stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיתוח מוטה תחבורה ציבורית
לקריאה נוספת

ניורמברג, א., רופא, י., וגבריאל, ג. (2020). נגישות וצפיפות - פתרון למשבר התחבורה בישראל. נייר עמדה. מרחב - התנועה לעירוניות בישראל (ע"ר).
ניורמברג, א ואוחיון, ק. (2017). חוות דעת לתוכנית תמל/1034 - אופקים חדשים. המחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי אוניברסיטת בן-גוריון ואגף שימור סביבה וטבע, החברה להגנת הטבע. ירושלים: מינהל התכנון.
רופא, י. (דצמבר, 2010). עקרונות התכנון של פיתוח עירוני מסביב לרכבת. מאמר שהוצג בכנס פיתוח עירוני סביב תחנות רכבת. מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית והטכניון – מכון טכנולוגי לישראל. חיפה
Bernick, M., & Cervero, R. (1997). Transit villages for the 21st century. New York, NY: McGraw-Hill.
Calthorpe, Peter (1993) The Next American Metropolis: Ecology, Community and the American Dream. Princeton Architectural Press, New – York, NY
Ewing, R., & Bartholomew, K. (2013). Pedestrian & Transit-Oriented design. Washington, D.C.: Urban Land Institute and American Planning Association.
פורטל (משחק וידאו)

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  9 באוקטובר 2007
 סוגה:  ירי בגוף ראשון, פאזל, מדע בדיוני
 מספר שחקנים:  1–1
 פיתוח:  Valve
 הוצאה לאור:  Valve 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  Electronic Arts, Valve
 סדרה:  פורטל 
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Source
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 דירוג:  PEGI: החל מ12 ,כולל אלימות
 פלטפורמות:  מיקרוסופט ווינדוס, Mac OS X, פלייסטיישן 3, Xbox 360 Xbox One
 מדיה:  DVD, דיגיטלי
 המשחק הבא:  פורטל 2
 www.whatistheorangebox.com
 
פורטל הוא משחק וידאו בגוף ראשון לשחקן יחיד מסוגת משחקי הפאזל ופעולה. המשחק פותח על ידי Valve. המשחק יצא לראשונה כחלק מה-Orange Box ל-windows ול-Xbox 360 ב-9 באוקטובר 2007, ולפלייסטיישן 3 ב-11 בדצמבר 2007. המשחק קיבל גרסה גם למערכות כמו OS X, Linux וכמו כן גם לאנדרואיד, במכשירים מסוימים.
המשחק מורכב משורה של משימות-חידה. בכל משימה יש למצוא דרך להגיע לנקודת הסיום בעזרת רובה הפורטלים, מכשיר שמסוגל ליצור חורי תולעת בין שני משטחים. מערכת בינה מלאכותית בשם "GLaDOS" (ראשי תיבות של Genetic Life-form and Disk Operation System) מלווה את השחקן בהערות ציניות, משעשעות או מאיימות, ולעיתים הכל ביחד.
המשחק זכה לשבחים ופרסים רבים בזכות ייחודו, האלגנטיות שלו וחוש ההומור היבשושי והייחודי לו.
עלילת המשחק

הדמות שאותה מגלם השחקן היא אישה צעירה בשם צֶ'ל. המשחק מתחיל כאשר צ'ל מתעוררת ומוצאת עצמה בחדר קטן במעבדות Aperture Science, כאשר בינה מלאכותית בשם GLaDOS מכוונת אותה דרך מספר רב של מבחנים, כאשר בסיום כל אזור ניסוי ישנה מעלית שלוקחת את צ'ל לאזור המבחן הבא. החידות הראשונות פשוטות יחסית, ותכליתן להכיר לצ'ל את יכולות רובה הפורטלים, והסביבה החדשה בה היא תעמוד למבחנים רבים. ככל שצ'ל פותרת יותר חידות הן נהיות מורכבות ומסוכנות יותר. נוספים אמצעים נוספים כמו כפתורים שיש להניח עליהם משקולת, קליע אנרגיה גבוהה שיכול להרוג את צ'ל, אך גם מפעיל כפתורים מסוג מסוים, ושלל טכניקות חדשות שימוש ברובה הפורטלים. בד בבד הסכנה הגוברת, מתגלה ש-GlaDOS מעורערת בנפשה ולוקה במעין פסיכופתיה. בשלב מסוים מודיעה GLaDOS ש"לצערה אזור הניסוי הבא עובר תחזוקה שגרתית ולכן היא נאלצת להשתמש במסלול חידות המיועד לאנדרואידים צבאיים עם אש חיה". ככל שמתקדמת העלילה, נשמעות יותר ויותר הערות משונות ומרושעות מצד הקול הממוחשב - המרמזות שבכוונתה של GLaDOS לרצוח את צ'ל - למשל הודעה שבסיום הניסויים שֵל תזכה בעוגה ובהמשך, ש-GLaDOS מתכוונת לאפות אותה. כאשר צ'ל מגיעה לסיום אזור הניסוי האחרון, המשטח אשר עליו היא עומדת מוביל אותה לחדר בוער. בעזרת השימוש ברובה הפורטלים, צ'ל מצליחה לחמוק מהאש ומתחילה לשוטט מאחורי הקלעים של מערכת חדרי החידות. לבסוף צ'ל מגיעה אל החדר בו נמצאת GLaDOS. בקרב האחרון על השחקן לנצל את הגנותיה של GLaDOS נגדה וכאשר צ'ל משמידה שלוש ליבות של GLaDOS היא נפלטת אל מחוץ למעבדות וסביבה חלקיה הבוערים של GLaDOS. בסצנה הבאה נראה מחסן הכולל, בנוסף לעוגה מסוג "היער השחור", ליבות רבות נוספות של GLaDOS, וכמה מהן נדלקות. כרמז למשחק ההמשך. רובוט בא וגורר את צ'ל חזרה לתוך הקומפלקס ממנו נמלטה זה עתה.
אתגרים ומדליות

מעבר לעלילת המשחק קיימים במשחק אתגרים (Challenges) ומדליות (Achievements) :
אתגרים ומדליות > אתגרים - רמות אתגר

רמות אלו כוללות חלק מהחידות המתקדמות במשחק, שרמת הקושי שלהן הוקצנה מעבר לרמה שהוצגה תוך עלילת המשחק.
אתגרים ומדליות > אתגרים - אתגרי ביצוע

באלו יש לפתור חלק מהחידות במשחק תוך עמידה במגבלות נוקשות. לכל סוג מגבלה קיימות שלוש רמות הישג שבהתאם מזכות את השחקן במדליית ארד, כסף או זהב:
שימוש במספר מינימלי של פורטלים
הליכת כמה שפחות צעדים
פתרון החידה בזמן מינימלי
אתגרים ומדליות > הישגים

אלו מעין מדליות המוענקות על השגת מטרות מוגדרות במשחק. חלק מהמדליות קלות מאוד להשגה (מדליית עכבר מעבדה מוענקת על הגעה לשלב מוקדם במשחק), חלקן קשות הרבה יותר וחלקן מוזרות - למשל מדליית "מתבייש ממצלמות" מוענקת למי שניפץ את כל מצלמות המעקב שניתן לנפץ במשחק.
Still Alive

המשחק מסתיים בשיר Still Alive ש-GLaDOS שרה. השיר נכתב והולחן על ידי ג'ונתן קולטון והפך להצלחה גדולה שתרמה להצלחת המשחק. השיר יצא ב-2 גרסאות: הגרסה המקורית בקולה של GLaDOS וגרסה נוספת בקולו של ג'ונתן קולטון עצמו. 2 הגרסאות מופיעות בפסקול של פורטל שיצא כחלק מהפסקול השלם של חבילת ה-Orange Box.
"המסר נקלט"

במרץ 2010 שחררה Valve עדכון כביכול שגרתי לפורטל. בתיאור העדכון נכתב שהוא מתקן תקלות שוליות אך למעשה התגלה שהתווספה משימה חדשה שכוללת מדליה חדשה בשם "המסר נקלט" (Transmission Received). שחקני המשחק החלו לחקור במהירות את העדכון וגילו שהמשימה כוללת 26 מכשירי רדיו שהוחבאו ברחבי המשחק, שעם הצבת מכשירי הרדיו בנקודות מסוימות התקבלו הודעות מורס ורעשי רדיו שנשמעו תחילה כמו נהמות מוזרות מהמכשיר.
השחקנים החלו לפענח את השידורים והודעות המורס התגלו כסימנים לכך ש-GLaDOS מאתחלת, והרעשים התגלו כתמונות חבויות ממה שהתברר כמו חדרים במעבדות Aperture Science, בה מתרחש המשחק. בין התמונות ניתן היה למצוא גם רמז שהוביל למספר של BBS, שרת אליו יש צורך בחיוג טלפוני. אלו שמצאו את שם המשתמש והסיסמה (שהופיע עוד קודם לעדכון באחד המקומות החבויים במשחק), קיבלו לידיהם רצף של תמונות ASCII וגם מזכרים שנכתבו לכאורה על ידי מקימה של Aperture Science.
באותו שבוע, עדכון נוסף של המשחק הציג סיום שונה מעט למשחק הרומז על מה שצפוי במשחק ההמשך.
בהודעה לעיתונות של Valve אודות תאריך ההפצה של המשחק הסתתר קוד שהיווה שם משתמש וסיסמה נוספים לאותו BBS שהציגו פרטים נוספים.
פורטל 2

ב-5 במרץ 2010 הכריזה החברה כי משחק ההמשך הרשמי צפוי לצאת בעונת החגים של 2010 (מאז תאריך השחרור נדחה פעמיים; בהתחלה לפברואר 2011 ולבסוף לאפריל 2011). לפני ההכרזה הרשמית החברה שחררה עדכון למשחק הקודם שהכיל רמזים לגבי המשחק. הרמזים כללו קודי מורס ו
לקראת יציאת ההמשך של המשחק, שחררה Valve את המשחק המקורי בחינם למשך שבוע. לקראת E3 הכריזה Valve שתציג הפתעה בתערוכה, זאת בנוסף לביטול האירוע שתכננה. במהלך מסיבת העיתונאים של סוני הופרע כביכול מנכ"ל החברה בידי GLaDOS שהציגה את ההפתעה של Valve - גייב ניואל עלה לבמה, הודיע שפורטל 2 יצא גם לקונסולת הפלייסטיישן 3 ושגרסה זאת תהיה "הטובה ביותר" מגרסאות הקונסולות. לאחר מכן הוצג טריילר למשחק, כולל קטע משחקיות קצר. בהמשך התערוכה הדגימה Valve קטעי משחקיות ארוכים יותר מן המשחק.

במשחק ההמשך משולבים אלמנטים חדשים רבים: קרני לייזר הניתנות להטיה, גשרי-אור הניתנים להעברה דרך פורטלים, שדה כוח מעביר את של באוויר, ג'ל פורטלים המאפשר יצירת פורטלים על משטחים שלא ניתן להציב עליהם פורטלים, ג'ל מקפיץ וג'ל מחליק.
חידוש נוסף הוא שלפורטל 2 קיים מצב משחק לשני משתתפים. במצב זה החידות מחייבות שיתוף פעולה בין שני השחקנים. דמות השחקנים אינה אנושית, אלא רובוטים, בשם Atlas ו-P-body, שגלדוס יצרה.
במשחק מתגלה העבר של גלדוס ושל אפרצ'ר סיינס.
ראו גם

Half Life - סדרת המשחקים שפורטל מהווה לה ספין אוף
הערות שוליים

1 2  הוכרז Portal 2! בVgames
| סדרת Half-Life |
| --- | --- | --- |
| משחקים ראשיים | Half-Life ‏ • Half-Life 2 ‏ • Half-Life 2: Episode One ‏ • Half-Life 2: Episode Two ‏ • Half-Life: Alyx |  |
| חבילות הרחבה | Half-Life: Opposing Force • Half-Life: Decay • Half-Life: Blue Shift |  |
| מודים | Team Fortress Classic ‏ • Counter-Strike ‏ • Ricochet ‏ • Day of Defeat ‏ • Half-Life 2: Capture the Flag ‏ • Black Mesa |  |
| סדרת פורטל | פורטל ‏ • פורטל 2 |  |
| משחקים אחרים | Deathmatch Classic ‏ • Half-Life: Source ‏ • Half-Life 2: Deathmatch ‏ • Half-Life Deathmatch: Source ‏ • Half-Life 2: Lost Coast ‏ • Half-Life 2: Survivor |  |
| משחקים ופריטים קשורים | Codename: Gordon ‏ • Concerned ‏ • Half-Life: Escape from City 17 ‏ • Half-Life 2: Raising the Bar ‏ • Mari0 |  |
| משחקי חברת Valve |
| --- | --- | --- |
| סדרת Half-Life | Half-Life (הרחבות: Half-Life: Opposing Force, Half-Life: Blue Shift)‏ • Half-Life 2‏ • Half-Life 2: Episode One‏ • Half-Life 2: Episode Two‏ • Half-Life: Alyx |  |
| סדרת פורטל | פורטל‏ • פורטל 2 |  |
| סדרת Counter-Strike | Counter-Strike‏ • Counter-Strike: Condition-Zero‏ • Counter-Strike Neo‏ • Counter-Strike: Source‏ • Counter-Strike Online‏ • Counter-Strike: Global Offensive |  |
| סדרת Dota | Dota 2‏ • Artifact‏ • Dota Underlords |  |
| סדרת Day of Defeat | Day of Defeat‏ • Day of Defeat: Source |  |
| סדרת Team Fortress | Team Fortress Classic‏ • Team Fortress 2 |  |
| סדרת Left 4 Dead | Left 4 Dead‏ • Left 4 Dead 2 |  |
| חבילות | The Orange Box |  |
| משחקים אחרים | Deathmatch Classic‏ • Ricochet‏ • Alien Swarm‏ • Payday: The Heist‏ • Deadlock |  |
| משחקים המשתמשים במנוע ה-Source |
| --- | --- | --- |
| Valve | Valve |  |
| סדרת Half-Life | Half-Life 2 ‏ • Half-Life 2: Deathmatch ‏ • Half-Life Deathmatch: Source ‏ • Half-Life: Source ‏ • Half-Life 2: Lost Coast ‏ • Half-Life 2: Episode One ‏ • Half-Life 2: Episode Two |  |
| אחרים | Alien Swarm ‏ • Counter-Strike: Global Offensive ‏ • Counter-Strike: Source ‏ • Day of Defeat: Source ‏ • Dota 2 ‏ • Left 4 Dead ‏ • Left 4 Dead 2 ‏ • פורטל ‏ • פורטל 2 ‏ • Team Fortress 2 |  |
| משחקים אחרים | משחקים אחרים |  |
| משחקים אחרים | Blade Symphony ‏ • Bloody Good Time ‏ • Consortium ‏ • E.Y.E.: Divine Cybermancy ‏ • The Crossing ‏ • Dark Messiah of Might and Magic ‏ • Dear Esther ‏ • Dogfights: The Game ‏ • Garry's Mod ‏ • Hybrid ‏ • Kuma\War ‏ • Nuclear Dawn ‏ • Postal III ‏ • SiN Episodes ‏ • Sting: The Secret Operations ‏ • Tactical Intervention ‏ • The DinoHunters ‏ • The Ship ‏ • Vampire: The Masquerade – Bloodlines ‏ • Vindictus ‏ • VR Worlds 2 ‏ • Zeno Clash • ‏ Apex Legends |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8289af70-4b6f-45ec-8d0f-522120ae7cbd 
הפיזיקה של הפורטלים במשחק
חלק מהתמונות שהתקבלו כחלק מהעדכון
קא' רצוניקו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, גלריה, אחוזה 
 כתובת:  דורסודורו 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  Lionello de Minerbi 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1936 (המוזיאון)
 תאריך פתיחה רשמי:  1667 
 יוצר:  באלדאסארה לונגנה, ג'ורג'ו מאסארי 
 אדריכל:  באלדאסארה לונגנה 
 סגנון אדריכלי:  בארוק 
 קואורדינטות:  45°26′00″N 12°19′37″E﻿ / ﻿45.433425°N 12.326816666667°E﻿ / 45.433425; 12.326816666667
 אתר רשמי
  (למפת ונציה מוגדלת) קא' רצוניקו(למפת ונציה רגילה) קא' רצוניקו
 
חזית המבנה הפונה לעבר התעלה הגדולה.
קא' רצוניקו (בוונטית: Ca' Rezzonico - קיצור של "קאזה רצוניקו" - בית רצוניקה) הוא ארמון הממוקם על גדתה הדרום מערבית של התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.
כיום משמש המבנה כמוזיאון המציג את החיים בוונציה במהלך המאה ה-18.
היסטוריה

המבנה נבנה על גדת התעלה הגדולה, במפגש התעלה עם תעלת ריו די סן ברנאבה, עבור משפחת בון. באתר עמוד קודם לכן שני מבנים בבעלות משפחת האצולה. בשנת 1649 החליט פיליפו בון לבנות ארמון אחד נרחב באתר, ושכר את שירותי האדריכל הידוע ביותר בוונציה באותה עת - באלדאסארה לונגנה. לוגנה נפטר בשנת 1682, ובון פשט רגל בטרם הושלם המבנה.
על פי תוכניתו המקורית של לונגנה, היה המבנה אמור לכלול שלוש קומות, וחזית שיש הפונה על התעלה. בקומה הראשונה תכנן לונגנה שער הפונה לתעלה, מרפסת עמודים בת שלוש כניסות. מעל מרפסת זו תכנן לונגנה את ה"פיאנו נוביל" (הקומה המרכזית) ובה שבעה חלונות הפונים אל התעלה. הקומה השלישית תוכננה בצורה הזהה לצורת הקומה השנייה, כ"פיאנו נוביל" משני.
לאחר פשיטת הרגל של משפחת בון, רכש את המבנה גאמבטיסטה רצוניקו. משפחת רצוניקו התעשרה והפכה למשפחת אצולה באותה עת, לאחר שהלוותה כספים לרפובליקה של ונציה.
ציור מעשה ידי קאנאלטו מראשית המאה ה-18 מתאר את המבנה כמבנה בן שתי קומות (רק קומת הפיאנו נוביל הראשונה הושלמה). בציור זה ניתן לראות גג זמני על המבנה.
הארמון הושלם בשנת 1756, ביוזמת משפחת רצוניקו, על ידי האדריכל ג'ורגו מאסארי, אשר שמר על תוכניתו של לונגנה, אולם ביצע מספר שינויים לסגנון הבארוק של לונגנה, על מנת להתאים את המבנה למועד השלמתו.
בשנת 1758 נבחר קארלו, בנו של ג'אמבאטיסטה רצוניקו לאפיפיור קלמנס השלושה עשר, ובנו השני, לודוויקו, נשא לאישה את פאוסטינה סאבוורגנאן - ממשפחת אצולה רבת השפעה בוונציה. במבנה הארמון, בו התגוררו בני הזוג, ונכח פעמים רבות האפיפיור, הפך למרכזה של החברה הגדולה של ונציה. המבנה עוטר בפרסקאות מרשימים מעשה ידי יאקופו גוארנה, גאספארה דיציאני וג'ובאני באטיסטה טייפולו.
בשנת 1810 נפטר אחרון מצאצאי המשפחה בלא ילדים, והמבנה הפך למכללה ישועית.
בשנת 1832 נמכר המבנה, ורהיטיו הוצאו ממנו. המבנה נרכש בשנת 1837 על ידי הרוזן לאדיסלו זלינסקי, אשר מכר אותו לצייר רוברט בארט בראונינג. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לרוברט, אביו, המשורר רוברט בראונינג. רוברט בראונינג נפטר בזמן מגוריו במבנה בשנת 1889.
דייר נוסף שהתגורר במבנה היה הצייר ג'ון סרג'נט סינגר.
בשנת 1906 בראונינג דחה את בקשת הקייזר הגרמני וילהלם השני לרכוש את המבנה, ומכר אותו לרוזן ליונל פון הרשל דה מינרבי. מינרבי התגורר במבנה עד שנת 1935 עת פשט רגל.
בשנת 1935 רכשה עיריית ונציה את המבנה, במטרה להציג בו את אוספי יצירות האומנות מהמאה ה-18 אשר היו בבעלות העירייה, ואשר לא ניתן להציגן במוזיאון קורר בשל שטחו הקטן.
במבנה הותקנו פרסקאות נוספים, ובהם ה"אלגוריה של התכונות הטובות" מעשה ידי טייפולו אשר הובא למבנה מפאלאצו בארבאריו ומוצג כיום בחדר הכס שבמבנה.
כמו כן הועברו למבנה רהיטים נוספים מפאלאצו בארבאריו, וכן חדרים בסגנון סיני מפאלאצו קאלבו-קרוטה, וחדרים תקופתיים נוספים מארמונות נוספים ברחבי העיר.
במוזיאון מוצגות יצירות מעשה ידי פייטרו לונגי, פרנצ'סקו גארדי וג'אנדומניקו טייפולו, רהיטים תקופתיים רבים, ואוסף של זכוכית מורנו.
המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1936.
תיאור המבנה

לרוחבו של המבנה שלושה חדרים בלבד - במרכז המבנה חדר מרכזי ארוך, התואם את רחבת הכניסה בקומה הראשונה של המבנה. בכל אחד משני צדדי חדר מרכזי זה נמצאים ארבעה חדרי משנה לאורכו של המבנה, כאשר לאחר החדר המרכזי מצויה החצר הפנימית של המבנה, ולאחריו מבנה נוסף בו נמצא חדר הנשפים של הארמון. חדר נשפים זה, שתוכנן על ידי מאסארי, גבוה במיוחד, ולמעשה ממוקם בשתיים מקומות המבנה (הקומה השנייה והשלישית). תקרת חדר הנשפים מעוטרת בציור מעשה ידי ג'ובאני באטיסטה קרוסאטו המתארת את אפולו רוכב על מרכבתו בין אירופה, אסיה, אפריקה והאמריקות. גרם מדרגות רחב, עשוי שיש ומעוטר בפסלים מעשה ידי ז'וסטו לה קורט מוביל מהקומה הראשונה של המבנה אל הקומה המרכזית.
בקומה המרכזית נמצאת קפלה תפלה, וכן חדר שינה ובו פרסקו הידוע בכינוי "אלגוריית הנישואים" משנת 1758.
פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק

| --- | --- |

 תיאור:  פרס למאייר ספר שיצא בישראל
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  מוזיאון ישראל 
 תקופת הפרס:  1978–הווה (כ־46 שנים) 
 נקרא על שם:  רבקה ומיכאל בן-יצחק
 
פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק הוא פרס ישראלי לאיור ספרי ילדים המוענק, מאז שנת 1978 על ידי מוזיאון ישראל.
היסטוריה

בשנת 1978 החל אגף הנוער והחינוך לאמנות ע"ש רות במוזיאון ישראל להעניק פרס דו שנתי לאיור ספר ילדים. הפרס נקרא על שמם של רבקה (סופר) ומיכאל בן-יצחק, שנהרגו בפיגוע בכיכר ציון בירושלים בשנת 1975.
הפרס מוענק למאייר על יצירתו בספר שיצא לאור בישראל בשנתיים שלפני חלוקת הפרס. ומוגש למועמדות על ידי המו"ל של הספר. בשנת 2010, לדוגמה, הוגשו לוועדת הפרס 185 ספרים שאוירו על ידי 111 מאיירים. בנוסף לזוכה רשאי חבר השופטים של הפרס להעניק עד חמישה ציונים לשבח למאיירים. טקס חלוקת הפרסים נערך בספרייה של אגף הנוער ע"ש רות במוזיאון ישראל במסגרת שבוע הספר העברי. הספר הזוכה זכאי להדפיס על כריכתו את מדליית הפרס בצבע זהב ואילו הספרים שזכו בציון לשבח זכאים לצרף מדליה בצבע כסף.
לקריאה נוספת

שילה כהן, נורית (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל, ירושלים, עם עובד, תל אביב, 2005
הערות שוליים

↑  ראו: שילה כהן, נורית (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל, ירושלים, עם עובד, תל אביב, 2005
| פרסי מוזיאון ישראל |
| --- | --- | --- |
| אגף אדמונד ולילי ספרא לאמנויות | פרס סנדברג • פרס בנק דיסקונט • פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום • פרס ז'ראר לוי • פרס פינס לגרפיקה ישראלית |  |
| אגף הנוער והחינוך לאמנות על-שם רות | פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק |  |
| האגף לארכאולוגיה על-שם שמואל וסיידי ברונפמן | פרס פרשיה שימל |  |
קאפו די מילאצו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  נפת מסינה, סיציליה, איטליה
 קואורדינטות:  38°16′14″N 15°13′51″E﻿ / ﻿38.27047222°N 15.23094444°E﻿ / 38.27047222; 15.23094444
 סוג:  חצי אי
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקאפו די מילאצו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקאפו די מילאצו(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןקאפו די מילאצו(למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןקאפו די מילאצו
 
קאפו די מילאצו (באיטלקית: Capo di Milazzo) הוא חצי אי הממוקם בנפת מסינה, בצפון־מזרח האי סיציליה, איטליה. חצי האי קרוי על השם העיר הבנויה בקצהו הדרומי, מילאצו.
חצי האי ממוקם לחופי הים הטירני, לכיוון האיים האיאוליים. האי וולקנו מרוחק כ־22 קילומטרים מחצי האי והאי ליפארי מרוחק כ־30 קילומטרים ממנו.
בצפון חצי האי מצוי מגדלור.
ראו גם

מילאצו
קא' פזארו

| --- | --- |

חזית המבנה הפונה אל התעלה הגדולה
 מידע כללי
 סוג:  ארמון, מוזיאון 
 כתובת:  סנטה קרוצ'ה 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1710
 תאריך פתיחה רשמי:  1710 
 אדריכל:  באלדאסארה לונגנה, אנטוניו גאספארי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 מידות
 קומות:  4 
 קואורדינטות:  45°26′28″N 12°19′53″E﻿ / ﻿45.441°N 12.33146°E﻿ / 45.441; 12.33146
 אתר רשמי
  (למפת ונציה מוגדלת) קא' פזארו(למפת ונציה רגילה) קא' פזארו
 
קא' פזארו (בוונטית: Ca' Pesaro - קיצור של "קאזה פזארו" - בית פזארו) הוא ארמון הניצב על גדתה המערבית של התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה

הארמון, הבנוי בסגנון הבארוק ומעוטר שיש, נבנה על פי תכנונו של האדריכל באלדאסארה לונגנה באמצע המאה ה-17 עבור משפחת פזארו. בשנת 1659 נבנו חלקיו האחוריים של המבנה; חצר המבנה הושלמה בשנת 1676 והעבודה על חזית המבנה החלה בשנת 1679. בשל מותו של לונגנה בשנת 1682 הופסקו עבודות הבנייה (ולמעשה נבנתה רק הקומה הראשונה של חזית המבנה) . עבודת הבנייה הושלמה על ידי האדריכל ג'יאן אנטוניו גאספארי בשנת 1710. גאספארי המשיך את הבניה במידה רבה על פי תכנונו של לונגנה.
בשנת 1830 עם מותו של אחרון בני משפחת פזארו נמכר המבנה במכירה פומבית למשפחת גראדיניו, ולאחר מכן למסדר ארמני אשר השתמש במבנה כמכללה. לאחר מכן נרכש המבנה על ידי משפחת בווילקה. בשנת 1898 העניקה הדוכסית פליסיטה בווליקה לה מאסה את המבנה לעיר ונציה במטרה שישמש כמוזיאון.
כיום משמשת הקומה הראשונה של המבנה להצגת תצוגות מתחלפות של אמנות מודרנית, בקומה השנייה נמצא המוזיאון לאמנות מודרנית של ונציה, ובקומה השלישית ממוקם המוזיאון לאמנות אוריינטלית (אמנות מזרח אסיה).
המוזיאון לאמנות מודרנית

המוזיאון לאמנות מודרנית של העיר ונציה, הממוקם בקומה השנייה של המבנה, מציג יצירות מהמאה ה-20 של אמנים ונציאניים, אמנים איטלקיים, וכן אמנים ידועים ובהם גוסטב קלימט, פייר בונאר, מארק שאגאל, וסילי קנדינסקי, פול קלי, ג'ורג' מין, אנרי מאטיס, הנרי מור, ג'ורג'ו מוראנדי, ג'ורג'ו דה קיריקו ואומברטו בוצ'וני.
המוזיאון לאמנות אוריינטלית

המוזיאון לאמנות אוריינטלית, הממוקם בקומה השלישית של המבנה, מציג יצירות רבות שמקורם במזרח אסיה (בעיקר מיפן אך גם מסין ואינדונזיה). כ-30,000 יצירות ובהם כלי נשק, שריון, כלי חרס, ציורים ורהיטים וכן יצירות של קוריוסאי, הארונובו והוקוסאי.
מקורם של אוספי המוזיאון באוספיו של הנסיך הנרי, רוזן בארדי, אשר בסוף המאה ה-19 הוריש את אוספיו לממשלת איטליה.
במוזיאון אוסף ייחודי של דמויות שחורות מאינדונזיה אשר שימשו בתיאטרון בובות.
פרוטוקול קיוטו

מדינות החתומות באמנה
כדור הארץ במבט מאפולו 17
פרוטוקול קיוטו (הידוע גם בשם אמנת קיוטו) הוא תוספת לאמנת היסוד של האומות המאוחדות לשינויי אקלים (אמנת המסגרת של האו“ם בדבר שינויי האקלים UNFCCC), אמנה בינלאומית בנושא התחממות כדור הארץ. הפרוטוקול מאשרר חלקים מאותה אמנה. מדינות שחתמו על הפרוטוקול מתחייבות להפחית פליטת פחמן דו-חמצני וחמישה גזי חממה אחרים וכל עיסוק שעלול להגביר פליטת גזים הקשורים להתחממות כדור הארץ. הפרוטוקול נחתם במסגרת התכנסות ועידת האקלים של האו"ם.
השם הרשמי של ההסכם המוצע, שמאשרר חלקים מאמנת יסוד לשינויי אקלים, הוא פרוטוקול קיוטו לוועידת היסוד של האו"ם לשינויי אקלים. הפרוטוקול נדון בעיר קיוטו ביפן בדצמבר 1997, הוצע לחתימה ב-16 במרץ 1998 ונחתם שנה אחת אחר כך, ב-15 במרץ 1999. בוועידה השתתפו 161 מדינות.
אף על פי ש-36 מהמדינות המפותחות הפחיתו את הפליטות שלהן (מטרה אותה ביקש הפרוטוקול להשיג), הפליטות העולמיות עלו ב-32% מ-1990 עד 2010.
פרטי הפרוטוקול

פרוטוקול קיוטו הוא הסכם משפטי המחייב את המדינות המפותחות להפחית את הפליטה המשותפת של גזי חממה בשיעור של 5.2% יחסית לשיעור שנמדד ב-1990. לפי שיעור הפליטה המשוער עבור שנת 2010, המדינות ידרשו להפחתה בשיעור של 29%.
יופחת שיעור הפליטה של הגזים הבאים:
פחמן דו-חמצני
מתאן
חמצן דו-חנקני
גופרית שש-פלואורידית
HFC - תרכובות המכילות מימן ופלואור (hydroflourcarbons)
PFC - תרכובות המכילות פחמן ופלואור (perflourcarbons)
שיעור ההפחתה יימדד בין השנים 2008 עד 2012. יעדים אזוריים: האיחוד האירופי יפחית 8%, ארצות הברית 7%, יפן 6%, רוסיה לא נדרשה להפחית כלל, ואילו אוסטרליה ואיסלנד הורשו להעלות את שיעור הפליטה ב-8% וב-10%, בהתאמה.
הקשיים בתהליך אשרור ויישום האמנה

בשנת 1997 עם חתימת האמנה, התחייבה ארצות הברית להפחית את פליטת גזי החממה ב-7 אחוזים מתחת לרמת הפליטה שנרשמה ב-1990. ההפחתה שהייתה מחייבת את החברות העסקיות והצרכנים בארצות הברית להתייעל ולהקטין את צריכת האנרגיה שלהם. ארצות הברית, על-פי האמנה, התחייבה לפעול לשינוי במדיניות האנרגיה שלה שיעודד מעבר משריפת פחם ונפט למקורות אנרגיה שאינם עתירי פחמן.
אולם ארצות הברית הפכה למכשול העיקרי בפני יישום האמנה, לאחר שנשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, זמן קצר לאחר שנכנס לתפקיד, הודיע באפריל 2001 כי אינו מעוניין ביישום האמנה וכי הוא מושך את חתימת ארצות הברית עליה. זאת משום שביצועה יקר מדי ומשום שמדינות מתפתחות כמו סין אינן מחויבות ליישם אותה. בתגובה ביקר האיחוד האירופי את התנערות בוש מאמנת קיוטו, הודיע שימשיך ליישם את האמנה בכל מקרה, והוביל את המאמצים הדיפלומטיים ליישומה. בעקבות ארצות הברית ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד וממשלת הימין שהוביל, גם הודיעו שימשכו את תמיכתם באמנה, וגם יפן הודיעה כי היא דוחה את החלטתה לגבי האמנה.
בספטמבר 2003, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, הודיע כי ייתכן ורוסיה לא תצטרף לאמנה, אך במאי 2004 הבטיח כי יאיץ את ההליכים לאשרורה. לאחר שהאיחוד האירופי הודיע על תמיכתו בכניסתה של רוסיה לארגון הסחר העולמי, אותה התנה האיחוד בתמיכה רוסית באמנת קיוטו.
ב-6 ביולי 2005 פתח טוני בלייר, כנס בסוגיית האקלים הגלובלי בלונדון, בהשתתפות נציגים מ-20 מדינות. בלייר קרא למדינות ה-G8 ולמזהמות גדולות נוספות, כמו סין והודו, להשתמש במקורות אנרגיה נקיים יותר, והכריז שכשייפוג תוקפה של אמנת קיוטו ב-2012, תזדקק הקהילה הבינלאומית למסגרת עבודה משוכללת יותר כדי להתמודד עם שינוי האקלים.
בדצמבר 2005, חשף העיתון הבריטי "אינדיפנדנט" כי תאגיד הנפט האמריקאי אקסון מוביל מימן שדולה שפעלה להכשלת אמנת קיוטו.
השדולה ביקשה לשחזר באירופה את ההצלחה בשכנוע הממשל האמריקאי שלא לחתום על האמנה.
בפברואר 2006 נבחרה בקנדה ממשלה שמרנית בראשות סטיבן הרפר, שלה קשרים רבים בתעשיית הנפט במדינה. מיד עם תחילת כהונתה הודיעה הממשלה כי היא לא מחויבת ליעדי האמנה, ובפועל הגדילה קנדה את פליטת הפחמן שלה ב-20% עד שנת 2009 (במקום ירידה של 6% כפי שהתחייבה באמנה), זאת בעיקר בעקבות פיתוח תעשיית הנפט ממרבצי חולות הזפת של אלברטה, שהפקתם גורמת לזיהום ופליטת פחמן רבה. בדצמבר 2011, הודיעה קנדה כי תפרוש מפרוטוקול קיוטו, לאחר שעל פי האמנה היה עליה לשלם קנס של 13 מיליארד דולר על הגדלת הפליטות שלה.
ב-23 בספטמבר 2007 החרים הנשיא בוש פסגה שארגן האו"ם בנושא האקלים, בפסגה, שנמשכה שכללה 150 משתתפים, בהם יותר מ-80 מנהיגי מדינות, נאמו בין השאר אל גור, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי, קאנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, ומנהיגים אחרים. מזכ"ל האו"ם הכריז כי "נחוצה פריצת דרך בשיחות הגלובליות כדי להפחית באופן דרסטי את רמת פליטות גזי החממה בעולם". ברמיזה למדיניותו של ממשל בוש, אמר בפסגה כי "חלף הזמן שבו אפשר היה לפקפק בנושא ההתחממות העולמית, וכי האו"ם הוא הפורום המתאים לשיחות על פעולה גלובלית".