stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילדלפיה פליירס
היסטוריה > 1967 - 1972: שנים ראשונות

פילדלפיה פליירס קיבלה זיכיון מה-NHL ב-1966 וקמה ב-1967 כחלק מההתרחבות שסיימה את תקופת "שש המקוריות", שנמשכה 25 שנה. בין היזמים שמאחורי הקמת הקבוצה היו ג'רי וולמן, הבעלים של קבוצת הפוטבול פילדלפיה איגלס, וסגן נשיא האיגלס אד סניידר. שם הקבוצה נבחר מתוך שמות שהציעו אוהדים בתחרות שיזמו מקימי הקבוצה. אולם חדש נבנה עבור הקבוצה, ה"ספקטרום", ושימש גם את קבוצת ה-NBA פילדלפיה 76'.
כדי לבנות לעצמה סגל שחקנים להתחיל איתו את דרכה ב-NHL, רכשה הקבוצה החדשה את "קוויבק אייסס" (Aces), ששיחקה בליגה משנית. לאון רושפור, שהגיע ממונטריאול קנדיאנס, היה המבקיע המוביל של הקבוצה בשנותיה הראשונות, אד ון אימפ היה כוכב ההגנה, ובשער הצטיין ברני פראן. כיוון שהפליירס שובצו בבית המערבי הקל יותר, יחד עם שאר קבוצות ההתרחבות, הם הצליחו להגיע לפלייאוף אף על פי שהפסידו יותר משחקים משניצחו. בחלק מעונתם הראשונה, 1968, נאלצו הפליירס לשחק מחוץ לביתם עקב נזק שגרמה סופה קשה לגג של ה"ספקטרום", ולאחר נדידה בין מספר אולמות הגיעה עד האולם של הקבוצה-הבת שלה בקוויבק. הפליירס חזרו ל"ספקטרום" לקראת הפלייאוף לאחר שהנזק תוקן, ונוצחו בשבעה משחקים בסיבוב הראשון על ידי סנט לואיס בלוז. הסיפור חזר על עצמו בעונת 1969 - עלייה לפלייאוף למרות עונה רגילה במאזן שלילי והדחה בסיבוב הראשון על ידי הבלוז.
בעלי הקבוצה והצוות המקצועי שלה הבינו שיש צורך בשחקנים פיזיים יותר מאלה שהרכיבו את הסגל בעונות הראשונות, ובדראפט של 1969 בחרו הפליירס בבחירה הראשונה שלהם את בובי קלארק, חלוץ מרכזי צעיר וקשוח שהפליירס החליטו להמר עליו אף על פי שהיה חולה סוכרת. באותו דראפט נבחר מגן שלא בחל בקטטות ועבירות, דייב שולץ.
ההימור על קלארק התברר כמוצלח כשהוא התגלה מיד כשחקן הטוב ביותר בקבוצה, וכבר בעונת הרוקי שלו הוא זומן למשחק האול-סטאר של ה-NHL. למרות הצטיינותו, הקבוצה החמיצה את הפלייאוף לראשונה מאז היווסדה.
הקבוצה חזרה לפלייאוף ב-1971, אך שוב נוצחה בסיבוב הראשון - הפעם על ידי שיקגו בלאקהוקס.
לקראת עונת 1972 שוב הימרו הפליירס, הפעם בעמדת המאמן, על פרד שרו שהגיע מהליגות המשניות. באותה עונה היה קלארק השחקן הראשון בהיסטוריה של הקבוצה שזכה בפרס ב-NHL - גביע ביל מאסטרסון, על התמדה ונחישות, בשל משחקו למרות מחלת הסכרת שלו, אך הקבוצה נכשלה שוב בהגעה לפלייאוף.
היסטוריה > 1979 - 1984: סוף עידן בובי קלארק

בוב מקאמון, שאימן את קבוצה-בת של הפליירס בליגה משנית, מונה לתפקיד המאמן במקום שרו לפני עונת 1979, אולם פוטר במהלך העונה ובמקומו מונה פאט קווין שהיה עוזרו של שרו.
מכה קשה ספגה הקבוצה כאשר השוער המצטיין ברני פראן ספג פציעה בעינו ונאלץ לפרוש ממשחק. במשחק מול ניו יורק ריינג'רס פגע מקל הוקי בפניו של פראן, חדר לעינו דרך מסכת ההגנה וגרם לה פציעה שפגעה קשות בראייתו. בעקבות הפציעה עברו יותר ויותר שחקנים ושוערים לחבישה של קסדה מלאה עם כלוב הגנה לפנים, ועד מהרה התקבל ב-NHL חוק המחייב חבישת קסדה. פראן נשאר בקבוצה כמאמן שוערים.
למרות חילופי המאמנים ופציעתו של פראן עלו הפליירס שוב לפלייאוף, עברו סיבוב אחד נגד ונקובר קנאקס, והודחו בסיבוב השני מול ניו יורק ריינג'רס ומול המאמן שעזב, פרד שרו.
בעונת 1980 מונה בובי קלארק לעוזר מאמן בנוסף להיותו שחקן, כאשר תפקיד הקפטן ניטל ממנו. המהלך לא היה לרוחו של קלארק אף על פי שקיבל אותו לבסוף. הפליירס החלו את העונה ברצף של 35 משחקים ללא הפסד (25 ניצחונות ו-10 תיקו) במה שנודע בפשטות בשם "הרצף" (The Streak), שיא של הליגות המקצועניות העיקריות של צפון אמריקה שמחזיק מעמד עד היום. התחלת העונה המצוינת הביאה אותם לסיומה עם המאזן הטוב בליגה.
בסיבוב הראשון בפלייאוף ניצחו הפליירס בקלות את אדמונטון אוילרס שהצטרפה ל-NHL באותה עונה מהליגה המתחרה שנסגרה, ה-WHA. בסיבוב השני השיגו ניצחון על ניו יורק ריינג'רס, שוב מול מאמנם לשעבר פרד שרו. עם ניצחון על מינסוטה נורת'סטארס עלו הפליירס לגמר גביע סטנלי בפעם הרביעית בתולדותיהם, אולם שם כשלו מול ניו יורק איילנדרס במה שהפך לראשון מבין ארבעה גביעים רצופים של האיילנדרס.
לאחר ההפסד בסדרת הגמר של 1980 חל מהפך בסגל הקבוצה. כוכבים וותיקים שהיו בין השרידים האחרונים לתקופת "בריוני רחוב ברוד" כמו רג'י ליץ' וריק מקליש, עזבו. את מקומם תפס דור חדש של שחקנים, כשעל עמדת השוער השתלט השוודי פר לינדברג; בראיין פרופ, דייב פולן וטים קר הצטיינו בהתקפה, ובהגנה כיכב מרק האו, בנו של כוכב שנות ה-60 גורדי האו. מרק האו הפך למעוז ההגנה של הפליירס לאורך שנות ה-80.
בין 1981 ל-1984 המשיכו הפליירס להגיע בקביעות לפלייאוף, אולם נשרו בסיבובים הראשונים. לאחר עונת 1984 תם עידן בקבוצה, כאשר בובי קלארק הודיע על פרישתו ממשחק. קלארק מונה עם פרישתו לג'נרל מנג'ר הקבוצה.
היסטוריה > 1985 - 1989: קרוב אך לא מספיק

מייק קינן מונה למאמן הקבוצה לקראת עונת 1985. קינן הוביל את הפליירס לעונה מצוינת, כאשר השוער לינדברג נבחר לשוער העונה וזכה בגביע וזינה, והקבוצה סיימה את העונה הרגילה עם שיא מועדון של 53 ניצחונות. בפלייאוף ניצחו הפליירס את ניו יורק ריינג'רס, ניו יורק איילנדרס וקוויבק נורדיקס ועלו שוב לסדרת גמר גביע סטנלי. אולם שוב כשלו הפליירס בגמר, הפעם מול האלופה שהגנה על תוארה, אדמונטון אוילרס על שלל כוכביה ובראשם וויין גרצקי.
עונת 1986 החלה בטרגדיה כאשר פר לינדברג נפצע אנושות בתאונת דרכים כחודש לאחר פתיחתה, ומת מפצעיו ביום המחרת. למרות המכה הקשה הפליירס המשיכו להצטיין. שוער המשנה בוב פרוזה נכנס בהצלחה לנעליו של לינדברג, מרק האו המשיך להיות מעוז ההגנה, טים קר כבש 58 שערים והקבוצה סיימה שוב את העונה הרגילה עם 53 ניצחונות. בפלייאוף כבר לא עמד לפליירס כוחם, והם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ריינג'רס.
לקראת עונת 1987 בחרו הפליירס בדראפט את השוער רון הקסטול, שהתגלה כאחד השוערים הטובים בליגה. כבר בעונתו הראשונה זכה הקסטול בגביע וזינה. הפליירס עברו את שני סיבובי הפלייאוף הראשונים מול ניו יורק ריינג'רס בשישיה משחקים וניו יורק איילנדרס בשבעה, ואז עברו בשישה משחקים את האלופה היוצאת, מונטריאול קנדיאנס, וחזרו לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
סדרת הגמר הפגישה את הפליירס שוב עם אדמונטון אוילרס. הפליירס חזרו מפיגור 3:1 בסדרה וכפו משחק שביעי ומכריע באדמונטון, אולם שוב ידם של האוילרס הייתה על העליונה בסופו של דבר.
בעונת 1988 עשה רון הקסטול היסטוריה. במשחק מול בוסטון ברואינס, כאשר הברואינס שנמצאו בפיגור הוציאו את שוערם לקראת הסיום והכניסו שחקן שדה נוסף כדי לנסות להשוות, הכה הקסטול את הדיסקית משערו שלו אל תוך השער הריק של הברואינס, ובכך הפך לשוער הראשון שכובש בצורה אקטיבית שער במשחק ב-NHL (בניגוד לקבלת קרדיט על שער עצמי של היריבים). הקסטול חזר על המעשה במשחק פלייאוף מול וושינגטון קפיטלס בעונת 1989 והפך גם לשוער הראשון שכובש שער בפלייאוף. הפלייאוף של 1989 הסתיים עבור הפליירס בגמר החטיבתי, שם נוצחה על ידי מונטריאול קנדיאנס. בסיום המשחק השישי והאחרון של הסדרה תקף הקסטול את מגן מונטריאול כריס צ'ליוס, מעשה שעלה לו ולפליירס ביוקר בעונה שלאחר מכן.
היסטוריה > 1990 - 1994: שנות השפל

עונת 1990 עברה על הפליירס כמעט כולה ללא שוערה רון הקסטול, הן בשל השעיה ארוכה שספג בעקבות תקיפתו את כריס צ'ליוס בסיום הפלייאוף בעונה הקודמת והן בשל סדרת פציעות מהן סבל. דייב פולן, הקפטן והחלוץ המצטיין, הועבר בעסקה לבוסטון בגלל סכסוך עם המאמן החדש דייב הולמגרן. מיד אחריו עזב גם בראיין פרופ. הפליירס החמיצו בסיום העונה את הפלייאוף לראשונה מאז 1972.
הפציעות המשיכו להטריד את הקסטול גם בעונת 1991, הוא שיחק באותה עונה רק 36 משחקים והפליירס שוב החמיצו את הפלייאוף.
לפני עונת 1992 ויתרו הפליירס שוב על הקפטן שלהם, כאשר רון סאטר שמונה במקום פולן הועבר לסנט לואיס בלוז תמורת החלוץ רוד ברינד'אמור. ברינד'אמור היה המבקיע המצטיין של הפליירס באותה עונה, אבל הפליירס המשיכו בשלהם. המאמן הולמגרן פוטר ובמקומו מונה ביל דנין, שבנו קווין היה שחקן בקבוצה.
גם הקפטן שהחליף את סאטר, ריק טוקט, לא החזיק מעמד בקבוצה עוד זמן רב והועבר לפיטסבורג פינגווינס בעסקת ענק שכללה מספר שחקנים, ובתוכה הגיע לפליירס מרק רקי. רקי הצטיין במשחקים המעטים שהספיק לשחק בקבוצה באותה עונה, אולם הפליירס החמיצו את הפלייאוף זו העונה השלישית ברציפות.
בקיץ של אותה שנה שמה הקבוצה עין על הנבחר מספר 1 בדראפט, אריק לינדרוס, חלוץ שנבחר על ידי קוויבק נורדיקס. הפליירס היו מוכנים להקריב הרבה כדי לקבל את לינדרוס, והעסקה אכן יצאה לפועל - לינדרוס הגיע לפליירס תמורת חמישה שחקנים (ביניהם רון הקסטול), בתוספת הבחירה הראשונה של הפליירס באותה שנה (החלוץ השוודי פטר פורשברג, שהתגלה ככוכב גדול) ובחירת דראפט עתידית נוספת.
לינדרוס ורקי התגלו כשילוב מוצלח. רקי סיים את עונת 1993 עם 123 נקודות - שיא מועדון - ולינדרוס כבש 41 שערים. למרות סיום חזק לעונה הרגילה, שוב החמיצו הפליירס את הפלייאוף. בובי קלארק, שחזר שנה קודם לכן למערכת כסגן נשיא הקבוצה, עזב לקבוצת ההתרחבות פלורידה פנתרס.
ב-1994 עם מאמן חדש - טרי סימפסון - המשיכה התקפת הפליירס להצטיין. רקי צבר 107 נקודות ולינדרוס 97 (מהן 44 שערים). הרוקי השוודי מיקאל רנברג הוסיף 82 נקודות - שיא מועדון עבור רוקי - ולמרות זאת, גם באותה עונה החמיצו הפליירס את העלייה לפלייאוף, זו השנה החמישית ברציפות.
היסטוריה > 2001 - 2004: שנים של שינוי

בעונת 2001 הגיע הסכסוך בין הנהלת הקבוצה לאריק לינדרוס לשיאו, ולינדרוס לא שיחק כלל בעודו מחכה לעסקה שתשלח אותו לקבוצה אחרת - עסקה שלא קרתה. קרייג רמזי, עוזרו של רוג'ר נילסון שהחליף אותו זמנית נשאר לבסוף כמינוי קבוע, אולם באמצע העונה הוחלף על ידי כוכב העבר של הקבוצה מימי "בריוני רחוב ברוד", ביל בארבר. כוכב הקבוצה המפתיע באותה עונה היה השוער רומן צ'כמאנק, רוקי שהגיע מהליגה הצ'כית, והפליירס נשרו בסיבוב הראשון בפלייאוף. בארבר פוטר בסוף העונה על רקע יחסים עכורים עם שחקניו.
עונה לאחר מכן הצליחו הפליירס סוף סוף להעביר את לינדרוס מהקבוצה לניו יורק ריינג'רס, והשחקנים עליהם הסתמך הקו הראשון של הפליירס היו ג'רמי רניק שהגיע בקיץ מפיניקס קויוטיס, ואדם אוטס שהוחתם במהלך העונה מוושינגטון קפיטלס. הפליירס סיימו במקום הראשון בבית האטלנטי, אולם שוב נשרו בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול אוטווה סנטורס.
בעונת 2003, עם מאמן מוכח - קן היצ'קוק שזכה בגביע סטנלי עם דאלאס סטארס ב-1999 - ועם צ'כמאנק ביכולת גבוהה בשער, הגיעו שוב הפליירס לפלייאוף. בסיבוב הראשון הותשו בסדרה של שבעה משחקים מול טורונטו מייפל ליפס, כאשר שלושה מהמשחקים הגיעו לשתי הארכות או יותר, בטרם ניצחו בסדרה ועברו הלאה. בסיבוב השני הודחו שוב על ידי אוטאווה סנטורס, ועם סיום העונה הועבר רומן צ'כמאנק ללוס אנג'לס קינגס.
את מקומו של צ'כמאנק בשער תפס רוברט אסקה, שוער צעיר שהגיע מפיניקס. לאחר שג'רמי רניק וקית' פרימו נפצעו שניהם רכשו הפליירס בבהילות את חלוץ שיקגו בלאקהוקס אלכסיי ז'מנוב. פרימו חזר לקראת הפלייאוף והוביל את הפליירס עד לגמר החטיבה המזרחית על פני ניו ג'רזי וטורונטו, אולם בגמר החטיבתי מול טמפה ביי לייטנינג שוב לא עמד לפליירס כוחם והם הודחו בשבעה משחקים.
יריבויות

לפליירס יש יריבות מסורתית עם הקבוצות מאזור ניו יורק, ובעיקר עם ניו יורק ריינג'רס וניו ג'רזי דווילס בעקבות סדרה של סדרות פלייאוף מול השתיים, בתוספת מספר משחקי עונה רגילה שהגיעו לקטטות מרובות.
יריבות מסורתית אחרת היא עם פיטסבורג פינגווינס, נציגת העיר הגדולה השנייה של פנסילבניה שהצטרפה יחד עם הפליירס לליגה בהתרחבות של 1967.
מסורת

המסורת המפורסמת ביותר של הפליירס היא השמעת השיר "God Bless America" בביצועה של קייט סמית, במקום ההמנון האמריקאי בחלק מהמשחקים. המסורת החלה ב-1974, עונה שבסיומה זכו הפליירס בגביע סטנלי בפעם הראשונה, ונחשבה מאז סימן למזל. קייט סמית עצמה שרה את השיר בביצוע חי ב"ספקטרום" במספר מקרים, כאשר הפעם הראשונה הייתה במשחק השישי של סדרת גמר גביע סטנלי ב-1974 - המשחק בסיומו זכו הפליירס בגביע.
כיום מושר השיר על ידי הזמרת לורן הארט בדואט עם הביצוע המקורי המוקלט של קייט סמית.
סגל שחקנים

נכון ל-24 באוקטובר 2024
ה"ספקטרום" היה ביתם של הפליירס מאז היווסדם ועד 1996. האולם נסגר ב-2009 ונהרס ב-2011
פרד שרו, מאמן פילדלפיה פליירס בתקופת "בריוני רחוב ברוד", בתמונה מימיו כשחקן בניו יורק ריינג'רס
בובי קלארק בתמונה מ-1983
שון קוטורייה, קפטן הפליירס
אילנה אדיר

| --- | --- |

מתאמנות לקראת האולימפיאדה: אילנה אדיר (שמאל) ואילנה קרשיק (ימין), 1960
 לידה:  28 ביוני 1941 (בת 83) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.65 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  מכבי תל אביב
 הישגים
 שיאים אישיים:  100 מטר: 12.3 שניות (1960) שיא ישראל בעבר
 
אילנה אדיר (נולדה ב-28 ביוני 1941) היא אתלטית עבר, אלופה ושיאנית ישראל בריצת 100 מטר שהשתתפה באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל.
ביוגרפיה

אילנה אדיר נולדה בתל אביב, היא התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.
ביוגרפיה > 1956

בתחרות אתלטיקה קלה שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1956 קבעה אדיר בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 12.7 שניות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.7 שניות, אחרי רינה ויינרייך ממכבי תל אביב שקבעה שיא ישראלי חדש של 12.6 שניות, שפור לשיא שלה ולפני נועה זילברמן מהפועל גניגר (13.0 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה טובה מהשיא הישראלי הטרי בן ה-3 חודשים של רינה ויינרייך (27.0 שניות), אחרי נועה זילברמן שקבעה את אותה תוצאה אך סיימה ראשונה.
ביוגרפיה > 1958

בתחרות ארצית שנערכה במטעם מכבי באצטדיון המכביה, במאי 1958 קבעה אדיר בריצת 60 מטר שיא נערות חדש של 7.9 שניות.
ביוגרפיה > 1960

בתחילת יוני 1960 בהפסקת משחק הכדורגל בין מכבי תל אביב והפועל חיפה נערכה תחרות בזק באתלטיקה קלה שבה אדיר השוותה בריצת 100 מטר את השיא הישראלי בתוצאה של 12.3 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות מכבי באתלטיקה שנערכה באצטדיון המכביה, היא קבעה בריצת 100 מטר זמן מהיר מהשיא הישראלי - 12.2 שניות (מלווה ברוח גבית). שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.4 מטר, לפני חברתה לאגודה אילנה קרשיק (12.6 שניות) ומרים סידרנסקי מהפועל הדסים (12.7 שניות). חודש לאחר מכן, בתחרות אימון של הסגל האולימפי של ישראל שנערכה באצטדיון המכביה, היא קבעה בריצת 100 מטר תוצאה של 12.5 שניות.
באולימפיאדת רומא (1960) סיימה אדיר במקום 30 הלפני אחרון בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.9 שניות (זמן אלקטרוני - 13.04 שניות).
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 12.3 שניות (1960) שיא ישראל בעבר
הערות שוליים

↑  5 שיאים ארציים הושגו בא"ק, דבר, 6 במאי 1956
↑  שיא חדש באתלטיקה קלה, מעריב, 25 במרץ 1956
↑  2 שיאים לבוגרות באליפות ישראל בא"ק, דבר, 1 ביולי 1956
↑  פיינברג הטיל כידון - 60,40 מ', דבר, 11 במאי 1958
↑  שוחט (10,9 ש') הקדים את קנה (11,1 ש') ב-100 מטר אריאל זרק דיסקוס למרחק 47,05 מ', דבר, 12 ביוני 1960
↑  אילנה אדיר גמאה 100 מ' ב-12,2 ש' באליפות מכבי בא"ק, דבר, 26 ביוני 1960
↑  ברוך שיינברג, 4 שיאים ארציים באליפות המדינה באתלטיקה קלה, דבר, 3 ביולי 1960
↑  גרוזינובסקי רץ 100 מ' ב-10.8 ש', דבר, 27 ביולי 1960
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960)  |
| --- | --- | --- |
|  מרוץ אופני כביש | הנרי אוחיון • יצחק בן דוד |  |
|  אתלטיקה | אילנה אדיר • גדעון אריאל • עמוס גרודז'ינובסקי • אילה חצרוני • ברוך פיינברג • יאיר פנטילט • דוד קושניר • אילנה קרשיק |  |
|  הרמת משקולות | גזי כהן • אדוארד מרון |  |
|  התעמלות מכשירים | רות אבלס • ראלי בן-יהודה • מרים קארה |  |
|  סיף | דוד ואן-חלדר • מיכאל רון |  |
|  קליעה | רפאל פלס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | עמירם טראובר • יצחק לוריא • יורם שניידר • גרשון שפע |  |
פקודה מס' 227

בול דואר סובייטי עם הביטוי "אף לא צעד אחורה!"
פקודה מס' 227 הייתה פקודה צבאית שהוציא יוסיף סטלין ב-28 ביולי 1942 מתוקף תפקידו כקומיסר העממי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. על פי הפקודה חל איסור מוחלט על חייל בחזית לסגת או לעזוב את העמדה ללא אישור. הפקודה מפורסמת בשל הביטוי אף לא צעד אחורה! (ברוסית: Ни шагу назад!; ני שאגו נזד) שהפך לסיסמת תעמולה סובייטית ידועה עד סוף מלחמת העולם השנייה.
ב-28 ביוני 1942 (שנה לאחר תחילת מבצע ברברוסה), פתחו הגרמנים ב"מבצע מקרה כחול" אשר במסגרתו התקדמו במהירות לכיוון סטלינגרד מצד אחד ולכיוון הקווקז מצד שני. בצבא האדום השתררו יאוש ודמורליזציה כללית, אשר גרמו לסטלין לפרסם את הפקודה. את הפקודה ניסח עבור סטלין הגנרל אלכסנדר ואסילבסקי, והיא נועדה למנוע עריקות ונסיגות בהלה. על פי הפקודה חל איסור מוחלט על חיילים בחזית לסגת או לנטוש את העמדה שלהם ללא הוראה מגבוה. על פי הפקודה: "מפיצי בהלה ופחדנים יושמדו בו במקום. יש לחסל לחלוטין את מנטליות הנסיגה. מפקדי ארמיות שירשו נטישת עמדות מרצון יודחו ויישלחו למשפט מיידי בבית דין צבאי".
הפקודה יושמה באכזריות דורסנית. בכל ארמייה הוקמו קבוצות חסימה שירו בחיילים נסוגים. עוד לפני כן היו בצבא האדום אנשי נ.ק.ו.ד. שביצעו את אותה משימה ללא הוראה מיוחדת. למפקדי הארמיות ניתנה אפשרות להוציא להורג ללא משפט עד אלף איש שעברו על הפקודה. גנרלים רבים ניצלו את הפקודה כדי לחסל חשבונות ולירות בחיילים חפים מפשע. חיילים שלא הוצאו להורג במקום נשלחו לשטראפבאט - גדודי העונשין. לאחר המלחמה נאסר פרסום פרטים על הפקודה אף על פי שחולקה בקרב כל היחידות. קיומה התגלה לאזרחי ברית המועצות רק ב-1988. עם זאת הביטוי "אף לא צעד אחורה!" אשר נכלל בפקודה הפך לססמת תעמולה סובייטית ידועה עד סוף המלחמה.
הערות שוליים

1 2  אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2014. עמ' 361.
↑  אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת דביר, 2011. עמ' 307-308.
↑  ריצ'רד אוברי, מלחמתה של רוסיה, הוצאת דביר, 2001. עמ' 179.
לאורה ברלין

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1990 (בת 34) ברלין, גרמניה גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 עיסוק:  דוגמנית, שחקנית קולנוע וטלוויזיה
 https://www.lauraberlin.de
 פרופיל ב-IMDb
 
לאורה ברלין (בגרמנית: Laura Berlin; נולדה ב-13 במרץ 1990) היא שחקנית ודוגמנית גרמנייה.
קריירה

בגיל 15 התגלתה ברלין על ידי סוכנות דוגמניות והחלה לעסוק בדוגמנות. שנתיים לאחר מכן הצטרפה לסוכנות הדוגמניות VIVA Models והשתתפה בתצוגות אופנה רבות בהן עבור המותגים הוגו בוס ובלנסיאגה. במקביל עבדה עבור IMG Models והוזמנה באופן קבוע לתצוגות בפריז ולמילאנו. בגיל 17, היא הופיעה על השער של המהדורה האיטלקית של המגזין Elle .  היא המשיכה להופיע במגזיני אופנה אחרים. מאז סיום לימודיה ב-2009, היא עבדה במשרה מלאה כדוגמנית והוחתמה בכמה סוכנויות דוגמניות מפורסמות מרחבי העולם.
לאחר שרכשה את ניסיון המשחק הראשוני שלה משיעורי תיאטרון בבית הספר ושיעורי משחק פרטיים,   היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בגיל 19 בתפקיד ראשי (שלגיה) בסרט הטלוויזיה "שלגיה" של הבמאי תומאס פרוינדנר ששודר בערוץ ARD.
שיתוף פעולה עם סוכנויות שחקנים הוביל לפרויקטים נוספים של סרטים בהם השתתפה.
ברלין הופיעה במספר אתרי פרסום של מותגים ידועים וכן בקליפ של להקת הרוק Oomph!.
בשנת 2013 גילמה את שרלוט מונטרוז בסרט הפנטזיה הגרמני "Ruby Red". שנה לאחר מכן שיחקה בסרט הקולנוע "Sapphire Blue" לצד יאניס ניוונר ופלוריאן בארתולומי.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "Emerald Green" בהשראת סדרת הספרים של קרסטין גייר Ruby Red Trilogy. באותה שנה שיחקה ברלין בתפקיד הראשי בקליפ של השיר 1,40m של פרינץ פי.
בין השנים 2016–2017 הופיעה בתור ג'ני הולסהוף בסדרת האינטרנט Alles Liebe, Annette" ששודרה ב- YouTube .
בין לבין שיחקה בסדרות טלוויזיה רבות.
בשנת 2021 לוהקה ברלין לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ויקינגים: ולהאלה". בסדרה מגלמת ברלין את אמה מנורמנדיה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Eternalsoul.org | ג'סי | סרט קצר |
| 2011 | Men in the City 2 | היפי |  |
| 2013 | Ruby Red | שרלוט מונטרוז |  |
| 2014 | Sapore di te | אינגריד |  |
| 2014 | Sapphire Blue | שרלוט מונטרוז |  |
| 2015 | Punk Berlin 1982 | האנה |  |
| 2015 | Meine Bäckerblume | בקארין | סרט קצר |
| 2016 | Emerald Green | שרלוט מונטרוז |  |
| 2016 | UFO: It Is Here | מליסה שטיין |  |
| 2017 | Bullyparade – Der Film | מונירלה |  |
| 2018 | Ronny & Klaid | אנג'לה |  |
| 2019 | Immenhof – Das Abenteuer eines Sommers | צ'רלי |  |
| 2021 | The Witch and the Ottoman | אן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | שלגיה | שלגייה | סרט טלוויזיה |
| 2010 | Tod einer Schülerin | קטיה וייס | סרט טלוויזיה |
| 2010 | Vater aus heiterem Himmel | בטינה | סרט טלוויזיה |
| 2010 | Notruf Hafenkante | מליסה ויזנראת | פרק "Risiken und Nebenwirkungen" |
| 2011–2012 | SOKO Wismar | ג'ניפר קרלסן / אנה בלום | 2 פרקים |
| 2011 | SOKO Stuttgart | דניס מאי | פרק: "Auf die Plätze, fertig, tot" |
| 2013, 2015 | SOKO Leipzig | ליסה ברייש / שרה פישר | 2 פרקים |
| 2014 | אהבה אסורה | ג'נין | 4 פרקים |
| 2014 | Polizeiruf 110 | ונסה | פרק: "Eine mörderische Idee" |
| 2015 | My Worst Best Friend | יאנה | סרט טלוויזיה |
| 2015 | Einstein | ג'וליה ויגרט | סרט טלוויזיה |
| 2015 | In aller Freundschaft – Die jungen Ärzte | סמילה אריקסון | פרק: "Starke Mädchen" |
| 2015 | Alarm for Cobra 11 | נאדג'ה | פרק: "נעילה" |
| 2016 | Binny and the Ghost | לאונינה | פרק: "ליאונה" |
| 2017–2019 | איינשטיין | ג'וליה ויגרט | 9 פרקים |
| 2017 | Blaumacher | סשה דקר | 6 פרקים |
| 2017 | Bad Cop - kriminell gut | סווניה אלטהאוס | פרק: "Feuer und Flamme" |
| 2018 | Der Staatsanwalt | נינה | פרק: "Die Enkelin" |
| 2018 | Split Homicide | איוונה פוקוביץ' | פרק: "Mord auf Vis" |
| 2018 | SOKO Köln | איבון בקר | פרק: "מפלצת" |
| 2018 | Professor T. | מרן | פרק: "Das verlorene Kind" |
| 2018–הווה | Notruf Hafenkante | ד"ר אווה גרינברג | סדרה רגילה |
| 2019 | אינגה לינדסטרום | אסטריד | פרק: "Auf der Suche nach Dir" |
| 2020 | Breaking Even | שרלוט לינדמן | תפקיד ראשי |
| 2022–הווה | ויקינגים: ולהאלה | אמה מנורמנדיה | תפקיד ראשי, 14 פרקים |
פילמוגרפיה > אינטרנט

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016–2017 | Alles Liebe, Annette | ג'ני | 4 פרקים |
פילמוגרפיה > קליפים

| שנה | שיר | אמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | "כוח האהבה" | ליאורה  ליאור  שפרה  המנאלת  המנאל  |  |
| 2016 | "1.40" | Prinz Pi feat. Philipp Dittberner |  |
| 2018 | "Roundabouts" | Michael Patrick Kelly |  |
הערות שוליים

↑  "Viva Models Berlin: introducing Laura Berlin". gosee.de. 15 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2012. נבדק ב-9 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sabine Metzger/teleschau – der mediendienst (25 בדצמבר 2009). "Laura Berlin: Prinzessin mit Köpfchen". de.lifestyle.yahoo.com (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-14 בינואר 2010. נבדק ב-10 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Laura Berlin bei Anja Joos Management" (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-28 בינואר 2010. נבדק ב-9 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sam Corlett Set to Lead Netflix's 'Vikings' Spin-Off 'Vikings: Valhalla', Nerds & Beyond, ‏2 בundefined 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061569802  ISNI: 0000 0003 9475 9167  LCCN: no2019116570  NKC: pna2012731089  VIAF: 289286829   WorldCat (עם VIAF): 289286829
ביג סטאר

| --- | --- |

ביג סטאר בהופעה בהייד פארק, לונדון ב-2009
 מקום הקמה:  ממפיס 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 סוגה:  פאוור-פופ, הארד רוק 
 חברת תקליטים:  סטאקס רקורדס, רייקודיסק 
 bigstarband.com
 
ביג סטאר (באנגלית: Big Star) היא להקת רוק אמריקאית, שהוקמה בממפיס, טנסי בשנת 1971 על ידי אלכס צ'ילטון, כריס בל, ג'ודי סטפאנס ואנדי האמל. סגנונה של הלהקה הושפע מהביטלס, מהקינקס ומהביץ' בויז והוגדר כפאוור פופ על ידי מבקרי המוזיקה.
פעילות הלהקה

התשתית הראשונית של הלהקה הגיעה מלהקות אייס-ווטר ורוק סיטי, שהוביל כריס בל, ובהן ניגנו קאדר רחב של מוזיקאים, וביניהם האמל וסטפאנס, שאיישו לבסוף את תפקידי בס והתופים בביג סטאר (בהתאמה). אליהם הצטרף אלכס צ'ילטון, שכמה שנים קודם לכן, בגיל 17, היה הסולן של להקת הבוקס-טופס שהייתה חתומה על מס' להיטים, כשהבולט שלהם היה The Letter שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי ב-1967.
הרביעייה מצאה מכנה משותף רחב בדמות הלהקות המובילות של אמצע-סוף שנות השישים, ואף ביצעה מס' קאברים בהופעות ובאלבומי האולפן לאמנים אלו.
הלהקה שחררה שלושה אלבומים: אלבום הבכורה, #1 Record יצא בשנת 1972 כשהקרדיט המשותף בכל השירים (פרט לאחד, שנכתב והושר על ידי האמל) ניתן לבל וצ'ילטון (שאף התחלקו במלאכת השירה), בצורה שמזכירה את אופן החתימה של לנון ומקרטני על שירי הביטלס. באלבום זה בלטו ההשפעות של להקות כגון הביטלס, המי והביץ' בויז על ביג סטאר.
אלבומה השני, Radio City, שוחרר בשנת 1974 כשלישייה, ללא הגיטריסט בל, שעזב לאחר שיצא אלבום הבכורה - לאור כישלונו המסחרי. האלבום כלל את September Gurls, משיריה המוכרים של ביג סטאר- שכוסה על ידי להקת הבאנגלס בגרסה מצונזרת בשנות השמונים.
ב-78 יצא האלבום השלישי, Third/Sister Lovers כשהרכב הלהקה מונה את צ'ילטון והמתופף סטפאנס, לאחר עזיבתו של האמל. האלבום כלל סאונד שונה משני הראשונים, אקוסטי וסינגר-סונגרייטרי במובהק. כל השירים, פרט לאחד (שנכתב והושר על ידי סטפאנס) הושרו על ידי צ'ילטון, כשמתוכם, רק אחד לא נכתב על ידו (קאבר ל-Femme Fattale של הוולווט אנדרגראונד). האלבום הוגדר כבר אז כיצירתו האישית של צ'ילטון באופן מובהק.
ב-1993 התאחדה הלהקה בהרכב מחודש: עם חבריה המקוריים צ'ילטון וסטפאנס, כשעל הבאס והגיטרה השנייה הופקדו חברי להקת הפוזיס (עוד להקה שהושפעה מביג סטאר) - קן סטרינגפלו וג'ון אויר. בהרכב זה, שחררה הלהקה שני אלבומים: הופעה מאוניברסיטת קולומביה מאותה השנה, וב-2005 את In Space, שעד היום לא התקבל כאלבום לגיטימי מבחינת מעריציה המושבעים של הלהקה. בהרכב זה הופיעה הלהקה עד מותו של צ'ילטון ב-2010.
מתוך ארבעת חברי הלהקה המקוריים, שלושה אינם עוד בין החיים. הגיטריסט, כריס בל, נהרג בשנת 1978 בתאונת דרכים ובשנת 2010 נפטרו סולן הלהקה, אלכס צ'ילטון, מסיבוכים הקשורים ללב במרץ, ולאחר מכן, ביולי, נפטר הבסיסט, אנדי האמל.
ב-2014 נפטר מי שנחשב ל"חבר הנוסף" בלהקה, המפיק ג'ון פריי, שהיה שותף מוזיקלי דומיננטי בהקלטת האלבומים, המיקסים, ולכל נושאי ההפקה.
פריי היה מייסד אולפני ארדנט בממפיס, מאולפני ההקלטות המוכרים והנחשבים בארצות הברית.
מורשת

כל שלושת אלבומי הלהקה נבחרו לרשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון, וכך גם שניים משיריה הנמצאים ברשימת 500 השירים הגדולים שדירג המגזין.
להקת הריפלייסמנטס כתבה שיר אודות סולן הלהקה, הנושא את שמו, "אלכס צ'ילטון", ובתוכו נכללה השורה "I never travel far without a little Big Star".
על אף כישלונה המסחרי, זכתה ביג סטאר למעמד של להקת קאלט ולהיותה אחת הלהקות המשפיעות על מוזיקת הרוק מאז פירוקה, כשרבים האמנים שהעידו על הערצתם העיוורת אליה, ואף כיסו חלק משיריה, כשבין השאר ניתן למנות את אר.אי.אם., אליוט סמית', ווילקו וג'ף באקלי.
זרקור הפרסום העיקרי לו זכתה הלהקה הגיע בשנות התשעים - כששירה, In The Street היווה את שיר הפתיחה של הקומדיה המצליחה "מופע שנות ה-70" (תחילה בגרסתו המקורית, ולאחר מכן - קאבר שביצעה לשיר להקת צ'יפ טריק).