stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניחוח אישה
שחקנים

אל פצ'ינו - פרנק סלייד
כריס אודונל - צ'ארלי סימס
גבּריאל אנואר - דונה
פיליפ סימור הופמן - ג'ורג' ויליס ג'וניור
ג'ן קנפילד- מני
ריצ'רד ונטור- וויליאם סלייד
בראדלי וויטפורד- רנדי סלייד
ג'ון סקוויב- גברת הונסקר
פרנסיס קונורי- קריסטין דאוונס
רושל אוליבר- גרטשן סלייד
טום ריס פרל- גארי סלייד
ניקולס סאדלר- הארי אבימייר
טוד לויסו- טרנט פוטר
מט סמיט- ג'ימי ג'יימיסון
רון אלדרד- השוטר גור
מרגרט ארינגטון- גייל
סאלי מרפי- קרן רוסי
מייקל סאנטורו- דוני רוסי
ג'וליאן ומקס סטיין- ווילי רוסי
לאונרד גיינס- פרדי ביסקו
פרסים

הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: השחקן ראשי - אל פצ'ינו (זכה); הסרט הטוב - מרטין ברסט (מועמד); תסריט - בו גולדמן (מועמד).
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב: שחקן ראשי - אל פצ'ינו (זכה), תסריט (זכה), סרט הדרמה (זכה); שחקן משנה (מועמד).
לא ראיתי לא שמעתי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ארתור הילר 
 הופק בידי:  מארווין וורת' 
 תסריט:  ארל בארת' מארווין וורת'
 עריכה:  רוברט סי ג'ונסון 
 שחקנים ראשיים:   ג'ין ויילדר ריצ'רד פריור קווין ספייסי
 מוזיקה:  סטיוארט קופלנד 
 צילום:  ויקטור קמפר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 במאי 1989
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט חבר'ה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  $18,000,000
 הכנסות:  $46,908,987
 הכנסות באתר מוג'ו:   seenoevilhearnoevil
 דף הסרט ב־IMDb
 
לא ראיתי, לא שמעתי (במקור: See No Evil, Hear No Evil) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989 אשר מספר על שני חברים, אחד חירש ואחד עיוור, שעובדים יחד כדי לאתר שלישיית פושעים ולנקות את שמם משוד שלא ביצעו. את הסרט הפיק מארווין וורת' ומככבים בו ג'ין ויילדר, ריצ'רד פריור וקווין ספייסי.
זהו שיתוף הפעולה השלישי בין צמד הקומיקאים ויילדר ופריור אחרי ששיחקו יחד בסרט קו הכסף ב-1976 ולאחר מכן בסרט שגעון על תנאי שנעשה ב-1980.
עלילה

עיוור בשם וולי קאריו (בגילומו של ריצ'רד פריור) וחירש בשם דייב ליונס (בגילומו של ג'ין ויילדר) הופכים, למרות קשיי התקשורת ביניהם, לחברים טובים אחרי שוולי מגיע לחנות של דייב ומבקש אצלו עבודה.
באחד הימים נכנסים לחנות שני רוצחים שכירים, איב (בגילומה של ג'ואן סברנס) וקירגו (בגילומו של קווין ספייסי) ויורים באדם שמחזיק מטבע זהב יקר עליו יש שבב אלקטרוני אותו צריך ברון הפשע סאת'רלנד (אנתוני זברה) שגם שלח את השניים לבצע את השוד, אלא שהאיש שנורה שם את המטבע בתיבת הטיפים שנמצאת על הדלפק בחנות.
במהלך הירי עומד דייב בגבו לשודדים ולא שומע את הירייה, וולי שנמצא מחוץ לחנות שומע את הירי, נכנס פנימה אבל היות שהוא לא רואה את הגופה, הוא נתקל בה ונופל עליה. כשדייב מגיע לעזור לו הוא רואה את האקדח ומרים אותו, אלא שאז מגיעה המשטרה והשניים נעצרים כחשודים במעשה.
במשטרה מבינים מהר מאוד כי השניים לא עדים מהימנים, אבל שלישיית השודדים מבינה שיש לחסל את שני העדים. דייב רק זוכר איך נראים הרגליים של הבחורה שהייתה חברה בכנופיית השודדים ווולי יכול לזהות אותה רק לפי ריח הבושם שלה.
איב וקירגו מתחזים לעורכי דין כדי להוציא את דייב ואת וולי מהמעצר ובכך יוכלו לחסלם. מרגע זה ואילך מתחילה קומדיה של טעויות הזויה כשהשודדים רודפים אחרי צמד החברים במטרה להחזיר את המטבע שנמצא ברשותם, אבל השניים מצליחים להתחמק שוב ושוב, ברוב הפעמים אפילו מבלי לשים לב ולדעת שהצליחו לחמוק ובלי הבנה מדוע בכלל רודפים אותם.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ין ויילדר | דייב ליונס |  |
| ריצ'רד פריור | וולי (וואלס) קאריו |  |
| קווין ספייסי | קירגו |  |
| ג'ואן סברנס | איב |  |
| אנתוני זרבה | סאתרלנד |  |
ביקורות ותגובות

כשחברת ההפקה חיפשה ליצור סרט נוסף בכיכובם של ויילדר ופריור, הסכים ויילדר לקחת חלק רק אחרי שהורשה לעשות שינויים בתסריט ולהיות חלק ממנו. למרות השינויים ספג הסרט ביקורות שליליות מאוד. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל הסרט את הציון הנמוך של 18% בלבד מתוך 11 ביקורות.
מבקרים רבים שיבחו את ההופעה של ויילדר ושל פריור, ואת ההופעות של קווין ספייסי, אבל רובם הסכימו כי התסריט היה נורא. מבקר הקולנוע הידוע רוג'ר איברט משיקגו סאן טיימס הגדיר את הסרט כ"נפל אמיתי".
בעיתון הדזרט מורנינג ניוז תיארו את הסרט כטיפשי, עם תסריט אידיוטי. עוד נכתב שם כי מדובר בסיפור מאולץ הכולל יותר מדי בדיחות לנוער.
למרות הביקורות הנוקבות, זכה הסרט לעדת מעריצים גדולה ואף רשם הצלחה קופתית. בשנת 2006 יצא לאור בבוליווד סרט המבוסס על "לא ראיתי לא שמעתי" (ונקרא פייר מוהן), שביים סאכין פילגהונקר ההודי.
הערות שוליים

↑  "see_no_evil_hear_no_evil ‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Ebert, Roger. "See No Evil, Hear No Evil." RogerEbert.com. May 12, 1989. Retrieved on March 16, 2008
↑  Hicks, Chris. "See No Evil, Hear No Evil." The Deseret Morning News. May 18, 1989. Retrieved on March 16, 2008
נתן רחלין

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1905 (יוליאני) סנובסק, ברה"מ 
 פטירה:  28 ביוני 1979 (בגיל 73) קאזאן, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות בייקובה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית למוזיקה של אוקראינה על שם צ'ייקובסקי 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור, חצוצרה, טרומבון 
 חברת תקליטים:  מלודיה, Le Chant du Monde 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית  אמן כבוד של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית  עיטור אות הכבוד  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  אמן העם של ברית המועצות  עיטור מהפכת אוקטובר  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום של העמל 
 פרופיל ב-IMDb
 
נתן גריגורייביץ' רחלין (ברוסית: Натан Григорьевич Рахлин; באוקראינית: Натан Григорович Рахлін;‏ 10 בינואר 1906 (28 בדצמבר 1905 לפי הלוח היוליאני) – ‏ 28 ביוני 1979) היה מנצח תזמורת סובייטי ממוצא יהודי אוקראיני. נודע בעיקר כפרשן קונצ'רטי לפסנתר מאת בטהובן וצ'ייקובסקי, הסימפוניות של דבוז'אק והפואמות הסימפוניות מאת ליסט.
קורות חיים

נולד בסנובסק למשפחה יהודית ענייה, שבניה היו מוכשרים מבחינה מוזיקלית. בין השנים 1923–1927 למד בקונסרבטוריון קייב וב-1930 הוסמך כמנצח תזמורת סימפונית.
בשנים 1932–1934 ניצח על תזמורת רדיו חארקיב. בשנים 1934–1935 עבד בקישינב ולאחר מכן בדונצק עד 1937 אז מונה למנצחה הראשי ולמנהלה המוזיקלי של תזמורת ברית המועצות בקייב, בתפקיד זה כיהן עד כיבוש העיר ב-1941 אז מונה למנצחה הראשי ולמנהלה המוזיקלי של תזמורת ברית המועצות במוסקבה (כיום התזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה). בשנת 1945 שב לקייב, שם ניצח על התזמורת עד 1962. במקביל כיהן כמורה בקונסרבטוריון של קייב מ-1938 עד 1941 ושוב מ-1946 עד 1966 בדרגת פרופסור.
בשנת 1966 עבר לקאזאן, בה הקים את התזמורת הפילהרמונית של טטרסטן, עליה ניצח עד מותו. הזמין לעבודה בתזמורת את חברו גיאורגי מיכאילוביץ קנטור. במקביל כיהן כפרופסור בקונסרבטוריון של קאזאן.
פרסים והוקרה

1948 - אמן העם של ברית המועצות
1952 - פרס סטלין
שתי הענקות של עיטור לנין
יורי בוריסוב

יורי איוואנוביץ' בוריסוב (ברוסית: Юрий Иванович Борисов; נולד ב־31 בדצמבר 1956) הוא מדינאי רוסי ששימש כמנכ"ל תאגיד החלל הממשלתי רוסקוסמוס מיולי 2022 עד פברואר 2025. קודם לכן שימש כסגן ראש ממשלת רוסיה משנת 2018 עד 2022, והיה אחראי על תחום התעשיות הביטחוניות. שימש גם כסגן שר ההגנה של רוסיה בשנים 2012–2018 וניהל את תחום הרכש בצבא הרוסי. בשל ניסיונו בתחום התעשיות הביטחוניות מונה לנהל את תאגיד החלל הממשלתי.
ביוגרפיה

יורי בוריסוב נולד ב-31 בדצמבר 1956 בווישני וולוצ'יוק שבמחוז טבר. הוא סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי קלינין על שם סובורוב בשנת 1974 ואת בית הספר הגבוה לפיקוד בתחום רדיו-אלקטרוניקה בשנת 1978.
בשנות השמונים למד מתמטיקה בפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה של אוניברסיטת מוסקבה, בה סיים את לימודיו בשנת 1985.
במשך 20 שנה, מ-1978 עד 1998, הוא שירת בכוחות המזוינים של ברית המועצות ורוסיה.
קריירה פוליטית

בשנת 1998 פרש מהכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ומונה לתפקיד מנכ"ל חברת המניות "מודול" (העוסקת בפיתוח אוויוניקה, מערכות זיהוי תמונות ומעגלים משולבים).
ביולי 2004 מונה לראש המחלקה לתעשייה הרדיו-אלקטרונית ומערכות הבקרה של הסוכנות הפדרלית לתעשייה. הוא היה סגן ראש הסוכנות הפדרלית לתעשייה באוקטובר 2007 והפך לסגן שר התעשייה והמסחר ביולי 2008. במסגרת תפקידו התווה את יעדי התכנית הממשלתית לפיתוח מערכת הניווט גלונאס.
ב-12 בנובמבר 2012 מונה לסגן שר ההגנה של הפדרציה הרוסית. בתפקיד זה היה אחראי על התמיכה הצבאית-טכנית ומדיניות הרכש של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, לצורך פיתוח ומודרניזציה של נשק וציוד צבאי. היה ממונה על מחלקות החימוש, רכש ומכרזים וכן חמש מחלקות בידוק טכני במשרד ההגנה. ב-7 במאי 2018, בוריסוב מונה לשמש כסגן ראש הממשלה לענייני תעשיית ההגנה ותעשיית החלל בממשלת מדבדב השנייה.
ב-15 בינואר 2020 הוא פוטר מהקבינט, לאחר שהנשיא ולדימיר פוטין נשא את הנאום הנשיאותי ב-2020 לאספה הפדרלית, בה הציע מספר תיקונים לחוקה. עם זאת, הוא מונה מחדש לאותה משרה בממשלתו הראשונה של מיכאיל מישוסטין. שימש כחבר בדירקטוריון מפעל הקרונות של אורל ותאגיד המטוסים המאוחד.
ב-9 ביוני 2022 היה לאחד מ-35 אישים שנכללו ברשימת הסנקציות של נשיא אוקראינה, כולל ההנהגה הבכירה של רוסיה, לתקופה בלתי מוגבלת בשל פלישת רוסיה לאוקראינה. הממשל האוקראיני הורה על החרמת נכסים, הפסקת אישור מעבר דרך שטחה של אוקראינה, השעיית מילוי ההתחייבויות הכלכליות, ביטול רישיונות והגבלות אחרות.
ראש רוסקוסמוס

ביולי 2022 הוא מונה על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין למנכ"ל רוסקוסמוס החדש, במקום דמיטרי רוגוזין.
בוריסוב קיבל לידיו תאגיד ממשלתי עם הפסדים של כ-50 מיליארד רובל בשנת 2022, בעיקר בשל כשלים כרוניים באספקת מוצרים בזמן, אך גם בעקבות הסנקציות הבינלאומיות שהוטלו בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה. בוריסוב דחף לקביעת לוחות זמנים מציאותיים חדשים והכניס אחריות אישית למנהלי מחלקות ואגפים על אי-עמידה בזמנים.
הערות שוליים

↑  השת"פ מתהדק: קוסמונאוטית רוסית תשוגר לחלל מארה"ב, באתר ynet, 15 ביולי 2022
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1232031151  LCCN: no2009059259  VIAF: 86370378   WorldCat (עם VIAF): 86370378 
יורי בוריסוב כסגן שר ההגנה, 2012
השכר הממוצע בישראל

השכר הממוצע בישראל מייצג את השכר הממוצע ברוטו בישראל, ומהווה בסיס לתשלומים שונים הצמודים אליו. נכון לאפריל 2023, השכר הממוצע בישראל לעובדים ישראלים הוא 12,622 ש"ח בחודש. משכר ממוצע זה, המחושב על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נגזרות וריאציות אחדות על ידי המוסד לביטוח לאומי, למטרות המפורטות בחוק הביטוח הלאומי (בעיקר עדכון גובהן של קצבאות שונות).
לעיתים מוצג השכר הממוצע במשק על ידי מיצוע שלושת החודשים האחרונים שלגביהם פרסמה הלמ"ס את מדד השכר הממוצע למשרת שכיר. זאת כדי לצמצם את ההשפעה של תוספות שכר שאינן ניתנות בצורה אחידה על פני השנה.
השכר הממוצע למשרת שכיר

"השכר הממוצע למשרת שכיר" מחושב על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, על ידי חלוקת סך כל השכר בש"ח (במחירים קבועים ובמחירים שוטפים) במדד משרות השכיר. שכר זה כולל תגמול בכסף או בשווה כסף המשולם על ידי המעסיק לשכיר בעבור עבודתו, כולל בעבור זמן שלא עבד, כגון חופשה שנתית והיעדרויות אחרות בתשלום. השכר אינו כולל הפרשות סוציאליות שמשלם המעסיק לצד שלישי, כגון הפרשה לביטוח פנסיוני ודמי ביטוח לאומי.
מספר משרות השכיר - הוא מספר השכירים (הקבועים והארעיים) המופיעים בגיליונות השכר של חברות ומוסדות, שעבדו באותו חודש לפחות יום אחד (או נעדרו זמנית בתשלום). שכירים שמופיעים בגיליונות השכר של יותר ממוסד אחד באותו חודש - נספרים כמספר הפעמים שהם מופיעים. הנתונים הם למספר משרות השכיר שבעבורן שולמה משכורת באותו חודש ולא למספר השכירים.
השכר הממוצע לצורך הצמדת קצבאות

השכר זה מחושב על ידי המוסד לביטוח לאומי ב-1 בינואר של כל שנה, על ידי מיצוע מדדי השכר הממוצע למשרת שכיר, וכן במועד תשלום תוספת יוקר.
המוסד לביטוח לאומי משתמש בערך שמחושב ב-1 בינואר של כל שנה, ולאחר מכן מתעדכן המדד בכל פעם שמתבצע תשלום עבור תוספת יוקר.
מדד זה מוגדר בחוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב), התשנ"ה-1995 באופן הבסיסי הבא - 
השכר הממוצע הוא הצירוף של שניים אלה:
בסיס החישוב - הממוצע החודשי של השכר הממוצע למשרת שכיר בשלושת החודשים האחרונים שלגביהם היו נתונים בידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ביום שקדם ליום העדכון.
התוספות לבסיס - תוספת לממוצע השכר בשיעור תשלום תוספת היוקר שניתנה בתקופה שמתום שלושת החודשים ששימשו בסיס לחישוב ממוצע השכר ועד ליום העדכון.
יום העדכון נקבע בחוק ל-1 בינואר של כל שנה, ואם שולמה תוספת יוקר לאחר מכן - 1 בחודש שבו שולמה התוספת.
עד שנת 2005 שימש מדד השכר הממוצע את המוסד לביטוח לאומי לקביעת גובה הקצבאות שהוא משלם ודמי הביטוח שהוא גובה. החל מתחילת 2006 מוצמדים מרבית הסכומים שבחוק הביטוח הלאומי למדד המחירים לצרכן ולא לשכר הממוצע. שכר המינימום ותקרת משכורת הזכאי לפנסיה חובה ממשיך להתעדכן לפי מדד השכר הממוצע במשק.
משנת 2007 מוצמדת גם הגמלה בסקטור הציבורי (ברובו) למדד המחירים לצרכן.
ב-2018 נקבע שקצבאות הנכות יוצמדו לשכר הממוצע. במטרה לנטרל השפעות של מגפת הקורונה בישראל על השכר הממוצע נקבע בחוק השכר הממוצע (הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התשפ״א–2020 שהשכר הממוצע, כהגדרתו בחוק הביטוח הלאומי ובחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, בשנים 2021–2022, יוקפא לערכו בסוף שנת 2020.
ביקורת על השימוש בשכר הממוצע

קיימת ביקורת בנוגע למידת הייצוג של השכר הממוצע כמדד לאומדן ההכנסות במשק. כמו כן לגבי השימוש בו לצורך הצמדת קצבאות ושכר. הנימוקים לביקורת זו מתמקדים בעיקר באופי הא-סימטרי של חלוקת ההכנסות בישראל. בשל הדרך בה מחושב ממוצע הוא מושפע מערכים קיצוניים, ולכן מערכת בה יש אי שוויון גבוה, הממוצע יעלה גם אם העלייה משקפת רק עלייה של אליטה זעירה. לכן ככל שפערי ההכנסות במשק גדלים, נפגמת היכולת של מדד השכר הממוצע להעריך את המשק. ביקורת זו בדרך כלל מגיעה מצד גורמים המעוניינים להגדיל את פערי ההכנסות בישראל, מכיוון שההצמדות לשכר הממוצע מפחיתות את אי השוויון. למרות זאת, פערי ההכנסות בישראל הם מהגבוהים בעולם המערבי.
הערות שוליים

↑  ירחון שכר ותעסוקה, אפריל 2023 - משרות שכיר, סך כל השכר ושכר חודשי ממוצע למשרת שכיר
1 2  ירחון שכר ותעסוקה, דצמבר 2021, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑   חוק השכר הממוצע (הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התשפ״א–2020, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  ראו בדניאל גוטליב, קרנית פלוג וניצה (קלינר) קסיר, הצעה לשינוי המדיניות בנושא שכר מינימום, בנק ישראל, 2000
↑  ניצה (קלינר) קסיר, רינה פינס, נתנאל פלאם, דו״ח ממדי העוני והאי-שוויון 2024, באתר המוסד לביטוח לאומי, ‏דצמבר 2024
נוכלים בגרוש

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  וודי אלן
 הופק בידי:  לטי ארונסון
 תסריט:  וודי אלן
 עריכה:  אליסה לפסלטר
 שחקנים ראשיים:  וודי אלן  טרייסי אולמן  יו גרנט
 מוזיקה:  דיק היימן
 צילום:  זאהו פיי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Film4 Productions 
 חברה מפיצה:  דרימוורקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 במאי 2000
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט שוד, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  29.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   smalltimecrooks
 דף הסרט ב־IMDb
 
נוכלים בגרוש (באנגלית: Small Time Crooks) הוא סרט קולנוע קומדיית פשע אמריקאי משנת 2000 בכתיבה ובימוי של וודי אלן, עם וודי אלן, טרייסי אולמן ויו גרנט בתפקידים הראשיים.
טרייסי אולמן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ולשחקנית הטובה ביותר ב-American Comedy Awards.
תקציר העלילה

ריי וינקלר (וודי אלן) הוא נוכל קטן שהספיק להסתך מספר פעמים עם החוק. הוא נשוי לפרנסס "פרנצ'י" (טרייסי אולמן) כבר 25 שנה ולא הגיע לשום דבר. כעת הוא רוצה לעשות "מכה", לשדוד בנק ולעבור לפלורידה עם טרייסי. הוא משנע את פרנצ'י להשקיע את חסכונותיהם בקניית ציוד לפריצה - מקדחים ודינמיט.
הוא מגייס לפעולה את שני מרעיו, דני (מייקל רפפורט) וטוני (טוני דארו). ליד הבנק נמצאת חנות פיצה דרכה מתכוון ריי לעבור לבנק. החנות עברה לאחרונה לידי בן (ג'ון לוביץ) שמתכוון לפתוח שם חנות פרחים. ריי נפגש אתו ומשכנע אותו להצטרף לחברתם בפריצה לבנק.
הם מתחילים את העבודה במרתף החנות וכדי להסוות זאת פותחת שם טרייסי מאפיית עוגיות. עוגיות הקינמון שלה מתפרסמות בכל ניו יורק והמונים צובאים על החנות. בינתיים עובדים ריי וחבריו במרתף, נתקלים בצינור מים שגורם לשיטפון ולבסוף יוצאים בתוך חנות בגדים במקום בבנק. ביציאה מחכה להם השוטר דן (בריאן מרקינסון) ורוצה לעצרם אך מתרצה כשהם מצרפים אותו לרשת העוגיות שהם עומדים לפתוח. פרנצ'י מגייסת לעזרה גם את בת דודתה מיי (איילין מיי).
הרשת "Sunset Farm" מצליחה ומתרחבת לכל ארצות הברית ותוך זמן קצר הם הופכים למיליונרים וידוענים ושדר הטלוויזיה סטיב קרופט מראיין אותם.
כעת הופכת פרנצ'י לנובו רישית וחשה שמזלזלים בה כי אין לה השכלה בסיסית. היא נקשרת לסוחר אמנות צעיר ונאה בשם דייוויד פרט (יו גרנט) על מנת שילמד אותה ואת ריי את יסודות התרבות. דייוויד לוקח אותם למוזיאונים אך ריי שונא זאת ולבסוף נפרד ופרנצ'י נשארת עם דייוויד שלוקח אותה לאירופה וסוחט ממנה כספים למטרותיו.
לבסוף מודיעים לפרנצ'י שרואה החשבון שלה מעל בכספה וברח לדרום אמריקה וכי החברה פשטה רגל וכעת היא חסרת כל. דייוויד עוזב אותה מיד לאחר זאת. בינתיים מתכנן ריי גניבת שרשרת מאשת החברה צ'ין צ'ין (אליין סטריץ'). הוא רוכש שרשרת דומה מזכוכית ומתכנן לפתוח את הכספת ולהחליף את האמיתית במזויפת אך מתבלבל בעת הפעולה. הוא חוזר לפרנצ'י, מתפייס אתה ומראה לה את השרשרת שבזכותה יזכו לבלות את שארית חייהם בפלורידה. פרנצ'י שעכשיו יש לה ידע באמנות מזהה מיד שזה תכשיט מזכוכית ומנפצת אותו. היא מראה לו קופסת סיגריות יקרה של דוכס וינדזור שקנתה לדייוויד וגנבה ממנו כשעזב אותה ובכסף הזה הם יטוסו לפלורידה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| וודי אלן | ריי וינקלר |  |
| טרייסי אולמן | פרנצ'י וינקלר |  |
| יו גרנט | דייוויד פרט |  |
| מייקל רפפורט | דני דויל |  |
| טוני דארו | טוני ווקר |  |
| ג'ון לוביץ | בני |  |
| איילין מיי | מיי סלון |  |
| אליין סטריץ' | צ'ין צ'ין | אשת חברה |
| בריאן מרקינסון | קן דלוץ' | שוטר |
| סטיבן קרופט | שדרן טלוויזיה | בתפקיד עצמו |
אהבה במלכוד

| --- | --- |

 בימוי:  סידני לומט 
 הופק בידי:  גריפין דאן, איימי רובינסון 
 תסריט:  ניאומי פונר ג'ילנהול 
 עריכה:  אנדרו מונדשיין 
 שחקנים ראשיים:  ריבר פיניקס Elżbieta Czyżewska אליס דראמונד מייקל בוטמן ג'ני לומט ל. מ. קיט. קרסון מרתה פלימפטון סטיבן היל ג'אד הירש כריסטין לאטי דייוויד מרגוליס בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  Tony Mottola 
 צילום:  גרי פישר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בנובמבר 1988 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סיפור התבגרות, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   runningonempty
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אהבה במלכוד (באנגלית: Running on Empty) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1988, בבימויו של סידני לומט ובכיכובם של ריבר פיניקס, כריסטין לאטי וג'אד הירש. הסרט עוקב אחר סיפורם של זוג הורים הנמצאים במנוסה מרשויות החוק במשך שנים רבות לאחר שביצעו פיגוע פוליטי בשנות ה-70, וכל זאת בעוד הם מגדלים את שני ילדיהם בתנאים של חיים במחתרת. הסרט בוחן את המתחים שבין מחויבות משפחתית לערכים פוליטיים, ואת המחיר האישי שההורים והילדים משלמים על הבחירות שלהם.
ריבר פיניקס היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו כדני פופ בסרט; נעמי פונר הייתה מועמדת לתסריט המקורי הטוב ביותר. פיניקס היה מועמד להופעה הטובה ביותר על ידי שחקן בתפקיד משנה בסרט קולנוע בגלובוס הזהב ; להטי הייתה מועמדת להופעה הטובה ביותר של שחקנית בסרט דרמה. הסרט היה מועמד לבמאי הטוב ביותר ולדרמה הקולנועית הטובה ביותר, והוא זכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. פלימפטון הייתה מועמדת לפרס האמן הצעיר לשחקנית הצעירה הטובה ביותר בסרט קולנוע. בראיון מאחורי הקלעים ב-21 במרץ 1989, בארוחת הצהריים ה-61 של המועמדים לאוסקר, הביע פיניקס את רצונו שלסרט יהיה סרט המשך.
עלילה

הסרט מתמקד במשפחת פופ - אנני (כריסטין לאטי) וארתור פופ (ג'אד הירש) ובניהם, דני (ריבר פיניקס) והארי, שנמצאים במנוסה מה-FBI לאחר שההורים היו מעורבים בפיגוע פוליטי בשנות ה-70 נגד מתקן כימי אמריקאי. המשפחה חיה במחתרת, מתחלפת בזהויות ושמות כל כמה חודשים כדי להימנע מהיתפסות. העלילה מסתבכת כאשר דני, נער מוכשר מוזיקלית, מקבל הצעת לימודים ומתחיל לפתח רגשות כלפי נערה מקומית, מה שמעלה את השאלה האם יוכל לפרוץ את מעגל החיים שבמשפחתו ולבנות לעצמו עתיד נורמלי.
צוות השחקנים

ריבר פיניקס בתפקיד דני פופ - בנם הבכור של ארתור ואנני, שמנסה למצוא את דרכו בתוך חיי המחתרת.
כריסטין לאטי בתפקיד אנני פופ - אם המשפחה, שחייה במחבוא משפיעים על יחסיה עם בניה.
ג'אד הירש בתפקיד ארתור פופ - האב והמנהיג של המשפחה, שמנסה לשמור על כולם בטוחים.
מרתה פלימפטון בתפקיד לורנה פיליפס - נערה מקומית שמפתחת קשר רומנטי עם דני.
ביקורות

הסרט "אהבה במלכוד" זכה לשבחים רבים מהמבקרים, במיוחד על הופעתו המרשימה של ריבר פיניקס, שזכה במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. גם כריסטין לאטי וג'אד הירש זכו לשבחים על משחקם העמוק והמורכב. הסרט נחשב לאחת היצירות הבולטות בקריירה של סידני לומט, והוא מהווה חקר מרתק של משפחה במצוקה ואדם צעיר המתמודד עם גורל שאינו בשליטתו. הסרט קיבל ציון של 81% באתר Rotten Tomatoes, וציון של 72 מתוך 100 באתר Metacritic.
הערות שוליים

↑  River Phoenix - 1989 academy awards luncheon interview (באנגלית), אורכב מ-המקור ב-2021-12-13, נבדק ב-2021-04-19
| פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1947‏-1954 | נס ברחוב 34 (1947) • החיפוש (1948) • קרב קרקע (1949) • הכל אודות חוה (1950) • ניצחון בוהק (1951) • חמש אצבעות (1952) • לילי (1953) • סברינה (1954) |  |
| 1965‏-1980 | דוקטור ז'יוואגו (1965) • אדם לכל עת (1966) • כחום הלילה (1967) • צ'ארלי (1968) • אן של אלף הימים (1969) • סיפור אהבה (1970) • בית חולים (1971) • הסנדק (1972) • מגרש השדים (1973) • צ'יינהטאון (1974) • קן הקוקייה (1975) • רשת שידור (1976) • דירה לשניים (1977) • אקספרס של חצות (1978) • קרמר נגד קרמר (1979) • התצורה התשיעית (1980) |  |
| 1981‏-2000 | האגם המוזהב (1981) • גנדי (1982) • תנאים של חיבה (1983) • אמדאוס (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • המיסיון (1986) • הקיסר האחרון (1987) • אהבה במלכוד (1988) • נולד בארבעה ביולי (1989) • רוקד עם זאבים (1990) • תלמה ולואיז (1991) • ניחוח אישה (1992) • רשימת שינדלר (1993) • ספרות זולה (1994) • על תבונה ורגישות (1995) • לארי פלינט: האיש והסקנדל (1996) • סיפורו של ויל האנטינג (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • אמריקן ביוטי (1999) • טראפיק (2000) |  |
| 2001-היום | נפלאות התבונה (2001) • אודות שמידט (2002) • אבודים בטוקיו (2003) • דרכים צדדיות (2004) • הר ברוקבק (2005) המלכה (2006) • ארץ קשוחה (2007) • נער החידות ממומביי (2008) • תלוי באוויר (2009) • הרשת החברתית (2010) • חצות בפריס (2011) • ג'אנגו ללא מעצורים (2012) • היא (2013) • בירדמן (2014) • סטיב ג'ובס (2015) • לה לה לנד (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) • הספר הירוק (2018) • היו זמנים בהוליווד (2019) • משפט השבעה משיקגו (2020) • בלפסט (2021) • רוחות אינישרין (2022) • אנטומיה של נפילה (2023) ‏•‏‏ עד שיצא עשן לבן (2024) |  |
פריסאטיס

| --- | --- |

המלכה פריסאטיס פושטת את עורו של הסריס, תחריט של ג'יימס אנסור, 1900
 לידה:  440 לפנה״ס? 
 פטירה:  385 לפנה״ס? (בגיל 55 בערך) 
 בן זוג:  דריווש השני
 
פריסאטיס (בפרסית: פּורושאת پروشات; 440 - 385 לפני הספירה) הייתה מלכה של הממלכה האחמנית, אשתו של המלך דריווש השני מלך פרס. היא הייתה מלכה בעלת כוח רב, בעלת רכוש משלה והשפיעה רבות על חצר המלוכה.
ביוגרפיה

פריסאטיס הייתה בתם של ארתחששתא הראשון ואנדיה, מבבל, ואחותו למחצה של דריווש השני. היה לשניהם אותו אב, אבל אמו של דרוויש לא הייתה אשתו החוקית של ארתחששתא הראשון. פריסאטיס התחתנה עם דרוויש וסייעה לו להגיע לשלטון באמצעות חוכמתה והבנתה של הפוליטיקה בחצר המלוכה. פריסאטיס הייתה אשתו הרשמית היחידה של דריווש השני, דבר שהיה נדיר בחצר המלוכה. היו להם 13 ילדים, מתוכם ארבעה שרדו והגיעו לבגרות: ארתחששתא השני, כורש הצעיר, אוסטאנס, ואוקסאתרס ובת בשם אמסטריס.
משמעות השם "פורושאת" היא ככל הנראה "מלאת שמחה / אושר".
ביוגרפיה > השפעתה של פריסאטיס על חצר המלוכה

לפריסאטיס היה מעמד בחצר המלוכה והייתה לה רשת של מודיעים, איתם יכלה לעקוב ולאתר התנגדות לשלטון. קטסיאס (שפלוטרכוס מספר כי היה הרופא האישי שלה) מספר כיצד היא הצליחה לארגן לתפיסתם והוצאתם להורג של רבים שאיימו על יציבות השלטון. מתיעוד של אותה תקופה על מיסים ובכתביהם של פלוטרכוס וקטסיאס, מסופר כי הייתה בעלת רכוש ניכר והיו אף כפרים שלמים שעמדו לרשותה (דבר שהיה חריג לאותה תקופה), בסוריה, בבל ומדי. תיעוד המיסים שהיו שייכים מהאדמות שלה, כולל אף את שם המשרת שניהל עבורה את האדמות - Ea bullissu. התיעוד מעיד לראשונה על אציל מחצר המלוכה בפרס שהיו לו אדמות באזור בבל. שמה מצוין בתיעוד המיסים גם ללא קישור לבעל או אח, דבר המעיד על מעמדה הרם והעובדה שהשם שלה לבדו מספיק לזיהוי.