stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקשורת המונים
אמצעי התקשורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תהליך התקשורת

כחלק מהמחקר בתחומי תקשורת ההמונים ניסו חוקרים שונים לפשט ולתאר באופן גרפי את השלבים בזמן תהליך התקשורת. על ידי המודלים, ניתן לראות דרכם כיצד מתרחשים תהליכים ומהם הגורמים המשפיעים על התהליך כולו ועל חלקיו. כל אחד מהמודלים מציע דרך אחרת להבנת תהליך התקשורת בתקשורת ההמונים, כשחלק מהמודלים נבנו על גבי מודלים אחרים או כתגובה אליהם. התפתחות חקר התהליך התקשורתי הושפעה גם מתפיסות סוציולוגיות ומחקריות שהשתנו עם הזמן. מודלים מסוימים מתאימים רק לתחום צר של אמצעי תקשורת ההמונים.
תהליך התקשורת > מודלים ליניאריים

המודלים הליניאריים בחקר תקשורת ההמונים מתארים את תהליך התקשורת באופן חד כיווני – ממוען המסר לנמען. המוען הוא יוזם התהליך והנמען פסיבי, ללא שום יכולת להשפיע על התהליך והוא קולט את המסר כמו שהוא.
| מודל לאסוול (1948) |
| --- | --- |
המודל פותח על ידי הרולד לאסוול, שהיה המודל הראשון שניסה לתאר את פעולת התקשורת. מודל זה נהגה בהשפעת המאורעות ההיסטוריים של גרמניה הנאצית. לפי המודל, אין ביכולתו של הנמען להגיב או לבחור שלא לקבל את המסר מהמוען הכול יכול.
 מי אמר? מוען – יוזם הפעולה.  מה אמר? מסר – הדברים שהמוען מבקש להעביר.  באיזה ערוץ? אמצעי או ערוץ – אמצעי התקשורת המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו.  למי? נמען – הפרט אליו מכוונת פעולת התקשורת.  באיזו השפעה? אפקט – השינוי המתחולל בנמענים כתוצאה מקבלת המסר. מידת ההשפעה שהושגה נבחנת במסגרת המודל באמצעות השוואה בין כוונת המוען, ההשפעה שרצה להשיג, ותגובת הנמען.:  
גרסת ברדוק למודל לאסוול (1958)
 ברדוק הוסיף לאסוול למודל שני גורמים נוספים: נסיבות – מסר יכול לקבל משמעויות שונות בהקשרים שונים. והגורם השני.  תכלית – המטרה לשמה הועבר המסר. אופי המסר יהיה שונה בהתאם למטרה שתכנן מוען המסר. לדוגמה, מידע בשיעור היסטוריה יועבר אחרת לתלמידי תיכון לעומת סטודנטים באוניברסיטה גם אם מדובר באותן עובדות בדיוק.
מודל שאנון-וויבר (1949)
(קלוד שאנון) מודל זה מתבסס על תורת האינפורמציה. הוא מבחין בין מצבי צבירה שונים של המסר. בהתחלה המסר נמצא במחשבה או ברעיון שנולד בראשו של המוען. לאחר מכן, צריך לתרגם או לקודד את הרעיון לסימנים ואותות, אותם ניתן לשדרם באמצעות משדר (לדוגמה מילים הנהגות בקול או מילים המועלות על הכתב). ולבסוף, הנמען צריך לבצע פעולה סימטרית – לקלוט את האותות בעזרת מקלט, ולפענחם – לתרגמם בחזרה למסר. מרכיב ה"רעש" – הפער בין מה ששיגר המוען לבין מה שקלט הנמען. רעש הוא כל גורם שעלול לשבש העברה תקינה של האותות מהמשדר למקלט. קו טלפון משובש, טעויות דפוס וכו'. קליטת המסר נחשב למרכיב פסיבי. הפער בין המשודר לנקלט הוא הליקוי בתקשורת.:
תהליך התקשורת > מודלים מעגליים

המודלים המעגליים בחקר תקשורת ההמונים מתארים את תהליך התקשורת באופן מעגלי - ממוען המסר לנמען, ובחזרה.
| מודל אוסגוד-שרם (1954) |
| --- | --- |
מדגיש את תהליך ההבנה של המסר (פענוח), והעברת המסר (קידוד). במודל זה המוען והנמען המקוריים שווים במעמדם וממלאים תפקיד מסוים לסירוגין. המוען אינו השולט בתהליך התקשורת. מודל זה הוסיף את רעיון ה"פירוש", כלומר המשמעות של המסר לגבי המוען והנמען. המודל מדגיש את התהליך שהמסר עובר בתהליך התקשורת: המוען המקורי מקודד מסר שעובר לנמען. הנמען מפענח את הקוד, מפרש אותו ומבין את משמעותו. ולאחר מכן מקודד מסר חדש.: 
מודל דה-פלר (1968)
למעשה מכפיל המודל הליניארי של שאנון וויבר, והופך אותו למעגל סגור באמצעות המשוב. המוען הופך לנמען, הנמען שהופך למוען וכך הלאה. זה איננו תהליך סימטרי, כיוון שהמוען משמש מקור עיקרי למסר, והמסרים של הנמען מוגדרים כמשוב. החידוש העיקרי שהוא מוסיף הוא שכלול מושג ה"רעש" – אשר חל על כל מרכיבי התהליך.:
תהליך התקשורת > מודלים סמיוטיים

| מודל יאקובסון (1958) |
| --- | --- |
אשר פותח על ידי הבלשן רומן יאקובסון הוא מודל לפיו כל פעולה תקשורתית מורכבת ממספר פונקציות אשר כל אחת מהן ממוקדת בגורם אחר בתהליך התקשורת. הגורמים המשתתפים: מוען, נמען, מסר, הקשר, קוד – שפה מוסכמת, מגע. לפי מודל זה ישנן שש פונקציות של תקשורת לשונית:
 הפונקציה הרפרנציאלית – מתרכזת בעולם שמחוץ לטקסט. קביעת עובדה, טעינת טענה, מסירת אינפורמציה. דוגמה: מהדורת חדשות. מבעים אירועי שיקרו או קרו.  הפונקציה האמוטיבית – ממוקדת במוען – הבעת רגש מצדו.  הפונקציה הקונאטיבית – מכוונת לנמען – נועדה להפעיל את הנמען. צורות ציווי, לדוגמה: "צאי מכאן!"  הפונקציה הפאטית – מילים המשמשות בעת פתיחה או סיום של תהליך התקשרות, לדוגמה: "הלו", "מה העניינים".  הפונקציה המטא לשונית – עוסקת בקוד עצמו, עוסקת בשיחה בסימני הלשון עצמם. לדוגמה: "מה זאת הפונקציה המטא-לשונית"?  הפונקציה הפואטית - שימוש בלשון כדי להדגיש את אופן העברת המסר. כמו בשירה. חריזה, מטפורות, פתגמים.
מודל פיסק (1985)
הוא מודל לפיו המוען והנמען הם שווים בתהליך התקשורת. פעולת התקשורת אינה יכולה להשיג לעולם את מטרתה מכיוון שהנמען מפענח את המסר מתוך מציאות חיצונית אחרת שיש לו. לעולם לא תהיה זהות מלאה בין המסר המועבר למסר הנקלט פענוח מכיוון שהמסר משתנה מקבוצת תרבות לאחרת. אי הבנה של המסר יכולה לנבוע מהבדלים תרבותיים. פענוח הוא סוג של יצירה מחדש של הטקסט. נבדל מהמודלים התהליכים: המוען וכוונותיו אינם נתפסים כדומיננטיים. הכובד עובר למסר, לטקסט ולפענוחו. פענוח הטקסט נעשה על רקע המטען התרבותי המורכב של המפענח. המפתח לתיאור התקשורת האנושית הוא בריבוי המשמעויות הנולדות מאינטראקציה בין סוגים שונים של קוראים, לסוגים שונים של טקסטים בנסיבות שונות. מודל פיסק מייצג את התפיסה התרבותית סמיוטית. הוא מתייחס לתוכנו של המסר כאשר הוא נפגש עם הנמען. המסר מקבל משמעות שונה על פי ההקשר שעושה הנמען. ההקשר הוא מכלול הנסיבות שעל פיהם אנו מפרשים את המסר.:
מגמות במחקר התקשורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התפתחות תקשורת ההמונים, הן טכנולוגית והן חברתית, הביאה חוקרים שונים לדון מהי ההשפעה של כלי התקשורת על בני האדם אשר צורכים אותם. את המחקר והתאוריות על השפעת התקשורת נוטים לחלק למספר שלבים.
מגמות במחקר התקשורת > מסורת ההשפעות החזקות המוקדמת

תפיסה זאת הייתה נפוצה במחקר מתחילת שנות ה־20 ועד סוף שנות ה־30. לפי אסכולה זאת, התקשורת היא בעלת יכולת עצומה להשפיע על האדם הבודד, תאוריה בולטת באסכולה זאת היא "תאוריית המחט התת־עורית" שפיתח הרולד לאסוול, לפיה התקשורת מחדירה את המסרים שלה אל הקהל שלה כ"עירוי" אל הוריד. לפי אותן תאוריות, הקהל של התקשורת הוא פסיבי והומוגני. לאסוול ביסס את התאוריה שלו על מחקרים שערך בתחום התעמולה, שממשלות רבות פרסמו באותה תקופה.
מגמות במחקר התקשורת > מסורת ההשפעות המוגבלות

החל משנות ה־40 של המאה ה־20, החלו לעלות עדויות ומחקרים (כמו של קרן פיין ופול לזרספלד) שהתפיסה של התקשורת כ"כל יכולה" אינו תואמת במלואה לאמת. בשל כך החלה לעלות מסורת ההשפעות המוגבלות לפיה השפעת התקשורת על האדם היא יחסית. למעשה, האדם אינו נמען פסיבי שמסרי התקשורת חודרים אליו ללא סינון, אלא יש באפשרות האדם לבחור לאלו מהתכנים המופצים הוא רוצה להיחשף. "מודל הזרימה הדו־שלבית" הוא מודל שפותח לפי אסכולה זאת, לפיו יש "מנהיג דעה", אדם שדעתו מוערכת על ידי הסביבה, הוא נחשף לתקשורת ומחליט את דעתו. והסביבה שרואה אותו כידען בתחומו, בוחרת לקבל את דעתו (ולא באופן ישיר מתקשורת ההמונים). תאוריה נוספת שמתאימה למסורת זאת היא "תאוריית השימושים הסיפוקים (אנ')" אשר לפיה בני האדם משתמשי בתקשורת כדי למלא ולממש את הצרכים שלהם.
מגמות במחקר התקשורת > מסורת ההשפעות החזקות המאוחרת

בשנות וה־60 וה־70 חזרה מחדש התפיסה שהשפעה התקשורת על האדם היא חזקה ומשמעותית, אך בניגוד למסורת ההשפעות החזקות המוקדמת – כאן התפיסה היא שהאדם הוא אקטיבי ולא פסיבי כשהוא צורך תקשורת, כמו כן, אפקט ההשפעה הוא ארוך טווח ולא מיידי כפי שנתפס במסורת המוקדמת, וכן, ביכולתה של התקשורת לשמר או לשנות סדרים חברתיים.
דוגמאות לתפיסה זאת הן למשל "אובדן הילדות" של ניל פוסטמן אשר מצביע על כך שהצפייה של ילדים בטלוויזיה ועידן המחשבים מקצרת את גיל הילדות בכך שהיא מספקת להם מידע רב. לפי "תאוריית הבניית המציאות", התקשורת בוחרת להראות את המציאות בדרך מסוימת וכך להציג לציבור הרחב, כך לא מוצגת לציבור כל האמת אלא רק חלקים אשר תואמים את עמדת ותפיסות התקשורת. "אסכולת סדר היום" היא תאוריה שטוענת כי אמצעי התקשורת הם שקובעים לציבור את נושאי השיח היומי ואף מדרגת את חשיבותם ובכך קובעת "סדר יום תקשורתי" שמשפיע בסופו של דבר על סדר היום הפוליטי והציבורי (כמו על ידי מסגור). ואילו "תאוריית ספירלת השתיקה" טוענת שביכולת תקשורת ההמונים לעצב את המציאות ולשנות אותה באופן מעשי.
השלכות חברתיות ותרבותיות > הגישה המבנית־תפקודית

על פי "הגישה המבנית־תפקודית" לתקשורת ההמונים חמישה תפקידים מרכזיים. את שלושת התפקידים הראשונים קבע חוקר התקשורת הרולד לאסוול בשנת 1948. את שני התפקידים הנוספים קבעו החוקרים רייט בשנת 1959 ומקווייל 1984. אמצעי התקשורת ממלאים תפקידים אלה בנפרד וביחד. לדוגמה תוכנית דוקומנטרית על מלחמת ששת הימים יכולה למלא שלושה תפקידים בו זמנית: המשכיות, פרשנות ובידור. כל אמצעי התקשורת ממלאים תפקידים אלה אך יש אמצעים שבהם תפקידים מסוימים בולטים יותר. הטלוויזיה ממלאת בעיקר תפקיד של בידור ולעומת זאת העיתון ממלא בעיקר תפקיד של סיקור הסביבה ופרשנות.
סיקור הסביבה: איסוף והפצה של מידע על אירועים, אישים, תהליכים וכו'.
תיאום ופרשנות: תפקיד זה אומר שעל התקשורת להסביר ולפרש אירועים שונים כאשר התקשורת נותנת המלצה לציבור כיצד יש להבין את האירועים. תפקיד זה ממלאים פרשנים שלהם מומחיות בנושא מסוים (פרשנים פוליטיים, כלכליים וכו'). תפקיד זה יכולים למלא גם אנשים שאינם עיתונאים כגון מומחים אקדמאים שמובאים לאולפן טלוויזיה או כתבים טור פרשנות בעיתון.
המשכיות: תפקידה של התקשורת ליצור המשכיות תרבותית, וליצור המשכיות מדור לדור. התקשורת מעבירה מידע שקשור להיסטוריה, לתרבות או לדת של החברה בה היא פועלת. בנוסף תפקיד התקשורת לחזק נורמות חברתיות, ומסבירה כיצד יש לנהוג. לדוגמה, דיווח על עונש שקיבל רוצח, מחזקת את הנורמה החברתית שאין לרצוח.
בידור: תפקיד זה הוא להפיג מתחים שעלולים לערער את יציבותו של השלטון או החברה. אמצעי התקשורת יוצרים מצב שנקרא "אסקפיזם" (בריחה מהמציאות), כלומר אמצעי התקשורת בעזרת בידור, גורמים לאנשים אשר משתמשים באמצעי התקשורת לשכוח מצרותיהם הרגילות לתקופה קצרה. תפקיד זה בא לידי ביטוי בתוכניות טלוויזיה, שידור מוזיקה ברדיו וכו'. תפקיד זה חשוב ליציבות השלטונית והיה ידוע עוד מתקופת האימפריה הרומית בכך שיש לספק להמונים "לחם ושעשועים".
גיוס: גיוס של האוכלוסייה למען אינטרסים ערכים או לאומים, כמו גיוס תמיכה לחוק מסוים או להפלת שלטון. גיוס של התקשורת יכול להתבצע בשתי דרכים:
גיוס גלוי: גיוס למען מטרה מסוימת כאשר המטרה אינה מוסתרת מהציבור. גיוס זה מתבצע בעיקר במבצעי התרמה כגון השירותרום.
גיוס סמוי: גיוס של האוכלוסייה למען אג'נדות של מפעילי אמצעי התקשורת. לדוגמה, אם הדעה הרווחת בתקשורת היא שיש להתחיל בשיחות שלום עם סוריה ידגישו אמצעי התקשורת את הצורך בכך או את הגישושים של הצד השני ובכך ייצרו אווירה ציבורית שתתמוך במטרה זו.
השלכות חברתיות ותרבותיות > תקשורת המונאישית

במשך השנים טענו החוקרים כי השפעתה של התקשורת המונית היא מוגבלת ולתקשורת בין אישית השפעה יותר גדולה על הפרט. אך, בשנים אחרונות, התקשורת המונית בא לידי ביטוי בשינויים בטכנולוגיה, עידן אינטרנט והרשתות החברתיות. השינויים אלו הביאו לטשטוש את הגבול בין תקשורת המונים לתקשורת בין אישית. הטשטוש יצר את המונח "Masspersonal Communications" (תקשורת המונאישית) – אנשים פרטיים, יחידיים מתקשרים עם אלפי האנשים. שימוש בתקשורת בן אישית באמצעות תקשורת המונים. למשל: טוויטר, אנשים פרטיים מתקשרים עם אלפי עוקבים באמצעות שיתוף מידע מסוים (ציוצים).
ראו גם

מונחים ומושגים
סינון תכנים באינטרנט
התלכדות מדיה
אירוע מדיה
חדשות (תקשורת)
אמצעי תקשורת
הטיות פוליטיות בתקשורת
המודל האוטוריטרי
תקשורת המיינסטרים
חוקרי תקשורת
הרולד איניס
מרשל מקלוהן
הרולד לאסוול
לקריאה נוספת

רוברט אלבין, כרוניקה של דלדול התבונה: אתיקה בפרקטיקה העיתונאית, הקיבוץ המאוחד, 2004
דניס מקווייל, מבוא לתקשורת המונים, האוניברסיטה הפתוחה, 2010
דן לאפי, סוגיות מפתח בתאוריית המדיה, האוניברסיטה הפתוחה, 2011
אורי רוזן, העורך העירום - איך תורת המשחקים קובעת על מה כולם ידברו מחר, דביר, 2015.
ביאורים

↑  יש לציין ששיטות שונות של שעתוק טקסטים היו גם טרום גוטנברג וייחודיות ההמצאה שלו הייתה בשכלול הטכנולוגיות שהיו לו להשראה.
↑  אתרים מבוססי תוכן גולשים בולטים שבאו בעקבות ההתרחבות הזו: ויקיפדיה (2001), פייסבוק (2004), יוטיוב (2005) וטוויטר (2006). אתרים אלו העפילו לעשירייה הפותחת של דירוגי האתרים והפכו למוקדי פעילות מרכזיים ברשת.
הערות שוליים

1 2 3 4  דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "תקשורת המונים", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות
↑  חני ינאי גלין, מהי תקשורת?: תקשורת ומדיה לכיתות י'-יא', מצגת של "מערכת שידורים לאומית" מטעם משרד החינוך.
↑  מירה פוירשטיין, מדברים אקטואליה: אוריינות תקשורת, תל אביב: מכון מופ"ת, 2016, תמה - תיאוריה ומעשה בהכשרת מורים, עמ' 13. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר".
↑  דניס מקווייל, מבוא לתקשורת המונים, מהדורה שישית, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2014.
↑  דניס מקווייל, 3, מבוא לתקשורת המונים, מהדורה שישית, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2014.
↑  מה טענת מרשל מקלוהן בספר "המדיום הוא המסר"?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה.
1 2 3 4 5  1.2: שלבים בהתפתחות טכנולוגיות תקשורת, תקשורת: טכנולוגיה, חברה, תרבות, האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3  רמי שלהבת, דפוס: המצאה ששינתה את העולם,  באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 12 ביוני 2021.
1 2   תרבות הדפוס, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "טלפוליטיקה, פוליטיקה טלוויזיונית", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות.
↑  מי המציא את הטלגרף?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה.
↑  מי המציאו את הקולנוע ואיך זה היה בהתחלה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה.
↑  דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "מזרק (תיאוריית ה-)", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות.
↑  דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "שימושים וסיפוקים", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות.
↑  שגיא אלבז, 2.1 התפקיד החברתי של אמצעי התקשורת, דעת מיעוט בעיתונות העברית, דיונון, 2013.
↑  לספר סיפורים בעידן הדיגיטלי - מפגש שביעי (24.3.20): מיתוג, שיווק וסיפור, באתר לימוד בחברותא - קבוצות דיון לדוקטורנטים/ות - האוניברסיטה העברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555594405171  PLWABN: 9810588945905606  BnF: cb119323312 (data)  GND: 4037877-9  LCCN: sh85081863  LNB: 000052153  NARA: 10638171  NDL: 00567519  NKC: ph115233 
משפחה בשנות השישים צופה בטלוויזיה, אמצעי תקשורת המונים פופולרי.
מכונת דפוס עתיקה
מקלט רדיו עתיק
מקלט טלוויזיה ישן
כרזת תעמולה אמריקאית מתקופת מלחמת העולם השנייה.
פוסטר תעמולה מ־1940 של המתמודד לנשיאות ארצות הברית ונדל וילקי. במחקר שקיימו בבחירות אלו גילו שרק 8% מאלו שנחשפו לתעמולה פוליטית שינו את עמדתם. כלומר, התעמולה בתקשורת לא הביאה לשינוי גדול בדעת הקהל.
פיטר קפלדי

| --- | --- |

פיטר קפלדי בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  14 באפריל 1958 (בן 66) גלאזגו, סקוטלנד
 שם לידה:  Peter Dougan Capaldi 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 עיסוק:  במאי קולנוע
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו  St Constantine's 
 בן או בת זוג:  Elaine Collins 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר (1995)  פרס קלוטרודיס לשחקן המשנה הטוב ביותר (2010)  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר של גבר (2010)  פרס באפט"א לסרט הקצר הטוב ביותר (1994)  פרס קלוטרודיס להרכב הטוב ביותר (2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר דוגן קפלדי (באנגלית: Peter Dougan Capaldi; נולד ב-14 באפריל 1958) הוא שחקן ובמאי סקוטי. הוא שיחק מספר תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה והוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמלקולם טאקר בסדרת הקומדיה "בסוד העניינים" של ה-BBC וסרט ההמשך "In the Loop". בשנת 1995, הוא זכה בפרס אוסקר לסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר "אלו חיים נפלאים" של פרנץ קפקא, שהוא ביים. הוא גם זכה בפרס BAFTA. בין השנים 2013–2017 הוא גילם את הדוקטור השנים עשר בסדרה "דוקטור הו".
ביוגרפיה

קפלדי נולד בגלאזגו שבסקוטלנד לאם אירית ואב איטלקי. הוא הראה כישרון עוד בגיל צעיר, כשהעלה מופע תיאטרון בובות בבית הספר היסודי. בבית הספר התיכון היה חלק מלהקת שחקנים שהעלתה יחדיו הצגות.
כסטודנט לאומנות, היה סולן בלהקת פאנק רוק שנקראה "Dreamboys".
קפלדי הופיע בלמעלה מ-40 סרטים וסדרות מאז הופעתו כדני אולדסן ב"גיבור מקומי" בשנת 1983.
בשנת 1995, זכה בפרס אוסקר עבור סרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר, על סרטו "אלו חיים נפלאים של פרנץ קפקא" במשותף עם סרט נוסף בשם "טרבור".
שיחק גרסה בדיונית של קאקיליוס ב"להבות פומפיי", פרק משנת 2008 של סדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו". הוא שב לעולם "דוקטור הו" ב-2009, כשגילם את עובד המדינה, ג'ון פרובישר, ב"טורצ'ווד: ילדי כדור הארץ".
ב-4 באוגוסט 2013, נודע בספיישל מיוחד ששודר בשידור חי כי קפלדי יהיה השחקן השנים עשר לגלם את הדוקטור בסדרה "דוקטור הו", לאחר מאט סמית. בגיל 55, הוא השחקן השני ברשימת השחקנים המבוגרים ביותר שגילמו את הדוקטור, לאחר ויליאם הרטנל וג'ון הרט בגיל 73, אשר היה הראשון לגלם את הדוקטור בשנת 1963 - עת היה בן 55. במהלך הופעתו המיוחדת הודה כי היה מעריץ של הסדרה שנים רבות, ובגיל 15 אף כתב לרדיו טיימס על העונה העשירית של התוכנית, בתקווה לספיישל לכבוד יום השנה ה-25, בשנת 1988.
הוא גם שיחק באותה שנה בסרט "מלחמת העולם Z".
בשנת 2015 יצא הסרט "הדוב פדינגטון" לאקרנים, שם הוא שיחק את מר קארי. בשנת 2017 שב לגלם את אותה דמות בסרט ההמשך, "פדינגטון 2". ב-2018 דיבב את ארנב בסרט "כריסטופר רובין". בשנת 2020 שיחק בסרט "ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד" אשר מבוסס על הספר דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס.
בשנת 2021 שיחק בסרט גיבורי- העל "יחידת המתאבדים 2" בתפקיד קליפורד דה-וו, ובהמשך השנה הוא גילם את דמותו של הסופר והמשורר סיגפריד ששון בסרט "Benediction".
בשנת 2022, שיחק בסדרת המותחן הפסיכולוגי "שעת השטן" (אנ') מבית אמזון פריים וידאו לצדה של ג'סיקה ריין.
בשנת 2024 כיכב בסדרת מותחן הפשע "קרימינל רקורד" (אנ') בשירות הסטרימינג "אפל TV פלוס" בתור הבלש דניאל הגרטי. בספטמבר 2024, פורסם כי קפלדי לוהק לעונה השביעית של הסדרה "מראה שחורה".
קפלדי הוא פטרון של האגודה הבינלאומית לחקר הסרטן וקרן הנאמנות של ילדי ארבלור הסקוטית. הוא מתגורר בקראוץ' אנד עם אשתו, אליין קולינס, ובתם ססילי.
פרסים בהם זכה

1995: פרס אוסקר לסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר
2010: פרס הקומדיה הבריטית לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר, פרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר
2012: פרס הקומדיה הבריטית לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר
ראו גם

דוקטור הו
הערות שוליים

1 2  "BBC names Peter Capaldi as new 'Doctor Who' lead actor". The Verge. נבדק ב-4 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Doctor Who sets the controls for Rome, AD 79". 25 בספטמבר 2007. נבדק ב-9 באפריל 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Filming under way for new series of Torchwood". BBC Press Office. 26 באוגוסט 2008. נבדק ב-26 באוגוסט 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Doctor Who: Peter Capaldi revealed as 12th Doctor". BBC News. 4 באוגוסט 2013. נבדק ב-5 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Truitt, Brian (4 באוגוסט 2013). "New 'Doctor Who': It's Peter Capaldi". USA Today. נבדק ב-5 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Michaela Zee, ‘Black Mirror’ Season 7 Casts Emma Corrin, Paul Giamatti, Issa Rae, Awkwafina and More, Variety, ‏2024-09-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Scotland's Children's Charity. Aberlour supports children, young people and families throughout Scotland". Aberlour. נבדק ב-26 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Late Late Show with Craig Ferguson: Interview with Peter Capaldi". נבדק ב-26 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| דוקטור הו |
| --- | --- | --- |
| שחקנים שגילמו את הדוקטור | ויליאם הארטנל • פטריק טרוטון • ג'ון פרטווי • טום בייקר • פיטר דייוויסון • קולין בייקר • סילבסטר מקוי • פול מקגאן • ג'ון הרט • כריסטופר אקלסטון • דייוויד טננט • מאט סמית • פיטר קפלדי • ג'ודי ויטאקר • שוטי גטווה |  |
| שחקנים בולטים שגילמו את המלווים | קרול אן פורד • ג'ין מארש •  דבורה ווטלינג •  אליזבת סליידן • ללה וורד • ג'נט פילדינג • סופי אלדרד • בילי פייפר • ג'ון בארומן • נואל קלארק • קתרין טייט • פרימה אג'ימן • קיילי מינוג • ברנרד קריבינס • קארן גילאן • ארתור דארוויל • אלכס קינגסטון • ג'נה קולמן • מאט לוקאס • פרל מקי • ברדלי וולש |  |
| דמויות | הדוקטור • המלווים • האויבים (דאלקים • המאסטר • סונטארים) |  |
| מושגים | טארדיס • מברג קולי • אדוני הזמן • גאליפריי |  |
| פרקים | הסדרה הקלאסית • הסדרה המחודשת |  |
| ספין-אוף | טורצ'ווד • הרפתקאות שרה ג'יין • Class |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מאט סמית | הדוקטור השנים עשר  2013 - 2017 | הבא: ג'ודי ויטאקר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421753505171  BIBSYS: 2066366  BNE: XX1605224  BnF: cb14084924t (data)  GND: 1062448936  ISNI: 0000 0001 2394 9997  LCCN: n98024862  MusicBrainz: 5df5318d-4af6-4349-afc2-7391f092e9e2  NKC: xx0163364  NLK: KAC2020P8139  NTA: 252123700  RERO: 02-A026749220  SUDOC: 147728770  VIAF: 225108854   WorldCat (עם VIAF): 225108854
אני שייך לעם

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ישי ריבו
 יצא לאור:  4 באפריל 2023
 פורמט:  הזרמת מדיה • הורדת מוזיקה
 סוגה:  רוק יהודי
 שפה:  עברית
 אורך:  2:50
 כתיבה:  ישי ריבו
 לחן:  ישי ריבו
 הפקה:  מאור שושן וישי ריבו
"אני שייך לעם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי ישי ריבו. השיר יצא לאור ב-4 באפריל 2023.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי ישי ריבו והופק על ידי ריבו ומאור שושן.
ריבו כתב את השיר כשהיה בגיל 16 ותכנן להפיצו באלבום הבכורה שלו תוכו רצוף אהבה. הוא קישר אותו לסכסוך בחברה הישראלית.
פזמון השיר, "מה נשתנה העם שלי מכל העמים", מבוסס על הלחן העממי של מה נשתנה.
וידאו קליפ

לא פורסם וידאו קליפ מלא לשיר. ריבו פרסם בערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, ב-4 באפריל 2023, בסמוך לצאת הסינגל. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל ואף את מילותיו של השיר.
עיצוב האותיות בעטיפה ובקליפ משלב גופנים של סמלילי עיתונים שונים בישראל.
הסמלים של העיתונים בעטיפה הם:
א – הארץ
נ – ידיעות אחרונות
י – יתד נאמן
ש
יי
ך – הדרך
ל – גלובס
ע – המודיע
ם – ישראל היום
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 10 |  |
|  ישראל | היטליסט | 33 |  |
|  ישראל | המצעד של קול פליי | 1 |  |
הערות שוליים

↑  נדב גדליה, בין המשואה לאמריקה עוברים דרך העם, באתר עולם קטן, ‏25 באפריל 2023
| ישי ריבו |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | תוכו רצוף אהבה • פחד גבהים • שטח אפור • אלול תשע"ט • סוף חמה לבוא |  |
| אלבומי הופעה | במה קהל ואהבה |  |
| ערכים קשורים | NMC • דברי שיר • צמאה |  |
| ישי ריבו - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| תוכו רצוף אהבה | "תוכו רצוף אהבה" • "מטבע הדברים" • "קול דודי" • "הניסיון הזה" • "השבעתי" |  |
| פחד גבהים | "מקשה אחת זהב" • "מציל אותי כל יום" • "קול פעמונים" • "זוכר אני" • "אור החיים" |  |
| שטח אפור | "הנה ימים באים" • "לשוב הביתה" • "אחת ולתמיד" • "כל הזמן" • "לים" • "הבוקר יעלה" • "Comme Les Oiseaux" • "משגיח מן החלונות" • "אדון עולם" |  |
| אלול תשע"ט | "נפשי" • "הלב שלי" • "סדר העבודה" |  |
| סוף חמה לבוא | "פורחים לשובם" |  |
| במה קהל ואהבה | "לבחור נכון" • "ניצחת איתי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "ימין ה' רוממה" • "בן יקיר לי" • "נחכה לך" • "כתר מלוכה" • "סיבת הסיבות" • "תכף יפתח" • "לא נפסיק לחלום" • "אני שייך לעם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "והאמת" • "המסובב" • "כל מעייני" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 15df99fd-50f7-4e5f-955e-9ec8a6943775
ירחמיאל ויס

| --- | --- |

הרב ירחמיאל ויס
 לידה:  5 במאי 1945 (בן 79) כ"ב באייר ה'תש"ה נתניה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישיבת ירושלים לצעירים
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב דוד כהן ("הרב הנזיר"), הרב משה צבי נריה, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא הרב שלמה בנימין הלוי אשלג
 חיבוריו:  פירוש על אורות התשובה.
 בת זוג:  אהובה קסטנר
 מספר צאצאים:  5
 
 תפקידים נוספים:  מלמד בישיבת בית אל
 
הרב ירחמיאל ויס נואם באזכרה בישיבת מרכז הרב לזכר הנרצחים בפיגוע בישיבת מרכז הרב
הרב ירחמיאל ויס (נולד בכ"ב באייר ה'תש"ה, 5 במאי 1945) כיהן כראש ישיבת ירושלים לצעירים. כיום מלמד בישיבה קטנה מורשה, ומעביר שיעורים לתלמידים מישיבת מרכז הרב ובוגרי הישיבה לצעירים.
ביוגרפיה

נולד בנתניה לצבי ויס ושם גדל. בצעירותו למד בבית הספר "תחכמוני" ואחר כך בישיבת כפר הרואה עד כיתה י"א. משנת תשכ"ב למד בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב דוד כהן (הרב הנזיר). את בחינות הבגרות השלים בעקבות שיחה בין אמו והרצי"ה. למד קבלה מפי הרב שלמה בנימין הלוי אשלג[דרוש מקור]. שירת במלחמת ששת הימים בצה"ל (במסגרת הסדר מרכז) בחטיבת ירושלים והיה ממשחררי העיר העתיקה של ירושלים, לחם גם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל. הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
הרב ויס החל ללמד כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים. בשנת ה'תש"ם, לאחר שראש הישיבה, הרב יעקב פילבר, עבר לקיבוץ חפץ חיים, נתמנה לתפקיד זה. בסוף כהונתו, בשנת תשע"ז, מונה במקומו הרב יאיר גזבר.
הרב ויס התפרסם בציבור בעקבות הפיגוע בישיבת מרכז הרב, שבו נרצחו חמישה מתלמידי ישיבתו ובוגר הישיבה. איש התקשורת קובי אריאלי כתב לאחר הלוויה והראיונות התקשורתיים שנתן הרב ויס:
הרב ירחמיאל ויס... הצליח לגעת במדינה שלמה באמצעות נאום הספד שלא מן העולם הזה. אחרי ארבעת המשפטים הראשונים שלו, כבר היה ברור שהדמות הנפלאה הזו, בעלת הנפש הגדולה ולשון הלימודים יוצאת הדופן, נחשפת עתה ושוב לא תמוש מהלבבות. מסתבר שהטעם האישי שלי קלע אל הקונצנזוס. הרב וייס הפך לכוכב. הוא רואיין ראיונות עומק לעיתונים ולטלוויזיה, דבריו צוטטו מעל כל במה וקטע הווידאו של הספדו כיכב בהרבה אתרי אינטרנט.
הרב ויס משמש כחזן בימים נוראים בישיבתו. בשנת תשס"ט (2008) יצא דיסק ובו ניגוני תפילות ופיוטים לימים נוראים בליווי מקהלה מתלמידיו ובשנת 2014 יצא דיסק שני עם שירים נוספים.
באוגוסט 2009 זכה הרב ויס באות "מחנך למופת" ע"ש הרב שלום משאש מטעם מכללת ליפשיץ ועיריית ירושלים.
באפריל 2024 במהלך חג הפסח עבר הרב ויס ניסיון לינץ' כאשר נכנס בטעות לשטח הכפר קלנדיה.
משפחתו

נשוי לאהובה (לבית קסטנר), ומתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. לבני הזוג חמישה ילדים, מהם:
בתו - אשת הרב אברהם יעקב שרייבר (בנו של גדליה שרייבר) – ראש כולל ורב היישוב שבי דרום ולשעבר ראש ישיבת בית אברהם.
רחל - אשת הרב יאיר שרעבי (בנו של הרב סעדיה שרעבי), ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים.
חמוטל - אשת הרב רוני (אהרן) גלס המלמד בישיבה הגבוהה של מוסדות בני דוד בעלי.