stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטואן לאחד
גלריה

פגישת שר הביטחון יצחק רבין עם מפקד צבא דרום לבנון (צד"ל) הגנרל אנטואן לאחד (משמאל), במפקדת צד"ל בדרום לבנון, מרץ 1986
ביקור שר הביטחון ורה"מ בפיקוד הצפון. לוחצים ידיים מימין: אנטואן לאחד, משמאל: יצחק רבין. מאחוריהם: אורי לוברני, יולי 1992
אנטואן לאחד (משמאל, חובש כומתה), 1993
הרמת כוסית ביחידת הקישור ללבנון עם מפקד צד"ל הגנרל אנטואן לאחד. נוכחים: לאחד, גבי אשכנזי ובני גנץ
פגישה בין הרמטכ"ל רא"ל שאול מופז למפקד צד"ל הגנרל אנטואן לאחד לאחר נסיגת כוחות צה"ל מלבנון, מאי 2000
לקריאה נוספת

אנטואן לאחד, אוטוביוגרפיה: בעין הסערה: חמישים שנה בשירות מולדתי לבנון. עורכת: אסטל גולן, תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות תשס"ד, 2004
הערות שוליים

↑  בנעליים של חדאד, מעריב, 21 בספטמבר 1984
↑  מנחם רהט, קולונל לחאד ימונה מחר למפקד צד"ל, מעריב, 3 באפריל 1984
↑  מפקד צד"ל ורמטכ"ל צבא לבנון 'שותפים לעסקים', מעריב, 10 באפריל 1984
↑  שמואל שגב, הבנה מחודשת עם הנוצרים, מעריב, 22 באפריל 1984
↑  יוסף ולטר, לחאד - תקוות גדולות - סיכויים קטנים, מעריב, 6 באפריל 1984
↑  מנחם רהט, לחאד מבטיח להחזיר הדרום לעם הלבנוני, מעריב, 5 באפריל 1984
↑  מנחם רהט, כשיהיו בצד"ל 6000 חייל יוכל צה' ל לצאת מלבנון, מעריב, 10 באפריל 1984
↑  מנחם רהט, "בשר טרי" של צד"ל, מעריב, 11 בספטמבר 1984
↑  שמואל שגב, הכלכלה תקבע את הפינוי מלבנון, מעריב, 24 באוגוסט 1984
↑  מנחם רהט, צה"ל מסר את צידון למימשל הלבנוני, מעריב, 16 במאי 1984
↑  נבטיה: צבא דרום לבנון במקום צה"ל, מעריב, 11 ביולי 1984
↑  יוסף ולטר, עין תחת עין נוסח דרום לבנון, מעריב, 21 בספטמבר 1984
המשך
↑  מנחם רהט, שפי גבאי, פצועי סוחמור: "צה"ל הציל אותנו, ללא התערבותו היינו נשחטים", מעריב, 23 בספטמבר 1984
↑  יוסף ולטר, "אם יעזוב צה"ל יקרה בלבנון מה שהיה בשוף", מעריב, 21 בספטמבר 1984
↑  מנחם רהט, יוסף ולטר, הודק הפיקוח של צה"ל על צד"ל בעקבות סוחמור, מעריב, 25 בספטמבר 1984
↑  מנחם רהט ויוסף ולטר, המטען שנועד להרוג את מפקד צד"ל תוכנן להפעלה ב"איתורית", מעריב, 5 באוקטובר 1984
↑  יוסף ולטר, היום נפתחות 'שיחות נקורה' במטרה לאפשר את "החזרת צה"ל הביתה", מעריב, 8 בנובמבר 1984
↑  עודד גרנות, לאחד: איני מאמין בשיחות נאקורה, מעריב, 9 בנובמבר 1984
↑  מאיר הראובני, יוסף ולטר, שפי גבאי, התרככו עמדות לבנון בנקורה: הצדדים מוכנים להסדר מהיר, מעריב, 20 בנובמבר 1984
↑  יוסף חריף, מה שנותר: נסיגה חד צדדית, מעריב, 23 בנובמבר 1984
↑  השיעים בורחים מצד"ל, מעריב, 5 ביולי 1985
שמואל שגב, החוטפים דורשים פירוק צד"ל, מעריב, 21 ביוני 1985
↑  נחום ברנע, לבנון מתחילת שלום הגליל, כותרת ראשית, 12 ביוני 1985
↑  יהודה גורן, ראובן בן צבי, ידידת המשפחה ניסתה להנקש בחיי מפקד צד"ל, מעריב, 8 בנובמבר 1988
↑  ראובן בן צבי, גנרל לאחד בהכרה ומחובר למכונת הנשמה, מעריב, 9 בנובמבר 1988
↑  ראובן בן-צבי, במצבו של גנרל לאחד הפצוע חל שיפור ניכור, מעריב, 12 בדצמבר 1988
↑  יגאל קוצר, גנרל אנטואן לחד, מפקד צד״ל עזב אתמול כבוקר את ביח״ח רמב״ם, חדשות, 3 בינואר 1989
↑  לאחד: אם ישראל תיסוג מלבנון - צד"ל ילחם נגדה, באתר גלובס, 14 באוקטובר 1997
↑  מופז: פינוי מובלעת ג'זין - החלטה אישית של לאחד, באתר גלובס, 30 במאי 1999
לאחד: צד"ל יפנה תוך שבועיים את ג'זין, באתר גלובס, 1 ביוני 1999
↑  ים יהושע, הגנרל אנטואן לאחד פתח בר בתל אביב, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2003
האחים מנצור‏, ביבלוס: המסעדה הלבנונית שמשנה את חוקי המשחק, באתר וואלה, 1 במאי 2007
↑  ארי ליבסקר, "ערק בהוקרה מהעם הלבנוני", באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2010
↑  מאת דניאל סובלמן, הגנרל לאחד: "ישראל בגדה בי, אך אינני מצטער", באתר הארץ, 17 במאי 2001
לאחד: ישראל בגדה ורימתה אותי; אשוב ללבנון לאחר נסיגת סוריה, באתר גלובס, 17 במאי 2001
↑  מחאה בלבנון נגד קבורת מפקד צד"ל לשעבר: "מרגל ובוגד", באתר וואלה, 14 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515105305171  GND: 129660817  ISNI: 0000 0000 7870 1174  LCCN: no2004110898  VIAF: 8471164   WorldCat (עם VIAF): 8471164
עולה חדש

שר הקליטה, יאיר צבן (מימין) לצד יו"ר הסוכנות היהודית, אברהם בורג, מקבלים פני עולים חדשים מרוסיה בנמל התעופה בן-גוריון, 1995
עולים חדשים מאתיופיה יורדים ממטוס לאחר הגעתם במסגרת מבצע שלמה מאדיס אבבה
עולה או עולה חדש הוא מונח בעל שתי משמעויות ייחודיות בשפה העברית: אחת מן המסורת היהודית, והאחרת מן החוק הישראלי.
משמעות הביטוי במסורת היהודית

אזכור מוקדם של מונח זה מצוי בתנ"ך (בראשית, נ', י"ד), כאשר בני יעקב, שבאו ממצרים לארץ, כדי לקבור את אביהם, נקראו בשם "עולים". גם לאחר מכן, ומאז גלותם מארץ ישראל, נעשה שימוש במונח זה בכל הדורות כאשר יהודים חתרו לעלות לארץ האבות. הם עלו כיחידים ובקבוצות קטנות, ברישיון וללא רישיון, וביקשו לחיות ולהיקבר בה.
במסורת היהודית מקובל לקרוא ליהודי שהגיע לארץ ישראל, בעיקר אם הגיע כדי להשתקע בה, "עולה". נעשית הבחנה ברורה בין הגירה, שהיא מעבר מארץ לארץ באופן כללי, לבין עלייה המציינת השתקעות של יהודים בארץ ישראל. המסורת היהודית רואה בעלייה לארץ ישראל מצווה גדולה (מצוות יישוב ארץ ישראל), ולפיכך העולה החדש נחשב כמי שקיים מצווה מיוחדת במינה.
הביטוי "עלייה" לא שימש רק לציון הגירתם של יהודים לארץ ישראל מטעמים אידאולוגיים אלא לבואם של יהודים לארץ מכל סיבה, אף שלא לצורך שהיית קבע. באותה מידה, המונח "ירידה", המציין עזיבת ארץ ישראל מכל סיבה, אינו חייב להיות קשור לאידאולגיה כלשהי (כך, נאמר שיעקב ובניו ירדו מצרימה).
מעמד בחוק הישראלי

בחוק הישראלי "עולה חדש" הוא מעמד שבו נמצא מי שמבקש לשבת ישיבת קבע בישראל מכוח חוק השבות. חוק השבות מעניק זכות עלייה לישראל לא רק לאנשים שנחשבים ליהודים על-פי הגדרת ההלכה (אם יהודייה או גיור), אלא גם לאנשים ממוצא יהודי עד דור שלישי, וכן לבני זוג של יהודים. לפיכך, גם מי שאינו נחשב כיהודי על-פי ההלכה, או שאינו רואה עצמו כיהודי, עשוי לקבל מעמד של "עולה חדש" אם התקיימו בו התנאים הקבועים בחוק השבות. מעמד של "עולה חדש" ניתן גם למי שמבקש להפוך לתושב קבע בישראל מכוח חוק השבות, וגם למי שמבקש להפוך לאזרח ישראלי לכל דבר ועניין לפי אותו חוק. המעמד קצוב בזמן - בדרך כלל למשך שנה מהיום שבו הגיע העולה לישראל. במהלך השנה הזו זוכים העולה ובני משפחתו להטבות מיוחדות שמתבטאות בסל קליטה, קצבאות קיום ודיור, בהקלות מס, בזכות לקבלת שיעורי עברית חינם ועוד. מי שמתאזרח בישראל שלא על-פי חוק השבות, אינו נחשב כעולה חדש, ואינו זוכה בדרך-כלל להטבות הללו. ישראלי שנולד בחוץ לארץ או שהה בה שנים רבות ומבקש לחזור לישראל אינו נחשב לעולה חדש, אולם מוענק לו מעמד של תושב חוזר, שכולל את רוב ההטבות המוענקות לעולה חדש.
בעידוד עלייתם של יהודים לישראל מטפלים שליחי עלייה מטעם הסוכנות היהודית, המוצבים בקהילות גדולות של יהודים. בקליטתם של עולים חדשים בישראל מטפל המשרד לקליטת עלייה.
ראו גם

משרד העלייה והקליטה
קליטה
סל קליטה
עלייה לארץ ישראל
ירידה מארץ ישראל
הערות שוליים

↑  סוגיות בתחומי עלייה, קליטה והתפוצות צח בן-יהודה, מרכז המחקר והמידע, באתר הכנסת, 1 ביוני 2015
↑  חוק השבות, תש"י - 1950 באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532898505171  LCCN: sh2008104291
מיליונים (שיר)

"מיליונים" הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה אתי אנקרי. השיר יצא לאור כסינגל ב־21 בפברואר 2004 וכשיר הנושא של האלבום, מיליונים, שיצא גם הוא בשנת 2004 וכלל 12 שירים. השיר נכתב בעקבות המשבר הכלכלי שהתרחש בישראל בתחילת שנות ה־2000.
רקע

השיר נכלל באלבום הנושא את שמו, והוא דורג במקום ה־18 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשס"ד (2004).
מקור ההשראה העיקרי של אנקרי היה המשבר הכלכלי שחוותה ישראל בשנת 2002. במשבר זה עברה כלכלת ישראל שפל גדול, שהביא לאי־שוויון במשק. השיר מספר על אישה שעובדת ומתפרנסת למחייתה, אך עקב המשבר או התנהלות שגויה שלה בעבר היא צוברת חובות ומסתבכת עם הבנק, שהפקידה בו פוגעת בכבודה. רכושה של הדוברת מעוקל בהוצאה לפועל, והיא מתארת כחוסר צדק את המצב שבו לקיחת רכושה בידי הרשויות אינה נחשבת גנֵבה, אלא נעשית כחוק. היא מדגישה שהיא אינה מקרה בודד, וכי יש "מיליונים" שנמצאים במצבה. השיר מסתיים בדבריה של הדוברת כלפי בן שיחה, שגם הוא יכול להיקלע למצבה, אף אם מצבו כעת שפיר. השיר מראה איך בחלוף הזמן ההשפעה של כסף על חיינו הולכת וגדלה, וכיצד הכסף משפיע על אנשים.
גרסאות כיסוי

בשנת 2008 עשו הזמרים מעיין חג'בי וישראל בר-און גרסת כיסוי לשיר במסגרת התכנית כוכב נולד.
בשנת 2018 עשה היוטיובר בן קיסר גרסת כיסוי לשיר במסגרת פתיחים לסרטונים שלו.
בשנת 2020 חידשו משתתפי התוכנית "זהו זה" את השיר, ששודר באחת התוכניות, על רקע המשבר הכלכלי שנגרם לרבים בעקבות מגפת הקורונה בישראל.
הישגיו של השיר

השיר זכה בפרס אקו"ם, פרס ישראלי ליצירה על שם אהרן אשמן.
הערות שוליים

↑  מפתיע: 'זהו זה' עושים אתי אנקרי. צפו, באתר "סרוגים", 3 באוגוסט 2020
Caruso

| --- | --- |

 סינגל בביצוע לוצ'ו דאלה
 יצא לאור:  1986
 סוגה:  פופ
 שפה:  איטלקית, נפוליטנית
 כתיבה:  לוצ'ו דאלה
 לחן:  לוצ'יו דאלה 
 
Caruso הוא שיר של הזמר-היוצר האיטלקי לוצ'ו דאלה שפורסם בשנת 1986. השיר נכתב בהשראת חייו של הטנור האיטלקי אנריקו קארוזו. השיר תורגם לשפות שונות ובוצעו לו גרסאות כיסוי רבות. גרסת כיסוי שעשה לשיר זמר האופרה לוצ'אנו פברוטי, תרמה לפרסומו העולמי וסללה את הדרך למבצעים נוספים ששרו את השיר בסגנון קלאסי, מה בסופו של דבר הפך אותו לקלאסיקת פופ-אופרה. גרסת כיסוי בולטת נוספת של השיר בוצעה על ידי זמרת הפופ לארה פביאן.
ב-28 במרץ 2024 הזמר-יוצר הישראלי מרגי הוציא סינגל בשם "Happy Now?", סינגל שני מתוך המיני-אלבום Shadows of Blue. השיר משלב חלקים מהשיר "Caruso".
כתיבת השיר

לוצ'ו דאלה סיפר שאת ההשראה לכתיבת השיר קיבל כשנאלץ, בעקבות תאונת בסירתו, להתאכסן בבית מלון בעיר הקיט סורנטו שליד נאפולי. בעת שהותו שם סיפר לו בעל המלון סיפר לו שזהו אותו המלון בו בילה אנריקו קארוזו, שנפטר בשנת 1921, בימיו האחרונים. צוות המלון סיפר לדאלה על ימיו של קארוזו בבית המלון ובייחוד על קשר רומנטי בינו ולבין אחת מתלמידותיו.
אנריקו קארוזו היה זמר אופרה איטלקי מפורסם בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים. קארוזו, יליד נאפולי, היגר לארצות הברית בשנת 1903 והפך בה לכוכב וידוען עולמי.
השיר נכתב ברובו באיטלקית אך משלב גם מילים ומשפטים בנפוליטנית על אף שדאלה עצמו היה יליד בולוניה שבצפון ולא באזור נאפולי. כך הוא מתייחס לעיירה סורנטו בשם הנפוליטני "סוריינטו".
| תרגום לעברית | הגרסה המקורית |
| --- | --- |
כאן, היכן שהם ים נוצץ  והרוח נושבת בכוח,  על מרפסת ישנה  מול החוף של סוריינטו,  גבר מחבק נערה  אחרי שבכתה/שבכה  לאחר מכן הוא מכחכח בגרונו  ומתחיל שוב לשיר.    פזמון:  אני אוהב אותך מאוד,  אבל ממש, ממש אוהב, את יודעת.  זה כבר נהיה שלשלת  שממיסה את הדם  בתוך הוורידים, את יודעת.:  Qui, dove il mare luccica  e tira forte il vento,  su una vecchia terrazza  davanti al golfo di Surriento,  un uomo abbraccia una ragazza  dopo che aveva pianto  poi si schiarisce la voce  e ricomincia il canto.      Te voglio bene assai,  ma tanto, tanto bene, sai.  È una catena ormai  che scioglie il sangue  dint'e vene, sai.
הערות שוליים

↑  יובל אראל‏, יהונתן מרגי – Happy Now?, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 28 במרץ 2024
↑  את המילים במקור באיטלקית אפשר לפרש גם כך וגם כך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 580b646b-5544-34f9-88e8-3ca9129290a0
סאוסליטו

| --- | --- |

סוסליטו משלבת מדרונות של גבעות לצד קו חוף, כפי שניתן לראות בנוף הזה מברידג'וויי, הרחוב המרכזי של העיר.
 מדינה / טריטוריה:  ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 שטח:  5.845659 קמ"ר
 גובה:  3.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  7,269 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  37°51′28″N 122°29′25″W﻿ / ﻿37.857777777778°N 122.49027777778°W﻿ / 37.857777777778; -122.49027777778 
 אזור זמן:  UTC -8
 http://www.ci.sausalito.ca.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סוסליטו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סוסליטו(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסוסליטו(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסוסליטו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סאוסליטו (באנגלית: Sausalito בתרגום מספרדית לעברית: "חורשת ערבה קטנה") היא עיר במחוז מרין בקליפורניה שארצות הברית, הממוקמת 2.4 ק"מ דרומית מזרחית לעיר מרין, 13 ק"מ דרום מזרחית לסן רפאל, וכ-6 ק"מ צפונית לסן פרנסיסקו מגשר שער הזהב.
נכון למפקד האוכלוסין בשנת 2020, מנתה אוכלוסיית סאוסליטו 7,269 נפש. הקהילה ממוקמת בסמוך לקצה הצפוני של גשר שער הזהב, ולפני בנייתו של הגשר שימשה כתחנה סופית לתנועת רכבות, מכוניות ומעבורות.
במלחמת העולם השנייה סאוסליטו הפכה לזמן קצר למרכז לבניית ספינות, אולם בשנים שלאחר המלחמה אופייה התעשייתי השתנה לעיר עשירה ואמנותית, בה שוכנת קהילת מגורים המשלבת מספר רב של סירות בתים, והיא הפכה ליעד תיירותי. העיר צמודה, ותחומה במידה רבה, למרחבים המוגנים של אזור הבילוי הלאומי 'שער הזהב', וכן למפרץ סן פרנסיסקו.
אטימולוגיה

שמה של העיר, סאוסליטו (Sausalito) נגזר מהמילה הספרדית sauzalito, שפירושה "חורשת ערבה קטנה", משילוב המילה "ערבה" עם הגזרון al שמשמעותו "מקום של שפע" ועם הסיומת זעירה -ito. גרסאות מוקדמות של השם כללו את המילים:aucelito, San Salita, San Saulito, San Salito, Sancolito, Sancilito, Sousolito Sousalita, Sousilito, Salcido, Sausilito, Saus Saulita.
גאוגרפיה

סאוסליטו ממוקמת בקואורדינטות 37°51′33″N 122°29′07″W, והיא מוקפת בגבעות תלולות ומיוערות ושטחי גאות ושפל. לפי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 5.7 קמ"ר, אולם רק 4.7 קמ"ר ממנו הם אדמה יבשתית. 21.54% משטח העיר 1.3 קמ"ר נמצא מתחת למים, וכך היה מאז הקמתה בשנת 1868. מאפיינים גאוגרפיים בולטים הקשורים לסאוסליטו כוללים את מפרץ ריצ'רדסון ופיין פוינט.
היסטוריה > הילידים

בסאוסליטו חי שבט ה-Coast Miwok (אנ') הידוע גם בשם Liwanelowa. משפחות השבט המתגוררות באזור סאוסליטו נודעו בשם Huimen (או בשם Nación de Uimen בספרדית). חוקרים מוקדמים של האזור תיארו אותם כידידים ומסבירי פנים. לדברי חואן דה איילה "האינדיאנים של הנמל כל כך נאמנים בידידותם, וכל כך צייתנים בטבעם, עד ששמחתי מאוד לקבל אותם על הסיפון". המתיישבים האירופים ניצלו את טוב ליבם ואת הכנסת האורחים שלהם, וטבחו בהם במשך כמה דורות. כפי שציין ההיסטוריון ג'ק טרייסי, "מגוריהם בסוסאליטו נחקרו ומופו בשנת 1907, כמעט מאה וחמישים שנים לאחר מכן, על ידי סקר ארכאולוגי. עד אז לא נותר דבר מהתרבות של אלה שהיו קודם לכן. נהנה מאוצרות הטבע של המפרץ. חייהם של Coast Miwok הצטמצמו לשרידים ארכאולוגיים, כאילו חלפו אלפי שנים מאז קיומם".
היסטוריה > הגעת האירופאים

האירופאי הראשון שידוע שביקר באזור של סאוסליטו היה דון חוסה דה קנייזרס, ב-5 באוגוסט 1775. קנייזרס היה ראש משלחת שנשלחה בסירה מהאנייה סן קרלוס, בחיפוש אחר מעגן מתאים לאונייה. הצוות של סן קרלוס עלה לחוף זמן קצר לאחר מכן, ודיווח על ילידים ידידותיים ואוכלוסיות גדולות של צבאים, איילים, דובים, אריות ים, כלבי ים ולוטרות. בהם דיווחו גם על שפע של עצים גדולים בגבעות, שהיה באותו זמן מצרך יקר ערך ליוצרי ספינות הזקוקים לחומרי גלם עבור תרנים, פלטות וקרשים.
למרות הדיווחים הללו, הממשלה הקולוניאלית הספרדית של קליפורניה עילית עשתה מעט כדי לבסס את נוכחותה באזור. כאשר נוסדו חיל המצב הצבאי (כיום הנשיאות של סן פרנסיסקו) ונציגות פרנציסקנית (מיסיון דולורס) בשנה שלאחר מכן, הם היו ממוקמים בחוף הנגדי, הדרומי של המפרץ. כתוצאה מכך, החוף הרחוק של מיצר שער הזהב נשאר שומם ברובו במשך כחמישים שנים נוספות.
פיתוח האזור החל ביוזמתו של ויליאם ריצ'רדסון, שהגיע לקליפורניה העליונה ב-1822, זמן קצר לאחר שזכתה מקסיקו בעצמאותה מספרד. הוא היה יורד ים אנגלי שרכש שליטה בשפה הספרדית במהלך מסעותיו, והפך במהירות לנוכחות משפיעה בטריטוריה המקסיקנית כיום. עד 1825 ריצ'רדסון קיבל אזרחות מקסיקנית, המיר את דתו לקתולית והתחתן עם בתו של דון איגנסיו מרטינס, מפקד הפרסידיו. ריצ'רדסון השתמש במעיין שמצא כתחנת השקיה על חופי מה שנקרא כיום מפרץ ריצ'רדסון (שהוא שלוחה של מפרץ סן פרנסיסקו), ומכר מים מתוקים לכלי שיט שבקרו באזור. בעקבות בעיות משפטיות בעלותו על מעמד הקרקע, ותביעות בעלות אחרות על האזור, וכן בשל החוק המקסיקני ששריין קרקעות לשימושים צבאיים ולא לבעלות פרטית, ריצ'רדסון זנח זמנית את תביעתו, והתיישב במקום זאת מחוץ לפרסידיו. הוא בנה את הבית האזרחי הקבוע הראשון, והתווה את תוכנית הרחוב עבור הפאבלו של ירבה בואנה (סן פרנסיסקו של היום). ב-11 בפברואר 1838, לאחר שנים של שתדלנות והתנצחויות משפטיות, ריצ'רדסון קיבל הכרה בבעלותו על כל 19,751 דונם (79.93 קמ"ר) של רנצ'ו דל סאוסליטו.
היסטוריה > כפר דייגים

בתקופה שלאחר הבהלה לזהב הפך מיקומה יוצא הדופן של סטוסליטו לגורם מפתח בהיווצרותה כקהילה. זו הייתה העיירה הקרובה ביותר לסן פרנסיסקו, במרחק של פחות מ-3 ק"מ בנקודה הקרובה ביותר, וניתן לראות אותה בקלות מרחובות העיר. אולם עם זאת הקושי הטכני להגיע אליה יבשתית הפך אותה למעשה למבודדת. שכן אף שסירה יכלה להפליג לשם תוך פחות מחצי שעה, עגלות וקרונות נדרשו לבצע עקיפה ארוכה של כל המפרץ, מסע שעשוי היה להגיע לסביבות 150 ק"מ. כתוצאה מכך, האזור נשלט ברובו על ידי שני מעמדות שונים של אנשים, שלשניהם הייתה גישה נוחה לסירות: דייגים מסחריים וחובבי יאכטות עשירים.
הפיגוע בנמל לרנקה

| --- | --- |
 תאריך:  25 בספטמבר 1985
 תאריך עברי:  י' בתשרי ה'תשמ"ו
 מקום:  המרינה של לרנקה, קפריסין
 מטרה:  יהודים, ישראלים
 סוג:  פיגוע 
 הרוגים:  3
 
הפיגוע בנמל לרנקה היה פעולת טרור, שבה נרצחו שלושה ישראלים על ידי מחבלים פלסטינים במרינה של העיר לרנקה שבקפריסין ב-25 בספטמבר 1985.
רקע

במשך זמן רב שימשה קפריסין בסיס לטרור פלסטיני שכוון בחלקו לישראל ולהפגנות ענק נגד ישראל. בעיקר אחרי מלחמת לבנון הראשונה, שבמהלכה גורשו מלבנון לתוניסיה אלפי פלסטינים, חלקם הגיעו לקפריסין, אם כי גם לפני כן היה האי הקטן מקום מושב של אנשי אש"ף.
נמלי החוף של קפריסין שימשו באופן תדיר ארגוני גרילה פלסטינים שביקשו לחדור בשנית לנמל טריפולי בלבנון ממנו גורשו על ידי ישראל כשנתיים קודם לכן.
לפי עדויותיהם של הרוצחים, שלאחר מכן זיהו עצמם עם ארגון אש"ף, החליטו להגיע לקפריסין על מנת לחטוף ספינה ישראלית ולדרוש שחרור פלסטינים שנחטפו על ידי ישראל משלוש ספינות קפריסאיות במים הטריטוריאליים של קפריסין, בדרכם ללבנון.
אירוע הרצח

ביום רביעי, 25 בספטמבר 1985, פרצו והשתלטו שלושה מחבלים מכוח 17, יחידת העילית של פת"ח, על היאכטה הישראלית "פירסט" שעגנה בנמל לרנקה והחזיקו בשלושת יושביה כבני ערובה. תחילה המחבלים רצחו את אסתר פלצור על סיפון היאכטה בירי והציגו את גופתה, ולאחר מכן דרשו לשחרר עשרים טרוריסטים פלסטינים בתמורה לבני הערובה האחרים. לאחר מכן, מסיבות שלא התבררו, הם הוציאו להורג את אברהם וראובן בירי בראשיהם ולבסוף, אחרי עשר שעות, הסגירו עצמם למשטרה הקפריסאית. זהו שיאו של גל פיגועים שביצע הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), בראשות יאסר ערפאת, לאחר נסיגת צה"ל לרצועת הביטחון בדרום לבנון ביוני 1985.
הרצח היה נקודת מפנה שהסבה תשומת לב עולמית לטרור בקפריסין.
המשפט

באוקטובר 1985 הואשמו שלושה מחבלים ברצח, ולאחר מכן הם הועמדו לדין. שלושת הנאשמים – חאלד עבדל חטיב (28), עבדל חכים סעדו אלחליפה (29), ואייאן מייקל דייוויסון (27) – הודו בהריגת אברהם אבנרי ואסתר וראובן פלצור. תחילה הודו חטיב וחליפה, באמצעות מתרגם, באשמת רצח אסתר פלצור ולאחר מכן הודה גם דייוויסון. אולם לאחר מכן, כאשר הועלו סעיפי הרצח של שני הגברים, אמר כל אחד מהנאשמים: "אני מודה בהריגה". לאחר התיעצות עם שני השופטים האחרים, הודיע נשיא בית המשפט ג'ון פויאדיס כי השלושה אינם מודים באשמת הרצח.
השופט נימק את ההוראה לרשום את הודעות הנאשמים ככופרים באשמה, בכך שאינם מבינים את ההשלכות של הודאה באשמה. בדברי הפתיחה שלו אמר התובע קיפריאנו, שהוא לא מתכוון לנהל את המשפט על בסיס פוליטי, ושלא יתקבלו עדויות באשר למניעים. "כל מניע המוביל להפסקת חיי אדם, אין להשלים עימו", אמר. התובע סיפר שהנאשמים עלו על היאכטה של הישראלים, ואמרו לשני הגברים שאם ישמרו על שקט, לא יאונה להם רע. אז יצאה אסתר פלצור מן הקבינה, שלפה סכין מטבח והתחילה לצעוק לעזרה. חטיב ירה בה, אבל למרות פצעיה היא עלתה לסיפון. שם הרג אותה חליפה בצרור מרובה קלשניקוב. שגי הגברים נמצאו ביאכטה ללא רוח חיים, כתוצאה מיריות, כשהם קשורים ופיותיהם סתומים.
שלושת המחבלים הורשעו, ונגזר על כל אחד מהם מאסר עולם.
לאחר האירוע

הפיגוע היה אחד הגורמים למבצע רגל עץ שיצא לפועל כשבוע לאחר האירוע.
שלט זיכרון שהציבו שייטים ישראלים במרינה הוסר, ונשיא קפריסין, גלפקוס קלירידיס, אף העניק ב-1993 חנינה לשלושת הרוצחים שנידונו למאסר עולם.
שר החוץ באותה תקופה, שמעון פרס, ביקר את המהלך ואמר כי עיתוי השחרור של שלושת המחבלים בעיצומו של תהליך השלום של הסכמי אוסלו אינו משרת את התהליך ואף פוגע בו.
הרצח במרינה של לרנקה היה אבן דרך ביחסים בין ישראל לקפריסין וגרם לירידה גדולה בתיירים המגיעים לאי מישראל בשנים שלאחריו.
ראו גם

יחסי ישראל–קפריסין
הערות שוליים

↑  Three Israelis Killed In 10-Hour Yacht Siege, AP NEWS (באנגלית)
↑  Τριπλός φόνος στη Λάρνακα για την... ελευθερία των Παλαιστινίων, De Jure, ‏12 במאי 2021 (ביוונית)
↑  שלמה (מומו) כהן, שיוט פלצור - לזכרם של אסתר וראובן פלצור שנרצחו בקפריסין • דברים לזכרם וסיפור הפיגוע בקפריסין, באתר חי פֹּה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏2 בנובמבר 2019
↑  אהרל'ה ויסברג, ליאור יעקבי, "אלפא", דיווחו הטייסים. מעוז הטרור הושמד, באתר ישראל היום, 18 בספטמבר 2015
↑  Three Charged with Murder in Killing of Israelis, AP, October 25 1985
↑  ⁨השופט בלתקה: למחוק הודאת הנאשמים נוצה⁩ | ⁨חדשות⁩ | 3 דצמבר 1985 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  Three Get Life Terms in Cyprus Slaying of Israelis, LA Times, December 13,1985
↑  Family awaits return of freed British guerrilla, HeraldScotland (באנגלית)
↑  שרה ליבוביץ-דר, ‏השכנה הטובה: כך הפכה קפריסין מחממה לטרור לידידה הגדולה של ישראל, באתר מעריב אונליין, 28 בפברואר 2016
גריגורי גרשוני

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1870 טברובו, מחוז קובנו, האימפריה הרוסית
 פטירה:  29 במרץ 1908  (בגיל 38) ציריך, שווייץ
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  פריז, צרפת
 פעילות בולטת:  מהפכן, ממקימי המפלגה הסוציאל-רבולוציונית הרוסית (האס. אר.)
 השכלה:  אוניברסיטת קייב 
 
גריגורי אנדרייביץ' (הערש יצחק) גרשוני (ברוסית: Григо́рий Андре́евич Гершу́ни;‏ 2 במרץ 1870 – 29 במרץ 1908) היה מהפכן יהודי רוסי. הוא הקים את הארגון הלוחם (רו') של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית של רוסיה, הנהיג אותו והתווה את יעדיו בתקופתו הראשונה.
מדען סובייטי גריגורי גרשוני היה קרוב משפחתו.
ילדותו ונעוריו

נולד בטברובו, מחוז קובנה, למשפחה יהודית. בשנת 1873 משפחתו עברה לשאולאי.
מבלי שסיים את לימודיו בתיכון בגלל היעדר כסף לשכר לימוד, גרשוני עבר בהצלחה בחינות כניסה ללימודי רוקחות ובשנת 1895 התחיל ללמוד את המקצוע באוניברסיטת קייב. בשנת 1896 הוא נעצר לראשונה בגין קשריו עם סטודנטים שהתנגדו לשלטון הצאר, אך שוחרר תוך זמן קצר. לאחר שגרשוני קיבל את תעודת הרוקח, הוא התחיל לעבוד במוסקבה במכון לרפואה ניסיונית.
בשנת 1898 עבר למינסק, שם הקים מעבדה למחקר בקטריולוגי. בזמנו הפנוי לקח חלק פעיל בארגון פעילות תרבותית וחינוכית בעיר: ארגן בית ספר יסודי לבנים והעביר הרצאות בבית ספר של סופי שבוע למבוגרים. גרשוני גם ארגן הקראות ספרים פומביות (עבור אנשים שלא יודעים או מתקשים לקרוא) כחלק מפעילות של איגוד הרופאים במינסק, והעמיד אוסף ספרי לימוד נודד עבור בתי ספר.
התקרבותו לחוגים תומכי המהפיכה ברוסיה

גרשוני נסחף יותר ויותר אל רעיונות מהפכניים וארגן בית מלאכה לייצור מכונות לבתי דפוס לא חוקיים ומעבדה לייצור דרכונים מזויפים. יחד עם יקטרינה ברשקובסקיה ארגן יבוא ספרות בלתי לגאלית לרוסיה. בשנת 1899 הצטרף ל"מפלגת הפועלים לשחרור פוליטי של רוסיה" ומהר מאוד הפך למנהיגה. בתקופה זו השפיעה המהפכנית הרוסיה המפורסמת יקטרינה ברשקובסקיה על גרשוני. כתוצאה מהשפעתה החליט להתמסר לחלוטין לרעיון המהפכה.
במרץ 1900 התגלה בית הדפוס הלא חוקי של גרשוני, וב-19 ביוני הוא נעצר. במהלך חקירותיו שנוהלו על ידי ראש מחלקת הביטחון במוסקבה, סרגיי זובאטוב, גרשוני הכחיש מכל וכל את הקשר שלו עם ארגונים מהפכניים, מה שהיווה הפרה של הקוד האתי הלא רשמי של המהפכנים. ביולי שוחרר ממעצרו.
הקמת המפלגה המהפכנית-סוציאליסטית

בתחילת 1901 גרשוני ירד למחתרת. בקיץ של אותה שנה הסתובב בניז'ני נובגורוד, סמרה, אופה, וורונז' וערים אחרות, תוך שהוא יוצר קשרים עם מהפכנים סוציאליסטים. בסוף 1901 יצא לחו"ל כנציג האגף הדרומי והמערבי של המהפכנים הסוציאליסטיים. בז'נבה השתתף במשא ומתן על הקמת המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית יחד עם יונה אזף, מיכאיל גוץ (רו') וויקטור צ'רנוב. גרשוני הקים גם את ה"תא הלוחם" בתוך המפלגה שאמור היה לבצע פיגועים נגד אנשי השלטון הרוסיים, האחראים, לטענת אנשי המפלגה, לדיכוי האזרחים.
פיגועי הטרור

פעולת הטרור הראשונה שגרשוני ארגן התרחשה ב-2 באפריל 1902, בסנט פטרבורג, כאשר סטפן בלמשוב ירה שתי יריות אקדח בשר הפנים של רוסיה דמיטרי סיפיאגין והרג אותו. ב־5 באפריל 1902, במהלך הלווייתו של סיפיאגין, גרשוני תכנן לארגן פעולת טרור נוספת נגד התובע הראשי קונסטנטין פובדונוסצב (רו') ומושל סנט פטרבורג ניקולאי קלייגלס (רו'), אך בגלל ההיסוס של האנשים המבצעים, הפעולות האלה לא יצאו אל הפועל.
גרשוניː "הארגון הלוחם לא רק מבצע פעולה של הגנה עצמית, אלא גם פועל כדי לפגוע, ובכך מכניס פחד וחוסר סדר אל תוך מוסדות השלטון."
ב־29 ביולי 1902 פועל בשם תומאס קצ'ורה ירה במושל העיר חרקוב, הדוכס איון אובולנסקי (רו') במהלך טיולו של השני בפארק. הסיבה לפגיעה הייתה שותפותו של אובולנסקי בדיכוי של מרד האיכרים בשנת 1902 באזור חרקוב (רו'). גרשוני ליווה אישית את קצ'ורה לזירה, אך בסופו של דבר אובולנסקי רק נפצע קל.
צ'רנוב כתב על דעותיו של גרשוני לגבי טרור של מהפכנים:
"... גרשוני דרש מהמהפכה את אותו הדבר שאנשים אנושיים דורשים מהמפקדים - להימנע מקורבנות מיותרים, לחוס על המנוצחים, לכבד את האינטרסים ואת חייהם של האנשים החפים מפשע. הוא תמך במעשה הראשון של קליאייב, כאשר זה יצא עם פצצה מוכנה כנגד הנסיך סרגיי, אך נסוג, כאשר ראה ליד הנסיך את אשתו וילדיו ".
ב 6 במאי 1903 חבר הארגון הלוחם, שהיה עובד רכבת, בשם יגור דולבוב (רו') ואדם נוסף שזהותו לא ידועה עד היום, ירו למוות במושל העיר אופה, ניקולאי בוגדנוביץ' (רו'), בפארק הקתדרלה של העיר. בוגדנוביץ' היה אחראי לירי חי אל הפגנת הפועלים.
הפופולריות של גרשוני לאחר מעשי טרור אלה גדלה מאוד. ב. צ'רנוב כתב על פעילות הארגון הלוחם: "למעשה, מרכז הארגון הלוחם, הדיקטטור של הארגון, היה גרשוני." שר הפנים ויאצ'סלב פלבה הכריז בפני סרגיי זובאטוב, שתמונתו של גרשוני תעמוד על שולחנו עד שזה ייעצר. זובטוב עצמו שיבח את יכולותיו המהפכניות-טרוריסטיות של גרשוני וכינה אותו "אמן בענייני טרור".