stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת תמאם שוד
השתלשלות הפרשה > תמאם שוד

עם סיום החקירה של קללנד, הוחלט לקבור את הגופה. לפני הקבורה נערך חיפוש אחרון בבגדיו של האיש, ואז נתגלה במכנסיו כיס נסתר שנתפר בתוך אחד הכיסים הרגילים. בתוך הכיס מצאו החוקרים פיסת נייר מגולגלת בגודל של 3 ס"מ, אשר עליה נכתבו באותיות לטיניות צמד המילים "תמאם שוד". ניכר בבירור כי חתיכת הנייר נתלשה ביד מספר מודפס. המשטרה ביקשה את עזרת הציבור בניסיון לגלות מאיזה ספר נתלשה חתיכת הנייר. עד מהרה גילתה המשטרה שהנייר נתלש מה"רבאעיאת" ("המרובעים") – ספרו של המתמטיקאי והמשורר הפרסי בן המאה ה-11, עומר ח'יאם. המילים "תמאם שוד", שמשמעותן בפרסית "תם ונשלם", נמצאות בספר בסופם של חלק מהשירים.
המשטרה פנתה לציבור בניסיון לאתר את העותק הספציפי של הספר שממנו נתלשה חתיכת הנייר. בלשי המשטרה גילו כי זמן מה לפני כן, אדם שמעולם לא זוהה בשמו, והוצג לציבור רק בשם הבדוי "רונלד פרנסיס" (Ronald Francis), הגיש למשטרה עותק של הספר בהוצאת Whitcombe and Tombs בעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, שיצא לאור בשנת 1941. רכבו של האיש חנה בגלנלג לא רחוק מסמרטון פארק, וכמקובל באותה תקופה, הוא לא היה נעול. מהספר שמצא "פרנסיס" נקרעה חתיכה שהתאימה בדיוק לחתיכה שנמצאה בכיסו של האיש. לפי הגרסה המקובלת, הספר הונח ברכבו של פרנסיס במהלך הלילה שבו מת האיש המסתורי, והובא למשטרה יום לאחר שנמצאה הגופה בסומרטון פארק. עם זאת, יש הטוענים כי הספר הובא למשטרה זמן רב לפני כן. עובדה זו עשויה להצביע על כך שלמעשה האיש ביקר במקום כבר לפני כן.
השיר הספציפי בספר, שממנו תלש האיש את המילים "תמאם שוד", עוסק בכך שצריך לנצל את החיים במלואם, ולא להצטער כאשר הם מסתיימים. עובדה זו חיזקה את סברת המשטרה שהאיש התאבד בבליעת רעל. על הכריכה האחורית של הספר נמצאו חמש שורות של חריצים. במבט מקרוב התגלה כי החריצים הם למעשה סדרת אותיות אשר לא יצרו יחד שום רצף הגיוני. בלשי המשטרה הניחו שמדובר בצופן סודי כלשהו. סברה זו מתחזקת לנוכח העובדה שהשורה השנייה בטקסט חסר המשמעות נמחקה, אולם היא דומה מאוד במבנה שלה לשורה הרביעית בטקסט. עובדה זו עשויה להצביע על כך שהאיש התבלבל במהלך כתיבת הטקסט, ולפיכך מחק אותו וכתב מחדש. כמו כן באמצע הטקסט ישנה אות X מחוקה, אולם לא ברור אם היא משמעותית לקוד. המשטרה זימנה מומחי קוד כדי שינסו לפענח את הצופן, אולם איש לא הצליח להתקדם בנושא.
נוסח הטקסט הוא:
WRGOABABD

MLIAOI

WTBIMPANETP

x

MLIABOAIAQC

ITTMTSAMSTGAB
השתלשלות הפרשה > ג'סיקה תומסון

לצד הקוד הלא מפוענח, מצאה המשטרה על הכריכה האחורית של הספר שני מספרי טלפון. אחד המספרים היה של בנק מקומי, שם לא ידעו דבר על הגופה או על הספר. מספר הטלפון השני לעומת זאת, הובילה את המשטרה לאחות בת 27 בשם ג'סיקה אלן "ג'ו" תומסון (Jessica Ellen "Jo" Thomson). המשטרה גילתה שתומסון מתגוררת עם בן זוגה ובנה כ־400 מטרים צפונית למקום בו נמצאה הגופה. השוטרים הגיעו לראיין את תומסון בביתה. היא טענה שאיננה מכירה את האיש המת ולא יודעת מדוע מספר הטלפון שלה נמצא על הספר שלו. עם זאת, היא סיפרה שגבר זר כלשהו אכן ניסה לבקר אותה בביתה במהלך אותה תקופה, ובירר עליה אצל השכנים.
כשנשאלה האם היא מכירה את הרבעיאת, היא השיבה שזהו הספר האהוב עליה. היא סיפרה שהיה לה בעבר עותק של הספר, אולם היא העניקה אותו ב-1945 ללוטננט בחיל ההנדסה של צבא אוסטרליה בשם אלף בוקסול (Alf Boxall), אותו פגשה כשלמדה בקורס ללימודי אחיות בסידני (כשנקראה עדיין בשם נעוריה ג'סיקה הרקנס). התפתח ביניהם קשר רומנטי, אולם בוקסול נשלח להשתתף במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה עברה תומסון למלבורן והתחתנה עם פרוספר תומסון. היא סיפרה כי בוקסול כתב לה שהוא מעוניין לחדש את הקשר, אולם היא השיבה לו שהיא נשואה כעת. מאז היא לא שמעה ממנו שוב.
מחקר מאוחר יותר גילה שג'סיקה שיקרה. היא לא הייתה נשואה לפרוספר תומסון באותה תקופה. למעשה, היא לא נישאה לפרוספר תומסון עד 1950. עם זאת, היא ניהלה איתו רומן כבר מ-1947, ואף שינתה את שמה לג'סיקה תומסון. שנה לאחר מכן הם החלו להתגורר יחד, ובמקביל החל פרוספר בהליך גירושין מאשתו הראשונה, הליך שנמצא בשיאו בזמן חקירת המשטרה. עם זאת, מדו"חות המשטרה עולה שג'סיקה ופרוספר הציגו את עצמם כזוג נשוי, והשוטרים לא חשדו שהם משקרים.
תומסון הסכימה להתלוות אל השוטרים לתחנת המשטרה כדי לבחון את יציקת הגבס של ראשו וחזהו של האיש, שהוכנה לפני שהגופה נקברה. לדברי אחד הבלשים שליוו אותה, כאשר תומסון ראתה את היציקה "היא הייתה מופתעת לחלוטין ונראה שהיא עומדת להתעלף". כעבור שנים רבות, האדם שיצר את יציקת הגבס העיד כי תומסון הביטה ביציקה פעם אחת בלבד, ולאחר מכן הסיטה את מבטה ולא הייתה מסוגלת לחזור ולהסתכל עליה.
השיחה עם תומסון הובילה את בלשי המשטרה לפתח תאוריה שהמת הוא למעשה אלף בוקסול. השוטרים סברו שהוא נסע לאדלייד בחשאי במטרה לנסות ליצור קשר עם ג'סיקה, אולם גילה שהיא אינה מעוניינת בו עוד ולפיכך התאבד. תאוריה זו התבדתה ביולי 1949 כאשר המשטרה גילתה שאלף בוקסול עודנו חי ועובד כאיש תחזוקה במחסן אוטובוסים בסידני (עבודה שעסק בה לפני המלחמה). יתרה מכך, התברר כי הוא עדיין מחזיק ברשותו את העותק של הרבעיאת שניתן לו במתנה בידי ג'סיקה, כולל הקדשה בכתב ידה.
תומסון ביקשה מהמשטרה לא לפרסם את שמה או שם משפחתה, בטענה שהדבר עשוי להזיק למוניטין שלה. המשטרה הסכימה, ובעיתונות כונתה תומסון בשם הבדוי "ג'סטין" או "תרזה ג'ונסון לבית פאוול". במשך שנים לא נחשף לציבור שמה האמיתי של תומסון. בלש משטרה לשעבר גרי פלטוס (Gerry Feltus), אשר כתב ספר על הפרשה, ניסה לראיין את תומסון ב-2002. הוא גילה שהיא "מתחמקת" ושהיא "פשוט לא רוצה לדבר על זה". כמו כן, פלטוס גילה כי בני משפחתה של תומסון לא יודעים כלום על הקשר שלה למקרה. תומסון נפטרה ב-2007, ושלוש שנים לאחר מכן קיבל פלטוס אישור ממשפחתה לפרסם את שמה האמיתי. עם זאת, הוא בחר שלא לעשות זאת.
השתלשלות הפרשה > סיום החקירה

בהיעדר כיווני חקירה נוספים, משטרת אוסטרליה הודיעה על סגירת התיק. ב-14 ביוני 1949 הובאה הגופה לקבורה בבית הקברות וסט טראס (West Terrace). איגוד סוכני ההימורים של דרום אוסטרליה שילם כדי להעניק לאיש קבורה מכובדת. הטקס הונחה בידי אם ווב מצבא הישע. יציקת הגבס נמסרה לידי האגודה ההיסטורית של משטרת דרום אוסטרליה, אשר מחזיקה בה עד היום. תיק הראיות נשמר בצורה רשלנית ועדויות רבות נעלמו ממנו במהלך השנים. הספר המקורי שממנו נתלשה חתיכת הנייר, אבד במהלך שנות ה-50, ב-1986 אף נהרסה המזוודה שנמצאה בתחנת הרכבת.
תאוריית הריגול

לנוכח העובדה שהאיש לא נשא עליו שום סממן מזהה, ושאף מדינה דוברת אנגלית לא דיווחה על היעלמותו של אדם בעל מראה דומה, פיתחו בלשי המשטרה תאוריה שהאיש היה למעשה סוכן של מדינה זרה. תאוריה זו התחזקה לנוכח העובדה שאף על פי שככל הנראה האיש מת מהרעלה, בגופו לא נמצאו סימנים של רעל, ולא נמצאו גם סימנים להקאות או עוויתות, דבר שייתכן שמצביע על סוג רעל מקצועי ונדיר במיוחד. באזור אדלייד נמצאו שני אתרים שהיו עשויים לעניין מרגלים: מכרה האורניום רדיום היל, ומתחם בריטי-אוסטרלי משותף שבו נערכו ניסויים חדשניים בטילים. מותו של האיש קרה במקביל לארגון מחדש של סוכנויות הביטחון האוסטרליות, שהגיע לשיא כעבור שנה עם הקמת ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (ASIO). במסמכי וינונה שנחשפו ב-1995 התגלה כי באותה תקופה ברית המועצות הייתה מאוד מעוניינת לפגוע בשירות הביון האוסטרלי. הסברה שהאיש מסומרטון היה מרגל, הלהיבה את דמיון הציבור האוסטרלי, וגרמה להתעניינות עזה בפרשה בקרב כל שכבות החברה.
התפתחויות מאוחרות

שנים לאחר סיום החקירה החלו לצוץ פרטים נוספים הקשורים אליה. אינה הארווי (Ina Harvey), פקידת קבלה ממלון סטראתמור (Strathmore) הנמצא ממול לתחנת הרכבת של אדלייד, טענה כי גבר לא מזוהה הדומה במראהו לגופה שנמצאה, שהה במלון למעלה מ-20 יום ועזב אותו בליל הרצח. היא העידה כי הגבר הסתובב עם מזוודה מוזרה. כאשר אחד מעמיתיה של הארווי הצליח להציץ במזוודה הוא הבחין בתוכה בחפץ משונה שנראה כמו מחט. ב-22 בנובמבר 1959 דווח כי א. ב. קולינס, אסיר בכלא בניו זילנד, טען כי הוא יודע מי הוא האיש המת.
במהלך השנים עלתה התאוריה כי הטקסט שנמצא על הכריכה האחורית של הספר אינה צופן סודי אלא ראשי תיבות. כך למשל, גרי פלטוס טען כי השורה האחרונה בטקסט ITTMTSAMSTGAB, היא למעשה ראשי תיבות של "It's Time To Move To South Australia Moseley Street" (זה הזמן ללכת לרחוב מוזלי בדרום אוסטרליה). הבלשן ג'ון רהלינג (John Rehling) פיתח תאוריה שראשי התיבות אמורים להפנות לטקסט ספרותי כלשהו, אולם לא הצליח לקבוע באיזה טקסט מדובר.
ב-1978, תאגיד השידור האוסטרלי הפיק תוכנית תיעודית על הפרשה בשם (The Somerton Beach Mystery), בהנחיית סטיוארט ליטלמור. לבקשתו של ליטלמור, נמסר הצופן מחדש לבחינת מומחים ממשרד ההגנה האוסטרלי. המומחים של משרד ההגנה הודיעו כי בשל מיעוט הדוגמאות לא ניתן לפענח את הצופן, והוסיפו כי ייתכן שכלל לא מדובר בצופן אלא ב-"תוצר חסר משמעות של מוח מופרע". כמו כן, ליטלמור הצליח לאתר את אלף בוקסול, שהסכים להתראיין ולספר על הקשר שלו עם ג'סיקה תומסון (ששמה עדיין היה אסור לפרסום באותה תקופה). בריאיון זה נחשף כי לפני שעבר לחיל ההנדסה, בוקסול שרת במודיעין האוסטרלי והשתתף בכמה משימות במהלך מלחמת העולם השנייה. כאשר ליטלמור שאל את בוקסול אם תומסון ידעה על כך, הוא השיב שמעולם לא שוחח איתה על זה.
ב-1994, ג'ון הארבר פיליפס, השופט הראשי של מדינת ויקטוריה, הודיע כי הוא פותח מחדש את התיק, והזמין את יו"ר המכון הוויקטוריאני לרפואה משפטית כדי לבחון את נסיבת המוות. פיליפס הגיע למסקנה שהמוות נגרם ככל הנראה מהרעלה מתרופה מסוג דיגיטליס.
חקירתו של אבוט

במרץ 2009, צוות של אוניברסיטת אדלייד בראשות פרופסור דרק אבוט החל בניסיון לפתור את המקרה באמצעות פיצוח הקוד והצעה להוציא את הגופה מקברה בניסיון לאתר DNA. הצוות של אבוט בדק את הטקסט שעל כריכת הספר בצורה מתמטית, והגיע למסקנה שבוודאות מדובר בצופן חשאי מכיוון שתדירות האותיות שונה בצורה ניכרת מהתדירות של אותיות שנכתבו בצורה אקראית. אחד מאנשי צוותו של אבוט מאצ'יי הננברג (Maciej Henneberg), פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת אדלייד, בדק תמונות של הגופה, וגילה כי תנוך האוזן שלו היה מחובר לעור הפנים. מדובר בתופעה גנטית נדירה שקיימת רק בקרב 1%–2% מהאוכלוסייה. אבוט התייעץ עם רופאי שיניים שאבחנו כי האיש המת סבל מהיפודונטיה (Hypodontia) – עוד תופעה גנטית נדירה הגורמת לשתי השיניים החותכות הצדדיות להיות מחודדות. אבוט הצליח להשיג תצלומים של רובין תומסון – בנה הבכור של ג'סיקה תומסון, שנולד מחוץ לנישואים ככל הנראה עוד לפני שהחלה את הקשר עם פרוספר תומסון. התמונות הראו בבירור שגם רובין סבל משתי התופעות. אבוט העריך כי הסיכוי שלשני אנשים שאין ביניהם קשר ביולוגי יהיו את אותן שתי תופעות הוא אחד ל-10,000,000. מסקנתו של אבוט הייתה שרובין היה כנראה בנו של האיש המת, מה שמאשר את הנחתם של רבים שג'סיקה תומסון כן הכירה את האיש לפני כן. עם זאת, אבוט המליץ על הוצאת הגופה מקברה כדי לערוך בדיקות DNA שיאשרו את הטענה.
ב-2011 אישה מאדלייד פנתה אל הננברג והציגה בפניו מסמך אמריקני שמצאה בין המסמכים של אביה. המסמך היה אשרה מיוחדת שהונפקה למלחים שעבדו בארצות הברית. המסמך היה על שמו של אדם בשם H. C. Reynolds, יליד 1918 ובעל אזרחות בריטית. התצלום במסמך דומה מאוד לתמונות הגופה. במיוחד צדה את עינו של הננברג העובדה שגם אצל ריינולדס תנוך האוזן היה מחובר לעור, וכן הייתה לו שומה זהה. ניסיונות לאתר את בעל התעודה בארצות הברית, בבריטניה ובאוסטרליה, עלו בתוהו. כמה חוקרים עצמאיים הצליחו לאתר אדם בשם הוראס צ'ארלס ריינולדס, אשר פרטיו מתאימים לדמותו של האיש בתעודה. עם זאת, אותו ריינולדס נפטר רק ב-1953, ולכן אם הוא אותו אדם מהתעודה הוא אינו יכול להיות האיש מסומרטון.
ב-2017 גילה אבוט כמה שערות של האיש המת והגיש אותן למרכז האוסטרלי ל-DNA עתיק באוניברסיטת אדלייד. ניתוח ה-DNA נמשך כשנה, אולם לא הניב תוצאות משמעותיות.
עבודתו של אבוט הביאה אותו במגע קרוב עם משפחת תומסון. ב-2010 הוא נישא לרייצ'ל, בתו של רובין תומסון.
60 דקות

בנובמבר 2013 נערך בתוכנית האקטואליה "60 דקות" של ערוץ 9 האוסטרלי תחקיר נרחב על הפרשה, שבמסגרתו רואיינו בני משפחתה של ג'סיקה תומסון. זו הייתה הפעם הראשונה בה נחשף לציבור שמה של האשה שהייתה מעורבת בפרשה, שעד אז נודעה בשמות בדויים. בתה של ג'סיקה, קייט, טענה שאמה שיקרה למשטרה והיא כן ידעה את זהותו של האיש. קייט טענה שגם אמה וגם האיש המת היו מרגלים בשירות ברית המועצות. היא טענה שאמה גילתה עניין רב בקומוניזם ודיברה רוסית שוטפת, אולם לא הסכימה לספר היכן למדה רוסית ומדוע. גם אלמנתו ובנו של רובין תומסון הופיעו בתוכנית. שניהם סברו שרובין היה בנו של האיש המת. הם חשפו לראשונה בתוכנית כי יחד עם אבוט הגישו תביעה לתובע הכללי של מדינת דרום אוסטרליה ג'ון ראו להוציא את הגופה מקברה לצורך בדיקות DNA מדוקדקות. קייט לעומת זאת, טענה בתוכנית כי היא מתנגדת לצעד כזה.
הוצאת הגופה

כבר באוקטובר 2011, לנוכח התעניינות ציבורית נרחבת בפרשה, הוגשו מספר בקשות לתובע הכללי ג'ון ראו להוציא את הגופה מהקבר כדי לבצע בדיקות DNA מקיפות. ראו שלל את הבקשה וקבע כי מעבר לסקרנות הציבורית אין סיבות ענייניות להוציא את הגופה. עם זאת, באוקטובר 2019, החליטה התובעת הכללית החדשה ויקי צ'פמן לאשר את הוצאת הגופה, בתנאי שהיא תמומן בידי המבקשים. ההוצאה בוצעה ב-19 במאי 2021. מבצע החפירה נמשך זמן רב, והתגלה שהגופה קבורה עמוק מאוד. ד"ר אן קוקסון (Anne Coxon), מומחית למדעי המשפט שפיקחה על המבצע, הבטיחה להשתמש ב-"כל שיטה העומדת לרשותנו כדי לנסות לסגור את המסתורין המתמשך הזה".
הוצאת הגופה > צ'ארלס וב

ב-26 ביולי 2022 בעקבות חקירת ה-DNA, הוציא אבוט הודעה על פיה האיש הוא ככל הנראה צ'ארלס וב. וב נולד ב-1905 ועבד במאפייה שניהלה משפחתו, ולאחר מכן כחשמלאי. ב-1941 הוא התחתן עם דורותי "דוף" רוברטסון, והזוג התגורר במלבורן. וב תואר כאדם לא יציב נפשית. הוא היה מתבודד, ונהג להישאר במיטה שעות ארוכות. לעיתים הוא נתקף במצבי רוח אלימים, שאותם הפנה בעיקר כלפי אשתו. דורותי העידה שהוא כתב מספר שירים, שכולם עוסקים במוות. לדבריה הוא הגדיר את המוות כ-"תשוקה הגדולה שלו". עובדה זו עשויה להסביר את התעניינותו ברבאעיאת שגם כן עוסק רבות במוות. במרץ 1946 הוא ניסה להתאבד, וניצל רק תודות לדורותי. בעקבות אירוע זה הוא הפך לאלים יותר. בספטמבר של אותה שנה, דורותי עזבה את הבית ועברה להתגורר בביוט שבדרום אוסטרליה. ב-1947 וב נעלם ומאז לא נודעו עקבותיו. ב-1951 הגישה דורותי בקשה לגט, וקיבלה אותו באפריל 1952.
לפי השערתו של אבוט, וב הגיע לאדלייד בדרכו לביוט במטרה לצור קשר עם דורותי, ולאור עברו האובדני ככל הנראה החליט ליטול את חייו. אחותו של וב, גרייס, שהתגוררה בסמוך אליו, הייתה נשואה לג'רלד קין. עובדה זו יכולה להסביר את השם "קין" שנמצא על חלק מחפציו של האיש. כמו כן, ידוע שבנם של גרייס וג'רלד, ג'ון (שנהרג במלחמת העולם השנייה), התגורר במשך תקופה בארצות הברית. מה שיכול להסביר את הימצאותם של חפצים אמריקניים בין חפציו של האיש. וב היה ידוע גם כחובב של מרוצי סוסים. לפיכך, לטענת אבוט, הקוד על הספר יכול להיות למעשה שמות של סוסים. משטרת דרום אוסטרליה מסרה כי היא מגלה "אופטימיות זהירה" באשר לתוצאות המחקר של אבוט.
בתרבות הפופולרית

פרק 3 בעונה השנייה של הסדרה "התעלומות של דוקטור בלייק", עוסק במקרה זהה לפרשה. גם הרומן של הולי תורסבי "עמק הארזים" (Cedar Valley) מ-2018 עוסק במקרה בעל מאפיינים זהים. הרומן של סטיבן קינג "הילד מקולורדו" עוסק במקרה זהה לחלוטין, פרט לעובדה שהוא מתרחש במיין.
להקת הרוק האוסטרלית "תמאם שוד" לקחה את שמה מהפרשה. להקה אוסטרלית אחרת, "הדרונס", שרה שיר בשם "תמאם שוד" העוסק בפרשה. הדרונס גם שילבו את תמונת הקוד שנכתב בכריכה האחורית של הספר בעטיפת אלבומם "Feelin Kinda Free". גם ללהקה Deströyer 666 ישנו שיר העוסק בפרשה.
פרק 9 של סדרת המדע בדיוני "קולוני" נקרא "תמאם שוד" על שם המקרה.
פרק 25 של ההסכת "התשובה" עוסק בפרשה. הפרק נקרא "תמאם שוד - סיפור מסתורין".
לקריאה נוספת

Cleland, Thomas Erskine (1949). Inquest into the Death of a Body Located at Somerton on 1.12.48. GRG 1/27 File 71/1949, 17 and 21 June 1949 (PDF). State Records of South Australia.
Cleland, Thomas Erskine (1958). Inquest into the Death of a Body Located at Somerton on 1.12.48. GRG 1/27 File 53/1958, 14 March 1958 (PDF). State Records of South Australia.
Coghlan, Robyn (2008). Connections From London to the Antipodes: The Family of John Boxall and Sarah Hugkulstone. Acme Publishing Co., Hawker, ACT. ISBN 978-0-646-50443-8.
Feltus, Gerald Michael (2010). The Unknown Man. South Australia: Klemzig. ISBN 978-0-646-54476-2.
Ruth Balint, "The Somerton Man: An unsolved history," Cultural Studies Review, Vol. 16, no. 2, pp. 159–78, 2010.
Ruth Balint, "Der Somerton Man: Eine dokumentarische Fiktion in drei Dimensionen," Book Chapter in Goofy History: Fehler machen Geschichte, (Ed. Butis Butis) Böhlau Verlag, pp. 264–279, 2009, ISBN 9783412204266
Michael Newton, The Encyclopedia of Unsolved Crimes, Infobase Publishing, 2009, ISBN 0-8160-7818-1.
John Pinkney, Great Australian Mysteries: Unsolved, Unexplained, Unknown, Five Mile Press, Rowville, Victoria, 2003. ISBN 1-74124-024-7.
Kerry Greenwood, Tamam Shud – The Somerton Man Mystery, University of New South Wales Publishing, 2013 ISBN 978-1742233505
Peter Bowes, The Bookmaker From Rabaul – Bennison Books Publishing, 2016 ISBN 978-0-9954302-1-1
Scott Philbrook & Forrest Burgess – Astonishing Legends Podcast
ביאורים

↑  גלנג הוא פרבר במזרח אדלייד, קרוב לסומרטון פארק. הנלי ביץ' הוא פרבר במערב העיר
↑  בריכה ציבורית שנמצאה בצמוד לתחנת הרכבת
↑  פרבר של אדלייד
↑  הרבאעיאת הוא למעשה לקט מיצירותיו של ח'יאם שנאסף ותורגם לאנגלית בידי אדוארד פיצג'רלד בשנת 1859
↑  בחלק מהמהדורות של הספר לא נדפסו המילים
↑  מכרה האורניום נסגר ב-1961. מתחם הטילים פועל עד ימינו
↑  ג'סיקה תומסון התגוררה ברחוב מוזלי
פורשה סוג 12

| --- | --- |

Porsche Type 12
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Auto für Jedermann"
 יצרן:  פרדיננד פורשה וחברת האופנועים צונדאפ
 שנות ייצור:  1931
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מפרט טכני
 מנוע:  5 צילינדרים, 995 סמ"ק המפיק 25 כ"ס (מנוע כוכבי, מנוע אחורי, מנוע קירור אוויר)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  40 מייל (96.56 ק"מ)
 מעצב:  פרדיננד פורשה
פורשה סוג 12 (בגרמנית: Porsche Type 12) הוא רכב משפחתי, אשר הורכב בו מנוע כוכבי, אשר תכנן פרדיננד פורשה עבור יצרנית האופנועים הגרמנית צונדאפ בשנת 1931.
באותה שנה, בשנת 1931 ייסד פרופ' פרדיננד פורשה בעיר שטוטגרט, את חברת פורשה כחברה לתכנון וייעוץ הנדסי.
צונדאפ מיתגה את דגם ה-"פורשה סוג 12" תחת הסיסמה "Auto für Jedermann" (מכונית לכולם).
יוצרו 3 יחידות אשר אבדו במלחמת העולם השנייה. הדגם האחרון אבד בהפצצת שטוטגרט על ידי בעלות הברית בשנת 1945.
דגם ה"פורשה סוג 12" הזכיר בצורתו החיצונית את דגם הסיטרואן 2CV מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית שיוצר בין השנים 1948–1990.
דגם החיפושית משנת 1938 דמה חיצונית ל"פורשה סוג 12", בהתחשב בעובדה שמספר מרכיבים שנלקחו מדגם "פורשה סוג 12" הורכבו בדגם "VW Type 1" על ידי המתכנן פרדיננד פורשה.
"פורשה סוג 12"

מנוע כוכבי
מנוע אחורי
2 דלתות
דלתות התאבדות (ציר פתיחת הדלתות בניגוד לכיוון הנסיעה)
מתלים מסוג "Swing axle" (אנ')
תמונות

"פורשה סוג 12"
"פורשה סוג 12"
מנוע "פורשה סוג 12" (מנוע כוכבי, מנוע אחורי)
ראו גם

פורשה
לקריאה נוספת

"פורשה סוג 12" ומכוניות דומות - תמונות
הערות שוליים

↑  "פורשה סוג 12" firstversions.com/2015/02/volkswagen-1st-model-ever-beetle
↑  Christopher, John. The Race for Hitler's X-Planes (The Mill, Gloucestershire: History Press, 2013), p.200
↑  "פורשה סוג 12" noticias.autocosmos.com.mx/2013/04/15/retro-concepts-porsche-type-12
↑  פורשה סוג 12 thesamba.com/vw/forum/album_search.php?search_keywords=porsche+type12
↑  פורשה סוג 12 The VW Beetle: A Production History of the World's Most
דייוויד ג'יימס

דייוויד בנג'מין ג'יימס (באנגלית: David Benjamin James; נולד ב-1 באוגוסט 1970) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בתפקיד השוער בנבחרת אנגליה וכיום מאמן את קראלה בלאסטרס מליגת העל ההודית. ג'יימס נמצא במקום הרביעי ברשימת שיאני ההופעות לשחקן בתולדות הפרמייר ליג, וכן בשיא הליגה של מספר המשחקים ללא ספיגת שער. במהלך הקריירה הארוכה שלו הוא זכה בגביע הפוטבול ליג עם ליברפול ב-1995, ובגביע ה-FA עם פורטסמות' ב-2008.
נבחרת לאומית

בצעירותו שיחק ג'יימס עשרה משחקים במדי נבחרת אנגליה עד גיל 21. הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת של אנגליה תחת המאמן גלן הודל ב-29 במרץ 1997, במשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו. באותו משחק הוא שמר על שער נקי מספיגה בניצחון 2-0. ג'יימס הוא השוער שחום-העור היחיד שייצג את אנגליה בנבחרת הלאומית.
במשך מספר שנים שימש ג'יימס בנבחרת בעיקר כשוער מחליף לדייוויד סימן. כאשר סימן הוצא מהסגל לאחר טעות שביצע במשחק מול נבחרת מקדוניה ב-2002, הפך ג'יימס לשוער הראשון של הנבחרת. הוא המשיך ושמר על מקומו בנבחרת גם לאחר שירד לליגת המשנה עם וסטהאם ב-2003, ובכך הפך לשחקן הראשון מזה ארבע שנים שמשחק בנבחרת אנגליה בעודו מחוץ לליגה הבכירה. הוא היה השוער הבכיר של אנגליה בטורניר יורו 2004 ופתח בכל ארבעת משחקי הנבחרת, שהודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת פורטוגל.
ג'יימס איבד את מקומו בהרכב הפותח של אנגליה לאחר טעות קשה שביצע בתיקו 2-2 מול נבחרת אוסטריה בספטמבר 2004. את מקומו כשוער הראשון תפס פול רובינסון. באוגוסט 2005 הוא נכנס כמחליף במשחק מול נבחרת דנמרק וספג את כל ארבעת שערי היריבה בהפסד 4-1 - התבוסה הגדולה ביותר של אנגליה מזה 25 שנה. למרות זאת, הוא המשיך להיות חלק מהנבחרת ונכלל בסגל למונדיאל 2006 כשוער שני לרובינסון, אך לא השתתף באף משחק.
עם הגעתו של המאמן סטיב מקלארן לנבחרת הודח ג'יימס מסגל נבחרת אנגליה יחד עם שחקנים ותיקים נוספים, דייוויד בקהאם וסול קמפבל. הוא לא הופיע בנבחרת במשך למעלה משנה, עד שזומן למשחק מול נבחרת גרמניה באוגוסט 2007. הוא נכנס לפני פתיחת המחצית השנייה של המשחק, ובכך הפך לשחקן פורטסמות' הראשון שמופיע בנבחרת אנגליה מאז 1984. עם זאת, סקוט קרסון הועדף הן על פני ג'יימס והן על פני רובינסון למשחק המכריע במוקדמות יורו 2008, מול נבחרת קרואטיה. אנגליה הפסידה בתוצאה 3-2 ולא העפילה ליורו. לאחר הכישלון פוטר מקלארן מתפקיד המאמן, וג'יימס הביע ביקורת על יחסו כלפי השוערים האנגלים.
בפברואר 2008 זומן ג'יימס על ידי המאמן החדש פאביו קאפלו למשחק מול נבחרת שווייץ, ופתח בהרכב הנבחרת לראשונה מזה קרוב לשלוש שנים. הוא ביסס את מעמדו מחדש כשוער הבכיר של הנבחרת כאשר פתח בכל 13 המשחקים הראשונים של קאפלו בתפקיד, אך פציעות חוזרות ונשנות מהן סבל מאוחר יותר העמידו בספק את סיכוייו להיות השוער הראשון של הנבחרת במונדיאל 2010. ג'יימס לא פתח בהרכב הנבחרת החל ממשחק המוקדמות מול נבחרת אוקראינה באפריל 2009, עד למשחק מול נבחרת יפן במאי 2010. הוא קיבל את החולצה מספר 1 של הנבחרת לקראת המונדיאל, אך לא פתח בשער במשחק הראשון מול נבחרת ארצות הברית. לאחר טעות שביצע רוברט גרין הוא הוכנס לשער הנבחרת ופתח בשלושת המשחקים הבאים, אך הנבחרת הודחה לאחר הפסד לגרמניה בשמינית הגמר.
נבחרת לאומית > קריירת אימון

ב-3 בינואר 2018 מונה ג'יימס למאמנה הראשי של קראלה בלאסטרס מהליגה ההודית, בה שימש כמאמן-שחקן בשנת 2014.
תארים

גביע הפוטבול ליג: 1994/1995
סגנות גביע ה-FA:‏ 1995/1996
סגנות גביע ה-FA:‏ 1999/2000
גביע ה-FA:‏ 2007/2008
סגנות: 2009/2010
גביע פרמייר ליג אסיה: 2007
אליפות הודו (2014)
נבחרת העונה בליגה האנגלית: 2007/2008
השוער המצטיין בטורניר טולון: 1991
ג'ובאני גאלי

ג'ובאני גאלי (באיטלקית: Giovanni Galli; נולד ב-29 באפריל 1958 בפיזה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
גאלי שיחק במדי מספר קבוצות בסרייה א', הבולטות שבהן פיורנטינה, מילאן ונאפולי. הוא ייצג את איטליה כשוער ראשון במונדיאל 1986, וכן כמחליפו של דינו זוף בטורנירי יורו 1980 ומונדיאל 1982.
לאחר פרישתו עבד גאלי כמנהל ספורטיבי, וכן התמודד בבחירות לראשות עיריית פירנצה ובבחירות לפרלמנט האירופי.
קריירת משחק

גאלי החל את דרכו בקבוצת הנוער של פיורנטינה. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת 1977/1978, והיה לשוערה הראשון של הקבוצה כבר בעונת הבכורה שלו, כשרשם 23 הופעות ליגה. אף על פי שהקבוצה סיימה את העונה במקום ה-13 בלבד, הותיר גאלי רושם טוב והמשיך לשמש גם בעונות הבאות כשוערה הראשון של פיורנטינה. בעונת 1981/1982, תחת המאמן ג'אנקרלו דה סיסטי, הייתה קרובה פיורנטינה לזכייה בתואר האליפות, לאחר שהובילה את הטבלה לאורך רוב שלבי ההכרעה של העונה, אך החמיצה את ההזדמנות במחזור הנעילה ואיבדה את התואר ליובנטוס. גאלי הוסיף לשחק בקבוצה עד לסיום עונת 1985/1986. בסך הכול הוא שיחק בפיורנטינה תשע עונות, כולן כשוער ראשון. עם 259 הופעות ליגה במדי פיורנטינה, הוא ממוקם בין עשרת השחקנים עם מספר ההופעות הרב ביותר בהיסטוריה של המועדון.
לקראת עונת 1986/1987, עבר גאלי למילאן של המאמן השוודי נילס לידהולם, על תקן השוער הראשון. עונה אחר כך, תחת המאמן אריגו סאקי, זכה גאלי עם קבוצתו באליפות איטליה, התואר הראשון בקריירה של גאלי. עונה אחר כך זכתה מילאן בגביע אירופה לאלופות, לאחר שהביסה בגמר את סטיאווה בוקרשט בתוצאה 4-0. גאלי פתח בהרכב קבוצתו למשחק הגמר. בעקבות הזכייה הוסיפה מילאן את תוארי הסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון במפגש כפול מול ברצלונה, והגביע הביניבשתי לאחר ניצחון בהארכה על אתלטיקו נסיונל, ובכל המפגשים האלו פתח גאלי בהרכב.
בעונת 1989/1990 היה גאלי לשוער שני במשחקי הליגה של קבוצתו, כשרשם 11 הופעות בלבד, אך המשיך להיות השוער הבכיר במסגרת האירופית. מילאן השלימה זכייה שנייה ברציפות בגביע אירופה לאחר ניצחון 1:0 במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון. גאלי, שפתח בהרכב, שמר פעם שנייה ברציפות על שער נקי במשחק הגמר, וסייע לקבוצתו להניף גביע שני ברצף.
לקראת עונת 1990/1991, עם החתמתו של השוער סבסטיאנו רוסי במילאן, עבר גאלי בן ה-32 לאלופת איטליה דאז, נאפולי. באחד ממשחקיו הראשונים בקבוצה זכה עימה בתואר הסופר קאפ האיטלקי, לאחר ניצחון 5:1 על יובנטוס. היה זה התואר היחיד של גאלי עם הקבוצה. הוא שיחק במדיה במשך שלוש עונות, בכולן כשוער ראשון.
לקראת עונת 1993/1994 עבר גאלי לטורינו, בה שיחק במשך עונה אחת. גאלי היה השוער הראשון של הקבוצה שסיימה במרכז הטבלה באיטליה, אך הצליחה להגיע עד לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. עונה אחר כך עבר גאלי לפארמה, שחוותה את אחת העונות הטובות בתולדותיה. גאלי הוותיק שימש באותה עונה שוער מחליף, כשאת עמדת השוער הראשון החזיק לוקה בוצ'י. תחת המאמן נביו סקלה סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, העפילה עד לגמר הגביע האיטלקי וזכתה בגביע אופ"א, לאחר שגברה בצמד משחקי הגמר על יובנטוס. גאלי, שלא שותף בצמד משחקי הגמר, שותף בעשרה משחקי ליגה בלבד באותה עונה, שיא קריירה שלילי לשוער.
בעונת 1995/1996, לאחר עונה אחת בפארמה, עבר גאלי ללוצ'סה מהסרייה ב'. בתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 38.