stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישל בוז'נה

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1952 (בן 71) תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  בית הספר האלזסי  Cours Simon  Carnot Lyceum of Tunis 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 2011)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 1996)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (21 במאי 2021)  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 http://www.michelboujenah.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל בוז'נה (בצרפתית: Michel Boujenah; נולד ב-2 בנובמבר 1952 בתוניס) הוא שחקן, במאי ובדרן יהודי-צרפתי ממוצא תוניסאי.
קורות חייו

אביו, ז'וזף בוז'נה, היה רופא. המשפחה עברה לצרפת בשנת 1963 והתיישבה בדרומה של פריז. בשנת 1972 הקים מישל להקה ששיחקה בעיקר בפני ילדים. בשנת 1975 החל לכתוב, לביים ולהופיע במופעי יחיד, בהם עסק בעיקר בחיי יהודים תוניסאים בצרפת.
החל משנת 1979 הופיע גם בסרטים. הצלחותיו הגדולות ביותר הן בסרטים הצרפתיים "שלושה גברים ועריסה" (1985), עליו זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ו-"Le Nombril du monde" ‏(1994).
בשנת 1995 כיכב בסרט המלחמה של קלוד ללוש "עלובי החיים" אשר זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
כמו כן הוא ביים בשנת 2003 את "הבנים של אבא" ובשנת 2007 את "שלושה חברים". בשנת 2009 השתתף בסרט "החזקים שורדים" - הפקה משותפת בין צרפת לישראל של הבמאית אלן טסמה.
מישל נשוי לאיזבל ולהם בן ובת. הוא הופיע גם מחוץ לצרפת וגם בישראל. הוא מגדיר את עצמו כציוני וקרוב לישראל. בתחילת האינתיפאדה השנייה הוא הביע תמיכה במדינת ישראל.
מלנתיוס

מֶלַנְתיוּס (מיוונית: Μελάνθιος) הוא דמות מיתולוגית המופיעה באודיסאה להומרוס. מלנתיוס היה רועה צאן שעבד בביתו של אודיסאוס לצד רועה החזירים אומאיוס ורועה הבקר פילוטיוס. מלנתיוס היה היפוכו של אומאיוס.
מיתולוגיה

מלתוניוס היה רועה עזים שסיפק את העזים הטובות ביותר לעדר כדי להכין סעודה למחזרי פנלופה. הוא שירת את המחזרים ליד שולחן האוכל, מזג להם יין ואף הדליק אש באולם לפי בקשתם. נראה כי מלתוניוס היה מועדף על רבים מהם, כאשר אורימכוס מצוין כמי שמחבב אותו במיוחד, והוא הורשה לסעוד באותו אולם עם המחזרים.
אודיסאוס, שהתחפש לקבצן ושהיה מלווה באומאיוס, פוגש במלתוניוס בדרכו לעיר, ליד המזרקה המוקדשת לנימפות. מלתוניוס מיד לועג לאודיסאוס ובועט בו בירך, מבלי לדעת שהוא בעצם מבזה את אדונו, דבר שגורם לאודיסאוס לשקול לתקוף אותו. מאוחר יותר, כאשר אודיסאוס מובא בפני המחזרים, מלתוניוס טוען כי אינו יודע דבר על הזר ושאומאיוס הוא האחראי היחיד להבאתו. דבריו מובילים לנזיפות מצד המחזרים כלפי אומאיוס.
במהלך הקרב עם המחזרים, תופסים אומאיוס ופילויטיוס את מלתוניוס בניסיון לגנוב עוד כלי נשק ושריון עבור המחזרים. לפי פקודתו של אודיסאוס, הם קושרים אותו ותולים אותו מהקורות, שם אומאיוס לועג לו. לאחר שהקרב מסתיים, טלמאכוס (בנו של אודיסאוס), אומאיוס ופילויטיוס תולים את שתים-עשרה העבדים, כולל אחותו של מלתוניוס, מלנתו. לאחר מכן נלקח מלתוניוס לחצר הפנימית, שם כורתים לו את האף והאוזניים בעזרת חרב, תולשים את אבר מינו כדי להאכיל בו את הכלבים, ולבסוף, בכעסם, כורתים לו את הידיים והרגליים.
לפי מלקולם דייוויס מקולג' סנט ג'ון באוקספורד, הטקסט אינו מציין מי בדיוק מבצע את המעשה של השחתת גופו של מלתוניוס. ריק ניוטון מאוניברסיטת קנט טען כי "אין כל רמז" לכך שתלאמכוס לא השתתף בהוצאתו להורג של מלתוניוס, ואין תשובה מפורשת לשאלה האם אודיסאוס ביקש משלושתם להרוג את מלתוניוס. ניוטון מזהה את אומאיוס ופילויטיוס כמי שמשתתפים במעשה ההשחתה.
הטקסט אינו מציין במפורש שמלתוניוס מת כתוצאה מהפציעות האלו. דייוויס טען כי לדעתו מלתוניוס שורד את הפציעות הללו. לדבריו, אופייה של ההשחתה מצביע על מעמדו החברתי הנמוך של מלתוניוס, בהשוואה למותם האצילי יותר של המחזרים. הוא גם מוסיף כי מלתוניוס הופך ל"מת מהלך", אשר חשוף ללעג כתוצאה מעונש נורא ומשפיל זה.
ניוטון טוען כי מלתוניוס מת מפצעיו, וכי ההשחתה מהווה הוצאה להורג. על פי מילון הביוגרפיה והמיתולוגיה היוונית והרומית בעריכתו של ויליאם סמית, אודיסאוס היה אחראי למותו של מלתוניוס, וכי מוות זה נעשה באכזריות רבה. מארק בוצ'ן טען כי מלתוניוס מת וכי ההשחתה של ידיו, רגליו ואיבר מינו מכילה סמליות; לטענתו, האיברים הראשונים משמשים בקרב, בעוד שהאיבר האחרון הוא "ביטוי ברור יותר לגבריותו".
הערות שוליים

↑  Homer, Odyssey 20.174
↑  Homer, Odyssey 20.226
↑  Homer, Odyssey 17.257 ff.
↑  Homer, Odyssey 17.212 ff.
↑  Homer, Odyssey 17.370–375
↑  Homer, Odyssey 22.458–488
↑  Davies, p. 536.
↑  Newton, p. 6.
↑  Davies, p. 535.
↑  Davies, p. 535-536.
↑  Davies, p. 536.
↑  Buchan, Mark (בדצמבר 2015). "Penelope's Foot". Ramus. Aureal Publications. 44 (1-2: New Essays on Homer: Language, Violence, and Agency): 141–154. doi:10.1017/rmu.2015.7 – via Cambridge University Press/Cambridge Core. {{cite journal}}:  (עזרה) - Cited: page 153.
מונדינה

מונדינה
אנדרטה לזכר המונדינות בעיר ורצ'לי
מונדינה (באיטלקית: mondina; הטיה של הפועַל "לנקות") היה כינוי לנשים שעבדו בשדות האורז בצפון איטליה מסוף המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20.
היסטוריה

בשדות האורז של עמק הפו הועסקו "מונדינות" (מנכשות אורז) בעבודה שכללה הסרת עשבים שוטים שגדלו בשדות אורז, שהפריעו לצמיחה בריאה של צמחי אורז צעירים. העבודה התרחשה במהלך הצפת השדות, מסוף אפריל עד תחילת יוני מדי שנה. עבודת ה"מונדינות" הייתה משימה קשה ומעייפת, ובוצעה בעיקר על ידי נשים עניות מהמחוזות אמיליה-רומאניה, ונטו, לומברדיה ופיימונטה. הפועלות עבדו ימי עבודה ארוכים בחודשי הקיץ החמים כאשר רגליהן היחפות שקועות במים עד הברכיים, וגבן כפוף במשך שעות רבות. תנאי העבודה הקשים, השעות הארוכות והשכר הנמוך הביאו לאי שביעות רצון מתמדת, ומדי פעם התעוררו מהומות ומחאות. ה"פדרוני", בעלי החוות הקשוחים, התעמרו בנשים, ובזמני שביתות ומחאות הביאו עובדים זמניים שכונו "שוברי שביתה".
המחאה העממית של הפועלות הולידה שירי מחאה רבים, בהם שירים הקוראים לקיצור שעות העבודה, שירים נגד שוברי השביתה ושירים נגד בעלי החוות הנצלנים. המחאה תוארה ביצירות ספרותיות ואמנותיות רבות, בהן הסרט "האורז המר", שהיה מועמד לזכייה באוסקר. לאחר מאבקים רבים, הממשלה קיבלה את דרישות המפגינים, ובין השנים 1906 ל-1909 נחקקו מספר חוקים בהם נקבע כי יום עבודה יוגבל ל-8 שעות.
היסטוריה > שירי מחאה

שיר המחאה הנפוץ ביותר בקרב המונדינות היה השיר "Alla mattina appena alzata" ("קמתי השכם בבוקר"). שורותיו הראשונות של השיר, בתרגום חופשי, הן: "בבוקר התעוררתי, להתראות יפהפייתי, להתראות יפהפייתי, להתראות יפהפייתי, להתראות, להתראות, להתראות.

 בבוקר התעוררתי, לצאת לשדות האורז אני מוכרח".
על בסיס שיר זה נוצר שיר המחאה האנטי-פשיסטי "בלה צ'או", שמקורו בתנועות פרטיזנים שפעלו נגד משטר איטליה הפשיסטית. השיר שימש השראה לפרטיזנים בכפרים ובעיירות שפעלו נגד המשטר ונגד חיילי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
שירי מחאה נוספים היו "Se otto ore vi sembran poche" (אם שמונה שעות נראות לך קצרות), "Scior padron da li belli braghi bianchi" ועוד.
הערות שוליים

↑  F. Castelli, E. Jona, A. Lovatto, Senti le rane che cantano. Canzoni e vissuti popolari della risaia, Donzelli, 2005 ISBN 8879899430 
 M. Minardi, La fatica delle donne. Storie di mondine, Ediesse, 2005 ISBN 8823010829 
 B.Bassi, La mia vita, Negretto, Mantova, 2009 ISBN 9788895967158 (באיטלקית)
↑  Song “Bella ciao” - MusicBrainz, musicbrainz.org
↑  בלה צ'או, משדות האורז של עמק הפו ליערות הפרטיזנים בטוסקנה, באתר עמירם צברי, ‏2018-01-30
↑  דוד אסף, עונג שבת (עונ"ש): בלה צ'או: משדות האורז באיטליה אל מוזיקת הכליזמרים והזמר העברי, באתר עונג שבת (עונ"ש), ‏יום רביעי, 8 באפריל 2020
מנזר פו לין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ויהארה 
 כתובת:  נגונג פינג, לנטאו 
 מיקום:  האיים החיצוניים 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1906
 תאריך פתיחה רשמי:  1906 
 קואורדינטות:  22°15′20″N 113°54′29″E﻿ / ﻿22.2555°N 113.908°E﻿ / 22.2555; 113.908
 www.plm.org.hk/eng/home.php
 he
 
חזית מבנה המקדש המרכזי של המנזר
שער הכניסה למנזר
פנים המקדש המרכזי של המנזר
מנזר פו לין (באנגלית: Po Lin Monastery; בסינית: 寶蓮禪寺 - מילולית "מקדש לוטוס הזן היקר") הוא מנזר בודהיסטי הממוקם ברמת נגונג פינג, באי לנטאו שבהונג קונג.
המנזר נוסד בשנת 1906, וקיבל את שמו הנוכחי בשנת 1924. במרכז המנזר מקדש המכיל שלושה פסלי ברונזה המייצגים את בודהה בעבר, בהווה ובעתיד.
בשנת 1993 הושלמה הקמה פסל בודהה טיאן טאן בסמוך למנזר, באמצעות כספים שנאספו על ידי הנזירים. כמו כן הוקם בסמוך כפר השעשועים נגונג פינג המציג את חייו של בודהה, ונבנה רכבל נגונג פינג 360 המקשר את הכפר עם טונג צ'ונג.
מחנה פליטים

מחנה פליטים בגינאה עבור פליטים מסיירה לאון
מחנה עבור פליטי רצח העם ברואנדה הנמצא ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
מחנה פליטים הוא מחנה זמני שנבנה על ידי ממשלות, האו"ם, ארגונים בינלאומיים כמו הצלב האדום או ארגונים לא ממשלתיים ומטרתו לשכן פליטים. מחנה פליטים יכול להכיל מאות אלפים ואף מיליוני אנשים. כיוון שמחנות פליטים מוקמים, בדרך כלל, באופן מאולתר במצבים בהם נמנע מן הפליטים לחזור לבתיהם ומתוכננים לספק רק את הצרכים הפיזיולוגים הבסיסיים, הם חשופים יותר להיווצרות משברים הומניטריים. חלק מהמחנות סובלים מתנאי הגיינה וסניטציה נחותים, וחלקם, כגון עין אלחלוה בלבנון, מתפקדים כמחנות זמניים אך קיימים עשרות שנים, דבר היוצר השלכות חמורות על זכויות האדם של שוכניהם.
הפליטים עלולים להישאר במחנה, ולקבל מזון לשעת חירום ועזרה רפואית, עד שחזרתם לביתם בטוחה. במקרים מסוימים, גם לאחר מספר שנים, חזרתם עדיין בעייתית והם נשלחים למדינות עולם שלישי, רחוק מהגבול אותו חצו.
במחנות פליטים נמצאים פעמים רבות מקומות מגורים, כמו אוהלים או מבנים ארעיים אחרים, אמצעים להיגיינה אישית (מקלחות ובתי שימוש), אספקה רפואית וציוד תקשורת (לדוגמה מכשיר רדיו).
מכסות פליטים ומקלט מדיני

17 מדינות (אוסטרליה, בנין, ברזיל, בורקינה פאסו, קנדה, צ'ילה, דנמרק, פינלנד, איסלנד, אירלנד, מקסיקו, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, שוודיה, בריטניה וארצות הברית) מכניסות לשעריהן, באופן קבוע מכסה של פליטים מהמחנות. מחנות פליטים משכנים בדרך כלל אנשים שברחו עקב מלחמה, ובאמת בשנים האחרונות רוב מכסות הפליטים מולאו באנשים מאיראן, אפגניסטן, עיראק, לוב, סומליה, סודאן ויוגוסלביה שסבלו ממלחמות ומהפכות.
ישראל נתנה מקלט לפליטים מספר פעמים בתולדותיה. לדוגמה, קליטת פליטי וייטנאם בישראל: בשנת 1977, זמן קצר אחרי שנבחר לתפקיד ראש הממשלה, נתן מנחם בגין מקלט מדיני ואזרחות ל-179 פליטים שברחו מווייטנאם בסירות ונסחפו לחוף הפיליפינים, שם לא הותר להם לנחות.
במאי 2000, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון, נתנה ישראל מקלט מדיני לחיילי צד"ל אשר חששו מטבח שיעשה בהם על ידי החזבאללה ותומכיהם. בשנת 2006 הסתננו לשטח מדינת ישראל 712 פליטים מחבל דארפור בסודאן, הסובל מרצח עם. כיוון שסודאן הנה מדינה עוינת, לא ניתן היה להעניק להם מעמד של פליטים, ונקבעה להם חלופת מעצר, על-פי רוב שהייה ועבודה בקיבוצים או בבתי-מלון. חלקם נכלאו במתקני השב"ס.
לפי נתוני משרד הפנים בין השנים 2006–2011 הסתננו למדינת ישראל כ-30,000 פליטים מאפריקה, דרך הגבול הפרוץ עם מצרים.
מחנות פליטים מפורסמים

מחנות הפליטים בפרובינציית טינדוף, אלג'יריה
מחנה הפליטים בודובורם בגאנה - מאכלס כ-40,000 ליברים
מחנות במזרח צ'אד - מאכלסים כ-250,000 מפליטי דארפור.
מחנה עין אל-חילווה בדרום לבנון.
מחנות הפליטים סברה, שתילה, בורג' אלבראג'נה ושכונת אלפאכהאני שבמערב ביירות
מחנה הפליטים ג'בליה מצפון לעזה.
ראו גם

פליט
מקלט מדיני
נציבות האו"ם לפליטים
מחנות הפליטים הפלסטינים
מוסקבה (סוכנות ידיעות)

| --- | --- |

 סוג:  סוכנות ידיעות
 מייסד:  VGTRK
 בעלים:  עיריית מוסקבה
 עורך ראשי:  איגור שסטאקוב 
 מנכ"ל:  איגור שסטאקוב
 תאריכי הופעה:  2013–הווה (כ־11 שנים)
 שפה:  רוסית
 מערכת:  מוסקבה מדיה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 MSK Agency.ru
 
סוכנות הידיעות העירונית "מוסקבה" (ברוסית: Агентство городских новостей "Москва") היא סוכנות ידיעות מרכזית בבירת רוסיה, מוסקבה, הפועלת משנת 2013. הסוכנות נחשבת לחלק מחברת ההחזקות "מוסקבה מדיה" הנמצאת בבעלות משותפת של החברה הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה ועיריית מוסקבה.
הסוכנות מהווה פרויקט חדשות המספק ידיעות וחדשות ומתפקדת כסוכנות ידיעות עירונית. מגוון האירועים שמכסה הסוכנות כולל אירועים וחדשות בקנה מידה עירוני, כמו גם סיפורים מקומיים שמעניינים את תושבי האזורים הספציפיים, הרבעים והמחוזות העירוניים.
הסוכנות מספקת תוכן במסגרת עדכוני חדשות, תצלומים וסרטונים. בנוסף, לסוכנות יש ארכיון משלה. ביצירת תוכן הסוכנות עושה שימוש בטכנולוגיות וציוד מודרניים, המאפשרים למסור מידע לצרכן במהירות וביעילות באמצעות אתר האינטרנט m24.ru ובאמצעות ערוץ מוסקבה 24.
הערות שוליים

↑  אודות
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלסה תכלה

מלסה תכלה (באמהרית: መለሰ ተክሌ, בשמו העברי: זכריה בן שמואל; 9 בינואר 1923 - 28 ביוני 1957) יהודי-אתיופי אשר כיהן בשירותים מנהליים באתיופיה.
קורות חיים

נולד בדמביה בשנת 1923 למשפחה מביתא ישראל שהמירה את דתה לנצרות וכתוצאה ממהלך זה זכתה לחלקת אדמה ואב המשפחה זכה לתואר "בג'רונד". למרות שמשפחתו של תכלה התנצרה היא לא התקבלה בקרב הקהילה הנוצרית הוותיקה ולעיתים הוקעה ממנה.
בגיל 11 הגיע לעיר אדיס אבבה כדי ללמוד בבית הספר העברי המקומי. תכלה היה לאחד מהתלמידים הצעירים ביותר ולמד באופן אינטנסיבי עד אשר נסגר בית הספר ב-1937 בצו הכיבוש האיטלקי. בתקופה שבה בית הספר היה סגור הוא חזר לביתו ושם החל ללמוד אנגלית באופן עצמאי בעזרת מורים הודים שלימדו בבתי הספר בגונדר.
לאחר שחרור אתיופיה כיהן תכלה בתפקיד בעיריית גונדר ולאחר מכאן כסגן ראש העיר. בשנות ה-30 לחייו טקלה מונה לראש הרשויות המקומיות של מחוז שוואה. בספטמבר 1953 נשלח לארצות הברית כדי לעקוב אחר ההתפתחות המוניציפלית במדינה. בשליחות הוא יצר קשר עם הקהילות היהודיות וגער בהם על התעלמותם מנושאים הנוגעים לביתא ישראל. לאחר שסיים את שליחותו לא חזר מלסה לאתיופיה ונשאר בארצות הברית, שם עסק בפעילות למען ביתא ישראל.
נפטר ב-28 ביוני 1957 בוויסקונסין.
לקריאה נוספת

שמואל ילמה ואחרים, על כנפי היונה - 100 שנה להולדתו של יונה בוגלה: 100 שנות פעילות ציונית באתיופיה, 2008 תשס"ח, גפן בית הוצאות לאור בע"מ, עמ' 57 - 62
Simon D. Messing, The story of the Falashas, "Black Jews" of Ethiopia, Balshon, 1982, p. 69-71
מוסקבה (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע ג'ינגיס חאן
 סוגה:  דיסקו 
 שפה:  גרמנית 
 אורך:  270 שנייה 
 חברת תקליטים:  BMG רייטס מנג'מנט 
 כתיבה:  ברנד מיינונגר 
 לחן:  ראלף זיגל 
 הפקה:  ברנד מיינונגר 
 
מוסקבה (בגרמנית: Moskau) הוא שיר גרמני אשר נכתב על ידי ברנד מנונגר והולחן על ידי ראלף זיגל. השיר בוצע על ידי להקת "ג'ינגיס חאן" בשנת 1979 במסגרת אלבומה "ג'ינגיס חאן". שנה לאחר מכן, בעת שהתרחשה אולימפיאדת מוסקבה, פרסמה הלהקה וריאציה של השיר בשפה האנגלית. הטלוויזיה באוסטרליה השתמשה בשיר כשיר נושא לסיקור האולימפיאדה. בעקבות כך הפך השיר ללהיט באוסטרליה, ושרד במשך שישה שבועות בראש מצעד הלהיטים האוסטרלי.
כפי ששמו מעיד עליו, השיר עוסק בעיר מוסקבה ובמעלותיה השונות. שלטונות ברית המועצות לא ראו את השיר בעין יפה, וכאשר שודר חלק ממנו בטלוויזיה הממלכתית, פוטר מנהל הרשת באופן מיידי.
הערות שוליים

↑  Вокально-инструментальный ансамбль Чингиз Хан - народные артисты СССР.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: aade1021-3024-4454-b5e8-a91b2d759c04  MusicBrainz work: eaf32fa8-8303-37af-ac3a-2bcc20e2ab43
מיקרופילם

סרט מיקרופילם
מכונות לקריאת מיקרופילם נמצאות בדרך כלל בספריות וארכיונים
קריאת עיתון יומי במקראת זיעורים
מיקרופילם (בעברית סרט זִעוּר) הוא מדיה אופטית המשמשת לאחסון תוכן של ספרים, כתבי עת, מסמכים משפטיים ותרשימים הנדסיים.
מיקרופילם הוא בדרך כלל סרט צילום 35 מ"מ בשחור-לבן, אם כי בתחום ההנדסה נוהגים גם להשתמש בכרטיסי ניקוב שלהם מוצמד צילום בודד. לחלק ניכר ממדיית המיקרופילם מקודד מידע תוכן דיגיטלי בקצה התמונה המוצגת כדי לבצע שליפה אוטומטית, אולם לא בכולם. המיקרופילם אינו המדיה האנלוגית הקומפקטית ביותר בשימוש נרחב, המיקרופיש מאפשר לשמור מידע רב יותר.
יתרונות

הוא קומפקטי ועלויות האחסון שלו נמוכות בהרבה מאשר עלויות האחסון של מדיית הנייר המקורית. לשם השוואה, אחסון שנה של גליונות כתב עת מצריכה רק 10% מהמקום שהיו תופסים הגליונות עצמם ורק 3% מהמשקל של אותם גליונות.
עלויות השכפול זולות יותר ככל שמספר העותקים גדל, והן זולות יותר מאשר שכפול נייר.
זו שיטה עמידה לארכוב. רוב המיקרופילמים עשויים מפוליאסטר עם צבעי כסף-הליד בתוך ג'לטין קשה, ואורך החיים המוערך שלהם הוא 500 שנה (בתנאי מיזוג אוויר). באקלים טרופי ולח יש סכנה שפטריות יאכלו את הג'לטין המשמש לקבע את הכסף-הליד, ולכן משתמשים במערכות מבוססות-דיאזו שאורך החיים שלהן קצר בהרבה (20 שנה), עם משטחי פוליאסטר או אפוקסי.
כיוון שמדובר במדיה אנלוגית (צילום של המידע המקורי), קל להציג אותה (תוך שימוש במכשיר מתאים - "מקראת זיעורים"). זאת בניגוד למדיה דיגיטלית, כל שיש לעשות הוא להגדיל את הצילום.
חסרונות

החסרון העיקרי של המיקרופילם הוא שהתמונה קטנה מכדי להיקרא בעין בלתי מזוינת. יש להשתמש במכשיר שמקרין אותה לגודלה המקורי על מסך זכוכית או משטח קריאה אחר.
יצירת עותקים: אי אפשר להשתמש במכונת צילום כדי ליצור עותקים של המקור. יש להשתמש במכונה המשלבת סורק ומדפסת כדי ליצור עותק נייר. בספריות בדרך כלל יש מספר מועט של מכונות כאלו שמסוגלות לייצר עותקים על נייר, בתשלום.
שכפול: אפשר לשכפל את המיקרופילם המקורי מספר מוגבל של פעמים, בניגוד למדיה דיגיטלית שאינה מוגבלת בשכפול, וכוללת בדרך כלל מנגנונים לאיתור שגיאות ותיקונן.
שימושים

בתחומי ההנדסה נהוג להשתמש במיקרופילם שמונח על כרטיס ניקוב לצורך ארכוב מידע. למשל, כשחברות תעופה דורשות תרשימים הנדסיים כחלק מעסקאות רכישה (כדי להבטיח את עצמן במקרה של פשיטת רגל של היצרן), הן דורשות את הנתונים באופן זה, עם מידע אינדקס על כל כרטיס. כך קל לשכפל, למיין, ולמצוא את המידע הנדרש. כרטיסים כאלו תופסים בממוצע 3% מהנפח הנדרש לאחסון התרשימים המקוריים.
בסוף המאה העשרים חלה ירידה תלולה בשימוש במיקרופילם, עם המעבר לאחסון על גבי מדיה מגנטית ברשת מחשבים. יתרונה הגדול של השיטה החדשה הוא היכולת לקרוא את המסמך בכל מקום המחובר לרשת, ללא צורך בהעברה פיזית הנדרשת במיקרופילם.
מיקרופילם מסייע להנגשת תוכן נדיר בספריות כגון המכון לתצלומי כתבי יד עבריים בספרייה הלאומית בירושלים המרכז למעלה מ-90% מכתבי היד העבריים הידועים על גבי מיקרופילמים.
הערות שוליים

↑  סֶרֶט זִעוּר במילון ספרנות (תשל"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531503505171  BNE: XX525321  BnF: cb11932356d (data)  GND: 4039216-8  LCCN: sh85084840  NDL: 00567405  NKC: ph115304
ליל האימה (סרט, 2011)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "ליל האימה" מאת טום הולנד
 בימוי:  קרייג גילספי
 הופק בידי:  מייקל דה לוקה אליסון אר. רוזנצוויג
 תסריט:  מרטי נוקסון
 עריכה:  טטיאנה אס. רייגל
 שחקנים ראשיים:  אנטון ילצ'ין קולין פארל כריס מינץ-פלאס דייוויד טננט טוני קולט
 מוזיקה:  ראמין דג'וואדי
 צילום:  חבייר אגוירסרוב
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  דרימוורקס Reliance Entertainment Michael De Luca Productions
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באוגוסט 2011
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט נעורים, סרט ערפדים, קומדיית אימה, סרט קומדיה 
 תקציב:  $30,000,000
 הכנסות:  $41,002,607
 הכנסות באתר מוג'ו:   frightnight2011
 סרט קודם:  ליל האימה 2 
 סרט הבא:  Fright Night 2: New Blood 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל האימה (באנגלית: Fright Night) הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 2011 המבוים על ידי קרייג גילספי. זהו רימייק לסרטו של טום הולנד באותו שם משנת 1985. הסרט עוקב אחר נער תיכוניסט בשם צ'רלי ברוסטר העובר לגור בפרבר בנבדה ,שם, הוא מגלה ששכנו החדש ג'רי דנדריג' הוא בעצם ערפד, ולכן הוא יוצא למלחמה נגדו לפני שיגרום עוד נזק. בסרט מככבים אנטון ילצ'ין, קולין פארל, כריס מינץ-פלאס, דייוויד טננט, אימוג'ן פוטס, טוני קולט ודייב פרנקו.
הסרט יצא לאקרנים ב-19 באוגוסט ,2011 בתלת מימד וב-2D בידי Touchstone Pictures בעוד הסרט נמצא תחת ההפקה של דרימוורקס ו-Reliance Entertaiment. עם יציאתו לאקרנים, הסרט קיבל ביקורות משבחות מאוד מצד מבקרי קולנוע ששיבחו בעיקר את המתח, ההומור, הופעות השחקנים בעיקרון את הופעתו וצורת משחקו של פארל, העלילה וכמובן האפקטים ואת הפסקול מאת ראמין דג'וואדי בסרט. למרות קבלת תגובה ביקורתית חיובית לא רק מצד מבקרים אלא גם מצד חובבי קולנוע, הסרט היה כישלון קופתי צורב כשגרף אחריו 41 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 30 מיליון דולר בלבד.
עלילה

צ'רלי ברוסטר הוא נער החי בפרבר של לאס וגאס, נבדה, המגלה כי שכן חדש עבר לגור בשכנות אליו. חברו לשעבר של צ'רלי, אד "רשע" לי, מודיע לו כי רבים מחבריהם ללימודים נעלמו. כאשר צ'רלי חוזר הביתה אחרי בית הספר, אמו מציגה אותו בפני ג'רי דנדריג', השכן החדש שלהם. צ'רלי מתחיל להימאס מאוד אחרי שהוא טוען כי ג'רי הוא ערפד. בדרכו הביתה, אד מתעמת מול ג'רי, אשר נושך אותו. למחרת, צ'רלי מבין כי אד חסר ומחליט לחקור.
כשג'רי מתחיל לתקוף יותר אנשים ברחבי השכונה, צ'רלי מתגנב לביתו של ג'רי ומגלה שהוא שומר על קורבנותיו בחדרים סודיים. צ'רלי הולך לקוסם פיטר וינסנט, שאמור להיות מומחה לערפדים. פיטר לא לוקח אותו ברצינות, ומסלק אותו.
ג'רי מגיע לבית של צ'רלי ומעלה אותו באש. צ'רלי, אמו, וחברתו, איימי פיטרסון, נמלטים למדבר במיניוואן שלהם. ג'רי משיג אותם, אבל הוא נפצע על ידי אמו של צ'רלי (עם יתד של שלט נדל"ן).
אמו של צ'רלי מתאשפזת בבית החולים, שם צ'רלי נקרא על ידי פיטר. בהגיעם לפנטהאוז של פיטר, ג'רי ואד, שעכשיו הוא ערפד, תוקפים אותם. צ'רלי הורג את אד ואז רץ עם איימי למועדון, שם הם מופרדים בקהל, ואיימי ננשכת ונלקחת על ידי ג'רי.
פיטר מסרב לעזור צ'רלי ומגלה ששני הוריו נהרגו על ידי ערפד (שמאוחר יותר מתברר שזה ג'רי). למרות זאת הוא נותן לצ'רלי יתד המבורך על ידי סנט מיכאל היכול להרוג את ג'רי ולהפוך את כל קורבנותיו בחזרה לבני אדם. צ'רלי הולך לבית של ג'רי, שם פיטר מחליט להצטרף אליו אחרי הכל.
הם מובלים למרתף של ג'רי, שם הם מותקפים על ידי קורבנותיו הרבים של ג'רי, שעכשיו הם ערפדים, כולל איימי. צ'רלי, לאחר שהלביש על עצמו חליפה דוחה אש, מצית את עצמו באש כדי לשרוף ולבלבל את ג'רי בזמן שהוא מנסה לשפד אותו. פיטר מסייע לו על ידי ירי חור ברצפה מעל לאפשר אור השמש השורפת את ג'רי. צ'רלי במהירות דוקר את ג'רי בלב והורג אותו באופן מיידי ומחזיר את קורבנותיו לצורה האנושית שלהם. לאחר מכן, אמו של צ'רלי מתאוששת בבית החולים והולכת לקנות בית חדש כשצ'רלי ואיימי שוכבים בפנטהאוז של פיטר.
צוות שחקנים ודמויות

אנטון ילצ'ין - צ'רלי ברוסטר
קולין פארל - ג'רי דנדריג', האנטגוניסט הראשי של הסרט.
כריס מינץ-פלאס - אד "רשע" לי
דייוויד טננט - פיטר וינסנט
אימוג'ן פוטס - איימי פיטרסון
טוני קולט - ג'יין ברוסטר
דייב פרנקו - מארק
אמילי מונטגו - דוריס
וויל דנטון - אדם
ריד יואינג - בן
הפקה > פיתוח

ב-12 ביולי ,2007 ,דרימוורקס הכריזו כי הם רכשו את זכויות הסרט "ליל האימה" וכי הם מתכוונים לעשות רימייק עבור הסרט משנת 85'. לאחר מכן, הפרויקט הפסיק לעבוד רק עד 2009. ב-2 ביוני ,2009 ,קרייג גילספי אושר כבמאי הסרט, בעוד מייקל דה לוקה צורף לסרט ב-10 ביוני של אותה השנה לצד המפיקה אליסון ר. רוזנצוויג. את התסריט כתב מרטי נוקסון.
הפקה > פוסט-פרודקשן

הליהוק לסרט החל ב-19 בדצמבר ,2009; אנטון ילצ'ין לוהק לתפקידו של צ'רלי ברוסטר, בעוד קולין פארל לוהק לגלם את דמותו של ג'רי דנדריג'. ב-20 בדצמבר ,2009 ,לוהק כריס מינץ-פלאסה לגלם את אד לי ואז דייוויד טננט הצטרף לצוות השחקנים של הסרט כפיטר וינסנט. ב-22 בדצמבר ,2009 ,טוני קולט לוהקה לתפקידה של ג'יין ברוסטר ואז אימוגן פוטס צורפה בתור איימי פיטרסון. דייב פרנקו הצטרף גם הוא לקאסט של הסרט ב-24 בדצמבר ,2009.
הפקה > צילומים

הצילומים לסרט החלו ב-26 ביולי ,2010 בריו ראנצ'ו וניו מקסיקו. הצילומים לסרט הסתיימו ב-1 באוקטובר ,2010 בלאס וגאס, נבדה. ב-3 באוקטובר של אותה השנה, דווח כי היה שימוש במצלמות 3D במהלך צילומי הסרט.
סטיבן ספילברג תרם עסקה גדולה במהלך הפקת הסרט כגון סצנות סיפוריות ועזרה בעריכת הסרט.
הפקה > מוזיקה

ב-12 בנובמבר ,2010 ,נשכר ראמין דג'וואדי להלחין ולכתוב את פסקול הסרט. בכתוביות הסיום של הסרט, ישנו שיר של הזמר הוגו שנקרא "99 Problems".
שחרור

למרות שהסרט שוחרר ברחבי העולם ב-19 באוגוסט ,2011 ,הקרנה מוקדמת של הסרט נערכה בקומיק-קון, סן דייגו ב-22 ביולי ,2011.
שחרור > שיווק

ב-15 במאי ,2011 ,נחשף הטריילר הרשמי של הסרט ברחבי האינטרנט וזכה ליותר מ-40 אלף צפיות, לאחר מכן ב-6 ביוני ,2011 ,החל מסע שיווקי ברחבי העולם כשבאותו הזמן, יצאו לאור מספר פרסומות לקידום הסרט. ב-27 ביולי ,2011 ,הטריילר הרשמי השני לסרט נחשף ברחבי יוטיוב וזכה ליותר מ-734 אלף צפיות.
שחרור > הפצה ביתית

הסרט שוחרר בידי Touchstone ב-13 בדצמבר ,2011 בדיסקי בלו-ריי, בלו-ריי 3D ו-DVD. שתי האריזות המיוחדות של הסרט כללו חמש סצנות שנמחקו בעריכה, קטעי פספוסים וקליפ לא מצונזר עבור השיר "No One Believes Me".
קבלה > ביקורות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד מצד מבקרי קולנוע. אתר הביקורות "עגבניות רקובות" נתן לסרט ציון של 72% בהתבסס על 163 ביקורות עם דירוג משוקלל של 6.3/10. בסקירה הביקורתית של הסרט באתר נכתב: "זה אמנם לא נחוץ להיות רימייק עבור הסרט מ-1985 אך "ליל האימה" החדש בהחלט מספק הופעות מדהימות בידי קולין פארל ודייוויד טננט -- וזה חכם, מצחיק ומסוגנן." . באתר הביקורות Metacritic ניתן לסרט ציון משוקלל של 64 מתוך 100 בהתבסס על 30 ביקורות באומרו "הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד". רוברט קולר מטעם מגזין וראייטי כתב בביקורתו על הסרט; "שילוב חכם ביותר של צחוקים ופחד." .
קבלה > הכנסות

"ליל האימה" פתח במקום ה-6 בקופות עם 7,714,388 מיליון דולר בסופ"ש הפתיחה שלו וסיים עם הכנסה מוערכת של 18,302,607 מיליון דולר ו-22,700,000 במדינות אחרות ולבסוף הגיע לסכום טוטאלי נקי של כ-41,002,607 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 30 מיליון דולר בלבד.
קבלה > פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | זוכה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Fright Meter Award | שחקן המשנה הטוב ביותר | דייוויד טננט | מועמדות |
| 2011 | Golden Schomes | סרט האימה הטוב ביותר של השנה | ליל האימה | מועמדות |
| 2011 | IGN Summer Movie Awards | סרט האימה הטוב ביותר של השנה | ליל האימה | מועמדות |
| 2012 | פרס טריילר הזהב | הפרסומת לסרט האימה הטובה ביותר | ליל האימה | מועמדות |