stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע מאני פוליטה
הערות שוליים

↑  This is how the Mani Pulite inquiry was born (איטלקית)
↑  6,000 דולר בקירוב בשערים של אותו זמן
↑  Calls for zero tolerance on corruption go unheard
↑  Chiesa è un mariuolo (איטלקית)
1 2  This is how the Mani Pulite inquiry was born (איטלקית)
↑  כך הפך די פייטרו לגיבור לאומי (איטלקית)
↑  Gianni Barbacetto, Peter Gomez e Marco Travaglio, Mani pulite. La vera storia, 20 anni dopo, Milano, Chiarelettere, 2012 (איטלקית)
↑  Italy since 1989: Events and Interpretations, Vittorio Bufacchi, Simon Burgess עמ' 66
↑  Informers in Italy Accusing Ex-Premier of Ties to Mafia הניו יורק טיימס 1992
בטינו קראקסי
ההפגנות באיראן (2018–2019)

ההפגנות באיראן (2018–2019) הן סדרת הפגנות מחאה ושביתות סוחרים באיראן שהחלו ב-25 ביוני 2018. המחאות התחדשו על רקע המצב הכלכלי הקשה והשפעת הסנקציות האמריקאיות. ההפגנות קראו לממשל לחדול מהמעורבות של המדינה במקומות אחרים ולהפלת נשיא איראן חסן רוחאני. הרויטרס התייחס להפגנות אלה כאל התסיסה הגדולה ביותר באיראן בשנת 2018. הפגנות אלה הן חלק מרצף מחאות שהחל בדצמבר 2017. דווח על ארבעה הרוגים בהפגנות, אולם כוחות הביטחון האיראניים מכחישים את הדבר.
בסוף יולי החל גל נוסף של המחאות כתוצאה מקריסת המטבע המקומי.
גורמים

בסוף 2017 החלה באיראן מחאה שסחפה המונים. מחאה זו התמקדה במצב הכלכלי המחמיר: עליית מחירי מוצרי הצריכה הבסיסיים, אחוזי אבטלה גבוהים ומעורבות הממשלה בנושאים שאינם קשורים לאזרחים. מחאה זו יצרה קרקע פורה להפגנות נוספות בהמשך.
ביוני 2018, המצב הכלכלי החמיר: ערך הריאל האיראני ירד משמעותית, הסחורות המיובאות התייקרו משמעותית ויוקר המחיה עלה.
ב-8 במאי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על פרישתה של ארצות הברית מן ההסכם, והשבתן של הסנקציות שהוסרו במסגרתו. עוד הוחלט על הפסקת המסחר עם איראן ועם הסוחרים עם איראן - מה שהוביל ליציאה של חברות גדולות מארצות הברית וגם אירופה מאיראן. אירועים אלה החריפו את ההידרדרות במצב הכלכלי האיראני והוא צפוי להסלים עוד יותר.
ב-24 ביוני ערך הריאל האיראני הגיע לשפל חסר תקדים, והמצב הכלכלי המחמיר היווה את העילה לחידוש המחאה.
הבצורת הקשה בדגש על משבר מים חריף בדרום מערב איראן עודדה גם היא את היציאה למחאה. באזור יש מחסור עצום במים, וכאשר אספקת המים חודשה לזמן מה היא גרמה להרעלות רבות.
לא ברור מי הצית את המחאה. עם זאת, המחנה הרפורמיסטי ידוע בהובלתו את ההתנגדות לשלטון. גורמי אופוזיציה איראניים טוענים שגורמים במשמרות המהפכה התנהלו בצורה מכוונת בהזרמת הכסף לשוק כדי לגרום להחלפתו של נשיא איראן חסן רוחאני.
את הגל השני של המחאה שהחל בסוף יולי הציתה הירידה הקיצונית בערך הריאל האיראני שהגיע ב-29 ביולי לשפל חסר תקדים של 100,000 לדולר אחד.
השתלשלות האירועים > 25 ביוני 2018

הסוחרים בבאזאר הגדול בטהראן סגרו את חנויותיהם ופתחו בשביתה במחאה על השפל בערך הריאל. הרשתות החברתיות הוצפו בקריאות להצטרף לשביתה הארצית והשתמשו בהאשטג #اعتصابات_سراسری (שביתות). אזרחים רבים הגיעו לבאזאר הגדול והפגינו נגד המשטר. מעט הסוחרים שעדיין לא סגרו את חנויותיהם - נאלצו לסגור בעקבות לחץ והפעלת כוח מצד המפגינים. רבים החלו לצעוד לעבר הפרלמנט האיראני בטהראן והפגינו שם. מפגינים קראו בין השאר: "לא לבנון ולא עזה, נמות למען איראן" – כשכוונתם היא שבמקום להשקיע כסף בלחימה בעזה, בסוריה או בלבנון – על המשטר לדאוג לאזרחים האיראנים. הפגנות רבות נוספות נרשמו בערים גדולות אחרות במדינה כמו משהד, בנדר עבאס והאי קשם. כוחות הביטחון האיראניים התקשו לשמור על הסדר הציבורי אך הקפידו לא להשתמש בכוח מופרז.
מפגינים צועדים בטהראן
מפגינים בבזאר הגדול בטהראן
חנויות סגורות בבזאר הגדול בטהראן
מפגינים מול בנק בטהראן
השתלשלות האירועים > 26 ביוני

המסחר בבאזאר הגדול בטהראן התחדש באופן חלקי. כוחות הביטחון סגרו שלוש תחנות מטרו בקרבת הבאזאר כדי למוע ממפגינים להגיע למקום. עם זאת, סוחרים רבים ברחבי המדינה הצטרפו למחאה וסגרו את חנויותיהם בערים גדולות נוספות כמו משהד ואיספהאן. הפגנות נרשמו אך בהיקף מצומצם יותר מ-25 ביוני. לקראת הערב כוחות הביטחון החלו לירות גז מדמיע לעבר המפגינים ולבצע לראשונה מעצרים.
השתלשלות האירועים > 27 ביוני

המחאה נמשכה ביום השלישי ברציפות, למרות נוכחות כבדה של כוחות הביטחון. המסחר בבאזאר הגדול בטהראן התחדש, ומחאות נרשמו בכמה מוקדים. אחר הצהריים מפקד משמרות המהפכה קרא לאזרחים לשמור על קור רוח, והמנהיג העליון האיראני, עלי ח'אמנאי, תקף מאוחר יותר את המפגינים באופן מרומז.
השתלשלות האירועים > 28-29 ביוני

לאחר שלושת הימים האינטנסיביים של המחאה, הרוחות רגעו וכל החנויות נפתחו מחדש כרגיל. עם זאת, עדיין לא נמצאו קונים רבים והבאזאר בטהראן נראה שומם בשל המשבר הכלכלי. כוחות הביטחון האיראניים החוששים מחידוש המחאה לא עזבו את הבאזאר.
במקביל, החל גל מחאה בערים ח'רמשהאר ואבאדן בעקבות משבר מים חריף שפוקד את האזור וחוסר התמיכה מצד השלטונות. האזרחים דרשו כמות מספקת של שתייה לעיר כאשר המצב הכלכלי מידרדר בכל אופן והתושבים נותרים חסרי-אונים.
השתלשלות האירועים > 30 ביוני

הפגנות גדולות התקיימו בעיר ח'רמשאהר במחוז ח'זסטאן לאחר המחאה ביומיים הקודמים. ההפגנות פרצו באזור המסגד הגדול בעיר. כוחות הביטחון האיראניים דיכאו את ההפגנה בעזרת בטנקים, אש חיה וגז מדמיע. ברשתות החברתיות הופצו סרטונים של הפגנות לא-אלימות שנענות לפתע בירי מצד כוחות הביטחון. דווח על ארבעה הרוגים, אולם הדבר מוכחש על ידי המשטר האיראני. לפחות 11 נפצעו, רובם שוטרים. הפגנות פרצו גם בעיר הסמוכה אבאדן. השלטונות חסמו את הגישה לאינטרנט בח'רמשהאר כדי למנוע דיווחים על ההרג. העימותים בח'רמשאהר נמשכו עד הבוקר.
אלפי איראנים קראו לעזרה מנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ושר החוץ האמריקאי מייק פומפאו ברשתות החברתיות.
השתלשלות האירועים > 1 ביולי

העימותים ביום הקודם בח'רמשאהר נמשכו עד הבוקר. בבוקר לא נפתחו החנויות בח'רמשאהר ותושבי המקום לא יצאו לעבודה לאחר שדה הקרב שיצר המשטר ביום הקודם.
המשטר האיראני איים על החמרת התגובה למפגינים והכחיש את הדיווחים על הרוגים ביום שאחרי ההפגנות הסוערות, שר הפנים אמר:
"אף אחד לא נהרג במהומות, רק אדם אחד נפצע מירי. המאמץ שלנו הוא להביא לסוף ההפגנות האלה בהקדם האפשרי, באמצעות איפוק של המשטרה ושיתוף פעולה של הרשויות. אם יקרה ההפך - מערכת המשפט וכחות אכיפת החוק יעשו את העבודה שמוטלת עליהם".
בלילה עשרות רבות של שוטרים וחיילים הגיעו לעיר ח'רמשאהר בה היו עיקר העימותים בלילה הקודם, ומנעו מהפגנה נוספת להתפתח. במקביל, אלפי אזרחים במחוזות לורסטן, איספהאן וח'זסטן יצאו להפגין נגד הדיכוי הקשה של כוחות הביטחון את ההפגנות השקטות בח'רמשהאר אמש. הפגנות גדולות במיוחד התקיימו בעיר סרבנדר ובעיר בנדר-משהר שם צעקו המפגינים: "חיי בשביל ח'רמשאהר".
השתלשלות האירועים > 2 ביולי

במהלך היום כוחות הביטחון האיראניים תקפו בכפר במחוז הורומזדאן באש חיה בשל מחאה שהייתה במקום נגד המשטר. על פי דיווחים 6 נפצעו מאש המשטר.
בלילה, רבים מתושבי העיר אווהאז הפגינו במרכז העיר והביעו תמיכה וסולידריות לתושבי ח'רמשאהר. כוחות הביטחון הגיבו באש חיה. ההפגנה גדולה לתמיכה בתושבי ח'רמשאהר התקיימה גם בעיר סרבנדר ודוכאה גם היא ידי שימוש באש חיה.העימותים נמשכו עד 4:00 לפנות בוקר שעון אירן, לא דווח על הרוגים. נרשמו מחאות קטנות יותר גם בעיר אבאדן שכללו הבערת חומרים שונים.
השתלשלות האירועים > 3 ביולי

המשטר האיראני טען שזיהה 35 אנשים שעודדו אחרים להגיע להפגנות הסוערות בח'רמשאהר ואבאדן, וכי הם עצרו את המארגן הראשי של ההפגנות.
מחאות קטנות נרשמו במספר אתרים.
השתלשלות האירועים > 4 ביולי

מחשש להתחדשות המחאות על משבר המים, השלטונות האיראניים הזרימו לאזור ח'רמשאהר ואבאדן כמות גדולה של יחידות משטרה כדי למנוע כל סיכוי למחאות.
השתלשלות האירועים > 29 - 30 ביולי

המחאה התחדשה על רקע קריסת המטבע והפגנות ענק התקיימו במספר ערים ברחבי איראן. מוקדי הפגנה רבים היו בתוך עיר הבירה טהראן השוטרים הגיבו באמצעים לפיזור הפגנות ובחלק מהמקרים באלימות קשה. המפגינים קראו "מוות לדיקטטור" ו"לא עזה, לא לבנון, חיי למען המולדת". הפגנות נוספות התקיימו באיספהאן - העיר השלישית בגודלה באיראן ובשיראז - עיר גדולה גם היא.
השתלשלות האירועים > 31 ביולי

המחאות התגברו במספר ערים ברחבי איראן. הפגנות גדולות היו בשיראז, קאווג' וגוהרדשת. בקוואג' דווח על אלימות קשה מצד כוחות הביטחון. בעיר השלישית בגודלה, איספהאן, היו מספר מוקדי מחאה והתפרעויות.
השתלשלות האירועים > 1 באוגוסט

בצעד חריג בעקבות קריסת המטבע והמחאות הגוברות, הפרלמנט האיראני זימן את הנשיא רוחאני לשימוע. מסרונים נשלחו לאזרחים ברחבי המדינה ובהם אזהרות לא להצטרף לגל המחאות ש"מאורגן על ידי סעודיה וארצות הברית". הפגנות גדולות התקיימו באיספהאן, שיראז וטהראן. נהגי משאיות רבים הצטרפו למחאה וחסמו כבישים.
באותה תקופה נוויד אפכארי רצח לכאורה עובד מדינה. הוא נעצר, הואשם ברצח והוצא להורג. הדעה הרווחת שהוא נעצר בעקבות השתתפותו בהפגנות.
נזק לרכוש ציבורי

המפגינים גרמו לנזק רב לרכוש ציבורי ולחנויות בסביבת ההפגנות. בחלק מהמקרים הדבר היווה תירוץ לכוחות הביטחון לשימוש באש חיה.
תגובות > לגל הראשון

איראן המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, התייחס לגל ההפגנות באתר האינטרנט שלו באופן שלילי: "מערכת המשפט מוכרחה להתמודד עם אלה שמפרים את הביטחון הכלכלי. האווירה שמאפשרת עבודה, חיים ופרנסה חייבת להישמר". נשיא איראן, חסן רוחאני, האשים את ארצות הברית ביצירת המחאה: "ארצות הברית מנסה להפיל את השלטון האיראני ברפובליקה האסלאמית מאז המהפכה בשנת 1979". בנוגע למשבר המים וההפגנות הקשות בח'רמשאהר, האשים מפקד ההגנה האזרחית באיראן את ישראל בכך שהיא ומדינה נוספת פועלים לפגיעה בעננים מעל איראן ואף גונבים ממנה גשמים ושלגים.
ישראל ראש הממשלה הישראלי, בנימין נתניהו, הביע תמיכה במחאה האיראנית: ”לעם האיראני אני אומר – הפגנתם אומץ על המגרש ואומץ ברחובות טהראן. לאיראן יש בעיות רבות – זיהום אוויר, מחסור במים, מיליארדים שמבוזבזים על טרור. האם תוכלו לדמיין מה יקרה אם ממשלת איראן, במקום לבזבז את כספכם בסוריה, בתימן, ובמלחמות לא הכרחיות במזרח התיכון, תתחיל להשקיע אותו בפתרון הבעיות של איראן? הפתרון לבעיה הזו הוא העם האיראני”. משרד החוץ הישראלי פרסם בטוויטר ציוץ בפרסית בו איחל הצלחה למפגינים האיראניים. הציוץ נמחק לאחר שלוש שעות בגלל ביקורת קשה על ההתערבות הישירה בנעשה באיראן והתמיכה בהפלת השלטון.
תגובות > לגל השני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מרשה קולמן-אדביו

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1952 (בת 72) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות מרילנד (2017) 
 
מרשה קולמן-אדביו (באנגלית: Marsha Coleman-Adebayo; נולדה ב-18 באוגוסט 1952) היא יועצת מדיניות בכירה לשעבר בסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית (EPA) הנודעת כחושפת שחיתות (whistleblower). החוק No FEAR Act (אנ') נחקק בהשראת המקרה שלה בשנת 2002.
ביוגרפיה

קולמן אדביו היא בעלת תואר דוקטור מ-MIT. לפני שהחלה לעבוד בסוכנות להגנת הסביבה עבדה באו"ם.
החל בשנת 1996 היא הגישה תלונות בטענה לפיה חברה אמריקאית כרתה ונדיום בדרום אפריקה תוך פגיעה בסביבה ובבריאות הציבור. הסוכנות להגנת הסביבה האמריקאית לא נתנה מענה לתלונות אלו, ולכן קולמן-אדביו דיווחה על חששותיה לארגונים חוץ ממשלתיים. כאשר המשרד להגנת הסביבה האמריקאי החליט כתוצאה מכך לא לקדם את קולמן-אדביו, היא הגישה תביעה נגד ה-EPA, בטענה על אפליה על רקע גזע ומגדר. ב-18 באוגוסט 2000 חבר מושבעים פדרלי מצא את ה-EPA אשם בהפרת זכויות האזרח של קולמן-אדביו על רקע גזע, מין, צבע וכן ביצירת סביבת עבודה עוינת על פי חוק זכויות האזרח של 1964. החוויה שלה היוותה השראה לחקיקת החוק ליידוע ואי-אפליה של עובדים פדרליים, בשנת 2002 הנודע בשם No FEAR Act (בעברית:חוק 'בלי פחד'). המדובר בחוק זכויות האזרח האמריקאי הראשון של המאה ה-21.
לאחר שהחוק אושר בסאנט, חבר הסנאט, ג'ון וורנר, התקשר אל קולמן-אדביו עוד מאולם המליאה: "גברת צעירה, אני מתקשר אליך מאולם המליאה של סנט. הסנאט של ארצות הברית העביר עכשיו את החוק No FEAR, חוק זכויות האדם הראשון של המאה הזו. עשית היסטוריה. ברכות!".
במהלך ההליכים המשפטיים, קולמן-אדביו נשארה מועסקת במשרד להגנת הסביבה. בשל אבחונה כסובלת מיתר לחץ דם, המשרד אישר לה עבודה מהבית. אחרי חמש שנים של עבודה מהבית ועוד תביעה שהגישה נגדו, המשרד להגנת הסביבה דרש מקולמן-אדביו לחזור לעבודה במשרד עצמו על אף מצבה הרפואי.
קולמן-אדביו היא המייסדת והמנהיגה של הקואליציה No FEAR ושל הארגון עובדי ה-EPA נגד אפליה גזעית. בתפקידה כמנהיגת הקואליציה No FEAR ארגנה בהצלחה קמפיין של ארגוני שטח ותרמה לקידום ה-No FEAR Act. החוק אושר בתקופת הנשיא ג'ורג' בוש בשנת 2002.
כיום קולמן-אדביו חברה במועצת המנהלים של ה-National Whistleblower Center, גוף ללא מטרת רווח המוקדש להגנה על זכויות עובדים חושפי שחיתויות. ספרה הראשון "No Fear: A Whistleblower's Triumph Over Corruption and Retaliation at the EPA" פורסם בספטמבר 2011 בהוצאה Lawrence Hill Books. הספר מתאר את המסע שעברה קולמן-אדביו מהגשת התלונות בסוכנות להגנת הסביבה ועד לחקיקת החוק.
נכון לחודש אפריל 2015 חברה קולמן-אדביו גם בארגון Green Shadow Cabinet של ארצות הברית כאחראית על שקיפות ממשלתית.
הערות שוליים

↑  "Dr. Marsha Coleman-Adebayo Biography". The No FEAR Institute (באנגלית אמריקאית). 2010-08-08. נבדק ב-2017-01-13.
↑  High Price Of Blowing The Whistle On EPA, NPR.org
1 2  Fears, D., "Coming Soon: A Tale of Whistleblowing at the EPA", The Washington Post, 10 July 2006
↑  Angelo Franco, The Plight of Whistleblowers: Reaping Rewards or Getting Benched, www.highbrowmagazine.com
↑  "Dr. Marsha Coleman-Adebayo Biography". The No FEAR Institute (באנגלית אמריקאית). 2010-08-08. נבדק ב-2017-01-13.
↑  "Book Review: No Fear: A Whistleblower's Triumph Over Corruption and Retaliation at the EPA by Marsha Coleman-Adebayo". Blogcritics. נבדק ב-2017-01-13.
↑  Candice Bernd, An Age of the Statistically Unlikely: An Interview With Presidential Candidate Jill Stein, Truthout
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365245405171  ISNI: 0000 0001 1913 1199  LCCN: n2011027557  VIAF: 170296276   WorldCat (עם VIAF): 170296276 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרשה קולמן-אדביו".
ברבדוס

ברבדוס (באנגלית: Barbados) היא מדינת אי הממוקמת באוקיינוס האטלנטי, מעט מזרחה לים הקריבי. היא שוכנת על אי מקבוצת האיים האנטילים הקטנים, ממזרח לשרשרת האיים המרכזית. 434 קילומטר צפונית לוונצואלה. שטח האי הוא 431 קילומטר רבוע, ברובו מישורי נמוך, ואזורים גבוהים יותר בפנים האי. בריטניה שלטה על האי משנת 1627 עד קבלת העצמאות ב-1966.
האקלים, האדמה והנוף קבעו את הבסיס הכלכלי של ברבדוס: ייצור סוכר, ותיירות. האקלים הנוח כל ימות השנה מושך כמיליון תיירים בשנה, רובם מאמריקה ומאירופה. האקלים נוח במיוחד לגידול סוכר, ועד היום מבוססת הכלכלה על גידול סוכר ועיבודו. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה מאמץ מוצלח לגוון את הכלכלה, ופותחו ענפים חדשים ובהם בנקאות ותעשיית רכיבים אלקטרוניים.
בשנים 1966–2021 הייתה ברבדוס מונרכיה חוקתית וחלק מממלכות חבר העמים הבריטי, וב-30 בנובמבר 2021 הפכה ברבדוס לרפובליקה. בראש המדינה עומדת הנשיאה הראשונה, סנדרה מייסון.
פוליטיקה וממשל

ברבדוס היא מדינה עצמאית מאז 30 בנובמבר 1966. עד 30 בנובמבר 2021 היא תפקדה כמונרכיה חוקתית ודמוקרטיה פרלמנטרית: המלכה אליזבת השנייה תפקדה כראש המדינה, שיוצגה על ידי מושל הכללי, ואת סמכויותיה הביצועיות הפעיל ראש הממשלה. ב-30 בנובמבר 2021 עברה המדינה למעמד של רפובליקה, כאשר המושלת סנדרה מייסון הדיחה את המלכה אליזבת' והפכה להיות ראש המדינה. מספר הנציגים בתוך בית האספה עלה בהדרגה מ-24 נציגים עם הקמת המדינה, למספר הנוכחי – 30 מושבים.
במהלך שנות ה-90, על פי הצעה של טרינידד וטובאגו, ניסתה ברבדוס איחוד פוליטי עם טרינידד וטובאגו ועם גיאנה. הפרויקט עוכב לאחר שראש ממשלת ברבדוס דאז חלה, ומפלגת העבודה הדמוקרטית שלו הפסידה בבחירות הכלליות. עם זאת, ברבדוס המשיכה לחלוק קשר הדוק עם גיאנה וטרינידד וטובאגו.
ברבדוס מתפקדת בשיטה דו-מפלגתית: שתי המפלגות הדומיננטיות הן מפלגת העבודה הדמוקרטית ומפלגת העבודה של ברבדוס. עד שנת 2003, כל מפלגה כיהנה שתי קדנציות בהנהגה לסירוגין. בבחירות הכלליות ב-2003 ניצחה מפלגת העבודה של ברבדוס בקדנציה שלישית, וכתוצאה מכך ניהלה את משרדי הממשלה 14 שנים ברציפות, מ-1994 ועד הבחירות ב-2008.
מאז הקמתה לברבדוס היו מספר מפלגות שלישיות: תנועת הלחץ העממית, שהוקמה בתחילת שנות ה-70 והתמודדה בבחירות ב-1976; המפלגה הלאומית הדמוקרטית שהתמודדה בבחירות ב-1994; הקונגרס הדמוקרטי העממי שהתמודד בבחירות ב-2008. מלבד אלו, מספר מתמודדים עצמאים עמדו לבחירה, אך אף אחד מהן לא זכה במושב בפרלמנט.
ב-15 בספטמבר 2020, במהלך נאום מדיניות הממשלה, הכריזה המושלת הכללית דיים סנדרה מייסון כי המלכה אליזבת תחדל להיות ראש המדינה, והמדינה תהפוך לרפובליקה עד יום העצמאות ה-55 שלה ב-30 בנובמבר 2021. "הגיע הזמן להשאיר מאחור את העבר הקולוניאלי שלנו. אזרחי ברבדוס רוצים ראש מדינה משלהם".
פוליטיקה וממשל > חוק

חוקת ברבדוס היא החוק העליון של המדינה. היועץ המשפטי לממשלה עומד בראש מערכת המשפט העצמאית. מבחינה היסטורית, חוקי ברבדוס התבססו כולם על המשפט המקובל באנגליה, עם עיבודים מקומיים קלים. בזמן העצמאות, הפרלמנט הבריטי איבד את יכולתו לחוקק חוקים עבור ברבדוס, אבל החוקים הבריטיים והאנגליים המקובלים נותרו בתוקפם, ויחד עם צעדים אחרים שכבר אומצו על ידי הפרלמנט של ברבדוס, קם הבסיס למערכת המשפטית של המדינה החדשה.
חקיקה בברבדוס יכולה להיות מושפעת על ידי ארגונים כמו האו"ם, ארגון מדינות אמריקה, או גופים בינלאומיים אחרים שלברבדוס יש התחייבות אליהם באמנה. צעדים חדשים שהתקבלו על ידי הפרלמנט של ברבדוס, דורשים הסכמה מלכותית של המושל הכללי על מנת להפוך לחוקים.
בברבדוס, בגדי הסוואה שמורים לשימוש צבאי בלבד, ואסור לאזרחים, כולל ילדים, ללבוש אותם.
פוליטיקה וממשל > מערכת משפטית

המערכת המשפטית של ברבדוס מורכבת ממספר גופים:
בתי משפט השלום: עוסקים בעניינים פליליים, אזרחיים, מקומיים, ענייני נוער ובאלימות. יכולים גם לעסוק בעניינים העוסקים בחקירות של חוקר מקרי מוות, רישיונות משקאות חריפים, ונישואים אזרחיים. בנוסף בתי משפט השלום עוסקים בחוזים ובדיני נזיקין, בתנאי שלא יעלו על 10,000 דולר.
בית המשפט העליון: מורכב מבית משפט עליון ומבית משפט לערעורים.
בית משפט עליון: מורכב מחטיבות אזרחיות, פליליות ודיני משפחה.
בית משפט לערעורים: מטפל בפניות מבית משפט עליון ומבית משפט השלום. הוא דן בתחום השיפוט האזרחי והפלילי. יכול להיות מורכב ממשפטים יחידים לערעורים בלשכות, או לשפוט כבית משפט מלא עם שלושה שופטים של ערעורים.
בית המשפט הקריבי לצדק (CCJ): בסיסו בפורט אוף ספיין בירת טרינידד וטובאגו. נמצא מעל לחוק של ברבדוס. בית המשפט הקריבי לצדק עשוי לפתור עניינים שנויים במחלוקת בשוק הקריבי.
גאוגרפיה

האי ברבדוס שוכן במזרח הים הקריבי, צפונית לוונצואלה ומזרחית לסנט וינסנט. אורכו כ־34 ק"מ, ורוחבו המרבי כ־23 ק"מ. הבירה, ברידג'טאון, שוכנת בחופו הדרום־מערבי.
האי מישורי, וההר היחיד בו, הר הילבי, מתנשא לגובה של 340 מטר. באי זורמים נחלים מעטים, אך מתחת לפני הקרקע ערוצים תת־קרקעיים רבים.
בעבר כוסה האי ביערות, אך אלה בוראו ברובם כדי לפנות שטחים למטעים של קני סוכר. למעשה, היערות נותרו רק באזורים תלולים, שאינם נוחים לחקלאות, והם כוללים, בין היתר, עצי פיקוס, דקל ומהגוני.
כלכלה

ברבדוס ממוקמת במקום ה-115 ברשימת המדינות העשירות בעולם מבחינת תמ"ג לנפש. היא המדינה העשירה והמפותחת ביותר במזרח הקריביים. יש לה כלכלה מפותחת מעורבת ורמת חיים באורח בינוני עד גבוה. על פי הבנק העולמי ברבדוס סווגה בין 66 הכלכלות בעלות ההכנסה הגבוהה בעולם. מחקר עצמי שנערך ב-2012 בשיתוף עם הבנק לפיתוח הקריביים גילה ש-20% מאוכלוסיית המדינה חיים בעוני, וכמעט 10% מהאוכלוסייה לא יכולים לענות על צורכי המזון היומיים הבסיסיים שלהם.
מבחינה היסטורית, כלכלת ברבדוס הייתה תלויה בגידול קני סוכר ובפעילויות נלוות, אבל בשנות ה-70 המאוחרות ובשנות ה-80 המוקדמות החלה התפתחות בתעשייה ובתיירות במדינה. מאז שנות ה-90 ממשלת ברבדוס נתפסה כעסק ידידותי ויציב מבחינה כלכלית. האי ראה תנופת בנייה בהקמת ובשיפוץ בתי מלון, מתחמי משרדים ובתי מגורים. תיירות מהווה את אחת מענפי הכלכלה המרכזיים במדינה. תיירים נמשכים לחופים של האי ורבים מגיעים אליה מצפון-אמריקה ומאירופה.
הממשלים בברבדוס השקיעו מאמצים כדי לצמצם את האבטלה במדינה, לעודד השקעות זרות ישירות ולהפריט ארגונים שנותרו בשליטת הממשלה. האבטלה צומצמה ל-10.7% בשנת 2003, ובשנת 2011 עמדה על 11.2%.
הכלכלה התכווצה ב-2001 וב-2002 בשל האטה בתיירות והשפעת פיגועי 11 בספטמבר, אך היא התאוששה ב-2003 וראתה צמיחה מאז שנת 2004. שותפות סחר מסורתיות של ברבדוס הן קנדה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית והקהילייה הקריבית (במיוחד טרינידד וטובאגו).
קשרים עסקיים וזרימת השקעות הפכו למשמעותיים: החל משנת 2003 האי ראה מקנדה 25 מיליארד דולרים קנדיים בהשקעת אחזקות, מה שממקם את ברבדוס כאחד מחמשת היעדים העליונים של קנדה להשקעות זרות ישירות. איש העסקים יוג'ין מלניק (Eugene Melnyk) מטורונטו, היה תושב הקבע העשיר ביותר במדינה. שנת 2006 נחשבת לאחת השנים העמוסות ביותר בבניה בברבדוס, בבוא השלבים הסופיים בבניית פרויקטים מסחריים של מיליוני דולרים באי. ברבדוס מקיימת את הבורסה השלישית בגודלה באזור האיים הקריביים.
היסטוריה

הספרדים היו בין הראשונים שגילו את האי בסוף ה־15 או בראשית המאה ה-16, והם קראו לו "לוס בַּרְבַּדוֹס" ("המזוקנים"), על שום עצי התאנה ה"מזוקנים" שמצאו שם. כאשר הגיעו לשם ב־1625 המתיישבים הבריטים הראשונים, הם מצאו את האי ריק מתושבים. כך הייתה ברבדוס לאחת המושבות הבריטיות הוותיקות ביותר בעולם. המתיישבים הביאו ממערב אפריקה עבדים כדי לעבד את מטעי הסוכר שנטעו. ב־1710 נוסדה בברבדוס מכללת קודרינגטון, שהיא המוסד הוותיק ביותר להשכלה גבוהה באיי הודו המערבית. ב-1834 בוטלה העבדות, ובסוף נובמבר 1966 הייתה ברבדוס למדינה עצמאית, החברה בחבר העמים הבריטי. למדינה בית נבחרים וממשלה, אך באופן רשמי עמדה מלכת בריטניה בראש המדינה, והיצג אותה מושל כללי. בשנת 2021 הפכה ברבדוס לרפובליקה וביטלה את המעמד של המונרך הבריטי כראש המדינה. עם זאת המדינה בחרה להישאר חברה בחבר העמים הבריטי.
דמוגרפיה

אוכלוסיית ברבדוס נאמדה ב-2013 ב-288,725 נפש. כ-85 אחוזים מן התושבים הם ממוצא אפריקני, צאצאים לעבדים שהובאו לאי ממערב אפריקה בתקופת העבדות (קבוצה זו מכונה אפרו-בג'ן - Afro-Bajan). כ-5 אחוזים מן התושבים הם ממוצא אירופי, בעיקר אנגלי ואירי. שאר התושבים הם ממוצא מעורב או ממוצא אסייתי - צאצאים למהגרים מסין, תת-היבשת ההודית והמזרח התיכון (בעיקר ערבים נוצרים שמוצאם בסוריה ובלבנון, קבוצה קטנה אך רבת-השפעה). כ-140,000 בני ברבדוס וצאצאיהם חיים מחוץ לברבדוס, בעיקר בבריטניה, קנדה וארצות הברית.
הדת העיקרית היא הנצרות, בעיקר נצרות פרוטסטנטית לסוגיה. הקהילה היהודית בברבדוס מונה כ-100 תושבים.
נתונים על פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA: 

שיעור ילודה: 12.23 לידות ל-1000 איש (הערכה משנת 2012) 

שיעור תמותה: 8.39 מיתות ל-1000 איש (הערכה משנת 2012) 

שיעור גידול אוכלוסייה: 0.354% (הערכה משנת 2012) 

תוחלת חיים: 74.52 (גברים- 72.25; נשים- 76.82) 

שיעור אוריינות: 99.7%
יהדות ברבדוס

יהודים ראשונים הגיעו אל האי בשנת 1661, והיוו את הנוכחות היהודית הראשונה באיים הקאריביים. בין ראשוני המתיישבים היו יהודים שגורשו מספרד וברחו לברזיל, ומברזיל אל האי, בו נהנו מחופש דת ורישיונות סחר. בתקופה זו הקימו היהודים את בית הכנסת "נידחי ישראל" בעיר הבירה ברידג'טאון. המבנה ניצב על תילו עד לקריסתו תחת הוריקן בשנת 1831, ונבנה מחדש בשנת 1833. עד היום נקרא רחוב בית הכנסת "סינגוגה סטריט". בשנת 1752 כיהן בברבדוס הרב רפאל חיים מארץ ישראל, שחיבר את קהילת האי ליהדות העולם. ברם, החל מקריסת בית הכנסת יהודים החלו להגר מן המקום ולהיטמע באוכלוסייה, עד שבשנת 1900 כבר לא נותר בברבדוס יהודי אחד, ומבנה בית הכנסת נמכר לנוצרי, ועבר מספר שימושים. החל משנות השלושים החלה הגירה של יהודים ממזרח אירופה אל האי, שהחלו לקיים במקום חיי קהילה בשנית. בשנת 1983 ממשלת ברבדוס הלאימה את מבנה בית הכנסת ותכננה לבנות במקום בית משפט, אך לאחר מחאה מצד הקהילה היהודית באי, שמנתה באותה עת כשישים איש, ממשלת ברבדוס שיפצה את המקום, והמבנה נחנך מחדש כבית כנסת בשנת 1986.
בברבדוס קיים בית חב"ד המנוהל על ידי שליחי חב"ד למקום הרב אלי ורעייתו סטערנא חייקין.
בריאות

בדומה למדינות אחרות בחבר העמים הבריטי כל אזרחי ברבדוס מכוסים על ידי שירותי בריאות לאומיים. בברבדוס יש מעל ל-20 מרפאות ברחבי הארץ, בנוסף לבית החולים המלכה אליזבת' שנמצא בברידג'טאון. בשנת 2011 חתמה ממשלת ברבדוס על תזכיר הבנה לחכירת בית החולים סנט ג'וזף בדנוור, קולורדו. על פי העסקה קולורדו תשמש כיעד מרכזי לתיירות מרפא. הממשלה גם הצהירה על תחילת בניית בית חולים חדש שיחליף את בית החולים המלכה אליזבת'.
על פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA, הוצאות הבריאות של ברבדוס לשנת 2010 היוו כ-8% מהתמ"ג.
צבא

| --- | --- |

 מדינה:  ברבדוס
 תקופת הפעילות:  30 בנובמבר 1966 – הווה (58 שנים) 
 הגוף הקודם:  Colony of Barbados 
 שם קצר:  🇧🇧 
 כוח אדם
 גיל הגיוס:  גיל 17 (גיוס התנדבותי). הנתונים נכונים לשנת 2010
 זמינות לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  גברים בני 16–49: 73,820   נשים בנות 16–49: 73,835
 מתאימים לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  גברים בני 16–49: 58,125   נשים בנות 16–49: 58,016
 גודל מחזור שנתי המגיע לגיל הגיוס:  גברים: 1,842   נשים: 1,849
 תקציב
 אחוזי תמ"ג:  0.8% (2009)
 
 www.gov.bb
 
צבא ברבדוס, או כוחות ההגנה של ברבדוס (BDF) הוא השם שניתן לכוחות המזוינים המשולבים של ברבדוס.
הצבא הוקם ב-15 באוגוסט 1979 כצבא התנדבותי החל מגיל 18, והוא אחראי על ההגנה הטריטוריאלית של ברבדוס ועל ביטחון הפנים של המדינה.
המטה של הצבא ממוקם באזור דרום עיר הבירה ברידג'טאון.
כוחות ההגנה של ברבדוס מתחלקים למספר רכיבים עיקריים:
חיל המטה - מספק תמיכה מנהלית ולוגיסטית עבור כל הכוחות.
גדוד ברבדוס - המרכיב העיקרי בכוחות הקרקע. כולל גם יחידות סדירות וגם יחידות מילואים.
משמר החופים של ברבדוס - האלמנט הימי של הצבא. תפקידו לשמור על המים הטריטוריאליים של ברבדוס.
יחידת הצוערים - ארגון הנוער הצבאי של ברבדוס, הכולל חיל רגלים של צוערים.
כוח אדם זמין אצל גברים בגילאי 16–49 לשירות צבאי הוא 73,820, כאשר כושר ההתאמה הוא 58,125.
כוח אדם זמין אצל נשים בגילאי 16–49 לשירות צבאי היא 73,835, כאשר כושר ההתאמה הוא 58,016.
בפועל משרתים בצבא 1,842 גברים ו-1,849 נשים.