stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת העולם השלישית (ספר)
מטרת הספר

מחבר הספר הוא סר ג'ון האקט, גנרל בריטי אשר פיקד על ארמיית הריין הבריטית וקבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו. בתפקידו זה, נחשף האקט לחולשתה של נאט"ו מול ברית ורשה בכל הקשור לאמצעי לחימה קונבנציונליים, והחליט לכתוב ספר שיתריע על הסכנה. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1978 בשם "מלחמת העולם השלישית: אוגוסט 1985" (The Third World War: August 1985). ב-1982 האקט הרחיב ועדכן את הספר בהתאם להתרחשויות חדשות כמו מלחמת סין-וייטנאם והמהפכה האיראנית ב-1979. המהדורה החדשה נקראה "מלחמת העולם השלישית: הסיפור שלא סופר" (The Third World War: The Untold Story). זו המהדורה הנפוצה כיום בשפה האנגלית, אולם היא לא תורגמה לעברית. המהדורה הראשונה כן תורגמה לעברית ב-1981 ויצאה לאור בהוצאת מערכות. במהדורה החדשה מעורבות אירלנד ושוודיה במלחמה, בניגוד למהדורה הראשונה שבה הן נותרות נייטרליות. כמו כן במהדורה החדשה מתנהלים קרבות גם במזרח הרחוק, וכן מתרחשות הפצצות אמריקאיות על קובה.
בתקופתו של האקט רווחה הדעה שאם תפרוץ מלחמת העולם השלישית, היא תהיה בעיקרה מלחמה גרעינית. לפיכך קיצצו ממשלות המערב באופן ניכר את תקציבי הביטחון שלהם לנשק קונבנציונלי. על פי התרחיש של האקט, בתחילת שנות ה-80 ניסו ממשלות המערב לתקן את המשגה על ידי כך שהגדילו את התקציבים. האקט מציין שרק צעד זה גרם לבלימת ברית ורשה בחזית האירופית. המלחמה בספר היא מלחמה קצרה מאוד, ונערכת ברובה באמצעות נשק קונבנציונלי. השימוש בנשק גרעיני הוא למעשה זה שגורם לסיום המלחמה. האקט נפטר ב-1997, ועוד הספיק לחזות בסתיו העמים ובהתפרקות ברית המועצות. הוא היה הראשון לטעון שבמציאות שום דבר לא יקרה כפי שחזה.
האקט כתב את הספר לאחר התייעצות עם מומחים צבאיים ומדיניים רבים (לדוגמה ויקטור סובורוב). מבחינה מחקרית הוא התקבל בהתעניינות רבה, ונקרא ברצינות בידי מדינאים ואנשי צבא במערב. היו אף שטענו שהספר מסוגל בדיעבד לסייע לסובייטים להבין כיצד חושבים מנהיגי המערב. היו שביקרו את מסקנתו של האקט שהסובייטים יעדיפו למצות את משאביהם הקונבנציונליים תחילה, וטענו שבמקרה של מלחמה הם יפתחו ישר במלחמה גרעינית. אחרים טענו שהספר כתוב יותר כמו משאלת לב לעתיד שבו כל הסכסוכים הבינלאומיים נפטרים באמצעות מלחמה אחת. היו אף שמחו על כך שבתרחיש של האקט שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה, שורד. מבחינה ספרותית נמתחה ביקורת על כך שהספר כבד מדי ועמוס ביותר מדי רקע ופרטים טכניים, ותיאור הקרבות עצמם הוא תמציתי ומרפרף יחסית.
תרגומים לעברית

ג'ון האקט, מלחמת העולם השלישית, תרגמו מאנגלית שרגא גפני ויואב תדמור, הוצאת מערכות, 1981.
הערות שוליים

↑  יש לשים לב שפרק זה נכתב על פי הגרסה המעודכנת מ-1982 שלא תורגמה לעברית, ויש מספר שינויים בינה לבין הגרסה מ-1978 שכן תורגמה לעברית
1 2 3 4  Christopher Lehmann-Haupt, New York Times Book Review, September 22, 1982
↑  ג'ון האקט, מלחמת העולם השלישית, הוצאת מערכות, 1981. עמ' 12 (הקדמת העורכים)
מערך משונן

תרשים מבנה הזיכרון של מערך משונן.
במדעי המחשב, מערך משונן (באנגלית: Jagged array או Ragged array) הוא מערך של מערכים שבו כל איבר יכול להיות בגודל שונה כך שנוצרות שורות שהקצה שלהן משונן. זאת לעומת מצב שבו כל המערכים באותו גודל, ואז צורת מבנה הנתונים היא מלבנית.
מערכים משוננים בשפות תכנות כגון ג'אווה,‏ PHP,‏ פייתון‏, Ruby, ‏C#.Net,‏ Visual Basic .NET,‏ Perl, ‏JavaScript,‏ Objective-C,‏ סוויפט ו-Atlas Autocode ממומשות באמצעות Iliffe vector (מערך של מצביעים למערכים).
דוגמאות

בסי שארפ, ניתן ליצור מערך משונן באמצעות הקוד הבא:
int[][]c;
c=new int[2][]; // creates 2 rows
c[0]=new int[5]; // 5 columns for row 0
c[1]=new int[3]; // create 3 columns for row 1
ב-C++/CLI, ניתן ליצור מערך משונן באמצעות הקוד הבא:
using namespace System;
int main()
{
array<array<double> ^> ^ Arrayname = gcnew array <array<double> ^> (4);// array contains 4 
//elements
return 0;
}
הערות שוליים

↑  Jesse Liberty; Brian MacDonald (18 בנובמבר 2008). Learning C# 3.0. "O'Reilly Media, Inc.". pp. 210–. ISBN 978-0-596-55420-0. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Don Box (2002). Essential .Net: The Common Language Runtime. Addison-Wesley Professional. p. 138. ISBN 978-0-201-73411-9.
↑  Paul J. Deitel; Harvey M. Deitel (26 בספטמבר 2008). C# 2008 for Programmers. Pearson Education. p. 40. ISBN 978-0-13-701188-9. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Jagged Arrays". FunctionX. נבדק ב-26 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| מבני נתונים |
| --- | --- | --- |
| מבנים מופשטים | רשימה • מחסנית • קבוצה • מולטי קבוצה • תור • דו-תור • תור עדיפויות • מילון • מחרוזת • איחוד קבוצות זרות |  |
| מימושים ליניאריים | מערך • מערך משונן • טבלת גיבוב • רשימה מקושרת • רשימת דילוגים • חוצץ |  |
| גרפים ועצים | ערימה  (בינארית • בינומית • פיבונאצ'י) • עץ חיפוש  (עץ אדום שחור • עץ 2-3 • עץ 2-3-4) • עץ סיפות • עץ B • עץ +B • עץ AVL • עץ Splay • עץ BSP • עץ kd • עץ R‏ • Trie • X-fast trie • טריי y מהיר• עץ WAVL |  |
| הסתברותיים | מסנן בלום |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעבר להרים (שיר)

ערך זה עוסק בסינגל של אילן ואילנית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 סינגל בביצוע אילן ואילנית
 מתוך האלבום בשנה הבאה
 יצא לאור:  1970
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  שייקה פייקוב
 הפקה:  נורית הירש
"מעבר להרים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1970 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית במיני-אלבום השני של הצמד, "בשנה הבאה".
על השיר

השיר נכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב, והופק על ידי נורית הירש. ב-23 בפברואר 1970 נכנס למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום התשיעי. ב-9 במרץ עלה למקום השישי – המיקום הגבוה ביותר בו דורג. ב-30 במרץ, לאחר חמישה שבועות צעידה רצופה, יצא מהמצעד.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 6 |  |
מילובאן קאפור

מילובאן קאפור (באנגלית: Milovan Kapor; נולד ב-5 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן קנדי ממוצא סרבי המשחק בפוהרוני בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

קאפור נולד בעיר טורונטו שבמחוז אונטריו אשר בקנדה להורים ממוצא סרבי. קאפור התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת מרילנד. בקיץ 2014 הצטרף לקדיס מהליגה השלישית בספרד, אליה השתייך שנה אחת ולא רשם דקות משחק בה.
בינואר 2015 חתם בדוקלה באנסקה ביסטריצה מליגת העל הסלובקית. ב-6 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בדוקלה בתיקו 1-1 נגד ספרטק טרנבה. שבוע לאחר מכן, קאפור הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד רוז'ומברוק.
בקיץ 2015 חתם בפודברזובה בה שיחק רק 9 משחקים עד סיום העונה.
בקיץ 2016 חתם בזלטה מוברצה. ב-15 באפריל 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה שהיה גם שער הניצחון בדקה ה-93 של המשחק נגד סניצה.
ב-6 באוגוסט 2017 חתם בהפועל חדרה מהליגה הלאומית. בינואר 2018 עזב את חדרה וסיכם בהומל מליגת העל הבלארוסית.
ב-23 ביולי 2019 חתם בבוכרה מליגת העל האוזבקית.
ב-10 באוגוסט 2020, קאפור חתם באתלטיקו אוטווה.
בינואר 2022 חתם בפוהרוני מליגת העל הסלובקית.
קריירה בינלאומית

קאפור זומן לסגל המורחב של נבחרת קנדה לקראת גביע הזהב 2017, אך לא נכלל בסגל הסופי. ב-9 באוקטובר 2017 נכלל לראשונה בסגל הנבחרת בהפסד 1-0 נגד אל סלוודור, אך לא זכה לדקות משחק.
הערות שוליים

↑  מיכאל וייסרמן, מילובאן קאפור חתם בהפועל חדרה, באתר דאבל פס, 6 באוגוסט 2017
↑  מיכאל וייסרמן, הבלם מילובן קאפור שוחרר מהפועל חדרה, באתר דאבל פס, 24 בינואר 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מילובאן קאפור".
מיהאי זיצ'י

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1827 Zala, הונגריה 
 פטירה:  28 בפברואר 1906 (בגיל 78) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Zichy Mihály 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  הגימנסיה הפיאריסטית בבודפשט (1842) 
 תקופת הפעילות:  1847–1906 (כ־59 שנים) 
 צאצאים:  סוניה זיצ'י 
 
מיהאי זיצ'י (בהונגרית: Zichy Mihály; ברוסית: Михаил Александрович Зичи; זאלה, 14 באוקטובר 1827 – סנקט פטרבורג, 1 במרץ 1906) היה צייר, גרפיקאי, דמות מצטיינת וחלוץ האיור והציור הרומנטי ההונגרי. הוא למד אצל יקופו מרסטוני (Jacopo Antonio Marastoni) בפשט ואצל פרדיננד גאורג ואלדמולר בווינה. זיצ'י היה צייר החצר של הצארים הרוסיים, עבד ברוסיה ארבעים ותשע שנים, מגיל עשרים ועד מותו - עם כמה שנים בפריז והפסקה קצרה בהונגריה.
בשנת 1847, הגיע לסנקט פטרבורג בהמלצות והפך למורה לציור של אחד מקרובי משפחתו של הצאר. בשנת 1849, צייר את דיוקנו של לאיוש בתיאני. משנת 1850 היה עובד ריטוש בסטודיו לצילום. בינתיים נוצרו רישומי העיפרון, צבעי המים והפורטרטים שלו.
בשנת 1853, בהזמנת הצאר הרוסי, הוא הפיק סדרה של רישומים על ציד בגטצ'ינה וכך זכה בתואר אמן החצר. הציור שלו "Autodafé" הושלם בשנת 1868 על זוועות האינקוויזיציה הספרדית.
הוא חי בפריז מ-1874. לאחר מותו של פרנץ דיאק הוזמן לצייר את התמונה "המלכה ארז'בט מניחה זר בהלווייתו של דיאק" (מדובר על אליזבת, נסיכת בוואריה שהייתה גם מלכת הונגריה כרעייתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה). ציורו האנטי-מלחמתי "ניצחון גאון ההרס", שצויר עבור התערוכה העולמית של פריז ב-1878, צונזר מהתערוכה. ב-1881 חזר לסנקט פטרסבורג ועבד בעיקר על איורים: אימרה מדאץ': טרגדיית האדם, יאנוש אראן : בלדות. איורים של שנדור פטפי, מיכאיל לרמונטוב, ניקולאי גוגול, אלכסנדר פושקין ; שותא רוסתוולי: עוטה עור הנמר.
הוא הפיק גם רישומים של נושאים אירוטיים בחצר הצארית - לשימוש פנימי (Mihály Zichy: Erato; Corvina, 1989).
מיהאי זיצ'י נערץ על ידי הגיאורגים כ"צייר הלאומי" שלהם, שכן הוא אייר את יצירתו מימי הביניים של שותא רוסתוולי, את הנרטיב הפיוטי "עוטה עור הנמר", שנחשב לאפוס הלאומי הגאורגי. לאיורים שלו הייתה השפעה משמעותית גם על אמנים גאורגים רבים. בטביליסי מוצב פסלו ורחוב נושא את שמו.
ביוגרפיה > משפחתו ומוצאו

מיהאי זיצ'י הוא נצר למשפחת זיצ'י העתיקה, שיכולה להתחקות אחר אילן היוחסין שלה עד מאה ה-13. בני כמה מהענפים במשפחה היו בעלי קרקעות גדולים וגם רוזנים בעלי אחוזות ענק. כמה מהם שירתו את חצר הקיסר בווינה כדיפלומטים. מיהאי זיצ'י הגיע מהענף היוקרתי של המשפחה המפורסמת הזו, אך לא מענף הרוזנים, אלה מהענף של האצולה הבינונית.
סבו מצד אביו, מיהאי זיצ'י גם הוא (1758–1818),היה שופט בית משפט מחוזי, סגן ראש מחוז מושון, איש החצר המלכותית. סבתו מצד אביו הייתה האצילה יוזפה פישר (1768–1843). לסבו הייתה ספרייה ענקית בכפר זיץ', שעלתה על ההשכלה המקובלת של אותה תקופה, שבה היו כתבים אנציקלופדיים וכן יצירותיהם של וולטר, רוסו והדרמות של שילר שזיכו את הילד מיהאי זיצ'י בהשכלה רחבה ובשעות מאושרות רבות.
ביוגרפיה > נעוריו (1827–1847)

הוא היה בן עשר כאשר נרשם לתיכון הפיאריסטי בעיר וספרם. שנתיים לאחר מכן, נכנס לבית הספר התיכון הפיאריסטי בפשט, שם השלים את שלוש הכיתות העליונות, בין 1839 לבין 1842. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת פשט.
בזמן שלמד משפטים באוניברסיטה ב-1842, הוא למד ציור אצל יאקופו מרסטוני. למאסטר הייתה השפעה יוצאת דופן על הנער המתבגר.
"מרסטוני הדליק את הגחלת המרצדת, שחמימותה גם עכשיו, למרות שהאפר הצטבר בצורה מפחידה, משפיעה עלי"
כתב זיצ'י במכתב לעת זקנתו. אז שהוא אימץ את השליטה באהבה וביישום של צורות רכות, גוונים וצבעים חמים איטלקיים, קטיפתיים, ציור צללים כהים ואורות עזים וחמים. בן ה-16 כבר התבגר לאמן בעל נחישות עזה, וגם אמונותיו הפוליטיות התבטאו בו בגלוי. הוא השלים את לימודי המשפטים שלו בווינה ב-1844, שם גם רצה לעבוד עבור פרידריך פון אמרלינג המפורסם והאופנתי, וניסה להתקבל לאקדמיה של וינה, אך נדחה. במשך זמן רב הוא צייר לבד, למד את אמנות המאסטרים הישנים. לבסוף הצליח למצוא מורה, את פרדיננד גאורג ואלדמולר, הפרופסור המצטיין ביותר באקדמיה של וינה. הוא שלט בווירטואוזיות על טכניקת הרישום, למד את הטכניקה של קלילות המיניאטורות עדינת השיער, הנשימה, את דקויות הפרטים, אותן יישם במשיכות מופת בגרפיקה שלו. בנוסף, הוא שימר כמה מהצדדים האפלים בהוראה ובאמנות של ואלדמולר, כמו שימוש בצבעים קרים יותר ובצורות מעט יותר קשות.
הוא והמאסטר שלו יצאו למסע לימודי באיטליה ב-1846, ממנו חזר הביתה עם חוויות שישפיעו עליו עד סוף חייו. בווינה הוא צייר את היצירה הבולטת בתקופתו, סירת ההצלה, בעקבות מסורות של "תמונות אסונות" רומנטיות. העבודה עוררה מהומה גדולה בעיר הקיסרית. זיצ'י הגיש בקשה לפרס רייכל של האקדמיה עם היצירה הזו. הוא הצליח מאוד בתחרות, אך בשל יחסיו האישיים עם ואלדמולר והתנגדותו לאמנות אקדמית, הוא לא הצליח לזכות בפרס, אך הפרס לא הוענק לאף אחד אחר.
ביוגרפיה > השנים ברוסיה 1848–1874

בחורף 1848-1847, בהמלצתו של ואלדמולר, עבר זיצ'י לסנקט פטרבורג, שם הפך למורה לציור של קתרין, בתה של הדוכסית הגדולה אילונה, אשתו של הדוכס הגדול מיכאיל, אחיו הצעיר של הצאר. לפני כן השתתף זיצ'י בטיול האירופי של משפחת הדוכס הגדול הרוסי (באד גלייכנברג, ברלין, פירנצה, ניס) במשך מספר חודשים. בחצר הדוכסית הגדולה הוא חווה את ההצלחות של מהפכת 1848 בהונגריה ואת ההתערבות הצארית שהובילה להרס מולדתו. באותה תקופה הוא הפסיק את הקשר עם חצר הדוכסית הגדולה ובסתיו 1849 כבר חי ללא כל הכנסה במטרופולין הזר. העבודה שהבטיחה קריירה נהדרת התחלפה בעוני ובמחסור. בקושי ניתן לאתר את עבודות שנותיו הראשונות בסנקט פטרבורג. הוא התפרנס מתיקון, צביעה מחדש וריטוש תצלומי דאגרוטיפ אצל הצלם ונינגר (Wenninger), תמורת משכורת חודשית של 90 רובל. בנוסף לעבודתו, הוא יצר תמונות צבעי מים ומיניאטורות של אריסטוקרטים, דיוקנאות קטנים תמורת שכר טירחה של 25–50 רובל, תוך שימוש בטכניקה הווירטואוזית שרכש בווינה, עם הריאליזם של תווי הפנים שצוירו בקלות. לזיצ'י כבר היו אז ילדים ללא נישואים ובימים הראשונים הוא חי בנישואים הפרועים האלה עם אשתו. מאוחר יותר, הם נישאו בכנסייה הקתולית של סנקט פטרבורג, אך הדבר היה אז פסול על פי החוק הרוסי וילדיו לא הוכרו כחוקיים.
הוא צייר בשנת 1856 את טקס ההכתרה של הצאר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. שנתיים לאחר מכן (1858) נבחר לחבר באקדמיה הרוסית לאמנויות, ובשנת 1859 קיבל את התואר צייר חצר להוד מלכותו הצאר.
במהלך שהותו בת חמש השנים בסנט פטרסבורג, כישרונו התפתח במלואו. זיצ'י עשה היכרות עם אמנים רבים בפטרבורג. לאחר שלמד על האמנות של פדוטוב, זיצ'י גם לעג לתנאים הפיאודליים הרוסיים עם רישומי הדמות הסאטיריים שלו. הוא קיבל השראה מהשירה ומהעבודות הגרפיות של לרמונטוב בעת יצירת רישומי "סצנות מהקווקז".
בתחילת 1869 חתם זיצ'י על חוזה נוסף לעשר שנים בחצר הצארית. בפטרבורג בשנת 1871, ציירים ריאליסטים רוסים עםאיוואן קראמסקוי כמנהיגם הקימו את אגודת הפרדוויז'ניקים. צייר החצר הצארי (זיצ'י), שלא הורשה לדבר בגלוי נגד הדיכוי, צייר את הקריקטורות של אוטודאפה המתארות את המרטירים היהודים (שנתנו חייהם על קידוש השם), את רדיפות "הכפירה" של ימי הביניים, ואת מהלך הפוגרומים שהשתוללו אז באימפריה הרוסית. זיצ'י טייל במערב אירופה ובגרמניה בקיץ 1871, פגש את שאנדור ואגנר במינכן, פגש את מיהאי מונקאצ'י בדיסלדורף, והושפע מאוד מהצייר הבלגי לואי גלה (אנ') בבריסל. במהלך סיורו ביקר בכפר הולדתו ובילה כמה ימים בבודפשט. בסתיו 1871, הוא היה אורח של יורש העצר הבריטי לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. העניין בזיצ'י גבר לאחר ציד בסקוטלנד והאירוח של יורש העצר הבריטי. בשנת 1874, הוא התפטר מחצר הצאר ועזב את רוסיה בגיל ארבעים ושבע.
ביוגרפיה > שנים פריז 1874 – 1879

את זיצ'י משכה האווירה של העיר שהייתה בירת צרפת והובסה במלחמת צרפת-פרוסיה וכן שדה הקרב העקוב מדם של הקומונה הפריזאית והעיר פריז האגדית. בשנת 1874, המבקר ההמעריץ של זיצ'י, תאופיל גוטייה כבר הלך לעולמו, אבל דרך הסלון של משפחתו ובתו ז'ודית גוטייה, הוא התקרב לסופרים, אמנים, מלחינים ומוזיקאים צרפתים ויצר איתם קשרי ידידות קרובים. בפריז הוא הפך לחבר באגודת האמנים בשם מירליטון. הוא יצר קשרי ידידות עם אמנים צרפתים וזרים שהתגוררו בפריז כמו גוסטב דורה, פליסיאן רופס, אדוארד המן (אנ'), הצייר האוסטרי אוטו תורן (Otto Thoren), הפסל הבלגי פול דווין (צר'). הוא הכיר את ויקטור הוגו, והוא יצר ידידות עם אלכסנדר דיומא הבן. זיצ'י התכתב מפריז עם חבריו הוותיקים מסנט פטרבורג, עם מהגרים רוסים שהתגוררו בפריז, עם חוג החברים של איוואן טורגנייב ועם אחרים. הוא בא בקשר גם עם הפטריוטים הגיאורגים.
ביוגרפיה > בקווקז 1881 – 1882

הוא עזב מוונציה ביולי 1881, והפליג מטריאסטה לאודסה. משם הגיע לטיביליסי, בירת גאורגיה, דרך סבסטופול. בתחילת שהותו של זיצ'י בגאורגיה, האינטליגנציה המתקדמת החדורה ברעיונות דמוקרטיים מהפכניים רוסיים, רצתה ליישם תוכנית גדולה לפרסום האפוס המפורסם של שותא רוסתוולי. איליה צ'אבצ'אוודזה ביקש מזיצ'י להכין את האיורים, שלקח על עצמו את המשימה ללא עלות.
ביוגרפיה > שוב בפטרבורג 1883 – 1888

במאי 1883 - אז כבר כצייר החצר של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה – הוא צייר את חגיגות ההכתרה של הצאר. לאחר מכן בילה יותר משני עשורים, 23 שנים, ברוסיה עד מותו. כצייר החצר של הצאר נאלץ לעקוב אחרי השליט לכל מקום. הוא השתתף במסעו של הצאר לפולין והיה המאייר בכל הביקורים והדיונים הפוליטיים הרשמיים. הוא גם היה המלווה של הצאר במפגשים של שלושת השליטים הגדולים דאז של אירופה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ושליט האימפריה האוסטרו-הונגרית והצאר. זיצ'י כבר היה בשנתו ה-70 כאשר ב-1897 השלים את איוריו לסדרת בלדות יאנוש אראן המונומנטלית - שהחלה ב-1887.
הערכה של פועלו

ההערכה המלאה והאמיתית של חייו ואומנותו של מיהאי זיצ'י לא נעשתה עד עכשיו. זה לא קל, זו משימה לא קטנה. זיצ'י עצמו כתב על כך את הדברים הבאים בשנת 1876 :
"באמת ברי מזל הם אלה שהביוגרפיה שלהם אינה מזויפת בתוספות עוינות או ידידותיות מדי, כלומר ללא חניטה כזו, הם מונצחים לדורות הבאים בעט שנון וניתוח מדויק. חוסר המזל של הקַטְנוּת שלי הוא שהסתירו אותי מכל כך הרבה צדדים ובכל כך הרבה שפות: למה הביוגרף שלי מאוחר יותר יהיה נבוך להכיר במציאות."
בהמשך כתב גם כי ניתן יהיה לגבש "שיפוט מובהק" לגבי אמנותו רק אם "ניתן לראות את יצירותיו ביחד". מספר העבודות הגרפיות של זיצ'יי מגיע לאלפים: אולם רק חלק קטן מהן מוכר - לרוב רק מצילומים או מדפסים בלויים.
לקריאה נוספת

Művészeti lexikon IV. (R–Z). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1983. (לקסיקון אמנות IV. (מ' עד ת'). עורך ראשי אנה זאדור, אישטוואן גנתון. מהדורה 3. בודפשט: הוצאת אקדמיה. 1983)
Berkovits Ilona: Zichy Mihály élete és munkássága, Budapest, Akadémia Kiadó, 1964. (אילונה ברקוביץ: חייו ויצירתו של מיהאי זיצ'י, בודפשט, הוצאת אקדמיה, 1964)
Bende János, Zichy Mihály élete és művészete, Budapest, 1927 (יאנוש בנדה, חייו ואמנותו של מיהאי זיצ'י, בודפשט, 1927)
ספרות

Bodányi Ödön 1907: Adatok Zichy Mihály életéről és művészetéről. Budapest
Lándor Tivadar: Z. M. élete, művészete és alkotásai. Bp, 1902 (מקוון בהונגרית)
Elek Artúr: Z. M. születésének századik évfordulóján (Nyugat, 1927) ISBN 963-13-0723-9
Lyka Károly: Z. M. emlékezete (Budapesti Szemle, 1928)
Bényi László – B. Supka Magdolna: Z. M. (Budapest, 1953)
Zichy M. – Az illusztrátor és festőművész 2. rész (М.Зичи - иллюстратор и художник (Ч.2)) (ברוסית)
מאמרים קשורים

משפחת זיצ'י (בהונגרית)
הערות שוליים

↑  https://familysearch.org/ark:/61903/1:1:X8YD-HLM
↑  Акварели Михая Зичи, history-gatchina.ruGatcsina városi múzeum kiállítása
↑  "Országos Széchényi Könyvtár - gyászjelentések - Zichy Mihályné Fischer Jozefa".
↑  http://www.zichyfamily.com/tartalom/oldalak/genealogy.pdf
↑  E könyvtár töredéke ma is látható a zalai Zichy-múzeumban
↑  Piarista Rend Magyar Tartománya Központi Levéltára, Budapesti gimnázium levéltára, Régi levéltár (III.9.a), Anyakönyvek
↑  Az 1830-as évek végén az alig harmincéves olasz festő Velence elhagyásával Magyarországon telepedett le.
↑  Zichy Mihály élete és művei, Bécs 1895. I.
↑  Pavel Fedotov (1815–1852) Zichy Pétervárra érkezése után, 1852-ben halt meg, szatirikus rajzaival megteremtette az orosz forradalmi művészet alapjait, általa fejlődött ki a kritikai realizmus
↑  a tónusos litográfiát tartalmazó album 1853-ban jelent meg Pétervárott, a litográfiákat maga Zichy rajzolta kőbe
↑  Zichy Mihály, minden oroszok illusztrátora
↑  Berkovits Ilona:Zichy Mihály élete és munkássága, Akadémia Kiadó, Budapest, 1964. E munka alapján a Tudományos Minősítő Bizottság a szerzőt a művészeti tudományok doktorává nyilvánította.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279169705171  PLWABN: 9810692416705606  BnF: cb14967265b (data)  CiNii: DA09574993  GND: 118636669  ISNI: 0000 0000 8138 8561  LCCN: n50077586  LNB: 000267114  NKC: xx0078749  NLA: 66088004  NTA: 071504605  RERO: 02-A008776434  RKD: 86340  SELIBR: 302490  SUDOC: 139190511  ULAN: 500024109  VIAF: 59356468   WorldCat (עם VIAF): 59356468 
מיהאי זיצ'י בסביבות 1840
ב-1868 צייר את ציורו "אוטודאפה", המתאר את זוועות האינקוויזיציה הספרדית
מיהאי זיצ'י, איור של הגיליון השני של "עיתון יום ראשון" ב-1872
מיהאי זיצ'י - שובו של אולג מנובגורוד, נסיך קייב מיוון, שנות ה-1850
האדרתפטפי - רישום מאת מיהאי זיצ'י
ניצחון גאון ההרס (1878, הגלריה הלאומית של הונגריה), התמונה ביקרה בתערוכות רבות והייתה נושא הן לשבחים נלהבים, אך גם להתקפות עזות מצד העיתונות.
רוסתוולי מציע את עבודתו למלכה תמרה (1880)
אדם וחוה בטרגדיית האדם
פסל חזה שלו בכיכר דום בסגד
מרגרטה, רוזנת טירול

| --- | --- |

 לידה:  1318 דרום טירול, איטליה 
 פטירה:  3 באוקטובר 1369 (בגיל 51 בערך) וינה, דוכסות אוסטריה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  Minoritenkirche 
 בן או בת זוג:  ג'ון הנרי (1329–?) לודוויג החמישי, דוכס בוואריה 
 
מרגרטה, דוכסית טירול או מרגרטה מאולטש (בגרמנית: Margarete Maultasch;‏ 1318 - 3 באוקטובר 1369) הייתה הרוזנת האחרונה של טירול משושלת מיינהרדינר מגוריציה. עם מותה, אוחדה טירול עם אדמות בית הבסבורג.
ביוגרפיה

מרגרטה הייתה בתו השורדת היחידה של היינריך, מלך בוהמיה, אז דוכס קרינתיה והרוזן של טירול, ואשתו השנייה אדלייד, בתו של היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. מכיוון ששלושת נישואיו של אביה לא הניבו יורשים זכרים, בשנת 1330 הוא הגיע להסכם עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה לודוויג הרביעי, שאיפשרה למרגרטה לרשת אותו ואת נכסיו. כשהייתה בגיל 12 נישאה ליאן ז'ינדריך, מרקיז מורביה, בנו הצעיר בן ה-8 של יוהאן, מלך בוהמיה ואחיו של קרל הרביעי המלך העתידי של בוהמיה.
דמותה במדיה האומנותית > בציור

ככל הנראה, היצירה "הדוכסית המכוערת" של הצייר הפלמי קווינטן מאסיס משנת 1513 לערך, מתבססת על דיוקנה של הדוכסית שהייתה ידועה לשמצה בתור "האישה המכוערת ביותר בעולם", ואשר לפי השערות של חוקרים בתחום הרפואה הייתה אולי חולה במחלת פאג'ט (מחלה הגורמת לעיוות בעצמות). היצירה גם היוותה מקור השראה לאיורו של ג'ון טניאל משנת 1869 של "הדוכסית המכוערת" בספרו של לואיס קרול, "עליסה בארץ הפלאות".
דמותה במדיה האומנותית > בספרות

הדוכסית הייתה גיבורת הרומן של ליון פויכטוונגר, "הדוכסית המכוערת".(Die häßliche Herzogin) משנת 1923.
הערות שוליים

↑  אלי אשד, "הדוכסית המכוערת", באתר "ארץ הצבי"
↑  מארק בראון, "נפתרה התעלומה: הדוכסית המכוערת והקשר שלה לדה וינצ'י", עיתון הגארדיאן, 11 באוקטובר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281438105171  BnF: cb13321649r (data)  GND: 119140268  ISNI: 0000 0000 7819 1215  LCCN: n95038313  NKC: jn20000701160  SELIBR: 262645  SUDOC: 128411708  VcBA: 495/130908  VIAF: 65716018   WorldCat (עם VIAF): 65716018
מלודיה

.
.
המלודיה במוזיקה הקלאסית

קטע מתוך הסונטה מס' 16 של מוצרט: המלודיה מנוגנת בתיבות העליונות; התיבות התחתונות הן ההרמוניה.
מֶלוֹדיה או לחן היא רצף ליניארי של צלילים מוזיקליים שהמאזין תופס כישות אחת. המלודיה בדרך כלל יוצרת משמעות מוזיקלית כלשהי וביטוי רגשי. במושג מלודיה מובנה קו מאוזן של מנגינה – להבדיל מהרמוניה, שהיא אנכית ומורכבת ממקבצים של מספר צלילים המנוגנים בו-זמנית. בכלי מקלדת, למשל מנגנת בדרך-כלל היד הימנית את המלודיה, והיד השמאלית את המרקם ההרמוני. המלודיה היא לרוב מרכזו התמטי (הנושא) של שיר או יצירה.
מלודיה יכולה להיות בעלת אופי לירי (איטית, לרוב), מהירה, קופצנית וכדומה. מלודיה יכולה להביע תחושות ורגשות רבים ומגוונים.
הערות שוליים

↑  Willi Apel and Ralph Daniel, The Harvard dictionary of music, New York: Washington sqare press inc., 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562918605171  BnF: cb12098247f (data)  GND: 4139233-4  LCCN: sh85083437  NKC: ph139234 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנזר האחיות ציון (עין כרם)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  מסדר האחיות ציון 
 מייסדים:  אלפונס רטיסבון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1860
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־60 של המאה ה־19 
 קואורדינטות:  31°46′05″N 35°09′34″E﻿ / ﻿31.76805°N 35.15946944°E﻿ / 31.76805; 35.15946944
  (למפת ירושלים מוגדלת) מנזר האחיות ציון(למפת ירושלים רגילה) מנזר האחיות ציון(למפת הרי ירושלים רגילה) מנזר האחיות ציון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מנזר האחיות ציון
 
מנזר האחיות ציון (עין כרם) - תצפית מצפון-מערב
מנזר האחיות ציון (עין כרם) - תצפית מצפון
מראה כללי של המנזר
מנזר האחיות ציון (בצרפתית: Les Soeurs de Notre-Dame de Sion) בעין כרם בירושלים הוקם לפני כ־150 שנה כדי לשמש כמרכז סיוע ליתומות נוצריות־מרוניות מלבנון, שהוריהן נהרגו בידי פורעים דרוזים. המתחם, השוכן על גבעה בצפון השכונה, כולל גינה מטופחת ובה כנסייה, מנזר, בית הארחה (בית היתומות לשעבר), מוזיאון קטן ובית קברות.
תולדות המקום

הקרקע נקנתה על ידי אלפונס רטיסבון במחצית המאה ה־19 כדי להקים במקום בית יתומות. רטיסבון, יהודי עשיר משטרסבורג שבחבל אלזס בצרפת, חווה התגלות דתית יוצאת דופן שבעקבותיה התנצר והפך לכומר ישועי. יחד עם אחיו תאודור, שהתנצר לפניו, הקים מסדר נזירות בינלאומי בשם מסדר האחיות ציון. בין היתר הקימו השניים את מנזר האחיות ציון בעיר העתיקה בירושלים, בית ספר מקצועי לבנים ('בניין רטיסבון' ברחוב שמואל הנגיד שבמרכז ירושלים) ובית יתומות בעין כרם. כל המוסדות האלו נוהלו ותוחזקו בידי נזירים ונזירות.
בזיכרונותיו כתב רטיסבון כי בינואר 1861 התהלך על מרפסת בעין כרם, התפלל למריה וביקש ממנה שתוביל אותו למקום הנכון. באותה עת עמדה קשת בשמים, אשר נעה ממקומה והתייצבה מעל שדה פתוח בראש הגבעה. רטיסבון ראה בדבר סימן, והחליט לרכוש את המקום. ביוני באותה שנה נחתם חוזה הקנייה של אדמות המקום בין רטיסבון ובין בעלי הקרקע, וב־1865 נחנך בית היתומות. במקביל נפתחו במקום גם מרפאה ובית ספר לבנים ולבנות, ששימשו את יושבי הכפר. בית הספר פעל כמעט מאה שנה, במהלך מלחמת העצמאות נטשו תושבי עין כרם הערבים את הכפר.