stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לויטננט צור זי
דרגה מקבילה במדינות אחרות

הצי האוסטרו-הונגרי – קורבטנלויטננט
בלגיה - Vaandrig-ter-zee 2de klasse/Enseigne de vaisseau de 2e classe
קנדה - ממלא מקום סגן משנה
קרואטיה - Korvettenleutnant (Poručnik kоrvete)
דנמרק - Løjtnant
צרפת - Enseigne de vaisseau de 2e classe
יוון - Σημαιοφόρος/Simaiioforos
איסלנד - 3. Stýrimaður
איטליה - גארדימרינה
הולנד - Luitenant ter zee der 3de klasse
נורווגיה - פנריק
פולין - Podporucznik marynarki
פורטוגל - Guarda-marinha ו-Subtenente
רומניה - אספירנט
סרביה - Korvettenleutnant (Поручник корвете)
סלובניה - Korvettenleutnant (Poročnik korvete)
ספרד - אלפרס דה פראגאטה
טורקיה - Teğmen
בריטניה - תת-לוטננט
ארצות הברית - אנסיין
לוגן הנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1989 (בן 35) נורת' ריצ'לנד הילס, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  פופ רוק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  Birdville High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוגן (פיליפ) הנדרסון (באנגלית: Logan Phillip Henderson; נולד ב-14 בספטמבר 1989) הוא שחקן וזמר-יוצר אמריקאי. מוכר בשל השתתפותו בסדרת הטלוויזיה "ביג טיים ראש" בניקלודיאון.
ביוגרפיה

לוגן נולד וגדל בנורת' ריצ'לד הילס, פרבר של העיר פורט וורת', טקסס למשפחה יהודית. בגיל 18 עבר לקליפורניה כדי לפתח את קריירת המשחק שלו.
קריירה > 2014-2009: "ביג טיים ראש"

בתחילת דרכו הנדרסון גילם תפקיד קטן כבריון בתוכנית הטלוויזיה "אורות ליל שישי" (Friday Night Lights).
הפריצה הגדולה של הנדרסון בתחום הייתה בסדרת הטלוויזיה "ביג טיים ראש" בניקלודיאון. הנדרסון גילם בסדרה למשך כל ארבע העונות את לוגן מיטשל - אחד מחברי הלהקה על שמה נקראת הסדרה ואשר מתקיימת ופועלת גם כלהקה אמיתית.
בשנת 2015 דיבב בפרק אחד של הסדרה "הפינגווינים ממדגסקר".
הנדרסון חתם עם סוני מיוזיק אנטרטיינמנט וקולומביה רקורדס כחלק מלהקת "ביג טיים ראש" בשנת 2009.
אלבום הבכורה של הלהקה, "BTR" יצא לאור ב-11 באוקטובר 2010, מתוכו יצא הסינגל "Oh Yeah", בו הנדרסון לקח חלק בכתיבתו. האלבום השני של הלהקה "Elevate" יצא לאור ב-21 בנובמבר 2011 ובו לוגן השתתף בכתיבת השירים : "Time of Our Life" יחד עם המפיק ניקולאס פורלונג, ובכתיבת השירים "Music Sounds Better With U" ,"Love Me, Love Me, ו-"Superstar" יחד עם שאר חברי הלהקה. אלבומה השלישי של הלהקה "24/Seven" שוחרר ב-11 ביוני 2013, ומתוכו הנדרסון כתב יחד עם שאר הלהקה את הסינגל שהוא גם שיר הנושא של הלהקה "24/Seven". זוהי אלבומם האחרון של הלהקה לפני פירוקה.
ו-"Superstar".
קריירה > 2017 - היום: קריירת סולו

לאחר פירוק הלהקה בשנת 2014, הנדרסון לקח הפסקה למשך שלוש שנים כדי להתמקד בחייו האישיים. בדצמבר 2016 הודיע על הוצאת סינגל הבכורה שלו "Sleepwalker". הסינגל שוחרר ב-27 בינואר 2017, מה שהציג את הסאונד החדש שלו, שתואר על ידי המפיק המוזיקלי ניקולאס פורלונג כעל סינגל מתהדר ב"צליל פופ גראנג כהה". הסינגל השני שלו "Bite My Tongue" שוחרר ב-15 בספטמבר 2017, כשהוא ממשיך בכיוון הקולי של סינגל הסולו הראשון שלו. הוידאו קליפ הנלווה אליו זכה לביקורות נלהבות של מבקרים ומעריצים כאחד, שהחמיאו להתפתחותו של המוזיקה שלו מאז "ביג טיים ראש". סינגל שלישי "Speak of the Devil" שוחרר להורדה דיגיטלית ב-30 באוקטובר 2017. ב-15 בפברואר 2018 יצא הסינגל שלו תחת הכותרת "פעילויות אקוסטיות" ובו שלושת הסינגלים הראשונים שלו בגרסה אקוסטית.
הזמר הזכיר את הוצאת אלבום הבכורה הקרוב שלו במדיה החברתית, והעלה תמונות מצילומי האלבום כולל פוסט אחד עם רשימת השירים של האלבום. ב-14 במאי 2018 הודיע הנדרסון על שם אלבום הבכורה שלו שיקרא "Echoes of Departure and the Endless Street of Dreams - Pt. 1", והוא שוחרר ב-18 במאי 2018 להורדה דיגיטלית.
ליכטנברג (רובע)

ליכטנברג (Lichtenberg) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
רובע ליכטנברג נוצר כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. הרובע נוצר מחיבור של הרבעים לשעבר ליכטנברג והוהנשנהאוזן. כל השכונות המרכיבות את הרובע שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין. הרובע שוכן בצפון-מזרח העיר והוא גובל ברבעים פרידריכסהיין-קרויצברג מדרום-מערב, מרצאן-הלרסדורף ממזרח, טרפטו-קפניק מדרום, פנקו ממערב ובמדינת ברנדנבורג מצפון.
רובע ליכטנברג מורכב מ-10 שכונות:
פרידריכספלדה (Friedrichsfelde)
קרלסהורסט (Karlshorst)
ליכטנברג (Lichtenberg)
פאלקנברג (Falkenberg)
מאלכו (Malchow)
וארטנברג (Wartenberg)
אלט-הוהנשנהאוזן (Alt-Höhenschönhausen; הוהנשנהאוזן הישנה)
נוי-הוהנשנהאוזן (Neu-Höhenschönhausen; הוהנשנהאוזן החדשה)
פנפפול (Fennpfuhl)
רומלסבורג (Rummelsburg)
כחמישית מתושבי הרובע מתגוררים בנוי-הוהנשנהאוזן, וכשישית מתגוררים באלט-הוהנשנהאוזן, שתי השכונות הגדולות ברובע. פנפפול, אחת השכונות הקטנות בשטחן בברלין (פחות מ-2 קמ"ר), היא הצפופה ביותר מבין 95 שכונות ברלין, עם צפיפות אוכלוסייה של 17,675 תושבים לקמ"ר.
לואי שברולה

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1878 לה שו-דה-פון, שווייץ 
 פטירה:  6 ביוני 1941 (בגיל 62) דטרויט, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  שווייץ, ארצות הברית 
 ספורט
 ענף ספורט:  מרוץ מכוניות 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  Motorsports Hall of Fame of America 
 
לואי-ג'וזף שברולה (בצרפתית: Louis-Joseph Chevrolet;‏ 25 בדצמבר 1878 - 6 ביוני 1941) היה נהג מרוצים ומייסדה של חברת המכוניות "שברולט", כיום המותג המפורסם ביותר של ג'נרל מוטורס.
חייו

נולד בעיר לה שו-דה-פון בקנטון נשאטל שבשווייץ. ב-1886 היגרה משפחתו לצרפת. שם פיתח שברולה את יכולותיו המכניות והתעניינותו במרוצי מכוניות. הוא עבד בחנות במכניקה "רובלין" בין השנים 1895 ו-1899 בזמן ששהה בפריז. ב-1900 עבר למונטריאול שבקוויבק, קנדה. שנה לאחר מכן, עבר לניו יורק שם שכרה אותו חברת פיאט.
בזמן שעבד בחברת המכוניות ביואיק למד עיצוב מכוניות והחל לעצב מנוע משלו למכונית חדשה ב-1909. זמן קצר לאחר מכן הצטרף אליו ויליאם דוראנט והם הקימו את חברת "שברולט" בדטרויט, מישיגן. לשברולה ודוראנט היו חילוקי דעות על העיצובים וב-1915 מכר דוראנט את חלקו בחברה. כעבור שנה, מוזגה החברה לתוך ג'נרל מוטורס של דוראנט.
חוץ מהיותו גאון מכני ללא כל חינוך רשמי, לואי היה אחיו הגדול של גסטון שברולה, שזכה באינדיאנפוליס 500 של שנת 1920 במכונית שבנה לואי, שבעצמו התחרה במירוץ ארבע פעמים, כשב-1919 הגיע למקום השביעי. אחיו הגדול, ארתור שברולה, התחרה גם הוא פעמיים.
לואי שברולה קבור בבית הקברות "ג'וזף הקדוש" באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
כריסטופר קלאוויוס

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1538 במברג, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  6 בפברואר 1612 (בגיל 73) רומא, מדינת האפיפיור 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, אסטרונומיה
 מקום מגורים:  גרמניה, איטליה
 מקום לימודים:  קולג'יו רומנו (1564)  אוניברסיטת קוימברה 
 מוסדות:  קולג'יו רומנו (1564–1612) 
 תלמידי דוקטורט:  ג'וזפה ביאנקני 
 תרומות עיקריות
 המתכנן הראשי של הלוח הגרגוריאני.
 
כריסטופר קלאוויוס (בעברית המודרנית השתרש השם לפי השפה האנגלית;‏ בלטינית: Christophorus Clavius, ‏ 25 במרץ 1538 – 12 בפברואר 1612) מתמטיקאי ואסטרונום ישועי גרמני, שהיה המתכנן הראשי של הלוח הגרגוריאני. בשנותיו האחרונות היה כנראה האסטרונום המכובד ביותר באותה עת, ובספרי הלימוד שכתב נעשה שימוש במשך כחמישים שנה באירופה וגם מחוץ לה (שכן נעשה שימוש בספריו על ידי מיסיונרים).
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על ראשית חייו של קלאוויוס מלבד העובדה שנולד בבמברג ב-1537 או ב-1538 (השנה המדויקת אינה ידועה בוודאות). אין גם ודאות לגבי שמו הגרמני המקורי. החוקרים סוברים כי שמו היה "כריסטוף קלאו". קיימת גם טענה, שאותה דוחים הקתולים כשמועה, כי שמו המקורי של קלאוויוס היה "שליסל" (Schlüssel) - בגרמנית מפתח, שתורגם למלה המקבילה בלטינית "קלאוויס" (clavis).
קלאוויוס הצטרף למסדר הישועים ב-1555. הוא למד באוניברסיטת קוימברה בפורטוגל, שבה היה מורו המתמטיקאי המפורסם פדרו נונש. עם סיום לימודיו עבר לאיטליה ולמד תאולוגיה ב"קולגיום רומאנום" (כיום האוניברסיטה הגרגוריאנית), המוסד האקדמי הראשי של הישועים ברומא. במקביל, החל קלאוויוס ללמד מתמטיקה בקולגיום רומאנום ועסק בכך עד מותו. ב-1579 מונה לחשב את הבסיס ללוח שנה חדש שמטרתו הייתה לעצור את התהליך האיטי על פיו חגי הכנסייה הקתולית החלו להתרחק מהעונה שבה היו אמורים לחגוג אותם. לוח שנה זה אומץ ב-1582 בארצות הקתוליות על פי צו של האפיפיור גרגוריוס ה-13 ונמצא כיום בשימוש עולמי.
במסדר הישועי היה קלאוויוס אחראי כמעט בלעדי לאימוץ תוכנית לימודים קפדנית במתמטיקה, וזאת בעידן בו נהגו פילוסופים ותאולוגים ללגלג על המתמטיקה. קלאוויוס נחשב במשך שנים לראשון שהשתמש בנקודה עשרונית לכתיבת שברים, אולם מחקר חדש מראה ש-150 שנה לפניו כבר נעשה שימוש כזה על ידי ג'ובאני ביאנקיני(אנ'). ככל הנראה קלאוויוס היה זה שבכתביו הופיע השימוש הראשון המוכח בנקודה העשרונית. ככל הנראה קלאוויוס למעשה השתמש בטבלאות סינוסים שהכין ביאנקיני אולם לא אימץ באופן מלא את השיטה ולא עשה בה שימוש לעבודות מאוחרות יותר שלו.
כאסטרונום דבק קלאוויוס בקפדנות במודל הגאוצנטרי של מערכת השמש, על פיו כדור הארץ הוא מרכז היקום והשמש, הירח, הכוכבים וכוכבי הלכת סובבים את כדור הארץ. על אף שהתנגד למודל ההליוצנטרי של קופרניקוס, הוא הכיר בבעיות שיצר המודל השמרני. גלילאו גליליי רחש לו כבוד רב וביקר אותו ב-1611 על מנת לדון בתצפיות החדשות שנעשו בעזרת הטלסקופ. בתקופה זה כבר קיבל קלאוויוס כאמיתות את התגליות החדשות, על אף שעדיין פקפק בקיומם של הרים על הירח. לנוכח זאת, מעט אירוני הדבר שמכתש קלאוויוס על הירח קרוי על שמו. את דעתו על הקוסמולוגיה פרסם בספר In Sphaeram Ioannis de Sacro Bosco commentarius ("פרשנות על 'על הספרות' של יוהנס דה סקרובוסקו"), הספר פורסם לראשונה ב-1570 ונדפס מאז פעמים רבות עד למהדורה סופית שפורסמה ב-1611. הטקסט של יוהנס דה סקרובוסקו עליו כתב קלאביוס את פירושו היה "ספר הלימוד הפופולרי ביותר לאסטרונומיה בסיסית באירופה, מימי הביניים ועד ראשית העת החדשה. הספר נכתב ונכנס לשימוש בראשית המאה ה-13 באוניברסיטת פריז והחל להיעלם מבתי הספר בראשית המאה ה-17". היסטוריון המדע אדוארד גראנט טען ש"לא ניתן להפריז בהשפעת ספרו של קלאביוס על הקוסמולוגיה הסכולסטית במאה השבע-עשרה".
לקריאה נוספת

James M. Lattice, Between Copernicus and Galileo: Christoph Clavius and the Collapse of Ptolemaic Cosmology, University of Chicago Press, 1995, ISBN 978-0226469294
הערות שוליים

↑  Glen Van Brummelen, Decimal fractional numeration and the decimal point in 15th-century Italy, Historia Mathematica, 2024
↑  James M. Lattice, Between Copernicus and Galileo p. 38
↑  Edward Grant, In Defense of the Earth's Centrality and Immobility, p. 61
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447564305171  PLWABN: 9810625024805606  BIBSYS: 90834438  BNC: 000381541  BNE: XX889622  BnF: cb125466080 (data)  CANTIC: a11188807  CiNii: DA12023149  GND: 118880632  ICCU: BVEV020357  ISNI: 0000 0001 0896 1533  LCCN: n86853180  LNB: 000031334  MGP: 234704  NKC: jn20000601173  NLA: 61541170  NSK: 000104703  NTA: 074161261  SELIBR: 284004  SNAC: w6r2329b  SUDOC: 034743987  Trove: 1711236  VcBA: 495/14739  VIAF: 46873973   WorldCat (עם VIAF): 46873973
לופנגפיתקוס

| לופנגפיתקוס |
| --- | --- |

תקופה
סוף מיוקן, 11–6.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
שבט:: Lufengpithecini
סוג:: לופנגפיתקוס
מינים
 Lufengpithecus lufengensis  Lufengpithecus hudienensis  Lufengpithecus keiyuanensis
שם מדעי
 Lufengpithecus ‏Wu, 1987

לופנגפיתקוס (שם מדעי: Lufengpithecus; מילולית: "קוף האדם של לופנג") הוא סוג של פרימט נכחד משפחת ההומינידיים, אשר התקיים בסוף המיוקן שלפני 12 עד 6.2 מיליון שנה. הוא תואר בידי החוקר Wu Rukang ונקרא על שם אזור לופנג שביונאן, סין. הסוג הכיל 3 מינים שהכילו 5 פריטים מאובנים שנאספו מאותו אזור בין השנים 1975 עד 1983. זהו הסוג היחיד בשבטו (Lufengpithecini).
הלופנגפיתקוס היה פרימט הומיניד שקשה לחקור את קרבתו אך נראה שהיה בעל קירבה לאורנגאוטן ופחות לאדם המודרני. הוא הגיע לאורך של ולמשקל של 55.4 עד 67.6 ק"ג, בהתבסס על גודל שיניו שנמצאו ונראה מהממצאים שהיה בעל דו-צורתיות זוויגית. הוא דומה ביותר לסוג סיוופיתקוס או לרמפיתקוס ומבנה הגולגולת מעלה זיקה לקופי האדם האפריקנים כמו הגורילה והשימפנזה וכן לראשוני האנשים. עם זאת הוא נחשב ל"קוף מסתורין", שאולי היה אב קדמון משותף בין הסיוופיתקוס לקופי האדם האפריקנים. הוא חי ביערות פתוחים ורחבי עלים שהשתרעו בסין הקדומה וניזון מפירות ועלים רכים.
מינים

היו בסוג זה 3 מינים:
Lufengpithecus hudienensis - אשר חי לפני כ-7.1-8.2 מיליון שנה והתגלה במחוז יואנמו (Yuanmou Basin)
Lufengpithecus keiyuanensis - אשר חי לפני כ-10-11.1 מיליון שנה והתגלה במחוז שיאולונגטן (Xiaolongtan Basin)
Lufengpithecus lufengensis - - אשר חי לפני כ-6.9-6.2 מיליון שנה והתגלה במחוז לופנג (Lufeng Basin)
בעבר היה בסוג גם המין L. chiangmuanensis, אך הוא הועבר לסוג קורטפיתקוס (Khoratpithecus).
הערות שוליים

↑  Kelley; Xu (1991). "Extreme sexual dimorphism in a Miocene hominoid". Nature. 352 (6331): 151–153. Bibcode:1991Natur.352..151K. doi:10.1038/352151a0. PMID 1906139. S2CID 4248241.
↑  Fleagle, John G. (25 September 1998). Primate Anatomy and Evolution (second ed.). Academic Press. pp. 474–475. ISBN 978-0-12-260341-9.
לוין אוגוסט פון בניגסן

| --- | --- |

הרוזן פון בניגסן
 לידה:  10 בפברואר 1745 בראונשווייג, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל 
 פטירה:  3 בדצמבר 1826 (בגיל 81) בנטלין, ממלכת הנובר 
 מדינה:  דוכסות בראונשווייג 
 בן או בת זוג:  Friederike Amalie Louise von Steinberg Marie von Bennigsen 
 צאצאים:  Sophie von Bennigsen, Alexander Levin von Bennigsen, Adam Johann von Bennigsen, Alexandrine Bertha von Bennigsen 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית (1699–1858) צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  מ-1773 
 דרגה:  גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שבע השנים המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  אות מסדר אנה הקדושה  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  אות המסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר העיט השחור  מסדר הפיל  המסדר הצבאי של מריה תרזה  מסדר החרב  מסדר הגואלפים  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה  חרב הזהב של גבורה  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  אות המסדר מריה תרזיה בדרגת מפקד  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה 1 
 
לוין אוגוסט גוטליב תיאופיל פון בניגסן (בגרמנית: Levin August Theophil von Bennigsen;‏ 10 בפברואר 1745 – 3 בדצמבר 1826) היה רוזן גרמני אשר לחם בצבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמות הנפוליאוניות, והגיע לדרגת גנרל.
ביוגרפיה

בניגסן נולד ב-10 בפברואר 1745 בעיר בראונשווייג, למשפחת אצולה מהנובר. ב-1759 התגייס כקצין זוטר למשמר של נסיכות הבוחר מהנובר. הוא לחם במסגרת זו במלחמת שבע השנים, וב-1762 כבר החזיק בדרגת האופטמן. באותה שנה נפטר אביו, ובניגסן פרש מהצבא לטובת חיי נישואין וניהול האחוזה המשפחתית בבנטלין. הוא ניהל את הירושה שלו בצורה כושלת, ולא גילה חוש מסחרי מפותח, כתוצאה מכך פשט את הרגל ב-1772. הוא ניסה למצוא מעמד בחצרה של מלכת דנמרק הגולה קרוליין מתילדה, אשר אימצה את בתו המבוגרת סופי (1769-1850). ב-1773 הוא קיבל את הצעתה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה והתגייס כמיור לצבא האימפריה הרוסית.
הוא לחם כנגד האימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774), ועם סיום המלחמה הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ובמקביל הועבר מחיל הרגלים לחיל הפרשים. הוא השתתף גם במלחמת ההמשך כנגד העות'מאנים, ובשנת 1787 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל על חלקו בכיבוש העיר אוצ'קיב. ב-1790 הועלה לדרגת קולונל, וב-1794 הוא השתתף בדיכוי המרד בפולין שהובל בידי תדיאוש קושצ'ושקו. על חלקו בדיכוי המרד הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור וקיבל אחוזה במינסק. ב-1796 הוא השתתף במסע המלחמה נגד השושלת הקאג'ארית, ולקח חלק חשוב בכיבוש דרבנט. ב-1798 הוא הועלה לדרגת גנרל לייטננט.
בניגסן היה מהמתנגדים לרפורמות שניסה להוביל פאבל הראשון, קיסר רוסיה. הוא היה ממנהיגיה של חבורת קושרים מקרב הצבא שרצחו את הקיסר בחדר השינה שלו ב-11 במרץ 1801. לא ברור אם בניגסן לקח חלק ברצח בפועל או לא. הקיסר החדש, אלכסנדר הראשון, לא רק שלא העמיד לדין את הקושרים, אלא העלה את בניגסן לדרגת גנרל חיל הפרשים ומינה אותו למושל ליטא. ב-1805, במהלך מלחמת הקואליציה השלישית, הוא מונה למפקד ארמייה ונצטווה לסייע לאימפריה הרומית הקדושה כנגד הגרנד ארמה של נפוליאון בונפרטה. בניגסן הגיע עד ברסלאו, אולם בטרם הספיק לקחת חלק בקרבות נחתם חוזה פרסבורג שסיים את המלחמה. ב-1806, במהלך מלחמת הקואליציה הרביעית, נצטווה בניגסן לנוע לגרמניה ולחבור אל הצבא הפרוסי. בטרם הספיק בניגסן להגיע, הובסו הפרוסים בקרב ינה-אאורשטדט באוקטובר. בניגסן מצדו נפגש בדצמבר בכוח צרפתי בפיקודו של ז'אן לאן. הצדדים לחמו בקרב פולטוסק, אשר הסתיים בניצחון טקטי רוסי. בניגסן הצליח לחבור אל כוח פרוסי בפיקודו של אנטון וילהלם פון ל'סטוק בפרוסיה המזרחית, ובפברואר 1807 הוא לחם בנפוליאון עצמו בקרב אילאו. הקרב, שהתחולל באמצע סופת שלגים, היה הראשון בו נפוליאון לא הכריע את האויב בצורה חד משמעית. למעשה, הצרפתים היו על סף הפסד לולא נסיגה מוקדמת של בניגסן.
נפוליאון הצליח לשחזר את הצלחותיו במהלך יוני, עת נפגש עם בניגסן בקרב פרידלנד. בקרב זה הוכיח נפוליאון שוב את גאונותו האסטרטגית, והנחיל לבניגסן תבוסה ניצחת. הרוסים איבדו בין 18 ל-20 אלף מלוחמיו, שהיוו כ-30 אחוזים מצבאו של בניגסן. בשל תוצאות הקרב, נחתם שלום טילזיט. בעקבות כך, בניגסן התפטר מהצבא ופרש לאחוזותיו. ב-1812 הוא חזר לצב לבקשתו האישית של פילדמרשל קוטוזוב, והשתתף בקרב בורודינו. חילוקי דעות עם קוטוזוב גרמו לו לצאת לחופשה של מספר חודשים, אולם בתחילת 1813 הוא שוכנע בידי הקיסר לפקד על כוחות המילואים שהוצבו בפולין, ועם כוח זה הוא כבש באותה שנה את דוכסות ורשה. בהמשך הוא פיקד על הכוח הרוסי שלחם בקרב לייפציג, ועל כך הוענק לו תואר רוזן מידי הקיסר. הוא השתתף גם במצור על המבורג אשר הוחזקה בידי המרשל דאבו. ב-1818 הוא פרש מהצבא, ועבר לגור באחזתו בבנטלין שבממלכת הנובר. הוא נפטר ב-3 בדצמבר 1826 בגיל 81.
כשהדוד שמחה שר

| --- | --- |

הדוד שמחה, גן סיפור, חולון
 מידע כללי
 מאת:  ע. הלל 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  מעשייה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1960 
 מספר עמודים:  8
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001379712, 001151428
 
כשהדוד שמחה שר היא סיפור מחורז מאת ע. הלל. זהו אחד מני סיפורים רבים של ע. הלל המספרים על דמותו של "דודי שמחה".
הסיפור

הסיפור מתרחש בבית ובו שש קומות (פלוס מרתף) ובקומות השונות מתגוררים דיירים שונים. לאורך הסיפור לא נחשפת זהותו של הדייר שגר בקומה העליונה (כל הזמן נאמר כי "לעת עתה זה סוד!") וכאשר זהותו נחשפת מסתבר שזהו שמחה, איש הנוהג לשיר ולשמח כך את הרחוב כולו. הסיפור מסופר על ידי אחיינו של שמחה הגר בקומה החמישית עם הוריו ונוהג להיפגש עם בעלי-המקצוע לעיתים, מסיבות שונות.
בעלי-המקצוע

בעלי-המקצוע בסיפור הם סנדלר בשם חיים, ספר בשם אפרים, נגר בשם דן, רופא, ואופה בשם משה. הרופא נבדל מיתר בעלי-המקצוע בסיפור משום שלא מתואר מה הוא עושה במסגרת תפקידו ובנוסף לכך לא מציינים את שמו.
לקריאה נוספת

כשהדוד שמחה שר; את הסיפור הזה סיפר ע' הלל; את הציורים ציירה רות צרפתי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספרית דרור'), תש"ך.
לוקהיד F-80 שוטינג סטאר

לוקהיד P-80 שוטינג־סטאר (באנגלית: Lockheed P-80 Shooting Star מאוחר יותר סומן F-80) הוא מטוס קרב סילוני תת־קולי מהדור הראשון שיוצר על ידי לוקהיד והיה למטוס הסילון המבצעי הראשון של ארצות הברית. פיתוח המטוס החל בשנת 1943 וראשוני המטוסים נמסרו לידי צבא ארצות הברית תוך 143 ימים וסומן P-80. למרות תקופת הפיתוח הקצרה המטוס לא ראה שירות מבצעי במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה כאשר חיל האוויר האמריקאי נהיה עצמאי, המטוס סומן כ-F-80, והיה למטוס טורבו סילון הראשון בשירותו. הניסיון שהחיל צבר עם המטוס הזה עזר לו להיכנס ל"עידן הסילון".
המטוס ראה שירות נרחב במהלך מלחמת קוריאה והוא התעלה בביצועיו על מרבית מטוסי הקרב של האויב. עם זאת, עם הופעת מטוס המיג־15 בזירה המטוס לא היה יכול להמשיך ולתפקד בתפקידי יירוט וליווי ולכן שימש בעיקר כמטוס תקיפה.
על בסיס המטוס הזה פותח ה־F-94 סטארפייר ששימש כמטוס יירוט לכל מזג אוויר. כמו כן ממטוס זה פותח ה־T-33 שוטינג סטאר שהיה למטוס אימון מוצלח במיוחד שנשאר בשירות חיל האוויר האמריקאי עד אמצע שנות ה־80.
כיכר השעון

| --- | --- |

מראה בכיכר, 2013
 מידע כללי
 על שם:  מגדל השעון השוכן בה
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1906
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  7
 שכונה:  יפו העתיקה
 רחובות מסתעפים:  רחוב רזיאל, רחוב רציף העלייה השנייה, רחוב מרזוק ועזר, רחוב יועזר איש הבירה, רחוב בן פרחיה, רחוב בית אשל, רחוב מפרץ שלמה, רחוב יפת, רחוב נחום גולדמן, רחוב 3338
 אתרים:  מגדל השעון (יפו), בית הסראייה (יפו), בית הבלאדייה (יפו), שער ירושלים (יפו), שער השליטים, תחנת המשטרה ביפו, השוק היווני
 קואורדינטות:  32°03′18″N 34°45′22″E﻿ / ﻿32.05498611°N 34.75624167°E﻿ / 32.05498611; 34.75624167
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) כיכר השעון(למפת יפו רגילה) כיכר השעון(למפת גוש דן רגילה) כיכר השעון(למפת גוש דן מוגדלת) כיכר השעון  he כיכר השעוןhe כיכר השעוןמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר השעון היא כיכר מרכזית ביפו, צפון מזרחית ליפו העתיקה. הכיכר נמצאת בקצה הצפוני של רחוב יפת ובקצהו הדרום-מערבי של רחוב רזיאל, שהיה בעבר חלק מן הדרך הראשית מיפו לפתח תקווה ולשכם ובצידה הצפון-מזרחי של יפו העתיקה ובין היתר שמשה גם בתור נקודת מוצא לשלוש דרכים ראשיות שיצאו ממנה אל כל הארץ.
היסטוריה

הכיכר קיבלה את שמה בשל מגדל השעון שבמרכזה, שנבנה לרגל מלאת 25 שנים לשלטון הסולטאן הטורקי עבדול חמיד השני. אבן הפינה הונחה בשנת 1900 על השטח שבו עברה הדרך שהקיפה את חומות יפו ושטח החומה עצמה, הבנייה הושלמה בשנת 1906. הכיכר והשעון נבנו יחד עם עשרות מגדלי שעונים נוספים ברחבי האימפריה העות'מאנית, אשר כללו מגדלים נוספים גם בארץ ישראל, בין השאר בירושלים, עכו וחיפה - כולם נבנו לרגל חצי היובל לשלטון הסולטאן. את השעון ואת הכסף לבניית המגדל תרם יוסף ביי מויאל, סוחר יהודי עשיר מיוצאי מרוקו, שתרם לבניית מגדלי שעון בערים נוספות בישראל. השעון נבנה במקור כמגדל בן שתי קומות בעלות פינות מעוגלות. בשנת 1911 נוספה קומה נוספת לשעון, קומה בעלת פינות רבועות. השעון הועתק לקומה העליונה, ולוח נחושת ירקרק נותר במקום בו נמצא בעבר השעון בקומה השנייה. שם הרחוב שהוקם בתחילה היה בשם: רחוב אסכנדר עוואד (אלכסנדר הווארד) ולאחר קום המדינה שונה שמו לרחוב רזיאל. הכיכר שימשה כמרכז חשוב במאה ה-19 וסביבה התקיימו בנייני העירייה ומשרדי השלטון.
סביב לכיכר ובאזורה נבנו בית הממשל הטורקי (א-סראיה אל-ג'דידה) - הסראיה. בצמוד אליו שכן בניין עיריית יפו ה-2 - הבלאדיה עד שעבר לבניין עיריית יפו בכיכר עיריית יפו בכתובת שדרות ירושלים מספר 45. מול בניין הממשלה בצידה השני של הכיכר שכנו תחנת המשטרה ובית המעצר הטורקי - הקישלה, שבה צולם בשנת 1971 הסרט "השוטר אזולאי" בכיכובו של שייקה אופיר ועל ידה "שער השליטים" שהוביל למסגד מחמודיה ומבנים נוספים. מגדל השעון עצמו מצופה באבן כורכר וכולל שלוש קומות, ובראשו שני שעונים. חלקה המערבי של הכיכר עובר על השטח בו שכנה בעבר החומה של יפו העתיקה.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

לאחר הקמת המדינה הוחלט לקרוא לרחוב עוואד וגם לרחוב בוסטורוס הסמוך על שם דוד רזיאל שהיה מפקד האצ"ל, לזכרו הוצב שלט הנצחה בסמוך לכיכר.
במהלך שנות ה-60 נעשה שיפוץ ראשון של מגדל השעון והוספת ברזלים מעוצבים על גבי הדלתות והחלונות וצביעתם. מסביב למגדל השעון הוקמו מדרכות והוקמה תאורה. בשנת 2001 לאחר הזנחה ארוכת-שנים של הכיכר החל השיפוץ השני של מגדל השעון בשיפוץ כללי ויסודי והוספה תאורה לילית יחד עם שיפוץ "בית הבאלדיה" הסמוך במטרה להופכו למרכז תרבות ללימודי טורקיה ושגרירות טורקיה בישראל. בשנים 2005– 2006 שופצה הכיכר ותשתיותיה והחלו בשימור ושחזור המבנים סביבה. עבודות השיפוץ והשימור כללו שיפוץ כל החזיתות המקיפות את הכיכר, פיתוח השטח שסביבה והסדרת תנועת כלי הרכב שסביבה על ידי מעגל תנועה. בשנת 2004 הונפק בול של רשות הדואר הנושא איור ותמונה של כיכר השעון.
במאי 2005, נסגרה תחנת המשטרה ההיסטורית בכיכר, ונמכרה במכרז של מינהל מקרקעי ישראל לטובת הקמת מלון.
בשנת 2005, רכשה חברת קיסריה השקעות, שבשליטת איש העסקים אלברט נסימי, מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, את מתחם החנויות ומתחם והשוק היווני בצידו המזרחי של כיכר השעון, תמורת כ-6.65 מיליון דולר. בשנת 2007 שכרה רשת קסטרו מודל חנות במתחם, המתפרסת על 370 מ"ר, ושיפצה אותה. בשנת 2017 שופץ מתחם השוק היווני.
הכיכר משמשת כאתר תיירות, מסעדנות ומלונאות ומעבר ראשי לשוק הפשפשים הנמצא ממזרח לה ולנמל יפו שממערב לה.
תוואי הרחובות

הכיכר שמשה גם בתור מרכז תחבורתי חשוב ממנה יצאו כמה דרכים חשובות: בקצה הצפוני של הכיכר יצאו שתי דרכים צפונה: "הדרך ההיסטורית יפו-שכם לכיוון צפון-מזרח דרך רחוב נג'יב בוסטורוס (רחוב רזיאל) ומשם המשיכה דרך רחוב דרך שכם שנקרא תחילה נתיב הגמלים ולאחר מכן שונה שמו דרך עלי מוסתקים (רחוב אילת) אחר כך המשיכה אל דרך יפו, ומשם אל דרך פתח תקווה. דרך נוספת יצאה צפונה לאורך "מישור חוף הצפוני" דרך שכונת "מנשייה" ששכנה על חוף הים. מהקצה הדרומי של הכיכר יצאו שתי דרכים דרומה: אחת יצאה מ-"שער ירושלים" בתוך החומה של העיר העתיקה אל "הדרך ההיסטורית יפו-ירושלים" לכיוון דרום-מזרח דרך רחוב עולי ציון (כיום האזור שבו נמצא שוק הפישפשים), משם חצתה את כיכר עיריית יפו בפינת שדרות ירושלים אל דרך בן-צבי (כביש 44). דרך שנייה יצאה דרומה לאורך "מישור חוף הדרומי" - דרך עזה שהובילה לעזה ולאחר מכן נקראה רחוב אל-עג'מי (על שם שכונת עג'מי ששכנה על תוואי הדרך). לאחר קום המדינה שונה שמו לרחוב יפת. מתחת למבנים בכיכר עוברים מעברים מקורים להולכי רגל המובילים אל הרחובות בצדדים.
תוואי הרחובות > צומת דרכים מרכזית

הכיכר שימשה בתחילה לפני הקמת מגדל השעון בתור כיכר הכינוסים והנאומים של שליט יפו שמשרדו גם כן שכן בכיכר ולאחר מכן כל אזור הכיכר שימש בתור נקודת המוצא לארבע דרכים ראשיות שיצאו אל שאר חלקי הארץ צפונה או דרומה. בצמוד למגדל השעון חנו כרכרות שמהם יצאו אל הדרכים הראשיות. מתחת למבני הציבור בכיכר הוקמו "מעברים מקורים עבור הולכי רגל" שמהם יצאו אל הרחובות סביב הכיכר.
כיכר יוסי כרמל (הסוכנות היהודית)

בקצה הצפוני של כיכר השעון נמצאת כיכר נוספת - כיכר יוסי כרמל במפגש הרחובות דוד רזיאל, נחום גולדמן, מרזוק ועזר, ורציף העלייה השנייה. בשנת 2012 במהלך שיפוץ רחוב רזיאל והפיכתו למדרחוב הוקם "מעגל תנועה" והוחלף שמה הקודם של כיכר שנקראה קודם לכן כיכר הסוכנות היהודית .