stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרומא
גלוסקמאות

תפוצה רחבה יותר היא תפוצת הגלוסקמאות שנמצאו במערות קבורה. מערות קבורה וגלוסקמאות הם מקור חשוב להכרת התרבות היהודית מסוף תקופת בית שני.
באזור דרום הר חברון נמצאו גלוסקמאות מטיפוס מיוחד שכונו על ידי החוקרים "גלוסקמאות דמויות סרקופג", בשל דמיונן הרב של מכסי הגלוסקמות למכסי הסרקופגים הרומיים.
בתרבות ההלניסטית עוצבו מכסי הסרקופגים בצורת גג גמלוני של מקדש. ובתקופה הרומית המאוחרת הפכו האקרוטריות של גג המקדש למעין בליטות אבן גדולות בארבע פינות המכסה. הגלוסקמאות דמויות הסרקופג הן חיקוי פשוט של המקור. את מכסי הגלוסקמאות האלו מאפיינת שדרה מרכזית דו שיפועית לאורך המכסה, ובארבע פינותיו ישנן בליטות אבן המזכירות את האקרוטריות. הגלוסקמאות, לרוב מגושמות, עשויות מאבן גיר קשה. עיבודן גס ולרוב ניכרים סימני סיתות. אין הקפדה על איכות. עיטורים וכתובות נדירים ביותר ואם כבר מופיע עיטור זהו דגם גאומטרי פשוט בסגנון ורדה. גלוסקמאות מטיפוס זה התגלו ביישובים בעלי אוכלוסייה יהודית בתקופה הרומית המאוחרת, הביזנטית. ואלו המקומות שבהן התגלו הגלוסקמאות:
ביטה – מערת קבורה + 6 גלוסקמאות שהוצאו מתוכה. עיבוד גס ללא עיטור .
באשתמוע – מערת קבורה + 12 גלוסקמאות עם עיטורים שונים: שושנות גאומטריות, עלים, פסים אדומים זיגזגיים.
בתלה – בית קברות בתוכו מערות בית שני (כוכים), מערה מס' 2–9 גלוסקמאות מאבן גיר מקומית. מערה מס' 5–19 גלוסקמאות
חורבת כישור – שברי גלוסקמאות שנשדדו ממערות קבורה הסמוכות ליישוב היהודי מן התקופה הרומית-ביזנטית.
חורבת גומר – מערת קבורה בצורת ארקוסוליה ומשכבי קבורה בשיטה רווחת בדרום השפלה מאז שלהי המאה השלישית ובעיקר במאה הרביעית לספירת הנוצרים. מעל פתח המערה נמצאה כתובת בעברית שיש בה אזהרה נגד פתיחת הקבר: "אנה אלעזר בן אבה מארי עבדת הדה קבורתה לאבה מארי בר בתה חש (י)שתה שבועה".
חורבת עיטון – מערת קבורה עם חרסים המעידים כי המערה שימשה במאות 3-4 לספירת הנוצרים. במערה 5 כתובות חלקן בעברית חלקן בארמית. ישנם גם ציורים שפשרם אינו ברור.
חורבת רימון – גלוסקמאות בתוך מערה, סביב בור עמידה. כתובת על דופן גלוסקמה "יעקב בן רבי".
בסוסיא – בחדר מבוא של מערת קבורה, גלוסקמאות אחדות וכן דמויות סרקופג.
בכרמל – מערת קבורה שנשדדה ובה מכסי גלוסקמאות ונרות חרס.
חורבת עזיז – בחצר המבוא למערת הקבורה נמצאו שברי גלוסקמאות, על כמה מהם עיטורי ורדה ופסי צבע אדום.
חורבת ענים – בסיס גלוסקמה, בשל גודלו כנראה דמוי סרקופג.
בתי כנסת

באזור דרומא נחשפו שרידיהם של שמונה בתי כנסת: מעון, סוסיא, אשתמוע, עין גדי, יתיר, רימון וענים.
בקיץ 1986 נערך סקר בתי כנסת בשפלת יהודה על ידי צבי אילן ודוד עמית. כהכנה, נעשה מעקב אחר הסקרים הראשונים, שנעשו על ידי ויקטור גרן והסקר הבריטי. באזור דרום הרי יהודה, ישנה ייחודיות ארכיטקטונית לבתי כנסת, המחולקים לשני טיפוסים:
המבנה הרוחבי – בתי כנסת הבנויים בציר מזרח-מערב, והכניסה היא במזרח מן הצלע הצרה. מבנים אלו הם בדרך כלל גדולים ומורכבים, עשירים בפריטי אבן ופריטים אומנותיים, כמו אשתמוע, רימון וסוסיא.
המבנה האורכי – בתי כנסת הבנויים בציר צפון-דרום, והכניסה היא בדרום מן הצלע הארוכה. מבנים אלו הם בדרך כלל קטנים ופשוטים, כמו: מעון וענים.
בתי הכנסת בדרומא מאופיינים בכך שפתחיהם מצד מזרח וארון הקודש וכיוון התפילה לצפון. כיוון התפילה בכללותו שנוי במחלוקת חכמים. בתוספתא נאמר ”אין פותחין בתי כנסיות אלא למזרח שכן מצינו בהיכל שהיה פתוח למזרח” (תוספתא מגילה ג), המתפרש ככיוון התפילה הוא בציר מזרח-מערב, וכך שיטת רבי עקיבא, לעומת השיטה המפורשת במשנה כי יש לכוון אל מקום המקדש בירושלים. נטען כי ייתכן ובמקור נהגו בדרומא כשיטה הקובעת כי תפילה למערב, ועל כן נבנו בתי הכנסת בציר מזרח-מערב, ולאחר מכן התקבלה השיטה הקובעת כי יש להתפלל לכיוון ירושלים וכיוון התפילה בתוך בית הכנסת שונה, כשארון הקודש מוצב בצפון.
נמצאו גם עיטורים אומנותיים האופייניים לבתי הכנסת: כמו דגם חצי סהר וכוכב ומנורות שבעת קנים החרוטים על משקופים. דגם חצי הסהר והכוכב נראה לכאורה ממקור אסלאמי. אך בירושלים נמצאו קנקנים שעל ידיותיהם הוטבע כוכב מחומש עם כיתוב "ירושלם".
מעון – מבנה אורך בציר דרום-צפון, אולם תפילה ללא חלוקה פנימית. שלושה פתחים במזרח וגומחת תפילה בצפון.
סוסיא – מבנה רוחב, חצר, אכסדרה ואולם תפילה, חצר קטורה ומרוצפת לוחות אבן ומשלושת צדדיה סטווים.
מדרגות מהחצר לאכסדרה, קומה שנייה וחדר צר וארוך בדרום (אולי לצורכי לימוד). מהאכסדרה לאולם שלושה פתחים, פסיפס צבעוני עם מוטיבים אומנותיים יהודיים: ארון, 4 מינים, חזית ב"המק ומנורה, בימת תפילה וכתובות הקדשה בעברית לנדבנים.
אשתמוע – החפירה החלה בשנת 1934 בעקבות סקר שנעשה באזור מטעם האוניברסיטה העברית. החפירה הופסקה, בשל מאורעות המרד הערבי, ונמשכה רק לאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1969 הושלמה החפירה על ידי זאב ייבין. במבנה הרוחבי נמצאו: לפניו רחבה מרוצפת אבנים גדולות ובה כתובת פסיפס גדולה. בחזית – כמבואה שבה מתאספים המתפללים לפני התפילה אליה עולים בשלוש מדרגות. רצפת המבואה מעוטרת בפסיפס צבעוני, ממנו שרד ציור של עץ בחמישה צבעים וכתובת הקדשה בארמית. שלושה פתחים בקיר החזית המזרחית שנשתמר לגובה של 2 מ'. קיר מערבי השתמר בגובה של 8 מ' (גובה יוצא דופן הנראה ברחוב הראשי של הכפר א-סמוע. בקיר הצפוני גומחה מרכזית לארון קודש ומצדדיה 2 גומחות קטנות, בימה בולטת וספסלים מאבן מסביב לאולם בית הכנסת.
ענים – אולם תפילה, אכסדרה וחצר, 2 פתחים ממזרח ששרדו את מלוא גובהם, רצפה עשויה מלוחות אבן ומתחתם סימנים לקיומה של רצפת פסיפס, רבע משטח האולם בצפון- יוחד לבימה, לאורך הקיר המערבי ספסל ומבואה לבית הכנסת המרוצפת פסיפס עם כתובת הקדשה.
ביטוי ארכאולוגי להלכה

דורון שר-אבי מאוניברסיטת בר-אילן מעלה את ההשערה כי הממצאים בסוסיא העתיקה ובישובי דרומא מורים כי, בתקופה מהמאה ה-4 עד המאה ה-8 הייתה לאוכלוסייה היהודית בדרומא מנהגים שונים מאלו של יהודים בגליל. תופעה זו באה לידי ביטוי בממצאים הבאים:
ריבוי מקוואות טהרה. בחפירות שנערכו בסוסיא התגלו כ-35 מקוואות.
פתחי ארבע מבתי הכנסת היו בצד מזרח. לפי ההלכה כי "אין פותחים בתי כנסיות אלא למזרח" (תוספתא, מגילה, פ"ג, הכ"א). מניעים הלכתיים היו חשובים דיים כדי לחרוג מהנוהג האדריכלי המקובל.
השימוש בגלוסקמאות ייחודיות לאזור, לקבורה גם לאחר שהצטמצם השימוש לקראת אמצע המאה ה-2
לשון הכתובות הן בסוסיא והן אשתמוע היו עברית וארמית, לעומת השימוש ביוונית בגליל.
מוטיב המנורה חוזר על עצמו ברבים מבתי הכנסת בדרומא כמו במעון העתיקה בה התגלו שברי שיש של מנורת שבעת קנים בגובה משוער של 1.30 מטר.
לדעת שר-אבי האוכלוסייה היהודית בדרומא נהגה אחרת מזו שבגליל. היא הקפידה יותר על המסורת. הוא מעריך כי היו לכך נימוקים אחדים:
העדרם של תלמידי חכמים בדרומא. תופעה זו ניכרת בספרות חז"ל רוב החכמים המוזכרים בה אינם מדרום הרי חברון. נוכחות חכמים מאפשרת "מעין דינאמיקה הלכתית" וזאת נעדרה בדרומא.
התפשטות היישוב הנוצרי באזור. התופעה גרמה להסתגרות היישוב היהודי ויצירת "תרבות מובלעת".
התחזקות מעמד הכהונה. מכאן התפתחות הזיקה לבית המקדש ולמנורה, ריבוי המקוואות, ההקפדה שפתח בית הכנסת יהיה במזרח, המשך השימוש בשיטת הקבורה העתיקה והשימוש בשפת הקודש.
לקריאה נוספת

יהושע שוורץ, היישוב היהודי ביהודה, מלאחר מלחמת בר-כוכבא ועד לכיבוש הערבי, הוצאת מאגנס, תשמ"ו
צבי פלג (עורך),  דרומא - שורשים, התיישבות ומסלולי טיול בהר חברון, בהוצאת המועצה האזורית הר חברון, תשס"ח. (הספר "דרומא", באתר "סימניה")
יהושע שוורץ, "היישוב היהודי בדרום הר-חברון - הערות היסטוריות", קתדרה 60, יוני 1991, הוצאת יד יצחק בן-צבי (סנונית)
דורון שר-אבי וחנן אשל, אוניברסיטת בר-אילן, "סוסיא בימי בית שני", בתוך: ד"ר יעקב אשל (עורך), מחקרי יהודה ושומרון, כרך שביעי, הוצאת מכון המחקר של המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, תשנ"ז - 1997 (באתר דעת)
דורון שר-אבי, "ביטויים ארכאולוגיים להבדל הלכתי", עלון "דרומא", דצמבר 2007
יובל ברוך, חורבת סוסיה ורוג'ם אל-חמירי כמקרי מבחן להתפתחותו של הכפר והיישוב הכפרי בדרום הר-חברון מן התקופה הרומית הקדומה ועד לתקופה המוסלמית הקדומה, עבודת ד"ר, האוניברסיטה העברית ירושלים, ירושלים, 2009.
הערות שוליים

↑  היישוב היהודי בדרום יהודה בתקופה הרומית מאוחרת- ביזנטית לפי הממצא הארכאולוגי, באתר מרכז סיור ולימוד סוסיא
↑  מופיעה בתוספתא, סנהדרין ב, ו.
1 2  דורון שר אבי, יהודים ונוצרים בדרום הר חברון לאור החפירות בחורבת יתיר, תשנ"ה- תשנ"ט
1 2  דורון שר-אבי וחנן אשל, סוסיה בימי הבית השני, מחקרי יהודה ושומרון ז, עמ' 31
↑  235, מלחמת היהודים, כרך ד
1 2 3  יצחק ספיר, ‏כיוון התפילה ומקום הפתח בבתי כנסת הקדומים - המשך, באתר "דעת"
↑  יצחק ספיר, ‏כיוון התפילה ומקום הפתח בבתי כנסת הקדומים, באתר "דעת"
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ה, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ח, עמוד ב'
↑  עשויות מאבן נארי מקומית, מעובדות באופן גס ונעדרות כל עיטור
מבט על שרידי היישוב היהודי הקדום בסוסיא – מבית הכנסת
בית הכנסת בסוסיא - חזית
בית הכנסת בסוסיא - רצפת הפסיפס והבמה
דלת התאבדות

דלת התאבדות על רכב דלהאיי Type 135
לינקולן קונטיננטל עם דלתות התאבדות אחוריות, דלתות צד שמאל פתוחות
דלת התאבדות היא דלת של אמצעי תחבורה המצויה בצירים בחלקה האחורי ולא מלפנים, דלתות כאלה שימשו במקור על כרכרות רתומות לסוסים אך לעיתים רחוקות נמצאות בכלי רכב מודרניים, בעיקר משום שהן נתפסות כפחות בטוחות מדלת קדמית. עקב היותו עם ציר אחורי, כאשר הרכב נע והדלת נפתחת, הנהג או הנוסע יצטרכו לרכון קדימה ולצאת מהרכב כדי לסגור אותו. מכיוון שחגורות בטיחות לא היו בשימוש נפוץ באותה תקופה, הסיכון לנפילה מהמכונית אל הדרך היה גבוה, ומכאן השם "דלת התאבדות".
בתחילה היו יצרני הרכב מתקינים דלתות כאלו כסטנדרט בדגמים רבים, מאוחר יותר הם הפכו פופולריים בסחר במכוניות מותאמות אישית, יצרני רכב קוראים להן בשמות שונים: דלתות אוטובוס (רולס-רויס ולינקולן), דלתות פלקס (אופל), דלתות בסגנון חופשי (מאזדה), דלתות גישה אחוריות (סאטרון), או פשוט מתארות אותן כדלתות צירים אחוריות.
היסטוריה

דלתות עם צירים אחוריות היו נפוצות במכוניות שיוצרו במחצית הראשונה של המאה ה-20 כולל סיטרואן טראקשן אוואנט האייקונית. בעידן שלפני חגורות הבטיחות, פתיחה בשוגג של דלתות כאלה הביאה לכך שהיה סיכון גדול יותר לנפילה מהרכב בהשוואה לדלתות קדמיות, שבהן זרימת האוויר דחפה את הדלתות לסגירה במקום לפתוח אותן עוד יותר.
דלתות עם צירים אחוריות היו פופולריות במיוחד בקרב מאפיונרים בעידן הגנגסטרים של שנות ה-30, כביכול בגלל הקלות של דחיפת נוסעים מכלי רכב נעים כשהאוויר סביב המכונית הנוסעת מחזיקה את הדלת פתוחה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, דלתות צירים אחוריות הוגבלו בעיקר לדלתות אחוריות של מכוניות סדאן עם ארבע דלתות. השימוש הידוע ביותר של דלתות ציר אחוריות במכוניות אמריקאיות שלאחר מלחמת העולם השנייה היה מכוניות סדאן 4 דלתות לינקולן קונטיננטל (1961–1969), קאדילק אלדורדו ברוגאם 1956–1959 מכוניות סדאן ארבע דלתות ופורד ת'נדרבירד 1967– מכוניות סדאן ארבע דלתות משנת 1971. הרובר P4 הבריטי השתמש בדלתות עם צירים אחוריות מאחור. למכוניות גוגומוביל גרמניות היו מרכבים עם דלתות ציר אחוריות עד 1964.
שימוש מודרני

בשנת 2003, מכונית הפנטום החדשה של רולס רויס הציגה מחדש דלתות עצמאיות עם צירים אחוריים כרכב ייוקרתי. דגמי יוקרה אחרים עם דלתות צירים אחוריות כוללים את Spyker D8 ו- Rolls-Royce Phantom Drophead Coupe עם ארבעה מושבים. הדגם האחרון בייצור המוני עם דלתות כאלה הוא ככל הנראה אופל מריבה. ואחריו רולס רויס קולינאן ב-2018, וכמה רכבים חשמליים סיניים כולל ה-Singulato iS6 ב-2018 וה-HiPhi X ב-2020. לינקולן הודיע כי 80 קונטיננטלים 2019 במהדורה מוגבלת ייוצרו עם דלתות "אוטובוס", לציון יום השנה ה-80 של הקונטיננטל. הרכב החשמלי של סיטרואן עמי 2020 יוצא דופן בהיותו בעל דלת התאבדות עבור הנהג אך דלת קונבנציונלית עבור הנוסע, שכן הדלתות נפתחות לכיוונים מונגדים.
בתחילת שנות ה-2000, הופיעו במספר כלי רכב דלתות אחוריות עם צירים אחוריות המוחזקות סגורות על ידי הדלתות הקדמיות, ואינן ניתנות לפתיחה עד לשחרורן על ידי פתיחת הדלת הקדמית באותו צד (מצירים מלפנים). דלתות כאלה עשויות להיקרא דלתות צדפה. דוגמאות כוללות טנדרים עם תא נוסעים מורחב, Saturn SC, Saturn Ion Quad Coupe, Honda Element, Toyota FJ Cruiser, BMW i3, Mini Cooper Clubman, Mazda RX-8, Mazda MX-3020 ופיאט 500 החדשה.
דלתות עם צירים אחוריות של הנוסעים האחוריים שימשו זמן רב במוניות אוסטין FX4 בלונדון, הופסקו על יורשיהן ה-TX1, TXII ו-TX4, אך הוצגו מחדש ב-LEVC TX 2018.
כמה מכוניות קונספט כללו דלתות ציר אחוריות, כגון לינקולן C, האצ'בק ללא קורה B ודלתות ציר אחוריות מאחור, או Carbon Motors Corporation E7, מכונית משטרה עם דלתות ציר אחוריות שנועדו עבור שוטרים להקלה כאשר מכניסים ומוציאים עצורים אזוקים מהמושב האחורי. לקיה נאימו, מכונית קונספט חשמלית, יש גם דלתות התאבדות אחוריות.
יצרניות רכב אחרות שייצרו דגמים עם דלתות התאבדות כוללות סיטרואן, לנצ'יה, אופל, פאנהרד, רובר, סאאב, סטורן, סקודה, סטודבייקר, פרארי, מאזדה ופולקסווגן.
Suicide doors
2021 HiPhi X
2013 BMW i3
Saturn Ion coupe 2002—2008
מכונית קונספט לינקולן C משנת 2009 עם דלתות התאבדות אחוריות, דלתות צד שמאל פתוחות. ניתן לשים לב כי אין קורה B אלא רק קורה A ו-C.
יתרונות

דלתות עם צירים אחוריות מקלות על הכניסה והיציאה מרכב, ומאפשרות לנוסע להיכנס ולצאת בצורה נוחת יותר. זה חשוב לנוסעים שברצונם ליצור כניסה מכובדת, לבנטלי סטייט לימוזינה יש דלתות נוסעים הנפתחות לרווחה יותר מהרגיל, מה שמאפשר למלך לצאת מהמכונית בצורה מכובדת.
בשילוב עם דלתות קדמיות מסורתיות, דלתות ציר אחוריות מאפשרות לנהגים גישה קלה יותר לדלת האחורית. במוניות אוסטין FX4, נהגים הצליחו להגיע לידית הדלת החיצונית האחורית דרך חלון הנהג מבלי לצאת מהרכב.
דלתות עם צירים אחוריות מאפשרות גם מיקום טוב יותר לאדם שמתקין מושב בטיחות במושב האחורי של הרכב מאשר דלתות קונבנציונליות, בעוד שהן פשוטות וזולות יותר לבנייה מאשר דלתות ההזזה הנפוצות במיניוואנים.
השילוב של דלתות קדמיות עם צירים קדמיים ודלתות אחוריות אחוריות מאפשר עיצוב ללא קורה B, ויוצר פתח גדול לכניסה ויציאה מהרכב.
חסרונות

כאשר דלתות קדמיות צמודות ישירות לדלתות התאבדות אחוריות, היציאה והכניסה מהרכב עלולה להיות מביכה אם אנשים מנסים להשתמש בדלתות הקדמיות והאחוריות בו-זמנית.
ישנם גם מספר סכנות בטיחותיות:
גורמים אווירודינמיים מאלצים דלתות עם צירים אחוריות להיפתח במהירות במכוניות ישנות יותר. בשנת 1969, Consumer Reports דיווח על בעיה זו על סובארו 360.
אם אדם שאינו חגור חגורת בטיחות נופל ממכונית נוסעת עם דלת התאבדות, הדלת עלולה לתפוס אותו ולגרור אותו לאורך הכביש במהירות, ולגרום לפציעות חמורות.
אם אדם יוצא מרכב כשהוא חונה במקביל ומכונית פוגעת בדלת מאחור, האדם יימחץ במקום שהדלת תיקרע.
יצרני רכב מפחיתים את הסיכונים הללו באמצעות תכונות בטיחות כגון חגורות בטיחות ומנעולים המחייבים לפתוח את הדלתות קדמיות לפני שניתן לפתוח את הדלתות האחוריות.
סוגים נוספים

קיימים סוגים נוספים של דלתות כלי רכב: דלת פרפר (אנ'), דלת חופה (אנ'), דלת כנף שחף (אנ'), דלת מספריים (אנ'), דלת הזזה (אנ') ודלת ברבור (אנ').
הערות שוליים

1 2 3 4  Suicide doors | Vehicle Terms, Parts and Abbreviations, web.archive.org, ‏2013-01-25
↑  Bird, Anthony; Hutton-Stott, Francis (1965). Lanchester Motorcars, A History. London: Cassell. p. 96.
↑  Why are suicide doors on old cars called suicide doors? | Notes and Queries | guardian.co.uk, www.theguardian.com
1 2 3 4 5 6 7  Mayersohn, Norman (2003-07-11). "DRIVING; Don't Call Them Suicide Doors". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-09-09.
1 2  Martin Zimmerman, 'Suicide doors' resurrected by car designers despite safety concerns, Los Angeles Times, ‏2007-09-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  "New Meriva: unhinged". Top Gear. 5 בינואר 2010. נבדק ב-24 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Opel/Vauxhall Meriva: Giant Jelly Bean Gets Suicide Doors, Jalopnik, ‏2010-01-05 (באנגלית)
↑  Human Horizons HiPhi X 6-Seater Electric SUV Makes The Tesla Model X’s Falcon Doors Look Normal
↑  Phoebe Wall Howard, Lincoln Continental: A limited-edition design of 80 new cars for $100,000 each, Detroit Free Press (באנגלית אמריקאית)
↑  Fiat 500 Electric 3+1 Debuts With Tiny Third Door, Motor1.com (באנגלית)
↑  Kia Naimo concept EV debuts: 93mph, 124-mile range, and suicide doors, Engadget, ‏19 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Parkinson, Justin (17 באפריל 2021). "Prince Philip: The State Bentley and five other features of the duke's funeral explained". BBC News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Berridge, Declan (16 במאי 2020). "Austin FX4 Black Cab – taxi!". AROnline. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Subaru 360 (Not Acceptable)" (PDF). Consumer Reports. באפריל 1969. pp. 220–222. נבדק ב-24 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
פיאט 600 מולטיפלה עם דלתות התאבדות קדמיות, דלתות צד ימין פתוחות. יש לשים לב שכל ארבע הדלתות מחוברות לקורה B.
2010 אופל מריבה
דלת התאבדות אחורית פתוחה על רוח רפאים של רולס רויס
לויד LT 600 ואן עם דלת התאבדת קדמית
ה'קצ"ו

ה'קצ"ו (5,196) ובקיצור קצ"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-24 בספטמבר 1435 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1436.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 0 שעות ו-306 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זחא. איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 9 במחזור העיבור ה-274. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 16 (סימנה יויאז) במחזור השמש ה-186.
שנה זו היא שנת 1,367 לחורבן הבית, ושנת 1,747 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
האנוי האנה

| --- | --- |

 לידה:  1931 האנוי, וייטנאם 
 פטירה:  30 בספטמבר 2016 (בגיל 85 בערך) הו צ'י מין סיטי, וייטנאם 
 שם לידה:  Trịnh Thị Ngọ 
 מדינה:  וייטנאם 
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית של וייטנאם 
 מעסיק:  קול וייטנאם 
 
תמונה מ-1966
טרינה טאי נגו (בווייטנאמית: Trịnh Thị Ngọ‏; 1931 – 30 בספטמבר 2016) אשר נודעה בכינוי "האנוי האנה" (Hanoi Hannah) הייתה וייטנאמית אשר התפרסמה כאשר שידרה ברדיו של צפון וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם. שידוריה נעשו בשפה האנגלית ונועדו לפגוע במורל האמריקני.
ביוגרפיה

נגו נולדה בהאנוי ב-1931. אביה היה איש עסקים מצליח שניהל את מפעל הזכוכית הגדול ביותר בהודו-סין הצרפתית. היא סיפרה לימים שרצתה ללמוד אנגלית כדי לצפות בסרטים האהובים עליה. משפחתה מימנה לה שיעורים פרטיים עד שידעה אנגלית שוטפת. ב-1955 היא החלה לעבוד בתחנת הרדיו "קול וייטנאם" והקריאה את מהדורת החדשות באנגלית שנועדה עבור מאזיני התחנה שאינם דוברים וייטנאמית. המנטור שלה בשלב זה היה העיתונאי האוסטרלי וילפריד בורצ'ט. בתקופה זו היא אימצה את הכינוי "טאו הואונג" ("ניחוח הסתיו") שהיה קל וקצר יותר עבור מאזיניה.
במהלך מלחמת וייטנאם, נגו התפרסמה בקרב חיילי צבא ארצות הברית בזכות שידורי התעמולה שלה ברדיו האנוי. התשדירים שלה נכתבו על ידי צבא צפון וייטנאם ונועדו להפחיד ולבייש את החיילים האמריקנים. היא ערכה שלושה שידורים ביום, קראה רשימה של אמריקאים שזה עתה נהרגו או שנכלאו, והשמיעה שירים פופולריים נגד מלחמת העולם השנייה במאמץ לעורר רגשות של נוסטלגיה וגעגועים הביתה, תוך ניסיון לשכנע את אנשי הממשל של ארצות הברית שהמעורבות האמריקנית במלחמת וייטנאם היא לא צודקת ולא מוסרית. ספינות חיל הים האמריקני היו גם כן מטרות בשידוריה. היא נהגה לקרוא את שמות אנשי הצוות ואיימה שכולם עומדים למות. היא גם קיבלה והשמיעה הודעות מוקלטות מאמריקנים שהיו נגד המלחמה, ואמרה מאוחר יותר שלדעתה הודעות אלו היו היעילות מכולן.
שידוריה של נגו היו פופולריים מאוד בקרב החיילים האמריקנים, שכינו אותה "האנוי האנה" בדומה ל"שושנת טוקיו" ול"אקסיס סאלי" מימי מלחמת העולם השנייה. לעיתים קרובות היא נקבה במדויק בשמות היחידות האמריקניות ומיקומן, וכן סיפקה מועדים מדויקים על הגעתן של ספינות אמריקניות. מקרים אלו תרמו לביסוסה של אגדה על פיה "האנוי האנה" יודעת הכל, והיא אף נותנת בין השורות מידע על מתקפות עתידיות של צבא צפון וייטנאם ועל בוגדים בשורות הצבא האמריקני. במציאות, רוב המידע ששידרה הגיע מפרסומים אמריקניים רשמיים.
שידוריה של נגו נמשכו ברציפות במשך 28 שנים. היא סיימה לשדר ב-1973, לאחר שמרבית החיילים האמריקנים כבר עזבו את וייטנאם. לימים היא הצהירה שהיא אכן האמינה בשידורים שלה, וסברה שההתערבות האמריקנית במלחמה מיותרת. לאחר המלחמה, עברה נגו להו צ'י מין סיטי יחד עם בעלה. היא נפטרה ב-30 בספטמבר 2016.
לקריאה נוספת

North, Don (1991). The Search for Hanoi Hannah. Sixties Project. Tucson, Arizona: Viet Nam Generation, Inc. אורכב מהמקור ב-28 בינואר 2002. נבדק ב-28 בינואר 2002. {{cite book}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
הערות שוליים

↑  "Shock and awe, Hannah Hanoi style"
↑  "TOP 17 QUOTES BY HANOI HANNAH, A-Z Quotes"
↑  "'Hanoi Hannah' Fondly Remembers Her Role"
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "האנוי האנה".
הבחירות לראשות העבודה (1977)

בחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו ב-23 בפברואר 1977 במסגרת הוועידה השנייה של המפלגה. יצחק רבין, ראש הממשלה ויושב ראש המפלגה המכהן, גבר ברוב קטן על שר הביטחון שמעון פרס. זמן קצר לאחר מכן התפטר רבין מראשות המפלגה בשל פרשת חשבון הדולרים. שמעון פרס נבחר במקומו ליושב ראש המפלגה, תפקיד בו החזיק עד הפסדו לרבין בפריימריס של מפלגת העבודה ב-1992.
רקע

הבחירות לכנסת השמינית נערכו ב-31 בדצמבר 1973, לאחר שנדחו בשל פרוץ מלחמת יום הכיפורים. המערך, רשימה משותפת למפלגת העבודה ומפ"ם, שמרה על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בכנסת וגולדה מאיר הקימה את ממשלת ישראל השש עשרה עם המפלגה הדתית-לאומית והמפלגה הליברלית העצמאית.
ב-1 באפריל 1974 הוגש דו"ח ביניים של ועדת אגרנט, שבחנה את כשלי מלחמת יום הכיפורים. הוועדה לא הטילה אחריות על הדרג הפוליטי, אך ב-10 באפריל התפטרה גולדה מתפקידה בשל לחץ ציבורי ולחצים פנימיים בתוך המפלגה. בכירי המפלגה פנחס ספיר, משה דיין ויגאל אלון, שנחשבו מועמדים טבעיים לרשת את גולדה, החליטו שלא להיאבק על ההנהגה, ויצחק רבין ושמעון פרס היו היחידים שהציגו את מועמדותם.ב-22 באפריל 1974 התקיימה הצבעה במרכז מפלגת העבודה. מתוך 611 בעלי זכות בחירה הצביעו 558, מתוכם 298 הצביעו לרבין ו-254 הצביעו לפרס (בנוסף היו שישה פתקים לבנים).
רבין הקים את ממשלת ישראל השבע עשרה שהחלה לכהן ביוני 1974. למרות חילוקי הדעות בינו לבין שמעון פרס, כיהן פרס כשר הביטחון בממשלה בלחצם של חברי רפ"י, היות שללא חברי רפ"י לא יכול היה רבין להקים ממשלה. ממשלת רבין סבלה מחילוקי דעות פנימיים וחוסר פופולריות על רקע גילויי פרשיות שחיתות. רבין פעל להקדים את הבחירות במהלך שכונה "התרגיל המבריק". בדצמבר 1976 נערכה בכנסת הצבעת אי אמון על רקע טענה לחילול שבת שנגרם כתוצאה מכך שחלק משרי הממשלה לא הספיקו לחזור לביתם לפני כניסת השבת לאחר טקס קבלת מטוסי F-15. הצעת אי האמון נפלה אך שניים משלושת שרי המפד"ל נמנעו. רבין החליט לפטר את שרי המפד"ל מהממשלה. הממשלה איבדה את הרוב בכנסת ורבין הגיש את התפטרותו לנשיא אפרים קציר. זמן קצר לאחר מכן הכנסת הצביעה על התפזרותה וקבעה את יום הבחירות ל-17 במאי 1977.
התמודדות בין יצחק רבין ושמעון פרס

לאחר שהוחלט להקדים את הבחירות הכריזו שמעון פרס ואבא אבן על מועמדותם לראשות המפלגה.
בראיון לגלי צה"ל בתחילת ינואר 1977 אמר פרס כי בשל לוח הזמנים יש לאפשר לוועידת מפלגת העבודה לבחור את המועמד לראשות הממשלה. פרס טען כי חברי מפלגה רבים פנו אליו ואמרו כי מועמדותו חיונית למפלגה ותגדיל את סיכוייה במערכת הבחירות.
מספר עסקנים במפלגה ניסו לפשר בין רבין לפרס ולמנוע התמודדות, אך ללא הואיל. מאיר זרמי, מזכ"ל המפלגה, יזם פגישה של פרס עם גולדה מאיר, שנערכה בביתה של מאיר, בה הפצירה בו מאיר שלא להתמודד, אך פרס לא נענה לה. בתחילת פברואר, בפגישה עם כ-80 חברי מפא"י בביתו בהרצליה, הודיע אבא אבן כי הוא מסיר את מועמדותו לטובתו של פרס.
מפלגת העבודה הורכבה אז משלוש חטיבות מרכזיות. חטיבת מפא"י ושתי חטיבות של המפלגות שהתאחדו איתה, אחדות העבודה ורפ"י. חטיבת אחדות העבודה תמכה ברבין ואילו חטיבת רפ"י תמכה בפרס. חטיבת מפא"י הייתה מפולגת בתמיכתה, אך אנשי הממסד הוותיק, גולדה מאיר ויצחק בן-אהרן תמכו ברבין. רבין נהנה מתמיכה של התנועות הקיבוציות. מועצת הקיבוץ המאוחד החליטה פה אחד לתמוך ברבין, וגם בקרב צירי איחוד הקבוצות והקיבוצים היה רוב גדול לרבין.
מקרב שרי העבודה היה רוב לרבין כאשר תמכו בו השרים אהרן אוזן, יגאל אלון, משה ברעם, ישראל גלילי, אהרן ידלין, חיים צדוק, יהושע רבינוביץ' וויקטור שם טוב. מבין חברי הכנסת תמכו ברבין ז'ק אמיר, ארי אנקוריון, אברהם גיבלבר, משה ורטמן, משה כרמל, אליהו מויאל, אורה נמיר, נוזהת קצב וישראל קרגמן. עוד תמכו ברבין ראש עיריית לוד צבי איצקוביץ, ראש עיריית כפר סבר זאב גלר, ראש עיריית עכו ישראל דורון, ראש עיריית רעננה בנימין וולפוביץ', ראש המועצה המקומית הוד השרון משה ינוביץ', ראש עיריית בית שמש עמרם לוק וראש עיריית הרצליה יוסף נבו. כמו כן תמכו ברבין יושב ראש ההסתדרות ירוחם משל, יושב ראש תא הסטודנטים במפלגה בצלאל רשף ויושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית יוסף אלמוגי. אחד-עשר ראשי מחוזות במפלגת העבודה (מתוך 14) הביעו את תמיכת ברבין ובהם: מזכיר מחוז הצפון צבי אלדורטי, מזכיר מחוז הקיבוץ המאוחד יעקב צור ומזכיר מחוז איחוד הקבוצות משה זלצמן. הבדרן אורי זוהר יזם את חוג את"ר - אזרחים תומכי רבין, שניסה להשפיע על צירי הוועידה.
מקרב שרי העבודה, גד יעקבי היה השר היחיד שתמך בפרס. עוד תמכו בפרס חברי הכנסת תמר אשל, מרדכי בן פורת, מטילדה גז, משה דיין, אסתר הרליץ, אברהם זילברגר, בן-ציון חלפון, מיכה חריש, סנטה יוספטל, שלום לוין, יצחק נבון ויוסי שריד. כמו כן תמכו בפרס מזכיר מחוז ירושלים במפלגה עוזי ברעם, מזכיר מחוז תל אביב אליהו שפייזר וראש עיריית ירושלים טדי קולק. תומכי פרס הקימו את חוג צל"פ - צעירים למען פרס, וניסו לחזר אחר קולותיהם של צעירים, אם כי ראשי המשמרת הצעירה בעבודה תמכו ברבין.
כשלושה שבועות לפני הבחירות הודיעו ראשי מפ"ם כי אם שמעון פרס ייבחר, הם יפרשו מהמערך.
בתחילת פברואר נערכו בחירות לוועידת המפלגה. היו כ-250 אלף בעלי זכות בחירה בסניפי המפלגה ברחבי הארץ. כ-2,400 צירים נבחרו והם הצטרפו ל-563 חברי מרכז מפלגה שצורפו לוועידה כצירים. בשני המחנות נטען כי יש להם רוב בקרב הצירים שנבחרו. זמן קצר לפני פתיחת הוועידה נתגלעו חילוקי דעות בין מחנה רבין למחנה פרס בדבר נוהלי ההצבעה. לבסוף הגיעו המחנות לפשרה. הוסכם כי הוועידה תפתח בבנייני האומה בירושלים ב-22 בפברואר, ויום למחרת תתקיים הצבעה בהיכל התרבות בתל אביב.
תוצאות הבחירות

התוצאות התפרסמו בלילה שבין 23 ל-24 בפברואר.
מבין 3,018 בעלי זכות בחירה השתתפו 2,870 שהם כ-95% מבעלי זכות הבחירה. מספר הקולות הכשרים היה 2849 שהתפלגו כך:
| המועמד | קולות> מספר | קולות> אחוזים |
| --- | --- | --- |
| יצחק רבין | 1,445 | 50.72% |
| שמעון פרס | 1,404 | 49.28% |
| סה"כ קולות כשרים | 2,849 | 100.00% |
רבין זכה בהצבעה עם 50.72% מסך הקולות הכשרים. לאחר ההצבעה נודע לפרס כי צירים ערבים ודרוזים שהבטיחו לו את תמיכתם שינו את הצבעתם בלחצם של אנשי רבין.
במחנה פרס הביעו מורת רוח מכך שכמאה צירים צורפו לוועידה במקום צירים אחרים שהתפטרו אך החליטו שלא להגיש ערעור.