stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שני שרייזין
קריירה > 2023 > אלופת המשחקים האירופיים

במשחקים האירופיים שנערכו בקרקוב שבפולין ביוני זכתה במדליית זהב בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם עדן בלכר, שלי בובריצקי, מאיה דורף, קתרין קונין, איה מזור, ניקול נחשונוב, אריאל נשיא, נטע רוביצ'ק ונוי גזלה בתוצאה של 248.6083 נקודות, לפני גרמניה (163.3205 נקודות) וטורקיה (135.7999 נקודות). בנוסף, סיימה במקום רביעי בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם עדן בלכר, מאיה דורף, ניקול נחשונוב, נטע רוביצ'ק, שלי בובריצקי, קתרין קונין ואריאל נשיא בתוצאה של 179.4000 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה שביפן ביולי סיימה במקום שמיני בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם שלי בובריצקי, מאיה דורף, אריאל נשיא, נטע רוביצ'ק, קתרין קונין, ניקול נחשונוב ועדן בלכר בתוצאה של 199.9667 נקודות.
הערות שוליים

↑  ליאור ברטל, מדליית זהב לנבחרת ישראל בשחייה אמנותית במשחקים האירופיים בפולין, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, ‏2023-06-23
ז'ורדן בוטאקה

ז'ורדן רולי בוטאקה (בצרפתית: Jordan Rolly Botaka; נולד ב-24 ביוני 1993 בקינשאסה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו) הוא כדורגלן המשחק בעמדת הקשר בעירוני טבריה ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
קריירת מועדונים

בוטאקה גדל במחלקות הנוער של וסטלנדיה, דן האג, אנדרלכט, בוורן, לוקרן וקלאב ברוז'. הוא הושאל מקלאב ברוז' לבלננסש, ובהמשך שיחק באקסלסיור רוטרדם, בלידס יונייטד, בצ'רלטון את'לטיק ובסנט טרוידן.
ב-1 ביולי 2020 חתם בוטאקה בגנט, ממנה הושאל בהמשך לשרלרואה ולפורטונה סיטארד.
ב-15 באוגוסט 2022 הושאל בוטאקה למשך עונה אחת להפועל ירושלים מליגת העל הישראלית. ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד הפועל חדרה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במדי המועדון.
ב-20 בספטמבר 2023 חתם במ.ס. אשדוד. ב-25 ביולי 2024 חתם בעירוני טבריה.
קריירה בינלאומית

ב-28 במרץ 2015 ערך בוטאקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בהפסד 1–2 לנבחרת עיראק במשחק ידידות. ב-9 ביוני הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קמרון במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2017, וערך הופעה אחת בטורניר.
הערות שוליים

↑  גיא בן זיו, ‏חיזוק נוסף: ג'ורדן בוטאקה חתם בהפועל ירושלים, באתר ONE‏, 15 באוגוסט 2022
↑  יניב טוכמן, ‏‏ג'ורדן בוטאקה חתם במ.ס. אשדוד: "מאמין שתהיה לנו עונה מוצלחת", באתר ספורט1, 20 בספטמבר 2023
↑  מפתיע: ג`ורדן בוטאקה חתם בעירוני טבריה, באתר ערוץ הספורט, 25 ביולי 2024
| נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – גביע אפריקה לאומות 2017 |
| --- | --- | --- |
|  1 מטאמפי •  2 מפאקו •  3 אנסקאלה •  4 איקוקו •  5 טיסראן •  6 קבנאנגה •  7 מולומבו •  8 מפוטו •  9 אמבוקאני •  10 קבאנו •   11 בוטאקה •  12 בולינגי • 13 לומאסילה •  14 זאקואני • 15 מולומבה • 16 קודימבאנה • 17 בקאמבו • 18 בוקאדי • 19 בוקילה • 20 מאגהומה • 21 מובאלה • 22 אמבמבה • 23 קיאסומבואה • מאמן: איבנגה |  1 מטאמפי •  2 מפאקו •  3 אנסקאלה •  4 איקוקו •  5 טיסראן •  6 קבנאנגה •  7 מולומבו •  8 מפוטו •  9 אמבוקאני •  10 קבאנו •   11 בוטאקה •  12 בולינגי • 13 לומאסילה •  14 זאקואני • 15 מולומבה • 16 קודימבאנה • 17 בקאמבו • 18 בוקאדי • 19 בוקילה • 20 מאגהומה • 21 מובאלה • 22 אמבמבה • 23 קיאסומבואה • מאמן: איבנגה | הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו |
דניאל טננבאום

דניאל מילר-טננבאום (בפורטוגזית: Daniel Miller-Tenenbaum; נולד ב-19 באפריל 1995) הוא כדורגלן ברזילאי-ישראלי המשחק בעירוני טבריה מליגת העל בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

טננבאום נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל. החל את דרכו ככדורגלן וכשוער במחלקת הנוער של פלמנגו הברזילאית. ב-7 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פלמנגו הברזילאית בתיקו 1–1 עם גרמיו, לאחר הרחקתו של ססאר.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל למכבי תל אביב מליגת העל, עם אופציה לרכישה. ב-30 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
ב-23 באפריל 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–1 על בני יהודה. עד לסיום העונה שותף בעוד ארבעה משחקים.
את עונת 2019/2020 החל כשוער שני, אולם לאחר פציעתו של אנדראס יאניוטיס הפך לשוער הראשון. מפתיחת העונה שמר על שער נקי במשך 13 מחזורים רצופים – בכך שבר את השיא הישראלי לדקות ללא ספיגה שהיה שייך לגיורא אנטמן, וקבע שיא עולמי של דקות ללא ספיגת שער מתחילת עונה במחזור ה-11. בסופו של דבר ספג טננבאום שלושה מחזורים לאחר מכן, במשחקה של מכבי תל אביב נגד סקציה נס ציונה, וקבע את השיא על 1,272 דקות ללא ספיגת שער ברציפות.
ביוני 2021, לאחר שפתח במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 1–2 את הפועל תל אביב וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה, האריך את חוזהו בקבוצה לשתי עונות נוספות. לקראת עונת 2021/2022 נפצע ואיבד את מקומו לטובת דניאל פרץ, שהמשיך לעמוד בשער הקבוצה גם לאחר החלמתו של טננבאום. בשתי העונות הבאות מיעט לשחק ושותף במשחק ליגה אחד בלבד. לאחר סיום עונת 2022/2023 הודיעה הקבוצה על שחרורו. ב-24 באוגוסט של אותו הקיץ חזר לקבוצה לאחר עזיבתו של דניאל פרץ לבאיירן מינכן.
ב-10 ביולי 2024 חתם בעירוני טבריה.
חיים אישיים

קיבל אזרחות ישראלית מתוקף חוק השבות עקב היותו ממוצא יהודי, אך מאחר שבאותה עת טרם מלאו לו 23, היה עליו להתגייס לצה"ל. הוא שירת כנהג בחיל האוויר והיה איש קשר לחיילים בודדים שהגיעו מברזיל.
תארים

אליפות: 2018/2019, 2019/2020, 2023/2024
גביע המדינה: 2020/2021
גביע הטוטו: 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021, 2023/2024
אלוף האלופים: 2019, 2020
הערות שוליים

↑  רז אמיר, ‏השוער היהודי דניאל טננבאום חתם במכבי ת"א, באתר ONE‏, 31 באוגוסט 2016
↑  דניאל טננבאום שבר את השיא הישראלי לדקות ללא ספיגה וקבע גם שיא עולמי, באתר וואלה, 30 בנובמבר 2019
↑  מכבי תל אביב: אנריק סבוריט, דניאל טננבאום ואבי ריקן האריכו חוזה, באתר וואלה, 30 ביוני 2021
↑  יניב טוכמן‏, מכבי תל אביב נפרדה מטננבאום, משפתי קיבל הצעה לחתום, באתר וואלה, 30 במאי 2023
↑  רז אמיר, ‏חוזר לצהוב: דניאל טננבאום חתם במכבי תל אביב, באתר ONE‏, 24 באוגוסט 2023
↑  רותם פלדברג, ‏דניאל טננבאום סיכם בטבריה והמריא למחנה, באתר ערוץ הספורט, 10 ביולי 2024
↑  רז אמיר, ‏צל"ש או טר"ש: סיפורו המרגש של טננבאום, באתר ONE‏, 21 בספטמבר 2019
מייק קיהו

מייקל ליאו קיהו (באנגלית: Michael Leo Kehoe; נולד ב-17 בינואר 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמושל ה־58 של מדינת מיזורי, מאז ינואר 2025. קודם לכן, בין השנים 2025-2018, כיהן כסגן המושל ה־48 של מיזורי תחת מייק פרסון. קיהו היה חבר הסנאט של מיזורי בין השנים 2011–2018, ובשלוש השנים האחרונות לכהונתו שם היה מנהיג סיעת הרוב.
ביוגרפיה

קיהו נולד וגדל בסנט לואיס, שם התחנך אצל אם חד-הורית. הוא הצעיר מבין ששת אחיו. אביו נטש את משפחתו כאשר היה בן שנה בלבד. קיהו למד בבית הספר התיכון צ'אמינייד קולג'. בשנת 2005 מונה קיהו למועצת הכבישים והתחבורה של מיזורי בידי מושל מיזורי מאט בלאנט. ההתמודדות הראשונה שלו למשרה ציבורית הייתה בשנת 2010, כאשר התמודד על ייצוג מחוז הבחירה השישי בסנאט של מיזורי. בבחירות מקדימות צמודות להחלפת הסנאטור הפורש קרל פוגל, הוא גבר על שלושת יריביו והעפיל לבחירות הכלליות בנובמבר אותה שנה, שם נבחר ללא התנגדות.
ב-18 ביוני 2018 מונה קיהו לסגן המושל בידי המושל מייק פרסון. על המינוי האפיל חוסר ודאות משפטית, שכן חוק מדינתי – שאינו חוקת המדינה – קובע כי ביכולת המושל למלא את כל המשרות הפנויות "פרט למשרות סגן המושל, חברי הסנאט וחברי בית הנבחרים המדינתי, שריפים ורושמי מסמכים בעיריית סנט לואיס". לעומת זאת, חוקת מיזורי קובעת כי "המושל ימלא את כל המשרות הפנויות בתפקידים ציבוריים אלא אם כן נקבע אחרת בחוק, ומינוייו יכהנו עד אשר ייבחרו כדין יורשיהם". המושל פרסון הצהיר כי החוקה העניקה לו את הסמכות למנות את קיהו לסגנו. בעקבות היותו של החוק המדינתי מעורפל וחסר שיניים, הדמוקרטים במיזורי הפסידו בעתירה שהגישו לבית משפט מחוזי פדרלי במחוז קול. הדמוקרטים ערערו על הפסיקה והסוגיה הובאה לפתחו של בית המשפט העליון במיזורי, וב-16 באפריל 2019 אושר המינוי בידי שופטי בית המשפט העליון.
בבחירות 2020 התמודד לראשונה לכהונה מלאה כסגן מושל מיזורי מול יריבתו הדמוקרטית אליסיה קנדי. הוא גרף 58.4% מקולות הבוחרים וניצח בבחירות.
במרץ 2021 הכריז קיהו על כוונתו להתמודד על תפקיד המושל בבחירות 2024. נכון ליולי 2024 הוא גייס קרוב ל-13 מיליון דולר אמריקאי, וקיבל תרומות משמעותיות מעסקים שהציעו הצעות לחוזי מדינה ומאיש העסקים רקס סינקפילד. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית גרף 39.4% מהקולות ונבחר למועמד מפלגתו. בבחירות הכלליות התמודד מול מנהיגת המיעוט בבית הנבחרים של מיזורי, קריסטל קווייד, אותה ניצח עם כ-59% מקולות הבוחרים.
הערות שוליים

↑  ג'ייסון האנוק, Gov. Parson picks his replacement as lieutenant governor, reopening a legal debate, באתר קנזס סיטי סטאר, 18 ביוני 2018 (באנגלית)
↑  סאמר בלאנטיין, Missouri Supreme Court Upholds Appointment of Lt. Gov. Kehoe, באתר U.S. News & World Report‏, 16 באפריל 2019 (באנגלית)
↑  קייטי שאלורן, Kehoe announces 2024 gubernatorial run, forgoing US Senate bid, באתר מיזורי טיימס, 22 במרץ 2021 (באנגלית)
| מושלי מיזורי מיזורי |
| --- | --- | --- |
| מושלי טריטוריית מיזורי | ג'יימס וילקינסון • מריווד'ר לואיס • בנג'מין הווארד • ויליאם קלארק |  |
| מושלי מדינת מיזורי | אלכסנדר מקניר • פרדריק בייטס • אברהם ויליאמס • ג'ון מילר • דניאל דנקלין • לילברן בוגס • תומאס ריינולדס • מרדית' מילס מרמדיוק • ג'ון אדוארדס • אוסטין קינג • סטרלינג פרייס • טרסטן פולק • הנקוק לי ג'קסון • רוברט מרסלוס סטיוארט • קלייבורן פוקס ג'קסון • המילטון רוואן גאמבל • וילארד פ. הול • תומאס קלמנט פלטשר • ג'וזף מקלרג • בנג'מין גראץ בראון • סילאס וודסון • צ'ארלס הנרי הרדין • ג'ון פלפס • תומאס תאודור קריטנדן • ג'ון מרמדיוק • אלברט מורהאוס • דייוויד פרנסיס • ויליאם סטון • לורנס סטיבנס • אלכסנדר דוקרי • ג'וזף פולק • הרברט האדלי • אליוט וולפולק מייג'ור • פרדריק גרדנר • ארתור הייד • סם ארון בייקר • הנרי קאולפילד • גאין ברספילד פארק • לויד סטארק • פורסט דונל • פיל דונלי • פורסט סמית' • פיל דונלי ג'יימס בלייר • ג'ון דלטון • וורן הרנס • קיט בונד • ג'וזף טיסדייל • קיט בונד • ג'ון אשקרופט • מל קרנהאן • רוג'ר וילסון • בוב הולדן • מאט בלאנט • ג'יי ניקסון • אריק גריינטס • מייק פרסון • מייק קיהו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6949 6596  LCCN: no2012056352  VIAF: 247438409   WorldCat (עם VIAF): 247438409
טייס חלל

האסטרונאוט האמריקאי ברוס מק'קנדלס בפעילות חוץ רכבית, 1984
אילן רמון, טייס החלל הישראלי הראשון שימש מומחה מטען בצוות מעבורת החלל קולומביה במסגרת משימה STS-107. ב־1 בפברואר 2003 נספה יחד עם צוות המעבורת, שהתפרקה עם חזרתה לאטמוספירה של כדור הארץ.
טייס חלל הוא אדם שטס לחלל, או שהקריירה שלו היא טיסה לחלל. ברחבי העולם קיימים שמות תואר שונים לטייסי חלל ממדינות שונות. כך מתייחסים לטייסי חלל רוסים או סובייטים בתואר קוסמונאוט (ברוסית: Космона́вт); לאמריקאים ולישראלים אסטרונאוט (באנגלית: Astronaut); לסינים טייקונאוט; ולצרפתים בתואר ספאסיונאוט.
הקריטריון לקבוע מי שהה בתחום החלל משתנה. בארצות הברית, מי שטס בגובה של מעל 80 קילומטרים מעל האדמה, נחשב לאסטרונאוט, בעוד הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה מחשיבה רק טיסה מעל לגובה של 100 קילומטרים.
עד מחצית מרץ 2025, הגיעו לחלל 724 אנשים, זאת אם מגדירים שהחלל מתחיל בגובה 80 ק"מ.
לפי ההגדרה המחמירה והמקובלת יותר של ה-FAI הסופרת רק את מי שחצה את קו המאה קילומטר מעל פני הים, 679 אנשים הגיעו לחלל מאז ומעולם. מהם 624 הגיעו למסלול הקפה יציב סביב כדור הארץ או מעבר לו – לירח, יתר ה-55 הגיעו אומנם לגובה החלל אך נשארו בגובה זה דקות ספורות בלבד בטרם חזרו.
טרמינולוגיה

בשפות שונות טייסי החלל מכונים מנווטי כוכבים או יקום, עם שימוש בסיומת היוונית "נאוט" מהמילה "נאוטיס" (ναύτης) שפירושה "ספן".
באנגלית: למילה "אסטרונאוט" (Astronaut) התחילית היוונית "אסטרון" (ἄστρον) שפירושה "כוכב". המילה בשימוש גם בעברית.
ברוסית: למילה "קוסמונאוט" (Космона́вт) התחילית היוונית "קוסמו" מהמילה "קוסמוס" (κόσμος) שפירושה "יקום".
בסינית: בטקסטים סינים רשמיים, טייס חלל סיני נקרא "האנגטיאן יואן" (航天员) - "כוח-אדם לניווט בחלל". באמצעי תקשורת דוברי אנגלית, טייס חלל סיני נקרא "טייקונאוט", מהמילה "טייקונג" (太空) שפירושה "החלל החיצון".
בצרפתית: המילה "ספאסיונאוט" נגזרת מהמילה "אספאס" (Espace) שפירושה "חלל".
היסטוריה

שיגור אנשים לחלל החל בתקופת המלחמה הקרה וסיבותיו היו מלחמת יוקרה בין המעצמות יותר מאשר צורך מדעי טהור. שיגור אנשים לחלל תרם בעיקר בפיתוח הטכנולוגיות הנלוות הדרושות למסע שכזה.
מאז משוגרים אנשים לחלל על מנת לבצע ניסויים ביולוגיים ופיזיקליים בתנאים של אפס כבידה (חוסר משקל) כמו גם חקר כדור הארץ, האקלים והשפעות הסביבה של האדם ועוד מחקרים רבים התורמים רבות למדע. בארצות הברית השתמשו במעבורות חלל רב-פעמיות ואחרי שני אסונות ועלות גבוהה הוחלט לעצור את שיגור המעבורות. ברוסיה משתמשים בחלליות הסויוז הוותיקות והחד־פעמיות. בטיחות, יעילות ואמינות יחסית תורמת להמשך השימוש בהן עד היום. טייסי חלל אמריקאים החלו לטוס בהן מאז 14 במרץ 1995 כאשר נורמן ת'אגארד היה האמריקאי הראשון שטס לחלל בסויוז וכך היום ממשיכים טייסי חלל אמריקאים להשתמש בסויוז וטסים לתחנת החלל הבינלאומית יחד עם קוסמונאוטים רוסים ואחרים.
שיגור אנשים לחלל היה תמיד תחום מסוכן, וגם כיום אין ערבויות שאנשי צוות החלל ששוגרו יחזרו בשלום.
הכשרה

בארצות הברית ובברית המועצות, נטו טייסי החלל הראשונים להיות בעלי רקע של טייסי ניסוי (טייסי קרב מצטיינים) בצבא. לפני הטיסה לחלל עוברים טייסי החלל הכשרה ממושכת, הנמשכת למעלה משנתיים.
בתנאים של חוסר כבידה נזקקים האסטרונאוטים למכלול של התאמות בהם מזון שהוכן במיוחד.
מות טייסי חלל בעת מילוי תפקידם

מראשית עידן החלל ועד היום 18 טייסי חלל נהרגו במהלך משימות בחלל (לפי הפירוט הזה: 1 בהתרסקות סויוז 1 בשנת 1967, 3 כששסתום האוויר של סויוז 11 נפתח בטרם עת בשנת 1971, 7 בהתפוצצות מעבורת החלל צ'לנג'ר בעת המראתה בשנת 1986, 7 כאשר מעבורת החלל קולומביה התפרקה בכניסה לאטמוספירה בשנת 2003), בהם האסטרונאוט הישראלי אילן רמון.
עשרה אסטרונאוטים נוספים נהרגו במהלך אימונים בכדור הארץ.
טייסות חלל

ברית המועצות שגרה את האישה הראשונה והשנייה לחלל, הקוסמונאוטיות ולנטינה טרשקובה ב-1963 וסבטלנה סביצקאיה ב-1982. האסטרונאוטיות האמריקאיות סאלי רייד ב-1983 וג'ודית רזניק ב-1984 היו הנשים השלישית והרביעית בחלל.
שיאי שהייה בחלל (2024)

האדם שמחזיק בשיא השהייה הרצופה הארוכה ביותר בחלל הוא הקוסמונאוט ולארי פוליאקוב ששהה בתחנת החלל מיר 437 ימים רצופים בשנים 5–1994.
האדם שמחזיק בשיא השהייה הארוכה ביותר בחלל במצטבר הוא הקוסמונאוט אולג קונונקו ששהה 1,111 ימים בחלל במהלך 5 משימות נפרדות, האחרונה שבהן הסתיימה בספטמבר 2024.
ראו גם

המרוץ לחלל
הערות שוליים

↑  Jonathan McDowell. "List of space travelers". נבדק ב-20 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, 13.2.2024)
↑  McDowell, Jonathan (2018). "'The edge of space: Revisiting the Karman Line'" (PDF). Acta Astronautica. 151: 668-677.
↑  סטטיסטיקה מצטברת של טיסות לחלל אתר spaceflight.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295081105171  BNE: XX525449  BnF: cb11950047j (data)  GND: 4143247-2  LCCN: sh85008988  NARA: 10637145  NDL: 00574075  NKC: ph114990 
יורי גגארין, טייס החלל הראשון (האדם הראשון בחלל) והקוסמונואוט הסובייטי הראשון, 1964
מפת המדינות ששלחו טייסי חלל לחלל, אוקראינה, אזרבייג'ן, בלארוס, ליטא וקזחסטן שלחו טייסי חלל בזמן היותן חלק מברית המועצות
ג'סיקה מאיר, אסטרונאוטית אמריקאית ממוצא יהודי, 2016
חירייה – איגוד ערים דן לתברואה

.
| --- | --- |


חירייה - איגוד ערים דן לתברואה
 פעילות:  מפעיל את פארק המיחזור חירייה
 התאגדות:  תאגיד סטטוטורי
 מדינה:  ישראל
 יושב ראש:  ראובן לדיאנסקי
 מנכ"ל:  גיל ליבנה
 תקופת הפעילות:  1952–הווה (כ־73 שנים)
 ‏hiriya.co.il
 קואורדינטות:  32°01′35″N 34°49′33″E﻿ / ﻿32.026361111111°N 34.825777777778°E﻿ / 32.026361111111; 34.825777777778
 he
 
חירייה – איגוד ערים דן לתברואה הוא תאגיד סטטוטורי (איגוד ערים) מיסודן של שש רשויות מקומיות: תל אביב-יפו, חולון, בת-ים, רמת-גן, בני-ברק וגבעתיים, שמפעיל את פארק המיחזור חירייה, אתר התשתיות המרכזי והגדול בישראל לקליטת פסולת מוצקה. האתר, המשתרע על שטח של כ־200 דונם למרגלות מזבלת חירייה ההיסטורית, קולט בממוצע 3,800 טונות אשפה עירונית ביום. כמות זאת מסתכמת ל-1.2 מיליון טונות בשנה, שהן כרבע מהכמות השנתית המיוצרת בישראל. בנוסף מטפל האיגוד בכ-1,000 טונות פסולת בניין מדי יום.
בנוסף לשש הערים החברות באיגוד, מעניק הפארק שירותי טיפול בפסולת לרשויות נוספות: קריית אונו, אזור, אור יהודה, בית דגן, גני תקווה, יהוד-מונוסון, שוהם, מועצה אזורית גדרות, מועצה אזורית שדות דן, מועצה אזורית גזר, ראשון לציון, גבעת שמואל, באר יעקב, מודיעין עילית, ועוד. בסך הכל מספק האיגוד שירות לכשני מיליון תושבים, שהם כחמישית מתושבי מדינת ישראל ולעוד כמיליון אזרחים ותיירים השוהים בתחומי מטרופולין תל אביב אך אינם מתגוררים בו.
איגוד ערים דן לתברואה הוקם בשנת 1966 על פי צו הקמה שניתן על ידי שר הפנים בתוקף סמכותו בהתאם לחוק איגודי ערים. על פי צו ההקמה תפקידו של האיגוד הוא לטפל בפסולת ובנושאי תברואה. הקמת האיגוד התרחשה ארבע עשרה שנים לאחר שאתר חירייה החל לשמש את עיריית תל אביב-יפו כ"מגרש אשפה" בו נקלטה הפסולת העירונית.
יושב ראש האיגוד הוא המשנה לראש העיר תל אביב-יפו, עו"ד ראובן לדיאנסקי ומנכ"ל האיגוד הוא גיל ליבנה.
היסטוריה של פארק המיחזור חירייה > לפני קום המדינה

מקור השם "חירייה" הוא בשמו של הכפר הערבי אל-ח'ירייה ששכן כ-8 ק"מ מזרחית ליפו, בקרבת דרך לוד בסמיכות לגדות נחל איילון ובצמידות לאתר ארכאולוגי של העיר בני-ברק הקדומה. המילה ח'ירייה נגזרת מהמילה ח'יר שפירושה: שפע, טוב, ונדיבות. הכפר נקרא כך על שום האדמות הפוריות והחקלאות המשגשגת שאפיינו אותו.
בזמן שלטון המנדט הבריטי הוגדרו אזור הכפר וסביבותיו כ"שטח גלילי" שאינו כפוף לרשות מקומית כלשהי, ואסור לבנייה ולפיתוח, על מנת שיוכל לתפקד כ"פֶשֶׁט הצפה", כלומר, שטח המיועד לקלוט מי שיטפונות בזמן שנחל איילון, שבשנים שקדמו לקום המדינה נקרא "נחל מוסררה" עולה על גדותיו. אזורים ביצתיים אלו סומנו כשטחים חיוניים למניעת הצפות בעיר תל אביב, שבאותם ימים הייתה עיר צעירה ומתפתחת בקצב מהיר. שלטון המנדט הבריטי נהג לסמן תשתיות טבע חיוניות לשימור כ"שטחי כתר", מושג שהתפתח בשפה העברית ל"שטח גלילי". שטחים אלו אושרו גם אחרי הקמת מדינת ישראל כשטחים שאינם כפופים לשום רשות מקומית, ואסורים לבנייה ולפיתוח.
היסטוריה של פארק המיחזור חירייה > שיקום הר הפסולת והמאבק להקמת פארק מטרופוליני

מיד עם סגירת המזבלה והפסקת הטמנת הפסולת על הר חירייה נוצר צורך להעלות למודעות הציבורית והשלטונית את סיפורו של האתר, ולרתום את הציבור למאבק לשמירת אזור חירייה כריאה ירוקה וכפארק מטרופוליני רחב ידיים לטובת תושבי האזור. סגירת המזבלה והטיפול במפגעים שיצרה יצרו הזדמנות לפתח פארק שיכלול מלבד הר הפסולת את כל השטחים הגליליים ממזרח ומצפון, כולל שטחי מקוה ישראל.
כמהלך פתיחה למאבק זה, הוצגה בשנת 1999 בביתן הלנה רובינשטיין במוזיאון תל אביב לאמנות התערוכה "חירייה במוזיאון" ביוזמת קרן ברכה ואיגוד ערים דן לתברואה. בתערוכה זו נקראו אמנים מתחומים שונים מישראל וממדינות נוספות לתרום רעיונות לשיקום חירייה. את מפגש האומנים ואת התערוכה יזם ואצר ד"ר מרטין וייל שעמד בראש קרן ברכה. הצעותיהם של האמנים היו מרשימות אך לא ישימות, אך הן מילאו תפקיד חשוב ביצירת דימוי חיובי לאתר ולצורך לשקמו ולהשאירו כשטח פתוח ללא שטחי בנייה. בעקבות התערוכה חברו לקרן ברכה ולאיגוד ערים דן לתברואה ראשי רשויות, ארגונים ירוקים, שרים וחברי כנסת לקידום ותמיכה בקמפיין למען הפארק, שבתקופה זו כבר כונה בשם "פארק איילון". בשנים 2000–2005 נערכו דיונים בין בעלי עניין שונים (משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, ארגוני סביבה וכיוצא בזה) לגבי עתיד אזור חירייה. מאמץ הושקע בשימור הקואליציה של נבחרי ציבור ברמה המקומית והארצית התומכים בתוכנית הפארק שעם סגירת המזבלה קמו לה התנגדויות רבות בקרב גופים ששאפו לממש בקרקע תוכניות בנייה.
בשנת 2003 התקבלה במועצת האיגוד, בה יושבים נציגי הרשויות, החלטה לפתוח את האתר לקהל הרחב למרות המגבלות הבטיחותיות שבו. רשויות האיגוד התגייסו להטמיע תוכניות חינוכיות העוסקות בסיפורו של אתר חירייה, בהיכרות עם בעיית הפסולת ושותפו בחזון שיקום ההר והקמת הפארק.
לאור התמיכה של מוסדות התכנון ושרים בממשלה בתוכנית הפארק המורחבת, יצאה לדרך תחרות לבחירת אדריכלים שיובילו את תכנון הפארק. התחרות תועדה בתערוכה שנייה במוזיאון תל אביב "חירייה במוזיאון #2," בשנת 2005. התחרות הייתה אנונימית וההצעות כוונו לתכנונו של פארק בהיקף של 8,000 דונם ולתכנון מפורט של הר הזבל ואתר חירייה כאתר מבקרים בטוח, שיהווה מוקד משיכה ותצפית מרחבית עבור הציבור. הזוכים בתחרות היה פרופ' פיטר לאץ, אדריכל נוף גרמני המתמחה בפרויקטים של שיקום אתרי פסולת מהעידן הפוסט התעשייתי. לאץ הציע לשמר את קווי המתאר של הר הזבל, וכמענה למיתון המדרונות הוצעה הסטה של הנחלים והרחקתם מההר.
במהלך שנת 2005 התקבלו מספר החלטות שקבעו את הקמתו של הפארק. באפריל 2005 אושרה תוכנית המתאר המחוזית, תמ"מ 3/5, שכללה את הקמת "פארק איילון" אשר ישמש כ'ריאה ירוקה' במטרופולין תל אביב. באיגוד ערים דן התקבלה החלטה להפוך את מבנה מפעל הקומפוסט שננטש בשנות ה־60 למרכז לחינוך סביבתי שיהווה מרכז לקליטת מבקרים באתר, שכבר החל בתקופה זו לסקרן ולהוות מוקד עניין.
בשנת 2007 נחנך הפארק ובשנת 2008 שונה שמו של הפארק ל"פארק אריאל שרון". בעקבות הקמת החברה הועברו פעולות לשיקום הר הזבל ל"חברת פארק אריאל שרון".
היסטוריה של פארק המיחזור חירייה > חירייה כתחנת מעבר החל משנת 1998

לאחר קבלת החלטת הממשלה על סגירת האתר להטמנת פסולת והפיכתו לתחנת מעבר החל תכנון המהלך בהיבטים פיזיים, ניהוליים וכלכליים. המשמעות של הפיכת אתר חירייה לתחנת מעבר היה שינוע של כמויות האשפה שנאספו אליה מכל רשויות המטרופולין להטמנה בדרום ישראל. התהליך לווה בהתנגדויות, כמו אלו של עיריית באר שבע שהתנגדה למעבר המשאיות בקרבתה לצורך הטמנה באתר 'גני הדס' שנקבע אז כאתר קולט עבור הפסולת.
על ההר הוקמה תחנת מעבר זמנית שפעלה עד לסיום תכנון והקמת תחנת המעבר הקבועה בשנת 2001.
הפיכת אתר חירייה לתחנת מעבר היוותה לא רק נקודת מפנה באופן בו תופעל האתר ומטופלת הפסולת, אלא גם בהגדרת החזון והמטרות של איגוד ערים דן לתברואה קשת רוזנבלום, הר חירייה - יש חיים בזבל, באתר הארץ, 21 בינואר 2013. עם סגירת המזבלה הגדיר איגוד ערים דן חזון חדש הכולל את שיקום הר חירייה והפיכתו לפארק פתוח לציבור ורואה בו פעולה חיונית לתיקון סביבתי-חברתי. במקביל, הוגדר חזון לטיפול בפסולת רשויות גוש דן תוך הטמעת תפיסות מתקדמות, חדשנות טכנולוגית, ושקיפות ניהולית. השקיפות בטיפול בפסולת מתבטאת בראש ובראשונה בכך שעם סגירת המזבלה והקמת תחנת המעבר למרגלות הר הפסולת הוחלט על פתיחת האתר לציבור והנגשת האזורים התפעוליים שבו לביקורים. גישה זו גובתה בהחלטה להקים מרכז לחינוך סביבתי שיעסוק באתגרי הטיפול בפסולת ותרבות הצריכה המודרנית – כחלק אינטגרלי מפעילות האתר. הקמת הפארק התעשייתי הכולל תשתית תפעולית לצד תשתית חינוכית התבססה על תפיסה הוליסטית של הטיפול באשפה הנשענת על טכנולוגיה, ניהול מתקדם ותפיסה חברתית הרואה בציבור חלק בלתי נפרד ממעבר למשק פסולת מתקדם וסביבתי.
פיתוח פארק תעשיות טיפול בפסולת למרגלות הר הפסולת המשוקם בשטחו של פארק אריאל שרון המתהווה, תורגם לתוכנית מחוזית מסודרת המכשירה את ייעוד הקרקע לטיפול בפסולת ומהווה את הבסיס לתפעול השוטף ולפיתוח פרויקטים הנדסיים אחרים באתר. התוכנית אושרה בנובמבר 2011, ונקראת תג"פ 594 (תג"פ = תוכנית גלילית פרטנית). אישור התוכנית היווה נקודת מפנה להתפתחות פארק המחזור חירייה. התוכנית הגדירה את מטרות האיגוד ואת ייעודי הקרקע של שטח פארק המחזור. על פי התוכנית פארק מחזור חירייה מיועד להיות האתר המרכזי של גוש דן לטיפול בפסולת מוצקה, כולל מתקני טיפול, תשתיות תומכות למתקנים, ותשתיות לקליטת מבקרים.
היסטוריה של פארק המיחזור חירייה > פיתוח פארק המחזור חירייה 2001 – 2025

בשנת 1998 נסגרה מזבלת חירייה להטמנה, עקב הוראה של השר לאיכות הסביבה רפאל איתן. לאיגוד ערים דן ניתן זמן קצר להיערך לשינוי זה שמשמעותו הייתה הפיכת אתר ההטמנה לתחנת מעבר בה נפרקת הפסולת וממנה משונעת לאתרי הטמנה בדרום הארץ. על הר הזבל נבנתה תשתית זמנית לפריקת משאיות האשפה העירוניות ומשטחי העמסה למשאיות שנועדו לשנע את האשפה. בשנים הראשונות שונעה הפסולת לאתר דודאים ולאתר גני-הדס, אך משגדלו הכמויות והצטמצם הנפח הזמין להטמנה באתרים אלו נחתם הסכם ארוך טווח עם מטמנות אפעה שהחלו לקלוט את הפסולת מאתר חירייה.
בשנת 2000 נחנך מבנה הקבע של תחנת המעבר לפסולת לרגלי ההר תוך הסדרת התנועה באתר, והקמת מערך שקילה. תחנת מעבר זו, שהייתה בזמנו התחנה הראשונה והגדולה מסוגה בארץ קלטה את כל משאיות הדחס של הרשויות למשטח פריקה. הפסולת נפרקה לבור הקליטה, ומשם הועמסה על משאיות ענק (המכילות עד 30 טון). פתיחת תחנת המעבר, ככל שציינה עידן חדש בטיפול בפסולת, עדיין נתפסה בעיני האיגוד כתשתית זמנית עד לבניית מתקנים מתקדמים שימיינו את האשפה ויפיקו ממנה תוצרים שניתנים לשמש חומרי גלם או מקור אנרגיה. בסמוך לפתיחת תחנת המעבר הוקם במתחם המזרחי מפעל לטיפול בפסולת גזם שאליו נותבו משאיות המנוף האוספות פסולת זו יחד עם פסולת גושית שהיא פסולת בגודל חריג.
בשנת 2001 פרסם האיגוד קריאה לחברות להציע טכנולוגיות לטיפול באשפה באתר. בין החברות בלטה החברה הצעירה 'חץ אקולוגיה' שהציעה טכנולוגיה חדשנית למיחזור אשפה ובשנת 2002 רשמה פטנט בינלאומי לתהליך שפיתחה. ייחודה של הטכנולוגיה היה במתקן הטיפול המסוגל להתמודד עם פסולת מופרדת ומעורבת כאחד, כך שלמעשה אין תלות בשיטת איסוף האשפה, מה שמקל על העבודה מול הרשויות המקומיות והציבור. בשנת 2003 הקימה החברה מתקן המיישם את הטכנולוגיה באתר חירייה. הפסולת האורגנית-רקבובית שהופרדה הועברה למיכלי עיכול אנאירובי שם הופק ביוגז וסוג של בוצה פעילה המתאימה לייצור דשן. המפעל המשיך לפעול כטכנולוגיה ניסיונית (פיילוט) עד שנת 2020 וטיפל בכמות של 100–400 טונות ביום. מתקן הגזם ומפעל "חץ אקולוגיה" צמצמו את הכמות המועברת להטמנה בשיעור של 5-10%. במקביל לפעילות מתקנים אלו המשיך האיגוד לאתר שותפים וטכנולוגיות מתאימות שיתנו מענה לטיפול בכמויות גדולות יותר, ולסוגי פסולות נוספים.
בשנת 2017 נחנך מפעל ה־RDF שסימן ציון דרך משמעותי בפעילות האיגוד ובטיפול בישראל בכלל.
מפעלי פארק המיחזור חירייה

נכון לשנת 2025 נקלטים בממוצע מדי יום בפארק המיחזור 3,800–4,000 טונות פסולת מוצקה. הפסולת נשקלת בכניסה לאתר ומנותבת לאחד מן המפעלים הבאים: מפעל ה-RDF, מפעל המפרידן, מפעל לטיפול בפסולת גזם ופסולת גושית, ומפעל לטיפול בפסולת בנייה. באתר מתקן לשאיבת ביוגז מהר הפסולת כמקור לאנרגיה ירוקה.