stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטל הידאש
ראו גם

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002., a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Ki kicsoda? Életrajzi lexikon magyar és külföldi személyiségekről, kortársainkról. Szerk. Fonó Györgyné, Kis Tamás. Bp., Kossuth, 1969
Kislexikon. Szerk. Ákos Károly. Bp., Akadémiai Kiadó, 1968
Kortárs magyar írók 1945-1997. Bibliográfia és fotótár. Szerk. F. Almási Éva. Bp., Enciklopédia Kiadó, 1997, 2000
Kortárs magyar írók kislexikona 1959–1988. Főszerk. Fazakas István. Budapest: Magvető. 1989. ISBN 963-14-1604-6
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965.
Mindenki lexikona. [Szerk. Ákos Károly]. Bp., Akadémiai Kiadó, 1974
Révai új lexikona IX. (Gym–Hol). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2002. ISBN 963-927-268-X
Új magyar életrajzi lexikon III. (H–K). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2002. ISBN 963-547-414-8
Új magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6804-7
Új magyar lexikon. Bp., Akadémiai Kiadó, 1959-1962. 6 db. Kieg. kötet, 1962-1980. 1972, 1981; Kieg. füzet. 1983
Botka Ferenc: Távlatok és zsákutcák. Emigráció és irodalom. Moszkva: 1921-1932/34. Doktori disszertáció. (Bp. 1990)
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות הונגרית בין 1000 ל-2000? עורך פרנץ גרנצ'ר. בודפשט, 2000. ISBN 9638607106
אישטוואן שימון: ספרות הונגרית. בודפשט. 1979
הלקסיקון ההונגרי הגדול
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 189715/1916. Forrás: MNL-OL 30805. mikrofilm 850. kép 1. karton
↑  Geni.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310185405171  PLWABN: 9810624966405606  BnF: cb12714300n (data)  CiNii: DA11785288  GND: 124422594  ISNI: 0000 0001 1066 3797  LCCN: n87135871  LNB: 000179439  NKC: js2006342110  NTA: 128430257  RSL: 000143637  SELIBR: 60817  VIAF: 62480960   WorldCat (עם VIAF): 62480960 
קבר בגן הקברים של דרך פיומיי בבודפשט (42/1)
אנוך ל. ג'ונסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בינואר 1883 גאלווי טאונשיפ, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בדצמבר 1968 (בגיל 85) אטלנטיק סיטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  אטלנטיק סיטי 
 תפקיד:  Sheriff of Atlantic County, New Jersey (1908–1911) 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  Mabel Jeffries 
 
אנוך לואיס "נאקי" ג'ונסון (באנגלית: Enoch Lewis "Nucky" Johnson;‏ 20 בינואר 1883 – 9 בדצמבר 1968) היה בוס פוליטי של אטלנטיק סיטי, שריף של מחוז אטלנטיק, ניו ג'רזי, איש עסקים וראש ארגון פשע. הוא היה ה"בוס" הבלתי מעורער של קבלני הקולות ששלט באטלנטיק סיטי וממשלת מחוז אטלנטיק משנות העשרה של המאה ה-20 עד למעצרו, הרשעתו ומאסרו ב-1941. שליטתו במחוז נמשכה במשך שנות העשרים הסוערות כאשר אטלנטיק סיטי הייתה בשיא הפופולריות שלה כעיר מפלט מפני חוק היובש. בנוסף להברחת משקאות אלכוהוליים, היה ארגונו מעורב גם בעסקי הימורים וזנות.
שנותיו המוקדמות

אנוך לואיס ג'ונסון נולד ב-20 בינואר 1883, בגאלוויי, ניו ג'רזי לאי. סמית' ווירג'יניה ג'ונסון. כינויו "נאקי" נבע משמו הפרטי אנוך.
ב-1886 אביו של אנוך נבחר כשריף של מחוז אטלנטיק לקדנציה של 3 שנים והמשפחה עברה להתגורר במאייס לנדינג הבירה האדמיניסטרטיבית של המחוז. האב שימש לסירוגין בתפקידי שריף של מאייס לנדינג וסגן שריף של אטלנטיק סיטי. יחד עם לואיס פ. סקוט וחבר הקונגרס ג'והן ג'. גארדנר היה סמית' חלק מהשלישייה הדומיננטית שחלשה על הממשל של אטלנטיק סיטי ומחוז אטלנטיק לפני עלייתו של לואיס קוהנלה. ב-1905, התמנה נאקי ג'ונסון לסגן השריף של אביו במאייס לנדינג. ב-1908 עם תום תקופת הכהונה של אביו נבחר נאקי לשריף של מחוז אטלנטיק, משרה בה החזיק עד שסולק ממנה בצו משפט ב-1911.
ב-1906 נישא נאקי לאהובתו בת העשרה, מייבל ג'פריס במאייס לנדינג.
ביסוס כוחו והשפעתו

ב-1909 נאקי מונה לעמדת כוח פוליטית חשובה מטעם המפלגה הרפובליקנית במזכירות המפלגה. ב-1911, הבוס פוליטי המקומי לואיס קוהנלה, נאקי ואחרים הואשמו בשחיתות. קוהנלה הורשע ונכלא, בעוד שנאקי זוכה מה שאפשר לו לרשת את קוהנלה כמנהיגו של אותו ארגון ששלט באופן אפקטיבי באטלנטיק סיטי המונהגת על ידי הרפובליקנים ובממשל של מחוז אטלנטיק. אטלנטיק סיטי הייתה יעד תיירותי, ומנהיגי העיר ידעו שהצלחתה כאתר נופש מותנת באספקה של כל רצונותיהם וצורכיהם של המבקרים בעיר. מה שהרבה מהמבקרים בעיר היו מעוניינים הייתה האפשרות לצרוך אלכוהול, להמר ולבקר אצל זונות. מנהיגי העיר הגיעו למסקנה שאם יאשרו קיומם של שירותים אלו יזכו ביתרון על פני מתחריהם. לפיכך הארגון שירש נאקי אפשר אספקת אלכוהול בימי ראשון (שבאותו הזמן נאסרה לפי החוק של ניו ג'רזי), הימורים וזנות, בתמורה לתשלום של דמי חסות של מספקי השירותים לארגון. התמיכה בהברחת המשקאות הזנות וההימורים התחזקה והתרחבה תחת שלטונו של נאקי. כמו כן עסק נאקי בפעילויות לא חוקיות נוספות כולל הצעות שוחד לחוזים ממשלתיים.
ב-1912 מתה מייבל אשתו של נאקי. לפי המדווח החל נאקי לצרוך משקאות אלכוהוליים לאחר מותה בעוד שלפני כן התנזר מאלכוהול.
במשך 30 שנות שלטונו החזיק במשרות רבות, כולל: אוצר המחוז, משרה שאפשרה לו לשלוט במשאבים הפיננסיים של המחוז, גזבר המחוז, מוציא לאור של עיתון שבועי, דירקטור של בנק, נשיא של חברת נדל"ן והלוואות ומנהל מבשלת שיכר בפילדלפיה. הוא דחה הצעות לרוץ כמועמד לסנאט של ניו ג'רזי משום שהאמין כי היה זה מתחת לכבודו של "בוס אמיתי" לעמוד בפני בחירות. בתור הרפובליקני בעל המעמד החזק ביותר בניו ג'רזי היה אחראי לבחירתם של מספר מושלים וסנטורים של ארצות הברית.
ב-1916 שימש נאקי כמנהל קמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני וולטר אי. אדג' שהצליח להיבחר למושל. בנוסף לגיוס כספים עבור אדג', שהיה אז סנאטור של ניו ג'רזי ממחוז אטלנטיק, קידם נאקי את בחירתו של אדג' על ידי גיוס תמיכתו של הבוס הדמוקרטי של מחוז הדסון פרנק הייג, שהסתייג מהמועמד הדמוקרטי אוטו וויטפן. אדג' התחייב לשתף פעולה עם הייג ובתמורה הורה הייג לאנשים בארגונו הדמוקרטי לחצות את הקווים ולהצביע עבור אדג' בפריימריז הרפובליקנים. הייג לא תמך בוויטפן בבחירות הכלליות מה שהוביל לבחירתו של אדג'. אדג' גמל לנאקי על ידי מינויו כפקיד בית המשפט העליון של ניו ג'רזי.
אטלנטיק סיטי בזמן תקופת היובש

כוחו של נאקי הגיע לשיאו בזמן תקופת היובש בארצות הברית שהוכרזה ב-1919 ונמשכה עד 1933. האיסור לא נאכף באפקטיביות באטלנטיק סיטי וכתוצאה מכך גדלה הפופולריות שלה בקרב הציבור האמריקני. בעקבות כך זכתה העיר לכינוי "גן השעשועים העולמי". נאקי תרם לפופולריות הזו כאשר בעזרת השפעתו וכוחו וידא שכל מי שמספק אלכוהול, מנהל בית בושת או עסקי הימורים לא יוטרד על ידי רשויות החוק כל עוד נאקי מקבל את חלקו מהרווחים. למעשה, רוב הכנסתו של נאקי הגיעה מהאחוזים שלקח על מכירת כל גאלון של אלכוהול בלתי חוקי, ועל עסקי הימורים וזנות באטלנטיק סיטי.
החוקרים טענו שהכנסתו של נאקי מ"עסקים בלתי מוסריים" עברה מעל ל-500,000 דולר בשנה (שווה ערך למעל ל-8 מיליון דולר ב-2019). הוא נסע בלימוזינה כחולה בשווי של 14,000 דולר עם נהג צמוד, ולבש בגדים יקרים כולל מעיל מפרוות רקון בשווי של 1,200 דולר. סמלו המסחרי היה פרח ציפורן אדום שנקטף באותו היום על דש בגדו. בשיא כוחו התגורר נאקי בסוויטה בעלת מספר חדרים בקומה התשיעית של מלון ריץ-קרלטון הממוקם בטיילת. במלון זה שנפתח ב-1921 ערך נאקי רבות ממסיבותיו הנוצצות. הוא נודע גם בכינוי "הצאר של ריץ" וגם בכינוי "האסיר של ריץ". הוא חילק כספים לנזקקים ביד רחבה והיה פופולרי בקרב האזרחים המקומיים שהפכו את שמו לאגדה.
מאז היווסדה, הייתה אטלנטיק סיטי כמו אתרי נופש קיציים אחרים תלויה בתיירות עונתית, והמאמצים לקדם תיירות במהלך החודשים הקרים נחלו כישלון. עם זאת, הזמינות החופשית של אלכוהול במהלך תקופת היובש בעיר הפך אותה לאתר המבוקש במדינה לעריכת כנסים. במאמץ לקדם תיירות על בסיס שנתי ולא עונתי הורה נאקי על בנייתו של היכל הכנסים של אטלנטיק סיטי. העבודה על היכל הכנסים החלה ב-1926 והוא נפתח במאי 1929. ההיכל המפואר והמתקדם שנבנה הכיל מה שהיה באותה תקופה החדר הגדול ביותר בהיסטוריה עם תצפית לנוף בלתי מופרע.
תחת נאקי ג'ונסון הפכה אטלנטיק סיטי לאחד מהנמלים המובילים לייבוא אלכוהול מוברח וב-1927 הוא הסכים לשתף פעולה בארגון רופף של מבריחי משקאות וגובי דמי חסות לאורך החוף המזרחי כשהם יוצרים את קבוצת השבעה. נאקי היה המארח של ועידת אטלנטיק סיטי ב-1929, מפגש של מנהיגי הפשע המאורגן בארצות הברית כולל אל קאפונה. לנאקי היה עוזר ומשרת אישי רוסי בשם לואיס קסל.
האשמות על העלמת מיסים

שמו של נאקי ג'ונסון הוזכר לעיתים קרובות בסדרה של כתבות על פשעי מוסר באטלנטיק סיטי שפורסמו ב-1930 בניו יורק איבנינג שבבעלותו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. לפי דיווחים מסוימים שרר "דם רע" בין השניים משום שנאקי הפך קרוב מידי לנערת שעשועים שהייתה הדייט הקבוע של הרסט בביקוריו באטלנטיק סיטי. בעקבות כך הפך נאקי למוקד לחקירה אינטנסיבית של הממשלה, לכאורה בשל תמיכתו של הרסט בבכירי ממשל מקורבים לרוזוולט.
ב-1933 הוכן על ידי הממשלה הפדרלית מסמך משפטי כנגדו בנוגע למיסים שלא שולמו להכנסות שהרוויח ב-1927. ב-1933 בוטל חוק היובש דבר אשר פגע קשות בתיירות לאטלנטיק סיטי, בהכנסותיו של ג'ונסון, ובכוחו הפוליטי. ב-10 במאי 1939 הועמד נאקי לדין באשמת העלמות מיסים בסך 125,000 דולר מההכנסות שקיבל ממפעיליהם של משחקי לוטו בלתי חוקיים בשנים 1935,1936 ו-1937. במשפט שהתנהל במשך שבועיים ביולי 1941 הורשע ג'ונסון ונשפט ל-10 שנים בבית כלא פדרלי ולקנס של 20,000 דולר.
ב-1 באוגוסט 1941, ג'ונסון אז בן 58, נישא לאמריקאית ממוצא שוודי, פלורנס "פלוסי" אוסבק בת 33 נערת שעשועים לשעבר מפילדלפיה לה היה מאורס במשך כ-3 שנים. 10 ימים לאחר מכן ב-11 באוגוסט 1941 הושם נאקי בכלא הפדרלי לואיסבורג.
בעקבות הרשעתו של נאקי ב-1941, החליף אותו פרנק ס. פרליי כמנהיגו הראשי של ארגון קבלני הקולות של אטלנטיק סיטי.
חנינה ושחרור מהכלא

נאקי קיבל חנינה ב-15 באוגוסט 1945, 4 שנים לאחר מאסרו וקיבל עצמו את שבועת פאופר PAUPER'S OATH על מנת להימנע מתשלום הקנס של 20,000 דולר (שווה ערך ל-284,000 דולר נכון ל-2019).
לאחר שחרורו מהכלא התגורר ג'ונסון עם אשתו ואחיו בבית בבעלותם של קרובי משפחתו מצד אשתו בשדרת סאות' אלברון אטלנטיק סיטי. היו שחשבו שינסה להציג מועמדות בבחירות אך הוא נמנע מלעשות זאת. במקום זאת מצא משרה כסוכן מכירות. לעיתים הוזמנו נאקי ואשתו לאירועים פוליטיים וארוחות חגיגיות בהם הושיבו אותם בשולחנות הראשיים. נאקי הוסיף להתלבש בקפידה כולל הציפורן האדום בדש בגדו. ג'ונסון תמך בקביעות במנהיגותו של פרליי, וב-1952 כאשר ניצב ארגונו של פרליי בפני אתגר רציני בבחירות, ערך נאקי קמפיין עבורו באטלנטיק סיטי שהתמקד באזור הצפוני של השחורים בעיר בו שמר על הפופולריות שלו.
אנוך ג'והנסון הלך לעולמו בבית האבות בנורת'פילד, אטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי ב-9 בדצמבר 1968.
בתרבות הפופולרית

בסדרה אימפריית הפשע שעלתה לשידור ב-19 בספטמבר 2010 העוסקת בתקופת היובש מגלם סטיב בושמי את נאקי ת'ומפסון דמות המבוססת על אנוך ג'ונסון. יוצר הסדרה בחר בדמות בדיונית על מנת לתת חופש אומנותי לכותבי הסדרה. אחד ההבדלים המשמעותיים בין ג'והנסון לת'ומפסון הוא שנאקי האמיתי מעולם לא הרג אישית אדם כלשהו, ואין שום הוכחה שהורה למישהו אחר לבצע מעשי הרג זאת בניגוד לדמות בסדרה שמבצעת פעולות מסוג זה. הבדל נוסף שת'ומפסון בסדרה מתחרה בעסקיו הבלתי חוקיים עם ארגוני פשע שונים ומנהל איתם מלחמה בעוד שג'ונסון לקח את חלקו בהכנסות הבלתי חוקיות מאלכוהול מבלי להיכנס לעימותים ומלחמות עם ארגוני פשע. הבדל משמעותי נוסף הוא שג'ונסון נישא רק ב-1941 זמן רב לאחר מותה של אשתו הראשונה ב-1912 בעוד שת'ומפסון מתחתן פעם שנייה ב-1921.
בסרטו של לואי מאל "אטלנטיק סיטי" גנגסטר מזדקן בשם לו (ברט לנקסטר) מזכיר תקרית בה היה מעורב נאקי ג'ונסון.
אפונסו אלווס

אפונסו אלווס מרטינס ז'וניור (בפורטוגזית: Afonso Alves Martins Júnior; נולד ב-30 בינואר 1984 בבלו הוריזונטה) הוא כדורגלן עבר ברזילאי.
קריירת מועדונים

אלווס נולד בבלו הוריזונטה, העיר השלישית בגודלה בברזיל. אביו נפטר בהיותו בן 9. לאלווס אח ואחות.
החל לשחק כדורגל באתלטיקו מיניירו מברזיל. בשנת 2002 עזב את ברזיל והחל לשחק במועדון השוודי אורגריט מהעיר גטבורג. שנתיים מאוחר יותר עבר למאלמה, וזכה עמה באליפות ליגת העל השוודית. לאחר הזכייה המשיך לשחק במאלמה, כאשר בשנת 2005 הבקיע 14 שערים ב-24 משחקי ליגה, שזיכו אותו בתואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות. באותה עונה סיימה מאלמה במקום החמישי.
ב-2006 עבר להירנביין תמורת 4.5 מיליון אירו, מה שהפך אותו להעברה היקרה ביותר בתולדות הירנביין. בשנת 2007, לאחר שבשנה הקודמת סיים כסגן מלך השערים, הצליח לסיים כמלך השערים של ליגת העל ההולנדית עם 34 שערים. מספר זה הוא גם שיא מועדון לשחקן הירנביין. אלווס הוא הברזילאי השלישי שמסיים כמלך שערי הליגה ההולנדית, לאחר חלוצי פ.ס.וו. איינדהובן בעבר רומאריו ורונאלדו. כמו כן, הוא סיים שני "במירוץ" לזכייה בנעל הזהב האירופית, נקודה אחת פחות מפרנצ'סקו טוטי מרומא. בסיום עונת 2007 זכה בתואר כדורגלן השנה בהולנד.
במהלך משחקו השני בלבד בקבוצה, ב-7 באוקטובר 2007, הבקיע 7 שערי ליגה במהלך ניצחונה של הירנביין 0-9 נגד הראקלס אלמלו, ובכך קבע שיא למספר השערים שנכבשו על ידי שחקן אחד במשחק אחד בליגה ההולנדית.
בסוף חלון ההעברות של ינואר 2008 חתם במידלסברו מהפריימר ליג ל-4.5 שנים, לאחר שהנהלת הקבוצה שילמה תמורת כרטיס השחקן שלו 12.7 מיליון לירות שטרלינג. ערך את משחק הבכורה שלו ב-9 בפברואר, לאחר שעלה כמחליף במשחק מול פולהאם. הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח הייתה במשחק גביע ה-FA מול שפילד יונייטד. במשחק מול מנצ'סטר יונייטד הוא הבקיע את שני שערים הראשונים עבור מידלסברו, ובסיום העונה הבקיע שלושער מול מנצ'סטר סיטי. סיים את העונה עם ארבעה שערים, ולא הצליח למנוע את ירידתה של מידלסברו לצ'מפיונשיפ.
ב-4 בספטמבר 2009 חתם במועדון א-סד מקטר. ב-31 בינואר 2010 הושאל למועדון הקטרי א-ריאן וב-15 במאי חתם במועדון על חוזה לשנתיים נוספות.
ב-5 באוקטובר 2015 הודיע על פרישה מכדורגל בחשבון האינסטגרם שלו.
נבחרת ברזיל

ב-17 במאי 2007 זומן לראשונה לסגל של נבחרת ברזיל, לקראת צמד משחקי הידידות מול נבחרת אנגליה ונבחרת טורקיה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-1 ביוני במשחק מול אנגליה, לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-73 במקום קאקה. אלווס נכלל בסגל ברזיל לקופה אמריקה 2007. ב-12 בספטמבר 2007 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת במשחק מול נבחרת מקסיקו.
אקווה וירגו

| --- | --- |

שרידי האמה
 מידע כללי
 סוג:  אמת מים רומית 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 מייסדים:  מרקוס ויפסניוס אגריפה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 19 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  19 לפנה״ס 
 מידות
 אורך:  20 ק"מ 
 קואורדינטות:  41°54′37″N 12°37′37″E﻿ / ﻿41.91022222°N 12.62688889°E﻿ / 41.91022222; 12.62688889
  מסלול אקוה וירגו (מסומן אדום)
 
אקווה וירגו (Aqua Virgo) הייתה אחת מ-11 אמות המים שסיפקו מים לרומא העתיקה.
עם נפילתה של האימפריה הרומית והפסקת תחזוקת האמה זו נסתמה ופסק השימוש בה וזו נהרסה. כאלף שנים מאוחר יותר, נבנתה באותו נתיב האקווה וירגינה.
היסטוריה

אמת המים הושלמה בשנת 19 לפנה"ס על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה, בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס. מקורה של האמה בסמוך לאבן המיל השמינית של הויה קולאטינה, כ-3 ק"מ מהויה פראנסטינה.
על פי האגדה התגלה המעיין על ידי בתולה שהביאה שלושה חיילים רומאיים צמאים למעיין, שנקרא על שמה.
אורכה של האמה כ-20 ק"מ בהם יורד גובה מפלס המים כ-4 מטרים, עד הגעתה למרכזו של שדה מרס. בשיאה הביאה האמה לעיר כ-103,916 מטרים מועקבים של מים מדי יום. לאורך מרבית מהלכה, עוברת האמה מתחת לפני הקרקע.
לדברי ההיסטוריו פרוקופיוס, בשנת 537 ניסו הגותים לעבור דרך האמה ולתקוף את רומא.
לאחר נפילת האימפריה הרומית, נזנחה האמה. האמה נבנתה מחדש על ידי האפיפיור אדריאנוס הראשון בסוף המאה השמינית בשם "אקווה וירגינה".
אלפרדו קראוס

| --- | --- |

קראוס כדוכס ממנטובה בריגולטו בהופעתו הראשונה במטרופוליטן
 לידה:  24 בנובמבר 1927 לאס פאלמס דה גראן קנריה, ספרד 
 פטירה:  10 בספטמבר 1999 (בגיל 71) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Alfredo Kraus Trujillo 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  1956–1999 (כ־43 שנים) 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור די גרציה 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 חברת תקליטים:  EMI קלאסיקס, Philips Classics Records 
 צאצאים:  Patricia Kraus 
 פרסים והוקרה:  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1991)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאס פאלמס דה גראן קנריה (1992)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1996)  הצלב הגדול של ההצטיינות הצבאית – עיטור לבן (1992)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (1981)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  Knight Grand Officer of the Order of Isabella the Catholic 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אלפרדו קראוס (שם מלא: Alfredo Kraus Trujillo; נולד ב-24 בספטמבר 1927 – 10 בספטמבר 1999) היה טנור אופראי ספרדי ממוצא אוסטרי, שנודע בזכות האומנות בה שר תפקידי בל קנטו, ובזכות האינטרפרטציה של התפקיד ורתר באופרה הנושאת את הכותרת הזו מאת ז'יל מאסנה.
ביוגרפיה

קראוס נולד בעיר לאס פאלמאס דה גראן קנריה באיים הקנריים. בגיל ארבע, החל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיל 8 הצטרף למקהלת בית הספר. כאשר סיים את לימודיו, החל לעסוק בנדל"ן, אך החליט להשקיע בקריירת שירה. הוא נסע להשתלם בשירה בברצלונה וולנסיה. לראשונה הופיע על הבמה במדריד בסרסואלה (אופרטות ספרדיות), בשנת 1954. לאחר זכה במדליה בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה פנה לקריירה אופראית רצינית.
קריירה

בשנת 1956, את הופעתו הראשונה בתפקיד באופרה עשה קראוס בקהיר, בתפקיד הדוכס באופרה ריגולטו של ורדי. ב-1958 שר בליסבון את אלפרדו בלה טרוויאטה יחד עם מריה קאלאס. בתוך שנים ספורות הפך לאמן בינלאומי כאשר ב- 1959 הופיע לראשונה בקובנט גארדן, לונדון, בתפקיד אדגארדו בלוצ'יה די למרמור (מאת דוניצטי) וב-1960 הופיע לראשונה בלה סקאלה, בתפקיד אלווינו באופרה הסהרורית (La sonnambula) מאת בליני. בארצות הברית הופיע לראשונה ב-1962, באופרה הלירית של שיקגו, וב-1966 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בריגולטו. הוא גם הופיע בכל רחבי דרום אמריקה, בבואנוס איירס, קראקס, סנטיאגו דה צ'ילה וריו דה ז'ניירו.
עם הזמן הרחיב קראוס את הרפרטואר שלו באופרות ידועות אך גם בכאלה פחות ידועות. למשל, לוקרציה בורג'ה, נערת הגדוד, לינדה די שאמוני, דון פסקואלה של דוניצטי. אופרות צרפתיות - סיפורי הופמן (ז'אק אופנבך), רומיאו ויוליה ופאוסט מאת גונו) ולאקמה מאת ליאו דליב. הוא אף הקליט אופרות כמו La jolie fille de Perth ודולי הפנינים מאת ביזה. בד בבד רכש מוניטין בתפקידים ליריים ידועים כמו ורתר, פאוסט, דון אוטביו, נומרינו, וארטורו בהפוריטנים של בליני.
קראוס אף הרבה לבצע מוזיקה יותר קלה, כמו זרזואלה ושירי עם ספרדיים. הוא אף הקליט והוציא אותם לאור בלייבל פרטי משלו בשם Carillon.
טכניקה

הודות לטכניקה המעולה שלו ושימוש זהיר בקולו, קראוס המשיך לשיר בפומבי עד גיל 70. את הטכניקה למד אצל מרסה ליופרט שבין תלמידיה נמנים, אנה מופו, פיורנצה קוזוטו, רנאטה סקוטו ועוד. קראוס ניחן גם במוזיקליות מעודנת וברגיסטר גבוה, שהיה נשמע קליל וחסר מאמץ. מבקרי אופרה מחשיבים אותו לאחד הטנורים הטובים של סוף המאה ה-20. קראוס נחשב אדם אינטליגנטי שהשקיע מחשבה בבחירת התפקידים ובהבנתם, והאינטרפרטציה בתפקיד הייתה חשובה לו יותר מהיכולת הווקלית.
שנים מאוחרות

בשנת 1991 זכה קראוס בפרס נסיך אסטוריאס, וב-1997 נפתח בעיר הולדתו - לה פלמה אודיטוריום על שמו.
מותה של אשתו בשנת 1997 השפיעה על קראוס עמוקות, והוא הפסיק לשיר שמונה חודשים, לאחר מכן חזר ללמד ולהופיע עד שתקפה אותו מחלה. קראוס מת מן המחלה ב- 10 בספטמבר 1999 במדריד בגיל 71.
אנגליקה דומרזה

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1941 (בת 83) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה, גרמניה המזרחית 
 בן או בת זוג:  Jiří Vršťala (1966–1975) 
 פרסים והוקרה:  דב ברלין (2004)  מדליית קינץ  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אַנגֶּליקָה דוֹמרֵזה (בגרמנית: Angelica Domröse; נולדה ב-4 באפריל 1941) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון גרמנייה הידועה בעיקר בתפקידה כפאולה בסרט האגדה על פאולה ופול (אנ'), במאית תיאטרון וזוכת פרס מפעל חיים של מזרח גרמניה.
ביוגרפיה

דומרזה נולדה ב-4 באפריל 1941 ובילתה את ילדותה בברלין. היא גודלה על ידי אמה ואביה החורג (את אביה הביולוגי, יהודי ממוצא צרפתי, לא פגשה מעולם) . היא העידה כי ילדותה הייתה מנוכרת, וכי אביה החורג נהג להתעלל בה. בראיונות רבים תיארה את ילדותה כילדות בצל המלחמה, וטוענת שהדבר השפיע עליה רבות.
בגיל 16, הגישה מועמדות ללימודים באקדמיה לקולנוע בפוסטדאם, בנדבורג, אך נדחתה מפאת גילה הצעיר. למרות זאת, המשיכה בשאיפותיה להצליח כשחקנית. לאחר שהתאמנה בהקלדה מהירה, עבדה כקלדנית בחברת יבוא וייצוא מדינתית במזרח גרמניה. ב-1959 נבחרה מתוך 1500 מתמודדות לשחק בסרט של סאלטאן דודו: "בלבול באהבה". הצלחת הסרט היוותה מקפצה לקריירה של שלה. היא התקבלה לאקדמיה לקולנוע, וסיימה את לימודיה בשנת 1961.
עם סיום לימודיה הצטרפה דומרזה רשמית לאנסמבל הברלינר, אחד מהתיאטראות המכובדים בעיר (בו גם פגשה את בעלה השני לעתיד, הילמאר תאטה), והשתתפה במגוון הצגות עד עזיבתה את האנסמבל ב-1966. בשנת 1969 עברה תאונת דרכים קשה והייתה על סף מוות, אך החלימה, ועד 1979 שיחקה בתיאטרון פולקסבינה, בעודה עובדת גם עם רשות השידור המזרח-גרמנית ועם אולפן הקולנוע הממשלתי דפ"א. היא הפכה לפנים מוכרות על מסך הקולנוע המזרח-גרמני, ואף כיכבה בסרט הקאלט "האגדה על פאולה ופאול", סרט רומנטי על פקיד המתאהב בהיפית. בפרמיירת הסרט, עיתונאים ייחסו לה "התנהגות לא מכובדת" לאחר ששאלו אותה שאלות על חייה האישיים. דומרזה, לעומת זאת, טענה כי היא קיבלה יחס מזלזל מהעיתונות מפאת היותה אישה, וכי השחקן שלצידה לא קיבל יחס דומה. בשנים 1971, 1973 ו-1975 הייתה מועמדת לפרס שחקנית הטלוויזיה של השנה, וב-1976 זכתה בפרס הוקרה מטעם מזרח גרמניה על תרומתה לאמנות.
ב-1976 הצטרפה למחאה כנגד שלילת אזרחותו של הזמר והמלחין וולף בירמן. מחאתה נגד המשטר הביאה לפגיעה קשה בקריירה שלה - הפקות רבות בהשתתפותה הוחרמו או נסגרו. לאחר מכן, ב-1980, יצאה את המדינה ועברה למערב גרמניה. אף על פי שנתקלה בקשיים מקצועיים, הצליחה להופיע לבסוף בתיאטראות בערים רבות, כגון המבורג, ברלין ווינה. היא המשיכה לשחק במגוון סרטים והצגות גם לאחר איחוד גרמניה, ביניהן סדרת המשטרה "פאוסט" ב-1996. האחרון בסרטיה, "fly away", יצא בשנת 2012. בסוף שנות ה-1990 כיכבה בטלוויזיה בסדרת משטרה פופולרית.
בשנת 2003, כשהרפרטואר שלה עמד על מעל ל-80 סרטים, פרסמה את הביוגרפיה שלה - "אני תופסת את עצמי" (ich fang mich selber ein) - בו כתבה על חווייתיה כאמנית ואזרחית במערכות משטר שונות, ועל ילדותה בצל מלחמת העולם השנייה. היא אף עבדה כבמאית תיאטרון. ב-2008 זכתה בפרס מפעל החיים של אגודת הקולנוע הגרמנית ונחתם על שמה כוכב בשדרת הכוכבים בברלין.
חיים אישיים

דומרוסה חיה בזוגיות עם ייז'י ורשטיאלה מ-1966 ואף נישאה לו, אך הזוג התגרש בשנת 1975. שניהם היו אלכוהוליסטים, דבר שהוביל לפרידתם. לאחר מכן, נישאה לשחקן הגרמני הילמאר תאטה, ששיחק לצידה באנסמבל הברלינר ועזר לה להחלים מהתמכרותה למשקאות ב-1976. השניים נשארו ביחד עד למותו של תאטה בשנת 2016.
היא תיארה בראיונות רבים כיצד הזוגיות תרמה לפעילותה על הבמה ועל המסך, ותיארה את הזוגיות כמעין "ברית". השניים רצו ילד במשך שנים רבות, ובשנות השלושים המאוחרות שלה היא אף נכנסה להריון, אך חוותה הפלה. בשנת 2006 התאשפזה לאחר שחוותה נפילת מתח והתעלפה בביתה שבברלין, וב-2009 התאשפזה במוסד פסיכיאטרי לתקופה קצרה, לאחר שהתמכרה לכדורי שינה (לטענתה היו לה בעיות שינה מילדות בשל המלחמה).
הערות שוליים

↑  WELT (2021-04-04). "Die «Paula» bleibt - Angelica Domröse wird 80". DIE WELT (בגרמנית). נבדק ב-2021-11-14.
↑  Angelica Domröse im Interview, https://www.fr.de, ‏2012-07-07 (בגרמנית)
↑  Domröse, Angelica | DEFA Film Library, ecommerce.umass.edu
↑  Kostbare Verletzlichkeit, www.saechsische.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442379405171  BNE: XX1637354  BnF: cb135615605 (data)  GND: 118526677  ISNI: 0000 0001 1467 1292  LCCN: n93010783  LNB: 000291346  MusicBrainz: 2f3936d0-774a-4a5e-98fa-39b7a4e0a2c0  NKC: xx0155966  SUDOC: 076528111  VIAF: 7554155   WorldCat (עם VIAF): 7554155
אנגליקה אמון

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1967 וינה, אוסטריה 
 פטירה:  29 באוקטובר 2020 (בגיל 53) 
 מקום מגורים:  אוסטריה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה (1993) 
 מנחה לדוקטורט:  קים נסמית' 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט יונג לרפואה (2013)  פרס פריצת דרך במדעי החיים  חברת האקדמיה הלאומית למדעים (2015)  פרס פול מרקס לחקר הסרטן (2007)  פרס הכרה בקריירה בכירה, נשים בביולוגיה תאית (2015)  פרס האקדמיה הלאומית למדעים בביולוגיה מולקולרית (2008)  מדליית איגוד התורשה של אמריקה (2014)  פרס אלן וטרמן (2003)  פרס  ואנדרבילט לביו-רפואה (2018)  חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי 
 מספר צאצאים:  2 
 
אנג'ליקה אמון (באנגלית Angelika Amon;‏ 10 בינואר 1967 – 29 באוקטובר 2020) הייתה פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וחברת מועצת העורכים של כתב העת "Current Biology". במחקרה, אמון ועמיתיה בדקו את ההשלכות של הפרדת כרומוזומים המתבצעת לא כשורה על התא ועל פיזיולוגיה של אורגניזם (יצור חי) וכיצד הפרדה כזו יכולה להוביל לסרטן.
ביוגרפיה

אנג'ליקה אמון נולדה בשנת 1967 באוסטריה. כבר בילדותה אמון התעניינה רבות בביולוגיה של חיות וצמחים. במהלך לימודי הביולוגיה בחטיבת הביניים, כאשר למדה על חוקי התורשה של מנדל, הבינה כי היא רוצה לעסוק בביולוגיה במהלך חייה.
את התואר הראשון שלה אמון סיימה באוניברסיטת וינה. את עבודת הדוקטורט עשתה אמון תחת הנחייתו של פרופסור קים נסמית (Kim Nasmyth) באוניברסיטת MIT. את הדוקטורט שלה סיימה אמון בשנת 1993. לאחר סיום הדוקטורט, אמון השתלמה במסגרת פוסט-דוקטורט במכון Whitehead שבקיימברידג', מסצ'וסטס ולאחריו הייתה עמיתה במכון במשך שלוש שנים. בשנת 1999 הצטרפה למחלקה לביולוגיה ולמרכז לחקר הסרטן של אוניברסיטת MIT. זמן קצר לפני מותה אמון שיתפה פעולה עם פוסט-דוקטורנטית ישראלית במחקר שמצא מולקולה שמסייעת לפתרון בעיות בניהול האנרגיה בתא.
אמון הייתה חברת מערכת בכתב העת Current Biology.
אמון נפטרה ב-29 באוקטובר 2020 מסרטן השחלה. הותירה אחריה בעל ושתי בנות.