stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיבו סטויקה
הקריירה הפוליטית

סטויקה הצטייר בקרב חבריו למפלגה כחסר תחכום ונטול השכלה, אך פעילותו בעת שהותו במאסר ונאמנותו לגאורגיו-דז' הבטיחו את קידומו במעלה המנגנון הקומוניסטי. עם שחרורו מבית הסוהר מונה לנציג איגודי העובדים המאוחדים במועצת החזית הלאומית הדמוקרטית, וסגן נשיא הקונפדרציה הכללית של העבודה (ארגון הגג הארצי של האיגודים המקצועיים).
מ-1946 היה חבר בבתי המחוקקים של רומניה ברציפות עד יום מותו. ב-1950 נתמנה כחבר הוועדה הארגונית של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, בו כיהנו 17 חברי צמרת השלטון ברומניה.
לאחר הבחירות הכלליות ב-1946 מונה למנכ"ל חברת הרכבות הרומנית CFR (התפקיד כלל את ניהול הנושא כולו, תפעול הרכבות ותחזוקתן). ב-13 באפריל 1948 מונה לשר התעשייה של רומניה; מ-23 בנובמבר 1949 נהייה שר לענייני מטלורגיה ותעשייה כימית, ומ-1 במרץ 1951 עד 11 ביוני 1952 כיהן כשר התעשיות המטלורגית והכימית. מ-17 באוקטובר 1953 תפקד כשר התעשייה המטלורגית ובניית המכונות, ובהמשך היה סגן הנשיא האחראי לכל נושא התעשייה. מ-20 באוגוסט 1954 נהייה סגן ראשון לנשיא. ב-4 באוקטובר 1955, עם מינוי גאורגיו-דז' למזכ"ל המפלגה הקומוניסטית, הפך סטויקה לנשיא מועצת השרים (מקביל לראש ממשלה). השינוי סימן התגברות הקו המתון ברומניה. ממרץ 1961 כיהן גאורגיו-דז' כנשיא רומניה, יון גאורגה מאורר הפך לראש ממשלה וסטויקה מונה למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. לאחר מותו של גאורגיו-דז', התמנה סטויקה ב-24 במרץ 1965 לנשיא רומניה, תפקיד ייצוגי בעיקרו. ב-9 בדצמבר 1967 הודח סטויקה מהנשיאות והתפקיד הועבר לידי צ'אושסקו, שהמשיך להחזיק בו-זמנית גם בתפקיד מזכ"ל המפלגה.
במהלך חייו הוענקו לסטויקה פרסים ועיטורים שונים, ביניהם: אות מסדר "כתר רומניה" בדרגת קצין גבוה (1947), אות מסדר "כוכב הרפובליקה העממית הרומנית" דרגה ראשונה, תואר "גיבור העבודה הסוציאליסטית", מדליית זהב "המגל והפטיש" (1958), אות מסדר "23 באוגוסט" דרגה ראשונה (1959), אות מסדר "טודור ולדימירסקו" דרגה ראשונה (1966) ותואר "גיבור הרפובליקה הסוציאליסטית הרומנית" (1973).
ב-4 בנובמבר 1957 טס סטויקה בראש משלחת רומנית רמת דרג במטוס סובייטי למוסקבה במלאת 50 שנה למהפכה הבולשביקית; בנחיתה פגע המטוס בעצים ליד שדה התעופה וונוקוב במוסקבה, ובהתרסקות נהרגו ארבעה: אחד מחברי המשלחת ושלושת הטייסים. השאר, בהם סטויקה וצ'אושסקו, נפצעו.
לאחר מותו של גאורגיו-דז' היה סטויקה בין תומכי צ'אושסקו כיורש.
נשותיו, מחלותיו ומותו

בתקופת שהותו הממושכת בבתי כלא נמצא סטויקה חולה בשחפת ובעגבת, ולכן נשלח לתקופות קצובות של הבראה בבתי מרפא.
סטויקה היה נשוי ארבע פעמים, וכן היו לו קשרים עם נשים נוספות - שמו נודע כגבר הכרוך אחרי נשים. רעייתו הראשונה הייתה ארנסטויה אורנשטאיו (Ernestuia Orânştaiu), פעילה בוועדת פיקוח של המפלגה הקומוניסטית. השנייה הייתה מרצה לכלכלה מרקסיסטית בשם אקטרינה קליין, שהפכה לאורנשטיין לאחר נישואיה הראשונים. עם התמנותו לראש ממשלה הוצמדה לו מזכירה-מדפיסה שהייתה בהמשך לרעייתו השלישית. ב-1965 נשא לאישה את מריה מנולסקו, מהנדסת טקסטיל שהייתה צעירה ממנו ב-18 שנים.
ב-1971 לקה סטויקה באוטם שריר הלב וסבל מלחץ דם גבוה. לדברי מנולסקו רעייתו, לאחר האירוע הלבבי היו לו קשיים בתפקוד המיני. מנולסקו סיפרה שיום אחד הוא הגיע הביתה כשהוא מטושטש ומלווה בכמה אנשי סקוריטטה, שלושה גברים ואישה אחת, שלטענתם באו לשמור עליו מפניה, ומאותו רגע לא נתנו לה לגשת אליו, לטפל בו או לדבר איתו. אחד מארבעת המלווים היה יון מיחאי פצ'פה (שערק בהמשך למערב). האישה הצעירה, שהוצגה כאחייניתה של אלנה צ'אושסקו, הייתה צעירה בתחילת שנות העשרים והופקדה בלעדית על הטיפול בסטויקה. פצ'פה עזב, שלושת האחרים נשארו והשתכנו בחדר הסמוך לחדרו של סטויקה - כך הפרידו אותו מרעייתו ומבתו בת ה-9. סטויקה לקח את הצעירה (שמה היה רומאן דוינה) כמעט לכל מקום אליו הלך. בחקירה לאחר מותו התברר שנהג להציגה כאחייניתו, כשלמעשה הייתה מאהבתו למרות יותר מארבעים שנה שהפרידו ביניהם. סטויקה אושפז בבית חולים ולקח עמו לשם גם את רומאן דוינה. כעבור שבועיים, ב-17 בפברואר 1975, חזר הביתה עם מזוודה, ביקש מרעייתו שתכין לו כוס תה והסתגר בחדרו, כדי לדבר בטלפון עם דוינה, שנשארה בבית החולים. דוינה התקשרה למשטרה והודיעה שבמהלך שיחת הטלפון נשמע רעש חזק והשיחה נפסקה. השוטרים הגיעו לביתו ומצאו אותו ירוי ברובה ציד. החקירה קבעה שמדובר בהתאבדות.
נשותיו, מחלותיו ומותו > תאוריות הקונספירציה

פרטים שונים בחקירת התאבדותו של סטויקה לא תאמו לעדות רעייתו, עד כדי שעצם ההתאבדות נראתה לחבריו כנוגדת את אופיו. לכך נוסף מידע על חילופי דברים בין סטויקה לבין ניקולאה צ'אושסקו ורינונים על יחסיהם בתקופת כליאתם המשותפת. כל אלה היוו רקע לתאוריות קונספירציה בדבר 'התאבדות בפקודה', או אף רצח שהוצג כהתאבדות.
בשנות השלושים של המאה העשרים, כשסטויקה, צ'אושסקו ויתר אנשי הצמרת הקומוניסטית של רומניה היו בכלא, שהה איתם גם שמיל מרקוביץ', פעיל קומוניסטי בכיר ותיק, שפיתה אסירים אחרים, בעיקר צעירים, ליחסים הומוסקסואליים. בבית הכלא הקימו הקומוניסטים ועדת חקירה בה היו חברים גאורגה גאורגיו-דז', קיבו סטויקה ודימיטריה גנב. הוועדה חקרה ונמצא מי שהודה במעשים, וכתוצאה הודח מרקוביץ' מהמפלגה הקומוניסטית. בין החשודים היה גם ניקולאה צ'אושסקו, שהכחיש אז את הדבר. מרקוביץ' עצמו נהרג ברעידת האדמה הקשה ב-1940, בה התמוטט הבניין הגבוה ביותר בבוקרשט דאז.
צ'אושסקו התכוון לכתוב על היסטוריית המפלגה הקומוניסטית המחתרתית, ולשם כך ביקש מוותיקי הקומוניסטים לכתוב קורות חייהם באותה תקופה. גם סטויקה עשה זאת, והזכיר באוטוביוגרפיה שלו את היותו חבר בוועדה שחקרה אז את הצעירים, מבלי לנקוב בשמו של צ'אושסקו.
הוגי תאוריית הקונספירציה מקשרים דברים אלה לכך שצ'אושסקו קרא לסטויקה לשיחת נזיפה על התנהגות לא-מוסרית (מאהבתו הצעירה ממנו בארבעים שנה), וסטויקה זעם על כך בהשיבו "מי אתה שתטיף לי מוסר?", אמירה שהיה בה כדי לרמוז לסודות מהעבר; אז החליט כביכול צ'אושסקו על חיסולו. לא נמצאו ראיות לאישוש תאוריה זו.
הערות שוליים

↑  מושב המליאה של הועה"מ למפלגת הפועלים הרומנית, קול העם, 26 בפברואר 1950
↑  אנה פאוקר סטתה ימינה, הצופה, 8 ביוני 1952
↑  חילופי גברי בממשלת רומניה, הצופה, 19 באוגוסט 1954
↑  הרומנים עוד לא נטו חסד, מעריב, 14 באוקטובר 1955
↑  גיאורגיאו דז' נשיא רומניה, דבר, 22 במרץ 1961
↑  קיבו סטויקה מועמד לנשיא רומניה, חרות, 23 במרץ 1965
↑  יצחק ארצי, שוליית הסנדלר היה לנשיא, מעריב, 15 בדצמבר 1967
↑  ניקולא ציאושסקו יכהן גם כנשיא רומניה, דבר, 8 בדצמבר 1967
↑  Consiliul național pentru studierea arhivelor securității, עמודים 150 - 151 (ברומנית)
↑  Anuarul Inst. de Cercet. Socio-Umane „C.S. Nicol ă escu-Plop ş or”, vol. XV, 2014, pp. 11–19 ISTORIA COMUNISMULUI :LIDERI, CONFLICTE, PERCEPŢII עמוד 11 (ברומנית)
↑  Dragoste şi moarte la nivel înalt (ברומנית)
↑  40 de ani de la sinuciderea lui Chivu Stoica (ברומנית)
↑  Ceauşescu a fost acuzat de relaţii homosexuale. Dej a condus ancheta (ברומנית)
| ראשי ממשלת רומניה |
| --- | --- | --- |
| הנסיכויות הרומניות המאוחדות | ב' קטרג'יו • קרצולסקו • קוגלניצ'אנו • קרצולסקו • ל' קטרג'יו • י' גיקה • קרצולסקו • ש' גולסקו • נ' גולסקו • יון ק' ברטיאנו • ד' גיקה • א' גולסקו • יפוריאנו • י' גיקה • ל' קטרג'יו • פלורסקו • יפוריאנו • יון ק' ברטיאנו • ד' ברטיאנו • יון ק' ברטיאנו |     |
| ממלכת רומניה | יון ק' ברטיאנו • רוסטי • ל' קטרג'יו • פלורסקו • ל' קטרג'יו • סטורדזה • אאורליאן • סטורדזה • קנטאקוזינו • קארפ • סטורדזה • קנטאקוזינו • סטורדזה • יון (יונל) ברטיאנו • קארפ • מאיורסקו • יון (יונל) ברטיאנו • אוורסקו • מרגילומן • קואנדה • יון (יונל) ברטיאנו • וייטויאנו • ואידה-ווייבוד • אוורסקו • יונסקו • יון (יונל) ברטיאנו • אוורסקו • שטירביי • יון (יונל) ברטיאנו • ו' ברטיאנו • מאניו • מירונסקו • מאניו • מירונסקו • יורגה • ואידה-ווייבוד • מאניו • ואידה-ווייבוד • דוקה • אנג'לסקו • טטרסקו • גוגה • קריסטיה • קלינסקו • ארג'שאנו • ארג'טויאנו • טטרסקו • ג'יגורטו • אנטונסקו • סנטסקו • רדסקו • גרוזה |     |
| הרפובליקה העממית הרומנית והרפובליקה הסוציאליסטית רומניה | גרוזה • גאורגיו-דז' • קיבו סטויקה • מאורר • מנסקו • ורדץ • דסקלסקו |     |
| רומניה מאז 1989 | רומן • סטולוז'אן • וקרויו • צ'ורביה • דז'או • וסילה • אתאנאסיו • איסרסקו • נסטאסה • בז'ינאריו • פופסקו-טריצ'אנו • בוק • אונגוריאנו • פונטה • צ'ולוש • גרינדיאנו • טודוסה • דנצ'ילה - אורבן • קיצו • צ'וקה • צ'ולאקו |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1120544629  VIAF: 74861331   WorldCat (עם VIAF): 74861331
מיקי פדרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1943 (בן 81) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
מיכאל (מיקי) פדרמן (נולד ב-9 בספטמבר 1943) הוא איש עסקים ישראלי אשר מחזיק בחברת ההחזקות "מפעלי פדרמן", שמחזיקה בתורה בשליטה בחברת "מלונות דן" ובחברת "אלביט מערכות". ביוני 2022 דירג אותו העיתון הכלכלי "TheMarker" במקום ה-13 ברשימת עשירי ישראל, עם הון של כ-5.9 מיליארד דולר (יחד עם שאר בני משפחתו).
ביוגרפיה

פדרמן נולד בחיפה לבלה ויקותיאל (קסיל) פדרמן, אח לאירית פדרמן-לנדאו (אמה של השחקנית אלכסיה לנדאו (אנ')). נשוי לליאורה, האחראית על העיצוב ברשת המלונות. אב לדוד, לגידי, ולדניאל (שב-2011 נישא לשרונה פיק).
עם גיוסו לצה"ל התנדב לשרת בסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה בצוות עליו פיקד אהוד ברק.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית. לאחר סיום לימודיו ב-1966 הצטרף לעסקי המשפחה. אביו יקותיאל היה אחד מאנשי העסקים הפעילים בישראל, ובנוסף להחזקה ברשת "מלונות דן" (יחד עם אחיו שמואל פדרמן). הוא עסק גם בתחומי התעשייה, הנדל"ן, הטכנולוגיה והפיננסים. בין השאר רכש את השליטה בבנק פויכטוונגר ובהמשך רכש גם את בנק המשכנתאות "אוניקו". ב-1955 היה יקותיאל פדרמן גם שותף בגילוי הנפט בקידוח בחלץ. תחילה נכנס מיקי פדרמן לעסקי הנדל"ן של המשפחה, בין השאר ניהל את בניית מגדלי פנורמה על רכס הכרמל בחיפה.
בשנת 1974 נגנב ממשרדו אוסף ציורים בשווי חצי מיליון ל"י.
בשנת 1975 מונה למנכ"ל רשת "מלונות דן", לאחר 4 וחצי שנים עזב את התפקיד וחזר אליו ב-1982.
בשנת 1990 מונה לנשיא התאחדות המלונות בישראל. באותה שנה גם חשף העיתונאי יגאל לביב מהעיתון "חדשות" כי פדרמן חבר במועצת מנהלים של בנק שווייצרי קטן ושחברה שווייצרית מחזיקה במניות של קבוצת החברות של משפחתו. פדרמן סירב לאשר אם הוא או משפחתו שולטים בבנק או בחברה זו ואם היא משמשת להם כמקלט מס.
במרץ 1992 רכשה משפחת פדרמן את חלקה של "תדיראן" בחברת "אל-אופ", תמורת כ-20 מיליון דולר. המשפחה כבר החזיקה במחצית הבעלות כך שהיו בידיה 100% מהמניות. פדרמן מונה ליושב ראש החברה.
בשנת 1993 היה פדרמן שותף בקבוצת "נתיבי שידור" שהתמודדה במכרז לשידור ערוץ 2. את הקבוצה ניהל נסים משעל יחד עם ישראל סגל כמנהל התוכניות והיו שותפים בה בנוסף לפדרמן, קבוצת הארץ, ז'אן פרידמן, תאגיד טלוויזיה אנגליה-ישראל בראשות דורון אברהמי, קבוצת "גלובס מוניטין תקשורת" של חיים בראון, החברה לישראל, חברת "מליבו ישראל" וחזי כרמל. הקבוצה הפסידה במכרז.
בשנת 1999 מוזגה חברת "אל-אופ" עם חברת "אלביט מערכות" באמצעות החלפת מניות. שווייה של אל-אופ הוערך בכ-250 מיליון דולר, ואלביט נסחרה בבורסה בערך של 435 מיליון דולר. משפחת פדרמן קיבלה 32.5% ממניות החברה הממוזגת. פדרמן מונה ליושב ראש החברה הממוזגת.
בשנת 2004 רכש פדרמן עוד 20% ממניות "אלביט מערכות" שבהמשך רכשה את אלישרא ו"תדיראן קשר". בנובמבר 2006 רכש מ"כור תעשיות" עוד 5.5% מהמניות. לאחר מספר רכישות נוספות, כולל חברת תעש מערכות, הפכה "אלביט מערכות" לחברה הביטחונית הגדולה בישראל מבחינת הכנסות, הרווח ומספר העובדים.
במרץ 2022 הרוויח פדרמן יותר מחצי מיליארד דולר "על הנייר", תוך ימים ספורים, עקב עליית מחיר מניית אלביט בעקבות פריצת מלחמת רוסיה-אוקראינה.
פרסים והוקרה

בשנת 1996 העניקה לו האוניברסיטה העברית תואר דוקטור לשם כבוד.
בשנת 2005 הוענק לפדרמן פרס התעשייה בקטגוריית האלקטרוניקה.
ביוני 2014 זכה לתואר CBE "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (Commander of the Most Excellent Order of the British Empire) ברשימת המכובדים של יום הולדתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, לשנת 2014, לאור תרומתו למסחר בין ישראל ובריטניה ולכלכלת בריטניה.
מכהן כקונסול כבוד של חוף השנהב.
תפקידים

יו"ר מועצת המנהלים של אלביט מערכות
יו"ר מועצת המנהלים של רשת מלונות דן
יו"ר חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית
הערות שוליים

↑  איתן אבריאל, צמרת העושר בישראל שווה 337 מיליארד דולר, באתר TheMarker
↑  הדס מנור, ‏מיכאל פדרמן: "חזי יידרש להסתגל לתרבות העסקית שלנו", באתר גלובס, 2 באוקטובר 2005
↑  יעקב בן ארי, "מלך" בתי המלון בישראל על שגשוג עסקיו, על המשמר, 31 במאי 1961
↑  קבוצת פדרמן תרכוש חלק מבנק פויכטוונגר, הַבֹּקֶר, 2 בינואר 1959
↑  מתרחבת פעילות בנק מש' "אוניקו", דבר, 12 בדצמבר 1977
↑  שמואל פרנקל, פדרמן: טכסטיל מלונות, נפט, נשק, חדשות, 26 ביולי 1984
↑  שמעון רפפורט, צומצמה ב־400 מ'ר תוכנית הבינוי של רכס הכרמל, מעריב, 2 בספטמבר 1971
עמוס כרמלי, קו רקיע חדש לחיפה, דבר, 9 ביוני 1978
↑  ציורים בשווי 500,000 ל"י נגנבו מהמלונאי פדרמן, דבר, 19 באוגוסט 1974
↑  יהושע כהנא, מנכ"ל רשת מלונות "דן": באין שר תיירות סובלת פעילות הענף, מעריב, 13 בינואר 1977
↑  מיכאל  פדרמן ינהל "מלונות דן", דבר, 5 בספטמבר 1982
↑  דן ארקין, מיכאל פדרמן ־ נשיא התאחדות המלונות, מעריב, 14 בפברואר 1990
↑  יגאל לביב, כסף קטן, חדשות, 8 במאי 1990
↑  מירב ארלוזורוב, רווח הון של 11 מ׳ דולר לחדיראן בעיסקת אל־אופ, חדשות, 26 במרץ 1992
↑  שי שלו, ‏מיכאל פדרמן משך מאל-אופ דמי ניהול של 50 מיליון ש' בשנים 96'-99', באתר גלובס, 12 בינואר 2000
↑  הגר רם, היום יוגשו הצעות של 7 חברות למכרז לערוץ השני, חדשות, 31 במרץ 1993
↑  הגר רם, השלב הבא – הקמת חברת החדשות, חדשות, 27 במאי 1993
↑  דרור מרום, ‏יוסי אקרמן מונה לנשיא ומנכ"ל אלביט ואל-אופ המאוחדות, באתר גלובס, 6 ביולי 1999
איי אונליין, אילנות בטוחה: הכנסות מיזוג אלביט-אלאופ - 800 מ' ד' ב- 2000, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 1999
↑  אורה קורן, מיקי פדרמן השתלט על אלביט מערכות: הודיע הערב לנוחי דנקנר על רכישת מניות אלרון בחברה ב-197 מיליון דולר, באתר הארץ, 28 ביולי 2004
גולן פרידנפלד, ‏פדרמן, ה"מלך" החדש של התעשיות הביטחוניות, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2004
↑  גולן פרידנפלד, ‏מיקי פדרמן רוכש מכור 5.5% ממניות אלביט מערכות תמורת 70 מיליון דולר, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2006
↑   אורה קורן, פדרמן מוכן לשלם 1.9 מיליארד שקל תמורת תעש - ולוותר על תחום הטילים, באתר TheMarker‏, 18 בינואר 2018
 אורה קורן, המדינה מוכרת את תעש לאלביט מערכות ב-1.8 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 11 במרץ 2018
↑   יורם גביזון, אלביט מערכות הרוויחה 73 מיליון דולר - צבר ההזמנות קפץ ל-12 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2021
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏המלחמה טובה לעסקים: הזינוק במניית אלביט הוסיף למיקי פדרמן יותר מחצי מיליארד דולר "על הנייר", באתר גלובס, 1 במרץ 2022
 יורם גביזון, אירופה קיבלה קריאת השכמה — והתעשייה הביטחונית הישראלית חוגגת, באתר TheMarker‏, 28 בפברואר 2022
↑  הדס מנור, ‏הזוכים בפרס התעשייה לשנת 2005: מיקי פדרמן, עופר גלבוע ויוסף ברנע, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2005
↑  "Honorary British Awards to Foreign Nationals - 2014". gov.uk. Honours. Foreign & Commonwealth Office. 2014-06-14. נבדק ב-2014-06-14.
↑  אורי בלאו ודניאל דולב, בין קונסולי הכבוד בישראל: מקורבים לנתניהו, אנשי עסקים ושניים שהסתבכו בפלילים, 14 בנובמבר 2022
דורותיאה גרייטר מינסקוף

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1910 פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  11 במרץ 1986 (בגיל 76) מחוז ברבארד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  Indialantic 
 השכלה:  בית הספר למשפט אוניברסיטת פנסילבניה (1934) 
 מעסיק:  Office of the Chief of Counsel for War Crimes 
 
דורותיאה ("דוטי") גרייטר מינסקוף (באנגלית: Dorothea ("Dottie") Grater Minskoff ‏;20 בפברואר 1910 – 11 במרץ 1986) הייתה עורכת דין שהשתתפה במשפט המיניסטריונים בנירנברג, גרמניה. היא נולדה בפנסילבניה ולמדה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה בתקופה שבה מעט מאוד נשים למדו משפטים.
ביוגרפיה

מינסקוף למדה משפטים בשנות ה-30 בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה. היא סיימה את לימודי המשפטים בשנת 1934. מינסקוף פגשה את בעלה, עמנואל א. מינסקוף, בבית הספר למשפטים ושניהם היו במחזור הבוגרים של 1934. הם חיו בניו יורק במשך שמונה שנים לפני שעברו לוושינגטון הבירה. היו לה שתי גיסות ולא היו לה ילדים. מינסקוף איבדה את בעלה ב-1965 לאחר מאבק ממושך במחלה.
בשנת 1978 היא עברה לפלורידה, שם נפטרה ב-1986.
תחילת הקריירה

מינסקוף לא הצליחה למצוא עבודה כעורכת דין לאחר סיום לימודיה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה. במקום זאת, היא עבדה כמזכירה באיגוד הבנקאים האמריקאי.
פרקטיקה משפטית

מינסקוף ובעלה גויסו להצטרף לצוות התביעה במשפט המיניסטריונים על ידי חברם, ג'וזיה א. דובואה הבן, ששימש כתובע הראשי. משפט המיניסטריונים היה הגדול, הארוך והאחרון ממשפטי נירנברג, שבו הצבא האמריקאי העמיד לדין פקידי ממשל של היטלר בגין פשעים נגד האנושות. היא הייתה אחת משלושים וארבעה תובעים. היא סייעה בהעמדה לדין של עשרים ואחד פקידים נאצים. תפקידה כלל סקירת מסמכי משפט, כולל תזכירים סודיים. המשפטים העלו שאלות משפטיות מורכבות כאשר לא היה תקדים למשפט פלילי בינלאומי.
הערות שוליים

↑  "Dorothea Minskoff photographs - Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum". collections.ushmm.org. נבדק ב-1 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum, collections.ushmm.org
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דורותיאה גרייטר מינסקוף".
רן אלירן

| --- | --- |

רן אלירן בעת שהיה אקורדיוניסט להקת המחול של הסטודנטים בירושלים, 1958
 לידה:  16 בדצמבר 1934 (בן 90) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  מנחם לייזרוביץ'
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1952
 סוגה:  שירה עברית, רוק מתקדם, רוק פסיכדלי
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  נחמה הנדל ("רן ונמה")
 
רן אלירן (ימין) בהופעה עם גבי ברלין, 2013
רן אלירן (נולד ב-16 בדצמבר 1934) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי. בין להיטיו הידועים: "זר של נרקיסים", "שארם א-שייח'", "החזיקי לנו אצבעות", "לבב אנוש", "הבתים שנגמרו ליד הים", "לא, לא, לא" (עם רבקה מיכאלי) ועוד.
ביוגרפיה

רן אלירן נולד בשם מנחם לייזרוביץ', וכונה גם "לייזר" בחיפה. מגיל צעיר למד לנגן בכינור, אקורדיון ובגיטרה.
את שירותו הצבאי עשה בצוות הווי הנח"ל. בזמן שירותו שם חיבר את הלחן לשיר "אבא ודני", ולה התאים מילים חברו לצוות רמי בר-גיורא. שם גם פגש את הזמרת נחמה הנדל, ששירתה במקביל בלהקת הנח"ל. בתקופת הצבא ניגנו השניים יחדיו בשעות הפנאי, וכשהשתחרר מהצבא – במקביל ללימודיו האקדמיים בירושלים – הופיע לבדו, כשהוא מלווה עצמו בגיטרה ובאקורדיון.
בשנת 1958 הגיע ארצה מנחה הטלוויזיה האמריקאי אד סאליבן בחיפוש אחר כישרונות צעירים. לצורך התמודדות על המעמד, חברו רן ונחמה לצמד "רן ונמה", נבחרו להשתתף בתוכנית. הופיעו בסוף שנות ה-50 במשך כשנה וחצי בארצות הברית וזכו לפופולריות רבה שם. במהלכן הקליטו שני אלבומים משותפים.
ב-1967 השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון תשכ"ז (1967), שם ביצע את "יום אביב חינם", שלא זכה בפרס, ואת השיר "תמיד מחדש", שזכה במקום השני באותו פסטיבל. באותה השנה, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, שר את שניים מלהיטי התקופה, "שארם א-שייח'" ו"החזיקי לנו אצבעות". השירים הופיעו באלבום האוסף של שירי המלחמה "ירושלים של זהב", הנחשב בין אלבומי הזמר הנמכרים ביותר במדינה.
בשנות ה-70 פנה ללימודי קולנוע וצילום באוניברסיטת ניו יורק, ובמקביל הופיע במועדונים יוקרתיים בעיר לצד זמרים מפורסמים כהארי בלפונטה, פיט סיגר ובוב דילן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלירן נשוי בשלישית לג'ודי הלמן, רופאה, ילידת הונגריה. לשניים בן משותף, מייקל (מיכאל). רעייתו הראשונה הייתה פטרישיה, דוגמנית אמריקאית. השניים גם כתבו מספר שירים במשותף. הם התגרשו לאחר עשר שנים. רעייתו השנייה הייתה שרון, ילידת ישראל.
אלירן מתגורר בניו יורק ומגיע לביקורים ולהופעות בישראל.
דיסקוגרפיה

Twilight Songs Of Israel, הוקלט בארצות הברית בשנות ה-60
מארבע רוחות שמיים, הוקלט בישראל ב-1963
זר של נרקיסים, הוקלט בישראל ב-1967 לפני מלחמת ששת הימים
שארם א-שייח', הוקלט ב-1967 לאחר המלחמה
רן אלירן 68', הוקלט בישראל ב-1968
רן אלירן, הוקלט בישראל ב-1969
Ran Eliran Sings, – הוקלט בישראל בסוף שנות ה-60 ושילב להיטים עבריים ולועזיים
תן לשיר, הוקלט בישראל ב-1973 וכלל בעיקר שירי מלחמה, ברוח מלחמת יום הכיפורים
זה שיגעון, הוקלט ב-1977
נוסטלגיה זה כבר לא מה שהיה, הוקלט בישראל ב-1979
מסע בזמן, הוקלט ב-1993 לאחר שתיקה ארוכה, וכלל בעיקר גרסאות כיסוי ללהיטיו מכל הזמנים
הערות שוליים

↑  דוד אסף‏, שיר מחיי הטבע עם סוף טרגי: גלגולי 'אבא ודני', בבלוג "עונג שבת", 29 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308408005171  BnF: cb165548064 (data)  ISNI: 0000 0000 6988 7296  MusicBrainz: 37f20b71-4a70-4328-a040-554b53825164  VIAF: 98506185   WorldCat (עם VIAF): 98506185
דן תורן

| --- | --- |

דן תורן, 2012
 לידה:  17 באוקטובר 1960 ראש הנקרה, ישראל 
 פטירה:  29 במאי 2024 (בגיל 63) תל אביב, ישראל
 מקום קבורה:  מנוחה נכונה, כפר סבא
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1979–2024 (כ־45 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 עיסוק:  זמר-יוצר, פזמונאי, שחקן
 סוגה:  רוק, פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, מפוחית
 חברת תקליטים:  אן אם סי הד ארצי נענע דיסק היי פידליטי
 שיתופי פעולה בולטים:  מאיר גולדברג, שונרא, בלאגן, הזבובים, מאור כהן, ברי סחרוף, יהודית רביץ, פיטר רוט, יובל מנדלסון
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 dantoren.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דן תורן מגיש את תוכניתו "כאן דן" ברדיו 102FM, מרץ 2009
דן תורן (17 באוקטובר 1960 – 29 במאי 2024) היה זמר-יוצר, פזמונאי, מדבב, מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו, קריין ושחקן ישראלי. זוכה "פרס אקו"ם".
ביוגרפיה

דן תורן נולד בקיבוץ ראש הנקרה. אביו אילן תורן הוא שחקן ובמאי מוותיקי תיאטרון חיפה. אמו אילנה תורן-עמית, הייתה עורכת בכירה ב"ידיעות אחרונות" וכיום פסיכולוגית יונגיאנית. בגיל שנתיים עזבה משפחתו את הקיבוץ ועברה לתל אביב שם גדל. שירת בתיאטרון צה"ל. למד בבית הספר לטלוויזיה וקולנוע של אוניברסיטת תל אביב.
שימש כמרצה בכיר במסלול ה"רב-מחלקתי" ב"בצלאל", לימד בבתי הספר למוזיקה רימון ומזמור בית ספר למוזיקה. בנוסף, היה תורן שותף בתוכנית "מפתח סול" עבור נפגעי פוסט טראומה, המתקיימת בקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה. במסגרת פעילות זו העביר תורן, יחד עם אמנים ויוצרים נוספים, סדנאות וכיתות אמן לחיילים שהוכרו כנפגעי פוסט טראומה.
בשנת 2021 פרסם תורן ספר אוטוביוגרפי, "חוזר לשם עכשיו" (הוצאת פרדס), בו שיתף, באופן לא כרונולוגי, זכרונות וסיפורים מהקריירה המוזיקלית, אך לא רק, הארוכה שלו.
קריירה > בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע

תורן התפרסם לראשונה בתחילת שנות השמונים בפינה "על הברזלים", אשר שודרה במסגרת תוכנית הבידור "זהו זה!". בקולנוע הופיע לראשונה בסרט "סיפור אינטימי", וכן שיחק בסרטים "דורית - חשיפה איטית", "בחינת בגרות" ו"עתליה" שזכו להצלחה, והפך לאליל נוער. במקביל, באותן השנים, שיחק בתיאטרון בית ליסין והבימה בהצגות: "אללה כרים", "החוויה הישראלית" ו"בונקר".
ב-1987 השתתף תורן בסרטים "המובטל בטיטו" ו"פוטו רומן".
ב-1988 השתתף בהצגה "לשבור את הצופן", בתיאטרון הקאמרי, מחזה המבוסס על סיפור חייו של אלן טיורינג. תורן שיחק את המאהב הצעיר של טיורינג, כאשר את טיורינג שיחק עודד תאומי. בשנת 1989 השתתף תורן בסרטים "תלווה לי את אשתך", ו"אחד משלנו".
תורן היה שותף להקמת ערוץ הילדים ב-1991 ונמנה עם מגישיו הראשונים. בין היתר הגיש שם את התוכנית "נפגשים בשש". הוא הנחה בערוץ עד 1994. בשנת 1993, עבד תורן למספר חודשים כעוזר הפקה בשלוחה האירופאית של ערוץ הטלוויזיה MTV. בין השאר הוא עבד שם בתוכניתו של ריי קוקס (בתפקיד אירוח האמנים באולפן).
בשנת 2000 שיחק לצד קרן מור בסרטו של חגי לוי, "בכורה".
בשנת 2001, עם עליית ערוץ ביפ לאוויר, ערך תורן את מגזין המוזיקה, "המצעד" (בהגשת איריס אברמוביץ') והגיש לסירוגין עם שרון קנטור את התוכנית, "האלטרנטור", שהייתה תוכנית מוזיקה אלטרנטיבית שסגרה את השידורים מדי יום. לאחר מיתוג ביפ מחדש כ"ערוץ הצחוק" עזב תורן את הערוץ בשנת 2002.
בשנת 2003 שיחק בסדרת הטלנובלה ״משחק החיים״ כשאול ברגר.
בשנת 2009, שיחק תורן בסדרת הטלוויזיה היומית "ראש גדול" בעונה הרביעית והחמישית בתפקיד "יואל בביוף" (עובד במפעל תרופות ואביהם של לירון ורחלי) לצידם של השחקנים מייקל לואיס ואליענה בקייר. עוד באותה שנה, העלה תורן מופע יחיד, בו שילב את שתי אהבותיו, מוזיקה ומשחק, בשם: "דן תורן משחק ושר על חייו". המופע כלל סיפורים אמיתיים על ילדות, על הקריירה, על החברים, על התפתחותו האישית ועל כל הדרך שהובילה אותו להיות אמן יוצר ששר את שיריו.
לאורך השנים השתתף תורן גם בדיבוב של סדרות אנימציה רבות, ובהם "המומינים" (את דמותו של סנופקין), "עופל בופל" ֿ(קריין), "במצולות הים עם דלפי", "עלילות תיאודור החמור", "זובומפו", "רובוטריקים סייברטרון", "אווטאר: כשף האוויר האחרון", "המיליונרים הצעירים", "מוצאים את דורי" ו"כלב מי שמנגן".
בשנת 2005 השתתף בסרט הקולנוע "שנת אפס".
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
קריירה > ברדיו

את תחילת דרכו ברדיו עשה תורן בתחנת הרדיו גלגלצ, חודשים ספורים אחרי עלייתה לאוויר באוקטובר 1993. הוא הגיש את התוכנית "קואופרטיב דן" (עורך מוזיקלי: עוזי פרויס), מידי ימי שישי בשעות הצהריים (בין 14-16).
מ-1995 עד 1998 הגיש תורן, בתחנת הרדיו האזורי "רדיוס", את תוכנית הרדיו "כאן-דן".
בשנת 2008, לאחר הפסקה של כעשור, הצטרף תורן לרדיו תל אביב והגיש מדי יום רביעי (בין חצות ל-2 בלילה) את התוכנית השבועית, "כאן דן 2.0". התוכנית ירדה, לאחר כשנה וחצי, עם פיטוריו של תורן, לצד מגישים נוספים: שרון מולדאבי וליאון פלדמן, בשנת 2009.
בתחילת שנת 2014 שידר תורן למספר חודשים תוכנית דו שבועית, "גוש דן", בתחנת הרדיו 88FM.
בשנת 2020, במהלך מגפת הקורונה, הגיש תורן פינת המלצת האזנה שבועית בתוכניתם של אבי משולם ורועי כ"ץ ברדיו תל אביב.
חיים אישיים

דן תורן היה גרוש ואב לשני ילדים. אחותו היא התסריטאית נעמה תורן. לתורן עוד אח ואחות שלא מאותה האם.
נפטר ב-29 במאי 2024 בבית החולים איכילוב בתל אביב לאחר מאבק במחלת הסרטן. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה בכפר סבא.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו > אלבומי אולפן

לו-חמה בשטח בנוי (1988)
חופשה בעליי (1993)
יורד נמוך (1996)
כלבי רוח (1997)
פרח פרי (2006)
מתחת לרדאר (2011)
קפטן דנימו ונערי הסיפון (עם איתי פרל והדר שכטר) (2013)
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו > מיני-אלבומים

מבריח מכס (2003)
מסיג גבול (2004)
בין שמש לירח (2020)
נפגש בשירים (2022)
האדמה של דן היא שירים (2023)
דיסקוגרפיה > אלבומי אינטרנט

תורן העלה לאינטרנט מספר אלבומים הניתנים להורדה חינמית דרך האתר הרשמי שלו.
שיחה עם מיק (1990)
כפתור לא גמור (2000)
מילים נוזליות (2009)
דיבור בציבור (2012)
דיסקוגרפיה > אלבומי אינטרנט > הופעות

עוד סיבוב, הופעה חיה בבארבי (2002)