stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילי ב. ראדו
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
hu:Buza Péter: Éld túl az életet. Radó Lili történelme (Budapest, 2017) (פטר בוזה : לשרוד את החיים. ההיסטוריה של לילי ראדו (בודפשט, 2017))
הערות שוליים

↑  Elhunyt Radó Lili (1977. szeptember 23.) Magyar Nemzet, 33. évfolyam, 224. szám, 6. o. Online elérés
↑  Bíró Kriszta: Radó Lili történelme „…s asszony lehettél csak, semmi egyéb” (2018) Budapest, 41. évfolyam, 3. szám, 28-29. o. Online elérhető
↑  "Radó Lajos halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1242/1915. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a kisvárdai izraelita hitközség házassági akv. 13/1890. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 625/1918. folyószáma alatt".
↑  "Balassa Mária születési bejegyzése a debreceni polgári születési akv. 2177/1919. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1018795006  ISNI: 0000 0000 8023 6814  LCCN: n2021041993  VIAF: 101249466   WorldCat (עם VIAF): 101249466
מארי (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט מארי
כרזת הסרט מארי
 מבוסס על:  הרומן Marie: A True Story מאת פיטר מאס משנת 1983
 בימוי:  רוג'ר דונלדסון 
 הופק בידי:  Dino De Laurentiis Company
 תסריט:  ספר: פיטר מאס תסריט:  ג'ון בריילי
 עריכה:  ניל טרוויס 
 שחקנים ראשיים:  סיסי ספייסק ג'ף דניאלס מורגן פרימן פרד תומפסון
 מוזיקה:  פרנסיס לה 
 צילום:  כריס מנגס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 הקרנת בכורה:  27 בספטמבר 1985
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט מתח פוליטי 
 הכנסות:  2,507,995‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   marie
 דף הסרט ב־IMDb
 
מארי (באנגלית: Marie) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1985 המבוסס על מקרה אמיתי, עם סיסי ספייסק בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן Marie: A True Story מאת פיטר מאס משנת 1983 המתאר את מאבקה של מארי רג'אנטי נגד שחיתות בממשל במדינת טנסי שהצליח לאחר משפט מתוקשר.
פרד תומפסון ייצג אותה במשפט והוא מופיע בסרט בתפקיד עצמו. זו הייתה הופעתו הראשונה בקולנוע ולאחר מכן הופיע עוד בקולנוע ובטלוויזיה.
תקציר העלילה

מארי רג'אנטי (סיסי ספייסק) היא אם יחידנית הגרה עם שלושת ילדיה אצל אמה בנאשוויל טנסי לשם ברחה מבעל מכה.
לפרנסתה היא עובדת כמלצרית ובאותו הזמן היא לומדת באוניברסיטת ואנדרבילט ומסיימת תואר ראשון בפסיכולוגיה וספרות אנגלית.
היא נפגשת במקרה עם ידי שלה מהאוניברסיטה, אדי סיסק (ג'ף דניאלס) המשמש יועץ משפטי למושל טנסי.
סיסק הוא איש אמונו של המושל וממלא את רצונותיו לטוב ולרע. הוא ממנה את מארי לקצינת הסגרה מטעם הממשל ולאחר מכן למקשרת בין הממשל לוועדת השחרורים והחנינות שבראה עומד צ'ארלס טרובר (מורגן פרימן).
תוך עבודה היא מקבלת כל הזמן בקשות מסיסק על טיפול שונה אצל שפוטים שונים לפי בקשתו של המושל שחלק מהם היו קשורים למערכת הבחירות שלו.
בהתחלה היא משתפת פעולה למרות תהיות. היא מתקבלת לריאיון עם המושל (דון הוד) שמתרשם ממנה ובטוח שתמלא את תפקידה לפי רצונו והוא ממנה אותה לראש ועדת השחרורים והחנינות של טנסי.
מארי מתחילה לגלות שחיתות ומתן שוחד לאנשי ממשל ובראשם סיסק המפעיל עליה לחצים למתן חנינות ושחרורים מוקדמים לנותני השוחד. היא פונה בחשאי ל-FBI שמתחיל בחקירה חשאית אבל הדבר מודלף לתקשורת.
המושל מפטר את מארי בנאום משודר בטלוויזיה בגלל פגמים שנתגלו בעבודתה כמו דיווח שגוי על חופשות ושעות עבודה.
מארי מחליטה לתבוע את המושל על פיטורים שרירותיים. אחד מעמיתה לעבודה, קווין מקורמק (קית' שרבייקה) מתנדב לשמש לצידה כעד מרכזי היות שיש לו חומר מפליל על השחיתות בשלטון אבל הוא נמצא חנוק בחדרו.
מרות שמצבה חסר סיכוי היא מחליטה להמשיך במשפט בו מייצג אותה עורך הדין פרד תומפסון (פרד תומפסון בתפקיד עצמו).
בסיום המשפט קובע חבר המושבעים כי אכן פיטוריה של מארי היו שרירותיים.
בסוף הסרט מופיעות כתוביות המתארות כי לאחר שזכתה מארי במשפט פתחה הבולשת הפדרלית בחקירה. ב-1981 נשלח אדי סיסק לכלא על קבלת שוחד לחנינות. המושל בלאנטון הודח מכהונתו על הפרות חוק החנינה וב-1983 נשפט ונשלח למאסר באשמת שחיתות.
לעולם (אלבום)

לעולם הוא אלבום האולפן העשירי של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני. האלבום יצא בפברואר 2003, בהוצאה עצמית בחברת התקליטים של צנעני.
באלבום נכלל הלהיט "אתה אמרת לי", שהועלה לערוץ היוטיוב של צנעני בשנת 2012.
רקע והפקה

את האלבום הפיקה וכתבה צנעני ביחד עם עוד פזמונאים ומוזיקאים אחרים. האלבום מכיל שלושה-עשר שירים שנכתבו על ידה ביחד עם אילנה קליין, יוסי גיספן, דורית מוגרבי, חוה יעקובר ורחל שפירא. בעת מותה של הזמרת עפרה חזה, נוצר סרטון בו השיר "באמצע החיים" מתנגן במצגת אשר הוקדשה לה.
השיר "שמעתי בכי", נכתב בצל פיגועי הטרור באינתיפאדה השנייה, אשר התרחשו במדינה בתקופת הקלטת האלבום. השיר "בדיית באללה", הוא חידוש לשיר העממי והמוכר בערבית תימנית בעל אותו השם. בנוסף לכך, לשיר חיברה צנעני קליפ עם תמונות מתימן.
רשימת רצועות

| לעולם> מס' | לעולם> שם | לעולם> כותב(ים) | לעולם> משך | לעולם>  | לעולם>  | לעולם>  | לעולם>  | לעולם>  | לעולם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | לעולם  | מרגלית צנעני | 4:28 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אחותי  | יוסי גיספן | 4:13 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | מלחמה או אהבה  | דורית מוגרבי | 3:59 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | אל תבוא היום  | יוסי גיספן | 4:02 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | באמצע החיים  | חוה יעקובר | 4:21 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אתמול  | מרגלית צנעני | 4:26 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | בשבילי אתה היסטוריה  | יוסי גיספן | 3:51 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אתה אמרת לי  | אילנה קליין | 5:12 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | איש לא יראה אותי בוכה  | רחל שפירא | 4:42 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | לא הלילה  | מרגלית צנעני | 4:04 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | שמעתי בכי  | רחל שפירא | 4:50 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | זמן שעבר  | חוה יעקובר | 4:14 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | בדיית באללה  | עממי תימני | 7:55 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 60:00 |  |  |  |  |  |  |
המשתתפים באלבום

תופים: אשר פדי
בס גיטרה: אבי יפרח
גיטרות: אבי סינגולדה, שמוליק בודגוב
גיטרה סולו: יהודה קיסר
אקורדיון: בוריס אלייב
דרבוקה: רוני דדון
כלי הקשה: אורן בלבן
בוזוקי: אריס נחום
כינור: ילמז
סקסופון וחליל: ירוסלב יעקובוביץ'
הערות שוליים

↑  מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2012-02-11), מרגלית צנעני - אתה אמרת לי, נבדק ב-2018-04-15
↑  מילים לשירים – לעולם - מרגלית צנעני, באתר שירונט
↑  Natali Pecht (2017-03-22), לזכרה של עפרה חזה באמצע החיים, נבדק ב-2018-04-15
↑  מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2011-02-15), מרגלית צנעני - שמעתי בכי, נבדק ב-2018-04-15
↑  מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2011-04-12), מרגלית צנעני - בדיית ב'אללה, נבדק ב-2018-04-15
| מרגלית צנעני |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נערי שובה אלי • שמור אותי • אהבה אבודה • מנטה • חומות חימר • פגישה • מרגול • ארץ אש וארץ ים • חופשי • לעולם • גלה לי • דווקא היום |  |
| אלבומי אוסף | להיטי זהב • להיטי זהב חלק ב' • המיטב • המובחרים |  |
| מארזי תקליטורים | זמרת הנשמה מס' 1 |  |
| ערכים קשורים | אסף לביא צנעני • מרגול • ביג בוס |  |
| מרגלית צנעני – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נערי שובה אלי | "נערי שובה אלי" • "רוברטו" |  |
| שמור אותי | "שמור אותי" • "כמו שאתה יודע" |  |
| אהבה אבודה | "אהבה אבודה" |  |
| מנטה | "כל כך מוכר" • "עוד יהיה לי" • "ירוק חום ותכלת" • "בחיים תמיד צריך מזל" • "מנטה" |  |
| חומות חימר | "שחור הוא הצבע" • "צל על פני העשב" • "חומות חימר" • "אנ'לא מכפר שמריהו" • "נראה אותך הגבר" |  |
| פגישה | "פגישה" • "ידועה בציבור" • "חלומות האתמול" |  |
| מרגול | "למה לקחת לי אותו" • "רגעים" • "מרגול" • "עמק השווה" |  |
| ארץ אש וארץ ים | "ארץ אש וארץ ים" |  |
| חופשי | "חופשי" • "ציפיות" • "קפה אלהמברה" • "גם אני" • "נוגעת בתהילה" |  |
| לעולם | "לעולם" • "אל תבוא היום" • "שמעתי בכי" |  |
| גלה לי | "השנים הכי יפות" • "אין לי כוח למשחקים" • "אז מה?!" • "זה הכל משמים" • "אל תגיד לי ביי" |  |
| דווקא היום | "אל תישברי" • "עץ ירוק מפלסטיק" • "סרט ישן" • "צועקת אליך" |  |
| סינגלים אחרים | "רוצים שלום" • "נסיכות שחורות" • "פסטיגלבי" • "בלוז ים המלח" • "פתח לי" • "ימי הרדיו" • "במעגל" • "אני בחלד" • "בואו נתערבב" • "התחנה המרכזית" • "המנון האגודה" • "ארץ אבודה" • "נערי שובה אלי 2012" • "מלך" • "הלילה" • "למחוק את הזמן" • "מקצב במרוקאית" • "ילד" • "ידיים לשמיים" • "טיפה של חום" • "רגשות מזויפים" • "כולי באורות" • "מה אתה רוצה?" • "קול העולם" • "הוא פגע בי אמא" • "אהבה גדולה" • "עלם חמודות" • "מי אתה בכלל" • "פה זה לא אירופה" • "עוד יום" • "רחוק מכאן" • "יאמה" • "על הספסל שבשכונה" |  |
לומונוסוב (רוסיה)

לומונוסוב (ברוסית: Ломоно́сов; לפני 1948 – אורניינבאום, Ораниенба́ум) היא עיר בנפת פטרודבורץ בעיר הפדרלית סנקט פטרבורג שברוסיה, הממוקמת בחוף הדרומי של מפרץ פינלנד, 40 קילומטרים (25 מיל) ממערב לסנקט פטרבורג. אוכלוסייתה מונה 43,029 (על פי אומדן 2021). בלומונוסוב ישנו פארק וארמון מהמאה ה-18 הנקרא ארמון אורניינבאום, שהוא הארמון היחיד בסביבת סנקט פטרבורג שלא נכבש על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ארמון מנשיקוב הגדול
פארק לומונוסוב בחורף
היסטוריה

אורניינבאום, כפי שנקראה תחילה, קיבלה מעמד של עיר בשנת 1710, ובתחילה הוחל על מתחם ארמון אורניינבאום, שנבנה בשנים 1710–1725 מול קרונשטאדט, באזור בית המלוכה ארמון פטרהוף, על ידי האדריכלים ג'ובאני מריו פונטנה וגוטפריד יוהאן שאדל, ונועד עבור אלכסנדר מנשיקוב, מקורבו של פיוטר הגדול. שמה המקורי של העיירה מתורגם כ"עץ תפוז" בגרמנית (בגרמנית המודרנית, המילה Orangenbaum), מקור השם במתחם הארמון שבו היו חממות לגידול צמחים אקזוטיים כגון עצי תפוז. על פי גרסה אחרת, פירוש השם הוא "העץ הכתום", לכבוד ויליאם השלישי מאורנג', מלך אנגליה ומושל הולנד, שהיה אלילו של פיוטר הגדול, או שהוא הושאל מגרמניה (העיר אורניינבאום בנסיכות אנהלט נקראה על שם הנסיכה הנרייטה קתרינה נסאו-אורנסקי על שם ביתה).
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר מעורבת מאוד במצור על לנינגרד, שם הצליחו כוחות הצבא האדום לבסס דריסת רגל באורניינבאום, בעורף הכוחות של גרמניה הנאצית. לדריסת הרגל הזו הייתה חשיבות מרכזית בהשקת מתקפת לנינגרד—נובגורוד בתחילת 1944, שבסופו של דבר סיימה את המצור. בשנת 1948, שמה של העיר שונה לשמה הנוכחי לומונוסוב, לכבוד המדען, המשורר ונפח הזכוכית מיכאיל לומונוסוב. בשנת 1754 ייסד לומונוסוב מפעל לזכוכית צבעונית ליד אורניינבאום, בכפר אוסט-רודיצה.
בשנות ה-90 שוחזרו השמות ההיסטוריים של רחובות העיר, ומבני הכנסייה הוחזרו למאמינים, לאחר ששימשו את המדינה כמוזיאונים בתקופה הסובייטית.
ביולי 1993 החלה פעילות מסחרית מנמל העיר לומונוסוב על מנת להשיג מימון חוץ-תקציבי מעיבוד מטען ייצוא-ייבוא ליישום התוכנית לבניית דיור עבור אנשי צבא, כמו גם שחזור הנמל עצמו. בשנת 1996 בוצעו עבודות חפירה שאפשרו להגדיל את כביש הכניסה ללומונוסוב.
מאז 1994 מתקיים בלומנוסוב הפסטיבל הבינלאומי ותחרות הפסנתרנים הצעירים של סטרווינסקי.
בשנת 2004 החל שלב חדש של עבודות שיקום לשלושה הרכבים של שמורת מוזיאון אורניינבאום: הארמון הגדול.
ב-3 בנובמבר 2011 זכתה העיר בתואר הכבוד "עיר התהילה הצבאית" על תפקידה בהסרת המצור על לנינגרד בשנות מלחמת העולם השנייה.
ב-9 בספטמבר 2012 נערך פסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון "סטרווינסקי-פסט", המוקדש ליליד העיר איגור סטרווינסקי.
כחלק מהקמת נמל ברונקה בשנים 2011–2019 נהרס כליל הרובע ההיסטורי של לומונוסוב, תעלת אולגין, שהורכב מכמה עשרות בתים פרטיים הממוקמים בשני רחובות, בצעד שעורר ביקורת ציבורית רחבה.
כלכלה ותשתיות

בעיר יש מפעל לייצור ציוד לקרונות רכבת "KMT" (בבעלות חברת "Transmashholding"), סניף של מפעל מוצרי הגומי "המשולש האדום". מספר מפעלים לעיבוד עץ, מפעלים בתחום תעשיית המזון (מאפייה, מחלבה ומבשלת בירה קטנה).
ישנם גם מספר מפעלים צבאיים המשרתים את בסיס לנינגרד של הצי הרוסי.
בשנת 2015 החל לפעול נמל ברונקה (אתר רשמי), המהווה נמל מסחרי ושערה הימי של העיר.
לומונוסוב מלאה במתקני תשתית חברתיים ומסחריים[דרושה הבהרה]. בעיר פועלות רשתות שיווק גדולות כגון פיאטירוצ'קה, מגניט, דיקסי, אלדורדו ואחרים.
רשתות הסלולר Beeline, Megafon, MTS, Tele2 מכסות את כלל שטח העיר.
השכלה וחינוך

בלומונוסוב ישנם 6 בתי ספר תיכוניים וגמנסיות, 13 גני ילדים ומשפחתונים, בתי ספר מקצועיים, המכללה הימית של חיל הים וסניף של האוניברסיטה הממלכתית הטכנית של צפון מערב רוסיה (NWTU).
תחבורה

לומונוסוב היא עיר קטנה יחסית, נוח לנווט בה ברגל, אך ישנם מספר קווי אוטובוס פנימיים, כמו גם קווים המובילים לסביבת העיר.
ישנם 4 קווי אוטובוס בינעירוניים המחברים את לומונוסוב עם תחנות הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג (תחנות אבטובו, קירובסקי זאבוד, פרנאס), קרונשטאדט, פטרהוף, סטרלניה ונפות קרסנוסלסקי וקירוב. קווים מסחריים מחברים את לומונוסוב עם תחנת אבטובו וסוסנובי בור. מספר נתיבי פרברים מחברים בין לומונוסוב ליישובים אחרים במחוז לנינגרד.
הכביש המהיר סנקט פטרבורג - סוסנובי בור - רוצ'י עובר בשדרת הארמון בלומונוסוב. כביש הטבעת עובר מספר קילומטרים דרומית ללומונוסוב, מאחורי בית הקברות איליקי ומחובר לרשת הכבישים בעיר באמצעות מחלפים עם שדרות אורניינבאום בדרום העיר והכביש המהיר קרסנופלוצקויה ליד תחנת הרכבת ברונקה והסכר.
ניתן להגיע ברכבת פרברית מהתחנה הבלטית בפטרבורג לתחנת אורניינבאום. בעיר יש תחנות של רכבת אוקטובר: תחנת אורניינבאום I, אורניינבאום II ורציפים במרטישקינו וקרונשטאדט.
בצפון לומונוסוב יש נמל ימי, שדרכו התבצעה בעבר תקשורת במעבורת נוסעים מקרונשטאדט. יש תוכניות להרחבה משמעותית של הנמל.
אתרים ומוקדי תיירות > מתחם ארמון אורניינבאום

בתקופות שונות, הבעלים הישירים של אורניינבאום היו אלכסנדר מנשיקוב, הקיסר פיוטר השלישי, הקיסרית יקטרינה הגדולה. מתחם הארמון והפארק של אורניינבאום נוצר בהוראתם על ידי האדריכלים א. רינאלדי ופ. רסטרלי (אתר הארמון הרשמי).
המונומנטים הארכיטקטוניים הבאים של המאה ה-18 ממוקמים בפארק אורניינבאום, שחוצה אותו נהר קראסטה:
הארמון הגדול (ארמון מנשיקוב). הארמון נבנה בשנים 1711–1727. מתקיימות עבודות שיקום ושיפוץ בארמון, חלק ממנו פתוח לקהל הרחב.
הגן התחתון. הגן נומר במקביל לתחילת בניית ארמון מנשיקוב. הוא שופץ ופתוח לקהל הרחב.
התעלה. שימשה בעבר לניווט ונחפרה מחופי המפרץ הפיני עד ארמון מנשיקוב בשנת 1719. כיום הפכה לרדודה והתמלאה במקומות מסוימים. נצפית היטב מגובה, במבט מהארמון לעבר המפרץ.
בית התמונות. נבנה במקביל לארמון מנשיקוב. הוא קיבל את שמו מאוחר יותר, תחת פיוטר השלישי, שהחזיק אוסף תמונות בבניין זה.
מבצר פטרשטאדט. המבצר נבנה בשנים 1755–1757 כמבצר ליורש העצר הרוסי, פיוטר פיודורוביץ'. לאחר מותו של פיוטר השלישי, המבצר ננטש ובהדרגה התפרק והתמוטט. שרדו ממנו רק שער הכניסה למבצר, ארמון פיוטר השלישי ותעלות המבצר.
אתרים ומוקדי תיירות > אתרים נוספים

שערי הכניסה לעיר. ממוקמים בשדרת הארמון 29a. בכניסה לעיר ומייצגים קשת מאסיבית בסגנון קלאסי. נבנו בשנת 1829 על ידי האדריכל א' גורנוסטייב. ליד השער נשמרו שרידי ביצורים מתקופת מלחמת העולם השנייה כמו ביצור בטון נגד טנקים.
בניין תחנת "אורניינבאום". נבנה בשנים 1862–1864 (על ידי האדריכל פ. מילר) למרות מעמדו כמונומנט אדריכלי, הבניין מוזנח למדי. בפנים יש עמדות כרטיסים, חדר המתנה ובית קפה.
אנדרטה למלחים הבלטיים. האנדרטה ממוקמת בבסיס המזח המזרחי של נמל לומונוסוב, מול המקום בו הוטבעה הסיירת האגדית אורורה על ידי חיל האוויר הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
פארק "300 שנה לעיר לומונוסוב" (באזור רחובות אלכסנדרובסקיה וספרונובה). כיום מתבצעות עבודות לשיפור שטח הפארק.
פוליטיקה וממשל

עד 1917, ניהול העיר היה נתון בידי מועצת העיר ומחלקת המשטרה. ראש העיר עמד בראש המועצה. ראש העיר היה מנהל את ההחלטות של חברי המועצה, והוא עצמו יכול היה לפתור אישית נושאים קטנים הקשורים לניהול העיר.
גוף הממשל העצמי המקומי – מועצת העיר לומונוסוב, פועל מאז 1998.
באורניינבאום הופיע הרחוב הראשון ברוסיה, על שמו של לנין. במהלך אירועי 1917, רחוב ילנינסקאיה, הקרוי על שם הדוכסית הגדולה ילנה פאבלובנה, שינה שם באופן ספונטני: המהפכנים פשוט הסירו את האות הראשונה של שם הרחוב מכל השלטים והרחוב הפך ללנינסקאיה. בשנות התשעים הוחזר לו שמו ההיסטורי.
מחלקת המשטרה מספר 85 היא משטרת העיר וכפופה למחלקת משרד הפנים של נפת פטרודבורץ בסנקט פטרבורג (המהווה מחלקה במשטרת סנקט פטרבורג) ותחנת המשטרה המרכזית ממוקמת בעיר לומונוסוב ברחוב שווייצארסקאיה 17.
ספורט

בעיר פועלים בית ספר לספורט לילדים ונוער "מנזה", בית ספר לספורט ילדים ונוער באתלטיקה במסלול ובשטח.
בית הספר לכדורגל אורניינבאום מהווה מרכז ספורט מרכזי בעיר (אתר רשמי), שמפעיל את מועדון "פטרהוף-אורניינבאום", המארח משחקים באצטדיון ספרטק במסגרת אליפות העיר סנקט פטרבורג.
מתקן הספורט הגדול בעיר הוא אצטדיון ספרטק נבנה ב-1848 ושופץ לאחרונה ב-2010. שימש כמגרש הבית של קבוצת ספרטק לומונוסוב, שמעולם לא הגיע לתחרויות מקצועניות והישג השיא שלה הוא העפלה לגמר גביע מחוז לנינגרד בעונת 1963. מועדון אחר בשם דינמו לומונוסוב העפיל לגמר גביע המחוז בעונת 1950. ברם הקבוצה המצליחה יותר היא קבוצת אוונגרד לומונוסוב שזכתה בגביע מחוז לנינגרד בעונת 1954 והעפילה לגמר בעונת 1957. ברם, אף קבוצה מהעיר לא התמודדה במסגרות מקצועניות. קיימת קבוצה בשם לומונוסוב אך היא מתמודדת בטורניר חובבים.
סמל ודגל העיר

סמל העיר אושר ב-7 במאי 1780 על ידי הקיסרית יקתרינה השנייה, כאשר יישוב הארמון הפך לעיר בשם אורניינבאום (כחלק מפלך סנקט פטרבורג) והפך למרכז מחוז אורניינבאום. בסמל מוצג עץ תפוז (כתום) (אורניינבאום תורגם מגרמנית כ"עץ תפוז").
ב־1859 הרוזן ברנרד קיול הציע סמל חדש ובו שדה כסף ובו עץ ירוק עם פירות זהובים. בחלק השמאלי העליון, סמל פלך סנקט פטרבורג. המגן תחום בכתר ארגמן בעל שלוש שיניים, על גבי שני עוגני זהב חוצים, המחוברים באמצעות סרט אדום.
בתקופה הסובייטית לא נעשה שימוש בסמל.
בשנים 1998–2007, סמל עיריית העיר לומונוסוב היה סמל העיר אורניינבאום-עץ ירוק שופע עם פירות אדומים-כתומים על שדה כסף של מגן הראלדי, עם סרט כחול, עוגנים צהובים כהים וכתר אדום. סמל זה אושר על ידי צו המועצה העירונית של העיר לומונוסוב ב-9 בינואר 1998.
בשנת 2007, בהמלצת מועצה הסמלים, בוצעו שינויים בסמלים הרשמיים ובהחלטה מ-16 באוגוסט 2007 "על תיקונים להחלטת המועצה העירונית של העיר לומונוסוב מ-9 בינואר 1998" תוקן תיאור הסמל, שמות התקנות וכמה פרטים הנוגעים לסמל, באותה עת אומץ דגל רשמי לעיר.
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מ-3 בנובמבר 2011, העיר לומונוסוב זכתה בתואר הכבוד "עיר התהילה הצבאית". בהתאם לכך, הוסכם להוסיף לסמל לומונוסוב חרבות מוצלבים מאחורי הכתר בסמל.
דגל העיר משנת 1998
דגל העיר משנת 2005
דגל העיר משנת 2007
תכנון העיר

העיר משתרעת מצפון, מזרח ומדרום למבנים האדריכליים והאמנותיים. התכנון מובחן בפריסה קווית עם יציאה לרצועת החוף של המפרץ הפיני. הרחוב המרכזי של העיר הוא שדרת הארמון, הפרוסה ממערב למזרח מצפון לארמון ולמתים הפארק. מערבה, הוא פונה לכביש קרסנופלוצקויה, במזרח – לרחוב מורסקאיה בעיירה מרטישקינו, לאחר מכן לכביש אורניינבאום ושדרת סנקט פטרבורג בפטרהוף. שדרת אורניינבאום משתרעת מצפון לדרום אל כביש הטבעת הפטרבורגי. לאורך רחוב פדיונינסקויה יש יציאה מהעיר לכיוון הכביש המהיר גוסטיליצקויה, כביש הטבעת ודרום מחוז לנינגרד.
המחוזות ההיסטוריים המהווים כיום חלק מקו לומונוסוב נפרדים זה מזה: מרטישקינו במזרח ומושבת קרונשטאדט במערב. ממרטישקינו ברחוב סוויאזי יש יציאה לרחוב פדיונינסקויה ולאחר מכן דרך "הרחוב האסטרונומי" (Астрономическая улица) לכביש גוסטיליצקויה.
אישים מפורסמים מאורניינבאום

איגור סטרווינסקי (1882–1971), מלחין מוזיקה קלאסית מודרנית
אלכסנדר מוסטובוי, כדורגלן
ערים תאומות

ארצות הברית אנאקורטס, ארצות הברית
שוודיה מרייהאמן, שוודיה
ארצות הברית פריימינגהאם, ארצות הברית
גרמניה אובראורזל, גרמניה
לקריאה נוספת

Горбатенко С. Б. Петергофская дорога. Ораниенбаумский историко-ландшафтный комплекс. — СПб., 2001. — ISBN 5-86007-242-2.
Горбатенко С. Б. Петергофская дорога. Историко-архитектурный путеводитель. — СПб., 2002.
Журавлёв В. В., Митюрин Д. В., Сакса К. Б. Форпост Петербурга. Три века ратной истории Ораниенбаума-Ломоносова. — СПб., 2011. — ISBN 978-5-903984-26-8.
Гусаров А. Ю. Ораниенбаум. Три века истории. — СПб., 2011. — ISBN 978-5-93437-329-1.
Раскин А. Город Ломоносов. Изд. 1979.
גלריה

סמל העיר בשנת 1780
שערי העיר
פביליון האבן במתחם ארמון אורניינבאום
ארמון מנשיקוב הגדול
ארמון מנשיקוב
ארמון מנשיקוב
הערות שוליים

↑  "Маршрут между Ломоносовым и Кронштадтом начинает свою работу". Новости Кронштадта.
↑  Маршруты общественного транспорта Санкт-Петербурга
↑  הארמון באתר למטייל
↑  ФК «Авангард» Ломоносов: футболисты, тренеры, история, статистика, трансферы, протоколы, footballfacts.ru
↑  Футбольный клуб "Ломоносов" | VK, vk.com
| מחוז לנינגרד |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | גטצ'ינה |   |
| ערים | אוטראדנויה • איוואנגורוד • בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • וולוסובו • וולחוב • ויבורג • ויסוצק • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה • לודיינויה פולה • לומונוסוב • ליובאן • מורינו •נוביה לדוגה • ניקולסקויה • סבטוגורסק • סוסנובי בור • סיאסטרוי • סלאנצי • סרטולובו • פודפורוז'יה • פיקאליובו • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי • שליסלבורג |   |
| מחוזות משנה | בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • ויבורג • וולוסובו • וולחוב • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה •  לודיינויה פולה • לומונוסוב • סוסנובי בור • סלאנצי • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי |   |
| מושלים | אלכסנדר בליאקוב • ואדים גוסטוב • ולרי סרדיוקוב • אלכסנדר דרוזדנקו |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • האספה המחוקקת • הממשלה |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564835605171  BnF: cb13191360j (data)  GND: 4445805-8  LCCN: n86127356  MusicBrainz: 560f3853-0570-4da0-bb73-f0b396c79b52  NKC: ge868974  VIAF: 141981273   WorldCat (עם VIAF): 141981273 
קתדרלת מיכאל המלאך בעיר
פארק אורניינבאום

נמל ברונקה
תחנת הרכבת אורניינבאום, אחת הוותיקות ברוסיה (1864)
המעבורת אנדריי קורוביצין.
רחוב ילנינסקאיה 24 בעיר.
פרויקט סמל העיר ב־1859.
רחוב פטרסבורגסקאיה, במפגש עם שדרת הארמון
מארי (נהר)

| --- | --- |
נהר מארי
נהר מארי
 מידע כללי
 אורך:  2,575 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  450 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,061,469 קמ"ר
 מוצא:  גולווה, דרום אוסטרליה
 יובלים:  Mitta Mitta River, Tooma River, מרמביג'י, דרלינג, Campaspe River, Loddon River, Ovens River, Goulburn River, Broken Creek, Kiewa River, Marne River, Finniss River, River Angas, Bremer River, Avoca River, Great Darling Anabranch, Little Murray River, Edward River, Little Murray River, Wakool River, Pike River, Swampy Plain River, Rufus River 
 שפך:  אגם אלכסנדרינה, אוסטרליה הדרומית
 מדינות באגן הניקוז:  אוסטרליה
 אגן הניקוז של נהר מארי
 
מָארֵי (מאנגלית: Murray) הוא הנהר הארוך ביותר באוסטרליה. אורכו כ-2,575 ק"מ. הוא זורם לכיוון מערב ויוצר את קו הגבול בין ניו סאות' ויילס לוויקטוריה. לאחר מכן הוא פונה צפון מערבית, וב-500 הקילומטרים האחרונים שלו הוא מדרים ונשפך דרך אגם אלכסנדרינה למפרץ אנקאונטר שבאוקיינוס ההודי.
לנהר מארי ספיקת מים נמוכה, יחסית לנהרות אחרים בעולם באורך ובעלי אגן ניקוז דומה לו.
לנהר מארי משמעות תרבותית ניכרת לתושבי אוסטרליה הקדמונים, האבוריג'ינים.
מערכת הנהרות מארי-דארלינג שאורכה כ-3,750 ק"מ היא הארוכה ביותר באוסטרליה ואחת הארוכות בעולם (מקום 15).
ראו גם

אגן מארי-דרלינג
לילי אלמוג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בת 63 בערך) ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום מגורים:  ניו ג'רזי, ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר לאמנויות חזותיות 
 עיסוק:  צלמת ואמנית מדיה
 
עונות - מאת אלמוג
לילי אלמוג (נולדה ב-1961) היא צלמת ואמנית מדיה, ישראלית החיה ויוצרת בניו יורק, ידועה בפורטרטים האינטימיים שלה, על זהויות תרבותיות של נשים סביב העולם.
אלמוג עבדה בעיקר בז'אנר הדיוקן הסביבתי, בין עבודותיה הבולטות הוא צילום קלויסטר מנזרי נשים בישראל וארצות הברית וכן עבודה במסגדים של נשים מוסלמיות ועוד מיעוטי נשים בכפרי סין.
ביוגרפיה

אלמוג נולדה בתל אביב בשנת 1961 וגדלה בבית מטריארכלי ישראלי. בשנים 1983–1985 למדה בבית הספר לאמנות קאמרה אובסקורה, תל אביב. עם סיום לימודי הצילום היגרה לניו יורק, ארצות-הברית. בשנת 1992 סיימה בהצטיינות תואר שני, בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו-יורק, ארצות-הברית. בשנת 2002 עזבה את מגוריה במנהטן וכיום היא חיה ופועלת בניו ג'רזי, ארצות-הברית.
קריירה

לילי אלמוג בנתה קריירת צילום מפורסמת, כשהיא ממקדת את העדשה שלה בעיקר בנשים, ולאחרונה גם בעקבות הנוכחות האנושית בנופים הפוסט-תעשייתיים של אמריקה. בראשית דרכה עסקה בצילום מסחרי ובצילום עיתונות, לצד יצירה אישית. תצלומיה מאותה עת התפרסמו בעיתונות ישראלית כגון 'הארץ', 'חדשות' ו-'מוניטין'. כצלמת עיתונות, עבדה על צילומי אופנה ופורטרטים, ותיעדה את חיי הלילה האקסצנטריים של ניו יורק בתמונות בשחור-לבן. היא עברה בהדרגה לצלם רק נשים, להציג את "נפשן וגופן" במרחב האינטימי שלהן ולגלות את "מצב הנפש והזהות התרבותית" שלהן שהושפעה מהקונפליקט ומהתרבות המערבית.
בשנים 1990–1991 עסקה באיקונוגרפיה קלאסית ובתרגומה לצילום. ברבות מעבודותיה היא עושה שימוש בטכניקות של רפרודוקציה ועיבוד תצלומים רדי-מייד.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לאמנויות חזותיות, בניו יורק בשנות ה-90, אלמוג המשיכה לפתח חזון משלה, שאיתו הגיעה למרחבים הפרטיים של נשים ("חדרי שינה"), נזירות מסודרות במנזרים כרמליתים נידחים ("אינטימיות מושלמת"), ונשות מיעוטים (אסלאם) בסין הכפרית ("החצי השני של השמים"), שם היא לכדה נשים ברגישות ברגעי בדידות והתבוננות פנימה. "הכוונה שלי... היא להיכנס למרחב פרטי במיוחד מבלי לשבש את המהות העדינה של התקשורת בין הנושא, החוויה שלו והצופה", אמרה אלמוג.
סידרת התמונות "בין נוכחות להיעדר" מורכבת מתמונות חוץ ופנים של בתים שנשרפו בקיבוץ בית אורן לאחר השריפה בכרמל, שנבנו על בסיס אדריכלות הבאוהאוס. סדרה זו יוצרת תיעוד חברתי והיסטורי, כמו גם רושם פיוטי ומטאפורי של הרס ומטמורפוזה. "מלבד האובדן האישי בשריפה, הרס הבתים בבית אורן הוא מוות סימבולי של אידאולוגיה ותום של עידן בארכיטקטורה" אומרת אלמוג. "ההרגשה שהייתה לי ברגע שהגעתי למקום היא של אפסות האדם מול כוחות הטבע".
ב-"מציאותי" (Down to Earth) הרחיבה אלמוג את התעניינותה בפעילות האנושית כך שתכלול את הסימנים או העקבות שהותירה האנושות, במקרה זה, תוך התמקדות בנופים כמו מגרשי גולף, מגרשי בייסבול ובתי קברות למטוסים המקשרים בין הגבולות הבלתי נראים של תרבות ואמנות - כולל רישומים, פסלים ווידאו.
הפרויקט האחרון של אלמוג הוא "המרחב שבפנים" (The Space Within) שממשיך לתאר נשים ואת זהותן הרוחנית בתוכן, תוך יישום גישת צילום מבוימת המביאה לדימויים המהווים פרשנות תרבותית לדת ומדגישה את תיאור הנשים המכוסות לאורך תולדות האמנות. פרויקט זה מורכב משתי סדרות: חדר ציור ועונות.