stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיה כהן לוי
תערוכות יחיד

1982 – "רוק", גלריה דבל, ירושלים
1983 – גלריה הוראס ריכטר, יפו
1983 – גלריה דבל, ירושלים
1984 – "עבודות חדשות", גלריה דבל, ירושלים
1984 – "ציורים", גלריה אחד העם 90, תל אביב
1988 – "ציורים", גלריה ראפ, תל אביב
1989 – "דברים", גלריה שרה לוי, תל אביב
1990 – "ציורים", גלריה מרכז ההנצחה, טבעון
1991 – "סוכות", גלריה שלוש, תל אביב
1993 – "סכך וחלות דבש", מוזיאון ישראל, ירושלים [קטלוג]
1993 – "לב החמנית", גלריה שלוש, תל אביב
1994 – "ציורים", גלריה קיבוץ לוחמי הגטאות
1994 – מיצב בגלריה "המשרד" תל אביב
1996 – "גזעי דקל", גלריה שלוש, תל אביב
1998 – "דברים", גלריה שרה לוי, תל אביב
1998 – "יש נוף אין נוף", סמינר אורנים, קריית טבעון
1999 – "גזעים של עץ דקל", הגלריה העירונית, רחובות ומרכז ההנצחה, טבעון [קטלוג]
2000 – "בריכות", מוזיאון תל אביב לאמנות [קטלוג]
2002 – "אורנמנטיקה איסלמית, עצים ועוד עבודה אחת", גלריה אלון שגב, תל אביב
2003 – "לראות דרך הצללים", Villa Waldberta, מינכן
2003 – "בריכות 2003", המוזיאון הימי הלאומי, חיפה
2004 – "עמודים, מגדלים, גשרים", גלריה אלון שגב, תל אביב
2005 – "מגדלים", מוזיאון הרצליה
2006 – "חרכים", גלריה הצוק, נתניה
2008 – "מתחת לפני השטח", גלריה דצמבר, ברלין
2009 – "דמדומים", הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, תל אביב [קטלוג]
2009 – "סדק", סדנאות האמנים, תל אביב
2009 – "דברים אחדים", גלריה גורדון, תל אביב
2012 – "מראות לילה", גלריה גורדון, תל אביב
2012 – "מלאך בוונציה", גלריה גורדון, תל אביב
2013 – "לבי במזרח", מוזיאון וִילְפְרִיד ישראל, קיבוץ הזורע [קטלוג]
2014 – "עקבות וצללים", גלריה גורדון, תל אביב [קטלוג]
2016 – "צל על צל וכופל", אָטֶליֶה שמי, קיבוץ כברי
2017 – "עקבות וצללים 2", גלריה Yamakiwa, טוקמצי, ניאיגטה, יפן
2018 – "נדודי לילה", גלריה גורדון, תל אביב.
קטלוגים

1993 – "לב החמנית", מוזיאון ישראל, ירושלים וגלריה שלוש, תל אביב
1996 – "גזעי דקל", הגלריה העירונית, רחובות ומרכז ההנצחה, טבעון
2000 – "בריכות", מוזיאון תל אביב לאמנות
2005 – "מגדלים", מוזיאון הרצליה
2009 – "דמדומים", הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, תל אביב
2009 – "סדק", סדנאות האמנים, תל אביב
2013 – "לבי במזרח", מוזיאון וִילְפְרִיד ישראל, קיבוץ הַזּוֹרֵעַ
2014 – "עקבות וצללים", ספר אמן, גלריה גורדון, תל אביב.
ספרים

1997 – דורית פלג, רישום סיני, קובץ פרוזה, הספריה החדשה, סימן קריאה והקיבוץ המאוחד
1999 – דורית פלג, שתי אגדות, אגדות למבוגרים, הוצאת אבן חושן
2004 – אדמיאל קוסמן, ארבעים שירי אהבה: ושני שירי אהבה נוספים לאלוהים, הוצאת הקיבוץ המאוחד
2004 - Angela Dauber, Munchen-Baghdad, Munich: E-Podium
2007 - אדמיאל קוסמן, סידור אלטרנטיבי: לשבעים ואחד שירים חדשים, הוצאת הקיבוץ המאוחד
2009 - פועה הרשלג, תנאים של ציפה שירים, הוצאת אבן חושן.
אוספים

מוזיאון ישראל
מוזיאון תל אביב לאמנות
מוזיאון חיפה לאמנות
המוזיאון היהודי של ניו יורק
אוסף האמנות של העיתון הארץ
אוספים ציבוריים ופרטיים בישראל ומחוצה לה.
לקריאה נוספת

1993 – "הצעה לסדר, הציור כהצעה לתיקון עולם בעבודותיה של מאיה כהן לוי", תמי כץ-פרימן, קטלוג מאיה כהן לוי, גלריה שלוש
1993 – "לב החמנית, חלות דבש, סכך" דורית פלג, קטלוג מאיה כהן לוי, גלריה שלוש
1996 – "גזעי דקל", רונית ידעיה, הגלריה העירונית, רחובות ומרכז ההנצחה, טבעון
1999 – "ציורים מתוך הסדרה גזעים של עץ דקל", הילה שקולניק, סטודיו 102 אפריל
2000 – "יהי", מוטי גלדמן, קטלוג בריכות, מוזיאון תל אביב
2000 – "עוברת דרך החומר" ורדה שטיינלאוף, קטלוג בריכות, מוזיאון תל אביב
2000 – "מאיה כהן לוי בריכות", רקפת וינר, סטודיו 78, עמ' 78–79
2004 – “Munchen Bagdad", מאת אנג'לה דאובר, טקסט: ורנה נולטה, הוצאת אי פודיום, מינכן
2005 – "פיסולי צילומים", משה צוקרמן, קטלוג מאיה כהן לוי, גלריה אלון שגב
2005 – "הציור הוא נס", נעמי אביב, קטלוג מאיה כהן לוי, גלריה אלון שגב
2006 – "מציאות בקריסה", על עבודותיה של מאיה כהן לוי, נעמי אביב, בלוק 02# קונטרול עמ' 74–77
2008 – "Das September- Trauma" von Ingeborg Ruthe, BERLINER ZEITUNG. Nummer 155 9 Juni
2009 – "תל אביב מראות אורבניים של נוכחות והעדר", מרדכי עומר - קטלוג דמדומים, הגלריה האוניברסיטאית תל אביב
2009 – "אירועים בפני השטח", דומיניק לוי איזנברג, קטלוג דמדומים, הגלריה האוניברסיטאית תל אביב
2009 – סדק - ורד זפרן גני, קטלוג סדק, סדנאות האמנים תל אביב
2009 – "שיחה עם מאיה כהן לוי על מקורות השראה", רבקה רז, ביקור סטודיו, טרמינל 39, עמ' 34–39
2013 – "ליבי במזרח", שיר ימגוצי - קטלוג מוזיאון וִילְפְרִיד ישראל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  אלי ערמון אזולאי, מאיה כהן לוי: הנה פתחתי חלון, באתר הארץ, 2 ביוני 2009
↑  מאיה כהן לוי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
↑  נעמי אביב, הציור הוא נס, קטלוג, מאיה כהן לוי, 2005, הוצאת גלריה אלון שגב
↑  ורדה שטיינלאוף, עוברת דרך החומר,קטלוג ברכות, 2000, מוזיאון תל אביב
↑  שיר ימאגוצ'י, ליבי במזרח, קטלוג, 2013, מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות
↑  פרופ' משה צוקרמן,"פיסולי צילומים" קטלוג, מאיה כהן לוי (2005) הוצאה גלריה אלון שגב
↑  טלי תמיר, מאיה כהן-לוי – נדודי לילה (טרילוגיה) טקסט לתערוכה בגלריה גורדון 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279835  NLI: 987007264532505171  BnF: cb14587594g (data)  GND: 128880961  ISNI: 0000 0000 7845 1355  LCCN: no2001065913  ULAN: 500483235  VIAF: 90735392   WorldCat (עם VIAF): 90735392
בוסטון סיינטיפיק

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (3 בינואר 1994–BSX) 
 מייסדים:  John Abele, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  4 במאי 1984 – הווה (40 שנה) 
 חברות בנות:  בוסטון סיינטיפיק מדע ורפואה  בוסטון סיינטיפיק טכנולוגיה  Boston Scientific (Barbados) 
 מיקום המטה:  מרלבורו 
 שווי שוק:  153.85 מיליארד דולר (24 בפברואר 2025)
  
 www.bostonscientific.com
 
בוסטון סיינטיפיק (NYSE: BSX) (באנגלית: ‏ The Boston Scientific Corporation) (בקיצור BSC) היא חברה שמרכזה במרלבורו, מסצ'וסטס, המפתחת, יצרנית ומשווקת עולמית של התקנים רפואיים. מוצריה נפוצים לטווח רחב של תחומי התמחות כגון קרדיולוגיה, טיפולים היקפיים, נוירומודולציה, אלקטרופיזיולוגיה, ניתוח לב, ניתוח כלי דם, אנדוסקופיה, אונקולוגיה, אורולוגיה וגינקולוגיה.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-1979. בין מקימיה היה הישראלי לשעבר יצחק בנטוב.
בוסטון סיינטיפיק ידועה במיוחד בשל פיתוח טקסוס תומכן, שהוא תומכן מצופה תרופה, שנועד לפתוח עורקים סתומים. המוצר עמד במרכז תביעה להפרת פטנט מצידה של בוסטון סיינטיפיק, שנמצאה אשמה וחויבה לשאת בפיצוי של $431 מיליון עבור הנזקים.
ב-2006 רכשה את חברת Guidant, שהייתה מתחרתה מזה זמן רב, עבור סכום של $27 מיליארד. Guidant פוצלה בהמשך בין בוסטון סיינטיפיק למעבדות אבוט.
Navilyst Medical נוסדה בפברואר 2008 מ-Boston Scientific's Fluid Management and Vascular Access business units.
החל משנת 2003 היו מעורבות בוסטון סיינטיפיק וג'ונסון אנד ג'ונסון בסדרת דיונים משפטיים לגבי הזכויות על פטנטים של תומכן לעורקי ללב. שני הצדדים טענו שהצד השני עבר על החוק. הדיון הוסדר בספטמבר 2009, כשבוסטון סיינטיפיק הסכימה לשלם $716 מיליון לג'ונסון אנד ג'ונסון וסכום נוסף של $1.73 מיליארד בפברואר 2010.
המתחרים העיקריים של החברה הם ג'ונסון אנד ג'ונסון, מדטרוניק וסט ג'וד מדיקל.
בוסטון סיינטיפיק ישראל

בשנת 2000 פתחה החברה סניף בישראל שעסק בשיווק וביצירת שיתופי פעולה אסטרטגיים. עקב שינויים פרסונליים והתנהלות משפטית עם שותפתה העסקית החליטה החברה לסיים עסקיה בישראל. בשנת 2008 נסגר המשרד המקומי ופעילות השיווק עברה לידי חברת מדיסון.
בשנת 2014 נרכשו זכויות השיווק של החברה בארץ, על ידי חברת עמוס גזית בע"מ. ב-2015 הצהירה החברה כי ברצונה לחזור להיות מעורבת בהשקעות ורכישות בישראל.
בספטמבר 2021 רכשה בוסטון סיינטיפיק את החטיבה הכירורגית של חברת לומניס הישראלית, תמורת 1.1 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  Boston Scientific Loses Patent Trial.
New York Times. February 13, 2008.
↑  Guidant battle ends in favor of Boston Scientific.
Associated Press. January 25, 2006.
↑  Boston Scientific Completes Combination with Guidant.
April 21, 2006. Boston Scientific's press release on the acquisition.
↑  Boston Scientific Spin-off Aiming to Tap Veins Without Causing Infections.
August 5, 2008.
↑  Boston Scientific to Pay J&J $1.73B to Settle Stent Patent Disputes
Wall Street Journal, February 2, 2010
↑  גלי וינרב, ‏בוסטון סיינטיפיק השלימה את יציאתה מישראל; 15 העובדים שנשארו - פוטרו, באתר גלובס, 13 במאי 2008
↑  גלי וינרב, ‏בכיר בבוסטון סיינטיפיק: "מעוניינים להגביר הפעילות בישראל", באתר גלובס, 7 באוגוסט 2015
↑  גלי וינרב, ‏לומניס השלימה את מכירת החטיבה הכירורגית ב-1.1 מיליארד דולר, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0437 5539 
בניין בוסטון סיינטיפיק בפארק התעשייה ביקנעם.
המלריה במושבה חדרה

| --- | --- |

סמל העיר חדרה
 מוקד התפרצות:  חדרה
 פתוגן:  Plasmodium
 מקרי מוות:  214
המלריה במושבה חדרה הייתה מגפה, שגבתה קורבנות רבים מבני ובנות המושבה. מקור שם המושבה הוא מהשפה הערבית (الخضيرة ; בתעתיק: אל-חְ'דֵירַה) שפירושו: "הירקרקה", על שם הביצות הרבות שכיסו את האזור והסבך שגדל בהן. בסמל העיר חדרה, שאומץ בשנת 1941, מופיע במרכזו ציור של עץ אקליפטוס ענק המסמל את ניסיון המתיישבים לייבוש ביצות המושבה כחלק ממאבקם במלריה.
רכישת אדמות המושבה

אדמות חדרה נקנו עבור נציגי אגודות "חובבי ציון" מליטא (האחת מאלקסוט שבקובנה, השנייה מריגה והשלישית מווילנה).
משלחת של חמישה שליחים מטעם אגודות אלה, שיצאו לקנות אדמות בארץ ישראל, קנו בהמלצתו ובתיווכו של יהושע חנקין את אדמות חדרה בשנת 1890, מהאפנדי סלים ח'ורי שהקרקע הייתה בבעלותו.
היקף הרכישה היה 30,000 דונם. כשביעית מהשטח היו ביצות, וזו הייתה רכישת הקרקע הגדולה ביותר להתיישבות בארץ עד אז.
חנקין התחייב לייבש את כל הביצות שבאדמות אלה והוחלט שהכסף עבור הקרקעות וגם שטרי הבעלות על הקרקע (קושאנים) יופקדו עד הייבוש בידי זאב טיומקין. חנקין לא עמד בדיבורו, ובכל זאת, קבל ממנו הן את הכסף והן את הקושאנים. לבסוף, לאחר משא ומתן עם הרב משה מרדכי אפשטיין, שהיה נציגן של אגודות אלה, העביר חנקין את רוב הקרקעות לרב אפשטיין, אך הותיר לעצמו חלק מן האדמות.
העלייה למושבה

בט"ו בשבט ה'תרנ"א (1891) עלו התושבים לקרקע, היו אלו עולים מריגה, וילנה וקובנה. המתיישבים גרו תחילה בחאן שהיה בשטח היישוב (וקיים עד היום בשטח העיר כאתר מורשת היסטורית של ההתיישבות במקום). המתיישבים סבלו תחילה מתנאים קשים של ביצות וקדחת (כאמור לעיל, הביצות לא יובשו למרות התחייבות חנקין). בשנת 1891 מפרסם עיתון "האור" (מאוחר יותר שמו שונה להצבי) ידיעה תחת הכותרת "אין עתיד לחדרה", ומסביר; "רוב האנשים אשר התיישבו שם נחלו בקדחת רעה, ולב בעלי האחוזה מר מאד ומבקשים למכור את אחוזתם ואין קונה".
ייבוש הביצות

בשנת 1896 מפרסם עיתון הצבי ידיעה בשם "מייבשים הביצות בחדרה - העבודה במושבה ליבש הביצות, אשר לקח עליו הנדיב הולכת בזריזות: מאתים אלף אילני אקליפטוס יטעו שמה במרחק חמישה עשר מטר בין אילן לאילן, למען יוכלו לזרוע בין האילנות". בעקבות זאת עזבו רוב התושבים את המושבה וצ'רקסים מהסביבה השתלטו על האדמות. עם חזרת היהודים סירבו הצ'רקסים להשיב את האדמות לאיכרי חדרה ומריבות פרצו באופן תדיר בין איכרי חדרה והצ'רקסים סביב סכסוך האדמות. בשנת 1910 התנהלה בוררות בין הצ'רקסים ואיכרי המושבה ונקבע שהאדמות יוחזרו למעט חלק קטן מהן, עליהן כבר בנו הצ'רקסים בתים. בכך לא תמו ההתנגשויות וסכסוך נוסף, סביב חלקה של 20 דונם, פרץ בתחילת שנת 1914.
בעזרת כספי הברון רוטשילד ניטעו במערב המושבה עצי אקליפטוס במחשבה שאלה ייבשו את הביצות בזכות צריכת המים הגבוהה שלהם. מאוחר יותר התגלה שהאקליפטוסים שולחים את שורשיהם אל עומק האדמה ולכן לא עזרו בייבוש הביצות. אקליפטוסים אלה מהווים כיום את אחד מיערות האקליפטוסים הגדולים בארץ ישראל, יער חדרה. הפתרון שנמצא לבעיית הביצות היה חפירת תעלות שניקזו את המים לים. שרידים לביצות חדרה ניתן לראות היום בבריכת עטא בפארק השרון ובשמורת ביצת זיתא במזרח העיר. בשל הקדחת נאלצו המתיישבים לעבור לאזור גבעת אולגה של היום אך חזרו לאחר ייבוש הביצה.
יער חדרה

יער חדרה הוא יער בשטחה של העיר חדרה. עיקרו של היער הם עצי אקליפטוס נטועים אך קיימים בו גם מעט עצי אלון תבור וחרוב השייכים לצמחייה הטבעית באזור (יער השרון). יער חדרה הוא יער האקליפטוס הגדול בישראל.
עצי האקליפטוס שביער ניטעו החל מ-1896 בניסיון לייבש את ביצת "טאס" ששכנה באתר, גידולו המהיר של העץ הביא למחשבה (השגויה) שנדרשים לו מים רבים ולכן יוכל להשתמש במי הביצות ויביא בכך לייבוש הקרקע.
עבודות הניקוז ונטיעת העצים מומנו על ידי הברון רוטשילד אך הן לא השיגו את מטרתן, והביצה יובשה רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 באמצעות חפירת תעלות ניקוז שפינו את המים אל נחל אלכסנדר.
אף על פי שהעצים לא ייבשו את הביצה הם אכן גדלו מהר וכבר ב 1912 ניתן היה לכרות אותם באופן סלקטיבי ולהשתמש בהם לייצור ארגזי תפוזים ליצוא.
הלל יפה

הלל יפה היה רופא המושבות בתקופת העלייה הראשונה, מבולטי חוקרי המלריה, איש ציבור ונציג "חובבי ציון" בארץ ישראל.
יפה הגיע לתפקיד שייחל לעצמו בעלותו ארצה. הוא עשה חיל בזכרון יעקב ונודע בעיקר בטיפולו המסור באנשי חדרה, מוכי המלריה. הוא ביקר במושבה חדרה לפחות פעמיים בכל שבוע, והצליח לרפא מקצת מהאנשים, אולם אחוז התמותה היה גבוה מאוד.
לאט לאט התגבשה ההכרה שיש צורך בטיפול יסודי ומקיף על מנת למגר את מחלת הקדחת מן היישוב ואין די בטיפול הפרטני.
בשנת 1895, מונה לנציג של 'חובבי ציון' בארץ ישראל; במסגרת זו הוא התחיל לארגן את ייבוש הביצות בחדרה.
יפה הבין כי על מנת להצליח במיגור הקדחת עליו ליטול תפקיד המשלב את העבודה הפרקטית מול חוליו, בנוסף למחקר, עבודה קהילתית ופוליטיקה. הכוח הטמון ביחסי ציבור, גיוס תרומות ובהפצת רעיונות הוא זה היכול לעזור בהגשמת המטרה. עם קבלת התפקיד עבר להתגורר במרכז, ביפו, ומשם הצליח לגייס כספים לייבוש הביצה הסמוכה לחדרה.
בשנת 1936 נפטר בחיפה. על פי בקשתו נקבר בזכרון יעקב. בשנת 1957 הוקם בחדרה בית חולים הנושא את שמו: "מרכז רפואי הלל יפה", וכן נקראו על שמו רחובות בחדרה, חיפה, וזכרון יעקב.
בית העלמין הישן

בית העלמין הישן בחדרה הוקם בשנת 1891 עם הקמת המושבה חדרה מכיוון שבאותו הזמן פרצה בקרב אנשי המושבה מגפת המלריה והתעורר הצורך לקבור את הנפטרים בקרבת מקום. בית העלמין ברחוב חטיבת הנח"ל שבעיר.
זהו בית עלמין סגור, היות שכמעט לא נותרו בו מקומות לקבורה, בין היתר מכיוון שנהוגה בו קבורת שדה ומעט קבורה משפחתית או קבורה רוויה.
בבית עלמין זה נטמנו 214 איש מאנשי המושבה שנספו במגפת המלריה. ובין היתר טמונים בו גם מייסד המושבה ישראל פיינברג, יעקב סמסונוב ובני משפחתו, ניסן רוטמן והפרדסן צבי נחמיה בוטקובסקי.
במשך השנים הוקמה בבית העלמין גם חלקה צבאית, אשר הייתה לימים לבית עלמין צבאי וטמונים בה חיילים ואנשי כוחות הביטחון שנפלו מאז הקמת העיר חדרה.
ראו גם

גדעון מר
הערות שוליים

↑  חבצלת, "חנקין קונה אדמות חדרה", ט"ז כסליו תרנ"א, (1890)
↑  יוסי בן-ארצי, להפוך מדבר לכרמל הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2004, עמוד 229
↑  חדרה, הפועל הצעיר, 03 מאי 1908
↑  תיאור הקשיים של מתיישבי חדרה הראשונים, כפי שהם מתוארים בכתבה בעיתון "צפירה"
↑  האור, ז' תשרי א'תתכ"ג לחורבן (1891)
↑  הצבי, "מייבשים הביצות בחדרה", י' סיוון א'תתכ"ז לחורבן (1896), מתוך : שלמה שבא, דן בן אמוץ, "ארץ ציון ירושלים", זמורה ביתן, מודן הוצאה לאור, 1973, שער שני, "שחקי, שחקי על החלומות", פרק משנה : מושבות, עמוד 75
↑  בארץ ישראל, הצפירה, 16 בפברואר 1911
↑  חדרה, הפועל הצעיר, 13 בפברואר 1914
↑  שביל ישראל: פארק השרון - סקירה גיאוגרפית, באתר החברה להגנת הטבע
קפה ספשלטי

קפה ספשלטי (Specialty Coffee) הוא דרגת הקפה הגבוהה ביותר הקיימת. מתייחסת בדרך כלל לשרשרת האספקה כולה, תוך שימוש בקפה ממקור יחיד. השימוש במונח החל לראשונה בשנת 1974 על ידי ארנה קנוטסן בגיליון של "Tea & Coffee Trade Journal" על מנת לתאר פולים בטעם הטוב ביותר ומיוצרים במיקרו-אקלים מיוחד.
קפה ספשלטי הוא חלק ממה שמכונה הגל השלישי של הקפה, כלומר, דרישה מודרנית לקפה באיכות יוצאת דופן, הן מעובד והן מבושל ברמה גבוהה משמעותית מהממוצע.
הגדרה

ההגדרה המקובלת של קפה ספשלטי היא קפה עם 80 נקודות ומעלה בסולם 100 הנקודות המשמש את איגוד קפה הספשלטי (Specialty Coffee Association – SCA, איחוד של איגודי הקפה של אמריקה (SCAA) ואירופה (SCAE))). קפה מצטיין מדורג בין 90–100, קפה שציונו 85–89.99 מקבל ציון מעולה, בעוד קפה עם ציון 80–84.99 מדורג טוב מאוד.
באיגוד ישנם תתי מפרטים מפורטים יותר. ה-SCA קובע סטנדרטים לקפה ספשלטי בכל שלב של ייצור הקפה, הכוללים: כמות פגמים מותרים בפולים ירוקים (שעדיין לא נקלו), תקני מים וחוזק חליטה. הדירוג נעשה באופן מדוקדק ומפורט. דרישה מינימלית לקפה ספשלטי היא מספר הפגמים: כדי להיחשב לקפה ספשלטי מספר הפגמים לא יעלה על 5 לכל 350 גרם של פולים טחונים.
אף על פי שיש הגדרות שונות של קפה ספשלטי בהתאם לארגונים בינלאומיים שונים, יש הסכמה כללית לסט של שלוש דרישות מינימום: הקפה היה צריך להיבחר ידנית על ידי קטיף סלקטיבי של פולים בשלים, ציון 80 ומעלה בדירוג ומקסימום 5 פגמים לכל 350 גרם.
ארגונים ופעילים רבים פועלים לכלול אינדיקטורים סביבתיים וחברתיים בהגדרת ודירוג קפה ספשלטי. למשל הביולוג ג'ורג'יו פיראצ'י, נשיא הארגון הלא ממשלתי הפרואני "7Elements Peru" ויצרן קפה הספשלטי הראשון שהופק עם עקרונות אתיים, טוען כי "יש צורך דחוף להגדיר מחדש את מושג האיכות ולהטמיע בו את מרכיב האיכות הסביבתי והחברתי-כלכלי, הן ברמת הייצור והן ברמת ההפצה"; לפי החזון שלו, "אין טעם לדבר על קפה "מעולה" (ספשלטי) אם הוא מופק באמצעות חומרי הדברה מזיקים, דשנים או טכניקות חקלאות שמשפיעות על הסביבה; באותו אופן, "איך נוכל לדבר על מצוינות, אם כוס קפה נוצרת הודות לצורות מודרניות של עבדות וניצול אנושי?".
מקומות גידול

באופן כללי, מגדלים קפה ב"חגורת הפולים", בין אזורי הסרטן והגדי, בהם קיים האקלים הטרופי הנדרש לשגשוג עצי הקפה. קפה ספשלטי גדל בדרך כלל בשלוש יבשות: דרום ומרכז אמריקה, אסיה ואפריקה.
קפה הספשלטי היקר ביותר בעולם הוא קפה פנמה גיישה, שנמכר במעל 1,800 דולר לק"ג.
צריכת קפה ספשלטי

באוסטרליה ובניו זילנד, קפה ספשלטי נחשב לזרם מיינסטרים בקרב חובבי הקפה.
בעוד שקפה ספשלטי לא נפוץ בחברות הקפה הגדולות בארצות הברית, הגל השלישי של הקפה הביא לעלייה משמעותית בצריכת הקפה המיוחד. בתי קפה עצמאיים, "בסגנון אוסטרלי", או בעלי מלאכה נפתחו במספר ערים. דו"ח SCAA העריך שבארצות הברית היו 29,300 בתי קפה ספשלטיים ב-2013, לעומת 2,850 ב-1993.
שוק הקפה באירופה מהווה 30% מהצריכה העולמית, וישנו גידול בביקוש לקפה ספשלטי. בשנת 2016, קפה ספשלטי היה בצמיחה הגדולה ביותר בתחום המסעדנות באירופה, עם עלייה של 9.1% מ-2014–2015. במערב אירופה נרשמה צמיחה גדולה במיוחד של 10.5% בשוק בתי הקפה המיוחדים, בעוד שתעשיית הקפה הכוללת ירדה ב-1.5%. בשנת 2021, אירופה היוותה את נתח השוק הגדול ביותר עבור שוק הספשלטי העולמי עם נתח של 46.21% מהכנסות השוק.
אסיה צפויה להיות הצרכן הגדול בעולם של קפה ספשלטי, עם צמיחת ערך חדשה של למעלה מ-3.7 מיליארד דולר בין השנים 2016–2020. אף על פי שבאופן מסורתי אסיה נשלטת על ידי צריכת תה, בתי קפה ספשלטיים נפוצים ברחבי ערים קוריאניות, סיניות ויפניות רבות.
כמו כן נרשמו עליות בצריכת קפה במדינות מייצרות. צריכת הקפה הכוללת של ברזיל ב-2014 הייתה 21 מיליון שקיות, קרוב לזו של ארצות הברית עם 23.4 מיליון שקיות. גואטמלה חווה גם עלייה בפופולריות של קפה ספשלטי.
בקטר ובשאר אזור המפרץ, צריכת הקפה המיוחד גדלה בהדרגה לתעשייה משגשגת מאז אמצע שנות העשור הקודם.
איגודים במדינות צורכות

איגוד הקפה המיוחד של אמריקה
איגוד הקפה המיוחד של אירופה
איגוד הקפה המיוחד של יפן
איגוד הקפה המיוחד של ניו זילנד
איגוד הקפה של סינגפור
איגוד הקפה המיוחד של אוסטרליה אסיה
איגוד הקפה המיוחד של קוריאה
איגוד הקפה המיוחד של דרום אפריקה
SCA איטליה
איגודים במדינות מייצרות וצורכות

גביע המצוינות של ANACAFE בגואטמלה
איגוד הקפה המיוחד של בוליביה
איגוד הקפה המיוחד של ברזיל
פדרציית הקפה הקולומביאנית
איגוד הקפה המיוחד של קוסטה ריקה
איגוד הקפה האפריקאי
אגודת קפה משובח איצלקו באל סלבדור
איגוד הקפה המיוחד של הודו
איגוד הקפה המיוחד של אינדונזיה
Asociación de Cafés Especiales de Nicaragua
איגוד בתי הקפה המיוחדים של פנמה
איגוד הקפה המיוחד של דרום אפריקה
Asociación Mexicana de Cafés y Cafeterías de Especialidad AC
הערות שוליים

↑  What is Specialty Coffee?, Specialty Coffee Association
↑  Gurimi erez, מהו קפה ספשלטי: קפה מסחרי לעומת קפה ספשלטי, באתר Minuto, ‏2021-07-07
↑  SCA News, Specialty Coffee Association, ‏2023-07-26
↑  Coffee Standards, Specialty Coffee Association
↑  The Seven Elements | Indigenous permaculture from peruvian cloud forest, The 7 Elements (ב־)
↑  Mike Gibson, Everything you need to know about speciality coffee, Foodism, ‏2018-08-13
↑  "'Hipster coffee' gets Australia hot and frothing". BBC News. 2016-06-01. נבדק ב-2023-07-31.
↑  Condé Nast, How Australian Coffee Took Over—And Why New Zealand Coffee Could Be Next, Vogue, ‏2018-01-01
↑  Specialty Coffee Association of America, www.scaa.org
↑  What is the demand for coffee on the European market? | CBI, www.cbi.eu
↑  Specialty Coffee Market Size, Demand & Manufactures Report, www.thebrainyinsights.com
↑  Desk3, Growth and development of the coffee culture in the Asian market, Comunicaffe International, ‏2018-07-02
↑  Malkin, Elisabeth (2017-07-25). "The Hot New Thing in Guatemala, Land of Coffee? It's Coffee". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-07-31.
↑  6Wresearch, Qatar Coffee Market (2020-2026) | Report, Share & Forecast, www.6wresearch.com
תמר רבן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בת 70 בערך) חיפה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה, בצלאל
 תחום יצירה:  מיצג
 יצירות ידועות:  במת מיצג, אנסמבל 209 ופסטיבל זז
 פרסים והוקרה:  פרס בנק דיסקונט (2006) 
 צאצאים:  נועה רבן 
 
תמר רבן (נולדה ב-1955) היא אמנית ישראלית, יוצרת ועוסקת בתחום המיצג.
רבן מייסדת ומנהלת אמנותית של במת מיצג, אנסמבל 209 ופסטיבל זז. היא אחת מאמניות המופע הבולטות בישראל ומיצגיה הוצגו בישראל ובשאר העולם בפסטיבלים, בתיאטראות, בגלריות, במוזיאונים, במקלט 209 ובבמת מיצג. מציגה פיסול, מיצב ואמנות וידאו בתערוכות בישראל ובשאר העולם. ממייסדי מקלט 209 ע"ש דן זקהיים, עמותה לקידום האמנות הבינתחומית בישראל. מייסדת ומנהלת אמנותית של במת מיצג ואנסמבל 209.
ביוגרפיה

תמר רבן, ציירת ופסלת, נולדה בחיפה. למדה בשנים 1979–1982 אמנות, יצירה, וספרות עברית באוניברסיטת חיפה, ולאחר מכן למדה בשנים 1983–1986 וידאו ארט בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
בשנת 1988 הייתה רבן בין מייסדי עמותת מקלט 209 ע"ש דן זקהיים לקידום האמנות הבינתחומית בישראל. בשנת 2001 הקימה את אנסמבל 209 ואת במת מיצג. בשנת 2006 הקימה את פסטיבל זז. כיום היא מנהלת אמנותית של במת מיצג, אנסמבל 209 ופסטיבל "זז", פסטיבל בינלאומי לאמנות המיצג. בנוסף, היא מלמדת אמנות המיצג בבתי ספר ואקדמיות לאמנות ובית הספר לתיאטרון חזותי. היא מנחה סדנאות לאמנות המיצג, תיאטרון פוסט מודרני ופוסט דרמטי בישראל ובחו"ל.
בתה של רבן, נועה קנולר, היא שחקנית ובמאית תיאטרון.
פעילותה האמנותית

רבן מציגה פיסול, מיצבים, וידאו ארט ומיצגים בתערוכות ופסטיבלים בישראל ובשאר העולם. ראשית יצירתה הייתה בתחום הציור, מה שניכר בנוכחות ויזואלית ושילוב של דימויים חזותיים בסרטי וידאו שהיא כוללת בעבודותיה. במהלך לימודיה באוניברסיטת חיפה חוותה רבן מפגש משמעותי עם עבודתו של האמן מוטי מזרחי, שהציג מיצג שלו באוניברסיטה באותה עת, והבינה שזו דרך ביטוי שמעניינת אותה. פרויקט הגמר של רבן בלימודיה היה המיצג "מראה מראה", שהוצג גם ב-1982 בביאנלה לאמנים צעירים בחיפה; רבן התייחסה אל יצירתה בשלב זה כמעין ציור חי ומורכב. בהמשך עברה לתל אביב והשתתפה באירועי אמנות שונים של התקופה, כגון תערוכת הפיסול ברוטשילד (1984) ופסטיבל עכו לתיאטרון אחר. לאחר המופע "ציפורים תלויות בכיכר" בפסטיבל ישראל, בו הציגה עם קבוצת משתתפים (1988), היא החלה לעבוד עם חבריה לאנסמבל 209 במקלט שקיבלה מהעירייה כדי שישמש אותה כסטודיו. המקום הפך לחלל לעבודה קבועה של חברי האנסמבל בתחום המיצג והווידאו-ארט.
עבודותיה של רבן טוטליות באופן שבו הן פועלות על האמנית ועל המציאות. לאורך השנים הן הלכו והצטמצמו במספר המשתתפים, במשך הזמן ובחלל שהן תופסות, מה שיצר דחיסות הולכת וגוברת של הבעה. סביב תערוכת "מיצב - תיעוד – מיצג+" (1994) הביעה רבן את המשבר שהיא חוותה ביחס לאמנות ולאובייקטים: בעיניה הם מוסיפים פסולת לעולם הן מבחינה אקולוגית, והן כי הם מאבדים את תפקידם ומשמעותם לאחר שנחוו בתודעת הצופה או הוצאו מההקשר של היצירה המלאה. בתערוכה ההיא, וכהמשך ישיר לחווייתה האישית בתערוכה "חיים – חיים" שהציגה שנה קודם לכן, החלה רבן לבחון את יחסה לאובייקטים ולאמנות ולהתקרב לשדה המיצג.
עבודותיה של רבן מצויות בין מישור היחיד ומישור הרבים. מתח הניגודים ביניהם עומד בתשתית יצירתה, וממנו נגזרות תקבולות ניגודים נוספות: בין האוטומטי והרפטטיבי לבין הכאוטי והמאיים; בין המתועש לבין הטבעי והאנושי; בין האכזר לבין התמים. היא מראה כיצד כוחות ההרס המצויים ביחיד וברבים עשויים לחלחל זה לזה ולהתערבב ללא הפרדה. כך למשל בעבודתה "הזבחה עצמית" שהוצגה במוזיאון ינקו-דאדא (1991) הקיזה את דמה מול הקהל, שאז הוזרם לכיור מזבח, בפעולת הרס עצמי שבו מועלית קרבן האמנית עצמה. כך העבודה מתארת את האמנית בתור האל, הסוגד והקורבן גם יחד במעגל סגור שאין ממנו מוצא, אלא אם האמנית חדלה ממנו.
פעילותה האמנותית > אנסמבל 209 ובמת מיצג

המשך פעילותה האמנותית של רבן עברה גלגולים ומרחבים שונים בעשורים האחרונים: ב-2001 עברה קבוצת אנסמבל 209 ממקלט 209 לחלל בבית מרכזים בדרום תל אביב, אשר נשרף ב-2003, ובמרץ 2004 הועברה פעילותה לתחנה המרכזית החדשה. בתחילה חששה מהמעבר ובדיעבד הייתה שבעת רצון ממנו. שם הוקמה "במת מיצג" (Performance Art Platform), ששורשיה נטועים במקלט 209, ושהינה חלל המוקדש לתחום אמנות המופע בכלל וליצירותיה של רבן בפרט ופועל תחת ניהולה האמנותי. המשותף לשלושת החללים בהם פעלו אנסמבל 209 ובמת מיצג הוא שהם אינם חללי תיאטרון במקור, אלא חללים אלטרנטיביים במהותם. מיקומו של החלל במרחב התחנה המרכזית החדשה זה הוא בעל משמעות אמנותית וחברתית לרבן, שכתבה כי "התחנה המרכזית, המשמשת כמיקרוקוסמוס תרבותי וכמקום משכנם של שולי החברה, מהווה מקור השראה עבורי".
רבן מופיעה בעצמה כמעט בכל יצירותיה בבמת מיצג, ויוצרת דמות בימתית שהיא גם עצמה וגם דמות ייחודית למופע. מופעיה עוסקים בשאלות זהות ומבוססים על מחוות ופעולות המקבלות משמעות תוך כדי המופע עצמו. כך המופע "סיפורי סבתא: קומי אישה ואפי לי עוגה", שיצרה רבן בשיתוף עם גיא גוטמן (2005), כולל מטבח ממשי שנבנה לצורך המופע, ובו קבוצה של אמני מופע יחד עם משתתפים בעלי צרכים מיוחדים. לפי החוקרת ד"ר שרון אהרונסון-להבי, המופע היווה קולאז' טקסטואלי וחזותי של אגדות וסיפורי ילדות העוסקים באוכל, האכלה, אפייה, נשים וילדות, אשר פורקו והורכבו מחדש. במופע תיווכה רבן בין קבוצת אמני המופע לקהל והאכילה את הצופים במאפים הנוצרים תוך כדי המופע, כך שקבוצת הצופים הפכה לקהילה רגעית השותפה למתרחש.