוחים, אגוזי היקורי) לאקזוטיים (אגוזי קשיו), וציורים לא מעטים מראים נזקי פירות מעובשים, חרקים ומסיבות אחרות. סגנונה המדויק והיבש למדי הביא לצבעי מים שלעיתים נראים יותר כמו רישומים מאשר ציורים.
היא גם עיצבה כמה פירות כתפוחים ואגסים בשעווה כדי להדגים את ההשפעות של אחסון ואריזה ארוכים על פירות. היא תרמה כמה רישומים של דגימות צמחים שנאספו במקסיקו לעבודה של בריטון ורוז על הקקטוסים.
החל משנת 1911 הזמינה אוניברסיטת קליפורניה את שאט לצייר בצבעי מים את התפוחים המקומיים שמראים נזקים כתוצאה ממצבים הנעים בין מחלות ופגיעות חרקים ועד פגיעה מאחסון. חוקר אחד טוען שסדרה זו של דימויים "היפר-ריאליים" מסתכמת בייצוג מרומז של הרעיון שאין תפוח מושלם או נורמלי - זהו חזון המתאים לשאיפות של עידן מתקדם של שליטה על כוחות טבעיים כמו הריקבון.
הסדרה המלאה של 286 ציורי צבעי מים שצוירו בין השנים 1911 ל-1915 מוחזקת על ידי אוניברסיטת קליפורניה, דייוויס.
הערות שוליים

↑  Wallis, Guy. The Wallis Family of Kent County, Maryland.
↑  "National Register of Historic Places: Cherrydale Historic District, Arlington County, VA NATIONAL (VDHR 000-7821)"
↑  "Schutt, Ellen Isham. Pomological Watercolors", www.library.ucdavis.edu
↑  Rockwell, J.E. Visitors' Guide to the Exhibits of the Bureau of Plant Industry at the Louisiana Purchase Exposition, St. Louis, 1904. Washington, D.C.: Government Printing Office, 1904.
↑  Britton, N.L., and J.N. Rose. The Cactaecae. Vols. III and IV. Washington, D.C.: Carnegie Institute, 1920.
↑  The Esopus and the Anthracanose, www.academia.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 2751
לוי קראטונג

| --- | --- |

הנחת קראטונגים על המים במסגרת פסטיבל לוי קראטונג בצ'יאנג מאי
 מדינה:  תאילנד 
 סוג:  פסטיבל 
 
לוֹי קראטונג (בתאית: ลอยกระทง), המכונה גם "פסטיבל האורות", הוא פסטיבל תאילנדי מסורתי, בעל חשיבות רבה בתרבות התאילנדית, שנחגג מדי שנה בחודש ה-12 בלוח הירח התאילנדי, אשר בלוח הגרגוריאני בדרך כלל מתרחש במהלך חודש נובמבר.
במהלך הפסטיבל אנשים מתאספים ליד נהרות תעלות ואגמים, ושמים על המים סלים צפים קטנים המכונים "קראטונגים". הקראטונגים עשויים בדרך כלל מעלים, פרחים או חומרים טבעיים אחרים, ועליהם מוצבים בדרך כלל נרות, מקלות קטורת או מנחות קטנות.
השמת הקראטונגים על המים מסמלת שחרור ממחשבות שליליות ומרגשות שליליות, ומאפשרת להביע משאלה לקראת השנה החדשה הקרבה.
הפסטיבל מלווה גם בחגיגות שונות כולל תהלוכות, מופעי מוזיקה וריקודים מסורתיים, מופעי זיקוקים ותחרויות יופי.
בעיר צ'יאנג מאי הפסטיבל נמשך שלושה ימים.
ראו גם

חגים ומועדים בתאילנד
אתל קנדי

| --- | --- |
אתל קנדי, 2018
אתל קנדי, 2018
 לידה:  11 באפריל 1928 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  10 באוקטובר 2024 (בגיל 96) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ethel Skakel 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  מנהטנוויל קולג' 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  רוברט קנדי (17 ביוני 1950–6 ביוני 1968) 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית 
 
אתל קנדי (באנגלית: Ethel Skakel Kennedy;‏ 11 באפריל 1928 – 10 באוקטובר 2024) הייתה אשתו של רוברט "בובי" קנדי, בן למשפחת קנדי, אשר כיהן בתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית ונרצח על רקע פוליטי בלוס אנג'לס במהלך מסע הבחירות שלו למועמדות לנשיאות ארצות הברית בידי מתנקש פלסטיני.
ביוגרפיה

אתל סקאקל נולדה בשיקגו בשנת 1928, לאן, קתולית ולג'ורג', פרוטסטנטי. היא גדלה כקתולית בגריניץ' שבקונטיקט. אביה ייסד וניהל תאגיד פחם מצליח. בשנת 1945 היא החלה את לימודי הקולג' שלה במנהטן, שם התיידדה וגרה בשותפות עם ג'ין קנדי, שלימים נישאה אתל לאחיה רוברט.
אתל פגשה את רוברט "בובי" קנדי במהלך חופשת סקי בקוויבק שבקנדה, בחורף 1945. באותה העת ניהל בובי מערכת יחסים עם אחותה, פטרישיה. לאחר שמערכת היחסים בין בובי לבין אחותה הסתיימה, החלו הוא ואתל לצאת יחדיו. אתל לקחה חלק במסע הבחירות של אחיו של בובי, ג'ון קנדי (לימים נשיא ארצות הברית) לקונגרס האמריקאי בשנת 1946.
אתל ובובי התארסו בפברואר 1950, ונישאו ב-17 ביוני 1950 בכנסיית סיינט מרי בגריניץ'. לאחר חתונתם, עברו השניים להתגורר בשרלוטסוויל שבמדינת וירג'יניה, על מנת שבובי יוכל להשלים את לימודיו בפקולטה למשפטים. בתם הבכורה, קייתלין, נולדה ב-4 ביולי 1951. לאחר שבובי סיים את לימודי המשפטים, עבר הזוג להתגורר באזור וושינגטון הבירה, שם החל בובי לעבוד במחלקת המשפטים של ארצות הברית. לאחר זמן קצר התבקש בובי על ידי משפחתו לעבור למסצ'וסטס, על מנת לנהל את קמפיין הבחירות של אחיו, ג'ון, לסנאט.
בשנת 1956 רכשו אתל ובובי אחוזה בשטח של 6 דונמים מאחיו של בובי, ג'ון ואשתו ג'קי, הממוקמת במקלין שבמדינת וירג'יניה. אחוזה זו, בעלת 13 חדרי שינה ו-13 חדרי רחצה, נדרשה לזוג, מאחר שאתל נשאה ברחמה באותה התקופה את ילדם החמישי. בניגוד לג'קי וג'ון, אתל ובובי ערכו באחוזה אירועים רבים, בהם השתתפו ידוענים רבים ובהם ג'ון לנון וג'ודי גרלנד.
ב-5 ביוני 1968, מעט לאחר חצות, נורה בעלה של אתל, בובי, בידי מתנקש פלסטיני בשם סירחאן סירחאן. בובי נפטר מפצעיו לאחר 26 שעות, והותיר את אתל בהריון עם ילדם ה-11. בעקבות כך, הכריז הנשיא לינדון ג'ונסון על יום אבל לאומי. סירחאן נתפס והודה בביצוע הרצח, שלטענתו ביצע לאור תמיכתו של בובי קנדי במדינת ישראל. בשנת 1969 סירחאן הורשע ברצח של קנדי, ונידון למוות, אולם בשנת 1972 הומתק עונשו למאסר עולם לאחר שבית המשפט העליון של מדינת קליפורניה פסק כי עונש המוות אינו חוקתי.
לאחר ההתנקשות בבעלה, הצהירה אתל כי לעולם לא תינשא שוב. לאחר מותו של בעלה, לוותה אתל לאירועים פומביים על ידי הזמר וידיד המשפחה, אנדי ויליאמס. אתל המשיכה להתגורר באחוזת המשפחה בווירג'יניה עד לדצמבר 2009, אז היא נמכרה בסכום של 8.25 מיליון דולר.
במהלך מסע הבחירות למועמדות לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנת 2008, הצהירה קנדי על תמיכתה במועמד ברק אובמה, וכך עשו גם ילדיה, מקס ורורי. לעומתה, שלושה מילדיה תמכו במועמדת הילרי קלינטון. קנדי תמכה בפומבי ואירחה באחוזתה אירועי גיוס כספים לפוליטיקאים רבים מהמפלגה הדמוקרטית. ביוני 2008 ערכה קנדי באחוזתה הפרטית ארוחת ערב למען גיוס כספים למועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, ברק אובמה, שאכן נבחר לתפקיד. במהלך ארוחת הערב נאספו תרומות בסך 6 מיליון דולר.
ב-29 באוגוסט 2009 השתתפה אתל בהלווייתו של גיסה טד קנדי.
לאתל ובובי נולדו 11 ילדים: קייתלין (אנ'), ג'וזף, רוברט, דייוויד, מרי, מייקל (אנ'), קרי (אנ'), כריסטופר (אנ'), מקס (אנ'), דאגלס (אנ') ורורי (אנ').
ב-3 באוקטובר 2024 אושפזה לאחר שלקתה בשבץ מוחי. נפטרה כשבוע לאחר מכן, ב-10 באוקטובר. עד מותה התגוררה באחוזת המשפחה, מתחם קנדי.
אילן היוחסין של משפחת קנדי

אתל קנדי, 1968
אוסיפים

האוּסיפּים (Usipii), היו שבט גרמאני קטן שעל קיומו ידוע לנו רק ממניין השבטים של תלמי ב"גאוגרפיה" שלו. תלמי כותב כי "מבין אלו המאכלסים את גרמניה בצד השני של נהר הריין, אם אנו הולכים צפונה, נמצאים הברוקטרי הקטנים והסיגאמברי, ותחתיהם הסואבי לונגוברדי; ואז הטנקטרי והאינקריונס, בין הריין והרי אבנובאי; ואז האינטוארגי והורגיונים והקריטנים, ותחתיהם הויספי והדסרטים של ההלווטים עד אותם הרים אותם אנו מכנים האלפים". ניתן להניח כי שבט קטן זה נטמע בשבטים אחרים סביבו במועד כלשהו אחרי כתיבת "גאוגרפיה" במאה השנייה לספירה.
אזור התעשייה נוה דקלים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  אזור תעשייה 
 על שם:  נוה דקלים 
 מיקום:  גוש קטיף 
 מדינה:  ישראל 
 מידות
 שטח:  13,000 מ"ר 
 
אזור התעשייה בנוה דקלים היה אזור תעשייה שהיה בדרום מזרח ההתנחלות נוה דקלים ושימש את תושבי גוש קטיף כמקור הכנסה עיקרי.
באזור התעשייה היו כ-13,000 מ"ר אשר שימשו למטרות תעשייה, במקום היו מפעלים של תעשייה קלה, ובהם בית אריזה, נגריות, מוסך, מפעל חרושת קטיף, מפעל מיצים "פרי קטיף", בית-דפוס וסופרמרקט גדול.
בגלל הקרבה של אזור התעשייה לערים פלסטיניות בעלי ועובד המפעלים סבלו לאורך השנים מצלפים פלסטינים מחאן-יונס שירו לעבר השוהים באזור התעשייה וכן לעבר בעלי העסקים.