זיגמונד ראשר
ניסויים בבני אדם > לחץ אוויר

ראשר גויס למערך המילואים של הלופטוואפה כקצין רפואה באוגוסט 1939, על אף עבודתו המשותפת זה מכבר עם הצבא הגרמני מתוך שורות השוצשטאפל. הוא הוצב בבסיס הדרכה ללוחמה ארטילרית נגד מטוסים, כיום בסיס חיל האוויר אלטנשטדט (אנ'), בשונגאו (אנ'). פקודותיו הראשונות בחיל האוויר הורו לו לפתח ”שיטה לברירה רפואית של חיילים בעלי ראייה תלת מימדית”, אשר תסייע במיוני הטיס של הצבא.
על אף משימותיו החדשות, לא נטש ראשר את מחקריו הקודמים, וב-1 בדצמבר 1940 שלח מכתב לשטנדרטנפיהרר אנו לולינג (אנ') במחנה הריכוז דכאו, וביקש כי יסייע לו להמשיך בהתחייבויותיו הקודמות בכך שישלח דגימות דם לעוזרת המעבדה שלו, מושלר, על בסיס שבועי.
לאחר שנחל תבוסה בקרב על בריטניה ב-1940 עמל הלופטוואפה בניסיונות קדחתניים על פיתוח מטוסי סילון המסוגלים לטוס בגובה רב. במכתב ששלח להימלר בו הודה לו על הפרחים ששלח לכבוד לידתו של בנו השני, ניסח ראשר את הבקשה הרשמית:
”כרגע אני מסופח לפיקוד האווירי השביעי במינכן לצורך קורס של מיון רפואי. במהלך ההכשרה, בה מחקר של טיסה בגובה משחק תפקיד חשוב מאוד, בעקבות יתרון הגובה הקיים, לכאורה, אצל מטוסי הקרב הבריטיים, הוזכרה בצער הרב החרטה על כך שאין בידינו נסיינים אנושיים, היות שהניסויים הללו מאוד מסוכנים ואין בנמצא מתנדבים שישתתפו בהם. לפיכך אני שואל ברצינות את השאלה: האם ישנה אפשרות כי תוכל להעמיד לרשותי שניים או שלושה פושעים מורשעים אשר ישתתפו בניסויים? הניסויים, בהם הנסיינים יכולים, כמובן, למות, יתקיימו תחת שיתוף הפעולה המלא שלי”.
הימלר שהה באותה העת באוסלו, ועוזרו האישי, רודולף ברנדט, ענה במקומו כי הרייכספיהרר ”ישמח, כמובן” לספק את האסירים את הנחוצים. ראשר הועבר למכון לרפואה אווירית במינכן ופתח בסדרת ניסויים בבני אדם תחת הנחייתו המקצועית של ג'ורג' אוגוסט ולץ (גר') במחנה הריכוז דכאו. ההכנות לניסויים החלו בדצמבר 1941, וצריף מספר חמש פונה לחלוטין וצויד בתא לחץ אשר הושאל מהפיזיולוג זיגפריד רוף (אנ'). כמו כן הוסב אחד התאים במקום לחדר ניתוח.
הניסויים הראשונים החלו בפברואר 1942, והתעכבו במשך זמן מה בעקבות מחלוקות שהתעוררו בין הלופטוואפה לשוצשטאפל. לבסוף הסכימו שני הצדדים כי השוצשטאפל יספק את האסירים הדרושים, אשר היו עתידים לשמש כנסיינים, וכי אנשיו יוכלו לפקח על המחקר לצדו של ראשר.
חדר הבקרה של המיזם הוקם גם הוא בצריף מספר חמש של המחנה. הרופא האנס וולפגנג רומברג (גר') שימש כמפקח על הניסויים מטעם הלופטוואפה, והיה אחראי להקמתו של תא ואקום (אנ') נייד בין צריף מספר שלוש לצריף מספר חמש. הניסויים דימו צניחות מגובה של עשרים ואחד קילומטרים, ונמשכו עד למאי 1942. ממצאיהם הסופיים נחתמו בידי רוף, רומברג וראשר.
בהיעדרותו של רומברג, השתמש ראשר בתא הלחץ לצורך עריכת ניסויים נוספים פרי המצאתו, ונהג להכניס פנימה נסיינים ולהחזיקם תחת לחץ קיצוני. לאחר נעילתם בתא, הפחית ראשר את הלחץ הפנימי על מנת לדמות תנאים המצויים בגובה רב. הלחץ בתא היה יכול להשתנות בקלות ובמהירות רבה, מה שאיפשר לראשר לעקוב אחר התנאים מהם סבלו טייסים במהלך נפילה חופשית וללא כל חמצן.
אם הנסיינים נותרו בחיים, או שעם הוצאתם החוצה הבחין ראשר בפעימות לב חלשות או אפילו בנשימות חנוקות, החל מיד לנתח את גופם בניסיון לתעד את פעילות המוח, הלב והריאות, בתגובה למצב שבו היו נתונים זה עתה.
ממצאי מחקריו הפרטיים של ראשר הועברו להימלר בלבד, אשר העיר כי יש להמתיק את עונשם של מי מהנסיינים אשר ישרדו את המחקר לכדי מאסר עולם. ראשר ענה בתגובה כי כל הקורבנות עד אותה העת היו פולנים וסובייטים בלבד, ושלדעתו אין להעניק להם חנינה מכל סוג. וולטר נף (גר') העיד כי ראשר נמנע מעריכת הניסויים אלא בהיעדרותו של רומברג, ונטה לעשות זאת באישון הלילה. לדבריו, מתו בסך הכל בין שבעים לשמונים אסירים לאורך המחקר.