stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה הקורסיקנית
הקמה

השלטון הגנ'ובי בקורסיקה נחשב למושחת ובמהלך תחילת עידן האורות החלו להישמע קולות הקוראים לעצמאות מג'נובה. השלטון, שהתבצר במצודות היה כמעט חסר שליטה מעשית על הנתינים, והקורסיקנים החלו לתור אחר מנהיג גולה למאבק. בתחילה הומלך לזמן קצר ההרפתקן הגרמני תיאודור סטפן, אולם במהרה נשא את דגל המאבק הפטריוט הקורסיקני הגולה פסקואלה פאולי. הלה שאף להקים רפובליקה ריבונית בעלת דגל, צבא ומערכת משפט עצמאית.
בשנת 1757 הצליחו הקורסיקנים להדוף את הכוחות מג'נובה אל עבר ערי החוף המבוצרות, בעוד הכוחות המהפכנים זוכים לשליטה דה פקטו על האי דרך הבירה קרטה. כסימן לריבונות הוקמו באי אוניברסיטה ומסדר על שם הקדוש דבוטה, הקדוש המגן של האי.
הוקם דיאט לאומי, בו נבחרו צירים מכל מחוז לתקופת כהונה של שלוש שנים. זכות ההצבעה הורחבה לכל הגברים מעל גיל 25, אולם משום שבאופן מסורתי לנשים ניתנה זכות הצבעה בהצבעות בכפר, הורחבה זכות ההצבעה גם לנשים לא נשואות זמן קצר לאחר מכן. בכך הפכה הרפובליקה הקורסיקנית למדינה הראשונה המעניקה זכות הצבעה לנשים. בשנת 1761 טבעה הרפובליקה מטבעות ראשונים בעיר מוראטו, ועליהם הוטבעו פרופיל ראש מורי, סמלה העממי של קורסיקה המוצג גם בדגלה ובסמלה.
רעיונות השוויון, העצמאות והחירות של פאולי קיבלו רוח גבית מפילוסופים רבים. ז'אן-ז'אק רוסו, וולטר, ראינאל ומאבלי הביעו תמיכה ברפובליקה הצעירה. הרפובליקה המשיכה להתפרסם כאשר הוזכרה בספרו של ג'יימס בוסוול, וקיבלה הכרה בינלאומית מהביי של תוניס.
החוקה

החוקה הקורסיקנית הראשונה נכתבה בשנת 1755 עבור הרפובליקה החדשה ואומצה עד לסיפוח הצרפתי של האי בשנת 1769. היא נכתבה באיטלקית, שהייתה השפה המדוברת בקורסיקה עד המאה ה-19. החוקה נכתבה על ידי פאולי בהשראת כתביו של ז'אן-ז'אק רוסו. ייחודה של החוקה הוא בהיותה אחד מהקודקסים הלאומיים הראשונים שנכתבו ברוח עידן האורות.
הפלישה הצרפתית

בשנת 1767 כבשו הקורסיקנים את האי קפריה מרפובליקת ג'נובה. הג'נובים, שהתייאשו מהניסיון לשליטה על האי מכרו את הזכות להחזקה בו לצרפת שנה מאוחר יותר דרך חוזה ורסאי. כבר במהלך אותה השנה פלשו הכוחות הצרפתים אל האי, ולחמו מול צבא הרפובליקה הצעירה. הכוחות הקורסיקנים החזיקו מעמד כשנה מול הצבא הצרפתי, אולם במאי 1769 הפסידו בקרב פונטו נובו. פאולי ברח לגלות בממלכת בריטניה הגדולה, והשליטה הצרפתית על האי הושלמה כאשר בשנת 1770 האי הפך לפרובינציה רשמית של צרפת.
לאחר הפלישה

רבים בממלכה המאוחדת ראו בנפילת הרפובליקה כישלון בריטי, משום שהרפובליקה הייתה יכולה להיות בעלת ברית של הכתר האנגלי באזור הים התיכון במאבק הכוחות מול ממלכת צרפת. למשבר זה, שכונה "המשבר הקורסיקני" היו השלכות על החלפת השלטון בממלכה. גולים קורסיקניים עברו לבריטניה, ואף שירתו בצבאה במספר מערכות. בשנת 1794 כבשו גולים קורסיקניים בראשות פאולי בתמיכת הבריטים את האי מחדש, וכוננו את הממלכה האנגלו-קורסיקאית, אולם צרפת (בתמיכת ספרד) הצליחה להחזיר את האי לשליטתה בשנת 1796.
בימינו רואים רבים מתושבי האי את קורסיקה כמחוז מופרד, מבחינה תרבותית וגאוגרפית, מצרפת היבשתית ומעוניינים בעצמאות (לדוגמה, לאורך ההיסטוריה, הטור דה פראנס עבר בכל מחוזות צרפת מלבד קורסיקה). בדלנים אלו מעדיפים לדבר באיטלקית, ואף הקימו ארגון טרור, בשם Armata Corsa, שאינו פעיל עוד.
הערות שוליים

↑  The Constitution of 1755
↑  The Church of St Devote of Monaco
↑  Gregory, Desmond (1985). The ungovernable rock: a history of the Anglo-Corsican Kingdom and its role in Britain's Mediterranean strategy during the Revolutionary War, 1793-1797. London: Fairleigh Dickinson University Press. p. 31. ISBN 0838632254.
↑  Ibid., p 19
↑  Felli, Lucien (1974). "La renaissance du Paolisme". in Bartoli, M. Pasquale Paoli, père de la patrie corse. Paris: Albatros. p. 29. "Il est un point où le caractère précurseur des institutions paolines est particulièrement accusé, c'est celui du suffrage en ce qu'il était entendu de manière très large. Il prévoyait en effet le vote des femmes qui, à l'époque, ne votaient pas en France
↑  Scales, Len; Oliver Zimmer (2005). Power and the Nation in European History. Cambridge: Cambridge University Press. p. 289. ISBN 0521845807
↑  CONSTITUTIONAL PROJECT FOR CORSICA Jean-Jacques Rousseau Drafted 1765
הדגל הקורסיקני מונף כיום כאקט בדלני
אבני איתן

| --- | --- |
צימר באבני איתןצימר באבני איתן
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎381 מטר
תאריך ייסוד: 1978
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,022 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 953 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) אבני איתן(למפת הגליל העליון רגילה) אבני איתן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אבני איתן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אבני איתן32°49′24″N 35°45′55″E﻿ / ﻿32.8232046009896°N 35.7652028360706°E﻿ / 32.8232046009896; 35.7652028360706  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן באדום - אבני איתן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10
http://www.avneieitan.co.il
אַבְנֵי אֵיתָן (בתעתיק לטיני: Avney Eytan) הוא מושב דתי לאומי בדרום רמת הגולן, השייך למועצה אזורית גולן ולארגון המושבים של הפועל המזרחי.
מקור השם

מייסדי המושב קראו שמו "אבנ"י אית"ן" ראשי תיבות שמותיהם של שבעה מחבריהם:


א - אבנר גבורין - קצין נח"ל מוצנח שנהרג במלחמת יום כיפור בסיני

בנ - בני חנני - קצין נח"ל מוצנח שנהרג במלחמת יום כיפור ברמת הגולן

י - יהודה אריה - קצין נח"ל מוצנח שנהרג במלחמת יום כיפור ברמת הגולן



א - אילנה בולה

י - יונה סובר

ת - תמר נחמה דרור - שלוש חברות גרעין אית"ן שנהרגו ממוקש בשדות רמת מגשימים בגולן

ן - נגר עשירה - חברת הקבוצה שנפטרה ממחלה קשה.
גאוגרפיה

היישוב ממוקם בדרום רמת הגולן, בגובה 385 מטרים מעל גובה פני הים, בקרבת המפל השחור שבנחל אל על.
היסטוריה

הגרעין המייסד עלה בשנת 1974 למחנה זמני בנוב הסמוכה. ב-1978 לאחר תום בניית יישוב הקבע עברו חברי היישוב ליישובם. בשנת 2006 קלט היישוב 16 משפחות בעיקר מהיישוב נצר חזני, לאחר תוכנית ההתנתקות.
כלכלה

כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות (מטעי תפוחים, אפרסקים, נקטרינות, משמש, אבוקדו, גפן ושזיפים), פרות לחלב ולבשר, יקב ליין וגידול צאן ועופות.
ביישוב יש פעילות תיירותית: סדנאות הכנת סבונים, טיולי אופניים, חמורים ורכב שטח. מגוון שירותי הלנה, אוהלים, בונגלוס, אוהלים אינדיאניים וצימרים. כמו כן, היישוב היה שותף, יחד עם ארבעה יישובים דתיים אחרים בגולן (רמת מגשימים, יונתן, נוב, ואלוני הבשן), בהקמת בית המלון "כינר - גליל" על חוף הכנרת.
ילדי המושב לומדים בבתי הספר בסביבה, היסודי בבית הספר הממלכתי דתי שבחספין, בתלמוד תורה שבחספין, בבית הספר האנתרופוסופי שבנטור - מעיינות, בבית הספר המכיל והמשולב בנטור - שורשים, ובבית הספר לבנות בקשת - ׳ואהבת׳.
במושב גם מתנהל סניף של בני עקיבא
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  התעתיק על פי שמות היישובים בישראל באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 ביוני 2022
↑  דף לזכר אילנה בולה, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דף לזכר יונה סובר, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דף לזכר תמר נחמה דרור, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
| יישובים שהוקמו או הורחבו עבור שיכון מפוני תוכנית ההתנתקות |
| --- | --- | --- |
| יישובים חדשים | באר גנים • בני דקלים • בני נצרים • גני טל • כרמי קטיף • נווה • נטע • נצר חזני • שבי דרום • ניצן ב' |  |
| יישובים שהורחבו | אבני איתן • בוסתן הגליל • בית חגי • בת הדר • טנא עומרים • יד בנימין • יד חנה • כרמיה • מבקיעים • משכיות • נווה ים • ניצן • פלמחים • שוקדה • תלמי יפה |  |
| שכונות חדשות | שכונת הנשיא הרצוג באשקלון • שכונת נצר אריאל באריאל |  |
| יישוב שאוכלס מחדש | שומריה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588169705171
טרבוניאנוס גאלוס

גַּאיוּס וִיבִּיוּס טְרֶבּוֹנִיָאנוּס גַּאלוּס (בלטינית: Gaius Vibius Trebonianus Gallus; ‏206 - אוגוסט 253) היה קיסר רומא בין השנים 251 לספירה עם הוסטיליאנוס, ולאחר מכן בשלטון משותף עם בנו, וולוסיאנוס, עד לשנת 253.
ביוגרפיה

גאלוס נולד באיטליה, במשפחה בעלת רקע בסנאט. היו לו שני ילדים בנישואיו עם אפיניה גמינה בבינייה: הקיסר לימים גיוס ויביוס וולוסיאנוס, וילדה בשם ויביה גלה. גאלוס עסק בתפקידים צבאיים ומדיניים. הוא היה קונסול ובשנת 250 מונה למושל הפרובינציה הרומית של מואסיה על ידי הקיסר הרומי דקיוס. במואסיה, גאלוס היה דמות מפתח בהדיפת הפלישות התכופות של השבטים הגותים של הדנובה, והוא הפך להיות פופולרי בצבא.
ב-1 ביולי 251, דקיוס והקיסר השותף לו, בנו הרניוס אטרוסקוס, נהרגו בקרב אבריטוס בעת שניסו להעניש את השבטים הגותים על פלישתם. בעת שנודע על כך לצבא, החיילים מינו את גאלוס לקיסר, אף על פי שבנו של דקיוס הוסטיליאנוס היה אמור לרשת את השלטון. גאלוס הכריז על הוסטיליאנוס כשותף לו בתפקיד הקיסר כדי למנוע מלחמת אזרחים. באותה שנה מת הוסטיליאנוס ממגפה שפרצה ברומא, וגאלוס מינה את בנו וולוסיאנוס כשותף לו בתפקיד הקיסר.
גאלוס, שהיה להוט להיות פופולרי בקרב אזרחיו, פעל בזריזות נגד המגפה וקבר את הקרבנות. גאלוס הואשם שהוציא להורג נוצרים, אך אין לכך הוכחות למעט כליאתו של האפיפיור קורנליוס ב-252.
כמו אצל קודמיו, שלטונו של גאלוס לא התנהל בקלות. במזרח, שאפור הראשון מפרס פלש לסוריה וכבש אותה, בלי תגובה מרומא. בדנובה, שבטים גותיים מרדו ברומא בשנית למרות הסכם שלום שנחתם בשנת 251. הצבא התנגד לקיסר וכאשר איימליאנוס, מושל מואסיה ופנוניה, החליט לצאת לקרב נגד הגותים והביס אותם, החיילים מינו אותו לקיסר. גאלוס אשר התכונן לקרב נגד הצבא ואיימליאנוס, הכין מספר לגיונות וקרא לתגבורות לשוב לרומא מקצוות האימפריה. למרות זאת, לגאלוס לא נותר סיכוי להיפגש עם איימליאנוס בקרב, לאחר שהוא נהרג על ידי צבאו שלו באוגוסט 253.
לקריאה נוספת

משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193-337, 2nd editionEdited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005
יוון המיקנית

אגרטל הלוחמים מציג את החימוש האופייני לתקופה המיקנית
מסכת אגממנון במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
יָוָון המִיקֶנִית היא השלב האחרון בתקופת הברונזה ביוון העתיקה, היא שימשה כתפאורה לשירה האפית של הומרוס וסיפורים אחרים מהמיתולוגיה היוונית. התקופה המיקנית שואלת את שמה מהאתר הארכאולוגי המרכזי מיקנה הממוקם בצפון-מזרח מחוז ארגוס אשר בחצי האי פלופונסוס בדרום יוון. גם אתונה ותבאי הן ערים מיקניות מרכזיות.
התרבות המיקנית

התרבות המיקנית פרחה בין המאה ה-17 לפנה"ס לבין סיום תקופת הברונזה סמוך לשנת 1100 לפנה"ס. נפילתה של התרבות המיקנית מיוחסת בעיקר לפלישות של השבטים הדורים. היו מספר ערים מרכזיות בתרבות המיקנית ביניהן אתונה, תבאי, יולקוס (אנ') ואף אתרים על איים מרוחקים כגון כרתים. נוסף לערים הגדולות, היו ביוון מספר מוקדי פולחן מסורתי בצורת מקדשים ביתיים, כגון לרנה. מושבות מיקניות הוקמו גם על איים בים האגאי, על חופי אסיה הקטנה וכן בקפריסין.
התרבות המיקנית נשלטה ברובה על ידי אריסטוקרטיה של לוחמים. סביב המאה ה-15 לפנה"ס הרחיבו המיקנים את שליטתם עד כרתים, מרכז התרבות המינואית, ואימצו את הכתב ליניארי א' כדי לכתוב את גרסתם המוקדמת ליוונית.
לא רק שהמיקנים ניצחו את המינואים, אלא שניצחונם כלל גם התגברות מיקנית על הענקית טרויה, עיר מינואית עוצמתית במיוחד שהיוותה יריב לכוח המיקני. מכיוון שהטקסטים היחידים שמתעדים את האירועים הללו הם ה"איליאדה" וה"אודיסאה" של הומרוס וטקסטים יוונים אחרים המהולים בכבדות במיתולוגיה, ישנם ספקות רבים בנוגע לקיומה של מלחמת טרויה. ב-1897 חשף הארכאולוג הגרמני היינריך שלימן עתיקות באסיה הקטנה (בימינו על אדמת טורקיה) שלטענתו הן השרידים של טרויה, אך ישנן אי-התאמות רבות בין הממצא הארכאולוגי בהריסות האלה לבין תיעוד של טרויה ב"איליאדה" של הומרוס.
המיקנים קברו את האצולה שלהם בקברים דמויי כוורת (Tholoi). אחוזות קבר אלה היו חדרי ענק עגלגלים עם תקרות גבוהות וכניסות ישרות מרוצפות באבן. לעיתים קרובות נקברו אנשים עם פגיונות או ציוד צבאי אחר. לעיתים קרובות נקברה האצולה הגבוהה מעוטרת בכתרים, מסכות זהב, שריון מתכת, וכלי נשק משובצים באבני חן. רובם נקברו בתנוחת ישיבה, וחלקם עברו תהליך חניטה. יוצאים מן הכלל היו אכילס ופאטרוקלוס שנמצאו בהריסות של שלימן. הם לא עברו חניטה אלא תהליך של שריפת הגופה, ובמקום מסכת זהב זכו לכד מוזהב שבתוכו נח אפר המת.
נכון להיום לא זוהתה אוכלוסיית כמורה בתרבות המיקנית. נמצאו עדויות על חותמים, טבעות ואף אמצעי פולחן לריטואלים של תפילה. מתפללים בדרך כלל מצוינים על ידי ידיים שלובות, על ידי יד ימין מורמת כאות שלום או על ידי השמת יד אחת על המצח. באלים ניתן להבחין בסצנות בהן שתי הידיים באוויר או בתנועה קדימה של נתינה וקבלה.
בסוף המאה ה-12 לפנה"ס ותחילת המאה ה-11 לפנה"ס, עם משבר תקופת הברונזה המאוחרת החלה הדעיכה של יוון המיקנית. האוכלוסייה התמעטה בצורה ניכרת וחלק גדול מהאוכלוסייה הפכו בורים, דעיכה זאת מיוחסת לפלישות של השבטים הדורים.
התקופה השושלתית הקדומה

התקופה השושלתית הקדומה, התקופה הארכאית או תקופת תין (על שם העיר תין, בירת הממלכה באותה עת) היא תקופה בהיסטוריה של מצרים העתיקה. תחילתה עם איחוד מצרים התחתונה עם מצרים העליונה סביב שנת 3100 לפנה"ס, על ידי נערמר. בכך נוסדה שושלת הפרעונים הראשונה, ובאה לידי סיום התקופה הקדם-שושלתית.
במהלך תקופה זו שלטו במצרים השושלת הראשונה והשנייה. סופה של התקופה בשנת 2686 לפנה"ס, עם ייסוד ממלכת מצרים הקדומה.
בתקופה זו הומצא הכתב ההירוגליפי במצרים.
השושלת הראשונה

מלכי השושלת הראשונה שלטו במצרים המאוחדת משנת 3050 לפנה"ס ועד ל-2890 לפנה"ס:
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| נערמר | סביבות 3100 לפנה"ס | כפי הנראה זהו מנס, הפרעון שנחשב למאחד מצרים העליונה והתחתונה. (אם כי בפועל כנראה האיחוד קרה עוד בתקופה הטרום שושלתית.) |
| חור אחע | סביבות 3050 לפנה"ס | "הורוס הלוחם". יש הרואים בו את מנס, אולם ככל הנראה היה למעשה יורשו |
| ג'ר | 54 שנים | - |
| ג'ת | 10 שנים | ידוע גם כ ואצ'י, "מלך הנחש" |
| דן | 42 שנים | נקרא גם וּדימוּ |
| אג'יב | 8-10 שנים | - |
| סמרחת | 8.5 שנים | - |
| קע | 33 שנים, בסביבות 2910 לפנה"ס | ידוע גם ככאע (בתיעתוק שגוי) |
| סנפרכא | סביבות 2900 לפנה"ס | שלטון קצר מאוד, אין תיארוך ברור |
| ציפור הורוס | סביבות 2900 לפנה"ס | שלטון קצר מאוד, אין תיארוך ברור |
השושלת השנייה

מלכי השושלת השנייה שלטו במצרים משנת 2890 לפנה"ס ועד ל-2686 לפנה"ס:
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| חותפ סח'מוי | החל מ-2890 לפנה"ס | פירוש שמו, "רגיעת שני הכוחות", מרמז על התוהו ששרר בממלכה בתום תקופת השושלת הראשונה |
| רע נב | 39 שנים | ידוע גם כ"נב-רע", שמו קשור לאל השמש רע |
| ני נתר | 23 שנים | - |
| וּנג | 8 שנים | - |
| סנדי | 20 שנים | - |
| פרי יב סן | 17 שנים | שמו הקודם פרי-נ-מעאת, בתקופתו התפלגה החברה למאמיני האל סת ולמאמיני האל הורוס |
| חעא סח'ם |  ? | - |
| חעא סח'מוי |  ? | יש המזהים אותו עם קודמו ברשימה. פירוש שמו: "שני כוחות שווים" מרמז על איחוי הקרע בין מאמיני שני האלים שקרה בתקופת סבו והשגת שקט פוליטי. |
ראו גם

פלטת נערמר
הערות שוליים

↑  Wolfgang Helck: Untersuchungen zur Thinitenzeit (= Ägyptologische Abhandlungen (ÄA), Vol. 45). Harrassowitz, Wiesbaden 1987, ISBN 3-447-02677-4, p. 124.
1 2  Wolfgang Helck: Untersuchungen zur Thinitenzeit (Agyptologische Abhandlungen), ISBN 3-447-02677-4, O. Harrassowitz (1987), p. 124
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513688405171  LCCN: sh2010007481 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאור נבוק

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1971 (בן 53) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים  פרס אקו"ם 
 www.liornavok.com
 
ליאור נבוק (נולד ב-6 בספטמבר 1971) הוא מלחין, מנצח ופסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה

נבוק נולד בתל אביב. את שירותו הצבאי עשה נבוק בתחום המוזיקה. הוא למד הלחנה באופן פרטי אצל משה זורמן. לאחר מכן השלים לימודי תואר ראשון בקומפוזיציה אצל ינעם ליף באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, שם למד גם ניצוח; ולימודי תואר שני ודוקטורט בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד שבבוסטון, שם היה תלמידו של ג'ון הרביסון.
יצירותיו בוצעו על ידי תזמורות והרכבים בארץ ובעולם, בהם בתי האופרה של פרנקפורט ונירנברג, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, מיזם התזמורת העכשווית בוסטון, ותזמורת פסטיבל טנגלווד. הן מושמעות לעיתים קרובות ב-"כאן קול המוזיקה". נבוק זכה פעמיים בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (2002, 2010) ובפרסי אקו"ם, וכן בפרסים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל, הקרן למצוינות בתרבות, מועצת התרבות של מדינת מסצ'וסטס, קרן המוזיקה ע"ש פרום, הקרן לזכר לילי בולנז'ה, ועוד. בשנת 2004, הוא היה אחד משבעה מלחינים שקרן סרג' קוסביצקי בספריית הקונגרס וקרן קוסביצקי למוזיקה הזמינו מהם יצירות חדשות. יצירותיו זוכות להשמעות רבות ב-"כאן קול המוזיקה".
יצירות לבמה כוללות שתי אופרות – ההתערבות, על פי סיפור קצר של אנטון צ'כוב, ועל גדות הנהר שלנו. זו האחרונה הוזמנה על ידי בית האופרה של פרנקפורט, והוצגה שם בבכורה בעונת הקונצרטים 2014/5. כמו-כן, חיבר יצירות בימתיות לילדים: בת הים הקטנה (על סיפורו של הנס כריסטיאן אנדרסן), הרפתקאותיו של פינוקיו (על ספרו של קרלו קולודי) וטימי אמיץ הלב (על סיפור של נבוק עצמו בהשראת פטר והזאב; יצירה זו שימשה בסיס לספר ילדים שלו באותו שם, שיצא לאור בשנת 2023).
נבוק הוא חבר-מייסד ופסנתרן בהרכב "אפקט הפרפר".
רשימה חלקית של פרסים ואותות הוקרה

קרן קוסביצקי
פרס לילי בולאנז'ה
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (לשנת 2002 ו-2010)
פרסי אקו"ם
יצירותיו > מוזיקה בימתית

גיץ ושפיץ
בת הים הקטנה
היפה והחיה
הרפתקאותיו של פינוקיו
טימי אמיץ הלב
על גדות הנהר שלנו (אופרה)
ההתערבות (אופרה)
יצירותיו > מוזיקה תזמורתית

קונצ'רטו לקלרינט
אורורה בוראליס
ביכורים סימפונים
בין שני חופים
על טויית הגלים המוצללים שתי מרימבות, 2 אבובים, 2 קרנות, כלי מיתר
השירים הספרדיים
סופרן, בסון (פגוט), קלרינט (2), כלי הקשה (1), נבל, צ'לסטה, מיתרים
בגטלות סימפוניות
קונצ'רטו לגיטרה
שבילי אור
יצירותיו > מוזיקה לאנסמבל כלי נשיפה

הבזקים מחיק החשכה מקהלה ואנסמבל כלי נשיפה
טטריס לחמישיית עץ כפולה
Loose Caboose לאנסמבל כלי נשיפה
יצירותיו > מוזיקה קולית

כיפה בשלל צבעים
טנור ופסנתר
על משכבי בלילות - שיר השירים סופרן ונבל
בסטיארוס מצו-סופרן / אלט, חליל, קלרינט, בסון, כינור, צ'מבלו, שני כלי הקשה
דיאלוגים סופרן וכלי הקשה
שלושה שירים לאה גולדברג סופרן ופסנתר
ים השקיעה קול נשי, טרומבון, קונטרבאס, פסנתר
שיר התופרת לאה גולדברג אלט ופסנתר
שירי סוף-היום לאה גולדברג בריטון ופסנתר
שירי קופנהגן לאה גולדברג אלט ופסנתר
יצירותיו > מוזיקה מקהלתית

הרהורים על חוף ארבעה סולנים, מקהלה קאמרית, מקהלה גדולה, מפוחית, פסנתר, כלי הקשה
נוקטורן 12 זמרים SATB, סקסופון סופרן, קלרינט, נבל, גיטרה, כלי הקשה
שלושה שירים למקהלה למילים של רחל מקהלה א-קאפלה
יצירותיו > מוזיקה קאמרית

שני כלים:
בבואות נסתרות סקסופון אלט / קלרינט ופסנתר
הומורסקה קלרינט ופסנתר
שלושה פרקים מכונפים חליל ופסנתר
בקצה הספירלה שני פסנתרים
תצורות מטושטשות גיטרה ואקורדיון
קפריצ'ו חליל וכינור
דקות נוטפות - שנים קפואות לויולה ופסנתר
מן הדממה בסון ופסנתר
תנודות צ'לו ופסנתר
Fuzzy אבוב ופסנתר
שריגים לשתי גיטרות
סונטה לכינור כינור ופסנתר
3-5 כלים:
שלישית פסנתר כינור, צ'לו ופסנתר
אגם מסתורי חליל, אבוב ופסנתר
ערבסק חלילית, צ'לו וצ'מבלו
צמתים קפואים ויולה, ויברפון ופסנתר
כמו שעון-חול מסתחרר קלרינט, צ'לו ופסנתר
הדים מצועפים חליל, ויולה ונבל
שלישייה לקלרינט, קרן ובסון
קולות מהודו (רביעיית מיתרים מס' 1) כינורות(2), ויולה, צ'לו
מעגלי תקווה (רביעיית מיתרים מס' 2) כינורות(2), ויולה, צ'לו
שאלות נלחשות (רביעיית מיתרים מס' 3) כינורות(2), ויולה, צ'לו
Soliloquy (רביעיית מיתרים מס' 4) כינורות(2), ויולה, צ'לו
רביעיית סקסופונים סקסופון סופרן, סקסופון אלט, סקסופון טנור וסקסופון בריטון
רביעייה לחליל, קלרינט, בסון ונבל
חמישית פסנתר כינורות (2) ויולה, צ'לו, פסנתר
שישה סיפורים קצרים לחמישיית עץ חליל, אבוב, קלרינט, בסון, קרן
סוויטת גיץ ושפיץ (חמישיית כלי נשיפה ממתכת) חצוצרות (2) קרן, טרומבון וטובה
איתותים (לאנסמבל כלי הקשה) כלי הקשה (4) ופסנתר/צ'לסטה.
צריחים צ'לי (4) ופסנתר
V5 ויברפון ורביעיית מיתרים
+6 כלים
אלגיה לעתיד חליל, קלרינט, כינור, צ'לו, פסנתר, כלי הקשה (1)
סקסטט חליל, קלרינט, כינור, צ'לו, פסנתר, כלי הקשה (1)
שלוש אפיזודות חליל, אבוב, קלרינט, קרן, בסון, כלי הקשה (1), פסנתר, כינור, ויולה, צ'לו, קונטרבאס
בעקבות טנגו
חליליות (3), קלרינט, חצוצרה, טרומבון, כינור, קונטרבאס, גיטרה, כלי הקשה (1)
ללא ליווי
עכבר גדול קונטרבס סולו
דיונות חליל סולו
מזרחה משדות קני הסוף נבל סולו
פנטזיה צ'לו סולו
Klotz קלרינט סולו
שישה קטעים לקרן קרן סולו
Rosewood Staircase מרימבה סולו
מדיטציה גיטרה קלאסית
זכרונות מירושלים גיטרה קלאסית
שישה לריקוד גיטרה קלאסית
דרך סמטאות הזמן גיטרה קלאסית ופסקול
עשר בגטלות פסנתר סולו
פריסקופים פסנתר סולו
קופסת התמונות הישנות פסנתר סולו
הבלחות פסנתר סולו
רחובות דוממים פסנתר סולו
חזיונות פסנתר סולו
הערות שוליים

1 2  LIOR NAVOK MUSIC (2011-08-14), Composer Lior Navok - המלחין ליאור נבוק, נבדק ב-2024-08-09
↑  מתוך הביוגרפיה של ליאור נבוק באתר What matters to you – GBH; ראו גם: Classical Music Review: New Releases
↑  Lior Navok: Meditations Over Shore, www.classical-music-review.org
↑  Vibraphone Chamber Music | Vibraphone and String Quartet | Contemporary Music | Percussion and Strings, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Chamber Music for Harp and Winds | Harp and Winds, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Contemporary Trio for Flute, Oboe and Piano | Flute, Oboe, Piano repertoire, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Veiled Echoes | Contemporary Trio for Flute, Viola and Harp | Flute Viola Harp Repertoire, Contemporary Music (באנגלית)
↑  First-Fruits – A Symphonic Prelude | Contemporary Music | Contemporary Symphonic Music, Contemporary Music (באנגלית)
1 2  Lior Navok: String Quartet No. 1 (Voices from India) | Indian-inspired string quartet music, Contemporary Music (באנגלית)
↑  פליציה בלומנטל (2020-08-24), מפגש עם ליאור נבוק, נבדק ב-2024-08-09
↑  Contemporary Clarinet Concertos | Clarinet Concerto, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Contemporary Music for Woodwind Quintet | Woodwind Quintet Repertoire, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Saxophone Quartet | Contemporary Music for Saxophone Quartet, Contemporary Music (באנגלית)
↑  מסע בין כוכבים // סטיבן איסרליס | A Star Trek // Steven Isserlis, נבדק ב-2024-08-09
↑  9/11 Related Chamber Music | Pierrot Sextet Music, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Lior Navok: String Quartet No. 1 (Voices from India) | Indian-inspired string quartet music, Contemporary Music (באנגלית)
↑  An Unserem Fluss | Opera in Two Acts, Contemporary Music (באנגלית)
↑  And the Trains Kept Coming... | Holocaust Related Choral Music, Contemporary Music (באנגלית)
↑  The Little Mermaid: A Musical Tale for Family Concerts, Contemporary Music (באנגלית)
↑  The Adventures of Pinocchio Musical Tale for Family Concerts, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Brave Little Timmy | Repertoire for Family Concerts Music, Contemporary Music (באנגלית)
↑  טימי אמיץ הלב | ספר ילדים, באתר Contemporary Music (באנגלית)
↑  Soprano and Percussion | SOPRANO AND PERCUSSION MUSIC, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Modern Piano Cycles | Film-Noir | Modern Piano Pieces | Contemporary Music for piano, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Urban Nocturnes [CD | Lior Navok Music], Contemporary Music (באנגלית)
↑  Inner Landscapes | Solo Piano CD, Contemporary Music (באנגלית)
↑  From the Log of a Longing Captain | Solo Piano CD, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Time Junctions | Solo Piano CD, Contemporary Music (באנגלית)
↑  Collaborations, Stephen Horenstein, ‏2013-10-04 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459013805171  GND: 1078456623  ISNI: 0000 0000 5216 2264  LCCN: no99083673  SNAC: w67m23tz  VIAF: 4570727   WorldCat (עם VIAF): 4570727
נוסח הספרדים

נוסח הספרדים ועדות המזרח, או ע"מ הוא נוסח התפילה של הסידור המקובל כיום בקרב הקהילות הספרדיות השונות ורוב יוצאי עדות המזרח (חוץ מיהודי תימן).
שמו של הנוסח

הכינוי המקובל לנוסח זה היה בעבר רק "כמנהג הספרדים", אך כיום מקובל לכנותו "נוסח הספרדים ועדות המזרח" בשל שתי סיבות: אחת היא שבעבר חלק מעדות המזרח השונות לא התפללו בנוסח הספרדי וכעת גם הן מתפללות בנוסח הספרדי (ראו למשל נוסח פרס). סיבה שנייה היא כדי לא לבלבל נוסח זה עם נוסח ספרד החסידי של יהדות מזרח אירופה שנקרא כך בשל העובדה שהם ביקשו להתפלל בנוסח הספרדים שהוא על פי האר"י.
ישנם המפרידים בין נוסח התפילה של יהודי עיראק בדורות האחרונים למנהגים אחרים בעיקר של קהילות צפון אפריקה, הבלקן, מצרים וסוריה המבוססים על סידור תפלת החדש, ומכנים רק את הנוסח הראשון "עדות המזרח" או "ספרדים ועדות המזרח". בפועל, ההבדלים בין נוסח קהילות המזרח לצפון אפריקה הם קטנים יחסית, אך יש יותר השפעה קבלית בנוסח קהילות המזרח התיכון (ראו להלן).