stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שר הטבעות (סרט)

ערך זה עוסק בסרט אנימציה משנת 1978. אם התכוונתם לסדרת סרטי פנטזיה בבימויו של פיטר ג'קסון המבוססים על אותו הספר, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  שר הטבעות 
 בימוי:  ראלף באקשי
 הופק בידי:  סול זנטץ
 תסריט:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 עריכה:  דונלד ארנסט 
 מדבבים:  כריסטופר גארד (פרודו בגינס) דיוויד בוק (גימלי) אנתוני דניאלס (לגולס) פיליפ סטון (תאודן) אנדרה מורל (אלרונד) מייקל גראהם קוקס (בורומיר) פטר וודתורפ (גולום) סיימון צ'נדלר (מריאדוק ברנדיבאק) ויליאם סקווייר (גנדלף) דומיניק גארד (פרגרין טוק) ג'ון הרט (אראגורן) פליקס סילה טרי וילסון אלן טילברן מל סמית' הנרי פויריר Fraser Kerr Georges Poujouly Michael Scholes פייר ארדיטי John Westbrook Bernard Dhéran אנט קרוסבי Peter Risch בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  לאונרד רוזנמן
 צילום:  Timothy Galfas 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, ספרד 
 חברת הפקה:  Fantasy Films Productions 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בנובמבר 1978
 משך הקרנה:  133 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט חרבות וכישופים 
 תקציב:  4,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lordoftherings78
 סרט קודם:  ההוביט
 דף הסרט ב־IMDb
 
שר הטבעות (באנגלית: The Lord of the Rings) הוא סרט אנימציה משנת 1978 בבימויו של ראלף באקשי המבוסס על המחצית הראשונה של טרילוגיית ספריו של ג'ון רונלד רעואל טולקין שר הטבעות. הסרט מספר את סיפורם של חבורת הוביטים, אלפים, גמדים, קוסמים ובני אדם בארץ התיכונה שחברו יחדיו במשימה להשמיד את "הטבעת האחת", מעשה ידיו של סאורון, שר האופל, ובכך להביא עליו את כליונו. התסריט נכתב בידי פיטר ביגל, אשר התבסס על תסריט מוקדם יותר מאת כריס קונקלינג. הדמויות בסרט דובבו בקולותיהם של כריסטופר גארד (פרודו באגינס), ויליאם סקווייר (גנדלף), ג'ון הרט (אראגורן), מייקל שולס (סמוויז גמג'י), מייקל גראהם קוקס (בורומיר) ואנתוני דניאלס (לגולאס).
הבמאי ראלף באקשי התוודע לכתביו של טולקין בשלב מוקדם בקריירה שלו ושלח ידו במספר ניסיונות להפיק סרט אנימציה המבוסס על הספר, דבר שצלח בידו רק כשחבר למפיק סול זנטז ואולפן הקולנוע יונייטד ארטיסטס. הסרט נודע בשימוש הרב שנעשה בו בשיטת הרוטוסקופינג, טכניקה בה מצולמות סצנות חיות, שלאחר מכן מועתקות על צלולואיד כאנימציה. על אף שזכה הסרט להצלחה בקופות, הביקורות עליו היו חלוקות והמפיצים סירבו לממן סרט המשך שיכסה את חלקה השני של עלילת הסיפור. אף על פי כן עורר הסרט עניין מחודש בספריו של טולקין ושימש מקור השראה למספר יצירות מאוחרות יותר המבוססות על הספר.
אף על פי שהסרט בהתחלה זכה לביקורות מעורבות, במשך השנים הוא הפך לסרט פולחן בעל מעריצים רבים. גם פיטר ג'קסון לקח כמה אלמנטים מסרטו של באקשי כשביים את סרטיו.
הערות שוליים

↑  Janet Brennan Croft, "Three Rings for Hollywood: Scripts for The Lord of the Rings by Zimmerman, Boorman, and Beagle".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no97080965  NKC: unn20201085700   WorldCat (עם LCCN): no97-080965 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בניין המטה הכללי (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין, אטרקציה תיירותית 
 כתובת:  כיכר הארמון, ארמיטאז' 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  קארלו רוסי 
 סגנון אדריכלי:  קלאסיציזם 
 
 קואורדינטות:  59°56′17″N 30°19′02″E﻿ / ﻿59.9381°N 30.3172°E﻿ / 59.9381; 30.3172
 אתר רשמי
 he
 
בניין המטה הכללי (ברוסית: Зда́ние Гла́вного шта́ба) הוא מבנה היסטורי הממוקם בכיכר הארמון בסנקט פטרבורג. בניית הבניין נמשכה משנת 1819 עד 1829 על פי תוכנית האדריכל האיטלקי קארלו רוסי בשיתוף הפסלים ס. ג. פימנוב ו-ו. א. דמוט מלינובסקי.
חלקו המערבי של הבניין ממשיך כיום לשמש את צבא רוסיה ובו נמצא פיקוד המחוז הצבאי המערבי של רוסיה.
החלק המזרחי של הבניין הועבר לחזקת המוזיאון ההרמיטאז' הממלכתי, שהציב ציורים בני המאות ה-19 וה-20, שצוירו בעיקר על ידי אימפרסיוניסטים, והוא מקיים תערוכות מתחלפות של אמנות עכשווית בבניין.
אדריכלות

המתחם מורכב משני אגפים הממוקמים הן בכיכר הארמון והן בסוללת נהר המויקה, המחוברים באמצעות קשת הניצחון. אורך החזיתות הוא 580 מטר.
הקמת המתחם החלה בשנת 1819 עם בניית האגף המערבי שהיקפו כלל את בתי פלטן שכבר היו עם פרופורציות ומיקום מקושת בתוכנית. חזית הבתים של פלטן, שהשתמרה בחלקה, מאופיינת בחיפוי גרניט אפור, בניגוד לחיפוי הגרניט האדום של האגף המזרחי. בנוסף לבניין המטה הכללי, הבניינים אכלסו בעבר גם את משרד המלחמה, משרד החוץ ומשרד האוצר (באגף המזרחי).
אחד המאפיינים הדומיננטיים האדריכליים של הבניין הוא הכיפה מעל האגף המערבי של הבניין. זו עשויה מתכת וזכוכית לפי פרויקט של המהנדס ג.ג. קריבושיין בשנים 1902–1905, הכיפה סיפקה אור יום לספריה שנמצאת תחתיה. הכיפה החליפה כיפת אבן נמוכה, שהוקמה על ידי רוסי במהלך בניית הבניין. בניין הספרייה ההיסטורית הצבאית של המטה הכללי של רוסיה והכיפה הישנה שופצו ביסודיות בשנים 1890–1892, אך האש שפרצה בשנת 1900, שהרסה 12 אלף ספרים ואת חללי הפנים של הספרייה, הצריכה שיפוץ חדש.
מהצד של נבסקי פרוספקט הוקמו הבתים שנבנו בעבר: "מחסנית הקלפים של בניין המטה הכללי" (1805-1806, אדריכל ל. רוסקה), מטה האגודה לכלכלה חופשית (1768–1775, אדריכל ג.ב. ואלן-דלמוט). בשנים 1845–1846, האדריכל א. ד. צ'רניק שיפץ מבנים אלה שניתנו למטה הכללי, תוך נתינת מראה כללי לחזיתות בסגנון רוסי.
אחרי מהפכת אוקטובר, הבניין הועבר לידי נציבות העם לענייני חוץ, ולאחר מכן שימש כתחנת משטרה.
כיום, חלק מהבניין שייך למחוז הצבאי המערבי. בשנת 1993 הועבר האגף המזרחי של בניין המטה הכללי לידי ההרמיטאז'.
בשנת 2008 התקיים מכרז לשיפוץ האגף המזרחי של בניין המטה הכללי. הוא זכה על ידי קונסורציום של חברות Intarsia וחברת "תחייה" (Vozrozhdenie). הבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח אישר את החלטת ועדת המכרז ואת עלות העבודה בסך 4,418,414,868 רובלים.
אדריכלות > קשת המטה הכללי

קשת בניין המטה הכללי היא אובייקט אדריכלי עצמאי. היא נבנתה כאנדרטה ראשית שהוקדשה למלחמה הפטריוטית בשנת 1812, ומשלימה את הרכב המבנים מול ארמון החורף. בשנת 1918, במספר רחובות וכיכרות של פטרוגרד, שמה שונה רשמית לקשת הצבא האדום. השם ההיסטורי הוחזר בשנת 1944.
בעיצוב הכיכר המרכזית של בירת האימפריה הרוסית, החליט קארלו רוסי לקשור את שני אגפי בניין המטה הכללי עם קשת ניצחון, מבלי להתקין מרכבה.
טכניקה אדריכלית זו זמן קצר לפני אירועים אלה כבר הוחלה ביצירת ההרכב של קשת הניצחון של האדמירליות. רוסי הזמין בדיוק את אותם הפסלים (שיצרו ס. ג. פימנוב, ו-ו. א. דמוט מלינובסקי) בביצוע הפרויקט הזה. בעזרת אדונים אלה רצה האדריכל להשיג אקספרסיביות, כשהוא משלים את בהירות האדריכלות עם האלגנטיות של הקומפוזיציה הפיסולית.
היא מורכבת משלוש קשתות מחוברות זו לזו, מעוטרות בתבליטי בסיס וממסגרות את הכניסה לכיכר מנבסקי פרוספקט (קטע זה נקרא לוגובוי או רחוב מלאיה מיליונאיה, לפני ההצטלבות מרחוב מורסקאיה).
הקומפוזיציה מגיעה לידי ביטוי המקסימלי כאשר היא נראית מהכיכר. מגובה של 36 מ', בראש הבניין, הנראה לעין מרחוק, נראית מרכבה מובלת על ידי שישה סוסים ושני לוחמים לבושים בשריון רומאי וחמושים בחניתות. בעגלה ניצבת ניקה מכונפת, המניחה את כף היד השמאלית על הכיכר. ביד ימין של האלה נמצא זר דפנה. הקומפוזיציה הפיסולית חושפת את מהות האנדרטה, סמל לתהילה צבאית. מוטיב זה ממשיך בכל מרכיבי הקשת: הקישוטים שעל קירות הקשת עשויים גביעים צבאיים וזרים, שנערמים בכניסה לקשת מכיוון כיכר הארמון. העוברים בסך כאילו מתקבלים בברכה על ידי דמויות אלת התהילה, טסות במהירות בגרעין ומושיעות זרי דפנה וענפי כף יד. גמר הקומפוזיציה, בכיכר, במפלס הנדבך השני של חלונות המטה, מוחתם בדמויות הזקיפים בשריון עתיק המושיטים זרי דפנה לעבר הנכנסים לכיכר.
קשת הניצחון של בניין המטה הכללי נחנכה ב-24 באוקטובר 1828.
גלריה

פרויקט ראשוני, 1820.
פרויקט ראשוני, 1820, נוף מכיכר הארמון. ליטוגרפיה: ק. בקרוב.
המבנה בשנת 1917.
בניית הכיפה מעל ספריית המטה הכללי, 1902-1905.
בניין המטה הכללי, שנת 2014.
הערות שוליים

↑  Здание главного Штаба ВС Российской империи: настоящее и будущее на официальном сайте Эрмитажа.
↑  Здание Главного Штаба. Историческая статья
↑  Чернега А.В. "Здание Главного штаба". Прогулки по Санкт-Петербургу. walkspb.ru. אורכב מ-המקור ב-2018-03-08. נבדק ב-2018-03-07.
↑  Весь Петроград, 1922. Список переименованных улиц. — стлб. 747-748.
↑  Триумфальная арка — мемориальная арка; временное или постоянное сооружение, возводимое в честь:
החזית המזרחית של בניין המטה הכללי
קשת המטה הכללי.
שעון מנדלייב - אלמנט תפאורתי.
אלמנט אדריכלי בגומחה של הקשת.
אלווין קרפיס

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1907 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  26 באוגוסט 1979 (בגיל 72) Torremolinos, ספרד 
 מדינה:  קנדה 
 מקום קבורה:  San Miguel Cemetery 
 כינויים נוספים:  קריפי, ריי
 
אלווין "קריפּי" קרפּיס (באנגלית: ‏Alvin "Creepy" Karpis‏; 10 באוגוסט 1907 – 26 באוגוסט 1979) היה פושע קנדי-אמריקאי מפורסם ממוצא ליטאי. קרפיס נולד במונטריאל, קוויבק, קנדה לזוג מהגרים מליטא, וגדל בטופיקה, קנזס. כינויו היה "קריפי" (מפחיד, מצמרר) בגלל החיוך המפחיד שהפך לסימן ההיכר שלו. חבריו כינו אותו "ריי". הוא התפרסם כאחד מתוך שלושת מנהיגי כנופיית "בארקר-קרפיס" (אנ') בשנות ה-30 של המאה ה-20. היה אחד מתוך ארבעה "מבוקשים מספר 1" ברשימת ה-FBI והיחיד מהם שנלכד בחיים. בנוסף, הוא האסיר ששהה הכי הרבה זמן בכלא אלקטרז (26 שנים).
חייו המוקדמים

קרפיס נולד בשם אלבּין פרנסיס קרפּאוויצ'יוס (Albin Francis Karpavičius) לג'ון ואנה קרפוביץ', שהיו מהגרים מליטא. הוא התחיל לבצע מעשי עבריינות כשהיה כבן 10. הוא החל למכור פורנוגרפיה ולהסתובב עם מהמרים, סוחרי סמים, סרסורים ומבריחי אלכוהול (בתקופה שבה ייצור וסחר באלכוהול היו אסורים בארצות הברית). בשנת 1926 נשלח קרפיס ל-10 שנות מאסר בכלא האצ'ינסון במדינת קנזס בשל ניסיון פריצה. הוא ברח משם עם אסיר נוסף, לורנס דה וול, והתחיל במסע פשע שארך שנה. מסע הפשע נקטע לזמן קצר כאשר דה וול נתפס וקרפיס חזר לגור עם הוריו. לאחר שעבר לקנזס סיטי, מיזורי, נתפס קרפיס גונב מכונית ונשלח חזרה לכלא. הוא נכלא בכלא לאנסינג במדינת קנזס, ופגש שם אסיר בשם פרד בארקר (אנ') שהואשם בפריצה לבנקים. בארקר היה חבר בכנופיה שכונתה "Bloody Barker" בעיתונים של אותה תקופה. לאחר שחרורו ב-1931 הצטרף קרפיס לפרד בארקר בטולסה, אוקלהומה ויחדיו הם הקימו את כנופיית "בארקר-קרפיס".
קריירת פשע

כנופיית "קרפיס-בארקר" הייתה אחת מכנופיות הפשע הקטלניות ביותר במאה ה-20. הם לא היססו להרוג כל מי שעמד בדרכם, אפילו עוברי אורח תמימים. הם שדדו מספר בנקים ומשלוחי דואר, ועד מהרה פנו לעסוק בחטיפה תמורת כופר. בשנת 1933 חטפו את ויליאם האם, מיליונר ממינסוטה. בזכות הכופר שלו הרוויחו 100,000 דולר (סכום השווה ל-1.8 מיליון דולר בערך במחירי 2017). זמן קצר לאחר מכן, הם חטפו את אדוארד ברמר ג'וניור, בנקאי ממינסוטה ושחררו אותו תמורת כופר בסך 200,000 דולר. את הכנופיה ניהל קרפיס, שהיה לו זיכרון צילומי ותואר כ"החכם" על ידי בארקר.
מרדף ותפיסה על ידי ה-FBI

בשנת 1924 מונה ג'יי אדגר הובר לעמוד בראש "לשכת החקירות" (Bureau of Investigations), גוף שעסק באכיפת החוק ברמה הפדרלית (ולא ברמת המדינות השונות של ארצות הברית). למרות ההצלחות של הארגון, היו לסוכנות בעיות רבות. בימים ההם, כאשר היישום של המדע והטכנולוגיה למלחמה בפשע עדיין היה בחיתוליו, הסוכנות הייתה תלויה בציבור לצורך השגת מידע מודיעיני. בשנת 1935 עברה "לשכת החקירות" ארגון מחדש וקיבלה את השם "לשכת החקירות הפדרלית" –FBI. הובר המשיך לעמוד בראש הארגון. בשנת 1936 זומן הובר לשימוע בסנאט האמריקאי. הסנטור קנת מק'קלאר (אנ') מטנסי נזף בהובר על תפקוד ה־FBI. באותו רגע נשבע הובר שיתפוס את קרפיס אישית.
הובר לא נאלץ להמתין זמן רב. במאי 1936, איתר ה-FBI את קרפיס בניו אורלינס. הובר טס לשם כדי להיות אחראי למעצר. הוא הצטרף לצוות הפשיטה שארב לפושעים ליד דירתם ברחוב קנאל. למחרת, זמן קצר אחרי השעה חמש, עזבו קרפיס ושניים אחרים את הדירה ונכנסו למכונית מסוג פלימות'. לאחר שתפסו את קרפיס הורה הובר להביא לו אזיקים כדי לכבול את קרפיס, אך אף אחד מסוכניו לא הביא אזיקים, לכן קשרו את ידיו של קרפיס בעזרת עניבה של אחד הסוכנים. יש כמה גרסאות של סיפור המעצר. הגרסה של קרפיס, שנכתבה בספר זיכרונותיו, הייתה שרק אחרי שכל הסוכנים הזוטרים יותר הגיעו תפסו אותו. לפי הגרסה הרשמית של ה-FBI, הובר תפס את קרפיס במכוניתו לפני שקרפיס הצליח להגיע לרובה שנמצא במושב האחורי. אך למעשה במכונית הפלימות' לא היה כלל מושב אחורי. לכידתו של קרפיס הזניקה את המוניטין של הובר ושמו היה שם נרדף לאכיפת החוק.
מאסרו

קרפיס היה כלוא באלקטרז מאוגוסט 1936 עד אפריל 1962 (למעט חצי שנה במהלך 1958, אז שהה בכלא אחר). למרות כל פשעיו של קרפיס הוא לא נחשב אסיר בעייתי וריצה את עונשו בשקט. עם זאת, הוא גם לא נחשב אסיר לדוגמה. הקצין הראשי של אלקטרז תיאר אותו כמטרד קל, משום שקרפיס היה לטענתו מתלונן לעיתים קרובות על התנאים בבית הכלא ומתקוטט עם אסירים אחרים כל הזמן. קרפיס היה ידוע כאסיר בעל תפקידים חשובים רבים בתעשיות אלקטרז ובמטבח. הוא נודע גם כאסיר שקיבל את גזר הדין הארוך ביותר בכלא אלקטרז, אך למרות זאת הוא מעולם לא ניסה לברוח מהכלא. בשנת 1962, בזמן שכלא אלקטרז נמצא בשלבי סגירה, הועבר קרפיס לכלא של מדינת וושינגטון באי מקניל.
חייו המאוחרים ומותו

קרפיס שוחרר על תנאי בשנת 1969 וגורש לקנדה. הוא התקשה להשיג דרכון קנדי כי טביעות אצבעותיו הוסרו בשנת 1934 בידי ג'וזף מורן, רופא שפעל בעולם התחתון. הוא התיישב במונטריאול.
הוא כתב את ספר זיכרונותיו הראשון ב-1971. ספר זיכרונות נוסף שכתב יצא לאור ב-1980. הוא הפגין חוש הומור במהלך סבב הפרסום הראשון של ספרו "אויב הציבור מספר אחת" ברחבי קנדה, ונראה יותר כמו רואה חשבון מאשר כמו גנגסטר. בשנת 1973 היגר לספרד.
בשנת 1979 נמצא קרפיס מת. גלולות שינה שנמצאו בגופו הביאו תחילה לקביעה שקרפיס התאבד, אולם מאוחר יותר שונתה קביעה זו ומותו הוגדר כמוות מסיבות טבעיות.
רוברט ליבסי, שסייע לקרפיס לכתוב את ספרו ב-1979, טען כי קרפיס לא היה טיפוס שעלול להתאבד. ליבסי אמר כי קרפיס היה שורד, לאחר שריצה 33 שנות מאסר. ליבסי טען עוד שננסי, חברתו האחרונה של קרפיס, לימדה אותו להשתמש בסמים ובאלכוהול, והוא התאהב בה, אך התוצאות היו קטלניות. מעולם לא בוצעה נתיחה שלאחר המוות. יום לאחר מכן נקבר קרפיס בספרד. בתעודות הפטירה המקורית שנכתבה בספרדית, ותורגמה לאנגלית, נקבע שקרפיס מת מהתקף לב. גלולות השינה היו שייכות כנראה לחברתו ננסי, שעזבה שבוע לפני מותו. העובדה שבקבוק הגלולות נותר כמעט מלא חיזקה את ההערכה שלא הייתה זאת התאבדות.
הערות שוליים

↑  Alvin Karpis - Kansapedia - Kansas Historical Society, www.kshs.org (באנגלית)
1 2  Ocean View Publishing Company, Alvin Karpis, www.alcatrazhistory.com (באנגלית)
↑  A Byte Out of History: The Alvin Karpis Capture, Federal Bureau of Investigation (באנגלית)
↑  Information about Alvin Karpis, littlebrick.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb127614754 (data)  ISNI: 0000 0000 7409 2850  LCCN: n81014398  NARA: 10569076  SNAC: w6c857q6  SUDOC: 190855541  VIAF: 48077207   WorldCat (עם VIAF): 48077207 
אצבעותיו של קרפיס, נטולות טביעות אצבע
ארכיון

.
ארכיון העיר חיפה שוכן במושבה הגרמנית חיפה, הארכיון הוקם ב-1977
למונח ארכיון שלושה מובנים:
החומר הארכיוני הראוי לשמירה לצמיתות;
המוסד הרוכש חומר ארכיוני, שומר אותו ומעמיד אותו לשימוש;
משכן החומר הארכיוני.
מקור המילה אַרְכִיּוֹן הוא ביוונית, שבה הייתה משמעותה ביתו של האַרכוֹן – בו היו מתורגמים ונשמרים מסמכים שנמצאו באחריותו. שורש המילה ארכיון ביוונית הוא "ארכה" (ἀρχή), שפירושה ראשיתי, קדום, פרימרי (כמו במילה ארכאולוגיה). במגילת אסתר נמצא הערך "גנזי המלך" ומכאן שבעברית משתמשים גם במילה "גנזך" במובן של ארכיון.
לארכיונים יש ארגון בין-לאומי – המועצה הבין-לאומית לארכיונאות (ICA – International Council on Archives) שחברים בו מלבד ארכיונים לאומיים ואיגודי ארכיונים, ארכיונים של מוסדות, עסקים, ארגונים וכיוצא בזה.
סוגי ארכיונים

מבחינים בין שני סוגים של ארכיונים:
ארכיון מנהלי – ארכיון המקבל חומר ארכיוני מהארגון אליו הוא שייך. הוא פועל במסגרת הארגון. כדי להשלים את החומר הארכיוני המתקבל מהארגון אוסף ארכיון זה השלמות הנמצאות במקום אחר.
ארכיון תיעודי – הוא ארכיון שאוסף חומר ארכיוני הקשור לעניין כלשהו. כגון ארכיון יד ושם האוסף חומר ארכיוני הקשור לשואה.
יש ארכיונים שמתמחים בסוג מסוים של חומר ארכיוני. לדוגמה, הפונותיקה הלאומית היא ארכיון של הקלטות מוזיקה. באופן דומה, סינמטקים הם ארכיונים לסרטי קולנוע, גם באינטרנט ישנם ארכיונים, אלו הם אתרים השומרים גרסאות ישנות של אתרי אינטרנט, וניתן לחפש בהם לפי שם אתר ותאריך.
תולדות

ארכיונים קיימים מאז ימי קדם, מקובל שהארכיון העתיק ביותר הוא חוקי חמורבי החקוקים על מצבתו שנמצאת במוזיאון הלובר.
בעקבות היונים הלכו גם הרומאים והקימו ארכיונים – ARCHIVUM. גם במקורות היהודיים יש אזכור לארכיון, לדוגמה בספר ירמיהו, פרק ל"ב, פסוקים י"א–י"ד:
וָאֶקַּ֖ח אֶת־סֵ֣פֶר הַמִּקְנָ֑ה אֶת־הֶֽחָת֛וּם הַמִּצְוָ֥ה וְהַחֻקִּ֖ים וְאֶת־הַגָּלֽוּי׃ וָאֶתֵּ֞ן אֶת־הַסֵּ֣פֶר הַמִּקְנָ֗ה אֶל־בָּר֣וּךְ בֶּן־נֵרִיָּה֮ בֶּן־מַחְסֵיָה֒ לְעֵינֵי֙ חֲנַמְאֵ֣ל דֹּדִ֔י וּלְעֵינֵי֙ הָֽעֵדִ֔ים הַכֹּתְבִ֖ים בְּסֵ֣פֶר הַמִּקְנָ֑ה לְעֵינֵי֙ כׇּל־הַיְּהוּדִ֔ים הַיֹּשְׁבִ֖ים בַּחֲצַ֥ר הַמַּטָּרָֽה׃ וָאֲצַוֶּה֙ אֶת־בָּר֔וּךְ לְעֵינֵיהֶ֖ם לֵאמֹֽר׃ כֹּה־אָמַר֩ יְהֹוָ֨ה צְבָא֜וֹת אֱלֹהֵ֣י יִשְׂרָאֵ֗ל לָק֣וֹחַ אֶת־הַסְּפָרִ֣ים הָאֵ֡לֶּה אֵ֣ת סֵ֩פֶר֩ הַמִּקְנָ֨ה הַזֶּ֜ה וְאֵ֣ת הֶחָת֗וּם וְאֵ֨ת סֵ֤פֶר הַגָּלוּי֙ הַזֶּ֔ה וּנְתַתָּ֖ם בִּכְלִי־חָ֑רֶשׂ לְמַ֥עַן יַעַמְד֖וּ יָמִ֥ים רַבִּֽים׃
במשך אלפי שנים שימשו הארכיונים אך ורק את מוסדות השלטון, בין אם היה זה שלטון מרכזי של מדינה, שלטון של עיר או של מוסדות דת, בעיקר של מוסדות הכנסייה הקתולית. בימי הביניים נוצרו גם
ארכיונים של משפחות אצולה ומראשית העת החדשה נוצרו גם ארכיונים של עסקים. כל הארכיונים האלו היו סגורים לקהל ופתוחים אך ורק לבעליהם.
השינוי המרכזי בתפקיד הארכיונים הגיע עם המהפכה הצרפתית ב-1789, שבעקבותיה בוטלו המעמדות. ב-25 ביוני 1794 נחקק בצרפת חוק הארכיונים המודרני הראשון, שקבע שהארכיון של הממשלה יהיה פתוח לקהל. חקיקת חוק זה הייתה ראשיתה של התקופה המודרנית בניהול הארכיונים. בעקבות הצרפתים התחילו שאר מדינות אירופה לפתוח את הארכיונים שלהם לקהל האזרחים. עובדה זו הפכה את הארכיונים כמקור למחקר מדעי.
ציון דרך חשוב בניהול הארכיונים היה ב-1898 עם צאת ספרם המונומנטלי של שלושת ההולנדים Muller Feith and Fruin – "מדריך לארגון ורישום ארכיונים". הם אלו שקבעו את הכלל הבסיסי בארכיונאות – "עקרון המוצא", כלל שתקף גם היום וביתר שאת בארגון, סידור ורישום של חומר ארכיוני דיגיטלי.
התפתחות נוספת בניהול הארכיונים חלה בראשית המאה העשרים שאז התברר לארכיונאים שעל מנת לאפשר שימוש ראוי ואמין בחומר הארכיוני השמור בארכיונים עליהם להיות מעורבים בתהליך
יצירת החומר הארכיוני. כך נוצר מקצוע משני בארכיונאות – ניהול רשומות.
הארגון הבסיסי של הארכיון הוא בהתאם לגוף יוצר החומר. כל יוצר חומר ארכיוני הוא חטיבה בארכיון. זו יכולה להיות חטיבה של חומר ארכיוני מינהלי, זה יכול להיות אוסף כלשהו וזה יכול להיות ארכיון של בן-אדם או של משפחה. לדוגמה: ארכיון השופט חיים כהן בגנזך המדינה.
ארכיונים בישראל

עם הארכיונים בישראל נמנים:
גנזך המדינה
ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
ארכיון בית לוחמי הגטאות
הארכיון הציוני המרכזי
ארכיון השומר הצעיר יד יערי
ארכיון יד טבנקין
ארכיון העבודה – מכון לבון
הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי
ארכיון מכון ז'בוטינסקי
ארכיון יד ושם
ארכיון הקיבוץ הדתי
ארכיוני הערים – ירושלים תל אביב-יפו, ארכיון העיר חיפה, שפרעם, נתניה, הרצליה, רחובות, נשר וערים אחרות
ארכיוני קיבוצים ומושבים
ארכיון חברת החשמל לישראל
ארכיון רשות השידור
ארכיון מפלגת העבודה
מכון גנזים של אגודת הסופרים
בעידן המודרני בישראל חלה התפתחות עם החלטתה של ממשלת ישראל להפריט את תחום שירותי הגניזה. החלטה זו התקבלה ביולי 1994 לאחר בחינה מדוקדקת בדבר האפשרות להעביר את החומר הארכיוני של משרדי הממשלה ויחידות הסמך גם לחברות גניזה פרטיות.
בעקבות ההחלטה הוקמו חברות גניזה, או "מגנזות תעשייתיות", אשר שומרות ניירת ומסמכים אשר לא נמצא מקומם בארכיון הלאומי וכן חומרים של חברות פרטיות ואישים פרטיים אשר מצאו לנכון להעביר את החומר לניהול מקצועי בארכיב חיצוני. המגנזות התעשייתיות או חברות הגניזה בישראל הן זרוע ביצוע ארוכה לצורך בדיקת איכות וסטנדרטיזציה של שמירת חומר היסטורי ולאומי וכן חומר מסחרי ופרטי. כיום קיימות מספר חברות גניזה בשוק הפרטי.
ראו גם

ארכיונאי
גניזה
ארכיון האינטרנט
האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע
המועצה הבין-לאומית לארכיונאות
ארכיון דיגיטלי
לקריאה נוספת

Manual for the arrangement and description of archives: drawn up by direction of the Netherlands Association of Archivists / by S. Muller, J.A. Feith and R. Fruin ; translation of the second edition by Arthur H. Leavitt ; with new introductions by Peter Horsman ... [et al.]. Chicago, IL : Society of American Archivists, c2003
הערות שוליים

1 2 3  ועדת המינוח, מילון למונחי הארכיונאות, האיגוד הארכיוני בישראל, 1993
↑  ביין, אלכס, האנציקלופדיה העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295535205171  BNE: XX4576267  BnF: cb13318572g (data)  GND: 4002859-8  LCCN: sh85006913  NDL: 00561045  NKC: ph114080 
ארכיון הממשל הספרדי באמריקה הלטינית ARCHIVO GENERAL DE INDIAS
בניין גנזך ויצמן במכון ויצמן ברחובות
גולדן אקס (סדרת משחקים)

| --- | --- |
עטיפת המשחק הראשון
עטיפת המשחק הראשון
 כללי
 תאריך הוצאה:  המשחק הראשון בסדרה יצא ב-יוני 1989
 סוגה:  Beat 'em up, Hack and slash
 פיתוח:  Sega
 הוצאה לאור:  סגה 
 הפצה:  Sega
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  משחק ארקייד, WonderSwan Color, TurboGrafx-16, iOS, ספקטרום סינקלייר, Sega Saturn, סגה גיים גיר, פלייסטיישן 3, טלפון סלולרי, Amstrad CPC, Sega Master System, סגה מגה דרייב, קומודור 64, DOS, אטארי ST, קומודור אמיגה, Xbox 360 
 
גולדן אקס (באנגלית: Golden Axe, בתרגום חופשי: "גרזן הזהב") היא סדרת משחקי ארקייד מסוגת Beat 'em up u ותת סוגה Hack and Slash אשר פותחה על ידי חברת סגה. עלילת הסדרה מתרחשת בעולם פנטזיה בו המשימה העיקרית של גיבורי המשחק היא להשיג את גרזן הזהב האגדי.
דמותו של הנבל דת' אדר ממוקמת במקום ה-83 ברשימת הנבלים הגדולים ביותר במשחקי וידאו, לפי IGN.
הדמויות

אקס באטלר – הלוחם הברברי, הוא דמות מאוזנת, ויכולותיה ניצבות בין הוויקינג לאישה. הברברי חמוש בחרב רחבה, והקסם אותו הוא מבצע גורם לפליטת תופת אש מהקרקע.
טייריס פלייר – האמזונה, חמושה בחרב, ומבין הדמויות, הקסם אותו היא מבצעת הוא החזק ביותר - ביכולתה לזמן דרקון היורק אש על פני כל המסך. פיזית, היא החלשה ביותר.
גיליאוס תנדרהד – הגמד הויקינגי, חמוש בגרזן קרב, ומבין הדמויות, תוקף בצורה היעילה ביותר בעזרת גופו וכלי נשקו, ואילו הקסם אותו הוא מבצע חלש - ברקים הנעים מצד אחד של המסך למשנהו ובחזרה.
דת' אדר – הנבל הראשי בסדרה. ענק אשר לובש שריון ומחזיק בגרזן גדול. במשחק הראשון הוא חוטף את המשפחה המלכותית ומשעבד את כל תושבי הממלכה. בסוף המשחק שלושת הגיבורים מצליחים להרוג אותו אך הוא קם לתחיה במשחק השני בסדרה.
קין גרינדר – הברברי אשר מחליף את אקס באטלר בגולדן אקס 3, בעל כוחות השווים לאקס באטלר.
שרה בארן – האמזונה אשר מחליפה את טייריס פלייר בגולדן אקס 3, הכוחות שלה שווים לטייריס פלייר.
קרונוס לאיט – פנתר אנושי בעל קסם של ערפל.
פרוד כראגר – גורילה אנושית בעל קסם של מטח סלעים.
סטרנבליד – הברברי אשר מחליף את קין ואקס במשחק "גולדן אקס: נקמתו של דת' אדר", בעל קסם של נהר לבה.
דורה – קנטאורית אשר נישקה הוא אלה בעלת קסם של מטח סלעים.
גואה – ענק אשר נשקו הוא הגרזן של גיליאוס והוא גם נושא אותו בעל קסם אש.
טריקס – "נער חווה" אשר נשקו הוא קלשון ובעל קסם של עץ אשר מרפא את השחקנים.
המשחקים בסדרה > גולדן אקס (1989)

שוחרר בשנת 1989 על ידי חברת סגה. במשחק ניתן לבחור להיות לוחם גמד, ברברי או אמזונה. מטרת כולם היא להרוג את הדיקטטור הנתעב דת' אדר אשר כבש שטחים שלווים של ארץ שנקראת "יוריה", שבה את משפחת המלוכה וגנב את גרזן הזהב. כל אחד מהלוחמים שואף לנקמה, כיוון שבקרבות קודמים עם דת' אדר, איבד כל אחד מהם בן משפחה.
בגרסת המחשב לכל שחקן יש סוג אחד של קסם בכל הרמות. בגרסאות הארקייד והמגה-דרייב סוג הקסם משתנה מרמה לרמה. בגרסת המחשב המסך עלול להיתקע אם הגמדים לא מצליחים לברוח מהמסך.
המשחקים בסדרה > גולדן אקס (1989) > מהלך המשחק

ההתקדמות במשחק נעשית תוך חיסול כל היריבים, בהם ענקים, אבירים, אורקים ושלדים. פרט לאויבים השונים שפוגשות הדמויות במהלך המשחק, הן נתקלות בגמדים זעירים (לעיתים תוך כדי צעדה ולעיתים פוקדים אותם הגמדים במהלך חניית הלילה). מטרתם הבלעדית של גמדים אלה (לאחר שחובטות בהן הדמויות בדרכים שונות) לספק לדמויות מזון (לשיקום בריאותן) ושיקויים (לשיקום כוח הקסם).
חלק מהאויבים במשחק רכובים על יצורים, על פי רוב דרקונים למיניהם, אשר לאחר הפלת האויב יכולים לשמש את גיבורינו. כל היצורים מסוגלים לקפוץ ולנגוח בצורה דומה, אולם לכל אחד ישנה שיטת תקיפה נוספת הייחודית לו - הכאה בעזרת זנבו, יריקת כדור אש וכיוצא באלה.
מהלך המשחק הרגיל כולל שמונה שלבים הנגללים לאורך סיפור המסע, שתואר קודם לכן, ויכול להשתתף בו שחקן בודד או זוג שחקנים הפועלים יחדיו. אפשרויות משחק נוספות כוללות דו-קרב בין שני שחקנים אנושיים או לחלופין התמודדות שחקן יחיד במקום קבוע נגד אויב בודד או כנגד מספר אויבים סימולטנית. כאשר מביס השחקן את האויב שבמסך מופיעים אויבים נוספים ברמת קושי גבוהה יותר.
המשחקים בסדרה > גולדן אקס 2 (1991)

בכותר ההמשך, כל הגיבורים מהמשחק הקודם חוזרים להילחם בכוחות הרשע של גולד האפל, ולהחזיר לידם את גרזן הזהב. מכניקת המשחק זהה למשחק הקודם, השינויים מתאפיינים בקסמים של הדמויות ובעיצוב האויבים והשלבים.
המבקרים והמעריצים הביעו אכזבה מהעובדה שהמשחק לא מחדש יותר מידי, ותלו את האשמה בעובדה שסגה מיהרו להוציא את כותר ההמשך בשביל לרכב על ההצלחה שלו. למרות זאת, המשחק זכה לפופולריות רבה.
המשחקים בסדרה > גולדן אקס: הנקמה של דת' אדר (1992)

בשנת 1992, סגה שחררה את גרזן הזהב: הנקמה של דת' אדר לארקייד בלבד. זהו היה משחק גרזן הזהב הראשון שהשתמש ב-32 סיביות. אף על פי שהמשחק היה מאוד פופולרי המשחק לא ראה אור לקונסולות הביתיות ונשאר בלעדי לארקייד.
רק גיליאוס תנדרהד נשאר מקאסט הדמויות המקורי. הדמויות החדשות הן ברברי, קנטאור, וטריקס. הנבל הראשי הוא שוב דת' אדר ובגרסתו הראשונה הוא בולע כל קסם שזורקים עליו.
המשחק עולה על קודמיו מבחינת סאונד, גרפיקה, ומשחקיות. לראשונה, השחקן רשאי לבחור לאיזו דרך להתקדם במהלך השלב. בנוסף, זהו משחק גרזן הזהב היחידי שמכיל קסם שאינו עושה נזק ליריב, אלא מרפא את השחקן.