stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון טבע
 כתובת:  רמת גן 
 מיקום:  רמת גן 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  משה שניצר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1986
 תאריך פתיחה רשמי:  1986 
 תאריך פירוק:  ינואר 2018
 קואורדינטות:  32°04′58″N 34°48′03″E﻿ / ﻿32.0828°N 34.8008°E﻿ / 32.0828; 34.8008
 www.diamond-museum.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מוזיאון היהלומים(למפת גוש דן רגילה) מוזיאון היהלומים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון היהלומים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון היהלומים  he מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימרhe מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימרמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוזיאון היהלומים ע"ש הארי אופנהיימר הוקם ב-1986 במתחם בורסת היהלומים ברמת גן, ונסגר בתחילת 2018. המוזיאון הציג תערוכות קבע ותערוכות מתחלפות בנושאי יהלומים, אבני חן ומינרלים. המניע להקמת המוזיאון היה הרצון להציג את השימושים המגוונים הנעשים ביהלומים ובאבני חן ואת תרומתם לחברה ולתרבות האנושית לאורך הדורות.
יו"ר מועצת המנהלים האחרון של מוזיאון היהלומים היה שמואל שניצר.
בינואר 2018, המוזיאון נסגר לאחר כ-31 שנות פעילות.
היסטוריה > הרעיון להקמת המוזיאון

בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הגה משה שניצר את הרעיון להקמת מוזיאון אשר יתעד את תולדות תעשיית היהלומים ויציג את הענף בפני קהל המבקרים. המוזיאון שנחנך ביולי 1986 התבסס על חזונו של שניצר ונועד לשמש חלון הראווה של ענף היהלומים הישראלי. בטקס חנוכת המוזיאון אמר משה שניצר "הקמת מוזיאון היהלומים הייתה התגשמות אחד החלומות הגדולים שלי... יזמתי את המוזיאון כי רציתי לאפשר לציבור הרחב להכיר את המקצוע... היחיד מבין התעשיות שאי אפשר להציג אותו לקהל בגלל שיקולי ביטחון... אי אפשר להכניס אנשים לבורסה או למפעלים...".
היסטוריה > שמו של המוזיאון

משה שניצר קיבל החלטה מפתיעה לקרוא למוזיאון היהלומים על שמו של הארי אופנהיימר (אנ'), יו"ר סינדיקט היהלומים דה-בירס. קריאת המוזיאון על שמו לא נועדה לצורכי מימון אלא הייתה ביטוי לרצונו של שניצר להביע כלפי אופנהיימר רגשי הערכה עמוקים על כך שגילה מחויבות כלפי ענף היהלומים הישראלי. הארי אופנהיימר, נרגש מהמחווה הישראלית, הגיע לטקס פתיחת המוזיאון.
התצוגה במוזיאון

מוזיאון היהלומים היה המוזיאון היחידי בארץ המוקדש לחומר הקשה ביותר בטבע – היהלום. המוזיאון נחנך במסגרת כנס הפדרציה העולמית של בורסות היהלומים שהתקיים לראשונה בישראל בשנת 1986. אורח הכבוד הישראלי בטקס חנוכת המוזיאון היה שר הביטחון יצחק רבין.
לאחר 20 שנות פעילות, בשנת 2007, עבר המוזיאון מתיחת פנים עיצובית.
המבקרים במוזיאון נחשפו לתהליך המתאר את דרכו של היהלום ממעמקי כדור הארץ עד לשיבוצו בתכשיטים ובאביזרי נוי, ולשימושיו המגוונים בענפי התעשייה.
סיפורם של היהלום ושל ענף היהלומים הישראלי הומחש באמצעים מגוונים המשלבים מוצגים ומכשירים אותנטיים, עמדות מידע, וסרטי וידאו בשפות עברית, אנגלית, רוסית וסינית.
תערוכות הקבע:
תערוכות מתחלפות:
כוח מגן: חרפושיות מצריות מאבני חן (נובמבר-יוני 2016)
יהלומים על 45: יהלומים כמחוללי מוזיקה (יוני- אוקטובר 2015)
ללמוד תכשיט (2013)
רתוקות כסף (אפריל 2012)
הכל אודות יהלומים (יולי 2011)
ונתת באבן נשמה (ספטמבר 2010)
על חודו של יהלום (ינואר 2010)
60 יהלומים ועוד אחד (ספטמבר 2009)
תפוחי זהב במשכיות כסף (ספטמבר 2008)
שאגת היהלום (פברואר- אפריל 2008)
אגדה הודית: תכשיטי יהלומים מג'יאפור, הודו (אפריל - יולי 2005)
"הו בוכרה היפה בעירי ברוכת השמש...", תכשיטים וצבעים מבוכרה (אוקטובר 2002)
"ה. שטרן - שישה עשורים של עיצוב" (ספטמבר 2001)
אבן, חפץ ורוח (אפריל - יולי 2001)
מבע האהבה (ינואר 1996)
מאוצרות פראג (מאי - ספטמבר 1994)
25 שנה לאמנית (ינואר 1994)
תערוכת אוצרות רוסיה (מרץ 1993)
מעצבי תכשיטים מגרמניה מציגים תכשיטי יהלומים (יולי 1992)
אבן מגע תכשיט (מרץ 1992)
תערוכת צורפות בוגרי בצלאל (מאי 1991)
תכשיטים בעיצובה של איילה וייסר (מאי 1990)
"אישה - פנים רבות לה" פני האישה באר - נובו, אוסף י, בנימינוף (אוקטובר עד ינואר 1990)
"כל בול - יהלום" יהלומים ואבני חן על בולי העולם (מרץ - יוני 1989)
הרי את מקודשת לי: 600 שנות טבעות קידושין (ינואר 1989)
יהודי עיר היהלומים אמסטרדם (יוני - דצמבר 1988)
תכשיטים מארצות המזרח, אוסף י' בנימינוף (מרץ - מאי 1988)
תכשיטים בעיצוב של מריה אנטואנטה דה מיטרו, איטליה (פברואר - מרץ 1988)
יהלום הגלם (מאי 1987)
חושן המשפט של הכהן הגדול - השקפתו של האמן דוד כץ (אוקטובר 1986)
פעילות חינוכית

מחלקת החינוך של המוזיאון הציעה למורים וצוותים חינוכיים סיורים מודרכים המבוססים על מערכי הדרכה מגוונים המבטאים את עולם התוכן הרב תחומי של יהלומים ואבני חן.
מערכי ההדרכה שילבו בין התכנים המוצגים במוזיאון לבין תוכניות הליבה הנלמדות בבית ספר בכיתות ד'-יב' בתחומי דעת שונים כגון מדעים וטכנולוגיה, גאוגרפיה, מדעי הסביבה, כימיה, כלכלה ושיווק.
הערות שוליים

↑  הלפרין מירב, היהלומן - משה שניצר אבי ענף היהלומים הישראלי, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311864405171  ISNI: 0000 0001 2205 7946  LCCN: no2009059880  VIAF: 168833073   WorldCat (עם VIAF): 168833073 
אגף במוזיאון המתאר את הקריטריונים לדירוג יהלומים
אוסף הראל לאבני חן ומינרלים
סיור במוזיאון היהלומים
מורדוך קרבץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במאי 1920 מליטופול, רוסיה הסובייטית רוסיה הסובייטית (1918-1954)
 פטירה:  10 בפברואר 2005 (בגיל 84) פודולסק, רוסיה רוסיה רוסיה
 מקום קבורה:  פודולסק 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1940–1971 (כ־31 שנים)
 דרגה:   פולקובניק (אל"ם)
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקת סיור, מפקד פלוגת סיור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה קרב חרקוב השלישי    קרב קורסק   קרב דנייפר    מבצע ויסלה-אודר    הקרב על ברלין    הקרב על פראג  
 עיטורים
 2 עיטורי לנין (הראשון יחד עם העיטור, גיבור ברית המועצות מ-10.01.1944 והשני הומר במקום עיטור גיבור ברית המועצות נוסף מ-23.04.1945)  גיבור ברית המועצות (10.01.1944, עיטור נוסף אושר אך לבסוף הוענק על פעולתו עיטור לנין נוסף בלבד)  עיטור מלחמת המולדת מדרגה ראשונה (23.09.1943 ו06.04.1985) עיטור הדגל האדום (09.08.1944)(מוזכר בעיטור הענקה מאוחר יותר; בפועל הוענק, כנראה, ב-30.12.1956) 
 תפקידים אזרחיים
 סטודנט נשאר בשירות הצבאי לאחר מלחמת העולם השנייה
 הנצחה
 קיר זיכרון עם שמו הוצב על הבית בפודולסק בו גר בסוף חייו 
 
מורדוך (מיכאיל) פינחוסוביץ' קרבץ (ברוסית: Мордух (Михаил) Пинхусович Кравец;‏ 6 במאי 1920 – 10 בפברואר 2005) היה קצין יהודי סובייטי - אוקראיני, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד מחלקת סיור של חטיבה משוריינת בצבא האדום במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

נולד בעיר מליטופול שבטאבריה (אז בשליטת רוסיה הסובייטית וכיום באוקראינה), במשפחת פועלים יהודית. בשנת 1938 סיים 10 שנות לימוד בבית ספר ונכנס למכון המתכות של דנייפרופטרובסק.
גויס לצבא האדום ב-1940. ב-1942 סיים את לימודיו בבית הספר לקציני סיור ממוכן בגורקי.
לחם בחזיתות מלחמת העולם השנייה מיוני אותה שנה. היה מפקד מחלקת סיור, ולאחר מכן מפקד פלוגת סיור רכובה על אופנועים כחלק מחטיבת טנקים. נלחם בחזית המערבית, חזית וורונז', חזית בריאנסק, החזית המרכזית, והחזית האוקראינית הראשונה.
השתתף:
בקרבות באזור נהר וויטבט והכפרים גוסקובו וויינו ב-1942;
במבצע ההתקפי בכיוון אוסטרוגוז'סק-רוסוש, שחרור הערים ואלויקי ורוסוש עצמה, בקרבות של צ'וגוייב, מרפה וחרקוב, השתתף בקרב קורסק, שחרור הכפרים זולוטארבו וקרומה מזרחית לאוריול, בצליחת דנייפר תחילה במובלעת בוקרין ולאחר מכן מובלעת ליוטז', בקרבות לשחרור העיר פסטוב - בשנת 1943;
במבצעים התקפיים בקוי ז'יטומיר-ברדיצ'ב, פרוסקורוב ולבוב-סנדומייז', בקרבות במובלעת סנדומייז' - בשנת 1944;
במבצע ויסלה-אודר, צליחת נהרות פיליצה, אודר, נייס, שחרור הערים שיידלו, גורליץ, בונצלאו, בקרב על ברלין ושחרור פראג - בשנת 1945.
ב־22 בספטמבר 1943, עם קבוצת לוחמים צלח (בעזרת אמצעים מאולתרים) את דנייפר בסמוך לכפר גריגורובקה (נפת קניב, מחוז צ'רקאסי). המודיעין שהושג על מערכות ההגנה של ורמאכט ומערכות הארטילריה שלו שימש בארגון פעולות התקפיות של גיס המשוריינים השישי. בקרב על תפיסת העיר פסטוב שבמחוז קייב, מחלקה בפיקודו הייתה הראשונה שנכנסה לעיר.
בינואר 1945, כוח הסיור המשולב (טנקים וחיילי חיל רגלים שנעו על אופנועים) בפיקודו של מורדוך קרביץ,  בסביבת העיר ראדומסק השיג טור נסוג של חיילי ורמאכט. כוח של קרביץ תקף את הטור והשמיד אותו על ידי ריסוק עם זחלי הטנקים וירי מקלעים. כתוצאה מכך, חוסלו 18 כלי רכב, 35 עגלות, וכ- 200 חיילים גרמנים. כמו כן, בכך הובטח מעבר של חטיבת המשוריינים המעוטרת ה-52. תוך ניצול הלם חיילי ורמאכט, כוח הסיור של קרביץ פרץ לרודומסקו, שאז הייתה מעוז גרמני גדול בפאתי נהר ורטה. בהמשך כבש הכוח את המעבר על הנהר. לאחר שהתארגנו, ביצעו את ההגנה על המעבר שתפסו תוך שימוש בשני תותחי שלל והדפו 5 התקפות נגד. והחזיקו את השליטה על הגשר במשך 15 שעות, עד שהגיע הכוח העיקרי של חטיבת השריון. עבור הישג זה הוצע להעניק לו את העיטור השני של גיבור ברית המועצות, אך לבסוף הוא עוטר בעיטור לנין.
בשנת 1951 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לכוחות ממוכנים ושריון. ב-1971 השתחרר מהצבא הסובייטי בדרגת פולקובניק. התגורר בעיר פודולסק שבמחוז מוסקבה. נקבר בשדרת הגיבורים בבית העלמין בעיר פודולסק.
הערות שוליים

↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  "Кравец Михаил Пинхусович, Герой Советского Союза (Орден Ленина и медаль «Золотая звезда») :: Документ о награде :: Память народа". pamyat-naroda.ru. נבדק ב-2020-02-29.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Кравец Михаил Пинхусович, Орден Ленина :: Документ о награде :: Память народа". pamyat-naroda.ru. נבדק ב-2020-02-29.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מורדוך קרבץ".
מוריס בליץ

מוריס בליץ (בצרפתית: Maurice Blitz;‏ 28 ביולי 1891 - 2 בפברואר 1975) היה שחקן כדורמים ושופט בינלאומי יהודי בלגי. בעל 2 מדליות כסף מ-2 אולימפיאדות (אנטוורפן 1920 ופריז 1924), בכדורמים.
קורות חיים

בליץ נולד בפריז, צרפת. הוא האח הבוגר של ז'ראר, גם כן שחיין ושחקן כדורמים ומדליסט אולימפי. הוא אביו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד ואחד התומכים של המועדון.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה בליץ במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5).
באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שפט בליץ במשחק הגמר בכדורמים.
מורדי פרבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1958 (בן 66) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 mordyferber.com
 
מורדי פרבר (נולד ב-26 באוגוסט 1958) הוא גיטריסט ונגן ג'אז ישראלי, שחי שנים רבות בארצות הברית, ופועל במקביל בישראל ובארצות הברית.
ביוגרפיה

מורדי פרבר נולד וגדל בקריית ביאליק, כבן להורים ניצולי שואה. הוא החל לנגן בגיטרה קלאסית בגיל 12, ובנעוריו ניגן כגיטריסט בכמה להקות בקריות, בעיקר רוק ובלוז. סגנון הנגינה של ג'אנגו ריינהארדט משך אותו מאוד ולכן נסע לצרפת כדי ללמוד לנגן בסגנון ייחודי זה. שירת כנגן בלהקת חיל השריון, ולקראת סיום שירותו הועבר לתקליטית גלי צה"ל.
בשנת 1979 פגש את מיקי גבריאלוב שצירף אותו כנגן לתוכניתו "שירים בפי מלחינם" וזמן קצר אחר-כך, בינואר 1980, הצטרף להפקת המופע והאלבום של אריק איינשטיין "חמוש במשקפיים", בו ניגן בגיטרה חשמלית בשירים "היא יושבה לחלון" ו"הכניסיני תחת כנפך". שלמה ארצי ביקש מפרבר לנגן גיטרות באלבומו "חצות" (1981) ושלמה גרוניך הביא אותו לנגן באלבום "צמר-גפן מתוק" (1982), שם ניגן בגיטרות, בסיטאר וסולו גיטרה וירטואוזי בשיר "לונה פארק". כמו כן ניגן פרבר באותן שנים עם נורית גלרון, שם טוב לוי ואחרים.
בשנת 1982 עזב פרבר את ישראל לאחר שקיבל מלגת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. כעבור שנתיים סיים שם תואר ראשון והפך למורה במכללה.
בשנת 1986 הקים את "רביעיית מורדי פרבר" והקליט אלבום ראשון בלייבל הגרמני enja records‏, "All The Way To Sendai". האלבום זכה להצלחה גדולה. בשנת 1995 יצא אלבומו השני, Mister X.
בשנת 1990 עבר לניו יורק ולימד בניו סקול בין השנים: 1992-1996, ובאוניברסיטת ניו-יורק בין השנים: 1996-2011.
הערות שוליים

↑  זאב פרי | הכל על הקל, אריק איינשטיין חמוש במשקפיים, דבר, 13 בנובמבר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d5d1b87a-8153-4589-bad0-b62119eb60de
מוריס ג' טובין

מוריס ג'וזף טובין (באנגלית: Maurice Joseph Tobin;‏ 22 במאי 1901 – 19 ביולי 1953) היה פוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הדמוקרטית, אשר שימש כראש עיריית בוסטון, מושל מסצ'וסטס וכמזכיר העבודה של ארצות הברית תחת ממשלו של הנשיא הארי טרומן. היה ידוע בשל עמדותיו הדמוקרטיות והליברליות ובשל תמיכתו בתוכנית הניו דיל ובאיגודים המקצועיים.
ביוגרפיה

מוריס ג' טובין נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס בשנת 1901 כבכור מבין ארבעה ילדים במשפחה קתולית מאוד. למד בבוסטון קולג'. בשנת 1927, כאשר היה טובין בן 25, נבחר לכהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, שם פעל עד שנת 1929. ב-19 בנובמבר התחתן טובין ונולדו לו שלושה ילדים. בשנים 1931–1937 כיהן טובין בוועדת החינוך של עיריית בוסטון. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לראשות העירייה. בזמן תקופתו של ראש עירייה, טובין נאבק באפליה בתחום התעסוקה על בסיס גזע, מוצא לאומי ודת. בתקופת כהונתו של טובין התרחשה השרפה במועדון קוקונט גרוב אשר גרמה למותם של מאות בני אדם. בשנת 1945 נבחר לשמש כמושל מדינת מסצ'וסטס לאחר שניצח בבחירות את המועמד הרפובליקאי. כהונתו הקצרה של טובין (שארכה שנתיים בלבד) התאפיינה במתיחות רבה בין טובין בעל העמדות הליברליות (במיוחד תמיכה באיגודי העובדים ובזכויותיהם) לבין הקונגרס של המדינה, אשר היה בעל רוב רפובליקני. בשנת 1946 הפסיד בבחירות וסיים את כהונתו.
לאחר סיום כהונתו כמושל, המשיך טובין בפוליטיקה הדמוקרטית. בתחילה היה פעיל מאוד כנגד חידוש מועמדותו של הארי טרומן בבחירות 1948. עם זאת, הוא התמנה לאחר הבחירות לתפקיד מזכיר העבודה. הוא נשאר בתפקיד לאורך כל ממשלו של טרומן. הישגיו המרכזיים היו הגדלת שכר המינימום וחקיקת חוקים כנגד העסקת ילדים. בשביתה גדולה שהתקיימה בתעשיית הפלדה בשנת 1952 תמך טובין באופן מוחלט באיגודי העובדים והצדיק את עצם השביתה. בתקופה זו גינה בחריפות את הסנאטור הרפובליקני ג'וזף מקארתי.
כחצי שנה לאחר סיום תפקידו, ב-19 ביולי 1953 נפטר טובין כתוצאה מהתקף לב בגיל 52. הוא קבור בברוקליין שבמסצ'וסטס.
מועדון גימל

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית אירוח, זמר עברי, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה שחורה 
 מנחים:  איתן גור
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 הפקה
 חברת הפקה:  קול ישראל 
 מוזיקה:  מוזיקה שחורה, מוזיקה ישראלית, מוזיקה אלקטרונית
 אורך פרק:  3 שעות
 שידור
 רשת שידור:  רשת ג' 
 פורמט (קול):  שידור רדיו
 תקופת שידור מקורית:  2012–2017
 
המועדון (בעבר מועדון גימל – תוכנית המסיבה הישראלית) הייתה תוכנית רדיו ישראלית שהוגשה על ידי השדרן ומפיק הרדיו הישראלי איתן גור בין השנים 2012–2017. התוכנית שימשה במת חשיפה לאומני מוזיקה אלקטרונית ומוזיקה שחורה ישראלים בתחילת דרכם המקצועית.
התוכנית החלה את שידוריה ברשת גימל בשנת 2012 ושודרה בכל יום שישי בין השעות 22:00–01:00, עד לסגירת התחנה במסגרת הרפורמה ברשות השידור וסגירתה של רשות השידור במאי 2017. ביולי 2017, כחודשיים לאחר ירידתה משידור, עלתה מחדש התכנית לשידור ברדיו פלוס האינטרנטי, שם היא שודרה בימי חמישי בין השעות 20:00–23:00.
בין היוצרים והאמנים הישראלים המפורסמים שהתארחו בתוכנית נמנו עופר ניסים, סקאזי, בורגור, קפה שחור חזק.
מבנה התוכנית > שעה ראשונה

השעה הראשונה של התוכנית הוקדשה באופן קבוע לשידור מוזיקה שחורה.
מבנה התוכנית > שעה שנייה

בשעה השנייה התארח תקליטן או מוזיקאי ישראלי.
מבנה התוכנית > שעה שלישית

בשעה השלישית שודרו מיקסים (אנ') של מוזיקה אלקטרונית.
מבנה התוכנית > שעה שלישית > מתחת לכיסוי

מתחת לכיסוי (באנגלית: Under The Cover) הייתה פינה מוזיקלית קבועה ששודרה בתוכנית בין השנים 2015–2016, אשר הופקה והוגשה על ידי האחים שירן ירמיה וערן ירמיה, תחת שמות הבמה שלהם Shirane ו-Jeremie.
הפינה התמקדה בסקירה שבועית של החידושים וההמצאות בעולם היצירה והמוזיקה הישראלית ובביצוע גרסאות כיסוי מקוריות ליצירות במוזיקה הישראלית והבין-לאומית כפי שהוצג לראשונה במגזין חלונות (גרסת סוף השבוע) בהנחיית שדרנית הרדיו עפרה הלחמי.
במהלך שידורי הפינה נסקרו אמנים ויוצרים מפורסמים, והוצגו זמרים ויוצרים ישראלים בתחילת דרכם.
מתחת לכיסוי שודרה לראשונה ב-21 באוגוסט 2015 וכללה הפקת גרסת כיסוי ללהיט הבין-לאומי "On the Regular" (אנ') של המוזיקאי האמריקאי Shamir Bailey (אנ'), אשר זכתה לחשיפה משמעותית בפני עצמה לאחר שהזמר המקורי צייץ מחשבון הטוויטר הרשמי שלו שהביצוע היה "מדהים".
הערות שוליים

↑  "היוצרות של BPM ברשת גימל". BPM. נבדק ב-27 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יח"צ למוסיקאים עצמאיים - סיכום הרצאה עם מורן פז - אקו"ם, באתר אקו"ם, ‏13 בינואר 2015
↑  "להאזנה במועדון גימל: מקבלים את חורף 2013 בלילה לוהט במיוחד". רשות השידור. נבדק ב-27 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  איתן גור. "עופר ניסים מתארח במועדון גימל". YouTube. נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "עפרה הלחמי מגזין חלונות". facebook. נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "מתחת לכיסוי פרק מס' 5". SoundCloud. נבדק ב-25 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "מתחת לכיסוי פרק מס' 1". SoundCloud. נבדק ב-25 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "תגובתו של הזמר שמיר ביילי לגרסת הכיסוי שהושמעה בפינה". Twitter. נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
מועצת מחוז לונדון

| --- | --- |
סמל מועצת מחוז לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  לונדון רבתי
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1889 (פורקה 1965)
 שטח:  302.77 קמ"ר
 תאריך נטישה:  31 במרץ 1965 
 אזור זמן:  UTC
 מיקומה של מועצת מחוז לונדון באנגליה
 
מועצת מחוז לונדון (באנגלית: London County Council או בקיצור LCC) הייתה רשות השלטון המקומי של מחוז לונדון בין השנים 1889–1965. רשות זו הייתה הרשות המקומית הראשונה באזור לונדון רבתי שנבחרה בבחירות ישירות. הרשות שלטה על השטח הידוע כיום כלונדון הפנימית, והוחלפה בשנת 1965 במועצת לונדון רבתי.
היסטוריה

עד אמצע המאה ה-19 האיגוד של לונדון, הממשל המקומי של הסיטי של לונדון שלט בחלק קטן מאוד מהאזור המטרופוליני של לונדון באותה עת. מועצת העבודות המטרופולינית (ה-Metropolitan Board of Works), שהייתה גוף ממונה (ולא נבחר) דאגה לעבודות הציבוריות ברחבי המטרופולין אולם מרבית הסמכויות נותרו בידי המחוזות השונים: מידלסקס, אסקס, סארי וקנט. בעקבות סדרה של מעשי שחיתות שהתגלו במועצת העבודות המטרופולינית, נחקק חוק הממשל המקומי 1888 ומכוחו הוקמה מועצת מחוז לונדון בשנת 1889. בהמשך הוקמו מועצות 28 רובעי לונדון על מנת שמועצות אלה יטלו את הסמכויות של המועצות הממשלתיות השונות שקדמו להן.
מועצת מחוז לונדון קיבלה את סמכויות מועצת העבודות המטרופולינית, וכן סמכויות נוספות בתחום החינוך, התכנון העירוני והבנייה. בשנת 1903 קיבלה מועצת המחוז תחת סמכותה את סמכויות מועצת החינוך של לונדון. כמו כן המועצה קיבלה את הסמכויות להפעיל את החשמליות במחוז, ולפתח מערכת זו (שכללה, נכון לשנת 1933 עת הוצאו הסמכויות ממועצת מחוז לונדון והועברו למועצת התחבורה הציבורית של לונדון, כ-200 ק"מ של נתיבים וכ-1,700 קרוניות חשמלית).
פוליטיקה

בעת הקמת המועצה קיוותה הממשלה כי המועצה תהיה א - פוליטית, אולם במהרה נוצרו במועצה שתי מפלגות. מפלגת הרוב בעת הקמת המועצה הייתה המפלגה הפרוגרסיבית, אשר שלטה, יחד עם המפלגה הליברלית בממשלת בריטניה. המפלגה השנייה שפעלה במועצה הייתה המפלגה השמרנית הבריטית.
המועצה נבחרה מדי שלוש שנים. בין 1889–1907 שלטו הפרוגרסיבים במועצה. בשנת 1907 זכתה מפלגת הרפורמים בשליטה במועצה ושלטה בה עד שנת 1934 עת זכתה מפלגת הלייבור לרוב במועצה - רוב עליו שמרה עד ביטול המועצה.
מיקום מועצת המחוז

לאחר הקמתה פעלה מועצת מחוז לונדון מספרינג גארדנז - הנהלת מועצת העבודות המטרופולינית שקדמה למועצת המחוז. בשנת 1906 החליטה המועצה להקים על שלושה מגרשים סמוכים, בצידו המזרחי של גשר וסטמינסטר על מנת להקים בניין הנהלה. המבנה תוכנן על ידי ראלף נוט ונבנה בין השנים 1909–1933. לאחר שהוקמה מועצת לונדון רבתי השתמשה מועצה זו במבנה עד לפירוקה.
ראשי מועצת מחוז לונדון

תפקיד מנהיג מועצת מחוז לונדון הפך לתפקיד רשמי רק בשנת 1933 - אף שבפועל, נשאו בתפקיד ראשי מפלגת הרוב במועצה.
סר תומאס פארר (21 במרץ 1889 - 27 במרץ 1890)
ג'יימס סטוארט (27 במרץ 1890 - 9 במרץ 1892)
צ'ארלס האריסון (9 במרץ 1892 - 10 במרץ 1898)
תומאס מקקינון ווד (10 במרץ 1898 - 8 במרץ 1907)
ריצ'רד רובינסון (8 במרץ 1907 - 11 במרץ 1908)
ויליאם ולסלי פיל (11 במרץ 1908 - 8 במרץ 1910)
ויליאם הייז פישר (8 במרץ 1910 - 19 בדצמבר 1911)
סיריל ג'קסון (19 בדצמבר 1911 - 16 במרץ 1915)
רונאלד קולט נורמן (16 במרץ 1915 - 1 במרץ 1918)
סר ג'ורג' יום (1 במרץ 1918 - 11 במרץ 1925)
סר ויליאם ריי (11 במרץ 1925 - 9 במרץ 1934)
הרברט סטנלי מוריסון (9 במרץ 1934 - 27 במאי 1940)
לורד צ'ארלס לנת'ם (27 במאי 1940 - 29 ביולי 1947)
סר אייזיק הייוורד (29 ביולי 1947 - 31 במרץ 1965)
בניין המחוז מבט מהגדה הצפונית של התמזה.
אולם מועצת מחוז לונדון
מיל מי-6

מיל מי-6 או מי-6 (באנגלית: Mil Mi-6, ברוסית: Ми-6. קוד נאט"ו: הוּק – Hook) הוא מסוק תובלה כבד סובייטי ואחר כך רוסי, שתוכנן ויוצר על ידי מפעל המסוקים של מוסקבה ע"ש מ.ל. מיל, כיום יצרנית המסוקים הרוסית מיל.
המסוק יוּצר במספרים גדולים לשימושים צבאיים ואזרחיים, והיה המסוק הגדול ביותר שיוּצר עד שהמסוק מיל מי-26 הוכנס לייצור בשנת 1980.
מסוק Mi-6 במוזיאון חיל האוויר המצרי, בסיס חיל האוויר אלמאזה (אנ'), קהיר.
הערות שוליים

↑  רוסיה
↑  "Mil's heavylift helicopters : Mi-6, Mi-10, V-12 and Mi-26". Gordon, Yefim; Komissarov, Dmitriy; Komissarov, Sergey. Hinkley: Midland ,2005. עמ'. 5–36. ISBN 1857802063.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543982205171  LCCN: sh86001705 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מסוקים ובנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מי השלוח

| --- | --- |

שער הספר, מהדורת וינה תר"ך
 מידע כללי
 מאת:  רבי מרדכי יוסף ליינר
 סוגה:  ספרות חסידית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  תר"ך, תרפ"ב
 עורך:  רבי גרשון חנוך הניך ליינר
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  חלק ראשון – וינה תר"כ, חלק שני – לובלין תרפ"ב
 תאריך מהדורות נוספות:  ניו יורק תשל"ג
 מספר כרכים:  2
 תאריך מהדורה מוערת:  בני ברק תשס"ז
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  מי השילוח
 היברובוקס:  מהדורת ניו יורק תשמ"ד
מי השלוח הוא ספרו של רבי מרדכי יוסף ליינר מייסד חסידות איזביצה, בו נכתבו עיקרי הגותו, תפיסותיו ותורותיו. הספר, המשתייך לאסכולה החסידית מבית חסידות פשיסחה, נחשב לחריג בתפיסה הייחודית שבו, הנחשבת בעולם המחקר כדטרמיניסטית, ועורר ביקורת רחבה.
רבים הושפעו מהספר ומתורת המחבר המוצגת בו, מהבולטים שבהם הוא רבי צדוק הכהן מלובלין שנחשב לממשיכו של המחבר. בדור האחרון התרחבה השפעתו. בפרט בעולם הנאו-חסידי, ובייחוד בעקבות הפוסט מודרניזם.
תוכן

מי השלוח הוא הספר היסודי והראשון בהגותה של חסידות איזביצה. הספר נכתב על ידי נכדו רבי גרשון חנוך הניך ליינר מפי תלמידיו ושומעי לקחו, והוא מציג את תפיסת עולמו הייחודית של רבי מרדכי יוסף מאיזביצה.
בהגות זו, ניתן דגש עיקרי על האינדיבידואל, ועל הפנימיות של התורה, בשילוב עם העיקרון המודגש של ידיעת ה' המוחלטת, והטוב אליו שייכת נשמתו של כל יהודי. אשר למהותה של הבחירה החופשית העומדת בבסיס המצוות, קיימים רמזים סותרים בספר, ויש דרכים שונות בביאור העניין. על פי שיטה זו גרס רבי מרדכי יוסף עוד, שמעשי חטא שונים המוזכרים בתנ"ך אינם מעשי חטא אמיתיים, והם נראים כך רק לכאורה. כך למשל טען שלפעמים אונסים אדם משמים לעשות מעשה מסוים הנחשב באופן כללי כחטא, אך לאור נסיבות אלו אינו חטא כלפי אותו האדם.
קו מחשבה נוסף בהגותו של רבי מרדכי יוסף, הוא הרעיון שהמצוות שניתנו בתורה על פרטי החוקים הקפדניים שבהם, לא ניתנו אלא לתקופה זו, כאשר היצר הרע בתוקף, ואין ביכולת האדם להבחין מלבו הוא מהם הדברים הראויים ומהם המעשים שאינם ראויים. אך התכלית המבוקשת, שתיושם בפועל באחרית הימים, היא שהאדם ידע מלבו הוא את שהוא צריך לעשות בכל רגע נתון, בלי חוקים חיצוניים וכלליים. בדומה לכך, חוזר על עצמו בדברי רבי מרדכי יוסף הרעיון כי לכל אדם ישנה מצווה השייכת לו באופן מיוחד, והיא עיקר עניינו בעולם.
במחקר המודרני, תפיסה זו מקובלת כפנאנתאיזם קיצוני, לפיו המציאות כולה היא א-לוהות. גם רצונותיו והכרעותיו של האדם, אף על פי שהם נראים לו כהכרעות אישיות שלו, לאמיתו של דבר אינם אלא דבר הא-לוהים. מכך מתבקשת השקפה דטרמיניסטית, הגורסת שתחושת הבחירה החופשית אינה אמיתית. אביעזר כהן מגדיר את שיטתו כאקזיסטנציאליזם דתי (בדומה להגותם של מרטין בובר, פרנץ רוזנצוייג או אברהם יהושע השל).
סימן היכר אופייני לדרכו של רבי מרדכי יוסף הוא מה שכתב עליו נכדו בהקדמה לספר "בית יעקב": "ולימד דעת את תלמידיו שיבינו בדברי רבי שמעון בר יוחאי והאר"י כמו שמבינים פשוטי דברי הלכה", "שאין שום דברי תורה שאינם שייכים לכל פרט נפש", ואכן, בתורתו מרבה רבי מרדכי יוסף לצטט מדברי ספר הזוהר וכתבי האר"י, תופעה בלתי מצויה בתלמידי רבי שמחה בונים מפשיסחה.