stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקוט טרנר
ראשית חייו

טרנר נולד בריצ'רדסון שבטקסס, וגדל באזור דאלאס. הוא למד בבית הספר התיכון פירס שבריצ'רדסון, שם החל לשחק בפוטבול והתחרה באתלטיקה קלה. לאחר לימודי התיכון שלו למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם שיחק בנבחרת הפוטבול בעמדת מגן פינה והיה אצן מצטיין בקטגוריית "All-Big Ten". בשנת 1995 השלים לימודי תואר ראשון בתקשורת מדוברת.
קריירת פוטבול

ב-1995 הועמד לדראפט ה-NFL ונבחר בסיבוב השביעי בידי וושינגטון רדסקינס, הנקראת "וושינגטון קומנדרס" בהווה. עד 1996 שיחק בקבוצה זו בעמדת מגן פינה, ולאחר מכן עבר לסן דייגו צ'רג'רס שם שיחק בין השנים 1998 ל-2001. בשנת 2003 עבר לדנוור ברונקוס. טרנר היה השחקן האחרון בסן דייגו צ'ארג'רס שלבש את המספר 21 בטרם חבר היכל התהילה של הפוטבול המקצועני לדייניאן טומלינסון נטל את המספר. בסך הכל שיחק טרנר ב-101 משחקים בליגת ה-NFL, וסיים את הקריירה שלו עם 89 התקלות, חמישה יירוטים ושתי הפלות קוורטרבק.
תחילת דרכו הפוליטית

במהלך הפגרות בליגת ה-NFL, עבד טרנר כמתמחה אצל חבר הקונגרס דאנקן האנטר (אנ'). לאחר שפרש מפוטבול, קיבל משרה מלאה במשרדו של חבר הקונגרס. בשנת 2006 התמודד טרנר בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית שנערכו במחוז הקונגרס ה-50 של קליפורניה להחלפת דיוק קנינגהם (אנ'). בבחירות המקדימות שנערכו ב-11 באפריל 2006 סיים טרנר במקום השמיני מתוך 17 מועמדים. לאחר ההפסד שב לטקסס והתיישב בעיר פריסקו.
בשנת 2012 הודיע טרנר על מועמדותו לייצוג מחוז הבחירה ה-33 החדש בבית הנבחרים של טקסס. הוא ניצח את ג'ים פרואיט בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ואת מועמד המפלגה הליברטריאנית מייקל קאראסקו בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר. טרנר הושבע לתפקידו בבית הנבחרים של טקסס ב-8 בינואר 2013. באותה שנה נבחר על ידי "GOPAC" לרשימת "המנהיגים המבטיחים" במפלגה הרפובליקנית. בינואר 2015 אתגר את ג'ו סטרוס בבחירות ליו"ר בית הנבחרים של טקסס, והיה זה האתגר הראשון לתפקיד מאז 1976. על אף שזכה בתמיכת תנועת מסיבת התה, הפסיד טרנר לסטרוס בהצבעה של 127 נגד 19.
בשנת 2019 מונה בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למנהל מועצת ההזדמנות וההתחדשות של הבית הלבן, שקמה מכוח צו נשיאותי 13853. לאחר הפסדו של טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, עבד טרנר כראש המרכז להזדמנויות בחינוך של "מכון מדיניות אמריקה תחילה".
מזכיר השיכון והפיתוח העירוני

ב-23 בנובמבר 2024 הכריז הנשיא הנבחר טראמפ כי בכוונתו למנות את טרנר למזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בממשלו השני. ב-16 בינואר 2025 הופיע טרנר לשימוע בפני ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית שם אישרה הוועדה את מינויו ברוב של 13-11. ב-5 בפברואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של טרנר ברוב של 55-44. שני סנאטורים דמוקרטים בלבד חברו לעמיתיהם הרפובליקנים והצביעו בעד מינויו של טרנר – ג'ון פטרמן מפנסילבניה ופיטר ולץ' מוורמונט.
הערות שוליים

↑  אדריאנה גומז ליקון, What to know about Scott Turner, Trump’s pick for housing secretary, באתר AP‏, 23 בנובמבר 2024 (באנגלית)
↑  Scott Turner, באתר ESPN (באנגלית)
↑  Special Primary Election - April 11, 2006, מאורכב מאתר מזכיר המדינה של קליפורניה (באנגלית)
↑  מרטי שלאדן, San Antonio Republican Joe Straus re-elected speaker with all El Paso votes, באתר אל פאסו טיימס, 13 בינואר 2015 (באנגלית)
↑  Scott Turner Named White House Opportunity and Revitalization Council Executive Director, באתר Housing Online‏, 17 באפריל 2019 (באנגלית)
↑  קייטי או'דונל, Trump selects former NFL player Scott Turner to lead housing agency, באתר פוליטיקו, 23 בנובמבר 2024 (באנגלית)
↑  קייטי אודונל, Senate panel advances Turner for HUD on party-line vote, באתר פוליטיקו, 23 בינואר 2025 (באנגלית)
↑  שרה ד. וייר, Senate confirms former NFL player Scott Turner as HUD secretary, באתר USA Today‏, 5 בפברואר 2025 (באנגלית)
↑  מאט בראון, Scott Turner confirmed as Trump’s HUD secretary after pledging to address housing shortages, באתר AP‏, 5 בפברואר 2025 (באנגלית)
| הקבינט של ארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | נשיא ארצות הברית: דונלד טראמפ   סגן הנשיא: ג'יי. די. ואנס   מזכיר המדינה מרקו רוביו • מזכיר האוצר סקוט בסנט • מזכיר ההגנה פיט הגסת' • התובעת הכללית פאם בונדי • מזכיר הפנים דאג בורגום • מזכירת החקלאות ברוק רולינס • מזכיר המסחר הווארד לוטניק • מזכיר העבודה בפועל וינס מיקון • מזכיר הבריאות ושירותי האנוש רוברט קנדי ג'וניור • מזכירת השיכון והפיתוח העירוני סקוט טרנר • מזכיר התחבורה שון דאפי • מזכיר האנרגיה כריס רייט • מזכירת החינוך לינדה מקמהן • המזכיר לענייני חיילים משוחררים דאג קולינס • מזכירת ביטחון המולדת קריסטי נואם |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | מנהל הסוכנות לעסקים קטנים בפועל אוורט וודל • ראש ה-CIA ג'ון רטקליף • מנהל הסוכנות להגנת הסביבה לי זלדין • ראש סגל הבית הלבן סוזי ויילס • מנהל משרד הניהול והתקציב ראסל ווט • השגרירה באו"ם בפועל דורותי שיאה • נציב הסחר בפועל חואן מילאן • ראשת המודיעין הלאומי טולסי גבארד • היועץ לביטחון לאומי מייקל וולץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14345075  LCCN: no2017071508  VIAF: 3751149662181907020002   WorldCat (עם VIAF): 3751149662181907020002
בוגדן חמלניצקי

.
זינוֹבי בוגדן (נהגה: בּוֹהְדַּן) חְמֶלְנִיצְקִי (ברותנית מערבית: Ѕѣнові Богдан Хмелнiцкiи, באוקראינית מודרנית: Зиновій Богдан Хмельницький;‏ 1595/1596–6 באוגוסט 1657) היה מנהיג מרד הקוזאקים הגדול נגד האיחוד הפולני-ליטאי. אף שהצליח לבסס ישות עצמאית־למחצה בגיבוי הצאר הרוסי, הישגיו נתבטלו לאחר מותו. בתולדות אוקראינה הוא נחשב לאחד מאבות האומה, בעוד שבהיסטוריה של עם ישראל הוא נזכר כצורר האחראי לגזירות ת"ח-ת"ט ולרצח אלפי יהודים.
ביוגרפיה > נעורים

מעט מאוד ידוע בוודאות על ראשית חייו של חמלניצקי. משערים שנולד ב־1595 או 1596 בסביבות העיר צ'יהירין, מדרום לצ'רקאסי; מקום הלידה המקובל הוא הכפר סובוטיב. אביו, מיכאילו, שימש כסגן המושל של צ'יהירין והיה כנראה בן־אצולה זוטר. שם אימו לא ידוע, אך ידוע שהייתה בת קוזאקים ממעמד גבוה.
את עיקר השכלתו רכש בבית־ספר ישועי בלבוב, שם למד לטינית, פולנית, היסטוריה ואמנות הנאום. מסדר הנזירים הישועי פעל להפיץ את האמונה הקתולית בקרב הרותנים האורתודוקסים באוקראינה, כחלק ממערכת דיכוי קשה של המלך והאצולה כלפי האוכלוסייה המקומית ודתה, בשטח שהועבר לשליטת כתר פולין דור קודם. הלחץ מצד השלטון הביא להתקוממויות תכופות של הקוזאקים מן הסיץ' הזפורוז'י, התארגנות של לוחמים חופשיים שהיו נחושים להגן על האורתודוקסיה וזכויות-היתר שלהם מפני מרות הכתר. חמלניצקי סיים את חוק לימודיו ב-1617, אך בניגוד לרבים אחרים לא המיר את דתו לקתולית.
ב־1620 יצא, ביחד עם אביו מיכאילו, למלחמה שניהל האיחוד הפולני–ליטאי כנגד העות'מאנים בנסיכות מולדובה. צבא האיחוד ספג מפלה ניצחת בקרב צוצורה באוקטובר, והאב ובנו נשבו בידי הטורקים. מיכאילו מת בשבי. חמלניצקי בילה שנתיים כעבד, ולפי דיווחים סותרים שימש כמשרת אישי של קצין או כחותר בגליאה. במשך הזמן רכש שליטה בטורקית, ולבסוף שוחרר אחרי פדיון שבויי צוצורה תמורת כופר. חמלניצקי שב לכפרו לנהל את אחוזת אביו הקטנה, ושם נשא לאישה את אנה סומקו שילדה לו שמונה ילדים: סטפניה, קתרינה, מריה, טימיש, יורי, ועוד שלושה ששמם אבד.
חמלניצקי הצטרף לקוזאקים הרשומים, מסגרת שהשלטון יצר כדי להסדיר את מעמדם של אנשי הסיץ', בהציעו להם חירויות והקלות שונות תמורת שירות בצבא האיחוד. מ-1625 והלאה נטל חמלניצקי חלק בפשיטות ימיות שערכו הקוזאקים בשטחי העות'מאנים, לא תמיד באישור המלך, והועלה לדרגת שר־מאה. העצמאות היתרה של הקוזאקים, והחיכוכים התכופים עם האוכלוסייה המקומית בגלל מדיניות הדיכוי, הניעו את השלטונות באוקראינה לצמצם בהדרגה את מספר הרשומים, צעד שעורר יתר מרמור מצד הנתינים. חמלניצקי קודם בהמשך לדרגת לבלר גדודי. לא ידוע אם השתתף בפועל בארבע מרידות הקוזאקים נגד הכתר שנערכו בין 1630 ל־1638, אך שמו מופיע על כתב הכניעה שסיים את התקוממות פבלוק, האחרונה מביניהן. ב־1633 הוא נלחם לצד הפולנים במצור סמולנסק, כנגד הרוסים. ב־1637 נכלל במשלחת שיצאה לוורשה הבירה, כדי לשטוח את טענות הקוזאקים על הדיכוי המתמשך בפני המלך ולדיסלב.
ב-1645 ניטשה מלחמה בין העות'מאנים לרפובליקה של ונציה בכרתים. הוונציאנים הציעו לוולדיסלב להצטרף ללחימה. הוא היה מעוניין, אך חשש מהתנגדות הסיים, מועצת האצילים העצמאית ומרובת הסמכויות שאף בחרה את השליט. המלך הגה מזימה כדי לעקוף את התנגדותם. באפריל 1646 זימן אליו משלחת שכללה ארבעה נציגים מבין הקוזאקים, עמם נמנה גם חמלניצקי. הוא הציע להם את השבת רוב זכויותיהם והכפלת מספר הרשומים, בתנאי שיפתחו מיוזמתם בעימות עם הטורקים, ויגררו בכך את הממלכה כולה למלחמה. מזימתו של ולדיסלב נחשפה על ידי השגריר הוונציאני, שהיה מעוניין להרתיע את העות'מאנים, ובאוקטובר אילץ הסיים הנזעם את המלך לסגת מן התוכנית.
בהיסטוריוגרפיה

חמלניצקי נודע בעיקר כמנהיג המרד נגד האיחוד הליטאי-פולני, שהביא בסופו לסיפוח אוקראינה אל האימפריה הרוסית. בקרב היהודים זכור שמו כצורר רשע, מוביל הפרעות שכונו "גזרות ת"ח ת"ט", בהן נרצחו אלפי יהודים על ידי הקוזאקים בהנהגתו. בהיסטוריה הפולנית הוא זכור כמרצח אכזר שפתח תקופת שפל בתולדות האיחוד, ממנה לא התאושש עד לקיצו כעבור כמאה וחמישים שנה, ובגינו עברה אוקראינה משלטון פולני מיטיב ומתורבת לעריצות רוסית. פרשנות זו לאירועים הונצחה בספרו של הנריק סנקביץ' "באש ובחרב", הנחשב לקלאסיקה בפולין.
היסטוריונים רוסים העלו את חמלניצקי על נס כמוביל מה שתיארו כ"איחוד נחלות רוס של קייב מחדש", לאחר שהוחרבה על ידי המונגולים במאה ה־13. מורשתו נתנה בפועל לגיטימציה לשליטה רוסית באוקראינה, הן בזמן הצארים והן בימי ברית המועצות. אחרי סיפוח יתרת השטח של פולין ב־1939 הופק סרט תעמולה אודותיו, ודמותו ניצבה במרכז חגיגות מלאת שלוש מאות שנה ל"איחוד אוקראינה עם רוסיה", ב־1954.
עקב כך, היחס כלפיו בהיסטוריוגרפיה הלאומית האוקראינית, שהחלה להתגבש במאה ה־19, מורכב. חמלניצקי נחשב לגיבור לאומי ואף לאבי האומה, וסקרי דעת קהל מראים שהוא נחשב על ידי הציבור לאחת הדמויות החשובות בהיסטוריה. אך נמתחת עליו ביקורת קשה בשל כך שכפה על ארצו חסות רוסית, שהפכה לשלטון דיכוי ממושך. המשורר הלאומי טאראס שבצ'נקו הציג את הקוזאק באור שלילי, וייחל באחת הפואמות שלו לכך ש"בוגדן השתוי" לא היה בא לעולם, או מת בטרם עת, לפני שהספיק לחתום על אמנת פריאסלאב ב-1654. בגרסה המקורית של "לא אבדה עוד אוקראינה", שהפך לימים להמנון הלאומי, כתב פבלו צ'ובינסקי: ”הוי בוגדן, בוגדן \ רם, לנו הטמאן \ היאך אוקראינה \ למוסקובים נתן?” מאז קבלת העצמאות ב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות וזניחת הנרטיב הרוסי–סובייטי של "האיחוד מחדש ב־1654", מנסים אנשי רוח ומעצבי דעת קהל אוקראינים למצב מחדש את חמלניצקי, במנותק מהיבט זה.
לקריאה נוספת

Paul Robert Magocsi, A History of Ukraine: The Land and Its Peoples University of Toronto Press, 2010. עמ' 210–231.
Orest Subtelny, Ukraine—A History, University of Toronto Press, 2000. עמ' 123–139.
Amelia M. Glaser, Bohdan Khmelnytsky as Protagonist: Between Hero and Villain, בתוך: Stories of Khmelnytsky: Competing Literary Legacies of the 1648 Ukrainian Cossack Uprising, Stanford University Press, 2015. עמ' 1–19.
Frank Sysyn, The Changing Image of the Hetman: On the 350th Anniversary of the Khmel'nyts'kyi Uprising, Jahrbücher für Geschichte Osteuropas, 1988, עמ' 531–545.
הערות שוליים

↑  ראו איות, לדוגמה, בשער הרשומות של סמואיל וליצ'קו מ-1720; האיות של "חמלניצקי" זהה לזה בחתימתו האישית.
↑  שטמפפר, שאול.‏ ?What Actually Happened to the Jews of Ukraine in 1648.‏ Jewish History, מאי 2003, עמ' 207-227.
↑  ראו גלזר וסיסין ב"לקריאה נוספת".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298379905171  PLWABN: 9810533629905606  BnF: cb12123219q (data)  GND: 118520504  ISNI: 0000 0001 4094 5488  LCCN: n81086449  LNB: 000314102  NKC: jn20011211114  NTA: 074002929  SUDOC: 10355467X  VIAF: 208895117   WorldCat (עם VIAF): 208895117 
חמלניצקי עומד על מפת אוקראינה, כשתחתיו מצוינת החלוקה המנהלית של הסיץ'. רישום מהמאה ה-18.
אנדרטת חמלניצקי בלב קייב; היא הוצבה על ידי השלטון הרוסי ב-1888.
אורבניקה

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |


חזית הסניף הראשון, סינמה סיטי ראשון לציון
 נתונים כלליים
 מוטו:  Wear House
 תקופת הפעילות:  2015, ישראל ישראל – הווה
 חברת אם:  הודיס
 שליטה בחברה:  קסטרו מודל
 ענפי תעשייה:  אופנה
 מוצרים עיקריים:  פריטי לבוש ואביזרי אופנה
 מנכ"ל:  מריאנו קרפ
 אנשי מפתח:  אורן בר-גיל, בר רפאלי
  
 http://urbanica-wh.com
אוֹרְבָנִיקָה (URBANICA) הוא מותג אופנה ישראלי בבעלות חברת "פאלו ריטייל בע"מ" לייצור ושיווק של פריטי לבוש. המותג שייך לקבוצת הודיס.
מאפיינים

אורבניקה הוא מותג של אופנה ישראלית אשר מיועדת לכלל האוכלוסייה. הרשת מבוססת על הקונספט של One Stop Shop (אנ'), כלומר חנות גדולה המציעה מגוון פריטי לבוש. הרשת משווקת מוצרי אופנה במחירים הנחשבים לנוחים. הרשת מציעה קולקציית פריטי אופנה לכל המשפחה: נשים, גברים, ילדים, קז'ואל, בגדי ערב, בגדי ספורט, הלבשה תחתונה, נעליים, אביזרי אופנה וקוסמטיקה. עיצוב חנויות הרשת הוא צבעוני וכולל שימוש במסכי לד בגודל 30 מ"ר, לצד מסכי לד נוספים הפזורים ברחבי הסניף, בהם מוקרנים קטעי וידאו ארט שבוימו עבור הרשת.
לאורך השנים מספר [דרוש מקור] ידוענים שימשו כפרזנטורים של המותג "אורבניקה", כשהבולטת שבהם היא בר רפאלי, והיא גם שותפה בבעלות עליו. רפאלי אף השתתפה בהשקת החנות הראשונה של הרשת בקניון G (מתחם סינמה סיטי ראשון לציון, ובזכות כך כ-10,000 אנשים הגיעו לאירוע. סניף זה, המשתרע על פני 2,400 מ"ר, היה חנות האופנה הגדולה בישראל. בשנת 2017 פתחה הרשת סניף בבילו סנטר אשר שטחו אף גדול יותר ועומד על 2,700 מ"ר. בינואר 2025 המותג החליט לסיים את עבודתו המקצועית עם שני הפרזנטורים הקודמים, סטטיק ואגם בוחבוט, בהחלטה משותפת והכריז על אלה לי להב ואבי אבורומי כפרזנטורים חדשים.
לרשת 28 סניפים ברחבי הארץ נכון לינואר 2025.
הערות שוליים

↑  תקנון אתר אורבניקה, באתר אורבניקה
1 2  איתי יעקב, הבעלים של רשת אורבניקה: "ג'ינס ב-39 שקל זו לא סיסמה, אלא הבטחה", באתר Xnet‏, 11 במרץ 2015
↑  איתי יעקב, יד ראשונה מבר רפאלי: השקה חגיגית לרשת אורבניקה הזולה, באתר Xnet‏, 18 במאי 2015
↑   עדי דברת-מזריץ, בר רפאלי הביאה 10,000 איש לפתיחה של חנות האופנה אורבניקה, באתר TheMarker‏, 27 במאי 2015
↑  כתבי אייס, רשת האופנה אורבניקה פותחת סניף בעופר בילו סנטר אאוטלט, באתר אייס, 25 ביוני 2017
↑  לילך מרקוביץ', ‏פרסום ראשון: אלה לי להב תחליף את אגם בוחבוט, באתר ‏מאקו‏, 28 בינואר 2025
פלסאון תעשיות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  פלסון
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־61 שנים)
 מיקום המטה:  מעגן מיכאל 
 משרד ראשי:  מעגן מיכאל
 שליטה בחברה:  קיבוץ מעגן מיכאל (69%)
 ענפי תעשייה:  פלסטיק
 מוצרים עיקריים:  אביזרי חיבור לצנרת   מוצרים לענף הלול  מוצרים סניטריים, שווי 1.8 מיליארד ש"ח (מאי) 2022
 שווי שוק:  1.95 מיליארד ש"ח (6 במרץ 2025)
 הכנסות:  1.64 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  169 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  128 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  1.18 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  2.17 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  עופר בורובסקי
 מנכ"ל:  גל וקסלר
 עובדים:  1,776 (31.12.2015)
  
 www.plasson.com
 
תעשיות ריאון, קיבוץ כברי, מקבוצת פלסאון, מספקת מוצרי פלסטיק מורכבים וטכנולוגיים בקבלנות משנה לשוק המקומי והבינלאומי.
פלסאון תעשיות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור ושיווק מוצרים מפלסטיק בתחום אביזרי חיבור לצנרת להובלת מים וגז, מוצרים לענף הלול ומוצרים סניטריים. החברה היא אחת הגדולות בתעשיית הפלסטיק בישראל.
אודות החברה

החברה נוסדה ב-1964 בקיבוץ מעגן מיכאל ובו ממוקם עד היום מפעל הייצור העיקרי של החברה. אתרי ייצור אחרים הם בקיבוץ כברי על ידי חברת הבת ריאון, וחברות בת הפועלות באיטליה, הודו, גרמניה, ברזיל ובארצות הברית. החברה רשמה הכנסות של כ-979 מיליון ש"ח ב-2013 והציגה רווח תפעולי של כ-103 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-100 מיליון ש"ח.
מרבית מכירות החברה הן לייצוא (833 מיליון ש"ח ב-2012), בעיקר לאירופה. חומרי הגלם העיקריים הם פוליפרופילן ופוליאתילן שמיובאים ברובם.
מפעל פלסאון הוקם במעגן מיכאל כמפעל הזרקת פלסטיק. ההחלטה על הקמת מפעל בתחום הפלסטיק נבעה מרצון הקיבוץ להקים מפעל בו יוכלו לעבוד חברי הקיבוץ המבוגרים או אלו שאינם כשירים לעבודה פיזית מאומצת, מבלי שיצטרכו לעבור הכשרה ארוכה ולהפעילו עם כוח אדם קטן יחסית. מנהל המפעל הראשון היה יצחק (איציק) קנטור, והמוצרים העיקריים היו מכלי הדחה, פחי אשפה וארגזים מפלסטיק. בדצמבר 1997 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ונכון לשנת 2016 כ-69% מהמניות מוחזקות בידי קיבוץ מעגן מיכאל והשאר בידי הציבור ובידי גופים מוסדיים. החברה היא אחת מחמש החברות הקיבוציות הגדולות ביותר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  פלסאון תעשיות בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  דוח תקופתי ושנתי לשנת 2015, עמוד 39, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
דובר הבית הלבן

| --- | --- |


קרוליין לוויט דוברת הבית הלבן הנוכחית החל מינואר 2025
 איוש נוכחי:  קרוליין לוויט
 תאריך כניסה לתפקיד:  20 בינואר 2025
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 כפוף:  נשיא ארצות הברית
 מעון:  האגף המערבי של הבית הלבן
 מושב המשרה:  וושינגטון די. סי.
 ייסוד המשרה:  1929
 איוש ראשון:  ג'ורג' אקרסון
 אתר רשמי
 
דובר הבית הלבן (באנגלית: White House Press Secretary, בתרגום מילולי: "מזכיר העיתונות של הבית הלבן") משמש כדובר הממשל מטעם נשיא ארצות הברית. תפקיד זה נחשב בכיר בצוות העובדים של הבית הלבן ודרגתו היא אחת פחות משל חבר קבינט.
תפקידו העיקרי של דובר הבית הלבן הוא איסוף מידע על הנעשה בצמרת הממשל האמריקני ובתוככי הבית הלבן וכן מידע על הנעשה מסביב לעולם, והצגתו בפני התקשורת באופן מדויק ובתזמון הנכון. המידע כולל תקציר של סדר היום של הנשיא, עם מי נפגש הנשיא באותו יום ועמדת הבית הלבן בנוגע לאירועי היום. דובר הבית הלבן מקיים במשך היום תדריכים לעיתונות, שבדרך כלל משודרים בשידור חי בטלוויזיה, ומשיב לשאלות העיתונאים בתדריכים ובמסיבות עיתונאים. לעיתים היו דוברי הבית הלבן בעלי רקע קודם באמצעי תקשורת השונים.
דובר הבית הלבן הוא חלק מסגל משרד הבית הלבן למדיניות ולרשותו עומד משרד דוברות הבית הלבן.
מ-20 בינואר 2025 מכהנת קרוליין לוויט כדוברת הבית הלבן, והיא הדוברת הצעירה ביותר שכיהנה בתפקיד.
דוברי הבית הלבן לדורותיהם

| # | שנים | דובר | תחת הנשיא |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1929–1930 | ג'ורג' אקרסון | הרברט הובר |
| 2 | 1930–1933 | טד ג'ולסין | הרברט הובר |
| 3 | 1933–1945 | סטיבן ארלי | פרנקלין רוזוולט |
| 4 | 1945 | ג'ונת'ן דניאלס | פרנקלין רוזוולט |
| 5 | 1945 | ג'ונת'ן דניאלס | הארי טרומן |
| 6 | 1945–1950 | צ'ארלי רוס | הארי טרומן |
| 7 | 1950 | סטיבן ארלי | הארי טרומן |
| 8 | 1950–1952 | ג'וזף שורט | הארי טרומן |
| 9 | 1952–1953 | רוג'ר טאבי | הארי טרומן |
| 10 | 1953–1961 | ג'יימס האגרטי | דווייט אייזנהאואר |
| 11 | 1961–1964 | פייר סלינג'ר | ג'ון פ. קנדי |
| 12 | 1961–1964 | פייר סלינג'ר | לינדון ג'ונסון |
| 13 | 1964–1965 | ג'ורג' רידי | לינדון ג'ונסון |
| 14 | 1965–1966 | ביל מויירס | לינדון ג'ונסון |
| 15 | 1966–1969 | ג'ורג' כריסטיאן | לינדון ג'ונסון |
| 16 | 1969–1974 | רון זיגלר | ריצ'רד ניקסון |
| 17 | 1974 | ג'רלד טרהורסט | ג'רלד פורד |
| 18 | 1974–1977 | רון ניסן | ג'רלד פורד |
| 19 | 1977–1981 | ג'ודי פאוול | ג'ימי קרטר |
| 20 | 1981–1989 | ג'יימס בריידי 1 | רונלד רייגן |
| 21 | 1981–1987 | לארי ספיקס 2 | רונלד רייגן |
| 22 | 1987–1989 | מארלין פיצווטר 2 | רונלד רייגן |
| 23 | 1989–1993 | מארלין פיצווטר | ג'ורג' הרברט ווקר בוש |
| 24 | 1993–1994 | די די מאיירס 3 | ביל קלינטון |
| 25 | 1993 | ג'ורג' סטפנופולוס 4 | ביל קלינטון |
| 26 | 1994–1998 | מייק מקורי | ביל קלינטון |
| 27 | 1998–2000 | ג'ו לוקהארט | ביל קלינטון |
| 29 | 2000–2001 | ג'ייק סייוורט | ביל קלינטון |
| 30 | 2001–2003 | ארי פליישר | ג'ורג' וו. בוש |
| 31 | 2003–2006 | סקוט מקללן | ג'ורג' וו. בוש |
| 32 | 2006–2007 | טוני סנואו | ג'ורג' וו. בוש |
| 33 | 2007–2009 | דנה פרינו | ג'ורג' וו. בוש |
| 34 | 2011-2009 | רוברט גיבס | ברק אובמה |
| 35 | 2011–2014 | ג'יי קרני | ברק אובמה |
| 36 | 2014–2017 | ג'וש ארנסט | ברק אובמה |
| 37 | 2017 | שון ספייסר | דונלד טראמפ |
| 38 | 2017–2019 | שרה האקבי סנדרס | דונלד טראמפ |
| 39 | 2019–2020 | סטפני גרישם | דונלד טראמפ |
| 40 | 2020–2021 | קיילי מקנאני | דונלד טראמפ |
| 41 | 2021–2022 | ג'ן סאקי | ג'ו ביידן |
| 42 | 2022–2025 | קארין ז'אן-פייר | ג'ו ביידן |
| 43 | 2025–מכהנת | קרוליין לוויט | דונלד טראמפ |
: 1 לא תידרך בפועל את העיתונות לאחר שנפצע בניסיון ההתנקשות ברייגן. 2 דובר הבית הלבן בפועל (פעל כסגן הדובר). 3 לא תדרכה את העיתונות בזמן שג'ורג' סטפנופולוס היה המנהל התקשורתי. 4 דובר הבית הלבן בפועל (פעל כמנהל התקשורתי).
תפקיד הדובר בתרבות הפופולרית

תפקידו של דובר הבית הלבן זכה לחשיפה נרחבת בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", שם גילמה השחקנית אליסון ג'אני את תפקיד סי.ג'יי קרייג, דוברת הבית הלבן. דמותה של קרייג התבססה בחלקה על די די מאיירס, דוברת הבית הלבן בתקופת נשיאותו של ביל קלינטון.
ראו גם

דובר ראש הממשלה (ישראל)
דובר הקרמלין
הערות שוליים

↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, טוני סנואו: נאה, ידיד ישראל, ודוברו של בוש, באתר ynet, 26 באפריל 2006
↑  ynet, איש הספינים של טראמפ, נקודה. זה דובר הבית הלבן, באתר ynet, 22 בינואר 2017
↑  AP, אשת סודה של מלניה מונתה לדוברת הבית הלבן, באתר ynet, 25 ביוני 2019
↑  סוכנויות הידיעות, דוברת חדשה לטראמפ: "לעולם לא אשקר לכם", באתר ynet, 2 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544413905171  LCCN: sh97007132  NARA: 10640974
לו ידע זאת הפיהרר

הביטוי "לוּ ידע זאת הפיהרר" (בגרמנית: Wenn das der Führer wüsste) מתאר את אמונתם של גרמנים בתקופת גרמניה הנאצית לפיה ידיעות שליליות הוסתרו בכוונה מפני הפיהרר אדולף היטלר על ידי נציגי המפלגה הנאצית ופקידות הרייך. על פי סברה זו, לו רק יוּדע הפיהרר אודות אותם אירועים שליליים, ודאי היה פועל במהירות לתקנם.
עדות ראשונה לצורת חשיבה זו ניתן למצוא בראשית תקופת הרייך השלישי, בעקבות ליל הסכינים הארוכות שאירע בקיץ 1934. הברוטליות בא פעל היטלר שימשה כהוכחה טאוטולוגית לכך שמידע הוסתר ממנו, ועם היוודעו אליו פעל בנחרצות לתיקון המצב. הלך רוח זה המשיך להתגבש לאחר מכן.
השימוש הרווח באמרה מבטא את האמונה הנאצית בצדקתו המוחלטת של הפיהרר. בציבור שררה הבחנה ברורה בין דמותו המיתית של היטלר המורם מעם, לבין נציגי ופקידי המפלגה הנאצית, שנתפסו כבלתי מוכשרים ורדיקליים.
ראו גם

"הצאר הוא טוב, הבויארים רעים" – פתגם ברוח דומה מתקופת האימפריה הרוסית, המבטא סנטימנט רווח גם בחברה הרוסית המודרנית.
הערות שוליים

1 2  Ian Kershaw, The "Hitler myth": image and reality in the Third Reich, Repr, Oxford: Oxford University Press, 2001, עמ' 95, ISBN 978-0-19-280206-4
↑  Luc Ciompi, Elke Endert, Gefühle machen Geschichte: die Wirkung kollektiver Emotionen - von Hitler bis Obama, Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2011, עמ' 78, ISBN 978-3-647-40436-3
↑  Alexandra Bleyer, Propaganda. 100 Seiten: Reclam 100 Seiten, 1. Originalausgabe, Ditzingen: Reclam Verlag, 2020, Reclam 100 Seiten, ISBN 978-3-15-961726-8
↑  Orlando Figes, Eine Geschichte Russlands, Stuttgart: Klett-Cotta, 2024, ISBN 978-3-608-98787-4
אליפות הנשים של AEW

| אליפות הנשים של AEW> פרטים |
| --- | --- |
ארגון מפעיל: AEW
תאריך יצירה: 18 ביוני 2019
האלוף הנוכחי: "טיימלס" טוני סטורם
תאריך זכייה: 15 בפברואר 2025
סטטיסטיקות
האלופה הראשונה: ריהו
הכי הרבה זכיות: 3 זכיות: היקארו שידה  "טיימלס" טוני סטורם
האלופה לזמן הארוך ביותר: היקארו שידה ‏(372 ימים)
האלופה לזמן הקצר ביותר: היקארו שידה ‏(25 ימים)
האלופה המבוגרת ביותר: ניילה רוז ‏(37 שנים, 193 ימים)
האלופה הצעירה ביותר: ריהו ‏(22 שנים, 120 ימים)
האלופה הכבדה ביותר: ניילה רוז ‏(84 ק"ג)
האלופה הקלה ביותר: ריהו ‏(42 ק"ג)
אליפות הנשים של AEW (באנגלית: AEW Women's World Championship) היא תואר אליפות, השייך לארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW). האליפות הוכרזה ב-18 ביוני 2019. האלופה הנוכחית היא "טיימלס" טוני סטורם.
היסטוריה

ב-18 ביוני 2019, הנשיא והמנכ"ל של AEW, טוני חאן, הכריז על תוכניותיו העתידיים ליצור אליפות נשים ואליפות זוגות נשים. מנהלת המותג הראשית, ברנדי רודס, הכריזה שאליפות הנשים של AEW תיחשף ב-31 באוגוסט במסגרת האירוע All Out, והזוכה הראשונה תוכתר ב-2 באוקטובר בתוכנית הבכורה של AEW ברשת TNT, בשם Dynamite. שתי המשתתפות בקרב על התואר הגיעו למעמד זה לאחר ניצחונותיהן בקרבות באירוע All Out. המשתתפת הראשונה שהעפילה הייתה ניילה רוז, שניצחה בקרב הקזינו באטל רויאל נשים במסגרת המופע המקדים לאירוע, בעוד שמאוחר יותר, ריהו הפכה למתמודדת מולה לאחר ניצחונה על היקארו שידה. בפרק הבכורה של התוכנית השבועית Dynamite, ריהו ניצחה את רוז והפכה לאלופת הנשים הראשונה בתולדות הארגון.