stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנאטיות דתית
קנאות דתית

ורסיה של מושג הפאנאטיות הוא הקנאות הדתית המשותפת בעיקר למאמיני שלוש הדתות המונותאיסטיות, היהדות, הנצרות והאסלאם. הקנאות הדתית הקיצונית ניזונה מהטענה של המאמין שהוא מבטא במעשיו את רצון האלוהים המסור בידו או שהוא בא לקדש את שם האלוהים במעשיו. מופעים היסטוריים של קנאות דתית מצויים בהיסטוריה של שלוש הדתות המונותאיסטיות מאז היווסדן, ביהדות אלו מקנאי השם ומקדשי השם לאחר מכן, בנצרות אלו המרטירים, ובאסלאם השהידים. בעת המודרנית עלתה התקווה שההשכלה תביא לצמצום התופעה אולם המאבק של אנשי המסורת הדתית במודרניזציה הביא לגילויים של קיצוניות דתית אלימה במיוחד. דוגמה בולטת במשרעת גלובלית היא התקפת הטרור ב 11 בספטמבר ההוא על מגדלי התאומים בניו יורק. במשרעת ישראלית אנו פוגשים אלימות על בסיס קנאות דתית בערים עם אוכלוסייה חרדית משמעותית, כמו גם אלימות משטרתית כנגד.
קנאות נוצרית

בראשית התפשטותה של הנצרות באגן הים התיכון היו מאמיניה נרדפים בידי השלטונות הרומאיים, מציאות שהביאה להתפתחות מושג הערך "מרטיר", מי שמעיד בסבלו ואף במותו על אמונתו, המקבילה הנוצרי למקדש השם היהודי. המרטיר המתועד הראשון, דמות מיתית, הוא סטפנוס הקדוש, שעמד בראש שבעת נושאי הבשורה לאחר שקיבלוה משליחיו של ישוע. בנאומיו הביקורתיים על היהדות, כך מסופר (מעשי השליחים, פרק ז'), הוא העלה את חמת הסנהדרין באשמה שביזה את בית המקדש, נדון למוות ונסקל באבנים מחוץ לירושלים. המסורת הנוצרית מכילה עשרות רבות של קדושים שמתו על אמונתם במשך הדורות לאחר מכן.
מעת שהפכה הנצרות לדת האימפריה הרומית, תולדותיה רצופים במעשי קנאות ורדיפה של בני דתות אחרות. בשלהי ימי הביניים, במאה ה-13, התהווה מנגנון האיימים של האינקוויזיציה, זרוע של הכנסייה הקתולית, שפעל לאיתור גורמי כפירה בעולם הנוצרי. יהודים רבים, במיוחד יהודים שהמירו את דתם בכפייה ושמרו על יהודיותם בסתר סבלו קשות מידה של האינקוויזיציה. רבים מהם העלו על המוקד בטקס האוטו דה פה, לאחר שסבלו עינויים קשים והודו בחטאי מינות. מוסד האינקוויזיציה בוטל בהדרגה במדינות הקתוליות במהלך המאה ה-19.
קנאות מוסלמית

קנאות בשם הדת המוסלמית מתקיימת מראשית ימי האסלאם. כבר מוחמד, מכונן האסלאם, יוצא למלחמת דמים כנגד שלושת השבטים היהודים של קיבלו את סמכותו. שנים הוא הגלה ואת שבט בני קורייטה הוא הכרית לגמרי. תנועות של קנאות דתית מוסלמית עלו לאורך ההיסטוריה המוסלמית לצד תקופות של מתינות. המונח מות קדושים באסלאם, המקביל לקידוש השם היהודי, הוא השאהידה. מי שנהרג במלחמה נגד אויב האסלאם הוא שהיד. השהיד זוכה לקבורה מפוארת ומובטח לו שכר גדול בעולם הבא.
במאה ה-12 נוסדה במרוקו תנועת ה-אל-מֻוַואחִידוּן (בערבית: الموحدون – ה"מייחדים" או "מונותאיסטים") שנודעה ביחסה הקשה אל היהודים, שלעיתים הועמדו בפני הברירה של התאסלמות או גירוש או מוות. קרבן ידוע של תנועה קנאית זו הייתה משפחתו של הרמב"ם שנאלצה לעזוב את ספרד (1148 לספה"נ) ואחר כך את פאס במרוקו (1163 לספה"נ) ולהגר למצרים.
קנאות מוסלמית בעלת השפעה חזקה – אינטלקטואלית, חברתית ומדינית – נודעה בשנים האחרונות הן בתחומי האסלאם השיעי והן בארצות האסלאם הסוני. האיסלאמיזם שהתפתח בעשרות השנים האחרונות הביא לעליית תנועות קיצוניות שקראו למאבק אלים נגד החברה ה"יהודו-נוצרית" שקמה לכאורה על האסלאם. בולטות במסגרת גל זה תנועת "האחים המוסלמים" שנוסדה במצרים ב–1928, ותנועת הג'יהאד המוסלמי, פלג של האחים המוסלמים שקם בשנות השבעים של המאה הקודמת והוא גם שביצע את רצח סאדאת.. המאבק בישראל של תנועות אלו הנו מלחמת מצווה, ג'יהאד, שכל מוסלמי מחויב להכין עצמו אליה.
אדמות [המוסלמים] נכבשו, וכבודם נרמס. אויביהם הם האחראים לניהול ענייניהם, ופולחניהם הדתיים נדחקו לשוליים במחוזותיהם... לפיכך מוטלת חובה אישית, שאין להתחמק ממנה, על כל מוסלמי להכין את ציודו ולהחליט להשתתף בג'יהאד, ולהתכונן לכך עד אשר תבשיל ההזדמנות...(מדברי חסן אל בנה, מייסד האחים המוסלמים)
שפיכות דמים על בסיס אמונה דתית אינה תופעה נדירה מאז המאה העשרים. על בסיס טענות לכפירה או פגיעה בקודשי האסלאם הוצאו להורג רבים במדינות האסלם השונות ובהן סעודיה הסונית ואיראן השיעית. הקיצוניות המוסלמית מגלמת איבה לכל גילויי המודרניות, דחיית של תרבות המערב, שנאת ישראל ושנאת זרים בכלל, ואף התנגדות לניסיון לכונן מדינות לאום ערביות מודרניות. לצד משטרים קיצוניים, עלו גם תנועות טרור מוסלמיות והבולטות שבהן הן אל קאעידה ודאעש.
ראו גם

סובלנות דתית
ג'יהאד
דונאטיזם
השואה
ח'וארג'
מלחמת דת
מסעי הצלב
לקריאה נוספת

משה שנר, "המיתוס היהודי: אי הבהירות לגבי גבולותיו ומגבלותיו", גשר 133, 1996, עמ' 43-52.
משה שנר, "הקורבן שוב אינו מוכן להיות קורבן - תודעת הקורבן היהודית בתקופת השואה ולאחריה", ילקוט מורשת לחקר השואה והאנטישמיות 89 (6), עמ' 97-114.
הערות שוליים

↑  אורה לימור, מאיר ליטבק (עורכים), קנאות דתית, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2007
↑  משה שנר, המיתוס היהודי: אי-בהירות לגבי גבולותיו ומגבלותיו, גשר 133, 1996, עמ' 43-52
↑  מנחם שטרן, "המנהיגות בקבוצות לוחמי החירות בסוף ימי בית שני", בתוך: אריה כשר (עורך). המרד הגדול: הסיבות והנסיבות לפריצתו, ירושלים: מרכז זלמן שזר, עמ' 299-308.

מ. סמית, "הקנאים והסיקאריים, מוצאם וקשריהם", בתוך: אריה כשר (עורך). המרד הגדול: הסיבות והנסיבות לפריצתו, ירושלים: מרכז זלמן שזר, עמ' 319-338.
↑  מנחם לוז, "נאום המשנה של אלעזר במצדה וקליארכוס איש סולי" בתוך: אטריאל רפופורט (עורך), יוסף בן מתתיהו (קובץ): ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ג 1982, עמ' 79-90.

פייר, וידאל נאקה, "יוספוס פלאויוס ומצדה", זמנים: רבעון להיסטוריה, 13: 67-75, 1983.
↑  משה שנר, הקורבן שוב אינו מוכן להיות קורבן - תודעת הקורבן היהודית בתקופת השואה ולאחריה, ילקוט מורשת לחקר השואה והאנטישמיות 89 (6), 2011, עמ' 97-114
↑  יוליוס גוטמן, "האם ושבעת בניה באגדה ובספרי חשמונאים ב ו-ד", בתוך: משה שובה ויוליוס גוטמן (עורכים), ספר יוחנן לוי: מחקרים בהלניסמוס יהודי, ירושלים: מאגנס, 1949, עמ' 25-37.

גרשון ד' כהן, "מעשה חנה ושבעת בניה בספרות העברית", בתוך: משה דייוויס (עורך), ספר היובל למרדכי קפלן, ניו יורק: בית המדרש לרבנים באמריקה, 1953, עמ' קט-קכב.
↑  אייתן רייך, קידוש השם: מעקידת יצחק לעקידת אשכנז, תל אביב: רסלינג, 2018
↑  אברהם פרנקל, דמותו ההיסטורית של ר' אמנון ממגנצא וגלגוליו של הפיוט "ונתנה תוקף" באיטליה, אשכנז וצרפת, באתר הפיוט והתפילה, הספרייה הלאומית ו "סנונית"
↑  משה שנר, בראשית הייתה השואה, ירושלים: מאגנס, 2013, עמ' 231-248
↑  משה שנר, בראשית הייתה השואה, ירושלים: מאגנס, 2013, עמ' 241-248
↑  חיים ביינארט, אנוסים בדין האינקויזיציה, תל אביב: עם עובד, 1965
↑  ניר צורף, מוחמד הקוראן והיהודים, צמרת הוצאה לאור, 2020.
1 2  עמנואל סיוון, קנאי האסלאם, תל אביב: עם עובד, 1986
↑  דניאל לב, ג'האד", בתוך: מאיר בר אשר ומאיר חטינה (עורכים), האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: מאגנס, 2017, עמ' 290-293.
↑  יואל קרמר, הרמב"ם: ביוגרפיההוצאת רסלינג, 2019, תל אביב: רסלינג, 2019
↑  אירשאד מנג'י, הצרה עם האסלאם - קול קורא לדיבור גלוי,, כנרת זמורה ביתן, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537320205171  LCCN: sh2002004143
ספורט בישראל
היסטוריה של הספורט בחברה היהודית ובארץ ישראל

בשלהי המאה ה-19, תרבות הספורט בחברה היהודית בגלות החלה להתפתח. הוגה הדעות היהודי מקס נורדאו היה תומך נלהב של עיסוק בספורט ובנאומו בקונגרס הציוני השני בשנת 1898 טבע את המונח "יהדות השרירים" וטען שיש צורך בעיצובו של יהודי מסוג חדש, בעל עוצמה נפשית וגופנית, שבכוחו להגשים את יעדי הציונות. רעיון זה שימש זרז להקמת אגודות ספורט יהודיות ברחבי העולם בעשורים הבאים, אשר נשאו שמות מייצגי כוח ועוצמה: "מכבי", "שמשון", "הכוח", "בר כוכבא" ועוד.
בתקופת העלייה השנייה (1904–1914) החל למעשה תהליך הקמת אגודות הספורט הארצישראליות. בשנת 1906, ד"ר ליאו כהן (רופא הגימנסיה העברית) ויחזקאל חנקין (מראשוני "השומר") ייסדו בנווה שלום את מועדון הספורט היהודי הראשון בארץ ישראל, "אגודת המתעמלים הראשון-לציון יפו", לימים מכבי תל אביב, ובראשיתה פעלו 25 מתעמלים והועמדו לרשותם מתח, מקבילים ומשקולות. בשנת 1909 הקימה פועלי ציון אגודת ספורט בשם "שמשון", שפעלה בירושלים זמן קצר ובנובמבר 1911 נוסדה "מכבי ירושלים".
תחרויות הספורט המאורגנות הראשונות בתולדות היישוב הישן התקיימו ברחובות בין השנים 1908 ל-1914, כאשר האירוע הראשון נערך בפסח 1908 תוך תיאום מוקדם עם "אגודת המתעמלים הראשון-לציון יפו", ונמשך יום אחד.
במרוצת שנת 1912 הוקמו אגודות מכבי במספר יישובים ובדצמבר 1912 הוקמה הסתדרות בשם "המכבי". בפסח 1913 נערכה תחרות הספורט הבינלאומית הראשונה בארץ ישראל בהשתתפות מתעמלים יהודים מאוסטריה, גרמניה וטורקיה. בשנת 1921 נוסדה התנועה העולמית של מכבי לאחר שהתקבלה על כך החלטה בקונגרס הציוני ה-12. מאז 1932 התנועה עורכת מדי ארבע שנים את המכביה, בה ספורטאים יהודים מכל העולם באים לישראל ומתחרים בענפי ספורט שונים.
בשנת 1923 קמה אגודת "הפועל תל אביב" ובשנת 1926 הוקמה הסתדרות אגודות "הפועל" כארגון של הסתדרות העובדים הכללית בארץ ישראל, ומטרתה טיפוח תרבות הגוף הבריאות והספורט בקרב הפועלים. בשנת 1924 הוקמה בארץ ישראל "אגודת הנוער הלאומית בית"ר" במסגרתה גם אגודת ספורט. בבית"ר התרכזו תחילה במקצועות האגרוף והכדורגל, קבוצות בית"ר הראשונות בכדורגל היו מתל אביב, רמלה ובנימינה. בשנת 1985 נרשמה בית"ר כעמותה במשרד הפנים ולאחר מכן הורחבה מסגרת פעילותה לכדורסל, טניס, כדורעף וטניס שולחן. בשנת 1939 נוסדה אגודת הספורט הדתית "אליצור" ובשנת 1952 נוסדה אגודת הספורט אס"א עבור סטודנטים ועל ידי סטודנטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
אגודות הספורט בארץ ישראל היו מזוהות עם מפלגות פוליטיות ולתנועות הנוער המזוהות עמן. בארץ ישראל הייתה הפועל קשורה בתנועת הפועלים וההסתדרות, מכבי הייתה קשורה בסקטור האזרחי, בית"ר הייתה חלק מהסקטור הרוויזיוניסטי, ואליצור חלק מהסקטור הדתי-לאומי. בעוד מכבי והפועל נוצרו מלכתחילה כאגודות ספורט, בית"ר הייתה קודם כל תנועת נוער פוליטית שהקימה גם אגודת ספורט.
בתקופת המנדט, הספורט ובעיקר ענף הכדורגל בארץ ישראל התפתח בעידוד הבריטים וליגת הספורט הסדירה הראשונה בארץ ישראל הייתה ליגת הכדורגל אשר הוקמה בשנת 1931, שלוש שנים אחרי שהחל טורניר הגביע. בעשורים הבאים ובעיקר לאחר קום המדינה, הוקמו ליגות סדירות בענפים רבים נוספים.
מקום המדינה השתייכו התאחדויות הספורט בענפים השונים בישראל להתאחדויות הספורט של אסיה והתחרו באליפויות אסיה. בסוף שנות ה-70, בלחץ המדינות הערביות, הוצאה ישראל מהתאחדויות הספורט באסיה והחל משנות ה-90, התאחדויות הספורט בישראל צורפו באופן רשמי להתאחדויות האירופיות והחלו להשתתף באופן סדיר בתחרויות הספורט באירופה.
סיקור תקשורתי

תקשורת הספורט בישראל מסקרת במדיות שונות בתקשורת הכתובה ובתקשורת האלקטרונית ענפי ספורט שונים ובראשם הכדורגל והכדורסל. עוד לפני קום המדינה, הקדישה העיתונות העברית בארץ ישראל עמודים לסיקור הספורט המקומי. עם השנים החלו חלק מהעיתונים להפיץ מוסף לעיתון המוקדש כולו לסיקור ענפי ספורט. בתקשורת האלקטרונית, הרדיו בישראל מקדיש אף הוא פינות בתוכניות השונות לסיקור חדשותי של הספורט בישראל, ומשנות השבעים של המאה העשרים אף משדר תחרויות ספורט שונות בשידורים חיים. גם ערוצי הטלוויזיה בישראל מקדישים זמן שידור לתחרויות ספורט, חלקם אף נוהגים לרכוש זכויות שידור של תחרויות בולטות ולשדרן בפריים טיים. מ-1990 אף משדר בישראל ערוץ הספורט המקדיש אף הוא את רוב שעות השידור בו ובערוצי הבת שלו לספורט הישראלי.
סקירה לפי ענפים > אופניים > אופני כביש

מרוץ אופני הכביש הראשון בארץ ישראל נערך ב-1932, ברחובות תל אביב וניצח בו שלמה צבי מקבוצת הפועל תל אביב. העלייה מצפון אפריקה בשנות ה-50 הביאה להתקדמות בספורט לאחר שמספר רוכבים בולטים ממרוקו (חלקם היו אף אלופי מרוקו), אשר היו בעלי ניסיון במרוצים במרוקו, תוניסיה, אלג'יריה ואף צרפת, עלו לישראל. מאותן שנים ועד סוף שנות ה-70, התמקד חלק גדול מהפעילות באזור הדרום: רמלה, אשקלון ובאר שבע, מקום מגוריהם של חלק מאותם רוכבים עולים.
ב-1958 נרשמה ישראל לאיגוד הבינלאומי לאופניים וב-1960 נשלחו בפעם הראשונה רוכבי אופני כביש למשחקים האולימפיים, לאולימפיאדת רומא. במרוץ הכביש האולימפי ל-175 קילומטר, ייצגו את ישראל יצחק בן דוד והנרי אוחיון. שני הרוכבים סבלו מתקלות ולא סיימו את המרוץ. בתחילת שנות ה-70, הגיע לישראל המאמן עקיבא רזניק שהיה מאמן בעל ניסיון רב מברית המועצות. הוא הקים קבוצת רכיבה בנצרת עילית ועפולה והנחיל בה שיטות אימון ממזרח אירופה. רוכבי הקבוצה קצרו הצלחות בשנות ה-70 ובשנות ה-80 והצליחו גם בתחרויות בזירה האירופית. לשיא הגיע עם יהודה גרשוני שרכב בקבוצה מקצוענית.
בעזרת תמיכה כספית של סילבן אדמס, מרוץ הג'ירו ד'איטליה הוזנק בשנת 2018 מירושלים ולראשונה נערך מחוץ לאירופה. במירוץ זה נעשתה היסטוריה כאשר הייתה זו הפעם הראשונה שקבוצת אופניים ישראלית משתתפת במירוץ גרנד טור והפעם הראשונה ששני רוכבים ישראלים השתתפו במירוץ גרנד טור: גיא שגיב הצליח לסיים את המירוץ וגיא ניב פרש בקטע החמישי. בשנת 2020, הרוכב גיא ניב מ-Israel Start-Up Nation הפך לישראלי הראשון שמשתתף ומשלים את המרוץ כאשר סיים במקום ה-139 מתוך 176 רוכבים.
סקירה לפי ענפים > אופניים > אופני מסלול

בתחום של אופני מסלול, חלה התפתחות בזכות השקעתו של הפילנתרופ סילבן אדמס אשר בשנת 2017 מימן את בנייתו של הולודרום בהדר יוסף, הולודרום הראשון בישראל. בשנת 2022 עלה לישראל מרוסיה רוכב אופני המסלול מיכאל יעקובלב שבאולימפיאדת פריז 2024 היה לנציג הראשון של ישראל בתחרויות הענף במשחקים האולימפיים. בהופעתו באולימפיאדת פריז הוא קבע שיא אולימפי במוקדמות תחרות הספרינט עם זמן של 9.152 שניות, שאמנם נשבר בהמשך המוקדמות אך היה לשיא האולימפי הראשון של נציג ישראלי במשחקים האולימפיים בכל ענף שהוא. באליפות העולם בשנת 2024, זכה יעקובלב במדליית הכסף בתחרות הקיירין, שהייתה למדליה הראשונה עבור ישראל באליפות העולם באופני מסלול.
| רוכבי אופניים בולטים |
| --- | --- |
גיא ניב: התחרה פעמיים בג'ירו ד'איטליה והישראלי הראשון שהתחרה בטור דה פראנס.
גיא שגיב: הרוכב הישראלי הראשון שסיים גרנד טור, 3 פעמים אלוף ישראל.
הנרי אוחיון: 6 פעמים אלוף ישראל
יהודה גרשוני: 6 פעמים אלוף ישראל
משה וישגרודסקי: 5 פעמים אלוף ישראל
חמי וולוצקי: 5 פעמים אלוף ישראל
עמוס גרי: 4 פעמים אלוף ישראל
| מדליות באליפויות עולם (אופני מסלול)> מדליה | מדליות באליפויות עולם (אופני מסלול)> ספורטאי/ת | מדליות באליפויות עולם (אופני מסלול)> אליפות | מדליות באליפויות עולם (אופני מסלול)> תחרות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | מיכאל יעקובלב | באלרופ 2024 | קיירין |
סקירה לפי ענפים > אגרוף

ענף האגרוף היה פופולרי מאוד בקרב היהודים במחצית הראשונה של המאה ה-20. מספר מתאגרפים יהודים זכו להצלחה עולמית, בהם: סמואל ברגר, אייב אטל, אלפונס חלימי ובני לאונרד שנחשב לאחד מהמתאגרפים הגדולים בהיסטוריה. אמיל רבלסקי הוא מחלוצי הענף בארץ ישראל. בשנת 1926 הוא עלה לארץ ישראל לאחר שלמד אגרוף בגרמניה וארגן באותה שנה מחלקת אגרוף במכבי תל אביב. בשנת 1929 הוא ייסד יחד עם אריה כץ ואהרן אלקינד מועדון אגרוף על שם 'בני לאונרד', מועדון האגרוף הראשון בארץ ישראל. בתקופת המנדט היה האגרוף פופולרי בארץ ישראל ונערכו תחרויות אגרוף בין מתאגרפים מהצבא הבריטי למתאגרפים מקומיים וביניהם יפתח זייד.
בתחום האגרוף החובבני, אשר מוגדר כענף אולימפי ומשוחק במשחקים האולימפיים, היו לישראל מספר מתחרים. שלמה ניאזוב (אנ') ויהודה בן-חיים הם המתאגרפים הישראלים הראשונים שהתחרו במשחקים האולימפיים כאשר ייצגו את ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984. יעקב שמואל השיג את התוצאה הטובה ביותר כאשר הגיע לרבע הגמר וסיים במקום החמישי באולימפיאדת סיאול 1988. כמו כן, לזכות ישראל מדליית כסף ו-3 מדליות ארד מאליפויות אירופה באגרוף חובבנים (אנ'): תאופיק בסיסי (ארד, 1998), נטליה אוסטרומוב (כסף, 2006), יוסף עבדלגאני (ארד, 2010) ופבלו אישצ'נקו (ארד, 2017)
בתחום האגרוף המקצועני, היו לישראל מספר הצלחות ובראשם זכייתו של יורי פורמן בתואר אלוף העולם של איגוד ה-WBA במשקל בינוני-קל (עד 70 ק"ג). באוקטובר 2009, הגר פיינר זכתה בתואר אלופת העולם של איגוד ה-WIBF, תואר עליו הגנה 4 פעמים נוספות. באפריל 2011, רן נקש, המתחרה במשקל בינוני-כבד, הפסיד בקרב על תואר אלוף העולם של איגוד ה-WBO. מתאגרפים בולטים נוספים הם: ג'והר אבו לאשין ורומן גרינברג.
סקירה לפי ענפים > בדמינטון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בענף בדמינטון בישראל פעילות נבחרות ייצוגיות לבוגרים ולנוער המייצגות את המדינה באליפויות רשמיות באירופה בעולם ביניהן תחרויות סדירות של הסבב העולמי של ה-BWF (איגוד הבדמינטון העולמי).
מישה זילברמן ייצג את ישראל בשלוש אולימפיאדות רצופות: לונדון (2012), ריו דה ז'ניירו (2016) וטוקיו (2020), שבה ישראל יוצגה גם על ידי קסניה פוליקרפובה.
סקירה לפי ענפים > בייסבול

ראשית הבייסבול בישראל מקורה בשנות ה-70. מאות עולים מארצות הברית וקנדה אשר התיישבו בקיבוץ גזר בשנות ה-70 הקימו מגרש בייסבול חובבני עבור הקהילה על מנת להמשיך במסורת הספורטיבית לה היו מורגלים. בשנת 1983, על חולות המגרש החובבני, הוקם בגזר מגרש הבייסבול המקצועי הראשון בישראל אשר מארח את משחקי המכביה. בשנת 1986 הוקם איגוד הבייסבול הישראלי כעמותה ללא כוונת רווח ובשנת 1995 הצטרפה נבחרת ישראל בבייסבול לקונפדרציית הבייסבול האירופית (CEB). בשנת 2007 נוסדה ליגת הבייסבול הישראלית, שעקב בעיות כספיות נמשכה רק עונה אחת, בה זכתה 'בית שמש בלו סוקס' באליפות.
נבחרת ישראל בבייסבול, אשר מורכבת ברובה מיהודים אמריקאים, העפילה לראשונה לאליפות העולם בשנת 2017 וסיימה במקום השישי להפתעת רבים. הנבחרת השתתפה באולימפיאדת טוקיו 2020 וסיימה במקום החמישי, מתוך שש נבחרות, עם ניצחון אחד וארבעה הפסדים. זו הייתה הפעם השלישית שנבחרת כדור ישראלית מעפילה למשחקים האולימפיים והפעם הראשונה מאז מונטריאול 1976, אז השתתפה נבחרת ישראל בכדורגל. באליפות אירופה בבייסבול 2021 זכתה הנבחרת במדליית הכסף, פחות מחודשיים לאחר השתתפותה באולימפיאדה, כאשר סיימה את האליפות עם 5 ניצחונות מתוך 6 משחקים.
סקירה לפי ענפים > ג'ודו

ענף הג'ודו בישראל החל בפריצתו הגדולה עם העלייה הגדולה של שנות ה-50, אז הקימו צעירים שעסקו בג'ודו בארצות מולדתם מועדונים להדרכת ועיסוק בג'ודו. הג'ודו הוכנס למכביה השישית (1961) אך עדיין לא כענף מן המנין. ב-1965 הוקמה ה"התאחדות הישראלית לג'ודו", ונערכו תחרויות לקביעת הייצוג במכביה, שהתפתחו לאליפויות ישראל בג'ודו. ב-1972 מוזגה התאחדות הישראלית לג'ודו אל ההתאחדות לספורט בישראל. במחצית השנייה של שנות השבעים הופיעו הישגים בינלאומיים ראשונים, כולל מדליות באליפויות בריטניה, בלגיה, סקנדינביה וארצות הברית, שהובילו בסופו של דבר לזכייתם של יעל ארד ואורן סמדג'ה בשתי המדליות האולימפיות הראשונות של ישראל (אולימפיאדת ברצלונה 1992). בסך הכול לאורך השנים זכה הג'ודו הישראלי בתשע מדליות אולימפיות (3 כסף ו-6 ארד) ובחמש עשרה מדליות מאליפויות עולם (3 זהב, 4 כסף ו-8 ארד). שלושה אלופי העולם מישראל בג'ודו הם ירדן ג'רבי (ריו דה ז'ניירו 2013), שגיא מוקי (טוקיו 2019) וענבר לניר (דוחה 2023).
סקירה לפי ענפים > היאבקות

ענף ההיאבקות מחולק לשני תחומים: היאבקות ספורטיבית כענף תחרותי אולימפי והיאבקות מקצועית המשמשת כענף בידורי. בתחום ההיאבקות המקצועית, רפאל הלפרין היה מראשוני המתאבקים בארץ ישראל, הוא זכה להצלחה בינלאומית ובשנים 1952 ו־1957 זכה באליפות העולם במסגרת "פדרציית ההיאבקות העולמית" (לימים WWE). בישראל הוקמו מספר ליגות היאבקות. בשנת 2001 הוקמה ליגת ה-IPWA ‏(Israeli Pro Wrestling Association), ליגת ההיאבקות הראשונה בישראל, אשר בשנים 2003–2014 קיימה אירועי היאבקות ובשנת 2005 אף הפיקה בשיתוף ערוץ "ביפ" את תוכנית ההיאבקות הראשונה בישראל, התוכנית הסאטירית "מכת מדינה". ביוני 2012 קמה ליגה נוספת, ה-AWO ‏(All Wrestling Organization) שהחל מאוקטובר 2013 מארגנת אירועי היאבקות. עוד ליגה בולטת היא ליגת ההיאבקות הישראלית (IWL) שקמה גם היא בשנת 2012 ועורכת הופעות מאז מאי 2013. החל משנת 2016, נועם דר הישראלי מתחרה ב-WWE.
בתחום ההיאבקות התחרותית, ישראל זכתה במספר מדליות מאליפויות העולם. ההישגים הראשונים של ישראל הגיעו מעולים מברית המועצות, שתרמו לפיתוח הענף עם עלייתם לארץ בשנות ה-70 ובשנות ה-90. המתאבקים הראשונים שייצגו את ישראל במשחקים האולימפיים היו אליעזר חלפין, מרק סלבין וגד צברי אשר ייצגו את ישראל באולימפיאדת מינכן 1972, חלפין וסלבין היו מ-11 הנרצחים בטבח הספורטאים במינכן. ההישג הגבוה ביותר של מתאבק ישראלי באולימפיאדה שייך ליורי יבסייצ'יק שסיים במקום הרביעי בסידני 2000. באליפויות העולם לזכות ישראל 6 מדליות. המדליה הראשונה של ישראל באליפות העולם שייכת לוויקטור זילברמן שזכה במדליית הארד בשנת 1974 וההישג הגדול ביותר הוא זכייתו של גוצ'ה ציציאשווילי במדליית הזהב באליפות העולם משנת 2003.
| מדליות באליפויות עולם> מדליה | מדליות באליפויות עולם> ספורטאי | מדליות באליפויות עולם> אליפות | מדליות באליפויות עולם> תחרות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | גוצ'ה ציציאשווילי | קרטיי 2003 | יוונית-רומית, עד 84 ק"ג |
|  | גוצ'ה ציציאשווילי | אטלנטה 1995 | יוונית-רומית, עד 82 ק"ג |
|  | ויקטור זילברמן | איסטנבול 1974 | היאבקות חופשית, עד 74 ק"ג |
|  | יורי יבסייצ'יק | יבלה 1998 | יוונית-רומית, עד 130 ק"ג |
|  | מיכאל ביילין | אתונה 1999 | יוונית-רומית, עד 63 ק"ג |
|  | מיכאל ביילין | פטרס 2001 | יוונית-רומית, עד 63 ק"ג |
סקירה לפי ענפים > הרמת משקולות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נציגי ישראל השתתפו בכמה משחקים אולימפיים בתחרויות הרמת משקולות. באולימפיאדת מונטריאול (1976) הגיע אדוארד וייץ למקום החמישי, וזה היה המקום הכי גבוה בתולדות ישראל בתחרויות הרמת משקולות במשחקים האולימפיים. וייץ גם השתתף באליפות אסיה בהרמת משקולות שנערכה בבנגקוק 1976 וזכה בשתי מדליות זהב בדחיקה ובקרב 2. נציגי ישראל במשחקי אסיה זכו במדליות כסף וארד בהרמת משקולות.
באליפות אירופה לשנת 2019 זכתה ניקול רובנוביץ' במדליית ארד. בסך הכול ספורטאי ישראל זכו באליפויות אירופה ב-3 מדליות (1 כסף ו-2 ארד). באליפויות עולם טרם היו זכיות.
סקירה לפי ענפים > התעמלות

ההתעמלות היא בין ענפי הספורט הראשונים שפעלו בארץ ישראל. בשנת 1906, נוסד מועדון הספורט הראשון בארץ ישראל בשם "אגודת המתעמלים הראשון-לציון יפו", לימים מכבי תל אביב, ובראשיתו פעלו 25 מתעמלים והועמדו לרשותם מתח, מקבילים ומשקולות. בשנת 1908 נערכה ברחובות תחרות ההתעמלות המאורגנת הראשונה ובסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 נערכו תחרויות התעמלות לראשונה באופן סדיר במסגרת משחקי כינוס הפועל והמכביה. בשנות ה-90, חלה התפתחות משמעותית בענף ההתעמלות בישראל עקב העלייה מברית המועצות שהביאה עמה ספורטאים ומאמנים מקצועיים יותר. בסוף שנות האלפיים הגיעו ההישגים המשמעותיים הראשונים בענף עם זכיות במדליות ראשונות מאליפויות עולם, וזכייה במדליה אולימפית ראשונה בטוקיו 2020 (ארטיום דולגופיאט, מדליית זהב).
סקירה לפי ענפים > התעמלות > התעמלות מכשירים

הפעם הראשונה בה השתתפו מתעמלים ישראלים במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת רומא 1960. שלוש מתעמלות ישראליות השתתפו אז במשחקים, רות אבלס, ראלי בן-יהודה ומרים קארה. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 היה אלכס שטילוב למתעמל הראשון שמעפיל לשלב הגמר בתחרות במכשיר בודד, תרגיל הקרקע, וסיים במקום השמיני. בתחום הקרב-רב, המאחד את יכולת המתעמל בכל המכשירים, הישג השיא שייך לאלכס שטילוב שסיים במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון 2012.
במשחקים האולימפיים, לזכות ישראל 2 מדליות בהתעמלות מכשירים, ובשתיהן זכה ארטיום דולגופיאט – בתרגיל הקרקע באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה במדליית זהב, ובתרגיל הקרקע באולימפיאדת פריז 2024, זכה במדליית כסף. מדליות אלו הן הישג השיא של מתעמל ישראלי במכשיר בודד.
באליפויות העולם, לזכות ישראל 6 מדליות, מתוכם 1 זהב, 2 כסף ו-3 ארד. המתעמל הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות העולם הוא אלכס שטילוב, שזכה במדליית הארד בשנת 2009 בתרגיל הקרקע. הישג השיא של מתעמל ישראלי באליפות העולם שייך לארטיום דולגופיאט שזכה בשנת 2023 במדליית זהב בתרגיל קרקע.
| מדליות במשחקים האולימפיים – התעמלות מכשירים> מדליה | מדליות במשחקים האולימפיים – התעמלות מכשירים> ספורטאי/ת | מדליות במשחקים האולימפיים – התעמלות מכשירים> תחרות | מדליות במשחקים האולימפיים – התעמלות מכשירים> משחקים |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ארטיום דולגופיאט | טוקיו 2020 | קרקע |
|  | ארטיום דולגופיאט | פריז 2024 | קרקע |
| מדליות באליפויות עולם – התעמלות מכשירים> מדליה | מדליות באליפויות עולם – התעמלות מכשירים> ספורטאי/ת | מדליות באליפויות עולם – התעמלות מכשירים> תחרות | מדליות באליפויות עולם – התעמלות מכשירים> משחקים |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אלכס שטילוב | לונדון 2009 | קרקע |
|  | אלכס שטילוב | טוקיו 2011 | קרקע |
|  | ארטיום דולגופיאט | מונטריאול 2017 | קרקע |
|  | ארטיום דולגופיאט | שטוטגרט 2019 | קרקע |
|  | אנדריי מדבדב | קיטקיושו 2021 | קפיצות |
|  | ארטיום דולגופיאט | אנטוורפן 2023 | קרקע |
סקירה לפי ענפים > התעמלות > התעמלות אמנותית

המתעמלת האומנותית הראשונה שייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים היא ליאת חנינוביץ שהשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 וסיימה במקום ה-27 בתחרות הקרב-רב. המתעמלת האומנותית הישראלית הראשונה שהעפילה לגמר האולימפי היא אירה ריסנזון שעשתה זאת בבייג'ינג 2008. הנבחרת הישראלית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008, העפילה לגמר וסיימה במקום השישי.
במשחקים האולימפיים, לזכות ישראל שתי מדליות בהתעמלות אמנותית: מדליית הזהב בה זכתה לינוי אשרם בתחרות הקרב רב אישי באולימפיאדת טוקיו, הישג השיא של ספורטאית ישראלית. המדליה השנייה הייתה באולימפיאדת פריז אז זכתה הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי.
באליפויות העולם, לזכות ישראל 19 מדליות, מתוכם 2 זהב, 9 כסף ו-8 ארד. המדליה הראשונה של ישראל באליפות העולם שייכת לנטע ריבקין שזכתה בשנת 2011 במדליית הארד בתרגיל החישוק. הישג השיא של מתעמלת יחידה שייך ללינוי אשרם, שזכתה בשנת 2018 במדליית כסף בקרב-רב. המדליה הראשונה של הנבחרת הישראלית הגיעה בשנת 2011, אז זכתה במדליית הארד בתרגיל המשולב של סרטים וחישוקים. הישג השיא של הנבחרת הוא הזכייה במדליית הזהב בקרב רב, בשנת 2023.
סקירה לפי ענפים > התעמלות > התעמלות אקרובטית

באליפויות העולם בהתעמלות אקרובטית, לישראל 4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. המדליה הראשונה של ישראל באליפות העולם שייכת לדניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' אשר זכו במדליית כסף בשנת 2016 בקטגוריית רביעיית גברים. באליפות העולם שנערכה באנטוורפן 2018 דורגה ישראל במקום השני בטבלת המדליות, הישג חסר תקדים בספורט הישראלי: רביעיית הגברים של ישראל (דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ') זכתה במדליית זהב, נבחרת משולבת של מתעמלות ומתעמלים זכתה במדליית כסף וצמד נשים זכה במדליית ארד (מיקה לבקוביץ', רוני סורזון).
| מדליות באליפויות עולם – התעמלות אקרובטית> מדליה | מדליות באליפויות עולם – התעמלות אקרובטית> ספורטאי/ת | מדליות באליפויות עולם – התעמלות אקרובטית> אליפות | מדליות באליפויות עולם – התעמלות אקרובטית> תחרות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' | אנטוורפן 2018 | רביעיית גברים |
|  | דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' | פוטיין 2016 | רביעיית גברים |
|  | דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ', אור ערמוני, צליל הורביץ, יובל ויינגולד, מיקה לבקוביץ', רוני סורזון | אנטוורפן 2018 | נבחרת מעורבת (נשים וגברים) |
|  | מיקה לבקוביץ', רוני סורזון | אנטוורפן 2018 | זוג נשים |