stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
מתווה הנשיא הרצוג

בנאום לאומה ביקש נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, להגיע לפשרה. הנשיא הציג בדבריו את הכנסת כריבון שרשאי לחוקק ואת הצורך ברפורמה בבתי המשפט, ומאידך הדגיש את הדאגה בקרב מתנגדי הרפורמה, החוששים מאובדן האיזונים והבלמים של הדמוקרטיה. הנשיא סיפר שדן בנושא עם מנהיגים מכל שדרות העם, וקבע שאפשר להגיע להסכמה רחבה בציבור. מתווה הנשיא כלל הצעה לחמישה עקרונות כבסיס למשא ומתן:
חקיקת חוק יסוד: החקיקה.
החוק יסדיר את חוקי היסוד עליהם אין ביקורת שיפוטית והם יחוקקו בארבע קריאות ותוך הסכמה רחבה.
חוקים שאינם חוקי יסוד יהיו תחת ביקורת בית המשפט, שיוכל לבטלם.
פסקת ההתגברות – תהיה שיטה להתגבר על פסילת בית המשפט.
פתרון בעיית העומס השיפוטי – הוספת תקנים רבים.
אמון במערכת המשפט – תוצע תוכנית ממשלתית להתייעלות ומניעת עינוי דין במערכת המשפט.
הרכב הוועדה לבחירת שופטים – גם למערכת הפוליטית וגם למערכת המשפטית לא יהיה רוב בוועדה. לכל אחת מהרשויות יהיו מספר זהה של נציגים ובנוסף יהיו נציגי ציבור שימונו בתיאום והסכמה בין שר המשפטים לנשיא בית המשפט העליון. בין נציגי הכנסת יהיה גם נציג לאופוזיציה.
עילת הסבירות – יצירת הסכמה על המקרים בהם ניתן יהיה להשתמש בעילת הסבירות כדי לבקר פעולות של הרשות המבצעת והמחוקקת.
הנשיא ביקש מראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, שמחה רוטמן, לנסות להגיע לפשרה ולעצור את החקיקה לפני העלאתה לקריאה ראשונה בכנסת. בנוסף אמר הנשיא כי ייתכן שיופיע באופן תקדימי לפני הוועדה.
עם התקדמות החקיקה והמחאות נגדה, ב-9 במרץ 2023 נשא הנשיא הרצוג נאום לאומה, שבו קרא לעצור את החקיקה ולהחליפה במתווה אחר. לדבריו: "מכלול החקיקה שנידון כעת בוועדה צריך לעבור מהעולם ומהר. הוא שגוי, דורסני ומערער את יסודותינו הדמוקרטיים." ב-15 במרץ 2023 הציג הנשיא מתווה משלו, שאותו כינה "מתווה העם" לשינויים במערכת המשפט.
ראו גם

רפורמה במערכת המשפט
המחאה נגד הרפורמה המשפטית
התמיכה ברפורמה המשפטית
שמעון כהן (רב)

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 61 בערך) סיוון ה'תשכ"ד אופקים, ישראל
 השכלה:  מכון מאיר, ישיבת מרכז הרב, ישיבת בית אל, ישיבת האידרא
 מקום פעילות:  באר שבע, ישראל
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה, מחשבת ישראל, תנ"ך
 רבותיו:  הרב שלמה גורן, הרב מרדכי אליהו, הרב זלמן ברוך מלמד, הרב אלישע וישליצקי
 תלמידיו:  אבי וורצמן, הרב גד רווח, הרב רון נעים, עמיטל בראלי
 חיבוריו:  מפי כהן על התורה, מפי כהן על הנ"ך, שערי מוריה ועוד
 חותנים:  הרב אליהו עטיה
הרב כהן עם הרב זכריה טובי בהקבלת פני רבו של ארגון דרך ארץ לרבני הציונות הדתית, פסח תשפ"ד
הרב שמעון כהן סקלי (נולד בסיוון ה'תשכ"ד, 1964) הוא מרבני הציונות הדתית בדרום. עומד בראש מוסדות בית מוריה ומשמש כרב שכונה י"א בעיר באר שבע. מרבני האיחוד הלאומי – תקומה.
ביוגרפיה

נולד ב-1964 באופקים כבן זקונים מתוך שמונה אחים. אביו היה מוכר דגים ואמו עקרת בית. למד בבית הספר הממלכתי דתי אביר יעקב בעיר, לאחר מכן למד תקופה קצרה במדרשית נעם וחזר לאופקים ללמוד בתיכון מקיף דתי.
לאחר התיכון למד במכון מאיר ומשם עבר לישיבת מרכז הרב. בהמשך עבר לישיבת בית אל ולאחר מכן למד שנתיים בישיבת האידרא אצל הרב הראשי הרב שלמה גורן. הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל.
בשנת 1988 יצא בשליחותו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו ליישוב אבן שמואל ועמד בראש תוכנית הלכה בבית המדרש ביישוב. בשנת 1994 עבר לבאר שבע והחל לעמוד בראש בית המדרש והגרעין התורני בית מוריה. בשנים 1997–1999 שימש כרב שכונה יחידי בעיר אופקים, כך שלמעשה נשא בכל הסמכויות הנתונות לרב עיר (שלא היה אז לאופקים). בשנת 1999 התמודד למשרת רב העיר באופקים מול הרב עמרם אוחיון, מועמד מפלגת ש"ס, ואחר התמודדות צמודה זכה הרב אוחיון. בשנת 2003 נבחר לרב שכונה י"א בבאר שבע.
בשנת תשס"ג, היה חבר בגוף הבוחר של הרבנים הראשיים לישראל, וכן במועצה הציבורית של הבית היהודי שהוקמה בשנת 2009 לבחירת מועמדי הציונות הדתית לכנסת. הרב כהן משמש כחבר בבית ההוראה לענייני ציבור בראשות הרב דב ליאור, וכן היה חבר ברבני ומזכירות רבני דרך אמונה.
הרב שמעון הוא אחד הרבנים הקרובים אל בצלאל סמוטריץ' המתייעץ עמו בסוגיות ציבוריות. בשנת 2023 עלה שמו כאחד המועמדים להחלפת הרב יהודה דרעי ברבנות העיר באר שבע. בשבט התשפ"ה הגיש את מועמדותו בבחירות למועצת הרבנות הראשית לישראל, ונתמך על-ידי מפלגת הציונות הדתית. אך לבסוף הסיר את מועמדותו לטובת רבה של צפת הרב שמואל אליהו.
עומד בראש מוסדות הגרעין התורני בית מוריה ומשמש כרב שכונה י"א בבאר שבע. מעביר שיעורי תורה ברחבי העיר, כשיעור דף יומי ופרשת שבוע בהלכה ואקטואליה בבית הכנסת 'משכנות יעקב' שעל-ידי בית מוריה. בין שיעוריו של הרב כהן בדרום הארץ, מעביר שיעור כללי שבועי בישיבת ההסדר דימונה בראשות הרב דוד תורג'מן.
חיים אישיים

בגיל 21 התחתן עם הדרה, בתו של רבי אליהו עטיה ונכדתו של הרב מרדכי עטיה, לימים מנהלת בית ספר רננות בבאר שבע, ולהם שישה ילדים.
עמדותיו

הרב הכהן דוגל בגישה שמרנית בכל הקשור לרפורמת הגיור לפי מסורת הפסיקה של גדולי ישראל והרבנות הראשית לישראל במשך השנים. בין השאר השתתף בכנסים למען חיזוק הרבנות והגיור בישראל.
מתנגד לעליית יהודים להר הבית ואף הצטרף הרב לקריאת רבנים לשר עמיחי אליהו לבטל את תוכניתו לממן ולהפעיל סיורים מודרכים בהר הבית באמצעות משרד המורשת.
כתביו

תלמידיו הוציאו סדרת ספרים משיעוריו:
סדרת שערי מוריה בענייני המועדים, בעריכת הרב נתנאל דדיה, עד תשפ"ד יצאו לאור שלשה כרכים: "שער הבכורות" העוסק בענייני ספירת העומר והכנות לקראת חג השבועות, "שער הנשים" ביאור מקיף על מגילת אסתר ברוח התקופה, ו"שער העליון" העוסק בענייני יום הכיפורים
סדרת מפי כהן, שיחות לפרשיות השבוע.חמישה חומשי תורה. שיחות אלו מופצות מדי שבוע לקראת שבת בתפוצה גדולה במייל.
סדרת פרקי חינוך, יסודות בחינוך לאור פרשיות השבוע.
פאר מקדושים - שיחות ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, בעריכת הרב רפאל וסרטיל, בהוצאת בית מוריה, באר שבע ה'תשפ"ד
בשבט תשע"ט הוציא קונטרס 'הגדולות אשר עשה אלישע' לזכרו של הרב אלישע וישלצקי, ידידו ומגדירו כרבו בתואר - 'מורנו ורבנו'.
הערות שוליים

1 2 3 4  עפרה לקס, עניין אישי והפעם עם הרב שמעון כהן, באתר ערוץ 7, 3 בינואר 2019
↑  עטרה גרמן, ‏הרב שמעון כהן: "לא נכון לחבור למפלגה שמוסדות המדינה לא משמעותיים בעיניה", באתר "סרוגים", 31 בדצמבר 2018
↑  הרב שמעון כהן, הספד לרב מרדכי אליהו זצ"ל, באתר ישיבה, ‏סיוון תש"ע
↑  הרב שמעון כהן באתר בית מוריה.
↑  אנחנו לא מחליטים בשביל סמוטריץ', אבל הוא מקשיב – ולפעמים ..., באתר מקור ראשון, ‏8 אוג' 2024
↑  גיא עזרא, ‏אלו הרבנים שישתתפו בפגישה המכרעת עם סמוטריץ', באתר "סרוגים", 13 בנובמבר 2022
↑  המירוץ החל: מי יהיה הרב הראשי הבא של באר שבע? באתר MyNet באר שבע. 7.5.23.
↑  דביר עמר, הרב שמואל אליהו מתמודד למועצת הרבנות הראשית, באתר ערוץ 7
↑  שיעור כללי - הרב שמעון כהן, באתר YouTube
↑  ברכות לכהנא וליברמן שמסייעים לאחדות בעולם התורה | חותם- יהדות על סדר היום, באתר chotam.org.il
↑  "הזדעזענו": הרב דרוקמן בין 30 הרבנים במכתב לשר אליהו, באתר חב״ד און ליין
↑  הרב שמעון כהן, הגדולות אשר עשה אלישע, באתר ישיבה
↑  מוריה ויס, הרב אלישע וישליצקי | תורה מופיעה בחבורה, באתר הרב אלישע וישליצקי, ‏2019-01-08
מיקי רורק

| --- | --- |

רורק, 2009
 לידה:  16 בספטמבר 1952 (בן 72) סקנקטדי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Philip Andre Rourke, Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע  תיכון מיאמי ביץ' 
 בן או בת זוג:  דברה פויר (1981–1989)  קארי אוטיס (1992–1998)   Anastassija Makarenko (2009–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב (2009)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (2009)  פרס סאטורן 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ אנדרה "מיקי" רורק ג'וניור (באנגלית: Philip Andre "Mickey" Rourke Jr.‎; נולד ב-16 בספטמבר 1952) הוא שחקן קולנוע ומתאגרף עבר אמריקאי, שבתחילת דרכו השתתף בעיקר בסרטי דרמה, פעולה ומתח.
ראשית חייו

רורק נולד בסקנקטדי, מדינת ניו יורק שבארצות הברית למשפחה קתולית. גדל בשכונה שרוב תושביה היו אפרו-אמריקאים במיאמי. עקב גירושיהם של הוריו ונישואיה השניים של אמו, לרורק 6 אחים למחצה ושניים, אח ואחות צעירים, משני הוריו הביולוגיים.
רורק למד בתיכון מיאמי ביץ'. על תקופה זו בחייו נפוצו מספר גרסאות. על פי אחת הטענות, למד רורק משחק בבית ספרו; לפי טענה אחרת, למד והצטיין באגרוף וכשמאס בספורט פיתח את כישורי המשחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון וקולנוע. ידוע כי רורק אכן היה מתאגרף מקצועי למשך זמן קצר, בשנת 1990. הקשר שלו למשחק החל עוד בסוף שנות ה-70, במספר הופעות בתפקידים קטנים, בהם בלטה הופעתו הקצרה בסרט "חום הגוף", ובמהרה זכה רורק לתפקידים משמעותיים יותר. במהלך שנות ה-80 השתתף בסרטים נוספים, כמו "דיינר" ו"ראסטי ג'יימס". הופעתו בסרטים אלו הזניקה את מעמדו ופתחה בפניו דלתות נוספות.
עלייתו כשחקן

הופעתו של רורק בסרט "מלך השכונה" ("The Pope of Greenwich Village") לצדם של דריל האנה ואריק רוברטס לכדה את תשומת לבם של מבקרי הקולנוע. למרות כישלונו של הסרט בקופות, סרט זה נודע כסרט קאלט. השחקן ג'וני דפ אמר על הסרט "קולנוע מושלם" וערוץ הטלוויזיה HBO תמך באמירה זו. רורק עצמו אומר שזה הסרט האהוב עליו ביותר מכל הסרטים בהם השתתף.
באמצע שנות ה-80 המשיך רורק להתפתח מבחינה מקצועית. תפקידו לצד השחקנית קים בייסינגר בסרט "תשעה וחצי שבועות של שכרון חושים" העניק לו את התואר "סמל מין". מבקרי הסרטים שיבחו אותו על תפקידו בסרט זה. הוא שיחק לצד רוברט דה-נירו בסרט "לבו של אנג'ל", שזכה להצלחה וכלל סצנת הסקס הנועזת עם השחקנית ליסה בונט. על אף שחלק מעבודותיו של רורק ידועות כשנויות במחלוקת בארצות הברית, הוא התקבל בחום בצרפת ותואר על ידי מבקר הקולנוע רובר בניון כבעל איכות "פרועה, מלוכלכת במקצת ושפלה" סרטים בולטים בהם שיחק בתקופה זו הם "שנת הדרקון" (1985), "כאב מלאכי", "שעות נואשות" ו-"עכבר הבארים" (1986).
בשנות ה-80 המאוחרות הופיע רורק עם הזמר דייוויד בואי באלבום "לעולם אל תאכזבי אותי", ובאותה תקופה גם כתב את סרטו הראשון "הום-בוי" המספר על מתאגרף. בשנת 1991 שיחק בסרט "הארלי דוידסון ואיש המרלבורו" המספר על אופנוען בשם "הארלי דוידסון" שנמצא בעתיד, וחברו הטוב, הוא בחור בשם "מרלבורו" (דון ג'ונסון). סרט זה נכשל בקופות, אבל במשך השנים גדלה הפופולריות שלו בעיקר בין אספני הסרטים מ'סוג ב.
תפניות

קריירת המשחק של רורק החלה להתפוגג בגלל בעיות בחייו האישיים והמקצועיים. במאים אחדים כגון אלן פארקר מצאו שקשה להם לעבוד עם רורק. "לעבוד עם רורק זה סיוט. מאוד מסוכן לעבוד איתו באולפן כי אתה לא יודע מה הוא הולך לעשות בכל רגע".
דווח שרורק פסח על מספר לא קטן של תפקידים בעלי פרופיל גבוה וסיכויי הצלחה גדולים, כגון דמותו של אקסל פולי בסרט "השוטר מבוורלי הילס", דמותו של ג'ק קרופורד בסרט "שתיקת הכבשים" ותפקידו של טום קרוז בסרט "איש הגשם".
בתקופה זו בילה חלק ניכר מזמנו עם כנופיות אופנועים, וכוכבי היפ-הופ, בעיקר טופאק שאקור. דווח שיש לרורק קשרים לארגון הפשע של ג'ון גוטי. אף על פי שרורק סירב להמון תפקידי-פאר בקולנוע באותה התקופה, הוא שיחק בסרט "קליפה רכה", ובסרטים חצי-מבוגרים כמו "סחלב פראי". הסרט "סחלב פראי" היה מכת מחץ למוניטין שלו כשחקן באותה התקופה. בזמן הפקת "סחלב פראי" החל רורק מערכת יחסים עם שותפתו לסרט קרי אוטיס, שהובילה לנישואיהם בין השנים 1992–1998.
טענות שנויות במחלוקת בנוגע לעמדותיו הפוליטיות של רורק צצו כאשר הודה בתקשורת שתרם חצי מהשכר שהרוויח בסרטו משנת 1989 "פרנסיסקו" לארגון "PIRA - Provisional Irish Republican Army" ("צבא האספקה האירי-רפובליקני") (לאחר זמן מה התכחש להצהרה זאת, אף על פי שמעולם לא נאסר עליו להיכנס לבריטניה). בשנת 2006 תמך רורק במפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית שבראשה עומד ג'ורג' ווקר בוש.
בשנת 1991 רורק החליט שהוא "...חייב לחזור להתאגרף" מפני שהרגיש שהוא "בעל נטייה להרס-עצמי, חסר כבוד לעצמי ולעצם היותי שחקן". כשרורק חזר להיות מתאגרף מקצועי, הוא ניצח בכל הקרבות שלו שהתנהלו נגד יריבים קטנים ממנו (חוץ מאשר קרב אחד שתוצאתו נקבעה כתיקו). עם זאת, רורק אף פעם לא התפרסם כמתאגרף ברמה בינלאומית, וספג מספר פציעות שכללו אף שבור, בוהן שבורה, צלעות שבורות, חתך-מפוצל בלשון ועצם-לחי מרוסקת.
בתחרות אגרוף אשר התקיימה ביפן, יחצנ"י אגרוף מסוימים טענו שרורק זקן מדי כדי להתמודד עם מתאגרף ראוי. רורק עצמו הודה שעצם כניסתו לזירה היא מעין בחינה-עצמית: "...רק רציתי לתת לזה צ'אנס, לבחון את עצמי פיזית בסיטואציה כזאת, כל עוד יש לי זמן". בשנת 1995, פרש מהאגרוף, וחזר להתמקד במשחק.
חזרה למסך

בשנות ה-90 המוקדמות, קוונטין טרנטינו הציע לרורק את התפקיד של בוטש קוליג', המתאגרף ב"ספרות זולה". רורק סרב, ולאחר דחיות נוספות מצד מאט דילון וסילבסטר סטאלון, התפקיד עבר בסופו של דבר לברוס ויליס.
לאחר פרישתו מעולם האגרוף, רורק קיבל תפקידים קטנים בכמה סרטים משנות ה-90 כמו תפקיד בסרט "מוריד הגשם" של ג'ון גרישם, תפקיד ב"באפלו 66" של וינסנט גאלו ובסרטו של סטיב בושמי ב"מפעל החיות". רורק קיבל תפקיד משמעותי בסרטו של טרנס מאליק בשם "הקו האדום הדק", אבל תפקידו הושמט בחדר העריכה. ב-1996 כיכב בסרט הפשע "הקליע" לצידו של טופאק שאקור.
בתחילת שנת 2000 קיבל רורק את אחד מתפקידיו המוכרים כה"טבח" ("Cook") בסרטו של ג'ון אקרלונד "ימים מכורים" ("Spun"), שהפך לסרט קאלט לקהל דור ה-X. בסרט זה רורק שיתף פעולה פעם נוספת עם אריק רוברטס. הופעה זו נחשבת בעיני מבקרים רבים כאחת נקודות האור של סרט זה מבחינות רבות. שיתוף הפעולה הראשון עם הבמאי רוברט רודריגז וטוני סקוט בסרט "היו זמנים במקסיקו" ו"איש בוער" היו תפקידים קטנים ביחס לסרטו הבא עם במאים אלה.
בשנת 2005 עשה קאמבק לקולנוע ההוליוודי ולתודעת האנשים עם דמותו של פסיכופת בעל פנים מרוטשות בשם 'מארב', בסרט "עיר החטאים". סרט זה, בבימויו של רוברט רודריגז, הוא חידוש לספר הקומיקס הקלאסי של פרנק מילר. רורק קיבל שבחים רבים ופרסים מארגון מבקרי הסרטים של שיקגו, מארגון IFTI, ומארגון מבקרי קולנוע און-ליין. באותה השנה קיבל את פרס "איש השנה" ממגזין "טוטאל פילם". לאחר יציאת הסרט "עיר החטאים" קיבל רורק תפקיד משנה בסרט "דומינו" של הבמאי טוני סקוט, לצידה של השחקנית קירה נייטלי. עיסוקו של רורק בשנות ה-90 עם "מלאכי הגיהנום" (כנופיית אופנוענים), טופאק שאקור ועיסוקו כמתאגרף לשעבר חישלו אותו בעמידות, וחוכמת רחוב שהתאימה לתפקידו כ'צייד ראשים'.
בשנת 2008 כיכב בתפקיד הראשי בסרט "המתאבק" וקיבל ביקורות נלהבות, בגינו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה, בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן ראשי, וכן ואף היה מועמד לפרס האוסקר אותו הפסיד לשון פן על תפקידו בסרט "מילק".
בשנת 2010 הופיע בשובר הקופות "איירון מן 2" בדמותו של הנבל הראשי בסרט, איבן ואנקו, פיזיקאי רוסי שנשבע לנקום בטוני סטארק. עוד בשנת 2010 הופיע בסרט "בלתי נשכחים" של סילבסטר סטאלון, במותחן הפסיכולוגי "13" לצד ג'ייסון סטיית'האם ובדרמה "משחק התשוקה" בכיכובה של מייגן פוקס.
בשנת 2011 הופיע בסרט "בני אלמוות" בתפקיד המלך היפריון.
בשנת 2013 שיחק בסרט האימה "למות בקבר" לצד דני טרחו.
בשנת 2014 חזר לגלם את דמותו של מארב בסרט ההמשך "עיר החטאים: עלמה להרוג".
בשנת 2015 שיחק בדרמה הקומית "אשבי", את דמותו של אשבי, ושיחק בסרט הבריטי "רוצח שכיר בלונדון" ובאותה שנה שיחק בסרט הפעולה האמריקאי-קולומביאני "תחרות נשק" ובסרט המלחמה והפעולה "חזירי המלחמה" בתור קולונל איי.ג'י רידינג.
בשנת 2016 שיחק לצד טום סייזמור בסרט הפעולה העתידני "נשק מתוכנן".
בשנת 2018 כיכב בדרמת האגרוף "Tiger". ב-2019 שיחק בסרט "ברלין: סיפור אהבה"..בשנת 2020 שיחק בסרט המתח "הנערה עם הגרזן" בכיכובה של בלה ת'ורן.
בשנת 2023 שיחק בקומדיה השחורה של רומן פולנסקי, "מלון פאלאס" בתור ביל קראש.
בשיקטש

ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל טורקית. אם התכוונתם לרובע בעיר איסטנבול, ראו .
מועדון הכדורגל של בשיקטש (בטורקית: Beşiktaş Jimnastik Kulübü) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר איסטנבול. בשיקטש הוא אחד משלושת מועדוני הכדורגל המובילים בליגת העל הטורקית, יחד עם פנרבחצ'ה וגלאטסראיי. יחד עמן היא אחת משלוש הקבוצות היחידות בטורקיה שמעולם לא ירדו לליגת המשנה.
המועדון זכה ב-16 אליפויות, עשרה גביעים, והגיע לגמר הגביע שש פעמים נוספות.
למועדון קבוצות בשם זה גם בענפי ספורט אחרים, כגון כדורסל, כדורעף, כדוריד ועוד.
היסטוריה > העשורים הראשונים

מועדון התעמלות ברקת נוסד ב-3 במרץ 1903, תחת השם "מועדון התעמלות ברקת", ומאוחר יותר שונה שמו ל"מועדון ההתעמלות העות'מאנית בשיקטש". ב-1910 המועדון הפך למבנה מקיף יותר, בו הודגשו הענפים התעמלות, היאבקות, אגרוף, סיף ואתלטיקה. ב-13 בינואר 1910, המועדון הפך למועדון הספורט הטורקי הרשום הראשון באימפריה העות'מאנית.
במשך שנים האמינו שהצבעים המקוריים של בשיקטש הם "אדום ולבן", ולאחר מכן שונה באופן זמני ל"שחור ולבן", לזכר חללי מלחמות הבלקן שכללו שחקנים מהמועדון. אף על פי שרוב המקורות הכתובים תומכים בטענה זו, מחקר מפורט שנערך לסרט התיעודי לכבוד 100 שנה להיווסדה של בשיקטש הראה שצבע אדום מעולם לא היה בשימוש בצבעים הראשונים של המועדון, והצבעים של המועדון היו תמיד "שחור ולבן".
עם הפיכת הכדורגל לספורט העיקרי של האימפריה העות'מאנית בסביבות 1910, הנהלת המועדון החלה לתת דגש על ענף הכדורגל. למועדון לא היו אליפויות עד 1918, אז זכתה בליגת הספורט הטורקית הראשונה באיסטנבול.
ב-1921, העונה האחרונה של אותה ליגה, המועדון זכה שוב באליפות. בשנת 1924 בשיקטש נכנסה לליגת הכדורגל של איסטנבול יחד עם גלאטסראיי, פנרבחצ'ה וקבוצות אחרות מאיסטנבול. בשיקטש הפכה לאלופה הראשונה של הליגה בעונת 1923/1924, אך לא הצליחה מעבר לכך, וגלאטסראיי ופנרבחצ'ה היו שתי הקבוצות הדומיננטיות עד אמצע שנות ה-30. בשיקטש זכתה באליפות הליגה השנייה באיסטנבול בעונת 1933/1934.
המקצוענות בכדורגל בטורקיה נכנסה בשנת 1952, כאשר בשנת 1959 הוקמה ליגת הכדורגל המקצוענית הראשונה במדינה. והמועדון זכה בתואר האליפות הראשון בתואר הראשון שלהם בעונה שלאחר מכן. בשנת 1960, המועדון השתתף גם בליגת האלופות, והפך למועדון הטורקי הראשון אי פעם שהשתתף בטורניר.
לאחר שזכתה בשתי אליפויות רצופות, בעשור שלאחר 1967 המועדון נשאר מאחור ביחס למועדונים הגדולים האחרים בטורקיה, והישגה הגדול של הקבוצה באותו עשור היה כשסיימה במקום השני בעונת 1973/1974, בו-1975 זכתה לראשונה בגביע הטורקי. לאחר תקופה של 15 עונות ללא תואר אליפות, בשיקטש שמה קץ לבצורת כשזכתה באליפות בעונת 1981/1982 תחת המאמן הסרבי דורדה מיליץ׳, עמו זכתה באליפות נוספת בעונת 1985/1986, וסיימו 4 פעמים כסגנית האלופה במחצית השנייה של העשור. הישג נוסף היה כשהקבוצה העפילה לשלב רבע גמר גביע אירופה בעונת 1986/1987, שם הודחה על ידי דינמו קייב.
היסטוריה > השנים המוצלחות

בתחילת שנות ה-90 זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות תחת המאמן האנגלי גורדון מילן, כאשר באחרונה הפכה לאלופה הבלתי מנוצחת הראשונה והיחידה בהיסטוריה של הליגה הטורקית. תחת מילן, ב-15 באוקטובר 1989 ניצחה הקבוצה את הניצחון הגבוה ביותר בתולדות הליגה, כשהביסה 0–10 את אדנה דמירספור. בעונת 1994/1995 זכתה הקבוצה שוב באליפות תחת המאמן הגרמני כריסטוף דאום, כשלרשותה 79 נקודות ב-34 משחקים, 3 נקודות יותר מטרבזונספור.
היסטוריה > שנות ה-2000

כשהמועדון חגג 100 שנה להיווסדו, ולאחר 8 שנים ללא תואר אליפות, בעונת 2002/2003 זכתה הקבוצה בתואר נוסף, תחת המאמן הרומני מירצ'ה לוצ'סקו. בנוסף רשמה הקבוצה הישג באירופה כאשר הגיעה לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 2002/2003, כשלבסוף הודחה על ידי לאציו. בעונת 2008/2009 זכתה הקבוצה באליפות נוספת.
בעשור השני של שנות ה-2000 זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות, בעונת 2015/2016, 2016/2017 וב-2020/2021. בנוסף רשמה הקבוצה מספר הישגים באירופה כשהעפילה לרבע גמר הליגה האירופית בעונת 2016/2017 שם הודחה רק בדו-קרב פנדלים על ידי אולימפיק ליון, ולשמינית גמר ליגת האלופות בעונת 2017/2018, שם הובסה על ידי באיירן מינכן 8-1 בסיכום שני המשחקים.
אצטדיון

עד שנת 2013 ערכה הקבוצה את משחקיה הביתיים באצטדיון אינני, הסמוך לבוספורוס, אשר מנה 32,145 מקומות ישיבה. בשנה זו נהרס האצטדיון לצורך בנייתו של אצטדיון וודאפון ארנה, שנבנה באותו השטח, ומכיל 41,903 מקומות ישיבה. עד להשלמת בניית האצטדיון, שיחקה הקבוצה באצטדיון האולימפי אטאטורק שמונה כ-79,092 מקומות ישיבה.
ב-11 באפריל 2016 חנכה בשיקטש את אצטדיונה החדש במשחק ליגה נגד בורסאספור, אשר הסתיים בניצחונה של בשיקטש בתוצאה 2–3.
תארים והישגים

אליפות טורקיה (16):
1957, 1958, 1960, 1966, 1967, 1982, 1986, 1990, 1991, 1992, 1995, 2003, 2009, 2016, 2017, 2021
הגביע הטורקי (11):
1975, 1989, 1990, 1994, 1998, 2006, 2007, 2009, 2011, 2021, 2024
הסופר קאפ הטורקי (9):
1967, 1974, 1986, 1989, 1992, 1994, 1998, 2006, 2021
ליגת האלופות:
רבע גמר (1987)
גביע אופ"א:
רבע גמר (2003)
רבע גמר (2017)
ראו גם

מועדון הכדורסל בשיקטש
מולדובה במשחקים האולימפיים

הביאתלטית נטליה לבצ'נקובה
מולדובה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ השתתפה לראשונה באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים המולדובנים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
היסטוריה

בשש אולימפיאדות הקיץ בהן השתתפו, צברו הספורטאים המולדובנים 6 מדליות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו צמד חותרי הקאנו ניקולאי יורבסקי וויקטור רנייסקי במדליית כסף במקצה ל-500 מטר, והמתאבק סרגיי מורייקו זכה במדליית ארד. באולימפיאדת סידני (2000) זכה הקלע אולג מולדובן במדליית כסף בירי במטרה נעה, והמתאגרף ויטלי גרושאק זכה במדליית ארד. באולימפיאדת אתונה (2004) איש מהספורטאים המולדובנים לא זכה במדליה. השניים שהיו קרובים ביותר לכך היו מרים המשקולות אלכסנדרו בראטאן שסיים במקום הרביעי והג'ודוקא ויקטור ביבול שסיים במקום החמישי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה המתאגרף ויאצ'יסלב גוז'אן במדליית ארד. באולימפיאדת לונדון (2012) הייתה מרימת המשקולות כריסטינה יובו לאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית לזכות מולדובה, מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 בעקבות הרשעה באמרוץ. מרים משקולות נוסף, אנטולי צ'יריקו, זכה אף הוא במדליית ארד, אף היא נשללה ממנו ב-2016. עוד בלטו במשחקים אלו האתלטים זלינה מרגייבה שסיימה במקום השמיני ביידוי פטיש ויון לוצ'יאנוב שסיים במקום העשירי בריצת 3000 מטר מכשולים. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה חותר הקאנו סרגיי טרנובסקי במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר אך זו נשללה ממנו ב-2017 לאחר הרשעה באימרוץ. זלינה מרגייבה סיימה במקום החמישי ביידוי פטיש, ואחיה הצעיר, סרגיי מרגייב, סיים במקום העשירי. מרים המשקולות אלכסנדר שפאץ סיים במקום החמישי וסרגיי צ'קיר סיים במקום השישי.
אף ספורטאי עוד לא זכה במדליה לזכותה של מולדובה באולימפיאדות החורף. להישג הגבוה ביותר הגיעה הביאתלטית נטליה לבצ'נקובה, שסיימה במקום השמיני באולימפיאדת טורינו (2006).
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 1 | 1 | 2 |
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 0 | 2 | 4 | 6 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  קאנו/קיאק | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  קליעה | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  אגרוף | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  היאבקות | 0 | 0 | 1 | 1 |
| ג'ודו | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 0 | 2 | 5 | 7 |
ראו גם

מולדובה במשחקים הפאראלימפיים
מולדובה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
הפועל תל אביב

ערך זה עוסק באגודת הספורט הפועל תל אביב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 השתייכות:  תנועת הפועל
 תאריך ההשתייכות:  1923
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 תאריך ייסוד:  1920 
 
הפועל תל אביב היא אגודת ספורט ישראלית מהעיר תל אביב, המשתייכת לתנועת הפועל. האגודה נוסדה בשנת 1923, והיא בין הוותיקות והמובילות בישראל. ענפי הספורט המובילים באגודה הם כדורגל, כדורסל, כדורגל נשים, כדורסל נשים, טניס, התעמלות, שיט וקיאקים אולימפיים, ומועדון האתלטיקה של האגודה הצמיח ספורטאים בולטים רבים. בעבר היו במועדון גם קבוצות כדוריד, כדורעף ועד לסוף שנות ה-60 הייתה גם קבוצת הכדורמים של המועדון מהמובילות בישראל.