stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לידס יונייטד
היסטוריה > 2002-1998: עידן אולירי

אולירי הצעיר הצליח ליצור במועדון תלכיד של שחקנים צעירים ולוחמים, שהפגינו משחק מהיר ואגרסיבי תוך שליטה טכנית מהמעלה הראשונה, ולידס הפכה שוב, כמו בשנות השבעים, לאחת מן הקבוצות הטובות, המסקרנות והמתוקשרות ביותר באנגליה ובאירופה. הצלחתו של אולירי נבעה בין היתר ממערכת היחסים המיוחדת והאישית שבנה עם כל אחד ואחד משחקניו. הארי קיואל הצעיר הפך לכוכב על ולמושא חיזור של מועדונים גדולים מן השורה הראשונה באנגליה ובאירופה. תחת ניהולו של אולירי ועוזרו, אדי גריי, הקבוצה לא סיימה מעולם מתחת למקום החמישי, והגיעה לחצאי הגמר הן של גביע אופ"א והן של ליגת האלופות.
על עונת 1999/2000 העיבה עננה שחורה מעל המועדון. שניים מכוכביה המרכזיים של הקבוצה, הקשר לי בוייר והבלם ג'ונתן וודגייט הואשמו כי תקפו סטודנט ממוצא פקיסטני מחוץ למועדון לילה בלידס וגרמו לו חבלות קשות. במשפט שהתארך על פני כשנתיים זוכה לבסוף בוייר מההאשמות, בעוד וודגייט נידון לעבודות שירות. המועדון עמד בפרק זמן זה תחת מתקפה קשה של כלי התקשורת וארגונים שונים נגד גזענות. למרות המשפט, הציגה לידס באותה העת כדורגל מצוין והגיעה למעמד חצי גמר גביע אופ"א מול גלאטסראיי הטורקית. ערב משחק חצי הגמר הראשון שהתקיים באיסטנבול, פרצו מהומות ותגרות אלימות בין אוהדי לידס לאוהדים טורקים שבמהלכן נרצחו שני אוהדי לידס. אופ"א אישרה את דחיית המשחק בעקבות האירועים הטראגיים, אך שחקני לידס החליטו לבסוף להופיע למשחק. אירועי היום הקודם השפיעו בבירור על שחקני לידס, והוא הסתיים בהפסד בתוצאה 0–2. משחק הגומלין באנגליה הסתיים בתיקו 2-2, ולידס סיימה את דרכה במפעל האירופי. בליגה, ארבעה הפסדים רצופים כמעט שמו קץ לתקוות לסיים בין שלוש הראשונות, אולם הקבוצה הצליחה להתאושש והבטיחה לעצמה את המקום השלישי ביום האחרון של העונה.
בעונת 2000/2001 נרשמה העסקה הגדולה ביותר בכדורגל האנגלי והעולמי עד אז, כאשר לידס רכשה את הבלם ריו פרדיננד מקבוצת וסטהאם יונייטד תמורת כ-18 מיליון ליש"ט, סכום שיא אז בכדורגל הבריטי שהפך את פרדיננד למגן היקר ביותר בתולדות הכדורגל העולמי עד אז. לידס פתחה את העונה בצורה טובה מאוד כשהיא מציגה יכולת גבוהה בליגה. בעונה זו השתתף המועדון פעם נוספת באירופה, הפעם בליגת האלופות. לידס השכילה לחלוף על פני משוכות גבוהות כמו ברצלונה ומילאן בדרכה לשלב הבתים. הגרלת שלב הבתים זימנה ללידס קבוצות מצמרת הכדורגל האירופי ביניהן ריאל מדריד, לאציו האיטלקית ואנדרלכט הבלגית. לידס הגיעה עד לחצי הגמר בו הודחה על ידי ולנסיה הספרדית.
היסטוריה > 2007-2002: ההתמוטטות הכלכלית והירידה המחודשת לליגת המשנה

בראשות יושב ראש המועדון, פיטר רידסדייל, לקחה לידס הלוואות גדולות כנגד הסיכוי להכנסות עתידיות מזכויות שידורי הטלוויזיה, והכנסות נוספות מנותני החסויות של ליגת האלופות שאמורות להתקבל בהתאם להתקדמות בעתיד במפעל היוקרתי. עם זאת, לידס לא הצליחה להעפיל לליגת האלופות במשך שתי עונות רצופות (2001/2002 ו-2002/2003), וכתוצאה מכך לא התקבלו הכנסות מספקות להחזר ההלוואות. האינדיקציה הראשונה לכך שהמועדון נמצא בבעיה כלכלית הייתה מכירתו של ריו פרדיננד למנצ'סטר יונייטד ביולי 2002 תמורת כ-30 מיליון ליש"ט, חרף התנגדותו של אולירי למהלך. עסקה זו הפכה שוב את פרדיננד לשחקן הבריטי היקר ביותר בכל הזמנים עד אז, ולמגן היקר ביותר בעולם בפעם השנייה.
בתקופה זו החלו להתברר היקפי החובות בהם היה מצוי המועדון עקב הלוואות הענק שנלקחו מבנקים שונים אשר הגיעו ל-120 מיליון ליש"ט על מנת לרכוש שחקנים עליהם המליץ המנג'ר אולירי. בקיץ 2002 פוטר אולירי, מפני שלמרות סכומי העתק בהם רכש שחקנים כשל במשימה להשיב את הקבוצה לליגת האלופות. מחליפו היה מאמן נבחרת אנגליה לשעבר, טרי ונבלס.
בתקופה בה אימן ונבלס הציגה הקבוצה יכולת לא טובה, והוא פוטר והוחלף במרץ 2003 על ידי פיטר ריד. לאחר פתיחה לא טובה של עונת 2003/2004 פוטר ריד והוחלף בשחקן העבר של המועדון, אדי גריי. המשבר הכלכלי שפקד את הקבוצה החל נותן אותותיו. לידס החלה להידרדר במהירות, ובסוף עונת 2003/2004 ירדה הקבוצה שוב לליגת המשנה. רידסדייל עזב כשהוא מותיר אחריו חובות כבדים, והמועדון החל להתפרק מנכסיו ולמכור את כוכביו הגדולים. בעת הזו הוקם פורום של אנשי עסקים מקומיים שניהלו את המועדון וניסו לסייע לו. גם אצטדיון אלנד רואד ומתקן האימונים של המועדון ב-Thorp Arch נמכרו תמורת כ-12 מיליון פאונד. בסיומה של אותה עונה עזב את הקבוצה סמלה הגדול ביותר בשנים אלו, החלוץ אלן סמית' וחתם בקבוצת מנצ'סטר יונייטד. סמית' היה אוהד לידס מושבע מאז היותו ילד, ובוגר מחלקת הנוער המקומית ונחשב בעיני אוהדי לידס לשחקן הבית המזוהה יותר מכל עם המועדון. עזיבתו לשורות מנצ'סטר יונייטד שנחשבה מאז ומעולם כיריבתה הגדולה ביותר של לידס עוררה עליו את חמתם של אוהדי הקבוצה, שראו בצעד זה בגידה.
בינואר 2005 לאחר מספר ניסיונות מצד גורמים שונים להציל את המועדון מפשיטת רגל, רכש אותו נשיאה לשעבר של צ'לסי, קן בייטס. בייטס החל מייצב כלכלית את המועדון, וביחד עם המנג'ר קווין בלקוול שהצליח להחתים במועדון סגל שחקנים טוב, סיימה הקבוצה את עונת 2005/2006 במקום החמישי שהבטיח לה מקום במשחקי הפלייאוף על כרטיס העלייה הבודד שנותר לפרמייר ליג. לידס הגיעה לגמר אולם הפסידה בו 0–3 לווטפורד. המשחק התקיים ב-21 במאי 2006 באצטדיון המילניום שבקארדיף, ויילס לעיני כ-64,736 צופים. היה זה גמר הפלייאוף האחרון ששוחק באצטדיון זה. בעונה העוקבת חזרו משחקי הגמר להתקיים כבעבר באצטדיון ומבלי שעבר שיפוץ כללי ונפתח מחדש.
היסטוריה > 2010-2007: הירידה לליגה השלישית

את עונת 2006/2007, החלה לידס בחמישה הפסדי ליגה בשמונת המחזורים הראשונים שמיקמו אותה במקום הלפני אחרון בטבלה (23). מאמנה קווין בלקוול פוטר, והוחלף בעוזרו ג'ון קארוור. השינוי לא צלח, ולאחר מספר תבוסות קשות שספג המועדון, כולל הדחה מגביע הליגה שוחרר קארוור מתפקידו והוחלף על ידי דניס וייז, שחקנה לשעבר של צ'לסי. על אף שהחתים במועדון מספר שחקנים מנוסים, כשל וייז במשימה להרים ולהרחיק את המועדון מאזור הסכנה של הירידה לליגה השלישית. ב-4 במאי 2007 כשירידת הקבוצה הייתה ודאית באופן כמעט סופי, הוחלט על ידי ההנהלה למנות למועדון כונס נכסים מכיוון שלא היה ביכולתה לשלם את החובות הרבים שהצטברו. מהלך זה הביא לכך שהתאחדות הכדורגל האנגלית קיזזה על פי החוקה עשר נקודות ממאזנה של הקבוצה, מה שהבטיח סופית את ירידתה בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה השלישית (League 1).
ב-3 ביולי 2007 הוגשה תביעה נגד המועדון מטעם הנושים שדרשו את כספם בחזרה. על פי תקנון ההתאחדות, קבוצה הנמצאת בהליכי פירוק ותחת כונס נכסים אינה רשאית לפתוח את העונה הסדירה. הקבוצה הועמדה למכירה, ונשיאה האחרון קן בייטס הגיש שוב בקשה לרוכשה, וזו התקבלה. הנהלת ההתאחדות אישרה את המהלך תחת סעיף "נסיבות מיוחדות", אולם קיזזה שוב על פי החוקה כ-15 נקודות ממאזנה, זאת עוד לפני פתיחת העונה. תחת דניס וייז ועוזרו, גוסטבו פוייט, החלה לידס את עונת 2007/2008 בסערה, הצליחה למחוק את פער 15 הנקודות והגיעה שוב לשלב משחקי הפלייאוף. למרות ההצלחה בשיקום המועדון עזב דניס וייז, והתמנה לעוזר המאמן במועדון הכדורגל ניוקאסל יונייטד. גם עוזרו גוסטבו פוייט עזב, והתמנה למשרת עוזר המאמן בטוטנהאם הוטספר. את וייז החליף בתפקיד שחקן העבר של לידס גארי מקאליסטר שזכה עימה באליפות השלישית בעונת 1991/1992. מקאליסטר הוביל את המועדון לגמר הפלייאוף ב-25 במאי 2008 באצטדיון ומבלי בו הפסידה לידס בתוצאה 0–1 לקבוצת דונקסטר רוברס, ונותרה לעונה נוספת בליגה השלישית.
ב-21 בדצמבר 2008, בעקבות שרשרת הפסדים וכישלונות שנחלה הקבוצה הן בליגה והן בגביע האנגלי, פוטר מקאליסטר והוחלף בסיימון גרייסון, לשעבר שחקן ומנג'ר מועדון הכדורגל בלקפול. גרייסון הוביל את המועדון שוב למקום במשחקי הפלייאוף שהסתיים שוב בהפסד בסיכום שני המשחקים בחצי הגמר, 1–2 למועדון הכדורגל מילוול.
עונת 2009/2010 הייתה השלישית ברציפות של המועדון בליגה השלישית. למרות זאת, הייתה זו פתיחת העונה הטובה ביותר של הקבוצה מאז ומעולם לאחר שהשיגה שמונה ניצחונות רצופים. בסיבוב השלישי של הגביע האנגלי שהתקיים ב-3 בינואר 2010 חוללה הקבוצה סנסציה כאשר גברה במשחק חוץ באצטדיון אולד טראפורד 0-1 על מנצ'סטר יונייטד משער של החלוץ ג'רמיין בקפורד. לידס התקדמה לסיבוב הרביעי בגביע שהתקיים ב-23 בינואר 2010 מול טוטנהאם באצטדיון וייט הארט ליין, וכפתה עליה תיקו 2-2 במשחק הראשון מבין שניים מצמד של ג'רמיין בקפורד. בגומלין שנערך בשלג כבד באלנד רואד ב-3 בפברואר, ולאחר שני הפסדים בלבד של הקבוצה ב-21 משחקי הבית האחרונים בעונה זו, הודחה לידס לאחר הפסד 1–3 משלושער של החלוץ ג'רמיין דפו.
היסטוריה > 2014-2010: החזרה לליגת המשנה

ב-8 במאי 2010, במחזור הליגה האחרון שהתקיים באלנד רואד ניצחה לידס שהייתה ממוקמת ערב המחזור במקום השני את בריסטול רוברס בתוצאה 1-2, והעפילה אוטומטית מאותו מקום בחזרה אל הצ'מפיונשיפ. לידס בילתה את מרבית עונת 2010/2011 בחלק העליון של הטבלה באזור הפלייאוף, אולם סיימה לבסוף את העונה במקום השביעי. עונת 2011/2012 הייתה השנייה של המועדון בצ'מפיונשיפ לאחר עלייתה מהליגה השלישית. הקבוצה נאבקה על מקום בפלייאוף, אולם סיומת לא טובה לעונה מצאה את המועדון בסופה במקום ה-14 בלבד. ב-1 בפברואר 2012 לאחר הפסד במשחק בית 1–4 מול ברמינגהאם סיטי פוטר סיימון גרייסון מאימון הקבוצה. במקומו מונה כמאמן אחראי זמני מאמן קבוצת המילואים והנוער של המועדון, ניל רדפרן. רדפרן השיג את ניצחון הבכורה על הקווים כשלושה ימים לאחר מכן כשלידס גברה 0-3 על בריסטול רוברס. מאזנו בתום ארבעה משחקים כמאמן עמד על שני ניצחונות ושני הפסדים. הוא הוחלף ב-18 בפברואר 2012 על ידי מאמנה לשעבר של קווינס פארק ריינג'רס ניל וורנוק, שחתם במועדון על חוזה עד לתום עונת 2012/2013.
ב-21 בנובמבר 2012 נרכשו המועדון והשליטה ב-100% ממניותיו על ידי GFH Capital Limited, בנק השקעות פרטי שבסיסו בדובאי תמורת כ-52 מיליון ליש"ט. סוכם כי יושב ראש המועדון ובעליו הנוכחיים קן בייטס יישאר בתפקידו עד תום עונת 13–2012, ובסיומה יתמנה לנשיא המועדון.
בעונת 2012/2013 הגיעה הקבוצה למעמד רבע גמר גביע הליגה בו הודחה על ידי צ'לסי. ב-1 באפריל 2013 פוטר מאמנה ניל וורנוק מתפקידו, לאחר שהבטחותיו לראשי המועדון על עליה לפרמייר ליג לא מומשו. הוא הוחלף שוב במאמן קבוצת המילואים והנוער של המועדון על תקן מאמן אחראי זמני, ניל רדפרן. ב-12 באותו חודש החליף את רדפרן בתפקיד בריאן מקדרמוט, מאמנה לשעבר של רדינג. מקדרמוט היה למאמנה השמיני של הקבוצה בעשר העונות האחרונות.
רבים מאוהדי לידס מחו בחריפות במשך מספר שנים נגד בייטס בטענה שזה לא משקיע מספיק כספים ברכש ובחיזוקו של המועדון, והאחרון התפטר מתפקידו ועזב את המועדון בקיץ 2013.
היסטוריה > 2017-2014: עידן צ'לינו

ב-7 בפברואר 2014 החליף המועדון ידיים כאשר 75% ממניותיו נמכרו לאיש העסקים האיטלקי מאסימו צ'לינו, בעליו של מועדון הכדורגל האיטלקי קליארי. 15% מהשליטה במניות המועדון עברו לידיו של איש העסקים מבחריין סלאח נוראודין המכהן גם כיושב ראש המועדון, ו-10% נותרו בידי קבוצת GFH. ב-24 במרץ 2014 הורשע צ'לינו על ידי רשויות המס באיטליה בהעלמת מס אחרי שרכש יאכטה ולא שילם את מיסי היבוא. בעקבות כך, שללה ממנו התאחדות הכדורגל האנגלית את הזכות לנהל את המועדון, ואסרה עליו להיות בעלים בפועל. ב-5 באפריל 2014 זכה צ'לינו בערעור שהגיש נגד התאחדות הכדורגל האנגלית ורכש שנית, באמצעות החברה השייכת למשפחתו, Elenora Sport Ltd כ-75% ממניות המועדון. 25% מהמניות נשארו בחזקת בנק ההשקעות GFH Capital.
ב-30 במאי 2014 עקב חילוקי דעות מקצועיים, סיים מאמנה של לידס בריאן מקדרמוט את דרכו במועדון. ב-16 ביוני 2014 הפתיע צ'לינו הן את האוהדים והן את התקשורת האנגלית, כשמינה לתפקיד את המאמן הלא מנוסה דייוויד הוקאדיי, מאמנה לשעבר של פורסט גרין רוברס מהליגה החמישית בחשיבותה באנגליה, אולם גם מינוי זה הסתיים במהירות כחודש לאחר מכן כשניל רדפרן מונה למאמן זמני בפעם השלישית. ב-8 ביולי 2014 נשבר שיא ההעברות בכל הזמנים בצ'מפיונשיפ כשחלוץ לידס, רוס מקורמק נמכר לפולהאם הלונדונית תמורת כ-11 מיליון ליש"ט. ב-30 באוגוסט 2014 השיג רדפרן ניצחון בכורה בתפקידו המחודש, 0-1 מול בולטון וונדררס, וב-20 בספטמבר 2014 גברה הקבוצה בניהולו 0-3 על האדרספילד טאון.
ב-23 בספטמבר 2014 ביצע צ'לינו שוב שינוי בעמדת המאמן כשמינה לתפקיד את הסלובני, דארקו מילניץ'. לאחר כחודש בלבד בתפקיד, ב-25 באוקטובר 2014 פוטר מילניץ' מתפקידו לאחר שהקבוצה לא ניצחה במשך 6 משחקים. מחליפו ב-1 בנובמבר 2014 היה שוב ניל רדפרן, הפעם כמאמן קבוע עם חוזה לשנה אחת עם אופציה לשוב לאקדמיית הכדורגל של המועדון. ב-1 בדצמבר 2014, בעקבות מסמכים נוספים שחשפה התאחדות הכדורגל האנגלית הושעה צ'לינו שנית ונאסר עליו לנהל את המועדון עד 10 באפריל 2015. ב-24 בפברואר 2015 הודיע צ'לינו כי לא ישוב עוד למועדון לאחר תום תקופת ההשעייה. ב-20 במאי 2015 מונה הגרמני אובה רוסלר לתפקיד המאמן במקום רדפרן. הוא פוטר מתפקידו ב-19 באוקטובר 2015 לאחר הפסד ביתי 1–2 לברייטון אנד הוב אלביון, ולאחר שהשיג שני ניצחונות בלבד מ-12 משחקים. רוסלר הוחלף באותו היום על ידי המאמן הסקוטי סטיב אוונס.
ב-30 באוקטובר 2015 הגיע צ'לינו להסכם עקרוני עם ארגון האוהדים של המועדון על מכירת מרבית מניותיו בו, אולם משהתבקש להתחייב חוקית להליך בדיקת נאותות טרם המכירה, סירב. ב-2 ביוני 2016 מונה גארי מונק הוולשי כמאמן במקומו של סטיב אוונס. לאחר פתיחה לא טובה לעונת 2016/2017 התייצבה הקבוצה כשהיא מציגה יכולת גבוהה, והתמקמה בצמרת הטבלה במקומות המוליכים אל משחקי הפלייאוף, הרבה בזכות החלוץ הניו זילנדי כריס ווד שהציג יכולת מרשימה במיוחד (סיים את העונה כמלך שערי הצ'מפיונשיפ עם 30 שערים, 27 מהם במסגרת הליגה). בשלב מסוים הייתה לידס רחוקה נקודות בודדות מן המקום השני אותו איישה ברייטון אנד הוב אלביון, אולם ירידה משמעותית ביכולת בישורת האחרונה של העונה, ושני הפסדים ממש על קו הסיום מצאו את המועדון מודח לבסוף ממקום בין שש הקבוצות הראשונות וסיום במקום השביעי בלבד, מקום אחד בלבד ממשחקי הפלייאוף.
היסטוריה > 2023-הווה: החזרה לצ'מפיונשיפ ועידן ה-49ers

אלרדייס עזב עם ירידת המועדון, וב-4 ביולי 2023 מונה דניאל פארקה למאמן הקבוצה בחוזה לארבע שנים.
ב-18 ביולי 2023, ה-49ers Enterprises שעד אז החזיקו ב-44% ממניות המועדון, רכשו מידיו של הבעלים אנדראה רדריזאני את 56% הנותרים, ובכך הפכו לבעליו של המועדון באופן מלא.
את עונת 2023-24 פתחה לידס עם סגל שחקנים חסר ואי ודאות בנוגע להחתמות חדשות. שחקנים רבים הושאלו לקבוצות אחרות, ובמחזורים הראשונים מיעטה הקבוצה לנצח, אולם הצליחה להשיג מספר תוצאות תיקו שסייעו לה להישאר בתמונת ההתמודדות על מקום במשחקי הפלייאוף. לאחר שהחתימה מספר שחקנים התייצבה הקבוצה בירכתי הצמרת לקראת סוף 2023, אולם הייתה מרוחקת כ-17 נקודות מהמובילה, לסטר סיטי. שנת 2024 נפתחה עם 13 ניצחונות מ-14 משחקים, ושלושה שערים בלבד שספגה הקבוצה באותם משחקים. הקבוצה התייצבה בשני המקומות הראשונים, הצליחה לסגור את הפער מלסטר ותפסה את המקום הראשון. עם זאת, בתחילת חודש אפריל חלה ירידה חדה ביכולת, ולאחר מספר הפסדים ותוצאות תיקו ירדה הקבוצה שוב למקומות המוליכים אל משחקי הפלייאוף, שם נותרה עד תום העונה הסדירה, אף על פי שהצליחה לצבור 90 נקודות.
משחק חצי גמר הפלייאוף הראשון מול נוריץ' סיטי בקארו רוד ב-12 במאי הסתיים בתיקו 0-0. בגומלין באלנד רואד ב-16 במאי ניצחה לידס 4-0, והעפילה לגמר הפלייאוף מול סאות'המפטון שניצחה בחצי הגמר השני את וסט ברומיץ' אלביון. בגמר שהתקיים ב-26 במאי 2024 באצטדיון ומבלי, ניצחה סאות'המפטון 1-0 משער של החלוץ אדם ארמסטרונג בדקה ה-24, והעפילה בחזרה לפרמייר ליג לאחר עונת היעדרות.
מקור הכינוי

הכינוי של המועדון החל בתור הטווסים, מקורו בתחילת המאה ה-20 והוא קשור לקרקע ההיסטורית של המועדון ולא למועדון עצמו. לפני הקמת לידס יונייטד ב-1919, הקבוצה שיחקה באלנד רואד שהיה קרוב מאוד לפאב בשם "הטווס הישן". פאב זה היה נקודת ציון באזור ושימש נקודה מרכזית לקהילה המקומית ולאוהדי הכדורגל.
הקרקע והצוות נקשרו בשם "הטווסים" בגלל הקרבה והמשמעות של פאב The Old Peacock. עם הזמן, כינוי זה אומץ על ידי אוהדי מועדון הכדורגל, והפך לכינוי לא רשמי של לידס יונייטד. הוא שימש להתייחסות למועדון ולשחקניו המשקף את הקשר של הקהילה עם הקבוצה והשורשים המקומיים שלה.
עם זאת, הכינוי "הטווסים" משמש בתדירות נמוכה יותר כיום, כאשר המועדון מכונה בדרך כלל "הלבנים", התייחסות לערכת הבית המסורתית הלבנה שלהם. למרות זאת, הכינוי "הטווסים" נותר חלק מההיסטוריה העשירה של לידס יונייטד, המגלם את מקורות המועדון ואת הקשר העמוק שלו עם הקהילה המקומית סביב אלנד רואד.
היריבות עם מנצ'סטר יונייטד

היריבות בין לידס יונייטד למנצ'סטר יונייטד שזכתה לכינוי "יריבות השושנים" על שם מלחמות השושנים, או הדרבי של הפניין היא ארוכת שנים. שורשיה נובעים מן העוינות החזקה והמושרשת בין המחוזות ההיסטוריים של יורקשייר ולנקשייר, אשר מקובל להאמין כי מקורה במלחמות השושנים שהתקיימו במאה ה-15. אף על פי שהערים לידס ומנצ'סטר נמצאות במרחק של יותר מ-64 ק"מ זו מזו המסורת נשמרת, והתחושה החזקה הזאת עדיין קיימת בין שני המועדונים. מחקר עצמאי שנערך על ידי מפקד אוהדי הכדורגל האנגלי הראה כי בכדורגל האנגלי, הן לידס יונייטד והן מנצ'סטר יונייטד מדורגות בין שלושת המועדונים המובילים במדד היריבות באנגליה. מדד זה מבוסס על מספר המועדונים הרואים במועדונים אחרים יריבים.
בעבר התאפיינה היריבות גם מעבר לשדה המשחק. העוינות הלכה והתעצמה במשך השנים, ובמהלך שנות השבעים כשתופעת החוליגניות הייתה בשיאה, נרשמו קטטות אלימות ביותר בין שני ארגוני האוהדים של הקבוצות - Leeds United Service Crew, ו-The Red Army, שניים מארגוני החוליגנים האלימים ביותר והידועים לשמצה בבריטניה. קטטות אלו היו שכיחות ואלימות במיוחד ובמהלכן נפצעו אנשים רבים. במהלך השנים מאז ירד מספר העימותים באופן דרסטי, בין היתר כתוצאה של הירידה הכללית שנרשמה במעשי הבריונות בבריטניה.
האוהדים

לאוהדי לידס בעבר היו מסורת ומוניטין רבי שנים כקהל האלים, הפרוע, הפנטי והידוע ביותר לשמצה באנגליה ובאירופה, ואלנד רואד היה בשנות השבעים לאחד מן האצטדיונים בעלי האווירה המפחידה והמאיימת ביותר באנגליה ובאירופה. אוהדי הקבוצה באותן שנים היו אימת כל מועדון כדורגל הן באנגליה והן באירופה, כאשר גם המשטרה במקומות רבים התקשתה להתמודד עימם. במשחקי הבית של הקבוצה התמודדה משטרת מערב יורקשייר פעמים רבות מול מאות אוהדי לידס, חלקם שתויים שהשתוללו והיו מעורבים במהומות ובתגרות קשות ואלימות במיוחד עם אוהדי הקבוצות היריבות ועם המשטרה עצמה הן ביציעים והן מחוץ לתחומי האצטדיון.
אוהדי לידס עשו באותן שנים שמות ביציעים באצטדיונים שונים אליהם הגיעו והשאירו מאחוריהם עיי חורבות. גם שחקני הקבוצה באותן שנים היו ידועים במשחק קשוח, אגרסיבי ונוקשה במיוחד שלווה בעבירות גסות רבות במהלכו. עובדה זו תרמה רבות לשלהוב היצרים ביציעים ולהגברת האלימות מצד אוהדי הקבוצה שזכו להיזון חוזר מצד אליליהם על כר הדשא. באותן שנים לא היה קיים איסור על הכנסת אלכוהול לתחומי האצטדיונים באנגליה. בנוסף, היו קיימים יציעי עמידה צפופים, תמהיל שגרם להתרחשות תקריות אלימות רבות.
בשנות השמונים והתשעים, בעקבות התערבות וצעדים דרסטיים וחריפים שנקטו התאחדות הכדורגל האנגלית והמשטרה עקב התנהגותם של אוהדי הקבוצה, ובשיתוף עם הפרלמנט הבריטי שנרתם אף הוא למלחמה באלימות ובחוליגניות הקשה במגרשי הכדורגל, חוקקו חוקים ותקנות חדשים ואמצעים שונים לאכיפתם. בעקבות צעדים אלה, החל מפלס האלימות לרדת. בתחילת שנות התשעים הוסרו הגדרות באלנד רואד, גם כתוצאה של אסון הילסבורו, ויציעי העמידה בוטלו. הקהל החל אף הוא לשמור על החוק ולא ניצל את האמון שנתנו בו למטרות אלימות כבעבר. גם מקומו של האלכוהול נדחק החוצה מן היציעים, וכיום מספר התקריות האלימות באלנד רואד הוא אפסי.
למועדון בסיס אוהדים גדול ונרחב הן בבריטניה והן מסביב לעולם. בארצות רבות פעילים מועדוני אוהדים הנמצאים בקשר עם המועדון, והחברים בהם נפגשים לפעילויות משותפות שונות, כולל צפייה משותפת במשחקי הקבוצה ואף מגיעים לאנגליה כדי להיות נוכחים במשחקים עצמם. ארצות בהן ריכוז גבוה של אוהדי לידס הן אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, ארצות סקנדינביה, ארצות הברית ובחלק מארצות דרום ומזרח אסיה. גם בישראל קיימת נציגות לאוהדי הקבוצה, חלקם ממוצא אנגלו-סקסי שעלו ארצה במשך השנים. בדף הפייסבוק הרשמי של המועדון רשומים למעלה מ-1.4 מיליון עוקבים. בסקר שנעשה בשנת 2015 בעיתון הבריטי Mail Online הוכתרו אוהדי הקבוצה כ"קולניים ביותר" ברשת החברתית טוויטר.
חרף העובדה שהקבוצה נעדרה מן הפרמייר ליג במשך כ-16 שנה עד חזרתה בעונת 2019/2020, אוהדי לידס הם מן הנאמנים ביותר בכדורגל האנגלי, ומלווים את הקבוצה בעקביות. במשחקי הבית של הקבוצה בפרמייר ליג עומד ממוצע הצופים באלנד רואד על כ-33 אלף איש. ממוצע הצופים במשחקי הבית של הקבוצה בצ'מפיונשיפ עומד על כ-28 אלף, ובליגה השלישית, בה בילתה הקבוצה כ-3 שנים בעונות 2007/8-2009/10, עמד ממוצע הצופים על כ-24 אלף. במשחקי החוץ בצ'מפיונשיפ מלווים את הקבוצה באופן קבוע כ-3000–7000 אוהדים. ההמנון הרשמי של הקבוצה המושר באופן קבוע על ידי האוהדים הוא Marching on Together. השיר נכתב ב-1972 עת הקבוצה הגיעה למעמד גמר הגביע האנגלי בו זכתה בתואר.
שיאי מועדון

הקשר פיטר לורימר מחזיק כיום בשיא השערים של המועדון בכל הזמנים, כשהבקיע 238 שערים ב-19 שנותיו במועדון בשתי הקדנציות שלו כשחקן. לורימר הוא גם השחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם במועדון. מספר השערים הרב ביותר שהובקע בעונה אחת על ידי שחקן אחד הוא 43 על ידי ג'ון צ'ארלס בעונת 1953/1954. השער המהיר ביותר בתולדות המועדון הובקע על ידי ג'רמיין רייט, כאשר כבש לאחר עשר שניות בלבד מול ברנלי בנובמבר 2004. סכום השיא ששילמה לידס עבור החתמת שחקן היה כ-36 מיליון פאונד עבור חלוץ הופנהיים, ג'ורג'יניו ראטר. סכום השיא עבור שחקן שנמכר היה כ-60 מיליון ליש"ט שקיבלה לידס מברצלונה עבור ראפיניה. הסכום היה גבוה פי שניים מקודמו, כאשר לידס מכרה את הבלם ריו פרדיננד למנצ'סטר יונייטד ב-2002 עבור שיא העברות עולמי אז עבור מגן, כ-30 מיליון פאונד.
שיא הצופים של המועדון במשחק הוא 57,892 מול סנדרלנד באלנד רואד, ב-15 במרץ 1967 במשחק חוזר בסיבוב החמישי של הגביע האנגלי. שיא הצופים הגבוה ביותר באלנד רואד במסגרת הליגה היה 52,368 מול מנצ'סטר יונייטד ב-17 באפריל 1965.
המיקום הגבוה ביותר אי פעם של לידס בליגה הוא הראשון בליגה הראשונה בעונות 1968/1969, 1973/1974 ו-1991/1992. המיקום הנמוך ביותר בליגה אי פעם היה החמישי בליגה השלישית בעונת 2007-08, כשהקבוצה סיימה את העונה בהפסד לדונקסטר רוברס בגמר הפלייאוף. זו הייתה העונה הראשונה של המועדון אי פעם בליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל האנגלי.
הרצף הארוך ביותר אי פעם ללא הפסד של לידס בליגה היה בין ה-19 באוקטובר 1968 ל-30 באוגוסט 1969, בו היא נותרה ללא הפסד במשך שלושים וארבעה משחקים בדרך לאליפות הראשונה בתולדות המועדון. הרצף הארוך ביותר של ניצחונות רצופים בליגה הוא תשעה, אותם השיגה הקבוצה בין ה-26 בספטמבר 1931 ל-21 בנובמבר 1931 בליגה השנייה.
סגל שחקנים

נכון ל-15 בינואר 2025
שחקני עבר בולטים

בילי ברמנר - ג'ק צ'רלטון - טרבור צ'ארי - אלן קלארק - בובי קולינס - טרי קופר - פרנק גריי - ג'וני ג'יילס - אדי גריי - דייוויד הארבי - נורמן האנטר - אלברט ג'והנסון - מיק ג'ונס - ג'ו ג'ורדן - פיטר לורימר - פול מדלי - גורדון מקווין - פול ריני - גארי ספרייק - טרי יוראת' - מיק בייטס
מארק וידוקה - לוקאס ראדבה - תומאס ברולין - דייוויד באטי - לי בוייר - הארי קיואל - אלן סמית' - אוליביה דאקור - פול רובינסון - ריו פרדיננד - נייג'ל מרטין - ארון לנון - רובי קין - ג'ימי פלויד האסלביינק - איאן הארט - טוני יבואה - גורדון סטראכן - לי צ'פמן - ג'ון צ'ארלס - רוד ואלאס - ג'ון לוקיץ' - בריאן דין - גארי ספיד - אריק קאנטונה - ג'ונתן וודגייט - טוני דוריגו - גארי מקאליסטר - גארי קלי - טוני קארי - ג'רמיין בקפורד - לוצ'יאנו בקיו - רוברט סנודגראס - כריס ווד - ג'יימס מילנר - קמאר רוף - ג'ונתן האוסון - רוס מקורמק - ראפיניה - ליאם קופר
שיאני הופעות במדי המועדון

ג'ק צ'רלטון: 773
בילי ברמנר: 772
פול ריני: 748
נורמן האנטר: 726
פול מדלי: 725
פיטר לורימר: 703
אדי גריי: 577
גארי קלי: 531
ג'וני ג'יילס: 527
גארי ספרייק: 507
שיאני הבקעות במדי המועדון

פיטר לורימר: 238
ג'ון צ'ארלס: 157
אלן קלארק: 151
טום ג'נינגס: 117
בילי ברמנר: 115
ג'וני ג'יילס: 114
מיק ג'ונס: 111
צ'ארלי קיטלי: 110
ג'ק צ'רלטון: 95
ראסל וינסקואט: 93
תארים

ליגה ראשונה/פרמיירליג
אלופים: 1968/1969, 1973/1974, 1991/1992
סגנים: 1964/65, 1965/66, 1969/70, 1970/71, 1971/72.
ליגת משנה/צ'מפיונשיפ
אלופים: 1923/24, 1963/64, 1989/90, 2019/2020.
סגנים: 1927/28, 1931/32, 1955/56.
הגביע האנגלי
זכיות: 1972.
הופעות בגמר: 1965, 1970, 1973.
גביע הליגה
זכיות: 1968.
הופעות בגמר: 1996.
גביע מגן הצדקה
זכיות: 1969, 1992.
גביע אנגלי - נוער
זכיות: 1992/93, 1996/97.
גביע אירופה לאלופות
הופעות בגמר: 1975.
הופעות בחצאי גמר: 1970, 2001.
גביע מחזיקות הגביע
הופעות בגמר: 1973.
גביע אופ"א/גביע ערי הירידים
זכיות: 1968, 1971.
הופעות בגמר: 1967.
הערות שוליים

↑  Second Division - עד 1992 הייתה הליגה השנייה בחשיבותה באנגליה. כיום ליגה זו נקראת Football League One, והיא הליגה השלישית בחשיבותה.
↑  Marcelo Bielsa Named Head Coach. Leeds United. 15 June 2018
↑  Ed Aarons, Leeds United confirm appointment of Marcelo Bielsa as head coach. The Gurdian, 15 June 2018
↑  The Fall and Rise of Leeds United: Their journey back to the Premier League, Sky Sports
↑  אנגליה: ווסט ברומיץ' הפסידה - לידס שבה לפרמיירליג, באתר וואלה, 17 ביולי 2020
↑  מרסלו ביילסה סיים את דרכו בלידס, באתר ערוץ הספורט, 27 בפברואר 2022
↑  ליברפול ניצחה 1:3, אבל נותרה שנייה. טוטנהאם באלופות, באתר וואלה, 22 במאי 2022
↑  זכה לגיבוי בינואר ופוטר בפברואר: לידס נפרדה מג'סי מארש, באתר וואלה, 6 בפברואר 2023
↑  Daniel Farke Appointed Manager of Leeds United, Leeds United, 4 Jul 2023
↑  Ratul Ghosh, Explained: Why Leeds United Are Called The Peacocks?, FootTheBall, ‏2022-02-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Leeds United - Marching On Together, נבדק ב-2022-02-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7757737-1  LCCN: n91119796  VIAF: 248796373   WorldCat (עם VIAF): 248796373 
לידס יונייטד בעונת 1920-21
טבלה המראה את התקדמות המועדון במבנה ליגות הכדורגל באנגליה
פסלו של בילי ברמנר מחוץ לאצטדיון אלנד רואד
פסלו של דון ריווי מחוץ לאצטדיון אלנד רואד
סמל המועדון משנת 1984 ועד 1998. השושנה הלבנה מייצגת את חבל יורקשייר
אצטדיון אלנד רואד, לידס - מבט מבחוץ
אלנד רואד, מבט מבפנים
סמליל איתו שיחקה הקבוצה בעונת 2019-20, שנת ה-100 להיווסדו של המועדון
וקף

ערך זה עוסק במושג הווקף באופן כללי. אם התכוונתם לגוף השולט בהר הבית ובמקומות אחרים בירושלים, ראו .
משרד הווקף במסגד הגדול ברמלה
באסלאם, וַקְף (בערבית: وقف, חרם/הקדש; ברבים: أَوْقَاف, אַוְקָאף) הוא הקדשתם של נכסים למטרות דתיות וחברתיות. המקדיש משייך את הנכסים לאללה, במטרה להעניק להם אופי דתי. המקדיש מנסה באמצעות ההקדשה לתת תוקף הלכתי שישמור לתקופה ארוכה על המטרות הדתיות והחברתיות שהוא הציב. הווקף עשוי להיות וקף ח'ירי (השייך לטוב), המוקדש לעניינים חברתיים ודתיים, אך גם וקף אהלי (משפחתי), המוקדש לבני משפחתו של המקדיש בלבד.