stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידה למשימות תת-מימיות
היסטוריה > חולית האמודאים

הצורך ביחידה ואפיונה הוגדרו על ידי אדמונד וילהלם ברילנט על סמך ניסיונו משירות בצי הבריטי המלכותי בבסיס HMS-Bull מאסאווה באריתריאה. באפיון היחידה נרשם על ידיו כי יחידה זו צריכה להיות עצמאית, תנאי השירות של יחידה זו יהיו זהים לאלו של שייטת 13, כדי למשוך מתנדבים לשירות. בנוסף קבע ברילנט כי בכל כלי שיט של חיל הים יהיה צולל שיוכל לתת מענה למקרה חירום, נוהג שקיים עד היום ויובא מעת שירותו בצי הבריטי. לשם כך הוזמן על ידיו ציוד מיוחד מן הצי האמריקני ונדרשה עבור היחידה ספינת אם בעלת כושר תמרון רב לביצוע המשימות. צוללי היחידה הראשונים היו סרן (בדרגת ייצוג) לסקוב (אחיו של הרמטכ"ל רא"ל חיים לסקוב) שהיה בעל חברה מקצועית לעבודה תת-ימית ונפצע באחת מן הצלילות פציעה שגרמה לנכות, והרס"רים ג'ורג' ופרקש. היחידה החלה את דרכה כחלק ממדור במספנת חיל הים ומדור בקרת נזקים אשר גם אותו הגדיר כמדור עצמאי בשנת 1951.
היסטוריה > יחידה 707

בשנת 1963 התברר כי ישנן משימות ומבצעים הדורשים כח צוללים שלא למטרות לחימה. מפקד שייטת 13 דב שפיר יזם את הקמת היחידה במסגרת בסיס נמל חיפה. היחידה בפיקודו של מיכאל הדני, אוישה ביוצאי שייטת 13 וכללה את חולית האמודאים.
יחידה 707 תחת פיקודו של שאול סלע, פעלה רבות במהלך מלחמת ההתשה בתחומי הצלילה ומעבר מכשולי מים. בין היתר נטלו לוחמי היחידה חלק במבצע אביב נעורים. לוחמי היחידה בפיקודו של דב בר, סופחו לכוחות המשימה בפיקוד אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק. בסיום המבצע זכו לוחמי היחידה לשבחים על פעילותם ממפקדי הכוחות ומן הקצח"ר, תא"ל עמנואל שקד, אשר פיקד על המבצע.
במלחמת יום הכיפורים הוטלה על לוחמי היחידה המשימה לחלץ באמצעות סירות גומי את חייל צה"ל הנצורים במוצב המזח. אולם הכוח התגלה בטרם הגיע ליעד ולא הצליח לבצע את המשימה. בהמשך עסקו לוחמי היחידה בחילוץ פצועים ממימי תעלת סואץ בעת מבצע אבירי לב לצליחת התעלה. מפקד אחת הפלגות ביחידה, יוסף דר, עוטר על פועלו במלחמה בצל"ש הרמטכ"ל.
בקיץ 1976 אוחדה יחידה 707 עם שייטת 13 ושימשה שם כזרוע החבלה של היחידה.
היסטוריה > מעבר ליחידה עצמאית

בשנת 1981 הוכר הצורך ביחידה נפרדת למשימות תת-מימיות, והילת"מ הפכה ליחידה עצמאית. בתחילת דרכה שירתו בשורותיה אנשי צבא ותיקים בעלי ניסיון שונה בפעילות צלילה ומשימות ימאות. שנה לאחר עצמאותה, נפתחו תהליכי הגיוס המסודרים ליחידה.
היחידה משלבת פעולות בים עם השייטת אך הן אינן מחוברות.
הילת"מ - היחידה למשימות תת-מימיות

ילת"ם היא יחידה קטנה ומשפחתית המהווה הגורם המקצועי היחיד בצה"ל לצלילה.
תפקודה של ילת"מ, בא לידי ביטוי בכל התחום התת-מימי המקצועי בחיל הים. באחריות היחידה ביצוע פרויקטים מתחת לפני המים עד לעומק של 100 מטרים ופועלת בהתאם בכל מקור מים בארץ. לב היחידה מבוסס על צוללים מקצועיים, המבצעים מגוון פעילויות הדורשות חשיבה "מחוץ לקופסה" ומענה לא שגרתי לאתגרים ימיים ותת מימיים, בין משימות היחידה ישנן משימות התקנת מכלולים מורכבים בעומק הים, שליית אמצעים וכלי שיט או כלי טיס, מענה לתקלות של כלי שיט של חיל הים מתחת לפני המים ומשימות של חילוץ והצלה.
היחידה מקיימת שיתוף פעולה הדוק עם גורמים שונים בזרוע הים, כגון שייטת ספינות הטילים, שייטת הצוללות, והדבורים בכל בסיסי חה"י בארץ וכן עם יחידות צה"ליות ואזרחיות נוספות, כמו פיקוד העורף. במהלך השנים השתתפו לוחמי ילת"מ בפעולות חילוץ והצלה במספר מקרי טביעה ואירועי שליית כלי טיס שהתרסקו. לדוגמה מקרים שונים של חיפוש שנערכו בכנרת למציאת חיילים נעדרים והשתתפות במבצעי החיפוש של הצוללת דקר.
בתחום החבלה הימית פועלת היחידה בארץ עם היהל"מ, יחידת עוקץ וחבלני משטרת ישראל, בפעילויות שונות, החל מניטרול מוקשים זיכוי של כלי שיט החשודים בפח"ע, ניקוי שטחים ימיים מאמל"ח השתתפות בניסויים באמל"ח חה"י ועוד.
חבלני היחידה מבצעים פעילות למניעת פגיעה באמצעות חבלה תת-מימית בשטח המים הריבוניים.
חלק מפעילות היחידה מתבצע מחוץ לגבולות המים הטריטוריאליים של ישראל, כדוג' השתתפות באירוע חילוץ והצלה כחלק ממשלחת פיקוד העורף בברזיל.
וכן מקיימת שיתופי פעולה עם ציים זרים ותרגילים עם צבאות זרים בנושאי צלילה מקצועית, חבלה ימית ועוד,כדוגמת תרגיל עם חבלני הצי הצרפתי והאמריקאי המבוצע בישראל ומחוצה לה.
לקראת סוף השירות מבצעים הצוללים קורס מדריכי צלילה המאפשר להם להיות גם מדריכי צלילה באזרחות.
הצולל המקצועי בילת"מ מתמודד עם אתגרים שונים מתחת למים הדורשים חשיבה ויצירתיות על מנת לתת מענה לבעיות שונות ולהשלים את המשימה בצורה מקצועית ואיכותית. למשל, במהלך מלחמת חרבות ברזל נדרשו הלוחמים לאתר ולמשות אמצעי לחימה שונים שהוטמנו לחופי רצועת עזה.
אחד האתגרים איתו מתמודד הצולל בילת"מ, בדרכו להפוך לצולל מקצועי, הוא להפוך את ביצוע הצלילה עצמה להיות הדרך אל המשימה ולא המשימה עצמה.
ציוד היחידה

ציוד הצלילה של היחידה מתבסס על תצורות צלילה שונות כמו, צלילה עם קסדה ומסיכות מיוחדות (צלילה באספקת שטח) או צלילה עצמאית - אוויר נייטרוקס וטרימיקס, ומשתמשת בפעולותיה ברובוטים לצלילה, ובאמצעים ייעודיים מיוחדים כמו: סונאר לצולל, סקוטרים ואמצעים מגוונים אחרים בהתאם למשימות הנדרשות.
סיכת היחידה

בסיכת הילת"מ התמנון, המרמז על היכולת להתמודד במצולות עם משימות ואתגרים מגוונים ועל סתגלנות להתמודד עם שינויים תוך כדי משימה, במרכזו נמצא המוקש הימי המרמז על אתגר החבלה איתו מתמודדים החבלנים שביחידה, העוגן כסמל חיל הים, וסמלי צה"ל נוספים, הכוללים חרב, המסמלת את המוכנות לקרב, ועלה של זית, המסמל את השאיפה לשלום.
מיון, קבלה והכשרה

הפרופיל הרפואי הנדרש הוא 72–97 ללא סעיפים פוסלים עם דגש מיוחד על סעיפים רפואיים שבעייתיים בצלילה (אוזניים, השוואת לחצים וכדומה). משנת 2004 היחידה מקבלת לשורותיה גם נשים.
ישנן כמה דרכים להגיע לילת"מ:
הדרך העיקרית היא דרך מעבר גיבוש סטי"לים/דבורים, הצטיינות, הגעה לסנפיר, הצטיינות והגעה לילת"מ. בהליך הגיוס, יש להעדיף את חיל הים ואת יחידת הסטי"לים/דבורים (ספינות חיל הים) ב"מנילה" (שאלון ההעדפות). אחרי המיון בביתן חיל הים בבסיס תל השומר, הכולל מבחנים פסיכוטכניים ובדיקות רפואיות, מקבלים העוברים זימון לגיבוש סטי"לים/דבורים. הגיבוש הוא בן יומיים ואינו קשה במיוחד מבחינה פיזית, אך מנפה חיילים לפי יכולות למידה, עמידה בלחץ ושיתוף פעולה. בין השאר כולל הגיבוש מבדקי ים (חדר הצפה בו צריך לאטום חדר תוך כדי הצפתו, סירת ההקאה, שיט על סטי"ל וטבילות בים) ואתגרים מנטליים.
המצטיינים בגיבוש יכולים לבקש לקבל גיבוש סנפיר (שלא נפתח בכל מחזור גיוס). אז מקבלים זימון ליום בדיקות במכון לרפואה ימית בחיפה, ומי שיימצא כשיר יזומן לגיבוש סנפיר, בן יומיים, הכולל גם הוא מבדקי מים ומבחנים מנטליים, ראיון אישי, בחינה פסיכולוגית ופסיכוטכנית של המועמדים ועוד. אחרי שמתגייסים ליחידת סנפיר, יוכלו המצטיינים לבקש להגיע לילת"ם.
בודדים אשר יסיימו את מסלול ההכשרה של סנפיר ימשיכו למסלול ההכשרה של ילת"ם שאורכו כ-12 חודשים.
הדרך השנייה היא להצטיין בגיבוש סטי"לים/דבורים ולקבל זימון לגיבוש ילת"ם (קורה לעיתים נדירות מאוד - בהתאם לצורכי הצבא ולנתונים האישיים).
הכשרת הלוחם בילת"ם נמשכת כ-12 חודשים. המסלול מתחלק לשני חלקים כאשר כל אחד מהם אורך כחצי שנה. החלק הראשון נחשב קשה יותר לעומת החלק השני. החיילים לומדים ימאות בסיסית, מקבלים הכשרה בלוחמה בטרור (לוט"ר), ועוברים קורסי צלילה מתקדמים (במים רדודים ולעומק רב), הכשרה לשימוש בכלים טכניים, צילום, ניווט והכשרות ייעודיות נוספות. האימונים ביחידה, המתבצעים ברובם בצוותים של בנים ובנות יחד, קשים וכוללים מסעות, צלילות בכל שעות היום והלילה, טילוף (שחייה למרחקים ארוכים עם סנפירים), אימוני ניווט תת-מימיים, צלילות ממושכות ועוד.
בחלק השני של הכשרה, עוברים החיילים מהשלב הבסיסי למתקדם בו ילמדו החיילים את הצלילה המקצועית, נייטרוקס, הפעלת אמצעים מורכבים יותר מתחת לפני המים, איתור וחיפוש, סדרות פיקוד שונות, חבלה וסילוק פצצות תת-מימיות. לאחר שלב זה, נערך טקס קבלת "כנפי התמנון" למסיימי מסלול ההכשרה. לאחר תקופת ההכשרה עוברים הצוללים הצעירים לפלגות הסדיר השונות, שם יעבירו את שירות הסדיר ואף יחתמו קבע לתקופה קצרה.
בשל מסלול ההכשרה, הידע והניסיון המקצועי שהחיילים מקבלים תוך כדי שירותם ובשל האופי המגוון של היחידה, רבים מהם חותמים קבע למספר שנים ביחידה.
כחלק מהכשרת החבלנים, עוברים הצוללים קורס ביהל"מ (יחידת הנדסה למשימות מיוחדות) ואחריו מבצעים השלמת חבלה לפעילות הימית.
מפקדי הילת"ם

מפקדי הילת"ם ששמם פורסם:
| שם | תקופת כהונה כמפקד הילת"ם |
| --- | --- |
סא"ל גיורא נדיב: ינואר 1981 - ינואר 1983
סא"ל יוסי דר: ינואר 1983 - נובמבר 1987
סא"ל אילן דובדבן: נובמבר 1987 - מאי 1993
רס"ן מאיר מן: מאי 1993 - נובמבר 1995
סא"ל מוטי קרן: נובמבר 1995 - יולי 2001
סא"ל מורדי אלקובי: יולי 2001 - ספטמבר 2008
סא"ל אורן רבה: ספטמבר 2008 - אוגוסט 2014
סא"ל עידו קאופמן: אוגוסט 2014 - ספטמבר 2019
סא"ל אורון ענבר: ספטמבר 2019 - אוגוסט 2024
לא ידוע: אוגוסט 2024 - הווה
ראו גם

יחידה 707
יחידות מובחרות בצה"ל
מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
מספנת חיל הים
אדמונד וילהלם ברילנט
לקריאה נוספת

מייק אלדר, "שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי", ספריית מעריב, 1993.
הערות שוליים

↑  בסיס מסוואה וכלי השייט הטבועים בסוף הסרט , Eritrea's Last Stand (1941) Youtube
↑  משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", הוצאת כתר, 2000, עמוד 59.
↑  מייק אלדר, "שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי", ספריית מעריב, 1993, עמודים 474-476.
↑  מייק אלדר, "שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי", ספריית מעריב, 1993, עמודים 478-481.
↑  אופיר טל, "חייל לא נלחם למען המדינה שלו – אלא למען החברים שלו, והפצועים האלה היו חבריי לקרב", באתר הגבורה, במחנה, ‏ 19.12.2013, כפי שהועלה ב" אתר הגבורה".
↑  מייק אלדר, "שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי", ספריית מעריב, 1993, עמודים 555-557.
↑   ניר דבורי, ‏בעומק הים עם היחידה המיוחדת, באתר ‏מאקו‏, 3 במאי 2019
↑  Nobody left behind: continue to search for the missing pilot, באתר "Israel Foreign Affairs",‏ 2 באפריל 2016 (באנגלית)
↑  חדשות 0404, צפו: תרגיל "נובל מלינדה" של היחידה למשימות תת – מימיות בשיתוף עם הצי האמריקאי והצרפתי, באתר חדשות 0404‏, 27 ביולי 2017
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  לוחמי ילת"ם בתרגיל בינלאומי עם הצי האמריקאי והצרפתי, באתר צה"ל
↑   מערכת את"צ, תיעוד מחשיפת לוחמי הילת"ם בקרקעית הים, באתר צה"ל, 13 בנובמבר 2023
↑  ארנון שוורצמן, ‏צפו: טקס חילופי מפקדים בחיל הים מתחת למים, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2019
↑  צה"ל, יש מפקד חדש לילת״ם וכמיטב המסורת - הטקס התקיים מתחת למים, באתר טיקטוק, ‏5 באוגוסט 2024
|  זרוע הים  |
| --- | --- | --- |
| מפקדת זרוע הים | מספן הים • מספן המטה • מספן המודיעין • מספן הציוד • מספן כוח האדם |   |
| בסיסים | בסיס חיפה • בסיס אשדוד • בסיס אילת • בסיס עתלית • מספנת זרוע הים • בסיס ציוד ותובלה • בה"ד זרוע הים |   |
| שייטות | שייטת ספינות הטילים (שייטת 3) • שייטת הצוללות (שייטת 7) • שייטת 13 |   |
| פלגות הבט"ש | פלגה 916 • פלגה 915 • פלגה 914 • יחידת סנפיר |   |
| יחידות נוספות | יחידת האיתור התת-מימית • יחידת השליטה הימית • המכון לרפואה ימית • יחידת מפת"ח • יחידה 663 • היחידה למשימות תת-מימיות • שייטת הנחתות • גף סיורי ים |   |
| בתי ספר לפיקוד | קורס חובלים • בית הספר לפיקוד ימי |   |
| יחידות שפורקו | שייטת המשחתות (שייטת 1) • פלגות הטרפדות • פלגה 788 (חוליית הכנרת) • יחידת הנצלה ימית • מרכז תקשו"ב |   |
סיכת יחידה 707 בשנים 1969–1970 בסיכה זו המוקש הימי עוצב באופן פשטני יותר
צוללי ילת"ם באימון עם שייטת 7
צוללי ילת"ם באימון חיפוש
אימון היחידה עם שייטת 7.
צולל ילת"ם עם ציוד צלילה לעומק
צוללי ילת"ם עם שייטת הצוללות.
צוללי ילת"ם
נגישות בשבת

מתג הפעלת מעלית כמעלית שבת. מעלית שבת מאפשרת לשומרי מצוות, שעבורם טיפוס במדרגות הוא קשה או בלתי אפשרי, להתערות בחברה גם בשבתות.
נגישות היא מידת התאמתה של מערכת לשימושם של אנשים בעלי יכולות גופניות, נפשיות ושכליות מגוונות ככל האפשר. כדי לשפר את נגישותה של המערכת, מוסיפים לה סידורי נגישות או שמציידים אנשים עם לקות בטכנולוגיה מסייעת.

נגישות בשבת מורכבת וכרוכה בהלכות רבות, שכרוכות בשאלה האם מותר לצאת עם כלי נגישות לרשות הרבים בשבת, השאלה קשורה בשאלות הלכתיות רבות, ובמיוחד בהלכות מלאכת הוצאה - בעיר או רחוב, שאין בה או שלא ניתן לעשות בה עירוב, בהלכות עובדין דחול.
עם זאת, שומרי שבת נמנעים מפעילויות רבות בשבת, למשל, טיולים ארוכים, כתיבה או נהיגה, כך שממילא, שאלות נגישות לפעילויות רבות, אינן עומדות על הפרק מבחינתם ביום זה.
קביים: איסור הוצאת חפץ לרשות הרבים

בהלכות הוצאה ישנם שני כללים המגדירים את האסור והמותר להוצאה לרחוב בשבת:
כלל מהתורה: האם מדובר במלבוש או תכשיט שמוציאים אותו דרך לבישה, או בחפץ שמוציאים אותו דרך מלאכה?
כלל מדברי חכמים: גם אם מדובר בדבר שמותר להוציאו לרשות הרבים, האם יש חשש שמא יפול, וירימו אותו ויעבירו אותו ברשות הרבים ארבע אמות?
קביים: איסור הוצאת חפץ לרשות הרבים > המקור במשנה

הקטע יוצא בקב שלו, דברי רבי מאיר. ורבי יוסי אוסר. ואם יש לו בית קבול כתותין, טמא. סמוכות שלו  (טמאין ו)יוצאין בהן בשבת... כיסא וסמוכות שלו טמאין מדרס ואין יוצאין בהן בשבת
המשנה מביאה מחלוקת ראשונים לגבי "קִטֵעַ" - אדם שנקטעה כף רגלו, ואינו יכול ללכת ללא אמצעי עזר, כדוגמת קב או מנעל מיוחד, ודנה האם מותר לו לצאת עמהם לרשות הרבים בשבת. דעת רבי מאיר היא שמותר לקיטע לצאת בקב שלו, ורבי יוסי אוסר.
קביים: איסור הוצאת חפץ לרשות הרבים > מחלוקת הראשונים

יש מחלוקת בראשונים על אילו קביים מדברת המשנה, ומהי מחלוקתם של רבי מאיר ורבי יוסי. לפי פירוש רש"י לתלמוד המחלוקת היא אודות מנעל מלא (ללא מקום לכף רגל) עם חור להכנסת הגדם, דהיינו תותב. לדברי רבי מאיר יש לזה דין נעל ומשום כך מותר, ורבי יוסי אוסר מכיוון שסובר שאין זו נעל, ואינה נחשבת כמנעל הנחשב כמלבוש ותכשיט. אלא הוא כלי עזר להליכה ואינו מלבוש.
התוספות חלוקים על דעתו של רש"י וסוברים שאין מחלוקת האם הוא מנעל או לא, אלא נחלקו בנעל כזו העשויה מעץ ולא מעור וממילא אינה מהודקת לרגל היטב, האם חוששים שהנעל תיפול מרגלו. ומביאים חיזוק לדבריהם ממסכת יומא, ששם מובא שכל החכמים סוברים שאסור לנעול נעל כזו ביום הכיפורים (האסור בנעילת הסנדל) והמחלוקת היא רק לעניין שבת.
פירוש אחר הוא של הרב פור"ת מבעלי התוספות, המפרש שלא מדובר במנעל לקיטע נטול כף רגל, אלא שמיועד גם לקטוע מהברך ומטה. ומשום כך הנעל המדוברת אינה תחובה ברגלו של הקיטע כמו נעל רגילה, אלא הקיטע סומך ברכיו על מתקן הצמוד לברכו ומחובר לירכיו כדי שלא יפול ועליה מהלך הקיטע, ובו מחובר מתקן דמוי רגל, שעשוי ליופי ולמראית עין כאילו רגלו של הקיטע שלימה. ואילו קטע בעל שוק, השוק כפוף לאחור. לפי פירוש זה שהמנעל עשוי ליופי ולא לנגישות, המחלוקת בין רבי מאיר ורבי יוסי היא האם אנו חוששים שמא תפול הנעל מרגלו וירים אותה - בעזרת מכשיר העזר - ויטלטל אותה ארבע אמות ברשות הרבים.
בין שני הפירושים של בעלי התוספות, ישנה נפקא מינא הלכתית:
לפי פירושו של התוספות שהקיטע מהלך על הקביים עצמם, כיצד ייתכן שהוא ירוץ להביא את הנעל אם יש לו רק רגל אחת? ועל כך מן ההכרח לומר, שהקיטע הולך גם עם מקל ועליו הוא נסמך כדי ללכת. ולכן יש חשש שאם הנעל תפול, יכול ללכת אל הנעל ולהרים אותה, ומכאן שמותר ללכת עם מקל בשבת.
לפי פירוש פור"ת, אינו נסמך על מקל אלא על כלי אחר המחובר לגופו, והראיה אינה מכאן אלא מהמשך המשנה: סמוכות שלו - יוצאין בהן בשבת, שעל כך מפרש רש"י שמדובר בקטע בשתי רגליו, שמהלך על שוקיו ועל ארכבותיו ועושיו סמוכות של עור לשוקיו. "סמוכות" אלו אינן נעל, והסיבה היחידה שמותר לצאת בהן בשבת - מכיוון שהן חיוניים לקיטע ואינו יכול ללכת בלעדיהן, ולכן הם נחשבים כחלק מגופו. "כיסא וסמוכות שלו" - פירש רש"י "יש קיטע שיבשו וכווצו גידי שוקיו, ואפילו על ארכובותיו אינו יכול לילך, ועושין כמין כיסא נמוך ויושב עליו, וכשהוא מהלך נסמך על ידיו בספסלים קטנים (=כעין מקלות הליכה) ועוקר גופו מן הארץ וחוזר ונח על אחוריו והכיסא קשור לו מאחוריו", ופירש רש"י שני פירושים למה אסור לצאת בהן בשבת, אם מפני שה"סמוכות" הכיסא אינו חיוני לו כל כך (כי יש לו את מקלות ההליכה) אם מפני חשש שמא יפלו מידו ויוליכם ארבע אמות ברשות הרבים.
כך גם קובע הרא"ש וכותב שחגר שאינו יכול ללכת ללא מקלות, מותר לו לצאת בהן אף על פי שאינן קשורות בגופו. אבל הוא קובע ברורות, כי זקן שיכול ללכת בביתו ללא מקלות ורק כאשר יוצא החוצה נשען על מקלות, אסור לו לצאת בהן בשבת לרשות הרבים.
קביים: איסור הוצאת חפץ לרשות הרבים > מחלוקת הראשונים > סיכום

לסיכום, לפי רש"י מחלוקת רבי מאיר ורבי יוסי היא בכלל הראשון - בנעל של נכה אם היא נחשבת לתכשיט או לא, לפי תוספות המחלוקת היא האם קיים חשש שמא תיפול הנעל מרגלו. גם לפי פור"ת המחלוקת היא האם יש חשש שמא תפול לארץ ויביאנה.
אך לפי כל הדעות, אין חולק שכלי שלא ניתן ללכת בלעדיו - נחשב לחלק בלתי נפרד מהגוף ומותר ללכת עמו ברשות הרבים, וגם אין חשש שיטלטלו ארבע אמות ברשות הרבים. לעומת זאת מי שאפשר לו ללכת גם בלא מקל, אלא שפסיעתו בטוחה יותר כשמקלו בידו, וכן עיוור, או שחושש ללכת במקום שיש בו שלג אסור לו ללכת עימם במקום שאין עירוב. הרב שלמה זלמן אוירבך הסתפק באדם שזקוק למקל רק כאשר עולה על מקום תלול כמו הר או מדרגות אם מותר לו ללכת במקל גם כאשר אינו הולך במדרגות או שמא נחשב זה כזקן שהולך בביתו בלא מקל שאסור לו ללכת במקל כפסק הרא"ש, הן מפני שאינו נחשב כ"תכשיט", והן מפני חשש שמא ישאנו ברשות הרבים.
עיוור שאינו יכול ללכת כלל ברשות הרבים ללא מקל חישה, מפני שאינו מכיר את המקום, יש אומרים שהרי זה כחיגר שמותר לו ללכת ברגלו, ויש מחמירים.
כיסא גלגלים: דין נסיעת נכה על ידי עצמו או אחר ברשות הרבים על כיסא

השאלה אודות נשיאת אדם חי ברשות הרבים על כיסא, שנויה במחלוקת. בשאלה זו כרוכות שתי שאלות נוספות:
במקרה שהנכה (ברגל אחת) או האדם הזקן יכול ללכת בכוחות עצמו, האם העגלה טפילה לאדם שעליה?
במקרה שהנכה אינו יכול ללכת בכוחות עצמו: האם היא נחשבת למנעל, כמו מקל שמבואר שנחשב למנעל ותכשיט אם לא ניתן ללכת בלעדיו?
יש אומרים שהוצאת אדם בכיסא גלגלים חמורה פחות בנוגע להלכות הוצאה, כיוון שעל פי הכלל החי נושא את עצמו אין איסור טלטול אדם חי מהתורה אם הוא יכול לישא את עצמו, וגם הכיסא שעימו נושאים את האדם אינו נחשב לטלטול מכיוון שהוא טפל לאדם שעליו שהרי הוא משמש אותו, וכאמור: ”המוציא את החי במיטה פטור אף על המיטה”, ואם כן ניתן להתירו בכרמלית לצורך תפילה בציבור על ידי אמירה לנוכרי, שאז מדובר בשבות דשבות לצורך מצווה, אך יש אומרים שהכלל החי נושא את עצמו אמור דווקא אל מיטה שמשמשת לנשיאת האדם על ידה באופן נוח, ולא לכיסא גלגלים שעיקר מטרתה היא לנשוא את האדם למקום אחר ולא כדי לתפוס את הנכה באופן קל יותר. בנוסף, יש המגבילים היתר זה, רק כאשר אדם אחר נושא את הנכה שאז המיטה טפילה לו, אך לא באדם שנושא את עצמו שאז נחשבת העגלה כמשא.
שאלה נוספת היא האם ניתן להתיר את הטלטול מדין "מלבוש", במקרה שהאדם אינו יכול לישא את עצמו. שאלה זו תקפה גם כאשר הוא עצמו נוסע לבדו בכיסא הגלגלים (לא ממונע) כאשר ידיו מניעות את גלגלי הכיסא, והשאלה היא נחשב לנושא משא - כיסא הגלגלים, או האם גם זה נחשב כמקל שהותר לצאת עמו לרשות הרבים מפני שנחשב כ"תכשיט".
להלכה, הפוסקים כותבים שדווקא לו עצמו מותר לנוע בעזרת כיסא הגלגלים אך לאדם אחר, כי בניגוד למקל שנחשב כמנעלו של הנכה מכיוון שעל ידה הוא צועד, בכיסא שגם על ידה הוא עצמו אינו הולך אלא אדם אחר מניע אותו, יחשב הדבר כטלטול, וכן רק הוא עצמו מותר לו להניע את עצמו.
כיסא גלגלים: דין נסיעת נכה על ידי עצמו או אחר ברשות הרבים על כיסא > עובדין דחול

השאלה העיקרית היא אודות סוגיה שונה במסכת ביצה, שבה קובעת הברייתא: ”אין הסומא יוצא במקלו.. ואין יוצאין בכיסא אחד האיש והאחד האשה”. בתלמוד הובא פסקם של גדולי האמוראים שקבעו ש”אם רבים צריכים לו מותר”.
הפרשנות הרווחת בראשונים היא שסוגיה זו אינה קשורה להלכות מלאכת הוצאה שנאסרה רק בשבת, אלא להלכות יום טוב ומשום עובדין דחול, שכן יציאה לרחוב עם כלי המשמש להליכה או כיסא לצורך הליכה - שאינו נדרש לצורך הליכה מועטת, נחשבת כקביעת יום החג ליום הילוך וטיול, כדרך חול. כך גם פירש רש"י, ולהלכה פסקו כך הרי"ף, הרא"ש והרמב"ם שלא הזכירו סוגיה זו בהלכות שבת. לעומת זאת הטור הביא הלכה זו גם בהלכות שבת וכתב הבית יוסף שמכך משמע שהטור סובר שהלכות אלו תקפות גם לעניין מלאכות שבת, והוא סובר שמכיוון שהחי נושא את עצמו ומדובר באיסור מדברי חכמים בלבד, התירו אותו לצורך רבים. לעומת זאת אחרים פירשו שגם הטור מדבר על מקום שיש בו עירוב.
השאלה היא, לפי הדעה הרווחות שההלכה מתייחסת רק ליום טוב, רק האם מדובר במקום שיש עירוב או לא. לפי המגן אברהם מדובר במקום שיש עירוב. לעומת זאת הבן איש חי כותב שמדובר דווקא בכרמלית שאין בה עירוב, כי מקום שיש בו עירוב נחשב כרשות היחיד וכשם שמותר ללכת בבית הפרטי עם כיסא כך גם מותר במקום כזה. הסוגיה ההלכתית מתפרשת לשיטתו דווקא במקום שאין בו עירוב, ובו הוא קובע כמו שהתירו למי שרבים צריכים לו, כך התירו לדבר מצווה, כמו לשמוע קדיש קדושה וברכו בבית הכנסת. במקום שיש בו עירוב מותר גם בשבת.
לסיכום - אסור לצאת בכיסא למקום ציבורי, משום עובדין דחול רק למי שאינו זקוק לו, אך מי שלא יכול ללכת בלעדיו, מותר לו ללכת ברשות הרבים עם כיסא ואין בו משום עובדין דחול. לדבר מצווה - יש מתירין, וכן יש מתירין במקום שיש שם עירוב. כמו כן, כאשר הנכה עצמו מניע את הכיסא, יש מתירין בכל אופן
מוקצה

כלי העזר לנכה כרוכים, פעמים רבות, באיסור מוקצה. הכיסא עצמו, שמלאכתו להיתר אינו מוקצה. אך עיוור ההולך עם כלב בידו, ייתכן שהדבר אסור משום מוקצה. יש שמתירין, ואומרים שבניגוד לאפרוח חי שנחשב למוקצה על אף שראוי לשחק בו, כלב העומד לשימוש כזה אינו נחשב למוקצה וכן סובר הרב משה פיינשטיין, ולהלכה יש לשאול שאלת חכם.
מכשירים חשמליים וממונעים

במיוחד נפוצות השאלות אודות מכשירי נגישות חשמליים וממונעים, כיסא גלגלים ממונע, מכשירי שמיעה.
מכשירים חשמליים וממונעים > מכשירי שמיעה

להלכה, מכשיר שמיעה חשמלי, דינו כמכשיר חשמלי לכל דבר, שאת השימוש בו בשבת אסרו הפוסקים. אולם, לפי חלק מן הפוסקים, מותר להצמידו לאוזן מערב שבת, אף על פי שפעולתו של המכשיר משתנית בהתאם לטיב הדיבורים המושמעים כמו מכשירים דיגיטליים שבהם המערכת מתאימה את עצמה לפי הסביבה (השקטה או הרועשת למשל) בה היא נמצאת.
קיימים שני סוגי מכשירי שמיעה: בעלי מיקרופון פנימי קיבולי, שיש בו זרם חשמלי תמידי - גם כאשר לא מושמעים רעשים, ובעלי מיקרופון פנימי דינאמי המפעיל את הזרם על ידי הרעשים המושמעים, והלכתית יש להעדיף את הסוג הראשון. יש שאף מתירים לשנות בשבת את עוצמת המכשיר אם לא יתאדם על ידי כך כל חוט בתוך המכשיר.
בשאלה האם מותר לצאת עם מכשיר שמיעה כזה לרשות הרבים (כשאינו על האוזן דרך מלבוש), התחבטו הפוסקים. רוב הפוסקים אסרו זאת, אך הרב שלמה זלמן אוירבך הסתפק בהלכה זו, מכיוון שמצד אחד שונה מכשיר זה ממשקפיים שהתירו לצאת בהם לרשות הרבים בדומה להיתר לצאת על ידי קמיע לרשות הרבים מכיוון שהם מכשירים חיוניים לאדם שאינו יכול בלעדיהם, בכך שאין בכוח כלי זה בעצמותו את הסיוע לשמיעה אלא בכוח החשמלי שבו, אך מסתבר מצד שני להשוותו לשעון יד - לפי המקילים ללבשו ברשות הרבים, וקבע שיש להקל בשעת הדחק. נחלקו הפוסקים אם מותר לצאת בו כאשר הוא ענוד על המשקפיים.
מכשירים חשמליים וממונעים > כיסא גלגלים ממונע

הפעלת כיסא גלגלים ממונע, בשבת, על ידי יהודי אסורה ללא ספק. זאת משום שלפי רוב הפוסקים מדובר באיסור מהתורה. עם זאת, הפוסקים הקלו במיוחד בדין נכה המרותק לביתו בשבת ללא כיסא הגלגלים, והם השוו את דינו של הנכה ל"חולה שאין בו סכנה" שעליו נפסק בשולחן ערוך: "חולה שנפל מחמת חליו למשכב ואין בו סכנה.. אומרים לאינו יהודי לעשות לו רפואה, אבל אין מחללין עליו את השבת באיסור דאורייתא... ולחלל עליו ישראל איסור דרבנן בידיים, יש מתירין". כדוגמה מביא הרמ"א שם קטן שאין לו מה לאכול וסתם צורכי קטן. המשנה ברורה מסביר ש”במקום חולי לא גזרו רבנן”. שניים מגדולי הפוסקים, רבי שלמה זלמן אוירבך והרב  אליעזר יהודה וולדינברג פסקו שלפי זה, שאם תהיה עגלה ממונעת שניתן להניעה באופן שלא יהיה בה איסור מהתורה ואף לא סרך מלאכה, יהיה מותר להניע את הכיסא בשבת. ככל הנראה נראה מפסק זה שאמירה לנכרי מותרת לצורך זה גם בכיסא חשמלי שהנעתו היא איסור מהתורה.
יש שאף הביאו כהשוואה את דברי התוספות במסכת שבת אודות אדם שיש לו שרידי לכלוך או מכה על בשרו שמותר לו לגררם אם אין הדבר כרוך באיסור מהתורה מפני צערו "ואם אין לו צער אחר אלא בשביל שמתבייש לילך בין בני אדם.. אין לך צער גדול מזה" אף על פי שניתן לחלק בין אדם שמתבייש אף מבני משפחתו, לבין אדם שמוגבלותו לצאת החוצה מביתו אליו הוא כבול, אינה מגבילה אותו משהייה עם בני משפחתו.
מכשירים חשמליים וממונעים > קלנועית

לצד כיסא הגלגלים הממונע, קיים מכשיר נסיעה חשמלי נוסף והוא הקלנועית. לקלנועית פותח במכון צומת התקן מיוחד, ולפיכך הפעולה אסורה רק משום גרמא. לדעת הרב דוב ליאור השימוש בקלנועית בשבת מותר לצורך גדול, לדעת הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי ואזנר והרב ניסים קרליץ הדבר אסור. קלנועית חדשה פותחה בשנים האחרונות, שבה אין צורך בשימוש בהיתר של גרמא, אלא המשתמש רק משנה את הזרם החשמלי.
ראו גם

לפני עיוור לא תיתן מכשול