stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברקלי מילן
ביוגרפיה > קריירה ימית

מילן היה בנו של האדמירל סר אלכסנדר מילן, הברונט הראשון, ונכדו של תת-אדמירל סר דייוויד מילן. ב-1879 הוא הפך לשליש של הלורד צ'למספורד במהלך מלחמת הזולו, בהיותו בר מזל שהופרד מהצבא הראשי בזמן הטבח של הכוחות הבריטיים בקרב איסאנדלוואנה ב-22 בינואר 1879.
בשנת 1891 בדרגת קפטן הוא קיבל את הפיקוד על HMY Osborne, אף על פי שהדרגה הרגילה של הקצין האחראי על ספינה כזו היא רק קומנדר. בעוד שחלק מהקצינים קיבלו רק תפקידי פיקוד קצרים על יאכטות מלכותיות, מחשש מההשפעה על הקריירה שלהם, מילן התייחס לזה כמסלול קריירה לדרגת דגל. לאחר פיקוד קבוע על הסיירת ונוס, ששירתה בתחנת הים התיכון, הוא מונה בדצמבר 1900 למפקד פרה-דרדנוט אוניית המערכה ג'ופיטר, של צי התעלה. באוקטובר 1902, הוא מונה כעוזר ימי למלך. הוא חזר לשירות מלכותי כשהפך לקצין דגל על היאכטות מאפריל 1903 עד 1905, וקודם לדרגת אדמירל משנה ב-1904. במהלך תקופה זו, הוא הפך לחבר של המלך אדוארד השביעי ושל המלכה אלכסנדרה, שכינתה אותו "ארקי-בארקי". תחביביו תוארו כאיסוף סחלבים נדירים ואירוח נשות מלכותיות. מילן נהנה מהאווירה הרשמית של השירות בשייטת המלכותית, עם הדגש שלה על טקסים.
תפקידו הבא היה כסגן מפקד הצי האטלנטי עד 1906. מ-1908 עד 1910 מילן פיקד על הפלגה השנייה של צי הבית. מילן מונה לאדמירל מן המניין ב-1911 ומונה למפקד העליון של צי הים התיכון בנובמבר 1912. המינוי נעשה על ידי וינסטון צ'רצ'יל, הלורד הראשון של האדמירליות, תוך התחשבות בדעותיו של המלך ג'ורג' החמישי. אדמירל פישר, לורד הים הראשון לשעבר, התחרט על מינויו של מילן לתפקיד כה חשוב, והאשים את צ'רצ'יל בכך שבגד בצי. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, צי הים התיכון היה מורכב מ-3 סיירות מערכה דרדנוט, 4 סיירות משוריינות גדולות, 4 סיירות קלות ו-16 משחתות.
ביוגרפיה > המרדף אחר גבן וברסלאו

ב-4 באוגוסט 1914, לאחר שגרמניה הכריזה מלחמה על רוסיה וצרפת אך לפני שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה, מילן שלח את שתי סיירות המערכה החזקות ביותר שלו, אינדומיטבל ואינדפטיגבל, לחפש את שתי האוניות היחידות של גרמניה בים התיכון, גבן וברסלאו, בפיקודו של אדמירל וילהלם סושון. הספינות נפגשו כשהגרמנים חזרו למסינה, איטליה, כדי לתדלק לאחר שהפגיזו את הנמלים הקולוניאליים הצרפתיים של פיליפוויל ובון, אלג'יריה.
האוניות הגרמניות יצאו מהנמל של מסינה בחצות, 5 באוגוסט, בדיוק בזמן שבריטניה יצאה רשמית למלחמה עם גרמניה. פניהם היו לטורקיה, כדי לנסות לשכנע אותה להיכנס למלחמה בצד גרמניה, בכוח במידת הצורך. הכותרת הפתיעה את האדמירל מילן שציפה מהם לנסות לברוח מערבה למצר גיברלטר. הייתה לו רק אונייה אחת, הסיירת הקלה גלוסטר, בעמדה לעקוב אחריהם. למחרת בבוקר (7 באוגוסט), גלוסטר סגרה ופתחה באש על ברסלאו, שהשיבה אש. ברסלאו ניזוקה קלות בחילופי האש וספגה פגיעה אחת בקו המים. ליד החוף המערבי של יוון, המרדף אחר גבן וברסלאו תוגבר על ידי ארבע אוניות בריטיות נוספות, בראשות סגן המפקד של מילן, אדמירל משנה סר ארנסט צ'ארלס תומאס טרוברידג'. האוניות של טרוברידג' (הסיירות דיפנס, בלאק פרינס, ווריור ודיוק אוף אדינבורו) היו קטנות ואיטיות יותר מגבן; הן גם היו מחוץ לטווח במידה ניכרת, והיו משוריינות הרבה פחות. טרוברידג' וקצין הנשק שלו קבעו שהם לא יכולים ליירט את האוניות הגרמניות לפני אור היום. הם הגיעו למסקנה שהמהירות והטווח הגבוהים של סיירת המערכה של האויב יאפשרו לו לשמור על מספיק מרחק כדי לפגוע באוניות של טרוברידג' בחופשיות לפני שיוכלו אי פעם להתקרב מספיק כדי להגיב ביעילות.
אוניותיו של סושון הגיעו לקונסטנטינופול והוכנסו לנמל על ידי הטורקים. הדיפלומטים הגרמנים הזכירו לטורקים שבריטניה הפרה לאחרונה חוזה לאספקת שתי אוניות מערכה חדשות לממשלת טורקיה (שהאדמירליות הבריטית החליטה לשמור לשימושה שלה כשהמלחמה התקרבה), והציעו למכור להן את גבן וברסלאו. הטורקים הסכימו ב-16 באוגוסט ובסופו של דבר הצטרפו לצד גרמניה ב-30 באוקטובר 1914. שמות האוניות שונו ליעבוז סולטאן סלים ומידילי, תוך שמירה על צוותיהם הגרמניים; סושון מונה למפקד העליון של הצי העות'מאני.
ביוגרפיה > לאחר מכן

לאחר מכן, מילן שירת את שארית המלחמה בחצי שכר. הוצע לו הפיקוד של שלוש שנים בנור המקיף את נמלי צ'טהם ושיירנס ב-1916, אך התפקיד עבר בסופו של דבר לקצין אחר בשל "צרכים אחרים". האדמירליות הדגישה שוב ושוב כי מילן נפטר מכל אשמה בפרשה, ובעיקר כשהכריז על פרישה של מילן לבקשתו שלו ב-1919, כדי לקדם את קידומם של קצינים אחרים. ב-1920 ההיסטוריה הימית הרשמית של המלחמה מאת סר ג'וליאן קורבט מתחה ביקורת על טיפולו של מילן בפרשה; מילן טען כי "הספר מכיל אי דיוקים חמורים". מילן ביקש מהאדמירליות לפעול, מה שהם סירבו לעשות כן, וב-1921 כתב מילן את "בריחת הגבן והברסלאו" בניסיון לטהר את שמו, מה ש"הצדיק את האישור הרשמי".
מילן מת ב-4 ביולי 1938.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Milne, Sir (Archibald) Berkeley
1 2  Paul Chrastina, Trenches on the Web - The Pursuit of the Goeben and the Breslau, Originally in Old News , Vol 7, No 4, Dec-1995 under the title German Warships Flee British Fleet
↑  Milne, Archibald Berkeley (בינואר 1921), The Flight of the Goeben and the Breslau, p. v, ISBN 9781786255518 {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5272 0561  LCCN: nr2006003482  SNAC: w6m14349  VIAF: 24560774   WorldCat (עם VIAF): 24560774
אלכסנדר טוצ'ילין

אלכסנדר ואסילייביץ' טוצ'ילין (ברוסית: Алекса́ндр Васи́льевич Точи́лин; נולד ב-27 באפריל 1974, מוסקבה, ברית המועצות) הוא שחקן כדורגל ומאמן. ידוע כמי שהופיע בשורות "דינמו" מוסקבה במשך 14 עונות (1995-2008).
מאז 2015 שימש כמאמן ראשי בקבוצת דינמו סנקט פטרבורג עד למעברה לסוצ'י בשנת 2018 והמשיך לשמש בה כמאמן ראשי עד נובמבר 2019.
קריירה > כשחקן

טוצ'ילין הוא בוגר האקדמיה לכדורגל לילדים של רובע טימיריאזב במוסקבה (DYUSSH-2), בהדרכת בוריס ואחיטוב. הוא שיחק במועדונים שונים במוסקבה כדוגמת פרסניה ואסמראל (1992-1994), לפני שעבר לשחק בשורות דינמו מוסקבה. הוא שיחק משחק אחד בנבחרת רוסיה: ב-29 במרץ 2003, במסגרת מוקדמות יורו 2004, בניצחון על אלבניה בתוצאה 3:1.
ב-2009 הוא החליט לסיים את קריירת המשחק שלו.
קריירה > כמאמן

הוא עבד כמאמן כדורגל באקדמיה של "דינמו" על שם לב יאשין. ביולי 2015 הוחתם כמאמן הראשי בדינמו סנקט פטרבורג. בקיץ 2018 הקבוצה עברה לסוצ'י והמשיך לשמש בה כמאמן ראשי עד נובמבר 2019 ולאחר מכן שימש לאורך כל שנת 2020 כראש מחלקת הסקאוט בסוצ'י. בינואר 2021 מונה כמאמן קבוצת אולימפ-דולגופרודני ממחוז מוסקבה.
הישגים > כמאמן

רוסיה דינמו סנקט פטרבורג
אליפות הליגה הרוסית השנייה: 2016/17.
הישגים > כשחקן > הישגים קבוצתיים

רוסיה דינמו מוסקבה
מקום שלישי באליפות רוסיה (2): 1997, 2008
מחזיקת הגביע הרוסי: 1994/1995
גמר גביע רוסיה (2): 1996/1997, 1998/1999
הישגים > כשחקן > הישגים אישיים

מקום שני ברשימת 33 השחקנים הטובים ביותר של הליגה (1): 2000
סטטיסטיקה

| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | טורנירים אחרים> הופעות | טורנירים אחרים> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אסמראל | 1992 | 1 | 0 | 0 | 0 | — | — | 1 | 0 |
| אסמראל | 1994 | 10 | 0 | 0 | 0 | — | — | 10 | 0 |
| אסמראל | סך הכל | 11 | 0 | 0 | 0 | — | — | 11 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 1995 | 6 | 0 | ? | ? | — | — | 6 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 1996 | 10 | 0 | ? | ? | 1 | 0 | 11 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 1997 | 23 | 0 | ? | ? | — | — | 23 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 1998 | 10 | 0 | ? | ? | 2 | 0 | 12 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 1999 | 26 | 0 | ? | ? | — | — | 26 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 2000 | 30 | 1 | 1 | 0 | 2 | 0 | 33 | 1 |
| דינמו מוסקבה | 2001 | 27 | 2 | 0 | 0 | 3 | 0 | 30 | 2 |
| דינמו מוסקבה | 2002 | 23 | 2 | 1 | 0 | — | — | 24 | 2 |
| דינמו מוסקבה | 2003 | 16 | 0 | 0 | 0 | — | — | 16 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 2004 | 13 | 1 | 2 | 0 | — | — | 15 | 1 |
| דינמו מוסקבה | 2005 | 19 | 1 | 1 | 0 | — | — | 20 | 1 |
| דינמו מוסקבה | 2006 | 19 | 0 | 2 | 0 | — | — | 21 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 2007 | 14 | 0 | 5 | 0 | — | — | 19 | 0 |
| דינמו מוסקבה | 2008 | 3 | 0 | 0 | 0 | — | — | 6 | 0 |
| דינמו מוסקבה | סך הכל | 239 | 7 | 21 | 0 | 8 | 0 | 268 | 7 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 260 | 7 | 21 | 0 | 8 | 0 | 279 | 7 |
הערות שוליים

↑  Точилин принял решение завершить карьеру — Чемпионат.ру
טוצ'ילין בשורות דינמו מוסקבה
ג'ון פוסטר פרייזר

| --- | --- |

ג'ון פוסטר פרייזר עם אופניו בבורמה (1898-1896)
 לידה:  1868 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  7 ביוני 1936 (בגיל 68 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 
סר ג'ון פוסטר פרייזר (באנגלית: Sir John Foster Fraser;‏ 13 ביוני 1868 – 7 ביולי 1936) היה סופר מסעות סקוטי.
ביוגרפיה

ביולי 1896 יצא עם שני חבריו, סמואל אדוארד לון (Samuel Edward Lunn) ופרנסיס הרברט לואו (Francis Herbert Lowe), למסע אופניים סביב העולם, על גבי אופני בטיחות (Safety bicycle) של רובר (Rover). הם נסעו לאורך 19,237 מיילים במשך שנתיים וחודשיים, דרך 17 ארצות ולרוחבן של שלוש יבשות. הוא תיעד את המסע בספרו "סביב העולם על גלגל".
בין הוצאות ספריו, הוא היה עיתונאי. ב-1901, בזמן שעבד עבור היורקשייר פוסט (אנ'), הוא כתב, בין היתר, תיאור בן 16 עמודים של לווייתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. ב-1916 הוא הרצה בבריטניה על "מה שראיתי ברוסיה".
פרייזר הוכתר בתואר האבירות במהלך הענקת התארים ביום ההולדת 1917 (אנ').
איתמר בן-אב"י סיפר באוטוביוגרפיה שלו שהוא עצמו היה עם פרייזר על האניה "אדריאטיק" בנסיעתה מניו יורק לאירופה עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה. פרייזר נאם בפני נוסעי האניה על המלחימה ותוצאותיה. לדברי בן-אב"י, במהלך נאומו המלהיב, אמר פרייזר:
בן-אב"י מספר כי ביקש וקיבל הזדמנות לנאום למחרת נאום הגנה כנגד ההתקפה על היהודים. לדבריו, עם סיום נאומו, לחץ פרייזר את ידיו ואף ביקש בפומבי את סליחתו ואת "סליחת העם היהודי".
ספריו

The Dancer Of Koom Ombo (1897) הרקדן מקוּם אוֹמבּוֹ
Round the World on a Wheel (1899) סביב העולם על גלגל
The real Siberia, together with an account of a dash through Manchuria (1902) סיביר האמיתית, עם תיאור נסיעה חפוזה דרך מנצ'וריה
America at work (1903) אמריקה בעבודה
Canada as it is (1905) קנדה כפי שהיא
Pictures from the Balkans (1906) תמונות מן הבלקן
Vagabond papers (1906) מאמרים של נווד
Red Russia (1907) רוסיה האדומה
Life's contrasts (1908) ניגודי החיים
Quaint Subjects of the King (1909) נתינים ציוריים של המלך
The British empire and what it means (1910) האימפריה הבריטית ומשמעותה
Australia, the making of a nation (1912) אוסטרליה, יצירתה של אומה
The land of veiled women; some wandering in Algeria, Tunisia and Morocco (1913) ארץ הנשים הרעולות; שיטוטים באלג'יריה, תוניסיה ומרוקו
Panama and what it means (1913) פנמה ומשמעותה
The amazing Argentine; a new land of enterprise (1914) ארגנטינה המופלאה; ארץ חדשה של יוזמה
Deeds that will never Die: Stories of Heroism in the Great War (1914) מעשים שלעולם לא ימותו - סיפורי גבורה במלחמה הגדולה
The conquering Jew (1915) היהודי הכובש
Russia of to-day (1915) רוסיה של היום
הערות שוליים

↑  Death of Sir John Foster Fraser,‏ הגלזגו הרלד, 8 ביוני 1936
↑  איתמר בן-אב"י, החצוף הארצישראלי, עמ' 258-251.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275626405171  PLWABN: 9810684081805606  GND: 126438633  ISNI: 0000 0001 0992 390X  LCCN: n83149206  NKC: jn20030923015  NTA: 069280886  SNAC: w6s20db3  SUDOC: 096383488  Trove: 1277049  VIAF: 79512696   WorldCat (עם VIAF): 79512696 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ון פוסטר פרייזר".
גיא מוסקוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1996 (בן 28) חיפה, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון חופשי
 מועדון:  מכבי קריית ביאליק
 מאמן:  ערן גורל
 
גיא מוסקוביץ' (נולד ב-9 במאי 1996) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל במשחה ל-1,500 מטר חופשי (2016) ושיאן ישראל עד 2021 במשחה ל-800 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה

מוסקוביץ' גדל בקריית מוצקין ולמד באורט קריית מוצקין. הוא התאמן בקבוצת מכבי קריית ביאליק בהדרכתו של ערן גורל.
ביוגרפיה > 2012

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2012 סיים מוסקוביץ' במקום 13 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.72 דקות במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.08 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:41.59 דקות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט 2013 זכה מוסקוביץ' במדליית כסף במשחה ל-1,500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.24 דקות, אחרי מרק חינאווי מהפועל בת ים (15:51.37 דקות) ולפני עידן מורדל מהפועל דולפין נתניה (16:13.17 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.22 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.61 דקות.
ביוגרפיה > 2014

באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט 2014 סיים מוסקוביץ' במקום חמישי במשחה ל-1,500 מטר חופשי בתוצאה של 16:20.48 דקות, במקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:31.88 דקות, במקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.34 דקות ובמקום שמיני מבשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.36 דקות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות ישראל למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט בינואר 2015 זכה מוסקוביץ' במדליית כסף בתוצאה של 57:37 דקות, אחרי עידן מורדל	מהפועל בת ים (55:13 דקות) ולפני לירן קונובלוב מהפועל ירושלים (57.44 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2015 זכה מוסקוביץ' בשתי מדליות כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:13.86 דקות, אחרי גיל קיזלר ממכבי חיפה שקבע שיא ישראלי חדש של 8:03.98 דקות ולפני דניס לוקטב ממכבי אשדוד (8:17.57 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש נוסף של 15:44.95 דקות, אחרי גיל קיזלר (15:40.57 דקות) ולפני יובל ספרא מהפועל עמק יזרעאל (15:48.01 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:59.79 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר), שנערכה במכון וינגייט ב-3 בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום 20 במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:10.90 דקות.
ביוגרפיה > 2015 > שיאן ישראל (בריכת 25 מטר)

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:20.24 דקות, לפני עידן מורדל (15:32.66 דקות) ודניס לוקטב (15:35.62 דקות). במהלך המשחה ל-1500 מטר חופשי הוא קבע במשחה ל-800 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 7:56.61 דקות (הנוכחי, 2021). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.44 דקות ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.22 דקות.
ביוגרפיה > 2016 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2016 זכה מוסקוביץ' בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1,500 מטר בתוצאה של 15:44.95 דקות, לפני גיל קיזלר (15:46.03 דקות) ועידן מורדל (16:01.23 דקות). מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:13.99 דקות, אחרי מרק חינאווי (8:10.31 דקות) וגיל קיזלר (8:11.88 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:06.82 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.24 דקות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי 2018 זכה מוסקוביץ' במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:05.85 דקות, אחרי מרק חינאווי (2:01.01 דקות) ואריק קיצ'ב מהפועל בת ים (2:04.05 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:14.36 דקות, במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:20.82 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.22 דקות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט 2019 סיים מוסקוביץ' במקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:16.38 דקות, במקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:05.68 דקות, במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.55 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.44 דקות.
הערות שוליים

↑  אליפות ישראל ל-5000 מטר – מנצחים ותוצאות מלאות, באתר ONE, ‏24 בינואר 2015
מרכז סרס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  רשות ממשלתית, מעבדה 
 מדינה:  סוריה סוריה
 
 קואורדינטות:  33°34′34″N 36°14′05″E﻿ / ﻿33.5761°N 36.2348°E﻿ / 33.5761; 36.2348
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמרכז סרס(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמרכז סרס
 
מרכז סרס (בצרפתית: Centre d'Etudes et de Recherches Scientifiques, ובראשי תיבות: CERS; בתרגום לעברית: "המרכז למחקרים מדעיים". מכונה גם SSRC) היה ארגון ממשלתי סורי שמטרתו המוצהרת הייתה קידום, הכוונה ותיאום של פעילויות מדעיות במדינה. בפועל הוא שימש גם כמרכז מחקר ופיתוח וייצור צבאיים.
המרכז היה אחראי על מחקר ופיתוח בתחום הכלכלי, החברתי ובתעשייה. בין היתר היה אחראי על מחשוב וציוד הטכנולוגי באוניברסיטאות בסוריה ובמשרדי הממשלה. מגזין ג'יינס וכן סוכנויות המודיעין ברחבי העולם מעריכים כי הארגון אחראי גם על מחקר פיתוח וייצור טילי קרקע-קרקע, נשק כימי, ביולוגי וגרעיני. כולל פיתוח ויצור טיל ה-"M-600".
היסטוריה > הקמה

הארגון הוקם בשנת 1971 בראשות עבדאללה ואת'ק שהיד, פיזיקאי גרעין שכיהן בשנת 1967 כשר להשכלה גבוהה בסוריה. לכאורה היה מדובר בגוף אזרחי, אך מטרתו הייתה פיתוח נשק, וכתוצאה מכך בשנת 1973 הפך הארגון לאחראי על פיתוח ושיפור מערכות אמל"ח עבור צבא סוריה.
בשנת 1983, בהכוונת הארגון, הוקם המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה - HIAST. זאת במטרה להכשיר מהנדסים בתחום המדעים עבורו.
מאז הקמתו של הארגון אחד הפרויקטים המרכזיים שלו היה פיתוח וייצור נשק כימי. בתקשורת פורסם כי לארגון מפעלים העוסקים בפיתוח וייצור סארין, VX וגז חרדל בערים דמשק, חמה, חומס, חלב ולטקיה. בנוסף עוסק הארגון גם בפיתוח נשק ביולוגי, בפרט נשק המבוסס על הרעלן ריצין. כלל המתקנים הם לכאורה מתקנים אזרחיים. להערכת סוכנויות מודיעין מערביות, הידע לפיתוח וייצור נשק כימי הועבר לארגון ממקורות רוסיים.
בשנת 1996 חשף ה-CIA כי המרכז קיבל רכיבים מהרפובליקה העממית של סין עבור ייצור טילים. בשנת 2005 נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הטיל סנקציה על הארגון ובשנת 2007 גם על שלוש חברות בת: HIAST, "מכון האלקטרוניקה" ו"המעבדה הלאומית לתקנים וכיול (NSCL)".
בשנת 2010 טען ניצן נוריאל, שכיהן באותה תקופה כראש המטה ללוחמה בטרור, כי סרס העביר נשק לארגוני טרור חמאס ולחזבאללה.
ב-24 באפריל 2017 הטיל משרד האוצר האמריקני סנקציות נגד 271 מעובדי המרכז הסורי למחקרים מדעיים בעקבות התקיפה הכימית בח'אן שייחון. "עובדים אלה מומחים בכימיה ופועלים לטובת תוכנית הנשק הכימי של אסד משנת 2012 לפחות".
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

באוגוסט 2013, על פי דו"חות מודיעין אמריקאים, הכין הארגון נשק כימי להתקפה נגד אזרחי סוריה במסגרת מלחמת האזרחים שהרג ופגע עשרות אזרחים.
על פי המודיעין הצרפתי, היחידה האחראית לייצור החומרים הכימים נקראת "ענף 450". אלו אחראים למלא את ראשי הקרב בחומר וכן לאבטח את האתרים בהם מאוחסנים החומרים הרעילים.
ב-2015 דווח כי צוות חקירה בינלאומי מצא שרידים של גזי העצבים סארין ו-VX באחד מאתרי הארגון. זאת, אף על פי שהשלטון הסורי הודיע כי העביר את כל הנשק הכימי שברשותו לארגון למניעת הפצת נשק כימי (OPCW) במסגרת תהליך פירוק הנשק הכימי שהתבצע בשנת 2013.
לישראל מיוחסות מספר תקיפות של מתקני CERS.
ב-31 בינואר 2013 אחד המתקנים של הארגון בג'מראיא נפגע בתקיפה אווירית ישראלית שנועדה לפגוע במערכות טק"א מתקדמות שהועברו לחזבאללה.
ב-6 בספטמבר 2017 אחד ממתקני הארגון במסיאף סמוך לעיר חמאת נפגע בתקיפה אווירית ישראלית שנועדה לפגוע במתקן לייצור טילים. לפי דיווחים במתקן זה יוצר גם נשק כימי.
ב-14 באפריל 2018 תקפו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת מספר מטרות בסוריה, בתגובה למתקפה הכימית בדומא. במהלך המתקפה המשולבת נהרסו מתקנים של הארגון ששימשו לפיתוח ולאחסון נשק כימי בברזה, ג'מאריא ובחומס.
בסוף 2022 פורסם כי איראן יצרה קשר עסקי ישיר עם גורמים במרכז סרס כדי שתעזור לחמש את שלוחותיה (חזבאללה, חות'ים וארגונים נוספים). בנוסף לכך, איראן סייעה למרכז בהעברת ציוד לייצור, במימון ובשירותי ייעוץ ביטחוניים. כדי להגן על מתקני המרכז, סייעה איראן להקים תשתיות תת-קרקעיות שיוכלו להגן על המרכז ועל פס הייצור שלו מתקיפות ישראליות שנעשות באופן תדיר כחלק מהסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. על אף שהמרכז אמור להיות סורי, נודע כי כל הפעילות של איראן בנושא נעשתה ללא תיאום עם מערכת הביטחון הסורית.
במסגרת מבצע חץ הבשן שהחל ב-8 בדצמבר 2024 בעקבות נפילת משטרו של בשאר אל-אסד בסוריה, חיל האוויר הישראלי תקף מרכז מחקר ראשי של סרס בדמשק.
ראו גם

בסאם אל-חסן
M-600
הערות שוליים

↑  אבי יששכרוף, אמיר תיבון,‏, מסמך: כך ממשיך אסד לייצר טילים עבור חזבאללה, באתר וואלה, 28 בינואר 2014
↑  סוריה 2004: תמיכה בטרור, פיתוח נשק בלתי קונבנציונאלי והפרת זכויות האדם, באתר המרכז למורשת המודיעין והטרור
↑  רון בן ישי, רועי קייס ורון נוטקין, המרכז לפיתוח נשק להשמדה המונית שהורחב משמעותית. זה היעד שהותקף בסוריה, באתר ynet, 7 בספטמבר 2017
↑  דיווח: נמצאו שרידי סארין באתר צבאי בסוריה, באתר וואלה, 8 במאי 2015
↑  רועי קייס ויואב זיתון, דיווחים בסוריה: ישראל תקפה מרכז לפיתוח טילים ואמצעי לחימה כימיים, באתר ynet, 7 בספטמבר 2017.
↑  ליעד אוסמו, המתקפה המשולשת: טילי שיוט על מתקני נשק כימי, באתר ynet, 14 באפריל 2018
↑  יואב לימור, חשיפה: השליטה האיראנית במפעלי הנשק של סוריה, באתר ישראל היום, 23 בספטמבר 2022
↑  ליאור בן ארי, אש אדירה במרכז דמשק: מטוסי חיל האוויר חגים בשמי סוריה - אלה היעדים, באתר ynet, 8 בדצמבר 2024
↑  פאבי יששכרוף ואמיר תיבון‏, מסמך: כך ממשיך אסד לייצר טילים עבור חזבאללה, באתר וואלה, 28 בינואר 2014
↑  ראיון עם עובד לשעבר, ערוץ al-aan, דובאי (בערבית)
דגל ת'אנדר ביי

| --- | --- |

 יחס אורך/גובה:  1:2
 קבלת מעמד רשמי:  1972 
 שם המעצב:  קליף רדן
 
דגל ת'אנדר ביי הוא דגלה של העיר ת'אנדר ביי שאונטריו, קנדה. הדגל אומץ בשנת 1972. הערים התאומות של ת'אנדר ביי, פורט ויליאם ופורט ארתור התאחדו עמה ב-1970, וראש העיר סול לסקין רצה למתג את העיר החדשה באמצעות דגל ייחודי. העירייה ערכה תחרות על עיצוב הדגל, אשר בה זכה קליף רדן.
לדגל יחס האורך/גובה של 1:2, ובו נראית שמש העולה מאחורי הסליפינג ג'יאנט על רקע שמים זהובים. הצבע הכחול מסמל את ימת סופיריור. עלה המייפל, סמל קנדה, משמש בדגל כשמש זורחת. נעשה שימוש בצבעים זהב וירוק מאחר שהם צבעי העיר של מפרץ ת'אנדר.
ראו גם

ת'אנדר ביי
אקירה

| --- | --- |
  עטיפת הכרך הראשון
 סוגה:  סייברפאנק, פעולה, מדע בדיוני, דרמה, מותחן

 מאנגה
 יוצר:  קצוהירו אוטומו
 מאייר:  קצוהירו אוטומו
 הוצאה:  Kodansha (יפן) Epic Comics, דארק הורס (ארצות הברית)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Young Magazine
 קהל יעד:  סיינן
 תקופת הפרסום המקורית:  20 בדצמבר 1982 – 25 ביוני 1990
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  6

 סרט: אקירה
 במאי:  קצוהירו אוטומו
 סטודיו:  Orion Classics
 הופעת בכורה:  16 ביולי 1988
 משך הקרנה:  125 דקות
קצוהירו אוטומו, יוצר סדרת המאנגה אשר גם ביים את סרט האנימה
אקירה (ביפנית: アキラ) היא סדרת מאנגה יפנית מדע בדיונית מסוגת הסייברפאנק, שנכתבה ואוירה על ידי קצוהירו אוטומו ופורסמה במגזין Young Magazine בין השנים 1982-1990. היצירה מתרחשת בנאו-טוקיו בעידן פוסט-אפוקליפטי, ועלילתה מערבת נושאים כהתבודדות חברתית, שחיתות שלטונית וכוח. היצירה נאספה לשישה אוגדנים ועובדה לראשונה לשפה האנגלית בידי Epic Comics. ב-1988 יצא סרט אנימה המבוסס על המאנגה בבימויו של קצוהירו אוטומו.
אופייה המתמשך של היצירה השפיעה על מבנה הסיפור, שכלל מספר עלילות משנה, דמויות רבות, וכן תיאור מורחב של הסצנה המרכזית. המשכיות זו גם איפשרה לאוטומו לשים דגש על איורי החורבן וליצור תפאורה מדע בדיונית מוחשית ביותר, שדרך האיורים עוררה תחושת רגש חזקה הן בדמויות והן בקהל הקוראים. ליצירה אין כל דמות מרכזית עקבית, אם כי שתי הדמויות הראשיות הן שוֹטַארוֹ קַנֵדַה וטֵטְסוּאוֹ שִימַה.
המאנגה של אוטומו נחשבת להישג ייחודי, הן מבחינת סיפורת והן מבחינה אמנותית, וסימנה את מעברו של אוטומו ממדיום המאנגה לכיוון בימוי והפקת אנימה יפנית.
היסטוריה

בשנת 1979 יצר אוטומו את Fireball, יצירה בלתי גמורה אשר הציתה את התעניינותו בז'אנר המדע הבדיוני. כשנה לאחר מכן, בינואר 1980, הוא השתמש בתפאורה זו שנית ברומן הגרפי Domu, שזכה בפרס הגראנד פרי לספרות מדע בדיונית יפנית בשנת 1983‏ והפך לרב-מכר. או אז, אוטומו החל בעבודתו השאפתנית ביותר, אקירה. הוא יצר את העולם הבדיוני של אקירה לפי מיטב המסורת של סוגת הסייברפאנק, כאשר השראתו העיקרית הייתה סרטי מלחמת הכוכבים האמריקנים וסדרת המאנגה היפנית Tetsujin 28 משנת 1956, אותה כתב ואייר מיצוטרו יוקויאמה. הסיפור בן 2,000 העמודים פורסם במגזין Young Magazine בשנת 1982 ונמשך עד ליולי 1990, ונאגד לבסוף לשישה כרכים בהפצת הוצאת הספרים Kodansha. עיכובים בתהליך ההפצה נגרמו עקב שינויים אותם ערך אוטומו באיורים.
בשנת 1988 - תאריך יציאת האנימה המבוססת על אקירה - המאנגה תורגמה במלואה למשך 38 חוברות והופצה בארצות הברית על ידי Epic Comics, חברה-בת של מארוול קומיקס, עד לשנת 1995. סטיב אוליף, שנבחר לאייר את התרגום על ידי אוטומו עצמו, שכנע את מארוול קומיקס להשתמש בצביעה ממוחשבת, והיצירה הפכה לראשונה מני רבים להשתמש בשיטה זו. סגנון האיור הממוחשב היה עדין יותר ומתקדם יותר מהטכנולוגיה של יפן באותם ימים, מה שעזר להצלחת מכירות החוברות בשוק המערבי. בשנים 2000-2002 יצא עיבוד מחודש למאנגה, בהפצת דארק הורס, ובשנים 2009-2011 יצא עיבוד בהוצאת רנדום האוס.
נושאים

כמו עבודותיו האחרות של אוטומו, אקירה מתבסס על הרעיון של יחידי סגולה בעלי כוחות על-אנושיים ובעיקר יכולות טלקינטיים. אולם, רעיון זה אינו המרכזי בסיפור, שמתמקד בפיתוח הדמויות, לחצים חברתיים ותמרונים פוליטיים
. מוטיבים שכיחים במאנגה כוללים תחושת ניכור, שחיתות של הממשלה, חוסר יעילות כללית וצבא אשר הולך לפי קוד כבוד יפני מסורתי ושאינו מסכים עם הלכי הרוח המודרניים. היצירה מבטאת את התפתחות המלחמה והשלכותיה, ואוטומו ביסס אותה בעיקר על ההיסטוריה והתרבות של יפן בעקבות הפצצת הירושימה ונגסאקי במלחמת העולם השנייה, אך גם על התעוררות כלכלית ונושאים הקשורים בהתפוצצות אוכלוסין. בנוסף, היצירה מתמקדת בטבעו של הנוער להתמרד נגד השלטון ובתהליך התבגרותו. זה האחרון מיוצג במאנגה כשינוי צורה שעוברות כל הדמויות.