stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכסוך אפגניסטן–פקיסטן (2024)
ינואר 2025

ב-1 בינואר 2025, טען חבר הפרלמנט של מפלגת "פאקיסטן תהריק-א-אינסאף" (PTI), אנוואר זאיב חאן, כי 400 מחבלים מאפגניסטן השתלטו על 15 מוצבי גבול במחוז בג'אור. לדבריו, המחבלים הרימו את דגלי "האמירות האסלאמית של אפגניסטן" והחלו לבצר את עמדותיהם החדשות. התושבים המקומיים החלו לעזוב את האזור מחשש למבצע רחב היקף של הכוחות המזוינים של פקיסטן. הוא הביע ביקורת על חוסר האפקטיביות של גדר הגבול ותהה כיצד הצליחו המחבלים לעבור במספר כה רב. חאן הדגיש את העומס המתמשך על התושבים באזור בשל עקירות חוזרות ונשנות כתוצאה ממבצעים צבאיים וטען כי המצב הביטחוני במחוזות המאוחדים הולך ומחמיר. במהלך דיון בפרלמנט, הועלו קריאות להקים ועדת אמת ופיוס שתחקור את התחדשות הפעילות הטרוריסטית ולשנות את חוקי הבית כדי להקים ועדה קבועה שתפקח על מבצעי ביטחון.
ב-2 בינואר 2025, האשימה פקיסטן כי ממשלת הטליבאן האפגנית דרשה סכום של 10 מיליארד רופי פקיסטני בתמורה להסרת כוחות הטליבאן הפקיסטני והעברתם הרחק מאזורי הגבול, אך ממשלת אפגניסטן הכחישה את ההאשמות. עימותים קלים ומוגבלים בין הצדדים נמשכו.
ב-3 בינואר 2025, פגע קליע מפקיסטן באזור אזרחי במחוז עלישר שבפרובינציית חוסת', והרס חדר אורחים שחובר לבית מגורים. מקורות מקומיים דיווחו על חילופי אש בגבול בין שני הצדדים. על פי דיווחי תקשורת אפגניים, בסביבות השעה 1:30 בלילה, כוחות פקיסטניים ירו רקטות לעבר עמדות הטליבאן, וצבא אפגניסטן הגיב בירי ארטילרי כבד. על פי הדיווחים, המצב נרגע מעט לפני עלות השחר. לפחות שלושה כפרים באפגניסטן – איירוקם, קאגה וגרב – נפגעו מירי מרגמות פקיסטני. בליל ה-3 בינואר 2025, כוחות משותפים של הטליבאן האפגני והטליבאן הפקיסטני פתחו בפשיטות על עמדות גבול פקיסטניות באזור ספינוום שבצפון ווזיריסטן.
ב-6 בינואר 2025, פגז RPG שנורה על ידי הטליבאן האפגני פגע במגרש כדורגל בצפון וזיריסטן במהלך משחק שהתקיים במקום, ושלושה שחקנים נפצעו.
ב-7 בינואר 2025, שלושה חיילים פקיסטנים ו-19 מורדים נהרגו בפשיטות שביצע הצבא באזורים הצפון-מערביים הגובלים באפגניסטן. באותו יום, פגז מרגמה שנורה מאפגניסטן פגע במחוז מוחמנד שבפקיסטן, אך לא דווח על נפגעים.
ב-9 בינואר 2025, מסוקי תקיפה פקיסטנים תקפו את מחוז באג'ור באזורים שבהם טענו כוחות טליבאן פקיסטן (TTP) כי השתלטו על מוצבים בגבול.
ב-10 בינואר 2025, כוחות פקיסטנים ואפגנים נלחמו זה בזה במחוז סרקאנו שבמחוז קונר, הסמוך למחוז באג'ור, כאשר דווח על ירי מרגמות באזורים מיושבים, מה שגרם למאות אזרחים לעזוב את בתיהם. בנוסף, כוחות פקיסטנים ירו רקטות לעבר מחוז קונר, שגרמו למותם של 10 בעלי חיים.
גל הגירת הפליטים לאירופה במאה ה-21

חילוץ מהגרים מאפריקה בלב ים על ידי אנשי משמר החופים האירי, יוני 2015.
פליטים סוריים בגבול מקדוניה הצפונית-יוון, 24 באוגוסט 2015.
מחנה פליטים באוסטריה, 11 ביולי 2015.
פליטים בתחנת הרכבת וינה מערב, ממתינים לרכבת שתיקח אותם לגרמניה, 5 בספטמבר 2015.
במאה ה־21 החל גל הגירת פליטים, וכן מהגרי עבודה, ממדינות המזרח התיכון ומערב הבלקן לאירופה, בייחוד ממדינות כסוריה, עיראק ומדינות אפריקה, אך גם מאפגניסטן, אריתריאה ודרום אסיה. הגל גרם למשבר הומניטרי ופוליטי באירופה. המונח "משבר הגירה" עלה כבר באפריל 2015, לאחר שחמש סירות שנשאו כאלפיים מהגרים טבעו מול חופי היבשת במימי הים התיכון, אסון שהביא למותם של 1,200 איש.
מספרם ההולך וגדל של המהגרים, שיש הסבורים כי הוא פוגע באפשרות שלהם להשתלב באירופה, הושפע ישירות מהסכסוכים המתמשכים במדינות המקור באזור אפריקה ובמדינות המזרח התיכון, לצד סירובן של ממשלות האיחוד האירופי לממן מבצע חילוץ איטלקי של מהגרים שנתקעו בלב ים בדרכם ליבשת וביקשו לקבל מקלט. רוב הפליטים מגיעים מסוריה, מאפגניסטן ומאריתריאה. באופן יוצא דופן בלטו מבין המהגרים והפליטים יוצאי סוריה ואפגניסטן אשר נסו ממלחמות האזרחים במדינותיהם. משבר ההגירה קושר על ידי התקשורת גם לגל הפיגועים באירופה, עקב העובדה כי חלק מהמפגעים האסלאמיסטים הגיעו במסגרת גל ההגירה. רוב מבצעי הפיגועים לא היו אזרחי אירופה אלא הפליטים או המהגרים.
על פי סוכנות הסטטיסטיקה האירופית, Eurostat, לאורך שנת 2014 זכו 626,000 מהגרים לאישור קבלת מקלט במדינות אירופה, המספר הגבוה ביותר של מבקשי מקלט מאז שנת 1992. המשבר מוגדר כמשבר ההגירה הגדול ביותר בתולדות אירופה מאז תקופת מלחמת העולם השנייה. בתקופה בת 7 חודשים בשנת 2015 היגרו למעלה מ-300,000 מהגרים ליבשת, מהם למעלה ממאה אלף מהגרים בחודש יולי בלבד. היקף ההגירה וממדיה החלו להתבהר במשך חודשי קיץ 2015, לאחר שבאוסטריה נמצאה משאית נטושה ובה גופותיהם של 71 פליטים, שנחנקו ממחסור חמצן, כשניסו לחצות את הגבול לאיחוד האירופי.
המשבר מתוארך לשנים 2016-2015 (או 2017) בשל ירידה בכמות המהגרים והפליטים שהגיעו לאירופה לאחר שנים אלה. אחד הגורמים היה שטורקיה הסכימה לחסום את דרכם אל היבשת בתמורה לסיוע כספי מהאיחוד האירופי. באיחוד הייתה מחלוקת בנושא קליטת ההגירה.
הסיבות להגירה לאירופה

המונח משבר ההגירה באירופה מתייחס לזרם גדול וחסר תקדים בעת המודרנית של מהגרים, בין אם הם פליטי מלחמה או מהגרי עבודה מהמזרח התיכון ומדינות אפריקה.
הסיבות להגירה לאירופה > פליטים

לפי נציבות האו"ם לפליטים, מספר האנשים העקורים מבתיהם חצה את ה-65.6 מיליון איש בסוף שנת 2016; זהו המספר הגבוה ביותר מאז מלחמת העולם השנייה, ומדובר בעלייה של 40% מאז 2011. מתוך אותם 65.6 מיליון, 22.5 מיליון הם פליטים (17.2 מיליון בטיפול נציבות האו"ם ו-5.3 מיליון פליטים בחסות האונר"א). 2.8 מיליון מהפליטים חיפשו אחר מחסה. היתר הם עקורים בתוך המדינה שלהם. 17.2 מיליון הפליטים שהיו בטיפולה של נציבות האו"ם נחשבים לעלייה של 2.9 מיליון מאז סוף 2014, המספר הגבוה ביותר מאז 1992. ביניהם, פליטים סורים הפכו לקבוצת הפליטים הגדולה ביותר (3.9 מיליון), ואחריהם הפליטים האפגנים (2.6 מיליון), שהיו במשך שלושה עשורים קבוצת הפליטים הגדולה ביותר. שש מתוך עשר קבוצות הפליטים הגדולות היו אפריקאיות: סומליה, סודאן, דרום סודאן, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית ואריתריאה. מדינות מתפתחות אירחו 86% מהפליטים בסוף 2014. למרות שרוב הפליטים הסורים אורחו על ידי מדינות שכנות כמו לבנון, טורקיה וירדן, מספר בקשות המקלט שהגישו הפליטים הסורים לאירופה גדל בהתמדה בין השנים 2011 עד 2017. בדצמבר 2017 מנה האו"ם יותר ממיליון בקשות מקלט ב-37 מדינות אירופאיות.
לפחות לחלק מן ההגירה, משויכת סיבת הגירה סביבתית (ראו: משבר האקלים), והצפי הוא שהגירה זו תלך ותגדל.  אל"ם (מיל') ד"ר איתן ישראלי כותב:
המשבר הזה הוא אחד הגורמים לכך שמאות פליטים מאפריקה מסתננים לארץ (ישראל) מדי חודש. ... את המשמעויות של משבר האקלים קשה לעכל, מה גם שהנטייה הטבעית של האנשים בכלל ושל הפוליטיקאים בפרט היא לעסוק בדחוף ובמיידי ולא בתהליכים איטיים שמתפרסים על פני עשרות שנים.
נכון לשנת 2017, 55% מהפליטים ברחבי העולם הגיעו משלוש מדינות: דרום סודאן, סוריה ואפגניסטן. נכון לאפריל 2018, מאז תחילת אותה שנה, הגיעו 15,481 פליטים לחופי אירופה דרך הים בלבד. כמו כן נפטרו עד אז 500 פליטים. בשנת 2015 היו בסך הכול 1.02 מיליון כניסות דרך הים. מאז זרם המהגרים פחת בהתמדה, אך נמשך כל העת.
הסיבות להגירה לאירופה > פליטים > סוריה

מקור קבוצת הפליטים הגדולה ביותר שהגיעה לאירופה הוא בסוריה. הגירתם נובעת מדיכוי פוליטי קשה בידי הנשיא בשאר אל-אסד. כן מתנהלת בסוריה מלחמת אזרחים עקובה מדם שכוללת מעורבות של מדינות זרות שתומכות באסד דוגמת רוסיה ואיראן, וכן מדינות התומכות במורדים (ארצות הברית, צרפת ובריטניה), שעשו מאמצים להפיל את משטרו של אסד כמו למשל בעץ השקמה, תוכנית להעברת אלפי טונות של נשק לידי המורדים. לאחר פרוץ המאורעות בסוריה, בתוך מספר חודשים ברחו אלפים מבתיהם ונפתחו בטורקיה מחנות הפליטים הראשונים. במרץ 2012 מינתה נציבות האו"ם לפליטים אחראי על המצב בסוריה. במרץ 2013 הגיע מספר הפליטים הסורים למיליון. נכון למרץ 2018 רשומים 5.8 מיליון פליטים סורים ברחבי העולם.
הסיבות להגירה לאירופה > פליטים > אפגניסטן

פליטים אפגנים הם קבוצת הפליטים השנייה בגודלה בעולם. לפי הנציבות, ישנם 2.5 מיליון פליטים רשומים מאפגניסטן. רובם נמלטו מהאזור בשל המלחמה והרדיפה. רוב הפליטים האפגנים השתכנו בפקיסטן ואיראן, אולם יותר ויותר החלו לנוע מערבה לכיוון אירופה. אפגניסטן סובלת זה 40 שנה ממלחמות וחוסר יציבות, שהחלו עם מלחמת אפגניסטן שבה פלשו הסובייטים לאפגניסטן. לאחר תקופה של שלטון קומוניסטי במדינה, עלה לשלטון ארגון הטאליבאן, ששלט עד 2001, כשפלשה ארצות הברית לאפגניסטן. בנקודה זו חזרו כמעט 6 מיליון פליטים אפגנים למדינתם, אולם לאחר תקופה של אי-שקט ועלייה מחודשת של הארגון, ברחו 2.5 מיליון מבתיהם.
הסיבות להגירה לאירופה > הגירה כלכלית

זה זמן רב שהגירה כלכלית היא נושא כלל עולמי. הגירה כזו מתקיימת בהינתן הרצון לתנאי חיים/ אפשרויות תעסוקה שאינן קיימות במדינות המוצא של המהגר. מהגרים אלו מכונים "מהגרי עבודה". על פי נתוני ה-OECD, בעשר השנים שקדמו לשנת 2019, היוו מהגרי עבודה מעל 70% מהגידול בכוח העבודה באירופה. למעשה, הגירה שכזו היא קריטית לשוק הצומח. בסך הכול, מצא ה-OECD שכניסת המהגרים לא שיבשה את התוצר של אף מדינה.
הסיבות להגירה לאירופה > המדינה האסלאמית

בשנת 2016, לפי העיתון האיטלקי לה סטמפה, ערכו ביורופול חקירה בנושא זיוף דרכונים עבור המדינה האסלאמית. הם זיהו דרכונים סורים מזויפים במחנות פליטים ביוון שנועדו לחברים במדינה האסלאמית, על מנת להגיע לחלקים אחרים באירופה. כמו כן, אמר ראש היורופול כי כוח משימה חדש של 200 קצינים ייפרס באיי יוון לצד משמר הגבול היווני במטרה לסייע ליוון לעצור את כניסת חברי המדינה האסלאמית לאירופה.
בפברואר 2017 דיווח העיתון הבריטי הגארדיאן כי המדינה האסלאמית משלמת למבריחים סכומים של עד 2,000 דולר אמריקאי כדי לגייס אנשים ממחנות פליטים בירדן ולבנון כדי לגרום להקצנה של הילדים. מדיווחים שונים עולה הערכה של 88.3 אלף ילדים – שדווחו כנעדרים – נמצאים בסיכון להסתה מצד המדינה האסלאמית.
יחס מדינות אירופה ואזרחיהן לתופעה

בתגובה לגל הגובר של המהגרים, האיחוד האירופי החליט להגדיל את תקציב סוכנות הגבולות האירופית, Frontex, בצעד שספג ביקורת מצד האו"ם ומועצת זכויות האדם שלו.
בספטמבר 2015 פורסמה תמונה של גופתו של ילד בשם איילן כורדי, שטבע ביחד עם אמו ואחיו לאחר שסירתם התהפכה. התמונה עוררה סערה רבה, שגרמה להגברת המודעות לבעיית הפליטים. כמו כן, נודע כי מ-17 בספטמבר עד 19 בספטמבר, במשך 3 ימים, הגיעו למעלה מ-15,000 מהגרים ופליטים לאוסטריה.
היהודים באירופה חשים יחס אמביוולנטי כלפי משבר ההגירה; מחד יהודים רבים חשים רתיעה כלפי הזהות הערבית-מוסלמית של רוב הפליטים, ויהודים רבים המשתייכים למעמד הבינוני-גבוה חשים צורך לגונן על לאומיותם האירופית. מאידך יהודים רבים מרגישים גם חשש כבד מתנועות ומפלגות שבולטת בהם התנגדות ל"זרים", מפני שבעיניהם גם היהודיים המקומיים עלולים להיחשב "זרים". הרב הראשי של בריטניה, אפרים מירוויס, התייחס לתופעה בדרשה שנשא בשנת 2016 בבית הכנסת הגדול באדינבורו, והסביר כי "היהודים תמיד ידעו, ואם לא ידעו אז חשו, כי כאשר נמתחים מחדש גבולות ה'אני' וה'אחר' הרי שבסופו של דבר גדולים סיכוייהם למצוא את עצמם דווקא בצד 'האחר'".
ראו גם

טביעת ספינות מהגרים מאפריקה במאה ה-21
אמנת שנגן
תקנת דבלין
גדרות ההפרדה של אוסטריה
מותו של אלן כורדי
הערות שוליים

↑  Migrant crisis in Europe (הקישור אינו פעיל), Express, September 10, 2015
↑  UNHCR viewpoint: 'Refugee' or 'migrant' - Which is right?, UNHCR, 27 August 2015
↑  Gareth Evans, Europe's migrant crisis: The year that changed a continent, BBC News, ‏31 August 2020
↑  Europe migrant crisis, BBC
↑  דניאל ג'ונסון, ‏להגן על בשורת החירות המערבית, השילוח, גיליון 1, אוקטובר 2016
↑  10 truths about Europe’s migrant crisis, 10 August 2015
↑  European citizens, not refugees, behind most terrorist attacks in Europe | DIIS, www.diis.dk (באנגלית)
1 2  חיים איסרוביץ, ‏2015 באירופה: משבר הפליטים החריף ביותר מאז מלחמת העולם השנייה, באתר מעריב אונליין, 31 בדצמבר 2015
↑  יותם רוזנר ועדי קנטור, https://www.inss.org.il › sitesPDF
האיחוד האירופי בצל משבר ההגירה, INSS, 2018
↑  משבר המהגרים: אירופה מתכנסת ל"אם כל הפסגות", באתר ynet, 28 ביוני 2018
↑  אחרי האזהרה של ארדואן: יוון השלימה בניית חומה בגבול עם טורקיה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2021
↑  UNHCR Population Statistics – Data – Overview, באתר נציבות האו"ם לפליטים
↑  Refugees באתר האומות המאוחדות (באנגלית)
↑  התחזית: יהיה לוהט, אל"ם (מיל') ד"ר איתן ישראלי, כתב העת מערכות (כתב עת) גילון גיליון 492 עמ' 22
↑  Situation Mediterranean Situation., Operational Portal,
↑  C.I.A. Arms for Syrian Rebels Supplied Black Market, Officials Say, הניו יורק טיימס, Mark Mazzeti, Ali Younes, 26 ביוני 2016
↑  Plans to send heavier weapons to CIA-backed rebels in Syria stall amid White House skepticism, הוושינגטון פוסט, Greg Miller, Adam Entous, 23 באוקטובר 2016
↑  אפגניסטן, באתר נציבות האו"ם לפליטים
↑  In Europa la fabbrica della cittadinanza: così funziona il business dei passaporti comprati, לה סטמפה, ROBERTO SCARCELLA
↑  Isis paying smugglers’ fees in recruitment drive among child refugees, הגארדיאן, Mark Townsend, 5 בפברואר 2017
↑  MIGRATORY ROUTES MAP
↑  Refugees/Migrants Emergency Response - Mediterranean, UNHCR
↑  בלי אפוד הצלה: איילן הקטן, אחיו ואמם נסחפו אל מותם בדרך לחיים חדשים באירופה, באתר ynet, 2 בספטמבר 2015
↑  יצחק מור, המקומיים האחרים, השילוח 4, מאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph903832
דריו דל פברו

דריו דל פברו (באיטלקית: Dario Del Fabro; נולד ב-24 במרץ 1995 באלגרו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איוורדון-ספורט מליגת העל השווייצרית.
קריירת מועדונים

דל פברו שיחק בקבוצות קליארי, פסקארה, לידס יונייטד, אסקולי, פיזה, יובנטוס, נובארה, קרמונזה, קילמרנוק, דן האג, סראינג וצ'יטאדלה.
ב-16 ביולי 2023 חתם דל פברו באיוורדון-ספורט מליגת העל השווייצרית.
הערות שוליים

↑  DARIO DEL FABRO EST YVERDONNOIS ! באתר הרשמי של איוורדון-ספורט, 16 ביולי 2023 (בצרפתית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דריו דל פברו".
גדי שגיב

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 55 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות, תנועת החסידות, יהדות, היסטוריה של עם ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון כצנלסון 
 מנחה לדוקטורט:  דוד אסף, יורם יעקבסון 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה 
 
גדי שגיב (נולד ב-1970) הוא חוקר ישראלי המתמחה בהיסטוריה של יהודים בעת החדשה, ומכהן כפרופסור חבר במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

שגיב נולד בתל אביב, לאם ילידת המושבה אבן יהודה, ולאב יליד ביירות. גדל באבן יהודה, ולמד בתיכון כצנלסון בכפר סבא.
לאחר סיום בית הספר, הצטרף שגיב למסלול העתודה האקדמית של צה"ל, ולמד תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1991 סיים בהצטיינות את לימודיו, ושירת שירות חובה ושירות קבע באחת מיחידות ממר"ם. לאחר שחרורו, עבד מספר שנים בפיתוח תוכנה. במקביל, סיים מספר קורסים בתחום מדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה, ובעקבות זאת החליט לפנות למחקר במדעי הרוח ולהמשיך ללמוד לתואר שני ושלישי באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה יהודית ולהיסטוריה של עם ישראל. בשנת 2003 סיים בהצטיינות תואר שני. את עבודת המ.א., שעסקה בעולמו הרוחני של רבי נחום מצ'רנוביל, כתב בהנחיית יורם יעקבסון. בשנת 2010 סיים בהצטיינות תואר שלישי בלימודי יהדות. את עבודת הדוקטור, שעסקה בחסידות צ'רנוביל, כתב בהדרכת דוד אסף ויורם יעקבסון. במקביל ללימודיו, לימד באוניברסיטת תל אביב ובמוסדות אחרים.
בשנים 2011–2014 היה עמית פוסט דוקטורט בתוכנית "עמיתי בובר" באוניברסיטה העברית בירושלים. באותן שנים היה גם חבר בקבוצת מחקר בינלאומית במכון שמעון דובנוב באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 2014 התקבל לסגל האוניברסיטה הפתוחה ומונה למרצה בכיר, ובהמשך מונה לפרופ' חבר.
משנת 2021 הוא מכהן כראש המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
מחקרו

שגיב מתמקד במחקרו בתנועת החסידות במזרח אירופה. במסגרת זו הוא מתמקד בתופעת השושלת החסידית, בטקסים בחסידות, ובדמויות שוליים בחצרות החסידיות.
בדצמבר 2017 ראה אור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון הספר Hasidism: A New History, פרי מאמץ משותף של קבוצת חוקרים מכמה מדינות, המביא את סיפורה של תנועת החסידות מראשיתה ועד ימינו. שגיב הוא מחבר-שותף של ספר זה, והיה חבר בצוות שכתב את החלק העוסק בחסידות במאה התשע עשרה.
שגיב מתעניין גם במקומם של צבעים בתרבות היהודית. ספרו על מקומו של הצבע הכחול ביהדות המודרנית התפרסם בשנת 2023.
תחום עיסוק אקדמי נוסף הוא המשיחיות ביהדות בעת החדשה. במסגרת זו כתב ספר עבור האוניברסיטה הפתוחה, שעליו מתבסס הקורס "משיחיות יהודית בעת החדשה: משבתי צבי ועד הרבי מלובביץ'".
במחקריו שגיב מרבה לשתף פעולה עם חוקרים אחרים. לאחרונה משתף פעולה עם החוקרים מרצ'ין וודז'ינסקי (אוניברסיטת ורוצלב), אוריאל גלמן (אוניברסיטת בר-אילן) וסיני רוסינק, במחקרים של הסיפור החסידי ושל שושלות חסידיות, תוך שילוב גישות של מדעי הרוח הדיגיטליים.
משפחתו

נשוי להילה, קלינאית תקשורת בעיסוקה. אב לשלושה.
מתגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
פרסומיו > ספרים שכתב

גדי שגיב, השושלת: בית צ'רנוביל ומקומו בתולדות החסידות, ירושלים, מרכז זלמן שזר, 2014.
גדי שגיב, משיחיות יהודית בעת החדשה: משבתי צבי ועד הרבי מלובביץ', רעננה, האוניברסיטה הפתוחה (מהדורה פנימית).
שמונה מחברים ובהם גדי שגיב: Hasidism: A New History, Princeton, Princeton University Press, 2018.
Jewish Blues: A History of a Color in Judaism (University of Pennsylvania Press, forthcoming 2023)
פרסומיו > ספרים שערך

יונתן מאיר, גדי שגיב (עורכים), חב"ד: היסטוריה, הגות, דימוי, ירושלים, מרכז זלמן שזר, 2016.
Jonatan Meir and Gadi Sagiv (eds.), Habad in the Twentieth Century: Spirituality, Politics, Outreach, Jerusalem: The Zalman Shazar Center for Jewish History, 2018
פרסומיו > מבחר ממאמריו המדעיים

שגיב כתב יותר מ-30 מאמרים מדעיים, פרקים בספרים וערכים אנציקלופדיים (ראו פירוט שלהם בדף האישי של שגיב באתר האוניברסיטה הפתוחה ובאתר academia.edu)
גדי שגיב, "'ינוקא: על צדיקים-ילדים בחסידות", ציון, שנה עו, חוברת ב', תשע"א, עמ' 139–178.
Children and Childhood in Hasidic Courts, Polin: Studies in Polish Jewry 36 (forthcoming 2022).
Deep Blue: Notes on the Jewish Snail Fight, Contemporary Jewry, 35, (2015), pp. 285-313.
Hasidism in Tsarist Russia: Historical and Social Aspects, Jewish History, 27 (2013) pp. 241-269 (with David Assaf).
פרסומיו > מאמרים ב"הארץ"

גדי שגיב, מדוע התאמצו בני משפחת ריבלין והמציאו סיפור היסטורי שלא היה ולא נברא, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2019
גדי שגיב, יומן מסע בעקבות התכלת האמיתית והחילזון האבוד, באתר הארץ, 28 במרץ 2014
הערות שוליים

↑  גדי שגיב, עולמו הרוחני של ר' נחום מצ'רנוביל ויסודותיו התיאולוגיים (בהדרכת יורם יעקבסון), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 2003
↑  גדי שגיב, חסידות צ'רנוביל: תולדותיה ותורותיה מראשיתה ועד ערב מלחמת העולם הראשונה (בהדרכת דוד אסף ויורם יעקבסון), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307302005171  GND: 1168764319  ISNI: 0000 0000 7672 2318  LNB: 000260376  NKC: xx0225032  ORCID: 0000-0002-3289-0429  SUDOC: 224378937  VIAF: 106874170   WorldCat (עם VIAF): 106874170
משה טייטלבוים (ברך משה)

ערך זה עוסק באדמו"ר מסאטמר המכונה "ברך משה". אם התכוונתם למשה טייטלבוים, אבי שושלת סיגט-סאטמר, ראו .
רבי משה טייטלבוים (ה"ברך משה", י"ב בחשוון ה'תרע"ה, 1 בנובמבר 1914 – כ"ו בניסן ה'תשס"ו, 24 באפריל 2006) היה האדמו"ר מסאטמר ונשיא התאחדות הרבנים משנת ה'תש"מ ועד לפטירתו. לפני הגירתו לארצות הברית, שימש כאב"ד זנטה וסיגט בהונגריה.
ביוגרפיה

נולד לרבי חיים צבי טייטלבוים בעל "עצי חיים", רבה ואדמו"רה של סיגט ולברכה סימה (בתו של רבי שלום אליעזר הלברשטאם) בעיר סיגט אשר בהרי מרמרוש ברומניה, ונקרא משה על שמו של זקנו בעל "ישמח משה". מצד אמו הוא נין לר' חיים מצאנז וצאצא לר' שניאור זלמן מלאדי.
בן 11 שנים היה רבי משה טייטלבוים כשנפטר אביו וכעבור שלושה חודשים נפטרה גם אמו. מאז התייתם גדל בבית סבו, האדמו"ר מרצפרט. בהגיעו לגיל 13 נסע ללמוד בעיר קראלי אצל דודו רבי יואל טייטלבוים שלימים נודע כאדמו"ר מסטמאר. בבחרותו הוסמך לרבנות על ידי רבי שאול בראך רבה של קאשוי. לאחר תקופה הוכתר לרבה של הקהילה החרדית בעיר סנטה שביוגוסלביה, ובשנת ת"ש השתקע בה. התחתן עם לאה, בת דודו רבי חנוך העניך מאיר אב"ד קערעצקי, חתן בעל הקדושת יום טוב, ונולדו להם שלושה ילדים.
בימי השואה בחודש אייר תש"ד (אפריל 1944) נלכדו כל יהודי העיר והרב ומשפחתו עמם, ושוגרו למחנה ההשמדה אושוויץ. הם הגיעו לשם ביום השני של חג השבועות ובו ביום נרצחו אשתו ושלושת ילדיהם. הוא עצמו נשלח למחנה עבודה טרגליץ, שם עבד במפעל לזיקוק בנזין. קרוב לשנה הועסק שם בעבודת פרך בתנאים קשים. כאשר כוחות ארצות הברית הפציצו את המחנה, כדי לשבש את אספקת הדלק לגרמנים, ביקשו הגרמנים לחסל את שרידי האסירים והעלום על רכבת לטרזיינשטט, שהופצצה בידי מטוסים אמריקנים. רבים מהאסירים נהרגו והאחרים המשיכו רגלית מהלך מספר ימים עד טרזיינשטט. המחנה שוחרר באייר תש"ה (אפריל 1945) בידי הצבא האדום. כן היה במחנה בוכנוואלד.
לאחר המלחמה שב לסיגט וניסה לארגן מחדש חיי דת בקרב שארית הפליטה. במהלך התקופה בה שהה בסיגט נישא בשנית לבתו של רבי אהרן טייטלבוים מוואלווא. הוא חשש מהשלטון הקומוניסטי החדש והיגר לארצות הברית. שם נפגש עם דודו רבי יואל, שניצל אף הוא מהמלחמה. התיישב בבורו פארק, והקים את בית הכנסת "עצי חיים סיגוט" על שם אביו.
אחר פטירתו של רבי יואל בשנת תשל״ט, 1979, ששלוש בנותיו מתו בחייו, הוא ירש את מקומו. הוא נחשב פסיבי וקנאי פחות בהשוואה לאופיו הסוער של רבי יואל. עם זאת הוא נטה לסגנון הנהגה ריכוזי, כשל אדמו"רים מחצרות אחרות. הרבנית האלמנה אלטא פייגא טייטלבוים התנגדה לירושה ונפתח סכסוך ממושך. חלק מהממסד הוותיק ומעט מהחסידים התרכזו סביבה תחת הכינוי "בני יואל". הרב משה התקבל על ידי עיקר הממסד והרוב הגדול של החצר, והתמנה לאדמו"ר ביום השנה למות דודו. התנגשויות עם "בני יואל" הוסיפו להתחולל לאורך תקופת כהונתו.
חיבר את הספר "ברך משה" על התורה ומועדים. בשנותיו האחרונות חלה במחלת אלצהיימר. שני בניו התעמתו ביניהם על הירושה הצפויה: הבכור הרב אהרן והצעיר הרב יקותיאל יהודה ("זלמן לייב"). הרב משה השיב את הצעיר מירושלים לוויליאמסבורג בתשנ"ט (1999), במה שהסתמן כמינוי ליורש העצר, אך תומכי הבכור טענו שהמהלך נבע מהאלצהיימר ומהשפעת הגבאי הראשי משה פרידמן ("משה גבאי"). רבי משה נפטר בכ"ו בניסן תשס"ו (24 באפריל 2006), והוטמן בעיר מונרו סמוך לדודו רבי יואל. לאחר מותו הוכתרו שני בניו, הרב אהרן והרב יקותיאל יהודה לאדמו"רים. לשניהם חצרות ענק.
צאצאיו

בניו מזווג ראשון עם בת דודו מקרעצקי, נרצחו בשואה
בתו חיה (נפטרה בתשנ"ג), אשת הרב בעריש מייזליש רב "יטב לב" בבורו פארק
בנו האדמו"ר הרב אהרן טייטלבוים
בנו הרב חנניה יום טוב ליפא, רב בית המדרש "זענטא" בויליאמסבורג
בנו האדמו"ר הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים
בנו הרב שלום אליעזר, רב בית המדרש "קהל יטב לב" בשדרה ה-15 בבורו פארק
בתו ברכה סימא, אשת הרב דוד דוב מייזליש, רב קהילת סאטמר במונטריאול
בתו הענדל, אשת הרב חיים יהושע הלברשטאם רב קהילת סאטמר במונסי
לקריאה נוספת

פרק אחד מוקדש לו בתוך ספר ממשה ועד משה: אברהם סופר, ממשה ועד משה, ירושלים: יריד הספרים, ה'תשס"ז
יצחק מיטלמן ושמואל שלמה טלר, ומשה היה רועה, סדרת ספרים ביידיש. החל מתשס"ז. נכון ל-2012, יצא לאור שישה כרכים
הערות שוליים

↑  ספר הצאצאים
↑  יענקי פרבר, בין 13 מיליון הממצאים: המסמך של הרבי, באתר בחדרי חרדים, 23 במאי 2019
↑  ממשה ועד משה בספריה הלאומית בבית הספרים הלאומי בגבעת רם בירושלים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב יואל טייטלבוים | אדמורי סאטמר | הבא: הרב אהרן טייטלבוים הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309118005171  ISNI: 0000 0000 8007 9337  LCCN: n80094799  VIAF: 97224455   WorldCat (עם VIAF): 97224455 
הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן עם הרב משה טייטלבוים
עם הרב משה שטרנבוך
קברו, ליד דודו רבי יואל טייטלבוים
פרויקט 2025

| --- | --- |


 תחום:  צוות חשיבה
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 בעלות:  קרן המורשת (The Heritage Foundation)
 תקופת הפעילות:  14 באפריל 2022 – הווה (שנתיים) 
 project2025.org
 
פרויקט 2025 (באנגלית: Project 2025) היא תוכנית צוות חשיבה שפותחה במטרה לעצב מחדש את הרשות המבצעת של הממשל הפדרלי האמריקני במקרה של ניצחון של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2024. התוכנית מציעה לבצע שינויים נרחבים בממשל האמריקני, ובמיוחד במדיניות הכלכלית והחברתית ובתפקיד הממשל הפדרלי והסוכנויות הפדרליות. התוכנית המורחבת פורסמה באתר האינטרנט project2025.org.
תומכי הפרויקט טוענים שהוא יפרק את מה שהם רואים כ"בירוקרטיה ממשלתית עצומה, חסרת דין וחשבון ובעיקר ליברלית". בנוסף הפרויקט מבקש להחדיר לממשלה ולחברה ערכים נוצריים-שמרניים. המבקרים אפיינו את פרויקט 2025 כתוכנית לאומנית סמכותנית נוצרית לכוון את ארצות הברית לעבר אוטוקרטיה. מומחים משפטיים הזהירו שהפרויקט עלול לערער את שלטון החוק, הפרדת רשויות, הפרדת דת ומדינה, וזכויות האזרח.
פרויקט 2025 מציע שינויים נרחבים במדיניות הכלכלית והחברתית בארצות הברית, כולל השתלטות מפלגתית על סוכנויות כמו משרד המשפטים, ה-FBI וה-FCC, פירוק המחלקה לביטחון המולדת, וצמצום תקנות סביבתיות לטובת דלקים מאובנים. התוכנית ממליצה לבטל את משרד החינוך האמריקאי, לקצץ מימון לחקר האקלים ולשנות את מעמד ה-NIH. בנוסף, היא קוראת לצמצום Medicare ו-Medicaid, לביטול כיסוי אמצעי מניעה ושירותים הקשורים להפלות, ולהגברת האכיפה כלפי מהגרים בלתי חוקיים. התוכנית מציעה גם עונש מוות מהיר, הפללת פורנוגרפיה, וביטול יוזמות גיוון, שוויון והכלה (DEI) על ידי העמדת גזענות נגד לבנים לדין.
אף על פי שפרויקט 2025 אינו מקדם ישירות מועמד לנשיאות, הוא מזוהה עם גורמים המקורבים לטראמפ ומקודם על ידי "The Heritage Foundation" (אנ'). טראמפ התנער מהקשר לפרויקט 2025 במהלך הופעתו בפודקאסט של לקס פרידמן ובהזדמנויות נוספות, וצוות הקמפיין שלו התרחק רשמית מהפרויקט. עם זאת, גורמים רבים המקורבים אליו היו מעורבים בניסוח התוכנית, וטראמפ עצמו מוזכר בה מאות פעמים.
פיתוח התוכנית

התוכנית פותחה בשנת 2022 על ידי ארגונים שמרניים, ובראשם קרן Heritage, יחד עם כ-80 שותפים כולל הארגון השמרני Turning Point USA בראשותו של צ'רלי קירק. בנוסף מעורבים בפיתוח התוכנית גם ראש הסגל לשעבר של טראמפ, מארק מדוז, והיועץ הבכיר של טראמפ לשעבר סטיבן מילר.
לרבים מהגורמים שמעורבים בפיתוח התוכנית יש קשרים הדוקים עם המועמד לנשיאות דונלד טראמפ וקמפיין הנשיאות של טראמפ לשנת 2024.
תכנים עיקריים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.