stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילוסופיה השוואתית
גישות לדיאלוג בין-תרבותי > פרנץ מרטין וימר > השפעה הדדית חלקית

ישנן צורות רבות כגון:
A ↔ B ו-A → C ו-A → D
או:
A ↔ B ו-A → C ו-A → D ו-B → C
עד ל:
A ↔ B ו-A ↔ C ו-A ↔ D ו-B ↔ C ו-B ↔ D ו-C → D
ניתן לראות את כל הטפסים כאן כאקולטורציה סלקטיבית. יש כמה דיאלוגים או אפילו פולולוגים אפשריים, למעט עבור תרבות D.
גישות לדיאלוג בין-תרבותי > פרנץ מרטין וימר > השפעה הדדית מלאה: פולילוג

A ↔ B ו-A ↔ C ו-A ↔ D ו-B ↔ C ו-B ↔ D ו-C ↔ D
עבור כל מסורת האחרת מעניינת למדי שהיא המודל העקבי לפילוסופיה בין-תרבותית. השפעה הדדית מתרחשת על בסיס שקילות מוחלטת.
גישות לדיאלוג בין-תרבותי > אלמר הולנשטיין

הפילוסוף השווייצרי אלמר הולנשטיין (Elmar Holenstein) הציע מספר כללי אצבע המאפשרים למנוע אי-הבנות בפילוסופיה המשווה.
רציונליות לוגית - העובדה שרעיונות של תרבות או מסורת מסוימת אינם מובנים לנו, אינה מעידה על אי-לוגית או פרה-לוגית שלהן, אלא רק על כך שההבנה שלנו לקויה.
רציונליות טלאולוגית - לאנשים יש תכלית למעשיהם גם אם אינם מתבטאים ברציונליות-לוגית. צריך להבחין בין רציונליות לוגית וטלאולוגיה, וכן להבדיל בין המשמעות המילולית של משפט ובין המטרה והשאיפה המבוטאים בו.
אנושיות (או טבעיות) – לפני שמיוחסים לאנשים התנהגות חסרת משמעות, לא טבעית, לא אנושית או לא בוגרת, על פי אמות ערכים של תרבות אחרת, עדיף להתחיל בספקנות לגבי מידת ההתאמה של שיקול הדעת והידע שלנו למקרה הנידון.
Nos-quoque (גם-אנחנו-עושים-זאת) - אם אנחנו נתקל בדבר כלשהו בתרבות זרה, שאיננו מוכנים לקבל, לא מן הנמנע שתימצנה התרחשויות דומות בתרבות הזרה כלפינו.
Vos-quoque (גם-אתה-עושה-זאת) - בהתחשב בכלל הקודם, לא פחות סביר שימצאו אנשים בתרבות הזרה הדוחים גם את האירוע השערורייתי עבורנו.
אנטי-קריפטו-גזענות - כאשר אנשים מתוסכלים, הם נוטים לתפוס את החסרונות שלהם אצל חברי קבוצות אחרות. זו גזענות סמויה, המתגלה כאשר תחושת העליונות של האדם מאוימת. יש לנתח תרבויות זרות כדי לשפוך אור על התרבות שלך עצמך.
פרסונליות – ניתן להימנע משיפוטים שגויים וחוסר טאקט על ידי כך שלעולם לא נתייחס לבני תרבות אחרת כאל אובייקטים או כאמצעים למחקר, אלא כשותפים למחקר בעלי זכויות.
סובייקטיביות - אנשים נוטים להעריך יתר על המידה, להעלות ולייפות את עצמם, או לחלופין לזלזל, להקטין ולהכפיש את עצמם.
אונטולוגיה-דאונטולוגית ("ישנו" לעומת "צריך") – קודי התנהגות וטקסטים מכוננים מעידים על פי רוב על מה שצריך להתקיים לפי השקפת הקבוצה. לפעמים המושאים הראויים מפגינים דווקא תמונת ראי של מה שאינו מצוי, אלא נחשב להתנהגות נאותה.
דפולריזציה (נגד דואליזם תרבותי) - הימנעות מהנטייה לפולירציה, שהיא על פי רוב מהווה אמצעי להסרת מורכבות.
אי-הומוגניות – לא להתפתות לסברה שתרבויות הן הומוגניות, ולא למקם את התקופות, המגמות והתצורות השונות שניתן למצוא בהן, בסדר ליניארי אחיד, כאילו הן נבדלות רק בדרגת התפתחותן.
אגנוסטיקה - בכל התרבויות ישנן תעלומות שלעולם יישארו ללא מענה. צריך להיות מוכנים לעובדה שבמחקר אולי לא יימצאו תשובות מספקות.
ראו גם

ספרות השוואתית
פילוסופיה של הדיאלוג
לקריאות נוספות

בן-עמי שרפשטיין, פילוסופיה במזרח ופילוסופיה במערב, תל אביב: יחדיו, תשל"ח-1978.
בן-עמי שרפשטיין, הפילוסופים כבני אדם: חיי הפילוסופים וטיב מחשבתם, תל אביב: זמורה ביתן, תשמ"ד-1984.
William Edelglass and Jay L. Garfield (eds.), The Oxford Handbook of World Philosophy (Oxford: OUP, 2011).
Ronnie Littlejohn, "Comparative Philosophy", Internet Encyclopedia of Philosophy.
David Wong, "Comparative Philosophy: Chinese and Western", Stanford Encyclopedia of Philosophy.
הערות שוליים

↑  Sweet, William, ed. (2014), What is Intercultural Philosophy? Washington, DC, Council for Research and Values in Philosophy.
1 2  Wimmer, Franz Martin (2004). Interkulturelle Philosophie. Vienna: UTB.
↑  Mall, Ram Adhar (2000). Intercultural Philosophy. Rowman & Littlefield Publishers, Inc.
1 2 3 4 5  Niels Weidtmann editor: Bertold Bernreuter, Thesen, Bedingungen und Aufgaben interkulturell orientierter Philosophie, polylog. Zeitschrift für interkulturelles Philosophieren 1 (1998), 5-12, ISSN 1560-6325 (בגרמנית)
↑  Holenstein, Elmar (2003). A Dozen Rules of Thumb for Avoiding Intercultural Misunderstandings (D. Goodwin, Trans.) online at polylog: platform for Intercultural Philosophy. Retrieved 2010-09-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541109905171  BnF: cb11957115w (data)  GND: 4494545-0  LCCN: sh85100893  LNB: 000048624
פצצת עטלף

פצצת עטלף (באנגלית: Bat bomb) הוא כינוי להצעה שהועלתה בארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, להשליך מעל האימפריה היפנית עטלפים הנושאים פצצות תבערה זעירות. שמו הרשמי של הפרויקט היה "מבצע אקס־ריי" (מבצע רנטגן) שהתנהל בראשותו של ד"ר לייטל ס' אדמס, רופא שיניים מפנסילבניה. הרעיון היה שהעטלפים ינוחו על בניינים ביפן העשויים בעיקר עץ ונייר, אז יפוצצו הפצצות בצעד שיגרום לדליקות רבות באזור.
אשף מקסיקני
לצורך המשימה נבחר עטלף ממין מקסיקני שמשקלו היה 14 גרם. במהלך הפיתוח, שארך כשנתיים בין 1942 ל־1944, פותחה במיוחד פצצת תבערה זעירה שהכילה נפלם (בנזין וסבון נוזלי), במשקל 30 גרם, והוצעו כמה דרכים להפעלת הפצצה. בין השאר נבחנו מרכז בקרה חיצוני שיפעיל את הפצצות מהמטוס שישליך אותם, אפשרות שנפסלה משום שהצבא חשש מתלות שכזו; מרעום שיופעל על ידי תנועת כנפי העטלף, אפשרות שנפסלה בגלל רגישות המתקן; ומנגנון השהיה פנימי, מה שנבחר בסופו של דבר. המנגנון כלל חלל בו תיל פלדה שהחזיק את פתיל ההצתה, ומעט לפני שחרור העטלפים הוזרקה לחלל תמיסת נחושת כלורית, שהמיסה את הפלדה וגרמה להפעלת הפצצה.
לבסוף התוכנית שנתקבלה הייתה לשמור את העטלפים בקירור שיגרום להם לשנת חורף, ולהטיל אותם ממטוסים במארזים שיוצנחו וייפתחו בזמן ירידתם. בזמן זה העטלפים היו אמורים להתעורר ולעוף החוצה ולנסות למצוא מחסה בבתים, ותוך כדי כך להבעיר אותם.
תיעוד השריפות במסגרת הניסוי 1942
הוכחה ליעילותה של הפצצה התקבלה כשקבוצת עטלפים מחומשת הצליחה לברוח מהבסיס בקרלסבאד שבניו מקסיקו, והציתה שרפות רבות באזור. בעקבות תקרית זו הוחזר הפרויקט לשיפור וחשיבה מחודשת, מאחר שהוחלט שיש לעשותו לבטיחותי יותר.
בניסוי שחל ב־15 בדצמבר 1943 הפרויקט נחל הצלחה מרשימה והצליח להעלות באש כפר דמה שנבנה לצורך הניסוי.
עלותו של הפרויקט נעה בין 2 ל־4 מיליון דולר, סכום שנחשב גבוה באותה התקופה.
בשנת 1944, עקב הצלחתו של פרויקט מנהטן (פיתוח פצצת האטום), שנחשב לדרך יעילה יותר להבאת קץ המלחמה, בוטל פרויקט פצצת העטלף. המטוסים שיועדו לנשיאת העטלפים, מפציצי B-29, הוסבו לנשיאת פצצות האטום.
הספר "Sunwing" של קנת' אופל קיבל את השראתו מתקרית זו.
ראו גם

פצצת כדור פורח
עכברוש נפץ
לקריאה נוספת

Bat Bomb: World War II's Other Secret Weapon, ג'ק קופר, מסת"ב 0292707908
פילוסופיה מעשית

פילוסופיה מעשית (נקראת גם פילוסופיה יישומית, פילוסופיה שימושית או פילוסופיה כדרך חיים) היא גישה בפילוסופיה המבקש לשלב שיטות, עקרונות וידע פילוסופי לחיי היום יום, ולהפוך את הפילוסופיה לנגישה עבור ציבור שאינו בעל רקע פילוסופי בהכרח.
ייעוץ פילוסופי, פרקטיקה שהתפתחה החל משנות השמונים של המאה ה-20, הוא ענף או תת-תחום בתוך התפיסה הכוללת של הפילוסופיה המעשית.
היסטוריה

קווי התיחום בין פילוסופיה לבין פילוסופיה מעשית לא היו ברורים כלל לפילוסופים בעולם העתיק ואף לא לפילוסופים שפעלו בראשית העת החדשה. פילוסופים כמו אפלטון, אריסטו, תומאס אקווינס, מקיאוולי ורבים אחרים עסקו בחיבור עקרונות פילוסופים לחיים, ובהנחלת גישה פילוסופית לציבור הרחב. סוקרטס אף לחם בנטייה של מלומדי זמנו להתהדר בז'רגון מעורפל וחתר להפוך את הידע לנחלת הכלל.
בעת החדשה, ככל שהצטבר הידע הפילוסופי והפך לנחלתם של מלומדים ושל אקדמאים הלכה הפילוסופיה והתנתקה מתודעתו של הציבור הרחב. הפילוסופים לימדו באוניברסיטאות, פרסמו והתפלמסו עם עמיתיהם, תוך שתהליך זה עצמו מעצים את הצטברות הטקסטים ומקורות ההשראה הפילוסופיים ובה בעת מרחיק באופן בלתי נמנע את הידע הזה מרפרטואר הידע האפשרי של האדם המשכיל.
הפילוסופיה המעשית היא תגובת נגד להדרתה של ההגות הפילוסופית מחיי המעשה. הפילוסופיה המעשית מבקשת להחזיר את הפילוסופיה אל הציבור הרחב ולחדש את הרלוונטיות שלה לחיי יום יום. ברוח זו כותב ג'ון לוק  בספר הראשון של "מסה על שכל האדם" כי תכליתה העיקרית של הפילוסופיה היא לעקור עשבים שוטים מן התודעה. הפילוסופיה האנליטית (שראשיתה בפילוסוף הגרמני בן המאה ה-19 גוטלוב פרגה ושיאה במאה העשרים בפילוסוף הגרמני-בריטי ויטגנשטיין) חותרת כל כולה להפיכת הפילוסופיה לממוקדת, חדה, בהירה, נטולת "פוזות" ומסיכות כלומר להתנערות מדימוי הפילוסופים כ"מנותקים", "מרחפים", "מעורפלים" .
ייחודה של הפילוסופיה המעשית

מגמת החיבור בין הפילוסופיה לחיי המעשה איננה חדשה ואינה ייחודית לפילוסופיה המעשית. לא רק האקזיסטנציאליזם והמרקסיזם עושים זאת, אלא כאמור אף הזרם האנליטי מבקש, בחלקים רבים שלו, לחקור תבניות שיח שגורות באופן פילוסופי. תרומת הפילוסופיה המעשית כזרם חוץ אקדמי היא בכך שהיא מביאה את הפילוסופיה עצמה ואת קווי הציר העיקריים שהעסיקו אותה- אל עולמם של אנשי המעשה. מטרת הפילוסופיה המעשית להפוך את מקורות הידיעה, שאלות באונטולוגיה, דילמות באתיקה וכיוצא בזה לסוגיות חיות, רלוונטיות ואקטואליות בעולמות פרקטיים.
מאפיין מרכזי נוסף של הפילוסופיה מראשית ימיה הוא האומץ לאתגר את המקובל והמובן מאליו. חברות אנושיות נוטות לאמץ פרדיגמות באופן נוקשה ולפעול בתוך אופנות (גם אינטלקטואליות). בעת החדשה היו אלה אלכסיס דה טוקוויל בספרו "הדמוקרטיה באמריקה" וג'ון סטיוארט מיל שהצביעו על דורסנותה של דעת הקהל ועל העובדה שעוצמה זו (של דעת הקהל) חזקה לעיתים קרובות יותר מן החוקים הכתובים. לפי מיל "הצרה היותר גדולה של זמננו היא שכל כך מעט אנשים מעזים עכשיו להיות מוזרים".
הפילוסופיה המעשית חותרת לטעת גם אומץ לצאת נגד הזרם וגם מוכנות להציע חלופות קיומיות לאופנות החברתיות המושרשות. בימינו יש פילוסופים מעשיים החותרים, למשל, לאתגר את המכוונות המתמדת של ארגונים ומוסדות ל"מבחן התוצאה", נורמה שחלחלה מן העולם העסקי לכל רכיבי החברה.
דרכי פעולה בפילוסופיה מעשית

שלושה צירים מרכזיים מקובלים לשילוב פילוסופיה בחיי המעשה:
דרכי פעולה בפילוסופיה מעשית > הציר האנליטי

הפילוסופיה יכולה באופן יעיל ומקיף יותר מדיסציפלינות אחרות לזהות כשלים לוגיים כמו סתירה, מעגליות, הנחת המבוקש וכיוצא בזה וכן לשקף את משמעותה של השפה הנוהגת בשיח  של פרט, ארגון או קהילה. חקר השפה, חקר הז'רגון ואף עיון ביקורתי בעצם היווצרותם של ז'רגונים מקצועיים הוא אחת התרומות החשובות של הפילוסופיה המעשית לחקר הפרקטיקה.
דרכי פעולה בפילוסופיה מעשית > בניית חזון

המטרה היא השתתת חייהם של אנשים וקהילות על בחירה מתמדת בין חלופות לגיטימיות, בניה של סיפור מלכד משמעותי או חתירה לקראת חיבורו של סיפור כזה. הקושי הגדול שנתקל בו הפילוסוף המעשי בעניין זה הוא החשש מן המימד האידאולוגי של השקפת עולם המתחייבת מנסוחו של חזון.
בין השאר חותרת הפילוסופיה המעשית, בעניין זה כבאחרים, לכונן לא רק מסד בהיר ומגובש של הנחות תשתית וחשיפת ערכי היסוד אלא גם לעסוק במישור הכמיהה, כלומר לחפש דגמי השראה. הטקסט הוא לעיתים קרובות - אך לא באופן בלעדי- מקור של השראה מבלי שתאבד האוריינטציה הביקורתית כלפיו.
דרכי פעולה בפילוסופיה מעשית > אתיקה

לציר זה שתי תת-משמעויות חשובות. האחד, אתיקה במובן של תורת מוסר, קביעת תכליות ראויות ובחינה של מכלול ההשתמעויות של פרקטיקות נוהגות. השני, אתיקה במובן של אורח חיים, רוטינה, הרגלים וכיוצא בזה שנועדו לבסס את הטענה האריסטוטלית שהטוב מצוי בתכונות האופי ושתכונות אופי אלו ניתנות לפיתוח ולשינוי תוך תרגול מתמיד.
ראו גם

האסכולה הסטואית
לקריאה נוספת

שורק ישראל, "פילוסופיה כמדע מעשי", בתוך מעשה בחינוך, מוסד ביאליק, 2006
בראמבאו רוברט, "פילוסופיה שימושית", עיון 19 (אוקטובר) 1968
מיל, ג'ון סטיוארט, "על החירות", מאגנס, 1980, פרק ג', "האינדיבידואליות כאחד מיסודות האושר"
הערות שוליים

↑  ישראל שורק, "פילוסופיה כמדע מעשי", מוסד ביאליק 2006, 160-164
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4047055-6  NKC: ph124545
פיונה או'שונסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979 (בת 45 בערך) גולוויי, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיונה או'שונסי (באנגלית: Fiona O'Shaughnessy; נולדה ב-1979) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירית.
ביוגרפיה

או'שונסי נולדה בעיר גולוויי שבמחוז גולוויי. כשהייתה בת 9 עברה המשפחה לגור ברדינג שבאנגליה. בימיה בבית הספר ברדינג למדה לרקוד בלט, סטפט, מחול ג'אז ומודרני. כעשור לאחר מכן חזרה לגולוויי ופיתחה קריירה בתיאטרון. היא שיתפה פעולה עם שחקנים אחרים בגולוויי והופיעה במקומות כגון "קינגס הד", בפסטיבל האומנויות ובתיאטרון דרואיד.
ביוגרפיה > קריירה

התפקיד הבולט של או'שונסי בתיאטרון היה סלומה בתיאטרון גייט בדבלין. עוד הופיעה על הבמה במחזה "The Shaughraun" בתיאטרון אבי בדבלין שהועבר ב-2005 לתיאטרון אלברי ב
ווסט אנד. ב-2006 הופיעה במחזה "Blackwater Angel" מאת ג'ים נולן בתיאטרון פינבורו בלונדון. עוד שיחקה בתיאטרון גייט במחזות "Arms and the Man", "אוליבר", "חשיבותה של רצינות", "גאווה ודעה קדומה", "Blythe Spirit", ו-"Present Laughter", שהוצג בסיור הופעות בצ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית, "See You Next Tuesday", ו"חתולה על גג פח לוהט"
או'שונסי שיחקה בתפקיד קייט בהפקה האירית המקורית של המחזה "Blasted" מאת שרה קיין. בקולנוע שיחקה בתפקיד קלרה בסרט "זיכרון של דג זהב", ובסרטים "The Halo Effect" ו-"The Stronger". היא שיחקה בתיאטרון בדמות הילדה וונגל במחזה "Lady from the Sea" ופטרה סטוקמן ב-"Enemy of the People" בתיאטרון ארקולה בלונדון, ובתפקיד איימי במחזה "The Night Alive" מאת קונור מקפרסון בתיאטרון גפן פלייהאוס בלוס אנג'לס בבימויו של רנדל ארני. ב-2013 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "אוטופיה". ב-2015 שיחקה יחד עם דייוויד טרוטון בסרט האימה הרומנטי "נינה לנצח" שכתבו וביימו האחים בליין.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 |  | Warlock III: The End of Innocence | חברה של קריס |  |
| 2000 |  | Clubbing | פאם פאטאל | סרט קצר |
| 2001 |  | Freaky Deaky 10 to 1 |  | סרט קצר |
| 2003 | זיכרון של דג זהב | Goldfish Memory | קלרה |  |
| 2004 |  | Belonging | סטפני | סרט טלוויזיה |
| 2004 |  | The Halo Effect | סוזי |  |
| 2004 | אלכסנדר | Alexander | אחות |  |
| 2005 |  | Still Life | אישה | סרט קצר |
| 2005 |  | Malice Aforethought | פלורנס | סרט טלוויזיה |
| 2006 |  | The Secret Language | מוהר |  |
| 2007 | משחק המוות | Until Death | לוסי |  |
| 2007 | משמר הלילה | Nightwatching | מאריטה |  |
| 2009 |  | Malice in Wonderland |  |  |
| 2010 |  | Outcast | ניב |  |
| 2015 | נינה לנצח | Nina Forever | נינה | פרס Fangoria Chainsaw לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2021 | לא לנשום 2 | Don't Breathe 2 | ג'וזפין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 |  | Trouble in Paradise | שיפרה מקשיין |  |
| 2012 |  | Vexed | שרה סטוקווד | עונה שנייה, פרק אחד |
| 2013 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | קטרינה | בפרק "The Labours of Hercules" |
| 2013–2014 | אוטופיה | Utopia | ג'סיקה הייד |  |
| 2015 | נשות מצדה | The Dovekeepers | צ'אנה | מיני-סדרה |
| 2016 | המוסקטרים | Musketeers | ג'ולייט |  |
| 2017 |  | The Living and The Dead | מרתה אנדרבי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2017 | חוקים משלה | Striking Out | מג |  |
הערות שוליים

↑  Fiona O'Shaughnessy
↑  Gerard Gilbert (26 ביולי 2014). "Utopia star Fiona O'Shaughnessy: 'I don't like to watch too much". The Independent. נבדק ב-13 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SXSW 2015: First Teaser Trailer for Nina Forever". Dread Central. נבדק ב-13 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Never mind Oscar, here's the 2017 FANGORIA Chainsaw Awards Nominees Ballot!". FANGORIA®. נבדק ב-14 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4617410  ISNI: 0000 0001 1818 7254  MusicBrainz: ccd045e4-ddd5-4d35-b1de-8d96cedb56c0  SUDOC: 18316850X  VIAF: 169187314   WorldCat (עם VIAF): 169187314
פיטר סנל

סר פיטר ג'ורג' סנל (באנגלית: Sir Peter George Snell;‏ 17 בדצמבר 1938 – 12 בדצמבר 2019) היה אתלט ניו זילנדי, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות בריצת 800 מטר (רומא 1960 וטוקיו 1964), בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם בריצת 800 מטר, בריצת 1000 מטר ובריצת מייל. הראשון בהיסטוריה שרץ 800 מטר מתחת ל-1:45 דקות. הוא האתלט היחידי (מאז אנטוורפן 1920) שזכה בשתי הריצות (800 ו-1500 מטר) במדליית זהב באולימפיאדה אחת (טוקיו 1964) הוא נבחר לספורטאי הגדול ביותר של ניו זילנד במאה ה-20.
ביוגרפיה

סנל נולד באופונקה שבניו זילנד. הוא התאמן תחת הדרכתו של ארתור ליידיארד.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה סנל במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:46.48 דקות, לפני שיאן העולם רוג'ר מונס מבלגיה (1:46.55 דקות) וג'ורג' קר מהפדרציה של איי הודו המערבית (1:47.25 דקות).
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בינואר 1962 קבע סנל בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:54.4 דקות. שבוע לאחר מכן, ב-2 בפברואר הוא קבע בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 1:44.3 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של רו'גר מונס (1:45.7 דקות) ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-1:45 דקות. שיא זה החזיק מעמד 11 שנים ונישבר על ידי מרסלו פיאסקונרו מאיטליה (1:43.7 דקות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה סנל בשתי מדליות זהב בריצת 880 יארד (1:47.64 דקות) ובריצת מייל (4:04.58 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה סנל בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:45.1 דקות, לפני ביל קרותרס מקנדה (1:45.6 דקות) ווילסון קיפרוגוט מקניה (1:45.9 דקות) והגן על תוארו ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.1 דקות, לפני יוזף אודלוז'יל מצ'כוסלובקיה (3:39.6 דקות) וג'ון דייוויס חברו לנבחרת (3:39.6 דקות).
נפטר ב-12 בדצמבר 2019.
תארים והישגים

בשנים 1962 ו-1964 זכה סנל בתואר אתלט השנה בעולם.
שיאים אישיים

ריצת 800 מטר: 1:44.3 דקות (1962)
ריצת 1500 מטר: 3:37.6 דקות (1964)
פלאסה דה לה ויה

פלאסה דה לה ויה
פלאסה דה לה ויה (בספרדית Plaza de la villa - כיכר העיר) היא כיכר מפורסמת במרכז מדריד, בירת ספרד. הכיכר ממוקמת לצדו של רחוב מאיור (Calle Mayor), עורק התנועה הראשי במרכז העיר, וממנה יוצאים בשלושה רחובות קטנים שנחשבו למרכזה של מדריד העתיקה.
בהיקף הכיכר ניצבים שלושה מבנים בעלי חשיבות היסטורית, שנבנו ונוספו לכיכר במאות שונות. הראשון להיבנות היה בית ומגדל לוחאנס (Casa y Torre de los Lujanes) - אחוזה מהמאה ה-15 שנבנתה בסגנון מודחאר, בצדו המזרחי של הכיכר.
המבנים הנוספים בכיכר הם בית סיסנרוס (Casa de Cisneros), ארמון שנבנה במאה ה-16 בסגנון פלאטרסקו (Plateresco) בצדה הדרומי של הכיכר, ובית העיר (Casa de la Villa) שנבנה במאה ה-17 בסגנון בארוק בצדה המערבי של הכיכר, ושימש כבית העירייה.
היסטוריה

פלאסה דה לה ויה הייתה לאחד האתרים החשובים במדריד העתיקה, ונמצאה במרחק זהה משער גוודלחרה ומשער דה לה וגה, שתיים מהכניסות הגדולות למדריד בימי הביניים. עד המאה ה-15 נקראה הכיכר פלאסה דה סן סלבדור, על שם כנסייה בעלת שם זהה שניצבה בקרבת מקום ושימשה לישיבות מועצת העיר.
בית ומגדל לוחאנס

שני המבנים הללו, שנבנו בסגנון מודחאר-גותי, הם המבנים העתיקים ביותר במדריד ששימשו למגורים ונשתמרו עד ימינו. בניית המגדל החלה בתחילת המאה ה-15 והבית נוסף מעט אחרי סוף המאה. המבנים נקראים על שם משפחת לוחאנס, סוחרים עשירים ממוצא אראגוני, שהיו הראשונים לאכלס את המבנים.
על פי המסורת, המגדל שימש כמקום כליאתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, שנלקח בשבי במהלך קרב פאביה. כיום משמש המגדל כמטה האקדמיה המלכותית למדעי הרוח והחברה.
בית סיסנרוס

בית סיסנרוס הוא ארמון שנבנה בסגנון פלאטרסקו בשנת 1537 בהוראתו של בניטו חימנז דה סיסנרוס, אחיינו של הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס שהיה עוצר ספרד ועמד בראש האינקוויזציה הספרדית.
החזית הנוכחית של המבנה הפונה לכיכר, נבנתה בתחילת המאה ה-20, לאחר שמועצת העיר מדריד רכשה את הארמון ופעלה לשילובם של המבנים בכיכר. השיפוץ, שנותר נאמן לתכנון המקורי, כלל גם בניית גשר בין המבנה לבין בית העירייה הסמוך.
בית העיר

בנייתו של בית העיר החלה בשנת 1645 על ידי האדריכל חואן גומז דה מורה ונסתיימה בשנת 1693. עד שנת 2007 שימש המבנה כבית עיריית מדריד, אז הועתקה מרבית הפעילות לארמון התקשורת בפלאסה דה סיבלס.
פסל אלברו דה בזן

במרכז הכיכר ניצב פסל ארד של האדמירל אלברו דה בזן, מגיבורי קרב לפנטו. התוכנית להקמת הפסל נהגתה בשנת 1888, במלאת שלוש מאות שנים למותו של בזן, כך הפסל הוצב רק ב-19 בדצמבר 1891. בחזית העמוד עליו מוצב הפסל, חרוטה כתובת המוקדשת לזכרו של בזן.
בית ומגדל לוחאנס
בית העיר
פרוד אומונדסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוקטובר 1967 (בן 56) 
 מדינה:  נורווגיה 
 השכלה:  NATO Defense College  Swedish Defence University  הקולג' המלכותי ללימודי הגנה  האקדמיה הצבאית הנורווגית 
 השתייכות:   צבא נורווגיה
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 דרגה:   גנרל-מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד משמר המולדת הנורווגי
 
פרודה אומונדסן (בנורווגית: Frode Ommundsen) הוא גנרל-מיור נורווגי, המכהן מאז 11 באפריל 2023 כמפקד משמר המולדת הנורווגי.
ביוגרפיה

אומונדסן התגייס לצבא נורווגיה ב-1987, לאחר שלמד בבית הספר לפרשים. לאחר מכן למד במכללת המלחמה הנורווגית. הוא שרת בכוח שמירת השלום של האו"ם בבוסניה והרצגובינה, ולאחר מכן מונה למפקד פלוגה בכוח האכיפה של נאט"ו. בשנת 2000 הוא נשלח לקוסובו כמפקד פלוגה בכוח קוסובו. בין 2002–2004 הוא פיקד על פלוגה בגדוד טלמרק, ויחד עמה שרת באפגניסטן. בין 2007–2009 הוא פיקד על גדוד שריון בבריגדה הצפונית. לאחר חזר לאפגניסטן, וסייע באימון כוחות של הצבא הלאומי האפגני. בין 2011–2012 הוא שרת בתפקידים בכירים במשרד ההגנה, ובין 2017–2018 שימש כראש מחלקת המבצעים. ב-11 באפריל 2023 הוא מונה למפקד משמר המולדת הנורווגי.
הערות שוליים

↑  פרוד אומונדסן באתר האנציקלופדיה הנורווגית הגדולה
↑  Frode Ommundsen ny sjef for Heimevernet
↑  Ommundsen har tatt over som sjef for Heimevernet
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותר בסרט אקשן

| --- | --- |

הזוכה האחרון בפרס, אנדרו גארפילד, שזכה בשנת 2016
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  2012–2016 (כ־4 שנים)
 
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותר בסרט אקשן הוא אחד הפרסים המוענקים לאנשים העובדים בתעשיית הקולנוע על ידי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי בטקס הפרסים השנתי שהם עורכים.
שיאני מועמדויות

2 מועמדויות: דניאל קרייג, רוברט דאוני ג'וניור, בראד פיט, טום קרוז, כריס אוונס, כריס פראט
הערות שוליים

| פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי |
| --- | --- | --- |
איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי
| פרסים | אנסמבל המשחק ‏•‏‏ שחקן ‏•‏‏ שחקנית ‏•‏‏ תסריט מעובד ‏•‏‏ סרט אנימציה ‏•‏‏ צילום ‏•‏‏ סרט קומדיה ‏•‏‏ עיצוב תלבושות ‏•‏‏ במאי ‏•‏‏ עריכה ‏•‏‏ סרט זר ‏•‏‏ שיער ואיפור ‏•‏‏ תסריט מקורי ‏•‏‏ סרט ‏•‏‏ עיצוב הפקה ‏•‏‏ פסקול ‏•‏‏ שיר ‏•‏‏ שחקן משנה ‏•‏‏ שחקנית משנה ‏•‏‏ אפקטים ויזואליים ‏•‏‏ שחקן צעיר |  |
| פרסי עבר | סרט אקשן (2008–2019) ‏•‏‏ שחקן בסרט אקשן (2012–2016) ‏•‏‏ שחקנית בסרט אקשן (2012–2016) ‏•‏‏ שחקן בסרט קומדיה (2012–2018) ‏•‏‏ שחקנית בסרט קומדיה (2012–2018) ‏•‏‏ סרט תיעודי (1995–2015) ‏•‏‏ סרט לכל המשפחה (1995–2007) ‏•‏‏ סרט מדע בדיוני/אימה (2012–2019) ‏•‏‏ סאונד (2009–2011) |  |
| טקסים | 1995 ‏•‏‏ 1996 ‏•‏‏ 1997 ‏•‏‏ 1998 ‏•‏‏ 1999 ‏•‏‏ 2000 ‏•‏‏ 2001 ‏•‏‏ 2002 ‏•‏‏ 2003 ‏•‏‏ 2004 ‏•‏‏ 2005 ‏•‏‏ 2006 ‏•‏‏ 2007 ‏•‏‏ 2008 ‏•‏‏ 2009 ‏•‏‏ 2010 ‏•‏‏ 2011 ‏•‏‏ 2012 ‏•‏‏ 2013 ‏•‏‏ 2014 ‏•‏‏ 2015 ‏•‏‏ 2016 ‏•‏‏ 2017 ‏•‏‏ 2018 ‏•‏‏ 2019 ‏•‏‏ 2020 ‏•‏‏ 2021 ‏•‏‏ 2022 ‏•‏‏ 2023 |  |
פרנץ מסמר

פרנץ מסמר
פרנץ אנטון מֶסְמֶר (Franz Anton Mesmer;‏ 23 במאי 1734 - 5 במרץ 1815) היה רופא גרמני בעל עניין בפיזיקה ובאסטרונומיה, שפיתח תאוריה פסאודו-מדעית המכונה מגנטיזם חייתי, או על שמו,  מֶסְמֶריזם. על פי התאוריה קיים ביקום נוזל בלתי נראה ובעל תכונות מגנטיות המשמש כמתווך לכוח הכבידה הפועל בין כוכבי הלכת. הנוזל חיוני גם לקיומן של תופעות שונות על פני כדור הארץ, כגון אור, חום, חשמל, ומגנטיות. מסמר סבר ששכבה דקה ובלתי נראית של החומר מקיפה גם את גוף האדם ולכן יש לו חשיבות רבה בתחום הרפואה. מחלות נגרמות כתוצאה ממחסומים בזרימה של הנוזל בגוף שמביאים להפרת ההרמוניה בין הגוף לבין הטבע. מסמר פיתח שיטות שונות לטיפול, ביניהן טיפול במגנטים, וטיפולים שונים שהביאו את החולה למצב של טראנס או למשבר כמו-אפילפטי.
התאוריה של מסמר משכה תשומת לב עצומה באירופה ובארצות הברית החל משנות השמונים של המאה השמונה-עשרה, ומסמר קנה לו תומכים רבים וכן מתנגדים. בצרפת, בעשור שלפני המהפכה, המגנטיזם החייתי היה פופולרי במיוחד והיווה נושא מרכזי לכתיבה ושיחה בעיתונות, בפמפלטים, ובחוגים שונים של שיחה ובידור.  העניין הציבורי הרב הביא גם לעניין ולחשדנות מצד הרשויות. מנקודת מבט של רפואה בת זמננו ניתן לומר שמסמר היה הראשון להשתמש בהיפנוזה רפואית, אך מבלי שהבין את הטיפול ותוך שהסתמך על תאוריה שגויה. לטיפולים שמסמר פיתח הייתה השפעה גם על פיתוח שיטות שונות בתחום הרפואה האלטרנטיבית.
תחילת דרכו

מסמר נולד בעיירה איצנאנג (Iznang) שבדרום גרמניה לא רחוק מהעיר קונסטנץ. אביו היה יערן והוא היה השלישי מבין תשעה אחים. כנער הוא קיבל חינוך דתי וכללי, ולאחר מכן למד באוניברסיטאות ישועיות בגרמניה. ב-1759 הוא החל לימודי רפואה באוניברסיטת וינה. בשנת 1766 פרסם את עבודת הדוקטורט שלו: De planetarum influxu in corpus humanum (השפעת גרמי השמים על גוף האדם). בדוקטורט הוא ביקש להראות שגרמי שמיים כגון הירח וכוכבי הלכת יוצרים, באמצעות כוח הכבידה, תופעות של גאות ושפל בגוף האדם וכך משפיעים על בריאותו. מחקרים הוכיחו שמסמר העתיק את עבודתו ממחקריו של ריצ'רד מיד (1673–1754) רופא אנגלי ידוע וחברו של אייזק ניוטון.
בשנת 1768 נישא מסמר לאלמנה אוסטרית עשירה וביסס עצמו כרופא מצליח וכפטרון אמנות. הוא תמך במוצרט וסייע לו בהפקת האופרה בת מערכה אחת בסטיין ובסטיינה. מוצרט גמל לו בכך שבאופרה "כך עושות כולן" (1789) הוא הכניס קטע בו מטפל "רופא" בשתי גיבורות האופרה במגנט (המכונה שם "אבן מסמרית") לפי שיטת מסמר.