דוטינחם
היסטוריה

על פי ממצאים ארכאולוגיים הכוללים גולגולות, שברי כלי חרס וראשי חיצים מצור, האזור היה מיושב על ידי ציידים-לקטים כבר לפני 11,000 שנים לפני זמננו. לאחר ציידים-לקטים אלו התיישבו במקום שבטים קלטים וגרמאניים כמו הפרנקים והסקסונים. מטבעות רומיים נמצאו במקום וקיימות גם עדויות ארכאולוגיות על פעולות בזיזה של הויקינגים באזור.
האזכור הראשון של השם דוטינחם מגיע ממסמך משנת 838 בו מוזכר שם המקום כ-villa Duetinghem, יישוב בו הייתה כנסייה קטנה. אזכור נוסף הוא משנת 887 בשם Deutinkem, מבצר עם כנסייה שניתן לבישוף של אוטרכט. הכתיב של שם המקום השתנה במשך השנים והשמות Duttichem, Duichingen, ו-Deutekom הם רק דוגמאות.
במשך זמן רב נותרה דוטינחם מקום קטן, אך סביב שנת 1100 היא החלה לגדול ולאחר שסבלה מכמה פשיטות ביזה, נבנתה לעיר חומה. ב-1236 הוענקו לה זכויות של עיר על ידי אוטו השני, רוזן חלרה וזוטפן, ובתמורה העלתה העיר מיסים וגייסה חיילים לצבאו של הרוזן. מועצת העיר הוציאה חוקים עבור בקובץ שנקרא Keurboek van Doetinchem’ (ספר החוקים של דוטינחם), שקבע עונשים חמורים על הפרתם.
ב-1226 עמדה דוטינחם בפני סכנה הולכת וגוברת של פשיטות ביזה ועקב כך הוגבהה החומה במטר אחד. בחומה היו ארבע נקודות תורפה שבמשך הזמן הוחלפו בשערי עיר גדולים שהיו ידועים בשמות: Hamburgerpoort (נבנה ב-1302), Waterpoort, Gruitpoort ו-Hezenpoort. מאוחר יותר נכרה חפיר סביב לחומה ובחזיתו סוללה. טחנת הקמח המרכזית של העיר, walmolen (בהולנדית: wal – סוללה, molen – טחנה), ניצבת על שרידי הסוללה. למרות אמצעי הגנה אלו, הוטל מצור על דוטינחם מספר רב של פעמים ובמהלך המרד ההולנדי (1648-1568) הוטל עליה מצור והיא נכבשה פעמיים. יחד עם זאת, בסופו של דבר נעשו החומות מיותרות, או אולי חסרות תועלת וב-1672 הן נהרסו. אף על פי כן, רק במחצית השנייה של המאה ה-19 הוסרו שערי העיר ורוב הסוללה.
כבר מימים קדומים, הייתה דוטינחם מרכז שווקים חשבו עבור האיכרים שמכרו בה את תוצרתם. השוק נבנה ופעל בכיכר המרכזית שנקראה סימפולספלין ממש עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
דוטינחם ספגה כמות ניכרת של אסונות. בנוסף לפעמים בהם הוטל עליה מצור, ב-1527 החריבה שרפה גדולה את רוב שטחה של העיר, כולל את הארכיון העירוני (ומשמעות הדבר שתאריכים רבים בהיסטוריה המוקדמת של העיר הם במידה מסוימת בלתי מהימנים) וב-1580 נספתה רוב אוכלוסיית העיר במגפת דבר. כמו כן סבלה העיר משיטפונות לעיתים מזומנות. עם זאת, למרות העובדה שדוטינחם שוכנת במרחק של פחות מ-10 ק"מ מגבול גרמניה, בשל הנייטרליות של הולנד במלחמת העולם הראשונה, תושבי העיר לא חוו דבר ממוראות המלחמה להוציא כוחות משמר גבול שהוצבו בסמוך לה. גם במלחמת העולם השנייה יצאה העיר במחיר לא גבוה במיוחד בשלבים הראשונים של המלחמה. כוח הכיבוש המקומי היה קטן יחסית והעיר אף לא הושפעה באופן משמעותי ממוראות הרעב של חורף 1944-1945. יחד עם זאת, כמה אסירים הוצאו להורג לאחר שהיו מעורבים בירי למוות של קצין גרמני חשוב בעיירה פוטן על ידי המחתרת ההולנדית ולרוע המזל, במרץ ובאפריל 1945 נחרב חלק ניכר ממרכז העיר על ידי הפצצות בעלות הברית שכוונו לערים הגרמניות הסמוכות או שכוונו להרוס את מערכי ההגנה הגרמנים בדוטינחם. עד היום לא הוכרע מה היו הכוונות של הפצצות אלו. העיר עצמה שוחררה ב-1945 על ידי כוח רגלים קנדי לאחר קרב קצר.
בעשורים שלאחר המלחמה צמחה דוטינחם ותוך כמה שנים עברה בגודלה את שכנותיה באזור אחטרהוק, קרי דוסבורח, וינטרסווייק וזוטפן. החברה ההולנדית, פיליפס, הפעילה בית חרושת בעיר במשך כמה שנים. בין השנים 2003 – 2005 צמחה העיר באופן מהיר ביותר, כאשר שכונות חדשות כמו דיכטרן נבנו בה והתחום המוניציפלי של דוטינחם כולל כמה כפרים מחוצה לה כמו ווהל. בראשית העשור השני של המאה ה-21 המשיכה דוטינחם לגדול והיא העיר בעל שיעור הצמיחה הגדול ביותר בחלדרלנד.