stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורותי סקרבורו
הערות שוליים

1 2  Foreword to The Wind by Sylvia Ann Grider, Barker Texas History Center series, University of Texas Press, 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281137305171  PLWABN: 9810623514905606  BnF: cb10536020q (data)  CiNii: DA07653250  GND: 1202716881  ISNI: 0000 0000 8110 7205  LCCN: no92032314  NDL: 032662366  NLA: 35653249  NTA: 068203071  SNAC: w6wh3xsp  SUDOC: 078067731  Trove: 1028151  VIAF: 31986542   WorldCat (עם VIAF): 31986542
תיארוך חומצות אמינו

תיארוך חומצות אמינו הוא טכניקת תיארוך המשמשת להערכת גילן של דגימות בפליאוביולוגיה, פליאונטולוגיה מולקולרית, ארכאולוגיה, מדע משפטי, טפונומיה, גאולוגיה משקע ותחומים נוספים. טכניקה זו מתייחסת לשינויים במולקולות חומצות אמינו לזמן שחלף מאז היווצרותן.
כל הרקמות הביולוגיות מכילות חומצות אמינו. כל חומצות האמינו מלבד גליצין (הפשוטה ביותר) פעילות אופטית, בעלות מרכז סטריאו באטום α-C שלהן. המשמעות היא שלחומצת האמינו יכולות להיות שתי תצורות שונות, "D" או "L" שהן תמונות מראה זו של זו. למעט כמה חריגים חשובים, אורגניזמים חיים שומרים על כל חומצות האמינו שלהם בתצורת "L". כאשר אורגניזם מת, נפסקת השליטה על תצורת חומצות האמינו, והיחס בין D ל-L עובר מערך בקרבת 0 לערך שיווי משקל ליד 1, תהליך הנקרא Racemization. לפיכך, מדידת היחס בין D ל-L בדגימה מאפשרת להעריך לפני כמה זמן מת האורגניזם שממנו נאספה הדגימה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל גינזבורג

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1946 (בן 77) טבת ה'תש"ז הרפובליקה העממית של סין שנחאי, סין
 השכלה:  ישיבת פוניבז'
 מקום פעילות:  ישיבת בית מאיר
 רבותיו:  הרב שמואל רוזובסקי הרב אלעזר מנחם מן שך הרב דוד פוברסקי ובנו הרב ברוך דב פוברסקי
 תלמידיו:  הלל פלאי
 חיבוריו:  אור יחזקאל, חמדה יקרה, יקרת דניאל
 פרסים והוקרה:  שני פרסים לספרות תורנית בני ברק
הרב דניאל גינזבורג (נולד בדצמבר 1946, טבת ה'תש"ז) הוא מגיד שיעור בישיבת בית מאיר הגדולה בבני ברק. ומחבר ספרים תורניים שזיכו אותו בפרסים לספרות תורנית.
קורות חייו

נולד בשנחאי שבסין לרב ראובן גינזבורג שהיה משגיח בישיבת פוניבז', וליוכבד בתו של הרב יחזקאל לוינשטיין שהיה 'המנהל הרוחני' בישיבת פוניבז'. נולד במהלך בריחת ישיבת מיר מאירופה לסין מאימת השואה, בעקבות לידתו אמו נשארה מאחרוני הבורחים לשנחאי. לאחר עליית המשפחה לארץ ישראל בשנת התש"ט התגורר בשנים תש"ט –תשי"ד בירושלים, ובשנת תשי"ד עבר עם משפחתו להתגורר בעיר בני ברק בדירה שהעמיד הרב יוסף שלמה כהנמן בישיבת פונביז' לרשות סבו שהחל לשמש כמשגיח בישיבה. למד בתלמוד תורה מרכז בני ברק, ובישיבת פונביז' הקטנה בבני ברק, ובגיל 14 עבר ללמוד בישיבת פוניבז' הגדולה. בשנת תשל"ב נישא לחוה סימא רוטברג בתו של הרב זלמן רוטברג שהיה ראש ישיבת בית מאיר וחבר מועצת גדולי התורה, שנפטרה באלול תשע"ד.
בשנת התשל"ו התמנה על ידי חמיו הרב זלמן רוטברג לכהן כר"מ בישיבת בית מאיר, ובמקביל למשרתו כר"מ, מוסר שיעורי תורה הספדים ודרשות בארץ, ובעולם, ובפרט שיעורים על פרשות השבוע בלילות שבת בבתי כנסת שברחבי העיר, אשר במשך הזמן התקבצו לכדי כתיבת חמשה ספרים בשם חמדה יקרה על סדר פרשות השבוע ושלשה נוספים בשם יקרת דניאל, כאשר על שנים מתוכם זכה בפרס עיריית בני ברק לספרות תורנית בשנת תשע"ב ובשנת תשע"ז.
דרכו הלימודית

ממשיך את דרכם של רבותיו הרב שמואל רוזבסקי הרב אלעזר מנחם מן שך והרב דוד פוברסקי ובנו הרב ברוך דב פוברסקי ראשי ישיבת פונביז', בשיטת הלימוד העיונית הישיבתית הליטאית במסירת השיעורים היומיים בישיבת בית מאיר.
ספריו

אור יחזקאל - ספר מכתבים ואיגרות, ועוד ששה ספרים נוספים שנערכו מהקלטות של שיחות מוסר שנאמרו על ידי סבו הרב יחזקאל לוינשטיין בישיבת פונביז'.
חמדה יקרה - ה' חלקים, על חמשה חומשי תורה לפי סדר פרשות השבוע.
יקרת דניאל - ג' חלקים, חידושים קצרים על חמשה חומשי תורה.
משפחתו

אחיו, הרב אליעזר גינזבורג, היה משגיח בישיבת פוניבז' עד לפטירתו באלול תשע"ז.
אחותו, הינדה נשואה לרב יגאל רוזן ראש ישיבת אור ישראל.
הערות שוליים

↑  אלי בן דוד, טקס חלוקת פרס בני ברק לספרות תורנית תשע"ב, באתר JDN - חדשות, המגזר החרדי, ‏25-10-2011
↑  טקס חלוקת פרס בני ברק לספרות תורנית תשע"ז, באתר JDN - חדשות, המגזר החרדי, ‏2016-11-03
↑  המשקיף, ישיבת מיר בשואה - מקובה לשנחאי
↑  שלום מאיר ולך, ידיו אמונה - מיר, 2023, עמ' 483
↑  יעקב אמסלם, אבל בבית מאיר: הרבנית גינזבורג ע"ה, באתר כל הזמן, ‏2014-09-07
↑  שיעורי תורה מהגאון רבי דניאל גינזבורג, באתר קול הלשון
↑  שנה בלי ראש הישיבה • הספדים לגרמי"ל ברחבי הארץ, באתר בחדרי חרדים, ‏2016-07-20
↑  שיחה מיוחדת מהגאון ר' דניאל גינזבורג שליט"א מראשי ישיבת "בית מאיר" | המחדש, ‏2022-10-07
↑  ספר אור יחזקאל / ... מרן יחזקאל לעוינשטיין | לוינשטיין, יחזקאל בן יהודה, 1884-1974 | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  רבי אליעזר גינזבורג – המכלול, באתר www.hamichlol.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 61195949   WorldCat (עם VIAF): 61195949
ארנסט קרצ'מר

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1888 ויסטנרוט, ממלכת וירטמברג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 בפברואר 1964 (בגיל 75) טיבינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת טיבינגן, גימנסיום יוהאנס קפלר 
 תפקידים:  שופט, פסיכולוג, מרצה באוניברסיטה, פסיכיאטר, פסיכותרפיסט 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1958)  מדליית קרפלין (1956)  Honorary Fellow of the British Psychological Society 
 צאצאים:  וולפגאנג קרצ'מר 
 
אֶרְנְסְט קְרֶצְ'מֶר (בגרמנית: Ernst Kretschmer, ‏ 8 באוקטובר 1888 - 8 בפברואר 1964) היה פסיכיאטר גרמני שחקר את נושא המַעֲרֹכֶת (התכונות הפיזיות והנפשיות המולדות של בני האדם) וקבע טיפולוגיה.
קורות חיים

קרצ'מר נולד בוויסטנרוט (אנ') ליד היילברון. הוא למד בגימנסיה קנשטאט, אחד מבתי הספר הלטיניים (אנ') הוותיקים באזור שטוטגרט. מ-1906 עד 1912 למד תאולוגיה, רפואה ופילוסופיה באוניברסיטאות טיבינגן מינכן והמבורג. משנת 1913 הוא היה עוזרו של רוברט גאופ (אנ') בטיבינגן, שם קיבל את ההבליטציה שלו ב-1918. הוא המשיך כעוזר המנהל הרפואי עד 1926.
ב-1926 הפך למנהל המרפאה הפסיכיאטרית באוניברסיטת מרבורג (אנ').
קרצ'מר היה חבר מייסד של האגודה הרפואית הכללית הבינלאומית לפסיכותרפיה (אנ') (AÄGP) אשר נוסדה ב-12 בינואר 1927. הוא היה נשיא AÄGP משנת 1929. בשנת 1933 הוא התפטר מה-AÄGP מסיבות פוליטיות.
לאחר שהתפטר מה-AÄGP, הוא החל לתמוך ב-SS וחתם על "נדר הנאמנות של הפרופסורים של האוניברסיטאות ובתי ספר התיכוניים בגרמניה לאדולף היטלר ולמדינה הנציונל-סוציאליסטית". (בגרמנית: "Bekenntnis der Professoren an den deutschen Universitäten und Hochschulen zu Adolf Hitler und dem nationalsozialistischen Staat").
מ-1946 עד 1959 היה קרצ'מר מנהל המרפאה הפסיכיאטרית של אוניברסיטת טיבינגן. הוא מת, בן 75, בטיבינגן.
תרומות מדעיות > מצב צמח מתמשך ומחקר פרנויה רגיש

קרצ'מר היה הראשון שתיאר את המצב הווגטטיבי המתמשך שנקרא גם "תסמונת קרצ'מר". מונח רפואי נוסף שנטבע אחריו הוא "הפרנויה הרגישה של קרצ'מר". לסיווג זה יש את המאפיין לייחד "סוג של פרנויה שלא היה ידוע" לפני קרצ'מר, ואשר "אינו דומה לדימוי הסטריאוטיפי [...] של פרנויה פעילה". יתר על כן, בין 1915 ל-1921 הוא פיתח אבחנה מבדלת בין סכיזופרניה למאניה דפרסיה.
תרומות מדעיות > סוגי מבני גוף

קרצ'מר ידוע גם בכך שפיתח (ברבע הראשון של המאה ה-20) מערכת סיווג שניתן לראותה כאחד הנציגים המוקדמים ביותר של גישה לתכונות הפיזיות והנפשיות המולדות של בני האדם (התוכנית או הפילוסופיה הכוללת שעל פיה משהו בנוי). הוא ביסס את מערכת הסיווג שלו על ארבעה סוגי גוף עיקריים:
אסתני או חלוש (רזה, קטן, חלש)
אתלטי (שרירי, בעל עצמות גדולות)
פיקני (חסון, שמן)
דיספלסטי (גוף לא פרופורציונלי)
הרעיון של שני סוגים פסיכופתולוגיים גדולים של מאניה-דפרסיה או אי שפיות 'מעגלית' ודמנציה פראקוקס (כלומר סכיזופרניה) פותח על ידי אמיל קרפלין (1856-1926).
קרצ'מר קישר כל אחד מסוגי מבני הגוף שתיאר עם תכונות אישיות מסוימות, ובצורה קיצונית יותר, עם הפרעות נפשיות שונות. הוא כתב שיש רק קשר חלש בין סכיזופרניה ומבנה גוף פיקני מחד, ובין הסובלים מהפרעה דו-קוטבית (עם הנטייה לסוג מעגלי של פסיכוזת מאניה-דפרסיה) לבין חלושים, אתלטים ודיספלסטיים מאידך. בקרב אנשים עם סכיזופרניה, הסוגים החלושים-אתלטיים נפוצים מאוד. קרצ'מר האמין שאנשים פיקנים הם ידידותיים, תלויים ביחסים בינאישיים וחברותיים. בגרסה קיצונית יותר של תכונות אלו, המשמעות היא למשל שהשמנים נוטים למחלות מאניה-דפרסיה. טיפוסים רזים היו קשורים עם מופנמות וביישנות. זה נתפס כצורה מתונה יותר של התסמינים השליליים שמפגינים אנשים עם סכיזופרניה נסוגה. עם זאת, הרעיון של השיוך של סוגי גוף עם תכונות אישיות כבר אינו משפיע בפסיכולוגיה של האישיות.
תרומות מדעיות > הסוג החלוש

המאפיין המהותי של הטיפוס החלוש (האסתני), במילותיו של קרצ'מר, הוא "מחסור בעובי בשילוב עם גובה ממוצע ללא הפחתה". החוסר קיים בכל חלקי הגוף: שריר, עצם, צוואר, פנים, גוף, גפיים ובכל הרקמות (עור, עצם, שומן, שרירים ומערכת כלי הדם). המשקל הממוצע וכן מידות הגוף האחרות נמוכות מהערך הכללי עבור גברים.
גבר חלוש יהיה רזה ובנוי צר, עם כתפיים צרות, שרירים דקים, ידיים עם עצמות עדינות, וחזה צר, ארוך ושטוח, שעליו ניתן לראות בדרך כלל את הצלעות.
נשים חלושות הן לא רק רזות, אלא גם בעלות גובה נמוך. במראה הכללי שלהן הן זהות לגברים חלושים.
| מדידות ממוצעות עיקריות של הסוג החלוש |
| --- | --- | --- |
|  | גברים | נשים |
| גובה (בס"מ) | 168.4 | 153.8 |
| משקל (בק"ג) | 50.5 | 32.8 |
| רוחב הכתפיים (ס"מ) | 35.5 | 44.4 |
| חזה (ס"מ) | 84.1 | 77.7 |
| בטן (ס"מ) | 74.1 | 67.7 |
| ירכיים (ס"מ) | 84.7 | 82.2 |
| אמת היד (ס"מ) | 23.5 | 20.4 |
| יד (ס"מ) | 19.7 | 18.0 |
| שוקיים (ס"מ) | З0.0 | 27.7 |
| אורך הרגל (ס"מ) | 89.4 | 79.2 |
תרומות מדעיות > הסוג האתלטי

הטיפוס האתלטי הגברי של קרצ'מר מאופיין בהתפתחות חזקה של השרירים, השלד והעור.
יש לנו, אם כן, במקרים הברורים ביותר את הרושם הכללי הבא: גבר בגודל בינוני עד גבוה, עם בית חזה מעולה, כתפיים בולטות רחבות ("במיוחד הכתפיים היפרטרופיות", כפי שאמר קרצ'מר), בטן חסונה, רגליים נהדרות. הביטוי "היפרטרופיה" פירושו התפתחות החורגת מהממוצע, לא במובן של הפרעה פתולוגית.
הסוג האתלטי בקרב הנשים מתאים לצורת הגבר. הסטייה האופיינית המסוימת היא התפתחות של שומן, הוא עשיר, אבל לא חריג מבחינה אלקטיבית כמו אצל פיקנים. מלבד נשים מהסוג האתלטי עם גוף נשי מעוגל, ישנן גם נשים בעלות שרירים יוצאי דופן בגוף ובפנים. במקרים רבים, נשים מהסוג האתלטי הן למעשה גבריות במבנה השרירים.
| מדידות ממוצעות עיקריות של הסוג האתלטי |
| --- | --- | --- |
|  | גברים | נשים |
| גובה (בס"מ) | 170 | 163.1 |
| משקל (בק"ג) | 62.9 | 61.7 |
| רוחב הכתפיים (ס"מ) | 39.1 | 37.4 |
| חזה (ס"מ) | 91.7 | 86.0 |
| בטן (ס"מ) | 79.6 | 95.8 |
| אמת היד (ס"מ) | 91.5 | 24.2 |
| יד (ס"מ) | 21.7 | 20.0 |
| שוקיים (ס"מ) | 33.1 | 31.7 |
| אורך הרגל (ס"מ) | 90.9 | 85.0 |
תרומות מדעיות > הסוג הפיקני

הטיפוס הפיקני של קרצ'מר מאופיין בהתפתחות היקפית של חללי הגוף (בית החזה, ראש וקיבה), ונטייה לפיזור שומן על הגו. יש להם גם בנייה חיננית יותר של המנגנון המוטורי (גפיים וכתפיים).
המאפיינים של המקרים המפותחים כוללים: דמות מעוגלת, גובה בינוני, פנים רחבות רכות על צוואר מסיבי קצר, היושב בין הכתפיים, הכתפיים אינן רחבות; רכות, מעוגלות ומציגות גפיים קטנים עם מעט שרירים, כפות הידיים רכות, די רחבות וקצרות.
הטיפוס הפיקני נוטה בצורה נחרצת לכיסוי שומן. ההשמנה של הפיקני מוגבלת בגבולות מתונים לרוב. כיסוי השומן של הנשים הפיקניות מרוכז חזק יותר על בעכוז ובבית החזה.
היחס בין החזה לכתף של הנשים הפיקניות זהה לזה של הגברים הפיקניים.
| מדידות ממוצעות עיקריות של הסוג הפיקני |
| --- | --- | --- |
|  | גברים | נשים |
| גובה (בס"מ) | 167.8 | 156.5 |
| משקל (בק"ג) | 68.0 | 56.3 |
| רוחב הכתפיים (ס"מ) | 36.9 | 34.3 |
| חזה (ס"מ) | 94.5 | 86.0 |
| בטן (ס"מ) | 88.8 | 78.7 |
| ירכיים (ס"מ) | 92.0 | 94.2 |
| אמת היד (ס"מ) | 25.5 | 22.4 |
| יד (ס"מ) | 20.7 | 18.6 |
| שוקיים (ס"מ) | 33.2 | 31.2 |
| אורך הרגל (ס"מ) | 87.4 | 80.5 |
תרומות מדעיות > התפלגות סוגי הגוף בין הסכיזופרנים והסובלים מהפרעה דו-קוטבית

| נטיות פיזיות ונפשיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  | סובלים מהפרעה דו-קוטבית | סכיזופרנים |
| חלוש | • | • | • | • | • | 4 | 81 |
| אתלטי | • | • | • | • | • | 3 | 31 |
| חלוש-אתלטי מעורב | • | • | • | • | • | 2 | 11 |
| פיקני | • | • | • | • | • | 58 | 2 |
| פיקני מעורב | • | • | • | • | • | 14 | 3 |
| דיספלסטי | • | • | • | • | • | — | 34 |
| טפסים מעוותים ובלתי ניתנים לקטלוג | • | • | • | • | • | 4 | 13 |
|  |  |  |  |  | סך הכל | 85 | 175 |
תרומות מדעיות > מזגים

קרצ'מר חילק את המזגים לשתי "קבוצות": סכיזותימיות (אנ'), המכילה "פרופורציה פסיכיאסתטית" בין קטבים רגישים וקרים, וציקלותימיות המכילה פרופורציה "דיאתטית" בין מורם (אושר) לעצוב. המונח המודרני לגרסה הקלה של שיגעון 'מעגלי' הוא ציקלותימיה. הקצב הנפשי של אנשים סכיזותימיים הוא בין לא יציב לעקשן ויש להם מצבי תחושה ומחשבה לסירוגין, והקצב הנפשי של ציקלותימיים הוא בין נייד לנוח. הפסיכו-תנועתיות של הסכיזותימי לרוב אינה מספקת לגירוי: מעוכבת, מרוסנת, צולעת, נוקשה וכו', ופסיכו-תנועתיות של ציקלותימיים מספקת לגירוי וטבעית. ציקלותימיים הם לעיתים קרובות פיקניים, סכיזותמיים - אתלטיים, חלושים, דיספלסטיים ותערובותיהם.
הסכיזואידים מורכבים ממאפיינים ההיפראסתטיים (רגישים) והאלחושיים (הקרים).
כתביו

Wahnbildung und manisch-depressiver Symptomenkomplexe, Berlin, (1914, dissertation) (development of delusion and manic-depressive symptom complex)
Der sensitive Beziehungswahn, Berlin (1918), 2. Aufl. Berlin (1927), habilitation) (the sensitive relative delusion)
Physique and Character (International Library of Psychology) (1931), Routledge, ISBN 0-415-21060-7
Medizinische Psychologie, (1922) (medical psychology)
Hysteria, Reflex, and Instinct, Leipzig (1923) Greenwood, ISBN 0-8371-5754-4
Die Veranlagung zu seelischen Störungen, mit Ferdinand Adalbert Kehrer (1883–1966), Berlin (1924) (the disposition for psychic disturbances)
Störungen des Gefühlslebens, Temperamente, Handbuch der Geisteskrankheiten. Band 1. Berlin (1928) (psychic disturbances and temperaments)
The Psychology of Men of Genius (International Library of Psychology), Berlin (1929), Routledge, ISBN 0-415-21061-5
Das apallische Syndrom, in Ztschr. Neurol. Psychiat, 169,576-579 (1940) (the apallic syndrome)
Psychotherapeuthische Studien, Stuttgart (1949) (psychotherapeutic studies)
Robert Gaupp zum Gedächtnis, Deutsche medizinische Wochenschrift, Stuttgart (1953) 78: 1713. (in memory of Robert Gaupp)
Gestufte Aktivhypnose - Zweigleisige Standardmethode, In: V. E. Frankl, V.v. Gebsattel and J.H. Schultz, Hrsg.: Handbuch der Neurosenlehre und Psychotherapie, Band IV, pp. 130–141. Urban & Schwarzenberg, München-Berlin (1959)
Gestalten und Gedanken (1963) (characters and thoughts)
לקריאה נוספת

Ideology and ethics. The perversion of German psychiatrists' ethics by the ideology of National Socialism. by L. Singer, Eur. Psychiatry 1998
Un apercu sur la psychiatrie sociale allemande en 1934. by J. Bieder, Ann. Med. Psychol. 1996
Priwitzer, Martin, Ernst Kretschmer und das Wahnproblem, (Ernst Kretschmer and the problem of delusion) Dissertation, 2004; published - Stuttgart: Franz Steiner, 2007, xiv + 314 S.
Millon, T., Grossman, S., Millon, C., Meagher, S & Ramnath, R. (2004). Personality disorders in modern life (2nd edition). Hoboken: John Wiley & Sons, Inc.
de Georges, P. (2012). "The Meaning of Kretschmer". Hurly-Burly 8: 149–168.
Trizzino, A. (2014). "Il mondo nella testa. Sul delirio di rapporto sensitivo di Ernst Kretschmer". Comprendre. Archive International pour l'Anthropologie et la Psychopathologie Phénoménologiques 24: 217-224
ביאורים

↑  הצעת האקדמיה העברית, למונח constitution בפסיכולוגיה "מבנה כולל של אדם – מבחינה גופנית ונפשית – על תכונותיו ונטיותיו"
↑  סוג לשעבר של חטיבת ביניים המכינה לאוניברסיטה, שבהיסטוריה שמה דגש על לימוד השפה הלטינית
הערות שוליים

↑  מַעֲרֹכֶת באתר האקדמיה
↑  Whonamedit? – A dictionary of medical eponyms. Ernst Kretschmer
1 2 3 4 5  Kretschmer E. (1921). Körperbau und Charakter. Untersuchungen zum Konstitutionsproblem und zur Lehre von den Temperamenten (בגרמנית). Berlin: Springer.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275474305171  PLWABN: 9810664155405606  BIBSYS: 90112789  BNE: XX1334127  BnF: cb12387984n (data)  CANTIC: a12006427  GND: 118715909  ICCU: CUBV086533  ISNI: 0000 0000 8081 9964  LCCN: n50043954  LNB: 000057336  NDL: 00446333  NKC: nlk20010100650  NLA: 35282717  NLG: 159159  NLK: KAC2018O2387  NTA: 070625549  RERO: 02-A000100074  SELIBR: 327750  SNAC: w6tv8gxt  SUDOC: 03295414X  Trove: 896430  VIAF: 2554483   WorldCat (עם VIAF): 2554483 
סוג חלוש. דיוקן חזיתי. פסיכופת סכיזואידי (הפרעת אישיות סכיזואידית).
סוג אתלטי עם סכיזופרניה. דיוקן חזיתי.
סוג פיקני. דיוקן חזיתי. סובל מהפרעה דו-קוטבית
הילדה היינה

הילדה קת'י היינה (באנגלית: Hilda Heine; נולדה ב-6 באפריל 1951) היא פוליטיקאית, אקטיביסטית ומחנכת באיי מרשל, אשר מכהנת כנשיאת איי מרשל (אנ'). בעבר כיהנה בתפקיד זה מינואר 2016 ועד ינואר 2020, וכן כיהנה בעבר כשרת החינוך. היא גם הדוקטור הראשון במדינה. היינה היא האישה הראשונה באיי מרשל אשר נבחרה לכהן כנשיאה והאישה הרביעית באוקיאניה שעומדת בראש מדינה (לאחר ג'ני שיפלי והלן קלארק בניו זילנד וג'וליה גילארד באוסטרליה). היינה היא גם אחת משלוש הנשים היחידות בפרלמנט (מתוך 33 נציגים).
ראשית חייה ורכישת השכלה

היינה נולדה בבירת איי מרשל מג'ורו, ולמדה בקולג' בארצות הברית וסיימה את לימודי התואר הראשון שלה באוניברסיטת אורגון בשנת 1970. את התואר השני למדה באוניברסיטת הוואי וסיימה אותו בשנת 1975, וכן דוקטורט בחינוך מאוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 2004. ב-2019, היא קיבלה דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת פו ג'ן.
קריירה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנים 1975–1982 עבדה היינה כמורה וכיועצת בתיכון במג'ורו. ב-2000 ייסדה את ארגון הנשים הלאומי "WUTMI".
היינה כיהנה גם כשרת החינוך.
בסוף ינואר 2016, אחרי שערקה ממפלגתה יחד עם שני בניה, השרים לשעבר תומאס היינה ווילבור היינה, תוך הצטרפות לקואליציה, נבחרה והושבעה היינה לנשיאת המדינה. כמועמדת בלעדית היא קיבלה כ-24 קולות, אל מול שישה נמנעים ושלושה נעדרים מבין 33 חברי הפרלמנט. ב-28 בינואר 2016, הושבעה לתפקיד ובכך החליפה את הנשיא הקודם קסטן נמרה שהופל בהצעת אי-אמון, שבועיים לאחר השבעתו לתפקיד.
הערות שוליים

↑  "Members: President of the Republic of the Marshall Islands - Her Excellency President Hilda C. Heine". Republic of the Marshall Islands Parliament (Nitijela). אורכב מ-המקור ב-2019-11-03. נבדק ב-2019-11-03.
↑  "輔仁大學全球資訊網". www.fju.edu.tw.
↑  "First Female President Hilda Hine Elected In The Marshall Islands". RNZI. Papua New Guinea Today. 28 ינו' 2016. נבדק ב-31 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Australian Volunteers International — Women United Together Marshall Islands (WUTMI)". Australian Volunteers for International Development — Australian Government. Australian Volunteers International. אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2016. נבדק ב-31 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marshall Islands Land Ownership and Agricultural Laws Handbook - Strategic Information and Basic Laws. Lulu.com. 4 באפריל 2013. p. 22. ISBN 978-1-4387-5952-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Statement by the Spokesperson on the election of the President of the Republic of Marshall Islands" (הודעה לעיתונות). European Union (EEAS). 28 ינו' 2016. נבדק ב-31 בינואר 2016. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Hilda Heine elected first female Pacific leader as president of Marshall Islands". ABC News. 27 בינואר 2016. נבדק ב-27 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hilda Heine elected Marshalls president". Radio New Zealand. 27 בינואר 2016. נבדק ב-27 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0009 7084  LCCN: n2013001240  NLA: 50043324  Trove: 1501931  VIAF: 295532956   WorldCat (עם VIAF): 295532956
המדרשה למנהיגות ציונית תבור

| --- | --- |

 מדרשה
 מוטו:  "כרוחב הבסיס - גובה הפסגה" (יצחק שדה)
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים)
 מייסדים:  עמיחי שיקלי, אופיר שיק
 תלמידים
 :  130
 מיקום
 מיקום:  התאנה 40, נוף הגליל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°41′50″N 35°19′00″E﻿ / ﻿32.697119504762°N 35.316592294602°E﻿ / 32.697119504762; 35.316592294602
 www.tavor.org.il
 he
 
המדרשה למנהיגות ציונית תבור היא מדרשה שהוקמה בשנת 2010 בנוף הגליל. במבנה המרכזי של המדרשה פועלת השלוחה הראשית של המכינה כאשר שלוחת מכינה נוספת בקיבוץ רמת השופט ושלוחה נוספת שעתידה לקום בקריית שמונה.
המדרשה מפעילה מספר תוכניות, ביניהן המכינה הקדם־צבאית "תבור", תוכנית קשת - תוכנית מנהיגות ייחודית לנוער, תוכנית חץ - המשלבת כושר קרבי והכנה לצה"ל עם תכנים עיוניים נוספים, מגוון תוכניות המשך לחיילים משוחררים ("המיניבוס" ו-"כביש 90") ומכון תבור המקיים פעילויות חינוך לאנשי צבא והוראה.
נכון לשנת 2024, בראש המדרשה עומד עמית דרי.
המכינה הקדם-צבאית תבור

במהלך שנת המכינה, חניכי המכינה (אשר דוחים את שירותם הצבאי בשנה) מתמקדים בלימודי נושאים מגוונים, כמו למשל- ציונות, חברה ישראלית, מנהיגות, יהדות, מדינאות, תקשורת, מזרחנות, פילוסופיה כללית ופסיכולוגיה חברתית. במקביל, מדגישה המכינה את חשיבות הקניית הערכים החינוכיים לחניכיה, ביניהם, טיפוח זהות יהודית-הומניסטית וציונית או טיפוח סקרנות לימודית וביקורתיות.
בנוסף על אלו, מתקיימות במכינה סדרות מיוחדות במהלך השנה. מלבד הלימודים, חניכי המכינה מתנדבים באזור נוף הגליל ועוברים סדנאות הכנה פיזיות ומנטליות לקראת השירות הצבאי. ערכי המכינה המוכרזים הם ציונות, מצוינות ורעות.
המכינה שמה דגש על עשייה חברתית. במסגרתה מקיימים החניכים פעילויות מעצימות עבור נוער בסיכון, ילדים בעלי צרכים מיוחדים, ועולים חדשים, וגם מעבר לכך מפעילים חניכי המכינה למעלה מעשרה מיזמי התנדבות שונים בנוף הגליל בהם משולבים 300 ילדים ובני נוער מן העיר מדי שבוע. בנוסף, מעודדת המכינה את החניכים לעסוק גם בפרויקטים אישיים משניים, לדוגמה, חניכה אישית של ילדים, סיוע בבתי ספר מיוחדים ועוד.
בשנת 2015 סוקרה המכינה בתקשורת, כאשר מתוך 20 בוגרי המחזור האחרון שלה באותה עת, התקבלו 13 ליחידות מובחרות (4 לקורס טיס, 2 לשייטת, 3 לשלדג, 2 לסיירת מטכ"ל, 1 לפרויקט "שחקים" של מודיעין, ואחד לקורס חובלים).
ביוני 2018, עם ההודעה על השעיית הפעילות של מכינת בני ציון בעקבות אסון נחל צפית ובשיתוף עם הנהלת בני ציון, מועצת המכינות ומשרד החינוך, הוחלט על הקמת שלוחת "מורן" עבור הצעירים שיועדו למכינת בני ציון. שלוחה זו פועלת בקיבוץ רמת השופט.
הערות שוליים

↑  המיניבוס, באתר מכינה קדם צבאית תבור
↑  עשייה חברתית, באתר תבור - מדרשה למנהיגות ציונית
↑  ישראל מושקוביץ, הכי טובים שיש, באתר ידיעות אחרונות, ‏7.4.2015 (ארכיון)
↑  "לשמור עלינו יחד": ניצולי השיטפון מבקשים סיוע ללמוד במכינה, באתר 10tv
ויליאם פיין לורד

ויליאם פיין לורד (באנגלית: William Paine Lord;‏ 1 ביולי 1838 –  17 בפברואר 1911) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון התשיעי בשנים 1895–1899. הוא נולד בדלאוור, וטרם היבחרו כמושל הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של אורגון, כולל שלוש פעמים כנשיא בית משפט זה. לאחר תום כהונתו כמושל הוא מונה כשגריר ארצות הברית בארגנטינה, ומאוחר יותר סייע בארגון חוקי אורגון.
ראשית חייו

ויליאם פיין לורד נולד בדובר, דלאוור לאדוארד ולאליזבת (לבית פיין) לורד. הוא סבל מלקות שמיעה חלקית ויכולת הדיבור שלו הייתה מוגבלת. את חינוכו הראשוני היא קיבל בבית ספר קווייקרי וממורים פרטיים. לאחר מכן הוא למד משפטים בקולג' פיירפילד, וסיים את לימודיו שם ב-1860. לפני שהמשיך בלימודיו, התנדב לורד לשירות צבאי במלחמת האזרחים האמריקנית, והתקדם עד לדרגת מייג'ור בגדוד הפרשים הראשון של דלאוור במסגרת ארמיית הפוטומק.
עם תום המלחמה המשיך לורד את לימודיו בבית הספר למשפטים של אולבני, וסיים את לימודיו שם ב-1866. לאחר מכן הוא שב לצבא לתקופת שירות שנייה, והתגייס בדרגת לוטננט. תפקידיו כללו הצבות באלקטרז בסן פרנסיסקו ובסטיילקום שליד טקומה. כאשר נרכשה אלסקה על ידי ארצות הברית ב-1867, נשלח לורד לסיטקה. ב-1868 הוא פרש מהצבא כדי להקים משרד עורכי דין בסיילם, אורגון.
ראשית הקריירה הפוליטית

עד מהרה החל לורד להיות מעורב בפוליטיקה, כאשר היה לפרקליט העיר סיילם ב-1870. המשרה הנבחרת הראשונה בה הוא כיהן הייתה בסנאט של אורגון אליו הוא נבחר ב-1878. הוא התפטר מהסנאט לאחר שהתמודד בהצלחה בבחירות מטעם המפלגה הרפובליקנית על מושב בבית המשפט העליון של אורגון. בתפקיד זה הוא כיהן בשנים 1880–1894. הוא היה שופט אהוד ובעל מוניטין כמשפטן בר-הסמכא ביותר בהיסטוריה של המדינה. בתקופת כהונתו האחרונה על כס השיפוט הוא כיהן כנשיא בית המשפט.
ב-1894 קיבל לורד על עצמו את מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל אורגון, ולאחר ניצחונו בבחירות התפטר מתפקידו כשופט.
מושל אורגון

לורד היה מושל פופולרי ונבחר בקלות לתפקידו. מיד עם השבעתו הוא החל בתהליכי תמיכה בחינוך הגבוה, חיסל את השחיתות בקרב ספסרי הקרקעות, וקידם את התמיכה בבחירה ישירה של סנאטורים כאשר הסנאט סירב לקבל את מינויו של הנרי ו. קורבט, שהיה מינוי שלו. ב-1895 העניקה אוניברסיטת אורגון ללורד תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים.
לורד קידם את הפסקת השחיתות בנוהגי ספקולציות הקרקעות של התקופה באמצעות הקמת מועצת הקרקעות המדינתית. מערכת שימושי הקרקעות שמגינה על עולם החי והדגה של אורגון שפעילה כיום, מקורה בסוכנות מוקדמת זו.
לורד קרא לקבלת תיקון לחוקת אורגון שעל פיו תינתן למושל הסמכות להטיל וטו חלקי על סעיפי חוקים מסוימים. תיקון זה לא התקבל עד לתום כהונתו, והמושלים שבאו אחריו תמכו בו גם הם. בסופו של דבר אושרה סמכות זו ב-1916.
בבחירות המקדימות לקראת ניסיונו להיבחר לכהונה שנייה כמושל, נוצח לורד ב-1898 על ידי עמיתו למפלגה הרפובליקנית תאודור ת'רסטון גיר שנבחר כמושל הבא.
שנותיו האחרונות

זמן קצר לאחר תום כהונתו כמושל, מונה לורד כשגריר ארצות הברית בארגנטינה על ידי הנשיא ויליאם מקינלי. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1902 ואז שב לאורגון.
באותה שנה הוא מונה כנציב קובץ החוקים של אורגון על ידי בית המשפט העליון של המדינה. בתפקיד זה, שבו הוא שימש עד 1910, הוא בחן וביאר את כל חוקי אורגון הקיימים, וליקט אותם לקובץ של שלושה כרכים. לאחר סיום פועלו זה הוא פרש ועבר לסן פרנסיסקו.
ויליאם פיין לורד נפטר בסן פרנסיסקו ב-17 בפברואר 1911. הוא נטמן בבית הקברות סיטי ויו שבסיילם.