stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מומנט כוח
פורמליזם מתמטי

המומנט מוגדר פיזיקלית כמכפלת הכוח הפועל בזרוע הכוח, או ברישום מתמטי:
כאשר:
{\vec {\tau }} מסמל את המומנט
{\vec {F}} הוא וקטור הכוח
{\vec {r}} הוא וקטור המרחק בין ציר הסיבוב של הגוף לבין נקודת הפעלת הכוח
\times  הוא סימן המכפלה הווקטורית
מכאן שגודלו הסקלרי של המומנט נתון בנוסחה:
\theta  – הזווית בין הזרוע לבין הכוח
היחידות בהן נמדד המומנט, כמו שנובע מנוסחה זו, הן כוח כפול מרחק, יחידות ניוטון־מטר. אף על פי שהיחידות של מומנט שקולות ליחידות של אנרגיה, לא נהוג למדוד את המומנט ביחידות של אנרגיה (ג'ולים).
באופן המקביל לחוק השני של ניוטון, ניתן להגדיר את המומנט כשינוי לפי הזמן של התנע הזוויתי:
הגדרה זו שקולה להגדרה הקודמת שכן
כאשר:
{\vec {v}} – וקטור המהירות
m – המסה
בהוכחה נעזרנו בהגדרה של כוח כנגזרת בזמן של התנע הקווי, של התנע כמכפלת המהירות והמסה ובעובדה שמכפלה וקטורית של שני וקטורים תלויים ליניארית היא  {\vec {0}}.
חוקי המומנט

לגבי המומנט יש שלושה חוקים הדומים לחוקי ניוטון:

1. לשם השגת שיווי משקל מכני נחוץ לא רק שסכום הכוחות הפועלים על הגוף יהיה 0, אלא גם שסכום המומנטים עליו יהיה 0, צריך להתקיים:
בדומה לחוק הראשון של ניוטון:
2. התאוצה הזוויתית של הגוף מתקבלת על פי הנוסחה:
כאשר:
{\vec {\alpha }} – התאוצה הזוויתית של גוף
I – מומנט ההתמד של הגוף שהוא גודל סקלרי, לא וקטור
בדומה לחוק השני של ניוטון:
3. חוק הפעולה והתגובה: כאשר שני גופים מסתובבים סביב אותו ציר סיבוב, המומנט שגוף אחד מפעיל על השני גורם למומנט שווה בגודלו והפוך בסימנו שמפעיל הגוף השני על הראשון.
בדומה לחוק השלישי של ניוטון:
עבודה

העבודה שמבצע המומנט לאורך הזווית היא:
W – העבודה
\tau  – המומנט
\theta  – הזווית לאורכה מתבצעת התנועה
בדומה לחוק המוכר מתנועה קווית ישרה:
מומנט והספק

הקשר בין ההספק, המומנט ומהירות הסיבוב נתון על ידי המכפלה:
כאשר:
P – הספק
\omega  – מהירות סיבוב
T – מומנט
ביחידות SI, ההספק נמדד בוואט, המומנט בניוטון כפול מטר ומהירות הסיבוב ברדיאנים לשנייה.
ביחידות שונות:
ביחידות בריטיות (אימפריאל), כאשר ההספק נמדד בכוח סוס (1 כ"ס = 746 ואט), המומנט בליברה כפול פיט ומהירות הסיבוב בסיבובים לדקה.
כאשר ההספק נמדד בכוחות סוס, (1 כ"ס = 746 ואט), המומנט בליברה כפול אינץ' ומהירות הסיבוב בסיבובים לדקה.
כאשר ההספק נמדד בכוח סוס מטרי, (1 כ"ס = 736 ואט), המומנט בק"ג כוח כפול סנטימטר ומהירות הסיבוב בסיבובים לדקה.
ראו גם

תנע זוויתי
מכניקה
מכניקה של גוף קשיח
מומנט כפיפה
מאמץ פיתול
מנוף (מכניקה)
לקריאה נוספת

McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering, Sybil P. Parker Editor in Chieh. McGraw-Hill Book Company 1983, ISBN 0-07-045486-8
Tipler Paul, Physics for Scientists and Engineers: Mechanics, Oscillations and Waves, Thermodynamics 5th ed W. H. Freeman, 2004 ISBN 0716708094
תרשים להבהרת המושגים במומנט סיבוב. צורה פשוטה יותר להבין את משמעות ה־sin שנוסף לנוסחה היא שמתייחסים רק לרכיב הכוח שמאונך למוט.
כלל יד ימין לקביעת כיוון הווקטור
מים מים (סרט משנת 1985)

| --- | --- |

 בימוי:  דיק קלמנט 
 הופק בידי:  איאן לה פרנאי   ג'ורג' האריסון
 תסריט:  דיק קלמנט   איאן לה פרנאי   ביל פרסקי
 עריכה:  ג'ון ויקטור סמית' 
 שחקנים ראשיים:  מייקל קיין   ולרי פרין   ברנדה ואקרו   לאונרד רוסיטר   בילי קונולי   אריק קלפטון  ג'ורג' האריסון  רינגו סטאר דניס דוגאן
 מוזיקה:  מייק מורן  אריק קלפטון אדי גראנט
 צילום:  דאגלס סלוקומב 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  HandMade Films
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 ינואר 1985
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  1,256,862 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   water
 דף הסרט ב־IMDb
 
מים מים הוא סרט קומדיה/פארסה פוליטית בריטי משנת 1985, בבימויו של דיק קלמנט (אנ') ובכיכובו של מייקל קיין. התסריט נכתב על ידי קלמנט ואיאן לה פרנאי (אנ').
עלילה

הסיפור מתרחש במושבה הבריטית קסקרה הנמצאת באי בדיוני בקריביים. המושל המקומי בקסטר ת'וויטס זוכה להתעלמות נרחבת מצד ממשלת בריטניה, התקשורת והציבור הרחב, ומנהל חיים נוחים במושבה הקטנה והשלווה. השלווה הזו מופרעת כאשר נמצאים מים במתקן קידוח נפט נטוש – והם באיכות של מיטב חברות המים (וגם של חברות המייצרות חומרים משלשלים, מכיוון שהם מכילים חומר שגורם לך "לחרבן בדיוק של שעון"). צדדים שונים, כולל הממשל הבריטי, החזית לשחרור קסקרה, הבית הלבן, יצרני מים בבקבוקים צרפתיים וארגוני גרילה קובנים מתעניינים בעתיד האי ומאיימים להרוס את אורח החיים ממנו נהנים תושבי האי.
בסרט מככבים מייקל קיין בתפקיד המושל הבריטי בקסטר ת'אוויטס, ש"הפך למקומי" ובילי קונולי כפעיל המחאה המקומי דלגדו, ועמם לאונרד רוסיטר (אנ'), בתפקיד סר מלקולם לברידג'.
משתתפים

מייקל קיין - מושל בקסטר ת'ווייטס
ולרי פרין - פמלה וינטרוב
ברנדה ואקרו - דולורס ת'ווייטס
לאונרד רוסיטר (אנ') - סר מלקולם לברידג' (הסרט ראה אור לאחר מותו)
בילי קונולי - דלגדו פיצו
דניס דוגאן - רוב וורינג
פולטון מקאי - הכומר אריק מקנאב
אודות קסקרה

עלילת הסרט מתרחשת ברובה על האי הבדיוני קסקרה. בפועל הצילומים נערכו באי הקריבי סנט לוסיה. שמו של האי הוא מחווה לקסקרה שהוא שמו של צמח (שם מדעי Rhamnus purshiana) בעל תכונות משלשלות.
הפקת הסרט

הסרט היה אחד משלושה סרטים שחברת HandMade Films (אנ') התכוונו לצלם בשנת 1984. החברה נוסדה על ידי ג'ורג' האריסון ועמיתו העסקי דניס אובריאן (אנ') בשנת 1978 כדי לממן את הסרט בריאן כוכב עליון של חבורת מונטי פייתון.
לה פרנאי וקלמנט יצרו פיילוט לטלוויזיה בארצות הברית עם ביל פרסקי (אנ') שהעלה את הרעיון של מושבה בריטית בדיונית באיים הקריביים שמבקשת עצמאות. שלושתם כתבו תסריט שפרסקי רצה לביים אך לא הצליחו לגייס כספים.
טיוטה של התסריט נשלחה למייקל קיין, שאהב את התסריט ורצה ליצור את הסרט.
דניס אובראיין, מנהל האולפן, הציע לג'ון קליז את התפקיד של סר מלקולם לברידג' אך זה סירב; לאונרד רוסיטר, גילם את הדמות בסרט זה, שהיה האחרון בו השתתף שכן הוא מת טרם ראה הסרט אור.
את הסרט התחילו לצלם במאי 1984. הצילומים בוצעו בעיקר בסנט לוסיה. בשל מיעוט תשתיות קולנועיות מתאימות שם, היה צריך להעביר פריטים לאי בדרך הים. עבודות האולפן נעשו באולפני שפרטון בלונדון וסצנות באר הנפט צולמו בדבון.
באותה תקופה בילי קונולי היה קומיקאי בתחילת דרכו, שזכה להערכה רבה מצדו של דניס אובראיין שהיה משוכנע שבילי קונולי הוא האיש הכי מצחיק בבריטניה.
ג'ורג' הריסון שבדרך כלל לא התערב בהפקת סרטי HandMade תרם באמצעות הופעה בקונצרט בסופו של הסרט יחד עם אריק קלפטון ורינגו סטאר. סצנת הקונצרט צולמה ביום אחד באולפני שפרטון (אנ'). קלפטון, סטאר והריסון קיבלו תשלום מינימלי של מוזיקאים המנגנים פלייבק על סט הצילומים.
שיר הנושא, Water, בוצע על ידי אדי גראנט (אנ').
הפצה

הסרט הוקרן בינואר 1985 בלונדון והיה זמן קצר בלבד ברשימת עשרת הסרטים המכניסים ביותר שם. בשל העדר מפיץ בארצות הברית, הסרט לא הצליח לכסות את עלות הפקתו. באפריל 1986 נמצא מפיץ לסרט בארצות הברית אך גם שם הסרט לא זכה להצלחה.
הסרט הופץ על גבי קלטת וידאו ב-1 פברואר 1987 על ידי חברת סרטי פרמאונט ומהדורת ה-DVD יצאה לאור בצפון אמריקה בשנת 2006.
מטריקת תוכנה

מטריקת תוכנה (גם מדיד תוכנה, באנגלית Software metric) היא שיטה למדידת תכונות מסוימות של חלקי תוכנה או הדרישות שלה. המטרה היא לאבחן כמה הקוד או המבנה מסובך, ומה הסיכוי להמצאות באגים בתוכנה.
קיים מגוון סוגים של שפות תכנות כגון: שפות פרוצדורליות, שפות מונחות עצמים ועוד, בגלל השוני ביניהן יהיו מספר סוגים של מטריקות.
מטריקות בתכנות פרוצדורלי > סיבוכיות מעגלית (Cyclomatic complexity)

סיבוכיות מעגלית של קטע קוד היא מספר המסלולים הבלתי תלויים בגרף של קטע הקוד.
לדוגמה, עבור קטע קוד שלא מכיל צומתי החלטה כגון תנאים או לולאות, הסיבוכיות היא בדיוק 1 משום שקיים מסלול יחיד בקוד.
אם קטע קוד מכיל תנאי יחיד, ישנם 2 מסלולים שונים בקוד משום שכל תנאי יכול להיות אמת או שקר ולכן הסיבוכיות במקרה הזה תהיה 2.
באופן מתמטי, סיבוכיות מעגלית של תוכנית מוגדרת בעזרת גרף הזרימה של התוכנית שמוגדר להיות גרף מכוון שמכיל את הבלוקים הבסיסיים של התוכנית, כאשר ישנה קשת מקודקוד אחד לאחר אם קיים תרחיש שעבורו לאחר ביצוע השורה המייצגת את הקודקוד הראשון נבצע את השורה המייצגת את הקודקוד השני. הסיבוכיות M מוגדרת להיות: M = E-V+2P כאשר,
E - מספר הקשתות בגרף.
V - מספר הקודקודים (בלוקים) בגרף.
P - מספר רכיבי הקשירות בגרף.
מטריקות בתכנות פרוצדורלי > סיבוכיות מעגלית (Cyclomatic complexity) > דוגמה

בקוד שלפנינו מספר הקשתות בגרף 11, מספר הקודקודים 10, וישנו רכיב קשירות בודד ולכן נקבל כי M=11-10+1*2 = 3
for (int i=0 ; i< N ; i++)
 cout<< i <<endl;
for (int i=0; i<N ; i++)
 cout<<i*i<<endl;
מטריקות בתכנות פרוצדורלי > מספר שורות קוד (LOC)

מספר שורות קוד (LOC) היא מטריקה למדידת גודל של תכנה על ידי ספירת מספר שורות הקוד בקוד המקור של התוכנית. מטריקה זו יכולה לתת לנו הערכה טובה למאמץ הנדרש לפיתוח התכנה ולתחזוקתה. במטריקה זו מודדים את מספר השורות הפיזיות ולא הלוגיות, אף שיש חיסרון בהסתכלות על מספר השורות הפיזיות ולא הלוגיות.
לדוגמה, נסתכל על קטע הקוד הבא בשפת C:
for (i = 0; i < 100; i++) printf("hello");
בקוד זה יש שורה פיזית אחת ושתי שורות לוגיות.
לעומת זאת, מתכנת אחר יכול לרשום את אותו הקוד בצורה הזאת:
for (i = 0; i < 100; i++)
{
 printf("hello");
}
בקוד הנ"ל יש 4 שורות קוד פיזיות ושתי שורות לוגיות.
כלומר, מספר שורות הקוד הפיזיות תלוי מאוד במתכנת אך הוא עדיין יכול לתת לנו אינדיקציה טובה על סדר הגודל של התוכנה.
מטריקות בתכנות פרוצדורלי > סיבוכיות מערכתית (System complexity)

סיבוכיות מערכתית (SYSC) משלבת הערכה בין סיבוכיות הפרוצדורות לבין הקשר ביניהן, המדידה מתבצעת במונחים של הקריאות לפרוצדורות, הפרמטרים המועברים ושימוש במידע בתוכן.
יתרון של שיטה זו הוא בעובדה שניתן לחשב את הסיבוכיות המערכתית של הפרוצדורות ללא המימוש של כל המערכת.
חיסרון של שיטה זו שהיא לא נותנת מידע אמיתי לגבי מידת הקושי לבצע שינויים במערכת קיימת.
סיבוכיות מערכתית מורכבת משני חלקים עיקריים:
סיבוכיות מיבנית (SC) - כמה קריאות יש לפרוצדורות אחרות בתוך הפרוצדורה ולפי זה להעריך את מידת הסיבוכיות המבנית.
סיבוכיות המידע (DS)- התחשבות במספר הקלטים/פלטים שיש לפרוצדורה.
הסיבוכיות המערכתית (SYSC) של אוסף פרוצדורות מוגדר להיות סכום ה-DC וה-CS של כל הפרוצדורות
ככל שהסיבוכיות המערכתית גדולה יותר, ככה צפויות להיות יותר תקלות (באגים) בקוד.
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > Coupling metrics > קשרים בין מחלקות (CBO)

במטריקה זו אנו מודדים את הצימוד (Coupling) בין אובייקטים.
CBO עבור מחלקה מסוימת מוגדר להיות המספר הכולל של ההפניות מהמחלקה למחלקות אחרות וההפניות מהמחלקות האחרות למחלקה.
ככל שהצימוד גבוה יותר, כך המערכת מועדת יותר לבאגים.
דוגמה
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > Coupling metrics > קשרים בין שיטות (RFC)

Response set For Class עבור מחלקה, מוגדר להיות מספר המתודות בקבוצת כל המתודות שיכולות לפעול כתוצאה ממסר שנשלח לאובייקט המחלקה.
דוגמה בשפת Java:
Class 2DPoint{
 private int x;
 private int y;
 public 2DPoint(int x,int y){
 this.x = x;
 this.y = y;
 }
 public distance(int x1,int y1){
 return Math.sqrt(Math.pow((x-x1),2) + Math.pow((y-y1),2));
 }
 public distanceFromOrigin(){
 return this.distance(0,0);
 }
}
המחלקה 2DPoint מייצגת נקודה בדו-מימד.
השיטה שיכולה להיות מופעלת כתוצאה משליחת מסר לאובייקט של המחלקה הנ"ל היא distance.
כלומר, ה-RFC של מחלקה זו הוא 1.

ככל שערך ה-RFC גדול יותר כך המחלקה, לפי מדד זה, נחשבת למסובכת יותר ומועדת יותר לבאגים.
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > Cohesion metrics

מטריקת הלכידות באה למדוד כמה שיטות של המחלקה קשורות זו לזו, נראה שתי שיטות כאלו:
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > Cohesion metrics > חוסר קשר בין שיטות (LCOM)

אנו רוצים למדוד את חוסר הקשר בין השיטות על ידי התבוננות בכמה משתנים מהמחלקה כל שיטה משתמשת.
נניח שיש לנו מ שיטות במחלקה ויש סה"כ k משתנים במחלקה אז עבור כל שיטה נחשב את ה-LCOM שלה כך:

נסתכל על כל זוגות המשתנים אצלנו, נגדיר את P להיות מספר הזוגות (Ii, Ij), שהשיטה m משתמשת גם ב-Ii וגם ב-Ij, ונגדיר את Q להיות את כל השאר הזוגות, אז (|LCOM(m) = max(0, |P|-|Q.
לקבלת ה-LCOM עבור המחלקה נסכום את כל ה-LCOM עבור כל השיטות שלה.
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > Cohesion metrics > קשר בין שיטות (TCC)

מה שאנו רוצים לבדוק בשיטה זו זה כמה שיטות משתמשות באותן המשתנים (כלומר יש ביניהם קשר כלשהו).

נגדיר NP להיות המספר המקסימלי של קשרים בין שיטות (כלומר מספר הזוגות של השיטות במחלקה).

נגדיר NDC להיות מספר הקשרים הישירים כלומר בכמה זוגות של שיטות יש שימוש באותו משתנה.

ונקבל כי TCC=NDC/NP, כלומר היחס בין הקשרים הישירים לבין מספר הקשרים שאפשרי.
כאשר ככל שה-TCC קטן יותר ככה המחלקה פחות מורכבת.

ככלל אנו מבדילים בין מחלקות עם TCC שקטן מ-0.5 לבין מחלקות עם TCC שגדול מ-0.5.
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > מטריקות הורשה (Inheritance related measures)

עד עתה לא התחשבנו בירושה, כאשר בשפות תכנות מונחות עצמים ההורשה היא חלק מרכזי, נשים לב שעד עתה הסתכלנו על מספר המשתנים/שיטות במחלקה, אך לא דיברנו על הורשה, מכיוון שאם מחלקה A יורשת ממחלקה B אז לא נראה את השיטות של מחלקה B בתוך A ועל מנת להעריך את A אנו חייבים להתייחס גם למחלקה B.
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > מטריקות הורשה (Inheritance related measures) > עומק עץ ההורשה (DIT)

נגדיר עבור כל מחלקה את עומק עץ ההורשה שלה, כאשר ככל שהעומק גדול יותר ככה הסיכוי לבאגים גדל, הסיבה היא שככל שאנו יורדים בעץ ההורשה אנו מקבלים עוד שיטות ומשתנים מה"הורים" שלנו ולכן "מסבכים" את המחלקה.

סטטיסטית קרוב ל-83% מהמחלקות הן בעומק 0 או 1 וכל השאר בעומקים הגדולים מ-1 כפי שרואים בתרשים.
מטריקות בתכנות מונחה עצמים > מטריקות הורשה (Inheritance related measures) > מספר ילדים למחלקה (NOC)

בשיטה הקודמת חיפשנו מה העומק של המחלקה, עתה נרצה דווקא לראות מה רוחב ההורשה של המחלקה, כלומר כמה בנים ישירים יש לה (בנים של בנים לא נכנסים בחישוב), הסיבה היא שבעומק יש לנו הרבה יותר שימוש מחדש בקוד ואילו ברוחב יש פחות כי כל מחלקה מממשת את השיטות שלה בצורה שונה.
כמו כן, מחקרים הראו כי NOC גבוה גורם לפחות שגיאות.
גרף סיבוכיות מעגלית עבור הקוד
עומק עץ ממוצע
מובארכ בן סבאח א-סבאח

מובארכ בן סבאח א-סבאח (בערבית: الشيخ مبارك بن صباح بن جابر الصباح; 1837 – 1915) שנודע גם בשם מובארכ הגדול, היה השליט השביעי של שייח'ות כווית, מ-18 במאי 1896 ועד מותו ב-18 בנובמבר 1915.
מובארק עלה על כסאו לאחר שהרג את אחיו למחצה, מוחמד אל-סבאח. מובארכ א-סבאח נחשב כמי שהניח את התשתית למדינת כווית המודרנית. א-סבאח הוא זה שעיצב את דמותה וקבע את חוקתה ולפיה אמיר כווית חייב להיות מצאצאיו בן לבית סבאח.
מובארכ היה השליט השביעי בשושלת אל-סבאח. מובארק היה גם אב לשני שליטי כווית שירשו אותו, ג'אבר וסלים, שמהם יצאו אל-ג'אבר ואל-סלים וענפי משפחת אל-סבאח, והוא האב הקדמון של כל השליטים וראשי הממשלה הכוויתים אחריהם.
מובארכ חתם על הסכם עם בריטניה ב-23 בנובמבר 1899, והתחייב כי הוא וממשיכי דרכו לא ישתפו פעולה עם נציגים זרים ולא ימכרו שטחים ללא אישור ממשלת בריטניה. בזכות הסכם זה והחסות שהוענקו לכווית ולמשפחת אל-סבאח, הוא נחשב כמייסד כווית.
בתקופת שלטונו חוותה כווית פריחה כלכלית, מובארכ דגל במנהל תקין והשקיע בתשתיות נמל וכבישים איכותיים. כווית כונתה מרסיי של המפרץ הפרסי, כלכלתה משכה אליה רבים ואוכלוסייתה הייתה מורכבת מתושבים ערבים, פרסים, אפריקנים, יהודים וארמנים, סובלנותה של המדינה לדתות שונות אפשרה מגורים בכפיפה אחת של מגוון כה רב של עמים ודתות. אולי הדוגמה הטובה ביותר היא קיומו של מיסיון אמריקאי והיחסים השלווים שהיו קיימים בין הנוצרים האמריקאים שזה מקרוב באו לבין האוכלוסייה הוותיקה בכווית.
בשנת 1903 החוקר והצלם היהודי-גרמני הרמן בורכהרט ביקר בכווית, נפגש וצילם את מובארכ. הצילום נחשב אייקוני עד ימינו.
ראשית חייו

מובארכ נולד למשפחת אל-סבאח ב-1837, לשייח' סבח ג'אבר אל-סבאח (1859–1866) וללולווה. כשהגיע לגיל חמש, הוא התחיל ללמוד קרוא וכתוב ולשנן את הקוראן, בנוסף ללימודי חשבון. כשהגיע לגיל ההתבגרות, קיבל על עצמו תפקידים צבאיים במדבר כווית תחת שלטונו של אחיו הבכור, השייח' עבדאללה בן סבח א-סבאח, עד מותו ב -1892, ואז אחיו השני, מוחמד בן סבח אל-סבאח. הוא פיקד על חיל הפרשים של צבא כווית במבצעים רבים, כולל כמה מסעות עות'מאניים - בעיקר מסעות ב-1871, 1892 ו-1894 לתוך אל-אחסא, קטר ודרום עיראק. על שירותו הארוך קיבל מובארכ מספר עיטורים עות'מאניים. בתקופה זו כווית השקיעה מאמצים רבים בהתקרבות לאימפריה העות'מאנית, מדיניות שהחלה בימי עבדאללה א-סבאח, ונהפכה בהמשך בידי מובארכ. הוא קיים כמה אינטראקציות עם הבריטים כבר ב-1863 כאשר פגש את סר לואיס פלי, דיפלומט בריטי שיצא למשימות רבות ברחבי האזור, ובשנת 1883 כאשר נשלח לשליחות דיפלומטית עות'מאנית לבחריין.
רצח מוחמד וג'ראח אל-סבאח

ב-8 במאי 1896, הרג מובארכ את אחיו למחצה מוחמד וג'ראח, ועלה על כס השלטון.
רוב ההיסטוריונים מקבלים את הטענה שמובארכ רצח את אחיו למחצה, אך פרטי ההתנקשות נתונים במחלוקת. החוקרת ג'יל קריסטל טוענת שמובארכ, בניו ג'ביר וסלים, ותומכים נאמנים, רצחו את אחיו למחצה בסתר במהלך הלילה. חוקרים אחרים אינם מזכירים את בניו. חוקרים אחרים טוענים כי לא ניתן לקבוע שמובארכ עומד מאחורי ההתנקשות, ואם היה ידוע בוודאות שכך הדבר, תומכיהם של מוחמד וג'ראח היו נוקמים בו.
ישנן מספר תיאוריות אפשריות למניעי מובארכ ברצח אחיו. תיאוריה אחת היא שמובארק התרעם על כך שהוא נשלח ללא הרף למסעות שבטיים אל המדבר. תיאוריה שנייה היא שמוחמד לא מימן כראוי את משלחותיו של מובארכ. התיאוריה השלישית היא שבעיני מובארכ מוחמד היה מנהיג חלש שחוסר הפופולריות שלו בכווית "חייב" את הדחתו.  התיאוריה הסבירה ביותר היא שמובארכ הרגיש שהוא לא קיבל את חלקו הראוי בעושר וברכוש המשפחתי.
התבססות בשלטון

לאחר עלייתו לשלטון שיחד מובארכ את הפקידים העות'מאנים כדי להשיג תמיכה במינויו לקאימקאם של כווית כמו אחיו הקודמים. הדבר מומחש עוד יותר באמצעות מזכר של קפטן JF Whyte, סוכן בריטי שהוצב בבצרה: "שייח' מובארק, מאז השתלטותו על השלטון, משתמש בעושרו של אחיו המנוח כדי להבטיח את הכרתו כשיח' ואת מינויו לקיימקאם של כווית על ידי הנשגבים. פורט." מובארכ הצהיר ללא הרף על נאמנותו לאיסטנבול, אך ויכוח מר השתולל בקרב המועצה העות'מאנית לגבי דרך הפעולה בה יש לנקוט עם מובארכ ועם רצח אחיו לכאורה. הוויכוחים ניזונו מחוסר מידע ודיווחים מבלבלים סביב מובארכ, בין השאר בגלל המניפולציות שמובארכ הפעיל והפצת דיסאינפורמציה. היו קצינים עות'מאניים שראו בפעולה צבאית בכווית פתרון לבעיה, חמדי פאשה קצין עות'מאני מבצרה, הציע לשלוח כוחות התערבות מבצרה לכווית.
העות'מאניים היססו מאוד בשאלת מינויו של מובארכ כקאימקאם, אך בסופו של דבר קיבל את התואר בדצמבר 1897. העות'מאניים בחרו לעשות זאת על מנת להשיב את הקט והיציבות לאזור.
היחסים עם האימפריה הבריטית

חוסר ההחלטיות העות'מאנית הארוכה לגבי מינויו לקאימקאם, כמו גם תחושות הפגיעות, סללו את הדרך של מובארכ לקשרים עם הבריטיים. ב-18 בינואר 1899, חתם מובארכ על הסכם סודי עם מייג'ור MJ Meade, דיפלומט ופליטקאי בריטי בבושהר, שהגן על כווית מפני כל תוקפנות זרה חיצונית. היא גם חייבה את מובארכ וממשיכיו לא לשתף פעולהעם נציגים זרים ולא למכור שטחים ללא אישור ממשלת בריטניה. מייג'ור מייד היה להוט להקים את כווית כמדינת חסות בריטית רשמית מתוך כוונה להרחיב את ההשפעה הבריטית במפרץ הפרסי ולהגן על הסחר שלה, כמו גם לשלוט על התחנה הסופית הפוטנציאלית של מסילת רכבת ייעודית מפורט סעיד ולמנוע אפשרות להשתלטות עות'מאנית או רוסית על כווית. עם זאת, לא מובארכ ולא בכירים בריטים אחרים תמכו ברעיון המדינת חסות. כפי שכתב סר ארתור גודלי, תת-המזכיר הקבוע של הודו, ללורד קרזון: "אנחנו לא רוצים את כווית, אבל אנחנו לא רוצים שזה יהיה אצל אף אחד אחר". ההגנה הבריטית של מובארכ סייעה בידו לבסס ולחזק את כוחו ללא חשש מכל התערבות חיצונית מצד העות'מאניים, שבטי הסביבה או הרוסים.
משבר 1901

מובארכ שהסתמך בהגנה הבריטית, הרגיש חופשי להמשיך במדיניות שלו והחל בפלישה לנג'ד עם צבא כוויתי. המטרה הייתה לתבוע את החלק הדרומי של השלטון הראשידי בתקווה שחלומו של מובארכ להיות המנהיג הבלתי מעורער של חצי האי ערב יתגשם. המערכה הצליחה במידה בינונית עד לקרב שריף ב-17 במרץ 1901, שם הושמד רוב כוחו של מובארכ, כולל מותם של אחיו ושני אחייניו. זה סימן לא רק את סוף חלומו של מובארכ אלא גם העמיד אותו על סף איבוד שליטה בכווית.
התבוסה הגדולה של מובארק בשריף איימה על שלטונו. ב-28 במאי 1901 הוא ביקש לקבל חסות בריטית אך הדבר נדחה בשל המתיחות הבינלאומית סביב כווית. העות'מאנים שקלו לנצל את תבוסת מובארכ להשגת שליטה ישירה בכווית. העות'מאנים לא ידעו על הסכם האנגלו-כוויתי אך הבינו שהנוכחות הבריטית הגוברת סביב כווית היא סימן להסכמים סודיים בין מובארכ לבריטים. העות'מאנים ניסו לבסס מחדש את שליטתם והשפעתם על ידי פתיחת עמדות מכס והגברת השליטה בנמלים, באמצעים אלו ניסו העות'מאנים לאלץ בכוח את מובארכ לקבל את הנוכחות העות'מאנית החדשה, ולגלות לה נאמנות אמיתית. הבריטים לעומת זאת חשפו בפומבי את עצם קיומו של ההסכם והחלו לגבש את המשמעויות המעשיות שלו, מה שגרם למשבר בין העות'מאנים והבריטים על מעמדה של כווית כמדינה.
בספטמבר 1901 לאחר תקרית שבו ספינות מלחמה עות'מאנית ובריטית ניהלו עימות זה עם זה, מובארכ, הבריטים והעות'מאנים החליטו לחתום על הסכם סטטוס קוו. הסכם זה קבע כי לא העות'מאנים ולא הבריטים מורשים להציב חיילים בתוך כווית וכי לעות'מאנים עדיין יש סמכות שיפוט על כווית. ההסכם מנע את החרפת משבר, אך השליטה העות'מאנית הייתה סמלית בלבד ומובארכ המשיך בניסיונותיו לממש את שאיפותיו.
לאחר 1902

בשנים שלאחר מכן מובארכ עסק ללא הרף בפעלות שונות שיסייעו לכווית להשיג יותר כוח וריבונות ולהשתחרר משליטת עות'מאנים. הוא העניק לבריטניה זכויות בלעדיות להקים סניף דואר בכווית ב-1904 ובשנת 1905 שקל להניף את דגל כווית במקום זה העות'מאני. עם זאת, לא הקמת הדואר ולא הנפת הדגל התרחשו עד מלחמת העולם הראשונה. באוקטובר 1907 מכר את כל האתרים המיועדים לבניית תחנות רכבת לבריטים, תוך פגיעה בתוכנית הגרמנית-עות'מאנית להרחיב את מסילת הברזל ברלין-בגדאד לנמל, מה שהיה נותן להם גישה לסחר בתת-היבשת ההודית. בתמורה קיבל מובארק 4000 פאונד לשנה והבטחה שבריטניה תכיר באוטונומיה של כווית ובשלטונו של השייח' עליה. ממשלת בריטניה הכירה במובארכ בכך שמינתה אותו לאביר מפקד מסדר האימפריה ההודית ואביר מפקד מסדר כוכב הודו.
מובארכ גם המשיך לבחוש בעניינים אזוריים סביבו, מה שגרם לתרעומת הן בצד העות'מאני והן בצד הבריטי. מובארכ הבריח רובים בריטיים למנהיגים ערבים מקומיים בהם תמך. בשנים 1904–1906, בזמן שהצבא העות'מאני כבש מחוז אל-קסים במרכז נג'ד, מובארכ תמך באבן סעוד, והעניק לו תמיכה "מוסרית וחומרית חזקה". ב-1905 שימש מובארק גם כמתווך בין הסעודים והעות'מאנים, ובמקביל עיצב את האסטרטגיה הסעודית במהלך המשא ומתן. בתגובה להתעצמותו של מובארכ ניסו העות'מאנים לשנות את היחס כלפיו ולקרבו בחזרה אליהם, עדות לכך ניתן לראות התרחש בשנת 1911 כאשר במכתב למובארכ פנו אליו לא כ"קאימקאם מכווית" אלא "שליט כווית וראש שבטיה". שינוי הגישה, לצד קשיים פנימיים ולחצים בריטיים הוביל לאמנה האנגלו-עות'מאנית משנת 1913, שהכירה בכווית כקאזה אוטונומית של האימפריה העות'מאנית.
כשהחלה מלחמת העולם הראשונה, תפס מובארכ את הצד של הבריטים על פני העות'מאנים, ואמנת 1913 בוטלה. בנובמבר 1914 כתמיכה במאמץ המלחמתי שלח מובארכ כוחות לאום קאסר, ספואן, בוביאן ובצרה כדי לגרש את העות'מאנים, הכוחות העות'מאניים אכן נסוגו מעמדות אלו שבועות לאחר מכן, ובתמורה הכירה ממשלת בריטניה בכווית כ"ממשלה עצמאית בהגנה בריטית". עד מהרה הסיר מובארק את הסמל העות'מאני שהיה על דגל כווית והחליף אותו ב"כווית" שנכתב בכתב ערבי. השתתפותו של מובארכ ומעלליו הקודמים במניעת השלמת מסילת הברזל של בגדד סייעו לבריטים להגן על המפרץ הפרסי ולחסום שליחת תגבורת עות'מאנית וגרמנית.
מותו

במהלך שנות חייו המאוחרות מובארכ נאבק במחלות חוזרות ובעיות לבביות וב-28 בנובמבר 1915 מת לאחר התקף של מלריה.
ביבליוגרפיה

Alghanim, Salwa (1998). The Reign of Mubarak al-Sabah: Shaikh of Kuwait, 1896-1915. New York City: I.B. Tauris. ISBN 978-1-86064-350-7.
Anscombe, Frederick F. (1997). The Ottoman Gulf: The Creation of Kuwait, Saudi Arabia, and Qatar. New York City: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-10839-3. נבדק ב-2010-09-23.
Bidwell, Robin (1971). The Affairs of Kuwait 1896-1905. Vol. 1: 1896-1901. London: Frank Cass and Company Limited. ISBN 978-0-7146-2692-5.
Busch, Briton Cooper (Spring 1967). "Britain and the Status of Kuwayt 1896-1899". Middle East Journal. Middle East Institute: 187–198. ISSN 0026-3141. JSTOR 4324123.
Casey, Michael S. (2007). The History of Kuwait. Westport, CT: Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0-313-34073-4.
Crystal, Jill (1995). Oil and Politics in the Gulf: Rulers and Merchants in Kuwait and Qatar. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-46635-6.
Slot, B.J. (2005). Mubarak Al-Sabah: Founder of Modern Kuwait 1896-1915. London: Arabian Publishing Ltd. ISBN 978-0-9544792-4-4.
הערות שוליים

↑  Kuwait Constitution, Part I, Article 4, ויקיטקסט
↑  Broeze, Gateways of asia, עמ' 165
↑  Scheich Mubarak von Kuweit, ERECHERCH
1 2 3 4 5  Anscombe 1997, p. 93
↑  Alghanim 1998, p. 33
↑  Bidwell 1971, short blurb on the Al-Sabah genealogical map insert, p. xviii
↑  Peter Sluglett (בדצמבר 2002). "The Resilience of a Frontier: Ottoman and Iraqi Claims to Kuwait, 1871-1990". The International History Review. 24 (4): 788. JSTOR 40111134. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Crystal 1995, p. 23
↑  Slot 2005, p. 76
↑  Casey 2007, p. 84
↑  Slot 2005, p. 65
↑  Anscombe 1997, p. 94
↑  Bidwell 1971, p. 8
↑  Anscombe 1997, pp. 102–103
↑  Slot 2005, p. 87
↑  Slot 2005, p. 77
↑  Anscombe 1997, pp. 104–105
↑  Anscombe 1997, pp. 110–111
↑  Busch 1967, p. 196
↑  Anscombe 1997, pp. 112, 121
1 2  Anscombe 1997, p. 118
↑  Slot 2005, p. 178
↑  Anscombe 1997, p. 121
↑  Slot 2005, p. 181
↑  Anscombe 1997, p. 123
↑  Anscombe 1997, pp. 121–122
↑  Slot 2005, pp. 184–186
↑  Anscombe 1997, p. 134
1 2  Anscombe 1997, p. 136
↑  Anscombe 1997, p. 139
1 2  Slot 2005, p. 407
↑  Slot 2005, p. 406
↑  Slot 2005, p. 409
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303075705171  BnF: cb15125986p (data)  GND: 121433765  ISNI: 0000 0000 7861 947X  LCCN: no98128806  NTA: 236701312  SUDOC: 181650991  VIAF: 3327535   WorldCat (עם VIAF): 3327535 
מובארק אל סבאח רכוב על סוס לצד שותף ב-1903.