stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימפריאל כמיקל אינדסטריז
היסטוריה > הקמה ופיתוח התאגיד

תאגיד ICI הוקם בשנת 1926 כתוצאה ממיזוג של ארבע מחברות הכימיקלים המובילות בבריטניה: "ברונר מונד", "נובל תעשיות חומרי נפץ", "חברת אלקלי המאוחדת" ו"תאגיד הצבעים הבריטי"; ועסק בייצור כימיקלים שונים, בהם: חומרי נפץ, דשנים, קוטלי חרקים, רכיבי צבע, מתכות אל ברזליות וצבעים. תחומים בהם התחרה עם תאגיד "דופונט" מארצות הברית ועם תאגיד "אי גה פארבן" מגרמניה. המשרד הראשי שלו הוקם ברחוב מילבנק בלונדון בשנת 1928. בשנתו הראשונה, מחזור המכירות היה 27 מיליון ליש"ט.
במהלך שנות ה-20 וה-30, התאגיד מילא תפקיד מפתח בפיתוח מוצרים כימיים חדשים, כולל: חומר הצבע "פתלוכיינין" (אנ') (1929), זכוכית אקרילית ששווקה תחת שם המותג "פרספקס" (1932), צבעי Dulux (1932, פותחו בשיתוף עם "דופונט"), פוליאתילן (1937), וסיבי פוליאתילן טרפתאלט ששווקו תחת שם המותג "טרילין" (1941). בשנת 1940, ICI הקימה את British Nylon Spinners כמיזם משותף שייצר סיבי ניילון. התאגיד החל במהרה לעסוק גם בייצור פלסטיק רכיבי מזון, פולימרים, רכיבים אלקטרוניים וחומרי טעם וריח.
ICI גם החזיק בבעלות של חברת אופנועי "Sunbeam" (אנ'), שהיו חלק מ"נובל תעשיות", והמשיכה לייצר אופנועים עד 1937.
במהלך מלחמת העולם השנייה, החברה הבת של ICI Nobel ייצרה אמצעי לחימה למאמץ המלחמתי של בריטניה; החברה הרחבה יותר הייתה מעורבת גם בתוכנית הגרעין של הממלכה המאוחדת בשם הקוד Tube Alloys.
היסטוריה > במחצית השנייה של המאה ה-20

לאורך שנות ה-40 וה-50 הרחיבה ICI מאוד את פעילותה במגזר התרופות ופיתחה מספר מוצרי מפתח בתחום, כולל: Paludrine (1940, תרופה נגד מלריה), Halothane (1951, חומר הרדמה בשאיפה), פרופופול (1977, חומר הרדמה תוך ורידי), Inderal (1965, חוסם בטא), טמוקסיפן (1978, תרופה נפוצה לסרטן השד), ו-PEEK (1979, חומר תרמופלסטי עם ביצועים גבוהים). ICI הקימה חברת בת ייעודית בתחום, "ICI Pharmaceuticals", בשנת 1957. במהלך שנות ה-50, ICI גם פיתחה חומר בשם "Crimplene", חוט פוליאסטר עבה ששימש לייצור בד באותו השם. הבד המתקבל הוא כבד ועמיד בפני קמטים, ושומר היטב על צורתו. באותה תקופה הייתה היצרנית הגדולה בעולם של סיבים סינתטיים.
במהלך שנות ה-60 וה-70 עסקה חטיבת הגנת הצומח של ICI בפיתוח חומרי הדברה חדשים, כולל: Paraquat (1962, קוטל עשבים), קוטלי החרקים Pirimiphos-methyl ב-1967 ו-Pirimicarb ב-1967. Brodifacoum (קוטל מכרסמים) פותח ב-1974; בסוף שנות ה-70, ICI הייתה מעורבת בפיתוח מוקדם של קוטלי חרקים סינתטיים של פירטרואידים כמו למבדה-ציהלוטרין. באותה תקופה גם פותח חומר הכיבוי BCF (BromoChlorodiFluoromethane) עבור שריפות בהן לא ניתן להשתמש במים כחומר כיבוי.
בשנת 1968 הוקמה חברת הבת בבעלות מלאה Cleveland Potash Ltd, שהקימה את מכרה האשלג Boulby Mine ברדקאר וקליבלנד, במחוז צפון יורקשייר. הפיר הראשון במקום נחפר ב-1968, והייצור המלא באתר החל בשנת 1976. ICI החזיקה במכרה במשותף עם תאגיד "אנגלו אמריקן". בשנת 2002 נמכרה הבעלות המלאה במכרה לידי כימיקלים לישראל.
בין השנים 1968 ל-1971, פיטר אלן היה יו"ר ICI, ובמהלכן נרכש קונצרן הטקסטיל "Viyella" שהיה יצרן של בדים וכן נוהל משא ומתן לרכישה או למיזוג עם תשלובת תעשיית חוטים סינתטיים "קררטולד", שהיית החברה התעשייתית השמינית בגודלה באנגליה. המטרה הייתה ליצור אינטגרציה אנכית, כך ש-ICI תשלוט בכל תהליך היצור מיצור החוטים ועד לשיווק התוצרת המוגמרת. אך ממשלת בריטניה התנגדה למיזוג מתוך חשש ליצירת מונופול אנכי בתחום הטקסטיל.
בשנת 1971 רכשה החברה את Atlas Chemical Industries Inc, מתחרה אמריקאית גדולה. בשנת 1974 ICI הפכה ליצואנית הגדולה ביותר בבריטניה. בשנת 1977 הפכה "אימפריאל מתכות תעשייתיות" (Imperial Metal Industries) לחברה עצמאית נפרדת. בתחילת שנות ה-80 העסיקה החברה 130,000 עובדים בעשרות מפעלים ברחבי העולם. בשנת 1984 הייתה החברה הבריטית הראשונה שהציגה רווח של יותר ממיליארד ליש"ט.
היסטוריה > לאחר הפירוק

התאגיד ההיסטורי ICI חדל להתקיים, אך פעילויות שמקורן היו בתאגיד המשיכו לפעול ולשגשג. עסקי הביוכימיה והתרופות שבמסגרת ספין-אוף החלו לפעול תחת השם "זניקה",  ובעקבות מיזוג הפכו לתאגיד התרופות "אסטרהזניקה", הם מהגדולים באירופה; עסקי הכימיקלים התעשייתיים שנרכשו על ידי חברת הכימיקלים "אינאוס" (INEOS) היוו בסיס לרכישות נוספות, שהפכו אותה לחברת הכימיקלים הרביעית בגודלה בעולם, ואת בעליה, ג'ים רטקליף, למיליארדר עם הון שהוערך בשנת 2023 בכ-29 מיליארד ליש"ט.
פעילות בישראל

ICI החל לפעול בארץ ישראל זמן קצר לאחר שהוקם, ביוזמת אלפרד מונד, פעיל ציוני שהיה היושב הראש הראשון של התאגיד ובעליה של חברת "ברונר מונד", אחת מארבע החברות שמוזגו לצורך הקמתו. לצורך כך נוסדה חברת בת בשם "Imperial Chemical Industries (Levant) Ltd" (שבעברית קיבלה את השם "תעשיות חימיות ממלכתיות (לבנט) בע"מ") והוקם בניין משרדים בחיפה ליד נמל חיפה ותחנת הרכבת חיפה מזרח. כמנהל הפעילות בארץ ישראל מונה יחיאל ויצמן, אחיו הצעיר של חיים ויצמן. הסניף בישראל היה אחראי להפצה ומכירה של מוצרי החברה גם בשטחי המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון, אמירות עבר הירדן וממלכת עיראק. בין הסוכנים של מוצרי החברה היו בארץ ישראל היו:, אגודת בני בנימין בהרצליה, אגודת הפרדס ביפו, חיים אליעזר מילצ'ן (סבו של ארנון מילצ'ן) ברחובות והסביבה. בהמשך גם המשביר המרכזי.
תחילה עסק הסניף המקומי בעיקר במכירת דשנים וחומרי הדברה לחקלאות, וגם התעניין בקבלת זיכיון לכריית אשלג בים המלח. אך הזיכיון נמסר לקבוצת משקיעים בראשות משה נובומייסקי, מאחר שהיה הראשון להגיש את הבקשה. בהמשך התאגיד הרחיב את סל המוצרים ששיווק בארץ ישראל, כולל: קוטלי חרקים, צבעים, חומרי פלסטיק וכימיקלים תעשייתיים.
אלפרד מונד נפטר ב-1930 ובנו הנרי מונד(אנ') המשיך להיות מעורב בעסקי החברה כסגן יו"ר ובסניף בארץ ישראל.
התאגיד הלווה כספים לסוכנות היהודית לצורך פיתוח החקלאות במושבות ארץ ישראל. וגם מימן משרת עוזר הוראה לכימיה יישומית ותרם ציוד למכון לכימיה באוניברסיטה העברית ובשנת 1929 תרמו הלורד אלפרד מונד ואחיו הכימאי רוברט מונד כסף להקמת קתדרת אקדמית במכון לזכר אביהם. אחר כך תרם התאגיד גם לטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
בשנת 1935 הוקמה ביוזמת ICI, נחום מן וחיים ויצמן "החברה הארצישראלית לפתוח תעשיות חימיות בע"מ", שמטרתה הייתה הקמת מפעל מלט "שמשון" בהר-טוב. מסיבות שונות התעכבה הקמת המפעל, והוא הוקם רק ב-1950 ללא מעורבות של ICI.
ב-1938 עבר מטה החברה מחיפה לתל אביב.
בינואר 1946 נשדדו 10 טונות של ניטראט־סודה (נטרטין) ממחסן החברה ברחוב סלמה ביפו. ניטראט־סודה משמש כדשן אך גם כבסיס לייצור חומר נפץ.
לאחר הקמת המדינה המשיך התאגיד לפעול בישראל, ושם חברת הבת שונה ל"תעשיות חימיות ממלכתיות (ישראל) בע״מ". התאגיד היה שותף להקמת מפעל דשנים וחומרים כימיים בחיפה, בשותפות עם מדינת ישראל, עם זאת במקביל פיטר כשליש מעובדיו.
בשנת 1957 עסקי ICI בעולם הערבי החלו להיפגע בעקבות החרם הערבי, בעקבות המשך פעילותו בישראל. למרות זאת המשיך לפעול בישראל. בשנת 1969 שקל התאגיד שקלה לרכוש את מפעלי רוגוזין לסיבים באשדוד, אך הגיע למסקנה כי המפעל קטן מידי עבור פעילותה.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  בניין ICI בחיפה, זמו קצר לאחר שהושלמה בנייתו ב-1930  |  בניין ICI בחיפה לאחר שנוספה לו קומה, בחזית אוטובוס בקו חיפה ביירות |  בניין ICI בחיפה נטוש בשנת 2019 |  |
לקריאה נוספת

Omri Polatsek, Envisioning (In)dependent Filastin: Agrochemicals and the Synthetic Age in British-Ruled Palestine, Global Histories: A Student Journal Vol. 7 No. 1, 2021
בית הכנסת בניש

| --- | --- |

מבנה בית הכנסת בניש כפי שצולם ב-2016
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  רחוב דויד 2 פינת שד' קאראג'ורג'ה
 מיקום:  ניש
 מדינה:  סרביה
 רב בית הכנסת:  האחרון לפני השואה: אלברט דניטי, ולצידו חכם משה ברכה
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1924–1925 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1925 
 אדריכל:  יאשה אלבלה, ויקטור עזריאל, מילאן קפטאנוביץ'
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית
 מידות
 גובה:  5 מטר
 קומות:  2
 
 קואורדינטות:  43°19′16″N 21°53′40″E﻿ / ﻿43.32111°N 21.89444°E﻿ / 43.32111; 21.89444
 אתר רשמי
  (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי בית הכנסת בניש(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי בית הכנסת בניש
 
בית הכנסת הספרדי בניש (בסרבית: Синагога у Нишу) היה בית כנסת ספרדי אשר פעל בעיר ניש בסרביה בין השנים 1925–1948.
היסטוריה

תיעוד בכתב לנוכחות קהילה יהודית ספרדית בעיר הוא מ-1651 עת שלטו העות'מאנים במקום. ב-1695 נבנה בית הכנסת ולצידו מקווה ומלדארי. במחצית השנייה של המאה ה-19 היו בניש שני בתי כנסת. ב-1879 חרב בית הכנסת המרכזי במהלך דליקה שפרצה בו. ב-1900 מנתה הקהילה 800 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה הגירה הדרגתית של יהודים מהעיר ואוכלוסיית הקהילה הצטמצמה בהדרגה. ב-1921 נמנו בעיר 547 יהודים. ב-1925 נבנה בית הכנסת החדש.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה הקהילה היהודית בניש אחת מ-117 הקהילות המאורגנות בממלכת יוגוסלביה ומנתה 430 נפשות. לאחר פרוץ המלחמה הגיעו לניש פליטים יהודים מגרמניה, אוסטריה ופולין ומספר בני הקהילה האמיר לכדי 970 נפשות. העיר ניש נכללה בשטח הכיבוש הגרמני, ובסמוך אליה הוקם מחנה הריכוז צרווני קרסט, ובו נכלאו החל מאוקטובר 1941, בני קהילות יהודיות מדרום סרביה ובכללם קהילת ניש, אך גם פעילים קומוניסטים יוגוסלבים. מתיעוד רישומי המעצרים בניש עולה, כי בעיר נעצרו 738 מבני הקהילה היהודית ורק אחד מבני הקהילה חזר להתגורר בעיר לאחר השואה. בראשית המאה ה-21 התגוררו בניש 36 יהודים, ונערכו עבודות לשיקום בית העלמין היהודי העתיק.
המבנה

עם סיום מלחמת העולם הראשונה החליטו ראשי הקהילה להקים בית כנסת חדש ומודרני, אשר יחליף את המבנה הישן אשר נפגע במהלך המלחמה. את המבנה תכננו בסגנון אדריכלי מודרני האדריכלים: מילאן קפטאנוביץ' (בסרבו-קרואטית: Milan Kapetanović) (צר'), יאשה אלבלה (בסרבו-קרואטית: Jaša Albla), ויקטור עזריאל (בסרבו-קרואטית: Viktor Azriel). עזריאל, בן הקילה היהודית בבלגרד תכנן גם את מבנה בית הכנסת בית ישראל בבלגרד. אולם התפילה היה מרווח ובקומה השנייה שכנה עזרת הנשים בגלריה פתוחה. באפריל 1924 החלו עבודות הבנייה במקום, באביב 1925 הושלם המבנה, ובית הכנסת בניש נחנך רשמית לקראת חגי תשרי. בית הכנסת הישן נהרס.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחרם בית הכנסת על ידי הוורמאכט ושימש את הגרמנים כמחסן. רק בן קהילה אחד, גדליה מאיו מבורך חזר לניש לאחר השואה והוא המשיך לתחזק את מבנה בית הכנסת עד לעלייתו לישראל ב-1948. לאחר מכן נותר המבנה נעול ונתון לפגעי הזמן. ב-1970 נמכר המבנה לעיריית ניש. ב-1986 הוכרז המבנה "אתר מורשת סרבית". ב-2001 עבר המבנה שיקום וחידוש ומשמש מאז כמרכז תרבות, מוזיאון ואולם קונצרטים.
הערות שוליים

1 2  הקהילה היהודית בניש, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
↑  חיים קשלס, תעודות ומסמכים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 848. קשלס שייך בטעות את המעצר למשטרה הבולגרית.
↑  ניקולאס, וד, קהילת ניש נכחדה, צוענים חיים על קברות היהודים, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2004.
↑  הקמת בית הכנסת בניש, באתר arhivnis.co.rs (בסרבית).
↑  מנחם שלח, שואת יהודי יוגוסלביה - הקהילות בסרביה וקרואטיה, באתר יד יצחק בן-צבי, אוחזר ב-10 בינואר 2025.
↑  בית הכנסת בניש, באתר מוזיאון העיר (בסרבית).
בית ארדווריקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אחוזה 
 מיקום:  היילנד (סקוטלנד) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1871
 תאריך פתיחה רשמי:  1871 
 אדריכל:  John Rhind 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות סקוטית ברוניאלית 
 
 קואורדינטות:  56°57′18″N 4°27′19″W﻿ / ﻿56.9551°N 4.45514°W﻿ / 56.9551; -4.45514
 www.ardverikie.com
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בית ארדווריקי(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בית ארדווריקי(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני בית ארדווריקי(למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני בית ארדווריקי
 
בית ארדווריקי הוא אחוזה בסגנון הברוני הסקוטי מהמאה ה-19, הממוקמת בקינלוך לגן, ניוטונמור, אינוורנס-שייר, בהיילנדס הסקוטי. הבית התפרסם כאחוזת גלנבוגל הבדיונית בסדרת הבי-בי-סי "Monarch of the Glen".
היסטוריה

האדמות היו שייכות היסטורית לשבט מקפרסון. המנהיג ה-20, יואן מקפרסון, השכיר את בנאלדר וארדווריקי בשנת 1844 למרקיז השני של אברקורן, אציל אלסטר-סקוטי, שהיה "אחד ממעצבי הטרנד בהתעניינות המתפתחת בציד איילים בסקוטלנד." המרקיז הרחיב את בקתת הציד המקורית. הוא שירת כמשרת אישי של הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה, אשר יחד עם הנסיך בילו שלושה שבועות בארדווריקי בסוף קיץ 1847.
בשנת 1860, לורד אברקורן העביר את החכירה על המבנה ללורד הנרי בנטינק, חובב ציד נוסף, שחי שם עד מותו בשנת 1870.
סר ג'ון רמסדן רכש את יערות ארדווריקי ובנאלדר בשנת 1871 תמורת 107,500 ליש"ט (שווה ערך ל-12,643,155 ליש"ט בשנת 2023). בשנת 1873, הבית נהרס בשריפה, ונבנה מחדש בין השנים 1874 ל-1878. הוא נבנה מחדש בסגנון הפופולרי של האדריכלות הברונית הסקוטית, בתכנונו של האדריכל ג'ון ריינד.
בנו של רמסדן, סר ג'ון פרצ'וויל רמסדן, ירש את האדמות לאחר מות אביו בשנת 1914. רוב האדמות נמכרו לאחר שתי מלחמות העולם, ובשנת 1956 העביר סר ג'ון את אחוזת ארדווריקי לחברה משפחתית תחת יושב הראש בנו, סר ויליאם פנינגטון-רמסדן. החברה, "ארדווריקי אסטייט לימיטד", עדיין מחזיקה ומנהלת את האחוזה כיום. האחוזה עוסקת בהשכרת בקתות ובהשכרת הנכס לחתונות.
אתר צילומים

בית ארדווריקי ואחוזתו שימשו כאתר צילומים. הוא מוכר ביותר כאחוזת גלנבוגל בסדרת הבי-בי-סי "Monarch of the Glen", ששודרה במשך שבע עונות משנת 2000 עד 2005. הוא שימש גם בסרט "מיס מארפל: רצח מתוכנן" (1985), בסרטים "גברת בראון" (1997), "לדוג סלמון בתימן" (2011), ו"מלחמתו של רוברט דה ברוס" (2018). האחוזה הופיעה בסדרה "זרה", ובעונות הראשונה, השנייה, הרביעית, החמישית והשישית של דרמת נטפליקס "הכתר ", כתחליף לטירת בלמורל.
במהלך קיץ 2019, התקיימו צילומים של "לא זמן למות" בעיר אביימור ובפארק הלאומי קיירנגורמס הסמוך, כאשר חלק מהסצנות צולמו באחוזת ארדווריקי.
באוקטובר 2020 הצילומים לספיישל התוכנית "המסע הגדול" נערכו בבית ארדווריקי, כשהפרזנטורים ג'רמי קלארקסון, ריצ'רד האמונד וג'יימס מיי נשארו ללון באחוזה.
הערות שוליים

↑  "Dam to play a big part at TV's Monarch of the Glen estate". Herald Scotland. 20 באוקטובר 2015. נבדק ב-17 ביולי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "History". Ardverikie Estate. נבדק ב-17 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ardverikie House, Outbuildings, Game Larders, Boat House and Walled Garden". Historic Environment Scotland. נבדק ב-17 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Simpson, George (16 ביולי 2019). "James Bond 25 crew 'going BALLISTIC over shoot accommodation'". Daily Express. נבדק ב-8 בספטמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Jeremy Clarkson takes to the Scottish Highlands in new series The Grand Tour Presents: Lochdown". NZ Herald (בNew Zealand English). 15 יולי 2021. נבדק ב-2021-07-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Merritt, Mike (2020-10-01). "Grand Tour hits the Highlands as old Top Gear chums team up again for filming". Daily Record (באנגלית). נבדק ב-2021-07-30.
מאיה ורטהיימר

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1990 (בת 34) כפר ורדים, ישראל ישראל
 שם לידה:  מאיה ורטהיימר
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 בן או בת זוג:  אסף זמיר 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאיה ורטהיימר-זמיר (נולדה ב-29 ביולי 1990) היא שחקנית, דוגמנית, אושיית רשת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

מאיה ורטהיימר נולדה וגדלה בכפר ורדים. היא בתו של המיליארדר איתן ורטהיימר (בנו של התעשיין הישראלי סטף ורטהיימר, שגם כיהן כחבר הכנסת בעברו) ושל אריאלה. היא אחות-למחצה של הזמרת סיון טלמור.
למדה בתיכון מעגן מיכאל במגמת תיאטרון. כנערה, השתתפה בחוג התיאטרון של אורנה פורת ואת שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל.
ורטהיימר למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בנעוריה נפצעה כתוצאה מתאונת פגע ברח, פציעה שריתקה אותה לכיסא גלגלים במשך מספר חודשים.
ניהלה מערכת יחסים עם השחקן אורי זלצמן שאיתו שיחקה בסדרה "אליפים".
קריירה

ורטהיימר שיחקה בשנים 2011–2012 בסדרת הנוער "אליפים" בערוץ הילדים, בתפקיד הדס.
ב-2014 שיחקה בתפקיד משני בהצגת הפרינג' "ארץ פוק" של בוגרי ניסן נתיב, שעלתה בתיאטרון צוותא.
ב-2015 שיחקה בסדרה לילדים "דוקטור ליבי" ששודרה ב-HOT VOD Young, בתפקיד בובה.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הדרמה שבאבניקים בתור דבורה בראון, ב-HOT3.
בנוסף, ב-2017, שיחקה בסרט הקולנוע של הבמאי דן וולמן "סיפור אהבה ארץ ישראלי", בפקיד מיכליק.
באוגוסט 2018 השתתפה באנסמבל ציפורלה, וכן שיחקה בסדרה "אחותי קפצה כיתה" בערוץ Kidz ב-yes, בתור יערה. בנוסף, מאז 2018 היא מנחה את תוכנית הראיונות "טיימליין" בהוט בידור ישראלי.
ב-2019 כיכבה בסדרת הילדים "מורובוט" בתור מורובוט, בערוץ Kidz וב-HOT VOD Young, לצד איתי תורג'מן ושני קליין.
ב-2021 שיחקה בסדרת הרשת "פגום" בכאן 11 לצד אלון חמאווי את דמותה של אלה, צעירה שהיא ובעלה נמצאים בטיפולי פוריות. החל משנת 2021 משמשת ורטהיימר כפרזנטורית של אתר יד2.
ב-2022 החלה להנחות את התוכנית "אהבה חדשה".
ב-2023 השתתפה בסדרה בכאן 11 "מלאך משחית" בתפקיד נעמה, סטאז'רית רפואה ובת-זוגו של גיבור הסדרה דב-בער "באר".
ב-2023 עלתה לשידור הסדרה "השגרירות", בה גילמה את יעל רונן.
ב-2023 שיחקה בסדרה "לבד בבית", בתפקיד אורח, בתור צילה השמרטפית.
במרץ 2023 הנחתה את טקס חשיפת השיר "Unicorn" שייצג את ישראל באירוויזיון 2023 באילת.
ביוני 2023 התארחה באחד הפרקים של תוכנית האירוח "ארוחה של החיים" ששודרה בכאן 11. באותה השנה, החלה להנחות את התוכנית "פאסוורד".
חיים אישיים

במאי 2017 נישאה לאסף זמיר בחתונה רפורמית, ביוני 2023 נישאו בחתונה אזרחית בניו יורק. זמיר שימש כקונסול הכללי של ישראל בניו יורק, וכן חבר כנסת מטעם מפלגת "כחול לבן" כשר התיירות וכסגן ומ"מ ראש עיריית תל אביב-יפו. השניים הורים לבת, אסיה מרים, שנולדה בינואר 2020. באוגוסט 2024 נולד בנם, נח איתן.
הערות שוליים

↑   מאיה ורטהיימר, ברשת החברתית אינסטגרם
↑  שירית טרוינר, הנכדה של ורטהיימר חיה עם שותפים ומשווה מחירים, באתר nrg‏, 13 במרץ 2012
↑  אריאלה ורטהיימר: "הילדים שלי יצאו לעבוד מגיל צעיר ולהרוויח כסף", באתר כיפה, ‏2024-12-25
1 2  איילת רוזן, ‏הילדים הכי עשירים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2014
↑  דנה דרבינסקי, "הוריי אף פעם לא נטו לפתור עבורי דברים או לדאוג לי לקיצורי דרך", באתר Xnet‏, 8 במאי 2017
↑  איילת רוזן, ‏הילדים הכי עשירים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2014
↑  צוותא תל אביב - מרכז לאירועי תרבות ואומנות - ארץ פוק, באתר www.tzavta.co.il
↑  דוקטור ליבי
↑  מורובוט - הצילומים הסתיימו!, באתר HOT Magazine, ‏30 ביולי 2019
↑  אפרת וכטל, חתונת האלפיון: מאיה ורטהיימר ואסף זמיר נישאו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 7 במאי 2017
↑  בר זגה, חתונה בהפתעה: אסף זמיר ומאיה ורטהיימר נישאו באופן רשמי, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 10 ביוני 2023
↑  יפעת הללי אברהם, ‏מברוק עליק: מאיה ורטהיימר ואסף זמיר מתחתנים, באתר ‏מאקו‏, 3 באוגוסט 2016
↑  יפעת הללי אברהם, ‏אחרי שחשפה איך היא מטפלת בבתה - מאיה ורטהיימר חטפה, באתר ‏מאקו‏, 10 ביוני 2020
↑  ענבל חייט, מיני מי: מאיה ורטהיימר חושפת את נח איתן, באתר ישראל היום, 1 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011055914105171  VIAF: 3525162422743432460000   WorldCat (עם VIAF): 3525162422743432460000
אש ברקיע

| --- | --- |

 בימוי:  רוברט ליברמן
 הופק בידי:  ג'ו וויזן
 תסריט:  טרייסי טורמה
 מוזיקה:  מרק אישם
 צילום:  ביל פופ
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  1993
 משך הקרנה:  109 דק'
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני, דרמה, מתח, מסתורין
 מקום התרחשות:  אריזונה
 הכנסות באתר מוג'ו:   fireinthesky
 דף הסרט ב־IMDb
דניאל ברנרד סוויני אשר גילם את דמותו של טרוויס וולטון בסרט "אש ברקיע"
אש בשמיים (באנגלית: Fire in the Sky) הוא סרט דרמה מדע בדיוני אמריקאי משנת 1993 בבימויו של רוברט ליברמן. התסריט, שנכתב על ידי טרייסי טורמה, מבוסס על הספר "חוויית וולטון" מאת טרוויס וולטון, בו וולטון מגולל את אירוע החטיפה שלו לכאורה על ידי חוצנים בשנת 1975.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 15 מיליון דולרים, גרף בארצות הברית בלבד 19.9 מיליון דולרים. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סאטורן.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1975 בעיירה הקטנה והנידחת סנופלייק אשר במדינת אריזונה, והיא מתמקדת בקבוצת חוטבי עצים ומנהל העבודה שלהם מייק רוג'רס (מגולם על ידי רוברט פטריק). אחרי יום עבודה ארוך ביער, חברי הצוות אורזים את הציוד שלהם, ונוסעים חזרה לעיירה סנופלייק בטנדר של רוג'רס. במהלך הנסיעה הם מבחינים בחשכת הלילה באור בוהק שמגיח דרך צמרות העצים מאחורי גבעה סמוכה. כאשר הם מתקרבים למקום הם מבחינים בחללית כסופה גדולה בצורת דיסק אשר מרחפת מעל הקרקע בקרבת הכביש. רוג'רס עוצר את הטנדר ואז במפתיע אחד מאנשי הצוות, טראוויס וולטון (מגולם על ידי דניאל ברנרד סוויני), יוצא מהטנדר באופן אימפולסיבי ורץ לעבר העב"ם על מנת להביט בו מקרוב, למרות האזהרות של עמיתיו. כאשר וולטון מתקרב לחללית קרן אור בוהקת בצבע כחלחל משוגרת לעברו, פוגעת בו ומעיפה אותו ארצה במרחק מה מהמקום בו הוא ניצב.
חברי הצוות, אשר היו משוכנעים בתחילה שוולטון נהרג מהפגיעה וחוששים שהחללית תתקוף גם אותם, נבהלים ונמלטים מיד מהמקום. זמן קצר לאחר מכן הם מחליטים לחזור על מנת לחפש את וולטון, אף הם לא מוצאים זכר לוולטון או לחללית. הם מחליטים לדווח על התקרית לשריף המקומי פרנק ווטרס (מגולם על ידי ג'יימס גארנר) אשר מתקשה לקבל את טענותיהם על המפגש עם העב"ם. בהמשך נערכים חיפושים נרחבים באזור בו וולטון נעלם בהם מעורבים כוחות משטרה גדולים, מתנדבים רבים, מסוקים וכלבי גישוש. אף על פי כן, הרשויות לא מצליחים למצוא שום זכר לוולטון. בעקבות כך צוות חוטבי העצים הופכים לחשודים העיקריים בחקירה של מקרה רצח פוטנציאלי.
ימים לאחר מכן, וולטון מופיע במפתיע בקרבת תחנת דלק מרוחקת. הוא נראה מבולבל, כחוש ובמצב נפשי קשה. הוא מתקשה בתחילה לספר מה הוא בדיוק חווה במשך הזמן בו הוא נעדר, אף על פי כן, בהמשך הוא מתחיל להיזכר בהדרגה בפרטים שונים מהאירוע במסגרת סדרה של בפלאשבקים עזים ובעקבות כך הוא מתחיל לספר על החוויה המחרידה שעבר על סיפון החללית, שם לטענתו החוצנים ערכו בו ניסויים פולשניים.
צוות השחקנים הראשי

דניאל ברנרד סוויני בתפקיד טרוויס וולטון
רוברט פטריק בתפקיד מייק רוג'רס
ג'יימס גארנר בתפקיד סגן פרנק ווטרס
קרייג שפר בתפקיד אלן דאליס
פיטר ברג בתפקיד דייוויד וויטלוק
הנרי תומאס בתפקיד גרג הייז
בראדלי גרג בתפקיד בובי קוגדיל
קתלין וילהוייט בתפקיד קייטי רוג'רס
ג'ורג'יה אמלין בתפקיד דנה רוג'רס
סקוט מקדונלד בתפקיד דן וולטון
נובל ווילינגהם בתפקיד השריף בלייק דייוויס
צ'ארלס פוט בתפקיד פרמדיק
הפקה

הסרט צולם במיקומים שונים באורגון. סצנות היער צולמו ביער הלאומי סנטיאם. הסצנות שמתרחשות בסרט בעיירה סנופלייק שבאריזונה, צולמו בפועל בעיירה אוקלנד אשר באורגון.
טראוויס וולטון שימש כיועץ במהלך תהליך ההפקה. עם זאת, וולטון הביע מאוחר יותר אכזבה מהתיאור המוגזם של אירוע החטיפה בסרט, אשר לטענתו היה שונה באופן משמעותי מחוויותיו האמיתיות.
ג'יימס בלושי

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1954 (בן 70) וייטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, אלבניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל  מכללת דופייג'  Wheaton Warrenville South High School 
 בן או בת זוג:  Marjorie Bransfield (1990–1992)  Jennifer Sloan (1998–2018)   Jennifer Sloan (1998–2018) 
 צאצאים:  Robert Belushi, Jamison Belushi, Jared Belushi 
 https://belushisfarm.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס אדם "ג'ים" בלושי (אנגלית: James Adam "Jim" Belushi; נולד ב-15 ביוני 1954) הוא שחקן אמריקאי.
קורות חייו

בלושי נולד בשיקגו שבארצות הברית למשפחת מהגרים מאלבניה. כמו אחיו הגדול השחקן המנוח ג'ון בלושי, עבד בשנים 1977 ועד 1980 בקבוצת התיאטרון של שיקגו "העיר השנייה" (אנ'). בשנת 1978 הופיע ג'יימס בסדרת הטלוויזיה "מי שומר על הילדים?" (Who's Watching the Kids?), ובנוסף בתוכנית הקומית הידועה "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 1986 הופיע ג'יימס בסרט הקולנוע המוזיקלי "חנות קטנה ומטריפה" לצדו של סטיב מרטין ובסרט "סלבדור" לצידו של ג'יימס וודס ובשנת 1988 בסרט הפעולה "מפגש לוהט" (Red Heat) לצדו של ארנולד שוורצנגר.
בשנת 1991 שיחק בדרמה "יומן של רוצח שכיר" בכיכובו של פורסט ויטאקר וב"נוכלת ושמה סו" בבימויו של ג'ון יוז. ב-1995 שיחק בדרמה "חיים נפרדים" לצד לינדה המילטון.
ב-2004 התארח בסדרה "פחות ממושלמת". בשנת 2006 שיחק בסרט "מאחורי החיוך" לצד מרלון ויינס. בשנת 2008 שיחק בסרט הילדים "חברים בשלג" לצד וופי גולדברג.
לג'יימס קריירה ארוכה של סרטים וסדרות, שיחק בסדרה הקומית "החיים על פי ג'ים" (According to Jim) לצדה של השחקנית קורטני תורן סמית.
ב-2010 שיחק בסדרת הדרמה המשפטית "הסנגורים" (אנ') ברשת CBS, כפרקליט בלאס וגאס לצדו של ג'רי אוקונל, והסדרה ירדה מהאוויר לאחר עונה אחת.
בשנת 2011 השתתף בסרט "נמרות בע"מ" לצד דניס ריצ'רדס. בשנת 2012 שיחק בסרט הספורט "חילוף גורלי" לצד קווין דוראנט את המאמן אמרוז.
בשנת 2015 שיחק בסרט "אין כמו בגיהנום"(אנ'), קומדיה שחורה בכיכובם של פטריק וילסון וקתרין הייגל.
בשנת 2016 שיחק במותחן "כל האמת" לצד קיאנו ריבס, בסרט הפשע "הולופוינט" לצידם של לין קולינס וג'ון לגוויזאמו, בסרט "קייטי אומרת להתראות" לצד אוליביה קוק ובסרטו של ג'וזף מאזלו "Undrafted".
בשנת 2017 השתתף בסרטו של וודי אלן "גלגל ענק", ובסרט "שינוי של הלב".
בשנת 2022 גילם את דן, אביו של הדמות הראשית בדרמת ההתבגרות "ג'יגי ונייט" (אנ').