רעידות האדמה בניו מדריד (1811–1812)
התפרושת המרחבית של הנזקים

המחקר המעמיק והמקיף ביותר אודות התפרושת המרחבית של הנזקים שנגרמו ברעידות האדמה הללו, בוצע על ידי אוטו נוטלי (Otto Nuttli) ואשר פורסם בשנת 1973. הוא ניתח את רוב התעודות ההיסטוריות הראשוניות ובנות התקופה, אשר דיווחו על הנזקים, והעריך על פיהם את העוצמה הסייסמית ביישובים רבים שבכמה וכמה מדינות הגובלות עם אזור מוקדי רעידות האדמה הללו. הוא בחן את הדיווחים בנפרד לכל רעידת אדמה. הרעידה הראשונה הורגשה על פני שטח של כ-5 מיליון קילומטרים רבועים. זהו שטח הגדול פי 5 מהשטח שהורגשה בו רעידת האדמה הגדולה שהרסה את סן פרנסיסקו בשנת 1906, רעידת 1811, וגם אחיותיה הורגשו למרחוק, למשל: במונטריאול שבקנדה, בוושינגטון הבירה ובמדינות ניו אינגלנד שבצפון-מזרח ארצות הברית. האפיצנטר של רעידת 1811 היה כ־50 ק"מ מדרום לניו-מדריד, ליד העיירה קארותרסוויל (אנ') דהיום, מתחת לנהר המיסיסיפי. האפיצנטר של הרעידה השנייה שהתרחשה ב-23 ינואר 1812 היה באותה סביבה, והרעידה השלישית הייתה כ־50 ק"מ צפונה משם, ליד העיירה ניו-מדריד, גם כן מתחת לנהר המיסיסיפי.
הרעידה הראשונה התרחשה בשעה 02:15, אור ליום 16 בדצמבר 1811. מצודה של הצבא ליד העיר ממפיס, טנסי דהיום (Fort Pickering), המרוחקת כ-150 ק"מ מהמוקד של הרעידה הראשונה נהרסה. העיירה ניו-מדריד נהרסה חלקית, ועיירה קטנה יותר ליד האפיצנטר, בשם "ליטל פריירי" (Little Prairie - לא ברור הקשר לסדרת הטלוויזיה לילדים "בית קטן בערבה") ננטשה על ידי יושביה עקב תופעות של התנזלות שם. גדות נהר המיסיסיפי קרסו באזור העיירה, ומפלים זמניים נוצרו עקב תופעות השבירה שהגיעו לפני השטח בנתיב זרימת המים. מי תהום עלו והציפו שטחים נרחבים משני צידי גדות הנהר, וכשהחלו להתנקז אליו, נוצר "סייש" (פסאודו צונאמי באגמים או נהרות) שהתקדם במעלה הנהר. עצים נקרעו ממקומם על שורשיהם (ראו איור תחריט העץ), בעיר סנט לואיס, המרוחקת כ-270 ק"מ מהמוקד בתים רבים קרסו חלקית, כך גם בעיר בנאשוויל המרוחקת כ-300 ק"מ. ערים מפורסמות אחרות שניזוקו היו: סינסינטי שבמדינת אוהיו; נוקסוויל, טנסי; וצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. הרעידה הראשונה הורגשה היטב ב-נורפוק וריצ'מונד שבווירג'יניה; בוושינגטון הבירה; בסוואנה, ג'ורג'יה; ניו אורלינס, לואיזיאנה; ובצ'ארלסטון, שבניו המפשייר הרחוקה. אין דיווחים על עוצמת ההרס והנזקים ממערב לאזור האפיצנטר, מכיוון שלעת ההיא טרם נוסדה התיישבות "אירופאית" שם, ואזור ניו-מדריד היה אזור ספר מערבי מובהק. העוצמה הסייסמית המקסימלית ברעידה זו הייתה בין X ל-XI לפי "סולם מרקאלי המותאם" שהדרגה המקסימלית בו היא XII. בשעה 08:15 התרחשה רעידה עוקבת (Aftershock) שמוערכת בהערכה מינימליסטית על ידי החוקרים הנ"ל ואחרים למגניטודה 7. אם ניקח בחשבון את חוק Bath, הרי שהרעידה של ה-16 בדצמבר 1811 הייתה במגניטודה של מעל 8, הנחה שלא עומדת בסתירה למופיע בפתיח לעיל, ומתבססת גם על הערכותיהם של ריכטר, וג'ונסטון ושוויג.
הרעידה השנייה התרחשה בשעה 09:00, בבוקר ה-23 בינואר 1812. גודלה מוערך ל-7.8 בסולם ריכטר או המומנט. היא הורגשה היטב אפילו ביורק שליד טורונטו, קנדה, ובכל האזורים שנפגעו ברעידה הראשונה ובעוצמות דומות. הרעידה השלישית שהתרחשה שבועיים לאחר מכן, ב-7 בפברואר 1812 בשעה 03:45, מוערכת על פי אותם חוקרים למגניטודה 8. שתי הרעידות הללו הרסו לחלוטין את העיירות והכפרים שבסביבת ניו מדריד. זו האחרונה הייתה ממוקמת לפני הרעידות כ-8 מ' מעל גדת נהר המיסיסיפי, בעוד שלאחר שלוש הרעידות הייתה ממוקמת רק 4 מ' מעליו. מקורות התקופה, אליבא דהחוקרים האלה, מציינים, שהרעידה השלישית הייתה החמורה מבין השלוש, אך מוסיפים שכמעט ולא היה ניתן להעריך ערכי עוצמה סייסמית מרעידה זו, מכיוון שרוב מקורות התקופה ציינו נזקים והרס שהצטברו בשלוש הרעידות, ואלו שיוחסו רק לרעידה השלישית, ייתכן ולא לקחו בחשבון ערעור יסודות המבנים בשתי הרעידות הקודמות. גם הרעידה הזו הורגשה היטב במקומות מרוחקים כמו העיר ניו יורק. וושינגטון הבירה, בולטימור, מרילנד ודרומה עד ניו אורלינס, לואיזיאנה.
בספרה הביוגרפי של סוזן האפתבנית:אנSusan Hough על צ'ארלס ריכטר, היא פותחת את ספרה בתיאור מתומצת של רעידות האדמה הללו שהתרחשו באזור ניו מדריד, ועל בסיס מקורות התקופה. על פי התיאורים שהביאה: עצים התכופפו כאילו הם באים אל הקרקע, ושוב, אחד כאילו קם ומתכונן מחדש, ומתכופף לכיוון השני, נשבר לשניים, ונוחת על הקרקע "בהתרסקות אדירה";, פעמוני הכנסייה בבוסטון הטלטלו וצלצלו; משקעים רכים לאורך נהר המיסיסיפי פינו את מקומם ומי הנהרות האדירים נשפכו כמו גלים באמבטיה, ואפילו התהפכו לזמן קצר לאחר רעידת האדמה ב-7 בפברואר, היינו שינו את כיוון זרימתם אל מעלה הזרם; רחוק יותר, לגלים המוחלשים היה עדיין מספיק כוח לסדוק קירות לְבֵנים בסנט לואיס, להפיל ארובות בלואיוויל שבקנטקי, להניף דלתות ארונות בסינסינטי ולפגוע בקירות גבס רחוקים כמו חוף דרום קרוליינה, והפעמון של כנסיית סנט פיליפ(אנ') בצ'ארלסטון, שבמדינה, הופעל.