stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגפת האופיואידים
הערות שוליים

↑  Fentanyl. Image 4 of 17. US DEA (Drug Enforcement Administration). See archive with caption: "photo illustration of 2 milligrams of fentanyl, a lethal dose in most people".
↑  "Opioids". Drugs of Abuse (באנגלית). National Institute on Drug Abuse. ארכיון מ-26 ביולי 2019. נבדק ב-29 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Opioid overdose". World Health Organization. 4 באוגוסט 2021. ארכיון מ-1 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alexander GC, Kruszewski SP, Webster DW (2012). "Rethinking Opioid Prescribing to Protect Patient Safety and Public Health". JAMA. 308 (18): 1865–1866. doi:10.1001/jama.2012.14282. PMID 23150006.
1 2  Franklin, G. M. (29 בספטמבר 2014). "Opioids for chronic noncancer pain: A position paper of the American Academy of Neurology". Neurology. 83 (14): 1277–1284. doi:10.1212/WNL.0000000000000839. PMID 25267983. {{cite journal}}:  (עזרה)
תרשים המתאר את המאפיינים המבניים המגדירים אופיאטים ואופיואידים, כולל הבחנות בין מבנים אופיאטים חצי סינתטיים לסינתטיים מלאים
פנטניל. 2 מ"ג (אבקה לבנה מימין) היא מנה קטלנית ברוב האנשים. אגורה אמריקאית היא ברוחב 19 מ"מ (0.75 אינץ').
וידאו קליפ

רובי ויליאמס מבצע את השיר "Bohemian Rhapsody" של קווין בשנת 2015 לרקע הקליפ המקורי שלו משנת 1975.
וידאו קליפ (מכונה גם בקצרה קליפ, באנגלית: Music video; בעברית: קְלִיט חֹזִי) הוא סרטון המהווה ייצוג חזותי של שיר. וידאו קליפים משמשים בעיקר כמנגנון קידום מכירות של תעשיית המוזיקה, אך לעיתים מהווים יצירות אמנות בפני עצמם.
היסטוריה מוקדמת

וידאו קליפים הוצגו בקולנוע (בדרך-כלל בצמוד לסרטים) החל מסוף שנות העשרים של המאה ה-20. מרביתם של וידאו קליפים אלה היו פשוט הסרטה של הזמרים המבצעים את השיר.
הסרט אלכסנדר נבסקי (1938), בבימויו של סרגיי אייזנשטיין, מכיל סצנות קרב רבות שהן כוריאוגרפיה למוזיקה מאת סרגיי פרוקופייב. סצנות אלה קבעו סטנדרט חדש לשילוב בין מוזיקה לסרטים ולהצגת מוזיקה בסרטים, ויש המחשיבים אותן לווידאו קליפים האמנותיים הראשונים.
גם סרטוני ההנפשה הראשונים של וולט דיסני היו מעין וידאו קליפים ליצירות מוזיקה, ובהמשך הציגו אולפני דיסני את הסרטים פנטסיה (1940) ופנטסיה 2000 (2000), שניתן לראותם כרצף של וידאו קליפים למוזיקה קלאסית. גם הסרטים המצוירים הראשונים של האחים וורנר היו במקור מעין וידאו קליפים לשירים מתוך סרטי מחזמר.
בשנת 1941 הופיעו במועדונים ובבארים ברחבי ארצות הברית תיבות נגינה (ג'וקבוקס - jukebox) חדשים, שהציגו וידאו קליפ במהלך השמעת השיר שנבחר על ידי הלקוחות. אלפי וידאו קליפים הופקו עבור מכשיר זה, שכונה "Soundie".
ימי האינטרנט

בשנות ה-2000, עם התפתחות רשת האינטרנט, והופעת האתר "יוטיוב" ואתרים דומים, נוצרה היכולת להפיק ולהפיץ וידאו קליפים בהשקעה נמוכה יחסית. בנוסף הזמינות שלהם לקהל הצופים הפכה קלה. בסוף 2010 ליידי גאגא וג'סטין ביבר היו הראשונים לשבור שיא של יותר ממיליארד צפיות בקליפים שלהם באתר "יוטיוב".
בשנת 2011 החליטה האקדמיה ללשון העברית לייצור מונח עברי ל"וידאו קליפ" - קְלִיט חֹזִי, אך המונח לא נכנס לשימוש יומי.
בשנת 2012 הפך הקליפ לשיר "גנגנם סטייל" של הראפר הדרום-קוריאני סיי, לקליפ הנפצה ביותר ב"יוטיוב" עם 800 מיליון צפיות תוך ארבעה חודשים. ב-31 במאי 2014 חצה הקליפ את רף ה-2 מיליארד צפיות.
ראו גם

מיניות בווידאו קליפים
הערות שוליים

↑  קְלִיט חֹזִי במילון תקשורת המונים (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  סער גמזו, עכבר העיר, 40 שנה לפירוק הביטלס: היסטוריה מצולמת, באתר הארץ, 10 באפריל 2010
1 2  דנה קסלר, ‏זה התחיל בווידיאו קליפ, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2006
↑  עדי הררי, עכבר העיר, 30 שנה ל-Thriller: הפחד הגדול של מייקל ג'קסון, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2013
1 2 3  נעם ברקוביץ, ירון פריד, רואים את הקולות, חדשות, 5 בנובמבר 1986
↑  Chuck Arnold August 15, 2018 at 05:25 PM EDT, Madonna's 60 best singles, ranked, EW.com (באנגלית)
↑  Jessica Letkemann, Jessica Letkemann, Madonna’s 10 Best Videos: Poll Results, Billboard, ‏2012-08-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Samuel R. Murrian, We Ranked Madonna's 21 Greatest Music Videos of All Time, Parade: Entertainment, Recipes, Health, Life, Holidays, ‏2021-08-14 (באנגלית)
↑  Madonna celebró 30 años de 'La isla bonita', web.archive.org, ‏2017-03-07
↑  "עד פופ וגמרנו"  - דני דותן על הקליפ של "אל תדליקו לי נר", חדשות, 5 בנובמבר 1986
↑  "הקליפים שלגו הם הטובים ביותר" - אהרן קפלן, שותף פעיל בארבעת סרטוני הווידיאו של רמי קליינשטיין, על הצילומים, חדשות, 5 בנובמבר 1986
↑  דורית חכים, ערוץ מוזיקה כחול־לבן, חדשות, 27 ביוני 1993
↑  עושים כסף מווידיאו-קליפים, באתר גלובס, 25 בדצמבר 1997
↑  מיכל פלטי, שירים בקופסה, באתר הארץ, 24 ביוני 2003
↑  קליפים לאמנים ישראלים בהפקת  ערוץ המוסיקה, באתר הארץ, 10 ביוני 2003
↑  אביבה קרול, ‏24 על 7%, באתר גלובס, 8 באוגוסט 2004
↑  נויה כוכבי, ערוץ 24: היום בו המוזיקה גססה, באתר הארץ, 10 בפברואר 2009
↑  רויטרס, ‏ליידי גאגא וג'סטין ביבר בדרך לשבור שיא עם מיליארד צפיות בקליפים שלהם ביו-טיוב, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2010
↑  אסף שטול-טראורינג, האקדמיה ללשון יוזמת מונחים עבריים לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2011
↑  גנגנאם סטייל - הנצפה ביותר ביוטיוב, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2012
↑  דפנה ארד, "גנגנם סטייל" אילץ את יוטיוב לשדרג את מונה הצפיות שלה, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553488605171  GND: 4492539-6  LCCN: sh85088946  NKC: ph566284 
קטע מ-"Like a Prayer" של מדונה (1989).
יואב שדמה

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1959 (בן 65) עפולה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 עיסוק:  טכנאי קול, מפיק מוזיקלי
 שיתופי פעולה בולטים:  יוסי אלפנט, הקליק, רונה קינן, גידי גוב, דני סנדרסון, חוה אלברשטיין, המכשפות, זקני צפת, דנה אינטרנשיונל, היונים
 https://www.studio-joav.com/
 
יואב שדמה (נולד ב-16 בדצמבר 1959) הוא טכנאי סאונד, מפיק מוזיקלי ואיש עסקים ישראלי.
ביוגרפיה

שדמה נולד בשנת 1959 בעפולה והוא הצעיר מבין שלושה אחים. גדל במושב השיתופי מולדת בעמק יזרעאל אליו עברו הוריו בלה וצבי שדמה מקיבוץ גינוסר בשנת 1957.
בצבא שירת בסיירת גולני ולאחר מכן כקצין בעורב גולני, ובהמשך מונה למפקד היחידה בשנת 1981. לאחר שחרורו מהצבא בסוף שנת 1981 עבר לתל אביב והחל לעבוד באולפני טריטון.
שדמה היה טכנאי בית בטריטון. פרויקט מיקסים ראשון היה אלבומה השני של להקת הקליק עם השיר "אל תדליקו לי נר" שהיה שיר השנה ב-1983. כמו כן הקליט את השיר "ילד השדה" של גדעון כפן שהפך מיד ללהיט רדיו וחודש 20 שנים מאוחר יותר בסדרת הילדים אליפים. שדמה גם הקליט את פנינה רוזנבלום עם השיר "תמיד אשה" אותו הפיק וניגן בכל הכלים דני רובס.
בשנת 1984 עבר לעבוד מחוץ לישראל. שנת 1987 חזר והיה טכנאי/מפיק בפרויקטים עבור יוסי בנאי, מיקי גבריאלוב, מאיר אריאל ודני סנדרסון. לאחר מכן היה מעורב בפרויקטים שהפכו ללהיטים ונחשבו לפורצי דרך עם ועבור מאיר בנאי, כוורת, מיקי גבריאלוב והקליק. שדמה הפיק עם איגי דיין את אלבום הסולו הראשון של איגי ולאחר מכן הפיק את ההופעות הראשונות של זקני צפת. שדמה גם הקליט את אלבומם השני והמצליח בשנת 1995 בהפקת חיים רומנו הכולל את השיר "שישי שבת" ואת שני האלבומים הבאים של הלהקה "תן לי שלאגר 1" ו"תן לי שלאגר 2" בהפקת עובד אפרת. באותה שנה הקליט את אלבום הבכורה של המכשפות עם שירים שהפכו נכס צאן ברזל כמו "עד העונג הבא". הוא הצטרף לצוות ההפקה לכל אלבומי הלהקה עד מותה של ענבל פרלמוטר בתאונת דרכים. שדמה גם הפיק עם ליליאן שוץ ועשה מיקסים לאלבום הקלטות אחרונות שיצא לאחר מותה. תוך כדי הקליט או מיקסס שדמה את תחילת עידן ההיפ הופ הישראלי עם פרויקטים עבור אדמו"ר, שב"ק ס', הפיק את איז הופ ועבד בצמוד למפיק יוסי פיין. באותן שנים הפיק שירים של מאיר אריאל – "נרקומן ציבור", דורי בן זאב – "לאה" והקליט עם המוזיקאי והמפיק יוסי אלפנט פרויקטים לורד קלפטר, דניאל, ליליה ועוד. שדמה אף הפיק אלבום הופעה חיה של להקה רטורית ואת אלבומו היחיד של אלפנט שנפטר טרם הושלמה מלאכת ההקלטה. שדמה קיבץ נגנים והשלים את הקלטת האלבום מספר חודשים מאוחר יותר.
בנוסף, שדמה עבד על פסקולים לסרטים ישראליים וביניהם: שבע ברכות, מישהו לרוץ איתו, ללכת על המים, החיים על פי אגפא, השוטר, שנת אפס, הבועה, עץ לימון, ברוריה, הדירה ועוד.
פעילות חינוכית

יואב שדמה היה חלק ממיצוב החינוך המקצועי לסאונד בישראל. בשנים 1997–2004 הקים והיה מנהל-שותף בבית הספר לסאונד של הצוללת הצהובה בירושלים בניהולו של אצ'ה בר ובשיתוף הקרן לירושלים מיסודו של טדי קולק. בשנים 2001–2009 היה בצוות ההקמה של מחלקת הסאונד וההפקה בבית הספר רימון, בשנים 2003–2010 היה שותף בצוות ההקמה והלימוד של מגמת סאונד במכללת כנרת.
חיים אישיים

שדמה נשוי ואב לשלושה ילדים.
דיסקוגרפיה

הקליק – עולם צפוף
מאיר בנאי – הצבעים משתנים
דני סנדרסון – קופץ לשניה
זקני צפת – זקני צפת
זקני צפת – תן לי שלאגר 1+2
המכשפות – עד העונג הבא
יוסי אלפנט – אלפנט
שלומי שבן – עיר
רונה קינן – שירים ליואל
עברי לידר – זה לא אותו דבר
יוני בלוך – אולי זה אני
הקליק – אני לא בפסקול
שב"ק ס' – 20.2.98 חי בקריות
אהוד בנאי – קרוב
יוסי בנאי – יוסי בנאי
זאב טנא – חתול שחור
מאיר אריאל – ירוקות
גידי גוב – בקצה ההר
המכשפות – מתכסות
חוה אלברשטיין – יונת האהבה
דני סנדרסון – בלאק אנד וויט
מיקי גבריאלוב – מיקי גבריאלוב
שלמה גרוניך – שלומי גרוניך ומקהלת שבא
איגי דיין – משהו ממך
אדמו"ר – חומוס מטמטם
רן דנקר ועילי בוטנר – שווים
איז הופ – איז הופ
חוה אלברשטיין – בהופעה חיה
ענבל פרלמוטר – הקלטות אחרונות
שולי רנד – הופעה בקיסריה
שילה פרבר – מתוק שחור
היונים – אז היה אז
גליקריה – עצב מתוק
יענקלה רוטבליט – מכתבים מבית רביעי
אוסף נענע – מספר אחת
ורד קלפטר – ולגמרי לא שווים
אילן וירצברג – כל זמן שאתה מנגן
אמיר דדון – אמיר דדון
אור כשדים – לב פגיון
רונן בן טל – דורך במקום מזנק לרחוק
חוה אלברשטיין – ילדת טבע
חוה אלברשטיין - בוא המורה
חוה אלברשטיין - סרנדה
דנה אינטרנשיונל – הכל זה לטובה
גידי גוב – תראו מה מצאתי
הערות שוליים

1 2 3  בלה וצבי שדמה, אשר קרה לנו, קיבוץ יזרעאל: מהות - מרכז הנצחה ותיעוד, 2011
↑  ארכיאולוג הדאטה, באתר מכללת ספיר
↑  אסף נבו, ‏מפלצות התהילה, גרסת המקור, באתר ‏מאקו‏, 8 בנובמבר 2010
↑  יואב שדמה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb
↑   תמר רותם, אצ'ה בר, מנהל הצוללת הצהובה, מונה למנהל התרבות בקרן לירושלים, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2014
↑  דיסקוגרפיה של יואב שדמה באתר discogs, באתר discogs
↑  ערן ויץ, ערן ויץ - דיסקוגרפיה/פסקולים - חוה אלברשטיין ״ ילדת טבע״, באתר ערן ויץ
↑  יואב קוטנר, תופעת טבע, באתר ישראל היום, ‏8/1/2017
↑  סטלי סולומונוב, חוה אלברשטיין: "אני עדיין זמרת עם", באתר ynet, 11 בפברואר 2015
↑  עמי פרידמן, הקסם החדש של גידי גוב זה בדיוק מה שהיינו צריכים עכשיו, באתר ישראל היום, 12 ביולי 2023
רבאב רזא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בינואר 1991 (בת 34) לאהור, פקיסטן 
 מידע כללי
 מדינה:  פקיסטן 
 השכלה:  Convent of Jesus and Mary, Lahore 
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה תחרותית 
 
רבאב רזא (באורדו: رُباب رضا; נולדה ב-15 בינואר 1991) היא שחיינית אולימפית והשיאנית הלאומית של פקיסטן. היא הייתה השחיינית הראשונה לייצג את פקיסטן בשחיית נשים באולימפיאדה, כששחתה בתחרות 50 מטר סגנון חופשי במשחקי 2004 באתונה.
קריירה

רזא הייתה בת 13 כשנבחרה לייצג את פקיסטן באולימפיאדת הקיץ באתונה של 2004, לאחר שנים רבות בהן שחיית נשים הייתה בלתי חוקית בפקיסטן. עד שנות ה-1990 השחייה הייתה נגד החוק ושידור תחרויות בינלאומיות בטלוויזיה נאסר. גם אחרי שהחוק היבש שונה, נשאר טאבו חזק נגד שחיית נשים וילדות בשל חשיפת הזרועות והרגליים בעת השחייה.
הוריה של רזא, שהיא ילידת לאהור, תמכו בפיתוח הקריירה הספורטיבית שלה בכל דרך. כשפדרציית השחייה הפקיסטנית תמכה בה רק בסכום של 30$ לחודש, היה לה המזל שבידיהם האמצעים הכלכליים - אביה סגן-אלוף בדימוס ואמה רופאה - להעסיק עבורה מאמן פרטי. היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות, וביצועיה הרשימו את הוועדה האולימפית, אשר העניקו לה את אחד ממקומות ה"קלף החופשי" באולימפיאדת 2004.
היא שחתה במירוץ 50 מטר בסגנון חופשי, ואף על פי שלא התקדמה לשלב הבא, היא פתחה את הדלת עבור שחייניות פקיסטניות עתידיות. היא הייתה השחיינית הראשונה והספורטאית הפקיסטנית השנייה להתחרות באולימפיאדה—כשקודמתה הייתה שבאנה אכטר, הקופצת לרוחק, באולימפיאדת 1996—והקדימה אך במעט את מייצגת מדינתה השלישית, Sumaira Zahoor, שרצה באירוע 1500 מטר באולימפיאדת 2004 כעבור מספר ימים. בגיל 13, רזא גם הייתה הספורטאית האולימפית הצעירה ביותר לייצג את פקיסטן.
היא זכתה במספר תארים לאומיים, וראתה הצלחה בטורנירי שחייה באסיה. היא זכתה בשתי מדליות כסף, ומדליית ארד, במשחקי דרום אסיה 2004. היא זכתה גם במדליית זהב ב-50 מטר סגנון חופשי במשחקי הסולידריות האסלאמים לנשים בטהראן, איראן. לאחר השתתפותה באולימפיאדה, היא גם שחתה עבור פקיסטן באירועים אחרים, ביניהם משחקי דרום אסיה 2006 ומשחקי חבר העמים הבריטי 2006.
שחייניות פקיסטניות שבאו אחריה מונות את רזא כמי שסללה את דרכן, כולל סימרה נאסיר, המחזיקה במספר שיאים לאומיים, ובגיל 14 מייצגת את פקיסטן במשחקי דרום אסיה ותחרויות אחרות, ומקווה להגיע גם היא לאולימפיאדה. לדבריה, היחס כלפי ספורטאיות בפקיסטן אולי השתפר מעט מימיה של רזא, אך עדיין הטאבו קשה והיא ועמיתותיה סופגות התייחסות שלילית ולעיתים אף מאיימת.
הערות שוליים

↑  "Rubab Raza". אורכב מ-המקור ב-2020-04-17.
↑  "Pakistan girl gets Olympic dream". BBC News. 2004-06-16.
↑  "Pakistan girl makes Olympic history". BBC News. 2004-08-20.
↑  Female Swimmer to Represent Pakistan in Athens, Christoph Heinzle, Qantara, 12.08.2004
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רבאב רזא".
ראקוב צ'נסטוחובה

מועדון ספורט העובדים ראקוב צ'נסטוחובה (בפולנית: Robotniczy Klub Sportowy Raków Częstochowa Spółka Akcyjna, המכונה בדרך כלל ראקוב צ'נסטוחובה - Raków Częstochowa או פשוט ראקוב - Raków, הוא מועדון כדורגל פולני מהעיר צ'נסטוחובה, שבמחוז שלזיה המשחק בליגת העל הפולנית.
היסטוריה

מועדון הספורט "רקוביה" הוקם בשנת 1921 בכפר ראקוב. המועדון התפרק ב-1925.
בשנת 1927, המועדון הוקם מחדש תחת השם Robotniczy Klub Sportowy (מועדון ספורט הפועלים) Raków. המועדון פעל בחסות המפלגה הסוציאליסטית הפולנית ונתמך כלכלית על ידי מפעל הפלדה צ'נסטוחובה. בשנת 1937 עלה המועדון לדרגה A. במהלך הכיבוש הגרמני, פעילות המועדון הופסקה.
בשנים 1962–1966 קבוצת הכדורגל שיחקה בליגה השנייה. ב-9 ביולי 1967 הפסידה רקוב 0–2 לויסלה קרקוב בגמר הגביע הפולני הראשון בתולדותיה. בשנת 1972, הגיעה ראקוב לחצי גמר הגביע הפולני, שם הפסידה ללגיה ורשה.
בשנת 1994, לראשונה בתולדות המועדון, עלתה רקוב לליגה הראשונה. היא שיחקה בליגה הבכירה במשך ארבע עונות עד שירדה שוב בסיום עונת 1997/1998.
המועדון החל את התחזקותו עם מינוי מארק פאפשון למאמן. הוא התחיל לעלות לליגות גבוהות יותר ובעונת 2019/2020 לראשונה מזה 21 שנים, שבה הקבוצה לליגה הבכירה בפולין. באותה עונה, הם הרשימו גם בגביע הפולני והגיעו לחצי גמר התחרות. הם סיימו במקום ה-10 בעונת 2019/2020.
בעונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה. היה זה המיקום הגבוה ביותר שלהם בליגה אי פעם, דבר אשר הבטיח את מקומה במוקדמות הקונפרנס ליג לעונת 2021/2022 הופעת הבכורה שלהם בכדורגל האירופי. הצלחה נוספת הגיעה כאשר ראקוב זכתה בגביע הגדול הראשון שלה ב-2 במאי 2021, כשניצחה את ארקה גדיניה מהליגה הראשונה בגמר הגביע הפולני בתוצאה 2–1. ב-17 ביולי 2021, ראקוב צ'נסטוחובה ניצחה את אלופת הליגה הפולנית המכהנת לגיה ורשה בפנדלים בסופר קאפ הפולני, וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
ההופעה הראשונה אי פעם בכדורגל האירופי של המועדון הייתה בסיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג, מול הקבוצה הליטאית סודובה מריאמפולה. שני המשחקים הסתיימו ב-0-0, וראקוב גברה 2–4 בדו-קרב פנדלים. לאחר מכן הקבוצה התמודדה נגד רובין קאזאן מהליגה הרוסית בסיבוב המוקדמות השלישי, כשהיא גוברת עליה 0–1 בתוצאה המצטברת. בסיבוב המוקדמות האחרון, הם התמודדו מול גנט הבלגית, אותה ניצחו 0–1 במשחק הראשון, אך הפסידו 0–3 במשחק השני, והפסידו 1–3 במצטבר, והקבוצה הודחה מהתחרות. באותה העונה בליגה הפולנית, הובילה ראקוב צ'נסטוחובה את הליגה במשך רוב העונה, אך איבדה את האליפות לקראת סיום העונה ללך פוזנן, וסיימה שוב במקום השני בלבד.
ב-9 ביולי 2022 זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בסופר קאפ הפולני, לאחר שניצחה 0–2 את האלופה לך פוזנן.
בעונת 2022/2023 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. הקבוצה הגיעה עד לשלב הפלייאוף במוקדמות ליגת האלופות אך הודחה על ידי פ.צ. קופנהגן ונשרה לשלב הבתים בליגה האירופית, בו תשתתף לראשונה בתולדות המועדון.
תארים

אליפות פולין (1)
2022/2023
2020/2021, 2021/2022
2021, 2022
ארט פארמר

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1928 קאונסיל בלאפס, איווה, ארצות הברית
 פטירה:  4 באוקטובר 1999 (בגיל 71) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  ארתור סטיוארט פארמר
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  תיכון ג'פרסון 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין
 סוגה:  ג'אז, בי בופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה, פלוגלהורן
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, אנג'ה רקורדס, Contemporary Records, פנטזי רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  בני גולסון, ג'רי מאליגן, ג'ים הול, סטיב סוולו, קליפורד ג'ורדן
 פרסים והוקרה:  עיטור הזהב להצטיינות של הלאנד וינה  אמני הג'אז של NEA 
 artfarmer.org
 פרופיל ב-IMDb
 
ארתור סטיוארט פארמר (באנגלית: Arthur Stewart Farmer;‏ 21 באוגוסט 1928 – 4 באוקטובר 1999) היה חצוצרן ג'אז ונגן פלוגלהורן אמריקאי. פארמר ואחיו התאום אדיסון, שניגן בקונטרבס, החלו לנגן באופן מקצועי בבית הספר התיכון. ארט זכה לתשומת לב גדולה יותר לאחר פרסום הקלטתו "Farmer's Market" ב-1952. לאחר מכן עבר מלוס אנג 'לס לניו-יורק, שם הוא הופיע והקליט עם מוזיקאים כמו הוראס סילבר, סוני רולינס וג'יג'י גרייס ונודע בעיקר כנגן בי בופ.
ככל שהמוניטין של פארמר גדל, הוא פנה מהבי בופ לכיוונים ניסיוניים יותר בשיתופי פעולה עם מעבדים כג'ורג' ראסל וטדי צ'ארלס. מאוחר יותר הצטרף לרביעיית ג'רי מאליגן והקים את ה-Jazztet יחד עם בני גולסון. בתחילת שנות ה-60 פארמר עבר לנגן בעיקר בפלוגלהורן בעל הצליל ה"חם" יותר וסייע לבסס את מעמדו של הכלי ככלי סולו בג'אז. פארמר ההשתקע באירופה ב-1968 והמשיך להופיע עד מותו. פארמר הקליט יותר מ-50 אלבומים כמוביל, 12 עם ה-Jazztet, ועוד עשרות אלבומים כמלווה. נגינתו מאופיינת בליריות ובחום שלה .
ראשית חייו

ארט פארמר נולד ב-21 באוגוסט 1928, בקאונסיל בלאפס, איווה. הוריו התגרשו שהיה בן 4 והוא עבר יחד עם אמו, אחיו, סבו וסבתו לפיניקס שבאריזונה. פארמר החל לנגן בפסנתר בבית הספר היסודי, לאחר מכן עבר לטובה ולכינור לפני שעבר לנגן בקורנית ולבסוף חצוצרה בגיל שלוש-עשרה.
פארמר ואחיו התאום עברו ללוס אנג'לס ב-1945, ולמדו בתיכון בו זכו להשכלה מוזיקלית ופגשו מוזיקאים מתחילים נוספים בהם סאני קריס, ארני אנדרוז, ביג ג'יי מקנילי ואד ת'יגפן. ארט התחיל לנגן בצורה מקצועית בגיל 16, בין היתר בלהקותיהם של הוראס הנדרסון, ג'ימי מאנדי, פלויד ריי. פארמר זכה להזדמנות זו הן בשל יכולתו והן עקב היעדרותם של מוזיקאים מבוגרים יותר, שהיו עדיין בצבא בעקבות מלחמת העולם השנייה.
כנער בלוס אנג'לס, פארמר נמשך לבי בופ ולביג בנדס של סווינג. השפעותיו באותה תקופה היו דיזי גילספי, מיילס דייוויס ופאטס נבארו, אבל, במילותיו שלו, "אז שמעתי את פרדי וובסטר, ואהבתי את הצליל שלו. החלטתי לעבוד על צליל מפני שנראה שרוב האנשים בגילי עבדו רק על מהירות".
קריירה > תחילת הקריירה בלוס אנג'לס וניו-יורק

פארמר עזב את בית הספר כדי לצאת לסיבוב הופעות עם להקתו של ג'וני אוטיס, אבל עבודה זו נמשכה רק ארבעה חודשים, כיוון ששפתו של פארמר נפצעה. לאחר אימונים בניו-יורק, ואודישן לא מוצלח ללהקתו של דיזי גילספי, פארמר חזר לחוף המערבי ב-1948 כחבר בלהקתו של ג'יי מקשן. פארמר התקשה להשיג עבודה בלוס אנג'לס בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 ויצא לסיבוב הופעות עם בני קרטר, רוי פורטר וג'רלד וילסון, אחר כך ניגן עם וורדל גריי ב 1951-52.
קריירה > המעבר השני לניו יורק

פארמר עבד בלוס אנג'לס במשך זמן כשרת במלון ופקיד בבית חולים, לפני שהצטרף ללהקתו של ליונל המפטון ב-1952. פארמר סייר באירופה עם הלהקה, שותפיו למחלקת החצוצרות היו קליפורד בראון, קווינסי ג'ונס ובני ביילי, הדבר תרם בצורה ניכרת להתפתחותו המוזיקלית, כמו גם החברות בלהקתו של טדי צ'ארלס ב-1953.
פארמר עבר לניו-יורק, ב-1953 והקליט את אלבום הבכורה שלו כמוביל. פארמר הפך ל "אחד החצוצרנים המבוקשים ביותר בשנות ה-50": הוא המשיך לעבוד עם גרייס (1954-56), הוראס סילבר (1956-58), ג'רי מאליגן (1958-59), ת'לוניוס מונק וצ'ארלס מינגוס.
מאמצע שנות ה-50, השתתף בהקלטות של המעבדים המוזיקליים המובילים של התקופה, בין היתר, ג'ורג' ראסל, קווינסי ג'ונס ואוליבר נלסון, עקב המוניטין שלו כנגן המסוגל לנגן בכל סגנון. במהלך נגינתו בחמישיית הוראס סילבר מצא פארמר שותף לסגנון בסקסופוניסט קליפורד ג'ורדן והשניים שיתפו פעולה עד מותו של ג'ורדן ב-1993. מגוון הסגנונות של פארמר אף הורחב כאשר פארמר השתתף בסדרת סשנים ניסיוניים עם המלחין אדגר וארז.
ב-1959 פארמר והסקסופוניסט בני גולסון הקימו את ה-Jazztet, הרכב שפעל עד 1962, וסייע בתחילת הקריירה של הפסנתרן מק'קוי טיינר והטרומבוניסט גריישן מונקור השלישי. בתחילת שנות ה-60 הקים פארמר שלישייה עם הגיטריסט ג'ים הול והבסיסט סטיב סוולו; השלישייה פעלה עד 1964.
קריירה > קריירה לאחר המעבר לאירופה

ב-1968 עבר פארמר לווינה, שם ניגן עם להקתם של קני קלארק ופרנסי בולנד והצטרף לתזמורת הרדיו האוסטרי. באותה תקופה ניגן גם עם אמריקאים אחרים שהשתקעו באירופה כמו דון בייאס, דקסטר גורדון ובן ובסטר. בתחילת השנות ה-70 עזב פארמר את תזמורת הרדיו האוסטרי והחל להופיע ברחבי העולם, ב-1976 אמר "אני בדרכים 90% של הזמן. אני יכול לגור בכל מקום. זה רק עניין של הגעה לשדה התעופה". תחיית ה-Jazztet ב-1982, הובילה אותו לנגן בתדירות גבוהה יותר בארצות הברית.
מתחילת שנות ה-90, פארמר חילק את זמנו בין וינה וניו יורק. הוא המשיך להופיע ולהקליט עד סוף שנות ה-90, ב-4 באוקטובר 1999, פארמר מת מהתקף לב בביתו במנהטן, בגיל 71.
חייו האישיים

פארמר היו נשוי שלוש פעמים, אחרי שני נישואין קצרים שהסתיימו בגירושין התחתן עם בנקאית וינאית בשם מכטילד לאוגר (Mechtilde Lawgger), נישואין שנמשכו יותר מ-20 שנה, עד מותה ב-1992. פארמר תיאר את עצמו ב-1985 כ"אדם מופנם, סוג של מתבודד."; אישיותו תוארה לעיתים קרובות כשיקוף של נגינתו: לאונרד פד'ר, למשל, תיאר אותו ב-1990 כ"רגוע, נינוח, [ ... ] עדין".
סגנון נגינתו

סגנונו של פארמר מתואר בדרך כלל כלירי וחם. בהספד בגרדיאן נכתב "פארמר נמנע מהצליל הבהיר והחודר של החצוצרה והושפע יותר מהקטעים המאופקים של מיילס דייוויס וקני דורהאם" וכי למרות שהוא יכול להיראות מרוסן יותר מדייוויס או מלי מורגן, "פארמר היה בדרכו מקורי באמת. הפרייזינג שלו תמיד ייחודי, נותן לקצב לרוץ לפניו, קצת בדומה לאופן בו בילי הולידיי שרה".
הערות שוליים

↑  Feather, Leonard (March 30, 1990) "Jazz Review: Art Farmer's Fluegelhorn of Plenty". Los Angeles Times.
↑  Rosenthal, David (1993) Hard Bop: Jazz and Black Music, 1955–1965. pp. 85–94. Oxford University Press.
↑  Robinson, Greg (October 1994) "Art Farmer: Playing It Right". JazzTimes. pp. 47–48, 53.
↑  Feather, Leonard & Gitler, Ira (2007) The Biographical Encyclopedia of Jazz. p. 219. Oxford University Press.
↑  Fordham, John (October 7, 1999) "Art Farmer". The Guardian.
↑  "Art Farmer: Discography". All About Jazz. Retrieved April 2, 2013.
↑  "The Art Farmer Septet: Review". AllMusic. Retrieved April 2, 2013.
↑  Ramsey, Douglas K. (1989) Jazz Matters: Reflections on the Music & Some of Its Makers. University of Arkansas Press.
↑  Kahn, Ashley (November 2004) "Elvin Jones: The Company of Thunder". JazzTimes.
↑  "Clifford Jordan, Chicago Be-bop Tenor Saxophonist". tribunedigital-chicagotribune (באנגלית). נבדק ב-2017-11-24.
↑  Fraser, Gerald C. (August 26, 1976) "Art Farmer Finds Jazz in Europe Challenging" The New York Times. p. 39.
↑  Heckman, Don & Thurber, Jon (October 7, 1999) "Art Farmer: Eloquent Jazz Master of the Trumpet and Fluegelhorn". Los Angeles Times.
↑  "Art Farmer". (October 7, 1999) The Denver Post Online.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325635705171  PLWABN: 9810618815905606  BIBSYS: 1012200  BNE: XX892700  BnF: cb13893797p (data)  GND: 134026357  ICCU: UBOV515965  ISNI: 0000 0000 5947 9563  LCCN: n83160891  LNB: 000069726  MusicBrainz: ee40fc76-9cbf-4862-bd00-e5f45e8d25d7  NARA: 10569852  NKC: xx0014969  NTA: 07309448X  RERO: 02-A003231835  SNAC: w6642tfk  SUDOC: 085648108  VIAF: 24787012   WorldCat (עם VIAF): 24787012
קרח (סרט, 2013)

| --- | --- |

 בימוי:  Pavel Drozdov 
 הופק בידי:  Pavel Drozdov 
 תסריט:  Pavel Drozdov 
 שחקנים ראשיים:  Andrei Ivanov Ivan I. Krasko Elena Borisovna Sokolova Alexander Polovtsov 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקרנת בכורה:  2013 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ספורט 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"קרח" (ברוסית: Лёд) הוא דרמת ספורט באורך מלא בבימויו של פאבל דרוזדוב. הסרט מגולל את חשיבות מועדון הספורט לא רק בענף הספורט, אלא גם בחיי היומיום.
עלילה

סשה הוא שחקן הוקי קרח צעיר ונועז. לאחר שהורחק מהקבוצה, הוא ואמו הרופאה עוברים לעיר אחרת. כאן הוא ואמו לא רק יהפכו לחלק מהמועדון החדש שלו, אלא גם יבנו חיים אישיים וימצאו הבנה הדדית.
שחקנים ודמויות

דמיטרי צ'יסטיאקוב — סשה
ילנה סוקולובה — אמו של סשה
אלכסנדר מורוזוב — אנטון
אלכסנדר פולובצב — אביו של אנטון
אנדריי איוואנוב — מאמן קבוצת הנוער
איוואן קראסקו — מאמן
אלכסנדר קריינוב — רופא
הפקה

הסרט צולם בטבר, בה גם נולד הבמאי. הצילומים נערכו במתחם הספורט "יובילייני" בגן העיר, תחנת הנהר ואתרים נוספים. בצילומים השתתפו שחקני קבוצת ההוקי "נמרי טבר".
פרסים

פרס מיוחד "לסרט הפותח את עולם הספורט הגדול לנוער" של הפסטיבל "אדם שיודע את העולם" (2013).
פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטי ספורט ה-XII בקרסנוגורסק (2014).