stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חניתה בן ז'נו
ביוגרפיה

נולדה בשם חניתה בירנפלד בתל אביב לזהבה לבית רובינשטיין ולאהרון בירנפלד אשר עלה לבדו מפולין בסוף שנות העשרים של המאה העשרים.
חניתה כתבה בצעירותה סיפורים וניגנה בכינור. הוריה עודדו את כישרונותיה המוזיקליים, ואף על פי שהוצעו לה מלגות ללימודי שירה אופראית, היא ויתרה על כך בשל אופייה הביישני כילדה. בגיל 15 החלה את לימודיה בסמינר ע"ש דוד ילין בבית הכרם בירושלים. המורה לציור שלה שם היה הצייר יונה מך, שגילה בה כישרון והדריך אותה באופן אישי. אחרי שירותה הצבאי למדה בבית הספר לציור בבת ים, שם פגשה במורה לציור אריה רגושילסקי שעודד אותה להמשיך את לימודיה אצלו גם בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב. לאחר שלוש שנות לימוד שם, עברה ללמוד במכון אבני וסיימה את לימודיה ב-1969. עם מוריה נמנו יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטמצקי, אבשלום עוקשי, יעקב וכסלר וטוביה בארי. במהלך לימודיה במכון אבני זכתה למלגת לימודים מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בשנת 1975 הקימה חניתה יחד עם בעלה את המרכז לאמנות חזותית בבאר שבע, ובשנת 1986 את "הסטודיו" - מכללה ללימודי אמנות ברעננה, שם העמידו אמנים ויוצרים רב תחומיים רבים. הגלריה שהקימו ב"הסטודיו" הייתה בשנותיה הראשונות היחידה באזור השרון שהייתה פעילה. בצד עבודות של מורי "הסטודיו" ותערוכות ובהן יצירות של התלמידים בוגרי הסטודיו, הוצגו בגלריה גם אמנים מובילים כמו מיכאל גרובמן, יגאל תומרקין, יחיאל שמי, משה קופפרמן, לאה ניקל, נעמי סמילנסקי, בועז טל, ז'אק ז'אנו ואברהם אילת.
תפקידי הוראה והדרכה

1975-1987 – יסדה עם הצייר גבי בן זנו את המרכז לאמנות חזותית באר שבע.
1978-1979 – רכזה והקימה מגמת אמנות בתיכון מקיף ו' בבאר שבע.
1986-2011 – יסדה עם גבי בן זנו את "הסטודיו", מכללה ללימודי אמנות ברעננה, שימשה בו כמורה מרכזית והכשירה בוגרים רבים, שפעילים כיום באופן עצמאי.
תערוכות יחיד

1968 – מוזיאון יד לבנים פתח תקווה - תערוכה זוגית עם גבי בן זנו.
1970 – גלריה צ'מרינסקי תל אביב. אגודת הציירים, תל אביב.
1971 – סטודיו גאולה 17, תל אביב.
1975 – המשכן לאמנות חולון, 1976 - פרס חולון לאמנות. הגלריה הלבנה, ירושלים.
1977 – בית האמנים ירושלים.
1980 – גלריה "דוגית", "סמרטוטי רצפה".
1981 – הגלריה החדשה, בית אבא חושי, אוצרת – שולי.
1991 – הגלריה בקיבוץ אילון - ציור על צילום, אוצרת - רות פרנק.
1992 – הגלריה לצילום, המדרשה, רמת השרון. אוצר - בועז טל. מוזיאון בית אורי ורמי, קיבוץ אשדוד יעקב איחוד, אוצרת - רות שדמון.
1993 – הגלריה של המחלקה לצילום בצלאל, בצלאל. אוצר - יגאל שם טוב.
1994 – הסטודיו רעננה, ארט פוקוס, תערוכה זוגית עם בועז טל.
2000 – Ofice de touri Fontevraud L'Abbaye' France- בתי הכפר בגרפיט.
2004 – גלריה הוראס ריכטר, יפו,  אוי ארצי מולדתי.
2005 – הגלריה העירונית, רעננה, פה בארץ חמדת אבות, אוצרת - אורנה פיכמן.
2010 – גלריה לשלום גבעת חביבה, "לתפארת מדינת", אוצרות - אתי עמרם ואסנת בן שלום.
2012 – גלריה עירונית רעננה, "סיפור מסגרת".
2013 – גלריה טובה אוסמן, תל אביב, "שריטה".
2015 – גלריה טובה אוסמן, תל אביב, "עבודות".
2023 בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב, פנים וחשכה, אוצרת רותי חינסקי אמיתי
תערוכות קבוצתיות

1970/1971 – גלריה צ'מרינסקי, תל אביב.
1973 – גלרי אוחנה, לונדון, אמנים ישראלים.
1974 – בית האמנים, וינה, אמנים ישראלים.
1977 – המרכז לאמנות חזותית, באר שבע, אמנים מורי המרכז.
1978 – הביאנלה לאמנים צעירים, מוזיאון לאמנות חדישה, חיפה.
1978 – מוזיאון ישראל, מתקשרים עם קדישמן.
1979 – אגודת הציירים תל אביב, אלבום הדפס בנק דיסקונט.
1982 – דמות האישה באמנות ישראלית, אמנות לעם. גלריה הקיבוץ, תל אביב, תערוכה פוליטית.
1983 – מוזיאון לאמנות חדישה, חיפה, הטריאנלה לגרפיקה.
1983 – גלריה רדיוס, תל אביב, תערוכה פוליטית.
1985 – אמנות לעם, נשים באמנות.
1991 – בית אריאלה, תל אביב, תערוכת הדפס, בנק דיסקונט.
2003 – מוזיאון לאמנות מודרנית, ורונה, איטליה.
2004 – מוזיאון מונארט אשדוד, פתיחת המוזיאון, אוסף בר גרא.
2007 – בנק הפועלים, תל אביב.
2008 – הגלריה על האגם, רעננה, "תבנית נוף מולדתי".
2008 – בנק הפועלים, תל אביב.
2012 – גלריה עירונית רעננה, סיפור מסגרת, ,אוצרת - אורנה פיכמן.
חיים אישיים

חניתה נישאה בשנת 1966 לגבי בן זנו, אמן ישראלי יליד מקנס שבמרוקו. לזוג שתי בנות.
לקריאה נוספת

אוסמן, טובה, (אוצרת). (יוני 2015), דף לתערוכה "חניתה בן ז'נו: עבודות", תל אביב: גלריה טובה אוסמן.
אוסמן, טובה, (אוצרת). (2013). דף לתערוכה "חניתה בן ז'נו: שריטה", תל אביב: גלריה טובה אוסמן.
אביב, נעמי, (דצמבר, 2011), "חניתה בן ז'נו", תל אביב. דף לתערוכה "סיפור מסגרת" בגלריה העירונית, רעננה.
בן ז'נו, חניתה, (2011), "אבי, אהרון בירנפלד, ז"ל", דף לאורנה פיכמן, אוצרת הגלריה העירונית רעננה.
בן ז'נו, חניתה, (1980), "סמרטוטי רצפה", דף לתערוכה בגלריה "דוגית".
חניתה בן ז'נו: עבודות, ספר אמן, הוצאה פרטית, 2013.
מרם, אתי ואסנת בן-שלום, אוצרות, (2010), חניתה בן ז'נו "לתפארת מדינת," גלריית המרכז לאמנות, גבעת חביבה.
סומק, רוני, (1980). "משהו על פרופורציות סמרטוטיות," עיתון 77 לספרות ולתרבות: 19.
פיכמן, אורנה, (אוצרת ומנהלת הגלריות בבית יד לבנים, רעננה), (2005), דף לתערוכה חניתה בן זנו, "פה בארץ חמדת אבות," דף התערוכה של הגלריה העירונית רעננה, 2005.
רותי חינסקי אמיתי, חניתה בן ז'נו, פנים וחשכה, ברוז'ור התערוכה, בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב, 2023
הערות שוליים

↑  רחל אנגל, תערוכת סיום של מכון אבני, מעריב, 26 בספטמבר 1969
↑  רוני סומק, "משהו על פרופורציות סמרטוטיות", עיתון 77 לספרות ולתרבות, 1980, עמ' 19
↑  טובה אוסמן, חניתה בן ז'נו: עבודות, גלריה טובה אוסמן, תל אביב, 2015
↑  אורנה פיכמן, דף לתערוכה חניתה בן זנו: "פה בארץ חמדת אבות", הגלריה העירונית רעננה, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258547005171  ISNI: 0000 0004 0277 6486  VIAF: 297699133   WorldCat (עם VIAF): 297699133
טל פטלון

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1974 (בת 50) כ"ז באייר ה'תשל"ד תל אביב-יפו
טל טובה פטלון (נולדה ב-19 במאי 1974, כ"ז באייר ה'תשל"ד) היא רופאה וחוקרת ישראלית, המכהנת כמנהלת המחקר והפיתוח בקבוצת מכבי שירותי בריאות. בתפקידה הקודם שימשה כמנהלת מכון המחקר והחדשנות של מכבי שירותי בריאות - מכון קאהן-סגול-מכבי (KSM).
פטלון היא יזמית הייטק, עורכת דין, מגשרת, ויועצת לפיתוח טכנולוגיות רפואיות המשלבות בינה מלאכותית. היא החוקרת הראשונה בישראל שנבחרה על-ידי מגזין Nature לאחת הנשים המשפיעות על המחקר הרפואי בעולם.
היא קלינאית פעילה מומחית ברפואת משפחה ורפואה דחופה. היא גם כותבת באופן קבוע לירחון פורבס האמריקני בנושאי חדשנות ורפואה, וחלק ממאמריה זכו לאות "בחירת העורך".
ד״ר פטלון היא מייסדת ומנכ״לית חברת Medāna, חברה גלובלית העוסקת בפתרונות AI ברפואה‏ ומגישה את הפודקאסט "עניין של חיים ומוות", שבו היא מארחת רופאים, חוקרים, ובכירים בתחום הטכנולוגיה והחדשנות ברפואה. היא גם מרצה לבריאות, ביג דאטה ואתיקה.
שימשה ראש היחידה לטיפול פליאטיבי במרכז הרפואי וולפסון, וניהלה את מחלקת החדשנות בבית החולים אסותא אשדוד.
ביוגרפיה

פטלון נולדה בתל אביב-יפו, גדלה והתחנכה בחולון, ובצעירותה הייתה פעילה חברתית. את שירותה הצבאי החלה כמורה חיילת, והשתחררה בדרגת סגן בשנת 1995.
בשנת 2002 השלימה לימודי רפואה באוניברסיטת זמלווייס בבודפשט הונגריה, וקיבלה תואר דוקטור לרפואה. היא בעלת תואר מומחה ברפואת משפחה ורפואה דחופה, לצד תעודה ברפואה פליאטיבית מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2007 קיבלה תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו והיא בעלת רישיון עריכת דין. התמחתה בדיני נזיקין ורשלנות רפואית במשרד שחל את האזרחי. היא מוסמכת בגישור משפטי ממכללת גומא. לפטלון תואר מוסמך במנהל עסקים בחדשנות בבריאות מאוניברסיטת רייכמן.
בשנת 2022 השלימה לימודי תעודה בבית הספר לרפואה של הרווארד בתחומי טכנולוגיות ריצוף ובדיקות גנטיות, כמו גם בטיפולים חדשים למחלות דלקתיות, אוטואימוניות ואלרגיות.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בשנת 2005 החלה לעבוד כרופאת משפחה בשירותי בריאות כללית, ולאחר מכן שימשה כרופאה לרפואה דחופה במרכז הרפואי וולפסון. בהמשך הקימה את היחידה הראשונה לטיפול פליאטיבי במסגרת רפואה דחופה במרכז הרפואי וולפסון. תחת ניהולה ובתרומות, לרבות מטעם האגודה למלחמה בסרטן, הוקם חדר ייעודי לטיפול תומך במסגרת המחלקה לרפואה דחופה, במטרה לתת טיפול מולטי-דיסציפלינרי בשער בית החולים למטופלים הזקוקים לטיפול תומך. בשנת 2017 ניהלה את המחלקה לאשפוז יום במרכז הרפואי וולפסון.
בשנת 2011 הקימה את "קרוב, טיפול פליאטיבי בע"מ", חברה לתועלת הציבור לקידום יוזמות טיפול פליאטיבי, תוך שימת דגש על טיפול חמלה בסוף החיים.
בשנת 2018 התמנתה לראש מחלקת חדשנות בבית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד, שם שימשה גם כרופאה בכירה במחלקה לרפואה דחופה.
משנת 2022 מנחה ד"ר פטלון את הפודקאסט "עניין של חיים ומוות", שבו היא חוקרת אתגרים והתפתחויות שונות בתחומי המדע, טכנולוגיה, כלכלה, פיננסים, בינה מלאכותית מחקרית ומדיה. בין אורחי הפודקאסט הבולטים, הכלכלן פרופ' נוריאל רוביני, האסטרופיזיקאי הישראלי-אמריקני פרופ' אבי לייב וראש "המוסד" לשעבר, יוסי כהן.
ד"ר פטלון גם כותבת לפורבס האמריקאי, על בריאות, טכנולוגיה וחדשנות. על חלק ממאמריה זכתה באות "בחירת העורך".
בשנת 2023 שימשה כמרצה באוניברסיטת רייכמן, לקשר שבין בריאות, ביג-דאטה ואתיקה.
בשנת 2024 נבחרה ד"ר טל פטלון לפרויקט PowerWomen של מגזין פורבס ישראל, המוקדש לנשים המובילות בתחומי הבריאות, הטכנולוגיה והעסקים.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > מכון המחקר והחדשנות של מכבי שירותי בריאות, קאהן-סגול-מכבי (KSM)

משנת 2020 עד סוף 2024, פטלון כיהנה כראש מכון המחקר והחדשנות של מכבי שירותי בריאות, מכון קאהן-סגול-מכבי, שם היא הובילה יוזמות במחקר, בפיתוח ובמדיניות בריאות בינלאומית.
במסגרת תפקידה ניהלה את מאגר הדגימות הביולוגיות הגדול בישראל "טיפה למחקר".
תחת ניהולה, עמד המכון בראש מחקרים פורצי דרך המשלבים בינה מלאכותית, מתודולוגיות חדשניות באפידמיולוגיה ומידול ביוסטטיסטי, גנטיקה ומחקרים קליניים, שהובילו שינויים בתחום הטיפול הרפואי ומדיניות הבריאות.
במהלך מגפת הקורונה, ד"ר פטלון מילאה תפקיד בעיצוב מדיניות הבריאות ובטיפוח שיתופי פעולה בינלאומיים למאבק במשבר. היא הובילה את מחקרי הנתונים של המכון שסיפקו תובנות חדשות לגבי חסינות טבעית, הדבקות ילדים, מדדי עומס ויראלי ועוד, שאפשרו ניהול מבוסס נתונים של המגפה.
טבעה את המינוח Small-Big-Data, גישה מחקרית של מעגל היזון חוזר בין תובנות מנתוני עתק למומחים קליניים אשר מטייבים אותן. תחת הנהגתה, מחקרים פורצי הדרך של מכון KSM סייעו בעיצוב מדיניות בריאות גלובלית, לרבות בבית הלבן ושיפרו את הידע בתחומי חדשנות ברפואה.
ד"ר פטלון הובילה בניית תשתית מחשוב מתקדמת ומאובטחת אשר מאפשרת מחקרי multi-Omics עתירי נתונים. במסגרת כך הפכה את מכון המחקר של מכבי לבין המתקדמים בעולם במחקרי בריאות על גבי תשתיות ענן, המצוידות בכלים טכנולוגיים מתקדמים לתמיכה בפיתוח מודלי בינה מלאכותית.
ד"ר פטלון ייסדה שותפויות מוצלחות רבות עם מנהיגים עולמיים ואנשי תעשייה בולטים בתחום הבריאות העולמית, לרבות הובלת הסכמים אסטרטגיים למחקר רפואי משותף עם איחוד האמירויות ובחריין.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > מנהלת המחקר והפיתוח מכבי שירותי בריאות

ב-2024 מונתה למנהלת המחקר והפיתוח במכבי שירותי בריאות.
מתחומי המחקר המרכזיים שלה:
מחקרים בנושא מגפת הקורונה - מחקרים על הדבקה חוזרת בילדים, הדבקה חוזרת במבוגרים, חיסון טבעי, תרומת מנת החיסון השלישית (בוסטר), דעיכת השפעת החיסון השלישי, יעילות מנת חיסון רביעית בהשוואה למנת חיסון שלישית והשפעת החיסון על הדבקה תוך ביתית.
מחקר בנושא אבעבועות הקוף - בשנת 2023, פורסמו מחקרים בנושא מחלת אבעבועות הקוף שהתפרצה בישראל.
Parvovirus B19 - בשנת 2023, הובילה פטלון מחקר, אשר פורסם בכתב העת המדעי Viruses, שחשף לראשונה התפרצות מחודשת של נגיף בשם "Parvovirus B19". ממצאי המחקר מראים כי ישראל נמצאה, נכון לשנת 2023, בעיצומה של ההתפרצות הגדולה והארוכה ביותר של הנגיף, שדווחה עד כה.
יוסף אבן פלאת

רבי יוסף בן יהודה, אִבְּן פְּלַאת (מכונה לעיתים קרובות גם אִבְּן פְּלַאט או אִבְּן פְּלַט), היה רב, פרשן ופוסק מן המאה ה-12, בתחילת תקופת הראשונים. נודע כרבם של הראב"ד מפושקיירה בעל ההשגות ור' זרחיה הלוי "בעל המאור". נדד בארצות רבות: בצפון אפריקה, ספרד, צרפת (בפרובאנס, "פרובינצה", ולותרינגיה, "לותיר"), איטליה, יוון, וייתכן שגם בבבל ודמשק.
קורות חייו

רבינו יוסף אבן פלאת נולד בעיר הולדתו של הרי"ף, קלעת חמאד שבאלג'יר (הראב"ד השני בעל האשכול מכנהו "ר' יוסף ב"ר יהודה מקלע חמד"). ר' יוסף נסע רבות בארצות הים התיכון, וכאשר עזב את צפון אפריקה נסע בראש ובראשונה צפונה לספרד, בה חיו רבים מחכמי התורה, ועל כן כונה בספרות הראשונים "הספרדי"; בספרד שימש לפני גדולי הדור של תור הזהב, והיה נחשב לבר סמכא באשר להנהגותיהם.
מספרד עקר ר' יוסף אל פרובאנס, שהייתה גם היא מצוינת בחכמיה, ונשתקע במרכזה בנרבונה. עוד ידוע ששהה גם בלוניל. ר' יוסף הרביץ תורה ברבים בפרובאנס, בה הותיר חותם אדיר. בפרובאנס נתוודע לפוסק והמקובל הר"א אב"ד מנרבונה, הראב"ד השני בעל האשכול, שחלק לו כבוד גדול, ובשאלה שהפנה אליו כינהו: "רבינו נר ישראל, סופר מצות היוצר וחוקיו, ... באתי לשאוב מים ממעייני הישועה שלך, ברוך היוצר שזיכה אותך ללמד חוק ומשפט בישראל", וכן פנה אליו: "יורינו מורינו ורבינו", וגם ר"י בן פלאת התייחס אליו בכבוד רב, וכתב בתשובתו: "שלום טב לרב טב, מרנא ורבנא אברהם וכו', מן זוטר עבדיהו וזוטר תלמידוהי, יוסף ב"ר יהודה"; חתנו של הראב"ד השני, הוא הראב"ד השלישי מפושקיירה בעל ההשגות, היה מתלמידיו המובהקים. עוד קיבלו ממנו ר' זרחיה הלוי בעל המאור, וכן הובא בספר כל בו שכתב ר' אשר ב"ר משולם מלוניל: "ושמעתי מפי ר' יוסי אבן פלט", ואף בספר המנהגות לר' אשר בן שאול מלוניל כתב: "כך שמעתי מפי החסיד ר' יוסף בן פלאט", ומשמע שהיה גם הוא תלמידו, אם כי היו שהגיהו שם אחרת. בניגוד לרוב חכמי פרובאנס בעת ההיא, נותר ר' יוסף בנוהגו לכתוב את תשובותיו בארמית, כלשונם של גאוני סורא ופומבדיתא.
רבי יוסף מזכיר בדבריו כי נדד גם אל איטליה, בכתבו: "שמעתי מר' נחום (או מנחם) ב"ר יהודה ברומי", אך לא נודע לנו מתי היה שם. הד לשהותו שם ובשאר הארצות מצוי גם בעדותו על מנהגי המקומות בספרו על דיני הברכות, "וכן טיבעה ברומי ובכל ארץ ספרד, גם בארץ לנגוברדיאה", וכן בהזכירו בדבריו על התהוות הפיוט היהודי, שכך נהגו ב"גלות ירושלים אשר בספרד וגלות כנענים עד צרפת, גם בארץ רומי". היו שטענו כי היה גם ביוון.
משפחתו של ר' יוסף אבן פלאת אינה ידועה לנו, ולא הוזכרו לו קרובי משפחה.
רבים שיערו (אברהם מאיר הברמן, רש"י פין ועוד; דעה זו מובאת גם ב"אוצר הגדולים"), כי חכם בשם ר' יוסף אבן פלטוי שכונה גם "אבן פלאת", שמוזכר בסיפורו של הנוסע ר' בנימין מטודלה בשנת 1160 לערך כאחד מראשי ישיבות דמשק או בגדאד תחת סמכותו של הגאון ר' שמואל בן עלי הלוי, ומכונה "יסוד הישיבה", הוא למעשה ר' יוסף אבן פלאת עצמו; אך אם נכונה ההשערה, יש לומר שהיה גם בבבל, ועל כן היו שחלקו על הזיהוי, וטענו ש"אבן פלאת" הוא תואר כבוד (מלשון פלא) ואינו ר' יוסף בן פלאת ממש, למרות שחיו באותה התקופה. אם בכל זאת נכונה ההשערה, צריך לומר שעקר ר' יוסף מדמשק אל מערב ארצות הים התיכון, או להפך – שנדד מנרבונה עד דמשק; יש לתמוך דעה זו מן העובדה הידועה לנו ששהה גם ברומא. רש"י פין סבור כי ר' יוסף נדד מפרובאנס אל דמשק, ונעשה שם לאחד מגדולי מרביצי התורה. בקינת ר' אלעזר בן יעקב הבבלי מוזכרות פטירות ר' שמואל הלוי ור' עזריה חתנו, וכן פטירת ר' יהוסף – ויש שסברו שהוא ר' יוסף בן פלטוי, ואם כן נדד מנרבונה אל דמשק, בה נפטר. עוד יש שכתבו כי ר' יוסף בן פלטוי זה היה מחכמי מצרים. ידוע עליו שחיבר פירושים לגמרא, ומובאות מפירושיו הובאו בחידושי רבינו פרחיה בן ניסים ממצריים.
חיבוריו ופסקיו

חיבורו הידוע ביותר שנשתמר לנו הייתה תשובה יסודית שהשיב לראב"ד השני מנרבונה על כללי ברכות המצוות, שהפכה לתשובה עיקרית בהלכות ברכות המצוות – על אילו מצוות מברכים ועל אילו אין מברכים, והראב"ד השלישי בעל ההשגות כתב עליה את השגותיו; שאלתו זו של הראב"ד הופנתה הן לר' יוסף אבן פלאת והן לבעל העיטור. לצד תשובות נוספות שהפנה לראב"ד השני, השיב גם לרז"ה בעל המאור, לראב"ד השלישי, ותשובתו בדיני תרומות נשלחה אל הרמב"ם בשאלה בנושא זה, והרמב"ם השיג עליה (אם כי יש המזהים את "ר"י בן פלאט" המוזכר שם עם ר' יוסף בן פלטוי מדמשק). תשובות ר' יוסף אבן פלאת נדפסו ב"ספרן של ראשונים" לר' שמחה אסף בשנת תרצ"ה עם תולדותיו, וקונטרסו לגבי הברכות יצא לאור גם בספרו "זיכרון לראשונים", תרס"ט, לאחר שנתגלה בידי הרב והחוקר ר' שלמה אהרן ורטהיימר.
ר' יוסף חיבר גם את ספר "תיקון ברכות" או "עמק ברכה", קונטרס בדיני הברכות, שנדפס בספר הפרדס לרש"י, וגם בתשובות מהרי"ל הובאו הלכות מספרו זה. דבריו מובאים רבות בנידונים שונים בספרות הראשונים והאחרונים, ואף רבינו תם מזכירו בספר הישר. הראב"ד השלישי מביא הלכות רבות משמו: "גם מפי הרב יוסף בן פלאתי ז"ל נעזרתי, ומזה הטעם", "כדברי החכם בן בילאת ז"ל אנו נוהגין", ובכתבו "ביררנו הדברים הללו זה כמה שנים בתשובות שהשבנו על החכם אבן פלאת ז"ל", הוא רומז גם להשגות שכתב על תשובות ר"י בן פלאת, וכדרכו שהיה כותב השגות בגיליון התשובה. בזמן הרמב"ם מוזכר גם ספר "פירוש הלכות לבן פלאת", ממנו שאב ככל הנראה רבי פרחיה בן ניסים, שמחברו הוא ר' יוסף אבן פלטוי מדמשק, שייתכן והיה ר' יוסף אבן פלאת עצמו.
בספר האשכול כתב הראב"ד השני: "ואני הכותב שמעתי בשם רבי יוסף אבן פלאת שהיו נוהגין באליומאנה", ונראה שלא שמע ממנו ממש, והעיר שם ר' חנוך אלבק שייתכן שזו הוספת המעתיק, שחי מעט אחרי הראב"ד ור"י אבן פלאת, או שהיא הוספה מאוחרת של המחבר, הראב"ד השני. וכן טען אסף, שהראב"ד שמע זאת משמו באמצעות אחרים, ולא ישירות ממנו.
לקריאה נוספת

ערכו בספר אוצר הגדולים כרך ד', אות תרס"ד (עמ' רצ"ב), ר' נפתלי יעקב הכהן, חיפה תש"ל
ערכו בספר כנסת ישראל, עמ' 495, לרש"י פין, ורשה תרמ"ז
ספרן של ראשונים, ר' שמחה אסף, תרצ"ה
הערות שוליים

↑  בתשובה ק"מ ב"ספרן של ראשונים".
↑  ספר צרור החיים, הדרך השני, סימן ל"ז, לר' חיים בן שמואל מטודלה.
↑  תשובת הראב"ד הנ"ל, המעיד עליו ש"ראה מעשים הרבה מגדולי ספרד".
↑  "אוצר הגדולים" כרך ד', אות תרס"ד (עמ' רצ"ב).
↑  הראב"ד בתשובתו הנ"ל מכנהו "חכם גדול אחד בנרבונא".
↑  הקדמת ר' שמחה אסף ל"ספרן של ראשונים".
↑  "בית הבחירה" למאירי על מסכת עירובין, דף ל"ו.
↑  סימן ח'
↑  בדף י"ב, וכן בדף ל"ח.
↑  "אוצר הגדולים" שם, לפי שר' יוסף קדם לר' אשר מלוניל בדור אחד.
↑  דבריו מובאים בתשובות מהרי"ל סימן י"ח.
↑  הובא בספר הפרדס, ובהקדמת הר"ש אסף לתשובתו ב"ספרן של ראשונים".
↑  תולדות הפיוט והשירה עמ' 18, א"מ הברמן.
↑  ר' שמואל יוסף פין בספרו "כנסת ישראל", ערכו, עמ' 495.
↑  כרך ד', אות תרס"ו (עמ' רצ"ד) ועוד.
↑  "אוצר הגדולים" כרך ד', אות תשל"ח (עמ' שי"ד).
↑  מובאת בתשובות הרשב"א ח"א סימן י"ח, ובארחות חיים לר' אהרן מלוניל בהלכות ברכות, ובראש ספר אבודרהם, עמ' כ"א בהוצאת מכון אבן ישראל.
↑  כמובא ברמב"ן, שבועות דף ל"ז עמוד א'.
↑  ספר התרומות שער כ"ט.
↑  צרור החיים, הדרך השני, סימן כ'.
↑  סימן קפ"ז.
↑  בסימן תק"ה, לצד גאוני צרפת.
↑  תמים דעים סימן ז'.
↑  תמים דעים סימן מ'.
↑  תמים דעים סימן כ"ג.
↑  עמוד 15 בהוצאת ר"ש אלבק.
↑  "ספרן של ראשונים" שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304310205171
יהדות טורדה

יהדות טורדה היא הקהילה היהודית שהתקיימה בעיר טורדה (אנ') שבמחוז קלוז' ברומניה. זו עיר עתיקה שנוסדה על הנהר אריאש, כ־30 ק"מ מדרום מזרח לקלוז'. שם העיר Thorenburg בגרמנית ו-Turda ברומנית. היה מרכז חשוב לכריית מלח ולמסחר עוד מהתקופה הרומית. יהודים לא הורשו רשמית להתגורר בעיר עד אמצע המאה ה-19. אך מספרם עלה ל-746 בשנת 1940.
במקביל, גברה מעורבות היהודים בתחומי המסחר והכלכלה בעיר. הקהילה היהודית בנתה בהדרגה את מוסדותיה, התמנה רב, נוסדו חברה קדישא, בית כנסת ובית ספר. חיי היהודים נעשו קשים עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ומספרם עלה ל-1805, בשנת 1942, לאחר שיהודים רבים מהסביבה אולצו להתרכז בעיר. אך בזכות השארת העיר בתחום רומניה בעקבות תכתיב וינה, רוב חברי הקהילה והנספחים אליהם, ניצלו מהגליה וממחנות ההשמדה.
התקופה המוקדמת

סימנים ראשונים על הימצאות יהודים בטורדה, מופיעים בתיעוד ההיסטורי החל מהמחצית השנייה של המאה ה-18. בתחילה, ניכר כי במקום נמצאו יהודים בודדים, אך מאמצע המאה ה-19, לאחר הצהרות הממלכה לשוויון זכויות אזרחיות, האוכלוסייה היהודית במקום גדלה, עד כי ברישומים משנת 1940 מופיעים 746 יהודים.
בעקבות אמנציפציה אזרחית שניתנה ב-1857, מספר היהודים בעיר המשיך לגדול בהדרגה, ובמפקד של 1866 נרשמו 175 יהודים (48 משפחות). ב-1910 היו בטורדה 482 יהודים שהיוו 3.5 אחוזים מאוכלוסיית העיר, וב-1930 כבר התגוררו בה 852 יהודים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, ב-1942, מספרם עלה ל-1805.
רבנות

רב הקהילה הראשון, שנבחר בשנת 1865, היה הרב פיליפ ווסל (Fülöp Wesel), אשר כיהן ברבנות במשך 33 שנים, עד 1898. שלוש שנים אחרי מותו נבחר לרבנות העיר בנו, הרב בן-ציון אלברט ווסל, שהיה קודם לכן רב הקהילה האורתודוקסית בבראשוב. אחרי מותו של הרב בן ציון ווסל בשנת 1938, נבחר חתנו, הרב יוסף אדלר, למלא את שלושת תפקידיו: הרב של קהילת טורדה, ראש הישיבה של טורדה ואב בית הדין הרבני. הרב אדלר שימש גם כראש הקהילות האורתודקסיות של טרנסילבניה. בשנת 1950 עלה אדלר לישראל והפך במהרה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. בנו, הרב משה אדלר, מילא את מקומו כרב של קהילת טורדה בירושלים.
שירותי קהילה

אחרי סיום מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1921–1926, נבנה בית הכנסת החדש של טורדה שממוקם ברחוב אמינסקו Eminescu) 24). באותה העת נחשב לאחד מבתי הכנסת המרשימים במדינה. היה זה מבנה בולט בעיר, בנוי בסגנון אקלקטי, עם אלמנטים מוריים.
הקהילה היהודית הפעילה מספר מוסדות קהילתיים: חברה קדישא, תלמוד תורה וכן בית ספר יסודי עם ארבע כיתות, זאת החל משנת 1938. מנהל בית הספר היה אברהם גרוסמן. מעבר לכך, התקיימה פעילות נרחבת בקרב ארגון נשים יהודיות בעיר.
לזר שמעון, שנמנה עם בני המשפחות הוותיקות בטורדה, שימש כנשיא הקהילה במשך 35 שנים. במקביל, פעל בעיר ארגון ציוני שבראשו עמד עו"ד אנדרה קסוביץ. דוד פינקלשטיין היה מזכיר הקהילה היהודית במשך כעשרים שנה, החל משנת 1920 ועד 1947, מועד שבו הוא עלה לישראל.
חברי הקהילה

עם המשפחות היהודיות הוותיקות של העיר נמנו האחים יוסף ונתן סלומון (מתווכי נדל"ן), יוסף שלזינגר (יצרן שמיכות פוך, plapumar), האחים לפקוביץ' (יצרני נרות), בנימין לפקוביץ' (חייט), יצחק מוזס (בעל עגלה וסוחר), לוי מוזס (מתווך דירות), ודוד רוטשטיין (יצרן מקטרות).
בתחילת המאה העשרים התיישבו בעיר משפחות יהודיות נוספות שמקורן בממלכה האוסטרו-הונגרית הרחבה. כ-250 משפחות עזבו את טורדה אחרי סיום מלחמת העולם הראשונה, אך מספר דומה של משפחות חדשות הגיעו לעיר מהכפרים הסובבים אותה. בתקופה זו פעלו בעיר 3 שוחטים (לפני המלחמה פעלו באזור 9 שוחטים, ששירתו את העיר והכפרים שבסביבה). יהדות טורדה הייתה ברובה מאורגנת היטב כקהילה אורתודוקסית מתקדמת, עם כל כל שירותי הקהילה הידועים והמקובלים. כל חלקי הקהל פעלו בשיתוף פעולה והבנה הדדי. ההתנהלות התאפיינה בדמוקרטיה מכבדת. בטבלה ניתן לראות את התפתחות האוכלוסייה היהודית במחוז טורדה במחצית השנייה של המאה ה-19.
| שנה | יהודים |  % מהאוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1869 | 52 | 0.3 |
| 1880 | 1,355 | 0.9 |
| 1890 | 1,931 | 1.3 |
| 1900 | 2,465 | 1.5 |
יהודי טורדה בימי מלחמת העולם השנייה

העיר טורדה, הממוקמת בדרום טרנסילבניה, הייתה בשליטת רומניה מאז סיום מלחמת העולם הראשונה, 1918. ממשלת הונגריה עשתה מאמצים להחזיר לעצמה שטחים שבהם רוב התושבים היו דוברי הונגרית. באותה התקופה, חלק ניכר מתושבי טרנסילבניה היו דוברי הונגרית. מאחר ששתי המדינות, רומניה והונגריה, היו בצד הגרמני, עם פרוץ המלחמה, פסקו המעצמות של ציר רומא-ברלין בהחלטת וינה מתאריך 30/8/1940 כי טרנסילבניה תחולק. החלק הצפוני סופח להונגריה והחלק הדרומי, כשליש מהשטח, יישאר בשליטת רומניה. החלטה גורלית זו, הצילה את יהודי טורדה מהשמדה.
צעדים ראשונים נגד היהודים ברומניה הורגשו החל מ־1938, אחרי כינון ממשלת גוגה-קוזה בראשות אלכסנדרו קונסטנטין קוזה, אנטישמי גלוי. ממשלות קמו ונפלו, צעדים נגד היהודים התגברו, אך לא נשקפה סכנה ישירה לחייהם. החל מקיץ 1941 יהודי הכפרים שמסביב לעיר רוכזו בעיר טורדה. תנועותיהם ופעולותיהם הוגבלו מאוד. שעות המסחר בשוק עבור יהודים הוגבלו, נאסרו התקהלויות, מלבד הליכה לתפילות בבית הכנסת. לימודים בתלמוד תורה וישיבות נאסרו. מבני חינוך היהודיים נתפסו ברובם על ידי השלטונות. הקהילה עשתה מאמץ לקיים מסגרות חינוך מסוימות בבתים פרטיים ובבתי כנסת. פעילויות אלה נעשו בסתר, תוך שיתוף פעולה מסוים ותשלום למספר נציגי שלטון. הוחמרו מאוד תנאי המגורים. משפחות רבות אולצו לוותר על חלקים מבתיהם לטובת דיירים נוספים שאולצו להתרכז בעיר. עסקים יהודיים רבים הולאמו. גברים גויסו למחנות עבודה. רק מעט מבעלי מקצועות חיוניים הורשו להמשיך בתפקידיהם. זרם הפליטים היהודיים גבר עם כניסת הגרמנים לשטחים שבשליטה הונגרית ב-19 במרץ 1944. עיקר הנמלטים שהגיעו לטורדה באו מהעיר הגדולה הסמוכה, קלוז'. הסתרת יהודים מהשטחים ההונגריים הייתה מסוכנת מאוד, אך רבים הצליחו להינצל בזכות התארגנות וסיוע רחב היקף של יהודי טורדה לפליטים היהודיים.
בית הקברות היהודי

בבית הקברות נטמנו דורות של יהודים. המצבות הראשונות, שנמצאו מימין לכניסה, היו עשויות אבן פשוטה יותר, והכיתוב עליהן הוא ברובו בעברית בלבד, ברוח התקופה. משמאל לכניסה נמצאו מצבות מאוחרות יותר, בעלי כיתוב דו לשוני, עברי-הונגרי או עברי-רומני. הן מהוות עדות לנוכחותם של כפריים מהסביבה הקרובה ומאזורים עירוניים שנשארו בשליטה הונגרית, שהצטופפו בטורדה בעקבות תכתיב וינה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  , Evreii din Turda, Minirevista Comunitatii Evreilor Focsani, עמ' 32-33
1 2  יעקב גלר, העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה (1940–1944), ישראל: אורות יהדות המגרב, 1963
1 2  Finkelstein Arnold David, Fenysugar a borzalmak ejszakajaban, Haifa, 1958, עמ' 36
↑  יצחק פרי, שישי, פרקים בתולדות היהודים בטרנסילבניה בעת החדשה, בית לוחמי הגיטאות, ישראל: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1977, עמ' 161
↑  Finkelstein Arnold David, Fenysugar a borzalmak ejszakajaban, Haifa, 1958, עמ' 11