stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי גראמי ה-63
מספר המועמדויות והזכיות הרב ביותר

האמנים הבאים קיבלו את מספר המועמדויות הרב ביותר בטקס:
תשע:
ביונסה
שש:
דואה ליפה
רודי ריץ'
טיילור סוויפט
חמש:
בריטאני הווארד
ארבע:
ג'סטין ביבר
פיבי ברידג'רס
ג'ון ביזלי
דה-בייבי
בילי אייליש
דייוויד פרוסט
מייגן די סטליון
שלוש:
תומאס אדס
ג'נה אייקו
אינגריד אנדרס
פיונה אפל
לואי בל
מייק בוזי
בלאק פומאס
קלואי x האלי
ג'ייקוב קולייר
בריטאני קוני
דרק דיקסי
דוג'ה קאט
דרייק
פרנק דוקס
H.E.R.
ג'יי זי
קייטרנדה
פוסט מאלון
מירנדה למברט
אמילי לזר
פיניאס או'קונל
הארי סטיילס
שתיים:
30 רוק
ארון דסנר
דרק אלי
ג'ק אנטונוף
קרוליין איילין
אנדרסון פאאק
סילאס בראון
באד באני
צ'יק קוריאה
ברנדי צ'ארלי
ברנדי קלארק
די סמוק
דיסקלושור
פיוצ'ר
שון אברט
ג'יי ג'יי וייט דיד איט
שרה לרוש
ג'יי ג'יי גולדן
ג'וש גודווין
הילדור גודנאדוטיר
נטלי המבי
איאן קירקפטריק
רמי לה ביוף
ליידי גאגא
לקריי
דמיטרי ליפאי
קולין לאונרד
ג'ון לג'נד
אדריאן לנקר
ליטל ביג טאון
ג'סי לואיס
סקיפ מארלי
מני מרוקווין
דייב מאיירס
מתיו רמזי
קווין פארקר
גרייס פוטר
ג'ון פריין
סט-אין-דה-קיטשן
מייקל טילסון תומאס
סטיוארט וייט
לוסינדה ויליאמס
האמנים הבאים קיבלו את מספר הזכיות הרב ביותר בטקס:
ארבע:
ביונסה
שלוש:
דייוויד פרוסט
מייגן די סטליון
שתיים:
פיונה אפל
צ'יק קוריאה
בילי אייליש
פיניאס או'קונל
סרבן גניאה
H.E.R.‎
קייטרנדה
רנדי מריל
Room for Squares

Room for Squares הוא אלבום האולפן הראשון של הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון מאייר. האלבום יצא לאור ב-5 ביוני 2001 בהוצאות קולומביה ואוור. האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד בילבורד 200 וזכה לביקורות חיוביות רבות מצד מבקרי המוזיקה. השיר Your Body Is a Wonderland מתוך האלבום זיכה את מאייר בפרס גראמי בקטגוריית "הופעת הפופ הטובה ביותר של זמר". האלבום הוא הנמכר ביותר של מאייר עד היום, עם מכירות של 4,484,000 עותקים בארצות הברית בלבד, נכון ליולי 2014.
שם האלבום הוא מחווה לזמר האנק מובלי, לו אלבום בשם "No Room for Squares". כלל השירים באלבום נכתבו על ידי מאייר ושלושה מהם - "No Such Thing", "Neon" ו-"Love Song for No One" נכתבו במשותף עם קליי קוק. השירים "No Such Thing", "Neon", "My Stupid Mouth" ו-"Back to You" הופיעו במקור במיני-אלבום של מאייר משנת 1999, Inside Wants Out.
האלבום יצא תחילה תחת אוור רקורדס באינטרנט בלבד, לאחר שהקלטות משיריו של מאייר נשלחו למנהל ההוצאה. לאוור רקורדס היה חוזה עם חברת קולומביה רקורדס, במסגרתו, תוכל קולומביה לבחור מאמניה של אוור ולהחתים אותם על חוזה חדש. קולומביה בחרה בג'ון מאייר, ערכה מחדש את אלבומו והוציאה אותו לאור בגרסה חדשה. עטיפת האלבום הוחלפה ונוספו לו השיר "3x5" וארבעת השירים מהמיני-אלבום הראשון של מאייר. ההכרה באלבום החלה רק שנה לאחר צאתו, וזאת בעקבות הופעות רבות שערך מאייר ברחבי ארצות הברית והופעה שערך בתוכנית הטלוויזיה The Tonight Show עם ג'יי לנו. שלושה שירים מהאלבום הפכו ללהיטים גדולים - "No Such Thing", ‏"Your Body Is a Wonderland"‏ ו-"Why Georgia".
רשימת השמעה

| האלבום המקורי> מס' | האלבום המקורי> שם | האלבום המקורי> משך | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | No Such Thing  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Why Georgia  | 4:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | My Stupid Mouth  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Your Body Is a Wonderland  | 4:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Neon  | 4:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | City Love  | 4:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | 83  | 4:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Love Song for No One  | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Back to You  | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Great Indoors  | 3:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Not Myself  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | St. Patrick's Day  | 5:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 49:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס> מס' | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס> שם | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס> משך | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס>  | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס>  | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס>  | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס>  | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס>  | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס>  | המהדורה החדשה של קולומביה רקורדס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | No Such Thing  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Why Georgia  | 4:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | My Stupid Mouth  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Your Body Is a Wonderland  | 4:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Neon  | 4:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | City Love  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | 83  | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | 3×5  | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Love Song for No One  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Back to You  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Great Indoors  | 3:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Not Myself  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | St. Patrick's Day  | 5:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 54:19 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית מצעדים

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 5 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 8 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 128 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 6 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 9 |
מרדכי פלדשטיין

מוטי פלדשטיין, מנכ"ל קרן קמ"ח
מרדכי אריה (מוטי) פלדשטיין הוא מנכ"ל קרן קמ"ח - קידום מקצועי חרדי, יזם חברתי חרדי, פעיל בולט בקידום תעסוקת חרדים.
ביוגרפיה

פלדשטיין, יליד 1962, נשוי למרים ואב לחמישה, תושב ירושלים, בוגר ישיבת חברון. את שירותו הצבאי עשה ברבנות חיל מודיעין.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

לאחר השירות הצבאי, הקים וניהל חברת כוח אדם, שנסגרה בשנת 2000. בין השנים 1996–1999 שימוש כיועץ למגזר החרדי לשר הבריאות יהושע מצא. במסגרת תפקידו, היה אמון על טיפול בפניות הציבור הדתי והחרדי, ובמתן מענה לצרכים של הציבור החרדי במשרד הבריאות.
בשנת 2004 מונה לתפקיד מנכ"ל ארגון זק"א - זיהוי קורבנות אסון. במסגרת תפקידו, פיתח את מערך השיווק ויחסי ציבור של הארגון וכן פיקד על מצבת כוח האדם והגדלת רשת המתנדבים הארצית, פעל בשת"פ עם מפקדי המשטרה בכל המחוזות. פלדשטיין כיהן בתפקיד עד לשנת 2008.
בתחילת 2008, כחצי שנה לאחר שהוקמה קרן קמ"ח על ידי הפילנתרופ היהודי-הבריטי ליאו נואי יחד עם יוסי דייטש, נקרא פלדשטיין לנהל את הקרן ומאז הוא מכהן כמנכ"ל הקרן. קרן קמ"ח - קידום מקצועי חרדי פועלת כיום תוך מטרה לגרום להגדלת ההיצע התעסוקתי עבור הציבור החרדי בישראל ולהשבחתו. בהובלתו של פלדשטיין, הפכה קרן קמ"ח לגוף המוביל בקידום תעסוקת חרדים עם שיתופי פעולה ענפים עם רשויות המדינה וגופים ציבוריים, לצד פרויקטים מגוונים לשילוב חרדים בהייטק, בשירות הציבורי, בהשכלה גבוהה ועוד.
לצד פעילותו לשילוב חרדים בתעסוקה, פלדשטיין הוא חבר הוועד המנהל של עמותת 'IT works' לקידום גיוון בתעסוקה, חבר המועצה הציבורית של 'הפורום הטכנולוגי של ישראל', חבר כנציג המגדר החרדי בצוות תקווה ישראלית בראשות נשיא המדינה. תקווה ישראלית היא תוכנית של נשיא המדינה לשעבר, ראובן (רובי) ריבלין, לחיזוק הממלכתיות ולביסוס השותפות בין ארבעת המגזרים המרכזיים המרכיבים את החברה הישראלית, חבר בשולחן עגול 'עתודות לישראל' - ערוצי הזנת מצוינות למגזר משרתי הציבור, חבר בוועדת המאיצים של רשת מעוז, חבר בוועדה המייעצת לנשיא המדינה על חלוקת אות הנשיא וחבר מועצת הנהלת קופת החולים מאוחדת.
בשנת 2023 קיבל בשם קרן קמ"ח את עיטור נשיא מדינת ישראל ביחד עם הפילנתרופ היהודי-בריטי מייסד קמ"ח ליאו נואי.
משה צדוק

| --- | --- |

משה צדוק לרר
 לידה:  1 ביולי 1913 כ"ו בסיוון ה'תרע"ג ז'ליכוב, האימפריה הרוסית
 פטירה:  15 במרץ 1964 (בגיל 50) ב' בניסן ה'תשכ"ד ישראל 
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1933–1964 (כ־31 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש אגף כוח אדם  אלוף פיקוד הדרום  אלוף פיקוד הצפון
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני
 תפקידים אזרחיים
 ראש אגף בינוי ומשק במשרד הביטחון
 
דוד בן-גוריון ואלוף פיקוד הדרום משה צדוק בסיור סמוך לים המלח, 1952
משמאל לימין: צבי איילון, משה צדוק, יעקב דורי, שמעון מזא"ה, מרדכי מקלף ושלמה שמיר, 1949
משה צדוק (לֶרֶר) (1 ביולי 1913 – 15 במרץ 1964) היה איש "ההגנה" ואלוף בצה"ל, ראש אגף כוח אדם הראשון, אלוף פיקוד הצפון ואלוף פיקוד הדרום וראש אגף בינוי ומשק במשרד הביטחון.
קורות חייו

צדוק נולד ב-1 ביולי 1913 בעיירה ז'לחוב שליד ראדום (אז בתחומי האימפריה הרוסית ומאז 1945 בפולין) בשם משה לרר, בנם של מנדל ונחמה לרר. למד בעיירתו בית ספר יסודי ובתיכון עד כיתה י"א, ואחר כך המשיך ללימודים בבית ספר מקצועי של "אורט" בוורשה בירת פולין. כציוני, שמגיל 14 היה חבר בתנועת נוער ציונית בעיירתו, עלה לארץ ישראל בשנת 1933. מיד עם הגיעו ארצה התגייס לארגון "ההגנה", ומשנת 1936, בה סיים קורס מ"מים בג'וערה, היה חבר במנגנון הקבע של הארגון. היה מפקד מכבי האש בחיפה במסווה לפעולות ה"הגנה" בעיר, מדריך בקורסי ה"הגנה" ומפקד גליל דרום.
עם הקמת אגף כח אדם במטכ"ל "ההגנה" במאי 1947, מונה צדוק לעמוד בראשו, ועם הקמת צה"ל המשיך לשמש בתפקיד זה, בדרגת אלוף.
בקיץ 1949 נישא להדסה פטרושקה, לה היה נשוי עד מותו. לזוג לא היו ילדים.
ב-1950 מונה לשמש כמפקח הכללי של צה"ל, ובמרץ אותה שנה מונה למפקד הפיקוד השמיני, שהוקם למטרת ארגון המילואים במרחב תל אביב. ב-17 באוקטובר 1951 מונה לאלוף פיקוד הדרום וכיהן בתפקיד זה עד ל-1 בפברואר 1954, אז מונה לאלוף פיקוד הצפון. בתפקיד זה שימש עד אפריל 1956. בתפקידו הבא שירת כקצין במטה הכללי האחראי להכנות מיוחדות לשעת חירום.
ב-1957, בגיל 44, נבחן בבחינות בגרות אקסטרניות והחל ללמוד בפקולטה לכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. הוא קיבל את התואר בשנת 1960. ב-1961 מונה לראש אגף בינוי ומשק במשרד הביטחון.
משה צדוק נפטר ממחלה ב-1964. בעקבות מחלה זאת אמר את המשפט המפורסם ״אני חולה, חולה לא יכול לשלוט בדבר״.  בן 50 במותו, . נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
אחיו הגדול, יחיאל לרר (לערער) (1910–1943), היה משורר יידיש, ממובילי התרבות היהודית בוורשה בין מלחמות העולם ופעיל במפלגת פועלי ציון צ"ס. בגטו ורשה פעל בארגון התרבות יקא"ר (יידישע קולטור אָרגאַניזאַציע). נספה בשואה.
הערות שוליים

↑  אלוף משה צדוק - קצין המטכ"ל להכנות מיוחדות לשעת חירום, חרות, 3 במאי 1956
נורית גרץ

| --- | --- |

גרץ ב-2010
 לידה:  9 באוקטובר 1940  (בת 84) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ספרות, קולנוע
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנר (2009) 
 בן או בת זוג:  עמוס קינן 
 צאצאים:  רונה קינן 
 
נורית גֶרְץ (נולדה ב-9 באוקטובר 1940) היא סופרת וחוקרת ספרות ישראלית, פרופסור אמריטה לספרות וקולנוע באוניברסיטה הפתוחה. שימשה בעבר כראש המגמה העיונית בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ובהמשך כיהנה כראש החוג לתרבות, הפקה ויצירה במכללת ספיר. זוכת פרס ברנר (2009) ופרס לנדאו (2024).
ביוגרפיה

גרץ נולדה לד"ר דבורה, מורה לביולוגיה, ולאהרון גרץ בירושלים. היא נכדתו של הסופר צבי זבולון ויינברג. למדה בגימנסיה העברית רחביה ובבית הספר החקלאי כַּנות.
גרץ סיימה את התואר הראשון בספרות ומדעי המדינה ב-1969 באוניברסיטה העברית בירושלים. המשיכה ללימודי תואר שני בספרות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1973 במסגרתם כתבה תזה שעסקה ביצירתו של עמוס עוז, וב-1979 הוענק לה תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב, על דוקטורט שכותרתו "התחלפות דורות בהיסטוריה של הספרות: דור שנות השישים בפרוזה העברית", בהנחייתו של פרופ' בנימין הרשב.
הייתה מבקרת ספרות, קולנוע ותיאטרון בשבועון "העולם הזה" ובעיתון "ידיעות אחרונות".
בתחילת שנות ה-80 הצטרפה גרץ כחברת סגל לאוניברסיטה הפתוחה. בשנות ה-90 הפנתה את מוקד מחקרה מספרות לקולנוע. ב-1993 מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטה הפתוחה, וב-2001 מונתה לפרופסור מן המניין. באותה תקופה לימדה גם בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובין השנים 2003–2009 כיהנה כראש המגמה העיונית בחוג זה. החל משנת 2008 מלמדת גרץ במחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר, בין השנים 2008–2016 כיהנה כראש מחלקה זו.
ב-1984 שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בשנים 1989–1990 וב-2001 שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל במחלקות לימודי יהדות, לימודי קולנוע וספרות השוואתית. ב-1996 ו-2004 שימשה פרופסור אורח במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת פנסילבניה, ובשנת 2006 העבירה קורס בנושא היסטוריה של הקולנוע הפלסטיני באוניברסיטת פריז VIII של הסורבון בפריז.
בשנים 2007, 2008 ו-2010 השתתפה בהוראת לימודי הקיץ של המחלקה ללימודי ישראל באוניברסיטת ברנדייס.
מענקים ופרסים בהם זכתה

גרץ זכתה במענקים ופרסים שונים על מחקריה וספריה, בהם:
בשנים 2003 ו-2008 זכתה במענקים של הקרן הלאומית למדע (Israel science Foundation - ISF)
ב-2006 זכתה במענק ממרכז מינרווה לזכויות אדם
ב-2005–2006 זכתה במענק של ארגון המדע הישראלי-פלסטיני (Israeli-Palestinian Science Organization- IPSO) עבור מחקר משותף עם המפיק והבמאי ג'ורג ח'לייפי.
2009 - פרס ברנר לספרות על ספרה על דעת עצמו: ארבעה פרקי חיים של עמוס קינן, שהיה מועמד באותה שנה גם לפרס ספיר. הספר נבחר לרשימת 'עשרת ספרי העשור' של ידיעות אחרונות ו'חמשת ספרי העשור' של גלי צה"ל. ב-2010, זכה הספר גם בפרס ספר הזהב.
2021 - פרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול
2024 - פרס לנדאו בתחום חקר התרבות
חיים אישיים

בשנת 1963 פגשה בפריז את עמוס קינן. לזוג נולדו שתי בנות: שלומציון קינן והזמרת רונה קינן.
ב-2001 החליטו עמוס קינן וגרץ למסד את יחסיהם ונישאו.
מחקר

תחומי המחקר המרכזיים של גרץ הם ספרות עברית, קולנוע ישראלי ופלסטיני, חברה ותרבות ישראלית, טראומה וזיכרון פרטי וקולקטיבי.
ספרה עמוס עוז: מונוגרפיה ראה אור ב-1980 והוא מושתת על עבודת התזה שלה. הספר מתאר את יצירתו של עוז עד לאותה תקופה, וכולל דיון נרחב בשינויים שחלו בתרבות הישראלית ובמפת הספרות העברית.
חירבת חיזעה והבוקר שלמחרת ראה אור ב-1983 והוא מושתת על הדוקטורט שלה ועוסק בשינויי נורמות כתיבה בשנות ה-60.
שבויה בחלומה: מיתוסים בתרבות הישראלית ראה אור ב-1995 ובתרגום לאנגלית ב-2000. הספר, שהתקבל בהערכה רבה, מנתח באופן רחב תחומי יצירות ספרות, נאומי מנהיגים, רצנזיות בעיתונות היומית ובסרטי קולנוע, וחושף את שורשי המיתוסים שעליהם נבנתה והתכוננה התרבות הישראלית. בספר מראה גרץ כי ניתן לראות בסוגי המדיה השונים מאפיינים משותפים: עלילות ונרטיבים דומים שחוזרים ומשכפלים את עצמם מתקופה לתקופה ומכילים מיתוסים שמתנגשים האחד בשני ומעומתים זה בזה.
מקהלה אחרת: ניצולי שואה, זרים ואחרים בקולנוע ובספרות הישראליים ראה אור בשנת 2004. הספר עוסק במפגש הטעון שבין ניצולי השואה ותושבי ישראל, ובשינוי ההדרגתי שחל ביחסם של הוותיקים אל העולים הללו. בספר חקרה גרץ באמצעות מקורות היסטוריים, קולנועיים וספרותיים את האופנים שבהם החברה הישראלית עיצבה את זהותה באמצעות ה'אחרים' – הזרים, שהוצאו והורחקו מתוכה, ולחלופין אלו שבתהליך כואב וארוך התקבלו לבסוף. מלבד הדיון בניצולי השואה הספר מציג את המפגש עם ותיקי הארץ כמקרה מבחן של החברה הישראלית, שבמהלכו למדה החברה הישראלית להכיר בזיכרונות זרים ובמרחבים זרים ולאמצם כחלק מההוויה והתרבות בישראל.
נוף בערפל: המרחב והזיכרון ההיסטורי בקולנוע הפלסטיני נכתב יחד עם ג'ורג' ח'לייפי ויצא לאור ב-2006. הספר בוחן את גלגוליו של הקולנוע הפלסטיני ומתרכז בארבעה אבות יוצרים מרכזיים: מישל חלייפי, רשיד משהארווי, עלי נסאר ואליה סולימאן ובודק את הקשרים שבין היצירה הקולנועית ובין טראומה, זיכרון מודחק והתפתחויות פוליטיות וחברתיות. אחת הנקודות המרכזיות בספר דנה בשאלת הרציפות שמנסה לגלות הקולנוע הפלסטיני: בין הזמן האבוד לכאורה לבין מצוקת ההווה. לטענת גרץ וח'לייפי הסתירה של ההתכחשות לעבר בעקבות הטראומה לעומת השאיפה למקום אוטופי שנמצא אי שם בעבר, מייצרת קולנוע שמבקש ליצור היסטוריה פלסטינית.
בדיון

ספרה אל מה שנמוג נכתב במשותף עם אמה, דבורה גרץ וראה אור ב-1997. זהו ספר תיעודי-בדיוני המתחקה אחר קורותיה ואהבותיה של דבורה גרץ, אמהּ של נורית גרץ, דרך ורשה, לימודים באיטליה והעלייה לקיבוץ עין החורש שם הכירה את אהרון גרץ. לאורך הספר עולות שאלות על התרבות היהודית האירופית, על התרבות היהודית-חלוצית של תחילת המאה ועל התרבות הישראלית לפני תום המילניום. המהלך ההיסטורי הרחב שכולל את שקרה ואת אשר נחלם, יוסיף וישתכלל בספרה התיעודי-בדיוני השני על דעת עצמו.
ספרה על דעת עצמו: ארבעה פרקי חיים של עמוס קינן ראה אור ב-2008 והוא ספרה השני התיעודי-בדיוני של גרץ. גם כאן, בדומה לספרה "אל מה שנמוג", שילבה גרץ בין תיעוד ריאליסטי של אירועים היסטוריים ובין רומן אינטימי החודר לתודעת הגיבורים, לזיכרונותיהם ולחלומותיהם. הספר מתאר ארבעה פרקים בחייו של הסופר, העיתונאי, הפסל, המשורר ומי שהיה בעלה של גרץ, עמוס קינן. הספר פותח בילדותו של קינן עם מהלך הידרדרותו הנפשית של אביו, יעקב לוין, איש גדוד העבודה שחי לאור החלום הציוני וחלום המהפכה הסוציאליסטית, והפך קרבנם של חלומות אלו. לאחר מכן עובר הספר לימי הצטרפותו של קינן כפעיל לח"י וכמפקד במלחמת תש"ח, ומתאר את הרגעים שבהם הופכים החלומות והכמיהות שירש מאביו, לאוטופיה שבורה המתנגשת עם טראומות המלחמה, שהודחקו והושתקו אך לא נשכחו גם לאורך השנים שחלפו מאז. הספר ממשיך ועוקב אחר השורשים החבויים בחייו של עמוס קינן, בחיפושיו אחר בית, אדמה וחלום ארצישראלי שלא מומש, המובילים אותו משוטטויות בברים הבוהמיינים של תל אביב אל אולמות בתי המשפט באשמה של ניסיון התנקשות בשר הפנים דוד צבי פנקס, ומשם, שנוא ומנודה, אל פריז ואל סיפור האהבה המופלא, אך ההרסני והטרגי שניהל עם הסופרת כריסטיאן רושפור. הספר זכה להצלחה גדולה, התקבל בהתלהבות הן מצד הביקורות והן מצד הקהל, ושבועיים לאחר שראה אור הפך לרב-מכר.
ספרה, ים ביני לבינך, היה עם צאתו בראש רשימת רבי המכר וזכה לביקורות נלהבות: שירה סתיו וחיים גורי בעיתון "הארץ", תלמה אדמון ב"מעריב", יאיר גרבוז ב"ידיעות אחרונות". הוא נמצא ברשימת הספרים הטובים לשנת 2015 של "הארץ" ו-"Mako", ונבחר בסקר ספריות על ידי תושבי תל אביב-יפו כאחד מספרי המקור הטובים לשנת 2015.
ייחודם של ספריה אלו של נורית גרץ, בכך שהם משלבים בין תיעוד ובדיון ויוצרים סגנון חדשני בספרות העברית. לטענת חוקר הספרות דן מירון, על דעת עצמו יוצר ז'אנר חדש, רובד של דמיון ושל היסטוריה שלא היה מקובל אצלנו. המבקר אבנר שץ רואה גם הוא את עירוב הז'אנרים כדבר המייחד את כתיבתה של גרץ, וטוען כי בספרה הבדיוני הראשון אל מה שנמוג, הטכניקה שבה נקטה נורית גרץ, של סיפור אודות כתיבת הסיפור, של תיעוד-התיעוד, היא זו שמעניקה את הממד הייחודי והמרשים לספר.
ספריה של נורית גרץ תורגמו לאנגלית[דרושה הבהרה].
ספרים פרי עטה

עמוס עוז: מונוגרפיה, ספרית פועלים, 1980.
חירבת חיזעה והבוקר שלמחרת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983.
שבויה בחלומה: מיתוסים בתרבות הישראלית, עם עובד, 1995.
אל מה שנמוג (יחד עם דבורה גרץ), עם עובד, 1997.
מקהלה אחרת: ניצולי שואה, זרים ואחרים בקולנוע ובספרות הישראליים, עם עובד, 2004.
נוף בערפל: המרחב והזיכרון ההיסטורי בקולנוע הפלסטיני (יחד עם ג'ורג' ח'לייפי), עם עובד, 2006.
על דעת עצמו: ארבעה פרקי חיים של עמוס קינן, רומן ביוגרפי, עם עובד, 2008.
ים ביני לבינך, רומן היסטורי, הוצאת כנרת, 2015.
מה שאבד בזמן – ביוגרפיה של ידידות, רומן ביוגרפי, הוצאת כנרת, 2020
ממילא גורלך נחרץ, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2024
ספרים ואוספים שערכה

נקודות תצפית: תרבות וחברה בארץ-ישראל, 1987. האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב.
מבטים פיקטיביים – על קולנוע ישראלי (עם ג'אד נאמן ואורלי לובין), 1998. האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב.
גליונות אסף לקולנוע.
מאמרים נבחרים פרי עטה

"ה'אחרים' בסרטים הישראליים בשנות הארבעים והחמישים: ניצולי שואה, ערבים, נשים", מבטים פיקטיביים - על קולנוע ישראלי, 2008, 402-381.
"מקום אחר: מרחב גברי ונשי בקולנוע של מישל ח’לייפי", תיאוריה וביקורת 18, 2001, 171-155.
"הן עם אחד ושפה אחת לכולם" : מיבנה ורטוריקה של רפורטאז’ות עיתונאיות ממלחמת-לבנון", סימן קריאה 20, 1990, 132-122.
"מעטים מול רבים: רטוריקה ומבנה בנאומי הבחירות של מנחם בגין", סימן קריאה 17/16, 1983, 114-106.
“The Israeli War of Independence: A Struggle Between Narratives in Journalism and Literature” S European Journal for Semiotic Studies, 5(44), 1993, 627-656.
“Text and Subtext: Newspaper Coverage of the War in Lebanon,” Discours Social /Social Discourse, 7, 1-2, 1995, 121-134
"A World Without Boundaries, Israeli National Identity in the Eighties as Expressed in Cinema & Literature," Discourse Social/Social Discourse, 4, 3&4,(Summer-Autumn 1992),155-171.
“Historical Memory: Israeli Cinema and Literature in the 1980s and 1990s,” in Kevin Avruch & Walter P. Zenner, eds. Critical Essays on Israeli Society, Religion, and Government: Books on Israel, 4 (New York: State University of New York Press, 1997), 200-226.
"The Stone at the Top of the Mountain: The Films of Rashid Masharawi," Journal of Palestine Studies 34, 1 (Autumn 2004), 24-36.
"From Bleeding Memories to Fertile Memories: Palestinian Cinema" (with George Khleifi), Third Text 20, 3-4, May-July 2006.
לקריאה נוספת

אמירה לם, מקוננת, 7 ימים, 20 באוגוסט 2010
נורית גרץ, ים ביני לבינך, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 270–273, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  מיה סלע, הזוכים בפרס ברנר לספרות לשנת 2009: פרופ' נורית גרץ והסופר דן בניה סרי, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2009
↑  משרד התרבות והספורט הכריז על הזוכות והזוכים בפרסי היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת 2021
↑  קובי אוז ושמעון אדף הם בין הזוכים בפרס לנדאו 2024, באתר ynet, 30 ביוני 2024
↑   שירה סתיו, "ים ביני לבינך": הבחירה המבריקה של נורית גרץ, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2015
↑   חיים גורי, המלצת קריאה: חיים גורי על "ים ביני לבינך", באתר הארץ, 9 בפברואר 2016
↑  תלמה אדמון, ‏מה שלא היה: האהבה של רחל המשוררת שלא התממשה, באתר מעריב אונליין, 30 באוקטובר 2015
↑    יאיר גרבוז, אשת קשר, באתר "ידיעות אחרונות", 10 בנובמבר 2015
↑   הספרים הטובים של 2015, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2015
↑  צליל אברהם, ‏קריאה לפעולה: הספרים הכי טובים של 2015, באתר ‏מאקו‏, 16 בדצמבר 2015
↑  דליה קרפל, פרופ' דן מירון קורא בספרות ימינו ומתגעגע לשלום עליכם, באתר הארץ, 30 ביולי 2010
↑  אבנר שץ, על "אל מה שנמוג" מאת נורית גרץ, shats.com
↑   אבי גרפינקל, להתכונן לאובדנים הגדולים של החיים, באתר הארץ, 27 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261785105171  BIBSYS: 8023761  BnF: cb144796131 (data)  CiNii: DA19087660  GND: 133986195  ISNI: 0000 0001 0997 2613  LCCN: n84042949  NKC: jo2014838556  NLA: 35716174  NTA: 175498008  RERO: 02-A014094495  SUDOC: 081283636  VIAF: 90734225   WorldCat (עם VIAF): 90734225
פסטיבל עין גב

| --- | --- |
 סוג:  פסטיבל מוזיקה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  עין גב 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1943–הווה (כ־81 שנים) 
 
פסטיבל עין גב הוא פסטיבל מוזיקה המתקיים בקביעות מדי שנה בחודש אפריל, בקיבוץ עין גב שעל שפת הכנרת מאז 1943.
היסטוריה

הפסטיבל נוסד בשנת 1943 על ידי חובבי מוזיקה מחברי הקיבוץ, שהתקשו להגיע למרכזים העירוניים של היישוב, לשמוע קונצרטים ועל כן החליטו להביא את המוזיקה אליהם. תקציב הקיבוץ לא אפשר הזמנת אמנים מקצועיים, ועל כן הסתפקו תחילה בכישרונות המקומיים ובהמשך הביאו גם נגנים מטבריה הסמוכה. בשנותיו הראשונות של הפסטיבל נקבעה מסורת יחידה במינה - בראשית הערב היה נערך הקונצרט הראשון לאורחים מבחוץ, שהיו מגיעים במכוניות ובסירות מעבר לאגם וחוזרים למקומותיהם לאחר סיומו. אז, בסביבות חצות, היו מתכנסים חברי הקיבוץ ומקורביו למה שנחשב לשיא האירוע, שכלל נגינה, שיחות ודיונים בחברותא והתארכה עד לשעות הקטנות של הלילה. מתכונת זו חזרה על עצמה במשך כל חול המועד פסח.
רפרטואר הפסטיבל התרחב במשך השנים, הן בכמות המופעים והן בגיוונם. אופרות, מחול, מוזיקה קאמרית ותזמורתית. התוכניות שילבו מוזיקה מכל התקופות, מתקופת הבארוק עד ימינו, והיה בו ייצוג נכבד למוזיקה ישראלית משל טובי המלחינים, בהם מנחם אבידום, יוסף טל, עדן פרטוש ובן-ציון אורגד ועוד. הפסטיבל משך אליו נגנים, זמרים, רקדנים ומנצחים מישראל ומרחבי העולם.
בשנת 1994 שינה הפסטיבל את פניו. הייתה זו השנה האחרונה שבה כללה תוכנית הפסטיבל מוזיקה קלאסית, פרט לשנת 2012, שבה נעשה ניסיון להחזיר את המוזיקה הקלאסית לפסטיבל עין גב בקונצרט שבו בוצעה הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
בשנת 1995 הפך הפסטיבל ל"פסטיבל עין גב לזמר העברי" ובימי חול המועד פסח הוא מושך אליו אלפי חובבי זמר לכמה ערבי זמר ומופעים, ובכללם מופעי הצדעה וזיכרון לגדולי הזמר העברי - מלחינים, פזמונאים ומשוררים, ומבצעים.
משנת 2018, משמש קובי סיט כמפיק ראשי וכמנהל אומנותי של הפסטיבל.
בשנת 2023 התקיים הפסטיבל לראשונה בחול המועד סוכות במקום בחול המועד פסח של אותה השנה. בשנה זו התקיים ב 2 באוקטובר מופע לציון 50 שנים למלחמת יום הכיפורים בשם "מוכרחים להמשיך לנגן" (על שם שירה של להקת חיל האוויר שנכתב עם תום המלחמה).
המעבד המוזיקלי אילן גלבוע מפיק ומנהל אותו מוזיקלית.
לקריאה נוספת

זלצבורג של המזרח התיכון : סיפור תולדותיו של פסטיבל עין-גב / ד"ר יוחנן רון
הערות שוליים

↑  ניישטט, דבר, 14 באפריל 1950
↑  קיבוץ עין גב, תוכנית הפסטיבל לשנת 2012
↑  עומר שומרוני, "בעיקר מוזיקה", 28 במרץ 2012
↑  כרטיסים למופע פסטיבל עין גב 2014 - ערב 2, באתר טיקטנט כרטיסים
↑  תכניית פסטיבל עין גב 2019 https://jv.localtimeline.com/index.php?option=com_localstory&view=event&tmpl=component&id=232&lang=he#showAsset-image-577
↑  בית גבריאל • מוכרחים להמשיך לנגן 50 למלחמת יום הכיפורים • מופעי מוסיקה ומחול, פסטיבל עין גב סובב כנרת 2023, באתר betgabriel.smarticket.co.il
↑  פסטיבל עין גב - פסח 2015, באתר www.mapa.co.il
פארק היי סו

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1981 (בן 42) סוואן, קוריאה הדרומית 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דנקוק 
 http://bhent.co.kr/artist/park-hae-soo
 פרופיל ב-IMDb
 
פארק היי סו (בקוריאנית: 박해수; נולד ב-21 בנובמבר 1981) הוא שחקן דרום קוריאני, אשר ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הדרמה "חוכמת הכלא" ובסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "משחק הדיונון".