stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבית הלבן (חולון)
ההתקפה של לוחמי ההגנה > ההתקפה

במוצאי שבת, 17 בינואר 1948, יצאה מחולון "הפלוגה המיוחדת" שהורכבה מיחידה מוגברת של לוחמי חטיבת גבעתי. החיילים עשו דרכם במסלול העוקף שאותר על ידי הסיור המקדים, תוך שהם עוברים בשטחי הפרדסים שהיו נטועים בשולי שכונת תל א-ריש. היחידה כללה שלושה כוחות מסתערים וכוח של חבלנים נושאי חומר נפץ.
בשעה 02:45 הגענו אל הבית, והשתלטנו על צדו המערבי. חדרנו דרך המסדרון ובקרב קצר עם חוליה ערבית גברנו עליה. בחצר הורגשה התרוצצות רבה של הערבים ואנו כיסינו אותם באש. בו בזמן חדרו החבלנים אל הבית, הניחו את חומר הנפץ, ואנחנו נסוגנו. ששה פיצוצים אדירים נשמעו והבית התמוטט על צוות המקלע שבו.
"יענקלה החבלן" תיאר את השלב בפעולה בו פוצץ הבית הלבן:
הייתי כבר במרחק כעשרה צעדים לפני המטרה ופתאום הופיע לידי ערבי נושא רובה בידו. הוא ממהר לעמדה שנתקפה באותו זמן על ידי כיתת החיפוי שלנו. הוא מסתכל עלי וחושב אותי לאחד משלהם, כי הופעתי מהעורף, חבוש כפיה... הערבי חוסל. הרמנים תפסו בינתיים את הבית - ואז הגיע תורי לפעול. הסבלים הכניסו את החומר, אני מסדר את הכל ומתכונן להדליקו... אני מדליק ופוקד לסגת. כיתת החיפוי מתחילה שוב בעבודתה - ואנו נסוגים... מאחורי אנו שומעים את קול הנפץ שמרעיד את הסביבה.
רב-סרן אלכס צ'רנוביץ, מפקד חזית חמש, תיאר את רגשותיהם של אנשי ההגנה שהמתינו במפקדה בחולון לתוצאות הפשיטה על הבית הלבן:
ישבנו כולנו בציפייה דרוכה, שקט - וצליפות כרגיל. אולי נתפסו? אולי טעו בדרכם ולא נוסיף לראותם? ופתאום נזדעזע היקום! הסביבה הוארה כולה, רעמים אדירים והבהובי אורות, החלונות נרעדו ונשברו, הברק היכה בעיניים. ושוב, דממה מחרידה וציפייה המורטת את העצבים.
זו הייתה הפעם הראשונה בה הוצמד לכל אחד מן הכוחות המסתערים חובש עם תרמיל חובשים ואלונקה מתקפלת. בחולון הוקמו תחנת איסוף פצועים שאוישה בשני רופאים ושתי אחיות, וחדר ניתוח עם ציוד מלא, כולל רופא חירורג. אמבולנס מיוחד הוכן על מנת לפנות פצועים קשה לבית החולים בתל אביב. הפעולה המוצלחת, בה לא נפגע איש מן הלוחמים, סוכמה בדו"ח השירות הרפואי במילים: "היינו 'מחוסרי עבודה', איש לא נפגע והכל עבר בשלום ובהצלחה. אך ההכנות שעשינו היו גדולות".
ההתקפה של לוחמי ההגנה > בעקבות הקרב

פיצוץ 'הבית הלבן' פגע קשות המוראל הכוחות הערבים ביפו. הייתה זו אחת הפעולות הראשונות בהן הצליחו כוחות ההגנה לחדור ללבו של יישוב ערבי צפוף ולפוצץ מבנה גדול ומבוצר על יושביו. בשיחות טלפון פנימיות של תושבים ערבים, שנקלטו על ידי אנשי המודיעין של ההגנה, נאמרו משפטים דוגמת "דיברתי עם אדם שחזר מתל א-ריש, והוא סיפר שהיה שם דבר איום", "בערך 500 יהודים עם נשק אוטומטי התקיפו אמש את תל א-ריש, לאיש מהם לא היה רובה, הם נשאו אך ורק נשק אוטומטי", "המצב היה בכל רע. לא היה שם אפילו רופא ואי אפשר היה להגיש עזרה".
הפעולה המוצלחת לפיצוץ "הבית הלבן" נקראה בשם "פעולת חנן", לזכרו של חנן סרי אשר לחם בחזית תל א-ריש ונהרג בירושלים ב-1 בפברואר 1948.
פיצוץ "הבית הלבן" שיתקה את אש הערבים, אולם בתוך זמן קצר הקימו תושבי תל א-ריש, בסיוע חיילי הצבא עיראקי שהוצבו בכפר, עמדה מבוצרת חדשה (הפילבוקס) במרומי התל וחידשו את המתקפה על חולון.
האתר כיום

מבנה "הבית הלבן" אינו קיים עוד, ועל המקום בו עמד בנויה כיום הגימנסיה על שם חיים הרצוג. מול הכניסה לבית הספר, על חומת הכורכר שהקיפה בעבר בית באר בתל א-ריש, הותקן ביוזמת ארגון יוצאי ההגנה בחולון שלט הנצחה למבנה "הבית הלבן" וללוחמים שסיכנו את נפשם על פיצוצו ועל הגנת העיר חולון. נוסח הכיתוב על השלט שגוי, והוא מציג בטעות את תאריך הפעולה לחיסול עמדת "החירבה" (מבצע כרמי) במקום את תאריך הפעולה להשמדת הבית הלבן (מבצע חנן).
לקריאה נוספת

יוסף אוליצקי, ממאורעות למלחמה, הוצאת מפקדת ההגנה בתל אביב, 1951
רמי אהרון, "הבית הלבן" - בית המפקדה הערבית, בתוך: אתרי ההגנה בחולון, בהוצאת יוצאי ארגון ההגנה בחולון, עמ' 50–52.
יענקל׳ה חבלן: קובץ לזכרו של קצין החבלה יעקב נונברג, יצא לאור בסיוע חזית 5, צ. ה .ל., 1949
אריה חורשי, תל גיבורים, "ארצנו" מספר 1, חולון
אברהם סלע (עורך), עירנו חולון במלחמת השחרור, עיריית חולון המחלקה לחינוך
הערות שוליים

↑  אתרי ההגנה בחולון, עמ' 51
↑  אריה חורשי, תל גיבורים, "ארצנו" מספר 1, חולון, עמ' 2
↑  החירבה
1 2  אתרי ההגנה בחולון, עמ' 52
↑  יעקב (יענקלה) נונברג, באתר "יזכור"
1 2  אריה חורשי, תל גיבורים, "ארצנו" מספר 1, חולון, עמ' 4
1 2 3 4  יוסף אוליצקי, ממאורעות למלחמה, עמ' 297
1 2 3  יוסף אוליצקי, ממאורעות למלחמה, עמ' 296
1 2  אריה חורשי, תל גיבורים, "ארצנו" מספר 1, חולון, עמ' 6
↑  חנן סרי, באתר "יזכור"
↑  עירנו חולון במלחמת השחרור, עמ' 4
↑  הגימנסיה על שם חיים הרצוג
↑  הבית הלבן שאיננו עוד
דמי חליצה

במסעדנות, דמי חליצה הם סכום כסף המשולם בתיאום מראש בין הסועדים לבין המסעדה, בתמורה לזכות להביא איתם בקבוק יין, לחלוץ אותו במסעדה ולשתות ממנו בגביעי היין של המסעדה.
סכום הכסף נועד לפצות את המסעדה על אובדן ההכנסה הפוטנציאלית מאי-מכירת בקבוק יין ממרתפה ואף על שבר אפשרי של כוסות יין. על-פי-רוב, יהיה סכום זה נמוך יחסית בהשוואה למחירי היינות במסעדה ויכול לנוע בין 30 ל־60 שקלים.
כמו כן, בבתי עסקים רבים העוסקים בממכר יין ומאפשרים גם ישיבה במקום, נהוג לגבות "דמי חליצה" בנוסף למחיר הבקבוק. הסיבה לכך נעוצה בכך היא שלרוב מחירי הבקבוקים במקומות אלו הם נמוכים יותר ("מחיר מדף") לעומת מסעדות שגובות מחיר גבוה בהרבה על בקבוק זהה. גביית דמי חליצה נועדה לפצות את בית העסק על עלויות השירותים הנוספים הניתנים ללקוחות הבוחרים לצרוך את היין במקום, כגון שימוש בכוסות, מפיות, שמפניירה, קרח ועוד.
הסדר דמי החליצה אינו קיים בכל מסעדה, והוא כרוך בדרך כלל בבירור בלתי-פורמלי בין הסועדים לבין המלצר, ובתיאום מראש.
החופש הגדול (אלבום של תמיר בר)

החופש הגדול הוא אלבום האולפן הראשון של תמיר בר, אשר יצא ב-25 בנובמבר 2022 תחת נענע דיסק. בר כתב את כל שירי האלבום, ועל ההפקה המוזיקלית חתומים ישי סוויסה, מתן אגוזי וניר דנן.
באלבום מתארחים הראפר רביד פלוטניק בשיר "לא ממהר" והזמרת איה זהבי פייגלין בשיר "אין עולם". מהאלבום יצא הסינגל "תקווה" ב-24 באוקטובר של אותה שנה.
השיר "כשהכעס רב והעצב גדל" מוקדש לזכרו של הבטום זרהום, מבקש מקלט מאריתריאה שנורה למוות בפיגוע בתחנה המרכזית של באר שבע ב-2015.
רשימת השמעה

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | נהר  | 3:37 |
| 2. | מי את שתגידי לי מה? מי?  | 2:18 |
| 3. | לא ממהר (בהשתתפות רביד פלוטניק)   | 3:20 |
| 4. | האבייב - פרולוג  | 0:23 |
| 5. | האבייב  | 3:09 |
| 6. | תקווה  | 3:14 |
| 7. | אין עולם (בהשתתפות איה זהבי פייגלין)   | 3:42 |
| 8. | אין עולם 2  | 2:40 |
| 9. | 81 יום  | 3:34 |
| 10. | כשהכעס רב והעצב גדול (לזכר הבטום זרהום ז"ל)  | 4:33 |
| 11. | ילד טוב  | 4:29 |
| משך כולל: | משך כולל: | 35:03 |
הערות שוליים

↑  גיל משעלי, ‏אחרי שם טוב האבי: כל הפרטים על הפרויקט הבא של תמיר בר, באתר ‏מאקו‏, 17 בנובמבר 2022
↑  תמיר בר - תקווה, נבדק ב-2022-11-25
↑  ערן איצקוביץ, סנטה קלאוס בטוויסט מפתיע וכוכב אמריקני בסדרה ישראלית: כל המלצות התרבות לשבוע הבא, באתר ישראל היום, 1 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f5894fea-7084-4675-826b-13a01763434d
דניס ואוורו

דניס ואוורו (בסלובקית: Denis Vavro; נולד ב-10 באפריל 1996) הוא כדורגלן סלובקי, המשחק בעמדת הבלם בוולפסבורג ובנבחרת סלובקיה.
קריירת מועדונים

ואוורו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ז'ילינה. ב-20 באפריל 2013, ואוורו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד א.ס. טרנצ'ין.
ב-26 באוגוסט 2017, ואוורו חתם לחמש שנים בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית.
ב-4 ביולי 2019, ואוורו חתם בלאציו מהסרייה א' תמורת 10 מיליון אירו.
ב-1 בפברואר 2021, ואוורו הושאל לווסקה מליגת העל הספרדית. ואוורו ירד ליגה עם וסקה בעונת 2020/21, וחזר ללאציו.
את עונת 2021/22 החל ואוורו בלאציו, אך במחצית העונה, לאחר שמיעט מאוד לשחק בלאציו, חתם בפ.צ. קופנהגן בהשאלה לשנה, עם אופציה לרכישה. בתום עונת 2021/22, בה זכה ואוורו באליפות., נרכש ואוורו מלאציו על ידי קופנהגן, וחתם על חוזה לארבע שנים. בעונת 2022/23 זכה ואוורו עם קופנהגן באליפות נוספת ובגביע הדני, ובעונת 2023/24 סיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגת העל הדנית.
בעונת 2024/25 הושאל ואוורו לוולפסבורג מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית

ב-8 בינואר 2017, ואוורו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה, בהפסד 3-1 לאוגנדה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ואוורו נכלל בסגל הנבחרת הסלובקית ליורו 2020 ויורו 2024.
תארים

ליגת העל הסלובקית: 2016/2017
ליגת העל הדנית: 2018/2019, 2021/2022, 2022/2023
הגביע הדני: 2022/23
כדורגלן השנה בליגת העל הסלובקית: 2017
הערות שוליים

↑  UEFA.com, Slovakia | Squad | UEFA EURO 2024, UEFA.com (באנגלית)
| נבחרת סלובקיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 וליינט •  5 שטקה •  6 גרגוש •  7 וייס •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 סוסלוב •   11 בנש •  12 קוציאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 הובוצ'ן • 16 האנצקו • 17 האמשיק • 18 הרסלין • 19 קוצקה • 20 מאק • 21 דיוריש • 22 לובוטקה • 23 רודאק • 24 קוסצלניק • 25 הרומאדה • 26 שראנץ • מאמן: קוזאק |  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 וליינט •  5 שטקה •  6 גרגוש •  7 וייס •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 סוסלוב •   11 בנש •  12 קוציאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 הובוצ'ן • 16 האנצקו • 17 האמשיק • 18 הרסלין • 19 קוצקה • 20 מאק • 21 דיוריש • 22 לובוטקה • 23 רודאק • 24 קוסצלניק • 25 הרומאדה • 26 שראנץ • מאמן: קוזאק | סלובקיה |
| נבחרת סלובקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה |  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה | סלובקיה |
הברביזון החדש

הברביזון החדש הוא קבוצה של אמניות שפועלת בישראל החל משנת 2010.
הקבוצה

הקבוצה נוסדה בקיץ 2010 וחברות בה חמש ציירות ילידות ברית המועצות לשעבר שעלו לישראל בשנות ה-90 (מלבד נטליה זורבובה שעלתה ב-2004).
שם הקבוצה חוזר אל אסכולת ברביזון הצרפתית מאמצע המאה ה-19, שאמניה, ובהם הציירים ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תאודור רוסו, ז'אן-פרנסואה מילה ואחרים, פעלו באזור הכפר הצרפתי ברביזון, וציירו את הטבע בחיק הטבע - En plein air, תוך צעידה לקראת תנועת הריאליזם. יציאתם של אמני אסכולת הברביזון אל החוץ לא הייתה יציאה לשם עצמה, אלא כחלק מהתנגדות לציור הרומנטי והנאו-קלאסי בן התקופה, והיא נושאת אמירה בעלת תוקף חברתי.
בדומה לאסכולה הצרפתית, גם ציירות "הברביזון החדש" מבקשות לבטא ביקורת ועמדה חברתית. דבר זה בא לידי ביטוי במפגשי ציור חוץ מרוכזים שעורכות הציירות במקומות שונים אשר מכתיבים באופן ישיר את תוכן ציוריהן, ובהם: רהט, המחאה החברתית בשדרות רוטשילד, "צעדת המיליון" במסגרת המחאה החברתית בישראל 2011, שכונת עג'מי ביפו, שכונת נווה שאנן בתל אביב, קיבוץ ברעם, שכונת ניצנה בבת ים, מחנה הפליטים הפלסטינים דהיישה ליד בית לחם, העיר התחתית בחיפה, בסיס שריון של צה"ל בנגב, שוק באר שבע, מתקן חולות שבנגב, הפגנות המסתננים האפריקאים בתל אביב, התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, התחנה המרכזית החדשה של תל אביב, היישוב הבדואי חורה ועוד.
חברות הקבוצה

נטליה זורבובה
אסיה לוקין
אנה לוקשבסקי
זויה צ'רקסקי
אולגה קונדינה
תערוכות נבחרות

2017 החזרה לחיים, המשכן לאמנות, עין חרוד
2014 "הברביזון החדש" בברעם, מוזיאון בר-דוד, קיבוץ ברעם
2014 צנטריפוגה, קרן נתן קאמינגס, ניו יורק
2014 משולש שיקגו, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2014 שוק באר שבע, מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע
2013 קארגו קאלט, מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית
2013 תערוכה במסגרת פסטיבל לילות לבנים, פרם, רוסיה
מפגשי ציור חוץ

2014 הכפר הבדואי חורה
2014 סטודיו פתוח, התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
2014 מתקן "חולות" בנגב
2013 קיבוץ ברעם
2013 פרם, רוסיה
2013 חצר מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, בת-ים
2013 מחנה הפליטים דהיישה הסמוך לבית לחם
2013 לייפציג, גרמניה
2013 כיכר רבין, תל אביב
2013 בסיס שריון של צה"ל בנגב
2013 שכונת נווה שאנן, תל אביב
2012 שכונת עג'מי, יפו
2011 "צעדת המיליון" במסגרת המחאה החברתית בישראל 2011, תל אביב
2011 שדרות רוטשילד בתקופת המחאה החברתית בישראל 2011, תל אביב
2010 רהט
לקריאה נוספת

רון ברטוש, "קבוצת הברביזון החדש: ריאליזם חברתי דהיום", הברביזון החדש בברעם, מוזיאון בר-דוד, קיבוץ ברעם, 2014, עמ' 12-5; "קבוצת הברביזון החדש: ריאליזם חברתי דהיום" באתר ערב רב
יעל גילעת, "אומנות ושיתופיות בזמנים של נזילות וחוסר יציבות: קבוצת "הברביזון החדש" כמקרה בוחן", דברים: כתב עת אקדמי רב תחומי, 2017, עמ' 282-253.
דליה מנור, קבוצת הברביזון החדש: שוק בבאר שבע, באתר מוזיאון הנגב לאמנות.
דמטריוס מפארוס

דמטריוס מפארוס (ביוונית: Δημήτριος ἐκ Φάρου; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי אילירי-יווני אשר שימש כמושל פארוס מטעם אגרון מלך איליריה ומאוחר יותר אף שימש כשליט בפועל של איליריה כולה בעקבות המלחמה האילירית השנייה נמלט אל חצרו של פיליפוס החמישי, מלך מוקדון והיה לאחד האנשים שהשפיעו יותר מכל על מדיניותו של המלך.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.
פלוטארכוס, חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א. (הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי.).
טיטוס ליוויוס, תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), The Cambridge Ancient history, vol 7, Cambridge university press, 1984.
F. W. Walbank, A Historical Commentary on Polybius, 3 vols (1957, 1967, 1979).
Walbank, F. W., Polybius, Rome, and the Hellenistic World: Essays and Reflections, Cambridge University Press (2002),
Arthur Eckstein, "Rome Enters the Greek East From Anarchy to Hierarchy in the Hellenistic Mediterranean, 230-170 BC", Wiley-Blackwell, 2008
Walbank, F. W., Philip V of Macedon, The University Press (1940).
Wilkes, John, The Illyrians (Peoples of Europe), Blackwell Publishers, (December 1, 1995)
Sinnige, William Gurnee, Arthur Edward Romilly Boak, A History of Rome to A.D. 565, Macmillan, 1977.
Hoyos, B. Dexter, Unplanned Wars: The Origins of the First and Second Punic Wars, Walter de Gruyter, 1998.
Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, Collected Studies: Alexander and His Successors in Macedonia, 1994.
Edwards, Iorwerth Eiddon Stephen, The Cambridge Ancient History, Volume 7, Part 1, University Press, 1984.
Chamoux, François, Hellenistic civilization, Wiley-Blackwell, 2003,
Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu
Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925.
הערות שוליים

↑  לדוגמה: Walbank, F. W., Polybius, Rome, and the Hellenistic World: Essays and Reflections, Cambridge University Press (2002) p 117
↑  ראו כאן.
↑  Wilkes, p. 115.
↑  פוליביוס, ספר שני, 10.
1 2 3 4  פוליביוס, ספר שני, 11.
↑  גולן עמ' 165.
↑  גולן עמ' 385, הערה 29.
↑  גולן עמ' 385.
↑  Wilkes, p. 162.
↑  פוליביוס, ספר שני, 65.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 16.
↑  פוליביוס, ספר רביעי, 16.
↑  פוליביוס, ספר רביעי, 19.
↑  פוליביוס, ספר חמישי, 101.
↑  Eckstein, p. 79-80
↑  Walbank vol II pp 42 - 56
↑  גולן עמ' 393.
↑  גולן עמ' 394.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119277484  LCCN: nr95023765  NTA: 183421744  SUDOC: 189345543  VIAF: 290141020   WorldCat (עם VIAF): 290141020
ד'תתקפ"ג

ד'תתקפ"ג (4983)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-8 בספטמבר 1222 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 27 באוגוסט 1223. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
אירועים

תמוז - בשפיירא מתכנסת הוועידה השלישית של רבני גרמניה המתקנת את תקנות שו"ם
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הזריחות כאן שקטות

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Dawns Here Are Quiet 
 בימוי:  סטניסלב רוסטוצקי
 תסריט:  בוריס ואסילייב, סטניסלב רוסטוצקי
 שחקנים ראשיים:  אנדריי מרטינוב,   אולגה אוסטרואומובה
 מוזיקה:  קיריל מולצ'נוב
 צילום:  Vyacheslav Shumsky 
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  Gorky Film Studio 
 חברה מפיצה:  אולפני גורקי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1972
 משך הקרנה:  188 דקות (2 פרקים)
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  סרט מלחמה 
 פרסים:  פרס ברית המועצות
 דף הסרט ב־IMDb
 
הזריחות כאן שקטות (ברוסית: А зори здесь тихие) הוא סרט סובייטי ב-2 פרקים שהופק על ידי אולפני גורקי. בהתאם לנתונים רשמיים כ-66 מיליון צופים ראו את הסרט במהלך הקרנתו באולמות קולנוע.
בשנת 1969 בירחון "יונוסט" פורסמה נובלה של בוריס ואסילייב. לנובלה הייתה הצלחה גדולה ובשנת 1971 יורי ליובימוב העלה על במת תיאטרון טגנקה את המחזה. באותה שנה הבמאי סטניסלב רוסטוצקי החליט להתחיל בצילומי הסרט על בסיס הנובלה והסופר היה בין כותבי התסריט. תסריט קרוב מאוד לעלילת הנובלה.
רוב הסרט צולם בשחור-לבן עם חלקים צבעונים. בשנת 1973 הסרט זכה לתואר סרט השנה בברית המועצות. הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים לקולנוע והיה מועמד לפרס אוסקר כסרט זר הטוב ביותר. בשנת 1975 לסרט הוענק פרס ברית המועצות. בשנת 2002 בהתאם לתוצאות הסקר הסרט זכה למקום הראשון בתחרות סרטים על מלחמת העולם השנייה.
הפרק הראשון - "בעורף"
הפרק השני - "קרבות עם חשיבות משנית"
רק השחקנית אולגה אוסטרואומובה הייתה שחקנית עם ניסיון בקולנוע, ליתר שחקני הסרט זה היה התפקיד הראשון.
עלילה

האירועים מתרחשים במהלך מלחמת העולם השנייה בקרליה. לאחר הנסיגה הגדולה של שנת 1941, בשנת 1942 בחזית באזור התייצבה. רב  סמל פדוט ואסקוב (אנדריי מרטינוב) מופקד על יחידת נ"מ שמוצבת בקרבת תחנת רכבת, אשר נמצאת יחסית רחוק מהחזית. היחידה כוללת רק חיילות והוא הגבר היחיד בה. למרות אירועי המלחמה בחזית, החיים במקום בו מוצבת היחידה שקטים והלחימה לא מורגשת. במהלך סיור ביער, אחת החיילות מגלה שני צנחנים גרמנים. רב-סמל חושב שמטרת הצנחנים לפוצץ מסילת רכבת שמעבירה תחמושת לחזית, ומחליט לצאת לפשיטה במטרה לתפוס את הגרמנים. הוא שולח את אחת החיילות להזעיק תגבורת. רב-סמל וארבעת החיילות מארגנות מארב ביציאה מהיער, אך מתברר שקבוצת צנחנים נאצים כוללת 16 לוחמים. החיילות נהרגות אחת לאחר השנייה ולמרות כול מאמצי רב הסמל לשמור עליהם.
החיילת שנשלחה להביא תגבורת טובעת בביצה. רב הסמל בסופו של דבר הצליח לתפוס את הצנחנים הגרמנים, להרוג חלק גדול מהם ולשבות את הנותרים. במהלך ההליכה לכפר הוא נפגש עם יחידת הצבא האדום.
לאחר המלחמה מאמץ רב הסמל את בנו של אחת החיילות. בשנת 1972 הם חוזרים למקום בו התרחשו האירועים ומציבים במקום לוח זיכרון.
החופש להינשא

| --- | --- |
סמליל הארגון

צוות "החופש להינשא" ב-2006
 פעילות:  קידום ההכרה בנישואים חד-מיניים
 מדינה:  ארצות הברית
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 מייסדים:  אוון וולפסון
 מנכ"ל:  אוון וולפסון
 תקופת הפעילות:  2003–2016 (כ־13 שנים)
 אתר האינטרנט
 
החופש להינשא (באנגלית: Freedom to Marry) היה ארגון ללא כוונת רווח אמריקאי הפועל לקידום הכרה כלל-ארצית בנישואים חד-מיניים בארצות הברית. הארגון נוסד ב-2003 על ידי אוון וולפסון (Evan Wolfson) - שנחשב על ידי רבים כאבי התנועה לנישואים חד-מיניים - והוא גם מנכ"ל הארגון.
על פי הצהרת הארגון - שכותרתה "מפת הדרכים לניצחון" - הארגון פועל להשגת הכרה בנישואים חד-מיניים בכל מדינות ארצות הברית. על פי הצהרת הארגון הוא פועל גם להשגת תמיכת רוב הציבור בשוויון בנישואים ולשים סוף למה שהארגון רואה בו אפליה פדרלית של נישואים חד מיניים. הארגון פועל גם לביטול החוק להגנת הנישואים - חוק פדרלי שנחקק ב-1996 בארצות הברית, ושמונע מהרשויות הפדרליות במדינה להכיר בנישואים חד-מיניים, והחלפתו בחוק כבוד לנישואין שתואם לעמדת הארגון בנושא.
ב-2010 השיק הארגון קמפיין בשם "קיץ למען נישואים", קמפיין שנועד להיות מנוגד לסיור האוטובוס האנטי-להט"בי של הארגון למען נישואים, "גבר אחד, אישה אחת".
בתחילת 2015, 37 מדינות בארצות הברית הכירו בנישואים חד-מיניים וכן בוושינגטון די. סי., הוכרו נישואים חד-מיניים באמצעות חקיקה.
ב-26 ביוני 2015, הושגו למעשה מטרות הארגון, לאחר פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס, שבעקבותיו נישואים חד-מיניים הפכו להיות חוקיים בכל מדינות ארצות הברית.
ראו גם

זכויות להט"ב בארצות הברית
התנגדות לזכויות להט"ב
הערות שוליים

↑  ראו במגזין "human rights", כרך 36, מס' 3.
↑  Roadmap to Victory, באתר הארגון.
↑  בפברואר 2011 החליט נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, שלא להגן על החוק בבתי המשפט האמריקאיים. (ראו: החלטה היסטורית בוושינגטון: ממשל אובמה לא יגן על "החוק להגנת הנישואין", 24 בפברואר 2011, באתר הבנ"ה הישראלי).
↑  37 המדינות הן: איווה, דלאוור, וושינגטון, ורמונט, מיין, מינסוטה, מסצ'וסטס, מרילנד, ניו ג'רזי, ניו המפשייר, ניו יורק, קונטיקט, רוד איילנד, קליפורניה, אילינוי, הוואי, פנסילבניה, וירג'יניה, קולורדו, אוקלהומה, וירג'יניה המערבית, יוטה, ויסקונסין, אינדיאנה, אלסקה, אריזונה, נבדה, ויומינג, צפון קרוליינה, דרום קרוליינה, איידהו, מונטנה, קנזס, מיזורי (חלקי), פלורידה ואלבמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018028908  VIAF: 3775152139985211100004   WorldCat (עם VIAF): 3775152139985211100004 
ערך זה הוא קצרמרבנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דמי כיס

דמי כיס הם סכום כסף, קטן בדרך כלל, הניתן על ידי הורים לילדיהם לניהולם האישי. דמי כיס ניתנים לרוב לילדים בגילאים בהם הם בוגרים מספיק להבין את משמעות הכסף ולחשב חשבונות פשוטים אך צעירים מכדי לעבוד באופן מלא לפרנסתם (כלומר בטווח הגילאים 6 עד 18). הורים תומכים לעיתים כלכלית בצאצאיהם גם כשהם בוגרים, אך תמיכה זו אינה מכונה דמי כיס (אם כי עשויים לכנותה כך בסרקאזם).
דמי כיס ניתנים לרוב כסכום קבוע, אחת לשבוע או לחודש. יש המתנים את מתן דמי הכיס בביצוע מטלות משק בית (שטיפת המכונית המשפחתית, גיזום הדשא וכדומה). אחרים מוסיפים סכום על סכומים שהנער או הנערה מרוויחים בכוחות עצמם (בעבודות כגון שמרטפות, מלצרות ועוד; שכר עבודות אלו מכונה לעיתים אף הוא דמי כיס). חלק מההורים רואים בדמי הכיס הזדמנות להקנות לילדיהם הרגלי התנהלות כלכלית נבונה, לרבות תכנון עתידי וניהול חיסכון.
ביהדות נהוג לחלק לילדים דמי כיס בחנוכה ("דמי חנוכה") ובפורים ("דמי פורים" או "מעות פורים").
בהשאלה (ולעיתים בציניות) משמש המושג "דמי כיס" לתיאור סכומים קטנים, שאינם בגדר שכר, הניתנים למי שאינו מתפרנס באופן מלא בעצמו. למשל סכומים הניתנים לאסירים עובדים, משכורת של חייל בשירות חובה, מלגה חלקית לסטודנט וכדומה.
ראו גם

קופת חיסכון
כלכלת המשפחה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285504005171  GND: 4059092-6  LCCN: sh85023579
הזר (סרט, 1946)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של ויקטור טריבס
 בימוי:  אורסון ולס 
 הופק בידי:  סם שפיגל 
 תסריט:  אנטוני ויילר
 עריכה:  ברט בייס
 שחקנים ראשיים:  אורסון וולס לורטה יאנג אדוארד ג'י רובינסון
 מוזיקה:  ברוניסלב קפר 
 צילום:  ראסל מטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 ביולי 1946
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, פילם נואר 
 תקציב:  1,034,000 דולר
 הכנסות:  3,220,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הזר (באנגלית: The Stranger) הוא סרט אפל אמריקאי משנת 1946, עם אורסון וולס, לורטה יאנג ואדוארד ג'י רובינסון.
התסריט מבוסס על סיפור של ויקטור טריבס שהיה מועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. העלילה עוסקת ברדיפה אחרי פושע נאצי המסתתר בארצות הברית בזהות מזויפת. זה סרטו היחיד של וולס כבמאי שהיה רווחי.
תקציר העלילה

מר וילסון (אדוארד ג'י רובינסון) הוא חוקר במשלחת האו"ם לחקירת פשעי מלחמה (אנ'). הוא מחפש פושע מלחמה נאצי בשם פרנץ קינדלר (אורסון וולס) שהצליח לברוח לארצות הברית. לשם זה הוא מורה לשחרר את פושע המלחמה קונרד מיינקה (קונסטנטין שיין) כדי שדרכו יוכל לאתר את קינדלר.
הוא עוקב אחרי מיינקה שמגיע לעיירה הרפר בקונטיקט. וילסון מציג את עצמו כסוחר עתיקות בפני בעל מסעדה ופקיד העיירה, פוטר, (ביל האוס) שמעביר לו מקבל מידע על התושבים החדשים בעיירה וחשדו נופל על צ'ארלס רנקין.
קינדלר הגיע להרפר בזהות מזויפת בשם צ'ארלס רנקין והתמנה למורה בבית הספר התיכון בהרפר. הוא אדם מכובד והתלמידים אוהבים אותו. רנקין אוהב לתקן שעוני כנסייה והתנדב לתקן את שעון הכנסייה המכני עם בובות נעות במגדל הכנסייה. כדי לבסס את מקומו בעיה הוא "מתאהב" במרי לונגסטריט (לורטה יאנג) בתו של אדם לונגסטריט (פיליפ מרוויל) שהוא שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית והם מתחתנים.
מיינקה פוגש את רנקין ומבקש ממנו להודות על פשעיו. בתגובה חונק אותו רנקין וקובר אותו ביער. את כלב משפחה לונגסטריט שמרחרח סביב מקום הקבורה, הוא מרעיל למוות.
וילסון מוזמן לארוחה אצל משפחת לונגסטריט ורנקין משמיע דעות אנטישמיות כמו "מרקס לא היה גרמני אלא יהודי". כעת הוא משוכנע שרנקין הוא קינדלר ומגלה זאת לנוח לונגסרטיט (ריצ'רד לונג), אחיה של מרי.
לבסוף מגלה וילסון לאדם לונגסטריט ומרי את המידע על ריצ'רד רנקין שהוא למעשה פושע המלחמה פרנץ קינדלר. הוא מקרין להם סרטים על מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית. מרי מסרבת להודות בכך ומגלה זאת לרנקין שרוצה לחנוק אותה ורק העוזרת שרה (מרתה וונוורת') שנכנסת לחדר, מונעת זאת ממנו.
מרי מגלה שרנקין ניסה לרצוח אותה עליה ידי שניסר את שלבי הסולם שעולה למגדל. וילסון מגיע לפניה וניצל מנפילה. הם עולים למעלה ומרי אחריהם. רנקין פותח באש ווילסון פוצע אותו. רנקין נמלט לשעון המכני שמתחיל לפעול, נדקר מחרב של אחת הבובות ונופל אל מותו לתוך הקהל שממלא את רחבת הכנסייה.