stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעשיית תוכנה בישראל
מרכזי פיתוח של חברות רב-לאומיות

בנוסף לחברות רבות שהוקמו על ידי ישראלים, פועלים בישראל מרכזי פיתוח תוכנה גדולים של חברות רב-לאומיות, מהם שהוקמו מראשיתם על ידי חברות האם, ומהם שנוצרו כתוצאה מרכישה של חברות ישראליות (או שילוב של שתי הדרכים).
חברות בולטות בתחום זה:
מעבדת המחקר של IBM בחיפה: בשנת 1972 הקימה חברת IBM בישראל מרכז מדעי, ראשון מסוגו בישראל. המרכז המדעי התפתח למעבדת המחקר של IBM בחיפה, שהיא כיום מעבדת המחקר הגדולה ביותר של IBM מחוץ לארצות הברית, ובה כ-350 עובדים, והיא שוכנת בקמפוס אוניברסיטת חיפה. בנוסף מפעילה חברת IBM מעבדת תוכנה, לתוכנה מוזגו חברות תוכנה אחדות שנרכשו בישראל.
מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח: מרכז פיתוח תוכנה של חברת מיקרוסופט בישראל. המרכז הוקם בשנת 1991, והוא מרכז הפיתוח הראשון של מיקרוסופט מחוץ לארצות הברית. בשנת 2021 הוא אחד משלושת המרכזים האסטרטגיים של מיקרוסופט מחוץ לארצות הברית.
סאפ לאבס ישראל: מרכז הפיתוח של חברת SAP הגרמנית הוקם בשנת 1998 ומהווה חלק חשוב מרשת הפיתוח הגלובלית של SAP. קבוצת הפיתוח SAP-Gigya הוקמה בתל אביב בשנת 2019, עם רכישתה ומיזוגה לחברה של חברת גיגיה. מרכז הפיתוח בישראל אחראי על פיתוח כמה ממוצרי הליבה של החברה. SAP Labs Israel מעסיקה (נכון לשנת 2020) יותר מ-700 עובדים במרכזים ברעננה ובתל אביב.
גוגל ישראל: באוגוסט 2006 הוקם מרכז מחקר ופיתוח של חברת גוגל בפארק מת"ם שבחיפה. מרכז מחקר ופיתוח נוסף הוקם בתל אביב. במרכז הפיתוח הישראלי פותחו מספר תכונות במוצרי גוגל, בהן מנגנון הצעת מילות החיפוש המשולב במנוע החיפוש (Google Suggest), תיקון שגיאות כתיב במילות חיפוש, יכולת הוספת שכבות ביוטיוב, יישומי תחרויות ביוטיוב, Google Trends ו-Google Insights for Search, יישומי מעבדה ב-Gmail, שיטה חדשה למכרזי פרסומות לטלוויזיה, ו-Google Visualization. בנוסף רכשה גוגל חברות הזנק ישראליות אחדות ושילבה אותן במרכז המחקר והפיתוח.
משאבי אנוש

כוח האדם העיקרי לתעשיית התוכנה מגיע מהאוניברסיטאות ומהמכללות (בעיקר מהחוגים למתמטיקה, מדעי המחשב, הנדסת תוכנה, מערכות מידע, ותעשייה וניהול) מהיחידות הטכנולוגיות של צה"ל (ממר"ם, יחידה 8200, יחידה 81, מצו"ב, מצפ"ן ועוד) ומבתי ספר למפתחי תוכנה (ג'ון ברייס הדרכה, סלע מעבדות תוכנה, האקריו ועוד).
מתוך צורכי התעשייה במתכנתים צמחו גם מסלולי הכשרה אינטנסיביים, הידועים גם בשם בוטקאמפ (Bootcamp). ההכשרות מתקיימות במקרים רבים על ידי חברות תוכנה, אורכן הוא כמה חודשים מרוכזים, לאחר תקופת ההכשרה התלמידים משתלבים בשורות החברות בתפקידי מפתחים. בשנת 2018 יצאה רשות החדשנות בתוכנית סיירות תכנות, מתוך מטרה לענות על חוסר בכוח אדם בהייטק הישראלי. הסיירות הן הכשרות חוץ אקדמיות שבהן מכשירים מתכנתים ועובדים בתחום מדעי הנתונים, הן מתקיימות בשיתוף עם עמותות וחבורת הכשרה, מרביתן מיועדות לאקדמאים בתחומי מדעי המחשב, מדעים והנדסה.
מוסדות לימוד אלה מכשירים עובדים בשלל המקצועות הנחוצים לתעשיית התוכנה: מנתחי מערכות, מתכנתים, בודקי תוכנה, מעצבי ממשק משתמש ועוד. מקור נוסף הוא העלייה לישראל, במסגרתה מגיעים גם עובדים לתעשיית התוכנה (בלטה בתחום זה העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90).
הגידול המהיר של תעשיית התוכנה יצר בתקופות מסוימות מחסור בכוח אדם, שהוביל לעלייה ניכרת בשכרם של העובדים בתחום, וכן לפתרונות של מיקור חוץ - העברת משימות של פיתוח תוכנה לבתי תוכנה בחו"ל.
הערות שוליים

↑  דף חברה בפייסבוק
↑  שולבה במטריקס
↑   קופל ראם, ברשת החברתית פייסבוק
↑  ישעיהו פורת, "ייצוא תוכנה לוקה בהערכות יתר", מעריב, 7 ביולי 1985;
ישעיהו פורת, לא קל למכור את המוח היהודי, מעריב, 22 באוקטובר 1985
↑  טל שחף, בתי תוכנה יוכרו כמפעלי תעשיה, מעריב, 5 באוגוסט 1987
↑  עמי גינזבורג, ‏נחתמה העיסקה שפורסמה לראשונה ב"גלובס" ב-20 במאי אמריקה און ליין משלימה רכישת מיראביליס תמורת 407 מיליון ד', באתר גלובס, 9 ביוני 1998
↑  עמי גינזבורג, ‏"רכישת מיראביליס הישראלית על-ידי אמריקה און ליין עשויה להסתיים תוך שבועיים", באתר גלובס, 24 במאי 1998
↑  התעשייה האווירית סיימה את 2014 עם עשרות מיליוני דולרים בתחום הסייבר, באתר התעשייה האווירית
התעשייה האווירית מקימה מפעל סייבר חדש, בהנהלת אסתי פשין, "אנשים ומחשבים", 31 בינואר 2017
↑  הדס גליקו, רפאל זכתה במכרז להקמת חדר הסייבר הלאומי בהיקף של 100 מיליון ש', באתר כלכליסט, 29 ביוני 2015
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏אלביט מערכות רוכשת חטיבה מנייס תמורת עד כ-158 מ' ד', באתר גלובס, 21 במאי 2015
↑  מנהלת סייבר חדשה הוקמה בתעשייה הצבאית, באתר "IsraelDefense‏", 30 בדצמבר 2013
↑  יובל אזולאי, ‏המספרים המדהימים של תעשיית הסייבר בישראל, באתר גלובס, 29 ביולי 2015
↑  Minna Fingerhood, As World Moves To Online Payment, Israeli Fintech Companies Sealed Their Place As Industry Leaders In 2017, Nocamels, December 13, 2017
↑   אלירן רובין, הכוכבות הישראליות בתעשיית הגיימינג, באתר TheMarker‏, 31 ביולי 2016;
 רפאלה גויכמן, פיראטים, בועות וחדי קרן: איזו חברת משחקים ישראלית תעשה את האקזיט הגדול הבא?, באתר TheMarker‏, 13 באוגוסט 2017
↑  ליאור נוביק, ‏שם המשחק: ענף הגיימינג לא מראה סימני בלימה, באתר מעריב אונליין, 19 במרץ 2021
↑  אושרי אלקסלסי, ענקית גיימינג שאתם לא מכירים רוכשת את CrazyLabs הישראלית, באתר "גיקטיים", 5 באוגוסט 2021
↑  סופי שולמן, אקזיט נוסף למייסדי פלייטיקה: חברת הגיימינג Beach Bum נמכרת בחצי מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2021
↑  יניב אביטל, ‏עובדים לשעבר בפלייטיקה מוכרים לה את הסטארטאפ שהקימו ב-700 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 19 בספטמבר 2024
↑  שחר סמוחה, ‏אוטוטק ניישן: היום שבו המכונית תדע מה מצבך הרפואי, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2017;
דובי בן גדליהו, ‏פאר האוטו-טק הישראלי: מי תהיה מובילאיי של 2018?, באתר גלובס, 8 במרץ 2018;
דובי בן גדליהו, ‏במרוץ אחרי ההפרעה הבאה: ענף האוטו-טק הישראלי לא עוצר, באתר גלובס, 13 ביוני 2018
↑   אלירן רובין, מנוע צמיחה: כך נהפכה ישראל למעצמה עולמית בטכנולוגיית רכב, באתר TheMarker‏, 14 במרץ 2017
 ענבל אורפז, עסקת מובילאיי: 7 דברים שאפשר ללמוד על ההיי-טק הישראלי, באתר TheMarker‏, 14 במרץ 2017
דובי בן גדליהו, ‏חשים את עצמם: חב' אוטו-טק מישראל משתלטות על העולם, באתר גלובס, 24 באוגוסט 2017
↑   אלירן רובין, לקראת אקזיט ענק: יוצאי 8200 במו"מ למכירת ארגוס לקונטיננטל ב-400 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2017
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ארגוס
↑  דובי בן גדליהו, ‏מנכ"ל ארגוס בריאיון ל"גלובס" על אקזיט הסייבר הענק, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2017
↑  דפנה ברמלי גולן, ‏ברוכים הבאים לטירונות הייטק: עד כמה שוק הבוטקאמפס המשגשג באמת עובד?, באתר גלובס, 4 ביולי 2019;
 רותי לוי, שלוש שאלות שכדאי לשאול לפני שבוחרים בבוטקאמפ לתכנות, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2018
↑  מסלול סיירות תכנות Coding Bootcamps, באתר רשות החדשנות
אקדח תופי

.
אקדח תופי תוצרת קולט
אקדח תֻּפִּי (באנגלית: Revolver) הוא אקדח שבו התחמושת מאוחסנת בתוך תוף. לרוב יהיו בתוף האקדח שישה כדורים, אך יש דגמים עם חמישה וכן עם 10 כדורים ויותר. אקדח תופי הוא פיתוח של אקדחים רב-קניים.
אקדח גאסר מונטגרין M1880 ששימש בהגנת נשר
היסטוריה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: תרגמת.
אחד האתגרים בפיתוח כלי נשק היה משך הזמן הארוך שנדרש לטעינה מחדש לאחר שנורה כדור או פגז. הנשק חסר תועלת בזמן שהיורה טוען אותו וזה חושף את היורה להתקפה של יריבו.
כדי להתמודד עם האתגר פותחו מספר גישות, והמוקדמת בהן הייתה כלי נשק מרובי קנים. זה איפשר לירות שתי יריות או יותר לפני שנדרשה טעינה נוספת. פיתוח נוסף של גישה זאת הוליד כלי נשק עם מספר קנים שהסתובבו סביב ציר אחד.
אקדח 'בריח פתיל מסתובב' עם שלושה קנים תועד בעיר ונציה בשנת 1548 לכל המאוחר. בסין, לקראת סוף המאה ה-16, המציא ז'או שי-ז'ן את "חנית אקדח המוסקט בעלת חמישה קנים". בערך באותו זמן יוצרו בגרמניה דגמים מוקדמים ביותר של מה שמכונה כיום "אקדח תופי". לכלי נשק אלה יש קנה אחד, והתחמושת - אבקת שריפה וכדור - מאוחסנת בגליל מסתובב.
זמן קצר לאחר מכן החלו יצרני נשק אירופיים רבים לייצר אקדחים תופים בתצורות ועיצובים שונים. עם זאת, כלי נשק אלה היו מסובכים, קשים לשימוש ויקרים למדי ולכן לא זכו לתפוצה נרחבת.
בתחילת המאה ה-19 היו פופולריים אקדחים מרובי קנים שנקראו "קופסאות פלפל". אלה, במקורם, היו אקדחים נטעני-לוע (כלומר שטעינת אבקת השריפה והכדור מבוצעים מקדמת הקנה). בונה הנשקים הבלגי מריאט פיתח בשנת 1837 אקדח חסר פטיש עם הדק-טבעת וקנים שניתנים להסרה, והעיצוב הזה זכה לכינוי "מטחנת פלפל".
יצרן הנשק האמריקני סמואל קולט רשם בשנת 1836 פטנט על אקדח תופי. קולט טען שהגה את הרעיון לאקדח הזה בעת שהיה בחוף הים, וזאת בהשראת כנן עם מנגנון ראצ'ט. גרסה של מנגנון זה שימשה את קולט באקדחיו כדי לסובב את הגליל על ידי טריקת הפטיש, והוא סיפק דרך אמינה וניתנת לשחזור לטעינת הכדורים. זה גם ייתר את הצורך לסובב את הגליל באופן ידני.
האקדח התופי הפך לפופולרי לא מעט בזכות כישוריו של סמואל קולט כאיש מכירות, אבל הוא השפיע על תעשיית הנשק גם בדרכים נוספות.
איכות הבנייה של אקדחי קולט הייתה לשם דבר, ומפעליה בארצות הברית ובאנגליה הכשירו דורות של יצרני כלי נשק ומכונאים אחרים שהשפיעו על ייצור הנשק במחצית המאה הבאה.
אופן הפעולה

בכל לחיצה על ההדק מתבצעות הפעולות הבאות:
הפטיש, שבקצהו נוקר, נדרך לאחור;
באותו הזמן התוף מסתובב והתא הבא (שבתוכו הכדור) מתמקם מאחורי הקנה ומול הפטיש והנוקר;
הפטיש משתחרר, נופל קדימה והנוקר מכה בפיקת התרמיל;
הפיקה הנקורה מציתה את אבק השריפה שבתוך התרמיל ועקב כך הקליע נלחץ לתוך הקנה ונורה מקצהו. התרמיל הריק נותר בתא.
צורת פעולה זו של מנגנון הירי, שבה לחיצה על ההדק מבצעת את שתי הפעולות, דריכת הפטיש לאחור והפלתו קדימה, נקראת "פעולה כפולה". "פעולה כפולה" היא צורת ההפעלה השלטת באקדחים תופיים. יתרונותיה הם מוכנותו התמידית של הנשק לירי, מבלי שיהיה צורך לדרוך אותו לפני כן, הקטנת הסיכון לפליטת כדור והעובדה כי התרמיל הריק נותר באקדח ולא נפלט לרצפה. חסרונה הוא שהשיטה מסורבלת ומקשה על הדיוק, מאחר שהכוח שנדרש לשלב הדריכה של הפטיש מקשה על שמירת הכוונת על המטרה.
באקדחים תופיים, שבהם מנגנון הירי פועל ב"פעולה כפולה", ניתן לבצע את פעולות 1 ו-2 לפני הירי על ידי משיכה ידנית של הפטיש לאחור עד לעצירתו ואז להמתין לרגע שבו נדרש לירות. במצב זה, הירייה מתבצעת על ידי לחיצה קלה ועדינה על ההדק, ובכך ניתן לדייק יותר בירי הכדור הראשון.
צורת פעולה של מנגנון הירי, שבה חובה קודם לדרוך את הפטיש לאחור לפני כל ירייה, ולחיצה על ההדק גורמת רק לנפילת הפטיש קדימה, נקראת "פעולה בודדת".
בעבר היו אקדחים תופיים שיכלו לבצע ירי ב"פעולה בודדת" בלבד, אולם כיום מנגנון הירי ברובם המוחלט של האקדחים התופיים פועל בעקרון "הפעולה הכפולה".
לודוויג אוגוסט פרנקל

| --- | --- |
ד"ר לודוויג אוגוסט פרנקל בצעירותו
 לידה:  3 בפברואר 1810 חראסט, צ'כיה 
 פטירה:  12 במרץ 1894 (בגיל 84) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 פרסים והוקרה:  מסדר כתר הברזל  צלב האביר של מסדר פרנץ יוזף  מסדר הכתר 
 
לודוויג אוגוסט פרנקל
ד"ר לודוויג אַוּגוסט רִיטֶר פון פרנקל-הוכווארט (בגרמנית: Ludwig August Frankl von Hochwart, שמו העברי: אברהם אלעזר; 3 בפברואר 1810, חראסט, בוהמיה – 12 במרץ 1894, וינה) היה מורה, עיתונאי, סופר ומשורר יהודי-אוסטרי, רופא בהכשרתו, מייסד בית הספר למל בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בעיר חראסט (Chrast) שבבוהמיה. את השכלתו היהודית רכש אצל דודו זכריה פרנקל. למד רפואה בווינה ובפדובה. למרות הכשרתו כרופא, התעסק בעיקר בשירה ובכתיבה.
קובץ שיריו הראשון, "שיר בית הבסבורג", פורסם בשנת 1832 והתאפיין בפטריוטיות, שבזכותה זכה בפרס מהקיסר האוסטרי פרנץ יוזף. קובץ שיריו השני, "אגדות מארץ קדם", התפרסם בשנת 1834 והוקדש לעיסוק בנושאים יהודיים. שירו "Chistoforo Colombo" שנכתב בשנת 1836 ועסק בכריסטופר קולומבוס, זיכה אותו באותה השנה באזרחות כבוד מאת עירו של קולומבוס, ג'נובה.
בשנת 1838 התמנה פרנקל למזכיר הקהילה היהודית בווינה. כמזכיר הקהילה יצא נגד השימוש בעוגב בבתי הכנסת, משום שראה בכך חיקוי של הנצרות. בתוקף תפקידו כמזכיר הקהילה היהודית היה אחראי גם על הארכיון ההיסטורי של יהדות וינה ופרסם מחקרים על תולדות יהדות וינה. למן 1842 ערך פרנקל את השבועון הספרותי "דפי יום ראשון" עד להחרמתו בידי הממשלה בשל התמיכה במהפכת אביב העמים.
בשנת 1848 השתתף פרנקל במהפכת אביב העמים כקצין בלגיון הסטודנטים. בזמן המהפכה חיבר פרנקל את שיר המהפכה "Die Universitat". שיר זה היה החיבור הראשון שנדפס באוסטריה ללא פיקוח של הצנזורה. הוא פורסם בחצי מיליון עותקים וחוברו לו כשלושים לחנים. כמו כן ערך פרנקל את חיבורי הסופר המהפכן אנסטזיוס גרין ופרסם מספר ספרים בעצמו.
בשנת 1856 נסע פרנקל לארץ ישראל בשליחותה של אליזה הרץ מווינה, בתו של האציל היהודי-אוסטרי שמעון אדלר למל. מטרת השליחות הייתה הקמת בית ספר יהודי מודרני ראשון בירושלים, שבו ילמדו הנערים מקצועות כלליים נוסף על לימודי הקודש. דבר זה היה חידוש גדול בחיי יהודי ירושלים באותה העת.
פרנקל עלה לירושלים ושכר דירה ברובע היהודי. הרבנים האשכנזים התנגדו נחרצות להקמת המוסד החדש, ועשו ככל שעלה בידם על מנת למונעו מכך, כפי שעשו למשה מונטיפיורי ורוטשילד בשנות הארבעים של המאה ה-19. אולם פרנקל קיבל תמיכה מסוימת מרבני העדה הספרדית בירושלים ובראשם הראשון לציון, הרב חיים ניסים אבולעפיה. תומך נוסף בהקמת בית הספר היה רבי יהוסף שוורץ אשר מקורב לחוגי היישוב הישן. כמו כן זכתה הקמת בית הספר לתמיכה מהקונסול האוסטרי בירושלים, גראף פיצמאנו. בית הספר נחנך בט"ז בתמוז בשנת 1856, חרף ההחרמות וכתבי הפלסתר שהוצאו נגד פרנקל באותה שנה. פרשה זו הסעירה את העולם היהודי בארץ ובאירופה, ומצאה דרכה אף לרומן ההיסטורי-דוקומנטרי "תמול שלשום" מאת ש"י עגנון.
"ירושלימה!"

פרנקל פרסם את רשמיו משליחותו בארץ ישראל ומביקוריו בארצות השכנות ואת חוויותיו בייסוד בית הספר בספרו "ירושלימה!". בספר המסעות שנכתב במקור בגרמנית יש שני חלקים: החלק הראשון, Nach Jerusalem ("ירושלימה") נדפס בווינה בשנים 1858–1860, והחלק השני, Nach Aegyptan ("מצרימה"), נדפס בווינה ב-1860. באותה שנה פורסם תרגומו העברי של החלק הראשון של הספר על ידי מנדל בר"י שטרן בשם "ירושלימה", ובשנת 1862 פורסם תרגום חלקו השני "ממצרים" על ידי א"ב גוטלובר. הספר תורגם למספר שפות נוספות (אנגלית, 1859; הולנדית), והוא מהווה מקור היסטורי חשוב.
פרנקל הביא עמו סלע מהר ציון על מנת שזה ישמש כאבן הראשה לבית הכנסת הרפורמי החדש בווינה. הוא לא היה ציוני במובן המקובל של המילה, ובספרו "ירושלימה!" הוא כותב שארץ ישראל סיימה את תפקידה הפעיל בהיסטוריה היהודית:
מלאכתו של עם ישראל על אדמה זאת נשלמה, ומה שנקרא קללה הוא בעצם ברכה, להיות מפוזרים על פני האדמה, עם שלם של שליחים.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 העלה פרנקל את הרעיון להשתמש בצבעים כחול ולבן בדגל של עם ישראל משום שאלו הצבעים בטלית אשר בה מתעטף היהודי בתפילה.
בשנת 1876 ייסד פרנקל בווינה בית ספר לילדים יהודיים עיוורים. באותה שנה הוענק לו תואר אצולה על פעילותו החברתית.
שיריו של פרנקל, שכתב בשפה הגרמנית, אשר עוסקים במקרא ובאגדה, תורגמו על ידי שמעון בכרך לעברית בבודפשט בשנת 1881; שם קובץ השירים הוא 'מלך אביון'. בשנת 1880 יצאו לאור כל שיריו בשלושה כרכים.
הגולם מפראג

לדעת החוקר ד"ר אלי אשד פרנקל הוא היוצר של האגדה המפורסמת על הגולם מפראג אותה המציא בסביבות שנת 1832. הוא פרסם אותה לראשונה ב-1836, אך נמנע לציין שהוא ממציא הסיפור והציג אותה כסיפור עממי ישן. הסיפור הופץ על ידי פרנקל דרך פרסומים בעיתונות האוסטרית והגרמנית והצ'כית, ודרך עלונים בבתי כנסת שעליהם היה אחראי לאורך שנים רבות  כמזכיר קהילת וינה, ודרך קשרים אישיים שהיו לו כעורך שבועון ספרותי עם סופרים אוסטריים גרמניים. באמצעים אלו יצר את הרושם שהמדובר בסיפור עממי קדום. ב-1862 פרסם גרסה פואטית של הסיפור שאותו דאג לתרגם גם לעברית בשני תרגומים שונים במקביל לפרסום הגרמני.
כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כתביו > כתביו שתורגמו לעברית

רחל,: מליצה ["nach dem deutschen biblisch-romantischen Gedichte Rachel"] ‏ / ins Hebräische übersetzt von M. E. Stern, וינה: Schmid,‏ 1845
נגינות ישראל אחר החרבן ["Nach der Zerstörung: Hebräische Elegieen"] / מאת לודוויג אויגוסט פרנקל; נעתקו לשפת עבר מאת מאיר הלוי לטריס, וינה: מ' אויער, 1856
קול מבשר לכבוד יקירי בני ישראל, השוכנים בעיר הקודש ירושלים ובארצות המזרח, וינה: דפוס מ' אויער, תרט"ז
ירושלימה!: ספר המסע לארצות יון, אזיא הקטנה [=אסיה הקטנה], סיריען [=סוריה] ולאדמת הקודש ["Nach Jerusalem"] / חברו בשפת אשכנזי אברהם אלעזר המכונה לודוויג אויגוסט פרנקל; ונעתק לשפת עבר מאת מענדל בר"י שטערן. וינה: יורשי י' קנאפפלמאכער, 1860 (מהדורה בת-זמננו: "ירושלימה: ספר המסע" / לודוויג אוגוסט פרנקל; נוסח עברי: מנדל בר"י שטרן, ירושלים: אריאל, 1999)
ראש העדה: מליצה מסֻפרת בשבע מחלקות אשר שר אברהם אליעזר הלוי המכונה לודוויג אוגוסט פרנקל ונעתק ללשון עבר מאת יעקב פישער [=פִישֶר], וינה: יאזעף האלצווארטה, תרכ"ב
ממצרים: הוא ספר שלישי ממסעות החכם הר"ר אברהם אלעזר המכונה דאקטאר לודוויג פרנקל; נעתק ללשון קדשנו מאת אברהם בער גאטטלאבער [=גוטלובר]; עם המליצה המספרת נשיא העדה מאת המחבר [המחבר הנ"ל] בהעתקת שפת עבר מאת מו"ה מאיר הלוי לעטטעריס [=לטריס], וינה: דפוס יאזעף האלצווארטה, תרכ"ב-1862
ברכות הורים: שירים יסודתם בדברי קדמונינו / מאת לודוויג אוגוסט פרנקל; נעתקו ונאספו על ידי מאיר הלוי לעטעריס, וינה: יעקב הכהן שלאסבערג, תרכ"ו
מלך אביון: וספורי שלמה: שירים מעת נגרש ממלכותו על ידי אשמדי: השירים האלה נוסדו על דברי חז"ל עם ספורי קדם על ידי המליץ ועליהם נספחו העתקות השירים מהמליץ כנ"ל ונעתקו ללשוננו הקדושה מאת שמעון בכרך, בודפשט: מאריטץ בוריאן, תרמ"א
לקריאה נוספת

יצחק טריואקס ואליעזר שטיינמן, אברהם אלעזר פראנקל, בתוך "ספר מאה שנה", תל אביב 1938.
תיאור מסעו של לודוויג אוגוסט פרנקל בארץ ישראל אצל זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת הארץ, חוקרים-תיירים בארץ ישראל, עמ' 642–646
הערך "Frankl, Ludwig August", באנציקלופדיה יודאיקה, הוצאת כתר, 1972
ברנהרד נוימן, עיר הקודש ויושבי בה, תרגם והוסיף מבוא והערות: בן ציון גת, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק בהשתתפות המחלקה לענייני הנוער – המדור הדתי של ההסתדרות הציונית, תש"ט-1949
שאלתיאל אייזיק גראבער [=גְרַבֶּר], אוצר הספרות, ה, יארוסלאב: דפוס זופניק וכו'-ופישער, תרנ"ו (תרמ"ז–תרס"ב), עמ' 142–124
יהושע קניאל, "מבעיות החינוך בירושלים במאה התשע עשרה", בתוך: י. פרס, מ. איש שלום, ע. שוחט (עורכים), ירושלים – רבעון לחקר ירושלים ותולדותיה, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק והאגודה העברית למען ירושלים, תש"ח, עמ' 140–168
יוסף ריבלין, "בית הספר הראשון בירושלים (לתולדות יסוד בית הספר למל בשנת תרט"ו)", בתוך: ד. קימחי (עורך), ספר היובל של הסתדרות המורים: תרס"ג – תרפ"ח, ירושלים: הוצאת מרכז הסתדרות המורים בירושלים, תרפ"ט, עמ' 197–211
יעקב יערי-פולסקין, מכונן בית הספר העברי הראשון, בתוך: חולמים ומגשימים, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 48–56
הערות שוליים

↑  ש"י עגנון, תמול שלשום, הוצאת שוקן, תשכ"ז, עמ' 471
↑  https://www.yekum.org/2024/10/%d7%9e%d7%94-%d7%9c%d7%9e%d7%94%d7%a8%d7%9c-%d7%9e%d7%a4%d7%a8%d7%90%d7%92-%d7%95%d7%9c%d7%92%d7%95%d7%9c%d7%9d-%d7%97%d7%9c%d7%a7-%d7%90%d7%b3/ מה למהרל מפרא גו הגולם -יקום תרבות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261488505171  PLWABN: 9810650447705606  BnF: cb17095512k (data)  CiNii: DA0400733X  GND: 116718234  ISNI: 0000 0000 8095 4066  LCCN: nr89007933  LNB: 000215133  MusicBrainz: 57710a48-41eb-4376-9ea3-96a0233b5a73  NKC: nlk20000085251  NLA: 35491480  NLG: 210951  NSK: 000227032  NTA: 074906380  RERO: 02-A013962090  SUDOC: 101528248  Trove: 972292  VcBA: 495/83546  VIAF: 15527208   WorldCat (עם VIAF): 15527208
חזון הצמחונות והשלום

חזון הצמחונות והשלום מבחינה תורנית הוא מאמר העוסק במקומה של הצמחונות ביהדות. המאמר נערך על ידי הרב דוד כהן (ה"נזיר") על בסיס שני מאמרים של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. המאמרים הם "אפיקים בנגב" שפורסם בכתב העת הפלס בשנים ה'תרס"ג-ה'תרס"ד, ו"טללי אורות" שפורסם בקובץ "תחכמוני" בשנת ה'תר"ע.
בקובץ מובאים בין היתר דברי הרב קוק שאכילת בשר בעלי חיים לא נאסרה בתורה מכיוון שבמצב הנוכחי של האנושות צמחונות עלולה להזיק יותר מאשר להועיל, למשל על ידי כך שתגרום להשוואה מסוכנת בין האדם לבעלי חיים, ולטשטוש מעלתו הרוחנית הגבוהה של האדם. עם זאת, לפי הרב קוק מצוות רבות בתורה מחנכות למוסריות כלפי בעלי חיים, כדי להכשיר את האנושות לקראת מימוש חזון הצמחונות בעתיד. רובו של החיבור מבסס את הטענה הזו, על ידי ביאור מעמיק לטעמיהן של מצוות הנוגעות לשימוש האדם בבעלי החיים, כגון כיסוי הדם, בשר בחלב, שעטנז, ועוד.
סיבה נוספת להימנעות מצמחונות שמוזכרת בחיבור, היא הטענה שבשר מספק לאדם כוח גופני שמאפשר לו לעסוק בתורה ולזכך את שכלו ומוסריותו, להגיע בסוף אל החזון המוסרי הנעלה של הצמחונות. נימוק זה שולי יחסית ב'חזון הצמחונות והשלום', אך בספר עין איה, הרב קוק השתמש בנימוק זה בלבד כשהצדיק את היתר אכילת בשר, תוך התבססות על הדעה שהייתה מקובלת בזמנו, שאין מזון אחר שמספק לאדם את התזונה שמספק בשר בעלי חיים. למשל, הוא כתב: "אם היה איזה מאכל שימלא מקום הבשר בהזנה, הייתה נחשבת טביחת בעלי חיים לאכול בשרם לדבר בלתי הגון, כיוון שיוכל האדם להניח בעלי החיים בחיותם ולהספיק מזונו הראוי לו מדברים זולתם".
עורך המאמר, הרב דוד כהן (הנזיר), שהיה מתלמידיו המובהקים של הרב קוק, היה צמחוני בעצמו. בנו של הרב הנזיר, הרב שאר ישוב כהן שגדל במחיצתו של הרב קוק, העיד שהרב קוק נמנע מאכילת בשר ועוף מלבד בשבתות ובחגים, והטעם להימנעות היה חזון הצמחונות והשלום.
הופעותיו בדפוס

הליקוט יצא לראשונה בתוך הספר לַחַי רֹאִי, קובץ זיכרון לאברהם יצחק רענן-קוק, בנו של הרב שלום נתן רענן-קוק וצמחוני בעצמו, בהוצאת ישיבת מרכז הרב, דפוס קריית נוער, ירושלים ה'תשכ"א. הוא הודפס מחדש בהוצאת מכון נזר דוד, ירושלים ה'תשמ"ג.
בשנת ה'תשע"ח נדפס חלקו הראשון של הליקוט בספר "חי רואי - היחס לבעלי החיים על פי משנת הרב קוק". בספר זה נקבצו עשרות פסקאות ומאמרים נוספים של הרב קוק בנושא הצמחונות, שלא פורסמו ב'חזון הצמחונות והשלום'.
תוכן המאמר > אידיאל הצמחונות בעבר ובעתיד

החלק הראשון של המאמר מבסס את הטענה שבעולם אידיאלי ומתוקן אין היתר לאדם להרוג בעלי חיים לצרכיו ולהנאותיו, ושהתנהגות זו היא פגם מוסרי שלא ייתכן שיישאר לנצח בעולמו של ה', עליו נאמר ”טוֹב ה' לַכֹּל וְרַחֲמָיו עַל כָּל מַעֲשָׂיו” (תהילים, קמ"ה, ט'). הרב קוק טוען שה' הטביע באדם שאיפה מוסרית ליושר וצדק עם בעלי החיים, ומבקר את הפילוסופים שניסו לחנוק את הרגש האנושי הזה ולעשות אידיאליזציה משימוש בבעלי חיים. לעומתם, מציג הרב קוק את מדרש חז"ל המספר שרבי יהודה הנשיא נענש בייסורים קשים כיוון שאמר לעגל שהובל לשחיטה "לך! לכך נוצרת", ואת פרשנותם לפסוקי פרשת בראשית, על פיה לאדם הראשון לא הותר לאכול בשר אלא רק מזון מן הצומח, ורק לאחר המבול הותר לבני האדם לאכול בשר.
הרב קוק מבאר שאדם הראשון לא אכל בשר כיוון שהוא היה במדרגה מוסרית נעלה, ואף על פי שלאחר המבול הותרה אכילת בשר בעקבות נפילת האנושות ממעלתה, אין ספק שאידיאל הצמחונות יתממש בעתיד. הראיה לכך היא, שמהניסוח של היתר אכילת בשר בתורה, אפשר לשמוע גערה נסתרת על תאוות האדם לאכול בשר - ”וְאָמַרְתָּ אֹכְלָה בָשָׂר, כִּי תְאַוֶּה נַפְשְךָ לֶאֱכֹל בָּשָֹר, בְּכָל אַוַּת נַפְשְךָ תֹּאכַל בָּשָׂר” (דברים, י"ב, כ'); וניתן לדייק מהפסוק, שכאשר יקוץ האדם באכילת בשר מבחינה מוסרית, הבשר יאסר עליו, כיוון שנפשו כבר לא תאווה לאכול בשר. לפי הרב קוק, בעתיד האנושות תשיג בחזרה את המעלה המוסרית הזו, על ידי "הארת השכל" – מושג שמקורו בספר חובת הלבבות, ומתאר השגה של עקרונות מוסריים בכוח השכל, תוך התבססות על עקרונות המוסר הקיימים כבר בתורה. הזמן המדויק בו תתרחש התעלות מוסרית זו אינו ברור, והוא כלול במושג המעורפל 'לעתיד לבוא'.
תוכן המאמר > נימוקים להימנעות מצמחונות כיום

כאמור, לדעת הרב קוק האנושות נמצאת כיום במצב מוסרי נמוך, ולכן היא לא יכולה לממש את אידיאל הצמחונות. הרב קוק מוסיף לטעון שבמצב הנוכחי של האנושות אימוץ הצמחונות יגרום לבעיות מהותיות שדווקא יכשילו את תהליך ההתעלות המוסרית, ומונה מספר סיבות לכך:
הנפילה המוסרית של האדם גרמה לו גם לחולשה פיזית ונפשית, והוא מוכרח לאכול בשר מזין כדי להתגבר על חולשה זו; הבשר נותן לאדם כוח ללימוד תורה ו"עבודה שכלית", שבאמצעותן הוא יתעלה למדרגה המוסרית שבה הוא ימנע מאכילת בשר. למעשה, אכילת בשר בעלי החיים גורמת לכך שהאדם יגיע למדרגה שבו הוא לא יתאווה לאוכלם, ובעלי החיים מוכרחים לשלם את "מס המעבר" הזה, כדי להגיע לעולם העתידי האידיאלי.
הרב קוק כותב שבמדרגתו הנוכחית של האדם זה לא יהיה נכון אם הוא ”יפנה לו לדרך צדקה הרחוקה, להתחסד עם בעלי החיים, כאילו כבר גמר כל חשבונותיו עם בני אדם הברואים בצלם אלקים... כאילו כבר העביר... את שלטון הרשעה והשקר, שנאת עמים וקנאת לאומים... עד שאין לה לאותה חסידה האנושית במה להצטדק...” כלומר, לפני שהאדם מבקש להגיע למדרגה הנשגבה של יחס דואג לבעלי חיים, עליו לשפר את יחסיו עם בני מינו ולמגר את האיבה בין בני האדם; זו דרישה מוסרית הרבה יותר בסיסית שאליה האדם צריך להפנות את מרצו ואת כוחותיו, ולא לבזבז כוחות על מדרגות מוסריות גבוהות ממנו.
כיוון שהאדם ירד במעלתו, איסור על אכילת בעלי חיים היה גורם לו לשכוח כליל את ההבדל המהותי בינו לבינם אכילת בעלי החיים יוצרת בו ריחוק נפשי מבעלי החיים, שמזכיר לו שהוא נברא בצלם אלוהים, שיש לו יתרון שכלי ורוחני על בעלי החיים, שמחייב אותו להתאמץ לזכך את שכלו ונפשו, "כדי שתתרומם נפשו אל השאיפות הרמות המוסריות הבאות בטבען בהתרוממות הרוח האנושי על ידי קדושת המעשים והמדות התרומיות".
כמו כן, ההשוואה בין אדם לבעל חיים הייתה גורם לאדם שלא לראות באכילת בשר אדם בעיה מוסרית גדולה יותר מאכילת בשר בעל חיים, וכיוון שעדיין קיימת באדם התאווה החזקה לאכול בשר - הוא היה ממשיך לאכול בשר בעלי חיים, אדם ובהמה כאחד. יותר מכך, כיום גם בליבם של הרשעים יש קצת מצפון המעדן את מעשיהם הרעים, אך אם בעלי חיים היו נחשבים במדרגה זהה לבני אדם, היו בעולם "רשעי תבל, המשחרים לטרף כזאבי ערב, זובחי אדם באין חמלה", שמשתיקים את מצפונם על ידי התחסדות לבעלי חיים, ופונים בלב שלם להתאכזר לבני האדם (כיוון שהיצר גורם להם לרצות יותר להרע לבני אדם מאשר לבעלי חיים).