stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף ג'יי סיסקו
המזרח התיכון > תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים

ב-19 בפברואר 1974 מונה לתת מזכיר המדינה לעניינים מדיניים של מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר. לאחר מלחמת יום הכיפורים והסכמי הפרדת הכוחות פעל לכינון הסכם שלום בין ישראל למצרים. ביולי 1974 נשלח לקפריסין כדי לחפש פתרון למשבר שהחל כאשר ארגון קפריסאי יווני לאומני בשם אאוקה אשר רצה לספח את האי ליוון הדיח בהפיכה צבאית את נשיא קפריסין הארכיבישוף מקאריוס השלישי, הפיכה שהובילה לפלישת טורקיה לאי חמישה ימים לאחר מכן, זאת תוך שהוא מתזז בין אתונה לאנקרה כדי להפיג את המתיחות בין שתי המדינות. על המשבר כתבו ב-25 ביולי 1974 צמד בעלי הטור רולנד אוונס (אנ') ורוברט נובק (אנ') כך: "קיימת האפשרות כי יוון הייתה מגיבה לפלישה הטורקית לקפריסין בפלישה משלה לטורקיה לולא הלחץ שהפעיל תת-המזכיר סיסקו באתונה", הוסיפו וכתבו:" בשפה הכי לא דיפלומטית, סיסקו הבהיר לגנרלים היוונים כי ארצות הברית תנטוש אותם להשמדתם הבלתי נמנעת אם יתקפו את טורקיה. התדהמה שהכתה בגנרלים מדבריו של סיסקו הובילה לנסיגה מרעיון זה, מה שלמעשה הבטיח את נפילתם ביום שלישי". למעשה הדילמה שהציב סיסקו בפני הגנרלים של החונטה הצבאית ביוון גרמה לבחירה שלהם באפשרות שלא לתקוף את טורקיה. ב-23 ביולי נחתם הסכם הפסקת האש עם טורקיה וב-24 ביולי שב קונסטנדינוס קרמנליס מהגלות והחזיר את הממשל הדמוקרטי ליוון. בשנת 1976 עזב אחרי 14 שנה את מחלקת המדינה והתמנה לנשיא האמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די. סי..
המזרח התיכון > נשיא האוניברסיטה

במהלך כהונתו גדלו מספר התרומות מגורמים פרטיים לאוניברסיטה, הוא העלה את רף הקבלה ללימודי תואר ראשון ופיקח על בנייתם של ספרייה והיכל אתלטיקה חדשים. ב-1980 מונה לתפקיד שמטרתו גיוס כספים לאוניברסיטה. תקופת כהונתו לא הייתה חלק אהוב במיוחד על סיסקו, דבר שהוביל לפרישתו בהמשך אותה השנה תוך שהוא מציין סלידתו מהמרדף אחר גיוס הכספים.
קריירה במגזר הפרטי

בשנת 1981 החל במה שכינה "הקריירה השלישית" בחברת "Sisco Associates" שהוקמה על ידי אשתו ועסקה בייעוץ ניהולי וניתוח סיכונים. בנוסף היה לכותב ובעל טור דעה והופיע לעיתים בטלוויזיה כמומחה לענייני המזרח התיכון וליחסי החוץ של ארצות הברית. בין השנים 1999 ל-2004 כיהן כנשיא האקדמיה האמריקאית לדיפלומטיה (אנ').
קריירה במגזר הפרטי > מותו

ב-23 בנובמבר 2004 נפטר סיסקו בצ'בי צייס, מרילנד כתוצאה מסיבוכים של מחלת הסוכרת. הוא היה אמור לקבל פרס מהאקדמיה האמריקאית לדיפלומטיה, כחודש לאחר מכן. פרס שהוענק לבסוף לאחר מותו על ידי חברו, המזכיר לשעבר, קיסינג'ר.
בשנת 1966 בעת שכיהן כעוזר מזכיר המדינה לענייני הארגונים הבינלאומיים נקרא על שמו הר שולחן באנטארקטיקה - סיסקו מסה (אנ').
הערות שוליים

1 2  "Joseph J. Sisco". www.nndb.com.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Holley, Joe (2004-11-24). "Diplomat Joseph J. Sisco Dies at 85". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2020-05-08.
1 2 3 4 5 6 7 8  Stout, David (2004-11-25). "Joseph Sisco, 85, Dies; Top Mideast Envoy". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-05-08.
↑  Sisco, Joseph J., Sutterlin, James S., Interview with Dr. Joseph J. Sisco /, United Nations Digital Library System, 1990-10-18
↑  חגי אשר,"דבר", נדחו הצעות סיסקו לנסיגה מזרחה למיטלה ולמעבר כוחות, באתר jpress.org.il, ‏6/8/1971
1 2 3 4  Joe Sisco, The Independent, ‏2004-11-25 (באנגלית)
↑  The American Academy of Diplomacy - Joseph J. Sisco Memorial Forum, web.archive.org, ‏2011-01-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447496805171  ISNI: 0000 0000 3002 9374  LCCN: n79083918  NARA: 10582657  SUDOC: 081946813  VIAF: 1291601   WorldCat (עם VIAF): 1291601 
השגריר האמריקאי החדש לאומות המאוחדות ג'ורג' בול, ג'וזף סיסקו ואלפרד הת'רתון בפגישה עם שר החוץ הישראלי אבא אבן במשרד החוץ בירושלים, 1968
פרגנה (מחוז)

| --- | --- |
 מדינה:  אוזבקיסטן אוזבקיסטן
 נפות במחוז:  15
 ערים במחוז:  4
 בירת המחוז:  פרגנה
 תאריך ייסוד:  15 בינואר 1938 
 שטח:  6,760 קמ"ר
 גובה:  400 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  3,976,265 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  588.2 נפש לקמ"ר (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  40°25′00″N 71°15′00″E﻿ / ﻿40.416667°N 71.25°E﻿ / 40.416667; 71.25
 אזור זמן:  UTC +7
 http://en.ferghana.uz/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז פרגנה (באוזבקית: Фарғона вилояти/Farg‘ona viloyati; ברוסית: Ферганская область; בפרסית: ولایت فرغانه) הוא מחוז במזרח אוזבקיסטן באזור הנקרא עמק פרגנה. המחוז גובל במחוזות אנדיז'ן ונמנגן מצפון, בקירגיזסטן מדרום-מזרח ובטג'יקיסטן ממערב. המחוז מחולק ל-15 נפות ו-4 ערים ובירתו היא העיר פרגנה. המחוז משתרע על פני 6,760 קמ"ר ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסייתו מנתה כמעט 4 מיליון בני אדם.
הערות שוליים

↑  Uzbekistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1024639169  MusicBrainz: 00ee1e2e-b2d2-4e5c-b6b7-a88718ccbb4a 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוזבקיסטן ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית

האימפריה האצטקית ב-1519, ערב הכיבוש הספרדי
הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית החל בפברואר 1519 והסתיים ב-13 באוגוסט 1521, במהלכו כבשו הספרדים את שטחה של האימפריה האצטקית, באזור מקסיקו של ימינו. הייתה זו תקופת המעבר שבין התקופה הפרה-קולומביאנית לבין החלת השלטון הקולוניאלי של הספרדים בצפון אמריקה. כינונה של האימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-16 הביאה למעשה לסיום תקופה זו. הכובשים הספרדים נקראו קונקיסטאדורים. מקור השם במילה הספרדית Conquistador, שפירושה כובש.
תחילת המסע

הפלישה הספרדית הראשונה לשטחים של מקסיקו התרחשה ב-1519 על ידי הכובש הרנאן קורטס. חופיה של וראקרוס, משם הגיע קורטס ביחד עם לוחמיו, התגלו רק שנתיים מוקדם יותר על ידי מגלה הארצות הספרדי פרנסיסקו הרננדס דה קורדובה. ב-16 באוגוסט 1519 עזב קורטס את וראקרוס מלווה ב-400 חיילים ספרדים וכ-200 סבלים מקומיים בדרך לטנוצ'טיטלאן, בירת האצטקים. בדרך, עבר בעיר טלקסקלה. בני הטלקסקלה היו אויביהם המרים של האצטקים וקורטס הצליח לגייס מהם כ-100,000 טלקסקלים למלחמתו. משם המשיך קורטס וצבאו לעיר צ'ולולה (Cholula), שם ביצעו טבח המוני בתושבי העיר בו השתתפו גם בני בריתם הטלקסקלים.
כניסה ראשונה לטנוצ'טיטלאן

ב-8 בנובמבר 1519 קורטס וכוחותיו נכנסו לבירת האימפריה. היסטוריונים חולקים על הטענה, ששליט האצטקים מוקטסומה השני, יחס לכובשים הספרדים משמעות דתית לפיה האל קצלקואטל חוזר ובא לרשת אותו על כיסא מלכותו. השניים נפגשו בכניסה לטנוצ'טיטלאן והחליפו מתנות. בהמשך שבה קורטס את מוקטסומה אולם התיר לו להמשיך ולנהל את האימפריה ממקום שביו בארמון אקשיאקטל. הספרדים שדדו בזמן זה את אוצרות העיר, שרפו את צלמי האצטקים והציבו במקומם את צלמית מריה במקדש המרכזי.
בינתיים חזר קורטס לווראקרוס כדי למגר חיל משלוח מטעם מושל קובה והשאיר את סגנו, פדרו דה אלוואראדו, יחד עם כ-80 לוחמים בטנוצ'טיטלאן. ב-16 במאי 1520, במהלך חג הטושקטל (Toxcatl) פרץ העימות בין הצדדים. אלוואראדו למד את פרטי הטקס ממוקטסומה עצמו והכין מארב שיסתער על החוגגים ברגע השיא. המארב הצליח, אולם בעיר פרצה מהומה. הספרדים נסוגו לארמון אקשיאקטל ואנשי העיר פתחו במצור ממושך על הארמון. ב-24 ביוני חזר קורטס לעיר ופילס את דרכו לארמון. נסיונותיו של מוקטסומה להביא להפסקת אש עלו בתוהו וב-29 ביוני הוא מת. הספרדים החליטו להתפנות מן העיר דרך הגשר הצפוני. הפינוי הפך לאסון כאשר לפי דיווחיו של קורטס, כ-150 ספרדים וכ-2,000 ילידים אמריקאים נפלו לאגם (מקורות אחרים נוקבים במספרים כפולים ואף יותר מכך) כשהם עמוסי שלל במה שכונה "הלילה העצוב". האצטקים לא רדפו אחרי הספרדים ובכך איפשרו לקורטס לארגן את צבאו.
מתקפת הנגד וכיבוש טנוצ'טיטלאן

ב-31 במאי 1521 החלה מתקפת הנגד. צבאו של קורטס כלל 900 ספרדים וכ-150,000 אינדיאנים, בנוסף ל-86 סוסים ו-13 אוניות, בעזרתם הטיל מצור על העיר. במהלך ימי המצור פשטה בקרב האצטקים מגפת אבעבועות שחורות שהפילה בין שליש לחצי מכוח הלחימה האצטקי. לאחר 93 ימי מצור, ב-13 באוגוסט 1521, יצא קואוטמוק, שליט האצטקים, והסגיר עצמו לידי הספרדים. קואוטמוק עונה בעינויים שכללו את שריפת כפות רגליו בשמן רותח כדי לגלות את מקום הימצאם של אוצרות הממלכה. בהמשך נעזב לנפשו, אולם ב-1525 הוצא להורג על ידי קורטס.
מלחמות כיבוש ספרדיות נוספות > מישואקן

לאחר ששמע על נפילת האימפריה האצטקית, אירצ'ה טאנגקסואן השני שלח שליחים למנצחים הספרדים (אימפריית פורפצ'ה הייתה אויבת האימפריה האצטקית). מספר ספרדים הלכו איתם לצינצונצאן, שם הוצגו בפני השליט והחליפו מתנות. הם חזרו עם דוגמאות של זהב והעניין של קורטס במדינת טרסקאן התעורר.
בשנת 1522 נשלח כוח ספרדי בהנהגתו של כריסטובל דה אוליד לשטח פורפצ'ה והגיע לצינצונצאן תוך ימים. הצבא הקיסרי מנה אלפים רבים, אולי אפילו 100,000, אך ברגע המכריע הם בחרו שלא להילחם. טאנגקסואן נכנע לממשל הספרדי, אך בשל שיתוף הפעולה שלו ניתנה לו מידה גדולה של אוטונומיה. זה הביא להסדר מוזר שבו גם קורטס וגם טאנגקסואן ראו את עצמם לשליטים של מיצ'ואקן במשך השנים הבאות: אוכלוסיית האזור הייתה כפופה לשניהם.
מאוחר יותר, נוניו בלטראן דה גוסמן, אז המשנה למלך הראשון, החליט לצעוד לצפון מערב מקסיקו עם כוח של 5,000–8,000 איש בחיפוש אחר אוכלוסיות חדשות להכניע. הוא הגיע למיצ'ואקאן וגילה שטאנגקסואן עדיין היה השליט בפועל של האימפריה שלו, שלשמה התחבר הכובש עם דון פדרו פנזה קוינייראנגארי נגד האירצ'ה. טאנגקסואן נשפט על תכנון מרד, מניעת מחווה, מעשי סדום וכפירה, והוא עונה והוצא להורג. האפר שלו הושלך לנהר לרמה. החלה תקופה של אלימות וסערה. במהלך העשורים הבאים, הוצבו שליטי בובות על ידי ממשלת ספרד.
מלחמות כיבוש ספרדיות נוספות > כיבוש חצי האי יוקטן

הכיבוש הספרדי של חצי האי יוקטן ארך כמעט 170 שנה. התהליך כולו יכול היה להימשך זמן רב יותר אלמלא שלוש מגפות נפרדות שגבו מחיר כבד מהילידים האמריקאים, וגרמו לירידה של האוכלוסייה בחצי והחלישו את המבנה החברתי המסורתי.
מלחמות כיבוש ספרדיות נוספות > מלחמות צ'יצ'ימקה

לאחר הכיבוש הספרדי של מרכז מקסיקו, משלחות נשלחו צפונה יותר במזו-אמריקה, לאזור המכונה לה גראן צ'יצ'ימקה. המשלחות בפיקודו של נוניו בלטראן זה גוסמן היו קשות במיוחד כלפי אוכלוסיית צ'יצ'ימקה, וגרמו לה למרוד בהנהגתו של Tenamaxtli ובכך לפתוח במלחמת מיקסטון.
בשנת 1540, הצ'יצ'ימקאס ביצרו את Mixtón‏, Nochistlán, וערים הרריות אחרות ואז צרו על היישוב הספרדי בגוודלחרה. הכובש המפורסם פדרו דה אלוואראדו, שנחלץ לעזרתו של המושל בפועל כריסטובל דה אונאטה, הוביל מתקפה על נוצ'יסטלן. עם זאת, הצ'יצ'ימקאס תקפו נגד וכוחותיו של אלוורדו נהדפו. תחת הנהגתו של המשנה למלך דון אנטוניו דה מנדוסה, הכוחות הספרדים ובני בריתם הילידים הצליחו בסופו של דבר לכבוש מחדש את העיירות ולדכא את ההתנגדות. עם זאת, הלחימה לא נעצרה לחלוטין בשנים שלאחר מכן.
בשנת 1546, השלטונות הספרדיים גילו כסף באזור סקטקס והקימו יישובי כרייה בשטח צ'יצ'ימקה ששינו את השטח ואת אורח החיים המסורתי של צ'יצ'ימקה. הצ'יצ'ימקה התנגדו לפריצות לאדמות אבותיהם על ידי תקיפת נוסעים וסוחרים לאורך "כבישי הכסף". מלחמת צ'יצ'ימקה שלאחר מכן (1550–1590) תהפוך לסכסוך הארוך והיקר ביותר בין כוחות ספרדים לעמים ילידים ביבשת אמריקה. ההתקפות התגברו עם כל שנה שחלפה. בשנת 1554, הסבו הצ'יצ'ימקאים הפסד גדול לספרדים כאשר תקפו רכבת של שישים קרונות ולכדו חפצי ערך של יותר מ-30,000 פזו. עד שנות ה-1580, אלפים מתו ויישובי המכרות הספרדיים בשטח צ'יצ'ימקה היו תחת איום מתמשך. בשנת 1585, דון אלווארו מנריקה דה זוניגה, המרקיז מווילמנריקה, מונה למשנה למלך. המשנה למלך זעם כשנודע לו שכמה חיילים ספרדים החלו להשלים את הכנסותיהם על ידי פשיטה על הכפרים של אינדיאנים שלווים במטרה למכור אותם לעבדות. ללא סוף צבאי לסכסוך באופק, הוא היה נחוש להחזיר את השקט לאזור זה ופתח במתקפת שלום בקנה מידה מלא על ידי משא ומתן עם מנהיגי צ'יצ'ימקה וסיפק להם אדמות, אספקה חקלאית וסחורות אחרות. מדיניות זו של "שלום ברכישה" הביאה סופית את קץ למלחמת צ'יצ'ימקה.
ראו גם

היסטוריה של מקסיקו
הרנאן קורטס
לקריאה נוספת

History of the Conquest of Mexico, ספר היסטוריה של ויליאם ה. פרסקוט
הערות שוליים

↑  איתן גינזברג, מפגש ועימות - השמדת העמים האינדיאנים של אמריקה הספרדית, עמ' 86-95.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531560605171  LCCN: sh85084574 
הרנאן קורטס
מקום המפגש של מוקטסומה השני וקורטס
נוניו דה גוסמן, יריב של קורטס, הוביל חיילים ספרדים עם בעלי ברית מטלקסקלאן בכיבוש מישואקאן.
מותו של פדרו דה אלוואראדו בשנת 1541, מתואר בקודקס הילידים טלריאנו-רמנסיס. הגליף מימין לראשו מייצג את שמו Nahuatl Tonatiuh ("שמש").
הניצור של מקסיקו
נער הבועה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  הסרט הילד בבועת הפלסטיק (אנ') משנת 1976
 בימוי:  בלייר היינס
 הופק בידי:  ביו פלין (אנ')
 תסריט:  סינקו פול וקן דאוריו (אנ')
 עריכה:  פמלה מרטין (אנ')
 שחקנים ראשיים:  ג'ייק ג'ילנהול סוזי קורץ מארלי שלטון דני טרחו ג'ון קרול לינץ'
 מוזיקה:  ג'ון אוטמן 
 צילום:  ג'רזי זיילינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו לפי דרישה
 הקרנת בכורה:  24 באוגוסט 2001
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה שחורה
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  13 מיליון דולר
 הכנסות:  5 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   bubbleboy
 דף הסרט ב־IMDb
 
נער הבועה (באנגלית: Bubble Boy) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי שיצא בשנת 2001. הסרט בוים על ידי בלייר הייס, והשחקן ג'ייק ג'ילנהול מככב בו בתפקיד הראשי. הסרט מבוסס על הסרט "הילד בבועת הפלסטיק (אנ')" משנת 1976. מחזמר באותו השם (אנ') שעלילתו נכתבה על ידי תסריטאי הסרט עלה בשנת 2008.
עלילה

ג'ימי ליוינגסטון נולד ללא מערכת חיסונית ומתגורר בתוך בועת פלסטיק בבית משפחתו בקליפורניה. שכניו מכנים אותו בלעג "נער הבועה". אמו, נוצריה אדוקה ומגוננת יתר על המידה, חושפת את ג'ימי לעולם שבחוץ בעזרת מגזינים לנוער וצפייה בסדרת הטלוויזיה "Land of the Lost (אנ')". כשג'ימי מגיע לגיל ההתבגרות, הוא מתחיל להימשך לשכנתו, נערה בשם קלואי שעוברת להתגורר בבית הסמוך והשניים נעשים חברים, למרות חוסר ההסכמה של אמו. כשקלואי נוסעת למפלי הניאגרה כדי להתחתן עם בחור בשם מארק, ג'ימי מבין שהוא מאוהב בקלואי ובונה לעצמו חליפת בועה ניידת במטרה לעצור את החתונה.
בדרכו למפלים, ג'ימי נאסף על ידי כת שנקראת "בהיר וזוהר", אך הם נוטשים אותו במדבר לאחר שהוא העליב אותם. ג'ימי פוגש אופנוען בשם סלים, שמספר לו על אהבה ישנה שלו בשם "אש פראית" לאחר שג'ימי מספר לו על מטרת המסע שלו. בינתיים, הוריו של ג'ימי מגלים שהוא נעלם ויוצאים אחריו ובמקביל גם חברי הכת מחפשים אחר ג'ימי לאחר שראש הכת, אדם בשם גיל מאמין שג'ימי הוא המשיח שלהם. ג'ימי עוזב את סלים בלאס וגאס וממשיך בדרכו בעזרת קורקינט ממונע שהוא זכה בו בקזינו. ג'ימי נתקל בהוריו והם בטעות דורסים אותו ומעיפים אותו ישירות לתוך רכבת נוסעת. הרכבת מתבררת להיות שייכת לאדם נמוך קומה בשם "ד"ר פריק", מנהל של מופע שוליים נודד. כשפריק מנסה לגייס את ג'ימי למופע שלו, ג'ימי חובט בו ופריק מאבד את הכרתו. הפריקים ברכבת מבינים שפריק כבר לא מהווה איום עליהם ומחליטים לעקוב אחרי ג'ימי (כשמקביל גם חברי הכת והוריו של ג'ימי מחפשים אותו).
ג'ימי נאסף על ידי פושפאפ, נהג משאית גלידה הודי, אבל נאלץ להמשיך ברגל לאחר שפושפאפ דרס פרה בדרכם. ג'ימי זוכה ב-500 דולר בהיאבקות בוץ ומשלם לנהג בשם פאפי שייקח אותו למפלי הניאגרה, אך חברי הכת מגיעים ומנסים ללכוד אותו. הפריקים מגיעים לעזרתו של ג'ימי ומבריחים אותו מהכת, אך כנופייתו של סלים מגיעה ומתפתח בינם לבין חברי הכת עימות פיזי (לאחר שג'ימי סיפר לסלים על ההיתקלות שלו עם חברי הכת קודם לכן). ג'ימי מנצל את המהומה ובורח ביחד עם פאפי. בבוקר שלמחרת, ג'ימי מגלה שפאפי מת בזמן הנהיגה ובורח מהרכב. ג'ימי מגיע לתחנת דלק ומנסה להתקשר לקלואי, אך מארק עונה לטלפון ומסביר לג'ימי שאין לו סיכוי עם קלואי בגלל מצבו וג'ימי המיואש מחליט להתקשר להוריו ולחזור הביתה. כשהוריו מגיעים לקחת אותו, מורטון, אביו של ג'ימי מעודד אותו להמשיך במסעו ועוזר לו לברוח מהאם. ג'ימי בורח מאמו ועולה על מטוס אותו מטיס אדם בשם פיפי, המתברר להיות אחיו של פאפי.
במהלך הטיסה, פיפי מת במטוס וג'ימי קופץ ונוחת במפלי הניאגרה. ג'ימי שורד את הנפילה ומגיע בדיוק בזמן לחתונה של קלואי ומארק. ג'ימי מוריד מעצמו את חליפת הבועה שלו, מנשק את קלואי ולאחר מכן מתמוטט. תחת ההתעקשותו של מורטון, אמו של ג'ימי חושפת בפניו שהמערכת החיסונית שלו תקינה ושהיא רק רצתה לשמור עליו מהעולם שבחוץ.
ג'ימי וקלואי מתחתנים ואל החתונה מגיעים כל האנשים שג'ימי פגש במסעו. סלים מזהה את אמו של ג'ימי כאש פראית, אותה אישה שהוא אהב בעבר ואמו של ג'ימי עוזבת ביחד עם סלים ומורטון לטיול אופנוענים. ג'ימי וקלואי מגלים שפאפי ופופי בחיים והשניים לוקחים את הזוג לירח הדבש שלהם.
שחקנים

ג'ייק ג'ילנהול – ג'ימי ליוינגסטון
סווזי קורץ – אמו של ג'ימי
מארלי שלטון – קלואי
דני טרחו – סלים
ג'ון קרול לינץ' – מורטון, אביו של ג'ימי
ורן טרויר – ד"ר פריק
דייב שרידן (אנ') – מארק
בריאן ג'ורג' – פושפאפ
פטריק קרנשו (אנ') – פאפי ופיפי
איוור קרדיין (אנ') – ליסה
ביטלג'וס (ראפר) (אנ') – ליל' זיפ
פאביו לאנזוני – גיל
זאק גאליפנאקיס – פקיד בתחנת אוטובוס
ארדן מיירין (אנ') – לוריין
פבלו שרייבר – טוד
מתיו מק'גרורי (אנ') – היטי האנושי/קלארק
סטייסי קיבלר (אנ') – מלצרית
מינדי מקאולום (אנ') – מתאבקת בוץ
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 31% טריות על סמך 84 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 7.5/10 על סמך 21 ביקורות.
ביקורות > מחלוקת

הסרט עורר מחלוקת בשל בכך שהציג את מחלת הכשל חיסוני משולב חמור בצורה לעגנית וכן הציג גרסה הומוריסטית המבוססת על דייוויד וטר, ילד שסבל מהמחלה וחי בחיו הקצרים בתוך בועת פלסטיק.
עיבוד מוזיקלי

בשנת 2013 סינקו פול וקן דאוריו עיבדו את הסרט "נער הבועה" למחזמר מוזיקלי. למחזמר נכתבו שירים מקוריים שגם הוקלטו ויצאו כאלבום לרכישה דרך חברת ההפקות "Sh-K-Boom Records (אנ')". המחזמר יצא בשנת 2017 בכיכובם של איי.ג'יי הולמס (אנ'), אליס ריפלי (אנ') וריצ'רד קיינד. המחזמר הופק על ידי סינקו פול, ג'סטין גולדנר (אנ') וקורט דאוץ' (אנ').
הערות שוליים

↑  Mitchell, Elvis (2001-08-24). "FILM REVIEW; Boy With a Decent Spirit That No One Can Burst". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-05-21.
1 2  'Bubble Boy: The Musical' coming | www.theacorn.com | The Acorn, web.archive.org, ‏2015-01-19
↑  Bubble Boy – Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com, ‏2001-08-24 (באנגלית)
↑  Bubble Boy, נבדק ב-2023-05-21
↑  Group calls for boycott of Disney's 'Bubble Boy', Baltimore Sun, ‏2001-08-24
↑  Cinco Paul - Bubble Boy [Original Cast Recording] Album Reviews, Songs & More | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2023-05-21
↑  BWW News Desk, BUBBLE BOY Original Cast Recording Pops Today; Watch Caroline Bowman Sing 'Falling for the Boy'!, BroadwayWorld.com (באנגלית)
↑  https://www.facebook.com/BritishTheatreOfficial, REVIEW: Bubble Boy, Original Cast Recording ✭✭✭✭✭, British Theatre, ‏2017-07-12 (באנגלית בריטית)
ג'יימס מילטון סמית'

ג'יימס מילטון סמית' (באנגלית: James Milton Smith;‏ 24 באוקטובר 1823 –  26 בנובמבר 1890) היה פוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-48 בשנים 1872–1877.
ראשית חייו

ג'יימס מילטון סמית' נולד במחוז טוויגס שבג'ורג'יה, והתחנך באקדמיית קולודן שבמחוז מונרו. ב-1846 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח את משרד עורכי הדין הראשון שלו בקולומבוס. ב-1855 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית.
מלחמת האזרחים

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, התגייס סמית' לצבא הקונפדרציה כקפטן ברגימנט הרגליים ה-13 של ג'ורג'יה. הוא קודם לדרגת מייג'ור, וב-1862 היה לקולונל של הרגימנט. הוא פיקד על הרגימנט במערכת גטיסברג, וצעד על גדות נהר ססקואנה לפני ששב לגטיסברג כדי להשתתף בקרב גטיסברג. ב-1864 הוא נפצע קשה בקרב קולד הרבור ושב לג'ורג'יה כדי להחלים.
קריירה פוליטית

סמית' פרש מהצבא ונכנס לפוליטיקה. הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס של הקונפדרציה, בו הוא כיהן עד תום המלחמה ב-1865. הוא הקים משרד עורכי דין מצליח בשותפות בקולומבוס, וב-1870 נבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה כמתנגד בולט למדיניות השיקום הרדיקלית. בשנה שלאחר מכן הוא היה ליושב ראש בית הנבחרים.
ב-1872 נבחר סמית', מבלי שהתמודדו מולו מועמדים אחרים, כמושל ג'ורג'יה, והוא החליף את המושל המכהן בנג'מין קונלי. עבור רבים, סימלה השבעתו של סמית' ב-12 בינואר 1872 את תום תקופת השיקום ואת שובה לשלטון של המפלגה הדמוקרטית בג'ורג'יה. ב-1874 נבחר סמית' לתקופת כהונה שנייה, וכיהן עד 1877. במהלך תקופת כהונתו השנייה הוא שימש כנציג לוועידה הארצית של המפלגה שהתקיימה ב-1876.
הישגיו העיקריים של סמית' כמושל כללו את שיקום דירוג האשראי של המדינה כאשר הוא ביטל איגרות חוב שהוצאו במרמה, צמצם את הוצאות המדינה באופן כללי, פרע את חובות המדינה, וכך הוא סיים את כהונתו עם עודף בקופת המדינה. סמית' היה תומך בהקמת מחלקת החקלאות של המדינה, והוא בלט במינוי המועמדים המוכשרים ביותר לאיוש תפקידים בממשלו, זאת בניגוד למערכת הפטרונות הפוליטית שהייתה פופולרית באותה תקופה.
בראיון שהעניק ב-1876 לעיתון "אטלנטה ג'ורנל קונסטיטיושן", העיר סמית' הערות גזעניות בנוגע לאפרו-אמריקאים, וכינה אותם "בטלנים", "בזבזנים", וציין שהם "תמיד תלויים בלבנים בכל עניין". "יוזמת השוויון המשפטי" (Equal Justice Initiative), ארגון ללא כוונת רווח שפועל במונטגומרי, אלבמה, ציין בדיעבד ב-2017, שהאפרו-אמריקאים היו 46 אחוזים מהציבור שהצביע עבורו.
ב-1877 נוצח סמית' בניסיונו להיבחר לסנאט של ארצות הברית. הוא מונה כיושב הראש של נציבות הרכבות החדשה של ג'ורג'יה, ושימש בתפקיד במשך שש שנים. כאשר שב לקריירה המשפטית שלו, מינה אותו המושל ג'ון בראון גורדון, מפקדו לשעבר במלחמת האזרחים, כשופט בבית המשפט הגבוה, והוא כיהן על כס השיפוט בשנים 1888–1890.
חיים אישיים

סמית' היה נשוי פעמיים. בתחילה לסאלי מרשל ולבורן, ולאחר מותה להסטר אן ר. בראון.
ג'יימס מילטון סמית' נפטר בקולומבוס ב-25 בנובמבר 1890. הוא נטמן בבית הקברות אלטה ויסטה שבגיינסוויל, ג'ורג'יה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 302-303
הערות שוליים

↑  Lynching in America: Confronting the Legacy of Racial Terror. Montgomery, Alabama: Equal Justice Initiative. 2017. p. 19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193532175  ISNI: 0000 0000 5498 9724  LCCN: no2009015235  SNAC: w6rn3zv4  VIAF: 78911314   WorldCat (עם VIAF): 78911314
נמנגן

| --- | --- |

מראה העיר מהאוויר
 מדינה:  אוזבקיסטן אוזבקיסטן
 מחוז:  נמנגן
 תאריך ייסוד:  1610
 שטח:  168.8 קמ"ר
 גובה:  476 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  678,154 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  4,017 נפש לקמ"ר (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  40°59′43″N 71°40′21″E﻿ / ﻿40.995277777778°N 71.6725°E﻿ / 40.995277777778; 71.6725 
 אזור זמן:  UTC +5
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוזבקיסטן מוגדלת) טשקנט סמרקנד אנדיז'ן פרגנה קרשי נוקוס דז'יזק בוכרה אפגניסטן טורקמניסטן איראן קזחסטן קירגיזסטן טג'יקיסטןנמנגן(למפת אוזבקיסטן רגילה) טשקנט סמרקנד אנדיז'ן פרגנה קרשי נוקוס דז'יזק בוכרה אפגניסטן טורקמניסטן איראן קזחסטן קירגיזסטן טג'יקיסטןנמנגן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נמנגן (באוזבקית: Наманган/Namangan; בפרסית: نمنگان, תעתיק מדויק: נמנגאן) היא העיר השנייה בגודלה באוזבקיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה במזרח המדינה. העיר שוכנת בקצה הצפוני של עמק פרגנה במרחק 208 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טשקנט ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 התגוררו בנמנגן 678,154 בני אדם. הקבוצות האתניות הגדולות בעיר הן אוזבקים וטג'יקים.
אתרים מרכזיים > פארק באבור

ממוקם במרכז העיר, פארק באבור הוקם בסוף המאה ה-19 כגנו הפרטי של המושל הרוסי של נמנגן, אך כעת הוא פתוח לקהל הרחב. הפארק נקרא על שמו של הקיסר באבור, שנולד בעמק פרגנה, והוא ידוע בעצי הצ'ינאר הישנים הרבים שבו.
אתרים מרכזיים > מדרסת מולא קירגיז

מדרסת מולא קירגיז, שנבנתה בשנת 1910, קרויה על שמו של אדריכל מקומי, אוסטו קירגיז. נוסדה על ידי איל כותנה עשיר מנמנגן, נסגרה על ידי הסובייטים ושימשה חלק ניכר מהמאה ה-20 כמוזיאון ספרותי. המדרסה שוחזרה על ידי תושבים מקומיים לאחר העצמאות והיא רשומה כאנדרטה היסטורית.
המינרטים והפורטל של המדרסה שוחזרו לחלוטין, ואריחי הפסיפס הלבנים, הכחולים, הצהובים והירוקים יפים במיוחד. יש עבודת עץ מגולפת הן בתקרות והן בעמודים, כולל קצת קליגרפיה מגולפת דק. בפנים יש חצר קטנה מוקפת ב-35 חדרים, שהיו מאכלסים כמעט 150 תלמידים.
אתרים מרכזיים > מאוזוליאום ח'וג'מני כברי ומסגד ח'וג'ה אמין

המאוזוליאום של ח'וג'מני כברי ומסגד ח'וג'ה אמין השכן הם שניהם משנות ה-20 של המאה ה-18 והם פרי עבודתו של האדריכל המקומי אוסטו מוחמד איברהים. שניהם שופצו לאחרונה. המסגד בעל כיפת השער, שנפתח מכל ארבעת הצדדים, מארח אריחי טרקוטה מורכבים אשר יוצרו בשיטה שהייתה נפוצה במהלך המאה ה-12 אך נעלמה בעמק פרגנה. הבניינים פתוחים לתפילה, אך רק גברים רשאים להיכנס.
אתרים מרכזיים > מסגד אוטה וליחאן טור

נבנה בשנת 1915, מסגד אוטה וליחאן טור ממוקם קילומטר אחד מזרחית לבאזאר של נמנגן. קליגרפיה ערבית מעטרת את הלבנים בחלק החיצוני, עם גילופים מדהימים בצורת כוכב. הכיפות הגדולות מעוטרות בפסי פסיפס כחולים. מסגד זה היה קשור לכת הווהאבית השנויה במחלוקת במהלך שנות ה-90 וקיבל מימון מערב הסעודית לפני שנסגר על ידי הממשלה האוזבקית. כעת הוא גלריה של איגוד האמנים של נמנגן, המציגה עבודות של אמנים מקומיים.
כלכלה

נמנגן הייתה מרכז מלאכה ומסחר חשוב בעמק פרגנה מאז המאה ה-17. לאחר סיפוח על ידי הרוסים בשנת 1867, ייצור כותנה ועיבוד מזון הפכו לפעילות הכלכלית השלטת, כפי שעשה במקומות רבים אחרים במדינה. מפעלים רבים נבנו בעיר בתקופה הסובייטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, הייצור התעשייתי בנמנגן גדל פי חמישה לעומת הייצור בשנים 1926–1927. לאחר המלחמה גדלו באופן משמעותי גם התעשיות הקלה והכבדה.
כיום נמנגן מהווה בעיקר מרכז לתעשייה קלה, במיוחד בתחום המזון. בעיר פועלות 36 חברות משותפות ולמעלה מ-400 עסקים קטנים ובינוניים.
חינוך

ישנם שלושה מוסדות להשכלה גבוהה בעיר נמנגן — אוניברסיטת נמנגן (אנ'), המכון הפדגוגי להנדסה נמנגן והמכון הטכנולוגי להנדסה נמנגן. אוניברסיטת נמנגן היא הגדולה, הוותיקה ובעלת הדירוג הגבוה ביותר מבין השלושה. בעיר יש גם עשר מכללות, שני בתי ספר מקצועיים, ארבעה מוסדות חינוכיים אקדמיים (הטוב ביותר הוא המוסד החינוכי האקדמי לולה תחת אוניברסיטת נמנגן), ו-51 בתי ספר לחינוך כללי.