M4 שרמן
היסטוריה של תכנון וייצור > ייצור הטנקים

ייצור סדרתי מואץ של הטנקים החדשים מסוג M4 החל כחודשיים בלבד לאחר מתקפת האוויר המפתיעה של היפנים על הצי האמריקאי שעגן בנמל פרל הארבור בבוקר יום ראשון, 7 בדצמבר 1941. טנקי השרמן הראשונים מסוג M4A1 יוצרו על ידי מפעל הקטרים לימה (Lima Locomotive Works) והטנקים הראשונים הועברו לצבא ארצות הברית להערכה. הייצור העצום, שהתנהל במספר מפעלים, הזרים טנקים גמורים בקצב הולך וגובר שבשיאו עמד על מעל 1,000 טנקים בחודש, או טנק חדש בכל 11 דקות במשמרת העיקרית. שני הדגמים הראשונים, הטנקים מסוג M4 בעלי התובה המרותכת ואלה מסוג M4A1 בעלי התובה היצוקה, היו מצוידים במנוע בנזין מקורר אוויר מסוג רייט/קונטיננטל R-975, שהיה במקור מנוע של מטוס־הפצצה. הייצור הגובר של מטוסים באותה עת מנע את המשך ההספקה של מנועים כוכביים מדגם R-975 לייצור טנקים. עקב כך נאלצו המהנדסים להתקין בטנקים מסוג M4A2 בעלי תובה מרותכת שני מנועי דיזל מדגם GMC 6-71. טנקי שרמן אלה הופעלו רק על ידי חיל הנחתים האמריקאי, ומרביתם סופקו בשיטת "החכר והשאל" לרוסים ולבריטים (טנקים מסוג זה היו בשירות הצבא הבריטי בארץ ישראל עד עזיבתו ערב הכרזת המדינה, וחלקם נפל לידי ההגנה כגרוטאות וכפוטנציאל להשמשה).
טנק שרמן מדגם נוסף עם הסימון M4A3 הפך לדגם הסטנדרטי של הצבא האמריקאי והיה מצויד במנוע בנזין פורד מדגם GAA V8. דגם זה החל להיכנס לייצור ביוני 1942. מצוקת האספקה של מנועים לקווי הייצור של השרמן הביאה את חברת 'קרייזלר' לתכנונו של מקור הנעה המתבסס על 5 מנועי משאיות בעלי שש בוכנות כל אחד, המחוברים יחד על גל ארכובה משותף. פתרון זה הועדף על ידי המהנדסים מול חלופה של ייצור מנוע חדש ייעודי לטנק השרמן, שהיה עשוי להתמשך כשנתיים. לשם התקנת חמשת המנועים בתא המנוע הדחוס הוארכה תובת הטנק, והוא נשא את הסימון M4A4. מרבית טנקי השרמן מסוג M4A4 הוחכרו לצבא הבריטי. בניסוי השוואתי שנערך בין טנקי שרמן מסוג M4A3, M4A2, M4 ו־M4A4 ‏ (ארבעה טנקים מכל סוג), לאורך מסלול ניסוי בן 4,000 מייל (מעל 6,000 ק"מ), סיימו כל ארבעת הטנקים מסוג M4A4 את המסלול, ועימם רק טנק אחד מתוך תריסר האחרים. דגמים רבים ושונים, כולל טנקים ייעודיים כמו טנקי הנדסה, תותחים מתנייעים, נושאי גייסות וטנקי להביור, נבנו על בסיס תובת השרמן עד לסוף המלחמה.
ייצור טנקי שרמן הסתיים במפעל קרייזלר שבדטרויט בחודש יוני 1945 כאשר 375 שרמנים אחרונים יצאו מקווי הייצור.
באותה עת החלו מפעלי הטנקים להסב חלק מהייצור ל־M26 פרשינג, מחליפו של השרמן כטנק העיקרי של עוצבות השריון האמריקניות. 49,234 טנקים מסוג שרמן מכל הסוגים יוצרו בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, כמות שהייתה גדולה מכל התוצרת של גרמניה הנאצית ובריטניה בכל תקופת המלחמה. מתוך כמות כוללת זו, ארצות הברית החכירה 22,098 טנקים - כ־45 אחוזים מכלל הייצור של השרמן. 17,184 הוחכרו לבריטים, ו־4,102 לרוסים.
במהלך מלחמת העולם השנייה יוצרו בנוסף לדגם המקורי עוד שישה תתי דגמים של טנק השרמן שסומנו כ־A1 עד A6 ‏(M4A1 שרמן עד M4A6 שרמן) והצביעו על הבדלים שונים במנועים ותצורות של התובה. עם זאת, במהלך היסטוריית הייצור נערכו שיפורים ושינויים במפרט הטכני של הטנק מבלי שהדבר ישנה את סימוני הדגם. הצבא הבריטי השתמש במערכת סימון מקבילה.
טבלת ייצור השרמן לפי דגמים
| דגם (תותח) | יצרן | תאריך | שלדות שיוצרו | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| M4 ‏(75 מ"מ) | אמריקאן לוקומוטיב, בולדווין לוקומוטיב, דטרויט ארסנל, פרסד סטיל קאר, פולמן סטנדרט | יולי 1942 - ינואר 1944 | 6,748 |  |
| M4A1 ‏(75 מ"מ) | לימה לוקומוטיב, פאסיפיק קאר, פרסד סטיל קאר | פברואר 1942 - דצמבר 1943 | 6,281 |  |
| M4A2 ‏(75 מ"מ) | אמריקאן לוקומוטיב, בולדווין לוקומוטיב, פדרל מאשין, פישר ארסנל, פולמן סטנדרט | אפריל 1942 - מאי 1944 | 8,053 |  |
| M4A3 ‏(75 מ"מ) | פורד, פישר ארסנל | יוני 1942 - מרץ 1944 | 4,761 | ייצור דגם זה הופסק בספטמבר 1943, והוחל מחדש בפברואר 44 עם שינויים קלים בדגם |
| M4A4 ‏(75 מ"מ) | דטרויט ארסנל | יולי 1942 - ספטמבר 1943 | 7,499 |  |
| M4A6 ‏(75 מ"מ) | דטרויט ארסנל | אוקטובר 1943 - פברואר 1944 | 75 |  |
| M4A2E3 ‏(75 מ"מ) | פישר ארסנל | מאי-יולי 1944 | 254 | חלק הוסבו בשטח ל־76 מ"מ |
| M4A1 ‏(76 מ"מ) | פרסד סטיל קאר | ינואר 1944 - יוני 1945 | 3,426 |  |
| M4A2 ‏(76 מ"מ) | פרסד סטיל קאר, פישר ארסנל | מאי 1944 - יוני 1945 | 2,915 |  |
| M4A3 ‏(76 מ"מ) | פישר ארסנל, דטרויט ארסנל | מרץ 1944 - 1945 | 4,542 |  |
| M4 ‏(105 מ"מ) | דטרויט ארסנל | מרץ 1944 - מרץ 1945 | 1,641 |  |
| M4A3 ‏(105 מ"מ) | דטרויט ארסנל | מאי 1944 - יוני 1945 | 3,039 |  |
|  סה"כ | כל החברות |  | 49,234 |  |