stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלל דברים ליער הסוגים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  סינית 
 סוגה:  אנציקלופדיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  המאה ה־12 
 
שלל דברים ליער הסוגים (בסינית מסורתית: 類林雜說; בסינית מפושטת: 类林杂说; בפין-יין: lèilín záshuō, לֵיילִין דְזָאשְׁווֹ) היא אנציקלופדיה בת חמש עשרה מגילות מתקופת שושלת ג'ין הג'ורצ'נית, היצירה נערכה על ידי וָאנְג פֶּנְגְשׁוֹאוּ וקיבלה תפוצה, בעיקר על בסיס חשיבות היסטורית.
חשיבות

חייו של וָאנְג פֶּנְגְשׁוֹאוּ אינם מתועדים כמעט, אך הסיבות בגינן כתב את הספר מצוינות במפורש: "כדי שיטעם הקורא את הדברים לאשורם, ויוכל בכך לקבוע תקנות. כדי שיתבונן בהתקוממויות ויוכל להישמר".
"שלל דברים ליער הסוגים" נבנתה כהרחבה וסידור מחדש של האנציקלופדיה "יער הסוגים" מאת לִי גֶ'נְג, מימי שושלת טאנג. "יער הסוגים" עצמו אבד, אך במאה ה19 ובשנת 1909 נמצאו שני שרידים שלו, וביחד עם "שלל הדברים ליער הסוגים" הוא שוחזר כמעט במלואו. בתור המקור המלא ביותר, היה חלקו של "שלל הדברים ליער הסוגים"משמעותי מאוד בשחזור.
רקע

תחילתן של האנציקלופדיות הסיניות בתקופת שלוש הממלכות, עם כתיבת הספר "מקראת הקיסר", מאז המשיכו האנציקלופדיות להתפתח עד שהגיעו לתור הזהב שלהן בתקופת שושלת סונג. בתקופת שושלת ג'ין, כפי הנראה בשל שינויים בשיטת הבחינות הקיסריות, הצטמצם מספרן בצורה דרסטית, והדיווחים מוסרים ירידה מכ-11,300 (או 13,000) מגילות של 307 אנציקלופדיות מ24 אסכולות בתקופת סונג לכ70 מגילות מארבע אסכולות בתקופת ג'ין. בנוסף להתמעטות חלו גם שינויים במבנה האנציקלופדיות בתקופת ג'ין: בהשפעת התחזקות האופרה נוספו לאנציקלופדיות קטעי שירה, ובמקביל הושם דגש על הפן המעשי בהן. זוהי התקופה בה נכתב "שלל דברים ליער הסוגים".
לקריאה נוספת

(בסינית).
(בסינית).
הערות שוליים

↑  王朋壽
↑  立政
↑  皇覽
↑  על פי 類書的沿革
↑  על פי 宋史藝文志 ו宋史藝文志補
נינג'ה ישראל ילדים

| --- | --- |

 מבוסס על:  נינג'ה ישראל
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  עודד פז אליאנה תדהר קווין רובין
 זוכים:  גבע לוין
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 הפקה
 אתר צילומים:  נמל חיפה
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים   קשת 12 (בכורה)
 תקופת שידור מקורית:  11 בנובמבר 2019 – 29 בינואר 2020
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
נינג'ה ישראל ילדים או NINJA ישראל ילדים היא תוכנית מציאות ישראלית המהווה את גרסת הילדים ל"נינג'ה ישראל", ומבוססת בעצמה על גרסת הילדים של תוכנית המציאות האמריקאית "American Ninja Warrior Junior" (אנ'). זאת המדינה השנייה בהיסטוריית ה"נינג'ה" בעולם בה משודרת גם גרסת ילדים, אחרי ארצות הברית. בתוכנית השתתפו ילדים בגילאים 12–15, ובניגוד לגרסה האמריקאית לא בוצעה חלוקה של המתמודדים לפי קבוצות גיל.
התוכנית משודרת מ-11 בנובמבר 2019 בערוץ הילדים, יומיים לאחר הבכורה המוקדמת בקשת 12, הערוץ המשדר את התוכנית המקורית. את התוכנית מנחים עודד פז ואליאנה תדהר, אשר משמשים גם כשדרנים בניגוד לתוכנית הרגילה, ובנוסף אליהם גם קווין רובין כמנחה הקווים.
לגמר עלו נרי זאבי אלדר, תומר שרעבי, גבע לוין (אחיו של רם לוין מנינג'ה ישראל מבוגרים), ענבר סלע, אלון ברנשטוק ותומר יעקובוביץ'.
בגמר שהתקיים ב-29 בינואר 2020 זכה המתמודד גבע לוין, שהיה היחיד שהצליח ללחוץ על הבאזר. למקום השני הגיע אלון ברנשטוק ולמקום השלישי תומר שרעבי. בתואר "חביב הקהל" זכתה עדן ורה, שלא עלתה לחצי הגמר ונפלה במקצה האטרף.
סקירה

| עונה | מנחים | הזוכה | מקום שני | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אליאנה תדהר, עודד פז, וקווין רובין | גבע לוין | אלון ברנשטוק | תומר שרעבי |
פורמט

בין תוכנית זו ל"נינג'ה ישראל" הבדלים ניכרים: לקיר, שגובהו 4.25 מטרים, התווספו שני מאחזי טיפוס, אשר מאפשרים למתמודדים שגובהם מתחת ל-1.60 מטרים לטפס על הקיר וללחוץ על הבאזר. חלק מהמכשולים הנבחרים הם פשוטים יותר מאלה שבתוכנית המקורית, בהם הסטפר, הגשרים למיניהם (הלהבים, המטבעות וכו') וכמובן הקיר.
ההבדל המשמעותי בתוכנית לעומת הגרסה הרגילה הוא הגמר. בניגוד לגמר "נינג'ה ישראל", בו יש 17 מכשולים (9 מכשולים בשלב הראשון, 3 בשלב השני, 4 בשלב השלישי והר המידוריאמה), גמר הילדים כולל את המכשולים מחצי הגמר של "נינג'ה", המשמשים גם כאלה של חצי הגמר של הילדים. המכשול האחרון של הגמר הגדול, פיר המעלית, מכונה בתוכנית "ארובת הגמר", כאשר המתמודד שיגיע אליה בזמן הקצר ביותר מבין ששת המתמודדים בגמר - יזכה בתואר נינג'ה הילדים הישראלי וב-10,000 שקלים חדשים.
מתמודדים > עונה 1 > מוקדמות

| מקום במקצה | שם המתמודד | מכשול אחרון | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | יונתן בוארון | סיים את המסלול | 1:30 |
| 2 | עידו פידל | סיים את המסלול | 1:40 |
| 3 | אריאל רויז | סיים את המסלול | 1:43 |
| 4 | שלו ברגר | סיים את המסלול | 1:57 |
| 5 | גבע לוין | סיים את המסלול | 2:15 |
| 6 | אורי ברכה | סיים את המסלול | 2:28 |
| 7 | שי כרם | סיים את המסלול | 2:33 |
| 8 | נטע גפני | סיים את המסלול | 2:35 |
| 9 | נועם רפאל | סיים את המסלול | 3:25 |
| 10 | ליהי עופרי | סיימה את המסלול | 5:13 |
| 11 | עידן יגודה | הסולם המשוגע | 1:08 |
| 12 | נוי פרידמן | הסולם המשוגע | 1:58 |
| 13 | יהונתן עמנואל | הסולם המשוגע | 2:19 |
| 14 | דניאל נדב | הטוויסטר הכפול | 0:49 |
| 15 | איברהים ריאן | הטוויסטר הכפול | 0:53 |
| מקום במקצה | שם המתמודד | מכשול אחרון | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גל טישלר | סיים את המסלול | 2:30 |
| 2 | תומר שרעבי | סיים את המסלול | 2:37 |
| — | נרי זאבי אדלר | סיים את המסלול | 2:37 |
| 4 | שחר גבריאל | סיים את המסלול | 2:49 |
| 5 | ענבר סלע | סיים את המסלול | 2:58 |
| 6 | יואב דלל | סיים את המסלול | 3:01 |
| 7 | שון גורלובצקי | סיים את המסלול | 3:03 |
| 8 | אילי אלקיים | סיים את המסלול | 3:12 |
| 9 | גל שרים | סיים את המסלול | 3:16 |
| 10 | אסף משה | הקיר | 3:09 |
| מקום במקצה | שם המתמודד | מכשול אחרון | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | עידו אילוז | סיים את המסלול | 1:53 |
| — | איילון גולן | סיים את המסלול | 1:53 |
| 3 | תומר יעקובוביץ' | סיים את המסלול | 2:00 |
| — | איתן קוטלרוב | סיים את המסלול | 2:00 |
| 5 | נמרוד ברגר | סיים את המסלול | 2:09 |
| 6 | אלון ברנשטוק | סיים את המסלול | 2:12 |
| 7 | אלנתן מושיאחוב | סיים את המסלול | 2:17 |
| 8 | אמיתי דה מאיו | סיים את המסלול | 2:20 |
| 9 | טל אופז | סיים את המסלול | 2:25 |
| 10 | יונתן בלחמן | סיים את המסלול | 2:27 |
| 11 | יונתן כהן | סיים את המסלול | 2:44 |
| 12 | ליאור כץ | הקיר | 2:30 |
| 13 | ים באואר | הקרוסלות | 1:24 |
| 14 | פלג סליטרניק | קפיצת העכביש | 0:39 |
| 15 | ראם יהונתן ארואס | קפיצת העכביש | 0:44 |
מתמודדים > עונה 1 > חצי גמר

| מקום בחצי הגמר | שם המתמודד | מכשול אחרון | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | נרי זאבי אדלר | סיים את המסלול | 1:45 |
| 2 | תומר שרעבי | סיים את המסלול | 2:02 |
| 3 | גבע לוין | סיים את המסלול | 2:06 |
| 4 | ענבר סלע | סיים את המסלול | 2:10 |
| 5 | אלון ברנשטוק | סיים את המסלול | 2:23 |
| 6 | תומר יעקובוביץ' | סיים את המסלול | 2:29 |
| 7 | עידו אילוז | סיים את המסלול | 2:35 |
| — | נמרוד ברגר | סיים את המסלול | 2:35 |
| 9 | איתן קוטלרוב | סיים את המסלול | 2:38 |
| 10 | גל טישלר | סיים את המסלול | 2:57 |
| 11 | עידו פידל | דרך הבאנג'י | 1:56 |
| 12 | אריאל רויז | עקיצת העכביש | 1:05 |
| 13 | שחר גבריאל | עקיצת העכביש | 1:13 |
| 14 | איילון גולן | עקיצת העכביש | 1:36 |
| 15 | אורי ברכה | המדפים המרחפים | 0:56 |
| 16 | יונתן בוארון | המדפים המרחפים | 1:06 |
| 17 | שלו ברגר | המדפים המרחפים | 1:11 |
| 18 | יואב דלל | צינורות האימה | 0:28 |
| 19 | ליהי עופרי | צינורות האימה | 2:04 |
מתמודדים > עונה 1 > הגמר

| מקום בשלב | שם המתמודד | מכשול אחרון | זמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גבע לוין | סיים את המסלול | 1:56 | עבר לשלב 2 |
| 2 | אלון ברנשטוק | סיים את המסלול | 2:12 | עבר לשלב 2 |
| 3 | תומר שרעבי | דרך הבאנג'י | נגמר הזמן | מקום שלישי |
| 4 | נרי זאבי אדלר | עקיצת העכביש | 1:04 | - |
| 5 | תומר יעקובוביץ' | עקיצת העכביש | 1:06 | - |
| 6 | ענבר סלע | עקיצת העכביש | 1:37 | - |
| מקום | שם המתמודד | מכשול אחרון | זמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גבע לוין | סיים את המסלול | 0:48 | הזוכה של העונה הראשונה |
| 2 | אלון ברנשטוק | הלוחות הקשוחים | 0:09 | מקום שני |
מכשולים

שלב המוקדמות מחולק לשלושה מקצים: "מקצה הסחרחורות", "מקצה התעתועים" ו"מקצה האטרף". בכל שלושת המקצים מופיעים המכשולים הראשון, השלישי והאחרון: הסטפר, גשר הלב השבור והקיר.
אומגת הקרניים (הסחרחורות) (מכשול 2): מבוסס על "אומגת הבומרנג" מעונת 2019 אבל הפעם ללא חבל מחליק.
אומגת החישוק (התעתועים) (מכשול 2): המתמודד צריך לאחוז בחישוק ולרדת באומגה ובסופה לקפוץ אל המזרן.
אומגת צעיף המשי (האטרף) (מכשול 2): מבוסס על המכשול באותו שם מעונת 2018 אבל הפעם ללא חבל מחליק.
קפיצת הבומרנג (הסחרחורות) (מכשול 4): מבוסס על "הטוויסטר הכפול" מעונת 2019.
המסגרת המשופעת (התעתועים) (מכשול 4): מבוסס על "תלוי במסגרת" מעונת 2019, אבל הפעם עם רשת.
קפיצת העכביש (האטרף) (מכשול 4): המתמודד צריך לקפוץ מידית לידית ואז לקפוץ לרשת.
הסולם המשוגע (הסחרחורות) (מכשול 5): מבוסס על "הסולם החצוי" מעונת 2019.
הסקיילופ (התעתועים) (מכשול 5): מבוסס על "קפיצת הסנאי" מעונת 2019, אבל הפעם במקום רשת יש ידית בסוף המסלול ובתחילת המסלול 2 ידיות.
הקרוסלות (האטרף) (מכשול 5): מבוסס על המכשול בעל אותו שם מעונת 2018.
בשלב חצי הגמר, מתווספים חמישה מכשולים קשים יותר:
הגשר השקוף - מבוסס על "גשר הלהבים" מעונת 2019.
צינורות האימה, הכולל צינורות בלבד. מבוסס על "הגליל העליון" מעונת 2018.
המדפים המרחפים - מבוסס על "הפחים המרחפים" מעונת 2018, אבל כולל שני "מדפים" בלבד וצינור, לעומת שלושה "מדפים" בגרסה הרגילה.
עקיצת העכביש - מבוסס על "מקפצת העכביש" של "נינג'ה", אבל הפעם החבל הוא זה שמביא את המתמודד מהקירות השקופים אל סוף המכשול.
דרך הבנג'י - מבוסס על המכשול באותו שם מעונת 2019, אולם כולל חמישה חבלי בנג'י קצרים במיוחד, חבל ארוך יותר ורשת.
בשלב הגמר, בו בניגוד לגרסה הרגילה כולל רק שישה מתמודדים לעומת 28 בכל אחת מהעונות של "נינג'ה", כל חמשת מכשולי חצי הגמר נכללים (אבל המכשולים שודרגו, לדוגמה המרחק בין המדפים גדל), והפעם צריך לגמור אותם בפחות מ-2:15. לאחר מכן (ללא הגבלת זמן), יצטרכו לעבור את מכשול הלוחות הקשוחים מבוסס על המכשול עם אותו השם
מעונת 2019 ואת המכשול האחרון: ארובת הגמר, הידועה בתור "פיר המעלית" המופיע בסוף מסלול חצי הגמר של "נינג'ה", אבל הפעם במקום לטפס על המעלית מטפסים על חבל ארוך באורך 7 מטרים עד הבאזר.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, כדי לחשוף את המותג: השקת 'נינג'ה ישראל ילדים' תשודר בקשת, באתר אייס, 5 בנובמבר 2019
↑  בטבלה זו מוצגים רשימת חלקית של המתמודדים שהשתתפו במקצה. במקצה זה השתתפו 34 משתתפים, אבל מוצגים רק ה-15 הראשונים
↑  השתתפה בחצי הגמר השני מפני שהייתה המתמודדת היחידה שלחצה על הבאזר
↑  בטבלה הזו מוצגים רשימה חלקית של מתמודדים. במקצה זה השתתפו 37 מתמודדים, אבל מוצגים רק העשרה הראשונים
↑  בטבלה זו מוצגת רשימה חלקית של מתמודדים. במקצה זה השתתפו 33 מתמודדים, אבל רק ה-15 הראשונים מוצגים בטבלה
↑  הצליח ללחוץ על הבאזר בזמן של 1:47, אבל התברר שנפסל במכשול זה
מסע בהרי ההארץ

מסלול מסעו של היינריך היינה בהרי ההארץ (שחור עבה מנוקד)
מסע בהרי ההָארץ (בגרמנית: Die Harzreise) הוא יומן מסע מאת המשורר הגרמני היינריך היינה.
היומן נכתב באביב 1824, ופורסם לראשונה בארבעה עשר המשכים במגזין "השותף" (Der Gesellschafter) על ידי פרידריך וילהלם גוביץ (Gubitz), בחודשים ינואר ופברואר 1826 ולאחר שעבר צנזורה חלקית. מאוחר יותר באותה שנה פורסם יומן המסע בחלקו הראשון של האוסף "תמונות ממסעות". לצורך כך ערך היינה מספר שינויים והתאמות, ובין היתר הוסיף את החלק המפורסם אודות גטינגן. 
היינה עצמו תיאר את עבודתו כפרגמנט ספרותי, כלומר סגנון כתיבה המאופיין ביחידות אוטונומיות קצרות מאוד.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה מפורסמת יצירה של היינה על ידי בית ההוצאה "הופמן וקמפה" (Hoffmann & Campe) מהמבורג, אשר לימים ישמש כמוציא לאור לכל יצירותיו של המשורר.
תוכן

ביצירתו מתאר היינה את מסעו בשנת 1820-1821 מגטינגן, שם התגורר בתקופת לימודיו כסטודנט באוניברסיטה, לאורכו ולרוחבו של רכס הרי ההארץ ובין היתר ההעפלה לפסגה הגבוהה בו, הר ברוקן, ועד לעיירה אילזנבורג (Ilsenburg). במהלך מסעו נפגש היינה עם תושבי המקום שחלקם מוכרים וחלקם אנונימיים. הוא מתאר אותם בפרטנות ועורך השוואות בינם לבין דמויות היסטוריות ידועות ואחרות.
כך למשל, הוא נפגש בגטינגן עם רופא חבר האחווה היהודית בשם קרל מרקס (Karl Friedrich Heinrich Marx), ודן עמו בענייני רפואה ובחיבורו של האחרון אודות "גטיגן מנקודת השקפה רפואית פיזית והיסטורית".
הטבע משמש גם הוא כנושא משמעותי ביומן המסע. היינה מפרט את כל אתרי המנוחה והלינה בהם ניתן לשהות לאורך המסלול, את מכרות רמלסברג, נהרות שחצה בדרכו ועוד.
בפרק היומן אודות גטינגן מתאר היינה דו-קרב לא חוקי בין סטודנטים. היינה עצמו נאלץ להפסיק את לימודיו באוניברסיטה לאחר דו-קרב שערך על רקע אנטישמי.
מסלול מסעו של היינה שארך כארבעה שבועות הפך למסלול תיירות מודרני שבו מטיילים יכולים לפקוד את האתרים המפורטים ביומן.
הערכה

היצירה מסע בהרי ההארץ נחשבת לעמוקה הרבה מעבר למצופה בדרך כלל מעבודתו המוקדמת של יוצר צעיר. היא מכילה בתוכה רבדים רבים של געגועים לרומנטיקה, אכזבה, אשליה ואירוניה, המשולבים ביצירה באופן טבעי וזורם.
תרגום עברי

הינריך היינה, מסע הרץ; נוֹרדֶרנֶי; תרגם מגרמנית שמואל פרלמן, ירושלים – תל אביב: מוסד ביאליק על ידי מסדה ('לגבולם'), 1959.
סירת ברטרם

| --- | --- |
סירת ברטרם חמושה במפרץ סואץ 1971.
סירת ברטרם חמושה במפרץ סואץ 1971.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סירה חמושה.
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  יאכטות ברטרם ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1967–?
 אחריתה:  הושבתה
 מלחמות וקרבות:    מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים
 מידות
 הֶדְחֶק:  7.5 טון
 אורך:  7.62 מטר
 רוחב:  2.90 מטר
 שוקע:  0.70 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מרבית תאורטית  37 קשר. מעשית 25 קשר.
 גודל הצוות:  4 לוחמים
 טווח שיוט:  כ-200 מיל ימי.
 הנעה:  2 מנועי דיזל 220 כח סוס כל אחד.
 צורת הנעה:  2 מדחפים בשני צירים.
 אמצעי לחימה
 חימוש:  שני מקלעים.
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם ריית'יאון
סירת ברטרם היא סירת מנוע מדגם ברטרם 31 שנרכשה מחברת יאכטות ברטרם בארצות הברית, מיסודו של ריצ'רד ברטרם, והוכנסה לשירות בשייטת 13 כסירה חמושה במהלך מלחמת ההתשה. כן שימשה בים המלח וביחידה 838 בצפון מפרץ סואץ כסירת סיור במבואות נמלים. בתקופת שירותם כונו בשם 'צרעה' .
רכישה

הרכישה נעשתה על מנת לשמש כסירת אם חמושה למבצעי שייטת 13. השימוש הראשון נעשה ב-14 ביולי 1967 כאשר הובאה לתעלת סואץ על מנת לבצע שיוט הפגנת נוכחות. בקרבת פורט תאופיק נפגעה הסירה מירי מצרי בעודה על הרכב והחלה לבעור. הכח בפיקודו של גדי שפי שהיה תחת אש לא הצליח לכבות. לאירוע היו מסקנות לשינוי מנועי הסירה מבנזין לדיזל וכן הוכנס חומר מעכב בעירה לתערובת גוף הסירה
סירת ברטרם של שייטת 13 ספגה פגיעה ישירה ועלתה באש, בעודה על הרכב, בפורט תאופיק, 14 יולי 1967
שירות קרבי

יחידת סירות הברטרם נפרשה בנמל אילת והועברה לבסיס יחידה 838 בראס סודר סירות ביצעו את הסיורים לאורך חוף המצרי וסביב האי גרין.
סירת ברטרם משיטה אורחים בבסיס אילת.
סירת ברטרם נישאת על סיפון אח"י בת-ים.
הורדת סירת ברטרם האמצעות זרוע המנוף מאח"י בת ים
סיירת סירות הברטרם משייטת בקרבת ראס סודר, צילום מאח"י בת ים.
חיילת מיחידה 838 ליד שלט אזכור סיום שירות סיירת סירות הברטרם בתאריך 28 באפריל 1973.
בצי המצרי

סירות ברטרם נרכשו על ידי הצי המצרי, חומשו במטולי רקטות והוצבו במפרץ סואץ. סירה כזאת נפגעה על ידי כח ספינות דבור בקרב מרסא תלמאת. בכיבוש נמל עדביה נלקחו שלל שתי סירות ברטרם מצריות.
סירת ברטרם מצרית חמושה קשורה למצוף באזור הכניסה לתעלת סואץ
סירת תקיפה מצרית דגם ברטרם מהסוג שהושמד בקרב מרסא תלמאת.
לקריאה נוספת

ע. עוז, לילה בגבול הצפון, 'מערכות ים' ביטאון חיל הים, יולי 1971, עמ'20–22.
מייק אלדר, שייטת 13, סיפורו של הקומנדו הימי ספרית מעריב, 1993, עמ' 277,288-286, 341-340, 376-374, 402, 404, 415, 418, 426, 439, 504.
ביאורים

↑  בשנות ה-2000 הועבר השם צרעה לסירות גומי בתחתית קשיחה המשמשות את שייטת 13 ובהגנת נמלים.
בניין עיריית פילדלפיה

| --- | --- |

 הבניין הגבוה בעולם בתקופה:  1894–1908
 בניין קודם:  המינסטר של אולם
 בניין הבא:  בניין סינגר
 מידע כללי
 סוג:  בניין ממשל מקומי, גורד שחקים, בניין עירייה 
 כתובת:  כיכר פן, פילדלפיה, פנסילבניה
 מיקום:  פילדלפיה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1871–1901 (כ־30 שנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1901 
 חומרי בנייה:  שיש, לבנה 
 אדריכל:  ג'ון מקארת'ור הבן 
 סגנון אדריכלי:  סגנון נפוליאון השלישי 
 מידות
 גובה:  167.03 מטר
 שטח:  14.26 אקר 
 קומות:  9
 
 קואורדינטות:  39°57′8.09″N 75°9′50.02″W﻿ / ﻿39.9522472°N 75.1638944°W﻿ / 39.9522472; -75.1638944
 www.phila.gov/virtualch/
  (למפת פילדלפיה מוגדלת) בניין עיריית פילדלפיה(למפת פילדלפיה רגילה) בניין עיריית פילדלפיה
 
בניין עיריית פילדלפיה הוא גורד שחקים הממוקם במרכז כיכר פן בעיר פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
מגדל השעון שבצדו הצפוני ופסלו של מייסד מושבת פנסילבניה, ויליאם פן, המוצב בראשו, מקנים לו גובה של 167.03 מטרים. בזכות כך, החזיק בתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם" בין השנים 1894–1908. לאחר מכן, נשאר הבניין הגבוה ביותר במדינת פנסילבניה עד שהושלמה בנייתו של מגדל גולף בפיטסבורג בשנת 1932. כמו כן, היה לבניין הגבוה ביותר בעיר פילדלפיה עד השלמת בנייתו של הליברטי פלייס בשנת 1987. בניין זה שם קץ להסכם ג'נטלמני להגביל את גובהם של המבנים בעיר לגובהו של בניין העירייה.
מאז התמוטטות בסיס החרוט של בניין מולה אנטונליאנה בטורינו בשנת 1953, בניין עיריית פילדלפיה הוא בניין הלבנים הגבוה בעולם.
היסטוריה

הבניין תוכנן בידי האדריכל הסקוטי ג'ון מקארתור הבן ועוצב בסגנון אדריכלות האימפריה השנייה. הוא נבנה בין השנים 1871–1901 בעלות כוללת של 24 מיליון דולר אמריקאי. למרות שתוכנן להיות ה"מבנה הגבוה בעולם", בזמן בנייתו הושלמו אנדרטת וושינגטון ומגדל אייפל, שעברו את גובהו, עובדה שהפכה אותו ל"בניין הגבוה ביותר בעולם". בנוסף, הוא גם הבניין המודרני הסקולרי הראשון בעולם שנשא את התואר "הגבוה ביותר בעולם": כל המבנים שנשאו את התואר לפניו היו מבנים דתיים, כולל הקתדרלות האירופאיות ומבנים עתיקים כדוגמת הפירמידה הגדולה של גיזה.
הבניין כולל כ-700 חדרים, והוא הבניין המוניציפלי הגדול ביותר בארצות הברית ומבין הגדולים בעולם כולו. בבניין שוכנות שלוש רשויות של הממשל, הרשות המבצעת (משרד ראש העיר), הרשות המחוקקת (מועצת העיר) והרשות השופטת.
בראש הבניין ניצב פסל עשוי ברונזה בדמותו של ויליאם פן, מייסד מושבת פנסילבניה. הפסל שוקל כ-26 טון, והוא אחד מ-250 הפסלים שיצר האמן אלכסנדר מילן קלדר המעטרים את הבניין מבחוץ ומבפנים. זהו הפסל הגבוה ביותר בעולם שעומד בראש בניין.
קלדר ביקש שהפסל יוצב עם פניו לכיוון דרום כך שיואר באור טבעי במשך רוב היום ויהיה ניתן להבחין בפרטי עבודתו. בפועל, הוצב הפסל עם פניו לכיוון צפון-מזרח, למקום בו נחתמה הברית בין ויליאם פן לבין שבטי הילידים שהתגוררו בסמוך לעיירה וכיום נמצא בו "פארק ברית פן". מאחורי הפארק נמצאת אחוזתו של פן.
בחלקו העליון של המגדל ישנם ארבעה שעונים, אחד בכל צד, בקוטר 8 מטרים (קוטרם גדול יותר מקוטרי השעונים של הביג בן).
קומת התצפית היחידה בעיר ממוקמת בקומה העליונה בבניין, בגובה 152 מטרים מעל מפלס הרחוב. בעבר, קומת התצפית הייתה מוקפת גדר רשת וכיום היא מוקפת בזכוכית. הגישה לקומת התצפית נעשית באמצעות מעלית וניתן לראות מפנים המבנה את קונסטרוקציית העץ התומכת במגדל.
גלריה

במהלך הבנייה, 1881
פסלו של ויליאם פן לפני שהוצב בראש הבניין
הערות שוליים

↑  בסיס הגג של בניין מולה אנטונליאנה נבנה מחדש מבטון מזוין בשנת 1953 ובכך איבד את התואר "בניין הלבנים הגבוה בעולם". מולה אנטונליאנה, טורינו SkyscraperPage‏ אוחזר ב-3 במרץ 2011
↑  בניין עיריית פילדלפיה, פנסילבניה. SkyscraperPage אוחזר ב-3 במרץ 2011
↑  בניין עיריית פילדלפיה באתר emporis. אוחזר ב-3 במרץ 2011
↑  Hornblum, Allen M. (2003). Philadelphia's City Hall. Arcadia Publishing. p. 63
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295677105171  LCCN: sh2003003604  MusicBrainz: e591ea98-3c54-4efa-8a7e-9ecb432e6d53  VIAF: 172701054   WorldCat (עם VIAF): 172701054 
החזית הדרומית של הבניין
סוסיתא (מכונית)

סוסיתא "קובייה", דגם 1963, צולם בראש הנקרה בשנת 2012
רכב סוסיתא בעכו, 1969
מכונית סוסיתא 1965 אשר שימשה את משרד הדאר
סוסיתא דגם 1960
סוסיתא היא מכונית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הישראלית "אוטוקרס", תחילה בחיפה, ובהמשך בטירת כרמל, בשנים 1960–1978. ה"סוסיתא" יוצרה בתצורות סטיישן, מסחרית וטנדר.
ייצור "סוסיתא"

יוצרו 8,655 יחידות מדגם סוסיתא "קובייה" (בשנים 1961–1966)
יוצרו 7,600 יחידות מדגם "סוסיתא 12" בתצורות סטיישן וסדאן (כרמל) (1964–1970)
יוצרו 15,400 יחידות מדגמי "כרמל/סוסיתא טנדר" (1967–1975)התערוכה "סוסיתא" במוזיאון העיר חיפה
יוצרו 3,300 יחידות מדגם "סוסיתא 13/60", בתצורות סטיישן וסדאן (כרמל דוכס) (1970–1975)
יוצרו 3,759 יחידות מדגם "רום כרמל" (1978–1981)
ראו גם

תעשיית רכב בישראל
כרמל (מכונית)
אוטוקרס
סברה ספורט
לקריאה נוספת

שמואל תמיר, בן הארץ הזאת, כרך שני, זמורה ביתן מוציאים לאור, עמ' 1400–1407
גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "קובייה על גלגלים", עמ' 76–79
רענן שקד "נגמר לנו הסוסיתא", ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, גיליון 2967, 9 באפריל 2021, עמודים 56–59
הערות שוליים

↑  עלון תעשיית המכוניות בישראל 16 דצמבר 2014, באתר התאחדות בולאי ישראל
1 2 3  איטה גליקסברג,  סוס לא מנצח, סרטון בערוץ "של "כאן חדשות"", באתר יוטיוב, 18 באפריל 2021
1 2 3   דניאל שמיל, 100 אלף שקל בשביל סוסיתא: האינטרסים מאחורי הרכב הישראלי הראשון, באתר TheMarker‏, 2 באוקטובר 2024
↑  סוסיתא - שם המכונית הישראלית, הַבֹּקֶר, 29 בדצמבר 1959
↑  איך עושה סוסיתא?
↑  סוסיתא (לא) סטנדרטית
↑  ⁨שלושה צע*ר>כו ומכומת ,סוסיתא' למסע של אלפ> ק"מ באפריקה ⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 13 אוקטובר 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨>0 אלף ק"מ ב־4ו ארצות באפריקה במכונית ,סוסיתא' ⁩ | ⁨הבקר⁩ | 27 פברואר 1962 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨, "סוסיתא' חזרה ממסעה באפריקה ⁩ | ⁨למרחב⁩ | 27 פברואר 1962 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  הסוסיתא והטרייומף של מאלטה
↑  סוסיתא 12 – המיני-ואן הראשון
↑  דיוויד סלע, סוסיתא, באתר ישראל היום, 15 בנובמבר 2019
↑  מועדון פיברקלאב סוגר את הקיץ – גמלים אוכלים סוסיתות?, ששי כהן, 31 באוגוסט 2013, באתר wheel
↑  סוסיתא, באתר מוזיאוני חיפה - שישה מוזיאונים במסגרת אחת
↑  אודי עציון "אז למה לא מייצרים מכונית בישראל?" ידיעות אחרונות, ידיעות רכב, 9 בפברואר 2018, עמוד 14
מארק לנארד

| --- | --- |
מארק לנארד כסארק; מתוך "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", 1986.
מארק לנארד כסארק; מתוך "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", 1986.
 לידה:  15 באוקטובר 1924 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  22 בנובמבר 1996 (בגיל 72) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1951–1993 (כ־42 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן 
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק לנארד (באנגלית: Mark Lenard; ‏15 באוקטובר 1924 - 22 בנובמבר 1996) היה שחקן אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

לנארד נולד בשם לאונרד רוזנסון בשיקגו, אילינוי, בנו של מהגר יהודי רוסי, אברהם, ואשתו, בסי. הוא הצטרף לצבא ארצות הברית בשנת 1943 והוכשר להיות צנחן במלחמת העולם השנייה, אבל לא השתתף מעולם בלחימה בפועל והשתחרר בשנת 1946 כסמל טכני.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן, החל לנארד לעבוד על במות התיאטרון. התפקיד הבולט הראשון שלו היה של "קונרד" בהפקתו של ג'ון גילגוד של "מהומה רבה על לא דבר". לנארד היה ידוע בעיקר כשחקן ששיחק את סארק, אביו של ספוק, ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" וב-"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", ומאוחר יותר ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא". הוא היה אחד השחקנים הראשונים שהופיעו ביותר מסדרת "מסע בין כוכבים" אחת באותה הדמות, וכן בין הראשונים שהופיעו ביותר מדמות אחת. הוא שיחק את הרומולאני הראשון שנראה אי פעם בזיכיון, וכן את הקלינגוני הראשון עם מצח בולט. לנארד רצה להופיע בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט", אבל סארק לא היה דמות בסרט, אז הוא לוהק כמפקד קלינגוני בתחילת הסרט. בסופו של דבר, לנארד זכה להופיע כסארק בשלושה סרטי מסע בין כוכבים: "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" (1984); "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה" (1986); ו-"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" (1991).
לנארד היה ידוע גם בתפקידים שמחוץ לסדרות "מסע בין כוכבים". הוא שיחק את דמות התובע בפורט גרנט בסרט בכיכובו של קלינט איסטווד משנת 1968,‏ "תלה אותם גבוה". הוא גם שיחק את דמות אהרון סטמפל בסדרת הטלוויזיה "Here Come the Brides", ואת אורקו, הגורילה העוינת בסדרת הטלוויזיה "כוכב הקופים". הוא גם השתתף, בתפקיד אורח, בסדרה "בית קטן בערבה" בפרק "Journey in the Spring, Part I" בו גילם את פיטר אינגלס, אחיו הבכור של צ'ארלס אינגלס. היו לו תפקידים ב-"Gunsmoke" מספר פעמים, לרבות הפרק "No Where to Run"‏ (1968). הוא גם היה כוכב אורח בכמה פרקים של "משימה בלתי אפשרית" - הסדרה המקורית, לרבות פרק אחד ביחד עם לנרד נימוי, וכן פרק בשני חלקים של "Buck Rogers in the 25th Century". לנארד גם שיחק תפקיד ראשי בסרט "Noon Sunday" שצולם בגואם יחד עם קי לוק, כוכב סדרת הטלוויזיה "Lawman" ג'ון ראסל ושחקנית האופי סטייסי האריס. בשנת 1993, הוא ועמיתו מ-"מסע בין כוכבים", השחקן וולטר קניג, השתתפו יחד בסיבוב הופעות של הפקת "The Boys in Autumn". לנארד שיחק את דמותו של הקלברי פין כגבר בגיל העמידה, אשר פוגש מחדש את חבר נעוריו טום סוייר, לאחר שנים רבות שלא ראו זה את זה. קניג היה סוייר.
לנארד מת ממיאלומה נפוצה בניו יורק, ניו יורק בשנת 1996, בגיל 72.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | התפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1968 | Hang 'Em High | התובע בפורט גרנט |  |
| 1975 | Noon Sunday | ג'ייסון קוטס |  |
| 1977 | הרומן שלי עם אנני | קצין חיל הים האמריקאי |  |
| 1979 | מסע בין כוכבים: הסרט | קפטן קלינגוני |  |
| 1984 | מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק | השגריר סארק |  |
| 1986 | מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה | השגריר סארק |  |
| 1990 | The Radicals | אברהארד הופמן, עובד עירייה/כנסייה |  |
| 1991 | מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת | השגריר סארק |  |