stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למור עכברי רופוס

| למור עכברי רופוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למורים צמריים
סוג:: למור עכברי
מין:: למור עכברי רופוס
שם מדעי
 Microcebus rufus ‏סנט-אילר, 1834
תחום תפוצה


למור עכברי רופוס (שם מדעי: Microcebus rufus) הוא מין של פרימט מהסוג למור עכברי החי באי מדגסקר.
מאפיינים

למור זה הוא אחד מהקטנים שבפרימטים. אורך גופו וראשו הוא 7 עד 9 סנטימטרים ואילו אורך הזנב 10 עד 16 סנטימטרים. משקלו של הלמור 40 עד 45 גרמים. הלמור בעל אוזניים קטנות ופרווה בצבע חום-אדמדם. הלמור שוכן עצים ביערות הגשם וביערות הבמבוק של מזרח מדגסקר וניזון בעיקר מפירות, פרחים, תולעים וחרקים. הלמור פעיל בעיקר בלילה. בעונה הרטובה הלמור ניזון מפירות ואילו בעונה היבשה הוא ניזון מחרקים ותולעים. לאחר היריון שאורכו עד 60 ימים נולדים 1 עד 3 צאצאים שנגמלים מחלב בגיל חודשיים ומגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. הטורפים של הלמור הם טורפי מדגסקר כמו הפוסה, נמיית זנב-טבעת, ינשופיים וחנק קרקע מלגשי. מין זה הוא אחד מהלמורים הבודדים שלא נמצאים בסכנת הכחדה אך הוא עדיין יכול להיפגע מבירוא יערות.
הערות שוליים

↑  למור עכברי רופוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535381605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לזר קפלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1917 כפר סקורודניה, מחוז הומל, הרפובליקה הרוסית רוסיה
 פטירה:  10 ביוני 1994 (בגיל 76) וורונז' רוסיה רוסיה
 מקום קבורה:  Kominternovskoe cemetery 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Taganrog aviation college named by V. M. Petlyakov  בית הספר לתותחנים מיכאילובסקי 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1936–1959 (כ־23 שנים)
 דרגה:   פודפולקובניק (סגן אלוף)
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד אגד ארטילרי מס' 951
 פעולות ומבצעים
 החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות   עיטור לנין  3 עיטורי הדגל האדום   2 עיטורי המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה   עיטור הכוכב האדום
 הנצחה
 לוח זיכרון בעיר וורונז'
 
אליעזר "לזר" מויסייביץ' קפלן (ברוסית Лазарь Моисеевич Капла́н; ‏18 באוגוסט 1917 - 10 ביוני 1994) היה קצין יהודי סובייטי אשר השתתף במלחמת העולם השנייה וזכה לאות גיבור ברית המועצות על חלקו בקרבות בלטביה בשנת 1944
קורות חיים

נולד בכפר סקורודניה, מחוז הומל, הרפובליקה הרוסית (כיום בבלארוס) במשפחת יהודית. למד בבית ספר להנדסאי תעופה בעיר טגנרוג. התגייס לצבא האדום ב־1936. בשנת 1938 סיים בית הספר לקציני חיל התותחנים. נטל חלק במלחמת החורף.
הצטיין בקרבות בלטביה בקיץ 1944 : ב־18 ביולי 1944 חצה עם כוח קטן ותותח אחד את נהר איסטרה, השתלט על שטח בגדה המערבית של הנהר והחזיק בו עד להגעת הכוח העיקרי. ב־27 ביולי 1944 ניהל וטיווח את האש לש האגד שלו על עמדות מבוצרות של האויב ובכך סייע להשתלטות מהירה על העיר רזקנה. על כך ב-24 במרץ 1945 הוענק לו אות גיבור ברית המועצות וכוכב הזהב מס' 6540.
לאחר המלחמה נשאר בשירות קבע. סיים את שירותו בשנת 1959 בדרגת פודפולקובניק (סגן אלוף). לאחר מכן התגורר בעיר וורונז'. נפטר בוורונז' ב־10 ביוני 1994. על בנין, בו התגורר, הוצב לוח הנצחה לזכרו.
לודוויג ורל

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1906 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  27 באוגוסט 1967 (בגיל 61) מינכן, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  נגר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (19 במרץ 1963)  פרס ליאו בק (1966) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  לודוויג ורל
 
לודוויג ורל (בגרמנית: Ludwig Wörl;‏ 1906, מינכן – 1967, מינכן) היה מתנגד הנאציזם, אסיר מחנות הריכוז הנאציים אושוויץ ודכאו, וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורותיו בתקופת מלחמת העולם השנייה

ורל היה נגר במקצועו. בשנת 1934 השתתף בהפצת עלונים במינכן, בהם תוארו התנאים הבלתי אנושיים במחנה הריכוז דכאו והובעה תביעה לשיפורם. ב-5 במאי 1934 נעצר ורל על ידי הגסטפו וזמן קצר לאחר מכן נשלח למחנה הריכוז דכאו. הוא מונה להיות Lagerälteste (אחראי מחנה) על בתי החולים במחנה, וניסה לרכוש ידע מקצועי בתחום הסיעודי ולהכשיר אסירים נוספים בתחום זה. בין היתר טיפל באחד ממנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, קורט שומכאר (אנ'), שהיה אסור אף הוא עמו. בשנת 1940 התגרשו ורל ואשתו זה מזה.
באוגוסט 1942 הועבר ורל עם הרמן לנגביין מדכאו לאושוויץ, שם היה אסיר מספר 60363. עם הגעתו שררה במחנה מגפת טיפוס. הוא שובץ במחנה אושוויץ-מונוביץ וסייע בטיפול בחולים ובשיפור התנאים הסניטריים במחנה. הוא פעל נגד אסירים פליליים שניצלו את מעמדם בהיררכיית המחנה כדי להתעלל באסירים אחרים. הוא זייף נתונים ברשימות חולים כדי להציל חולים בסלקציות והציל רופאים יהודים מהרציחות בתאי הגזים. עקב פעילותו לטובת האסירים נכלא ורל למספר חודשים בבלוק 11.
במהלך צעדות המוות סייע ורל לאסירים להימלט. הוא הועבר למחנה מאוטהאוזן ושם שוחרר.
לאחר מלחמת העולם השנייה

ורל חזר למינכן. עקב נכות שקיבל בתקופת מאסרו (שנמשכה 11 שנים) לא יכול היה להמשיך לעבוד במקצועו. הוא הפך לראש ארגון אסירי אושוויץ לשעבר בגרמניה ופעל לשימור זכרם של אסירי מחנות הריכוז הגרמניים. ורל העיד במשפטי פרנקפורט (אנ') שנערכו לאנשי צוות גרמניים שמילאו תפקידים במחנות הריכוז הנאציים. באוגוסט 1965 הוא כתב מכתב נזעם נגד הכוונה לטעת 50 עצים לכבודו של שליח גרמניה לשיחות עם ישראל, ד"ר קורט בירנבאך, שהיה חבר המפלגה הנאצית לתקופה קצרה בשנים 1933-1934.
הנצחה

בשנת 1963 הכיר יד ושם בוורל כחסיד אומות העולם. בשנת 1966 זכה לפרס על שם לאו בק. בשנת 1995 נקרא רחוב על שמו בעירו, מינכן.
הערות שוליים

↑  ד. גולן, עיקרו מן השורש את העץ שלי ביד ושם, מעריב, 16 באוגוסט 1965
↑  בירנבאך: פרשתי ב־1934 מהמפלגה הנאצית, מעריב, 22 במרץ 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1112192662  VIAF: 6239147270383535700001   WorldCat (עם VIAF): 6239147270383535700001 
העץ לזכר חסיד אומות העולם לודוויג ורל ביד ושם
כתב יד קאופמן

קטע מכתב יד קאופמן של המשנה, מסכת אבות, פרק א' משנה ו'. שימו לב לצורות מַתַּיִי, עשה לָךְ, אָדָן, תִּתְיוֹאַש, המיוחדות ללשון חז"ל.
כתב יד קאופמן (או קויפמן) הוא כתב יד של המשנה אשר כיום מניחים שנכתב במאה ה-11 או ה-12, כנראה באיטליה. נכון ל-2008,  כתב היד נמצא באוסף דוד קאופמן שבספריית האקדמיה ההונגרית למדעים בבודפשט ומספרו שם MS A 50.
בכתב היד נמצאים כל ששת סדרי המשנה, והוא גם מנוקד במלואו. הכותב והמנקד אינם אותו אדם, וכך נוצר למשל המצב בו ישנן מילים הכתובות בכתיב מלא, אך מנוקדות כאילו הן כתובות בכתיב חסר. עם זאת, מניחים שמנקד אחד הוא שניקד את כתב היד כולו (למעט כמה עמודים בסדר טהרות, ראו להלן). הנקדן היה כנראה מן המסורת הספרדית, שבה מתחלפים הפתח עם הקמץ והצירי עם הסגול. אמנם בדרך כלל ההבדל נשמר, אך אפשר למצוא: צַריך, ואם קָדָם הקטון, אַמַה, עומֶד, עושֵה.
הבלשן יחזקאל קוטשר הוכיח כי כתב יד קאופמן הוא כתב היד המדויק ביותר של המשנה המצוי בידינו. בהוכחתו הביא קוטשר מספר ראיות לכך שכתב היד משמר מסורת מהימנה של לשון חז"ל נוסח ארץ ישראל וחף במידה רבה מתיקוני מעתיקים:
הוא משמר צורות מקוריות של לשון חז"ל, ואינו מחליף אותן בצורות מקראיות: טִיבור ולא טבור כבמקרא, סְכין ולא סַכין, אדן ולא אדם ועוד. הוא מזוהה עם המסורת המערבית של לשון חז"ל, כלומר עם הניב הארץ-ישראלי ולא הבבלי.
ציון הדיפתונג ay בסופי מילים נעשה בכתב היד בציון יו"ד כפולה (לדוגמה "רשיי" ולא "רשאי"). צורה זו הייתה הנהוגה בארץ ישראל, כפי שמעידות כתובות מהתקופה.
השמות הפרטיים "אליעזר" ו"אלעזר" מופיעים בכתב היד לפעמים כ"ליעזר" או "לעזר" (הנקדן הוסיף את תנועת האל"ף החסרה לפני המילה). צורה זו אף היא אופיינית לנהוג בארץ ישראל באותה תקופה, והיא מלמדת על נטייה שהייתה אז להשמיט אל"ף בתחילת מילים, בעיקר כשאחריה תנועה חטופה.
השם המקראי "הלל" מנוקד בו הֶלֵּל או הֶילֵּל. צורה זו תואמת את תעתיק השם בתרגום השבעים, ומכאן שהיא מעידה על ההגייה הרווחת באותה תקופה.
כינוי הגוף "את" מתייחס לעיתים לזכר, במקום "אתה". עדות נוספת לכך שהטקסט לא שונה בידי מגיהים על פי הנהוג במקרא. בדומה, כינוי הגוף לנסתרים הוא כמעט תמיד "הן", במקום "הם".
שני עמודים במסכת נידה וחמישה עשר עמודים ממסכת זבים עד סוף סדר טהרות נכתבו ונוקדו על ידי אדם אחר, שאיננו לא הסופר ולא הנקדן של רוב כתב היד. עמודים אלו מכונים "כתב יד קאופמן 2" ומסומנים ק2, לעומת עיקר כתב היד המסומן ק או ק1.
מהדורה מדעית

בחודש אב תשע"ז (אוגוסט 2017) יצאה לאור מהדורה מודפסת של סדרי זרעים ומועד על פי כתב היד על ידי מפעל המילון ההיסטורי בהוצאת האקדמיה ללשון העברית. בתשע"ט יצא הכרך השני (מתוך שלושה) המכיל את סדרי נשים ונזיקין. הכרך השלישי - קדשים–טהרות - יצא בשנת תשפ"ב.
לקריאה נוספת

י' קוטשר, "לשון חז"ל", ספר חנוך ילון (ירושלים תשכ"ג), עמ' 246–280
מ' בית-אריה, "כתב יד קאופמן של המשנה - מוצאו וזמנו", קובץ מאמרים בלשון חז"ל, ב', בעריכת משה בר-אשר (ירושלים תש"ם), עמ' 84–99
מ' בר-אשר, "על משוגות הניקוד בכתב יד קאופמן של המשנה", מסורות א' (ירושלים תשמ"ד), עמ' 1–17
א' דמרי, "בין כתב יד קאופמן 2 לכתב יד קאופמן 1: ייחודו של כ"י קאופמן 2 בתצורת הפועל והשם בהשוואה לכ"י קאופמן 1", לשוננו סט (תשס"ז), עמ' 243–261
הערות שוליים

↑  יחזקאל קוטשר, לשון חז"ל, מתוך "קובץ מאמרים בלשון חז"ל" בעריכת משה בר-אשר, ירושלים תשל"ב
↑  יצא לאור הכרך הראשון של המשנה על פי כתב יד קאופמן (אב תשע"ז, אוגוסט 2017) | האקדמיה ללשון העברית, באתר hebrew-academy.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264826305171
כפחניים

| כפחניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-כפחן
משפחה:: כפחניים
סוגים
 Pampus  Peprilus  Stromateus
שם מדעי
 Stromateidae ‏רפינסק, 1810

כפחניים (שם מדעי: Stromateidae; באנגלית "Butterfish") הם משפחה מסדרת הדקראים של דגים כסופים בעלי סנפירים גבוהים ומעוגלים. חיים בימים והחופים שסביב אמריקה, מערב אפריקה והאזור האינדו-פסיפי (אנ').
לכפחניים ראשים קטנים וסנפירים ארוכים העוזרים להם לשחות, הם בעלי זנבות קצרים ואין להם סנפירי גחון בבגרותם. הם ניזונים מחסרי חוליות שונים כמו ממדוזות, סרטנים ומפלנקטון. ואולם הצעירים לעיתים מחפשים הגנה מטורפים תחת מדוזות.
מיון

משפחה כִּפְּחָנִיִּים (Stromateidae)
סוג Pampus - בו 5 מינים
סוג Peprilus - בו 7 מינים
סוג Stromateus - בו 3 מינים
יעל קווקזי מזרחי

| יעל קווקזי מזרחי |
| --- | --- |
 יעל קווקזי מזרחי (זכר)
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
שבט:: יעלים
סוג:: יעל
מין:: יעל קווקזי מזרחי
שם מדעי
 Capra cylindricornis ‏בליית, 1841
תחום תפוצה


יעל קווקזי מזרחי (שם מדעי: Capra cylindricornis; קרוי גם יעל מזרח-הקווקז, יעל דאגסטני או טור מזרחי) הוא מין של פרסן בינוני-גדול בסוג יעל האנדמי למזרח הרי הקווקז. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1841 על ידי הזואולוג הבריטי אדוארד בליט. בעבר היה נחשב כתת-מין של קרובו הגדול יותר - יעל קווקזי מערבי, אך כיום מוכר יותר כמין בפני עצמו.
מבחינה גנטית וחיצונית הוא קרוב בעיקר ליעל הקווקזי המערבי ולאחר מכן ליעל האלפים וליעל סיבירי. ייתכן כי הסיבה ששני היעלים הקווקזיים דומים למדי נובעת מהכלאה ביניהם (השניים חופפים באזורים מסוימים), והשערה זו נתמכת גם על ידי העובדה שחלק גדול מהגנום המיטוכונדריאלי של המין המערבי תואם לגנום של המין המזרחי. שמו המדעי של היעל הקווקזי המזרחי נגזר מלטינית כדלהלן: "Capra" = תיש, מתייחס לדמיון לעז. "cylindricornis" = "קרניים גליליות", ומתייחס לקרניים המיוחדות שלו.
טקסונומיה וגנטיקה

היעל הקווקזי המזרחי מסווג בסוג יעל שבשבט היעלים (Caprini) לצד 8 מינים נוספים, והוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1841 על ידי אדוארד בליט. בליט שם לב לכך שנדני הקרן של היעל דומים מאוד לאלו של הכבש הכחול, ועל כן הניח שמדובר במין נוסף של כבש בר ונתן לו את השם המדעי "Ovis cylindricornis" שפירושו כבש בעל קרניים גליליות. שנה לאחר מכן, החוקר הצרפתי רויולייר קיבל דגימה מפוחלצת של המין וקבע שהוא אינו כבש אך הוא קשור ליעלים ולכבשים. הזואולוג האנגלי ריצ'רד לידאקר החליט לתת ליעל הקווקזי המזרחי את השם המדעי "Capra caucasica" (תיש קווקזי), שניתן כבר בתקופה מוקדמת יותר לקרובו היעל הקווקזי המערבי על ידי פיטר סימון פאלאס. במשך תקופה נוצר בלבול רב מכיוון ששני המינים היו בעלי שם מדעי זהה, ולבסוף המין קיבל את השם המדעי הנוכחי "Capra cylindricornis" (תיש קרניים-גליליות).
הטקסונומיה של השניים עד היום אינה ברורה כל כך: החוקרים סקולוב וטמבוטוב הציעו שהיעלים הקווקזים מהווים מין יחיד עם 3 תת-מינים. מאידך, הזואולוגים-טקסונומים פיטר גרב, לידאקר וטסאלקין הגיעו למסקנה שהיעלים הקווקזים הם שני מינים נפרדים; על בסיס זה ריצ'רד לידאקר הציע להקים סוג נפרד שיכלול את שני היעלים הקווקזים והיעל האיברי בהתחשב בדמיון שלהם בקרניים. החוקרים מוריסון-סקוט וואלר חילקו את המיון של היעלים הקווקזים וקבעו כי היעל המזרחי הוא מין בפני עצמו, בעוד שהיעל המערבי נחשב כתת-מין של יעל אלפיני לצד יעל סיבירי ויעל אתיופי. סיווג זה נדחה על ידי זואולוגים רוסים, שהתבססו על כך שההבדלים המורפולוגים בין היעלים הקווקזים ליעלים האחרים רבים מידי. 

המחלוקות במעמדם של היעלים הקווקזים גולשים גם לקרבה הגנטית; הטקסונומים וינברג וורשצ'איגין קבעו כי היעל הקווקזי המערבי הוא צורת-ביניים מורפולוגית בין מיני היעלים ליעל הקווקזי המזרחי, כשהאחרון התפתח ממנו. לעומת זאת, הטקסונום גיסט טען שהמין המערבי הוא צורה פרימיטיבית של עז שמהווה צורת ביניים בין הכבש הכחול והכבש הברבארי למיני היעלים. בנוסף לכך, הטקסונומים האסיאן ומאנחאו טענו שרצף ה-DNA המיטוכונדרי מצביע על קרבה גדולה יחסית בין היעל הקווקזי המזרחי לעז הבר, ורק לאחר מכן ליעל הקווקזי המערבי. 

הדעות הרווחות כיום הם שהיעל הקווקזי המזרחי הוא מין נפרד, או לחלופין תת-מין של קרובו המערבי תחת השם המדעי "Capra caucasica cylindricornis". מבחינה חיצונית הוא דומה בעיקר לקרובו המערבי ולאחר מכן ליעל אלפיני המתאפיין אף הוא בפרווה חדגונית למדי.
השוואה בין היעל הקווקזי המזרחי למינים דומים
יעל קווקזי מערבי
יעל קווקזי מזרחי
יעל אלפיני.
מספר הכרומוזומים של היעל הקווקזי המזרחי הוא 60, והוא מסוגל להתרבות בהצלחה עם היעל הקווקזי המערבי, עז הבר ועז הבית. וולדות כלאיים בינו לבין השניים הראשונים מתרחשים בעיקר באזורי חפיפה ביניהם בקווקז, בעוד שכלאיים עם עז הבית מתרחשים בעיקר בגני חיות. צאצאי הכלאיים יהיו פוריים. וולדות של הכלאיים בין היעל לבין עז הבית נחקרו היטב בגן החיות של טיבילסי: הנקבות הפיקו 2-1 ליטר חלב ביום, ורמת השומן בחלב הייתה כ-6%. הדור הראשון של הכלאיים הגיע לבגרות לאחר 16 חודשים, והדור השני הגיע לבגרות לאחר 8 חודשים בדומה לעיזי בית רגילות. הכלאיים גדלו במהירות יחסית להורים: זכר בן 3 שנים בלבד הגיע כבר למשקל של 107 ק"ג.
אנטומיה > קרניים

לזכרים של היעל הקווקזי המזרחי ישנם זוג קרניים-ספיראליות מרשימות ומאסיביות ביותר והן הגדולות ביותר בתת-משפחת היעלים. צורת הקרניים של היעל הקווקזי מתחלקת בכללי ל-3 סוגים: 1) הקרן צומחת לכיוון מעלה ומתעגלת לצדדים בהדרגה כלפי למטה כקשת בצורה המזכיר את קרניו של הכבש הכחול. 2) הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעקלת לצדדים ויורדת כלפי מטה בצורת חצי עיגול, כשלבסוף הקצוות מתעקלות לאחור וכלפי פנים וסוגרות כמעט עיגול שלם; אצל פרטים מבוגרים שמתאפיינים בצורה כזו הקרן לעיתים קרובות תהיה ארוכה עד כדי כך שהיא תיגע בקביעות בכתפיים. 3) הקרן צומחת באלכסון לצדדים, ואז מתעקלת אחורנית ובהדרגה כלפי מעלה כשהקצוות יהיו עקומות כלפי מעלה - בצורת נבל; לפרטים מבוגרים עם צורת צמיחה כזאת, הקרניים נראות כקרני התאו האסייתי.  

המיקום של קרני היעל הקווקזי הוא בצידי הקרקפת, אולם מכיוון שבסיסן מתרחב עם הזמן הן עשויות לכסות כמעט את כל הקרקפת; הקרניים נמצאות במרחק קטן מהעיניים ומהאוזניים. בבסיס, הרווח בין הקרניים נמוך ביותר ועומד על כ-3 או 4 ס"מ, אולם בגלל מוטת הקרניים הרחבה הרווח ביניהן בקצוות הוא פי 6 או 14 בבסיס ומשתנה בהתאם לצורת הקרן. משטח הקרן גלילי משני צידיו. קרני היעל הקווקזי המזרחי עבות במיוחד לכל אורכם כקרני התאו, והן העבות ביותר מכל מיני היעלים - אף יותר מהטאקין או מכבש המושק, עם היקף קרן גדול במיוחד שמגיע ל-30 ס"מ. למרות שהקרניים בעלות מבנה חרוטי - רחב בבסיס וצר בקצוות, השפיצים של היעל הקווקזי עלולים להיות מעוגלים ועבים מאוד לעיתים קרובות. 

בדומה לקרובו המערבי, גם קרניו של היעל הקווקזי המזרחי חלקות יחסית למיני היעלים והן נעדרות כפתורים בולטים. תחת זאת, יש ליעל חריצים דקים למרבית אורך הקרן. בחלקים מסוימים של הקרן יש חריצים עבים וכהים שגורמים לקרן להיראות כמחולקת לחוליות. לעיתים על המשטח הקדמי או על המשטח האחורי עלולים להיות מספר רכסי טבעת עדינים.
הקרניים של הנקבות שונות לגמרי מקרני הזכרים, ועל כן ניתן לזהותם ביתר קלות. מעבר לכך שהן קצרות ודקיקות עם רכסי טבעת בולטים, הקרניים נראות יותר כפגיון קצר בצורתן והן בעלות מרווח גדול יחסית גם בבסיס. בעוד שלמרבית נקבות היעל יש קרניים ישרות שמתעגלות לאחור, לנקבות היעל הקווקזי הקרניים מתעקמות לצדדים בצורה בולטת. המשטח הקדמי שלהם מעוגל והמשטח האחורי קמור ושטוח. בשל כך קרניהן דומות מאוד לקרני נקבות הכבש הכחול. 

צבע קרניו של היעל הקווקזי הוא זהב, שיש, אפור כהה, אפור בהיר או אפור כחלחל. התוספת השנתית של קרני הזכרים גדולה לאין ארוך מהתוספת השנתית של הנקבות; ברוב חייו של היעל התוספת השנתית תהיה בדרך כלל בסביבות 4 ס"מ, עם תוספת מקסמאלית של 16 ס"מ בשנתיים הראשונות לחייו; אצל הזכרים הקרניים בגדילה מתמדת לאורך כל השנה, מלבד פסק זמן קצר בשיא החורף. לזכרים מבוגרים בגיל 9-8 שנים, קצוות הקרן נשברות בדרך כלל ואז הקרן מאבדת חלק ניכר מאורכה המקורי.
אנטומיה > כסות ומראה חיצוני

הפרווה של היעל הקווקזי המזרחי קצרה ודקה בקיץ, והיא הופכת לעבה וארוכה יותר בחורף עם מרקם צמרי. הפרווה גם תהיה כהה יותר בחורף. בקיץ, העור של היעל בעובי של 5-3 מ"מ עם 2 שכבות שיער קצרות: הראשונה באורך של 20 מ"מ והשנייה באורך של 1.3 מ"מ בלבד. בחורף לעומת זאת, העור של היעל בעובי 20 מ"מ, ו-2 שכבות השיער ארוכות וצפופות יותר: הראשונה באורך של 55-50 מ"מ, והשנייה באורך של כ-97 מ"מ. הצמיחה של פרוות החורף תחל בחודש אוקטובר, בעוד שהנשירה של השיער הארוך מתרחשת באביב ובקיץ. בשנים עם מזג אוויר חמים הנשירה תתרחש בחודש מאי, ובשנים עם מזג אוויר קר יותר הנשירה תתרחש חודש לאחר מכן - סמוך לתקופת ההמלטה. הזכרים משילים את השיער מאוחר יותר מהנקבות, והנשירה מתאחרת יותר ככל שהיעל מתבגר.
צבע הפרווה הכללי בקיץ הוא חום צהבהב או חום אפרפר דהוי - כהה יותר משל המין המערבי, השזור בשערות לבנות, אפרפרות ושחרחרות. מהעורף ועד לזנב יהיה בתקופה זאת פס שחרחר דקיק ביותר שנעדר לעיתים קרובות. הרגליים יהיו בצבע חום שוקולד כהה עד שחור, והגחון יהיה בצבע משולב של שחור, חום ולבן. עם בוא החורף, ליעל הקווקזי צומחת שכבת שערות עבה וארוכה יותר בעלת צבע ברור יותר של חום כהה, חום אוכרה, חום קפה, חום מהגוני, והמותניים והשוקיים יהיו בצבע בהיר יותר של חום אדמוני או חום צהבהב. הרגליים בחורף הופכות לבהירות יותר מאשר בקיץ. בכל העונות הזנב יהיה בצבע שחור-חום שוקולד כהה, ובצדדי העכוז יהיו כתמים לבנים קטנים. הפרווה של הזכרים והנקבות די זהה בעונות, אולם הנקבות יהיו בדרך כלל בהירות יותר. הפרסות אפרפרות.
צבע ראשו של היעל הקווקזי המזרחי הוא חום שוקולד בקיץ עם לחיים ומצח חומים, בעוד שבחורף הוא הופך לבהיר יותר עם צבע של חום אוכרה, קפה, צהבהב או מהגוני. הנקבות ישתנו מהזכרים בכך שראשם יהיה בהיר יותר - והבדל זה יהיה בולט במיוחד בקיץ. הלוע והסנטר של היעל הקווקזי יהיו שחרחרים בכל העונות, ובעוד לזכרים יש לעיתים כתמים אפרפרים דהויים בצידי העיניים, לנקבות יהיו תמיד "גבות" לבנות קטנות מעל העיניים, וקצה הלוע שלהן עלול להיות בהיר יותר. האוזניים יהיו בצבע חום כהה בצד החיצוני ולבנבן-אפרפר בצד הפנימי כשהקצוות יהיו שחרחרות.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

מבנה גופו של היעל הקווקזי מותאם במיוחד לאזור הררי - ארוך, צר ומוצק, וצווארו הקצר והעבה תומך בראשו משולש עם חרטום קצר. עצמות הגפיים האחוריות כבדות יותר מהקדמיות. אוזניו של היעל קטנות וצרות, והן משולשות או עגלגלות בקצוותיהן. רגליהם של היעלים קצרות ומוצקות, פרסותיהן גדולות וחזקות וזנבם קצרצר ועבה. בתחתית הפרסה יש להם כרית גומי המסייעת להם לתפוס בזיזים ובסלעים ומגבירה את כוח האחיזה שלהם. הפרסות של המין גדולות למדי: אצל זכרים בוגרים הם מגיעות לאורך של 9-8 ס"מ ברגליים הקדמיות ול-7 ס"מ ברגליים האחוריות, וגובהם הוא 5.5-3.5 ס"מ. העיניים של היעל כתמתמות/זהובות עם אישונים שחורים רחבים, והעצמות שסביביהן בולטות מעט על רקע הפנים. האף בינוני ושחור עם נחיריים מחורצים וצרים. בשונה ממיני היעלים האחרים, ליעל הקווקזי המזרחי אין מצח בולט מתחת לקרניים. לנקבות יש 2 פטמות בדומה לעיזים שגדלות בעיקר בתקופת ההנקה.
הזקן הכהה של הזכרים מתחיל לצמוח בחורף השני לחייהם, והוא מגיע לאורכו המלא - 12 ס"מ, בשנה הרביעית או החמישית. הזקן של היעל הקווקזי קצר, גס ומחודד קדימה מעט, ובדרך כלל קצר יותר מהזקנים הארוכים של שאר המינים. בקיץ הזקן עלול להיעדר לגמרי. לנקבות יהיה זקן רק לעיתים נדירות. הדו-צורתיות הזוויגית בין הזכרים לנקבות גדולה במיוחד אצל מין זה, ומעבר לקרניים הזכרים גם גדולים מהנקבות במידות הגוף ומבנה גופם מאסיבי יותר. המשקל של הזכרים גדול במיוחד בהתחשב במשקלה של הקרן הענקית. הזכרים נראים גדולים יותר בחורף בשל הפרווה העבה שלהם.

מידות הגוף של היעל הקווקזי המזרחי:

גובה כתף הזכר: 105-98 ס"מ.

גובה כתף הנקבה: 85-65 ס"מ. 

אורך ראש וגוף הזכר: עד 150 ס"מ.

אורך ראש וגוף הנקבה: עד 130 ס"מ. 

אורך קרני הזכר: 90-70 ס"מ.

אורך קרני הנקבה: 22-12 ס"מ. 

משקל קרני הזכר: 5-2 ק"ג.

אורך הזנב (לשני הזוויגים): 14-10 ס"מ.

משקל גוף הזכר: עד 148 ק"ג. 

משקל גוף הנקבה: 55-45 ק"ג.
תפוצה ובית גידול

היעל הקווקזי המזרחי אנדמי לרכס המזרחי של הקווקז הגדול. טווח התפוצה שלו משתרע על צפון אזרבייג'ן (מרבית המחוזות הצפוניים), דרום רוסיה (רפובליקות: דאגסטן, צ'צ'ניה וצפון אוסטיה - אלניה) וצפון גאורגיה (מחוזות: צפון קאחתי, תושתי, חבסורתי, חבי, צפון רצ'ה וסוואנתי). בעבר הוא הובאה גם לקווקז הקטן שבמרכז גיאורגיה, אולם הוכחד משם לאחר ציד פרוע בתקופת מהפכת אוקטובר בברית המועצות. האורך הכולל של טווח התפוצה של היעל הקווקזי הוא כ-500 ק"מ, עם רוחב של עד 70 ק"מ בדאגסטן ועד 12 ק"מ בצפון אוסטיה, והוא התקטן במעט מהטווח ההיסטורי במאה ה-19. הגבול המזרחי של הטווח הוא בהר באבאדג' באזרבייג'ן, והגבול המערבי אינו ברור כל כך וכנראה נמצא באזור הר אלברוס שבו יש למין חפיפה עם קרובו המערבי.
היעל הקווקזי המזרחי מאכלס גבהים שבין 800 ל-4,000 מטר מעל פני הים. למרות שהרי הקווקז מגיעים באזורים מסוימים ל-5,000 מטר, היעלים יטפסו רק לעיתים רחוקות לגבהים של למעלה מ-3,500 מטר. בית הגידול של היעל הקווקזי המזרחי הוא חגורות יער הרריות בגבהים של 2,600 מטר, כרי דשא, מרעה תת-אלפיני ומדרונות גבוהים. היעלים נוטים להימנע מיערות עבותים שנמצאים במדרון מתון, ומאידך יאכלסו את כל סוגי היער הנמצאים במדרון תלול ביותר. כ-34% מאוכלוסיית היעל הקווקזי חיה רוב השנה בתוך היער. הטמפרטורות בתחומי מחייתו של היעל הקווקזי המזרחי, 20-8 מעלות בקיץ ומינוס 4 עד מינוס 12 בחורף. כמות המשקעים הממוצעת היא 2,000-1,000 מילימטר לשנה.
העדפות בית הגידול משתנות בין הזוויגים: הנקבות יעדיפו אזורים סגורים יותר ומיוערים בעוד שהזכרים נוטים לאכלס אזורים פתוחים וגבוהים יותר. ייתכן כי הסיבה נעוצה בכך שהנקבות המניקות דורשות מזון עם ערך תזונתי גבוה יותר שנמצא בעיקר באזורים הנמוכים. הזמן היחיד שבו הזכרים והנקבות יחיו ביחד באותו אזור יהיה בעונת הרבייה, שאז הזכרים ירדו מהאזורים הגבוהים לעדרי הנקבות. בחורף הזכרים נוטים לאכלס אזורים נמוכים יותר בכללי בגלל השלג הכבד באזורים הגבוהים, ועם בוא הקיץ הם עולים בהדרגה לאזורים הגבוהים. הנקבות עשויות להימצא ביערות גם כדי למצוא מקלט מגשמים חזקים.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

בקיץ כאשר יש מזג אוויר נאה, היעלים הקווקזים נוטים לרעות לאורך הלילה עד השחר אפילו ללא הפרעה אנושית; עם עלות השחר הם מתחילים לנוע בהדרגה לאתרי המנוחה. הזכרים הבוגרים כמעט ואינם פעילים משעה 8 בבוקר עד השעה 4 בצהריים, בעוד שהנקבות פעילות ברוב שעות היום אך מפסיקות את פעילותן לגמרי בשעות הצהריים. בחורף לעומת זאת היעלים יהיו פעילים בעיקר בשעות היום. היעלים נוטים לרדת למדרונות נמוכים ולעמקים בערבים, ולהעלות לאזורים גבוהים יותר בבקרים כדי להימנע מטורפים ומהפרעות אנושיות. הזכרים עוברים במהלך שעות הפעילות 1,500-1,000 מטר, והנקבות עוברות 500-300 מטר. בחורף היעלים פעילים באזורים מושלגים עד גובה של 30 ס"מ שלג, והם חופרים בעזרת פרסותיהם כדי להגיע לשרידי צמחים. הם גם נוהגים לעמוד על רגליהם האחוריות כדי להגיע לעלים, זרדים או מחטי אורן ואפילו מטפסים על עצים אלכסוניים. שטחי הפעילות של הזכרים הרבה יותר גדולים מהנקבות, ויש להם דפוס פעילות של הליכה ומנוחה באזורים קבועים.
היעלים הקווקזים מבצעים הגירות עונתיות קטנות בהתאם לזמינות המזון ולמזג האוויר. הגירה עונתית ממוצעת אינה עולה על 5 ק"מ, אולם בחורפים מושלגים במיוחד היעלים עלולים לנדוד למרחק של 15 ק"מ. ישנן כ-2 נדידות קבועות המתרחשות בין דאגסטן לאזרבייג'ן: הראשונה מתרחשת בחורף כאשר השלג שופע יותר במדרונות הדרומיים, והשנייה מתרחש בקיץ כאשר יש נוכחות גדולה של חרקים עוקצים במורדות הצפוניים. הנדידה העונתית של הזכרים הבוגרים תהיה גדולה יותר משל נקבות וזכרים צעירים.
סימון השטחים על ידי היעלים נדיר למדי, וכ-63% מכלל סימוני היעלים מתבצעים על ידי הזכרים המבוגרים בעונת הרבייה. הזכרים נוהגים להתחכך תחילה בגזעים ובענפים גדולים, ולאחר מכן מסמנים אותם ואת העשבים והשיחים הסמוכים בסימני ריח עד גודל של 70 ס"מ מהמפשעה והרגליים. מרבית הסימונים מתבצעים על עצי אורן והסימון הוא בעל ריח עמיד לאורך זמן. הזכרים הצעירים מסמנים את שטחם בעונת הרבייה ומחוץ לה, והנקבות יסמנו את שטחם רק מחוץ לעונת הרבייה. בניגוד לזכרים מבוגרים, נקבות וזכרים צעירים יסמנו זרדים קטנים ולא גזעים. סימוני הריח אמורים לשדר ככל הנראה דומיננטיות כיוון שהיעל הקווקזי אינו טריטוריאלי.