stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשות הרבים (הלכה)
משמעויות הלכתיות של 'רשות הרבים' > רשות הרבים בשבת

רשות הרבים היא אחת מארבע הרשויות המוגדרות בשבת לצורך טלטול והוצאת חפצים. מדין תורה, אסור בשבת להכניס חפצים מרשות הרבים לרשות היחיד, וכן לטלטל חפץ ארבע אמות ברשות הרבים.
רשות הרבים היא שטח ציבורי פתוח, ללא גג, שאינו מקורה מכל צדדיו. הגמרא במסכת שבת נותנת דוגמאות למקומות כאלו:
איזוהי רשות הרבים: סרטיא ופלטיא גדולה ומבואות המפולשים לרשות הרבים - זו היא רשות הרבים גמורה.
לפי רש"י, 'סרטיא' הוא רחוב ראשי המיועד להליכה בין ערים (דרך בין עירונית), 'פלטיא' הוא רחוב בתוך העיר שמתקבצים בו למסחר, ו'מבואות המפולשים' הם רחובות, שרחבם לפחות שש-עשרה אמה (כשמונה מטרים) הנפתחים ל'סרטיא' או 'פלטיא'.
מקומות כמו שדה, מדבר, או ים, מוגדרים כ'כרמלית'. אם העיר מוקפת חומה, או 'תל המתלקט'- עמק או הר המקיפים אותה מכל צדדיה, כחומה - היא נחשבת כרשות היחיד כולה.
לדעת חלק מהראשונים והפוסקים, ובראשם רש"י, כדי שמקום ייחשב כ'רשות הרבים', הוא צריך שיעברו בו 600,000 איש, מכיוון שזהו מספר האנשים שהיו במחנה ישראל, וממנו לומדים את כל דיני רשויות. ויש מוסיפים שצריך שיעברו במקום כמספר הזה בכל יום. אך הרמב"ן, הרשב"א, וראשונים נוספים מתנגדים לתנאי זה, שאינו מוזכר כלל בתלמוד הבבלי, בתלמוד הירושלמי, ברי"ף או ברמב"ם. בהבנת פסיקת השולחן ערוך ורמ"א בעניין, נחלקו הפוסקים, ולמעשה מחלוקת זו ממשיכה גם בין פוסקי הדורות האחרונים. בפועל, מסתמכים על שיטה זו כדי לקיים את העירוב כיום, וברוב הערים והיישובים במדינת ישראל ובחוץ לארץ מועיל העירוב רק לפי שיטת המקילים. אף שלמעשה נהגו רבים להקל לטלטל, כתבו רבי ישראל מאיר הכהן במשנה ברורה, ורבנים אחרים שכל ירא שמיים יש לו להחמיר ולהימנע מלטלטל על סמך העירובים המצויים, אך הוסיפו שאין למחות ביש המקילים בדבר.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת בבא קמא, פרק ב',  משניות א'–ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"א, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף כ"ב, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רס"ז, סעיף ז'
↑  מנשתפי בלשון התלמוד
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רס"ב, סעיף ט'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ב, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף מ"ו, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ב', עמוד ב'
↑  משנה, מסכת טהרות, פרק ה' – פרק ו'
↑  משנה, מסכת טהרות, פרק ו', משנה ז'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ו', עמוד א'
רפורמת בכר

רפורמת בכר היא רפורמה בשוק ההון בישראל שנערכה לאור מסקנות "ועדת בכר" בראשותו של מנכ"ל משרד האוצר ד"ר יוסי בכר, אושרה בכנסת בסדרת חוקים באוגוסט 2005, והוטמעה לאחר מכן. מטרת הרפורמה היא הפחתת הריכוזיות של המערכת הבנקאית בשוק ההון. עיקרי הרפורמה הם סיום הבעלות של הבנקים על קופות הגמל וקרנות הנאמנות, עידוד התחרות בתחומי השקעות אלה, הגברת התחרות בתחום החיסכון הפנסיוני, והגברת הגיוון של אמצעי המימון במשק, באמצעות יצירת תחרות לאלו המוצעים על ידי הבנקים.
רקע

הרפורמה הוצעה בעקבות ניגוד האינטרסים המושרש ששרר בקרב הבנקים בארץ, משום שמצד אחד הבנקים היו הגוף המייעץ ללקוח באשר לאפיקי ההשקעה המומלצים לו, ומצד שני חלק מאפיקי ההשקעה שייכים לבנקים, ובחלקם יש לבנקים אינטרסים אחרים (כגון בעלות חלקית, בין אם דרך מניה ששייכת לבעל חוב של הבנק, ובין אם בהשקעה כבעל עניין בחברות במשק). ההנחה היא שיועצי ההשקעות של הבנק לא יוכלו לשרת בו זמנית גם את הלקוח המבקש את אפיק ההשקעה המשתלם ביותר, וגם את האינטרס של הבנק המעסיק אותם, המכתיב השקעה במוצרי השקעה של הבנק. קרנות הנאמנות וקופות הגמל שנמצאו בידי הבנקים ריכזו את מירב הנכסים בתחום עד לתחילת הרפורמה.
חברי הוועדה

חברי הוועדה היו בכירי מערך הרגולציה הישראלי בשוק ההון. בראשה עמד מנכ"ל משרד האוצר, ד"ר יוסי בכר, ועל שמו היא נקראת. בכר, היה האיש שקידם אותה בפועל, יחד עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה דאז, אילן כהן. מלבד בכר, השתתפו בוועדה גם הממונה על שוק ההון במשרד האוצר איל בן-שלוש, הממונה על ההגבלים העסקיים במשרד התמ"ת עו"ד דרור שטרום, יו"ר רשות ניירות ערך משה טרי, המשנה לנגיד בנק ישראל ד"ר מאיר סוקולר והמפקח על הבנקים בבנק ישראל יואב להמן, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דוידה לחמן-מסר והיועצת המשפטית של משרד האוצר ימימה מזוז.
מאפייני הרפורמה

למימוש הרפורמה אישרה הכנסת, בעקבות הצעת חוק מטעם הממשלה, את החוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות וניגודי העניינים בשוק ההון בישראל (תיקוני חקיקה), התשס”ה-2005, שבו שלל תיקונים לחוקים המסדירים את שוק ההון בישראל. מטרת החוק היה לבסס מבנה תחרותי בשוק ההון בישראל, לשיפור יעילותו ודרכי פעולתו ולהגברת רווחת הציבור, וזאת בעיקר באמצעות צמצום הריכוזיות ומזעור ניגודי העניינים אצל הגופים הפועלים בו, והרחבת הפיקוח והבקרה על גופים אלה ועל השולטים והמחזיקים בהם.
בנוסף חוקקה הכנסת שני חוקים חדשים, אף הם, בעקבות הצעת חוק מטעם הממשלה:
חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל)
חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (עיסוק בייעוץ פנסיוני ובשיווק פנסיוני).
הרפורמה חייבה את הבנקים למכור את קופות הגמל וקרנות הנאמנות שברשותם תוך ארבע שנים. הרוכשות הפוטנציאליות היו חברות ביטוח, חברות וקרנות השקעות, יזמים וגופי השקעות פרטיים. אך עם כניסת הרפורמה לתוקף (אוקטובר 2005) נמכרו בתוך חודשים ספורים רוב הקרנות והקופות הגדולות מהבנקים לחברות הביטוח ולקרנות השקעה זרות. כך למשל רכשה קרן מרקסטון את קרנות הנאמנות פקאן מבנק הפועלים בתמורה ל-956 מיליון שקל. חברת הביטוח הראל השקעות רכשה את קרנות הנאמנות פיא מידי בנק לאומי. קרן ההשקעות יורק רכשה את קרנות הנאמנות פסגות של בנק לאומי.
תוצאה נוספת של הרפורמה היא הגברת התחרות בשוק החסכון הפנסיוני. הבנקים יוכלו לעסוק בהפצה של תוכניות ביטוח פנסיוני, על ידי יועץ פנסיוני או יועץ ההשקעות בבנק. הנפגעים העיקריים מהרפורמה הם סוכני הביטוח, שתפקידם הועם, ומאז הם מוגדרים כמשווק פנסיוני, על שום הזיקה הישירה שלהם לחברות הביטוח. כל שנותר להם הוא עיסוק המכירה המסורתי של תחומי הביטוח האחרים ותו לא.
הרפורמה נועדה לייצר תחרות בתחום העמלות על שירותי הבנק. אך משא ומתן ארוך מול נציגי הבנקים והגופים האחרים בוועדות הכנסת הוביל לפשרה: הבנקים יוכלו להציע חבילות ומסלולים הכוללים צירופי עמלות בשם "עמלות הפצה". הלקוחות יאלצו לנסות ולהתמקח כדי לקבל הנחה.
ההתנגדות לרפורמה

ההתנגדות לרפורמה באה בעיקר מכיוונם של הבנקים. ראשי הבנקים טענו כי הרפורמה תוביל לפיטורם של עובדים רבים. אך בפועל נראה כי הבנקים נהנו ממחירים גבוהים בעת מכירת קרנות הנאמנות, שחיזקו מאוד את איתנותם הפיננסית ורווחיותם, ואפשרו להם גם תשלומי דיבידנד גדולים. בנוסף הרוויחו מ"עמלות הפצה" מהבעלים החדשים של קופות הגמל וקרנות הנאמנות – עבור הפצת המוצרים ללקוחותיהם.
בשנת 2007 אושר לבנקים לשווק מוצרים פנסיוניים, למרות התנגדות הממונה על שוק ההון, ידין ענתבי.
לדברי ירון זליכה, החשב הכללי במשרד האוצר באותה עת, הוא עצמו התנגד לאופן שבו בוצעה הרפורמה, והעדיף כי הבנקים יישארו בתחום קופות הגמל וקרנות הנאמנות, אך שיעור החזקותיהם יוגבל, ואת העודף יימכרו לחברות הביטוח וגופים אחרים. כך היה גדל מספר המתחרים בשוק ומשתפרת התחרותיות, בניגוד למצב בו מחליפים את המתחרים הקיימים במתחרים אחרים, באופן שאינו מגדיל את התחרותיות.
לאחר הרפורמה

בשנת 2006 נקבעו בתקנות ניירות ערך מגבלות על פעילות חיתום של גופים הקשורים לבנקים, כך שחתם שהוא חברה קשורה לבנק (קשר של למעלה מ-20% בעלות) לא יוכל להיות חתם מוביל בהנפקה של חברה שהבנק הקשור לו הוא נושה עיקרי שלה. כמו כן נקבע שם כלל האוסר על ניגוד עניינים ביחסים אלה.
בשנת 2008 נדונו תקנות נוספות, הפעם מטעם הממונה על שוק ההון באוצר, המכונות "תקנות ההשקעה", אשר יצרו בפעם הראשונה מאז רפורמת בכר רגולציה מהותית על הגופים המוסדיים" - אלה המנהלים כספי חוסכים המושקעים בקופות גמל ובקרנות פנסיה. גם בתקנות אלה נכללו הוראות חשובות שנועדו למנוע ניגודי עניינים בניהול "כספם של אחרים". בין היתר נקבע בתקנה 25 לתקנות ההשקעה הכלל החשוב לפיו גוף מוסדי לא ירכוש מעל 10% מניירות המוצעים בהנפקה המנוהלת על ידי חתם הקשור אליו בקשרי בעלות. כמו כן נקבע בתקנה 30 שם כי ייאסר על גוף מוסדי לבצע פעילות ברוקראז' (מכירה וקנייה של ניירות ערך) באמצעות גוף קשור אליו, אף זאת כדי למנוע ניגוד עניינים וניצול כספי החוסכים.
הערות שוליים

1 2  חוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות וניגודי העניינים בשוק ההון בישראל (תיקוני חקיקה), התשס”ה-2005
↑  הרצאה בטכניון, 1:05 באתר יוטיוב
| ניירות ערך והשקעות בשוק ההון |
| --- | --- | --- |
| ניירות ערך הוניים | הון מניות • מניה • מניה רגילה • כתב אופציה • כתב זכויות • מניות הטבה • כתב זכויות • מניית בכורה • מניית שליטה • מניות באוצר • יחידת השתתפות • בעל מניות |  |
| ניירות ערך התחייבותיים | איגרת חוב (איגרת חוב קונצרנית • איגרת חוב ממשלתית • איגרת חוב מוניציפלית) • אג"ח אופציה |  |
| ניירות ערך אחרים | קרן נאמנות • קרן מחקה • תעודת סל • תעודת סל בחסר • קרן סל • נייר ערך המיר • המירות • אג"ח להמרה |  |
| קבוצות ניירות ערך | שטר הון • מניית בכורה |  |
| השקעות שאינן נייר ערך | מוצר מובנה • פיקדון • חיסכון • חשבון בנק • קרן הון סיכון • קרן גידור • קרן השקעות פרטיות • מימון המונים • הלוואת בעלים • קרן נדל"ן |  |
| חסכונות פנסיוניים | קופת גמל (קרן פנסיה • קרן השתלמות) • קופת גמל להשקעה • ביטוח מנהלים • קופת גמל בניהול אישי |  |
| נגזרים | אופציה • חוזה עתידי • אופציה אקזוטית (אופציה בינארית • אופציה אסייתית) • CDO • CDS • עסקת החלף |  |
| סחורות נפוצות | סחורה • זהב • כסף (יסוד) • נפט |  |
| מטבעות דיגיטליים | הצעת מטבע ראשונית • מטבע מבוזר • ביטקוין |  |
| ניתוח ניירות ערך | ניתוח טכני • מודל בלאק ושולס • בטא (מדד) • ארביטראז' • רווח למניה |  |
| בורסות מרכזיות | הבורסה לניירות ערך בתל אביב • נאסד"ק • הבורסה לניירות ערך בניו יורק • הבורסה לניירות ערך בלונדון • Euronext |  |
| מדדים מרכזיים | מדד תל אביב 35 • דאו ג'ונס • S&P 500 • FTSE • מדד נאסד"ק 100 |  |
| תאגידים | מיזוגים ורכישות • הערכת שווי • בדיקת נאותות • הצעת רכש • השתלטות עוינת • רכישה ממונפת • מנוף פיננסי • דיבידנד • מיזוג חברות • פירוק חברות • דיני תאגידים • שליטה |  |
| דוחות כספיים | יחסים פיננסיים • דו"ח כספי • רואה חשבון • תקן דיווח כספי בין-לאומי • תשקיף • הערת עסק חי |  |
| רגולציה וגופים רגולטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • הפיקוח על הבנקים • חוק ניירות ערך • הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) • מועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות • פדרל ריזרב • חוק גלאס-סטיגל • רפורמת בכר • חוק החברות |  |
| היסטוריה | השפל הגדול • משבר הסאבפריים • משבר מניות הבנקים |  |
| תחומים אקדמיים קשורים | מימון • חשבונאות • כלכלה • מנהל עסקים |  |
| דירוג אשראי | דירוג אשראי • דירוג אג"ח • מודי'ס • סוכנות הדירוג פיץ' • סטנדרד אנד פורס |  |
| ערכים נוספים | הנפקה • ערך ריאלי וערך נקוב • הנפקה ראשונה לציבור • השוק הראשוני • השוק המשני • בנק השקעות • חיתום • רכישה עצמית • בורסה לניירות ערך • נייר ערך • ברוקר • דילר • חוזה הפרשים • מסלקת הבורסה • נייר ערך מגובה משכנתה • איגוח • עושה שוק • מעבר לדלפק • ספר הפקודות • מכירה בחסר • שורט סקוויז • קסטודיאן • שוק המעו"ף • בקדייטינג • מידע פנים • Dark Pool • הרצת מניות • ויסות שערי ניירות ערך • סיכון אשראי • נזילות פיננסית • EBITDA • אמות מידה פיננסיות • פירמידת שליטה • עקום התשואה • אזהרת רווח |  |
שלאכטה

אציל פולני, בתמונה מאת ז'אן-פייר נורבלן דה לה גורדן, בשנות ה-1790
חברי השלאכטה לבושים כמנהג הווייבודים באיחוד פולין-ליטא במאות ה-17–18
פמליה של מגנאט פולני בעת מסע בימי שלטונו של אוגוסט השלישי
שלאכטה (בפולנית: szlachta,מהמילה הגרמנית העילית העתיקה Slahta, משם גם המילה הגרמניה Geschlecht שמשמעותה - "קלאן","מין" "זוויג" ;ברוסית, אוקראינית ובלרוסית: Шля́хта - "שליאכטה", בפולנית: בן השלאכטה נקרא Szlachcic) היה מעמד האצולה בממלכת פולין, ובאיחוד הפולני-ליטאי שתפסה לאורך מאות שנים עמדה שלטת במדינה תוך כדי החזקת זכויות פוליטיות, חברתיות וכלכליות וכוח מורחבים.
מקורות השלאכטה לוטים בערפל והועלו לגביהם תאוריות שונות.
השלאכטה שילבה בתוכה את שכבת האצולה גדולה (המגנאטים) המצומצמת, את נציגיה הרבים של האצולה הכפרית - האצולה הבינונית בעלת אדמות ושל האצולה הקטנה, הכפרית והעירונית, שבחלק רב הייתה ענייה וחסרת אדמות. השלאכטה שמרה בתוכה על עקרון שוויוני בין חבריה מבחינת השתתפות בהצבעות בפרלמנט (סיים) וזכויות אחרות. לעיתים בשפה היומיומית יש משתמשים במילה "שלאכטה" במובן של "האצולה הפולנית הקטנה" בלבד.
באופן מסורתי היו חברי השלאכטה, במיוחד אלו מהשכבה הבינונית בעלי אדמות בבעלות אלודית ולא כחלק של פייף, לעיתים קרובות אחוזותיהם וחוותיהם המבוססות על עבודת הצמיתים נקראו פולווארק.
עליונות כוחה של השלאכטה החלה משנות שלטונו של המלך קז'ימייז' הגדול (1370-1333) ונמשכה עד להידרדרותו וסופו של האיחוד הפולני-ליטאי בשלהי המאה ה-18.
פרט לאספקת קצינים לצבא הממלכה, חובותיה האזרחיים העיקריים של השלאכטה כללו בחירת המלך ומילויים של תפקידי כבוד וייעוץ בחצר המלכות, שהיוו בהמשך בסיס להקמת הבית העליון - הסנאט, במסגרת הפרלמנט הפולני-ליטאי, הסיים. חברי השלאכטה לקחו חלק בניהול הממלכה גם באמצעות הבית התחתון של הסיים, שהורכב מנציגים שנבחרו באספות מקומיות שנקראו סיימיקים. הסיימיקים מינו את הפקידים הבכירים המקומיים ופיקחו על הרשויות השיפוטיות והפיננסיות, כולל על גביית המיסים. בני השלאכטה לא קיבלו תארים אריסטוקרטיים כמו במערב אירופה אבל זכו לעמדות הנהגה שונות כמו תפקידי וויבודה, מרשל של ווייובדות, קסטלן וסטארוסטה.
למרות ההבדלים הענקיים לפעמים בעושר ובהשפעה הפוליטית, ההבחנות בחוק בין המגנאטים לבני השלאכטה הנחותה היו מעטות. העיקרון המשפטי התקף לגביהם היה זה של ה"שוויון". להבדיל ממלכי רוב המדינות באירופה של אז, מלכי פולין לא היו אוטוקרטיים ולא היו אדונם של בני השלאכטה.
ב-1413 בעקבות שורה של ניסונות איחוד מסוג אוניה פרסונלית בין הדוכסות הגדולה של ליטא לממלכת פולין, האצולה הליטאית והרותנית שבשטחי הדוכסות הגדולה, הצטרפה באופן פורמלי, לשלאכטה.
כשאחרי איחוד לובלין ב-1569 עם התפתחותו והתפשטותו של האיחוד הפולני-ליטאי (1795-1569) גדל מספר החברים בשלאכטה על ידי הצטרפות המנהיגים של דוכסויות פרוסיה וליבוניה. מספר בני השלאכטה הגיע ל-15%-8% מאוכלוסיית פולין, אחוז יותר גדול משכבת האצולה הבוחרת בארצות מערב אירופה. בשלהי המאה ה-18, כל פולני שישי השתייך לשלאכטה.
בשיא כוחה של השלאכטה, בתקופה המכונה "סרמטית", מכלול זכויות היתר שלה סוכם במונח ההיסטורי "חירות הזהב" או דמוקרטיית האצילים. חירות זו  סימלה מידה לא מבוטלת של אנרכיה, הוהייתה אחד הגורמים המכריעים להחלשת המדינה הפולנית-ליטאית ולחלוקתה בין שכנותיה הגדולות שהביאה למחיקתה מהמפה בשנים 1795-1792.
במשך החלוקות העוקבות של פולין, רוב השלאכטה התחיל לאבד את זכויות היתר המשפטיות ואת מעמדו החברתי. האליטות של השלאכטה נטמעו באצולות של שלוש הממלכות הכובשות: רוסיה, אוסטריה ופרוסיה.
חוקת פולין העצמאית במרץ 1921 ביטלה את זכויות היתר של האצולה. הן בוטלו פעם נוספת בשנת 1945.
לקריאה נוספת

Norman Davies - God's Playground. A History of Poland vol.1 The Origins to 1795, Oxford University Press, 2005 מסת"ב 0-19-925339-0 (נורמן דייוויס - מגרש המשחק של אלהים. היסטוריה של פולין, כרך א - מההתחלות עד 1795)
Maria Rhode - Ein Königreich ohne König. Der kleinpolnische Adel in sieben Interregne. Quellen und Studien, Band 5 1997 Deutsche Historische Institut Warschau, Harrassowitz Verlag, Wiesbaden 1997 (מריה רודה - ממלכה ללא מלך. האצולה של פולין קטן בשבע תקופות אינטרגנום, המכון ההיסטורי הגרמני בורשה, הוצאה לאור הרסוביץ, ויזבאדן 1997) (בגרמנית)
, Janina Rosicka - Virtue, Economy, szlachta, Polish economic Thought in the Rennaissance in History of Economic Ideas V, 1997/1 Accademia Editoriale
Andrej Zajączkowski Główne elementy kultury szlacheckiej w Polsce, Zakład Narodowy Imenia Ossolinskih, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk Warszawa 1961 (היסודות הראשיים של תרבות האצולה בפולין)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  M.Rhode עמ' 1
↑  N.Davies עמ' 207
1 2  J.Rosicka
1 2  N.Davies עמ' 211
↑  A.Zajączkowski 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561732805171  LCCN: sh2008108427 
סטניסלב אנטוני שצ'וקה, חבר השלאכטה - "שלאכצ'יץ" - פולני מהמאה ה-17, לבוש לפי האופנה ה"סרמטית"
רשימת הנציגויות הדיפלומטיות של פיג'י

פריסת הנציגויות הדיפלומטיות של פיג'י.
רשימת הנציגויות הדיפלומטיות של פיג'י להלן רשימת הנציגויות הדיפלומטיות של פיג'י ברחבי העולם. 
הנציגויות מופעלות על ידי המשרד ליחסי חוץ ושיתופי פעולה בינלאומיים של פיג'י.
אמריקה

ארצות הברית ארצות הברית
וושינגטון די.סי – שגרירות.
לוס אנג'לס – משרד ליחסי סחר.
אסיה

הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
בייג'ינג – שגרירות.
שאנגחאי – קונסולייה כללית.
הודו הודו
ניו דלהי – משלחת קונסולרית בכירה.
אינדונזיה אינדונזיה
ג'קרטה – שגרירות.
יפן יפן
טוקיו – שגרירות
קואלה לומפור קואלה לומפור – משלחת קונסולרית בכירה.
דרום קוריאה דרום קוריאה
סאול – שגרירות.
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
אבו דאבי – שגרירות.
אירופה

בלגיה בלגיה
בריסל – שגרירות.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
לונדון – משלחת קונסולרית בכירה.
אוקיאניה

אוסטרליה אוסטרליה
קנברה – משלחת קונסולרית בכירה.
סידני – קונסולייה כללית.
ניו זילנד ניו זילנד
וולינגטון – משלחת קונסולרית בכירה.
פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
פורט מורסבי – משלחת קונסולרית בכירה.
ארגונים בינלאומיים

האו"ם האו"ם – משלחת קבועה.
| פיג'י יחסי החוץ של פיג'י |
| --- | --- | --- |
| המזרח  התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק • קטר • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה • נפאל • סין • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הוותיקן • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • איי בהאמה • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי שלמה • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566030305171  LCCN: sh94001944
שואת יהודי לוקסמבורג

מצעד נאצי ליד בית הכנסת בלוקסמבורג ב-1941. בית כנסת זה נהרס בשנת 1943.
השואה בלוקסמבורג מתייחסת לרדיפה ולהשמדה כמעט מוחלטת של 3,500 יהודי לוקסמבורג, שהחלה זמן קצר לאחר הפלישה הגרמנית ללוקסמבורג במלחמת העולם השנייה. מיד לאחר הכיבוש שולבה לוקסמבורג רשמית בגרמניה הנאצית. הרדיפות נמשכו עד 1943, אז הכריזו הנאצים כי השטח נקי מיהודים, שגורשו למחנות השמדה וגטאות במזרח אירופה.
היסטוריה

לפני מלחמת העולם השנייה והשואה התגוררו בלוקסמבורג כ-3,500 יהודים. רבים מהם, היו יהודי גרמניה הנאצית שנמלטו מהרדיפות בגרמניה. חוקי נירנברג, אשר חלו בגרמניה מאז 1935, נאכפו בלוקסמבורג החל מספטמבר 1940, והיהודים עודדו לעזוב את לוקסמבורג לצרפת של וישי. הגירה נאסרה באוקטובר 1941, אך עד אז ברחו כמעט 2,500 יהודים. רבים מאלה שעזבו, גורשו מצרפת ונרצחו לאחר מכן. מספטמבר 1941 נאלצו כל היהודים בלוקסמבורג לענוד טלאי צהוב.
מאוקטובר 1941 החלו הרשויות הנאציות לגרש את כ-800 היהודים שנותרו מלוקסמבורג לגטו לודז', לגטו טרזין ולאושוויץ. כ-700 יהודים גורשו ממחנה המעבר פינפברונן (Fuenfbrunnen) באולפלינגן (אנ') שבצפון לוקסמבורג.
מבין היהודים בלוקסמבורג, ידוע על 36 ניצולי השואה.
ראו גם

השואה
בית הכנסת בלוקסמבורג
מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג
לקריאה נוספת

רות זריז, יהודי לוקסמבורג במלחמת העולם השנייה, בתוך דפים לחקר השואה ו', תשמ"ח, 1988, ע' 167-154
Artuso, Vincent (באוקטובר 2012). "Des excuses, mais au nom de qui? L'administration luxembourgeoise et la Shoah". Forum (322): 9–11. {{cite journal}}:  (עזרה)
Cerf, Paul (1986). L'étoile juive au Luxembourg. Luxembourg: RTL. pp. -.
Clesse, René (1991). "Die Natur is gnädiger als die Menschen". Ons Stad. 36: 22–25.
Clesse, René (2002). "Shoah in Luxemburg". Ons Stad. 71: 18–19.
Hoffmann, Serge (1996). "Luxemburg - Asyl und Gastfreundschaft in einem kleinen Land".  In Benz, Wolfgang; Wetzel, Juliane (eds.). Solidarität und Hilfe für Juden während der NS-Zeit. Vol. Regionalstudien I: Polen, Rumänien, Griechenland, Luxemburg, Norwegen, Schweiz. Berlin: Metropol-Verlag. pp. 187–204. ISBN 9783926893437.
Zariz, Ruth (1993). "The Jews of Luxembourg during the Second World War". Holocaust and Genocide Studies. 7 (1): 51–66.
הערות שוליים

↑  "The Destruction of the Jews of Luxembourg". Holocaust Education and Archive Research Team. נבדק ב-11 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Luxembourg". מוזיאון השואה בוושינגטון. נבדק ב-11 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא לוקסמבורג. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל ברוך

| --- | --- |

 לידה:  1898 תרנ"ט זאכו, כורדיסטן
 פטירה:  12 באפריל 1994 (בגיל 96 בערך) א' באייר תשנ"ד ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 באפריל 1994 
 השתייכות:  יהדות כורדיסטן
 תחומי עיסוק:  רבנות
 חיבוריו:  טעמי המצוות
 צאצאים:  אליהו ברוך, ציון (יוסף) ברוך, אהובה ברוך, כרמלה ברוך, זאב ברוך
 
הרב שמואל ברוך (תרנ"ט, 1898, זאכו, כורדיסטן - א' באייר תשנ"ד, 12 באפריל 1994, ירושלים) היה מראשי יהדות כורדיסטן, בעל אות יקיר ירושלים על פעולותיו למען העדה הכורדית.
ביוגרפיה

נולד בשנת תרנ"ט (1898) לרב יוסף בנימין, מנהיגה הרוחני של קהילת יהודי זאכו ואב בית הדין.
הוא הוסמך לרבנות, ובפטירתו של אביו בשנת תרע"ו (1916) קיבל על עצמו, כשהוא בן 18 שנה בלבד, למלא את החלל בהנהגתה הרוחנית של קהילת יהודי זאכו.
בשנת תרפ"ה (1925) יצא בדרכו לארץ ישראל עם עשר משפחות נוספות שאותן שכנע להצטרף לעלייתו. בהגיעו לירושלים נמנה עם מייסדי שכונת זיכרון יוסף הסמוכה לשוק מחנה יהודה.
כשנה לאחר עלייתו שב לזאכו כדי לשכנע עוד משפחות לעלות, ואכן משפחות נוספות עלו בזכותו.
בשנת תר"צ הקים את "ועד העדה הכורדית" שלימים היה הבסיס ל"התאחדות העדה הכורדית". הוועד שהוכר על ידי השלטונות הבריטיים פעל בסיוע הסוכנות היהודית והצליח לקבל רישיונות עלייה ולהעלות 25 משפחות רבנים.
עם העלייה הגדולה של יהדות כורדיסטן פעל להביאם באופן מרוכז לירושלים. הוא ייסד את החברה קדישא לעדה הכורדית, והמשיך עד יומו האחרון לשמש כמנהיג רוחני לבני עדתו, לערוך חופה וקידושין ולהביא בבריתו של אברהם אבינו בהתנדבות.
בשנת תשכ"ט (1969) הוענק לו אות יקיר ירושלים על פעלו למען העדה.
זכרו מונצח ברחוב על שמו במרכז ירושלים - המשכו המערבי של רחוב אגריפס.
חיבורו

טעמי המצוות - תפסירים, פיוטים, וקינות בארמית כורדית, חלקם מורשת אביו
לקריאה נוספת

הרב יצחק עמדי, חכמי כורדיסתאן, ירושלים ה'תשס"ה
שלומית עמיחי

שלומית עמיחי (נולדה ב-1944) היא אשת חינוך, מנכ"לית משרד החינוך לשעבר.
ביוגרפיה

עמיחי נולדה בקיבוץ קריית ענבים ובגיל 7 עברה משפחתה להתגורר בירושלים. היא למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה. בנעוריה הייתה עמיחי חניכה ומדריכה בתנועת "הנוער העובד והלומד" ובשירותה הצבאי הייתה מפקדת בבה"ד 12. בתום שירותה הצבאי היא נישאה, בשנת 1965, לרפי עמיחי ובמהלך השנים היא למדה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית ולימודי תואר שני במינהל החינוך מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1977 החלה עמיחי לעבוד באגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך והתרבות. לאורך השנים היא החזיקה בתפקידים ניהוליים שונים: מנהלת מחלקה באגף התקציבים, מנהלת אגף הבחינות, ממונה ליישום דו"ח הררי לקידום המדע והטכנולוגיה, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי, סמנכ"לית המשרד לענייני אמרכלות, ומנהלת המינהל להדרכה והשתלמות עובדי הוראה. כמו כן הייתה עמיחי חברה בוועדות מקצועיות שונות ועמדה בראש ועדת המכרזים של המשרד.
בשנים 1999–2001 כיהנה עמיחי כמנכ"לית משרד החינוך תחת השר יוסי שריד. בתקופת כהונתה החלו לפעול בחינות המיצ"ב. עם תחילת כהונתה של לימור לבנת במשרד, העבירה אותה מתפקידה ומינתה במקומה את רונית תירוש. עמיחי הגישה תביעת לבית הדין לעבודה לאחר שהופסקה עבודתה כמנכ"לית המשרד. היא טענה כי לבנת הפרה עמה חוזה. בית המשפט קבע שלא הייתה הפרת חוזה אך הבהיר ששרת החינוך, לימור לבנת, הדיחה את עמיחי, באופן לא ראוי, תוך זלזול בכבודה ובמעמדה.
עמיחי עברה לשמש מנכ"לית באלכ"א הג'וינט ומנהלת אגף ההתנדבות והפילנתרופיה בג'וינט. בשנת 2007 שבה לכהן כמנכ"ל משרד החינוך, תחת השרה יולי תמיר, לאחר ששמואל אבואב התפטר מתפקידו. תמיר אמרה שעמיחי היא מהמנכ"לים הטובים והמוערכים ביותר שהובילו את המשרד. ב-20 באפריל 2009, החליף אותה בתפקיד ד"ר שמשון שושני, כמינוי של השר גדעון סער.
מאז אוגוסט 2009, כיהנה עמיחי כיו"ר "חותם" - מיזם הכשרת סטודנטים מצטיינים להוראה שהוא שותפות בין הג'וינט, משרד החינוך, תנועת "הכל חינוך" ופילנתרופים פרטיים.
עמיחי אם לארבעה.