stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכלה המכורה
לקריאה נוספת

Abraham, Gerald (1968). Slavonic and Romantic Music. London: Faber and Faber.
Anon. (20 בפברואר 1909). "Bartered Bride at Metropolitan". The New York Times. נבדק ב-24 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
Anon. (n.d.). "Moving Pictures: The European Films of Max Ophüls". University of Wisconsin. אורכב מ-המקור ב-2009-10-01. נבדק ב-6 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
Clapham, John (1972). Smetana. Master Musicians. London: J. M. Dent. ISBN 0-460-03133-3.
Eichler, Jeremy (2 במאי 2009). "Smetana's buoyant Bride". The Boston Globe. נבדק ב-22 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
Mitchell, Donald (1997). "Mahler and Smetana".  In Hefling, Stephen E. (ed.). Mahler Studies. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 9780521471657.
H.T.S. (27 באפריל 1934). "Verkaufte Braut (1932)". The New York Times. נבדק ב-18 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
Marès, Antoine (2006). "La Fiancée mal vendue".  In Horel, Catherine; Michel, Bernard (eds.). Nations, cultures et sociétés d'Europe centrale aux XIXe et XXe siècles (בצרפתית). Paris: Publications de la Sorbonne. ISBN 2-85944-550-1.
Newmarch, Rosa (1942). The Music of Czechoslovakia. Oxford: OUP. OCLC 3291947.
Nichols, Roger (2002). The Harlequin Years: Music in Paris, 1917-1929. Berkeley, Ca.: University of California Press. ISBN 0-520-23736-6.
Osnes, Beth (2001). Acting. Oxford: ABC-Clio. ISBN 0-87436-795-6.
Sayer, Derek (1998). The Coasts of Bohemia: A Czech History. Princeton University Press. ISBN 0-691-05760-5.
Schonberg, Harold C. (1975). The Lives of the Great Composers, Vol. II. London: Futura Publications. ISBN 978-0-86007-723-7.
Seckerson, Edward (11 בינואר 2006). "Shut your eyes and all is perfect". The Independent. נבדק ב-26 במאי 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
Tyrrell, John. "The Bartered Bride (Prodaná nevěsta)".  In Macy, Laura (ed.). Grove Music Online.
White, Michael (13 בדצמבר 1998). "The bride wore an outfit from Habitat". The Independent on Sunday. נבדק ב-26 במאי 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
הופעה באוויר הפתוח של האופרה הקומית בתיאטרון ההר בתאלה (1968)
תפאורת המערכה הראשונה בתיאטרון הלאומי בפראג משנת 1883
מקהלת הפתיחה עם טקסטים באנגלית וגרמנית במהדורה של 1909.
הומוקומארום

הומוקומארום (בהונגרית: Homokkomárom) הוא כפר זעיר של כ-160 תושבים במחוז זאלה, בנפת נג'קניז'ה, בגבעות זאלה, באזור הגבעות אגרסג - לטניה. ביישוב פועל משמר אזרחי.
מיקום

הכפר הוא יישוב ללא מוצא קרוב לגבול עם קרואטיה, בצד ההונגרי. הוא יושב כ-13 ק"מ צפונית-מערבית משולי "עמק פרינציפלי" על הכביש מנג'קניזה.
האזכור הראשון בכתב של הכפר מתוארך לשנת 1293 בשם קאמאר או הומוקאמאר. בשמו הנוכחי הוא ידוע מאז 1741. זו הייתה אחוזה מלכותית בתקופתם של מלכי בית ארפאד. בשנת 1360 התיישבו במקום נזירים פאולינים (מסדר הנזירים של הנזיר הראשון של פאולוס הקדוש, בלטינית: Ordo Fratrum Sancti Pauli Primi Eremitae). במהלך הכיבוש הטורקי נהרסו כליל הן המנזר והן הכנסייה.
החלק החיצוני והפנימי של הכנסייה שופצו בשנת 1938 על חשבון László Batthyány-Strattmann. במרץ 1990 הגיעה "קהילת השמונה אושר" הקתולית לבניין המנזר הריק בהזמנתו של הבישוף יוז'ף סנדי. בשנת 1992 הקים הכפר פסל של אורבנוס הראשון (הקדוש) לכבודו של פטרון הכרם.
אתרים בעלי חשיבות

יום הכפרה של הכנסייה ב-13 בכל חודש מושך באופן קבוע קהל רב לא רק מהונגריה אלא גם מעבר לגבולות.
ליד הכנסייה נמצא מנזר "קהילת השמונה אושר", אליה מגיעים עולי רגל קתולים כל השנה.
מסלול "השביל הכחול הלאומי" עובר בכפר.
אזור הכרמים הרציף הגדול ביותר של אזור היין ליד אגם בלטון נמצא באזור.
קהילה יהודית

מעט היהודים במקום הועברו לגטו נג'קניז'ה באפריל 1944. ב-29 באפריל שולחה קבוצה ראשונה של 800 גברים מיושבי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ. יתר תושבי הגטו יחד עם יהודים נוספים שהובאו מיישובים סמוכים (לרבות מהומוקומארום גורשו לאושוויץ ב-17 במאי 1944.
ילידי המקום

בלה (לב) סאנטו (בהונגרית: Szántó Béla Lőb; בשמו המקורי שרייבר, הוֹמוֹקוֹמַארוֹם, 1 בפברואר 1881 – בודפשט, 1 ביוני 1951) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, קומיסר העם לענייני צבא (שר הגנה) בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, דיפלומט, ציר לענייני הגנה בווארשה של הונגריה אחרי מלחמת העולם השנייה.
גיזלה סאנטו, מקודם שרייבר (בהונגרית: Szántó Gizella; הומוקומארום, 30 באפריל 1884 – מוסקבה, 30 באפריל 1947) הייתה מורה יהודייה-הונגרי, פוליטיקאית מפלגתית, אחד מבני משפחת סאנטו הענפה.
גלריית תמונות

תצלום אוויר של הכנסייה
תצלום אוויר של טירת חול
תצלום אוויר של הכנסייה
פנים הכנסייה
הערות שוליים

↑  "Zala megyei polgárőr egyesületek". zmpsz.hu. נבדק ב-2016-07-07.
פיוטר באסין

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1793 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 ביולי 1877 (יוליאני) (בגיל 84) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין נובודוויצ'יה (סנקט פטרבורג) 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1818) 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1818) 
 
פיוטר ואסילביץ' באסין (ברוסית: Пётр Васильевич Басин‏; 1793 – 1877) היה צייר דת, היסטוריה ודיוקנאות רוסי. הוא גם שימש כפרופסור באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ביוגרפיה

החל משנת 1811, הוא ביקר בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בשנת 1813, הוא התקבל כתלמידו של ואסילי שבייב. לאחר שסיים את לימודיו, הוא חי אחת-עשרה השנים הבאות ברומא בעזרת מלגה שניתנה לו על ציורו "ישו מגרש את חלפני הכספים מבית המקדש".
כשהיה ברומא הוא העתיק את יצירותיו של רפאל ויצר כמעט 100 ציורים משלו, רבים מהם בנושאים מיתולוגיים. הוא גם יצר סצנות ז'אנר מהכפר ודיוקנאות, כולל אחד של הצייר סילבסטר שדרין.
עם שובו לסנקט פטרסבורג בשנת 1830, הוא הוחזר על ידי הצאר ניקולאי הראשון לעבוד על פרויקט דמותו של סוקרטס המציל את אלקיביאדס (1828). את הציור התחיל עוד ברומא, אבל הוא נפגע בספינה שהובילה אותו מרומא והיה צורך לשחזר אותו עם הגעתו לסנקט פטרסבורג.
לאחר מכן, החל ללמד באקדמיה המלכותית, והתמנה לפרופסור בשנת 1836, תפקיד שמילא עד 1869 כאשר הפך לפרופסור אמריטוס וחבר מועצת המדינה. הוא נאלץ לפרוש זמן קצר לאחר מכן, עקב מחלת עיניים מתקדמת. הוא איבד את ראייתו לחלוטין עד סוף 1870.
בתקופה שבה היה פרופסור, הוא יצר דיוקנאות רבים (כולל אלה של מיכאיל קוטוזוב ושל איוון דיביץ') וסצנות אלגוריות לשיקום ארמון החורף לאחר שנפגע בשריפה ב-1837.
יצירותיו הדתיות הן המוכרות ביותר. הן כוללות ארבעים ציורים ואייקונים רבים שנוצרו מסקיצות של קארל ברולוב, כולל "דרשה על ההר".
הוא גם עבד בקתדרלת קזן ובכנסיית האקדמיה הקיסרית. מדי פעם הוא צייר מחוץ לסנט פטרסבורג, וביקר בקתדרלות רבות. לאחר שאיבד את ראייתו, כמה מהסקיצות המוקדמות יותר שיצר שימשו כמודלים לציורים בקתדרלת ישו המושיע, שבוצעו על ידי ניקולאי קושלב.
אוצרים של אוספי אמנות התייעצו איתו לעיתים קרובות כמומחה. זה כלל רכישת אוסף השייך לנסיכה אנסטסיה טרובצקיה, ויצירות נבחרות מאוסף וילם השני, מלך הולנד, והן עבור ארמון החורף ואוסף הפסלים באקדמיה הקיסרית.
גלריה

ברתולומאוס הקדוש, 
 בין 1843 ל־1845
שושנה והזקנים, 1822
סוקרטס מגן על אלקיביאדס בקרב פוטידאה, 1828
דיוקן פילדמרשל הנסיך מיכאיל קוטוזוב, 1834
הערות שוליים

↑  ЭСБЕ/Басин, Петр Васильевич — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית)
↑  Русские художники. Басин Петр Васильевич., www.artsait.ru
↑  Kenneth, Pyotr Basin, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810618722105606  GND: 117567507  ISNI: 0000 0000 2511 7839  LCCN: n85208571  RKD: 358460  VIAF: 47899445   WorldCat (עם VIAF): 47899445
בלה אילש

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1895 קושיצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 בינואר 1974 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1916) 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 מעסיק:  ניוגט 
 תפקיד:  עורך ראשי 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1950)  פרס קושוט (1955)  עיטור הכוכב האדום (1945) 
 
בלה אילש (במקור ליפנר, בהונגרית: Illés Béla; קושיצה, 25 במרץ 1895 – בודפשט, 5 בינואר 1974) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי זכה פעמיים בפרס קושוט היוקרתי.
ביוגרפיה

בלה אילש נולד במשפחה יהודית כבנם של איזידור ליפנר (1860–1943) ושל רוזה בק (1876–1967). בשנת 1912 סיים את לימודיו בגימנסיית סנט אישטוואן בזוגלו (רובע 14 כיום בבודפשט). בשנת 1916 קיבל את הדוקטורט באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). כתביו הראשונים פורסמו על ידי כתב העת הספרותי החשוב ניוגט בסיוע המשורר אנדרה אדי. משם ואילך לקח על עצמו אילש באופן קבוע תפקידי כתיבה פוליטית וציבורית בטורי הניוגט. הוא תמך בדעות סוציאליסטיות, ולא באלה הבורגניות רדיקליות.
בשנת 1919 היגר לווינה בעקבות נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. בשנים 1920 עד 1921 עבד ב"עיתון הפועלים" (Munkás Újság) בזקרפטיה. הוא נעצר ולאחר מכן גורש מצ'כוסלובקיה (שהוקמה אז והאזור עבר אליה מהונגריה בעקבות חוזה טריאנון). בשנים 1921 עד 1922 חי שוב בווינה כעובד מזדמן וכניצב בסרטי קולנוע. בשנת 1923, לאחר שגורש גם מאוסטריה הוא נסע לרוסיה הסובייטית (לימים ברית המועצות). הוא הפך לעובד של העיתון בשפה ההונגרית "מגל ופטיש" (Sarló és Kalapács). משנת 1927 עבד במזכירות התאחדות הסופרים הסובייטית.
הרומנים שלו מעוררים את אירועי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, את הדרך למהפכה. כמאיור של הצבא האדום הסובייטי השתתף במצור על בודפשט. בשנים 1950 עד 1956 היה העורך הראשי של "העיתון הספרותי" (Irodalmi Újság). משנת 1957 עד 1959 היה חבר מערכת כתב עת "חיים וספרות" (Élet és Irodalom). נינו הוא השחקן ההונגרי מאטה יאראי.
ביוגרפיה > קפטן גוסב

דמותו המפורסמת הבדיונית הוא אלכסיי גוסב (ברוסית: капитан Алексей Гусев), קצין בצבא הרוסי האימפריאלי שלחם לצד ההונגרים, כביכול, במהפיכת 1848 בהונגריה שמכונה בהונגריה "מלחמת העצמאות בשנים 1848-49", שנתפס כביכול במינסק באוגוסט 1849 עם שישה מחבריו על ביקורתו לגבי ההתערבות רוסית בהונגריה. כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 קבעו ההיסטוריונים שזו דמות בדיונית לחלוטין, על אף הכחשותיו של אילש.
פרסים

פרס קושוט ( 1950, 1955 )
ראו גם

ביקורת על ג'רג' פרנצי: בלה אילש: רפסודיה קרפטית
גזה הגדוש: אולם הדיוקנאות של הספרות ההונגרית
פרופיל היוצר ב-Moly.hu
בולדיז'אר ורש: זיוף היסטוריה ותעמולה פוליטית. סיפורי בלה אילש על תמיכה רוסית במאבקי החירות ההונגריים ; המכון להיסטוריה, האקדמיה ההונגרית למדעים, 2014 ( אנדרטאות היסטוריות הונגריות. עבודות גמר)
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות הונגרית? ספרי מאגר מסת"ב 9638607106
אדן שבה: הגדוד שנידון למוות, קרן התרבות בודקסי, מסת"ב 9789630649575
לקסיקון ספרותי הונגריחדש, עורך ראשי. פטר לאסלו, 1994
ביוגרפיה של בלה אילש
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a kassai izr. hitközség születési akv. 19/1895. folyószáma alatt".
↑  "Lipner Izidor halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 821/1943. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262853305171  PLWABN: 9810579886105606  BIBSYS: 99029080  BnF: cb127816544 (data)  CiNii: DA13134815  GND: 118708724  ICCU: IEIV005504  ISNI: 0000 0000 9401 0461  LCCN: n87908658  LNB: 000167089  NDL: 00550975  NKC: xx0002976  NTA: 067541682  RERO: 02-A013902909  SUDOC: 098997718  VIAF: 79285160   WorldCat (עם VIAF): 79285160
אהרן פרלוב (סופר)

אין תמונה חופשית
אהרן פרלוב (נולד ב-י"ג באייר ה'תשכ"ד, 25 באפריל 1964) הוא מחבר של ספרי ליקוט על מגוון תחומים ומקצועות תורניים, ובעל מדורים קבועים בתוספת התורנית של עיתון המודיע.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לרבי אלטר ישראל שמעון (בן האדמו"ר רבי נחום מרדכי פרלוב מנובומינסק) ולבריינדל, בת רבי משה נפתלי אולמן, מחבר ספר "צל העדה".
למד בישיבת קרלין סטולין בבורו פארק, בישיבת פילדלפיה ובהמשך בישיבת רוז'ין בירושלים. נישא ליוכבד, בתו של המוהל הירושלמי יוסף דוד ויסברג.
מתגורר בירושלים. לאחר נישואיו למד שנתיים ב"כולל פולין" בעיר העתיקה, ובהמשך ב"כולל סוכטשוב" בשכונת בית וגן. כשנוסדה בירושלים הישיבה גדולה "אבני נזר"- סוכטשוב (בשנת ה'תשמ"ט, 1989), החל לשמש בה כ"נושא ונותן" עד לסגירת הישיבה.
יצירתו

הרב פרלוב מפרסם (החל משנת ה'תשנ"א, 1991) שלשה מדורים קבועים בתוספת התורנית של עיתון המודיע, היוצא לאור מדי שבת ומועד. המדור הראשון "ניצוצי הפרשה" הוא ליקוט על סדר הפרשיות והמועדים. המדור השני "אוצרות הדף היומי" הוא ליקוט רעיונות ופירושים על הש"ס בדרך הפרד"ס, לפי סדר ה"דף היומי". המדור השלישי "אמרות צדיקים" הוא ליקוט סיפורים ואמרות על צדיקים שיום ההילולא שלהם חל בשבוע הקרוב.
את אסופת המאמרים במדורים אלו - הוציא לאור במשך השנים בסדרת ספרים ענפה על התורה והמועדים, על הש"ס ועל סיפורי צדיקים, ועליהם הוסיף ספרי ליקוט נוספים שלא פורסמו בהמודיע, כספרי ליקוט על "אשת חיל", ברכת המזון, שבע ברכות, דברי צחות של צדיקים, ענייני חלומות ועניינים רבים נוספים.
בשונה ממלקטים אחרים האוספים מכל הבא ליד, וספריהם משמשים בדרך כלל 'מראה מקום' לספרים מצויים, צורת הליקוט של פרלוב מתאפיינת בקו ייחודי: הוא אוסף מתוך ספרים או מאספים תורניים שאינם בהישג יד, ובדגש על מאמרים וסיפורים שעדיין לא סודרו לפי הנושא עליו הוא מלקט. כך, למשל, ספריו על התורה מלוקטים מתוך קובצים וספרים שלא סודרו לפי סדר הפרשיות, ובספריו הוא מסדר אותם לראשונה על סדר פרשיות התורה. כך הם גם ספריו על סדר הש"ס וספריו האחרים.
ספריו

סדרת "ניצוצי התורה" על פרשיות השבוע.
סדרת "ניצוצי גאוני וצדיקי הדורות" על התורה.
סדרת "אוצרות צדיקי וגאוני הדורות" על התורה והמועדים, סיפורי צדיקים ועניינים נוספים (ברכת המזון, שבע ברכות ועוד).
סדרת "אוצרותיהם של צדיקים" על התורה והמועדים (1 כרך על התורה והמועדים ו-2 כרכים על המועדים), הגדה של פסח, מסכת אבות ו"אשת חיל".
סדרת "אמרות צדיקים" 2 כרכים: כרך אחד - ליקוט מאמרים וסיפורים על גדולי החסידות; כרך שני - סיפורי צדיקים מפי רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז-קלויזנבורג.
סדרת "זכרונם לברכה" - 12 כרכים ליקוט מונומנטלי של סיפורי צדיקים, מסודרים לפי ימי היארצייט.
ספר "הילולא דצדיקיא" (המהדורה הראשונה של "זכרונם לברכה").
ספר "בקדושתו של אהרן" 2 כרכים, הכולל ליקוט סיפורים ומאמרים על רבי אהרן מבעלזא.
ספר "אור חיינו" על רבי חיים מאיר הגר מויז'ניץ.
קונטרס "שיחות קודש" - סיפורי צדיקים מפי האדמו"רים לבית סוכטשוב ותלמידיהם הרבנים.
ספר "בחלום אדבר בו" - ליקוט על חלומותיהם של גאוני וצדיקי הדורות.
סדרת "מרגליות הש"ס" - ליקוט מאמרים וסיפורים על דרך הפרד"ס לפי סדר הש"ס.
סדרת "ניצוצי הש"ס" - ליקוט המאמרים הקצרים מתוך סדרת "מרגליות הש"ס", והוספת מאמרים קצרים חדשים.
הערות שוליים

^ נין רבי שלמה זלמן אולמן בעל "יריעות שלמה" ובן בתו של רבי חיים סופר בעל "מחנה חיים".
^ מחבר הספרים "אוצר הברית", "אוצר פדיון הבן", "אוצר החיים" (מנהגי צאנז), "רבינו הקדוש מצאנז" ועוד.
^ לעיתים הוא משתמש בשם העט "א. בן אי"ש", המורכב מראשי התיבות "אהרן בן אלטר ישראל שמעון".
^ מתוך דף השער של ספריו על התורה והמועדים: "אמרות טהורות ושיחות קודש שהיו מפורזים בספרים ובקובצים, ונדפסים לראשונה בספר על סדר הפרשיות והמועדים".
^ מתוך ההקדמה לסדרת הספרים "מרגליות הש"ס": "הספר הינו לקט חידושי תורה על דרך הפרד"ס מסודר על סדר הש"ס. מטרתו ללקט הנפזרים, אמרות אשר ללא סידורם במתכונת חדשה קשה למצוא איה מקומם. הספר מאפשר לציבור הלומדים להיות נאותים לאורם של אורות יקרים אלו. רוב רובם של המאמרים הם מצדיקי וגאוני הדורות האחרונים - מתקופת הבעש"ט והגאון מווילנא זי"ע עד צדיקי וגאוני דורנו שליט"א, שנלקטו בעמל רב במשך שנים רבות מהמון ספרים קובצים וקונטרסים".
^ מתוך הקדמת המחבר לסדרת הספרים: "זכיתי להוציא לאור סידרה 'מרגליות הש"ס' ט"ז כרכים על כל הש"ס... בספרים 'מרגליות הש"ס' מובאים גם מאמרים ארוכים ועמוקים, כמו כן לא כל אחד ביכולתו לקנות סדרת ספרים של ט"ז כרכים. לכן לקראת התחלת הדף היומי במחזור הנוכחי רחש לבי דבר טוב להוציא סידרה חדשה 'ניצוצי הש"ס' ד' או ה' כרכים על כל הש"ס - רק מאמרים קצרים וקולעים, ובנוסף אלפי מאמרים חדשים שמצאתי וליקטתי בשנים האחרונות אחר הוצאת הספרים 'מרגליות הש"ס'".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307160405171  LCCN: nr94028522  VIAF: 44182249   WorldCat (עם VIAF): 44182249
אהוד אטון

| --- | --- |

אהוד אטון, 2015
 לידה:  21 במאי 1987 (בן 37) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  מצפה רמון, ישראל
 
אהוד אטון (נולד ב-21 במאי 1987) הוא בסיסט, מלחין, מוביל הרכב ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

אטון נולד בישראל והחל לנגן בפסנתר בגיל שש. כשהיה בן 12, החל לנגן מוזיקה ישראלית בלהקות צעירות שונות בירושלים. בגיל 16 התקבל אטון לתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות, שם החל ללמוד בס אצל המנצח מיכאל קלינגהופר, פיתוח שמיעה אצל פרופסור בת שבע רובינשטיין והלחנה אצל פרופ' אנדרה היידו. אטון המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ועם סיום לימודיו קיבל מלגה ללמוד בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד על מנת להשלים לימודי תואר שני. בקונסרבטוריון אטון למד אצל דוני מקסלין, פרד הרש, הנקוס נצקי ואחרים, וקיבל את התואר השני ב-2012.
אטון מתגורר כיום במצפה רמון והוא המנהל האמנותי של בית הספר הגבוה למוזיקה "מצפן פנימי", אותו הקים בשנת 2016, וכן את פסטיבל "ג'אז על הקצה", שמתקיים במצפה רמון. רבים מייחסים את צמיחתה של הסצנה האמנותית והתרבותית במצפה רמון לבית הספר למוסיקה, כמו גם למועדון הג'אז אותו הקים היזם ואיש התרבות גדי לייברוק.
ביוגרפיה > קריירה

כמוביל הרכב וכמלחין, אטון הוציא חמישה אלבומים. הראשון, "חצאי צבאים חצאי קולות", בשיתוף פעולה עם הפסנתרן הישראלי אוריאל הרמן, שהוא פרויקט של חיבורים חדשים לשירים של המשוררת הישראלית רחל המשוררת. האלבום זכה לתשומת לב תקשורתית בישראל, וכלל אף ביקורת ב"הארץ", בידיעות אחרונות, בערוץ 2 ובמקומות נוספים. אלבומו השני "Heading North", היה אלבום שהלחין בעצמו, והוא כולל את הפסנתרנית היפנית הרוקה יבונו, והמוזיקאים הישראלים נתן בלנקט וטל גור. האלבום השלישי של אטון, Raw Gestures ראה אור בשנת 2013, ומנגנים בו הפסנתרן דניאל שוורצולד והמתופף מתן אסייג. אלבומו הרביעי BiPolar שהוציא בשיתוף עם הפסנתרנית הרוקה יאבונו הוא אלבום דואט. אלבומו האחרון של אטון Deep in the Mountains ראה אור בשנת 2019 ומשתתפים בו הפסנתרן דניאל שוורצולד והמתופף נתן בלנקט.
כסיידמן, אטון שיתף פעולה עם מוזיקאים מישראל ומארצות הברית, כגון פרד הרש, אלי דג'יברי, ג'ורג' גרזונה, ענת כהן, מירי מסיקה ועוד.
בצעירותו שיחק במספר סרטי קולנוע חרדי של חברת ״פרי עץ הדעת״ שיצרו מוטי גל ושוקי בן פורת, בניהם ״לילה בגומחה״ (תפקיד ראשי, 1999), ״דג מלוח״, ״שדה מוקשים״ (2 חלקים, 2001) ו״הנבל הכחול״ (2 חלקים).
דיסקוגרפיה > אלבומים

Half Colors, Half Voices (2008)
Heading North (2012)
Raw Gestures (2013)
BiPolar (2014)
Collage of Moments (2016)
Deep in the Mountains (2019)
דיסקוגרפיה > סינגלים

Stork (2017)
Deep in the Mountains (2017)
Keep Calm (2018)
Keep Calm (2020)
Seven Hours to Cairo (2020)
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | לילה בגומחה | שחקן ראשי | עלילתי, דרמה |
|  | דג מלוח | שחקן | עלילתי, דרמה |
| 2001 | שדה מוקשים | שחקן | עלילתי, דרמה |
| 2001 | שדה מוקשים (חלק 2) | שחקן | עלילתי, דרמה |
|  | הנבל הכחול | שחקן | עלילתי, דרמה |
|  | הנבל הכחול (חלק 2) | שחקן | עלילתי, דרמה |
הערות שוליים

↑  יסמין שמש, חינוך מוזיקלי, באתר ynet, 7 בדצמבר 2012
↑  "Why This Proudly Jewish Lawmaker Is One of Israel's Biggest Critics in Congress". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-01-23.
↑  Jazz Room volunteers see their vision come to fruition as third season launches, therecord.com, ‏2014-09-17 (באנגלית)
↑  Jessica Steinberg, A jazz bassist brings the blues back home, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  DownBeat Magazine, web.archive.org, ‏2014-07-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498648005171  LCCN: n2018035594  VIAF: 308255244   WorldCat (עם VIAF): 308255244
שמעון צאלח

מארי שמעון בן יחיא צאלח (1919 צנעא - 1993 בני ברק) הוא רב תימני, ששימש רב של מספר מושבים בשרון (אליכין, עזריאל, כפר יעבץ, קדימה), והדפיס מחדש חלק מספרי ר' יחיא צאלח.
חייו

נולד בתימן, בעיר צנעא ב-1919, בן למשפחת רבנים, ודור שביעי לר' יחיא צאלח. בצעירותו למד אצל מארי יוסף שמן. התייתם בגיל צעיר והתפרנס מעיבוד עורות. התחתן בתימן יחסית בגיל מאוחר (28) יחסית לתקופה.
פעילות ציבורות

לפני עלייתו ארצה ריכז שיעורי תורה לצעירים בבית כנסת 'צאלח' בצנעא. וסייר בכפרים בתימן מטעם התאחדות התימנים בישראל ועודד עליה לישראל.
עלה לארץ בעליית התימנים הגדולה ב-1950. הוסמך לרבנות על ידי הרב עוזיאל. שימש כרב במושבה קדימה בתחילת דרכה. היה גם אברך כולל, והתפרנס מכתיבת סת"ם.
ב-1955 עבר לגור בבני ברק בשיכון ה', שם הקים בשנת תשט"ו את בית הכנסת "עץ חיים" ושימש שם כרב בית הכנסת עד מותו, במקביל שימש כרב אזורי למספר מושבים בשרון.
הוא פעל לשימור מסורת יהדות תימן, וזו של מהרי"ץ בפרט, הרב יצחק רצאבי בהקדמת ספרו שולחן ערוך המקוצר כותב, כי הוא למד בעיקר ממנו את המסורות והנהגות חכמי צנעא. הוא שאף שצעירי התימנים שלא מכירים את השפה הערבית ימשיכו ללמוד את פירוש רס"ג על התורה, כפי שנהגו לעשות בלימוד המארי בתימן, לצורך כך הכין לדפוס את פירוש רס"ג מנוקד.
היה מהמורים הראשונים בבית הספר הדתי שהוקם למען העולים על ידי שמעון פרידליך ברגופן, מזכיר המועצה הדתית בקדימה. לאחר מעברו של הרב שמעון צאלח לבני ברק ב-1955 הקים בה את בית כנסת התימני 'עץ חיים' בשיכון ה'.
קיבל את אות יקיר בני ברק.
נפטר בבני ברק בכ"ז אייר תשנ"ג, ונקבר בחלקת התימנים החדשה בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
הדפסה והוצאה מחודשת של ספרי ר"י צאלח

הוציא לאור רבים מספריו של ר"י צאלח.
תכלאל "עץ חיים" בארבעה כרכים (תשל"א), עם הערות הר"ד נכד מהרי"ץ, תרגום כל הלשונות בערבית, והערות והוספות של המהדיר.
ספר זבח תודה למהר"ץ.
משניות עם ניקוד מהרי"ץ.
זבח תודה
שערי קדושה למהרי"ץ (תשמ"ד).
כמן כן, הכין מהדורה חדשה לתאג' עם קונטרס חלק הדקדוק ופרשנים נוספים מתימן, בניו הרבנים מאיר ויוסף, הוציאו לאור את התאג' לאחר מותו בשם "כתר תורה חזון שמעון".
הערות שוליים

↑  משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, עמ' 505. שם יש כתב הסמכה מהרבנות הראשית על מינוי כרב מורה הוראה ב'כפר מנצוריה' (הכוונה בשם זה היא לשיכון העולים במושבה קדימה)
↑  משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א, בני ברק: המכון לחקר חכמי תימן, תשס"א, עמ' 506
↑  משה גברא, אנצילופדיה לחכמי תימן, כרך א, בני ברק, תשס"א, עמ' 505
↑  מבוא הספר נוכח השולחן עמוד 46
משבר בני הערובה בבית הכנסת בית ישראל בטקסס

כוחות משטרה במהלך משבר בני הערובה בבית הכנסת בית ישראל, קוליוויל, טקסס.
משבר בני הערובה בטקסס אירע בין 15 בינואר ל-16 בינואר 2022 כאשר גבר חמוש ברובה השתלט על בית כנסת של קהילה יהודית רפורמית (קהילת בית ישראל) בעיר קוליוויל (אנ') בטקסס והחזיק בארבעה מתפללים, ביניהם רב הקהילה צ'ארלי סיטרון וואקר כבני ערובה.
החוטף דרש לשחרר מהכלא את עאפיה סידיקי, מחבלת איסלאמית ממוצא פקיסטני שנידונה ל-86 שנות מאסר בניסיון לרצוח חייל אמריקני.
תשע שעות מאוחר יותר, שוחרר אחד מבני הערובה, וכעבור 12 שעות פרץ צוות מיחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI לבית הכנסת, שחרר את שאר בני הערובה והרג את החוטף.
ב-FBI אמרו כי החוטף התמקד בנושא שאינו קשור ישירות לקהילה היהודית, וכי אין אינדיקציה לכך שהוא קשור לרשת טרור רחבה יותר.
רקע

קהילת בית ישראל הוקמה רשמית ב-1999 עם 25 משפחות חברים ושייכות לאיחוד הקהילות העבריות האמריקאיות, כיום האיחוד של היהדות הרפורמית. בית הספר הדתי בקולוויל נפתח עם 75 ילדים רשומים וכיום הקהילה מונה למעלה מ-60 משפחות ויותר ממאה ילדים.
בערב פסח בשנת 2019, התרחש אירוע ירי על רקע אנטישמי בבית הכנסת של חב"ד בעיירה פאווי שבפרברי סן דייגו שבקליפורניה. באירוע נרצחה לורי גילברט קיי בת ה-60. עוד שלושה בני אדם נפצעו באירוע, ביניהם רב בכיר בקהילת חב"ד שבעיר, ישראל גולדשטיין שנורה בידיו. על פי דיווחים שיצאו מבית החולים נפצעה גם ילדה כבת 8 שנפצעה מרסיס.
משבר בני ערובה

ב-15 בינואר 2022 בשעה 10:41 במהלך תפילת השבת, פרץ גבר חמוש ברובה לבית הכנסת של היהודית רפורמית (קהילת בית ישראל) בעיר קוליוויל בטקסס.
בגלל התפשטות נגיף האומיקרון הועברה רוב הפעילות של הקהילה לזום ובתפילת שבת בבוקר לא נכחו הרבה אנשים. באותו בוקר הגיעו רק 4 אנשים למבנה (הרב צ'ארלי סיטרון וואקר,ג'ף כהן, שיין וודוורד ולארי שוורץ). במהלך האירוע הוא הסכים לשחרר את אחד מבני הערובה, אחד מהמבוגרים יותר.
בשידור חי בדף הפייסבוק של בית הכנסת הרפורמי הוא נשמע מדבר בטלפון עם נציגי המשטרה ומאיים עליהם שלא ייכנסו למקום. "אם מישהו ינסה להיכנס לבניין הזה, אני אומר לכם, כולם ימותו".
השידור החי מבית הכנסת בטקסס נקטע מעט לפני השעה 14:00.
כוחות גדולים של המשטרה יחד עם יחידות מיוחדות ללוחמה בטרור ולחילוץ בני ערובה וכן סוכנים של ה-FBI הוזעקו למקום וניהלו את המשא ומתן. השטח הסמוך לבית הכנסת פונה והתושבים בסביבה הקרובה התבקשו שלא להגיע לאזור.
במהלך המגעים בין ה-FBI לחוטף, רשת CNN דיווחה כי החוטף שוחח עם הרבה אנג'לה בוכדל מניו-יורק, וסיפר לה על מי שלטענתו היא אחותו, היושבת במאסר פדרלי, ולטענתו הופללה.
המחבלת, עאפיה סידיקי, היא מחבלת איסלאמית ממוצא פקיסטני המוחזקת במאסר בבית כלא פדרלי בטקסס לא רחוק מבית הכנסת בו התרחשה החטיפה, לאחר שהשתתפה בפיגוע נגד חיילים אמריקנים, נעצרה על ידי הצבא האמריקאי באפגניסטן ונגזרו עליה 86 שנות מאסר.
בתגובה, עורכת דינה של המחבלת, מרווה אלביילי אמרה כי אין לה כל קשר לאירוע וכי האסירה "לא מעוניינת בשום אקט אלים שיבוצע בשמה".
שחרור בני הערובה

תשע שעות מאוחר יותר, אחד מבני הערובה שוחרר, וכעבור 12 שעות צוות מיחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI פרץ לבית הכנסת ושחרר את שאר בני הערובה. חברת הקונגרס האמריקאית, בת' ואן דוין, אישרה לכתבים ב-"Fort Worth Star-Telegram" כי התוקף מת.
ב-FBI אמרו כי החוטף התמקד בנושא שאינו קשור ישירות לקהילה היהודית, וכי אין אינדיקציה לכך שהוא קשור לרשת טרור רחבה יותר.
חקירת האירוע

החוטף, אכרם, בריטי איסלאמי בן 44 ממוצא פקיסטני. הגיע לארצות הברית באופן חוקי בדצמבר 2021, והתגורר בבלקבורן, בלנקשייר 18.
את האקדח קנה בבוקרו של אירוע החטיפה.
ב-FBI אמרו כי החוטף התמקד בנושא שאינו קשור ישירות לקהילה היהודית, וכי אין אינדיקציה לכך שהוא קשור לרשת טרור רחבה יותר.
במסגרת חקירת האירוע, נעצרו שני בניו של המחבל בבריטניה בחשד שהיו בקשר איתו במהלך האירוע.
מהקהילה המוסלמית בבלקבורן נמסרה הודעה בשם משפחת אכרם לפיה הוא לוקה בבעיות נפשיות.