stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטומה רובה
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

בשנת 1996 זכתה רובה במרתון רומא בתוצאה של 2:29:05 שעות. לאחר מכן באולימפיאדת אטלנטה (1996) היא זכתה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:05 שעות, לפני ולנטינה יגורובה מרוסיה (2:28:05 שעות) ויוקו ארימורי מיפן (2:28:39 שעות).
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1997 ניצחה רובה בתוצאה של 2:26:23 שעות. באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון אותה שנה היא לא סיימה את ריצת המרתון. שנה לאחר מכן, היא ניצחה שוב במרתון בוסטון בתוצאה של 2:23:21 שעות.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1999 ניצחה רובה פעם שלישית ברציפות, בתוצאה של 2:23:25 שעות. באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד, אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:04 שעות.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 2000 סיימה רובה במקום שלישי בתוצאה של 2:26:27 שעות. באולימפיאדת סידני (2000), היא סיימה במקום תשיעי בריצת המרתון בתוצאה של 2:27:38 שעות ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה, בשנת 2001 סיימה רובה במקום 13 בריצת מרתון בתוצאה של 2:31:10 שעות.
במרתון נאגנו, יפן שנערך בשנת 2004 זכתה רובה בתוצאה של 2:28:05 שעות.
שיאים אישיים

ריצת 10000 מטר: 32:25 דקות (2000)
חצי מרתון: 1:09:01 שעות (2001)
ריצת מרתון: 2:23:21 שעות (1998)
פנזה

המבנה החדש של תיאטרון הדרמה
ארמון של ספורט ימי "סורה"
שדה התעופה פנזה
ערך זה עוסק בעיר ברוסיה. אם התכוונתם למחוז, ראו .
פנזה (ברוסית: Пенза) היא עיר ברוסיה באזור נהר הוולגה, כ־630 ק"מ דרומית־מזרחית למוסקבה.
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1663 בהתאם לפקודת הצאר אלכסיי הראשון כמבצר להגנת הגבול הדרום-מזרחי של המדינה. בהמשך, עם התרחבות המדינה והעברת הגבול דרומה, העיר איבדה את חשיבותה כמבצר גבול. בשנת 1796 העיר הפכה להיות מרכז גוברניה שבוטלה בשנת 1797, אך הוקמה מחדש בשנת 1801. גוברניה זו כללה את שטחו של מחוז פנזה של היום ורוב שטח מורדוביה. באותה שנה החלו לבנות בעיר בנייני אבן. לקראת שנת 1809 אוכלוסיית העיר הגיעה לכ-13 אלף תושבים.
בתקופת ברית המועצות העיר התפתחה למרכז תעשייתי גדול.
העיר ממוקמת על שבע גבעות סביב נהר סורה. בנוסף לכך, בשטח העיר זורמים נהרות נוספות. הטמפרטורה הממוצעת בחורף היא כ-14 מעלות מתחת לאפס. בחודשי הקיץ הטמפרטורה הממוצעת היא כ-26 מעלות.
מבחינה מנהלית העיר מחולקת לארבעה אזורים (אוקטייברסקי, לנינסקי, פרבומאייסקי וז'לזנודורוז'ני).
העיר ידועה במספר מוסדות להשכלה גבוהה. בסך הכל פועלות בעיר שבע אוניברסיטאות.
העיר חוברה למערכת מסילות הברזל כבר בשנת 1874. היא מהווה עתה צומת חשוב של מערכת מסילות הברזל הרוסית. באזור פרבומייסקי בעיר נמצא שדה התעופה של פנזה, שהוא שדה התעופה היחיד במחוז פנזה. במשך כל השנה יוצאות ממנו טיסות למוסקבה. בתקופת החופשות מתווספות טיסות נוספות.
ערים תאומות

לפנזה חמש ערים תאומות:
הונגריה בקשצ'בה, הונגריה
קוריאה הדרומית פוסן, קוריאה הדרומית
הרפובליקה העממית של סין גאנסו, הרפובליקה העממית של סין
ישראל רמת גן, ישראל
אוקראינה טרנופול, אוקראינה
פלאולוקסודון קפריסאי

| פלאולוקסודון קפריסאי |
| --- | --- |
 מאובני שיניים של הפלאולוקסודון
תקופה
סוף פליסטוקן כ-780–9 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: פיליים
סוג:: פלאולוקסודון
מין:: פלאולוקסודון קפריסאי
שם מדעי
 Palaeoloxodon cypriotes ‏בייט, 1903

פלאולוקסודון קפריסאי (שם מדעי: Palaeoloxodon cypriotes) הוא מין נכחד של פיל מהסוג פלאולוקסודון, אשר חי בקפריסין במשך הפליסטוקן שלפני 780,000 עד 9,000 שנה לפני זמננו. ממצאי פיל קדום זה התגלו בידי החוקרת הבריטית דורות'יאה בייט (אנ') ב-1902 בגבעה בקירניה שבצפון קפריסין וכמה ממצאים התגלו באזורים דרומיים יותר. ממצאים אלה כללו בעיקר שרידי שיניים טוחנות, אך גם שריד לעצם ירך גדולה וכמה חטים. המין תואר ב-1904 בידי בייט, אשר קראה לו על שם הימצאו בקפריסין.
מין זה עבר גמדות איים בדומה לכמה מיני פילאים נוספים מהים התיכון כמו פלאולוקסודון מנאידריינסיס, פלאולוקסודון פלקונרי, כמה תת-מינים של פיל ישר-חט, ממותת כרתים גמדית, ממותה למרמוראי וכן לצד מיני היפופוטמיים ואיילים שעברו גמדות דומה.
פיל קטן זה הגיע עד לגובה של 1.4 מטר בכתפיו ולמשקל של 200 ק"ג בממוצע. הוא היה בעל חטים קצרים יחסית אך מעוקלים. ככל הנראה הוא התפתח מהמין היבשתי פיל ישר חט שהיה כבד כמו פיל אפריקני במשקל של מעל 10 טון. בעת האירוע המסיני של אמצע הפליסטוקן היגרו פילים אלה לאיים וכאשר הים התיכון נסגר הם "נתקעו" באי. מאחר שלא היו בו הרבה טורפים והמזון היה מועט הם הפכו לגמדים. הם שרדו עד 9,000 שנה לפני זמננו, בתחילת ההולוקן וכנראה נכחדו בידי שבטים אנושיים שחצו את הים.
ייתכן שפילים אלה אף שולבו במיתולוגיה היוונית בדמות הקיקלופים בעלי העין האחת, מאחר שהגולגולת שלהם כללה חור עבה במרכז המצח.
ראו גם

פיל ננסי
פלוטרכוס מאתונה

| --- | --- |

 לידה:  350 אתונה, האימפריה הרומית 
 פטירה:  שנות ה־30 של המאה ה־5 אתונה, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 תפקיד:  scholarch of the Platonic Academy (400–432) 
 
פלוטרכוס מאתונה (ביוונית: Πλούταρχος ὁ Ἀθηναῖος; סביבות 350 – 430 לספירה) היה פילוסוף ונאופלאטוניסט יווני שלימד באתונה בראשית המאה ה-5. הוא הקים שם מחדש את האקדמיה האפלטונית והפך למנהיגה. הוא כתב פרשנויות על אריסטו ואפלטון, והדגיש את התורות שהיו להם במשותף.
חייו

פלוטרכוס היה בנו של נסטוריוס ואביהם של הייריוס (אנ') ואסקלפיגנייה, שהיו עמיתיו בבית הספר. מקורו של הנאופלאטוניזם באתונה אינו ידוע, אך בדרך כלל רואים את פלוטארכוס כאדם שהקים מחדש את האקדמיה של אפלטון במתכונתו הנאופלאטוניסטית.
פלוטרכוס וחסידיו ("השושלת האפלטונית") טענו שהם תלמידיו של יאמבליכוס, ודרכו, גם של פורפיריוס ופלוטינוס. בין תלמידיו היו סיריאנוס, שהחליף אותו כראש בית הספר, ופרוקלוס.
הפילוסוף דמאסקיוס, בחיבורו "חיי איסודורוס", דן בשאלת דבקותו של אדם במנהג אבותיו, ומביא סיפור על הפילוסופים פלוטרכוס ודומנינוס, שלשניהם נקבעה בחלום במקדש אסקלפיוס (אל הרפואה) אותה התרופה: "לאכול לשבעה בשר חזיר". אולם "פלוטרכוס, למרות שמנהגי אבותיו לא אסרו עליו את הדבר, לא יכול היה לשאת תרופה כזאת, ולכן הזדקף, ובהשעינו את המרפק על ערסלו ובהביטו בפסל של אסקלפיוס, שכן הוא ישן באותה עת בפרוזדור של המקדש, קרא: 'אלי, מה היית פוקד על יהודי לו לקה במחלה זו? הרי ברור שלא היית דוחק בו למלא כרסו בבשר חזיר?'. כך הוא אמר, והנה מיד בקעה מן הפסל בת־קול ערבה מאת אסקלפיוס, שהציע מזור אחר למחלה".
פילוסופיה

העיקרון העיקרי של פלוטרכוס היה שלימוד אריסטו חייב להקדים את לימוד אפלטון, וכמו הפלטאוניסטים האמצעיים (אנ'), האמין בהמשכיות בין שני הסופרים. במטרה זו הוא כתב פרשנות לספרו של אריסטו "על הנשמה" (De Anima), שהייתה התרומה החשובה ביותר לספרות האריסטוטלית מאז תקופתו של אלכסנדר מאפרודיסיאס; ופרשנות ל"טימאיוס" של אפלטון.
כדוגמתו עשו גם סיריאנוס ואחרים מבית הספר. הרוח הביקורתית הגיעה לשיאה הגדול ביותר בפרוקלוס, המפרש המוכשר ביותר של תקופה מאוחרת זו של סינקרטיזם.
פלוטרכוס היה בקיא בכל המסורות התאורגיות של בית הספר, והאמין, יחד עם יאמבליכוס, באפשרות להגיע לחיי קודש עם האלוהות באמצעות המדיום של הטקסים התאורגיים. שלא כמו האלכסנדריסטים וסופרי הרנסאנס המוקדמים, הוא טען כי הנשמה הכרוכה בגוף על ידי קשרי הדמיון והתחושה אינה מתה עם אמצעי התחושה החומריים.
בפסיכולוגיה, בעודו הוא מאמין שההיגיון הוא הבסיס והיסוד של כל תודעה, הוא הציב בין תחושה למחשבה את יכולת הדמיון, אשר, בהיותה נבדלת משניהם, היא פעילות הנפש תחת גירוי של תחושה בלתי פוסקת. במילים אחרות, היא מספק את חומר הגלם להפעלת התבונה. התבונה קיימת אצל ילדים כיכולת לא-מתופעלת, אצל מבוגרים כפועלת על פי נתוני התחושה והדמיון, ובפעילותה הטהורה היא האינטליגנציה הטרנסצנדנטלית או הטהורה של האל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Plutarch (philosopher), המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, בויקיטקסט באנגלית
↑  Vita Isidori, apud: Suda, s.v. Domninos; תרגום מאנגלית (להד לזר) בתוך: פטר שפר, יודופוביה, עמ' 107–108.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118792598  ISNI: 0000 0000 3191 771X  LCCN: n93005890  NLG: 274477  VIAF: 77111951   WorldCat (עם VIAF): 77111951
פטרו הצעיר

פטרו הצעיר (רומנית: Petru cel Tânăr; ‏1546 - 19 באוגוסט 1569), שליט ולאכיה בין ספטמבר 1559 ליוני 1568.
חייו

פטרו כונה הצעיר משום שהיה בן 13 בלבד בעלייתו לשלטון. הוא היה הבן של מירצ'ה החמישי (הרועה) ושל קיאז'נה, בתו של פטרו רארש ונכדתו של שטפן הגדול.
אחרי מותו של מירצ'ה הרועה, ב-21 בספטמבר 1559 בויארים גולים ניסו לקחת את השלטון מידי אלמנתו קיאז'נה ובנה. בין התאריכים 25 בספטמבר 1559 ו-24 באוקטובר 1559 התקיימו שלושה קרבות בין צבא הגולים ובין לתומכי המשפחה של מירצ'ה הרועה.
בקרב הראשון בכפר רומנשט ניצחו הגולים, אולם בעימות השני בשרפטשט ידם של תומכי השליט המנוח הייתה על העליונה. הקרב המכריע התנהל ביישוב בויאן (Boiani) ובו ניצח פטרו הצעיר, בתמיכת הטורקים. ב-24 באוקטובר 1559 הוא קיבל את האישור להכתרתו מידי הסולטאן.
מתואר כבעל אופי רך ונוטה לאדיקות, פטרו הצעיר היה שונה מאביו. בגלל גילו, רסני המדינה נמצאו בידי אמו, קיאז'נה, שהייתה מיומנת בניטרולן של הקנוניות של הטוענים השונים לכתר ושל הקובלנות שהועלו נגדה בפני הסולטאן על ידי הנסיך של טרנסילבניה, יאנוש ז'יגמונד.
בשנת 1563 השיאה קיאז'נה את בנה לאלנה קרפוביץ', בתו של הבאן של לוגוז' וקאראנסבש, מיקלוש קרפוביץ'. אולם הנישואים התפרקו כעבור שלוש שנים והאלנה חזרה לבאנאט. 
אחרי שסר חינה של קיאז'נה בעיני הטורקים, פטרו נקרא לאיסטנבול ונכלא. הוא נפטר ב-19 באוגוסט 1569 בקוניה ונקבר שם בכנסיית הטרנספיגורציה.
הערות שוליים

↑  S.Bulboacă עמוד 86
פלאולוקסודון

| פלאולוקסודון |
| --- | --- |
 שלד של פלאולוקסודון פלקונרי
תקופה
פליוקן - הולוקן כ-3–400 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: פיליים
סוג:: פלאולוקסודון
שם מדעי
 Palaeoloxodon ‏Matsumoto, 1924

איור זוג פרטי פלאולוקסודון רקי
פַּלאוֹלוֹקְסוֹדוֹן (שם מדעי: Palaeoloxodon) הוא סוג נכחד של פיל. בין המינים השייכים לסוג זה חלקם היו קטנים בהרבה מהפילים המודרניים ואחרים, כגון פיל ישר-חט, היו גדולים יותר מהפילים של היום. הפיל האסייתי ישר-החט היה הגדול מכולם והגיע לגובה של 5.2 מטר ומשקל של כ-22 טונות. סוג זה קרוב יחסית לסוג פיל הקיים היום, אך לפלאולוקסודון יש חטים הזקורים קדימה ולא מתעקלים. ככל הנראה נכחדו מרבית מיני הסוג לפני 30,000 שנה, אך הפילים מהמין הננסי פלאולוקסודון פלקונרי, שחיו באיי הים התיכון, הצליחו לשרוד עד לפני 3,000 שנה ואז נכחדו, כנראה עקב ציד וטורפים.
באתר הארכאולוגי גשר בנות יעקב התגלו שרידי פלאולוקסודון מלפני 780,000 שנה, ולידו בול עץ וגוש בזלת גדול ומסותת ששימשו לטביחת הפיל על ידי אחד המינים הקדומים של האדם, ההומו ארקטוס.
מינים

פלאולוקסודון רקי (Palaeoloxodon recki)
Palaeoloxodon iolensis
פיל ישר-חט (Palaeoloxodon antiquus)
Palaeoloxodon huaihoensis
פיל אסייתי ישר-חט (Palaeoloxodon namadicus)
Palaeoloxodon naumanni
Palaeoloxodon turkmenicus? - זיהוי מוטל בספק
מינים גמדיים:
Palaeoloxodon creutzburgi
Palaeoloxodon xylophagou
פלאולוקסודון קפריסאי (Palaeoloxodon cypriotes)
Palaeoloxodon lomolinoi
Palaeoloxodon tiliensis
פלאולוקסודון מנאידריינסיס (Palaeoloxodon mnaidriensis)
פלאולוקסודון פלקונרי (Palaeoloxodon falconeri)
פטרו הפיסח

פטרו "הפיסח", נרשם לפעמים על ידי היסטוריונים רומנים מאוחרים כ"פטרו השישי" (ברומנית: Petru Șchiopul;‏ 1537 – 1 ביולי 1594) היה שליט מולדובה במשך ארבע כהונות לא רציפות: הראשונה בין 1574 ל-1577, השנייה בין 1577 ל-1578, השלישית בין 1578 ל-1579 והרביעי בין 1582 ל-1591.
ביוגרפיה

הכינוי "פיסח" דבק בו עקב לקות גופנית שממנה סבל.
ב-1579 פרסם פטרו הפיסח צו המורה לגרש את סוחרים יהודים בממלכתו, עקב הגידול הרב במספרם ותלונות חוזרות ונשנות מצד מקומיים, כי היהודים פוגעים בהם כלכלית.
ב-1591 ויתר פטרו הפיסח על השלטון מחמת גילו.
הערות שוליים

↑  תיאודור לביא, פנקס הקהילות, רומניה, כרך שני, ירושלים: יד ושם, 1980, עמ' 420
↑  În oraşul Bolzano îşi doarme somnul de veci Principele Petru Şchiopul, stranepotul lui Dracula, באתר "Amos News" (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120173212  LCCN: no91004720  VIAF: 50050233   WorldCat (עם VIAF): 50050233 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלאוטרגוס

| פלאוטרגוס |
| --- | --- |
 איור של פלאוטרגוס מהמין Palaeotragus microdon לצד שאנסיתריום
תקופה
מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: ג'ירפיים
סוג:: פלאוטרגוס
מינים
 Palaeotragus primaevus  Palaeotragus germaini  Palaeotragus microdon  Palaeotragus decipiens  Palaeotragus quadricornis  Palaeotragus rouenii
שם מדעי
 Palaeotragus ‏גודרי, 1861

פלאוטרגוס (שם מדעי: Palaeotragus; מילולית: "עז עתיקה") הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הג'ירפיים שחי באפריקה ואירואסיה בתקופת המיוקן. סוג קדום זה היה נמוך בהרבה מהג'ירפה המודרנית והיה בעל מראה של אוקפי, אך היה בעל קרניים על מצחו. הוא הוגדר בשנת 1961 מממצאים מפיקרמי (אנ'), יוון בידי ז'אן אלבר גודרי (אנ').
מאפיינים

אורכו של הפלאוטרגוס הגיע ל-4 מטרים והוא הגיע לגובה 1.8 מטר אצל המין הקטן ביותר, Palaeotragus germaini, שהיה הקדום מכולם והיה חסר קרניים, אך המין  Palaeotragus germaini הגיע לגובה 3 מטרים, והוא נשא על מצחו קרני-ג'ירפים בולטות שהיו בעלות חלל עבה יחסית והזכירו מעט קרני אייל קורא. משקל היצור הגיע עד 650 קילוגרם. הוא היה בעל גולגולת גבוהה עם חוטם משופע ושיניים טוחנות בעלות חריצים. מבנה זה התאים ללעיסת עלים רכים יחסית. ייתכן שהייתה לו גם לשון ארוכה לתפיסת העלים. לפי מבנה הרגל החזקה וכפות רגליו הותאמו לפיזור משקלו ביעילות, הוא היה יכול לנוע במהירות במישורים המלאים בטורפים.
הפלאוטרגוס נמצא בכמה ממצאים ליד ג'ירפיים דומים מאוד. כיום נכללים בסוג 6 מינים, אך כמה חוקרים רואים בכמה מהם מינים פרפילטים שאולי שייכים לסוגים נוספים במשפחה.
שלד של פלאוטרגוס
פוקימון: בוא נלך, פיקאצ'ו! ובוא נלך, איבי!

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  16 בנובמבר 2018
 סוגה:  משחק תפקידים ממוחשב
 פיתוח:  Game Freak
 הוצאה לאור:  נינטנדו 
 ארץ מקור:  יפן 
 הפצה:  The Pokémon Company נינטנדו
 סדרה:  פוקימון
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  נינטנדו סוויץ'
 pokemonletsgo.pokemon.com
 
פוקימון: בוא נלך, פיקאצ'ו! (באנגלית: Pokémon: Let's Go Pikachu!) ופוקימון: בוא נלך, איבי! (באנגלית: Pokémon: Let's Go, Eevee!) הם משחקי תפקידים שפותחו על ידי חברת Game Freakוהופצו על ידי נינטנדו לקונסולת הנינטנדו סוויץ'. המשחקים הם גרסאות מחודשות לפוקימון צהוב שיצא בשנת 1998, והם המשחקים הראשונים בסדרת פוקימון שיוצאים לקונסולת הסוויץ'. בנוסף, המשחקים מציעים אינטגרציה עם המשחק פוקימון גו, ותומכים בבקר חדש בצורת פוכדור.
משחקיות

המשחק מתרחש במחוז קאנטו, שהוא אותו מחוז שהתקיים במשחקים הראשונים של הסדרה - פוקימון אדום וכחול, ובאותו מחוז שהתקיים המשחק עליו הוא מבוסס - פוקימון צהוב. המשחק מציג את 151 הפוקימונים המקוריים מהמשחקים הראשונים בסדרה, עם מגה התפתחויות שהוכנסו במשחקים פוקימון X ו-Y, ועם הצורות האלוליאניות שהוכנסו במשחקים פוקימון שמש וירח. המערכות במשחק הפכו לפשוטות יותר ביחס למשחקים אחרים - צמצמו את כמות ה-TM, שהם מתקפות שניתן ללמד את הפוקימונים, ביטלו המון תכונות שהיו במשחקים הקודמים כמו Wonder Trade שנתן להחליף פוקימון אקראי בתמורה לפוקימון אקראי אחר, וביטלו את מערכת ההרבעה של המשחק.
משחקיות > מכניקת תפיסת הפוקימונים והקרבות

בדומה למשחקים הקודמים, גם במשחק הזה תהיה לכם אפשרות להילחם כנגד מאמני פוקימונים אחרים ונגד מנהיגי מכונים עם הפוקימונים שנתפסים במהלך המשחק. לעומת זאת, המשחק מציג מכניקה שונה לחלוטין מהמשחקים הקודמים לתפיסת פוקימונים, שהפעם דומה למכניקה של פוקימון גו. השחקן זורק על הפוקימון פוכדור באמצעות הבקר, והוא צריך להיעזר בבקר התנועה כדי לכוון את הפוכדור לפוקימון. על השחקן לדייק בזריקת הפוכדור על מנת לשפר את הסיכויים שלו לתפוס את הפוקימון, להבדיל מהמשחקים הקודמים בהם השחקן היה צריך להוריד את חייו של הפוקימון כדי להגדיל את סיכוייו לתפוס אותו.
משחקיות > שינויים במצב מרובה משתמשים

המשחק תוכנן כך שמספיק בקר אחד של הסוויץ' על מנת לשחק בו, וכך שחקן נוסף יכול להשתמש בבקר השני כדי להצטרף אליו בתוך המשחק. כאשר יש שני שחקנים במשחק, הקרבות יהפכו ל-2 פוקימונים נגד 2 פוקימונים, והם יוכלו לסייע אחד לשני בתפיסת פוקימונים בין השאר על ידי זריקת פוכדור ביחד על מנת להגדיל את הסיכוי לתפוס את הפוקימון.
משחקיות > דומות למשחקים קודמים בסדרה

השחקן מתחיל עם אחד משני פוקימונים התחלתיים - פיקאצ'ו או איווי - תלוי בגרסת המשחק, ולאורך כל המשחק הם יושבים לשחקן על הכתף. בנוסף לפוקימון ההתחלתי, השחקן יכול לבחור פוקימון נוסף שיתלווה אליו. פוקימון זה מוצא מדי פעם חפצים חדשים ומביא אותם לשחקן. השחקן אף יכול לרכב על הפוקימונים היותר גדולים שלו, בדומה לפוקימון שמש וירח. שמונת מנהיגי המכונים ומאמני הפוקימונים מהאליט פור המקוריים יהיו זהים, וכך גם הצוות האנטגוניסטי, צוות רוקט, שכולל את ג'סי, ג'יימס ומיאו מסדרת האנימה של המשחק.
משחקיות > שונות ממשחקים קודמים בסדרה

אחד השינויים העיקריים הם שהפוקימונים נראים בעולם עצמו וצריך לגשת אליהם או הם אליכם כדי להתחיל איתם קרב, לעומת המשחקים הקודמים שבהם היה צריך להסתובב במה שנקרא "דשא גבוה" או להתקל בהם באופן אקראי במערות. דבר נוסף ששינו במערכת הקרב הוא שבמקום שהפוקימון של השחקן יחליש את הפוקימון היריב או יהרוג אותו, עכשיו צריך לזרוק עליו זרעים וגרגירים (Berry) ולזרוק עליו פוכדור.
משחקיות > האינטגרציה עם פוקימון גו

המשחק מאפשר, באמצעות מקום בשם GO Park, להעביר פוקימונים ממחוז קאנטו שנתפסו בפוקימון גו. בנוסף, על מנת להשיג את אחד הפוקימונים השחקן חייב למצוא אותו באמצעות פוקימון גו ולהעביר אותו למשחק.
עלילה

עלילת המשחקים מהווה עיבוד מחדש למשחקים "פוקימון אדום וכחול" וכן "פוקימון אדום אש וירוק עלה" עם מספר שינויים:
ג'סי, ג'יימס ומיאו, חברי "צוות רוקט" מהאנימה, מופיעים פה כדמויות מפתח בהן השחקן צריך להילחם מספר פעמים במהלך הסיפור. כמו כן, בניגוד לפוקימון צהוב, ג'סי וג'יימס יילחמו רק בעזרת וויזינג וארבוק, אך ללא עזרת מיאו.
ארצ'ר, דמות מפתח בצוות רוקט מהמשחקים "פוקימון זהב, כסף וקריסטל" מופיע במשחק וניתן להילחם בו.
השחקן הפעם לא מגלם את רד, אלא את צ'ייס או את איליין (שמם ניתן לשינוי על ידי השחקן). רד, בלו וגרין מופיעים במשחק בנקודות שונות בעלילה בתור דמויות ללא שחקן שניתן להילחם בהן: בלו מופיע מספר פעמים במהלך הסיפור ועוזר לשחקן ולחברו, טרייס. רד מופיע לאחר שהשחקן ניצח עשר קרבות "מאסטר" וניתן להילחם בו. גרין נמצאת בתוך המערה בעיר סרוליאן ומחפשת את מיוטו.
משחק מציג את האפשרות להשתמש במגה התפתחויות, מכניקה שהוצגה לראשונה במשחקי הדור השישי.
הספארי בעיר פושיה הפך לפארק גו שדרכו השחקן יכול להעביר פוקימונים (רק את הפוקימונים של מחוז קאנטו) מהמשחק "פוקימון גו" לפארק.
בנוסף ל-151 הפוקימונים בקאנטו, השחקן יכול לתפוס (רק דרך המשחק פוקימון גו) את הפוקימון מלטאן ואת ההתפתחות שלו, מלמטאל.
בדומה לפוקימון צהוב, ניתן לתפוס את שלושת הפוקימונים ההתחלתיים של קאנטו בטבע או לקבלן מדמויות ללא שחקן ברחבי המפה.
בחלק ממרכזי הפוקימונים במפה, השחקן יכול להחליף פוקימונים שלו עם הצורות המחוזיות שלהם ממחוז אלולה.
פיתוח

פוקימון בוא נלך, פיקאצ'ו! ובוא נלך, איבי! נחשפו לראשונה במסיבת עיתונאים ביפן בתאריך ה-30 במאי 2018. המשחק מכוון לקהל הצעיר יותר, שנכנס בפעם הראשונה למשחקי פוקימון. משך פיתוח המשחק לקח כשנתיים וחצי עד הוצאתו. על פי המפתחים, המשחק נחשב כגרסה מחודשת של פוקימון צהוב, שלטענתם הוא מדבר לקהל הצעיר יותר בגלל הזיקה שלו והדומות שלו לפוקימון (אנימה).
על אף שהמשחקים נחשבים למשחקי הפוקימון הראשונים לפלטפורמת הנינטנדו סוויץ', מדובר במשחק יחסית צדדי. בכנס E3 בשנת 2017 הכריזו נינטנדו על משחק פוקימון מהדור השמיני שיצא בסוף שנת 2019 לפלטפורמת הסוויץ'.
ביקורות

בעת יציאתו המשחק קיבל ביקורות חמות מאוד מהמבקרים ששיבחו את הנגישות הגבוהה במשחק, הקסם האישי שיש למשחק, המשחקיות הפשוטה והנוסטלגיה שהמשחק מציף בוותיקי הסדרה.
ביקורות > מכירות

בשבוע הראשון להוצאתו חברת ההפצה The Pokemon Company הודיעה על מכירות של כ-3 מיליון עותקים במהלך השבוע הראשון, מה שהפך אותו למשחק הנמכר ביותר בשבוע הראשון ליציאתו בפלטפורמת הסוויץ'. ביפן מכר המשחק 661 אלף עותקים, והיה אחראי לכך שנמכרו פי ארבעה יותר קונסולות סוויץ' באותו שבוע.
בבריטניה המשחק מכר כ-116 אלף עותקים פיזיים בסוף השבוע הראשון ליציאתו.
פליקס ל. ספארקס

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1917 סן אנטוניו, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בספטמבר 2007 (בגיל 90) דנוור, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולורדו 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית 
 דרגה:  בריגדיר גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
   כוכב הכסף   לב הארגמן(2)
 
פליקס לורנס ספארקס (באנגלית: Felix Laurence Sparks‏; 2 באוגוסט 1917 – 25 בספטמבר 2007) היה קצין צבא ארצות הברית שפיקד במהלך מלחמת העולם השנייה על הגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-157, אחד מכוחות בעלות הברית הראשונים שנכנסו למחנה הריכוז דכאו ושחרר את אסיריו. בהמשך שירת בבית המשפט העליון בקולורדו.
חיים מוקדמים

ספארקס נולד בסן אנטוניו, טקסס, ב-2 באוגוסט 1917, גדל במיאמי, אריזונה. הוא היה הבכור מבין חמישה ילדים; אביו עבד בחברת כריית נחושת עד שזו נסגרה בשנת 1931. השפל הגדול החל ובשנת 1933 נאלצו הוריו לשלוח אותו לדוד באריזונה כדי להתפרנס שם. בשנת 1935, לאחר שחיפש עבודה ללא הצלחה במספנות קורפוס כריסטי, טקסס ובסן פרנסיסקו, התגייס לצבא ארצות הברית.
מלחמת העולם השנייה

ספארקס הוסמך כקצין חי"ר והוצב ברגימנט החי"ר ה-157 שבבפורט סיל, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-45. הקולונל צ'ארלס מ'אנקורן (שלחם בפלנדריה במהלך מלחמת העולם הראשונה) מינה את ספארקס להיות עוזרו בשנת 1941. ביוני 1942 התחתן ושנה לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד ה-3 שברגימנט. ביולי 1943  הוביל את פלוגתו במבצע האסקי. מאוחר יותר הוא היה השורד היחיד מיחידתו בקרב אנציו. הוא השתתף במבצע דרגון, לשחרור את דרום צרפת ובהמשך מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט. הוא גם השתתף בקרב על הבליטה ובקרב אשאפנבורג. לאחר מכן השתתף בשחרור מחנה הריכוז דכאו. כמה מחייליו, בהשפעת המראות הקשים, הרגו במהלך השחרור חיילים גרמנים שנמצאו במחנה. ספארקס נחקר בעקבות זאת וכמעט שהועמד לדין, אולם הגנרל ג'ורג' פטון קבע כי אינו אחראי למעשי חייליו. עם סיום המלחמה השתחרר בדרגת לוטננט קולונל. על פועלו במלחמה עוטר בכוכב הכסף ופעמיים הוענק לו עיטור לב הארגמן, שניתן על פציעה בקרב.
לאחר המלחמה

עם חזרתו לחיים האזרחיים למד ספארקס בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולורדו וסיים את לימודיו בשנת 1947. לאחר שפתח משרד עורכי דין בדלתא, קולורדו, הוא נבחר שם לפרקליט המחוז והתמודד כמועמד המפלגה הדמוקרטית. לאחר הפסד בחירתו מחדש בשנת 1952, המושל אד ג'ונסון מינה את ספארקס למלא קדנציה בבית המשפט העליון בקולורדו. בסוף תקופת כהונה זו הוא חזר לעסוק בעריכת דין בדלתא. הוא שירת גם במשמר הלאומי של צבא קולורדו, במיוחד במהלך משבר הטילים בקובה בשנת 1962 ובשנים 1968–1979 שימש כמפקדו, ופרש כבריגדיר גנרל (המקבילה לתא"ל בצה"ל).
שמונה שבועות אחרי יום הולדתו התשעים, ספארקס מת בקולורדו מסיבוכים עקב דלקת ריאות.
את דמותו במיני-סדרה המשחרר: מבצע אוולאנש, גילם בראדלי ג'יימס.
ראו גם

נקמת שחרור דכאו
המשחרר: מבצע אוולאנש
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל,המערכה על אנציו - חצי־גשר על פני תהום, כתב העת "בין המערכות" באתר צה"ל, ‏ 25 בנובמבר 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810695451505606  GND: 1049422945  ISNI: 0000 0000 2948 461X  LCCN: n92026789  SNAC: w6mw69c9  VIAF: 60735380   WorldCat (עם VIAF): 60735380
פליקס לקלר

| --- | --- |

צילום מיולי 1957
 לידה:  2 באוגוסט 1914 לה טיק, קוויבק, קנדה
 פטירה:  8 באוגוסט 1988 (בגיל 74) סן פייר דה ל'איל ד'אורליאן, קוויבק, קנדה
 שם לידה:  ז'וזף פליקס אז'ן לקלר    Joseph Félix Eugène Leclerc
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  1950–1988 (כ־38 שנים)
 סוגה:  שאנסון
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  פולידור, פיליפס
 שיתופי פעולה בולטים:  ז'אק קנטי
 צאצאים:  Francis Leclerc, Martin Leclerc 
 פרסים והוקרה:  פרס דניס פלטייה (1977)  designated historic person (30 בינואר 2014)  אביר בלגיון הכבוד  קצין במסדר קנדה  Calixa-Lavallée Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
פליקס אז'ן לקלר (בצרפתית: Félix Eugène Leclerc;‏ 2 באוגוסט 1914 - 8 באוגוסט 1988) היה זמר-יוצר, משורר, שחקן ופעיל פוליטי קנדי מקוויבק, שנאבק למען שמירת המורשת בשפה הצרפתית של מולדתו. בשנת 2006 ,לאחר מותו, הוכנס ל"היכל התהילה" של יוצרי הזמר של קנדה, הודות לשירים שכתב: Moi, mes souliers (אני, נעלי) ו Le tour de l'Île (הסיור של האי)
פרסים ואותות כבוד

1951 -הפרס הגדול של אקדמיית התקליטים שארל קרו בצרפת על השנסון Moi mes souliers
1958 - פרס אקדמיית התקליטים ע"ש שארל קרו בצרפת - על אלבומו השני פליקס לקלר והגיטרה שלו" (רכבת הצפון)
1968 - חבר המסדר של קנדה בדרגת קצין
1971 - פרס קאליקה-לוואלה של חבר יוחנן המטביל הקדוש (סן ז'אן בטיסט) בקוויבק
1975 - אות ההצטיינות של קוויבק Bene merenti de patria
1976 - דיפלומת כבוד של הוועידה הקנדית לאמנויות
1977 - פרס דניז פלטייה מטעם ממשלת קוויבק
1979 - הפסלון פליקס -לרגל הקמת פרסי פליקס לאמנים בקוויבק
1982 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת קוויבק
1985 - חבר המסדר הלאומי של קוויבק
1986 - אביר לגיון הכבוד של צרפת
1987 - מדליית האקדמיה לספרות של קוויבק
1988 - פרס פלרי-מספלה