stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרייאסטרימשה
תיאור

גן העדן של הטרייאסטרימשה הוא השני מבין גני העדן של "ממלכת התשוקה (אנ')", ממש מעל קטומהאראג'יקה או ממלכת ארבעת המלכים השמיימיים, והוא הגבוה ביותר בשמים השומר על קשר פיזי עם שאר העולם. טרייאסטרימשה ממוקם על פסגת סומרו, ההר המרכזי של העולם, בגובה של 80 יוג'אנות; השטח הכולל של גן העדן הוא 80 יוג'אנות רבועות. גן עדן זה דומה אפוא להר האולימפוס היווני במובנים מסוימים.
לפי וסובנדהו, כל אחד מתושבי טרייאסטרימשה הוא בגובה חצי "קרוסה" (כ-300 מטר) וחיים 1000 שנים, מהן כל יום שווה ערך ל-100 שנים של עולמנו: כלומר, בסך הכל 36 מיליון משנותינו.
מכיוון שטרייאסטרימשה מחוברת פיזית לעולם דרך סומרו, בניגוד לשמים שמעליו, הדוות שבטרייאסטרימשה אינן מסוגלות להימנע מלהסתבך בעניינים ארציים. בפרט, הם מוצאים את עצמם לעיתים קרובות במריבות עם האסורות (אנ'), קבוצה נפרדת של יצורים אלוהיים שגורשו מטרייאסטרימשה וששוכנים כעת למרגלות סומרו, זוממים דרכים לשחזר את הממלכה האבודה שלהם. עם זאת, יש נישואים בין הדוות והאסורות בדיוק כפי שיש בין האסירים והיוטנארים במיתולוגיה הנורדית.
מנהיג הדוות בטרייאסטרימשה הוא שקרה (אנ'), הידוע גם בשם אינדרה. דוות נוספים בטרייאסטרימשה המוזכרים לעיתים קרובות הם וישוואקארמן (אנ') (וישוואקארמה), האומן והבנאי של הדוות; מטאלי (אנ'), שנוהג במרכבה של שקרה; וסוג'ה, אשתו של שקרה ובתו של מנהיג האסורות ומאסיטרין (אנ').
גן העדן של טרייאסטרימשה מופיע מספר פעמים בסיפורים בודהיסטים, שבהם הבודהה עולה לטרייאסטרימשה, או (לעיתים קרובות יותר) דוות מטרייאסטרימשה יורדים לפגוש את הבודהה. אימו של הבודהה, מאיה (אנ'), נולדה מחדש בגן העדן של טושיטה (אנ'), וירדה לבקר בגן העדן של טרייאסטרימשה, שם בנה לימד אותה את האבהידהמה.
ה"שלושים ושלוש" בשם השמים אינו ספירה של האלים שחיים שם (יש הרבה יותר) אלא מונח כללי, ירושה מהמיתולוגיה הוודית, המרמז על "כל פנתאון האלים". באגדות הבודהיסטיות של טהרוואדה היו 33 בני אדם בקבוצה המקורית של סאקה (שקרה) (שהרוויחו מספיק מעלות כדי להפוך לדוות על גבי הר סינרו).
החלוקה של גני העדן בבודהיזם בתוך ממלכת התשוקה הם, מלמעלה למטה, "יאמה דווה", "טושיטה (אנ')דווה", "נירמנאראטייה דווה" ופראנירמיטה-ושאוורטינה" מעל לטרייאסטרימשה ו"קטומהאראג'יקה" מתחת. הם נקראים ששת גני העדן יחד עם "שקרו דוואנאם" (שקרה). גן עדן נוסף "סונירמיטה דווה" לפעמים מתווסף לאלו בהתאם לסוטרות (אנ').
ביאורים

↑  בבודהיזם דווה הוא סוג של ישות שמימית או אל החולק את המאפיינים דמויי האל של היותו חזק יותר מבני אדם, אורך חייו ארוך יותר מהם, ובאופן כללי, הרבה יותר מאושר, אם כי לא סוגדים להם באותה רמת הערצה כמו לבודהות.
↑  אחד מששת עולמות הדווה של ממלכת התשוקה, הממוקם בין גן העדן של יאמה לגן העדן של נירמארטי.
הערות שוליים

↑  Marshall, John (1918). A Guide to Sanchi. Calcutta: Superintendent Government Printing. p. 56.
↑  "Māyā, Mahāmāyā". Buddhist Dictionary of Pali Proper Names.
↑  "II. 7. How Magha Became Sakka". Buddhist Legends. תורגם ע"י Eugene Watson Burlingame. Cambridge, Mass.: Harvard University Press. 1921.
מרדכי נורוק

מרדכי (מקס) נוּרוֹק (כ' בחשוון ה'תר"ם 7 בנובמבר 1879 – י"א בחשוון תשכ"ג 8 בנובמבר 1962) היה רב, פעיל ציוני, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל מטעם המזרחי. כיהן גם כחבר הפרלמנט הלטבי, הסאימה, בתור ראש גוש המיעוטים שם.
קורות חיים

נורוק נולד בעיר טוקום (Tukums) שבקורלנד (אז באימפריה הרוסית, כיום בלטביה) לרב צבי הירש נורוק ולצירה דבורה, בתו של הרב אליעזר ליפמן ליכטנשטיין, רבה של טוקום (אנ'). אביו שימש רב הערים אייזפוטה ומיטאו, ונורוק למד תחתיו לימודים תורניים והוסמך לרבנות. במיטאו סיים את לימודיו התיכוניים ולאחר מכן למד באוניברסיטאות בסנקט פטרבורג, בגרמניה ובשווייץ. הוא ומשפחתו עברו לעיר מיטאו, לאחר שאביו נהיה רב העיר. בשנות חייו האחרונות של אביו סייע לו בהנהגת הקהילה היהודית, ולאחר פטירת האב בשנת 1913 נבחר כממלא מקומו. בין פעולותיו בשנים אלו הביא לאישור מגורי יהודים בפלך קורלנד שבו חי ופעל, מחוץ לתחום המושב, וייסד בו רשת קופות מלווה ובתי ספר דתיים. בשנת 1902 השתתף בוועידת ציוני רוסיה במינסק, ולאחריה יצר לראשונה קשר עם בנימין זאב הרצל. בשנה שלאחר מכן השתתף כציר בקונגרס הציוני השישי מטעם תנועת "המזרחי".
במלחמת העולם הראשונה הקים בקורלנד בית חולים לפצועי המלחמה. ב-1915 עבר לסנקט פטרבורג, ומשם למוסקבה, שם פעל למען היהודים שגורשו מאזור החזית. בתקופת מהפכת 1917 המשיך לפעול למען יהדות רוסיה, והיה בין מייסדי מפלגת מסורת וחרות לליכוד היהודים הדתיים וגיוסם לפעולות התנועה הציונית. לאחר האיסור על עיסוק בשאלת הלאומיות היהודית חזר לקדם מפעלי עזרה וסיוע ופעל במסגרת הוועד הציבורי היהודי והג'וינט. נבחר לנשיאות הארגון המשותף למוסדות הסעד היהודיים ברוסיה. כן עסק נורוק בהחזרת פליטים לעיירותיהם, ובמיוחד להחזרת יהודי קורלנד למקומם. בתקופה זו נבחר אחיו אהרון דב נורוק, רב העיר ליבאו, לאספה המכוננת של לטביה.
ב-1921 עבר לריגה, בירת לטביה והיה מראשי יהדות לטביה. בשנת 1922 נבחר לסאימה הלטבי, ועמד בראש גוש המיעוטים, אשר בשנת 1926 הביא להפלת הממשלה. נשיא לטביה הטיל עליו את הקמת הממשלה החדשה, מה שעורר במדינה סערה רבתי. נורוק הקים ממשלה ללא תפקיד מיניסטריאלי לו עצמו. לאחר הקמת ממשלה חלופית עמד נורוק בראש גוף ביצועי משותף לסוציאל-דמוקרטים ולפרוגרסיבים, ותיקן תקנות הנוגעות לחינוך לאומי ורכישת קרקעות בידי מיעוטים. בשנים אלו השתתף בוועידות הארגון הבין-פרלמנטרי, ומשנת 1921 חזר והשתתף בקונגרסים ציוניים. בשנת 1923 נבחר לחבר הוועד הפועל הציוני ובמהלך השנים היה יו"ר הוועדה המדינית בוועד ומשנת 1929 חבר הוועד המנהל של הסוכנות היהודית. במספר קונגרסים ניתנה בידו זכות נשיאת נאום הסיכום. מלבד זאת היה נורוק פעיל במוסדות "המזרחי" וחבר מרכז התנועה העולמי. כמו כן, היה חבר אגודת הרבנים בפולין ונאם בכינוסה בשנת 1922. בשנת 1921 ייסד בלטביה ובאסטוניה את קרן היסוד, ושימש נשיא הקרן בלטביה וחבר הדירקטוריון העולמי. בפעילויותיו השונות קידם את יסודות התנועה הציונית ובשנת 1932 ביקר בארץ ישראל במסגרת משלחת של ממשלת לטביה. היה חבר נשיאות הקונגרס היהודי העולמי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עסק בפעולות למען פליטים, וקידם פעולות הצלה והעברת יהודי לטביה לשוודיה. עיכובים שונים הביאו להרג רבים מיהודי לטביה, ובהם אשתו דבורה (לבית אולשוונגר) ושני ילדיהם אליהו וצבי-ברוך. במאי 1941 נורוק נאסר על ידי הסובייטים. נורוק הוגלה לסיביר, ונכלא למשך 14 חודשים (1941–1942). בתום המלחמה עבר לפולין וממנה לשוודיה ולנורווגיה. ב-1947 עלה לארץ ישראל והיה לחבר בוועד הציוני העליון לשעת חירום.
קורות חיים > בכנסת ובממשלה

לקראת הבחירות לכנסת הראשונה עסק בהקמת החזית הדתית המאוחדת ונבחר מטעמה כחבר הכנסת. החל מהבחירות הבאות נבחר מטעם המזרחי, וכיהן כחבר כנסת עד לפטירתו במהלך הכנסת החמישית, ב-1962. היה מועמד לנשיאות המדינה בבחירות הנשיאותיות ב-1952.
בכנסת השנייה היו למזרחי רק שני מנדטים ולמרות זאת מונה דוד צבי פנקס לשר, "בגלל כשרונותיו האישיים" כדברי גורמים במפא"י, ובגלל תמיכה של הפועל המזרחי שהיו לה רק שני שרים עבור 8 חברי כנסת. לאחר פטירתו של פנקס לא מונה שר אחר מהמזרחי במקומו ופועלי אגודת ישראל, שגם לה היו שני מנדטים, דרשה את תפקיד השר לעצמה. אולם לאחר פרישת אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל מהקואליציה, מונה נורוק לשר הדואר, בתחילת נובמבר 1952. עם הקמת ממשלת ישראל הרביעית בה היו חברים גם אנשי הציונים הכלליים, לא ראתה מפא"י צורך לרצות את המזרחי בתפקיד שר, והציע לה רק תפקיד של סגן שר. נורוק סירב להתמנות לסגן שר ובמקומו התמנה לתפקיד חברו לסיעה, ישראל שלמה בן-מאיר. בעקבות זאת, היה בן מאיר לאיש החזק בסיעה ובבחירות לכנסת השלישית הוצב נורוק במקום העשירי של הרשימה המשותפת למזרחי ולפועל המזרחי, ובכנסת זו היה זקן חברי הכנסת. בבחירות לכנסות הרביעית והחמישית נדחק נורוק למקום ה-12 ברשימה.
ב-1954 היה נורוק אמור להיות אחד מעדי התביעה הראשיים במשפטו של סגן שר הסעד מטעם המזרחי ישראל שלמה בן-מאיר, בהאשמות שחיתות. משפט זה עמד להתקיים בעקבות גילויים שארגון שורת המתנדבים חשף כנגד סגן השר. השופט החוקר קבע באותו עניין כי: "צר לי להעיר כי ד"ר נורוק לא עשה כמיטב יכולתו לעזור לבית המשפט בחקירה זו. נראה לי כי על ידי מאמץ קל היה מצליח ד"ר נורוק להעלות בזכרונו ולמסור פרטים בעלי חשיבות בקשר להאשמות המפורטות בכתב האישום." בעקבות זאת נמנעה הגשת כתב האישום כנגד סגן השר. בעקבות הפרשה בקשו בהפועל המזרחי שהמזרחי תרענן את השורות של נציגיה לכנסת, אולם במזרחי סירבו.
מתוקף היותו זקן חברי הכנסת, קיבל מידי הנשיא יצחק בן צבי את ניהול ישיבת הפתיחה של הכנסת השלישית. בפעילותו בכנסת היה יו"ר ועדה לפניות הציבור ויו"ר ועדת משנה להעלאת ארונו של הרצל. נשלח כנציג במשלחת הראשונה מטעם הכנסת לארגון הבין-פרלמנטרי.
את נאומיו בכנסת נהג לפתוח באומרו: בית גבוה (שלא כמקובל: כנסת נכבדה).
נורוק היה פעיל בחקיקה שנגעה לשואה ולתוצאותיה. בין היתר היה מיוזמי "חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם 1950" ו"חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה 1959".
נורוק כתב מאמרים רבים בעברית, ביידיש, בגרמנית וברוסית.
מרדכי נורוק נפטר בתל אביב ונטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
על שמו נקראו רחובות בירושלים, בנתניה, בבני ברק, בהרצליה, באשקלון ובראשון לציון.
כתביו

ועידת ציוני רוסיה במינסק: אלול תרס"ב, אבגוסט (ספטמבר) 1902 / דו"ח מהוועידה מאת הציר מרדכי נורוק (התרגום לעברית והמבוא מאת ישראל קלויזנר), ירושלים: הספרייה הציונית על יד הנהלת ההסתדרות הציונית, תשכ"ג.
דברי חכמים: אוצר לפתגמים ומימרות מהספרות העברית לכל רבדיה ותקופותיה בצירוף תרגום אנגלי / ראובן אלקלעי בהשתתפות מרדכי נורוק, [גבעתים]: מסדה, [תשמ"ד]. (מהדורה נוספת: ירושלים, 1970)
לקריאה נוספת

אריה טרטקובר, יצחק רפאל, מנדל בובה (עורכים), זכר מרדכי: מוקדש לחייו ופעלו של הרב מרדכי נורוק, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ז-1967
יוחנן הראשון

האפיפיור יוחנן הראשון (בלטינית: Ioannes I, סביבות 470 – 18 במאי 526) היה אפיפיור בין השנים 523 ל-526. הוא נולד בעיר סיינה שבטוסקנה. יוחנן היה חלש בזמן שהוא נבחר להיות האפיפיור.
למרות מחאתו של יוחנן הוא נשלח על ידי תאודוריק הראשון מלך האוסטרוגותים לקונסטנטינופול כדי למתן את הצו של יוסטיניוס הראשון נגד האריאנים. תאודוריק איים שאם יוחנן ייכשל במשימתו, תהיה פעולת תגמול כנגד האורתודוקסים הקתולים במערב.
למרות שהצליח במשימתו, כאשר יוחנן חזר לרוונה, עיר הבירה של תאודוריק, עצר אותו המלך בחשד לקשירת קשר עם יוסטיניוס. יוחנן נכלא ברוונה שם מת בגלל הזנחה ויחס רע. גופתו של יוחנן הועברה לרומא ושם נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
מוטי דימיטשטיין

| --- | --- |

 לידה:  1952 (בן 72 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש הזירה הצפונית באמ"ן  סגן ראש חטיבת המחקר באמ"ן  קמ"ן המשא ומתן עם סוריה  ראש תוכנית חבצלות  ראש תוכנית גמל"א
 תפקידים אזרחיים
 יועץ אסטרטגי-מודיעיני לגופים אזרחיים
 
מוטי דימיטשטיין (נולד ב־1952) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. שירת באגף המודיעין בצה"ל במשך 30 שנים במגוון תפקידים בחטיבת המחקר ובמודיעין השדה, והתמחה בעיקר בזירה הצפונית (סוריה ולבנון).
ביוגרפיה

נולד בנתניה בשנת 1952. התגייס לצה"ל ואמ"ן במסגרת העתודה האקדמית לאחר שסיים תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. בנוסף, במהלך שירותו סיים תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה.
במשך שירותו עסק בעיקר בסוריה ולאור בקיאותו שימש בין היתר כקצין המודיעין של שיחות השלום בין ישראל לסוריה בשנות ה-90 ובשנת 2000.
ב-2013 מונה על ידי ראש אמ"ן, האלוף אביב כוכבי, לשמש כראש תוכנית חבצלות – תוכנית הדגל של אמ"ן להכשרת מתגייסים למסלול קצונה, ומאז ועד עתה הוא עדיין ממשיך בתפקידו (נכון לדצמבר 2024). בתקופתו, התפתחה תוכנית חבצלות וזכתה להצלחה רבה בקהיליית המודיעין וכמות המתגייסים אליה בכל שנה גדלה מ-25 ליותר מ-60.
בחודש מרץ 2018 מונה על ידי ראש אמ"ן, האלוף הרצל (הרצי) הלוי, בנוסף לתפקידו כראש תוכנית חבצלות, לראש תוכנית גמל"א – גשר מצוינות לפיקוד אמ"ן. תוכנית גמל"א היא תוכנית מצוינות אקדמית לקצינים מצטיינים בסיום תפקיד שני-שלישי חסרי השכלה אקדמית. התוכנית ממוקמת באוניברסיטה העברית בירושלים, לצד תוכנית חבצלות.
בחודש מאי 2022 זכה בפרס מפעל חיים שהוענק לו על ידי ראש אמ"ן, אלוף אהרון חליוה.
לקריאה נוספת

רונן ברגמן, מדינת ישראל תעשה הכל, 2009
אורי שגיא, היד שקפאה, 2011
עמוס גלבוע, דמדומי בוקר, 2016
הערות שוליים

↑  גיליון רואים מל"מ מס' 70 (עמ' 14), באתר המרכז למורשת המודיעין, ‏יולי 2022
רפי רשף

| --- | --- |

רשף, 2021
 לידה:  22 בינואר 1957 (בן 67) ישראל ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  חברת החדשות בעבר: חדשות 10
 סוג כתב:  מגיש התוכנית חמש בערוץ 12
 בן או בת זוג:  נורית גלרון 
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  חמש-עם-רפי-רשף-233723290837195
 טוויטר:  ReshefRafi
 
רפי רשף (נולד ב-22 בינואר 1957) הוא שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה, מפיק ועיתונאי ישראלי, המגיש את תוכנית האקטואליה היומית חמש עם רפי רשף בקשת 12. מבעלי חברת ההפקה "נינה הפקות".
ביוגרפיה

רשף גדל בשכונת רחביה בירושלים ולמד בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1975). הוא בנם של עורכי הדין הירושלמיים חווה (אווקה) ואשר רשף. אחיו הוא צלי רשף, ממייסדי "שלום עכשיו" ובעבר חבר הכנסת. לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
את דרכו בתקשורת החל רפי רשף בגלי צה"ל, ככתב לענייני חגים ובהמשך ככתב לענייני מפלגות. כשנוסדה התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית, הגיש שם מבזקי חדשות, ולאחר תקופה קצרה החל להגיש את התוכנית באופן קבוע בסבב עם דן מרגלית, גדעון רייכר ואילנה דיין. באותה תקופה נוסדה התוכנית "נכון לעכשיו" בגלי צה"ל בהגשתו. במשך 11 שנים הגיש את התוכנית, ואז פרש לטובת הגשת התוכנית "כל שני וחמישי" בשידורי "טלעד" בערוץ 2 החדש (1993).
אחרי "טלעד" עבר לחברת החדשות של ערוץ 2, וייסד את רצועת האקטואליה של חמש בערב שהחלה בשם "חמש עם". החל מ-1996 הגיש תוכנית אירוח ב"שידורי קשת "שיחה אישית עם רפי רשף" ", ותוכנית ראיונות אישית בערוץ 10 ושוב ב"קשת". ביחד עם ארז טל ומרב מיכאלי, פתח את שידורי רדיו תל אביב ב-1996 והיה מבעליו. רשף הגיש את תוכנית הרדיו "נכון להבוקר" בגלי צה"ל עד ה-13 במאי 2008.
בשלהי 2005 החל רשף להגיש בערוץ עשר את התוכנית "חמש עם רפי רשף", שאותה הפיקה חברת "נינה הפקות", שהוא מבעליה (יחד עם עורך "חמש בערב" - נחושתן אוקון). באוקטובר 2015 החל להגיש בערוץ במקביל גם את "רפי רשף אינטימי", תוכנית ראיונות יחידנית שבועית. בדצמבר 2018, לאחר 13 שנה, החליט רשף לעזוב את ערוץ עשר ולעבור ל"קשת". החל מחודש לאחר מכן, הוא מגיש ב"קשת 12" את תוכניותיו.
חיים אישיים

רפי רשף נשוי לזמרת נורית גלרון ולזוג שלושה ילדים, הם מתגוררים ברמת אביב.
ב-2 בנובמבר 2005, הזמין אל ביתו טכנאי מזגנים בשם אוסקר פוגליאסה. בזמן שתיקן האחרון את התקלה במזגן, קרסה המרפסת בדירתו של רשף והטכנאי צנח אל מותו. משפחתו של פוגליאסה תבעה מספר גורמים, כולל את רשף, על סך של 5.8 מיליון ש"ח. התביעה הסתיימה בפשרה.
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, הקומוניסט שהפך למיליונר, באתר הארץ, 23 במרץ 2016
↑  שלומית טבת, התוכנית של רפי רשף נראית כמו מסלקה פנימית של ערוץ 2, ו"ערב חדש" נגרר אחריה. עד כמה אלה משדרי חדשות?, באתר העין השביעית, 1 באוקטובר 1997
↑  אביבה קרול, ‏רפי רשף, סיכום העונה, באתר גלובס, 15 באפריל 1997
אביבה קרול, ‏רפי רשף חתם עם שידורי קשת, באתר גלובס, 16 ביולי 1998
↑  חגית ברונסקי, ‏רפי רשף מצטרף לערוץ עשר, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2002
אביבה קרול, ‏שוב לוח חדש בערוץ 10: רפי רשף, איה ושירלי ורכש, באתר גלובס, 17 בפברואר 2003
↑  אביבה קרול, ‏רדיו תל-אביב: סקר חדש - מצב חדש, באתר גלובס, 2 במרץ 1997
↑  רז שכניק, אחרי 13 שנה: רפי רשף עוזב את ערוץ 10 ועובר ל"קשת", באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018
↑  יצחק דנון, ‏תביעה ב-5.8 מיליון שקל נגד רפי רשף בגין מותו של טכנאי מזגנים שנפל מדירתו, באתר גלובס, 3 בינואר 2007
↑  תא (ת"א) 1002-07 קמילה פוגליאסה נ' עמית דור הנדסת מיזוג אויר בע"מ, ניתן ב-22 פברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012273374405171  VIAF: 1105167807305018130000   WorldCat (עם VIAF): 1105167807305018130000
נבו ארז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1965 (בן 59) מזרע
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת דובדבן   מפקד שייטת 13
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה  מבצע כחול וחום    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 
נבו ארז (נולד ב-22 בנובמבר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד יחידת דובדבן ומפקד שייטת 13, ולאחר השירות בצה"ל עבר ל"מוסד".
קורות חייו

נבו ארז נולד בקיבוץ מזרע. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. בדצמבר 1988 פיקד על כוח מהיחידה במבצע כחול וחום, פשיטה בעומק לבנון. לאחר שסא"ל אמיר מי-טל, מפקד כוח גדוד 12 נהרג בפעולה זו, נשא ארז את גופתו על גבו עד לחילוץ הכוח.
בשנים 1994–1996 שימש כמפקד יחידת דובדבן. בתקופת פיקודו על היחידה היה מעורב בתקרית בה מצא את מותו אזרח ישראלי, אריה חורי, שנורה למוות בידי לוחמי היחידה לאחר שעבר מחסום של היחידה ביהודה ושומרון. אחר חקירת מצ"ח, הואשם ארז יחד עם שלושה קצינים נוספים בגרימת מוות ברשלנות, הוא נטל על עצמו אחריות בלעדית במהלך המשפט, הודה בהתרשלות במסגרת עסקת טיעון שנחתמה ב-1999 ונגזרה עליו נזיפה. במהלך המשפט עוכב קידומו בדרגה, והוא פיקד על אח"י עצמאות. הוא שב לשייטת כמפקד פלגת ההדרכה בדרגת רב-סרן. בהמשך מונה למפקד פלגת הלוחמים בדרגת סא"ל.
ב-2004 מונה למפקד שייטת 13. במהלך כהונתו הושעתה פעילות השייטת ביהודה ושומרון באופן זמני, לאחר שארגון "בצלם" האשים את החיילים בכך שבמהלך פעולה בג'נין ירו במבוקש ששכב פצוע ולא היווה סכנה לחיילים. לארז נרשמה בעקבות האירוע הערה פיקודית בשל פער בנהלים המקצועיים.
במלחמת לבנון השנייה פיקד על השייטת במספר מבצעים, ובהם מבצע יער הנגב בצור. לאחר המלחמה שלח אל"ם ארז מכתב חריף לרמטכ"ל דן חלוץ ולמפקד חיל הים דודו בן בעש"ט, ובמרכזו טענה כי בן בעש"ט גילה הססנות במהלך המלחמה ומנע את קיומם של מבצעים חיוניים אותם ביקשו לוחמי היחידה לבצע.
בפברואר 2007 סיים את שירותו כמפקד שייטת 13.
לאחר שחרורו מצה"ל שירת כראש אגף מבצעים ב"מוסד" עד 2022.
במאי 2023 מונה לעמוד בראש צוות לתחקור מבצע מגן וחץ.
ביולי 2023 הודיע שיפסיק להתנדב למילואים בגלל הרפורמה המשפטית. באוגוסט 2023 היה בין העותרים בבג"ץ התנועה למען איכות השלטון נגד הכנסת (עילת הסבירות) בטענה שתיקון החוק יביא לפגיעה בלוחמי צה"ל בחו"ל.
לארז תואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי..
לקריאה נוספת

עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
הערות שוליים

↑  אהוד ערן, "תמצית געגוע - ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון", הוצאת ידיעות אחרונות, 2007, עמ' 109.
↑  מיכאל (מייק) אלדר, "שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי", ספריית מעריב, 1993, עמודים 657–663.
↑  יואב לימור ואלון בן–דוד, מקום שלישי: דובדבן, באתר ynet, 28 בינואר 2008.
↑  יואב לימור, "המזל הרע רודף אחרינו", באתר nrg‏, 17 בפברואר 2002.‏.
↑  אמיר בוחבוט, הערה פיקודית למפקד השייטת, באתר nrg‏, 4 בינואר 2005.
↑  אמיר בוחבוט ואיתמר ענברי, השייטת פשטה על צור; 8 לוחמים נפצעו, באתר nrg‏, 5 באוגוסט 2006.
↑  יואב לימור, המותחן הלילי של השייטת, באתר ישראל היום, 15 ביולי 2016
1 2  עמוס הראל, מפקד הקומנדו הימי הפורש: מפקד חיל הים הגביל פעילות התקפית במלחמה, באתר הארץ, 21 בפברואר 2007.
↑   עמוס הראל, מפקד שייטת 13 לשעבר לצה"ל: לא אגיע למילואים מהשבוע עקב ההפיכה המשטרית, באתר הארץ, 16 ביולי 2023
↑   יוסי מלמן, "אם מירי רגב רוצה להכניס אותי לכלא, אז בבקשה. אני לא חושש", באתר הארץ, 27 ביולי 2023
↑  מפקד שייטת 13 לשעבר: משהה את התנדבותי עד לעצירת המהפכה המשפטית, באתר וואלה, 16 ביולי 2023
מואב ורדי, עשרות בכירים לשעבר במערכת הביטחון תומכים באי ההתייצבות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 22 ביולי 2023
↑  לילך שובל, בכירים לשעבר במערכת הביטחון מצטרפים לעתירה נגד צמצום עילת הסבירות, באתר ישראל היום, 6 באוגוסט 2023
אל"ם במיל' נבו ארז: "ממליץ לא לצאת בהצהרות לגבי טהראן ולשמור בבית", חמש בערב, גלי צה"ל, 12 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448235505171  LCCN: nr91034302  VIAF: 109148874357649620353   WorldCat (עם VIAF): 109148874357649620353
ג'ורדן פיטרסון

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1962 (בן 62) אדמונטון, קנדה 
 שם לידה:  Jordan Bernt Peterson 
 מדינה:  קנדה קנדה
 מקום מגורים:  Fairview, ארלינגטון, טורונטו 
 השכלה:  אוניברסיטת אלברטה  אוניברסיטת מקגיל (1991)  Grande Prairie Regional College 
 מעסיק:  אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטת הרווארד 
 תפקיד:  פרופסור לפסיכולוגיה, פסיכולוג קליני, אושיית רשת
 בן או בת זוג:  תמי פיטרסון (1989–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 חתימה:   
 jordanbpeterson.com
 
ג'ורדן ברנט פיטרסון (באנגלית: Jordan Bernt Peterson; נולד ב-12 ביוני 1962) הוא פסיכולוג קליני קנדי, מבקר תרבות, אינטלקטואל, הוגה ופרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת טורונטו. תחום המחקר העיקרי שלו הוא הפסיכולוגיה של האישיות.
הוא מחברם של הספרים: "מפות של משמעות" שיצא ב-1999, "12 כללים לחיים", שיצא לאור ב־2018, והגיע לראש רשימת רבי המכר בקנדה וממשיכו "להיות אדם – 12 כללים נוספים לחיים" שיצא ב-2021. פיטרסון מרבה להתראיין ולהרצות בפני הקהל הרחב, ולערוץ היוטיוב האישי שלו ישנם יותר מ-8 מיליון מנויים.
השקפה פוליטית

פיטרסון מאפיין את עצמו מבחינה פוליטית כליברל בריטי קלאסי. לדבריו רבים טועים לחשוב שהוא בעל השקפות פוליטיות ימניות. הוא תומך בשירותי בריאות ציבוריים, חלוקה מחדש של העושר כלפי העניים, ולגליזציה של סמים קלים. הניו יורק טיימס תיאר את פיטרסון כ"בעל נטייה לשמרנות", יורם חזוני כתב בוול סטריט ג'ורנל: "ההצלחה המדהימה של הטיעונים בעד חשיבות הסדר הפכה אותו לאחד מהוגי הדעות השמרניים המשמעותי ביותר בעולם דובר האנגלית מזה דור."[דרוש מקור]
פיטרסון טוען שהוא תומך בשוויון בין שני המינים, אך  יוצא כנגד כך שנשים כי ייטלו על עצמן תפקידים "גבריים" רק למען השוויון. לדבריו, ככל שדוחפים לשוויון שכזה, כך ההבדלים בין נשים לגברים מתחדדים עוד יותר. הוא סבור שנשים וגברים שונים מטבעם, והנטייה הטבעית של כל אחד מהם בבחירת מקצוע שמתאים לו היא הכרחית.
ביבליוגרפיה > ספרים

12 כללים לחיים: נוגדן לכאוס (2018). הספר מספק עצות מעשיות על בסיס עקרונות אתיים מופשטים המוצגים בתחומים כמו פסיכולוגיה, מיתולוגיות, דתות וספרות. הספר הגיע לראש רשימות רבי המכר בקנדה, בארצות הברית ובבריטניה, ונמכרו ממנו כשני מיליון עותקים. פיטרסון יצא למסע הופעות בינלאומי כדי לקדם את הרעיונות שבספר, שכלל ריאיון בתוכנית בריטית שמשך תשומת לב רבה.
להיות אדם: 12 כללים נוספים לחיים (2021) (אנ'). ספר ההמשך לספרו הקודם.
ביבליוגרפיה > ספרים > באנגלית

Peterson, Jordan B. (1999). Maps of Meaning: The Architecture of Belief. Routledge. ISBN 0415922224.
Peterson, Jordan B. (2022). An ABC of Childhood Tragedy. Libra Press. ISBN 9781955858090.
Peterson, Jordan B. (2024). We Who Wrestle with God. Penguin Random House. ISBN 978-0-593-54253-8.
לקריאות נוספות

Ben Burgis, Conrad Bongard Hamilton, Matthew McManus, Marion Trejo. Myth and Mayhem: A Leftist Critique of Jordan Peterson, John Hunt Publishing, 2020
הערות שוליים

↑  Jordan B Peterson - YouTube, www.youtube.com
↑   עירית לינור, ‏הפרופסור שמוביל את המאבק בתקינות הפוליטית, בעיתון מקור ראשון, 22 בנובמבר 2018.
↑  Berlatsky, Noah. 201 8. “How Anti-Leftism has Made Jordan Peterson a Mark for Fascist Propaganda.” Pacific Standard, March 2
↑   Jordan Peterson debate on the gender pay gap, campus protests and postmodernism, סרטון בערוץ "Channel 4 News", באתר יוטיוב, 16 בינואר 2018
↑   סטיבן מארש (הגרדיאן), "הדיבייט של המאה": מה קרה כשג'ורדן פיטרסון וסלבוי ז'יז'ק נפגשו, באתר הארץ, 22 באפריל 2019
↑  McManus, Matt (22 August 2020). "Why Conservatives Get Karl Marx Very, Very Wrong". Jacobin. Retrieved 4 October 2020. "Jordan Peterson has described Marxism as an evil theory and made his name bashing 'postmodern neo-Marxism,' despite admitting during one debate that he hasn't read much more than the Communist Manifesto in the past few decades."
↑  Foisy, Jordan (24 April 2019). "What I Learned at the 'Debate' Between Jordan Peterson and Slavoj Žižek". Vice. Retrieved 13 November 2019.
↑  באתר יוטיוב
↑  Jordan Peterson’s year of ‘absolute hell’: Professor forced to retreat from public life because of addiction, באתר "National Post", ‏7 בפברואר 2020 (באנגלית).
↑   D-I-E must DIE, סרטון בערוץ "Jordan B Peterson", באתר יוטיוב (אורך: 18:09); אלון מאליק, מכתב ההתפטרות הויראלי של ג'ורדן פיטרסון, באתר הוצאת סלע מאיר
↑  CBC News, Ontario court rules against Jordan Peterson, upholds social media training order, ‏23 באוגוסט 2023
↑  Robertson, Derek (16 ביוני 2018). "למה ה'ליברל הקלאסי' עושה קאמבק". Politico Magazine (באנגלית). נבדק ב-30 ינואר 2019. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Kovach, Steve (12 באוגוסט 2017). "סיליקון הבועה הליברלית של ואלי התפוצצה, ומלחמת התרבות הגיעה". Business Insider. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jordan Peterson, Differences Between Men and Women, Full Interview - YouTube, ‏3/11/2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605097905171  PLWABN: 9810588313205606  BIBSYS: 99041038  BNE: XX5831060  BnF: cb13742632c (data)  CiNii: DA12155853  dblp: 176/1500  GND: 1155313089  ISNI: 0000 0001 1591 6183  LCCN: n98080203  LNB: 000036162  MusicBrainz: 0b5820f5-e71e-4759-a20a-8d2d3d09a010  NDL: 001353933  NKC: jo2018993219  NLK: KAC2018O3939  NSK: 000720021  NTA: 232680582  ORCID: 0000-0002-3015-6896  ResearcherID: G-6690-2013  RERO: 02-A027667450  SUDOC: 08610540X  S2AuthorId: 33275982  VIAF: 7566917   WorldCat (עם VIAF): 7566917
רודולף ורבה

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 בספטמבר 1924 טופולצ'אני, סלובקיה 
 פטירה:  27 במרץ 2006 (בגיל 81) ונקובר, קנדה 
 שם לידה:  Walter Rosenberg 
 מדינה:  קנדה, צ'כוסלובקיה 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית 
 בן או בת זוג:  Gerta Vrbová (1947–1957) 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר הצלב הכפול הלבן (1 בינואר 2007)  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת חיפה (1998) 
 
רודולף ורבה (בצ'כית: Rudolf Vrba;‏ 11 בספטמבר 1924 – 26 במרץ 2006) היה פרמקולוג קנדי, יהודי יליד סלובקיה. אחד מן המעטים שהצליח לברוח ממחנה ההשמדה אושוויץ, והראשון שדיווח לעולם המערבי על מעשי הזוועה של הנאצים במחנה, ועל תוכנית ההשמדה המתוכננת של יהדות הונגריה. בשנת 1998, זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.