stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים חזן (כדורסלן)
הערות שוליים

1 2 3 4  ערן סלע, "חזן, חיים - אינו בחיים", אתר כדורסלע
↑  סיכום עונת 57–1956 בכדורסל הישראלי, אתר מנהלת הליגה
↑  סיכום עונת 1955/1956, אתר ויקיפועל
↑  סיכום עונת 1956/1957, אתר ויקיפועל
1 2  כרטיס שחקן, אתר מנהלת הליגה
↑  "כדורסלני צבא צרפת וצה"ל השלימו הכנותיהם למשחק", מעריב, 7 במאי 1957
↑  סיכום עונת 1956/1957, אתר ויקיפועל
1 2  חיים חזן, ערך באתר ויקיפועל
↑  יהושע נילי, סיכום עונה, דבר, 20 באוגוסט 1961
↑  משה לרר, "הפועל תל אביב פנאתינייקוס 58:82", מעריב, 10 בדצמבר 1961
↑  ליגה לאומית גברים – סיכום עונת 1961/1962, אתר ספסל
↑  "שחקן הכדורסל חיים חזן הוכתר כ"ספורטאי השנה", חרות, 29 בינואר 1962
↑  הפינה האולימפית, טוקיו 1964, חלק ב', אתר המכללה האקדמית וינגייט
↑  "חיים חזן הובהל לניתוח", מעריב 25 באפריל 1965
↑  "חזן אושפז שוב בבית־החולים", מעריב, 10 במאי 1965
↑  קלעי הפועל תל אביב בכל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
1 2 3  כרטיס מאמן, אתר מנהלת הליגה
↑  אורי שלף‏, הכי קרוב לחיים חזן, באתר וואלה, 3 בפברואר 2009
↑  "את הניצחון על הפועל חיפה ניבאתי עוד לפני המשחק", מעריב 14 בנובמבר 1967
↑  סיכום עונת 73–1972 בכדורסל הישראלי, אתר מנהלת הליגה
↑  סיכום עונת 74–1973 בכדורסל הישראלי, אתר מנהלת הליגה
↑  "התעלמות מוחלטת מצד המאמן", מעריב, 13 בנובמבר 1975
↑  "חיים חזן עשוי לאמן את הפועל ירושלים", מעריב, 8 באוגוסט 1976
1 2  חיים חזן מועמד לאמן ברמת־גן - מעריב, 4 בדצמבר 1977
↑  מרדכי רוזנבלום, "חיים חזן חזר בו: לא יאמן ברמת גן", מעריב 11 בדצמבר 1977
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1959 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  |  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1961 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 כהן-מינץ •  2 לוסטיג •  3 שלף •  4 ברקון •  5 חמו •  6 אשד •  7 קמינסקי •  ‏8‏ ‏קליין‏‏  •‏ 9 פריש • 10 הופמן • 11 חזן • 12 דר • מאמן: רוזין  |  1 כהן-מינץ •  2 לוסטיג •  3 שלף •  4 ברקון •  5 חמו •  6 אשד •  7 קמינסקי •  ‏8‏ ‏קליין‏‏  •‏ 9 פריש • 10 הופמן • 11 חזן • 12 דר • מאמן: רוזין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1963 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 שלף •  4 לובצקי •  5 חמו •  6 גוט •  7 דר •  ‏8‏ ‏קליין‏‏  •‏ 9 בן זאב • 10 הופמן • 11 חזן • 12 זייגר-זוהר • מאמן: רוזין  |  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 שלף •  4 לובצקי •  5 חמו •  6 גוט •  7 דר •  ‏8‏ ‏קליין‏‏  •‏ 9 בן זאב • 10 הופמן • 11 חזן • 12 זייגר-זוהר • מאמן: רוזין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1965 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 שלף •  4 לובצקי •  5 חמו •  6 דר •  7 גוט •  ‏8‏ ‏קמינסקי‏‏  •‏ 9 פרייטג • 10 הופמן • 11 חזן • 12 שטרקמן • 13 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  |  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 שלף •  4 לובצקי •  5 חמו •  6 דר •  7 גוט •  ‏8‏ ‏קמינסקי‏‏  •‏ 9 פרייטג • 10 הופמן • 11 חזן • 12 שטרקמן • 13 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  | ישראל |
דיו סתרים

דיו סתרים, שניתן לחשיפה באמצעות קרינה אולטרה סגולה.
דיו סתרים או דיו בלתי-נראה הוא דיו מיוחד שמשתמשים בו לכתיבה, אשר הופך לבלתי-נראה בהשמה או זמן קצר לאחר מכן, וניתן לראותו לאחר מכן רק באמצעות שיטות שונות.
בימינו ניתן למצוא תרכובות רבות וזולות יותר ל"דיו נעלם" הנמצאות בשימוש ילדים ומבוגרים כאחד.
הסבר לתופעה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה

עדות לשימוש בסוג מסוים של דיו סתרים מופיעה כבר בתלמוד הירושלמי (מסכת שבת,  פרק י"ב) בשם רבי חייה בר בא, המזכיר שכאשר רוצים בני העיר לשלוח מכתב מבלי השליח יוכל לקורא הם כותבים במי עפצים על קלף, וכך הכתב אינו נראה על הקלף, וכשהמכתב מגיע לנמען הוא שופך עליו דיו שאין בו עפצים ואז הכתב נראה.
דיו הסתרים הופץ לראשונה במלחמת האזרחים בארצות הברית כאשר מדינות הדרום אולצו לחתום על הסכמים בין-מדינתיים ביניהן. סיפור מפורסם מספר על הסכם חלוקת מי נהר גדול בין שתי מדינות דרומיות אשר נחתם בידי מדינה אחת בדיו סתרים, ולכן כחודשיים לאחר החתימה טענה המדינה האחרונה כי מי הנהר שלה בלעדיים ולא נכונה לכבד את ההסכם המדובר.
הדיו שימש גם בימי השלטון הטורקי כאשר שרה אהרנסון וחברי ארגון ניל"י אולצו להסתיר את מעשי הריגול שביצעו לטובת הבריטים, וכדי שהמסמכים שהעבירו לא ייחשפו הם נכתבו בדיו הסתרים אשר נעלם מספר שעות לאחר שנכתבו ונקראו על ידי הבריטים.
דוגמה לשימוש בדיו סתרים להעברת מסרים סמויים בתקופת השואה היא גלויה מארכיון יד ושם שמכילה טקסט מוסווה כעדות ללוחמה מחתרתית בשטחי הכיבוש הנאצי.
דיו הסתרים הקדום הוכן מתרכובת המורכבת בעיקרה מדיו רגיל אך בתוספת של מלח נתרני המופק לרוב מאצות מונגרביות.
הערות שוליים

↑  ארכיון יד ושם, P.33 - מס' פריט: 4019670 - מכתבים וגלויות בעיקר מתקופת השואה
↑  שאול גרינשטיין, תעלומה - גלויה מ-1943 שנמסרה ליד ושם (עמ' 6-7), באתר כתב העת "יד ושם", ‏אוקטובר 1997
וולט רוסטו

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1916 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בפברואר 2003 (בגיל 86) אוסטין, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1940)  בייליול קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  ארתור דייוויד גייר 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קיימברידג'  המשרד לשירותים אסטרטגיים  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 תלמידי דוקטורט:  פאול קוטנר 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית  מלגת רודס (1936)  מדליית החירות הנשיאותית  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 בן או בת זוג:  אלספת' רוסטו 
 
וולט ויטמן רוֹסטוֹ (באנגלית: Walt Whitman Rostow, ידוע גם כוולט רוסטו או וו.וו. רוסטו; 7 באוקטובר 1916 – 13 בפברואר 2003) היה כלכלן ותאורטיקן פוליטי יהודי-אמריקאי אשר שימש כיועץ לביטחון לאומי ה-7 של ארצות הברית, והיהודי הראשון בתפקיד זה, תחת הנשיא לינדון ג'ונסון, בין השנים 1966–1969.
קורות חיים

רוסטו סיים תואר ראשון באוניברסיטת ייל בגיל 19, זכה למלגת רודז ללימודים בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד והשלים את הדוקטורט שלו בגיל 24. לאחר סיום לימודיו החל ללמד באוניברסיטת קולומביה. בזמן מלחמת העולם השנייה שירת כעוזר במשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית (OSS) ובין השאר עסק בבחירת המטרות שהופצצו על ידי הכוחות האמריקאיים. על שירותו זכה באות לגיון ההצטיינות ב-1945. לאחר המלחמה עבר ללמד באוניברסיטת קיימברידג' וכיהן כחבר סגל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בין 1950 ל-1961.
רוסטו החל את דרכו בממשל ג'ון פ. קנדי, כסגן היועץ לביטחון לאומי, הראשון במניין, ב-1961, ועבר באותה שנה לכהן כיועץ למשרד החוץ וראש אגף תכנון המדיניות במשרד זה. ב-1964 מינה אותו לינדון ג'ונסון כחבר ועדת CIAP וב-1966 מונה ל"עוזר מיוחד לנשיא לענייני ביטחון לאומי" (למה שקרוי היום כ-"יועץ לביטחון לאומי").
רוסטו בלט בתפקידו בעיצוב המדיניות האמריקאית בדרום-מזרח אסיה במהלך שנות ה-60, כמתנגד חריף לקומוניזם וכמעריץ מושבע של היעילות הקפיטליסטית והקפיטליזם בכללותו.
לאורך שירותו בממשלי קנדי וג'ונסון בנושא ביטחון לאומי, תמך במעורבות האמריקנית במלחמת וייטנאם. לימים, הפך למרצה בבית ספר למדיניות ציבורית ע"ש לינדון ג'ונסון, באוניברסיטת טקסס באוסטין, יחד עם אשתו, אלספת' רוסטו, שמונתה מאוחר יותר גם לדיקן בית הספר.
רוסטו חיבר למעלה מ-30 ספרים, בכתביו כתב נמרצות לטובת כלכלה חופשית, במיוחד בנוגע למדינות מתפתחות. הוא נודע בכך במיוחד על כתיבת ספרו: "שלבי ההתפתחות הכלכלית: גילוי דעת בלתי קומוניסטי" (1960), אשר הפך לקלאסיקה בכמה תחומי מחקר של מדעי החברה.
ב-1969 העניק לו הנשיא לינדון ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
אחיו הבוגר, יוג'ין רוסטו, גם כיהן בכמה תפקידים בכירים בממשל הנוגעים למדיניות חוץ.
בלקפול

| --- | --- |
סמל בלקפול

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  צפון-מערב אנגליה
 שטח:  34.88 קמ"ר
 גובה:  5.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  139,305 (2018)
 קואורדינטות:  53°48′51″N 3°03′1″W﻿ / ﻿53.81417°N 3.05028°W﻿ / 53.81417; -3.05028
 אזור זמן:  UTC
 https://www.blackpool.gov.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בלקפול(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בלקפול(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בלקפול(למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בלקפול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בלקפול (באנגלית: Blackpool) היא עיר חוף בירת מחוז לנקשייר ורשות יונטרית השוכנת בחוף הצפון-מערבי של אנגליה.
לאורך ימי הביניים ועד לאמצע המאה ה-18 הייתה בלקפול עיירת חוף קטנה, כאשר היא החלה להפוך ליעד תיירות ומאז גדלה באופן נכבד כאשר היא מתבססת על תעשיית התיירות המשרתת את כל אזור צפון ומרכז אנגליה. עם פיתוח כבישים ובהמשך מסילות רכבת, בלקפול הפכה יותר ויותר לעיירת נופש לתושבי אנגליה, כאשר שיא פריחת התיירות הייתה במחצית הראשונה של המאה ה-20 ומאז היא חווה דעיכה מסוימת עם פיתוח התעופה והטיסות הזולות ליעדים ברחבי העולם.
כיום רצועת החוף של בלקפול מלווה בטיילת רחבה, עם מספר רב של אתרי בידור, חנויות, מלונות וכיוצא בזאת. למרות הדעיכה במעמדה התיירותי בעשורים האחרונים, היא עדיין נחשבת לעיר הנופש מהפופולריות בבריטניה עם כעשרה מיליון מבקרים בשנה.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

השם 'בלקפול' כנראה נובע מנחל שעבר באזורי ביצת כבול וכך נשפכו מים עכורים וכהים אל תוך הים האירי כשהם יוצרים 'בריכה שחורה' (שמה של דבלין נובע מאותה הסיבה). הסבר נוסף לשם נובע מהשם הניתן לנחל בניב המקומי 'פול' (Poole או Pul) וכך השם הניתן לאותם מים כהים.
ישנם עדויות להתיישבות אנושית מהתקופה הפלאוליתית המאוחרת (לפני כ-12,000 שנים) באזור בלקפול. בתקופת הכיבוש הרומי של בריטניה אזור זה היה מקום מושבם של שבט הסטנטי (Setantii) אשר בהמשך חיו תחת השלטון הרומי ובחלקה הצפוני של בלקפול כיום (אזור שכונת פלייטווד) הוקמה עיר נמל בשם 'פורטוס סטנטי' או 'סטנטיוריום'.
במהלך ימי הביניים המוקדמים היו באזור מספר התיישבויות אנגלו-סקסוניות (כמו 'לְייטוֹן' ו-'בּיספאַם') שחיו לצד התיישבויות ויקינגיות (כמו 'וורברֶק' ו-'נוֹרברֶק'). במהלך השנים החלה להתבסס באזור החוף התיישבות מאוחדת של מספר כפרים וחוות באזור (בעיקרם חיבור הכפרים וורברק ולייטון). במאה ה-15 התיישבות זו נודעה בתור 'פול' (Pul) השם בלקפול מוזכר לראשונה רק בשנת 1602 ובמהלך המאה ה-17 החלה העיר להתהוות עם בניית דרכים לאורכה ולרוחבה.
היסטוריה > עיירת הנופש של הצפון

פריחתה של העיר בלקפול החלה באמצע המאה ה-17, כאשר הרחצה בים החלה להיחשב לפעילות בריאה לגוף ותושבים מהמעמד הגבוה מהאזור החלו להגיע לחופי בלקפול. תיירות הריפוי הזו הביאה כמה יזמים בהם תומאס קליפטון וסר הנרי הוטון שהקימו כביש פרטי בין הליפקס ומנצ'סטר לבלקפול בשנת 1781, על בסיסו הוקם קו מרכבה סדיר להבאת תיירית לעיר. עם ההתרחבות בנפח התיירים, בתחילת המאה ה-19 היזם הנרי בנקס (הנחשב לאבי בלקפול) החל בפיתוח ובנייה במטרה לשרת את תעשיית התיירות המתפתחת, הוא בנה ורכש מספר מלונות ובתי הארחה ברחבי העיר, חותנו ד"ר ג'ון קוקר המשיך את עבודות הפיתוח ובנה בין היתר את בית האספה של העיר בשנת 1837 (המבנה קיים עד ימינו וניצב בפינת רחוב ויקטוריה).
אחד השלבים החשובים ביותר בהתפתחותה של העיר היה הקמת מסילת ברזל בין בלקפול לפולטון בשנת 1846, מה שחיבר את העיר לרשת הרכבת של בריטניה. הקמת קו הרכבת הוביל לעליה בתנועת התיירות הנכנסת לעיר, מה שהוביל לתנופת פיתוח ובנייה ברחבי העיר בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19. בשנת 1851 אוכלוסיית העיר גדלה לכדי 2,500 תושבים, ב-1852 הותקנה תאורת גז ברחובות העיר וב-1864 נבנתה רשת צינורות מי שתייה. בשנים אלו הושלמה בנייתם של המזח הצפוני (1863) המזח המרכזי (1868) ועם התרחבות העיר לכיוון דרום, הושלמה בניית המזח הדרומי בשנת 1893, מה שהפך את בלקפול לעיר היחידה בממלכה המאוחדת בעלת שלושה מזחים.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 בלקפול החלה לעשות שימוש נרחב בחשמל, כאשר בשנת 1879 היא הפכה לעיר הראשונה בעולם בעלת תאורת רחוב חשמלית. מספר שנים לאחר מכן ב-1885 נפתח קו החשמלית שהיה מהרכבות הקלות הראשונות בעולם בהנעה חשמלית. פיתוחים אלו בנוסף לשימוש החלוצי בחשמל חיזקו את מעמדה של העיר כמעוד תיירותי חשוב בצפון ומרכז אנגליה, כך שבשנות ה-90 של המאה ה-19 אוכלוסיית העיר הגיעה לכדי 35,000 תושבים והיא יכלה לארח כ-250,000 מבקרים ותיירים.
במהלך המחצית השנייה של במאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20, בלקפול הלכה והתפתחה כאשר הפופולריות שלה הלכה וגברה ומספר התיירים המגיעים אליה גדל בהדרגה. בלקפול נודעה אז כעיר שהתפתחה בפחות מ-50 שנה מכפר דייגים לעיר בת 140,000 תושבים. בסביבות שנות ה-50 של המאה ה-20 הגיעה העיר לשיא מבחינת היקף התיירות עם 147,000 תושבים בשנת 1951 (לעומת 47,000 בלבד ב-1901) וכ-17 מיליון מבקרים בשנה. אך מאותה נקודת שיא החלה ירידה הדרגתית במספר המבקרים, כתוצאה מהתפתחות התעופה המסחרית שאיפשרה חופשות יחסית זולות מחוץ לבריטניה, ודעיכה בענף הצמר באזור (ענף אשר עובדיו היוו אחוז נכבד במבקרים בעיר). הקמה של תשתיות וכבישים מהירים חדשים באזור בשנות ה-70 איפשרו לתיירים חופשות יומיות של מספר שעות בעיר, מה שהוביל לפגיעה מסוימת למלונות העיר ולנפח התיירות.
כיום העיר עודנה משמשת עיר נופש חשובה ופופולרית באנגליה, זאת למרות הדעיכה היחסית שחוותה בעשורים האחרונים. כלכלתה של העיר נותרה יחסית הומוגנית ומרוכזת בשירותים וענף התיירות.
תחבורה

תפקידה המרכזי של תעשיית התיירות בבלקפול לאורך ההיסטוריה שלה, שיחק תפקיד חשוב בפיתוח במערכות התחבורה נרחבות מסוגים שונים בעיר. בלקפול מחוברת לרשת הכבישים המהירים של בריטניה דרך כביש ה-M55 אשר מתחבר לכביש ה-M6 (המתחיל באזור ברמינגהאם בדרום ומגיע עד לקרלייל בצפון).
ברחבי העיר ישנן חמש תחנות רכבת המשרתות את קווי הרכבת של נורת'רן רייל והטרנס פניין אקספרס, בנוסף לתחנת רכבת אשר משרתת את נמל התעופה של בלקפול (אשר נסגר לטיסות סדירות באוקטובר 2014). במהלך המאה ה-20 נסגרו מספר תחנות ואחרות צומצמו, זאת בהתאם לצורכי התושבים והתיירים. בנוסף למערכת הרכבת, בלקפול כוללת קו רכבת קלה הפועל לאורך כ-18 ק"מ בחלקה המערבי של העיר (פחות או יותר לאורך קו החוף). הרכבת הקלה בבלקפול הוקמה בשנת 1885 והיא נחשבת כיום לאחד מקווי הרכבת הקלה החשמליים הוותיקים בעולם וקו החשמלית היחיד מהדור הראשון שעודנו פועל כיום בבריטניה.
אתרים נבחרים

העיר מאופיינת כאמור במבנים, אתרים ופארקים רבים הקשורים בתעשיית התיירות. לכל אורך קו החוף בצדה המזרחי של בלקפול משתרעת טיילת רחבה, שלאורכה עובר קו החשמלית ואליה מחוברים שלושה מזחים. רוב הרחובות והמבנים הקרובים לקו החוף כוללים חלק נכבד מאתרי התיירות בעיר ומשום שרובם נבנו במהלך המאה ה-19, ניתן לראות דוגמאות רבות לבנייה הוויקטוריאנית.
המזח הצפוני, המזח המרכזי והמזח הדרומי
מגדל בלקפול
התיאטרון הגדול
פארק המים סנדקסל: פארק המים המקורה הגדול בבריטניה.
גני החורף: מתחם בידור רחב.
חוף פלז'ר בלקפול: פארק שעשועים.
גן החיות בלקפול
אצטדיון דרך בלומפילד: ביתם של קבוצת בלקפול
תושבים מוכרים

איאן אנדרסון - סולן להקת ג'טרו טאל
ג'ון אוונס - קלידן להקת ג'טרו טאל
אדווין היוס - הניצול האחרון מהסתערות הבריגדה הקלה (נפטר ב-1927)
סינתיה לנון - אשתו הראשונה של ג'ון לנון
דייוויד ת'יוליס - שחקן קולנוע
פרנק סוויפט - שוער, שחקן מנצ'סטר סיטי ונבחרת אנגליה בכדורגל
רוברט סמית' - סולן להקת הקיור
סר גרהאם נאש - מוזיקאי וזמר
סר סטנלי מתיוס - שחקן ומאמן כדורגל
ג'ודי פלין - שחקנית טלוויזיה
ג'ון אינמן - שחקן טלוויזיה
הערות שוליים

↑  'דבלין' משמעו באירית; 'בריכה שחורה'.
↑  תל אביב בעיני זר, המשקיף, 1 בפברואר 1942
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552761705171  BnF: cb15998067g (data)  GND: 4292786-9  ISNI: 0000 0004 0601 6417  LCCN: n81098925  MusicBrainz: 75aace97-0d87-4f8d-841a-095c85052581  NKC: ge554692  VIAF: 156414258   WorldCat (עם VIAF): 156414258 
הטיילת בבלקפול, 1898
מגדל בלקפול מכיוון המזח הצפוני
הרכבת הקלה בתחנת מגדל בלקפול
המזח המרכזי
מלון המטרופול ניצב לצד הטיילת, בקידמה אנדרטת המלחמה
אלטאי (חבל מנהלי)

חבל מנהלי אלטאי (ברוסית: Алтайский край; תעתיק: אלטאיסקי קראי) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא בחלק הדרום-מערבי של המחוז הפדרלי הסיבירי. החבל גובל עם קזחסטן. נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 2,115,308 תושבים. בירת החבל היא ברנאול.
החבל הוקם בשנת 1937.
היסטוריה

התיישבות רוסית באזור החלה במחצית השנייה של המאה ה-17. לצורך הגנת הגבולות משבטים מקומיים הוקמו מבצרים. באותה תקופה התגלו מרבצי מתכות שונות (בעיקר זהב, כסף ונחושת) והוקמו מפעלים שהיו בבעלות הצאר. לקראת סוף המאה ה-19 רוב המפעלים נסגרו. בתקופת האימפריה הרוסית החבל היה חלק של גוברניה עם מרכזה בנובוסיבירסק.
בשנת 1917 הוקמה גוברניית ברנאול שבשנת 1925 שובלה ב"חבל סיביר" עם מרכזה בנובוסיבירסק. בשנת 1937 הוקם יחידה מנהלית נוכחית עם מרכז בברנאול.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל פיתוח מועץ של שחטים לא מעובדים. לצורך כך הגיעו לאזור כ-350 מתיישבים חדשים.
בשנת 1991 ממנו פוצלה רפובליקת אלטאי.
ממשל

החבל מנוהל על ידי מושל שנבחר בבחירות ישירות לכהונה של 5 שנים. בשנת 2023 ויקטור טומנקו נבחר לכהונה השנייה. הפעילות המחוקקת מבוצעת על ידי אספה מחוקקת של כוללת 68 חברים.
מבחינה מנהלית החלל כולל 9 ערים בעלי חשיבות אזורית, 59 נפות כפריות ועיר סגורה (בסיס חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה).
כלכלה

כלכלת החבל מבוססת בעיקר על חקלאות. בעיר ברנאול קיימים מפעלי תעשייה משמעותיים.
כלכלה > תחבורה

דרך החבל עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית שקושרים את רוסיה עם מונגוליה וקזחסטן.
מסילת ברזל ראשונה באזור נבנתה בשנת 1915. אורך כולל של המסילות הוא כ-2,500 ק"מ. מסילת ברזל מנוצלת בין היתר להעברת סחורות לקזחסטן.
בשנת 1967 החל לפעול נמל תעופה בברנאול. בשנת 1995 הוא קיבל מעמד של נמל תעופה בין-לאומי.
בנהרות החבל מועברים סחורות רבות.
דמוגרפיה

חבל מתאפיין בהגירה שלילית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 התגוררו בו 2,600 אלף אנשים לעומת 2,100 אלף כיום.
כ-54% מאוכלוסיית החבל מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - ברנאול מתגוררים כ-600 אלף תושבים.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 הרוסים מהווים כ-94% מאוכלוסיית החבל.
גרמנים הגיעו לאזור בעקבות הגירוש שבוצע בתחילת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1959 התגוררו בחבל כ-142 אלף גרמנים והם היו כ-6% מכלל אוכלוסיית החבל. מספר גרמנים בחבל יורד בהדרגה ועתה (2021) מתגוררים בו רק 25 אלף גרמנים.
אנציקלופדיה חיות הבר

| --- | --- |

שערים של גליונות חיות הבר
 מידע כללי
 מאת:  פליקס רודריגז דה לה פואנטה 
 שפת המקור:  ספרדית 
 סוגה:  אנציקלופדיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1974 
 
אנציקלופדיה חיות הבר היא אנציקלופדיה העוסקת בבעלי חיים שיצאה בישראל בשנות ה-70. מדובר בגרסה העברית של האנציקלופדיה הספרדית "Enciclopedia Fauna" בעריכת הזואולוג הספרדי פליקס רודריגז דה לה פואנטה. בדומה לאנציקלופדיה תרבות, האנציקלופדיה יצאה בשתי מהדורות: מהדורה ראשונה כחוברות שהופצו על בסיס דו שבועי ונאגדו ל-11 כרכים ומהדורה שנייה כאנציקלופדיה מובנית ב-21 כרכים.
הגרסה הספרדית

בספרד החלה האנציקלופדיה לצאת בחוברות בודדות בשנת 1970 בהוצאת SALVAT מפמפלונה. החוברת לוותה בצילומים וציורים צבעוניים ברמה גבוהה מאוד. גרסאות של האנציקלופדיה המשיכו לצאת לאור עד 1979 והיא תורגמה למספר שפות. הכרכים חולקו לפי עולם החי באזורים גאוגרפיים שונים בעולם. כאשר כמעט חצי מהאנציקלופדיה מוקדשת לחי והצומח באפריקה. יש כרכים המוקדשים לאסיה, אירופה, אמריקה, אוסטרליה, אנטארקטיקה, בנוסף יש כרכים שמוקדשים לחיים באיים מבודדים ולחיים בים.
הגרסה העברית

תרגום מדויק ללא תוספות של הגרסה המקורית. למרות שאינה תרגום מקורי מספרדית אלא מהגרסה האנגלית "WORLD OF WILDLIFE". מהדורה ראשונה שיצאה כחוברות שנאגדו לספרים יצאה בשנת 1973. מהדורה שנייה שיצאה בספרים יצאה בשנת 1979. בכריכות האחריות של החוברות התפרסמו מאמרים שונים על עולם החי, חלקם של הקרן העולמית להגנת חיות הבר, וחלקם של כותבים ישראליים כמו עזריה אלון. אך מאמרים אלה לא נכנסו למהדורה השנייה.
הגרסה העברית > הכרכים בגרסה העברית

מהדורה ראשונה:
אפריקה א'
אפריקה ב'
אפריקה ג'
אירואסיה וצפון אמריקה א'
אירואסיה וצפון אמריקה ב'
אירואסיה וצפון אמריקה ג'
דרום אסיה
דרום אמריקה
אוסטרליה
החי באוקיינוסים
אינדקס כללי
מהדורה שנייה:
אפריקה א'
אפריקה ב'
אפריקה ג'
אפריקה ד'
אפריקה ה'
אפריקה ו'
אירואסיה וצפון אמריקה א'
אירואסיה וצפון אמריקה ב'
אירואסיה וצפון אמריקה ג'
אירואסיה וצפון אמריקה ד'
אירואסיה וצפון אמריקה ה'
אירואסיה וצפון אמריקה ו'
דרום אסיה א'
דרום אסיה ב'
דרום אמריקה א'
דרום אמריקה ב'
אוסטרליה א'
אוסטרליה ב'
החי באוקיינוסים א'
החי באוקיינוסים ב'
אינדקס כללי
מלחמת קאנודוס

מפה של צפון באהיה. קאנודוס מסומנת באדום.
מלחמת קאנוּדוֹס (בפורטוגזית: Guerra de Canudos) הייתה עימות צבאי שהתרחש בשנים 1896–1897 בין צבא ברזיל וקבוצה של כ-30,000 מתיישבים שהקימו לעצמם מושבה עצמאית בשם קאנודוס, במדינת באהיה שבצפון מזרח ברזיל. ממשלת ברזיל ראתה במתיישבים מורדים אשר מעוניינים להפיל את הרפובליקה ולהחזיר את המלוכה ועל כן השקיעה מאמצים רבים במלחמה, למרות הימצאות ההתיישבות בקנאדוס במקום נידח. המלחמה הסתיימה בדיכוי אכזרי וחיסול רוב תושבי המושבה. מעריכים שיותר מ-15,000 בני אדם איבדו את חייהם במלחמה.
רקע היסטורי > אנטוניו קונסליירו

אנטוניו ויסנטה מנדז מסיאל, שנודע יותר מאוחר כאנטוניו קונסליירו ("Conselheiro" - יועץ) היה מטיף נודד ברחבי הסרטאו. המאורעות שהסעירו את ברזיל בסוף שנות ה-80 לא השאירו אותו אדיש. כבר מלכתחילה היה ידוע בדרשותיו בעד ביטול העבדות ועל כן ההכרזה הרשמית על כך נתקבלה אצלו בשמחה. לעומת זאת גירוש הקיסר וייסוד הרפובליקה זכו לביקורת בדרשותיו שהפכו לאנטי רפובליקניות יותר ויותר ובייחוד משהוכרז על ניתוק הדת מהמדינה. ההמונים, שהדת הקתולית שיחקה תפקיד ראשי בחייהם ולא ידעו או הבינו דבר על הרפובליקה ורעיונותיה החדשניים, הגיבו בהתלהבות ועוד מאמינים הצטרפו אליו. שמע הטפותיו הגיעו גם לאוזני הרשויות שתגובתן לא איחרה לבוא.
במאי 1893 יצאו שלושים חיילים וקצין כדי לתפוס את קונסליירו. הם נשלחו בעקבות מקרה שבו הסית קונסליירו כנגד גביית מיסים, ואף שרף את התקנות שפורסמו בעניין, ביישוב בום קונסליו. ההתקפה נהדפה על ידי מלוויו של קונסליירו, בראשותו של ז'ואו עבדאל, שהיה מנהיג כנופיית שודדים, חזר בתשובה והצטרף לקונסליירו. הז'גונסוס (תומכי היועץ) הניסו את הכוח הצבאי, תוך הריגה ופציעה של אחדים מהחיילים. בבאהיה ויותר מאוחר בדרום ברזיל התקבל הדבר בהלם. העיתונות פרסמה את דבר הפגיעה ברפובליקה בעמוד הראשון, תוך כדי ציון שקונסילירו הוא מטיף פנאטי ומסוכן, ושיש לעוצרו ביחד עם מאמיניו. תגובות קשות הגיעו הן מהרשויות בסלבדור, והן מראשי הכנסייה המקומית. בינתיים הבין קונסליירו, שלא יוכל להתגונן מהתקפות נוספות שיגיעו, כשהוא בתנועה, והחליט להגשים רעיון שקינן הרבה זמן בראשו, להקים את היישוב האוטופי – ירושלים החדשה, באזור קאנודוס.
רקע היסטורי > ייסודה של קאנודוס

קאנודוס, או בלו מונטי כפי שנקראה על ידי קונסליירו נוסדה ביוני 1893 בחלק של הסרטאו הנמצא במדינת באהיה. הסרטאו היה אזור נידח בגלל האקלים המדברי ותנאי השטח הקשים לחקלאות ועל כן התאים לצרכיו של קונסליירו. קאנודוס מוקם בנקודה בעלת תנאים גאוגרפים נוחים, בייחוד הנהרות הרבים שזורמים בסביבתה. קונסליירו הכיר היטב את האזור וידע שהמרחק מאזור החוף והמיקום האסטרטגי הגבוה ושולט על הסביבה יקל על הגנת היישוב. באתר עצמו כבר היו כ-300 בקתות ומיד החלו בבנייתן של בקתות נוספות. אימוני נשק נעשו כבר מן ההתחלה בפיקודו של ז'ואו עבדאל, עדות לכך שקונסליירו ידע שמעשה זה וקודמיו לא יעברו ללא תגובה. עם הגעתו לקאנודוס הכריז קונסליירו על ייסוד יישוב שיתופי, שלא מכיר ברפובליקה. ללא משטרה וללא מיסים. החוק היחיד שנקבע היה החוק של הכנסייה הקתולית. כמו כן הכריז קונסליירו על בנייתה של הכנסייה הישנה שנבנתה במרכז היישוב.
כלכלתה של קאנודוס לא הייתה שונה במרכיביה מכלכלת שאר האזור. התושבים עסקו לרוב בחקלאות של גידולי תירס, תפו"א, שעועית, קנה סוכר ועוד. מקום חשוב ניתן גם לגידול בעלי חיים ובייחוד שוורים וסוסים. כמו כן עסקו מקצתם בצייד ודייג. מסחר היה קיים בקאנודוס עוד לפני הגעת קונסליירו. אולם עתה השתלט על המסחר ועל הארגון הכלכלי כולו אנטוניו וילנובה. סוחר מוכשר ומצליח בעברו, הצטרף עוד קודם לכן לקונסליירו, ועתה התגלה כאיש אדמיניסטרציה וכמנהיג. הוא ארגן את קשרי המסחר של קאנודוס עם יישובי הסביבה, את חלוקת העבודה ואת קבלתם של מתיישבים חדשים שהגיעו בכמויות גדולות כל העת. למטבע לא הייתה חשיבות בקאנודוס מלבד שימוש בו לקניות מחוץ ליישוב, לרוב לקניית כלי נשק, תחמושת וכלי עבודה. אולם תושבים רבים שמרו את הכסף שהביאו עימם ורק לקראת סופה של קאנודוס נשרפו שטרות הכסף. באופן כללי המשיכה קאנודוס את המסורת הכלכלית של האזור. זו הייתה כלכלת צמצום, לעיתים עד כדי רעב. אבל עם זאת היא הייתה משוחררת מאימתם של הקולונלים ששלטו באזור. לאיכרי קאנודוס ניתנה האפשרות לעבוד דבר שהיה תלוי בעבר בחסדיהם של בעלי האדמות. מכיוון שקאנודוס הוקמה קודם כל כיישוב דתי, וכדי להתכונן לסוף העולם, התקיימו בה תפילות יומיומיות בניצוחו של קונסליירו, וכן ניתנו בה כל שירותי הדת, וזאת בעזרת כמרים אוהדים כמו האב ז'ואקים, שהגיעו מדי פעם לתת מיסות, לחתן, ולהטביל את הנולדים. פעילותן של זונות לא הורשתה בתחומי היישוב, והיה גם ניסיון להפסיק את שתיית הקשאסה, ניסיון שנכשל. כדי לשמור על ביטחון התושבים ובייחוד בגלל האיום מבחוץ, הוקמה יחידה בת 600 איש שנקראה המשמר הקתולי ועסקה בשמירה ופטרול באזור. כמו כן הוקמה יחידה מצומצמת של שומרי ראש, שליוו את קונסליירו יום ולילה עד מותו.
קאנודוס שמרה על חיים שלווים במשך שלוש שנים, כמעט ללא התערבות מבחוץ. המאורע היחיד מבחינה חיצונית הייתה משלחת כנסייתית בראשותו של כומר איטלקי, שנשלחה על ידי הארכיבישוף של סלבדור. משלחת זו נתקבלה בצורה צוננת ביותר על ידי המתיישבים, אולם הותר לה ברשות קונסילירו לערוך מיסות בכיכר הכנסיות. ניסיונה לשכנע את קונסילירו להיכנע לרצון הכנסייה לא התקבל, והם חזרו לסלבדור כלעומת שבאו. המפנה הגיע בסוף 96 כאשר משלחת בת מאה ושלושה עשר שוטרים נשלחה לתפוס קבוצה, שיצאה מקאנודוס לז'ואזירו, במטרה לבדוק מה קרה למשלוח של עץ, שנקנה ובושש לבוא. משלחת זו נודעה מאוחר יותר, כמשלחת הצבאית הראשונה.