stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריק קרטמן
דמותו של קרטמן > זהות מגדרית ובעיות נפשיות

רמיזות שונות הצביעו על כך שקרטמן סובל מבעיות התנהגותיות ורגשיות חמורות, ואף נתון במשבר סביב זהותו המגדרית; ביטויים להתנהגותו הכפייתית כוללים שירת השיר "Come Sail Away" של להקת סטיקס (Styx); שינון תת-הכרתי של השורה "...They mostly come at night" ("הם לרוב באים בלילה...") מהסרט "שובו של הנוסע השמיני"; קיום מסיבות תה עם בובות צמר (כולל שחזור קטעים מהסרט "שתיקת הכבשים" באמצעותן) או כאשר איבד את זכרונו וחשב שהוא זונה וייטנאמית. באטרס אף צילם את קרטמן מעמיד פנים שהוא בריטני ספירס, ברוקדו מול בובת קרטון של ג'סטין טימברלייק. במהלך העונה הרביעית, הצטרף קרטמן ל"אגודה הצפון אמריקנית לאהבת גברים-ילדים" (North American Man-Boy Love Association, או NAMBLA, אגודה אמריקאית אמיתית התומכת בלגליזציה של פדופיליה) ונעשה ילד-השעשועים שלהם, לפני שהוצל בסופו של דבר על ידי "כפיליו הצפון אמריקניים של מרלון ברנדו" (North American Marlon Brando Look Alikes, או, גם הפעם, NAMBLA).
בפרק נוסף, קרטמן צייר על ידו את דמותה של ג'ניפר לופז והחל לחקות את הכוכבת כפיתום ברמת שכנוע כה גבוהה, עד שנדמה היה שדמות היד הזו מפתחת אישיות עצמאית. בהמשך דמות היד החלה מפתחת קריירת שירה ואף ניהלה רומן לוהט עם השחקן בן אפלק שהעדיף אותה על פני ארוסתו, לופז האמיתית, בשל גילה הצעיר יותר. רומן, אשר במהלכו קרטמן, באמצעות דמות היד, העניק לאפלק עינוג מיני לא-מודע. כדי להתחמק מהאשמה על שחולל הוא טוען כי למעשה ידו הייתה נתונה לדיבוק של נוכל בשם "מיטש קונר" שעובר מעיר לעיר ומרמה את התושבים התמימים, כאשר הוא פותח את ידו שוב לרווחה האיפור עליה נמחק ויש תחושה של שחרור מאחיזתו של "קונר" - מה שמציע כי אריק סובל מפיצול אישיות. בפרק אחר הוא טען כי מיטש קונר הוא למעשה פצוע מלחמה מהחטיבה החמישית ממלחמת וייטנאם, ששוחרר בשל פציעתו מהמשך הלחימה. מסתבר כי "קונר" שירת ביחד עם מר גריסון ו"מר כובע" בצבא וידע על אביו של קרטמן יותר מאשר הוא עצמו ידע, מה שמעלה את התהייה האם קרטמן לא שיקר כאשר טען כי הוא לא מי שמדבב או שולט על "קונר".
בפרק אחר, קרטמן מנסה להשיג 5 ליטר זרע לאחת מתוכניותיו הזדוניות ומוצא "מישהו פראייר מהרחוב שהסכים לתת לי זרע בחינם וכל מה שהייתי צריך לעשות הוא לעצום את העיניים ולמצוץ אותו מהצינור שלו!". בעונה האחת עשרה מאובחנת אצל קרטמן תסמונת טורט כחלק מתחבולה שלו לקלל בטלוויזיה ולזכות על כך בשבחים, אך הוא מגלה שהדבר מעורר אצלו פליטות פה לא רצוניות. למשל, הוא מתוודה על תשוקותיו לפטי נלסון, על שהוא בוכה בלילות ועל הצמדת פינים שעשה עם בן דודו. קרטמן נוהג לדמיין כי יש לו "כפיל קופידון" (Cupid-Me) שדואג לסייע לו בנושאי אהבה, אולם לפעמים נדמה כי היצור הדמיוני הזה באמת משפיע על רצף האירועים של דמויות שבחייהם הוא מתערב באופן עצמאי או מטיל צואה בשירותי ביתו של אריק מבלי לפתוח מים שמתגלה בידי אמו של אריק, ומעמיד בספק את היותו יציר דמיונו של קרטמן בלבד.
בעונה 19 קארטמן מתחזה לטרנסקסואל כדי שיתאפשר לו לא לחכות בתור בשירותי הבנים ולעשות את צרכיו בשירותי הבנות הנקיים, מה שמוביל לכך שהשיג תא שירותים משל עצמו כ"חסר זהות מגדרית". החל מעונה 20 הוא נמצא במערכת יחסים עם היידי טרנר, ילדה שבשל בריונות רשת מצד אביו של קייל מצאה את עצמה נוטשת את טוויטר ומתחברת עם אריק שחבריו השמידו את ציוד המחשב שלו במחשבה כי הוא הטרול רשת שאחראי ל"מלחמת המינים" בין הבנים לבנות בבית הספר, היידי נפרדת מאריק בסוף העונה.
דמותו של קרטמן > אנטישמיות וגזענות

קרטמן מחזיק בהשקפת עולם גזענית ואנטישמית במיוחד. הוא מרבה להשתמש בסטריאוטיפים נגד אפרו-אמריקנים, ונראה נחוש להביא להשמדת היהודים. באחד הפרקים הוא צופה בסרט "הפסיון של ישו", ומסיק כי זוהי דרכו של מל גיבסון לשלהב את ההמונים נגד היהודים. הוא מתחפש להיטלר ומארגן מצעדים גזעניים ברחבי העיירה. עם זאת, אויביו המושבעים של קרטמן לאורך הסדרה הם דווקא ההיפים, אותם הוא מתעב מסיבות שונות. קארטמן לקח את הגזענות שלו לשלב שבו הוא לא מאמין שאדם לבן יכול לצאת עם אדם שחור, ולא מאמין שאהבה ביניהם יכולה להתקיים בשל ההבדלים בגוון העור, הוא אף מתחזה לבן זוגו ההומוסקסואל של קייל כאשר הוא לומד כי ניקול דניאלס (תלמידה חדשה בעיר ומעודדת שחורה) נמשכת אליו, וכי קייל נמשך אליה בחזרה ולקח אותה לדייט במשחק של הדנוור נאגטס (שנהרס בידי קארטמן שרוצה לשדכה לטולקין בלאק השחור). בנוסף, קרטמן גם שונא ג'ינג'ים, ואף קורא להחרים אותם באחד הפרקים בעונה התשיעית. נראה כי חלק ניכר מעמדותיו של קרטמן מקורן באמו. בפרק 3 בעונה 12. רואים את קרטמן מחביא חתולים בעליית הגג שלו, ובצד המסך נראה מקדש לאדולף היטלר. בפרק "ג'ופקברה" בעונה ה-16 משנה קרטמן את דתו ליהודי, זאת בעקבות כי "ניצל" על ידי אלוהים מיצור אוכל ילדים (האמת היא כי קייל הציל אותו).
דמותו של קרטמן > קרטמן כגיבור

עם זאת, קרטמן הציל את חבריו, את העיירה ואת העולם כולו במספר הזדמנויות. שנאתו כלפי יערות הגשם מצילה את הילדים מילידיה האלימים לכאורה של קוסטה ריקה. בסרט הקולנוע "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר", פיו המלוכלך של קרטמן, לצד כשל בשבב שהושתל במוחו כדי למנוע ממנו לקלל, מציל את העולם מידיהם של סדאם חוסיין והשטן. בפרק "תמות היפי, תמות", שנאתו כלפי ההיפים מצילה את העיירה מקיום פסטיבל מוזיקלי היפי אשר איים על קיום העיירה. בפרק "מותו של אריק קרטמן" קרטמן חושב שהוא רוח רפאים ומשחרר את בני הערובה בשוד ביחד עם באטרס. בנוסף, קרטמן הציל את חייו של קייל ברופלובסקי לא פחות מארבע פעמים, למרות היריבות המרה ביניהם, באחד מהם הוא טוען שהמעשה נעשה לא מדאגה לקייל, בעוד אחד אחר נעשה מסיבות אנוכיות לגמרי.
משפחתו של קרטמן ודמויות הקשורות אליו > אמו

אמו של קרטמן, ליאן קרטמן, מגדלת את בנה לבדה כמשפחה חד הורית. אף על פי שהיא אישה חביבה, נחמדה וטובת לב, היא בעצם שחקנית פורנו ונימפומנית אשר שוכבת עם כל הבא ליד. דוגמה להשפעת התנהגותה המופקרת על בנה ניתן למצוא בפרק "פיל שוכב עם חזירה", בו קרטמן שומע שסטן סופג מכות מאחותו הגדולה, ומגיב: "אם בחורה הייתה מרביצה לי הייתי אומר לה: היי, בחורה! תפסיקי להלביש אותי כמו דוור ולגרום לי לרקוד בשבילך בזמן שאת מעשנת קראק ושוכבת עם אדם שאינני מכיר על המיטה של אבא שלי!".
לעיתים חבריו של אריק צוחקים עליו בגלל מצבו המשפחתי, דבר שבאמת פוגע בו.
אמו של קרטמן מפנקת את בנה ללא גבולות, והוא משיג כל אשר יחפוץ באמצעות נדנודים ובכי. נסיונותיה המעטים לחנכו מסתיימים תמיד בכישלון מוחלט. בעונות מתקדמות יותר היא מבינה את הטעויות שעשתה בקשר לחינוך של קרטמן והיא משלימה עם העובדה שהוא לא הילד המושלם כמו שהיא חושבת ולכן היא מתחילה להציב לו גבולות, לנזוף בו כשצריך ולתת לו עונשים. בנוסף היא מפסיקה את ההפקרות שלה. בפרק "Tsst" (פרק 7 בעונה 10) נרמז כי הפינוק האינסופי שמקבל מאמו (והגורם להתנהגותו המופרעת והצורך המתמיד שלו בתשומת לב) מקורו במחסור של אמו בחבר או בעל לחלוק איתו את חייה (בסוף הפרק היא מתחננת מבנה לבוא איתה להצגה ואף משחדת אותו ואומרת שאם יבוא איתה יקבל מה שירצה).
בעונה ה25 אחרי שאמו החלה לעבוד בתור אשת נדל"ן, על מנת לכלכל את הבית, הקים קרטמן עסק מתחרה והחל להשכיר את בתי חבריו על מנת להפיל את עסק הנדל"ן של אמו. אחרי שאמו גלתה את כוונתו, היא התפטרה והם החלו לגור במזללת נקניקיות המעוצבת בנקניקיה בלחמנייה ענקית שאותה קרטמן קנה במסגרת העסק שלו. בעונה ה26 היא מכרה את העסק לאחר שקרטמן, החיה את העסק מחדש והם שבו, ללא ידיעתו של קרטמן, לביתם הקודם.
משפחתו של קרטמן ודמויות הקשורות אליו > אביו

בפרק האחרון של העונה הראשונה ביקש קרטמן לגלות את זהותו האמיתי של אביו. הוא גילה שבלילה בו אמו התעברה היא שכבה עם כמעט כל הגברים בסאות' פארק וכל קבוצת הפוטבול, הדנבר ברונקוס. התשובה שקיבל בפרק השני של העונה השנייה היא שאמו של קרטמן היא אינטרסקס, בעלת אברי רבייה זכריים ונקביים כאחד ולמעשה, אמו של קרטמן היא בעצם אביו הביולוגי. תשובה זו העלתה שאלה שנשארה פתוחה לגבי זהותה של אימו הביולוגית. בפרק 200, בעונה הארבע-עשרה מגלה אריק כי התשובה שקיבל היא שקרית כיוון שתושבי העיירה רצו להגן עליו מפני האמת המרה.
בפרק ההמשך, 201, אריק נחטף על ידי סקוט טנורמן כחלק מנקמתו של האחרון על כך שבעונה החמישית קרטמן הרג את הוריו של טנורמן והכריח אותו לאכול תבשיל צ'ילי שהכין מגופות הוריו. סקוט מספר שכחלק ממסע הנקמה בקרטמן החליט לגלות את זהות אביו של קרטמן וגילה שהאמת הקשה היא הנקמה המרושעת ביותר: אביו של סקוט, משחקני קבוצת הדנבר ברונקוס, הוא גם אביו של אריק. למרות ההשלכות הקשות של גילוי זה (אריק הרג את אביו והוא וסקוט אחים למחצה), הידיעה שאביו האמיתי של אריק הוא ג'ינג'י היא זו שגורמת לאריק לבכות, בשל שנאתו העזה לג'ינג'ים, אך הוא מתנחם בגילוי שהוא גם "חצי ברונקו".
משפחתו של קרטמן ודמויות הקשורות אליו > חיות מחמד

לקרטמן שתי חיות מחמד: מיסטר קיטי החתולה ופלאפי החזירה. באחד הפרקים מזדווגת פלאפי עם פיל המחמד של קייל ברופלובסקי, אך היא מתעברת בסופו של דבר מזרעו של מורם של הילדים, מר גריסון. בנוסף, קרטמן נהנה להכות בעלי חיים וחיות המחמד שלו אינן נמלטות מנחת זרועו.
בפרק הפיילוט שלא שודר נראה שבהתחלה תוכננו לקרטמן אבא ואחות קטנה.
אריק קרטמן ללא הכובע
קרטמן, לאחר שספג זעזוע מוח, לבוש ומתנהג כזונה וייטנאמית
אמו של אריק קרטמן, ליאן קרטמן
אננטיומר

יד שמאל היא בבואת ראי של יד ימין. בהנחה שהכיוון זהה, לא ניתן בשום דרך לחפוף ביניהן - להניח אותן כך שכל אצבע תופיע מעל לאחותה ביד השנייה.
שני האננטיומרים של ברומוכלורופלואורומתאן. הם מהווים תמונת ראי האחד של השני, אך לא ניתן לחפוף ביניהם
סכמת שני האננטיומרים של חומצה אמינית
אננטיומר היא מולקולה א-סימטרית, אחת משני סטריאואיזומרים, אשר מהווה תמונת מראה מדויקת של מולקולת האננטיומר השנייה כל עוד האחרונה נהפכת ב-180 מעלות בציר האופקי. מקור המושג אננטיומר ביוונית: Enantios, ופירושו "הפוך". לאננטיומרים, בניגוד לאיזומרים אחרים, תכונות פיזיקליות זהות (למעט פעילות אופטית, ראו בפרק הבא): הם רותחים וניתכים באותה הטמפרטורה, יש להם צפיפות זהה, וכן הלאה. מצב זה נובע מכך שהגורמים הקובעים את התכונות הפיזיקליות, כמו הקשרים הכימיים בין אטומי האננטיומרים, מיקום האטומים, אורכי הקשרים, הזוויות וכן הלאה, זהים לגמרי. תגובה כימית נקראת אננטיוסלקטיבית אם נוצר במהלכה עודף משמעותי של אחד האננטיומרים. שני האננטיומרים מסומנים כ-(+) ו-(-) או R ו-S, ובביולוגיה נהוג להשתמש באותיות D ו-L.
פעילות אופטית

ניתן להבדיל בין אננטיומרים על פי השפעתם על אור מקוטב - תופעה המכונה פעילות אופטית. כאשר מקרינים תמיסה של אננטיומר נקי באור מקוטב מישורית (אור שעובר דרך מסנן אופטי מיוחד המאפשר רק לקרניים במישור מסוים לעבור), המרכזים הכיראליים במולקולות מסיטים את האור לכיוון מסוים. פעילות אופטית קיימת רק במולקולות כיראליות. שני אננטיומרים שונים מסיטים את האור באותה הזווית בדיוק, אך בכיוון ההפוך. האננטיומר המסיט את האור עם כיוון השעון מסומן בסימן הפלוס (+), ואילו האננטיומר המסיט את האור כנגד כיוון השעון מסומן בסימן המינוס (-).
הפעילות האופטית של אננטיומר מסוים ניתנת למדידה בעזרת מכשיר אופטי פשוט. הנתון נמדד במעלות של זווית הסטת האור, והוא נקרא הסטה אופטית ומסומן באות היוונית אלפא (α). כיוון שההסטה הנמדדת תלויה גם בריכוז החומר, בממס, באורך התווך (כלומר, בעובי הכלי בו נמצאת התמיסה אותה מודדים) ובטמפרטורה, הוגדרו תנאים סטנדרטיים למדידת ההסטה, זאת כדי למנוע טעויות. הנתון הסופי אליו יש להתייחס נקרא הסטה ספציפית, והוא מסומן באלפא הנתונה בסוגריים מרובעים: [α]. כך, למשל, לחומצת האמינו (+)-אלנין (כלומר, לאננטיומר של אלנין המסיט את האור עם כיוון השעון) יש 8.5+=[α]. ל-(-)-אלנין יש הסטה ספציפית של 8.5-.
תערובת המכילה כמויות שוות של שני אננטיומרים מכונה תערובת רצמית (Racemic), ואין לה פעילות אופטית. הסטת האור של כל אחד מהאננטיומרים מבטלת את זו של השני. מקור המושג בלטינית: רצמוס פירושו "אשכול ענבים"; תערובת רצמית התגלתה לראשונה על ידי המיקרוביולוג הצרפתי לואי פסטר בחומצה טרטרית, שמקורה בענבים. תהליך שבו אננטיומר אחד הופך בהדרגה לשני נקרא רצמיזציה.
לפי הסטת האור של תערובת (לא-רצמית) של שני אננטיומרים ניתן לחשב את שיעור כל אחד מהאננטיומרים. תמיסה של אלנין, לדוגמה, בעלת הסטה ספציפית של 4.25+ (מחצית מההסטה הספציפית האופיינית לאלנין), מורכבת מ-25% מאננטיומר ה-(-) ומ-75% מאננטיומר ה-(+), המסיט את האור עם כיוון השעון.
אננטיומרים בביולוגיה

לאננטיומריות חשיבות רבה בעולם החי מכיוון שמרבית מרכיבי התא הם אננטיומרים מסוג מסוים בלבד. כך, למשל, מרבית חומצות האמינו, אבני הבניין של החלבונים, הן אננטיומרים מסוג L בלבד. אננטיומטרים קיימים גם בסוכרים למיניהם: אננטיומר D הוא ברירת המחדל של הטבע בייצור סוכרים.
הבדל זה בא לידי ביטוי בפעילות מרכיבי התא - בגוף האדם ישנו אנזים המיועד לפירוק סוכרוז D (הלא הוא הסוכר הרגיל בו אנו משתמשים ביומיום) אך אין אנזים לפירוק סוכרוז L. משמעות הדבר היא שסוכרוז L הוא הממתיק האופטימלי, שכן יש לו טעם של סוכר, אך משום שהגוף אינו מסוגל לפרקו הוא אינו נכנס למחזור הדם ועל כן אינו מסוכן לחולי סוכרת.
ראו גם

כיראליות
איזומר
היטל פישר
תלידומיד
אשת חברה

אשת חברה (באנגלית: Socialite) היא אישה השייכת לאריסטוקרטיה ובעלת הצלחה והשפעה בחברה הגבוהה. אשת חברה נוטה לבלות זמן משמעותי בהשתתפות באירועים חברתיים אופנתיים שונים.
מקור השם

לפי היומן החברתי של ניו יורק, ברייטון האדן טבעה את המונח "socialite" ב-1928. זה היה קוד לתושבי ניו יורק שעמדו בשני קריטריונים: עשיר וצבעוני. כל מי שמנהל אורח חיים אקסטרווגנטי ומדהים. שמותיהם לעולם לא היו מופיעים ברשימת השומרים הישנה של "אסטור 400" המפורסמת בתחילת המאה, שהייתה בזמנו רשימת "מי ומי" בחברה הניו יורקית. ב-1982, באנלוגיה, פורסמה רשימת "פורבס 400" (אנ').
נשות חברה בולטות לאורך ההיסטוריה

מאדאם דה פומפדור (1721–1764)
ז'ולייט רקמייה (1777–1849)
שרה ברנאר (1844–1923)
קונסואלו ואנדרבילט (1877–1964)
אליס רוזוולט (1884–1980)
ווליס סימפסון (1896–1986)
זלדה פיצג'רלד (1900–1948)
ג'וזפין בייקר (1906–1975)
גלוריה ואנדרבילט (1924–2019)
ג'קלין קנדי-אונאסיס (1929–1994)
הנסיכה מרגרט (1930–2002)
לי רדזיוויל (1933–2019)
קת'לין קוונדיש (1920–1948)
איוונה טראמפ (1949–2022)
פריס הילטון (ילידת 1981)
ראו גם

אליטיזם
קבוצת פנים וקבוצת חוץ
איט גירל
תאוריית הזהות החברתית
המעמד העליון
יאפי
הערות שוליים

↑  Definition of SOCIALITE, www.merriam-webster.com (באנגלית)
↑  New York Social Diary | Social, Historical, & Cultural Chronicle of NYC Life, New York Social Diary (באנגלית אמריקאית)
↑  https://www.chron.com/life/article/The-word-socialite-wasn-t-always-a-bad-word-1585425.php
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530158905171  LCCN: sh92004131
אנני אוקלי אשת לפידות

| --- | --- |

בטי האטון בסרט
 בימוי:  ג'ורג' סידני
 הופק בידי:  ארתור פריד רוג'ר אדנס
 תסריט:  סידני שלדון
 עריכה:  ג'יימס אי. ניוקום
 שחקנים ראשיים:  בטי האטון הווארד קיל
 מוזיקה:  אירווינג ברלין
 צילום:  צ'ארלס רושר
 חברה מפיצה:  MGM
 הקרנת בכורה:  17 במאי 1950
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 תקציב:  3.7 מ' דולר (הערכה)
 פרסים:  פרס אוסקר לפסקול
 דף הסרט ב־IMDb
אנני אוקלי אשת לפידות (באנגלית: Annie Get Your Gun) הוא מחזמר מ-1946 שעובד גם לסרט קולנוע ב-1950, המבוסס באופן רופף על תולדות חייה של אנני אוקלי שהייתה צלפית ואלופת קליעה למטרה ב"מערב הפרוע" וזכתה לתהילה כאשר כיכבה במופע המערב הפרוע של באפלו ביל. הסיפור נכתב על ידי דורותי פילדס יחד עם אחיה, הרברט והשירים נכתבו (מילים ולחן) על ידי אירווינג ברלין. בין השירים במחזה ובסרט מופיעים הלהיטים There's No Business Like Show Business ("אין עסקים כעסקי השעשועים") ו-Anything You Can Do ‏(I Can Do Better) ("כל מה שאתה יכול לעשות (אני יכולה לעשות טוב יותר)").
עלילה

לפי הסיפור, אוקלי הייתה שותפה למופעו של באפלו ביל כאשר נתקלה בצלף פרנסיס בטלר אשר ביקש להתמודד מולה בקליעה למטרה. היא התאהבה בו והוא בה וסיפור העלילה מלווה את המאבק ביניהם על כתר הקלע הטוב ביותר במערב השזור בסיפור יחסיהם האישיים עד לחתונתם המיוחלת. אל החתונה מובילה החטאה מכוונת של אוקלי, שנועדה להכתיר את באטלר כקלע הטוב ביותר. העלילה מלווה בשירים רבים וקטעים מעובדים לבמה מתוך מופעי המערב הפרוע כגון מופעי ראווה של רכיבה, ירי למטרה וציד. במופע משתתפות דמויות מהתקופה כבאפלו ביל והצ'יף האינדיאני שור יושב, שהיה גם במציאות ידיד קרוב של אוקלי.
הסיפור אינו נאמן למציאות באופן מדויק. אוקלי טרם הייתה חברה למופע של באפלו ביל בשעה שפגשה בבאטלר ואף התחתנה עמו לפני שהצטרפה למופע. היא גם לא החטיאה, כי אם ניצחה את באטלר בתחרות הימורים. עם זאת אירועי התקופה משתקפים בעלילה למשל סיבוב ההופעות של אוקלי ובאפלו ביל באירופה ומשוחזרת בה האווירה הכללית של "מופע המערב הפרוע".
המחזמר

פילדס כתבה את תפקידה של אוקלי במחזה במיוחד עבור ידידתה הזמרת אתל מרמן. השתיים התקשו במציאת מפיק למחזה ולבסוף הוא הופק על ידי צמד הכותבים רוג'רס והמרשטיין, שלא היה להם ניסיון הפקתי קודם. פילדס ביקשה שהמלחין ג'רום קרן יכתוב את המוזיקה, אך הוא נפטר במפתיע ובמקומו נבחר אירווינג ברלין, שכתב גם את תמלילי השירים.
בכורת המחזמר בברודוויי הייתה ב-16 במאי 1946 בתיאטרון אימפריאל והוא הועלה 1,147 הופעות. ב-7 ביוני 1947 התקיימה בכורת המחזמר בווסט אנד בלונדון והוא הועלה 1,304 פעמים. ההפקה הופיעה גם באוסטרליה ובמסע הופעות ברחבי ארצות הברית.
ב-1957 הפיקה חברת NBC סרט טלוויזיה שבוסס על המחזמר.
ההצלחה שוחזרה ב-1966 עת הועלתה ההפקה, שוב בכיכובה של אתל מרמן, בלינקולן סנטר בניו יורק וברחבי ארצות הברית, ההפקה זכתה בפרס טוני על הכוריאוגרפיה. הפקה זו צולמה על ידי NBC ושודרה בטלוויזיה פעמים רבות. ב-1999 וב-2000 הועלתה גרסה של המחזמר בברודוויי ובלונדון שזכתה בפרס טוני לחידוש מחזמר. תקליט שירי המחזמר זכה בפרס גראמי.
הסרט

ב-1950 הפיקו אולפני MGM סרט מוזיקלי לפי המחזמר. את התסריט עיבד סידני שלדון. העלילה והשירים נותרו כמעט ללא שינוי. בתפקיד אנני אוקלי כיכבה בטי האטון ובתפקיד פרנק באטלר כיכב הווארד קיל בתפקידו המשמעותי הראשון בקולנוע. הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובטי האטון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית. במקור סומנה ג'ודי גרלנד לתפקידה של אוקלי, אך היא נאלצה לעזוב את ההפקה בשל בריאותה הרופפת.
בסרט הושקעו 3.7 מיליוני דולרים והוא הכניס 8 מיליון והפך בכך להצלחה מרשימה. ב-1973 נגנז הסרט עקב מחלוקות משפטיות בין אירווינג ברלין ל-MGM בנוגע לתמלוגים. רק במלאת 50 שנה להפקתו, בשנת 2000, התאפשרה הצגת הסרט במלואו.
בנוסף לפרס אוסקר על פסקול, בו זכה, היה הסרט מועמד לעוד שלוש קטגוריות של פרסי אוסקר, על צילום בצבע, עריכה ועיצוב. סידני שלדון זכה בפרס גילדת התסריטאים האמריקאית.
אריק רדפורד

אריק רדפורד (באנגלית: Eric Radford; נולד ב-27 בינואר 1985) הוא מחליק אמנותי על קרח קנדי, אלוף אולימפי (פיונגצ'אנג 2018), אלוף העולם פעמיים ברציפות (שאנגחאי 2015 ובוסטון 2016) ו-5 פעמים ברציפות אלוף קנדה (2012 - 2016) בהחלקה אמנותית על קרח לזוגות ביחד עם מייגן דוהאמל.
ביוגרפיה

רדפורד נולד בוויניפג מניטובה וגדל ברדלייק אונטריו. הוא החל להחליק על הקרח בגיל 8. בגיל 14 עבר לקנורה, בגיל 15 עבר לוויניפג ואחר כך למונטריאול ובגיל 16 עבר לטורונטו. הוא מנגן בפסנתר וכותב מוזיקה. הוא בוגר אוניברסיטת יורק במוזיקה.
בשנת 2003 התחרה רדפורד בתחרות הזוגות עם שרה בורק, בשנת 2005 הוא התחרה עם רייצ'ל קירקלנד וסיים ביחד איתה פעמיים במקום חמישי באליפות קנדה (2007 ו-2008) ובמקום שביעי (2009) ובשנת 2010 התחרה עם אן-מרי גירו וסיים עימה במקום שמיני באליפות קנדה.
בשנת 2011 הוא החל להתחרות עם מייגן דוהאמל וזכה ביחד איתה במקום שני באליפות קנדה ובמקום שביעי באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בתוצאה של 173.03 נקודות.
בשנת 2012 הוא זכה לראשונה במדליית זהב ביחד עם דוהמאל באליפות קנדה ובמקום חמישי באליפות העולם שנערכה בניס צרפת בתוצאה של 185.41 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בלונדון אונטריו במרץ 2013 זכה רדפורד במדליית ארד בתחרות הזוגות ביחד עם דוהאמל בתוצאה של 204.56  נקודות, אחרי זוג מרוסיה (225.71 נקודות) וזוג מגרמניה (205.56 נקודות).
ביוגרפיה > מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכה רדפורד במדליית כסף בתחרות הקבוצתית לאחר שהשתתף בתחרות הזוגות עם דוהאמל. במדליית זהב זכתה רוסיה ובמדליית ארד זכתה ארצות הברית. בתחרות לזוגות הוא סיים במקום שביעי ביחד עם דוהאמל בתוצאה של 199.53 נקודות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסאיטאמה שביפן הוא זכה במדליית ארד בתחרות לזוגות ביחד עם דוהאמל בתוצאה של 210.84 נקודות, אחרי זוג מגרמניה (224.88 נקודות) וזוג מרוסיה (215.92 נקודות).
ביוגרפיה > יציאה מהארון

בריאיון לעיתון אאוטספורט שנערך בדצמבר 2014 יצא רדפורד מהארון כהומו ובכך היה למחליק הקרח האמנותי הראשון בהיסטוריה שיצא מהארון בשיא הקריירה שלו ולא בשלהי הקריירה או בסיומה ולפני התחרות החשובה מכולן, אליפות העולם.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בשאנגחאי סין במרץ 2015 זכה רדפורד במדליית זהב בתחרות הזוגות ביחד עם דוהאמל בתוצאה של 221.53 נקודות, לפני שני זוגות מסין (214.12 נקודות ו-212.77 נקודות). בכך היה למחליק הקרח האמנותי הראשון בהיסטוריה שזכה בתואר העולמי שהוא הומו גלוי.
הישגים בולטים > עם מייגן דוהאמל

| אירוע | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת החורף |  |  |  | מקום 7 |  |  |
| אליפות העולם | מקום 7 | מקום 5 | מקום 3 | מקום 3 | אלוף | אלוף |
| אליפות קנדה | מקום 2 | אלוף | אלוף | אלוף | אלוף | אלוף |
תחרות קבוצתית
| אולימפיאדת החורף |  |  |  | מקום 2 |  |  |
| אליפות עולם לקבוצות |  | מקום 3 קבוצתי   (מקום 2 אישי) | מקום 2 קבוצתי   (מקום 2 אישי) |  |  |  |
הישגים בולטים > עם אן-מרי גירו

| אירוע | 2009–10 |
| --- | --- |
אליפות קנדה: מקום 8
הישגים בולטים > עם רייצ'ל קירקלנד

| אירוע | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 |
| --- | --- | --- | --- |
| אליפות קנדה | מקום 5 | מקום 5 | מקום 7 |
הישגים בולטים > קריירה ביחידים

| אירוע | 2003–04 | 2004–05 |
| --- | --- | --- |
| אליפות קנדה | אלוף הנוער | מקום 15 |
ארנסט ויגפורס

| --- | --- |

ארנסט ויגפורס באמצע שנות ה-30
 לידה:  24 בינואר 1881 Halmstad, שוודיה 
 פטירה:  2 בינואר 1977 (בגיל 95) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 השכלה:  אוניברסיטת לונד 
 תפקיד:  member of the First Chamber (1919–1928)  נציג באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (13 באוגוסט 1949–5 במאי 1951)  member of the Second Chamber (1929–1947)  משרד האוצר השוודי (8 במאי 1925–7 ביוני 1926)  משרד האוצר השוודי (24 בספטמבר 1932–19 ביוני 1936)  משרד האוצר השוודי (28 בספטמבר 1936–30 ביוני 1949)  member of the First Chamber (1948–1953) 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה 
 בן או בת זוג:  Eva Wigforss 
 חתימה:   
 
ארנסט יוהנס ויגפורס (בשוודית: Ernst Johannes Wigforss;‏ 24 בינואר 1881 – 2 בינואר 1977) היה פוליטיקאי שוודי, שנמנה עם החברים המרכזיים במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, בתקופה שזו ביססה את שליטתה בשוודיה ויצרה את מודל מדינת הרווחה השוודית. ויגפורס, ששימש במשך מספר שנים כשר האוצר השוודי, היה אחד מהתאורטיקנים החשובים בביסוס המודל הסוציאל-דמוקרטי השוודי, והושפע מהמרקסיזם הרוויזיוניסטי של אדוארד ברנשטיין אך בה במידה מליברלים שמאליים בריטים כלאונרד הובהאוס, ר. ה. טאוני וג'. א. הובסון. הגותו הפוליטית והכלכלית של ויגפורס התייחסה למספר תחומים כדמוקרטיה תעשייתית וניהול עצמי של העובדים.
חייו

ויגפורס נולד בעיר הלמסטד שבמחוז הלנד שבדרום-מערב שוודיה. הוא החל ללמוד בלשנות באוניברסיטת לונד בשנת 1899 ובשנת 1913 השלים דוקטורט. עד 1914 שימש כמורה בבית ספר תיכון וכמרצה לשפות סקנדינביות באוניברסיטה.
ויגפורס פרסם מאמרים על נושאים פוליטיים עוד בתקופת לימודיו, והיה מזוהה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1919 נבחר כחבר הבית העליון של הפרלמנט השוודי. בשנת 1924 כיהן לראשונה כשר בממשלתו קצרת-הימים של ילמאר ברנטין. לאחר פרישתם של ברנטין ושל שר האוצר שלו פרדריק תורסון, מונה ויגפורס בינואר 1925 כשר האוצר בממשלתו של ריקארד סנדלר, שהחזיקה מעמד עד ליוני 1926.
בתקופה זו היה ויגפורס מראשי התאורטיקנים הכלכליים של הסוציאל-דמוקרטים השוודים, לצידו של נילס קרלבי. ויגפורס ראה עצמו כמרכסיסט רפורמיסט, אך בה בעת היה מושפע מאנשי שמאל ליברלים באנגליה כהובהאוס, הובסון וטאוני. כברנטין, הוא סבר כי הדרך להשגת הסוציאליזם היא דרך רפורמות שיביאו לשיפור במצב העובדים. לטענתו, את המשבר הכלכלי של השפל הגדול ניתן לפתור באמצעות תוכנית יזומה ליצירת מקומות עבודה, והעלאת כוח הקנייה של הפועלים, וזאת כאשר הקפיטליזם מאפשר בזבוז של משאבים כלכליים ומוריד באופן מלאכותי את רמת החיים של רוב האנשים. במאמר משנת 1932 שכותרתו "האם אנו יכולים להרשות לעצמנו לעבוד?" (Har vi råd att arbeta) טען כי תוכנית יצירת מקומות העבודה הממשלתית, והעלייה בכוח הקניה שתיווצר כתוצאה מכך, הן הדרך היחידה להחזיר את הכלכלה על רגליה, ולעג לאמירה הליברלית כי קיצוצים בתקציב הם הדרך להתגבר על משבר כלכלי. מאמר זה שהופץ כעלון בחירות נחשב אחד הגורמים לניצחונה של מפלגתו בבחירות של שנת 1932, ניצחון שהוביל לעשרות שנים של הגמוניה של מפלגתו בפוליטיקה השוודית, וליישום תוכנית שהובילה ליצירת מדינת הרווחה השוודית.
במידה מרובה היו אלו רעיונות הדומים לאלו של ג'ון מיינרד קיינס, ונראה כי ויגפורס אף קדם לקיינס ברעיונות אלו. ויגפורס הושפע מהכלכלן השוודי קנוט ויקסל והשפיע על דור שלם של כלכלנים שוודים כגונאר מירדל ואנשי אסכולת סטוקהולם. ג'ון קנת גלבריית כתב בספרו "היסטוריה של הכלכלה: עבר ועתיד" כי "הוגן יותר לדבר על 'המהפכה השוודית' ולא על 'המהפכה הקיינסיאנית' בכלכלה, וויגפורס היה הראשון בטרנספורמציה זו של החשיבה הכלכלית והמעשה הכלכלי".
לאחר ניצחון מפלגתו בבחירות של 1932 היה ויגפורס לשר האוצר בממשלתו של פר אלבין הנסון, ולאחר מכן בממשלתו של טאגה ארלנדר, וכיהן במשרה זו (עם הפסקה קצרה במהלך שנת 1936) עד שנת 1949. סכסוכים אישיים בתוך מפלגתו עם השר לעניינים סוציאליים גוסטב מלר מנעו אותו מלרשת את הנסון עם מותו בשנת 1946.
עם פרישתו בשנת 1949, ועד למותו בשנת 1977, המשיך ויגפורס בכתיבה ופעילות ציבורית, ונחשב אחד החדשנים והמעזים שבפוליטיקאים הסוציאל-דמוקרטיים. כך, למשל, היה ממנהיגי התנועה לפירוז גרעיני בשנות החמישים, ונחשב אחד האחראים להחלטה על הפסקת תוכנית הגרעין השוודית בשנת 1962.
בפברואר 2009 חשף העיתון דגנס ניהטר כי בכספות משרד האוצר השוודי נמצא מסמך בחתימתו של ויגפורס, בו ויגפורס מאשר מתן אשראי מבנק שוודי למספר מספנות גרמניות בשנת 1941, דבר שהיה בו כדי תרומה של ממש למאמץ המלחמתי הגרמני.
הערות שוליים

↑  היסטוריונים: שוודיה סייעה למכונת המלחמה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה, באתר הארץ, 9 במרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316898805171  BIBSYS: 90150913  BnF: cb133244237 (data)  CiNii: DA09586369  GND: 120724030  ISNI: 0000 0000 8114 6423  KulturNav: 74c67125-cacb-4862-8fa9-32bd6cf30af9  LCCN: n84177215  NLA: 35989706  NTA: 087634422  SELIBR: 210904  SNAC: w6g18xkb  SUDOC: 035611200  Trove: 1175360  VcBA: 495/309677  VIAF: 35294176   WorldCat (עם VIAF): 35294176