stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרב מיכאלי
בפוליטיקה > הכנסות 20 ו־21

לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודדה בפריימריז של מפלגת העבודה והגיעה למקום החמישי, דבר שהציב אותה במקום התשיעי ברשימת המחנה הציוני לאחר שילוב מתמודדי מפלגת "התנועה" ברשימה. מיכאלי נכנסה לכנסת, ומונתה, על ידי יושב ראש המפלגה יצחק הרצוג, ליושבת ראש סיעת המחנה הציוני. באוקטובר 2017 הוחלפה על ידי יואל חסון בתפקיד. בכנסת זו הייתה חברה בכ־9 ועדות, בהן הוועדה המסדרת, הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך, התרבות והספורט. בשנת 2015 החלה לעמוד בראש שדולות למען עצמאיות ועצמאים, הקהילה הגאה, שיתוף פעולה אזורי והמאבק בהתמכרות להימורים. הייתה ראשת קבוצת הידידות הפרלמנטרית של ישראל עם המדינות וייטנאם והפיליפינים עד 29 באפריל 2019.
באוקטובר 2016 פרסם חיים לוינסון בעיתון הארץ כי מיכאלי פעלה למנות מקורבת שלה למנכ"לית עמותת שדולת הנשים, והציעה לגייס כספים עבורה, זאת בניגוד לכללי האתיקה של הכנסת, האוסרים על חברי כנסת לגייס כספים לכל עמותה שהיא. באותה שנה הפכה מיכאלי ליושבת הראש של שדולת נשים בעסקים ופירוק נישואים בשלום. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיעה מיכאלי למקום החמישי בפריימריז והוצבה במקום השביעי ברשימה. המפלגה קיבלה שישה מנדטים ומיכאלי לא נכנסה לכנסת. לאחר התפטרותה של חברת הכנסת סתיו שפיר, שבה לכהן.
בפוליטיקה > הכנסות 22 ו־23

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה במקום הרביעי ברשימת העבודה-גשר והייתה חברה בוועדת הכנסת. בסיום הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה במקום השישי ברשימת העבודה-גשר-מרצ. בשני המקרים נבחרה לכנסת. הייתה חברה בוועדת החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ועדת הקורונה ומכהנת כיושבת ראש ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות. בנוסף היא חברת הוועדה לבחירת דיינים בכנסת החל מיולי 2020.
מיכאלי הובילה את ההתנגדות בשורות המפלגה להצטרפות העבודה לממשלת האחדות, שהוקמה בעקבות הבחירות לכנסת ה־23, יחד עם מפלגת כחול לבן. אולם בהצבעה שנערכה בוועידת מפלגת העבודה באפריל 2020 אושרה הצעת עמיר פרץ ואיציק שמולי להצטרף לממשלה. כחברת סיעת העבודה הייתה מיכאלי חברה באופן פורמלי בקואליציה, אולם היא סירבה להישמע למשמעת הקואוליציונית והסיעתית, והצביעה בפועל עם האופוזיציה.
מיכאלי התנגדה להצעת יו"ר המפלגה, עמיר פרץ, לבטל את הפריימריז לתפקיד היו"ר ולרשימת המועמדים לכנסת העשרים וארבע, ולהעביר את סמכות הבחירה לוועידת המפלגה, הצעה שאושרה בוועידת המפלגה בנובמבר 2020. היא עתרה נגד ההחלטה לבית המשפט, שקיבל את עתירתה בראשית ינואר 2021 וחייב את מפלגת העבודה לקיים בחירות מקדימות לתפקיד היו"ר בקרב כל חברי המפלגה.
בפוליטיקה > יושבת ראש מפלגת העבודה

ב-24 בינואר 2021 נבחרה מיכאלי בפריימריז לתפקיד יושבת ראש מפלגת העבודה לאחר שקיבלה כ-77% מהקולות. עם כניסתה לתפקיד, מינתה מיכאלי את איש אמונה ניר רוזן לתפקיד מנכ״ל מפלגת העבודה. מיד עם היבחרה דרשה מיכאלי מהשרים עמיר פרץ ואיציק שמולי, להתפטר מתפקידם ולעזוב את ממשלת נתניהו. בתגובה עזבו פרץ ושמולי את המפלגה. מיכאלי יזמה עריכת פריימריז לרשימת המפלגה לכנסת ה־24, והעבירה בוועידת המפלגה החלטה שהעשירייה הראשונה תורכב מנשים וגברים לסירוגין. בבחירות לכנסת ה־24, שנערכו ב־23 במרץ 2021, זכתה מפלגת העבודה בראשותה ב־7 מנדטים.
בפוליטיקה > כשרת התחבורה

בבחירות לכנסת ה-24 במרץ 2021, מיכאלי ומפלגתה חתמו על הסכם קואליציני עם "יש עתיד" להקמת ממשלת חילופים בין נפתלי בנט ליו"ר "יש עתיד", יאיר לפיד. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש מונתה מיכאלי לשרת התחבורה והבטיחות בדרכים. שבועיים לאחר מינויה, הכריזה מיכאלי כי תמנה את סמנכ"לית משרד ראש הממשלה לשעבר, מיכל פרנק למנכ"לית משרד התחבורה.
באוגוסט 2021, הצליחה לאשר בוועידת העבודה שינוי בחוקה, שנועד לחזק את השפעתם של מתפקדי המפלגה על קבלת הכרעות חשובות לדרכה של המפלגה, על חשבון החלשת סמכויות ועידת המפלגה, ולמנוע אפשרות של ביטול הפריימריז בקרב כלל חברי המפלגה בעתיד. הוועידה גם אישרה את הצעת מיכאלי להוסיף כ־300 צירות חדשות בוועידה, כחלק מיישום החלטה להחלת שוויון מגדרי בכל מוסדות העבודה.
מיכאלי הכריזה על העדפת תיקצוב מקום לתחבורה ציבורית ולהולכי רגל על חשבון כבישים.
באוקטובר 2021 הכריזה: "פינוי התחנה המרכזית (בתל אביב) קורה! אני מאושרת שהצלחנו לחתום את כל ההסכמים שצריך". אך לאחר מספר ימים התגלה, במסגרת חוק חופש המידע, כי למרות הצהרתה, ההסכמים המדוברים לא נחתמו. ואכן, ב־31 בדצמבר 2021, התאריך הקובע לביטול אופציית הארכת החוזה עם חברת נצבא – מפעילת התחנה המרכזית, התברר כי האופציה לא בוטלה, ופעילות האוטובוסים בתחנה תימשך.
מתוקף היותה יו"ר הקבינט לשוויון מגדרי אישרה הצעה לתקצוב של 155 מיליון שקלים כדי להוציא לפועל את תוכנית למאבק באלימות נגד נשים.
כחלק מחוק ההסדרים ותקציב המדינה, אושרה הצעתה של מיכאלי להגדלת תקציב משרד התחבורה ל-38 מיליארד ש"ח, שכ-80 אחוז מהם יושקעו בחיזוק התחבורה הציבורית (אוטובוסים ורכבות), ורק 20 אחוז יושקעו בכבישים ובכלי רכב פרטיים. מלבד זאת, אושרה יוזמתם של מיכאלי ושר האוצר אביגדור ליברמן להקים את רשות המטרו אשר תהיה אחראית לקידום פרויקט המטרו בגוש דן.
באפריל 2022, הוצגה רפורמה בתעריפי התחבורה הציבורית בישראל. כמו כן, הודיעה כי שלושה רציפים שהיו ריקים יוקצו לנמלים הפרטיים.
ביוני 2022, הציגה את התוכנית הממשלתית לפתרונות חלופיים לרכב הפרטי.
ביולי 2022 נבחרה על ידי מגזין פורבס ישראל לאשה המשפיעה בישראל.
בפוליטיקה > הכנסת ה-25

לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש נעשו ניסיונות לחיבור מפלגת העבודה עם מרצ, שבסקרים הייתה על סף אחוז החסימה. מיכאלי התנגדה למהלך, ולאחר שמרצ לא עברה את אחוז החסימה ספגה על כך ביקורת רבה.
בבחירות זכתה מפלגת העבודה בארבעה מושבים, ונותרה באופוזיציה. לאחר הידרדרות המפלגה בסקרים אל מתחת לאחוז החסימה, ב-7 בדצמבר 2023 הודיעה מיכאלי על כוונתה להקדים את הבחירות המקדימות במפלגה ועל החלטתה שלא להתמודד בהן
בפברואר 2024 בית הדין של מפלגת העבודה הורה למזכ"ל המפלגה לפתוח בהליך הדחה של מיכאלי מהמפלגה בשל התנהלותה במערכת הבחירות בבת ים.
ב-28 במאי 2024 נערכו הבחירות לראשות העבודה (2024) ובהן נבחר יאיר גולן לראש המפלגה.
על פי נתוני אתר "זמן כנסת" מאוקטובר 2024, במהלך כהונת הכנסת ה-25, מיכאלי, שהייתה יו"ר המפלגה עד מאי 2024, דורגה אחרונה בקרב חברי הכנסת של סיעת העבודה מבחינת נוכחות במשכן, ביקורים בוועדות והגשת שאילתות, ובמקום 96 בדירוג מבין כל חברי הכנסת ה-25. בעקבות זאת פנו קרוב לשליש מחברי ועידת המפלגה (כ-200 צירי ועידה) למיכאלי בבקשה לפנות את מקומה על מנת לאפשר לאדם אחר לייצג תחתיה את המפלגה בכנסת.
בדצמבר 2024, מונתה לעמוד בראשות ועדת המשנה לענייני מוכנות ובט"ש, של ועדת החוץ והביטחון, וזאת לאחר שוועדה זו, בראשות ח"כ שלום דנינו, הייתה מושבתת מזה שנתיים.
בפוליטיקה > חקיקה ביוזמתה

בשנות פעילותה בכנסת יזמה מיכאלי כ־300 הצעות חוק, שרובן לא אושרו. בין הצעותיה (כחתומה ראשונה או שנייה) שנכנסו לספר החוקים:
תיקון לחוק ההוצאה לפועל שאושר במאי 2014, המבטל אפשרות למאסר אדם עקב אי תשלום חוב (למעט אי תשלום חוב מזונות).
תיקון לחוק שירותי הדת היהודיים, שנכנס לתוקף בדצמבר 2016, האוסר על מי שעוסק בהעברת נפטרים למכור או להציע למכירה מוצר או שירות הקשורים בפטירה, אלא אם תנאי הרישיון מתירים לו לעשות כן. בנוסף, מוצע לחייב מי שעוסק בהעברת נפטר ואינו בעל רישיון לעסוק בקבורה, להודיע לאדם שעמו הוא מתקשר לשם העברת נפטר כי הוא זכאי לקבל את שירות ההעברה ללא תשלום, מגוף שהוא בעל רישיון כאמור.
תיקון מס' 75 לחוק השיפוט הצבאי שאושר ב־2018. התיקון מבטל את עבירת האינוס הקבועה בחוק השיפוט הצבאי, ובכך תיוותר בידי בתי הדין הצבאיים הסמכות לדון בעבירת האינוס הקבועה בחוק העונשין בלבד. משמעות הדבר היא כי המורשעים בעבירה זו יהיו צפויים לעונש מינימום של ארבע שנות מאסר, תקופת ההתיישנות תעלה משלוש שנים לעשר שנים והעונש המרבי יופחת מ־20 שנות מאסר ל־16 שנה
תיקון מס' 20 לחוק הסיוע המשפטי שאושר ב־2017. התיקון מקנה זכות לקבלת סיוע משפטי למי שנפגע מעבירות אינוס, מעשה סדום, בעילה אסורה בהסכמה בקטינים או עבירות מין במשפחה או בחסר ישע לפי חוק העונשין, שהוגש בגינה כתב אישום. הזכאות כוללת קבלת ייעוץ, ליווי וסיוע במימוש זכויותיו של הנפגע.
תיקון מס' 6 לחוק גיל פרישה (יחד עם אורלי לוי־אבקסיס ואחרים) שאושר ב־2017, האומר כי גיל הפרישה לאישה יעמוד על 62 ולא יעלה ללא המלצת שר האוצר ואישור ועדת הכספים.
תיקון מס' 15 לחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), שאושר ב־2016 וקובע כי במקרה של היעדרות לסירוגין של שני ההורים בשל מחלת ילד ימנו את ימי ההיעדרות לעניין חישוב הזכאות לדמי המחלה מהיום הראשון שבו אחד מההורים נעדר בשל מחלת הילד, בכפוף להגשת הצהרה.
תיקון מס' 7 לחוק הפסיכולוגים שאושר ב־2014 וקובע כי אם קבעה ועדת המשמעת כי פסיכולוג עבר עבירת משמעת, תובא ההחלטה בציון שם הפסיכולוג לידיעת הציבור באתר האינטרנט של משרד הבריאות ובדרכים נוספות.
תיקון מס' 4 לחוק הקולנוע שאושר ב־2014, הקובע כי יוצר או בעל זכויות ביצירה קולנועית יוכל לנהל את זכויותיו באמצעות תאגיד לניהול משותף.
תיקון לחוק תובענות ייצוגיות – הסדרי פשרה והסתלקות, נכנס לתוקף ביולי 2015, אשר קובע כי התובע המייצג ובא כוחו לא יקבלו כל גמול, שכר טרחה או טובת הנאה במסגרת הסתלקותם מהתביעה, אלא אם מדובר בבקשת אישור או בתובענה ייצוגית שהביאו תועלת לחברי הקבוצה.
חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות (יחד עם יוליה מלינובסקי), עבר ונכנס לתוקף במרץ 2018, המאפשר לנתק קווי טלפון המופיעים על כרטיסי זנות המוצמדים למגבי מכוניות ומספרים המשמשים להזמנת סמים.
תיקון לחוק הטבות לניצולי שואה – נכנס לתוקף בדצמבר 2017.
עמדותיה > פמיניזם

מיכאלי מגדירה את עצמה כפמיניסטית. מאז שנת 2001 מקפידה לדבר בלשון זכר ונקבה, בפנייה לרבים ולרבות, או בלשון נקבה. סגנון זה הביא לעיתים לשיבושי לשון מכוונים כגון "הציבור יודעת" או "פתאום קמה אדם בבוקר והרגישה שהיא עם והתחילה ללכת". לטענתה, בעבר השפה העברית הייתה גברית בלבד, בתקופה בה נשים לא זכו לזכות הצבעה או אפשרות ללמוד לימודים אקדמיים, מה שהביא להדרתן. לדעתה ולכן היא פועלת לצמצומה בשימוש בלשון רבות. במהלך כהונתה בכנסת העשרים ושלוש, כיהנה כיושבת ראש השדולה למען נשים חרדיות בכנסת.
בתקופה בה שימשה כמגישת מהדורת החדשות המקומית "חדשות הוט", עוררה מיכאלי סערה ציבורית, כאשר במהלך שידור חי הפשילה את חולצתה, כמחאה על ראיון רדיו שקיים רזי ברקאי עם אמנון שומרון ובו השמיעו השניים אמירות שנתפסו על ידי מיכאלי כבלתי־ראויות כלפי נשים.
מיכאלי נוהגת ללבוש בגדים בצבע שחור; לדבריה, היא רוצה שיתרכזו במה שיש לה לומר ולא בהופעתה החיצונית.
עמדותיה > כלכלה וחברה

מיכאלי דוגלת במדינת רווחה ובגישה כלכלית סוציאל־דמוקרטית בה יינתן שירותי בריאות וחינוך חינם לכלל האזרחים ובמתן קצבאות לאוכלוסיות מוחלשות כגון נכים וניצולי שואה. היא יושבת ראש שדולות למען בעלי חיים, סגירת הפערים ברשויות הערביות, הצלת ים המלח ובקעת הירדן, מאבק בהימורים ועוד. היא תומכת במתן זכויות מלאות לקהילה הגאה. מיכאלי תומכת בחופשת לידה של כשנה לשני ההורים ובהפרדת דת ומדינה בה נכללים נישואים אזרחיים וקוראת למדינה לרשום נישואים רק בדרך זו בשל אפליית נשים ברבנות בקבלת גט ואי יכולתם של אזרחים לא יהודים על פי ההלכה להינשא לצד נישואיים חד מיניים.
הביעה תמיכה במתן רשות חופשית לכל המעוניין לפתוח תחנת רדיו, וכינתה את המצב בו יש רק מעט תחנות רדיו הנבחרות במכרזים: "סתימת פיות בחסות המדינה". מיכאלי ביקרה את ממשלת ישראל על מה שהגדירה "כוחנותה ותוקפנותה". בהקשר לאירועי המשט לעזה כתבה: "ישראל היום שבויה בתודעת־קורבן כוזבת, ההולכת יד ביד עם תחושת כל־יכולה כוזבת, מצד אחד, ועם אשמה הנהפכת לתוקפנות, מצד אחר".
עמדותיה > גיוס לצה"ל

בשנת 2009 קראה בעיתון הארץ לביטול גיוס נשים לצה"ל כיוון שלטענתה "השירות הצבאי הוא בית ספר עוצר נשימה בעוצמתו לנחיתות ולכפיפות של נשים". שנה לאחר מכן במסגרת חגיגות שישים שנה לגלי צה"ל אמרה כי "אמהות לא צריכות לשלוח את ילדיהן לצבא כשיש כיבוש שמתמשך למעלה מ־40 שנה והשלטון בישראל לא עושה מאמצים לפתור אותו בדרכים אחרות". בראיון בתוכנית הסאטירה גב האומה בשנת 2016, אמרה מיכאלי: "מעולם לא קראתי לא לשלוח ילדות וילדים לצבא, אני אומרת שאימהות ואבות צריכים לתפוס את עצמם ככוח פוליטי ולדרוש מכל שלטון לא משנה מה הוא לעשות כל מאמץ להסכם שלום לפני ששולחים את ילדינו למלחמה".
עמדותיה > נישואין והורות

במאמר בעיתון הארץ יצאה נגד מוסד הנישואים שאותו היא רואה כ"סידור כלכלי ומעמדי ופטנט לניהול קל יותר של החברה על ידי חלוקתה, עדיין, ל'בתי אב'". היא העבירה הרצאה תחת הכותרת "ביטול הנישואין" בוועידת TEDx שנערכה בישראל. מיכאלי מרבה לצטט את דברי פרופסור דפנה הקר בהם האמירה לפיה המבנה המשפחתי המסורתי הוא מחולל דיכוי בסיסי. היא הצהירה כי בחרה שלא להביא ילדים. בשנת 2017 בראיון לרשת טלוויזיה אוסטרלית אמרה מיכאלי כי התא המשפחתי הוא המקום הכי פחות בטוח לילדים, וטענה כי ילד לא צריך בהכרח לגדול אצל הוריו הביולוגיים, ושעל המדינה לקבוע קריטריונים שעל פיהם ייקבע מי יקבל את האחריות על הילד. בראיון לתוכנית הבוקר של קשת ב-2015, התנגדה לביטול חזקת הגיל הרך הקובע שבמקרה גירושין, ילדים עד גיל 6 יהיו אוטומטית במשמורת האם. זאת לאחר שהצביעה נגד הצעת חוק מטעם הקואליציה, שביקשה לבטל סעיף זה המפלה אבות בנושא משמורת הילדים. בראיון אמרה: "לא יעלה על הדעת שילד או ילדה בני שלוש יעברו פעמיים שלוש בשבוע מבית לבית. חזקת הגיל הרך באה להגיד שעד גיל 6 זה לא פתוח למשא ומתן."
עמדותיה > דת ומדינה

ב־25 באוקטובר 2021, במהלך חילופי דברים בנושא הכותל המערבי בישיבת שדולת חופש הדת של הכנסת, אמרה מיכאלי שמאמץ ההסדרה של הכותל צריך להיות לא רק עבור יהדות התפוצות, אלא גם כצורך של החברה הישראלית. בין דבריה, "העובדה שהרוב המכריע של אזרחיות ואזרחי ישראל התרגלו להתייחס לכותל המערבי כאל בית כנסת חרדי היא קלקול".
בינואר 2019 צייצה מיכאלי בחשבון הטוויטר שלה כי "ישראל היא הדמוקרטיה היחידה בעולם שאין בה תחבורה ציבורית בשבת. הגיע הזמן לשים לזה סוף". במענה לשאלה שהופנתה אליה בנושא בספטמבר 2021, השיבה בכובעה כשרת התחבורה כי: "עם מציאת המודל הנכון, גם את ואתה תוכלו לממש את חופש התנועה שלכןם בכל ימות השבוע בלי מגבלות ועם מקסימום אפשרויות".
חיים אישיים

במהלך שנות התשעים הייתה בת זוגו של ארז טל. משנת 2007 בן זוגה הוא הסאטיריקן ומנחה הטלוויזיה ליאור שליין. היא מתגוררת בתל אביב, בסמוך לשליין. מיכאלי הצהירה שהיא אל־הורית ואינה מתחרטת על כך שלא הביאה ילדים. למרות זאת, ב־2021 נולד לה ולבן זוגה ילד בהליך פונדקאות בארצות הברית. באפריל 2023 נולד להם בן נוסף בהליך פונדקאות.
קונסטנטין קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה

קונסטנטין קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (ברוסית: Константин Константинович‏; 1 בינואר 1891 – 18 ביולי 1918), היה נסיך מבית רומנוב ונין של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה

קונסטנטין שכונה בפי המשפחה קוסטיה, נולד ב-1 בינואר 1891 בסנקט פטרבורג, והיה בנם השלישי והילד הרביעי של קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואשתו הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקיייבנה.
הנסיך היה אדם שקט וביישן שחבב תיאטרון והתחנך ב־Corps des Pages, אקדמיה צבאית בסנקט פטרבורג. הוא שירת בצבא הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. כומר שפגש אותו בחזית, הגומן שרפים, כתב: "הוא היה קצין צנוע ביותר של משמר רגימנט איזמאילובסקי, אהוב מאוד על קצינים וחיילים כאחד; יחד איתם הוא היה חייל אמיץ שהצטיין. אני זוכר באופן אישי שראיתי אותו בשוחות בין החיילים, מסכן את חייו".
לאחר שראה את האושר של שני אחיו הגדולים, יואן וטטיאנה, קונסטנטין היה להוט להקים משפחה משלו. הוא התעניין בבתו הבכורה של הצאר, אולגה, אך נמשך גם לאליסאבטה, נסיכת רומניה. סבתה של אליסאבטה, מריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, כתבה לבתה, מריה, נסיכת הכתר של רומניה בשנת 1911, ואמרה, "קוסטיה הצעירה נתפס כעת באימה שהיא תיחטף, כפי שהוא אומר, לפני שהוא אפילו ערך עימה היכרות. האיש הצעיר נראה ממש נחמד, הוא מאוד אהוב ברגימנט שלו, והם באמת חונכו היטב. הוא מלא שמחת חיים... אם אין לך שום דבר נגד הנוער הזה ביקור חולף, האם תטלגרף אליי." עם זאת, הבקשה נדחתה על רקע פוליטי, שכן הנסיך יואן היה נשוי לילנה, נסיכת סרביה, וקונסטנטין מעולם לא מצא את הנישואים שאליהם ייחל.
במרץ 1918 הוא הוגלה לאורל על ידי בבולשביקים ונרצח בפיר מכרה ליד אלפאייבסק, יחד עם אחיו הנסיך יואן קונסטנטינוביץ' והנסיך איגור קונסטנטינוביץ', בן דודו הנסיך ולדימיר פאבלוביץ' פיילי וקרובי משפחה וחברים נוספים. גופתו נקברה בסופו של דבר בבית הקברות של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית בבייג'ינג, שנהרס ב-1986 כדי לבנות שם פארק.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (רומניה)

| --- | --- |
קובץ:Partidul Social Democrat logo.svg
 מדינה:  רומניה 
 שם רשמי:  Partidul Social Democrat 
 מנהיגים:  ליביו דרנגנאה
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאליזם, קהילתנות, סוציאל-דמוקרטיה, פופוליזם שמאלני, שמרנות סוציאלית, לאומיות שמאלנית 
 מטה:  10 Şoseaua Kiseleff בוקרשט
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז - שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הסוציאליסטים האירופאים, הברית הפרוגרסיבית 
 
 http://www.psd.ro/
 
אדריאן נסטאסה, המועמד של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לנשיאות רומניה בבחירות 2004
ויקטור פונטה, נשיא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וראש ממשלת רומניה
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (ברומנית: Partidul Social Democrat ובראשי תיבות: PSD) ברומניה המודרנית נוסדה ב-16 ביוני 2001, כאשר התאחדו מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.
פעילות

בבחירות של שנת 2004 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית התמודדה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית הרומנית וקיבלו יחד 37,16% מהקולות לסנאט ו-36,64% מהקולות לבית הנבחרים והיו בכך לסיעה הגדולה ביותר. למרות תוצאות אלה, מועמד המפלגה לנשיאות רומניה, אדריאן נסטאסה, לא נבחר והמפלגה איבדה את מוקד הכוח העיקרי. לאחר הבחירות התפרקה השותפות בין המפלגות, כשהמפלגה ההומניסטית בחרה להצטרף לקואליציה, בעוד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית נשארה באופוזיציה.
בבחירות של 2008 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית השתתפה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית, שבינתיים שינתה את שמה למפלגה הקונסרבטיבית. הרשימה המשותפת לקחה חלק לאחר הבחירות בהרכבת הממשלה החדשה, אך באוקטובר 2009 פרשה ממנה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאופוזיציה.
ב-2012, בעקבות הדחת הממשלה על ידי הפרלמנט, הנשיא, טראיאן בססקו, הטיל את הרכבת הממשלה החדשה על נציג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ויקטור פונטה.
הפעם האחרונה, נכון לדצמבר 2021, ראש הממשלה האחרון מטעם המפלגה היא ויוריקה דנצ'ילה, שממשלתה הופלה בנובמבר 2019, ושאר ראשי הממשלה שהחליפוה הם מהמפלגה הלאומית ליברלית.
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ברדלי ריימונד, טום אלרי 
 מדבבים:  איירין בדארד לינדה האנט ג'ין סטייפלטון ראסל מינס פינולה יוז דיוויד אוגדן סטיירס ג'ים קומינגס דונל גיבסון בילי זיין בראד גארט 
 מוזיקה:  לני נילהאוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, אולפני דיסניטון, אולפני הנפשת הטלוויזיה של דיסני 
 חברה מפיצה:  InterCom, דיסני+, נטפליקס, Walt Disney Studios Home Entertainment 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  4 באוגוסט 1998 
 משך הקרנה:  72 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט הרפתקאות, דרמה היסטורית 
 מקום התרחשות:  לונדון, אנגליה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש (באנגלית: Pocahontas II: Journey to a New World) הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני שיצא בשנת 1998, המהווה המשך לסרט המצליח "פוקהונטס" (1995). הסרט לא הוקרן בקולנוע, אלא הופץ רק בוידאו וב-DVD.
עלילה

בסיום הסרט הראשון, הספן ג'ון סמית (דונל גיבסון) נפרד מהילידים האינדיאנים ומהנערה פוקהונטס (אירן בדרד), כשהוא פצוע בחזהו; פוקהונטס מוותרת על אהבתה אליו לטובת עמה, ולא מצטרפת אליו במסעו חזרה לארצו, אנגליה. בנוסף מסתיים הסרט בהשלכתו של המושל המרושע רטקליף (דייוויד אוגדן סטיירס) כבול לספינה, כשהמלחים ובראשם החובל הצעיר תומאס תופסים את הפיקוד.
בסרט השני מותקף ג'ון סמית בספינתו על ידי חיילים הטוענים שנשלחו לתופסו בהוראת המלך ג'יימס (ג'ים קאמינגס). לאחר מרדף של רטקליף, יועץ המלך, הוא מודיע לכולם שהרג את ג'ון.
במקביל, פוקהונטס מתגעגעת לג'ון, וחברתה נקומה מפצירה בה לשכוח אותו. ג'ון רולף (בילי זיין), דיפלומט צעיר אנגלי, נשלח למושבה המתפתחת באמריקה על ידי המלך ג'יימס, כדי לבקש מהצ'יף לבוא לאנגליה להידברות, אך נתקל בסירוב מצד המנהיג; לעומתו, בתו פוקהונטס נענית לכך, בעקבות עמדותיה ורצונה להביא לשלום. בעודה מלווה בבריון אינדיאני ששמו אוטמטומקין וברולף, היא מפליגה לאנגליה.
בדרכם לאכסניה בלונדון הם פוגשים ברטקליף, הטוען שהם מסתירים זהב מהמלך ג'יימס. רולף מנסה להביא את פוקהונטס להידברות לפני המלך, אך רטקליף הנבל מתערב ומציע להביאה אל נשף גדול העומד להתקיים בקרוב. פוקהונטס מנסה ללמוד את כללי ההתנהגות בארמון המלוכה הבריטי ולהתלבש בלבוש מערבי, ורולף מלמד אותה לרקוד; הם מתאהבים. בערב הנשף פוקהונטס מצליחה להתלבש ולהתנהג בהתאם לכללים הנהוגים במקום, אך רטקליף משבש את המצב וגורם לפוקהונטס לנזוף במלך ולהיעצר, עוד לפני שאמרה את דבריה לגבי עמה.
רולף פוגש בדמות מכוסת ברדס המציעה לו לשחרר את פוקהונטס. השניים יוצאים למבצע חילוץ שבסופו הם משחררים את פוקהונטס; הדמות העלומה מתגלה כג'ון סמית.
פוקהונטס חוזרת בבגדיה המקוריים לארמון המלך הנדהם, לצד ג'ון. הם מגלים למלך שרטקליף שיקר לו, והמלך אומר שלצערו הוא כבר הפליג כדי להילחם באינדיאנים. ברגע האחרון מותקפות אניותיו של רטקליף והוא מובס. כשרטקליף חוזר לחוף, המלך ג'יימס, שמחכה לו שם עם חייליו, מצווה על חייליו לאסור את רטקליף על שקריו. רטקליף נאסר על ידי חיילי המלך ונלקח לכלא.
המלך מעניק לג'ון ספינה משלו, והוא מגלה שעליו לוותר על פוקהונטס למען הרפתקאותיו. רולף מצטרף במפתיע להפלגתה של פוקהונטס לאמריקה, והם מתנשקים בספינה.
מדבבים

| דמות | מדבבים בגרסה האנגלית | מדבבים בגרסה העברית |
| --- | --- | --- |
| פוקהונטס | אירן בדרד | רמה מסינגר |
| ג'ון רולף | בילי זיין | אלון אופיר |
| ג'ון סמית | דונל גיבסון | יגאל שדה |
| צ'יף פוהאטאן | ראסל מינס | דב רייזר |
| נאקומה | מישל סט. ג'ון | שרה וינו-אלעד |
| המלך ג'יימס | ג'ים קאמינגס | איציק סיידוף |
| המלכה אן | פינולה יוז | יעל פרל בקר |
| גברת ג'נקינס | ג'ין סטייפלטון | אפי בן ישראל |
| סבתא רבא | לינדה האנט | נחמה הנדל |
יואן קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה

יואן קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה, נולד בתור יואן קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Иоанн Константинович‏; 5 ביולי 1886 – 18 ביולי 1918), הידוע לפעמים גם בתור הנסיך איוואן או הנסיך יואן או הנסיך יוהאן. הוא תואר על ידי בני זמנו כאדם עדין ודתי, שכונה על ידי קרוביו "יואנצ'יק".
ביוגרפיה > ראשית חייו

יואן קונסטנטינוביץ' נולד ב-5 ביולי 1886 בארמון פבלובסק, והיה בנם הבכור של קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן. בחירתו הוא קיבל את התואר הנסיך הגדול של רוסיה עם הסגנון הוד קיסרותו, אבל בגיל 9 ימים, אוקאז של בן דודו אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה שלל ממנו את התואר הזה, כאשר האוקאז תיקן את חוק הבית על ידי הגבלת התואר הנסיך הגדול לנכדים של קיסר שולט. כתוצאה מכך, הוא קיבל את התואר נסיך הדם הקיסרי (נסיך רוסיה) בסגנון הוד רוממותו.
פעם הוא בחן את האפשרות להפוך לנזיר אורתודוקסי, אך בסופו של דבר התאהב בילנה, נסיכת סרביה, בתם של פטר הראשון, מלך סרביה ואשתו זורקה, נסיכת מונטנגרו, אחייניתן של הנסיכה הגדולה מיליצה, הנסיכה הגדולה אנסטסיה ואלנה, מלכת איטליה. הם נישאו ב-2 בספטמבר 1911, וילנה קיבלה את השם הנסיכה ילנה פטרובנה, נסיכת רוסיה. כבת של המלך המכהן, לאחר הנישואין, היא שמרה על סגנונה של הוד מלכותה וככזו הייתה לה הזכות לקבל דיפלומטים זרים בזכות עצמה, בניגוד לבעלה. נולדו להם בן, הנסיך וסבולוד איוואנוביץ' (20 בינואר 1914 – 18 ביוני 1973), ובת, הנסיכה יקטרינה איוואנובנה (12 ביולי 1915 – 13 במרץ 2007), שהייתה החבר האחרון במשפחה הקיסרית שנולדה לפני הנפילה של השושלת, ובסופו של דבר הפכה לשושלת הבלתי מעורערת האחרונה ששרדה בבית הקיסרי של רוסיה.
ביוגרפיה > מהפכה ומוות

הנסיך יואן לחם במלחמת העולם הראשונה של 1914–1918, עוטר כגיבור מלחמה והיה בחזית כשהחלה המהפכה הרוסית של 1917. באפריל 1918 הגלו אותו השלטונות הבולשביקים לאורל, וביולי אותה שנה רצחו אותו בפיר מכרה ליד אלפאייבסק, יחד עם אחיו הנסיך קונסטנטין קונסטנטינוביץ' והנסיך איגור קונסטנטינוביץ', בן דודו הנסיך ולדימיר פאבלוביץ' פאלי, וקרובי משפחה וחברים נוספים.
גופתו נקברה בסופו של דבר בבייג'ינג, בבית הקברות של המיסיון הרוסי האורתודוקסי, שנהרס ב-1986 כדי לבנות פארק. אחותו הנסיכה ורה קונסטנטינובנה, אמו הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקייבנה ואשתו הנסיכה ילנה פטרובנה עזבו את רוסיה באפריל 1919 בעזרת הוקון השביעי, מלך נורווגיה. בתו הנסיכה יקטרינה נישאה לרוג'רו, מרקיז פאראצ'ה די וילפורסטה. יקטרינה התגוררה בבואנוס איירס, ארגנטינה ואחר כך במונטווידאו, אורוגוואי, שם נפטרה ב-2007. אחותו הנסיכה ורה קונסטנטינובנה, בתו הצעירה של הנסיך הגדול קונסטנטין קונסטנטינוביץ', מתה בניו יורק בשנת 2001, בגיל 94.
ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה

ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה (רוסית: Николай Александрович Романов) ‏ (20 בספטמבר 1843 - 24 באפריל 1865), היה בנו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, והיה אמור לרשת אחריו את הכתר, אולם מת בצעירותו כתוצאה מדלקת קרום המוח.
ביוגרפיה

ניקולאי נולד ב-20 בספטמבר 1843 בארמון אלכסנדר בצארסקויה סלו, לאלכסנדר, נסיך הכתר של רוסיה ומריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. בשנת 1855 בהיותו בן 12 מת סבו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ואביו עלה לשלטון כאלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
בשנת 1864 התארס ניקולאי עם דאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, אחותה של אלכסנדרה, נסיכת דנמרק אשתו של אלברט אדוארד, נסיך ויילס.
עד לשנת 1865 נחשב ניקולאי לבחור חזק, אולם במהלך סיור בדרום אירופה נדבק ניקולאי במחלה שזוהתה בתחילה כשיגרון. בתחילה לא התייחס ניקולאי למחלתו והמשיך בסיורו באיטליה, אולם עד מהרה החמיר מצבו הבריאותי והוא נשלח לדרום צרפת. עד מהרה התברר שניקולאי סובל מדלקת קרום המוח, וב-24 באפריל 1865 מת ניקולאי בניס שבצרפת.
בשוכבו על ערש דווי הביע ניקולאי את רצונו שארוסתו תתחתן עם אחיו אלכסנדר, ואכן בשנת 1866 התחתנו השניים. מותו של ניקולאי הכה באבל כבד את אמו, והיא לא התאוששה מכך עד מותה.
בשנת 1867 התחילה בנייתה של קפלה הנושאת את שמו בניס, במקום המדויק שבו ניקולאי מת, ובשנת 1868 נחנכה הקפלה בנוכחות אחיו אלכסנדר ואשתו.
שמעון פדרבוש

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1892 י"ז בשבט תרנ"ב נארול, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 באוגוסט 1969 (בגיל 77) ז' באלול תשכ"ט ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ירושלים 
 תפקיד:  חבר הסיים של רפובליקת פולין (28 בנובמבר 1922–28 בנובמבר 1927)  member of the Sejm of the Second Polish Republic 
 מפלגה:  ברית המיעוטים 
 
הרב שמעון פדרבוש ב-1959
הרב ד"ר שמעון פדרבוש (י"ז בשבט תרנ"ב, 15 בפברואר 1892, נארול - ז' באלול תשכ"ט, 21 באוגוסט 1969, ניו יורק) היה רב, ראש ישיבה עורך תורני ומחבר ספרים פורה. פעיל ציוני בולט במזרח אירופה ובארצות הברית, חבר הוועד הפועל הציוני, ומראשי הפועל המזרחי. חבר הסיים הפולני במשך חמש שנים (1923-1928).