stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החדר (סרט, 2002)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דייוויד פינצ'ר 
 הופק בידי:  סיאן צ'אפין, דייוויד קפ, גאווין פולון 
 תסריט:  דייוויד קפ 
 עריכה:  ג'יימס הייגוד אנגוס ווֹל
 שחקנים ראשיים:  ג'ודי פוסטר פורסט ויטאקר קריסטן סטיוארט דווייט יוקאם ג'ארד לטו
 מוזיקה:  הווארד שור 
 צילום:  דריוש ח'ונג'י, קונרד ו' הול 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Hofflund/Polone Indelible Pictures
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במרץ 2002
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה, מתח, אימה, פלישה לבית
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  48 מיליון דולר
 הכנסות:  196.4 מיליון דולר (9 ביוני 2002)
 הכנסות באתר מוג'ו:   panicroom
 פרסים:  פרס ASCAP להלחנת מוזיקה. פרס טריילר הזהב לטריילר הטוב ביותר לסרט מתח או אימה.
 אתר האינטרנט הרשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
החדר (באנגלית: Panic Room) הוא מותחן פלישה לבית משנת 2002 שביים דייוויד פינצ'ר לפי תסריט של דייוויד קפ. קפ גם הפיק יחד עם ג'ודי הופלונד וגאווין פולון שאיתם שיתף פעולה בסרט "סודות הרוח" (אנ')‏ (1999), והמפיקה סיאן צ'אפין, אשתו של פינצ'ר ושותפתו המקצועית. בתפקידים הראשיים משחקים ג'ודי פוסטר, פורסט ויטאקר, קריסטן סטיוארט בתפקידה המשמעותי הראשון בקולנוע בטרם מלאו לה 11, דווייט יוקאם וג'ארד לטו.
זהו סרטו החמישי של פינצ'ר, והאחרון שלו שצולם עם סרט צילום לפני שעבר לצילום דיגיטלי. הקרנת הבכורה התקיימה ב-18 במרץ 2002, הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-29 במרץ וזכה להצלחה בקופות ולביקורות חיוביות בדרך כלל, כולל תשבחות לפינצ'ר על הווירטואוזיות והיצירתיות שלו. כמו כן, הסרט נחשב להישג טכנולוגי באותה עת, לאור האמצעים הממוחשבים שפינצ'ר השתמש בהם כדי לדמות תנועות מצלמה מנקודת מבט סובייקטיבית. הסרט גרף הכנסות מעל 196 מיליון דולר בכל העולם, היה הבכורה הרווחית ביותר עבור פינצ'ר ופוסטר, הרווחי ביותר מבין בכורות חג הפסחא באותה שנה, והשלישי בהכנסות בסוף שבוע הבכורה.
הסרט יצא חודשים ספורים אחרי פיגועי 11 בספטמבר, ועל אף שצילומיו הסתיימו קודם לפיגועים, הצלחתו מוסברת בתמה המרכזית העוסקת בסוגיות הביטחון האישי והפרת המרחב הפרטי, באופן שהשתלב באווירת החרדה והפרנויה הציבורית והפוליטית ששררה בארצות הברית בכלל ובעיר ניו יורק בפרט, וכן בעיסוק האובססיבי של האמריקאים בציוד בטיחות פרטי.
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
ג'ודי פוסטר: מג אלטמן
פורסט ויטאקר: בארנם
קריסטן סטיוארט: שרה אלטמן
דווייט יוקאם: ראול
ג'ארד לטו: ג'וניור
פטריק בושו: סטיבן אלטמן
פול שולץ: השוטר קיני
מל רודריגז: השוטר מוראלס
אן מגנוסון: לידיה לינץ', מתווכת נדל"ן
איאן ביוקנן: אֶוָן קרלנדר, מתווך נדל"ן
אנדרו קווין ווקר: דייר בבניין מעבר לרחוב (הופעת קמע)
ניקול קידמן (קולה בלבד, ללא קרדיט): בת-זוגו הנוכחית של סטיבן
ניקול קידמן הייתה אמורה לגלם את דמותה של מג, אולם היא נאלצה לפרוש מצוות השחקנים אחרי 18 ימי צילומים בעקבות החמרה בפציעת ברך שנגרמה לה במהלך צילומי "מולין רוז'" שנה קודם לכן. פינצ'ר רצה לעכב את ההפקה ולגבות דמי ביטוח, אך חברת "סרטי קולומביה" החליטה להמשיך. אחרי פרישתה של קידמן, היו מועמדות לתפקיד סנדרה בולוק, אנג'לינה ג'ולי ורובין רייט. אולם באותו זמן התפנתה ג'ודי פוסטר מתפקידה כבמאית דרמת הקרקס "פלורה פלאם", שהפקתה הופסקה אחרי שראסל קרואו נפגע בכתפו בעת שהתאמן לתפקידו כלוליין. פוסטר נבחרה לתפקיד, והיה לה שבוע אחד להתכונן לתחילת הצילומים. קולה של קידמן נשמע ב"החדר" בתפקיד בת-זוגו הנוכחית של סטיבן, העונה לטלפון כשמג מתקשרת באישון לילה.
המפיקים ליהקו בתחילה לתפקיד שרה אלטמן את היידן פנטייר, אולם היא הייתה נשית מדי לטעמו של פינצ'ר שראה בעיני רוחו את שרה כדמות נערית, מעין "טום בוי" שתהווה אנטיתזה לניקול קידמן. הוא התלהב מסטיוארט לאחר שראה סרטון מבחן במה שלה וסרטון פרסומת למכונית "פורשה" בהשתתפותה, אהב את פוטנציאל המראה האנדרוגיני שלה, וברוח זו שכתב את הדמות. כאשר החליפה פוסטר את קידמן, שוכתב תפקידה של שרה שוב, לדמות יותר פגיעה.
בתסריט המקורי, בארנם היה המהנדס שתכנן את חדר הביטחון, ומהמר כפייתי (כהסבר להשתתפותו בשוד). אולם הדמות שונתה לפועל צווארון כחול, כי פינצ'ר סבר שאין היגיון בגיוס איש צווארון לבן להשתתף בשוד, ודמות שחוקה וחסרת זוהר הולמת את מראהו החיצוני המרשים של ויטאקר "כמו כפפה יְשָׁנָה". קפ ביקש מוויטאקר לצפות בסרט "קי לארגו" ולאמץ את דמותו של המפרי בוגרט.
לתפקיד של ראול, פינצ'ר שקל בתחילה ללהק את מיינארד ג'יימס קינן, סולן להקת "טול" שאיתו עבד בעבר בבימוי וידאו קליפ מוזיקלי, אך בחר בשחקן וזמר הקאנטרי דווייט יוקאם (אנ') אחרי שהתרשם מהופעתו בתפקיד הנבל בסרט "סלינג בלייד" (אנ'). בתסריט המקורי, דמותו של ראול הייתה של ענק מגושם ומפחיד, אך פינצ'ר סבר שאת יוקאם תהלום יותר דמות מחוספסת של "זבל לבן" ואסיר לשעבר. את ג'ארד לטו בחר פינצ'ר בעקבות עבודתם המשותפת בסרט "מועדון קרב".
לפני שבחר בפטריק בושו לגלם את סטיבן אלטמן, פינצ'ר הרהר באפשרות ללהק את מל גיבסון לתפקיד כדי להפתיע את הצופים, שכאשר ייכנס גיבסון, ישערו שהוא "יסדר הכל", אבל יהיה קורבן לאלימות מתמשכת.
הפקה

הרעיון עלה אצל דייוויד קפ בעקבות כתבה בעיתונות על חדרי ביטחון נסתרים בבתי עשירים, המכונים "חדרי פאניקה" שבהם הדיירים יכולים להסתתר במקרה של פלישה לבית. חברת "סרטי קולומביה" רכשה את התסריט תמורת 4 מיליון דולר. דייוויד פינצ'ר לא היה בעדיפות ראשונה לביים את הסרט. הבימוי הוצע בתחילה לרידלי סקוט, ואחר כך לפורסט ויטאקר אשר העדיף לשחק את תפקידו של הפורץ בארנם, ואז נמסר התפקיד לפינצ'ר. הבמאי חשב על האפשרות לצלם את הסרט בחושך מוחלט בתוך בית עירוני קיים, אך הבדיקות שעשה לימדו שהדבר לא אפשרי.
שלב הצילומים החל בינואר 2001 עם הצלם הצרפתי-איראני דריוש ח'ונג'י שפוטר אחרי ששה שבועות בגלל חילוקי דעות עם פינצ'ר, והוחלף על ידי קונרד וו. הול. חמישה שבועות אחרי תחילת הצילומים נודע שג'ודי פוסטר בהריון, שיבוש נוסף בלוח הזמנים אחרי פרישת קידמן ופיטורי קונג'י. מכיוון שבהיותה בחודש השישי להריון כבר נעשו רוב צילומי הלונג שוט, את סצנות הפעולה עשתה ג'יל סטוקסברי ששימשה ככפילה של פוסטר בסרטים קודמים, ופוסטר נדרשה בעיקר לצילומי התקריב.
בניין הבראונסטון האותנטי שבסביבתו נעשו צילומי החוץ, נמצא באפר וסט סייד במנהטן, מערבית לסנטרל פארק, בכתובת: West‏ 38‏ 94th Street. לצורך צילומי הפנים הקים מעצב ההפקה, ארתור מקס, דגם ענק של הדירה על במה אקוסטית בקמפוס אולפני "ראלי" (כיום: MBS Media Campus) במנהטן ביץ' (קליפורניה). עבודת ההקמה נמשכה 15 שבועות בעלות של 6 מיליון דולר. שלושה דגמים נפרדים של חדר הביטחון נבנו לצורך צילום מזוויות שונות. בנוסף, על מנת לדמות תנועה סובייקטיבית חופשית של המצלמה בתוך הדירה, פינצ'ר השתמש באפקטים ממוחשבים שכללו מפה פוטוגרמטרית עם תצלומים של הדירה. בהקשר הזה, פינצ'ר הסביר שהמצלמה נראית משוחררת מההגבלות שהדמויות בסרט נאלצות להתמודד איתן. מבנה דגם הדירה באולפנים נותר מאז על מקומו מלבד חדר הביטחון, והוא משמש לסיורי סקרנים וחובבי קולנוע.
סרטון כתוביות הפתיחה שזכה להדים ופרשנויות, הופק על ידי חברת CafeFX/ComputerCafe שהתמחתה באפקטים חזותיים (נסגרה מאז) ואולפני Picture Mill שעוסקים בעיצוב כתוביות. עבודת ההפקה נמשכה למעלה משנה. הכתוביות המעוצבות בגרפיקת תלת־ממד ומוצגות כשלטי ענק על בנייני מנהטן, נעשו בהשראת סרטוני הפתיחה בסרטים "מזימות בינלאומיות" ו"מי רצח את הארי?" של היצ'קוק, ובדומה ל"סיפור הפרברים", הכתוביות לוקחות את הצופה למעין "סיור מודרך" וירטואלי מפארק באטרי עד סנטרל פארק על מנת למקם את זירת ההתרחשות במנהטן. כרמז מטרים, בשלט פרסומת אלקטרוני בכיכר טיימס מבזיק במהלך הסרטון הסלוגן "Face Your Fears"(בעברית: בעברית: "התעמתו עם פחדיכם").
התסריט כולל דיאלוגים המאזכרים דמויות בקולנוע ובטלוויזיה לפי ההקשר: בארנם מכנה את ראול "זורו" כהרמז למסכה השחורה ו"ג'ו פשי", שחקן שהתמחה בגילום דמויות פושעים אלימים. כאשר בארנם מאלתר את הפתרון עם מכל הגז, ראול מכנה אותו "מקגייוור", סוכן בדיוני בסדרת טלוויזיה שהתפרסם באלתור פתרונות יצירתיים. כמו כן, בין ג'וניור לראול קיים מתח על רקע פער מעמדות חברתיים. כאשר ראול מעיר לג'וניור על טון הדיבור שלו כלפיו, ג'וניור עונה לו: "אתה נהג אוטובוס, ראול, ומתגורר בפלטבוש. אז אל תתחיל לפלוט שטויות של אלמור לנארד ששמעת, כי גם אני ראיתי את הסרט הזה". ג'וניור מתכוון לסופר והתסריטאי אלמור לנארד שכתב ספרות זולה ופשע. כל זאת, תוך שג'וניור מדגיש בלעג את השם ההיספני.
הצילומים התחילו ב-8 בינואר 2001, והסתיימו ב-29 ביוני באותה שנה.
הפצה והכנסות > קולנוע

הקרנת הבכורה של "החדר" התקיימה בסנצ'רי סיטי, קליפורניה, ב-18 במרץ 2002, והוא הופץ להקרנות מסחריות בבתי הקולנוע ב-29 במרץ. בישראל התקיימה הקרנת הבכורה ב-12 באפריל באותה שנה.
בסוף שבוע הבכורה בקולנוע הכניס הסרט כ-30.1 מיליון דולר, ומבחינת ההכנסות, זו הייתה אז הבכורה הרווחית ביותר עבור פינצ'ר ופוסטר. כמו כן, הסרט היה השלישי הרווחי ביותר לסופשבוע בכורה אחרי "חניבעל" (2001) ו"כופר" (1996), והרווחי ביותר בבכורות חג הפסחא לפני "מטריקס" (1999). בסך הכל גרף הסרט בבתי הקולנוע בעולם 196.4 מיליון דולר.
הפצה והכנסות > צפייה ביתית

ב-4 בפברואר 2003 הפיצה חברת "סרטי סוני" (החברה האם של "סרטי קולומביה") את הסרט לצפייה ביתית בפורמט DVD למכירה ובקלטות וידאו להשכרה. ההפצה נעשתה באמצעות החברה הבת "אולפני קולומביה טריסטאר". לא הופצו קלטות למכירה, משום ההנחה שרוכשי הסרט יעדיפו תקליטור על פני קלטת, והפילוח לצרכני קלטות וצרכני תקליטורים ימקסם את ההכנסות.
ב-30 במרץ 2004 הופץ מארז תקליטורים מיוחד בשם "'Shooting 'Panic Room". שלושת התקליטורים שבמארז כוללים התייחסויות של הבמאי, התסריטאי והשחקנים לעבודה על הסרט, וכן סקירות מפורטות של שלבי הקדם הפקה וגמר הפקה.
בספטמבר 2018 נודע שחברת "סרטי סוני" ביטלה את הכוונה להפיץ את הסרט בפורמט Blu-Ray.
ביקורות

במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל "החדר" ביקורות חיובית מ-75% מקרב 185 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 6.9 מתוך 10. סיכום הביקורות היה שעם כישרון הבימוי של פינצ'ר והמשחק של פוסטר, "החדר" הוא מותחן מהוקצע כראוי ומעל הממוצע. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 65 מתוך 100 על בסיס 36 ביקורות, מתוכן 23 הוגדרו חיוביות, ו-13 היו מעורבות.
אנטוני ליין כתב ב"הניו יורקר" שהאופן שבו פינצ'ר סיים את הדרמה בתשישות עגומה, משאיר אצל הצופה תחושה שלאירועי העלילה יהיה המשך, לא על המסך, אלא בביתו של מישהו, הלילה. רוג'ר איברט סבר שהסרט קרוב לאידיאל המציאות של כוח גופני ופסיכולוגיה. לדבריו, הסרט דומה למשחק שחמט שבו שני הצדדים מכירים את הכללים, והאסטרטג הטוב יותר ינצח. התסריט כה ריאליסטי, עד כדי כך שהגיבורים שאלו את אותן השאלות שהוא עצמו שאל, ובכל פעם שרצה לצעוק עצה, הדמויות הקדימו אותו.
מנולה דארגיס שבחה את מקצועיותה של פוסטר אשר במעבר חד הופכת את האימה של מג לַחֵן שלה, ופוסטר "מרשה לעצמה ללכת לאיבוד בתוך הרגע", דבר שהוא לא עשתה מאז "שתיקת הכבשים". דארגיס מעלה על נס את הסצנה שבה מג פורצת בצרחה לא-אנושית, אשר לדבריה קורעת את הצופה מהעלילה הבדיונית ומשליכה אותו לתוך הבולען של פחדיו הוא. דארגיס סבורה שפינצ'ר הוא וירטואוז שעתיד להיות מגדולי במאי הוליווד, אבל הוא נופל קורבן לתסריט חלש של קפ, תסריט עמוס קלישאות, לא מפתיע, ולא מתעמק באובססיה של האמריקאים לאבטחה. לדבריה, כאשר הכישרון של פינצ'ר מתעלה מעל הקלישאות, זה קורה לקראת סוף הסרט, וגם במאי עם חזון זקוק למפיקים שיעירו על תסריט לא ראוי או על סצנה רופפת. היא מבקרת גם את מבנה הדירה הלא-סביר שלדעתה מתוכנן יותר למנופי צילום ומסילות עבור דולי ופחות למגורי אדם.
בביקורת בניו יורק טיימס, א.או. סקוט שִׁיֵּךְ את הסרט לתת-סוגה ייחודית שהוא מכנה "מותחני בתי היוקרה של מנהטן": סרטים המעוררים קנאה אצל מי שלא יכולים להרשות לעצמם דירות בשטח של אלפי רגל רבועים, אבל כאשר מתחילות הצרות, המקנאים מודים למזלם הטוב על שאינם בנעלי הפרוטגוניסטים. סקוט טוען שאף על פי שמדובר בסרט המתקיים במסגרת מערך מצומצם של מוסכמות, מקום וזמן מוגבלים, עם עלילה צפויה והעדר מתח רב-עוצמה, הדריכות הרצופה מאפשרת ליהנות מההישג הטכנולוגי של אפשרויות חזותיות חדשות ומהחוש של פינצ'ר למצלמה ולקצב, אשר יוצרים מותחן שהוא מעל הממוצע של במאי ששולט ברזי המתח הקולנועי. כמו כן, התסריט של קפ לא מקורי, אך אפקטיבי. סקוט סבור שאף שלכל השחקנים היו תפקידים טובים יותר, המשחק טוב: ויטאקר בתפקיד הדמות המלנכולית קשת היום והמתוסבכת מבחינה מוסרית, פוסטר כאשת הפלדה הפגיעה, לטו ויוקאם המספקים רגעים קומיים, ואפילו סטיוארט טובה דיה כדי שהצופים יתעלמו מכך שהילדה המעצבנת שחושבת שהיא חכמה מכולם אך רגישה, היא בעצם דמות שטוחה(אנ').
ברנדן הודג'ס כתב שהסרט לא מתיימר להיות יותר מאשר בי מובי, אך זהו בי מובי מעשה ידי אמן, ועם עלילה רזה ודמויות לא מורכבות, אפשר ליהנות ממנו בלילה של סוף שבוע. באותו הקשר, בביקורת לרגל הפצת מארז התקליטורים, ציינה סטלה פאפאמייקל שפינצ'ר, תוך דיוק טכני מבהיל, "הציב את הבי-מובי הזה בשורה הראשונה של המותחנים המודרניים". פיליפ פרנץ' שיבח את עבודת הצילום של קונג'י והול, ואת תנועות המצלמה הרצופות בגרם המדרגות, בין החדרים ודרך פתחי אוורור וחור מנעול. לדבריו, המצלמה חופשית לכאורה, אבל נראית לכודה כמו הדיירות והפולשים.
פרסים ומועמדויות

המוזיקאי הווארד שור שהלחין את הפסקול, זכה בפרס ASCAP להלחנת מוזיקה בקטגוריית הסרטים המצליחים ביותר לשנת 2002, לצד פרס עבור הפסקול שהלחין הווארד לסרט "שר הטבעות: שני הצריחים".
בטקס פרסי טריילר הזהב לשנת 2002 זכה "החדר" בפרס עבור הטריילר הטוב ביותר לסרט מתח או אימה, כשהוא מקדים את "סיינס", "אחוות הזאבים", "פארק היורה 3" ו"No Such Thing"(אנ').
ג'ודי פוסטר הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר, ופורסט ויטאקר היה מועמד לפרס Black Reel לשחקן המשנה הטוב ביותר. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרס על עיצוב ההפקה בסרט עכשווי מטעם גילדת המעצבים האמנותיים האמריקאית ולפרס העריכה הטובה ביותר מטעם אגודת מבקרי הקולנוע באינטרנט.
"החדר" ופיגועי 11 בספטמבר

הסרט יצא לבתי הקולנוע פחות מחצי שנה אחרי אסון התאומים, ועל אף שהצילומים הסתיימו קודם לכך, יש הרואים בסרט מטפורה לפיגועים, עם פולשים הזורעים תוהו ובוהו בבית בטוח לכאורה במנהטן. בקובץ מאמרים שערך התאורטיקן של הקולנוע וילר וינסטון דיקסון(אנ') על הקולנוע האמריקאי אחרי 11 בספטמבר, הצביע דיקסון על היות הסרט בין הסרטים הנבואיים ביותר, כיוון שנגע בחרדות ובפחדים שפשו בקרב האזרחים והלם את האווירה הפוליטית בארצות הברית באותה תקופה. במאמר משלו כותב דיקסון שלעיסוקו של הסרט בביטחון אישי הייתה משיכה ברורה אחרי 11 בספטמבר ומתקפת האנתרקס אחר כך, כאשר בעקבות ההתקפות הייתה עלייה ברכישת ציוד בטיחות אישי, וכל העיתונים בשפה האנגלית ציינו את העלייה הדרמטית בהתקנת "חדרי פאניקה" בעולם שהפך לפתע עוין. למרות אמצעי הבטיחות המתקדמים, דברים נוראים קרו למג ולשרה, ולאמריקה ב-11 בספטמבר, והלקח מהסרט הוא ש"חדרי פאניקה" ופרנויה לא מועילים, ובמקום להשקיע אנרגיה במחשבה איך להגיב להתרחשות הגרועה מכל, עדיף להיות דרוכים מראש.
מבקרים רבים חשו ש"החדר" מדבר על חרדת היעדר הביטחון בעקבות טראומת הפיגועים, ובמרכזה הדאגה החייתית "להגן על הקן", ולא פחות משהשודדים מייצגים טרוריסטים, הסרט נענה לתשוקת הנקמה אצל הצופים. חוסר יכולתה של מג אלטמן למנוע פלישה לביתה משקפת את חוסר היכולת של ארצות הברית להגן על עצמה מפני הטרוריסטים, ואי-יכולתם של רוב אזרחי המדינה להילחם בתוקפים באופן אקטיבי, דומה לחוסר האונים של מג בסוף הסרט.
הקולנוען והתסריטאי מיכאיל קראדימוב מתייחס לסצנה שהדליקה אצל מג "נורה אדומה", כאשר אחד הפורצים נתקל במקרה בכדורסל והיא רואה במסכי האבטחה את הכדור מתגלגל ללא קול מהמדרגות אל ריצפת קומת הכניסה. הסצנה הזכירה לקראדימוב את מראות טיסה 175 המתרסקת לתוך המגדל הדרומי כהתממשות של מה שנחשב חסר סבירות, תמונות שבימים הבאים שודרו שוב ושוב ללא קול, עד שאנשים התקשו להבדיל בין מציאות לפנטזיה בטלוויזיה. לגבי קיומו של חדר ביטחון המצויד בטכנולוגיה מתקדמת ביותר, קראדימוב מסביר שכאשר מתרחש בפתאומיות מצב של כוננות עליונה, הנטייה הטבעית היא להתכנס לתנוחה עוברית כפי שעשו רבים בימים שאחרי 11 בספטמבר. אחרי שהמגדלים קרסו, כולם נהרו אל הטכנולוגיה, האינטרנט, הטלפונים, הפלייליסטים והרשתות חברתיות, המהווים חסמים בפני תקשורת אנושית, כדי להסתתר במציאות המדומה שלהם ולהפריד בין אושר לעצבות.
פרודיה על הסרט

במהלך טקס הענקת פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV שהתקיים ב-6 ביוני 2002, הוקרן סרטון היתולי בהשתתפות ויל פרל וג'ק בלאק שהנחה את הטקס, כשהשניים משולבים בתוך קולאז' עם סצנות מ"החדר". כביכול, ג'ודי פוסטר הוזמנה להעניק את אחד הפרסים, ומשלא עלתה לבמה, הוקרן הסרטון שבו פארל ובלאק טסים להביא אותה, וכשהם נכנסים לביתה, פוסטר בורחת מהם ומסתגרת בתוך חדר הביטחון. השניים מנסים לאלץ אותה לצאת מהחדר, וכשהם מתייאשים, פרל מתקשר כביכול אל הילרי סוונק שנמצאת באולם, ומזמין אותה לעלות לבמה במקום פוסטר. הסרטון נקרא "Panic Room with Will Ferrell".
ביאורים

↑  "חדר פאניקה" הוא כינוי רווח בארצות הברית לחדרי ביטחון (אנ'), חדרים מבוצרים המותקנים בבתי מגורים ועסקים, ובהם יכולים הדיירים להסתתר ולהתגונן במקרה של פריצה אלימה או פלישה לבית (אנ'). חדרים כאלה לרוב מוסווים, וכוללים קו טלפון נפרד ואמצעי אבטחה טכנולוגיים.
↑  דארגיס מתכוונת לצרחה של מג הרואה דרך מצלמת האבטחה את סטיבן מוכה אנושות.
הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

| --- | --- |

 צד בעימות:  חלק ממעצמות המרכז
 תאריך כניסה לעימות:  28 ביוני 1914
 העילה למלחמה:  פלישת גרמניה לצרפת (ר' הגורמים למלחמת העולם הראשונה)
 תאריך סיום העימות:  כניעה ב-11 בנובמבר 1918
 אירועי הסיום:  כניעה בקומפיין שבצרפת על בסיס תוכנית ארבע עשרה הנקודות
 ראש המדינה:  וילהלם השני, קיסר גרמניה
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  65 מיליון
 נתוני הצבא
 צבא הקיסרות הגרמנית:  11 מיליון גויסו
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  1.7 מיליון לוחמים, 430,000 אזרחים
 אבדות בציוד:  ר' חוזה ורסאי
 אבדות בשטח:  ר' חוזה ורסאי
 
הקיסרות הגרמנית הייתה אחת ממעצמות המרכז במהלך מלחמת העולם הראשונה, והעיקרית והחזקה שביניהן. הקיסרות הגרמנית הייתה למעצמה צבאית בעלת צבא היבשה החזק ביותר באירופה, וצי מלחמתי שנפל בעוצמתו רק מן הבריטי. מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871, שסימנה את איחוד גרמניה, הביאה מורשת של טינה בין שתי המדינות בעקבות הסיפוח הגרמני של אלזס-לורן. בפרוץ המלחמה, תקפה גרמניה את צרפת דרך לוקסמבורג ובלגיה (שבאותה תקופה הייתה מדינה נייטרלית). כך הכריזה בריטניה מלחמה עליה, שאליה הצטרפו מדינות נוספות שהיו בעלות-בריתה ושלאחר מכן כונו מדינות ההסכמה.
חרף הצלחות ראשוניות, גרמניה ובנות בריתה הקיזו דמן בקיפאון הצבאי של המלחמה, ובסופו של דבר נוצחו על ידי אויב, שזכה לתגבורת מרשימה בשנת 1917 עם התערבותה של ארצות הברית לטובתו. ביוני 1919 נחתם חוזה ורסאי בו ספגה גרמניה סנקציות והשפלות עצומות בנוסף לחוב אדיר אותו ריצתה עד שנת 2010, כ-92 שנים לאחר סיום המלחמה (כולל הפסקה של 22 שנים).
הפסדיה של גרמניה בתוצאות המלחמה לא הסתיימו רק בחוזה – אופי התנהלותו המילטריסטי של קיסר המדינה וילהלם השני הובילו להתפטרותו בסיום המלחמה, קריסת הרייך והקמת רפובליקה דמוקרטית לאחר מאות שנים של מסורת מונרכית, אופי מדינתי אותו הגרמנים לא הסכימו לקבל; תחושת ההתמרמרות הגרמנית אומנם הובילו לפריצת תרבות הדוניסטית סוערת, אך לריאקציה, היפר-אינפלציה, כלכלה במשבר ואבטלה מרקיעת שחקים – ולבסוף עליית הנאציזם לשלטון ומלחמת העולם השנייה.
רקע

בשנת 1870, בעקבות פרשת "מברק אמס", הכריזה צרפת מלחמה על פרוסיה. אל פרוסיה הצטרפו כל מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית ולאחר מספר קרבות נחלו הצרפתים תבוסה מוחצת. נפוליאון השלישי נפל בשבי בקרב סדאן, פריז נכבשה ובאולם המראות שבארמון ורסאי הוכרז על איחוד גרמניה ומדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית התאחדו ויצרו את "הרייך השני" הדבר הביא למרמור רב בצרפת נגד גרמניה.
קנצלר גרמניה אוטו פון ביסמרק התמיד במדיניות לפיה יש למנוע בכל מחיר ברית רוסית-צרפתית או בריטית-צרפתית נגד גרמניה. שני הקיסרים הראשונים וילהלם הראשון ופרידריך השלישי הקשיבו לעצותיו, אולם בשנת 1888 מת פרידריך השלישי, ובנו וילהלם השני עלה לשלטון. וילהלם היה עצמאי בהרבה מקודמיו; ביסמרק היה זהיר ומחושב, בעוד וילהלם העדיף פעולות ראוותניות ופזיזות. בשנת 1890 התפטר ביסמרק, והוחלף בלאו פון קפריבי, שהוחלף כעבור ארבע שנים בכלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט. שני האחרונים היו למעשה בובות בידיו של וילהלם.
וילהלם נטש את מדיניות ה-"הסתערות למזרח" ("Drang nach Osten") של ביסמרק לפיה על גרמניה להיות ביחסים טובים עם האימפריה הרוסית רומניה ואוסטרו-הונגריה ואימץ מדיניות חדשה שאותה כינה "וולטפוליטיק" ("Weltpolitik" "פוליטיקה עולמית") הוא התגרה ללא הרף בבריטניה וצרפת הוא לא חידש את הברית הישנה עם רוסיה וזו האחרונה חתמה עוד באותה שנה (1893) על ברית עם צרפת הסיוט של ביסמרק התגשם לעיניו של וילהלם הברית עם בריטניה התפוררה גם היא בשל פרשיות כגון "מברק קרוגר" ו-"פרשת הדיילי טלגרף" ובשל כך שווילהלם הגדיל את ציו ללא חשבון מרתיע את בריטניה שעד אז נהנתה משלטון בימים
וילהלם עשה ניסיון נואש לסכסך בין בריטניה לצרפת כאשר התערב בענייני מרוקו שהיוותה מוקד להתעניינות בריטית וצרפתית כאחת אולם ניסיון זה השיג את ההפך הגמור והיחסים בין בריטניה וצרפת רק הודקו בשנת 1904 נחתה "ההסכמה הלבבית" שיצרה ברית הגנה בין בריטניה וצרפת הברית התפתחה בסוף לכדי "ההסכמה המשולשת" שבה היו חברות רוסיה בריטניה וצרפת גרמניה מצדה הצליחה לחתום על ברית צבאית עם איטליה ואוסטרו-הונגריה שכונתה "הברית המשולשת"
הכרזת המלחמה

ב-28 ביוני 1914 רצח הלאומן הסרבי גברילו פרינציפ את יורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד אוסטריה הגישה כמה דרישות לממשלת סרביה שנודעו בשם "משבר יולי" גרמניה תמכה בדרישותיה של אוסטריה הקיסר וילהלם שלח מכתב לקיסר האוסטרי פרנץ יוזף בו הוא כותב שהוא מבין את הצורך "לשחרר את גבולותיך הסרביים מן הלחץ הכבד המופעל עליהם" הסרבים נכנעו לכל הדרישות פרט לאחת מהן בעיני הקיסר הסתיימה הפרשה והוא אף הרשה לעצמו לקחת חופשה אולם אוסטריה שרצתה לספח את סרביה לא הסכימה העניינים התפוצצו סופית כאשר כמה חיילים סרבים חצו בטעות את הגבול האוסטרי ב-28 ביולי הכריזה אוסטריה מלחמה על סרביה יום לאחר מכן הורתה רוסיה בעלת בריתה של סרביה על גיוס כללי ויום למחרת גייסו אוסטריה וסרביה את צבאותיהן.
גרמניה לא יכלה לשבת בחיבוק ידיים לנוכח האיום הרוסי על הגבולות האוסטריים שגרמניה ערבה לשלמותם איום על אוסטריה היווה למעשה גם איום על גרמניה ב-31 ביולי הגישה גרמניה אולטימטום לצאר הרוסי לפזר את כל הכוחות לאורך הגבול האוסטרי ב-1 באוגוסט פג האולטימטום הגרמני בלי שתינתן תשובה רוסית לצד זה או אחר בברלין ציפו במתח לתשובה המפלגות הפוליטיות התאחדו כולם לשם שינוי ותמכו בהחלטת הקיסר והרייכסטאג ברברה טוכמן מתארת את שאירע בה עם הכרזת המלחמה:
בברלין ב-1 באוגוסט התגודדו המונים ברחובות ונקבצו לאלפים בחזית הארמון והיו מתוחים וכבדי חרדה... בשעה חמש הופיע שוטר בשער הארמון והודיע להמונים על גיוס וההמון בנוסח נעשה ונשמע פצח בהמנון הלאומי מכוניות אצו במורד שדרות אונטר דן לינדן כשקצינים עומדים בתוכן מנפנפים בממחטות וצועקים "גיוס!" העם... קרא קריאות הידד פראיות ויצא לפרוק את רחשי ליבו על אלה שהיו חשודים בעיניו כמרגלים רוסיים...
בתחילה רצה הקיסר לפתוח במלחמה על רוסיה בלבד אף על פי שעל פי התוכנית הגרמנית המקורית היה צורך להכריז מלחמה גם על צרפת בעלת בריתה של רוסיה שיכלה לאגף את גרמניה ולהביא לנפילתה הוא ניסה בתחילה להורות לא לתקוף את לוקסמבורג ואת בלגיה ודרכן את צרפת אולם ביטל את הוראתו ובשעה שבע של אותו יום תקפו הגרמנים את לוקסמבורג אותה שעה הגיש שגריר גרמניה בסנקט פטרבורג את הצהרת המלחמה הגרמנית לשר החוץ הרוסי ב-2 באוגוסט הגישה גרמניה בקשה מממשלת בלגיה לאפשר מעבר של כוחות גרמניים דרך אדמת בלגיה, אולם אלברט הראשון, מלך הבלגים סירב והצהיר ש-"בלגיה היא אומה לא דרך" בתגובה הכריזה גרמניה מלחמה על בלגיה יום לאחר מכן הכריזה מלחמה על צרפת ב-4 ביולי הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה הקיסר הגרמני הצהיר:
גרמניה נכנסת למלחמה במצפון נקי אנו נלחמים על פירות מאמצי השלום שלנו על מורשת מפוארת על עתידנו
הצבא הקיסרי הגרמני > מבנה הצבא

המפקד הכללי של כל חלקי הצבא חוץ מזה הבווארי, היה הקייזר (קיסר) שנעזר ב"לשכה הצבאית האימפריאלית הגרמנית" ופיקד בפועל דרך "משרד המלחמה" ודרך המטה הכללי. ראש המטה הכללי הפך ליועץ הצבאי הראשי של הקייזר וכך, לדמות הצבאית החזקה ביותר באימפריה. בוואריה שמרה על משרד מלחמה ומטכ"ל עצמאיים, אך הם היו מתואמים עם מקביליהם הגרמנים.
לאחר המלחמות הנפוליאוניות, עבר הצבא הפרוסי מהפכה יסודית. במקום להסתמך בעיקר על היכולות הצבאיות האישיות של האצולה הגרמנית ששלטו בקצונה הצבאית, יזמו הפרוסים שינויים כדי להבטיח מצוינות בנהגה, בארגון ובתכנון בכל רמות הפיקוד. אחת התוצאות החשובות היה מבנה המטכ"ל שחיפש כל הזמן כישרונות צבאיים בקרב בעלי הדרגות הנמוכות והשקיע בפיתוחם באקדמיות צבאיות ובצבירת ניסיון מעשי כאחראים על תכנון בדיוויזיות, בקורפוסים וביחידות גדולות יותר, עד למטכ"ל שהיה גוף התכנון הבכיר של הצבא. אנשי המטכ"ל הפרוסי הוכיחו את עצמם בקרבות איחוד גרמניה וקיבלו תפקידי מפתח בצבא הגרמני.
מבנה הצבא בעתות שלום התבסס על אזורי פיקוד, גייסות, אוגדות ורגימנטים. בזמן מלחמה, שלטו הפיקודים האזוריים על מפקדות הגייסות ועל היחידות הכפופות להם. במהלך מלחמת העולם הראשונה נוצרה היררכיה פיקודית גבוהה יותר שנקראה קבוצת ארמיות.
הצבא הקיסרי הגרמני > הצי הקיסרי

הצי הקיסרי צמח מהצי הפרוסי וצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, והתקיים בין השנים 1871 ו-1919. ב-1897, בתמיכת הקייזר וילהלם השני, החל המיניסטר החדש של הצי, אדמירל אלפרד פון טירפיץ, בבניית צי מלחמתי מודרני הכולל אוניות מערכה וצוללות. מאוחר יותר מונה טירפיץ למפקד הצי. היחידות הלוחמות העיקריות של הצי יהיו לימים צי הים הפתוח (Hochseeflotte) וצי הצוללות (Unterseebootflotte).
הצבא הקיסרי הגרמני > חיל האוויר

היחידות הראשונות של שירות האוויר הגרמני שהיו ידועות כ"פלוגות טייסי השדה" החזיקו בשישה מטוסים דו-מושביים והיו כפופות לפיקודים האזוריים. במשך המלחמה השתנה הארגון באופן יסודי כדי להתאים עצמו לכלי הטיס, לתורות הלחימה, לטקטיקות ולצורכי יחידות השדה והארטילריה.
בתגובה לעליונות האווירית של מדינות ההסכמה ב-1916 החליט הפיקוד העליון הגרמני לערוך את היחידות ולחלקן בהתאם למשימות ההתמחות שלהן. עיקר הדגש היה על מטוסי קרב חד מושביים במטרה להגיב לכוחות האוויר של צרפת ובריטניה. שירות האוויר הקים "טייסות ציד" שמטרתן הייתה להפיל את מטוסי האויב ובכך הוגדר תפקיד חדש בתחום התעופה הצבאית שחרג מסיוע מודיעיני לכוחות הקרקע. מספר המטוסים של שירות האוויר לפי הפדרציות שהרכיבו את הקיסרות הגרמנית היה: לפרוסיה - 67, לבוואריה - 10, לסקסוניה - 7 ולוירטמברג - 4. ב-24 ביוני 1917 הקים שירות האוויר כנף לוחמת ראשונה, ומנפרד פון ריכטהופן (הברון האדום) מונה למפקד על אחת הטייסות בה. לאחר שנהרג בקרב ב-1918 נקראה הכנף על שמו בפקודת הקייזר וילהלם השני.

שירות האוויר הגרמני השתמש במגוון כלי טיס, בהם מטוסי קרב, כמו הפוקר DR.I והאלבטרוס, מטוסי תצפית וסיור, כפוקר איינדקר שדגמים מסוימים שלו שימשו גם למטרות קרב, ומפציצים, שחלקם היו מטוסים וחלקם ספינות אוויר.
בסיום המלחמה החזיק שירות האוויר הגרמני ב-2,709 מטוסי קו ראשון, 56 ספינות אוויר ו-186 כדורים פורחים. סגל האווירייה כלל כ-4,500 איש. במסגרת קיום חוזה ורסאי פורק שירות האוויר ומטוסיו הושמדו.