stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועת הצופים
היסטוריה > התפשטות התנועה

תנועת הצופים החלה להתפשט במהירות ברחבי בריטניה ואירלנד לאחר פרסום הספר "צופיות לבנים". התנועה המוכרת הראשונה מעבר לים נוסדה (קיבלה זיכיון) בגיברלטר ב-1908, וזמן קצר אחריה נוסדה גם יחידה במלטה. קנדה הפכה לדומיניון הראשון מחוץ לבריטניה עם תוכנית צופים בנים מאושרת, ואחריה אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה. צ'ילה הייתה המדינה הראשונה מחוץ לדומיניון הבריטיים בעלת תוכנית צופים מוכרת. אספת הצופים הראשונה נערכה בארמון הזכוכית בלונדון בשנת 1910. היא משכה אליה 10,000 בנים ומספר בנות, שהתכנסו כולם למען תערוכה זו של צופיות.[דרוש מקור][מפני ש...] עד 1910 תנועת הצופים התפשטה גם להודו, סינגפור, שוודיה, דנמרק, צרפת, רוסיה, פינלנד, גרמניה, נורווגיה, מקסיקו, ארגנטינה, יוון ותנועת הצופים בארצות הברית. בשנת 1910 הוקם ארגון הצופים של בריטניה. בשנת 1921 הוקם ארגון צופי עיראק, בין הראשונות במדינות ערב.
כיום מהווה ארגון הצופים העולמי (WOSM) הגוף המושל של הזרם העיקרי של תנועת הצופים. בנוסף להיותו הגוף המושל הוא מארגן את הג'מבורי העולמי אחת ל-4 שנים. ישנם למעלה מ-42 מיליון חברים, מ-217 מדינות וטריטוריות, הרשומים בארגון הצופים העולמי. 15 המדינות בעלות מספר הצופים הגבוה ביותר (החברות בארגון הצופים העולמי) הם (מהגדולה לקטנה): תנועת הצופים בארצות הברית, אינדונזיה, הודו, הפיליפינים, הממלכה המאוחדת (בריטניה), קוריאה הדרומית, יפן, קנדה, קניה, גרמניה, טנזניה, צרפת ואיטליה. רק ב-5 מדינות בעולם אין צופים: קובה, בורמה, לאוס, צפון-קוריאה ואנדורה.
ב-7 באוגוסט 2007 הצופים הוכרו רשמית כתנועת הנוער הגדולה ביותר בעולם.[דרוש מקור]
שיטת החינוך

כמעט לכל תנועות צופים בעולם יש שבועה, סיסמה ומידות, המחייבות את כל הצופים החברים בתנועה באשר הם. את השבועה, המכונה שבועת הצופים או הבטחה צופית, נושאים בגילאים שונים, בדרך כלל בין גיל הכניסה לצופים עד גיל 18. סיסמת הצופים היא Be Prepared, ובעברית "היה נכון".
צופיות היא שיטה חינוכית, שמטרתה לפתח נפשית וגופנית את הנוער עם דגש על מיומנות היחיד ושיתוף פעולה קבוצתי תוך התנסות במיומנויות ובתפקידים שאינם עוסקים בהם ביומיום, למשל - מחנאות, שדאות, עמלנות, הפעלת מערכות גלגלות, מעבר בתחנות אתגר, תכנון מבנה ובנייתו, ניווט והתמצאות, בישולי שדה ועוד, תוך יצירתיות מחשבתית ומעשית.
תנועות נוער רבות בארץ משתמשות בשיטה זו בפעולות במחנות ובטיולים.
שיטת החינוך > מרכיבי הצופיוּת

לצופיות שלושה מרכיבים: קבוצה קטנה (הדרכה), חיק הטבע ולמידה בהתנסות / אתגר. הרעיון העומד מאחורי השיטה הוא הצבת אתגרים (פיזיים, חשיבתיים, אישיים וקבוצתיים) לקבוצה, שלא בסביבתה הטבעית, תוך רכישת מיומנויות חדשות ועיבוד התהליך הקבוצתי.
צוות או קבוצה הם שותפויות בעלות פוטנציאל. סדנאות צופיות מאפשרות לפוטנציאל זה לבוא לידי ביטוי תוך עיסוק בתקשורת בין אישית, מנהיגות, אחריות אישית וקבוצתית, ניהול זמן, בניית אמון, היחיד בקבוצה ועוד. הצופיות מגבירה ומפתחת את הקשר לטבע ולסביבה.
שדאות ויציאה אל הטבע מפתחים תושייה ויכולת התמצאות טובה כמו גם פיתוח יוזמה ויכולת התמודדות אישית וקבוצתית.
שיטת החינוך > הבטחה צופית

מאז פרסום הספר "צופיות לבני הנעורים" בשנת 1908, חברי תנועת הצופים בעולם כולו עשו "הבטחה צופית" או "הצהרה" שמעתה הם יחיו על-פי עקרונות התנועה ויהיו כפופים לחוקי הצופים. המילים "הבטחה צופית" או "שבועת הצופים" משתנות ממקום למקום וממדינה למדינה. בזמן אמירת ההבטחה מצדיע הצופה עם יד ימין את הצדעת הצופים.
בישראל החניכים עוברים את טקס ההבטחה בכיתה ח' (מבטיחים) ומאז הם נחשבים כחברים בתנועת הצופים באופן רשמי.
בספרו המקורי על תנועת הצופים, באדן פאוול הציג את ההבטחה הצופית כך:
Before he becomes a scout, a boy must take the scout's oath, thus:
On my honour I promise that---
1. I will do my duty to God and the King.
2. I will do my best to help others, whatever it costs me.
3. I know the scout law, and will obey it.
While taking this oath the scout will stand, holding his right hand raised level with his shoulder, palm to the front, thumb resting on the nail of the digitus minimus (little finger) and the other three fingers upright, pointing upwards:---
This is the scout's salute.
תוכן ההבטחה בהתאחדות הצופים והצופות בישראל מעודכן לפי שנת 2010:
” הינני מבטיח הבטחה שלמה
לעשות כל שביכולתי
למען עמי ארצי ומולדתי
לעזור לזולת בכל עת
ולקיים את חוקת הצופה
”
תוכן ההבטחה בהתאחדות הצופים והצופות בישראל מעודכן לשנת 2016:
הנני מבטיח הבטחה שלמה
לעשות כל שביכולתי
לשרת את עמי ואת מדינתי,
לעזור לזולת בכל עת,
ולקיים את חוקת הצופה".
שיטת החינוך > המנון הצופים

הֱיֵה נכון למלא חובתך

נאמן לעמך וּלארצך

בכֿל עת לזולת תעזור

חוקתך הצופה שָמוֹר תשמור

היה נכון נכון תמיד

היה נכון נכון תמיד

היה נכון חוקתך לשמור

היה נכון נכון תמיד

היה נכון נכון תמיד

היה נכון חוקתך לשמור
שיטת החינוך > עשר מידות הצופה

מאז פרסום הספר "צופיות לבני הנעורים" בשנת 1908, כל הצופים והצופות מסביב לעולם, ביחד עם ארגונים ותנועות נוער אחרים, קיבלו על עצמם את ההבטחה הצופית, התחייבו לחיות על פי האידיאלים של התנועה וחתמו על חוקת הצופה, אשר תורגמה בעברית למידות הצופה. מילות ההבטחה ומידות הצופה השתנו קלות לאורך הזמן ובקרב ארגוני הצופים השונים.
בישראל, תנועות השומר הצעיר ולאחר מכן המכבי הצעיר וגורדוניה ביססו את עשר המידות של התנועות על אלו.
שיטת החינוך > עשר מידות הצופה > היסטוריה

מקורן של מידות הצופה נובע מההתפתחות המקבילה של תוכניות חוץ וטבע בצפון אמריקה ובבריטניה. כשכתב את הספר צופיות לבני הנעורים, באדן פאוול שאב השראה מעבודתו של ארנסט תומפסון סיטון, שייסד את תנועת ה-Woodcraft האינדיאנית בקנדה ובארצות הברית בשנת 1902, ולאחר מכן סייע רבות להפיץ את הצופיות ברחבי צפון אמריקה. באדן פאוול, בעידוד סיטון בשנת 1904, החל להקים את הצופים הבנים באנגליה. חוקיו של סיטון במדריך של Woodcraft משנת 1907 נראים לא קשורים למידות הצופה, מכיוון שהם מהווים רשימה פרקטית של איסורים ("אסור למרוד", "אסור להדליק אש מתפשטת" וכו'.) ולא הגרסה האידיאלית, החיובית ויפת הנפש של הצופים. עם זאת, בצורה הפרימיטיבית הזו היה המקור לרעיון של סדרת קודים עבור מידות הצופה.
עשר המידות על פי צופי ישראל:
הצופה – דְּבָרוֹ אמת.
הצופה נאמן לעמו, לארצו, למדינתו ולשפתו.
הצופה חבר מועיל בחברה, אוהב עבודה ועוזר לזולת.
הצופה רע לכל אדם ואח לכל צופה.
הצופה אדיב.
הצופה חובב את החי והצומח ומגן עליהם.
הצופה איש משמעת.
הצופה חסכן.
הצופה אינו נופל ברוחו, ובצר לו מצטחק.
הצופה טהור בדיבורו ובמעשיו.
תג החברות העולמי

תג החברות העולמי (World Membership Badge) הוא חלק מהמדים הרשמיים של הצופים בכל חלקי העולם (עם זאת, בישראל הוא נענד בעיקר על ידי בעלי תפקידים בכירים בתנועת הצופים). זהו סמל סגול בצורת עיגול, עם סמל דמוי פרח השושן (fleur-de-lis) במרכזו, אשר מוקף חבל קשור בקשר שטוח. זהו סמל עתיק שאומץ ושונה לשימושי התנועה. ראש החץ מסמל את הקודקוד הצפוני במצפן, והוא מיועד כדי להנחות צופים בדרך לשירות ואחדות. שלושת הקודקודים מסמלים במקור את תפקידי הצופה: לאלוהים, לעצמו ולאחרים. שני הכוכבים המחומשים מסמלים אמת וידע, ואילו עשרת הקודקודים שלהם מסמלים את עשר מידות הצופה. הקשר בבסיס הפרח מראה את אחדות הצופים. החבל המקיף מסמל את האחדות ואת המשפחה של תנועת הצופים העולמית. תג החברות העולמי (בצבעים הפוכים) משמש כסמל של WOSM, ארגון הצופים העולמי.
השפעה

אלמנטים חשובים של הצופיות המסורתית נוצרו בעקבות חוויותיו של באדן פאוול בחינוך ובהכשרה הצבאית. כאשר ייסד את תנועת הצופים הוא היה גנרל צבא בדימוס בן 50, ורעיונותיו המהפכניים היוו השראה לאנשים צעירים מכל חלקי החברה, להיות מעורבים בפעילויות שרובם מעולם לא שקלו להצטרף אליהן לפני כן. ארגונים מקבילים שהיו קיימים בעולם דובר האנגלית הם "בני הבריגדה" והתנועה הלא-צבאית של ה-Woodcraft Folk; עם זאת, הם מעולם לא התפתחו וגדלו כמו תנועת הצופים.
היבטים של המתודה הצופית זכו לביקורת כמיליטריסטיים מידי. מדים בסגנון צבאי, דרגות, טקסי דגל, ותזמורות כלי נשיפה היו מקובלים מאוד בשנים הראשונות, כי הם היו חלק מחברה רגילה, אך מאז הצטמצמו או ננטשו הן בתנועת הצופים והן בחברה.
ראו גם

שבט צופים
הצופים העבריים
התאחדות הצופים והצופות בישראל
תנועת הצופים: ארגונים בינלאומיים
תנועת הצופים בארצות הברית
צופי ים
ארגון הצופים העולמי
קיבו קיפט
צופי אתיופיה
אנדור ור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1897 שאטוראליאויהיי, הונגריה 
 פטירה:  24 במרץ 1976 (בגיל 78) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם לידה:  Weisz Andor 
 מדינה:  הונגריה, ארגנטינה 
 
אנדור ור (במקור וייס, בהונגרית: Vér Andor; שאטוראליאויהיי, 6 באוגוסט 1897 – בואנוס איירס, 24 במרץ 1976) היה משורר, סופר, מתרגם, עיתונאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

אנדור וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף ליפוט וייס, מורה בבית ספר עממי ושל ברתה שוורץ. הוא סיים את לימודיו באקדמיה המסחרית המזרחית בבודפשט. משנת 1917 לחם כקצין במלחמת העולם הראשונה, משנת 1920 עבד בבודפשט כפקיד. באותה תקופה התפרסם כרך השירה הראשון שלו. בין השנים 1925–1927 היה עיתונאי ב"חדשות הבוקר" (Reggeli Hírlap) במישקולץ. לאחר מכן שב לבודפשט והפך שוב לפקיד. בין השנים 1931–1937 עבד כעורך בעיתונו של אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי, "החירות" (Szabadság). שיריו הסאטיריים שמתחו ביקורת על עידן מיקלוש הורטי הופיעו ב"עיתון השעה שמונה" (8 Órai Újság), שאת חלקם פרסם גם בכרך נפרד. בשנת 1938 (עם פרסום החוק היהודי הראשון) היגר עם משפחתו לארגנטינה. הוא התפרנס תחילה מעבודות מזדמנות, כתביו ותרגומיו הופיעו בפרסומים הונגריים פרוגרסיביים. במאמריו שנכתבו לאחר 1945 הוא הצליף במהגרים הריאקציוניים שהגיעו לדרום אמריקה. לאחר מות אשתו כתב את השיר שכותרתו "אבלות" או "בכי". הוא חזר להונגריה בשנת 1963 והפך לעובד בסוכנות התרגום הלאומית. הוא תרגם משוררים לטינו-אמריקאים להונגרית. ביקר שוב בארגנטינה בשנת 1969, אך עקב מחלתו כבר לא יכול היה לחזור להונגריה.
אשתו הייתה אירמה וישנובסקי, בתם של מרק וישנובסקי ומלווין באך, איתה התחתן ב-20 בינואר 1924 בבודפשט.
העבודותיו העיקריות

המנון החיים המנצחים (בודפשט, 1921)
טוהר (Miskolc, 1926)
דמדומי חצי-האלים (סאטירות פוליטיות, בודפשט, 1937)
אבלות (בואנוס איירס, 1949)
מהדנובה ללה פלאטה (שירים, בודפשט, 1963)
חוסה הרנדז: מרטין פיירו (תרגום ספרותי, עם לאסלו סבו, בואנוס איירס, 1944)
הוקרה

מדליית הנצחה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית
לקריאה נוספת

אגנש קניירש (עורכת ראשית), אנדור ור, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900, בודפשט, כרך השלמה. 1981 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. אנדור ור
לקסיקון ספרותי הונגרי. עורך ראשי. בנדק מרסל. בודפשט, 1963–1965.
בלה ויהר: שורות לפרידה מאנדור ויר (חיים וספרות, גיליון 14, 1976)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a sátoraljaújhelyi polgári születési akv. 487/1897. folyószáma alatt".
↑  "Meghalt Vér Andor író (1976. április 2.) Népszabadság, 34. évfolyam, 79. szám, 9. oldal".
↑  "Házasságkötési bejegyzése az erzsébetfalvai (ma Pesterzsébet) polgári házassági akv. 14/1924. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1038076846  ISNI: 0000 0000 7999 1361  LCCN: no96016425  VIAF: 121448891   WorldCat (עם VIAF): 121448891
אליעזר שינדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באפריל 1892 טיצ'ין, רפובליקת פולין 
 פטירה:  10 באוקטובר 1957 (בגיל 65) י"ז בתשרי ה'תשי"ח ווסטר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ווסטר 
 שפות היצירה:  יידיש 
 צאצאים:  אלכסנדר שינדלר 
 
אליעזר שינדלר (בכתיב יידי: שינדלער; 28 באפריל 1892, טיצ'ין, גליציה – 10 באוקטובר 1957, ווסטר, מסצ'וסטס) היה סופר יידיש, סופר ילדים, מחזאי ומורה.
ביוגרפיה

אליעזר שינדלר נולד בעיירה טיצ'ין שבגליציה בשנת 1892. קיבל חינוך מסורתי במקביל ללימודים בבית ספר פולני. כשהיה בן 15 היגרה המשפחה לווינה ושינדלר עבר ללמוד בבית ספר טכני. הוא נתפס לפעילות נוער ציונית והיה בין מייסדי תנועת הנוער הדתית "בני יהודה". שם גם החל בפעילותו כמחזאי והעלה מהצגותיו וערבי קריאה ומשחק.
בעת מלחמת העולם הראשונה גויס שינדלר לצבא אוסטר-הונגרי. הוא נפל בשבי הרוסי ונשלח למחנה שבויים בסיביר. בשבי המשיך בפעילות ספרותית, ערך והוציא עלוני שבי במחנה. לאחר ששוחרר מסיביר, התעכב באסטרחן שלחוף הים השחור, התערה בקהילת גֵרים ושימש להם מורה לעברית.
שינדלר נדד מערבה בין ערי אירופה והתפרנס מרוכלות ומסחר זעיר והרצה על שנות השבי ברוסיה ובסיביר. פעל כמחזאי במאי וכשחקן של מחזותיו. בגיל 35 הפך לחרדי, הצטרף ל"אגודת ישראל", ובין השאר גם ערך ספרי לימוד לרשת החינוך החרדית "בית יעקב". הוא גם כתב המנון לתנועת בית יעקב, אשר תורגם לימים לעברית ופותח במילים "אנו כפרחים יפים".
בשנת 1938 היגר לארצות הברית, השתקע בניו ג'רזי, והפך לאיכר בעיר לייקווד. שינדלר נפטר בווסטר, מסצ'וסטס ב-22 בספטמבר 1957.
יצירתו

שינדלר פרסם מאות שירים, סיפורים, מערכונים ועיבודי מעשיות ביידיש. יצירותיו נדפסו בכתבי עת, חוברות וקונטרסים רבים. כתב על נושאים מגוונים. בכתיבתו בולטים חוויות השבי, נדודיו הארוכים ונופי יערות לייקווד.
יצירתו של שינדלר כונסה בלמעלה משלושים כרכים ביידיש. לעברית תורגם רק ספר אחד משלו, שיצא במקור לאור ביידיש בלודז' בשנת 1931, ובתרגום העברי בירושלים בשנת 1979. אחדים מספריו גם תורגמו לאנגלית. בנו הוא הרב הרפורמי, ממנהיגי הרפורמים בארצות הברית, אלכסנדר שינדלר.
מספריו

מעשהלעך פון ארבע פינות העולם, וילנה: גרינינקע ביימעלעך, 1937.
צווישן חדקל און גאנגעס: אריענטאלישע מעשהלעך, וילנה: גרינינקע ביימעלעך, 1937.
יידיש און חסידיש: לידער (מוזיק פון יהושע ווייסער; הקדמה פון בנימין מ. קאדער; אריינפיר עסיי אין ענגליש פון חוה עליז), ניו יורק: שולזינגר ברידער, תש"י-1950.
מספריו > ספרו בעברית

בממלכת הילדות (תרגם וערך: שמואל אבישי (שטוקהמר); ציורים נעמה נוטמן (כי-טוב)), ירושלים: משאבים, תש"ם-1979.
ברוך נוי

ברוך נוי (נוימרק) (1910 – כ"ד בסיוון ה'תשל"ח, 29 ביוני 1978) היה קצין צה"ל במלחמת העצמאות, מושלה הצבאי של העיר עכו לאחר המלחמה וראש העירייה הראשון שלה לאחר הקמת המדינה.
ביוגרפיה > לפני הקמת המדינה

נולד בברסט ליטובסק בשנת 1910 לבן-ציון ופייגה נוימרק. אביו היה ציר לששת הקונגרסים הציוניים הראשונים, מנהל גימנסיה "תרבות" ומזכיר ההסתדרות הציונית בברסט. עלה ארצה עם משפחתו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. התנדב למשטרת המנדט בירושלים וכן הצטרף ל"הגנה". לאחר פרעות תרפ"ט נאסר על ידי הבריטים, אך זוכה ושוחרר לאחר כשלושה חודשים. בשנים 1934–1939 היה נהג בקואופרטיב "אגד". בשנת 1939 לערך עבר להתגורר עם משפחתו בכרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. במלחמת העולם השנייה שרת ביחידה ניו זילנדית, בעיקר בחזית הצפון-אפריקאית. לדבריו, הגיע לדרגת קפטן. לאחר המלחמה חזר עם משפחתו לארץ ישראל, ושב לפעילות ב"הגנה". הוא התמנה למפקד "משמר העם" בירושלים. נפצע פעמיים בעת המצור על ירושלים במלחמת העצמאות, ופיקד על מובלעת הר הצופים, עד לפירוז ההר.
ביוגרפיה > בעכו

ב-2 בדצמבר 1948 התמנה למושל הצבאי של נפת עכו בדרגת סרן. הוא החל בהקמת תשתיות מודרניות כמים וביוב, הרס חורבות, סלילת כבישים, והנחת התשתית למוסדות רווחה, בריאות וחינוך. עם תום הממשל הצבאי בעכו ב-1949 התמנה ליו"ר הוועדה הממונה. בבחירות המוניציפליות שהתקיימו ב-6 בספטמבר 1951 עמד בראש רשימת מפא"י המקומית שזכתה במירב הקולות, והוא נבחר לראשות העיר. באותה העת עברת את שם משפחתו ל"נוי".
בתקופת כהונתו ידעה העיר תנופת בנייה ופיתוח חסרת תקדים, שבה הוקמו שיכוני מגורים, בתי ספר שירותים ואזורי תעשייה שסיפקו תעסוקה לתושבי העיר. לצד זאת, הועלו טענות קשות על התנהלותו כראש עיר. נטען כי הוא הנהיג את העירייה ביד קשה וברודנות, הוא הואשם בהתעמרות באוכלוסייה הדתית בעיר
 וביריבים פוליטיים ואף בשחיתות.
נציגי מפ"ם, הציונים הכלליים, מק"י וחירות בעירייה פנו מספר פעמים למשרד הפנים בתלונתו על התנהלותו. נוי טען כל העת שהטענות נגדו נובעות מקנאה בהצלחותיו וממניעים פוליטיים.
הוקמה ועדה פרלמנטרית לחקר הנושא. באוקטובר 1952 התפטר מתפקידו, אבל המשיך לכהן כחבר מועצת העיר שקבעה שהוא אינו יכול להמשיך ולכהן בתפקידו. קביעה דומה קבע גם מבקר המדינה זיגפריד מוזס. מועצת מפא"י בעכו הדיחה אותו מראשות המפלגה בעכו ומינתה תחתיו את יוסף גדיש, שהפך לראש העיר. עד מהרה נוצרו בסניף מפא"י שני מחנות יריבים: תומכי גדיש ותומכי נוי, וביניהם התגלע סכסוך מר וארוך.
ב-17 ביולי 1954 התמודד מול גדיש על הנהגת סניף מפא"י בעכו. נוי הפסיד והודח מהמפלגה.
בבחירות המוניציפליות של 1955 התמודד ברשימה משותפת עם המפלגה הפרוגרסיבית, והודח מחברותו במפא"י. באפריל 1956 קבע בית הדין של מרכז מפא"י להחזירו למפלגה, אך הוא פרש מהמפלגה זמן קצר לאחר מכן.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

נוי המשיך להתגורר בעכו ועבד כסוכן של חברת דלק בצפון הארץ עד 1956. לאחר מכן עבר לחיפה נכנס לעסקי ייבוא בקר מטורקיה, שבהם הפסיד הון רב. הוא עבר להתגורר בבאר שבע ובהמשך עזב את הארץ מבלי להודיע לאן. שמועות סיפרו שהוא חי בניו זילנד, בליבריה, באוסטרליה או בקנדה. לאשתו, שנשארה בארץ, השאיר רשימת בעלי חובות שיש להשיב להם את כספם. לאחר זמן מה התברר שהוא הקים בקנדה חברת נדל"ן שפשטה את הרגל
 והוא התגורר בניו זילנד.
נפטר ב-29 ביוני 1978, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משפחתו

היה נשוי לרבקה בת דוד סטריק (נפטרה ב-1992), ונולדו להם חמישה בנים. בנם דוד (דודי) שרת בהגנה כמעביר ידיעות, ונהרג מירי שוטרים בריטים בעת הקרבות בשכונת רוממה בירושלים בתחילת מלחמת העצמאות, בהיותו כבן 16. על שם הבן נקרא רחוב בעכו.
אחיו הגדול אברהם (אלברט) נוימרק, היה מהנדס מכונות, ממנהלי פרויקט צינור המים לירושלים, מייסד יחידת כיבוי האש הראשונה בעיר ובעליו של מלון 'סן רמו'.
הערות שוליים

↑  יהודה אריאל, עכו ובעיותיה לפני הבחירות לעיריה, הארץ, 7 ביוני 1951
↑  רפאל סלע, ארבע טעויות וגיבור אחד, מעריב, 2 בפברואר 1962.
↑  ידיעות ב"רשומות", חרות 6 ביוני 1949.
↑  9 רשימות בעכו, חרות, 30 במאי 1951
↑  משטר טירור שולט בעכו, חרות, 22 ביולי 1950 ובהמשך: ראש ועדת העיריה מגיב להאשמות, חרות, 19 באוקטובר 1950
↑  יוסף אורי, עכו - עיר העולה החדש, למרחב, 22 ביולי 1955
↑  יהודים דתיים בעכו - אזרחים ממדרגה שניה, הצופה, 11 באוגוסט 1950
↑  הפגנת דתיים בעכו, חרות, 17 בפברואר 1950
↑  מחאה בדבר אסירי ההפגנה בעכו, הצופה, 16 במרץ 1950
↑  קומוניסטים בעכו בדין, קול העם, 20 בפברואר 1950
↑  נסיון לשבור ארגון נהגים לא "הסתדרותי" בעכו, חרות, 6 ביולי 1950
↑  נידונו למאסר ב"עוון" השתתפות בהפגנה שלווה, קול העם, 6 בספטמבר 1950.
↑  רפאל בשן, הם היו בכותרות - היכן הם היום?, מעריב, 17 בפברואר 1961.
↑  המשך החקירה בהאשמות נגד ב. נוי, חרות, 19 בספטמבר 1952
↑  ב. נוי התפטר מראשות עירית עכו, קול העם, 30 באוקטובר 1952
↑  עכו בלי נוי, מעריב, 30 באוקטובר 1952
↑  ב. נוי התפטר מכהונתו כראש עירית עכו, הארץ, 30 באוקטובר 1952
↑  ריב פנימי בסניפי מפא"י בלוד ועכו, קול העם, 4 ביולי 1954.
↑  י. אופיר, לאחר גילויי השחיתות בסכסוך נוי-גדיש: מזכיר מפא"י בעכו לראשי מפלגתו: "אתם יכולים להתבייש במעשיכם!", חרות, 23 באפריל 1954.
↑  שמואל האוזר, ב. נוי, ראש-עיריית עכו לשעבר, נתבע למשפט-חברים בהסתדרות, על המשמר, 23 ביוני 1954.
↑  ב. נוי תובע לדין את יוסף גדיש, מעריב, 24 במאי 1954.
↑  החיכוכים בסניף מפא"י בעכו נסתיימו בהצלחת גדיש, קול העם, 19 ביולי 1954.
↑  ברוך נוי הוצא ממפא"י, קול העם, 16 באפריל 1964.
↑  12 רשימות בבחירות לעירייית עכו, קול העם, 2 ביולי 1955.
↑  ברוך נוי הוצא ממפא"י, על המשמר, 21 ביולי 1955.
↑  ברוך נוי הודיע על פרישתו ממפא"י, על המשמר, 23 במאי 1956.
↑  בכמה שורות, על המשמר, 2 ביוני 1956.
↑  ראו ב. נוי פשט את הרגל - בקאנדה, הארץ, 18 בפברואר 1962. וראו הבהרה בנושא זה: נשתרבב שמו לידיעה על פשיטת-רגל, דבר, 21 בפברואר 1962.
↑  ראש עיריית עכו לשעבר "ירד" לחו"ל, הצופה, 5 באפריל 1957.
↑  יום דמים בירושלים, דבר, 29 בדצמבר 1947.
↑  רחוב ע"ש בן ראש העיר קרבן מלחמת השחרור, הצופה, 1 ביוני 1950
↑  ראו אודותיו: דוד תדהר (עורך), "אברהם (אלברט) נוימרק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3495.
↑  עדי רוזנברג ויוסי פישר, 70 שנה: משפחה אחת, מדינה אחת, באתר ynet, 21 באפריל 2018.
אלדאר דויטש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באוקטובר 1894 זאלאגרסג, הונגריה 
 פטירה:  4 באוקטובר 1973 (בגיל 78) המחוז העשירי של בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד, אוניברסיטת וינה 
 תפקידים:  רופא, רופא אף אוזן גרון 
 
אלדאר דויטש (בהונגרית: Deutsch Aladár; זאלאגרסג, 20 באוקטובר 1894 – בודפשט, 4 באוקטובר 1973) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, רופא ראשי ומומחה לגרון של מוסדות מרכזיים רבים בהונגריה.
קורות חייו

אלדאר דויטש נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר פרנץ דויטש ושל אידה פישר. הוא סיים את בית הספר התיכון ואת בחינות הבגרות בעיר הולדתו במערב הונגריה. הוא שירת בחזית במלחמת העולם הראשונה וקיבל מספר עיטורי גבורה. לאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר ותעודה ב-1923. בשנים 1918–1919 היה חבר בחוג גלילאו. במקביל ללימודיו בהונגריה, למד גם באוניברסיטת וינה. בין 1923 לבין 1927, הוא היה יועץ במרפאת אף אוזן גרון ובמרפאת הילדים של אוניברסיטת וינה, שם קיבל את ההסמכה הרפואית ב-1927 כרופא מומחה באף אוזן גרון. לאחר חזרתו הביתה, הפך לרופא בפוליקליניקה Charité. מאמצע שנות ה-30 עבד באמבולנציה ברחוב קרטס. בין 1942 לבין 1945, הוא היה מומחה לאף אוזן גרון בבית החולים דניאל בירו ברחוב Városmajor, בית חולים שהיה בניהול הקהילה היהודית האורתודוקסית של בודפשט (למעשה בתקופה זו של מלחמת העולם השנייה הוא לא היה יכול להיות מועסק בשל יהדותו במשרה ציבורית כלשהי על פי החוקים ה (אנטי)יהודיים שחוקקו, במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. בתום המלחמה, לאחר 1945 דויטש היה הרופא הראשי של המוסד לביטוח עובדים פרטיים (MABI), ומ-1949 ועד מותו עבד כ:
הרופא הראשי והמנהל הראשי מטעם הוועד הפועל של המועצה המחוזית. משנת 1945,
המומחה לגרון של התיאטרון הלאומי ושל כמה תיאטראות נוספים בבירת הונגריה
המומחה לגרון של האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע של הרדיו ההונגרי ושל הטלוויזיה ההונגרית
כמו גם של מחלקת העיתונאים של המנהל הכללי לביטוח סוציאלי של SZOT
מאמריו הרבים התפרסמו בעיקר בכתבי עת זרים.
אשתו הראשונה הייתה ארז'בט אנה הורשצקי, ממנה התגרש לאחר חמש שנים ב-1934. אשתו השנייה הייתה אווה ינקה ניסלי, לה נישא בבודפשט ב-1951.
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי של רופאים)
Simontornyai-Scheiber Mária: A budai Városmajor utcai Bíró Dániel Kórház története. Orvostörténeti Közlemények, 226–29. pp. 159–182. (ההיסטוריה של בית החולים דניאל בירו בבודה)
Zalai életrajzi kislexikon. 3. javított, bővített kiadás. Szerk. Fatér Bernadett, Horváth József, Kiss Gábor [és mások]. Zalaegerszeg, Deák Ferenc Megyei Könyvtár, 2005 (לקסיקון קטן ביוגרפי של מחוז זאלה)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a zalaegerszegi izraelita hitközség születési akv. 52/1894. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-13.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest X. kerületi állami halotti akv. 3081/1973. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-13.
↑  "Elhunyt dr. Deutsch Aladár érdemes orvos". Magyar Hírlap. 1973-10-07. p. 12. נבדק ב-2021-02-13.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 1558/1929. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-13.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלדאר דויטש".
[[[קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה]]
יוז'ף נמאי

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1862 ואץ, הונגריה 
 פטירה:  9 בינואר 1945 (בגיל 82) ארז'בטווארוש, הונגריה 
 שם לידה:  Neumann Mihály 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא אף אוזן גרון 
 
יוז'ף נמאי, (במקור עד 1895 נוימן, בהונגרית:Némai József;‏ ואץ, 17 באפריל 1862 – בודפשט, 9 בינואר 1945) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, פרופסור באוניברסיטה.
קורות חייו

יוז'ף נוימן נולד במשפחה יהודית כבנם של הנריק נוימן ושל מגדולנה פולאצ'ק. את לימודיו השלים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת וינה. הוא הוסמך כדוקטור לרפואה ב-1887. לאחר מכן עבד במחלקת גרון של בית החולים סנט רוקוש לצד אימרה נבראטיל עד סוף 1891. בשנת 1894 קיבל הסמכה כמרצה פרטי בכיר (לא חלק מהסגל) בנושא הגרון. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא היה הרופא הראשי של בית החולים אוגוסטה בקסרקטין צבאי. מאוחר יותר, הוא הפך לרופא הראשי של המוסד לביטוח לאומי ההונגרי (OTI) ולרופא הפרטי של בית האופרה של בודפשט. משנת 1941 פוטר מהאוניברסיטה ולא יכול היה ללמד בגלל מוצאו היהודי (החוקים היהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). הוא מת בבית החולים החירום בגטו בודפשט (תשעה ימים לפני שחרור הגטו).
למחקריו על היסודות האנטומיים והפיזיולוגיים של יצירת קול ודיבור יש חשיבות רבה. מאמריו פורסמו בכתבי עת בשפה ההונגרית והגרמנית.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה אידה בראון (1860–1931), בתו של ארנולד וו. בראון.
בתו ארז'בט נמאי (אלזה נוימן, 1886–1944) הייתה רוקחת. בעלה, פרננדו ברוליה, היה מכונאי אוניות איטלקי (הם התגרשו ב-1919).
מחקריו ופרסומיו (חלקי מאוד)

החוג הרפואי של בודפשט וההיסטוריה של אגודת הסיוע הלאומית שלו (בודפשט, 1896)
על תלונות של חולי אף (בודפשט, 1908)
Vergleichende anatomische Studien am Kehlkopfe (ברלין, 1912) (מחקרים אנטומיים השוואתיים של הגרון (ברלין, 1912)
על אילו תנאים אנטומיים מבוססת עליונות ייצור הקול האנושי? (בודפשט, 1913)
כתבים על קול השירה (בודפשט, 1937)
לקריאה נוספת

זולטאן דיקאן: ההנצחה של הרופא אף אוזן גרון יוז'ף נמאי (1 באוגוסט 1998) שנתון Otorhinolaryngology, 45. גיליון 3.
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002,
Magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים IX. (Mircse–Oszvaldt).
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 4937/1895. Forrás: MNL-OL 30801. mikrofilm 1029. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1895. év 10. oldal 25. sor
↑  "Születési bejegyzése a váci izraelita hitközség születési akv. 21/1862. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-05.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 3831/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7938 1571  VIAF: 121515201   WorldCat (עם VIAF): 121515201