stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1998
ישראל בתחרות

נועם בר שיחק בתחרות הגברים והודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד ב-4 מערכות.
איל ארליך היה נציג נוסף בתחרות הגברים וגם הוא הודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד למייקל צ'אנג ב-3 מערכות.
אנה סמשנובה הודחה בסיבוב הראשון של תחרות נשים לאחר הפסד ב-3 מערכות.
פטריק ראפטר, מנצח התחרות
לינדזי דבנפורט, מנצחת התחרות
לוסיאן לוויסקאונט

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1992 (בן 32) ברנלי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מקום לימודים:  Ribblesdale High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוסיאן לאון לוויסקאונט (באנגלית: Lucien Leon Laviscount; נולד ב -9 ביוני 1992) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ומוזיקאי בריטי.
ביוגרפיה

לוויסקאונט נולד בברנלי, לנקשייר, וגדל בריבל ואלי בלנקשייר. הוא למד בבית הספר התיכון ריבלסדייל בקליטרו. הוא השתתף בסדנת התיאטרון של קרול גודבי בבורי . יש לו שני אחים, לואי וג'ול.
קריירה

בגיל עשר הופיע לוויסקאונט בקמפיין פרסומי של מרקס אנד ספנסר. הוא שיחק בסדרות טלוויזיה כמו "לדפוק שעון", "ג'וני והפצצה" ו-"Grange Hill". לאחר מכן לוהק לתפקיד בן ריצ'רדסון בסדרת הטלוויזיה "קורוניישן סטריט".
ב-18 באוגוסט 2011 השתתף בתוכנית המציאות "האח הגדול סלבריטאים" של ערוץ 5 הבריטי. הוא החזיק מעמד עד השבוע האחרון, וסיים במקום החמישי. הוא כונה 'ממבלס' על ידי חבריו לבית. בשנת 2011 הוא הופיע בתפקיד תלמיד בית הספר ג'ונה קירבי בסדרת הטלוויזיה "דרך ווטרלו".
בשנת 2012 חתם על חוזה ב- SK Records והוציא את סינגל הבכורה שלו, "Dance With You", בהשתתפות הראפר האמריקאי MANN.
ב־22 בפברואר 2014 פורסם כי הוא ישחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "על טבעי: בלודליינס" המבוססת על הסדרה האמריקאית על טבעי. הוא הופיע בפרק הפיילוט של הסדרה "דלת האחורית", אך הסדרה לא נמכרה. בשנת 2015 שיחק לוויסקאונט בתפקיד קבוע בסדרת הקומדיה מלכות הצעקה . כמו כן לוהק לתפקיד בסדרה קייטי קיין.
החל משנת 2021  משחק בסדרה "אמילי בפריז", בשירות הסטרימינג נטפליקס, בתפקיד אלפי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 'לילה אחד באיסטנבול | ג'וזף |  |
| 2014 | Honeytrap | טרוי |  |
| 2016 | Between Two Worlds | קונור |  |
| 2017 | The Bye Bye Man | ג'ון |  |
| 2017 | Love Beats Rhymes | דרק |  |
| 2021 | Trust | אנסגר |  |
| 2022 | Your Christmas or Mine? | סטיב |  |
| 2023 | Last Sentinel | סאליבן |  |
| 2024 | This Time Next Year |  |  |
| TBA | אנשים שאנחנו פוגשים בחופשה |  |  |
| TBA | Tinsel Town |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | לדפוק שעון | טום ווד | פרק: "הסיפור של ג'ני" |
| 2006 | ג'וני והפצצה | יו-לוס | 3 פרקים |
| 2006 | New Street Law | אלפי | פרק: "1.7" |
| 2007–2008 | גריינג' היל | ג'ייק בריגס | 13 פרקים |
| 2008 | Life Bites | ג'ייק | פרק: "1.1" |
| 2009 | אב ובנו | אליהו קינג | פרק: "1.1" |
| 2009 | קורוניישן סטריט | בן ריצ'רדסון | 34 פרקים |
| 2010–2011 | דרך ווטרלו | ג'ונה קירבי | תפקיד קבוע; 19 פרקים ( סדרה 6 ) |
| 2011 | האח הגדול: סליברטאים | עצמי | מקום 5 |
| 2011 | נפגעים | ליאם בריגס | פרק "התגלות" |
| 2011 | סדר חדש | דייוויד גרין | פרק "הכנת הדוכן שלך" |
| 2011 | לגדול בלי בושה | די דייוויס | פרק: "8.16" |
| 2011 | Trollied | סטו | 4 פרקים |
| 2013 | Death in Paradise | דאנקן ווד | פרק: "2.8" |
| 2013 | הסינדיקט | מאט גרקו | פרק: "2.4" |
| 2013 | Love Matters | ג'ייק | פרק: "חתלתול שיק" |
| 2013 | סקינס | ג'ייסון | 2 פרקים |
| 2014 | על טבעי | אניס רוס | פרק: "קווי דם" |
| 2014 | אפיזודס | בריאן | 3 פרקים |
| 2015 | מלכות הצעקה | ארל גריי | 8 פרקים |
| 2016 | Still Star-Crossed | רומיאו מונטג | פרק: "בורונה הוגנת, איפה שאנחנו מניחים את הסצנה שלנו" |
| 2017–18 | Snatch | בילי איירס "F * ckin" | שחקנים עיקריים |
| 2020 | קייטי קין | אלכסנדר קבוט | צוות שחקנים ראשי, 13 פרקים |
| 2021–הווה | אמילי בפריז | אלפי |  |
| 2022–2024 | Peacock | ג'יי | 6 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרסים | קטגוריה | על תפקיד בסדרה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פרסי הקולנוע הלאומיים בבריטניה  | שחקן המשנה הטוב ביותר | Snatch | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Ribble Valley teenager sampling Coronation Street life". Lancashire Telegraph. 25 בפברואר 2009. נבדק ב-19 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ribble Valley schoolboy Lucien Laviscount lands role on Grange Hill". Lancashire Telegraph. 15 בדצמבר 2006. נבדק ב-19 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BB Sophie 'romancing' ex-Corrie star". דיגיטל ספיי. 13 במאי 2010. נבדק ב-19 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Youngsters wear it like Beckham". Lancashire Telegraph. 12 בספטמבר 2002. נבדק ב-19 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  'Day 17 Darryn grills Mumbles' Channel 5.com 3 September 2011.
↑  "Corrie confirms Laviscount departure". דיגיטל ספיי. 9 בספטמבר 2009. נבדק ב-19 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ribble Valley heart-throb in TV affair". Lancashire Telegraph. 5 באפריל 2011. נבדק ב-19 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lucien Laviscount announces debut single dance with you דיגיטל ספיי 26 January 2012
↑  "Killer Cast Photos | Scream Queens on FOX".
↑  Pedersen, Erik (26 בפברואר 2019). "Katy Keene: Camille Hyde & Lucien Laviscount Join The CW's Riverdale Spinoff Pilot". Deadline Hollywood. אורכב מ-המקור ב-30 במרץ 2019. נבדק ב-30 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hayley Anderson, Lucien Laviscount girlfriend: Does the Emily in Paris actor have a girlfriend?, Express.co.uk, ‏3 בנובמבר 2022
↑  "Winners announced at the 4th annual National Film Awards UK". National Film Awards. 29 במרץ 2018. נבדק ב-5 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5718921  BnF: cb17157582k (data)  GND: 1247238105  ISNI: 0000 0001 3203 5660  LCCN: no2017063366  VIAF: 5029149619415904010003   WorldCat (עם VIAF): 5029149619415904010003
שאטר איילנד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Shutter Island 
 בימוי:  מרטין סקורסזה
 הופק בידי:  מרטין סקורסזה, מייק מדבוי 
 תסריט:  לאטה קלגורידיס, סטיבן נייט 
 עריכה:  תלמה סקונמייקר
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו דיקפריו בן קינגסלי   מארק רופאלו   מישל ויליאמס
 מוזיקה:  רובי רוברטסון 
 צילום:  רוברט ריצ'רדסון
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט, סרטי קולומביה, Phoenix Pictures 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 19 בפברואר 2010   ישראל 25 בפברואר 2010
 משך הקרנה:  138 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי, סרט אימה פסיכולוגי, נאו-נואר, סרט דרמת פשע, סרט מתח, סרט בלשי, סרט דרמה, סרט פשע, מותחן פשע, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט אימה 
 תקציב:  $80,000,000
 הכנסות:  $294,804,195 (7 במרץ 2018)
 הכנסות באתר מוג'ו:   shutterisland
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 www.shutterisland.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שאטר איילנד (באנגלית: Shutter Island) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 2010, שביים מרטין סקורסזה, בכיכובם של לאונרדו דיקפריו ובן קינגסלי. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת דניס ליהיין. הפקת הסרט החלה במרץ 2008. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
עלילה

בשנת 1954 מגיעים שני המרשלים הפדרליים טדי דניאלס (לאונרדו דיקפריו), גיבור מלחמה עטור  צל"שים שהשתתף בשחרור מחנה הריכוז דכאו ובהוצאה להורג של 50 מהשומרים שם (דבר אשר השפיע קשות על מצבו הנפשי), ושותפו צ'אק (מארק רופאלו) לבית החולים הפסיכיאטרי "אשקליף", שבתוך בית כלא אשר נמצא על אי בשם שאטר איילנד. הם מגיעים על מנת לחקור את היעלמותה של המטופלת רייצ'ל סולנדו, אשר נעלמה מתאה הנעול. דוקטור ג'ון קולי (בן קינגסלי), הפסיכיאטר הראשי, מספר להם כי רייצ'ל אושפזה לאחר שהטביעה את שלושת ילדיה, וכעת היא איננה שפויה ומאמינה כי היא עדיין בביתה וילדיה עדיין בחיים.
טדי מתשאל את כל צוות העובדים במקום, למעט את דוקטור שיאן, הפסיכיאטר האחראי על רייצ'ל, אשר יצא לחופשה ביום שבו נעלמה. חיפושיו של טדי ברחבי האי אחר רייצ'ל, ואחר תאוריית קשר שהגה בנוגע למתרחש על האי, מובילים אותו אל מגדלור, בו הוא מגלה להפתעתו את ד"ר קולי. הרופא מספר לטדי כי רייצ'ל איננה קיימת כלל, וכי הוא (טדי) המציא אותה, מאחר שהוא עצמו כלוא ומטופל במתקן שבאי. שמו האמיתי הוא אנדרו ליידיס, אדם אשר שנתיים קודם לכן רצח את אשתו לאחר שזו הטביעה את שלושת ילדיהם, ומאז הוא מאושפז בשאטר איילנד. מאז איבד את שפיותו הוא יצר לעצמו עולם דמיוני בו הוא מגלם את הגיבור, על מנת להתמודד עם הטראומה הנפשית באמצעות הדחקתה. טדי מגלה עוד כי מי שהוא חשב שהיה שותפו, צ'אק, הוא למעשה ד"ר שיאן, רופאו המטפל.
קולי ושיאן מסבירים לאנדרו כי אם לא יחלים, מנהל בית הכלא יורה כי יעבור לובוטומיה. זכרונו של אנדרו חוזר אליו ובכך מתאפשר לו להתמודד עם העבר, אולם מאוחר יותר הוא חוזר להתנהג כטדי. קולי נאלץ לשלוח את אנדרו לטיפול, אך רגע לפני כן אנדרו שואל את שיאן האם היה מעדיף לחיות כמפלצת או למות כאדם טוב. בכך הוא משאיר את הסוף פתוח, ולא ניתן לדעת האם אנדרו הוא טדי (או מאמין בכך), או מעמיד פנים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
לאונרדו דיקפריו: טדי דניאלס / אנדרו ליידיס
בן קינגסלי: ג'ון קולי
מארק רופאלו: צ'אק
ג'קי ארל היילי: ג'ורג' נויס
מישל ויליאמס: דולורס שאנל
דכאו – בסרט ובמציאות

על פי העלילה, גיבור הסרט (טדי דניאלס / אנדרו ליידס) השתתף בשחרור מחנה הריכוז דכאו. 
בסרט כמו גם במציאות מוצגים במחנה הריכוז קרונות מלאים בגופות, ומסופר שהשומרים נכנעו ללא קרב, ו50 מהם הוצאו להורג.
בסרט מוצג שמפקד המחנה ניסה להתאבד, מה שלא קרה במציאות.
בנוסף, בדכאו היה שלט "העבודה משחררת" כמו באושוויץ, אך בניגוד למוצג בסרט, השלט היה על השער של המחנה בכתובת קטנה ולא מעל לשער בכתובת גדולה (בדיוק כמו באושוויץ).
הערות שוליים

1 2  טרנס ראפרטי, הניו יורק טיימס, שאטר איילנד: פסגת החרדה של סקורסזה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009831876805171  GND: 1025330994  VIAF: 316752377   WorldCat (עם VIAF): 316752377
תופעות לוואי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  סטיבן סודרברג 
 הופק בידי:  לורנזו די בונאוונטורה, סקוט ז. ברנז, גריגורי ג'ייקובס 
 תסריט:  סקוט ז. ברנז 
 עריכה:  סטיבן סודרברג 
 שחקנים ראשיים:  ג'וד לאו דווין רטריי דייויד קוסטהביל ג'וש אליוט פיטר פרידמן לילה רובינס סטיב לייסי אן דווד וינסה שואו רוני מארה מיימי גאמר קתרין זיטה-ג'ונס צ'נינג טייטום ויקטור קרוז 
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  סטיבן סודרברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  ARP Sélection, ProVideo, Open Road Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 2013 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bitterpill
 סרט הבא:  Saving Mr. Banks 
 www.sideeffectsmayvary.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
תופעות לוואי (באנגלית: Side Effects) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 2013, אשר בוים על ידי סטיבן סודרברג מתסריט שנכתב על ידי סקוט ז. ברנס. בסרט מככבים ג'וד לאו, רוני מארה, קתרין זיטה-ג'ונס וצ'נינג טייטום.
הסרט עוסק בהשלכות של אשה צעירה שמתחילה לקחת תרופות נוגדות דיכאון, בפרט תרופה חדשה ובדיונית בשם אבליקסה.
כדי לקדם את הסרט, אתר אינטרנט עבור אבליקסה נוצר, וג'וד לאו ענה לשאלות באמצעות
אימייל
.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 בפברואר 2013.
עלילה

בעלה של אמילי טיילור (רוני מארה), מרטין (צ'נינג טייטום), משתחרר מהכלא אחרי שריצה עונש מאסר של ארבע שנים על סחר במידע פנים. זמן קצר לאחר מכן, אמילי מסיעה את עצמה במכוניתה אל תוך קיר בטון בניסיון התאבדות לכאורה. הפסיכיאטר שהוקצה לה, ג'ונתן בנקס (ג'וד לאו), חושש לביטחונה אך מסכים לשחרר אותה מבית החולים כל עוד היא נפגשת איתו על בסיס קבוע.
אמילי מנסה סדרה של תרופות נוגדות דיכאון, אמנם כולן נכשלות. ג'ונתן יוצר קשר עם הפסיכיאטרית הקודמת של אמילי, ויקטוריה סיברט (קתרין זיטה-ג'ונס), שמציעה שאמילי תנסה תרופה חדשה וניסיונית בשם אבליקסה. ג'ונתן מסרב, אך משנה את דעתו כשאמילי מנסה להתאבד בפעם השנייה על ידי ניסיון קפיצה למסילת רכבת. התרופה עובדת, ומאפשרת לאמילי לתפקד כרגיל מלבד פרקי סהרוריות - תופעת לוואי של התרופה, שעבורן אמילי לוקחת תרופה נוספת. ערב אחד, אמילי דוקרת את מרטין למוות בעת הליכה מתוך שינה.
אמילי מועמדת לדין, וג'ונתן נלחם על זיכויה. הוא מקבל ביקורת פומבית חריפה על כך שהתרשל בתיק של אמילי, ועמיתו מניחים שהוא היה רשלני בשל עומס בעבודה. אמילי מסכימה להגנת אי שפיות; היא מוצהרת לא אשמה ברצח בתנאי שתישאר במוסד לחולי נפש עד שתשוחרר על ידי פסיכיאטר.
בשל הפרסום הרע שנגרם לו עקב התיק, הקריירה של ג'ונתן הרוסה. הוא מתחיל לחקור את חיה של אמילי, ולאט חושף ראיות שמצביעות על כך שניסיונות ההתאבדות שלה מזויפות, ושהיא, למעשה, מעורבת בקשירת קשר פלילי עם ויקטוריה. ג'ונתן מראיין את אמילי עם מתן סרום אמת. אמילי מתנהגת כנתונה תחת סם, אך היא אינה יודעת שהוא נתן לה פלצבו. זה מאשר את החשדות שלו, אם כי עמיתיו לעבודה לא משתפים פעולה.
כשג'ונתן תוקף את ויקטוריה עם ממצאיו, היא שולחת לאשתו תמונות שמרמזות שהוא ניהל רומן עם אמילי; אשתו של ג'ונתן ובנו החורג עוזבים אותו. ג'ונתן מצליח לסכסך בין אמילי וויקטוריה על ידי שימוש באמצעים משפטיים כדי למנוע מגע ביניהם ולגרום לשתיהן להאמין שהשותפה שלה מכרה אותה לג'ונתן בשביל עסקה טובה יותר.
אמילי מגלה לג'ונתן את התגוללות העלילה: היא נהנתה מאורח החיים המפוארים שהיה לה עם מרטין בקונטיקט, ושנאה אותו על שגרם לה לאבד אותם כשנכנס לכלא. היא הלכה לוויקטוריה למתן ייעוץ; זו גם ננטשה על ידי בעלה, והשתיים הפכו למאהבות. אמילי לימדה את ויקטוריה על העולם הפיננסי, ואילו ויקטוריה לימדה את אמילי כיצד לזייף הפרעות פסיכיאטריות. הן החלו לפרט אמצעים לזיוף תופעות הלוואי של אבליקסה כדי לתפעל את מחירי המניות של יצרנית התרופות והמתחרה שלה, מה שיאפשר להן להתעשר.
ג'ונתן מסכים לשחרר את אמילי מהמחלקה הפסיכיאטרית תחת טיפולו. לבושה במכשיר ציתות, היא מתאחדת עם ויקטוריה, שמקבלת אותה באהבה ומודה בפרטי העלילה בפניה. ויקטוריה נעצרת על קשירת קשר פלילי לרצח והונאת ניירות ערך, ואמילי, בשל סיכון כפול, כבר לא נושאת באחריות פלילית לחלקה ברצח של מרטין.
כנקמה על החלק של אמילי בעלילה, ג'ונתן, שעדיין מפקח על התיק שלה, רושם לה שתי תרופות ומתאר את קהות החושים שהם יגרמו לה; היא מסרבת בכעס, והוא אומר שלפי תנאי ההסכם שחתמה עליו, יאלץ להמליץ לשלוח אותה בחזרה למחלקה. אמילי מדברת בזעם על כל מה שעשתה כדי להימנע מלהישלח לכלא בגין מותו של מרטין. ללא ידיעתה, עורך הדין שלה, אימו של מרטין וקצין משטרה מאזינים מחוץ לדלת, ובעקבות הווידוי לוקחים אותה למעצר ושולחים אותה למחלקה הפסיכיאטרית שנית.
בסצנה האחרונה, ג'ונתן חוזר לחיים נורמליים עם אשתו ובנו החורג. אמילי, כעת מטופלת בבית חולים פסיכיאטרי, עומדת ובוהה במבט אטום דרך חלון מסורג. אחות שואלת אותה איך היא מרגישה, והיא מגיבה באדישות: "יותר טוב. הרבה יותר טוב".
הפקה וליהוק

תופעות לוואי, שנקרא בעבר הגלולה המרה, בוים על ידי סטיבן סודרברג, והופק על ידי לורנזו די בונוונטורה, גרגורי ג'ייקובס, וסקוט ז. ברנס אשר גם כתב את התסריט. בלייק ליבלי לוהקה לתפקיד הראשי במקור, ומאוחר יותר נודע שרוני מארה תחליף אותה. בינואר 2012, החברה "Annapurna Pictures" עזבה את הפרויקט, והוא לבסוף קיבל מימון על ידי החברה "Endgame Entertainment".
שלב הצילומים החל ב-5 באפריל 2013, בעיר ניו יורק. התמונות הראשונות מהסט עלו ב-10 באפריל.
פסקול

הפסקול המקורי של הסרט הולחן על ידי משתף הפעולה הקבוע של הבמאי סודרברג, תומאס ניומן. הפסקול יצא ב-5 במרץ 2013.
קבלה

הסרט קיבל תגובות חיוביות בעיקר ממבקרים. באתר Rotten Tomatoes, לסרט יש ציון של 83%, בהתבסס על 195 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.3\10. הקונצנזוס באתר מציין: "מותחן חכם וממולח עם שלל תפניות מדאיגות, 'תופעות לוואי' הוא עוד מאמץ מובטח מהבמאי סטיבן סודרברג". הסרט קיבל השוואות רבות לסרטיו של היצ'קוק. רוני מארה וג'וד לאו קיבלו תשבחות על הופעתם.
הסרט הגיע למקום השלישי בבוקס אופיס, אחרי "חשבון משותף" ו"מת עליה". הסרט גרף 32.2$ מיליון בארצות הברית ו-31.2$ מיליון באזורים אחרים, ובסך הכל 63.4$ מיליון.
נוצרים בישראל

כנסיית הקבר בירושלים, מקור למאבקי כוח בין העדות הנוצריות השונות
כנסייה פרנציסקנית על הר האושר
מנזר מר סבא במדבר יהודה, שריד לנצרות הקדומה ביותר שצמחה בארץ ישראל
ערבים נוצרים בלבוש מסורתי בעת תהלוכת חג מולד בנצרת, 1986, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
כנסייה ובית ספר לטיניים בכפר יפיע בגליל
נזירים פרנציסקנים
הנשיא יצחק בן-צבי בפגישה עם ראשי הכנסיות הנוצריות בישראל, 1958
נשיא המדינה ראובן ריבלין ושר הפנים מארחים את מנהיגי הקהילה הנוצרית בקבלת הפנים המסורתית לציון ראש השנה האזרחית, דצמבר 2017
הנוצרים בישראל הם תושבי ישראל בני הדת הנוצרית, לפלגיה השונים.
בסוף שנת 2023 נאמד מספר הנוצרים בישראל בכ-188 אלף, כ-1.9% מכלל האוכלוסייה הישראלית, מתוכם כ-75.3% ערבים-נוצרים. מרבית הנותרים הם נוצרים שהיגרו לישראל עם בני משפחתם היהודים. בנוסף קיים בישראל גם מספר מועט של מהגרי עבודה נוצרים, וכן חברי סגל כנסייתי קבוע, ובני עמים המגדירים עצמם כלא ערבים כמו הארמנים.
חלוקה לקבוצות

את הנוצרים בארץ ישראל ניתן לחלק לשלוש קבוצות עיקריות:
"קדומים", כלומר שייכים לעדות קדומות – צאצאי קהילות נוצריות שחיו באזור לפני הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7 לספירה, רובם משתייכים לכנסיות מונופיזיטיות ואורתודוקסים (ראו בהמשך).
"בינוניים", רובם קתולים – מתנצרים מקרב האוכלוסייה המקומית לאחר מסעי הצלב וחברי סגל כנסייתי קבוע (כגון נזירים).
"חדשים" – נוצרים שהיגרו לארץ ישראל מסיבות שאינן קשורות לדת, וצאצאיהם, אם הצאצאים נוצרים (לדוגמה, נוצרים הנשואים ליהודים שעלו מתוקף חוק השבות, ארמנים שהיגרו לירושלים בעקבות הסכסוך עם טורקיה, חיילי צד"ל ובני משפחותיהם) ומתנצרים שהתנצרו במאה ה-19 ובמאה ה-20 לכנסיות הפרוטסטנטיות.
היסטוריה

ראשית הדת הנוצרית הייתה בארץ ישראל, וקבוצות נוצריות חיות בה כאלפיים שנה, חלקן עוד לפני שנת 324, עת נקבעה הנצרות כדתה הרשמית של האימפריה הביזנטית (למשל הכנסייה הסורית, הכנסייה הקופטית ועוד כנסיות וכתות השייכות לכנסיות המזרחיות). מהמאה הרביעית לאחר ההכרזה על הדת הנוצרית כעל הדת הרשמית של האימפריה ועד המאה ה-13 בתקופת הכיבוש הממלוכי, היו הנוצרים לרוב בארץ ישראל.
היסטוריה > מוצאם האתני של הנוצרים בישראל

רוב הנוצרים בישראל הם צאצאי הפיניקים שהשתלטו על הגליל המערבי לאחר נפילת ממלכת ישראל בשלהי המאה ה-8 לפנה"ס, וסורים-ארמים שהיגרו לארץ בתקופה הרומית והביזנטית, שאליהם נוספו המרונים, אף הם ממוצא סורי-ארמי, במאה ה-18. עוד נכללו קבוצות קטנות כיהודים ושומרונים שהתנצרו, ושרידי מתיישבים ממוצא הלניסטי. הצלבנים (מאות 11–13 לסה"נ) יִישבו בגליל המערבי מתיישבים קתולים מהמערב, אבל ערב הכיבוש הממלוכי רבים ברחו ורוב אלו שנותרו נרצחו. בגליל נותרה בעיקר האוכלוסייה המקומית הנוצרית, שהייתה ממוצא פיניקי.
היסטוריה > יוונים אורתודוקסים

הכנסייה המרכזית של האימפריה הביזנטית המשיכה להתקיים ככנסייה היוונית-אורתודוקסית (בערבית נקראת רוּם אורתודכס וחבריה נקראים רוּמים), והיוותה את הכנסייה המרכזית של תושבי הארץ לפני התקופה הצלבנית ולאחר הסתלקותם של הצלבנים. לכנסייה נכסים רבים, שליטה על כנסיית הקבר בירושלים, שטחי אדמה נרחבים, מבני ציבור, כנסיות ומנזרים. הכמורה תמיד יוונית, במיוחד בדרגות הגבוהות; התפילה מתקיימת ביוונית בעוד שבני העדה דוברי ערבית; רק דרג הכמורה הנמוך הוא מבין בני הארץ, דוברי הערבית. על מבני הכנסיות ומבני הציבור השייכים לפטריארכיה היוונית אורתודוקסית מונף דגל יוון והם מסומלים בסמל הטאפוס.
במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הייתה רוסיה פטרון עז כוח של הכנסייה היוונית אורתודוקסית בארץ ישראל ועל רקע זה פרצה אף מלחמת קרים. הרוסים ניהלו תנועת צליינות רחבת היקף ובנו כנסיות רבות, נפרדות מהכנסיות היווניות אורתודוקסיות, שיועדו לאוכלוסייה המקומית, לדוגמה, זו שבמגרש הרוסים. עם מהפכת אוקטובר ירד כוחה של רוסיה כפטרון כנסייתי. הכנסיות שהוקמו בארץ ישראל התחלקו לאחר 1948 בין חסות "הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית הלבנה" (בשטחי יהודה ושומרון) לבין חסות הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית האדומה (בשטחי מדינת ישראל).
היסטוריה > מונופיזיטים

שאר הנוצרים ה"קדומים" משתייכים לכנסיות מונופיזיטיות שונות, קטנות במספרן, שרוב חבריהן מתרכזים בעיר העתיקה בירושלים. הם אינם ערבים ושומרים על מסורת ארוכה של מאות רבות של שנים. בהן הכנסייה הסורית, הכנסייה הקופטית, הכנסייה האשורית, חבשים, וארמנים השוהים בירושלים דורות רבים (בניגוד לארמנים שהיגרו לירושלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה).
היסטוריה > בינוניים

כיבוש ארץ ישראל על ידי הצלבנים הביא אליה נוצרים קתולים, שנקראים בלבנט "לטינים". בראשם מסדרים כגון הפרנציסקנים ("שומרי ארץ הקודש"), שהותירו בארץ סגל נזירים קבוע. הצלבנים הותירו בארץ שכבת מתיישבים מבני המסדרים שנטמעו באוכלוסייה המקומית ונותרו גם לאחר תבוסת הצלבנים. הם היוו את התשתית לגרעין של לטינים-בני הארץ, שכיום מרוכזים ברובם בגליל, חיפה, נצרת, רמלה ובית לחם. תופעה נוספת שהתרקמה במהלך השנים היא הופעתן של כנסיות "מאוחדות", פלגים של כנסיות עתיקות מקומיות ("מזרחיות") שקיבלו על עצמן את עול האפיפיור ומספר מנהגים קתולים, אך מבלי לוותר על סממנים מקוריים. כך ניתן למצוא בישראל ארמנים-קתולים, סורים-קתולים, קופטים-קתולים ואשורים-קתולים ("כלדיים"). החשובה שבכנסיות המאוחדות, הגדולה שבהן (כמחצית מהערבים הנוצרים בישראל משתייכים אליה) והייחודית היא הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית. הכמורה בכנסייה זו, לעומת הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, היא ערבית-מקומית. התפילות מתקיימות בערבית. מעוזה הוא במרחב עכו–שפרעם וסביבותיהן, בכפרי הגליל, בירושלים, רמאללה, בית לחם ומרחב רמלה.
מאוחר יותר פלשו לארץ ישראל נושאי הצלב והקימו בה את ממלכת ירושלים הצלבנית. הממלכה לא החזירה את הנוצרים להיות רוב בארץ, אך היא תגברה את מספרם והוסיפה להם את בני הדת הנוצרית הקתולית.
במאה ה-19 לקחו על עצמן מעצמות המערב צרפת ובמידה פחותה מעט גם בתי המלוכה של איטליה, ספרד וגרמניה חסות על ה"לטינים", הקימו מבני פאר (כנסיות, סמינרים, מנזרים, בתי מלון לצליינים ועוד) בכל רחבי הארץ, אך במיוחד בירושלים, בית לחם וסביב הכנרת. כך הפכה כת זו משולית יחסית לאורתודוקסים לבעלת עוצמה, דבר שהתבטא בדרישות לחֲזָקָה על מקומות קדושים, למשל בכנסיית הקבר ובכנסיית המולד בבית לחם.
מוסדות שונים ורבים של מדינות המערב הקתולי מחזיקים סגל הוראה, נזירים וכמרים בישראל. חלקם מעורים בחיי התרבות, החברה והאקדמיה והבולט שבהם היה הפרופסור מרסל דיבואה.
היסטוריה > חדשים > פרוטסטנטים

הנוצרים ה"חדשים" (החל מהמאה ה-19) מתחלקים למקומיים (ערבים וגם יהודים) שהתנצרו עקב פעילות המיסיון האנגליקני-פרוטסטנטי שפעל בארץ ישראל בקרב אוכלוסיות עניות. אין לכנסיות הפרוטסטנטיות חלק בכנסיית הקבר (את מקום קברו של ישו הם מזהים במקום זאת בגן הקבר) או במאחזי הכתות העתיקות אך יש להן מוסדות רבים, מוסדות מחקר ולימוד ובעבר גם בתי חולים, בתי יתומים ומוסדות צדקה. הפרוטסטנטים פעלו בעיקר בירושלים וביפו ובמושבות הגרמניות שנבנו במאה ה-19 ברחבי הארץ והותירו אוכלוסייה מתנצרת מקומית.
היסטוריה > חדשים > מהגרים

המהגרים נחלקים לקבוצות משנה רבות. בהם ארמנים שהיגרו לירושלים עקב שואת הארמנים ומתגוררים ברובע הארמני בירושלים וביפו, נוצרים שהם בני זוג של יהודים שעלו לארץ, ומהגרי עבודה מהפיליפינים, מארצות אפריקה וממזרח אירופה שהקימו בישראל קהילות, כנסיות ומוסדות דת, ומהווים חלק ממרקם החיים הנוצרי-ישראלי.
בישראל יש גם עובדים זרים נוצרים כמו מהגרי עבודה ממזרח אירופה, מרומניה ומההפיליפינים. כמו כן ישנם גם חיילי ואנשי כוחות או"ם והצלב האדום ודיפלומטים המתגוררים בישראל.
היסטוריה > מגמות דמוגרפיות היסטוריות

בתקופה הביזנטית, בעקבות מבצע ניצור שנערך בתיאום בין הכנסייה לבין השלטון הנוצרי-ביזנטי, והתנצרות מרצון או מאונס של האוכלוסייה הסורית-ארמית, הפיניקית וההלנסטית, הפכה ארץ ישראל לבעלת רוב נוצרי ומיעוט יהודי ושומרוני. מתוך כשלושה מיליון תושבי הארץ, מנו הנוצרים למעלה משני מיליון. הקבוצה הנוצרית הייתה מורכבת מעילית ממוצא הלניסטי ששפתה ותרבותה יוונית, ושכבה נמוכה של סורים-ארמים שרובם שמרו על שפתם ותרבותם הארמית.
בתקופת הכיבוש הערבי-מוסלמי, גם לאחר בריחה המונית של נוצרים לתחומי האימפריה הביזנטית ומעשי טבח שבוצעו בנותרים, עדיין היו רוב תושבי הארץ נוצרים-מזרחיים, בעיקר סורים דוברי ארמית. כ-275,000 מתוך אוכלוסייה של כ-500,000 נפש.
בתקופה הצלבנית מנתה אוכלוסיית הארץ כ-500,000 תושבים, רובם הגדול נוצרים. הפרנקים מנו כ-120,000 והנוצרים המזרחיים מנו כ-250,000 נפש. הכיבוש הצלבני לא הביא להגירה מסיבית של נוצרים קתולים מאירופה והפרנקים שהיו המעמד השליט בארץ נשארו מיעוט כובש.
בתקופת הכיבוש הממלוכי כמעט כל הפרנקים נטבחו או ברחו. הנוצרים שנותרו בארץ היו ממוצא סורי-ארמי או פיניקי, ומיעוטם נוצרים ממוצא מערבי, שרידי משפחות מהתקופה הביזנטית. השלטון הממלוכי ראה בנוצרים אויבי האסלאם, התנכל להם ואף אסלם בכפייה. בשלהי הכיבוש הממלוכי, ראשית המאה ה-16, מנו הנוצרים כ-21,000 נפש מתוך סה"כ 123,000 תושבי הארץ.
בעת הכיבוש העות'מאני מנתה האוכלוסייה הנוצרית בארץ כ-12,000–13,000 נפש, רובם יוונים-אורתודוקסים. הם היוו כ-10% מכלל האוכלוסייה. עד סוף המאה ה-18 הגיע מספרם לכ-20,000 נפש.
באמצע המאה ה-19 הגיעו לארץ קבוצות של נוצרים מארצות הברית ומאירופה שבאו בעיקר מתוך מניעים דתיים. הקבוצות האמריקאיות לא החזיקו מעמד זמן רב וחזרו לארצות הברית לאחר כשנה. הקבוצה הגרמנית, הטמפלרים, הקימה שכונות ומושבות חקלאיות ותרמה תרומה נכבדה לפיתוח הכלכלי של הארץ. חלקם גורשו מהארץ בידי הבריטים בעת מלחמת העולם השנייה ואחרוני הטמפלרים גורשו במלחמת העצמאות. הטמפלרים מנו כ-3,000 נפש והאמריקאים כ-2,000.
במפקד שנעשה על ידי שלטונות המנדט בשנת 1921 עמד מספר הנוצרים על 71,400 והם היוו כ-10% מהאוכלוסייה הכללית. בשנת 1931 מספרם עלה ל-100,000 והם היוו כ-9% מהאוכלוסייה.
באמצע שנות ה-40, הקהילות הנוצריות הגדולות ביותר היו בערים ירושלים (כ-20,000, 48% מכלל הערבים), חיפה (כ-15,000, 43% מכלל הערבים) ויפו (כ-10,000, 23% מכלל הערבים). בארבע עיירות הנוצרים היוו רוב מוחלט: נצרת, רמאללה, בית לחם ובית ג'אלא. רק כ-20% מכלל הנוצרים גרו בכפרים. כבר בתקופה זו, אחוז הנוצרים בכפרים הלך ופחת, ובמספר כפרים ועיירות שבעבר היה בהם רוב נוצרי, הנוצרים כבר הפכו למיעוט.
מספר הנוצרים בארץ ישראל המשיך לעלות ל-148,000 ערב מלחמת העצמאות. עקב המלחמה, רבים מהערבים הנוצרים עזבו את הארץ וכ-34,000 נשארו בשטח מדינת ישראל.