stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבי קלזמר
הוראה

1977–1984 – הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל בחיפה, אדריכלות ותכנון העיר
1982–1995 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, מרצה בכיר
1995 – המרכז ללימודי עיצוב, תל אביב-יפו
1996 – אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו, בית הספר לאדריכלות
1998–2014 – האקדמיה המלכותית לאמנות, לונדון, אנגליה
2014–2018 – בית הספר לאמנות – המדרשה, מכללת בית ברל, דיקן המדרשה.
פרסים

פרס ז'אק וגניה אוחנה לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1987)
פרס משרד החינוך והתרבות (1989)
פרס סנדברג לאמן ישראלי, מוזיאון ישראל, ירושלים (1990)
פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל, ע"ש ג'ורג' וג'נט ג'פן, על הצטיינות באמנות הפלסטית (1995)
מדליית ארד, טריאנלה לאמנות שימושית, מילנו, איטליה (1995)
פרס הקרן על שם הציירת נתה דושניקי-קפלן למחקר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (2010)
פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום לשנת (2022)
תערוכות

(רשימה חלקית)
1983 - תערוכת יחיד, מוזיאון ישראל
1983 - תערוכה משותפת עם דוד ריב, לכבוד זכיתם בפרס ז'אק ויוז'יני אוחנה, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו
1988 - "צבע טרי", תערוכה קבוצתית לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל
1990 - תערוכת יחיד, גלריה גימל, ירושלים
2002 - "רוצחים", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2008 - דיוקנאות וציורי נוף חדשים, גלריה גבעון, תל אביב
2010 - "חלפ", תערוכה משותפת עם בתו שירה קלזמר, גלריה 39, תל אביב
2012 - מיצב "720 מעלות", יצירה משותפת עם בתו שירה קלזמר, כחלק ממיצב של רון ארד.
2014 - "EFES/1", ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו
2021 - "אף לא מלה - ציורים 2020", גלריה גבעון, תל אביב
2023 - עבודות 1983-202, גלריה גבעון, תל אביב
גלריה

פנס רחוב מנדטורי בתל אביב, ליד גן העיר, תל אביב
הערות שוליים

↑  מרכז מידע לאמנות ישראלית מוזיאון ישראל
↑  שלומית סנדר-אלטמן, חורים בראש, חדשות, 14 במאי 1993
↑  שני ליטמן, גבריאל קלזמר יהיה דיקאן המדרשה לאמנות בבית ברל, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2014
↑   מיה אשרי, האמן גיא בן נר מונה לממלא מקום דקאן המדרשה לאמנות, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2018
↑  הוכרזו זוכי הפרסים ע"ש מרדכי ושושנה איש-שלום לשנת 2022, באתר ערב רב Erev Rav, ‏19 בינואר 2022
1 2   איתן בוגנים, למה האמן גבי קלזמר מעדיף להישאר מסתורי, באתר הארץ, 27 בינואר 2014
↑  יוסף צוריאל, איש הממדים הגדולים, מעריב, 23 באוגוסט 1990
↑  הוכרזו זוכי הפרסים ע"ש מרדכי ושושנה איש-שלום לשנת 2022, באתר ערב רב Erev Rav, ‏19 בינואר 2022
↑  גבי קלזמר במוזיאון ישראל, דבר, 13 בדצמבר 1983
↑  תחיה בת אור, דגלי ישראל ולבנון, כותרת ראשית, 17 במאי 1983
↑  רותי רובין, לא טרי, חדשות, 16 במאי 1988
↑  רותי דירקטור, אמנות / חוזר לציור, חדשות, 23 באוגוסט 1990
↑  סמדר שפי, שחור סביב סביב, באתר הארץ, 21 במרץ 2002
↑  עוזי צור, לזרות לרוח, באתר הארץ, 26 ביוני 2008
↑  סמדר שפי, "חלפ" של גבריאל ושירה קלזמר: נאחזים בכנף הזמן, באתר הארץ, 2 באפריל 2010
↑  אלי ערמון-אזולאי, יוצאים אל החושך, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2012
↑   גליה יהב, גבי קלזמר מציג: מעבדה עיצובית נטולת ליבידו, באתר הארץ, 21 במרץ 2014
↑   עוזי צור, עוצם עין אחת | מנגינת חייו, באתר הארץ, 4 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277104  NLI: 987007263892705171  GND: 1078302847  ISNI: 0000 0000 6897 1461  LCCN: no2014096138  RERO: 02-A025605189  SUDOC: 053512251  ULAN: 500464672  VIAF: 97961921   WorldCat (עם VIAF): 97961921
סין (אזור)

ערך זה עוסק בארץ, ישות תרבותית וגאוגרפית בת אלפי שנים במזרח אסיה. אם התכוונתם למדינה בשם "הרפובליקה העממית של סין", ראו .
החומה הגדולה של סין, אחד מסמליה העיקריים של סין
סין (סינית מפושטת: 中国, סינית מסורתית: 中國, פין-יין: ‏Zhōng guóקובץ:Zh-zhongguo.ogg‏Ⓘ‏), היא ארץ, ישות גאוגרפית ותרבותית בת אלפי שנים במזרח אסיה. סין היא אחת מהעתיקות שבתרבויות העולם, עם מורשת רציפה בת אלפי שנים. מלחמת האזרחים הסינית (1927–1950) פיצלה ארץ זו לשתי ישויות פוליטיות הנושאות את השם "סין" וטוענות לחזקה על אותו השטח בקירוב (אך שמה המוכר כ"סין" בלבד, נעשה בו שימוש בהתייחסות כמעט בלעדית למדינה הראשונה):
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין, השולטת על שטחה היבשתי של סין וכן על שני אזורים מנהליים מיוחדים: הונג קונג הונג קונג ו-מקאו מקאו.
הרפובליקה הסינית הרפובליקה הסינית (במקור: הרפובליקה של סין), השולטת על האי טאיוואן וסביבותיו, ולכן מוכרת כיום בפרט בשם "טאיוואן" (נודעה גם בשם "טאיפיי הסינית").
הכתב הסיני הוא צורת הכתב העתיקה ביותר, הנמצאת בשימוש רציף. סין העתיקה תרמה לאנושות כמה מן ההמצאות החשובות ביותר ובהן המצפן, הנייר, השטר, אבק השרפה והדפוס.
חקר היסטוריה של סין, השפות הסיניות, הפילוסופיה הסינית והתרבות הסינית ככלל נקרא סינולוגיה.
היסטוריה

סין העתיקה הייתה אחד המרכזים התרבותיים הקדומים ביותר של האנושות, ויש לה מסורת כתיבה ותיעוד היסטורי בת אלפי שנים. היא גם אחת מן התרבויות הבודדות שהמציאו את הכתב באופן עצמאי, כשהאחרות הן השוּמרים, ההודים, המינואים, המצרים והמאיה.
היסטוריה > פרה-היסטוריה

העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לנוכחות אנושית בפרהיסטוריה של אזור סין הן של מין קדום בסוג האדם - הומו ארקטוס - מן התקופה הפלאוליתית הקדומה, כ-780 אלף עד 680 אלף שנה לפני זמננו. במחקרים חדשים, כלי אבן שסותתו כנראה על ידי ארקטוס תוארכו בשיטות פלאומגנטיות לגיל עתיק אף יותר - 1.36 מיליון שנה לפני זמננו. עם זאת מקובל כיום על רוב החוקרים שתושביו הנוכחיים של האזור אינם צאצאי ארקטוס הסיני, אלא צאצאי הומו סאפיינס שהגיע לאזור מאזור אפריקה רק בסוף התקופה הפלאוליתית התיכונה. העדות העתיקה ביותר שלו בסין היא גולגולת שנמצאה בנפת ליוג'יאנג שבמחוז גואנגשי. גולגולת זו בת כ-67,000 שנה, אך תיארוכה שנוי במחלוקת. גילם של חלקי שלד שנמצאו באוקינאווה שביפן הוא כ-18,250 ± 650 עד 16,600 ± 300 שנה, ולכן ניתן להניח כי האדם המודרני הגיע לסין לפני כן.
היסטוריה > הרפובליקה הסינית והרפובליקה העממית של סין

ב-1 באוקטובר 1912 נוסדה הרפובליקה הסינית, וד"ר סוּן יָאטְסֵן מהגְווֹמִינְדָאנְג (המפלגה הלאומנית) התמנה לנשיאה הזמני. ברם, יואן שה-קאי, גנרל לשעבר בצבאה של שושלת הצ'ינג, תפס בכוח את מקומו של סוּן. יתרה מכך, תכנן יואן שה-קאי לייסד שושלת חדשה, אך נפטר בנסיבות טבעיות בטרם עלה בידו לעשות כן. מותו הותיר את הרפובליקה חלשה, כשהכוח האמיתי נמצא בידיהם של מצביאים צבאיים מקומיים. בסוף שנות העשרים עלה בידי הגוומינדאנג, תחת צ'יאנג קאי שק, לשוב ולאחד את סין תחת שלטון מרכזי שהקים את בירתו בנאנג'ינג. כאמצעי זמני כביכול לייצוב השלטון, הותרה ברפובליקה קיומה של מפלגה אחת בלבד, מפלגת הגוומינדאנג.
בזמן מלחמת סין–יפן השנייה (1945-1937) התקיימה ברית מתוחה בין הלאומנים לקומוניסטים אל מול האויב היפני המשותף. סין יצאה מנצחת אך מרוששת ממלחמה זו. האיבה ההדדית הביאה לחידוש מלחמת האזרחים הסינית. מלחמה זו הסתיימה בפועל ב-1 באוקטובר 1949 עם הכרזתו של מאו דזה-דונג על הקמת הרפובליקה העממית של סין, ונסיגתו של צבא הרפובליקה לטאיוואן, שם מתקיימת הרפובליקה הסינית עד היום.
גאוגרפיה ואקלים

הגאוגרפיה של סין מתאפיינת ברמות והרים במערב ושפלה במזרח. כתוצאה מכך, זורמים מרבית הנהרות ממערב למזרח ונשפכים לאוקיינוס השקט.
רוב השטחים הראויים לעיבוד חקלאי נמצאים לאורך שני הנהרות המרכזיים - היאנגצה והנהר הצהוב. שניהם, ובייחוד הנהר הצהוב, הם הערש הפרה-היסטורי של התרבות הסינית. נהרות חשובים נוספים הם האמור בצפון-מזרח; נהר הפנינה המנקז אליו נהרות בדרום סין ונשפך לים סין הדרומי בין הונג קונג למקאו; המקונג, הנובע ברמת טיבט וזורם במערב יונאן בטרם הוא ממשיך ללאוס, קמבודיה ווייטנאם; והברהמפוטרה שנובע בטיבט ומגיע לשיאו בהודו.
במזרח לאורך חופי הים הצהוב וים סין המזרחי נמצאים מישורי סחף המאוכלסים בצפיפות. צפונה, בשולי רמת מונגוליה הפנימית ניתן לראות ערבות נרחבות. דרום סין משופע בגבעות והרים נמוכים.
בצפון-מערבה של סין מישור סחף ענק, ודרומית לו מישור הררי ההופך לרכס ההימלאיה. צפון-מערב המדינה גם צחיח ברובו ונמצאים בו מדבריות גובי וטקלה מקאן. לאחרונה התעצם תהליך המדבור בסין וסופות חול הפכו לחיזיון נפרץ באביב, כשהאבק מגיע לדרום סין, לטאיוואן, ואפילו למערב ארצות הברית.
בשל גודלה האקלים של סין מגוון מאוד, והוא נע בין סובארקטי במחוז חיילונגג'יאנג בצפון לטרופי באי האינאן בדרום. באזור הצפון-מזרחי (ובייג'ינג בתוכו) מגיעות מידות החום בקיץ ל-30 מעלות, בעוד שהחורפים הם ארקטיים. באזור המזרחי-מרכזי, אקלים ממוזג-יבשתי, עם קיץ חם ולח, וחורף קר. הדרום נתון ברובו לאקלים אקלים סובטרופי.
חברה

| --- | --- |
 :  ראו גם – הגבלת ילודה בסין, סינופוביה
חברה > תרבות

במשך מרבית ההיסטוריה של סין הקיסרית היה הקונפוציאניזם אבן יסוד של הממשל והפילוסופיה הרשמית שלו. כהונה במשרה ממשלתית הייתה מותנית בשליטה בטקסטים קונפוציאניים. ערכי התרבות המסורתיים של סין נבעו במידה רבה מפילוסופיה זאת והתאפיינו גם בשמרנות רבה. השפעתם ניכרת גם על התרבות הסינית של ימינו, שמייחסת חשיבות רבה למבחנים ולידענות. עד היום מתאפיינת החברה הסינית בריכוז מוקדי הכוח בידי אלו הנחשבים ראויים לכך מבחינה ערכית. מנגד ניכרה במהלך ההיסטוריה גם השפעתן של פילוסופיות מתחרות, כגון הלגאליזם, הנאו-קונפוציאניזם, הדאואיזם וכן תפישׂות אינדיבודואליסטיות או ריכוזיות.
עם חדירתם של כוחות כלכליים וצבאיים מערביים לסין החל מהמאה התשע-עשרה החלו תפישׂות שלטון זרות לקנות להן חוגי אוהדים בתוך סין. רבים מחוגים רפורמטורים אלה קראו לאימוץ של מערכות חברתיות זרות תוך ביטול מרבית המאפיינים של המורשת החברתית הסינית המסורתית. מנגד שאפו אחרים לשלב את יתרונות החברה הסינית עם אלו המערביות. לאור זאת ניתן לומר שקורות המאה העשרים בסין הן במהותן התנסות בשיטות חדשות של ממשל, חברה וכלכלה, שתכליתן לאחד מחדש את האומה הסינית לאור התמוטטות שלטון השושלות.
חברה > תרבות > המטבח הסיני

המטבח הסיני הוא אחד המטבחים העשירים עלי אדמות. המרכיב העיקרי במנה הסינית הוא לרוב על בסיס פחמימתי כגון אורז ואטריות, לעומת המרכיב העיקרי במנה מערבית - החלבון, כלומר הבשר. אף על פי כן, במשתה סיני רשמי ייתכן שלא יוגש אורז כלל.
מזון סיני מוצק נאכל בעזרת מקלות אכילה סיניים שצריך רק להרים ולאכול, מבלי להיעזר בסכין. ומזון נוזלי נאכל בעזרת כף רחבה עם תחתית שטוחה, העשויה לרוב מחרס.
משקאות - הסינים מאמינים כי שתייה קרה מפריעה לעיכול מזון חם ולכן לא יגישו שתייה קרה בארוחה אלא מרק. בסוף הארוחה תמיד תה לא ממותק, אך יש סוגים שונים ורבים של מרקים ותה.
בעת שגובש המטבח הסיני היו רוב תושבי סין עניים במזון ובמקורות חימום ולכן נוצרו שם שיטות בישול החוסכות באנרגיה ומנצלות מקור אש אחד להכנת ארוחה שלמה.
כלי הבישול הבסיסי במטבח הסיני הוא ווק. שיטות העבודה הנפוצות הן:
הקפצה - ההקפצה היא טיגון במעט שמן ובטמפרטורה גבוהה על ווק המוליך חום בקצב גבוה ממחבתות רגילות. ההקפצה מתבצעת על כירה ייעודית המרכזת את החום ומגיעה לטמפרטורות גבוהות מכירה רגילה.
טיגון בשמן עמוק - הטיגון העמוק הוא מהיר ביותר מה שמאפשר להכין מספר רב של מנות בזמן קצר. מנות רבות במטבח הסיני מוכנות בשיטה זו ובהן האגרול.
אידוי - בסין משתמשים בכלי אידוי ייעודיים ממתכת או במבוק. לכלי תחתית מחוררת שמאפשרת לאדי המים לחדור דרך קומות הכלי. חלק מהמנות המוגשות כדים סאם מבושלות בצורה זו, אך לא כל מנות הדים סאם מאודות.
בישול אדום - בשיטת בישול זו המזון מתבשל זמן ארוך (2–4 שעות) בתערובת של סויה, יין, מרק ותבלינים ומקבל צבע חום עשיר. שיטה זו חסכונית באנרגיה.
בישול בדולח - בשיטת בישול זו המזון מתבשל זמן קצר במים רותחים או בציר רותח ולאחר מכן מניחים לו להצטנן כשעה בנוזל הבישול.
חברה > ספרות ואמנות

אחד מסימני ההיכר של התרבות הסינית הוא הכתב הסיני. במהלך ההיסטוריה נכתבו סימני הכתב הסיניים במגוון סגנונות וגרסאות, ואלה מתועדים בעשרות אלפי מסמכים היסטוריים, מעצמות ניחוש עתיקות ועד לצווים קיסריים של שושלת צ'ינג. הקליגרפיה הסינית נחשבת לצורת האמנות הנשגבת ביותר בסין. נושאי הקליגרפיות הם כתבים קלאסיים ודתיים (קונפוציאניים, דאויסטיים או בודהיסטים) כמו גם שירה ופתגמים.
לסין היסטוריה עשירה של כתיבה ספרות קאנונית. העתיק שבהם הוא ספר התמורות. ספרים קלאסיים רבים נכתבו בתקופת המדינות הלוחמות, שהידועים שבהם הם ספר המאמרות לקונפוציוס והדאו דה ג'ינג של לאו דזה. בסין הקיסרית הייתה גם מסורת עתיקה של כתיבת דברי ימי השושלות, מסורת שהחלה בסְה-מָה צְ'יאן, היסטוריון החצר של שושלת האן שבספרו רשומות ההיסטוריון (史記), העלה על הכתב את דברי ימי סין המסורתית מתחילתה ועד למאה הראשונה לפנה"ס. תקופת שושלת טאנג ידעה פריחה של שירה סינית, והמפורסמים שבמשורריה הם דו פו ולי באי. השיא של כתיבת הפרוזה הוא בתקופת שושלות מינג וצ'ינג, אז נכתבו ארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים.
פרט לאלה לסין תרבות מסורתית עשירה ומגוונת בתחומי אמנות שונים. חפצי האמנות הקדומים ביותר שנמצאו בסין הם כלי-חרס מהתקופה הנאוליתית שנחשפו בצפון סין. הכלים מעוטרים בעיקר בדוגמאות גאומטריות וצורות חלזוניות. כלי הברונזה שנמצאו בסין הם, ומיוחסים לתקופת שושלת שאנג (1600-1046 לפנה"ס). כלים אלו שימשו בטקסים שונים והיו מעוטרים בדרקונים, מסכות, צורות גאומטריות ועוד. לקדרות החרסינה היסטוריה של למעלה מאלף שנה וידועה בכל העולם בטיבה ובתיחכומה. האופרה הסינית היא צורת אמנות בימתית בת למעלה מאלף שנה, המתאפיינת בתלבושות ססגוניות, בשימוש בכלי נגינה מסורתיים. קיימות מאות צורות לאופרה, ולכל צורה הכללים הבימתיים המייחדים אותה. בסין מגוון של כלי נגינה מסורתיים הכוללים מגוון של כלי מיתר, כלי קשת, כלי נשיפה, גונגים, מצילות, ותופים. הציור קיים בסין למעלה מאלפיים שנה והוא דומה בתפישתו ובטכניקות המשמשות אותו לקליגרפיה הסינית. צורות אמנות מסורתיות נוספות שניתן למנות הן ההדפסים, הריקוד והמחול, ואמנות עממית כגון מגזרת נייר.
חברה > דמוגרפיה ולשון

בסין מגוון רחב של קבוצות אתניות, אך הקבוצה המזוהה ביותר עם סין היא של בני ההאן. קבוצה זו, המונה למעלה ממיליארד בני-אדם, מהווה את הרוב המכריע בסין הן מבחינה מספרית והן מבחינה תרבותית. במהלך השנים התבוללו לתוך ההאן עמים שונים, תוך שהם מאמצים את השפה והתרבות הסינית מחד, ומרחיבים את ההאן בצורה מספרית מאידך. מכיוון שההתבוללות לא תמיד הייתה שלמה, עדיין קיימים שרידים לשוניים ותרבותיות לקבוצות אלה ברחבי סין (ראו גם יהדות סין ובפרט יהדות קאיפנג). מנגד גם לקבוצות אלה הייתה השפעה על התרבות הסינית, כשהבולטת ביותר היא השפעתה של שושלת צ'ינג, שהייתה שושלת מנצ'ורית.
בני ההאן מרוכזים בעיקר במחוזות הצפופים של דרום ומזרח סין, אם כי הם פזורים בסין כולה. בני ההאן דוברים מגוון של שפות סיניות, כשהעיקרית היא השפה המנדרינית, שעליה מבוססת המנדרינית תקנית, שהיא השפה הרשמית הן בסין העממית והן בסין הלאומית. פרט לבני ההאן מכירה הרפובליקה העממית של סין ב-55 קבוצות אתניות שונות, הנבדלות זו בשפתן ובתרבותן. חלקן, דוגמת הטיבטים, שומרות על ייחודן התרבותי עד היום, בעוד שרבות אחרות, דוגמת המנצ'ורים התבוללו כמעט לחלוטין בקרב ההאן.
בצפון-מזרח סין – מיעוטים דוברי שפות טונגוסיות, כגון המנצ'ורית, בהם האוֹרוֹצֵ'ן, האֵווֵנְק וכן קוריאנים.
בערבות שבצפון סין - מיעוטים דוברי שפות מונגוליות, כגון המונגולים והדאור.
בערבות ובמדבריות שבצפון-מערב סין - עממים מרכז-אסיאתיים דוברי שפות טורקיות, כגון האויגורים והקזחים.
ברמת ההימלאיה - עממים דוברי שפות טיבטיות, כגון הטיבטים, היי, הנאשי, הבאי, והמוסואו עם תרבותם המטריארכאלית המיוחדת.
באזורים הטרופיים והסובטרופיים של דרום-מערב סין - עממים דוברי שפות מיאו-יאו, כגון המיאו; שפות טאי, כגון הדאי, הג'ואנג, הדונג, והבויי; ההאני הדוברים שפה השייכת למשפחת השפות הלולו-בורמזיות, וכן קבוצות קטנות של דוברי שפות מון-חמר ווייטנאמית.
בטאיוואן ישנם מיעוטים דוברי שפות מלאיו-פולינזיות.
ראויים לציון בני החווי, שהם זהים מבחינה אתנית להאן וחיים בקרבם, אך מתייחדים בהיותם מוסלמים.
דת ולאומנות

בודהיזם (佛教 - פוֹ-גְ'יָאו), דאואיזם (道教 - דָאו-גְ'יָאו) וקונפוציאניזם נחשבות שלושת מערכות האמונה המרכזיות בתרבות הסינית לאורך ההיסטוריה, ואלו היו הדתות העקריות בסין באלפיים השנים האחרונות. אמונות אלה לאו דווקא סותרות זו את זו, וכולן מכילות אלמנטים שאינם נחשבים דתיים במערב. בנוסף נהוגה בסין דת עממית הכוללת אלמנטים משלושת מערכות האמונה הגדולות לצד אגדות סיניות מקומיות וצורות פולחן אלילי ייחודיות לאזורים שונים בסין, דת סינקרטיסטית זו מכונה הדת הסינית העממית. רוב תושבי סין אינם מגדירים את עצמם כשייכים לאחת מהדתות אלו באופן אקסקלוסיבי, ורואים כל אחת מהם כרלוונטית לתחומים שונים בחיים. לדוגמה, הבודהיזם נותן כלים להתעסקות טקסית במוות, לוויות, ופולחן מתים, בעוד הקונפוציאניזם מעניק תשתית רעיונית ומוסדית לחינוך וליחס למוסד המשפחה והמדינה.
המסורות המרכזיות של הבודהיזם בסין הן מסורת הארץ הטהורה (净土宗 \ גִ'ינְג טוּ דְזונְג) ומסורת הצ'אן (禅) (המוכר בעברית בהגייתו היפנית, זֵן); שתיהן מסורות של זרם המהאיאנה בבודהיזם, המכונה גם הזרם הצפוני. לאורך דרך המשי קיימת נוכחות גם לדת האסלאם. פרט לאלו קיימות אוכלוסיות קתוליות, פרוטסטנטיות, ומגוון של אמונות ודתות של בני מיעוטים דוגמת הבודהיזם הטיבטי.
סין העממית היא מדינה לאומנית המתבססת על האתניות, כשרוב אזרחיה אתאיסטים וחילונים בעידוד ועל-פי שיטת החינוך במדינה. עם זאת ממשלת סין מתירה פולחן דת ברמה האישית, ובפיקוח המדינה. הממשלה אוסרת על קיום פולחנים המערערים על סמכותה של המדינה, לדוגמה היא אוסרת על מאמינים קתולים להכיר בסמכותו העליונה של האפיפיור, וכנסיות קתוליות שאינן מאושרות ומפוקחות על ידי הממשל נאלצות לפעול במחתרת. כיום מגלה הממשל סובלנות כלפי הדתות המסורתיות, וקיים עניין מחודש בדתות ובאמונות המסורתיות. לעומתה, טאיוואן מעולם לא הטילה הגבלות דתיות, ועד היום למסורות אלה תפקיד מרכזי בחיי היום-יום של הטאיוואנים.
מדע וטכנולוגיה

בין ההישגים הטכנולוגיים המיוחסים לסין העתיקה ניתן למנות את הנייר, המצאות בתחום הדפוס, המצפן, אבק השרפה, מכשירים סייסמולוגיים קדומים, הגפרורים, המבדוק היבש, מחוגות המדידה, הבוכנה הכפולה, היצקת, מחרשת הברזל, המזרעה מרובת הצינורות, המריצה, הגשר התלוי, השימוש בגז טבעי כדלק, המחגר לשעונים, מפת התבליט, המדחף, רובה הקשת והתותח. אסטרונומיים סינים היו בין הראשונים לתעד סופרנובה. מתמטיקה סינית התפתחה בנפרד מן המתמטיקה היוונית, ויש בה משום עניין רב להיסטוריה של המתמטיקה.
במאה השבע-עשרה כבר פיגרה סין אחרי אירופה מבחינה מדעית וטכנולוגית. לעובדה זו ניתנו מגוון הסברים תרבותיים, חברתיים ופוליטיים, אם כי יש היסטוריונים הממקדים את הסיבות בסיבות כלכליות, כגון מחסור בתמריצים למיכון ותיעוש עקב היעילות הרבה של התהליכים החקלאיים והתעשייתיים בסין. בעשורים האחרונים מושבות סיניות מחוץ לסין, כגון טאיוואן, הונג קונג וסינגפור, הדביקו את הפער, בעוד שסין נותרה מאחור. עם זאת, החל משנות השמונים של המאה העשרים, הביאו רפורמות כלכליות להפיכתה של סין להובילי כמעצמה כלכלית, בפרט בזכות כמות אזרחיה הנמנים עם מעל למילארד נפש – אם כי סין היא עודנה, מבחינה סוציו-אקונומית, מדינה מתפתחת הנמצאת מאחורי שאר אוכלוסיות העולם –  אך מנגד, עם הכלכלה השנייה בגודלה ברחבי תבל, וכך גם ניכר בשל השקעתה במדע ובטכנולוגיה בעשורים האחרונים.
ראו גם

לוח השנה הסיני
דרקון סיני
רפואה סינית
Made in China
ממשלת סין
הגבלת ילודה בסין
שפות סיניות
סינים
סינגאפור
יהדות סין
לקריאה נוספת

אדוארד הוגלנד, מים קדושים - נופי שמורת ג'יו-זאי-גואו בסין הם מפלט מהזיהום והתיעוש העירוניים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 130, מארס 2009
פיטר הסלר, רוחות חסרות מנוח, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 140, ינואר 2010
אדגר סנאו, כוכב אדום בשמי סין, הוצאת הקבוץ המאוחד.
מ.א. נאורס, תולדות סין, תרגם :ברוך קרופניק, הוצאת: ת"א י' שרברק, תש"ו, (1945).
עמנואל צ' י' שו, צמיחתה של סין המודרנית, ירושלים ותל אביב: שוקן, 2005.
הערות שוליים

↑  The Liujiang skeleton
↑  "Chinese Roots: Skull may complicate human-origins debate" at Science News Online
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00573772 
יונגלה, קיסר סין משושלת מינג
שושלת צ'ינג
נשים בסין
קליגרף סיני
הקפצה בווק
אֶרהוּ - כלי מיתר סיני מסורתי
כפר של בני הדונג במחוז גוויג'ואו
מקדש קונפוציוס במחוז פוג'יין
מדורה טקסית והצגה, שתיהן כחלק מפסטיבל עממי הנועד לבקש יבול מוצלח וגדול מהאלים.
מסילת ראשון לציון–מודיעין

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ראשון לציון, רמלה, מודיעין-מכבים-רעות
 מפעיל:  רכבת ישראל 
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  אלקטרה, סולל בונה, אליקים בן ארי, דניה סיבוס, רגבים
 התחלת בנייה:  נובמבר 2019
 פתיחת המסילה:  2027 (משוער)
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  תחנת משה דיין
 סיום המסילה:  מודיעין מרכז
 סוג המסילה:  נוסעים
 אורך המסילה:  30 ק"מ
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  2
 מספר התחנות:  6

רשימת התחנות
משה דיין, מעוין שורק, הראשונים, רמלה דרום, פאתי מודיעין, מודיעין – מרכז
 
מסילת ראשון לציון–מודיעין (נקראת גם רכבת שורק או מסילת 431) היא מסילת רכבת בבנייה של רכבת ישראל, שתחבר בין ראשון לציון למודיעין. חיבור זה יאפשר שירות נוסעים בין חלקו הדרומי של גוש דן לכיוון ירושלים או מודיעין.
בעתיד יוקמו קשתות נוספות למסילה אשר יחברו את קווי הנוסעים מכיוון רחובות ובאר שבע ללא צורך בנסיעה לתל אביב ובהחלפת רכבת לכיוון ירושלים או מודיעין. בניית הקשתות אינה חלק מהפרויקט הנוכחי.
תכנון המסילה בוצע על ידי קבוצת ד.א.ל. בנייתה החלה בנובמבר 2019 וצפויה להסתיים בשנת 2027.
היסטוריה > התוכנית המקורית

תוואי המסילה תוכנן להתחיל בתחנת משה דיין דרך מנהרה מתחת לנתיבי איילון, משם ימשיך בשדרות יצחק רבין בראשון לציון, עבור דרך תחנה חדשה שהייתה אמורה לקום ליד המכללה למנהל, משם ל"תחנת שער ראשון" שהייתה אמורה לקום מול התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון ובהמשך לעבור דרך מחלף גן רווה ומחלף עין הקורא עד לתחנת הראשונים.
מתחנת הראשונים תעבור המסילה בין נתיבי כביש 431 דרך תחנת רמלה דרום, עד שתתחבר למסילה למודיעין ולמסילת ירושלים - גנות באזור מחלף ענבה.
החיבור בין תחנת משה דיין לתחנת ראשונים אושר כתוכנית מתאר ארצית, אולם עקב התנגדות עיריית ראשון לציון לביצוע עבודות ממושכות במרכז העיר היא בוטלה, והוחלט להעביר את המסילה מדרום לעיר.
היסטוריה > התוואי החלופי

בינואר 2014 הודיע שר התחבורה ישראל כץ כי משרדו והנהלת רכבת ישראל יבחנו חלופה לתוכנית המקורית, עקב התנגדות ראש עיריית ראשון לציון דב צור לתוואי שאושר, כך שהמסילה העתידית לא תעבור דרך שכונות המגורים במערב ראשון לציון.
בפברואר 2016 הקצה משרד התחבורה תקציב מיוחד לפרויקט זה בין שאר פרויקטים נוספים ברכבת ישראל.
ב-21 בפברואר 2017 פרסמה הוועדה המחוזית לתכנון ובניה-מרכז את התוכנית להפקדה. בתוכנית הזו שונה התוואי: התוואי המוצע לאורך כ-6.5 ק"מ יחבר בין שתי תחנות רכבת קיימות, ראשונים ומשה דיין, דרך תחנת רכבת חדשה - "מעוין שורק". כלומר, התבטל התוואי העובר לאורך רחוב רבין בראשון לציון והתבטלו שתי התחנות המתוכננות ליד התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון וליד המכללה למינהל.
מקטעי התוואי והתקדמות בנייתם

אורכו הכולל של תוואי המסילה בפרויקט, הצפויה להיות חשמלית, הוא כ-30 ק"מ. במסגרת הפרויקט מתוכננים להיבנות הגשר הארוך ביותר בארץ, 3.5 ק"מ אורכו, אשר ייבנה במקביל לכביש 431, בין מחלף קריית ראשון בואכה לתחנת ראשונים, וכן שלוש מנהרות בעומק של 20 מטרים מתחת לאדמה, מתחת לכביש 20, באזור מחלף מבוא איילון ובאזור רמלה דרום. אחת המנהרות תהיה באורך 450 מטרים, ואחרת - באורך 250 מטרים. הצפי לסיום הפרויקט הוא שנת 2025. ב-3 בפברואר 2019 פורסם כי עלות המסילה המשוערת היא 1.565 מיליארד שקלים והפרויקט צפוי להסתיים בשנת 2024. בספטמבר 2020 פורסם באתר הבורסה שהצפי לסיום הוא בשנת 2026 והעלות המשוערת הכוללת היא כ-3.5 מיליארד ש"ח.
פרויקט הקמת המסילה מתחלק לשלושה מקטעים:
מקטעי התוואי והתקדמות בנייתם > הקטע המערבי

נמצא בין מסילת תל אביב – פלשת מזרחית לתחנה משה דיין לבין תחנת ראשון לציון הראשונים ויכלול את התחנה המתוכננת מעוין שורק שתמוקם בגובה 18 מ' מעל האזור הסמוך.
אחרי תחנת משה דיין תעבור המסילה דרך מנהרה קיימת באורך 420 מטר, שנבנתה בשנת 2006 מתחת לכביש 20. אחרי כ-900 מטר מקצה המנהרה תימשך המסילה במנהרה נוספת, חדשה, מתחת למחלף מבוא איילון. לאחר מכן תעבור המסילה על גשר עתידי באורך 3.5 ק"מ ותגיע לתחנה המתוכננת מעוין שורק. המסילה תימשך מעל מחלף עין הקורא, תיכנס בין נתיבי כביש 431 ותגיע לתחנת ראשונים.
בספטמבר 2020 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת שיכון ובינוי במכרז להקמת מקטע 5 של הפרויקט, המקטע המערבי ביותר, מתחנת משה דיין עד תחנת מעוין שורק (המקטע כולל את המנהרה שכבר נבנתה).
ב-3 בנובמבר 2020 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת דניה סיבוס במכרז להקמת מקטע 8 של הפרויקט, מתחנת מעוין שורק (כולל בניית התחנה) עד לתחנת ראשונים, כולל הקמת גשר באורך 1.8 ק"מ.
מקטעי התוואי והתקדמות בנייתם > הקטע המרכזי

הקטע כולל שני תת-קטעים.
הקטע הראשון, בין תחנת ראשון לציון הראשונים לתחנה המתוכננת ברמלה דרום, כולל מסילות חדשות באורך 5.5 ק"מ, שני זוגות גשרי רכבת, זוג אחד באורך 380 מטר מעל המסילה לרחובות ומעל כביש כביש 4313 וזוג שני באורך 80 מטר מעל כביש 200, מנהרה באורך כ-250 מטר ובעומק 20 מטר בואכה מחלף רמלה דרום ומבנה שליטה ובקרה.
הקטע השני, בין רמלה דרום למחלף נשרים, כולל מסילות חדשות באורך של 4.5 ק"מ וארבעה גשרי רכבת, בהם גשר מעל המסילה לבאר שבע, גשר מעל נחל גזר וגשר מעל כביש 6. ב-2 בדצמבר 2018 פרסמה רכבת ישראל שני מכרזים המתייחסים לשני קטעי המסילה.
ב-10 בספטמבר 2019 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת אלקטרה במכרז להקמת תת-קטע הראשון של הקטע המרכזי של המסילה.
מקטעי התוואי והתקדמות בנייתם > הקטע המזרחי

נמצא בין תחנת פאתי מודיעין לבין מחלף נשרים ואורכו 4 ק"מ. המסילה תעבור מעל לכביש 1 באזור מחלף ענבה והקטע כולל שישה גשרים חדשים עבור המסילות, שיצרו מחלף רכבתי מעל כביש 1.
מקטע 4.2 כולל את גשר 8 באורך כולל של 1200 מטר, שיתחיל בין נתיבי כביש 431 ויעבור מעל כביש 1, רמפות שמחברות את כביש 1 לכביש 431, ויסתיים בחיבור למסילה לירושלים. כמו כן כולל המקטע את גשר 9.
גשר 8 מורכב, למעשה, מחמישה גשרים שייבנו בטכנולוגיות שונות.
8.1 - גשר פרגולה בין הנציבים 1 ו-4
8.2 - גשר דחיקה בין הנציבים 4 ו-8
8.3 - גשר יציקה מאוזנת בין הנציבים 8 ו-14; אחרי נציב 14 מתפצל לשני גשרים: דרומי וצפוני.
8.4 - הגשר הדרומי, עבור רכבות שיגיעו מירושלים לראשון לציון
8.5 - הגשר הצפוני, עבור רכבות שיגיעו מראשון לציון לירושלים. הגשר יעבור מעל המסילה הראשית לירושלים.
השלמת חלקו של גשר זה העובר מעל כביש 1 התעכבה במשך חודשים רבים, משום שהצריכה סגירה של הכביש ליממה ולכן תוכננה לשבת, אך לא קיבלה היתר לביצוע בשבת.
גשר 9, שאורכו כ-240 מטר, יעבור בין שני צדי גשר 15 ויעביר את המסילה לתחנה פאתי מודיעין.
ב-26 במרץ 2020 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת סולל בונה (בבעלות שיכון ובינוי) במכרז להקמת הקטע המזרחי של המסילה.
באפריל 2020 פורסם כי החלו עבודות עפר והכנת הקרקע בכל המקטע מלבד תת-קטע ביצוע קטן בסמוך לתחנת הרכבת רמלה דרום
תוכניות עתידיות

ב-2030 מתוכנן חיבור המסילה בקשתות מסילתיות למסילת לוד–אשקלון ולמסילת הדרום.
ראו גם

קו הרכבת למודיעין