stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוני ולמסאן
קריירת מועדונים

ולמסאן נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה, שם החל לשחק כדורגל בצעירותו. הוא הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, וב-1994 החל לשחק במדי קבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, שהייתה באותם ימים בליגה השנייה. תחת אימונו של יוהאן קרויף בקבוצה הבוגרת החל ולמסאן לקבל הזדמנויות לשחק. ב-26 בספטמבר 1995 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה, בגומלין הסיבוב הראשון של גביע אופ"א מול הפועל באר שבע. ולמסאן הבקיע שער ולקח חלק בניצחון קבוצתו 5–0. ב-7 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה, במשחק החוץ אצל ריאל בטיס, כשגם אז הבקיע שער והשתתף בניצחון 5–1. שבוע לאחר מכן הבקיע שער שלישי, בניצחון 4–1 על אתלטיק בילבאו. עד סוף העונה שותף בעוד מספר משחקים, לעיתים כשחקן הרכב ולעיתים כשחקן מחליף, בעודו רשום בברצלונה ב'. ברצלונה סיימה את העונה במקום השלישי בליגה ועם הפסד בגמר גמר הגביע נגד אתלטיקו מדריד, במה שסימן את סוף תקופתו של קרויף באימון הקבוצה.
בקיץ 1996 עזב ולמסאן את ברצלונה והצטרף לריאל אוביידו, מהליגה הראשונה בספרד גם כן. ב-8 בספטמבר נכנס כמחליף במשחק נגד ריאל ואיאדוליד, ודקות ספורות לאחר מכן כבש את שער הניצחון לזכות קבוצתו. ולמסאן שימש בעיקר שחקן מחליף באוביידו - מתוך 34 הופעות שערך במדיה בליגה, 28 מתוכן היו כשחקן מחליף ורק שש כשחקן הרכב. בהמשך העונה כבש שער נוסף, בהפסד 6–1 לריאל מדריד ב-23 בפברואר 1997. אוביידו סיימה את העונה במקום ה-17, במרחק שלוש נקודות בלבד מהמקום ה-18, שמוביל לירידה לליגה השנייה. בתום העונה עבר לאלבסטה שמהליגה השנייה, שם ביסס את מעמדו במהרה וזכה למספר רב של דקות משחק במהלך עונת 1997/1998, אותה סיימה הקבוצה במקום ה-14 שבמרכז טבלת הליגה.
בקיץ 1998 עבר ולמסאן קבוצה פעם נוספת, הפעם לאקסטרמדורה שמהליגה הראשונה, אותה אימן רפאל בניטס. בקבוצה זו היה שחקן הרכב קבוע, וב-33 הופעות במהלך עונת 1998/1999 כבש שישה שערים, אולם הקבוצה ירדה לליגה השנייה מהמקום ה-17. בסיום העונה הצטרף לאספניול, יריבתה העירונית של קבוצת נעוריו ברצלונה. עונתו הראשונה בקבוצתו החדשה הייתה מוצלחת, עת כבש שישה שערי ליגה לצד שני שערים במסגרת גביע המלך, בדרך לזכייה שלישית בתולדותיה של אספניול. גם בעונת 2000/2001 כבש שישה שערי ליגה, כולל שני צמדים. הראשון בניצחון 5–0 על ריאל סרגוסה ב-27 בינואר 2001, והשני שבוע מאוחר יותר בניצחון 3–1 על אוססונה. בעונה זו הודחה אספניול מגביע אופ"א בשלב שמינית הגמר על ידי פורטו הפורטוגלית, וכן הגיעה למקום התשיעי בליגה.
עונת 2001/2002 החלה כהמשך ישיר לעונות הקודמות באספניול, עם ולמסאן כשחקן הרכב קבוע, אולם, ב-6 בינואר 2002 נפצע באופן חמור במשחק נגד מאלגה, עת קרע את הרצועה הצולבת הקדמית בברכו השמאלית. פציעה זו גדעה באופן משמעותי את הקריירה של ולמסאן, שלא הצליח להתאושש ממנה כהלכה. הוא איבד את מקומו בהרכב הקבוצה וזכה להזדמנויות מועטות במשחקיה בשנים הבאות. בעונת 2005/2006 נותר לחלוטין מחוץ לסגל אספניול, ולכן בדצמבר 2005 עזב את הקבוצה. זמן קצר לאחר מכן חתם במדי אלמריה שמהליגה השנייה, שם שימש בעיקר שחקן מחליף עד סוף העונה.
בעונה הבאה, עונת 2006/2007, הידרדר מעמדו אף יותר. הוא שותף רק בשני משחקי הקבוצה בגביע המלך וזומן לסגל הקבוצה פעמים בודדות, ולכן בחלון ההעברות של חורף 2007 עבר לל'הוספיטלט הקטנה, קבוצה שנמצאת שבקרבת העיר ברצלונה, עיר לידתו, והייתה באותם ימים בהליגה השלישית. ב-2008 ירד עם הקבוצה לליגה הרביעית, אך למרות זאת נשאר בקבוצה ועזר לה לחזור לליגה השלישית כעבור שנתיים. הוא המשיך בקבוצה גם בעונת 2010/2011, ובסיום העונה פרש מכדורגל, בגיל 34.
קריירת נבחרות

בצעירותו ייצג ולמסאן את מדינתו במדי הנבחרות הצעירות של ספרד. ב-1995 השתתף עם נבחרת ספרד הצעירה בגביע העולם עד גיל 20 1995, שם הגיעה הנבחרת הספרדית עד המקום הרביעי. בהמשך עזר לנבחרת ספרד הצעירה להעפיל לאליפות אירופה לנוער 1998, אך הוא לא זומן לטורניר הגמר, שבו זכתה ספרד בתואר. ולמסאן סייע לנבחרת הצעירה גם להעפיל לאליפות אירופה לנוער 2000, כשהפעם הוא כן לקח חלק בטורניר הגמר שנערך בסלובקיה, אך נבחרתו סיימה את הטורניר במקום השלישי.
בספטמבר 2000 ייצג את מדינתו באולימפיאדת סידני. ולמסאן פתח בכל ששת משחקיה של הנבחרת באולימפיאדה בדרכה לזכייה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לקמרון בדו-קרב בעיטות עונשין בתוצאה 5–3. ולמסאן הבקיע שער אחד, במחזור הפתיחה של שלב הבתים נגד קוריאה הדרומית, שהסתיים בניצחון 3–0 לזכות נבחרתו. ולמסאן לא זומן במהלך הקריירה שלו לנבחרת ספרד הבוגרת.
תארים

הגביע הספרדי: 1999/2000
אולימפיאדת סידני (2000) - מדליית כסף
הערות שוליים

↑  Del calvario a la luz,‏ Noelia Roman, אל פאיס, 28.7.2002
↑  Toni Velamazán penjarà les botes aquest estiu,‏ Àngel Garreta,‏ ara.cat,‏ 14.8.2011
| נבחרת ספרד – אולימפיאדת סידני 2000 (מדליית כסף) |
| --- | --- | --- |
|  1 אראנזוביה •  2 לאקרוס •  3 קפדבילה •  4 מרצ'נה •  5 אונאי •  6 אלבלדה •  7 אנגולו •  8 צ'אבי •  9 חוסה מארי •  10 גברי •   11 פרון •  12 פויול • 13 לוקה •  14 אמאיה • 15 איסמאל • 16 ולמסאן • 17 טאמודו • 18 פליפ • מאמן: סאאס |  1 אראנזוביה •  2 לאקרוס •  3 קפדבילה •  4 מרצ'נה •  5 אונאי •  6 אלבלדה •  7 אנגולו •  8 צ'אבי •  9 חוסה מארי •  10 גברי •   11 פרון •  12 פויול • 13 לוקה •  14 אמאיה • 15 איסמאל • 16 ולמסאן • 17 טאמודו • 18 פליפ • מאמן: סאאס | ספרד |
ז'אן דלה

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1907 באיון, הפירנאים האטלנטיים, צרפת 
 פטירה:  29 במאי 1987 (בגיל 79) הרובע השמיני של פריז, איל-דה-פראנס, צרפת 
 ענף מדעי:  פסיכיאטריה 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מוסדות:  בית החולים סנט אן 
 פרסים והוקרה:  פרס פייר לפו (1980)  מפקד מסדר בריאות הציבור  מפקד מסדר האמנויות והספרות  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי  מפקד בלגיון הכבוד 
 צאצאים:  פלורנס דלה, קלוד דלה 
 
ז'אן לואי פול דלה (בצרפתית: Jean Louis Paul Delay;‏ 14 בנובמבר 1907, באיון – 29 במאי 1987, פריז) היה פסיכיאטר, נוירולוג וסופר צרפתי, חבר האקדמיה הצרפתית (משנת 1959). כיהן בשנים 1943–1970 כפרופסור בקתדרה למחלות הנפש והמוח של אוניברסיטת פריז בבית החולים הפסיכיאטרי סנט אן בפריז. יחד עם פייר דניקר, גילה דלה את ההשפעה האנטי-פסיכוטית של הכלורפרומזין, התרופה האנטי-פסיכוטית הראשונה, והיה לאחד המייסדים של הפסיכיאטריה הביולוגית והפסיכופרמקולוגיה.
מחקריו > מחקריו הפרמקולוגיים

דלה ערך מחקרים חלוציים על סמים כמו אל.אס.די, מסקלין ופסילוציבין
דלה ערך יחד עם חוקרים נוספים מחקרים רבים בתחום הקליני והפסיכופרמקולוגי, במיוחד בנוגע לכלורפרומזין, שהיה התרופה ה"נוירולפטית" או האנטיפסיכוטית הראשונה.
מחקריו > מחקריו הפרמקולוגיים > התרופה האנטיפסיכוטית הראשונה

בשנת 1952, יחד עם הפסיכיאטר ז'.מ. הרל ופייר דניקר חקר דלה את ההשפעות המרגעיות של הכלורפרומזין. תכשיר זה פותח מוקדם יותר באותה שנה תחת השם 4560 RP על ידי אנרי לאבורי (Laborit), איגנאר (Huguenard) ואליום (Alluaume), כירורגים בבית החולים הצבאי "וואל דה גראס" בפריז שחיפשו חומר טוב יותר לטרום-הרדמה ולצורך זה ביקשו ליצור חומר המשרה שנת חורף מלאכותית אצל חיות. הם מצאו שתכשיר זה גורם למטופל להפוך לאדיש לסביבתו.
אצל 38 חולים במצבים פסיכוטיים מאניים ואחרים מצאו דלה ועמיתיו כי בעקבות הוספת כלורפרומזין לטיפול בעזרת ברביטורטים חלה הטבה במצבי אי שקט נפשי ומוטורי (אגיטציה) ומצבי תוקפנות. כבר ב-1954 נכנסה התרופה לשימוש גם בארצות הברית, אם כי שם הטיפול בסכיזופרניה המשיך תקופה ארוכה להתבסס בעיקר על פסיכואנזליה.
בהתחלה, בביטאון Journées thérapeutiques de Paris ("ימי הטיפול של פריז") הוא הגדיר תרופה זו כ"גנגליופלגית". בהמשך תיאר אותה כ"פסיכוטרופית בעלת פעולה מרכזית" (כלומר על מערכת העצבים המרכזית) וקרא לה "נוירופלגית" ולבסוף "נוירולפטית".
החל משנת 1957 הכלורפרומזין נפוץ בעולם כתכשיר אנטיפסיכוטי ראשון.
ב-1957 לאבורי, שלמעשה גם הוא גילה שלכלורפרומזין יש אפקטים פסיכוטרופיים, קיבל יחד עם דניקר את הפרס היוקרתי לסקר-דבייקי למחקר רפואי קליני
המצאת התכשירים האנטיפסיכוטיים תרמה תרומה חשובה ביותר בהפיכתם של בתי החולים הפסיכיאטריים מבתי מחסה עם תנאי אשפוז וטיפול פוגעניים כמו שימוש בכותנות כפייה, הזנה מלאכותית, אינטראקציות אלימות, "טיפולים" בלתי יעילים, לבתי חולים מודרניים עם הפנים לשיקום החולים בקהילה.
מחקריו > מחקריו הפרמקולוגיים > צעדים ראשונים לקראת טיפול תרופתי נגד דיכאון

בשנת 1952 בנפרד ממחקרם של לוריא וזאלצר, יחד עם ז'אן-פרנסואה בוויסון, הבחין דלה לראשונה את התכונות נוגדות הדיכאון של האיזוניאזיד, נגזרת של החומצה הניקוטינית. בהמשך היה מעורב דלה ביישום הפסיכיאטרי של תגליתו. ב-1952 זליקוף ועמיתיו דיווחו על השפעה הנוגדת דיכאון התרופה איפרוניאזיד (מרסיליד), נגזרת של האיזוניאזיד.
נתן קליין ממח למחקר בבית החולים רוקלנד בניו יורק אישר את תכונותיו האנטידיכאוניות של האיפרוניאזיד.
מחקריו > מחקריו הפרמקולוגיים > סיווג החומרים והתרופות הפסיכוטרופיים

בשנת 1957 יחד עם פייר דניקר ערך סיווג של החומרים הפיסיכואקטיביים או "פסיכוטרופים", שאומץ בזמנו על ידי קונגרס עולמי לפסיכיאטריה בשנת 1961.
סיווג זה חילק את החומרים הנ"ל לפי פעילותם על מערכת העצבים המרכזית.
עם תלמידיו נמנו פייר פישו, פייר דניקר ורמון סאדון.
פעילותו הספרותית

דלה הצטיין בכישרון כתיבה וחיבר מספר ספרים ביוגרפיים, ביניהם ספר "פסיכוביוגרפי" על "צעירותו של אנדרה ז'יד" וספר ":סוציוביוגרפי" על אבותיו מצד אמו (Avant- Mémoire) בארבעה כרכים. מסתו "פסיכיאטריה ופסיכולוגיה של "חסר המוסר" זיכתה אותו בפרס הגדול של המבקרים הצרפתים.
הידידות עם אנדרה ז'יד

דלה הכיר את ז'יד בבריסל בשנת 1945 באמצעותו של אנרי מונדור. ז'יד הציג בפניו את רוז'ה מרטן די גאר, שהפך גם כן לידידו. אחרי מותו של ז'יד ב-1947 בתו מסר לדלה את ניירותיו הפרטיים והתכתבויותיו המשפחתיות, שסייעו לדלה בשנת 1952 בחיבור הפסיכוביוגרפיה שלו על צעירות הסופר המנוח.
מורשתו

דלה היה מדען הומניסט, אחד מאבות הפסיכופרמקולוגיה ומחסידי הרפואה הפסיכוסומטית, בעל הכשרה רחבה ברפואה, במדעי ההתנהגות, בפילוסופיה ובספרות. רוז'ה מרטן די גאר, שהיה ידידו, דיבר על ה"נס דלה", כפי הצהיר הוא עצמו נחשב לרופא בין פסיכולוגים, לפסיכולוג בין הרופאים, לנוירולוג בין פסיכיאטרים ולפסיכיאטר בין הנוירולוגים.
המצאתו שלו ושל דניקר את הטיפול התרופתי האנטיפסיכוטי הביא למהפכה בטיפול הפסיכיאטרי - לצמצום הצורך בנזע חשמלי, ובהמשך להפסקת השימוש בכותונת הכפייה ובעשורים הבאים צמצום מיטות האשפוז הפסיכיאטרי וקיצור האשפוזים של החולים במחלות פסיכיאטריות.
חייו הפרטיים

בנותיו הן הסופרות פלוראנס דלה, גם היא לימים חברת האקדמיה הצרפתית, וקלוד דלה, מחברת רומנים ופסיכואנליטיקאית.
ספרים

ז'אן דלה כתב מעל 700 מאמרים ומעל 40 ספרים.
ספרים > בתחום מדעי ההתנהגות

1935 - Astéréognosies et les sensibilités cérébrales
(אסטראוגנוזיות והרגישויות המוחיות)
1946 - Les Dérèglements de l’humeur
(הפרעות מצב הרוח)
1956 -Aspects de la psychiatrie moderne (היבטים של הפסיכיאטריה המודרנית)
1945 - La Psychophysiologie humaine (הפסיכופיזיולוגיה של האדם)
1953 - Études de psychologie médicale (עיונים בפסיכולוגיה הרפואית)
1941 - Les Ondes cérébrales et la psychologie (גלי המוח והפסיכולוגיה)
1950 - L’Électricité cérébrale Introduction à la médecine psychosomatique (החשמל המוחי. מבוא ברפואה הפסיכוסומטית)
1942 - Les Dissolutions de la Mémoire (התפרקויות הזיכרון) - מסה שהצטיינה גם בסגנונה הספרותי, עם מבוא מאת פייר ז'אנה
1943 - Les Maladies de la Mémoire
1961 - Introduction à la médecine psycho-somatique
ספרים > ספרות יפה ומסות

רומנים:
1946 - "La Cité grise - "Cahier de Jean Faurel (העיר האפורה) (פורסם תחת שם העט ז'אן פארל)
1947 -Les Reposantes
1948 - Homme sans nom (האדם ללא שם)
נובלות:
7 Lit numéro (המיטה מספר 7)
ביוגרפיות:
La Jeunesse d’André Gide (צעירותו של אנדרה ז'יד) - פסיכוביוגרפיה
Psychiatrie et psychologie de « L’Immoraliste (הפסיכיאטריה והפסיכוגיה של "חסר המוסר")
ָָ*מבוא לפרסום ההתכתבות של רוז'ה מרטן די גאר עם אנדרה ז'יד ועם ז'אק קופו
-Les Avant Mémoires (זיכרונות טרומיים) טטרלוגיה מוקדשת לתולדות אבותיו מצד אמו בפריז לאורך שלוש מאות שנה
פרסים ואותות הוקרה

אות לגיון הכבוד של צרפת בדרגת מפקד
אות מסדר האמנויות והספרות בדרגת מפקד
אות מסדר הלאומי להצטיינות של צרפת בדרגת קצין בכיר
התואר "מפקד של הבריאות הציבורית"
29 במרץ 1955 - חבר האקדמיה הצרפתית לרפואה
4 ביוני 1959- חבר האקדמיה הצרפתית - נבחר בכיסא 17 כיורשו של ז'ורז' לקונט
את הנאום לכבוד קבלתו נשא ב-21 בינואר 1960 לואי פסטר ואלרי-ראדו.
הנצחה

1999- האיגוד הפסיכיאטרי העולמי התחיל מיוזמתו של דריס מוסאווי להעניק פרס ע"ש ז'אן דלה (בשווי 40,000 יורו) לפסיכיאטרים "שהיטיבו לגשר בין ההיבטים הביולוגיים והפסיכוסוציאליים של הפסיכיאטריה".(עם חתני הפרס נמנו האגופ אסקיסקל, האנס-יורגן מלר ומיצומוטו סאטו)
לקריאה נוספת

Driss Moussaoui, A Biography of Jean Delay, Excerpta Medica – Publications, a division of Elsevier Science, 2002
Barry Blackwell Review of A Biography of Jean Delay by Driss Moussaoui, International Network for the History of Neuropsychopharmacology, 27.2.2014
הערות שוליים

1 2 3  Barry  Blackwell לפי D.Moussaui
↑  D. Moussaoui
↑  מספרו בעל אותו השם מאת אנדרה ז'יד
↑  Barry Blackwell 2014
↑  איגוד הפסיכיאטריה העולמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277194805171  PLWABN: 9810554955505606  BIBSYS: 90372228  BNE: XX978153  BnF: cb11999865p (data)  CiNii: DA04359392  GND: 119013401  ISNI: 0000 0001 2278 617X  LCCN: n84070217  NDL: 00437617  NKC: nlk20020121807  NTA: 069109230  SNAC: w6z46dgd  SUDOC: 028095642  VcBA: 495/314049  VIAF: 39749371   WorldCat (עם VIAF): 39749371 
בית החולים הפסיכיאטרי סנט אן בפריז, הכניסה, ברחוב קאבאני
טוני טוקלומטי

אנתוני סטניסלס "טוני" טוקלומטי (בצרפתית: Anthony Stanislas "Tony" Toklomety; נולד ב-3 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר בניני, ששיחק בעמדת בלם ולסירוגין גם כמגן שמאלי.
קריירת מועדונים

אנתוני סטניסלס טוקלומטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פוטסל ספורט ששיחקה בליגה המקומית במולדתו, בנין.  בקיץ 2003 חתם במכבי נתניה מליגת העל. בדצמבר 2003, פורסם כי לפי אתר ההתאחדות לכדורגל בבנין, שנת לידתו של טוקלומטי היא 1972 ולא 1984 (כלומר, גילו היה 31 במקום 19 באותה עת) כפי שהצהיר וכפי שמצוין בדרכונו. לאחר פרסום הפרשה, שוחרר טוקלומטי מנתניה. ב-31 בינואר 2004, לקראת אליפות אפריקה בכדורגל, פורסם בתקשורת בבנין כי שחקן הנבחרת הבנינית טוני טוקלומטי לכאורה לא שיקר לגבי שנת לידתו, ולטענתם הטעות הייתה של העיתונאים הישראליים משה פרימו ואבי רצון שחשפו במקור את הפרשה.
לאחר ששוחרר מנתניה, חזר טוקלומטי לקדנציה שנייה בפוסטל ספורט, מהליגה הבנינית.
בקיץ 2006 חתם במ.ש.ק. ז'ילינה מליגת העל הסלובקית, עמה זכה באליפות בסיום העונה.
בהמשך חזר לקדנציה שלישית בפוסטל ספורט, ואף שיחק לאחר מכן באנימבה ובלה מארסה.
נבחרת בנין

ב-5 בנובמבר 2001  ערך טוקלומטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין בניצחון 0–2 נגד מאוריטניה. טוקלומטי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2004 ושותף בכל שלושת המשחקים של בנין.
חיים אישיים

ב-2018 השתתף בסרט התיעודי "טוקלומטי" במרכזו נפגש לראשונה עם בנו מישראלית בשם איריס ג'ורנו, הכדורגלן הצעיר עידן טוקלומטי-ג'ורנו (לימים שחקן נבחרות הנוער והצעירה של ישראל) כ-14 שנים מאז שטוני גורש מישראל.
תארים

ליגת העל הסלובקית: 2006/2007
ליגת העל הניגרית: 2009/2010
הערות שוליים

↑  מערכת אתר וואלה! ספורט‏, וואו! טוקלומטי בן 31, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2003
↑  משה גזגל, מכבי נתניה: טוקלומטי שוחרר מהקבוצה, באתר ynet, 23 בדצמבר 2003
↑  איציק גניש‏, קבלו תיקון, טוקלומטי בן 19, באתר וואלה, 31 בינואר 2004
טמפל בר (לונדון)

| --- | --- |

טמפל בר, 1876, פיליפ נורמן
 מידע כללי
 סוג:  שכונה 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 קואורדינטות:  51°30′49″N 0°06′43″W﻿ / ﻿51.513694°N 0.111922°W﻿ / 51.513694; -0.111922
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסטמפל בר(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסטמפל בר(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיטמפל בר(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיטמפל בר
 
הגריפין בפתח בתי המשפט המלכותיים מסמל את מיקום הטמפל בר
טמפל בר (באנגלית: Temple Bar) או מחסום טמפל מסמל את הגבול בין וסטמינסטר לסיטי של לונדון בלונדון שבאנגליה. במקום זה הופך רחוב פליט לסטרנד.
עד שנת 1878 ניצב במקום פתח שער עשוי אבן שסימל את הגבול בין הערים. בימי הביניים שלט האיגוד של העיר לונדון על שטחים מחוץ לחומות העיר. חלק מהזכויות של לונדון היו שליטה במסחר הנכנס אל העיר. לשם כך הוקמו מספר מחסומים על הדרכים הראשיות לעיר, במקום שבו עבר גבול שטח השיפוט של העיר. המפורסם במחסומים אלה היה "טמפל בר" - מחסום טמפל - שמקור שמו בקרבתו לכנסיית טמפל והאתר שהיה שייך פעם לאבירים הטמפלרים וכיום נמצאות בו אכסניות המשפט. המחסום התפרסם בהיותו המפריד בין המרכז המסחרי של אנגליה, הסיטי של לונדון, לבין המרכז הפוליטי של אנגליה, וסטמינסטר.
לפי המנהג נאסר על המלך האנגלי להיכנס לתחומי הסיטי, והיה עליו לעצור במחסום טמפל ולבקש את רשותו של הלורד ראש העיר על מנת להיכנס לסיטי. הרשות ניתנה כשהלורד ראש העיר נתן למלך את חרב המדינה מצופת הפנינים כדי להראות את נאמנותו.
כיום אין המחסום קיים, אולם אנדרטה עליה ניצב גריפין מציינת את מקומו.
המחסום

ככל הנראה המחסום היה מחסום עץ. שער שהיה במקום מאז שנת 1293 נהרס בזמן מהפכת פשוטי העם בשנת 1381.
בימי הביניים ניצב במקום שער עץ, שבקומתו העליונה בית כלא. השער נשרף בזמן השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666.
לאחר השריפה מינה צ'ארלס השני את סר כריסטופר רן לבנות שער חדש. השער נבנה בין השנים 1669 ו-1672 ונהגו להציג עליו את ראשי הבוגדים.
שאר שערי לונדון (אלדגייט, אלדרסגייט, בישופסגייט, קריפלסגייט, לודגייט, מורגייט וניוגייט) נהרסו בשנת 1800, אולם מחסום טמפל נשאר על מכונו עד שנת 1878, אז נאלצו להרחיב את הרחוב בשל התנועה הרבה, והגשר פורק. אבניו אוחסנו ונרכשו בשנת 1880 על ידי סר הנרי מוקס שבנה את השער מחדש באחוזתו.
ב-1984 נרכש השער מחדש בעלות של מיליון ליש"ט והוקם מחדש בכיכר פטרנוסטר צפונית לקתדרלת סנט פול.
טטהאזה

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  באץ'-קישקון באץ'-קישקון
 נפה:  נפת באצ'אלמאש
 שטח:  26.1 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,095 (1 בינואר 2022)
 קואורדינטות:  46°10′22″N 19°18′00″E﻿ / ﻿46.17277778°N 19.3°E﻿ / 46.17277778; 19.3 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.tatahaza.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טטהאזה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טטהאזה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טטהאזה (בהונגרית: Tataháza) הוא כפר בנפת באצ'אלמאש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בטטהאזה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,576 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 1,095 תושבים.
שמו של הכפר טטהאזה הוזכר לראשונה בשנת 1485 בשטר מכר של אחוזה.
יהודי טטהאזה

יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. יהודים מהכפר נרצחו במהלך שואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 15 |  |
| 1880 | 27 | 1,693 |
| 1910 | 19 |  |
| 1920 | 8 |  |
| 1930 | 12 |  |
| 1941 | 6 | 1,926 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי טטהאזה שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק |  |
| יישובים בנפת באצ'אלמאש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | באצ'אלמאש • מדראש • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'בורשוד |  |
טיבור באלוג

טיבור באלוג (בהונגרית: Balog Tibor; נולד ב-1 במרץ 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הונגרי.
קריירת משחק

באלוג התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל המקומית בעיר קאקוטש. בקיץ 1984 נרכש על ידי קבוצת מ.ט.ק. בודפשט מליגת העל ההונגרית, בה שיחק שנתיים. בקיץ 1986 חתם במועדון הכדורגל ואץ. לאחר שנתיים חזר למ.ט.ק. בודפשט. בעונות 1993–1997 שיחק ארבע שנים בקבוצת שרלרואה מהליגה הבלגית הבכירה. באמצע עונת 1997–1998 חתם במכבי עירוני אשדוד מליגה הישראלית ושיחק בה עונה וחצי. את עונת 1999–2000 פתח בבלגיה בקבוצת רויאל אנטוורפן, לאחר 4 משחקים חזר לישראל והצטרף לקבוצת הפועל באר שבע מהליגה השנייה. בעונות 2000–2006 חזר לבלגיה ושיחק בקבוצות רויאל מונס וראסינג שרלרואה (ליגה רביעית) ולאחר מכן פרש ממשחק.
לזכותו של באלוג 38 הופעות בנבחרת הונגריה, במדיה הבקיע שני שערים.
קריית אימון

באלוג החל את קריירת האימון שלו בבלגיה בקבוצה שבה פרש (ראסינג שרלרואה) ואימן בה שנתיים. לאחר מכן שימש לפרקים עוזר מאמן, מאמן זמני ומאמן ראשי בקבוצת שרלרואה, עד שנת 2012. בשנת 2012 שימש כמאמן בקבוצת לה-לובייר מהליגה הבלגית השנייה. בשנים 2013–2016 אימן את קבוצת רויאל אולימפיק שרלרואה. בשנים 2016–2018 אימן שוב בקבוצת לה-לובייר לשנתיים. מאז 2019 מאמן באלוג את קבוצת ראסינג וואוור מהליגה השלישית בבלגיה.
טאי פאן (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'יימס קלאוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 מקום התרחשות:  הונג קונג 
 הוצאה
 הוצאה:  Atheneum Books 
 תאריך הוצאה:  1966
 מספר עמודים:  663
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1989
 תרגום:  ישעיהו לויט
 סדרה
 סדרת ספרים:  סאגה האסיאתית
 ספר קודם:  שוגון
 הספר הבא:  גאי ג'ין 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001066188
 
טאי פאן (אנגלית: Tai-Pan) הוא ספרו השני של ג'יימס קלאוול משנת 1966. הסיפור מספר על האי הונג קונג, מושבה בריטית חדשה, אחרי הסכם צ'אונפי בשנת 1841. טאי פאן הוא גם הספר השני בסאגה האסייאתית של ג'יימס קלאוול.
לטאי פאן עלילה מורכבת וארוכה. הוא מציג מגוון רחב של דמויות, אשר רובן, ובמקרים רבים גם קרוביהן הרחוקים, מוזכרים בספרים מאוחרים יותר.
טאי פאן מבוסס בחופשיות על ההיסטוריה של החברה ההונג-קונגית ג'ארדין מת'סון.
עלילה

העלילה מתרחשת בחודשים שלאחר הניצחון הבריטי במלחמת האופיום הראשונה והזכייה באי הונג קונג.
דירק סטרואן, ה"טאי פאן", או המנכ"ל של חברת בית האצילים, חברת הספנות והסחר החזקה ביותר באסיה, מהמר על כספו בהשקעת סכומי כסף אדירים בפיתוח סחר האופיום וביסוס המטה שלו באי, השקעה שנראית לכאורה חסרת ערך. עם זאת, מטרתו האמיתית של סטרואן היא יצירת קשרי מסחר יציבים עם סין, ותוך כדי כך הכנסתה של סין למשפחת האומות.
הסיפור עוקב אחר ניסיונותיו של סטרואן לשמור את בית האצילים כחברה החזקה ביותר במזרח הרחוק, וניסיונו לפתח שושלת אשר תשלוט בבית האצילים ובים הסיני לאחר מותו. אויבו העיקרי של סטרואן הוא טיילר ברוק, אשר היה בעבר ממונה על סטרואן והכה אותו באכזריות. ברוק מנהל כעת את החברה השנייה בגודלה במזרח הרחוק, והוא לא יעצור עד שלא יכריע את סטרואן, והוא עצמו יהיה לטאי פאן של כל אסיה.
עיבודים

בשנת 1986 יצא הסרט "טאי פאן", המבוסס על הספר.
טוני יבואה

אנתוני "טוני" יבואה (באנגלית: Anthony "Tony" Yeboah, נולד ב-6 ביוני 1966 בקומאסי שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גנאי ששיחק  בעמדת החלוץ. לזכותו של יבואה 59 הופעות במדי נבחרת גאנה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה והפריחה באיינטרכט פרנקפורט

יבואה החל את הקריירה שלו במועדונים שונים בגאנה, ובשנת 1988 עבר לפ.צ. זארבריקן, כאשר היה בן 21. בזארבריקן, ששיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה, יבואה הבקיע 26 שערים בשתי עונות, 17 מתוכם הובקעו בעונתו השנייה בקבוצה, וקבוצות מהבונדסליגה החלו להתעניין בו. יבואה חתם בשנת 1990 באיינטרכט פרנקפורט, קבוצה שבתחילת שנות ה-90 קצרה הישגים נאים בצמרת הבונדסליגה. יבואה היה השחקן כהה העור הראשון בתולדות איינטרכט פרנקפורט, ובימיו הראשונים במועדון הוא ספג מחלק מהאוהדים נהמות גזעניות. עם זאת, יבואה השתלב מהר מאוד בקבוצה, והפך לנערץ על ידי מרבית האוהדים של פרנקפורט, כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע שמונה שערים והקבוצה סיימה במקום הרביעי, ובעונה השנייה הבקיע 15 שערים, כשהקבוצה מסיימת במקום השלישי. בעונת 1992/93 הוכתר יבואה כמלך השערים בצוותא עם אולף קירסטן, לאחר שהבקיע 20 שערים, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השלישי. בעונת 1993/94 הוכתר יבואה כמלך השערים בפעם השנייה ברציפות, הפעם בצוותא עם שטפן קונץ, כאשר הבקיע 18 שערים, וקבוצתו סיימה במקום החמישי בבונדסליגה. עונת 1994/95 נפתחה עבור יבואה בקצב טוב אף היא, כאשר כבר במחצית העונה עמד על שבעה כיבושים, ובחלון ההעברות של החורף עבר ללידס יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 3.4 מיליון לירה שטרלינג, כאשר סכסוך שלו ושל שותפיו לקבוצה מאוריציו גאודינו וג'יי ג'יי אוקוצ'ה עם המאמן יופ היינקס היה גורם מזרז בעזיבתו. עם זאת, הצלחתו של יבואה בגרמניה פתחה את הדלת עבור שחקנים כהי עור נוספים שעד לאותה תקופה כמעט שלא שיחקו בבונדסליגה, כמו אוקוצ'ה, סמואל קופור וסולימאן סאנה.
קריירת מועדונים > לידס יונייטד

לאחר המעבר של יבואה ללידס יונייטד בינואר 1995, הוא הוסיף עוד 12 שערים לשבעה שכבש בפרנקפורט בתחילת העונה, ולמעשה הבקיע 19 שערים בעונת 1994/95 במשחקי ליגה. עונת 1995/96 הייתה העונה המלאה הראשונה של יבואה בלידס יונייטד, והוא הבקיע בעונה זו 12 שערים ב-22 הופעות בפרמייר ליג, שחלקם היו שערים חשובים ומכריעים, ושער שהבקיע מול וימבלדון אף נבחר לשער העונה בפרמייר ליג. בתקופתו בלידס יונייטד הבקיע יבואה שלושער בשלושה משחקים שונים עבור קבוצתו. הראשון היה נגד איפסוויץ' טאון במשחק ליגה באפריל 1995. השני נגד מונקו במשחק במסגרת גביע אופ"א בספטמבר 1995. הפעם השלישית התרחשה 11 ימים מאוחר יותר, במשחק ליגה מול וימבלדון. יבואה הפך ליקיר האוהדים גם בלידס, ואף נבחר לשחקן העונה של המועדון בעונת 1995/96, כשבנוסף, הגיע עם הקבוצה לגמר גביע הליגה האנגלית, שם הפסידה קבוצתו לאסטון וילה בתוצאה 3-0. עם זאת, בעיה של פציעות גרמה ליבואה להחמיץ חלק מעונה זו, וכמעט את כל עונת 1996/97, בה שיחק שבעה משחקים בלבד בפרמייר ליג, ולא הבקיע. בגין הפציעות, נמכר יבואה בסופו של דבר להמבורג מהבונדסליגה.