stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רק"ע
היסטוריה

הסוכנות היהודית החלה ב"שידורים לעולים חדשים" ביוני 1948 בשפת יידיש, ואלה יועדו לעולים חדשים ולשליחי עלייה בקפריסין. בהמשך התווספו השידורים באנגלית, צרפתית, ולאדינו. בשנת 1962 עם היווסדה של רשת א' הועברו לשם השידורים לעולים. הם היו קצרים למדי, עקב הצורך "לכסות" הרבה שפות ברשת שייעודה העיקרי הוא שידורים בעברית. בשנת 1990 במהלך מלחמת המפרץ גדל הצורך בשידורים לעולים, כשאלו חיפשו מקור מהימן לחדשות המלחמה והנחיות פיקוד העורף. השידורים החצי רשמיים החלו במהלך המלחמה והפכו לרשמיים בתאריך 26 במאי 1991, אז נוסדה "רשת קליטת העלייה". בתחילת דרכה שידרה הרשת כ-10 שעות ביום ברוסית וכשעתיים באמהרית (מתוכם שעה במקביל גם ברשת ה', עבור יהודי אתיופיה). כמו כן, שודרו שתי מהדורות חדשות ביום בעברית קלה, כשהמהדורה השלישית ולאחריה תוכנית שבועית מתחלפת בת רבע שעה המשיכו את שידורם ברשת א'. בהמשך הוחלט על הרחבת שידורי רשת א', וכמעט כל השידורים לעולים (למעט שידורי בוקר וצהריים באנגלית וצרפתית) הועברו לרק"ע, שאז החלה לסיים את שידוריה בשעות הערב המאוחרות. כל מערכת של שפה מסוימת הייתה אחראית בו זמנית על שידורי רק"ע ושידור ליהודים בארץ מוצא של אותה השפה בחו"ל ברשת ה'. בשנת 1999 עם היווסדה של רשת מורשת עברו כל השידורים בשפות הזרות מרשת א' לרק"ע, ועקב דרישה לשעות נוספות היא עברה לשידור מסביב לשעון, כשבלילה משודרים שידורים חוזרים ברוסית ומוזיקה. בהמשך, עקב בעיות תקציביות והקטנת מספר המאזינים לחו"ל בעקבות העלייה הוחלט על כך שיותר ויותר משבצות שידור יאוחדו והן שודרו בו זמנית בשתי הרשתות. בהמשך לאותה המגמה, בשנת 2004 הוחלט על סגירת רשת ה' כרשת נפרדת ועל העברת שידור רדיו רק"ע גם בגלים קצרים לחו"ל. בשנת 2008, עם הטמעת האינטרנט בחי היום יום, לא היה יותר צורך בשידור בגלים הקצרים, כי יהודי חו"ל יכלו לשמוע את רק"ע באמצעות המחשב, והם נפסקו. אז הפכה רשת ה' לרשת ייעודית לקהילות יהודיות בעולם שאין להם גישה למחשב (למשל, באיראן). רדיו רק"ע המשיך את שידוריו בארץ בגלי ה-FM ובעולם באמצעות אתר האינטרנט שלו. בשנת 2014 עם כניסתה של רשות השידור לפירוק, קיבלה הרשת שם חדש "IBA International".
המערכת ברוסית, הגדולה ביותר מבין מערכות רק"ע, הוקמה בשנת 1958 על ידי ויקטור גרייבסקי שהפך למנהלה הראשון. מרגע היווסדה ולמשך עשרות שנים, עבדה המערכת תחת פיקוח לשכת הקשר נתיב. נתיב חלשה על שני תחומים: המאבק של יהודי ברית-המועצות לעלייה לישראל והמאמצים של המערב לשחרורם, והיא זו שאמרה את המילה האחרונה בכל הנוגע לתוכן השידורים. בשנת 1996 אוחדו מערכות רק"ע ורשת ה' ברוסית, והמערכת החדשה שידרה בשתי הרשתות, כולל משבצת משותפת בשעות הערב. המערכת הירושלמית (לשעבר מערכת ברשת ה') הפכה לדסק החדשות של המערכת המשותפת שעבדה בשיתוף פעולה הדוק עם רשת ב'. היא שידרה מהדורות חדשות מדי שעה עגולה וסיפקה תכנים לשידורי האקטואליה שרובם שודרו מתל אביב.
התחנה נסגרה ב-10 במאי 2017 כחלק מסגירת רשות השידור. ב-15 במאי קמה במקומה תחנה חדשה, כאן רק"ע, כשלא מעט מהעובדים עברו לתחנה החדשה, ואליהם הצטרפו מגויסים חדשים.
שפות התחנה

נכון ליום הסגירה שידרה התחנה בשפות הבאות (שנת התחלת השידורים מתייחסת לשידורים עצמם, לפני שהועברו לאחריות רק"ע):
אנגלית, צרפתית, יידיש ולאדינו מאז 1948.
פרסית מאז 1949 (ראו: קול ישראל בפרסית).
ספרדית מאז 1952.
רומנית והונגרית מאז 1953.
רוסית מאז 1958.
מוגרבית מאז 1958.
גאורגית מאז 1970.
בוכרית מאז 1975.
אמהרית מאז 1984.
ארמית מאז 2012.
השידורים בתיגרינית (1985 עד 2014), טאטית (1986 עד 2011), פולנית (1952 עד 1957), תימנית, ובעברית קלה (מאז 1958) נפסקו במהלך השנים מחוסר מאזינים. בשנת 2002 נחנך אתר האינטרנט של התחנה שהחל בשידור חי שנתיים לאחר מכן.
מתכונת התחנה

בסמוך ליום הסגירה במאי 2017 שידרה הרשת 24 שעות ביממה ב-14 שפות. המערכת ברוסית שידרה עדכוני חדשות מדי שעה עגולה, יומנים ושידורי אקטואליה מגוונים. כמו כן, שודרו תוכניות בנושאים שונים. בשאר השפות שודרו מהדורות חדשות בכל משבצת ולאחריה בדרך כלל תוכניות שבועיות מתחלפות. בשעות הלילה המאוחרות שודרה מוזיקה מרחבי העולם.
| שעה | 6:00 | 6:15 | 6:30 | 6:45 | 7:00 | 12:30 | 12:45 | 13:00 | 13:15 | 13:30 | 14:45 | 15:00 | 19:00 | 19:30 | 19:45 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א' - ה' | גאורגית | אמהרית | אנגלית | צרפתית | רוסית | אנגלית | מוגרבית | צרפתית | גאורגית | אמהרית | בוכרית | רוסית‏ | פרסית‏ | רומנית | לאדינו |
| ו' | גאורגית | אמהרית | אנגלית | צרפתית | רוסית | אנגלית | מוגרבית | צרפתית | גאורגית | אמהרית | בוכרית | (רוסית) | (רוסית) | רומנית | לאדינו |
| ש' | גאורגית | אמהרית | אנגלית | צרפתית | רוסית | אנגלית | מוגרבית | צרפתית | גאורגית | (אמהרית) | (אמהרית) | (רוסית) | (רוסית) | רומנית | לאדינו |
| שעה | 20:00 | 20:15 | 20:30 | 20:45 | 21:00 | 21:45 | 22:00 | 0:00 | 0:05 | 0:20 | 0:35 | 0:50 | 3:30–6:00 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א' - ה' | צרפתית | ספרדית | אנגלית | יידיש‏ | אמהרית | הונגרית | רוסית‏ | (רוסית) | בוכרית | גאורגית | ארמית | (רוסית ש.ח.) | קליידוסקופ מוזיקלי |
| ו' | צרפתית | ספרדית | אנגלית | יידיש‏ | אמהרית | הונגרית | רוסית‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | קליידוסקופ מוזיקלי |
| ש' | צרפתית | ספרדית | אנגלית | יידיש‏ | אמהרית | הונגרית | רוסית‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | רוסית ש.ח.‏ | קליידוסקופ מוזיקלי |
BAW Qishi

| --- | --- |

BAW Qishi
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  BAW (אנ') (שם רשמי : Beijing Automobile Works Co., Ltd)
 שנות ייצור:  2014–2009
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת אם:  BAIC Group
 מרכב:  Front-engine, front-
 אורך:  4,300 מ"מ
 רוחב:  1,790 מ"מ
 גובה:  1,700 מ"מ
 משקל:  1,545 ק"ג (ריק), 2,045 ק"ג (ברוטו לדגם הנעה 4x2)  1,610 ק"ג (ריק), 2,110 ק"ג (ברוטו לדגם הנעה 4x4)
 בסיס גלגלים:  2,575 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,977 סמ"ק המפיק 120 כ"ס ב-5,000 סל"ד (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 2,237 סמ"ק המפיק 139 כ"ס ב-5,000 סל"ד (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
דגם "BAW Qishi"
BAW Qishi הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) מתוצרת יצרנית הרכב הסינית BAW (אנ') (שם רשמי : Beijing Automobile Works Co., Ltd) חברת בת של BAIC Group (שם רשמי : "Beijing Automotive Industry Holding Co., Ltd") אשר יוצר בין השנים 2014–2009
ממאפייני "BAW Qishi"

דגם "BAW Qishi" התבסס על דגם "Jeep 2500" (יוצר בין השנים 2008 - 2003) מתוצרת "Beijing Benz" (אנ') (שם רשמי : "Beijing Benz Automotive Co., Ltd"), חברה שותפה ב-"Joint venture" בין "BAIC Motor" (אנ') והתאגיד הגרמני דיימלר AG
5 דלתות
סוגי מנוע: מנוע בנזין, מנוע דיזל
סוגי הנעה: הנעה אחורית 4x2, הנעה כפולה 4x4
צמיגים - 225/70R16 (דגמים 2011 - 2009)
קיבולת מכל דלק - 76 ליטר
ממאפייני "BAW Qishi" > דגמים

"2WD 2.0" - מנוע בנזין, הנעה אחורית (קוד דגם "BJ6430WBB5")
"4WD 2.0" - מנוע בנזין, הנעה כפולה 4x4 (קוד דגם "BJ2025CBB8")
"2WD 2.2" - מנוע דיזל, הנעה אחורית (קוד דגם "BJ6430WBD5")
"4WD 2.2" - מנוע דיזל, הנעה כפולה 4x4 (קוד דגם "BJ2025CBD7")
הערות שוליים

↑  דגם "BAW Qishi" בין השנים 2010-2009 cherokee-fr.com/~jeepfamily/Asie/Chine/BAW/BAWQishi/BAWQishi0910
↑  דגם "BAW Qishi" שנת 2011 cherokee-fr.com/~jeepfamily/Asie/Chine/BAW/BAWQishi
↑  דגם "BAW Qishi" carsalesbase.com/china-baw-qishi
↑  דגמים "BAW Qishi" chinaautoweb.com/car-models/qishi-jeep-from-baw-baic
הרמת משקולות

ערך זה עוסק בהרמת משקולות כפעילות ספורטיבית. אם התכוונתם לבניית שרירים וכוח בעזרת משקולות, ראו .
מרים משקולות מקצועי
מרימת משקולות באליפות העולם ב-2009
הרמת משקולות הוא מקצוע באתלטיקה כבדה אשר מכיל את ההרמות האולימפיות.
הנפה -הרמה בה המוט נאחז באופן רחב, ומורם מעבר לראש בתנועה אחת רציפה.
דחיקה- הרמה אשר מורכבת מקלין בו המוט מורם מהרצפה עד לכתפיים בתנועה אחת, ולאחר מכן מהכתפיים עד למעבר לראש בתנועה אחת ורציפה.
עד שנת 1972, המופיעים התחרו בקרב שלושה אשר כלל הנפה, דחיקה ולחיצה. משנה זו, הוחלט להשאיר רק את השניים הראשונים עקב קושי של השופטים לשיפוט הלחיצה, ולכן קרב שניים מלווה את הענף עד ימינו.
לעיתים משתמשים במושג הרמת המשקולות באופן בלתי מדויק, כאשר ההתייחסות היא לאימוני משקולות.
היסטוריה

תחרויות הרמת משקולות התקיימו עוד בימי קדם, ונכללו, כפי הנראה, באולימפיאדת יוון העתיקה. הם היו כלולים במשחקים האולימפיים המקוריים בשנת 1896. הרמת משקולות לנשים החלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 והתווספה למשחקים האולימפיים בשנת 2000.
תחרויות הרמת משקולות מחולקות לשני סוגים:
הנפה (Snatch (weightlifting)) - בה על המתחרים להרים את המשקולות מהרצפה אל מעל ראשיהם בתנועה אחת יציבה.
דחיקה (Clean and jerk) - בה המתחרים קודם מרימים את המשקולות מהרצפה אל עמדת ביניים, בה המשקולות נחות על הכתפיים, ולאחר מכן נעמדים ודוחקים את המשקולות אל מעל הראש.
בעבר היה קיים סוג שלישי, לחיצה (Clean and Press), שכלל הרמת המשקולות אל עמדת ביניים בדומה לדחיקה, ולאחר מכן הרמת המשקולת למעלה בכוח ידיים בלבד, ללא הקפיצה אל מתחת למשקולת הנהוגה בדחיקה. סגנון הלחיצה בוטל אחרי אולימפיאדת מינכן (1972).
אלופים מפורסמים: חליל מוטלו הטורקי, נעים סולימנוגלו אשר נולד בבולגריה והתאזרח בטורקיה. אלוף העולם הראשון בהרמת משקולות היה אדוארד לורנס לוי, אשר זכה באליפות העולם הראשונה שהתקיימה בלונדון ב-1891.
נציגי ישראל השתתפו התחום הרמת המשקולות באולימפיאדות רומא 1960, מינכן 1972, מונריאול 1976, לוס אנג'לס 1984, ברצלונה 1992, אטלנטה 1996, ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020. בשנת 1976 אדוארד וייץ הגיע למקום החמישי, וזה היה המקום הכי גבוה בתולדות השתתפות ישראל בתחרויות הרמת משקולות באולימפיאדה. ישנן מספר זכיות במדליות באליפויות העולם, ביניהן מקום ראשון בשוודיה ב-1972 בו זכה עדי ברנה. באליפויות אירופה ישנן זכיות רבות, ביניהן באליפות אירופה לשנת 2019 ניקול רובנוביץ' זכתה במדליית ארד ואולגה שפירו זכתה במדליית ארד בשנת 2022. סיליה גולד זכתה במדליית כסף בשנת 2024.
שיאי עולם בהרמת משקולות > גברים

נכון ל-2 באוקטובר 2019.
| קטגוריה | סוג הנפה | משקל שיא | שם האתלט | שנת לידה | תאריך ומקום שבירת שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 56 ק"ג | הנפה | 138 ק"ג | טורקיה חליל מוטלו | 1973 | 04/11/01 אנטליה, טורקיה |
| 56 ק"ג | דחיקה | 168 ק"ג | טורקיה חליל מוטלו | 1973 | 24/04/01 טרנצין, סלובקיה |
| 56 ק"ג | סה"כ | 307 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין לונג צ'ינגצ'ו'אן | 1990 | 07/08/16 ריו דה ז'ניירו, ברזיל |

| 62 ק"ג | הנפה | 153 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין שי זהיונג | 1980 | 28/06/02 איזמיר, טורקיה |
| 62 ק"ג | דחיקה | 182 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין לי מאוסהנג | 1978 | 02/10/02 בוסאן, קוריאה הדרומית |
| 62 ק"ג | סה"כ | 326 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין זאנג ג'י | 1987 | 28/04/08 קאנזאווה, יפן |

| 69 ק"ג | הנפה | 165 ק"ג | בולגריה ג'ורג'י מרקוב | 1978 | 20/09/00 סידני, אוסטרליה |
| 69 ק"ג | דחיקה | 197 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין גוזהנג הנג | 1974 | 11/09/03 קינהואנגדאו, סין |
| 69 ק"ג | סה"כ | 357 ק"ג | בולגריה גאלאבין בווסק | 1974 | 24/11/99 אתונה, יוון |

| 77 ק"ג | הנפה | 177 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין לו' שיאוג'ו'ן | 2016 | 09/04/04 אלמטי, קזחסטן |
| 77 ק"ג | דחיקה | 210 ק"ג | רוסיה אולג פרפטצ'נוב | 1975 | 27/04/01 טרנצין, סלובקיה |
| 77 ק"ג | סה"כ | 377 ק"ג | בולגריה פלאמן ג'ילאיצקוב | 1972 | 27/03/02 דוחה, קטר |

| 85 ק"ג | הנפה | 187 ק"ג | בלארוס אנדריי ריבאקוב | 1982 | 22/09/07 צ'יאנג מאי, תאילנד |
| 85 ק"ג | דחיקה | 218 ק"ג | איראן קיאנוש רוסטאמי | 1991 | 31/05/16 טהראן, איראן |
| 85 ק"ג | סה"כ | 396 ק"ג | איראן קיאנוש רוסטאמי | 1991 | 12/08/16 ריו דה ז'ניירו, ברזיל |

| 94 ק"ג | הנפה | 188 ק"ג | יוון אקאקיוס קאחיאסוויליס | 1969 | 27/11/99 אתונה, יוון |
| 94 ק"ג | דחיקה | 232 ק"ג | פולין סיימון קולצ'קי | 1981 | 29/04/00 סופיה, בולגריה |
| 94 ק"ג | סה"כ | 412 ק"ג | יוון אקאקיוס קאחיאסוויליס | 1969 | 27/11/99 אתונה, יוון |

| 105 ק"ג | הנפה | 200 ק"ג | בלארוס אנדריי אראמנוב | 1988 | 18/08/08 בייג'ינג, סין |
| 105 ק"ג | דחיקה | 237 ק"ג | בולגריה אלן טסגאב | 1977 | 25/04/04 קייב, אוקראינה |
| 105 ק"ג | סה"כ | 436 ק"ג | בלארוס אנדריי אראמנוב | 1988 | 18/08/08 בייג'ינג, סין |

| +109 ק"ג | הנפה | 225 ק"ג | גאורגיה לאשה טלחדזה | 1993 | 4/18/22 קוקס |
| +109 ק"ג | דחיקה | 267 ק"ג | גאורגיה לאשה טלחדזה | 1993 | 4/18/22 קוקס |
| +109 ק"ג | סה"כ | 492 ק"ג | גאורגיה לאשה טלחדזה | 1993 | 4/18/22 קוקס |
שיאי עולם בהרמת משקולות > נשים

נכון ל-1 בינואר 2009.
| קטגוריה | סוג הנפה | משקל שיא | שם האתלטית | שנת לידה | תאריך ומקום שבירת שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 48 ק"ג | הנפה | 98 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין יאנג ליאן | 1982 | 01/10/06 סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית |
| 48 ק"ג | דחיקה | 121 ק"ג | טורקיה נורקאן טיילאן | 1983 | 18/09/10 אנטליה, טורקיה |
| 48 ק"ג | סה"כ | 217 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין יאנג ליאן | 1982 | 01/10/06 סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית |

| 53 ק"ג | הנפה | 102 ק"ג | קוריאה הצפונית סונג הו רי | 1978 | 01/10/02 פוסן, קוריאה הדרומית |
| 53 ק"ג | דחיקה | 129 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין לי פינג | 1988 | 22/04/07 צ'ינן, סין |
| 53 ק"ג | סה"כ | 226 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין קיו הונגקסי | 1982 | 02/10/06 סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית |

| 58 ק"ג | הנפה | 111 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין צאן יאנגינג | 1979 | 03/12/06 דוחה, קטר |
| 58 ק"ג | דחיקה | 141 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין קיו היונגמאי | 1983 | 23/04/07 צ'ינן, סין |
| 58 ק"ג | סה"כ | 251 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין צאן יאנגינג | 1979 | 03/12/06 דוחה, קטר |

| 63 ק"ג | הנפה | 116 ק"ג | תאילנד טונגסוק פאווינה | 1979 | 12/11/05 דוחה, קטר |
| 63 ק"ג | דחיקה | 142 ק"ג | תאילנד טונגסוק פאווינה | 1979 | 04/12/06 דוחה, קטר |
| 63 ק"ג | סה"כ | 257 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין ליו קסיאן | 1980 | 23/09/07 צ'יאנג מאי, תאילנד |

| 69 ק"ג | הנפה | 128 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין צ'יונהונג ליו | 1985 | 13/08/08 בייג'ינג, סין |
| 69 ק"ג | דחיקה | 158 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין צ'יונהונג ליו | 1985 | 13/08/08 בייג'ינג, סין |
| 69 ק"ג | סה"כ | 286 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין צ'יונהונג ליו | 1985 | 13/08/08 בייג'ינג, סין |

| 75 ק"ג | הנפה | 131 ק"ג | רוסיה נאטליה זאבולוטנאייה | 1985 | 25/09/07 צ'יאנג מאי, תאילנד |
| 75 ק"ג | דחיקה | 159 ק"ג | הרפובליקה העממית של סין צ'יונהונג ליו | 1985 | 13/11/05 דוחה, קטר |
| 75 ק"ג | סה"כ | 286 ק"ג | רוסיה פודובידובה סביטלנה | 1986 | 02/06/06 הנג'סיו, סין |

| +75 ק"ג | הנפה | 155 ק"ג | רוסיה טטיאנה קשירינה | 1991 | 16 בנובמבר 2014 אלמטי, קזחסטן |
| +75 ק"ג | דחיקה | 193 ק"ג | רוסיה טטיאנה קשירינה | 1991 | 16 בנובמבר 2014 אלמטי, קזחסטן |
| +75 ק"ג | סה"כ | 348 ק"ג | רוסיה טטיאנה קשירינה | 1991 | 16 בנובמבר 2014 אלמטי, קזחסטן |
ראו גם

הרמת משקולות במשחקים האולימפיים
אימון משקולות
הרמת כוח
פיתוח גוף
קטלבלס
חופש הביטוי

נואם בפינת נואמים בלונדון, 1974
חופש הביטוי וההבעה הוא זכותו של כל אדם להביע את דעתו ולומר את שברצונו לומר מבלי שיוטלו הגבלות שרירותיות על כך, בכל הדרכים המשמשות לכך: דיבור, כתיבה, צילום, הסרטה, וכל דרך תקשורת אחרת. "כל אדם זכאי לחירות הדעה והביטוי" (מתוך ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם) עקרון חופש הביטוי הוא הרחבה של עקרון חופש הדיבור. חופש הביטוי נחשב למימוש של חופש הדעה והמצפון, שטעמם ניטל אם נשללת האפשרות לבטא אותם ולכן מהווה נדבך מהותי בחברה דמוקרטית.
חופש הביטוי נחשב לאחת מזכויות האדם הבסיסיות, אך לעיתים הוא מוגבל באמצעות חקיקה. גבולותיו של חופש הביטוי נתונים בוויכוח מתמיד. דוגמה לכך היא הטענה כי חוקים האוסרים ביטויי גזענות או תאוריות היסטוריות כמו הכחשת השואה מגבילים את חופש הביטוי. דיני לשון הרע מגבילים את חופש הביטוי וזכות הציבור לדעת, כדי לאפשר לנשוא הפרסום לשמור על שמו הטוב. גם פגיעה בזכות לפרטיות מגבילה את חופש הביטוי בחוק.
חשיבות חופש הביטוי לשיח הציבורי

ג'ון סטיוארט מיל, הפילוסוף החברתי האנגלי בן המאה ה-19, מציג ארבעה נימוקים המבהירים מדוע הגבלת חופש הדיבור והמחשבה מהווים מכשול לאמת:
ייתכן שהדבר שאת השמעתו אוסרים הוא האמת.
אין אמיתות שלמות והאמת היותר שלמה מושגת כפשרה בין דעות שונות המכילות אמיתות חלקיות. לכן צריך לשמוע את כל הדעות ולא להגבילן.
האמת עצמה מתחזקת במהלך מאבקה בשקר. לכן, גם אם הדברים שאת השמעתם אוסרים הם שקר - יש להשמיעם.
האמת מאבדת את כוח השכנוע שלה כאשר היא נזקקת לכוח הזרוע. גם אם בהגבלת חופש המחשבה והדיבור מגינים על האמת - מזיק לה הדבר.
על רעיונותיו האחרונים הללו של מיל יחלוק בחריפות, כעבור עשרות שנים, הפילוסוף החברתי הרברט מרקוזה וכן מנהיג המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, אנטוניו גראמשי.
מיל אינו מאמין כי בענייני מוסר וחברה ניתן להגיע לאמיתות מוחלטות ואין כל סיבה שדעה רווחת ומקובלת תהא אמיתית רק בתוקף היותה דעת רבים. הגבלת חופש הביטוי, מכל סוג שהוא, לא זו בלבד שאינה מוצדקת אלא שאף מזיקה.
מתיאור זה נגזר, כי לטובת הפרט והציבור כאחד, יש להגביל את סמכויות הכפייה של השלטונות ולעודד את דרך הוויכוח החופשי והחלפת הדעות השונות, כיסוד מהותי ביצירת חברה ליברלית. דרך הוויכוח החופשי נמנעת הליכה עיוורת בתלם. האזרח, מדורבן לפעילות מחשבתית ולהשתלמות מתמידה. ואושיותיה של החברה הנאורה והמתקדמת, המושתת על חירויות הפרט, משתמרים ומתחזקים.
חשיבות חופש הביטוי לשיח הציבורי > מצב החקיקה בעולם

גרמניה: הרשתות מחויבות להסיר תכנים מסוימים תוך 24 שעות, הקנס המרבי עומד על סך 50 מיליון אירו.
בריטניה*: רשות התקשורת תוכל לחסום אתרים, להטיל קנסות ואף לעצור עובדים בחברת התקשורת והמדיה שלא תסיר תכנים של פייק ניוז. (* הצעת חוק שטרם אושרה).
אוסטרליה: מאסר של עד שלוש שנים וקנס כבד לספקיות האינטרנט שלא מסירות תוכן אלים באופן מיידי.
ברזיל: איסור על פייקים, הגבלת הודעות שרשרת וחיוב משתמשים לקשר מספר טלפון לפרופיל.
חופש הביטוי במשפט הבינלאומי

חופש הביטוי נתפס כזכות אדם יסודית ואוניברסלית במשפט הבינלאומי הפומבי. תפיסה זו מתבטאת במגוון רחב של מסמכי חקיקה בינלאומיים, באמנות מולטילטרליות אזוריות, וכן במשפט הבין-לאומי המנהגי. ככלל, המשפט הבין-לאומי רואה את הזכות לחופש הביטוי הן כזכות אינדיבידואלית והן כזכות קולקטיבית, ובמסגרת זו מוטלות על מדינות מגוון חובות פוזיטיביות, כמו גם חובות שליליות למען אכיפת הזכות.
עם זאת, כמו זכויות רבות אחרות, גם הזכות לחופש הביטוי ניתנת לסיוג כשחלה התנגשות בינה לבין זכויות אחרות כגון הזכות לפרטיות, הזכות לחופש הדת והמצפון, והזכות להליך הוגן. במקרה כזה תידרש הערכאה השיפוטית לערוך איזון בין הזכויות המתנגשות על מנת להגיע להכרעה.
אמנות האו"ם השונות העוסקות בהגנה על הזכות לחופש הביטוי מביעות את הצורך להגן על שלושה יסודות של הזכות לחופש הביטוי:
הזכות להחזיק בדעות ללא התערבות.
הזכות לבקש מידע ולקבלו.
הזכות להפיץ מידע ורעיונות מכל הסוגים, דרך כל ערוץ תקשורתי, וללא התייחסות לגבולות מדיניים.
עיגון הזכות לחופש הביטוי באמנות האו"ם השונות מחזק את מעמדה של הזכות כזכות יסוד ראשונה במעלה במסגרת המשפט הבינלאומי.
חופש הביטוי במשפט הבינלאומי > יסודות הזכות > הזכות להחזיק בדעות ללא התערבות

על פי הערה כללית מס' 34 של ועדת זכויות אדם של האו"ם בנושא חופש הביטוי, הזכות להחזיק בדעות ללא התערבות טומנת בחובה את הזכות להחליף ולשנות דעה פוליטית, מדעית, היסטורית, מוסרית או דתית בכל רגע נתון ומכל סיבה. כן מצוין כי זכות זו אינה ניתנת להגבלה, והפללה בשל החזקת דעה, כמו גם הטרדה או הפחדה של יחידים בגין החזקת דעה, חורגות באופן יסודי מזכות זו.
חופש הביטוי במשפט הבינלאומי > יסודות הזכות > הזכות לבקש מידע ולקבלו

הזכות לבקש מידע ולקבלו נגזרת מזכות הציבור לדעת, והיא חולשת על גישה לכל סוג של אמצעי תקשורת אשר באמצעותו ניתן להעביר מידע לאחר. הסייג לזכות זו הוא שימוש באמצעי תקשורת כאמור לצורכי תעמולת מלחמה, קידום שנאה על רקע לאומי, גזעי או דתי העולה לכדי הסתה, אפליה או אלימות.
חופש הביטוי בארצות הברית

בגרסתה המקורית מבטיחה חוקת ארצות הברית את זכויות המדינות המרכיבות את ארצות הברית, אך אינה אומרת דבר על זכויות הפרט. הגנת חופש הדיבור נכללת בתיקון הראשון לחוקה, שתהליך אישורו התבצע בשנים 1789–1791. בעקבות תיקון זה ניתנת בארצות הברית הגנה נרחבת לחופש הביטוי, אך גבולותיו אינם ברורים, ונבחנו בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
שני פסקי דין חשובים בנושא חופש הביטוי ניתנו ברבע השני של המאה ה-20. באחד נשלח לכלא יוג'ין דבס, סוציאליסט שקרא שלא להתגייס לצבא במלחמת העולם הראשונה. השופט אוליבר ונדל הולמס אמר כי חופש הדיבור אינו מקנה את הזכות לצעוק "אש!" בתיאטרון צפוף. אולם בפסק דין חשוב אחר קבעו הולמס וברנדייס, כנגד דעת הרוב, כי יש לצמצם כל איסור על חופש הביטוי למצב של "סכנה ברורה ומיידית".
לבסוף קבע בית המשפט העליון, בתיק ברנדנבורג נגד אוהיו (1969), שהסף הנדרש על מנת שדברים יצאו מתחום הביטוי הלגיטימי הוא שהם נועדו לגרום למעשה בלתי-חוקי ממשי ומיידי. מבחן זה שתקף מאז אוסר על המדינה להוציא מחוץ לחוק ביטוי המצדד באלימות או בהפרת החוק, אם ביטוי כזה לא נועד להביא לעבירה ממשית ומיידית.
חופש הביטוי בישראל > חופש הביטוי מול ביטחון המדינה

פסק הדין הראשון שבו נבחנו בישראל גבולותיו של חופש הביטוי, כשהוא מתנגש עם ביטחון המדינה ושלום הציבור, ידוע בשם בג"ץ קול העם:
בשנת 1953 פרסם עיתון "הארץ" ידיעה לפיה מדינת ישראל עומדת להעמיד 200 אלף חיילים לרשותה של ארצות הברית להילחם במלחמת קוריאה. הידיעה הייתה משוללת יסוד, והממשלה הכחישה אותה, ואולם בינתיים שימשה הידיעה בסיס למאמר ביקורת חריף בעיתון "קול העם", שהיה ביטאונה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. במאמר נכתב, בין היתר, שהממשלה מחרחרת מלחמה "ומספסרת בדם הנוער הישראלי". שר הפנים החליט לסגור את העיתון ל-15 ימים, וזאת מתוך שימוש בסמכותו לפי פקודת העיתונות המנדטורית "להפסיק את פעולתו של עיתון אם התפרסם בו דבר העלול לסכן את שלום הציבור". העיתון עתר לבג"ץ בטענה שנפגע חופש הביטוי. השופט שמעון אגרנט קיבל את העתירה בהתבססו על מגילת העצמאות, ובפסק-דין ארוך ומנומק (בג"ץ 73/53) ביסס את חופש הביטוי כזכות עילאית במשפט החוקתי בישראל, וקבע בזאת לממשיכי דרכו את הדרך שבה ניתן להגן על זכויות האזרח וחופש הביטוי, כאשר הם מתנגשים עם אינטרסים אחרים, נוגדים. בפסק הדין נקבע "מבחן הוודאות הקרובה", לפיו חופש הביטוי ייסוג רק כאשר תתקיים ודאות קרובה לפגיעה ממשית ורצינית בביטחון המדינה.
פס"ד מאוחר יותר בו נקבעו אמות המידה למבחן הוודאות הקרובה הוא בג"ץ שניצר. השופט ברק בפס"ד מנומק קבע כי הפגיעה בחופש הביטוי היא אמצעי אחרון בהחלט וכי היא תתאפשר רק אם היא חיונית לשמירה על ביטחון המדינה. שמירה על ביטחון המדינה בא לידי ביטוי באמצעות קיומן של נסיבות קיצוניות שמהן עולה סכנה מוחשית וקרובה לוודאי לסכנה לשלום הציבור. גם בפס"ד זה נקבע כי הפגיעה בחופש הביטוי איננה לגיטימית וכי חופש הביטוי הוא גם חופש הביקורת אשר יש לקיים במשטר דמוקרטי תקין.
דוגמה נוספת לעליונות חופש הביטוי ניתן למצוא בחשיפת 'פרשת קו 300' והקמת ועדת חקירה בנושא. בפס"ד מ"י נ' קליין דן ביהמ"ש העליון בפרסום ידיעה עיתונאית הנוגעת לשירותי הביטחון ללא אישור הצנזורה. בפס"ד נטען כי איסור פרסום הידיעה אודות הקמת ועדת חקיקה בעניין 'פרשת קו 300' מהווה פגיעה חמורה בזכות הציבור לדעת.
חופש הביטוי בישראל > חופש הביטוי מול ביטחון המדינה > חופש המידע כנגזרת של חופש הביטוי ואיזונו מול ביטחון המדינה

על אף האמור לעיל, ניתן למצוא ביטוי חקיקתי לאיזון בין חופש הביטוי לביטחון המדינה בסעיף 9(א)(1) לחוק חופש המידע אשר קובע כי רשות ציבורית לא נדרשת למסור מידע שיש בגילויו משום חשש לפגיעה בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה, בביטחון הציבור או בשלומו של אדם. ניכר כי חרף חשיבותו של החוק אשר מטרתו לקדם שקיפות שלטונית ולהטמיע תפיסת יסוד של שיתוף במידע ציבורי, מוטלות עליו הגבלות בפרסום מידע ציבורי במטרה למנוע פגיעה בזכויות אחרות, ביניהן הזכות לביטחון. השיקול לסירוב מסירת מידע מפאת רגישות ביטחונית מסור בידי הרשות הציבורית ממנה נתבקש המידע והוא כפוף לשיקולי סבירות ומידתיות משפטיים.
בראשית ימיה של המדינה נרקם שיתוף פעולה בין נציגי העיתונים העבריים וראשי המדינה, לימים ועדת העורכים, אשר נועד להתמודד עם קשיים אלו ולהסדיר את האיזון העדין בין זכות הציבור לדעת ובין הצורך בשמירה על ביטחון המדינה. שיתוף פעולה זה ידע מתחים רבים, אך החל להתערער בעיקר לאחר מלחמת יום הכיפורים והביקורת הציבורית הנרחבת שהופנתה כלפי הממשלה. נקודת מפנה נוספת הגיעה בזמן מלחמת לבנון השנייה ובייחוד לאחר פרשת הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה שכוסה בהרחבה על ידי העיתונות.
חופש הביטוי בישראל > חופש הביטוי והגנה על רגשות הציבור

בפסק דין משנת 1987, בעתירה שהוגשה באמצעות האגודה לזכויות האזרח, קבע בג"ץ שיש להתיר את הצגתו של המחזה "אפרים חוזר לצבא" בשם חופש הביטוי, חרף טענתה של המועצה לביקורת סרטים ומחזות לפיה "ההצגה מעלה את דמותו של הממשל הצבאי בצורה מסולפת, מעוותת, מרושעת וזדונית אף תוך העלאת השוואה עם המשטר הנאצי. הרושם המצטבר מקריאת המחזה הוא שהתרת הצגתו תעורר בציבור הצופים תגובה רגשית קשה של יחס שלילי כלפי המדינה, של תעוב וסלידה כלפי צה"ל בכלל וכלפי הממשל הצבאי בפרט".
השופט מישאל חשין אחז בדעת מיעוט שביכרה ערכים אחרים על פני חופש הביטוי. הוא התנגד בלשון נרגשת ובציטוטי שירה להקרנת סרט המטיל רבב בדמותה של חנה סנש, הוא גם התנגד להתערבות בהחלטה לפסול את הסרט "אימפריית החושים". כן כתב דעת מיעוט מנומקת בשאלת הפעלת "ערוץ פלייבוי", בה כתב כי אינו רואה את הביטוי הפורנוגרפי, כחוסה מאליו תחת כנפי חופש הביטוי, וכי הפעלת ההגנות החוקתיות במקרים של ביטוי פורנוגרפי וביטוי גזעני אינה צריכה להיות אוטומטית ומובנת מאליה. דעה זו ניתנה כנגד דעת הרוב (בהרכב מורחב) אותה ביטא פסק דינה של השופטת דליה דורנר, שבו נקבע שאף הביטוי הפורנוגרפי כלול בחופש הביטוי, המוגן כזכות על חוקתית, ולפיכך יש צורך ב"פגיעה קשה, חמורה ורצינית" על מנת להגביל ביטוי זה.