stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גירוי
הערות שוליים

1 2 3 4  רוברט ס. וודוורת (1965). פסיכולוגיה. תל אביב: מסדה.
1 2  Coren, S., Ward, L. M., & Enns, J. T. (1999). Sensation and Perception. 5th. New York: Harcourt Brace College Publishers.
1 2  Ott, T., & Nieder, A. (2019). Dopamine and cognitive control in prefrontal cortex. Trends in cognitive sciences.
↑  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
↑  Basar, K., Sesia, T., Groenewegen, H., Steinbusch, H. W., Visser-Vandewalle, V., & Temel, Y. (2010). Nucleus accumbens and impulsivity. Progress in neurobiology, 92(4), 533–557.
↑  Can sensory deprivation cause hallucinations? | Lenstore.co.uk, www.lenstore.co.uk
↑  Lin Edwards, Medical Xpress, Sensory deprivation can produce hallucinations in only 15 minutes, medicalxpress.com (באנגלית)
↑  hallucination - Sensory deprivation | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4177644-6 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה ובנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גריבען

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנת עוף 
 מטבח:  המטבח היהודי 
 מוצא:  גרמניה 
 
חלקי העוף בתחילת הטיגון
גריבען או גריוולעך (מיידיש), ובעברית גלדי שומן, הוא מאכל מהמטבח האשכנזי, העשוי מעור עוף או אווז ובצל מטוגנים עד פריכות ושחומים, שנותרים לאחר הכנת שמאלץ. מאכל זה שימש כתחליף כשר לקותלי חזיר. הוא נאכל כפי שהוא ומשמש גם כמילוי לעוף, לעיתים כחלק מתערובת קוגל אטריות וכן כתוספת שמעטרת מאכלים שונים כגון כבד קצוץ וכוסמת.
אזכורים תרבותיים

חיים נחמן ביאליק הזכיר את גלדי השומן בסיפוריו "החצוצרה נתבישה":
סעודת "מלוה מלכה", שתחלתה משקה – יי"ש ומִשרת פירות בתוספת גלדי שומן, קורקבנים וכבדים מרוסקים של האווזים השחוטים, אמצעיתה – שוב משקה בצירוף תחמיץ רותח ומעלה הבל ולביבות ממולאות, וסופה – עוד הפעם משקה עם זמירות בפה ונגינת אחי בכנור וברקודים של התלהבות עד עלות השחר.
ו"מאחורי הגדר":
בימי שחיטת אַוָּזים ציפא-לאה שולחת בשכר זה "לרבי" תוספת חִנם: מנה יפה של גלדי שומן.
בסרט גברת דאוטפייר מציין בהומור דניאל הילארד, בגילומו של רובין ויליאמס, שהוא לעולם לא יקנה גריבען ממוהל, רמז לדרך הכנת המנה ולמרכיביה.
הערות שוליים

↑  מתכון לקוגל אטריות עם שמאלץ וגריבען (באנגלית)
גריבוב

| --- | --- |
סמל גריבובסמל גריבוב

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין קטן (פרובינציה) פולין קטן
 מחוז:  נובי סונץ'
 תאריך ייסוד:  1340 
 שטח:  16.95 קמ"ר
 גובה:  360 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  6,010 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°37′N 20°56′E﻿ / ﻿49.617°N 20.933°E﻿ / 49.617; 20.933
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.grybow.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגריבוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגריבוב(למפת פרובינציית פולין קטן רגילה) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהגריבוב(למפת פרובינציית פולין קטן מוגדלת) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהגריבוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גריבוב (בפולנית: Grybów; ביידיש: גריבאוו) היא עיירה במחוז נובי סונץ' שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
לגריבוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1340 בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במאה ה-19 הוקמה בעיירה תחנת רכבת, אשר תרמה להתפתחותה הכלכלית.
יהודי גריבוב

באמצע המאה ה-18 נמנו בגריבוב 41 משפחות יהודיות. מסוף המאה ה-19 ישבו בעיירה אדמו"רים מענף של שושלת אדמו"רי צאנז, שהיוו את חסידות גריבוב, ובעיירה פעל תלמוד תורה.
מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה גם פעילות ציונית ערה, כשהמפלגה הבולטת הייתה הציונים הכלליים, וכן פעלו במקום תנועות נוער ציוניות.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה וטרם מלחמת העולם השנייה נערכו ביהודי העיירה פרעות בידי פולנים מקומיים.
יהודי גריבוב > בשואה

בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי העיירה מזרחה. עם כניסת הגרמנים למקום בספטמבר 1939, החלו בחטיפת יהודים מהעיירה לעבודות כפייה, והטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט על הזרוע, הגבלות תנועה, וחובת תשלום סכומי כופר גבוהים. כמו כן, הוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם יהודי לעבודות כפייה. בסתיו 1940 נמנו בגריבוב 1,320 יהודים, שיעור גבוה מאוכלוסייתה.
במאי 1941 הובאו לעיירה כ-400 יהודים שגורשו בחוסר כל מיישובי הסביבה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. כמו כן, פעל בעיירה סניף של יס"ס. בתחילת 1942 פונו היהודים ממרכז העיירה, ורוכזו במספר סמטאות בפאתיה, שם סבלו מרעב, תוך שהמשטרה הפולנית אוסרת על העברת מזון ליהודים במקום.
בפברואר 1942 נלקחו מהעיירה 30 יהודים שהשתייכו למפלגות ציוניות, והוצאו להורג בנובי סונץ', ו-10 יהודים נוספים הוצאו להורג בגריבוב עצמה באופן פומבי. באותה עת התגברו חטיפות יהודים מהעיירה למחנות עבודה, וקשישים וחולים יהודים שנתפסו ברחובותיה הועברו להסגר בראבקה. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה סכומי כופר נוספים.
באמצע אוגוסט 1942 ציוו הגרמנים על כל יהודי העיירה לעבור לנובי סונץ'. בעת הגירוש הופרדו הזקנים והחולים, ונרצחו בסביבות העיירה. כ-1,500 היהודים הנותרים הועברו לגטו בנובי סונץ', וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כמה עשרות צעירים יהודים הושארו באופן זמני בגריבוב עבור איסוף וסידור הרכוש היהודי בה.
באוגוסט 1944 הוקם בגריבוב מחנה עבודה בו הועסקו כ-200 אסירים, ובהם יהודים. מחנה זה חוסל בינואר 1945.
בית הכנסת של גריבוב
שער בית הקברות היהודי של גריבוב
דגל גרינלנד

| --- | --- |

 כינוי:  האדום ("Aappalaartoq")
 כינויים נוספים:  דגלנו ("Erfalasorfut")
 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  12:18
 הונף לראשונה:  21 ביוני 1985
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור של לבן ואדום, עיגול אדום/לבן במרכז, מוזח לשמאל
 שם המעצב:  ת'ו כריסטיאנסן
דגל גרינלנד עוצב על ידי תושב האי, ת'ו כריסטיאנסן (Thue Christiansen). הדגל מורכב משני פסים אופקיים שווים בצבעים לבן (למעלה) ואדום, ודיסקה גדולה, במרכז הדגל עם סטייה קלה לצד התורן. המחצית העליונה של הדיסקה צבועה אדום, והתחתונה - לבן. יחס הממדים הוא 12:18. כל פס הוא בגובה של שישה חלקים. קוטר הדיסקה הוא שמונה חלקים, ומרכזה, בציר האופקי, נמצא שבעה חלקים מהתורן. בציר האנכי נמצא מרכז הדיסקה במרכז. דגל גרינלנד הוא הדגל היחיד של ישות מהמדינות הנורדיות שאינו כולל צלב נורדי.
שמו של הדגל בגרינלנדית הוא "Erfalasorfut", שפירושו "דגלנו", אך משתמשים בשם "Aappalaartoq" ("האדום") כדי להתייחס גם לדגל זה וגם לדנבּרוֹוּ. בימינו מציגים הגרינלנדים את ה-Erfalasorfut והדנברוג גם יחד, בדרך כלל זה לצד זה.
תושבי גרינלנד החלו להשתעשע ברעיון יצירת הדגל בשנת 1973, כשחמישה תושבים הציעו דגל בצבעים ירוק, לבן וכחול. בשנה שלאחר מכן, אחד העיתונים הציע 11 דוגמאות עיצוביות (שבכולן פרט לאחת הופיע צלב נורדי) וערך סקר לבחירת הפופולרי מביניהם. אולם הדנברוג היה עדיין המועדף על הנשאלים ולא היה המשך למאמץ זה.
בשנת 1978 העניקה דנמרק לגרינלנד שלטון עצמי, והפכה אותה לחברה שוות זכויות בממלכה. תנועת השלטון העצמי פרסמה בקשה להצעות לדגל, וקיבלה 555 הצעות (מתוכן 293 היו מתושבי גרינלנד). ועדת הבחירה לא הצליחה להגיע להסכמה, ולכן פנתה לציבור בבקשה לעיצובים נוספים. לבסוף, העיצוב האדום-לבן הנוכחי זכה בהצבעה של 14:11 מול עיצוב ירוק-לבן שכלל צלב נורדי. העיצוב האדום-לבן של כריסטיאנסן אומץ רשמית ב-21 ביוני 1985.
לרגל עשור ל-Erfalasorfut, הוציאה רשות הדואר של גרינלנד בול לציון האירוע ועלון שחיבר היוצר. הוא תיאר את הלבן כמסמל את הקרחונים וכיפת הקרח; את הפס האדום כמסמל את הים; חצי העיגול האדום - הפיורדים; וחצי העיגול הלבן - הקרחונים בים.
ראו גם

סמל גרינלנד
גולן (רק"מ)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוג:  נגמ"ש אופני
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  רפאל – מערכות לחימה מתקדמות 
 שנת ייצור:  2006
 יחידות שיוצרו:  64 
 מידע טכני
 אורך:  5.90 מטר
 רוחב:  2.55 מטר
 גובה:  2.35 מטר
 משקל:  16 טון
 טווח פעולה:  600 ק"מ
 מנוע:  דיזל, 315 כוחות סוס
 צוות:  1 + 10 לוחמים
 
רכב משוריין גולן הוא כלי רכב קרבי משוריין (רק"מ) בעל הנעה כפולה (4X4) המשמש כאב טיפוס לרכב לחימה מתוצרת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות הישראלית ו-Protected Vehicles Incorporated האמריקאית.
משימתו העיקרית של הגולן היא לספק הגנה מרבית ומיטבית לנוסעים ואנשי הצוות. פלטפורמת רק"מ גולן יכולה לשמש בין היתר כנושאת לוחמים, אמבולנס משוריין וגם כרכב איסוף מודיעין.
צורת ה-V של הרכב תוכננה במיוחד על מנת שהוא יוכל להגן על נוסעיו בצורה יעילה מפני מוקשים ומטעני צד.
גולן תוכנן כך שיהיה אפשר לעשות שימוש ברמות שונות של מיגון, החל ממיגון פסיבי קל ועד מיגון אקטיבי ומשמעותי, כזה שיוכל להגן גם מפני התקפות של RPG.
חיל הנחתים האמריקני ביצע הזמנה עבור 60 כלי רכב שהיו אמורים להשתתף בלחימה בעיראק.
בעקבות רכישה זו, התאפשרה רכישה גדולה יותר הן לכוחות האמריקאים והן לצה"ל, אך לבסוף גולן הודח מהתחרות של חיל הנחתים ורוב כלי הרכב מסוג זה יצאו משימוש פעיל בחיל הנחתים האמריקני.
| ישראל אמצעי לחימה מתוצרת רפאל מערכות לחימה מתקדמות |
| --- | --- | --- |
| טילים ורקטות | אנקור (אנקור כחול • אנקור כסוף • אנקור שחור) • ברק • גיל • גיל 2 • דרבי • לוז • מטאדור • סיימון • ספייק • פופאי • פיתון • שפריר • משגר השביט • תמוז • ‏CARPET • ‏Sea Breaker |  |
| עמדות שליטה מרחוק בנשק | טייפון • מאג רפא"ל • קטלנית • רואה-יורה |  |
| מערכות הגנה אווירית | ברק • כיפת ברזל • כיפת מגן • מגן אור • קלע דוד ("שרביט קסמים") • קלע חד • SPYDER • ‏כיפת רחפן |  |
| לויינים | אביר • ונוס |  |
| רכבי שטח, כלי שיט וכלי טיס | גולן • זאב • חצצית • סקיילייט • פרוטקטור • רקון • מעוז |  |
| שונות | אזוב • מאמין • מאמין קל • "מעיל רוח"/TROPHY • ספייס • לייטנינג‏ • Sky Shield‏ • THOR – מערכת סילוק פצצות |  |
דגל דייוויד הקדוש

דגל דייוויד הקדוש
דגל דייוויד הקדוש (באנגלית: Flag of Saint David) הוא הדגל המזוהה עם פטרונה של ויילס - דייוויד הקדוש.  זהו דגל שחור שבמרכזו צלב צהוב הנמתח לכל אורכו. הדגל קשור לסמלה של הדיוקסיה של דייוויד הקדוש (אנ') ומשמש לייצוגה של ויילס לצדו של דגל הדרקון האדום.
מקורותיו של הדגל עלומים, ויש הטוענים כי השימוש הראשוני בו, או בצבעי השחור-צהוב, היה בשנת 675, אולם לאחר סיפוחה של ויילס לאנגליה בשנת 1452, נזנח השימוש בדגל, כמו גם בדגל הדרקון האדום, עד לתחילתה של המאה ה-20. כיום נעשה שימוש בדגל במיוחד ביום הלאומי של ויילס ביום דייוויד הקדוש.
גרסה מסוגננת של הדגל הייתה בשימוש כתג כתף של הדיוויזיה ה-38 (בריטניה) במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2007 ג'ורג' הארגראבס (אנ'), מנהיגה של המפלגה הנוצרית של ויילס (אנ'), פתח במערכה במסגרת הבחירות לאספה הלאומית של ויילס, ואמר כי אם ייבחר לאספה, דגל ויילס הנוכחי, דגל הדרקון האדום יוחלף בדגל דייוויד הקדוש. הוא אמר גם כי הדרקון הוא "סמלו של השטן, המתואר בחזון יוחנן, פרק י"ב, ג'".
הערות שוליים

↑  וטסון, מולי (3 במאי 2007), "קבוצת נוצרים רוצה להחליף את דגל ויילס ה'מרושע'" ויילס און ליין, 1 ביולי 2008.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגל גרנזי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1936
 קבלת מעמד רשמי:  30 באפריל 1985
 מוטיבים עיצוביים:  צלב ג'ורג' הקדוש, בתוכו צלב זהוב
 גרסאות נוספות:      דגל ימי אזרחי
 דגלים היסטוריים   :     צלב ג'ורג' הקדוש   שימש כדגל גרנזי משנת 1936
דגל גרנזי אומץ בשנת 1985 והוא מורכב מצלב ג'ורג' הקדוש בצבע אדום ובתוכו צלב זהוב. הצלב הזהוב מסמל את הדוכס ויליאם מנורמנדיה, שהשתמש בצלב שכזה בקרב הייסטינגס.
הדגל הקודם של גרנזי היה פשוט צלב ג'ורג' הקדוש. גרנזי הורשתה להשתמש בו כדגל המדינה בשנת 1936.
ראו גם

סמל גרנזי
גירוד שרטון דוגר

גירוד שרטון דוגר (באנגלית: Dogger Bank itch) הוא מצב עורי המאופיין בדלקת עור (גרב) מתמשכת הנגרמת על ידי חשיפה ל"תמכת הים" או "דמדרון הים", (Alcyonidium diaphanum) (תמכה רגילה באנגלית chervil, היא סוג של תבלין), סוג של חיטחבים. המחלה, הנפוצה אצל דייגים שעובדים בים הצפוני, מוכרת על ידי חוק הפיצויים הדני מאז 1939.
פתוגנזיס

הפריחה נגרמת על ידי סוג של תגובת רגישות יתר בתיווך תאים; סוג זה של רגישות יתר מתרחש בדרך כלל אצל אנשים אשר הופכים לרגישים לתרכובות אורגניות נדיפות. אף על פי שבמקרים מסוימים עשויים להידרש מספר שנים כדי לפתח רגישות, פרק זמן זה עשוי להשתנות מאוד בהתאם לאדם. בגירוד שרטון דוגר, רגישות נרכשת לאחר טיפול חוזר ונשנה בצמילות הים שמסתבכות ברשתות דייג.
הרעלן הספציפי שאחראי לפריחה נקבע כמלח נושא הגופרית (2-הידרוקסיאתיל) דימתילסולפוקסוניום כלוריד. מלח זה נמצא גם בספוגי ים מסוימים ויש לו פעילות חוץ גופית (אין ויטרו) חזקה נגד תאי לוקמיה.
טיפול

מחקר שנערך על שני מקרים בשנת 2001 הצביע על כך שהפריחה מגיבה לציקלוספורין דרך הפה. טיפול ראשוני בסטרואידים פומיים ואקטואליים נכשל.
אפידמולוגיה

הגורם הסיבתי הוא חיטחבים, מחלקה של בעלי חיים המורכבת מבעלי חיים ישיבים, ניזונים מסינון מי ים החיים במושבות. זוהי מושבה ג'לטינית, חלקה, דמוית ספוג עד 15–30 ס"מ אורך, גדלה על סלעים וקונכיות מהחוף ועד לעומק של כמאה מטרים בערך. באופן שטחי, הם דומים לאצות. תפוצתו של בעל חיים זה היא מהים הצפוני ועד לים התיכון. המחלה נפוצה במיוחד בקרב דייגי ספינות מכמורת שעובדים בשרטון דוגר, (Dogger Bank) שרטון דיג חשוב בים הצפוני. המחלה דווחה גם מ"מפרץ נהר הסיין" (Baie de la Seine) בצרפת.
היסטוריה

מקרה רפואי שדווח ב-1957 מספר על רב חובל דייג שעבד בשרטון דוגר בים הצפוני. דמדרון הים, שנמצא בשפע באזור, עלה לעיתים קרובות ברשתות הדיג והיה צריך להיזרק בחזרה למים. לאחר שעשה זאת שוב ושוב, הקפטן "פיתח התפרצות אדומה מגרדת בחלקים המכופפים של המרפקים והאמות, שהפכה לחה והתפשטה גם לגב הידיים, האצבעות ורוב הזרוע תוך מספר ימים." למרות שהפריחה נעלמה לאחר שעזב את האזור, היא הופיעה שוב בחומרה רבה יותר כאשר חזר לאזור וביצע אותן פעולות; הפעם הפריחה התפשטה לצווארו ולפניו, והמשיכה לנזול בפלזמה במשך חודשיים.
ראו גם

דרמטיטיס של אצות
הערות שוליים

↑  James, William D.; Berger, Timothy G.;  et al. (2006). Andrews' Diseases of the Skin: clinical Dermatology. Saunders Elsevier. ISBN 978-0-7216-2921-6.
↑  Bonnevie, P. (1948). "Fisherman's 'Dogger Bank Itch'". Allergy. 1: 40–46. doi:10.1111/j.1398-9995.1948.tb03301.x.
↑  Carle JS, Christophersen C (1980). "Dogger Bank itch the allergen is 2-hydroxyethyldimethyl sulfonium ion". Journal of the American Chemical Society. 102 (15): 5107–108. doi:10.1021/ja00535a053.
↑  Warabi K, Nakao Y, Matsunaga S, Fukuyama T, Kan, T, Yokoshima S, Fusetani N., K (2001). "Dogger Bank Itch revisited: isolation of (2-hydroxyethyl) dimethylsulfoxonium chloride as a cytotoxic constituent from the marine sponge Theonella aff. mirabilis". Comparative Biochemistry and Physiology B. 128 (1): 27–30. doi:10.1016/S1096-4959(00)00316-X. PMID 11163301.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
1 2  Bowers PW, Julian CG., PW; Julian, CG (2001). "Dogger Bank Itch and cyclosporin". Journal of Dermatological Treatment. 12 (1): 23–24. doi:10.1080/095466301750163536. PMID 12171683.
1 2  Carle JS, Christophersen C., J; Christophersen, C (1982). "Dogger Bank Itch. 4. an eczema-causing sulfoxonium ion from the marine animal, Alcyonidium gelatinosum". Toxicon. 20 (1): 307–10. doi:10.1016/0041-0101(82)90232-X. PMID 6210974.
↑  Seville RH. (1957). "Dogger Bank itch – report of a case". British Journal of Dermatology. 69 (3): 92–93. doi:10.1111/j.1365-2133.1957.tb13235.x. PMID 13413061.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גירוד שרטון דוגר".
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הנוסחה המבנית של הרעלן האחראי לגירוד דוגר בנק
גבינת פאסנדאלה

| --- | --- |
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה חצי-מבושלת משומרת, רשימת גבינות בלגיות 
 על שם:  פאסנדאלה 
 אזור מוצא:  פאסנדאלה 
 מוצא:  בלגיה 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 
מייסדי מפעל הגבינות, רומיין דונק (1898-1984) וג'רמיין ספרוייט (1896-1985)
גבינת פַּאסֶנְדַאלֶה, (בהולנדית: Passendale (kaas)) היא על שם, הכפר פאסנדאלה (אנ') שבו מקור הגבינה.
מאפיינים

גבינת פאסנדאלה היא אחת הגבינות הידועות ביותר בבלגיה. גבינת פאסנדאלה רגילה מיוצרת בשתי גרסאות, קלאסית ו-Prelude. יש גם גרסת פרימיום, Passendale Bel Age.
גבינת פאסנדייל דומה לכיכר לחם, בעלת צורה עגולה, וקליפה חומה קשה, אך אכילה עם כתמים לבנים. בפנים, תוך הגבינה זהוב, מנוקד בחורים קטנים ומאוד קרמי. יש לגבינה מרקם יציב ולח, ניחוח מיוחד ואופייני מעט מתוק וטעם עדין.
היסטוריה

משפחת דונק מפאסנדאלה החלה לייצר גבינות בשנת 1932 בשיתוף פעולה של רבים מיצרני החלב באזור. לאחר מלחמת העולם השנייה, המשפחה החלה לייצר גם חלב, חמאה ויוגורט, ולבסוף העבירה את עסקיה למבשלה לשעבר. ב-1978 הם השיקו את "de Groot Hof–Grand’Ferme", גבינה בהשראת המסורת המקומית. בשנת 1980 שונה שמה ל-Passendale {פאסנדאלה) למטרות יצוא. בשנת 1991 נקנתה קבוצת Comelco, הבעלים אז של החברה לייצור פאסנדאלה, על ידי חברת Campina ההולנדית. קבוצת Bongrain, שרכשה את החברה ב-2007, הפכה ליצרנית הגבינות הבלגית השנייה בגודלה.
סוגי פאסנדאלה > קלאסי ופרלוד

בתום תהליך ההבשלה מברישים את קליפת הפאסנדאלה הקלאסית לפני האריזה.
סוגי פאסנדאלה > בל אייג'

Passendale Bel Age, הגרסה המיוחדת הזו של הגבינה מבשילה במשך 6 חודשים במרתפי הגבינה פאסנדאלה, ובעלת טעם מובחן יותר.
הערות שוליים

↑  Belgische kazen (Belgian cheeses) (Dutch/French)
↑  Passendale website, Op een dag scheen de zon... (One day, the sun shone...) (אורכב 20.10.2008 בארכיון Wayback Machine) (Dutch/French)
↑  "De Oude Kaasmakerij (The Old Cheesemaker), glossary entry for Passendale". אורכב מ-המקור ב-1 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
גביע ההכתרה

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1953
 תאריך פירוק:  1953
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל האנגלית 
 תקופת התחרות:  11 במאי 1953 – 20 במאי 1953 (10 ימים) 
 מספר תחרות:  unica 
 מספר מתמודדים:  8
 מספר משחקים:  8 
 מדינות משתתפות:  אנגליה אנגליה   סקוטלנד סקוטלנד
 עיר מארחת:  סקוטלנד 
 הכי הרבה זכיות:  סלטיק (1)
 
גביע ההכתרה (באנגלית: Coronation Cup) היה תחרות כדורגל חד-פעמית שנערכה לכבוד חגיגת הכתרתה של המלכה אליזבת השנייה. בתחרות שנערכה במאי 1953 בגלאזגו, סקוטלנד השתתפו ארבע קבוצות אנגליות וארבע קבוצות סקוטיות. בדומה לגביע תערוכת האימפריה, תחרות זו נחשבה ליוקרתית בזמנה ואפשרה לקבוצות לבחון את יכולותיהן מול קבוצות מליגות אחרות, בימים שלפני הכדורגל האירופי. סלטיק והיברניאן הסקוטיות נפגשו בגמר שנערך באצטדיון האמפדן פארק, סלטיק ניצחה בתוצאה 0-2 בפני קהל של 117,060 צופים.
רבע הגמר

סקוטלנד סלטיק 1 - 0 אנגליה ארסנל
אנגליה מנצ'סטר יונייטד 2 - 1 סקוטלנד גלאזגו ריינג'רס
אנגליה ניוקאסל יונייטד 4 - 2 סקוטלנד אברדין
סקוטלנד היברניאן 2 - 1 אנגליה טוטנהאם הוטספר (אחרי 1-1 בתום 90 דקות)
חצי הגמר

סקוטלנד סלטיק 2 - 1 אנגליה מנצ'סטר יונייטד
סקוטלנד היברניאן 4 - 0 אנגליה ניוקאסל יונייטד
משחק גמר

סקוטלנד סלטיק 2 - 0 סקוטלנד היברניאן
דגל גרנדה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי, דגל הצי האזרחי והמדיני
 יחס אורך/גובה:  3:5 (בגרסה היבשתית)   1:2 (בגרסה הימית)
 הונף לראשונה:  7 בפברואר 1974
 מוטיבים עיצוביים:  שדה, גבול, כוכב בעל 5 קודקודים, רונדל, אגוז מוסקט 
 שם המעצב:  אנטוני סי. ג'ורג'
 גרסאות נוספות:        דגל ימי
 
דגל גרנדה אומץ בשנת 1974.
שבעת הכוכבים שבדגל מסמלים את שבעת מחוזות המדינה. הכוכב באמצע הדגל, המוקף עיגול אדום מסמל את מחוז סנט ג'ורג' - בו נמצאת בירת המדינה סנט ג'ורג'ס.
בצידו השמאלי של הדגל מופיע אגוז מוסקט - אחד המוצרים העיקריים של האי. סמל זה מסמל את כינוייה ההיסטורי של גרנדה "אי התבלינים".
צבעי הדגל: אדום, זהב וירוק מסמלים את הקשר של האי לאפריקה שכן הם נחשבים כצבעים הכלל-אפריקאיים.
יחס ממדי הנס האזרחי שונה מיחס ממדי דגל הלאום (1:2 לעומת 3:5 בהתאמה).
הנס הימי מבוסס על הנס הלבן הבריטי כאשר דגל הלאום של גרנדה נמצא בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל).
ראו גם

סמל גרנדה
המנון גרנדה
גיצ'ין פונאקושי

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1868 בשורי, אוקינאווה
 פטירה:  26 באפריל 1957 (בגיל 88) טוקיו, יפן
 מידע כללי
 מדינה:  יפן 
 ספורט
 ענף ספורט:  שוטוקאן
 תקופת הפעילות:  1916–1955 (כ־39 שנים) 
 מאמן:  אנקו איטוזו, אנקו אזאטו
 הישגים
 דרגה:  שיהאן
 
גיצ'ין פונאקושי (ביפנית: 船越 義珍 ; ‏ 10 בנובמבר 1868 – 26 באפריל 1957) היה יוצרו של סגנון השוטוקאן של הקראטה וידוע כ"אבי הקראטה".

אחרי שלמד אצל שני מאסטרים אנקו איטוזו, אנקו אזאטו, הוא היה אחד מהמאסטרים של הקראטה באוקינאווה שהציג את הקראטה ליפן בשנת 1922.
היסטוריה > שנותיו הראשונות

גיצין פונאקושי נולד בשורי, אוקינאווה בשנת הרסטורציה של מייג'י בסביבות 1868 להורים ממוצא אוקינאווי, שם משפחתו המקורי היה טומינאקושי.

אחרי שהחל ללמוד בבית ספר יסודי הוא נהיה חברו הקרוב של בנו של אנקו אזאטו, מאסטר בקראטה וקנדו שבמהרה יהיה מורהו הראשון לקראטה.
הוא למד פילוסופיה סינית ויפנית ועבד כמורה באוקינאווה. במהלך הזמן, הוא התקרב למשפחת אזאטו והוא יצא למסעות ליליים למעונה של משפחת אזאטו על מנת לקחת שיעורי קראטה מאנקו אזאטו.
פונאקושי התאמן בסגנונות הפופולריים שרווחו באותה עת של קרטה אוקינאווה: שוריי-ריו ושורין-ריו. הוא פיתח את סגנונו האישי בהשפעת המרחק והתיזמון של קנדו.
השם "שוטוקאן" נלקח משם העט של פונאקושי, "שוטו", שפירושו "גלי אורנים" או "הרוח הנושבת באורנים". בנוסף להיותו מאסטר בקראטה, פונאקושי היה משורר ופילוסוף שהיה יוצא לטיולים ארוכים ביער שם עשה מדיטציה וכתב שירה.

"קאן" פירושו אולם אימונים, או בית, מכאן שוטוקאן משמעו "ביתו של השוטו". את השם טבעו תלמידיו של פונקאקושי כשהם הציבו שלט בכניסה לאולם שבו הורה פונאקושי ועליו כתוב "שוטו קאן".
בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20, היו לפונאקושי תלמידים רבים. על מנת להגביר את העניין בקראטה אוקינאווה, יצא פונאקושי לאיי יפן ב-1922.
היסטוריה > יצירתו: קראטה שוטוקאן

ב-1939 הקים פונאקושי את דוג'ו השוטוקאן הראשון שלו בטוקיו. הוא שינה את שם המילה "קראטה" ל"יד ריקה", בעוד שבמקור הייתה משמעות השם "יד סינית" (כפי שכינו אותו באוקינאווה), שתי המילים נשמעות אותו הדבר ביפנית, אך נכתבות בצורה שונה. הוא האמין שהשימוש במילה "סינית" תוליך שולל את האנשים למחשבה שהקראטה התפתח מהאיגרוף הסיני שיוצריו המקוריים אמרו שאכן הושפעו ממנו, לצד אמנויות לחימה אחרות. בנוסף לכך, פונאקושי טען באוטוביוגרפיה שלו שבהערכה פילוסופית של השימוש ב"ריקה" יתאים לכוונתו שבקראטה לא נקשרים לשום אובייקט פיזי.
פונאקושי השתמש ב"קאטה" (סדרת תנועות שאדם מבצע לבדו המדמות קרב) דבר שעורר לו התנגדות באוקינאווה וכתוצאה מכך פונאקושי נשאר בטוקיו לתמיד. הוא יצר לבסוף את התאחדות הקראטה היפנית Japan Karate Association ‏(JKA) בשנת 1955 כשפונאקושי היה המדריך הראשי. פונאקושי לא תמך בכל השינויים שארגונו ערך לבסוף בסגנון הקראטה שלו. הוא נותר בטוקיו עד למותו ב-1957.
היסטוריה > מורשתו

פונאקושי כתב מספר ספרים על קראטה בכללם האוטוביוגרפיה שלו "קרטה : דרך חיים" (כתר, 1988). מורשתו המתועדת מכילה את הפילוסופיה שלו לגבי הקראטה ונקראת ניג'ו קון, או "עשרים עקרונות". כללים אלה מהווים את הנחות היסוד של האימון לכל קראטקה (מתאמן בקראטה) שוטוקאן ופורסמו בעבודה ששמה "עשרים העקרונות המנחים של הקראטה".

בספר זה, מניח פונאקושי עשרים כללים שלהם צריכים תלמידיו לציית במאמץ "להפוך לבני אדם טובים יותר."

הקראטה-דו קיוהאן של פונאקושי (טקסט המאסטר) נותר פרסומו המפורט ביותר, מכיל חלקים על היסטוריה, כללים, קאטה וקומיטה. ציור טיגריס השוטוקאן מאת Hoan

מעטר את עטיפת הספר במהדורתו בכריכה קשה.
אנדרטה לזכרו

מצבת זיכרון להנצחתו של גיצין פונאקושי נוצרה בידי שוטוקאי באנגאקו-ג'י, מקדש בקמקורה, ב-1 בדצמבר 1968, בעיצובו של קנג'י אוגאטה. האנדרטה מציגה קליגרפיה של פונאקושי וסוגן אסהינה (1979-1891), כומר ראשי במקדש שקורא "קראטה ני סנטה נאשי" (אסור להתקיף ראשון בקראטה), השני מבין עשרים כלליו של פונאקושי. לימינו של הכלל שטבע פונאקושי נמצא העתק של שיר שהוא כתב בהיותו בדרכו ליפן בשנת 1922.
האבן השנייה מציגה כתב יד מאת נובוהידה אוהאמה ועליו כתוב:

"פונאקושי גיצין סנסיי (סנסיי משמעו מורה), מהקראטה-דו, נולד ב-10 ביוני 1870, בשורי אוקינאווה, החל מהיותו בן אחת עשרה הוא התאמן בטה-ג'וטסו תחת אזאטו אנקו ואיזוטו אנקו. הוא תירגל בחריצות וב-1912 נהיה נשיא אוקינאווה שובוקאי. במאי 1922, הוא עבר לטוקיו ונעשה מורה מקצועי של קראטה-דו. הוא הקדיש את כל חייו לפיתוחו של הקראטה-דו. הוא האריך ימים עד לגיל שמונים ושמונה ועזב את עולמנו ב-26 באפריל 1957. הסנסיי פירש מחדש את טה-ג'וטסו והפיץ את הקראטה-דו (קראטה-דו זוהי דרך הקראטה) בעוד שהוא לא הזניח את הפילוסופיה המקורית שלו. כמו בוגיי (אמנות לחימה קלאסית), כך גם פסגת הקראטה היא ה"מו" (הארה): כדי להיטהר ולהתרוקן דרך התהליך של ה"ג'וטסו" אל ה"דו". במילותיו הידועות "קראטה ני סנטה נאשי" (אסור להתקיף ראשון בקראטה) ו"קראטה ווה קונשי נו בוגיי" (קראטה היא אמנות לחימה של אנשים אינטליגנטיים), סייע לנו סנסיי להבין טוב יותר את המונח "ג'וטסו" (jutsu). במאמץ להנציח את מעלותיו ותרומותיו הגדולות לקראטה-דו המודרני כחלוץ, אנחנו, תלמידיו הנאמנים, הקמנו את השוטוקאי והצבנו את האנדרטה הזו באנקאקוג'י. "קנזן איצ'י" ("האגרוף וה
זן אחד הם").
ספריו

Funakoshi, Gichin (1973). Karate-Do Kyohan: The Master Text. translated by Tsutomu Ohshima. Tokyo: Kodansha International. ISBN 978-0870111907.
Funakoshi, Gichin (1981) [1975]. Karate-Do: My Way of Life. Tokyo: Kodansha International. ISBN 978-0870114632.
הספר תורגם לעברית בשם קרטה : דרך חיים / ג’יצ’ין פונאקושי ; עברית - שרה הניג. ירושלים : כתר, 1988.
Funakoshi, Gichin (1994) [1988]. Karate-Do Nyumon: The Master Introductory Text. translated by John Teramoto. Tokyo: Kodansha International. ISBN 978-4770018915.
Funakoshi, Gichin (2001). Karate Jutsu: The Original Teachings of Master Funakoshi. translated by Tsutomu Ohshima. Tokyo: Kodansha International. ISBN 978-4770026811.
Funakoshi, Gichin (1975). The Twenty Guiding Principles of Karate: The Spiritual Legacy of the Master. translated by John Teramoto. Tokyo: Kodansha International. ISBN 978-4770027962.