stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנשר אוברהאוזן

מניפסט אוברהאוזן היה הכרזה של קבוצה של 26 יוצרי קולנוע צעירים גרמנים בפסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי באוברהאוזן, נורדריין-וסטפאליה ב-28 בפברואר 1962. המניפסט היווה קריאה לדגל להקמת "קולנוע עלילתי גרמני חדש". פרי יוזמתו של הרו סנפט, בין החותמים היו הבמאים אלכסנדר קלוגה ואדגר רייץ . המניפסט נקשר במוטו "Papas Kino ist tot" (בגרמנית: הקולנוע של סבא מת), אם כי ביטוי זה אינו מופיע במניפסט עצמו.
חותמי המניפסט נודעו כקבוצת אוברהאוזן ונתפסו כמבשרים החשובים של הקולנוע הגרמני החדש שהחל מאוחר יותר במהלך העשור השביעי של המאה העשרים.
קבוצת אוברהאוזן קיבלה את פרס הדויטשר פילמפרייס בשנת 1982.
רשימת שמות החותמים

בודו בלוטנר
בוריס פון בוררשולם
כריסטיאן דוארמר
ברנהרד דוריס
היינץ פורכנר
רוב האואר
פרדיננד חיטל
אלכסנדר קלוגה
פיט קוך
וולטר קרוטנר
דיטר למל
הנס לופר
רונלד מרטיני
Hansjürgen Pohland
ריימונד רוהל
אדגר רייץ
פיטר שמוני
דטן שליירמאכר
פריץ שווניקקה
הרו סנפט
פרנץ-יוזף שפיקר
הנס רולף סטרובל
היינץ טיכבסקי
וולפגנג אורכס
הרברט וסלי
וולף וירט
מנדלברויט (עוגייה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מוצא:  מזרח אירופה 
 מרכיבים עיקריים:  לחם, שקד 
 
מנדלברויט (מיידיש: מאַנדעלברויט; בעברית: לחם שקדים) במדינות דוברות אנגלית, או קמישברוט באוקראינה, היא עוגייה המשתייכת למטבח האשכנזי המזרח-אירופאי. שם העוגה ביידיש הוא הלחם בסיסים: פירוש המילה "ברוט" הוא "לחם", ופירוש המילה "מנדל" הוא "שקד מצוי", שכן המרכיב העיקרי בעוגייה הוא שקדים. את העוגיה אופים פעמיים, תחילה מכינים כיכר לחם גדול, ולאחר אפייתו חותכים אותו לפרוסות קטנות ואופים אותן פעם נוספת כדי לקבל מרקם פריך יותר. המאכל היה פופולרי במזרח אירופה בקרב רבנים, סוחרים ויהודים נודדים, שנשאו אותו עימם במסעותיהם מעיר לעיר.
לא ברור מהם שורשי המנה. כפי הנראה, העוגייה התפתחה בעקבות הביסקוטי האיטלקי. אומנם שניהם פריכים, אך המנדלברוט פריך יותר מן הביסקוטי כי הוא מכיל כמות גדולה יותר של שמן וחמאה.
למנדלברוט מתכונים שונים ומגוונים. הגרסאות הנפוצות ביותר כוללות שקדים, אגוזים, קינמון, שבבי שוקולד או פירות מסוכרים.
מנשייה זבדה

| --- | --- |
מבט על הכפר, תצפית מתל שמרון
שם בערבית: منشية الزبدة
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק יזרעאל
גובה ממוצע: ‎104 מטר
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,522 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎3.5% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) מנשיית זבדה(למפת הכרמל רגילה) מנשיית זבדה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנשיית זבדה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנשיית זבדה32°42′24″N 35°11′38″E﻿ / ﻿32.7066092070547°N 35.1937773186037°E﻿ / 32.7066092070547; 35.1937773186037  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק יזרעאל (in English: Jezreel Valley Regional Council) באדום - מנשייה זבדה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10

מנשייה זבדה (בערבית: منشية الزبدة) הוא כפר ערבי בצפון עמק יזרעאל, ליד רמת ישי, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. כמחצית מתושביו בדואים והמחצית השנייה פלאחים. הרוב המכריע של התושבים משתייך לאחת משלוש משפחות: עבד אל חלים, סעאידה וסולימני.
היישוב הוקם בשנת 1945 על ידי ג'אסם סעאידה ועבדלחלים שהגיע מעילוט ולאט לאט הצטרפו אליו עוד אנשים מעילוט במקום. עם הזמן הצטרפו אחרים מיישובים נוספים. היישוב הוכר רשמית בשנת 1979.
במנשייה זבדה בית ספר יסודי בשם "אל רואא" (החיזיון), המפעיל שיטה של שילוב תלמידים בעלי צרכים מיוחדים מכל האזור עם תלמידים רגילים. השיטה פותחה על ידי מנהלת בית הספר בשנים 1984–2006 ד"ר רחאב עבד אלחלים, תושבת הכפר. בית הספר שוכן במבנה ייחודי וזכה לפני מספר שנים במקום הראשון הארצי בתחרות "בית הספר הנאה".
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לשנת 2021 היו בכפר 1,471 תושבים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
מסגד הכפר
מנשר אוקטובר

"17 באוקטובר 1905", מאת הצייר הרוסי איליה רפין
מִנְשָׁר אוקטובר (ברוסית: Октябрьский Манифест) הוא קובץ של זכויות שניתן על ידי הצאר הרוסי ניקולאי השני ב־17 באוקטובר 1905 (לפי הלוח היוליאני; 30 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) כתגובה למהפכת 1905, ואשר סימן את סיומה של אוטוקרטיה בלתי מוגבלת ברוסיה והתחיל תקופה של מלוכה חוקתית. בין הזכויות שניתנו במנשר אוקטובר היו: חופש הדת, חופש הביטוי וחופש ההתארגנות.
מנשר אוקטובר הוא גם הבסיס של החוקה הרוסית של שנת 1906.
עם הצגת המנשר לצאר ב-14 באוקטובר (לפי הלוח היוליאני) בידי סרגיי ויטה ואלכסיס אובולסקי, התווכח הצאר על תוכנו במשך שלושה ימים. אולם בסופו של דבר אושר על ידו. לאחר פרסום המנשר התחרט הצאר על כך שחתם על המנשר. הוא אמר כי הרגיש באותו רגע "בחילה ובושה על הבגידה בשושלת".
מנשר אוקטובר לא שינה את חייו של הרוסי הממוצע. למרות פרסום המנשר עדיין היה הצאר גורם מכריע בפוליטיקה הרוסית, שיכול לשנות ולהתאים את חוקי המדינה כרצונו. כמו כן שמר הצאר על שליטתו בפרלמנט הרוסי - הדומה. לדומה שנוצרה היו שני בתים, ואולם חברי אחד מהם בלבד היו צריכים להיבחר על ידי העם. יתר על כן, לדומה הייתה רק שליטה מוגבלת על התקציב ואף לא הייתה שום שליטה על הרשות המבצעת של הממשלה. בנוסף, זכויות האזרח וזכויות ההתאגדות שהוענקו בחוקי היסוד היו מוגבלות בהרבה מאלה שהובטח על ידי המניפסט.
ראו גם

חוקי היסוד של האימפריה הרוסית (1906)
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, October Manifesto, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה הרוסית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלחמת ביאפרה

מלחמת ביאפרה (באנגלית: Biafran War), או מלחמת האזרחים הניגרית שהתחוללה בין 6 ביולי 1967 ל-15 בינואר 1970, הייתה מלחמת אזרחים שבה ניסו מורדים בני איגבו מחבל ביאפרה לפרוש מניגריה ולהקים מדינה עצמאית. את המלחמה הזינו מתחים כלכליים, תרבותיים, אתניים ודתיים בין העמים הרבים החיים בניגריה, וגם גילוי מרבצים ענקיים של נפט במחוז ביאפרה. לצד המורדים התייצבה צרפת, בעוד מדינות אפריקה התנגדו נחרצות לכל פרישה של חבל ממדינה אפריקאית. המלחמה הסתיימה בניצחונה של ניגריה ובדיכוי המרד. במהלך  שנות המלחמה, כ-100,000 אנשי צבא נפגעו ובין 500,000 ל-2 מיליון אזרחי ביאפרה מתו מרעב.
מלחמת ביאפרה מוזכרת בנשימה אחת עם אירועים טרגיים שבהם מדינות אחרות לא התערבו. אף על פי שזכתה לכיסוי תקשורתי נרחב, וצילומי הילדים הרעבים שודרו בעולם כולו, גורמים בינלאומיים לא התערבו בנעשה והניחו לצדדים לטבוח אלו באלו.
רקע

האוכלוסייה בניגריה היא הטרוגנית מאוד ומונה למעלה מ-250 קבוצות שונות הנבדלות זו מזו בדתן, שפתן ותרבותן. המודרניזציה יצרה פערים בין אזוריה ועמיה של ניגריה.
ב-1960 הפכה ניגריה למדינה עצמאית, לאחר שלטון קולוניאלי בריטי, ורבים מבני האיגבו (רובם נוצרים) עזבו את מקומותיהם וחיפשו עבודה בצפון, שם התגוררו ביישובים נפרדים מחוץ לערים של בני ההאוזה המוסלמים. בינואר 1966 התחוללה הפיכה, במהלכה נהרגו מספר מנהיגים צבאיים צפוניים. בני האיגבו הואשמו במעשה והמונים זועמים הרגו מאות מהם. ביולי אותה שנה התחוללה הפיכה נוספת, שבעקבותיה הותקפו יישוביהם של בני האיגבו. הם נבזזו ונשרפו ו-8,000 מבני האיגבו נטבחו. טבח זה היה הסיבה העיקרית לרצונם לפרוש מהממשל הפדרלי של ניגריה.
בעקבות השתלטות הצפון המוסלמי על המדינה והכרזתו של הגנרל יאקובו גוואון (Gowon) על ביטול החבלים האוטונומיים והקמת 12 מדינות תחת מסגרת פדרלית במקומן ב-1967, הוא הבטיח לעצמו סופית את תמיכת המערב, אך גם ליבה את התנגדותו העזה של החבל הדרום-מזרחי. ב-30 במאי 1967 הכריז הקולונל צ'וקוואמקה אודומגוו אוג'וקוו (Ojukwu) על פרישה של המזרח מניגריה והקמת הרפובליקה של ביאפרה, מה שהוביל לפריצתה ביולי 1967 של מלחמת אזרחים בין בני האיגבו שבמחוזות המזרחיים לבין הממשל.
מהלך מלחמת האזרחים

כשבוע לאחר הכרזת העצמאות ביוני 1967, החלה ניגריה הפדרלית בתקיפות צבאיות על מדינת ביאפרה הצעירה, שבראשית עצמאותה נחלה הצלחות בבניית מנגנון מדינתי וצבאי, ובגיבוש בני האיגבו.
בתחילה נעשה ניסיון להפיל את ביאפרה במהירות בהתקפות צבאיות קרקעיות של ניגריה. ההתקפות לא צלחו, ולא רק שחיילי ביאפרה הצליחו להדוף את חיילי ניגריה משטחם, הם אף החלו להתקדם ולהשתלט על שטחים בניגריה.
באוגוסט 1967 התקדמו הביאפרים לאורך נהר הניז'ר, ובשיאם הצליחו לכבוש את העיר בנין סיטי (Benin City) שבדרום ניגריה, המרוחקת רק כ-200 ק"מ מעיר הבירה דאז, לאגוס.
עד אוקטובר של אותה שנה התאוששו הניגרים, עצרו את הכוחות של ביאפרה וכבשו מחדש את האזורים שאיבדו. למרות זאת, עדיין לא הצליחו הכוחות הפדרליים להכניע את ביאפרה.
בינואר 1968 נקטה ניגריה באחת הפעולות המוצלחות ביותר שלה, כאשר היא החליפה תוך 19 יום את כל שטרות הלירה הניגרית במדינה והשאירה את השטרות הישנים שהיו בידי ביאפרה, חסרי ערך. בכך היא גרמה נזק של בין 30–50 מיליון לירות ניגריות לביאפרה והביאה את ביאפרה לידי פשיטת רגל.
תוכנית ניגרית, שבראשה מצור ימי וקרקעי על המדינה הצעירה על כל תושביה, החלה להתגבש. דבר זה היה בלתי אפשרי כל עוד עיר הנמל פורט הארקורט (Port Harcourt), שבה גם היו מצויים מצבורי נפט גדולים, הייתה בשליטתה של ביאפרה. ב-19 במאי 1968, לאחר ניסיונות התשה מהצד הניגרי אל מול עמידה איתנה של הכוחות הביאפרים, נכבשה לבסוף פורט הארקורט, ומשם חלה תפנית חדה במלחמה לטובת ניגריה והמצור החל רשמית.
אחת מטקטיקות המצור על ביאפרה הייתה להפציץ שדות חקלאיים מהאוויר ולמנוע כל דרך להשגת מזון מהביאפרים ובכך להרעיבם. האחרונים טענו כי ניגריה מנסה לנצח במלחמה בדרכים לא-אנושיות.
הממשלה הפדרלית אסרה על קבלת משלוחי מזון מהצלב האדום והורתה לירות במטוסים שהביאו אותם.
ביאפרה מצידה הצליחה להפציץ בסיסים של חיל האוויר הניגרי (בעזרת הטייס השוודי, הרוזן קרל פון רוסן) ולשתק חלק מהכוח האווירי שלו. למרות זאת, הצבא הביאפרי נחלש מאוד עם הזמן, וללא עזרה ממשית מהעולם, לא היה באפשרותו להמשיך את ההתנגדות.
ב-23 בדצמבר 1969 פתחו הכוחות הפדרליים במתקפה האחרונה - כוח הנחתים המיוחד השלישי הצליח לחלק את ביאפרה לשני חלקים ובתמיכה של הדיוויזיה הראשונה בצפון והדיוויזיה השנייה בדרום, נפלו הערים אוורי (Owerri) ואולי (Uli). ב-13 בינואר 1970 נפלה העיר האחרונה בשלטון ביאפרה לידי הכוחות הפדרליים, ומנהיג ביאפרה אוג'וקוו, שברח לגלות בחוף השנהב מספר ימים קודם לכן, הותיר את סגנו לחתימה על פרטי הכניעה.
לפי אומדנים שונים, גוועו כמיליון בני איגבו ברעב בשנות המלחמה. הפצצות חיל האוויר הניגרי והמצרי גרמו גם הן אבדות כבדות לאוכלוסייה האזרחית של ביאפרה. המלחמה הוכרעה בעזרת אספקה מסיבית של נשק לניגריה על ידי בריטניה וברית המועצות, ובאמצעות גידול מואץ של הצבא הניגרי, שהגיע בתום המלחמה לכ-200 אלף חיילים.
לאורך שנת 1968 ניסה הארגון לאחדות אפריקה להביא לסיום הסכסוך בהקמת ועדות שלום שונות, אך כולן נכשלו.
מעורבות העולם במלחמת ביאפרה

בריטניה הייתה הגורם הזר המעורב ביותר במלחמה. מפלות ביאפרה בשדה הקרב הניעו את חברות הנפט לבחור בצד הניגרי, ולהפעיל לובי על ממשלת בריטניה. האחרונה, שלה היו השקעות בניגריה במאות מיליוני לירות שטרלינג, בחרה לתמוך בצד הניגרי, שנראה היה בדרך לניצחון במלחמה. בריטניה סיפקה לניגריה נשק רב.
ארצות הברית נקטה במדיניות נייטרלית בהצהרותיה, אך היא נטתה יותר לצד של ניגריה, כדי לתמוך בבריטניה, וכדי למנוע נפילה של ניגריה לידי הסובייטים בעיצומה של המלחמה הקרה.
צרפת נטתה לצדה של ביאפרה, מכיוון שניגריה מאוחדת וחזקה פגעה באינטרסים של מושבותיה הקולוניאליות לשעבר של צרפת (חוף השנהב, גבון ועוד). צרפת גם הניחה שאם ביאפרה תנצח, היא תזכה בזיכיונות הנפט שהיו בשליטת הבריטים.
ישראל אהדה את ביאפרה והעניקה לה סיוע הומניטרי, אך המשיכה בקשריה עם ניגריה מחשש למפולת דיפלומטית באפריקה השחורה, אם תתייצב מאחורי ביאפרה. מדינות רבות נוספות, בהן ערביות-מוסלמיות, אירופאיות ועוד, היו מעורבות בצורה זו או אחרת במלחמה. מדינת ביאפרה הוכרה רשמית רק על ידי חמש מדינות: טנזניה, זמביה, חוף השנהב, האיטי וגבון.
בשנים 1968 ו-1969, דנה הכנסת שלוש פעמים ברצח העם בביאפרה. למרות גישת הריאלפוליטיק של מדינת ישראל למלחמה ולרצח העם שהתחולל בה, היא הושיטה סיוע הומניטרי רב לקורבנות בביאפרה, שהגיע הן באופן רשמי מהממשלה והן באמצעות פעילים פרטיים, שבין הבולטים שבהם היה אייבי נתן, שהנחית עזרה בשיתוף פעולה עם מגן דוד אדום.
השלכות ומורשת

ניגריה שלאחר המלחמה הייתה יציבה יותר, שכן לאחר הטראומה הביאפרית לא סביר היה להניח שיהיה ניסיון בדלני נוסף בעתיד הנראה לעין. מאידך, השאירה המלחמה משקעי שנאה אתניים שעשויים היו לערער את אחדותה של ניגריה בטווח הארוך יותר. המלחמה לא שמה קץ לבעיותיה האתניות של ניגריה. מעמדם של האיגבו במדינה נותר בעייתי.
נושא מבנה הפדרציה לא ירד מהפרק, לאחר ההכרה הראשונית של פדרציה של 12 מדינות. קבוצות אתניות ואזוריות שהיוו מיעוט בתוך המדינות החדשות, המשיכו ללחוץ להקמת מדינות נוספות. באוגוסט 1976 הוקמה ועדה לבדיקת הנושא, שהחליטה להגדיל את מספר המדינות בניגריה ל-19. עם זאת, דחתה הוועדה דרישות להקמת מדינות נוספות.
לקריאה נוספת

צמיחת המדינות החדשות באפריקה, יחידה 2, האוניברסיטה הפתוחה
ד"ר בנימין נויברגר, צמיחת המדינות החדשות באפריקה, האוניברסיטה הפתוחה
NIGERIA’S NIGER DELTA CRISIS: ROOT CAUSES OF PEACELESSNESS, Issue 07/07, Editor: Ronald H. Tuschl, Author: Hassan Tai Ejibunu
Marcus Garvey, The Nigerian Civil War
Dorothy Wellesley, Sir George Goldie, founder of Nigeria
הערות שוליים

↑  Case Study: The Biafran War, web.archive.org, ‏2017-02-14
1 2  יאיר אורון, הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני, עמ' 71–72
↑  Jonathan Kirshner, Currency and coercion: the political economy of international monetary power, page 102–106
↑  ישראלי בביאפרה – ניתוחים מצילי-חיים במהלך של רצח עם, באתר יוטיוב, 12 ביוני 2022
↑  יאיר אורון, הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני, עמ' 72–73
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531489105171  LCCN: sh85091870  NKC: ph694657 
אשה גוועת ברעב במלחמת ביאפרה
ממשלת צ'רנומירדין

| --- | --- |
 
 ראש הממשלה, ויקטור צ'רנומירדין
 מידע כללי
 14 בדצמבר 1992 – 23 במרץ 1998 (5 שנים)
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 ראש ממשלה:  ויקטור צ'רנומירדין
 מפלגה שולטת:  רוסיה ביתנו
 סיעות הקבינט:  רוסיה ביתנו הבחירה הדמוקרטית המפלגה האגררית מפלגת האחדות המפלגה הדמוקרטית
 מספר שרים:  30, 27
 הקבינט הקודם:  ממשלת ילצין-גאידר
 הקבינט הבא:  ממשלת קיריינקו
 
ממשלת צ'רנומירדין היא ממשלת הפדרציה הרוסית הראשונה (לאחר שקודם לכן כונתה הממשלה "מועצת השרים של הפדרציה הרוסית") שכיהנה במשך שתי קדנציות רצופות בתקופת זמן רצופה של כחמש שנים. הממשלה נחשבת לממשלה היציבה היחידה בתקופת נשיאותו של בוריס ילצין.
ויקטור צ'רנומירדין מונה לתפקיד ב-14 בדצמבר 1992 וכיהן כראש ממשלת רוסיה עד 23 במרץ 1998. במשך יומיים הוא אף כיהן במקביל כממלא מקום נשיא רוסיה, זה קרה ב-5 בנובמבר 1996 כשילצין הוכנס לניתוח חירום עקב מצבו הבריאותי הרעוע.
מינויו של צ'רנומירדין לתפקיד יושב ראש מועצת השרים של רוסיה אושרר בהצבעת ועידת נציגי העם והסובייט העליון. ב-9 בדצמבר 1992 ועידת נציגי העם סירבה לאשר את מינויו של ייגור גאידר לתפקיד ראש הממשלה וילצין הציע חמישה מועמדים שונים לתפקיד: יורי סקוקוב (שגרף 637 קולות בעד מתוך 1,040), צ'רנומירדין (שגרף 621), ייגור גאידר (400), קדאניקוב (399) ושומייקו (283). לבסוף בחר ילצין למנות מתוך המועמדים את צ'רנומירדין שמועמדותו אושררה בהצבעה נוספת ברוב של 721 (69,33% בעד) וכך הוצע לצ'רנומירדין להרכיב את הממשלה החדשה. צ'רנומירדין הציג לילצין את הרכב הממשלה בתוך כשבועיים והרכב מועצת השרים אושרר בצו נשיאותי מ-23 בדצמבר 1992.
עד 12 בינואר 1993 פעילות הממשלה עוגנה בחוק מ-3 באוגוסט 1979 "אודות מועצת השרים של הרפובליקה הרוסית". מ-12 בינואר ועד 25 בדצמבר 1993 עוגנה פעילותה בחוק חדש מ-22 בדצמבר 1992 "אודות מועצת השרים — ממשלת הפדרציה הרוסית" ומועצת השרים הפכה לממשלת הפדרציה הרוסית.
ממשלת צ'רנומירדין הראשונה כיהנה מ-14 בדצמבר 1992 ועד 6 באוגוסט 1996, כאשר עד 25 בדצמבר 1993 כונתה בשם "מועצת השרים". כיהנו בה 30 שרים.
ממשלת צ'רנומירדין השנייה כיהנה מ-10 באוגוסט 1996 ועד 23 במרץ 1998, עת הוחלפה על ידי ממשלת פרימקוב. בעת מינויו מחדש לראשות הממשלה הדומה אישרה את מינוי צ'רנומירדין ברוב מוחץ של 314 לעומת 85 מתנגדים, כשהרוב הדרוש הוא 216. בממשלה השנייה כיהנו 27 שרים.
מינויי בכירים

סרגיי אלמאזוב מונה לראש משטרת המס הרוסית
אנדריי ניקולאייב ואלכסנדר טימקו מונו למפקדי שירות משמר הגבול הפדרלי
ויאצ'סלב טרובניקוב מונה למנהל סוכנות הביון
מיכאיל ברסוקוב, ניקולאי קובאלב וולדימיר פוטין מונו למנהלי שירות הביטחון הפדרלי
יורי קראפיווין מונה למנהל שירות האבטחה הפדרלי
ולנטין קוראבלניקוב מונה לראש מינהל המודיעין הצבאי
ולדיסלב שרסטיוק מונה למנכ"ל הסוכנות הפדרלית למידע ולתקשורת ממשלתית
גלריה

צ'רנומירדין בביקורו בטטרסטן, 1 ביוני 1993
צ'רנומירדין, ילצין וקלינטון במעון "נובו-אוגריובו" במחוז מוסקבה. 13 בינואר 1994
צ'רנומירדין ויו"ר קרן המטבע הבינלאומית, מייקל קמדסוס, בעת חתימת הסכם אשראי בקרמלין, 10 במארס 1995
צ'רנומירדין (קיצוני מימין) במעמד חתימת הסכם דייטון, 14 בדצמבר 1994.
צ'רנומירדין בביקורו במערכת העיתון "הקומסומולץ המוסקבאי"
צ'רנומירדין עם השחקן יורי יאקובלב, 1996
מסיט חום

| מסיט חום |
| --- | --- |
 מסיט חום
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: מסיטאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: מסיטיים
סוג:: מסיט
מין:: מסיט חום
שם מדעי
 Mesitornis unicolor ‏Murs, 1845
תחום תפוצה


מסיט חום (שם מדעי: Mesitornis unicolor) הוא מין של עוף קרקעי ממשפחת המסיטיים החי רק באי מדגסקר. מין זה הוא מבין העופות המעטים שאינו נצפה מעופף מעולם, כך שייתכן שהוא לא מסוגל לעוף, או שהוא רק לא נוטה לעוף.
המסיט הוא עוף שאורכו 30 סנטימטרים, והוא דומה מעט לרלית במראהו ובעבר נחשב לקרוב משפחתה. הוא בעל נוצות חומות-אדמדמות, חזה צהוב-בהיר וראש קטן עם מקור דק, ישר ואפור. העיניים גדולות עם טבעת סביבם, ולאורך הצוואר ישנו פס לבן. לעוף זה רגליים ארוכות והוא מסוגל לרוץ ביעילות.
המסיט חי לאורך החופים של מזרח מדגסקר מהפארק הלאומי מרוג'ג'י עד להר הגעש Tôlanaro בדרום. תפוצתו היא ביערות גשם טרופיים ויערות נשירים עד גובה 1,200 מטר. הוא בעל הסוואה טובה ביער וכך הוא יכול לחפש בשקט חסרי חוליות למאכל.
מין זה חי בבדידות והוא נפגש עם בני זוג בעונת הרבייה. הנקבה מכינה קן קרקעי עשוי מזרדים ומסיבים מהחי והצומח. בתוך הקן היא מטילה מביצה אחת ועד שלוש ביצים. האפרוחים עוזבים את הקן זמן קצר לאחר הבקיעה.
המסיט מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר כתוצאה מציד וטריפה בידי מינים פולשים כמו כלבים, חולדות ועוד וכן כתוצאה מכריתת יערות ומחקלאות אינטנסיבית. מצב השימור שלו כיום הוא פגיע (VU).
מעברים לקשת הטרנסית

| --- | --- |

 פעילות:  מרכז הידע הטרנסי תמיכה וסיוע לקשת הטרנסית
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  מגדלי תוצרת הארץ
 מייסדים:  אלישע אלכסנדר
 יושב ראש:  חן קווין פוקס
 מנכ"ל:  גל גלזר
 תקופת הפעילות:  2010 (נרשמה כעמותה ב-2014) – הווה
 https://www.maavarim.org/
 
ארגון מעברים לקשת הטרנסית הוא עמותה רשומה ישראלית הפועל למען קידום תהליכים רחבים לחופש מגדרי ושינוי חברתי לחברות הקהילה הטרנסג'נדרית ולחבריה, ומעניק תמיכה וסיוע לחברי הקהילה בעניינים שונים.
הארגון הוקם בשנת 2014 על ידי אלישע אלכסנדר, פעיל בולט בקהילה הטרנסג'נדרית, כגלגול של ארגון בשם "אדם לאדם - הזדמנות לתת". משרד הארגון ממוקם במרכז הגאה בגן מאיר.
פעילות

תחומי הפעילות של ארגון מעברים נכון ל-2021:
פעילות > שירותים לקהילה

מערך עו"ס טרנס - מערך הסיוע ומיצוי הזכויות של מעברים לקשת הטרנסית. המערך מופעל ומאויש על ידי עו"ס טרנס: צוות מקצועי של עובדים.ות סוציאליים עם התמחות בקשת הטרנסית, כחלק מתוכנית "מעבר לקשת" בפיקוח ובתמיכת משרד העבודה והרווחה. שירות קבלת פנים, הפניה והנגשת מידע לאנשים טרנסג'נדרים, מתלבטים במגדרם, בני משפחה ואנשי מקצוע. השירות כולל בין היתר הנגשת הליכים ביורוקרטיים ורפואיים, מימוש זכויות כלכליות ואחרות, מתן סיוע רגשי, הכוונה והדרכה לאנשי מקצוע ושותפות להתלבטות.
מלגות לימודים לחברי הקהילה הטרנסית - מלגה ללימודים לתואר ראשון ולקורסי הכנה לבחינה הפסיכומטרית הכוללת ליווי וסיוע למלגאים במהלך הלימודים, בשיתוף אדאלום ומיקרוסופט ישראל ובסיוע "LGBTech".
הכשרת מענה לאובדנות עבור הקהילה הטרנסית - הכשרה בשיתוף היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות, שמטרתה להכשיר את המשתתפים לזהות חברי קהילה טרנסית אובדניים, להפנות אותם לעזרה ולמנוע התאבדות.
"טרנספריה" - ספרים להשאלה בנושא זהות מגדרית וטרנסיות.
פעילות > קבוצות

סדנת "קול משלך" - סדנה לפיתוח ולנישוי (מלשון 'אישה') קול הדיבור לטרנסג'נדריות בהנחיית קלינאיות תקשורת. מטרת הסדנה להקל על נשים טרנסיות, להתאים את קולן לתחושות הפנימיות שלהן, ולסייע להתנהל במרחב הציבורי בצורה בטוחה יותר.
סדנת "שפת גוף".
קורס תכנון כלכלי - בשיתוף עם עמותת פעמונים. הקורס נועד להכשיר צעירים וצעירות טרנסג'נדרים להתנהלות פיננסית נכונה ולמיצוי זכויות מול גופי המדינה, זאת במטרה להימנע מחובות כלכליים ומהליכים משפטיים ארוכים וסבוכים. הקורס כולל היכרות עם עקרונות יסוד כמו רישום הוצאות, צרכנות נבונה, זכויות עובדים, תלוש משכורת, חיסכון ופנסיה, ביטוח לאומי ועוד. כמו כן, המשתתפים בקורס לומדים כיצד להתמודד עם דילמות וקשיים כלכליים ויכירו את העמותות המסייעות בנושאים אלה.
קורס בניית אתרים - בשיתוף חברת "Wix".
קבוצת "תכלס! ג'נדר" - קבוצות אקטיביזם לצעירות ולצעירים (עד גיל 21) המעוניינים לפעול לשינוי בסוגיות הנוגעות לקהילה הטרנסית. הקבוצה, המיועדת לחברי הקהילה הטרנסית ולתומכיה, מנהלת דיונים בסוגיות תאורטיות ואקטואליות ופועלת לביצוע פרויקטים ייעודיים לקהילה.
חלומות - העצמה תעסוקתית לצעירות וצעירים ולנוער טרנסים או מתלבטים.
פעילות > אירועים

בזאר יד שנייה של "אדם לאדם" - בזאר יד שנייה של בגדים ואביזרים נוספים המתרחש פעם בכמה חודשים למימון פרויקטים בקהילה הטרנסג'נדרית. הבזאר אינו מחולק מגדרית כדי לאפשר לחברי הקהילה הטרנסית למדוד ולרכוש בגדים באופן חופשי ונעים, בניגוד לחוויה שעלולה להיווצר לעיתים בחנויות.
טקס יום הזיכרון הטרנסג'נדרי הבינלאומי במרכז הגאה - בשיתוף עם פרויקט גילה. אירוע המוקדש להנצחת זכרם של אנשים טרנסג'נדרים שנהרגו כתוצאה מטרנספוביה, וכן לסולידריות טרנסית, להצהרה בדבר ערך חייהן של נשים טרנסיות ושל אנשים טרנסים, בזכותם לחיות על פי רגשות הזהות שלהם, ולמאבק בטרנספוביה.
אירועי יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי - אירועים המוקדשים להעלאת המודעות לקהילה הטרנסית בחברה וכן למפגש הקהילה עם התקשורת.
הארגון משתתף באופן קבוע בוועדות הכנסת הרלוונטיות, מקיים מפגשי שולחן עגול עם נציגי משרדי הממשלה (בריאות, חינוך ורווחה), מפיק פעילויות למשפחות, ימי עיון, כנסים לבעלי מקצוע ועוד.
הערות שוליים

↑  מעברים לקשת הטרנסית, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  אתר הארגון
↑  עמוד הארגון באתר פייסבוק
↑  אסף זגריזק, "אין לי סיכוי לממן לימודים", באתר ynet, 10 באוגוסט 2016
↑  מערכת WDG, מיקרוסופט ומעברים העניקו מלגות לימודים לחברי קהילת הטרנס, באתר WDG, ‏28 בספטמבר 2016
1 2 3 4 5  אתר מעברים - פרויקטים (ארכיון)
↑  אתר מעברים - אירועים
↑  עמוד הפייסבוק של אדם לאדם הזדמנות לתת, באתר פייסבוק
↑  ענבר נאמן, הקהילה הטרנסג'נדרית מתכנסת ליום זיכרון שנתי, באתר timeout, ‏16 בנובמבר 2015
↑  אור סגל, אקטיביזם: יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי, באתר הטלוויזיה החברתית, ‏29 במרץ 2016
↑  הודעה לעיתונות מטעם משרד החינוך, שר החינוך נפגש עם נציגי ארגוני הלהט"ב בישראל, באתר scooper, ‏2 באוגוסט 2015
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
סמליל הארגון לשעבר
ממשלת פרנסואה פיון

| --- | --- |
 
 פרנסואה פיון, ראש ממשלת צרפת בתקופת הנשיאות ניקולא סרקוזי, 17 במאי 2007 עד 15 במאי 2012.
 מידע כללי
 18 במאי 2007 – 18 במאי 2012 (5 שנים)
 תחום שיפוט:  צרפת 
 ראש ממשלה:  פרנסואה פיון
 הקבינט הקודם:  De Villepin cabinet 
 הקבינט הבא:  ממשלת איירו
 
ממשלת פרנסואה פיון (Gouvernement François Fillon) היא הקבינט היחיד בתקופתו של נשיא צרפת ניקולא סרקוזי. זו הייתה ממשלה בשלוש קדנציות, והממשלות ה-32, 33 ו-34 של הרפובליקה החמישית, בראשותו של ראש הממשלה פרנסואה פיון. פיון היה ראש ממשלה בשלוש קדנציות, וממשלתו מתחלקת לממשלת פיון הראשונה (מ-18 במאי עד 18 ביוני 2007), ממשלת פיון השנייה (18 ביוני 2007 עד 14 בנובמבר 2010), וממשלת פיון השלישית (מ-14 בנובמבר 2010 עד 18 במאי 2012).
הייתה זו אחת הממשלות היציבות בהיסטוריה של הרפובליקה החמישית, ופיון כיהן כראש ממשלה בכל תקופת נשיאותו של ניקולא סרקוזי.