stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זוכי פרס איג נובל
2024

שלום – ב׳ פ׳ סקינר, שעשה ניסויים לבדיקת האפשרות של שיכון יונים חיות בתוך טילים כדי להנחות את מסלול הטיסה שלהם
בוטניקה – ג'ייקוב וייט ופליפה יאמשיטה, שמצאו ראיות לכך שצמחים מסוימים מחקים את הצורה של צמחי נוי שכנים.
אנטומיה – מרג'וליין וילמס, קוונטין הנוק, שרה טונון דה לארה, ניקולס קוגן, וינסנט פלורי, רומי רייסיגייר, חואן חוזה קורטז סנטאנדר, רוברטו רקואנה, ז'וליאן סטירנמן ורומן חוסיין חונסארי, שבדקו האם השיער על ראשם של אנשים בחצי הכדור הצפוני מסתובב לאותו כיוון (עם או נגד כיוון השעון) כמו אנשים מחצי הכדור הדרומי.
רפואה – ליבן א׳ שנק, תהמין פאדאי וכריסטיאן ביכל, שהראו שהיעילות של תרופות מזויפות הגורמות לתופעות לוואי כואבות גבוהה יותר מזו של תרופות מזויפות שלא גורמות לתופעות לוואי כואבות.
פיזיקה – ג׳יימס ליאו, על הסברה והדגמה של יכולות השחייה של פורל.
פיזיולוגיה – ריו אוקבה, טויופומי פ. צ'ן-יושיקאווה, יוסוקה יוניאמה, יוהיי יוקויאמה, סאטונה טנאקה, אקיהיקו יושיזאווה, וונדי ל. תומפסון, גוקול קאנן, אייג'י קובאיאשי, הירושי דייט וטקאנורי טאקבה, שגילו שיונקים רבים מסוגלים לנשום דרך פי הטבעת שלהם.
הסתברות – פרנטיסק ברטוס, אריק-יאן ואגנמייקרס, אלכסנדרה סראפוגלו, הנריק גודמן ורבים נוספים, שהראו, בתיאוריה ועל־ידי 350,757 ניסויים, שכאשר מטילים מטבע הוא נוטה ליפול על הצד ההתחלתי.
כימיה – טס הירמנס, אנטואן דבלייס, דניאל בון וסנדר ווטרסן, שהשתמשו בכרומטוגרפיה כדי להפריד בין תולעים שיכורות ופיקחות.
דמוגרפיה – סאול ג׳סטין ניומן, שגילה שרבים מהאנשים שהתפרסמו בעקבות תוחלת החיים הארוכה שלהם חיו במקומות עם תיעוד גרוע של לידות ופטירות.
ביולוגיה – פורדיס אלי וויליאם א׳ פיטרסון, שפוצצו שקית נייר ליד חתול שעומד על גב של פרה כדי לחקור מתי ואיך פרות משפריצות חלב.
הערות שוליים

דן קווייל, סגן נשיא ארצות הברית שדימוייו הציבורי היווה סמל לבורות בעיני מעניקי האיג־נובל והביא ל"זכייתו" בשנה הראשונה להענקת איג־נובל בתואר "האדם שמראה כמה חשוב להעניק חינוך מדעי"
מיכאיל גורבצ'וב, מנהיגה האחרון של ברית המועצות שבעצמו זכה בפרס נובל לשלום, אמנם לא זכה בפרס איג־נובל – אבל ההערכה שרוב הסיכויים שהוא אינו אנטיכריסט (סיכוי של 1 ל־710,609,175,188,282,000 שהוא אכן אנטיכריסט) זיכתה את רוברט פאיד בפרס למתמטיקה בשנת 1993
יצירת האומנות "פלמינגו פלסטיק ורוד". שזיכתה את יוצרה, דון פת'רסטון, בפרס איג נובל לאומנות לשנת 1996, יצירה זו היא אבן דרך בחלוקת פרסי איג־נובל, שכן לראשונה זוכה בפרס אכן בא לטקס על מנת לקבל את הפרס
ז'אק שיראק, נשיא צרפת, זוכה פרס איג־נובל לשלום לשנת 1996 על ניסויים גרעיניים במלאת 50 שנים לאסון הירושימה
אנדריי גיים, זוכה פרס איג נובל בפיזיקה לשנת 2000, הראשון שזכה גם בנובל וגם באיג נובל.
יושירו נאקאמטסו, ממציא פורה, אליו מיוחסות למעלה מ־4,000 המצאות. את הפרס קיבל בשנת 2005 על מחקרו על הקשר בין תזונה לאריכות ימים
פרובוס

פרובוס על מטבע
מַרְקוּס אָוּרֶלְיוּס פְּרובּוּס אָוּגוּסְטוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Probus Augustus;‏ 232–282) היה קיסר רומא משנת 276 ועד למותו. בתקופתו המשיך הלחץ של השבטים הגרמאניים על הגבולות המערביים של האימפריה וכתוצאה מכך הסיגו הרומאים את קווי ההגנה והגבולות אל נהרות הריין והדנובה.
קורות חייו > רקע

פרובוס נולד ופעל בתקופה הידועה בהיסטוריה בשם משבר המאה ה-3, שבה היו לפחות עשרים ושישה תובעים לתואר הקיסר, בעיקר גנרלים בולטים בצבא הרומי, שהצליחו להשתלט על תפקיד הקיסר. עשרים ושישה אנשים התקבלו באופן רשמי על ידי הסנאט הרומי כקיסרים במהלך תקופה זו, ובכך הפכו לקיסרים לגיטמיים.
הקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס - ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את הקיסרים הרומאיים לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים ושבטים ברברים אחרים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, מעימותים שנמשכו לאורך המאות עד לנפילת האימפריה הרומית המערבית.
המשבר הביא לשינויים עמוקים במוסדות האימפריה, בחברה, בחיים הכלכליים, ובסופו של דבר, בדת. תקופה זו נתפסת בעיני רוב ההיסטוריונים, כהגדרת המעבר בין התקופות ההיסטוריות של העת העתיקה הקלאסית לבין שלהי העת העתיקה.
קורות חייו > לפני תפיסת השלטון

תאריך לידתו של פרובוס איננו ידוע. ההשערה היא כי נולד בין 230 לשנת 235. ידוע כי הוא נולד לאדם בשם דלמטיוס בעיר סירמיום בירת הפרובינציה פנוניה התחתית.
פרובוס הצטרף לצבא האימפריה הרומית עם הגיעו לבגרות בתחילת המחצית הראשונה של המאה השלישית וזכה להצלחה והערכה. הוא מונה לטריבון צבאי על ידי הקיסר ולריאנוס וזכה לקידום תחת כל אחד מהקיסרים שירשו את כס הקיסרות, האחרון שבהם טקיטוס מינה אותו לתפקיד המושל של הפרובינציות המזרחיות. עם מותו של טקיטוס הכריז פרובוס, בתמיכת הלגיונות שתחת פיקודו על עצמו כקיסר.
במקביל, אחיו של הקיסר המנוח פלוריאנוס הכתיר עצמו לקיסר באוגוסט 276, בתמיכת הלגיונות שהיו תחת פיקודו ובעיקרם הלגיונות שהיו מוצבים בחלק המערבי של האימפריה, אך לא ביקש ולא זכה לתמיכת הסנאט. הוא לא הספיק להגיע לרומא על מנת לבסס את תביעתו לכס הקיסרות בטרם הכריזו הלגיונות של החלק המזרחי של הקונסוליה על פרובוס כקיסר ופלוריאנוס נאלץ להצעיד את צבאו על מנת להכניע את המרידה. הצבאות נפגשו בסמוך לעיר טרסוס בטורקיה. צבאו של פליריאנוס היה גדול יותר אך פרובוס היה מפקד מנוסה, נמנע מעימות ישיר והשתמש בטקטיקות התשה שבשילוב עם תנאי מזג האוויר הקייצי הקשים הביאו להתמרדות בצבאו של פלוריאנוס. לא ברור האם פלוריאנוס נרצח על ידי מורדים מתוך צבאו או שמצא את מותו בנסיבות אחרות.
פרובוס יצא לכוון רומא ובדרך הצליח להדוף פלישה של שבטים גרמאניים ולזכות בתואר "גותיקוס", בשנת 277 הוא הגיע לרומא וזכה בהכרה בדיעבד של הסנאט במעמדו כקיסר.
קורות חייו > תקופת שלטונו

פרובוס, כמו כל הקיסרים של התקופה לא יכול היה לנוח על זרי הדפנה או להנות ממנעמי השלטון. היא נאלץ להתמודד עם לחצים בלתי פוסקים מצד שבטים גרמאניים ממערב וצבאות של האימפריות שגבלו בגבול המזרחי של האימפריה.
בשנת 278 ערך פרובוס סדרת מסעות מלחמה מוצלחים בגאליה כנגד שבטי האלמאניים והלונגי שבסדרת פשיטות חדרו אל מעבר לנהר הנקר (במדינת באדן-וירטמברג) אל תוך טריטוריה רומאית בעוד זרוע אחרת של הצבא הדפה פשיטות של השבטים הפרנקיים במטרה לנקות ולהבטיח את גאליה מאיום של פולשים גרמאניים. הצלחתו הביאה לפרובוס את הזכות לשאת את התואר גותיקוס מקסימוס וגרמניקוס מקסימוס, ובמקביל החל פרובוס בתהליך של יישוב בתי אב של שבטים גרמאניים שהסכימו-מרצון או מכפיה - לקבל את המרות של הרומאיים, בשטחי פרובינקיות ובעיקר באזורי ספר.
בין השנים 279 עד 280 ניהל פרובוס סדרת קרבות מול שבטי הוונדאלים, מסע מלחמה שהחל בפרובינקיה רייטיה (בלטינית: Raetia) במרכז אירופה שעל הרי האלפים (בשווייץ ובדרום גרמניה). איליריה (לטינית: Illyricum) שלאורך חופיו המזרחיים של הים האדריאטי וליקיה שבדרום-מערבה של אסיה הקטנה. במקביל נשלחו לגיונות של הצבא הרומאי אל מצרים על מנת לדכא מרד של שבטים נוביים אותם כינו הרומאים בלימי (Blemmyes) ועם דיכוי המרד שקדו הרומאים על בניה מחדש של תשתיות חיוניות כגון דרכים גשרים ותעלות מתוך מטרה להבטיח את יציבות הפקת ושינוע תבואה ממצרים לרומא.
במהלך השנים 280 עד 281 עסק פרובוס בדיכוי מרידות כנגד שלטונו מצד 3 טוענים לכתר בפרובינציות שונות.
בשנת 282 יצא פרובוס בראש לגיונות צבא לכוון הגבולות המזרחיים של האימפריה במטרה לייצב את אזורי הגבול שסבלו מלחץ של אויבים מבחוץ ומרידות מקומיות. מטרתו הראשונה הייתה עיר מולדתו סירמיום. במהלך החנייה בסמוך לעיר בחודש ספטמבר או אוקטובר נרצח פרובוס על ידי חייליו בנסיבות לא ידועות.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. מבוא: משוא פנים חיובי לפרובוס, עמ' 14–17, פרובוס, עמ' 55–56; פרובוס, עמ' 361–385.
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
הערות שוליים

↑  פיטר בראון, The World of Late Antiquity
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417413605171  PLWABN: 9810541586405606  BIBSYS: 9018426  BnF: cb146098693 (data)  GND: 118793446  ISNI: 0000 0000 6154 8601  LCCN: n99054990  NKC: jx20050223003  NTA: 075004992  RERO: 02-A010136108  SELIBR: 229451  SUDOC: 075732882  TePapa: 68632  VcBA: 495/139265  VIAF: 72190445   WorldCat (עם VIAF): 72190445
מצר ננטקט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  41°20′00″N 70°14′58″W﻿ / ﻿41.333333333333°N 70.249444444444°W﻿ / 41.333333333333; -70.249444444444
 he
 
מצר ננטקט בין האי ננטקט מדרום, לקייפ קוד מצפון.
מצר ננטקט (באנגלית: Nantucket Sound) הוא מצר באוקיינוס האטלנטי מול חופי מדינת מסצ'וסטס בארצות הברית. אורכו 48 ק"מ ורוחבו 40 ק"מ. הוא תַּחוּם על ידי קייפ קוד בצפון, האי ננטקט בדרום, והאי מרתה'ס ויניארד במערב. בין קייפ קוד למרתה'ס ויניארד הוא מחובר למצר ויניארד. הנמלים במצר ננטקט כוללים את נמל ננטקט ואת נמל הָאיֶינִיס, מסצ'וסטס.
בעלי חיים

המצר מהווה בית גידול ימי משמעותי עבור מגוון מינים חשובים מבחינה אקולוגית וכלכלית. יש לו חשיבות מיוחדת עבור כמה מינים של חיות בר המוגנות פדרלית, ומגוון סוגי דגה בעלי ערך מסחרי ותיירותי. המצר ממוקם במפגש של זרמי לברדור הקרים וזרם הגולף החם. זה יוצר בית גידול חוף ייחודי, המייצג את הטווח הדרומי עבור מינים צפוניים של האוקיינוס האטלנטי, ואת הטווח הצפוני עבור מינים מיד-אטלנטיים. במצר יש מגוון ביולוגי רב, והוא מכיל בתי גידול שנעים בין ים פתוח לביצות מלח, כמו גם חופי מים חמים בחופי הכף והאיים. העובדה שהמצר פתוח מאד לאוקיינוס, מביאה יונקים ימיים מסוגים שונים גם למצר.
היווצרות המצר והאיים

היווצרות המצר והאיים שמסביבו קשורים באותו תהליך. מדובר בשכבת הקרח של לורנטייד(אנ') שלפני כ-25,000 שנה התפשטה ל"שמיכה" של אלפי קילומטרים רבועים של קנדה וארצות הברית. הקצה הדרומי שלה הגיע בערך למקום בו שוכנים כיום מרתה'ס ויניארד, ננטקט, בלוק איילנד ולונג איילנד. עובי של קילומטר עד שני קילומטרים של שכבת הקרח נעה דרומה על פני הנוף הקדום, והביאה עימה סלעים גדולים, אבנים וחול שגרף. כשהקצה הדרומי שלו נמס, שוחררו כמויות אדירות של מי נמס ופסולת סלעית, ויצרו את מרתה'ס ויניארד, ננטקט והאיים האחרים. פני הים שהיו נמוכים בכ-122 מ' ממה שהוא היום, עלו שוב, והתפתחו סביבות שפכים של נהרות שערוציהם נחרצו על ידי זיזים של הקרחון וכן וחופים וביצות מלח.
תחבורה ימית

התעשייה המשגשגת של אמריקה של סוף המאה ה-19 העלתה את מצרי ויניארד וננטקט לנתיבי המים העמוסים ביותר, לפי הערכות מסוימות במקום השני אחרי תעלת למאנש במונחים של תנועה ימית. ברם לאחר פתיחת תעלת קייפ קוד(אנ'), היקף התנועה ירד דרמטית, עלה שוב בשנות השלושים, וירדה שוב דרמטית עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. כיום נמל ננטקט ממוקם לאורך החוף הצפוני של האי ננטקט, היינו בתוך המצר. הנמל מהווה אתר נופש בולט. הוא משמש באופן קבוע לתנועת מכליות חוף קטנות ומעבורות המובילות נוסעים, כלי רכב ומטען כללי בין היבשת לננטקט. הנמל מושך אליו גם עיסוקי פנאי רבים, ומשמש כנמל מקלט לספינות דיג באוקיינוס, וסירות אחרות. תחנת משמר החופים של ארצות הברית ממוקמת בברנט פוינט, גם כן על חוף המצר, בסמוך למגדלור הנושא שם זה(אנ').
ראו גם

גאוגרפיה של מצרים ומפרצים באזור לונג איילנד רבתי
הערות שוליים

↑  Nantucket Sound - Summary Report, U.S.G.S., Feb. 24, 1974
↑  Making a Difference, Raising Awareness, Marine Mammal Alliance Nantucket
↑  Vineyard Sound, Falmouth Cape Code Massachusetts
↑  John H. Hough, Sailing the Sounds – Vineyard and Nantucket At The Turn Of The Century, OnCape, Jul 12, 2023
↑  Nantucket Harbor Navigation Project, US Army Corps of Engineers - New England District Websit
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534400805171  GND: 4819451-7  LCCN: sh90004324  VIAF: 315131095   WorldCat (עם VIAF): 315131095
קארוס

מטבע של קארוס
מַרְקוּס אָוּרֶלְיוּס קַארוּס אָוּגוּסְטוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Carus Augustus; בערך 230 עד 283) היה קיסר רומא בין השנים 282–283.
חייו

מרקוס נומריוס קארוס נולד בנארבונסיס, הפרובינקיה הראשונה של רומא בגאליה, וגדל והתחנך בעיר רומא. הוא כיהן כסנאטור ומילא שורה של תפקידים צבאיים ואזרחיים בקריירה המוקדמת שלו. מאוחר יותר, ככל הנראה בעקבות קריירה צבאית מצליחה, מינה אותו הקיסר פרובוס בשנת 276 לתפקיד פריפקט המשמר הפרטוריאני.
בשנת 282, כאשר היה עם כוחות רומי ברייטיה ונוריקום, בהכנה למסע של פרובוס נגד הפרסים גאתה אי–שביעות הרצון של החיילים מהקיסר והם הכריזו על קארוס כקיסר החדש. נטען כי קארוס דחה את ההצעה מתוך נאמנות לקיסר, אך כאשר נרצח הקיסר על–ידי חייליו לא התמהמה ושלח הודעה לסנאט הרומי על מותו של פרובוס וכי הוא יורשו.
עדות למעמדו המדרדר של הסנאט ניתן למצוא בכך שקארוס לא טרח כלל לשוב לרומא כדי לקבל את אישורו של הסנאט אלא הסתפק במשלוח הודעה על השינוי. מכל מקום, אם היה קארוס האחראי לרציחת קודמו אם לאו, הוא דאג להוציא להורג את רוצחיו בפרובוס ועמד על הפיכתו של פרובוס לאל (האלהה), כמקובל במסגרת פולחן הקיסר.
לאחר מכן, החל קארוס לבנות את השושלת שלו ומינה את בניו הבוגרים, קארינוס ונומריאנוס, לקיסרים (תואר משני לתואר אימפרטור אוגוסטוס שהוא נשא). הוא מינה את קרינוס כאחראי על חלקה המערבי של האימפריה והמשיך עם נומריאנוס להילחם בפלישה של הסרמטים והקואדים, שחצו את הדנובה ופלשו לפאנוניה.
לאחר הטיפול בצורך דוחק זה, נפנה קארוס לטפל במשימה בה החל קודמו: ניסיון להעצים את עושרה של רומא באמצעות כיבוש חלקים מן האימפריה הפרסית. בחורף 282/283 הכריז קארוס כי בכוונתו לכבוש מחדש את מסופוטמיה, כפי שתכנן פרובוס. דומה היה כי זו השעה הנכונה לכך. הממלכה תחת השושלת הסאסאנידית הייתה בשקיעה מאז מותו של המלך שאפור הראשון. באהרם השני (מלך 276 עד 293), היה המלך השלישי מאז מת שאפור בשנת 272 והיה טרוד באותה עת במלחמת אזרחים נגד אחיו הומיזד.
בתחילת שנת 283 עבר קארוס, עם בנו נומריאנוס, את אסיה הקטנה ופלש למסופוטמיה. הוא הביס את הצבא הפרסי וכבש את סלאוקיה ולאחר מכן את הבירה הפרסית, קטסיפון (קרוב לבגדאד של היום). כדי לחגוג את ההצלחה, הוענק לבנו הבכור, קארינוס, תואר אוגוסטוס.
קארוס תכנן להמשיך במסע המוצלח נגד הפרסים, אך אז, בערך בסוף יולי, נמצא לפתע מת באוהלו במחנה הקיסר ליד קטסיפון. סערת ברקים התחוללה זמן קצר לפני מותו וזה הוסבר באמצעות הרעיון שאוהלו נפגע על–ידי ברק כעונש של האלים על שחתר להרחיב את האימפריה מעבר לגבולות הראויים. קרוב לוודאי שהסבר מעוגן במסורת זה אינו נכון. דיווחים אחרים מספרים על כך שקארוס מת ממחלה, כששמועות מצביעות על כך שייתכן והורעל על־ידי אריוס אפר, הפרפקט הפרטוריאני ואבי אשתו של נומריאנוס. שמועה אחרת נוטה לייחס מעורבות לדיוקלטיאנוס, שהיה אז מפקד המשמר האימפריאלי. ייתכן והעובדה שדיוקלטיאנוס דאג זמן קצר אחרי כן לחיסולם של שני בניו של קארוס מחזקת דעה זו.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. מבוא: קרוס, עמ' 57–58; קרוס, עמ' 402–405.
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
הערות שוליים

↑  זהו שמו עד להכתרתו. השם בפתיח הוא שמו כקיסר.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007326438005171  BnF: cb16490844c (data)  GND: 105105687X  LCCN: no2014032180  NTA: 374664072  VIAF: 307463196   WorldCat (עם VIAF): 307463196
פרומתאוס (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הנוסע השמיני
 בימוי:  רידלי סקוט 
 הופק בידי:  רידלי סקוט דייוויד גילר וולטר היל
 תסריט:  דיימון לינדלוף, ג'ון ספייטס 
 עריכה:  פייטרו סקאליה 
 שחקנים ראשיים:  נומי ראפאס מייקל פסבנדר גאי פירס אידריס אלבה לוגאן מרשל-גרין שרליז ת'רון
 מוזיקה:  מארק סטריית'נפלד 
 צילום:  דאריוז וולסקי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סקוט פרי הפקות, רטפק-דיון אנטרטיינמנט, Brandywine Productions, פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 ביוני 2012
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט אימה, סרט אימה מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  LV-223 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־21 
 תקציב:  130 מיליון דולר
 הכנסות:  403,354,469 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   prometheus
 סרט קודם:  הנוסע השמיני 4: התחייה
 סרט הבא:  הנוסע השמיני: קובננט 
 סרטים בסדרה:  הנוסע השמיני (סדרת סרטים)
 www.projectprometheus.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרומתאוס (באנגלית: Prometheus) הוא סרט מדע בדיוני משנת 2012 בבימויו של רידלי סקוט ובכתיבתם של התסריטאים ג'ון ספייץ ודיימון לינדלוף. בסרט מככבים: נומי ראפאס, מייקל פסבנדר, גאי פירס, אידריס אלבה ושרליז ת'רון. בסוף המאה ה-21, מפת כוכבים מתגלית בינות איוריהן של תרבויות האצטקים, המסופוטמים והמגדלנים. צוות ספינת החלל פרומתאוס נשלח למשימת מחקר לעקוב אחר המפה במטרה לגלות את מקור האנושות. כאשר הם חוקרים ציוויליזציה חייזרית מתקדמת, הם נתקלים באיום לעצם קיומה של האנושות.
הסרט תוכנן כסרט מקדים לסרט הנוסע השמיני משנת 1979, אף הוא בבימויו של סקוט. תסריטם של ספייץ ולינדלוף מביא עלילה נפרדת שמקדימה את עלילות הסרט הראשון בסרטי הנוסע השמיני ואינה בהכרח קשורה להם ישירות. לדברי סקוט, אף על פי שהסרט "מכיל קצוות DNA של הנוסע השמיני ומתרחש באותו יקום, הוא יחקור את המיתולוגיה והרעיונות שעומדים מאחוריו". צילומי הסרט החלו במרץ 2011 באתרי צילום כגון: קנדה, אנגליה, סקוטלנד, איסלנד וספרד והוא יצא לאקרנים ב-8 ביוני 2012.
שחקנים ראשיים

נומי ראפאס - אליזבת' שו
מייקל פסבנדר - דייוויד
שרליז ת'רון - מרדית' ויקרס
אידריס אלבה - יאנֵק
גאי פירס - פיטר ויילנד
לוגאן מרשל-גרין - צ'ארלי הולוויי
שון האריס - פייפילד
רייף ספאל - מילבורן, בוטניקאי
יצורים חייזריים

"המהנדסים"
נוזל השחור
לופת הראשים
זוחלים
דיקון
הפקה > עיצוב

מעצב התפאורות ארתור מקס עומד בראש המחלקה האמנותית באולפני פיינווד ומאחורי העיצובים של "הנוסע השמיני", אותם שינה כדי שיתאימו ל"פרומתאוס". סצנה ובה מופיעה הולוגרמה תלת-ממדית של מפת כוכבים הושפעה מציורו של ג'וזף רייט משנת 1766, "פילוסוף מרצה באוררי". בציור זה, מדען מציג פלנטריום מכני לאור נרות. בזמן ששוחח עם ספייץ על נחיצותה של מפת הכוכבים ככלי עלילתי, סקוט הזכיר את הציור כדרך המחשה למפה, אם כי לא היה מודע לשמו של הציור בתחילה ותיאר אותו כ"עיגולים בתוך עיגולים לאור נרות".
סקוט קיבל השראה לעצב את חליפות החלל של האסטרונאוטים כדי שיכללו קסדות זכוכית מעוגלות, וזאת לאחר שקרא סיפור ביוגרפיה על סטיב ג'ובס, ממקימי חברת אפל. ג'ובס תיאר את בנייתם של משרדים מזכוכית גורילה, שמשמשת בעיקר לעיצוב מכשירים סלולריים. סקוט ציין, כי "אם אני נמצא בשנת 2083 ואני עורך מסע לחלל, למה שאעצב קסדה שתכיל שטחים מתים? מה שאני מעוניין בו זו ראייה מלאה של 360 מעלות. זכוכית בזמן זה תהיה קלה כנוצה ולא תהיה פגיעה לכדורים". מעצב הנוסע השמיני הנס רודי גייגר הובא לפרויקט כדי לעצב את ציורי הקיר אשר מופיעים בכמה מהממצאים בכוכב הלכת החייזרי.
הפקה > צילום

עבודת הצילום החלה באולפני שפרטון באנגליה ב-21 במרץ 2011 למשך 82 ימים, עם תקציב הנאמד ב-120 עד 130 מיליון דולר. סקוט השתמש בשמונה בימות סאונד לצורך הצילום, כולל בימת 007 ע"ש אלברט א. ברוקולי, המפיק הנודע של סרטי ג'יימס בונד. מרחב הסטודיו היה מצומצם מאוד, לכן צוות ההפקה אולץ לבנות חמש בימות נוספות לצורך 16 תפאורות, בכך הם מרחיבים את בימת 007 במעל ל-30 אחוזים.
צילום חיצוני של העולם החוצני התבצע באיסלנד למשך שבועיים. הצילומים החלו ב-11 ביולי 2011 בבסיסו של הר הגעש הפעיל הקלה שבדרום איסלנד. צילום נוסף התרחש במפלי דטיפוס, אחד ממפלי המים החזקים ביותר באירופה. תהליך הצילומים באיסלנד כלל צוות נרחב של 160 אנשי צוות מקומיים בנוסף ל-200 אנשי צוות שאינם מקומיים. סקוט ציין כי צילומים אלו ארכו כחמש עשרה דקות בסרט עצמו, וכי הם מייצגים את תחילתו של הזמן. מרוקו נבחרה בתחילה לשמש כאתר הצילומים המקורי לסצנות הללו, אולם גל המחאות בארצות ערב אילץ את צוות ההפקה לשנות את תוכניתו. מדבר מוהאבי אף הוא נשקל לשמש כאתר לצילומים, אך סקוט הסביר כי איסלנד נבחרה משום שהמקום כמעט פרהיסטורי בהתהוותו.
בספטמבר 2011, הצילומים עברו למתקן ההסרטה סיודאד דה לה לוז שבאליקנטה, ספרד, שם נמשכו כשלושה חודשים. כמו כן, צילומים התקיימו בוואדי ראם שבירדן.
הכנסות וביקורות

נכון לתחילת 2014, סכום הכנסותיו הכולל של הסרט נאמד בכ-403,354,469 מיליון דולר, עם כ-126,477,084 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית, וכ-276,877,385 ברחבי העולם. באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 73% בהתבסס על 269 ביקורות (197 מהן "טריות", בעוד 72 מהן "רקובות"), תוך ציון כי "הסרט אמנם אינו עונה על השאלות הגדולות שבו, אך קיים בו עושר ויזואלי וביצועים משכנעים, בעיקר זה של מיכאל פסבנדר כאנדרואיד בררן".
סרט המשך

לאחר הצלחתו של הסרט הודיע הזכיין, פוקס המאה ה-20, על הפקת סרט המשך, "הנוסע השמיני: קובננט", שיצא לאקרנים ב-19 במאי 2017.
לקריאה נוספת

צחי כהן, לְמה דומה קולנוע? קריאות תרבותיות בקולנוע בן־זמננו, הוצאת כרמל, 2021, הפרק "הוליווד תוהה על מקורותיה ורידלי סקוט תוהה על התהייה", עמ' 72–78.
צ'ראומי

| --- | --- |


 סוג:  אקווריום ציבורי
 מיקום:  מוטובו, יפןיפן
 כתובת:  Ocean Expo Park 
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־23 שנים)
 שטח:  19,000 סמ"ר
 קואורדינטות:  26°41′40″N 127°52′41″E﻿ / ﻿26.69438889°N 127.87794444°E﻿ / 26.69438889; 127.87794444
 churaumi.okinawa
 
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט צ'ראומי(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט צ'ראומי
 
כריש לווייתני ומיני דגים נוספים באקווריום
אקווריום צ'רואומי (יפנית:沖縄美ら海水族館) ממוקם בפארק האוקיינוס שמנוהל על ידי ממשלת יפן באוקינאווה. באתר מבקרים כ-20 מיליון תיירים מדי שנה והוא חבר ב"ארגון גני החיות והאקווריומים היפני" (גאז"א).
היסטוריה

ב-1975 ה"תערוכה העולמית" התארחה באוקינאווה, יפן בפארק האוקיינוס. לאחר שמספר המבקרים החל לרדת הוחלט שהקמת אקווריום חדש תביא לתחיית הפארק ותפיץ את המסורת הימית של אוקינאווה. האקווריום עוצב על ידי יוקיפוסה קוקובה ונפתח לקהל בראשון בנובמבר, 2002.
השם "צ'וראומי" נבחר כשם לאקווריום החדש על ידי סקר דעת קהל."צ'ורא" בניב היפני המקומי פירושו "יופי" ו"מלאה חסד", ו"אומי" פירושו אוקיינוס.
האקווריום

האקווריום בנוי מארבע קומות, שבהן מכלים אשר מכילים דגי מעמקים, כרישים, אלמוגים ודגים טרופיים. שטחו של האקווריום הוא כ-19 אלף מטרים רבועי, עם יותר מ-77 מכלים אשר מכילים נפח מים עצום של 10 מיליון ליטרים. המים המלוחים של אקווריום מוזרמים באופן קבוע מהאוקיינוס הסמוך במרחק של 350 מטרים.
המכל הראשי, מכונה "קורושיו סי" (ימת קורושיו), מכיל כ-7.5 מיליון ליטרים של מים מלוחים. גודלו של המכל 35 מטר אורך, ברוחב של 27 מטר ועומק של 10 מטר. גודל פאנל הזכוכית של המכל הוא 22.5 מטר לאורך ולרוחב כ-8.2 מטרים, עובייה של הזכוכית כ-60 סנטימטרים, הזכוכית העבה ביותר שנעשה בה שימוש לאקווריום. המכל מאכלס בתוכו כרישים לווייתניים, מנטות ועוד מינים רבים של דגים.
באקווריום ניתן למצוא כ-80 זנים שונים של אלמוגים. "צ'וראומי" הוא אחד מהאקווריומים המעטים שמחזיקים בכרישי לוויתן, ומנסים להרבותם בהסגר.
אורליאנוס

אולפיה סברינה, אשתו של אורליאנוס, על גבי מטבע מהמאה השלישית
מטבע של אורליאנוס, מצד אחד דמותו של הקיסר ומצד שני הוא אוחז בידה של קונקורדיה, לאות ההרמוניה עם חייליו
מטבע של אורליאנוס לציון ניצחונו על האימפריה של תדמור
לוּקְיוּס דוֹמִיטִיוּס אָוּרֶלִיָאנוּס (בלטינית: Lucius Domitius Aurelianus; חי 214–275 לספירה) היה קיסר רומא משנת 270 ועד מותו בשנת 275. הוא ידוע כקיסר שהחל את תהליך החזרת תהילת הקיסרות הרומית ממשבר המאה ה-3, במהלכו התפוררה האימפריה ל-3 ישויות נפרדות וכמעט התמוטטה. הוא לחם בכל החזיתות ובכל אויבי הקיסרות איחד והשיב טריטוריות שאבדו לקיסרות, בנה את חומות רומא הקרויות על שמו וזכה לתואר "מציל העולם".
שיאו של משבר המאה השלישית, בשנת 271, הקיסרות הרומית מתפצלת לשלושה חלקים. בירוק: הקיסרות הגאלית. באדום: הקיסרות הרומית. בצהוב: ממלכת תדמור