stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת הרכבת חיפה – בת גלים
קווי אוטובוס לתחנה

בקרבת התחנה ישנו מסוף אוטובוסים עם מספר קווים עירוניים וקווים 2 ו5א של המטרונית. הקווים העירוניים מופעלים על ידי חברת אגד למעט קווי המטרונית המופעלים על ידי סופרבוס.
מקרא סימנים:
♿ - אוטובוס עירוני נגיש
⁦⬅️⁩ - קו חד כיווני
| קו | מפעילה | מסלול | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 | סופרבוס | רכבת בת גלים - ת. רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - העיר התחתית - מרכזית המפרץ - צומת קריית אתא - משטרת זבולון - קריית אתא | ♿ מטרונית |
| 5א | סופרבוס | רכבת בת גלים - ת. רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - העיר התחתית - גשר פז - צ'ק פוסט - נשר - יגור. | מטרונית פועל רק בימי שישי ושבת. |
| 12 | אגד | רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - הדר - בית חולים בני ציון - אחוזת שמואל - בית חולים כרמל | ♿ |
| 18 | אגד | רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - ת. רכבת מרכז השמונה - העיר התחתית - הדר - חליסה - נווה שאנן - חניון אגד נווה שאנן | ♿ |
| 28 | אגד | רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - הדר - בית חולים בני ציון - מרכז הכרמל - שדרות מוריה - מרכז חורב - שכונת זיו - נווה שאנן - יזרעאליה - גרנד קניון | ♿ |
| 31 | אגד | רכבת בת גלים - עין הים - כרמל צרפתי - הגנים הבהאים - מרכז הכרמל - שדרות מוריה - מרכז חורב - שכונת זיו - טכניון | ♿ |
| 36/36א | אגד | רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - ת. רכבת מרכז השמונה - קריית הממשלה - הדר - שוק תלפיות - חליסה - מורדות נווה שאנן - נווה שאנן - שכונת זיו - דניה - אוניברסיטה | ♿ |
| 37 | אגד | רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - הדר - בית חולים בני ציון - מרכז הכרמל - מרכז חורב - אוניברסיטה | ♿ |
| 37א | אגד | רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - הדר - בית חולים בני ציון - מרכז הכרמל - מרכז חורב - אוניברסיטה - צומת דמון - עספיא - דאלית אל כרמל | ♿ |
| 43 | אגד | רכבת בת גלים - קריית אליעזר - שדרות ההגנה - שער העלייה - נוה דוד - בית עלמין - מרכז הקונגרסים - נאות פרס - מרכזית חוף הכרמל | ♿ |
| 51 | אגד | רכבת בת גלים - עין הים - קריית שפרינצק - בית חולים 10 - כרמל מערבי - מרכז הכרמל - בית חולים אלישע - רוממה הישנה - גרנד קניון | ♿ |
| 136 | אגד | רכבת בת גלים - המושבה הגרמנית - שדרות הציונות - הגנים הבהאים - מרכז הכרמל - שדרות מוריה - מרכז חורב - רוממה החדשה - גרנד קניון -  מרכזית המפרץ - חוצות המפרץ - צומת קריית אתא | ♿ |
| 224 | אגד | רכבת בת גלים - שוק תלפיות - רוממה החדשה - רמת אלמוגי - אוניברסיטת חיפה | ♿ מדלג על מספר תחנות של קו 24 |
| 236 | אגד | רכבת בת גלים - קריית הממשלה - גרנד קניון - מרכז חורב - אחוזה - אוניברסיטת חיפה | ♿ |
שירות רכבות בתחנה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת בית שאן — עתלית (קו העמק) עתלית • חיפה – חוף הכרמל • חיפה – בת גלים • חיפה – מרכז השמונה • מרכזית המפרץ • יקנעם – כפר יהושע • מגדל העמק – כפר ברוך • עפולה • בית שאן |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת מודיעין מרכז — נהריה   מודיעין – מרכז • פאתי מודיעין • נמל התעופה בן-גוריון • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב – האוניברסיטה / אקספו • בנימינה • עתלית • חיפה – חוף הכרמל • חיפה – בת גלים • חיפה – מרכז השמונה • מרכזית המפרץ • חוצות המפרץ • קריית חיים • קריית מוצקין • עכו • נהריה |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת חיפה חוף הכרמל — כרמיאל   חיפה – חוף הכרמל • חיפה – בת גלים • חיפה – מרכז השמונה • מרכזית המפרץ • חוצות המפרץ • קריית חיים • קריית מוצקין • אחיהוד • כרמיאל |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת באר שבע מרכז — כרמיאל   באר שבע – מרכז • באר שבע – צפון / אוניברסיטה  • קריית גת  • לוד • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב – האוניברסיטה - אקספו • הרצליה • חדרה – מערב  • חיפה – חוף הכרמל • חיפה – בת גלים • חיפה מרכז – השמונה • מרכזית המפרץ • קריית מוצקין • אחיהוד • כרמיאל |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת באר שבע מרכז — נהריה   באר שבע – מרכז • באר שבע – צפון / אוניברסיטה • להבים – רהט • קריית גת • קריית מלאכי – יואב • מזכרת בתיה • רמלה • לוד • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב האוניברסיטה - אקספו • הרצליה • חיפה – חוף הכרמל • חיפה – בת גלים • חיפה מרכז – השמונה • מרכזית המפרץ • קריית מוצקין • עכו • נהריה |  |
תוכניות עתידיות

במסגרת תת"ל 65 צפויה התחנה להפוך לשימוש הרכבת הפרברית בלבד.
ראו גם

מרכזית בת גלים
הערות שוליים

↑  נחנכה תחנת הרכבת החדשה בבת־גלים בחיפה, על המשמר, 15 באוקטובר 1975
תחנת הרכבת החדשה בחיפה תיפתח היום, דבר, 14 באוקטובר 1975
תחנת הרכבת החדשה חיפה—בת־גלים, אשר הרצתה הסתיימה זה עתה, תיפתח היום בטקס רשמי, על המשמר, 14 באוקטובר 1975
↑  נועם דביר, מה יעלה בגורלה של התחנה המרכזית בבת גלים?, באתר הארץ, 12 במאי 2010
↑  שושן מנולה, תחנת הרכבת בת גלים שודרגה בשני מיליון שקל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 2 בפברואר 2020
דייוויד היי

דייוויד היי (באנגלית: David Deron Haye;‏ 13 באוקטובר 1981) ידוע בכינוי "היי מייקר" (באנגלית: The Hayemaker) הוא מתאגרף בריטי. אלוף העולם הבלתי מעורער לשעבר במשקל כבד של ה-WBA, ובמשקל בינוני כבד של ה-WBC ,‏ WBO,‏ ו-WBA.
ביוגרפיה

היי נולד בלונדון אנגליה לאם ממוצא בריטי ולאב ממוצא ג'מייקני. אביו הוא מאמן MMA, ובילדותו למד היי MMA וג'ודו אולם לא נהנה מאמנויות לחימה אלו משום שהתרכזו רבות בטכניקות הגנה, והיי העדיף להתרכז באמנות לחימה שעיקרה מתקפה ולכן עבר לענף האגרוף. בשנת 2008, התחתן עם נטשה, ולבנם הם קראו קסיוס, על שם המתאגרף הנודע קסיוס קלי (המוכר בשם מוחמד עלי). בשנת 2011, הנחה את תוכנית הטלוויזיה "David Haye versus"  בה אירח ידוענים שונים כגון ג'סטין ביבר, ריקי ג'רווייס ומיקי רורק. בשנת 2012, השתתף בעונה ה-12 של תוכנית המציאות "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here" וסיים במקום השלישי. באותה השנה, הביוגרפיה שלו ,"Making Haye", יצאה לאור.
בשנת 2014, החליט לאמץ אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר לאחר שצפה בסרט דוקומנטרי על תעשיית משק החי. בדצמבר 2014, החל היי לשווק אבקת חלבון טבעוני לספורטאים. באותה השנה, ארגון PETA כלל אותו ברשימת הטבעונים הסקסיים לשנת 2014.
קריירה

היי החל להתאגרף בשנת 1998 במשקל קל, בהיותו בן 18. הוא התאמן במכון האגרוף Fitzroy Lodge Boxing Club הנודע בשיטות האימון המסורתיות שלו. בשנת 2001, היה לבריטי הראשון שהגיע לגמר אליפות העולם של הפדרציה הבינלאומית לאגרוף חובבים וזכה בגמר במדליית כסף. בדצמבר 2002, בהיותו בן 22, החל היי את הקריירה המקצוענית שלו. בדצמבר 2005, גבר על המתאגרף אלכסנדר גורוב וזכה בתואר אלוף אירופה באגרוף במשקל בינוני כבד. היי הגן על תואר זה שלוש פעמים. בשנת 2007, זכה בתואר אלוף העולם באגרוף של ה-WBA ושל ה-WBC במשקל בינוני כבד לאחר שגבר על ז'אן מארק מורמק. בשנת 2008, זכה בתואר אלוף העולם באגרוף במשקל בינוני כבד של ה-WBO, ובכך היה לבריטי הראשון שזכה בשלושה תוארי אליפות עולם באגרוף (מתוך ארבעה תוארי אליפות עיקריים) במשקל בינוני כבד. בשנת 2009, זכה בתואר אלוף העולם במשקל כבד של ארגון ה-WBA. זכייה זו העניקה להיי הכרה עולמית, משום שגבר על המתאגרף הכבד ביותר בהיסטוריה של הענף, ניקולאי ולוב, שנהנה מעליונות פיזית רבה עליו בגובה ובמשקל.
נכון למאי 2018, מאזן הקרבות של היי עומד על 28 ניצחונות (26 מתוכם בנוק-אאוט) וארבעה הפסדים.
הוקרה

בשנת 2007, זכה בתואר אלוף העולם באגרוף של מגזין הזירה.
בשנת 2010, הוענק להיי תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אנגליה רסקין.
בשנת 2010 נבחר לספורטאי השנה על ידי ה-BBC.
הערות שוליים

↑  Making Haye – Authorised Biography of David Haye – Softback Edition, soccer-books
↑  David Haye - famousbirthdays
↑  The Independent, David Haye interview: 'I lied. I've let people down', Ian Stafford
↑  David Haye's vegan protein review
↑  PETA’s Sexiest Vegan Celebrities of 2014: Thandie Newton and David Haye Nab Top Honours!
↑   David Haye v Nikolai Valuev: in pictures, The Telegraph, 8 November 2009
↑  Photos - Nikolay Valuev vs David Haye
↑  David Haye, boxrec
↑  David Haye,Honorary Doctor of Science, 2010, Anglia Ruskin University
↑  Sports Personality of the Year 2010: David Haye
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7303 6160  LCCN: no2011169642  NKC: js20091124003  VIAF: 103101028   WorldCat (עם VIAF): 103101028
בן קיפריס

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1992 (בן 32) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 פרופיל ב-IMDb
 
בן קיפריס (נולד ב-12 במאי 1992) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

קיפריס נולד וגדל בירושלים ולמד בתיכון לאמנויות במסלול תיאטרון. הופעתו הראשונה על המסך הייתה בסרט "פעם הייתי" של אבי נשר, כשהיה בן 17. בצעירותו התחרה באגרוף תאילנדי והיאבקות. היה חבר במספר להקות שאיתן הופיע בתור זמר וגיטריסט.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 2011 גילם מספר דמויות בתוכנית המערכונים "מטר שבעים".
בשנת 2014 שיחק בסדרה "עמוק במים".
בשנת 2016 גילם את "מוח" בסדרה "פלאשבק".
בשנת 2017 גילם את יניב בסדרה "ראש גדול 6".
השתתף במספר פרסומות, ביניהן עבור "ספרייט", "אורביטול" ו"ביפ".
קריירה > קולנוע

בשנת 2009 גילם את יוסף בסרט "סוד קבור".
בשנת 2010 גילם את יורם בסרטו של אבי נשר, "פעם הייתי".
בשנת 2019 גילם את בן בסרט "היום שאחרי לכתי".
קול ישראל בערבית

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו ממלכתי
 שפה:  ערבית
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  9 באפריל 1956 – 14 במאי 2017 (61 שנים)
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  צפת והסביבה
 נקלט בתדר:  99.3Mhz
 אזור קליטה:  חיפה והסביבה
 נקלט בתדר:  92.4Mhz, 1206Khz
 אזור קליטה:  תל אביב והמרכז
 נקלט בתדר:  1026Khz ,90.3Mhz
 אזור קליטה:  ירושלים והסביבה
 נקלט בתדר:  1026Khz ,99.3Mhz
 אזור קליטה:  באר שבע והסביבה
 נקלט בתדר:  93.3Mhz, 94.4Mhz
חבר הכנסת פארס חמדאן בשידור עם אנשי קול ישראל בערבית יצחק בן עובדיה ושאול בר חיים, 1952
קול ישראל בערבית (בערבית: صوت إسرائيل بالعربية, ידועה גם בשמה השני רשת ד'), הייתה תחנת רדיו ממלכתית ישראלית שנוסדה במסגרת קול ישראל בראשית ימי ישראל כמכשיר תעמולה כלפי ארצות ערב וכלפי ערביי ישראל ופעלה עד שנת 2017, אז נסגרה התחנה ונפתחה מחדש בתאגיד השידור הישראלי, תחת השם רדיו מַכַּאן.
היסטוריה

תחילה ארכו השידורים בערבית 45 דקות ביממה במסגרת הגל העברי. במהלך שנות ה-50 נקלטו לעבודה בתחנה עולים מארצות ערב שערבית הייתה שפת האם שלהם (למשל מוריס שמאס ונוספים). ב-1956 פוצלו הגל העברי והגל הערבי, ובמשך השנים נוספו שעות שידור לקול ישראל בערבית. בעשורים הראשונים לקיום המדינה שימשה התחנה גם ללוחמה פסיכולוגית. ככזו הייתה לכלי התקשורת הישראלי הראשון שפרסם ידיעה על מבצע מוקד – השמדת חילות האוויר הערביים ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים – בניגוד להוראות הצנזורה הצבאית.
משדר רשת ד' היה משדר הרדיו החזק ביותר בישראל, עם הספק של 1,200 קילוואט בתדר 738 קילוהרץ. המשדר פעל שנים רבות באתר השידור "הלל" הסמוך ליישוב קדימה והשידורים נקלטו היטב בכל המזרח התיכון, השידורים כיסו אף את כל השטח שבין פקיסטן ותוניס ובין דרום רוסיה לאתיופיה. עקב מחדל ותכנון לקוי של היישוב צורן, נבנה היישוב קרוב מדי לאתר השידור, ולבסוף נסגר אתר "הלל" בסוף 2003 בעקבות לחץ תושבי צורן שחששו מעוצמת שידור הקרינה האלקטרומגנטית מהאתר. יחד עם סגירת משדר רשת ד' נסגר גם משדר רשת א' שפעל באתר. כיום שידורי התחנה כמעט ואינם נקלטים מחוץ לגבולות ישראל (פרט לשידורים באינטרנט ובלוויין), וגם באזורים שונים בתוך ישראל ישנם קשיי קליטה. עם סגירת המשדר איבדה מדינת ישראל את אחד ממכשירי התעמולה החשובים ביותר שהיו לה. עקב אמינותו של המשדר החזק ואמצעי הקליטה הפשוטים שנדרשו לקליטת השידורים נוצלו השידורים על ידי המוסד ושירות הביטחון הכללי להעברת מסרים לסוכנים במדינות ערב. לדוגמה: מוניר רדפא, טייס חיל האוויר העיראקי אשר ערק לישראל ב-16 באוגוסט 1966 עם מטוסו מסוג מיג 21, קיבל מישראל את האור הירוק ליציאה מעיראק בהודעה מוצפנת באמצעות שידורי קול ישראל בערבית.
בתקופה שבה נקלטו שידוריה במדינות ערב, זכתה רשת ד' לשיעורי האזנה גבוהים, והיא נחשבה לאמינה במיוחד. כך, למשל, אמר מאזין בערב הסעודית לכתב העיתון "אל בילאד" ב-1964 כי ”התחנות הערביות מנסות להסתיר עובדות רבות, אולם "קול ישראל" מסיר את הלוט מעל טענותיהן הכוזבות”. מאזין אחר טען כי ”כל תחנה (ערבית) משמיעה בהרחבה ידיעות ארצה ומעלימה עין מהידיעות החשובות של ארצות ערביות אחרות... אולם ישראל מספקת ידיעות מהעולם הערבי כולו במהדורה אחת מקיפה”.
עד סגירת המשדר המרכזי, קבעו סקרי ה-BBC כי קול ישראל בערבית הייתה התחנה הזרה הראשונה בדירוג ההאזנה. בירדן ההאזנה הייתה 50%, ובמצרים 14%. אחת התוכניות הפופולריות ביותר הייתה "רופא מאחורי המיקרופון" שיזמה והגישה אילנה בצרי, ובה השיבו רופאים מומחים למאזינים מכל רחבי המזרח התיכון שבקשו ייעוץ. באמצעות התוכנית הגיעו לטיפול רפואי בארץ פונים רבים ממדינות ערב.
מאז שנות ה-80 צומצם היקף שידורי התעמולה בתחנה, והוגדל היקף שידורי האקטואליה. בעת סיום השידורים בשנת 2017 השידורים נמשכו ברציפות 24 שעות ביממה, וכללו חדשות, יומנים, מוזיקה ותוכניות בתחומים מגוונים כגון: כלכלה, חברה, תרבות, דת וספורט. נאדר אבו תאמר הקים מוקד התנועה. בתחנה הועסקו עשרות עובדים, ערבים ויהודים, בירושלים, במודיעין, בחיפה ובבאר שבע. מנהל התחנה האחרון היה יאסר עטילה, בן העדה הדרוזית.
בסוף תקופת רשות השידור

גם בשנותיה האחרונות של רשות השידור, למרות בעיית המשדרים, נהנתה רשת ד' מפופולריות לא מבוטלת בציבור הפלסטיני והערבי (יותר ויותר מאזינים קלטו את השידור דרך אתר האינטרנט של התחנה). הפרשן הפלסטיני תופיק אבו שומר ניתח את הסיבות לכך במאמר שפרסם בעיתון "אל קודס אל ערבי" היוצא לאור בלונדון. בין הסיבות שהזכיר:
תיזמון טוב של מהדורות החדשות לאורך היממה.
סידור טוב של הידיעות במהדורות החדשות, לפי חשיבותן (בניגוד לאמצעי התקשורת הערביים הרשמיים, הנוהגים לפתוח את מהדורותיהם בידיעות על המנהיג ומקורביו).
ניסוח טוב של עיקר החדשות שבתחילת המהדורה, המהווה "מלכודת" למאזינים ומושך אותם לשמוע את המהדורה במלואה.
תחזיות מזג האוויר המשודרות בקול ישראל בערבית מדויקות יותר מאלה המשודרות במדינות ערב.
בעקבות אירועים דרמטיים כמו המשט לעזה (2010) וההפיכה במצרים (2011) קרס אתר האינטרנט של קול ישראל בערבית, כתוצאה מריבוי כניסות של גולשים.
אוסף תמונות

אולפן רשת ד' בבניין קול ישראל בירושלים
משרדי קול ישראל בערבית במגדל הנביאים בשכונת הדר בחיפה
אילנה בצרי מגישה את תוכניתה "רופא מאחורי המיקרופון", 1975.
אולפן 4 של רשת ד' במתחם רשות השידור בקריה, תל אביב
דיסק הקלטות של רשת ד'
ראו גם

תזמורת קול ישראל בערבית
אליהו נאוי ("דאוד א (ל)-נאטור")
אבן אל-ראפידיין
רדיו א-שמס
לקריאה נוספת

חוברת בהוצאת רשות השידור: משדרי הרדיו בערבית, ירושלים 1984.
הערות שוליים

↑  אבנר בר-און, הסיפורים שלא סופרו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1981.
↑  World Radio TV Handbook 1978, Vol. 32, Billboard Publication, London 1978, p.185
↑  צפריר רינת, בלחץ התושבים החל פירוק האנטנות בצורן, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2003
1 2  משה שטרן, מאמר, הלוחמה הפסיכולוגית בישראל (בפרק "אנטנות נפולות")
↑  טוביה שמוש, עדות מעודדת, דבר, 24 בדצמבר 1964
↑  אילנה בצרי על "רופא מאחורי המיקרופון" 3 בפברואר 2019, נבדק ב-2023-06-26
↑  לפי נתונים שמסרה הנהלת האתר, בחודש שבין 17 בדצמבר 2009 ל-18 בינואר 2010 היו כ-180 אלף כניסות לאתר. בשנת 2009 כולה היו כמיליון ו-700 אלף כניסות (ממדינות שונות).
↑  תופיק אבו שומר, התקשורת של קול ישראל והתקשורת הערבית, אל קודס אל ערבי, 13 ביולי 2009; המאמר פורסם למחרת גם באתר פאנט موقع بانيت, توفيق ابو شومر : إعلام صوت إسرائيل وإعلام العروبة, Panet (בערבית).
↑  דיווח ברשת ב', 30 בינואר 2011
↑  החוברת באתר הספרייה הלאומית
| ישראל שידור רדיו בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |  |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | הקצה |  |
| תחנות רדיו שנסגרו | תחנות רדיו שנסגרו |  |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |  |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet |  |
קהילת יהודי אוסטרוה

קהילת יהודי אוסטרוה (בכתיב מסורתי: אוסטראה או אוסטרהא) שבווהלין התקיימה החל מהמאה ה-15 ועד מלחמת העולם השנייה שבה נכחדה רוב הקהילה. הקהילה מנתה רבנים חשובים וידועים ביניהם הרב ישעיה הלוי הורוביץ, המהרש"א והט"ז. בשל גדולי התורה הרבים שישבו בעיר, היו שכינוה: "אות תורה" (בהגייה אשכנזית "אות תורה" נשמע קרוב מאוד לשם העיר אוסטראה). רק כ-60 מיהודי העיר שנותרו בה עם הכיבוש הגרמני שרדו, ורק חמש משפחות יהודיות חזרו לחיות במקום. כיום אין יהודים באוסטרוה.
תולדות הקהילה > ראשית הקהילה

העיר אוסטראה השוכנת במערב אוקראינה בחבל ווהלין, כונתה ברוסית ובאוקראינית אוסטרוג (שפירושו ברוסית מבצר, על שם המבצרים והחומות שהקיפו את העיר). בפי היהודים נקראה אוסטראה. עדויות ראשונות להתיישבות היהודים בעיר קיימות החל מהמאה ה-15. התאריך הראשון שמופיע במצבות העתיקות ביותר הוא ה'ר"ה (לערך 1445), וכן מופיע אזכור ליהודים באוסטרוג במסמכי האוצר הפולני משנת 1447. על יהודי העיר נגזר גזרת גירוש יחד עם שאר יהודי ליטא ב־1495, אך התאפשר להם לשוב אליה בשנת 1503.
עיסוקם העיקרי של יהודי אוסטראה היה מסחר, בעיקר בבקר ובעצים. לפי עדויות, יהודי אוסטראה היו מומחים במלאכות היערות, ידעו להבחין בין עצים טובים לרקובים עוד בטרם נכרתו. היו שסחרו בתבואה, בעיקר חיטה ושעורה. יהודי העיר התפרנסו בעיקר ממסחר עם פולין, הם היו ממבקריו הקבועים של יריד דנציג, וכן עם נסיכות ולאכיה. הודות לקשרי המסחר הענפים אוכלוסייתה היהודית של העיר גדלה מאוד, והעיר נהייתה החשובה שבין ערי ועד ארבע ארצות.
באוסטראה הייתה קהילה מאורגנת עם מוסדות יהודיים. המוסדות היו ממונים על בתי ספר, בתי יתומים ובתי אבות. כמו כן פעלו בה מוסדות צדקה כגון: "הקרן לתמיכה במשפחות שכולות", "הכנסת כלה" ו"ביקור חולים".
תולדות הקהילה > אוסטראה כמרכז ללמדנות וחסידות

החיים היהודים באוסטראה הגיעו לשיא פריחתם בשנים 1555-1461. אוסטראה הייתה אחד המרכזים החשובים ללימוד תורה בפולין, ולראשי הישיבות שלה יצא שם במדינה כולה. במשך כמאה שנים חיו ופעלו באוסטראה רבנים גדולים, היו שכינו את אוסטראה: "אות תורה", מכיוון שגדולי ישראל רבים ישבו בה. ראשון רבניה היה ר' קלונימוס קלמן האברקאסטן, ואחריו כיהנו גדולי תורה מסוגם של ר' שלמה לוריא (המהרש"ל), ר' ישעיה הורוביץ בעל "שני לוחות-הברית", שמואל איידליש (המהרש"א) ודוד בן שמואל הלוי (הט"ז). לדברי ר' הלוי, הייתה ישיבת אוסטראה החשובה בפולין, וסיפקה רבנים ומלמדים לקהילות רבות.
על שמו של המהרש"א אף כונתה העיר בידי היהודים "עיר המהרש"א". בעיר נתפרסם 'בית הכנסת המהרש"א' שנחשב לאחד היחידים בעל קדושת בית כנסת, ללא ההיתר המיוחד ללמוד בה ולסעוד בה ולשמש אף כ'בית מדרש'.
עוד בימי הבעש"ט הייתה הקהילה מרכז חסידי גדול. ר' נתן מנמירוב (נתן מברסלב) חי בה תקופה. נתח נכבד מהקהילה היו החסידים מאז שלרב העיר נבחר תלמיד הבעל שם טוב הרב מאיר מרגליות (נפטר בה'תק"ן, סביבות 1790). הרב פנחס מקוריץ חי בעיר זו תקופה מסוימת ורבי ייב"י יסד בה את חצרו החסידית. כמו כן פעלו בעיר הרב אשר צבי מאוסטראה והרב יצחק אייזיק כץ, שניהם תלמידי המגיד ממזריטש.
בעיר היו מספר בתי דפוס עבריים מוכרים, וביניהם מראשוני בתי הדפוס לספרי החסידות.
תולדות הקהילה > בסוף ימיה של פולין (1648–1793)

הקהילה נחרבה לחלוטין בימי גזרות ת"ח ות"ט (1648): מתוך כ-7,000 יהודים נשארו בעיר ב-1661 חמש משפחות בלבד. לפי קינה שנכתבה לזכרם, נרצחו שבעת אלפים היהודים תושבי העיר. בין הנמלטים בהתקפה הקוזקית הראשונה על העיר מתקופה זו היה רבי דוד סג"ל - בעל הט"ז. ישנם מספר תיאורים שכולם כוללים זוועות והתנהגות פרועה ואכזרית מצד הלוחמים האוקראינים נגד יהודי העיר.
בפברואר 1649 חזרו חלק מיהודי אוסטראה לעירם לשקם את חייהם, אך עד מהרה הותקפה אוסטראה שוב בידי הקוזאקים. בערך 300 יהודים נרצחו, בתי העץ של היהודים הועלו באש, בתי הלבנים פורקו ובתי הכנסת היו לאורוות. החורבן היה גדול ועברו שנים עד שהתאוששה הקהילה. בשנת 1678 החל שיקומה של העיר. בין השאר נפגע ושוקם גם בית הכנסת המהרש"א, בית כנסת שהוקם כפי הנראה לא יאוחר מהמאה ה-16.
תחום ההשפעה של קהילת אוסטראה מבחינה טריטוריאלית היה הגדול ביותר בכל פלך ווהלין והוא השתרע מן הנהר הורין במערב עד הדנייפר במזרח וכלל גם את החלק הצפוני של פלך קייב. לפי רשימת חלוקת מס הגולגולת ב-1700, שנתקבלה בהתוועדות בהורוכוב, היו כפופות לאוסטראה 23 קהילות, אחדות מהן גדולות. אוסטראה הייתה עיר מפורסמת ברבניה ובישיבה שלה גם לאחר גזירות ת”ח ות”ט.
באסרו-חג פסח (כלומר יום לאחר 'אחרון של פסח', בכ"ג בניסן ה'תקכ"ח 1768), בימי טבח עשרות אלפי יהודי העיר אומן בעת "מרד ההיידמקים", יהודי העיר שכרו שכירי חרב טטרים אשר פירקו ועצרו את מסעם של האיכרים מסביבת העיר שמטרתם הייתה לטבוח ביהודי העיר. וב-1792 ניצלה הקהילה שוב כאשר חיילים רוסיים תקפו את בית-הכנסת, שבטעות חשבוהו למבצר. בעקבות זאת נקבע מאז יום ז' בתמוז כ"פורים של אוסטראה".
בשנת תקל"א בשריפה שפקדה את בניין הקהילה, נשרף ספר הקהילה ואיתו רשומות היסטוריות חשובות מתולדות היישוב היהודי שם.
תולדות הקהילה > תחת שלטון רוסיה (1793–1921)

ב-1793, בעקבות חלוקת פולין השנייה, עברה אוסטרוה לאימפריה הרוסית. בתקופת השלטון הרוסי, גדלה האוכלוסייה היהודית באוסטראה פי שלושה ויותר. רוב היהודים עסקו במסחר, בעיקר בענף העצים, התוצרת החקלאית והסחר בבהמות. בענפי המלאכה היה הענף החשוב ביותר ייצור עגלות וכרכרות, התוצרת נשלחה למרחקים. במחצית השנייה של המאה ה-19 החזיקו היהודים במספר מפעלים: 2 מנסרות, כמה בתי חרושת לעיבוד עורות, בית חרושת לנרות ומפעל לייצור רהיטים. בסוף המאה ה-19 נוסדו שני בנקים יהודיים – ” קופת מלווה וחיסכון” ו”בנק לקרדיט הדדי”. הבנקים האלה המשיכו להתקיים עד תחילת מלחמת העולם הראשונה. מסילת הברזל רובנו-קייב, שנסללה בסוף המאה ה-19, עברה במרחק 14 ק”מ מאוסטראה ועובדה זו פגעה בסיכוייה להתפתח מבחינה כלכלית.
מדי פעם פגעו ביהודי אוסטראה מגפות ושריפות, הקשה מכולן הייתה השריפה הגדולה שפרצה בשנת 1889, במהלכה נשרף רכוש רב ובין היתר נשרפו גם פנקסי הקהילה הישנים.
בסוף המאה ה-18 מנתה הקהילה כ-2,000 איש וב-1847 - 7,300. בסוף המאה ה-19 גדל המספר ל-9,200 ומעלה (יותר מ-60% מכלל האוכלוסייה). למרות שיהודי אוסטראה היוו 75% מכלל אוכלוסיית העיר, הם לא יוצגו בשלטון המקומי ובפקידות.
תולדות הקהילה > בין מלחמות העולם

יהדות אוסטראה ובמיוחד יהדות אוקראינה נפגעו בשנות המהפכה הרוסית. הניסיונות להקים רפובליקה אוקראינית עצמאית ומלחמות האזרחים פגעו ביהודים. בשנת 1921 עברה אוסטראה לידי הפולנים, בהתאם להסכם ריגה בין פולין ורוסיה. הגבול הפולני רוסי הוצב במזרח העיר. סמכויות הקהילה שניטלו ממנה בתקופת השלטון הרוסי הוחזרו אליה. ככל שעבר הזמן ניתנו לקהילה סמכויות רבות יותר. הקהילה היהודית פעלה באופן אוטונומי, והפעילות הציונית פרחה.
באוסטראה הייתה פעילות ציונית מגוונת. הצהרת בלפור נתנה דחיפה להגברת הפעילות הציונית. האגודה הציונית יצאה מהמחתרת וריכזה סביבה את מיטב הנוער ביהודי בעיר. עם השתרשות הרעיון הציוני נתגלעו מחלוקות ביחס לדרכי הגשמת הציונות. בעיר התחילו לפעול תנועות "החלוץ", "המזרחי", ה"שומר הצעיר", "בית"ר", "הנוער הציוני" ועוד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ועם עצמאותה של פולין נערכו פרעות ביהודים, אך היו רק פצועים ונזק לרכוש. עם התרת פעילות ציונית גלויה, הוקמו תנועות נוער ומוסדות ציוניים בעיר, אף שרוב יהודיה היו שומרי מצוות. לקונגרס הציוני הי"ח בשנת 1933 הצביעו 1,445 יהודים.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו באוסטרוג 10,500 יהודים.
מוסדות מרכזיים בקהילה > מוסדות לימוד

בשלהי המאה ה-19 נוסד באוסטראה “תלמוד תורה” לבני עניים שהפך להיות במרוצת הזמן בית ספר דתי “תחכמוני”. המורים בו היו בעלי מקצוע ובתוכנית הלמודים נכללו גם לימודי חול ושפות. הממשלה הרוסית קיימה באוסטראה בית ספר לנערים יהודיים, שמוריו ומנהלו היו יהודים. זה היה מוסד בעל רמה גבוהה ורבים מבוגריו המשיכו את לימודיהם במוסדות להשכלה גבוהה. באוסטראה היה גם בית ספר פרטי לבנות. בשנת 1910 נוסדה במקום ישיבה קטנה, שהתקיימה עד סוף מלחמת העולם הראשונה. בהמשך הוקמה במקומה “ישיבת המהרש”א” שפעלה עד ספטמבר 1939.
בראשית המאה ה-20 נפתחו כמה ספריות קטנות. בשנת 1905 אוחדו הספריות האלה לספרייה ציבורית אחת שנכללו בה ספרים ביידיש וברוסית.
מוסדות מרכזיים בקהילה > מוסדות הקהילה וארגוני חסד

באוסטראה הייתה קהילה מאורגנת עם מוסדות יהודיים, שכללו בתי ספר, בתי יתומים ובתי אבות. בקהילה פעלו גם מוסדות צדקה כמו: "הקרן לתמיכה במשפחות שכולות", "הכנסת כלה" ו"ביקור חולים". חודשים אחדים לאחר שפרצה מלחמת העולם הראשונה, החלו להגיע לאוסטראה פליטים יהודיים, בייחוד מגאליציה. במקום נוסד סניף של “הוועד היהודי לסיוע” (ייקופו), וזה גייס אמצעים כספיים, תמך בפליטים ובמשפחות המגויסים.
בראשית המאה ה-20 התחילו לפעול באוסטראה תנועות פוליטיות. הראשונה הייתה אגודת “חובבי ציון”. כמוכן פעלו באוסטראה שתי אגודות ציוניות, שהתאחדו. בשתיהן יחד היו למעלה מ-100 חברים. לאחר מכן החלו לפעול תנועות נוספות: “ציונים סוציאליסטים” (ס”ס), וה”בונד הצעיר".
לאחר מהפיכת פברואר 1917 החלה התעוררות גדולה בציבור היהודי. המפלגות יצאו מן המחתרת ונפתחו סניפים של ה”בונד”, “אחדות”, “צעירי ציון”, “פועלי ציון” ועוד. הוקם ועד ציוני עירוני לשם תיאום הפעילות של התנועות הציוניות במקום. לראשונה נתקיימו בחירות ונבחרה הקהילה הדמוקרטית ואליה נכנסו נציגים של מפלגות וקבוצות מקצועיות. למפלגות הציוניות היה רוב והן יכלו להעביר החלטה ששפת ההוראה בבתי הספר היהודיים תהיה בעברית.