stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חרדה חברתית

| --- | --- |
 תחום:  פסיכיאטריה 
 תסמינים:  חרדה חברתית 
 טיפול:  גאבאפנטין  פארוקסטין 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D000072861
 סיווגים
 DSM-5:  300.23
 ICD-10:  F 40.0
 ICD-11:  6B04 
 
חרדה חברתית או פוביה חברתית (באנגלית: Social-Phobia או Social Anxiety Disorder) היא הפרעת חרדה, שמתאפיינת בפחד, חשש או דאגה ממגוון של מצבים חברתיים או מביצוע פעולות מסוימות בפומבי. אף שהפרעה זו היא מבחינות מסוימות סוג של פוביה ספציפית, היא הופרדה מאבחנת הפוביה הספציפית והפכה לאבחנה בזכות עצמה. מאפייני ההפרעה כוללים פחד ממצבים חברתיים שונים, פחד העלול לגרום לפגיעה במגוון של תפקודים בחיי היומיום. יש הרואים בחרדה חברתית קבוצה של מספר הפרעות הקשורות זו לזו ונוצרות בגילאי הילדות.
אבחנה

על פי ה-DSM 5, כדי שאדם יאובחן כסובל מחרדה חברתית, חייבים להתקיים כל הקריטריונים הבאים:
פחד ניכר או חרדה מפני מצב חברתי אחד או יותר בו הפרט חשוף לבדיקה או ביקורת מצד אחרים. דוגמאות יכולות לכלול שיחות פנים אל פנים, פגישה עם אנשים שאינם מוכרים, וקיום של פעילויות שבהן אחרים יכולים לראות את האדם עושה פעולות כמו אכילה או שתייה. דוגמה נוספת היא דיבור בפני קהל. בילדים החרדה צריכה להתקיים בנוכחות אנשים בוגרים.
הפרט חושש שמא הוא ינהג באופן שיתפרש כשלילי, כלומר חושש מאפשרות של היות מושפל או מובך, או שיידחה על ידי הסביבה.
הסיטואציות החברתיות כמעט תמיד גורמות לפחד וחרדה. בילדים הביטוי יהיה בכי, צעקות, קפיאה או היצמדות של הילד למבוגר.
סיטואציות חברתיות בכלל מלוות בפחד אינטנסיבי וחרדה.
הפחד, החרדה וההימנעות אינם פרופורציונליים לעצם האיום שבסיטואציה ואינם מותאמים להקשר החברתי.
הפחד, החרדה וההימנעות הם ממושכים, ובדרך כלל נמשכים שישה חודשים או יותר.
הפחד, החרדה וההימנעות גורמים לפגיעה משמעותית מבחינה קלינית בתפקוד החברתי התעסוקתי ובתפקודים אחרים החשובים לאדם.
הפחד, החרדה וההימנעות אינם ניתנים להסבר טוב יותר על ידי הפרעה פסיכיאטרית אחרת, כמו הפרעת פאניקה, הפרעת גוף דיסמורפית, או הפרעת הספקטרום האוטיסטי.
אם קיים רקע רפואי נוסף (כמו מחלת פרקינסון, השמנת יתר, השחתה של הפנים כתוצאה מכוויות או פציעה), הפחד החרדה וההימנעות הם לחלוטין אינם קשורים, או שהם נרחבים מאד.
תת סוג של ההפרעה: פחד מפני דיבור בפני קהל.
על פי ה-ICD-11, לחרדה חברתית 6 מאפיינים עיקריים:
פחד או חרדה ניכרים ומוגזמים התרחשים באופן עקבי בסיטואציה חברתית אחת או יותר, בין אם באינטראקציות חברתיות (למשל, בקיום שיחה), בין אם בעשייה של משהו תוך כדי תחושה שצופים בי (למשל, אכילה או שתייה בנוכחות אחרים), ובין אם בהופעה מול אנשים אחרים (למשל, במתן נאום).
פחד או חרדה מחשיפה של התנהגות משונה או סימני מצוקה בציבור, שעלולים להיתפס באופן שיפוטי על ידי אחרים (כלומר: סיטואציה שעלולה להיות משפילה, מביכה, התוביל לדחייה או תפגע).
הימנעות מסיטואציות חברתיות באופן ממושך בעקבות פחד או חרדה עזים.
התסמינים אינם חולפים; כלומר, הם נמשכים לתקופה ממושכת של זמן (למשל, לפחות כמה חודשים).
התסמינים אינם מוסברים טוב יותר על ידי הפרעה נפשית אחרת (למשל, אגורפוביה, הפרעת גוף דיסמורפית, הפרעת חוש ריח).
התסמינים מביאים למצוקה משמעותית וחרדה מתמשכת אשר עלולה לפגוע בתפקוד האישי, המשפחתי, החברתי, החינוכי והתעסוקתי של הפרט. אם התפקוד של הפרט לא נפגע, זה רק באמצעות מאמץ רב.
שכיחות ואפידמיולוגיה

בארצות הברית שכיחות ההפרעה עומדת על כ-7%. השיעור החציוני במדינות אירופה עומד על 2.3%. השכיחות בילדים ומתבגרים דומה לזו של מבוגרים. השכיחות של חרדה חברתית בקרב זקנים נעה בין 2% ל-5% בקרב אזרחי ארצות הברית. הבדלים בין המינים באים לידי ביטוי בעיקר בילדים ובני נוער, כאשר בנות נוטות יותר מבנים לפתח את ההפרעה. בארצות הברית שיעור החרדה החברתית גבוה יותר בקרב ילידים אינדיאניים ונמוך יותר בקרב יוצאי אסיה, אמריקה הלטינית, אפרו-אמריקנים, ויוצאי הקריביים. בשל מגפת הקורונה חלה עלייה משמעותית באחוזי הסובלים מחרדה זו בקרב בני הנוער.[דרוש מקור]
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמי סיכון פרוגנוסטיים

אישיותיים: תכונות בסיסיות היכולות להיות קשורות לפרה דיספוזיציה לחרדה חברתית הם חשש משיפוט חברתי ועכבות חברתיות.
סביבתיים: חינוך אינו תקין, או חוויות בלתי נעימות עם אנשים מובילות בדרך כלל לחרדה חברתית.
גנטיים ופיזיולוגיים: ישנה ככל הנראה השפעה גנטית הקשורה לאינטראקציה בין גנטיקה לסביבה (תחום הקרוי אפיגנטיקה). כמו כן קרובים מדרגה ראשונה הם בעלי סיכוי גדול עד פי שישה לפתח את ההפרעה.
שכיחות ואפידמיולוגיה > סוגיות תלויות תרבות

התסמונת טייג'ין קיופושו (בתרגום מכונה מיפנית: "טיפול אישי") המוכרת בתרבות היפנית והקוראנית קשורה בעיקר להשפעה שהאדם עם ההפרעה מיחס למבטים שלו. היא כוללת היבטים של חרדה חברתית ושל הפרעת גוף דיסמורפית ובחלק מהמקרים גם הפרעה דלוזיונלית.
בקרב מהגרים לבנים לארצות הברית נמצא שיעור נמוך יותר משמעותית של הפרעת חרדה חברתית.
מהלך ההפרעה

הגיל החציוני לתחילת ההפרעה בקרב ילידי ארצות הברית הוא גיל 13. כ-75% מהילדים מפתחים את ההפרעה בין גיל 8 לגיל 15. תמונת ההפרעה עולה לעיתים מסיפור החיים של הילד הכולל עכבות חברתיות וביישנות. ההפרעה יכולה להתפתח ולבוא לידי ביטוי גם בילדים צעירים יותר. התפתחות ההפרעה יכולה להתרחש על רקע של התנסות משפילה (למשל ילד שהיה קורבן לאלימות בבית הספר, ילד שהקיא כשהיה צריך לדבר מול קהל). במקרים אחרים ההפרעה מתפתחת בהדרגה ובאיטיות.
התפתחות של הפרעה חברתית בבגרות היא אירוע נדיר יחסית וקשור לצורך לרכוש תפקידים חברתיים חדשים (למשל תפקיד בכיר יותר בעבודה, או ניסיון למצוא בת/בן זוג לנישואין). במקרה האחרון, החרדה החברתית תיעלם עם הנישואין. עם זאת היא עלולה להופיע שוב אם האדם יתגרש.
התמונה הקלינית

הסימפטומים הגופניים של החרדה החברתית שאותם חווים אנשים החיים עם ההפרעה דומים לאלו של הפרעות חרדה אחרות וכוללים: הזעה, הסמקה, רעד בגוף, בחילה, ורעד בקול. כמו כן ישנה נטייה חזקה להימנע מסיטואציות חברתיות שבהן האדם התנסה בתסמינים אלה בעבר. מתבגרים יציגו תמונה רחבה יותר של סימפטומים מאשר ילדים, אשר תהיה קשורה למגוון רחב יותר של סיטואציות חברתיות (דייטים, מסיבות ואירועים חברתיים אחרים וכדומה). אצל זקנים תסמיני החרדה החברתית יהיו מתונים יותר, אך הם יתרחשו במגוון רחב יותר של סיטואציות חברתיות. אצל זקנים החרדה החברתית עשויה להיות קשורה לאובדנים הקשורים לזקנה (ירידה בשמיעה למשל) או פגיעה בעקבות מצב רפואי. התמונה הקלינית אצל זקנים תכלול יותר סימנים גופניים מאשר תסמינים נפשיים.
תחלואה נלווית

מעבר לסימפטומים הגופניים, בדומה להפרעות חרדה אחרות, אנשים עם חרדה חברתית יכולים להציג במקביל גם סימפטומים של הפרעות אחרות ובכללן הפרעות חרדה נוספות, דיכאון (שכיח), הפרעה דו־קוטבית, דיסתימיה, הפרעה בדימוי הגוף או אילמות סלקטיבית. כמו כן, בקרב הסובלים מההפרעה יש אחוז גבוה, ביחס לשאר האוכלוסייה, של התמכרויות לאלכוהול וסמים, כתוצאה מניסיון לטיפול עצמי בחרדה. מבחינה רפואית חרדה חברתית היא ממצא שכיח אצל חולי טרשת נפוצה (MS).
מחקר

הפרעת הפוביה החברתית עדיין אינה מובנת דיה וחלק מהעבודה המחקרית על הפרעה זו עוסקת בניסיונות לבסס גורמים פרוגנוסטים העשויים לנבא טוב יותר התפתחות של פוביה חברתית. סוג אחר של מחקרים בודק שיטות התערבות חדשות שתכליתן לסייע לאנשים עם הפרעת חרדה חברתית. דוגמה לשיטה כזו היא פיתוח של מערכת היוצרת מציאות וירטואלית מבוססת אינטרנט בה יכולים אנשים עם ההפרעה להתנסות בחשיפה מדורגת ומבוקרת לגירויים המפחידים.
אבחנה מבדלת

ביישנות ביישנות היא תכונה חברתית ידועה שבפני עצמה אינה מהווה פתולוגיה. בחברות מסוימות היא אף מעידה על נימוסים טובים ויראת כבוד כלפי הזולת. ההבדל הוא שבחרדה חברתית התגובה היא תגובה של חרדה ופחד נוכח המצב החברתי ולא תגובה של ביישנות.
אגורפוביה. אגורפוביה כוללת פחד מהימצאות במקומות פתוחים והומים, מחשש שמא האדם לא יוכל להחלץ מהם אם וכאשר ירצה בכך. הפרעת חרדה חברתית נוגעת למצבים חברתיים ופחות (או בכלל לא) למקום שבו הם מתרחשים.
הפרעת פאניקה: הפרעת פאניקה מתרחשת באופן ספונטני בלי שיהיה גורם ברור שהצית את ההתקף. בחרדה חברתית מה שמצית את ההתקף הוא סיטואציות חברתיות.
הפרעת חרדה מוכללת: פוביה חברתית שכיחה בקרב אנשים עם הפרעת חרדה מוכללת. ההבדל בין ההפרעות הוא שבהפרעת חרדה מוכללת הדגש הוא על קשרים בינאישיים ופחות על שיפוט חברתי.
הפרעת חרדת נטישה אנשים עם הפרעת חרדת נטישה עלולים להימנע ממצבים חברתיים אך לא מפני שהמצבים מפחידים אותם, אלא מפני שהם חשים צורך להישאר קרובים לאדם מסוים.
פוביה ספציפית: לרוב אנשים עם פוביה ספציפית אינם חוששים משיפוט חברתי שלהם נוכח הפוביה הספציפית.
דיכאון מז'ורי: ייתכן דפוס של הימנעות ממצבים חברתיים אך הסיבה אינה בהכרח רצון להימנע מחרדה, הכרוכה בהימצאות בציבור או כרוכה בשיפוט חברתי.
הפרעת גוף דיסמורפית: אצל אנשים עם הפרעה זו מוקד החרדה הוא פגם גופני הקיים אצלם לדעתם, וההופך אותם לבלתי אטרקטיביים. חרדה חברתית אינה חייבת להיות קשורה לפגם גופני כלשהו.
הפרעה דלוזיונלית: אנשים עם הפרעה דלוזיונלית יכולים לפתח אמונת שווא לפיה הם דחויים מסיבה כלשהי. אנשים עם הפרעת חרדה חברתית אינם מפתחים דלוזיות והשיפוט החברתי שלהם לא מבוסס על אמונות שווא בדרך כלל.
הספקטרום האוטיסטי: לאנשים עם הפרעת חרדה חברתית יש כישורי תקשורת בינאישית טובים יותר מאלה שיכולים להציג אנשים על הספקטרום האוטיסטי.
מצבים נפשיים אחרים : פחד חברתי יכול להתרחש על רקע של סכיזופרניה, אלא שאז התמונה הקלינית תכלול גם תסמינים אחרים של סכיזופרניה. גם בהפרעות אכילה יכולה להיות רתיעה של האדם מפני מצבים חברתיים, אך בהפרעות אכילה לא יהיה חשש מפני שיפוט חברתי כפי שיש בהפרעת חרדה חברתית.
מצבים רפואיים : מצבים רפואיים שונים כמו מחלת פרקינסון יכולים גם הם להיות כרוכים ברתיעה ממצבים חברתיים. כאשר הפחד והחרדה משמעותיים תיתכן גם אבחנה של חרדה חברתית.
הפרעת התנגדות: קשורה לסירוב של הפרט לציית לסמכות. הפרעה זו אופיינית לילדים. כמו כן הפרעה זו לא קשורה לחרדה מפני ביקורת חברתית.
טיפול

מחקר מטא-אנליזה משנת 2014 בחן 101 מחקרים שכללו מעל 14,000 מטופלים הסובלים מחרדה חברתית. במחקר השוו בין טיפול פסיכולוגי לבין הימצאות ברשימת המתנה. אפקטים גדולים נמצאו לטיפולים תרופתיים, לטיפולים קוגניטיביים-התנהגותיים ולקבוצות לעזרה עצמית. לטיפול פסיכודינמי נמצאה אפקטיביות נמוכה יותר. מבין הטיפולים התרופתיים השונים, תרופות נוגדות דיכאון וחרדה ממשפחת SSRI הראו אפקטיביות הכי עקביות.
קיימות מספר אפשרויות בטיפול התרופתי, תרופות נוגדות דיכאון וחרדה ממשפחת SSRI או SNRI שיש ליטול באופן רציף והשפעתם למשך כל היום, תרופות נוגדות חרדה ממשפחת בנזודיאזפינים כמו קלונקס. אפשרות תרופתית נוספת שהיא חדשה יחסית היא ההורמון אוקסיטוצין המשפר יכולות חברתיות. ישנן עדויות להצלחת טיפול פרטני באמצעות CBT. טיפול זה יצליח יותר אם למטופל לא היו תסמיני דיכאון. ישנן גם עדויות להצלחת CBT בטיפול קבוצתי.
שיקום

אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי, בעקבות הפרעה פסיכיאטרית זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
ראו גם

הפרעות חרדה
ביישנות
לקריאה נוספת

מרום, צופי; ניובורן, מיכל; לבין, מרים; גלבוע-שכטמן, איך הביישן למד : מדריך לטיפול עצמי בחרדה חברתית וביישנות. דיונון, 2016.
ברברה ג'. מרקווי... [ואחרים] למות מבושה : התמודדות עם חרדה חברתית ופוביה, הוצאת אח, 2013.
Stravynski, Ariel, Social phobia : an interpersonal approach Cambridge University Press 2014
Carrie Masia Warner, Daniela Colognori, and Chelsea Lynch, Helping Students Overcome Social Anxiety: Skills for Academic and Social Success (SASS), Guilford Press,
2018
Peter M. McEvoy, Lisa M. Saulsman, and Ronald M. Rapee, Imagery-Enhanced CBT for Social Anxiety Disorder, Guilford Press, 2018
הערות שוליים

↑  חנן מוניץ (עורך), הפרעת חרדה, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, דיונון, 2016, עמ' 332
↑  חנן מוניץ (עורך), הפרעות פסיכיאטריות בילדים ובמתבגרים, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, דיונון, 2016, עמ' 617-624
1 2 3 4  American Psychiatric Association, Anxiety Disorders, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM–5), 5, WDC: American Psychiatric Association, 2013, עמ' 202-208. (בeng)
↑  6B04 Social anxiety disorder, ICD-11 for Mortality and Morbidity
↑  מערכת The Medical, TheMedical - אתר הרופאים של ישראל | סימפטומים של חרדה חברתית שכיחים בחולי טרשת נפוצה, באתר www.themedical.co.il, ‏2008
↑  Ayelet Lahat, Connie Lamm, Andrea Chronis-Tuscano, Daniel S. Pine, Early Behavioral Inhibition and Increased Error Monitoring Predict Later Social Phobia Symptoms in Childhood, Journal of the American Academy of Child & Adolescent Psychiatry 53, 2014-04-01, עמ' 447–455 doi: 10.1016/j.jaac.2013.12.019
↑  Karolin Neubauer, Maxie von Auer, Eileen Murray, Franz Petermann, Internet-delivered attention modification training as a treatment for social phobia: A randomized controlled trial, Behaviour Research and Therapy 51, 2013-02-01, עמ' 87–97 doi: 10.1016/j.brat.2012.10.006
1 2  Evan Mayo-Wilson, Sofia Dias, Ifigeneia Mavranezouli, Kayleigh Kew, Psychological and pharmacological interventions for social anxiety disorder in adults: a systematic review and network meta-analysis, The Lancet Psychiatry 1, 2014-10, עמ' 368–376 doi: 10.1016/S2215-0366(14)70329-3
↑  Edward K. Silberman, The Role of Benzodiazepines in Treating Social Anxiety Disorder, American Journal of Psychiatry 171, 2014-07-01, עמ' 795–795 doi: 10.1176/appi.ajp.2014.14010048
↑  Inga D. Neumann, David A. Slattery, Oxytocin in General Anxiety and Social Fear: A Translational Approach, Biological Psychiatry, Oxytocin and Psychiatry: From DNA to Social Behavior 79, 2016-02-01, עמ' 213–221 doi: 10.1016/j.biopsych.2015.06.004
↑  Sonam Dodhia, Avinash Hosanagar, Daniel A Fitzgerald, Izelle Labuschagne, Modulation of Resting-State Amygdala-Frontal Functional Connectivity by Oxytocin in Generalized Social Anxiety Disorder, Neuropsychopharmacology 39, 2014-08, עמ' 2061–2069 doi: 10.1038/npp.2014.53
1 2  Craske, M. G., Niles, A. N., Burklund, L. J., Wolitzky-Taylor, K. B., Vilardaga, J. C. P., Arch, J. J., . . . Lieberman, M. D, Randomized controlled trial of cognitive behavioral therapy and acceptance and commitment therapy for social phobia: Outcomes and moderators, Journal of Consulting and Clinical Psychology, 82(6), 2014, עמ' 1034-1048.
↑  סל שיקום למתמודדי נפש, באתר כל זכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530150405171  BnF: cb136154213 (data)  LCCN: sh92004280  NDL: 01084719  NKC: ph139017 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לומן פילד
גלריה

האצטדיון במהלך בנייתו בשנת 2001
האצטדיון לאחר השלמתו בשנת 2002
סנצ'ורילינק פילד
האצטדיון במהלך משחק של הסיהוקס בשנת 2006
האצטדיון לפני משחק של הסאונדרס נגד ברצלונה בשנת 2009
היציע הדרומי של האצטדיון לפני משחק הבכורה של הסאונדרס ב-MLS, שנת 2009
האצטדיון לפני שריקת הפתיחה במשחק של הסאונדרס בעונה הסדירה בשנת 2017
מבט אווירי על סנצ'ורילינק פילד בשנת 2011 המראה את גגו הצבוע בכחול
הערות שוליים

↑  "A New Chapter in the Legacy of Sports in Seattle Begins". Seattle Seahawks. 23 ביוני 2011. אורכב מ--seattle-begins המקור ב-2015-12-09. נבדק ב-10 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה); Check |url= value (עזרה)
↑  Condotta, Bob (19 בנובמבר 2020). "CenturyLink Field, home of the Seahawks and Sounders, to be renamed Lumen Field". The Seattle Times. נבדק ב-19 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Swatman, Rachel (20 באוגוסט 2015). "60 Record-Breaking Moments: When Seattle Seahawks fans created an earthquake". Guinness World Records. נבדק ב-16 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kendle, Kristin (24 במאי 2019). "How Loud is Seattle Stadium CenturyLink Field?". www.tripsavvy.com. נבדק ב-16 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Branch, John (9 בספטמבר 2004). "For N.F.L., Crowd Noise Is a Headache". The New York Times. p. 1. נבדק ב-14 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mayers, Joshua (25 באוגוסט 2013). "Sounders deliver win in Clint Dempsey's home debut". The Seattle Times. {{cite web}}:  (עזרה)
| אצטדיוני מונדיאל 2026 |
| --- | --- | --- |
| קנדה | בימו פילד (טורונטו) • בי סי פלייס (ונקובר) |  |
| מקסיקו | אצטדיון אקרון (גוודלחרה) • אצטדיון האצטקה (מקסיקו סיטי) • אצטדיון BBVA (מונטריי) |  |
| ארצות הברית | אצטדיון מרצדס-בנץ (אטלנטה) • אצטדיון ג'ילט (בוסטון) • אצטדיון AT&T (דאלאס) • אצטדיון NRG (יוסטון) • אצטדיון ארוהאד (קנזס סיטי) • אצטדיון סופיי (לוס אנג'לס) • אצטדיון הארד רוק קפה (מיאמי) • אצטדיון מטלייף (ניו ג'רזי) • לינקולן פייננשל פילד (פילדלפיה) • אצטדיון ליווייס (אזור מפרץ סן פרנסיסקו) • לומן פילד (סיאטל) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8e8f4b1b-586e-4b04-8237-14a764d86384
חרדת נטישה

| --- | --- |
 תחום:  פסיכיאטריה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  916737 
 MeSH:  D001010
 סיווגים
 DSM-5:  309.21
 ICD-10:  F93.0
 ICD-11:  6B05 
 
חרדת נטישה או חרדת פרידה היא מצב פסיכולוגי שבו אדם חש חרדה קיצונית הנובעת מפרידה של הפרט ממושא הקשר הרגשי וההתקשרות שלו (לדוגמה: בית, חפץ, או אדם כלשהו כמו אב, אם, אהוב או בן זוג). חרדה זו שכיחה מאוד בקרב תינוקות וילדים צעירים, ומהווה חלק מהתפתחותם התקנית. אך כאשר היא מופיעה בגילאים בוגרים יותר, ובמצבים בהם החרדה מוגברת או פוגעת בתפקוד התקין של האדם - היא נקראת הפרעת חרדת פרידה (באנגלית: Separation Anxiety Disorder). הפרעה זו מופיעה ב-DSM-5‏.
פחד פתולוגי מפני נטישה עשוי להופיע גם אצל אנשים הסובלים מהפרעת אישיות גבולית או מהפרעת אישיות תלותית.
אבחנה

הקריטריונים האבחוניים להפרעת חרדת פרידה אצל ילדים, לפי ה-5-DSM הם:
א. פחד או חרדה בלתי מותאמים מבחינה התפתחותית, מפני אפשרות של נטישת אדם אליו הוא קשור. הפחד מלווה בשלושה מהתסמינים הבאים לפחות:
מתח-נפשי רב הנוצר כאשר האדם מצפה לפרידה מאדם היקר לו או מביתו.
דאגה מתמשכת ורבה מהאפשרות לאבד דמויות שהאדם קשור אליהם וחשש שמא משהו רע יקרה להם (מחלה, פציעה או מוות)
חשש מפני מצבים לא נעימים (ללכת לאיבוד, להחטף, להיות מעורב בתאונה, לחלות) העלולים להיות כרוכים בפרידה וריחוק מאדם קרוב.
סירוב מתמשך ועקבי לצאת מהבית לבית הספר, לעבודה או למקום אחר, בעקבות חשש שמא האדם הקרוב ייעלם או ינטוש את הילד.
פחד מתמשך וסירוב להיות לבד וללכת לישון ללא נכחותו של האדם הקרוב.
סרוב מתמשך לישון מחוץ לבית או סירוב ללכת לישון שלא בקרבת האדם הקרוב.
סיוטי לילה חוזרים הכוללים תכנים של פרידה.
תלונות מתמשכות על תסמינים פיזיים: כאב ראש, כאב בטן, בחילה והקאות, כאשר מתרחשת פרידה כפויה מהאדם הקרוב או כשמסתמנת אפשרות של פרידה כזו.
ב. הפחד, החרדה או ההימנעות נמשכים לפחות ארבעה שבועות בילדים ומתבגרים ושישה שבועות אצל מבוגרים יותר.
ג. ההפרעה גורמת למצוקה משמעותית מבחינה קלינית או גורמת לפגיעה בתפקוד התעסוקתי האקדמי והחברתי או בכל תחום תפקוד אחר.
ד. ההפרעה אינה מוסברת טוב יותר על ידי הפרעה נפשית אחרת, כמו הפרעות הספקטרום האוטיסטי, דלוזיות או הלוצינציות או תסמינים אחרים של פסיכוזה והפרעות פסיכוטיות, וכן אינה מוסברת טוב יותר על ידי אגורפוביה, הפרעת חרדה אחרת או מצב רפואי אחר.
שכיחות ואפידמיולוגיה

ההפרעה היא הפרעת החרדה השכיחה ביותר בקרב ילדים. שכיחותה בקרב מבוגרים בארצות הברית נעה בין 0.9% ל-1.9%. לאורך 12 חודשים. במדגמים קליניים נמצאה שכיחות שווה בין בנים ובנות. עם זאת בנות מסרבות יותר לקחת חלק בפעילויות בבית הספר ובכלל מפגינות יותר אסטרטגיות של הימנעות מאשר בנים.
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמי סיכון פרוגנוסטיים

סביבתיים: ההפרעה מתפתחת לרוב על רקע של אירועי חיים מעוררי דחק פסיכולוגי: מוות של בן משפחה, וכן של בעל חיים קרוב, אסון שהתרחש במשפחה או בקהילה הקרובה, גירושין של הורים, מעבר לסביבה חדשה, הגירה, ושינויים אחרים הכרוכים בפרידה ממושכת מאחד ההורים או שניהם. גם באימוץ חווה הילד/ה ניתוק מהדמויות הקרובות אליו אפילו בשלבים המוקדמים ביותר של החיים עשוי הניתוק להשפיע בעתיד. גורמים נוספים ישפיעו על התפתחות החרדה, כמו רמת הרגישות של האדם, כמה הוא מצליח להסתדר בסביבה שמחוץ לאהוב המגונן (אם הוא לא מסתדר בחברה ומפתח חרדה חברתית הסיכון לתופעה גובר).
גנטיים ופיזיולוגיים: הפרעת חרדת נטישה יכולה להיות בעלת בסיס גנטי. הבסיס הגנטי הוערך באמצעות מחקרי תאומים בהם נמצא שיעור של 73% של ההפרעה בקרב ילדים תאומים בני 6, כאשר השיעור בקרב בנות היה מעט גבוה יותר. ילדים עם הפרעת חרדת נטישה הפגינו רגישות גבוהה יותר לאוויר שהיה בו ריכוז גבוה של דו־תחמוצת הפחמן.
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמים בין תרבותיים

בתרבויות שונות ישנה מידת קרבה שונה ולכידות שונה של התא המשפחתי ולכן יש שינוי בסף החרדה שהילד או המבוגר יכולים לשאת ורגילים לשאת, ביחס לפרידה מאהוב.
מהלך ההפרעה

קושי רגשי להתמודד עם פרידה זמנית מאחד ההורים או שניהם הוא חלק מתהליך ההתפתחות הרגיל של ילדים רבים ומרבית הילדים עוברים תקופה זו בהצלחה. התפתחות הפרעת חרדת נטישה יכולה להתרחש בגיל טרום בית ספר, או בכל תקופה אחרת של הילדות, ובאופן נדיר יותר בגיל הנעורים. ככלל ייתכנו תקופות של החמרה ולעומתן תקופות של הקלה. ההפרעה חולפת בדרך כלל מאליה בהמשך החיים. בחלק קטן מהמקרים יימשכו החרדה מנטישה וההימנעות מפרידה אל תוך הבגרות. במרבית המקרים האנשים הבוגרים לא יזכרו כלל את ההפרעה אך עשויים לזכור חלק מהתסמינים.
התמונה הקלינית

האופן בו ההפרעה באה לידי ביטוי משתנה בגילאים שונים ובתרבויות שונות. ילדים צעירים יותר יסרבו ללכת לבית ספר ואף יימנעו כליל מבית הספר. כמו כן ילדים צעירים לא יפגינו דאגות מאפשרות של אירועי חיים שונים כפי שתואר לעיל, בין השאר כיוון שמושגים אלה (לרבות מושג המוות) לא מוכרים להם מספיק ולא מובנים להם מספיק. דאגות מפני אפשרות שיאונה רע לאחד ההורים או שניהם הן תופעה שניתן לראות בתקופות מאוחרות יותר. בגילאים מאוחרים יחסית ניתן לראות פגיעה ביכולת התעסוקתית החברתית וכדומה. ההפרעה יכולה להיות כרוכה בסיכון מוגבר לאובדנות.
תחלואה נלווית

בקרב ילדים ההפרעה יכולה להופיע בסבירות גבוהה ביחד עם הפרעת חרדה מוכללת (GAD), אגורפוביה, הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD), הפרעת פאניקה, חרדה חברתית, הפרעה טורדנית-כפייתית והפרעות אישיות. בקרב מבוגרים יכולה הפרעה זו להיות מלווה בדיכאון מז'ורי ובהפרעה דו־קוטבית.
מחקר

במחקר הנוגע ספציפית להפרעת חרדת נטישה, יש ניסיון להבין יותר את הרקע להתפתחות ההפרעה דווקא אצל ילדים מסוימים. כיוון אחד נעזר בתאוריית ההיקשרות של בולבי וממשיכיו.
כיוון שני של מחקרים בודק את הקשר בין התפתחות ההפרעה לבין ההורמון אוקסיטוצין, המופרש בגוף בתגובה לאינטראקציה עם אנשים ובמיוחד דמויות אהובות.
אבחנה מבדלת

הפרעת חרדה מוכללת: החרדה בהפרעת חרדת נטישה מוגבלת ספציפית לנטישה.
הפרעת פאניקה: הפרעת נטישה יכולה להתבטא בהתקף פאניקה אך בניגוד להפרעת פאניקה ההתקף יתרחש נוכח אפשרות של נטישה בלבד.
אגורפוביה: ההפרעה יכולה להתבטא בפחד ממקומות הומים בגלל האפשרות לאבד בהם את יקירם. זאת בניגוד לאנשים עם אגורפוביה שבעיקר חשים לכודים במקום שאינם יודעים כיצד יוכלו לצאת ממנו.
הפרעות שליטה בדחפים: היעדרות מבית הספר שכיחה בקרב ילדים עם הפרעת חרדת נטישה, אך ילדים אלה בניגוד לילדים עם הפרעות שליטה בדחפים, תמיד יחזרו הביתה.
הפרעת חרדה חברתית: הפרעה זו יכולה לכלול חרדה מפני בית ספר, בו הילד עלול להשפט על ידי החברה. תופעה זו אינה חלק מהפרעת חרדת נטישה
PTSD: הפרעת חרדת נטישה יכולה להתרחש על רקע של אירוע טראומטי. אך אדם עם PTSD ינסה במקרים רבים להימנע ממחשבה על אודות דברים המזכירים את הטראומה. הימנעות כזו אינה חלק מהתסמינים של הפרעת חרדת נטישה. כמו כן אצל אנשים עם PTSD תיתכן תמונה של מיעוט ביציאה מהבית ואובדן עניין בסביבה. הסיבה לכך קשורה להימנעות ממקומות או מצבים המזכירים את הטראומה, או שמדובר בתסמינים דיכאוניים של צמצום.
הפרעת חרדת מחלה: אנשים אלה חרדים מפני האפשרות שיחלו במחלה ספציפית כלשהי. עיקר הדאגה שלהם היא רפואית ולא קשורה לפרידה מאדם קרוב.
אבל: הפרעת חרדת נטישה יכולה להתרחש על רקע של אבל במשפחה. עם זאת היא יכולה להתרחש גם על רקע של אירועי דחק אחרים כמו הגירה, גירושין וכדומה ולא רק אבל בעקבות פטירת אדם.
הפרעת דיכאון מז'ורי והפרעה דו־קוטבית: חלק מהאנשים עם דיכאון והפרעה דו־קוטבית יפגינו סימפטומים של הימנעות מיציאה מהבית, כחלק מהסימפטומים של אובדן העניין בסביבה.
הפרעת התנגדות: הפרעת התנגדות שונה מהפרעת חרדת נטישה בכך שההתנגדות בה אינה מוגבלת רק לנטישה.
הפרעות פסיכוטיות: בניגוד להזיות ואמונות שווא המאפיינים מצבים פסיכוטיים, הפרעת חרדת נטישה יכולה לכלול מצבים של הבנה לא נכונה של הילד את הקורה בסביבתו. אין אלה הזיות אלא פרושים לא נכונים שהילד נותן למתרחש סביבו.
הפרעות אישיות: אישיות תלותית מתבטאת בנטייה הלא בררנית בהישענות על הזולת. לא כל כך משנה מיהו הזולת בו מדובר. לעומת זאת בהפרעת חרדת נטישה זהות האדם חשובה מאוד. הפרעת אישיות גבולית מאופיינת בחרדה מפני נטישה של אדם אהוב, אך תסמינים נוספים של הפרעה זו מבדילים אותה מהפרעת חרדת נטישה.
טיפול

פסיכותרפיה: כשמדובר במבוגרים החיים עם הפרעת חרדת נטישה, ישנה המלצה לטיפול פסיכודינמי קצר מועד הממוקד בהיקשרות עם הדמויות המשמעותיות בחיי המטופל.
שיקום > ישראל

אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי, בעקבות הפרעה פסיכיאטרית זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
הערות שוליים

1 2 3 4  American Psychiatric Association, Anxiety Disorders, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM–5), 5, WDC: American Psychiatric Association, 2013, עמ' 190-195
↑  Derrick Silove, Vijaya Manicavasagar, Stefano Pini, Can separation anxiety disorder escape its attachment to childhood?, World Psychiatry 15, 2016-06-01, עמ' 113–115 doi: 10.1002/wps.20336
↑  Eli R. Lebowitz, James F. Leckman, Ruth Feldman, Orna Zagoory-Sharon, Salivary oxytocin in clinically anxious youth: Associations with separation anxiety and family accommodation, Psychoneuroendocrinology 65, 2016-03-01, עמ' 35–43 doi: 10.1016/j.psyneuen.2015.12.007
↑  Eli R. Lebowitz, Wendy K. Silverman, Alyssa M. Martino, Orna Zagoory-Sharon, Oxytocin response to youth–mother interactions in clinically anxious youth is associated with separation anxiety and dyadic behavior, Depression and Anxiety 34, 2017-02-01, עמ' 127–136 doi: 10.1002/da.22585
↑  Barbara Milrod, , Margaret Altemus, Charles Gross, Fredric Busch, Gabrielle Silver, Paul Christos, Joshua Stieber, Franklin Schneier, Adult separation anxiety in treatment nonresponders with anxiety disorders: delineation of the syndrome and exploration of attachment-based psychotherapy and biomarkers, Comprehensive Psychiatry Volume 66, April 2016,, עמ' 139–145 doi: https://doi.org/10.1016/j.comppsych.2016.01.004
↑  סל שיקום למתמודדי נפש, באתר כל זכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548899705171  GND: 4134025-5  LCCN: sh93001187 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.