stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחלת שריטת החתול

| --- | --- |

 תחום:  מחלות זיהומיות 
 מיקום אנטומי:  קשר לימפה 
 תסמינים:  צמרמורת 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  214100 
 MeSH:  D002372
 MedlinePlus:  001614
 סיווגים
 ICD-10:  A28.1
 ICD-11:  1B98 
 
מחלת שריטת החתול או שָׂרֶטֶת החתול (באנגלית - Cat scratch disease) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי החיידק Bartonella henselea ומועברת על ידי שריטה או נשיכה של חתול. החיידק הוא תוך תאי וגרם שלילי.
חתלתולים צעירים מהווים את המאגר העיקרי של החיידק אך תוארו הדבקות גם על ידי כלבים. פרעושי החתולים מהווים את וקטור ההדבקה בין החתולים. החיידק מופרש ברוק החתול. ההדבקה היא על ידי שריטה, נשיכה או ליקוק של החתול על פצע פתוח. החתול הנושא את החיידק לא מראה סימני מחלה ועם הגדילה שלו נעלם החיידק מדמו והפרשותיו.
תסמיני המחלה

ב-90% מהמקרים מופיעה 1 - 3 ימים מההדבקה שלפוחית או פצעון מודלק ומורם מהעור (פפולה) באזור ההדבקה. לאחר 1 - 3 שבועות היא נעלמת ומופיעה הגדלה של קשרי לימפה המנקזים את אזור ההדבקה. יכול להופיע חום, חולשה כללית, חוסר תיאבון, כאב ראש, כאב גרון וכאבי מפרקים. בחולים עם מערכת חיסון תקינה המחלה נעלמת כעבור כחודש אם כי קשרי הלימפה נשארים מוגדלים לכמה חודשים. במדוכאי חיסון יכולה להופיע מחלה של גידולים שפירים של כלי דם הנקראים Bacillary angiomatosis בעור ובאיברים פנימיים. כמו כן, יכולה להופיע דלקת פנים הלב ודלקת המוח וקרומיו. כאשר הליקוק, השריטה או הנשיכה ליד העין, יכולה להתפתח תסמונת פרינו של דלקת הלחמית והגדלת קשרי הלימפה בצוואר (Parinaud's oculoglandular syndrome).
אבחנה

ברוב המקרים יש עדות למגע עם חתולים או לזיהום הראשוני. בכ-10% הסיפור לא ברור ויש צורך באבחנה מבדלת בעיקר בגלל הגדלת קשרי הלימפה. הבדיקה העיקרית לאבחנה היא בדיקת כיל נוגדנים ל-B. henselea בשיטת ELISA. אפשרת לקחת תרבית מקשר לימפה שהתמגל ולהעלות את הסיכוי לתשובה חיובית על ידי בדיקת PCR.
טיפול

בחולים עם מערכת חיסון תקינה המחלה חולפת לאחר כחודש ואין טעם לתת טיפול אנטיביוטי אלא כאשר התסמינים קשים או אצל חולים עם פגיעה במערכת החיסון. יש תגובה טובה לאזיתרומיצין למשך חמישה ימים וכן לריפמפיצין וציפרופלוקסאצין.
הערות שוליים

↑  שָׂרֶטֶת הֶחָתוּל במילון רפואת עור [רפואה] (תשע"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566219105171  BnF: cb12149965p (data)  LCCN: sh98002717 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אריה יאס

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1946 רפובליקת פולין 
 פטירה:  31 בדצמבר 2023 (בגיל 77) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 
יאס בתוכנית "ממעמקים" עם "מסטר קוורטט"
אריה יאס (10 באוגוסט 1946 – 31 בדצמבר 2023) היה במאי תיאטרון וטלוויזיה, איש תקשורת, שחקן, עיתונאי, מפיק, יזם, מנחה, עורך ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה

אריה יאס נולד בפולין. הוריו, ניצולי שואה, עלו לארץ בשנת 1950 והשתקעו בקריית מוצקין.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד מרכז. עם סיום השירות הצבאי, נסע ללמוד בבלגיה, באוניברסיטת בריסל[דרושה הבהרה], במגמת תקשורת, תיאטרון ועיתונות. סיים את לימודיו שם בהצטיינות יתרה.[דרוש מקור] לאחר סיום לימודיו, נשאר באירופה, ובמשך כשני עשורים כתב וביים הצגות תיאטרון ברחבי אירופה ובארצות הברית. בהמשך, הסב את עיסוקו לבמאי ומפיק טלוויזיה. יאס הפיק, ביים, יזם, הנחה וערך תוכניות תרבות, דרמה, וסרטי תעודה, אשר עוסקים באופן מגוון בתרבות בישראל ובעולם. במשך כמה עשורים שימש מנהל מחלקת הדרמה בטלוויזיה הישראלית ואחראי על תוכניות התרבות בערוץ 33.
כבמאי ומפיק, יאס היה הראשון אשר העלה מחזות של יהושוע סובול ומחזאים ישראלים אחרים באירופה ובארצות הברית.
בשנת 2014 זכה בתואר "אחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר על התרבות הישראלית", על ידי עיתון הארץ.[דרוש מקור]
בשנת 1994 שימש יאס כמנהל להקת המחול "קול ודממה" של הכוריאוגרף משה אפרתי. משנת 1995 שימש כיו"ר הוועד המנהל של הלהקה.
יאס שם דגש על היצירה המוזיקלית המקורית ועל אירועי המוזיקה בארץ, וחשף אותם במסגרת תוכניות הטלוויזיה אשר הפיק, הנחה וערך את "קראתי לך" ו"קפה תיאטרון". הוא הפיק את תוכנית ה"רדיוויזיה" הראשונה בישראל ובעולם, "ממעמקים - דה פרופונדיס", ובכך אף הביא את איגוד השידור האירופי להקים את האתר המיוחד "EURORADIO2SEE", "הרדיו הוויזואלי".
מבין התוכניות שהושמעו לראשונה ב"ממעמקים" ואשר שודרו בו זמנית בכל העולם ניתן למנות את "על מוזיקה ורוחניות" עם יניב ד'אור, לורן שחאדה, אלינוער מואב, אנסבל ראלי מרגלית ואנסמבל דיוואן; "על גדות הים התיכון" עם מנואל אראוז'ו מפורטוגל, אשוט אגסריאן ואשחן גספריאן; 'לא אמות - כי אחיה' עם קרן הדר, יניב ד'אור ואנסמבל הקאמרטה הישראלית; "דהארמה" מאת ובניצוחו של גיל שוחט, בהשתתפות מירה עוואד, ברכה קול ועדי עטרי; ו"הסימפוניה היהודית" עם ליונל סטולרו והתזמורת הקיבוצית נתניה. התוכנית העלתה את תחנת הרדיו למעמד בינלאומי שלא היה כמותו לאף מוסד תרבותי בארץ, כאשר גם זכה בפרס השני ב"ורד הזהב", "La ROSE D'OR מטעם איגוד השידור האירופי.
יאס יזם, ערך, והנחה את התוכנית הייחודית "סקאלה" אשר הייתה תוכנית תרבות רחבת היקף. התוכנית ארכה שלוש וחצי שעות, שודרה במשך עשר שנים בערב שבת, והוקדשה בכל פעם ליוצר אחד, לאירוע תרבותי, או למוסד תרבותי.
יאס לקבוצת יוצרים אמנים פלסטיים ויזם יחד עמם קבוצת מיצג 'או-ווהא'. האמנים: נורית צדרבוים, משה פרלמן, גלעד ממן ואריה יאס, יוצרים מיצגים רב תחומיים ורב ממדיים. קבוצת 'או-ואהה' מבקשת להצביע על ה'אין תרבות' באמצעות ה'יש תרבות'. במיצג משלבים מופע אודיו ויזואלי רב-ממדי, הופעה חיה, ציור, טקסטים, צילום וקטעי מוזיקה חיים.
בשנת 2012 מונה למנהל תחנת "קול המוסיקה". עשרות מבכירי המוסדות המוזיקליים בישראל, ראשי תזמורות ואקדמיות וחתני פרס ישראל, דרשו לבטל את מינוי, הואיל ואינו עומד בתנאי הראשון והמכריע לכישורים הנדרשים ממנהל קול המוסיקה: "ידע והבנה מעמיקה בתחום המוזיקה בכלל ובמוזיקה הקלאסית בפרט". באוקטובר 2013, במועד הגעתו לפרישה, הודח, בהחלטת הוועד המנהל של רשות השידור, ולאחר פשרה, נשאר בתפקיד עד אפריל 2014.
לאחר שנים של עבודה בתפקידים ממלכתיים, כמנהל מחלקת הדרמה בערוץ הראשון ומנהל קול המוסיקה, חזר לתיאטרון כבמאי.
בערוב ימיו היה פעיל בזירה הציבורית בעיר מגוריו, קריית מוצקין, ואף נכלל ברשימת "רוח חדשה במוצקין" למועצת העיר בבחירות לרשויות המקומיות שנקבעו לבסוף למועד לאחר פטירתו.
נפטר לאחר מאבק של כמה חודשים במחלת הסרטן, ב-31 בדצמבר 2023. הובא למנוחות בבית עלמין "צור שלום" שבקריית ביאליק.
מחזות ומופעים שיצר

1967 - "משל שועל" - כתב וביים אריה יאס, ב-"Jeune Theatre" בבריסל
1986-1970 - "טרילוגיה: א' שנשכחה, ב' בראשית, ג' געגועים" - כתב וביים אריה יאס ב-Jeune Theatre, בריסל
1971 - "מדרש איציק" - על-פי איציק מאנגער, ב-Jeune Theatre, בריסל
1974 - "שאול", על-פי ספר שמואל א" בתנ"ך, עם להקת המחול הפלמית, אנטוורפן
1974 - 1975 - "רחוק מן הקיץ, רחוק מן הים" - מאת ישראל אלירז, עיבוד ובימוי אריה יאס, Theatre de L"Esptit Frappeur, בריסל
1975 - "לא ביום ולא בלילה" - מאת אברהם רז, תיאטרון Yikult, בריסל
1975 - "מלחמות" - כתב וביים אריה יאס, ב-"Jeune Theatre", בריסל
1976 - "שיר השירים" - על-פי התנ"ך, עם עמנואל ריבה, Theatre du Jardin Botanique‏ ו-Theatre de L"Esprit Frappeur, בריסל
1977 - "ליל העשרים" - מאת יהושוע סובול, "Jeune Theatre", בריסל
1977 - "דף אחד של אהבה" - סרטו של מוריס רבינוביץ, הפקה אריה יאס יחד עם ג'רלדין צ'פלין
1978 - "מחווה לבשביס זינגר" - על-פי בשביס זינגר עם קתרין אלגרה, "Jeune Theatre", בריסל
1978 - "ליל העשרים" - מאת יהושוע סובול, Boston Rep, התיאטרון העירוני בבוסטון, בחסות מייקל דוקאקיס, מושל מדינת מסצ'וסטס
1979 - "אותו דבר אבל אחרת" - מאת ישראל אלירז ומשה בן שאול, עיבוד ובימוי אריה יאס, תיאטרון החאן הירושלמי
1980 - "יומנה האינטימי של קארולין פטאר, כבשה לא תמימה כמו האחרות" - מאת ז'אן נואל דיפרה, מוזיקה: מיריי, Teatre de L a Cour des Miracles, Paris בפריז. הופק במיוחד עבור הטלוויזיה הצרפתית לציון פתיחת שנות ה-80 של המאה ה-20 וזכה לצפיית שיא של 60 מיליון צופים באירופה ובארצות השכנות.
1981 - יומנה האינטימי של קרולין פטאר" - מאת ז'אן נואל דיפרה; בארמון האליזה (על פי הזמנה מטעם נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן)
1986 - "פנויה להצעות" - כתיבה ובימוי אריה יאס, התיאטרון העירוני חיפה
1988 - "פיתגורס" - מאת Elio Pecora, ב-Compagnia Luisa Mariani, Crotone, רומא
1989 - "ליל העשרים" - מאת יהושוע סובול, התיאטרון העירוני חיפה
1990 - "פנויה להצעות" - כתיבה ובימוי אריה יאס, בפסטיבל האביב של רומא, במסגרת Europatheatro‏ ב-Teatro Manzoni Roma
2006 - "סילואטה" - מאת אמנון רובינשטיין, עיבוד ובימוי אריה יאס, עם רועי מליח-רשף, במרכז לתיאטרון עכו, ובקפה לתיאטרון הקאמרי, תל אביב
2007 - "השבוי" - מאת ס. יזהר, המרכז לתיאטרון עכו
2007 - "קרוע" - מאת חאלד אבו עלי ואריה יאס; פסטיבל תיאטרונטו
2009 - "המורה בנזונה" - על-פי רוברטו אטאיד, עיבוד ובימוי אריה יאס, פסטיבל המסרחיד
2010 - "קטעים" - מאת רות סגל ואריה יאס, תיאטרון חיפה
2010 - "וידויו של זונה פוליטי" - מאת עפיף שליוט, פסטיבל תיאטרונטו
2015 - "70 לרגע הניצחון ההוא" - מופע הצדעה והוקרה לניצולי השואה, עם מרכז הארגונים של ניצולי השואה בראשות קולט אביטל, אולם סמולארש, אוניברסיטת תל אביב
הערות שוליים

↑  http://www.aml-cfwb.be/aspasia/intervenants/46047/Yass_Arie אריה יאס - רזומה - ארכיב מוזיאון הספרות בצרפת
↑  תוכנית ספרות חדשה בערוץ 33, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2002
↑  ערוץ 1 ישדר תוכניות שכבר שודרו בערוץ 33, באתר הארץ, 16 במרץ 2003
↑  http://2see.euroradio.org/basic/ ממעמקים - שידור בינלאומי ברדיוויזיה, רדיו אירופה והאירוויזיון - RADIO2SEE
↑  https://www.youtube.com/watch?v=tD8DFPfviZI&index=3&list=FLpLZwQ-oiB2YGiRMAZjdwSQ - סרטון מתוך המופע של קבוצת 'או - ווהא'
↑  חגי חיטרון, לראשונה: מנהל קול המוסיקה ללא רקע מוסיקלי, באתר הארץ, 6 בינואר 2012
↑   חגי חיטרון, אריה יאס, מנהל קול המוזיקה, בקרב על הקדנציה, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2013
↑  נעם בן זאב, גוברת המחאה נגד מינוי מנהל קול המוסיקה, באתר הארץ, 19 בינואר 2012
↑  נעם בן זאב, פרק נוסף בתהליך הקבורה של קול המוסיקה, באתר הארץ, 7 במאי 2012
↑  חגי חיטרון, אריה יאס ינהל את קול המוזיקה עד אפריל, באתר הארץ, 1 בינואר 2014
↑  מיכל בעדני, בחור ערבי מלמד על השואה, באתר הארץ, 5 באפריל 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011855096705171  LCCN: n97848253  VIAF: 4228979   WorldCat (עם VIAF): 4228979 
יאס בתוכנית הטלוויזיה "ממעמקים" עם יניב ד'אור
יאס בתוכנית ה"רדיווויזיה" "ממעמקים" עם צחי הלוי
אריה יאס עם אלינוער מואב
אריה יאס מנחה את התוכנית "ממעמקים" בשידור חי מאוניברסיטת חיפה
זהורית שורק

| --- | --- |

 לידה:  1975 (בת 50 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  פעילותה הציבורית למען הקהילה הגאה
 השכלה:  תואר ראשון ותואר שני בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן
 פרסים והוקרה:  אות יקירת הקהילה הגאה
 www.zehorit.co.il
זהורית שׂורק (נולדה ב-1975) היא מנהלת המרכז הגאה ברמת-גן, ופעילה בקהילה הדתית הגאה בישראל.
ביוגרפיה

שורק נולדה במושב בני דרום למשפחה דתית ממוצא מרוקאי. גדלה בירושלים ולמדה באולפנת צביה. עם סיום לימודיה עשתה שירות לאומי, ובסיומו החלה לעבוד כמדריכת טיולים.
בשנת 2000 סיימה שורק תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן; בשנים 2000–2001 למדה לתואר שני בלימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, שורק בוגרת תוכניות המנהיגות "מקום", "שחרית - התוכנית הפוליטית 120" ו"גוונים".
פעילות ציבורית

שורק שותפה בהובלת ארגון הלסביות הדתיות "בת קול", והייתה ממקימות "המניין הגאה", הנותן מענה רוחני ודתי-יהודי לקהילה הגאה.
ב-2008 החלה להתנדב בארגון חוש"ן - חינוך ושינוי, בו שימשה גם כחברת דירקטוריון במשך שנתיים. בשנת 2012 קיבלה את אות יקירת הקהילה הגאה, על התנדבותה ופועלה בקהילה הגאה. הייתה בקשר עם הארגון הלהט"בי היהודי-אמריקאי A Wider Bridge, והוזמנה להשתתף במשלחות הסברה של הקהילה הגאה לארצות הברית.
בשנת 2013 החלה את פעילותה הפוליטית במסגרת מפלגת יש עתיד. במסגרת זו שימשה יו"ר המטה הגאה של המפלגה עד 2018 והוצבה במקום ה-19 ברשימת יש עתיד בבחירות לכנסת העשרים, אך לא נבחרה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצבה במקום ה-44 ברשימת כחול לבן אך שוב לא נכנסה.
ב-22 ביולי 2018, עם תחילתה של מחאת הלהט"ב, פתחה בשביתת רעב מול בית ראש הממשלה, בקריאה לכלול גם אבות גאים בחוק הפונדקאות, ולקחה חלק באוהל מחאה שהוצב שם עד למצעד הגאווה בירושלים ב-2 באוגוסט.
ב-2021, עם גיוסו של בנה לשירות צבאי, הובילה מאבק ציבורי לשינוי השדות "שם האב" ו"שם האם" ל"הורה 1" ו"הורה 2", כך שיכללו גם משפחות שבהן אין אב או אם.
שורק מרצה ועורכת חתונות להט"בים, ובין היתר חיתנה גם את נכדו של הרב עובדיה יוסף עם בן זוגו. מאז 2022 היא מנהלת את המרכז הגאה ברמת-גן.
חיים אישיים

בשנת 1997 התחתנה עם מדריך טיולים שהכירה במהלך עבודתם המשותפת, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 2004 נפרדה מבעלה והייתה בזוגיות עם לימור קרן. השתיים נישאו בשנת 2009, ונפרדו ב-2024.
הערות שוליים

↑  אליענה שפר, ארון הקודש: קבלו את המניין הגאה של תל אביב, באתר nrg‏, 24 בספטמבר 2012
↑  גלריה – הבנ"ה 2012 – האירוע המרכזי בגן מאיר
1 2  ג'ורג' אבני, ‏הישג לקהילה הגאה: לסבית ברשימת "יש עתיד", באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2015
↑  נריה קראוס, מאבק הלהט"ב מגיע לשיא: כל הפרטים על השביתה היום, תוכניות ערוץ 10, 22 ביולי 2018
↑  "הפסקנו לבקש - מתחילים לדרוש!": מאהל מחאה גאה מול בית ראש הממשלה, באתר ‏מאקו‏, 25 ביולי 2018
↑  זהורית שורק, ‏אפקט הדומינו של הורה 1 והורה 2, באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2021
↑  מערכת, ‏"גם במשפחה של הרב עובדיה יש 'כאלה' וצריך לקבל את זה", באתר ‏מאקו‏, 3 ביוני 2018
↑  חנכנו את הבית הגאה אחרי 20 שנים של הבטחות, בעמוד הפייסבוק של כרמל שאמה הכהן, 16 בספטמבר 2022
↑  תמונה מחתונתן של לימור וזהורית שורק, באתר חוש"ן - חינוך ושינוי, 18 ביוני 2009
↑  איך מתחילים בכלל לכתוב משהו על הפרידה?, בעמוד הפייסבוק של זהורית שורק, 7 במרץ 2024
מרשל גרמניה המזרחית

מרשל גרמניה המזרחית (גרמנית: Marschall der DDR) הייתה דרגת הקצונה הבכירה ביותר בצבא העם הלאומי, צבאה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
הדרגה נוצרה ב-25 במרץ 1982 על ידי מועצת השרים של גרמניה המזרחית, הדרגה יועדה להענקה לגנרל בעת מלחמה או בזכות הישגים צבאיים יוצאי דופן.
המניע ליצירת הדרגה היה שינוי בתוכניות הקרב של ברית ורשה. במקרה של פריצת מלחמה, המרשל יצטרך לפקד על כל הכוחות המזוינים של גרמניה המזרחית, בעוד שבעבר הכוחות המזרח גרמניים היו כפופים לפיקוד סובייטי.
הדרגה בוטלה בנובמבר 1989 על ידי שר ההגנה תיאודור הופמן. מזמן יצירתה עד זמן ביטולה היא לא הוענקה מעולם.
הדרגה הייתה מקבילה לדרגת גנרל-פלדמרשל שהייתה קיימת בצבאות גרמניה לפני שנת 1945.
בורודיאנקה

בורודיאנקה (באוקראינית: Бородянка) היא עיירה במחוז קייב. לפי מפקד האוכלוסין של 2001, אוכלוסיית העיירה מנתה 12,535 תושבים.
העיירה ממוקמת על אחד מיובליו של נהר טטריב. הכביש המהיר M-07 עובר בין חלקה הצפוני והדרומי של העיירה.
הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022

במהלך המתקפה הרוסית על קייב בימיה הראשונים של המלחמה, בורודיאנקה, הממוקמת על ציר בעל חשיבות אסטרטגית, הפכה מטרה לתקיפות אוויריות רוסיות. לטענות שלטונות אוקראינה, האוכלוסייה האזרחית של העיירה הופגזה באופן מכוון על ידי הכוחות הרוסים, מה שתואר על ידם כפשע מלחמה, בדומה לטבח בוצ'ה..
להערכת ראש העיירה, היקף ההרוגים הכולל בקרב האוכלוסייה האזרחית עומד על 200 הרוגים לכל הפחות. כאשר חלק מתושבי העיירה הסתתרו במערות במשך 38 ימים. במועד שבו הכוחות הרוסים נסוגו מהעיירה התגוררו בה בפועל רק כמה מאות תושבים, כאשר כ-90% מהתושבים ברחו ומספר לא ידוע של תושבים נקברו תחת הריסות.
במהלך חודש נובמבר 2022, פורסמו מספר ציורי קיר על קירות מבנים שניזוקו בעיירה. אמן הרחוב הבריטי האנונימי בנקסי פרסם מאוחר יותר תמונות של ציור קיר אחד ברשתות החברתיות.
הערות שוליים

↑  Pérez-Peña, Richard (2022-04-05). "In the rubble of a town near Kyiv, many are missing and feared dead". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-04-14.
1 2 3  "Ukraine : à Borodianka, la difficulté d'extraire les cadavres" [Ukraine: In Borodianka, the difficulty of extracting cadavers]. Europe 1 (בצרפתית). 9 באפריל 2022. נבדק ב-2022-04-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Iryna Venediktova [@VenediktovaIV]. "Borodianka is the most destroyed city in the Kyiv region. Evidence of Russian war crimes is here at every turn: cluster bombs, missiles, burned elements of the "Smerch". The whole world strives for peace and justice. Russia will be held accountable for its every deadly step. Бородянка - найзруйнованіше місто Київщини. Докази воєнних злочинів РФ тут на кожному кроці: касетні бомби, ракети, спалені елементи «Смерчу». Весь світ прагне миру і справедливості. Росія відповість за кожен свій смертоносний крок" (Tweet) (באנגלית and אוקראינית) – via Twitter.
↑  "Guerre en Ukraine : la ville de Borodyanka dévastée par les frappes russes" [War in Ukraine: The town of Borodianka devastated by Russian strikes]. Franceinfo (בצרפתית). 2022-04-06. נבדק ב-2022-04-13.
↑  על הריסות המלחמה באוקראינה: אמן הגרפיטי בנקסי חושף יצירות חדשות, באתר כלכליסט, 13 בנובמבר 2022
↑  Tondo, Lorenzo (12 בנובמבר 2022). "Banksy artwork appears on damaged building in Ukraine". The Guardian. נבדק ב-12 בנובמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012599061705171 
בניין דירות הרוס, אפריל 2022
הריסות בבורודיאנקה, אפריל 2022
אהרן בן בנימין וולף

| --- | --- |
 לידה:  1670? 
 פטירה:  25 ביולי 1721 (בגיל 51 בערך) א' באב ה'תפ"א 
 תקופת הפעילות:  ? – 25 ביולי 1721 
 השתייכות:  הקהילה היהודית בברלין 
 בני דורו:  אברהם ברודא, צבי הירש אשכנזי, יעקב פופרש, דוד אופנהיים, שמשון ורטהיימר, יאיר חיים בכרך, גבריאל אסקלס, יחיאל מיכל חסיד
 אב:  יצחק בנימין וולף 
 
רבי אהרן בן בנימין וולף (נולד בסביבות 1670, נפטר ב-25 ביולי 1721) היה רב הקהילה היהודית בברלין ובפרנקפורט על האודר.
ביוגרפיה

נולד בסביבות 1670. אביו היה הרב יצחק בנימין וולף בעל "נחלת בנימין". נישא לרייזל בתו של יהודי החצר יוסט ליבמן, שהיה גם אחי אביו. ליבמן ורעייתו אסתר הקימו בברלין ישיבה ומינו את חתנם אהרן לעמוד בראשה, ואת גיסו יחיאל מיכל חסיד מינו לצידו למלמד בישיבה. ב-20 בפברואר 1697, לאחר הרעה במצב בריאותו של הרב שמעיה (סימון) ברנד רבה של ברלין, ירש אהרן – בהשתדלות חמיו וחמותו – את חלק מסמכויותיו, וב-8 באפריל 1709, מספר ימים לאחר פטירת הרב שמעיה, מונה רשמית לרב העיר ברלין והיישובים הסמוכים.
ב-1713, נתן הסכמה לספר "עוז לאלוהים" של השבתאי נחמיה חייא חיון. בהסכמה כתב שאין לו ידע בקבלה אך הוא סומך על המסכימים שקדמו לו (רבי דוד אופנהיים ורבי גבריאל אסקלס).
ב-1714, בעקבות מות חמותו וסכסוך ארוך עם בני העיר סביב הקמת בית הכנסת הישן, עזב את ברלין ועבר לפרנקפורט על האודר שם המשיך לשמש כרב, ואת מקומו בברלין ירש גיסו הרב יחיאל מיכל חסיד.
נפטר בפרנקפורט על האודר בראש חודש אב ה'תפ"א.
הערות שוליים

↑  חיון, נחמיה חיא בן משה, דברי נחמיה, באתר היברובוקס
↑  לאנדסהוט, אליעזר ליזר בן מאיר, תולדות אנשי השם, באתר אוצר החכמה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שמעיה ברנד | רבני יהדות ברלין | הבא: יחיאל מיכל חסיד |
חפות מפשע

.
L'Innocence של הצייר הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו: נשים, ילדים קטנים וכבשים הם סמלים לחפות מפשע.
חָפוּת מפשע (באנגלית: Innocence) היא חוסר אשמה בעבירה או במעשה עוול. בהקשר המשפטי, חפות מפשע פירושה היעדר אשמה משפטית של אדם בעבירה שבוצעה.
לילדים מתחת לגיל ההתבגרות ולאנשים בעלי ליקויים נפשיים קשים אין יכולת נפשית להבין את טיב מעשיהם, והם עשויים להיחשב חפים מפשע ללא קשר להתנהגותם, או לחסרי כשרות משפטית.
סמליות

כבש הבית הוא סמל נפוץ לחפות מפשע. בנצרות, למשל, מכנים את ישו "שה האלוהים" ובכך מדגישים את טבעו ללא חטא. סמלי חפות מפשע אחרים כוללים ילדים, בתולים, ענפי שיטה (בפרט אצל הבונים החופשיים), עירום שאינו מיני, ציפורי שיר, והצבע הלבן (ציורים מקראיים וסרטים הוליוודיים מתארים את ישו לובש טוניקה לבנה).
בפסיכואנליזה

קיימת מחלוקת באופן נרחב לגבי הגדרת חפות מפשע בפסיכואנליזה. רונלד פיירברן ודונלד ויניקוט רואים בילד כחף מפשע מהתחלה, שעלול לאבד את חפותו בהשפעת לחץ או טראומה נפשית. לעומתם, זיגמונד פרויד ומלאני קליין רואים בילד כחף מפשע מתפתח שמתגבר לתוכו, כתוצאה מהתבגרות על תסביך אדיפוס או עמדה דיכאונית.
באופן אקלקטי יותר, אריק ברן ראה את מצב האגו של הילד, ואת אוצר המילים שלו, כמשקף שלוש אפשרויות שונות: קלישאות הקונפורמיות, ניבולי הפה במהלך התבגרותו, או "משפטים מתוקים של חפות מפשע מקסימה". בניסוח שונה למדי, כריסטופר בולס (אנ') השתמש במונח "חפות מפשע אלימה" כדי לתאר סירוב קבוע וממושך להכיר בקיומה של נקודת מבט אלטרנטיבית, שזה בעצם דומה למה שהוא מכנה "הבנייה הפשיסטית, התוצאה היא לרוקן את מוחם של כל המתנגדים".
ראו גם

חזקת החפות מפשע
שלושת הקופים החכמים
תמימות
עלה תאנה
הערות שוליים

↑  Boyd, Danah, 1977-. It's Complicated: the Social Lives of Networked Teens. New Haven: Yale University Press, 2014. Print.
↑  Freemasonry: Its Symbolism, Religious Nature, and Law of Perfection (March 10, 2003). By Chalmers I. Paton (author). ISBN 978-0766142015.
↑  The Numismatist (1903). By American Numismatic Association. 1903. ארכיון מ-2017-01-09. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  The Encyclopedia Americana: A Library of Universal Knowledge (1920). By Encyclopedia Americana Corporation. 1920. ארכיון מ-2021-04-30. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  N. Symington, Narcissism (1993) p. xiv-xv
↑  E. Berne, What Do You Say After You Say Hello? (1974) p. 325
↑  S. Cavanagh, Skin, Culture and Psychoanalysis (2013) p. 137
↑  Quoted in Adam Phillips, On Flirtation (1994) p. 158
פסיפס מהמאה ה-6 המתאר את משל הכבשים והעתודים בברית החדשה, שבו מסמלים הכבשים את החפים מפשע
צלחת פיאנס, "צל שלימים יתממש" (בורדו, 1840 לערך)
חציו עבד וחציו בן חורין

חציו עבד וחציו בן חורין הוא מונח הלכתי המתאר עבד כנעני, שהיו לו שני אדונים, שאחד מהם שחררו – ובכך הקנה את חציו, שהיה שייך עד עכשיו לאדון, לעצמו, או עבד כנעני שאדונו שחרר את חציו בכסף, או שאדונו מכר את חציו ושחרר את חציו בשטר. בכל אחד מהמקרים הללו העבד נחשב כחצי עבד וחצי חופשי.
ההגדרה ההלכתית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא לא כתוב מהי ההלכה שנפסקה בסופו של דבר: הרב מחוייב לשחרר את העבד.
אדם שהגיע למעמד של חצי בן חורין וחצי עבד, מעמדו גרוע משל עבד ומשל בן חורין. הוא לא יכול להינשא לשפחה כנענית – כי חציו בן חורין; הוא לא יכול להינשא ליהודייה – כי חציו עבד.
דבר זה גרר אחת מן המחלוקות בין בית שמאי לבית הלל, שבסופן בית הלל חזרו בהם מעמדתם, וההלכה נפסקה כדעת בית שמאי:
מִי שֶׁחֶצְיוֹ עֶבֶד וְחֶצְיוֹ בֶּן חוֹרִין, עוֹבֵד אֶת רַבּוֹ יוֹם אֶחָד וְאֶת עַצְמוֹ יוֹם אֶחָד - דִּבְרֵי בֵּית הִלֵּל.

אָמְרוּ לָהֶם בֵּית שַׁמַּאי: תִּקַּנְתֶּם אֶת רַבּוֹ, וְאֶת עַצְמוֹ לֹא תִּקַּנְתֶּם!

לִשָּׂא שִׁפְחָה - אִי אֶפְשָׁר, שֶׁכְּבָר חֶצְיוֹ בֶּן חוֹרִין.

בַּת חוֹרִין - אִי אֶפְשָׁר, שֶׁכְּבָר חֶצְיוֹ עֶבֶד.

יִבָּטֵל?! וַהֲלֹא לֹא נִבְרָא הָעוֹלָם אֶלָּא לִפְרִיָּה וּרְבִיָּה, שֶׁנֶּאֱמַר: "לֹא תֹהוּ בְּרָאָהּ, לָשֶׁבֶת יְצָרָהּ" (ישעיהו, מ"ה, י"ח);

אֶלָּא מִפְּנֵי תִּקּוּן הָעוֹלָם, כּוֹפִין אֶת רַבּוֹ וְעוֹשֶׂה אוֹתוֹ בֶּן חוֹרִין, וְכוֹתֵב שְׁטָר עַל חֲצִי דָּמָיו.

וְחָזְרוּ בֵּית הִלֵּל לְהוֹרוֹת כְּדִבְרֵי בֵּית שַׁמַּאי.
חציה שפחה וחציה בת חורין

הראשונים נתחבטו בשאלה האם כופים לשחרר אשה שהיא חציה שפחה וחציה בת חורין, שכן אשה אינה מצווה על מצוות פרייה ורבייה ומצד שני הטעם המוזכר במשנה - "לשבת יצרה", כלומר שהעולם נועד ליישב אותו על ידי בני אדם, שייך גם באשה כמו באיש. מסקנת התוספות היא שבמצב כזה אין כופין את אדונה לשחרר אותה, שכן גם לאחר שחרורה היא אינה מחויבת במצוות פריה ורבייה, ולא ברור אם שחרורה יביא לתוצאות של "לשבת יצרה", בניגוד לגבר, שכן כאשר עבד כנעני משתחרר הוא נהפך יהודי גמור, המצווה במצוות פריה ורבייה.
קידושין > חציו עבד וחציו בן חורין

חכמי הגמרא מסתפקים בנידון שעבד שחציו עבד וחציו בן חורין קידש אשה יהודיה, כך שהיא מקודשת רק לחציו שאינו עבד. שאלה זו נידונה בשאלה אחרת, שכן אדם האומר לאשה "התקדשי לחציי" היא מקודשת, ולכאורה גם בנידון זה, שחצי בן חורין קידש אשה, עליה להיות מקודשת, מצד שני אפשר לחלק בין הדברים ולומר שכאשר אדם מקדש אשה שראויה לו לחלוטין, קידש אשה לחציו - היא מקודשת, שכן הוא מתכוון לקדש אותה באופן מלא אלא שמרמז לה על כך שהוא יישא אשה אחרת נוספת אם ירצה, אבל חציו עבד וחציו בן חורין, מכיוון שהיא אינה ראויה להתקדש לכולו, שהרי לחציו העבד אינה מקודשת, ייתכן שבאופן כזה לא יחולו כלל הקידושין.
דוגמה אחרת, הנידונה בגמרא כהשוואה לשאלה זו, אם אדם המקדש אשה ואומר לה "הריני מקדש את חצייך", ומקובל שההלכה היא שאינה מקודשת, אך ייתכן לומר שדווקא שם ההלכה היא שאינה מקודשת מכיוון שמעשה הקניין מצידו אינו מושלם, אבל חצי עבד וחצי בן חורין שקידש אשה, לא שייר בקניינו.
קידושין > חציה שפחה וחציה בת חורין

חכמי הגמרא חלוקים בשאלה דומה, האם ניתן לקדש אשה שחציה שפחה וחציה בת חורין, כך שרק בחציה שבה אינה שפחה - היא מקודשת לאיש. רבה בר רב הונא פסק שהיא מקודשת, ואף על פי שהמקדש חצי אשה אינה מקודשת, הסיבה היא מפני ששייר בקניינו ולא קנה באשה קניין אישות באופן המקסימלי, אבל אשה כזו, שקניין האישות שקנה בה הוא באופן המקסימלי, מקודשת. לעומת זאת רב ששת חלוק על כך, והוא סבור שאינה מקודשת.
בתורה ישנו פסוק מיוחד, המחייב אדם בעונש אם בא על שפחה חרופה ”והיא שפחה נחרפת לאיש”. התנאים נחלקו בפירוש מושג זה: לפי דעה אחת, שפחה חרופה זו שחציה שפחה וחציה בת חורין המאורסה לעבד עברי, והיא מותרת לו, שכן החצי שבה היא נחשבת לשפחה - מותרת לו כדין עבד עברי המותר בשפחה כנענית, והחצי שבה היא בת חורין מותרת לו מכיוון שקידשה לו לאשה, ולפי שיטת רבי ישמעאל הפסוק מדבר בשפחה כנענית המאורסה לעבד עברי.
לכאורה, ניתן היה להסיק כדעתו של רבה בר רב הונא, שניתן לקדש אשה שחציה שפחה וחציה בת חורין, שכן אם לא כן, כיצד ייתכן שאשה שחציה שפחה בת חורין מאורסת לעבד עברי? הרי אירוסיה של השפחה לעבד עברי, אינן שונות מאלו של יהודי רגיל, ומכאן שניתן לקדש אשה שחציה שפחה וחציה בת חורין.
על כך משיב רב ששת: לפי דעתו של רבי ישמעאל, הרי מדובר בשפחה כנענית המאורסת ומיוחדת לעבד עברי. ברור הדבר שקידושין אינן שייכים בשפחה גמורה, ומכאן שאירוסין אלו, המוזכרים במשנה, אינם אירוסין רגילים, אלא כעין יחוד והפרשת השפחה לעבד עברי, לביאה, ולכן ייתכן שגם לפי הדעה הראשונה של המשנה, שמדובר בחציה שפחה וחציה בת חורין, אין השפחה מאורסת כלל לעבד עברי, ומדובר באירוסין שאינם חלים ממש אלא רק מייחדים את השפחה לעבד.