stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משי קלינשטיין
ביוגרפיה

משי קלינשטיין היא בתם הבכורה של הזמרים ריטה (לבית יהאן-פרוז) ורמי קלינשטיין.
כבר בגיל חמש כתבה והלחינה את שירה הראשון.
את אהבתה למשחק ושירה נתבו הוריה לקריירת דיבוב כבר מגיל צעיר.
בגיל עשר הופיעה בקיסריה לצד הוריה עם שיר שכתבה לאמה ריטה, לרגל יום האם.
למשי אחות צעירה, נועם, וכן שני אחים ואחות למחצה מנישואיו השניים של אביה.
בת דודתה היא השחקנית לירז צ'רכי.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל החינוך, לצידה של רוני דלומי.
למדה משחק בקורסים ובמכינות בבית צבי, אצל יורם לוינשטיין. בנוסף, למדה משחק מול מצלמה בבית ספר "טכניקה".
ביוגרפיה > קריירה > משחק

קלינשטיין השתתפה במחזמר "שיער".
בפברואר 2016 עלתה ההצגה "סיפור הפרברים" בתיאטרון הקאמרי בכיכובה של קלינשטיין, בתפקיד מריה.
באוגוסט 2017 שיחקה את פני פינגלטון, חברתה הטובה של טרייסי בהצגה "היירספריי" במשכן לאומניות הבמה. באוקטובר 2017 יצא לאור הדואט המשותף עם ריטה "קחי לך".
ב-2019 שיחקה בסדרה "בת אל הבתולה", בתפקיד הראשי. החל מאוקטובר של אותה שנה משחקת בתפקיד דפי במחזמר "אפס ביחסי אנוש" בתיאטרון בית ליסין בסירוגין עם נוי הלפרין.
גילמה את אדר רז בסדרה "למה מי מת" ששידורה ב-Yes, החל בפברואר 2021.
שיחקה בסרט "תמונת הניצחון" של אבי נשר והייתה מועמדת בטקס פרסי אופיר לשנת 2021, לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
החל מאוגוסט 2021 משמשת כפרזנטורית של חברת האוכל הישראלית "טבעול". קלינשטין היא גם פרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "דרמלוג'יקה". מספטמבר של אותה שנה משתתפת בתוכנית "פרפר נחמד".
קלינשטיין נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין "פורבס ישראל" לשנת 2022.
החל מספטמבר 2023 מגלמת את התפקיד הראשי של ג'נה בגרסה העברית של המחזמר "מלצרית" בתיאטרון הקאמרי.
מאוגוסט 2024 החלה לגלם את תפקיד רייצ'ל בהצגה "חתונה מושלמת" של התיאטרון הארצי.
ביוגרפיה > קריירה > דיבוב

לקלינשטיין קריירת דיבוב ענפה, היא החלה לדבב בשנת 2004 כילדה ומאז הספיקה לדבב בהפקות:
| סדרה/סרט/הפקה: | תפקיד: |
| --- | --- |
שי-רה ונסיכות הכוח: אדורה - שי-רה
אדומה אש: מיילין "מיי" לי
לשיר 2: פורשה קריסטל
פלונטר: רפונזל
פלונטר עד עצם היום הזה: רפונזל
פלונטר: הסדרה: רפונזל
מואנה
מואנה 2: מואנה
ראלף שובר את האיטרנט: רפונזל / מואנה
לגו נסיכות דיסני: טירת ההרפתקאות: רפונזל / מואנה
הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי: רפונזל
הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה: סופיה
הנסיכה סופיה הראשונה: סופיה
בת הים הקטנה (סדרת טלוויזיה): אריאל
אלנה מאוולור: אלנה
מראה מראה: הסיפור האמיתי: שלגייה
אלאדין (סרט, 2019): הנסיכה יסמין
הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים: הנסיכה יסמין
מפצח האגוזים וארבע הממלכות: קלרה
חתול תעלול: הילדה סאלי
צ׳ארלי בממלכת השוקולד: ויולט בורגארד
נני מקפי - קסם של אומנת: לילי בראון
הנסיכה הקטנה
אליס בארץ הפלאות: אליס קינגסלי
אליס מבעד למראה: אליס קינגסלי
ריו 2: טייני
עידן הקרח 4: יבשת בתנועה: מישמיש
עידן הקרח 5: מסלול התנגשות: מישמיש
דורה וחברים: בעיר הגדולה: אילנה
קוסמים ליום אחד: הפרח המכושף: מארי
סברינה: סודות של מכשפה בתיכון: ורה לופה
ביוגרפיה > קריירה > מוזיקה

ב-13 בפברואר 2024 הוציאה קליינשטיין את הסינגל "זה לא הזמן ללכת". את השיר כתבה מורן דוד למען ג'סיקה אלטר, בת הזוג של בן שמעוני, שנהרג במהלך טבח שבעה באוקטובר בעת שניסה לחלץ אנשים מהטבח בפסטיבל נובה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

במרץ 2022 נישאה למתן מצפי. השניים הורים לבן שנולד ב-2023.
הערות שוליים

1 2  אסי טוחן, משי קלינשטיין מול המראה: "אני באה ממשפחה שהאסתטיקה כל כך חשובה בה", באתר ynet, 31 באוקטובר 2021
↑  Forbes 30 Under 30 2022, Forbes Israel
↑  יואב בירנברג, הרפרטואר של הקאמרי: "מלצרית", המשך ל"מלאכים באמריקה" ומחזה שתלחין נונו, באתר ynet, 24 במאי 2023
↑   אורון שמיר, "מואנה 2" לא משתווה לקודמו, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2024
↑   "זה שיר לכל אהוב שאנחנו מפסידים בכל 'הותר לפרסום'", באתר וואלה, 19 בפברואר 2024
↑  יוני פרוים, בואי כלה: משי קלינשטיין התחתנה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 3 במרץ 2022
↑  מאור בן הרוש‏, שבת מלכה: משי קליינשטיין ילדה בן בכור!, באתר וואלה, 4 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387987205171  MusicBrainz: 728bb9fc-e303-452b-8f73-cff1db3d0027  VIAF: 58151715661713782230   WorldCat (עם VIAF): 58151715661713782230 
מתוך מחזמר "מלצרית", ינואר 2024
מימין לשמאל: נוי הלפרין משי קלינשטיין וטלי אורן, מתוך מחזמר "מלצרית", ינואר 2024
מוצרלה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 אזור מוצא:  קמפניה קמפניה
 מוצא:  איטליה איטליה
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה, water buffalo milk 
 גבינות
 סוג חלב:  באפלו
 תו תקן:  התמחות מסורתית מובטחת 
 
מוֹצרלה (איטלקית: Mozzarella) הוא שם של קבוצת גבינות איטלקיות טריות.
מרבית סוגי המוצרלה מורכבים מחלב תאו בלתי מפוסטר, שעובר תהליך של סיבוב בעוצמה גבוהה שמסתיים בחיתוך הגבינה והפיכתה לגושים. טעמה העדין ומרקמה הרך של המוצרלה הפך אותה לפופולרית מאוד במטבח האיטלקי וברחבי העולם.
מקור הגבינה הוא מחבל קמפניה שבדרום איטליה. מקור השם הוא מהפועל האיטלקי Mozzare, שפירושו "לחתוך" - עובדה המעידה על אופן הכנתה של הגבינה.
מקובל להגיש את הגבינה בצורה בוקונצ'יני.
היסטוריה

אגדה מספרת כי גבינת המוצרלה הראשונה נוצרה במפעל קטן בדרום איטליה, כאשר גבינה טרייה נפלה לתוך כד עם מים רותחים - וכך גילו את היכולת האלסטית של הגבן.
גבינות המוצרלה הראשונות נוצרו בחבל קמפניה שבדרום איטליה. מכיוון שבתהליך הייצור נזרק הגבן למים רותחים, הגבינה עוברת עיקור גם מ"חיידקים טובים". בנוסף לכך הגבינה לא עוברת המלחה וכתוצאה משני אלו חיי המדף של הגבינה היו קצרים במיוחד. בשל חיי המדף הקצרים של המוצרלה ובשל העובדה שרק בקמפניה ידעו לייצר אותה - רק לעיתים רחוקות יצאו מחוץ לגבולות קמפניה. במרוצת השנים התפתחו טכניקות פסטור וקירור שאפשרו חיי מדף ארוכים יותר למוצרלה, וזו התפשטה אל אזורים אחרים באיטליה.
החל מהמאה ה-18 קיים ייצור תעשייתי מאסיבי של מוצרלה בכל רחבי איטליה וכן בעולם כולו. אולם, חוות משפחתיות בדרום איטליה ממשיכות לייצר מוצרלה ביתית ואיכותית בכמויות קטנות עבור לקוחות מקומיים, בטכניקות שעוברות מדור לדור שנים רבות.
פיצה

המאכל המוכר ביותר שיש בו מוצרלה הוא פיצה. אף על פי שהיום קיימות גבינות רבות בהן משתמשים על מנת להכין פיצה, הפיצה הנפוליטנית המקורית הוכנה עם גבינת מוצרלה. האיטלקים משתמשים במוצרלה גם להכנת לזניה ולהכנת סלט קפרזה.
הכנת הגבינה

שיטות ההכנה של המוצרלה נגזרות מהשיטה המסורתית העתיקה של עשיית הגבינה. חלב באפלו גולמי, שהוא המרכיב העיקרי בגבינה, נחשב למזין מאוד והוא עשיר בשומן ובקזאין - חלבון החלב. החלב מגיע מוחמץ ומוצק, ועובר תהליך בסיסי של ייבוש. הגֶּבֶן נטחן לחלקים קטנים ועובר תהליך של סיבוב מהיר במתקן מעגלי שדומה לטחנת קמח. בשלב זה, כאשר הגֶּבֶן הפך לפירורי גבינה קטנים, הוא נטבל במים חמים עד שמרקמו נהיה דומה לזה של גומי. כעת, לאחר שהגבן לש את גוש הגבינה מעט, נוצר גוש מוצרלה גולמי שאותו ניתן לחתוך (Mozzare, באיטלקית). לרוב מקובל להשרות את גוש הגבינה במי-מלח במשך מספר שעות בטרם הוא מוכן.
באיטליה מוצרלה נחשבת איכותית כשהיא רכה.
ערכים תזונתיים

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  50.01 ג'
 
 קלוריות:  300 קק"ל
 
 חלבונים:  22.17 ג'
 פחמימות:  2.19 ג'
 שומן:  22.35 ג'
 כולסטרול:  79 מ"ג
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  179 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.03 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.283 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.104 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.037 מ"ג
 
 ברזל:  0.44 מ"ג
 סידן:  505 מ"ג
 מגנזיום:  20 מ"ג
 זרחן:  354 מ"ג
 אשלגן:  76 מ"ג
 נתרן:  627 מ"ג
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
המוצרלה עתירת שומן וחלבון, לפיכך יש לה ערך תזונתי גבוה. צבעה הלבן של המוצרלה נובע מכך שהיא מיוצרת מחלב באפלו ולא מחלב פרה, שכן מרבית הגבינות הקשות המיוצרות מחלב פרה הן בצבע צהוב. בעונות מסוימות המוצרלה עשויה לקבל צבע צהוב במקצת שמקורו בתזונת הבאפלו.
הערות שוליים

↑  מוצרלה המיוצרת מחלב פרה מכונה "פיור דה לאטה" (פרח החלב). באיטליה יש הקפדה על כינויי מקור.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539491205171  LCCN: sh98005537
ארוס

ערך זה עוסק באל האהבה במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

"חטיפתה של פסיכה"; ציור מאת ויליאם אדולף בוגרו, 1895
 תרבות:  דת יוון העתיקה: המיתולוגיה היוונית דת רומא העתיקה: המיתולוגיה הרומית
 אלים מקבילים:  קופידון, Turnu 
 אב:  Porus, ארס, זפירוס
 אם:  Peina, אפרודיטה, איריס
 אחים:  אנתרוס, ניקס, גאיה, פותוס, הימרוס, ארבוס 
 צאצאים:  Voluptas, הדון 
 
תיאור מקובל של קופידון כמלאך-תינוק מכונף עם קשת
קופידון מנסה לדקור נערה עם אחד מחיציו
קופידון שומר סוד בפסל של אטיין מוריס פלקונט בארמיטז'
אֶרוֹס (ביוונית: Έρως) הוא אל התשוקה במיתולוגיה היוונית. במיתולוגיה הרומית הוא נקרא קופידון (בלטינית: Cupīdō - או Amor). ככזה, באמנות הוא מיוצג כילד או כעלם צעיר ובעל כנפיים, המתהלך בין שושנים והמצויד בקשת ובחיצים, אשר פגיעתם מציתה תשוקה מינית.
עם זאת, רקעו לוטה בערפל והומרוס אינו מאזכר אותו ביצירותיו כאל או כגיבור. כמו כן, לא ברור מהו מקומו של ארוס במיתולוגיה היוונית: הוא אמנם מוצג כשייך לפמלייתה של אפרודיטה. אבל בעת, הוא גם זה שארגן את כאוס, בזמן הבריאה.
אם לא די בכך, הרי על רקע משנתו של אפלטון, בתיאוריה הפרוידיינית 'ארוס' הוא מושג המתייחס למכלול הדחפים לשימור החיים – העומדים בניגוד לדחפי המוות (תנטוס).
ארוס במקורות היווניים > ארוס בשירה היוונית

בשירת הומרוס, אין המונח ארוס מציין אל; אלא מושג זה מציין את החשק הגופני החזק, שמתעורר בפאריס אל הלנה, בזאוס כלפי הרה, או במחזריה של פנלופה אליה, וכדומה.
יתר על כן, בשירה הלירית, ארוס תופס מקום של אל אכזר, המתעלל בקורבנותיו או משחק ברגשותיהם של בני אדם.
לעומת זאת, בשירה ההלניסטית, ארוס מצטייר ככוח משעשע ומשתובב; שממיט אסונות על המתנגדים לו ונענש לעיתים על מעשיו. בשירה זו, הוא מתואר כילד מכונף, המצויד באשפת חיצי אהבה.
ארוס במקורות היווניים > ארוס על פי המיתולוגיה

על פי התיאוגוניה מאת הסיודוס, ארוס נולד לארבוס ולניקס (אלי הלילה והעלטה). תפקידו הוא לסדר את היקום, ולהשליט סדר בכאוס; יחד עם גאיה, טרטרוס, ניקס, וארבוס. כך גם מתואר במחזה הציפורים. כלומר הסיודוס רואה בו כאחד מהכוחות הקוסמים הראשוניים, המאפשרים לחיים להתפתח.
הולדתו של ארוס לוטה בערפל, וקיימות מספר סברות לגביה. יש האומרים שהוא בנה של האלה איליטיה; ואילו אחרים טוענים, שהוא נולד לאיריס ולזפירוס. לעיתים ארוס נחשב לבנה של אפרודיטה (אלת האהבה); אשר כנראה נולדה כשהיא כבר הייתה בהיריון עם ארוס ואחיו הימרוס. על פי מקור אחר אפרודיטה התעברה במשתה שנערך לכבוד הולדתה.
כשם שלא ידוע בוודאות מי הייתה אימו של ארוס - כן אביו אינו ידוע. ייתכן והוא היה זאוס (מלך האלים), ארס (אל המלחמה), הרמס (שליח האלים) או זפירוס (אל הרוח). כמו כן קיימת סברה שארוס הוא פרי של רומן בין אפרודיטה לבין אל הים פוסידון.
ארוס מתואר במיתולוגיה היוונית כתינוק או ילד שמנמן ומכונף, הנושא קשת ואשפת חיצים. על פי המיתולוגיה, רגש האהבה מתעורר בכל אדם שנפגע מחיציו של ארוס.
ארוס במקורות היווניים > ארוס כחלק מה"ארוטס"

לארוס שני אחים: אנטרוס והימרוס הדומים לו חיצונית וכמוהו הם נראים כתינוקות מכונפים. ארוס מסמל את התשוקה והפריון; אנטרוס -את האהבה ההדדית; ואילו הימרוס -את החשק. שלישיית התינוקות המכונפים נקראת ארוטס; והם מלווים בפוטוס -'הגעגוע'. הם מלווים את אלת האהבה אפרודיטה בכל אשר היא הולכת, ומסמלים את התשוקה המינית.
על פי האודיסיאה של הומרוס, ארוס היה בודד ורצה חבר למשחקים. לכן ילדה אימו אפרודיטה את אנטרוס ("אהבת הצד השני") ללוותו. סיפור לידת אנטרוס הוא אלגוריה עם מוסר השכל, המלמדת שאהבה זקוקה לצד שני כדי לפרוח ולשגשג.
ארוס במקורות היווניים > המיתוס של ארוס ופסיכה

המיתוס המפורט ביותר הקשור לארוס הוא אודות אהבתו לבת התמותה פסיכה. פסיכה הייתה נערה כה יפה, עד שאפרודיטה בעצמה החלה לקנא בה. האלה שלחה את בנה ארוס לשלוח חיצי אהבה בפסיכה ולגרום לה להתאהב בגבר מכוער. ארוס כה הוקסם מיופייה של פסיכה, עד שהתבלבל ונפגע מחיציו שלו.
ארוס החל לבלות את הלילות עם פסיכה, אך אסר עליה לראות את פניו. פסיכה הסקרנית התייעצה עם אחיותיה הגדולות ואלו עוררו בה את הספק שמא ארוס מכוער. הן לפיכך דרבנו אותה להדליק נר בחשכה ולהציץ בפני אהובה כשהוא נם את שנתו. כשהדליקה פסיכה את הנר, הבינה מיד מי שוכב לצידה. ארוס התעורר מטיפת שעווה שנטפה מן הנר, ובעקבות חשדה הוא נעלם מפני הנערה. בהדמנות זו הוא גם הפקיע ממנה את ארמונה ולמעשה נטש אותה, כשהיא מחוסרת כל. פסיכה עברה תלאות רבות, ביניהן מכשולים רבים שהציבה כנגדה אפרודיטה, כמו המשימה למיין ערמות גדולות של גרעינים בן לילה. לאחר שפסיכה צלחה את המשימות השונות, היא הורשתה להתאחד מחדש עם ארוס. בסופו של דבר התרצתה אפרודיטה ואף הפכה אותה לבת אלמוות.
ארוס במשתה של אפלטון

ב-'משתה' של אפלטון נוטלים חלק שבעה נואמים, שכל אחד מהם שח על שבחו של ארוס:
בנאומו, פיידרוס מתאר את ארוס, כאל עתיק, נשגב וחסר אב ואם. עבורו הוא מקור הטוב, שכן האהבה היא המניע לחיים טובים, משום שהיא מפיחה באדם האוהב את סגולת האומץ.
על פי פאוזניאס, ארוס קשור בקשר הדוק עם אפרודיטה. כשם שעל פי המיתולוגיה, קיימים שני סיפרים קוטביים על הולדתה של אפרודיטה: האחד כפרי הזדווגותם של אורנוס והים; והשני כתוצאה של בגידה של זאוס באשתו, קיימים שני ארוסים: הארוס הנשגב והארוס הנחות: הארוס הנחות נמשך לאהבה גופנית ושטחית – בלי תלות בחכמה. לעומת זאת, הארוס הנשגב מגלם את האהבה הטהורה – אהבת הנשמה. אהבה זו המגולמת בפדרסטיה האתונאית - מטיבה את האדם; מחכימה אותו; נוטעת בו את חוש הצדק; ומחייבת את האוהב והאהוב לדאוג לזולת.
אריקסימכוס מגלם את המדען. הוא מזהה את הארוס הנשגב עם הרפואה וההתעמלות; אשר מטרתן היא להטיב עם הגוף, ולאזן בין תכונות קוטביות. כמותן, המוזיקה יוצרת את האהבה ההדדית, בסדר הרמוני וקצבי. בעוד שהארוס המרוסן מביא עמו את שפע ובריאות, הארוס הבלתי מרוסן גורר הרס, מגפות ורעב. חוסר שווי המשקל בארוס, פוגע ביחסים בין האדם לאלים ובינו לבין החי והצומח. הארוס מביא עמו קוסמוס, ובלעדיו שורר הכאוס.
על פי אגטון ארוס הוא המאושר שבאלים, והוא המשובח והיפה שבהם. הוא הצעיר הנצחי והאלים הם תלמידיו. בכוחו העדין ובחנו, הוא משליט את ההסכמה, השליטה העצמית, הצדק, השפע והשלום.
לדידו של אריסטפנס, בגלל חטא היוהרה, זאוס חצה את בני האדם; וכך נוצרה תשוקה מינית שמגיעה לשובע בשלב מסוים, ומאפשרת לקיים את שלבי החיים אחריה. הוא מדגיש כי תופעה אינה קשורה דווקא במין. ההשתוקקות הזאת למשהו בלתי ידוע, לאותו ארוס עילאי, היא דבר הטבוע בבני האדם מימי קדם. ההשתוקקות הזאת היא הרצון של בני האדם לחזור לאחדות שהתקיימו לפני ההפרדות - הארוס הוא למעשה ההשתוקקות לשלמות.
"במשתה של אפלטון, סוקרטס הוא לכאורה שופרה של דיוטימה, אבל הוא למעשה מציג את משנתו על 'האהבה האפלטונית'. על פיו, ארוס הוא דימון (אנ') (ישות ביניים בין אל לאדם), שהוא פרי הזדווגותם של פורוס (אנ') ופניה (אנ') – השפע והעוני" ככזה הוא מגלם את ההשתוקקות למשהו שלעולם יהיה חסר למשתוקק – ועל כן, הוא כמהה לטוב ליפה ולידיעה. יחד עם זאת, ארוס מאחד בין העולם האלוהי לעולם המציאותי, ותפקידו לקשר בין עולם האידאות לעולם המציאות. תפקידו של ארוס בעולם הוא להביא אושר, אשר מתקשר בקשר ישיר לאהבה – והוא מנותק מהמיניות.
ארוס בפסיכולוגיה

בכתביו על המיניות ועל העונג, פרויד אימץ חלק מרעיונותיו על ארוס הרב-ממדי האפלטוני של המשתה. עבורו הוא מסמל את המיניות; כלומר סדרה שלמה של גירויים ופעילויות, הקיימים עוד בילדות המוקדמת, ומספקים עונג – הנבדל במהותו, מהתגובה להשבעה של צורך פיזיולוגי גרידא. יתר על כן, ב'מעבר לעקרון העונג', פרויד תופס את הארוס, כמילה נרדפת לדחף החיים - ולא כסתם דחף מיני. בכתביו הפסיכואנליטיים הראשונים, פרויד מנגיד את הארוס לכוחות האגו. אבל בכתביו המאוחרים, הארוס עומד בניגוד לדחפים ההרסניים של התנטוס. אדרבה, ב'פסיכולוגיה של ההמון והאנליזה של האני', הוא תופס את הארוס ככזה שמטרתו לעשות את החיים מורכבים על ידי צירוף מוסיף והולך של החומר החי המפורק לחלקיקים ולקיימו תוך כדי כך. הפילוסוף וסוציולוג הרברט מרקוזה ניכס לעצמו את המושג ארוס, ביצירתו רבת ההשפעה 'ארוס וציוויליזציה', שבה הוא בוחן את התיאוריות של פרויד, לאורה של הגותו של מרקס.
ראו גם

קופידון
לקריאה נוספת

דוד ביאלה, ארוס: מין וגוף. בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, ה'תשנ"ג, 1986. עמ' 33–36
הערות שוליים

↑  New Larousse Encyclopedia of Mythology, 'Eros', 1973 [1959], pp.132,
↑  אוצר המילים של הפסיכואנליזה / ז'אן לפלאנש וז'אן-ברטראן פונטאליס ; מצרפתית: נועם ברוך ; עריכה מדעית: מישל גרנק ; הקדמה ואחרית דבר: מישל גרנק ונועם ברוך, 2011/1967, עמ' 137–138
↑  האנציקלופדיה העברית, 'ארוס', כרך חמישי, ירושלים תשכ"א, עמ' 777–778
↑  פסוקים 120-122
↑  פירוש שמה של פסיכה הוא "נפש", ולכן מהווים ארוס ופסיכה את השילוב המושלם בין אהבת גוף לאהבת נפש. מוטיבים ממעשייה זו מצויים במעשיות רבות ובהן היפה והחיה וסינדרלה.
↑  'המשתה', כתבי אפלטון, מיוונית י"ג ליבס, ירושלים תשט"ו-תשכ"ט.
↑  דניאל בויארין, אהבה שאינה תלויה בדבר או אהבה אקדמית, מכאן - כתב עת לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית גיליון י"א - אות לטובה: פרקי מחקר מוגשים לפרופ' טובה רוזן, עמ' 16–42
↑  קרול גיליגן, הולדת העונג, הוצאת ספרי חמד - ידיעות אחרונות 2006.
↑  Drassinower, A. (2003). Freud's theory of culture: Eros, loss, and politics. Lanhan, Maryland: Rowman & Littlefield.
↑  Marcuse, Herbert (1974). Eros and Civilization: A Philosophical Inquiry into Freud. Boston: Beacon Press.
| המיתולוגיה הרומית ודת רומא העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים עיקריים | אפולו • דיאנה • וולקן • ויקטוריה • ונוס • יונו • יופיטר • לארס • מינרווה • מרס •  מרקוריוס • נפטון • סול אינוויקטוס • פורטונה • פלוטו • קווירינוס • קרס |  |
| אלים משניים | אדראנוס • אוורונקי • אוורונקוס • אורקוס • איניואוס • בונה דיאה • בלונה • ברומיוס • האדס • וריטאס • טיברינוס • טרה • יאנוס • לופרקוס • לימנטינוס • סטורנוס • פאונוס • פבריס • פולגורה • פומונה • פורינה • פרוסרפינה • פריאפוס • קאלוס • קופידון • קליטוני • קסטור ופולוקס • רומא |  |
| גיבורים מרכזיים | איניאס • הרקולס • רמוס ורומולוס |  |
| נושאי משרה דתית | אוגור • בתולה וסטלית • הרוספקס • פונטיפקס מקסימוס • פלאמן • רקס נומרנסיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356019005171  PLWABN: 9810548477305606  GND: 118530941  LCCN: no2017027204  NKC: jo2016908778  SUDOC: 02751157X  VIAF: 37707885   WorldCat (עם VIAF): 37707885 
אנטרוס (אנ') מאת אלפרד גילברט בכיכר פיקדילי
אדם גודלי

| --- | --- |

אדם גודלי, 2008
 לידה:  22 ביולי 1964 (בן 60) אמרשם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  Rickmansworth School 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2002) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם גודלי (באנגלית: Adam Godley; נולד ב-22 ביולי 1964) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. הוא היה מועמד לפרס טוני ושלוש פעמים לפרס אוליבייה.
ביוגרפיה

גודלי נולד באמרשם שבבקינגהאמשייר. הוא התחיל לשחק בגיל 9 בהפקה של רדיו ה-BBC של הסיפור "My Old Man" מאת ארנסט המינגוויי. על הבמה הופיע לראשונה כשהיה בן 11 בתפקיד הנסיך ג'ובאני במחזה "The White Devil" בתיאטרון האולד ויק. כילד הופיע עוד בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "Watch on the Rhine" מאת ליליאן הלמן, ובמחזה "Close of Play" בבימויו של הרולד פינטר. גודלי זכה להכרה בבריטניה כששיחק ב-1984 בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לספר "מונפליט" מאת ג'ון מיד פוקנר.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

ב-1986 הצטרף גודלי ללהקת התיאטרון של אלן אייקבורן בסקרבורו, ונשאר בה במשך שלוש עונות. בין המחזות בהם שיחק היו "June Moon" ו-"The Revengers' Comedies", שהוצגו גם בווסט אנד, ובמחזה "Mr A's Amazing Maze Plays" שהועבר לתיאטרון הלאומי.
במשך עונה אחת הופיע גודלי כחבר הלהקה השייקספירית המלכותית, ואחר כך גילם את קליף בהפקה של סם מנדס של המחזמר קברט בתיאטרון דונמאר ורהאוס. בהמשך שיחק בהפקות גדולות נוספות בהן "Mouth to Mouth" בתיאטרון רויאל קורט, "העמוד הראשי" בדונמאר, ובמחזה "The Rivals" בתיאטראות וסט אנד. הוא שיחק בשורה של תפקידים בתיאטרון הלאומי בהם קנת' ויליאמס במחזה "קלאו, קמפינג, עמנואל ודיק"; מיקל ב"איש הכריות" מאת מרטין מקדונה, ובתפקיד הראשי במחזה "פול" של הווארד דייוויס. הוא גילם את ג'ק וורת'ינג בהפקה של הווסט אנד למחזה "חשיבותה של רצינות", ושיחק בתפקיד ויקטור במחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד שהוצג בווסט אנד ובהפקה בברודוויי בשנת 2001. גודלי שיחק בתפקיד לורד אוולין אוקלי בהפקה מחודשת בברודוויי של המחזה "Anything Goes", והופיע בתפקיד ריימונד באביט בהפקה של הווסט אנד של "איש הגשם" לצדו של ג'וש הארטנט. עוד שיחק בתפקיד הראשי בעיבוד של דניס קלי לספרו של גאורג קייסר "From Morning to Midnight" בתיאטרון הלאומי.
חיים אישיים

גודלי חי בלוס אנג'לס עם בן זוגו הסופר ג'ון הרטמיר.
פרסים ומועמדויות

מועמדות לפרס אוליבייה – השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזה "Mouth To Mouth"
מועמדות לפרס אוליבייה – השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזה "Cleo, Camping, Emanuelle and Dick"
מועמדות לפרס אוליבייה – השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי במחזה "איש הגשם"
פרס עולם התיאטרון – הופעת בכורה מצוינת בברודוויי על המחזה "Private Lives"
פרס Outer Critics Circle – השחקן הטוב ביותר במחזמר "Anything Goes"
מועמדות לפרס טוני – השחקן הטוב ביותר במחזמר "Anything Goes"
מועמדות לפרס דרמה דסק – השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר "Anything Goes"
תיאטרון

From Morning To Midnight - התיאטרון הלאומי, לונדון
Anything Goes - תיאטרון סטיבן זונדהיים, ניו יורק
איש הגשם - תיאטרון אפולו, לונדון
פול - התיאטרון הלאומי, לונדון
Two Thousand Years - התיאטרון הלאומי, לונדון
איש הכריות (The Pillowman) - התיאטרון הלאומי, לונדון
Private Lives - תיאטרון אלברי בלונדון ובתיאטרון ריצ'רד רוג'רס בניו יורק
Mouth To Mouth - תיאטרון רויאל קורט בלונדון
מר קולפרט (Mr Kolpert) - תיאטרון רויאל קורט בלונדון
חשיבותה של רצינות (The Importance Of Being Earnest) - תיאטרון היימרקט, לונדון
Cleo, Camping, Emmanuelle And Dick - התיאטרון הלאומי, לונדון
העמוד הראשי (The Front Page) - תיאטרון דונמאר ורהאוס, לונדון
The General From America - הלהקה השייקספירית המלכותית
The White Devil - הלהקה השייקספירית המלכותית
Three hours After Marriage - הלהקה השייקספירית המלכותית
The Critic - תיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר
The Rivals' - תיאטרון אלברי, לונדון
קברט (Cabaret) - תיאטרון דונמאר ורהאוס, לונדון
A Going Concern - תיאטרון המפסטד
Mr A's Amazing Maze Plays - התיאטרון הלאומי, לונדון
June Moon - תיאטרון וודוויל, לונדון
The Revengers Comedies - תיאטרון סטרנד, לונדון
Watch On The Rhine - התיאטרון הלאומי, לונדון
Close Of Play - התיאטרון הלאומי, לונדון
The White Devil - תיאטרון אולד ויק, לונדון
הערות שוליים

↑  Adam Godley, IBDB
↑  Adam Godley Awards and Nominations
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012385054805171  BNE: XX5643139  BnF: cb16982358t (data)  GND: 1014457351  ISNI: 0000 0001 3342 5601  LCCN: n2006021143  SUDOC: 156599937  VIAF: 19105718   WorldCat (עם VIAF): 19105718
אוניברסיטת וירג'יניה

אוניברסיטת וירג'יניה (באנגלית The University of Virginia) היא אוניברסיטה הממוקמת בעיר שרלוטסוויל שבמדינת וירג'יניה שבארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1819 בידי תומאס ג'פרסון ומונה כיום כ-20,000 תלמידים.
האוניברסיטה היא מוסד ציבורי להשכלה גבוהה השייך למדינת וירג'יניה ובה פקולטות ובתי ספר המלמדים מגוון רב של תחומים, כגון רפואה, מדעים, מנהל עסקים, הנדסה, משפטים ועוד. לאוניברסיטה מוניטין אקדמאי מכובד ובסקרים שונים היא מדורגת תכופות בין האוניברסיטאות הציבוריות הטובות בארצות הברית. בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה, דורג ב-2011 על ידי האקונומיסט, במקום הרביעי בעולם בתוכנית ה-MBA שלו.
מייסד האוניברסיטה, תומאס ג'פרסון, בנוסף להיותו הנשיא השלישי של ארצות הברית, היה גם אדריכל ותכנן רבים מבנייני המוסד ורחבותיו. פרי עמלו זה נחשב למלאכת מופת עד ימינו והאוניברסיטה מוכרת כאתר מורשת עולמית, האוניברסיטה היחידה ביבשת צפון אמריקה שזכתה להכרה זו.
ארגון אקדמי

הקולג' לאמנויות ומדעים (אנ') (1824)
בית הספר למשפטים (אנ') (1819)
בית הספר לרפואה (אנ') (1819)
בית הספר להנדסה ומדעים יישומיים (אנ') (1836)
בית הספר לסיעוד (אנ') (1901)
בית הספר לחינוך (אנ') ע"ש קארי (אנ') (1905)
בית הספר ללימודי המשך ולימודים מקצועיים (אנ') (1915)
בית הספר למסחר (אנ') ע"ש מקינטייר (אנ') (1921)
בית הספר לאדריכלות (אנ') (1954)
בית הספר למנהל עסקים (אנ') ע"ש דארדן (1955)
בית הספר למנהיגות ומדיניות ציבורית (אנ') ע"ש פרנק באטן (אנ') (2007)
בית הספר למדעי הנתונים (אנ') (2019)
הערות שוליים

↑  2011 Full time MBA ranking אתר אקונומיסט
↑  Noble E. Cunningham, Jr., In Pursuit of Reason: The Life of Thomas Jefferson, p. 336.
↑  Dumas Malone, Jefferson and His Time: The Sage of Monticello, p. 417-418.
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269488205171  PLWABN: 9810691305805606  BIBSYS: 3115687  BNE: XX128390  BnF: cb11868081p (data)  CANTIC: a10894068  CiNii: DA03616365  GND: 36636-5  ISNI: 0000 0001 2289 7275  LCCN: n79053979  MusicBrainz: 6f1a012d-84c9-47ef-82b4-591156ae01a1  NKC: ko2003184579  NLA: 36070165  RERO: 02-A000188226  SNAC: w6xq0t7h  SUDOC: 026432234  Trove: 1206434  ULAN: 500300105  VcBA: 494/58757  VIAF: 126085929   WorldCat (עם VIAF): 126085929
אוסקר שלמר

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1888 שטוטגרט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 באפריל 1943 (בגיל 54) באדן-באדן, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף שטוטגרט 
 מקום לימודים:  האקדמיה הממלכתית לאמנויות היפות שטוטגארט 
 תחום יצירה:  ציור, כוריאוגרפיה, פיסול, עיצוב 
 זרם באמנות:  באוהאוס 
 הושפע על ידי:  כריסטיאן לנדרברגר 
 צאצאים:  קרין שלמר, אוטה-יאינה שלמר 
 חתימה:   
 
אוסקר שלמר (בגרמנית: Oskar Schlemmer;‏ 4 בספטמבר 1888 – 13 באפריל 1943) היה צייר, פסל, מעצב וכוריאוגרף גרמני המזוהה עם אסכולת הבאוהאוס. מפורסם בזכות יצירתו "הבלט הטריאדי", אותה העלה על הבמה בשנת 1923, המשלבת בובות, צבעים עזים ותנועה על הבמה.