חוקי ליפית-אשתר
תוכן החוק

בפיענוח חמש התעודות הצליחו החוקרים לקרוא במלואן, או כמעט במלואן, 25 סעיפי חוק. סעיפים אחרים פענחו באופן חלקי שאיננו מאפשר להבין את תוכנן המלא, אך מאפשר להבין באילו נושאים מדובר. מניתוח זה נמצאו בתחילת הקובץ שני חוקים העוסקים בשכירה ושימוש בספינות, מספר חוקים העוסקים בנדל"ן, בדגש על גידול גנים, שני חוקים שעסקו באדמות מלך, כשישה חוקים העוסקים בעבדות, חוקים העוסקים בירושה ונישואין וחוקים העוסקים בפיצוי נזקים לשור שכור.
להלן עיקרי החוקים שהצליחו לפענח (לקט ממספר תרגומים):
חוק מס' 8: אם יתן אדם לרעהו אדמה שוממה לטעת בה גן פרי, ואותו אדם לא נטע את השדה עד תומו, בעל השדה ישלם לו את שכרו גם בחלקה שלא נטע בה.
סעיף מס' 9: אם יתפס אדם גונב מגן עצי פרי של זולתו, ישלם לו עשרה שקלי כסף.
סעיף 10: אם יכרות אדם עץ בגן רעהו, ישלם לבעל הגן חצי מינה כסף.
סעיף 11: אם בסמוך לביתו של אדם נמצאת אדמה שוממה של אדם שני והראשון ביקש את השני לחזק את השמירה על אדמה זו מכיוון שיכולים להיכנס לביתו דרכה, והשני לא חיזק אותה, הוא ישלם לבעל הבית את הנזק שיגרם אם ייגנב משהו מביתו.
סעיף 12-13: אם יברח עבד או שפחה מבעליהם למרכז העיר, ובעליהם גילה שבילו לפחות חודש אצל אדם אחר, אותו אדם אחר יפצה את בעל העבד בעבד אחר, ואם אין לאדם האחר עוד עבד, ישלם לבעל העבד 15 שקלי כסף.
סעיף 14: אם עבד פיצה את בעליו (משמעות לא ברורה) ויגלה מאוחר יותר ששילם כפליים על כך, יצא העבד לחופשי.
סעיף 15: אם עבד/משרת (מִקְתֻ) הוא רכוש המלך, אין לפדות אותו.
סעיף 16: אם עבד/משרת (מִקְתֻ) הלך אל בעליו מרצונו החופשי ויבקש לעזוב את בעליו, אין לעצור בעדו. המשרת יוכל ללכת לאן שירצה.
סעיף 17: אם נכפׇה על אדם בעורמה לבצע מעשה בלתי חוקי, מבלי שהוא ידע על כך, אין לשפוט אותו על המעשה.
סעיף 18: אם בעל, או בעלת, נחלה, אחרו לשלם מס עליה, ואדם אחר שילם את המס במקומם, הנחלה תישאר בבעלות בעל האדמה המקורי לשלוש שנים ורק אז יוכל האדם ששילם את המס לקבל את הנחלה, ולבעליה לא תהיה עילה לתלונה.
סעיף 22: ...אם אב עדיין חי, וביתו תגור בביתו, בין היא במעמד של כהנת גדולה, כוהנת רגילה או קדושה, היא תחשב ליורשת שלו.
סעיף 24: אם ייוולד לאדם בן מאשתו השנייה, ילד זה יקבל את הרכוש עימה הגיעה האשה השנייה מבית אביה, אבל ירושתו של הבעל תתחלק כולה בין ילדי הבנים של האשה הראשונה והשנייה.
סעיף 25: אדם נשוי בעל ילדים מאשתו ונולד לו בן מ-שִפְחַה, והוא הבטיח לשחרר את השפחה ואת ילדיה, לא ירשו ילדי השפחה את נחלת האב.
סעיף 26: אלמן שלקח שפחה לאשה, יוריש את רכושו לבניו מאשתו המנוחה וילדי השפחה רק י(שבו בביתו?– מקוטע ולא ברור).
סעיף 27: אדם נשוי שאשתו לא ילדה לו בן, אולם זונה ילדה לו בן, עליו לתת לזונה תבואה ושמן ובגדים וילדיה ירשו אותו, אבל הזונה לא תגור בביתו, כל עוד אשתו חיה.
סעיף 28: אדם השונא את אשתו ולוקח לו אשה שנייה, אותה הוא אוהב, חייב להמשיך לכלכל את אשתו הראשונה.
סעיף 29: אם חתן מיועד מגיע לגור בביתו של חותנו המיועד ומגיש לו את המוהר, אבל החותן המיועד נותן את ביתו ליריבו של החתן המיועד, החותן המיועד יחזיר לחתן המיועד את המוהר והבת לא תינשא ליריבו של החתן.
סעיף 30: אם ייקח איש צעיר זונה מכיכר העיר לאשה, ובית המשפט יצווה עליו לא לבוא לביתה (באופן קבוע), והוא יזניח את אשתו, כופר הזנחתו יהיה כסף.
סעיף 31: ... היורשים יחלקו את אחוזת אביהם, אבל את הרכוש הקשור לאדמה לא יחלקו, כי לא להם המשפט "לבשל את מצוות אביהם במים" (כנראה, לעשות הונאה ממצוות אביהם).
סעיף 32: אם אב חוסך מוהר לבנו הבכור וזה לוקח לו אשה עוד בחייו של האב, היורש (יפריש מהירושה והמוהר גם לאח הצעיר).
סעיף 33: אם (יורש) לא חילק את העיזבון, ישלם עונש של עשרה שקלי כסף.
סעיף 34: אם שכר אדם שור וגרם לו נזק ליד נזם האף, ישלם שליש מערך השור.
סעיף 35: אם שכר אדם שור וגרם נזק לעיניו, ישלם חצי מערך השור.
סעיף 36: אם שכר אדם שור ופצע אותו בקרניו, ישלם רבע מערך השור.
סעיף 37: אם שכר אדם שור ופצע אותו בזנבו, ישלם רבע מערך השור.