שייח אנטה דיופ
ביוגרפיה > המשך פעילותו בתחום האתנוגרפי והיסטוריים > פרוטוכרוניזם אפריקאי - היו המצרים העתיקים אפריקאים שחורים?

בשנת 1955 פרסם דיופ את התיאריות שלו תחת הכותרת Nations nègres et culture (אומות שחורות ותרבות) השקפותיו בתחום הפכו אותו לאחד ההיסטוריונים הכי שנויים במחלוקת של תקופתו.
בשובו לסנגל התמנה למרצה באוניברסיטת דקר. בשנת 1981 התמנה לפרופסור. החל משנת 1966 הוא הקים מעבדה אפריקאית ראשונה לתיארוך מאובנים ארכאולוגיים בעזרת רדיו-פחם 7 ,בשיתוף פעולה עם הנציבות הצרפתית לאנרגיה גרעינית בז'יף-סיר-איווט. הוא ערך מבחני מלנין על מומיות מצריות על מנת לתקף את דיווחיהם של מחברים יוונים עתיקים, למשל הרודוטוס וסטראבון, על עורם השחור של המצרים הקדומים.
התווים הנגרואידים הטיפוסיים של הפרעונים נערמר מהשושלת הראשונה, האב הקדמון של הפרעונים לדורותיהם, ג'וסר מהשושלת השלישית (שבזמנו כל היסודות הטכנולוגיים של הציוויליזיציה המצרית היו כבר קיימים),חאופס, הבונה עצמו של הפירמידה הגדולה (מסוג קמרוני)... מראים שכל מעמדות החברה המצרית היו מגזע שחור
בשנות ה-1970 השתתף דיופ בוועד המדעי הבינלאומי שערך במסגרת אונסק"ו את "ההיסטוריה הכללית של אפריקה", מיזם שאפתני שהביא לפרסומם של שמונה כרכים. ב-1974 לקח חלק בכנס בינלאומי בקהיר שבו עימת את שיטותיו ונתוני מחקריו עם ממצאיהם של מומחים אחרים. בעקבות כנס זה ערך דיופ פרק על "מוצאם של המצרים הקדומים" ומומחה מצרי, פרופ' גמל מוכתר כתב פרק על "מצרים הפרעונית" .דעותיהם של דיופ ושל הבלשן תאופיל אובנגה לגבי מוצאם ה"שחור" של בני מצרים העתיקה עוררו התנגדותם של חוקרים כמו ז'אן ורקטה ואחרים .
שנה אחרי מותו של דיופ, ב-1987 מרטין ברנל, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת קורנל פרסם את הכרך הראשון מתוך שלושה  של ספרו "אתונה השחורה:השורשים האפרו-אסייתיים של הציוויליזציה הקלאסית" שבה הדגיש את השורשים האפרו-אסייתיים של הציוויליזציה המערבית, בזכות ההתיישבות המצרית והפיניקית. 
בחזית אחת עם דיופ ועם אדוארד סעיד הוקיע ברנאל את ה"ניכוס" על ידי המערב של תרבות המזרח הקרוב הקדום על מנת לשרת את מיזמו"
חוקרים בתחום ביקרו את גישתו של דיופ שהדגישה לדעתם עובדות מסוימות כדי לתמוך בהשקפה שלעיתים קרובות הייתה רדיקלית, מבלי לעיין במכלול העובדות
ב-1996 בספרו "האפריקה של שייח אנטה דיופ:היסטוריה ואידאולוגיה", ניתח פרנסואה-קסבייה פובל, ראש הקתדרה ללימודים אפריקאיים בקולז' דה פראנס לראשונה, את שיטתו והגותו של אנטה דיופ. לדבריו, עבור דיופ, קביעת האמת לא נזקקת לגיוס העובדות. האמת יווצאת לאור מחשיבה לוגית פשוטה. ... העובדות הן נספחים. הם מאפשרות במקרה הטוב תיקוף".
במאי 1996 התכנס בברצלונה קולוקוויום בהשתתפות חסידי "אסכולת דקר" ו נציגי האקדמיה מהמערב (שכונו  על ידי יריביהם "אקדמיסטים מערביים"). האגיפטולוג  הקטלאני ז'וסף סרווליו אוטורי סיכם את המחלוקת ,ככזאות בין מצד אחד,  החוקרים הדוגלים בגישה המערבית המבוססת על השיטה המדעית והפילוסופית, שאינם מיחסים משקל  ליסודות שהופקו מגישות פחות אורתודוקסיות, מצד קבוצות זרות, המשולבות מעט בעולם השיח שלהם ומצד שני משכילים אפריקאים המעוניינים למצוא קטגוריות תרבותיות עצמיות כדי להסביר את העבר, את ההווה ואת אפיוני חברתם, ושההאשמות בגזענות שהעלו אינן תורמות לדו-שיח.
ממצאים במחקרים בפלאוגנטיקה בשנות ה-2010 לפעמים סתרו לפעמים תאמו את מסקנותיו של דיופ.
ב-2017 מדענים מהמכון מקס פלנק בגרמניה פרסמו במגזין Nature  מחקר על  151 מומיות מתקופת הממלכה החדשה ועד לתקופה הרומאית במצרים. ממצאיהם תמכו יותר בקרבה של המצרים העתיקים לעמי המזרח הקדום האסייתי מאשר המצרים העכשוויים שקיבלו בתקופות פוסט-רומיות תרומות אוכלוסין מדרום לסהרה. לפי ממצאיהם היסוד התת-סהרי נראה פחות חשוב  מזה שחשב דיופ.
להפך, ב-2018 גנטיקאים בריטים גילו של האדם מצ'דאר כמו בני אדם אחרים מהתקופה המזוליתית היו בעלי עור שחור, שיער מקורזל ועיניים כחולות. 
ניתוחי נתונים אחרים ביססו את ההשערה שתושבי אירופה בשנים 40000-6000 לפנה"ס היו בעלי עור ושיער כהה, מה שהיה תומך במידה מסוימת ברעיונות כמו של דיופ