stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטוס כבידה מופחתת
הערות שוליים

↑  Glen Golightly, Flying The Vomit Comet Has Its Ups And Downs, web.archive.org, ‏20.10.1999
↑  William S. Phipps, Zhizhong Yin, Candice Bae, Julia Z. Sharpe, Andrew M. Bishara, Emily S. Nelson, Aaron S. Weaver, Daniel Brown, Terri L. McKay, DeVon Griffin, Eugene Y. Chan, Reduced-gravity Environment Hardware Demonstrations of a Prototype Miniaturized Flow Cytometer and Companion Microfluidic Mixing Technology, Journal of Visualized Experiments, 2014-11-13 doi: 10.3791/51743
מטוס KC-135 0-G של נאס"א המכונה "שביט הקאה"
התפוצצות (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  בריאן דה פלמה 
 הופק בידי:  ג'ורג' ליטו 
 תסריט:  בריאן דה פלמה 
 עריכה:  פול הירש 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון טרבולטה דניס פרנץ Bernie Rachelle ג'ון לית'גו ננסי אלן ג'ון מקמארטין 
 מוזיקה:  פינו דונגיו 
 צילום:  וילמוש ז׳יגמונד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Filmways 
 חברה מפיצה:  Filmways, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 במאי 1982 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט בלשי, סרט מתח פוליטי 
 מקום התרחשות:  פנסילבניה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   blowout
 דף הסרט ב־IMDb
 
התפוצצות (באנגלית: Blow Out) הוא סרט מותחן פוליטי אפל אמריקאי משנת 1981, שכתב וביים בריאן דה פלמה. בסרט מככב ג'ון טרבולטה בתפקיד ג'ק טרי, איש סאונד מפילדלפיה, שבעקבות הקלטת סאונד לסרט סלאשר דל תקציב, הוא עד להתנקשות במועמד לנשיאות ארצות הברית. ננסי אלן מככבת לצידו בתור סאלי בדינה, צעירה המעורבת בפשע. צוות שחקני המשנה כולל את ג'ון לית'גו ודניס פרנץ. הטאג ליין של הסרט הוא: "Murder has a sound all of its own" (בתרגום חופשי: "לרצח יש סאונד משלו").
שם הסרט מתכתב עם Blowup, יצירת המופת של מיכלאנג'לו אנטוניוני משנת 1966 המהווה השראה תמתית ועלילתית לסרט. הסרט עוסק בתוכן דומה של חקירת רצח באמצעות אמנות, אך מחליף את מדיום הצילום במדיום הקלטת האודיו, ובכך הוא מתכתב גם עם הסרט השיחה של פרנסיס פורד קופולה (שגם הושפע מסרטו של אנטוניוני). דה פלמה הגה את הקונפסט בזמן שעבד על המותחן לבוש לרצח (1980). הסרט צולם בשלהי הסתיו ובחורף של 1980 בפילדלפיה, בתקציב נמוך יחסית של 18 מיליון דולר.
התפוצצות לא זכה להתעניינות הקהל בזמן אמת, למרות שזכה לביקורות חיוביות מרוב המבקרים. המשחק של השחקנים הראשיים של טרבולטה ואלן, הבימויו של דה פאלמה והסגנון הוויזואלי צוינו כנקודות החוזקה של הסרט. המבקרים זיהו גם את הקשר הסגנוני והעלילתי ליצירותיו של אלפרד היצ'קוק, שאותו דה פאלמה מעריץ, ולסרטי האימה האיטלקיים ג'אלו (Giallo). בחלוף השנים, הסרט זכה למעמד של סרט פולחן וזכה להפצה מחודשת באוסף קריטון (Criterion Collection).
שחקנים

ג'ון טרבולטה – ג'ק טרי
ננסי אלן – סאלי
ג'ון לית'גו – בורק
דניס פרנץ – מני קרפ
פיטר בוידן – סאם
קורט מאי – דונה
ג'ון אקווינו – הבלש מקי
ג'ון מקמארטין – לורנס הנרי
רובין שרווד – בטי
מייקל טרסון – הוקר
הפקה

לאחר שסיים לעבוד על סרטו " Dressed to Kill", דה פלמה שקל לביים מספר פרויקטים נוספים, ביניהם " אקט של נקמה" (בהמשך הופק כסרט טלוויזיה עבור HBO בכיכובם של צ'ארלס ברונסון ואלן בורסטין), פלאשדאנס ותסריט משלו בשם "אפקטים אישיים" שהיווה את הבסיס ל"התפוצצות" אך התרחש בקנדה.
דה פלמה העביר את מקום התרחשות העלילה לפילדלפיה, פנסילבניה, עיר הולדתו. תקציב הרט עמד על 9 מיליון דולר, תקציב גבוה עבור דה פלמה באותם זמנים, וההפקה שילמה 9 מיליון דולר נוספים כדי לשווק את הסרט. דה פלמה שקל ללהק את אל פצ'ינו לתפקיד ג'ק טרי, אך בסופו של דבר בחר בג'ון טרבולטה, שבעצמו דחק בדה פלמה ללהק את ננסי אלן (השלושה עבדו בעבר יחד על "קארי"); דה פלמה היסס בהתחלה מאחר שהוא ואלן היו נשואים באותה תקופה, ולא רצו שאלן תהיה בעלת מוניטין של שחקנית שעובדת רק עם בעלה - אך בסופו של דבר הסכים. בנוסף לטרבולטה ואלן, דה פלמה ליהק שחקנים ואנשי צוות נוספים איתם כבר שיתף פעולה בעבר: דניס פרנץ (Dressed to Kill, The Fury, Body Double); ג'ון לית'גו (אובססיה, העלאת קיין בשנים מאוחרות יותר); הקולנוע וילמוס זיגמונד (אובססיה); העורך פול הירש (היי אמא! אחיות , פנטום גן העדן, אובססיה, קארי, הזעם); והמלחין פינו דונאג'יו (קארי, סרטי בית, לבושים להרוג).
תמות ואזכורים

התפוצצות מתמקדת במכניקה של היצירה הקולנועית, ועוסקת באופן ארס פואטי רפלקסיבי בסרט כמדיום שבו, באופן שבו הסגנון הוא התוכן. בסצנות רבות, הסרט מתאר את האינטראקציה בין סאונד לתמונה, את האופן שבו השניים מחוברים זה לזה, ושיטות בהן הם נערכים מחדש, מתוכננים מחדש ומאורגנים מחדש כדי לחשוף אמיתות חדשות או היעדר אמת אובייקטיבית כלשהי. בסרט נעשה שימוש בכמה מן הטכניקות שנעשו לסימני ההיכר של דה פאלמה: מסך מפוצל, עדשת הדיופטר המפוצלת, והשוט ארוך.
כמו במספר סרטי דה פלמה אחרים, התפוצצות בוחן את כוח האשמה; גם ג'ק וגם סאלי מונעים לעזור לתקן את עוולות עברם, כשלמעשיהם השלכות טרגיות. דה פלמה גם חוזר לבקר את נושא המציצנות, נושא שחוזר על עצמו בחלק גדול מהעבודות הקודמות שלו (למשל: ”היי, אמא!”, ”אחיות”, ו-”לבוש לרצח”). ג'ק מציג אלמנטים של אבל כזה שעובד עם צליל במקום תמונה. וכן, סצנת הפתיחה מציגה גרסה מוגזמת ומחוצנת של המציצנות בקולנוע דרך הסרט בתוך הסרט. שני מוטיבים אלו בולטים גם ביצירתו של היצ'קוק.
הסרט משלב רמיזות מרובות הן לסרטים אחרים והן לאירועים היסטוריים. השחזור האובססיבי של הגיבור להקלטת שלו לחשיפת רצח אפשרי, מתכתבים הן עם יצרים והן עם "השיחה". הסרט מרמז על אלמנטים מפרשת ווטרגייט ורצח קנדי והקונספירציות שנקשרו בהן. הסרט גם נזכר באלמנטים מפרשת צ'פקווידיק אם כי דה פלמה ניסה במכוון להימנע מהדמיון.
דה פלמה התייחס במפורש לשניים מהפרויקטים הקודמים שלו. בשלב מסוים בסרט, דניס פרנץ צופה בסרטו של דה פלמה Murder a la Mod בטלוויזיה. במקור, הדמות הייתה אמורה לצפות Dementia 13 של קופולה, אך רוג'ר קורמן דרש יותר מדי עבור הזכויות. הפלאשבק בו הגיבור נזכר באירוע שבו הוביל למותו של מודיע משטרתי, נלקח גם מפרויקט שדה פלמה זנח בשם "נסיך העיר", שבסופו של דבר בוים על ידי סידני לומט.
קבלה

הסרט יצא לאקרנים ב-24 ביולי 1981, וזכה לשבחים ממבקרים.פאולין קאל המבקרת של הניו יורקר כתבה ”דה פלמה זינק למקום שרוברט אלטמן השיג עם סרטים כמו הקלפן והייצאנית ונשוויל ושפרנסיס פורד קופולה הגיע אליו עם סרטי הסנדק - כלומר, למקום בו מתעלים אל מעבר לז'אנר, ומה שמעבר לו הוא חזון של אמן... זה סרט נהדר. טרבולטה ואלן הם מבצעים קורנים”. בסקירה של רוג'ר איברט הטר העניק לסרט ארבעה מתוך ארבעה כוכבים בשיקגו סאן-טיימס וציין כי הסרט ”מאוכלס על ידי אינטליגנציה קולנועית אמיתית. הקהל לא מושפל... אנו חולקים את ההתרגשות שבלהבין כיצד הדברים מתפתחים ונפרשים, כאשר לעיתים קרובות כל כך הסרטים זקוקים לנו רק כעדים פסיביים.” באתר Rotten Tomatoes ניתן לסרט דירוג ממוצע של 85% בהתבסס על 47 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.75/10.
אף על פי שזכה לביקורות חיוביות, הסרט נכשל בקופות. וזכה להכנסות נמוכות בהרבה מן המצופה.
עם זאת המוניטין הציבורי של הסרט צמח משמעותית בשנים שלאחר יציאתו לאור. כסרט על יצירת סרטים, הוא זכה להערכה רבה בקרב חובבי ויוצרי קולנוע. ביניהם, קוונטין טרנטינו ששיבח את הסרט בעקביות ודירג אותו לצד ריו בראבו ולצד נהג המונית כאחד משלושת סרטיו האהובים בכל הזמנים. הסרט גם השפיע על בחירתו של טרנטינו ללהק את טרבולטה לסרט ספרות זולה. בנוסף טרנטינו ערך מחווה לסרט, כשהשתמש במוטיב המוזיקלי "סאלי וג'ק" מתוך הפסקול, עבור סרטו שלו חסין מוות. נואל מורי וסקוט טוביאס מה- AV Club הציבו את התפוצצות במקום הראשון ברשימת הסרטים הטובים ביותר של דה פלמה ("המהותיים"), ותארו אותו כ"סרט דה פלמה המובהק ביותר, מחקר זה של אומנות הקולנוע החוקר פוליטי הכיסוי מתחתן עם מתח, הומור חולני, מיניות וציניות שמאלנית למחקר רפלקטיבי ללא הפסקה של אמנות המחקה אמנות מחקה חיים." באפריל 2011 הפך הסרט לחלק מאוסף קריטון עם הוצאת DVD ובלו-ריי. התוספות כוללות ראיונות חדשים עם בריאן דה פלמה וננסי אלן. גרסת קריטריון כוללת גם את הסרט הראשון של דה פלמה באורך העלילה Murder a la Mod.
קבלה > פרסים

| פרס | קטגוריה | נושא | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס האגודה הלאומית למבקרי קולנוע | הצילום הטוב ביותר | וילמוס זיגמונד | מועמדות |
| פרס סטלייט | ה-DVD הקלאסי הטוב ביותר | ה-DVD הקלאסי הטוב ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Blow Out". TCM database. Turner Classic Movies. נבדק ב-25 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lambie, Ryan (4 ביולי 2016). "Blow Out, and why cinema needs shock endings". Den of Geek. London. נבדק ב-20 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andy (5 בנובמבר 2015). "Blow Out (Movie Review)". Bloody Good Horror. נבדק ב-20 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CULT MOVIE REVIEW: Blow Out (1981)".
↑  Brian De Palma’s Blow Out blu-ray menu animation on Vimeo
1 2 3 4 5 6 7  Bouzereau, Laurent (1988). The De Palma Cut: The Films of America's Most Controversial Director. New York: Dembner Books. ISBN 0-942637-04-6.
1 2  Canby, Vincent (24 ביולי 1981). "TRAVOLTA STARS IN DEPALMA'S 'BLOW OUT'". The New York Times. נבדק ב-2012-05-03. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Laviola, Franklin (7 ביוני 2011). "Blow Out: Witness to a Scream!". Frontier Psychiatrist. אורכב מ-המקור ב-2011-06-12. נבדק ב-2011-06-07. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Ebert, Roger (1 בינואר 1981). "Blow Out". Chicago Sun-Times. נבדק ב-2012-05-03. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Koresky, Michael (Fall 2006). "Sound and Fury: Michael Koresky on Blow Out". Reverse Shot. נבדק ב-13 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kael, Pauline (באוגוסט 1981). "The Perfect Scream". The New Yorker. {{cite news}}:  (עזרה). Reprinted in Kael, Pauline (1984). Taking It All In. New York: Henry Holt & Co. ISBN 0-03-069362-4.
↑  "Blow Out". Rotten Tomatoes. נבדק ב-3 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  E.g., Frazer, Bryant. "Blow Out". Deep Focus. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2009. נבדק ב-13 מרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Quentin Tarantino (speaker). quentinscorsese.mp4. YouTube. Retrieved 2012-04-20.
↑  Charlie Rose (Host) (14 אוק' 1994). An Interview with Quentin Tarantino (The Charlie Rose Show). New York, NY: PBS. אורכב מ-המקור ב-2012-01-25. נבדק ב-2012-04-20. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Murray, Noel; Tobias, Scott (March 10, 2011). "Brian De Palma | Film | Primer". The A.V. Club. Retrieved 2012-04-12.
↑  Brian De Palma’s Blow Out blu-ray Easter Egg on Vimeo
מלונות אורכידאה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  מותג בבעלות חברה פרטית
 מייסדים:  ג'וזף נקש
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים)
 חברת אם:  ג'ורדאש ישראל
 מיקום המטה:  מלון אורכידאה תל אביב, הירקון 79 תל אביב
 משרד ראשי:  תל אביב, ישראל
 ענפי תעשייה:  מלונאות
 מוצרים עיקריים:  מלונות יוקרה ונופש
  
 http://orchidhotels.com
 
רשת מלונות אורכידאה (במקור מהמילה האנגלית: Orchid, שמשמעותה סחלב) הוא מותג מלונות יוקרה בבעלות קבוצת ההחזקות ג'ורדאש ישראל.
במלון צולמו תוכנית מציאות ישראלית "היפה והחנון".
בשנת 2018, צולמו במלון חלק מהסצנות לסדרת הנעורים "אילת".
מלונות הרשת

אורכידאה אילת - מלון יוקרה הממוקם על צלע הר קרוב לחוף אלמוג.
אורכידאה תל אביב
קרב עזה השלישי

קרב עזה השלישי, שהיה חלק מן המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, נערך, ככל המדובר בקרבות תמרון, החל מן הלילה שבין 1 ו-2 בנובמבר 1917, אם כי גישושים וריכוך ארטילרי החלו מספר ימים קודם לכן. הקרב, אשר נערך לאחר קרב באר שבע וכהמשך לו, הסתיים ב-7 בנובמבר עם פינויה של עזה על ידי הכוחות העות'מאניים אשר הגנו עליה. וזאת על אף שמטרת ההתקפה הבריטית הייתה סיוע להתקדמות בגזרת באר שבע, ולאו דווקא כיבוש עזה. בצד מעצמות המרכז לחמו כוחות האימפריה העות'מאנית בסיוע הקיסרות הגרמנית. בצד מדינות ההסכמה, שנהנו מיתרון ניכר, בעיקר בעוצמת האש, לחם, ככל המדובר בכוח יבשתי, חיל המשלוח המצרי, שרוב חייליו מן האימפריה הבריטית, ובפיקוד בריטי. קרב זה, יחד עם המאמץ הבריטי העיקרי לכיבוש באר שבע, שנערך ב-31 באוקטובר, היה שלב נוסף בהבקעת החזית העות'מאנית לאחר שהמערכה נקלעה לקיפאון במשך כמעט כל אותה שנה. הבקעת החזית הייתה ציון דרך חשוב בדרך לכיבוש ארץ ישראל כולה בשנה שלאחר מכן, ואחר כך, בסתיו 1918, להוצאת האימפריה העות'מאנית מן המלחמה.
רקע

ביולי 1916 ניסו העות'מאנים, בסיוע גרמני, בפעם השנייה במהלך המלחמה, לאיים על תעלת סואץ מכיוון סיני וארץ ישראל. באוגוסט, בקרב רומני, הם נהדפו על ידי חיל המשלוח המצרי, בפיקודו של סר ארצ'יבלד מארי, שהיווה חלק מן הצבא הבריטי. הכוח הבריטי, שמנה כ-156,000 חיילים ועוד כ-13,000 פועלים מצרים, החל בהתקדמות איטית ושיטתית, תוך הנחת צינור מים ומסילת ברזל, ממצרים, בעיקר דרך צפון סיני, לאל עריש, ובכוון ארץ ישראל. הבריטים תפסו את אל עריש ללא התנגדות ב-21 בדצמבר, וכמעט מיידית שימש נמלה עורק אספקה חשוב לכוחותיהם בסיני. יומיים אחר כך הם אבטחו את האגף הימני של התקדמותם, עת ניצחו את העות'מאנים בקרב מגדבה מדרום לאל עריש (בין ביר לחפן ואבו עגילה). ב-9 בינואר 1917 הבריטים ניצחו בקרב רפיח (1917), ונכנסו לארץ ישראל. ניסיונות של הבריטים להתקדם הלאה, כמו קרב עזה הראשון וקרב עזה השני - נכשלו, תוך אבדות כבדות לבריטים. בסוף יוני סר ארצ'יבלד מארי הוחלף באדמונד אלנבי. כניסתו של זה האחרון לתפקיד, הביאה להתנערות ולהעלאת המורל של חיל המשלוח, מה גם שהגיעו לצבאו תגבורות.
ב-31 באוקטובר תקפו הבריטים וכבשו את באר שבע, במה שהיה המאמץ העיקרי בחזית ארץ ישראל עם התחדשות קרבות התנועה. אף על פי שהבריטים הצליחו לעקור את העות'מאנים מבאר שבע, הרי האחרונים הצליחו לייצב קו הגנה מצפון לעיר, ומשם מערבה, עד לחוף הים התיכון, מעט דרומה לעזה. ההתקפה על עזה, עיר ובה כ-16,000 תושבים טרם המלחמה, שימשה עבור הבריטים כמאמץ משני, שמטרתו לסייע לתוקפים באזור באר שבע, ולכן כוונתם בשלב הראשון הייתה לכבוש רק את קו ההגנה הראשון של העות'מאנים בחזית זו.
שדה הקרב וסדר הכוחות > העות'מאנים

בראש הכוח העות'מאני עמד פרידריך קרס פון קרסנשטיין, ולהגנת עזה, כחלק מהגנת החזית הארץ ישראלית בכלל, עמד לרשותו הקורפוס ה-22, בן שתי אוגדות בחזית ואוגדה נוספת מעט מאחור. עוד אוגדה נותרה כעתודה. אלה נתמכו בסיוע ארטילרי של 116 תותחים של הקורפוס, שישה תותחי צי וכמה סוללות הוביצרים. קורפוס נוסף, ה-20, הגן על הקו שמזרחית לעזה.
העות'מאנים ניצלו את תקופת הקיפאון בחזית לחיזוק משמעותי של ביצוריה של עזה. אלה כללו שרשרת של חפירות, גדרות תיל ומוקשים, וכלפי דרום ודרום מזרח ירדו שיפועים מלאכותיים, אשר איפשרו שדה אש נקי יחסית למגינים, והיקשו על תוקפים פוטנציאליים. ואכן, בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני ביצורים אלה גבו מחיר דמים כבד מן הבריטים. בנוסף, בנו העות'מאנים שרשרת של ביצורי שדה לאורך כל קו החזית, החל מעזה ועד מספר קילומטרים ממערב לבאר שבע. ביצורים אלה נהנו מחיפוי הדדי של ארטילריה ומכונות ירייה. במקביל, נוצל פרק זמן זה לארגון ולאימון מחדש של הכוח העות'מאני. בין היתר, אחת מכל ארבע פלוגות רגלים הפכה לפלוגת מכונות ירייה, וכתוצאה, גדל בהרבה כוח האש של אותן יחידות. כן הוקמו מספר קבוצות של חיילי סער, בנות כמה עשרות חיילים כל אחת.
שדה הקרב וסדר הכוחות > הבריטים

חיל המשלוח המצרי גדל מאז צאתו ממצרים, וערב ההתקפה מנה כ-200,000 איש, כולל פועלים, כמחציתם, 100,189, לוחמים. רובם של אותם לוחמים היו חיילים ותיקי קרבות, חלקם הגדול כנגד העות'מאנים, למשל במערכת גליפולי. חיל המשלוח נעזר במאות תותחים ומרגמות, כמו גם בשמונה טנקים, וכן בכ-20,000 גמלים וכ-15,000 חמורים ופרדות. כן נהנה חיל המשלוח המצרי מסיוע אווירי ומסיוע ארטילרי, תחומים בהם עלו הבריטים לאין שיעור על יריביהם. בנוסף נהנו התוקפים מסיוע של הצי המלכותי הבריטי. סיוע זה כלל בעיקר מוניטורים (ספינות איטיות ולא משוריינות, אך חמושות היטב בתותחים), חמישה במספר, וכן סיירת ושתי משחתות. לאלה נוספו ארבע ספינות מלחמה צרפתיות.
בשולי חזית ארץ ישראל פעלו לצד הבריטים כוחות המרד הערבי בהדרכת לורנס איש ערב. ערכם הצבאי לא היה רב, ומחויבותם למלחמתם של הבריטים (הנוצרים) כנגד העות'מאנים (המוסלמים) - מפוקפקת, אבל בכל זאת היה לפעולותיהם ערך כלשהו כהסחה, כמו גם בריתוק כוחות עות'מאניים. כך למשל, בתחילת יולי, תקפו וכבשו כוחות אלה את עקבה בקרב עקבה.
כוחות המשנה של חיל המשלוח המצרי היו:
הקורפוס הרכוב המדברי (בפיקוד גנרל הנרי שובל) כלל שלוש דיוויזיות (האוסטרלית, אנזא"ק ויומנרי (Yeomanry, הזרוע הרכובה של הצבא הטריטוריאלי, עתודת המתנדבים של הצבא הבריטי)) ושתי בריגדות רכובות (הרכובה ה-7 ובריגדת גמלים). כוחות אלו מנו 745 קצינים ו-17,935 בעלי דרגות אחרות (בד"א).
הקורפוס ה-20 (בפיקוד גנרל פיליפ צ'טווד) כלל ארבע דיוויזיות רגלים (ה-10, ה-53, ה-60, וה-74) ורגימנט פרשים יומנרי. הכוחות כללו 1,435 קצינים ו-44,171 בד"א.
הכוחות הנ"ל פעלו בגזרת באר שבע.
הקורפוס ה-21 (בפיקוד גנרל אדוארד באלפין) כלל שלוש דיוויזיות רגלים (ה-52, ה-54 וה-75) הבריגדה ההודית ה-20 ורגימנט רכוב יומנרי. שתיים מן האוגדות היו בריטיות, אחת מעורבת: אנגלית, הודית ודרום אפריקנית. היחידה הנוספת כללה בריגדה מהודו, גדוד מאיי הודו המערבית, כוחות מצרפת ומאיטליה, בריגדת פרשים ובנוסף רגימנט פרשים ובו כ-1,000 רוכבים. בקורפוס היו 1,154 קצינים ו-34,759 בד"א. הקורפוס כלל בנוסף ארטילריה בת 68 קנים: כבדים, בינוניים והוביצרים.
כוח זה נשא בעיקר נטל הקרב שיתואר.
הקרב > צעדים ראשונים

הצעד הראשון בהתקפה על עזה החל ב-26 באוקטובר, כשכוחות מהקורפוס ה-21 פשטו על גבעה מדרום מזרח לעיר, אשר כונתה על ידי הבריטים "גבעת המאחז" (Outpost Hill). ב-27 באוקטובר החלו הבריטים בהרעשה רצופה כמעט של עזה. ההרעשה הלכה וכבדה, ומ-29 לחודש הצטרפו להפגזה הצי המלכותי הבריטי והצי הצרפתי, וכן הפצצות משלושה מטוסי ים. כך, עד לתחילת ההתקפה הרגלית, הומטרו על העות'מאנים כ-15,000 פגזים, מה שהיווה את ההפגזה הכבדה ביותר במלחמה מחוץ לחזיתות האירופיות. בין המטרות שהופגזו היה ראש מסילת הברזל (המקום אליו מגיעה האספקה במסילה, וממנו והלאה מועברת לכוחות שבחזית באמצעים אחרים) אשר בבית חאנון. כן הוקצו 300 פגזים לכל סוללת תותחים עות'מאנית שאותרה. בכל ימי ההפגזות נורו גם פגזי גז רעיל, אם כי ככל הנראה ללא השפעה מיוחדת. העות'מאנים והגרמנים השיבו באש, ובתקיפה אווירית נפגעה אחת הספינות הצרפתיות, ולצוותה נגרמו 38 אבדות. בנוסף להפגזות, בימים הבאים ערכו הבריטים מספר פעולות שנועדו ליצור רושם כאילו בכוונתם לאגף את עזה מכיוון הים. ב-1 בנובמבר בשעה 3:00, תחת חיפוי של הפגזה כבדה, ערכו חיילי גורקה מאותו הקורפוס פשיטה שנייה על גבעת המאחז, בכוח של 220 חיילים בפיקוד חמישה קצינים. הם חזרו לקוויהם לאחר שחדרו למוצב העות'מאני, הרגו 28 ופצעו 15, במחיר אבדות של שני הרוגים ו-23 פצועים.
הקרב > תקיפות ראשונות

החל מן הלילה שבין 1 ל-2 בנובמבר החל הקורפוס ה-21 גם בתקיפות רגליות, במגמת כיבוש, על המגננים העות'מאניים שמסביב לעזה, וחלקן הוכתר בהצלחה. תקיפות אלה התמקדו בקטע חזית שאורכו כ-4.5 ק"מ, בין חוף הים מצפון מערב, אגף בו תוכננה חדירה של כ-2.25 ק"מ, והלאה בכיוון כללי דרומה מזרחה, עד לגבעה שכונתה על ידי הבריטים "גבעת המטריה" (Umbrella Hill), כ-1,800 מ' מדרום מערב לעזה, וממערב לדרך עזה - רפיח, אגף בו תוכננה חדירה עד לעומק של כ-450 מ'. מגבעת המטריה ועד לים, כלל קטע חזית זה, לאורך כ-3.2 ק"מ, את מגנן אל עריש, מגנן רפיח ומגנן "קריקט". אלה היה מקושרים הדדית במערכת של חפירות, ולה מספר קווי הגנה לעומק.
הקרב > תקיפות ראשונות > גבעת המטריה

מגבעת המטריה, שהייתה למעשה דיונה חולית, ניתן היה לצפות על כל סביבתה. ב-22:50 הבחין חיל המצב העות'מאני בתנועות של הבריטים בשטח ההפקר שבין קווי שני הצדדים, לקראת תקיפת הגבעה אשר נועדה להיערך ב-23:00. העות'מאנים פתחו באש ממכונות ירייה ומרובים, והבריטים, בחיפוי הפגזה עזה, התארגנו להתקפה. הכוח שהוקצה לכך כלל גדוד אחד ועוד פלוגה, וזה אכן כבש את הגבעה. שלושה קצינים ו-55 חיילים עות'מאניים נישבו, תוך אבדות קלות לתוקפים. עם זאת, בהפגזות עות'מאניות על הגבעה ביממה שלאחר כיבושה, נגרמו לבריטים 103 אבדות. כיבוש הגבעה היה אבן דרך חשובה בהתגברות על מערך ההגנה העות'מאני בגזרת עזה.
הקרב > תקיפות ראשונות > מגנן אל עריש

התוכנית לכיבוש מגנן אל עריש[דרושה הבהרה] כללה שתי התקפות בו זמניות, נפרדות כמעט, על חלקו המזרחי ועל חלקו המערבי, כל אחת בכוח של בריגדה (חטיבה מוגברת).
בשעה 3:00 אור ל-2 בנובמבר, החלה ההתקפה על חלקו המזרחי של מגנן אל עריש הסמוך מצפון לגבעת המטריה. התקפה זו נסתייעה בשני טנקים, ובוצעה בארבעה גלים. לאחר הכנה ארטילרית של כעשר דקות, נערכה התקפה שנייה בשעה 6:00. בשעה 6:30 נערכה התקפת נגד עות'מאנית אשר כמעט עקרה ממקומה את הפלוגה הבריטית המובילה. הבריטים הצליחו להחזיק בחלקו המזרחי של המגנן, וגדוד בריטי נקרא לחזק את האחיזה בו. טנק שלישי נקרא לסייע לתוקפים, בין היתר, בסילוק גדרות התיל, לאחר ששני הטנקים שנשלחו תחילה חלפו על פני התוקפים לסייע בכיבוש חלקו המערבי של המגנן.
במקביל, ובסיוע מסך אש מתגלגל (הפגזה המתואמת עם התקדמות הכוחות התוקפים, כך שתכסה בכל רגע, עם טווח ביטחון מסוים, את השטח הקרוב אליו הם עומדים להתקדם), נערכה התקפה על חלקו המערבי של המגנן. ההתקפה נעזרה בארבעה טנקים, ששניים מהם סייעו קודם להתקפה על החלק המזרחי של המגנן (ר' למעלה). התוקפים הגיעו עד לקו ההגנה השלישי תוך כדי קרב פנים אל פנים, בו אבדותיהם היו קלות יחסית. לאחר הגיעם לקו ההגנה השלישי, הם נסוגו קמעה בשל אש עות'מאנית עזה. שיבוש נוסף בהתקפה חל כאשר חלק מן הכוחות התוקפים איבד את דרכו. לעיתים הדבר הוביל לכך שהותקפו יעדים שונים מאלה שהוקצו לכוח מסוים. כך, רק חלק מן הכוחות הגיעו ליעדיהם, ונתפס רק חלק מחלקו המערבי של המגנן. בנוסף, עקב התנגדות העות'מאנים, הבריטים נסוגו מחלק מן המקומות שתפסו.
הקרב > תקיפות ראשונות > ההתקפה על המגננים הסמוכים לחוף

בריגדה בריטית נוספת תקפה את המגננים הסמוכים לחוף: מגנן רפיח ומגנן קריקט. אלה נכבשו, מגנן רפיח חלקית, ומגנן קריקט בשלמותו, אף על פי שגם כאן חלק מן הכוחות התוקפים תעו בדרכם. אבדות הבריטים באותן התקפות היו קלות יחסית תחילה. גם כאן נעזרו התוקפים בטנק, אשר סייע בהסרת מחסום התיל של מגנן קריקט. הטנק יצא מכלל פעולה בשל תקלה, ואחרי שתוקן, ספג פגיעה ושוב הושבת. במקומו הוזעקו שני טנקים אחרים, ואלה סייעו בהובלת חומרי ביצורים לשם התבססות במקום. בהמשך נכבשה יתרת מגנן רפיח, אם כי באותו שלב, כבר לאור היום, אבדות הבריטים היו כבדות יותר. באותו בוקר, 2 בנובמבר, הבריטים התקדמו הלאה צפונה ממגנן קריקט וכבשו שתי עמדות עות'מאניות נוספות: אחת שכונתה "גבעת התותח" (Gun Hill), ומצפונה, בקרב שארך כרבע שעה (6:00 - 6:15), עמדת שייח' חסן. בכיבושה של עמדה אחרונה זו הם לכדו גם 182 שבויים. ב-7:30 נעשה ניסיון להתקדם מעבר לשייח' חסן, עוד כ-1.2 ק"מ, לעמדה שכונתה בפי הבריטים "חפירת האריה" (Lion Trench). אם כי זה הוכתר תחילה בהצלחה, הרי הגדוד שכבש את העמדה נסוג חזרה לשייח' חסן לאחר כ-20 דקות, משעמד בפני כיתור, ובהיעדר סיוע ארטילרי.
הקרב > התייצבות החזית ב-2 בנובמבר ובימים הבאים

החל מבוקר 2 בנובמבר, הגזרה התייצבה יחסית. העות'מאנים ריכזו שני רגימנטים לצורך חיזוק ההגנה בגזרת עזה ואף להתקפת נגד, ואלה התקדמו מצפון ומצפון מזרח, אלא שהם פוזרו בעת התקדמותם על ידי הרעשה ארטילרית בריטית, שכללה סוללות יבשתיות של הקורפוס וכן ספינות מטיפוס מוניטור. החשת תגבורות זו עלתה בקנה אחד עם כוונת הבריטים לסייע באמצעות התקפה בגזרת עזה למאמץ הבריטי בגזרת באר שבע. הבריטים, אשר כיבושיהם במשך הלילה יצרו מעין אצבע דקה וארוכה במקביל ובצמוד לחוף, ניסו להרחיב מעט את אחיזתם כלפי מזרח עם כיבוש קו ביצורים עות'מאני, אשר השתרע על קו צפון-דרום, וכונה על ידי הבריטים "חפירת יונס", אלא שהם נעקרו מן המקום בהתקפת נגד. ניסיון נוסף שנערך ביום המחרת, ה-3 לחודש, הסתיים בצורה דומה. הבריטים חיזקו בימים הבאים את אחיזתם ב"אצבע" ובעיקר בשייח' חסן. עם העצרות הכוחות, הפגיזו הבריטים בהתמדה את ביצורי העות'מאנים בגזרת עזה, תחילה מסוללות קרקעיות, והחל מן החמישי לחודש, הצטרפו גם תותחי צי. ההפגזה הגיעה לשיא עוצמתה ב-6 לחודש.
הקרב > פינוי עזה

למרות הישגיהם של הבריטים בכרסום המערך העות'מאני, הרי זה לא נפרץ בשום מקום בגזרת עזה. בכל זאת, המערך העות'מאני בגזרה נחלש, ובייחוד סבלה הארטילריה, הן ממחסור בפגזים, מהם נותרו כ-300 בלבד, הן מאש אנטי סוללתית בריטית. אלה, בד בבד עם כיבוש באר שבע וההתקדמות הבריטית בגזרה זאת, הביאו את העות'מאנים להחלטה לסגת מעזה. הנסיגה התבצעה בלילה שבין 6 ל-7 לחודש, והעות'מאנים נערכו כעשרה ק"מ צפונה יותר, בקו שהתבסס על ואדי אל חסי (נחל שקמה). בלילה שבין 6 לבין 7 לחודש, הבריטים חידשו את התקפותיהם על מוצבי החוץ של עזה, כגון "גבעת המאחז", אשר נכבשה לפנות בוקר, וכמו כן, הבריטים הגיעו עד לרכס עלי מונטר. בהמשך לאותן התקפות, הבריטים נכנסו לעיר בבוקר, ומצאו אותה ריקה מכוחות עות'מאניים, כמו גם חרֵבה כתוצאה מההפגזות הרבות שספגה. ההתנגדות במבואות עזה הייתה לרוב קלה, יחסית, ונמשכה בעוז רק על הדרך היוצאת מעזה לכיוון באר שבע, אך לקראת ערב נכבשו המוצבים עות'מאניים גם באזור זה, ועד למחרת, 8 לחודש, הבריטים שלטו על אותה דרך לכל אורכה.
הקרב > ניצול ההצלחה

לקורפוס ה-20 ניתנה בתחילת המתקפה הבריטית עדיפות באמצעי התובלה על פני הקורפוס ה-21. כיוון שהתנגדות המשמר העורפי העות'מאני סמוך לדרך עזה-באר שבע שיבשה את החזרת אמצעי תובלה אלה לקורפוס ה-21, נפגעה ניידותו של האחרון בשלב זה של הלחימה. בכל זאת, הקורפוס ה-21 מיהר לשגר פרשים כדי לנצל את ההצלחה, ואלה חדרו דרך הפרצה במערך העות'מאני, עברו דרך הריסות עזה ב-9:00 והגיעו בשעה 13:00 באותו יום, 7 לחודש, עד למבואות בית חאנון. שם, כ-2.5 ק"מ דרומה מזרחה לעיירה, הם נתקלו בהתנגדות המשמר העורפי של העות'מאנים הנסוגים, אשר ניצלו את פני הקרקע הגבוהים יותר מסביבתם באותו מקום. בהמשך אותו יום הבריטים הצליחו להשתלט על מבואות העיירה. גם מערבה לבית חאנון הבריטים נתקלו בהתנגדות עזה. כוח בריטי אחר התקדם לעבר ג'באליה ולבית לאהיא. במקביל, בבוקר אותו יום, שיגר הקורפוס ה-20 רגימנט מערבה, וזאת כדי לשמור על רציפות קו החזית הבריטי גם בעת ההתקדמות, ואותו כוח יצר מגע עם הקורפוס ה-21 בשעה 14:45, כ-1.5 ק"מ מזרחה לבית חאנון. במקביל, בריגדת חי"ר התקדמה במשך היום על קו החוף משייח' חסן, ועד לרדת החשיכה חצתה את ואדי אל חסי סמוך לפתחו. למחרת הצטרפו אליה עוד שתי בריגדות. הבריטים, שהסתייעו בתותחי צי על מוניטורים, השתלטו בהמשך, בקרבות שנמשכו גם במשך הלילה ועד לשחר יום המחרת, 9 לחודש, על אזור גבעות חול שכונה 'רכס הנקניק' (Sausage Ridge). האזור הוגן בעוז על ידי משמר עורפי עות'מאני, אשר ביצע אף מספר מתקפות נגד. עם כיבוש "רכס הנקניק", הבריטים העמיקו והרחיבו במספר ק"מ את אחיזתם צפונה לוואדי, ומזרחה לנקודת החצייה. התקדמות הבריטים לוותה גם בהתקפות אוויר על מטרות כמו מפקדות, שדות תעופה (בהם שדה התעופה בעזה ששימש אותם לאחר המלחמה), מתקני תחבורה וכיוצא בזה, בשטח המוחזק על ידי העות'מאנים. מספר מטוסים הושמדו על הקרקע, ומטוס גרמני אחד הופל.
שלב זה של ניצול מהיר של ההצלחה, האופייני להתנהלותו של גנרל אלנבי, מנע התייצבות אפשרית של העות'מאנים על קו הגנה חדש, המתבסס על ואדי אל חסי.
אחרית דבר

בשבועות שלאחר הבקעת קו באר שבע-עזה, הצבא הבריטי התקדם כ-80 ק"מ, עד מעבר לירושלים ומעבר ליפו (ואגב כך, השתלט על מושבות הדרום, היישובים היהודיים הראשונים בארץ ישראל, אשר נכנסו תחת שלטון בריטי). הצבא העות'מאני לא הובס, אם כי נסוג, והנסיגה, שבוצעה במיומנות ובסדר יחסי, שימרה את עיקר כוחו. כדי לעקרו מארץ ישראל, עדיין עמדה לפני הצבא הבריטי כמעט שנה נוספת של קרבות.