stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן פורד

| --- | --- |


בניין קרן פורד, תוכנן על ידי האדריכל קווין רוש
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  בית קרן פורד 
 מייסדים:  אדסל פורד 
 יושב ראש:  דארן ווקר, Susan Berresford, Luis Ubiñas, Franklin A. Thomas 
 תקופת הפעילות:  1936–הווה (כ־88 שנים) 
 www.fordfoundation.org
 קואורדינטות:  40°44′59″N 73°58′16″W﻿ / ﻿40.749722222222°N 73.971111111111°W﻿ / 40.749722222222; -73.971111111111
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית קרן פורד(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית קרן פורד(למפת מנהטן רגילה) בית קרן פורד(למפת מנהטן מוגדלת) בית קרן פורד
 
פנים בניין קרן פורד, אטריום עם גן
חזית מזרחית, נראית מאחורי עצים מטיודור סיטי
קרן פורד (באנגלית: Ford Foundation) היא ארגון צדקה שמושבו בניו יורק. הקרן נוסדה במטרה מוצהרת לתמוך בתוכניות המקדמות דמוקרטיה, תורמות להפחתת העוני ותורמות להידברות בין העמים השונים ולשיפור ההישגים האנושיים. הנשיאה הנוכחית של הארגון היא סוזאן ו. ברספורד.
קרן פורד פעלה מאז השקתה בשנת 1936 כארגון עצמאי, מוסד שלא למטרות רווח ושאינו ממשלתי. הקרן נותנת מענקים דרך מטה החברה בניו יורק ותריסר משרדי משנה הפרוסים ברחבי העולם. בשנת הכספים 2005, היא העניקה חמש מאות ושנים עשר מיליוני דולרים כמענקים עבור פרויקטים אשר התמקדו בחיזוק ערכי הדמוקרטיה, פיתוח הקהילה והכלכלה, החינוך, התקשורת, האמנויות והתרבות, וזכויות האדם.
היסטוריה

קרן פורד נוסדה ב-15 בינואר 1936 על ידי הנרי פורד ואדזל פורד ושני מנהלים של חברת פורד "לקבל ולפקח על מענקים עבור מטרות מדעיות, חינוכיות וצדקה, כולם למען רווחת הציבור". בשחר שנותיה הקרן פעלה במישיגן תחת הנהגתם של חברי משפחת פורד ועמיתיהם, ותמכה בין השאר בארגונים כמו בית החולים של הנרי פורד, גרינפילד וילג' ומוזיאון הנרי פורד.
לאחר מותו של אדזל פורד בשנת 1943 ושל הנרי פורד ב-1947, נשיאות קרן פורד עברה לידי בנו הבכור של אדזל, הנרי פורד השני. תחת מנהיגותו, חבר הנאמנים של קרן פורד הגישה דין וחשבון בנוגע להתנהלותה העתידית הרצויה. הוועדה, שבראשה עמד הפרקליט הקליפורני רוואן גייטר, המליצה שהקרן תהיה מחויבת לקידומם של שלום, חופש, וחינוך ברחבי העולם. היא מעניקה מימון לפרויקטים מגוונים, בכללם "הטלוויזיה החינוכית הלאומית", שעלתה לאוויר בשנת 1952. על כל פנים, קרן פורד בעזרת "ההתאחדות לשידורי הציבור" סגרה אותה והחליפה אותה ב"שירותי השידור הציבוריים" באוקטובר 1970. מועצת המנהלים החליטה לגוון את תיק ההשקעות של הקרן ובהדרגה הפרידה אותה ממניות חברת פורד בין השנים 1956 ל-1974. באמצעות צעד זה הפכה חברת פורד לחברה ציבורית בשנת 1956.
מענקי הקרן מבוססים על ההמלצות המותוות בדין וחשבון של גייטר, והחלו לכלול תמיכה בלימודים גבוהים, באמנות, בפיתוח כלכלי, זכויות אזרח ובסביבה, בין תחומי פעילותה השונים.
בשנת 1951 העניקה קרן פורד זו הפעם הראשונה קצבה לפיתוחה של מערכת רשת השידור הלאומית. מענקים אלו המשיכו, ובשנת 1969 העניקה הקרן מיליון דולרים לסמינר החינוכי לילדים על מנת לסייע ביצירתו ובהשקתו של "רחוב סומסום".
בשנת 1952 נפתח משרד השדה הראשון של החברה בניו דלהי שבהודו.
במהלך שנות החמישים סיפקה הקרן סדרת מלגות באמנויות ובמדעי הרוח, לתמיכה באישים כיוזף אלברס, ג'יימס בולדווין, סול בלו, אי. אי. קאמינגס, פלאנרי אוקונור, ג'יקוב לורנס, רוברט לוואל ומרגרט מיד.
ב-1976 סייעה קרן פורד להשיק את בנק גרמין, שהציע הלוואות קטנות לכפריים עניים מבנגלדש ואשר למייסדה, מוחמד יונוס, הוענק פרס נובל לשלום עבור חלוציותו במיקרו אשראי.
בשנות השמונים המאוחרות החלה הקרן להעניק תרומות שיסייעו למאבק במגפת האיידס, שכללו תמיכה בסך ארבעה וחצי מיליוני דולרים עבור ייסודה של התוכנית לשיפור החינוך והטיפול באיידס ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2000 חנכה הקרן את תוכנית המלגות הבינלאומיות במענק של מאתיים ושמונים מיליוני דולרים, תוכנית המענקים הגדולה ביותר בהיסטוריה. התוכנית מספקת מלגות לסטודנטים מקהילות עניות מחוץ לארצות הברית לצורך לימודים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים באוניברסיטאות בכל רחבי העולם.
כבר למעלה משלושים שנה שאין לקרן פורד שום קשר פרט לשמה לחברת המכוניות של פורד ולא למשפחת פורד. הנרי פורד השני, חבר המשפחה האחרון בחבר הנאמנים, התפטר מחבר המנהלים של הקרן ב-1976, בעודו מעודד את צוות הקרן להישאר פתוח לרעיונות חדשים ולעבוד למען חיזוקה של שיטתה הכלכלית של המדינה.
במדינת ישראל תורמת קרן פורד למספר ארגונים, ביניהם מרכז אדוה, קו לעובד, האגודה לזכויות האזרח, בצלם והקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב. קרן פורד ישראל נוסדה בשנת 2003 תחת חסותה של הקרן החדשה לישראל. במסגרת שיתוף הפעולה בין הקרנות העבירה קרן פורד מענקים בסך 40 מיליון דולר לקרן החדשה לישראל, מאז הקמתה העבירה קרן פורד ישראל מענקים ללמעלה מ-40 ארגונים הפועלים, לדעתה של הקרן החדשה לישראל, לקידום "החברה האזרחית, זכויות האדם והשלום".
ביקורת

קרן פורד תומכת במטרות מתקדמות רבות וספגה ביקורת[דרוש מקור] בשל רבות מהתוכניות בהן היא תומכת ממגוון סיבות.
קרן פורד היא נדבן עיקרי של ההוגנות והדיוק בדיווח (FAIR), קבוצה המשמשת ככלי פיקוח על אמצעי התקשורת.
קרן פורד בוקרה על ידי תנועות פוליטיות בשל תמיכתה ב"הוגנות והדיוק בדיווח", תכנון ההורות וקבוצות לזכויות ההפלה.[דרוש מקור]
בשנת 1968 החלה הקרן לממן "קליניקות למשפטים" בבתי ספר למשפטים שהיוו חלק מתוכניות הלימודים שלהם. מטרת הקליניקות היו להעניק ניסיון מעשי בעריכת דין בעודם מספקות שירות משפטי ללא תשלום עבור עניים הזקוקים לייעוץ משפטי. מבקרי הקרן טענו כי הקליניקות הפכו בידי סגל בתי הספר למשפטים לכלי לפעילות פוליטית. יתירה מזאת, הם טוענים כי המעורבות הכספית של קרן פורד הייתה נקודת המפנה בה החלו הקליניקות לשנות את מטרתם[דרוש מקור].
מבקרים אחדים כמו נשיא אוניברסיטת בינגהמפטון לשעבר ג'יימס פטראס, ביקרו את הקרן בשל קשרים לכאורה עם ה-CIA. פטראס האשים את הקרן ככסות ל-CIA, בצטטו את מערכת היחסים של הנשיא הקודם של הקרן ריצ'רד ביסל עם מנהל ה-CIA אלן דאלס והמעורבות בתוכנית מרשל במהלך שנות החמישים. פטראס הוקיע את קרן פורד בשל מה שהוא כינה קבוצות זכויות אדם "אנטי-שמאלית" ש: "...לא משתתפות בפעולות המוניות של אנטי גלובליזציה ובאנטי נאוליברליזם".[דרוש מקור]
אשת אקדמיה אמריקאית אחרת, ג'ואן רולף ב-Foundations and Public Policy: The Mask of Pluralism. State University of New York Press, 2003 טוענת כי פורד וקרנות דומות משחקות תפקיד מפתח בהשתלטות על תנועות התנגדות: "בעוד שהתנגדות מרעיונות המעמד השליט מכונה 'קיצוניות' והיא מבודדת, מקבלים את פניהם של מתנגדים אינדיבידואלים. אכן, הגמונית המעמד השולט היא יותר בת קיימא אם היא אינה נוקשה וצרה, אולם היא יכולה באופן דינמי להצמיח כיוונים חדשים". היא מדווחת שג'ון ג. מקלוי, בעודו מכהן כיושב ראש של חבר הנאמנים של הקרן "...חשוב על הקרן כעל שלוחה לכאורה של ממשלת ארצות הברית. זה היה ההרגל שלו, למשל, לעצור ליד המועצה לביטחון לאומי (NSC) בוושינגטון כל כמה חודשים ובאופן מקרי לשאול אם יש אילושהם פרויקטים מעבר לים שהמועצה לביטחון לאומי מעוניינת שהם יממנו". רולף אף מאשימה את קרן פורד במימון תוכניות להתקוממות נגד באינדונזיה ובארצות אחרות.
בשנת 2003 קרן פורד בוקרה[דרוש מקור] בין השאר על ידי סוכנות החדשות הסוכנות הטלגרפית היהודית, בשל תמיכתה בארגונים לא ממשלתיים שלפי דעתה לקחו חלק בפעילויות אנטישמיות ואנטי-ציוניות בוועידה העולמית נגד גזענות שנערכה בשנת 2001. תחת לחץ משמעותי על ידי מספר חברים של הקונגרס, הראשי שבהם הדמוקרטי ג'רולד נאדלר, התנצלה הקרן ואז אסרה את קידומם של: "אלימות, טרוריזם, קנאות עיוורת או השמדת המדינה" כחלק ממענקיה, ועוררה מחאה בקרבם של ראשי אוניברסיטאות וקבוצות שונות שאינן למטרות רווח לגבי סוגיות של חופש הדיבור.[דרוש מקור]
ראו גם

נדבנות בארצות הברית (אנ')
לקריאה נוספת

Frances Stonor Saunders (2001), The Cultural Cold War. The CIA and the World of Arts and Letters, New Press Aka, Who Paid the Piper:? The CIA and the Cultural War 1999, Granta (UK edition)]
Edward H. Berman. The Ideology of Philanthropy: The Influence of the Carnegie, Ford, and Rockefeller Foundations on American Foreign Policy. State University of New York Press, 1983
David Rnasom. The Trojan Horse: A Radical Look at Foreign Aid, pub. 1975, pp. 93-116 "Ford Foundation: Building an Elite for Indonesia:.
"Alaternative Media Censorship Sponsored by CIA's Ford Foundation?" מאת בוב פלדמן
"Target Ford" סקוט שרמן, "The Nation", 2006.
הערות שוליים

↑  באתר הקרן החדשה לישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261231505171  CiNii: DA01982996  GND: 1003922-3  ISNI: 0000 0004 0442 6762  LCCN: n79066088  NKC: kn20050222007  SNAC: w63j72hg  SUDOC: 027767833  Trove: 824643  VIAF: 131336252   WorldCat (עם VIAF): 131336252
רוק בריו

| --- | --- |

ג'יימס הטפילד בהופעת להקת Metallica בפסטיבל Rock in Rio IV ב-25 בספטמבר 2011
 סוג:  מוזיקה
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 מיקום:  ריו דה ז'ניירו, ברזיל (1985-הווה) ליסבון, פורטוגל (2004-הווה) מדריד, ספרד (2008-2012) לאס וגאס, ארצות הברית (2015)
 מועדים
 תאריכי פעילות:  11 בינואר 1985 – הווה (39 שנים)
 קואורדינטות:  22°58′37″S 43°23′38″W﻿ / ﻿22.977°S 43.394°W﻿ / -22.977; -43.394
 https://rockinrio.com/rio/en/home/
 he
 
רוק בריו (באנגלית: Rock in Rio), הוא פסטיבל המוזיקה הגדול ביותר בברזיל. הפסטיבל התקיים עשר פעמים בריו דה ז'ניירו במהלך השנים 1985-2024, עשר פעמים בליסבון במהלך השנים 2004-2024, שלוש פעמים במדריד במהלך השנים 2008–2012 ופעם אחת בארצות הברית בשנת 2015.
היסטוריה

| שנה | פסטיבל | מדינה |
| --- | --- | --- |
| 1985 | Rock in Rio | ברזיל |
| 1991 | Rock in Rio II | ברזיל |
| 2001 | Rock in Rio III | ברזיל |
| 2004 | Rock in Rio Lisboa | פורטוגל |
| 2006 | Rock in Rio Lisboa II | פורטוגל |
| 2008 | Rock in Rio Lisboa III | פורטוגל |
| 2008 | Rock in Rio Madrid | ספרד |
| 2010 | Rock in Rio Lisboa IV | פורטוגל |
| 2010 | Rock in Rio Madrid II | ספרד |
| 2011 | Rock in Rio IV | ברזיל |
| 2012 | Rock in Rio Lisboa V | פורטוגל |
| 2012 | Rock in Rio Madrid III | ספרד |
| 2013 | Rock in Rio V | ברזיל |
| 2014 | Rock in Rio Lisboa VI | פורטוגל |
| 2015 | Rock in Rio VI | ברזיל |
| 2015 | Rock in Rio USA | ארצות הברית |
| 2016 | Rock in Rio Lisboa VII | פורטוגל |
| 2017 | Rock in Rio VII | ברזיל |
| 2018 | Rock in Rio Lisboa VIII | פורטוגל |
| 2019 | Rock in Rio VIII | ברזיל |
| 2022 | Rock in Rio IX | ברזיל |
| 2022 | Rock in Rio Lisboa IX | פורטוגל |
| 2024 | Rock in Rio X | ברזיל |
| 2024 | Rock in Rio Lisboa X | פורטוגל |
Rock in Rio

הפסטיבל הראשון של רוק בריו, התקיים במשך 10 ימים, בין ה-11 ל-20 בינואר 1985, בשטח מיוחד שגודלו 250,000 מטרים רבועים בשכונת ז'אקארפאגואה בריו דה ז'ניירו ובו צפו כ-1.4 מיליון אנשים. הפסטיבל כלל הופעות רבות של אמנים בינלאומיים, ביניהם: קווין, איירון מיידן, AC/DC, אוזי אוסבורן, רוד סטיוארט והסקורפיונס.
לצידם הופיעו אמנים והרכבים ברזילאים, כמו ז'ילברטו ז'יל, לולו סאנטוס, ריטה לי (Rita Lee, בשנות השישים חברה בהרכב הרוק הפסיכדלי המוטנטים), קייטנו ולוזו (יחד עם ז'יל ואחרים הניח את יסודות זרם הטרופיקליה), נאי מאטוגרוסו (בשנות השבעים שר בהרכב הגלאם רוק Secos & Molhados, כלומר, "יבשים ורטובים"), להקת הפופ-רוק Kid Abelha (קיד דבורה), עם הסולנית והמחברת פאולה טולר (Paula Toller, שיריה בשנות השמונים נודעו בשימוש במטאפורות של מיניות מרומזת, מסויגת ודו-משמעית וכיכבו בראש מצעדי הפזמונים בברזיל בשנים 83–85), פפאו גומז (Pepeu Gomes - דורג בידי המגזין Guitar World בין 10 הגיטריסטים הטובים בעולם. בשנות השישים והשבעים היה גיטריסט ההרכב Novos baianos), ההרכב Blitz של אוונדרו מסקיטה, בגלגולו הראשון עם קולות הרקע הדומיננטיים של מארסיה בולקאו ופרננדה אבראו, והלהקה Barão Vermelho (הברון האדום), עם הסולן שנודע בכינוי "קאזוזה, המשורר של הרוק" (Cazuza, o poeta do rock), מהיוצרים החשובים ביותר של הרוק הברזילאי בשנות השמונים, שהלך לעולמו ב-1990 ממחלת האיידס.
שני המופעים של להקת קווין ב-12 בינואר וב-19 בינואר הוסרטו ושודרו בדרום אמריקה על ידי Globo TV. כל אחד מהמופעים הללו, נצפה על ידי כ-200 מיליון איש וביותר מ-60 מדינות. ההערכה של קהל הצופים בכל אחד ממופעי קווין, עמדה על כ-325 אלף. עד 2003, נתון זה היה שיא עולמי עבור קהל ששילם למופע (שיא זה נשבר על ידי Molson Canadian Rocks for Toronto, שמשך קהל של 490 אלף איש אשר שילם עבור המופע).
נטען, כי ההופעה של איירון מיידן באותו פסטיבל הייתה אחת מהמרשימות, ותוארה כ"אגדית". ההופעה החלה שתי דקות לחצות הלילה, בחגיגה וקידום של אלבומם האחרון דאז Powerslave, שכלל בתוכו את השיר Two Minutes to Midnight (שתי דקות לחצות).
רוק בריו 2

הפעם השנייה בה נערך הפסטיבל הייתה בין ה-18 ל-26 בינואר 1991, באצטדיון המרקנה. בין הכוכבים הבינלאומיים הבולטים אותה שנה ניתן היה למצוא את Guns N' Roses, פיית' נו מור ומגדת. לצידם ניתן היה למצוא את : א-הא, בילי איידול, ג'ורג' מייקל, הפי מנדייז, INXS, ג'ו קוקר, ליסה סטנספילד, פרינס, SNAP, דבי גיבסון ואחרים. בין האמנים המקומיים שהופיעו היו: ז'ילברטו ז'יל, גל קוסטה, פאולו ריקרדו ורבים אחרים.
רוק בריו 3

הפעם השלישית בה התקיים פסטיבל רוק בריו, היה ב-2001 (בימים 13, 14, 18 - 21 בינואר), באותו המקום בו התקיים זה הראשון ב־1985. הפסטיבל הובל על ידי להקות בינלאומיות כאר.אי.אם., איירון מיידן ורד הוט צ'ילי פפרז. במקביל למופע המרכזי התקיימו משך הפסטיבל במות אלטרנטיביות של מוזיקה אלקטרונית (Tenda Eletro), מוזיקה לאומית (Tenda Brasil), מוזיקה אפריקאית (Tenda Raízes) ומוזיקת העולם (Tenda Mundo Melhor). האירוע התקיים תחת הכותרת "עבור עולם טוב יותר" (Por um mundo melhor), וחמש דקות של דומיה נשמרו לפני תחילת המופעים ביום הראשון כאקט סמלי.
התזמורת הסימפונית הברזילאית בניצוחו של המנצח הישראלי ירוחם שרובסקי השתתפה ביום הראשון של הפסטיבל וניגנה את קטע הפתיחה לפאומה הסימפונית הידועה כה אמר זרתוסטרא מאת המלחין הגרמני ריכרד שטראוס בעיבוד קצבי מיוחד לכבוד הפסטיבל.
איירון מיידן הקליטה את המופע שלהם והוציאה אותו כאלבום חי בשם Rock in Rio. הרווחים של האלבום הזה, נתרמו לקרן קלייב בור (Clive Burr), שמטרתה לעזור למתופף העבר לשלם את חשבונותיו הרפואיים הגדלים עקב מחלתו בטרשת נפוצה.
הופעה מפורסמת נוספת מהפסטיבל, הייתה של להקת Guns N' Roses בהרכב חדש, בו השתתפו החברים המקוריים אקסל רוז ודיזי ריד, יחד עם באקטהד, פול טוביאס, רובין פינק, כריס פיטמן וטומי סטינסון.
אמנים בינלאומיים אחרים שהשתתפו בפסטיבל היו : בק, רוג'ר ווטרס, אהרון קרטר, בריטני ספירס, להקת דייב מתיוז, אואזיס, Queens of the Stone Age, סטינג, שריל קרואו ואחרים. בין האמנים המקומיים ניתן היה למצוא את ז'ילברטו ז'יל, אודורה, דניאלה מרקורי, פאטו פו ועוד.
להקת Queen בפסטיבל Rock in Rio בשנת 1985
ריים פורד

ריים פורד (באנגלית: Ryiem Forde; נולד ב-23 במאי 2001) הוא אתלט ג'מייקני המתחרה בריצת 100 מטר, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2023) במרוץ שליחים 4x100 מטר.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית ארד במרוץ שליחים 4x100 מטר ביחד עם אקים בלייק, רוהאן ווטסון ואובליק סוויל בתוצאה של 37.76 שניות, אחרי ארצות הברית (37.38 שניות) ואיטליה (37.62 שניות). בנוסף, סיים במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.08 שניות. בשלב חצי הגמר קבע שיא אישי חדש של 9.95 שניות.
שיאים אישיים

ריצת 60 מטר: 6.60 שניות (2024)
ריצת 100 מטר: 9.95 שניות (2023)
ריצת 200 מטר: 20.72 שניות (2024)
רבוס

רבוס.
הפתרון והסברו בתוכן הערך, מימין.
רֶבּוּס (בלטינית: rebus, "באמצעות דברים") הוא חידה ויזואלית ובה מספר ציורים המייצגים הברות, מילים ו/או משפטים כמו גם ביטויי לשון. במסגרת הפתרון יש לגלות מילה, ביטוי או שם, המורכבים מכמה מילים, על פי התיאור הגרפי.
את הרבוסים פותרים תוך כדי ניסיון "לקרוא" את האיור. לפותרים מספקים שני סוגי רמזים: מספר המילים ומספר האותיות בכל מילה, ורמז מילולי-הגדרתי.
לדוגמה, ברבוס המוצג משמאל צוינו המספרים "4 - 4", ומשמעותם שמדובר בשתי מילים, כל אחת בת ארבע אותיות. על פי הרמז המילולי-הגדרתי "נפוצים בחוף הים", הפתרון הוא שם עצם בצורת ריבוי. ברבוס זה מופיעות שתי אותיות: האחת נ' והשנייה י'. האות נ' נמצאת מעל האות י'. לכן, אפשר לקרוא למצב "נ (מֶ)-על י" – כלומר, "נעלי" (צירוף נ+על+י). בחלק השני של האיור יש כף יד וחץ המצביע על אחת האצבעות - האצבע. נותר לחבר את שני החלקים ולקבל את הביטוי "נעלי אצבע"; שאכן נפוצות בחוף הים.
מיהו מהו היא וריאציה של הרבוס, שהתפרסמה במשך שנים רבות בגיליון יום שישי של עיתון מעריב. החידה הורכבה מאותיות ואיורים שחוברו ביניהם באמצעות סימן השוויון וסימני החיבור והחיסור. חידה זו מבוססת אותיות ולא על שמיעה, והיא מזכירה מאוד חידות בתשבצי היגיון. לרוב, פתרון החידה היה דמות מוכרת או מושג מוכר כלשהו.
ראו גם

כפל לשון
הערות שוליים

↑  Dan Pagis, דן פגיס, על סוד חתום: לתולדות החידה העברית באיטליה ובהולנד, הוצאת ספרים ע״ש י״ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1986, עמ' 123, מסת"ב 978-965-223-632-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565887505171  BnF: cb11977849j (data)  GND: 4126417-4  LCCN: sh85111806  NKC: ph125388
רימון (כתב עת)

שער כתב העת
רִמּוֹן היה כתב העת האמנותי הראשון שיצא לאור בעברית. כתב העת פורסם בברלין מ-1922 עד 1924
מייסדי כתב העת היו בני הזוג רחל ומארק וישניצר, ילידי רוסיה והיסטוריונים בהשכלתם, שהיגרו לברלין ב-1921. הם גייסו למשימה את בעל ההון אליהו פאינסון ואת אלכסנדר קוגן מגדולי המו"לים היהודים-רוסים שהיגר גם הוא לברלין.
העיתון עסק בשני תחומים: אמנות בעריכת רחל, וספרות בעריכת מארק וברוך קרוא ויותר מאוחר משה קליינמן. על העריכה הגרפית היו אמונים פרנציסקה ברוך וארנסט בהם(גר').
העיתון יצא בתקופת פריחה של תרבות עברית בברלין של אחרי מלחמת העולם הראשונה. היהודים הרוסים בברלין קראו עברית, אך דיברו ביניהם גם רוסית ויידיש, ולכן בני הזוג וישניצר החליטו להוציא לאור כתב עת תאום לרימון - 'מילגרוים', ביידיש (תרגום של רימון ליידיש).
בין היוצרים שכתבו מאמרים ספרותיים לרימון נמצאו שאול טשרניחובסקי, אביגדור המאירי, ש"י עגנון, חיים נחמן ביאליק ובנימין ברלוי. מיכה יוסף ברדיצ'בסקי פרסם חלק (כנראה) מעבודת הדוקטורט שלו בשם "מוסר ויופי".
בד בבד עם הוצאת העיתונים, הוציאה לאור חבורת רימון שבעה כותרים (לעיתים בשלוש וארבע שפות) ובסה"כ 12 ספרים.
שאיפותיהם של מייסדי העיתון להוציא לאור עיתון איכותי גם ברמה החומרית כשלה אל מול המציאות. ב-1924 החליטו המייסדים לסגור את העיתונים וסה"כ יצאו לאור שישה גליונות של רימון ושישה גליונות של מילגרוים.
הערות שוליים

1 2  כתב העת "רימון" – "מילגרוים", באתר הספרנים, ‏2 בינואר 2017
↑  דוד תדהר (עורך), "משה קליינמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 345
↑   עופר אדרת, סיפורה של פרנציסקה ברוך, המעצבת הנשכחת שעיצבה את הסמלים הבולטים של מדינת ישראל, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2015
↑  גיל וייסבלאי, כתב העת "רימון": מתוק לחך ותאווה לעיניים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012
↑  אבידב ליפסקר, שיר אדום \ שיר כחול: שבע מסות על שירת אורי צבי גרינברג ושתיים על אלזה לסקר שילר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010, עמ' 40
↑  מנוחה גלבוע, ‏רמון מילגרוים: כתב עת אמנותי יוצא דופן בצורתו ובתוכנו הופיע בברלין בעברית וביידיש לפני 70 שנה, קשר 14, 1993
ראיף בדאווי

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1984 (בן 40) ח'ובאר, ערב הסעודית 
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  אינסף חיידר 
 פרסים והוקרה:  פרס אייקנהד (2015)  פרס האומץ (2015)  פרס פינטר (2015)  פרס סחרוב לחופש המחשבה (2015)  פרס מוניסמאניין (2017)  פרס חופש הדיבור (2015)  פרס אזרח רשת (2015)  פרס עיתונאים ללא גבולות (2014)  פרס אנושות אחת (2014)  Günter Walraff award (2019) 
 www.raifbadawi.org
 
ראיף בן מוחמד בדאווי (בערבית: رائف بن محمد بدوي; נולד ב-13 בינואר 1984 בח'ובאר, ערב הסעודית) הוא סופר, פעיל זכויות אדם ומייסד הבלוג "שחררו את הסעודים הליברלים". ידוע בכינוי "הבלוגר הסעודי".
ביוגרפיה

בדאווי נולד לאם ממוצא נוצרי לבנוני ואב סעודי מוסלמי. אמו נפטרה כשהיה ילד. הוא למד בבית ספר עד גיל 13, ולאחר שאביו התלונן שהוא אינו מציית לו, עבירה פלילית לפי החוק הסעודי, הוא נשלח למאסר ו"חינוך מחדש" למשך שישה חודשים.
ב-2006 יסד את אתר האינטרנט "שחררו את הסעודים הליברלים" שהיה פורום לדיונים בנושאים פוליטיים, זכויות אדם, חברה ותרבות. תוך שנה היו בו חברים כ-2,000 איש.
בדאווי נעצר בשנת 2012 באשמת העלבת האסלאם באמצעות האינטרנט וכפירה באסלאם ונידון לשבע שנות מאסר ו-600 מלקות. ב-7 במאי 2014 תוקן העונש ל-1,000 מלקות ו-10 שנות מאסר, בנוסף לקנס של מיליון ריאל סעודי.
ב-11 במרץ 2022 דיווחה משפחתו כי לאחר 10 שנים שוחרר בדאווי מהכלא. הוא קיבל צו איסור יציאה מהמדינה למשך 10 שנים.
חיים אישיים

בדאווי הוא אב לשלושה ילדים (טראד, נג'ווה, מרים), התחתן עם אינסאף חיידר בשנת 2002 בערב הסעודית. אשתו וילדיו קיבלו מקלט מדיני בקוויבק, קנדה, בשנת 2013.
אחותו היא סמר בדאווי, פעילת זכויות אדם סעודית הפועלת בעיקר למען זכויותיהן של נשים בארצה.
פרסים

פרס סחרוב לחופש המחשבה 2015
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שרברוק, קנדה
פרס בן פינטר לחופש הביטוי 2015, במשותף עם המשורר הבריטי ג'יימס וינטון
מדליית הזהב של העיר שטרסבורג 2015.
פרס ז'נבה לדמוקרטיה וזכויות אדם 2015
פרס חופש הביטוי, דויטשה וולה, 2015
פרס אקנהד של האגודה הסקוטית החילונית לשנת 2015
ראו גם

אסיר מצפון
הערות שוליים

↑   הגרדיאן, בלוגר סעודי נידון ל-1,000 הצלפות ומאסר בגין מאמרים שפרסם באתר שלו, באתר הארץ, 1 בינואר 2015
↑    סמדר פרי, לאחר עשור: מבקר משטר סעודי שוחרר מהכלא, באתר "ידיעות אחרונות", 13 במרץ 2022
↑  הוכרזו המועמדים הסופיים לזכייה בפרס סחרוב לחופש המחשבה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810542506105606  BIBSYS: 1465453924957  BnF: cb169818688 (data)  GND: 1069399892  ISNI: 0000 0004 4736 1436  LCCN: no2015110670  NTA: 396559999  RERO: 02-A025502417  SUDOC: 187910383  VIAF: 8500147270393535700001   WorldCat (עם VIAF): 8500147270393535700001 
אינסאף חיידר - אשתו של בדאווי (2015)
רבה בר רב שילא

| --- | --- |
 מקום פעילות:  בבל
 תקופת הפעילות:  רביעי אמוראים
 רבותיו:  רב חסדא, רב מתנה, רב המנונא סבא (אמורא)
 בני דורו:  אביי ורבא
 
רבא (או רבה או רבי אבא) בר רב שילא היה בדור הרביעי לאמוראי בבל, תלמידו של רב חסדא.
על רבותיו נמנו מלבד רב חסדא, רב מתנה, ורב המנונא סבא. שימש כדיין.
מסופר, כי מצא את אליהו הנביא. שאלו: מה עושה כעת הקדוש ברוך הוא? אמר לו אליהו הנביא: אומר שמועות (דברי תורה) משמם של חכמי התנאים, חוץ מרבי מאיר, מכיוון שלמד תורה מפיו של אחר. שאל אותו רבה בר שילא: והלא לקח רק את הפנימיות מתורתו, אבל לא למד ממעשיו, כאדם המוצא רימון, שאוכל את תוכו וזורק את קליפתו? השיב אליהו הנביא: בעקבות דבריך, אומר הקב"ה שמועה מפיו של רבי מאיר - ”מאיר בני אומר...”
רבה בר רב שילא הוא האמורא הראשון המוזכר בתלמוד הבבלי והיחיד בכלל שמוזכר בדף הראשון על פי ה"שלמי חיים" הוא נבחר להיות האמורא הפותח את הש"ס מפני דבריו החשובים על כך שכל דבר תורה נאמר מפי הקדוש ברוך הוא.
אמרותיו

לעולם יבקש אדם רחמים מהקב"ה, אפילו עד כיסוי העפר האחרון שבו יכסו את קברו.
ריכרד אבג

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1869 דנציג, פרוסיה
 נהרג:  3 באפריל 1910 (בגיל 41) טסין, הקיסרות הגרמנית
 שם לידה:  Richard Wilhelm Heinrich Abegg 
 ענף מדעי:  כימיה פיזיקלית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיל אוניברסיטת טיבינגן אוניברסיטת ברלין
 מנחה לדוקטורט:  אוגוסט וילהלם פון הופמן
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן אוניברסיטת סטוקהולם אוניברסיטת ברסלאו
 תלמידי דוקטורט:  קלרה אימרווהר
 בת זוג:  לינה סימון
 תרומות עיקריות
 כלל אבג
 חתימה:  
 
רִיכַרְד וִילְהֵלְם הַיְנְרִיךְ אַבֶּג (בגרמנית: Richard Wilhelm Heinrich Abegg;‏ 9 בינואר 1869–3 באפריל 1910) היה כימאי גרמני וחלוץ של תורת הערכיות. הוא הציע שההפרש בין הערכיות החיובית המרבית והשלילית המרבית של יסוד כימי נוטה להיות שמונה. כלל זה, אשר קדם לפיתוח כלל האוקטט של גילברט ניוטון לואיס, זכה לכינוי כלל אבג. אבג גילה את תאוריית ירידת נקודת הקיפאון וחקר נושאים רבים נוספים בכימיה פיזיקלית, לרבות המקדם הדיאלקטרי של קרח, לחצים אוסמוטיים, פוטנציאלי חמצון ויונים מצומדים.
חייו

אבג נולד בדנציג לווילהלם אבג ומרגרט פרידנטל. אחיו, וילהלם אבג, היה למזכיר המדינה של פרוסיה. לאחר שלמד בבית הספר התיכון וילהלם בברלין, למד כימיה אורגנית באוניברסיטת קיל ובאוניברסיטת טיבינגן. הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-19 ביולי 1891 מאוניברסיטת ברלין בהנחייתו של אוגוסט וילהלם פון הופמן. אף שלמד כימיה אורגנית תחת שרביטו של הופמן, בשנה שלאחר סיום הדוקטורט החל לחקור כימיה פיזיקלית, עת למד אצל וילהלם אוסטוולד בלייפציג. אבג שימש מאוחר יותר עוזרם האישי של ולטר נרנסט באוניברסיטת גטינגן ושל סוונטה ארניוס באוניברסיטת סטוקהולם. ב-1895 התחתן עם לינה סימון, שהייתה חובבת ספינות אוויר כמותו.
במהלך לימודיו מילא אבג את חובתו לצבא. בשנת 1891 הפך לקצין במילואים בצבא הקיסרות הגרמנית. בשנת 1900 הפך לאובר-לויטננט במילואים בגדוד ה-9 של ההוסרים. במהלך שנה זו ביצע את הטיסה הראשונה שלו בספינת אוויר למטרות צבאיות. טיסות בספינת אוויר הפכו לבילוי תדיר של אבג ואשתו. הוא ערך תצפיות מדעיות רבות במהלך טיסותיו שמעולם לא פורסמו.
בשנת 1897 קיבל משרה של פרופסור לכימיה באוניברסיטת ברסלאו. שנתיים לאחר מכן הועלה לדרגת פריבט-דוצנט, ובשנה שלאחר מכן התמנה לפרופסור. קלרה אימרווהר, אשתו הראשונה של פריץ הבר, למדה וסיימה את לימודיה כתלמידתו. ב-1909 הפך לפרופסור מן המניין.
אבג עסק בצילום ובמסעות בספינות אוויר. הוא היה היוזם והיושב ראש של המועדון שלזיה לאווירונאוטיקה בברסלאו. יתר על כן, היה לו תפקיד של מעריך בנשיאות איגוד מלחי האוויר הגרמני. הוא נהרג בהתרסקות ספינת האוויר שלזיה בשנת 1910 בטסין שבפומרניה.
עבודתו

אבג נודע בעיקר בזכות מחקריו המכירים בתפקידה של הערכיות בהקשר של קשרים כימיים. הוא מצא שחלק מהיסודות נוטים פחות להצטרף לבניית מולקולות, ומכאן הסיק שליסודות היציבים יותר יש, מה שנקרא כיום, קליפות אלקטרונים מלאות. הוא הצליח להסביר את המשיכה של אטומים באמצעות מטענים חשמליים מנוגדים. הוא גם הבחין בין ערכיות רגילה לבין ערכיות נגד, ומצא שסכום שתי הערכיויות הללו מגיע תמיד לשמונה.
יחד עם עמיתו, גואידו בודלנדר, הוא פרסם על זיקה אלקטרונית, עיקרון חדש של כימיה אי-אורגנית באותה העת.
אבג היה העורך של כתב העת Zeitschrift für Elektrochemie מ-1901 ועד מותו ב-1910.
ספריו

Über das Chrysen und seine Derivate. שאדה, ברלין 1891
Anleitung zur Berechnung volumetrischer Analysen. גראס, בארת ושות', ברסלאו 1900
Die Theorie der elektrolytischen Dissociation. אנקה, שטוטגרט 1903
ריכרד בר

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1911  גרמניה 
 פטירה:  17 ביוני 1963 (בגיל 51) פרנקפורט, גרמניה המערבית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 השתייכות:  אס אס, ואפן אס אס 
 דרגה:  שטורמבאנפיהרר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
ריכרד בֵּר (בגרמנית: Richard Baer;‏ 9 בספטמבר 1911 – 17 ביוני 1963) היה קצין נאצי בשורות האס אס שהגיע לדרגת אס אס שטורמבאנפיהרר (הדרגה המקבילה לרב-סרן), והיה מפקדו של מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ החל ממאי 1944 עד לשחרור המחנה ב-27 בינואר 1945.