stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רותי סלע
יצירתה > עבודות מרכזיות

קבוצת קורדובה (פעלה בין השנים 2002 - 2006) - רומן באימבאיב, ליאור ווטרמן, יונתן לוי, שי-לי עוזיאל, רותי סלע וגלעד רטמן. קורדובה היא קבוצת אמנים בין-תחומית, המשלבת בפעילותה עבודות מיצב, וידאו, ציור ושירה. הקבוצה הפיקה והציגה בעבר שני סרטים, כשכל אחד מהחברים נוטל חלק בכתיבה, בבימוי, בהפקה, בצילום ובמשחק. ב"קורדובה" חברים שישה אמנים – ללא משנה או אידאולוגיה סדורה - שמוצאים עניין ושפה משותפים, הנוהגים בעקביות לקחת חלק זה בעבודתו של זה - בסרטי וידאו, הצגות תיאטרון, מיצבים או ערבי שירה.
מעבר לאשמה - הטרילוגיה (2003–2005) - פרויקט מתמשך המשותף לרותי סלע ומעין אמיר הכולל שלוש עבודות וידאו קצרות, המיועדות להקרנה בודדת. סלע ואמיר בוחנות מועדוני היכרויות, קובעות פגישות עיוורות עם בחורים מצ'אטים באינטרנט ומשלמות לזונה כדי שתצלם אותן יחד איתה בחדר מלון. בעבודות אלו השתיים מערערות את יחסי הכוחות בין מצלם למצולם, נשי וגברי ומתעסקות בקשר בין מיניות ומיליטריזם בזהות הישראלית.
אקסטריטוריה (2009) - פרויקט מתמשך של רותי סלע ומעין אמיר. הפרקטיקה של הפרויקט מתבססת על הפקת עבודות אמנות, מחקר, שיתופי פעולה ועוד. עבודות שנוצרו במסגרת הפרויקט ושיתופי הפעולה כוללים גופים כגון קדיסט בפאריס, HKW בברלין, הביאנלה של איחוד איי קומורוס במורוני, מוזיאון הסטדליק באמסטרדם וה-"New Museum" בניו יורק. על הפרויקט זכו השתיים בפרס כבוד לאמניות צעירות מטעם אונסק"ו.
איש המילים (2010) - עבודת וידאו באורך 35 דקות בה מתעדת רותי את מפגשה עם אביה, אותו לא פגשה שמונה שנים. העבודה מתארת את דמות האב, מעין פילוסוף רחוב כריזמטי, תוך כדי חשיפת מערכת היחסים המורכבת בינו לבין בתו האמנית.
מצור על דימויים (2015) גוף עבודות שיצרו מעין אמיר ורותי סלע במסגרת פרויקט אקסטריטוריה, מתמקד בצומת שבין החזותי, הפוליטי והמשפטי. העבודות חוקרות את הַקשרים בין תפישה חושית, סרבנות, צנזורה וטכנולוגיות מתקדמות ואת זיקותיהן לניסיונות לשלוט על דימויים.העבודות מעלות שאלות רבות כגון: כיצד הסתרת מידע משפיעה על החושים של אלו המחויבים לשמור על חשאיות לאורך זמן? מה הם גבולות השקיפות ככל שדברים אמורים באקטיביזם ובתיעוד? מה המשמעויות של מצב שבו דימויים העלולים להפליל את יוצריהם זוכים להגנה משפטית, ומחוזקים מחוץ לנראות ציבורית כאשר האפשרות להשתמש בהם כראייה, נשללת.
מרסיי ג'מילה (2019-2020) את עבודת הווידאו מרסיי ג'מילה יצרו רועי רוזן ורותי סלע יחד עם סטודנטים, כחלק מסדנה שהתקיימה בפקולטה לאמנויות- המדרשה, לאורך סמסטר, ובהזמנת חלל האמנות Triangle במרסיי. העבודה, שקיימת גם כסרט רציף, כוללת שלושה פרקים, ומוקרנת כמיצב בשלושה ערוצי וידאו: תשדיר פרסומת תיירותי לעיר מרסיי שמצולם כולו ביפו ומלווה בג'ינגל שהלחין עוזי רמירז; נאום שכתב רועי רוזן לראש העיר של מרסיי בגילומה של רותי סלע; ותיעוד של שיחות שהתקיימו עם הסטודנטים במהלך הסדנה, ובהן עלו שאלות על היחסים בין סטודנטים יהודים וערבים, על קולוניאליזם והלבנה של האלימות שמתרחשת בעזה, על האופן שבו אמנות עלולה לשמש כתעמולה ועל צנזורה באקדמיה. רוזן וסלע מציגים פורטרט סאטירי של העיר מרסיי, תוך שימוש בקלישאות ובסטריאוטיפים (הפרחים, הנמל, השקיעות, וכמובן – מרק הבויאבז), לצד עניין באספקטים קונקרטיים של העיר, כמו העובדה שזו עיר שבאופן חריג בני מיעוטים ומהגרים מתגוררים במרכז ההיסטורי שלה, או הדמיון בין שתי הערים הים תיכוניות – מרסיי ויפו. הם יוצרים הרחקה שמאפשרת להם להעלות שאלות על עניינים בוערים כאן – על חופש הביטוי באמנות ובאקדמיה ועל הגבול הדק בין שיתוף פעולה להתנגדות. העבודה הופקה בשיתוף Triangle France
יצירתה > תערוכות יחיד

2021 ״תא צפייה״, חלל פרויקטים, גלריית פיין 3, תל אביב
2021 ״But Ears Have No Lids״, מוזיאון וגאס ,PCAN, אוניברסיטת הפיליפינים
2020 ״מרסיי ג׳מילה״, גלריית המדרשה, תל אביב
2018 ״מחוץ לחוק״, לייב ארט, לונדון, אנגליה
2017 ״דימויים כשלל מלחמה״, גלריה מירוסלב קרלג’ביק, זאגרב, קרואטיה
״המשגות של סובייקטיביות״, מרכז לאמנות לאון, גואנחואטו, מקסיקו
2015 "מצור על דימויים", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב. אוצרת: חן תמיר
מוזיאון סטדליק, SMBA, אמסטרדם. אוצר: ילה בויס
2014 מוזיאון בת-ים, אוצר: יהושע סימון
2013 "For the Record"' טרנזיט, פראג, צ'כיה. אוצרים: ויט הוונרק וזבינייק בלדארן
2011 "BG-HOV-PWC",קדיסט, פריס, אוצרת: סנדרה טרדג'מן
גלריה 126, גאלווי, אירלנד
CAG, הגלריה לאמנות עכשווית, ונקובר, קנדה
2010 1646, האג, הולנד
"El Palabrero", הגלריה של המדרשה, ת"א, אוצרים: גיא בן נר ובועז ארד
"Time to Dance",מניפסטה 8, ספרד, אוצרים: Tranzit
2008 "Rare Medium", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2006 "קורדובה", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב, אוצר: סרג'יו אדלשטיין
פרסים ומענקים

2001: פרס המחלקה לאמנות בבצלאל-לבוגר מצטיין
2002: מלגת קרן התרבות אמריקה ישראל
2002: הקרן לתמיכה בווידאו-ארט של המרכז לאמנות עכשווית
2003: פרס האמן הצעיר משרד החינוך
2004: הקרן לתמיכה בווידאו-ארט של המרכז לאמנות עכשווית
2006: הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
2008: קרן וולף על שם אנסלם קיפר
2009: פרס VIDEO.IT/BJCEM - Skopje
2011: פרס אונסק"ו הערכה לאמן צעיר
2011: פרס עידוד היצירה משרד החינוך
2011: מלגת קרן ביארטס אנגליה
2011: מלגת קרן ארטיס
2012: הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
2013: קרן מפעל הפיס לתרבות
2013: קרן משפחת אוסטרובסקי
2013: הקרן לתמיכה בווידאו-ארט של המרכז לאמנות עכשווית
2014: פרס ראשון בתחרות לקולנוע נסיוני פסטיבל הקולנוע ירושלים
2014: קרן רבינוביץ לאמנויות
2014: קרן משפחת אוסטרובסקי
2015: בוחרים אמנות 2–2015 מוזיאון תל אביב
2015: מלגת ארטיס
2015: קרן משפחת אוסטרובסקי
2015: תמיכה בעבודה חדשה גלריית המדע, דבלין
2015: תמיכה בעבודה חדשה מוזיאון אשדוד לאמנות
2015: קרן בוחרים אמנות מוזיאון תל אביב
2015: תמיכה בעבודה חדשה ניו-מוזיאון ניו יורק
2016: קרן תמיכה בעבודה חדשה, פליקן-בומב, ניו אורלינס
2017: קרן תמיכה באמנות, UCI Illuminations, קנדה
2018: קרן מפעל הפיס לתרבות
2017: קרן תמיכה באמנות, UCI Illuminations, קנדה
2017: מלגת קרן ארטיס
2018: פרס משרד התרבות לאמן וידאו בכיר
2018: מלגת קרן ארטיס
2019: קרן מפעל הפיס לתרבות
2022: מלגת קרן ארטיס
רוברט, ברון סקידלסקי

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1939 (בן 85) חרבין, מנצ'וקוו 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  ג'יזס קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת ווריק 
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (15 ביולי 1991) 
 מפלגה:  מפלגת הלייבור 
 בן או בת זוג:  Augusta Mary Clarissa Hope (2 בספטמבר 1970–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (2001)  פרס ליונל גלבר (2001)  פרס וולפסון להיסטוריה (1993)  עמית האקדמיה הבריטית  עמית החברה המלכותית לספרות 
 www.skidelskyr.com
 
רוברט ג'ייקוב אלכסנדר, ברון סקידלסקי (באנגלית: Robert Skidelsky, Baron Skidelsky, נולד ב-25 באפריל 1939) הוא היסטוריון כלכלי ממוצא רוסי ומחבר של ביוגרפיה זוכת פרסים על הכלכלן הבריטי ג'ון מיינרד קיינס (1883–1946). כיום מלמד היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, ופרופסור בדימוס לכלכלה פוליטית באוניברסיטת וורוויק, אנגליה.
חייו

הוריו של סקידלסקי, בוריס סקידלסקי וגליה סאפלקין, היו נתינים בריטיים ממוצא רוסי. אביו היה יהודי ואימו הייתה נוצרייה. אביו של סקידלסקי עבד בחברה המשפחתית, ל. ס. סקידלסקי, אשר שכרה את מכרה הפחם של מולין מהממשלה הסינית.
כאשר פרצה המלחמה בין בריטניה ליפן בדצמבר 1941, הוא והוריו נכלאו תחילה במנצ'וריה ואחר-כך ביפן, ולבסוף שוחררו תמורת עצירים יפנים באנגליה. עם שחרורה עברה המשפחה לסין ב-1947, שם חיו במשך קצת יותר משנה בטיינטין (כיום טיינג'ין) המשפחה עזבה להונג קונג ממש לפני השתלטות הקומוניסטים על העיר. לסקידלסקי שני בנים, אדוארד סקידלסקי, מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת אקסטר, וויליאם סקידלסקי, עיתונאי וסופר.
חינוך

מ 1961 עד 1969 הוא היה סטודנט ועוזר מחקר בקולג' נופילד, אוקספורד. ב־1967 פרסם את ספרו הראשון, "פוליטיקאים והשפל" (באנגלית, Politicians and the Slump) אשר התבסס על התיזה שלו. הספר בוחן את הדרכים בהן טיפלו הפוליטיקאים הבריטים בשפל הגדול.
קריירה אקדמית

במהלך שנתיים בהן עבד בתור עמית מחקר מטעם האקדמיה הבריטית, התחיל סקידלסקי לעבוד על הביוגרפיה שלו על אוסוולד מוסלי (יצא לאור בשנת 1975) ועל ספרו English Progressive Schools (יצא לאור בשנת 1969). בשנת 1970, הוא הפך לפרופסור חבר להיסטוריה בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. אמנם המחלוקת סביב פרסום הביוגרפיה שכתב על סר אוסוולד מוסלי הובילה את אוניברסיטת ג'ונס הופקינס לדחות את בקשתו למינוי קבוע. גם אוניברסיטת אוקספורד סרבה לתת לו משרה קבועה.
מ 1976 -1978, עבד כפרופסור להיסטוריה, פילוסופיה ולימודים אירופיים במכון הפוליטכני של צפון לונדון (Polytechnic of North London).
ב -1978 התמנה לפרופסור ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת ווֹריק (Warwick), אנגליה, שם נשאר ללמד עד היום, אף שהצטרף לחוג לכלכלה כפרופסור לכלכלה פוליטית ב-1990. סקידלסקי אף התמנה לעמית פרופסור במכון למדיניות גלובלית באוניברסיטת מטרופוליטן לונדון, אנגליה. סקידלסקי הוא עמית של ג׳יזוס קולג׳, אוקספורד, מאז 1997. הוא נבחר בתור עמית של האקדמיה הבריטית בשנת 1994. כיום הוא כותב ספר על גלובליזציה עם ויג'יי ג'ושי, עמית בקולג' סנט ג'ון, אוקספורד.[דרוש מקור]
קריירה פוליטית

סקידלסקי היה חבר בשלוש מפלגות פוליטיות: תחילה חבר במפלגת הלייבור, אותה עזב כדי לייסד את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, בה נשאר עד פירוקה ב-1992. ב-15 ביולי 1991 קיבל את התואר "ברון סקידלסקי, מטילטון במחוז במזרח ססקס". ב-1992 הצטרף למפלגה השמרנית והיה דובר האופוזיציה בבית הלורדים, הבית העליון של הפרלמנט הבריטי, תחילה לענייני תרבות, ואחר כך לענייני האוצר (1997-9), אך הוא הורחק מתפקידו על ידי מנהיג המפלגה השמרנית וויליאם האג בשל התנגדותו הפומבית להפצצת נאט"ו ביוגוסלביה בשנת 1999. ב־2001 עזב את המפלגה השמרנית. סקידלסקי תמך בקמפיין של ג'רמי קורבין בבחירות לראשות מפלגת הלייבור ב-2015 . הוא כתב בעיתון הבריטי, הגרדיאן: "יש לשבח את קורבין, לא להשמיצו, בכך שהביא לתשומת הלב הציבורית את הנושאים הרציניים הנוגעים לתפקידה של המדינה ואת הדרכים הטובות ביותר לממן את פעילותה. העובדה שהוא פוטר על כך מדגימה את מסוכנות השאננות של האליטות הפוליטיות של ימינו, ומיליונים באירופה חשים בצדק שהמצב הכלכלי הנוכחי אינו משרת את האינטרסים שלהם. מה יעשו אם יתעלמו מחאותיהם?" . כיום הוא כותב טור על ההיסטוריה הכלכלית של פרויקט סינדיקט, ארגון תקשורת בינלאומי.
פרסים

הכרך השני של סקידלסקי ביבליוגרפיה של ג'ון מיינרד קיינס, הכלכלן כמושיע, 1920-1937, זכה בפרס וולפסון להיסטוריה ב-1992. הכרך השלישי, "נלחמים בשביל בריטניה", 1937-1946, זכה בפרס דאף קופר בשנת 2000 ובפרסים נוספים.
מבחר מספריו ומאמרים

1967: Politicians and the Slump
1969: English Progressive Schools
1975: Oswald Mosley
1983: John Maynard Keynes: Hopes Betrayed, 1883–1920
1992: John Maynard Keynes: The Economist as Savior, 1920–1937
1993: Interests and Obsessions: Historical Essays (Macmillan)
1995: The World After Communism: A Polemic for our Times (Macmillan)
published in America as The Road from Serfdom: The Economic and Political Consequences of the End of Communism
1996: Keynes (Oxford University Press: Past Masters)
2000: John Maynard Keynes: Fighting for Britain, 1937–1946
2009: Keynes: The Return of the Master
2012: How Much Is Enough? Money and the Good Life. with Edward Skidelsky (Allen Lane
הערות שוליים

↑  "Professor Lord Robert Skidelsky". University of Warwick. נבדק ב-23 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Much is Enough? The Economics of the Good Life". University of Warwick. אורכב מ-המקור ב-17 בינואר 2011. נבדק ב-23 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lord Skidelsky (12 בספטמבר 2003). "My A-level hell, by Lord Skidelsky". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Skidelsky, Robert (1 בינואר 2006). "Essay: A Chinese Homecoming". אורכב מ-המקור ב-2011-07-16. נבדק ב-2018-10-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yin-tʻang Chang (1933). The Economic Development and Prospects of Inner Mongolia (Chahar, Suiyuan, and Ningsia). Commercial Press, Limited. p. 117.
↑  Dr Edward Skidelsky, University of Exeter
↑  Fraser, Giles (2012-06-15). "How Much is Enough? by Robert Skidelsky and Edward Skidelsky; What Money Can't Buy by Michael Sandel – review". The Observer (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-05-26.
↑  "Biography". אורכב מ-המקור ב-9 באוקטובר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268243105171  PLWABN: 9810675180505606  BIBSYS: 10048301  BNE: XX1001857  BnF: cb12030600q (data)  CANTIC: a11027708  CiNii: DA01384451  GND: 123798477  ISNI: 0000 0001 2147 1985  LCCN: n50012007  LNB: 000010166  NDL: 00456764  NKC: skuk0005278  NLA: 36299103  NLK: KAC200004186  NSK: 000561252  NTA: 068062192  RERO: 02-A000150613  SELIBR: 325771  SNAC: w6wj8ftk  SUDOC: 028478290  Trove: 1243475  UKPARL: uaWTA6D2  VIAF: 108958556   WorldCat (עם VIAF): 108958556
דוד שחר

| --- | --- |

דוד שחר, 1994
 לידה:  17 ביוני 1926 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  02 באפריל 1997 (בגיל 70) לה שֶׁ֫נֵה, צרפת 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  רומן 
 נושאי כתיבה:  ירושלים של מטה וירושלים של מעלה, זהות וזיכרון
 יצירות בולטות:  היכל הכלים השבורים (יצירה הכוללת שמונה ספרים)
 בן או בת זוג:  שולמית שחר (1956–9 בינואר 2025) 
 צאצאים:  מאיר שחר 
 פרסים והוקרה:  פרס ירושלים ע"ש ש"י עגנון (1973), פרס תל אביב ע"ש חיים נחמן ביאליק (1984), פרס ראש הממשלה (1969, 1978, 1991), פרס ברנר (1996), פרס נשיא המדינה לספרות (1997), פרס אוניברסיטת ניו יורק ואונ' בר-אילן ע"ש נוימן (1986/87), פרס מדיסיס (צרפת, 1981), עיטור מסדר האמנויות והספרות-נשיא צרפת (1985), עיטור מפקד אות האקדמיה הצרפתית (1989), עיטור העיר בריסל, בלגיה, עיטור העיר מונפלייה, צרפת
 
דוד שחר
דוד שחר (17 ביוני 1926 – 2 באפריל 1997) היה סופר ישראלי בשפה העברית, מרצה, מתרגם ועורך.
ספריו > ספר ילדים

הרפתקאותיו של ריקי מעוז, וכל עלילותיו וגבורותיו כפי שהוא עצמו סיפרם/ ואני דוד שחר שמעתים מפיו והעליתים על הכתב/ הרישומים מעשה ידיו של בני עדן/ ירושלים, 1961
ספריו > קובצי סיפורים

סיפורים קצרים, הדר, תל אביב, 1979
על החלומות, סיפורים, עם עובד, תל אביב, 1955
קיסר, סיפורים, תל אביב, דביר, 1960
שפמו של האפיפיור, סיפורים, שוקן, תל אביב, 1971
מגיד העתידות, סיפורים, מסדה, 1966
מותו של האלוהים הקטן, סיפורים, שוקן, 1970
ספריו > רומאנים נפרדים

ירח הדבש והזהב, הדר, תל אביב, 1959
סוכן הוד מלכותו, מהיכל הכלים השבורים, הדר, 1979
אל הר הזיתים, עם אחרית דבר מאת אבנר טריינין, מוסד ביאליק 1998
ספריו > היכל הכלים השבורים

שער ראשון: קיץ בדרך הנביאים, ספרית פועלים, מרחביה, 1969
שער שני: המסע לאור כשדים, ספרית פועלים, 1971
שער שלישי: יום הרוזנת, ספרית פועלים, 1976
שער רביעי: נינגל, עם עובד, 1983
שער חמישי: יום הרפאים, עם עובד, 1986
שער שישי: חלום ליל תמוז, עם עובד, 1988
השער הסתום: לילות לוטציה, ספרית מעריב, 1991
שער שביעי: על הנר ועל הרוח, ספריית השעות, ידיעות אחרונות, 1994
ספריו > ספרים מתורגמים

חכמת זן, הדר הוצאה לאור 1989
סמים משכרים ונפש האדם, רוברט פ. דה רופ, הדר הוצאת ספרים, 1962
לקריאה נוספת

על יצירתו של שחר נכתבו מאמרים ומחקרים רבים. להלן מבחר מתוכם:
לקריאה נוספת > ספרים

חן יסודות, בראשית היה הפלא, עיון במכלול יצירתו של דוד שחר , הוצאת כרמל ועמדה חדשה, 2021
מיכל פלד גינזבורג ומשה רון, כלים שבורים: זיכרון, זהות ובריאה ביצירת דוד שחר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004
אורנא בזיז, הכלים לעולם לא יוכלו להכיל את השפע, הוצאת כרמל, 2003
שרה כ"ץ, האני וגיבוריו בסיפורי דוד שחר, עקד, תל אביב, תשל"ו
שרה כ"ץ, מראות בירושלים של דוד שחר, עם עובד, תל אביב 1985
אריה חינקיס, דוד שחר, כל הסיפורים הקצרים, בלווית המסה ממאה שערים לדרך הנביאים
Michal Peled Ginsburg & Moshe Ron, Shattered Vessels: Memory, Identity, and Creation in the Work of David Shahar. State University of New York, 2004
לקריאה נוספת > מאמרים

ז'ולייט חסין, "לוריאן של דוד שחר באור כתיבתו של מרסל פרוסט", ראה 6, 2002
ידידיה יצחקי, "ברל רבן - אשבעל עשתרות - האם הוא יונתן רטוש?", "עיתון 77" 256, 2001
גרשון שקד, "רומאנטיקאים מאוכזבים וסיוטים גרוטסקיים", מחקרים בספרות ישראל, 2003
חיה שחם, "כפל הפנים של הוויה: דוד שחר, נינגל, 1983", "ידיעות אחרונות", ינואר 1984
שרה הלפרין, "הצד הטראגי והצד הקומי ביצירת דוד שחר ("היכל הכלים השבורים")", הדאר 63, כ"ח, 1984
אמנון נבות, "מקרי מיבחן בספרותנו", עכשיו 49, 1984
לקריאה נוספת > ראיונות

מנחם מיכלסון, "תמיד הייתי זאב בודד", ריאיון עם הסופר דוד שחר, "ידיעות אחרונות", ינואר 1977
יעל לוטן, נולדנו לתוך עולם מפוצץ, כותרת ראשית, 2 בנובמבר 1983
שיחה עם דוד שחר, (תמלול הקלטה מ-1969), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013
ספריו שתורגמו ללועזית

עשרים ושמונה מספריו של שחר תורגמו, בהם ספרים שתורגמו לצרפתית, גרמנית, אנגלית וספרדית. בצרפת יצאו ספריו בהוצאת גלימר (Gallimard). דליה בילו תרגמה את ספריו לאנגלית ומדלין נז' לצרפתית.
הערות שוליים

↑  מ. אבישי, מציאות וחלום בירושלים של אתמול, על המשמר, 8 בינואר 1971
↑  דוד שחר, סוכן הוד מלכותו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2007
↑  במקור שם הספר היה "היכל הכלים השבורים" אם כי בעמוד השער נכתב "היכל הכלים השבורים * קיץ בדרך הנביאים".
↑  במקור תואר ככרך השני של "מגילות ירושלים."
↑  כאן מופיע לראשונה מספור הכרכים לפי שערים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נסים אלוני, עוזר רבין | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם יהושע בר-יוסף  1984 | הבא: חנוך ברטוב, שלמה טנאי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268061905171  PLWABN: 9810635768505606  BNE: XX1120389  BnF: cb11924605m (data)  CiNii: DA11688951  GND: 129068683  ISNI: 0000 0001 0870 0966  LCCN: n50002531  NDL: 00713085  NTA: 075097982  RERO: 02-A003824959  SUDOC: 02713606X  VIAF: 12315145   WorldCat (עם VIAF): 12315145
שלמה דשן

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 ביוני 1935 גרמניה הנאצית 
 פטירה:  8 במרץ 2020 (בגיל 84) 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת מנצ'סטר 
 מנחה לדוקטורט:  מקס גלקמן 
 תרומות עיקריות
 חקר החברה והתרבות של יוצאי צפון אפריקה
 
שלמה דשן (1935 – 8 במרץ 2020; שם קודם: אלפרד אידשטיין) היה פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. מראשי החוקרים של תרבות עדות המזרח בישראל ובעיקר קהילת יהדות תוניסיה ואנתרופולוגיה רפואית בנושאי נכות. פרסם ספרים בישראל, בבריטניה, בצרפת ובארצות הברית.
ביוגרפיה

דשן למד באוניברסיטה העברית בירושלים סוציולוגיה ומדעי היהדות, ובשנת 1968 סיים דוקטורט באוניברסיטת מנצ'סטר. רבים מספריו של דשן נכתבו בשיתוף עם חברו לספסל הלימודים החל מהשנה הראשונה באוניברסיטה, פרופסור משה שוקד, כשכל אחד חוקר בנפרד, אולם חלק ממחקריהם פורסמו במשותף. ב-1983 פרסמו את הספר "עיוני המזרח", עיונים אנתרופולוגיים על העבר וההווה לשאלת הזהות העצמית של עדות ישראל יוצאי צפון אפריקה, תימן, סוריה, כורדיסטן, איראן, גאורגיה, הודו ושל יהודי מדינות אחרות.
בשנת 1998 ערכו דשן ושוקד את המקראה "החוויה הבין תרבותית" להוראת האנתרופולוגיה, אשר עוסקת בשיטות עבודתו של האנתרופולוג לצד לקט מחקרים נבחרים בתחומי חברה ותרבות מעולם הסמלים, הסדרי כוח וקיום חומרי, משפחה וחברות. עוד בין נושאי הספר: האמונה בקדושים אצל יוצאי צפון־אפריקה, שירה בציבור בקרב "יורדים" בניו־יורק, ארגון המאהל הבדווי בלוב, אמונות האפריקנים בכישוף, כלכלת הכפר המקסיקני, קהילות של עולים ממרוקו, מתוניסיה, מכורדיסטן ומחבר העמים, מצוקות של הורים לילדים חריגים, והמחויבות המתמשכת לקוד הכבוד בחברה הערבית בישראל.
ספרם "דור התמורה" משנת 1999 הוא המסמך האתנוגרפי הראשון בעברית אודות חיי הדת, המשפחה, הקהילה והעדה של יוצאי מרוקו ותוניסיה במפגשם עם החברה הישראלית. הספר סוקר את דמות החברה המסורתית בקהילות הרי האטלס ודרום תוניסיה, הדתיות של יוצאי צפון אפריקה, קודש וחול בעלייה-לרגל למירון, לשאלת ההסתגרות העדתית של יוצאי תוניסיה, תמורות בחלוקת העבודה בין גברים ונשים במשפחות של יוצאי מרוקו, וסקירה של פירוד הדורות ביחסי אבות ובנים בקהילת יוצאי הרי האטלס.
בשנת 1996 יצא לאור ספרו "במקל מתקפל", שבו הוא מציג מחקר על עולמם של אנשים עיוורים בישראל.
נפטר במרץ 2020.
ספרים נבחרים שפרסם בעברית

ציבור ויחידים: סדרי חברה בקהילות יהודי מרוקו במאות ה-18-19, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983.
יהודי המזרח: עיונים אנתרופולוגיים על העבר וההווה, ביחד עם משה שוקד, ירושלים: שוקן, 1984
מחצית האומה: עיונים בתרבות ובמעמד של יוצאי המזרח בישראל, רמת-גן: המכון ליהדות ולמחשבה בת-זמננו ע"ש דוד ובתיה קוטלר אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, 1986.
במקל מתקפל: אנתרופולוגיה של נכות, ירושלים: שוקן, 1996.
החויה הבין-תרבותית, ביחד עם משה שוקד, ירושלים: שוקן, 1998.
ר' שמעון כהן מפרנקפורט: רקעו העדתי וחייו בשנות השואה, בהשתתפות שלמה הרץ ואפרת קאפח, ירושלים: חמו"ל; הפצה: מוסד ביאליק, 2003.
פרסומים נבחרים

עדתיות ואזרחות בבית כנסת בישראל, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, (1) ינואר 1969: 171-180.
עדתיות ואזרחות בבית-הכנסת של עולי תוניסיה בישראל, מגמות: רבעון למדעי ההתנהגות, 18 (2): 196-206, 1971.
גוונים של נטישת סמלים דתיים: שינויים בבית כנסת עדתי, מגמות: רבעון למדעי ההתנהגות, 18 (1): 7-14, 1971.
ההילולות של יוצאי תוניסיה בחינתן הדתית, מגמות: רבעון למדעי ההתנהגות, 19 (4): 374-383, 1973.
כתבי חכמי תוניסיה בישראל, מגמות: רבעון למדעי ההתנהגות, 21 (2):157-167, 1975.
המשטר במארוקו השריפית והאוטונומיה הקהילתית היהודית, זמנים: רבעון להיסטוריה, 11 (1983) 66-77
לבעיית ההגדרה של זהות עדתית: על יוצאי דרום-תוניסיה בארץ, מגמות: רבעון למדעי ההתנהגות, כ"ח: 280-291, 1984.
ישראלים-חילונים בליל הפסח: צלה של משפחתיות על סמלים דתיים, מגמות, ל"ח(4), 1997, 528-546
יהודי בגדאד במאה הצמיחה של רב גוניות מעמדית ותרבותית, זמנים: רבעון להיסטוריה, 73: 30-44, 2001.
יהודי דרום-תוניסיה: צרפתיות, ערביות, יהדות, זמנים: רבעון להיסטוריה, 82: 4-15, 2003.
Conflict and Social Change: The Case of an Israeli Village, Sociologia Ruralis 6 (1966) 31-55
Ethnicity and Citizenship in the Ritual of an Israeli Synagogue, Southwestern Journal of Anthropology, Vol. 28, No. 1 (Spring, 1972), pp. 69-82
Baghdad Jewry in Late Ottoman Times: The Emergence of Social Classes and of Secularization, AJS Review, Vol. 19, No. 1 (1994), pp. 19-44.
הערות שוליים

↑  פרופ' שלמה דשן ז"ל | אוניברסיטת תל אביב, הארץ, מנוח | 10.03.20, באתר מודעות אבל, ‏10 במרץ 2020
↑  ויקי שירן, שימחת־עניים - יהודי המזרח: עיונים אנתרופולוגיים על העבר וההווה - עורכים: שלמה דשן ומשה שוקד, כותרת ראשית, 25 בספטמבר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308097705171  PLWABN: 9810663072805606  BIBSYS: 90622088  BNE: XX1249379  BnF: cb12030599b (data)  CiNii: DA03786900  GND: 1164722093  ISNI: 0000 0000 8345 426X  LCCN: n82165946  NTA: 07341994X  RERO: 02-A003172289  SUDOC: 028478274  VcBA: 495/107727  VIAF: 90633270   WorldCat (עם VIAF): 90633270
רות אחלמה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוקטובר 1945 (בת 79) קוודלינבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Renate Böteführ 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג, היברו יוניון קולג', האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  גרמנית, עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס פאול צלאן (1995)  Hieronymusring (1993)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 www.achlama.co.il
 
רות אחלמה (בגרמנית: Ruth Achlama; נולדה ב-29 באוקטובר 1945) היא מתרגמת גרמנייה-ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה כרנאטה בטנפיהר (Renate Böteführ) בקוודלינבורג שבסקסוניה-אנהלט, וגדלה במנהיים שבבאדן-וירטמברג. בשנים 1963–1964 השתתפה בחילופי תלמידים בארצות הברית ובשנת 1965 סיימה את בחינות הבגרות שלה. מ-1965 עד 1969 למדה תורת המשפט באוניברסיטת היידלברג. בין 1969 ל-1973 השלימה את שנות ההתמחות המשפטית שלה, שאת חלקן העבירה אצל עורך דין בתל אביב. בשנים 1973–1974 למדה מדעי היהדות בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי שבאוהיו. בשנת 1974 התגיירה ונישאה לכימאי הישראלי אברהם אחלמה. יחד עם בעלה היגרה לישראל.
בישראל, עבדה בתחילה בתור מגיהה בעיתון היקי "חדשות ישראל" בשפה הגרמנית. מאוחר יותר, למדה מדעי המידע באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שסיימה את לימודיה עבדה בתור ספרנית בספרייה של הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. מאז 1979 עובדת בעיקר בתור מתרגמת עצמאית. היא בעלת אזרחות גרמנית וישראלית, ומתגוררת במרכז תל אביב.
רות אחלמה תרגמה בתחילה בעיקר ספרי עיון, אך לאחר מכן עברה להתמקד בתרגום ספרות יפה מעברית לגרמנית. בין הסופרים שאת יצירותיהם תרגמה ניתן למצוא את אברהם ב. יהושע, את עמוס עוז ואת מאיר שלו.
פרסים ואותות הוקרה

מ-1993 עד 1995 הייתה רות אחלמה נושאת טבעת "הירונימוס" של איגוד המתרגמים הדוברים-גרמנית של יצירות ספרותיות ומדעיות. היא העבירה את הטבעת הלאה להרטמוט פנדריך (Hartmut Fähndrich).
ב-1995 קיבלה, בשל תרגומיה ליצירות של עמוס עוז, את פרס פאול צלאן.
ב-2015 ניתן לה פרס התרגום מעברית לגרמנית, שניתן אז בפעם הראשונה.
ב-2019 קיבלה את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (Bundesverdienstkreuz am Bande)
לקריאה נוספת

רות אחלמה, ""אל הסלסול הזה עצמו, אבא, עלינו להיכנס ולהסתלסל בתוכו": גישה אמפאתית לתרגום", בתוך: ניצה בן-דב (עורכת), בכיוון הנגדי: קובץ מחקרים על מר מאני לא"ב יהושע, רעננה: הקיבוץ המאוחד, 1995, עמ' 373-
רות אחלמה, "מחפשים שידוך לפימה: על תרגום יצירותיו של עמוס עוז לגרמנית", בתוך: אהרן קומם ויצחק בן-מרדכי (עורכים), ספר עמוס עוז, באר-שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תש"ס, עמ' 157–159
הערות שוליים

↑  Ruth Achlama – Im Gespräch, abgerufen am 17. Januar 2019.
↑  המכון ליחסי חוץ: בפעם הראשונה, פרס התרגום מעברית לגרמנית
↑  Verdienstkreuz am Bande für Ruth Achlama
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257470105171  PLWABN: 9810574407705606  BIBSYS: 12074398  CiNii: DA02807685  GND: 115164677  ISNI: 0000 0000 6676 2498  LCCN: nr97041961  LNB: 000023566  NKC: mzk2018976909  NTA: 068292465  RERO: 02-A002906708  SUDOC: 069282714  VIAF: 31905921   WorldCat (עם VIAF): 31905921
תמי תמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביולי 1968 (בת 56)
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום לימודים:  הטכניון
 מנחה לדוקטורט:  הדס שכנאי
 מוסדות:  אוניברסיטת רייכמן
 cs.idc.ac.il/~tami
 
תמר (תמי) תמיר (נולדה ב-1 ביולי 1968) היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת רייכמן. מחקרה מתמקד באלגוריתמי קירוב ותורת המשחקים האלגוריתמית.