stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העסקה בזנות בכפייה
סחר בבני אדם

סחר בנשים וילדים (ולעיתים רחוקות יותר גם בגברים צעירים) לצורך זנות הוא הפרה של זכויות אדם. סחר בבני אדם, במיוחד בנערות ונשים, מוביל לרוב לזנות כפויה ולעבדות מינית. על פי דו"ח משנת 2007 של UNODC, מבחינה בינלאומית, היעדים הנפוצים ביותר עבור קורבנות סחר בבני אדם הם: תאילנד, יפן, ישראל, בלגיה, הולנד, גרמניה, איטליה, טורקיה וארצות הברית. המקורות העיקריים של אנשים נסחרים הם תאילנד, סין, ניגריה, אלבניה, בולגריה, בלארוס, מולדובה ואוקראינה. קורבנות של סחר במין מועברים ואז נאלצים לבצע מעשים מיניים או נאנסים מול מצלמת רשת בשידורים חיים שלעיתים קרובות ממוסחרים.
דו"ח של משרד האו"ם לסמים ופשע משנת 2010 מעריך כי 79% מהקורבנות שזוהו במסגרת סחר בבני אדם נסחרו לניצול מיני, 18% לעבודות כפייה ו-3% לצורות אחרות של ניצול. בשנת 2011, הנציבות האירופית המוקדמת בספטמבר 2011 העריכה באופן דומה כי בקרב קורבנות סחר בבני אדם, 75% נסחרו לניצול מיני והשאר לצורך עבודת כפייה או צורות אחרות של ניצול.
בשל האופי הבלתי חוקי של הזנות והמתודולוגיות השונות המשמשות להפרדה בין זנות כפויה לזנות מרצון, קשה להעריך במדויק את היקף התופעה. על פי דו"ח משנת 2008 של משרד החוץ האמריקאי "בכל שנה, על פי מחקר בחסות ממשלת ארצות הברית שהושלם ב-2006, 600,000 עד 800,000 אנשים נסחרים מעבר לגבולות הלאומיים, מה שלא כולל מיליונים שנסחרו בתוך מדינותיהם. כ-80% מהקורבנות הטרנס-לאומיות הן נשים ונערות ועד 50% הן קטינות. רוב הקורבנות הטרנס-לאומיות נסחרות לניצול מיני מסחרי". דו"ח של הנציבות האירופית משנת 2014 מצא כי מ-2010 עד 2013 נרשמו 30,146 מקרים של קורבנות סחר בבני אדם ב-28 המדינות החברות באיחוד האירופי, מתוכם, 69% היו קורבנות של ניצול מיני.
ב-2004 טען האקונומיסט שרק חלק קטן מהזונות נסחרו במפורש בניגוד לרצונן.
אליזבת פיסאני מחתה נגד ההיסטריה הנתפסת סביב סחר בבני אדם לפני אירועי ספורט כמו הסופרבול או המונדיאל.
הפרוטוקול למניעה, דיכוי והענשה של סחר בבני אדם, במיוחד נשים וילדים (המכונה גם פרוטוקול פלרמו) (אנ') הוא פרוטוקול לאמנת האומות המאוחדות נגד פשע מאורגן בינלאומי, ולפיו סחר בבני אדם הוא "גיוס, הובלה, העברה, מחסה או קליטה של אנשים, באמצעות איום או שימוש בכוח או צורות אחרות של כפייה, חטיפה, הונאה, ניצול לרעה של כוח או של עמדה, פגיעות, מתן או קבלה של תשלומים או הטבות להשגת הסכמתו של אדם בעל שליטה באדם אחר, לצורך ניצול". מסיבה זו, אין צורך באיום, בכפייה או בשימוש בכוח כדי להוות סחר, די בניצול של פגיעות קיימת – כגון פגיעות כלכלית או פגיעות מיניות.
סיגמה הודא, כתבת מיוחדת של האו"ם בנושא סחר בבני אדם, ציינה כי "לרוב, זנות כפי שנהוגה בפועל בעולם בדרך כלל, מספקת את מרכיבי הסחר". עם זאת, ארגון "הצילו את הילדים" (אנ') רואה בסחר מפורש ובזנות נושאים שונים: "עם זאת, הנושא [סחר בבני אדם] שקוע במחלוקת ובלבול כאשר גם זנות נחשבת כהפרה של זכויות האדם הבסיסיות של מבוגרים כאחד. נשים וקטינים, ושווים לניצול מיני כשלעצמם, מנקודת מבט זו, סחר וזנות מתערבבים זה עם זה".
הערות שוליים

↑  "Report of the Special Rapporteur on systematic rape". Unhchr.ch. אורכב מ-המקור ב-12 בינואר 2013. נבדק ב-7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Katyal, Neal Kumar (1993). "Men Who Own Women: A Thirteenth Amendment Critique of Forced Prostitution". The Yale Law Journal. 103 (3): 791–826. doi:10.2307/797084. ISSN 0044-0094. JSTOR 797084.
↑  "Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the sale of children, child prostitution and child pornography". United Nations Treaty Collection. אורכב מ-המקור ב-13 בדצמבר 2013. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Victims of Trafficking and Violence Protection Act of 2000". US State Department. 28 באוקטובר 2000. אורכב מ-המקור ב-12 במרץ 2009. נבדק ב-17 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Emilio Godoy (13 באוגוסט 2007). "RIGHTS-MEXICO: 16,000 Victims of Child Sexual Exploitation". IPS. אורכב מ-המקור ב-26 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "UN highlights human trafficking". the BBC. 26 במרץ 2007. נבדק ב-11 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Carback, Joshua T. (2018). "Cybersex Trafficking: Toward a More Effective Prosecutorial Response". Criminal Law Bulletin. 54 (1): 64–183. p. 64.
↑  Greiman, Virginia & Bain, Christina (2013). "The Emergence of Cyber Activity as a Gateway to Human Trafficking". Journal of Information Warfare. 12 (2): 41–49. p. 43.
↑  "Surge in online sex trade of children challenges anti-slavery campaigners". Reuters. 1 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Child Sexual Exploitation". Europol. 2020.
↑  The EU Strategy towards the Eradication of Trafficking in Human Beings, 2012–2016, European Commission Directorate-General for Migration and Home Affairs.
↑  "Trafficking in Persons Report, I. Introduction". 3 ביוני 2005. נבדק ב-30 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Trafficking harms 30,000 in EU - most in sex trade, BBC News (17 October 2014).
↑  "Prostitution: Sex is their business". The Economist. 2 בספטמבר 2004. נבדק ב-15 בדצמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה) (נדרשת הרשמה)
↑  Pisani, Elizabeth (2009). The Wisdom of Whores: Bureaucrats, Brothels and the Business of AIDS. Granta Books. pp. 213–214. ISBN 978-1-84708-076-9.
↑  "United Nations Convention against Transnational Organized Crime", Annex II, Section I, Article 3 (pg. 42). Retrieved on 21 September 2009.
↑  "Definition of Trafficking". Save the Children. אורכב מ-המקור ב-8 באוגוסט 2007. נבדק ב-11 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prostitution and Human Trafficking: Tackling Demand" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 במרץ 2012. נבדק ב-19 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Norma Ramos (Summer 2008). ""It's Not TV, Its Sexploitation" Protest Against Home Box Office". On the Issues Magazine. נבדק ב-11 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4767139-7
הפארק הלאומי גרחונאי

הפארק הלאומי גרחונאי (בספרדית: Parque nacional de Garajonay) משתרע על פני 40 קמ"ר באי לה גומרה שבאיים הקנריים. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-25 במרץ 1981 וב-1986 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה

כ-70% משטח הפארק מכוסים ביער סובטרופי לח מסוג לאוריסילבה, האופייני לאיים הקנריים, לאיים האזוריים ולאיי מדיירה, ומאופיין במינים שונים של עריים. בתקופת השלישון כיסו יערות מסוג זה את דרום אירופה, אך הם נעלמו כתוצאה משינויי האקלים. שטח היער בלה גומרה הצטמצם אף הוא, בכ-65%, עקב פעילויות של האדם, בהן ברוא יערות לצורכי מרעה, שרפות ונטיעת עצים כגון אורן ואקליפטוס, המהווים מין פולש באי. הנהלת הפארק פועלת כיום לעקירתם של עצים אלה במקומות בהם הם מפריעים להתפתחות היער. באזורים הגבוהים יותר בפארק, החשופים יותר לשמש ולרוח, הצמחייה דלילה יותר. בדרום הפארק מפנים העריים את מקומם לעצי אשור ואברשיים. בסך הכל, יש בפארק כ-450 מיני צמחים, מהם 34 מינים אנדמיים.
מאפיין נוסף של הפארק הוא סלעי הבזלת העצומים שקיימים בו, שריד להרי געש קדומים שעברו תהליכי סחיפה. חלק מהסלעים היו קדושים לתושבים הילידים של האי.
כמה מבעלי החיים בפארק, ובהם לטאת גומרה וחומט הקנריים המערביים הם אנדמיים לאי. כן נפוצים בו שני מיני יונים החיים רק באיים הקנריים, יונת בולה ויונת ער. כן חיים בפארק כאלף מינים של חסרי חוליות, מהם כ-150 אנדמיים.
שמו של הפארק ניתן לו על שם ההר הגבוה ביותר בו, הר גרחונאי, המתנשא לגובה של 1,484 מעל פני הים. ההר עצמו נקרא על שמם של גארה וחונאי, גיבורי פולקלור מקומי, המזכיר את רומיאו ויוליה. השניים היו עתידים להינשא, אך ביום האירוסין שלהם, התפרץ הר געש. משפחותיהם סברו כי מדובר בסימן רע, ולכן אסרו עליהם להינשא. השניים ברחו אל היער, ושמו קץ לחייהם.
הלאוריסילבה האופיינית לפארק
הליגה הקתולית

ציור מאת פרנסואה בונל המתאר תהלוכה של הליגה הקתולית באיל דה לה סיטה; מוזיאון קרנוולה
הליגה הקתולית (בצרפתית: Ligue catholique) היא קואליציה צרפתית שנוסדה ב־1576 על ידי אנרי הראשון, הדוכס מגיז, במטרה לחדש את מלחמות הדת בצרפת נגד ההוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים). ליגה זו נתמכה על ידי פליפה השני, מלך ספרד, האפיפיור סיקסטוס החמישי והישועים. הליגה נוסדה כתגובה על צו בוייה (6 במאי 1576) שהביא לסיומה של מלחמת הדת החמישית. על פי צו זה זכו ההוגנוטים בשליטה מדינית וצבאית בשמונה ערים בצרפת.
צו בוייה גרם לזעזוע בקרב הקתולים ולמרד נגד המלך אנרי השלישי, מלך צרפת. הקתולים התאחדו בשם השילוש הקדוש כדי להגן על הכנסייה הקתולית. התנועה התפשטה במהירות, תחילה בחבל פיקרדי ואחר כך בכל רחבי צרפת, ונתמכה על ידי ספרד שצבאה ניצב על גבולה הצפוני של צרפת בארצות השפלה.
תקופת אנרי הראשון

בנובמבר 1576 ארגן אנרי הראשון הדוכס מגיז את הליגה הקתולית בפריז. בדצמבר של אותה שנה המלך אנרי השלישי, שפחד מעליית כוחו של בית גיז, השלים עם קיומה של ליגה זו והעמיד את עצמו בראשה. בשנה שלאחריה נרגעו הרוחות ונחתם שלום ברז'ראק שהביא לסיומה של מלחמת הדת השישית (17 בספטמבר 1577).
ב-1582 כרת הדוכס מגיז ברית עם פליפה השני מלך ספרד שמימן את פעולות הליגה הקתולית. ב-1584, מותו של יורש העצר פרנסואה דוכס אנז'ו ( 19 ביוני) הותיר את אנרי מלך נווארה ההוגנוטי (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) כיורש העצר החדש. האפיפיור סיקסטוס החמישי נידה את אנרי מלך נווארה ושלל ממנו את הזכות לשמש כיורש עצר. הכמורה הקתולית, בהשפעת הישועים, קראה לכל המאמינים אל דגל הליגה הקתולית כדי להילחם בהוגנוטים. כדי להחליש את מעמדו של בית המלוכה הצרפתי, שהיה מתחרהו על השלטון באירופה, פליפה השני מספרד אישר את הסכם ז'ואנוויל (31 בדצמבר 1584) שלפיו מועמדם של הקתולים, שארל הראשון, קרדינל דה בורבון, הוכר כיורש העצר הצרפתי.
ב-31 במרץ 1585 הכריזה הליגה הקתולית על תמיכתה במלך אנרי השלישי בתנאי שיכיר בדת הקתולית כדת המדינה ויכנס את אספת המעמדות הצרפתית לעיתים מזומנות. ב-7 ביולי של אותה שנה נאלץ המלך לחתום על הסכם לפיו ביטל את צווי הסובלנות כלפי ההוגנוטים, והוציא את הכפירה הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק. מאורע זה הביא למלחמת הדת השמינית. יורש העצר אנרי מלך נווארה פתח במלחמה נגד אנרי הדוכס מגיז ונגד המלך אנרי השלישי (מלחמת שלושת ההנרים) והביס אותם בקרב קוטרה (1587). אולם גם אנרי הדוכס מגיז זכה בניצחונות (קרב אונו וקרב וימורי 1587).
במקביל לליגה הקתולית התארגנה ברית ערים שכללה את פריז ואת ערי חבל שמפאן, חבל בורגון וחבל טורן. הייתה זו ברית סודית של הקתולים הקיצוניים שהעמידו לרשותה כוחות צבא ניכרים. ברית זו שללה את חוקיותו של אנרי השלישי כמלך צרפת וראתה את הריבונות באספת המעמדות הצרפתית. הקתולים הקיצוניים הקימו ממשלה מהפכנית בפריז וקראו למלך ספרד לפלוש לאנגליה ולצרפת, ולדוכס מגיז לכבוש את פריז.
העימות מול אנרי השלישי

ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז, אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. ב- 15 ביולי של אותה שנה הוא נאלץ לחתום על צו שלפיו העיר בולון-סור-מר שלחופי התעלה הועמדה לרשות הליגה הקתולית כדי שאנשיה יוכלו לקבל שם את פני חיל המשלוח הספרדי. יתר על כן, המלך נאלץ למנות את הדוכס מגיז למפקד העליון של הצבא המלכותי, ולקרוא לאספת המעמדות הצרפתית, שרוב נציגיה התנגדו לשלטונו, להתכנס בארמונו בעיר בלואה (שעל גדות הנהר לואר).
משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר (23 בדצמבר 1588). ביום המחרת ניתן צו מעצר נגד מנהיגי הליגה הקתולית, ולואי השני הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג. מאורעות אלה גרמו להתקוממות כללית נגד המלך. הפגנות רחוב קראו להדחתו והתאולוגים של סורבון, בתמיכת האפיפיור סיקסטוס החמישי, שחררו את הצרפתים משבועת האמונים למלך אנרי השלישי. כל חבלי צרפת תמכו בליגה הקתולית, ובמיוחד חבל לורן שהיה כפוף לבית גיז. אחרי מות הדוכס מגיז, אחיו שארל מלורן, דוכס מאיין מילא את מקומו כראש הליגה הקתולית.
המלך כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, ושניהם הטילו מצור על פריז. ב-1 באוגוסט 1589, בעת שהמלך הכין את צבאו למתקפה על פריז, הוא נפצע קשה בידי המתנקש ז'אק קלמנט איש הליגה הקתולית, ומת למחרת. עם מותו של המלך הפך אנרי מלך נווארה למלכה החוקי של צרפת. אולם הליגה הקתולית סירבה להכיר בו, ותמכה בשארל הראשון קרדינל דה בורבון כמועמדה לכס המלוכה. הליגה הקתולית שנתמכה על ידי פליפה השני מלך ספרד הייתה חזקה דייה כדי לאלץ את אנרי מלך נווארה לסגת צפונה ולבקש את עזרת אנגליה.
תקופת אנרי הרביעי

ב-21 בספטמבר 1589 אנרי מלך נווארה הביס את שארל מלורן דוכס מאיין, שפיקד על צבא הליגה הקתולית, בקרב ארק שהתחולל ליד חופי התעלה. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה שלחה לאנרי מלך נווארה אנשי צבא, זהב ואספקה. בתגובה, פליפה השני הפנה את חיל המשלוח הספרדי בפלנדריה לעזרת הליגה הקתולית. ב-14 במרץ 1590 התחולל קרב איברי שבו הובס שוב צבא הליגה הקתולית בידי אנרי מלך נווארה.
הליגה הקתולית, שכרתה ברית עם ספרד נגד בית המלוכה של צרפת, החלה לאבד את מעמדה בקרב הלאומנים הצרפתיים. אחרי 1591 היא איבדה את תמיכתן של ערי צרפת בזו אחר זו. ב-25 ביולי 1593 אנרי מלך נווארה קיבל עצמו את הדת הקתולית, וב-27 בפברואר 1594 הוא נמשח למלך צרפת בקתדרלה של שארטר בשם אנרי הרביעי. ב-5 ביוני 1595 הביס המלך אנרי הרביעי את שארית כוחות הליגה הקתולית בקרב פונטן-פרנסז בחבל בורגון. באוקטובר 1595 הוא חתם על הסכם שלום עם שארל מלורן, דוכס מאיין, ובכך הליגה הקתולית הגיעה לקיצה.
הציקלורמה של אטלנטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, ציקלורמה 
 כתובת:  130 West Paces Ferry Road NW, Atlanta, GA 30305 
 מיקום:  אטלנטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1921
 תאריך פתיחה רשמי:  1921 
 תאריך פירוק:  2015 
 קואורדינטות:  33°44′03″N 84°22′16″W﻿ / ﻿33.734158°N 84.371064°W﻿ / 33.734158; -84.371064
 www.atlantacyclorama.org
  (למפת אטלנטה מוגדלת) הציקלורמה של אטלנטה(למפת אטלנטה רגילה) הציקלורמה של אטלנטה
 
הציקלורמה של אטלנטה (באנגלית: The Atlanta Cyclorama) היא ציקלורמה המתארת את הקרב על אטלנטה (אנ') במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הציקלורמה מוצגת במוזיאון הנושא גם הוא את השם "הציקלורמה של אטלנטה" הנמצא בפארק גראנט שבאטלנטה, ג'ורג'יה.
היסטוריה

הציור נוצר בידי 11 ציירים גרמניים והושלם בשנת 1886. החל משנת 1893 הוא מוצג בתצוגת קבע באטלנטה. כשנוצרה הציקלורמה בשנת 1886 היה גובהה כ-15.24 מטר, היקפה כ-121.9 מטר ואילו משקלה כ-482 קילוגרם. אולם, במהלך שנות התצוגה והנדודים קטנו ממדיה וכיום גובהה של הציקלורמה הוא כ-12.8 מטרים ואילו היקפה כ-109 מטר. אף על פי כן ממדים אלו עדיין הופכים אותה לציור השמן הגדול ביותר בעולם.
הציקלורמה מתארת את הקרב על אטלנטה, שהתרחש ב-22 ביולי 1864, במהלכו כשלו חיילי הקונפדרציה במתקפת הנגד שלהם על חיילי צבא האיחוד. עם תום המלחמה הזמין הסנטור הרפובליקני מאילינוי ג'ון לוגאן (John A. Logan), שהיה אחד ממפקדי צבא האיחוד בקרב, את התמונה כחלק מתעמולה הבחירות שלו כמועמד למשרת סגן נשיא ארצות הברית. מכיוון שכך חלקים בתמונה מדגישים את גבורתו האישית של לוגאן ומפקדי איחוד אחרים.
התמונה צוירה במילווקי שבוויסקונסין בידי "חברת הפנורמה האמריקנית" (The American Panorama Company), שהייתה צוות בן 11 ציירים גרמניים, שציירו מספר ציקלורמות של מלחמת האזרחים האמריקנית במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19. הצוות שהה באטלנטה עצמה, שוחח עם ותיקי מלחמת האזרחים ונעזר גם באמן ובעד הראיה תיאודור דייוויס (Davis), שדמותו מופיעה בציקלורמה גם כן, משך כמה חודשים, ולאחר מכן חזרו לסדנתם במילווקי להשלמת הציור. התמונה הושלמה בשנת 1886 והוצגה לראשונה בדטרויט, מישיגן, בשנת 1887. לאחר מכן נמכרה הציקלורמה והוצגה ברחבי ארצות הברית בידי קרקס נודד משך מספר שנים. כאשר הגיע הקרקס לאטלנטה אך מעטים מבני העיר ביקשו לראות את הציור המוטה לטובת צבא האיחוד שהאדיר את התבוסה שהובילה להרס עירם. כתוצאה מההיענות הנמוכה נאלץ הקרקס לפשוט רגל ומכר את נכסיו, בהם הציור ואת חיות הקרקס. החיות שנמכרו הביאו לפתיחתו של גן החיות של אטלנטה ואילו הציקלורמה, שנתרמה לעיר אטלנטה בידי איש עסקים מקומי בשנת 1898, הוצגה במבנה עץ בסמוך לו.
בשנת 1921 הועברה הציקלורמה למבנה עכשווי, גם הוא בסמוך לגן החיות של אטלנטה, שיועד לשמר את הציור העדין. בין השנים 1934–1936 נוספה בחזית הציקלורמה דיאורמה, תפאורה תלת-ממדית המשלימה את הציור, הכוללת קרקע, שיחים, פסי רכבת, תותח ו-128 חיילים. בשנת 1939 עוצבו פניו של אחד החיילים המפוסלים בתבנית פניו של קלארק גייבל, גיבור הסרט חלף עם הרוח המתרחש באטלנטה בזמן מלחמת האזרחים. בין השנים 1979–1981 התבצעו עבודות שיקום בעלות של כ-11 מיליון דולר והדיאורמה, שהייתה עשויה חימר הוחלפה בכזו עשויה פיברגלאס ופלסטיק ועוצבה מחדש.
החל מפתיחת התצוגה מחדש בשנת 1982 מובלים הצופים לאולם קולנוע לצפייה בסרט קצר על מלחמת האזרחים, ולאחר מכן נכנסים מפתח ברצפה אל מרכז הציור הפנורמי. לאחר שהם מתיישבים בכיסאותיהם סובבת הציקלורמה סביבם באיטיות על מנת לשניתן יהיה לצפות בציור כולו. כיום מלווה הצפייה בציקלורמה בהסבר מוקלט על האירועים המוצגים בציור ועל ההיסטוריה של הציקלורמה עצמה. נוסף על הציקלורמה עצמה מציג המוזיאון תמונות וחפצים נוספים ממלחמת האזרחים בהם הקטר מונע הקיטור "הטקסס", אשר רדף ותפס את הקטר "הגנרל" במרדף הקטרים הגדול (the Great Locomotive Chase) במהלך המלחמה, ואשר הונצח בסרטו של באסטר קיטון "הגנרל" (1927) ובסרט "מרדף הקטרים הגדול" של וולט דיסני (1956). את המוזיאון מבקרים כ-200,000 צופים בשנה.
הקטר 'טקסס'. מוצג בציקלורמה באטלנטה. 12 במרץ 2008
הפיגוע באנקרה (מרץ 2016)

| חלק ממרד מפלגת הפועלים של כורדיסטן 2015 |
| --- | --- |

 תאריך:  13 במרץ 2016 
 מקום:  קיזילאי 
 מטרה:  אזרח (דיני מלחמה) 
 קואורדינטות:  39°55′12″N 32°51′13″E﻿ / ﻿39.919961°N 32.853601°E﻿ / 39.919961; 32.853601
 סוג:  רצח המוני, פיצוץ מכונית או משאית 
 הרוגים:  37 
 פצועים:  125 
  (למפת אנקרה מוגדלת) הפיגוע באנקרה(למפת אנקרה רגילה) הפיגוע באנקרה(למפת אנקרה רגילה) הפיגוע באנקרה(למפת אנקרה מוגדלת) הפיגוע באנקרה
 
הפיגוע באנקרה היה פיגוע תופת שאירע ב-13 במרץ 2016 בשעה 18:35 (שעון מקומי) בשכונת קיזילאי באנקרה בירת טורקיה. בפיגוע נהרגו 37 אנשים ונפצעו 125, מהם 19 במצב קשה.
הפיגוע בוצע באמצעות מכונית תופת עמוסה חומרי נפץ שהופעלה נגד אוטובוס אזרחי סמוך לתחנת אוטובוס בשדרות אטאטורק בעיר. לפי הדיווחים נשרף האוטובוס כליל ונפגעו מכוניות פרטיות רבות שנסעו על הכביש בעת הפיצוץ. מיד לאחר האירוע פונה האזור כולו מחשש למתקפות נוספות.
בעקבות הפיגוע הטילו השלטונות הטורקיים מגבלות חריפות על התקשורת במדינה. עיתונאים דיווחו כי הוטלו מגבלות על סיקור הפיגוע וכי הגישה לרשתות החברתיות כמו פייסבוק וטוויטר הייתה איטית מאוד עד בלתי אפשרית לאחר הפיצוץ.
גורמים במערכת הביטחון הטורקית מסרו כי להערכתם בוצעה המתקפה בידי המחתרת הכורדית.
הסכם נהר הקולורדו

הסכם נהר הקולורדו (באנגלית: Colorado River Compact) נחתם בשנת 1922 בין שבע ממדינות ארצות הברית שבאזור אגן הניקוז של נהר הקולורדו בדרום-מערב ארצות הברית ונועד להסדיר את חלוקת זכויות המים בנהר בין השותפים להסכם. ההסכם נחתם על ידי נציגים משבע המדינות בהן זורם נהר הקולורדו בדרכו למפרץ קליפורניה במקסיקו במפגש במלון בישופס לודג' (Bishop's Lodge) בסמוך לעיר סנטה פה בירת מדינת ניו מקסיקו.
חוק הנהר

נהר הקולורדו מנוהל ומופעל תחת הסכמים רבים, חוקים פדרליים, פסקי דין וצווים, חוזים ותקנות הקובעות קווים מנחים הקרויים יחד "חוק הנהר" (The Law of the River).
תכולה

ההסכם מחלק את אגן הנהר לשני אזורים, החלק העליון (במדינות קולורדו, ניו מקסיקו, יוטה וויומינג) והחלק התחתון (נבדה, אריזונה וקליפורניה). ההסכם מחייב את המדינות באגן העליון לוודא שהספיקה השנתית של מי הנהר הזורמים לאגן התחתון לא תרד מתחת ל-9.3 מיליארד מ"ק מים בתקופה בת עשר שנים רצופות. כמות זו נקבעה בהתבסס על דפוס ירידת הגשמים כפי שנצפו בשנים לפני חתימת ההסכם ב-1922. הנחת היסוד הייתה שהכמות שצוינה בהסכם תאפשר חלוקה שוויונית פחות או יותר של המים בין שני האזורים (כלומר שהאגן העליון יקבל גם הוא 9.3 מיליארד מ"ק מים לשנה). סך כל כמות המים השנתית שחולקה, כ-20 מיליארד מ"ק, הייתה הכמות שנמדדה באותה תקופה בליז פרי (Lee's Ferry - "המעבורת של לי", המקום היחיד לאורך הנהר שפעלה בו מעבורת משום שהייתה אליו גישה נוחה לשתי הגדות), 26 קילומטרים במורד הנהר מסכר קניון גלן של ימינו, אתר ששימש רשמית כגבול בין האגן העליון לאגן התחתון. בפועל התברר שמדידה זו הייתה תוצאה של אחת מהעונות הגשומות ביותר של דרום מערב ארצות הברית ב-800 השנים האחרונות. על סמך מדידות בתקופה האחרונה ספיקת הנהר השנתית הממוצעת בליז פרי היא כ-16.7 מיליארד מ"ק.
המדינות בתוך כל חלק נדרשו להחליט בינן לבין עצמן כיצד לחלק את 9.3 מיליארד מ"ק (293 מ"ק לשנייה) מים ביניהם. ההסכם אפשר את קיום ההשקיה הנרחבת של דרום מערב ארצות הברית, כמו גם מיזמי פיתוח של המדינות השותפות להסכם ופרויקטים של מערכות להובלת מים שיזמה לשכת הטיוב של ארצות הברית. פרויקטים אלו כללו, בין השאר, את סכר הובר ואגם פאוול.
מכסות המים הנוכחיות באגן התחתון נקבעו ב-1928 כחלק ממיזם קניון בולדר (Boulder Canyon Project), בעוד שמכסות המים הנוכחיות באגן העליון נקבעו על ידי הסכם האגן העליון של נהר הקולורדו (Colorado River Basin Compact) של 1948. כאמור הגבול בין האגן העליון של נהר הקולורדו לאגן העליון נקבע בליז פרי השוכנת במדינת אריזונה לא הרחק מגבולה של אריזונה עם יוטה. משום כך נקבעה לאריזונה מכסת מים הן באגן העליון, שבה יש לה חלק קטן, והן באגן התחתון. המכסות הנוכחיות הן
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
האגן העליון, סה"כ ספיקה 293 מ"ק לשנייה
| קולורדו | 51.75%* | 150.7 מ"ק לשנייה |  |
| יוטה | 23.00%* | 67 מ"ק לשנייה |  |
| ויומינג | 14.00%* | 40.8 מ"ק לשנייה |  |
| ניו מקסיקו | 11.25%* | 32.8 מ"ק לשנייה |  |
| אריזונה | 0.70% | 2.0 מ"ק לשנייה |  |
*אחוזים עם כוכבית הם אחוזים מהסך הכל "אחרי" הפחתת חלקה של אריזונה. האחוז של אריזונה הוא מהסך הכל.
האגן התחתון, סה"כ ספיקה 293 מ"ק לשנייה
| קליפורניה | 58.70% | 172 מ"ק לשנייה |  |
| אריזונה | 37.30% | 109 מ"ק לשנייה |  |
| נבדה | 4.00% | 12 מ"ק לשנייה |  |
בנוסף לכך הוקצו 1.9 מיליארד מ"ק מים בשנה ממימי נהר הקולורדו למקסיקו, כתוצאה מההסכם בנוגע לשימוש במימי הנהרות קולורדו טיחואנה וריו גראנדה, שנחתם ב-3 בפברואר 1944, והפרוטוקול הנלווה שנחתם ב-14 בנובמבר 1944. כמו כן, יכול האגן התחתון לקבל תוספת של 1.4 מיליארד מ"ק בשנה בתנאים של עודף מים.
היסטוריה

ההסכם היה תוצאה של משא ומתן בין המדינות שנמשך על פני כמה שנים. שבע המדינות הקימו קודם לכן את הליגה של דרום מערב (League of the Southwest) ב-1917 לקדם פיתוח לאורך הנהר. הקונגרס של ארצות הברית אישר למדינות לחתום הסכם לחלקות משאבי הנהר. ההסכם אושר על ידי הקונגרס ב-1922 באותה שנה בה נחתם. כחלק מההסכם, נקבע שם הנהר לכל אורכו. עד אז כינו התושבים המקומיים את חלקו העליון של הנהר עד המפגש עם הנהר גרין בשם "גרנד ריוור" ("Grand River"). לשינוי זה הייתה התנגדות בקרב תושבים מקומיים רבים ביוטה ובקולורדו, והשם החדש נאכף באמצעות חקיקה של הרשות המחוקקת בשתי מדינות אלו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20.
ב-1934 הזעיקה אריזונה, שלא הסכימה להחלטה של קליפורניה לסכור את הנהר ולהסיטו, את המשמר הלאומי של ארצות הברית ואפילו הקימה "חיל ים" שמנה שתי ספינות. הנושא הוסדר בסופו של דבר בבית המשפט.
ההסכם היה שנוי במחלוקת גם בזמן שנחתם. מדינת אריזונה לדוגמה הייתה מאוכזבת ממכסת המים שהוקצתה לה כחלק מהאגן התחתון וסירבה לאשרר את ההסכם עד 1944. אריזונה חלקה על ההקצאות הספציפיות שקיבלה עד שבית המשפט העליון של ארצות הברית תמך בהקצאה בהחלטה מ-1963 בפסק הדין אריזונה נגד קליפורניה. ההסכם סיים שנים רבות של מחלוקות, והכשיר את הדרך להפעלת מיזם מרכז אריזונה (Central Arizona Project), שאושר על ידי הקונגרס ב-1968.
פיתוחים עתידיים וסוגיות

מאז שנחתם הסכם נהר הקולורדו השתמשה קליפורניה במים העודפים שנותרו ממדינות אחרות, יחד עם זאת קיים חשש שגידול האוכלוסייה בדרום מערב לא יותיר יותר עודפים לשימושה של קליפורניה. ב-2001 חתם ברוס בביט (Bruce Babbitt), מזכיר הפנים של ארצות הברית, על הסכם ביניים, שבו נקבע כיצד יחולקו המים העודפים מנהר הקולורדו בין קליפורניה, אריזונה ונבדה במשך חמש עשרה השנים הבאות שבמהלכן צריכה קליפורניה ליישם שיטות שימור על מנת לצמצם את צריכת המים של המדינה ואת התלות במי נהר הקולורדו.
קיימת גם דאגה בנוגע לגידול באוכלוסייתה של נבדה והשימוש של המדינה במים. נבדה, שקיבלה את ההקצאה הקטנה ביותר מבין המדינות באגן הנהר התחתון, עלולה לגלות בעתיד הקרוב שהמים שמקורם בנהר הקולורדו לא מכסים את הצרכים ההולכים וגדלים של מדינה זו. עם זאת ב-2008 אמרה פט מולרוי (Pat Mulroy), המנהלת הכללית של רשות המים של דרום נבדה, שאיננה תומכת בשינוי חלוקת המים. היא טענה שמכיוון שכל המדינות באגן התחתון חוו גידול באוכלוסייה לא סביר שמכסת המים של נבדה תוגדל והיא אף עלולה לקטון. במקום זאת ייתכן שנבדה, כמו קליפורניה, תיאלץ לפתח שיטות שימור, כמו גם למצוא מקורות מים אחרים, על מנת לתמוך באוכלוסייה הגדלה של המדינה.
השפעת הסכם נהר הקולורדו על הסביבה

כאשר נחתם הסכם נהר הקולורדו ב-1922 היה הגורם המרכזי שדחף להכנתו הרצון של השותפות להסכם לפתח את החקלאות והיישובים שבתחומן. לרוע המזל גישה זו לא לקחה בחשבון סוגיות של איכות הסביבה. שימוש ושימוש חוזר במי הנהר כמו גם השימוש הנרחב בסכרים יוצר סביבה עוינת למיני הדגים המקומיים. סכרים חוסמים את מעבר הדגים, מצמצמים את השקעת הסחף ומשנים את טמפרטורת המים, כל אלו משפיעים לרעה על המערכת האקולוגית. ניצול המים גרם להתדרדרות של הדלתה של הנהר במקסיקו. מערכת אקולוגית, שהייתה פעם ירוקה ושופעת מכמויות הסחף הגדולות, כמעט ונעלמה כליל. על מנת להתחיל לצמצם את הנזק יהיה צורך להקצות למקסיקו כמויות מים גדולות יותר.