stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב כהן (שחקן)
ביוגרפיה > בתיאטרון > בתיאטרון הבימה

ההצגה הראשונה של כהן בתיאטרון הבימה הייתה בשנת 1998 בהצגה "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון ובביומו של צדי צרפתי בה הוא גילם את מושון קסטל. בשנת 2000 גילם את הדמות הספרותית הערבית נאסר א-דין בהצגה "נאסר א-דין" מאת דן אלמגור ואשר בוימה גם על ידי צדי צרפתי. בשנה שלאחר מכן גילם את צ'רלי מלכה בהצגה "אבנים בכיסים" מאת מארי ג'ונס ובבימויו של דן רונן.
בשנת 2003 גילם את מיכאל (מישל) אנרי-סומו בהצגה "קופסה שחורה" בבימויו של חנן שניר, אשר הייתה עיבוד לרומן של עמוס עוז. בשנת 2004 ביים ושיחק בהצגת היחיד "אני והוא" מאת מור פרנק ומיכל ורד, אשר עסקה בחייו של שייקה אופיר. ההצגה הועלתה במקור בשנת 2000 בפסטיבל תיאטרונטו להצגות ליחיד. בשנת 2005 גילם את נמרוד שחר בהצגה "מבקר המדינה 2005" מאת אילן חצור ובבימויו של אילן רונן.
בשנת 2007 כהן גילם את הוק קולבורן בהצגה "הנהג של מיס דייזי" מאת אלפרד יורי ובבימויו של איציק ויינגרטן. בשנה שלאחר מכן גילם את פליקס אונגר בהצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון ובבימויו של משה נאור. בשנת 2010 גילם את פרנסואה פיניון בהצגה "ארוחה עם אידיוט" מאת פרנסיס וובר ובבימויו של משה קפטן.
בשנת 2012 גילם את שיילוק בהצגה "הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר ובבימויו של אילן רונן. בשנת 2014 גילם את הרפגון בהצגה "הקמצן" מאת מולייר ואשר בוים גם על ידי אילן רונן. באותה השנה גילם גם את אבא גוריו בהצגה "אבא גוריו", על פי הרומן באותו השם מאת אונורה דה בלזאק, אותו עיבדה שחר פנקס וביימה שיר גולדברג. בשנת 2017 שיחק בהצגה "הצמה של אבא" לצד רובי פורת-שובל. בשנים 2018 ו-2019 גילם את קדוש, אביה של מיקה, במחזמר "מיקה שלי", אשר התבסס על מחזה מאת גדי ענבר שהכיל את שיריו של יאיר רוזנבלום.
בשנת 2019 שיחק בהצגות "יש רופא באולם" ו"החולה המדומה".
ביוגרפיה > בתיאטרון > בתיאטראות נוספים

בשנת 1984 הוא שיחק בתיאטרון באר שבע בהצגה "ברכה" מאת מוטי בהרב אשר הייתה בבימויו של תום לוי. באותה השנה, הוא שיחק גם בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בהצגות "פו הדב" ו"מלכות דוד" מאת משה סלח אשר נוצרה על פי ספר בעל אותו שם מאת יהודה בורלא.
בשנת 1985 שיחק בתיאטרון הספרייה בהצגה "מתי ומילי" מאת פולקר לודביג שביימה ציפי פינס, ובהצגה "מר סליק" מאת ליליאן אטלן שביים דוד ברגמן. באותה שנה הוא שיחק גם בתיאטרון חזית של מוטי בהרב בהצגה "החוק לדרמה" שכתב וביים מוטי בהרב. בשנת 1987 שיחק פעם נוספת בתיאטרון חזית בהצגה "סנג'ר" אותה גם כתב וביים מוטי בהרב.
בשנת 1986 שיחק בהצגה "גבר בודד במלכודת" מאת רובר תומא ובבימויו של איתמר בילו. בשנת 1987 שיחק בהצגה "תרנגול כפרות" מאת אלי עמיר ובבימויו של רזי אמיתי.
בשנת 1988 שיחק בפסטיבל עכו בהצגה "היה כבר עדיף להישאר בחיים" שכתב וביים אהרון הרצוג. על משחקו בהצגה זו זכה כהן בפרס השחקן המצטיין. באותה השנה שיחק כהן גם באופרה הישראלית החדשה באופרה "הספר מסביליה".
בשנת 1990 שיחק בתיאטרון בית ליסין בהצגה "בוז לירח" "בוז לירח" מאת פאול סלאבולפס ובבימויו של איציק ויינגרטן.
בשנת 2014 שיחק בתיאטרון השעה הישראלי בה גילם את דמותו של סאלח שבתי בהצגה "סאלח שבתי" אותה כתב אפרים קישון וביים גדי צדקה. בשנת 2021 שיחק בתיאטרון העברי בו הוא גילם את ברוך ג'מילי בהצגה "ברוך ג'מילי" שכתב וביים גדי צדקה.
הופעותיו בתיאטרון המסחרי כוללת תפקידים במספר מחזות זמר פופולריים: בשנת 2003 גילם את ג'ים במחזמר "תום סוייר והאקלברי פין" שכתבה סמדר שיר וביים משה קפטן. בשנת 2005 גילם את המלך במחזמר "נסיך האגדות" שכתבה סמדר שיר וביים צדי צרפתי. בשנת 2009 גילם את מר וגה במחזמר "זורו" שכתב סטיבן קלארק וביים משה קפטן. בשנת 2010 גילם את חמור במחזמר "שרק" שכתב דייוויד לינדזי אבייר וביים עוז מורג. בשנת 2011 גילם גנב במחזמר "שכחו אותי בבית" (המבוסס בחופשיות על ארבעת סרטי "שכחו אותי בבית") שכתב אסף אשתר וביים אודי גוטשלק. בשנת 2015 גילם את יוסל'ה במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב, ביים אורי אומנותי והפיקה איילת ריפס. בנוסף לכך, בשנת 2017 שיחק בתיאטרון המסחרי בהצגה "סולם יעקב".
בשנת 2023 שיחק בתיאטרון חיפה בהצגה "המחיר" מאת ארתור מילר.
ביוגרפיה > סטנד-אפ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כהן החל לעסוק בסטנד-אפ בסוף שנות ה-80. ההומור שלו עסק בין היתר באנקדוטות אישיות, בפערים החברתיים בחברה הישראלית, במערכות יחסים ובחוויות טיפוסיות בחיי היום יום בישראל. הוא היה ידוע בשנינותו החדה ובכישורי האלתור. לאורך השנים הוא הצליח לגבש קהל מעריצים נאמן והפך לאחד הסטנדאפיסטים המצליחים בישראל.
בשנת 2023 העלה בתיאטרון חיפה את מופע הסטנד-אפ האחרון שלו שנקרא "הסטנדאפיסט".
ביוגרפיה > בטלוויזיה

הופעת הבכורה של כהן בטלוויזיה הייתה בשנת 1986 כאשר גילם פורץ בקומדיית המצבים הישראלית "קרובים קרובים". בשנת 1988 השתתף במספר שחזורים בתוכנית "בשידור חוקר". בשנת 1989 גילם את אליקא בן ריבי בסרט הטלוויזיה "כתר בראש" שבוים על ידי רם לוי על פי תסריט מאת אפרים סידון שנוצר על פי מחזהו של יעקב שבתאי. באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "רותי נעים" שבוים על ידי אמנון רובינשטיין על פי תסריט מאת איתן גרין.
בשנת 1990 השתתף בסדרת הטלוויזיה לילדים ולנוער "קריאת כיוון" בהנחיית רוני פינקוביץ', בקטע שהתבסס על תסריט מאת חיים אידיסיס ואשר בוים על ידי יצחק חלוצי ושלמה אלברט. בשנת 1991 כהן השתתף בתוכנית "מבראבא עד החידקל" שבוים על ידי שחר סגל על בסיס תסריט מאת שלמה בראבא. בשנה שלאחר מכן השתתף בדוקו-מדיה "י. שוורץ ומלחמתו בחיים" אשר בוים גם על ידי שחר סגל על בסיס תסריט שנכתב בשיתוף פעולה בין שלמה בראבא ושחר סגל.
בשנת 1997 גילם את ראובן בסרט הטלוויזיה "אישה מרציפן" אשר בוים על ידי איתן גרין על פי תסריט מאת מירב בן-גוריון. בשנים 2007 ו-2008 כהן מילא את מקומו של אורי גוטליב כמנחה תוכנית הבידור "עד כאן" בערוץ 15 של חברת הטלוויזיה בלוויין yes. בשנת 2009 הוא החל להתארח בתוכנית הטלוויזיה "צחוק מעבודה". בשנת 2010 הוא הנחה את התוכנית הקומית "קומדי בר" בערוץ 2 (רשת).
בשנים 2010 עד 2014 גילם את עמוס פארוקי בסדרת הטלוויזיה "הבורר" אותה ביים שי כנות וכתב רשף לוי. ב-2012 גילם את ציון בסרט הטלוויזיה "טור אחד לחלום" אשר כתב וביים אלון שרביט. בשנה שלאחר מכן גילם את הרב כהן בסדרת הטלוויזיה "שנות ה-80" שבוימה על ידי קובי חביה ואותה כתבו מני אסייג, שלום אסייג וליאור פריד.
במרץ 2013 החל להנחות את תוכנית הבידור והאירוח "מחר שבת" לצד שמואל וילוז'ני בערוץ הראשון. בשנת 2014 גילם את חוזה העתידות עזרן בסדרה "נויורק". ב-2019 שיחק בסדרה "הנערים" של רשת HBO. בשנת 2021 שיחק תפקידים שונים בסדרות "היורשת" ו"העיר הטובה". בשנת 2023 גילם את מיכה בסדרה "שישה אפסים" ששודרה בערוץ כאן 11 וגילם את סבא אליהו בסדרה "בני מצווה" ששודרה בערוץ כאן חינוכית.
ביוגרפיה > בקולנוע

הופעת הבכורה של כהן בקולנוע הייתה ב-1985 כאשר הוא שיחק בסרט הקצר "שפם" בבימויו של יששכר וישניא. בשנת 1987 גילם את בבר בסרט הקולנוע "אבא גנוב" בכיכובו של יהודה ברקן ובבימויו של ינקול גולדווסר. בשנת 1989 חזר לגלם את התפקיד בסרט ההמשך, "אבא גנוב 2" בבימויו של אבי כהן.
בשנת 1990 השתתף בסרט המותחן "רצח תרתי משמע", אותו כתב וביים יוסי גודארד. בשנת 1991 כהן השתתף בסרט הפעולה האמריקני "מחץ הדלתא 3" ובסרט הדרמה הישראלי "זמן אמת". בשנת 1992 שיחק בסרט הפרודי הישראלי "כבלים" בבימויו של צבי שיסל. בשנת 1994 כהן גילם את שלמה בסרטו של שמואל הספרי "שחור". בשנת 1998 גילם את מוריס בסרט הסטודנטים שכתב וביים שרון עמרני "ל"ג בעומר".
ב-2011 גילם את הרב גושן בסרט "מבול" שכתב וביים גיא נתיב. בשנת 2015 שיחק בסרט "הקפות". בשנת 2017 שיחק בסרטו של מתן יאיר "פיגומים". ב-2018 שיחק בסרטו של אלירן מלכה "הבלתי רשמיים". ב-2022 שיחק בסרטו של ארז תדמור "ילדים של אף אחד".
ביוגרפיה > דיבוב

כהן דיבב את דמותו של "תקע" בפרסומות "שקע ותקע" של חברת החשמל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

כהן היה נשוי לאמנית טירנית ברזילי (התחתנו ב-1997). לבני הזוג היו שני ילדים משותפים והם התגוררו בתל אביב.
בשלב מסוים חזר בתשובה יחד עם משפחתו והחל להקפיד לשמור שבת. לאחר שאימו נפטרה הוא החל לחבוש כיפה מתחת כובע, הפסיק להופיע בשבתות, לבש ציצית והכניס את ילדיו לחינוך דתי. הוא התייחס בראיון לחזרתו בתשובה ואמר "נעשה לי סדר בחיים. פעם הייתי עובד ברצף, אין יום ואין לילה. ועכשיו, הכל שקט. רגוע. יש לשבוע מבנה מוגדר. זה נותן לי שקט נפשי". בראיון שהעניק לרשף לוי בתוכנית "הסטנדאפיסטים" ב'קשת 12' ציין כהן כי "האמונה באלוקים עוזרת בהמון דברים".
ביולי 2023 חשף כהן לראשונה בפומבי ששמונה שנים קודם לכן, אובחן כחולה במחלת פרקינסון.
נפטר ממחלת הסרטן ב-2 בנובמבר 2024, בהיותו בן 66, ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
פרסים בהם זכה

פרס לשחקן מצטיין בפסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר עבור עיצוב הדמות בהצגה "היה כבר עדיף להישאר בחיים" (1988)
פרס קלצ'קין עבור היותו עובד מצטיין של תיאטרון הבימה
פרס מיוחד במלאת עשר שנים ויותר מ-1000 הצגות של המחזמר "בוסתן ספרדי" בכיכובו (2008).
הערות שוליים

1 2  יונתן ריגר, ‏"אני היפוכונדר, חלמתי על הרבה מחלות, אבל לזה לא ציפיתי": יעקב כהן כבר לא מסתתר, באתר ‏מאקו‏, 14 ביולי 2023
↑  יואב בירנברג, כל הזמן אמרתי לו, 'יעקב, להסתיר זה נטל מאוד קשה'. אבל הוא לא רצה שירחמו עליו, באתר ynet, 6 בדצמבר 2024
↑  גיל קפטן מגלה: זו הסיבה שיעקב כהן ז"ל ביקש לטבול במקווה, באתר www.inn.co.il
↑  איציק אוחנה, "כל ההצלחה - בזכות השם" | השחקן .., באתר כיכר השבת, ‏2024-11-03
↑  יואב בירנברג, יעקב כהן חושף: "חליתי בפרקינסון", באתר ynet, 11 ביולי 2023
↑  מיטל יסעור בית-אור, אלמנתו של יעקב כהן ז"ל במסר: "הוא לא נפטר מפרקינסון, המשיכו לטפל במחלה", באתר ישראל היום, 3 בנובמבר 2024
↑  יואב בירנברג, ישראל מושקוביץ, השחקן והקומיקאי יעקב כהן הלך לעולמו בגיל 66, באתר ynet, 2 בנובמבר 2024
↑  גיל משעלי, ‏השחקן והקומיקאי יעקב כהן הלך לעולמו בגיל 66, באתר ‏מאקו‏, 2 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394166205171  LCCN: no2018095121  MusicBrainz: a21fbd70-6651-4b7d-811a-6fd612377913  VIAF: 29153288267932651424   WorldCat (עם VIAF): 29153288267932651424 
יעקב כהן ב-2013
נתנאל לורד בריטון

דיוקן של נתנאל לורד בריטון
נתנאל לורד בריטון (Nathaniel Lord Britton;‏ 1859–1934) היה בוטנאי וטקסונום אמריקאי, שהקים את הגנים הבוטניים של ניו יורק בברונקס.
ראשית חייו

בריטון נולד בניו דורפ בסטטן איילנד, ניו יורק, ביום 15 בינואר 1859. לג'ספר אלכסנדר המילטון בריטון והרייט לורד טרנר.   הוריו רצו שהוא ילמד לימודי דת, אך הוא נמשך ללימודי טבע כבר בגיל צעיר.
הוא היה בוגר בית הספר למכרות באוניברסיטת קולומביה ואחר כך לימד גאולוגיה ובוטניקה באוניברסיטת קולומביה. הוא הצטרף למועדון הבוטני זמן קצר לאחר סיום הלימודים והיה חבר בו כל חייו. הוא התחתן עם אליזבת גרטרוד נייט, בוטנאית, ב־27 באוגוסט 1885. הם נפגשו כשהצטרפה למועדון הבוטני והיו שותפים כל החיים במחקר הבוטני.
הגן הבוטני של ניו יורק

במהלך ירח הדבש שלהם בשנת 1888 הם ביקרו בגני קיו, לונדון. לאחר מכן, בפגישה של המועדון הבוטני בניו-יורק, אשתו הציעה להקים גן בוטני בעיר. יחד הם פעלו להביא להקמת הגן הבוטני. בריטון עזב את אוניברסיטת קולומביה בשנת 1895 כדי להיות המנהל הראשון של הגן הבוטני של ניו יורק, תפקיד אותו מילא עד 1929. הוא היה במועצת המנהלים הראשונה של המוסד, יחד עם אנדרו קרנגי, ג'יי פייפרונט מורגן, וקורנליוס ונדרבילט השני. הוא זכה לתמיכה כספית משמעותית לגן הבוטני על ידי נתינת שמות לצמחים על שם תורמים עשירים.
מחקר מדעי

חלק גדול מעבודתו בשטח נעשה בקריביים, שם ביקר לעיתים קרובות בתקופת החורף בניו יורק. תרומותיו לחקר הצומח הקריבי אינן מוטלים בספק. הוא פרסם ספרים מאוירים על הצומח בצפון ארצות הברית, וקנדה (1896).
בריטון זכור גם כאחד החותמים על הקוד האמריקני לשמות צמחים  הוא הציע שינויים רדיקלים בכללים הנוגעים למיון ולמינוח צמחים ולא הושגה הסכמה בנושא, אלא כמעט 30 שנה אחר כך .
מוות ומורשת

הוא נפטר בביתו בברונקס, 25 ביוני 1934
הבית בו גר ועבד, קוטג' בריטון, נשמר בעיר ריצ'מונד ההיסטורית שבסטטן איילנד.
מספר כתבי עת בבוטניקה, נושאים את שמו.
פרסומים נבחרים

Britton, Nathaniel; Addison Brown (1896). An illustrated flora of the northern United States, Canada and the British Possessions From Newfoundland to the Parallel of the Southern Boundary of Virginia, and from the Atlantic Ocean Westward to the 102d Meridian. Volume I, Ophioglossaceae to Aizoaceae. Charles Scribner's Sons. pp. 612.
Britton, Nathaniel; Addison Brown (1898). An illustrated flora of the northern United States, Canada and the British Possessions From Newfoundland to the Parallel of the Southern Boundary of Virginia, and from the Atlantic Ocean Westward to the 102d Meridian. Volume III, Apocynacea to Compositae; Dogbane to Thistle. Charles Scribner's Sons. p. 643 pages. Retrieved 2008-06-24.
Britton, Nathaniel; Addison Brown (1913). An illustrated flora of the northern United States, Canada and the British Possessions From Newfoundland to the Parallel of the Southern Boundary of Virginia, and from the Atlantic Ocean Westward to the 102d Meridian. Volume II, Amaranthaceae to Loganiaceae. Charles Scribner's Sons. p. 2052 pages. Retrieved 2008-05-10.
Britton, Nathaniel Lord; Addison Brown (1913). An Illustrated Flora of the Northern United States, Canada and the British Possessions From Newfoundland to the Parallel of the Southern Boundary of Virginia, and from the Atlantic Ocean Westward to the 102d Meridian. Volume III Gentianaceae to Compositae -- Gentian to Thistle (Second Edition -- Revised and Enlarged ed.). New York: Charles Scribner's Sons. Retrieved 2008-06-17.
Britton, Nathaniel; Joseph Nelson Rose (1922). The Cactaceae: Descriptions and Illustrations of Plants of the Cactus Family. Carnegie Institution for Science. p. 263 pages. Retrieved 2008-05-10.
A preliminary catalogue of the flora of New Jersey (1881) Et al.
An illustrated flora of the northern United States, Canada and the British possessions from Newfoundland to the parallel of the southern boundary of Virginia, and from the Atlantic ocean westward to the 102d meridian 3 volumes. (1896–98) With Addison Brown.
Contributions to the botany of the Yukon Territory (1901) Et al.
Studies in West Indian plants (1908–26)
Rhipsalis in the West Indies (1909)
An illustrated flora of the northern United States, Canada and the British possessions (Vol. 1-3, 1913) With Addison Brown.
The vegetation of Mona Island (1915)
Flora of Bermuda (1918)
The flora of the American Virgin Islands (1918)
Descriptions of Cuban plants new to science (1920)
הערות שוליים

↑  Elmer D. Merrill, Biographical memoir of Nathaniel Lord Britton, 1859-1934, [Washington, 1938
↑  NATHANIEL LORD BRITTON RECORDS, sciweb.nybg.org
↑  "Toddler's Dress"
↑  Bulletin of the Torrey Botanical Club, Vol. 34
↑  R. N.L. BRITTON 74, BIOLOGIST, IS.DFD; Director for 33 Years of the New York Botanioa! Garden Which He Helped to Form. COLLECTED MANY PLANTS Scoured West Indies at His' Own Expense for Specimens -Author and Educator., timesmachine.nytimes.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453303105171  BIBSYS: 3098473  BnF: cb12560087f (data)  Botanist: Britton  CiNii: DA07052793  GND: 117631973  ISNI: 0000 0001 1038 6718  LCCN: n82079344  NKC: mub20181007126  NTA: 071293213  RERO: 02-A003044965  SNAC: w60v8pd4  SUDOC: 085209279  TePapa: 50628  VIAF: 12422822   WorldCat (עם VIAF): 12422822 
בגן הבוטני של ניו יורק, 1927. משמאל - לורד בריטון, באמצע תומאס אדיסון, מימין מרשל אברי אוו
יום ליום

| --- | --- |
לוגו העיתון
 סוג:  שבועון
 בעלים:  יוסי שינובר, אריאל קוניק
 תאריכי הופעה:  1 במרץ 1993 – הווה (31 שנים) 
 שפה:  עברית
 מערכת:  רחוב גרניט 8, פתח תקווה
 מדינה:  ישראל
 www.yomleyom.co.il
 
יום ליום הוא שבועון חרדי ספרדי המופץ בדיוור ישיר למנויים.
היסטוריה

העיתון הוקם במרץ 1993 בהוראת הרב עובדיה יוסף. בשנים הראשונות הוא פעל כיומון ולאחר מכן הפך לשבועון. במשך שנים היה השבועון מזוהה עם מפלגת ש"ס, רבניה והעומדים בראשה.
בשנת 2003, לאחר שהעיתון נקלע לקשיים כלכליים וצבר חובות של כ-10 מיליון שקל, הוא נקנה בידי איש העסקים קובי מימון, שהעביר את מערכת העיתון למטה קבוצת אקויטל שבעלותו בפתח תקווה.
בשנת 2017 נקנה העיתון בידי נעמה עידן. בעקבות חילוקי דעות בין הנהלת העיתון והמפלגה, הודיע אריה דרעי על ניתוק הזיקה הרשמית בין שני הגופים ועל ייסוד עיתון חדש בשם "הדרך". ב-2019, נרכש העיתון על ידי הבעלים של קו עיתונות דתית.
מבנה העיתון

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לעיתון היו בעבר ארבעה חלקים:
מוסף שבועי ובו כתבות מגזין וראיונות, מדורים קבועים כגון "במה מדליקין" של קובי לוי, מדורים לנשים וצרכנות. בפתיח המוסף "מאמר פותח" של העורך יצחק קקון.
חדשות, כתבות חדשותיות ואקטואליה, בפרט ביחס למפלגת ש"ס ולרב עובדיה והקשורים אליו, וכן מאמרי השקפה ודעות, בעריכת הרב משה שפיר. כמו כן קיימים בו מדור כלכלה, יחצנות. בעבר כלל העיתון גם מוסף אקטואלי ובו כתבות, טורים ופרשנויות, בפרט טורים של מרדכי קידר ושל קובי לוי. במהלך שנת 2016 צורף מוסף זה לחלק החדשות.
עונג שבת, מגזין תורני בעריכה של הרב משה שפיר ובו כתבות היסטוריות ואקטואליות בנושאי קהילות, ישיבות, רבנים והלכה של יהדות ספרד, וכן מאמרי הלכה והשקפה, תוך הדגשת פסיקתו של הרב עובדיה יוסף ובניו. במגזין מדור דרשה לפרשת שבוע מהרב שלום כהן. עד לחודש סיוון תשע"ז הופיע במשך כמה שנים טור הלכתי של הרב יצחק יוסף.
יום צעיר, מגזין ילדים ובו כתבות, סיפורים, ציורים, חידות וקומיקס בעיצובו של יואב ון-דן-ברג.
העיתון כולל גיליון חדשות, ומגזין שבועי ו"עונג שבת" שאגודים בחוברת אחת.
לקראת חגים מצורפים לעיתון מוספים נוספים.
מנכ"ל העיתון היה עו"ד רונן פרץ. העיתון היה במשבר כלכלי, אולם מצבו שופר לאחר שרכש אותו קובי מימון.
ביוני 2017 רכשה את העיתון נעמה עידן. באוגוסט 2017, הודיע עורך העיתון מ-1999, יצחק קקון, בטור מיוחד שלאחר 23 שנה בעיתון הוא עובר לעיתון הדרך. כמה ימים לאחר מכן מונה שלמה בניזרי לעורך העיתון. לאחר 8 שמונה חודשים התפטר בניזרי מהתפקיד, לאחר שלא הסתדר עם נעמה עידן.
בראש חודש חשוון התשע"ח החל העיתון להוציא מהדורה חודשית בתפוצה של 50,000 עותקים. בינואר 2018 הצטרפו כותבים חדשים לעיתון, בהם חגי הוברמן. את העיתון עורך מרדכי הללויה (אחיין של אלי ישי), תחת שם העט "יוחאי דנינו". חצי שנה לאחר רכישת העיתון, פתחו עובדי העיתון בשביתה בטענה לפגיעה בזכויותיהם בגיבוי הסתדרות העובדים הכללית החדשה. ביולי 2019 הוגשה בקשה לפירוק העיתון על ידי חברת הדפוס החדש בשל חדלות פירעון, ובחודש יוני 2019 מינה בית המשפט המחוזי מפרק זמני לעיתון, בהתאם לבקשת הכונס הרשמי.
בספטמבר 2019 נרכש העיתון על ידי יוסי שינובר ואריאל קוניק, מבעלי רשת קו עיתונות דתית. סמוך לכך פרש משה שפיר מהעיתון.
מאפיינים

בנוסף למאפיינים הרגילים של העיתונות החרדית, העיתון דירג רבנים, מ"מאור ישראל", או "מרן" (כינויים של הרב עובדיה יוסף והרב שלום כהן, נשיא מועצת חכמי התורה), ועד "הרה"ג" (הרב הגאון) לאברך כולל תלמיד חכם. בעיתון לא צוינו בדרך כלל בגלוי מחלוקות פנימיות בש"ס, אך הוא היווה זירה חשובה למאבקי כוח פנימיים, המתבטאים במדרג תוארי הרבנים ובדיווח או בהשתקה של פעילות. לעומת זאת הובלטו בעיתון קריאות תיגר של הנהגת המפלגה על זרמים חרדיים ואחרים.
כמקובל בעיתונות החרדית, גם "יום ליום" אינו מפרסם תמונות של נשים, מדיניות שהתבטאה בין השאר בפרסום תמונת ממשלת ישראל ה-34 תוך מחיקת השׂרות המכהנות בה.
לאחר רכישת העיתון על ידי נעמה עידן, הושקה אפליקציה לעיתון. כותבים בו אנשים חילוניים טורי דעה, וכן כותבות בו נשים גם בגיליון החדשות ומופיעים בו דיונים הקשורים לאינטרנט ולרשתות חברתיות.
הערות שוליים

↑  קימי קפלן, רבות רעות צדיק, קווים לדמותה של העיתונות החרדית, מכון חיים הרצוג, ינואר 2006, עמ' 14–15
↑  שלומי גולובינסקי וצבי אלוש, היזם קובי מימון רכש את שבועון ש"ס יום ליום, באתר ynet, 15 במאי 2003
↑   נתי טוקר, עורך הצללים: מה גילו עובדי העיתון החרדי על קובי מימון?, באתר TheMarker‏, 30 בינואר 2018
↑  ישי כהן, ‏"דבר האבד": העיתון החדש של ש"ס - 'הדרך', באתר כיכר השבת, 30 ביולי 2017
↑  ישי כהן, ‏העורך הראשי יצחק קקון הודיע: אני עוזב את 'יום ליום', באתר כיכר השבת, 9 באוגוסט 2017
↑  ישי כהן, ‏העורך החדש של 'יום ליום' - הרב שלמה בניזרי, באתר כיכר השבת, 12 באוגוסט 2017
↑  אביחי אהרוני, פרסום ראשון: 'יום ליום' יופץ בעשרות אלפי עותקים ללא תשלום, 19 באוקטובר 2017
↑  מנחם קולודצקי, חיזוק ל"יום ליום": כתבים חדשים הצטרפו, אקטואליק, 17/01/2018
↑  ניצן צבי כהן, ‏עובדי העיתון החרדי 'יום ליום', ביטאון ש"ס לשעבר, פתחו היום בשביתה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 בפברואר 2018
↑  בקשה לפירוק השבועון החרדי יום ליום, באתר news1.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש מינה מפרק זמני לעיתון החרדי "יום ליום", באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2019
↑  איציק אוחנה, ‏אלו הם הבעלים החדש של עיתון "יום ליום", באתר כיכר השבת, 17 בספטמבר 2019
↑  קמפיין "השקופות": בטאון ש"ס מחק את השרות, באתר ynet, 21 במאי 2015
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
הארי פוטר ואבן החכמים (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הארי פוטר ואבן החכמים מאת ג'יי קיי רולינג
 בימוי:  כריס קולומבוס 
 הופק בידי:  דייוויד היימן 
 תסריט:  ג'יי קיי רולינג (ספר)   סטיב קלובס
 עריכה:  ריצ'רד פרנסיס-ברוס 
 שחקנים ראשיים:  דניאל רדקליף   רופרט גרינט   אמה ווטסון   טום פלטון   ריצ'רד האריס   מגי סמית'   רובי קולטריין   אלן ריקמן   וורוויק דייוויס   איאן הארט
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  ג'ון סיל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Heyday Films, 1492 Pictures, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בנובמבר 2001 (בארצות הברית ובריטניה)  ישראל29 בנובמבר 2001 (בבתי הקולנוע בישראל) ישראל6 בדצמבר 2001 (בדיבוב לעברית)
 משך הקרנה:  152 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט ילדים, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט הרפתקאות, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  לונדון, אנגליה 
 תקופת התרחשות:  1991, 1981 
 תקציב:  125 מיליון דולר
 הכנסות:  1,006,917,662 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   harrypotter
 פרסים:  מועמד לשלושה פרסי אוסקר
 סרט הבא:  הארי פוטר וחדר הסודות (2002)
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - רות שק יסעור
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הארי פוטר ואבן החכמים (באנגלית בריטית: Harry Potter and the Philosopher's Stone‏, באנגלית אמריקאית: Harry Potter and the Sorcerer's Stone) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי מסוגת הרפתקאות ופנטזיה, והראשון בסדרת סרטי הארי פוטר, שיצא לאקרנים בשנת 2001. מבוסס על ספר באותו שם מאת ג'יי קיי רולינג. במאי הסרט היה כריס קולומבוס, והסרט הוא הראשון בסדרת הסרטים שזכתה להצלחה רבה.
חברת האחים וורנר רכשה את הזכויות על הספר ב-1999. ההפקה החלה בשנת 2000, כאשר קולומבוס נבחר מתוך רשימה קצרה של במאי קולנוע. רולינג התעקשה על כך שכל צוות השחקנים יהיה בריטי, כיוון שרצתה לשמור על האחידות התרבותית בין הספר לבין הסרט. היא אישרה גם את התסריט, שנכתב על ידי סטיב קולומבוס. הסרט צולם בעיקר באולפני ליבסדן שבהרטפורדשייר, ואילו אחדות מהסצנות צולמו במבנים היסטוריים השוכנים בסמוך לאולפנים.
הסרט יצא לאקרנים בממלכה המאוחדת ובארצות הברית בנובמבר 2001. הוא זכה לביקורות טובות בעיקר, והניב בזמנו הכנסות של 976 מיליון דולר ברחבי העולם במכירות בקופות. בשנת 2020 הוקרן הסרט באיכות 4K בסין וחצה את רף מיליארד הדולר בהכנסות. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, בשמונה מועמדויות לפרס באפט"א וכן מועמדות לפרס הוגו. הסרט זכה בפרס סאטורן בקטגוריית התלבושות מתוך תשע מועמדויות.
תקציר העלילה

הסרט מתאר את סיפורו של הארי פוטר, ילד יתום בן 10 המתגורר עם קרוביו האכזריים משפחת דרסלי. בליל יום הולדתו ה-11 הגיע לביתם אדם גדול ממדים בשם רובאוס האגריד שסיפר לו כי הוא (הארי) קוסם, וכי הוא מפורסם מאוד בעולם הקוסמים משום ששרד את מתקפתו הרצחנית של קוסם האופל לורד וולדמורט שאת שמו לא אומרים מרוב פחד. וולדמורט רצח את הוריו של הארי, אך הקללה שהטיל עליו הותירה רק צלקת בצורת ברק על מצחו. האגריד אפה עוגה לכבוד יום הולדתו אך דודנו הסתיר את העוגה ואכל אותה. כשגילה על זה האגריד כישף את הדודן כך שבישבנו יהיה זנב חזיר. הארי הוזמן ללמוד בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, שם הוא מתיידד עם רון ויזלי טהור דם ובן למשפחת קוסמים, והרמיוני גריינג'ר בת להורים מוגלגים (חסרי קסם) והם נהיים חברים שלו ושותפיו להרפתקאות.
בטקס הפתיחה מכיר את אויבו הראשי (חוץ מלורד וולדמורט) דראקו מאלפוי בן משפחת קוסמים טהורי דם אשר מתעבים בוצדמים. במהלך לימודיו הארי לומד לעוף על מטאטא ולשחק את משחק הקווידיץ' המסורתי ובו נרשם כשחקן הקווידיץ' הצעיר של המאה. בסרט נאמר כי וולדמורט היה על סף מוות מאז שתקף את הארי, אך הוא רקם מזימה שבזכותה ישוב לכוחו ולגופו הגשמי באמצעות גנבתה של אבן החכמים, המעניקה חיי נצח למי שמחזיק בה. הארי וחבריו חשפו את המזימה והצליחו למנוע את גנבת האבן, שהוסתרה בחדר מוגן בהוגוורטס. במהלך פעולתם הם חושדים בפרופסור סנייפ אשר מלמד שיקויים (אוכל מוות לשעבר) הם פוגשים במפלצות, כלבי ענק, סכנות, גורל ורשע בלתי צפוי.