stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס אלכסנדרוב
יצירות של אלכסנדרוב

בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 אלכסנדרוב כתב מספר אופרות, הידועה ביותר היא "חתונה במלינובקה" שנכתבה שנת 1936. בשנת 1967 על בסיסה צולם הסרט חתונה במלינובקה, שזכה להצלחה גדולה ונצפה על ידי 74.6 מיליון צופים בבתי הקולנוע ברחבי ברית המועצות.
בנוסף לכך הוא כתב מוזיקה לשני בלטים, סימפוניות, קנטטות וכ-100 שירים. לכל השירים היה טקסט פטריוטי ולכן לאלכסנדרוב היה כינוי "מפקד ארמייה של השיר הסובייטי".
הלחן להמנון טרנסניסטריה

הלחן שכתב אלכסנדרוב לשיר הפטריוטי "תחי מדינתנו" (הולחן ב-1943), התקבל על ידי טרנסניסטריה כלחן להמנונה הרשמי.
פלמן אנדרייב

פלמן פלמנוב אנדרייב (בבולגרית: Пламен Пламенов Андреев; נולד ב-15 בדצמבר 2004 בסופיה שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים

אנדרייב גדל במחלקות הנוער של בוטב 57 ולבסקי סופיה. ב-23 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של לבסקי סופיה, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 על צ'רנו מורה וארנה במסגרת ליגת העל הבולגרית לעונת 2020/2021.
ב-31 באוגוסט 2024 חתם לחמש שנים בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
תארים

הגביע הבולגרי (1): 2021/2022
ימים נוראים (עגנון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ש"י עגנון 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  אנתולוגיה 
 נושא:  ימים נוראים 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שוקן 
 תאריך הוצאה:  1938 
 מספר עמודים:  407
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-8052-1048-4
 היברובוקס:  ימים נוראים, מהדורה ג (תש"ז), באתר היברובוקס
 הספרייה הלאומית:  001161117, 001216790, 001060240
 
ימים נוראים היא אנתולוגיה שליקט וערך הסופר ש"י עגנון. בכותרת המשנה נכתב: ספר מנהגים, מדרשות (=מדרשים) ואגדות לימי הרחמים והסליחות – לראש השנה וליום הכיפורים ולימים שבינתיים (=שביניהם).
חיבור הספר

את הבקשה מעגנון לערוך את הספר, הגה ד"ר משה שפיצר - המנהל של הוצאת שוקן בגרמניה בשנות השלושים. בעבודתו נעזר עגנון רבות ברב ד"ר שמואל ביאלובלוצקי, שהיה בעל ידע עצום במקורות היהדות, ועגנון אף מודה לו בהקדמה.
בהקדמה לספר ציין עגנון את מגוון המקורות שבהם השתמש – תנ"ך, תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי, מדרשי אגדה ומדרשי הלכה וכן מדרשים מספר הזוהר. בנוסף השתמש עגנון בספרים רבים של ראשונים ואחרונים ובספרי מעשיות וספרי חסידות. במשך כשנתיים וחצי עבד עגנון על הכנתה של האנתולוגיה באינטנסיביות רבה ובמשך שעות מדי יום. על פי עדותו של עגנון, לצורך ליקוט המקורות בדק כאלף ספרים, ומתוכם בחר את הסיפורים, המדרשים והאגדות לספר. הוא לא הסתפק בליקוט מקורות אלא עיבד אותם תוך השוואת נוסחים. עבודת העריכה הקפדנית של עגנון כללה תרגום מקורות מארמית לעברית, עיבוד, קיצור ותיקוני לשון. כפי שהראה אביעד הכהן, בעיבודו הסופי של הספר סייע על ידו "מורו ורבו" הרב פרופ' שמואל ביאלובלוצקי, ולפי ההסכם ביניהם שמו אף היה אמור להופיע על שער הספר כמחבר-משנה, אך לסוף נותר בו רק שמו של עגנון. בנוסף לקטעים שליקט שילב עגנון בספר מספר קטעים ממדרש קדום כביכול, שלמעשה היו דברים שכתב בעצמו; למדרש זה הוא קרא "מדרש קול דודי". ש. שלום סיפר כי כשהופיע הספר אמר לו ש"י עגנון: "זוהי היצירה הגדולה ביותר שיצרתי".
הספר נחלק לשלושה חלקים (שלושה "ספרים" בלשון העורך). ספר ראשון והוא ספר ראש השנה. ספר שני – והוא ספר בין כסה לעשור (כולל ערב יום הכיפורים) וספר שלישי הוא ספר יום הכיפורים.
מהדורה ראשונה של הספר, ובה 5,000 עותקים, יצאה לאור בקיץ ה'תרצ"ח (1938), והעותקים חולקו בין השאר לצירי הקונגרס הציוני ה-20 שהתכנס חודש לאחר מכן. פרקים מן הספר התפרסמו בעיתון "הארץ", והעיתון חילק את הספר למנוייו כשי לראש השנה. במקביל יצאה לאור בלייפציג מהדורה מוגבלת של 40 עותקים על נייר מיוחד.
החל מהמהדורה השנייה נוספה רשימה ביבליוגרפית של מקורות הקטעים שהביא המחבר. במהדורה זו, שיצאה בתש"ז (1947) הוסיף עגנון הקדמה ציורית, שבה הוא מתאר את חוויותיו כילד מימים נוראים:
השמיים היו טהורים והארץ הייתה שקטה וכל הרחובות היו נקיים, ורוח חדשה הייתה מרפרפת בחללו של עולם. ואני תינוק כבן ארבע הייתי, ומלובש הייתי בגדי מועד, ואיש מקרובי הוליכני אצל אבי ואצל זקני לבית התפילה. ובית התפילה היה מלא עטופי טליתות ועטרות כסף בראשיהם ובגדיהם בגדי לבן ובידיהם ספרים, ונרות הרבה תקועים בתיבות ארוכות של חול, ואור מופלא עם ריח טוב יוצא מן הנרות.
כך המשיך עגנון לתאר את רגש הרוממות והקדושה, שהוא כילד קטן הרגיש בתפילת ימים נוראים בבית הכנסת. בהמשך, מספר עגנון, נפסקה אט אט התפילה והוא עצמו געה בבכי. הסיבה לפריצתו בבכי הייתה זו:
אותה שעה שנפסקה התפילה – נפסקה פתאום אותה חטיבה נאה. מקצת מן האנשים הורידו טליתותיהם מעל ראשיהם ומקצתם התחילו מסיחים זה עם זה. אותם שאהבתי נדבקה בהם החליפו פניהם פתאום והשחיתו את דמותם הנאה ואת דמות הבית ודמות היום. ועל זה היה דווה לבי ועל זה געיתי בבכייה.
אותה "נפילה" ממצב של קדושה נשגבה למצב חולין שבו אנשים מפטפטים זה עם זה כביום חול, היא זו שגרמה למחבר לחבר את ספרו, וזאת על מנת שבהפסקות שבין התפילות יוכלו המתפללים לעיין ולהגות בספר שמביא את המנהגים, הרעיונות וההלכות של הימים הנוראים. הספר אכן זכה לתגובות חמות ואוהדות הן בקרב בציבור החילוני והן בקרב הציבור הדתי, שראה בו ספר מתאים לארון הספרים היהודי. מרבית המבקרים ראו בספר הצלחה לפריצת החיץ "המבדיל בין הספרות העתיקה והחדשה".
הערות שוליים

↑  פרופ' גרשם שלום סיפר על אנתולוגיה זו: "בחוש ההומור הסרקסטי קמעא שלו, כלל עגנון ב'ימים נוראים' כמה קטעים מצוינים משל עצמו, שייחס לספר הדמיוני 'קול דודי', אשר נזכר בתמימות גמורה בביבליוגרפיה ככתב יד שברשות המחבר." (גרשם שלום, "ש"י עגנון - אחרון הקלסיקאים העבריים?", באוסף כתביו עוד דבר, הוצאת עם עובד, 1989).
↑  ש. שלום, על ש"י עגנון, מעריב, 18 בדצמבר 1959
| כתבי שמואל יוסף עגנון |
| --- | --- | --- |
| רומנים | הכנסת כלה • סיפור פשוט • אורח נטה ללון • תמול שלשום • שירה • בחנותו של מר לובלין |  |
| נובלות | בדמי ימיה • והיה העקוב למישור • עד הנה • שבועת אמונים • תהלה |  |
| סיפורים קצרים | אגדת הסופר • אחות • אצל חמדת • בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש • בין שתי ערים • בשעה אחת • בתוך עירי • האדונית והרוכל • המלבוש • הסימן • הפרוטה • הרופא וגרושתו • השיר אשר הושר • התרנגול ותפילת בני אדם • לאחר הסעודה • מאויב לאוהב • מלאך המות והשוחט • מעשה העז • מעשה רבי גדיאל התינוק • עגונות • עד עולם • עובדיה בעל מום • עידו ועינם • פנים אחרות • פרנהיים • פת שלימה • שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו |  |
| סיפורים | לפנים מן החומה • הנדח • בלבב ימים |  |
| קובצי סיפורים | אלו ואלו • פולין: סיפורי אגדות (מתוך "אלו ואלו") • על כפות המנעול • סמוך ונראה • פרקים של ספר המדינה (מתוך "סמוך ונראה") • ספר המעשים • עד הנה • האש והעצים • עיר ומלואה • לפנים מן החומה • פתחי דברים  • קורות בתינו • תכריך של סיפורים |  |
| מכתבים | אסתרליין יקירתי (עם אשתו) • ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (עם המוציא לאור) • מסוד חכמים |  |
| אנתולוגיות | ימים נוראים • אתם ראיתם  • ספר סופר וסיפור • סיפורי הבעש"ט |  |
| שונות | כלב חוצות • ספר האותיות (ספר ילדים) • מעצמי אל עצמי (קובץ מאמרים ונאומים) • יידישע ווערק (קובץ סיפורים ושירים ביידיש) |  |
| ראש השנה |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | תקיעת שופר | שופר |
| מנהגים | מנהגי ערב ראש השנה • התרת נדרים • סדר ליל ראש השנה • שנהיה לראש ולא לזנב • תשליך | שופר |
| תפילות ופיוטים | תפילות ראש השנה • אחות קטנה • עת שערי רצון להפתח • מלכויות זכרונות ושופרות • ונתנה תוקף • וכל מאמינים • למנצח לבני קרח מזמור • פיוטים נוספים | שופר |
| מראש השנה עד ליום הכיפורים | עשרת ימי תשובה • ימים נוראים • תפילת אבינו מלכנו • סליחות • בין כסה לעשור | שופר |
| שונות | מסכת ראש השנה • לא אד"ו ראש • ימים נוראים (עגנון) • בראש השנה | שופר |
חגי ישראל ומועדיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5367153834757064450008   WorldCat (עם VIAF): 5367153834757064450008
אגודת רופאים מדברי עברית

אגודת הרופאים מדברי עברית, (ארמ"ע) הייתה אגודה שהקימו, בהשפעתו של אהרן מאיר מזי"א, רופאי ירושלים ב-1913. בין מייסדי האגודה : ד"ר אריה בעהם, ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, ד"ר אריה גולדברג, ד"ר אריה פייגנבאום, ד"ר זאב ברין וד"ר מרים נופך. היו"ר שנבחר היה ד"ר אהרן מאיר מזי"א, ד"ר אברהם אבושדיד נבחר לגזבר, והמזכיר ד"ר א. ל. שמעוני-מקלר.
היסטוריה

האגודה נטלה על עצמה להכשיר את הלשון העברית לשימוש מקצועי ברפואה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה,(1914-1918) ארמ"ע עמדה על משמר הבריאות בירושלים ויחד עם תחנת הבריאות ומכון פסטר בירושלים נלחמה במלריה, גרענת, כלבת, אבעבועות השחורות, טיפואיד, ובכולרה. אחת מפעולותיה החשובות הייתה ארגון עזרה רפואית לעניי ירושלים ובראש מפעל חשוב זה עמד ד"ר אריה בעהם.
בזיכרונותיו סיפר בעהם שלא פשוט היה להקים אז איגוד של רופאים יהודיים. ד"ר משה וולך, למשל, שהיה מנהלו של בית החולים שערי-צדק, ראה עצמו יהודי חרדי גרמני בן דת משה והתנגד להקמת התארגנות רפואית יהודית. לאספת היסוד של התארגנות זו באו אפוא מתנגדים ותומכים. במרכז הדיונים עמדה השאלה האם רצוי שהרופאים היהודים יתארגנו באגודה מקצועית משלהם ולהיבדל על ידי כך מיתר רופאיה של ירושלים. בסוף הדיון התגבשה פשרה - ההתארגנות המוצעת תאחד לא רק רופאים יהודיים, אלא יתקבלו אליה כל הרופאים הזרים דוברי עברית ושמה יהיה "אגודה של רופאים מדברי עברית"..
שנה קודם להקמת "אגודת רופאים מדברי עברית", ב-11 בינואר 1912, כאשר מספר הרופאים היהודים בארץ עמד על 32,
באספה שהתקיימה בביתו של ד"ר מאיר קרינקין ברחוב אלנבי בתל אביב הוחלט לייסד אגודה שתיקרא "אגודה מדיצינית עברית ליפו ומחוז יפו", שאליה יוכלו להתקבל רופאים, וטרינרים ופרוביזורים (רוקחים מוסמכים). הנוכחים באספה שנחשבו למייסדי האגודה הם ד"ר יהודה לייב פוחובסקי, ד"ר חיים חיסין, ד"ר בת שבע יוניס גוטמן, ד"ר מאיר קרינקין, ד"ר מנחם שטיין 
וד"ר משה שרמן והרוקח זאב אורבוך. צורפו אליהם ד"ר סוניה בלקינד, ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן מפתח תקווה, ד"ר וויצברד מראשון לציון וד"ר אברהם צבי מוסקוביץ מרחובות. באספה נקבע שיעור דמי החבר באגודה ונערכו בחירות חשאיות להנהלה, שעל פיהן נבחרו ד"ר פוחובסקי ליושב ראש, ד"ר קרינקין לסגן יושב ראש וד"ר משה שרמן למזכיר..
כתב על-כך ד"ר שרמן:
הועד הקטן הזה של "אגודה מדיצינית עברית", שמנתה כתריסר חברים, היה עמוס עבודה. לפניו עמדו בעיות לא יותר קלות מאלו שעומדות לפני הוועדים הנוכחיים. יש עוד להוסיף, כי לא הייתה לנו דירה מיוחדת, לא היו פקידים. את הכל עשינו בעצמנו – גם את כתיבת המכתבים וגם את מסירתם לתעודתם. אפילו גזבר מיוחד לא היה לנו. ד"ר פוחובסקי, העשיר שבינינו, צריך היה לדאוג לכיסוי ההוצאות ובחלקן הגדול הוא כיסה אותן מכיסו הוא, משום שהגירעון היה גדול למדי. היינו צעירים. גם ד"ר פוחובסקי היה אז צעיר, אבל אני הייתי הצעיר שבחבורה. מפני זה עלי היו מטילים את רוב העבודות ואני מילאתי אותן בשמחה.
תוך שנה הצטרפו לאגודה כמעט כל הרופאים היהודים בארץ, מלבד רופאי ירושלים, והאגודה שינתה את שמה ל"האגודה המדיצינית העברית בארץ-ישראל".
לפני הופעתו של עיתון "הרפואה" הוציאה "האגודה המדיצינית העברית בארץ-ישראל" עיתון שנקרא בשם "זיכרונות דברים של האגודה המדיצינית העברית בארץ ישראל". הגיליון הראשון הודפס בספטמבר 1912. הופעת העיתון נקטעה בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה
ב- 1914 הוסכם על איחוד האגודות, אך מלחמת העולם הראשונה דחתה את האיחוד ל- 1919. בעקבות האיחוד שונה שם האגודה ל"הסתדרות רפואית עברית בארץ-ישראל" (הר"ע), האגודה הרפואית היפואית הפכה לסניף התל אביבי, והאגודה הירושלמית, לסניף ירושלים, וב-1921 נוסד בחיפה הסניף השלישי, על ידי הד"ר הלל יפה..
עם הקמת המדינה שונה השם שוב ל"הסתדרות רפואית ישראלית" (הר"י).
רקע

בארץ קמו אותה עת מפלגות - "הפועל הצעיר", ו - "פועלי ציון" - והסתדרויות פועלים - הסתדרות פועלי הגליל, (1911), ופועלי יהודה (1911), שגם הקימו קופות חולים,.
בספטמבר 1913 התאספו ביפו 30 איש, וייסדו את "האגודה להסתדרות היהודים בארץ - ישראל".
על רקע מגמת ההתארגנות הכללית ביישוב הקימו הרופאים בינואר 1912 את "אגודה מדיצינית עברית" ביפו, ובירושלים הקימו בשנת 1913 את "אגודת הרופאים מדברי עברית", (ארמ"ע) ..
בשנת 1882 היה ניסיון להקים את הסתדרות הרופאים בירושלים, ניסיון שכנראה שלא צלח.
עיתון הצפירה מי"ג תשרי תרמ"ג, 1882, בישר באמצעות כתבו יעקב גאלדמאן תחת הכותרת :
נוסדה הסתדרות הרופאים
"חברת הרופאים" נוסדה בירושלים זה כמחצית השנה, באי בריתה הם שנים-עשר רופאי העיר אשר כתב תעודה בידם כי השלימו חוק לימודים בשבת תחכמוני. מהם שני אנשים עברים, והם האדונים ד"ר פופעלעס - ירא וחרד לדבר ה' וד"ר שווארץ.
מטרה מדעית להחברה ופעמיים בחודש יתאספו יחד וישאו ויתנו בדברי מדע הדרושים למלאכתם
.
לקריאה נוספת

ההסתדרות הרפואית בישראל, תולדות הארגון
דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, ד"ר אברהם אבושדיד, כרך 1, עמוד 470, 1947.
ד"ר דוד מרגלית, "רופאי העליה השנייה", דבר, 30 בספטמבר 1955
מרדכי נאור, תולדות ארץ ישראל, "רופאים וחולים בירושלים של פעם", דיווחים רפואיים בעיתונות המאה ה-19 וראשית המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  "סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950-1850, ד"ר אהרן מאיר מזי"א
↑  נסים לוי, "פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט, הטכניון, חיפה, 1998, עמוד 151, 155, 360
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 14
↑  הרפואה, "מאה שנים להיווסדה של ההסתדרות הרפואית בישראל, (הר"י)", פרופ' נסים לוי, הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון, חיפה, ינואר 2012.
↑  שרמן, מ. " על הוועד הראשון של ה.ר.ע מפני 35 שנה" מכתב לחבר 155, י"ב בשבט תש"ז 2.2.47 עמוד 1367
↑  עיתון הרפואה בן 101 שנים? פרופ' אבישי גולץ, הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, חיפה, "הרפואה," דצמבר 2020, כסלו-טבת תשפ"א, כרך 159, חוברת 12, מכתבים למערכת, עמוד 908
↑  ז. וינשל, "תולדות הסניף החיפאי", הרפואה, י"ב, חוברת 3, עמוד 48
↑  מרדכי נאור, עורך, "העלייה השנייה 1914 - 1903", הוצאת עידן, ירושלים, 1988, עמ' 235
↑  אורית נבות, אברהם גרוס, ‏המלחמה בגרענת: ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל, קתדרה 94, דצמבר 1999, עמ' 113
↑  ד"ר שרגא פביוס פופעלעס 1843-1912
↑  ד"ר יצחק שווארץ
↑  שלמה שבא, דן בן אמוץ, "ארץ ציון ירושלים", זמרה, ביתן, מודן הוצאה לאור, 1973, שער שני, "שחקי, שחקי על החלומות", פרק : בריאות ותברואה, מאמר : "נוסדה הסתדרות הרופאים", עמוד 111.
| בריאות בישראל |
| --- | --- | --- |
| משרד הבריאות | שר: אוריאל בוסו • מנכ"ל: משה בר סימן טוב • רשות בתי החולים הממשלתיים • המרכז הלאומי להשתלות • אפליקציית המגן • מעבדה לבריאות הציבור • מרכז ידע תנודע |  |
| קופות חולים | מאוחדת • מכבי • לאומית • כללית • בעבר: הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה • פועלי הגליל • פועלי השומרון • עממית • אסף • הציונים הכלליים |  |
| ארגונים, עמותות ואיגודי בריאות בישראל | מגן דוד אדום • איחוד הצלה • יד שרה • האיגוד הישראלי לרפואת הפה • עזר מציון • טרם • האגודה למלחמה בסרטן • ההסתדרות הרפואית בישראל • רופאים לזכויות אדם • עמותת אדי • רחשי לב • יוסי אמבולנס |  |
| מכוני מחקר העוסקים בבריאות בישראל | מכון גרטנר • המכון לרפואה ימית  • המרכז הלאומי לרפואה משפטית • המרכז הלאומי לבקרת מחלות • הלכתיים: מכון פוע"ה • מכון שלזינגר |  |
| חקיקת בריאות בישראל | פקודת בריאות העם • חוק ביטוח בריאות ממלכתי • ועדת השירותים הציבוריים • חוק זכויות החולה • חוק החולה הנוטה למות • חוק טיפול בחולי נפש • חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות • תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה • תקנות סימון מוצרי המזון • ועדת גרין • ועדת מור יוסף • ועדת הקורונה • קבינט הקורונה |  |
| רפואה בתקופת היישוב | רופא נודד • אגודת רופאים מדברי עברית • בית הבראה החלמה • בית החולים הירקון • תחנת הבריאות העברית • מכון פסטר |  |
| אירועים בתחום הבריאות בישראל | פרשת חולי הנפש היהודים בבית לחם • השתלת הלב הראשונה בישראל • פרשת הדם • פרשת רמדיה • שביתת הרופאים • התפרצות החצבת  בישראל • התפרצות נגיף הקורונה בישראל |  |
| לימודי רפואה בישראל | בחינת רישוי ברפואה • הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי • לימודי ניהול מערכות בריאות בישראל |  |
| בצה"ל | חיל הרפואה • מסלול צמרת • מסלול בינה • פרופיל רפואי • מש"ק תברואה • בריאות הנפש בצה"ל |  |
| שונות | היריון ולידה בישראל • תרומת דם בישראל • טופס 17 • סל הבריאות • גורמי התמותה השכיחים בישראל • חוסה • פנקס הפסיכולוגים • פנקס הרופאים |  |
יוקריט הלסינקי

יוקריט הלסינקי (בפינית: Helsingin Jokerit; פירוש השם בפינית הוא "ג'וקרים" או "ליצנים") היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מהלסינקי, פינלנד. יוקריט היא אחת מקבוצות הפאר של הענף בפינלנד, וזכתה ב-6 אליפויות של הליגה העליונה של פינלנד (SM-Liiga). שני השחקנים הנחשבים לגדולים בתולדות פינלנד, יארי קורי וטמו סלאנה, גדלו בקבוצה. קורי הוא כיום הבעלים והמנכ"ל שלה.
מ-2014 עד 2022 הייתה יוקריט לקבוצה הנורדית הראשונה והיחידה בליגת KHL. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה עזבה יוקריט את ליגת ה-KHL, ונכון ל-2023 אינה משחקת בליגה כלשהי.
בעונת 2023/24 תצטרף הקבוצה לליגה הפינית השנייה (Mestis), לאחר שבקשתה להצטרף מחדש לליגה הראשונה נדחתה.
היסטוריה > תחילת הדרך

יוקריט קמה ב-1967 על חורבותיה של קבוצה חובבנית בליגה השנייה של פינלנד, שחובותיה הכריעו אותה והיא נאלצה להתפרק. איש העסקים איימו מאקינן השתלט על נכסי הקבוצה המפורקת, כולל כל שחקניה, במחיר של חצי מחובותיה, והקים קבוצה חדשה, חצי מקצוענית, שירשה גם את המקום של הקבוצה המפורקת בליגה השנייה בפינלנד.
ב-27 באוקטובר 1967 התקיימה אספת הייסוד של הקבוצה. לוגו הליצן הקורץ, המלווה אותה עד היום, אומץ באופן מיידי על בסיס דמויות ג'וקר מחפיסות קלפים שונות. היא קבעה את ביתה ב"היכל הקרח הלסינקי", אולם בן כ-8,000 מקומות ישיבה.
מאקינן שם לו למטרה להעפיל במהירות לליגה העלניונה של פינלנד, ומרבית שחקני הקבוצה החובבנית אותה ירש לא שרדו בקבוצה לאורך זמן. יוצא דופן היה החלוץ טימו טורונן, ששרד בקבוצה שנים רבות והוא עדיין (2015) מבקיע המצטיין שלה בכל הזמנים.
מאקינן הצליח במטרתו, ושנתיים לאחר היווסדה העפילה יוקריט לליגה העליונה.
היסטוריה > שנות ה-70 של המאה ה-20

יוקריט התבססה במהירות בליגה העליונה של פינלנד, שנקראה אז SM-Sarja. בעזרת רכש נבון זכתה הקבוצה במקום השני בליגה ב-1971, וב-1973 זכתה באליפות ראשונה. באותה תקופה יצרה הקבוצה ליגת נוער פנימית עם מאות נערים, שצברו ניסיון משחק ויצרו עבור הקבוצה מאגר של כישרונות צעירים. אחד מאותם כישרונות היה החלוץ יארי קורי, שכיכב בקבוצה במחצית השנייה של העשור בטרם הפך לכוכב על בליגת ה-NHL במדי אדמונטון אוילרס. עם זאת, באותה תקופה דעך כוכבה של הקבוצה שהפכה לקבוצת תחתית בליגה, ולמעשה ביצועיו של קורי הצילו אותה מירידה לליגה השנייה.
היסטוריה > שנות ה-80

המייסד איימו מאקינן פרש מניהול הקבוצה ב-1980, והקבוצה עברה להיות מנוהלת על ידי חברה שהוקמה לצורך כך.
ב-1982 זכתה יוקריט לרכש משמעותי – מגן נבחרת ברית המועצות ניקולאי מקארוב (אחיו הבוגר של כוכב ההתקפה של הנבחרת סרגיי מקארוב). מקארוב הוביל את הקבוצה עד לגמר הפלייאוף של הליגה הפינית (שכעת נקראה SM-Liiga) אך לא שותף בו בגלל פציעה קשה שנגרמה ממכת מקל מכוונת של שחקן יריב, ויוקריט נוצחה בסדרת הגמר על ידי יריבתה העירונית, HIFK הלסינקי. מקארוב לא התאושש מהפציעה ובעונה הבאה, לאחריה פרש מפעילות, ירדה יכולתו באופן מורגש.
בשנים הבאות חזרה יוקריט להיות קבוצת תחתית עקב בעיות כספיות שגרמו לעזיבת חלק גדול משחקניה המובילים, והקבוצה ירדה לליגה השנייה ב-1987.
לעזרתה של הקבוצה באה שוב תוכנית השחקנים הצעירים הענפה שלה. לאחר שקבוצת הצעירים עד גיל 20 של המועדון זכתה באליפות פינלנד ב-1988, הועלו כוכביה לקבוצה הבוגרת. בין הכוכבים הצעירים בלטו בעיקר השוער ארי סולנדר והחלוץ טמו סלאנה, שהפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה בדרך לקריירת NHL מפוארת.
הסגל הצעיר והמבטיח העלה את הקבוצה בחזרה לליגה העליונה ופתח את עידן השיא של הקבוצה, אף על פי שבסוף שנות ה-80 עדיין נמשכו הבעיות הפיננסיות והניהול הכושל שנבע מהצורך להגיע להסכמה בין כל חברי הדירקטוריון, הסכמה שכמעט אף פעם לא הושגה.
היסטוריה > שנות ה-90: תחילת עידן הרקימו ושנות השיא

ב-1991 השתלט חבר דירקטוריון הקבוצה, איש העסקים הארי הרקימו, על הקבוצה. הוא הפך ליו"ר הקבוצה ופירק את הדירקטוריון שגרם לסטגנציה שבה שקעה. בעזרת הכוח שצבר לעצמו הוכיח הרקימו את היכולת הניהולית והעסקית שלו, ובתוך שנים מעטות הפך המועדון שהיה על סף פשיטת רגל למועדון העשיר ביותר בספורט הפיני כולו. עם שחקני רכש חדשים ועם הכוכבים שעלו מקבוצת הצעירים זכה המועדון לשנותיו היפות ביותר, עם 4 אליפויות פינלנד (1992, 1994, 1996 ו-1997) ושני גביעים אירופים רצופים ב-1995 ו-1996.
הרקימו בנה עבור הקבוצה את ביתה הנוכחי, הארטוול ארנה (כיום הלסינקי האלי), אליו עברה הקבוצה ב-1997. זו הייתה הפעם הראשונה באירופה שבה קבוצה זכתה לשחק באולם ביתי שהיה בבעלות פרטית של בעליה. הקבוצה שמה את יהבה על מפעל אירופי חדש ומבטיח, ליגת האלופות בהוקי קרח, שייסדה פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית. הקבוצה התבססה בשנים הבאות על שחקני רכש יקרים, כגון החלוץ אסה טיקנן שחזר למולדתו לאחר שנים מוצלחות מאוד באדמונטון אוילרס איתה זכה 5 פעמים בגביע סטנלי.
ההימור על ליגת האלופות התגלה כטעות. המפעל נכשל כישלון חרוץ ולא הכניס לקבוצה את הכספים שקיוותה שיכניס לה, ובליגה, אף על פי שחקני הרכש היקרים, ירדו ביצועיה. ההישג הבא שלה היה עלייה לסדרת גמר הפלייאוף ב-2000, בה הפסידה.
היסטוריה > 2000–2013: שנים אחרונות בליגה הפינית

בתחילת המאה ה-21 כיכבו בקבוצה השוער הצעיר קרי להטונן, שהפך מאוחר יותר לאחד השוערים הטובים בעולם במדי דאלאס סטארס בליגת ה-NHL, והחלוץ הוותיק וילה פלטונן שזכה עם נבחרת פינלנד באליפות העולם ב-1995. הקבוצה זכתה באליפות הליגה ב-2002.
עם עזיבתו של להטונן ל-NHL, נרכש מבוסטון ברואינס השוער האמריקאי המתבגר טים תומאס, שלא מצא את מקומו בברואינס. תומאס שכנע ביכולתו, והקבוצה זכתה בגביע הקונטיננטלי – הגביע השני בחשיבותו באירופה – ב-2003.
בעונת 2004/05 שבתה ליגת ה-NHL למשך עונה שלמה, ושחקנים רבים מה-NHL עברו לשחק באותה עונה באירופה. יוקריט הביאה לסגל שלה מספר שחקני NHL ובראשם הכוכב שגדל בקבוצה, טמו סלאנה, שכבר היה כוכב-על מוכח ב-NHL. אלא שסלאנה הגיע לקבוצה פצוע ונעדר ממשחקים רבים. יוקריט, שנחשבה מועמדת מובילה לזכות באליפות, כשלה בסדרת הגמר ונאלצה להסתפק בסגנות.
בעונה הבאה, עם סיום השביתה ב-NHL, עזבו את הקבוצה שחקנים רבים. קשה במיוחד הייתה עזיבתו של השוער טים תומאס, שעזב את הקבוצה יום אחד לפני תחילת העונה כדי לשוב ולנסות את מזלו בבוסטון ברואינס. הקבוצה לא יכלה להתגבר על העזיבות הרבות, ולראשונה מזה 16 שנה לא העפילה לפלייאוף.
בהמשך דרכה בליגה הפינית חזרה הקבוצה לפלייאוף, אך לא זכתה בתארים נוספים. היא העפילה עוד פעם אחת לסדרת הגמר ב-2007, ונוצחה. אירוע ניתן לציון הוא משחקה של יוקריט מול יריבתה העירונית HIFK בעונת 2010/2011, שהועבר לאצטדיון האולימפי בהלסינקי ושוחק תחת כיפת השמיים. המשחק, שבו הפסידה יוקריט 4:3, משך 36,644 צופים, שיא קהל של כל הזמנים בליגה הפינית המחזיק מעמד עד היום.
היסטוריה > 2013–2022: תקופת KHL

ביוני 2013 הודיע הארי הרקימו במסיבת עיתונאים דרמטית כי הוא מוכר את אולמה הביתי של הקבוצה, הארטוול ארנה, לאנשי העסקים בוריס רוטנברג (הבעלים של סק"א סנקט פטרבורג, גנאדי טימושנקו (נשיא הקבוצה), וארקדי רוטנברג, אחיו של בוריס ויו"ר דינמו מוסקבה, שלושתם רוסים עם אזרחות פינית. טימושנקו ובוריס רוטנברג קנו גם חלקים בבעלות על הקבוצה, אם כי הרקימו נותר הבעלים העיקרי שלה.
באותה מסיבת עיתונאים הודיע הרקימו גם שיוקריט תעזוב את הליגה הפינית בתום עונת 2013/14, ותעבור לשחק בליגת ה-KHL. בכך הפכה יוקריט לקבוצה הנורדית הראשונה ב-KHL. כוכב העבר יארי קורי, שגדל בקבוצה, שב אליה בתפקיד המנכ"ל אחרי תקופה מוצלחת כמנהל המקצועי של נבחרת פינלנד.
בחמש עונותיה הראשונות בליגת ה-KHL עלתה הקבוצה לפלייאוף כולל זכייה באליפות "בית בוברוב" בעונת 2015/16, אך בכולן נוצחה בסיבוב הראשון או השני של הפלייאוף. עם זאת, בעונת 2017/18 הייתה הקבוצה שותפה לשני אירועים שקבעו שיאים בליגה ה-KHL – היא אירחה את סק"א סנקט פטרבורג למשחק KHL שנערך תחת כיפת השמיים בזירה שהוקמה במיוחד לאירוע בפארק קאיסניימי שבמרכז הלסינקי, וקבעה שיא קהל למשחק KHL עם 17,645 צופים; והייתה שותפה גם למשחק הארוך ביותר בהיסטוריה של ה-KHL, לאחר שניצחה משחק בסיבוב השני של הפלייאוף מול צסק"א מוסקבה משער ניצחון שהובקע בהארכה החמישית. בסך הכול נמשך המשחק 142 דקות ו-2 שניות. בסיום הסדרה נוצחה הקבוצה והודחה, ושוב כשלה בניסיונה להעפיל לגמר החטיבה המערבית.
בקיץ 2019 נקנתה הקבוצה על ידי שותפות חדשה בראשות המנכ"ל ושחקן העבר שלה, יארי קורי, שהפך בכך גם לבעלים של קבוצת נעוריו, ואחזקת מיעוט של חברת הניקל הרוסית "נורניקל" המחזיקה מפעל ייצור בפינלנד. עם פתיחת עונת 2020/2021 נודע כי כמה משחקני יוקריט נמצאו חיוביים לנגיף COVID-19 והקבוצה הוכנסה לבידוד בן שבועיים שהצריך את דחיית המשחקים שלה בליגה, בהמשך הקבוצה אומנם העפילה לפלייאוף גביע גגארין אך הודחה כבר בשלב שמינית הגמר על ידי לוקומוטיב יארוסלבל עם 4:0 בסדרה.
בפברואר 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, פרשה הקבוצה מפלייאוף ה-KHL של עונת 2021/22 אליו העפילה, ולאחר מכן הודיעה על עזיבתה את הליגה באופן סופי. כתוצאה מכך בעונת 2022/23 לא שיחקה הקבוצה באופן פעיל בליגה כלשהי.
היסטוריה > 2023–הווה: השיבה העתידית לליגה השנייה בפינלנד

לאחר שהקבוצה הגישה בקשה להצטרף מחדש לליגה הפינית הראשונה (Liiga) ובקשתה נדחתה, ביקשה הקבוצה להצטרף לליגה השנייה (Mestis) לעונת 2023/24. בקשתה התקבלה, והקבוצה תתחיל את עונת 2023/24 בליגה הפינית השנייה.
הישגים לפי עונה > הליגה הפינית

| עונה | מיקום בעונה הסדירה | פלייאוף |
| --- | --- | --- |
| 2002/03 | 2 | הפסידה במשחק על המקום השלישי, 0:3 למועדון HPK |
| 2003/04 | 7 | הפסידה בסיבוב השני, 2–4 למועדון Oulun Kärpät |
| 2004/05 | 2 | הפסידה במשחק הגמר, 1–3 ל-Kärpät |
| 2005/06 | 11 | לא העפילה |
| 2006/07 | 2 | הפסידה בסדרת הגמר, 0–3 ל-Kärpät |
| 2007/08 | 3 | הפסידה במשחק על המקום השלישי, 3–4 ל-Tappara |
| 2008/09 | 4 | הפסידה בסיבוב הראשון, 1–4 ל-Kärpät |
| 2009/10 | 10 | הפסידה בסיבוב ההזדמנות האחרונה, 1–2 ל-Tappara |
| 2010/11 | 6 | הפסידה בסיבוב הראשון, 3–4 ל-HIFK |
| 2011/12 | 6 | ניצחה במשחק על המקום השלישי, 4:3 על Espoo Blues |
| 2012/13 | 1 | הפסידה בסיבוב השני, 2–4 ל-Lukko |
| 2013/14 | 7 | הפסידה בסיבוב ההזדמנות האחרונה, 0–2 ל-HPK |
הישגים לפי עונה > KHL

| עונה | מיקום בעונה הסדירה | יריבה בפלייאוף | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏2014/15 | 5 | הפסידה 1-4 בסדרה לצסק"א | רבע גמר גביע גגארין |
| ‏2015/16 | 3 | 2-4 לטורפדו | הפסידה בשמינית הגמר |
| ‏2016/17 | 12 | 0-4 לצסק"א | הפסידה בשמינית הגמר |
| ‏2017/18 | 3 | 4-1 לצסק"א | הפסידה ברבע הגמר |
| ‏2018/19 | 9 | 2-4 לדינמו מוסקבה | הפסידה בשמינית הגמר |
| ‏2019/20 | 3 | הפלייאוף הופסק | העפילה לרבע גמר גביע גגארין |
| ‏2020/21 | 10 | 0-4 ללוקומוטיב יארוסלבל | הפסידה בשמינית הגמר |
תארים

ליגת העל הפינית בהוקי קרח :
זכייה (6): 1973, 1992, 1994, 1996, 1997, 2002
סגנות (6): 1971, 1983, 1995, 2000, 2005, 2007
מקום שלישי (2): 1998, 2012
KHL :
רבע גמר גביע גגארין: ‏2014/2015, ‏2018
ליגת האלופות בהוקי קרח :
זכייה (2): 1995, 1996
סגנות (1): 2011
הגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח :
זכייה (1): 2003