stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאמסבורג (ברוקלין)
הערות שוליים

↑  "A 'Plague of Artists' Is a Battle Cry for Brooklyn Hasidim". The New York Times. 17 בפברואר 2004. נבדק ב-5 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Verboten, a New Dance Club in Williamsburg, Opens". New York Times. 30 באפריל 2014. נבדק ב-1 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The rest of the US sleeps, in 'Little Berlin' the big party kicks off". Süddeutsche Zeitung (German). 10 בנובמבר 2014. נבדק ב-1 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011614777005171  GND: 4393924-7  LCCN: n85038962  MusicBrainz: 0c875d86-e14e-4d3a-a4f4-6070f1a23d7f  NKC: ge1183657  VIAF: 127902036   WorldCat (עם VIAF): 127902036
בנאי (מקצוע)

.
בנאי מניח מלט על גבי נדבך גמור של שורת לבנים, בטרם יניח את לבני השורה הבאה
בנאית בעבודה, צולם בשנת 1988
בנאי או פועל בניין הוא פועל המועסק בענף הבנייה. המונח מתייחס לפועלי בניין כלליים, אך גם לעובדים בעלי התמחות מיוחדת, כגון חשמלאים, נגרים, שרברבים, טייחים, ברזלנים, צבעים וטפסנים.
התמחויות בבנייה

(ראו גם: בעלי מקצוע, גופים ותפקידים בפרויקט בנייה)
חשמלאי – הוא אדם שמקצועו הוא חשמלאות - חיווט חשמלי של בניינים, מכונות וציוד נייח. חשמלאי עוסק בהתקנת ציוד חשמלי חדש או בתחזוקת תשתית קיימת.
טייח – פועל המתמחה בעבודה עם טיח, ותפקידו לטייח קירות חיצוניים או פנימיים.
מניח לבנים – פועל שתפקידו להניח שורות לבנים או בלוקים.
מפעיל ציוד מכני כבד – נוהג ומפעיל ציוד מכני הנדסי בפרויקט המערבים בנייה והנדסה.
מקים ומאחזק פיגומים ומבני מתכת – העושים עבודתם בעזרת עגורן ואפרון
נגר – אומן המתמחה בנגרות, במגוון סוגים של עבודה בעץ, ובהם בנייה, ריהוט ועוד.
צבע – אדם שמקצועו סיוד וצביעה של קירות ודלתות.
רתך איש מקצוע המתמחה בריתוך חומרים זה לזה. חומרים אלה עשויים להיות מתכות (כגון פלדה, אלומיניום, ברזל וכדומה), וכן חומרים פלסטיים או פולימרים אחרים.
שרברב – בעל מקצוע בתחום צנרת מים או ביוב, המתמחה בהתקנתם ובאחזקתם של מערכות המשמשות באינסטלציה, בחימום ובניקוז מים.
רצף – בעל מקצוע שתפקידו הוא כיסוי השטח באריחים או קרמיקה.
פועלי בניין בישראל

נכון לשנת 2017, הקיף ענף הבניין בישראל כ-261.5 אלף עובדים, מתוכם כ-75% אלף תושבי ישראל (כמחציתם ערבים ישראלים), 20% תושבי הרשות הפלסטינית ו-4.5% עובדים זרים. השכר החודשי הממוצע בענף עמד ב-2017 על 9,256 שקלים - כ-91% מהשכר הממוצע באותה שנה. רק תושבים ישראלים יכולים לקבל תעודת מנהלי עבודה, מנופאים, מהנדסים והנדסאים, ועובדים זרים ניתן להעסיק רק בעבודות המוגדרות כעבודות 'רטובות'.
פועלי בניין בישראל > בטיחות באתרי הבניה בישראל

ענף הבניה נחשב למסוכן בענפי העבודה בישראל, והסכנה לחייו של פועל בניין גבוהה פי 4 מזו של עובד תעשייה. בין השנים 2010–2015 היוו פועלי בניין למעלה מ-50% ממספר העובדים שנהרגו בעבודתם. הסכנה הבולטת בעבודה בענף היא נפילה מגובה, ולצידה סכנות נוספות כגון פגיעה מחפצים כבדים, קריסות, התחשמלות, פציעה מכלי עבודה ועוד.
ראו גם

הנדסה אזרחית
הנדסת מבנים
בטיחות וגיהות בתעסוקה
מעמד הפועלים
הערות שוליים

1 2  סקירת ענף הבניה בישראל 2017, התאחדות בוני הארץ
↑  ניצן צבי כהן, ‏עובדי ענף הבניין מתאחדים למאבק: "תוך כמה שנים לא יהיו פה עובדים ישראלים", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 24 באפריל 2017
↑  ניצן צבי כהן, ‏דוח חדש: הסכנה לחיי עובד בניין גבוהה פי 4 מזו של עובד תעשייה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 ביולי 2017
1 2  תאונות עבודה בענף הבניין מסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת
↑  ניצן צבי כהן, ‏דו"ח קשה של 'קו לעובד' מתפרסם ביום בו מת פועל בניין נוסף, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 1 ביולי 2018
↑  ניצן צבי כהן, ‏דו"ח: עלייה של 14% במספר ההרוגים בתאונות בענף הבניין ב-2018, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 בינואר 2019
| מקצועות הבנייה |
| --- | --- | --- |
| תכנון | מודד • אדריכל • מהנדס קונסטרוקציה (הנדסת מבנים) |  |
| תכנון משני | מהנדס חשמל • יועץ בטיחות • יועץ אינסטלציה • יועץ מיזוג אוויר • יועץ מעליות • יועץ תחבורה • יועץ אקוסטיקה • אדריכל נוף • אדריכל פנים |  |
| ביצוע | קבלן בניין • מהנדס ביצוע |  |
| פיקוח | מפקח בנייה • חשב כמויות |  |
| עבודות שלד | בנאי • מניח לבנים • טייח • טפסן • רתך • מקים ומאחזק פיגומים • מפעיל ציוד מכני כבד |  |
| עבודות פנים | רצף • שרברב • חשמלאי |  |
| עבודות גמר | צבע • נגר • מנקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557839105171  LCCN: sh85031450  NKC: ph183351 
פועל לובש אפוד זוהר באוסטרליה
עבודה בבניין בשנת 1937
עדי גורדון

| --- | --- |

עדי גורדון מקבל את גביע המדינה מהנשיא עזר ויצמן
 לידה:  4 במרץ 1966 (בן 58) בנימינה, ישראל 
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.80 מטרים
 מספר:  9
 קבוצות כשחקן
 1980–1985  1985–1989   1989–1990   1990–1991   1991–1994  1994–1995 1995–1998:  מכבי חדרה מכבי חיפה   הפועל חיפה   הפועל גליל עליון   הפועל ירושלים הפועל חולון הפועל ירושלים
 הישגים כשחקן
 מקום 36 בקלעי ליגת העל 2 גביעי מדינה (1996, 1997)
 
עדי גורדון (נולד ב-4 במרץ 1966) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז.
ביוגרפיה

גורדון נולד בבנימינה. הוריו התגרשו בצעירותו. כילד שיחק טניס, טניס שולחן וכדורגל ואף זכה בגביע ואליפות המדינה עם קבוצת הילדים של הפועל חדרה. הוא היה מלך השערים בארץ לגילאי 13–14 (38 שערים), ולמד בתיכון חקלאי פרדס חנה.
כישרונו בתחומי הספורט השונים הביא אותו לנקודה בה הוא היה צריך לבחור בין הכדורגל לכדורסל. למרות גובהו הנמוך יחסית לענף, 1.80 מ', בחר גורדון בכדורסל.
את דרכו ככדורסלן התחיל בגיל 14 וחצי כרכז במכבי חדרה. בגיל 18 עבר לשחק בליגה הלאומית, הליגה הראשונה באותה תקופה, במדי מכבי חיפה תחת המאמן פיני גרשון. במחזור הראשון של אותה עונה זימנה ההגרלה למכבי חיפה משחק בית נגד האלופה מכבי תל אביב. במשחקו הראשון אי פעם בליגה הלאומית, קלע גורדון סל ניצחון בשנייה האחרונה של המשחק. כבר מעונה זו ניכר היה שגורדון מצטיין במיוחד בדקות ההכרעה, תכונה שבלטה לאורך כל הקריירה שלו, הרצופה במשחקים שאותם הכריע בדקות הסיום. בשנה זו גורדון היה עדיין שחקן נוער במכבי חיפה והוביל אותה לזכייה בדאבל היסטורי מבלי שהפסידו במשך כל העונה, תוך שהוא קולע בממוצע כ-30 נקודות למשחק. במשחק האליפות לנוער, בגמר הפלייאוף, הגדיל גורדון לעשות כאשר קלע 48 נקודות מתוך 76 הנקודות של קבוצתו.
לאחר 5 שנים במכבי חיפה, עבר גורדון להפועל חיפה שהתפרקה זמן קצר לאחר מכן. גורדון נדד להפועל גליל עליון, שם שיחק שנה אחת ואז עבר לקבוצת הפועל ירושלים, בה זכה לפריצתו הגדולה, ולמעמד של אחד מבכירי שחקני הכדורסל בארץ.
ביוגרפיה > בירושלים ובחולון

בעונותיו בירושלים הציג גורדון יכולת מעולה ומעוררת השראה, ובעיקר התפרסם בזכות יכולת ניהול המשחק וקבלת ההחלטות שלו. בתקופתו בהפועל ירושלים גורדון הוביל אותה להישגים ספורטיביים ולמעמד של אחת הקבוצות הטובות בליגה. בין היתר הנחילה הקבוצה תבוסות צורבות ליריבה המושבעת והאלופה הנצחית מכבי תל אביב. באותן שנים נוצר קשר מיוחד בין השחקן לאוהדי הקבוצה, שעתיד לשחק תפקיד חשוב בגורלה.
בעונת 94/95 עקב בעיות כספיות בירושלים עזב גורדון את הקבוצה, יחד עם סמל אחר של הקבוצה, דורון שפע, להפועל חולון שאומצה באותה שנה על ידי איש העסקים נחום מנבר. הציפיות היו גבוהות וכך גם התוצאות: באותה עונה חולון הגיעה למקום השני בליגה הסדירה, ולגמר גביע המדינה בו הפסידה לבני הרצליה. לאורך כל אותה עונה אוהדי הפועל ירושלים, שהמשיכו לראות בו את סמלה הבלתי מעורער של הקבוצה, המשיכו לשיר לו שירים במשחקים ולקרוא לו לשוב. בזכות קשר מיוחד זה הצליח גורדון לשכנע את הספונסר מנבר להעביר את תמיכתו להפועל ירושלים, ולהחזיר אליה את גורדון ואת שפע.
בעונת 95/96 הוביל גורדון את ירושלים לתואר הראשון שלה אי פעם - גביע המדינה, באחד ממשחקי הגמר הגדולים והזכורים ביותר בכדורסל הישראלי. לאחר שקלע את סל הניצחון מול בני הרצליה בחצי הגמר, שב וקלע גם בגמר את סל הניצחון המכריע בשנייה האחרונה, מעל טום צ'יימברס.
בעונה הבאה, בניגוד לכל הציפיות ומול קבוצה חזקה מאוד של מכבי תל אביב, שחזרה ירושלים את הישגה, וזכתה שוב בגביע המדינה לאחר משחק גדול נוסף של גורדון, בו קלע 32 נקודות (מתוך 89 של ירושלים). באותה עונה גם הגיעה הקבוצה לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר שבמשחק שמינית הגמר נגד פנרבחצ'ה הטורקית, קלע גורדון זריקת עונשין מכריעה והחטיא במכוון את הזריקה השנייה, וכך מנע התקפה מתוכננת של הטורקים.
ביוגרפיה > בנבחרת ישראל

בגיל 19 זומן גורדון לראשונה לנבחרת ישראל. מאמנה אז היה צביקה שרף אשר אימן את מכבי תל אביב ובנוסף היה בסכסוך מתמיד עם פיני גרשון שגורדון היה מזוהה איתו בתחילת דרכו. דברים אלו הובילו לאפלייתו של גורדון. בין השנים 1992–1996 גורדון היה השחקן הדומיננטי בנבחרת ישראל, בה שיחק 118 משחקים בסה"כ. בטורניר הקדם אולימפי בספרד גורדון בלט במשחק נגד ליטא הגדולה של סאבוניס ומרצ'ולוניס, בו הוא קלע 38 נקודות ומסר 8 אסיסטים. יומיים לאחר-מכן במשחק בטורניר נגד קרואטיה עם פטרוביץ' וקוקוץ' הוא קלע 25 נקודות.
ב-1993 הוא היה השחקן הבולט ביותר במשחק נגד נבחרת יוון (עם פנאיוטיס יאנאקיס) באליפות אירופה. במשחק זה קלע גורדון 35 נקודות, ונבחרת ישראל זכתה בניצחון מפתיע. בשנים 94–95 במסגרת קדם אליפות אירופה הוביל גורדון את הנבחרת לאליפות אירופה כאשר הצטיין בכל הטורניר והוביל בו את הנבחרת בנקודות, אסיסטים וחטיפות. הוא בלט במיוחד בשני משחקים קשים, הוא קלע 21 נקודות בניצחון בטורקיה ובניצחון נוסף, היסטורי, בספרד בו קלע 25 נקודות ומסר 7 אסיסטים.
באותה תקופה היו לגורדון עימותים רבים עם מאמן הנבחרת דאז צביקה שרף. בשיאם, בשנת 1997, בעונת שיא שבה נבחר לשחקן העונה על ידי מאמני הליגה, הוא החליט לפרוש מהנבחרת לפני ההתכנסות שלה לאליפות אירופה. גורדון אמר שאינו מוכן לשתף יותר פעולה עם הרוח המיליטנטית של צביקה שרף, דרך שלדעתו לא הייתה ראויה ופגעה במהות של המשחק והנבחרת. עקב כך הוא הושעה משני משחקי ליגה.
ביוגרפיה > הפרישה מכדורסל מקצועני

בתום העונה האחרונה שלו בירושלים (97/98), הודיע גורדון על פרישתו מכדורסל.
לאחר הפרישה התרכז גורדון בפעילות רוחנית, תוך שהוא מבודד עצמו מן התקשורת ואף מקהל האוהדים הישן שלו ומופיע רק באירועים בעלי הקשרים חברתיים.
יחסיו עם קהל האוהדים

אחד הדברים הבולטים בביוגרפיה של גורדון הוא יחסיו המיוחדים עם קהל האוהדים הירושלמי. בין היתר מימן גורדון מכספו הפרטי את הטסתה של קבוצת ילדים למשחק הקבוצה באילת.
בתקופה השנייה שלו בירושלים חילק גורדון בחינם אלפי חולצות לאוהדים עליהן מוטבעת הסיסמה משירו של אריק איינשטיין "יש בנו אהבה והיא תנצח" - ביטוי שמבטא את פילוסופיית המשחק שלו, ואומץ כסמל על ידי אוהדי הקבוצה וקבוצות הפועל ירושלים בכלל.
מערכת היחסים המיוחדת לא נעצרה באוהדים. גורדון, שכבר הפך לסמל של הפועל ירושלים, הוביל את הקבוצה למעורבות עמוקה יותר בענייני הקהילה. הוא הביא לקבוצה את התפישה האומרת כי "ירושלים היא לא קבוצה שיש לה קהל, אלא קהל שיש לו קבוצה". תפיסה זו הוא יישם על ידי הקמת בית ספר לכדורסל בקהילה, השתתפות באירועי צדקה ופעילויות חברתיות אחרות, בין היתר כחבר עמותת הפועל קטמון ירושלים.
ספריו

להיות מלך אמיתי, אוטוביוגרפיה , איורים: מירב סלומון. הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2008
הספר תורגם לאנגלית בשם  To be a true king : an autobiography, בתרגום תומר רוזן גרייס ובאותה הוצאה, 2009
מסר הפשטות, הוצאה עצמית
אליזבת פרסטר-ניטשה

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1846 רקן, פרובינציית סקסוניה, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  8 בנובמבר 1935 (בגיל 89) ויימאר, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Therese Elisabeth Alexandra Nietzsche 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 בן או בת זוג:  ברנרד פרסטר (22 במאי 1885–?) 
 
דיוקן של גברת אליזבת פרסטר-ניטשה מאת אדוורד מונק, 1906.
תרזה אליזבת אלכסנדרה פרסטר-ניטשה (בגרמנית: Therese Elisabeth Alexandra Förster-Nietzsche), הידועה כאליזבת פרסטר-ניטשה (10 ביולי 1846 – 8 בנובמבר 1935), הייתה אחותו של הפילוסוף פרידריך ניטשה והקימה את ארכיון ניטשה בשנת 1894.
פרסטר-ניטשה הייתה ידועה בדעותיה האנטישמיות ובתמיכתה בלאומנות הגרמנית ובמפלגה הנאצית, אשר התפתחו בעקבות חתונתה לברנהרד פרסטר, מורה תיכון שהפך לפעיל ימין קיצוני. בעקבות כך, לאחר מותו של אחיה פרידריך ניטשה, שינתה פרסטר-ניטשה כתבים וספרים רבים של אחיה כך שיתאימו לאידאולוגיה שלה ושל בן זוגה, לרוב בדרכים שעמדו בסתירה לתפיסתו של ניטשה עצמו. כתוצאה מניכוס זה, יוחסה הפילוסופיה של ניטשה בעיני רבים לאידאולוגיה הנאצית ולמיליטריזם. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, ארכיון ניטשה קיבל תמיכה כלכלית ופרסום בעקבות דעותיה של פרסטר-ניטשה, והיטלר אף היה נוכח בהלווייתה של פרסטר-ניטשה יחד עם חברי מפלגה וגנרלים גרמנים אחרים.
פרסטר-ניטשה האמינה בעליונות הגזעים הטבטוניים ונישאה למסית אנטישמי, ברנהרד פרסטר. בשנות ה-80 של המאה ה-19, נסע הזוג לפרגוואי ושם הקימו את נואבה-גרמניה, מושבה ארית טהורה כביכול, אך המפעל נכשל ופרסטר התאבד. עקב משבר כלכלי חמור, נכשלה אליזבת בהנצחת בעלה כגיבור לאומי וכל ניסיונותיה לשמר את המושבה כאי של נצרות טבטונית כשלו. לאחר התמוטטותו הנפשית של אחיה, פרידריך ניטשה בשנת 1889, שימשה אליזבת כאפוטרופוס וסעדה אותו בווימאר עד למותו בשנת 1900. היא שימרה את זכויות היוצרים לכתבי היד שלו ואף שינתה את שם ביתה ל"ארכיון ניטשה". לאורך כל חייה, היא סירבה לספק גישה ציבורית ליצירותיו של אחיה, וערכה אותן כראות עיניה.
כתביו המסולפים של ניטשה שנערכו תחת פרשנותה המעוותת של פרסטר-ניטשה זכו להכרה נרחבת. היא אספה כמה מכתביו המאוחרים של ניטשה תחת הכותרת "Der Wille zur Macht" ("הרצון לעצמה") ופרסמה זאת כמסה שלמה ואחידה. תחילה פורסמה כחלק מהביוגרפיה בת שלושת הכרכים של ניטשה (1895–1904), לאחר מכן במהדורת כרך אחד (1901) ולבסוף במהדורה מחודשת של שני כרכים (1906), שנחשבה בעיני רבים כמגנום אופוס של ניטשה. היא עיוותה את רעיונותיו של ניטשה בעבודה זו ובאחרות. פרשנויות אלו גרמו במידה רבה לתפיסה מוטעית של ניטשה כפילוסוף מוקדם של הפאשיזם. לאחר מותה, חזרו חוקרים אל כתבי המקור של ניטשה וזיהו עד כמה סילופיה של פרסטר-ניטשה שונים מכתביו. היא חיברה יחד מקטעים מכ-30 מכתבים ולעיתים קרובות שינתה חלקים. גילוי הזיופים שלה והטקסטים המקוריים השפיעו עמוקות על הפרשנות המאוחרת לפילוסופיה של ניטשה.
לקריאה נוספת

Diethe, Carol, Nietzsche's Sister and the Will to Power, Urbana: University of Illinois Press, 2003. (A biography of Elisabeth Förster-Nietzsche)
Macintyre, Ben, Forgotten Fatherland: The Search for Elisabeth Nietzsche, New York: Farrar Straus Giroux, 1992.טקסט מיושר לימין
הערות שוליים

↑  Lerner, Robert E.,, Ernst Kantorowicz : a life, Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 2017, עמ' 11
↑    David Wroe, ‏'Criminal' manipulation of Nietzsche by sister to make him look anti-Semitic, The Telegraph, 19 January 2010
↑  "Elisabeth Förster-Nietzsche | German editor". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-04-29.
| פרידריך ניטשה |
| --- | --- | --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר  • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני  • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |  |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |  |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |  |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279229005171  PLWABN: 9810702988005606  BIBSYS: 90163690  BnF: cb12405641k (data)  CiNii: DA01973044  GND: 11853419X  ISNI: 0000 0001 0876 6295  LCCN: n84162258  LNB: 000248913  NDL: 00439868  NKC: jn20011211173  NLA: 35094899  NSK: 000732942  NTA: 073491535  RERO: 02-A005200582  SELIBR: 54731  SNAC: w6474c10  SUDOC: 027574660  Trove: 825005  VcBA: 495/93083  VIAF: 19764135   WorldCat (עם VIAF): 19764135 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף מילוא

| --- | --- |

יוסף מילוא, 1946
 לידה:  29 במאי 1916 פראג, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  2 בפברואר 1997 (בגיל 80) ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 שם לידה:  יוסף פסובסקי 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1939–1996 (כ־57 שנים)
 עיסוק:  במאי תיאטרון, שחקן
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 בן או בת זוג:  ימימה מילוא 
 צאצאים:  אורנה מילוא 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לתיאטרון (1968)
 פרופיל ב-IMDb
 
אברהם בן-יוסף ויוסף מילוא, ב"רומיאו ויוליה "מאת שייקספיר בתיאטרון הקאמרי בתל אביב, נובמבר 1957
יוסף ("פפו") מילוא (פסובסקי) (29 במאי 1916 – 2 בפברואר 1997) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי, ממייסדי תיאטרון הקאמרי. חתן פרס ישראל בתחום התיאטרון לשנת תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה

מילוא נולד בשם יוסף פַּסוֹבסקי בפראג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (לאחר מלחמת העולם הראשונה בירת צ'כוסלובקיה), בנם של חיה לבית צקנדורף וגבריאל ריכרד פסובסקי, מהנדס בניין, מבוני תל אביב הקטנה בשנות ה-20 והיו"ר-המייסד של אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בתל אביב. ב-1929 שבה המשפחה לפראג, וכעבור כחמש שנים חזרה לארץ. בשנת 1934 סיים את לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה תל אביב.
נשא את ימימה, בתה של שושנה פרסיץ.
את ראשית צעדיו על הבמה עשה בלהקה דרמטית של ה"מכבי" בחיפה. ב-1939 פגש אביו, שכיהן כיו"ר ארגון עולי צ'כוסלובקיה בארץ, את ד"ר פאול לוי, שהצליח להבריח מצ'כוסלובקיה את תיאטרון המריונטות שלו לפני הפלישה הגרמנית. הלה חיפש אדם שיפעיל את המריונטות, ופסובסקי הציע את בנו יוסף. מילוא שימש קריין-יחיד ועורך אמנותי ב"להקת העץ" של לוי, ובה הכיר מקרוב בעיות של בימוי, היגוי וקריינות. הוא השתתף ב"המטאטא" במשך כשנתיים, ובשנת 1944 ייסד ביחד עם אחרים, בהם אשתו ימימה מילוא, להקת תיאטרון שהפכה לימים להיות התיאטרון הקאמרי.
היה במאי יחיד כמעט של תיאטרון הקאמרי במשך חמש השנים הראשונות להקמתו. משכך, ביים מחצית מחזותיו, עשרים וחמישה במספר.
בשנות ה-50 שימש כבמאי אורח ב"שאושפילהאוס" בציריך, שבו ביים את "מותו של סוכן" של ארתור מילר ואת "ז'אן ד'ארק" של ג'ורג' ברנרד שו.
ב-1961 ייסד את תיאטרון חיפה. באותה תקופה הוצע לו להקים את תיאטרון הטכניון, שהיה אמור להתקיים באולם צ'רצ'יל, אך הוא סירב.
בשנות הששים יוסף מילוא העביר הרצאות מרתקות על תיאטרון וקולנוע במסגרת המקצועות ההומניים שניתנו בטכניון בחיפה.
בשנת 1967 ביים את סרטו היחיד, "הוא הלך בשדות", על פי סיפור מאת משה שמיר, בכיכובם של אסי דיין ואיריס יוטבת. הוא שיחק בסרט כאביו של אורי (אסי דיין). הסרט היה לאירוע גדול בשעתו, אך המבקרים היו חלוקים באשר לאיכותו. בראשית שנות התשעים בלט[דרוש מקור][מפני ש...] מילוא בתפקיד מרגש בסרטו של איתן גרין "עד סוף הלילה", ובו שוב גילם את אביו של אסי דיין, כפי שעשה בסרטו שלו - "הוא הלך בשדות".
בשנת 1968 זכה בפרס ישראל על פועלו בתחום התיאטרון.
מילוא שיחק בתפקיד הראשי בסרטו המצליח של איתן גרין "עד סוף הלילה", מ-1984, בו גילם מהגר תלוש, נוצרי, שאינו מתאקלם בחברה בה הוא חי למעלה משלושים שנה, בעוד שאסי דיין המגלם את בנו הוא צבר טיפוסי, שהקריירה הצבאית המבטיחה שלו נקטעה בעודה באיבה בגלל מחדל שביצע בלבנון, והוא מתגלגל לחיי הלילה הסהרוריים של תל אביב במסע הזוי של אלכוהול, אלימות, פשע ובגידות.
מעט לפני מותו, בשנת 1996, השתתף בעונה הרביעית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה המצליחה לנוער "עניין של זמן", בתפקיד פנחס, סבו של עידו מרקוביץ'.
בשנת 1981 נפטרה גרושתו ימימה. בערוב ימיו נשא את אביטל מילוא הצעירה ממנו בעשרות שנים. הניח אחריו את בתו היחידה, הציירת אורנה מילוא, ונכדה, ימימה.
הנצחתו

התיאטרון הקאמרי מחלק פרס שנתי לזכרו, המוענק לבמאי המצטיין. החל מינואר 2009 האולם הגדול של תיאטרון הקאמרי נקרא על שמו. זהו אולם התיאטרון השני בישראל שקרוי על שמו של מילוא. קדם לו האולם הגדול של תיאטרון חיפה.
בתאריך 27 בדצמבר 2005 דאר ישראל הנפיק בול דאר לזכרו של מילוא הנושא את דיוקנו, שעוצב על ידי האמן משה פרג. על השובל: תצלום של סצנה מתוך הסרט "הוא הלך בשדות".
הצגות שביים בתיאטרון הקאמרי

הטרגדיה הפלורנטינית, מאת אוסקר ויילד, תרגמה ימימה מילוא (פסובסקי), הוצג בתיאטרון הקאמרי בשנת 1944.
בוקר בגן העיר, מאת סרפין וז'קים קוינטרו, כנ"ל.
המאהב, מאת מרטין סירה, תרגם יאיר בורלא, כנ'ל.
שלום בית, מאת ג'ורג' קורטלין, תרגם נתן אלתרמן, כנ'ל.
הצל מאת יבגני שוורץ, תרגם שלמה טנאי, הוצג בשנת 1940.
אלוף בצלות ואלוף שום, מאת חיים נחמן ביאליק, הוצג בשנת 1945.
משרתם של שני אדונים, מאת קרלו גולדוני, תרגם וביים יוסף מילוא, 1945.
העולם בו אנו חיים, מאת קרל צ'אפק, תרגם וביים יוסף מילוא, 1945.
אנטיגונה מאת ז'אן אנוי, תרגם נתן אלתרמן, ביים יוסף מילוא, 1946.
אויב העם, מאת הנריק איבסן, תרגם פסח גינזבורג, ביים יוסף מילוא בקאמרי, 1951.
טרטיף, מאת מולייר, תרגם חיים חפר, ביים יוסף מילוא, בקאמרי, 1950.
הם יגיעו מחר, מאת נתן שחם, ביים יוסף מילוא בקאמרי, 1950.
רות יקירתי, מאת נורמן קרסנה (אנ'), תרגם בנימין תמוז, ביים מילוא בקאמרי, 1949.
אהבתה של יובל אור, מאת ס. י. שיונג (אנ'), תרגם נתן אלתרמן, ביים מילוא בקאמרי, 1952.
למי תקעה החצוצרה, מאת יוסף קסלרינג (אנ'), תרגם יאיר בורלא, ביים מילוא בקאמרי, 1952.
ז'אן ד'ארק, מאת ברנרד שאו, תרגם יעקב אורלנד, ביים מילוא בקאמרי, 1952.
תעלולי נאסר א-דין, ביים מילוא בקאמרי, 1953.
חשבון חדש, מאת נתן שחם, ביים מילוא בקאמרי, 1954.
הנפש הטובה מסצ'ואן, מאת ברטולט ברכט, תרגמה לאה גולדברג, ביים מילוא בקאמרי, 1955.
כובע הקש האיטלקי, מאת אז'ן לביש, תרגם נתן אלתרמן, ביים מילוא בקאמרי, 1956.
הוא הלך בשדות, מאת משה שמיר, חידוש ההצגה, ביים מילוא בקאמרי, 1956.
הנסיכה איבון, מאת ויטולד גומברוביץ', תרגמו יוסף מילוא, אפרים סטן, 1970.
מאז ועד היום ,(במסגרת להקת מערכונים)
חתונת הדמים
הן לא תקחהו עמך
נערת הפקר
הספר מסביליה
המפקח בא (על פי רביזור מאת ניקולאי גוגול)
הצגות שביים בתיאטרון הבימה

ביקור הגברת הזקנה, מאת פרידריך דירנמט, תרגם חיים גורי, ביים מילוא בהבימה, 1959.
אופרה בגרוש, מאת ברטולט ברכט, תרגם אברהם שלונסקי, ביים מילוא בהבימה, 1960.
תעלולי נישואין, מאת יהודה סומו, ביים ועיבד מילוא, הבימה, 1979.
צוואתו של כלב
מות דנטון
הצגות שביים בתיאטרון חיפה

אילוף הסוררת
רשומון
אנדורה
הלילה לאיש
מעגל הגיר הקווקזי, מאת ברטולט ברכט,
הפשפש
אמא קוראז', מאת ברטולט ברכט,
חלום ליל קיץ
משרתם של שני אדונים, מאת קרלו גולדוני,
אנטיגונה
ימים של זהב - 1965
ריצ'רד השלישי
הוא הלך בשדות (1966), מאת משה שמיר,
שלוש אחיות, מאת צ'כוב,
מארה סאד
תעלולי נישואין, מאת יהודה סומו,
נישואי פיגארו
חתונת הדמים, מאת פדריקו גארסיה לורקה,
גלילאו גלילאיי (1979) מאת ברטולט ברכט,
המתאבד (1971) מאת ניקולאי ארדמן
הצגות שביים בתיאטרון הילדים ונוער של אורנה פורת

תעלולי סקפן - של מולייר
ספרים ומחזות שכתב עיבד וערך

מות דנטון, מחזה מאת גאורג ביכנר, עיבד ותרגם יוסף מילוא, תל אביב, שנות השישים.
מחברות החשק, קומדיה המבוססת על סיפורי-עגבים עבריים מימי הביניים ומן הרנסאנס, המחזה דן אלמגור ויוסף מילוא, שירים - דן אלמגור, בימות, תל אביב, תשל'א 1971.
תעלולי נישואין, על-פי המחזה העברי הראשון "צחות בדיחותא דקידושין" מאת יהודה סומו איש מנטובה, מהתלה בשני חלקים, מעובדת, משוכתבת ומבוימת בידי יוסף מילוא, התיאטרון העירוני חיפה, שנות השמונים.
לקריאה נוספת

בנימין תמוז (עורך), ספר התיאטרון הקאמרי בחג העשור: 1944–1954, תל אביב: דפוס הארץ, תשט"ו.
יוסף מילוא, 'התיאטרון - מקומו ומיקומו בחברה הישראלית', מגוון: לשאלות מדינה וחברה 17 (תשל"ז 1977).
דורית ירושלמי, 'יוסף מילוא: התשוקה לעונג, תיאטרון 1, 3 (תש"ס), 90–97.
הערות שוליים

↑  משה נתן, יוסף מילוא: ההרפתקן של התיאטרון הישראלי, דבר, טור 3, 7 באוגוסט 1964.
↑  התאחדות  בולאי ישראל, קטלוג  בולי ישראל
↑  דב בר-ניר, גלויות מצויירות, על המשמר, 9 ביולי 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312932005171  PLWABN: 9810679360005606  BnF: cb146916742 (data)  GND: 1211772616  ISNI: 0000 0000 7037 4463  MusicBrainz: e8332035-b504-48c5-8517-6cd69cbc40d4  VIAF: 97293635   WorldCat (עם VIAF): 97293635
שב"י

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  קריית אונו 
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־19 שנים) 
 www.free.org.il
 
שב"י - "שחרור בעלי חיים ישראל" היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום ההכרה בזכויות בעלי החיים ולשינוי היחס כלפיהם. העמותה נוסדה בשנת 2005 על ידי מספר פעילים שפרשו מעמותת אנימלס עקב מחלוקות על דרכי הפעולה. לפי עקרונות העמותה, לבעלי החיים, מתוקף היותם יצורים המסוגלים לחוש, יש זכויות בסיסיות שאסור להפר, כמו הזכות לחיות והזכות לחיות ללא שעבוד וסבל. לפיכך, טבעונות היא בסיס הכרחי להגשמת רעיון זה.
פעילות

פעילות העמותה מתרכזת בהגברת מודעות הציבור לתנאי הגידול של בעלי חיים במשקים המתועשים, בתעשיית הביגוד ובתעשיית הבידור על מנת להוביל לשינוי בתפיסה המוסרית כלפיהם, ולהימנעות מצריכת מוצרים ושירותים הכרוכים בסבל בעלי חיים. פעולות העמותה כוללות הפעלת דוכני הסברה ברחבי הארץ, הרצאות בבתי ספר, הפגנות ומיצגים. בספטמבר 2011, השיקה עמותת שב"י את האתר 'מבשלים מחוץ לקופסה' - תוכנית בישול אינטרנטית ללא מזון מן החי. בשנים 2013–2014, הפיקה בשיתוף עמותת אנימלס את מיצג 'היום הבינלאומי להזדהות עם חיות המשקים', אותו כונן פעיל זכויות בעלי החיים, אלכס הרשאפט, בשנת 1983. הפעילות בעמותה נעשית בהתנדבות מלאה מתוך הזדהות אידאולוגית עם רעיונות העמותה.
ראו גם

אנימלס
האגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים
יד 4

| --- | --- |

צילום מסך: תוצאות חיפוש
צילום מסך: תוצאות חיפוש
 סוג:  מאגר נתונים
 סלוגן:  המאגר הארצי לאימוץ כלבים
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים)
 מייסדים:  ליאת מורגן
 שירותים עיקריים:  פלטפורמה ארצית לאיתור  ולאימוץ כלבים
 הרשמה:  ללא
 yad4.co.il
צילום מסך: דף פרטים אישיים לכלב
יד 4 הוא אתר אינטרנט ישראלי המשמש כמאגר ארצי לאימוץ כלבים, והוא הפרויקט הראשון והיחיד עד כה מסוגו בישראל. האתר הוקם בחודש אוקטובר 2012 ביוזמתה של ליאת מורגן, סטודנטית לרפואה וטרינרית, במטרה לצמצם את היקף תופעת הרדמת הכלבים הנטושים בישראל, ולקצר ככל הניתן את משך הזמן בו הם שוהים בתחנות הסגר ובמכלאות. האתר הוקם ומופעל בידי מתנדבים ואין לו כוונת רווח.
רקע

לפי נתוני משרד החקלאות ופיתוח הכפר, בכל שנה ננטשים בישראל בין 50,000 ל-100,00 כלבים, ורובם מוצאים את מותם. עם זאת לא קיים רישום מסודר המתעד את ממדי התופעה, ועמותות העוסקות בהצלת בעלי חיים מעריכות כי מספר הכלבים הננטשים בארץ מדי שנה גדול פי שלושה, וכי כ-100,000 כלבים בריאים מומתים מדי שנה, בעיקר מסיבה זו.