stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסופרימס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  דטרויט 
 מוקד פעילות:  דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1959–1977, 1983, 2000 – 1977 
 סוגה:  דו-וופ, מוזיקת פופ, מוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז, דיסקו 
 חברת תקליטים:  מוטאון, Lu Pine Records 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1988)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 חברות לשעבר
 דיאנה רוס פלורנס באלארד מרי וילסון ברברה מרטין בטי מקגלאון סינדי בירדסונג ג'ין טרל לינדה לורנס שרי פיין סוזאי גרין
 
הסופרימס (באנגלית: The Supremes) היו שלישייה קולית נשית אמריקאית, שפעלה במסגרת חברת מוטאון בשנים 1959–1977. הסופרימס שרו בסגנונות הדו-וופ, פופ, מוזיקת נשמה ודיסקו.
הסופרימס היו אחת הלהקות המזוהות ביותר עם צליל "מוטאון", והיו ללהקה האפרו אמריקנית המצליחה ביותר בשנות ה-60. בין 1964 ל-1969 הגיעו תריסר מלהיטיהן אל המקום הראשון במצעד הכללי של הבילבורד. את להיטיהן כתב צוות הכותבים המוביל של מוטאון, הולנד-דוזייר-הולנד. הצלחתן גם בקרב קהל שאינו אפרו-אמריקני, סללה את הדרך להצלחת זמרים אפרו אמריקנים אחרים בקהל הרחב, הן בארצות הברית והן בעולם.
הסופרימס נוסדו בדטרויט ב-1959, והחלו כרביעייה בשם ה"פרימטס" (Primettes). החברות המייסדות היו פלורנס באלארד, מרי וילסון, דיאנה רוס ובטי מקגלאון, כולן תושבות שכונת העוני "ברוסטר-דאגלס" בדטרויט. ב-1960 החליפה ברברה מרטין את מקגלאון, והלהקה חתמה בחברת מוטאון בשם "הסופרימס" ב-1961. מרטין עזבה בתחילת 1962 ורוס, באלארד ווילסון המשיכו כשלישייה. השלישייה הגיעה להצלחה מרובה באמצע שנות השישים, ורוס הפכה למנהיגת הלהקה שנקראה "דיאנה רוס והסופרימס". בשנת 1967 הוחלפה באלארד בסינדי בירדסונג. רוס פרשה לקריירת סולו מצליחה ב-1970 והוחלפה בג'ין טרל. אחרי 1972 חלו חילופים רבים בהרכב הלהקה עד לסיום פעילותה ב-1977.
הסרט "נערות החלומות" נעשה בהשראת הלהקה.
ראו גם

You Can't Hurry Love
פרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה 
 הגוף המעניק:  Ukrainian Film Academy 
 תקופת הפרס:  2017–הווה (כ־8 שנים) 
 uafilmacademy.org
 
פרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע, המכונה "דג'יגה הזהב" (באוקראינית: «Золота дзиґа») הוא פרס הסרטים הלאומי של אוקראינה, המוענק על הישגים מקצועיים בפיתוח הקולנוע האוקראיני. הפרס הוקם בשנת 2017 על ידי האקדמיה האוקראינית לקולנוע (Українська кіноакадемія). הטקס הראשון התקיים ב-20 באפריל 2017 בקייב במלון Fairmont Grand Hotel.
בחירת הסרטים והזוכים

תחרות בחירת הסרטים המועמדים לפרס הראשון נערכה בין 20 בפברואר ל-20 במרץ 2017. הסרטים שהוקרנו בשנת 2016 היו זכאים להתמודד והיו צריכים להיות כאלה שהוקרנו בין 1 בינואר ל-31 בדצמבר 2016.
רשימת הסרטים המלאה (שהייתה רשימה ארוכה) שהתמודדה בפרס הראשון כללה 54 סרטים: 12 מהם סרטים עלילתיים, 15 סרטים קצרים, 19 סרטי תעודה ו-8 סרטי אנימציה. סך הכל הוגשו 76 סרטים. המועמדים זוהו באמצעות צפייה לא מסחרית ובעותקים מקוונים של הסרטים.
ב-3 באפריל 2017, פרסמה מועצת האקדמיה לקולנוע רשימה קצרה של 17 מועמדים לפרס הסרטים הלאומי הראשון. הזוכים נבחרים על ידי כל חברי האקדמיה באמצעות הצבעה בת שלושה שלבים.
סמל

הסמל העיקרי של פרס הסרט הלאומי הוא פסלון "דג'יגה הזהב" המסמל את ההתפתחות המהירה והמתמשכת של הקולנוע האוקראיני. בנוסף, שם הפרס מזכיר את המורשת היצירתית של הקולנוען הבולט דג'יגה ורטוב. יוצרת הפסל היא אולגה זכארובה, מנהלת שיווק אסטרטגית בקבוצת המדיה "אוקראינה" (Медіа Група Україна).
סמל > עיצוב

את עיצוב הפסלון פיתח האמן האוקראיני נזאר ביליק, שתיאר זאת כך: "המרכיב העיקרי בקומפוזיציה הוא סרט העשוי מסרט, ריבוע מוזהב שמסתובב באופן דינמי ומייצג את הקולנוע. צורת הפסלון דומה לנענע, אש, נבט, שהם סמל להתפתחות וחידוש של הקולנוע הלאומי".
טקסים

| הטקס | תאריך | מקום | מנחה/ים | הסרט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 20 באפריל 2017 | קייב, Fairmont Grand Hotel | אולכסנדר סקיצ'קו | "קן היונים" |
| 2 | 20 באפריל 2018 | קייב, מרכז הקונגרסים והתערוכות "פארקובקי" | אחטם סייטבלאייב ווסיליסה פרולובה | "קיבורגים" |
| 3 | 19 באפריל 2019 | קייב, מרכז הקונגרסים והתערוכות "פארקובקי" | דריה טרגובובה ואולג פניוטה | "דונבאס" |
| 4 | 3 במאי 2020 | שודר באינטרנט | דריה טרגובובה וטימור מירושניצ'נקו | "מחשבותיי שקטות הן" |
| 5 | 12 ביוני 2021 | — | דריה טרגובובה ואולג פאניוטה | "אטלנטיס" |
| — | 2022 | לא נערך בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה | לא נערך בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה | לא נערך בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה |
ראו גם

פרס אוסקר
פרס נשר הזהב (רוסיה)
הערות שוליים

↑  "Оголошено переможців української кінопремії «Золота дзиґа»". Детектор медіа. 20.04.2017. נבדק ב-21 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  Національна Кінопремія: оголошено longlist номінантів на офіційному сайті Національної кіноакадемії. Процитовано 06.04.2017
↑  "Прийнято регламент Третьої Національної кінопремії України "Золота Дзиґа"". Офіційний веб-сайт Української кіноакадемії. 20.11.2018. נבדק ב-21 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  Кінопремія на сайті Української кіноакадемії
↑  "Другу кінопремію «Золота дзиґа» вручать 19 квітня 2018 року". Детектор медіа. 19.07.2017. נבדק ב-20 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  Правила проведення онлайн-голосування в номінації «Вибір глядача» Національної кінопремії «Золота Дзиґа» на сайті Сегодня
↑  В Україні створено Національну кіноакадемію та кінопремію «Золота дзиґа» // ДМ, 20 лютого 2017
↑  Національна Кінопремія презентує головний символ — статуетку «Золота Дзиґа» на офіційному сайті Національної кіноакадемії. Процитовано 12.04.2017
↑  "Ведучим церемонії вручення Першої Національної Кінопремії стане Олександр Скічко". Офіційний сайт Української кіноакадемії. 9.03.2017. נבדק ב-11 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  "Стрічка «Гніздо горлиці» перемогла в номінації «Найкращий фільм»". Офіційний сайт Української кіноакадемії. 21.04.2017. נבדק ב-21 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  "Національну кінопремію «Золота Дзиґа» вручатимуть у 4 нових номінаціях". אורכב מ-המקור ב-13 באוקטובר 2017. נבדק ב-13 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ведучими «Золотої Дзиґи» стануть Ахтем Сеітаблаєв і Василіса Фролова". Детектор медіа. 27 лютого 2018. נבדק ב-1 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  "Даша Плахтій, Вячеслав Довженко, Наталя Ворожбіт та інші - лауреати кінопремії «Золота Дзиґа»". Офіційний сайт Української кіноакадемії. 20.04.2018. אורכב מ-המקור ב-2018-08-08. נבדק ב-22 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  "Ведучими «Золотої Дзиґи 2019» стануть Дар'я Трегубова та Олег Панюта". Детектор медіа. 18 лютого 2019. נבדק ב-19 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  "Оголошено переможців кінопремії «Золота Дзиґа 2019» (ПОВНИЙ ПЕРЕЛІК)". Детектор медіа. 19.04.2019. נבדק ב-19 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  בעקבות התפרצות נגיף הקורונה באוקראינה, הטקס נערך ללא קהל ויוקרן בשידור חי באינטרנט. מקור: Дзигу вручат на майские
↑  לא שודר בעקבות מגפת הקורונה באוקראינה
שפרה לרר

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1915 אבז'אנדה, ארגנטינה 
 פטירה:  12 במרץ 2011 (בגיל 95) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ארגנטינה 
 בן או בת זוג:  בן-ציון ויטלער 
 פרופיל ב-IMDb
 
שפרה לרר (באנגלית: Shifra Lerer; ‏30 באוגוסט 1915 – 12 במרץ 2011) הייתה שחקנית תיאטרון יידיש יהודייה-אמריקאית ילידת ארגנטינה.
ראשית חייה

לרר נולדה במושבה סנטה קטלינה שבארגנטינה ב-30 באוגוסט 1915. אביה, מנהל בבית חרושת לסבון, היגר לארגנטינה מהאימפריה הרוסית כדי להימלט מאנטישמיות ומעוני, בעזרתו של הנדבן מוריס הירש.
לרר החלה את הקריירה שלה בבואנוס איירס עם המפיק והשחקן בוריס טומשבסקי, שכיכב בהצגות באזור, כשהייתה רק בת חמש. בגיל עשר השתתפה בהפקות של יעקב בוטשנסקי בחוג תיאטרון. היא למדה בבית ספר לדרמה בספרדית ובמהשך גם הופיעה במשך שלוש שנים על הבמה הארגנטינית. לאחר מכן עברה את הבחינות של איגוד השחקנים והפכה לחברה, שיחקה עם הכוכבת מרים קרלובה-קמברוב, לאחר מכן עם משה אוישר ופלורנס וייס, ולבסוף בתפקידי דרמה עם זיגמונט טורקוב בהצגה "Urteyl, Hirsh Lekert, Ivan Kruger and Di. glokn-tsier fun Notr-dam (צלצול הפעמונים (גיבן) מנוטרדאם)."
קריירה

לרר שיחקה עם יעקב בן עמי וברטה קאליץ' בהצגה "פרופסור ממלוק" של פרידריך וולף, ב"דר פוטר" של סטרינדברג, ב"המשורר הוא עיוור גבורן" של ה. לייביק, עם סמואל גולדנברג ב"היינטיק קינדר" של קלמנוביץ' ועם מוריס שוורץ ב"מוישה כלב" של זינגר.
ב-1943 הוזמנה על ידי סמואל גולדברג להופיע בתיאטרון פארקווי בברוקלין. ההופעה הראשונה שלה הייתה בהצגה "Fun Niu York keyn Berlin".
ב-1946 חזרה לארגנטינה, שם עבדה עם בן ציון ויטלר בתיאטרון מיטר ולאחר מכן הופיעה איתו; הם התחתנו ב-1957. ויטלר נפטר מגידול במוח בשנת 1961.
לרר הצטרפה לאיגוד השחקנים ב-1949 ושיחקה ב-"Got, mensh un tayvl" יחד עם מיכל מיכלסקו וגוסטב ברגר.
חיים אישיים

לרר החליטה בסופו של דבר לגור באופן קבוע בניו יורק. היא עבדה במעגל התיאטרון ביידיש עד גיל 90. בעלה השני היה השחקן היידי מיכאל מיכלוביץ', שנפטר ב-1987.
לרר נפטרה משבץ מוחי במנהטן ב-12 במרץ 2011, בגיל 95. היא נקברה בבית הקברות מאונט היברון בפלשינג, קווינס, לצד בעלה השני מיכאל מיכלוביץ'. לרר נקברה כמה שורות מבוריס תומסהפסקי, ש"גילה" את לרר בגיל 5 בארגנטינה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1950 | "אלוהים, אדם ושטן" | פרדה |
| 1990 | "אבלון" | נלי קריצ'ינסקי |
| 1992 | "זרה בתוכנו" | אישה 1 |
| 1996 | "חדר נשימה" | סבתא של קתי |
| 1997 | "לפרק את הארי" | מבחש |
| 2000 | "הקומדיה" | - |
| 2005 | "תיאטרון יידיש: סיפור אהבה" | - |
הערות שוליים

1 2 3  Berger, Joseph (2011-03-16). "Shifra Lerer, Actress in Yiddish Theater, Dies at 95". New York Times. נבדק ב-2011-03-20.
1 2  "NYC Yiddish theater actress Shifra Lerer dies". Wall Street Journal. Associated Press. 2011-03-15. נבדק ב-2011-03-20.(הקישור אינו פעיל, September 2023)
↑  Kohn, Melvyn (2011-03-17). "New York loses Shifra Lerer, Yiddish performer born in Argentina". The Jewish Chronicle. נבדק ב-2011-03-20.
1 2  Kilgannon, Corey (2011-03-15). "Yiddish Theater Bids Farewell to Shifra Lerer". New York Times. נבדק ב-2011-03-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301668705171  GND: 1207550256  ISNI: 0000 0003 9924 0866  LCCN: no2012156765  VIAF: 292792119   WorldCat (עם VIAF): 292792119
אטמוספירה (להקה)

| --- | --- |

 מקום הקמה:  גבעתיים, ישראל
 תקופת הפעילות:  1975–1978 (כ־3 שנים)
 זרם:  רוק מתקדם בישראל
 סוגה:  רוק מתקדם, רוק פסיכדלי
 חברת תקליטים:  MIO רקורדס
 חברים לשעבר
 עודי (עובדיה) אהרוני אפרים ברק יובל ריבלין צוף פילוסוף מי-אל-מה אלון נדל
אטמוספירה הייתה להקת רוק מתקדם עצמאית ישראלית אשר הוקמה ב-1975 בידי מוטי פונסקה ויובל ריבלין בגבעתיים. בלהקה היו חברים עובדיה "עודי" אהרוני כסולן (טרום הקלטות האולפן) שהוחלף באפרים ברק, מוטי פונסקה כגיטריסט הראשי, צוף פילוסוף כבסיסט (טרום הקלטות האולפן) שפרש מההרכב ואלון נדל תפס את מקומו, יובל ריבלין (שגם כתב את שני הקטעים הארוכים שהלהקה הקליטה) כקלידן הראשי, ומי-אל-מה (שנקרא אז עמי ליפנר, ושמאוחר יותר הצטרף גם לזינגלה) כמתופף הראשי.
הלהקה הייתה חלוצה בז'אנר הרוק המתקדם בישראל ביחד עם זינגלה, וכן חלוצה בז'אנר הרוק פסיכדלי שהגיע מחוץ לישראל בזכות להקות כגון פינק פלויד ויס.
הלהקה התפרקה ב-1978, והקלטותיה יצאו לאור רק כעבור רבע מאה.
היסטוריה

הלהקה הוקמה על ידי מוטי פונסקה, יובל ריבלין, עובדיה ״עודי״ אהרוני, צוף פילוסוף ועמי ליפנר (מי אל-מה) כתלמידי בית ספר תיכון. בהמשך הצטרפו אלון נדל ושנה מאוחר יותר גם אפרים ברק מלהקת זינגלה. אטמוספירה הייתה מושפעת מאוד מלהקת יס הבריטית והייתה מיוחדת ברוק המתקדם הישראלי. הלהקה הקליטה מספר קטעים בהקלטה ביתית, באולפן גלי צה"ל, ובהמשך באולפני קולינור וטריטון. תחת התקליט חיפה הקליטו את היצירה "Cuckoo" ו-"Lady of Shallot". ברק, חבר בלהקה זינגלה, שר בקול המזכיר את סולן להקת יס, ג׳ון אנדרסון, ויחד הופיעו מספר הופעות בפסטיבל הרוק המתקדם של שאול גרוסברג בבית לסין, בבית החייל, בבית ציוני אמריקה, באמפי גני התערוכה, בפסטיבל נואיבה בסיני שאורגנו על ידי שוקי וייס, ועוד. הפרויקט עצר ב-1977 ומשם החלו החברים להתפזר להרכבים אחרים. הופעותיה הממוסדות הראשונות התקיימו באמצע 1976.
תמלילי השירים היו מאת משוררים אנגלים כמו ויליאם שייקספיר ואלפרד טניסון.
ב-2002 הוציא הלייבל MIO records את החומרים המוקלטים בדיסק כפול.
חברי ההרכב

עובדיה "עודי" אהרוני – שירה (טרום הקלטות הלהקה באולפן)
שמואל ירון - מתופף בהרכב הראשוני. (טרום הקלטות הלהקה באולפן)
מוטי פונסקה – גיטריסט ראשי
צוף פילוסוף – בסיסט (טרום הקלטות הלהקה באולפן)
אלון נדל – בסיסט ראשי
יובל ריבלין – קלידן ראשי (וכתיבת המוזיקה שהלהקה הקליטה באולפן)
אפרים ברק - שירה
מי-אל-מה/עמי ליפנר – מתופף ראשי
הלל יגל - קלידים, החליף את יובל ריבלין בזמן גיוסו לצה"ל, ועבד זמן מה עם מוטי פונסקה ומי אל-מה על חומר נוסף שהוא כתב, שלא הוקלט באולפן אבל בוצע בהופעה חיה בבית לסין ביחד עם הבסיסט אודי תמיר מזינגלה.
הערות שוליים

↑  להקת אטמוספירה – רוק מתקדם ישראלי, באתר "המדריך העברי לרוק מתקדם"
↑  מודעה, מועדון הרוק הישראלי בבית יסין, מעריב, 25 ביוני 1976
↑  מודעה, קונצרט לכבוד יום ההולדת ה-200 של ארצות הברית, מעריב, 1 ביולי 1976
הורטנס דה בוארנה

הורטנס עם בנה הבכור
הורטנס כמלכת הולנד
ציור של הורטנס משנת 1813
הורטנס אז'ני ססיליה דה בוארנה (בצרפתית: Hortense Eugénie Cécile de Beauharnais; ‏נולדה ב-10 באפריל 1783 בפריז, ממלכת צרפת - 5 באוקטובר 1837 בארננברג, שווייץ) הייתה בתו המאומצת של נפוליאון בונפרטה. היא הייתה בתם של אלכסנדר דה בוארנה וז'וזפין דה בוארנה, ואחותו של אז'ן דה בוארנה. לאחר שאמה התחתנה עם נפוליאון, שודכה הורטנס לאחיו של נפוליאון, לואי בונפרטה, והפכה למלכת הולנד. המפורסם שבבניה היה נפוליאון השלישי.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

הורטנס נולדה ב-10 באפריל 1783, בפריז בירת ממלכת צרפת. אביה היה הרוזן אלכסנדר דה בוארנה, ואמה הייתה ז'וזפין דה בוארנה. במהלך המהפכה הצרפתית הוצא אביה להורג ב-23 ביולי 1794 לקראת סוף שלטון הטרור, ואמה נכלאה ושוחררה רק ב-6 באוגוסט רק תודות להתערבות חברתה תרזה תליין. שנתיים לאחר מכן נישאה אמה לנפוליאון בונפרטה, שהיה אז קצין צעיר.
למרות שלא ירשה את יופייה של אמה, הורטנס מתוארת לרוב כילדה משעשעת ונאה עם שער ארוך זהוב ועיניים כחולות חיוורות. את השכלתה היא רכשה בבית ספרה של מאדאם קאמפאן, שבו למדה יחד עם אחותו הצעירה של נפוליאון קרוליין בונפרטה. הורטנס הייתה מלחינה חובבת, ובין היתר הלחינה את המנגינה לשיר "אנו מפליגים לסוריה" ("Partant pour la Syrie"), שנכתב בהשראת המערכה הצרפתית בסוריה ובמצרים שהוביל אביה החורג. היא גם אהבה לצפות במצעדים צבאיים, ונודעה כשחקנית ביליארד מוכשרת. בשנת 1799 ביצע נפוליאון הפיכה צבאית, והכתיר את עצמו כ"קונסול ראשון" של צרפת. בהדרגה הוא צבר סמכויות של דיקטטור.
ביוגרפיה > נישואיה

בשנת 1802, כשהייתה הורטנס בת 19, היא נישאה לאחיו הצעיר של נפוליאון לואי בונפרטה. השידוך היה ביוזמתו של נפוליאון עצמו, שחיבב מאוד את שניהם. למרות שפער הגילים היה סביר (לואי היה אז בן 24), הרי שנישואיהם לא היו מאושרים. הורטנס הייתה שופעת חיים, בעוד לואי היה דיכאוני והיפוכונדרי. נפוליאון עצמו לא היה מרוצה מיחסו של לואי אליה, והוא טען שהוא מנסה "לאלף משמעת לבת זוגו כדרך שהיה מתרגל גדוד חיילים". לואי קיים רומן בסתר עם בת דודתה של הורטנס, אמילי, ולהורטנס עצמה היו מאהבים רבים. היא ילדה ללואי שלושה ילדים:
נפוליאון שארל בונפרטה (1802–1807)
נפוליאון לואי בונפרטה (1804–1831)
שארל לואי נפוליאון בונפרטה (1808–1873)
בעוד ששני הבנים הראשונים היו דומים לאביהם, הבן השלישי (לימים קיסר צרפת) לא דמה לו כלל מבחינה גופנית, אולם סבל מהתקפי דיכאון דומים. עובדה זו, כמו גם העובדה שהוא נולד בתקופה שבה הגיע המשבר בין בני הזוג לשיאו, תרמו ליצירת ספקולציות באשר לאב לא חוקי שלו, והיו אף שטענו שאביו הוא נפוליאון הראשון בעצמו.
הורטנס קיימה בסתר רומן עם שארל ז'וזף, הרוזן דה פלאהו, בנו הלא-חוקי של שארל-מוריס דה טליראן, שנודע כאדם נאה ופיקח במיוחד. בשנת 1811 היא ילדה בסתר את ילדם, שעתיד להיות המדינאי שארל דה מורני. הורטנס הצליחה בפיקחות רבה להסוות את ההריון והלידה, ורק אחיה ומספר ידידים קרובים ידעו על כך.
ביוגרפיה > מלכת הולנד

בשנת 1804 הכתיר את עצמו נפוליאון כקיסר צרפת, ואת ז'וזפין כקיסרית. בשנת 1806 הפך נפוליאון את הרפובליקה הבטאווית, מדינת חסות צרפתית, החופפת בגבולותיה בקירוב להולנד של ימינו) לממלכה בשם ממלכת הולנד, והכתיר את לואי כמלכהּ. הורטנס לא ששה לעזוב את צרפת, וקיוותה להיות "מלכת הולנד בפריז". עם זאת, נפוליאון התעקש, ובלית ברירה הורטנס ליוותה את בעלה אל ממלכתו החדשה. עם זאת, היא הופתעה לטובה מהולנד, ועד מהרה הסתגלה לתנאי החיים שם והתחבבה על העם. עם זאת, הקרע בינה לבין לואי החריף כאשר לואי אילץ אותה ואת אנשי פמלייתה לוותר על אזרחותם הצרפתית וללמוד הולנדית. היא ולואי גרו בשני אגפים נפרדים בארמון, ונפגשו רק אם הדבר היה הכרחי. במכתביה, הורטנס תיארה את עצמה כאסירה.
בשנת 1807 מת בנם הבכור, והורטנס חזרה לצרפת בתואנה שמצבה הבריאותי אינו טוב. בעלה נסע אחריה והתפייס עמה, אולם הוא נאלץ לחזור להולנד לאחר מספר שבועות והיא סרבה לחזור עמו. היא נשארה בצרפת עד שנת 1810, אז אילץ אותה נפוליאון לשוב להולנד. עוד באותה שנה הופקע מלואי הכס ההולנדי, והממלכה סופחה לצרפת. את שארית חייו העביר לואי באוסטריה והשקיע את זמנו בכתיבה ושירה.
ביוגרפיה > אחריתה

בשנת 1814 הודח נפוליאון ממלכותו בידי צבאות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית. בעוד לואי נותר נאמן לאחיו, הורטנס וכך גם אמה ואחיה, נכנעו בפני כוחות הקואליציה. הם קיבלו חנינה מאת אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, והורטנס קיבלה את התואר "דוכסית סנט-לי" מאת לואי השמונה עשר, מלך צרפת, וקיבלה קצבת נסיכים מאת השלטון הבורבוני המלוכני. עם זאת, ב-1 במרץ 1815 נמלט בהפתעה נפוליאון מגלותו באי אלבה, ונחת בחופי פרובאנס. הורטנס העידה מאוחר יותר שהיא וידידיה היו "מופתעים ונבוכים" כשנודע להם על כך, והיא נאלצה לרדת למחתרת משום שהמשטרה הבורבונית חשדה בה בפעילות מחתרתית.
היא נמלטה אל חצרו של נפוליאון, שהחל את "שלטון מאה הימים" שלו. נפוליאון כעס עליה בגלל בגידתה ב-1814, אולם נזקק אותה תקופה לכל בעל ברית בעל השפעה, וכן חיבב אותה בזכות עצמה. במהלך מאה הימים שבין הימלטותו של נפוליאון מאלבה, לבין תבוסתו בקרב ווטרלו, מילאה הורטנס בפועל תפקיד של קיסרית. לאחר התבוסה בווטרלו, נפוליאון ציווה על הורטנס להצטרף אליו, והם בילו יחד במשך שבוע בעיר לה מלמזון. ב-15 ביולי נתפס נפוליאון בידי הבריטים, והוגלה סופית לסנט הלנה ליד אפריקה. כעת הורטנס נתפסה כתומכת של הבונפרטיסטים, והיא לא יכלה להפוך את עורה בשנית.
עוד באותה שנה היא התגרשה סופית מלואי, למרות שהם כבר לא חיו ביחד זמן רב. היא נצטוותה לצאת את פריז מיד, ונאלצה למצוא מקלט חדש. למזלה, אחיה אז'ן היה נשוי לאוגוסטה, נסיכת בוואריה, ותודות לה הצליח להשיג השפעה רבה בממלכת בוואריה. בתמיכתו, היא קנתה בית באאוגסבורג, אולם בילתה את רוב זמנה במעון הקיץ שלה בארננברג שבשווייץ. ביתה היה תמיד מלא בכמרים, והיא הרבתה לצאת למסעות. לואי קיבל חזקה על בנם הגדול, והיא הורשתה לגדל את הבן הצעיר, שעתיד להיות נפוליאון השלישי קיסר הצרפתים. היא פרסמה גם ספר זכרונות, שבו תיארה את הצד הרך יותר באישיותו של נפוליאון הראשון.
היא מתה בארננברג ב-5 באוקטובר 1837.
לקריאה נוספת

פ.וו קניון, "ז'וזפין רעיית הקיסר", תרגום: חמדה אלון, ספרי גדיש, תל אביב, תשי"ט.
קייט ויליאמס, "ז'וזפין – מאהבת, מהפכנית, קיסרית: עלייתה לגדולה של ז'וזפין בונפארט", מאנגלית: צילה אלעזר, הוצאת כתר, 2016.
אלברט גרר, "נפוליון השלישי", הוצאת הדר, תשכ"ו.
Epton, Nina. "Josephine: The Empress and her Children", London: Norton. 1976
הערות שוליים

↑  אלברט גרר, "נפוליון השלישי", הוצאת הדר, תשכ"ו, עמ' 13
↑  גרר, עמ' 24.
↑  גרר, עמ' 14.
↑  גרר, עמ' 15.
↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010. עמ' 64.
↑  גרר, עמ' 14-15.
↑  גרר, עמ' 16.
↑  גרר, עמ' 17.
↑  גרר, עמ' 18.
↑  גרר, עמ' 20.
↑  גרר, עמ' 19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277947905171  PLWABN: 9810609509405606  BIBSYS: 90641979  BNE: XX1046215  BnF: cb12564000h (data)  BPN: 03711530  GND: 118553720  HDS: 041453  ICCU: LO1V144948  ISNI: 0000 0001 0911 7123  LCCN: n84078646  MusicBrainz: b6aa7704-4b47-446e-b932-61bc3bdeb496  NKC: jo2017944465  NLA: 56970865  NLG: 146733  NTA: 070259348  RERO: 02-A012378242  RKD: 5358  SELIBR: 300839  SIKART: 13076187  SNAC: w6p2868t  SUDOC: 034941010  ULAN: 500115687  VcBA: 495/53594  VIAF: 315678692   WorldCat (עם VIAF): 315678692
בריחת יעקב מלבן

יעקב, לאה ורחל בורחים מביתו של לבן ורחל גונבת את התרפים שלו.
בריחת יעקב מלבן היא סיפור מקראי המופיע בפרשת ויצא בספר בראשית, ומתואר בספר בראשית, פרק ל"א, פסוקים א'–נ"ד.
הסיפור המקראי > רקע

לאחר גנבת הברכות, יעקב ברח מפני עשו לבית דודו - לבן הארמי. הוא רעה את צאנו, נשא את שתי בנותיו רחל ולאה, ונולדו לו אחד עשר בנים ובת. לאחר שרחל ילדה את יוסף, יעקב פונה ללבן ומבקש ממנו רשות לקחת את נשיו ואת ילדיו ולשוב לארצו. לבן מתקשה לוותר על יעקב שבגללו הוא זכה לברכה מאת ה'. הוא מציע לו לקבל שכר על עבודתו, והם מסכמים על שכר שיקבל יעקב לפי סוגי הצאן. למרות שלבן ניסה לרמות את יעקב, יעקב הצליח לגרום לצאן להתרבות כך שרכושו גדל מאוד.
שתי סיבות היו לבריחה: ראשית, יעקב הרגיש שהוא אינו אהוד בבית לבן – הוא שמע שבני לבן מדברים על כך שהוא לקח את כל עושרו של לבן, וראה שלבן כבר "איננו איתו כתמול שלשום". שנית, ה' אמר ליעקב לשוב לארצו ולמולדתו.
הסיפור המקראי > ההכנות לבריחה

יעקב זימן את רחל ולאה אל השדה, וסיפר להן שהוא מרגיש שהוא חש ביחסן עוין מצד לבן, שלבן לאורך השנים ניסה לרמות אותו אך אלוהי אביו מנע זאת ממנו ועמד לצד יעקב, ושנגלה אליו מלאך בחלום ואמר לו לשוב לארצו ולמולדתו. שתי נשיו גיבו אותו, ואמרו שאין להן חלק ונחלה בבית אביהן, ושיעשה ככל אשר אמר לו ה'.
לפי עדותו של יעקב (מאוחר יותר, בזמן העימות עם לבן), הוא לא יכול היה לקום ולשוב לארץ כנען, כי חשש שלבן לא ייתן לו לקחת את בנותיו. ולכן המתין לשעת כושר.
הסיפור המקראי > הבריחה והמרדף

כאשר לבן הלך לגזוז את צאנו, במרחק שלושה ימי הליכה, קם יעקב והעלה את נשיו, בניו ורכושו על גמלים, וברח לכיוון ארץ כנען. במהלך הבריחה רחל הלכה וגנבה את התרפים של לבן אביה. ביום השלישי לבריחה נודע ללבן שיעקב ברח, והוא אסף את אחיו ובניו ויצא למרדף. ביום השביעי לבריחת יעקב הוא השיג אותו בהר הגלעד והתכוון לפגוע בו, אך בלילה שלפני המפגש נגלה אליו אלוהים בחלום ואסר עליו לדבר עם יעקב מטוב ועד רע.
למחרת הגיע לבן למחנהו של יעקב, התעמת עם יעקב על בריחתו, טען שאם יעקב היה אומר לו שברצונו ללכת היה משלח אותו בשמחה, ודרש לדעת איפה התרפים שלו. יעקב הסביר שברח כיוון שחשש שלבן יגזול ממנו את בנותיו, ושהוא אינו יודע היכן התרפים. לבן חיפש אותם בכל האוהלים, אך לא מצא אותם כיוון שרחל החביאה אותם בכר שישבה עליו.
לאחר מכן כרתו לבן ויעקב ברית. כסמל לברית הם מקימים גלעד, יעקב מכין זבח והם אוכלים ביחד. לבן שב לארצו ויעקב המשיך במסע לעבר בית אביו.
הסיפור המקראי > תאריכים

לפי ספר היובלים התרחשו אירועים אלה בשנת 2,135 לבריאת העולם: יעקב ברח ב-21 בחודש הראשון, שהוא היום האחרון של חג המצות. ב-13 בחודש השלישי הגיע לבן להר הגלעד, למחרת דיברו ביניהם, ולמחרתו כרתו ברית ב-15 בחודש השלישי, שהוא תאריך חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.
הערות שוליים

↑  פרק כ"ט
↑  ספר שמות, פרק י"ב, פסוק י"ח.
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים