stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל בכדורגל
אליפויות לפי שחקנים

להלן טבלת השחקנים המעוטרים ביותר בתולדות הליגה הבכירה בישראל, אשר זכו בתואר האליפות לפחות שש פעמים:
שחקנים פעילים בליגת העל מודגשים
| # | שם השחקן | אליפויות | קבוצות (שנות זכייה) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אלון חרזי | 9 | מכבי חיפה (1990/1991, 1993/1994, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, 2008/2009)  בית"ר ירושלים (1997/1998) |
| 1 | אריק בנדו | 9 | מכבי חיפה (1993/1994, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, 2010/2011)  בית"ר ירושלים (2006/2007, 2007/2008) |
| 3 | שלום שלומזון | 7 | מכבי תל אביב (1934/1935, 1937, 1941/1942, 1946/1947, 1949/1950, 1951/1952, 1953/1954) |
| 3 | יוסף מרימוביץ' | 7 | מכבי תל אביב (1941/1942, 1946/1947, 1949/1950, 1951/1952, 1953/1954, 1955/1956, 1957/1958) |
| 3 | ניר דוידוביץ' | 7 | מכבי חיפה (2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, 2008/2009, 2010/2011) |
| 3 | יניב קטן | 7 | מכבי חיפה (2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, 2008/2009, 2010/2011) |
| 3 | איתן טיבי | 7 | בית"ר ירושלים (2006/2007)  עירוני קריית שמונה (2011/2012)  מכבי תל אביב (2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2018/2019, 2019/2020) |
| 8 | שייע גלזר | 6 | מכבי תל אביב (1946/1947, 1949/1950, 1951/1952, 1953/1954, 1955/1956, 1957/1958) |
| 8 | בועז קופמן | 6 | הפועל פתח תקווה (1954/1955, 1958/1959, 1959/1960, 1960/1961, 1961/1962, 1962/1963) |
| 8 | יעקב ויסוקר | 6 | הפועל פתח תקווה (1954/1955, 1958/1959, 1959/1960, 1960/1961, 1961/1962, 1962/1963) |
| 8 | נחום סטלמך | 6 | הפועל פתח תקווה (1954/1955, 1958/1959, 1959/1960, 1960/1961, 1961/1962, 1962/1963) |
| 8 | ראובן יפת | 6 | הפועל פתח תקווה (1954/1955, 1958/1959, 1959/1960, 1960/1961, 1961/1962, 1962/1963) |
| 8 | יואב זיו | 6 | מכבי חיפה (2000/2001)  בית"ר ירושלים (2006/2007, 2007/2008)  מכבי תל אביב (2012/2013, 2013/2014, 2014/2015) |
| 8 | מהראן ראדי | 6 | מכבי תל אביב (2012/2013, 2013/2014, 2014/2015)  הפועל באר שבע (2015/2016, 2016/2017, 2017/2018) |
| 8 | שרן ייני | 6 | מכבי תל אביב (2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2018/2019, 2019/2020, 2023/2024) |
אליפויות לפי מאמנים

להלן טבלת המאמנים המעוטרים ביותר בתולדות הליגה הבכירה בישראל, אשר זכו בתואר האליפות יותר מפעם אחת:
מאמנים פעילים בליגת העל מודגשים
| # | שם המאמן | אליפויות | קבוצות (שנות זכייה) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | דוביד שווייצר | 6 | הפועל רמת גן (1964), הפועל תל אביב (1966, 1981, 1986), מכבי תל אביב (1970), מכבי נתניה (1971) |
| 1 | דרור קשטן | 6 | הפועל כפר סבא (1982), בית"ר ירושלים (1987, 1993, 1998), מכבי תל אביב (1996), הפועל תל אביב (2000) |
| 1 | ברק בכר | 6 | הפועל באר שבע (2016, 2017, 2018), מכבי חיפה (2021, 2022, 2023) |
| 4 | משה פוליאקוב | 5 | הפועל תל אביב (1934, 1935, 1938, 1940, 1944) |
| 5 | אגון פולק | 4 | מכבי תל אביב (1936, 1937, 1942, 1947) |
| 5 | ג'רי בית הלוי | 4 | מכבי תל אביב (1950, 1952, 1954, 1956) |
| 5 | אברהם גרנט | 4 | מכבי תל אביב (1992, 1995), מכבי חיפה (2001, 2002) |
| 8 | יצחק שניאור | 3 | הכח רמת גן (1965), מכבי תל אביב (1972), הפועל תל אביב (1988) |
| 8 | אמציה לבקוביץ' | 3 | הפועל באר שבע (1975, 1976), מכבי חיפה (1989) |
| 8 | שלמה שרף | 3 | מכבי חיפה (1984, 1985, 1991) |
| 8 | רוני לוי | 3 | מכבי חיפה (2004, 2005, 2006) |
| 12 | ג'קי גיבונס | 2 | הפועל פתח תקווה (1959, 1960) |
| 12 | מינדה יובנוביץ' | 2 | הפועל פתח תקווה (1962, 1963) |
| 12 | יעקב גרונדמן | 2 | מכבי תל אביב (1977), מכבי נתניה (1980) |
| 12 | גיורא שפיגל | 2 | בני יהודה (1990), מכבי חיפה (1994) |
| 12 | אלי גוטמן | 2 | הפועל חיפה (1999), הפועל תל אביב (2010) |
| 12 | אלישע לוי | 2 | מכבי חיפה (2009, 2011) |
| 12 | ולדימיר איביץ' | 2 | מכבי תל אביב (2019, 2020) |
שיאים קבוצתיים

שיא ניצחונות ליגה רצופים: 22 ניצחונות (הפועל תל אביב לאורך השנים 1932-1933-1934)
שיא ניצחונות ליגה רצופים בעונה אחת: 18 ניצחונות (מכבי תל אביב, עונת 1949/1950)
שיא ניצחונות ליגה רצופים מתחילת עונה: 11 ניצחונות (מכבי חיפה בעונת 2005/2006, מכבי תל אביב בעונת 1993/1994)
עונה שלמה ללא הפסד: המשטרה הבריטית - 15 משחקים (1931/1932), הפועל תל אביב - 14 משחקים (1933/1934), הפועל תל אביב - 11 משחקים (1938), מכבי תל אביב - 22 משחקים (1953/1954), מכבי תל אביב - 22 משחקים (1957/1958), מכבי חיפה - 39 משחקים (1993/1994)
שיא משחקי ליגה רצופים ללא הפסד: 46 משחקים (מכבי חיפה, מסוף עונת 1992/1993 ועד תחילת עונת 1994/1995)
שיא משחקי בית ללא הפסד: 51 משחקים (הפועל באר שבע, בין ספטמבר 2015 למאי 2018)
שיא משחקי חוץ ללא הפסד: 38 משחקים (מכבי תל אביב, בין אפריל 2018 ליולי 2020)
שיא מחזורים רצופים בראש הטבלה: 65 מחזורים (מכבי חיפה, בין אוגוסט 2004 למאי 2006)
שיא ניצחונות ליגה בעונה אחת : 28 מ-39 משחקים (מכבי חיפה, עונת 1993/1994), 28 מ-35 משחקים (מכבי חיפה, עונת 2009/2010)
אחוזי ההצלחה הגבוהים ביותר: 82.86% (מכבי חיפה, עונת 2009/2010)
אחוזי ההצלחה הגבוהים ביותר במשחקי בית: 96.3% (מכבי חיפה, עונת 2022/2023)
שיא נקודות לעונה: 95 נקודות (מכבי חיפה, עונת 1993/1994)
שיא ממוצע שערים למשחק: 4.291 שערים למשחק (מכבי תל אביב, עונת 1949/1950)
שיא ממוצע ספיגה למשחק: 0.278 שערים למשחק (מכבי תל אביב, עונת 2019/2020)
שיא הפסדי ליגה רצופים: 24 הפסדים מתוך 24 משחקים (מכבי נס ציונה, עונת 1949/1950)
שיא הפסדי ליגה בעונה אחת: 30 הפסדים מתוך 38 משחקים (הפועל צפרירים חולון, עונת 2000/2001)
הניצחון הגבוה ביותר: 13–0 (מכבי תל אביב נגד מכבי ראשון לציון, 7 בינואר 1950)
שיא אליפויות ברצף: 5 (הפועל פתח תקווה, בעונות 1958/1959‏ עד 1962/1963‏)
שיא אליפויות בעשור אחד: 6 (מכבי חיפה בעשור הראשון של המאה ה-21, בעונות 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 ו-2008/2009)
שיא משחקים רצופים עם לפחות שער זכות אחד: 43 משחקים (בית"ר ירושלים, בין אפריל 2017 לאוגוסט 2018)
האליפות המהירה ביותר: 8 מחזורים לפני סיום העונה (מכבי תל אביב, עונת 2018/2019)
אליפות בהפרש הגבוה ביותר מהמקום השני: 31 נקודות (מכבי תל אביב, עונת 2018/2019)
שיא משחקים ללא ספיגה ברצף: 14 משחקים (מכבי תל אביב, בין מאי 2019 לדצמבר 2019)
שיא משחקים ללא ספיגה בעונה אחת: 29 משחקים (מכבי תל אביב, עונת 2019/2020)
שיאנים ומלכי השערים > שיאני ההופעות של ליגת העל בכל הזמנים

| # | שחקן | שנות פעילות | הופעות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אריק בנדו | 1991–2011 | 573 |
| 2 | רפי כהן | 1988–2010 | 546 |
| 3 | ואליד באדיר | 1992–2013 | 531 |
| 4 | אלון חרזי | 1990–2009 | 526 |
| 5 | גדעון דמתי | 1968–1989 | 519 |
| 6 | לירן שטראובר | 1992–2012 | 513 |
| 7 | שלמה אילוז | 1978–1996 | 509 |
| 8 | מיקו בלו | 1964–1982 | 498 |
| 9 | יגאל אנטבי | 1993–2014 | 494 |
| 10 | אלון חזן | 1984–2004 | 483 |
השחקן הזר ששיחק הכי הרבה משחקים בכל הזמנים בליגת העל הוא מוראד מגמאדוב, שהופיע 457 פעמים במדי מכבי פתח תקווה.
שיאנים ומלכי השערים > מלכי השערים בכל הזמנים

שחקנים פעילים מודגשים בכתב בולט
| # | שחקן | שנות פעילות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אלון מזרחי | 1989–2005 | 206 |
| 2 | עודד מכנס | 1974–1990 | 197 |
| 3 | אבי נמני | 1989–2008 | 194 |
| 4 | משה רומנו | 1965–1982 | 192 |
| 5 | שי הולצמן | 1990–2009 | 169 |
| 5 | ערן זהבי | 2006–היום | 169 |
| 7 | מרדכי שפיגלר | 1963–1981 | 168 |
| 8 | אורי מלמיליאן | 1973–1993 | 159 |
| 9 | דוד לביא | 1973–1988 | 158 |
| 10 | נחום סטלמך | 1952–1970 | 155 |
שיא השערים שהבקיע שחקן זר בליגת העל הוא 89, בו מחזיק ניקיטה רוקאביציה (במדי בית"ר ירושלים, מכבי חיפה והפועל באר שבע).
שיאנים ומלכי השערים > מלכי השערים של ליגת העל לפי עונות

להלן מלכי השערים של ליגת העל בכל עונה מאז קום המדינה:
שיאנים ומלכי השערים > מלכי השערים של ליגת העל לפי עונות > שיאני הזכיות

להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר מלך השערים יותר מפעם אחת
| # | שם | זכיות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | משה רומנו | 4 | 1966, 1970, 1973, 1975 |
| 1 | עודד מכנס | 4 | 1976, 1979, 1982, 1983 |
| 1 | דוד לביא | 4 | 1978, 1980, 1984, 1985 |
| 1 | אלון מזרחי | 4 | 1992, 1993, 1994, 1998 |
| 1 | ערן זהבי | 4 | 2014, 2015, 2016, 2024 |
| 6 | מרדכי שפיגלר | 3 | 1966, 1968, 1969 |
| 6 | שי הולצמן | 3 | 2003, 2004, 2006 |
| 8 | רפי לוי | 2 | 1958, 1960 |
| 8 | שלמה לוי | 2 | 1961, 1962 |
| 8 | זכריה רצאבי | 2 | 1961, 1963 |
| 8 | ישראל אשכנזי | 2 | 1964, 1965 |
| 8 | אורי מלמיליאן | 2 | 1986, 1990 |
| 8 | חיים רביבו | 2 | 1995, 1996 |
| 8 | אלירן עטר | 2 | 2009, 2013 |
| 8 | ניקיטה רוקאביציה | 2 | 2020, 2021 |
| 8 | עומר אצילי | 2 | 2022, 2023 |
שיאנים ומלכי השערים > מלכי השערים של ליגת העל לפי עונות > שיאני שערים לעונה

להלן טבלת השחקנים שכבשו יותר מ-25 שערים בעונה אחת:
| # | שם | קבוצה | עונה | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ערן זהבי | מכבי תל אביב | 2015/2016 | 35 |
| 2 | ניסים אלמליח | בית"ר תל אביב | 1954/1955 | 30 |
| 3 | ערן זהבי | מכבי תל אביב | 2013/2014 | 29 |
| 4 | אלון מזרחי | מכבי חיפה | 1993/1994 | 28 |
| 4 | שלומי ארבייטמן | מכבי חיפה | 2009/2010 | 28 |
| 6 | נחום סטלמך | הפועל פתח תקווה | 1954/1955 | 27 |
| 6 | אסי טובי | מכבי פתח תקווה | 1999/2000 | 27 |
| 6 | ערן זהבי | מכבי תל אביב | 2014/2015 | 27 |
| 9 | עודד מכנס | מכבי נתניה | 1981/1982 | 26 |
| 9 | אלון מזרחי | בני יהודה תל אביב | 1992/1993 | 26 |
| 9 | חיים רביבו | מכבי חיפה | 1995/1996 | 26 |
| 9 | עומר דמארי | הפועל תל אביב | 2013/2014 | 26 |
שיאנים ומלכי השערים > שיאים אישיים נוספים

שיא שערים אישי במשחק ליגה אחד: עמיחי שוהם (הפועל פתח תקווה) - 7 שערים (7 בדצמבר 1944)
שיא דקות רצופות ללא ספיגה בליגה הבכירה: דניאל טננבאום (מכבי תל אביב) - 1,272 דקות (2018/2019 - 2019/2020)
שיא משחקים ללא ספיגה מתחילת העונה בליגה הבכירה: דניאל טננבאום (מכבי תל אביב) - 13 משחקים (עונת 2019/2020) - שיא עולמי (נכון ל-2020)
השחקן הצעיר ביותר ששיחק בליגה הבכירה: בוני גינצבורג (מכבי תל אביב) - בגיל 15 ו-11 חודשים (6 בדצמבר 1980)
כובש השער המהיר ביותר בליגה הבכירה: ניסים אלמליח (בית"ר תל אביב) - 5 שניות מפתיחת המשחק (23 בפברואר 1957)
שיאן הכרטיסים הצהובים בליגה הבכירה: ח'אלד ח'לאילה (בני סכנין) - 151 כרטיסים צהובים
שיאן אליפויות רצופות: מהראן ראדי (מכבי תל אביב, הפועל באר שבע) - 6 (2012/2013–2017/2018)
ראו גם

כדורגל בישראל
כדורגלן העונה בישראל
ליגת העל בכדורגל נשים
ליגת העל בכדורגל לנוער
הליגה הישראלית בכדורגל חופים
קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים האירופיים
אליפות וימבלדון 1971

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1971 
 מספר תחרות:  85 
 כספי זכייה:  £37,790
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:ג'ון ניוקומב (אוסטרליה) נשים:איבון גולגונג (אוסטרליה) זוגות גברים:רוי אמרסון/רוד לייבר (אוסטרליה) זוגות נשים:רוזמרי קזאלס/בילי ג'ין קינג (ארצות הברית) זוגות מעורבים:אוון דוידסון (אוסטרליה)/בילי ג'ין קינג (ארצות הברית)
 
 → אליפות וימבלדון 1970 אליפות וימבלדון 1972 ← 
 
אליפות וימבלדון 1971 הייתה טורניר טניס גראנד סלאם, שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. אליפות וימבלדון זו התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-3 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הטניסאים האוסטרלים זכו בשלוש תחרויות.
הפרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | £3,750 | £2,250 | £750 | £415 | £225 | £150 | £95 | £75 |
| בודדים | נשים | £1,800 | £1,000 | £450 | £265 | £150 | £115 | £75 | £55 |
| זוגות | זוגות גברים | £750 | £450 | £300 | £150 | 0 | 0 | 0 | - |
זוגות: 
| זוגות | זוגות נשים | £450 | £300 | £150 | £75 | 0 | 0 | 0 | - |
| זוגות מעורבים | £375 | £265 | £130 | £75 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
סך הפרסים באליפות היה £37,790
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחת תחרות בשנים 1965,1963 ו-1970, הפסידה במשחק הגמר
בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרויות 1966–1968, הודחה בחצי הגמר
איבון גולגונג (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחה בתחרות
רוזמרי קזאלס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בסיבוב השני
וירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב הרביעי
ננסי ריצ'י (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר
פרנסואז דיר (צרפת צרפת), הודחה ברבע הגמר
הלגה ניסן (מסטהוף) (מערב גרמניה מערב גרמניה), הודחה בסיבוב השלישי
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר |  |  | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר |
 
|   |  1 |   אוסטרליה מרגרט קורט | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   הממלכה המאוחדת ויני שו |   הממלכה המאוחדת ויני שו | 2 | 1 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   הממלכה המאוחדת ויני שו |   הממלכה המאוחדת ויני שו | 2 | 1 |  |   |   |  1 |   אוסטרליה מרגרט קורט | 4 | 6 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  1 |   אוסטרליה מרגרט קורט | 4 | 6 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   אוסטרליה ג'ודי דלטון |   אוסטרליה ג'ודי דלטון | 6 | 1 | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   אוסטרליה  קארי מלוויל |   אוסטרליה  קארי מלוויל | 2 | 6 | 3 |   |   |   אוסטרליה ג'ודי דלטון |   אוסטרליה ג'ודי דלטון | 6 | 1 | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   אוסטרליה  קארי מלוויל |   אוסטרליה  קארי מלוויל | 2 | 6 | 3 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   אוסטרליה ג'ודי דלטון  |   אוסטרליה ג'ודי דלטון  | 6 | 3 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  1 |   אוסטרליה מרגרט קורט | 4 | 1 |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 6 | 6 |  |
|   |  6 |   ארצות הברית ננסי ריצ'י | 3 | 2 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 6 | 6 |  |   |   |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  2 |   ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 4 | 4 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  7 |   צרפת פרנסואז דיר | 6 | 2 | 2 |   |   |  2 |   ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 4 | 4 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  7 |   צרפת פרנסואז דיר | 6 | 2 | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  2 |   ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 2 | 6 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
במשחק הגמר איבון גולגונג מאוסטרליה נפגשה עם מרגרט קורט מאוסטרליה וניצחה אותה בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. 8 זוגות דורגו:
ג'ון ניוקומב וטוני רוץ' (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחי תחרויות 1965 ו-1968–1970, הודחו בסיבוב הראשון
קן רוזוול ופרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
קליף דראיסדייל ובוב יואיט (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב הראשון
איליה נסטסה ויון ציריאק (רומניה (1965-1989) רומניה), הודחו ברבע הגמר
במשחק הגמר נפגשו שני זוגות לא מדורגים. רוי אמרסון ורוד לייבר מאוסטרליה שיחקו נגד ארתור אש ודניס רלסטון מארצות הברית וניצחו אותם ב-4 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
רוזמרי קזאלס ובילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחות תחרויות 1967–1968 ו-1970, ניצחו בתחרות
מרגרט קורט ואיבון גולגונג (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
וירג'ניה וייד (בריטניה בריטניה) וג'ודי טגארט-דלטון (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
גייל שנפרי ופרנסואז דיר (צרפת צרפת), הודחו בחצי הגמר
במשחק הגמר רוזמרי קזאלס ובילי ג'ין קינג מארצות הברית ניצחו בשתי מערכות את מרגרט קורט ואיבון גולגונג מאוסטרליה.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 80 זוגות. מנצחי תחרות 1970 לא זכו בדירוג והודחו בחצי הגמר על ידי מנצחי התחרות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
מרטי ריסן (ארצות הברית ארצות הברית) ומרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
איליה נסטסה (רומניה (1965-1989) רומניה) ורוזמרי קזאלס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
אוון דוידסון (אוסטרליה אוסטרליה) ובילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרות 1967, ניצחו בתחרות
פרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וג'ודי טגארט-דלטון (אוסטרליה אוסטרליה) הודחו בחצי הגמר
במשחק הגמר אוון דוידסון מאוסטרליה ובילי ג'ין קינג מארצות הברית שיחקו נגד מרטי ריסן מארצות הברית ומרגרט קורט מאוסטרליה וניצחו אותם בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ג'ון ניוקומב, מנצח התחרות
איבון גולגונג, מנצחת התחרות
הרפתקאותיו של קולרגול

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים, סדרת טלוויזיה פנטזיה, סדרת הרפתקאות טלוויזיונית, musical 
 ארץ מקור:  צרפת, פולין 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  53 
 הפקה
 מפיק:  פרוסידיס, אלבר בארייה 
 שידור
 רשת שידור:  ORTF Télévision 2 
 תקופת שידור מקורית:  1968–1974 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הרפתקאותיו של קולרגול (בצרפתית: Les Aventures de Colargol) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית שהופקה בטכנולוגיית סטופ-מושן. הסדרה כללה 53 פרקים בני 13 דקות כל אחד. הסדרה נוצרה על ידי חברת הפקות ההנפשה הצרפתית "פרוסידיס", בראשותו של אלבר בארייה.
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של גור הדובים הבדיוני קולרגול, שיצרה במקור סופרת הילדים הצרפתייה אולגה פוצ'ין(צר').
הסדרה שודרה במקור בין השנים 1970 עד 1974 בערוץ השני של רשת ORTF.
בהפקת הסדרה היה מעורב גם האנימטור הפולני טדאוש וילקוש (פול') ואולפן האנימציה הפולני "Se-ma-for" (אנ') מלודז'.
לאורך השנים פרקי הסדרה שודרו במדינות רבות באירופה, ביניהן צרפת, פולין, הולנד, גרמניה, נורווגיה, פינלנד, שווייץ, איטליה, הונגריה, אלבניה ואנגליה. הסדרה שודרה גם בקנדה, ביפן ובישראל.
בישראל שודרה הסדרה בדיבוב עברי החל מאוקטובר 1977 במסגרת שידורי הטלוויזיה הלימודית. ציפי שביט שרה את נעימת הפתיחה של הסדרה שתורגמה לעברית על ידי אהוד מנור.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי

הדיבוב המקורי לעברית הופק על ידי תמי פיינגולד.
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
ציפי שביט (קולרגול)
דבורה דותן (קולרגול)
ישראל גוריון (הקטור)
אלי גורנשטיין (עורב 12)
נירה רבינוביץ'
הערות שוליים

↑  הרפתקאותיו של קולרגול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
הגיא המרכזי

תוואי סכמטי של הגיא בתחומי העיר העתיקה
הגיא המרכזי (ביוונית: Τυροποιῶν – טִירוֹפּוֹיאוֹן או טִירוֹפּוֹיוֹן; בתעתיק ללטינית: Tyropoeon) הוא עמק החוצה את אגן העיר העתיקה בירושלים מצפון לדרום. הוא קרוי גם "הגיא" (בדרך כלל במקורות הקשורים לתקופת בית ראשון) או "עמק עושי הגבינה". בתוואי העמק עובר רחוב הגיא.
טופוגרפיה

תחילתו של הגיא ברמה הגבוהה שמצפון לשער שכם של ימינו (באזור מאה שערים). הוא נכנס לעיר העתיקה דרך שער שכם, ממשיך דרומה לאורך תוואי רחוב הגיא (الواد – אל-ואד). הגיא מתעמק ומתרחב למרגלות הר הבית, באזור הכותל (שם הוא תוחם בין הר הבית לבין הרובע היהודי), ויוצא מן העיר דרך שער האשפות. משם הוא ממשיך ומקיף את עיר דוד ממערב (שכונת עין אל-ח'ילווה) עד שהוא "נשפך" לנחל קדרון סמוך להתמזגותו עם גיא בן הינום, בנקודה הדרומית ביותר של עיר דוד (סמוך לבריכת השילוח ולגן המלך).
חשיבות הגיא בהיסטוריה של ירושלים

הגיא, שכיום מטושטש מרוב בנייה והצטברות סחף, היה גורם משמעותי בשטח בימים עברו.
ירושלים הקדומה התאפיינה במבנה של שלוש גבעות:
ה"גבעה המזרחית" (הר המוריה, הוא הר הבית) מצפון;
שלוחת עיר דוד מדרום (העיר התחתונה);
ה"גבעה המערבית" (הר ציון) ממערב, המופרדת מהשתיים הקודמות על ידי הגיא.
הגיא העמוק היווה מכשול טבעי ולפיכך, במשך מאות שנים היה גבולה המערבי של העיר עד ימי חזקיהו, אשר הרחיב את תחומי העיר אל מעבר לגיא, אל הגבעה המערבית. לאחר שיבת ציון שב הגיא המרכזי לשמש כגבולה המערבי של העיר, עוד במשך שנים רבות.
העיר נוסדה על שתי גבעות צופות ועמק מפריד ביניהן בתווך… משתי הגבעות האלה האחת, אשר נמצאת עליה העיר העליונה, היא גבוהה הרבה מאחותה וגם ישרה ממנה בארכה… הגבעה השנייה היא הנקראת בשם "חקרא"… ממול הגבעה הזאת נמצאת גבעה שלישית… והגיא הנקרא בשם עמק עושי הגבינה, אשר אמרנו עליו כי הוא המפריד בין העיר העליונה והעיר התחתונה, משתרע עד השילוח… ומפני מורדות-הגבעות התלולים מכל הרוחות אין לעלות על העיר משום עבר.
פירוש השם

יוסף בן מתתיהו מציין רק פעם אחת את שמו של הגיא המרכזי: "עמק הטירופיאון". התרגום המקובל לשם זה הוא "עמק עושי הגבינה", וזאת משום שהמילה שהשתמש בה יוסף היא "טירוס" במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה), שפירושה ביוונית "גבינה". אלא שאין שום רמז בכתבי יוסף בן מתתיהו, בספרות חז"ל או במקורות יווניים או רומיים, שייצור גבינה אפיין בתקופת הבית השני את הפעילות באזור הזה שבתוך העיר.
מומחים נחלקו בקשר לשם; יש הרואים בו שיבוש יווני למילה עברית שאינה ניתנת לזיהוי ויש הטוענים כי באזור שער האשפות של היום התקיים שוק של יצרני גבינה.
יש המזהים[דרושה הבהרה] את הגיא כ"עמק החרוץ" על פי ספר יואל: ”הֲמוֹנִים הֲמוֹנִים בְּעֵמֶק הֶחָרוּץ כִּי קָרוֹב יוֹם ה' בְּעֵמֶק הֶחָרוּץ”. מזה נגזרת שרשרת השיבושים בתרגום ליוונית כשחרוץ מתורגם לחריץ גבינה (כמו בשמואל א', י"ז, י"ח) ומכאן הקשר לגבינה.
אפשרות אחרת היא קריאת המילה היוונית טֶירוֹס במלעיל (ההטעמה על ההברה הראשונה), שזו הגרסה היוונית לשמה של העיר הפיניקית צֹור, שלחוף לבנון. ואמנם, יש מידע ארכאולוגי המצביע על קשר עם אנשי צור באזור עוד בתקופת בית ראשון, המצטרף לעדות ההיסטורית על נוכחותם באזור הזה בתקופה הפרסית: בספר נחמיה מצוין שסוחרים צורים היו מגיעים לירושלים ומוכרים בה דגים, ומעט לפני כן נזכר בספר צפניה "שער הדגים" בעיר, שלא הרחק ממנו התקיים ככל הנראה שוק הדגים המקומי. לכן, לאור עדויות אלו סבורים חלק מהחוקרים כי נכון יותר להבין את הכינוי שבו כינה יוסף בן מתתיהו את הגיא, כמקום שבו פעלו בעבר הצֹורים.
הארכאולוג פרופ' דן בהט, טוען כי מדובר בשיבוש שמקורו אצל יוספוס, וזאת על פי השוואת השם ל"בריכת המגדלים" ששכנה בירושלים בימי בית שני – בהט מצא כי יוספוס תרגם את השם "המגדלים" ליוונית בתור "המיגדלון", וזאת מפני שסיומת "־ון" ביוונית היא צורת ריבוי. השם התגלגל ל"אמיגדלון", שפירושו "שקד", וכך תורגם לשפות אחרות. באותו אופן, לטענת בהט, נולד השם "טירופיאון" – זוהי צורת ריבוי יוונית למילה "טֶירוֹפִּים", שמקורה בתרגום מיותר נוסף של יוספוס מהמילה "צורפים" (העיר צור ביוונית נקראת טֶירוֹס). אם כן, לשיטת בהט, העמק נקרא בפשטות "עמק הצורפים", והדבר סביר יותר מאשר "עמק עושי הגבינה", שכן בעמק זה בימי בית שני נקבצו בעלי מלאכה (כמו בורסקאים, צורפים, נפחים וכדומה), ולא עושי גבינה, שכן בעמק שבתוך העיר לא היה צאן כלל.
הד לפרשנות השם כעושי הגבינות מופיע בסרט הקומי בריאן כוכב עליון של מונטי פייתון, בו ישו מברך את עושי הגבינות, לתמהונם של המאזינים.
הגיא המרכזי בימי בית שני

הורדוס הכליל את העיר העליונה (חלקו הצפוני של הר ציון, המתוחם מצפון על ידי נחל צולב והכלול כיום בתוך חומות העיר העתיקה) בתחומי ירושלים. כמו כן בנה הורדוס קיר תמך גדול בצלעו המזרחית של הגיא על-מנת להרחיב את שטחו של הר-הבית (הוא הכותל המערבי). לכן נוצר צורך לחבר בין העיר העליונה ובין הר הבית בדרך נוחה עבור עולי הרגל, הכהנים (שגרו בעיר העליונה) והובלת אספקה ומים; לפיכך הקים הורדוס מערכת משולבת של מעבר להולכי-רגל ביחד עם אמת מים שעברה על-פני גשר גדול מעל הגיא – הוא קשת וילסון.
בחפירות שנערכו בשנת 2008 בשטחו של חניון גבעתי (מול הכניסה למרכז המבקרים עיר דוד, ומדרום לחומות העיר העתיקה), נחשף מבנה מגורים גדול מימי בית שני במדרון המזרחי של הגיא, כלומר במדרונה של גבעת עיר דוד. כיוון שהאזור מתואר אצל יוספוס כאזור מגורי העניים, החופרים משערים כי מדובר בביתם של מלכי חדייב, הלני ומונבז המוזכרים אצל יוסף בן מתתיהו כבעלי בתים במקום זה.
בצפון, הגיא נוקז אל בריכת הסטרותיון על ידי אמה ששרידיה התגלו ליד שער שכם.
הגיא בתקופות השונות

בתקופת הקיסר אדריאנוס הסדירו את סתימת הטירופיאון בחלקו הצפוני, הרדוד יותר. על גבי הערוץ הסתום נסלל רחוב הגיא (הקארדו המזרחי, הקארדו המשני או "קארדו ולנסיס") שעובר באותו תוואי מאז ועד היום, כשדרה מרכזית מפוארת. שרידי ריצוף האבן של רחוב זה משולבים עד היום בצומת ויה דולורוזה עם רחוב הגיא.
בתקופה הביזנטית המשיכו את סלילת רחוב הגיא לכיוון דרום-מזרח. שרידי הרחוב התגלו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשוליה המערביים של רחבת הכותל המערבי.
בתקופה הערבית שופצה קשת וילסון ועליה נסלל רחוב השלשלת. בתקופה זו החל הגיא בחלקו הסמוך לכותל להתמלא במבנים שונים. שם הרחוב באותה התקופה היה "ואדי א-טואחין" לאמור "עמק הטחנות" על שם טחנות הקמח הרבות שהיו בו.
בתקופה הצלבנית המשיכה מגמת הבניה של מבנים בסמוך לכותל ומילוי הגיא בשפכי-אדמה על-מנת להקל על התנועה ממערב למזרח בעיר. בתקופה זו נקרא חלקו הצפוני של הנתיב "רחוב הספרדים" ואילו חלקו הדרומי "רחוב הפרוונים".
עד התקופה הממלוכית התמלא הגיא בחלקו המרכזי, לאורך חומת הר הבית (הכותל המערבי), במבנים מגובבים רבים מתקופות שונות. הממלוכים הקימו על גבי מבנים אלה שורות של קמרונות המחברים בין רחוב הגיא לשערי הר-הבית (במרכזם שוק הכתנים (סוק אל-קטאנין, בערבית: سوق القطانين )). בכך הועלם למעשה גיא הטירופיאון כליל מעל פני השטח הגלוי לעין של העיר העתיקה.
במאה ה-19, נמלטו יהודים רבים מחברון אל העיר העתיקה והתיישבו ברחוב הגיא. יהודים גם החזיקו בחנויות רבות ברחוב עד המרד הערבי הגדול ב-1936. מבין דיירי הרחוב המפורסמים ניתן למנות את הרבנים עקיבא יוסף שלזינגר, יהושע לייב דיסקין ומנחם מנדל הכהן ראנד.
כיום, מי שיורד מן הרובע היהודי (הוא "העיר העליונה") אל רחבת הכותל ושער האשפות, יורד למעשה אל רחוב הגיא. בעברו הרחוק העמק היה עמוק יותר, עד כדי 15 מטר. מדרום לשער האשפות נסתר תוואי העמק בשל בתיה הצפופים של שכונת עין אל-ח'ילווה. הכביש בין שכונה זו לבין עיר דוד (רחוב מעלות עיר דוד) מתווה את תוואי הנחל. בצד הדרום-מזרחי של עיר דוד ניתן לראות את קטעו האחרון של הגיא, שלפני הישפכו לנחל קדרון הוא מצוקי ועמוק.
לקריאה נוספת

דן בהט, אטלס כרטא לתולדות ירושלים
יואל אליצור, מה הוא טירופויון - הצעה חדשה
ביאורים

↑  Ἄκρα – אקרה
↑  τυροποιῶν – טִירוֹפּוֹיאוֹן