stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסכת (כתב עת)

| --- | --- |

 מו"ל:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מייסד:  ישראל אומן 
 תאריכי הופעה:  2002–הווה (כ־23 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  1565-3625
 massehet.com
 
מסכת הוא כתב עת אקדמי רב־תחומי, שנושאו הוא האישה היהודייה בתרבות ובתולדות עם ישראל וההיסטוריה של האנושות. במסכת מתפרסמים מחקרים על היבטים שונים של חיי האישה היהודייה, מעמדה בחברה היהודית והכללית, תפיסתה העצמית והישגיה בתחומי יצירה מגוונים מאז תקופת התנ"ך.
כתב העת "מסכת" הוקם ב-2002 על ידי פרופ' ישראל אומן, לימים חתן פרס נובל לכלכלה, לזכרה של רעייתו אסתר.
כרך א' של "מסכת" ראה אור בתשס"ב - 2002 בהוצאת מת"ן - מכון תורני לנשים והעורכת הראשונה הייתה זיוה קוסופסקי. החל מכרך י"ב יוצא כתב העת לאור במסגרת הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן בעריכת ד"ר רבקה גולדברג.
כתב העת חרת על דגלו להוות:
"נקודת מפגש בין דיסציפלינות וגישות, בין דורות ועולמות, בין מוסדות אקדמיים ומחקריים ובין מרחבים רוחניים ואידאולוגיים שונים ומגוונים כשבמוקד – שאלות עיוניות, היסטוריות ומתודולוגיות הנוגעות למקומה של האישה ביהדות ולסוגיות הנלוות לכך. כמו כן מבקש כתב העת להעלות דמויות של נשים יהודיות מן העבר שבלטו בעשייה וביצירה תרבותית, חברתית, לאומית או רוחנית".
מערכת

העורך הראשי של כתב העת הוא פרופ' יהודה פרידלנדר והעורכת היא ד"ר רבקה גולדברג (חוקרת תנועת החסידות).
חברי המערכת הם פרופ' יפה ברלוביץ, פרופ' זאב גריס, ד"ר מיכל הלד, ד"ר רות למדן, פרופ' לילך רוזנברג-פרידמן ופרופ' יעל שמש .
הערות שוליים

↑  דוברות אוניברסיטת בר-אילן, כתב העת 'מסכת' יוצא מעתה בשיתוף עם אוניברסיטת בר-אילן, 1 בינואר 2017, באתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  ראו: האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המיגדר.
מדיח כלים

מדיח כלים מודרני
מדיח כלים הוא מכונה חשמלית שנועדה לשטוף כלי אוכל ללא מגע יד אדם. קיימים מדיחי כלים לשימוש ביתי ולשימוש מוסדי.
האמצעי הראשון של מכונה לשטיפת כלים נרשם כפטנט בארצות הברית על ידי ג'ואל הוג'טון (Joel Houghton) בשנת 1850. מדיח הכלים הומצא בידי ג'וזפין קוקריין ונרשם כפטנט בשנת 1886.
היסטוריה

מדיח הכלים הומצא בידי ג'וזפין קוקריין, אשת חברה אמריקאית, במטרה לשמור על כלי החרסינה היקרים שלה. קוקריין שמה לב כי בזמן שטיפת הכלים נשברים חלק גדול מכלי החרסינה וכדי לשמור עליהם החליטה להמציא מכונה שתשטוף את הכלים. עוד קודם לכן ניסו אחרים לתכנן מדיח כלים שיצליח מסחרית; ב־1850 תכנן ג'ואל יוטון מתקן ידני להשריית כלים במים. ב־1860 הכניס ל. א. אלכסנדר שיפורים במתקן כשהוסיף מנגנון הילוכים ידני שסובב את אוסף הכלים בתוך גיגית מלאה במים. אף אחד מהמתקנים האלה לא נמצא יעיל במיוחד.
ב-8 במרץ 1886 נבנה האבטיפוס הראשון של המדיח וקוקריין רשמה עליו פטנט. מדיח הכלים הורכב מדוד נחושת ובתוכו גלגל שהסתובב בעזרת מנוע חשמלי. על הגלגל הורכבה רשת ברזל, עם מקום לצלחות, כוסות וסכו"ם. כשהגלגל הסתובב, הותזו על הכלים מים חמים עם סבון מלמעלה, ולאחר מכן מים חמים בלבד.
מיד לאחר רישום הפטנט ב־28 בדצמבר 1886, הקימה את חברת הייצור גאריס-קוקריין (Garis-Cochrane Manufacturing Company). היא הציגה את המכונה החדשה שלה ב־1893, בתערוכה העולמית של שיקגו, שם הותקנו תשעה מדיחי כלים מתוצרת גאריס-קוקרן במסעדות ובביתנים ביריד. המכונה עוררה עניין רב בקרב בעלי מסעדות ובתי מלון, שבהם אספקת מים חמים לא הייתה מוגבלת. היא זכתה בפרס הראשון של התערוכה על "המבנה המכני, העמידות, וההתאמה לסוג העבודה הטובים ביותר."
חברת הייצור גאריס-קוקרן ייצרה מדיחי כלים ידניים וגם כאלה שפעלו באמצעות ספקי כוח, והתרחבה הודות להתמקדותה בבתי מלון ובלקוחות עסקיים נוספים. בשנת 1897 שונה שם החברה ל"חברת מדיחי הכלים קרסנט מבית קוקרן" (Cochran's Crescent Washing Machine Company).
לאחר מותה של קוקריין ב־1913, נרכשה החברה על ידי חברת הייצור "הובארט" והפכה לחלק מחברת קיצ'נאייד (KitchenAid). החברה החדשה התמקדה תחילה בהרחבת ההיבט המסחרי עד שהציגה ב־1949 את מדיח הכלים הראשון של קיצ'נאייד, שעוצב על בסיס התכנון המקורי של קוקריין. בשנות ה־50 של המאה ה־20, לאחר שהחלו לבנות בפרברים בתים חדשים עם צנרת מתאימה לשימוש במים חמים מאוד, הפך מדיח הכלים למכשיר שכיח במשקי הבית בארצות הברית.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20, מדיחי כלים הפכו לדבר שבשגרה בבתי מגורים בצפון אמריקה ובמערב אירופה. עד שנת 2012, למעלה ב-75 אחוז מהבתים בארצות הברית ובגרמניה היו מדיחי כלים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, יצרנים החלו להציע תכונות חדשות שונות לחיסכון באנרגיה במדיחי כלים. מאפיין אחד היה שימוש בחיישנים, שהיה כלי ממוחשב במדיח הכלים אשר מדד חלקיקי מזון המגיעים מכלים. כאשר המדיח ניקה את הכלים עד כדי אי שחרור חלקיקי מזון נוספים, החיישן היה מדווח על הכלים נקיים. החיישן פעל עם חידוש נוסף של שימוש בזמן שטיפה משתנה. אם הכלים היו מלוכלכים במיוחד, אזי המדיח היה פועל במשך זמן רב יותר מאשר אם החיישן זיהה שהם נקיים. באופן זה, המדיח יחסוך באנרגיה ובמים בכך שהוא פועל רק למשך זמן רב ככל הנדרש.
אופן פעולתו של מדיח כלים

מדיחי כלים עובדים על עיקרון של ריסוס מים חמים לשם פעולת הניקיון. לתוכנית ניקוי כלים מלאה במדיח כלים ביתי מספר שלבים:
שטיפה ראשונית במים להורדת גושי ליכלוך גדולים וריכוך ראשוני של ליכלוך.
חימום מים והמסת חומרי הניקוי בתוכם. חומרי הניקוי מסופקים לרוב בצורת אבקה, טבליה או שקיק המתמוסס במים ובו דטרגנטים.
ריסוס המים בלחץ גבוה על הכלים.
שטיפה במים ללא חומרי ניקוי.
ייבוש הכלים בחום.
למדיחים מודרניים ישנה אפשרות בחירה בין תוכניות עבודה שונות, הנבדלות בעיקר בטמפרטורת המים (בדרך כלל בטווח שבין 35 ו-70 מעלות צלזיוס), אך גם בבחירה של תוכנית חלקית בלבד, תוכנית חסכונית במים ועוד.
מאפיינים > נפח

התקן הבינלאומי לנפחו של מדיח כלים נקבע על פי גודלם של כלי שולחן סטנדרטיים. כלים אשר חורגים מגודל זה או בעלי צורות מיוחדות עלולים לא להתאים לחלל הניקוי של מדיח הכלים.
מאפיינים > גודל

למדיחי הכלים המותקנים במטבחים ביתיים סטנדרטיים רוחב ועומק קבועים של 60 סנטימטרים, וגובה מינימלי של 86 סנטימטרים. קיימים גם מדיחי כלים קומפקטיים המותאמים למטבחים קטנים ברוחב של 60 ו-45 סנטימטרים.
מאפיינים > תכונות

פנים מדיח הכלים, הנקרא אמבט, עשוי בדרך כלל מפלדת אל-חלד או מפלסטיק. פלדת האל-חלד עמידה בפני מים קשים, מספקת בידוד קולי טוב יותר, ושומרת על טמפרטורת אמבט המאפשרת יבוש מהיר יותר של הכלים. בעבר היו מדיחי כלים מצופים מבפנים באמייל, אך אלה היו מועדים להתפוררות ובליה.
במדיחי כלים סטנדרטיים מותקנים שני מגשים להנחת הכלים. המגשים עשויים בדרך כלל רשת מתכת מצופה בפלסטיק, הכוללת זיזים המאפשרים הנחת הכלים בזווית שתפנה אותם כלפי הממטרות. בדרך כלל לפחות אחד המגשים ניתן להוצאה מהמדיח. בנוסף, מכיל המדיח סלסלת פלסטיק להעמדת סכו"ם.
כיום מצוידים מדיחים חדשים רבים במיקרו מעבדים הנעזרים בחיישנים אלקטרוניים על מנת לקבוע את מחזורי השטיפה וכמות השטיפות הנדרשת. במדיחים כאלה מוחלף בורר ההפעלה האלקטרומגנטי המסורתי בכפתורים המחוברים ליחידת המיקרו מעבד.
חלק ממדיחי הכלים כיום מכילים מנגנונים למניעת הפעלה או הפסקה של המדיח על ידי ילדים. כמו כן קיימים מדיחים עם פתיחה אוטומטית של דלת המדיח בגמר פעולת הניקיון. בנוסף, להרבה מדיחים קיימת אפשרות לקבוע טיימר על מנת שהמדיח יפעל בעוד כמה שעות.
מאפיינים > בידוד קולי

בעזרת שימוש במבודדים, לוחות וחומרים סופגי רעש, ניתן כיום להחליש את רעש המדיח עד לרמה של 44 דציבלים. ללא בידוד זה, משמיע מדיח הכלים צליל בעוצמה של כ-65 עד 70 דציבלים. חברות רבות עושות שימוש בטכנולוגיות שונות לעימעום רעשים במדיחי הכלים שלהן.
חומרי ניקוי

חומרי ניקוי למדיח מכילים בדרך כלל:
זרחה
מלחים ויוני מגנזיום המשמשים לריכוך המים ומניעת אבנית ומשקעיה.
חומרי הלבנה מבוססי חמצן
ממיסים ומפרקים חומרים אורגנים (כגון שיירי מזון).
מלח מדיח

מטרת השימוש במלח במדיח הכלים היא לרכך את המים המוזרמים דרכו. בניגוד למלח המשמש למאכל, במלח שמשמש למדיח הכלים לא מוסף יוד. חומרי ניקוי רבים למדיחי כלים מוגדרים ככאלה אשר אינם מצריכים שימוש במלח נוסף, והדבר נעשה על ידי הוספת פוספטים לתרכובת חומרי הניקוי. באזורים בהם המים קשים מאוד גם תוספת זו עלולה להיות בלתי מספקת.
במדיחים מודרניים ישנה אפשרות לכייל את רמת השימוש במלח המדיח לפי קשיות המים באזור המשתמש.
ראו גם

מכונת כביסה
מייבש כביסה
סלמון במדיח כלים
הערות שוליים

↑  Mary Ellen Snodgrass, Encyclopedia of Kitchen History, Routledge, 2004-12-29, ISBN 978-1-135-45572-9. (באנגלית)
↑  BASILDON TODAY | The History of the Dishwasher, web.archive.org, ‏2014-02-17
↑  5 Things to Know When Replacing a Dishwasher, Consumer Reports, ‏2019-03-10 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557965005171  BnF: cb124503678 (data)  GND: 4157005-4  LCCN: sh85038427  NDL: 01201080  NKC: ph325846
בן סולטן

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 2003 (בן 21) ישראל ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2021
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
בן סולטן (נולד ב-10 באפריל 2003) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

סולטן נולד וגדל בירושלים בשכונת קריית מנחם, להוריו מירב ושלמה סולטן, יהודים ספרדים יוצאי מרוקו, ולו שלוש אחיות. אחת מאחיותיו היא השחקנית ניב סולטן.
למד בבית הספר היסודי תל"י (תגבור לימודי יהדות) בשכונת בית וגן, בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית', ובהמשך בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים, בו למד במגמת מוזיקה. כשהיה נער, שיחק בקבוצת הכדורגל הפועל ירושלים בשנים 2011–2015. שירת בצבא בתיאטרון צה"ל.
בשנת 2020 השתתף בסדרה "משפחה בהנפקה".
הוא החל את דרכו בתחום המשחק כאשר פנו אל אחותו ניב לאודישן בשבילו, אליו הלך בלי שום רקע מוקדם במשחק, ומשם נכנס לסוכנות של ניב עשת כהן.
סולטן התפרסם לראשונה בשנת 2021 כאשר גילם את דמותו של ינון בסדרה "עלומים", לצידם של יהודה לוי, שני כהן ויניב ביטון.
בשנת 2023 שיחק בסדרה "מדרסה". באותה שנה שיחק בסדרה "משמר הגבול" בתפקיד אבי ברכה, ובסדרת הנוער "פול ספיד" בערוץ טין ניק בתפקיד מאור הלוי.
בשנת 2024 שיחק בסדרה "ילד רע" בתפקיד סאני ברכה.
קארל פובורסקי

קארל פובורסקי (בצ'כית: Karel Poborský; נולד ב-30 במרץ 1972) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

פובורסקי החל את הקריירה שלו בקבוצת קטנות בצ'כוסלובקיה, ולאחר פירוק המדינה חתם בקבוצת הפאר הצ'כית סלביה פראג. משם נדד ברחבי היבשת דרך מנצ'סטר יונייטד (אנגליה), בנפיקה ליסבון (פורטוגל) ולאציו (איטליה), עד שחזר לצ'כיה בשנת 2002, ופרש ממשחק פעיל בשנת 2007.
הופעתו הראשונה במדי נבחרת צ'כיה הייתה ב-23 בפברואר 1994, בניצחון 1-4 על נבחרת טורקיה. ב-18 באוגוסט 2004 רשם את הופעתו ה-100 במדי הנבחרת, במשחק נגד נבחרת יוון. פובורסקי שותף במשחקי הנבחרת ביורו 96, יורו 2000 ויורו 2004, ובסך הכל ערך 118 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שמונה שערים.
אברהם בן יצחק מנרבונה

| --- | --- |
 לידה:  סביב 1110 ד'תת"ע מונפלייה, צרפת 
 פטירה:  סביב 1179 ד'תתקל"ט נרבון, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ?–1158 
 השתייכות:  רבני פרובאנס, ראשונים
 תחומי עיסוק:  ספרות הגאונים, פירוש לתלמוד
 רבותיו:  רבי יצחק בן מרון הלוי
 תלמידיו:  הראב"ד השלישי
 חיבוריו:  "ספר האשכול", "פירוש לתלמוד"
 
רבי אברהם ב"ר יצחק אב בית דין מנרבונה (מכונה הראב"ד השני; הראב"י; הר"א אב"ד; ר' אברהם בר יצחק מנפלייר, ד'תתמ"ה 1085 - ד'תתקי"ט 1158) היה רב מקובל, אב בית דין של העיר נרבּונה, ובעל ישיבה, מחכמי יהדות פרובנס שבתקופת הראשונים, אשר לו מיוחס "ספר האשכול".
תולדותיו

ר' אברהם אב בית דין, המכונה "הראב"ד השני", נולד לר' יצחק מנרבונה ולמד מפי רבי יצחק בן מרון הלוי. נחשב גם לאחד מגדולי תלמידיו של ר' משה הדרשן מנרבונה, אם כי ככל הנראה לא למד מפיו ממש אלא מפי תלמידיו. תקופה מסוימת שהה בברצלונה שם שמש את רבי יהודה הברצלוני. נחשב למקובל והיה חותנו של הראב"ד (השלישי).
בספר האמונות, דף ל"ז מתועד שזכה הרב לגילוי אליהו.
לצידו בבית הדין כיהנו רבי טודרוס בן משה ורבי משולם בן נתן.
חיבוריו

פירוש לתלמוד- למסכתות יבמות, כתובות, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, שבועות ומכות. החיבור אבד ברובו. מפירושו למסכת בבא בתרא השתמרו חלקים נכבדים בשני כתבי יד לא שלמים. מיתר המסכתות השתמרו בידינו רק מובאות בכתבי הראשונים.
ספר האשכול - הספר עוסק בהרחבה בדברי הגאונים ובייחוד בספר הלכות גדולות, על פי השערת שלום אלבק, הוא בעיקרו ליקוט מתוך ספר העתים לרבי יהודה הברצלוני. הספר שימש כמקור פסיקה לכל יהדות פרובנס.
שאלות ותשובות ראב"י אב"ד - יצא לאור על ידי הרב יוסף קאפח.
ליקוטי ספר הדין - שמחה אסף הדפיס מכתבי יד ליקוטים מספר הדין של ר' יהודה הברצלוני ועל סמך מספר ראיות הוא טען שעורך הליקוט הוא ר' אברהם אב"ד.
הערות שוליים

↑  לפי חנוך אלבק ולפי פרויקט השו"ת.
1 2  שלום וחנוך אלבק, מבוא לספר האשכול, פרק א'
↑  ר' אברהם זכותא בספר יוחסין, מאמר חמישי, לכאורה מונה אותו כתלמיד ר' משה הדרשן, אך הוא עצמו כותב שר' נתן מרומי שנפטר בשנת 1110 היה תלמידו של ר' משה הדרשן, בזמן שהראב"ד נולד בשנה זו, ור' משה הדרשן נפטר ככל הנראה במחצית המאה ה-11.
↑  שלם יהלום, בין גירונה לנרבונה: אבני בניין ליצירת הרמב"ן, ישראל: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל והמזרח, תשע"ג, עמ' 36-45
↑  שלום וחנוך אלבק, מבוא לספר האשכול, פרק ד'
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יעקב אלאמשאטי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304307005171  BnF: cb11303602w (data)  GND: 102417784  ISNI: 0000 0000 7150 1647  LCCN: n88102127  NTA: 306123274  SUDOC: 243493045  VcBA: 495/121672  VIAF: 100374635   WorldCat (עם VIAF): 100374635
יהושע אלוף

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1900 סלונים, בלארוס 
 פטירה:  26 ביולי 1980 (בגיל 80) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1974) 
 
יהושע אלוּף (ווֹלְפּיַאנסקי; 4 במרץ 1900 – 26 ביולי 1980) היה ממייסדי העיסוק בספורט בארץ ישראל ומנהיגי ארגון "מכבי" ותחרויות המכביה. חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתרבות הגוף (תשל"ד).
ביוגרפיה

אלוף נולד בג' באדר ב' תר"ס בשם יהושע וולפיאנסקי בעיירה סלונים שברוסיה הלבנה. בילדותו למד ב"חדר מתוקן", ובשנת 1912 נשלח על ידי הוריו לארץ ישראל והחל ללמוד בגימנסיה העברית "הרצליה". בשנת 1914 חזר לביקור אצל הוריו ונותר באירופה ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. את לימודיו הוא המשיך בבית הספר הריאלי בוורשה. בתקופה זו החל אלוף לעסוק בפעילות ציונית ובספורט ולשלב ביניהן, בהיותו חבר האגודה הציונית "שארית יעקב" וחבר אגודת הספורט "מכבי". בשנת 1920 שב לארץ ישראל והשתקע בה. בשנת 1924 נישא להינדה לבית נאמן, בתו של אבא נאמן.
בהגיעו חזרה לארץ עבד כפועל בניין. באותה תקופה הצטרף גם לארגון "ההגנה", מטעמו סיים בשנת 1921 קורס מדריכים והחזיק במהלך השנים בתפקידים מרכזיים: חבר מפקדת ההגנה בירושלים (1933–1939), קצין קשר בין הסוכנות היהודית לבין שלטונות המנדט הבריטי (בתקופת מאורעות תרצ"ו) ואחראי חיל הנוטרים במחוז ירושלים.
כעבור שנתיים מעלייתו המחודשת החלה פעילותו להתמקד בפיתוח הספורט. במשך 15 שנים עבד אלוף כמורה לחינוך גופני בגימנסיה הרצליה ובבית המדרש למורים העברי בירושלים. בשנת 1925 נשלח להשתלמות מקצועית בדנמרק, ובשובו מונה לשמש כמעמל הראשי של מכבי תל אביב ולאחר מכן במכבי ירושלים. אלוף נבחר לחבר ההנהגה הארצית של מכבי והופקד על ארגון תחרויות המכביה הראשונות בארץ (בשנים 1932, 1935, 1950 ו-1953). מטעם מכבי ארץ ישראל הוא נשלח בשנים אלו כמשקיף לאולימפיאדת פריז (1924) ואולימפיאדת לונדון והיה נציגו הרשמי של היישוב היהודי באירועי ספורט ונוער בינלאומיים, בהם כינוס הנוער הדמוקרטי בפראג (1947). משנת 1938 כיהן אלוף כמפקח (יותר מאוחר נקרא מפקח ראשי) על החינוך הגופני בבתי הספר. במקביל לעיסוקיו אלו הוא נמנה עם מייסדי התאחדות הספורט, הוועד האולימפי הארצישראלי וארגון מורי החינוך הגופני. כמו כן, הוא נמנה עם חברי הוועדה למונחי החינוך הגופני של האקדמיה ללשון העברית.
פעילותו כמפקח ראשי על החינוך הגופני נמשכה משנת 1938, מטעם הוועד הלאומי, ועד לשנת 1954, במסגרת משרד החינוך והתרבות. לאחר מכן הוא מונה לעמוד בראש המחלקה להכשרה גופנית של המשרד.
אלוף זכה בהוקרה על פועלו: נבחר לחבר כבוד של מכבי תל אביב, חבר חבר הנאמנים של מכון וינגייט, חתן פרס דב הוז לספורט מטעם עיריית תל אביב (1951) (עבור ספרו "מונחי ההתעמלות") וחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתרבות הגוף (תשל"ד).
אלוף היה אב לבן יחיד, ארי אלוף (1927–2000), שהיה טייס, מנהל ב"אל על" וראש מחלקת המבצעים של מִנהל התעופה האזרחית
אלוף התגורר ברמת גן.
התאלמן מאשתו בדצמבר 1970. על שמה הוא ייסד מלגה לתלמידי מכון וינגייט. נפטר בי"ג באב ה'תש"ם (1980), בגיל 80. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר את בנו, כלתו ונכדיו.
פרסומיו

(כתיבה, עיבוד, תרגום ועריכה)
סולם קיר: תרגילים לבית הספר ולאגודת הספורט; מעובד על ידי ע"א סימון וי’ אלוף, תל אביב: המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי, ת"ש.
מונחי החנוך הגופני, חלק א: ההתעמלות; מעובד על ידי יהושע אלוף, ירושלים: הוועד הלאומי לכנסת ישראל – המחלקה להכשרה גופנית, ת"ש. (מהדורה ב: משרד החנוך והתרבות – אגף החנוך – המחלקה להכשרה גופנית; נ. טברסקי, תש"י-; מהדורה ג: הספורט בעברית, תל אביב: הוועדה האמריקאית למען הספורט בישראל; נ. טברסקי, תשכ"ו 1965)
עמנואל סימון, בהשתתפות יהושע אלוף, תורת החנוך הגופני, 2 כרכים, ירושלים: הוועד הלאומי לכנסת ישראל – המחלקה להכשרה גופנית, תש"א. (חלק ב: מאת יהושע אלוף, בהשתתפות עמנואל סימון) (התוכן: חלק א: האדם ותרגילי הגוף; חלק ב: החנוך הגופני להלכה)
מישחקי תנועה; מעובד על ידי יהושע אלוף, ירושלים: ספריה להכשרה גופנית, תש"א.
התעמלות בספסל ובארגז, ירושלים: הוועד הלאומי לכנסת ישראל – המחלקה להכשרה גופנית; חברת קוהלת, תש"ד.
המכניקה של גוף האדם, ירושלים: הוועד הלאומי לכנסת ישראל – המחלקה להכשרה גופנית, 1945. (מהדורה ב: 1952)
דבורה מרקוס-טורנר, אתלטיקה קלה; תורגם מכתב יד אנגלי בידי יהושע וארי אלוף, ירושלים: מפעל תרגומי המדע הישראלי, 1968.
אביבה לימון ההתעמלות החינוכית המודרנית; בעריכת יהושע אלוף, באר שבע: בית המדרש למורים ולגננות בנגב בסיוע רשות הספורט והחינוך הגופני במשרד החינוך והתרבות, תשכ"ט.
דע את שריריך: (כלי עזר קל ומשעשע לשינון שרירי הגוף); מעובד ומו"ל על ידי יהושע אלוף, תל אביב: המחבר, תשכ"ט. (תרגיל להתאמת מקום השרירים בגוף על ידי גזירה והדבקה) (מהדורה חדשה ומתוקנת: תל אביב: הוצאת ספרים ע"ש עמנואל גיל, תשנ"א 1991)
הארולד א' האריס (אנ'), האתלטיקה היוונית והיהודים; תרגום ועריכה: יהושע אלוף ומרילין בר-אור; תרגומים מיונית: דקלה תדמור, תל אביב: עם הספר בשיתוף עם מכון וינגייט לחינוך ולספורט, תשל"ג 1972.
יהושע אלוף, מרגלית עקביא, מ.ל.א – מה למה איך: ספר עזר לגננות ולמורות כוללות המטפלות גם בחינוך גופני, תל אביב: [חמו"ל], תשל"ג. (מהדורה ג מתוקנת: מה? למה? ואיך? בחינוך הגופני לגיל הרך, נתניה: מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט בסיוע רשות הספורט והחינוך הגופני במשרד החינוך והתרבות, תשל"ז)
יהושע אלוף ומשה גלבלום (עורכים), ספר זיכרון למכבי וורשה: 1915–1939, תל אביב: התאחדות חברי מכבי וורשה בישראל, תשל"ג 1973.
תורת התנועה: (ספר לימוד העקרונות של תנועות גופנו), חלק א: עקרונות מהפיסיקה, נתניה: מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט, 1980.
לקריאה נוספת

'אלוף (אולפינסקי), יהושע', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 45–46. (הספר בקטלוג ULI)
חיים ויין, 'יהושע אלוף בגבורות', החינוך הגופני והספורט 1 (1980), 3–6.
'הזוכים בפרסי ישראל בספורט ובתרבות הגוף', בתוך: חיים קאופמן וחגי חריף (עורכים), תרבות הגוף והספורט בישראל במאה העשרים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי – המחלקה לחינוך והדרכה; נתניה: מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט, תשס"ג 2002, עמ' 297–300.
יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 85-86
הערות שוליים

↑  ארי אלוף באתר Geni.
↑  יעקב ברוש, פרס ישראל לשירותים גרועים, דבר, 5 במאי 1974.
↑  מילגה לזכר הינדה לוף, דבר, 23 באפריל 1974
↑  יהושע אלוף באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  "הספורט בעברית", דבר, 16 במרץ 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304967105171  ISNI: 0000 0000 6816 1549  LCCN: no2017004744  VIAF: 97543846   WorldCat (עם VIAF): 97543846
כיכר השבת (אתר אינטרנט)

| --- | --- |


לוגו כיכר השבת
 סוג:  עיתון דיגיטלי 
 תקופת הפעילות:  מאי 2009 – הווה (כ־15 שנים)
 מייסדים:  מרדכי לביא
 שירותים עיקריים:  עיתונות חרדית באינטרנט
 www.kikar.co.il
 
כיכר השבת הוא אתר חדשות הפונה בעיקר למגזר החרדי.
היסטוריה

האתר נוסד במאי 2009. האתר נקרא על שם צומת כיכר השבת, אחד המרכזים הגדולים של הציבור החרדי בירושלים הגובל בשכונות מאה שערים וגאולה.
האתר בבעלות חברת כיכר השבת בע"מ. מהקמת האתר עד סוף 2012 היה מנחם כהן עורכו הראשי. בשנת 2011 מונה לעורך הראשי ומשמש בתפקיד עד היום, חיים אילוז.
חרם הרבנים בדצמבר 2009 על אתרי האינטרנט החרדיים, הביא לחיזוק האתר בשל סגירת אתרים מתחרים.
באפריל 2012 רכשה חברת ynet מקבוצת ידיעות אחרונות כמחצית מהבעלות באתר, במליוני שקלים. בסוף 2017 נמכרו האחזקות חזרה לחברת כיכר השבת.
באוקטובר 2013 הוקם באתר ערוץ וידאו "כיכר TV", בעקבות הבחירות לרשויות המקומיות. המהדורה הראשונה הוגשה על ידי אבי מימרן והצילומים נעשו באולפני ynet. בסוף שנת 2014 הקימה כיכר השבת אולפן, והאתר החל להפיק ולשדר תוכניות אולפן קצרות.
במרץ 2020 הקימה כיכר השבת אולפן חדש והשיקה מגוון תוכניות אולפן ומתחם VOD, הכולל תוכניות אקטואליה שבועיות, תוכניות וסדרות מז'אנרים מגוונים, לרבות מיני סדרת דרמה וקטעי קומדיה קצרים.
ביוני 2023 הקימה כיכר השבת מהדורת חדשות פנים חרדית מצולמת בשם 'מעייריב' בהגשת העיתונאי איצלה קצבורג. המהדורה מוגשת מדי יום באתר, עורכי המהדורה איצלה קצבורג ויהודה קליגמן
בעקבות כתבות שפורסמו באתר והכפישו אישה חרדית הוגשה נגדו ונגד שמונה אחרים תביעת לשון הרע, שבה נפסקו לתובעת פיצויים בסך 500 אלף ש"ח בתוספת הוצאות שונות, ועל אתר "כיכר השבת" הוטל לשאת ברבע מסכום זה.
צוות האתר

עורך ראשי: חיים אילוז
משנה לעורך הראשי: חנני ברייטקופף
עורך: מענדי קורטס
פרשן פוליטי: ישי כהן
כתבים פוליטיים: ישי כהן,דודי בן חמו, יוני גבאי.
כתבי חדשות חוץ: ישראל גראדווהל, יוסי נכטיגל.
כתבי כלכלה: משה מנס.
כתבי ביטחון ומדינה: ב. ניסני.
כתב חרדים ועולם הישיבות: חנני ברייטקופף, איצלה קצבורג (כץ).
כתב חצרות האדמו"רים: חיים רוזנבוים.
מגיש מעייריב: איצלה קצבורג (כץ).
מוזיקה: נתנאל לייפר
כתבי דיגיטל: בנימין סלומון, יוסי עבדו.
כתב רכב ובריאות: אבישי לוי.
מפיק אולפן: אשר רוט.
כתב ברנז'ה וסלבס: איציק אוחנה.
כתב אקטואליה: יוסי עבדו.
כתבים נוספים: אלי דן, ישראל נמדר.
תוכניות

פוליטיקה: "הראיונות" (ישי כהן), "משחקי כיסאות" (רפאל כהן), "דעה בדקה" (ישי כהן)
מוזיקה: "המבקר" (נתנאל לייפר), "כוכב המג'יק קאס" (תוכנית ריאליטי, בהנחיית מנחם טוקר), טוקר בכיכר (מנחם טוקר), זינגר (בעריכת נתנאל לייפר)
חדשות עולמיות: "השגריר" (ציקי ברנדוין), "כיכר גלובל" (הרב בנימין גולדשמידט)
כלכלה: התכנית הכלכלית (משה מנס, רפאל כהן)
אקטואליה: "אחד על אחד" (ישי כהן), "שובר מסך" (שוקי סולומון), "הנערים שלנו" (אלי דן), "המבדיל" (זלמן שטוב), "5 דברים שלא ידעתם" (ארי טננבוים), "המוח" (רון רפאלי), מעייריב (איצלה כץ)
אוכל ושתייה: "קידוש" (ארי גוטהלף), "לבריאות" (חיים קליגר), "מבשלות בכיכר" (מורן פינטו)
יהדות: "נפלאות בפרשה", "נפלאה שכזו" (מירי שניאורסון)
סרטי דרמה: "הנערים שלנו" (אלי דן יוחנן בלייך). "שמי ברזל" (בהפקת יחזקאל לנג)
צרכנות: "כולל מע"מ" (יערית אלבז), "מתכווננים" (נחמיה שטיינברגר)
נשים: "אלישבע בכיכר" (אלישבע גליקסברג)