ברקינרידג' לונג
בתקופת השואה

בשובו מאיטליה מילא לונג תפקידים אחדים במשרד החוץ ובין היתר יצא לשליחות למדינות אמריקה הדרומית. תפקידו העגום בעת השואה החל כאשר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בינואר 1940 נתמנה, דווקא הוא, שבעברו גילה אהדה לפשיזם האיטלקי והבנה להיטלר, לתפקיד עוזר שר החוץ, ובתוקף תפקידו היה לאחראי על מתן היתרי הגירה לארצות הברית. היה זה בתקופה הקריטית שלפני ראשית ביצוע הפתרון הסופי, השמדתם המוחלטת של כל יהודי אירופה. בעת הזו עשה לונג כמיטב יכולתו לסכל הצלת יהודים על ידי מניעת הגירתם לארצות הברית. טענתו הייתה כי חוקי ההגירה הקפדניים של ארצות הברית קובעים מכסות מצומצמות של היתר כניסה לארצות הברית וכי בין מבקשי ההגירה נמצאים מה שהגדיר כ"אלמנטים שליליים" והביע את דאגתו כי גרמניה הנאצית וברית המועצות ישתמשו בכניסת הפליטים לארצות הברית כדי להחדיר ביניהם מרגלים וסוכנים חתרניים.
כאשר הושמעה תביעה מחוגים יהודיים בארצות הברית להציל ילדים יהודים מבין הפליטים, כינה זאת לונג ״פסיכוזה של מלחמה״' יצא נגד הדרישה, והכשיל הצעת חוק שהוגשה על ידי שני חברי הקונגרס האמריקאי בשנת 1940 להתיר כניסת עשרים אלף ילדי פליטים.
ב 29 באוגוסט 1942 הגיע למחלקת המדינה המברק, שקיבל לימים את הכינוי "מברק ריגנר", שבו הביא גרהארט ריגנר, נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ לידיעת העולם, את הידיעה שמסר לו התעשיין הגרמני אדוארד שולטה, בדבר הפעלת הפתרון הסופי - תוכנית ההשמדה הטוטאלית של היהודים באירופה על ידי גרמניה הנאצית. תגובת בעלות הברית הייתה הצהרתית בלבד וב 17 בדצמבר 1942 פרסמו אחת עשרה ממשלות בעלות הברית וצרפת החופשית הצהרה שהוקיעה את רצח היהודים על ידי הנאצים, אך לא נקטו כל צעד ממשי לעצור את ההשמדה. בפברואר 1943 העביר הציר האמריקאי בשווייץ עוד שדר מריגנר אך הוא נתבקש על ידי לונג לא לקבל עוד ולא להעביר ידיעות כאלה לאזרחים פרטיים בארצות הברית. באפריל 1943 כונסה ועידת ברמודה שמטרתה הייתה לדון בהצלת הפליטים, אך למעשה היא נועדה להשקיט את דעת הקהל ואת ארגוני ההצלה היהודיים שתבעו ממעצמות בעלות הברית לעשות דבר מה על מנת לעצור את השמדת היהודים במסגרת "הפתרון הסופי". לוועידה לא היו כל תוצאות משמעותיות, אך גם את המועט שהושג בה פירש לונג, בשימוע בקונגרס, כאילו החלטותיה התירו לשאת ולתת עם גרמניה. לונג גם הטעה את הציבור באשר למספר הפליטים היהודים שכניסתם לארצות הברית הותרה במהלך המלחמה. בעדותו בפני הקונגרס בשנת 1943 מסר כי רובם של 580,000 הפליטים מאירופה שכניסתם לארצות הברית הותרה היו יהודים. ביומנו הודה לאחר מכן כי מספר הפליטים שקיבלו אשרות כניסה היה 545,000 ורובם לא היו יהודים.
מעשיו של לונג גרמו לכך שחוגים יהודיים בארצות הברית מתחו ביקורת על פעולותיו. לונג הגיב על מבקריו באומרו "יריבי הם הקומוניסטים, הרדיקלים הקיצונים, התועמלנים היהודיים המקצועיים ותומכי הפליטים".
ככלל פעל לונג כמיטב יכולתו כדי למנוע כניסת יהודים לארצות הברית, והדברים הגיעו עד כדי כך ששר האוצר של ארצות הברית הנרי מורגנטאו שיגר ב 16 בינואר 1944 מזכר לנשיא רוזוולט ובו הוקיע את מה שכינה "הכישלון המוחלט של פקידים מסוימים במשרד החוץ" לנקוט פעולה יעילה למניעת השמדתם של היהודים באירופה הכבושה. מורגנטאו נקב במפורש בשמו של לונג וגינה את יחסו "האדיש, הקשוח ואף העוין" של משרד החוץ לעניין הצלת היהודים. מורגנטאו הביא במזכרו לנשיא פרטים רבים על חלקו של לונג בהסתרת המידע שהגיע באמצעות מברק ריגנר. בעקבות מחאתו של מורגנטאו נושל לונג מתפקידו כממונה על נושא הפליטים במשרד החוץ והנשיא הודיע ב 22 בינואר 1944 על הקמת הוועד האמריקני לפליטי מלחמה, המורכב משרי החוץ, האוצר והמלחמה, שתפקידו ל"לנקוט בדחיפות פעולות כדי לסכל לאלתר את התוכנית הנאצית לחסל את כל היהודים ואת המיעוטים האחרים באירופה".
לונג המשיך לשרת במשרד החוץ עד לחודש נובמבר 1944 ואז פרש לגמלאות.