stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משבר המים ברצועת עזה
השלכות כלכליות

אספקת מי שתייה בלתי מוסדרת בעזה החריפה את מצבם הכלכלי של משקי הבית, והחמירה עוד יותר את העוני ברצועה, עד כדי שהפכה לכלי ליצירת עוני. בשל גבירת הביקוש על ההיצע מחירי המים ברצועה מאמירים. המחסור הפך את המים למצרך יקר ערך, חרף איכותם הנמוכה. כשליש מההכנסה של משפחה עזתית מושקע בקניית מים, זאת אף על פי שלפי נתוני האו"ם עלות המים אינה אמורה לעלות על 5% מהכנסות משק הבית. בנוסף, תעריף המים במתקנים הפרטיים ברצועה הוא 35 ש"ח למ"ק, בהשוואה לממוצע של 8.94 ש"ח למ"ק בישראל. המחיר גבוה במיוחד בהתחשב בכך ש–41% מתושבי עזה מובטלים, והמשכורת היומית הממוצעת לאדם עומדת על 60 שקל.
עלות הפקת המים היא בסביבות 0.7 דולר למ"ק והשאיבה, הערבוב והפצת המים היא בסביבות 0.2 דולר למ"ק. התעריף באזור עומד על 0.3 דולר למ"ק בממוצע, בעוד שיעילות גביית ההכנסות היא בסביבות 35% בשל המצב החברתי והכלכלי. צרכנים רבים אינם משלמים את חשבונות המים שלהם, בשל רמת השירות הנחותה. אולם הצרכנים העזתים הוכיחו את נכונותם לשלם, בתנאי ששירותי המים יהיו באיכות טובה. עם שיפורים ברמות השירות, תעריף המים כמו גם תעריף האיסוף יוגדל תחת המועצה לפיקוח משק המים (WSRC) כדי להבטיח קיימות והפסקת הסובסידיות הנוכחיות. התשלום המים שמספקת חברת "מקורות" דרך הצינור שהתקינה הרשות הממשלתית למים ולביוב, מקוזז מכספי המיסים של הרשות הפלסטינית, למורת רוחה, בשל היריבות עם ממשל חמאס ברצועת עזה. כשביוב גולש מהרצועה לישראל, רשות המים נאלצו להקים מתקן שאיבה שאסף את הביוב מנחל חאנון והזרימו למט"ש שדרות, אותו למתקן טיהור השפכים של שדרות. את גם כאן השירות היקר שולם מכספי המיסים של הרשות.
הדרך הזולה ביותר להישג מים ברצועה היא איסוף עצמי מ־20 הברזים הציבוריים המחוברים למתקני התפלה של רשות המים של עזה. אולם המחסור התמידי במים בטוחים לשתייה גרם לתלות הולכת וגוברת של תושבי עזה בהתפלה באפשרות היקרה יותר – התפלה באמצעות ספקים ממתקני התפלה פרטיים. 83% ממשקי הבית דיווחו כי הם מסתמכים על האפשרות זו. המתקנים הפרטיים מוכרים מים באמצעות מכליות העוברות בשכונות, מהן ממלאים התושבים ג'ריקנים. עלות מילוי ג'ריקן בנפח 18 ליטר עומדת על בין שקל אחד לארבעה שקלים.
העדר תשתיות טיהור מים והתפלה

אחד האתגרים המשמעותיים ביותר בעזה הוא חוסר בתשתיות לטיהור מי שפכים ומים מליחים. רבות ממהמערכות טיהור המים קרסו, או שאין מתוחזקות כראוי. עם הסנקציות הבינלאומיות על שלטון חמאס והמצור הכלכלי שמוטל על הרצועה, יכולת שדרוג המערכות הקיימות או הקמת מערכות חדשות היא מוגבלת מאוד. כדי לפתור את משבר המים צריך לעצור את זיהומם, ולשם כך נדרש להפעיל תקנים לטיהור שפכים. כמו כן, כדי להגדיל את כמויות מי השתייה הנקיים ברצועה יש צורך להתפיל מי ים. הפעלת מט"שים, מערכות שאיבת מים ומתקני התפלה דורשת שימוש באנרגיה. אולם, ברצועה מחסור באנרגיה המשפיע על כל תחומי החיים: החל בהגבלת השימוש הביתי בחשמל למספר שעות בודדות ביום, דרך פגיעה קשה ביכולת לפתח תעשייה, מסחר ומקורות תעסוקה וכלה בפגיעה במתקני בריאות, קירור מזון וכיוצא באלה. בעקבות זאת המחסור החמור באנרגיה מהווה גורם מרכזי למשבר המים. למשל, המתקן לטיהור שפכים בעזה, שנבנה בהשקעה של יותר מ-80 מיליון דולר מצד הבנק העולמי והקהילה הבינלאומית, לא הופעל עקב מחסור בחשמל.
ישראל מוכרת לרשות הפלסטינית 100–140 מגה וואט עבור הרצועה באמצעות עשרה קווים של חברת החשמל. אספקה זו מהווה שני שלישים מכמות החשמל של הרצועה. יתר האספקה מגיעה משלושה קווים מצריים (32 מגה וואט) וכן מתחנת הכוח ברצועה (30 מגה וואט). אף על פי שלדעת מתאם פעולות הממשלה בשטחים רשתות החשמל ברצועה מספקות כמחצית מהצרכים שלה, לפי הערכת חברת החשמל הישראלית מיולי 2016 לפלסטינים מגיעה רק רבע מהכמות הנדרשת. נוסף על המחסור החמור בחשמל, לפי חברת החשמל קווי החשמל הקיימים, דרכם מספקת ישראל חשמל לרצועה, מיצו מזמן את יכולת ההעברה שלהם. קווים אלה פועלים במשטר הפעלה קיצוני עם שיעור תקלות גבוה מאוד.
בשנת 2005 הקימה ישראל קו חשמל חדש לרצועה בהספק של 100 מגה ואט, להלן קו 161. אולם, בניית הקו הופסקה לאחר שהרשות הפלסטינית הפסיקה את התשלום. בהמשך, הסכימה ישראל לספק לעזה גז טבעי במימון בין-לאומי. בשנת 2016 סיכמה ישראל עם הרשות הפלסטינית על הקמת הצינור. ישראל והרשות חיפשו מימון באמצעות ועדת הקישור אד-הוק לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית. בשנת 2021 הוחלט כי קטר והאיחוד האירופי יממנו את הנחת הצינור לרצועה. בהסכם נפרד, הוחלט כי קבוצת דלק תמכור גז ממאגריה לתחנת הכוח של הרשות. לפי מתאם פעולות הממשלה בשטחים, פתרון למשבר האנרגיה הוא 'ראשית הצירים' לשיפור המציאות האזרחית: הוא ימנע משבר הומניטרי, ייתן מענה למשבר משק המים ויעודד השקעות משמעותיות של הקהילה הבין-לאומית. כך למשל הדגיש המתאם את המט"ש בצפון הרצועה. המט"ש נבנה מכספי הקהילה הבין-לאומית אך לא יוכל לפעול עקב אי-אספקת חשמל.
עקב הסכסוך הפנים־פלסטיני, בין הרשות הפלסטינית בהובלת פת"ח לבין חמאס השולט ברצועה, חלה ב־2017 החמרה במחסור החשמל ברצועה. זאת לאחר שהרשות הפלסטינית התנערה ממחויבותה לרכוש חשמל עבור תושבי הרצועה שבשליטת חמאס. המחסור בחשמל ובדלק לצורך הפעלת מתקני המים והטיפול בשפכים הביא לצמצום נוסף בגישה המוגבלת ממילא של תושבי עזה למים נקיים, ולהחרפת הסיכונים לבריאותם.
סכנות למדינות השכנות

למשבר המים בעזה השלכות קשות על מצרים וישראל, הגובלות בעזה. בעקבות הזיהום ברצועה, קיים חשש כי הבעיה תזלוג גם לישראל דרך זיהום בים התיכון. זרם מי ביוב לא מטופלים לא רק יוצר סכנות סביבתיות, אלא גם מהווה סיכונים לבריאות הציבור שיכולים להשפיע על אזורי החוף של מצרים וישראל. למעלה מ-108,000 מ"ק של שפכים לא מטופלים חודרים לים מדי יום, מה שמעלה את הסיכון למחלות הנישאות במים כמו כולרה וזיהומים ויראליים. קריסת מערכת הביוב העזתית הובילה מספר פעמים להזרמת ביוב אל מאגר המים של המועצה האזורית חוף אשקלון. כמו כן לפתוגנים יש פוטנציאל לעבור דרך מערכת הביוב ונתיבי המים אל מחוץ לרצועה ולתוך מצרים וישראל. חשש נוסף המשותף למצרים וישראל הוא התפקדות המוני עזתים על הגבול בחיפוש אחר מים.
בנוסף, רוב השפכים ברצועה מוזרמים לים התיכון, ונישאים עם הזרמים הצפוניים לחופי הרחצה בישראל ולמתקני ההתפלה. מתקן התפלה אשקלון, ממוקם עשרה קילומטר צפונית לרצועה, ואחראי להתפלת כ–20% מהמים בישראל. מתקן זה הושבת כמה פעמים בגלל זיהום חיידקי קולי צואתיים שמקורם, ככל הנראה, בשפכים לא מטופלים מעזה שהוזרמו לים התיכון. כמו כן, מעת לעת זורם ביוב מבית חאנון, מאפיק נחל חנון לאפיק נחל שקמה ומאגר שקמה שבישראל. מאגר זה משמש לאגירת מי שיטפונות המוחדרים לאקוויפר החוף ונשאבים בהמשך גם לשתייה. הטיפול במפגע דורש הקמת צינור סניקה ותלוליות עפר כדי למנוע את זרימת השפכים וגלישתם, ולשאובם באמצעות ביוביות.
ישראל נפגעת מהמלחת אקוויפר החוף, אותו היא חולקת עם עזה. דו"ח משרד הבריאות מדצמבר 2016 העלה חשד שזרימת הביוב בנחלים מחלחלת ומגיעה למי התהום. עם זאת, המשרד לא מצא חריגות במי הקידוחים המשמשים לשתייה. העזתים מוסיפים לזהם את הים עם כמויות גדולות של פסולת מוצקה. מקור הפסולות הוא בחופי הרצועה, הזורמת בחלקה אל חופי ישראל, ואף גוברת בתקופות סערה. בינואר 2016 זרמו כמויות גדולות במיוחד של פסולת מוצקה לתחנת הכוח רוטנברג באשקלון. בעקבות האירוע הפסולת גרמה לנזקים תפעוליים וכלכליים לתחנת הכוח.
במהלך מלחמת ברזל חרבות פרסם "האיגוד למחלות זיהומיות" אזהרה כי הוא מוטרד מהעובדה שחיילים ישראלים החוזרים משדה הקרב נדבקים בחיידקים, פטריות ועובשים נדירים ובעלי עמידות גבוהה.
סכנות למדינות השכנות > מעורבות וסיוע ישראלי

חברת "מקורות" החלה למכור מים לרצועת עזה בשנת 1980. ב-2015 במרץ 2015 ישראל הודיעה על הכפלת מכסת המים לרצועה באמצעות צינור חדש באזור נחל עוז. מאז מותרת העברת 10 מיליון מטר קוב מים בשנה. 5 מלמ"ק מתוכם בשני צינורות ישנים המכונים "בני סוהילה" ו"בריכת סעיד" ו-5 מלמ"ק נוספים בצינור החדש. אולם לפי רשות המים, בפועל הפלסטינים שואבים פחות מים בקווים הישנים בשל יכולות קליטה נמוכות או עקב תקלות בתשתיות. כך למשל בשנת 2015, שהייתה שנת שיא מבחינת שאיבה, שאבו הפלסטינים רק כ-7.5 מ"ק מים, לרבות הקו החדש בנחל עוז. ישראל מוכרת את המים לעזתים בתעריף של 2.57 ש"ח למטר קוב מים בצינורות הישנים ו-3.54 ש"ח למטר קוב מים בצינור "נחל עוז". התשלומים מקוזזים על ידי משרד האוצר באופן חודשי. בשנת 2017 חתמה ממשלת ישראל עם הרשות הפלסטינית על הסכם המים, שאפשר להגדיל את כמות האספקה לרצועת עזה ל-20 מ"ק. המתקן בנחל עוז הושבת עם תחילת טבח שבעה באוקטובר. ב-9 באוקטובר 2023, במסגרת מלחמת חרבות ברזל, הודיע שר האנרגיה ישראל כץ על ניתוק אספקת המים מישראל לרצועת עזה. כשבוע לאחר מכן, חידשה ישראל את אספקת המים לדרום הרצועה, במטרה לעודד אזרחים פלסטינים מצפון הרצועה לרדת דרומה.
האחראי מטעם מדינת ישראל לטיפול במשבר הוא מתאם פעולות הממשלה בשטחים. כמו כן, גופים ממלכתיים נוספים נדרשים לסוגיה דוגמת משרד מבקר המדינה. במאי 2017 הפיץ המבקר עבודת ביקורת תחת הכותרת "זיהום חוצה גבולות" העוסקת בזיהומי מים בין ישראל לבין שטחי יהודה, שומרון ורצועת עזה. חלק מארגוני זכויות האדם מבקרים את המדיניות הישראלית הפוגעת לדבריהם בשיקום התשתיות. זאת מחמת העובדה שמאז עליית חמאס לשלטון, השב"כ מגביל הכנסת סחורות דו-שימושיות, שיכולות לשמש לצורכי טרור, ולא רק לצרכים אזרחיים. הגבלה זו מאטה לטענתם את קצב השיקום. המצב מתדרדר עוד יותר לאחר סבבי הלחימה ברצועה, אשר פגעו בתשתיות בצורה קשה. בעתות מלחמה גם אספקת המים אף נעשית נמוכה יותר. בעת מבצע צוק איתן בשנת 2014 ניזוקו 63 מתקני מים, מתוכם 23 נהרסו כליל. נזק רב נגרם גם לרשת המים בעזה, הן בצינורות פנימיים בערים, והן בצינורות מרכזיים, שמובילים מים ושפכים. באותה שנה, רשות המים של עיריות החוף בעזה הודיעה כי ל-40% מאוכלוסיית עזה אין נגישות למים זורמים, להוציא את מקלטי אונר"א. שאר האוכלוסייה זכתה למים זורמים אחת לכל שלושה עד ארבעה ימים. כתוצאה ממבצע צוק איתן בשנת 2014 נגרם נזק חמור לתשתית המים והביוב של עזה, לרבות בארות ורשתות אספקת מים, מכלים, יחידות התפלה, רשתות שפכים ותחנות שאיבה. הנזק מוערך על ידי רשות המים הפלסטינית ביותר מ-34 מיליון דולר. אולם הנזק מהמבצע מהווה חלק קטן מהבעיה הכוללת, השקעה נרחבת בתשתיות מים, חשמל ותברואה נדרשה עוד לפני המבצע. כדי לפתור את בעיית המים ברצועה ידרשו לפי הערכות האו"ם לפחות 620 מיליון דולר.
תהליך השיקום

מעבר להגדלת היצע המים מישראל, אחד הפתרונות העיקריים למשבר הוא מתקן טיהור השפכים העזתי שבבית לאהיא. את עלות בנייתו מימן הבנק העולמי ב-76 מיליון שקל והוא מסוגל לטהר שליש משפכי עזה. הקהילה הבינלאומית אף הסכימה לשלם את חשבון החשמל של מתקן הטיהור בשלוש השנים הראשונות. עם זאת, המפעל לא החל את עבודתו מפאת המחסור בחשמל. זאת בשל דרישת מתאם פעולות הממשלה בשטחים שהחשמל יעבור דרך רשת החשמל הכללית בעזה. ההתנגדות לדרישה זו נובעת מכך שרשת החשמל העזתית קורסת לפרקים, לא אמינה ומתרחשות בה הפסקות חשמל יזומות לעיתים תכופות. בשל כך הבנק העולמי והקהילה הבינלאומית מבקשים שישראל תמתח כבל חשמל במיוחד למתקן, שישמש רק אותו ויעקוף את הרשת העזתית. עם השתהות הפרויקט חזר בו הבנק העולמי מהסכמתו למימון הפעלת המתקן ויממן רק את בנייתו.
במקביל, תרם הבנק הלאומי של גרמניה 20 מיליון שקל לשיקום מתקן ישן לטיפול בשפכים במרכז עזה. המתקן אמור לתת מענה לשפכים של כמיליון איש. לטענת יונאס בלום, נציג הבנק ביהודה ושומרון, השיפוץ איטי בשל עיכובים מצד ישראל שמייקרים את עלויותיו.
בקיץ 2022 חוו תושבי עזה שיפור משמעותי בניקיון חופי הים, תודות לשלושה מתקני טיהור שפכים שנבנו לאורך למעלה מעשור. תרומה מרכזית יש לארגון "אקופיס" שהוביל מאמץ הכנסת מלט הדרוש לבנייתם. המתקנים טיפלו בכשני שלישים מהביוב, והשיפור היה ניכר וילדים שרחצו בים לראשונה חזרו ללא מחלות עור. אולם כבר בסתיו 2023 מתקן לטיהור שפכים בצפון רצועת עזה התפוצץ מרוב עומס על בריכות האגירה. מאז הוזרמו מדי יום זורמים כ-13 אלף קוב של שפכים לים התיכון, וחוף זיקים נסגר לרחצה בעקבות עלייה חדה בקוליפורם צואתי. זאת משום שממשל חמאס ברצועת עזה לא הקימו עוד מתקני טיהור ובריכות שיקוע כנדרש, עד לקריסת המתקן. את השפכים הפנו הפלסטינים אל הים התיכון ונחל חנון. לאחר טבח שבעה באוקטובר, מדינת ישראל ניתקה את אספקת החשמל לרצועה, לרבות המט"שים, מה שהביא להשבתת מתקני טיהור השפכים.
ראו גם

משבר החשמל ברצועת עזה
זיהום ימי בישראל
המלחת מי תהום
זיהום מים
משבר מים
לקריאה נוספת

ברק חרמש, נדב דוידוביץ', מעיין מאיה, הערכת סיכוני בריאות לאוכלוסיית ישראל בעקבות המשבר הסניטרי בעזה, באתר הספרייה הלאומית, המחלקה למדיניות וניהול מערכות בריאות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ‏2019
ענת קורץ, אודי דקל, בנדטה ברטי, משבר רצועת עזה: מענה לאתגר, המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏ינואר 2018
גדעון ברומברג, ג'וליה ג'ורדנו, עודד ערן ועמרי אלעד, משבר המים והחשמל בעזה: תמונת מצב, 2017, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
שירה עפרון, ג'ורדן ר. פישבך, ג'וליה ג'ורדנו, משבר המים והתברואה בעזה והשפעתו על בריאות הציבור, המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏2018
ביאורים

↑  לרבות שתייה, בישול ורחצה
↑  מכונה גם "רשות המים של עיריות החוף", הארגון האחראי על שירותי המים והתברואה ברצועת עזה
↑  נכון לשנת 2017
↑  בדרך כלל שאיבת יתר או זיהום האקווה ברצועת עזה על-פי רוב אינם משפיעים לרעה על אקוות החוף. כמו כן יש מחלוקת אם האקווה נמשכת עד רצועת עזה או שמדובר בשתי אקוות נפרדות.
מערכת ייחוס

בפיזיקה, מערכת ייחוס (באנגלית: Frame Of Reference) היא מערכת צירים, שבה נבחרים המיקום של ראשית הצירים (נקודת המוצא של המרחב והזמן) וכוון הצירים במרחב, כך שביחס אליה ניתן לתאר גדלים מסוימים, כמו מיקומו, מהירותו או תאוצתו של עצם בתנועה.
הבחירה אינה יחידה וניתן לבחור מספר אינסופי של מערכות ייחוס לתיאור כל בעיה. בחלק גדול מהבעיות הפיזיקליות, צעד חשוב בפתרון הבעיה הוא בחירת מערכת ייחוס שבה הבעיה מתוארת בפשטות יחסית.
לדוגמה, ניתן להסתכל על הבעיה של חישוב זמן הפגישה בין שתי מכוניות הנעות זו לעבר זו במהירויות שונות; קיימות שלוש בחירות פשוטות למערכת הייחוס. אחת היא מערכת כדור הארץ, שביחס אליה נתונות מהירויות שתי המכוניות. שתי מערכות אפשריות אחרות הן המערכות הצמודות לכל אחת מהמכוניות: לדוגמה, ביחס למערכת המוצמדת למכונית הראשונה, מהירות המכונית הראשונה היא 0. ניתן לבחור גם כל מערכת אחרת שנעה במהירות שרירותית, אך בחירה כזו תקשה על פתרון הבעיה.
מערכת ייחוס (frame of reference) נקראת גם צופה (observer), שכן בחירת מערכת ייחוס היא שקולה להצבת צופה (בלתי מורגש) המודד גדלים בעולם ונע יחד עם מערכת הייחוס.
עד לניסוי מייקלסון-מורלי ופיתוח תורת היחסות הפרטית האמינו שקיימת מערכת ייחוס מיוחדת בחלל, שבה נמצא חומר הנקרא אתר. השערה זו הופרכה בניסוי האמור, והמדידות עד כה מאששות את עקרון היחסות (ראו בהמשך), לפיו אין מערכת ייחוס מיוחדת, אך ישנם חוקים וגדלים אינוואריאנטים, הנשמרים בכל מערכת ייחוס.
מערכת ייחוס אינרציאלית

מערכת אינרציאלית היא מערכת שביחס אליה גוף אשר לא פועל עליו כוח (או לחלופין, גוף שנמצא "רחוק מספיק" מגופים אחרים) ינוע בקו ישר ובמהירות קבועה. זהו החוק הראשון של ניוטון. הגדרה נוספת ושקולה היא: מערכת אינרציאלית היא מערכת שבה שלושת חוקי התנועה של ניוטון מתקיימים. בהינתן מערכת אינרציאלית אחת, ניתן לתאר כל מערכת אינרציאלית אחרת כמערכת שנמצאת בתנועה קצובה ביחס למערכת הראשונה, כלומר מערכת שבה ראשית הצירים אינה מאיצה, וכיווני הצירים אינם מסתובבים ביחס למערכת האינרציאלית המקורית. במערכת הנמצאת בתאוצה יחסית למערכת אינרציאלית צריך להוסיף למערכת כוחות מדומים (ראו בהמשך) כדי לקיים את חוקי ניוטון.
ניסוח נפוץ של עיקרון זה הוא כי "מערכת ייחוס אינרציאלית היא מערכת ייחוס שאינה מאיצה". ניסוח זה משתמש בתאוצת המערכת, ולכן מניח במובלע קיומה של מערכת ייחוס אחרת (שהרי לא ניתן להגדיר תאוצה ללא מערכת ייחוס). הניסוח המדויק יותר הוא כי מערכת ייחוס אינרציאלית היא מערכת ייחוס שאינה מאיצה יחסית למערכת אינרציאלית אחרת.
מערכת ייחוס אינרציאלית > עקרון היחסות של גלילאו

עקרון היחסות של גלילאו קובע שחוקי הפיזיקה הם זהים בכל שתי מערכות ייחוס הזזות במהירות קבועה זו יחסית לזו, בהתאם לטרנספורמציית גליליי. הכללה של עיקרון זה היא אחד הבסיסים לתורת היחסות הפרטית ולתורת היחסות הכללית של איינשטיין.
עקרון היחסות של גלילאו מוסבר באמצעות ניסוי מחשבתי שהגה גלילאו. הניסוי המחשבתי נקרא הספינה של גלילאו והוא מתאר את הסיטואציה הבאה: דמיינו חדר קטן ואטום בעיבורה של ספינה, המחליקה במים במהירות קבועה (יחסית לכדור הארץ) מבלי להתנדנד. לפני שנכנסנו לחדר, נטלנו אתנו מכשירים, כדי לקבוע מהי מהירותה של הספינה. גלילאו טען שנכשל במשימתנו, יהיו האמצעים שברשותנו אשר יהיו. לא זו בלבד שלא נצליח לקבוע את מהירותה של הספינה, אלא שגם לא נוכל לדעת אם היא בתנועה כלל, שכן חוקי הפיזיקה ותנועת העצמים בחדר לא משתנים עם שינוי מהירות הספינה.
ישנן אינסוף מערכות ייחוס אינרציאליות, כיוון שעל פי עקרון היחסות של גלילאו כל מערכת הנעה במהירות קבועה יחסית למערכת אינרציאלית גם היא מערכת אינרציאלית. בנוסף, מתקיים גם הקשר ההפוך - אם שתי מערכות ייחוס הן אינרציאליות, אז הן בהכרח נעות במהירות קבועה זו יחסית לזו.
כוח מדומה

כוח מדומה הוא כוח המופיע במערכות ייחוס לא-אינרציאליות. כח זה נקרא "מדומה", מכיוון שאינו מציית לחוק השלישי של ניוטון - אין לו תגובה. נרחיב ונאמר שללא הוספתו של כוח מדומה, שלושת חוקי ניוטון לא היו מתקיימים. בנוסף, במערכות ייחוס לא-אינרציאליות לא ניתן לקיים את שלושת חוקי ניוטון בו-זמנית.
לדוגמה, אם מערכת מסוימת מאיצה בתאוצה קבועה  a, יחסית למערכת אינרציאלית, הרי שיופיע בה על חלקיק בעל מסה  m כוח המנוגד לכיוון התאוצה שגודלו  \ -ma. כוח זה נקרא כוח ד'לאמבר. אם בנוסף לכך צירי המערכת מסתובבים יחסית למערכת האינרציאלית במהירות זוויתית קבועה, יופיע כוח מדומה נוסף הנקרא כוח קוריוליס. בעזרת כוח זה הוכיח פוקו בשנת 1851 כי כדור הארץ אינו מערכת אינרציאלית (למרות זאת משתמשים לעיתים קרובות בעת ניתוח בעיות בפיזיקה במערכת הייחוס של כדור הארץ כאינרציאלית, מאחר שבמקרים רבים זהו קירוב מספיק טוב).
כוח מדומה > דוגמה של שימוש בכוחות מדומים

אם נרצה לבחון תנועת גופים בתוך מכונית מאיצה, בחירה פשוטה של מערכת הייחוס תהיה נקודה בתוך המכונית, ולכן זו מערכת ייחוס בתאוצה. על אדם במכונית לא פועל כוח ואין תאוצה ביחס למערכת הייחוס שבחרנו, ולכן הוא אמור להישאר במקומו. למרות זאת, עקב הכח המדומה שפועל בגלל תאוצת מערכת הייחוס (המכונית), האדם "יידחף" אחורה. דוגמה נוספת: אם אנחנו יושבים במכונית הפונה שמאלה, נרגיש משיכה לכיוון ימין, ונראה את הנוזל בכוס הקפה נוטה ימינה. ביחס למכונית פועל על הגופים כוח מדומה המכונה כוח צנטריפוגלי.
מערכות ייחוס בתורת היחסות

במעבר ממכניקה קלאסית לתורת היחסות חל שינוי מהותי במשמעותה של מערכת ייחוס. המשמעות הקלאסית נותרה נכונה רק בקירוב, עבור מהירויות נמוכות, שדות כבידה חלשים ומרחקים לא גדולים.
תורת היחסות הפרטית מניחה עקרון יחסות דומה לעקרון היחסות של גלילאו. למעשה, תורת היחסות הפרטית בנויה על עיקרון זה ועל סמך ההנחה שמהירות האור קבועה בכל מערכות הייחוס. מערכת ייחוס אינרציאלית בתורת היחסות נקראת גם מערכת לורנץ. עם זאת בעוד שכל שתי מערכות ייחוס אינרציאליות נעות זו יחסית לזו במהירות קבועה, היחס בין שתי מערכות לורנץ מורכב יותר מחיבור או חיסור המהירות היחסית. כדי לעבור ממערכת לורנץ אחת למערכת לורנץ שנייה יש להשתמש בטרנספורמציית לורנץ ה"מערבבת" בין רכיבי הזמן והמרחב.
בתורת היחסות הכללית, מופיע עקרון יחסות מורכב אף יותר, לפיו לא ניתן להבחין בין מערכת מואצת למערכת הנמצאת תחת השפעתו של שדה כבידה. ניבוי אחד של עיקרון זה, שאושש בניסוי, הוא שאור בשדה כבידה יתכופף, כשם שהיה מתכופף לו היינו מודדים אותו מתוך מערכת מואצת מתאימה. למעשה, תורת היחסות הכללית מבטלת את ההבחנה בין כוחות מדומים לכוחות כבידה.
ראו גם

קואורדינטות
חוקי התנועה של ניוטון
הספינה של גלילאו
כוח קוריוליס
כוח צנטריפוגלי
תורת היחסות הפרטית
תורת היחסות הכללית
עקרון ההתמדה
לקריאה נוספת

A. Einstein, Relativity, 1916
V. I. Arnold, Mathematical Methods of Classical Mechanics, 1937
גארדיום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כלי רכב בלתי מאויש
 מדינה מייצרת:  ישראל 
 יצרן:  חברת ג'י-ניוס
 יחידות שיוצרו:  15
 היסטוריית שירות
 תקופת השירות:  2009–2016 (כ־7 שנים)
 מדינות משתמשות:  ישראל
 
גארדיום
גארדיום בפעולה
הגארדיום (באנגלית: Guardium), שנקרא בצה"ל שותף נאמן, הוא כלי רכב בלתי מאויש (כרב"מ) שנועד לסייר ולבצע פטרולים בגבולות עוינים, כגון בציר הוברס, בהם יש סכנה לירי נ"ט והפעלת מטענים כנגד הכוחות המפטרלים. הכלי פותח על ידי חברת ג'י-ניוס מערכות קרקעיות בלתי מאוישות (יו ג'י אס) בע"מ שהוקמה על ידי התעשייה האווירית ואלביט מערכות ושכנה ביקנעם.
מפרט

הכלי מבוסס על שלדת מכונית תומקאר ויכול לשאת כ-300 ק"ג הכולל שריון, חיישנים ומערכות תצפית, ולעיתים אף כלי נשק. הכלי מצויד במערכת מיקום טקטית המאפשרת לו פעילות אוטונומית לצד פעילות בשלט רחוק ממרכז הבקרה. הכלי נשלט מרחוק על ידי מפעיל בתחנה קרקעית אך גם בעל יכולת ניהוג אוטונומית ויכול לבצע פטרולים במסלולים מתוכננים מראש. הכלי מסוגל לנוע במהירות 80 קמ"ש.
היסטוריה

המיזם המשותף של אלביט והתעשייה האווירית לפיתוח, ייצור ושיווק הרכב הושק בקיץ 2006. זאת לאחר ששתי החברות החליטו לשתף פעולה ולבטל את הפרויקטים הנפרדים שלהן בתחום.
בשנת 2008 החל צה"ל בהצטיידות ניסיונית בגארדיום, תחת השם "שותף נאמן", ובהכנסתו לשירות מבצעי. גם רשות שדות התעופה בחנה שימוש בגארדיום לאבטחת שדות התעופה של ישראל, ובעיקר נמל התעופה בן-גוריון. המערכת נחשפה לראשונה ללקוחות בינלאומיים, בתערוכת הנשק הצרפתית יורוסאטורי ביוני 2008. בספטמבר 2009 הושקה גרסה לוגיסטית של הרכב המסוגלת לשאת ציוד במשקל טונה.
החל מ-2009 שירת הגארדיום על ציר הוברס והופעל על ידי חיל מודיעין השדה ומאוחר יותר לאחריות אוגדת עזה. הרכב שירת בהצלחה בגזרה והוחלט להרחיב את השימוש בו גם לגזרות אחרות. בתחילת שנת 2010 החלה קליטת הרכב בפיקוד הצפון.
בשנת 2016 החליטו התעשייה האווירית ואלביט מערכות לסגור את חברת ג'י-ניוס ולהביא את מיזם גארדיום לידי סיום, לאחר שלא התקבלו הזמנות משמעותיות לכלי. גארדיום ממשיך להופיע בסל המוצרים של התעשייה האווירית.
הערות שוליים

↑  אריה אגוזי, ‏חיסול בשלט רחוק: האם אמצעי ירי יותקנו על רכבים בלתי מאוישים של צה"ל?, באתר ‏מאקו‏, 24 באפריל 2013
↑  אמנון ברזילי, ‏התעשייה האווירית ואלביט מערכות מפתחות רכב סיור לא מאויש למשימות של ביטחון שוטף, באתר גלובס, 2 ביולי 2006
↑  יובל אזולאי, הרכב ללא נהג שיסייר לאורך גדר המערכת, באתר הארץ, 17 ביוני 2008
↑  דניאל שמיל, אלביט והתעשייה האווירית מציגות: רכב קרבי לוגיסטי בלתי מאויש הפועל בשלט רחוק, באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2009
↑  ניר דבורי, ‏מחשש לחטיפות: רובוטים בגבול עזה, באתר ‏מאקו‏, 5 באפריל 2009
↑  סוכנויות הידיעות, "וול סטריט ג'ורנל": "הרובוטים של צה"ל מעלים שאלות מוסריות", באתר TheMarker‏, 24 בפברואר 2010
↑  יובל אזולאי, ‏התע"א ואלביט סוגרות את החברה לרכב בלתי מאויש, באתר גלובס, 6 באפריל 2016
↑  יובל אזולאי, ‏לא הכניס כסף: מיזם הרכב הרובוטי הקרבי של צה"ל נבלם, באתר גלובס, 4 במאי 2016
↑  Guardium Autonomous Border Protection System, באתר התעשייה האווירית
חיים הלברשטאם

רבי חיים הלברשטאם מצאנז (מכונה: "הדברי חיים" על שם ספרו; ה'תקנ"ז, 1797 – כ"ה בניסן ה'תרל"ו, 19 באפריל 1876), היה רבה של העיר צאנז, האדמו"ר הראשון ומייסדה של חסידות צאנז. רבי חיים מצאנז נחשב לאחד מגדולי מנהיגי יהדות מזרח אירופה בדורו, ואחד מהיוצרים החסידים החשובים והמשפיעים ביותר.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תקנ"ז בעיר טרנוגרוד שבגליציה למרים, צאצאית של החכם צבי, ולרבי אריה ליבוש, (בן ר' שמחה הלברשטאם, חתן ר' ישעיה הלוי הורוויץ, בנו של המהר"ם מטיקטין). נולד למשפחת מתנגדים. בגיל 13, לאחר שנעשה חסיד, נלקח כחתן לרחל פיגא בתו של הרב ברוך פרנקל-תאומים, בעל ה"ברוך טעם". התחתן אחר כך עוד שלוש פעמים, בשנית עם אחות אשתו הראשונה, בשלישית עם בתו של הרב יחיאל צבי הירש אונגר מטרנוב (בנו של רבי מרדכי דוד אונגר מדומברובה) וברביעית עם בתו של הרב אלימלך טארים (בנו של רבי נתן לייב בנו של רבי מנחם מנדל מרימנוב). מנשותיו הראשונה והשלישית (שמה היה רעכיל דבורה) נולדו לו שמונה בנים ושבע בנות.
רבותיו המובהקים בחסידות היו החוזה מלובלין, רבי נפתלי צבי מרופשיץ, רבי צבי הירש מזידיטשוב ורבי אשר ישעיה מרופשיץ. הוסמך להוראה על ידי הרב משה יהושע העשיל אורנשטיין בעל ים התלמוד. בשנת תקפ"ח התקבל לרבנות בעיר צאנז. בשנת תק"ץ התחיל לנהוג באדמורו"ת.
הוא נודע בהתלהבותו הסוערת בתפילה וכבעל צדקה גדול. נסעו אליו אלפי חסידים בהיותו בעל מופת ופועל ישועות. הנהגתו הייתה באופן של תקיפות ותביעה עצמית מצד אחד ומצד שני רחמים וחמלה על החלשים והעניים.
רוב בניו וחתניו שימשו באדמורו"ת, כשהמפורסם שבהם הוא בנו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה. אחד מבניו, רבי אהרן, מונה על ידו לכהן ברבנות צאנז. צאצאיו הנהיגו חצרות חסידיות רבות. החצרות הממשיכות את שושלת צאנז היום הן: צאנז-קלויזנבורג, צאנז-ז'מיגראד, באבוב, סטרופקוב, צאנז-גריבוב, טשאקאווא וגורליץ.
שיטתו בלימוד והלכה

הדגיש את חשיבות הבקיאות ואמר שאין להורות הלכה בהלכות שבת אלא למי שבקי במסכת שבת בעל פה. אף שהיה אדמו"ר חסידי לא עודד פרסום קבלה ברבים. בהלכה ידועה בייחוד שיטתו בנוגע להנחת תפילין 'מקום יש בראש לשני תפילין' שאין להקפיד על מקומן בראש בדיוק. כמו כן שיטתו בהלכות מקואות נחשבת בין המחמירות. התנגד בחריפות לשימוש במצות שנאפו במכונה ופסק שהן חמץ גמור, וללבישת ציצית שנטוותה במכונה. כמה מפסיקותיו ההלכתיות הסעירו את העולם החסידי, בהן פסיקה שבחורים לא נשואים צריכים להניח תפילין בחול המועד (בניגוד לנהוג בחסידויות אחרות) ופסיקה כי אדמו"רות אינה אמורה לעבור בירושה לבני המשפחה אלא לתלמידי האדמו"ר. מספר ניכר של ממשיכי ופרשני שיטתו ההלכתית פעלו בגאליציה ובהונגריה.
בעל מחבר ספר דברי חיים עה"ת ושו"ת.
הנהגה ופעילות ציבורית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בזמנו התפתחה מחלוקת עזה בין חצרות סדיגורה וצאנז לגבי דרך התנהגותם של חסידים, וכמו כן על התנהגותו של רבי דוב בער מליווא, בנו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. הוא כתב מספר מכתבים חריפים נגדו ונגד חצרות סדיגורה.
רבי חיים פעל בוויכוח הגדול שהיה בקרב יהדות הונגריה סביב מבנה הקהילות, ויכוח שהביא להיפרדות החרדים והקמת קהילות אורתודוקסיות נפרדות ביהדות הונגריה.
מתלמידיו הבולטים

רבי צבי הירש מליסקא
רבי  אלעזר מקוז'ניץ
"היהודי הטוב" מניישטאט
רבי ישעיה מקרסטיר
רבי שמואל וינברג מסלונים
רבי ישעיה נפתלי הירץ שפירא
רבי נתן דוד משידלובצא
רבי נתן נטע סג"ל לנדא
רבי צבי הירש שפירא
רבי שלמה זלמן אהרנרייך
רבי יהודה ממעליץ
רבי שמואל מדאראג
רבי יהודה גרינפלד
רבי  אברהם יהושע מנאסויד
משפחתו

אחיו הרב אביגדור היה רב בדוקלא. אחותו הייתה נשואה לרבי יוסף באב"ד, ה'מנחת חינוך'.
רבי חיים נישא כאמור ארבע פעמים, נשותיו היו הרבניות: רחל פייגא, אחותה של רחל פייגא, רעכיל דבורה ורבקה.
חמשת בניו הגדולים ושלוש בנותיו הגדולות היו מזיווג ראשון. השאר מזיווג שלישי.