stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה אייכהורן
הביאנלה בוונציה

אייכהורן ייצגה את גרמניה בביאנלה ה-59 בוונציה. היא ביקשה להעביר את הביתן הגרמני למקום אחר אך משלא התאפשר הדבר היא הפכה את הביתן עצמו ליצירת אמנות על ידי חשיפת היסודות שהיו בביתן המקורי וחשיפהת ההיסטוריה שלו. הביתן הבווארי־גרמני המקורי תוכנן והוקם על ידי האדריכל הוונציאני דניאל דונגי בשנת 1909 בסגנון של מקדש יווני. היה זה הביתן השלישי שהוקם בג'יארדיני לכבוד הביאנלה השמינית. ב־15 ביוני 1934, נפגשו אדולף היטלר ימ"ש ובניטו מוסוליני, באיטליה וביקרו בין השאר יחד בביתן הגרמני בוונציה. ב-1938 על בסיס הבניין הקודם הוקם מבנה ניאו־קלאסי בעיצוב האדריכל הגרמני ארנסט הייגר, ונועד להקרין עקרונות של "אסתטיקה פשיסטית": שני העמודים היווניים של המבנה הקודם הוחלפו בעמודי אבן התומכים בחזית המבנה; רצפת הפרקט הוחלפה בשיש, הכניסה הראשית של המבנה עוטרה בסמל העיט של הרייך השלישי, ובמילה GERMANIA שנחרטה עליו באותיות אבן גדולות. באותה שנה הוצגו בביתן המחודש פסליו של אמן התעמולה ארנו ברקר, אשר שנה קודם לכן מונה על ידי היטלר להיות "הפסל הרשמי" של גרמניה. לאחר המלחמה הוסר סמל העיט הנאצי מהכניסה, אך הביתן עצמו לא השתנה כלל. הדבר יוצר אתגר מורכב לאמנים המציגים בו, שמתקשים להתעלם מההיסטוריה של המבנה. אייכהורן חשפה את יסודות הביתן המקורי, שהיו חבויים מאחורי קירות ורצפות הביתן הנוכחי מאז 1938. פעולה זו מאפשרת לראות שהביתן הבווארי נבנה מלבנים, בעוד שהנאצים השלימו את המבנה בבטון והגביהו את החדר הראשי בכארבעה מטרים. אייכהורן חפרה בקרקע וחשפה את יסודות הקיר האחורי של הביתן, שרבים סברו שנהרס על ידי הנאצים. בתוך הביתן ניתן לראות את שני הבניינים – הבווארי והנאצי;
תערוכות נבחרות

Maria Eichhorn, Belkin Art Gallery, Vancouver, BC, Canada (2015)
Maria Eichhorn, Kunsthaus Bregenz, Bregenz, Austria (2014)
Zimmerstraße 88/89, 10117 Berlin, Galerie Barbara Weiss, Berlin, Germany (2011)
Maria Eichhorn & Asta Gröting, Kunsthal 44 Møen, Askeby, Sweden (2011)
Maria Eichhorn.Vier Multiples in Tasche, Edition Block, Berlin, Germany (2009)
Maria Eichhorn. Filmlexikon sexueller Praktiken, Galerie Eva Presenhuber, Zurich, Switzerland (2009)
Dispersion, Institute of Contemporary Arts, London, United Kingdom (2008)
Maria Eichhorn Aktiengesellschaft/Maria Eichhorn Public Limited Company, Van Abbe Museum, Eindhoven, Netherlands (2007)
Maria Eichhorn, Die Anteilscheine der Kunsthalle Bern, Grafische Sammlung, Kunstmuseum Bernb, Bern, Switzerland (2007)
Films, Vox, œuvre sonore, Centre de l´Image Contemporaine, Montréal, Canada (2006)
Maria Eichhorn, 27. August – 8. Oktober 2005, Galerie Barbara Weiss, Berlin, Germany (2005)
Die Anteilscheine der Kunsthalle Bern, Stiftung Kunsthalle Bern, Bern, Switzerland (2005)
16 Factures, Centre d'Art Santa Monica, Barcelona, Spain (2004), curated by Ferran Barenblit
CAMPUS, Freie Universität, Bozen, Italy (2004)
Prohibited Imports, Masataka Hayakawa Gallery, Tokyo, Japan (2003)
23 Kurzfilme / 23 Filmplakate (1995/2002), Galerie Hauser & Wirth & Presenhuber, Zurich, Switzerland (2002)
Curtain (yellow), Masataka Hayakawa Gallery, Tokyo, Japan (2002)
"The Artist's Reserved Rights Transfer and Sale Agreement" by Seth Siegelaub and Bob Projansky, Salzburger Kunstverein, Salzburg, Austria (1998)
Chair Events von George Brecht / 33 1/3 von John Cage / Flux Ping-Pong von George Maciunas, Galerie Susanne Ottesen, Copenhagen, Denmark (1995)
Projekt Hollmannstraße, Eckgrundstück Lindenstraße/Hollmannstraße, Berlin, Germany (1987)
פרסומים

The Artist’s Contract. Interviews with Carl Andre, Daniel Buren, Paula Cooper, Hans Haacke, Jenny Holzer, Adrian Piper, Robert Projansky, Robert Ryman, Seth Siegelaub, John Weber, Lawrence Weiner, Jackie Winsor, ed. Gerti Fietzek, Cologne: Verlag der Buchhandlung Walther König, 2009.
Restitutionspolitik / Politics of Restitution, Munich: Städtische Galerie im Lenbachhaus; Cologne: Verlag der Buchhandlung Walther König, 2004.
Abbildungen, Interviews, Texte, 1989–96, hg. ed. Kunstraum München, München / Munich: Silke Schreiber, 1996.
34 Abbildungen und 35 Anmerkungen, Berlin: Edition Kunst und Literatur, 1990.
הערות שוליים

1 2  Maria Eichhorn to Represent Germany at 2022 Venice Biennale, www.artforum.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Andrew Russeth, Andrew Russeth, Structural Review: Maria Eichhorn Exposes the German Pavilion’s Foundations at the Venice Biennale, ARTnews.com, ‏2022-04-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Kate Brown, Conceptual Artist Maria Eichhorn, Whose Work Challenges Institutional Power Structures, Will Represent Germany at the 2022 Venice Biennale, Artnet News, ‏2021-02-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  arttelling, Afterlives תערוכה במוזיאון היהודי בניו יורק בעקבות יצירות אמנות שאבדו במלחמת העולם ה-2 חדשות אמנות ותרובת, באתר Arttelling, ‏2021-08-27
↑  הקשר הסמוי בין הביתנים הלאומיים של גרמניה וישראל בביאנלה ה־59 של ונציה, באתר ערב רב Erev Rav
↑  "חלב החלומות": רטרוספקטיבה, מוטציה ופלואידיות בביאנלה ה-59 בוונציה, באתר זו הדרך, ‏2022-10-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369073905171  PLWABN: 9810613261805606  BnF: cb150895529 (data)  GND: 119067854  ISNI: 0000 0001 2281 9402  LCCN: nr97043086  NTA: 303928271  RKD: 237798  SUDOC: 144082365  ULAN: 500137005  VIAF: 74655015   WorldCat (עם VIAF): 74655015 
הביתן הגרמני בג'יארדיני
אגריפה פוסטומוס

| --- | --- |

פסל של אגריפה פוסטומוס, מוזאון הלובר
 לידה:  26 ביוני 12 לפנה״ס רומא, האימפריה הרומית 
 הוצאה להורג:  אוגוסט 14 (בגיל 25) פיאנוזה, איטליה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
מרקוס ויפסניוס אגריפה פוסטומוס (בלטינית: Marcus Vipsanius Agrippa Postumus;‏ 12 לפנה"ס – 14 לספירה) הידוע גם כאגריפה פוסטומוס היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית.
חייו

אגריפה נולד בשנת 12 לפנה"ס, לאימו יוליה שהייתה בתו של הקיסר אוגוסטוס ולאביו מרקוס ויפסניוס אגריפה, מפקד הצבא הבכיר ביותר של הקיסר וחברו הקרוב. מספר חודשים לפני לידתו נפטר אביו. הוא היה גם דודו של הקיסר קליגולה מצד אימו, בן דוד מדרגה שנייה של הקיסר קלאודיוס, ודוד רבא של הקיסר נירון.
אגריפה נקרא על שם אביו המת ולאחר לידתו נלקח להתחנך בביתו של אוגוסטוס ותחת הדרכתו. אולם בניגוד לאחיו הבכורים, גאיוס ולוקיוס, לא אומץ אגריפה על ידי אוגוסטוס. ייתכן, שהסיבה לאי אימוצו הייתה בכך שאוגוסטוס לא ראה באגריפה יורש.
עם זאת, בעקבות מותו של לוקיוס בשנת 2 ושל גאיוס בשנת 4, אימץ אוגוסטוס מחוסר ברירה את אגריפה וטיבריוס כבניו. אימוץ זה הפך את אגריפה לאויבו של טיבריוס ואימו ליוויה מכיוון שהדבר איים על מעמדו של טיבריוס כיורשו של אוגוסטוס. למרות זאת וככל הנראה, לאימוצו על ידי אוגוסטוס לא הייתה שום כוונה פוליטית והדבר נעשה מסיבות אישיות של אוגוסטוס.
ההיסטוריונים של העת העתיקה מתארים את דמותו של אגריפה באופן שלילי כטיפוס גס רוח, טיפש, חסר צניעות והולל הנתון להתפרצויות זעם אלימות. ככל הנראה הוא היה פחות מוכשר מאחיו הבכורים וזו אחת הסיבות שאוגוסטוס, שחשק תמיד שצאצא שלו ירש אותו, לא הועיד אותו להיות יורשו.
ידוע כי אוגוסטוס התעלם מאגריפה בסדר הירושה ונמנע מלתת לו תפקידים חשובים, לדוגמה בשנת 7 לספירה כאשר נשלחה תגבורת צבאית לטיבריוס שעסק בדיכוי המרד הפאנוני, לא היה אגריפה בן ה-19 חלק מן המשלחת הצבאית. דברים אלה הגבירו את תסכולו ואכזבתו של אגריפה שכן חש שאוגוסטוס מונע ממנו את מקומו הראוי בסדר הירושה.
לא ידוע הסיבה הוודאית לכך, אך אגריפה הוגלה על ידי אוגוסטוס לסורנטום בשנת 7 לספירה, התנהגותו האלימה בגלות הביאה למעברו לאי פלנסיה שם הושם תחת משמר צבאי. גלותו הפכה לקבועה על ידי סנאטוס קונסולטום.
כשהיה ברור שאוגוסטוס עומד למות ושטיבריוס ירש אותו כקיסר, הוכנה קנוניה ברומא. עיקריה של הקנוניה היו מניעת הגלות על ידי חילוצם של אגריפה בן ה-28 ואימו יוליה, שאף היא הייתה בגלות בשל ניאופיה, אחרי מותו של אוגוסטוס, הבאתם ללגיונות הרומאים שחנו בגרמניה והכרזה על אגריפה כיורשו של אוגוסטוס והקיסר החדש. הקושרים גם הפיצו את שמו של אגריפה כמועמד אפשרי לרשת את אוגוסטוס והם ככל הנראה היו המקור לשמועה שטקיטוס מדווח עליה שכביכול לפני מותו אוגוסטוס ביקר את אגריפה במקום גלותו והתכוון לבטל את הגלייתו ולהחזירו לרומא.
אולם הקנוניה נתגלתה ואגריפה הוצא להורג לפני שהקושרים יכלו לחלצו, לא ברור על פי פקודתו של מי התבצעה ההוצאה להורג אולם ככל הנראה זה היה מעשה ידיו של אוגוסטוס, אחד ממשרתיו או ליוויה ולפי תגובתו המופתעת של טיבריוס כשהודיעו לו על ההוצאה להורג הוא לא היה מעורב בכך.
לקריאה נוספת

Albert Earl Pappano, Agrippa Postumus, Classical Philology, Vol. 36, No. 1. (Jan, 1941), pp. 30–45
מתקפת המתים

סגן ולדימיר קרפוביץ' קוטלינסקי, מפקד מצודת אוסובייץ במהלך המתקפה.
מתקפת המתים הוא כינוי לקרב במלחמת העולם הראשונה שהתרחש במצודת אוסובייץ, בצפון מזרח פולין, ב-6 באוגוסט 1915 במהלך הנסיגה הגדולה. האירוע קיבל את שמו מהופעתם העקובה מדם של הלוחמים הרוסים לאחר שהופצצו על ידי הגרמנים בתערובת של כלור וגז ברום, שנראו כזומבים. הופעתם החיצונית של בין 60 ל-100 החיילים ששרדו את מתקפת הגז הייתה מחרידה: הכוויות הכימיות היו גלויות בבירור, החיילים עטפו חלקים מגופם בסמרטוטים, השתעלו והקיאו דם וחתיכות מעיים ועיניהם נשרפו, אך הם היו נחושים למנוע את כיבוש המצודה בידי הגרמנים.
התקרית הגיעה מהר מאוד לעיתונות ברחבי יבשת אירופה וקיבלה את הכינוי "מתקפת המתים".
הקרב

הגרמנים פתחו במתקפה חזיתית מלאה במצודת אוסובייץ בתחילת יולי; ההתקפה כללה 14 גדודי חי"ר, גדוד חבלנים אחד, 24–30 תותחי מצור כבדים, ו-30 סוללות ארטילריה מצוידות בגזי רעל שהובלו על ידי גנרל-פילמרשל פאול פון הינדנבורג. ההגנות הרוסיות היו מאוישות ב-500 חיילי גדוד חיל הרגלים ה-226 ו-400 אנשי מיליציה.
הגרמנים המתינו עד ארבע לפנות בוקר ב-6 באוגוסט לתנאי רוח נוחים, אז נפתחה ההתקפה בהפצצה ארטילריה רגילה בשילוב גז כלור. הגז, גרם לדשא להשחיר ולעלים להצהיב והציפורים מתו, הצפרדעים ובעלי חיים וחרקים אחרים שכבו בכל מקום. השטח נראה כמו גיהנום. לרוסים לא היו מסכות גז ורוב החיילים השתמשו במדיהם כמסיכות, כאשר רבים הספיגו אותם במים או בשתן. סגן-משנה ולדימיר קוטלינסקי, החייל הרוסי בעל הדרגה הגבוהה ביותר ששרד את ההתקפה הראשונית, ישב עם שאר החיילים ששרדו והם בחרו לתקוף את החיילים הגרמניים המתקדמים לעברם.
למעלה משנים עשר גדודים של אוגדת לנדווהר ה-11, המונה למעלה מ-7,000 איש, התקדמו לאחר ההפצצה בציפייה להתנגדות מועטה. הם נפגשו בקו ההגנה הראשון במתקפת נגד שהורכבה מחיילים ששרדו בפלוגה ה-13 של גדוד חי"ר 226. הגרמנים נבהלו מהופעת הרוסים שהשתעלו בדם ופיסות ריאות והחומצה ההידרוכלורית שנוצרה מתערובת גז הכלור והליחה שבריאותיהם החלה להמיס את בשרם. הגרמנים נסוגו, רצו כל כך מהר שהם נתקלו במלכודות שלהם עצמם. חמשת התותחים הרוסים הנותרים פתחו באש לעבר הגרמנים הנמלטים. קוטלינסקי מת מאוחר יותר באותו ערב.
הרוסים לא החזיקו בשטח ובמצודה זמן רב. הגרמנים איימו להקיף את המצודה עם לכידת קובנה ונובוגאורגייבסק והרוסים הרסו חלק גדול מהמצודה ונסוגו סופית ב-18 באוגוסט, שבועיים לאחר הניצחון בקרב.
מורשת

להקת המטאל השוודית סבטון הוציאה שיר על המתקפה, בשם "The Attack of the Dead Men", באלבומם משנת 2019 "המלחמה הגדולה".
להקת המטאל הרוסית אריה הוציאה שיר בשם "Атака Мертвецов" (מתקפת המתים), באלבומם Через все времена (דרך כל הזמנים).
הבמאי וסילי צ'יגינסקי ביים סרטון קצר עבור Wargaming.net המגולל את קורות הקרב, בשם "מתקפת המתים: אוסובייץ"
הערות שוליים

↑  Regarding the gas attack of the 6 August 1915, historians' accounts conflict in some details. Chlorine gas was used according to some authors (Kauffman & Kauffman, 2016 ; Buttar, 2017), whereas a mixture of chlorine and bromine was used according to other authors (Cherkasov et al., 2011 ; Khmelkov, 1939). The gas was contained in artillery shells according to one source (Kauffman & Kauffman, 2016), whereas the gas was contained in cylinders according to other sources (Buttar, 2017; Cherkasov et al., 2011; Khmelkov, 1939).
1 2  Allan, Laura. "'The Attack Of The Dead Men' Is One Of The Most Horrifying Battles You've Never Heard Of". Ranker.com.
↑  Petrone, Karen (2015). "7. 'Now Russia returns its history to itself': Russia celebrates the centenary of the First World War".  In Ziino, Bart (ed.). Remembering the First World War. London: Routledge. p. 135.
1 2  Kauffman & Kauffman, 2016, pp. 112–113
1 2  Kauffman & Kauffman, 2016, p. 225
↑  Buttar, Prit (2017). Germany Ascendant: The Eastern Front 1915. Oxford, England: Osprey Publishing. p. 318.
↑  Cherkasov, Alexander А.; Ryabtsev, Alexander А.; Menjkovsky, Vyacheslav I. (15 בדצמבר 2011). "«Dead Men Attack» (Osovets, 1915): Archive Sources Approach" (PDF). European Researcher, series A. 2 (12): 1577–1582. {{cite journal}}:  (עזרה) Available at: European Researcher (Sochi, Russian Federation)
↑  "The Attack Of The Dead Men - Lyrics". Sabaton.
סוכנות ההגנה האירופית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  בלגיה 
 סוכנות אם:  מועצת האיחוד האירופי 
 תאריך הקמה:  12 ביולי 2004 
 סוכנות קודמת:  Western European Armaments Organization ‏(WEAO)  * the Western European Armaments Group ‏(WEAG)
 מנהל:  Jiří Šedivý 
 מטה מרכזי:  בריסל 
 עובדים:  140 (נכון ל־2019) 
 תקציב:  כ-30 מיליון אירו
 eda.europa.eu
 
סוכנות ההגנה האירופית, מכונה לפעמים EDA (ראשי תיבות של: European Defence Agency)או AED (בצרפתית: Agence européenne de défense) היא סוכנות של האיחוד האירופי שבסיסה בבריסל, בלגיה. הסוכנות הוקמה ב-12 ביולי 2004, ושמשה כגוף ליחסי חוץ וביטחון המדווח למועצת האיחוד האירופי. תפקידה העיקרי הוגדר כטיפוח שיתוף הפעולה האירופי בתחומי ההגנה.
על מנת להבין את משמעות קיומה של סוכנות ההגנה האירופית, כדאי להתייחס למצב בהווה בו העולם חווה טלטלה ועל סוכנות ההגנה מוטלת אחריות ביטחונית רבה המשליכה על כלל המדינות החברות כיום באיחוד האירופי.
| שנה | תקציב (€ מיליון) | הוצאה (€ מיליון) |
| --- | --- | --- |
| 2004 | 1.9 | 0.4 |
| 2005 | 20.7 | 12.8 |
| 2006 | 22.7 | 18.8 |
| 2007 | 22.4 | 21.5 |
| 2008 | 27.5 | 26.2 |
| 2009 | 29.2 | 28.1 |
| 2010 | 31.0 | 30.5 |
2011: 30.5
2012: 30.5
2013: 30.5
2014: 30.5
| 2015 | 30.5 |  ? |
זופיה-קיילן יבורובסקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1925 הרפובליקה הפולנית השנייה סוקולוב פודלסקי, הרפובליקה הפולנית השנייה
 פטירה:  13 במרץ 2015 (בגיל 89) פולין ורשה, פולין
 שם לידה:  Zofia Kielan 
 ענף מדעי:  פלאוביולוגיה
 מקום מגורים:  הרפובליקה הפולנית השנייה פולין
 מקום קבורה:  פולין ורשה, פולין
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה אוניברסיטת אוסלו
 מוסדות:  אוניברסיטת אוסלו (1987–1995)  אוניברסיטת ורשה  Institute of Paleobiology 
 פרסים והוקרה:  Prize of the Foundation for Polish Science (2005)  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה (2 באוגוסט 2002)  חסידת אומות העולם (19 במאי 1999)  "Veteran of the Fight for Freedom and Independence of the Fatherland" badge (1999)  מדליית רומר-סימפסון (1995)  צלב מרד ורשה (1985)  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (1973)  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (1966) 
 בן או בת זוג:  Zbigniew Jaworowski 
 
זופיה קיילן-יבורובסקה (בפולנית: Zofia Emilia Kielan-Jaworowska;‏ 25 באפריל 1925 – 13 במרץ 2015) הייתה פלאוביולוגית פולנייה. במהלך שנות ה-60 הובילה מספר משלחות פלאוביולוגיות פולניות-מונגוליות אל מדבר גובי. היא האישה הראשונה ששירתה במועצת המנהלים של האיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

זופיה קיילן-יבורובסקה נולדה בסוקולוב פודלסקי, פולין, ב-25 באפריל 1925. משפחתה נאצלה לעבור לוורשה למשך חמש שנים בעקבות עבודתה של אביה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 יבורובסקה ניגשה להרצאות רבות של הפלאונטולוג רומן קוזלובסקי(אנ'), שקיים בביתו, דבר אשר חשף אותה למקצוע זה. בו בזמן, היא קיבלה תואר שני בזואולוגיה ובפלאונטולוגיה מאוניברסיטת ורשה, שבה היא קיבלה תואר פרופסור כמה שנים לאחר מכן.
ביוגרפיה > קריירה ומחקר

בזמן שהותה באוניברסיטת ורשה, קיילן-יבורובסה החלה במחקר לתואר שני. מחקר זה איפשר לה להצטרף למשלחות עם פליאונטולוגים אחרים. יבורובסקה השתתפה בחפירה הפליאונטולוגית הראשונה שלה ב-1947 יחד עם קבוצת חוקרים ממוזיאון כדור הארץ והמכון הגאולוגי הלאומי. החפירות, בראשות הגאולוג יאן צרנוקי, נערכו בהרי שווייטוקרז'סקיה בפולין. היא הייתה במשלחת במשך כחודשיים ובעיקר עסקה במציאת מאובנים של טרילוביטים. היא חזרה לאתרים ספציפיים בהרי שוויטוקז'סקיה במהלך שלושת הקיצים הבאים כדי להמשיך ולפתח את האוסף שלה, שצמח ליותר ממאה דגימות.
קיילן-יבורובסקה קיבלה את התואר השני שלה בשנת 1949. היא הועסקה כעוזרת במחלקה לפליאונטולוגיה של אוניברסיטת ורשה מאז סתיו 1948. היא לימדה כיתות בפליאונטולוגיה לסטודנטים לביולוגיה וגאולוגיה עד שנת 1952.
משנת 1949 עד 1963, היא התרכזה בחסרי חוליות מעידן הפלאוזואיקון, במיוחד בטרילוביטים. הם היו בין המאובנים העתיקים ביותר שנמצאו על בסיס קבוע, מה שהוביל אותה לשנות את המחקר שלה למחקר על יונקים מזוזואיקונים ב-1963.
בשנת 1952 האקדמיה הפולנית למדע הקימה את המכון לביולוגיה, ובשנת 1961 התמנתה זופיה לראש המכון.
קיילן-יבורובסקה הובילה שבע משלחות אל מדבר גובי שבמונגוליה, במטרה למצוא שרידים של מינים פרה-היסטוריים שלא התגלו בעבר. צוות הסיור הראשון למונגוליה מהאקדמיה יצא ב-1963, בפיקוח ד"ר ג'וליאן קולצ'יקי. בשנת 1964 אורגנה משלחת שביצעה חפירות בקנה מידה גדול, אך קיילן-יבורובסקה לא יכלה להצטרף מכיוון שהייתה באמצע תקופת מחקר בפולין. יבורובסקה הובילה את כל שאר המשלחות שיצאו למונגוליה לאחר מכן.
בשנת 1971, חבר משלחת בשם אנדז'יי סולימסקי הבחין בשלד יפהפה של ולוצירפטור. כשהקבוצה חפרה אותו, הופיע זנב שני. התברר שגופו המאובן של דורס זה היה שזור בגופו של פרוטוצרטופס אוכל צמח. כיום, אותם "דינוזאורים נלחמים"(אנ') שוכנים במוזיאון באולן בטור, מונגוליה.
קיילן-יבורובסקה הוסיפה תרומה רבה למונוגרפיות המפרטות ממצאים של מאובנים וכתבה ספר משלה, "ציד דינוזאורים", שנותן תיאורים קצרים של מאמציה הפליאונטולוגיים במדבר גובי. הספר נכתב בפולנית ויצא לאור בשנת 1969. הספר מציין את חילופי הדברים שלה עם העם המונגולי, כמו גם את הקשיים שניצבה בפניה כדי להשיג הצלחה במפעל חייה. במחקרה היא חקרה את תאוריית האסטרואידים לגבי הכחדה המונית של דינוזאורים.
בשנת 1982 היא פרשה מתפקידה כראש המכון לביולוגיה כדי לקבל משרת פרופסור אורח במוזיאון הלאומי להיסטוריה טבעית בפריז, שנמשכה שנתיים. זמן קצר לאחר שובה לורשה, היא מונתה לפרופסור לפליאונטולוגיה באוניברסיטת אוסלו, שנמשכה בין השנים 1986 ל-1995.
פרסים והוקרה

בשנת 1988, היא זכתה בפרס ע"ש וולטר גריינג'ר.
בשנת 1999, היא זכתה בפרס חסידת אומות העולם ביחד עם הוריה ואחותה, על הצלת חברה יהודייה של אחותה, קריסטינה.
היא זכתה במדליית רומר-סימפסון בשנת 1996, והפכה לזוכה השמינית של הפרס של האגודה לפליאונטולוגיה של בעלי חוליות, המעניק כבוד למצטיינים בחקר פליאונטולוגיה של בעלי חוליות. בשנת 2002 היא גם הפכה למקבלת צלב המפקד עם כוכב מסדר פולוניה רסטיטוטה. ספרה, "Mammals from the Age of Dinosaurs", זיכה אותה בפרס היוקרתי של הקרן למדע פולני בשנת 2005. עבודתה זכתה להכרה "על סינתזה יצירתית של מחקר על האבולוציה של יונקים בתקופת המוזואיקון".
הכותבת המשותפת של קיילן-ג'אוורוסקה, שה-צ'י לו, טוענת כי "בכל מחקרי היונקים המזוזואיקונים במשך 100 השנים האחרונות, רק הפלאונטולוג האמריקני המנוח ג'ורג' גיילורד סימפסון יהיה שווה לה". "היא הנדירה ביותר מבין הנדירים - היא הייתה מובילה בתרומה מדעית חשובה, וגם דמות חברותית וכריזמטית, שניהם הפכו את הפליאונטולוגיה למדע טוב יותר, ואת הפליאונטולוגים ברחבי העולם לקהילה טובה יותר."
היא הייתה חברה באגודה הגאולוגית הפולנית, Academia Europaea(אנ'), האגודה הפליאונטולוגית(אנ'), האקדמיה הנורווגית למדע וחינוך(אנ'), החברה הפליאונטולוגית הנורווגית, האקדמיה הפולנית למדעים(אנ') וכן חברת כבוד באגודה הלינאית של לונדון, החברה הפולנית של חוקרי טבע ע"ש קופרניקוס(אנ') והאגודה לפליאונטולוגיה של בעלי חוליות(אנ'). היא עבדה באוניברסיטת הרווארד (74-1973), באוניברסיטת פריז דידרו(אנ') (84-1982), באוניברסיטת אוסלו (95-1987) ובאקדמיה הפולנית למדעים.
חיים אישיים

בשנת 1950 יבורובסקה הכירה את בעלה, זביגנייב, בטיול שטח, והם נישאו לאחר 8 שנים. יבורובסקה נפטרה ב-13 במרץ 2015, כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-90.
ספרים שכתבה

Hunting for dinosaurs. Cambridge: MIT Press. ISBN 978-0-262-61007-0
Mesozoic mammals: the first two-thirds of mammalian history. University of California Press. ISBN 978-0-520-03951-3
Mammals from the age of dinosaurs: origins, evolution, and structure. Columbia University Press. ISBN 0-231-11918-6
In pursuit of early mammals. Bloomington, Indiana: Indiana University Press. ISBN 978-0-253-00817-6
הערות שוליים

↑  ג'ויס הארווי, מרילין אוגלווי, The Biographical Dictionary of Women in Science: Pioneering Lives from Ancient Times to the Mid-Twentieth Century, Taylor & Francis, 27 ביולי 2000, ISBN 978-0-203-80145-1. (באנגלית)
1 2 3  זופיה קיילן-יבורובסקה, Zofia Kielan-Jaworowska - Autobiography (באנגלית)
1 2  קרמפטון, ניק, Zofia Kielan-Jaworowska | Trowelblazers, Trowelblazers, ‏27 באוגוסט 2014 (באנגלית)
1 2  מנצ'יני, מארק, She's the Most Famous Paleobiologist You May Not Know, HowStuffWorks, ‏22 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  המכון לפלאוביולוגיה של האקדמיה הפולנית למדע, History of the Institute, www.paleo.pan.pl (באנגלית)
↑  סיפלי, ריצ'ארד ל., הורום, יורן et al, Zofia Kielan-Jaworowska (1925–2015), Acta Palaeontologica Polonica 60, 2015-06, עמ' 287–290 doi: 10.4202/app.00183.2015
↑  Rocky Road: Zofia Kielan-Jaworowska, www.strangescience.net (באנגלית)
1 2  קלמנס, וויליאם א', SVP - Zofia Kielan-Jaworowska (25 April 1925 - 13 March 2015) passes away at age 89, web.archive.org, ‏28 ביוני 2015 (באנגלית)
1 2 3 4  המכון לפלאוביולוגיה של האקדמיה הפולנית למדע, Zakład Paleobiologii Ewolucyjnej, www.paleo.pan.pl (בפולנית)
↑  Kielan Franciszek & Maria ; Daughter: Rybicka Krystyna (Kielan); Daughter: Jaworowska Zofia (Kielan), יד ושם (באנגלית)
↑  Artikkel: Gruppe 3: Geofag, dnva.co, ‏2018-10-20
↑  Zofia Kielan-Jaworowska, howold.co (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593240605171  PLWABN: 9810561572905606  BIBSYS: 90239631  BnF: cb126579491 (data)  CiNii: DA1610561X  GND: 1041256973  ISNI: 0000 0000 8335 9836  LCCN: n80030482  NKC: xx0039213  NTA: 266950078  RERO: 02-A011687181  SELIBR: 193457  SUDOC: 056742827  VIAF: 119765027   WorldCat (עם VIAF): 119765027 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זופיה-קיילן יבורובסקה".
מאובני הדינוזאורים הנלחמים כפי שנמצאו בשנת 1971
קברה של ג'בורוסקה בבית העלמין העירוני הצפוני בוורשה
נסיכות אנהלט-אשרסלבן

| --- | --- |
סמל

 ממשל
 משטר:  נסיכות
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  אשרסלבן
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקת נחלותיו של היינריך הראשון, נסיך אנהלט
 תאריך:  1252
 פירוק:  מותו של אוטו השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן ללא יורשים
 תאריך:  1315
 ישות קודמת:   נסיכות אנהלט
 ישות יורשת:   בישופות הלברשטדט
 
נסיכות אנהלט-אשרסלבן הייתה מדינה קצרת-מועד של האימפריה הרומית הקדושה שנשלטה על ידי בית אסקניה, והייתה מרוכזת סביב העיר אשרסלבן. הנסיכות התקיימה בין השנים 1252–1315.
היסטוריה

נסיכות אנהלט הוקמה בשנת 1218 על ידי היינריך הראשון, נסיך אנהלט, בנו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה, על שם טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה. לאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט.
בשנת 1315 מת נכדו של היינריך - אוטו השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן ללא יורשים, ובעקבות מותו נתפסה הנסיכות — כולל עיר הבירה אשרסלבן — על ידי דודנו אלברכט, בישוף הלברשטדט. ברנהרד השני, נסיך אנהלט-ברנבורג ניסה לטעון על כך שהוא אמור לרשת את הנחלות, אולם למרות זאת, שטחי הנסיכות נשארו חלק מבישופות הלברשטדט, אשר בשנת 1648 הפכו לנסיכות הלברשטדט, אשר הייתה חלק מברנדנבורג-פרוסיה.
נסיכי אנהלט-אשרסלבן (1252–1315)

היינריך השני (1252–1266)
אוטו הראשון (1266–1304)
היינריך השלישי (1266–1283)
אוטו השני (1304–1315)
אשרסלבן
משרד המדע וההשכלה הגבוהה של רוסיה

| --- | --- |


מבנה המשרד ברחוב טברסקאיה 11 במוסקבה
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 סוכנות אם:  ממשלת רוסיה 
 סוכנות בת:  Ufa University of Science and Technology 
 תאריך הקמה:  15 במאי 2018
 סוכנות קודמת:  משרד ההשכלה והמדעים הסוכנות הפדרלית לארגונים מדעיים
 ממשלה:  ממשלת רוסיה
 שר:  ואלרי פאלקוב
 תאריך כניסה:  21 בינואר 2020
 מטה מרכזי:  מוסקבה
 minobrnauki.gov.ru
 
משרד המדע וההשכלה הגבוהה של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство науки и высшего образования Российской Федерации) הוא גוף פדרלי של הרשות המבצעת של רוסיה, האחראי לניסוח ויישום מדיניות המדינה בתחום השכלה גבוהה, חינוך מקצועי, פעילויות מדעיות, תחום החדשנות ופיתוח מרכזי מדע פדרליים לטכנולוגיות גבוהות ותמיכה בנאוקוגרדים.
נוסד ב-15 במאי 2018 לפי צו של נשיא הפדרציה הרוסית "אודות מבנה הרשות המבצעת הפדרלית", במסגרת ממשלת מדבדב השנייה..
היסטוריה

משרד המדע וההשכלה הגבוהה של הפדרציה הרוסית נוסד בשנת 2018 כתוצאה מפיצולו של משרד ההשכלה והמדעים של הפדרציה הרוסית לשתי משרדים ממשלתיים והעברת סמכויות הסוכנות הפדרלית לארגוניים מדעיים של רוסיה, לידי המשרד החדש.
שר

שר המדע וההשכלה הגבוהה הוא השר הממונה על המשרד ואחראי להגדרת תחומי פעילות המשרד בתחום התמיכה במדע ובהשכלה הגבוהה.
|  | שם | תחילת הכהונה | סיום הכהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | מיכאיל קוטיוקוב | 18 במאי 2018 | 21 בינואר 2020 |
| 2. | ואלרי פאלקוב | 21 בינואר 2020 | מכהן |
ראו גם

משרד החינוך של הפדרציה הרוסית
השירות הפדרלי לפיקוח על חינוך ומדע
הערות שוליים

↑  "Указ «О структуре федеральных органов исполнительной власти»". Президент России (ברוסית). נבדק ב-2018-05-15.
נסיכות זאלם

| --- | --- |


 
 נסיכות זאלם בתוך הקונפדרציה של הריין (דרומית להולנד)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  30 באוקטובר 1802 
 תאריכי פירוק:  28 בפברואר 1811 
 ישות קודמת:   בישופות מינסטר    רוזנות אנהולט
 ישות יורשת:  צרפת הקיסרות הצרפתית הראשונה
 
נסיכות זאלם (בגרמנית: Fürstentum Salm) הייתה מדינת חסות קצרת מועד של צרפת הנפוליאונית הממוקמת בווסטפאליה.