stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי
גאוגרפיה ואקלים

העיירה קבאלה מדרום-מזרח היא העיר הראשית הקרובה ביותר לפארק, במרחק נסיעה של 29 קילומטר. הפארק מורכב משני גושי יער המחוברים ביניהם במסדרון מיוער. מבנה הפארק הוא תוצר של חיבור שני גושי היער המקוריים שהיו מוגנים ב-1932.  יש קרקע חקלאית באזורים שבעבר היו בהם עצים ונמצאים מחוץ לגבולות הפארק. החקלאות באזור היא חקלאות אינטנסיבית.
המסלע הבסיסי של הפארק מורכב מסלעי פיליט (אנ') פצלים, קוורציט, צפחה וגרניט מעידן העל של הפרקמבריון. הפארק נמצא בקצה הבקע האלברטיני (אנ') (הזרוע המערבית של הבקע המזרח אפריקאי (אנ')) בחלקים הגבוהים ביותר של רמות קיגזי (Kigezi Highlands),  שנוצרו על ידי התרוממות של הבקע האלברטיני. הטופוגרפיה שלו טרשית מאוד, עם עמקים צרים שנחצים על ידי נהרות וגבעות תלולות. הגבהים בפארק נעים בין 1,190 ל-2,607 מטר מעל גובה פני הים. וכ-60 אחוז משטח הפארק בגובה של למעלה מ-2,000 מטר. המקום הגבוה ביותר הוא גבעת רוואמוניוני (Rwamunyonyi Hill) בקצה המזרחי של הפארק. החלק הנמוך ביותר של הפארק נמצא בקצהו הצפוני ביותר.
היער הוא אזור איגום, כשהמסלע הבסיסי אטום בדרך כלל והמים זורמים בעיקר דרך מבני העתקים גדולים, חלחול מים ואקוויפרים מוגבלים. חלק ניכר מהגשמים בפארק יוצרים נחלים, וביער יש רשת צפופה של נחלים. היער הוא מקורם של נהרות רבים הזורמים לצפון, מערב ודרום. הנהרות העיקריים שעוברים בפארק הם נהר איבי (Ivi River) נהר מוניאגה (Munyaga) נהר אישאשה (Ishasha River) נהר איהיהיזו (Ihihizo), ונהר נטנגירי (Ntengyere), הזורמים לאגם אדוארד נהרות אחרים זורמים לתוך האגמים מוטנדה (אנ') ובוניוני. הפארק מספק מים לאזורים חקלאיים מקומיים.
בביווינדי שורר אקלים טרופי. הטמפרטורה הממוצעת השנתית נעה בין מינימום של 7 עד 15 מעלות צלזיוס עד למקסימום של 20 עד 27 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,400 עד 1,900 מילימטר בשנה. שיא המשקעים מתרחש ממרץ עד אפריל ומספטמבר עד נובמבר. כמויות גבוהות של אידוי מים מצמחיית היער מגדילות את המשקעים שהאזור שמחוץ לפארק מקבל. הם גם מפחיתים את סחיפת הקרקע, שהיא בעיה רצינית בדרום-מערב אוגנדה. הם מפחיתים הצפות ומבטיחים שהנחלים ימשיכו לזרום בעונה היבשה.
מגוון ביולוגי

היער הבלתי חדיר ביווינדי הוא ישן, מורכב ועשיר ביולוגית. והוא הפך לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בגלל חשיבותו האקולוגית. מבין יערות מזרח אפריקה, בפארק ביווינדי יש האוכלוסיות עשירות של עצים, יונקים קטנים, ציפורים, זוחלים, פרפרים ועשים. המינים המגוונים של הפארק הם בחלקם תוצאה של שינויים גדולים בגובה  וסוגי בתי גידול בפארק, וייתכן גם כי היער היה מקלט למינים במהלך הקרחונים בתקופת הפלייסטוקן.
יערות הפארק הם אפרומונטן, שהוא סוג צמחייה נדיר ביבשת אפריקה. ממוקם במקום שבו נפגשים יערות מישור והרים, יש רצף של יערות ראשוניים בגובה נמוך עד לגובה רב בפארק, אחד השטחים הגדולים הבודדים של יער מזרח אפריקאי שבהם זה מתרחש. בפארק יש יותר מ-220 מיני עצים, ויותר מ-50% ממיני העצים של אוגנדה. ויותר מ-100 מיני שרכים.
הפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי חשוב לשימור החי האפרומונטני, במיוחד מינים אנדמיים להרי עמק השבר המערבי. נהוג לחשוב שיש בו את אחת מקהילות החי העשירות ביותר במזרח אפריקה, כולל יותר מ-350 מיני ציפורים ויותר מ-200 מיני פרפרים.  ויותר מ-45 הם יונקים קטנים לצד גורילות ההרים, המינים בפארק כוללים שימפנזה מצוי, קוף הרים (L'Hoest's monkey) (משפחת קופים בעלי זנב) פיל אפריקאי, סבל ירוק אפריקאי (ציפור) (Grauer's broadbill), וזנב סנונית עם פסי שמנת (פרפר), קולובוס שחור ולבן, קופים אדומי זנב, זרמים,  חזיר היער הענק, ומיני אנטילופות קטנות. מיני הדגים בנהרות ובנחלים של הפארק אינם מוכרים היטב. ישנם גם טורפים רבים, כולל תן פסי צד, חתול זהב אפריקאי, וסיבטה אפריקאית.
גורילות הרים

הפארק מאוכלס על ידי 459 גורילות הרים בודדות לפי מפקד הגורילות האחרון של קרן גורילות ההרים.  שאר אוכלוסיית גורילות ההרים ברחבי העולם חיה בהרי וירונגה הסמוכים. מפקד אוכלוסיית גורילות ההרים בפארק משנת 2006 הראה שמספרה גדל באופן צנוע מכ-300 פרטים ב-1997. ציד, מחלות ואובדן בתי גידול הם האיום הגדול ביותר על הגורילות.
מחקר על אוכלוסיית ביווינדי מפגר מאחורי זה של אוכלוסיית הפארק הלאומי וירונגה, אך מחקר מקדים על אוכלוסיית הגורילות ביווינדי בוצע על ידי קרייג סטנפורד (אנ'). מחקר זה הראה כי תזונתה של גורילת ביווינדי גבוהה במידה ניכרת בפירות מזו של אוכלוסיית וירונגה, וכי גורילות הביווינדי, אפילו הגורילות עם הגב הכסוף, נוטים יותר לטפס על עצים כדי לאכול מעלווה, פירות ואפיפיטים. בחודשים מסוימים, דיאטת הגורילה של ביווינדי דומה מאוד לזו של שימפנזה החיה בפארק. כמו כן, נמצא כי גורילות בפארק הולכות במשך יום למרחק גדול יותר מגורילות ההרים של וירונגה, במיוחד בימים שבהם הן ניזונות בעיקר מפירות. בנוסף, גורילות ביווינדי נוטות הרבה יותר לבנות את הקינים שלהן בעצים, כמעט תמיד ב-Alchornea floribunda (במקומי, "Echizogwa"), עץ קטן עם מבנה נמוך.
גורילת ההרים היא מין בסכנת הכחדה, עם אוכלוסייה הכוללת מוערכת של כ-650 פרטים.
שימור

הפארק נמצא בבעלות רשות חיות הבר של אוגנדה. לפארק יש הגנה מוחלטת, אם כי קהילות הסמוכות לפארק יכולות לגשת לחלק ממשאביו. באזורים הגובלים בפארק יש צפיפות אוכלוסין גבוהה של למעלה מ-300 לקמ"ר. חלק מהאנשים שחיים באזורים אלה הם מהאנשים העניים ביותר באוגנדה. האוכלוסייה הגבוהה והפרקטיקות החקלאיות העניות מפעילים לחץ גדול על יער ביווינדי, ומהווים את אחד האיומים הגדולים ביותר על הפארק.
לפני הפיכת ביווינדי לפארק לאומי ב-1991, הפארק הוגדר כשמורת יער, והתקנות לגבי הזכות לגשת ליער היו ליברליות יותר ונאכפו לעיתים רחוקות.  הוא הוכרז כפארק לאומי בשנת 1991 בגלל המגוון הביולוגי העשיר שלו והאיומים על שלמות היער. ייעודו כגן לאומי העניק לפארק מעמד הגנה גבוה יותר.  סוכנויות המדינה הגבירו את ההגנה והשליטה בפארק. הגישה של הקהילות הסמוכות ליער נאסרה. סגירת גישה זו גרמה לכמויות גדולות של טינה וסכסוכים בין הקהילות המקומיות הללו  ורשויות הפארק.  בני הבאטווה, קבוצה אתנית שהסתמכה על היער, נפגעו קשות.  בני הבאטווה דגו, קטפו בטטות בר ודבש, והיו להם אתרי אבות בתוך הפארק.  למרות התביעה ההיסטורית של בני הבאטווה לזכויות על קרקע בה חיו במשך דורות מבלי להרוס את המערכת האקולוגית של האזור, הם לא נהנו מכל תוכנית פיצויים לאומית כאשר פונו. חקלאים לא משבט הבאטווה (אנ') שכרתו את השטחים המיוערים כדי לעבד אותם, קיבלו פיצויים וזכויותיהם בקרקע הוכרו אנשים איבדו בעלי חיים ויבולים מחיות בר, והיו כמה מקרי מוות של בני אדם. הרגלת הגורילות לבני אדם על מנת להקל על התיירות. עשויה להגביר את הנזק שהן גורמות לרכוש של המקומיים מכיוון שהפחד שלהם מאנשים פחת.
תיירות

תיירים יכולים לבקר בפארק בכל עת במהלך השנה, אם כי התנאים בפארק קשים יותר במהלך העונה הגשומה. הפארק נמצא במיקום מרוחק והכבישים במצב גרוע, זמן הנסיעה מקמפלה מוערך ב-8 שעות.  הפארק מחובר בטיסות פנים מנמל התעופה הבינלאומי של אנטבה, הנוחתות בשדה התעופה סוואנה (Savannah Airstrip) ובשדה התעופה קיסורו (Kisoro Airport). מקומות הלינה לתיירים כוללים אכסניה, מחנות אוהלים וחדרים המנוהלים על ידי הקהילה הממוקמים ליד שער הכניסה בוהומה.
בית החולים הקהילתי ביווינדי מספק טיפול רפואי ל-40,000 איש באזור ולתיירים מבקרים.
מעקב אחר גורילות הוא האטרקציה התיירותית העיקרית של הפארק, והוא מייצר הכנסות רבות לרשות חיות הבר של אוגנדה. תיירים המעוניינים לעקוב אחר גורילות חייבים להירשם מראש. משפחות נבחרות של גורילות הורגלו לנוכחות אנושית, ומספר המבקרים נשלט באופן הדוק כדי למנוע סיכונים לגורילות והידרדרות של בית הגידול. הגורילות ממעטות להגיב לתיירים. ישנם כללים נוקשים לתיירים כדי למזער את הסיכון להעברת מחלות לגורילות כולל עטיית מסכות וגישה המוגבלת לשעה בלבד לקבוצה. אוגנדה, רואנדה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הן המדינות היחידות בהן ניתן לבקר את גורילות ההרים.
הערות שוליים

↑  Bwindi Impenetrable National Park profile on UNESCO's World Heritage website
↑  Bwindi Impenetrable National Park, UNESCO World Heritage Site listing
1 2  BWINDI IMPENETRABLE NATIONAL PARK, UGANDA
↑  "Uganda tourists 'butchered'". BBC. 3 במרץ 1999. נבדק ב-27 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539764805171  GND: 4759091-9  LCCN: sh99004805  NKC: ge653952  SUDOC: 179502743  VIAF: 228902502   WorldCat (עם VIAF): 228902502 
הפארק הלאומי בלתי חדיר ביווינדי.
גבולות הפארק.
מעבר על נחל העובר בפארק בדרך לחיפוש גורילות ההרים
המלווים שנקראים פורטרים, המסייעים לתיירים בהליכה לחיפוש הגורילות
שומר פארק חמוש עם תיירים שרואים את הגורילות
עובד הפארק שמוביל את הסיור לחיפוש גורילות ההרים בודק את מקום הימצאן עם העובדים שנשלחו מוקדם יותר לחפש אותן
יום שישי (שיר של בנזין)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע להקת בנזין
 מתוך האלבום עשרים וארבע שעות
 יצא לאור:  1982
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:20
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  יעקב גלעד
 לחן:  יהודה פוליקר
 
"יום שישי" הוא פזמון שכתב יעקב גלעד, הלחין יהודה פוליקר וביצעה להקת בנזין. השיר נבחר כשיר השנה לשנת תשמ"ב (1982) של רשת ג'.
פרסום השיר

השיר יצא לאור במאי 1982 ונכלל באלבום הבכורה של להקת בנזין, "עשרים וארבע שעות".
הלהקה, שהצלחתה בציבור לפני פרסום השיר הייתה מסויגת, זכתה בעקבות פרסום השיר בהכרה ציבורית גדולה.
השיר זכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים של רשת ג'. במצעד זה זכתה הלהקה גם בתואר להקת השנה.
תוכן השיר

בבית הראשון של השיר הדובר סוקר את הימים בשבוע. הוא מתאר את הימים ראשון עד רביעי כמלאי חוויות שליליות. ביום חמישי חל מהפך. הדובר אינו רואה את היום באופן דומה לימים הקודמים בשבוע, מכיוון שהוא מתחיל לראות באופק את סוף השבוע. הפזמון מתאר את המסיבה המתקיימת בכל יום שישי עד לשעות הלילה המאוחרות של ליל שבת.
הבית השני מתאר את ההכנות שעורך הדובר לקראת המסיבה השבועית.
בבית השלישי יום שבת כבר חלף. הדובר עומד בפני שבוע חדש, והוא שוב מרגיש תחושות שליליות של לחץ, שגרה ושעמום.
30 שנה לאחר יציאת האלבום התייחס יהודה פוליקר לשיר ואמר: "זה בכלל שיר עצוב ומדכא, ההפך משמח […] מה יותר עצוב מבן אדם שמה שיש לו בחיים זה רק את יום שישי וכל השאר זאת שגרה משעממת"?
הערות שוליים

1 2  בן זילכה, הזמן, היום, הרגע: 30 שנה לאלבום הבכורה של "בנזין", באתר nrg‏, 9 ביוני 2012
צפון קרליה

צפון קרליה (בפינית: Pohjois-Karjalan, בשוודית: Norra Karelen) הוא אזור במזרח פינלנד, גובל בצפונו באזור קאינו, במזרחו ברפובליקת קרליה שברוסיה, בדרומו בדרום קרליה, ובמערבו בסאבו הדרומית ובסאבו הצפונית. בירת האזור היא העיר יואנסו.
ערים באזור

קאניו מחולקת לשלושה עשר רשויות מקומיות (קונטה), מהם חמישה ערים (מודגשות):
אואוטוקומפו (7,396)
אילומנטסי (5,693)
ואלטימו (2,438)
טוהמיארבי (4,975)
יואוקה (5,355)
יואנסו (74,475)
ליאקסה (12,568)
ליפרי (12,288)
נורמס (8,358)
פולביארבי (4,772)
קונטיאולאהטי (14,104)
קִי֫טֵה (אנ') (9,083)
ראאקולה (2,528)
מחוזות סמואה

מבחינה מנהלית סמואה מחולקת ל-11 מחוזות ( itūmālō ). חלוקה זו גובשה עוד לפני גילוי האיים על ידי האירופאים. לכל מחוז יש מערכת חוקים (faavae) המבוססת על המנהג המקומי.
מפת מחוזות סמואה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | מחוז | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2021 | שטח (קמ"ר) |
| 1 | א'אנה | לאולומואגה | A'ana‏ | 24,653 | 193 |
| 2 | איגה י לה טאי | מוליפנואה | Aiga-i-le-Tai ‏ | 5,000 | 27 |
| 3 | אטוא | לופילופי | Atua‏ | 23,926 | 413 |
| 4 | פא'אסאלהלהאגה | ספוטולפאי | Fa'asaleleaga‏ | 14,831 | 266 |
| 5 | גגאמאוגה | סללולוגה | Gaga'emauga‏ | 5,548 | 223 |
| 6 | גג'יפומאוגה | אאופו | Gaga'ifomauga ‏ | 4,797 | 365 |
| 7 | פלאולי | וואילוא י פלאולי | Palauli ‏ | 9,251 | 523 |
| 8 | סטופאיטאה | גאיטבאי | Satupa'itea ‏ | 5,403 | 127 |
| 9 | טואמסגה | אפגה | Tuamasaga‏ | 103,801 | 479 |
| 10 | ווה א פונוטי | סממאה | Va'a-o-Fonoti ‏ | 1,680 | 413 |
| 11 | ואייסיגנו | אסאו | Vaisigano‏ | 6,757 | 178 |
ג'בל בארוכ

| --- | --- |
נוף ג'בל בארוכ
נוף ג'בל בארוכ
 מידע כללי
 גובה:  1,943 מטרים
 מדינה:  לבנון לבנון
 מיקום:  ליד זחלה
 רכס הרים:  הר הלבנון
 קואורדינטות:  33°43′00″N 35°44′04″E﻿ / ﻿33.716666666667°N 35.734444444444°E﻿ / 33.716666666667; 35.734444444444
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'בל בארוכ(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'בל בארוכ
 
ג'בל בארוכּ (בערבית: جبال الباروك; בעברית נקרא גם ג'בל ברוך) הוא הר בלבנון המתנשא עד לגובה 1,943 מטרים. ההר הוא חלק מרכס הר הלבנון והפסגה השנייה בגובהה בהרי השוף.
שימור

ג'בל בארוכ הוא אחד המקומות הבודדים בלבנון בהם שרדו עדיין יערות הארזים שלא נכרתו. בשל עובדה זו הוכרז ההר כחלק משמורת ארז אל שוף, שמורת הטבע הגדולה בלבנון המשמרת את היערות.
מלחמת לבנון הראשונה

במהלך מלחמת לבנון הראשונה התחוללו סביב ההר מספר קרבות. הכוח הראשון שהשתלט על המקום היה כוח מחטיבת גולני בפיקוד הסמח"ט, גבי אשכנזי. לאחר המלחמה השתלט צה"ל על מבנה שהיה מיועד להיות בית מלון אך בנייתו הופסקה עקב מלחמת האזרחים ומיקם בו את מפקדת החטיבה המרחבית, שכונתה חטיבת ארזים. במפקדת החטיבה המרחבית שכנה גם מפקדת הגיס הצפוני.
כ-4 קילומטרים צפונית למפקדת החטיבה שכן מוצב נוסף, שמוקם במבנה שנבנה כתחנת ממסר לתקשורת אלחוטית. גם מבנה זה ננטש עקב מלחמת האזרחים. המבנה כונה על ידי חיילי צה"ל "האנטנה", על שם האנטנה הגבוהה שבו. המוצב הצפוני ביותר על ההר, שהיה גם הוא באחריות החטיבה המרחבית היה מוצב חבצלת.
בתחילת אפריל 1985 ננטש המוצב ששימש את מפקדת החטיבה ורוב חייליה עברו למוצב האנטנה. כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-24 באפריל 1985, ננטש גם מוצב האנטנה וכל החיילים שאיישו אותו יצאו באותו יום מלבנון. רובם ירדו מההר בכלי רכב (משוריינים, משאיות וג'יפים), וקבוצה קטנה עשתה את הדרך ברגל, ועלתה על כלי הרכב בתחתית ההר.
היו דיווחים שעל פסגת ההר נמצאת עמדה של החזבאללה.[דרוש מקור]
בשנת 2010 חשף צבא לבנון כי גילה מתקני ריגול ישראליים על ההר.
מבט מבעד לארזים שעל ההר, לעבר הבקאע
מבט אל ההר מהכפר ג'וב ג'נין
עצי ארז על מורדת ההר
ביאורים

↑  קואורדינטות: 33°38′42.6″N 35°41′13.8″E﻿ / ﻿33.645167°N 35.687167°E﻿ / 33.645167; 35.687167
↑  קואורדינטות: 33°40′34.9″N 35°41′57.3″E﻿ / ﻿33.676361°N 35.699250°E﻿ / 33.676361; 35.699250
הערות שוליים

↑  יוסי פלד, זיכרונות ולקחים ממלחמת שלום הגליל, מערכות 413, יולי 2007, עמ' 53.
↑  רון בן ישי, לבנון בחרדת בית הדין: נזק מודיעיני לישראל, באתר ynet, 16 בדצמבר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הייד פארק

ערך זה עוסק בפארק בלונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1637
 בעלות:  הכתר 
 נתונים ומידות
 שטח:  2.53 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 קואורדינטות:  51°30′31″N 0°09′49″W﻿ / ﻿51.508611111111°N 0.16361111111111°W﻿ / 51.508611111111; -0.16361111111111
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהייד פארק(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהייד פארק(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיהייד פארק(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיהייד פארק
 
הייד פארק וגני קנזינגטון
הייד פארק (באנגלית: Hyde Park) הוא פארק בגודל 2.5 קמ"ר במרכז לונדון, אנגליה. הפארק הוא אחד מן הגנים המלכותיים של לונדון. במרכז הפארק נמצא אגם הסרפנטיין, ובמערבו של הפארק דרך הכרכרות המערבית המפרידה בינו לבין גני קנזינגטון.
היסטוריה

אדמות הפארק נרכשו על ידי הנרי השמיני מנזירי מנזר וסטמינסטר.
מבנה הגנים תוכנן בשנת 1820 על ידי הארכיטקט דסימוס ברטון.
בשטח נבנה בשנת 1851 ארמון הקריסטל עבור התערוכה הגדולה שנערכה באותה שנה.
אתרים בפארק

בקצהו הצפון מזרחי של הפארק נמצאת פינת הנואמים, ובקרבתה מארבל ארץ'.
לאחר מלחמת העולם השנייה נבנתה בפארק אנדרטת הארטילריה.
כמו כן נמצאת בפארק אנדרטת המזרקה לזכר הנסיכה דיאנה אשר נחנכה ב-6 ביולי 2004.
בצדו המזרחי של הייד פארק, בפארק ליין (Park Lane), נמצאת האנדרטה לבעלי חיים במלחמה.
אולימפיאדת לונדון (2012)

בפארק התקיימו תחרויות הטריאתלון והשחייה במים פתוחים של האולימפיאדה, שנערכו באגם סרפנטיין.
ראו גם

הפיגועים בהייד פארק ובריג'נטס פארק
חנן רפפורט

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1928 איוואנו-פרנקיבסק, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  2 בינואר 2022 (בגיל 93) ירושלים 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה קלינית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ניו יורק 
 מוסדות:  מכון הנרייטה סאלד  בית החולים מאונט סיני 
 
חנן רפפורט (8 בספטמבר 1928, כ"ג באלול תרפ"ח, באִיווָנוֹ-פְרָנְקִיבְסְק שבאוקראינה – 2 בינואר 2022) היה פסיכולוג קליני. מ-1949 ועד מותו התגורר בירושלים. ייסד יחד עם אליקים העצני את שורת המתנדבים ומשנת 1965 ניהל את מכון הנרייטה סאלד במשך 18 שנים עד יציאתו לגמלאות. בנוסף שימש כיועץ הפסיכולוגי לשר החינוך, זלמן ארן, והממונה על המחקר המדעי במשרד. בתקופת היותו מנהל המכון שימש גם יועץ לבעיות חברה של שני ראשי הממשלה, גולדה מאיר ויצחק רבין. בין השנים 1978–1975 שימש כפרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר הבינלאומי למדעי ההתנהגות בשווייץ ובין השנים 1980–1979 שימש כפרופסור אורח בבית הספר לרפואה באוניברסיטת מינסוטה.
שנותיו הראשונות

רפפורט נולד ב-8 בספטמבר 1928 (כ"ג באלול תרפ"ח) בעיירה בּוֹהוֹרוֹצָ'אנֶה שליד סְטָנִיסְלָבוֹב (כיום, העיר אִיווָנוֹ-פְרָנְקִיבְסְק באוקראינה) לאביו יהושע רפפורט (מצאצאי הרב שי"ר) ולאמו ברינה בת חנן היבשמן.
בשנת 1935 עלה חנן ביחד עם אימו ואחיו דב לארץ ישראל. אביו עלה ארצה כחלוץ מספר שנים קודם ועבד כפועל במפעל המלט נשר. בעקבותיו התיישבה כל המשפחה בשכונת הפועלים נשר שליד בית החרושת. חנן למד בחדר כ-3 שנים והגיע לישראל עם שליטה מלאה בשפה העברית, אבל ללא כל ניסיון בדיבור ובשיחה בשפה זו. למד ב"בית הספר לילדי עובדים נשר–יגור" (לימים בית הספר בית יהושע). סיים בשנת 1946 את לימודיו בבית הספר התיכון הריאלי שבחיפה. במגמה הריאלית.
עם סיום לימודי התיכון הצטרף להגנה כחבר וכמפקד במחתרת במנגנון הפיקוד, בשירות מלא, וכינויו המחתרתי היה "צבי נחמני". במשך שנתיים, עד מלחמת העצמאות שירת במסגרת "נפת זבולון" של ההגנה בתפקידים שונים ובהם כמפקד קורס מפקדי כתות (מכ"ים) ועוד. עם פרוץ המלחמה והקמת חטיבת כרמלי, הצטרף כמפקד בפלוגה 13 בגדוד 21 של החטיבה שהייתה מורכבת בעיקר מבני נשר-יגור והקריות.
במסגרת החטיבה רפפורט השתתף בפעולות התגמול על טבח בתי הזיקוק נגד הכפרים הערבים בלד א-שייח' וחוואסה, מהם הגיעו הפורעים. בפיצוץ גשר הרכבת מעל הנעמן ליד עכו. בשיירת האספקה ליחיעם, במבצעי בן עמי, דקל וחירם שבהם השתתפה החטיבה. הוא סיים את מלחמת השחרור כמפקד של קו הגנה חדש בצפון הארץ, אשר התבסס על מספר כפרים לבנוניים בשטח נהר הליטאני, שבלבנון.
לימודים אוניברסיטאיים ופעילות ציבורית

בשנת 1949 עם סיום מלחמת השחרור, עבר רפפורט לירושלים ולמד באוניברסיטה העברית. הוא בחר בלימודי פסיכולוגיה וסוציולוגיה, בשל עניינו בעבודה עם ילדים עבריינים. בין מוריו נמנו מרטין בובר, שמואל אייזנשטדט, שלמה דוב גויטיין וישעיהו ליבוביץ'.
בתקופת לימודיו האוניברסיטאיים היה פעיל במפלגת מפא"י ונבחר ב-1950 מטעמה למועצת הסתדרות הסטודנטים של ירושלים. אחד מתפקידיו בהסתדרות הסטודנטים היה לייסד ולערוך את עיתון הסטודנטים שנקרא "אנחנו", אשר שימש גם כפה וכעיתון מרכזי של כלל הסטודנטים בארץ.
לימודים אוניברסיטאיים ופעילות ציבורית > הקמת שורת המתנדבים

במהלך החורף של שנת 1951, התגייס תא הסטודנטים של מפא"י באוניברסיטה העברית לעזרת העולים החדשים, שהתגוררו בתקופה זו בבדונים (שקירותיהם עשויים מבד יוטה) ובצריפי פח (שקירותיהם וגגותיהם עשוים מפח) במעברת העולים "תלפיות"; המעברה הוצפה בשל הגשמים החזקים. אליקים העצני, מזכיר תא הסטודנטים, ורפפורט ששימש אז כעורך העיתון, הוציאו קול קורא לחברי התא להתגייס לחפירת תעלות במעברה, כדי להסיט את זרמי המים מהבדונים והפחונים. פעילות זאת התרחבה להוראת השפה העברית, הרגלי תזונה וסיוע בהתנהלות מול הבירוקרטיה המוסדית. הגידול בעומס הביא את רפפורט והעצני – אשר ניהלו את השורה בהתנדבות מלאה – לגייס לפעילותם את כל ציבור הסטודנטים באוניברסיטה ואת הקהל הרחב. לימים התרחבה התנועה מירושלים, אל כלל הסטודנטים והאזרחים בערים ועיירות ברחבי המדינה. הפעילות ב"שורת המתנדבים" קיבלה את ברכתם של משה שרת ודוד בן-גוריון. ההשתייכות לתנועה חייבה פעילות התנדבותית לפחות אחת לשבוע.
בשנת 1955 התפרסמה מטעם השורה חוברת בשם "סכנה אורבת מבפנים", בה נידונה הנורמה הכללית הראויה להתנהגותם של פקידי ונבחרי הציבור. בין ההדגמות הרבות להתנהגות בלתי רצויה, סופר בחוברת על העדפות שהוענקו על ידי עמוס בן-גוריון (בנו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון), שהיה סגן המפקח הכללי של משטרת ישראל, לשלושה קבלנים ואנשי עסקים ממקורביו, במטרה לעזור להם בעסקיהם במשרד הביטחון; כמו כן סופר שקצין משטרה בכיר הורה על סגירת תיק חקירה משטרתי (תיק אירס"ו) בקשר לעסקה שבה מקורביו היו חשודים בביצוע עבירות פליליות, ביניהם חברו של עמוס בן-גוריון, שייקה ירקוני.
בחודש פברואר 1957 הגיש עמוס בן-גוריון תביעת דיבה אזרחית לבית המשפט המחוזי בתל אביב נגד ארבעת אנשי השורה החתומים על החוברת, ובהם רפפורט. לאחר ערעור לבית המשפט העליון הותר לעותרים לעיין בתיקי המשטרה. במהלך המשפט נדרש רפפורט לגלות את מקורות המידע של השורה; הוא סירב לגלותם, והיה משוכנע שייאסר גם הוא כחברו לתנועה אליקים העצני, אך הוא לא נאסר. פסק הדין של הערכאה הראשונה - בית המשפט המחוזי, שניתן ב-18 ביולי 1957, קבע תשלום פיצויים בסך של 5,300 ל"י לעמוס בן-גוריוןוהביא לסגירת התנועה. רפפורט השלים את לימודיו האוניברסיטאיים רק לאחר הגשת הערעור לבית המשפט העליון.
פסק הדין הסופי של הערכאה העליונה התקבל ב-3 ביוני 1960, ובו מתח בית המשפט העליון ביקורת קשה ונרחבת, על פסק דינם והתנהגותם של שופטי בית המשפט המחוזי, הטיל ספק באמינות חלקים משמעותיים מעדותו של עמוס בן-גוריון וקבע כי סגירת תיק אירס"ו נעשתה אכן, כטענת אנשי שורת המתנדבים, שלא כדין. בעקבות פסק דין זה אף הואשם מפכ"ל המשטרה יחזקאל סהר, שהיה עד התביעה הראשי לצד עמוס בן-גוריון, במתן עדות שקר במשפט הדיבה. הוא הורשע ונידון לקנס ומאסר על תנאי.
הלימודים בארצות הברית והמשך תפקידיו הציבוריים

בגלל העדר האפשרות ללמוד לדוקטורט בארץ בתקופתו, המשיך רפפורט ללימודי פסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת ניו יורק בארצות הברית. לאחר קבלת הדוקטורט עבד רפפורט כפסיכולוג קליני בכיר בבית ספר לרפואה בבית החולים הר סיני במנהטן. במקביל המשיך בלימודי פוסט דוקטורט בפסיכואנליזה אצל הפרופסורים אריך פרום, רולו מיי, אסתר מנקר ועוד. שימש בתפקיד יו"ר הסתדרות הסטודנטים הישראלים בניו יורק.
לאחר סיום לימודיו והשתלמותיו חזר ב-1965 לישראל, והתמנה כמנהל הכללי והמדעי של "מכון הנרייטה סאלד - המכון הארצי למחקר במדעי ההתנהגות". בתפקיד זה שירת במשך שמונה עשרה שנים, עד צאתו לגמלאות. במקביל היה יועץ לבעיות חברה של שני ראשי הממשלה – גולדה מאיר ויצחק רבין, וכן היה הממונה על המחקר המדעי במשרד החינוך ויועץ פסיכולוגי לשר החינוך דאז זלמן ארן.
בשנת 1990 הקים את "המרכז העולמי לחקר משפחת רפפורט", ונכון ל-2011 הוא משמש כמנהל הכללי בו. כמו כן, הוא היה יושב ראש הוועד המנהל של "המכון הבינלאומי לגנאלוגיה יהודית ומרכז פאול יעקובי" בספריה הלאומית לישראל בירושלים.
משנת 2005 ועד מותו רפפורט ערך את המדור "על שמות משפחה יהודיים - טוב שם טוב" בדו-ירחון ההיסטורי "עת־מול" שבהוצאת יד יצחק בן-צבי בירושלים. היה חבר בוועדות מערכת של כתבי עת אקדמיים שונים: "מגמות" (בירושלים), "התפתחות ילדים ונוער" (בשיקגו, ארצות הברית) ו"אינדיקטורים חברתיים" (בוושינגטון, ארצות הברית).
חייו האישיים

רפפורט נישא ב-1 במאי 1957, לד"ר יהודית גרינוולד-רפפורט, פסיכיאטרית לילדים וניצולת שואה. היא בתו של הרופא ד"ר שמואל גרינוולד מצ'כוסלובקיה וירושלים. יהודית רפפורט שימשה, במשך שנים רבות ועד צאתה לגמלאות, מנהלת המחלקה לילדים עם אוטיזם במרכז לבריאות הנפש טלביה. לאחר צאתה לגמלאות שירתה במשך שמונה שנים כיועצת הפסיכיאטרית הקבועה והראשית של "בית החולים ביקור חולים" בירושלים.
לרפפורט שתי בנות: ד"ר מיכל רפפורט, פסיכיאטרית לילדים ונוער, מנהלת המרפאה לטיפול בילדים ונוער של בית חולים לב-השרון; שירלי רפפורט-קמארה, בעלת תואר בוגר במינהל עסקים והיא ראש ענף בשירות בתי הסוהר.
רפפורט נפטר בבית חולים ב-2 בינואר 2022. נקבר בבית הקברות של מודיעין-מכבים-רעות.
פרסומים

עלית הנער – מפעל המכינות. עם ר. ארד. מכון סאלד, פרסום מס' 483, תשכ"ח – 1968
הבטים והישגים במערכת החינוך בישראל – מחקר השוואתי בינלאומי. עם א. לוי ומ. רימור. רמות פרס, אוניברסיטת תל אביב, תשל"ח – 1978.
הנער ערבי בישראל – ידע, ערכים והתנהגויות בנושאי חברה ומדינה. עם מ. פלד, מ. רימור, ח. מנו. מכון סאלד, פרסום מס' 589, תשל"ט – 1979.
עליית הנוער – הפעולה החינוכית בקרב טעוני הטיפוח. עם מ. רימור, ח. מנו. מכון סאלד, פרסום מס' 611, תשמ"ד - 1983.
Editor, Children and Families in Israel: Some Mental Health Perspectives, New York: Gordon and Breach Publishers, 1970.
Early Child Care in Israel, one of a series of 13 books published as a product of an International study of 13 countries. Rapaport, C. et al., New York Gordon and Breach Publishers, 1976:
Prospective de formations: La formation des professionnels qui ont a intervenir sur l'enfant, in: Recueil des actes de 6e conference internationale de l'Union Mondiale pour la sauvegarde de L'Enfance et de l'Adolescence (UMOSEA), Montreux, Suisse: Avril, 1977
Common Sense Knowledge in Education: The Case of Equal Educational Opportunity, A chapter in: Equality of Opportunity Reconsidered: Values in Education for Tomorrow.Carelli M. (ed.) Holland: Swets and Zeitlinger, 1979.
Four Models of Poverty, with Jedlicki, W. in: Mondes en Development - La Pauvrete. by G. Schaber.(ed), ISMEA, Paris,GORDES,Bruxelles:No.45,1984
Towards a Genocide Early Warning System with Charny I.
Genocide, The Human Cancer. by Charny I. Boulder, Colorado: Westview Press,1982.
Thinking the Unthinkable by Editora Rosa dos Tempos, Rioo de Janeiro, Brazil, 1997.
Collective Violence Edited by Harold V. Hall & Leighton C. Whitaker, CRC press,1999.
Encyclopedia of Genocide, 2 Volums. Charny I. (Chief Ed). ABC-CLIO Inc. 1999.
ראו גם

אליקים העצני
עמוס בן-גוריון
לקריאה נוספת

פולה קבלו, שורת המתנדבים: קורותיו של ארגון אזרחים, הוצאת עם עובד בשיתוף אוניברסיטת תל אביב, 2007.
דניאל דור, עליתה ונפילתה של שורת המתנדבים, "כותרת ראשית" – 8 ביולי 1987.
נדב העצני,שורת המתנדבים – הסיפור המלא, "מעריב – מוסף פסח" - 10 באפריל 1998