stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלינה גומז
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2014: For You
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2009: Another Cinderella Story
2015: For You
2020: Selena × Votes
2021: Revelación
דיסקוגרפיה > אלבום משותף

2025: I Said I Love You First
הופעות > סיבובי הופעות

2013: Stars Dance Tour
2016: Revival Tour
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | ספיי קידס 3: סוף המשחק | ילדה |  |
| 2008 | עוד סיפור סינדרלה | מרי סנטיאגו | סרט טלוויזיה |
| 2008 | הורטון שומע מישהו | הלגה | דיבוב |
| 2009 | ארתור: נקמתו של מלתזאר | סלניה | דיבוב |
| 2009 | התוכנית להגנת נסיכות | קרטר מייסון |  |
| 2010 | רמונה וביזוס | ביזוס קימבי |  |
| 2010 | ארתור 3: מלחמת שני העולמות | סלניה | דיבוב |
| 2011 | מונטה קרלו | גרייס/קורדליה וינתרופ סקוט |  |
| 2011 | החבובות | בתפקיד עצמה |  |
| 2012 | ספרינג ברייקרס | פיית' |  |
| 2012 | מפלצת של מלון | מאוויס דרקולה | דיבוב |
| 2012 | אפטרשוק (אנ') | אשת VIP |  |
| 2013 | מרוץ נגד הזמן (אנ') | דה קיד |  |
| 2014 | חסר כיוון (אנ') | קייט אן לוקאס |  |
| 2014 | משתוללת (אנ') | נינה פנינגטון |  |
| 2015 | מפלצת של מלון 2 | מאוויס | דיבוב |
| 2015 | מכונת הכסף | בתפקיד עצמה |  |
| 2015 | Taylor Swift: The 1989 World Tour Live | בתפקיד עצמה | סרט הופעה |
| 2016 | היסודות של האכפתיות | דוט |  |
| 2016 | שכנים 2 | מדיסון |  |
| 2016 | בקרב מפוקפק (אנ') | ליסה |  |
| 2018 | מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה | מאוויס | דיבוב |
| 2019 | המתים לא מתים (אנ') | זואי |  |
| 2019 | יום גשום בניו יורק | שאנון |  |
| 2020 | דוליטל | בטסי הג'ירפה | דיבוב |
| 2020 | זאת השנה (אנ') | ללא | מפיקה בפועל |
| 2020 | גלריית הלבבות השבורים (אנ') | ללא | מפיקה בפועל |
| 2022 | מפלצת של מלון: הפוך על הפוך | מאוויס | דיבוב; מפיקה בפועל |
| 2022 | Selena Gomez: My Mind & Me | ללא | סרט תיעודי |
| 2024 | אמיליה פרז | ג'סי דל מונטה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002–2004 | החברים של ברני | גיאנה | 13 פרקים |
| 2005 | ווקר: טבילת אש | ג'ולי | סרט טלוויזיה |
| 2006 | Brain Zapped | אמילי גרייס גרסיה | מערכון |
| 2006 | החיים היפים של זאק וקודי | גוון | פרק: עונה 2, פרק 22 |
| 2007 | ארווין! | אלכסה | פרק פיילוט |
| 2007 | What's Stevie Thinking? | סטיבי סאנצ'ז | פרק פיילוט |
| 2008–2007 | האנה מונטנה | מיקיילה | פרקים: עונה 2, פרק 13 עונה 2, פרק 18 |
| 2012–2007 | המכשפים מוויברלי פלייס | אלכס רוסו | תפקיד ראשי |
| 2008 | האחים ג'ונאס: חיים את החלום | עצמה | אורחת; פרק 7 |
| 2008 | Studio DC: Almost Live | עצמה | אורחת; פרק 2 |
| 2009 | תוכנית להגנת נסיכות | קרטר מייסון | סרט טלוויזיה |
| 2009 | תנו לסוני צ'אנס | עצמה | עונה 1; פרק 13 |
| 2009 | החיים היפים על הסיפון | אלכס רוסו | פרק: עונה 1, פרק 21 |
| 2009 | המכשפים מוויברלי פלייס: הסרט | אלכס רוסו | סרט טלוויזיה |
| 2013 | המכשפים מוויברלי פלייס: אלכס נגד אלכס | אלכס רוסו | מפיקה בפועל |
| 2015 | The Voice | עצמה (מנטורית) | עונה 9; עם גוון סטפאני |
| 2017–2020 | 13 סיבות | ללא | מפיקה בפועל |
| 2019 | לא חוקיים | ללא | מפיקה בפועל |
| 2020–הווה | Selena + Chef | ללא | מנחה; גם מפיקה בפועל |
| 2020 | מקרוב: כל קול קובע? | ללא | קריינית פרק: "האם אפשר לקנות ניצחון בבחירות?" |
| 2021–הווה | רק רוצחים בבניין | מייבל מורה | תפקיד ראשי ומפיקה בפועל מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2024)  מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בקומדיה או סדרה מוזיקלית (2024) |
| 2024 | המכשפים מווייברלי פלייס: הדור הבא | אלכס רוסו | תפקיד אורח |
ראו גם

חשבונות האינסטגרם הנעקבים ביותר
בר צברי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1992 (בן 32) ישראל חדרה, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 עיסוק:  זמר-יוצר ושחקן
 סוגה:  מזרחית • רוק
 חברת תקליטים:  פליי רקורדס
 
בר צברי (נולד ב-10 ביוני 1992) הוא זמר-יוצר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

צברי נולד וגדל בעיר חדרה. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשנת 2012, כשהשתתף בתוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך". באודישן שר את השיר "עכשיו", אותו כתב לחברתו, שנפטרה ממחלת הסרטן. השיר יצא כסינגל הבכורה שלו באותה השנה, בהפקתו המוזיקלית של תמיר צור, לאחר שאייל גולן אהב את ביצועו באודישן והתחבר לסיפור של השיר, והחליט להפיק לו את הסינגל.
בשנת 2013 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "עכשיו", בחברת התקליטים פליי רקורדס. האלבום כולל בתוכו גרסה אקוסטית של השיר "עכשיו" וגרסת כיסוי לשירו של אביב גפן, "האם להיות בך מאוהב".
בשנת 2017 השתתף באלבומו השני של הראפר טונה, "טונהפארק", בשיר "אחרי האהבה".
בשנת 2019 השתתף במחזמר זה אני, המבוסס על שירי אייל גולן, לסירוגין עם יוסי שטרית, בתפקיד "אליהו אליאס".
בשנת 2020 הוציא את הסינגל הראשון מתוך אלבומו השני, "ג'וני". השיר זכה לאהדה בתחנות הרדיו ואף הגיע למקום השני במצעד הרשמי של גלגלצ ולמקום הראשון במצעד ההשמעות ברדיו השבועי של מדיה פורסט, וכן להשמעות רבות בסטרימינג, תוך שהגיע בשיאו אל המקום השני במצעד השירים הישראלי השבועי של רשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
במקביל להקלטות האלבום השתתף צברי בסדרת דרמה של yes הטלוויזיה בלוויין – "מנגן ושר", לצידם של ששון גבאי, דפנה דקל, ג'וי ריגר ועוד.
ביולי 2021 יצא אלבומו השני, "רוקנ'רול בצהריים".
בשנת 2022 הוציא את השיר "מיליון עננים" בשיתוף עם יובל דיין. באותה שנה, הוציא את השיר "בפרק הבא".
בשנת 2023 השתתף במחזמר הפרח בגני בתפקיד זוהר ארגוב. ב-13 בפברואר 2023 הוציא את הסינגל "גולות" יחד עם מיכה שטרית. ב-17 במאי הוציא את הסינגל "פזמון פשוט". ב-29 ביוני הוציא את הסינגל "צעקתי בלילה". ב-3 ביולי 2023 הוציא את אלבומו השלישי, "שמחת חינם". ב-29 באוקטובר 2023 הוציא את הסינגל "לא רוצה להיות עצוב".
ב-13 בפברואר 2024 צברי הוציא שיר בשם "תחכי לי אהובה", המתאר את המאבק בין אהבת הארץ לאהבה לאהובה שמחכה בבית. השיר מלווה בקליפ ובו תצלומים שנשלחו על ידי חיילים מהלחימה בעזה במהלך מלחמת חרבות ברזל. ב-24 בנובמבר הוציא שיר בשם "חאן יונס" שמשקף את הגעגועים של חייל לאימו ומתאר את הניגוד למה שעובר עליו במלחמת חרבות ברזל בשירות המילואים בחאן יונס.
ב-16 בפברואר 2025 הוציא צברי את הסינגל "ג'קי צ'אן". צברי ציין כי ”פעם בכמה זמן מגיע שיר שאתה מרגיש בפנים שהוא מיוחד במינו. 'ג'קי צ'אן' בשבילי הוא אחד, יחיד ומיוחד”. השיר הגיע למקום השישי במצעד הישראלי של מדיה פורסט.
חיים אישיים

צברי נשוי, אב לשלושה, ומתגורר בחדרה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2013: עכשיו
2021: רוקנ'רול בצהריים
2023: שמחת חינם
הערות שוליים

↑  הסיפור העצוב של בר צברי, באתר ‏מאקו‏, 12 בינואר 2012
↑  צפו: הקליפ המלא של בר צברי, באתר ‏מאקו‏, 18 בינואר 2012
↑  אייל גולן הפיק קליפ וסינגל למתמודד שריגש אותו, באתר וואלה, 19 בינואר 2012
↑  נדב מנוחין‏, טונה באמת מנסה לומר משהו יפה, אבל יוצאות לו קלישאות, באתר וואלה, 16 בנובמבר 2017
↑  קיץ ברבנר, ‏"צאי אל החלון": הצצה ראשונה למחזמר "זה אני" עם שירי אייל גולן, באתר מעריב אונליין, 19 במרץ 2019
↑  המצעד הישראלי השבועי, באתר ספוטיפיי
↑   בן שלו, הזמר האלמוני בר צברי נהפך להפתעה הגדולה של קיץ 2020, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2020
↑  גפי אמיר, "מנגן ושר": סוף סוף סדרה ישראלית שלא נראית כמו דרמה הוליוודית נוסחתית, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2021
↑   מיליון עננים, בביצוע יובל דיין ובר צברי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 3:28), 10 בפברואר 2022
↑  הדס סיון, ‏יובל דיין בדואט שני מתחילת הקריירה: "מיליון עננים", באתר "סרוגים", 10 בפברואר 2022
↑  יאיר מור, זה הזמר הצעיר שהצליח לעקוף את עדן בן זקן, באתר אייס, 5 בדצמבר 2022
↑  גיל משעלי, ‏בקרוב על הבמות: זה השחקן שנבחר לגלם את זוהר ארגוב, באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2023
↑  קים קונקשנ'ס, תחכי לי אהובה בר צברי, באתר בלינקר, ‏13 בפברואר 2024
↑  חאן יונס - בר צברי, באתר Youtube
↑   עם ג'קי צ'אן ומרילין מונרו: בר צברי יוצא למלחמה בשיר חדש, באתר וואלה, 16 בפברואר 2025
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, מיקום השיא נקבע בשבוע 10 של שנת 2025
↑  איתי טטרו, חדרתיים משחררים סינגלים במקומון מגדלור ניוז, 31 בינואר 2021
↑    יערה יעקב, ארץ הצברי, באתר "ידיעות אחרונות", 2 ביולי 2021
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2020: מארק אליהו (טהרן) | פרס האקדמיה לטלוויזיה למוזיקה מקורית  2021: אבי בללי, יעקב למאי, בר צברי, אבי אוחיון, לירון עמרם, עדי לוי ומתן דרור (מנגן ושר) | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 3c1ff97b-c5d0-4bc6-8994-1e317d02687a  VIAF: 4160665053203361957   WorldCat (עם VIAF): 4160665053203361957
מייק טייסון

| --- | --- |

מייק טייסון, 2023 
 לידה:  30 ביוני 1966 (בן 58) ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 משקל:  109 ק"ג 
 גובה:  1.78
 בן או בת זוג:  רובין גיבנס (1988–14 בפברואר 1989) 
 www.miketyson.com
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  משקל כבד
 תקופת הפעילות:  6 במרץ 1985 – 11 ביוני 2005 (20 שנה)
 כניסה להיכל התהילה:  12 ביוני 2011
 הישגים
 דירוג שיא:  אלוף העולם הבלתי מעורער
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של WWE (2012)  היכל התהילה הבינלאומי לאגרוף (2011) 
 
מייק טייסון, אוקטובר 2006
מייקל ג'ררד "מייק" טייסון (באנגלית: Michael Gerard "Mike" Tyson; נולד ב-30 ביוני 1966) שכינויו "Iron Mike" (מייק הברזל) הוא מתאגרף עבר אמריקאי, שהיה אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל כבד, ומחזיק בשיא המתאגרף הצעיר ביותר שזכה ב-WBA, ב-WBC וב-IBF במשקל כבד והראשון שהחזיק אותם בו זמנית.
טייסון נחשב לאחד המתאגרפים במשקל כבד הטובים ביותר בכל הזמנים. במהלך הקריירה שלו, הוא נודע בסגנון האגרוף האימתני ובסגנון התנהגות שנוי במחלוקת, בזירה ומחוצה לה. כונה גם "האיש האכזרי ביותר בעולם".
טייסון זכה ב-19 הקרבות הראשונים שלו בנוקאאוט, מתוכם 12 בסיבוב הראשון.
טייסון דורג במקום ה-14 ברשימת "מתאגרפי המשקל הכבד הטובים ביותר בכל הזמנים" שנערכה בשנת 1998, במקום ה-72 ברשימת "80 המתאגרפים הכי טובים של 80 השנים האחרונות" שפורסמה בשנת 2002
ובמקום ה-16 ברשימת "100 המתאגרפים הטובים בכל הזמנים" בשנת 2003, בדירוגים שבוצעו על ידי מגזין הזירה.
ביוגרפיה

טייסון נולד וגדל בברוקלין, ניו יורק, בשכונות העוני השחורות של ארצות הברית למשפחה בת שלושה ילדים, רודני, מייק ודניס (שנפטרה מהתקף לב בגיל 25). אביו, ג'ימי קירקפטריק, נטש את המשפחה כשמייק היה בן שנתיים, והותיר את אמו, לורנה סמית טייסון, לטפל בילדים. כשטייסון היה בן 16, נפטרה אמו.
טייסון גדל והסתובב בשכונות פשע. הוא נתפס שוב ושוב על ביצוע פשעים קלים וקטטות עם אנשים שהקניטו אותו בשל קולו הגבוה. עד גיל 13, הספיק טייסון להיעצר 38 פעמים. הוא נלקח לפנימייה בניו יורק, בה התגלו יכולות האגרוף שלו על ידי המתאגרף לשעבר, בובי סטיוארט, שהדריך שם. סטיוארט ראה בטייסון כישרון יוצא דופן ואימן אותו באגרוף מספר חודשים עד שהציג אותו בפני המאמן קאס ד'אמאטו. ד'אמאטו, לקח אותו תחת חסותו והפך לאפוטרופוסו החוקי. בין ד'אמאטו לטייסון התפתח קשר עמוק כפי שסיפר האחרון בסרטו התיעודי.
קריירה > תחילת הקריירה

טייסון התחרה במשחקים האולימפיים לנוער בשנים 1981 ו-1982, וזכה במדליות זהב בשניהם. הוא מחזיק בשיא הנוקאאוט המהיר ביותר במשחקים האולימפיים לנוער - 8 שניות. בנוסף, הוא ניצח בנוקאאוט כל קרב במשחקים האולימפיים לנוער. טייסון התמודד מול הנרי טילמן כחובב והפסיד פעמיים בניקוד צמוד. טילמן זכה לאחר מכן במשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס.
קריירה > קריירה מקצועית

טייסון החל את הופעתו המקצועית בגיל 18, ב-6 במרץ 1985. בשנתו הראשונה כמקצוען התמודד ב-15 קרבות. איכות מתמודדיו עלתה בהדרגה והוא החל להתמודד מול מתאגרפים כג'יימס טיליס ודייוויד ג'קו. ניצחונותיו המרשימים זכו לתשומת לב התקשורת, והובילו אותו להתמודד על אליפות האגרוף למשקל כבד.
בשנת 1985, מת קאס ד'אמאטו, מספר קרבות לפני שטייסון התמודד על תואר האליפות. יש סוברים כי מותו של ד'אמאטו גרם לתחילתן של בעיות רבות שצצו מאוחר יותר בקריירה של טייסון.
אחרי פחות משנה, בגיל 20, זכה טייסון בתואר מועצת האגרוף העולמית (WBC) והפך למתאגרף הצעיר ביותר שזוכה בו, לאחר שניצח את טרוור ברביק בנוקאאוט בסיבוב השני. ההופעה הדומיננטית של טייסון זיכתה אותו בשבחים רבים. הציפיות מטייסון היו גבוהות מאוד והוא יצא בקמפיין שאפתני להתחרות בכל צמרת המתאגרפים בעולם. טייסון הגן על התואר מול ג'יימס סמית', ניצח והוסיף את תואר התאחדות האגרוף העולמית (WBA) של סמית', אליו.
ב-31 במאי 1987, טייסון ניצח את פינקלון תומאס בנוקאאוט, בסיבוב השישי. שהיה הניצחון ה-30 שלו ללא הפסד וה-27 בנוקאאוט. באוגוסט, הוא זכה בתואר פדרציית האגרוף הבין-לאומית (IBF) אחרי שניצח את טוני טאקר ב-12 סיבובים. בכך הוא הפך למתאגרף משקל הכבד הראשון שזוכה ב-WBA, WBC, ו-IBF בו זמנית. טייסון המשיך להפגין יכולת טובה בזירה ולנצח קרבות בנוקאאוטים.
ב-27 ביוני 1988 התמודד טייסון מול מייקל ספינקס. ספינקס, שלקח את אליפות המשקל הכבד מארי הולמס באמצעות החלטה של השופטים לאחר חמישה-עשר סיבובים בשנת 1985, לא איבד את תוארו בזירה, אך לא הוכר כאלוף על ידי ארגוני האגרוף הגדולים. אך ורבים ראו שיש לו טענה לגיטימית להיות האלוף האמיתי במשקל כבד. ההתמודדות הייתה, באותה עת, קרב האגרוף המתגמל ביותר בהיסטוריה עבור המתאגרפים: טייסון קיבל מראש 22 מיליון דולר וספינקס 13 מיליון, והציפיות היו גבוהות מאוד. מומחי אגרוף ניבאו קרב סגנונות טיטני, כאשר הסגנון האגרסיבי של טייסון יתנגש עם סגנון האגרוף המיוחד של ספינקס ורגליו הזריזות. הקרב הסתיים אחרי 91 שניות כשטייסון הפיל את ספינקס בסיבוב הראשון; רבים רואים בקרב את פסגת התהילה ויכולת האגרוף של טייסון.
במהלך תקופה זו, החלו לצוץ בעיות מחוץ לזירת האגרוף. גירושיו, מריבות על החוזה העתידי שלו, המשמעת האישית והרגלי האימון שהפכו גרועים גרמו לשיח תקשורתי שלילי נרחב.
בפברואר 1990 התמודד טייסון מול בסטר דגלס בקרב על אליפות IBF, WBA WBC שהתקיים בטוקיו שביפן. טייסון היה פייבוריט ברור לניצחון, הוא הפיל את דגלס לקרשים בסיבוב השמיני, אך לא השיג הכרעה. בסיבוב העשירי הצליח דגלס להכות את טייסון בסדרת מכות שהפילה אותו לראשונה בקריירה לקרשים ולהפסד בנוקאאוט באחת ההפתעות הגדולות בתולדות האגרוף.
קריירה > המאסר וההשעיה

טייסון הורשע באונס דזירה וושינגטון, בת ה-18, בשנת 1992 ונכנס לכלא למשך שלוש שנים. בכלא התאסלם ושינה את שמו למאלכ עבד אלעזיז.
לאחר שחרורו מהכלא, קיים קרבות נגד יריבים קלים ובקרב על תואר ה-WBC התמודד מול פרנק ברונו. טייסון ניצח בסיבוב השלישי וזכה שוב בתואר.
בנובמבר 1996, התמודד מול איוונדר הוליפילד. אף על פי שטייסון היה הפייבוריט הברור בהתמודדות, הוא הפסיד בקרב. בשנת 1997, התמודד שנית מול הוליפילד. במהלך הסיבוב השלישי של ההתמודדות נעצר הקרב זמנית לאחר שטייסון נשך את אחת מאוזניו של הוליפילד. לטייסון הורדו נקודות והקרב חודש. לאחר מכן, טייסון נשך את אוזנו השנייה של הוליפילד. הקרב הופסק לאלתר והוליפילד הוכרז כמנצח. נשיכתו של טייסון הסירה חלק מאוזנו הימנית של הוליפילד, חלק שנמצא מאוחר יותר בזירה. כתוצאה מכך, נקנס טייסון ב-3 מיליון דולר והושעה לשנה מתחרויות אגרוף.
קריירה > מ-1999 עד 2005

בשנת 1999, חזר לזירה וניצח בהתמודדות את בוט'ה, בנוקאאוט בסיבוב ה-5. באותה שנה התמודד טייסון מול אורלין נוריס. הקרב בוטל לאחר סיבוב אחד כאשר נוריס נפגע בברכו. באותה שנה ריצה טייסון שלושה וחצי חודשי מאסר בפועל לאחר שהורשע בתקיפת שני רוכבי אופנועים.
בשנת 2000 השתתף טייסון בשלושה קרבות, הוא התמודד בינואר, במנצ'סטר, אנגליה, נגד יוליוס פרנסיס. לטייסון לקח ארבע דקות להפיל את פרנסיס, וסיים את ההתמודדות בסיבוב השני. ביוני הוא התמודד מול לאו סברייס האמריקאי בגלאזגו, סקוטלנד. במהלך הקרב, כאשר טייסון הסתער באגרופים לעבר סברייס, הצליח סברייס לחבק אותו ובכך לעצור את הקרב. טייסון לא נרגע והמשיך להכות בכל הכוח. השופט שבא להפריד חטף חבטה מטייסון ונפל לרצפה. מאוחר יותר, התנצל טייסון. בסיום הקרב, השופט קבע לתדהמת הקהל ניצחון לטייסון. באוקטובר הוא התמודד מול אנדרו גולוטה. הוא ניצח בסיבוב השלישי, לאחר שגולוטה לא הצליח להמשיך עקב זעזוע מוח ופגיעה בצוואר. התוצאה שונתה מאוחר יותר, לאחר שטייסון סירב לבצע בדיקת סמים לפני הקרב ואז נבדק חיובי למריחואנה בבדיקת שתן לאחר הקרב. טייסון התמודד פעם אחת בלבד בשנת 2001, כשהוא מנצח את בריאן נילסן בקופנהגן בסיבוב השביעי.
בדצמבר 2001 הוכרז שלנוקס לואיס, שהיה אז אלוף העולם במשקל כבד, יתמודד מול טייסון. כששמע שלנוקס לואיס רוצה להתמודד איתו אמר: "אני האלוף האכזרי וחסר המעצורים ביותר אי פעם. אף אחד לא יכול לעמוד מולי. אני רוצה את הלב שלך! אני רוצה לאכול את הילדים שלך!". לאחר מכן, השליך טייסון אבן קריסטל לראשו של אחד העיתונאים במלון בקובה ופצע אותו בראשו. לפני הקרב מול לואיס, כשעלו לשידור בתוכנית אירוח וספורט, הגיע טייסון אל לואיס והחל להכותו לעיני מיליוני צופים. גם לאחר שהפרידו ביניהם, טייסון לא נרגע והמשיך לקלל. בקרב ביניהם, שנערך ב-8 ביוני 2002, ניצח לואיס את טייסון בנוקאאוט בסיבוב ה-8, כאשר טייסון על הרצפה מדמם בעינו ובאפו.
טייסון המשיך בהתנהגותו האלימה: השתתף בקטטה המונית, הכה צלם, התקוטט עם אזרחים וגרם לאשפוז שלושה מהם.
קריירה > לאחר הפרישה

באוגוסט 2003 לאחר שנים רבות של קשיים כספיים, טייסון הכריז על פשיטת רגל. טייסון הרוויח מעל 30 מיליון דולר עבור כל אחד מהקרבות הגדולים שלו בשנות ה-90, ו-300 מיליון דולר במהלך הקריירה שלו עד אז. באותה תקופה דיווחו כלי התקשורת כי יש לו חובות של כ-23 מיליון דולר.
בתחילת 2005, ניסה לחזור להתחרות בעיקר בשל בעיות כלכליות שאליהם נקלע. הוא החל להתאמן במרץ, אך טייסון בן ה-38 נראה חלש ותשוש בקרבותיו האחרונים ואף הפסיד שלושה קרבות מתוך ארבעה שקיים. הקרב האחרון שלו נערך ב-11 ביוני 2005 מול מתאגרף בינוני בשם קווין מקברייד. בסוף הסיבוב השישי, דחק מקברייד את טייסון לפינה. טייסון קם לבסוף אך החליט שהוא לא עולה לסיבוב השביעי ובכך הפסיד בקרב. בראיון מיד לאחר הקרב אמר כי החליט לא לבזות את הספורט ושהגיע זמנו לפרוש.
בשנת 2012, לאחר הופעת הבכורה שלו בהצגת היחיד בלאס וגאס, טייסון שיתף פעולה עם במאי הסרט ספייק לי והביא את ההצגה לברודוויי באוגוסט 2012. בפברואר 2013 טייסון לקח את המופע שלו "מייק טייסון: אמת בלתי מעורערת" לסיבוב הופעות ב-36 ערים ברחבי ארצות הברית. טייסון מספר במופע על חייו האישיים והמקצועיים על הבמה. המופע שודר בערוץ HBO ב-16 בנובמבר 2013.
בנובמבר 2013 התפרסמה הביוגרפיה שלו, "האמת הבלתי מעורערת של טייסון", שהופיעה ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 כיכב במספר סרטי פעולה כשחקן ומתאגרף.
באפריל 2020, סיפר בריאיון באינסטגרם שהוא רוצה לשוב לזירה ל-3–4 קרבות ראווה על מנת לגייס תרומות למכורים לסמים וחסרי בית. ב-30 בנובמבר 2020 מייק טייסון חזר לזירה ונלחם נגד רוי ג'ונס, קרב שהסתיים בתיקו.
ב-16 בנובמבר 2024 התחרה בקרב האגרוף ג'ייק פול נגד מייק טייסון (אנ'), והפסיד לג'ייק פול.
חיים אישיים

טייסון נשוי בפעם השלישית ויש לו שמונה ילדים ממספר נשים.
נישואיו הראשונים היו עם השחקנית רובין גיבנס, מפברואר 1988 עד לפברואר 1989.
הנישואים עם גיבנס היו סוערים במיוחד עם האשמות של התעללות, אלימות וחוסר יציבות נפשית מצידו של טייסון
.
נישואיו השניים היו עם מוניקה טרנר מאפריל 1997 עד ינואר 2003. לזוג נולדו שני ילדים: ריינה ואמיר.
במאי 2009, בתו בת הארבע של טייסון, אקסודוס, נהרגה בתאונה כשנחנקה למוות לאחר שצווארה נתפס בלולאה שהשתלשלה מההליכון הביתי עליו שיחקה. אחיה בן ה-7 מצא אותה מחוסרת הכרה ומאוחר יותר היא מתה בבית החולים.
עשרה ימים לאחר מכן, טייסון התחתן בפעם השלישית עם חברתו לקייה ספייסר, בת ה-32. לזוג בת (מילאנו) ובן (מרוקו).
בשנת 2009 החליט טייסון לדבוק בתזונה טבעונית כחלק משינוי התנהגותי רחב יותר.
במאי 2011, טייסון התמודד בגרסה הארגנטינאית של רוקדים עם כוכבים, ביחד עם אשתו, לייקה. בני הזוג פרשו מהתחרות לאחר הסיבוב השני.
ביוני 2011 נכנס טייסון להיכל התהילה הבינלאומי של האגרוף.
בשנת 2012 נכנס טייסון להיכל התהילה של ה-WWE. בשנת 2013 הודיע טייסון שמאז פרישתו הוא מכור לאלכוהול וסמים.
בתרבות הפופולרית

בשיאה של הקריירה של טייסון, בשנות השמונים המאוחרות ובמהלך שנות התשעים, טייסון היה אחד מדמויות הספורט המוכרות ביותר בעולם.
מלבד הישגיו הספורטיביים, התנהגותו השערורייתית בזירה ומחוצה לה השאירו אותו בתודעת הציבור ובבית המשפט.
הוא הופיע בסרטים, בטלוויזיה ובשירים רבים.
קעקוע הפנים

בשנת 2003 קעקע טייסון את פניו מעל עינו השמאלית. בתחילה רצה טייסון לקעקע לבבות על פניו, אך המקעקע הביע את התנגדותו ועיצב לטייסון קעקוע בסגנון שבטי. המקעקע רשם את הקעקוע כפטנט ותבע את חברת האחים וורנר כאשר בסרט הקולנוע בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק הופיע השחקן אד הלמס עם קעקוע זהה לשל טייסון. בתאריך 1 באפריל 2013 "צייץ" טייסון כי הוא נמצא במשרדו של רופא לצורך הסרת הקעקוע מפניו, אך זו הייתה מתיחת אחד באפריל.
פילמוגרפיה

מייק טייסון הסרט (1995)
קרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס (2001)
איך פגשתי את אמא (2005)
רוקי בלבואה (2006)
טייסון (2008)
בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009)
בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק (2011)
הנגאובר 3: חוזרים לווגאס (2015)
ייפ מאן 3 (2015)
הטיהור של משפחת בלאק (2016)
קיקבוקסר: פעולת תגמול (2018)
לוויה במשפחת מדיאה (2019)
נקמה (אנ') (2022)
מדיין (אנ') (2023)
דופק גבוה (אנ') (2023)
ספירה לאחור:פול נגד טייסון (2024)
למה דווקא היהודים?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דורון פרץ
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך:  תשפ"ד (2024)
 מספר עמודים:  232
למה דווקא היהודים? מבט ישן-חדש על שנאת ישראל הוא ספרו של הרב דורון פרץ, העוסק בניתוח תופעות האנטישמיות והדמוניזציה של מדינת ישראל תוך שימוש במטאפורה ייחודית של נגיף. בספר נטען כי רעיונות הרסניים אינם חודרים אל הלב בקלות, משום שלבני אדם קיימת מערכת חיסונית מוסרית טבעית – המצפון. רק רעיון העומד במבחן הלגיטימציה המוסרית מסוגל לעקוף מערכת זו, ולהניע אנשים לפעול בשמו.
רקע

הרעיון המרכזי בספר הוא כי אנטישמיות אינה חודרת בקלות ללבם של אנשים, כיוון שהיא נבלמת על־ידי "מערכת חיסון מוסרית" טבעית (המצפון). כדי להתגבר על מחסום זה, טוען המחבר, על האנטישמיות להצטייר כצודקת או מוסרית, וכך לעקוף את ההתנגדות הפנימית ולזכות בלגיטימציה ציבורית.
המחבר משתמש בהקבלה ביולוגית: בדומה לנגיף הזקוק לגוף מארח כדי להתקיים, האנטישמיות זקוקה לאוכלוסייה בעלת מוכנות פנימית או הסכמה עקיפה להתפשטותה. בספר מוצגים מושגים כמו "קולטנים" ו־"DNA" של שנאה, הממחישים כיצד רעיונות אנטישמיים "מוחדרים" ו"משוכפלים" בתודעה הקולקטיבית.
לפי הספר, רעיון הרסני מצליח לחדור לתודעה הציבורית רק כשהוא עטוף בנימוקים מוסריים או ערכיים, כמו "הגנה עצמית" או "טובת הכלל". כך ניתן לגייס תמיכה לפעולות קיצוניות, מפני שהמצפון האנושי מנוטרל בעזרת הצדקה "נאצלת"־לכאורה של המעשה.
האתגר היהודי

הספר בוחן את תפקיד המדינה היהודית בעידן המודרני, ומציג כיצד חזונו של הרצל על סיום האנטישמיות באמצעות הקמת מדינת ישראל לא התממש. תחת זאת צמחה מוטציה חדשה של האנטישמיות בדמות שלילת זכות קיומה של ישראל (אנטי־ציונות). המחבר מדגיש את החשיבות שבמציאת נוסחה לערבות הדדית ואחדות פנימית, בלי לטשטש זהויות ושונוּת. בין השאלות הנדונות:
תפקידו ההיסטורי של "מכתב הסטטוס קוו" ביצירת שותפות רחבה
רעיון המנהיגות הפוליטית החדשה על פי דוד המלך
היחס בין יהדות כדת לבין קיום לאומי ורעיוני
האופן שבו מחלוקת עשויה לשמש בסיס לפתרון, במקום בעיה
המטאפורה של “הנגיף” והדמוניזציה

המחבר משווה בין נגיפים ביולוגיים לרעיונות אנטישמיים, ומראה כיצד "נגיף השנאה" עובר במהירות בין אנשים וקבוצות עד היווצרות גל דמוניזציה. בעידן המודרני הדבר בא לידי ביטוי גם באנטי־ציונות, המתבססת על טיעוני זכויות אדם נגד ישראל בצורה שלטענתו היא לא־פרופורציונלית ומתעלמת ממצבי עוול ואלימות אחרים בעולם.
פרק נוסף בספר עוסק בערכים אוניברסליים דוגמת זכויות אדם, שלפי המחבר משמשים לעיתים להצדקת שנאה לישראל וליהודים בטענה מוסרית. כך מתקבלת אנטישמיות "תמימה" למראה, העוטה נימוקים הומניטריים ומצליחה לשכנע את דעת הקהל הגלובלית.
המחבר מצביע על הקבלה בין מגפות עולמיות (כגון SARS-CoV-1, שפעת העופות והקורונה) לבין התפשטות האנטישמיות בעידן הגלובליזציה והרשתות החברתיות. הוא מדגיש כיצד בשלושת העשורים האחרונים הפכה האנטישמיות מתופעה אזורית לאיום גלובלי, כאשר יהודים בעולם כולו חווים שנאה ואיום גם לאחר פעולות הגנה או ויתורים פוליטיים של ישראל.
ניתוח אסטרטגי ומסר מסכם

בסיום דן הספר בדרכי הפעולה של האנטישמיות המודרנית, בעיקר ב"התחזות לטוב" – שימוש ברטוריקה של הגנה על הכלל כדי להצדיק עוולות מוסריות. הדוגמאות ההיסטוריות (דוגמת מזימותיו של פרעה על־פי הרמב"ן) ממחישות כיצד עוולות שנראות "הגיוניות" הופכות לאיום משמעותי על עם שלם. עם זאת, המחבר מצביע על תקווה: איחוד פנימי, מנהיגות מאחדת וערבות הדדית עשויים לאפשר התמודדות מוצלחת עם ה"נגיף" האנטישמי ולשמור על חוסן החברה בישראל ומחוצה לה.
רקע המחבר

הרב דורון פרץ, יו"ר תנועת המזרחי העולמי, כתב את הספר לקראת יום העצמאות ה־75 של מדינת ישראל. עבודתו על המהדורה העברית נעשתה בתקופה אישית קשה, כאשר בנו הוגדר כחלל צה"ל, וכחייל חטוף בעזה. חוויותיו האישיות מוסיפות עומק למסריו ולניתוחיו בנוגע לאתגרים המוסריים והחברתיים העומדים בפני העם היהודי.
מבנה הספר – פתיחה

הספר נפתח במספר קטעים המביאים את הקורא להיכרות עם תמות הספר ולרקע ההיסטורי והאישי של המחבר:
מבנה הספר – פתיחה > מכתב מנשיא המדינה (עמ׳ 9)

במכתב זה, הנשיא הרצוג מציג הקדמה רשמית לספר ומביע דברי ברכה והערכה לנושא הדיון. המכתב מדגיש את חשיבות החוסן הלאומי והאחדות של העם היהודי, ומהווה קריאה להתמודדות עם תופעות של שנאה ודעה קדומה.
מבנה הספר – פתיחה > על המחבר (עמ׳ 13)

חלק זה מציג בקצרה את הרב דורון פרץ, את רקעו האישי ואת נסיבות כתיבת הספר. נכתב לצורך יום העצמאות ה־75 של ישראל במקור באנגלית, ולאחר מכן עובד ותרגם לעברית בתקופה קשה, בה המשפחה נאלצה להתמודד עם נפילת בנו של הרב פרץ.
מבנה הספר – פתיחה > תודות (עמ׳ 15)

בחלק זה מובאים דברי הוקרה ותודות למשתתפים, לתומכים ולמסייעים בהוצאת הספר לאור.
מבנה הספר – פתיחה > מבוא: עשר שאלות מפתח (עמ׳ 20)

הקדמה רעיונית המרכזת עשר שאלות עקרוניות סביב נושא האנטישמיות, הקשר שבין העם היהודי למדינת ישראל, והדילמות הנובעות מהעימות הממושך עם תופעות של שנאה ודעה קדומה.
חלק ראשון: התנגדות

בחלק זה עוסק הספר בהיבטים השונים של האנטישמיות – הן בהיבט ההיסטורי והן בהיבט העכשווי – ובמיוחד במוטציה המודרנית שלה כ״אנטי־ציונות״. המחבר מציג את האנטישמיות כנגיף המשתנה כדי לעקוף את מערכת החיסון המוסרי של החברה.
חלק ראשון: התנגדות > פרק ראשון: שלושה זנים של אנטישמיות (עמ׳ 29)

סקירה היסטורית של ביטויי האנטישמיות לאורך הדורות: האנטישמיות הנוצרית, הגזעית/מדעית והמודרנית-אנטי־ציונית. המחבר מדגיש כיצד כל זן שואב לגיטימציה ממערכות מוסריות ואידאולוגיות שולטות – מהכנסייה בימי הביניים, דרך המדע בעידן הנאציזם ועד לשיח זכויות האדם של ימינו.
חלק ראשון: התנגדות > פרק שני: אנטישמיות פלשתית (עמ׳ 40)

ניתוח מאפייני האנטישמיות הקלאסית, הכוללת עלילות דם, תיאוריות קונספירציה ודמוניזציה של העם היהודי. בפרק זה מודגש תפקיד השנאה הדתית והלאומית בעיצוב דעות קדומות.