stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי דוניאנה

מבט מהים
שטחי ביצות בפארק ליד ולבה
הפארק הלאומי והטבעי דוניאנה (בספרדית: Parque nacional y natural de Doñana) הוא שמורת טבע בקהילה האוטונומית אנדלוסיה שבדרום ספרד, במחוזות ולבה (אנ') (רוב שטחה), קדיס וסביליה (אנ'). הפארק משתרע על 543 קילומטרים רבועים, מתוכם 135 קילומטרים רבועים הם אזור מוגן. הפארק הוא אזור של ביצות, נחלים רדודים ודיונות חול באזור הביצות של הגואדלקיביר (אנ') (Las marismas del Guadalquivir), הדלתה שבה זורם הנהר גואדלקיביר לאוקיינוס האטלנטי. הפארק הוקם כשמורת טבע בשנת 1969 כאשר הקרן העולמית לשימור חיות הבר הצטרפה לממשלת ספרד ורכשה קטע של ביצות כדי להגן עליהן. המערכת האקולוגית עמדה בסכנה מתמדת בשל ניקוז הביצות, השימוש במי נהרות להגברת הייצור החקלאי על ידי השקיית אדמות לאורך החוף, זיהום מים בשל כרייה במעלה הנהר והרחבת מתקני התיירות. הפארק קרוי על שם דוניה אנה דה סילבה אי מנדוסה (Doña Ana de Silva y Mendoza) אשתו של הדוכס השביעי של מדינה-סידוניה (אנ').
בפארק הלאומי דוניאנה יש מגוון ביולוגי מיוחד במינו באירופה, אם כי ישנם כמה קווי דמיון לפארק הטבע של הקאמארג (צר') שבקאמארג, אזור הדלתה של הנהר רון בצרפת, שאיתו יש לפארק דוניאנה הסכם פארקים תאומים. בפארק מגוון גדול של מערכות אקולוגיות ומקלטים לחיות בר כולל אלפי עופות נודדים אירופיים ואפריקאים, יחמור אירופי, אייל אציל ספרדי, חזירי בר, גיריות מצויות, נמיות מצריות, ומינים בסכנת הכחדה כמו עיט ספרדי ושונר איברי.
שמורת הטבע דוניאנה כוללת גם את הפארק הלאומי דוניאנה, שהוקם בשנת 1969, וגם את הפארק הטבעי, שנוצר בשנת 1989 והורחב בשנת 1997, ויצר אזור חיץ של הגנה בניהול הממשלה האזורית. שני הפארקים, הלאומי והטבעי, סווגו מאז כנוף טבעי יחיד. בשל מיקומו האסטרטגי בין יבשות אירופה ואפריקה וסמיכותו למצר גיברלטר, המרחב הגדול של הביצות המלוחות של דוניאנה הוא אתר רבייה כמו גם נקודת מעבר לאלפי ציפורים אירופיות ואפריקניות (עופות מים ועופות יבשה), ומארח מינים רבים של עופות מים נודדים במהלך החורף, בדרך כלל עד 200,000 פרטים. למעלה מ-300 מיני ציפורים שונים עשויים להיראות שם מדי שנה. משום שהפארק נחשב לשמורת הטבע הגדולה ביותר באירופה, יש למספר מוסדות מדעיים שונים תחנות ניטור בתחומיו כדי להבטיח פיתוח הולם של אדמות סמוכות ושמירה על המינים המאוימים השוכנים בו. האזור הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בשנת 1994. בשנת 2007 ביקרו בפארק 392,958 מבקרים.
במהלך המאות ה-19 וה-20 הסתובב באזור עדר גמלים שהתפראו. ייתכן שהם הגיעו במהלך הכיבוש המוסלמי של ספרד במאה ה-8, או שהם אולי ברחו מעדר שהביא המרקיז דה מולינה ה-12 (XII marqués de Molina) כבהמות משא בשנת 1829. בשנות החמישים נותרו רק שמונה פרטים, ואלה היו מאוימים על ידי ציידים בלתי חוקיים.
גאולוגיה וגאומורפולוגיה

הפרופיל הגאולוגי של הפארק הלאומי דוניאנה משקף את ההתפתחות במשך כמה מאות אלפי שנים של אקוויפר עמוק ותכונות גאומורפולוגיות שהעצימו את המגוון הביולוגי של בתי הגידול של חיות הבר שנמצאים בו. לאחר תום תקופת הקרחונים האחרונה, היה האזור מכוסה בביצות מים מתוקים ומלוחים, ביצות עשב ודיונות חול, עם כמה חדירות של הים שנגרמו על ידי אירועים כמו צונאמי וסופות גדולות. תקופה של עלייה מהירה יחסית במפלס הים העולמי עם תום תקופת הקרחונים נקשרה להמסה של הקרחונים העתיקים, שהגיעה לרמתה המקסימלית לפני 6,500–7,000 שנה. בשלב זה הוצף הפארק הלאומי דוניאנה והאזורים שמסביב, ונוצרה לגונה, שלימים נקראה על ידי הרומאים לאקוס ליגוסטינוס (Lacus Ligustinus). קצב התמלאות הלגונה גדל במהלך 6,000 השנים האחרונות, יחד עם גידול מואץ של יצירת שרטונות חול וביצות ופני שטח חדשים. בביצות העשב הנרחבות של הפארק הלאומי דוניאנה יש כיום טופוגרפיה שטוחה, עם כמה שקעים בפנים הארץ שבהם יש ביצות זמניות או קבועות, המכונות על ידי בני המקום "לוסיוס" (lucios). האזור כולו מוגן על ידי השרטון של דוניאנה, אי מחסום חולי עם מערכות דיונות ניידות הצומחות לכיוון דרום-מזרח.
היסטוריה > העת העתיקה

אף על פי שהטופוגרפיה של דוניאנה היא של אזור יבשתי חדש יחסית, בקנה המידה של לוח הזמנים הגאולוגי, נמצאו באזור שרידים של כלים נאוליתיים. נראה שלאזור הגיעו תרבויות עתיקות שונות כבר לפני 2,800 שנה, כולל הפיניקים, היוונים מהעיר פוקיאה (אנ') ותושבי העיר טרטסוס הסמוכה, אבל ממצאים ארכאולוגיים המעידים על כך לא נמצאו. בשנת 1923 חיפש הארכאולוג הגרמני אדולף שולטן (אנ'), בליווי הארכאולוגים אדולף למרר (Adolf Lammerer) וג'ורג' אדוארד בונסור סנט מרטין (אנ') את מיקומה של הבירה העתיקה של טרטסוס בדיונות של דוניאנה, אך לא מצא דבר מעניין. חפירות אלה בוצעו בסרו דל טריגו (Cerro del Trigo). ומומנו על ידי דוכס טריפה (duques de Tarifa), אז הבעלים של דוניאנה. אף על פי כן, בשנת 1978 מצא שולטן את ה"אסטלה של וייאמנריקה" (Estela de Villamanrique)‏ בעיירה הסמוכה וייאמנריקה דה לה קונדסה (ספ'). סקרים נערכו בשנת 2007 בביצה המלוחה אינוחוס (Marisma de Hinojos) במחוז ולבה, במטרה לגלות עקבות של העיר המיתולוגית. ממצאים ראויים לציון כללו שרידי יישובים רומאיים, המתוארכים למאה השנייה עד המאה החמישית לספירה, שעסקו בעיקר בדיג ובהמלחת דגים או בהכנת גארום. הביצות של הגואדלקיביר (אנ') (Las Marismas del Guadalquivir), אזור של שפלה של ביצות עשב ליד הגדה השמאלית של שפך הגואדלקיביר, היה אז אגם פנימי גדול המכונה לאקוס ליגוסטינוס בלטינית. האגם התמלא באטיות במשקעים שהורבדו והשתנה בהדרגה לביצות הנוכחיות.
היסטוריה > ימי הביניים

בשנת 1262, לאחר שכבש את טאיפת נבלה (אנ') (נייבלה בספרדית) המוסלמית, הקים אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה את שמורת הציד המלכותית (Real Cazadero) ביער לאס רוסינאס (Las Rocinas), בין הנהרות ריו טינטו לגואדלקיביר, בין השאר בשל שפע הצבאים שם, כמו גם קפלה קטנה לקדושה אולליה, שנעלמה מאז, בארויו דה לה רוסינה (Arroyo de la Rocina).
בשנת 1297 העניק בנו, סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה, לגוסמאן אל בואנו (Guzmán el Bueno) את הפייף של סנלוקר (Sanlúcar), המורכב מהשטח שנמצא מאחורי החוף המכונה "ארנס גורדס" (Arenas Gordas, "חולות שמנים") על הגדה השמאלית של שפך הגואדלקיביר, והוא נשאר בידי בית מדינה-סידוניה במשך יותר משש מאות שנים. שושלת האצולה הוקמה בשנת 1369, כאשר אנריקה השני, מלך קסטיליה העניק לחואן פרס דה גוסמאן הבעלים סנלוקר את מחוז נייבלה. בשנת 1493 העניקו המלכים הקתוליים חלק מאדמות הכפר אל רוסיו (El Rocío) של ימינו למזכיר המלכותי, שבנו מכר אותן מאוחר יותר לעיירה אלמונטה (ספ'). בעבר הובאו למקום גרעיני רבייה של חזירי בר וצבאים, ומצד שני עודדו ציד זאבים להגנה על גידול בקר וסוסים.
באזור נייבלה, במיוחד בלאס רוסינאס, הארץ מישורית, מכוסה בסבך, וחזירי בר תמיד נמצאים שם ... ... לא ניתן לחצות את האדמה הזו בחורף, שהיא בדרך כלל רטובה מאוד, למעט במהלך בצורת, וגם לא בקיץ משום שהיא אז כל כך יבשה כל כך ולא נוחה בצורה קיצונית.
היסטוריה > המאות ה-17 וה-18

כמעט מאה שנה לאחר מכן, רכש אלונסו פרס דה גוסמאן אי סוטומאיור, הדוכס השביעי ממדינה-סידוניה (אנ') ומפקד הארמדה הספרדית, חלק מהאדמה. אשתו, אנה דה סילבה אי מנדוסה (Ana de Silva y Mendoza), בתה של נסיכת אבולי, עברה למקום מפלט כפרי בשם "קוטו דה דוניה אנה" (Coto de Doña Ana, "שמורת הציד של דונה אנה"), שהיה מקור השם הנוכחי "דוניאנה". הבית שופץ כעבור שנים כארמון. ההתייחסות לשימוש בקוטו דוניאנה כבקתת ציד מובאת בפסוקים הראשונים של "אגדת פוליפמוס וגלאטיאה" (La Fábula de Polifemo y Galatea), שהמשורר לואיס דה גונגורה (אנ') הקדיש לרוזן ניאבלה, ובו הוא מבקש מהאצילים לדחות את מעללי הציד שלהם כדי לשמוע את חרוזיו. בשנת 1624 שהה פליפה הרביעי, מלך ספרד באחוזה מספר ימים כאורחו של הדוכס ה-9 ממדינה-סידוניה, והצטרף לכמה מסעות ציד גדולים. הוא הביא איתו מגוון גדול של מאכלים, שכללו מותרות כמו שלג מההרים עבור הנשפים התכופים שקיים לכבוד הדוכס. בשנת 1797 שהה פרנסיסקו דה גויה בארמון כאורח של פטרוניו, הדוכס ה-15 ממדינה-סידוניה ואשתו, הדוכסית ה-13 מאלבה. כאן גויה יצר את אלבום A ‏(Álbum A) שלו, אוסף רישומים, וככל הנראה צייר את הדיוקנאות המפורסמים שלו המאחה הלבושה והמאחה העירומה, שעל פי השמועות מתארות את הדוכסית.
היסטוריה > התקופה המודרנית

לאחר 1854, עם פרסום השיח על האזור במסה בשם "Avifauna de Doñana: Catálogo de las aves observadas en algunas provincias andaluzas" ("אביפאונה של דוניאנה: קטלוג הציפורים שנצפו בכמה מחוזות אנדלוסיים"), מאת אנטוניו מצ'אדו אי נונס (Antonio Machado y Nunez), החל הציבור להעריך את ערכו האקולוגי עבור מינים רבים ושונים של חיות בר שנמצאו שם. כתוצאה מכך ביקרו בו חוקרי טבע וציידים בריטים ובהם אבל צ'פמן (Abel Chapman) וולטר ג'. באק (Walter J. Buck), ששניהם כתבו ספרים שהפנו תשומת לב של קהל רחב יותר באירופה על החשיבות האסטרטגית של דוניאנה עבור ציפורים נודדות העפות לאפריקה. מאוחר יותר, כאשר חוסה חואקין אלווארס דה טולדו אי קארו (José Joaquín Álvarez de Toledo y Caro‏; 1865–1915) הפך לדוכס ה-19 של מדינה-סידוניה, הוא ירש חובות גדולים ועל מנת לשלם אותם נאלץ למכור נכסים שונים, כולל קוטו דה דוניאנה, אותו מכר תמורת 750,000 פסטות, וניתק אותו סופית מהדוכסות.
כאשר ויליאם גארווי שעשה את הונו מייצור שרי קנה את דוניאנה מהדוכס בשנת 1901, האחוזה הייתה נטושה והייתה במצב של חורבה. גארווי החזיר את הארמון לתפארתו לשעבר, ועם מותו הוא עבר לאחיו ג'וזף ולאחייניתו מריה מדינה אי גארווי, שהייתה נשואה לדוכס מטריפה, מהנדס יער. בשנת 1934 היא עברה לאחות הדוכסית מטריפה, בלנקה מדינה אי גארווי, שהייתה נשואה למרקיז מבורגטו. בשנת 1942 מכר אותו המרקיז לחברה שהוקמה על ידי סלבדור נוגרה (Salvador Noguera), מנואל גונסלס (Manuel Gonzalez) והמרקיז של מריטו.
אקלים

האקלים בפארק דוניאנה מתון, ים תיכוני טיפוסי, המאופיין בקיץ יבש ובחורפים גשומים יחסית כתוצאה משינויים בחזית הקוטב (אנ') וברכס הסובטרופי של לחץ גבוה. הגשמים יורדים בעיקר בעונות הביניים, כלומר באביב ובסתיו. בסתיו במיוחד יכולים להיווצר גשמים עזים הנגרמים כתוצאה מהצטברות בקיץ של חום בגופי מים גדולים קרובים, והגעת גושי אוויר קרים מהקוטב. בחורף, לעומת זאת, אנטי-ציקלונים תרמיים עשויים להתרחש באופן מקומי. הטמפרטורות מתונות לאורך כל השנה, עם טמפרטורות מקסימליות המשתנות כ-17°C מעלות צלזיוס בין החורף לקיץ. המאפיין המשמעותי ביותר של האקלים הוא שלושה עד חמישה חודשים של מזג אוויר יבש בקיץ, כאשר הוא נשלט על ידי האנטי-ציקלון הסובטרופי.
צמחייה

בפארק ישנם מינים רבים של צמחייה: עצים, כולל אורנים, פרחים כמו ורדים ושיחים. בולטים במיוחד המינים: Vulpia fontquerana‏, Tursica linaria‏, מין הערער Juniperus macrocarpa‏, Micropyropsis tuberosa‏, Hydrocharis morsus-ranae או Thorella verticillatinundata, רבים מהם בסכנת הכחדה. מינים שאינם ילידים כמו אקליפטוס, שיטה ארוכת-עלים (Acacia longifolia), מסמור שיחי (Gomphocarpus fruticosus), טבק השיח או צלקנית נאכלת (Carpobrotus edulis) נעקרים על ידי עובדי הפארק.
מינים בולטים אחרים בפארק, מבין למעלה מ־875 המינים המקומיים במערכות האקולוגיות של דוניאנה הם: הרדוף, אלון, צמח גלגל קוצני, ידיד-חולות מצוי (Ammophila arenaria), אברש, אזוביון, חרחבינה חופית (Eryngium maritimum), קנה מצוי, ציפורן, גומא, שרך מצוי, לוטם מרווני, סמר (Juncaceae), בר-זית צר-עלים (Phillyrea angustifolia), חלבלוב הים (Euphorbia paralias), אלת המסטיק, גמאיים (Cyperaceae), דקלים, אורן, קיטיסוס רתמי (Cytisus scoparius), רוזמרין רפואי, ערער, אלגומין (Ulex), קורנית, חלבלוב ואוסנה.
צמחייה > צמחיית החולות הנודדים

המערכת האקולוגית של הדיונות הנודדות (המכונות גם טרנסדיונות), שנוצרות על ידי הרוח השוררת הדרומית-מערבית, כמעט ואינה קיימת במקומות אחרים בחצי האי האיברי. התנאים הקשים של מערכת אקולוגית זו ניכרים בהתאמות של כמה מיני צמחים לתנאיה המיוחדים: דיונות החול והאדמה אינן עקביות. קבורת הצמחייה ההדרגתית, במיוחד של עצים שצצים ואז מתים בשל התנועה האיטית של החול, היא אחת התופעות הידועות ביותר באזור החוף של הפארק.
בעלי חיים

בעלי חיים שתועדו בפארק כוללים 20 מינים של דגי מים מתוקים, 11 מיני דו-חיים, 23 מינים של זוחלים, 40 מינים של יונקים ו-360 מיני עופות שאינם ימיים, מתוכם 127 מתרבים בשטח הפארק.
בעלי חיים > דגים

דגים מקומיים כמו צלופחים חיים במימי דוניאנה, וכן מינים שהוחדרו אליה במשך השנים כמו הקרפיון, והגמבוזיה, או זאב הנהרות, הנחשב למין פולש המאיים על המערכות האקולוגיות המקומיות.
בעלי חיים > דו-חיים

דו-חיים המצויים בפארק דוניאנה כוללים את מיני הטריטונים: טריטון איברי, Triturus pygmaeus‏ (Southern marbled newt) ו-Lissotriton boscai‏ (Bosca's newt); אילנית ים-תיכונית (Hyla meridionalis), מין הצפרדע: Pelophylax perezi‏ (Perez's frog), מיני הקרפדות: קרפדה מצויה, ו-Epidalea calamita‏ (Natterjack toad); מין החפרית Pelobates cultripes‏ (western spadefoot), מין העגולשון Alytes cisternasii‏ (Iberian midwife toad), מין של צפרדע צבועה Discoglossus galganoi (Iberian painted frog) ומין השקענית Pelodytes ibericus‏ (Iberian parsley frog).
בעלי חיים > זוחלים

זוחלים המצויים בפארק דוניאנה כוללים את צבי היבשה: צב ביצות אירופי, צב ביצות ספרדי (Mauremys leprosa) וצב יבשה מצוי; מין הנחושית Blanus cinereus‏ (Iberian worm lizard), מיני החומטיים: Chalcides bedriagai‏ (Bedriaga's skink) ו-Chalcides striatus‏ (Western three-toed skink); מיני הלטאות: שממית החומות (Tarentola mauritanica), השנונית Acanthodactylus erythrurus‏ (Spiny-footed lizard), לטאה ספירית (Timon lepidus)‏, Podarcis carbonelli‏ (Carbonell's wall lizard)‏, Podarcis vaucheri‏ (Andalusian wall lizard)‏, Psammodromus manuelae ו-Psammodromus hispanicus‏ (Spanish psammodromus); מיני הנחשים: Hemorrhois hippocrepis‏ (Horseshoe whip snake)‏, Zamenis scalaris‏ (Ladder snake)‏, Coronella girondica‏ (Southern smooth snake), תלום-קשקשים מצוי, נחש כיפה, נחש מים מאורה, נחש מים אירופי, ו-Vipera latastei‏ (Lataste's viper); וצבי ים: צב ים חום וצב ים גלדי.
בעלי חיים > עופות

למעלה מ-300 (או אף 400 לפי ספירה אחת) מיני עופות נצפו בשטח הפארק, כולל עופות שתחום התפוצה שלהם מוגבל כמו עיט ספרדי, ברווז משויש, צחראש לבן, ו-אגמייה מצויצת (Fulica cristata). מיני עופות מים כוללים: מגלן חום, פורפיריה מערבית, צולל ביצות, כפן מצוי, נטה אדומת-ראש, לבנית קטנה, אנפית בקר, אנפת לילה מצויה, אנפית סוף ופלמינגו מצוי, בעוד שהאזורים סביב הביצות כוללים דוכיפת מצויה, כרווניים, דרור ספרדי, עפרונן גמדי (Alaudala rufescens) וקטה חדת-זנב. האתר מושך אליו בקיץ עופות נודדים רבים, שיכולים לכלול: אנפה ארגמנית, שחפית עבת-מקור, עפרונן קצר-אצבעות, (Calandrella brachydactyla), חיוויאי הנחשים, כחל מצוי, Iduna opaca‏ (Western olivaceous warbler), חרגולן זמירי, אנפית גמדית, עיט גמדי, מרומית לבנת לחי וחמרייה חלודת-זנב.
בעלי חיים > יונקים

בין 40 מיני היונקים שנצפו בשטח הפארק, כולל 12 מינים של עטלפים: אייל אציל, ארנבון מצוי, קיפוד אירופי, גחן מצוי, חתול בר, חזיר בר, שונר איברי, נמנמן אלונים (Eliomys quercinus), נמייה מצויה, חדף מצוי, לוטרה אירופית, יערון קטן, חמוס מבאיש, שועל מצוי, גירית מצויה, מין נברן השדות Microtus duodecimcostatus‏ (Mediterranean pine vole), מין נברן המים Arvicola sapidus‏ (Southwestern water vole) וחולדה מצויה.
בעלי חיים > יונקים > שונר איברי

השונר האיברי, שבית הגידול שלו מוגבל לחצי האי האיברי, הוא מין החתולים הגדולים המצוי בסכנת ההכחדה הגדולה ביותר. ירידות חדות בגודל האוכלוסיות עקב הפחתה דרסטית של מלאי הדגים שהם מקור המזון העיקרי שלו הובילה לכך שהוכרז כמין מוגן בשנת 1966. האוכלוסיות הקיימות היחידות של השונר האיברי נמצאות בפארקי הטבע: בפארק הלאומי סיירה דה אנדוחר, בשמורת הטבע סיירה דה קרדנייה ומונטורו, בפארק הלאומי דוניאנה וסביבתו; האוכלוסיות האחרות של פעם בחצי האי נחשבות נכחדות. בפורטוגל מאמצי התאוששות לשמר את בית הגידול הנותר שלו הביאו ליצירת שמורת הטבע סרה דה מלקטה (פו').
מרכז הרבייה אסבוצ'ה (Centro de Cría de El Acebuche) בדוניאנה פיתח תוכנית רבייה בשבי שהשיגה את הישרדותם של אחד עשר פרטים שנולדו במרכז ושל למעלה משלושים שנלכדו בפארק, שאם לא כן, ספק היה אם היו שורדים. מאמצי השימור הללו נתקלים בקשיים עקב שיעור תמותה גבוה בקרב השונרים והפרות חוזרות ונשנות של חוקים האוסרים על מכוניות להיכנס לפארק או לנסוע בדרכיו, אם כי, כפי שחלק מסוכנויות דיווחו, סיבות המוות לא תמיד ברורות. מצב ההישרדות הרעוע של חיה זו הפך אותה לסמל אייקוני של הפארק עבור הציבור הרחב.
בעלי חיים > יונקים > סוסים

בדוניאנה ישנם שני גזעי סוס מקומיים: סוס הביצה (בספרדית: Caballo marismeño) וסוס רטוארטס (Caballo de las retuertas). האחרון הוא אחד הגזעים האירופיים העתיקים ביותר, המתוארכים אולי לשנת 1000 לפני הספירה, והיחיד שחי בטבע ומבודד מאוכלוסיות אחרות.
פעילות חשובה הקשורה לפארק היא "סאקה דה לאס איגאס" (La Saca de las Yeguas, מילולית: "כינוס הסוסות"), אירוע חיות משק הנוגע לסוסי הבר הילידים של ביצות המלח של דוניאנה. כל שנה ב-26 ביוני, לאחר חגיגת יוחנן המטביל, לוכדים בוקרים כמה מאות סוסות וסייחים חדשים מקרב סוסי הביצה, ולאחר שהם מקבלים את ברכת הכנסייה באל רוסיו מוסעים לאלמונטה, נבדקים רפואית, ונמכרים או ניתנים במתנה.
בעלי חיים > יונקים > גמלים

במהלך המאות ה-19 וה-20 הסתובב באזור עדר גמלים שהתפראו. ייתכן שהם הובאו לחצי האי האיברי במהלך הכיבוש המוסלמי של ספרד במאה ה-8, או שהם ברחו מעדר שהובא מהאיים הקנריים בשנת 1829 על ידי המרקיז דה מולינה ה-12 (XII marqués de Molina) כחיות משא. בשנות החמישים של המאה ה-20 נותרו רק שמונה פרטים, ואלו היו מאוימים על ידי ציידים בלתי חוקיים. בתחילת שנות השישים היו רק שלושה, אך נוספים שוחררו לטבע לאחר ששימשו בצילומי הסרט לורנס איש ערב בשנת 1962.
האזורים בקדם הפארק

אבלריו–אספריו (Abalario–Asperillo). אזור החוף שממערב לפארק הלאומי ממטלאסקניאס (Matalascañas) למסאגון (Mazagon), שטח בצורת מלבן באורך 25 קילומטרים ומגיע עד לכ-5 קילומטרים בפנים הארץ, מורכב משדה דיונות, כמה לגונות ושטחי מים קדומים, כמו גם יער גדול של עצי אורן ואקליפטוס. אזור זה הוא מקלט של חיות בר בשפע, כולל השונר האיברי. הוא כולל את העיירות מטלאסקניאס ומסאגון, וכן את מרכז הניסויים אל ארנוסייו (ספ'), אתר שיגור רקטות לטיסה תת-מסלולית, אך הכרזתו כפארק לאומי מנעה את הקמתו של פרויקט עירוני גדול ממערב למטלאסקניאס.
קדם-הפארק צפון – יערות האורן של אינוחוס (Preparque Norte – Pinares de Hinojos) משתרעים צפונית לפארק הלאומי מאל רוסיו (El Rocío) לאינוחוס (Hinojos), עם שטחי ביצה ויער. פינאר דל פינטו (Pinar del Pinto) מקוטו דל ריי (Coto del Rey), בין אסנלקאר (ספ') לווייאמנריקה דה לה קונדסה, הוא משכן של כמה מיני עופות דורסים.
קדם-הפארק מזרח – בראסו דה לה טורה-אנטרמורוס (Preparque Este–Brazo de la Torre-Entremuros) – אזור ממזרח לפארק הלאומי, בין בראסו דה לה טורה לגואדלקיביר, עם ביצות וקאניוס (caños, תעלות גאות ושפל המגיעות לאזור הביצות הבוציות). זה מושך ציפורים השוכנות בדוניאנה במהלך הקיץ, ובמהלך החורפים בהם מתרחשת בצורת. חלק מהביצות הוסבו לגידול אורז.
פינאר דה לה אלגאידה – מריסמס דה בוננסה (Pinar de la Algaida–Marismas de Bonanza) – אזור מדרום-מזרח לפארק הלאומי ומצפון לסנלוקר דה ברמדה (ספ') על הגדה השמאלית של הנהר גואדלקיביר, הכולל יער גדול של אורנים וביצות בסאלינס (Salinas). הביצות האלה הן היחידות שעדיין מוצפות על ידי הגאות והשפל (כל האחרות מסתמכות אך ורק על נחלי מים מתוקים וגשם לצורך מילוי מחדש), וכתוצאה מכך, חיים במקום פלמינגו וסייפנים. "אלגאידה" היא מילה ממוצא ערבי, שפירושה בדרך כלל כל מקום מכוסה עצים ושיחים. אל פינאר דה לה אלגאידה ממוקם בסמוך לאתר הארכאולוגי "טסוריו דה לא אלאידה" (Tesorillo de la Algaida) שבו שרידי מקדש המוקדש לאלה עשתרת, ואתר הבאר הרומית של קברוס (Caveros). נטיעות מחודשות נהוגות באלגאידה מאז תחילת המאה ה-19, וכעת הוא מכיל מושבה גדולה של דיה מצויה.
בעיות איכות הסביבה

לאחר אסון סכר אסנלקוייאר ב-1998, גברה המודעות הציבורית לסיכונים הסביבתיים שאליהם נחשף האזור הכפרי. מחקרי השפעה שונים וקבוצות סביבתיות הזהירו שוב ושוב מפני בעיות המאיימות על הצמחייה, בעלי החיים, המים והקרקע באזור. אמנם לחץ העיור על המערכות האקולוגיות המקומיות מהווה מקור לדאגה לאורך כל השנים, אך אינו זה גורם הסיכון היחיד. אונסק"ו בדקה את מועמדותו של הפארק להיכלל ב"רשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון" מספר פעמים, אך טרם הוסיפה אותו.
בעיות איכות הסביבה > השפעות של התשתיות

היו מספר בעיות הקשורות לתשתיות ליד הפארק. פרויקט הקמת צינור נפט בין אקסטרמדורה לנמל ולבה ספג ביקורת מצד ארגונים סביבתיים, הטוענים כי הדבר יגדיל משמעותית את תנועת המכליות באזור ועקב כך את הסיכון הנלווה של זיהום נפט. חפירה תכופה של הנהר גואדלקיביר כדי לאפשר מעבר של ספינות לנמל סביליה הוכחה כגורמת להפרעות רציניות בביו-דינמיקה של שפך הנהר. האגודה להגנת הטבע (Associación de defensa de la naturaleza, בראשי תיבות Adena), הסניף הספרדי של ה-WWF, קישר בין מעבר של ספינות אלה לבין החדרת בעלי חיים חדשים למערכות האקולוגיות המקומיות, המתרחשת כאשר הן מזרימות מי נטל המכילים מינים זרים.
נמל ולבה, כמה קילומטרים מפארק הטבע, הוא אחד האיומים הסביבתיים הגדולים ביותר שלו. פרנסיסקו בלה (Francisco Bella), סנטור מטעם מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית וראש העיר לשעבר של העיירה אלמונטה ולבה, רואה זאת כאבסורד שפרויקט הצינור אושר בעוד שהממשלה הלאומית והממשלה האזורית של אנדלוסיה משקיעות באנרגיה מתחדשת. כראש עיריית אלמונטה, הוא ציין את הקשיים ביישום מדיניות המקדמת תעסוקה בסמוך לפארק: "... אנחנו יודעים כמעט הכול על הנמלה והשונר, אבל צריכים לדעת כיצד מתפתחת התעסוקה בדוניאנה". בהתאם לעמדת בלה בנוגע לצינור הנפט, אמר חינס מוראטה (Ginés Morata), ביולוג ונשיא לשעבר של "מועצת ההשתתפות של דוניאנה" (Consejo de Participación de Doñana), כי הפרויקט, שכולל מעבר של מאות מכליות נפט בשנה שתפרוקנה את מטענן ליד דוניאנה, יוביל לאפשרות מוגברת של דליפת נפט.
בעיות איכות הסביבה > ניצול יתר של מקורות המים

בעיה סביבתית נוספת היא שאיבות מים להשקיה, רבות מהן בלתי חוקיות, שהוכפלו מאז סוף שנות השמונים כדי לשמור על גידולים עתירי מים כמו כותנה, אורז ולאחרונה תות שדה. אלו גדלים בחממות, עם שטח מוערך תחת פלסטיק בשטח שבין 45,000 ל-60,000 דונם באזור דוניאנה, ומייצרים למעלה מ-60% מתנובת תות השדה הספרדי. קידוח הבארות הבלתי חוקיות לשאוב מי השקיה מאקוויפרים תת-קרקעיים ככל הנראה הלך והתרחב, בעוד שדרישות המים של מתחמי מגורים סמוכים ושימוש בלתי הולם במקורות המים של הנהרות הסמוכים עשויים להשפיע גם על ההידרולוגיה של הפארק. סיכונים פוטנציאליים אחרים כוללים המלחת מי תהום כתוצאה משינויי אקלים; חדירת המים המלוחים מהאוקיינוס האטלנטי תסכן כמה מיני בעלי חיים. מצד שני, יכול להתרחש גם מדבור. כדי להקל על החקלאים אישרה המועצה המחוזית של ולבה (Diputación de Huelva) העברה ממערכת המים צ'נסה-פיידרס (Sistema hídrico Chanza-Piedras).
בעיות איכות הסביבה > השפעת החקלאות

בשנת 2007 הזהירה הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) כי חוות התותים המקיפות את הפארק, שבהן גודלו 95% מהתותים בספרד, מאיימות לגרום נזק קטסטרופלי לפארק על ידי ריקון מי התהום שמסביב, בעיקר במקום בו היו מעורבים קידוחים בלתי חוקיים, וכן שהן מייצרות זיהום משמעותי של חומרי הדברה ופסולת פלסטיק שהצטברה בנחלים מקומיים; AFP דיווחה עוד כי ארגון ה-WWF קורא להחרים תותים מספרד, אך הדבר מנוגד לדבריו של דובר WWF ספרד, ואין זה אופייני ל-WWF לקרוא לחרמות גורפים.
בעיות איכות הסביבה > אסון סכר אסנלקויאר

ב-25 באפריל 1998 נפרץ סכר המגן במכרה לוס פראילס (Los Frailes) שבבעלות בולידן-אפירסה (לשעבר אנדלוסה דה פיריטאס), חברת הבת הספרדית של חברת המכרות השוודית בולידן (אנ'), ליד אסנלקויאר (ספ') שבמחוז סביליה, ושחרר 4–5 מיליון מטרים מעוקבים של פסולת מכרה. הפסולת החומצית, שהכילה רמות מסוכנות של כמה מתכות כבדות, הגיעה במהירות לנהר אגריו הסמוך, וממנו לנהר גואדיאמר (ספ'), וזרמה כ-40 קילומטרים לאורך נתיבי מים אלה לפני שניתן היה לעצור אותה והגיעה עד לקדם-הפארק. פעולות הניקיון ארכו שלוש שנים, בעלות מוערכת של 240 מיליון אירו. אף על פי שהזרימה הואטה על ידי סכרי עפר והוסטה דרך הגואדלקיביר לים, הייתה הפגיעות של המערכות האקולוגיות של דוניאנה לאסונות סביבתיים כאלה מוחשית.
כדי להבטיח פיתוח בר-קיימא הן באזורים הכפריים והן במחוזות הסובבים, וכן כדי לנטרל איומים סביבתיים עתידיים, התכנסה ועדת מומחים בינלאומית בשנת 1992 כדי להציע פתרונות, והציעה את "תוכנית פיתוח בר-קיימא של דוניאנה וסביבתה" (Plan de Desarrollo Sostenible de Doñana y su Entorno), שתוארה בקצרה כ:
תוכנית פעולה, המיושמת באמצעות התוכנית המבצעית של דוניאנה (Programa Operativo Doñana) וממומנת על ידי הממשלה האזורית של אנדלוסיה וממשלת ספרד, כמו גם "קרן אירופה לפיתוח אזורי" (European Regional Development Fund), "הקרן החברתית האירופית" (European Social Fund) ו"קרן הביטוח החקלאי האירופי" (European Agricultural Guarantee Fund), להחיות את התשתית האזורית ואת המרקם החברתי באמצעות מודל כלכלי חדש של התפתחות תואמת שמירה על המגוון הביולוגי של מורשת טבע כה חשובה במיוחד כמו דוניאנה.
זו הפכה למעשה להצהרת המטרה של קרן דוניאנה 21 (Fundación Doñana 21), שנוצרה בשנת 1997 כשותפות בין המועצה השלטת של הממשלה האזורית של אנדלוסיה לבין הבנקים לחיסכון אל מונטה, סן פרננדו ואוניקאחה. התוכנית קבעה בין יעדיה קידום פעולות המועילות לסביבה הטבעית, תוך חיפוש שיתוף פעולה של גופים ממשלתיים לאומיים ואירופיים, והארגונים השונים בעלי עניין בפארק, כלכלי או אחר, לפיתוח בר קיימא של האזור (למשל, על ידי עידוד חקלאות אורגנית של אורז). מאז, נציגי סוכנויות המועצה, עסקים, איגודים מקצועיים וארגוני שימור כמו WWF הצטרפו לקרן ושיתפו פעולה כדי לעמוד ביעדיה.
בעיות איכות הסביבה > צינור הגז

בשנת 2013 אושרה הקמת צינור גז בסביבת הפארק על ידי משרד החקלאות, המזון והסביבה הספרדי.