stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'יק קוריאה
ביוגרפיה > דואטים ושיתופי פעולה

במהלך שנות ה-70, במקביל לעבודתו עם "Return to Forever", החל קוריאה לבצע שיתופי פעולה עם אמני ג'אז שונים, שרבים מהם זכו לשבחי המבקרים ולמעמד של קלאסיקות. בשנת 1972 הקליט יחד עם הוויברפוניסט גארי ברטון אלבום משותף ראשון של השניים, מתוך שלושה, בשם Crystal Silence. האלבום הכיל אך ורק את נגינתם של קוריאה וברטון, ז'אנר שיחזור על עצמו גם בשיתופי פעולה אחרים של קוריאה. האלבום זכה לביקורות מהללות ממבקרים שונים וחידוש שנעשה לו כמעט 30 שנה לאחר מכן, בשם The New Crystal Silence, זכה בשנת 2009 בפרס גראמי.
בסוף שנות ה-70 התפרסם קוריאה עם שיתוף הפעולה יוצא הדופן שלו עם הרבי הנקוק. שני הפסנתרנים הקליטו מספר אלבומים, בהם אלבום ההופעה An Evening with Herbie Hancock & Chick Corea: In Concert ו-CoreaHancock. באלבומיהם מנגנים השניים כל אחד על פסנתר כנף ומבצעים דואטים זה לשירו של זה, וכן יצירות של מלחינים אחרים כמו בלה בארטוק ואחרים. השימוש של השניים בפסנתר כנף ולא בפסנתר אלקטרוני, כמו הפנדר רודס שהיה פופולרי באותה תקופה, היה נועז, שכן מרבית אמני הפיוז'ן ג'אז באותה עת נהגו לנגן על הכלי החשמלי. גם קוריאה פרסם שירים רבים בהם הוא מנגן על פסנתר חשמלי, אך כדרכו גם בכלי האלקטרוני נהג לנגן בצורה מיוחדת ובלעדית - נגינתו מאופיינת באפנון חלק מהתווים ושימוש באפנון ליצירת בסיס לשירים שלמים.
בתחילת שנות ה-80 הוציא קוריאה קונצ'רטו לפסנתר עם יצירות קלאסיות שכתב מאז היותו ילד ובו אוסף של 20 קטעי פסנתר קלאסיים עם השפעות נוספות. קונצ'רטו זה יצא כאלבום בשם "Corea Concerto".
ב-1985 הקים קוריאה הרכב ג'אז בשם "The Chick Corea Elektric Band" (מורכב מכלים אלקטרוניים בלבד). ההרכב נוצר כחלק מעסקה שחתם קוריאה עם חברת התקליטים "GRP Records", וכלל מספר נגנים צעירים ומוכשרים: דייב וקל (תופים), ג'ון פטיטוצ'י (גיטרה בס) וסקוט הנדרסון (גיטרה חשמלית). בהמשך הצטרפו גם אריק מריינטל (סקסופון) ופרנק גמבל (גיטרה) במקום הנדרסון. ב-1989, כחלק מהעסקה עם חברת התקליטים, הקים יחד עם וקל ופטיטוצ'י את הטריו "Chick Corea Akoustic band", שהיה דומה בסגנונו למקבילו, אך הכיל אך ורק כלים אקוסטיים. בסופו של דבר התפרסמו כ-10 אלבומים תחת הלייבל, שמונה כחלק מההרכב האלקטרוני ושניים כחלק מההרכב האקוסטי.
ההרכב האקוסטי היה הראשון של קוריאה מזה זמן מה בו ניגן במסגרת טריו קלאסי - תופים, קונטרבס ופסנתר כנף. ההרכב סימן התחלה של תקופה אקוסטית חדשה בקריירה של קוריאה, ואת רוב הקלטותיו מאז אותה תקופה ביצע על פסנתר אקוסטי.
ב-1992 הקים חברת תקליטים פרטית ראשונה בשם Stretch Records, שלימים הפיק במסגרתה כמה מאלבומיו הבאים וכן אלבומים של אמנים נוספים ובכך אפשר חשיפה ופיתוח קריירה של אמנים צעירים רבים אשר עבדו עמו במרוצת השנים.
בשנות ה-90 ניגן קוריאה עם מספר אמנים כמו בובי מקפרין, גארי ברטון, אל ג'ריאו ואחרים והוציא אלבומים נוספים, בהם גם במסגרת המשך העבודה עם Chick Corea Elektric Band. בסביבות 1997 הקים הרכב שישייה אקוסטית בשם "Origin", שגם הוא הורכב, נוסף לקוריאה (פסנתר), מכישרונות צעירים חדשים: אבישי כהן (קונטרבס), אדם קרוז שהוחלף לאחר מכן בג'ף בלרד (תופים), בוב שפרד (מגוון כלי נשיפה), סטיב וילסון (מגוון כלי נשיפה) וסטיב דייוויס (טרומבון). כמו Chick Corea Elektric Band, מאוחר יותר צומצמה שישיית Origin להרכב טריו בשם "Chick Corea New Trio", שכלל את אבישי כהן וג'ף בלרד, וב-2001 יצא אלבום הבכורה והיחיד של הטריו החדש, "Past, Present & Futures".
ביוגרפיה > עבודות מאוחרות

בשנת 1998 לקח חלק באלבום המשותף Like Minds, בו ניגן עם נגנים רבים ששיתף עמם פעולה בעבר, בהם גארי ברטון, דייב הולנד, רוי היינס ופט מתיני. בסוף שנות התשעים התעמק קוריאה יותר במוזיקה הקלאסית, ופרסם יצירות קלאסיות שונות שהבולטת בהן היא עיבוד ליצירתו המוכרת ביותר, "Spain", לתזמורת סימפונית מלאה. הוא ביצע את העיבוד בשנת 1999 בשיתוף התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
בשנת 2001 הקליט קוריאה אלבום חדש עם להקתו Chick Corea New בשם Past, Present & Futures. יחד עמו בטריו ניגנו הבסיסט הישראלי אבישי כהן והמתופף ג'ף באלארד. האלבום בן אחד עשר השירים כולל גרסת כיסוי בודדת ("Jitterbug Waltz" של פאטס וולר). שאר שירי האלבום הן יצירות פרי עטו של קוריאה, וכללות הרבה אלתורי ג'אז חופשי ומאפיינים אוונגרדיים.
בשנת 2004 הקליט קוריאה לראשונה יצירה משלו בה הוא אינו מנגן על פסנתר. הייתה זו יצירה לרביעיית מיתרים שבוצעה לראשונה בפסטיבל Summerfest שבוויסקונסין.
בשנת 2006 פרסם קוריאה את האלבום Ultimate Adventure, שזיכה אותו בפרס גראמי נוסף על אלבום הג'אז הטוב ביותר של השנה. האלבום הגיע למקום ה-7 במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2008 התאחדו חברי ההרכב השלישי של Return to Forever (אל דימיולה, סטנלי קלארק, לני וויט וקוריאה) לסיבוב הופעות ברחבי העולם. האיחוד זכה לשבחים וסחף מעריצים רבים מן העבר. במקביל לסיבוב ההופעות פורסם אלבום אוסף הכולל כמעט את כל הקלטות הלהקה על כל גלגוליה, כולל קטעים מהאלבומים Return to Forever ו-Light as a Feather, שהוקלטו עם חברי ההרכב הראשוני. במאי 2009 יצאה קלטת DVD של הופעתו של קוריאה בפסטיבל הג'אז במונטרה, והייתה לקלטת ה-DVD הראשונה שהכילה הופעה מצולמת ומוקלטת של קוריאה.
קוריאה חגג את יום הולדתו ה-75 בשנת 2016 בנגינה משותפת עם למעלה מ-20 קבוצות במשך שישה שבועות על במה מיוחדת במועדון בלו נוט בניו יורק. בראיון לרגל החגיגה אמר: "אני נוהג להתעלם מהמספרים המרכיבים את 'הגיל'. נראה שזו הדרך הטובה ביותר להתנהל. תמיד רק התרכזתי בליהנות כמה שאוכל בהרפתקת המוזיקה".
חיים אישיים

קוריאה התחתן עם הזמרת והפסנתרנית גייל מורן בשנת 1972. באותה תקופה כבר היו לו שני ילדים, תדיאוס וליאנה, מאשתו הראשונה, ג'ואני; נישואיו הראשונים הסתיימו בגירושין.
בשנת 1968, נחשף קוריאה לראשונה לספרו של ל. רון האברד "דיאנטיקה", שהשפיע עליו עמוקות. בתחילת שנות השבעים התראיין ואמר: "באתי במגע עם הכתיבה של ל. רון האברד ב-1968 בספר 'דיאנטיקה' וזה קצת פקח את דעתי וגרם לי להבין שהפוטנציאל שלי לתקשורת הוא הרבה יותר גדול ממה שחשבתי".
קוריאה אמר שסיינטולוגיה הפכה להשפעה עמוקה על הכיוון המוזיקלי שלו בתחילת שנות השבעים: "לא רציתי יותר לספק את עצמי. רציתי באמת להתחבר לעולם ולגרום למוזיקה שלי להיות משהו". הוא גם חשף את שותפו סטנלי קלארק לסיינטולוגיה, ויחד עמו, ביצע את האלבום Space Jazz: The Soundtrack of the Book Battlefield Earth משנת 1982 כמחווה לספרו של האברד Battlefield Earth. האלבום התקבל בתגובות קשות, שסלדו מהתחברותו של קוריאה לסיינטולוגיה, שמוגדרת במקומות רבים ככת.
לאחר מכן, ב-1993, הודר קוריאה מהופעה משותפת שלו ושל אמנים נוספים בעיר שטוטגרט, גרמניה. מארגני ההופעה לא כללו את קוריאה לאחר שממשלת מדינת באדן-וירטמברג הודיעה כי תבדוק את הסובסידיות שלה לאירועים בהשתתפות חברי כת הסיינטולוגיה. לאחר שהתלונה שהגיש קוריאה נגד מדיניות זו בפני בית המשפט לעניינים מנהליים לא צלחה בשנת 1996, חברי הקונגרס של ארצות הברית שלחו מכתב לממשלת גרמניה, בו גינו את האיסור על השתתפותו של קוריאה בשל אמונתו כפגיעה בזכויות האדם.חרף החלטת ממשלת באדן-וירטמברג, לא נאסר על קוריאה להופיע בגרמניה כולה, והופיע מספר פעמים בפסטיבל הג'אז הבינלאומי בבורגהאוזן, בתמיכת ממשלת גרמניה, שם הוענק לו לוח הוכרה ב"רחוב התהילה" של בורגהאוזן בשנת 2011.
בסוף שנת 2020 התגלה אצל קוריאה גידול סרטני נדיר שהיה כבר בשלבים מתקדמים. הוא נפטר בגיל 79 ב-9 בפברואר 2021 בביתו שבפלורידה. המוות הגיע במפתיע, שכן רק שבועות אחדים קודם לכן היה פעיל ואף יצא להופעות שונות.
צוואתו

בטקסט שכתב ימים לפני מותו, פנה אל קהל מאזיניו: "אני רוצה להודות לכל אלה שתמכו בי לאורך המסע ושמרו את אש המוזיקה שלי בוערת. אני מקווה שמי שיש לו מושג בנגינה, כתיבה, הופעה או כל דבר אחר, שישתמש בו, אם לא בשביל עצמיכם, אז בעבור כולנו. זה לא רק שהעולם צריך עוד אמנים, זה גם פשוט כיף גדול".
השפעה ומורשת

קוריאה זכה בלמעלה מעשרים פרסי גראמי במהלך הקריירה והיה מועמד ליותר מ-60 פרסים. במהלך חייו פרסם שירים רבים שהפכו לסטנדרטים, וזכו לתשבחות ועשרות גרסאות כיסוי. ב-2010 נבחר בסקר המבקרים של המגזין דאון ביט להיכל התהילה של הג'אז. במהלך חייו זכה בעשרות רבות של פרסים שונים, בהם, מלבד גראמי, פרסים כמו "BBC Lifetime Achievement Award", "JazzTimes Magazine Best Reissue of the Year", "National Endowment for the Arts", "Downbeat Reader's Poll" ו-"Melody Maker Jazz Poll".
במותו ספדו לו אמנים רבים. כריסטיאן סאנדס כתב עליו "אדריכל שבונה שפה משלו תו אחר תו"; ג'ון מאייר כתב "צ'יק קוריאה היה מוזיקאי האלתור הגדול ביותר שאי פעם ניגנתי איתו. [...] אם ניגנת תו שגוי, הוא מיד היה משתמש בו ומנגן עליו, באומרו 'לכל תו יש ערך, בין אם אתה רואה את זה ובין אם לא'. איזה הפסד לאין שיעור בכל כך הרבה מובנים"; יוסוף אסלאם, המוכר בשמו הקודם קט סטיבנס, כתב "יבורך צ'יק קוריאה, אחד האמנים החדשניים וההשראתיים ביותר שאי פעם זכיתי לעבוד איתם. האמנות המוזיקלית והגאונות שלו היו השכלה עבורי, לא רק הצגה. עכשיו הוא באמת חזר לנצח". ג'ייקוב קולייר כתב על קוריאה כי הוא "עצמאי שאין שני לו, אמן במלאכתו, פורץ דרך בכל מובן, ענק עדין. העולם איבד כוח מוזיקלי עצום היום, אך הוא עשיר באופן אינסופי הודות למורשת שהשאיר קוריאה אחריו. איזה מזל יש לנו. תודה רבה, צ'יק".
הניו יורק טיימס כינו אותו "אדריכל של תנועת הפיוז'ן ג'אז-רוק בשנות השבעים, שבילה יותר מחצי מאה כאחד הפסנתרנים המובילים בג'אז". ג'ון פורדהם, כתב הגרדיאן, ספד לקוריאה וכתב "קוריאה [...] היה מאלתר ג'אז טוב להפליא, מלחין רב-תכליתי וחלוץ פיוז'ן-ג'אז-רוק בשנות השבעים. הוא נגע בז'אנרים רבים, החל ממוזיקת רוק, כלה במוזיקה לטינית ועד מוזיקה קלאסית, והיה אהוב גם בשל התעניינותו המוחשית בהופעות חיות, תכונה שאפשרה לו להופיע ללא הרף במשך חמישה עשורים מבלי לאבד את החיוך מכיר התודה והמבוהל שאפיין אותו בעת שניגש אל הקהל".
מבקר המוזיקה הישראלי בן שלו כתב כי "צ'יק קוריאה היה קודם כל פסנתרן אדיר, מלא תנופה רכה, שופע רעיונות, מבקש תמיד לגרום לקהל הנאה". צחי אוברמן כתב על בעיתון דבר: "המוזיקה של צ'יק קוריאה היא תזכורת תמידית לחד פעמיות, לעושר ולצבעוניות שבמפגש אנושי" והוסיף כי "ארמנדו "צ'יק" קוריאה הוא מגדולי המוזיקאים. הוא חצה תקופות, סגנונות, ניגן לצד הגדולים, העמיד דורות של תלמידים, פרץ וחתר קדימה ולא הפסיק ליצור כל חייו".
בשנת 2017 כתבה מוניקה הרזינג את הספר "Experiencing Chick Corea: A Listener's Companion", שעוקב אחר הקריירה המוזיקלית של קוריאה במשך כ-168 עמודים.
דיסקוגרפיה

במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, הוציא קוריאה כ-81 אלבומי אולפן, 17 אלבומי הופעה ו-9 אלבומי אוסף. 69 אלבומים הוציא כמוביל הרכב או כנגן יחיד, ועוד כ-38 אלבומים הוציא יחד עם אמנים נוספים, בהם סטן גץ, ג'ו הנדרסון, הרבי מאן, ג'ו פארל, מיילס דייוויס, סטנלי קלארק, גארי ברטון, ליונל המפטון, בובי מקפרין, הרבי הנקוק, הירומי, קית' ג'ארט ועוד.
דיסקוגרפיה > פרסי גראמי

| שנה | אלבום/שיר | זכה בקטגוריה |
| --- | --- | --- |
| 1976 | No Mystery | Best Jazz Performance by a Group |
| 1977 | Leprechaun's Dream | Best Instrumental Arrangement |
| 1977 | The Leprechaun | Best Jazz Performance by a Group |
| 1979 | Friends | Best Jazz Instrumental Performance, Group |
| 1980 | Duet | Best Jazz Instrumental Performance, Group |
| 1982 | In Concert, Zürich, October 28, 1979 | Best Jazz Instrumental Performance, Group |
| 1989 | "Light Years" | Best R&B Instrumental Performance |
| 1990 | Chick Corea Akoustic Band | Best Jazz Instrumental Performance, Group |
| 1999 | "Rhumbata" with Gary Burton | Best instrumental Solo |
| 2000 | Like Minds | Best Jazz Instrumental Performance, Individual or Group |
| 2001 | "Spain for Sextet & Orchestra" | Best Instrumental Arrangement |
| 2004 | "Matrix" | Best Jazz Instrumental Solo |
| 2007 | The Ultimate Adventure | Best Jazz Instrumental Album, Individual or Group |
| 2007 | "Three Ghouls" | Best Instrumental Arrangement |
| 2008 | The New Crystal Silence | Best Jazz Instrumental Album, Individual or Group |
| 2010 | Five Peace Band Live | Best Jazz Instrumental Album, Individual or Group |
| 2012 | "500 Miles High" | Best Improvised Jazz Solo |
| 2012 | Forever | Best Jazz Instrumental Album |
| 2013 | "Hot House" | Best Improvised Jazz Solo |
| 2013 | "Mozart Goes Dancing" | Best Instrumental Composition |
| 2015 | "Fingerprints" | Best Improvised Jazz Solo |
| 2015 | Trilogy | Best Jazz Instrumental Album |
| 2020 | "Antidote" | Best Latin Jazz Album |
| 2021 | "Trilogy 2" | Best Jazz Instrumental Album |
| 2021 | "All Blues" | Best Improvised Jazz Solo |
| 2025 | Remembrance | אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר |
לקריאה נוספת

מדריך מוזיקלי, Chick Corea Albums, ג'נרל בוקס 2013. ISBN 9781230477886
מוניקה הרזיג, Experiencing Chick Corea: A Listener's Companion, רוומן & ליטלפילד 2017. ISBN 9781442244696
קימת כבוד

קימת כבוד היא המנהג לקום לכבודו של אדם חשוב עם הופעתו. חלק מנוהגי הנימוס גורסים שעל גבר לקום לקראת אשה וכן צעיר למבוגר, נמוך במעמד לגבוה ממנו. ישנם אירועים ונסיבות בהם כל הקהל קם לכבוד האדם המכובד.
ביהדות

ביהדות קימת כבוד מקורה בתורה, כחלק מפרטי המצווה לכבד ולהדר פני החכמים והזקנים, שנאמר: "מפני שיבה תקום והדרת פני זקן" (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ל"ב). בהתאם לפסוק זה קובעת ההלכה שמצווה לעמוד בפני הזקן או החכם כשיגיע לכדי ארבע אמות ממקום מושבו. ואם היה רבו המובהק, עומד מרגע שיראהו.
בברייתא המופיעה במסכת הוריות מצוינות מדרגות אחדות של קימת כבוד, בהתאם למעמדו של האדם שלכבודו קמים: ”כשהנשיא נכנס, כל העם עומדים ואין יושבים עד שאומר להם: שבו. כשאב בית דין נכנס, עושים לו שורה אחת מכאן ושורה אחת מכאן עד שישב במקומו. כשחכם נכנס, אחד עומד ואחד יושב עד שישב במקומו.” (מסכת הוריות, יג, ב). לאחר ציטוט הברייתא מפרטת הגמרא את האופן שבו התפתחו מדרגות אלה.
הרמב"ם מרחיב בפרטי המצווה, ובין השאר קובע: "אין ראוי לחכם שיטריח על העם, ויכוון עצמו להן כדי שיעמדו מפניו, אלא ילך בדרך קצרה ומתכוון שלא יראה אותו אחד, כדי שלא יטריחו לעמוד. והחכמים היו מקיפין, והולכין בדרך החיצונה שאין מכיריהן מצוין שם, כדי שלא יטריחו" (משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות תלמוד תורה, פרק ו', הלכה ב').
חובת קימה קיימת בהלכה גם בדיני כיבוד אב ואם.
בכנסת

תקנון הכנסת מונה מספר מקרים שבהם על חברי הכנסת לכבד אישים שונים בקימה. לפי סעיף 41(ז)(2) לתקנון, "בישיבת הכנסת שבה נוכח נשיא המדינה, יכריז מזכיר הכנסת, לפני היכנס הנשיא לתאו באולם המליאה, לפני עלותו לדוכן ולפני צאתו: "כבוד הנשיא", וחברי הכנסת יקומו ויעמדו." סעיף 24 לתקנון מסדיר את ציון זכרם של נפטרים - נשיאי המדינה, שרים וחברי הכנסת, מכהנים או לשעבר, וקובע כי הכנסת תכבד את זכרם בקימה.
מנגד, אוסר התקנון על קימת כבוד במקרים אחרים, אלא באישור היושב ראש (סעיף 41(ז)(1) לתקנון).
בצה"ל

פקודת מטכ"ל 33.0913 - משמעת הצדעה, עוסקת גם בקימת כבוד, ובין השאר מציינת שבעת טקס: "בהתקרב האישיות המרכזית, המשתתפת במסדר, תושמע תרועת 'הקשב'. לתרועת 'הקשב' יקומו כל החיילים". כאשר הטקס נערך באולם סגור, מפרטת הפקודה:
בעת קיום טקס רשמי באולם סגור (לרבות אולם ספורט, אצטדיון וכדומה), עם כניסתם או עזיבתם של אישיות ממלכתית או האישיות המרכזית בטקס, אם היא צבאית, כשדרגתה אל"ם, לפחות - על כל החיילים הנוכחים במקום, לעמוד במקומם בעת שתושמע קריאת "הקשב". אין צורך בהצדעה ובחבישת כומתות.
במקרה שמספר אישים מרכזיים נכנסים או עוזבים, לסירוגין, יש לקום לכבוד כל אחד מהם בנפרד, בעת שתושמע קריאת "הקשב".
הנוכחים יעמדו עד שתתפוס האישיות המרכזית את מקומה או תעזוב את אולם הטקס.
האמור לעיל אינו חל על מקרים בהם האישיות מגיעה למקום הטקס באופן פרטי, שלא בעקבות תפקידה, ומתיישבת בקהל, להוציא - נשיא המדינה, יו"ר הכנסת, ראש הממשלה והרמטכ"ל.
לזכרו של אדם

כאשר מועלה זכרו של אדם שנפטר, באירוע המתרחש זמן קצר לאחר פטירתו, מתבקשים לעיתים הנוכחים לקום לדקת דומייה לזכרו. בהקשר נרחב יותר, בימי זיכרון ממלכתיים, כגון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום הזיכרון לשואה ולגבורה, מושמעות ברחבי מדינת ישראל צפירות זיכרון בנות דקה או שתיים, במהלכן נהוג לעמוד ולהפסיק ממלאכת היום. טקסי הזיכרון הנערכים בימים אלה מתקיימים בשעת השמעת הצפירה, ומשתתפי הטקס מתבקשים לקום ממקומותיהם ולעמוד בעת הצפירה, ולאחריה בעת הורדת הדגל לחצי התורן ובעת קריאת תפילת יזכור ותפילת אל מלא רחמים.
בבית המשפט

קימת כבוד נהוגה בבית המשפט במערכות משפט שונות. לרוב המדובר במערכות של נימוסים והליכות שאינן מעוגנות בחוק אלא במנהג. בישראל אין קימת הכבוד מעוגנת בחוק במפורש. עורך דין מחויב ביחס של כבוד לבית המשפט, מכוח סעיף 32 לכללי האתיקה של לשכת עורכי הדין, אך הסעיף אינו קובע במפורש כי יחס זה כולל קימת כבוד. באשר למי שאינו עורך דין, סעיף 72 לחוק בתי המשפט קובע נורמת התנהגות בבית המשפט, לפיה ניתן להרחיק מי שמקים רעש, מפריע, מאיים או מתנהג שלא כהלכה. אך על אף שאין חיקוק המורה על קימת כבוד, הדבר נהוג במערכת השיפוטית בישראל, הן בבתי המשפט והן בבתי הדין, בדומה למנהגים נוספים באשר להתנהגות בבית המשפט, כגון פנייה אל בית המשפט בגוף שלישי, שאינה מקובלת לרוב בשפת הדיבור, או סדר הישיבה באולם.
המנהג בישראל הוא כי עם כניסתו של השופט לאולם קמים כל הנוכחים באולם, ואינם יושבים עד שהשופט מבקש מהם לשבת (או עד שיושב בעצמו.). עם קומו של השופט לצאת קמים כל הנוכחים באולם, ואינם יושבים עד שהשופט יצא מן האולם. כן נהוג כי הפונה לבית המשפט - עורך דין, בעל דין. - עושה זאת בעמידה. בבית המשפט העליון נהוג כי בעל דין או עורך דין היוצאים מן האולם כאשר ההרכב נותר באולם, מחווים קידה קלה בטרם יצאו.
בחינוך

בבתי ספר במדינות שונות בעולם נהוג לקום עם הכנסו של המורה לכיתה. בישראל נהוג היה בדרך כלל שהמורה נכנס ומברך את כיתתו לשלום, והתלמידים קמים ומשיבם על ברכתו אך כיום המנהג נמוג במרבית מוסדות הלימוד.
הערות שוליים

↑   משמעת הצדעה 33.0913, באתר צה"ל, 25 ביוני 1987
↑  לדוגמה - משה ברק, זכרונות מ"אליאנס" ביישוב העברי 1935-1940
דייוויד בנטלי

דייוויד מייקל בנטלי (באנגלית: David Michael Bentley; נולד ב-27 באוגוסט 1984 בפיטרבורו) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני בטוטנהאם הוטספר. יכול לשחק במספר תפקידים במרכז המגרש, אבל לרוב הוא משחק כשחקן כנף.
קריירת מועדונים > ארסנל ונוריץ' סיטי

בנטלי התחיל את קריירת הנוער שלו במועדון כדורגל מקומי, מועדון הכדורגל וורמלי, שבהרטפורדשייר, לפני שעבר לארסנל בגיל 13 בחלוץ. למרות זאת, במהלך השנים בארסנל הוא מצא את עצמו מתופקד יותר ויותר כקשר. הוא היה רק בן 16, כאשר מאמנה של ארסנל ארסן ונגר ביקש ממנו לבוא להתאמן עם הקבוצה הבכירה. בינואר 2003, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים, לאחר שעלה כמחליף לקולו טורה בדקה ה-77, במשחק הניצחון 2-0 על אוקספורד יונייטד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA. שערו הראשון של בנטלי בארסנל היה בניצחון 4-1 על מידלסברו בעוד משחק גביע, בינואר 2004, ואחרי השער הוא זכה לשבחים מחלוץ הוותיק והמנוסה של ארסנל דניס ברגקאמפ.
למרות זאת, בנטלי מצא את עצמו מושאל לאורך כל העונה שלאחר מכן לנוריץ' סיטי, בה שיחק 26 משחקים בהם כבש פעמיים. לעונתו בנורוויץ' הפריעה פציעה שנגרמה בתחילת ינואר. הוא חזר לשחק רק באפריל 2005, כאשר עלה לשחק נגד מנצ'סטר יונייטד כמחליף, והוא שימש כשחקן מפתח לניצחונה המרשים של נוריץ' 2-0 במשחק. אף על פי שבמשחקים האחרונים של העונה שיחקו היטב, הקנריות ירדו לליגת המשנה בעקבות תוצאות המחזור האחרון בפרמייר ליג. בנטלי חזר לשחק בארסנל בקיץ 2005, אבל נכנס לרשימת השחקנים למכירה בעקבות בקשתו האישית להיות מוצב בה כי רצה לשחק בקבוצה בה יהיה שחקן הרכב. באותה תקופה, בנטלי גילה לתקשורת בכמה ראיונות אישיים שהעניק שהוא סובל מבעיות אישיות בשלב זה בקריירה, שגורמות לו לא ליהנות מכדורגל, בעיות ששבו אליו בתקופתו בבלקברן רוברס. יותר מאוחר בקריירה שלו, הוא הודה שהייתה לו בעיית התמכרות קשה להימורים בתחילת הקריירה, שבשיאה הגיעה להגשת 100 הימורים שונים ביום. הוא נגמל מבעייתו בשנת 2005.
קריירת מועדונים > בלקברן רוברס

אחרי שביקש לעזוב את ארסנל, בנטלי נקשר למעבר למספר מועדונים כולל וולבס, לפני שנשלח זמנית לעוד השאלה להמשך העונה, בבלקברן רוברס. בינואר 2006, בלקבורן הודיעה לאמצעי התקשורת שהיא החתימה את בנטלי על בסיס קבוע. במשחקו הראשון לאחר שחתם רשמית בבלקבורן, הוא כבש את השלושער הראשון שלו בבוגרים, בניצחון 4-3 על מנצ'סטר יונייטד. אותו שלושער גם הכניס אותו לספר השיאים של הפרמייר ליג כשחקן הראשון בהיסטוריה שכובש 3 שערים נגד מנצ'סטר יונייטד במשחק אחד. בנטלי נהפך להיות שחקן הרכב קבוע בקבוצתו החדשה בעונת 2005-2006, ותרם רבות למועדון לסיים את העונה במקום השישי בליגה, ולהעפיל לגביע אופ"א בעונת 2006-2007.
בעונת 2006-2007, הוכיח בנטלי שהוא יכול להפוך גם לכובש מצטיין עבור בלקבורן, לאחר כמה שערים מרהיבים בפרמייר ליג. באירופה, שער מבעיטת יעף מ-30 מטר נגד רד בול זלצבורג בגביע אופ"א, שער שהבטיח לבלקבורן את עלייתה לשלב הבתים של גביע אופ"א, אשר גם שם כבש שער ניצחון בדקות האחרונות נגד ויסלה קראקוב. הופעותיו הטובות של בנטלי בבלקבורן משכו אליו הצעות רבות והשערות רבות לגבי מעברו. למרות הכל, ב-27 בפברואר 2007, אף על פי שנקשר למעבר למנצ'סטר יונייטד, הוא הסכים להצעת החוזה המשופרת שהציעה לו בלקבורן שהייתה אמורה להשאיר אותה בקבוצה עד שנת 2011. אחרי הארכת חוזהו בקבוצה, מאמנו מארק יוז תיאר את בנטלי כ-"כישרון ענק עם עתיד מזהיר", כמו גם היושב ראש של בלקבורן ג'ון ויליאמס שהוסיף על בנטלי שהוא "נחשב אחד הכדורגלנים הצעירים הטובים ביותר באנגליה". בנטלי סיים את העונה עם 7 שערים ו-13 בישולים. בסוף העונה הצביעו עבורו אוהדי בלקבורן ובחרו בו לשחקן השנה של הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן, בנטלי רשם ממוצעים דומים לקודמתה, לאחר שכבש 8 שערים ובישל עוד 13 שערים לבלקבורן. הפעם בלקבורן סיימה במקום השביעי בפרמייר ליג, אבל לא העפילה לתחרות אירופאית לעונה הבאה. ההופעות הטובות של בנטלי גם בעונה הזו, גרמו לו לשחקן בכמה משחקי קדם-עונה ידידותיים עבור נבחרת אנגליה. זו הייתה עונתו האחרונה של בנטלי במועדון מלנקשייר. לא הרבה אחרי שמאמנו מארק יוז עזב לטובת מנצ'סטר סיטי, בנטלי דיווח על תשוקתו לעבור לשחק במועדון גדול יותר, ובנטלי הציבה דרישה של 18 מיליון פאונד עבור מכירתו.
קריירת מועדונים > טוטנהאם וסוף הקריירה

ב-31 ביולי 2008, טוטנהאם הוטספר הכריזה על החתמתו של דייוויד בנטלי מבלקברן רוברס תמורת 15 מיליון פאונד, ותוספת מחיר של 2 מיליון פאונד בהתאם להופעותיו בקבוצה. הוא ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בקבוצה ב-16 באוגוסט 2008, בהפסד החוץ של טוטנהאם 2-1 למידלסברו. שערו הרשמי הראשון עבור טוטנהאם נכבש בסיבוב הראשון של גביע אופ"א לעונת 2008-2009, נגד ויסלה קראקוב.
ב-29 באוקטובר 2008, בנטלי כבש את שער הליגה הראשון שלו עבור טוטנהאם, בבעיטת יעף מ-45 מטר בתיקו 4-4 עם היריבה העירונית ארסנל במסגרת הדרבי של צפון לונדון.
ב-6 בספטמבר הושאל לרוסטוב עד ינואר. כך הוא הפך לשחקן האנגלי הראשון בהיסטורית ליגת העל הרוסית. ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-16 בספטמבר בניצחון 0:1 על דינמו מוסקבה.
ב-15 בפברואר 2013 הושאל לקבוצת בלקברן רוברס מהצ'מפיונשיפ.
ב-13 ביוני 2014 פרש מכדורגל בגיל 29 לאחר שהיה ללא קבוצה במשך שנה.
קריירה בינלאומית

בנטלי שיחק עבור נבחרות אנגלית עד גיל 15 ועד גיל 16, והיה הקפטן של הנבחרת האנגלית עד גיל 18. הוא שיחק גם עבור נבחרת אנגליה עד גיל 21, בה שיחק 8 פעמים וכבש 4 שערים, והיה לכדורגלן האנגלי הראשון שכובש שער באצטדיון ומבלי החדש, במשחק נגד נבחרת איטליה עד גיל 21, ב-24 במרץ 2007.
במאי 2007, בעקבות הופעות טובות שלו במהלך העונה בבלקבורן, בנטלי זומן לסגל נבחרת ב' של אנגליה, למשחק נגד אלבניה. אחרי שפתח איתו בהרכב, מאמנו בנבחרת סטיב מקלארן אמר שלבנטלי יש את הפוטנציאל להיות דייוויד בקהאם הבא. באותו המשחק, בנטלי בישל את המסירה לשער הראשון של סטיוארט דאונינג, והיה שותף לשערו השני של דאונינג בניצחון 3-1. בסיום המשחק, בנטלי זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק. ביום שלמחרת, הוא זומן לסגל הנבחרת האנגלית הבכירה על ידי מקלארן, לקראת משחק הידידות נגד ברזיל ומשחק המוקדמות של יורו 2008 נגד אסטוניה.
ביוני 2007, בנטלי זומן שוב לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה לנבחרות צעירות בהולנד. למרות זאת, הוא נושל מההרכב בעקבות טענתו שהוא לא בכושר טוב, ומאמנו בנבחרת הצעירה סטיוארט פירס הטיל ספק ברצונו של בנטלי לייצג את מולדתו. היציאה הפתאומית שלו מהסגל של הנבחרת האנגלית גרמה לנישולו מסגל הנבחרת הבוגרת למשחק הבא של הנבחרת, משחק הידידות נגד נבחרת גרמניה, אבל הוא זומן מחדש לסגל למשחקי המוקדמות של יורו 2008 נגד ישראל ורוסיה. הוא ערך את הופעתו הרשמית עבור הנבחרת הבכירה של אנגליה, לאחר שעלה כמחליף במקומו של שון רייט-פיליפס במשחק נגד ישראל, אבל זכה לקריאות גנאי מצד האוהדים בעקבות סירובו והתחמקותו מלשחק עבור הנבחרת הצעירה.
בנטלי פתח לראשונה במשחק עבור הנבחרת האנגלית, במהלך משחק ידידות נגד נבחרת שווייץ ב-6 בפברואר 2008.
תארים

מקום שני בגביע הליגה (האנגלית - 2008/09 (טוטנהאם הוטספר)
שער החודש בפרמייר ליג - אוקטובר 2008
חייו האישיים

דייוויד נשוי למעצבת פנים קימברלי מילס, לביתם קוראים דוון-בואו.
הפרש החשמלי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של שלי ברטון
 בימוי:  סידני פולאק
 הופק בידי:  ריי סטארק
 תסריט:  פול גר, רוברט גרלנד
 עריכה:  שלדון קאהן
 שחקנים ראשיים:  רוברט רדפורד  ג'יין פונדה
 מוזיקה:  דייב גרוסין
 צילום:  אוון רויזמן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Rastar 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בדצמבר 1979
 משך הקרנה:  121 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט הרפתקאות, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לאס וגאס ואלי 
 תקציב:  12,500,000 דולר
 הכנסות:  61,800,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   electrichorseman
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפרש החשמלי (באנגלית: The Electric Horseman) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1979 בבימויו של סידני פולאק, עם רוברט רדפורד וג'יין פונדה בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
השירים בסרט מושרים על ידי וילי נלסון שגם משחק בו כידידו של "הפרש החשמלי" (רוברט רדפורד).