stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סדפקאר מהמט אגה
ביוגרפיה > הקריירה שלו כאדריכל

עזב עבודה זו כדי ללמוד בשנים 1589-1570 אדריכלות אצל מימר סינאן (1588-1489), גדול אדריכלי האימפריה העות'מאנית. הוא הפך בהמשך לעוזרו הראשי של סינאן ולממלא מקום שלו.
בינואר 1586 הופקד על השלמת בניית המסגד מורדייה במניסה, מבנה שתוכנן על ידי סינאן. אולי בעצתו של סינאן העניק ספר קוראן משובץ בצדף כמתנה לסולטן מוראט השלישי והתמנה ל"שומר שער" ("קפיג'י", או "בוואב").
אחרי מות סינאן ב-1588 לא ניתן למהמט אגה לרשתו כאדריכל של הסולטן. בתפקיד זה מינה הווזיר הגדול קניז'לי סיאבוש פאשה את דאווט אגה, שהיה עד אז אחראי לדרכי המים ונודע בבניית המסגד החדש ברובע אמינני באיסטנבול.  
בסביבות שנת 1590 ערך מהמט אגה מסע למצרים וברחבי ערב.בשובו ב-1591 הגיש מהמט אגה לסולטן עוד מתנה:נדן יקר-ערך. לאחר מכן קודם לתפקיד "מנהל ראשי" - ("מוחזירבאשי"). בהוראת הסולטן ביקר כמפקח ברומליה, בשטחי בולגריה ומקדוניה, לרבות בסלוניקי, כמו כן נסע לקרים, לנסיכות מולדובה, ולאכיה, טרנסילבניה והונגריה, אלבניה, סרביה ובוסניה והרחיק עד למלטה, צרפת וספרד.
כששה חדשים כיהן כמושל ממלא מקום של העיר דיארבקיר ושהה בזמן מה גם בסוריה.
ב-1597 התמנה לאחראי של תחבורת המים.(Su Nazırı)
אחרי הוצאתו להורג של דאווט בשנת 1599 התמנה מהמט אגה לאדריכל מלכותי על ידי דלגיץ' אהמט אגה, שכיהן כאדריכל ראשי לצד בית הדין הקיסרי העות'מאני והיה המתכנן של קבר מהמט השלישי בגן אגיה סופיה. ב-1606 ירש מהמט אגה גם את תפקידו של דלגיץ' אהמט - Mimar bași או 
Sermimaran-i Hassa. בשנים 1609-1616 הקדיש מהמט אגה את כל מרצו לבניית המסגד "סולטן אהמט" שנודע כ"מסגד הכחול" בגלל צבע אריחיו (אריחי איזניק) קישוטיו. מהמט אגה תכנן אותו בהשראת איה סופיה, מלאכת המחשבת של האדריכלות הביזנטית שנבנתה במאה השישית. הבניין נועד להיות סימטרי באופן מושלם, עם כיפה גדולה מרכזית הנתמכת בארבע חצאי-כיפות ומוקפת בכמה אקסדרות קטנות.
נדרש לבנות בשביל הסולטן אהמט הראשון כס מלכות מאגוז משובץ בצדף ושריון של צב. הכס מוצג עד ימינו בארמון טופקאפי. 
בפינות שונות באיסטנבול ניתן לראות עוד מסגדים, תעלות, קסרות ובארות שהוא בנה.
ג'אפר אפנדי כתב עבורו ספר שבו הוסברה לקוראים תורת האדריכלות, כולל שיטות העבודה שבה והוראת המקצוע באותה תקופה.
מהמט אגה הלך לעולמו בשנת 1617, כמעט באותו זמן עם פטרונו, הסולטן אהמט הראשון.
תרומותיו

המסגד סולטאן אהמט באיסטנבול
שיפוץ הכעבה במכה
"מסגדי אהמט" באיסקידר, סמסון, לאדיק
שיפוץ מסגד אסטברוז ברובע ביילביי באיסקידר
השתתף בבנית מסגד הארמון קאוואק באיסקידר
השתתף בבניית מסגד עות'מאן השני בגינגרן (וידוס)
השתתף בבניית קברו של מהמט השלישי
סביל אהמט - מול קבר הסולטאן איופ
בארות אהמט (צ'שמה) - באלמדר, טופחאנה, היידר פאשה, איסקידר, במספנה בקרן הזהב וכו'
שיפוץ הבאר סולטאן עות'מאן השני בגאלאטה
שיפוץ הארמון (סראי) איברהים פאשה
השלמת ארמון אסטברוז
תוספת בארמון טרסאנה (המספנה),
ביתני אהמט הראשון בארמונות בשיקטש וטופקאפי
שיפוצים בארמונות אדירנה וטופקאי
הגשר והקרוואנסראי אקמקצ'יזאדה אהמט פאשה באדירנה
שיפוץ הגשר והמסגד סולטאן מוראט השני באיזינקפרי באזור אדירנה
באר על יד זינדאקאפי
מסגד, חמאם ובארות באלבסן, אלבניה
מורשתו

דרך יצירותיו האדריכליות, הטביע סדפקאר מהמט אגה חותם בל יימחה על העיר איסטנבול. מסגד סולטאן אהמט  נחשב לפסגת מפעל חייו. הוא נמצא בככר הידועה גם היא כככר סולטן אהמט. כתלמידו האחרון של מימר סינאן, הוסיף מהמט אגה את צביון סגנונו הצבעוני למורשת מורהו. מסגד סולטאן אהמט נחשב למסגד הגדול האחרון של העידן הקלאסי בתולדות האדריכלות העות'מאנית.
ספרים

, "Risale-i Mimariye" (ספר לימוד לאדריכלות) - ספר אוטוביוגרפי ומקצועי, נכתב עבורו על ידי הסופר ג'אפר אפנדי
לקריאה נוספת

Evliya Çelebi, Seyahatnâme, VIII, 723-72
G.Goodwin  A History of Ottoman Architecture, Thames & Hudson Ltd., London ,reprinting 2003  ISBN|0-500-27429-0
Sir Banister Fletcher. A History of Architecture. London: The Butterworth Group, 1987. ISBN 0-408-01587-X.
הערות שוליים

↑  Ahmed Vefa Čobanoglu באתר "אנציקלופדיית האסלאם" באתר "קרן הדת של טורקיה" Türkiye Diyanet Vakfi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089099894  VIAF: 230145857045622921247   WorldCat (עם VIAF): 230145857045622921247
סינרומן

ערך זה עוסק בעיתון משנות השבעים. אם התכוונתם לשיר של מאיר אריאל בשם "סינרומן (אינטריגה בארבעה פרקים)", ראו .
| --- | --- |
 סוג:  שבועון
 תדירות:  דו שבועי, שבועי
 סוגה:  קומיקס מצולם
 מו"ל:  גדי הוצאה לאור
 תאריכי הופעה:  1971–1978 (כ־7 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  תל אביב
 מדינה:  ישראל
 
סינרומן – רומן שלם בתמונות היה שבועון ישראלי שפרסם קומיקס מצולם ויצא לאור בשנים 1971–1978.
היסטוריה

"סינורמן" החל לצאת לאור בשנת 1971 בימי שישי בתדירות דו שבועית עד שבפברואר 1972 הפך לשבועון. העיתון הכיל כשישים עמודים של קומיקס מצולם בשחור-לבן כשאליהם נוסף פוסטר צבעוני. העיתון המשיך לצאת עד שנת 1978 כשתחתיו יצאו מעל לכ-400 גיליונות.
הערות שוליים

↑  סינרומן : רומן בתמונות | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2  עיתון העולם הזה, גיליון 1799, עמ' 37, 23 בפברואר 1987 (בארכיון)
↑  אגור שיף, מילה אחת (באיטלקית) שווה אלף תמונות, בצלאל – כתב עת לתרבות חזותית וחומרית
↑  גיליון 408 אספנות עיתונים ומגזינים יד שניה, באתר ad
סיפור הקומיקס המצולם "אהבה אסורה" בעיתון סינרומן, 1972
סלע וורד (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בגבעה סלעית בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  513 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי סקוט 
 קואורדינטות:  67°08′00″S 51°21′00″E﻿ / ﻿67.13333°S 51.35°E﻿ / -67.13333; 51.35
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלע וורד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלע וורד
 
סלע וורד (באנגלית: Ward Rock) הוא גבעה עגולה סלעית החשופה מקרח בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
הגבעה הסלעית ממוקמת בסמוך ממזרח לגבעות האוורד.
גובהה של הגבעה 513 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הגבעה

הגבעה מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הגבעה ניתן לה על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הגבעה נקראת על שמו של פ. ג'יי. וורד (F.J. Ward), שהיה איש צוות באוניית המחקר "דיסקברי", אשר הביאה את משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשרה חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
| הרי סקוט |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | מקנוטון |  |
| הרים | אלכסייב • ברוקלסבי • ג'ורג' • גידינגס • דבנהאם • מקלנן • סימפסון |  |
| נונאטאקים | נונאטאקי פרוב • נונאטאק אובלאצ'נאיה |  |
| גבעות ומשטחי סלע | גבעות האוורד • סלע וורד |  |
סלע מעבדות תוכנה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  דודו בסה וקרו (קרופיני) סגל
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 משרד ראשי:  בני ברק, ישראל
 ענפי תעשייה:  שירותי מחשוב ענן, פיתוח תוכנה, הדרכה
 מוצרים עיקריים:  שירותי ענן של Microsoft Azure, Google Premier, AWS' קורסים להייטק
 מנכ"ל:  רון שפרינצק
 עובדים:  כ-310 (2021)
  
 אתר חברת סלע
 
סלע מעבדות תוכנה בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בשירותי מחשוב ענן, בייעוץ וניהול פרויקטים ובפיתוח בתחום התוכנה.
היסטוריה

חברת סלע הוקמה בדצמבר 1990 על ידי דוד בסה וקרו (קרופיני) סגל.
בשנת 1992 נפתח מרכז ההדרכה הראשון בבית איילון ברמת גן. בשנת 1998 עברה החברה לבית סלע בבני ברק ושם מוקמו משרדיה ומרכז ההדרכה שלה.
בפברואר 2000, הפכה סלע לחברה ציבורית, תחת המיתוג "סלע גרופ", והנפיקה כ-35% מהון המניות שלה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2001 הוקם הסניף הראשון של סלע מחוץ לישראל, בוושינגטון די. סי., במטרה להקים מערך שידורי רשת, בעיקר למטרות הדרכה. בשנת 2010 רכשו בעלי השליטה את הפעילות העסקית של החברה, ואילו השלד הבורסאי שנותר נמכר לחברת "די מדיקל". נכון לשנת 2021 יש לחברה סניפים גם בהודו ובקנדה. בנובמבר 2021 רכשה קרן פורטיסימו קפיטל 77% ממניות החברה.
פעילות החברה

החברה עוסקת בהדרכה ובפיתוח תוכנה. את פרויקט פיתוח התוכנה המשמעותי הראשון פיתחה החברה בשיתוף יבמ ישראל עבור המוסד לביטוח לאומי – פרויקט גבייה ללא שכירים (גל"ש).
בשנת 2006 החלה החברה לפתח ולייצא את ערכות Microsoft Official Curriculum הנמכרות במרכזי ההדרכה של מיקרוסופט ומשמשות כלומדה הרשמית לתכנים אלו במרכזי Microsoft Learning בעולם כולו. בין השנים 2010–2018 זכתה סלע שש פעמים בפרס השותף המצטיין של מיקרוסופט.
זרוע ההדרכה של החברה נקראת מכללת סלע, ובה שתי מחלקות: מכללה פרטית המיועדת לקהל הרחב, בה לומדים סטודנטים את מקצועות המחשב, ומחלקה עסקית, המספקת שירותי הדרכה לחברות וארגונים: קורסים, השתלמויות וכנסים לאנשי מקצוע.
עוד מקיימת המכללה השתלמויות מקצועיות קצרות בתחומים טכנולוגיים וימי עיון, בתים פתוחים וכנסים בהשתתפות מרצים מרחבי העולם. מאז שנת 1997 עורכת החברה בישראל מספר פעמים בשנה את כנס SELA Developers Practice שבו משתתפים מדי שנה יותר מ-1,500 אנשי פיתוח תוכנה ובדיקות תוכנה והוא כולל הרצאות וסדנאות בתחום.
בינואר 2019 הוכרה סלע על ידי מיקרוסופט העולמית כמוסמכת (Expert MSP (Managed Service Provider, ואחת מ-38 שותפות (Azure partners) בעולם.
הערות שוליים

↑  רון שטיינבלט, ‏סלע גרופ חוזרת למייסדיה: ירכשו פעילותה ב-1.8 מיליון שקל, באתר גלובס, 10 בינואר 2010
↑  אתר סלע הבינלאומי (באנגלית)
↑   יוסף חרש, פורטיסימו נכנסת לתחום הענן: רוכשת את בית התוכנה סלע, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2021
↑  קבוצת סלע זכתה בפעם החמישית ברציפות בתחרות השותפים העולמית של מיקרוסופט, באתר "אנשים ומחשבים", 7 ביולי 2015
↑  Microsoft announces 2017 Partner of the Year winners and finalists, אתר מיקרוסופט (באנגלית)
↑  Azure partners, אתר מיקרוסופט (באנגלית)
↑  סלע גאה להכריז על הסמכתה כ-Expert MSP על ידי מיקרוסופט העולמית, באתר "אנשים ומחשבים", 28 בינואר 2019
ספרינגר ספניאל אנגלי

| --- | --- |

ספרינגר ספניאל אנגלי
 ארץ מוצא:  אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שימושים:  לוויה ותערוכות
 קבוצה:  קבוצת הרטריברים, הספניאלים וכלבי המים
 תכונות
 משקל:  15-30 ק"ג
 גובה כתפיים:  50 ס"מ
 גובה:  51 ס״מ 
 תוחלת חיים:  12-14 שנים
 אופי:  הספרינגר ספניאל האנגלי הוא כלב חברותי ומהיר תפיסה.
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  בעל פרווה בצבעים מגוונים, אך הצבעים חום, שחור ולבן הם הצבעים הנפוצים ביותר.
 
ספרינגר ספניאל אנגלי (באנגלית: English Springer Spaniel) הוא כלב ציד שאוהב לשחק במשחקי "תפוס והבא". גובהו מגיע לכ-50 סנטימטר. משקלו נע בין 30-15 קילו.
ספרינגר אנגלי
גזע ספניאל זה הוא ותיק יחסית ומופיע בציורים מהמאה ה-16. נראה שהוא מאבותיהם של גזעי ספניאל שונים, גזע הקוקר ספניאל למשל לא היה מוכר כגזע נפרד עד המאה ה-18.
יש לו סיבולת כמעט בלתי מוגבלת והוא זקוק לפעילות רבה ולתרגול רב.
בדומה לגזעים אחרים אשר פותחו לעשות עבודה מסוימת, הדגשים בכלב התצוגה תואמים את התכונות אותן רוצים להדגיש.
כלבי התצוגה הזכרים שוקלים כ-23 ק"ג, ומשקלן של הנקבות הוא כ-18 ק"ג. כלבי העבודה קלים וקטנים יותר. צבעי פרוותם מגוונים- כשהצבעים חום, שחור ולבן הם השכיחים ביותר.
סיגנון מזון

סטייליסט מזון בעבודה.
סיגנון מזון או עיצוב מזון הוא מקצוע שבה העובד בהם מכין ומעצב מזון לצורכי צילום. הצילומים משמשים לספרי בישול, מגזינים, פרסומות, אריזות מזון, שלטי חוצות, ועוד.
במסגרת עבודתפ, סטייליסטי מזון מתייעצת עם מגוון מומחים לרבות יועצי שיווק, יצרני מזון, וצלמים. מלבד המזון, העיצוב בדרך כלל כולל גם את סביבת המזון - המטבח, ציוד הבישול, וכלי האוכל. סטייליסטיות מזון עוסקות גם לעיתים בעיצוב בתעשייה ובאירועים פרטיים.
המקצוע דורש הכרת סוגי מזונות, אורך חיי המדף שלהם. במיוחד משך הזמן שמזונות יישמרו על טריות ויופי מרבי. בנוסף לרכישת חומרי הגלם, בעל המקצוע נדרש להכיר טכניקות להכנתו ומתכונים שונים.
היסטוריה

במונח סטייליסטית מזון נעשה כנראה שימש לראשונה באמצע שנות ה-50. לפני שנות ה-50, ואפילו לתוך שנות ה-60, מודעות אוכל הוצגו לרוב באמצעות איורים ולא צילומים. סטייליסטיות מזון החלו להופיע עם המעבר מאיור לצילום.
בנובמבר 1979 פרסם מגזין "הניו יורקר" את אחת הכתבות המוקדמות ביותר על קריירת סטייליסטית המזון והסביר לקוראיו מה בדיוק משמעות הקריירה.
כלי עבודה

מלבד מכשירי המטבח הרגילים כמו כפפות, סכו"ם, נעשה שימוש גם בכלים כמו פינצטה כירורגית כדי לנקות פירורי מזון. לעיתים אף נעשה שימוש בחומרים בלתי אכילים, כמו צבע תעשייתי, גליצרין המשווה למזון מראה נוצץ וטרי. חלב ומוצריו לעיתים מוחלפים בדבק פלסטי לבן כדי לקבל צבע בהיר ומראה סמיך}.
ראו גם

צילום
מזון
צילום מזון
לקריאה נוספת

מאיה מרום, שקט, מצלמים: סטיילינג, באתר ynet, 30 באוגוסט 2007
הערות שוליים

↑  Manna/Boss, Chapter 4, section "What Is a Food Stylist?".
↑  כבר לא מגרה: הדברים שגורמים לאוכל להיראות כל כך טוב בפרסומות, באתר "סרוגים", 1 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph675025
סלוה בכר

סלוה בכר (בערבית: سلوى بكر, נולדה בשנת 1949 בקהיר) היא מבקרת ספרות וסופרת מצרייה.
חיים

בכר איבדה את אביה בגיל צעיר, אמה גידלה את ארבעת ילדיה לבד. "עוד לא הייתי בת עשר, וכבר הכרתי את הסוגיות פלסטין, קובה ואלג'יר. השירים האהובים עלי היו שירים פטריוטיים. הערצתי את נאסר ושמעתי את כל הנאומים שלו ברדיו. כאשר התקיפו האנגלים והצרפתים בשנת 1956, בכיתי ימים שלמים. [...] אחרי התבוסה של 1967 הייתי אבודה לגמרי. במשך חודשים לא ידעתי מה לעשות. לא העזתי לשמוע רדיו או לקרוא עיתונים." 

בכר סיימה לימודי כלכלה באוניברסיטת עין-שמס בשנת 1972 וביקורת תיאטרון בשנת 1976. בשנת 1977 היא חוותה בפעם הראשונה מקרוב את צורכי העניין בהתקוממות הלחם. היא עזבה את מצרים לביירות במטרה להצטרף למאבק הפלסטיני. היא עבדה בעיתון לבנוני והתחתנה עם גבר סורי. "הכתיבה הייתה ההצלה שלי. עם הזמן הבנתי שהכתיבה היא לא רק שסתום, אלא היא המהות שלי".
בכר עבדה בתיאטרון ובקולנוע כמבקרת בקפריסין ובלבנון. מאז שנת 1985 היא מתרכזת בכתיבה ספרותית.
היא מתגוררת שוב בקהיר מאז שנת 1987 ונחשבת לאחת הסופרות החשובות. היא תומכת בדיאלוג בין העולם הערבי לעולם המערבי. עיקר המוקד של כתיבתה הוא מעמד האישה בחברה המצרית. היא כתבה עד כה 7 קובצי סיפורים, 7 רומנים ומחזה בשנת 2002 בשם"حلم السنين".
בשנת 2001 היא הוזמנה להרצות באוניברסיטאות שונות בארצות הברית. אחרי ניצחונו של מוחמד מורסי בבחירות בשנת 2012 היא הביעה חשש מהעתיד לבוא. אבל היא גם אומרת, שעכשיו נשים מדברות על הטרדה מינית ועל אונס, ושהאינטלקטואלים הליברלים לא הרבה יותר טובים ביחס אל האישה מאשר המוסלמים.
יצירה

בכר אומרת, שכתיבתה מושפעת מאנטון צ'כוב, סרוונטס ומאיסבל איינדה. ספריה מתורגמים לאנגלית, גרמנית, ספרדית, צרפתית וסרבית. לעברית תורגם סיפור אחד בתוך הקובץ "נעליים ללא עקבים".
גיבורת הסיפור, המכונה לכל אורכו סיידה (בעברית: אשה, גברת), היא עקרת בית כנועה ועלובה המגלה יום אחד שקול שמימי מבליח מתוכה. היא מסתחררת מיכולת שירתה ומבקשת להשמיע לבעלה את קולה. בעלה מסרב לשמוע אותה שרה, פורץ בצחוק ואומר ברחמים: "תשמעי סיידה. את כבר בת ארבעים, ויש לך ארבעה ילדים. את מתכוונת לשיר, למשל?! להיות זמרת?!"  

במרכז הרומן הראשון שלה  العربة الذهبية لا تصعد إلى السماء עומדת עזיזה, שנחשבת למשוגעת. אישה כבת ארבעים מאלכסנדריה היושבת בכלא, כי הרבה את אביה החורג. היא הייתה המאהבת שלו במשך שנים רבות, מבלי שאמה העיוורת ידעה על כך. עזיזה חולמת לעלות השמיימה בכרכרה זהובה, מפוארת יותר מזו של המלך פארוק. 

ברומן مقام عطية נדרשת עיתונאית לכתוב כתבה על עטיה ועל הקמת האנדרטה לזכרה. מי הייתה עטיה? האם הייתה "קדושה"? קולות שונים מדברים ברבדים שונים של השפה הערבית על עטיה. 

בקובץ הסיפורים زهرة المستنقع الوحيدة מתארת סלוא בכר את חיי האנשים בקהיר. 

הרומן " البشموري" עוסק בהתקוממות של קופטים נגד בית עבאס במאה ה-9 . הרומן הזה קיבל את הציון "אחד מ-100 הרומנים הערבים הטובים ביותר". בכר טוענת שהמאבק הזה, לפני יותר מאלף שנים, היה מכריע עבור ההיסטוריה המצרית והערבית.
לקריאה נוספת

"נעליים ללא עקבים": סיפורים מודרניים של יוצרות ערביות, בעריכת עמי אלעד-בוסקילה, תרגמו מערבית: חניתה ברנד, לאה גלזמן, מירב חופי, חנה עמית-כוכבי ונירה קארידי, סדרת "גשרים", ספריית מעריב, 2004 ,188 עמודים.
הערות שוליים

↑  Nur das Schreiben hat mich gerettet, Die ägyptische Schriftstellerin Salwa Bakr, in: Hassouna Mosbahi, Die rebellischen Töchter Scheherezades, S. 139 - 148, S. 140
↑  Writing as a Way out, in: Fadia Faqir, In the House of Silence, London 1997 S. 35 - 39, S. 36
↑  [ http://www1.youm7.com/News.asp?NewsID=715118&]
↑  [ http://en.qantara.de/The-Voice-of-the-Marginalized/19889c21261i1p501/index.html]
↑
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258125105171  PLWABN: 9810592199605606  BnF: cb13188547c (data)  CANTIC: a11749854  GND: 115710051  ISNI: 0000 0001 2128 3220  LCCN: n88672806  NKC: jo2011663588  NLK: KAC200813119  NTA: 096172738  SUDOC: 035424036  VIAF: 37058136   WorldCat (עם VIAF): 37058136
סימפוניה טורנגלילה

סימפוניה טורנגלילה (Turangalîla-Symphonie) היא הסימפוניה היחידה מאת אוליבייה מסייאן (1908–1992). היא נכתבה מ-1946 עד 1948 לתזמורת גדולת ממדים בהזמנה של סרגיי קוסביצקי עבור התזמורת הסימפונית של בוסטון. ההזמנה לא ציינה את משך הזמן, הדרישות התזמורתיות או הסגנון של היצירה, והותירה את ההחלטות למלחין. יחד עם הרביעייה לקץ הימים, הסימפוניה היא אחת מיצירותיו הבולטות של המלחין.
לאונרד ברנשטיין ניצח על הבכורה בבוסטון ב-2 בדצמבר 1949, ולאחר מכן על הבכורה בניו יורק ב-10 בדצמבר. ההופעות של דצמבר 1949 כללו הפסקה לאחר הפרק החמישי; זו הייתה היצירה היחידה בתוכנית. קוסביצקי היה אמור לנהל את הבכורה אך חלה, והמשימה נפלה על ברנשטיין, שמעולם לא ניצח על היצירה שוב. איבון לוריו, שלימים הפכה לאשתו השנייה של מסייאן, הייתה סולנית הפסנתר, וז'ינט מרטנו ניגנה באונד מרטנו בהופעות הראשונות ובמספר ההופעות הבאות. משנת 1953 ואילך, אחותה של איבון, ז'אן לוריו, הייתה נגנית האונד מרטנו בהופעות והקלטות רבות.
קונספט

בעוד שרוב יצירותיו של מסייאן הן דתיות בהשראתן, בזמן כתיבת הסימפוניה המלחין היה מוקסם מהמיתוס של טריסטן ואיזולדה, והסימפוניה טורנגלילה מהווה את היצירה המרכזית בטרילוגיית היצירות שלו העוסקת בנושאי אהבה רומנטית (בשונה מאהבה אלוהית). היא נחשבת לאחת היצירות המוזיקליות הגדולות של המאה ה-20 ומתוארת על ידי קוסביצקי כ"יצירה החשובה ביותר של מוזיקה קלאסית שנכתבה מאז פולחן האביב של איגור סטרווינסקי". הופעה נמשכת בממוצע בסביבות 80 דקות.
למרות שהמושג של סולם ריתמי המקביל לסולם הכרומטי של צלילים מופיע ביצירתו של מסייאן כבר ב-1944, ביצירתו "Vingt regards sur l'enfant-Jésus" ("עשרים מבטים על התינוק ישו", יצירה שמסייאן מצטט בפרק הרביעי), הסידור של משכים כאלה לתוך סדרה קבועה מתרחש לראשונה בפרק הפתיחה של הפרק "Turangalîla 2" ביצירהה זו, ומהווה צעד היסטורי חשוב לקראת מושג הסריאליזם.
שם היצירה וחלקיה היו תוספת מאוחרת לפרויקט, שנבחרו לאחר שמסייאן ערך רשימה של פרקי היצירה. הוא תיאר את השם במכתביו מ-1947 עד 1948. הוא יצר את המילה מהלחם של שתי מילים בסנסקריט, טורנגה (turaṅga, तुरङ्ग) ולילה (līlā, लीला), שאותו הסביר כך:
"לילה" פירושו המילולי משחק - אבל משחק במובן של הפעולה האלוהית על הקוסמוס, משחק הבריאה, ההרס, השחזור, משחק החיים והמוות. "לילה" היא גם אהבה. "טורנגה": זה הזמן שרץ, כמו סוס דוהר; זה הזמן שזורם, כמו חול בשעון חול. "טורנגה" הוא תנועה וקצב. לכן "טורנגלילה" פירושו בבת אחת שיר אהבה, שיר הלל לשמחה, זמן, תנועה, קצב, חיים ומוות
תזמור

היצירה מיועדת לתזמורת גדולה עם חטיבת כלי הקשה גדולה במיוחד:
| --- | --- |
: כלי הקשה (12 נגנים)
פסנתר סולו: וִיבּרָפוֹן
אונד מרטנו: גלונקשפיל עם מקלדת או פטיש
כלי נשיפה מעץ: משולש
1 פיקולו: פעמוני עץ
2 חלילי צד: תיבה סינית
2 אבובים: מצלתיים (קראש ושלושה סוגים של מצילות)
1 קרן אנגלית: גונג
2 קלרינטים: תוף מרים
1 קלרינט בס: מאראקס
3 בסון: סנר
כלי נשיפה ממתכת: טמבורין פרובנסל
4 קרני יער: תוף בס
3 חצוצרות: צ'יימס
1 חצוצרה פיקולו ב-D: צ'לסטה
1 קורנית: כלי מיתר
3 טרומבונים: 32 כינורות
1 טובה: 14 ויולות
: 12 צ'לו
: 10 קונטרבסים
חלק הפסנתר התובעני כולל כמה קדנצות סולו.
נושאים מחזוריים

בכתיבה על היצירה זיהה מסייאן ארבעה נושאים מחזוריים המופיעים שוב לאורך כל הדרך; ישנם נושאים נוספים ספציפיים לכל פרק. בפרטיטורה הנושאים ממוספרים, אך בכתבים מאוחרים יותר הוא נתן להם שמות כדי להקל על זיהוים, מבלי שהתכוון שלשמות תהיה משמעות ספרותית אחרת.
| --- | --- |
: נושא הפסל המוצג על ידי טרומבונים וטובה. לדברי מסייאן, יש בו את הברוטליות הכבדה והמבעיתה האופיינית למצבות המקסיקניות העתיקות. מנוגן בקצב איטי.
| --- | --- |
: זהו נושא הפרח. הוא מוצג על ידי שני קלרינטים.
| --- | --- |
: הנושא הזה, החשוב מכולם, הוא נושא האהבה. הוא מופיע בהרבה צורות שונות, ממיתרים מושתקים בפרק 6, ועד לטיפול תזמורתי מלא בשיא הפינלה.
| --- | --- |
: שרשרת אקורדים פשוטה, המשמשת להפקת אקורדים מנוגדים בפסנתר והצלבת קונטרפונקטים בתזמורת.
מבנה

העבודה היא בעשרה פרקים, מקושרים על ידי הנושאים הנפוצים ורעיונות מוזיקליים אחרים:
מבוא
"הרמת מסך" המציג את "נושא הפסל" ואת "נושא הפרח", ואחריו גוף הפרק, המשלב שתי קבוצות אוסטינטו עם סימני פיסוק קצביים. חידוש של נושא הפסל סוגר את ההקדמה.
שיר אהבה (Chant d'amour)
לאחר הקדמה אטונלית, פרק זה בנויה לסירוגין מנושא מהיר ונלהב הנשלט על ידי החצוצרות, ונושא רך ועדין למיתרים ולאונד מרטנו.
טורנגלילה 1
מוזכרים שלושה נושאים: האחד מתחיל עם קלרינט סולו, השני לכלי נשיפה נמוכים וכלי מיתר, והשלישי נושא מפותל בכלי נשיפה מעץ. לאחר מכן הפרק מתפתח ובהמשך חופף את הנושאים, בתוספת קצב חדש בכלי הקשה.
שיר אהבה 2 (Chant d'amour 2)
הפרק הזה, שהוצג על ידי סקרצו לפיקולו ובסון, הוא בתשעה קטעים, שחלקם מזכירים ומפתחים מוזיקה שנשמעה קודם לכן. קודה רגועה במז'ור מביאה אותו לסיומו.
חדוות דם הכוכבים (Joie du sang des étoiles)
ריקוד תזזיתי שהנושא המרכזי שלו הוא גרסה מהירה של "נושא הפסל". למסייאן זה ייצג את האיחוד של שני אוהבים הנראים כטרנספורמציה בקנה מידה קוסמי. הריקוד נקטע על ידי קדנצה פסנתר לפני קודה תזמורתית קצרה.
גן שנת האהבה (Jardin du sommeil d'amour)
הביצוע המלא הראשון של "נושא האהבה" במיתרים ובאונד מרטנו מלווה בייצוג של שירת ציפורים שמנוגנת על ידי הפסנתר, ובאפקטים תזמורתיים ססגוניים אחרים. לדברי מסייאן, "שני האוהבים סגורים בשנת אהבה. נוף יוצא מהם..."
טורנגלילה 2
פרק אטונלית לחלוטין שנועד לעורר אימה, עם תפקיד דומיננטי לאנסמבל כלי ההקשה.
פיתוח האהבה (Développement d'amour)
עבור מסייאן, ניתן להתייחס לשם בשתי דרכים. עבור האוהבים, זה נורא: מאוחדים על ידי שיקוי האהבה, הם לכודים בתשוקה הצומחת עד האינסוף. מבחינה מוזיקלית, זהו שלב ההתפתחות של היצירה.
טורנגלילה 3
הנושא מוצג על ידי כלי נשיפה מעץ. אנסמבל כלי הקשה בן חמישה חלקים מציג סדרה קצבית שמקיימת סדרהשל וריאציות על נושא הנשיפה מעץ.
פינלה
הפרק הוא בצורת סונטה: תרועת של כלי הנשיפה ממתכת, יחד עם וריאציה מהירה של "נושא האהבה", שמתפתחת ומובילה לקודה ארוכה, גרסה סופית של "נושא אהבה" שמנוגנת פורטיסימו על ידי התזמורת כולה. העבודה מסתיימת באקורד פה דיאז מז'ור אדיר. במילותיו של מסייאן, "תהילה ושמחה אין קץ".
הקלטות

הבכורה העולמית של היצירה לא הוקלטה, וברנשטיין עצמו לא חזר ליצירה לא בביצוע קונצרטים ולא באולפן ההקלטות, אבל קיימת הקלטה של חלק מהחזרות לבכורה בבוסטון, הכוללת את הפרק החמישי והשישי.
היא יצאה לאור ב-2013 כחלק מסט הקלטות של ברנשטיין שלא פורסמו עד אז (Music and Arts WHRA-6048).
| מנצח | תזמורת | פסנתר | חברת תקליטים | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רוז'ה דזורמיה | התזמורת הלאומית של צרפת | איבון לוריו | INA | 1950 |
| הנס רוזבאוד | תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה | איבון לוריו | Wergo | 1992 (הוקלט ב-1951) |
| מוריס לה רו | התזמורת הלאומית של צרפת | איבון לוריו | Vega/Accord | 1962 |
| ז'אן פורנה | תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד | איבון לוריו | Q Disc | 1967 |
| סייג'י אוזאווה | התזמורת הסימפונית של טורונטו | איבון לוריו | RCA | 1967 |
| אנדרה פרווין | התזמורת הסימפונית של לונדון | מישל ברוף | EMI | 1977 |
| לואי דה פרומה | התזמורת הסימפונית RTL | איבון לוריו | Forlane | 1982 |
| אסה-פקה סאלונן | תזמורת פילהרמוניה | פול קרוסלי |  CBS Masterworks  Sony |  1985  2018 |
| סיימון ראטל | התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם | פיטר דונוהו | EMI | 1986 |
| מיונג-וון צ'ונג | תזמורת האופרה הלאומית של פריז | איבון לוריו | Deutsche Grammophon | 1990 |
| ריקרדו שאיי | תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית | ז'אן-איב טיבודה | Decca |  1993  2012 |
| מארק ינובסקי | התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת | רוז'ה מורארו | RCA | 1992 |
| יאן פסקל טורטלייה | פילהרמונית ה-BBC | הווארד שלי | Chandos Records | 1998 |
| אנטוני ויט | תזמורת הרדיו הלאומית של פולין | פרנסואה וייגל | Naxos | 1998 |
| הנס פונק | התזמורת הסימפונית של סנט לואיס | גאריק אולסון | Pentatone | 1999 |
| קנט נגאנו | הפילהרמונית של ברלין | פייר-לורן איימאר | Teldec | 2001 |
| נורישיקה אימורי | התזמורת הסימפונית של טוקיו | קזואוקו פוג'י | Canyon | 2001 |
| ריוסוקה נומג'ירי | התזמורת הפילהרמונית של יפן | אישירו נודיירה | Exton | 2002 |
| תיירי פישר | תזמורת ה-BBC הלאומית של ויילס | רוז'ה מורארו | BBC Music | 2006 |
| הירויוקי איוואקי | התזמורת הסימפונית של מלבורן | קאורי קימורה | ABC Classics | 2007 |
| סילווה קמברלין | תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה | רוז'ה מורארו | Hänssler Classic | 2008 |
| חואנחו מנה | הפילהרמונית של ברגן | סטיבן אוסבורן | Hyperion | 2012 |
| האנו לינטו | תזמורת רדיו פינלנד | אנג'לה יואיט | Ondine | 2014 |
| יוטקה סאדו | תזמורת אמני הצליל | רוז'ה מורארו | Tonkünstler Orchestra | 2018 |
| גוסטבו חימנו | התזמורת הסימפונית של טורונטו | מרק אנדרה המלין | Harmonia Mundi | 2024 |
בישראל

ביולי 1990 בוצעה הסימפוניה טורנגלילה לראשונה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של זובין מהטה. בסדרה של חמישה קונצרטים בתל אביב וקונצרט אחד בירושלים. לרגל המאורע מסייאן הגיע לישראל. את תפקיד הפסנתר ניגנה אשתו איבון לוריו, ואת תפקיד האונד מרטנו ניגנה אחותה, ז'אן. תוכנית הקונצרט, שכללה גם את הסימפוניה מס' 40 של מוצרט, הייתה ארוכה במיוחד.
במאי 2024 בוצעה הסימפוניה בישראל פעם נוספת, בניצוחו של וסילי פטרנקו, עם סטיבן אוסבורן על הפסנתר וססיל לרטגו על האונד מרטנו. הסדרה כללה הופעה אחת בתל אביב, אחת בירושלים ואחת בחיפה.