stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן גינתון
לקריאה נוספת > הנוכחות הנשית

גילעת יעל, ״איפה הייתן ומה עשיתן?: השיח המגדרי באמנות הישראלית בראשית שנות ה־90 ומקומו בביקורת האמנות בעיתון הארץ״, מאמר, 2006, עמ׳ 206
מרקוס רות, ״נידה״, בסיס לאמנות ותרבות (ללא תאריך)
לקריאה נוספת > המוזיאון מציג את עצמו

״המוזיאון מציג את עצמו II" סיור וירטואלי בתערוכה
צאלה קוטלר הדרי, ‏תערוכה | המוזיאון מציג את עצמו III: ממשיכים ללכת בשדות, באתר גלובס, 29 ביוני 2018
לקריאה נוספת > תערוכות

שותפי־על: שי אזולאי וראובן ישראל, יחד עם ענת דנון סיון (2011)
מדברים אל הקירות / גל פרידמן:<גיימרים: שם_זמני> (2013)
דוד ריב: 48—60—300 (2014)
דני גל: לילה וערפל/כמו ממרחק (2014)
ניר עברון: מסד (2016)
ארוג ופרום (2016)
כלבי אשמורת: מיכל נאמן: עץ הזאבים / איתי מרום: כלבים. קלאסי וחדש באוסף האמנות הישראלית (2016)
יאיר גרבוז (2017)
פמלה לוי (2017)
הערות שוליים

↑  אלן גינתון, "הנוכחות הנשית: אמניות ישראליות בשנות השבעים והשמונים", בתוך קטלוג התערוכה הנוכחות הנשית, מוזיאון תל אביב לאמנות 1990, עמ' 12-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261877205171  BnF: cb16701491p (data)  GND: 188420517  ISNI: 0000 0000 6695 4254  LCCN: n90723715  NKC: zmp2016919629  RERO: 02-A020050962  SUDOC: 171792475  VIAF: 77948939   WorldCat (עם VIAF): 77948939
אלן ולס

אלן ויפר ולס, חבר (באנגלית: Allan Wipper Wells, MBE; ‏ב-3 במאי 1952), הוא אתלט בריטי. הוא אלוף אולימפי בריצת 100 מטר וסגן-אלוף אולימפי בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

ולס נולד באדינבורו, סקוטלנד, ילד שני מתוך חמישה ילדים לאבא נפח ואמא, בת לדייג שעבדה בניקיון בבית החולים. את הקריירה הספורטיבית שלו הוא החל בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק. בשנת 1970 הוא זכה באליפות סקוטלנד לנוער בקפיצה משולשת, בשנת 1972 קפץ למרחק של 7.32 מטר ובשנת 1974 זכה באליפות סקוטלנד בקפיצה לרוחק. הוא התאמן בהדרכתו של וילסון יאנג ובאליפות סקוטלנד שנערכה בשנת 1977 הוא זכה בתואר הראשון שלו מתוך שבעה בריצת 100 מטר.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה ולס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.12 שניות בעזרת רוח גבית מעל המותר (4.4 מטר/שנייה) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.24 שניות. מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.07 שניות, אחרי דון קווארי מג'מייקה (10.03 שניות) ולפני הייזלי קרופורד מטרינידד וטובגו (10.09 שניות) שוב בעזרת רוח גבית מעל המותר (7.6 מטר/שנייה)
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ולס בשתי מדליות, זהב וכסף. בגיל 28 הוא זכה במדליית זהב בריצה היוקרתית ביותר ל-100 מטר בתוצאה של 10.25 שניות, זמן זהה לזה של סילביו לאונרד מקובה ורק לאחר פיענוח הפוטו פיניש נקבע כי הוא המנצח. שלישי סיים פטר פטרוב מבולגריה (10.42 שניות) ובכך היה לזוכה המבוגר ביותר בריצה זו, עד ברצלונה 1992 שבה זכה בן ארצו לינפורד כריסטי. בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא בריטי חדש של 10.11 שניות. מדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.21 שניות, 2 מאיות השנייה בלבד אחרי שיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.19 שניות) ולפני דון קווארי (20.29 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.62 שניות, 9 מאיות השנייה איטי יותר מנבחרת צרפת שזכתה במדליית ארד (38.53 שניות). לאחר המשחקים הייתה תחושה שהוא זכה בתואר היוקרתי בשל החרם האמריקאי, אך בתחרות שנערכה בקובלנץ, מערב גרמניה אותה שנה הוא ניצח את כל האצנים המהירים בעולם כולל את האמריקאים: מל לטני, סטנלי פלויד, קארל לואיס והארווי גלנס.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1981 זכה ולס כנציג אירופה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.20 שניות ומדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.53 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכה ולס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.02 שניות, לפני בן ג'ונסון מקנדה (10.05 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.43 שניות ביחד עם מייק מקפרלן ומדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.33 שניות.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים ולס פעמיים במקום רביעי, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.27 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.52 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ולס במקום 16 בלבד בריצת 100 מטר בתוצאה חלשה עבורו, 10.71 שניות ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.32 שניות, תוצאה שהייתה מספיקה לו לעלות לשלב הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.13 שניות, בשלב חצי הגמר הרביעייה הבריטית קבעה תוצאה של 38.68 שניות, שהייתה מספיקה למדליית ארד.
בשנת 1985 סבל ולס מפציעה שמנעה ממנו להתחרות וגרמה לירידה ביכולותיו ובסופו של דבר מספר שנים לאחר מכן פרש סופית מספורט תחרותי. הוא החל לאמן את נבחרת בריטניה במזחלות (בובסלי).
חייו האישיים

בשנת 1974 נישא ולס למרגוט וילקי, אף היא אצנית בינלאומית בריטית ולהם בת (נולדה ב-1985) ובן (נולד ב-1988). הם מתגוררים בגילדפורד, סארי והוא עובד כמהנדס מערכות.
תארים והישגים

ולס היה לאצן הלבן האחרון שזכה במשחקים האולימפיים בריצת 100 מטר.
ולס היה לאצן המהיר ביותר בבריטניה בריצות ל-100 ול-200 מטר, בשנים 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983 ובשנת 1984 בריצת 100 מטר.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.11 שניות (1980), שיא בריטניה
ריצת 200 מטר: 20.21 שניות (1980), שיא בריטניה
קפיצה לרוחק: 7.32 מטר (1972)
ארטי פרושאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באפריל 1993 (בן 31) הרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  קולג' ברייזנוז  בית הספר סנט פול 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארטי פרושאן (Artemas Bolour-Froushan, הידוע בשם הבמה Arty Froushan; בפרסית: آرتماس بلور-فروشان; נולד ב-16 באפריל 1993) הוא שחקן בריטי-אמריקאי ממוצא איראני.
ביוגרפיה

פרושאן נולד בהרטפורד, קונטיקט שבארצות הברית. אמו אנגלייה, ואילו אביו הוא המשורר האיראני אבול פרושאן שהיגר לבריטניה. הוא עבר בגיל צעיר עם הוריו לדרום לונדון, אנגליה.
הוא למד צרפתית וספרות באוניברסיטת אוקספורד. לאחר שסיים את לימודיו ב-2015  לקח שיעורי משחק באקדמיה למוזיקה ואמנות דרמטית של לונדון.
קריירה

בשנת 2019 פרושאן החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "קרניבל רואו". באותה שנה הופיע במחזה "לאופולד-שטאט" שכתב טום סטופארד. המחזה הוצג בריטניה וב-2022 בניו יורק.
בשנת 2022 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בית הדרקון".
במרץ 2023 לוהק פרושאן לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "דרדוויל: נולד מחדש" . באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "חתונה פרסית".
הערות שוליים

↑  Arty Froushan bei Amazon Studios, abgerufen am 10.
1 2  Neela Debnath (2022-10-04). "Who plays Qarl in House of the Dragon?". Express (באנגלית). נבדק ב-2022-10-04.
↑  Cameron Bonomolo (2023-03-27). "Daredevil: Born Again Casts Carnival Row Actor in Lead Role". Comicbook.com. נבדק ב-2023-03-31.
↑  Leslie Felperin, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏22 בינואר 2023
אלנה צ'אושסקו

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1916 פטרשט, ממלכת רומניה 
 הוצאה להורג:  25 בדצמבר 1989 (בגיל 73) טרגובישטה, רומניה 
 שם לידה:  Lenuta Petrescu 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות גנצ'אה 
 השכלה:  אוניברסיטת בוקרשט 
 תפקיד:  סגן ראש הממשלה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  ניקולאה צ'אושסקו 
 פרסים והוקרה:  מסדר הכוכב של יוגוסלביה  מדליה לציון 2500 שנה להקמת האימפריה האיראנית  מסדר מגן הממלכה  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  צווארון מסדר הנסיך אנריקה  מסדר המשחרר הגנרל סן מרטין  עיטור המסדר "ניצחון הסוציאליזם"  גיבור הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
בול דואר רומני שהופק לכבוד פתיחת תעלת דנובה-הים השחור. בבול מצוירים ניקולאה צ'אושסקו, כשהוא גוזר את הסרט, ורעייתו, אלנה צ'אושסקו, המוחאת כפיים
אלנה (לנוצה) צ'אושסקו (ברומנית: Elena Ceaușescu‏; 7 בינואר 1916 – 25 בדצמבר 1989) הייתה קומוניסטית רומנייה, רעייתו של ניקולאה צ'אושסקו ודמות חשובה בשלטון הקומוניסטי הרומני, שמילאה תפקיד של סגנית ראשונה של ראש ממשלת רומניה. אלנה צ'אושסקו הודחה יחד עם בעלה במהפכה הרומנית (1989) ולאחר משפט מהיר הוצאה להורג.
במדיה האומנותית

2014 – התמונה Untitled (Elena Ceausescu) מאת הצייר אדריאן גניה
לקריאה נוספת

Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015.
הערות שוליים

↑  תהילה עופר, אלנה: התופרת שהיתה לשליטה, מעריב, 24 בדצמבר 1989
↑  השטן ואשתו גרים בבוקרשט, פרופסור מיכאל הר-סגור מספר על שלטונם של הזוג צ'אושסקו בתוכנית הרדיו "שעה היסטורית"
↑  דורית לנדס, השלטון נשאר במשפחה, מעריב, 1 באפריל 1977
↑  רות גרובר, "צ'אושסקו מתכוון להתרחק עוד יותר מן הקו של הגוש הסובייטי", מעריב, 18 בנובמבר 1979
↑  רומניה עושה להחיאת האופנה של פולחן האישיות, מעריב, 11 באפריל 1974
↑  דורית לנדס, בבוקארשט מייחלים שסיירוס ואנס יביא עמו בשורה על מתן אשראי גדול, מעריב, 4 בדצמבר 1979
↑  דורית לנדס, צ'אושסקו מחליף אישים בצמרת אך שומר לעצמו את כל הסמכויות, מעריב, 10 באפריל 1978
↑  מייקל דובס, גב' צ'אושסקו מתמרנת כדי לחזק מעמד בעלה הנשיא, מעריב, 29 בספטמבר 1979
↑  צ'אושסקו – הכל נשאר במשפחה, חדשות, 30 במרץ 1984
↑  שאול בן חיים ונפתלי קראוס, לראשונה: חיילים הצטרפו למפגינים ברומניה, מעריב, 21 בדצמבר 1989
↑  "ניקולאי, החיילים יירו בנו" - צעקה אלנה לפני ההוצאה להורג, חדשות, 7 בינואר 1990
↑  Cel mai valoros chihlimbar de tip Rumanit din lume se va întoarce, curând, la Colți (ברומנית)
↑  אלנה - האם האגדית התגלתה כמכשפה רעה, מעריב, 26 בדצמבר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305062205171  PLWABN: 9810697028105606  BIBSYS: 90247803  BnF: cb12167070q (data)  CiNii: DA02964355  GND: 119361582  ISNI: 0000 0001 2321 2768  LCCN: n82044545  LNB: 000115097  NARA: 10568593  NDL: 00435580  NKC: mzk2004221896  NLA: 35026760  NLG: 65641  NSK: 000004672  NTA: 07500089X  RERO: 02-A003086025  SELIBR: 182780  SUDOC: 030210534  Trove: 800331  VIAF: 91290409   WorldCat (עם VIAF): 91290409
אלנה קגן

אלנה קגן (בהגייה אמריקאית: קייגן; באנגלית: Elena Kagan; נולדה ב-28 באפריל 1960) היא משפטנית יהודייה-אמריקאית, המכהנת מאז אוגוסט 2010 כשופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית. היא מונתה על ידי הנשיא ברק אובמה. קודם לכן הייתה פרקליטת המדינה של ארצות הברית, ולפני כן פרופסור ודיקנית בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
קורות חיים

קגן נולדה למשפחה יהודית ממוצא רוסי באפר וסט סייד בניו יורק, ארצות הברית, כבת השנייה מבין שלושת ילדיהם של רוברט קגן, עורך דין, וגלוריה גיטלמן-קגן, מורה בבית ספר יסודי. בגיל 12 רצתה לחגוג בת מצווה כמו הבנים – בקריאה מהתורה בתוך בית הכנסת בבוקר יום שבת, אולם הדבר לא התאפשר אז בבית הכנסת לינקולן סקוור האורתודוקסי-מודרני שאליו השתייכה משפחתה. עקב העקשנות שלה, התקיים לבסוף הטקס במתכונת דומה אך שונה (בתוך בית הכנסת, אך בערב שישי וקריאה ממגילת רות) מבר מצווה, וסלל את הדרך לבנות אחרות בעקבותיה. כיום היא מזוהה עם היהדות הקונסרבטיבית.
למדה בבית הספר התיכון שליד מכללת הנטר. בהמשך למדה באוניברסיטת פרינסטון, שם קיבלה תואר ראשון בהיסטוריה ב-1981. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא התנועה הסוציאליסטית בניו יורק. בתקופת לימודיה ערכה את עמוד מאמרי הדעה בעיתון הסטודנטים ה"דיילי פרינסטוניאן". קגן סיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה וקיבלה פרס - מלגה ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, שם הוענק לה תואר מוסמך בפילוסופיה ב-1983. לאחר מכן למדה משפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד וסיימה בהצטיינות יתרה ב-1986.
קגן החלה את חייה המקצועיים בהתמחות כמזכירה לשופט אבנר מיקבה בוושינגטון ולשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ת'ורגוד מרשל. לאחר מכן עבדה במשרד עורכי דין בוושינגטון. ב-1991 עברה לעבוד כמרצה למשפטים באוניברסיטת שיקגו. ב-1995 כיהנה כסגנית היועץ המשפטי של הבית הלבן בימי הנשיא ביל קלינטון וכן כסגנית ראש המועצה למדיניות הפנים.
בשנת 1999 חזרה לאקדמיה כמרצה באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2001 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 2003 מונתה למשרת דיקנית בית הספר למשפטים של האוניברסיטה, על ידי נשיא האוניברסיטה לורנס סאמרס, לימים היועץ הכלכלי הראשי של אובמה. בכך הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. בהיותה בתפקיד פעלה למנוע מנציגי צבא ארצות הברית גישה מלאה למתקני האוניברסיטה בירידי תעסוקה, בשל מדיניות הצבא שלא לגייס הומוסקסואלים מוצהרים.
במרץ 2009 מינה אותה ברק אובמה לפרקליטת המדינה של ארצות הברית (Solicitor general). מועמדותה אושרה על ידי הסנאט ברוב של 31–61, ובכך הייתה לאישה הראשונה הנושאת בתפקיד זה, הנחשב השלישי בחשיבותו במשרד המשפטים האמריקאי.
ב-10 במאי 2010 מונתה על ידי אובמה להחליף את השופט ג'ון פול סטיבנס בבית המשפט העליון, מינוי שאושר בסנאט ב-5 באוגוסט אותה שנה ברוב של 37–63. קגן נכנסה לתפקידה ב-7 באוגוסט. מתחילת כהונתה ועד ספטמבר 2020 (מועד פטירתה של השופטת רות ביידר גינסבורג), קגן הייתה אחת משני שופטים יהודים שכיהנו במקביל בבית המשפט העליון.
קגן אינה נשואה, ואין לה ילדים.
עמדותיה

קגן נחשבת לבעלת זיקה למפלגה הדמוקרטית ולבעלת סדר יום ליברלי. עם זאת, לאורך הקריירה עשתה מאמץ שלא להיתפס כחסידת אידאולוגיה מסוימת, ובתקופת ממשל ג'ורג' ו' בוש נמנעה מלמתוח ביקורת על מדיניות "המלחמה נגד הטרור". תמיכתה בשופטים הדוגלים באקטיביזם שיפוטי, כמו גם העדר ניסיונה כשופטת, עמדו במרכז הביקורת כלפיה מצד רפובליקאים. במהלך טקס הענקת "פרס גרובר למשפט" לנשיא בית המשפט העליון של ישראל לשעבר אהרן ברק כינתה קגן את ברק "הגיבור המשפטי שלי, השופט שקידם הכי הרבה את הדמוקרטיה, זכויות האדם, תפקיד החוק, והצדק". במהלך השימועים שלה בוועדת המשפט של הסנאט הצהיר הסנאטור ג'ף סשנס כי "קגן הייתה מתמחה של השופטים מיקבה ומרשל, וגם כינתה את השופט הישראלי אהרן ברק שהוגדר כשופט הכי אקטיביסט בעולם כגיבור שלה. אלו שופטים שאינם מתכחשים לאקטיביות שלהם, ומבקרים בגלוי את הרעיון ששופט אינו יותר מבורר נייטרלי"
הערות שוליים

↑  חלוצה בגיל 12 (באנגלית)
↑  רויטרס
↑  ניו יורק טיימס, 14 במאי 2010
↑  עיתון בית הספר למשפטים של אוני' הארוורד (אנגלית), רבקה אגול, 26 בספטמבר 2006
↑  נטשה מוזגוביה, אלנה קייגן, המועמדת של הנשיא אובמה לשופטת בביהמ"ש העליון, עונה לביקורות, באתר הארץ, 29 ביוני 2010
↑  תחילת השימועים בסנאט, וידאו, 28 ביוני 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431303105171  GND: 143381180  ISNI: 0000 0001 1492 371X  LCCN: no95027810  SNAC: w60h48d6  VIAF: 61128699   WorldCat (עם VIAF): 61128699 
קגן בפגישה עם הנשיא ברק אובמה, אפריל 2010
אלנה צאגרינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 1994 (בת 29) אתונה, יוון יוון
 שם לידה:  אלני צאגרינו
 מוקד פעילות:  יוון יוון  קפריסין קפריסין
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 מקום לימודים:  Music School of Pallini 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  יוונית
 חברת תקליטים:  Panik Records
 בן זוג:  מייק
 
אלנה צאגרינו (ביוונית: Έλενα Tσαγκρινού; נולדה ב-16 בנובמבר 1994) היא זמרת יוונית. צאגרינו היא נציגת קפריסין באירוויזיון לשנת 2021 ברוטרדם, הולנד, עם השיר "El Diablo".
ביוגרפיה > ראשית חייה

אלנה צאגרינו נולדה באתונה שביוון ב-16 בנובמבר 1994, הבכורה משני אחים. צאגרינו עוסקת בתחום המוזיקה מאז שהייתה צעירה, היא למדה בתיכון מוזיקלי. בשנת 2009 השתתפה צאגרינו בגרסה היוונית לתוכנית "Got Talent" והגיעה לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > קריירה

ב-2013 נבחנה צאגרינו ללהקת OtherView והתקבלה, היא חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "Feel Good Records". צאגרינו זכתה להצלחה עם הלהקה שלה והוציאה עמה מספר גדול של סינגלים ולהיטים. בעקבות ההצלחה שלה בלהקה היא שימשה בין השנים 2016–2017 כמנחה בתוכנית "The Voice" היוונית.
ב-2018 עזבה צאגרינו את הלהקה שלה לקריירת סולו והוציאה את הסינגל הראשון שלה "Pame Ap Tin Arhi"(Πάμε απ' την αρχή שזכה להצלחה יחסית ביוון. מאז, הוציאה הזמרת לאור מספר שירים עם אמנים מצליחים ביוון וביססה את מקומה בתרבות הפופ המקומית.
ב-25 בנובמבר 2020 נודע כי אלנה צאגרינו תייצג את קפריסין, הסמוכה ליוון והדוברת יוונית, בתחרות האירוויזיון לשנת 2021, עם השיר "El Diablo". ב-18 במאי 2021, צאגרינו ביצעה את השיר בחצי הגמר של התחרות. בתום ההצבעות, הגיעה למקום השישי עם 170 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה צאגרינו למקום ה-16 עם 94 נקודות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מאז 2017 צאגרינו נמצאת במערכת יחסים עם הראפר היווני מייק.
הערות שוליים

↑  קפריסין: אלנה צגרינו תתמודד באירוויזיון 2021, באתר EuroMix, ‏25 בנובמבר 2020
↑  Η Ελενα Τσαγκρινού πήρε τη θέση της Κρυσταλλίας στο συγκρότημα Otherview, ארכיון, 8 ביוני 2013
↑  Here are the ten qualifiers of the first semi at Eurovision 2021!
↑  Eurovision 2021 Results: Voting & Points
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1228574332  ISNI: 0000 0005 0242 3741  MusicBrainz: 9d36dd93-9561-413b-a461-299297c144e5  VIAF: 29161511913070560081   WorldCat (עם VIAF): 29161511913070560081
אלן וילסון

| --- | --- |

אלן וילסון, 1969
 לידה:  4 ביולי 1943 ארלינגטון, ארצות הברית 
 התאבד:  3 בספטמבר 1970 (בגיל 27) טופנגה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alan Christie Wilson 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1965–1970 (כ־5 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון ארלינגטון 
 סוגה:  בלוז, בלוז רוק, בלוז אלקטרוני, גוספל
 סוג קול:  גבוה
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, שירה, מפוחית
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  Canned Heat
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן וילסון (באנגלית: Alan Wilson, ידוע גם כ"ינשוף עיוור" (Blind Owl)); 4 ביולי 1943, ארלינגטון שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית – 3 בספטמבר 1970) היה גיטריסט, זמר ומוזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל השתתפותו כגיטריסט הראשי וזמר בלהקת Canned heat האמריקאית. נפטר בגיל 27 בעקבות צריכה מוגברת של ברביטורטים, מקרה שנחשד כהתאבדות, ובכך נכנס למועדון ההיפותטי "מועדון 27".
ביוגרפיה > ראשית חייו

וילסון נולד וגדל בפרברי בוסטון בארלינגטון, שבמסצ'וסטס. כמה מהמאמצים הראשונים של וילסון בביצוע מוזיקה בפומבי הגיעו בשנות העשרה שלו עם הרכב ג'אז שהקים עם חברים אחרים בעלי אוריינטציה מוזיקלית מבית הספר. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון ארלינגטון, עשה תואר שני במוזיקה באוניברסיטת בוסטון וניגן במעגל הפול-בלוז של בית קפה בקיימברידג'.
וילסון התפתח לימודית והפך לסטודנט ייעודי לבלוז מתקדם, וכתב מספר מאמרים לעיתון "ברודסייד" של בוסטון ומגזין התחייה העממית "Little Sandy Review", כולל קטע על נגן הבלוז רוברט פיט ויליאמס. וילסון נחשב על ידי רבים מבני גילו כמומחה למוזיקאי הבלוז משנות השלושים והארבעים; רבים התייחסו אליו כמי שיש לו יכולת יוצאת דופן לחיבור מוזיקלי עם אנשי הבלוז הגדולים.
ההשפעות הגדולות ביותר שלו כללו את סקיפ ג'יימס, רוברט ג'ונסון, סון האוס, צ'רלי פאטון, טומי ג'ונסון, ג'ון לי הוקר, בודי ווטרס ובוקה ווייט. סקיפ ג'יימס, בפרט, זכה להערכה רבה על ידי וילסון. בבית הספר התיכון למד וילסון את הקלטותיו של ג'יימס מ-1931 בעל פי. בהמשך, וילסון החל לשיר בדומה לקולו הגבוה של ג'יימס. בסופו של דבר וילסון שכלל את השירה בקול הגבוה וזה הפך לסגנון השירה היחיד שלו.
לאחר 'גילויו מחדש של סון האוס' (אירוע בו אמן הבלוז סון האוס היה מרוחק מהמוזיקה לתקופה ארוכה ושכח איך לנגן) ב־1964, וילסון הראה לו כיצד לנגן שוב את השירים שהאוס הקליט בשנת 1930 ו־1942. וילסון ניגן עבורו את ההקלטות הישנות של האוס והדגים אותם בגיטרה כדי להחיות את הזיכרון של האוס. האוס הקליט את אלבומו הבא עבור תקליטי קולומביה בשנת 1965. בשניים מהשירים באלבום ניגן וילסון על מפוחית וגיטרה. במכתב לג'אז ג'ורנל שפורסם בגיליון ספטמבר 1965, דיק ווטרמן, מנהל המגזין, העיר את הדברים הבאים על הפרויקט של וילסון: "זהו אלבום סולו, פרט לגיבוי לשני קטעים של ילד לבן בן 21 מקיימברידג 'בשם אלן וילסון. אלן מנגן בגיטרה שנייה ב"Empire State Express" ונבל ב-"Levee Camp Moan". הוא מעולם לא הקליט לפני כן, אך הוא גיבה את ג'ון הרט, סקיפ ג'יימס, סליפי ג'ון אסטס, בוקה ווייט ורבים אחרים. טוב, והרקורד יוכיח זאת".
ביוגרפיה > Canned Heat

במהלך הופעה בקיימברידג', פגש וילסון את הגיטריסט האמריקני ג'ון פאי. זה כינה אותו "ינשוף עיוור" בגלל קוצר הראייה הקיצוני שלו, תווי הפנים המעוגלים ואופי המחקר, ומאז הוא רכש לעצמו כינוי זה. באחד המקרים כשניגן בחתונה, הוא הניח את הגיטרה שלו על עוגת החתונה מכיוון שהוא לא ראה אותה. כפי שכתב מתופף קנד היט אדולפו דה לה פארה לימים בספרו: "בלי המשקפיים, אלן פשוטו כמשמעו לא יכול היה לזהות את האנשים איתם ניגן ממרחק מטר, עד כדי כך היה עיוור 'הינשוף העיוור'".
בעידודו של פאי, וילסון עבר איתו ללוס אנג'לס במטרה לסייע לפאי עם עבודת המחקר שלו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בנושא צ'רלי פאטון. בלוס אנג'לס הכיר וילסון את בוב הייט, חובב בלוז, זמר ואספן תקליטים, שהקים עמו אחר כך את להקת קנד היט. עם קנד היט, וילסון הופיע בשתי הופעות בולטות של תקופת שנות השישים, פסטיבל הפופ של מונטריי בשנת 1967 ו-פסטיבל וודסטוק בשנת 1969.
אף על פי שההופעה החיה של הלהקה נחתכה מהסרט וודסטוק המקורי, הם הוצגו במלאת 25 שנה בגרסת הבמאי לסרט המקורי. שמכיל קטעים שלא הוכנסו לסרט הראשון. גרסת האולפן לשיר "Going up the Country" (שאותו כתב, הלחין ושר וילסון) אף היוותה חלק מפסקול הסרט וודסטוק המקורי. וילסון גם כתב ושר את הלהיט "On The Road Again'".
בריאיון למגזין DownBeat הוא העיר, "... אני מנגן [בהקלטה] בשש כלים שונים - שלושה קטעי גיטרה, מפוחית, קולות וטמבורין, כולם מוקלטים בזמנים שונים." באלבום הכפול "Hooker 'N Heat", שהוקלט עם הלהקה וג'ון לי הוקר, הוקר נשמע תוהה כיצד וילסון מסוגל לעקוב אחרי הנגינה בגיטרה שלו כל כך טוב. הוקר היה ידוע כ'פרפורמר' שקשה ללוות אותו, בין השאר בגלל ההתעלמות של שירתו ממבנה ומהירות השירים. עם זאת, נראה כי וילסון לא התקשה כלל לעקוב אחריו באלבום הזה. הוקר מסיק בהקלטה כי "אתה (וילסון) בטח הקשבת לתקליטים שלי כל חייך". כמו כן ידוע כי הוקר הצהיר ש"וילסון הוא גיטריסט המפוחית הגדול ביותר אי פעם".
ביוגרפיה > המוות הפתאומי

ב־3 בספטמבר 1970, וילסון נמצא מת על צלע הר מאחורי בית הקיץ בקניון של בוב הייט; הוא היה בן 27. בנתיחה שלאחר המוות נמצאו בגופו כמויות גדולות של אלכוהול וברברטורט. על פי הדיווחים, וילסון ניסה להתאבד כמה חודשים קודם לכן, תוך כדי קפיצה מגשר במכוניתו מהכביש המהיר בלוס אנג'לס. הוא ניצל ואושפז בקצרה בגלל דיכאון משמעותי, ושוחרר לאחר מספר שבועות.
אף על פי שלעיתים מדווחים על מותו כהתאבדות, הדבר לא נקבע בבירור והוא לא השאיר שום פתק. מותו של וילסון הגיע שבועיים בלבד לפני מותו של ג'ימי הנדריקס וארבעה שבועות לפני מותה של ג'ניס ג'ופלין, שני אמנים שנפטרו גם הם באותו גיל. יחד עם הכישרון והאינטלקט שלו, לוילסון היה מוניטין של סרבול חברתי ומופנמות, שהיו אולי סימפטום לדיכאון שלו. וילסון היה "חנון" נלהב שאוהב לקרוא ספרים בנושא בוטניקה ואקולוגיה. לעיתים קרובות הוא ישן בחוץ כדי להיות קרוב יותר לטבע. בשנת 1969 הוא כתב והקליט שיר, "Poor Moon", שהביע דאגה מפני זיהום פוטנציאלי של הירח. הוא כתב מאמר בשם 'Grim Harvest', על יערות העצים האדומים בקליפורניה, שהודפס והוכנס לתוך עטיפות תקליטי הויניל של אלבום הלהקה המאוחר יותר, Historical Figures and Ancient Heads, בתור מחווה לוילסון.
וילסון התעניין מאוד בשימור עולם הטבע, ובמיוחד העצים האדומים. על מנת לתמוך בחלומו, רכשה משפחתו של וילסון חורשות ביערות העצים האדומים בקליפורניה על מנת שהעצים לא יכרתו, ובנוסף הקימו שם אנדרטה לזכרו. הכסף שנתרם ליצירת אנדרטה זו ישמש גם את הליגה לתמיכה יערות עצים אדומים, מחקר, חינוך ורכישת קרקעות של עצי גידול אדומים חדשים וישנים כאחד. השיר של סטיבן סטילס "איש הבלוז" מתוך האלבום Manassas מוקדש לווילסון, יחד עם ג'ימי הנדריקס ודואן אלמן.
דיסקוגרפיה > עם קנד היט

(Canned Heat (1967
(Boogie with Canned Heat (1968
(Living the Blues (1968
(Hallelujah (1969
(Future Blues (1970
(Vintage (1970
Hooker 'N Heat (1970)
הערות שוליים

↑  רבקה דיוויס, Blind Owl Blues: The Mysterious Life and Death of Blues Legend Alan Wilson, Blind Owl Blues, 2013-03-28, עמ' 7, ISBN 978-0-615-79298-9. (באנגלית)
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 10
↑  ריצ'י אונטרברגר, Turn! turn! turn! : the '60s folk-rock revolution, San Francisco : Backbeat Books, 2002, עמ' 190, ISBN 978-0-87930-703-5
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 35
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 37
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 53
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 54
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 45
↑  טד גיואיה, Delta blues : the life and times of the Mississippi Masters who revolutionized American music, New York : W.W. Norton, 2008, עמ' 372, ISBN 978-0-393-06258-8
↑  Son House (Waterman told it like it was in 1965), weeniecampbell.com
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 62, 63
↑  אדולפו דה לה פארה, Living the blues: Canned Heat's story of music, drugs, death, sex and survival, Canned Heat Music, 2010, עמ' 125, ISBN 978-0-615-51604-2. (בספרדית)
↑  ג'ון מילווארד, Crossroads: How the Blues Shaped Rock 'n' Roll (and Rock Saved the Blues), UPNE, 2013, עמ' 80, ISBN 978-1-55553-823-1. (באנגלית)
↑  אדולפו דה לה פארה (2000), עמ' 19
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 229, 243
↑  ניק טלבסקי, Knocking on Heaven's Door: Rock Obituaries, Omnibus, 2006, עמ' 719, ISBN 978-1-84609-091-2. (באנגלית)
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 218–219
↑  רבקה דייוויס (2013), עמ' 3
| קנד היט |
| --- | --- |
לארי טיילור • בוב הייט • פרנק קוק • אלן וילסון • הנרי וסטין • הארווי מנדל • אדולפו דה לה פארה
אלבומי אולפן: Canned Heat • Boogie with Canned Heat • Living the Blues • Hallelujah • Future Blues • Vintage • Historical Figures and Ancient Heads • The New Age • One More River to Cross • Reheated • Hooker 'N Heat
סינגלים: "Rollin' and Tumblin'" • "On the Road Again" • "Going Up the Country" • "Let's Work Together"
אלבומי אוסף: Canned Heat Cookbook • Let's Work Together: The Best of Canned Heat • Uncanned! The Best of Canned Heat • the very best of canned heat
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454556805171  BIBSYS: 8021472  BnF: cb14239501k (data)  GND: 135356075  ISNI: 0000 0000 8127 0758  LCCN: no2003010787  MusicBrainz: a86e10f7-8ec8-457d-af00-9d584a738a1f  NKC: xx0190250  SUDOC: 158167902  VIAF: 48909821   WorldCat (עם VIAF): 48909821