stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקולאש יוזף
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שנה | שם | מיקומי שיא> צ'כיה  | מיקומי שיא> צ'כיה (דיגיטלי)  | מיקומי שיא> אוסטריה  | מיקומי שיא> צרפת | מיקומי שיא> גרמניה  | מיקומי שיא> פולין | מיקומי שיא> סקוטלנד  | מיקומי שיא> ספרד | מיקומי שיא> שוודיה  | מכירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | "Hands Bloody" | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  |
| 2016 | "Free" | 15 | — | — | — | — | — | — | — | — |  |
| 2016 | "Believe (Hey Hey)" | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  |
| 2017 | "Lie To Me" | 52 | 2 | 9 | 122 | 29 | — | 56 | 39 | 21 |  |
| 2018 | "Me Gusta" | 7 | 10 | — | — | — | — | — | — | — |  |
| 2019 | "Abu Dhabi" | — | 22 | — | — | — | — | — | — | — |  |
| 2019 | "Acapella" (בהשתתפות פיטו בלנקו ופרנקי ג'יי) | 1 | 20 | — | — | — | 2 | — | — | — |  ZPAV: זהב |
| 2019 | "Colorado" | 46 | 64 | — | — | — | 5 | — | — | — |  |
| 2020 | "Lalalalalalalalalala" | 18 | 29 | — | — | — | 21 | — | — | — |  |
הסימן "—" מציין שהשיר לא זכה להיכנס למצעד במדינה זו.
דיסקוגרפיה > כאמן משתתף

| שנה | שם | אלבום |
| --- | --- | --- |
| 2019 | "Used to This" (לוקאס ריגר בהשתתפות מיקולאש יוזף) | Justice |
סיבובי הופעות

2019: Closer to You
הערות שוליים

↑  Adams, William Lee (14 בינואר 2018). "Mikolas Josef: "Lie to Me" is about not getting swallowed by negativity during tough times". Wiwibloggs. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CZ – RADIO – TOP 100 MIKOLAS JOSEF" (בצ׳כית). ČNS IFPI. נבדק ב-31 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CZ – SINGLES DIGITAL – TOP 100 MIKOLAS JOSEF" (בצ׳כית). ČNS IFPI. נבדק ב-28 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Discographie Mikolas Josef". austriancharts.at. נבדק ב-23 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Discographie Mikolas Josef". lescharts.com. נבדק ב-20 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mikolas Josef – German Charts". GfK. נבדק ב-20 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑ Peak positions for singles in Poland:
"Acapella": "AirPlay Top: 14.09. – 20.09.2019" (בפולנית). ZPAV. אורכב מ-המקור ב-16 בפברואר 2020. נבדק ב-16 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
"Colorado": "AirPlay Top: 18.01. – 24.01.2020" (בפולנית). ZPAV. אורכב מ-המקור ב-16 בפברואר 2020. נבדק ב-16 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
"Lalalalalalalalalala": "AirPlay Top: 26.12. – 01.01.2021". ZPAV. נבדק ב-4 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑ Peak positions for singles in Scotland:
"Chart Archive > 18 May 2018". Official Charts Company. נבדק ב-19 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Discography Mikolas Josef". spanishcharts.com. נבדק ב-27 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Discography Mikolas Josef". swedishcharts.com. נבדק ב-18 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Albums and singles certified Gold in 2021" (בפולנית). Polish Society of the Phonographic Industry. נבדק ב-24 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rieger, Lukas (16 במאי 2019). Used to This (YouTube.com). נבדק ב-22 במאי 2020. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  "Mikolas Josef v úterý vyráží na krátké předvánoční turné" (בצ׳כית). Musicserver.cz. 10 בדצמבר 2019. אורכב מ-המקור ב-17 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1151494135  MusicBrainz: 386d7d50-62ef-4d3b-9a4c-60ce31072775  NKC: xx0240968  VIAF: 4923151778221718130008   WorldCat (עם VIAF): 4923151778221718130008
בית החולים קאלינקין (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |

 שירותים
 מיטות:  500 
 גאוגרפיה
 מיקום:  סנקט פטרבורג, רוסיה
 קואורדינטות:  59°54′55″N 30°16′26″E﻿ / ﻿59.915347669782°N 30.273773310678°E﻿ / 59.915347669782; 30.273773310678
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) בית החולים קאלינקין(למפת סנקט פטרבורג רגילה) בית החולים קאלינקין
 
בית החולים קאלינקין (רוסית: Калинкинская больница) בסנקט פטרבורג (הידוע גם בשם "בית החולים החשאי") הוא בית חולים לשעבר שידוע בתור המרפאה הראשונה לרפואת מין ברוסיה.
רקע > בית העבודה של קאלינקין

בית העבודה על גדות פונטנקה (בית 166) נבנה על ידי האדריכל ניקולאי גרבל בשנת 1720. כאן פעל מפעל הטפטין הראשון בסנקט פטרבורג. בבניין ארוך בן שתי קומות מאבן, עם קומה ראשונה מונמכת, בה היו במקור אתים ולוחות מסורתיים. בשנת 1721 הובאה ממדינות המערב כנסייה עם כיפה, צריח ופעמונים. האמנים הולנדים שהובאו היו אמורים ללמד נשים בעלות סגולה קלה[דרושה הבהרה] "לייצר בד טוב וקל באופן ההולנדי". בשנת 1724 עבדו במפעל 139 איש.
רקע > חצר הגדודים

לאחר ניסיון לא מוצלח להעביר את המפעל הבלתי רווחי לידיים פרטיות, הוא נסגר בשנת 1727 והמבנה הועבר לידי גדוד משמר איזמאילובסקי בשנת 1734 לצורך הסבתו למטה הגדוד ולארכיון. הגדוד התמקם כאן עד שנת 1743. עם זאת, בשנת 1745, בצו של הקיסרית יליזבטה פטרובנה, חודשה עבודת המפעל.
היסטוריה

בית החולים קאלינקין התמקם לראשונה במפגש נהר פונטנקה עם המפרץ הפיני. השם קאלינקין מגיע מהכפר הפיני קליאולה או בשמו הרוסי - קאלינה. בית החולים הוקם באמצע המאה ה-18, בתקופת שלטונה של יליזבטה פטרובנה, על בסיס אחת מ"חצרות התיקון", מעין בתי כלא שהיו קיימים מאז ימי פיוטר הראשון עבור נשים שהורשעו בזנות והפרות אחרות של החוק.
היסטוריה > בית חולים עירוני

האזכור הראשון של "בית קאלינקין" הוזכר באוסף השלם של חוקי האימפריה הרוסית, בה נכלל צו של יליזבטה פטרובנה מ-1 באוגוסט (12) 1750 "אודות פירוק והעברה לידי המשטרה הראשית נשים ונערות מגונות".
בשנת 1799 הקים בית החולים קאלינקין את בית הספר הקיסרי לרפואה כירורגית ובשנת 1783 את המכון הרפואי הקיסרי לכירורגיה. בשנים 1831–1833, הקים האדריכל לודביג שארלמן מבנה חדש בן שלוש קומות עם 300 מיטות.
במאות ה-19 וה-20, בבית החולים עבדו אנשי רפואת מין בולטים רבים ברוסיה, ביניהם וניאמין טרנובסקי (שעל שמו נקרא בית החולים בשנת 1922), אדוארד שפרק (שבמשך 20 שנה, בשנים 1870–1890, מילא את תפקיד הרופא הבכיר), זינאידה ילצינה, סרגיי קולנייב, אוסקר פטרסן, אולגה פודוויסוצקאיה ועוד.
בסוף המאה ה-19, בית החולים התמחה בטיפול בנשים והיו בו 500 מיטות רגילות, 50 מהן נועדו לגברים. חולים שמטופלים בטיפול לא נדרשו להציג מסמכים.
בתקופה הסובייטית שכן במתחם המכון לאנטיביוטיקה ואנזימים.
לקריאה נוספת

Ордин К. Попечительский совет заведений общественного призрения в С.-Петербурге. Очерк деятельности за пятьдесят лет 1828—1878. — СПб.: Типография второго отделения Собственной Его Императорского Величества канцелярии, 1878. — 595 с.
Капустин М. Н. Калинкинская городская больница в С.-Петербурге. — СПб.: Тип. Шредера, 1885. — 95 с.
הערות שוליים

↑  Калинкинская больница («Секретная больница»
↑  История Калинкинской больницы в Российском биомедицинском журнале
↑  Вид Прядильного двора и Подзорного дворца в устье реки Фонтанки. Гравюра П. Штелина. 1760-е гг.
↑  Горбатенко С. Б. Петергофская дорога. СПб.: ООО Европейский дом. 2001. С. 39—40.
התוכנית הכללית של בית החולים, המאה ה-19
חנה אלונים

חנה אלונים היא מומחית להפרעות התפתחותיות בספקטרום האוטיסטי, בריאות הנפש של התינוק, וטיפול משפחתי ובעלת דוקטורט בהתמחות בבריאות הנפש. פיתחה וייסדה את "גישת מפנה", מנהלת את מרכז מפנה לטיפול, הדרכה ומחקר בתחום האוטיזם אצל תינוקות מאז 1987. הקימה ב-2001 את בית הספר להכשרת מטפלים בגישת מפנה בפקולטה לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת בר-אילן. פתחה את כלי הסינון לאיתור מקדם של אוטיזם בינקות (c) ESPASSI והקימה את היחידה הראשונה לאיתור מקדם בתינוקות בשנת 2007 במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי
ביוגרפיה

את הדוקטורט בהתמחות בבריאות הנפש, קיבלה אלונים מאוניברסיטת רסקין קיימברידג' אנגליה, בעקבות מחקרים קודמים מחקריה עוסקים בזיהוי מוקדם של אוטיזם בתינוקות; הטיפול באוטיזם של תינוק בהקשר המשפחתי, וההשלכות על כלל בני המשפחה; וכן הפרעות אכילה אצל פעוטות הסובלים מאוטיזם.
פיתחה את גישת מפנה לאבחון וטיפול מוקדם באוטיזם, החל מגיל שלושה חודשים; ובשנת 1987 הקימה את מרכז מפנה. משנת 2001 חברה בסגל תוכנית להכשרת מטפלים באוטיזם בינקות בגישת 'מפנה' בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2004 פיתחה בעקבות מחקרים את הכלי ©EPASSI לאיתור מוקדם שלתינוקות בסיכון לאוטיזם, והקימה את היחידה לאבחון אוטיזם בתינוקות במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי (איכילוב) בתל אביב.
אלונים חברה בוועדת ה-ICF לקלסיפיקציה של אוטיזם (2016), מטעם ארגון הבריאות העולמי (WHO) ובוועדת הלסינקי למחקר רפואי בבית החולים רבקה זיו בצפת.
פרסומים ומחקרים בולטים

Frostig, T., Alonim, A.H., Scheingesicht, G., Benjamini Y., Golani. (2020). Exploration in the Presence of Mother in Typically and Non-Typically Developing Pre-Walking Human Infants. Scientific Reports, Nature.
Alonim, A.H., Lieberman, I., Tayar, Scheingesicht, G., and Braude, H.D. (2019). A Comparative Study of Infants and Toddlers Treated with The Mifne Approach Intervention for Autism Spectrum Disorder. (2019) In: U. Das, N. Papaneophytou and T. El Kour, eds. Autism 360˚, Elsevier Science. Academic Press, pp.277-300.
Alonim, A.H., Lieberman, I., Scheingesicht, G., Tayar, D., Braude, H.D. (2017).  Identification of Very Early Signs of Autism: Clinical and Research Perspectives. Journal of Problems of Education, Rehabilitation and Socialization of the Disabled, Tom 24, Poland
Alonim. A. H., Grossi, E., Tayar, D., Lieberman, I. (2014). Early Signs of Autism in First Year of Life: Identification of Key Factors Using Artificial Neural Networks. I. (2014). IMFAR, US
Alonim, A. H. (2014). Further Thoughts on Miriam Voran's Response: Containment, Origin of the Self, and Pathways to Autism. Journal of Infant, Child and Adolescent Psychotherapy, 13, pp. 270-279. Routledge, Taylor & Francis Group, LLC (Invited paper)
Alonim, A. H. (2013). Commentary on The Protest of 6-Month-Old Girl" Journal of Infant, Child and Adolescent Psychotherapy, 12, pp. 1-8. Routledge, Taylor & Francis Group, LLC (Invited paper)
Alonim, A. H. (2013).  Eating Disorders in Toddlers with Autism. Speaking Autism. Lectures collection. Tel Aviv University Press.
Alonim, A. H., Tayar, D., Lieberman, I., Scheingesicht, G. (2011). Early Signs of Autism in Infants. Israeli Journal of Pediatrics. vol. 76. 29-31
Alonim, A. H. (2010). Investigation of Family Therapy and Treatment of Children's Eating Disorders Employed in the Mifne Intervention Programme for Young Children with Autism. PhD research thesis. Anglia Ruskin University, U.K.
Apter, A., Vograft, I., Alonim, A. H. (2007). Retrospective Evaluation of an Intensive Method of Treatment for Children with PDD. Autism, 11(5), pp. 413-424
Alonim, A.H. (2007). Infants at Risk: Early Signs of Autism: Diagnosis and Treatment. In A.H. Alonim, S. Acquarone, G. Crespin, L. Danon-Boileau, S. Maestro, H. Massie, F. Muratori, M. Rhode and C. Trevarthen, eds. Signs of Autism in Infants: Recognition and Early Intervention, London: Karnac Books, pp. 118-138. ISBN.: 9781855754867. (Chapter 7).
Alonim, A. H. (2007).  Twenty years of Mifne. Notza Vakesset, Dana code, Israel, pp.136-1503.
Nimar. S., Alonim. A. H., (2006). The Mifne Model of Autism treatment: Using Early Intensive and Sequential Multidisciplinary Intervention. The Israel Journal of Family Practice, 16(132), pp.49-54
Alonim, A. H. (2004). Infants at Risk. JIDR Journal of Intellectual Disability Research. Conference Issue, vol. 48. France.
Alonim, A. H. (2004). The Mifne Method. Journal of Child & Adolescence Mental Health, 16(1), pp.39-43.
Alonim, A. H. (2001). Integration of Children with Autism in Mainstream School. Israel: Education Ministry publication
הערות שוליים

1 2  תקצירי הרצאות בכנס משותף של מרכז מפנה ואוניברסיטת בר-אילן, 17.10.17.
↑  News | Early Childhood Intervention, www.earlychildhoodintervention.net
↑  דף התוכנית באתר אוניברסיטת בר-אילן.
News | Early Childhood Intervention, www.earlychildhoodintervention.net
טבח סברה ושתילה

| חלק ממלחמת האזרחים בלבנון |
| --- | --- |

תהלוכת זיכרון לטבח, 2003
 תאריך:  16 בספטמבר 1982 – 18 בספטמבר 1982
 מקום:  מחנה הפליטים שתילה 
 מטרה:  בעיית הפליטים הפלסטינים, Arab refugee camps, מחנה פליטים פלסטיני, ערבים-נוצרים, פלסטינים נוצרים, פלסטינים, הפלנגות הנוצריות 
 קואורדינטות:  33°51′46″N 35°29′54″E﻿ / ﻿33.8628°N 35.4984°E﻿ / 33.8628; 35.4984
 סוג:  טבח 
 הרוגים:  בין 460 ל-3,500
 מבצע:  הכוחות הלבנוניים, אלי חובייקה 
 מניע:  רצח באשיר ג'ומאייל
 he
 
טבח סברה ושתילה היה טבח שערכו אנשי הפלנגות הנוצריות במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, בין 16 בספטמבר ל-18 בספטמבר 1982, במאות מתושבי מחנות הפליטים הפלסטינים סברה ושתילה שבמערב ביירות.
כוחות הפלנגות נכנסו למחנות הפליטים בחסות כוחות צה"ל שכיתרו את המחנות. צה"ל הורה לאנשי הפלנגות לפגוע בפעילי אש"ף בסברה ושתילה, כחלק מהשתלטות צה"ל על מערב ביירות. ועדת כהן טענה כי קציני צה"ל ידעו על סכנת טבח אך הם התעלמו ממנה. במהלך העימותים הליליים במחנות קיבלו נציגי צה"ל דיווחים על טבח ועינויים של תושבי המחנות הבלתי-מעורבים, אך הם לא נקטו כל פעולה כדי למנוע זאת. רק לקראת אור ראשון של 17 בספטמבר הורו להוציא מהמחנות את אנשי הפלנגות, והתגלו ממדי הטבח.
מספר ההרוגים בטבח שנוי במחלוקת ונע בין כ-460 לבין 2,000–3,000.
אירועי הטבח

כבר בחודש מאי 1982, לפני תחילת מבצע שלום הגליל, הזהיר ראש אמ"ן, יהושע שגיא, ממעשי טבח שיבצעו הנוצרים וייוחסו לישראל: "כל מה שהם יעשו בשטחנו כשאנחנו נשב שם, יהיה על חשבוננו... לאף אחד בעולם לא יהיה אכפת מי שחט ילדים, אם זה צה"ל או חדאד. מי שחושב שזה יהיה על חשבונם של הנוצרים טועה".
מבצע שלום הגליל הביא את צה"ל אל שערי ביירות, בה התרכזו במערב העיר אלפי לוחמים של אש"ף. צה"ל הטיל מצור על מערב העיר, אך נמנע מלהיכנס אליה בגלל החשש ממספר הנפגעים הפוטנציאלי מלחימה בתוך העיר.
בדיון שנערך בלשכת שר הביטחון, אריאל שרון, ב-12 באוגוסט 1982, העריך שגיא שגם לאחר פינוי לוחמי אש"ף מביירות, עדיין יישארו מחבלים בעיר "והפלנגות ימצאו דרך להיכנס פנימה ולחסל חשבונות". הוא הזהיר כי "כל עיתונאי העולם יהיו שם כדי לסקר את הפינוי" ו"על כל דבר קטן יבואו אלינו". שגיא טען כי אסור לשבת בביירות: "נשב שם כל עוד יושב שם הכוח הרב-לאומי והטענות לא יהיו אלינו. אחר כך צריך להסתלק משם".
לקראת אמצע אוגוסט, בעקבות המצור, הושגה הסכמה להוצאת הכוחות הסוריים והכוחות הפלסטיניים מביירות, בחסות כוח בין-לאומי והעברתם של 15 אלף אנשי אש"ף לתוניס. פינויים של אנשי אש"ף הושלם ב-31 באוגוסט 1982. אולם שר הביטחון, אריאל שרון, חשש שאלפי לוחמים פלסטינים מסתתרים במחנות הפליטים במערב ביירות. חשש זה הסתמך בין השאר על דברים של אבו איאד שאמר שהמהפכה הפלסטינית לא יצאה מביירות וכי שלושת אלפים לוחמים נשארו בתוכה.
אש"ף הכין במשך השנים בונקרים רבים במחנות ולרשות המחבלים שפעלו בהם היו מצבורים גדולים של נשק ורשת מנהרות תת-קרקעיות.
ב-23 באוגוסט 1982 נבחר בשיר ג'ומאייל, מפקד הפלנגות לשעבר, לנשיא הרפובליקה של לבנון. הוא נבחר ללא הסכמת המוסלמים, אך נהנה מתמיכת ישראל וצה"ל. ב-14 בספטמבר נרצח ג'ומאייל בעת שנאם בסניף הפלנגות בשכונת אשרפייה, באמצעות מטען שהונח על ידי מתנקש מטעם המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, בקומה שמעל האולם בו נאם. בעקבות הרצח של ג'ומאייל השתלט צה"ל על מערב ביירות, המאוכלסת במוסלמים.
באותו ערב אמר ראש הממשלה מנחם בגין לרמטכ"ל בשיחת טלפון כי יש להגן על המוסלמים מנקמת הפלנגות. כך ציין גם יהושע שגיא באוזני שרון.
מאז שהגיע אש"ף לביירות ב-1970, היו מחנות הפליטים סברה ושתילה שניים מבסיסי התמיכה בו.
בשתילה התנהל ויכוח בין כמה מהמוח'תארים לבין הצעירים שירו על כוחות צה"ל. הזקנים ניסו לשכנע אותם להפסיק לירות, מחשש מפני ההפגזה הנגדית של צה"ל, ושכדאי להיכנע במהירות כדי לחסוך קרבנות. אולם הצעירים המשולהבים מרצח ג'ומאייל המשיכו לירות, בעוד תחנת השידור של ארגון ה"מוראביטון" מעודדת אותם להמשיך להילחם. חיילים של צבא לבנון שישבו סביב הכניסה לשתילה, העדיפו להסתתר בקומת הקרקע של בניין החפ"ק.
אירועי הטבח > 15 בספטמבר

טיהור מחנות הפליטים מלוחמים פלסטינים הוטל על כוחות הפלנגות.
בבוקר 15 בספטמבר, בדרכם לחפ"ק שהועתק לגג של בניין מעל מחנה הפליטים שתילה, הציע שגיא לשר הביטחון שישראל תנתק עצמה מהפלנגות, אולם שרון דחה את הרעיון. על הגג, חזר שרון על הוראתו להכניס את הפלנגות למחנות הפליטים "תחת פיקוד צה"ל".
בשעה 16:00 בלשכת סגן הרמטכ"ל, משה לוי, העיר עוזר ראש אמ"ן שהמוסלמים סבורים שכניסת צה"ל לביירות חיונית כדי להגן עליהם מפני הפלנגות. בשעה 18:00 הפיץ אגף המודיעין מסמך סודי שבין היתר קבע שכניסת צה"ל לעיר תורמת להגנה על המוסלמים מפני פעולות נקמה אפשריות של הפלנגות. בשעה 20:00 דן אלוף פיקוד צפון, אמיר דרורי, עם מפקדי הפלנגות וסיכם עמם שיעמידו כוח משמעותי לפעולה במחנות הפליטים ושיכנסו מכיוון מחנה שתילה. אלה הבטיחו שיוכלו לפרוץ למחנות למחרת בבוקר ודרורי הזהיר אותם שאין לפגוע באוכלוסייה אזרחית. עם זאת, ביקש דרורי מנציג צבא לבנון שייקחו את המשימה הזאת על עצמם, אולם הוא סירב.
אירועי הטבח > 18 בספטמבר

בבוקר יום שבת, 18 בספטמבר (א' של ראש השנה), התעכבו אנשי הפלנגות ביציאתם מהמחנות, משום שהיו עסוקים בהעמסת תחמושת ונשק שמצאו במחנות על משאיות שהחרימו בבניין הדואר. בסביבות השעה 7:00 לחץ ירון על מפקדיהם להזדרז לצאת והודיע לפואד אבו נאדר כי בכוונתו לקרוא ברמקולים לתושבי המחנות להתרכז באזור האצטדיון כדי לעבור זיהוי. במכתב אישי שכתב רון בן ישי לראש הממשלה ב-20 בספטמבר, הוא תיאר את שראה באותו יום בשעה 8:00 בבוקר: אנשי הפלנגות "מריצים לפניהם שורה ארוכה של נשים, ילדים וזקנים, מהם שהיו מכוסים דם מהם בוכים וצועקים ומהם פניהם כבושות בקרקע. הם צעקו לעברנו, כי הופרדו מן הגברים שנלקחו על ידי הפלנגות לאיזשהו מקום. אנשי 'הכוחות הלבנוניים' ניסו למנוע מאתנו לצלם ואף גירשו אותנו משולי המחנה. עוד אנו מתווכחים עם הפלנגות עצר קצין בכיר של צה"ל את התהלוכה. רמקול שהוצב על גג אחד הבתים קרא לנשים ולילדים לחזור לבתיהם. למליציות הנוצריות נאמר לעזוב את המקום. וכך, למעשה, הופסק הטבח". מאות פלסטינים מן המחנות רוכזו באצטדיון וקציני צה"ל חילקו להם חלב ועוגיות. במהלך זיהוי הגברים והחיפוש אחר מחבלים, נחקרו 44 גברים. איש מהם לא הזכיר את דבר קיומו של הטבח. רק במהלך אותו היום החלו להתברר ממדיו. בשעה 11:30 סיפרו קציני צה"ל לאלוף דרורי על הדיווחים ששמעו מפי עיתונאים שנכנסו למחנות ודרורי הורה להקפיד שחיילי צה"ל לא יכנסו לשם. ראש הממשלה מנחם בגין שמע על הטבח לראשונה רק באותו יום ב-5 אחה"צ, בהאזינו לשידורי ה-BBC – תחנת השידור הבריטית.
בשבת בערב החלה הנהגת הפלנגות לנסות ולהסיר מעליה את האחריות לטבח ולהעביר את האשמה אל ישראל, ואילו בישראל החל מאמץ להינתק מכל קשר לטבח. בשבת בשעה 22:45 הודיע רדיו "לבנון החופשית" של הפלנגות, כי "הכוחות הלבנונים" מכחישים "שהיו להם אנשים במחנות או שלקחו חלק במבצע צבאי כלשהו באזור זה". בשעה זו נכנס למחנות צבא לבנון. ביום ראשון בבוקר נפגש הרמטכ"ל עם ראשי הפלנגות בביירות ודרש מהם להודות בפומבי באחריות לטבח, אולם מנהיג התנועה, פייר ג'ומאייל, קבע שאין להודות במעורבות של הפלנגות בטבח, משום שהודעה כזו תסכן את בחירת בנו, אמין, לנשיאות לבנון ותפגע בהידברות עם המנהיגות המוסלמית.
אירועי הטבח > מספר ההרוגים

מספר ההרוגים בטבח שנוי במחלוקת. קיימת הסכמה כללית כי קשה לתת מספר מדויק עקב הכאוס ששרר לפני ואחרי הטבח והרגישות הפוליטית של הנושא. משוער כי רבע מההרוגים היו לבנונים והשאר פלסטינים. להלן האומדנים הנפוצים מסודרים על פי מספר ההרוגים:
מכתב מראש המשלחת של הצלב האדום ללבנון לשר ההגנה הלבנוני מציין כי נציגי הצלב האדום ספרו 328 גופות. עם זאת, ועדת כהן ציינה כי דיווח זה לא כלל את כל הגופות.
ועדת כהן הסיקה כי על פי "מסמך שהגיע אליה", מספר ההרוגים הכולל שגופותיהם נמצאו בין התאריכים 18–30 בספטמבר 1982 הוא 460. הסיכום נעשה על סמך ספירותיהם של הצלב האדום הלבנוני והבין-לאומי, המשמר האזרחי, חיל הרפואה הלבנוני וקרובי המשפחה. מספר זה נקבע ב"דו"ח ג'רמנוס". על פי ספירה זו, מתוך 460 גופות רק 15 היו של נשים ו-20 של ילדים. יתר הקרבנות היו גברים: 328 פלסטינים, 109 לבנונים, 21 איראנים, 7 סורים, 3 פקיסטנים ו-2 אלג'ירים. הפלנגות טענו שהלבנונים נרצחו על ידי המחבלים הפלסטינים לפני בריחתם מהמחנות, כדי להשתמש בתעודות הזהות שלהם. לטענה זו היה שותף גם קצין דני וחשדו בכך גם מספר קציני צה"ל שהיו במקום.
ועדת כהן אימצה את הערכת אמ"ן בדבר 700–800 קרבנות.
על פי דיווח ה-BBC, לפחות 800 פלסטינים נהרגו.
בספרה "סברה ושתילה: ספטמבר 1982", באיין אל-חוט נוקטת במינימום של 1,300 הרוגים מזוהים על פי השוואה בין 17 רשימות הרוגים ועדויות נוספות.
הסהר האדום הפלסטיני טען שהיו מעל 2,000 הרוגים.
רוברט פיסק, אחד העיתונאים הראשונים להיכנס למחנה לאחר הטבח, מצטט קצין פאלאנגות בלתי מזוהה שטען כי נהרגו על ידם 2,000 פלסטינים.
בספר שפרסם זמן קצר לאחר הטבח, העיתונאי הישראלי-צרפתי אמנון קפליוק טען כי הגיע למספר של 2,000 גופות שטופלו על ידי הצלב האדום ושיער כי למעלה מ-1,000 גופות נוספות טופלו על ידי הפלנגות קודם לכן. המספר של 3,000–3,500 הרוגים מצוטט בעיקר בחוגים פלסטינים.
אירועי הטבח > לאחר הטבח

אף שהטבח בוצע על ידי הפלנגות הנוצריות, נתפסה ישראל בעיני העולם כמעורבת בו, שהרי צה"ל שלט באזור והפלנגות נכנסו למחנות באישורו.
לאחר הטבח, נמנע אש"ף מלהטיל את האחריות על הפלנגות והנהגתו טענה כי "לכל היותר נעזרו חיילי צה"ל בקומץ מורי-דרך מאנשי חדאד". כך נהגו גם המנהיגים המוסלמים בלבנון. ראש ממשלת לבנון לשעבר והמנהיג המוסלמי של מערב ביירות, סאיב סלאם (אנ'), אף הכריז כי "שום איש פלנגות לא היה במערב ביירות בימי הטבח". כאשר נשאל מדוע הוא מעלים עין מן העובדות, השיב: "אם אומרים שמותר להרוג למען המולדת – קל וחומר שמותר לשקר למען המולדת". בלבנון נוצרה הסכמה רחבה לטשטש את חלקם של הפלנגות בטבח, וזאת כדי שלא לסכן את השותפות של המוסלמים עם הנשיא (הנוצרי) החדש אמין ג'ומאייל. אפילו סוריה נמנעה מלהאשים את הפלנגות בטבח. אמין ג'ומאייל מינה את התובע הצבאי הלבנוני, אסעד ג'רמנוס, לחקור את פרשת הטבח ובנובמבר 1982 פורסם "דו"ח ג'רמנוס". ג'רמנוס קיבל הוראה מגבוה שלא לזמן עדים לבנונים, הפלסטינים מהמחנות חששו להופיע בפניו ולוחמי הפלנגות קיבלו פקודה מפורשת שלא למסור עדות. חקירתו נקטעה ללא הוצאת מסקנות לגבי מבצעי הטבח. אף לוחם או מפקד פלנגות לא הוענש על חלקו בטבח. חובייקה וקציני הפלנגות שהיו במקום נותרו בצמרת הפיקוד של התנועה.
בשנת 1999 שומר ראשו לשעבר של חובייקה, רוברט חטאם, פרסם ספר שבו הוא טוען שטבח סברה ושתילה תוכנן על ידי חובייקה וחאפז אל-אסד במטרה להביך את ישראל.
לאחר הטבח, נטל צבא לבנון את הפיקוח על המחנות ובמשך מספר שבועות המשיך במעצר וגירוש של פלסטינים ללא אישורי שהייה. רוב תושבי המחנות נותרו במקומם וחלקם החלו לשפץ את הבתים שחרבו. רופאים לבנונים מונו כמנהלים לבתי החולים של אש"ף ליד המחנות.
התגובה הבין-לאומית

הטבח עורר גינויים חריפים לישראל ברחבי העולם ודרישה מישראל לסגת מלבנון באופן מיידי. כמו כן הגיעו נחתים אמריקאים וחיילים צרפתיים ללבנון על מנת לנסות ולהרגיע את המצב.
לא היה זה הטבח הראשון במהלך מלחמת האזרחים בלבנון (קדמו לו מעשי הטבח בקרנטינה, בדאמור ובמחנה תל א-זעתר וכן מעשי טבח רבים אחרים) אולם בניגוד לקודמיו עורר הטבח בסברה ושתילה תגובה משמעותית בעולם. יש הטוענים שתגובה זו נבעה מכך שהטבח בסברה ושתילה נתפס כחלק מהסכסוך הישראלי-ערבי בעוד מעשי הטבח האחרים נתפסו כעניין לבנוני פנימי.[דרוש מקור]
התגובות בישראל

לאחר שהציבור הישראלי התוודע למעשי הטבח, הדבר גרם לתגובות חריפות בשיח הציבורי. בעקבות הטבח נערכה אחת ההפגנות הגדולות ביותר בתולדות מדינת ישראל, אשר אורגנה על ידי ארגון השמאל "שלום עכשיו" וכונתה "הפגנת הארבע מאות אלף". המפגינים דרשו להוציא את כוחות צה"ל מביירות, ודרשו משר הביטחון אריאל שרון וראש הממשלה מנחם בגין להתפטר מתפקידם.
בעקבות הטבח התעוררה סערה בדיון בכנסת. ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס, גינה בצורה חריפה את התנהלותה של ממשלת ישראל בעניין וספציפית את בגין ואת שרון:
לאחר דברים אלה עלה גם שרון לנאום והגיב לדבריו של פרס:
ועדת החקירה

בעקבות הטבח קמה סערה ציבורית בישראל. בפרט בלטה "הפגנת הארבע מאות אלף" בכיכר מלכי ישראל, שנערכה ב-25 בספטמבר 1982 בארגונה של "שלום עכשיו" (שוררת מחלוקת סביב אומדן המשתתפים בה). בעקבות הסערה הציבורית הוקמה ועדת חקירה ממלכתית – ועדת כהן. בראש הוועדה ישב נשיא בית המשפט העליון, יצחק כהן, וכן השתתפו בה השופט אהרן ברק והאלוף (מיל.) יונה אפרת.
הוועדה פרסמה את מסקנותיה ב־7 בפברואר 1983, וקבעה שלא נמצאו הוכחות למעורבות ישירה של צה"ל בטבח, אך קציני צה"ל ידעו, בשלב מסוים, על קיום הטבח ולא פעלו בנחרצות להפסקתו. המלצותיה האישיות של הוועדה:
הוועדה המליצה ששר הביטחון אריאל שרון יסיים את כהונתו, ושתיק הביטחון לא יופקד עוד בידיו. שרון סירב להתפטר, אך בעקבות החלטת הממשלה הועבר לתפקיד שר בלי תיק.
הוועדה מתחה ביקורת על תפקודם של הרמטכ"ל, רפאל איתן (הוחלט שלא להדיחו בשל העובדה כי עמד לסיים את תפקידו), אלוף פיקוד הצפון, אמיר דרורי (לא הומלץ לנקוט צעדים כלשהם לגביו והוא המשיך בתפקידו כאלוף הפיקוד) ומפקד גזרת ביירות, תא"ל עמוס ירון.
על ראש אמ"ן, אלוף יהושע שגיא, אמרה הוועדה שהוא העריך נכונה את תוצאות הכנסת הפלנגות למחנה הפליטים (שגיא הזהיר מפני טבח אפשרי), אך קבעה כי לא הזהיר באופן בולט דיו, וביקרה אותו על כך שלא העביר בזמן את המידע לקברניטים.
על ראש הממשלה, מנחם בגין, אמרה הוועדה שלא שקל נכון את התוצאות הצפויות ממתן רשות לפלנגות להיכנס למחנות הפליטים.
על שר החוץ, יצחק שמיר, נאמר שהתעלם ממידע על הטבח שנמסר לו, ולא פעל להפסקת הטבח.
טבח סברה ושתילה בתרבות הפופולרית

ב-1982 הוציאה להקת הרוק הכבד הבריטית לג'נד שיר מחאה על המאורע, בשם "סברה ושתילה".
ב-2008 יצא סרט האנימציה "ואלס עם באשיר", בו תיאר הבמאי ארי פולמן זכרונות שלו ושל אחרים מן הטבח כחיילי צה"ל.
אסתר שמיר כתבה את השיר "אמצע ספטמבר" בעקבות סברה ושתילה ומבצע שלום הגליל.
בעונה הראשונה והשלישית של תוכנית הסאטירה היהודים באים הוצגו שני מערכוני "סברה ושתילה"
לקריאה נוספת

זאב שיף ואהוד יערי, מלחמת שולל, הוצאת שוקן, 1984
מרדכי צפורי ואריה קרישק, בקו ישר, "ידיעות אחרונות", 1997
אדם ארנון, למות בבירות, הוצאת אסטרולוג, 2007
מיכאל ששר, הביצה הלבנונית: משל"ג עד ענבי זעם, הוצאת ששר, 1996
דין וחשבון / ועדת-החקירה לחקירת האירועים במחנות הפליטים בבירות התשמ"ג, הוגש על ידי יצחק כהן ואחרים