stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Howrse
משחקיות > מדדים להצלחה במשחק

כל החוות בשרת מדורגות לפי ארבעה קריטריונים נפרדים: יוקרה, מספר הסוסים השוהים, החוות האמידות ביותר והחוות הפופולריות ביותר. הדירוג מאפשר לשחקנים להשוות את החווה שלהם לחוות של שחקנים אחרים.
בחווה ניתן לארגן תחרויות סוסים. קיימות מספר תחרויות, ביניהן מרוצי דהירה, קרוס קאנטרי, קפיצות ראווה, טרוט ודרסאז'. אלו האירועים שהסוסים הטובים ביותר ב-Howrse מתחרים בהם. בנוסף, אפשר לשנות את "מומחיות החווה" לרכיבה מערבית, מה שמאפשר לערוך תחרויות מערביות במקום קלאסיות (כגון: מרוץ חביות)
כל שחקן שיש לו ותק של 2 ומעלה מדורג בשלושת הקריטריונים הבאים: פופולריות, ותק, ודירוג כללי. שחקנים מתקדמים גם מדורגים בכמות הגביעים בבעלותם. הדירוג מאפשר לשחקנים להשוות את עצמם לשחקנים אחרים. המדדים פועלים כך: מדד ותק מחשב מי השחקן שנכנס למשחק הכי הרבה פעמים (בימים שונים) אך ימים שבהם הוא לא נכנס לא נחשבים, מדד פופולריות משווה מי השחקן שהכי הרבה שחקנים מבקרים אצלו בדף, דירוג כללי מחשב את הסכום של המיומנות של כל הסוסים בבעלות השחקן. לסכום זה קוראים ציון.
משחקיות > עלות השתתפות במשחק

כמו משחקי רשת רבים גם במשחק זה ההשתתפות אינה כרוכה בתשלום לספק המשחק, אולם תנאי המשחק מעניקים יתרונות רבים למי שרוכש "פסים" המהווים אמצעי תשלום פנימי במשחק. ה"פסים" מאפשרים רכישת פריטים המחזקים את מיומנויותיהם של הסוסים והשגת המיטב, רכישת סוסים נוספים, השגת "סוסים שמימיים", פתיחת חווה לפני המועד ואמצעים רבים המעניקים יתרונות אבסולוטיים למי שמשתמש בכסף על פני מי שאיננו משתמש בכסף.
משחקיות > השוק השחור

בשוק השחור נמצאים כל מיני סוגים של פריטים ובונוסים עבור הסוסים, בהם: שרביט הפוריות המאפשר לסוסה להמליט תאומים, קרן השפע בתוכה יש בונוסים, תפוח זהב שמשנה את הפרווה של הסוס, הדם של מדוסה הופך סוס לפגסוס.
משחקיות > סוסים שמימיים

נכון לספטמבר 2020, ישנם 27 קבוצות של סוסים מיוחדים. לכל סוס שמיימי יש "תכונות בונוס" משלו אשר עוזרים לשחקן במשחק בתחומים שונים. ישנם גם סוסי פרא וצ'ימרות (כימרות) במשחק, שהם שונים במעט מהסוסים השמימיים. אותם צריך לאלף. כשמאלפים אותם יכולים ליהנות מהתוצרת שלהם. ישנם גם סוסים נודדים במשחק שאותם קיבלו במבצעים קודמים והם נשארו לכמה ימים בסוסי השחקן, לאחר מכן, הדבר היחיד שהשאירו זה בדף השחקן, ציון שלשחקן היה את אותו סוס נודד.
הערות שוליים

↑  Howrse
משה מקוצי

| --- | --- |

שער חיבורו המרכזי ספר מצוות גדול ונציה ה'ש"ז
 לידה:  המאה ה-13 קוסי, צרפת 
 פטירה:  המאה ה-13 או המאה ה-14
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ?–1274 
 רבותיו:  יהודה החסיד, יהודה שירליאון 
 חיבוריו:  ספר מצוות גדול
 
רבי משה בן יעקב מקוּצִי היה מבעלי התוספות במאה ה-13, מחבר "ספר מצוות גדול" (סמ"ג).
קורות חייו

בן למשפחת תלמידי חכמים (סבו מצד אמו היה רבנו חיים הכהן, מתלמידיו הגדולים של רבנו תם, וגם אביו היה מבעלי התוספות). בין רבותיו ניתן למנות את רבי יהודה מסירליאון. החיד"א בספרו "שם הגדולים" מונה גם את רבי יהודה החסיד, רבי שמשון משאנץ ורבנו ברוך בעל התרומה כרבותיו של רבי משה.
רבי משה פעל בעיר קוסי (אנ') שבחבל פיקרדי (בכתיב המסורתי: קוצי, בצרפתית: Coucy).
רבי משה היה רגיל לנדוד מעיר לעיר כדרשן ומטיף בקהילות היהודיות בערי צרפת השונות. החיד"א בספרו "שם הגדולים" מוסר בשם המהרש"ל מסורת שרבי משה היה מומחה בפתרון חלומות.
עקב התגלות שמיימית או חישוב קץ עבר רבי משה לספרד בשנת 1236, ארבע שנים לפני סיומו של האלף החמישי לבריאת העולם על פי המסורת היהודית, תקופה רוויה תקוות של ביאת המשיח והגעת הקץ. גם בספרד נדד בין הקהילות השונות והטיף להתחזקות בשמירת המצוות. דרשותיו בספרד היוו את הבסיס לספרו המפורסם ספר מצוות גדול. את המניע להעלאת דרשותיו על הכתב מייחס רבי משה לחלום שחלם ובו נצטווה לכתוב את ספר המצוות.
המצב הרוחני והדתי בקרב רבים מיהודי ספרד באותה העת היה בשפל המדרגה. מצוות כמו הנחת תפילין, ציצית ומזוזה לא קוימו בקרב חוגים רחבים. יהודים רבים לא נמנעו מצריכת זנות. המאבק כנגד תופעות אלה ואחרות בא לידי ביטוי בספרו סמ"ג. כמו כן דרש מיהודי ספרד לנהוג בהגינות ביחסיהם המסחריים עם לא יהודים. את הסמ"ג סיים רבי משה לכתוב בשנת 1250.
בשנת 1240 חזר לצרפת על מנת להשתתף במשפט פריז, שם גונן על התלמוד מפני האשמותיו של המומר ניקולס דונין.
חיבוריו

מלבד סמ"ג כתב רבי משה פירושי תוספות למסכת יומא, שיסודם ברבו רבי יהודה בן יצחק מסר לאון. תוספות אלו נדפסו לראשונה בשנת ה'תע"ד בדפוס אמסטרדם של התלמוד הבבלי בשם "תוספות ישנים".
פירוש לתורה המיוחס ל'ר"מ מקוצי' מובא רבות בפירוש לתורה בשם 'מנחת יהודה' אשר כתב רבי יהודה בן עטר. באשר לפירוש זה נחלקו הדעות האם מדובר בפירושו של רבי משה מקוצי עצמו או חכם בעל שם זהה לשמו. החיד"א בספרו "שם הגדולים" טען שאין מדובר ברבי משה בעל הסמ"ג. את טענתו זאת ביסס על הבחנה שעושה בעל ספר מנחת יהודה עצמו בין דברי הסמ"ג לפירוש התורה של ר"מ מקוצי. לעומת זאת,ש"א פוזננסקי ופרופ' ישראל מ' תא-שמע, בין הפירוש לתורה שבשם ר"מ מקוצי לבין רבי משה בעל הסמ"ג.
חיבוריו > ספר מצוות גדול

ספר מצוות גדול מהווה עיבוד של דרשותיו של רבי משה. הספר מחולק לשני חלקים: מצוות עשה ומצוות לא תעשה. הרמב"ם היווה מקור מרכזי עבור רבי משה בכותבו את ספרו. דברי הרמב"ם מצוטטים כמעט בכל עמוד מעמודי הספר אם כי לאו דווקא באזכור שמו של הרמב"ם לצדם. כמו כן מוזכרים בספר דברי חז"ל ודברי הראשונים מצרפת ואשכנז.
את חיבור ספרו תלה בציווי מן השמיים, כמו שכתב בהקדמת ספרו "ויהי כאשר הייתה סבה מן השמים שאסבב בארצות להוכיח גליות ישראל נתתי את פני לסדר בעל פה המצות, כל מצווה ומצוה כמאמרה יסודות המצוה ולא כל חילוקיה, למען לא אשגה בתוכחתה, ובכמה מקומות בקשו ממני לכתוב (יחוד) [יסוד] המצוה על פי הראיות ולעשות ממנו ספר, ואירא לעשות כן לעשות ספר תורה לרבים כי (בער) [נער] אנכי מאיש ולא בינת אדם לי.
ובתחילת אלף הששי בא אלי עניין מראה בחלום קום עשה ספר תורה משני חלקים, ואתבונן על המראה והנה השני חלקים לכתוב ספר מצות עשה בחלק אחד, וספר מצות לא תעשה בחלק שני".
סמ"ג היה נחשב כספר פסיקה מרכזי עד לפרסומו של השולחן ערוך. ואף היה משמונת הרבנים המוערכים ביותר על ידי רבי יוסף קארו ע"פ הקדמתו לספרו בית יוסף. את מעמדו זה קיבל הספר הודות לתפוצה הרחבה לה זכה בקרב קהילות ישראל בימי הביניים. רבי יצחק מקורביל כתב קיצור של הספר בשם "ספר מצוות קטן" (סמ"ק). לספר נכתבו מספר פירושים. בין פרשני הספר היו רבי יוסף קולון, רבי אליהו מזרחי (הרא"ם), המהרש"ל ועוד.
לקריאה נוספת

אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, ירושלים תש"מ, עמ' 465–479.
יהודא גלינסקי, ר"מ מקוצי: כחסיד, דרשן ופולמוסן – היבטים מעולמו המחשבתי ופעילותו הציבורית, עבודת מוסמך בישיבה אוניברסיטה בניו יורק, תשנ"ג.
י"ד גלינסקי, "ולהיות לפניך עבד נאמן כל הימים – פרק בהגותו הדתית של רבי משה מקוצי", דעת, 24 תשנ"ט, עמ' 13-31.
הערות שוליים

↑  עורך: הרב אביגדור אריאלי, תוספות ישנים למסכת יומא, קובץ ראשונים על סדר עבודת יום הכיפורים, ירושלים: מכון לב שמח, 1993, עמ' 7
↑  "קום עשה ספר תורה משני חלקים" לבירור כוונות רבי משה מקוצי בכתיבת הסמ"ג, יהודא גלינסקי, המעיין, תשרי תשנ"ה
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265648405171  BnF: cb146224342 (data)  GND: 101071523  ISNI: 0000 0000 8162 3795  LCCN: n87930458  NKC: zmp20201063458  SNAC: w6bk1j8c  VcBA: 495/35130  VIAF: 38448929   WorldCat (עם VIAF): 38448929
עונג שבת

ערך זה עוסק במצווה ביהדות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עונג שבת הוא מצווה מדברי נביאים להתענג בשבת. המצווה כוללת חיוב לאכול ולשתות מאכלים ומשקאות מובחרים בסעודות השבת, וכן להתענג בתענוגי גוף ורוח נוספים. בנוסף כולל מושג זה איסור על צום בשבת.
כיום משמש השם גם ככינוי למפגש המתקיים בליל שבת ותוכנו העיקרי הוא שירת זמירות שבת ואמירת דבר תורה או שיחה בנושא כלשהו, ומלווה בכיבוד קל. אצל החסידים מנהג זה קרוי טיש.
מקור המצווה

על פי רוב הדעות, המקור למצוות עונג שבת הוא בנביאים, שם נאמר: ”אִם תָּשִׁיב מִשַּׁבָּת רַגְלֶךָ, עֲשׂוֹת חֲפָצֶיךָ בְּיוֹם קָדְשִׁי, וְקָרָאתָ לַשַּׁבָּת עֹנֶג, לִקְדוֹשׁ ה' מְכֻבָּד, וְכִבַּדְתּוֹ מֵעֲשׂוֹת דְּרָכֶיךָ, מִמְּצוֹא חֶפְצְךָ וְדַבֵּר דָּבָר”. פסוקים אלו מתפרשים בתלמוד על חובת האדם לאכול מאכלים מובחרים בשבת:
במה מענגו? רב יהודה בריה דרב שמואל בר שילת משמיה דרב אמר: בתבשיל של תרדין, ודגים גדולים, וראשי שומין. רב חייא בר אשי אמר רב: אפילו דבר מועט ולכבוד שבת עשאו – הרי זה עונג.
לפי דעות אחדות בראשונים, מקור מצוות עונג שבת הוא מן התורה: ”וּבַיּוֹם הַשְּׁבִיעִי שַׁבַּת שַׁבָּתוֹן מִקְרָא קֹדֶשׁ” (ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק ג') היות שהביטוי "מקרא קודש" נדרש על ידי חז"ל כמרמז לכך שיש לקדש את השבת, לכבדה ולענגה. לדעת רבי אליעזר ממיץ, תוקפה של מצוות עונג שבת הוא מדאורייתא, אף על פי שאינה נזכרת בתורה בפירוש, והיא בגדר הלכה למשה מסיני עד שנכתבה בפירוש בידי ישעיהו.
החלוקה בין דברים שהם כבוד שבת לבין דברים שהם עונג שבת אינה חדה ומובהקת, אך לפי הגר"א כבוד שבת הם הפעולות הנעשות בערב שבת, ועונג שבת הם פעולות הנעשות בשבת עצמה.
התלמוד מאריך בתיאור שכרו של האדם המתענג בשבת. אחד הסיפורים הידועים המובאים בעניין זה הוא סיפורו של יוסף מוקיר שבת, שהקדיש ממון ומאמצים רבים להשגת דגים גדולים לסעודות השבת, וזכה במרגלית שמצא בבטנו של הדג שקנה.
חלק נרחב מזמירות השבת עוסקות בנושא זה. באחת הזמירות המושרות בליל שבת מופיע באחד הפיוטים הפזמון החוזר: ”להתענג בתענוגים, ברבורים ושליו ודגים” (מתוך פיוט "מה ידידות"). משורר אחר מעודד את האדם ללוות כסף לצורכי שבת: ”ולוו עלי בני, ועדנו מעדניי, שבת היום לה'” (מתוך פיוט שמרו שבתותי). כן מוזכר עונג שבת בחלק מנוסחי "רצה והחליצנו" הנוספת לברכת המזון, וכן בפסקה "ישמחו במלכותך" מתוך ברכת קדושת היום הנאמרת בחלק מתפילות השבת.
עונג שבת בהלכה

להלכה מוטלת חובה על כל יהודי להתענג בשבת בכמה אופנים. העיקריים שבהם הם אכילה ושתייה, שינה ואף קיום  יחסי אישות.
עונג שבת בהלכה > אכילה ושתייה

ישנה מצווה על אכילת שלוש סעודות במהלך השבת, אחת בערב ושתיים ביום, עם בשר ויין (במקום שתיים הרגילות ביום חול). בבואה לקבוע את חובת האכילה והשתייה בשבת, מבחינה ההלכה בין מצבים כלכליים שונים:
אדם מבוסס מבחינה כלכלית - מחויב לקנות לסעודות השבת את מיטב המאכלים המקובלים בדורו ובמקום מגוריו, לפי יכולתו.
אדם שמצבו הכלכלי אינו שפיר, אך ידוע לו שאם ילווה כסף לצורך השבת יוכל להשיב את ההלוואה בעתיד – עליו ללוות כסף ולקנות לפחות מאכל מכובד אחד לכבוד השבת. לאדם זה מובטח בהלכה ובאגדה כי האל ישיב לו את ההוצאות שהוציא למען עונג השבת.
אדם עני שאף אם ילווה לא יוכל לפרוע את חובו – אל לו ללוות מאומה לצורך השבת, ועליו נאמר ”עשה שבתך חול ואל תצטרך לבריות”.
היות שחובת האכילה היא משום עונג, אדם חולה או מצטער פטור ממצוה זו.
חובת האכילה והשתייה בשבת מנוגדת לאפשרות לצום בשבת. יתרה מכך, אפילו צום חלקי נאסר, ולכן יש להקפיד לסעוד את סעודת השבת לפני חצות היום. כאשר אחת התעניות הקבועות בהלכה חלה בשבת, היא נדחית ליום ראשון שאחריה; זאת למעט תענית אסתר, המוקדמת ליום חמישי שלפני השבת, ויום כיפור הדוחה את השבת, אך תענית חלום מותרת אפילו בשבת.
עונג השבת ביום קודם לעונג השבת בלילה, ועל כן מי שאין לו די מזון על מנת להתענג גם בסעודת היום וגם בלילה, יתענג בסעודת היום. דין זה מכוון בעיקר למזון הנאכל קר או פושר (לדוגמה יין), בעוד לגבי מזון הנאכל חם ישנה מניעה מעשית לשמור חלק ניכר מסוגי המזון כשהוא חם ליום השבת, היות שהשארתו על גבי מקור חום מכניסת השבת ועד יום השבת עלולה להביא לחריכתו.
יחד עם המצווה על עונג שבת ישנה גם אזהרה שלא לקבוע סעודה ב'זמן בית המדרש', הזמן בו נערכת הדרשה לציבור בבית הכנסת.
עונג שבת בהלכה > שינה

שינה בצהריים לאדם הרגיל בכך, הרי היא בכלל מצות עונג שבת על קיום עונג שבת בשינה מצאו הדרשנים רמז: שבת בראשי תיבות – שינה בשבת תענוג.
עונג שבת בהלכה > יחסי אישות

הרמב"ם כותב כי ”תשמיש המטה מעונג שבת הוא”. לכן לגבי קיום מצוות עונה אצל תלמידי חכמים נאמר "מלילי שבת ללילי שבת".
עונג שבת בהלכה > לימוד תורה

בספרות ההלכתית מתואר שאפשר גם לעסוק בלימוד תורה המביא לעונג. על האדם לנהוג באיזון כך שריבוי האכילה והשתייה לא יביא אותו למצב של חוסר יכולת להגות בתורה.
עונג שבת כשיקול במלחמה והפלגה

ישנו דין לפיו במידת האפשר אין מתחילים מצור על מקום יישוב אויב פחות משלושה ימים קודם לשבת, על מנת שתתיישב דעתם של אנשי המלחמה ולא יהיו מבוהלים עקב המצור החדש. דין זה הוא במידת האפשר, ואינו דוחה כמובן שיקולים מלחמתיים של פיקוח נפש.
דין דומה נאמר לגבי הפלגה בספינה, ולפיו אין יוצאים להפלגה ארוכה פחות משלושה ימים קודם לשבת, על מנת שדעתו של האדם תוכל להתיישב עליו עד אז, כנגד טלטול ההפלגה. דין זה הוא רק בהפלגה לדבר רשות ולא בהפלגה לדבר מצווה.
עונג שבת בהשאלה

סעודות שנערכות בליל שבת, לאחר סיומה של הסעודה הראשונה, נקראות בהשאלה "סעודת עונג שבת". מקובל להגיש בהן עוגות ועוגיות, פיצוחים ושתייה. סעודות אלו אינן נדרשות על פי ההלכה, מבנה הסעודות הללו הוא פחות פורמלי, ולא מקפידים בהן בהכרח על שירת זמירות שבת ואמירת דברי תורה.
ראו גם

כבוד שבת
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ח, פסוק י"ג
↑  דעת הרשב"א והריב"ש[דרוש מקור]
↑  ספר יראים, סימן תיב (דפוס ישן צט).
↑  ביאור הגר"א, אורח חיים תקכט, סעיף ד'
↑  לדוגמה הדברים המובאים בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ט, עמוד א' והמשכם בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ט, עמוד ב'
↑  ההלכות מבוארות בשולחן ערוך, אורח חיים, סימן רמ"ב ובמשנה ברורה שם.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רפ"ח ובמשנה ברורה שם
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ר"צ.
↑  ילקוט ראובני על פרשת ואתחנן.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ל', הלכה י"ד
↑  המאירי בשם תלמוד ירושלמי על מסכת שבת דף קי"ח.
↑  שני לוחות הברית, מסכת שבת, נר מצווה לז.
אברהם קרויזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1931 
 פטירה:  1 ביוני 2008 (בגיל 77) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 1 ביוני 2008 
 
הרב אברהם קרויזר (א' באייר תרצ"א, 18 באפריל 1931 – כ"ז באייר תשס"ח, 1 ביוני 2008) היה רבה של יבנה במשך כ-50 שנה.
ביוגרפיה

בנם של הרב חיים יוסף וליבא בית ר' יעקב מרדכי זילברמן. אביו היה מתלמידי החכמים של שכונת שערי חסד, והיה מראשי החותמים על הכתרתו של הרב יוסף חיים זוננפלד לרבנות ירושלים.
למד בעץ חיים. חברו לספסל הלימודים היה הרב שמואל אוירבך, אשר עמד עמו בידידות ותיקה. בהשפעתו התקרב לאביו הרב שלמה זלמן אוירבך ולסבו הרב חיים לייב אוירבך. בהמשך למד בישיבת אוהל משה, בישיבת מיר ובישיבת סלבודקה. בבחרותו השקיע בלימוד הלכה, ואף ראש ישיבת סלובודקה, הרב מרדכי שולמן, נהג להפנות אליו בחורים בשאלות הלכתיות.
נישא למרים בת הרב יצחק יוסף וולפא. קיבל סמיכה מהרב יוסף שלום אלישיב. תקופה קצרה לאחר נישואיו החל לכהן ברבנות יבנה. הוא פעל בעיר בתחומי הכשרות, עירובין, שיעורי תורה ומקוואות. כמו כן היה ממייסדי בית הספר של החינוך העצמאי בעיר.
אחיו היה הרב שמואל קרויזר. בין גיסיו היו הרב משה אהרן שטרן והרב מאיר דב הלפרין, מחבר הספרים "אמרי כהן".
לקריאה נוספת

מרדכי ברנשטיין, למשפחותם, קהילות המבשר 277, כ"ה בכסלו תשע"ה.
סרעה

| --- | --- |
חיילי חטיבת הראל בתצפית ממרפסת בית המוכתאר בסרעה, מספר ימים לאחר כיבוש הכפר (תאריך צילום: 19.7.1948)
חיילי חטיבת הראל בתצפית ממרפסת בית המוכתאר בסרעה, מספר ימים לאחר כיבוש הכפר (תאריך צילום: 19.7.1948)
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז ירושלים
 נפה:  נפת ירושלים
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  4,967 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  14 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  תרום, צרעה
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  340 (1945)
 קואורדינטות:  31°46′41″N 34°59′12″E﻿ / ﻿31.77809722°N 34.98659444°E﻿ / 31.77809722; 34.98659444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) סרעה(למפת השפלה רגילה) סרעה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סרעה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סרעה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
תל צרעה ועליו בתי הכפר סרעה בשנת 1949, בתי הכפר נהרסו לחלוטין אחר כך ובתל וסביבתו ניטע יער צרעה
איור של מקאם א-נבּי סאמת משנת 1888
סרעה (בערבית: صرعة, תעתיק: צרעה) היה כפר ערבי בהרי ירושלים בגבול שפלת יהודה, 2.5 קילומטר דרומית מזרחית לבאב אל ואד (היום "שער הגיא"). בתי הכפר היו בגובה של כ-350 מטרים מעל פני הים, השטח החקלאי של הכפר היה ברוב בעמק צרעה שבשפלת יהודה. הכפר נכבש במסגרת מבצע דני ביום 14 ביולי 1948, עם כיבושו גורשו אחרוני תושביו, רובם נמלטו עוד קודם, במהלך אפריל, מאחר שהיו בקו החזית.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר נבנה על תל ארכאולוגי, "תל צרעה", כ-25 ק"מ ממערב לירושלים וכ- 24 ק"מ מדרום-מזרח לעיר רמלה. הכפר היה מחובר בדרך עפר, שאורכה כ-2 קילומטר, עם הכביש הראשי המחבר בין בית ג'יברין לשער הגיא (כביש 38), והיה ממוקם קרוב לתחנת הרכבת ערטוף הסמוכה (שאחרי הקמת מדינת ישראל קיבלה את השם תחנת הרכבת בית שמש), על מסילת הרכבת יפו–ירושלים, העוברת מדרום לכפר. דרכי עפר נוספות חיברו את סרעה עם הכפרים הרבים ששכנו באזור, כמו אישוע, דיר ראפאת, ערטוף, עסלין, דיר אבאן, בית ג'יז ובית סוסין.
היסטוריה

באזור "תל צרעה" וסביבתו נערכו מספר רב של חפירות ארכאולוגיות ונחשפו ממצאים החל מהתקופות פרהיסטוריות ופרוטוהיסטוריות ועד לתקופה העות'מאנית בארץ ישראל. ההתיישבות האנושית במקום החלה בתקופה הנאוליתית קדם קרמית ב', ומתוארכת ל-9000 לפנה"ס לערך ונמשכה, פחות ויותר ברציפות, מאז ועד הריסת הכפר ב-1948.
בצד הדרומי של הכפר, בנקודה גבוהה החולשת על האזור, היה מבנה מקאם ולידו מסגד, חצר מגודרת ומספר קברים. האתר היה מיוחס לדמות בשם אלשיח' סאמת, או א-נבּי סאמת (נכתב גם א-נבי סמית) על פי המפות הבריטיות.
היסטוריה > בתקופה הנאוליתית

מהתקופה הנאוליתית נחשף, במהלך חפירות הצלה, מבנה שלם שבו לפחות שני שלבי בנייה עיקריים. המבנה בנוי על שכבה עבה של אבנים זוויתית בגודל חלוקים, ועל רוב האבנים ניכרות עדויות לפעילות אנושית, דוגמת חציבה. למבנה תוכנית מלבנית, רצפת טיח, והוא נחלק לשלושה חדרים. מבנים דומים נחשפו גם באתר הארכאולוגי יפתחאל. במבנה נחשפו שרידיהם של שלוש או ארבע רצפות טיח, זו מעל זו, המופרדות במילוי ומהוות עדות לכך שהמבנה תוחזק לאורך תקופה ארוכה. הממצאים מתוך המבנה ומסביבתו כוללים ראשי חץ ולהבי מגל, חלוקי נחל מלוטשים ואבני שחיקה. ושרידים של בעלי חיים.
היסטוריה > התקופה הכלקוליתית

מן התקופה הכלקוליתית המאוחרת (התרבות הע'סולית), נחשפו מעל היישוב מן התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב', שרידים ממכלול אדריכלי ולו שלושה שלבים עוקבים של בנייה ושימוש. בהם נמצאו ממצאים עשירים של קרמיקה וכלי צור ושרידים רבים של בעלי חיים.
העדות הקדומה ביותר לפעילות בתקופה הכלקוליתית נתגלתה במערה טבעית סמוך לתל, בו קבר של אדם מבוגר שמינו אינו ידוע, השוכב על צדו בתנוחה מכווצת למחצה. בנוסף נחשף מבנה אבן מלבני בנוי היטב שלידו בור גדול, שהכיל מספר כלי חרס שלמים שהוטמנו במכוון.
היסטוריה > תקופת הברונזה

במהלך החפירות ב"תל צרעה" נחשפו מבנים וממצאים רבים מתקופת הברונזה, בכל רחבי התל. כולל מבנים גדולים ומורכבים, מתקופת הברונזה הקדומה, שלחלקם היו פינות מעוגלות ובניינים עגולים שכנראה שימשו לאחסון. היישוב מתקופת הברונזה הקדומה כלל שלושה שלבים עיקריים, יש לו מבנה עירוני מתוכנן הכולל רחובות וסמטאות, מבני מגורים, ממגורות ומבני ציבור.
בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל היה היישוב בתל צרעה, מרכז עירוני חשוב והוא אף מוזכר במכתבי אל-עמארנה, המתוארכים לאמצע המאה ה-14 לפנה"ס, ושנכתבו על ידי שליטים שונים, ברובם שליטים כנעניים, ונשלחו אל מלך מצרים.
היסטוריה > בתקופה הרומית והביזנטית

בתקופה הרומית בארץ ישראל נודעה היישוב בשם סראה (Sarea). בתקופה הרומית והביזנטית הוא היה מרכז חקלאי חשוב, ובכל רחבי התל וסביבתו נמצאים שרדים רבים של גתות לדריכת ענבים והכנת יין, ושרידים רבים של בתי בד. עדות לתפקידם המרכזי של גידולי הגפן והזית במערך הכלכלי של האזור.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע סרעה עם 17 בתים ו-94 תושבים, חלק ה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של רמלה במחוז עזה. תושבי הכפר שילמו מס בסך 25% על גידולי חיטה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש, בסכום כולל של 6,000 אקצ'ה.
בשנת 1838 כתב חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון כי תושבי סרעה שייכים לחמולת קייס, תחת שליטת השייח של הכפר הגדול בית עיטאב.
בשנת 1870, ביקר הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בכפר, וכתב:” לאחר ששבנו וירדנו לעמק המשכנו את חצייתו מערבה דרומה מערבה, ובשעה שש וארבעים וחמש דקות הגענו לצרעא .בכפר הזה יש שלוש מאות תושב. הוא יושב על גבעה שבצלעותיה החלולות פעורות כמה מערות קבורה”.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בסרעה הייתה אוכלוסייה של 205 נפש, כולם מוסלמים.
במאי 1929 ביקר בכפר כתב של עיתון "הארץ" בחיפושיו אחרי קבר "שמשון הגיבור". במאמר שכתב תיאר כיצד תושבי הכפר אירחו אותו, ערכו לו סיור באתר מקאם נבי א-סאמת, נתנו לו להיכנס למבנה וסיפרו לו על המסורות הקשורות למקום.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 65 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 271 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 340 תושבים מוסלמים,. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,967 דונם. אשר מתוכם הוקצו 194 לחקלאות שלחין,ו-2,979 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

סרעה נכבשה על ידי כוח בפיקודו של דוד אלעזר, שכלל שתי פלוגות מגדוד הפורצים של חטיבת הראל, וגדוד 43 של חטיבת קרייתי, בליל 13–14 ביולי 1948, במהלך מבצע דני, במסגרת קרבות עשרת הימים. רבים מהתושבים כבר ברחו קודם, שכן הכפר היה בחזית מאז אפריל. אלה שנשארו ברחו כשהחלו מטחי המרגמות של חיילי חטיבת הראל שהתקדמו לכיוון הכפר. המעטים שנשארו במהלך התקיפה גורשו מאוחר יותר. תושבי הכפר נמלטו מהכפר לעבר מחנות פליטים שונים בגדה המערבית, כולל קלנדיה. הכפר הפך ליישוב משלט וביתו המפואר של מוח'תאר הכפר, הפך למפקדה וחדר אוכל של היישוב.
ב-7 בדצמבר 1948, הוקם בסרעה קיבוץ צרעה של תנועת הקיבוץ המאוחד, על ידי איחוד של שלוש הכשרות של יוצאי חטיבת יפתח של הפלמ"ח. הקיבוץ נשאר במיקום בו הייתה סרעה, עד שעבר לנקודת הקבע שלו, כשלושה קילומטר מדרום מערב, כשנה אחר כך. מייסדי הקיבוץ עלו לשטח הכפר ותפסו את ביתו של המוח'תאר עבדאללה אבו לטיפה, שהיה על גבעה נפרדת מול מרכז הכפר, והפכו אותו לחדר האוכל ומזכירות. אחר כך הקימו צריפים מסביב לו. חברי הקיבוץ אף "ירשו" את עדר הפרות שהיה בכפר. כיישוב משלט חברי הקיבוץ לקחו חלק בשמירה מסביב לסֿרעה, כדי למנוע מתושבי הכפר לחזור לבתיהם. בית המוח'תאר, שחברי הקיבוץ נהגו לקרוא לו בית השיח', נהרס בשלב מאוחר, ביחס לשאר הכפר, ובמקומו בנתה הקק"ל את "מצפה צרעה". במה מוגבהת בנויה מלוחות עץ עבים, ומתחתיה חדר בנוי אבן, כשחלק מהאבנים נלקחו מביתו של המח'תאר הפלסטיני של סֿרעה, שהרסו לא מכבר.
בדצמבר 1949 החלה נטיעת יער צרעה במקום בו עמד הכפר וסביבתו. במאי 1950 הוקם, בצדו הצפון מערבי של הכפר, המושב תרום של יוצאי תימן.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם אזור התעשייה הר-טוב על השדות החקלאיים ששימשו את סרעה, בעמק שממערב לכפר.
בשנת 2015 יצר חבר קיבוץ צרעה, הבמאי מיכאל קמינר, סרט תיעודי על סרעה. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה במסגרת פסטיבל "48 מ"מ", של עמותת זוכרות.
גלריה

מפות היסטוריות של סרעה
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  מפת הקרן לחקר ארץ ישראל 1870  |  מפה מנדטורית משנת 1942  |  מפה מנדטורית של אזור הכפר 1945 |  |
בית מוכתר הכפר סרעה
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  בית מוכתר הכפר ב-1949, בעת ששימש את מתיישבי קיבוץ צרעה  |  בית מוכתר הכפר וסביבתו ב-1949, בתצפית מכיוון הכפר עצמו  |  בית מוכתר הכפר ב-1949, בתצפית מכיוון הכפר עצמו, ברקע נראים בתי הכפרים אישוע ועסלין |  |
הקמת קיבוץ צרעה בתוך וסביב אחוזת המוכתר
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  קיבוץ צרעה ב-1949, עם צריפים שנבנו סביב בית מוכתר  |  קיבוץ צרעה ב-1949, עם צריפים שנבנו סביב בית מוכתר, במבט מכיוון מזרח  |  קיבוץ צרעה ב-1949, ברקע בית המוכתר |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  חברי קיבוץ צרעה ב-1949, עם צריפים שנבנו סביב בית מוכתר  |  קיבוץ צרעה ב-1949, עם צריפים שנבנו סביב בית מוכתר  |  קיבוץ צרעה ב-1949, ברקע בית המוכתר |  |
בתי הכפר סרעה
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  בתי הכפר סרעה ב-1949, לפני שנהרסו  |  בתי הכפר סרעה ב-1949, לפני שנהרסו  |  הכפר סרעה וסביבתו ב-1949 |  |