stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן מור
קריירה > טלוויזיה וסרטים ישראלים

הופעתו הראשונה בסדרת טלוויזיה בישראל הייתה בשנת 2011, בעונה הראשונה של הסדרה "אחת אפס אפס" ששודרה בערוץ 10, שם שיחק את אפי.
בשנת 2013 יצר עם אחיו את הסרט RENDEZVOUS ("מפגש") בו כיכב בתפקיד ראשי.
בשנת 2016 השתתף בסרט "אבינו" של מני יעיש שם שיחק את רוני היפה לצד מוריס כהן.
בשנת 2017 השתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "להיות איתה" שיצר אסי עזר לקשת, שם גילם את קלייב.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה "בשבילה גיבורים עפים" של קשת, לצד נינט טייב ותומר קאפון. באותה השנה שיחק בסרט "קו 300 - הסיפור האמיתי" של יואב לימור. בסרט גילם את דמותו של עמר בר לב מפקד סיירת מטכ"ל. בהמשך אותה שנה השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP והגיע למקום השלישי.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של הקטור רמון בסדרה הנוער "פוראבר", ושיחק בסרט הקולנוע "15 שנה", סרט ביכוריו של הבמאי והתסריטאי יובל הדדי. בהמשך אותה שנה השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל והגיע עד חצי הגמר.
בשנת 2021 גילם את יחיאל בסדרה "מלכת היופי של ירושלים" בYES, המבוססת על ספר בעל אותו שם של שרית ישי לוי. בשנת 2022, שיחק בתפקיד אורח בסדרה " צומת מילר", שיחק שם את ניסו הגנן.
קריירה > טלוויזיה וסרטים בחו"ל

בשנת 2009 שיחק בסרט האוסטרלי "Cedar Boys" בתפקיד דני.
בשנת 2010 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה האוסטרלית עטורת הפרסים "Underbelly" בתפקיד דני כראם.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הפשע האוסטרלית "Fat Tony & Co".
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה האוסטרלית "Airlock", ובמיני-סדרה האמריקאית "להרוג את ישו", של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ומשודרת במספר מדינות בשירות של נטפליקס. במיני-סדרה הוא שיחק לצד קלסי גראמר ורופוס סוול ועמנואל שריקי ולצד שחקנים ישראלים כמו יוסף סוויד וריימונד אמסלם.
בשנת 2016 יצא באוסטרליה הסרט "Arrowhead" שם שיחק בתפקיד הראשי. הסרט גם שודר בנטפליקס האמריקאי תחת השם Alien Arrival וכן היה מועמד לפרס הסרט הטוב בפסטיבל הסרטים הבדיוניים של סידני.
בשנת 2017 שיחק בתור סמל תאצ'ר בסדרה האמריקאית "אקדמיית החממה" של נטפליקס, המבוססת על הסדרה הישראלית המצליחה "החממה" שנוצרה ונכתבה על ידי גיורא חמיצר. בנוסף, שיחק בסרט האוסטרלי "Bad Day in Belgrade".
בשנת 2023 שיחק בסרט הפעולה האמריקאי "המהנדס" של הבמאי הישראלי דני א. אביכזר.
מאוריציוס במשחקים האולימפיים

האתלט סטיבן באקלנד
מאוריציוס משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). הופעת הבכורה שלה הייתה אמורה להיות באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך היא הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאוריציוס מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
הספורטאי הראשון ממאוריציוס שהגיע להישג משמעותי במשחקים היה האתלט סטפן באקלנד, שהעפיל לשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר באולימפיאדת סידני (2000), וסיים במקום העשירי. באולימפיאדת אתונה (2004) שיפר באקלנד את הישגו, העפיל לשלב הגמר וסיים במקום השישי. אתלט נוסף, ג'ונתן צ'ימייר, סיים במקום העשירי בקפיצה לרוחק.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה המתאגרף ברונו ג'ולי לספורטאי הראשון ממאוריציוס שזוכה במדליה אולימפית, מדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג. באותם משחקים התחרה באקלנד בפעם השלישית. הוא לא הצליח להעפיל לשלב הגמר, וסיים במקום ה-12. באולימפיאדת לונדון (2012) בלטה הג'ודוקא כריסטיאן לז'נטיל, שסיימה במקום השביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שוב סיימה לז'נטיל במקום השביעי. באותם משחקים העפיל המתאגרף קנדי סן-פייר לשלב רבע הגמר.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 0 | 0 | 1 | 1 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אגרוף | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 0 | 0 | 1 | 1 |
ראו גם

מאוריציוס במשחקים הפאראלימפיים
מאוריציוס במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
ארמניה במשחקים האולימפיים

מרים המשקולות טיגרן גוורג מרטירוסיאן, שזכה במדליית ארד בבייג'ינג. מדליה זו נשללה ממנו ב-2016 בשל הרשעה באימרוץ
ארמניה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לילהאמר (1994) ובמשחקי הקיץ מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד 1988 התחרו הספורטאים הארמנים במסגרת המשלחת הסובייטית, וב-1992 במסגרת המשלחת המאוחדת (Unified Team), שכללה ספורטאים מ-12 מתוך 15 המדינות שהרכיבו את ברית המועצות.
לאורך השנים צברו הארמנים 18 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. המדליות הושגו בענפים היאבקות, התעמלות, הרמת משקולות ואגרוף. באולימפיאדות החורף לא רשמו הספורטאים הארמנים הישגים משמעותיים.
היסטוריה

הופעתה הראשונה של ארמניה במשחקים, באולימפיאדת אטלנטה, הייתה אחת המוצלחות שבהן. המתאבק ארמן נזריאן זכה במדליית זהב, הישג שאף ספורטאי ארמני לא שחזר ב-20 השנים הבאות. נזריאן, שעבר להתגורר בבולגריה כבר ב-1995, קיבל אזרחות בולגרית ב-1997, ובאולימפיאדות הבאות התחרה מטעם המשלחת הבולגרית, ואף שמר על תוארו באולימפיאדת סידני (2000). מתאבק נוסף, ארמן מקרצ'יאן, זכה במדליית כסף, ומתאבק אחר, אראיק גוורגיאן, דורג במקום החמישי. בתחרות לקפיצה למים השתתפה ארוס גיולבודגיאן והיא בת 17 בלבד.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה מרים המשקולות ארסן מליקיאן במדליית ארד, היחידה שצברה המשלחת הארמנית במשחקים אלו. אשוט דניאליאן זכה אף הוא במדליית ארד, אך זו נשללה ממנו ימים ספורים לאחר מכן, לאחר שנמצא כי נטל חומרים אסורים. שני מרימי משקולות נוספים, רודיק פטרוסיאן וגגיק חצ'טריאן, דורגו במקום החמישי, ומתאבק נוסף, מתאבק נוסף, ארשק היירפטיאן, דורג אף הוא במקום החמישי.
באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליח אף ספורטאי ארמני לזכות במדליה. הקרובים ביותר לכך היו מרים המשקולות ארמן גזריאן שדורג במקום הרביעי, והקלע נוריאר בחטמיאן שדורג במקום הרביעי בירי באקדח מ-50 מטר. בחטמיאן גם דורג במקום השביעי בירי באקדח אוויר מ-10 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) צברה המשלחת הארמנית 5 מדליות, מדליית כסף למרים המשקולות טיגרן ורדן מרטירוסיאן, מרים המשקולות גוורג דווטיאן זכה במדליית ארד, וכל גם המתאבקים רומן אמויאן ויורי פטריקייב והמתאגרף הראצ'יק ג'וואחיאן. טיגרן גוורג מרטירוסיאן שזכה במדליית ארד בהרמת משקולות הורשע באימרוץ והמדליה נשללה ממנו ב-2016.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה המתאבק ארסן ג'ולפלקיאן במדליית כסף, וארתור אלכסניאן זכה במדליית ארד. מרימת המשקולות חריפסימה חורשודיאן, שזכתה אף היא במדליית ארד, הייתה לאישה הארמנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, אך מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 בשל הרשעה באמרוץ. ספורטאי בולט נוסף במשלחת היה לוחם הטאקוונדו ארמן ירמיאן.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפר המתאבק ארתור אלכסניאן את הישגו מלונדון, וזכה במדליית זהב, השנייה בה זכתה ארמניה מאז קיבלה את עצמאותה, והראשונה מזה 20 שנה. מתאבק נוסף, מיגראן ארוטיוניאן, זכה במדליית כסף, ולבאן בריאנידזה סיים במקום החמישי. גם מרימי המשקולות הארמנים זכו להצלחות. סימון מרטירוסיאן וגור מינסיאן זכו במדליות כסף, רובן אלכסניאן סיים במקום הרביעי ונאזיק אבדליאן סיימה במקום החמישי. ספורטאי בולט נוסף היה המתעמל הרוטיון מרדיניאן, שסיים במקום השביעי בסוס הסמוכות.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 4 | 5 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 1 | 3 | 0 | 4 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 2 | 2 | 4 |
| אולימפיאדת פריז (2024) | 0 | 3 | 1 | 4 |
| סך הכל | 2 | 11 | 9 | 22 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  היאבקות | 2 | 5 | 4 | 11 |
|  הרמת משקולות | 0 | 5 | 2 | 7 |
|  אגרוף | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  התעמלות מכשירים | 0 | 1 | 1 | 2 |
| סך הכל | 2 | 11 | 9 | 22 |
ראו גם

ברית המועצות במשחקים האולימפיים
המשלחת המאוחדת במשחקים האולימפיים
ארמניה במשחקים הפאראלימפיים
ארמניה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  טיגרן גוורג מרטירוסיאן באתר הוועד האולימפי
↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
תיאטרון

ערך זה עוסק בענף של אומנויות הבמה. אם התכוונתם לצורת בנייה קלאסית, ראו .
תיאטרון
אולם תיאטרון באופרה גרנייה
תיאטרון (מיוונית עתיקה: θέατρον) הוא ענף של אמנויות הבמה, שעניינו הצגת סיפורים (נרטיב) בפני קהל, בעזרת שילוב אמצעי תקשורת, כדיבור, תנועה, שפת גוף, מוזיקה, קול, תאורה, או מיצג חזותי (כמו תפאורה או וידאו ארט). למעשה, כל אחד מהאמצעים המקובלים באמנויות הבמה משמש בתיאטרון. הופעה על בימת-תיאטרון נקראת משחק.
בנוסף לסגנון המוכר של הצגת עלילה (מחזה) באמצעות דו-שיח על הבמה, תיאטרון עשוי ללבוש גם צורות אחרות, כמו אופרה, בלט, פנטומימה, מחזמר, תיאטרון בובות, קבוקי ואופרה סינית.
מלבד השחקנים, בהפקה לוקחים חלק גם במאי תיאטרון (אשר אמון על הניהול האמנותי של כלל ההפקה), המפיק (אשר מנהל את הפן הטכני של ההפקה), מעצבי התפאורה, התלבושות והתאורה, ולעיתים אף דרמטורג, וכן המחזאי או המעבד הטקסטואלי.
בהגדרתו הרחבה אירוע תאטרוני מתרחש כאשר א' מגלם את ב' בפני ג', שחקן המגלם דמות בפני קהל. ערך זה עוסק בעיקר בתיאטרון בהגדרתו המצומצמת, כלומר, הצגתם של מחזות עלילתיים כאוסף תמונות (סצנות) עוקבות של דו-שיח, רב-שיח או מונולוג, שהשחקנים מנהלים על הבמה.
היסטוריה של התיאטרון המערבי > התיאטרון בעת העתיקה

התיאטרון המערבי החל לראשונה בפוליס היוונית אתונה.[דרוש מקור] באותה עת, ביוון העתיקה, התיאטרון היה חלק ממופעי ציבור נוספים בהם, שירה בציבור וחגיגות הדיוניסיה הגדולה שנערכו באתונה לכבוד האלים.
ההופעות בחגיגות הדיוניסיה נעשו בפני קהל בתיאטרון גדול שהכיל בין 10,000 ל-20,000 מושבים. מכיוון שהמילים הנאמרות בהצגה היו עיקר המופע, להגשה נכונה ולאקוסטיקה טובה הייתה חשיבות עליונה. השחקנים (רק גברים) חבשו על פניהם מסכות אשר הולמות את הדמות, השחקנים באותה עת שיחקו מספר דמויות באותה ההצגה. המרכיב הדומיננטי בהצגות היווניות היה המקהלה. עם התפתחות הסוגה, נוסף שחקן - ואחריו גם שחקני משנה.
מהצגות אלו התחילו להתפצל ולפרוח שלושת סוגי המחזות - הטרגדיה, הקומדיה והסאטירה. בנוסף למחזות הגדולים הראשונים, הנחילו היוונים לתרבות המערב גם את העקרונות הראשונים של ביקורת תיאטרון ומבנה דרמטי. אריסטו, פילוסוף ומורה שפעל במאה הרביעית לפנה"ס, היה לא רק ראשון למבקרים, אלא גם אחת מהדמויות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של הספרות. הוא ניתח את המחזות שנכתבו במאה החמישית לפנה"ס ובתקופתו, אפיין את סוגי הדרמה השונים והגדיר חוקים למבנה הטרגדיה (בספרו "פואטיקה"). ייתכן שגם הירצה על הקומדיה אך כתבים אלה לא שרדו.
התיאטרון המשיך להתפתח ולהשתכלל גם ברומא העתיקה. התיאטרון הרומאי שגשג וכלל צורות אומנות מגוונות: הופעות רחוב בפסטיבלים, ריקודים בעירום, אקרובטיקה, כמו כן, כלל את מחזות הקומדיה המוצלחים של טיטוס מאקיוס פלאוטוס ואת הטרגדיות המורכבות של סנקה.
על אף שלרומאים הייתה מסורת משלהם באשר להצגות ומופעים, להתייוונות שעברה התרבות הרומאית במאה השלישית לפני הספירה הייתה השפעה עמוקה ומרעננת על התיאטרון הרומאי. ההתייוונות גם עודדה את פיתוחה של הספרות הלטינית לאיכות גבוהה ביותר עבור הבמה.
מיורשת האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית (האימפריה הרומית המזרחית), לא השתמר תיעוד המצביע על אמנות התיאטרון, אך יש אזכור לאומניות במה שונות כמו פנטומימה, ריקוד, הקראה של קטעי דרמה וקומדיה וכדומה היו פופולריים באותה תקופה. למען האמת, החשיבות האמיתית של האימפריה הביזנטית בהיסטוריה של התיאטרון היא שמירתם של טקסטים וקלאסיקות יווניים רבים, זאת על ידי חיבור הסודא, מעין לקסיקון כתוב יוונית. החיבור מחזיק למעלה מ-31,000 ערכים, ובכך הוא מהווה את הלקסיקון הגדול ביותר ששרד מן העת העתיקה.
היסטוריה של התיאטרון המערבי > התיאטרון בימי הביניים וברנסאנס

התיאטרון בימי הביניים, כולל את כל היצירות שנוצרו באירופה בין נפילת האימפריה הרומית ותחילת הרנסאנס. התיאטרון בימי הביניים כלל סוגות רבות, והיה בעל השפעה דתית חזקה ועם מוסר השכל בעיקרו.
לאחר נפילת האימפריה הרומית, הכנסיות אסרו על קיום תיאטראות מאורגנים ומה שנשאר מן התיאטרון אלו אמנים ובדרנים אשר נדדו מעיר לעיר.
במאה ה-12 התחילו לצאת המופעים אל מחוץ לכותלי הכנסיות, בתחילה אל חצר הכנסייה ומשם, לדוכנים נודדים שעברו בשווקים ובחוצות העיר ומעלים את הופעות בפני הקהל הרחב. המחזות בימי הביניים נחלקו לשני סוגים עיקריים, סוג ראשון אלו המיסטריות - מחזות שעוסקים באירועי התנ"ך ובכתובים - ומחזות הנס - שעוסקים בקדושי הכנסייה ובסיפורה. סוג שני של מחזות, אלו מחזות המוסר - מחזה אלגורי, שבה חווה הפרוטגוניסט (הדמות המרכזית) דילמות מוסריות, בהן הוא נדרש לבחור בין היושר והטוּב האלוהי, לבין הרוע.
בימי הביניים התפתחה הפארסה - סוג של מערכון שפותח בימי הביניים, ועושה שימוש בכל האמצעים האפשריים בשביל להצחיק את הקהל. הדמויות בפארסה היו מאוד קיצוניות ומוגזמות. התפתחו גם המימיקה והפנטומימה - משחק דרך הבעות פנים.
תקופת הרנסאנס, אשר מביאה עימה פריחה מדעית, פילוסופית ואמנותית, לא פסחה על התיאטרון. התיאטרון זוכה לעדנה מחודשת במדינות הרנסאנס, הן מבחינת תכנים והן מבחינת מקום המופע וההצגות.
התיאטרון האנגלי החל לשגשג ולפרוח החל מתחילת הרנסאנס האנגלי. בתקופה האליזבתנית, התרבו להקות שחקנים נודדות התיאטרון היה מאוד נחשב, ובשנת 1570 קיבל המשחק הכרה מקצועית בחוקי המדינה. התלבושות במחזה ייצגו סטריאוטיפים ומעמדות. בתקופה זאת, התיאטרון היה גם בילוי פופולרי ביותר, והמחזות הנצפים ביותר היו אלו של ויליאם שייקספיר. תיאטראות רבים נבנו באותה התקופה בסביבות לונדון, כמו תיאטרון הגלוב ותיאטרון הברבור.
באיטליה, ערש הרנסאנס, יוצאת לעולם הקומדיה דל'ארטה, סוג של קומדיה שהייתה נפוצה במאות ה-16 וה-17, והייתה מבוססת על האטלן הרומאי. את הצגות הקומדיה דל'ארטה העלו שחקנים אשר אלתרו את דבריהם במהלך ההצגה, תוך התבססות על עלילה קבועה ועל מספר דמויות סטריאוטיפיות ומוכרות. כל דמות אופיינה בעזרת שפת גוף ובעזרת מסכה משל עצמה. הקומדיה דל'ארטה שילבה מוטיבים שונים ומגוונים מתקופות רבות בהיסטוריה, החל ברומא העתיקה וכלה בקרנבל המסכות של ונציה.
בספרד התרחש תור הזהב של התיאטרון הספרדי בין השנים 1590–1681. באותה תקופה, התיאטרון בספרד פרח עד מאוד והצגות רבות נכתבו ועלו על הבמה, חלקן נחשבות לאבני דרך עד היום. בצרפת הנאו-קלאסית, ישנו את מולייר, מחזאי מפורסם ופורץ דרך.
היסטוריה של התיאטרון המערבי > התיאטרון בעת החדשה

בשלהי המאה ה-18 התפתחה באירופה תנועת הרומנטיקה, תנועה אינטלקטואלית ואמנותית שהתבטאה ברצון לתת ביטוי לייחודי ולאותנטי שברוח העם.
התיאטרון במאה ה-19 מתחלק לשתי תקופות, מוקדמת ומאוחרת.
התקופה המוקדמת הייתה מאופיינת בדומיננטיות של הרומנטיקה והמלודרמה. המלודרמה היא סגנון תאטרלי, הפונה לרגשות יותר מאשר לתבונה. המלודרמה היא לרוב סיפור דרמטי סטנדרטי המכיל בתוכו אלמנט או אירוע טרגי, אך שלא כבטרגדיה, במלודרמה הגיבור עשוי להצליח ולהשיג את מטרתו למרות האירוע הטרגי. בצרפת נהייתה המלודרמה לפופולרית ביותר מבין צורות התיאטרון. גם בבריטניה המלודרמה הייתה פופולרית במיוחד. לעומת זאת, בגרמניה הרומנטיקה הגרמנית הייתה השולטת, ויוצרי התיאטרון הושפעו מכך ביצירותיהם.
בצרפת "המחזה העשוי היטב" נעשה נפוץ בקרב מחזאים וציבור הצופים, סגנון אשר פותח על ידי אז'ן סקריב. סגנון זה ידוע בכך שהוא בנוי על פי חוקים ובאופן הגיוני, ובמהלך העלילה ישנו סוד אשר מוסתר מחלק מהדמויות, אך לא מהקהל.
בתקופה המאוחרת של המאה ה-19 עלה הריאליזם. הריאליזם הוא זרם אשר צמח במאה ה-19, בתחילה ברוסיה ומשם לשאר אירופה. הריאליזם מנסה לתאר את החיים כפי שהם. הריאליסטים בחרו את תיאור המעמדות הנמוכים כנושא מרכזי ביצירותיהם. אין בריאליזם ייפוי של המציאות ולא כיעורה, אלא הצגתה כפי שהיא. התיאטרון הריאליסטי שאף ליצור אצל הצופים אשליית מציאות והזדהות תוך שמירה על מוסכמת "הקיר הרביעי", קיר שקוף לכאורה המפריד בין השחקנים לקהל.
הריאליזם הוביל לנטורליזם, שעניינו היה בתיאור הטבע כאמיתי, ריאליסטי ומדויק ביותר, מדובר בפירוט מדויק של כל פרטי התפאורה. הבמה הנטורליסטית כוללת בתוכה את כל מרכיבי הבית (לדוגמה), בלי להחסיר אף לא פרט אחד. לפעמים עד כדי שימוש במרכיבים טבעיים כמו חול, מים ואש.
במאה ה-20 המשיך התיאטרון להתפתח, הן בהמשכם של הריאליזם ונטורליזם, עלייתו של האקספרסיוניזם אשר למעשה מנוגד בתפיסתו לשניהם. ועלייתן של סוגות נוספות, בסמוך לעלייתו של הפוסט-מודרניזם בפילוסופיה, כמו התיאטרון האפי, תיאטרון האכזריות ותיאטרון האבסורד.
האקספרסיוניזם בתיאטרון הוא זרם בגרמניה שפותח לאחר מלחמת העולם הראשונה. האקספרסיוניזם היה בעיקרו מבוסס על זעקה, האשמה ועל פציפיזם. המחזות האקספרסיוניסטים רצו להראות את המתרחש בעולמו בפנימי של האדם, ולא את החוץ מסביבו. האקספרסיוניזם לא עסק בתיאור המציאות כפי שעשו הריאליזם והנטורליזם.
תיאטרון האכזריות ניסה לחזור למקור הפולחני של התיאטרון, שבו הטקס, המחוות, השירה, ולא הספרות הם העיקר. לפי עקרונותיו, התיאטרון צריך להכות בצופה כמו מגפת הדבר, הוא צריך להיות מטורף ומידבק. והוא כולל שינוי וחידוש אומנות התיאטרון במוגע בכל מרכיבי ההצגה, כולל חלל ההצגה, התאורה, והיחסים בין שחקנים לצופים.
התיאטרון האפי הונהג על ידי המחזאי הגרמני ברטולט ברכט בתחילת המאה ה-20. השם אפי נגזר מהמילה הלועזית אפוס. התיאטרון האפי הוא תיאטרון סיפורי-לירי המשמש בסיס לדיון פוליטי. הסוגה פרחה בגרמניה בתקופה שבין המשטר קיסרי לשלטון הנאצי.
תיאטרון האבסורד הוא מונח המתייחס לסוגת תיאטרון אשר החלה להבשיל בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 וצמחה בצרפת. המונח מתייחס למספר מחזות שהופיעו בשנות ה-40, ה-50 וה-60 באירופה ולסגנון באופן כללי. מחזאים שחוו את התפרקות הסדר וההיגיון המוכרים בזמן מלחמת העולם השנייה, החלו ליצור לאחריה תיאטרון שידבר על החוויה של עולם ללא אלוהים - עולם ללא משמעות, ללא מטרה שמכוונת את חיי האדם. העולם נראה כעומד על סף השמדה מוחלטת, והמחזאים ניסו לתת ביטוי לאימה שחש האדם ברגעים שעוד נותרו לו להעביר את חייו בהם.
סוגות תיאטרון > דרמה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סוגות תיאטרון > קומדיה

קומדיה היא יצירה דרמטית עם שימוש בהומור באמנויות הבמה. המונח משמש גם לתיאור הופעה הנשענת ברובה על הומור. מאפייניה הבולטים הם: שימוש בדמויות בעלי התנהגות פחותה, בעלות חוסר אינטליגנציה וחוסר מודעות, או כשלים פיזיים או לשוניים בולטים ובשילוב אווירה של קלות דעת, סלחנות לנזקים והיתר.
סוגות תיאטרון > טרגדיה

הטרגדיה היא מחזה - יצירה ספרותית בעלת עלילה, אירועים וחוויות עזות. הטרגדיה התפתחה ביוון הקדומה מן המזמורים שבהם ליוו את קורבן התיש בחגו של דיוניסוס. שני הסוגים הספרותיים העיקריים בדרמה היוונית הם הקומדיה והטרגדיה, שמהוות ניגוד אחת לשנייה.
הטרגדיה דנה בשאלות יסוד של הקיום האנושי: מה הם גבולות הסבל והייסורים שבהם יכול האדם לעמוד? מדוע העולם הוא כה בלתי צודק? הטרגדיה עוסקת ביצרים אנושיים בלתי נשלטים כגון: גאווה, תשוקה ושנאה. הטרגדיה מסתיימת באסון צפוי מראש, ועלילתה רצופה במשברים, עליות ונפילות של הגיבור כנגד הגורל והאלים.
הטרגדיה שואבת את נושאיה מן האגדה וההיסטוריה ועלילתה רבת עניין.
הטרגדיות מתחלקות לשתי קבוצות: הטרגדיה הקלאסית והטרגדיה המודרנית. בטרגדיה הקלאסית הדמויות הן בדרך כלל מבני המעמדות העליונים בחברה, לעומת הטרגדיה המודרנית שבה הגיבורים הם בני אדם מהשורה.
שורשי הטרגדיה בפולחנים לאלים היוונים בעת העתיקה. היא נוצרה כענף משנה של הדרמה, יחד עם הקומדיה.
סוגות תיאטרון > מחזמר

מחזמר או תיאטרון מוזיקלי הוא סוג שלהצגת תיאטרון שמשלבת שירים, דיאלוגים, משחק וריקוד. הסיפור והתוכן הרגשי של המחזמר – הומור, פאתוס, אהבה, כעס - מתקשרים ומשתלבים באמצעות המילים, המוזיקה, התנועה והיבטים טכניים של הבידור. תיאטרון מוזיקלי חופף לצורות תאטרליות אחרות כמו אופרה ומחול, אך נותן חשיבות שווה למוזיקה בהשוואה לדיאלוג, לתנועה ולאלמנטים האחרים. מאז תחילת המאה ה-20, הפקות תיאטרון מוזיקליות נקראות בדרך כלל, בפשטות, מחזות זמר (המילה היא הלחם של המילים מחזה וזמר).
על אף שהמוזיקה הייתה חלק מההצגות הדרמטיות מאז ימי קדם, תיאטרון מוזיקלי מערבי מודרני התפתח במהלך המאה ה-19, עם אלמנטים מבניים רבים שנוסדו מיצירותיהם של גילברט וסאליבן בבריטניה ואלה של האריגן והארט באמריקה. הם התפתחו על ידי מספר רב של קומדיות מוזיקליות ויצירות תיאטרון מוזיקליות של יוצרים אמריקאים כמו ג'ורג' מ. קוהאן ומופעים אחרים (כמו המחזמר "בשבילך אני שר" מ-1931), שהצעידו קדימה את הז'אנר מעבר לבידור בעל שירים מתקתקים שרווח בתחילת המאה ה-20, והובילו ליצירות פורצות דרך כגון "ספינת השעשועים" (1927) ו"אוקלהומה!" (1943). חלק ממחזות הזמר המפורסמים והחשובים ביותר בעשורים שלאחר מכן כוללים את "סיפור הפרברים" (1957) ,"פנטסטיקס" (1960), "שיער" (1967), "שורת המקהלה" (1975), "עלובי החיים" (1985), "פנטום האופרה" (1986), "רנט" (1994) ו"המפיקים" (2001).
מחזות זמר מבוצעים בכל רחבי העולם. הם עשויים להיות מוצגים במקומות גדולים, כמו ההפקות התיאטרון הגדולות ועתירות התקציב בווסט אנד בלונדון ובברודוויי בניו יורק, או בתיאטראות שוליים קטנים יותר, באוף ברודוויי ובהפקות מקומיות, בסיבובי הופעות, או על ידי קבוצות חובבים בבתי ספר וביצועים אחרים. בנוסף לבריטניה וצפון אמריקה, יש סצנות תיאטרון מוזיקליות תוססות במדינות רבות באירופה, אמריקה הלטינית, אוסטרליה ואסיה.
היבטים טכניים

הפקת המחזה הכתוב אל הבמה כרוכה לרוב בשיתוף פעולה של בעלי מקצוע ומומחים רבים כגון: המחזאי, הבמאי, צוות השחקנים ואנשי הצוות הטכני אשר כוללים את התפאורנים, מעצבי התאורה, מעצבי תלבושות, אנשי סאונד ואחראי הבמה. לפי הצורך, יכולים להיות שותפים בהכנת ההצגה גם דרמטורג, עורך וידאו, אנשי פעלולים וכריאוגרפים.
עיצוב הבמה הוא תחום דומה ומשיק להיבטים הטכניים של התיאטרון, הסרטים והפקת הווידאו. זה כולל בין השאר בניית ועיצוב התפאורה, כיונון של התאורה, עיצוב ותפירת התלבושות, איפור, רכישת אביזרים, ניהול הבמה, הקלטה והפעלה נכונה של הסאונד בהצגה.
במקרים פשוטים ובסיסיים, ניהול הבמה נעשה בידי אדם אחד אשר מקיף את כל הצרכים בהפקה כגון התפאורה, התלבושות, התאורה, הסאונד וניהול הצוות. במקרים מסובכים יותר, לדוגמה בתיאטראות המודרניים של ברודוויי, עיצוב הבמה מנוהל על ידי מאות אנשי מקצוע כמו נגרים, ציירים, חשמלאים, פועלי במה וכדומה. צורה מודרנית זו של עיצוב במה דורשת יכולת טכנית גבוהה ומקצועית.
סוגי תיאטראות

תיאטראות פועלים במסגרות אחדות, המשפיעות על אופי הפעילות המתקיימת בתיאטרון:
תיאטרון מסחרי: ככל עסק מסחרי, גם לתיאטרון המסחרי מטרה עיקרית אחת - להרוויח כסף. מטרה זו משפיעה על אופי ההצגות המועלות במסגרת זו. אלה בדרך כלל מופעים המופקים בתקציב רחב היקף, ומטרתם למשוך קהל גדול ככל האפשר.
תיאטרון ממוסד (מכונה גם "תיאטרון רפרטוארי"): זהו תיאטרון הפועל במסגרת קבע, והרפרטואר שלו מושפע במידה רבה משיקולים אמנותיים, אך גם משיקולים כספיים, אם כי חלק ניכר מתקציב התיאטרון מגיע מהשתתפות ממשלתית או עירונית, וכן מתרומות. לעיתים גובר השיקול הכספי על השיקול האמנותי, והרפרטואר נקבע כך שיקלע לטעמו של הקהל, ולא יעצב אותו.
תיאטרון שוליים (פרינג', Fringe theatre): תיאטרון הפועל מחוץ למסגרת הממוסדת. בתיאטרון שוליים מועלות הצגות חדשניות מבחינת תוכניות-אמנותית, אשר בדרך כלל ללא מחויבות להיבט העסקי.
תיאטרון סטודנטים: פועל במסגרת בתי הספר למשחק, ומאפשר לסטודנטים להתנסות בהפקה של הצגות תיאטרון כחלק מלימודיהם. לעיתים מסגרות דומות מתקיימות בבתי ספר, במסגרת מגמת תיאטרון.
תיאטרון חובבים: תיאטרון המועלה על ידי חובבי תיאטרון במסגרות קהילתיות שונות.
לעיתים הקטגוריות חופפות - תיאטראות ממוסדים הם לרוב תיאטראות מסחריים, ניתן להגדיר הפקות של תיאטראות סטודנטים כהפקות פרינג' - הן מבחינת המסגרת ההפקתית והן מבחינת התכנים.