ר"י הזקן
קורות חייו

תאריכי לידתו ופטירתו של ר"י הזקן אינם ידועים בוודאות. שנת לידתו מתוארכת סביב שנת ד'תתע"ה (1115). תאריך פטירתו בלוח העברי הוא כ"ז בתשרי. היו ששיערו ששנת פטירתו היא ב-ד'תתקל"ה (1175), אך הוכח שהיא בין השנים ד'תתקמ"ה (1185) – ד'תתקנ"ט (1199), כשההשערה הקרובה יותר היא לכיוון ד'תתקמ"ח (1188) – ד'תתק"נ (1190). ניתן לדעת בוודאות שנפטר רק לאחר רציחת בנו רבי אלחנן בשנת ד'תתקמ"ד (1184).
דודיו של רבי יצחק היו ראשוני בעלי התוספות, והם האחים רבנו תם, רשב"ם וריב"ם. רבנו תם, הפָּעיל שבין האחים, היה מנהיגה של יהדות צרפת ובעל השפעה גדולה על יהדות אשכנז; נוסף על כך, לאחר עקירתו מעיר מולדתו רמרו אל עירו של סבו רש"י, טרוייש, הקים שם רבנו תם ישיבה גדולה בראשותו, ובה למדו "תלמידים לרוב בלי מספר", כלשונו של רבי שלמה לוריא, וממנה יצאו רוב גדולי הדור לעתיד. ר"י הזקן למד בצעירותו אצל דודו ריב"ם, אולם הריב"ם נפטר בגיל מוקדם, ולאחר מכן למד ר"י בישיבתו של רבינו תם בטרוייש, אליה בא ר"י מעירו רמרו. ר"י היה מקורב מאוד לרבנו תם, והיה שרוי עמו בידידות עמוקה; הם התנצחו זה עם זה בהלכה פעמים רבות, וכאשר צדק ר"י בדבריו הודה לו רבנו תם וקיבל ממנו. בשלב מסוים שב רבי יצחק לרמרו והקים בה ישיבה, עוד בחייו של רבנו תם; לאחר מכן העתיק את ישיבתו לעיר דמפייר.
רבנו תם נפטר בשנת ד'תתקל"א (1171), ואז היה ר"י הזקן כבר בן למעלה מחמישים; עם מות דודו נעשה רבי יצחק לגדול הדור, ורבים מתלמידיו הוותיקים של רבינו תם עברו לישיבתו, כשהבולטים שבהם הם רבנו שמשון משאנץ ואחיו הריצב"א (שהיו קרובים מרוחקים של ר"י). אז הפכה ישיבת דמפייר לבית יוצר לתוספות, והחלה נהירה אדירה אליה מכל קצוות אירופה; ור"י, העומד בראשה, נחשב לגדול בעלי התוספות יחד עם דודו רבינו תם, שכן כל בעלי התוספות היו תלמידיהם, דנו ביסודות שהניחו ואחזו בשיטתם.
ר"י חיבר קובצי תוספות רבים, ששימשו בסיס לכל יצירת הענק של התוספות; מלבד זאת, מצויות גם תשובות רבות שהשיב בהלכה להמוני שואליו מצרפת ומחוץ לה. בתשובותיו הוא מזכיר את סבתו מרים בתו של רש"י, ואת אלווינא בתו של הריב"ן. ר"י היה מורם של רבים מחכמי אשכנז וצרפת, ומגדולי תלמידיו בצרפת הם רבי יהודה שירליאון, רבי שמשון מקוצי והאחים הש"ר משאנץ והריצב"א, ובאשכנז רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, ורבי אברהם בן עזריאל תלמיד רבי ברוך מרגנשבורג ומחבר הספר "ערוגת הבשם".[דרוש מקור]
ישיבתו הייתה אבן שואבת לתלמידי חכמים, ושמו של רבי יצחק נישא והתפרסם בכל אירופה, כשתלמידיו ומבקשי תורתו פרושים מצרפת ועד אשכנז ובוהמיה, ומאנגליה ועד איטליה. שאלות רבות שוגרו אליו בכל תחומי ההלכה, ביניהן מגדולי דורו כמו רבינו חיים הכהן מפריז, רבי יוסף מאורליינש (בכור שור), רבינו נחמיה, והקדוש רבי יום טוב מיואני - תלמידי רבנו תם, רבי יוסף ב"ר משה מטרוייש (רבינו פורת) תלמיד רשב"ם, רבי אשר מלוניל מפרובאנס תלמיד הרז"ה, רבי ברוך מרגנשבורג תלמיד הריב"ם, רבינו יואל הלוי מבונא אבי הראבי"ה, רבי משה מלונדריש (לונדון), רבי שמואל מאניוב (אולי היא אנז'ו), חכמי לוניל, ורבים אחרים.
רבי מנחם בן זרח כותב בהקדמתו לספרו "צידה לדרך":
”רבינו יצחק בן אחותו של רבנו תם, הנודע [בשם] 'בעל התוספות', אשר למד ולימד בישיבה; כי העידו לי רבותי הצרפתים בשם רבותם, כי נודע ונתפרסם שהיו לומדים לפניו שישים רבנים, שכל אחד מהם היה שומע ההלכה שהיה מגיד, גם היה לומד כל אחד לבדו מסכתא שלא היה לומד חבירו, והיו חוזרין על פה; ולא היה מגיד רבינו יצחק הלכה שלא היה בפיהם בין כולם כל הגמרא [=כל הש"ס] בין עיניהם באותה הגדה, עד שנתבררו להם כל ספיקות שבגמרא. וכל הלכה ומאמר תנא או אמורא שנראה היפך או סתירה במקום אחר, יישב ותיקן על אופנו, כאשר מבואר לכל מי שראה תוספותם ושאלותם ותשובתם ופירושם וההשגות שהשיגו [רבנו תם ור"י] על זקנם רבינו שלמה.”
ואכן תלמידיו מזכירים את הערותיו על תוספותיהם שישבו ופירשו לפניו.
ר"י נשא לו לאשה את בתו של רבי יהודה מפריז, נכדם של הריב"ן ומרים בת רש"י. ממנה נולד לו בנו אלחנן, לימים אחד מתלמידיו הגדולים; בין הבן לאביו שררו יחסים חמים, ורבי יצחק היה מפלפל עמו בהלכה, דורש בעצתו ואף מעיין בחיבוריו של רבי אלחנן, שהפך גם הוא לאחד מגדולי בעלי התוספות. רבי אלחנן שימש מעין מזכיר לאביו הגדול, והיה כותב את תשובותיו של ר"י למענו ורושם את דבריו.
בשנת ד'תתקמ"ד (1184), עוד בחייו של ר"י, נרצח רבי אלחנן על קידוש השם, מאורע שהיה קשה מאוד לאב השכול. רבי אלחנן הותיר אחריו בן יחיד, שמואל, שנולד בשנה בה נרצח אביו; התינוק הובא לבית סבו רבי יצחק, ור"י גידל בביתו את היתום כל ימיו.
ר"י הזקן נפטר בשיבה טובה בין השנים ד'תתקמ"ח (1188) – ד'תתק"ן (1190), ונקבר ברמרו.
לאחר מות ר"י הזקן הפכו האחים רבינו שמשון משאנץ והריצב"א ליורשיו התורניים, כאשר הריצב"א מילא את מקומו בראשות בית המדרש של דנפירא ואילו אחיו חזר אל שאנץ, עיר הולדתם, והפך שם למקור הוראה ופלפול עיקרי – הש"ר משאנץ הוא שנחשב בדרך כלל ליורשו הרוחני ולתלמידו המובהק של ר"י הזקן. גם תלמידיו האחרים נעשו אז למורי הוראה ורבנים מגדולי הדור, כאשר הוקמה בפריז ישיבתו של רבי יהודה שירליאון, ובטרוייש ישיבתו של רבינו שלמה הקדוש מדרוייש.