stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירחי כלה

שלט על "ירחי כלה" בבני ברק
ירחי כלה הוא שמו של מעמד מתקופת האמוראים והגאונים, כינוס גדול של תלמידים פעמיים בשנה, בחודשי אדר ואלול, כדי לעסוק בלימוד מסכתות אשר נקבעו מראש. מוסד זה נקבע על ידי רב בסורא, ואילו בנהרדעא פעל מוסד חלופי ושמו "שבתא דריגלא".
מטרת ירחי כלה הייתה לאפשר גם לאנשים אשר עובדים בכל ימות השנה, ללמוד בישיבה ולהעמיק את ידיעותיהם בהלכה ובאגדה בחודשי אדר ואלול, בהם לא הייתה עבודה חקלאית רבה, כמו האוניברסיטה העממית של ימינו.
בראש כל התכנסות עמד "ראש כלה". שניים המוזכרים ככאלה הם: רב נחמן בר יצחק ורב הונא בריה דרב יהושע.
שמו של המפעל הלימודי מתבסס על המשלת התורה לכלה, ובחודשי הלימוד כולם באים לשמוע הדרשה כבאים לראות בחופת חתן וכלה.
ירחי כלה בימינו

בארץ ובקהילות יהודיות ברחבי העולם, נהוג לשחזר את המעמד, בו מתכנסים אנשים הטרודים לפרנסתם בכל ימות השנה ובאים לתקופת לימוד מרוכזת, הנערכת בדרך כלל בתקופת "בין הזמנים" שלאחר ט' באב.
ירחי כלה בימינו > מעמדים תורניים

בשנת ה'תשי"ב חידש הרב יוסף שלמה כהנמן את מסורת ירחי כלה בישיבת פוניבז' בבני ברק. בראשות ישיבת ירחי כלה העמיד את מקורבו הרב אברהם צבי לייכטמן, שניהל את המוסד במשך עשרות שנים. לאחר כשישים שנים, בשנת תשע"ד, הפסיק את קיום המנהג הרב אליעזר כהנמן, נכדו של המייסד.
משנת ה'תשל"ד מתקיים מעמד ירחי כלה של חסידות חב"ד לזכרו של הרב לוי יצחק שניאורסון בשטחו של מחנה גן ישראל בניו יורק, בראשות הרב אברהם שם טוב, בהשתתפות רבנים וראשי ישיבות מרחבי תבל. מאז שנת ה'תשס"ו מקיימים חסידי חב"ד בישראל מעמד ירחי כלה בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד בו נוטלים חלק גם רבנים מחוץ לחסידות.
ירחי כלה בימינו > מעמדים תרבותיים

בי"ג אדר ה'תש"א (1941) ייסד ברל כצנלסון "ירח כלה" – סמינר המיועד לאוכלוסיית הפועלים, בהשתתפות 138 איש מכל חלקי הארץ, רובם מן ההתיישבות העובדת. מושב הירח התקיים בבית המכון החקלאי של האוניברסיטה העברית ברחובות. הפעילות התנהלה בחוגים, ששלושת העיקריים שבהם עסקו בענייני ההסתדרות, בספרות עברית ובתרבות (עסק בשאלות חגי ישראל). חוגים נוספים עסקו בהיסטוריה יהודית, סוציאליזם ומדיניות.
ראו גם

זמן אלול
"שבתא דריגלא" (בערך שמואל (אמורא))
בר בי רב דחד יומא
הערות שוליים

↑  רבינו שלמה בן היתום, פירוש מסכת משקין, (מועד קטן) דף טז עמוד ב, ברלין, תר"ע, באתר היברובוקס. חנוך אלבק דן לעומק בכל המקורות העתיקים המפרשים את המילה ומביא  פירוש למילה כלה גם מלשון כל או כלל, על שם כולם הבאים לשמוע את כל התורה. מבוא לתורה שבעל פה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 5 נספח א, עמודים 100-101.
↑  אלי כהן, לראשונה מזה 60 שנה: 'ירחי כלה' - בחדר האוכל, באתר בחדרי חרדים, 03.08.2012
↑  בית יעקב - 154-155 / ירחון לעניני חינוך ספרות ומחשבה / תשל"ג  - אוצר החכמה, באתר www.otzar.org
↑  גדולי התורה במקום אחד: 'ירחי כלה' בקריית גן ישראל אתר שטורעם, אב תשע"ה
↑  אניטה שפירא, ברל, חלק ב, עמ' 631–632, 635–636.
כיכר החירות של סלוניקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  מהפכת הטורקים הצעירים 
 מיקום:  סלוניקי 
 מדינה:  יוון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1867
 תאריך פתיחה רשמי:  1867 
 מידות
 שטח:  8 דונם
 קואורדינטות:  40°38′02″N 22°56′17″E﻿ / ﻿40.634°N 22.938°E﻿ / 40.634; 22.938
 he
 
כיכר החירות של סלוניקי (ביוונית: Πλατεία Ελευθερίας, "פלאטיאה אלפטריאס") היא כיכר מרכזית בסלוניקי, יוון.
היסטוריה

הכיכר נוצרה לאחר אמצע המאה ה-19, כאשר נהרסו חומות החוף הביזנטיות של סלוניקי, שעל פי מממצאים ארכאולוגיים, היו ממוקמות מצפון לרחוב קלפוטאקי של היום. חומת הים הייתה קיימת עד 1870, אז הוחלט להרוס אותה, על מנת להגדיל את קו המים. עם הרחבת קו המים נוצר הרחוב המקביל – שדרת ניקיס – כאשר באותה תקופה נפתח רחוב סמברי פאשה – וניזלו של היום - ממשרד המושל אל הים.
באזור כיכר החירות הוקמו חברות מסחריות וספנות, כמו גם מונופולים ממלכתיים, כאשר עם הקמת הנמל החדש התרכז באזור הנפט, התבואה והמסחר הקולוניאלי. בסוף המאה ה-19 שגשגו באזור בנקים, בנייני משרדים וחנויות אופנתיות. בתחילת המאה ה-20 קיבלה הכיכר צורה של הרחבה של רחוב וניזלו בקצהו לכיוון הים. הכיכר קיבלה את שמה מהפכת הטורקים הצעירים, שהתחילה מנקודה זו.
האזור נהרס בשריפה של 1917 ועוצב מחדש על ידי אברד. במקום כיכר החירות של היום תוכנן מיקומו של בניין הדואר, מולו אמורה הייתה לקום כיכר על גבי שטח קרקע מיובש כשחזיתו אל הים וליצור את כיכר הדואר.
בנוסף לאירועים הקשורים ליהודי סלוניקי, כיכר החירות היא, בין היתר, הנקודה ממנה באוקטובר 1912 ערך צבא יוון את כניסת הניצחון לעיר והמקום שבו בשנת 1916 התקבל בברכה חגיגית אלפתריוס וניזלוס.
בכיכר נבנו בקתות עץ מחוספסות בשנת 1917 לאירוח של מחוסרי בית יהודים ואחרים כתוצאה מהשריפה הגדולה של סלוניקי, ובשנת 1922 עבור הפליטים שהגיעו לסלוניקי לאחר חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה. הכיכר קיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1908, כאשר באזור הספציפי הזה התקיימו ההפגנות המרכזיות והאסיפה המכוננת של תנועת הטורקים הצעירים, קבוצה של סטודנטים, משכילים וקציני הצבא העות'מאני שהחלו להתארגן בסלוניקי.
ב-11 ביולי 1942 נצטוו 9,000 גברים יהודים בני 18 עד 45 להתכנס ב"כיכר החירות", שם הושפלו כל היום בשמש היוקדת. האירוע נודע בתור "השבת השחורה".
במתכונתה הנוכחית, מוסדה הכיכר בצו מלכותי מ-28 במרץ 1963, המרחב הציבורי הפך לבעלות עיריית סלוניקי בעקבות חוזה רכישה של הדואר. למרות שלפי התכנית העירונית הכללית הנוכחית כיכר החירות מסווגת כשטח ירוק, בפועל המרחב מתפקד כמקום חניה משנות ה-50.
בשנת 1997, הוקמה אנדרטה לזכרם של 50,000 יהודי סלוניקי שנרצחו במחנות הנאצים בקצה הדרומי של כיכר החירות, באותו מקום בו כינסו והשפילו אותם החיילים הנאצים.
האנדרטה עוצבה על ידי האחים גליד ומייצגת את מנורת שבעת האורות והלהבות עם רשת של גופי אדם.
עם הזמן הוזנחה הכיכר עד שבשנת 2018 נתקבלה החלטה על ידי עיריית סלוניקי בראשותו של ראש העיר יאניס בוטאריס לשפץ ולשדרג אותה. במסגרת התכנית החדשה ביקש בוטאריס, שפעל רבות למען הקהילה היהודית בשנות כהונתו, להפוך את הכיכר המוזנחת למקום חדש ומכובד שבמרכזו מונומנט מפואר לזכרם של יהודי סלוניקי שנספו בשואה. אלא שבעקבות פוליטיקה מקומית החליט ראש העיר החדש ויריבו המר של בוטאריס, קונסטנטינוס זרבאס, לבטל את התכנית ולהקפיא את העבודות.
יסנטוקי

ערך זה עוסק בעיר ברוסיה. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל מהעיר הזו, ראו .
יֵסֵנְטוּקִי (ברוסית: Ессентуки) היא עיר קיט בחבל סטברופול ברוסיה. העיר ידועה בשל המעיינות החמים בסביבתה, כמו ערים נוספות באזור, והיא משמשת כעיר מרחצאות. היא נמצאת על גדות נהר פודקומוק (אנ') למרגלות רכס הקווקז הגדול בגובה של כ-600 מטרים ובמרחק של כ-200 קילומטרים דרום-מערבית לבירת החבל סטברופול. בעיר מתגוררים כ-120 אלף תושבים (נכון ל-2021).
היסטוריה

ב-1798 נוסד מבצר יסנטוקי, כחלק מההתרחבות של האימפריה הרוסית דרומה אל הרי הקווקז. ב-1825 נוסד היישוב עצמו. בהדרגה החל חקר של המעיינות בסביבה והחלו להפיק מהם מים מינרליים, ומרחצאות לתיירות נפתחו כעבור כמה עשורים. בסוף המאה ה-19 נחנכה מסילת רכבת שקישרה את יסנטוקי לרשת הרכבות הרוסית, וזרם התיירים גדל מאוד ואיתו גם האוכלוסייה המקומית בהדרגה.
ב-1925, בתקופת ברית המועצות, יסנטוקי קיבלה מעמד של עיר והיא המשיכה לגדול.
ב-11 באוגוסט 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר וסביבתה נכבשו על ידי כוחות גרמניה הנאצית, כאשר במהלך הכיבוש העיר ספגה נזקים כבדים, עד ששוחררה על ידי הצבא האדום כעבור כמה חודשים ב-11 בינואר 1943.
בעשורים שלאחר מכן האוכלוסייה גדלה בקצב מהיר, מכ-16 אלף תושבים ערב מלחמת העולם השנייה ל-48 אלף ב-1959 ול-85 אלף ב-1989. לאחר התפרקות ברית המועצות הייתה יציבות יחסית בגודל האוכלוסייה, ובסביבות 2010 החלה עלייה משמעותית נוספת, עד שב-2021 נמנו כ-120 אלף תושבים.
ב-5 בדצמבר 2003, במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה, התפוצצה רכבת (אנ') שעשתה את דרכה מקיסלובודסק למינרלנייה וודי בקרבת תחנת יסנטוקי. בפיצוץ, שהיה פיגוע התאבדות של מחבלת צ'צ'נית, נהרגו עשרות נוסעים ונפצעו יותר מ-160 נוסעים אחרים.
הקהילה היהודית

ב-1926 חיו ביסנטוקי 127 יהודים שהיו פחות מאחוז מהאוכלוסייה הכללית, וב-1939 מספרם צמח ל-581, שהיו 3.6 אחוזים מהאוכלוסייה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ביוני 1941 מצד אחד גויסו כמה עשרות מהיהודים המקומיים לצבא האדום ומצד שני העיר קלטה פליטים רבים שנמלטו ממקומות קרובים יותר לקו החזית במערב ברית המועצות, ובפרט 1,500 יהודים שגם נתקעו ביסנטוקי עם המקומיים לאחר ההתקדמות המהירה של הגרמנים בקיץ 1942.
זמן קצר לאחר הכיבוש באוגוסט 1942, הגרמנים הורו כל הקמת יודנראט, הוטלו הגבלות שונות על היהודים, הם אולצו לשאת טלאי צהוב ונוצלו לעבודות כפייה קשות בבניית תשתיות ובניקיון מגורים צבאיים.
משלב זה יש שתי גרסאות לגורל היהודים. לפי גרסה אחת כמעט כל היהודים, כאלפיים, קיבלו הוראה ב-7 בספטמבר להתייצב עם רכושם כעבור יומיים בבית ספר מקומי לקראת "יישוב מחדש". מיעוט קטן מהיהודים הבינו שמדובר בתחבולה לקראת השמדה אפשרית, וחלקם התאבדו או הצליחו לרדת למחתרת ולהתחמק מהגרמנים. מרבית המזומנים הגיעו לבית הספר שנשמר על ידי כוחות צבא גרמניים ומשטרה מקומית, ולפי עדויות מסוימות הגרמנים התעללו ביהודים בתוך המבנה. למחרת, ב-10 בספטמבר, היהודים הובלו במשאיות למפעל זכוכית בעיר הקרובה מינרלנייה וודי, שם הם נרצחו במשאית גז וגופותיהם הושלכו לחפיר נגד טנקים שהיה במקום. הגרמנים הותירו בחיים 11 יהודים בעלי מקצועות חיוניים שסייעו להם בשליטה במקום עד שמספר ימים לפני הנסיגה הגרמנית בינואר 1943 הם נלקחו למחצבה בעיר הקרובה פיאטיגורסק ושם הגרמנים ירו בהם למוות.
לפי גרסה אחרת 1,500 יהודים אכן נשלחו למפעל הזכוכית ונרצחו אך כ-500 יהודים שהיו יחסית חזקים ובמצב בריאותי טוב הושארו בבית הספר, שהפך למעין מחנה עבודה, והמצב המשיך עד שבסוף אוקטובר הגרמנים הוציאו אותם להורג ביער קרוב. לפי גרסה זו הגרמנים לא כללו בצעדים נגד היהודים כ-15 יהודים שהיו נשואים בנישואי תערובת, אך הם עדיין פחדו והצליחו להסתתר מפני הגרמנים עד סוף הכיבוש של יסנטוקי.
לאחר המלחמה התיישבה בעיר כמות קטנה של יהודים, וב-1948 הם ביקשו מהרשויות הסובייטיות אישור להקמת בית כנסת, אך בקשתם סורבה.
ספורט

בעיר נמצאת קבוצת הכדורגל יסנטוקי שנוסדה ב-2016 ומשחקת בליגות הנמוכות של רוסיה.
ערים תאומות

לערים הבאות יש הסכמי ערים תאומות עם יסנטוקי:
בולגריה סטרלצ'ה (אנ'), בולגריה (מ־2013)
הודו טריסור (אנ'), הודו (מ־2013)
אזרבייג'ן נפטלן (אנ'), אזרבייג'ן (מ־2014)
הרפובליקה של קרים סאקי (אנ'), הרפובליקה של קרים (מ־2014)
יוון אליניקו-ארגירופולי (אנ'), יוון (מ־2015)
הערות שוליים

1 2 3  Всероссийская перепись населения 2020 года. Том 1 [2020 All-Russian Population Census, vol. 1] (XLS) (ברוסית). Federal State Statistics Service. נבדק ב-2023-01-01.
1 2  יסנטוקי, באתר האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה (ברוסית)
1 2 3 4  יסנטוקי במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
↑  "Всесоюзная перепись населения 1959 г." Демоскоп Weekly (ברוסית). נבדק ב-2023-02-28.
↑  "Всесоюзная перепись населения 1989 г." Демоскоп Weekly (ברוסית). נבדק ב-2023-02-28.
↑  דרום רוסיה: 41 הרוגים בפיגוע התאבדות שביצעה אשה, באתר ynet, 5 בדצמבר 2003
1 2  יסנטוקי, באתר האנציקלופדיה ליהדות רוסיה (רו') (ברוסית)
1 2 3 4  אלכסנדר קרוגלוב (רו'), יסנטוקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1837–1838), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
1 2 3  סיפור רצח יהודי יסנטוקי במפעל הזכוכית ליד מינרלנייה וודי במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
↑  סיפור רצח יהודי יסנטוקי במחצבה בפיאטיגורסק במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
↑  "Города-побратимы". администрации г. Ессентуки и Думы города Ессентуки (ברוסית). נבדק ב-2023-02-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560165505171  GND: 4708340-2  LCCN: n85330926  MusicBrainz: 84fc8d79-c16c-42d4-ba3d-03baaadc9a61  NKC: ge563368  VIAF: 133766865   WorldCat (עם VIAF): 133766865
לידיה איסק

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1993 (בת 31) מולדובה
 מוקד פעילות:  מולדובה 
 תקופת הפעילות:  מ-2013 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ
 פרופיל ב-IMDb
 
לידיה איסק (ברומנית: Lidia Isac; נולדה ב-27 במרץ 1993) היא זמרת פופ מולדובנית שנבחרה לייצג את מולדובה בשיר "Falling Stars" באירוויזיון 2016 שהתקיים בסטוקהולם, בירת שוודיה, לאחר שזכתה בגמר הלאומי ב-27 בפברואר.
איסק התחרתה בחצי הגמר הראשון ולא העפילה לגמר. היא זכתה ב-33 נקודות, אשר העניקו לה את המקום ה-17, מתוך 18.
בעבר הייתה איסק חברה בצמד Glam Girls, שהשתתף בגמרים לאומיים לייצוג מולדובה בתחרויות בשנים 2013, 2014 ו-2015, ללא הצלחה.
ירון ניסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1976 (בן 48) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (2009) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ירון ניסקי (נולד ב-12 בספטמבר 1976) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ישראלי,  זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ופרס האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה וקריירה

ניסקי נולד בפתח תקווה וגדל מגיל צעיר בכפר סבא. החל את דרכו המקצועית ב-1994 ככותב ועורך עיתון הקומיקס הישראלי "סטיות של פינגווינים" יחד עם אייל B ואמיתי סנדי. שימש כעורך העיתון במשך ארבע שנים, במהלכן יצאו לאור 15 גיליונות.
בשנת 2004 יצר וכתב את סדרת האנימציה הישראלית הראשונה מ.ק. 22 (יחד עם דורון צור ואסף הראל), שהתבססה על חוויותיו כאפסנאי. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה כסדרה הקומית הטובה ביותר לשנה זאת ונחשבת עד היום לסדרת קאלט ישראלית. בשנה זו המשיך גם את עבודתו המשותפת עם דורון צור ואסף הראל, כששימש ככותב הראשי ביחד עם צור בתוכנית הלילה "כל לילה עם אסף הראל", ששודרה בערוץ 10.
בשנים שלאחר מכן שימש כתסריטאי קומי במספר רב של סדרות ותוכניות קומיות, דוגמת "קצרים" ותוכנית האירוח של שלישית "מה קשור".
בשנת 2008 שימש כאחד ממפתחי התוכן והתסריטאים בעונה הראשונה של הסדרה "רד בנד" ששודרה ב-HOT. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה על הסדרה הקומית הטובה ביותר והתסריט הקומי הטוב ביותר בשנה זו.
בשנת 2009 יצר וכתב יחד עם דורון צור את סדרת האנימציה בשפה האנגלית "Security 7", אשר שודרה ברחבי העולם בערוצי האינטרנט של רשת הטלוויזיה "FOX INTERNATIONAL".
בשנת 2010 היה אחד ממקימי ערוץ "הוט קומדי סנטרל" ושימש כתסריטאי ראשי בהפקות הערוץ. 
בשנים שלאחר מכן כתב וערך במספר סדרות קומיות ישראליות ותוכניות בידור, דוגמת "השנים הכי יפות" בכיכובם של גידי גוב, קרן מור ואורנה בנאי, "בשורות טובות", בכיכובו של שי אביבי, "לא לפני הילדים", "נבחרת ישראל" ועוד.
בשנים 2013 ו-2015 שימש כתסריטאי בסדרת הסאטירה "היהודים באים" ששודרה בערוץ הראשון ועסקה בהיסטוריה של עם ישראל.
בשנת 2014 החל בשיתוף פעולה עם יוצר הטלוויזיה הקנדי-ישראלי שמחה יעקובוביץ' בסדרה דוקומנטרית "Biblical Conspiracies", אשר שודרה בערוץ "Discovery Science" ברחבי העולם. הסדרה עסקה במחקר וניתוח של תעלומות היסטוריות תוך שימוש בכלים עיתונאיים ומדעיים ושיתוף פעולה עם מדענים וגופי מחקר ברחבי העולם.
בשנת 2017 הפיק ויצר יחד עם יעקובוביץ' סרט באורך מלא לערוץ "נשיונל ג'יאוגרפיק". השניים חברו לבמאי הקולנוע ג'יימס קמרון למסע לחיפוש אחר היבשת האבודה אטלנטיס.
בשנת 2018 ביים סרט דוקומנטרי בשם "הנאצי הטוב" בעבור "כאן 11" וערוץ "VISION" הקנדי.
בשנת 2020 יצר והפיק ביחד עם שמחה יעקובוביץ והשחקן ההוליוודי סמואל ג'קסון סדרה בת שישה פרקים בשם "Enslaved" המספרת את סיפורו של סחר העבדים הטרנס אטלנטי. הסדרה שודרה במעל 140 מדינות ברחבי העולם.
ב-2021 ביים עבור "כאן 11" סדרה תיעודית בשם "אויבים". העונות השנייה והשלישית של הסדרה שודרו החל מסוף 2023.
ב-2022 יצר וביים סדרה תיעודית בת שלושה פרקים בשם "המנדט" אשר שודרה בערוץ כאן 11. הסדרה מתמקדת בראשית הסכסוך היהודי ערבי ומספרת על תפקידם של הבריטים ותרומתם לפרוץ הסכסוך.
בשנת 2024 יצר וביים סדרה תיעודית בת שלושה פרקים בשם "קרלוס התן" אשר שודרה בערוץ כאן 11. פרקי הסדרה התבססו על ראיון שערך עם הטרוריסט הבינלאומי קרלוס התן בשנת 2021 באמצעות סדרה של שיחות טלפון עם קרלוס אשר שוחח עם ניסקי מתאו בכלא ליד פריז. בשנה זו גם חזר ירון לשמש ככותב קומי בעונה השישית של סדרת הסאטירה "היהודים באים".
הערות שוליים

↑  אויבים, באתר כאן 11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282190505171  VIAF: 17032679   WorldCat (עם VIAF): 17032679
יסניץ

| --- | --- |
סמל יסניץסמל יסניץ

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  סקסוניה-אנהלט סקסוניה-אנהלט
 שטח:  14.25 קמ"ר
 גובה:  71 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,580 (2006)
  ‑ צפיפות:  251 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  51°41′00″N 12°18′00″E﻿ / ﻿51.683333333333°N 12.3°E﻿ / 51.683333333333; 12.3 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.jessnitz.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונייסניץ(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונייסניץ(למפת סקסוניה-אנהלט רגילה) מגדבורג האלה דסאו ויטנברג ביטרפלד-וולפן הלברשטאדט שטנדאל וייסנפלס ברנבורג מרסבורג ברנדנבורג ב. סקסוניה תורינגיה סקסוניה התחתונה יסניץ(למפת סקסוניה-אנהלט מוגדלת) מגדבורג האלה דסאו ויטנברג ביטרפלד-וולפן הלברשטאדט שטנדאל וייסנפלס ברנבורג מרסבורג ברנדנבורג ב. סקסוניה תורינגיה סקסוניה התחתונה יסניץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
יֶסניץ (בגרמנית: Jeßnitz ביידיש: יעסניץ) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. העיר ממוקמת על הנהר מוּלדֶה (Mulde), בין דסאו, השוכנת 20 ק"מ מצפון לה, להאלה, כ-30 ק"מ מדרום-מזרח, וללייפציג, 35 ק"מ מדרום. על אף שלא הייתה מרכז יהודי, התקיימה בה במאה ה-18 סובלנות ליהודים ובין השנים 1716 ל-1744 התקיים בעיר מרכז גדול לדפוס עברי והוצאה לאור.
היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה ב-1259 ככפר דייגים, אך ייתכן שהתקיימה עוד לפני כן. בשנת 1401 היא כבר מוזכרת כעיר. החל ב-1408 הייתה חלק מנסיכות אנהלט-דסאו.
הקהילה היהודית

הרישום הראשון לקהילה יהודית בעיר הוא מ-1680. מספר יהודי העיר הגיע לשיא בין 1835 ל-1840, אז נמנו בה 165 יהודים. ערב עליית הנאצים לשלטון נמנו בה 29 יהודים בלבד. ב-1744 ו-1796 נוסדו בעיר בית כנסת ותלמוד תורה, וב-1865 הוקם בית כנסת חדש, שהועלה באש בליל הבדולח. בין נובמבר 1942 לאפריל 1943 נשלחו כל חברי הקהילה לטרזיינשטט.
הקהילה היהודית > בית הדפוס

בין השנים 1716 ל-1744 התקיים בעיר מרכז גדול לדפוס עברי והוצאה לאור. הספר החשוב והמפורסם ביותר שהודפס שם היה מהדורת מורה נבוכים לרמב"ם עם פירוש האפודי, אשר קרשקש ושם טוב, וכן שני ספרים בעלי חשיבות לתנועת ההשכלה המוקדמת – "נחמד ונעים" לדוד גנז ו"מעשה טוביה" לטוביה הכהן.
בשנת 1717 פתח ישראל בר אברהם, כומר שהתגייר, בית דפוס בעיר קֶטֶן, תחת חסותו של הדוכס ליאופולד (אנ') הדפוס הדפיס בשתי שנות קיומו ארבעה ספרים עבריים בלבד. אולם, הרשויות בעיר לא אִפשרו לבית הדפוס לפעול ולכן עקר ישראל ליֶסניץ, שהייתה גם היא תחת חסות הדוכס ליאופולד והציעה תנאים טובים יותר ליהודים. בית הדפוס כלל מחלקה להדפסת ספרים עבריים ומחלקה להדפסת ספרים בלשונות אחרות. בית הדפוס היה פעיל וזכה להצלחה עד שבשנת 1726 עקר ישראל לוואנדסבק (ואנזבעק, Wandsbek, אחת מקהילות אה"ו, כיום שכונה בהמבורג). ב-1738 הקים שלמה פרנקל (אחיו של רב קהילת דסאו, דוד פרנקל) את בית הדפוס מחדש על מנת להדפיס מהדורה מהודרת של משנה תורה לרמב"ם עם פירושים. המשימה מומנה על ידי קהילת דסאו והרבנים דוד פרנקל ואביו, נפתלי הירש. החלק הראשון ראה אור שנה מאוחר יותר, והוקדש ל"שר ליאופולד". שני החלקים הבאים ראו אור במהלך השנתיים שלאחר מכן. ב-1742 הושלם החלק הרביעי, ובאותה שנה נפתח בית דפוס מתחרה בדסאו, שמשך אליו רבים מפועלי הדפוס. עם זאת הצליחו להדפיס בבית הדפוס את מהדורת מורה נבוכים (שהוקדשה ל"אדוננו הדוכס האדיר החסיד המיוחס לעאָפלדוס") ואת ספרו של דוד גנז "נחמד ונעים", מאה שנה לאחר כתיבתו. לאחר מכן נסגר בית הדפוס.
הקהילה היהודית > בית הדפוס > מבחר ספרים שנדפסו בבית הדפוס

יהודה אריה בן צבי הירש, אהלי יהודה, תע"ט
יחיאל מיכל בן עזיאל, נזר הקודש, תע"ט
משה אלשיך, מראות הצובאות, ת"פ
טוביה הכהן, מעשה טוביה, ת"פ
מאיר בן לוי מזולקוה, ליקוטי שושנים, תפ"ב
צבי הירש בן רבי עזריאל מווילנא, עטרת צבי, תפ"ב
ספר רפואות, תפ"ב
משה אלשיך, רוממות א-ל, תפ"ד
רבי יצחק מדורא, שערי דורא, תפ"ד, עם פירושו של רבי מרדכי יפה, בעל ה"לבושים"
שלמה זלמן הענא, שערי תפלה, תפ"ה
ישראל בן אברהם, דברי חכמים וחידותם, תפ"ו
אליעזר בן יהודה מפינצ'וב, דמשק אליעזר, תפ"ג
רמב"ם, משנה תורה
רמב"ם, מורה נבוכים, תק"ב
לקח טוב, ו'ר'א'ו' מ'י' ב'ר'א' א'לה (תק"ג)
דוד גנז, נחמד ונעים, תק"ג
יהודה אבן תיבון, רוח חן, תק"ד
לקריאה נוספת

חיים דב פרידברג, תולדות הדפוס העברי, בערים האלה שבאירופה: אויגניון, איזנא (אנ'), אמשטרדם, אנטוורפן, באזיליאה, ברונא, דיהרנפורט, דעסויא, האלי, ווינא, טהינגן, יעסניץ, לונדון, ליידן, מיץ, צוריך, קרלסרוהה, קושטנץ, קטן, קליווא ושטרסבורג, אנטוורפן תרצ"ז-1937, עמ' 76–78.
הערות שוליים

↑  אברהם יערי, מחקרי ספר, ירושלים תשי"ח, עמ' 250.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4411951-3  VIAF: 123979229   WorldCat (עם VIAF): 123979229 
שער ים של שלמה, יעסניץ: דפוס ישראל בר אברהם, ה'תפ"ג
כוחות ההגנה האווירית המלכותיים הסעודיים

| --- | --- |

סמל זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית
 اشهد ان لَا إِلٰهَ إِلَّا الله وان مُحَمَّدا رَسُولُ الله
 פרטים
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 שיוך:   הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 סוג:  חיל הגנה אווירית
 בסיס האם:   ריאד
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־94 שנים)
 מלחמות:  מלחמת איראן-עיראק, מבצע סופה נחרצת, מלחמת המפרץ, מבצע השבת התקווה
 נתוני היחידה
 ייעוד:  הגנה אווירית
 כוח אדם:  16,000
 פיקוד
 דרגת המפקד:  לוטננט גנרל
 מפקד נוכחי:  מזיאד אל-עמרו
| --- | --- |

 
 זרועות
  הצבא הערבי הסעודי
  חיל האוויר המלכותי הסעודי
  חיל הים המלכותי הסעודי
  כוחות ההגנה האווירית המלכותיים הסעודיים
  חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 דרגות הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ערב הסעודית
 היסטוריה של ערב הסעודית
כוחות ההגנה האווירית המלכותיים הסעודיים (בערבית: قُوَّات الدِفَاع الجوّي المَلكِيَّ السُّعُودِي) הם זרוע ההגנה האווירית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית ואחת מתוך חמש הזרועות של משרד ההגנה (אנ') של ערב הסעודית. המטה שלה נמצא בריאד, שם יש גם מתקן פיקוד תת-קרקעי משוכלל שמתאם את מערכת המכ"ם וההגנה האווירית המתקדמת "מגן השלום" של הממלכה הערבית, עם הערכה של 40,000 אנשי צבא בשירות פעיל בשנת 2015. יחד עם חיל האוויר, יש לזרוע אחריות לאבטחת שמי סעודיה.
סקירה כללית

לקראת סוף שנות ה-70, התרחש שינוי פרדיגמה עם הכוחות המזוינים של ערב הסעודית עם יצירת חיל הצבא הערבי הסעודי כשירות נפרד ושווה ערך, שווה ערך לצבא, חיל הים וחילות האוויר שכבר לא כפופים לצבא הערבי הסעודי. הדחף מאחורי השינוי הזה הוא האיום המשתנה ללא הרף. החשש של הממלכה מהתפוצה של נשק להשמדה המונית ומנגנון מסירתם, הביאו להבנה המוקדמת של משרד ההגנה של הדרישה לשינוי, ובכך ליצירת זרוע הגנה אווירית סעודית.
בין 2017 ל-2020, זרוע ההגנה האווירית יירטה 311 טילי שיוט ו-343 מל"טים מתאבדים, אך לא הצליח לעצור חלק מהתקיפות נגד האתרים הסעודיים האסטרטגיים של התנועה החות'ית ואיראן.
מלאי

| נשק> טילים נגד מטוסים | מקור> טילים נגד מטוסים | 1990> טילים נגד מטוסים | 2000> טילים נגד מטוסים | 2005> טילים נגד מטוסים | 2006> טילים נגד מטוסים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M163 VADS | ארצות הברית | 92 | 92 | 92 | 92 |
| AMX-30SA | צרפת | 50 | 50 | 50 | 50 |
| Oerlikon GDF | שווייץ | 128 | 128 | 128 | 128 |
| בופורס אקדח אוטומטי 40 מ"מ L/70 | שוודיה | 150 | 150 | 150 | 70 |
טילי קרקע-אוויר
| שאהין | צרפת | 141 | 141 | 141 | 141 |
| I הוק | ארצות הברית | 128 | 128 | 128 | 128 |
| קרוטייל | צרפת | 0 | 40 | 40 | 40 |
| FIM-92 סטינגר/אבנגר | ארצות הברית | 0 | 0 | 400 | 400 |
| FIM-43 רד-איי | ארצות הברית | 0 | 0 | 500 | 500 |
| מיסטרל | צרפת | 0 | 0 | 500 | 500 |
| PAC-2 פטריוט | ארצות הברית | 0 | 0 | 0 | 640 |
הערות שוליים

↑  "היסטוריה של כוחות היבשה הסעודיים המלכותיים". GlobalSecurity.org. אוחזר ב-1 בפברואר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא ערב הסעודית ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרומיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Fe,Mg)Cr2O4)
 מערך קריסטלוגרפי:  איזומטרי
 צורת הגביש:  דמוי אוקטהדרון, הגבישים מופיעים בדרך כלל בצורת גרגרים עד גושים.
 צבע:  שחור עד חום שחרחר
 ברק:  מתכתי עד שמנוני
 שקיפות:  אטום
 פצילות:  אינה קיימת
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.8-4.5
 שרטוט:  שחור חום כהה
 מינרלים נלווים:  אוליבין, ביוטיט, מגנטיט, סרפנטין פירוקסן, וקורונדום
כרומיט הוא מינרל שהוא תחמוצת של מגנזיום, ברזל, וכרום, השייך לקבוצת הספינל ונוסחתו Fe,Mg)Cr2O4). הכרומיט מורכב מגבישים בעלי מבנה אוקטהדרלי. מגנזיום בכמויות משתנות מצוי במינרל תמיד, לעיתים מחליף אלומיניום או ברזל את הכרום.
הכרומיט מצוי בפרידוטיט וסלעים פלוטוניים אולטרה-בסיסיים מאפיים (עשירים בברזל ומגנזיום) וגם בסלעים מותמרים כמו סרפנטיניט (סלע מותמר עשיר בסרפנטין שנוצר מהתמרה של סלעי יסוד בסיסיים). מרבצים של בצר הכרומיט נוצרים בשלבים הראשונים של ההפרדה המינרלוגית כאשר המגמה מתקררת (תהליך גיבוש מפריט). לעיתים קרובות מוצאים כרומיט יחד עם אוליבין, מגנטיט, סרפנטין וקורונדום. האזור העשיר במחצבים הקרוי מתחם בושוולד (Bushveld igneous complex), המשתרע על 66,000 קמ"ר, צפונית לפרטוריה בירת דרום אפריקה הוא גוף גדול מאוד של שכבות סלעי יסוד מאפיים (mafic כלומר מכילים מגנזיום וברזל) עד אולטרה-מאפיים כשחלק מן השכבות מכילים כ-90% כרומיט הבונה סוג סלע נדיר, כרומיטיט.
כרומיט משמש כחומר חסין אש, אבל בעיקר כמחצב היחיד להפקת כרום. בחצי הכדור המערבי[דרושה הבהרה] כורים כרומיט בברזיל וקובה בלבד. לשם השוואה כ-80% מהייצור העולמי של כרומיט מגיעים מהודו, איראן, פקיסטן, עומאן, זימבבווה, טורקיה ודרום אפריקה. דרום אפריקה לבדה מפיקה מחצית מכמות זו. גם בקפריסין מצוי מרבץ חשוב של כרומיט.