stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמילי סיבום
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר חופשי: 53.05 שניות
50 מטר גב: 25.83 שניות (2014), שיא אוקיאניה
100 מטר גב: 55.31 שניות (2014), שיא אוקיאניה
200 מטר גב: 1:59.49 דקות (2015), שיא אוקיאניה
100 מטר פרפר: 57.40 שניות
100 מטר מעורב אישי: 57.97 שניות (2016)
200 מטר מעורב אישי: 2:06.24 דקות (2013), שיא אוסטרליה
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב
התפתחות שיא העולם ב-100 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה באנגלית)
הערות שוליים

↑   אמיר ענבר, "הזוג המוזהב" שוחה במסלולים מקבילים, ומשתדל שלא להיפגש תוך כדי, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AWR: AWE4394b  Trove: 1477419
בועז קרמר

בועז קרמר (נולד ב-12 בינואר 1978) הוא טניסאי ישראלי בספורט נכים.
ביוגרפיה

קרמר נולד עם ארתרוגריפוזיס, מצב הגורם למגבלה בגפיו התחתונות ובידו השמאלית. בגיל שש החל להתאמן במרכז הספורט לנכים. כספורטאי מצטיין שימש בנעוריו כנציג מרכז הספורט בתחרויות שונות בחו"ל ובמסעות גיוס כספים למען מרכז הספורט. את רוב ילדותו ונעוריו העביר בכפר הנוער בן שמן, שם הועסקו הוריו. בתחומי הספורט הוא עסק בשחייה, בכדורסל כיסאות גלגלים ובטניס.
כטניסאי החל קרמר להתחרות בתחרויות בינלאומיות בשנת 2005, בהדרכתו של המאמן קובי וינר. בין הישגיו הבולטים של קרמר: זכייה, ביחד עם נעם גרשוני ושרגא ויינברג בגביע האומות בשנת 2012, זכייה באליפות פולין הפתוחה בשנת 2011, זכייה בטורניר אליפות צ'כיה הפתוחה בשנת 2011, זכייה באליפות דרום אפריקה הפתוחה בשנת 2007, זכייה בטורניר פלורידה בשנת 2007, חצי גמר טורניר הזוגות באליפות בריטניה הפתוחה בשנת 2006 ומקום שלישי בגביע האומות שנערך בברזיל בשנת 2005. בשיאו דורג במקום ה-9 בעולם בטניס כיסאות גלגלים (2012)..
לקראת המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) נבחר קרמר לשמש בן זוגו של שרגא ויינברג בתחרויות הטניס זוגות ולהתחרות גם בטניס יחידים. בטורניר הזוגות זכו במדליית הכסף לאחר שגברו במשחק חצי הגמר על הזוג הבריטי המדורג שני בעולם בתוצאה 6-4 6-4. במשחק הגמר הפסידו לזוג האמריקני ניקולס טיילור ודייוויד ואגנר בתוצאה 0-6 6-4 6-2.
באליפות העולם בדרום אפריקה באפריל 2011 ניצחו קרמר וויינברג את הזוג הבריטי נורפוק ואנתוני קותריל בחצי הגמר. השניים הפסידו בשלב הגמר וזכו במדליית הכסף. באליפות העולם שנערכה בשנת 2012 בקוריאה הדרומית גברו חברי הנבחרת הישראלית הכוללים את נעם גרשוני, שרגא וייברג וקרמר על נבחרת ארצות הברית במשחק הגמר והוכתרו כאלופי עולם.
בשתנ 2011 מונה למנהל מרכז הספורט לנכים ברמת גן, אחד ממרכזי השיקום והספורט הגדולים והוותיקים בעולם.
בשנת 2012 נבחר על ידי המגזין "גלובס" כאחד מ-40 המנהלים הצעירים המבטיחים בישראל.
קרמר נשוי לשירלי פייטלסון ואב לשתי בנות ולבן, למד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  קורות חייו באתר מרכז הספורט לנכים
↑  בועז קרמר מונה למנכ"ל מרכז הספורט אילן בר"ג
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | נתי גרוברג |  |
|  אתלטיקה | בזה נבבה |  |
|  חץ וקשת | עמית דרור |  |
|  חתירה | פסקל ברקוביץ •  אלי נאווי • חתירה זוגית (איגור קוגן, מרי קוגן) רביעייה מעורבת (אנסטסיה דוברובולסקי, אנדריי זוכבאיה, ראובן מגנאג'י, שיר קלמנוביץ וההגאי גנדי סנדלר) |  |
|  טניס |  שרגא ויינברג • אילנית פרידמן •  בועז קרמר |  |
|  טניס שולחן | דוד אלטרץ • לירן גבע • זאב גליקמן • שמואל שור |  |
|  כדורסל | נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים (גברים) (אריאל אוטולנגי, אלון דור-און, ליאור דרור, דוד דרעי, לירן הנדל, שי חיים, אבי לרמן, דותן מישר, רון פורמן, רותם פיליפס (קפטן), רועי רוזנברג, אייל שרטוב) |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  רכיבה | עומר בן-דור |  |
|  שחייה | זיו בטר • יזהר כהן • קרן לייבוביץ' • ליעוז עמר •  ענבל פיזרו • ענבל שוורץ • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, בני וקסלר, דרור כהן) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | פסקל ברקוביץ • נתי גרוברג •  קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  חתירה | מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י, אולגה סוקולוב) |  |
|  טניס |  נועם גרשוני •  שרגא ויינברג • בועז קרמר |  |
|  טניס שולחן | לירן גבע • שי סיאדה |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  רכיבה | יונתן דרסלר |  |
|  שחייה | אראל הלוי • יואב ולינסקי •  יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • ענבל שוורץ • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, בני וקסלר, דרור כהן) • צוות סקאד (שמעון בן-יעקב, הגר זהבי) |  |
אצטדיון סינתלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  טביליסי שבגאורגיה גאורגיה
 קואורדינטות:  41°40′29″N 44°51′35″E﻿ / ﻿41.674824°N 44.859751°E﻿ / 41.674824; 44.859751
 משטח:  דשא טבעי
 קבוצות:  מראני טביליסי
 מושבים:  2,500
 he
 
אצטדיון סינָתלֶה (בגאורגית: სინათლე სტადიონი, מילולית: אצטדיון האור) הוא אצטדיון רב שימושי בשדרות סרג'ישווילי שבטביליסי גאורגיה. היא משמשת בעיקר לתחרויות כדורגל ומהווה אולמה הביתי של מראני טביליסי. פני השטח הא דשא טבעי, והתפוסה המרבית בה הוא 2,500 איש.
אלכסנדר שלן

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1849 סטוונגר, האיחוד השוודי-נורווגי 
 פטירה:  6 באפריל 1906 (בגיל 57) ברגן, נורווגיה 
 שם לידה:  Alexander Lange Kielland 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסלו, Stavanger Cathedral School 
 שפות היצירה:  נורווגית 
 תקופת הפעילות:  מ-1879 
 צאצאים:  Beate Kielland, Jens Zetlitz Kielland 
 
אַלֶכְּסַנְדֶר שֶׁלַן (בנורווגית: Alexander Lange Kielland‏; 18 בפברואר 1849 – 6 באפריל 1906) היה סופר ריאליסטי נורווגי מהמאה ה-19. הוא אחד מ"ארבעת הגדולים (אנ')" של הספרות הנורווגית (אנ'), יחד עם הנריק איבסן, ביירנסטרנה ביירנסון ויונאס לי (אנ').
ביוגרפיה

שלן נולד בסטוונגר בנורווגיה, הוא גדל במשפחת סוחרים עשירה. הוא היה בנו של הקונסול ינס זטליץ שלן (אנ') ונינו של גבריאל סנקקה שלן (אנ') (1760–1821). שלן היה אחיה הצעיר של ציירת הנוף הנורווגית קיטי לנג שלן.
הוא סיים את לימודי משפטים ב-1871 עם הבחינה הממלכתית. שנה לאחר מכן התחתן עם ביאטה רמסלנד והתיישב בעיר הולדתו כבעלים ומנהל של מפעל לבנים קטן, שניהל עד 1881. אף על פי שנולד למשפחה עשירה, הייתה בו חיבה לאלו שהיו פחות בני מזל, והוא התייחס היטב לעובדיו כשהיה בעל מפעל. הוא שימש פה לחלשים ומבקר החברה לאורך כל תקופתו כסופר. כך למשל הוא מבקר את הבירוקרטיה הנורווגית ברומן Arbeidsfolk ("אנשי עבודה", 1881) ואת צביעות המעמד הגבוה והבורגנות ברומן "Else" ‏ (1881). מחזותיו הידועים ביותר היו הקומדיות הסאטיריות "Tre Par" ("שלושה זוגות", 1886) ו-"Professoren" ("הפרופסור" 1888). הוא נודע גם בזכות סיפוריו הקצרים.
בין יצירותיו המפורסמות ביותר ניתן למנות את הרומנים: "Gift" ("רעל", 1883)‏, "Skipper Worse"‏ (1882) ו-"Garman & Worse"‏ (1880). "Gift" הוא הראשון בטרילוגיה הכוללת את "Fortuna"‏ (1884) ו-"St. Hans Fest"‏ (1887). טרילוגיה זו היא סאטירה על הצביעות של אנשי הדת של נורווגיה. ב-"Gift", קיילנד מתלבט בהעדפה ללטינית שהייתה למורים נורווגיים בתקופתו. הסיפור מציג נער צעיר בשם מריוס, שוכב על ערש דווי בעודו חוזר על דקדוק לטיני. ב-"Fortuna" שלן מבקר את שיטות המסחר והצביעות של אנשי העסקים.
מ-1889 עד 1890 עבד שלן כעיתונאי בעיתון Stavanger Avis. שלן כמעט הפסיק לכתוב ספרות ב-1891 ופרסם רק סיפורים שכבר פורסמו קודם לכן. בשנת 1891 הוא נבחר לראש עירייה של עיר הולדתו, סטוונגר, עד 1902, אז עבר לעיר מולדה (אנ') כמושל מחוז מרה ורומסדל.
הסיבה מדוע שלן סיים את הקריירה שלו כסופר מוקדם כל כך שנויה במחלוקת. יש הסבורים שהוא היה כל כך ריאליסט שהוא לא יכול היה להתמודד עם הנטיות הנאו-רומנטיות של הספרות הנורווגית בסוף המאה ה-19. סיבה סבירה יותר היא שהוא בחר להתמקד בקריירה הפוליטית שלו.
הביוגרפיה של שלן שכתב טור אוברסטה (אנ') כוללת מחשבות על מותו מהשמנה. כבר מאמצע שנות ה-80 סבל שלן מקוצר נשימה. הוא לקה במספר התקפי לב, כל הזמן עלה במשקל, ולא יכול היה לשלוט בתשוקה הגדולה שלו לאוכל.
הערות שוליים

↑  Alexander Lange Kielland (Ancestry.com)
↑  Alexander L. Kielland, utdypning  (Store norske leksikon)
↑  Alexander Lange Kielland (Edvard Beyer / Morten Moi. Store norske leksikon)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271782705171  PLWABN: 9810684519105606  BIBSYS: 90077278  BnF: cb12159408p (data)  CiNii: DA01147354  GND: 118561960  ICCU: CUBV086053  ISNI: 0000 0001 0857 5659  KulturNav: 0eb87eb7-e21e-4e9e-976a-318235e78a21  LCCN: n79079143  LNB: 000115398  MusicBrainz: 426bf1fa-5842-42f6-bacf-f9ea5bb8e91f  NDL: 00479013  NKC: jn20020321007  NLA: 35270019  NLG: 168829  NTA: 069071101  SELIBR: 193459  SNAC: w6v51h6k  SUDOC: 030112958  Trove: 890958  VIAF: 54187212   WorldCat (עם VIAF): 54187212
בועז קופמן

בועז קופמן (29 במרץ 1935 – 31 באוגוסט 2016) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. הוא שיחק בעמדת החלוץ בהפועל פתח תקווה בשנות החמישים והשישים, והיה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה, שזכתה עמו שש פעמים באליפות ופעם אחת בגביע המדינה. מדורג במקום השלישי בטבלת הכובשים של המועדון, לאחר נחום סטלמך ומוטי קקון.
קריירת משחק

קופמן החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של הפועל פתח תקווה והצטרף לקבוצה הבוגרת בשנת 1953, כשהיה בן 18. הפריצה הגדולה שלו הגיעה בעונת 1954/1955, בה כבש 16 שערים וזכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. במשחק המכריע ששוחק במחזור הסיום, מול הפועל תל אביב באצטדיון באסה, כבש קופמן בנגיחה שער ניצחון שהבטיח את התואר.
עונה לאחר מכן הוא היה הכובש המוביל של הקבוצה, עם 14 שערים, והיכולת הגבוהה שהציג הובילה לזימונו לנבחרת ישראל, שבמדיה הופיע בסופו של דבר שמונה פעמים.
במשחק המפורסם של נבחרת ישראל נגד נבחרת רוסיה ב-31 ביולי 1956 היה זה בועז קופמן ש"בישל" את השער של נחום סטלמך.
בעונת 1956/1957 זכתה הפועל פתח תקווה עם קופמן בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה, ובעונת 1958/1959 זכתה שוב באליפות, כשקופמן תורם 13 שערים. אליפות זו הייתה הראשונה ברצף של חמש אליפויות, רצף שלא נשבר עד היום (נכון לשנת 2024), וקופמן היה שותף בכיר בכולן.
בעונת 1966/1968 זכה קופמן בכבוד של כיבוש השער הראשון בתולדות האצטדיון החדש שנבנה בפתח תקווה, לרשת הפועל חיפה בפנדלים, וגם עמד במרכז משחק שנוי במחלוקת מול מכבי שעריים, שפוצץ לאחר שהשופט טען כי הוא בעט בו.
קופמן זוכה מההאשמות בסופו של דבר, לאחר ששחקן שעריים, שהיה זה שבעט בשופט, הסכים להעיד לטובתו בתנאי שהוא לא ישותף במשחק החוזר. בסיום אותה עונה עזב את הפועל פתח תקווה לאחר 15 עונות בשורותיה, ועבר לשחק תקופה קצרה בבית"ר תל אביב. לאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
קריירת אימון

קופמן פתח את קריירת האימון שלו בהפועל מחנה יהודה מהליגה השנייה. בעונת 1972/1973 נקלעה הפועל פתח תקווה לסכנת ירידה, ומינתה את קופמן לתפקיד המאמן במקום רחביה רוזנבוים שפוטר, שמונה מחזורים לסיום העונה. השינוי עבד מצוין, והקבוצה השיגה חמישה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו שהשאירו אותה בליגה. הוא המשיך בתפקיד שנתיים נוספות, בהן הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה אך הפסידה בהארכה להפועל חיפה, ולאחר מכן הוחלף בשחקן עבר אחר של המועדון, אריה רדלר.
רדלר אימן עד לקראת סיום אותה עונה, עונת 1975/1976, ואז התפטר בעקבות סכסוך עם ההנהלה. קופמן חזר לעמדת המאמן והפעם לא הצליח להציל את הקבוצה והיא ירדה לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה. הוא המשיך בתפקיד גם בעונה הבאה, אך הקבוצה כשלה ולא הצליחה לעלות בחזרה.
לאחר מכן אימן קופמן גם את מכבי שעריים, סקציה נס ציונה, הפועל אשדוד והפועל לוד. בעונת 1981/1982 הגיע לאמן בהפועל פתח תקווה חצי עונה נוספת, שלמעשה כבר הייתה לפרוטוקול מכיוון שהקבוצה ירדה מעשית לליגה השנייה עקב פתיחת עונה איומה. לאחר מכן פרש קופמן מאימון ועבד כמנהל קייטרינג בחברת אל על, שם עבד במקביל לקריירת המשחק והאימון שלו מאז סיום השירות הצבאי שלו.
קופמן נפטר באוגוסט 2016 לאחר מאבק ארוך במחלה קשה. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  מערכת ONE, ‏שחקן העבר בועז קופמן הלך לעולמו בגיל 81, באתר ONE‏, 31 באוגוסט 2016
↑  ביקורה הראשון של נבחרת רוסיה בישראל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1956 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  |   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  | ישראל |
בובות (שיר)

בובות הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביב גפן והמוזיקאי הישראלי עידן רייכל, מתוך אלבום האולפן ה-12 של גפן, "פסיפס". השיר יצא לאור ב-28 בפברואר 2011, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אביב גפן, והולחן והופק על ידי גפן ועידן רייכל, ומשלב בתוכו את סגנונות הרוק והמוזיקה האתנית. השיר, יחד עם "קוצים", היה אמור להיכלל באלבום משותף של השניים, בשם "רייכל גפן", אך בסופו של דבר האלבום נגנז, והשירים נכללו באלבומו ה-12 של גפן, "פסיפס", יחד עם השיר "קוצים" של השניים, שהיה אמור להיכלל באלבום גם הוא.
ביקורת

יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב, באומרו כי "הדואט הופך את השיר לסוג של שירת המנון, אולי מסר לאנשים שחיים בנתק, מנגינה ועיבוד יפים שמפקיעים את השיר מהתחום האישי. בטח לא מוזיקה שמשדרת חוויה טראומטית מתבכיינת. שניהם רוצים להיות בשיר, גפן הרוקי, רייכל האתני", עם זאת, סיים באומרו כי "התחושה של מעין לחוד וביחד: יש כאן שיר קליט, להיט ממש, אבל לא ממש חיבור אינטגרטיבי שיוליד את הלהקה החדשה של גפן את רייכל".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2011)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2011)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2011)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2011)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
הערות שוליים

↑  24.3.2011, באתר "פזמונט"
↑  אביב ועידן משחקים בבובות, באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2011
↑  סער גמזו, עכבר העיר אונליין, שיר חדש לעידן רייכל ואביב גפן, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2010
↑  ערן סויסה, על קוצים: גפן ורייכל (כמעט) ביחד, באתר nrg‏, 29 ביוני 2011
↑  בובות, באתר יוסמיוסיק, ‏2011-02-28
↑  בובות, באתר "פזמונט"
| אביב גפן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זה רק אור הירח (1992) • עכשיו מעונן (1993) • אביב גפן III‏ (1994) • שומקום (1995) • המכתב (1996) • חלולים (1998) • לילות לבנים (1999) • יומן מסע (2000) • ממנטו מורי (2002) • עם הזמן (2006) • Aviv Geffen‏ (2009) • פסיפס (2012) • סדקים (2014) |  |
| אלבומי הופעה | Live‏ (2008) • עכשיו מעונן (2011) |  |
| אלבומי אוסף | ירח מלא – האוסף (1997) • רק שירי אהבה (2007) |  |
| סינגלים שלא נכללו באלבומים | רוקנרול (1999) • הילד של כולנו (2008) • אור קטן בלב (2009) |  |
| אלבומים עם בלאקפילד | Blackfield‏ (2004) • Blackfield II‏ (2007) • Welcome to My DNA‏ (2011) • Blackfield IV‏ (2013) • Blackfield V ‏(2017) • For the Music ‏ (2020) |  |
| מופעים | נשף רוק |  |
| עידן רייכל |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי סולו | היד החמה • רייכל - פסנתר - שירים • ואם תבואי אליי • The Idan Raichel Symphonic Project (Live In Buenos Aires) |  |
| הפרויקט של עידן רייכל | הפרויקט של עידן רייכל • ממעמקים • The Idan Raichel Project ‏• בין קירות ביתי • הביתה, הלוך חזור • רבע לשש • מגדל של אור |  |
| טורה-רייכל קולקטיב | The Tel Aviv Session ‏• The Paris Session |  |
| בוטן מתוק בקרקס | כל מה שנשאר |  |
| סיבובי הופעות | ממעמקים • בין קירות ביתי • מנגנים בשקט 2011 - המופע האקוסטי • Open Door • רבע לשש • רייכל - פסנתר - שירים |  |
| ערכים קשורים | הליקון • קומבנצ'ה • שחור על לבן • הביתה, הלוך חזור |  |
| עידן רייכל – שירים |
| --- | --- | --- |
| הפרויקט של עידן רייכל | הפרויקט של עידן רייכל |  |
| הפרויקט של עידן רייכל | "בואי" • "אם תלך" • "הנך יפה" • "מדברים בשקט" • "שושנים עצובות" |  |
| ממעמקים | "עלה נישא ברוח" • "שובי אל ביתי" • "יש בי עוד כוח" • "ממעמקים" • "מילים יפות מאלה" • "מכל האהבות" |  |
| בין קירות ביתי | "Todas las Palabras" • "שאריות של החיים" • "מי נהר" • "חלומות של אחרים" • "רוב השעות" • "מינהאר לי משיתי" • "הכל עובר" • "מנעי קולך מבכי" |  |
| הביתה, הלוך חזור | "אמא, אבא וכל השאר" • "הביתה, הלוך חזור" • "מחכה" |  |
| רבע לשש | "יורד הערב" • "עכשיו קרוב" • "בלילה" • "Sabe Deus" • "עד שאין יותר לאן" • "בקרוב" • "אם היית רואה" |  |
| מגדל של אור | "תחזור" • "כל יום מחדש" • "עד שתחזרי אליי" |  |
| סינגלים אחרים | "Petit Roi" • "איזה יום טוב" • "על הספסל שבשכונה" |  |
| סולו | סולו |  |
| היד החמה | "היד החמה" • "מעגלים" • "געגוע" • "בחמש שניות" • "לפני שייגמר" |  |
| רייכל - פסנתר - שירים | "לסלוח ולשכוח" |  |
| ואם תבואי אליי | "גלגל מסתובב" • "אהבה כזו" • "ואם תבואי אליי" • "בראשית" • "למה זה מגיע לנו" • "את לא נשארת לבד" |  |
| סינגלים אחרים | "קוצים" • "בובות" • "שבט אחים ואחיות" • "עכשיו נשארנו שנינו" • "כתוב מלמעלה" • "Lumiére" • "אם רק תסכימי" • "למה ככה עצובה" • "מכל הכוכבים בלילה" • "מתגעגעת אותך" • "ככה מיום ליום" • "להאמין" • "אין לך דאגות" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Po co" |  |
אנה מריה אורוסקו

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1973 (בת 51) בוגוטה, קולומביה 
 שם לידה:  Ana María Orozco Aristizábal 
 מדינה:  קולומביה, ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 בן או בת זוג:  Julián Arango (1999–1999) 
 מספר צאצאים:  2 
 http://www.anamaria-orozco.info/
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה מריה אורוסקו אריסטיזאבל (בספרדית: Ana María Orozco Aristizábal; נולדה ב-4 ביולי 1973) היא שחקנית קולומביאנית שמוכרת בעיקר בשל תפקידה הראשי בטלנובלה המצליחה "אני בטי המכוערת".
ביוגרפיה

אנה מריה נולדה ב-4 ביולי 1973 בבוגוטה שבקולומביה; בתם של השחקן לואיס פרננדו אורוסקו (ספ'), ושל מגישת הרדיו לשעבר כרמנזה אריסטיזאבל. יש לה שתי אחיות צעירות, השחקנית ורוניקה אורוסקו (אנ') וחוליאנה אורוסקו.
את הופעת הבכורה שלה כשחקנית היא עשתה בין השנים 1973 ל-1974, שנים בהן השתתפה בצילומים של אופרת הסבון "La envidia".
קריירה

בשנת 1998, היא הייתה חלק מאופרת הסבון "Perro amor" בגילום ורוניקה מוריליו, תפקיד בעבורו זכתה בפרסים מקומיים.
בשנת 1999 היא התפרסמה ברחבי העולם כשגילמה את התפקיד הראשי של בטי בטלנובלה "אני בטי המכוערת", תפקיד אותו שיחקה עד 2001 וגרפה פרסים רבים עליו.
בשנת 2006 גילמה את פילאר בסרט הספרדי-ארגנטינאי "הרפתקאות פרז ופניני השיניים".
בשנת 2007 היא שיחקה את סוזנה מרטינז בסדרה "Amas de casa desesperadas", הגרסה הקולומביאנית של הסדרה "עקרות בית נואשות".  באותה שנה ביצעה הופעת אורח בפרק של הסדרה "Mujeres asesinas"; המבוססת על סדרה ארגנטינאית באותו שם.
בשנת 2014 שיחקה את התפקיד הראשי של מנואלה פז בטלנובלה הארגנטינאית "Somos familia" של ערוץ טלפה.
בשנת 2020 שיחקה את דמותה של מילנה חימנז מנדוזה בסדרת הפשע הספרדית "בעקבותיה" בנטפליקס.
בשנת 2023 גילמה את רומינה בסרט הקומדיה הפרואני "איך להתגבר על שברון לב" בו גם שיחק כריסטופר אוקרמן.
חיים אישיים

באפריל 1999 נישאה אורוסקו לשחקן חוליאן אראנגו (אנ') אך הנישואים נמשכו רק 10 חודשים.
מ-2005 עד 2012, היא הייתה נשואה למוזיקאי הארגנטינאי מרטין קוגליה. לקוגליה ולאורוסקו יש שתי בנות, לוקרסיה (נולדה ב-11 ביוני 2004 בבוגוטה, קולומביה) ומיה (ילידת אוקטובר 2009 בבואנוס איירס, ארגנטינה).
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | El colombian dream | ניקול |  |
| 2006 | הרפתקאות פרז ופניני השיניים | פילאר |  |
| 2016 | Vidas Partidas | מילגרוס |  |
| 2017 | Soy tu karma | רנטה |  |
| 2023 | איך להתגבר על שברון לב (אנ') | רומינה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973–1974 | La envidia | תינוקת |  |
| 1983–1985 | Pequeños Gigantes | ניקול |  |
| 1992 | Sangre de lobos | בלינדה | 3 פרקים |
| 1993 | La potra Zaina | מגדלנה קורטז | 3 פרקים |
| 1994 | Almas de Piedra | קלאודיה / לוסיה ויאלבה | תפקיד ראשי; 47 פרקים |
| 1995 | Flor de oro | אולליה | 3 פרקים |
| 1996–1997 | La Huella de tus Besos | לוסיה בוטרו | תפקיד ראשי; 66 פרקים |
| 1997 | Tiempos difíciles | שריתה | תפקיד ראשי |
| 1998 | Perro amor | ורוניקה מוריליו | תפקיד ראשי; 124 פרקים |
| 1999–2001 | אני בטי המכוערת | ביאטריס אורורה "בטי" פינסון סולנו | תפקיד ראשי; 335 פרקים |
| 2001–2002 | אקומודה (ספ') | ביאטריס אורורה "בטי" פינסון סולנו | תפקיד ראשי; 35 פרקים |
| 2006 | Mujeres asesinas | מארה | פרק: "Mara, alucinada" |
| 2007 | Amas de casa desesperadas | סוזנה מרטינז | תפקיד ראשי (עונה 1); 23 פרקים |
| 2007 | Mujeres asesinas | הלנה | פרק: "Helena, La Monja" |
| 2008 | Oportunidades | סיליה | ספיישל טלוויזיוני של יום האיידס העולמי שודר בערוץ 13 (אנ') |
| 2011 | Los Únicos | גבריאלה מונטיז'ו | 2 פרקים |
| 2011 | Historias de la primera vez | ורוניקה | פרק: "La primera vez que te pedí algo" |
| 2012 | Mi problema con las mujeres | ורוניקה בלופורטה | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2014 | Somos familia | מנואלה פז / רמונה | תפקיד ראשי; 184 מפרקים |
| 2016–2017 | שובו של לוקאס (ספ') | הלנה איילה דה דיאז | תפקיד ראשי; 60 פרקים |
| 2017 | No olvidarás mi nombre | מוניקה זפטה | תפקיד ראשי; 60 פרקים |
| 2018 | Simona | מרילינה מנדוזה | תפקיד ראשי; 154 פרקים |
| 2020 | בעקבותיה (אנ') | מילנה חימנז מנדוזה | תפקיד ראשי; 11 פרקים |
| 2022 | אויבת מלוכלכת (ספ') | מריה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 | בטי המכוערת: הסיפור נמשך (אנ') | ביאטריס אורורה "בטי" פינסון סולנו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Muelle Oeste | מוניק | סייר במקסיקו, בוליביה וקולומביה |
| 2017–2019 | Yo soy Betty, la fea | ביאטריס אורורה "בטי" פינסון סולנו |  |
ביוור (אי, אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק באי למול חופי ארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מפרץ אמודסן 
 קואורדינטות:  67°07′00″S 50°47′00″E﻿ / ﻿67.1167°S 50.7833°E﻿ / -67.1167; 50.7833
 אורך:  3 קילומטר
 רוחב:  1.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיביוור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיביוור
 
האי ביוור (באנגלית: Beaver Island) הוא אי במפרץ אמונדסן, למול חופי ארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם מול שפכו של קרחון ביוור.
אורכו של האי 3.7 קילומטרים ורוחבו 1.9 קילומטרים.
שיא גובהו של האי 567 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפיקודו של פ. וו. קרון (P W Crohn) הגיעה אל האי באוקטובר 1956.
היסטוריה > מקור השם

קרון קרא לקרחון ביוור הסמוך על שם מטוסי הביוור (de Havilland Canada DHC-2 Beaver) ששימשו את המשלחת בחקירת חופי אנטארקטיקה באזור זה, ולאי קרא על שם הקרחון הסמוך לו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2 3  ההיסטוריה של חקר האזור
↑  מידע היסטורי על חקר האי ושמו
ביסטריצה (פולין)

ערך זה עוסק בנהר בפולין. אם התכוונתם לעיירה בבלארוס, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  70.3 קילומטרים
 אגן ניקוז:  1,321 קמ"ר 
 יובלים:  Czechówka 
 שפך:  וייפש 
 מדינות באגן הניקוז:  פולין 
 
ביסטשיצה (בפולנית: Bystrzyca) הוא נהר העובר בפולין.
מסלול

הנהר עובר דרך העיר לובלין. אורכו הכולל הוא 86 ק"מ. משמעות שם הנהר בפולנית הוא "זרם מהיר".
הערות שוליים

↑  וילה אורבך ואברהם ויין, פנקס הקהילות, פולין, כרך שביעי, יד ושם, 1999, עמ' 13; לקריאה באנגלית: Lublin, באתר JewishGen
ערך זה הוא קצרמרבנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביווס ובאטהד דו אמריקה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  ביוויס ובאטהד 
 בימוי:  מייק ג'אדג' איווט קפלן
 הופק בידי:  אבי טרקהול מייקל בלייקי מייק ג'אדג'
 תסריט:  מייק ג'אדג' ג'ו סטילמן
 שחקנים ראשיים:  מייק ג'אדג' דמי מור ברוס וויליס רוברט סטאק קלוריס ליצ'מן
 מדבבים:  מייק ג'אדג' אריק בוגוסיאן גרג קיניר דמי מור ברוס ויליס קלוריס ליצ'מן דייוויד ספייד 
 מוזיקה:  ג'ון פריזל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט, אולפני MTV אנטרטיינמנט, The Geffen Film Company, מייק ג'אדג' 
 חברה מפיצה:  אולפני פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בדצמבר 1996
 משך הקרנה:  81 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, קומדיית מצבים, סרט קומדיה, סרט נעורים, סרט מסע 
 הכנסות באתר מוג'ו:   beavisandbuttheaddoamerica
 סרט הבא:  ביוויס ובאטהד עושים את היקום (2022)
 דף הסרט ב־IMDb
 
ביוויס ובאטהד דו אמריקה (באנגלית: Beavis and Butthead Do America) הוא סרט שמבוסס על סדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקנית "ביוויס ובאטהד". הסרט יצא ב-20 בדצמבר 1996 והפך לשובר הקופות של דצמבר לאחר ששבר את השיא של "צעקה 2".
ב-23 ביוני 2022 יצא סרט המשך בשם "ביוויס ובאטהד עושים את היקום" בשירות הסטרימינג פרמאונט+.
תקציר העלילה

לאחר שהגיבורים הראשיים, הנערים ביוויס ובאטהד, מגלים שמכשיר הטלוויזיה שלהם נגנב מביתם, הם מתחילים לצעוד ברחבי העיירה שלהם בחיפוש אחר מקלט טלוויזיה חלופי. במהלך החיפושים הם עוברים בבית מלון מוזנח ונתקלים שם בסוחר נשק שיכור בשם מאדי גריימס (מדובב על ידי ברוס ויליס) שחיכה לצמד רוצחים שכירים וסבור כי הם אותם הרוצחים השכירים. גריימס מציין בפני הנערים כי הוא מוכן לשלם להם 10,000 דולר על מנת שהם "יטפלו" באשתו לשעבר דאלאס (מדובבת על ידי דמי מור). אף על פי כן, ביוויס ובאטהד לא מבינים נכון את דבריו וסבורים כי הוא התכוון למעשה שהוא ישלם להם על מנת שהם יקיימו עימה יחסי מין, ובשל כך הם מסכימים לעסקה.
בעקבות כך, ביוויס ובאטהד נשלחים ללאס וגאס כדי למצוא את דאלאס. כאשר הצמד פוגש את דאלאס, היא מבינה מיד למה הם נשלחו לפגוש אותה וכי ביוויס ובאטהד אינם מבינים מה הם נשכרו לעשות, היא מסתירה במכנסיו של ביוויס חפץ קטן בשם X-5 שמכיל וירוס קטלני שיכול לעשות נזק רב, ומציינת בפניהם כי היא תפגוש אותם בוושינגטון די. סי. במידה שהם מעוניינים "לטפל בה", ושולחת אותם לעיר הבירה בנסיעת אוטובוס.
במהלך המסע לוושינגטון ביוויס ובאטהד גורמים לנזקים רבים ברוב המדינות אשר דרכן הם חוצים. בעקבות כך הם נרדפים כעת על ידי ה-ATF.
מדבבים

| שם המדבב | שם הדמות |
| --- | --- |
מייק ג'אדג': ביוויס / באטהד / תום אנדרסון / המנהל מקוויקר / מר וואן דרייסן
ברוס וויליס: מאדי גריימס
דמי מור: דאלאס גריימס
רוברט סטאק: הסוכן פלמינג
קלוריס ליצ'מן: אישה זקנה
גרג קינר: הסוכן בורק
ריצ'רד לינקלטר: נהג אוטובוס תיירים
דייוויד לטרמן וטוני דארלינג: נוודים ממוטלי קרו
דייל ריווס: ביל קלינטון