stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרחב אוקלידי
המבנה האוקלידי

מרחב אוקלידי איננו רק מרחב ממשי n-ממדי. כדי להחיל עליו את הגאומטריה האוקלידית צריך לדעת לדבר על מרחק בין נקודות ועל זוויות בין קווים או בין ווקטורים. טבעי לעשות זאת בעזרת המכפלה הסקלרית. מגדירים את המכפלה הסקלרית של שני וקטורים x ו-y כך:
התוצאה היא תמיד מספר ממשי. יתרה מזאת, תוצאת המכפלה הסקלרית של x עם עצמו היא תמיד אי-שלילית. המכפלה הפנימית מאפשרת לנו להגדיר "אורך" של וקטור x כך:
פונקציית האורך הזאת מקיימת את הדרישות של נורמה והיא נקראת הנורמה האוקלידית על  \mathbb {R} ^{n}.
הזווית בין x ו-y תחושב כך:
כאשר cos−1 הוא הפונקציה ההפוכה של פונקציית הקוסינוס. הזווית מוגדרת היטב מכיוון שהארגומנט של ה- cos−1 קטן או שווה לאחד לפי אי-שוויון קושי-שוורץ.
לסיום, אפשר להשתמש בנורמה כדי להגדיר את המטריקה (פונקציית המרחק) ב- \mathbb {R} ^{n} כך:
פונקציה זאת נקראת המרחק האוקלידי או המטריקה האוקלידית, והיא אחד מהייצוגים של משפט פיתגורס.
מרחב ממשי n-ממדי ביחד עם המבנה האוקלידי ייקרא מרחב אוקלידי ופעמים רבות יסומן ב-  \mathbb {E} ^{n} (על פי רוב מתייחסים גם ל- \mathbb {R} ^{n} כאל מרחב אוקלידי, ומסתמכים על קיומו של מבנה אוקלידי, בלי לציין זאת במפורש). המכפלה הפנימית הופכת את המרחב הווקטורי למרחב נורמי, שהוא סוג מיוחד של מרחב מטרי, ולכן גם של מרחב טופולוגי. המרחב האוקלידי מהווה דוגמה חשובה לכל אחד מן המושגים האלה.
מגדירים סיבוב במרחב אוקלידי כהעתקה ליניארית  \ T המשמרת זוויות ומרחקים:
בשפת המטריצות, סיבובים הם מטריצות אורתוגונליות מיוחדות.
משה שניאורי

| --- | --- |
 לידה:  1784 
 פטירה:  1853 (בגיל 69 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1853 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 שם השושלת:  שניאורסון 
 אב:  שניאור זלמן מלאדי 
 אם:  סטערנא בת יהודה לייב 
 צאצאים:  שרה רבקה שניאורסון 
 
משה שניאורי (בערך 1784 – לפני 1878), היה בנו הצעיר של מייסד שושלת חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי. הוא סבל ממחלת נפש ולפי כמה גרסאות, התנצר. חסידי חב"ד מיעטו לעסוק בו עד שדמותו התפרסמה במאה ה-21.
תולדותיו

שנת לידתו אינה ברורה. ידוע כי התחתן בשנת 1797, ומאחר שרוב בני משפחתו נישאו בהיותם בני 14, יש המשערים שנולד בשנת 1784. רבי יוסף יצחק שניאורסון (האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד) כותב במקום אחד שנולד בעיר ליאזנא בשנת תקמ"ד (1784), אך במקום אחר הוא כותב שנולד בשנת תקל"ט (1779).
בהיותו בן שמונה התגלו בו סימנים של אי שפיות. אביו דאג שיטופל בידי רופאים ומחלתו רוסנה ופרצה חליפות. בשנת 1801 לקחו אביו לריפוי בויטבסק, סנקט פטרבורג וסמולנסק. בהיותו בגיל נישואיו אוזנה מחלתו, ובחנוכה שנת תקנ"ח (1797) נשא לאשה את שפרה, בתו של רבי צבי הירש מאולה (Ula), הקרובה לליאדי. משה עבר להתגורר בבית חותנו, וככל הנראה התמנה לאחר מכן לרב באולה.
החל משנת תקס"ב, בהגיעו לגיל 18, רשם בקביעות את הדרושים שאמר אביו בשבתות. מספר כרכים מכתבי ידו נמצאים בספריית חב"ד. באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה של כמה מהם, וכן פרסמו כתב יד של דרוש של משה עצמו. במסורת חב"ד מיוחס לו ידע בניגוני חב"ד.
בתקופת מלחמות נפוליאון ופלישתו לרוסיה (1812), נסוגו אביו ובני ביתו עם צבא רוסיה לרוסיה הפנימית, מסע שבמהלכו נפטר רבי שניאור זלמן. משה ובני משפחתו לא הצטרפו למסע. כאשר ניסה משה להגיע לשקלוב נפל בשבי הצבא הצרפתי. הוא הואשם בריגול ונידון למוות אך שוחרר. משערים כי שהותו בשבי הביאה להתפרצות מחודשת של אי השפיות שממנה סבל בצעירותו. ממכתב שכתבה אמו בשנת 1817 עולה לכאורה כי בשנה זו כבר היה מצבו הנפשי מעורער.
באייר תקע"ד חתם עם אחיו דובער וחיים אברהם על הסכמה להדפסת הראשונה של 'אגרת הקודש' החלק הרביעי של ספר התניא שכתב אביהם.
אשתו, שתי בנותיו, בעליהן ונכדיו עלו לארץ ישראל והתיישבו בקהילת חב"ד בחברון בסביבות השנים תר"ג-תר"ד, לאחר כמה שנים, בשנת תרי"ב, הם עברו לירושלים.
חסיד חב"ד שנפטר בסוף המאה ה-20 סיפר כי בתקופת כהונתו כאדמו"ר של נכד אחיו, רבי שמואל שניאורסון, הופיע בעיר לובביץ' לכמה ימים, וביקר את הרבי ובני משפחתו. זהותו נודעה לאנשי העיירה רק לאחר שעזב את העיר. באותה תקופה הוא נראה כחסיד חב"ד זקן וותיק.
פרשת ההתנצרות

המשכילים שלחמו בחסידות, טענו כי בעקבות מאבק ירושה בין משה לבין אחיו האדמו"ר האמצעי[דרוש מקור][דרושה הבהרה], שהסתיים בכישלונו של משה, החליט משה להמיר את דתו. לדבריהם, החסידים שלא ידעו כיצד להתמודד עם הפרשה, סיפרו שהוא מעורער בנפשו.[דרוש מקור]
החסידים טענו כי רובן של השמועות אינן אלא בדיות[דרוש מקור]. הספר "בית רבי", שנכתב בידי חסיד חב"ד מענף קאפוסט, נמנע מלעסוק במחלתו ובשאלת ההתנצרות, באמרו שהנעשה עמו ידוע, והתמקד בסיפור נדודיו שלאחר המעשה.
פרשת ההתנצרות > גרסת הריי"ץ

גרסת הריי"ץ היא כי בשנת 1815 התלווה משה אל אחיו, האדמו"ר האמצעי, לריאיון עם קיסר רוסיה בנושא יישוב היהודים במושבות. סגנון דיבורו הפתוח של משה עורר עניין אצל הקיסר והוא ביקשו להתווכח עם הכומר הראשי. משה נענה להצעה וניצח בוויכוח. הנוצרים, שהתקשו לשאת את העלבון, אסרו את משה בכפייה, הביאוהו למנזר והחתימוהו על כורחו על מסמך שבו הוא מבקש להמיר את דתו. לאחר שסירב לשתף עימם פעולה הם הכניסו אותו למאסר. בי"ט בכסלו תקע"ו מת אחד האסירים ובחסות המהומה שנוצרה הצליח משה לברוח מהמאסר (במקום אחר כתב הריי"ץ כי במהלך הובלתו למאסר לפתע "נפלה תרדמה על כולם" וכך הוא הצליח לברוח). לאחר ריצה של כמעט 24 שעות בשלג הוא הגיע למקום יישוב יהודי, אך כיוון שחשש שיתפסוהו שוב, המשיך לנדוד במשך 62 שנה בזהות מוסתרת, עד שנפטר בשנת תרל"ח (1878)[דרוש מקור].
פרשת ההתנצרות > גרסת המחקר

בשנת תש"ס פרסם דוד אסף מאמר בנושא בכתב העת "ציון", שהורחב במידה רבה בפרק הראשון של ספרו נאחז בסבך (תשס"ו). אסף מסתמך על מסמכים שנחשפו לאחרונה, סוקר את ההמרה מכל היבטיה ומצביע על השכתובים ההיסטוריים שנעשו בפרשה זו. הספר זכה לפרסום נרחב בעיתונות. בפורום עצור כאן חושבים התפתח דיון ער בנושא, בהשתתפותם של דוד אסף וחוקרים חב"דיים ואחרים, ובו תיעוד רב והפניות למאמרים אחרים בפרשה.
לדברי אסף, בעקבות סכסוך ממוני בין משה לבין מיכאיול אלכסייביץ פוזנוב, קצין ארטילריה שהתגורר באולה, החליט מיכאיול לנקום במשה ולהעבירו על דתו. הוא הזמינו למסיבת תה ובה השקה אותו לשכרה בפונץ', החתים אותו על מסמך שבו הביע את רצונו להתנצר ולהפוך לקתולי, גזז את פאותיו וזקנו ושלח אותו אל הכומר המקומי בליווי חיילים. הכומר הטבילו לנצרות כמה ימים לאחר מכן.
אחיו של משה פנו במכתב אל סטניסלב סיסטרצנייביץ בוהוש, המטרופוליט של כלל הכנסיות הקתוליות ברוסיה, ובו גוללו בפניו את פרשת מחלת נפשו של משה, שבעקבותיה הם טענו לחוסר תקפות חתימתו על מסמך המרת הדת. בוהוש סירב להיענות לפנייתם.
במהלך חודש אוקטובר ביקש משה לשנות את דתו שנית, ולהיות פרבוסלבי. בעקבות הודעתו זו פנתה המועצה של הכנסייה הפרבוסלבית במוהילב למקבילתה הקתולית בדרישה לקבל את תעודת ההטבלה הרשמית. בחקירה שנערכה בעניין התברר שלא הוטבל כדין; אולם פוזנוב והכומר של אולה עמדו על כך שההטבלה נעשתה כדין, ובעקבות כך הודיע המינהל הקתולי במסמך רשמי שמשה הוטבל כדין ושמו החדש הוא ליאון יולייביץ.
בעקבות דרישתו של שר החינוך והדתות הרוסי הועבר משה לעיר הבירה סנקט פטרבורג והתארח בביתו של בוהוש. שם עבר בדיקות רפואיות מקיפות ונקבע שהוא חולה נפש. הוא נשאר בביתו של בוהוש ושם למד נצרות.
באוגוסט 1821 חלה החמרה במצבו של משה, ובספטמבר של אותה שנה הועבר לבית חולים שהתמחה ברפואת עצבים. מאז והלאה אין מסמכים אודותיו וסביר להניח שנפטר תקופה קצרה לאחר מכן.
לקריאה נוספת

דוד אסף, נאחז בסבך: פרקי משבר ומבוכה בתולדות החסידות, מרכז זלמן שזר, ירושלים 2006, פרק ראשון: מומר או קדוש? בעקבות משה בנו של ר' שניאור זלמן מליאדי, עמ' 50–136.
אליהו מטוסוב, תולדות רבי משה בן אדמו"ר הזקן, ניו יורק, תשע"ד, מסת"ב 9781495195174
בועז אפלבאום, גוי של חב"ד, 2005, רומן היסטורי המבוסס על הפרשה.
הערות שוליים

↑  אגרות קודש כרך ז' עמוד טז
↑  ספר השיחות ה'תש"ד, אדמו"ר הריי"צ שיחת כ"ז סיוון סעיף ו'.
1 2  ספר 'רבי משה - בן אדמו"ר הזקן'
↑  כרטיס מספר 45 בקטלוג הכתבי יד. | כרטיס מספר 2058 | כרטיס מספר 1030
↑  כרטיס מספר 786 - בסוף הכרך - דרוש שלו עצמו
↑  שמואל זלמנוב, תש"ט, ספר הניגונים, ניו יורק. עמוד ט, ראשית דבר, הערה מספר 1
↑  נדפס בכל דפוסי התניא מאז ועד היום. וכן באגרות קודש אדמו"ר האמצעי, עמודים צ"ב-צ"ג. ניו יורק תשע"ג מסת"ב 9780826655318
↑  אליהו מוטוסוב, תולדות רבי משה, עמוד 157 ובהערה. ניו יורק, תשע"ד, מסת"ב 9781495195174 |‏ לכרטיס הקבר של שפרה
↑  תולדות רבי משה, עמוד 158 ובהערה 250 | מקור שנת המעבר לירושלים מופיע גם בהערה 250. והמקור שלו שהוא מציין: מכירה פומבית, 2015. עמוד 64 (נכדו מעיד שבשנת תרי"ב הם עברו לירושלים)
↑  קובץ סיפורים של דובער חסקינד עמ' 79. הוצאת משפחות סברדלוב - חסקינד. ניו יורק 2007
↑  י"ט בכסלו הוא תאריך סמלי בחסידות חב"ד, משום שבתאריך זה בשנת תקנ"ט השתחרר אביו של משה, רבי שניאור זלמן מלאדי- ממאסר.
↑  לפי מכתב ששלח הריי"ץ לאחד מבני משפחת שניאורסון במונטריאול, ומופיע באגרות קודש, מוהריי"צ, כרך ז (שנת תש"ג), איגרת א'תתפא עמודים טו וטז.
1 2  דוד אסף, "מומר או קדוש? מסע בעקבות משה בנו של ר' שניאור זלמן מליאדי", ציון סה/ד, 2000, עמ' 453–515. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  על הספר: שניאור ברגר, בן הרבי הקדוש שחייו היו לחידה
| רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד |
| --- | --- | --- |
| פעילות ציבורית ומושגים | קופת מעות ארץ הקודש • כולל חב"ד • תקנת המקוואות של בעל התניא • חג הגאולה • פדה בשלום |  |
| ספריו | ספר התניא • שולחן ערוך הרב • סידור אדמו"ר הזקן • תורה אור ולקוטי תורה • מאמרי אדמו"ר הזקן • אגרות קודש אדמו"ר הזקן • שו"ת אדמו"ר הזקן |  |
| ניגונים שידוע שחיבר | ניגוני רבי שניאור זלמן: "ארבע בבות" • "אלי אתה" • "אבינו מלכנו" • "קול דודי"  • "שלוש תנועות" • "ניגון דבקות לתפילות ראש השנה" • "ניגון צאינה וראינה" • "ניגון לקראת שבת" • "ניגון דבקות חב"ד לתפילות שבת" • "כאיל תערוג" • "ניגון ישן" |  |
| רבו ומשפחתו | המגיד ממזריטש (רבו) • ישראל ברוך פוזנר (אביו) • סטערנא (אשתו) • דובער שניאורי (בנו ממשיכו, ה־2 בשושלת) • חיים אברהם שניאורי (בנו) • משה שניאורי (בנו) • דבורה לאה (בתו) • פרידא (בתו) • רחל (בתו) • יהודה לייב מינוביץ' (אחיו) • מנחם מנדל שניאורסון (נכדו שגידל, ממשיכו וה־3 בשושלת) • משפחת שניאורסון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312043805171  VIAF: 299409383   WorldCat (עם VIAF): 299409383
משחקים פטריוטיים

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  טום קלנסי
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מתח וריגול
 הוצאה
 הוצאה:  Putnam
 תאריך הוצאה:  1987
 מספר עמודים:  481 (כריכה קשה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מעריב, מודן
 תאריך:  1989, 2011
 תרגום:  יוסף אשכול
 סדרה
 ספר קודם:  ללא חרטה 
 הספר הבא:  ארנב אדום 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003423172, 001085872
 
משחקים פטריוטיים (באנגלית: Patriot Games) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי. הספר, השני אודות ג'ק ראיין, איש חיל הנחתים והיסטוריון בעברו, המשמש כמנתח מודיעין של ה-CIA, קודם מבחינה כרונלוגית לספרו הראשון של קלנסי "המרדף אחר אוקטובר האדום". בניגוד לספרו הקודם עוסק הספר בנושא המלחמה בטרור, ומציג את הדילמה מולה ניצבת ארצות הברית הרואה בטרור פשע ולא פעולה מלחמתית.
תקציר העלילה

עלילת הספר נפתחת בעת שג'ק ראיין, איש חיל הנחתים האמריקני בעברו והיסטוריון המלמד באקדמיה הימית של ארצות הברית, נופש עם אשתו ובתו בלונדון. כאשר משפחת ראיין טיילה בפארק סנט ג'יימס, ביצעו חברי פלג קיצוני של המחתרת האירית פיגוע, תקפו את רכבם של נסיך ויילס ואשתו, וניסו לחטוף את בנם הפעוט. ראיין, לאחר שווידא כי אשתו ובתו מוסתרות מאחורי מחסה, התנפל על אחד המחבלים, שון מילר, עילף אותו ונטל את אקדחו. לאחר מכן ירה ראיין במחבל השני והרגו, והציל בעשותו כן את חיי משפחת המלוכה הבריטית. ראיין עצמו נפצע מפגיעת כדור אקדח בכתפו והובהל לבית החולים, שם נותח וחייו ניצלו. בהמשך פגש ראיין במלכת אנגליה אסירת התודה שהעניקה לו תואר אבירות. המחבל השני, מילר נעצר ונשפט בהליך מהיר, וראיין העיד במשפטו. בעת העברת מילר לבית כלא שמור הוא חולץ בידי חבריו ומגיע ללוב, וראיין מבין כי עשויה להתבצע פעולת נקם כנגדו וכנגד משפחתו, ומחליט להצטרף ל-CIA, לה ייעץ בעבר כיועץ חיצוני. עד מהרה הופך ראיין למנתח מודיעין תחת סגן המנהל לביון, אדמירל ג'יימס גריר, ומנהל חקירה מודיעינית כנגד אותו פלג קיצוני במחתרת האירית שביצע את הפיגוע בלונדון. בנוסף עובר ראיין אימוני ירי באקדח תחת השגחתו של רב-סמל נוח בריקנרידג', איש סיירת חיל הנחתים בעברו.
בהמשך מבצעים מילר וחבר מרעיו פעולת נקם בארצות הברית ופוצעים קשה את קרוליין ראיין, אשתו של ג'ק, ובתו סאלי בדרכן הביתה. בעוד השתיים מחלימות מוסר ראיין הערכת נתוני המודיעין לגבי מתחם של קבוצת טרור המסייעת למחתרת האירית בלוב. כוח צנחנים צרפתי פושט על המתחם ושובה את הטרוריסטים. הנסיך מוויילס מחליט לבקר את ראיין ומשפחתו בארצות הברית, בביתו בפרגרין קליף אשר צופה על מפרץ צ'ספיק. שיאו של הספר מתרחש כאשר אנשי הפלג הקיצוני של המחתרת האירית, בהנהגת קווין אודונל ומילר, תוקפים את ביתו של ראיין, הורגים את סוכני השירות החשאי המאבטחים את ביקור הנסיך ומשפחתו ומתכננים לחטוף את הנסיך. ראיין, הנעזר בנסיך וברובי ג'קסון, חברו הטוב שהוא קצין בצי האמריקני וטייס קרב המתמחה בהטסת מטוסי F14, נאלץ בשנית להילחם על חייו. לבסוף לאחר קרב יריות מצליחים ראיין, בני משפחתו וחבריו, להימלט בסירה לאקדמיה הימית של הצי האמריקני. ובשיתוף כוחות הנחתים בפיקוד רב-סמל בריקנרידג' ומשמר החופים המוצבים שם, ללכוד את המחבלים. ראיין עצמו מתעמת עם מילר ועוצר אותו. הספר מסתיים בלידת בנו השני של ראיין, ג'ק ראיין הבן.
תקציר העלילה > מהדורות בעברית

משחקים פטריוטיים / טום קלנסי; עברית: יוסף אשכול, הוצאת מעריב, 1989.
משחקים פטריוטיים / טום קלנסי; עברית: יוסף אשכול, מודן הוצאה לאור, 2011.
תקציר העלילה > קולנוע

הספר עובד לסרט בשנת 1992 בבימויו של פיליפ נויס ובכיכובם של האריסון פורד (בתפקיד ג'ק), שון בין (בתפקיד הטרוריסט מה-IRA) וג'יימס ארל ג'ונס (בתפקיד אדמירל גריר).
הערות שוליים

↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמוד 124
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמוד 55.
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמודים 13–14.
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמוד 225.
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמודים 196–197.
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמוד 358.
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמוד 451.
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמוד 474.
↑  טום קלנסי, "משחקים פטריוטיים", "הוצאת מעריב", 1989, עמודים 475–476.
| היקום הבדיוני של ג'ק ראיין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1984) • משחקים פטריוטיים (1987) • הקרדינל מהקרמלין (1988) • סכנה ברורה ומיידית (1989) • כל הפחדים כולם (1991) • ללא חרטה (1993) • חוב של כבוד (1994) • צו נשיאותי (1996) • קשת שש (1998) • הדוב והדרקון (2000) • ארנב אדום (2002) • שיני הנמר (2003) • חי או מת (2010) • נעול (2011) • חומת אש (2012) • Command Authority‏ (2013) • Support and Defend‏ (2014) •  Full Force and Effect‏ (2014) •  Under Fire‏ (2015) •  Commander in Chief‏ (2015) |  |
| סרטים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1990) • משחקים פטריוטיים (1992) • סכנה ברורה ומיידית (1994) • כל הפחדים כולם (2002) • ג'ק ראיין: גיוס הצללים (2014) |  |
| טלוויזיה | ג'ק ראיין (2018) • |  |
| דמויות | ג'ק ראיין • ג'ון קלארק • דומינגו שאבז • רובי ג'קסון • אד קילטי |  |
| שחקנים | אלק בולדווין • בן אפלק • כריס פיין • ג'ון קרסינסקי |  |
| ראו גם | טום קלנסי |  |
מפרץ פנמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Chepo River 
 מדינות באגן הניקוז:  פנמה פנמה
 קואורדינטות:  8°05′11″N 79°16′58″W﻿ / ﻿8.0864194444444°N 79.282838888889°W﻿ / 8.0864194444444; -79.282838888889
  (למפת פנמה מוגדלת) פנמה סיטי קולון דויד איי הפנינה תעלת פנמה קולומביה קוסטה ריקה  הים הקריבי האוקיינוס השקטמפרץ פנמה(למפת פנמה רגילה) פנמה סיטי קולון דויד איי הפנינה תעלת פנמה קולומביה קוסטה ריקה  הים הקריבי האוקיינוס השקטמפרץ פנמה
 
מפרץ פנמה
מפרץ פנמה (בספרדית: Golfo de Panamá) הוא מפרץ באוקיינוס השקט, בחופה הדרומי של פנמה. רוחבו המרבי 250 ק"מ ועומקו המרבי 220 מטר. תעלת פנמה מחברת את מפרץ פנמה עם הים הקריבי והאוקיינוס האטלנטי.
המפרץ כולל בתוכו כמה מפרצים קטנים יותר כמו מפרץ פאריטה ומפרץ סן מיגל, ויש בו מספר איים ובהם איי הפנינה. לאורך חופי המפרץ שוכנות כמה ערי נמל חשובות כמו פנמה סיטי, לה פאלמה וצ'יטרה.
משלוח מזון

שליח מזון במנצ'סטר שבבריטניה
משלוח מזון הוא שירות שליחויות במסגרתו מסעדה, חנות או חברת משלוחי מזון עצמאית מספקת מזון ללקוחות. ההזמנה מבוצעת בדרך כלל בטלפון, דרך אתר האינטרנט של הספק, באמצעות אפליקציית מובייל, או באמצעות שירות הזמנת מזון של צד שלישי. הפריטים שנשלחים ללקוחות עשויים לכלול מנות ראשונות, תוספות, משקאות, קינוחים או מוצרים מהמכולת, והם נשלחים בדרך כלל בקופסאות או בשקיות. נהג המשולחים בדרך כלל נוהג במכונית, אך בערים גדולות יותר שבהן מרבית הבתים והמסעדות נמצאים במרחק קרוב יחסית זה מזה, נהגי המשלוח עשויים להשתמש במקום זאת באופניים או בקטנוע.
בעשור השני של המאה ה-21 הזמנת משלוחי מזון באמצעות האינטרנט דרך חברות צד שלישי הפכו פופולריים במיוחד ברחבי העולם. באזורים מסוימים בעולם נעשים בהווה הפעלות ניסיוניות של טכנולוגיות שעדיין נמצאות בשלבי פיתוח כמו כלי רכב אוטונומיים לצורך ביצוע משלוחי מזון.
בהתאם לחברת המשלוחים הלקוחות יכולים לבחור לשלם את עלות המשלוח באינטרנט או באופן אישי - במזומן או בכרטיס אשראי. בדרך כלל החברה גובה גם עמלת המשלוח בתעריף קבוע בנוסף לעלות הפריטים. במקרים מסוימים לא גובים דמי משלוח. בנוסף לכך באזורים מסוימים בעולם נהוג גם לתת תשר ישירות לשליח.
גלריית תמונות

הקטנועים שמשמשים את שירות המשלוחים של פיצה האט
רובוט-שליח ממתין במעבר חצייה ברדווד סיטי שבקליפורניה, ספטמבר 2017
שליח של חברת Uber Eats ברחובות אמסטרדם
ראו גם

טכנולוגיית מזון
איסוף עצמי
הערות שוליים

↑  Meemken, Eva-Marie; Bellemare, Marc F.; Reardon, Thomas; Vargas, Carolina M. (2022-08-19). "Research and policy for the food-delivery revolution". Science (באנגלית). 377 (6608): 810–813. Bibcode:2022Sci...377..810M. doi:10.1126/science.abo2182. ISSN 0036-8075. PMID 35981021. S2CID 251671515. ארכיון מ-2022-08-19. נבדק ב-2022-08-19.
↑  "Uber Eats waives delivery fee for independent restaurants as virus spreads". Reuters (באנגלית). 16 במרץ 2020. ארכיון מ-29 באוקטובר 2021. נבדק ב-23 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
משפחת קאליקק (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  הנרי ה. גודאר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון, אבולוציה
 נושא:  Kallikak family 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1912
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 
משפחת קאליקק: מחקר בתורשה של רפות-שכל (אנגלית: The Kallikak Family: A Study in the Heredity of Feeble-Mindedness) הוא ספר שפורסם בשנת 1912 על ידי הפסיכולוג ואיש תנועת האאוגניקה הנרי ה. גודאר אודות משפחה אותה כינה "קאליקק". פירוש השם קאליקק ביוונית עתיקה משמעות 'קאלוס' היא טוב ומשמעות 'קאקוס' היא רע. הספר עוקב אחרי עץ המשפחה ומגלה שבשלב מסוים העץ מתפצל לצד "רפה-שכל" ולצד נורמטיבי. הספר מסיק שתכונות כמו יכולת למידה ורפות שכל תלויות לחלוטין בתורשה, ולכן על החברה לפקח על התרבותם של אינדיבידואלים "לא-מתאימים".
הספר ומסקנותיו הופרכו בשנים האחרונות [דרושה הבהרה][דרוש מקור] והועלו בעיות רבות במתודולוגית המחקר שבו.
מפרץ פיוטר הגדול

| --- | --- |

תיאור טופוגרפי של מפרץ פטר הגדול, החצוי במרכזו על ידי חצי האי מוראביוב-אמוסרקי וארכיפלג יוג'יני שמדרום לו
 מידע כללי
 על שם:  פיוטר הגדול 
 מיקום:  ים יפן 
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  6,000 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה 
 קואורדינטות:  42°37′54″N 131°46′44″E﻿ / ﻿42.631667°N 131.778889°E﻿ / 42.631667; 131.778889
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימפרץ פיוטר הגדול(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימפרץ פיוטר הגדול
 
מפרץ פיוטר הגדול הוא מפרץ בחוף הרוסי של ים יפן, מצפון מזרח לקוריאה הצפונית ומצפון מערב ליפן. הוא המפרץ הגדול ביותר בים יפן.
גאוגרפיה

המפרץ ממוקם בחוף הדרומי של סובייקט פרימוריה. רוחבו הוא 185 קילומטר, מגבול קוריאה הצפונית-רוסיה בשפך הנהר טומאן במערב ועד כף פובורוטני שבמזרח. המפרץ חודר צפונה אל היבשה למרחק של כ-90 קילומטר. אורך חופי המפרץ הוא כ-1,500 קילומטר. לחופיו שוכנות העיר ולדיווסטוק, בירת פרימוריה, והעיר נאחודקה, העיר השלישית בגודלה בסובייקט זה.
חצי האי מוראביוב-אמורסקי וארכיפלג יוג'יני שלדרומו מחלקים את המפרץ לשני מפרצים - מפרץ אמור ממערב ומפרץ אוסורי ממזרח. בין שני המפרצים מחבר מצר הבוספורוס המזרחי, המפריד בין חצי האי מוראביוב אמורסקי ווולדיווסטוק שבדרומו לבין האי רוסקי שמדרום להם. אי זה הוא הגדול באיי ארכיפלג יוג'יני. גשר רוסקי, הגשר המחבר לרוחב המצר בין ולדיווסטוק לבין הארכיפלג, הושלם בשנת 2012.
בחופי מפרץ פיוטר הגדול מצויים מפרצים רבים נוספים, וביניהם (ממערב למזרח) פוזייט, זולוטוי רוג, דיומד, לאזורנאיה, סטרלוק, ווסטוק ומפרץ נאחודקה. יכולתם של מפרצים אלו לשמש כנמלים מוגבלת מאוד עקב קפיאת מי הים מתחילת חודש דצמבר ועד מחצית חודש אפריל.
בנוסף לאיי ארכיפלג יוג'יני מצויים במפרץ איים רבים נוספים, כולל ארכיפלג רימסקי-קורסקוב והאי פורוגלם שבמערב והאיים אסקולד ופוטיאטין שבמזרח.
שטח של כ-630 קילומטר רבוע במפרץ הוכרז כשמורת הטבע הימית שבמזרח הרחוק. במימי המפרץ חיים בין היתר מספר מינים של לווייתנים וכן כלבי ים ואריות ים.
היסטוריה

עד שנת 1859 נודע המפרץ בשם מפרץ ויקטוריה, אך אז ניתן לו שמו הנוכחי לכבוד הצאר פיוטר הגדול. ב-1860 ייסדה האימפריה הרוסית את היישוב ולדיווסטוק, ובאותה שנה קיבלה לידיה מסין את השטח הידוע כמחוז פרימוריה מכוח הסכם בייג'ינג. ב-1868 פרצה באזור מלחמת המנזה בין רוסיה לסין.
מדי שנה נערכת במימי המפרץ סדרת מרוצים ימיים הנקראת גביע מפרץ פיוטר הגדול.
בחודש יולי 2013 ערכו צי האוקיינוס השקט של רוסיה וצי הים הצפוני של סין תמרון משותף במפרץ תחת השם Joint Sea 2013. היה זה התמרון הימי הגדול ביותר אי פעם שערך חיל הים של צבא השחרור העממי הסיני עם חיל ים זר.
מרחב כרמל

| --- | --- |

תחנת משטרת חיפה ומטה מרחב כרמל
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 סוג:  מרחב גאוגרפי משטרתי
 בסיס האם:  דרך בר יהודה 18, חיפה
 פיקוד
 יחידת אם:   מחוז חוף
 דרגת המפקד:    ניצב משנה
 מפקד נוכחי:  אייל ראון
מרחב כרמל הוא אחד משלושת המרחבים של מחוז חוף של משטרת ישראל. המרחב חולש בדרום ביישובי רכס הכרמל, במזרח נשר, ובצפון חיפה.
מטה המרחב שוכן דרך בר יהודה 18, חיפה.
תחנת חיפה היא התחנה הגדולה במרחב, מפקדה הנוכחי הוא סגן ניצב אייל שחר. תחנת נשר בפיקודו של סגן ניצב צחי בן צבי ותחנת טירת הכרמל בפיקודו של סגן ניצב ארז לחמיש.
מפקד המרחב הנוכחי הוא ניצב משנה אייל ראון.
ניידת סיור בקריית טבעון
היסטוריה

המרחב הוקם באוגוסט 2022, לאחר עבודת מטה מאורגנת במחוז חוף לשם ייעול השירות לאזרח, שמירה על הביטחון האישי, ומיגור הפשיעה.
מרחב כרמל הוא אזור עירוני שבו גרים יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים. אזור שנמצאים בו שלושה בתי חולים, נמל, מוסדות אקדמיים, מגרש כדורגל עירוני, אזור תעשייה ושמורות טבע.
תחנות

מרחב כרמל מאגד 3 תחנות:
| תחנה | כתובת | אחריות בגזרת התחנה |
| --- | --- | --- |
| חיפה | נתן אלבז 1 חיפה | חיפה |
| נשר | דרך השלום 60, נשר | נשר, דלית אל-כרמל, עספיא, אוניברסיטת חיפה, בית אורן, יגור |
| טירת כרמל | לניאדו 1 (פינת הפלמ"ח 2), טירת כרמל | עתלית, נווה ים, טירת כרמל, מגדים, החותרים, כפר גלים, פארק מת"ם, נאות פרס |
הערות שוליים

↑  סמר עודה- כרנתינג'י, מרחב כרמל של המשטרה נחנך • "עושים ולא רק מדברים, התוצאות כבר נראות בשטח", באתר חי פֹּה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏10 באפריל 2022
תחנת משטרת נשר
מסעות האוצר

מסעות האוצר סדרת שבעה מסעות ימיים שנערכו בעידן שושלת מינג בין השנים 1433-1405. ששת הראשונים נערכו תחת שלטון הקיסר יונג-לה וביוזמתו. המסע השישי נערך בין השנים 1423-1421 לאחריו הורה הקיסר יונג-לה על השהיית הפרויקט. יונג-לה לא חידש את המסעות טרם מותו. הקיסר קסואנדה (Xuande) חידש את המסעות ובחסותו נערך המסע השביעי והאחרון. הסריס והאדמירל ג'נג חה פיקד על שבעת המסעות לפי הוראת הקיסרים ובידו ניתנה סמכות אימפריאלית רחבה.
המסעות נערכו כדי לחזק את השליטה האימפריאלית של סין בנתיבי הסחר הימי וכדי להגדיל את מספר המדינות הזרות שלקחו חלק פעיל במסגרת מערכת התשורות (Tributary System). הקיסרים הסינים שאפו להפגין נוכחות ואת עוצמתה ועושרה של סין בפני העולם המוכר לה. לשם כך עוצבו ונבנו במיוחד עשרות ספינות בעלות ממדים אדירים שכונו ספינות אוצר. ספינות אלו נשאו בבטנן כמות גדולה של אוצר ומכאן שמן. לצורך השוואה לפי הערכות מסוימות ספינת אוצר סינית הייתה גדולה פי שלושה מספינת הקרבל הספרדית שעל סיפונה חצה קולומבוס את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1492. ספינות האוצר עוצבו כספינות מסחר חסרות סיפון התקפי, אף על פי כן, צוידו הספינות בתותחים. לספינות האוצר התלוו ציי ענק של ספינות סחר קטנות יותר וספינות מלחמה.
רבות מהספינות שהשתתפו במסע וכל ספינות האוצר נבנו במספנת לונג-ג'יאנג (Longjiang) ששכנה בקרבת העיר נאנג'ינג. הקיסר יונג-לה, שתחת שלטונו נערכו ששת המסעות הראשונים, הורה בשנת 1403 להתחיל בבניה של הספינות שישמשו למסעות ומינה את הסריס ג'נג-חה (Zeng-He) לנהל ולפקח על בנייתן.
נתיבי השיוט

ג'נג חה הוביל את הצי לאורך דרכי מסחר מוכרות ונמנע משיוט בדרכים לא מוכרות. בשלושת המסעות הראשונים שנערכו בין השנים 1411-1405 הפליגו ציי האוצר לאורך מסלול די קבוע. מסעות האוצר יצאו לדרכן ממספנת לונג-ג'יאנג (Longjiang) ששכנה בצפון מערב נאנג'ינג (Nanjing). ממספנת לונג-ג'יאנג הפליגו הספינות לאורך נהר יאנגצה ולעבר ליוג'אגאנג (Liujiagang), שם נהג ג'נג-חה להשלים הכנות אחרונות. משנפרד מליוג'אגאנג הפליג הצי במשך שמונה שבועות בקירוב עד שהגיע למעגן טאיפינג (Taiping) שבצ'אנגלה (Changle), פוג'יאן (Fujian). במעגן טאיפינג המתין הצי למונסון החורפי שתנאיו הטיבו עם המבקשים להפליג לכיוון דרום ומערב. ממעגן טאיפינג הפליגו הציים לצ'אמפה, ומשם הפליגו לרוחב ים סין הדרומי לג'אווה ולסומטרה. לאחר מכן חצו הציים את מצרי מלאקה והגיעו לסומטרה הצפונית. משם הפליגו לאורך האוקיינוס ההודי לציילון ומשם לאורך חוף מלבר (Malabar) לקוז'יקוד (Kuzhikode). במסע הרביעי, החמישי, השישי והשביעי הוארך אותו המסלול מערבה. במסגרת המסע הרביעי האריך הצי את מסלולו והגיע עד למצרי הורמוז. במסגרת המסע החמישי, השישי והשביעי הפליג הצי אף רחוק יותר והגיע לחצי האי ערב ולמזרח אפריקה. המסעות חזרה לסין נערכו בשולי הקיץ ותחילת הסתיו היות שמועד זה נוח להפלגה לכיוון מזרח.