stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל אפרת (מאיירת)
קורות חיים

מיכל (אוולינה) אפרת נולדה בשנת 1926 באוסטרבה שבחבל מוראביה, צ'כוסלובקיה (צ'כיה). הצטיינה בלימודים, אהבה ספורט ולמדה בלט וציור. ילדותה נקטעה עם כיבוש צ'כיה על ידי הגרמנים בשנת 1939. בספטמבר 1942 גורשה המשפחה לטרזיינשטט. בדצמבר 1943 נשלחה לאושוויץ-בירקנאו, ומשם הועברה למחנות אחרים. באפריל 1945 השתחררה ממחנה ברגן-בלזן, לאחר שכל משפחתה נספתה. לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה ללמוד אמנות גרפית בפראג אך עלתה לארץ לפני סיום לימודיה. משנת 1949 ועד מותה התגוררה בקיבוץ גבעת חיים מאוחד שבעמק חפר.
בארץ למדה גרפיקה במכון לאמנות במכללת אורנים ובמשך שנים רבות הייתה האחראית על הגרפיקה של ספרי הילדים בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ב-1990 ארגנה והשתתפה אפרת בתערוכה קבוצתית של מאיירים ישראלים בפראג.
ב-1952 הוזמנה לאייר קובץ שיריה של משוררת הילדים פניה ברגשטיין. מאז איירה עשרות ספרים בהם ספרים של ע. הלל, עשי ויינשטיין, משה דפנא, תרצה אתר, מיריק שניר ועוד.
ב-2010 הציגה תערוכת איורים משותפת עם תרצה טנאי במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד.
ב-1997 (תשנ"ז) קיבלה פרס על שם נחום גוטמן על האיורים לספר "הילדה איילת"; מנימוקי השופטים: "ייחודה בסגנונה המיוחד והמתחדש המתאים את עצמו לסיפור ולתקופה".
בין הספרים שאיירה: "הילדה איילת", מאת המשוררת היידית הנודעת קדיה מולודובסקי, ו"ניסע אל השדה" מאת פניה ברגשטיין.
מיכל אפרת נפטרה ב-2017, בגיל 91. הותירה בן יחיד, עוזי אפרת, וכן נכדים ונינים.
ספרים שאיירה

נעמי שמר, שירים מכנרת, הוצאת המוזיקה הישראלית בע"מ, 1958.
ע. הלל, אני פשוש, הקיבוץ המאוחד, 1987.
ע. הלל, בוקר טוב, הקיבוץ המאוחד, 2004.
גרעין טמנתי: ספר מנגינות לשירים מאת פניה ברגשטיין (ליקט וערך: ארנסט הורביץ; ציירה: מיכל אפרת), הקיבוץ המאוחד, 1967.
דובי, פיפי ולישון (כתבה: עשי וינשטיין; איירה מיכל אפרת), 2001.
הבוקר בהיר הוא (כתב: משה דפנא; ציירה: מיכל אפרת), הקיבוץ המאוחד, 1965.
הודי חמודי (כתבו: משה דפנא, אביטל דפנא; ציירה: מיכל אפרת), הקיבוץ המאוחד, 1981.
רחל בוימוול, חמישים אגדה ואגדה, ציירה: מיכל אפרת, תרגם: שלמה אבן-שושן), אגודת הסופרים, 1973.
עשי וינשטיין, מחבואים, 2001.
עשי וינשטיין, הנסיך של אמא, 2001.
פניה ברגשטיין, ניסע אל השדה, הקיבוץ המאוחד, 1980.
רבקה זיו, הצב חבקוק ועוד שירים, ספרית פועלים, 1979.
שוטי ספינתי ברוח (כתב: דוד אגמון; ציורים: בינה גבירץ ומיכל אפרת), תל אביב: 1990.
שירים לקטנטנים (כתבה: מירי ברוך; איורים: מיכל אפרת, נורית צרפתי, טובית אוריאל), 2000.
מיריק שניר, קטני קטנים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985.
מיריק שניר, קטנטנים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988.
מיריק שניר, לקטנים גדולים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1991.
מיריק שניר, בדשא יש פרח, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995.
מרים רות, מגפים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013.
מונה חשמל

מונה חשמל אלקטרו-מכני של חברת החשמל לישראל. מתחת לכיסוי השקוף ניתן לראות בבירור את הדיסקית המסתובבת, ומתחתיה סלילי השראה, בצבע כחול.
מונה חשמל הוא מכשיר מדידה המונה את האנרגיה החשמלית העוברת דרכו ביחידות של קילוואט-שעה (קוט"ש).
שימושים

באמצעות מונה חשמל ניתן לדעת את צריכת החשמל של מתקן חשמל או חלק ממנו. השימוש העיקרי במוני חשמל הוא לצורך גביית תשלום בגין הצריכה. על מנת לדעת את כמות האנרגיה החשמלית אותה צרך לקוח מסוים, מחוברת מערכת החשמל של הצרכן לתשתית של הספק דרך מונה חשמל. המונה מאפשר לחשב את כמות החשמל אותה צרך הלקוח, ובהתאם לכמות זו לחייב את הלקוח בתשלום עבור הצריכה.
היסטוריה > מונה זרם ישר

בשנת 1825 הופק לראשונה גז טבעי בצורה מסחרית במדינת ניו יורק, ונדרש פיתוח של מוני גז שישמשו את חברות הגז כדי לחייב את הצרכנים בהתאם לצריכת הגז שלהם. החל משנת 1881 התפשט השימוש בחשמל באנגליה ובארצות הברית, הן בבתים פרטיים והן בבתי עסק, ובתוך זמן קצר החלו חברות החשמל ברחבי העולם לספק חשמל לצרכנים. בתחילה חויבו הצרכנים בתשלום קבוע בהתאם למספר נורות החשמל שהותקנו בבית, אולם עד מהרה התברר שזו לא השיטה הטובה ביותר למדוד צריכת חשמל,  והחברות החלו להתקין מוני חשמל המודדים את הצריכה, בדומה למוני הגז.
המונים הראשונים מדדו מטען חשמלי ביחידות של אמפר-שעה. על פי חוק שימור המטען החשמלי, המטען החשמלי בזרם ישר משקף במדויק את הצריכה בפועל. לדוגמה, אם במונה החשמל נרשמה צריכה של 100 אמפר-שעות, והמתח החשמלי הוא 230 וולט, משמעות הדבר היא כי סופקו ללקוח 23 קילוואט-שעה.
עם השנים פותחו סוגים רבים של מוני חשמל. תומאס אלווה אדיסון פיתח מערכת מדידה אלקטרוכימית, שהשתמשה בתא אלקטרוליטי כדי לדגום את הצריכה במרווחי זמן קבועים. המונה היה מסורבל לשימוש, ולא התקבל היטב על ידי הלקוחות. בבריטניה נפוצו במאה ה-19 מוני חשמל של חברת "ריזן" ("Reason") שהכילו תיבה נעולה ובה שפופרת זכוכית מוארכת מלאה בכספית, בדומה למדחום כספית. השפופרת מדדה באמצעות פעולה אלקטרוכימית את השימוש בחשמל בזרם ישר. רמת הכספית עלתה בהתאם לצריכת החשמל, וכאשר היא הגיעה לראש השפופרת, המונה הפך למעגל פתוח ואספקת החשמל ללקוח הופסקה. במקרים אלו נדרש להגיע סוכן של חברת החשמל, וזה היה גובה את דמי השימוש ומחזיר את רמת הכספית לקדמותה.
בשנת 1883 רשם ד"ר הרמן אהרון פטנט בגרמניה על מונה זרם ישר פשוט ונוח לקריאה, המציג את הצריכה בחמישה מעגלים עם מחוגים. חברת החשמל הבריטית החלה לספק מוני חשמל מסוג זה לצרכנים החל משנת 1888.
היסטוריה > מונה זרם חילופין

רשת החשמל בכל מדינות העולם מובילה זרם חילופין, ולא זרם ישר. מדידת זרם חילופין שונה למדי ממדידת זרם ישר, מכיוון שהזרם הופך את כיוונו באופן מחזורי. הפקת חשמל באמצעות זרם חילופין פותחה לקראת סוף המאה ה-19. חלוץ המחקר בתחום זה היה האיטלקי גלילאו פראריס, שפרסם בשנת 1887 מחקר המתאר מערכת להפקת חשמל בזרם חילופין. חודשיים לאחר מכן רשם בארצות הברית ניקולה טסלה פטנט על מערכת דומה.
מחקרו של פראריס כלל רכיב המונה את החשמל הנצרך, ועד היום במדינות אירופה מכונה מונה החשמל "מונה פראריס".
המונה של פראריס היווה השראה למהנדסים רבים. בשנת 1889 הוצגו בתערוכה בפרנקפורט שני מוני חשמל לזרם חילופין. הראשון פותח על ידי ממציא הונגרי בשם אוטו בלאטי, שהתבסס על עיקרון ההשראה אלקטרומגנטית לספירת קילוואט-שעה (Blathy-meter), והשני על ידי אמריקאי בשם אליהו תומסון, מחברת ג'נרל אלקטריק. המונה של תומסון התאים הן לזרם ישר והן לזרם חילופין. עד היום משתמשים במונים המבוססים על העיקרון של בלאטי. Blathy-meter הראשון יוצר על ידי חברת "Ganz" ושקל 23 ק"ג.
אב-טיפוס של המונה המודרני פותח בשנת 1894 על ידי אוליבר שלנברגר מחברת וסטינגהאוס. מונה זה משתמש בעיקרון ההשראה האלקטרומגנטית כדי לסובב דיסקית שמהירות הסיבוב שלה היא פרופורציונלית לחשמל הנצרך. המונה של שלנברגר היה כבד ומגושם (41 פאונד, יותר מ-16 ק"ג). בעודו מנסה לתקן פגמים אלה, חלה שלנברגר והלך לעולמו, ומהנדסים אחרים בווסטינגהאוס סיימו את פיתוחו של המונה. מונה זה לא התאים למדידה משלימה בעבודה עם מנועים חשמליים מכיוון שלא כלל בתוכו אלמנט של המתח המיועד למדידת כופל ההספק.
סוגי מונים

קיימים שני סוגי מונים בסיסיים: מונה אלקטרו-מכני ומונה אלקטרוני.
סוגי מונים > מונה חשמל אלקטרו-מכני

מונה חשמל אלקטרו-מכני היה הסוג הנפוץ ביותר עד סוף המאה ה-20. מונה זה מותאם לרשת חשמל חד-פאזית בעלת זרם חילופין. המונה משתמש בעיקרון ההשראה האלקטרומגנטית כדי לסובב דיסקית מתכת שמהירות הסיבוב שלה היא פרופורציונלית לחשמל הנצרך. הלקוח מחויב בצריכת חשמל ביחס לכמות הסיבובים של הדיסקית.
מוני חשמל אלקטרו-מכניים דורשים קריאה ידנית, על ידי נציג חברת החשמל. נציג זה מבצע גם בדיקה בטיחותית בסיסית של המונה. לעיתים מחובר למונה רכיב נוסף הקורא את הנתונים ומעביר אותם באופן אוטומטי למרכז איסוף.
סוגי מונים > מונה חשמל אלקטרוני

מונה חשמל אלקטרוני אינו מכיל חלקים נעים מכניים. בלב המונה נמצאים מספר סלילי השראה, בדומה למונה אלקטרו-מכני, המודדים מתח חשמלי וזרם, ומייצרים שטפים מגנטיים. עוצמות השטפים נמדדות באמצעות חיישנים ומועברות לרכיבי ADC המפיקים את נתוני הצריכה. נתונים אלה מעובדים לאחר מכן באמצעות מעבד ייעודי המחשב את צריכת החשמל. התוצאה מוצגת בצג LCD או בתצוגה אלפאנומרית דומה.
בנוסף לחישוב צריכת החשמל, מונה אלקטרוני מסוגל לבצע פעולות נוספות, בהן העברה אוטומטית של קריאת המונה למרכז איסוף, אגירת נתוני צריכה תקופתיים, חישוב עומס בזמני שיא וחישוב תעריפי חיוב משתנים.
סוגי מונים > סוגים נוספים

מונה חשמל חכם הוא מונה אלקטרוני מתקדם, המאפשר פונקציונליות נוספת למדידת החשמל הנצרך, כמו הצגת הצריכה בזמן אמת, התראה על הפסקת חשמל, בקרה על איכות החשמל, תעריפים משתנים בהתאם לזמני היום ועונות השנה, וזיהוי מכשירי חשמל ביתיים הצורכים חשמל רב. אחת מזוגי של מונים חדשים הם מונים בעלי טכנולוגיה NILM.
בשנת 2016 פורסם כי חברת החשמל לישראל מתכננת התקנה נרחבת של מוני חשמל חכמים, המאפשרים קריאה מרחוק של צריכת החשמל, טיפול מהיר בתקלות חשמל, ואיתור מכשירים ביתיים הצורכים חשמל רב. ב-2017 הוחלפו המונים בשכונות בערים נתניה, ירושלים, באר שבע ומודיעין במונים חכמים, ומנובמבר 2021 חברת החשמל מתקינה בכל חיבור חדש מונה חכם. בשלב נוסף, מתוכננת החלפה הדרגתית של המונים בראשון לציון, בהרצליה, בפתח תקווה, בחדרה ובאשדוד.
מונה חשמל בתשלום מראש מופעל באמצעות כרטיס מגנטי המשולם מראש, ומאפשר צריכת חשמל מוגבלת. כפתור מיוחד במונה מאפשר הפעלה של מערכת החשמל לזמן קצר לאחר שמכסת הכרטיס המגנטי נוצלה עד תום. מונה חשמל מסוג זה חוסך לחברת החשמל את הצורך לשלוח נציג לקרוא את המונה. ניתן לקנות את הכרטיסים המגנטיים בבתי הדואר, וכמו כן אפשר לטעון אותם. לעיתים קיים במונה מנגנון המאפשר להאריך את אספקת החשמל באמצעות הקשת קוד ייחודי בלוח מקשים, המונפק על ידי חברת החשמל. מונים מסוג זה נפוצים בדירות שכורות בממלכה המאוחדת, דרום אפריקה, סודאן וצפון אירלנד.
בשנת 2005 החלה חברת החשמל לישראל להתקין מונים המוגבלים בתשלום מראש (מת"מ), הניתנים לטעינה באמצעות תשלום טלפוני בכרטיס אשראי. מונים אלה הוצעו לכ-130 אלף לקוחות שלא עומדים בתשלומי חשבונות החשמל שלהם ומועמדים לניתוק.
אופן פעולת המונה

מונה חשמל מודד באופן רציף מתח חשמלי (נמדד בוולט) וזרם חשמלי (נמדד באמפר), ומשתמש בתוצאות המדידה כדי לחשב את כמות החשמל הנצרך (ביחידות של קילוואט-שעה).
במונה אלקטרו-מכני הדיסקית מופעלת באמצעות השראה אלקטרומגנטית. מספר סלילי השראה יוצרים מעין מנוע השראה ישר דו-פאזי. הסלילים בצד אחד מודדים מתח חשמלי ומייצרים שטף מגנטי, והסלילים בצד השני מודדים זרם חשמלי ומייצרים שטף מגנטי נוסף. סלילי ההשראה המודדים מתח פולטים שטף מגנטי בהפרש פאזה של 90 מעלות, ומייצרים זרמי פוקו המפעילים כוח על הדיסקית וגורמים לה להסתובב. מהירות הסיבוב יחסית למכפלת הזרם, המתח, וזווית הפאזה שביניהם (מקדם הספק). מנגנון מכני סופר את הסיבובים ומספק מדידה של האנרגיה הנצרכת. הדיסקית מחוברת למנגנון גלגלי שיניים המציג את כמות החשמל הנצרכת באמצעות ספרות נעות או מחוגים.
כמות האנרגיה המיוצגת על ידי סיבוב מלא של הדיסקית מסומנת בסמל Kh והיא בדרך 7.2 קוט"ש. באמצעות ערך זה ניתן לקבוע את צריכת החשמל הביתית, על ידי מדידת זמן הסיבוב של הדיסקית (t) ושימוש במשוואה הבאה:
P={{3600\cdot Kh} \over t}
במשוואה זו, t הוא זמן סיבוב מלא של הדיסקית (בשניות), ו-P הוא ההספק בוואט. לדוגמה, אם Kh הוא 7.2, וזמן סיבוב מלא הוא 14.4 שניות, הצריכה היא 1800 וואט. אפשר להשתמש במשוואה זו כדי לקבוע את צריכת החשמל של מכשירים ביתיים, על ידי הפעלתם אחד אחד.
במונה אלקטרוני קיימים סלילי השראה דומים, אך במקום להניע דיסקית הם מחוברים לחיישנים ולמעבד, המחשבים את צריכת החשמל.
יחידות מידה

יחידת המידה הנפוצה במוני חשמל היא קילוואט-שעה (kWh), השווה לכמות האנרגיה הנדרשת כדי לייצר קילוואט אחד במשך שעה אחת, או 3,600,000 ג'ול.
בעבר נעשה שימוש ביחידות מידה שונות למדידת כמות החשמל הנצרכת. מוני חשמל במאה ה-19 מדדו את מקדם ההספק באמצעות יחידת קולון. מונים אחרים מדדו רק את משך הזמן בו נעשה שימוש כלשהו בחשמל. מונים אלה יצאו עד מהרה מכלל שימוש.
דיוק

מוני חשמל חייבים למדוד את האנרגיה הנצרכת במידת דיוק סבירה. כל טעות במדידה משמעותה הפסד לחברת החשמל, או לצרכן המחויב. הדיוק נקבע בהתאם לתקנים ותקנות, וקיימת אפשרות לבדוק במעבדה את דיוק המונה.
בממלכה המאוחדת התקנות קובעות כי מונה חשמל יכול לסטות במדידת החשמל עד 3.5% כלפי מטה, או עד 2.5% כלפי מעלה. תלונות של צרכנים על דיוק המונה נבדקות במעבדה, והמונים עוברים כיול אצל הנדסאי חשמל המומחה לנושא זה. בדיקות המעבדה העלו כי 93% מהמונים שנשלחו התגלו כתקינים, וכ-7% סטו במדידה, והפרשי הגבייה הוחזרו לצרכנים.
על פי פרסומי חברת החשמל לישראל, בבדיקת המונים האחרונה שבוצעה (2018) 1 מכל 208 מונים אלקטרו-מכניים נמצא לא תקין, ואילו כל המונים האלקטרוניים נמצאו תקינים.
חיבור המונה

אצל לקוחות ביתיים ועסקים קטנים, המונה מחובר ישירות למערכת החשמל של הלקוח.
בהתקנות תעשייתיות בעלות עומסי זרם גדולים, המונה אינו מחובר ישירות למערכת החשמל אלא מקבל את נתוני הצריכה דרך שנאי זרם. בהתקנה מעין זו המונה עשוי להיות מותקן הרחק מהשנאי, למשל בארון חשמל מרכזי.
חיבור המונה > חבלה במונה ומניעת זיופים

לעיתים צרכנים מחבלים במוני החשמל כדי להימנע מתשלום על צריכת החשמל, אך חברת החשמל מסוגלת לגלות פגיעה כזו בתוך זמן קצר ולהשית קנס על הצרכן הפוגע. בארצות הברית, למשל, כאשר חברת חשמל מזהה חבלה במונה היא רשאית לגבות תעריף גבוה במיוחד בשם " tampering tariff" עד לתיקון הפגיעה.
שיטה נפוצה של חבלה במונים אלקטרו-מכניים היא הדבקת מגנטים בחלק החיצוני של המונה. מגנטים אלה מאיטים או עוצרים את סיבוב הדיסקית במונה. שיטה נוספת היא שימוש מוגבר בזרם ישר, הפוגע בפעילות סלילי ההשראה במונה ומאיט את סיבובי הדיסקית. מוני חשמל מודרניים, הן אלקטרו-מכניים והן אלקטרוניים, מסוגלים לזהות חבלות כאלה ולתקן את המדידות בהתאם. המונים אף מעבירים התראה על חבלה לחברת החשמל. בדגמים רבים מותקנים גם חיישנים המזהים פתיחת כיסוי המונה, מדידות אנומליות של הרכיבים המגנטיים, תקלות בלחצנים, התקנה הפוכה, ותקלות נוספות במונה, בין אם כתוצאה מחבלה או מתקלה.
לרוב חבלות במוני החשמל נעשות על ידי צרכנים פרטיים הצורכים כמות גבוהה במיוחד של חשמל. צריכה כזו מאפיינת גידולי מריחואנה בלתי-חוקיים בדירות מגורים, פעולה הדורשת הפעלת תאורה רבה במשך כל שעות היממה. יחידות משטרה בארצות הברית הצליחו לגלות גידולים מסוג זה על ידי בדיקת חשבונות חשמל גבוהים במיוחד, וכתוצאה מכך המגדלים מנסים לרוב לגנוב חשמל כדי להסתיר את פעילותם.
צרכנים פרטיים נוספים הצורכים כמות גבוהה במיוחד של חשמל הם האקרים וכורי ביטקוין.
הערות שוליים

↑  ליאור נגה, המונה הדיגיטלי שיפיק לכם חשבון חשמל מדויק, באתר "ביזנס", ‏5 באפריל 2016 (ארכיון).
↑  אורן דורי, ‏התחרות בענף החשמל עולה שלב: מיליון מונים חכמים יותקנו בבתים, באתר גלובס, 18 באפריל 2022
↑  מונה חשמל יאפשר ללקוח להחליט כמה יצרוך, באתר וואלה, 8 בפברואר 2005.
↑  מונה תשלום מראש, באתר חברת החשמל.
↑  דוחות בדיקת מונים חברת החשמל, באתר חברת החשמל.
↑  מיכאל פרוסמושקין, כ-40 ק"ג סמים נתפסו במעבדת סמים בדירת גג ברעננה, ידיעה במקומון העיר רעננה, ‏8 בספטמבר 2016 (ארכיון).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535934505171  GND: 4151749-0  LCCN: sh85041831  NKC: ph417903 
מונה חשמל של חברת "Reason" הבריטית
מונה החשמל של ד"ר הרמן אהרון, המציג את הצריכה ביחידות של אמפר-שעה בחמישה מעגלים עם מחוגים.
שיטות תצוגה שונות בצג LCD
מונה דיגיטלי משדר נתונים, חברת החשמל בישראל
מונה חשמל בישראל, דגם מת"מ - מונה תשלום מראש. הוסב למצ"ח - מערכת צרכנות חדשה
מנגנון של מונה חשמל אלקטרו-מכני בריטי, בו מסומנים חלקי המונה במספרים 1 עד 7.

1. סליל השראה המודד מתח - חוט תיל דק, עטוף בפלסטיק ומלופף בכמה סיבובים.

2. סליל השראה המודד זרם - חוט תיל עבה, מלופף בשלושה סיבובים.

3. גלגל מכוון, מרכז את השדה המגנטי.

4. דיסקית אלומיניום מסתובבת.

5. בלמים מגנטיים לציר הדיסקית.

6. ציר עם גלגלי שיניים.

7. מחוגי תצוגה; המחוגים 1/10, 10 ו- 1000 מסתובבים בכיוון השעון, בעוד שהמחוגים 1, 100 ו- 10000 מסובבים נגד כיוון השעון.
מבצר רוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצודה, אתר ארכאולוגי, מוצב 
 מיקום:  קליפורניה קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1812
 תאריך פתיחה רשמי:  1812 
 קואורדינטות:  38°30′52″N 123°14′37″W﻿ / ﻿38.514444444444°N 123.24361111111°W﻿ / 38.514444444444; -123.24361111111
 www.fortross.org
 he
 
מבצר רוס הוא אתר היסטורי בקצה הצפוני של קליפורניה, שהוקם בשנת 1812 על ידי החברה הרוסית-אמריקאית. המבצר שימש כמרכז חקלאי ומסחרי לתמיכה במושבות הרוסיות באלסקה, ובנוסף כמעוז הדרומי ביותר של ההתיישבות הרוסית בצפון אמריקה. זו הייתה הקהילה הרב-אתנית הראשונה בצפון קליפורניה, עם שילוב של ילידי קליפורניה, ילידי אלסקה, רוסים, פינים ושוודים.
המבצר נרכש בשנת 1841 על ידי ג'ון סאטר (אנ') והמשיך לשמש כמרכז חקלאי עד שהוכרז כאנדרטה היסטורית של מדינת קליפורניה בשנת 1906.
היסטוריה > התקופה הפרה-היסטורית

אזור מבצר רוס השוכן בחוף הצפוני של קליפורניה היה מיושב על ידי בני העם הקאשיה פומו (אנ') במשך אלפי שנים לפני הגעת המתיישבים האירופים. האזור שימש את בני הקַשָאיָה פּוֹמוֹ כמקום מגורים ומחנות קיץ לניצול משאבי הים והאדמה המקומיים. בני הקַשָאיָה פּוֹמוֹ היו ידועים בכישורי הדייג שלהם ובאומנותם הקשורה לעיבוד משאבי הטבע המקומיים, כמו הדגים, האצות וצמחי הים.
העדויות הארכאולוגיות והאתנוגרפיות מצביעות על כך שבני הקַשָאיָה פּוֹמוֹ חיו בכפרים קבועים יחסית, שהיו חלק משיטות מחיה מורכבות ומתקדמות. הם השתמשו בכלים מגוונים, כגון כלי דיג, מכשירי ציד, וכלי עיבוד. הקַשָאיָה פּוֹמוֹ חיו באזור זה במשך תקופות ארוכות, והתרבות שלהם השתנתה והתפתחה בהתאם לתנאי הסביבה המשתנים.
בני הקַשָאיָה פּוֹמוֹ העניקו לאזור שבו נמצא מבצר רוס את השם "מתיני" (Metini). המשמעות של שם זה אינה ידועה בבירור, אך הוא מעיד על החשיבות הרבה שהעניקו בני הקַשָאיָה פּוֹמוֹ למקום זה. העדויות האתנוגרפיות מצביעות על כך שהאזור היה חלק בלתי נפרד מהמרקם החברתי והתרבותי של בני הקַשָאיָה פּוֹמוֹ.
הקַשָאיָה פּוֹמוֹ היו ידועים גם בטקסיהם הדתיים ובמערכת האמונות שלהם, שכללו פולחנים מורכבים ותרבות רוחנית עשירה. הם האמינו בכוחות הטבע וביכולת הריפוי של השמאנים שלהם, שהיו דמויות מרכזיות בחברה.
היסטוריה > התקופה הרוסית

אנשי רוסיה ממושבות אלסקה הגיעו תחילה לקליפורניה על גבי ספינות אמריקאיות. בשנת 1803, קברניטי ספינות אמריקאיות שכבר היו מעורבים בסחר בפרוות ימית של לוטרות ים בקליפורניה הציעו מספר משלחות ציד במיזם משותף לאלכסנדר אנדרייביץ' ברנוב, על חצי מניות תוך שימוש במפקחים רוסים וציידים ילידי אלסקה לצוד כלבי ים ולוטרות לאורך האלטה והבאחה קליפורניה. חוף. דיווחים שלאחר מכן של מפלגות הציד הרוסיות על רצועות חוף לא מושבות עודדו את ברנוב, המנהל הראשי של החברה הרוסית-אמריקאית (RAC), לשקול התיישבות בקליפורניה מצפון לגבול הכיבוש הספרדי בסן פרנסיסקו. בשנת 1806, השגריר הרוסי ביפן, ומנהל ה-RAC , ניקולאי רזאנוב, נטלו על עצמם משלחת סחר חקרנית לקליפורניה כדי להקים אמצעי רשמי לרכישת אספקת מזון בתמורה לסחורות רוסיות בסן פרנסיסקו. בעוד אורחי הספרדים, הקפטן של רזאנוב, סגן חווסטוב, חקר והתווה את החוף מצפון למפרץ סן פרנסיסקו ומצא אותו לא תפוס לחלוטין על ידי מעצמות אירופיות אחרות. עם שובו לנובוארכנגלסק (המלאך החדש), המליץ רזאנוב לברנוב, ולקיסר אלכסנדר, להקים יישוב בקליפורניה.
התקופה הרוסית במבצר רוס החלה בשנת 1812, כאשר החברה הרוסית-אמריקאית הקימה את המבצר כמוצב חקלאי ומסחרי לספק מזון והתיישבות לרוסיה באלסקה. המבצר הוקם בהנהגת איוואן קוסקוב, שהוביל משלחת של 25 רוסים ו-80 אנשי אליאוט (Aleut) מצפון אלסקה.
המבצר נבנה עם מטרות חקלאיות ומסחריות, וכולל מבנים לשימושים שונים כמו מחסנים, מגורים, ומבני עבודה. הרוסים הביאו עימם ידע חקלאי וטכנולוגיות מתקדמות, והקימו את טחנת הרוח הראשונה בקליפורניה, בתי מלאכה, ואפילו מספנה לבניית ספינות. הם גידלו גידולים חקלאיים שונים כמו חיטה, שעורה ותפוחי אדמה, והביאו עימם חיות משק כמו פרות, כבשים וסוסים.
הרוסים קיימו יחסי מסחר ודו-קיום עם בני הקַשָאיָה פּוֹמוֹ ועמים ילידיים אחרים באזור. הם ניהלו מערכת יחסים מורכבת שכללה סחר בפרוות, מזון ומשאבים אחרים. בנוסף, נישואין בין רוסים לבין בני העמים הילידים היו נפוצים, ויצרו קהילה מעורבת של צאצאים משותפים.
בשנת 1841, בעקבות קשיים כלכליים והלחץ המתמשך מצד מקסיקו וארצות הברית, נמכר המבצר לג'ון סאטר, יזם מקליפורניה המקסיקנית, מה שסימן את סיום התקופה הרוסית והמעבר לשלטון מקסיקני.
היסטוריה > התקופה האמריקאית

לאחר מלחמת מקסיקו-ארצות הברית והסכם גואדלופה אידלגו שהעביר בין היתר את שטח קליפורניה לארצות הברית, הפך האזור לשטח חקלאי שופע, ששימש למגוון גידולים חקלאיים וגידול חיות משק. בתקופה זו, האזור התפתח למרכז חקלאי חשוב, עם ייצור נרחב של חמאה ותפוחים.
החווה נוהלה על ידי מספר בעלי אדמות, והיוותה חלק בלתי נפרד מההתפתחות הכלכלית של קליפורניה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. הבעלים ניהלו את האזור כעסק חקלאי משגשג, והצליחו לפתח את החקלאות המקומית.
במהלך המאה ה-20, העברה הבעלות על מצודת רוס עברה מסאטר לידיים פרטיות שונות ולבסוף לג'ורג' וו. קול.
בשנת 1903, נרכש האזור מהמשפחה על ידי ליגת ציוני דרך של קליפורניה (California Landmarks League). שלוש שנים מאוחר יותר, הועברה הבעלות למדינת קליפורניה לשימור ושחזור כאנדרטה היסטורית מדינתית. מאז, רכשה המדינה שטחים נוספים סביב המצודה למטרות שימור. המחלקה לפארקים ופנאי של קליפורניה יחד עם מתנדבים רבים השקיעו מאמצים רבים בשחזור ובנייה מחדש של המצודה.
אבני דרך > המאה ה-16 וה-17

1542–1543: חואן רודריגס קבריו מבקר בסן דייגו, איי פאראלון, כף מנדוסינו וכף בלנקו.
1579–1639: חלוצים רוסים מתקדמים מזרחה לסיביר ולאוקיינוס השקט.
1602: סבסטיאן ויסקאינו מגלה את אזור נהר קולומביה, מכנה את איי פאראלון, פוינט רייס וריו סבסטיאן (נהר רוסי של ימינו).
אבני דרך > המאה ה-18

1728: ויטוס ברינג ואלכסיי צ'יריקוב חוקרים את מצר ברינג.
1741–1742: ברינג וצ'יריקוב תובעים את אלסקה עבור רוסיה.
1769: גספר דה פורטולה מגלה את מפרץ סן פרנסיסקו.
1775: חואן פרנסיסקו דה לה בודגה אי קואדרה עוגן במפרץ בודגה וסוחר עם האינדיאנים המקומיים.
1784: גריגורי ושליקהוב ואשתו נטליה מקימים בסיס באי קודיאק.
1799: החברה הרוסית-אמריקאית מקימה את נובו ארכנגלסק (סיטקה, אלסקה).
אבני דרך > המאה ה-19

1806: ניקולאי רזאנוב, שגריר האימפריה ביפן ומנהל חברת רוסיה-אמריקה, מבקר בפרסידיו של סן פרנסיסקו.
1806–1813: ספינות אמריקאיות מביאות רוסים וילידי אלסקה לציד פרוות בקליפורניה.
1808–1811: איוון קוסקוב נוחת במפרץ בודגה, בונה מבנים וצד באזור.
1812, 15 במרץ: קוסקוב מגיע לנמל רומיאנצב עם 25 רוסים ו-80 ילידי אלסקה ומקים את מבצר רוס.
1812, 11 בספטמבר: המבצר מוקדש לכבוד שמו של הקיסר אלכסנדר הראשון.
1816: משלחת חקר רוסית בראשות קפטן אוטו פון קוצבו וכללה את אדלברט פון שאמיסו לודוויג כוריס מבקרת בקליפורניה.
1817, 22 בספטמבר: קפטן ליאונטי גאגמייסטר חותם על הסכם עם ראשי השבטים המקומיים על רכישת קרקעות בסמוך למבצר רוס.
1818: הספינה רומיאנצב נבנית במבצר רוס, ואחריה בולדיקוב, וולגה וקיאחתה.
1821: צו קיסרי רוסי מעניק זכויות אזרחיות מוגנות על ידי החוק לילידי אלסקה וקריאולים.
1836: האב וניאמינוב (סנט אינוסנט) מבקר במבצר רוס, עורך שירותים ומבצע מפקד אוכלוסין.
1841, דצמבר: רוטשב מוכר את מבצר רוס ואת הקרקעות הנלוות לג'ון סאטר.
אבני דרך > המאה ה-20 וה-21

1903: ליגת ציוני דרך של קליפורניה (California Landmarks League) רוכשת את השטח של 2.5 דונם של המבצר מג'ורג' וו. קול ב-3000 דולר.
1906: המבצר מועבר לוועדת הפארקים המדינתיים של קליפורניה.
1906, 18 באפריל: רעידת האדמה הגדולה של קליפורניה גורמת נזק משמעותי למבני המבצר.
1916: מבצר רוס משוחזר חלקית.
1970: שריפות במבצר רוס הורסות את הקפלה ופוגעות בגג בית רוטשב.
1971: מבצר רוס משוחזר שוב חלקית.
1974: מבצר רוס המשוחזר נפתח רשמית.
1976–1979: הכביש CA 1 נהרס באמצע המבצר.
2010: בית רוטשב נפתח כמוזיאון בית.
2010: מזכר הבנות נחתם בסן פרנסיסקו בין מדינת קליפורניה לבין חברת רנובה הרוסית להמשך תחזוקת המבצר.
2012, 15 במרץ: מפרץ בודגה חוגג 200 שנה כנמל הראשי של רוסיה בקליפורניה.
2012, אפריל: נהר הרוסי בג'נר חוגג 200 שנה לשם סלביאנקה.
2012, אוגוסט: משלחת אמריקאית מבקרת בטוט'מה, רוסיה, לרגל 875 שנה לטוט'מה ו-200 שנה להקמת מבצר רוס.
2012: מבצר רוס חוגג 200 שנה להקמת ההתיישבות הרוסית באירוע היסטורי שנמשך יומיים, בנוכחות של מעל 6,500 אנשים.
2012, ספטמבר: משלחת קשאיה לרוסיה. משלחת בלתי רשמית מקליפורניה מתארחת ברוסיה לרגל ביקורם הראשון של הקשאיה ברוסיה.
2012, אוקטובר: טחנת רוח משוחזרת ומוקדשת בפארק.
הערות שוליים

1 2  Ballard, Hannah (1997). "Ethnicity and Chronology at Metini, Fort Ross State Historic Park, California" (PDF). Kroeber Anthropological Society Papers: 116–140.
1 2  Kashaya Pomo Tribe (Kashia) - Sonoma Coast, California, www.fortross.org (באנגלית)
1 2 3  Ivan Kuskov - founder and first manager of Fort Ross, www.fortross.org (באנגלית)
↑  Khlebnikov, K. T. (1973). Baranov, chief manager of the Russian colonies in America. Kingston, Ont.: Limestone Press. ISBN 0-919642-50-0. OCLC 1008363.
↑  Spencer-Hancock, D.; Pritchard, W. E.; Kaliakin, I. (1980-12-01). "Notes to the 1817 Treaty between the Russian American Company and Kashaya Pomo Indians". California History (באנגלית). 59 (4): 306–313. doi:10.2307/25158003. ISSN 0162-2897. JSTOR 25158003. אורכב מ-המקור ב-2023-04-06. נבדק ב-2023-04-06.
↑  Mitchell, Kathryn (1984-01-01). "Fort Ross, Russian Colony in California, 1811-1841". Dissertations and Theses. doi:10.15760/etd.3106.
↑  "Sonoma County group in Russia exploring North Coast roots". Santa Rosa Press Democrat. 8 בספטמבר 2012. נבדק ב-10 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553855305171  BnF: cb13927413p (data)  GND: 4320996-8  LCCN: sh92001820  NARA: 10043230  NKC: ge913374  SUDOC: 168548259  VIAF: 145571551   WorldCat (עם VIAF): 145571551 
מבט על פורט רוס בשנת 1828. מהארכיון של החברה ההיסטורית של פורט רוס.
יישוב רוס, 1841, מאת איליה גברילוביץ' ווזנסנסקי.
מיכאל אנמאן

| --- | --- |
 לידה:  1 בפברואר 1676 Enköping, שוודיה 
 פטירה:  5 באוקטובר 1714 (בגיל 38) אופסלה, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 ידוע בשל:  מסעו במזרח 1711–1713
 השכלה:  אוניברסיטת אופסלה 
 מקצוע:  כומר, מזרחן
 מעסיק:  אוניברסיטת אופסלה 
 
מיכאל אנמאן; מבחר פרקים מיומניו, "מסע במזרח 1711–1712" (קובצו מתוך כתבי יד, נערכו ונדפסו רק ב-1889)
מפת מכה והכעבה שאנמאן הביא עימו ממסעו במזרח; נרכשה ב-1717 מעזבונו ואצורה מאז בספריית אוניברסיטת אופסלה
מיכאל אֶנֶמאן (Michael Eneman;‏ 1 בפברואר 1676, אנשופינג (אנ'), שוודיה – 5 באוקטובר 1714, אופסלה, שוודיה) היה מזרחן שוודי, איש דת ופרופסור באוניברסיטת אופסלה. ביקר בארץ ישראל בשנים 1711–1712.