stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפופוטם ננסי
מיון ואבולוציה > אבולוציה

תהליך האבולוציה של ההיפופוטם הננסי נידון בדרך-כלל בהקשר של בן דודו ההיפופוטם. בעבר גרסה דעת המחקר כי שני המינים קרובים למשפחות החזיריים והפקאריים, אולם מחקר עדכני יותר מצביע על כך שהיפופוטמים קרובים יותר דווקא ללווייתנאים (סדרה הכוללת את הלווייתנים ואת הדולפינים). ההיפופוטמיים והלווייתנאים חלקו ככל הנראה אב-קדמון מימי למחצה, שהתפצל מאבותיו מכפילי הפרסה לפני כשישים מיליוני שנים. שישה מיליוני שנים לאחר מכן התפצלה שושלתו של אב-קדמון זה לשני ענפים. הענף הראשון התפתח ברבות הימים לסדרת הלווייתנאים, בעוד שהשני התפתח למשפחת האנתרקותריים (Anthracotheriidae), משפחת יצורים בעלי ארבע רגליים. חברי המשפחה שחיו בתחילת האאוקן דמו בצורתם החיצונית להיפופוטם בעל גוף צר וראש קטן.
מסיבה זו, ניתן לומר שמשפחת ההיפופוטמיים "מקננת" בתוך משפחת האנתרקותריים. בעל החיים המוקדם ביותר שדמה להיפופוטם הוא הקניהפוטם, שחי באפריקה לפני 16 עד 8 מיליוני שנים. לפי חלקי השלדים של הקניהפוטמים שנמצאו, בעל חיים זה דמה בגודלו לזה של ההיפופוטם הננסי. ואולם, המשך שושלת המאובנים של ההיפופוטמים ידוע רק במעט ולפרקים. כפי הנראה, שושלות ההיפופוטמים המודרניים (ההיפופוטם וההיפו הננסי) התפצלו זו מזו לפני כשמונה מיליוני שנים.
מבנה גוף

ההיפו הננסי חולק את המאפיינים הכלליים עם ההיפופוטם. ארבע הרגליים שלו קצרות. בכל כף-רגל ארבע אצבעות. גופו חסון. גובהו של ההיפו הננסי הוא כמחצית מגובהו של ההיפופוטם, ומשקלו - פחות מרבע ממשקלו של בן דודו. גובה כתפיו נע בין 75 ל-83 סנטימטרים, אורכו בין 150 ל-177 סנטימטרים, ומשקלו - בין 180 ל-275 קילוגרמים. משך חייו בשבי נע בין 30 ל-55 שנים, ובבר תוחלת חייהם כנראה נמוכה יותר.
עורו שחור-ירקרק או חום, שהופך לאפור בתחתית הגוף. מבנה עורו דומה לזה של ההיפופוטם - שכבת דרמיס בעובי מספר סנטימטרים, ומעליה שכבת אפידרמיס דקה. בדומה להיפופוטם, עורם מפריש הפרשה דמוית זיעה, המשווה לעורו גוון ורדרד. הפרשה זו נקראת לעיתים "זיעת דם" (blood sweat), אף שהיא אינה זיעה או דם. נראה כי להפרשה זו, שהיא אלקלית ביסודה, יש סגולות אנטיספטיות, וייתכן אף כי היא מסננת את קרינת השמש. עורו של ההיפו מתייבש ונסדק במהירות, ולכן עליו להישאר בסמיכות גבוהה למקור מים.
שלדו של ההיפו הננסי צנום יותר מזה של ההיפופוטם, כלומר עצמותיו דקות יותר ביחס לגודל גופו. גבו של ההיפו הננסי אינו מקביל לקרקע, כאצל ההיפופוטם, ובמקום זאת הוא נוטה בקדמתו מטה. זוהי כנראה אדפטציה מבנית שנועדה לאפשר מעבר נוח יותר דרך צמחיית יער עבותה. ביחס לגופו, רגליו וצווארו של ההיפו הננסי ארוכים יותר, וראשו קטן יותר. ארובות עיניו ונחיריו בולטים פחות, כיוון שהוא מבלה חלק פחוּת יותר מזמנו מתחת לפני המים. שם ארובות עיניים ונחיריים ארוכים מסייעים בראייה ובנשימה. כפות רגליו צרות יותר, אצבעות רגליו מפוזרות יותר, וביניהן קרומי שחייה מפותחים פחות. התאמות אלו מסייעות להיפו ללכת על אדמות היער. אוזניו ונחיריו מכוסים בשסתומים שריריים חזקים, על מנת לסייע לו בזמן הצלילה במים.
מבנה גופו של ההיפו הננסי ממקם אותו באמצע שבין ההיפופוטם ובין מכפילי הפרסה מבחינת אורח חייו - יבשתי יותר מזה של הראשון, אך מימי יותר מזה של האחרונים. מסיבה זו, בגופו ניתן למצוא התאמות (אדפטציות) רבות, חלקן מסייעות לו ביבשה, וחלקן - במים.
התנהגות

סט ההתנהגויות של ההיפו הננסי שונה מזה של ההיפופוטם. חלק ניכר ממנו מזכיר יותר את סט ההתנהגויות של הטפיר דווקא, כנראה בשל אבולוציה מתכנסת. בעוד שההיפופוטם הוא בעל חיים חברתי, ההיפו הננסי מעדיף להתבודד או לחיות בקבוצות קטנות, שכוללות לרוב את בן או בת הזוג ואת הצאצא. שטח המחיה של הזכרים מוערך בכ-1.85 קילומטרים רבועים, ושל הנקבות - 0.4 עד 0.6 קילומטרים רבועים.
במרבית שעות היום ההיפו הננסי חבוי במימי נחלים או נהרות. הוא ינוח באותו המקום במשך מספר ימים רצופים, ואז יעבור למקום אחר. ידוע כי חלק מן ההיפו הננסיים עושים שימוש במאורות ובמחילות שנמצאות בגדות נהרות. לא ידוע מי חופר את אותן מאורות, ואם להיפו הננסי יש חלק בחפירתן. היפו ננסי מעולם לא נצפה חופר מחילה, אולם מכפילי פרסה אחרים, כמו חזירי יבלות, נוהגים לחפור מחילות.
כמו ההיפופוטם, ההיפו הננסי מגיח מן המים בשעות בין הערביים על מנת לאכול. בזמן חיפוש האוכל, ההיפו יטייל בצמחיית יער עבותה, וידאג לסמן את נתיב הליכתו בשתן שיפוזר על ידי נפנוף נמרץ בזנבו. ההיפו הננסי תר אחר מזונו במשך כשש שעות ביום. זהו בעל חיים אוכל עשבים. הוא כמעט ואינו ניזון מצמחייה מימית, ורק לעיתים נדירות יאכל דשא, כיוון שזה אינו נפוץ ביערות הצפופים שבהם הוא חי. תזונתו מורכבת בעיקר משרכים, מצמחים דו-פסיגיים, ומפירות שנשרו לרצפת היער. ההיפו הננסי תועד בזמן אכילת מספר רב של מיני צמחים, ולכן נראה כי הוא אינו בררן בכל הקשור למזונו.
התנהגות > רבייה

נהגי הרבייה של ההיפו הננסי בסביבת המחיה הטבעית שלו מעולם לא נחקרו, וייתכן כי תנאי המחיה המלאכותיים שבסביבת השבי גורמים לשוני בין נהגי הרבייה בסביבה הטבעית ובגני החיות. ההיפו הננסי מגיע לבגרות מינית בגיל שלוש עד חמש שנים. מחזור הייחום של נקבות ההיפו הוא בן 35.5 ימים בממוצע, כאשר הייחום עצמו נמשך בין יום ליומיים.
בגני חיות ההיפו הננסי הוא מונוגמי. זוגות ההיפו יזדווגו פעם אחת עד ארבע פעמים במהלך תקופת ייחום אחת. בשבי, נקבות ההיפו המליטו גורים בכל חודשי השנה. משך תקופת ההיריון נע בין 180 ל-210 ימים, ובסופו מומלט על-פי רוב גור יחיד. לעיתים תמליט הנקבה זוג תאומים. בשונה מההיפופוטם, ההיפו הננסי עשוי להזדווג ולהמליט את צאצאיו גם ביבשה וגם במים. הצאצאים יכולים לשחות כמעט מידית מרגע לידתם. ברגע לידתם משקלם של הצאצאים נע בין 4.5 ל-6.2 קילוגרמים, כאשר הזכרים כבדים מהנקבות ברבע קילוגרם בממוצע. גורי ההיפו נמצאים בקרבת אמם, שמגנה עליהם מטורפים ומהשמש. הם נגמלים סופית מיניקה בגיל שישה עד שמונה חודשים, ומעט לפני כן הם מפסיקים ללוות את אמם למים כשהיא תרה אחר מזון.
תפוצה

רובם הגדול של ההיפו הננסיים חיים בליבריה. אוכלוסיות קטנות יותר נמצאות בחוף השנהב, בגינאה ובסיירה לאון. תפוצתו של ההיפו מצומצמת ממילא, ולכן לא הצטמצמה משמעותית בעת החדשה, אולם היא בלתי-רציפה, ועובדה זו עומדת לו לרועץ במירוץ ההישרדות. ההיפו חי אך ורק ליד נהרות שעוברים דרך יערות. הוא חי בנוחות ביבשה ובמים, ישן על היבשה אך נרגע ונח בתוך המים. למרות האופי המיימי הוא שחיין גרוע ולא יתרחק מאוד מהיבשה.
אוכלוסיות ההיפו הננסי בליבריה פזורות ביערות הרבים שבמדינה, כשהגדולה מביניהן חיה באזור המוגן הגדול במדינה, הפארק הלאומי סאפו. חקירת האוכלוסיות הללו הייתה מסובכת בשל סכסוכים אזרחיים, בהם שתי מלחמות האזרחים שהתרחשו במדינה (1989–1996, 1999–2003). בחוף השנהב ההיפו נפוץ במספר יערות, בהם אלו שנמצאים בפארק הלאומי טאי. בגינאה חי ההיפו בשמורת "דה זיאמה" (de Ziama) שנמצאת על הגבול עם ליבריה. בסיירה לאון חיות מספר אוכלוסיות קטנות - ביער גולה, סמוך לנהר המואה ובהרי לומה.
שימור

ב-1993 איגוד השימור העולמי אמד את גודל אוכלוסייתו העולמית של ההיפו הננסי בכ-2,000 עד 3,000 פרטים בבר, כשרובם חיים בליבריה. תת-האוכלוסייה הקטנה ביותר, זו שחיה בסיירה לאון, נאמדה באותו זמן בכ-100 פרטים בלבד. ב-2006 העריך איגוד השימור העולמי כי מצבו של ההיפו הננסי הורע בשל התנאים המידרדרים בליבריה, ובעיקר אובדן בתי גידול.
האיום הגדול ביותר הנשקף לאוכלוסיות ההיפו הננסי הוא אובדן בתי גידול. היערות שבהם הוא חי היו נתונים לבירוא משמעותי, שנועד לנצל את השטחים לטובת התיישבות וחקלאות. הצטמצמות היערות הביאה, ועודנה מביאה, לפיצול האוכלוסיות, שבתורו הביא להקטנת המגוון הגנטי באוכלוסיות. בצד זה, הם אינם נתונים לציד רחב ממדים בשל ביישנותם ונטייתם להתבודד. על בשרם נאמר שהוא איכותי, בדומה לזה של חזיר בר. בשונה מההיפופוטם, לשיניו של ההיפו הננסי אין כל ערך מסחרי. לפרטים הבוגרים אין טורפים טבעיים משמעותיים, אולם לעיתים נטרף בידי נמרים, פיתונים ותנינים כשישנם גם שבטים הצדים אותו בטבע. להגנה ההיפו יכול להתנפל על טורפיו עם לסתותיו, לברוח או לצלול מתחת למים. היפו ננסי בניגוד להיפופוטם המצוי אינו מסוכן כמעט לבני אדם, אף שנשיכות מלסתותיו עדיין יכולות לגרום לפצעים קשים.
ההיפו הננסי מתרבה היטב בשבי. מספר הגורים שנולדו בשבי הכפיל את עצמו בין השנים 1970 ו-1991. בהתאם, הישרדותו של המין בשבי ודאית יותר מהישרדותו בבר. תוחלת חייו בשבי נעה בין 42 ל-55 שנים, יותר מתוחלת החיים המשוערת בסביבה הטבעית. מצב השימור שלו מוגדר על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN) כ"בסכנת הכחדה", והוא נכלל בנספח השני של אמנת וושינגטון לחיות מוגנות (CITES).
בהיסטוריה ובתרבות האנושית

בשונה מההיפופוטם, הידוע לאירופאים למן התקופה הקלאסית, ההיפו הננסי היה ידוע רק בתחום תפוצתו שבמערב אפריקה עד המאה ה-19. בשל היותו פעיל לילה שחי ביערות, גם תושבי מערב אפריקה לא הכירוהו היטב. בליבריה הוא היה מכונה "פרת מים". דו"חות מוקדמים זיהו אותו שלא כהלכה כחזיר בר. מספר גולגולות של המין נשלחו לחוקר הטבע האמריקאי סמואל מורטון, במהלך שהותו במונרוביה, בירת ליבריה. ב-1843 תיאר מורטון לראשונה את המין. בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 בוצע מחקר נרחב של הפאונה הליברית על ידי ד"ר יוהאן בוטיקופר. במהלך מחקר זה נאסף לראשונה היפו ננסי שלם. הוא נלקח למוזיאון הטבע שבליידן, הולנד.
היפו הננסי הובא לאירופה לראשונה בשנת 1873, אחרי שנלכד בסיירה לאון על ידי איש השירות הקולוניאלי הבריטי, אולם הוא מת זמן קצר לאחר הגעתו. פרטים נוספים הובאו לאירופה בהצלחה ב-1911. הם נשלחו באוניות לגרמניה, ומשם לגן החיות של ברונקס שבניו יורק. ב-1927, הארווי פיירסטון העניק לנשיא ארצות הברית קלווין קולידג' מתנה בדמות היפו ננסי שענה לשם בילי. קולידג' העביר את המתנה לפארק הזואולוגי הלאומי של הסמית'סוניאן. לפי גן החיות, בילי הוא אביהם הקדום של מרבית ההיפו הננסיים החיים בגני החיות בארצות הברית.
מספר אגדות עם נקשרו אודות ההיפו הננסיים. לפי אחת מהן, ההיפו הננסיים נושאים יהלום מבריק בפיהם, וזה מאיר להם את דרכם באפלת היער בשעות החשיכה. בשעות היום ההיפו הננסי מחביא את היהלום במקום מסתור, ולכן לציידים מומלץ ללכוד את ההיפו בשעות הליל, יחד עם יהלומו. תושבי כפרים מקומיים באפריקה האמינו כי גורי ההיפו הננסי לא יונקים חלב מאמם, אלא מלקקים את עורה.
הערות שוליים

↑  היפופוטם ננסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Harris, J.M. (1991). "Family Hippopotamidae". Koobi Fora Research Project. Vol. 3. The Fossil Ungulates: Geology, Fossil Artiodactyls and Paleoenvironments: 31–85. Clarendon Press, Oxford.
↑  "Hippopotamus madagascariensis". IUCN Red List of Threatened Species (2002). Retrieved on 2008-08-23.
↑  S. C. Coryndon. 1977. The taxonomy and nomenclature of the Hippopotamidae (Mammalia, Artiodactyla) and a description of two new fossil species II. A description of two new species of Hexaprotodon. Proceedings of the Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen 80(2):72-88.
↑  Boisserie, Jean-Renaud (2005). "The phylogeny and taxonomy of Hippopotamidae (Mammalia: Artiodactyla): a review based on morphology and cladistic analysis". Zoological Journal of the Linnean Society 143: 1–26. doi:10.1111/j.1096-3642.2004.00138.x/abs/. Retrieved on 2007-06-01.
↑  "Pigs, Peccaries and Hippos Status Survey and Action Plan". World Conservation Union status survey (1993). Retrieved on 2008-08-23.
↑  Corbet, G. B. (1969). "The taxonomic status of the pygmy hippopotamus, Choeropsis liberiensis, from the Niger Delta". Journal of Zoology 158: 387–394.
↑  "Scientists find missing link between the dolphin, whale and its closest relative, the hippo". Science News Daily (2005-01-25). Retrieved on 2008-08-23.
↑  Ursing, B.M.; U. Arnason (1998). "Analyses of mitochondrial genomes strongly support a hippopotamus-whale clade". Proceedings of the Royal Society 265 (1412): 2251. doi:10.1098/rspb.1998.0567.
1 2  "Pygmy Hippo fact sheet". Smithsonian National Zoological Park. Retrieved on 2008-08-23.
1 2 3  Robinson, Phillip T.,River Horses and Water Cows. Hippo Specialist Group of the World Conservation Union Retrieved on 2007-07-30.
1 2  Eltringham, S. Keith. "The Hippos". ISBN 085661131X
1 2  Lewison, R. & Oliver, W. (Hippo Specialist Subgroup) (2005). Hexaprotodon liberiensis. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. IUCN 2006. Retrieved on 17 December 2006.
↑  Jablonski, Nina G. (2004). "The hippo’s tale: how the anatomy and physiology of Late Neogene Hexaprotodon shed light on Late Neogene environmental change". Quaternary International 117: 119–123. doi:10.1016/S1040-6182(03)00121-6.
הרפליים

| הרפליים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי רגליים
משפחה:: הרפליים
שם מדעי
 Herpelidae ‏לאורנט, 1984

הרפליים (שם מדעי: Herpelidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי רגליים. משפחה זו היא קרובתם הרחוקה של משפחת תולענים הודיים ושתי המשפחות התגלו רק במחקרים מאוחרים.
ההרפליים חיים רק באפריקה באזורים לחים ורקבוביים, בעיקר ביערות קונגו, אך גם במזרח אפריקה באזורים פתוחים יותר. במשפחה שני סוגים.
כמו שאר המשפחות הם בעלי דמיון לתולעים בעלי לסתות גדולות, עיניים קטנות ועור לח בצבעים כחול-לבן. הם עוברים את שלב הראשן והופכים לבוגרים מיד לאחר הבקיעה. הם טורפים חרקים וחסרי חוליות נוספים.
מיון

משפחת הרפליים (Herpelidae)
סוג Boulengerula
מין Boulengerula boulengeri
מין Boulengerula changamwensis
מין Boulengerula denhardti
מין Boulengerula fischeri
מין Boulengerula niedeni
מין Boulengerula taitana
מין Boulengerula uluguruensis
סוג תולען קונגו (Herpele )
מין Herpele multiplicata
מין Herpele squalostoma
הפרלמנט של צ'צ'ניה

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 הרכב
 מספר מושבים:  41 
  
 מנהיגים
 יושב ראש:  מאגומד דאודוב 
 אתר אינטרנט
 www.parlamentchr.ru
 
הפרלמנט של צ'צ'ניה, רשמית: הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית (ברוסית: Парламент Чеченской Республики) היא הרשות המחוקקת הגבוהה ביותר ברפובליקה הצ'צ'נית, היא הגוף המחוקק העליון והיחיד של הרפובליקה.
הרכב

הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית הוא הגוף המחוקק הגבוה ביותר ברפובליקה הצ'צ'נית, המונה 41 צירים ועשרה ועדות קבועות.
כיום, 3 מפלגות מיוצגות בפרלמנט: רוסיה המאוחדת (37 מושבים), רוסיה הוגנת (2 מושבים) והמפלגה הקומוניסטית (2 מושבים).
ועדות

הוועדה לאינטראקציה עם גופים פדרליים וארגונים ציבוריים;
הוועדה לחקיקה, מבנה ושלטון מקומי;
הוועדה לענייני כלכלה, מדיניות השקעות וענייני נכסים;
הוועדה לתעשייה, אנרגיה, תחבורה ותקשורת;
הוועדה לתקציב, בנקים ומיסים;
ועדת חוק, סדר וביטחון;
ועדת מדיניות חברתית:
הוועדה לחקלאות, אקולוגיה ומשאבי טבע;
הוועדה לבנייה ושיכון ושירותים קהילתיים;
הוועדה ליחסים בינלאומיים, בין-פרלמנטריים, מדיניות לאומית ומידע.
יושבי ראש

דוקובאחה עבדורחמאנוב (30 באוקטובר 2008 - 29 ביוני 2015)
סלמן זאקרייב (ממלא מקום; 29 ביוני 2015 - 3 ביולי 2015)
מגומד דאודוב (מאז 3 ביולי 2015)
הפרלמנט של נאורו

| --- | --- |

 מדינה:  נאורו
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  31 בינואר 1961 – הווה (63 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  19 חברים
 
 ממשלה       נאורו תחילה (5)        עצמאיים (9)  אופוזיציה       עצמאיים (4)        עצמאיים (1)
 בחירות
 שיטת בחירות:  שיטת בורדה
 בחירות קודמות:  24 בספטמבר 2022
 בחירות הבאות:  2025
 מנהיגים
 יושב ראש:  מרקוס סטיבן, עצמאי החל מ-27 באוגוסט 2019
 נשיא הרפובליקה:  ראס קון, עצמאי החל מ-29 בספטמבר 2022
 משכן
 
 יארן, נאורו
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
הפרלמנט בנאורו הוא פרלמנט מסוג בית מחוקקים חד-ביתי האחראי על הניהול השוטף הפוליטיקה בנאורו. משכן הפרלמנט שוכן ביארן, העיר המרכזית בנאורו.
חברי הפרלמנט נבחרים לפי מחוז בחירה, בין שניים לשלושה חברים מכל אחד ממחוזות נאורו. לאחר הבחירות לנשיאות נאורו בשנת 2013, מספר החברים בפרלמנט הוגדל ל-19. בנאורו נערכות בחירות לפרלמנט ולנשיאות נאורו פעם בשלוש שנים.
יושב ראש הפרלמנט

יושב ראש הפרלמנט הוא חבר בפרלמנט שנבחר לתפקיד זה בבחירות חשאיות שבהן מצביעים חברי הפרלמנט.
ליושב הראש אין זכות הצבעה בהצבעת אי-אמון. החל מאוגוסט 2019 יושב ראש הפרלמנט הוא נשיא נאורו לשעבר, מרקוס סטיבן.
ראו גם

פוליטיקה של נאורו
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑  About Parliament (הקישור אינו פעיל, 28 ביולי 2020)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רשויות מחוקקות ובנושא אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התרשמות, זריחה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קלוד מונה
 תאריך יצירה:  1872–1873
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  63 ס״מ 
 גובה:  48 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  4014 (מוזיאון מרמוטן מונה) 
 מיקום:  מוזיאון מרמוטאן מונה, פריז
 
"התרשמות, זריחה" (בצרפתית: Impression, soleil levant) הוא שמו של ציור מאת קלוד מונה, אשר בעקבותיו קיבלה התנועה האימפרסיוניסטית את שמה.
הציור מתאר נוף ימי בנמל של לה הבר שבצפון צרפת. הוא מצויר במשיכות מכחול חופשיות, ללא רישום מוקדם. אין ביצירה שימוש בפרספקטיבה מדעית. למרות זאת קו האופק מודגש בצבע כהה יותר וגם כיוון ההתקדמות של הסירות יוצר תחושה של מרחב. משיכות המכחול החופשיות אינן משרטטות דימוי ברור של האובייקטים שבציור, אלא של צורתם הכללית בלבד. עובדה זו, בשיתוף עם מגוון הצבעים המצומצם (ירקרקים-כחולים וצבע כתמתם), מעניקים תחושה של מזג אוויר ערפילי. את הביטוי להתפתחות טכניקת הציור האימפרסיוניסטית ניתן לראות בתיאור המים, שבהם משתקף צבעם של השמים הכתומים.
מונה ניסה להסביר, בדיעבד, את שמה של היצירה ואת גישתו בציורה:
"הנוף איננו אלא התרשמות, והתרשמות ראשונית, מכאן הכותרת אשר ניתנה לנו ... שלחתי את הציור מלה הבר, שאותה ציירתי דרך החלון שלי. השמש בערפל וכמה תרנים של סירות בולטים במישור הקדמי ... שאלו אותי [בקשר] לשם עבור הקטלוג, לא יכולתי להחשיב [את הציור] לנוף של לה הבר, ואמרתי: קראו לו 'התרשמות'.
מונה הציג את הציור בתערוכה הראשונה של הקבוצה האימפרסיוניסטית, שהתקיימה באפריל 1874, בסטודיו של הצלם נדאר בפריז. לואי לרואה (Louis Leroy), מבקר אמנות צרפתי, תיאר בעיתון האמנות ההומוריסטי "Le Charivari" ("המהומה") את התרשמותו מן הציור, תיאור שבזכותו נטבע שמה של הקבוצה – אימפרסיוניזם:
התרשמות – הייתי בטוח בזאת. אמרתי לעצמי שכיוון שהייתי מורשם, הייתה חייבת להיות בו קצת התרשמות ... ואיזה חופש ואיזו מיומנות! גליל טפט חדש הוא שלם יותר מאותו נוף ימי.
הציור, אשר מוצג במוזיאון מרמוטאן מונה בפריז, נגנב בשנת 1985, והוחזר למקומו רק כעבור חמש שנים, בשנת 1990.
הפועל גבעתיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1986
 מדינה:  ישראל
 אולם ביתי:  בי"ס תלם, סימטת צביה 5, גבעתיים (250 מושבים)
 מיקום:  גבעתיים
 תאריך פירוק:  1999
 ליגה:  ליגה ב' מחוז תל אביב
 בעלים:  העמותה לקידום הספורט בגבעתיים.
 מנהל מקצועי:  שרה דגן
 מאמן:  יואב חריש
 אתר רשמי
 
הפועל גבעתיים היא קבוצת כדורסל ישראלית המשחקת בליגה ב' מחוז תל אביב ומשמשת כקבוצת הבת של הפועל רמת גן/גבעתיים מהליגה הלאומית בכדורסל.
היסטוריה

המועדון הוקם על ידי מיכה שמבן בשנת 1986, תחילה כמחלקת נוער ובהמשך בקבוצת בוגרים שהתבססה על שחקני הבית שגדלו באגודה.
רגע השיא של הקבוצה היה בעונת 1992/1993. שנה קודם לכן העפיל המועדון לראשונה בתולדותיו ללאומית א' בכדורסל ובעונתו הראשונה בליגת העל הצליחה הקבוצה להעפיל לגמר גביע המדינה בכדורסל שם נוצחה בידי הפועל תל אביב 65-71.
שנה לאחר מכן נשארה הקבוצה בליגה לאומית א' לאחר שניצחה במחזור הסיום את מכבי חיפה.
בעונת 1994/5 נשרה הקבוצה לליגה השנייה אחרי 3 שנים בלאומית א', באותה העונה שברה גבעתיים את שיא הנקודות לקבוצה במשחק ליגה לאחר
שקלעה כ-166 נקודות בניצחון 166-78 על בית"ר רמת גן במחזור ה12 באותה העונה.
הפירוק

בשנת 1999 התפרקה הקבוצה, ונמחקה מהאיגוד עקב בעיות ניהול וחוסר תקציב.
הקמה מחדש

שנתיים מאוחר יותר בשנת 2001 הוקמה הקבוצה מחדש והחלה לשחק בליגה א'. בשנת 2002 העפילה הקבוצה לליגה הארצית ובשנת 2005 שבה הפועל גבעתיים לליגה הלאומית אחרי 6 שנות היעדרות.
בסיום עונת 2006 -2007 נשרה הפועל גבעתיים לליגה הארצית אחרי שנתיים בהן שיחקה בליגה הלאומית.
בסיום עונת 2008-2009 ירדה הקבוצה מהליגה הארצית אל ליגה א'.
בסיום עונת 2012-2013 העפילה הפועל גבעתיים לליגה הארצית אחרי היעדרות של 4 שנים.
בסיום עונת 2013-14 התאחדה הקבוצה עם הפועל רמת גן, תחת השם הפועל רמת גן-גבעתיים.
האגודה ממשיכה להחזיק בקבוצת בוגרים תחת השם הפועל גבעתיים רמת גן, שבעונת 2015-2016 משתתפת בליגה ב' (מחוז תל אביב), ליגת הכדורסל החמישית בחשיבותה. מארחת את משחקיה באולם "מיכה שמבן" בגבעתיים.
לאגודה מחלקת נוער בעלת 14 קבוצות ילדים ונוער ו-9 בתי ספר לכדורסל.
הקמה מחדש > שחקני עבר בולטים

יובל אשכנזי
שרון שרקזי
מור נעמן
אדי פיליפס
עמוס פרישמן
הערות שוליים

↑  ארצית צפון(?): מה מבשלות רמת גן וגבעתיים?, ספסל
הפיגוע בנצרים (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  29 במרץ 2002
 מקום:  נצרים, גוש קטיף, רצועת עזה
 מטרה:  אזרחים
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  אקדח וסכין
 הרוגים:  2
 מבצע:   ועדות ההתנגדות העממית
 מספר מפגעים:  מחבל פלסטיני (עבדל חכים עאצי)
 מניע:  טרור אסלאמי לאומני
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) נצרים(למפת מערב הנגב רגילה) נצרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נצרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נצרים
 
הפיגוע בנצרים הוא פיגוע דקירה ורצח, שאירע ביישוב נצרים שבגוש קטיף, ברצועת עזה בבוקר יום שישי, ט"ז בניסן ה'תשס"ב, 29 במרץ 2002, ביום שבו יצאה ישראל למבצע חומת מגן בשטחי יהודה ושומרון. בפיגוע נרצחו בידי מחבל פלסטיני מיכאל אורלינסקי וטוביה ויזנר, שני הורים לתושבי נצרים, ששהו עם משפחתם ביישוב באותה עת לרגל חג הפסח.
הרקע לפיגוע

בחודש מרץ 2002 ספגה מדינת ישראל את מספר האבדות הגבוה ביותר מבין כל חודשי האינתיפאדה השנייה: ביהודה ושומרון נרצחו למעלה מ־30 חיילים ואזרחים ישראלים, ובתחומי הקו הירוק נערכו 11 פיגועי התאבדות, שבהם נרצחו 81 ישראלים נוספים (לשם השוואה, בכל שלוש שנותיה של האינתיפאדה הראשונה נהרגו 90 ישראלים). כמעט לא חלף יום בחודש זה ללא פיגוע קטלני, ובסך הכל נרצחו 105 אזרחים ישראלים ונהרגו 26 חיילים ישראלים בחודש זה.
שיאם של הפיגועים היה הפיגוע במלון פארק – פיגוע התאבדות שנערך במלון פארק בנתניה בעיצומו של ליל הסדר (ב־27 במרץ 2002), יום קודם לפיגוע בנצרים, ובו נרצחו 30 חוגגים. כמו כן, בתחילת הלילה בו אירע הפיגוע, אירע רצח משפחת גביש בו נרצחו ארבעה בני אדם באלון מורה. ביום הפיגוע אירע גם הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל בו נרצחו שני בני אדם. יש המכנים את חודש מרץ 2002 בכינוי "מרץ השחור".
הרקע לפיגוע > הרקע לפיגוע בנצרים

כעשרים יום קודם לפיגוע, בבוקר ה-10 במרץ 2002, נרצח חייל צה"ל קובי איכלבוים בכניסה ליישוב, בידי מחבל ערבי אשר עבד ביישוב כפועל. המחבל הגיע לשער הכניסה ליישוב כשהוא חמוש באקדח וסכין, ועורר את חשדם של אנשי הביטחון. הללו קראו לו לעצור, אולם הוא שלף את אקדחו, ירה באיכלבוים אשר נפטר מפצעיו, ודקר את רבש"ץ היישוב. המחבל חוסל. גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, נטלו אחריות על הפיגוע.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-15 במרץ נרצחו שלושה חיילי צה"ל, רותם שני, מתן בידרמן ועלאא כבישי, בציר קרני-נצרים, בקרבת נצרים, כאשר טנק מסוג מרכבה 3 בו נסעו עלה על מטען גחון רב עוצמה. ארגון הטרור ועדות ההתנגדות העממית היושב ברצועת עזה נטל אחריות על הפיגוע.
הפיגוע

בלילה שבין חמישי לשישי, ט"ז בניסן ה'תשס"ב, 29 במרץ 2002, היום הראשון של חול המועד פסח, חדר לנצרים הממוקם בצפון רצועת עזה פועל פלסטיני אשר עבד ביישוב במשך זמן רב, כשהוא מצויד בסכין וברימוני רסס. הוא הצליח לעלות מעל גדר הביטחון של היישוב באמצעות סולם, ולא נתגלה עקב גשם שוטף שירד באותו לילה. לאחר בואו ליישוב הסתתר המחבל בבית הכנסת ביישוב והמתין לשעת כושר.
בבוקר אותו יום, בסביבות 6:50, עשו את דרכם לתפילת שחרית בבית הכנסת ביישוב מיכאל אורלינסקי, בן 70 תושב תל אביב אשר התארח בבית בנו יוסי, וטוביה ויזנר, בן 79 תושב פתח תקווה אשר התארח בבית בנו הרב חנן. השניים תכננו להגיע לתפילה המתחילה בשעה 7 בבוקר.
השניים הגיעו לבית הכנסת, אולם שם התנפל עליהם המחבל אשר הסתתר במקום, דקר אותם, פצע אותם באורח קשה מאוד, ונמלט. חרף גילו המבוגר, נאבק טוביה ויזנר במחבל, והצליח לצאת מבית הכנסת. לאחר מכן, על אף פציעתו הקשה צעד כמה עשרות מטרים, תוך שהוא צועק: "מחבל, נדקרתי", ואז התמוטט.
תושב היישוב שביתו היה סמוך למקום האירוע, שמע את הצעקות וחש לעזרה. הוא ירה בנשקו מספר יריות באוויר כדי להתרות במהירות על אירוע חבלה, והזעיק רופא ואחות סמוכים. במקביל, נמצא בידי מתפללים בשביל הסמוך הנדקר השני. השניים נלקחו במהירות לחדר הטראומה ביישוב, הובהלו לבית החולים סורוקה בבאר שבע, אולם נפטרו מפצעיהם.
לאחר שדקר את השניים נמלט המחבל והסתתר במשך שעות בשיחים הנמצאים בכניסה ליישוב. כוחות ביטחון גדולים חיפשו אחריו במשך שעות, בעוד תושבי היישוב מסוגרים בביתם, בשעות אחר הצהרים ניסה המחבל לפגע בשנית שיידה רימון רסס לעבר סגן קצין הביטחון של המועצה האזורית חוף עזה. הרימון לא התפוצץ והמחבל יצא מן השיח עם סכין במטרה לדקור. איש הביטחון ירה בו וחיסל אותו במקום. קודם לפיגוע הספיק המחבל לצייר על קירות בית הכנסת ביישוב צלבי קרס וכתובות נאצה בערבית.
פלוגות אל־קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי, נטלו אחריות על הפיגוע.
לאחר הפיגוע

שני הנרצחים בפיגוע, מיכאל אורלינסקי וטוביה ויזנר, הובאו לקבורה בצהרי אותו יום, יום שישי. שניהם נטמנו בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
קטי ויזנר, אלמנתו של טוביה וניצולת שואה, התגוררה מאז ביישוב לצד בנה, ופונתה ממנו במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות. בשנה שלאחר הרצח הוציאה לאור מדרשת נצרים את אסופת המאמרים "בין עם ישראל לארצו – מבט אמוני ואתגרים מתחדשים". בסוף הספר נוספו דברים לזכר מיכאל אורלינסקי. בנו של מיכאל, יוסי, נפטר כעשרה חודשים לאחר הפיגוע ממחלה. אלמנתו איילת היא אחותה של רחל שבו, שנרצחה בפיגוע באיתמר שלושה חודשים לאחר הפיגוע בנצרים.
בעקבות הפיגוע, אשר בוצע בידי מחבל פלסטיני אשר עבד כפועל ביישוב, ובשל כך הכיר את המקום, ידע כיצד לבצע את הרצח וכיצד להסתתר ואף היה מצויד במפת היישוב, וכמו כן הפיגוע שאירע כעשרים יום קודם לכן בו נרצח חייל צה"ל קובי איכלבוים בידי מחבל שעבד ביישוב, נמנעו מאז ואילך תושבי נצרים מהעסקת ערבים בתחומי היישוב.
כחודש לאחר הפיגוע, בלילה שבין ה-23–24 לאפריל 2002, ניסו שלושה נערים פלסטינים, לחדור ליישוב נצרים על מנת לבצע פיגוע התאבדות ביישוב, ונורו בידי כוח צה"ל המוצב במקום. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות על הפיגוע. כשנה וחצי לאחר מכן אירע פיגוע חדירה נוסף לנצרים, במהלכו נרצחו שלושה חיילי צה"ל, אלון אברהמי, עדי אוסמן ושרית שניאור. ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי נטלו אחריות על הפיגוע.