stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדוויג והשארית העצבנית (סרט)
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ון קמרון מיטשל | הנזל שמידט / הדוויג רובינסון |   |  |
| בן מאייר-גודמן | הנזל שמידט / הדוויג רובינסון |   | הנזל (כילד) |
| מרים שור | יצחק | בן-זוג של הדוויג |  |
| סטפן טראסק | אסקיזיפ | להקת "השארית העצבנית" |  |
| תיאודור לישינסקי | יאצק | להקת "השארית העצבנית" |  |
| רוב קמפבל | קשישטוף | להקת "השארית העצבנית" |  |
| מייקל ארונוב | סכלטקו | להקת "השארית העצבנית" |  |
| אנדריאה מרטין | פיליס שטיין | אמרגנית "הדוויג והשארית העצבנית" |  |
| מייקל פיט | טומי שפק / טומי נוסיס | בן-זוג של הדוויג |  |
| אלברטה ווטסון | הדוויג שמידט | אמו של הנזל |  |
| ג'ין פיירז |  | אביו של הנזל |  |
| סוק-יין לי | קוואנג-יי | נגנית ליווי של הדוויג |  |
| מוריס דין ווינט | לות'ר רובינסון | הבעל של הדוויג |  |
| רוזי אודונל | רוזי אודונל | בתפקיד עצמה | הופעת קמאו |
| דאר ויליאמס |  | זמר על הבמה המרכזית |  |
| קארן היינס |  | אשר יחסי הציבור של טומי |  |
| מייק פוטר |  | נערת הטלפון השנייה |  |
פסקול

| פסקול הדוויג והשארית העצבנית> מס' | פסקול הדוויג והשארית העצבנית> שם | פסקול הדוויג והשארית העצבנית> משך | פסקול הדוויג והשארית העצבנית>  | פסקול הדוויג והשארית העצבנית>  | פסקול הדוויג והשארית העצבנית>  | פסקול הדוויג והשארית העצבנית>  | פסקול הדוויג והשארית העצבנית>  | פסקול הדוויג והשארית העצבנית>  | פסקול הדוויג והשארית העצבנית>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Tear Me Down  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Random Number Generation ()   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Tear Me Down ()   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The Origin of Love  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Sugar Daddy  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Angry Inch  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Wig in a Box  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Origin of Love ()   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Wicked Little Town  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | I Will Always Love You ()   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | The Long Grift ()   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Freaks ()   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | In Your Arms Tonight  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Hedwig's Lament  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Exquisite Corpse  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Wicked Little Town ()   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Midnight Radio  |   |  |  |  |  |  |  |  |
1 2 3 4  Excerpt only
1 2  Tommy Gnosis version
↑  Excerpt only, full version on soundtrack
↑  Excerpt only, full version on soundtrack, with Girls Against Boys
↑  Reprise
הפקה

על-פי ערוץ הקריינות הכלול בגרסת ה-DVD של הסרט, רוב קטעי השירה בסרט הוקלטו בהופעה חיה, תוך כדי הצילומים, על מנת "ללכוד" את עוצמת ההופעה החיה.
על מנת להיראות כמו טרנסג'נדרית, מיטשל נאלץ להתגלח כל הזמן במהלך צילומי סרט, לעיתים קרובות באמצעות מכונת גילוח חשמלית בין שוטים, בעודו באיפור מלא. בערוץ הקריינות הכלול בגרסת ה-DVD של הסרט, מיטשל מציין כי פיט חש שלא בנוח עם צילומי סצנת הנשיקה הממושכת בין השניים, והתלונן על הזיפים שעל פניו של מיטשל. מיטשל עצמו התלונן כי פיט, בכוונה, אכל בצל ושום לפני צילומי הסצנה.
הפצה > שיווק

מיטשל וטראסק הופיעו פעמיים בתוכנית האירוח של רוזי אודונל (בפעם השנייה הופיעו ביחד עם דון דה לאו מלהקת סטון טמפל פיילוטס). בהתחלה, הסטודיו התנגד למופע דראג בתוכנית המשודרות בשעות היום ומיועדת לכל המשפחה, אך בסופו של דבר נעתר לנוכח בהתעקשותה של אודונל. מיטשל ולהקתו ביצעו את השיר "The Origin of Love". בוידאו קליפ מתוך תוכנית זו, בו נראית אודונל מברכת את הדוויג, נעשה שימוש בסרט הקולנוע.
על הופעתו בתוכנית לייט שואו עם דייוויד לטרמן, מיטשל אמר כי היא הייתה מעניינת: "במהלך החזרות, קול חסר גוף הנובע מתא הבקרה אמר לי בעדינות שאני לא יכול לקרוע את הפאה שלי במהלך השיר ("Tear Me Down"). שאלתי למה, אבל הייתה רק דממה מגבוה. לכן, כאשר הקלטנו את התוכנית, הסרתי את הפאה אחרי השיר. הם חתכו את זה בעריכה. אני חושב שהם רצו שאנשים יחשבו שאני אישה, ולא גבר בלבוש דראג".
הפצה > ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן גורף; אתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes נתנו לסרט דירוג "טרי" של 92%; דעת הקונצנזוס באתר קבעה כי "... הדוויג והשארית העצבנית עשוי להיות סרט הפולחן הבא בהקרנות חצות [אחרי רוקי]; הוא לא רק יודע איך עושים רוק, יש גם את סיפורה הסוחף והחריף של הדוויג".
קווין מיינרד (Mr. Showbiz) כתב כי הסרט "כובש את התחרות על סרט הקיץ עם לב והומור". אד אפשטיין (וול סטריט ג'ורנל) ציין כי הסרט הוא חוויה "יוצאת דופן שאסור להחמיץ". כריס קלטנבאך (The Baltimore Sun) כתב כי "זה 'המופע של מיטשל', והביצועים החיים שלו עומדים בציפיות שיש ממנו, הן כתסריטאי, הן כבמאי והן ככוכב הסרט".
הפצה > קופות כרטיסים

בקופות כרטיסים ברחבי ארצות הברית, הסרט הכניס 3,644,200 $ לעומת תקציב של כ-6,000,000 $.‏ ב-20 ביולי 2001 הסרט עלה לאקרנים ב-9 אולמות קולנוע ברחבי ארצות הברית, והכניס 156,724 $ בסוף השבוע הראשון שלו, ובכך העניק לו דירוג של מקום 28 בהכנסות בקופות באותו סוף שבוע. אחרי הכנסות ממכירות DVD, הקרנות בטלוויזיה בכבלים וביחד עם הכנסות מהפצת הסרט ברחבי העולם, הסרט, בסופו של דבר, הפך לרווחי.
הפצה > צפייה ביתית

הסרט שוחרר על גבי DVD ב-11 בדצמבר 2001, במהדורה הכוללת ערוץ קריינות עם פרשנות של מיטשל, טריילר וסצנות שנמחקו (אשר עוסקות בעיקר בדמויות שמסביב להדוויג - יצחק, פיליס וקשישטוף).
ראו גם

הדוויג והשארית העצבנית (מחזמר)
המשתה מאת אפלטון
הערות שוליים

↑  "HEDWIG AND THE ANGRY INCH (15)". British Board of Film Classification. 2001-06-13. נבדק ב-2012-11-20.
↑  "Hedwig and the Angry Inch (2001) - Box office/business". Internet Movie Database. נבדק ב-2010-04-12.
↑  "Hedwig and the Angry Inch (2001) - Box Office Mojo". Box Office Mojo. נבדק ב-2010-04-12.
↑  The A.V. Club - "The New Cult Canon - Hedwig and the Angry Inch"
↑  "הדוויג והשארית העצבנית", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
1 2 3  Alexander Ryll (2014). "Essential Gay Themed Films To Watch, Hedwig and the Angry Inch". Gay Essential. נבדק ב-22 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  "Hedwig and the Angry Inch (2001) - Box Office Mojo". Box Office Mojo. נבדק ב-2010-08-10.
| זוכי פרס טדי לסרט הלהט"בי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-80 | חוק התשוקה (1987) • ‏The Last of England‏ (1988) • ‏Looking for Langston‏, Fun Down There‏ (1989) |  |
| שנות ה-90 | ‏Coming Out‏ (1990) • ‏Poison‏ (1991) • ‏Together Alone‏ (1992) • ‏Wittgenstein‏ (1993) • ‏Go Fish‏ (1994) • ‏The Last Supper‏ (1995) • ‏The Watermelon Woman‏ (1996) • ‏All Over Me‏ (1997) • ‏Hold You Tight‏ (1998) • ‏פאקינג אמאל‏ (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | טיפות על אבנים לוהטות (2000) • הדוויג והשארית העצבנית (2001) • ‏Walking on Water‏ (2002) • ‏A Thousand Clouds of Peace‏ (2003) • ‏הצד הפראי‏ (2004) • ‏A Year Without Love‏ (2005) • ‏The Blossoming of Maximo Oliveros‏ (2006) • ‏Spider Lilies‏ (2007) • ‏The Amazing Truth About Queen Raquela‏ (2008) • ‏Raging Sun, Raging Sky‏ (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | הילדים בסדר (2010) • ‏Ausente‏ (2011) • ‏Keep the Lights On‏ (2012) • ‏In the Name Of‏ (2013) • ‏הדרך בה הוא מביט‏ (2014) • ‏Nasty Baby‏ (2015) • ‏Tomcat‏ (2016) • ‏אישה פנטסטית‏ (2017) • ‏טינטה ברוטה‏ (2018) • ‏Brief Story from the Green Planet‏ (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | בלי לשמור טינה‏ (2020) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7680406-9  VIAF: 189384447   WorldCat (עם VIAF): 189384447
הנס נונו סרפיי

הנס נונו סרפיי (באנגלית: Hans Nunoo Sarpei; נולד ב-22 באוגוסט 1998) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר האחורי באינגולשטאדט 04.
קריירה

סרפיי, אחיינו של כדורגלן העבר הנס סארפיי, גדל במחלקות הנוער של גרייט אולימפיקס וליברטי פרופשיונלס בגאנה. בשנת 2016 הגיע סרפיי לאירופה, ולאחר שנבחן גם בהלאס ורונה ובהופנהיים, הצטרף לשטוטגרט הגרמנית. ב-25 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–2 לבורוסיה מנשנגלדבך במסגרת הגביע הגרמני.
לקראת עונת 2017/2018 הושאל לסניצה מליגת העל הסלובקית, במדיה שיחק 20 משחקי ליגה, ובתום העונה שב לשטוטגרט.
ב-6 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במדי שטוטגרט, בהפסד 1–3 להנובר 96.
בינואר 2019 הושאל עד לתום העונה לגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-6 במאי 2019, בהפסד 0–4 לקלן. בתום העונה עבר לגרויטר פירט בהעברה קבועה. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה.
ב-1 בינואר 2022 חתם באינגולשטאדט 04.
הערות שוליים

↑  "Hans Nunoo Sarpei signs for VfB". vfb.de. VfB Stuttgart. 5 באוגוסט 2016. נבדק ב-25 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Official DFB Cup match report: Borussia Mönchengladbach - VfB Stuttgart". dfb.de. German Football Association. 25 באוקטובר 2016. נבדק ב-25 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hans Nunoo Sarpei signs for FK Senica". vfb.de. VfB Stuttgart. 5 בספטמבר 2017. נבדק ב-5 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ghanaian midfielder Hans Nunoo Sarpei marks Bundesliga debut as Stuttgart lose to Hannover 96". Ghanasoccernet. 6 באוקטובר 2018. נבדק ב-24 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ausleihe: Sarpei wechselt von Stuttgart nach Fürth". kicker Online (בגרמנית). 23 בינואר 2019. נבדק ב-24 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
הנס מזר

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1906 דרמשטאדט, הדוכסות הגדולה של הסן, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  26 בנובמבר 1948 (בגיל 42) כלא לנדסברג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
הנס קארל מֶזֶר (בגרמנית: Hans Karl Möser;‏ 7 באפריל 1906 – 26 בנובמבר 1948) היה קצין נאצי באס אס שהיה חלק מסגל מחנה נוינגמה, אושוויץ ודורה-מיטלבאו במהלך מלחמת העולם השנייה. עד לסיום המלחמה הגיע לדרגת אובר-שטרומפירהר, נלכד והועמד לדין על ידי בית דין צבאי אמריקאי בגין פשעי מלחמה. היה הנאשם היחידי מבין 19 הנאשמים במשפט דורה-מיטלבאו שנגזר עליו גזר דין מוות, הוצא להורג בתלייה בכלא לנדסברג בשנת 1948.
ביוגרפיה

מזר נולד בדרמשטאדט גרמניה ועיסוקו היה סוחר, הצטרף למפלגה הנאצית באוקטובר 1929 (חבר מספר 155301) ולשורות האס אס ביולי 1931 (חבר מספר 9555). ביולי 1940 הצטרף מזר לצוות מחנה הריכוז הינצרט שהיה ידוע לשמצה בשל אכזריות השומרים בו, ולאחר מכן הוצב במחנה נוינגמה. מחודש מאי 1943 עד אוקטובר 1943 הוא שובץ במחנה אושוויץ III מונוביץ והיה אחראי על עבודת הכפייה במפעל בונה-ורקה של התאגיד אי גה פארבן. עד לסוף אפריל 1944 היה אחראי גם על האסירים שעבדו במחנה הראשי של אושוויץ (בגרמנית: "שטאמלאגר") - אושוויץ I.
הועבר למחנה דורה-מיטלבאו ב-1 במאי 1944. תחילה שימש כסגן מפקח המחנה ובהמשך עלה בדרגתו למפקח הראשי של המחנה (בגרמנית הדרגה נקראה "שוצהפטלאגפיהרר"). במחנה זה ביצע את הזוועות שהובילו למעצרו ולהוצאתו להורג. במהלך תלייה של אסירים למשל, הוא חתך את חבלי התלייה שלהם בעודם בחיים על מנת להאריך את סבלם. בפברואר 1945, עם התחזקות הצבא האדום בחזית המזרחית והשמדתו מוצבים גרמנים, סגל מחנה אושוויץ פונה למחנה דורה-מיטלבאו. מפקד מחנה אושוויץ ריכרד בר וצוותו השתלטו על מתחם המחנה ומזר חזר לתפקידו הקודם כסגן מפקח המחנה, הפעם תחת פיקודו של פרנץ הסלר.
ב-5 באפריל 1945, כאשר הדיוויזיה המשוריינת השלישית של הצבא האמריקאי התקרבה למחנה, מזר הורה על פינוי ברכבת של 3,000 אסירים למחנה נוינגמה. בשל אילוצי המלחמה הרכבת הוסטה למחנה ראוונסבריק. לבסוף הוצעדו האסירים בצעדת מוות מערבה לתוך שטח גרמניה.
משפט והוצאה להורג

מזר נעצר בסוף מלחמת העולם. לאחר שנחקרו תנאי העבדות במפעל "מיטלוורק" אליו נשלחו אסירים ממחנה דורה-מיטלבאו, מזר הועמד למשפט בפני בית דין צבאי אמריקאי, אחד מבין 19 נאשמים במשפט דורה שהיה חלק ממשפטי דכאו. המשפט נמשך מה-7 ביולי 1947 ועד ל-30 בדצמבר של אותה שנה. במשפט עלה שמזר נכח בתליות למוות של אסירים וכן שהוציא להורג ביריות אסירים שניסו להימלט מהמחנה. האחריות על צעדת המוות מן המחנה עם פינויו הוטלה אף היא על מזר. בעדותו במשפט אמר: "באותו האופן, עם אותו התענוג, בו אתה יורה באייל, אני יריתי בבן אדם. כאשר הצטרפתי לאס אס והיה עלי לירות לראשונה בשלושה אנשים, האוכל שאכלתי לא היה טעים במשך שלושה ימים, אבל היום זהו תענוג. זהו אושר בשבילי". הוא נמצא אשם והיה היחידי מבין כל הנאשמים שנגזר עליו גזר דין מוות. לאחר הערעורים במשפט, מזר הוצא להורג בתלייה בכלא לנדסברג ב-26 בנובמבר 1948.
המשטרה הפדרלית של אוסטריה

| --- | --- |


 
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטריה 
 תחום שיפוט:  אוסטריה אוסטריה
 משרד אחראי:  משרד הפנים
 סוכנות אם:  המינהל הכללי לביטחון הציבור
 תאריך הקמה:  1 ביולי 2005
 סוכנות קודמת:  משטרת המדינה
 מטה מרכזי:  וינה
 עובדים:  כ-20,000
 המשטרה הפדרלית האוסטרית
 
סמל המשטרה הפדרלית של אוסטריה
תג המשטרה הפדרלית האוסטרית
המשטרה הפדרלית של אוסטריה (גרמנית: Bundespolizei) היא משטרה פדרלית באוסטריה שנוסדה ב-1 ביולי 2005 ומהווה לגוף השיטור הפדרלי הלאומי העיקרי במדינה לענייני אכיפת חוק ושמירה על הסדר הציבורי.
היסטוריה

עד שנת 2005 המשטרה הפעילה כוחות שיטור בערים הגדולות, כוינה הבירה, זלצבורג וגראץ. ב-2004 ממשלת אוסטריה הסכימה לאגד שני כוחות משטרה עם השירות לחקירות פשיעה, כוח השיטור לביטחון הציבור והז'נדרמריה האוסטרית.
מבנה

המשטרה כפופה למשרד הפנים הפדרלי (Bundesministerium für Inneres) וכוללת 9 פיקודים מחוזיים.
פיקוד משטרת המדינה של וינה (Landespolizeikommando Wien)
פיקוד משטרת המדינה של זלצבורג (Landespolizeikommando Salzburg)
פיקוד משטרת המדינה של טירול (Landespolizeikommando Tirol)
פיקוד משטרת המדינה של וורארלברג (Landespolizeikommando Vorarlberg)
פיקוד משטרת המדינה של שטאיירמארק (Landespolizeikommando Steiermark)
פיקוד משטרת המדינה של אוסטריה עילית (Landespolizeikommando Oberösterreich)
פיקוד משטרת המדינה של אוסטריה תחתית (Landespolizeikommando Niederösterreich)
פיקוד משטרת המדינה של קורינתיה (Landespolizeikommando Kärnten)
פיקוד משטרת המדינה של בורגנלנד (Landespolizeikommando Burgenland)
אקדמיית הביטחון (Sicherheitsakademie, SIAK)
מרכזי האימון של כוחות הביטחון (Bildungszentren der Sicherheitsexekutive, BZS)
משטרת האוויר
ראו גם

יחידת קוברה
ז'נדרמריה (אוסטריה)
DSN - שירות הביטחון והביון האוסטרי. יורש BVT שקדם לו
המשטרה הפיננסית
משמר המשפט
תג היחידה של אגף וינה של המשטרה הפדרלית האוסטרית
היסטוריה של הרכבת התחתית של לונדון

קו נורת'רן של הרכבת התחתית של לונדון מדגים היטב את ההתאמה של הרכבת לממדי המנהרה שבה היא נעה
ההיסטוריה של הרכבת התחתית של לונדון מתארת את התפתחות מערכת תחבורה ציבורית עירונית, מסילתית, הראשונה בעולם בעיר לונדון שבבריטניה. אף שבעיר ניו יורק נפתחה כבר בשנת 1844 מנהרת רכבת בשדרות אטלנטיק, הטוענת לכתר זה, לא היו בקטע התת-קרקעי בניו יורק תחנות נוסעים והוא שימש רכבות עירוניות ובינעירוניות גם יחד.
צעדים ראשונים > תוכניות מוקדמות

במחצית הראשונה של המאה ה-19 הייתה באנגליה התפתחות מהירה של שירותי רכבות אל העיר לונדון וממנה, אולם רוב תחנות הרכבת הראשיות (ובמיוחד אלה ששירתו מסילות מצפון המדינה, מזרחה ומערבה) נמצאו מחוץ לסיטי של לונדון. כאשר נבנה "הרחוב החדש" (הנקרא היום רחוב פרינגדון) בשנות ה-30 של המאה ה-19, שולבה בתוכנית מסילת רכבת בתעלה מכוסה במקביל לכביש, לאורך נתיב נהר פליט. בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19, תקופה שכונתה "שיגעון הרכבת", הושקעו כספים רבים במניות של חברות רכבות והוצעו תוכניות רבות למסילות רכבת תת-קרקעיות עירוניות, על ידי כריית תעלות וכיסוין, בתקווה להקל את עומס התנועה בעיר הבירה. מעטות מתוכניות אלה היו ישימות.
בשנת 1851, לאחר התערוכה העולמית הוצעה תוכנית מתוקנת למסילה לאורך נהר פליט: ההצעה כללה מסילה רחבה לתחנת הרכבת פדינגטון. תחנה זו, שהייתה מן התחנות הבינעירוניות החשובות בעיר, הייתה הרחוקה ביותר מן הסיטי של לונדון וחיבורה של התחנה לעיר בירמינגהאם אף החמיר את המצב. השם הראשוני של הקו היה "מסילת בייסווטר, פדינגטון וגשר הולברידג'", אולם עד מהירה שונה השם ל"רכבת צפון המטרופולין". בישיבות תכנון שהתקיימו בשנת 1853 התחייבה חברת Great Western Railway (GWR) לתמוך בבניית הקו בתנאי שבקצהו המערבי יגיע במערבו לתחנת פדינגטון (שאותה הפעילה חברת GWR) ובמזרחו לסיטי של לונדון. אף חברת Great Northern Railway (GNR) שליד תחנתה בקינגס קרוס היה אמור הקו לעבור, תמכה בתוכנית. ב-7 באוגוסט 1854 התאגדה חברת "רכבת המטרופולין" לצורך בניית המסילה.
צעדים ראשונים > רכבת המטרופולין (1863)

הכוח המניע מאחורי חברת רכבת המטרופולין היה צ'ארלס פירסון (1793 - 1862). במשך שנים אחדות התעכבה בניית המסילה לאור קשיים בגיוס מימון לבניה. כאשר בשנת 1858 טען פירסון כי יש לספק "שירות רכבת זול כדי לאפשר לבני המעמדות העובדים להתגורר במחוזות הסמוכים", גויס המימון הדרוש והעבודה החלה. בין תחנות הרכבת פדינגטון וקינגס קרוס התבצעה חפירת המנהרה בשיטת "כריה וכיסוי" ומאותה נקודה והלאה נעה המסילה בתעלה פתוחה. בנתיב הונחה מסילה בשני תקני רוחב, תקנית ורחבה. התחנה הסופית הייתה בפרינגדון, ברחוב ויקטוריה. לאחר עיכובים רבים שנגרמו עקב התמוטטות החפירות וכן פריצה של מי ביוב לתוך המנהרה וכן עבודות נוספות שנדרשו לאחר ביקור של לשכת המסחר, החל הקו בפעולתו הסדירה ביום 10 בינואר 1863. 40,000 נוסעים נסעו בקו באותו היום.
הקו הופעל בתחילה על ידי חברת GWR עם קטרים שהותאמו למסילה רחבה, מאוחר יותר נבנו במיוחד עבור הקו 22 קטרי קיטור, מדגם 2-4-0, על ידי סר דניאל גוץ', אשר נעו על מסילה תקנית. אולם, עד מהירה נתגלו חילוקי דעות בין שני המפעילים וביום 18 ביולי 1863 הודיעה חברת GWR כי תפסיק להפעיל רכבות על הקו בתוך חודש. רכבת המטרופולין נאלצה לחפש מקור חלופי לציוד הרכבת וחברת GNR וחברת London and North Western Railway השאילו ציוד נייד לקו. החל מ-1 באוקטובר החלה רכבת המטרופולין להפעיל בעצמה את שירותי הרכבת לצד מספר רכבות על המסילה הרחבה, שהופעלו מן העיר וינדזור ועד תחנת פרינגדון על ידי חברת GWR. רכבת המטרופולין הפעילה בקו זה קטרי קיטור במשך 40 שנה.
כבר מעת הפעלת הקו נאסר העישון בקרונות הנוסעים, כדי שלא להקשות עוד יותר על הנוסעים שנאלצו להתמודד עם עשן הקטרים במנהרה. לבסוף, החל משנת 1874 הוקצו קרונות מיוחדים למעשנים לאור לחץ קהל הנוסעים. רכבת המטרופולין הייתה הראשונה להציע כרטיסי נסיעה מוזלים ברכבות הבוקר המוקדמות לטובת המוני הפועלים בדרכם לעבודה. תחילה היה המחיר 3 פני לכרטיס הלוך ושוב ומאוחר יותר הוזל המחיר לפני בודד לנסיעה אחת. בשנת 1880 נסעו ברכבת המטרופולין 40 מיליון נוסעים.
בשנת 1868 החלה רכבת המטרופולין להרחיב את רשת המסילות לפרברי לונדון. למסילות רכבת הייתה תמיד השפעה רבה על האזורים המאוכלסים שבהם עברה והדבר בלט במיוחד במקרה זה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוטבע המונח "מטרולנד" על ידי חברת רכבת המטרופולין, כדי לפתות רוכשי בתים לאזורים שבהם נפרשה רשת המסילות. החברה אף רכשה שטחי אדמה לבניה, סמוך לנתיבי המסילות המתוכננים, מתוך ידיעה שערך הקרקע יעלה לאחר שהמסילה תעבור בסמוך.
צעדים ראשונים > רכבת מחוז המטרופולין

רכבת המטרופולין ורכבת מחוז המטרופולין כרוכות זו בזו. שתיהן קיבלו את הסמכות להשלים את קו סירקל (Circle Line) בשנות ה-50 של המאה ה-19. אף שבתקופה מסוימת הייתה תחרות בין שתי חברות אלה, שתיהן הפעילו רכבות על הקטעים הבנויים של קו סירקל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. בשנת 1884 השלימה רכבת מחוז המטרופולין את קו סירקל ורכבות החלו לנוע במעגל סביב הסיטי.
קווי תחתית עמוקים

התפתחויות טכנולוגיות בשיטות מנהור ופיתוח מיגוני מנהרות אפשרו כריית מנהרות עמוקות יותר. חברת City & South London Railway קישרה במנהרה בין רחוב המלך ויליאם וסטוקוול. הנסיעה בקו זה הייתה מטלטלת למדי והקרונות חסרי החלונות הקשו עוד יותר על הנוסעים. במשך הזמן נבנו חמישה קווי תחתית עמוקים נוספים:
חברת Central London Railway פתחה בשנת 1900 את קו סנטרל.
חברת Great Northern, Piccadilly and Brompton Railway פתחה בשנת 1906 את קו פיקדילי.
חברת Baker Street and Waterloo Railway פתחה בשנת 1906 את קו בייקרלו.
חברת Charing Cross, Euston & Hampstead Railway פתחה בשנת 1907 את קו נורת'רן
פעולתן של שש חברות המפעילות שירותי רכבות תחתית שונים הקשתה על הנוסעים. במקומות רבים היה על הנוסעים לצעוד מרחק מה ברחובות העיר כדי להחליף מקו אחד למשנהו. כמו כן, האמירו עלויות הפעלת הקווים וכתוצאה מכך חיפשו חלק מן החברות מימון לצורך הארכת קוויהן לפרברים, אשר תושביהם היו מקור הכנסה עיקרי.
שינויים מאוחרים

מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה הציעה ועדה פרלמנטרית הקמת רשות תחבורה בודדת לכל לונדון וזאת כדי להפסיק 'תחרות קשה ובזבזנית', שירותים נחותים ותעריפים גבוהים. לאחר המלחמה, בשנת 1919, נוספה לממשלה משרת שר התחבורה ונושא הקמת הרשות היחידה לתחבורה המשיך להיות על סדר היום במשך עשור שנים. בשנת 1929 ניסח שר התחבורה הרברט מוריסון בשיתוף פעולה עם יושב ראש קבוצת הרכבת התחתית, הלורד אשפילד, פתרון מקובל לבעיית התחבורה.
בשנת 1933 הוקמה חברה ציבורית בשם "רשות תחבורת הנוסעים בלונדון". "קבוצת התחתית", רכבת המטרופולין וקווי האוטובוס והטראם אוחדו תחת הרשות החדשה.
מ-1935 החלה להתבצע תוכנית "New Works", שנועדה להרחיב את הקווים הקיימים, לתאם ביניהם לבין קווי הרכבת האחרים, האוטובוסים והטראם, ולחבר לחשמל את כלל המערכת. עיצוביו של האדריכל צ'ארלס הולדן בתחנות קו פיקדילי וקו נורת'רן הם אלמנט מוכר של הרחבה זו. העבודות הופסקו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. בתקופה זו שימשו תחנות רבות כמקלטים תת-קרקעיים עבור תושבי העיר מפני ההפצצות האוויריות של גרמניה הנאצית. המקלטים נחשבו בטוחים, אך מיעוט מהתחנות נפגעו במספר הפצצות, ובתחנת בת'נל גרין אף אירע אסון כאשר ההיסטריה ההמונית שאחזה בקהל שמיהר לרדת במדרגות גרמה לנפילת אנשים זה על זה ומחיצתם של 173 מהם למוות.
לאחר המלחמה, ב-1948, הולאמה הרכבת התחתית יחד עם כלל התחבורה הציבורית בלונדון. ההעדפה ניתנה לשיקום הרכבת העילית באנגליה, ופחות להשלמת תוכנית "New Works". עם זאת, החיבור לחשמל של מרבית הקווים הושלם עד שנות ה-60. ב-1963 החלה הקמת קו ויקטוריה, שהיה הראשון בו הופעלה מערכת הפעלה אוטומטית לרכבות לאורך כל הקו. ב-1977 הורחב קו פיקדילי עד לנמל התעופה לונדון הית'רו.
ב-1979 נפתח קו ג'ובילי, שנבנה לרגל חצי-יובל למלכותה של המלכה אליזבת השנייה; קו זה הוטה בקצהו בסוף שנות ה-90 כך שיעבור במנהרה חדשה שהוקמה לכיוון הדוקלנדס וסטראטפורד במזרח לונדון. התחנות בקו זה עוצבו בסגנון ייחודי על ידי אדריכלים ידועים רבים.
היסטוריה של הרפובליקה הדומיניקנית: קולוניאליזם וכיבוש זר

לאחר הגעתם של הספרדים אל האי היספניולה, הכחדת תושביו המקוריים, בני עם הטאינו, והחלפתם במתיישבים אירופים ובעבדיהם האפריקנים, תהליך שהושלם עד לאמצע המאה ה-16, החלה במהלך המאה ה-17 תקופה של התגבשות שתי זהויות חברתיות נפרדות על אדמת האי. האיטי, שתרבותה צרפתית ואפריקנית, שנוסדה במרידת עבדים בסוף המאה ה-18, והרפובליקה הדומיניקנית ששמרה על התרבות והשפה הספרדית. מאבקה של הרפובליקה הדומיניקנית לעצמאות נמשך דרך תקופות של כיבוש צרפתי, וכיבוש על ידי האיטי, תוך התגבשות זהותם של הדומיניקנים כחברה נפרדת, עד למרידה שהביאה לעצמאות האי ב-1844.