יעקב יוסף
קורות חייו > פעילות ציבורית

יוסף היה הרב החרדי היחיד שתמך בפעילות עמותת "נוער כהלכה" שנוסדה בידי מקורבו עורך הדין יואב ללום, בכדי להיאבק באפליה עדתית נגד תלמידים ספרדים במוסדות החינוך החרדי, ואף עודד את פניותיה לבתי משפט. הרב יוסף עצמו סבל מאפליה עדתית, כאשר ניסה לרשום את בנותיו לסמינר אשכנזי, ונדחה בתואנות שונות, כאשר אף הנחייתו הישירה של הרב יוסף שלום אלישיב למנהל הסמינר לא כובדה. אך לדברי משפחתו מה שהשפיע על הרב בצורה דרסטית היה בשנת 2006 עם מותו של יעקב (ג'קי) סופר, חרדי ספרדי תושב ירושלים בשנות ה-40 לחייו, שהתמוטט מצער וכאב כשלא הצליח לשבץ את בתו בסמינר מתאים. 

בקיץ 2010, מספר ימים לאחר שניתנה הוראת מאסר להורים שהפרו את פסק הדין בבג"ץ עמנואל, אמר אביו הרב עובדיה יוסף כי "מי שפונים לערכאות כאילו הרימו יד בתורת משה, מחרפים ומגדפים, ואין להם חלק לעולם הבא", דברים שהתפרשו כמתקפה עליו, מאחר שהוא היה הסמכות ההלכתית היחידה שאישרה ליואב ללום להגיש את העתירה בבג"ץ. מנגד סבר בנו הרב יעקב כי מנהלי המוסדות האשכנזיים מוחזקים כ'לא צייתי דינא' (אינם מצייתים לדין תורה), לאור סירובם ליישם פסקי דין רבניים נגד האפליה, ולכן אין כאן איסור "הליכה לערכאות". למרות זאת הצהיר למחרת מחאת אביו על משיכת ידו מהפרשה, בנימוק שבני משפחתו נחשפו לאיומים הולכים וגוברים, איומים שאף באו לידי ביטוי בניסיונות תקיפה. בעקבות הפרשה אף ביקש דוד נחמן בלוי, שהרב יעקב יוסף היה תלמידו בילדותו, לבטל את מינויו כרב שכונת גבעת משה בתואנה כי הוא מתגורר במרחק רב מהשכונה. העיסוק בפרשיה פגעה בבריאותו והוא אושפז בבית החולים לאחר שחש בליבו.
שנתיים לאחר מכן, במהלך עצרת תפילה לרפואתו שהתקיימה סמוך לפטירתו בקבר החיד"א, ציטט ידידו הרב יעקב עדס - שבשעתו ניסה בכל כוחו למנוע את תמיכתו של הרב ביואב ללום - את ששמע מפיו, "אילו הייתי יודע שהפרשה תגיע למקומות כפי שהגיעה, מלכתחילה לא הייתי מכניס את עצמי לשם". לאחר פטירתו, במהלך הלווייתו מסר הרב עדס כי כחלק מצוואתו ביקש ממנו הרב יוסף להודיע כי הגיע למסקנה ש"אסור לערב בעניין את מערכת המשפט, את השלטונות, בכל צעד שהוא". כמו כן הודיע כי יש לאסור שירות לאומי לבנות. לעומתו טען הרב אהרן ירחי, רב שכונת מקור ברוך, כי הרב יוסף חזר בו רק מהתדיינות בבית המשפט, וכי "כל האמצעים במלחמה נגד האפליה כשרים - כולל הליכה לרשויות החוק".
בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה. נמנה עם רבני המטה להצלת העם והארץ, אך בסוף 2012 פרש ממנו. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הודיע על תמיכתו באיחוד הלאומי, ושימש כחבר מועצת הרבנים של המפלגה. נתן הסכמה לספר "תורת המלך", ובעקבות כך זומן לחקירה משטרתית, לה סירב להתייצב, ועוכב לחקירה ב-3 ביולי 2011 על ידי המשטרה בחזרו מתפילה בקבר שמעון הצדיק, ושוחרר לאחר חקירה קצרה. במחאה על המעצר הפגינו מאות מחוגי הימין נגד הפרקליטות. הרב יעקב יוסף היה חבר באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל וחתם בקביעות על הכרוזים שלהם.
בשנת 2012, במסגרת שיעור תורני בהלכות יחוד פסק שאין לשלוח ילד ללימוד אצל מורה פרטי גוי, מחשש לאינוס, זאת בהסתמך על לשון הגמרא "לא נחשדו ישראל על משכב זכור", ואילו מי שאינו יהודי עדיין בחזקת החשד. כפתרון, הציע הרב יוסף לקיים את השיעורים בבית התלמיד, תחת השגחת מבוגר. כהמשך ישיר לדברים אלו ציין כי "גם אם יש אדם שהוא בר מינן סוטה, מה שנקרא הומו, עם אדם כזה צריך להיזהר, (אסור) לשלוח את הילד אליו שיהיה חלילה טרף קל". ובמקרה בו ההומוסקסואל מועסק כבר בתפקידי הוראה וחינוך, הורה כי יש לנהוג בו בגישת 'כבדהו וחשדהו', לפנות בשאלת חכם ולנסות לברר דרך משרד החינוך האם קיים מידע פלילי לגביו בידי המשטרה. בכל מקרה, טרם העסקת מורה חדש, מוטל על המנהל "לבחון היטב את יראת השמים שלו, שלא יהיה נגוע במחלה הזו, פדופיל וכיוצא בזה".
דבריו אלו עוררו סערה, במיוחד מצד הומוסקסואלים דתיים, בטענה כי יש בדברים אלו אמירה מכלילה שהם בחזקת פדופילים, סוטים, ונגועים במחלה. הרב רון יוסף יושב ראש עמותת הו"ד טען כי הרב יוסף שולל את חזקת הכשרות מכל מי שנמשך לבני-מינו, בכך שלדבריו הוא בהכרח חוטא במשכב זכר.
סמוך לכך תקף את הרבנות הצבאית וטען כי "לצערנו החייל הדתי בצבא הוא כמו היתום של הצבא, אין לו אבא שידאג לו". הרב יוסף טען כי מקורם של כמעט כל ספרי התורה בצבא הם מקהילות יהודיות בגולה שחרבו, ולאורך השנים נפסלו כמעט כולם, בעוד החיילים ממשיכים להשתמש בהם בהיעדר בדיקה והגהה מקצועית.