stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרילין מנסון
האשמות על התעללות מינית והתנהגות בלתי הולמת > טענת אונס מצד אזמה ביאנקו

בשנת 2009 הכיר מנסון את השחקנית הבריטית אזמה ביאנקו (אנ'), כאשר ביאנקו לוהקה לוידאו קליפ שלו, שלא יצא לאור בסופו של דבר. לאחר גירושיו מפון טיז, השניים ניהלו פרשת אהבים. ב-10 בפברואר 2021, האשימה ביאנקו את מנסון בכך שבעת שהיו בזוגיות, הוא התעלל בה גופנית (אנ') ורגשית. לטענתה, מנסון גרם לה חתכים וחבלות שהותירו צלקות בגופה לתמיד, ואף חתך בסכין בפלג גופה העליון, והיא הניחה לו לעשות בה כרצונו, משום שנכנסה למצב של אדישות, חוסר תקווה והיעדר תחושת ביטחון. כמו כן, כדי להשפילה לדבריה, הוא אילץ אותה לשחזר לפני אורחיו את תפקיד הזונה שגילמה בסידרה "משחקי הכס". נקודת השבירה של ביאנקו הייתה אחרי שמנסון רדף אחריה עם גרזן.
ב-30 באפריל 2021 הגישה אזמה ביאנקו תביעה אזרחית בגין אונס נגד מנסון בבית משפט פדרלי בקליפורניה. במסמך בן עשרה עמודים תיארה ביאנקו, כיצד השתמש וורנר/מנסון בסמים ואיומים בשימוש בכוח, כדי לכפות עליה פעילות מינית בעת מערכת היחסים שלהם בין השנים 2009–2013, וכן מנע ממנה שינה ומזון, כדי להחליש את יכולתה להתנגד לו. על פי תלונתה, ביאנקו הייתה מודעת לאלימות שמנסון עלול לנקוט אם תסרב לו, לאחר שחוותה את מזגו האלים פעמים רבות.
תביעתה של ביאנקו כוללת גם את טוני צ'ולה, מנהלו לשעבר של וורנר/מנסון. היא האשימה את צ'ולה ואת החברה שבבעלותו בהפרת החוקים האוסרים על סחר בבני אדם, משום שמנסון וצ'ולה טסו איתה פעמיים מלונדון ללוס אנג'לס, תוך הבטחות שלא מומשו להעסיק אותה כשחקנית בווידאו קליפ ובסרט קולנוע ששמו לא נמסר לה.
האשמות על התעללות מינית והתנהגות בלתי הולמת > תביעה משפטית מצד אשלי וולטרס בגין אלימות ותקיפה מינית

ב-19 במאי 2021 נמסר שלבית משפט בלוס אנג'לס הוגשה תביעה מטעמה של אשלי וולטרס, שהייתה העוזרת של מנסון עד שפוטרה בשנת 2011. לטענת וולטרס, מנסון הרבה להתפרע בהשפעת סמים בעת שעבדה אצלו, השליך עליה כלי מטבח וחפצים, הטיח אותה כנגד הקיר, ואיים שיתאבד. בתביעתה, וולטרס טענה שהיא הייתה עדה להתעללויות שלו בנשים אחרות, ותמכה בעדויותיהן של אוון רייצ'ל ווד ואזמה ביאנקו, שעבורן היא הגניבה אוכל לחדר השינה, משום שהן פחדו לצאת מהחדר. במספר מקרים, לטענתה, מנסון כפה עליה להישאר ערה במשך 48 שעות רצופות, והלעיט אותה בקוקאין לשם כך.
וולטרס סיפרה עוד, שכאשר ביקרה לראשונה בביתו של מנסון, הוא הצמיד אותה למיטה, ניסה לנשקה ונשך את אוזנה. כמו כן, מנסון הציג לה סרטון וידאו שבו הוא נראה מתעלל באישה צעירה, התרברב באוזניה במעשי האונס שלו, ודרש ממנה "לענג" את חבריו בכל דרך לפי רצונם. אחד ממכריו אף הטריד אותה מינית ומישש אותה בעידודו של מנסון.
וולטרס תיארה התנהגות מניפוליטיבית מצידו של מנסון, דרישות עבודה מתישות כלפיה, ואירועים שבהם הוא הרס רכוש במהלך התפרצויותיו, ודרש ממנה לסדר הכל ולהחזיר את המצב לקדמותו. בנוסף כל כל אלה, לדבריה, הוא אילץ אולה להעביר סמים בכבודה שנשאה תחת שמה.
בתביעתה, וולטרס דרשה שמנסון יפצה אותה בגין נזקים שנגרמו לה ועלויות נוספות, וכן דרשה לחייב אותו לקבל טיפול נגד אלימות מינית. מנסון לא הגיש מענה לתביעה, אך מטעם צוות אנשיו נמסרה הכחשה נחרצת לטענות.
האשמות על התעללות מינית והתנהגות בלתי הולמת > תביעת אלמונית בטענת אונס והתעללות

ב-28 במאי 2021 הוגשה לבית המשפט העליון של מחוז לוס אנג'לס תביעה בטענת אונס מטעמה של פלונית אלמונית, שהייתה בת זוגו של מנסון בשנת 2011. לטענת האישה, מנסון הציג לה סרטון וידאו ששמר בכספת, ובו הוא נראה מתעלל במעריצה צעירה, לכאורה אחרי הופעת הלהקה שלו בהוליווד בול בשנת 1996. לפי התביעה, בסרטון אולצה לשתות שתן, הייתה תחת איומי אקדח, וייתכן שהוכתה בקת אקדח. עוד טענה האישה, שכאשר באה להחזיר למנסון את המפתח לדירתו, הוא אנס ואיים להרוג אותה
אתר TMZ דיווח מפי מקור שלא זוהה, שהסרטון שמוזכר בתביעה היה למעשה סרט קצר, מתוסרט ומבוים, שיועד בזמנו לפרויקט שנגנז.
האשמות על התעללות מינית והתנהגות בלתי הולמת > תביעת אלמונית בטענת פגיעה מינית וגרימת מצוקה נפשית מכוונת

ב-30 בינואר 2023, אלמונית הגישה בניו יורק תביעה כנגד מנסון בגין פגיעה מינית וגרימת מצוקה נפשית מכוונת שביצע נגדה, לכאורה, בעת היותה קטינה. התובעת הגישה תביעה גם נגד חברות התקליטים Interscope Records ו-Nothing Records שייצגו את מנסון בזמן התקיפה, בגין רשלנות וגרימת מצוקה נפשית מכוונת. כשהייתה המתלוננת בת 16, צפתה בהופעה של מנסון בדאלאס, טקסס, ובתום ההופעה מנסון הזמין אותה, יחד עם מעריצה נוספת, לאוטובוס ההופעות שלו - שם, אנס אותה תוך שאחד מחברי הלהקה צופה בנעשה, ולאחר מכן צחק עליה, גירש אותה מהאוטובוס ואיים שאם תספר על הנעשה, יהרוג אותה ואת משפחתה.
האשמות על התעללות מינית והתנהגות בלתי הולמת > מעצר בעקבות מעשה אלימות

ב-25 ביוני 2021 הוצא צו מעצר נגד מנסון בגין אירוע שהתרחש ב-18 באוגוסט 2019, במהלך הופעה שלו בעיר גילפורד (אנ') שבמדינת ניו המפשייר. כאשר מנסון תקף צלם וידאו, הכה אותו וירק עליו. צו המעצר הוצא לאחר שמנסון לא ענה על כתב האישום שהוגש נגדו בעקבות האירוע. הוא הסכים להסגיר את עצמו למשטרת לוס אנג'לס, תוך בקשה להשתחרר בערבות והתחייבות לא ליצור קשר עם קורבן האירוע.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1994: Portrait of an American Family
1996: Antichrist Superstar
1998: Mechanical Animals
2000: Holy Wood (In the Shadow of the Valley of Death)
2003: The Golden Age of Grotesque
2007: Eat Me, Drink Me
2009: The High End of Low
2012: Born Villain
2015: The Pale Emperor
2017: Heaven Upside Down
2020: We Are Chaos
2024: One Assassination Under God - Chapter 1
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

1999: The Last Tour on Earth
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2004: Lest We Forget: the Best of Marilyn Manson
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

1995: Smells Like Children
1997: Remix & Repent
ידידי טינטן

| --- | --- |

 שיר בביצוע אבי טולדנו
 מתוך האלבום פסטיבל שירי משוררים לילדים 1974
 יצא לאור:  1974
 סוגה:  שיר ילדים
 שפה:  עברית
 כתיבה:  מרים ילן-שטקליס
 לחן:  קובי אושרת
"ידידי טינטן" הוא שיר ילדים שכתבה המשוררת מרים ילן-שטקליס, ויצא לאור בספר השירים "ספר דני" בהוצאת דביר בשנת 1943.
השיר הולחן בידי קובי אושרת עבור פסטיבל שירי משוררים לילדים בשנת 1974, אותו ביצע אבי טולדנו שאף זכה איתו במקום הראשון. לשיר יש לחן פחות פופולרי, של שמעון שגיא, שהוקלט בידי שמוליק קראוס וג'וזי כץ באלבום "לבד ביחד ולבד לבד" משנת 1975.
רקע

"פסטיבל שירי משוררים לילדים", התקיים לראשונה ב-1974 לאחר מלחמת יום הכיפורים, במקביל לפסטיבל המתחרה "פסטיבל שירי הילדים". בפסטיבל השתתף שיר נוסף של ילן-שטקליס, "אלישבע מה נחמדת" בביצוע "החלונות הגבוהים". אבי טולדנו שר את "ידידי טינטן" וזכה במקום הראשון.
ביצועים ואזכורים בתרבות

אופירה גלוסקא הקליטה את השיר מתוך האלבום "היכל החלומות - 24 להיטי ילדים", משנת 1974.
חנה לסלאו הקליטה את השיר באלבום שירי הילדים "משהו טוב", משנת 1977.
בטי פבלו, מתוך ערב התרמה לילדי וראייטי, נובמבר 2001
קטעים מהשיר מופיעים בשיר "Love Boy" של הזמרת דנה אינטרנשיונל, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, "הכל זה לטובה" (2007).
השיר בוצע על ידי שחר פרץ, שחר ישי ומיכל מוכתר, מתוך קלטת הילדים "חבורת ראש כרוב" שיצאה ביולי 2010.
ללהקת הרוק אינדי ילד, יש גרסת כיסוי רוקיסטית לשיר, נובמבר 2013.
השיר מבוצע על ידי צעירי הקאמרי מתוך "מחרוזת ראש כרוב", במסגרת מופע מחווה לקובי אושרת, 2024.
לקריאה נוספת

מרים ילן-שטקליס, ספר דני, הוצאת דביר, 1943
הערות שוליים

↑  ספר דני, באתר המפרש - ספרות ילדים
↑  ידידי טינטן, באתר הספרייה הלאומית
↑  ג'וזי כץ, שמוליק קראוס – לבד ביחד ולבד לבד (1975), באתר סטריאו ומונו
↑  פסטיבל שירי הילדים, באתר נוסטלגיה אונליין
↑  24 להיטי ילדים, באתר סטריאו ומונו
↑  משהו טוב לילדים (1977), באתר סטריאו ומונו
↑  בטי פבלו - ידידי טינטן - Betty Pablo, באתר יוטיוב, ‏17.10.2012
↑  ידידי טינטן - חבורת ראש כרוב (2010) | לחן, עיבוד והפקה מוזיקלית: קובי אשרת, באתר יוטיוב, ‏30.7.2024
↑  ידידי טינטן (feat. Mika Sade, Lior Seker), באתר יוטיוב
↑  מחרוזת ראש כרוב - צעירי הקאמרי (2024) | לחנים: קובי אשרת, באתר יוטיוב, ‏7.9.2024
חלחול (עיר)

| --- | --- |
מסגד בחלחול, מכביש חלחול־תלם
מסגד בחלחול, מכביש חלחול־תלם
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 שטח:  37.30 קמ"ר
 גובה:  1,020 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  27,031 (2017)
 קואורדינטות:  31°34′44″N 35°05′56″E﻿ / ﻿31.5788861111111°N 35.0988027777778°E﻿ / 31.5788861111111; 35.0988027777778
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) חלחול(למפת הר חברון רגילה) חלחול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חלחול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חלחול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חורבות בית צור בתמונה משנות ה-20 של המאה ה-20
חַלְח֫וּל (בערבית: حلحول) היא עיר פלסטינית בהרי יהודה, כק"מ צפונית לחברון. העיר שייכת לנפת חברון של הרשות הפלסטינית. ייתכן שמקור שמה נעוץ בכך שהמשקעים מחלחלים בקלות לתוך הסלעים עליהם בנויה העיירה.
המקום מהווה את פסגת הר חברון והפסגה הגבוהה בהרי יהודה, בגובה של 1,020 מטרים מעל פני הים. כיום, ידועה חלחול גם בזכות מחצבות סלעים רבות הסמוכות לה.
תולדות המקום

העיר נזכרת פעם אחת בתנ"ך, ברשימת ערי שבט יהודה: ”חַלְחוּל, בֵּית צוּר וּגְדוֹר.” על פי המחקר המודרני, רשימת ערי יהודה (ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים כ"א–ס"ב) שהעיר מופיעה בה איננה מייצגת את ערי נחלת יהודה בימי יהושע בן נון והתנחלות השבטים, אלא משקפת את המצב היישובי בממלכת יהודה, בימי חזקיהו או יאשיהו (עם עדיפות מסוימת לאחרון).
מצפון לחלחול מצויה "ח'רבת בית צור" אולם בחפירות באתר זה התגלו רק שרידים ביזנטים וערביים, ללא אף ממצא מתקופת המקרא. צפונה משם נמצאת "ח'רבת ג'דור", שמספר חוקרים מזהים אותה עם העיר המקראית גדור.
תולדות המקום > זיהוי וממצא ארכאולוגי

על זיהויה של חלחול הקדומה בכפר הערבי חלחול אין עוררין, אך האתר הקדום נתגלה ונסקר לראשונה רק ב-1984, במסגרת סקר הר יהודה של אבי עופר. מיקומו כצפוי בראש הגרעין הקדום של הכפר, בגבעה של נבי יונס ("קבר יונה הנביא"). האתר מכוסה לחלוטין בבתי הכפר, אך הטרסות בשוליים מניבות חרסים קדומים. אדמותיו החקלאיות ומקור המים שלו (ביר א-דילבה) מצויים בבקעה הפוריה המשתרעת מדרומו מזרחה, לכיוון ספר המדבר של רמת ההר. היקפו המשוער של האתר הקדום כ-18 ד'. ככל הנראה נוסד בתקופת הברזל 1 (כ-8 ד', ושמא פחות). מנתונינו הדלים מצטייר שיא היקפו בתקופת הברזל 2א (כ-18 ד'). מאז הוא יורד בהדרגה להיקף משוער של כ-11 ד' בשלב 2ג, וכך עד התקופה הפרסית.
בסקר ארץ יהודה שנערך לאחר מלחמת ששת הימים נתגלו בחלחול חרסים מהתקופות הרומית, הביזנטית ומימי הביניים. הושמעה טענה כי במקום שרידי יישוב רבים מתקופות היסטוריות שונות החל מתקופת הברונזה הקדומה, אך אין לכך סימוכין.
תולדות המקום > ימי בית שני

העיר נזכרת גם כיישוב יהודי שהתקיים בתקופת בית שני, ויוסף בן מתתיהו מציינה כיישוב בו חנו אדומים בזמן המרד הגדול.
בסביבה נערך קרב בית צור בימי החשמונאים. היה זה כאשר ליסיאס המצביא היווני הגיב על מפלה קודמת שנחל בקרב אמאוס והביא איתו מדרום ארץ ישראל חיל גדול יותר מאשר היה ברשותו בקרב קודם. ליסיאס רצה להפתיע ולפלוש ליהודה דרך מדבר אדום מכיוון דרום מאזורים לא מיושבים ביהודים, אך יהודה גילה את תכסיסו וחסם בפניו את הדרך לירושלים. הקרב בין שני הצבאות נערך בדרך לירושלים סמוך לבית צור וצפונית לחלחול.
תולדות המקום > התקופה הביזנטית

בכתביו של אוסביוס מקיסריה, הכפר נקרא אלולה (Alula).
תולדות המקום > ימי הביניים

הנוסע היהודי-ספרדי יצחק חילו, שביקר בארץ בשנת 1333, הזכיר את חלחול בכתבי מסעותיו: "משם [מתקוע] הולכים לחלחול, מקום הנזכר ביהושע. ושם יהודים אחדים המראים מצבה עתיקה מקבר המיוחס לגד החוזה. הוא קבר הנביא השלישי משבעת הנביאים". המסורת היהודית שמזהה את המקום כקברו של גד החוזה, שאין לה סימוכין במקרא, מופיעה גם בספר "יחוס הצדיקים" ובאיגרת בשם "יחוס האבות".
תולדות המקום > העת החדשה

יצחק בן־צבי תיאר משפחה מתושבי היישוב הנושאת את השם 'שטרית' (המצוי בין יהודי מרוקו), וסובר שהם צאצאים של יהודים שעלו לארץ מהמגרב, כנראה בראשית התקופה העות'מאנית.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר במקום בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב כי במקום שבע מאות תושבים על ראש גבעה. הוא תיאר את מסגד ג'אמע יוניס (הנביא יונה) שמצוי בכפר, וציין כי חלק מהבתים בכפר בנויים מאבנים עתיקות, וכי יש במקום גם קברים חצובים בסלע ששרדו מן התקופה היהודית, וחלקן עדיין בשימוש של המקומיים.
גד החוזה, נתן הנביא ויונה

החל מהמאה ה־13 מופיעות עדויות למסורת כי בחלחול מצויים קברי גד החוזה ונתן הנביא. אתר קבר זה מוזכר כאתר עלייה לרגל בכתבי נוסעים יהודים כבר מימי הביניים.
לעומת זאת, ישנן מספר מסורות מוסלמיות בדבר מקום קבורתו של יונה הנביא. מסורת אחת מזהה את קברו במסגד בעיירה חלחול השוכנת מצפון לעיר חברון:
מורה דרך בארץ ישראל וסוריה כותב כי ”הערבים יקראו לו נֶבִּי יונַאס אך המושלמנים  יושבי הכפר הם קנאים ואדוקים ולא יניחו לאיש זר אשר איננו מקורב עמהם לבוא את תוך המסגד.” מסורת זו מופיעה גם ברשימת קברים משנת ה'תק"א (1810) בספר אוצר טוב להחכם וכו', ד"ר ברלינר תרל"ט (1873). הם מזכירים כי על הקבר יש בית מסגד.
הנוסע המוסלמי אבן בטוטה בן המאה ה־14 מספר כי לאחר שהיה במערת המכפלה בחברון, ירד מזרחה לים המלח שהוא מכנה אותו "אגם לוט" ובדרכו לירושלים הוא עוצר בחלחול, היכן שהוקם מסגד גדול מעל לקברו של יונה הנביא. הוא מכנה אותו אתר קדוש יחד עם האתרים בחברון ובבית לחם.
נוסע קראי משנת ה'ת"א (1641), המזכיר מסורה זו ”יוסיף כי הישמעאלים לא הניחו לבוא אל הקבר בעד כל הון. ומסורת הערבים כי פה קבור הנביא יונה אין לה כל יסוד. כי המסורה אשר לאחינו תראה את קבר הנביא הזה בכפר כנה אצל צפת. וגם הערבים בעצמם יראו את קברו בעוד מקומות שונים.”
לקריאה נוספת

משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 19-89.
אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993
מנחם מיכלסון, יהודה סלומון, משה מילנר, מקומות קדושים וקברי צדיקים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור – תל אביב, 1996 – עמ' 21
הערות שוליים

↑  http://www.pcbs.gov.ps/Portals/_PCBS/Downloads/book1487.pdf
↑  ע"פ "לקסיקון ארץ ישראל" מאת עמנואל הראובני
↑  יהושע,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'ט"ו,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'נ"ח
↑  נדב נאמן, רשימות הערים של יהודה ובנימין וממלכת יהודה בימי יאשיהו. ציון נד, תשמ"ט, עמ' 17-71.
↑  אנציקלופדיה מקראית ג: 157
↑  אתר סקר ישראל 1/09/310{16-10}
1 2  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 47
↑  אתר סקר ישראל 3/09/310
↑  משה כוכבי (ע), יהודה, שומרון וגולן: סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים: כרטא ירושלים, 1972, עמ' 55
↑  תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ד', 522.
1 2  יצחק חילו, 'שבילי דירושלים'. מן המקור העברי לפי א"מ לונץ, ירושלים, תר"פ
↑  "שאר ישוב" מאת יצחק בן צבי, תשכ"ו
↑  ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך ראשון : יהודה (ג), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1983, עמ' 193-195
↑  מקור: בצרפתית
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567294705171  LCCN: n89115319  VIAF: 130304101   WorldCat (עם VIAF): 130304101
פייר-ז'וזף פרודון

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1809 בזאנסון, צרפת 
 פטירה:  19 בינואר 1865 (בגיל 56) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  כלכלן, סופר, מדפיס, כלכלן, מהפכן, פילוסוף, פוליטיקאי, עיתונאי, סוציולוג, אנרכיסט 
 מדינה:  צרפת צרפת
 יצירות ידועות:  What Is Property?, The General Idea of the Revolution in the Nineteenth Century, The System of Economic Contradictions, or The Philosophy of Poverty, The Confessions of a Revolutionary, social federalism 
 בן או בת זוג:  Euphrasie Proudhon (31 בדצמבר 1849–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Catherine Henneguy 
 חתימה:   
 
פייר-ז'וזף פרודון
פייר-ז'וזף פרודון (בצרפתית: Pierre-Joseph Proudhon‏; 15 בינואר 1809 – 19 בינואר 1865) היה פוליטיקאי הוגה דעות, אנרכיסט וסוציאליסט צרפתי. הוא היה חבר בפרלמנט הצרפתי, והאדם הראשון שהתייחס אל עצמו כ"אנרכיסט". הוא נחשב לאחד ההוגים המרכזיים והמשפיעים ביותר של התאוריה האנרכיסטית, אם כי לאחר מהפכות 1848 בצרפת, החל לקרוא לעצמו פדרליסט.
אנטישמיות

כמו מיכאיל באקונין, מעריצו, ביטא גם פרודון דעות אנטישמיות חריפות. את היהודי הוא תיאר: "היהודי במזגו אינו יצרני, הוא לא חקלאי ולא תעשיין ואפילו לא סוחר אמיתי. ... הוא תמיד רמאי ופרזיטי בעסקים כבפילוסופיה. ... הוא האלמנט המרושע, שטן, אנגרה מניו, המגולם בזרעו של שם." בנוסף, פרודון ראה ביהודי תומך של המשטר הריכזוי השנוא. בהתאם לכך הוא הציע במחברותיו, כבר בשנת 1847, כי "הגזע הזה [היהודי] מרעיל את כל מה שהוא נוגע בו... יש לדרוש את גירושו מצרפת, פרט לאנשים הנשואים לצרפתיות. יש לבטל את בתי הכנסת, לא לאפשר להם לעבוד בשום עבודה, לרדוף ולבסוף לחסל את הפולחן הזה... היהודי הוא אויב האנושות. יש הכרח לשלוח את הגזע הזה בחזרה לאסיה או להשמיד אותו... באש או בגירוש, היהודי חייב להיעלם...". את מהפכות 1848 בצרפת הגדיר כחילופי קבוצות של מנצלים יהודים.
פרודון שנא לא רק את היהודים, אלא גם את הפרוטסטנטים וכמעט את כל הזרים. הוא גם זלזל בנשים וראה בהן רק חצי בן אדם[דרוש מקור].
מספריו

רכוש מהו, או מחקר על עקרונות החוק והממשל (1840)
מערך הסתירות הכלכליות, או הפילוסופיה של הדלות (1846), המקור בצרפתית: Pierre-Joseph Proudhon, Système des contradictions économiques, ou, Philosophie de la misère, Garnier, 1850
רעיונותיה הכלליים של המהפכה במאה התשע עשרה (1851)
על הצדק של המהפכה ושל הכנסייה (1858)
מלחמה ושלום (1861)
לקריאה נוספת

אברהם יסעור (עורך), אנרכיזם - אנתולוגיה, הוצאת רסלינג, 2004.
הערות שוליים

↑  Phyllis Stock-Morton, Moral education for a secular society, SUNY Press, 1988, page 62
↑  Albert S. Lindemann, Esau's tears: modern anti-semitism and the rise of the Jews, Cambridge University Press, 2000, pages 166-167
↑  שמואל אטינגר, האנטישמיות בעת החדשה, עמ' 14; בתוך: גיא מירון (עורך), האנטישמיות במאה ה-19: מקראה, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 16.
| סוציאליזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-סינדיקליזם • אנרכו-קומוניזם • הסוציאליזם האתיופי • לניניזם • מרקסיזם • נצרות סוציאליסטית • קומוניזם נוצרי • סוציאל-דמוקרטיה • סוציאליזם אסלאמי • סוציאליזם דמוקרטי • סוציאליזם ערבי • סינדיקליזם • פמיניזם סוציאליסטי • ציונות סוציאליסטית • קומוניזם • סוציאליזם ליברטריאני • נאציונל-סוציאליזם |  |
| סוציאליסטים | רוברט אוון • פרידריך אנגלס • מיכאיל באקונין • אוגוסט בבל • אדוארד ברנשטיין • משה הס • פרדיננד לסל •  קרל מרקס • קלוד-אנרי דה סן-סימון • פייר-ז'וזף פרודון •  שארל פורייה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299248205171  PLWABN: 9810574048505606  BIBSYS: 90511828  BNC: 000070955  BNE: XX978219  BnF: cb11920705x (data)  CANTIC: a1039669x  CiNii: DA01289905  GND: 118596780  ICCU: CFIV036061  ISNI: 0000 0001 2095 6606  LCCN: n79043991  LNB: 000064248  NDL: 00453390  NKC: jn19990006722  NLA: 35434944  NLG: 92011  NLK: KAC2018D1973  NSK: 000183357  NTA: 068453817  RERO: 02-A003714490  SELIBR: 245811  SNAC: w6xp77gx  SUDOC: 027083772  Trove: 951747  ULAN: 500324426  VcBA: 495/23822  VIAF: 17228286   WorldCat (עם VIAF): 17228286 
פורטרט בשנת 1865
דניס טיטו

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1940 (בן 84) קווינס, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק  המכון הפוליטכני רנסליר  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק 
 אתר רשמי
 
דניס אנתוני טיטו (בשם מלא באנגלית: Dennis Anthony Tito; נולד ב-8 באוגוסט 1940) הוא מהנדס ויזם אמריקאי, שהתפרסם כתייר החלל הראשון, שממן בעצמו את נסיעתו לחלל. באפריל 2001, בילה כמעט שמונה ימים בתחנת החלל הבינלאומית. משימה זו שוגרה על ידי החללית סויוז TM-32, וחזרה בסויוז TM-31.
ביוגרפיה

טיטו נולד בקווינס, ניו יורק, בנם של מהגרים איטלקים. הוא למד בבית הספר התיכון "פורסט הילס" בניו יורק, והחל להתעניין בתחום החלל עוד כשהיה בן 17. כשעמד לסיים את התיכון, שיגרה ברית המועצות את הלווין הראשון לחלל, "ספוטניק 1".
הוא סיים תואר ראשון במדעי האסטרונאוטיקה והאווירונאוטיקה מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1962. ותואר שני בהנדסת פיזיקה במכון הפוליטכני של רנסלייר בהרטפורד, קונטיקט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הפוליטכני של רנסלייר ב-18 במאי 2002. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כמהנדס אווירונאוטיקה במעבדה להנעה סילונית של נאס"א בקליפורניה. אבל מהר מאוד הוא התאכזב מהתפקיד, כשהבין שבמקצוע הזה תסתכם תרומתו אך ורק בעבודת תכנון פקידותית על כדור הארץ. לאחר שעזב את תחום האווירונאוטיקה השתלב טיטו בעולם העסקים.
בשנת 1972 הקים את חברת Wilshire Associates, חברה לניהול שירותי השקעות, ייעוץ וטכנולוגיה בסנטה מוניקה, קליפורניה. החברה משרת קהל לקוחות בינלאומי, ונכון לשנת 2021 מנהלת נכסים בסך 220 מיליארד דולר. החברה מסתמכת על תחום האנליטיקה הכמותית, המשתמשת בכלים מתמטיים לניתוח סיכוני שוק - מתודולוגיה שטיטו סייע בפיתוחה, על ידי יישום אותן טכניקות בהן השתמש לקביעת מסלולן של חלליות במעבדה להנעה סילונית. למרות שינוי הקריירה מהנדסת חלל לניהול השקעות, טיטו המשיך להתעניין בחלל.
ביוגרפיה > הטיסה לחלל

טיטו ניהל במשך כעשור משא ומתן ארוך עם סוכנות החלל הרוסית. סמוך לפירוקה של ברית המועצות הוא פנה לראשונה לרשויות במוסקבה בהצעה לשלם מיליוני דולרים בתמורה לכרטיס טיסה לחלל. הוא פנה לרוסים מאחר שסבר שהאמריקאים לא זקוקים לכסף, ונאס"א הייתה מסרבת להצעה.
רק כחודש וחצי לפני השיגור נחתם לבסוף ההסכם הסופי בינו לממשלת רוסיה. עוד קודם טיטו התקבל על ידי סוכנות החלל הפדרלית הרוסית כמועמד למסע חלל מסחרי, פרויקט שניהלה חברת "מירקורפ". חברה מסחרית שהקימו הרוסים לצורך מסחור תוכנית החלל שלהם והשגת מקורות מימון נוספים לתוכנית. טיטו ספג ביקורת מצד נאס"א לפני ההשקה, בעיקר מצד דניאל גולדין, באותה תקופה מנהל נאס"א, אשר טען שאין זה ראוי לתת לתייר לקחת "טרמפ" לחלל. מירקורפ, גולדין וטיטו מתוארים בסרט התיעודי "יתומים מאפולו". כאשר טיטו הגיע למרכז החלל ג'ונסון, להכשרה נוספת על החלק האמריקני של התחנת החלל הבינלאומית, שלח רוברט קבאנה, מנהל נאס"א, את טיטו ושני חבריו הקוסמונאוטים הביתה, באומרו, "... לא נוכל להתחיל להתאמן, כי אנחנו לא מוכנים להתאמן עם דניס טיטו".
מאוחר יותר, באמצעות הסדר עם חברת תיירות החלל Space Adventures, Ltd. הצטרף טיטו למשימת Soyuz TM-32, שהושקה ב־28 באפריל 2001. החללית עגנה בתחנת החלל הבינלאומית. טיטו וחבריו הקוסמונאוטים בילו בחלל 7 ימים, 22 שעות, 4 דקות והקיפו את כדור הארץ 128 פעמים. טיטו ביצע כמה ניסויים מדעיים במסלול שלדבריו יועילו עבור החברה והעסק שלו. טיטו שילם, על פי הדיווחים בתקשורת, 20 מיליון דולר עבור נסיעתו.
מאז שחזר מהחלל הוא העיד בוועדת הסנאט לענייני מסחר, מדע ותחבורה, ועדת המשנה למדע, טכנולוגיה וחלל ובוועדת הבית למדע, ועדת המשנה לשימוע משותף לחלל ואווירונאוטיקה בנושא "טיסת חלל אנושית מסחרית".
ביוגרפיה > קרן "השראת מאדים"

בפברואר 2013, הודיע טיטו על כוונתו לשלוח טיסת חלל למאדים במימון פרטי, עד שנת 2018. הוא טען כי הטכנולוגיה כבר קיימת וכי הנושאים שיש להתגבר עליהם הם רק הדרישות של המסע בן 501 הימים ברמה הפסיכולוגית והפיזית עבור אנשי הצוות. לצורך כך הקים את קרן "השראת מאדים" (Inspiration Mars Foundation). עם זאת, בנובמבר 2013 הודו טיטו וחברי צוותו, כי תוכניתם בלתי אפשרית ללא רמות משמעותיות של סיוע ומימון מטעם נאס"א.
הערות שוליים

↑  המיליונר טיטו חזר לכדור הארץ, באתר הארץ, 7 במאי 2001
1 2 3  ליאור קודנר,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'התייר הראשון בחלל, באתר הארץ, 27 במרץ 2001
↑  בתיה פלדמן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏פירמת ההשקעות ווילשייר בוחנת השקעה בקרנות הון סיכון ישראליות, באתר גלובס, 9 במרץ 2004
↑  רן דגוני, וושינגטון,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏טיסה מסחרית לחלל באפריל: דניס טיטו, אמריקני בן 60, ישתתף במסע של "סויוז", באתר גלובס, 12 בפברואר 2001
↑  ירון פרידמן,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏מפעילת מיר מתכננת הנפקה ראשונית בתקווה לגייס 117 מיליון דולר, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2000
↑  ליאור קודנר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'סוכנות החלל הרוסית מקווה: תיירות חלל תממן את בסיסי שיגור הלוויינים, באתר הארץ, 20 במרץ 2004
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000D-QINU`"'Julie Mayeda (18 בינואר 2004). "The forgotten frontier". SFGate. נבדק ב-27 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ליאור קודנר,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'המיליונר טיטו ישהה שבוע בתחנת החלל, באתר הארץ, 29 באפריל 2001
↑  תמרה טראובמן,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'תייר החלל הראשון ימריא  מחר מאתר שיגור בקזחסטאן, באתר הארץ, 27 באפריל 2001
↑  ניו יורק טיימס,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'20 מיליון דולר תמורת שיגור לחלל, באתר הארץ, 30 באפריל 2002
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'איש העסקים שהיה תייר החלל הראשון: "טיסה למאדים תוך 5 שנים", באתר TheMarker‏, 22 בפברואר 2013
↑  איאן סמפל, גרדיאן,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'המשימה הבאה של התייר הראשון בחלל: מסע למאדים, באתר הארץ, 27 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1459 4960  LCCN: n2001014073  VIAF: 1812489   WorldCat (עם VIAF): 1812489
משה ריישר

משה ריישר  (1840–1880 ת"ר-תר"ם) היה שד"ר רב, סופר וחוקר ארץ ישראל.