stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל תפן
היסטוריה

פריצת דרך ראשונה באזור נעשתה בשנת 1966 על ידי קרן קיימת לישראל במסגרת המגמה לייהד את הגליל. מאוחר יותר נסלל כביש אספלט ולאורכו ובקרבתו הוקמו מושבים ומצפים.
בשנת 1981 התפטר מהכנסת התעשיין סטף ורטהיימר והחל לפעול לבניית אזור התעשייה. באותה שנה הוא השתתף בתכנון כפר ורדים שעלה לקרקע בשנת 1984. הכפר הפך לדגם התיישבותי ליישוב קהילתי באזור ספר, ועם השנים הפך ליישוב הקהילתי הגדול בצפון.
הרעיון היה למזג את יתרונות העיר הגדולה עם תנאי המגורים באזור בסגנון כפרי, כל זאת תוך ניסיון לפתח חיים קהילתיים וניהול עצמי שונה. כפר ורדים הוקם ליד מגדל תפן, לפי תפיסה תכנונית חדשנית של הקמת יישוב עירוני כמערכת משולבת של מגורים, שירותים ציבוריים ברמה גבוהה ותעסוקה המבוססת בעיקר על תעשייה ליצוא היא התעשייה במגדל תפן.
בשנת 1982 הועתקו מפעלי "ישקר" מנהריה לתפן. והיוו את ראשית אזור התעשייה. שנה לאחר מכן הוקם גן התעשייה במקום ונתן מענה למפעלים קטנים בשנותיהם הראשונות. עם השנים נוספו למקום מפעלים רבים נוספים, בהם מפעל המצברים "וולקן" ומפעל השוקולדים "תופיני סער".
אזור התעשייה שהיה מחובר בתחילה רק לכביש 89, נהריה–צפת, חובר גם לעיר כרמיאל, ולכביש 85, עכו–צפת.
בשנת 1991, לאחר פירוק מועצה אזורית מרכז הגליל, שבשטח שיפוטה שכן אזור התעשייה תפן, הוקמה המועצה התעשייתית מגדל תפן, הראשונה מסוגה בגליל והשנייה בארץ לאחר רמת חובב.
המועצה המקומית מכילה בתוכה 62 מפעלים, שבהם מועסקים תושבים מכל יישובי הסביבה – דרוזים, נוצרים, מוסלמים ויהודים.
היסטוריה > ראשי המועצה (רשימה חלקית)

רונן פלוט -סוף שנות התשעים  עד 10 ביולי 2001. לימים ראש עיריית נוף הגליל (נצרת עילית דאז)
אלי אפללו – 10 ביולי 2001 – 2003. שימש קודם לכן כחבר מועצת העיר עפולה ובהמשך היה חבר הכנסת מטעם הליכוד.
חנן אסולין – 2003 – 2 ביולי 2005
ירון קמחי מ-2 ביולי 2005 – 2011
צביקה כהן – 4 בספטמבר 2011 – 2013. איש מפלגת ש"ס, כיהן גם כראש עיריית אלעד וראש המועצה התעשייתית נאות חובב
יגאל צרפתי – דצמבר 2013 – פברואר 2016
סיגל שאלתיאל-הלוי – פברואר 2016–2023
פאיז חנא - החל מיולי 2023
גן התעשייה

באזור התעשייה שוכן גן תעשייה, חממה לתעשיינים ויזמים בראשית דרכם. גן התעשייה מאגד בשטחו מפעלי תעשייה קטנים, המצויים בשלבי הקמה ומאפשר להם לחסוך בהוצאות על ידי שכירות משותפת של שירותים.
בגן התעשייה תפן ממוקמים עשרות חברות ומפעלים. הפארק כולל 25,000 מ"ר של מבנים תעשייתיים הפרושים על שטח של 120 דונם. כ-30 חברות אשר החלו את דרכן בגן התעשייה כבר התרחבו ועברו לאזור התעשייה הצמוד.
מפעלים הנמצאים בשטח גן התעשייה הם וסטרן דיגיטל (לשעבר, סנדיסק ישראל) ומפעל הסבונים של סבתא ג'מילה.
גן התעשייה בתפן הוא גן התעשייה הראשון, שבנה סטף ורטהיימר, אחריו נבנו גני תעשייה נוספים בתל חי, בעומר, בלבון ובנצרת.
איכות הסביבה

הפיקוח על שמירת והגנה הסביבה מבוצע על ידי מחלקת איכות הסביבה של המועצה. פעולות המחלקה:
הדרכה למפעלים ובתי מלאכה בעלי פוטנציאל לפגיעה בסביבה לשם מניעת מפגעים ומעבר ל"תעשייה ירוקה".
פיקוח על המתקן המקומי לטיהור שפכים, ביצוע סקרים תקופתיים של שפכי תעשיות ומעורבות בצוות הקמת מפעלים חדשים, כל זאת על מנת למזער את זיהום מי התהום, הנחלים והים.
בדיקות תקופתיות: המועצה מבצעת בדיקות תקופתיות של שפכים וקולחים אחת לחודשיים. ובדיקות זיהום אוויר תוך שימוש בנתונים מטאורולוגיים המתקבלים באופן רציף.
המועצה ערוכה לסייע בטיפול באירועים של חומרים מסוכנים, באמצעות נציג מוסמך של המחלקה המגיע לשטח האירוע ומשמש יועץ לכוחות המשטרה וההצלה. כמו כן אוכפת המחלקה את החוקה במקרים בהם מתקיימים תהליכים או מאוכסנים חומרים, העלולים לגרום לאירועים מסוכנים.
מפגעים סביבתיים ומצב הזיהום הביא את התושבים הסמוכים לאזור התעשייה לצאת להפגנות. מעורבות התושבים הגבירה את הערנות והפיקוח לגבי דליפת חומרים מסוכנים.
איכות הסביבה > יעדים

ביולי 2007, לאחר דיון עם תושבי האזור והמפעלים התעשייתיים, הוחלט על שורה של פעולות כדי לקדם את תחום איכות הסביבה. אימוץ עקרונות של איכות סביבה והתנהגות בת קיימא בתחומי אנרגיה, מים ועוד:
המועצה הציעה כיעד להפחית בצריכת החשמל במבנה המועצה ב-25 אחוז עד לשנת 2010 באמצעות מעבר לשימוש במכשירים חסכוניים בחשמל.
המועצה תעודד שימוש באנרגיות חלופיות ובטכנולוגיות חדשניות וניסיוניות במפעלים הפועלים בתחומה.
בנייה חדשה תיעשה על פי עקרונות של בנייה ירוקה תוך התחשבות במאפיינים אקלימיים של המבנה והשתלבותו בסביבה.
המועצה תיעזר בגופים הפועלים למחזר מים ולצמצום צריכת המים במבנים החדשים שיוקמו.
בתחומי המועצה יישארו שטחים פתוחים וריאות ירוקות אך תצומצם צריכת המים להשקיית הגינות.
איכות הסביבה > ביקורת ציבורית

בפברואר 2013 פרסמה עמותת "אזרחים למען הסביבה" דו"ח על פיו חרגו המפעלים מהתקנים לזיהום אוויר ולשפכים, כך למשל פרסמה העמותה נתונים המצביעים על שיעורים החורגים מתקן איכות האוויר ב:
100% מהתקן לעופרת
עד 650% תרכובות כלור
כ-13,000% בחומרים אורגניים נדיפים
720% בחלקיקים.
בשפכים דווח על:
חריגות של סולפטים עד 10,500% מהתקן.
135% עופרת.
חריגות של מאות אחוזים במתכות, שמנים ומוצקים מרחפים.
המשרד להגנת הסביבה דחה את ממצאי הדו"ח וטען כי איכות האוויר באזור עומדת בתקן וכי מבוצעות ביקורות סדירות למפעלים.
איכות הסביבה > זיהום אוויר ומים

בשנים 2009–2011 נמצאו בבדיקות אלו 128 חריגות מהתקנים לאיכות אוויר ושפכים של 7 מהמפעלים וכן של המכון לטיפול בשפכים. כך למשל נמצאו בשמונה בדיקות ריכוזי עופרת גבוהים מהמותר בשפכים של מפעל וולקן וזיהום אוויר בחומרים אורגנים נדיפים ברמה העולה עד פי 100 מהמותר ממפעל ישקר.
איכות הסביבה > טיפול בשפכים

בשל עיכובים בחיבור מתקן טיהור השפכים של המועצה התעשייתית למכון השפכים של עכו מומטרים השפכים בשטח וגורמים בעיה סביבתית קשה. המשרד להגנת הסביבה מונה את אזור ההמטרה של שפכי תפן בין 20 האתרים בהם קיימת בעיית זיהום קרקע חמורה ביותר.
המועצה אף הורשעה ונקנסה על עברות על חוק המים וחוק שמירת הניקיון בעקבות זיהום נחל כישור. במרץ 2014 אישרה רשות המים והביוב למועצה המקומית התעשייתית מגדל תפן לצאת למכרז להנחת הקו למתקן טיהור השפכים מסריק.
פרסים

המועצה המקומית תעשייתית מגדל תפן זכתה בפרס – כוכבי יופי – 5 כוכבים של המועצה לארץ ישראל יפה, פרס זה ניתן על סביבת עבודה מטופחת.
חינוך ותרבות

בשטח הפארק התעשייתי ממוקמים משרדי המועצה המקומית ומפעלים לצד מספר מוזיאונים המאוגדים תחת השם "המוזיאון הפתוח תפן" – הגלריה לאמנות, תפן, המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית, אוסף מכוניות. וכן גן פסלים ובו יצירות של פסלים ישראלים. בשנת 1991 הוקם באתר בית ספר הניסויי והדמוקרטי תפן. בבית הספר לומדים כ-550 תלמידים מגיל גן ועד כיתה י"ב. בשנת 2015 עבר בית הספר מגן התעשייה למשכנו הקבוע בכפר ורדים.
לקריאה נוספת

סטף ורטהימר, איש ליד מכונה – סיפור חיים, רעיונות ומעשים, ידיעות ספרים, 2011
מעדני מיקי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  מיקי ויצחק (אימרי) קאופטייל
 תקופת הפעילות:  1939–הווה (כ־86 שנים) 
 משרד ראשי:  ראשון לציון
 מוצרים עיקריים:  מזון
 עובדים:  כ-350
  
 אתר החברה
 
מעדני מיקי תעשיות מזון דגים וסלטים (1992) בע"מ הייתה חברה ישראלית שפעלה בתחום ייצור הסלטים המצוננים ומעדני הדגים. בנובמבר 2019 הוצא לחברה צו כינוס נכסים עקב חדלות פרעון, ובהמשך נפסקה פעילות החברה.
היסטוריה

בשנת 1939 הוקמה החברה על ידי האחים מיקי ויצחק (אימרי) קאופטייל, שעלו לארץ ישראל מצ'כוסלובקיה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. תחילה התיישבו האחים בקיבוץ רמת יוחנן. האח מיקי עזב את הקיבוץ תוך זמן קצר ועבר לתל אביב. הוא החל לייצר בדירתו ירקות כבושים וממולאים, אותם מכר. כעבור זמן קצר הצטרף לעסק האח יצחק ובשנות ה-60 הם העבירו את המפעל לרחוב המסגר בתל אביב. בשנות ה-70 פנה המפעל לייצר גם סלטים מזרחיים וייצור הסלטים הועבר לבני ברק.
בשנת 1974, לאחר שהאח מיקי נפטר במפתיע, ניהל את החברה יצחק קאופטייל. בשנת 1987 הועבר ייצור הסלטים לראשון לציון וייצור הדגים הועבר לעיר ב-1996.
בשנת 1987 החליטה חברת שטראוס להפסיק לשמש כמפיץ החברה, וצעד זה הוביל לכך שמעדני מיקי הקימה קו הפצת מוצרים משלה.
בשנת 2008 ביצעה החברה מיתוג מחדש, במסגרתו עודכן לוגו החברה, שונו אריזות המוצרים ובוצעה הדגשת הצבע הסגול כמזוהה עם החברה.
בשנת 2009 רכשה החברה מתנובה את מפעל הדגים שלה באזור התעשייה הר טוב תמורת 4 מיליון ש"ח. ב-2010 עלה המפעל באש ונשרף כליל, ובמקומו נחנך מפעל חדש.
בשנת 2010 יצאה החברה לראשונה במסע פרסום בטלוויזיה.
ניהול החברה עבר לבניו של מיקי, משה וארי קאופטייל.
החברה פעלה בשוק הפרטי ובשוק המוסדי וייצאה ממוצריה, לשוק המוצרים הכשרים בעיקר. בשנת 2014 החברה החזיקה בנתח שוק של 8.7% בשוק הסלטים המצוננים. החברה ייצרה גם סלטים במותג רמי לוי שיווק השקמה.
המפעל ייצר סלטים מצוננים, סלטי דגים, מוצרי דגים מעושנים, ירקות כבושים וסלמון מעושן, תחת כשרות של הכשר הרב לנדא. בחברה הועסקו כ-200 עובדים. הנהלת החברה ישבה בראשון לציון.
בנובמבר 2019 מונו לחברה כונסי נכסים, לאחר ששקעה בחובות. בהמשך לכך פוטרו מרבית עובדי החברה, ועיקר פעילותה נמכר לחברה המתחרה סלטי שמיר.
הערות שוליים

↑  מעדני מיקי משיקה מיתוג מחדש בהשקעה של 10 מיליון שקל, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2008
↑  חיים ביאור, מעדני מיקי מקימה מחדש מפעל דגים בהר טוב בהשקעה של 15 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2011
↑  הודעות כלליות, מעדני מיקי יוצאת לראשונה בקמפיין טלוויזיה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 באפריל 2010
↑  אילנית חיות, ‏שוק הסלטים המצוננים ב-2014: המכירות ירדו ב-2.7% ל-758 מיליון שקל, באתר גלובס, 12 בפברואר 2015
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש אישר: הכונסים של מעדני מיקי יוציאו אותה למכירה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2019
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש אישר את מכירת מעדני מיקי לסלטי שמיר תמורת 6 מיליון שקל, באתר ynet, 1 בינואר 2020
י"ג בטבת

י"ג בטבת הוא היום השלושה עשר בחודש הרביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלושה עשר בחודש העשירי 
למניין החודשים מניסן.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ג טבת היא ברוב השנים פרשת ויחי. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת שמות.
אירועים היסטוריים

ה'תרצ"ח – עיתון "הצופה" – עיתון תנועת המזרחי העולמית, החל להופיע כעיתון יומי
ה'תשל"ז – שר השיכון, אברהם עופר, מתאבד לאחר שנחשד בשחיתות
ה'תשנ"ו – השב"כ מחסל את יחיא עיאש, מבכירי ארגון הטרור חמאס, באמצעות טלפון סלולרי ממולכד
נולדו

ה'תקפ"א – רבי שמעון סופר, בנו של החתם סופר, מרא דאתרא ואב"ד של מטרסדורף וקרקוב, וחבר הפרלמנט האוסטרי. (נפטר בי"ז באדר ב' ה'תרמ"ג)
ה'תרס"ג – בנימין מינץ, חבר הכנסת ושר הדואר (נפטר ב-ה'תשכ"א)
ה'תרס"ט – משה סנה, ראש המטה הארצי של ההגנה, חבר הכנסת, מנהיג ופובליציסט (נפטר ב-ה'תשל"ב)
ה'תרפ"ד – הרב יוחנן סופר, האדמו"ר מערלוי, בעל ה"אמרי סופר", ממשיך דרכו של זקנו ה"חתם סופר".
ה'תש"ך – אלכסנדר אובארוב, כדורגלן ישראלי-רוסי
ה'תשכ"א – אראל מרגלית, חבר הכנסת ממפלגת העבודה
ה'תשכ"ט – ראובן עטר, כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי
ה'תשל"א – גלית דיסטל-אטבריאן, פובליציסטית, שדרנית רדיו וסופרת ושרת ההסברה מטעם הליכוד
ה'תשל"ח – קובי מאור, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי
נפטרו

ה'תרי"א – רבי משה בידרמן האדמו"ר השני בשושלת אדמו"רי חסידות לעלוב
ה'תרע"ו – רבי שאול חיים הלוי הורוויץ, ראב"ד דוברובנה, מקים הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים, ורב שכונת מאה שערים
ה'תר"ץ – רבי עזרא דנגור, הרב הראשי של קהילת יהודי בגדאד בין השנים 1923 ל-1928.
ה'תשכ"ה – הרב יחיאל מרדכי גורדון, ראש ישיבת לומז'ה בפתח תקווה (נולד ב-ה'תרמ"ג)
ה'תשל"ז – אברהם עופר, שר וחבר הכנסת מטעם המערך (התאבד)
ה'תשל"ז – רבי יצחק הוברמן, "הצדיק מרעננה" (נולד ה'תרנ"ו)
ה'תש"ל – הרב שלמה סובל, מגיד מישרים ומחבר ספרים.
ה'תשנ"א – רבי שמעון ברוך אוחיון, ראש ישיבה במרוקו ורבה של יפו
ה'תשע"ד – הרב בנימין בצרי, ראש מוסדות בית יוסף בבאר שבע ומיסד הסליחות באצטדיון באר שבע
ה'תשע"ט – הרב יהודה שביב, רב וחוקר ישראלי.
י"ב בטבת – י"ד בטבת
טבת
הערות שוליים

↑  כ-72% מכלל השנים.
↑  כ-28% מכלל השנים.
מצעד הגאווה באילת

| --- | --- |
 סוג:  מצעד הגאווה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  אילת 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים) 
 
מצעד הגאווה באילת (באנגלית: Eilat Pride; מוכר גם בשם אילת בגאווה) הוא מצעד גאווה שנתי שהתקיים בעיר אילת החל משנת 2001. ועד 2014 כחלק מפסטיבל אילת בגאווה, אירוע שנתי שפתח את אירועי הגאווה בישראל.
פסטיבל אילת בגאווה נערך בכל שנה בחודש מאי והיווה מוקד משיכה משמעותי לחברי הקהילה הלהטב"ית בישראל ואף לתיירות גאה מאירופה ומארצות הברית.
במסגרת אירועי הפסטיבל נערכו במוקדים שונים בעיר אילת אירועי תרבות, תערוכות אמנים יוצרים, הפנינג גאווה בחוף הצפוני של אילת, מסיבות במוקדים שונים בעיר, כפר גאווה וכמובן מצעד גאווה שחלף על פני מרכז העיר בואכה בחוף הצפוני.
בין האמנים הבינלאומיים שהשתתפו בפסטיבל היה הזמר והדי.ג'יי הבריטי בוי ג'ורג', הדי.ג'יי האיטלקי פיל רומנו, אנה פאולה מברזיל, אוליביין מאיטליה, מייק קרוז מניו יורק וכמובן עופר ניסים.
בין האמנים שהשתתפו באירועי הגאווה באילת במרוצת השנים: דנה אינטרנשיונל, מיכל אמדורסקי, אמיר פיי גוטמן, מאיה בוסקילה, עידן יניב ואיחוד נדיר של להקת סקסטה המיתולוגית.
הפסטיבל השנתי הציג שיתופי פעולה עם ליינים של מסיבות גאות בישראל ובחו"ל, בכלל זה עם ליין המסיבות התל אביבי FFF שהפיק שמעון שירזי, ליין אריסה וליין GAP החיפאי של אסי נחום וגיא הראל.
את אירועי הגאווה באילת הפיק שחר אלקיים, מי שהיה תושב העיר עד 2013 וחזר במיוחד כדי להפיק את פסטיבל 2014 שהיה האחרון.
שחר אלקיים היה גם המפיק של ליין מסיבות פרידום שפעל במלון המלך שלמה במשך עשור.
ניסיון עצמאי להוציא לפועל פסטיבל בשנת 2015 לא צלח ומאז 2014 לא מתקיים הפסטיבל בעיר.
אף שבשנותיו האחרונות זכה הפסטיבל לתמיכה כספית ממשרד התיירות, במשך השנים הלינו המפיקים על קשיים שמערימים גורמים בעיריית אילת ועל העדר תמיכה ונכונות לסייע בקיום הפסטיבל והאירועים הנלווים לו.
בין השאר תועדו בשנת 2016 עובדי אגף התפעול של עיריית אילת מסירים את דגלי הגאווה שנתלו ברחבי העיר בלילה שלפני המצעד השנתי.
היסטוריה

במהלך המצעד של שנת 2009 אשר משך כ-3,500 צועדים, הותקף גבר גאה כבן 34 על ידי קבוצת נערים מקומיים ופונה למרכז הרפואי יוספטל עם שבר באפו. האגודת למען הלהט"ב הגישה תלונה במשטרה לאחר המקרה. שנה לאחר מכן מסלול המצעד שונה ומשתתפיו צעדו מרחבת סיטי סנטר לאורך שדרות התמרים, כיכר שדה התעופה, כביש 90, כיכר התיירות, דרך קאמפן, רחוב קאמן דרך מלונות קראון פלאזה, רימונים מרינה קלאב, המלך שלמה עד לנקודת הסיום בחוף נביעות. במהלכו, נכח חבר הכנסת ניצן הורוביץ והותקפו כ-3 גברים הומוסקסואלים. בשנת 2013 נבחר מלון קראון פלאזה לשמש כמייצגם הרשמי של חגיגת אירועי הגאווה ה-12 בעיר.
הערות שוליים

↑  Eilat Cultural, eilat.city (באנגלית)
↑  2015 Pride events in Israel, mfa.gov.il
↑  Eilat Pride Parade met with violence, Ynetnews, ‏2009-05-15 (באנגלית)
↑  Three gay men attacked at Eilat pride parade
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
ערך זה הוא קצרמרבנושא להט"ב ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנחם אריאב

מנחם אריאב (18 ביוני 1929 - 6 באוקטובר 2017) היה ראש עיריית נצרת עילית במשך 31 שנים, עד לשנת 2008 ויו"ר החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה עד 2012.
ביוגרפיה

מנחם אריאב נולד בשם מנחם-מנדל "מנדי" אבדיק בשנת 1929 בעיר ברשט (Bereşti) שברומניה, בן לאוטיליה, שהייתה עקרת בית, ולליאון, שסחר בתבואה. בהיותו בן עשר נפטר אביו. ביוני 1941 הפשיסטים הרומנים גירשו אותו ואת אמו מביתם, והם נאלצו לנדוד ולברוח.
בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער "גורדוניה" וסייע להעפלה. לאחר סגירת התנועה בהוראת ממשלת רומניה הקומוניסטית אריאב עלה לישראל בשנת 1949 והיה בהכשרה בקיבוץ מסדה בעמק הירדן, משם עבר להשלמה בקיבוץ ניר עם. שירת בנח"ל וביחידות אחרות ולאחר סיום השירות חזר לקיבוץ, שם עבד בחקלאות עד שנת 1953, אז נבחר לעבוד בריכוז קניות המשק.
בשנת 1957 נבחר לצוות שהקים מוסדות חינוך ואת מפעלי מועצה אזורית שער הנגב.
ביוגרפיה > בנצרת עילית

בשנת 1962 עבר לנצרת עילית, ונבחר למזכיר מועצת הפועלים ולחבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1977, כאשר במקביל נבחר בסוף 1965 למועצת נצרת עילית ובהמשך כיהן כמ"מ ראש העיר. אריאב חתר להתמנות לראשות העיר ובשנת 1973 הגיע להסכם עם ראש העיר מוטקה אלון שימונה לסגן ראש העיר ובהמשך תמצא המפלגה תפקיד במישור הארצי לאחד מהם והשני יכהן כראש העיר. בספטמבר 1976 החליטה מועצת הסניף של מפלגת העבודה בנצרת עילית שאריאב יהיה מועמד המפלגה בבחירות הקרובות לראשות העיר, במה שאלון ראה כהדחה. בתגובה, אלון הדיח את אריאב מתפקיד סגן ראש העיר והודיע על כוונתו לרוץ באופן עצמאי לראשות העיר, מה שאילץ אותו לפרוש מהמפלגה. אריאב בתגובה ארגן קואליציה של חברי מפלגת העבודה שהיו נאמנים לו עם הליכוד, הדיח את אלון ונתמנה במקומו לראש העירייה.
משנת 1977 ועד 2008 כיהן אריאב כראש עיריית נצרת עילית ונחשב לראש העיר הוותיק והמבוגר ביותר מבין ראשי הערים בישראל. אריאב ניצח בכל שבע מערכות הבחירות בהן השתתף.
תחת כהונתו עשתה נצרת עילית זינוק דמוגרפי מהמשמעותיים באותם עשורים: מ-18.5 אלף תושבים בשנת 1989, גדלה העיר פי 2.5 בתוך עשור ובשנת 1999 מנתה 50 אלף תושבים.
ביוגרפיה > תפקידים ציבוריים

כיהן במשך השנים בתפקידים רבים בהם חבר דירקטוריון כור תעשיות, יו"ר מועצת הרשות לפיתוח הגליל (1980–1988), חבר דירקטוריון התעשייה הצבאית (1989–1992), חבר דירקטוריון מפעל הפיס, חבר הנהלה של מרכז השלטון המקומי, יו"ר התאחדות עולי רומניה, מ"מ יו"ר וגזבר ההתאחדות לכדורגל בישראל ויו"ר ועדת הכספים של מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל. נמנה עם מקימי המפעלים השיתופיים של ההתיישבות העובדת.
השתייך למפלגת העבודה עד לשנת 2004, אז התפקד למפלגת קדימה.
אריאב הלך לעולמו ב-6 באוקטובר 2017. הותיר אחריו אישה, לאה, ושלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2  דודו בזק, "ראש העיר נצרת עילית מזה 31 שנה פורש", באתר nrg‏, 18 באוגוסט 2008
↑  "מנחם אריאב - סיפור של ציונות הלכה למעשה", באתר משפחת אריאב
↑  "ראש העיר הוותיק בארץ פורש אחרי 31 שנה", באתר וואלה, 18 באוגוסט 2008
↑  בנצרת תוקם מועצת גג לפועלים יהודים וערבים, מעריב, 29 בדצמבר 1965
מ. אריאב מזכיר מ.פ. נצרת, דבר, 18 בנובמבר 1969
↑  במגדל העמק ונצרת עלית - מועצות ללא זעזועים, מעריב, 14 בנובמבר 1965
↑  מ. אלון מועמד העבודה לראשות נצרת עלית, דבר, 19 ביולי 1973
יואל דר, אש מחלוקת בנצרת עלית, דבר, 7 בינואר 1977
↑  נראה שהמרוץ החל כבר עם הגעתו של אריאב לנצרת עלית. ראו: שאול הון, מלחמה של האשמות הדדיות, מעריב, 30 בדצמבר 1964
↑  מ. אריאב המועמד לראש העיריה בנצרת עלית, דבר, 17 בספטמבר 1976
↑  יואל דר, מ. אלון הביא להדחת אריאב, דבר, 23 בספטמבר 1976
↑  ראש עיריית נצרת עלית פרש מהעבודה, דבר, 10 בינואר 1977
↑  קואליציה עבודה ליכוד בנצרת עלית, דבר, 12 באוגוסט 1977
↑  יואל דר, אחד:אפס לטובת מנחם אריאב, דבר, 4 בספטמבר 1977
↑  שרון רופא אופיר, אחרי 32 שנה: זקן ראשי הערים בישראל פורש, באתר ynet, 18 באוגוסט 2008
↑  אלי אשכנזי, "אחרי 41 שנים: מנחם אריאב החליט שהגיע הזמן לחזור הביתה", באתר הארץ, 19 באוגוסט 2008
↑  אליעזר מעוז, שחר ולילין - האחראים על 3 נבחרות, דבר, 16 באוגוסט 1973
↑  "דבר היו"ר", החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה
↑  אריאב מנחם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 במרץ 2008
↑  עמית ברק, "השקעה בערים מעורבות – יעד לאומי", אם תרצו, 12 בדצמבר 2008
מלכה ברוורמן

מלכה ברוורמן (בן יהודה) (24 בדצמבר 1917, ט' בטבת תרע"ח - 27 בספטמבר 1997, כ"ה באלול תשנ"ז) הייתה מבכירות קהילת המודיעין הישראלית, האישה הראשונה שכיהנה כסגנית ראש "המוסד". נטלה חלק גדול בגיבוש "המוסד" ב-13 שנותיו הראשונות.
ילדות ונעורים

ברוורמן נולדה בשנת 1917 בביאליסטוק שבפולין, לאסתר ולאליהו, הצעירה מבין 8 אחים. אביה ושני אחיו היו בעלי עסקים אמידים. אמה הייתה אישה מסורתית. ברוורמן למדה בגימנסיה כמו כל אחיה ואחיותיה וגם למדה לנגן בפסנתר. היא התחנכה לציונות והייתה חניכה בתנועת "השומר הצעיר". חוותה גילויי אנטישמיות.
עם הזמן, השפעות המהפכה הבולשביקית והפסדים ממלחמת העולם הראשונה הובילו לירידת המשפחה מנכסיה ובהמשך נפטר אביה. חלק מהאחים היגרו לארצות הברית ולמקסיקו, וב-3 ביוני 1934 עלתה ברוורמן לארץ ישראל בספינה "פולוניה" עם אמה, שניים מאחיה ואחותה. האחות, ציפורה, נפטרה בארץ ממחלת הטיפוס. האחות ברוניה, שנישאה והתגוררה בוורשה שבפולין, נספתה בשואה.
עם ההגעה לארץ ישראל נאלצה ברוורמן לוותר על הצטרפות לקיבוץ שהוקם על ידי בני הגרעין שלה מ"השומר הצעיר" וגם על המשך לימודים, ונדרשה לסייע בפרנסת המשפחה. המשפחה השתקעה ברעננה, וברוורמן מצאה עבודה בפרדס במיון תפוזים, ובמהרה קודמה לדרגת אחראית. בהמשך עברה לעבוד בסוכנות היהודית.
היא הצטרפה לש"י (שירות ידיעות), שירות המודיעין ב"הגנה", במסגרתו עסקה בהעברת ידיעות. היא עברה גם הכשרת עזרה ראשונה וקורס הדרכה, והדריכה על נשק. כבר אז באו לידי ביטוי תושייתה וקור רוחה, כפי שמלמדת עדותה, בה היא מתארת כיצד התחזתה לחולה משנתפסה על ידי הבריטים בהפרת עוצר כדי להעביר ידיעה.
ב-24 באפריל 1944 נישאה למאיר (מוניו) ווינטראוב, איש עסקים, בעל מכבסות שסיפקו שירותי כביסה לבתי חולים. הזוג השתקע בצהלה שבתל אביב, שכונה שהייתה אז בהקמה.
לאחר הפרישה

ברוורמן התקשתה למצוא תפקיד משמעותי לאחר פרישתה. בשנת 1970 היא שוכנעה על ידי ידיד המשפחה, אריה הראל, שהיה באותה עת מנהל בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב, להצטרף ל"אגודת ידידי בתי החולים העירוניים-ממשלתיים", בה היו חברות בעיקר נשים אמידות, שעסקו בגיוס תרומות לבתי החולים, כגון לבית החולים איכילוב. אף על פי שהצליחה לתרום לגיוס הכספים ושאבה מכך סיפוק, היא התקשתה להשתלב, ולאחר תקופת פעילות מסוימת עזבה את הקבוצה.
בשנת 1969 התחתנה עם בעלה השני, יאנק בן-יהודה, המנכ"ל הראשון של כי"ל, אותו הכירה משירותו בשב"כ ובמוסד. בתקופת נישואיהם בחרה במודע באורח חיים ביתי, למדה לסרוג, ונהנתה לבשל ולארח. בן יהודה נפטר כשנה וחצי לאחר נישואיהם ממחלת הסרטן.
את הזמן הפנוי ניצלה ברוורמן לקורסים באוניברסיטה הפתוחה בפסיכולוגיה, בסוציולוגיה ובקרימינולוגיה, שיחקה ברידג', ואהבה קונצרטים, הצגות ואמנות. כמו כן אהבה לקרוא ספרי בלשים.
ברוורמן גרסה כי יש לתרום למדינה בכל דרך אפשרית ולקחת כמה שפחות, ובשל כך, בערוב ימיה סירבה נחרצות לקבל קצבת זקנה מהמוסד לביטוח לאומי.
מלכה ברוורמן נפטרה בשנת 1997, לאחר מאבק במחלת הסרטן. בתה ליאורה מתגוררת מחוץ לישראל, נשואה ואם לשניים. השר, הח"כ ונשיא אוניברסיטת בן-גוריון לשעבר, פרופסור אבישי ברוורמן, הוא בן דודנה של מלכה ברוורמן. מנכ"לית מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח וסמנכ"לית הטכנולוגיה העולמית לאבטחת ענן ו־AI של מיקרוסופט, מיכל ברוורמן-בלומנשטיק היא אחיניתה של מלכה ברוורמן.
הערות שוליים

1 2  ארכיון המדינה, Brawerman, Malka - דרכונה הפולני ותעודת נישואין, באתר ארכיון המדינה
↑  ארכיון המדינה, רשימות עולים 1934 (ינואר - יוני) - תל אביב - עמ' 283 - מס' סידורי 19, באתר ארכיון המדינה
↑  הייתי חולה מדומה - מלכה ברורמן - בן יהודה, באתר "המרכז ללימודי תולדות רעננה"
↑  מיכאל בר-זהר, 12, הנהג של רחל, הממונה - איסר הראל ועלילות שירותי הביטחון (ברוורמן מכונה על ידי בר-זהר בשם "רחל"), מהדורה שנייה, ינואר 1971, ויידנפלד וניקולסון ירושלים, עמ' 86–93
↑  שלמה נקדימון, האשה שלנו בקהיר: סיפורה של המרגלת הישראלית שחדרה למצרים של נאצר, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2010
↑  אבישי ברוורמן, התייחסות בישיבת הכנסת מיום 6 במרץ 2013 (ישיבה מס' 12 - תור 18), במקור, מתוך אתר הכנסת
↑  פרוטוקול מס' 92 מישיבת ועדת הכלכלה, י"ז בחשון התשע"ד, 21 באוקטובר 2013 - התייחסות ח"כ אבישי ברוורמן, יו"ר הוועדה, לנושא: בעמ' 26
1 2 3 4  חברים מספרים על מלכה ברוורמן ז"ל ולילי קסטל ז"ל, מבט מל"מ 28, ינואר 2002, עמ' 11
↑  ניר מן, האנטנה ששירתה את המוסד בראשית ימיו הופכת לאנדרטה לימים אחרים, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2010
↑  מיכאל מ' לסקר, ‏העלייה החשאית ממארוקו: מדיניות השלטונות כמרכיב ביחסי יהודים-מוסלמים 1956–1961, פעמים 63, אביב תשנ"ה, עמ' 132-159
↑  מיכאל מ' לסקר, ‏ה"מוסד" והדו-קיום המוסלמי-היהודי באלג'יריה הקולוניאלית: פרשת קונסטנטין, 12-13 במאי 1956, פעמים 75, אביב תשנ"ח, עמ' 129-143
↑  ראובן לייב, נשותיו העלומות של "המוסד", באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 ביוני 2012
↑  נבחרה הנהלה לאגודת ידידי בתי-החולים בת"א, דבר, 3 באוגוסט 1970
יש צורך דחוף ב-250 מיטות נוספות בבתי החולים בת"א, דבר, 20 במרץ 1973
↑  אנצו ניצני, ‏הגנרלים ניהלו תעשיות נפרדות, באתר גלובס, 1 במאי 2006
מלכה ברוורמן (עומדת מימין) עם אמה (יושבת), שניים מאחיה ובני משפחה נוספים
מלכה ברוורמן (קיצונית משמאל) עם ידידתה לילי קסטל (קיצונית מימין) ורבקה הראל (אשתו של איסר הראל)
מלכה ברוורמן עם בעלה הראשון, מוניו ווינטראוב, ובתה ליאורה
מלכה ברוורמן בפעילות "המוסד" באפריקה (ייתכן באתיופיה או בקניה)
מלכה ברוורמן עם בעלה השני, יאנק בן יהודה