stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאניה
אבחנה מבדלת

אבחנה מבדלת של מאניה תיקח בחשבון כל הסבר חלופי העלול ליצור תסמינים קליניים דומים למאניה:
מצבים רפואיים גופניים כמו פעילות יתר של בלוטת התריס (היפרתירואיזם)
טיפולים תרופתיים (תרופות נוגדות דיכאון)
טיפולים רפואיים לא תרופתיים (למשל נזעי חשמל)
קיום של הפרעות נפשיות שקדמו להופעת המאנייה (אנורקסיה נברוזה, הפרעה כפייתית קשה, ודיכאון.
במקרים של פסיכוזה קשה האבחנה המבדלת תהיה מהפרעות פסיכוטיות אחרות כמו סכיזופרניה או הפרעה סכיזו-אפקטיבית.
ראו גם

הפרעה דו־קוטבית
היפומאניה
הערות שוליים

1 2 3  חנן מוניץ (עורך), פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, שישית, דיונון, 2016, עמ' 277-278
↑  American Psychiatric Association., Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM–5), 5, WDC: American Psychiatric Association., 2013, עמ' 124
↑  L N Yatham, S Beaulieu, A Schaffer, M Kauer-Sant'Anna, Optimal duration of risperidone or olanzapine adjunctive therapy to mood stabilizer following remission of a manic episode: A CANMAT randomized double-blind trial, Molecular Psychiatry 21, 2016/08, עמ' 1050–1056 doi: 10.1038/mp.2015.158
↑  C. Mar Bonnín, María Reinares, Diego Hidalgo-Mazzei, Juan Undurraga, Predictors of functional outcome after a manic episode, Journal of Affective Disorders 182, 2015-08-15, עמ' 121–125 doi: 10.1016/j.jad.2015.04.043
↑  Lynn Boschloo, Annet T. Spijker, Erik Hoencamp, Ralph Kupka, Predictors of the Onset of Manic Symptoms and a (Hypo)Manic Episode in Patients with Major Depressive Disorder, PLOS ONE 9, 2014-09-26, עמ' e106871 doi: 10.1371/journal.pone.0106871
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537284905171  LCCN: sh96000104  LNB: 000341568  NKC: ph134896 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לימבו

ערך זה עוסק במקום מיתולוגי. אם התכוונתם לריקוד משחק, ראו .
לִימבּוֹ (מלטינית מאוחרת, מהמילה הטווטונית "limbus" שפירושה אימרת הבגד, גבול) בתאולוגיה של הכנסייה הקתולית הוא הגבול בין גיהנום לגן עדן שבו שוהות נשמות של אנשים שלא חטאו אישית אך לא נוקו מהחטא הקדמון. על אף שלא נידונו להיענש, נשמות אלו אינן נהנות מהשהות הנצחית עם אלוהים בגן עדן.
מושג הלימבו התפתח כנראה באירופה בימי הביניים. קיימים שני סוגים של לימבו בתאולוגיה הנוצרית-קתולית:
לימבו האבות – בו שהו באופן זמני נשמות הקדושים הקדמונים שמתו לפני תחייתו של ישו.
לימבו הילדים – בו שוהות באופן קבוע נשמות התינוקות שמתו לפני שהוטבלו.
ישו בלימבו - דומניקו בקפומי
מושג זה אינו חלק מהדוקטרינה הרשמית של הכנסייה (בהשוואה לכור המצרף למשל). על פי ספרי ההדרכה הרשמיים של הכנסייה, "לימבו" הוא מצבן של נשמות שלכאורה אינן ראויות לגיהנום, אך אינן יכולות לפסוע בנתיב השמימי לגן העדן.
בהשאלה נעשה שימוש במונח זה בספרות האנגלית (לדוגמה בגן העדן האבוד של ג'ון מילטון) לתיאור מקום או מצב של ריתוק או בידוד, כלומר ל"כלא". מהספרות עברה המלה לשפה האנגלית לתיאור מצב של אדם או מיזם הנמצאים בקיפאון עד שפעולה חיצונית תניע אותו.
לימבו האבות (limbus patrum)

מכונה גם "חיק אברהם". קטעים אחדים בברית החדשה תומכים באמונה כי אנשים טהורים שמתו לפני תחייתו של ישו לא עלו לגן עדן אלא נאלצו להמתין שישו יפתח את שערי גן עדן. ישו אמר ל"גנב הטוב" כי שניהם יהיו יחדיו "היום" ב-"גן עדן" (הבשורה על-פי לוקאס כג 43). אך בין תחייתו של ישו לעלייתו השמימה אמר ישו לחסידיו כי הוא "עדיין לא עלה לאביו" (הבשורה על-פי יוחנן כ 17). הוא גם מתואר כמי שמטיף ל"נשמות שבכלא". בימי הביניים תיארו לעיתים מחזות דתיים את ישו המוביל התקפה דרמטית המכונה "שידוד הגיהנום" במהלך שלושת הימים בין הצליבה לתחייה. התקפה זו הוצגה כשחרור נשמותיהם של הצדיקים והובלתן המנצחת לגן העדן. דימויים אלה מצויים עדיין בליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית בין יום שישי הטוב לפסחא.
לימבו הילדים (limbus infantium או puerorum)

על פי ההלכה הקתולית נידונה נשמתו של מי שלא הוטבל אך לא חטא (כדוגמת תינוקות שמתו בטרם הוטבלו, או הסובלים מפיגור שכלי) לשהות בלימבו.
החשיבות המהותית של סקרמנט הטבילה בתאולוגיה הקתולית חייבה את המסקנה כי מי שלא הוטבל אינו זכאי להיכנס לגן העדן. על פי תאולוגיה זו, אדם מטוהר מהחטא הקדמון של הטבע האנושי על ידי הטבילה, שבה הוא מתאחד עם ישו שהסיר מהאנושות חטא זה. לפיכך נמנע מאלו שלא הוטבלו לחוות את ה"חזון המבורך" שממנו נהנות נשמות בגן עדן. אבות הכנסייה הקתולית כדוגמת אוגוסטינוס קבעו באופן פסקני כי במקרה זה ילכו נשמות התינוקות שמתו בטרם הוטבלו לגיהנום.
הצהרות של הכנסייה הקתולית במאות ה-13 וה-15 קבעו כי נשמות של אלו שמתו כשחטאם היחיד היה החטא הקדמון (כלומר תינוקות שטרם הוטבלו) אכן יורדות לגיהנום אבל מקבלות עונשים קלים מאלה האשמים בחטא ממשי. קללת התינוקות ומידת קלות העונש שלהם הפכו חלק מהאמונה, אך המקום בשאול בו שוכנות נשמות אלה ואופי העונשים שיקבלו נותרו פתוחים. תאולוגים אחדים סוברים כי התינוקות בלימבו סובלים מידה מסוימת של עצב בשל האושר האלוהי שנגזל מהם. אחרים, כדוגמת תומאס אקווינס, סוברים כי הם נהנים מאושר טבעי בלתי מוגבל, שאינו נפגם מתחושת האובדן של האושר העל־טבעי שיכלו לחוות לו הוטבלו.
בשנים האחרונות יש מגמה לבטל את קיומו של לימבו הילדים, בין השאר משום שמונח זה מחליש את טיעוניהם של הקתולים כי ביצוע הפלה מלאכותית שקול לרצח כיוון שהעובר הוא אדם שלם. כך למשל האפיפיור יוחנן פאולוס השני באנציקליקה Evangelium Vitae (בשורת החיים) נגע בנושא כשכתב על ה"קורבנות" של ההפלות. הוא אמר כי הכנסייה אינה יודעת את גורלם של תינוקות שלא הוטבלו, אך הציע לקתולים לבטוח באהבתו ובחמלתו של אלוהים.
האפיפיור לשעבר בנדיקטוס ה-16 שקל כנראה לאשר את הקטכיזם של ועדה בינלאומית של תאולוגים (שהוא עמד פעם בראשה) שהתכנסה בדצמבר 2005 והכריזה שהלימבו אינו חלק מהגיהנום ואף פעם לא היה, וכי גבר או אישה חייבים לחטוא מעבר לחטא הקדמון על מנת שישכנו במחיצתו של השטן.
מבצע בולבנק

מבצע בולבנק (בדנית: Operation Bøllebank) הוא כינוי לקרב שנערך ב-29 באפריל 1994 כחלק ממלחמת בוסניה. בקרב זה, ניסו כוחות סרבים לארוב לכוח דני שנשלח לסייע לכוחות שוודים ונורווגים שניצבו ליד טוזלה. הדנים הצליחו להדוף את המארב ללא נפגעים.
רקע

אלימות ומלחמת אזרחים ברחבי הבלקן החלו ב-1991 עם קריסתה של יוגוסלביה. החל משנת 1992 גלשו הקרבות לבוסניה והרצגובינה כאשר המדינה ניסתה לקבל עצמאות והכרה. בתקווה להניח את היסודות להסכמי שלום ולמזער את ההשלכות ההומניטריות של הלחימה, פרס האו"ם כוחות שמירת שלום בבוסניה זמן קצר לאחר תחילת הסכסוך. בשנת 1992, זמן קצר לאחר התפשטות המלחמה לבוסניה והרצגובינה, הוקם כוח ההגנה של האו"ם (UNPROFOR) ונשלח לאזור, בין היתר, כדי לקדם מאמצים הומניטריים ברחבי בוסניה והרצגובינה. הכוח גדל בהדרגה עד שבמרץ 1995 כלל למעלה מ-38,000 חיילים מרחבי העולם. ב-1993 הכריזה מועצת הביטחון של האו"ם על הקמת שישה "אזורים בטוחים" ברחבי המדינה: סרייבו, טוזלה, סרברניצה, ביחאץ', גוראז'דה וז'פה. מטרתם הייתה להגן על אזרחים מפני הצבא הבוסני-סרבי המתקדם והאלימות נגד אוכלוסיות אזרחיות במהלך ההתקדמות.
יצירת האזורים הבטוחים תרמה לביקורת גוברת והולכת על שיטות שמירת השלום של האו"ם. למרות שהצדדים נדרשו להתייחס לאזורים שהוקמו כ"בטוחים" בהתאם להחלטת מועצת הביטחון, חיילי האו"ם המנהלים ומגנים על האזורים קיבלו מעט אמצעים מעשיים לקיום המנדטים שלהם. בעוד שבאופן עקרוני חיילי האו"ם הוסמכו להשתמש בכוח לצורך הגנה עצמית ולתאם סיוע אווירי למשימותיהם עם כוחות נאט"ו, הנהגת האו"ם נמנעה אסטרטגית ממצבים שאפשרו לשומרי השלום להשתמש בכוח באופן לגיטימי, אלא ציפו שעצם נוכחותם תרתיע התקפות אפשריות וישמרו את ביטחונם של תושבי האזורים הבטוחים.
לפני פרוץ הקרבות היו בטוזלה כ-170,000 אזרחים. לאחר שהעיר הוכרזה כאזור בטוח, החלו תושבים מהערים הסמוכות לנהור אליה ואוכלוסייתה גדלה ל-370,000. טוזלה נחשבה ליעד אסטרטגי במיוחד עבור כוחות האו"ם, בין היתר מכיוון שהיא גבלה בין השטחים שנשלטו בידי הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה לשטחי רפובליקה סרפסקה הסרבית. כמו כן, בטוזלה נמצאו כמה משדות התעופה הגדולים בארץ. מועצת הביטחון של האו"ם הטילה את הגנת טוזלה על "הגדוד הנורדי השני" (NORDBAT 2) – גדוד שכלל 1,246 חיילים מדנמרק, נורווגיה ושוודיה. כמפקד הגדוד מונה אוברסט לארס מלר הדני. ב-17 באוגוסט 1993 אישר הפולקטינג משלוח של 10 טנקים מדגם לאופרד 1 לעזרת הכוחות בטוזלה.
המבצע

החל מתחילת 1994 החלו הכוחות הסרבים לתקוף את האזורים הבטוחים של האו"ם. הסרבים הפגיזו ללא הרף את שדות התעופה של טוזלה. במטרה להגן על שדות התעופה, גיבשו הכוחות הדנים את "תוכנית בולבנק" אשר במסגרתה הועמדו הטנקים הדנים בכוננות להגן על שדות התעופה בכל עת. ב-29 באפריל 1994 קיבלו הדנים דיווח על פיו הסרבים מפגיזים את עמדה "טנגו 2" – עמדת תצפית שהייתה מאוישת בחיילים נורווגים ושוודים. שבעה מתוך עשרת הטנקים הדנים נשלחו לעמדה במטרה לסייע למותקפים.
כאשר הטור הדני התקרב לכפר סרצ'י, 8 ק"מ מזרחית לטוזלה, הוא נקלע למארב של כוחות סרבים שהחלו להפגיז אותו באמצעות קני ארטילריה ונ"ט, ואף 3 טנקי T-55. חמישה טנקים נותרו בסרצ'י במטרה למשוך את האש, בזמן ששני טנקים המשיכו בדרך אל טנגו 2. כאשר הגיעו הטנקים לכפר קלייז'ה – היישוב הסמוך ביותר לעמדה – הם נתקלו במארב סרבי נוסף ונאלצו לעצור. מפקד הטור הדני יצר קשר עם כוחות נאט"ו וביקש תמיכה אווירית, אולם סורב. בלית ברירה, החליטו הדנים להחזיר אש לתוקפיהם. החל מרגע זה, השתבש המארב הסרבי לחלוטין. שלושת הטנקים נהרסו, וכך גם מחסן תחמושת וכמה בונקרים. הסרבים נאלצו לסגת תוך שהם מותירים מאחור את הרוגיהם. הסרבים דיווחו על תשעה הרוגים בלבד, אולם לפי הדיווחים הדנים מספרם הגיע ל-150. הדנים עצמם הצליחו לחזור לטוזלה ללא נפגעים פרט לטנק אחד שניזוק קלות.
אחרית דבר

למבצע בולבנק לא הייתה השפעה צבאית על המשך מהלכה של מלחמת בוסניה. עם זאת, הוא גרם לזעזוע פוליטי בדנמרק. מנהיגי האופוזיציה הדנית טענו שעצם משלוח הטנקים לבוסניה היה פרובוקציה שהחריפה את המתקפות הסרביות. מטה כוחות האו"ם בזגרב הורה לפתוח בחקירה האם הדנים השתמשו בכוח מוגזם במהלך המבצע. מסקנת החקירה הייתה שהדנים פעלו כיאות, והשיבו אש רק כאשר לא נותרה להם ברירה. עם זאת, מפקדת האו"ם הגיעה למסקנה שכוח ההגנה מסורבל ואינו ממלא את תפקידו כיאות במרץ 1995 פורק כוח ההגנה ושמירת השלום בבוסניה חזרה לידי מפקדת האו"ם בזגרב.
מואנג'ודארו

מואנג'ודארו (באורדו: موہن جوڈڑو; בהינדי: मोएन-जोदड़ो) הייתה אחת מערי תרבות עמק האינדוס. חורבותיה נמצאות כ-80 ק"מ מדרום-מערב לעיר סוקור שבפקיסטן והיא מוכרת על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. העיר נשמרה במצב טוב יותר מאשר העיר האראפה (שנמצאת במרחק של כ-600 ק"מ ממנה), ומהווה מקור מוצלח יותר למידע על התרבות ששכנה באזור. היא נבנתה במאה ה-26 לפנה"ס וננטשה במאה ה-17 לפנה"ס, ככל הנראה בשל שינוי במסלול הנהר אשר סיפק את צורכי התושבים. ארכאולוגים גילו את חורבות העיר בשנות העשרים של המאה ה-20, ואתר החפירות נמצא בסכנה עקב עליית מפלס מי התהום בעמק נהר האינדוס.
שפת תושבי עמק האינדוס טרם פוענחה, ושמה האמיתי של העיר, כמו גם של ערים נוספות שנתגלו באזור, ובאזור פונג'ב וגוג'ראט אינו ידוע. "מואנג'ודארו" בשפה הסינדית פירושו "תל המתים".
מואנג'ודארו היא עיר מרשימה בהתחשב בעתיקותה. הייתה זו עיר מתוכננת, אשר התבססה על רשת של רחובות ומבנים שנבנו מלבנים עשויות בוץ אפוי, לבנים שיובשו בשמש, ועץ חרוך. בשיאה התגוררו בה כ-35,000 נפש. הייתה לה מערכת ביוב מתקדמת, מבנים חד-קומתיים ודו-קומתיים, ובית מרחץ ציבורי גדול. בית המרחץ נבנה מעל שכבה של זפת טבעית, אשר מנעה את דליפת המים. בעיר גם הייתה באר גדולה, אסם ושוק מרכזי. היה בה גם בניין ובו כבשן תת-קרקעי, ככל הנראה לחימום מי רחצה. העיר מחולקת לשני חלקים: המצודה והעיר התחתונה. רוב שטחה של העיר התחתונה טרם נחשף, אך במצודה נחשף בית המרחץ, אזור מגורים שבו התגוררו כ-5,000 בני-אדם, ושני אולמות גדולים.
העיר נהרסה ונבנתה מחדש לפחות שבע פעמים, ככל הנראה בשל הצפת נהר האינדוס. הערים נבנו אחת על חורבות השנייה.
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  לואיס אוסמן 
 תאריך יצירה:  1969 
 נתונים על היצירה
 משקל:  1.36 ק"ג 
 מיקום:  בית התכשיטים
 
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס (באנגלית: Crown of Charles, Prince of Wales) הוא כתרו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. בכתר זה נעשה שימוש בעת הענקת תואר נסיך ויילס לצ'ארלס, בשנת 1969.
רקע

לאחר שהמלך אדוארד השמיני ויתר על כיסאו בשנת 1936 ויצא לגלות בצרפת הוא לקח עמו את כתר ג'ורג', נסיך ויילס (בניגוד לחוק הבריטי האוסר על הוצאת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת משטחי הממלכה המאוחדת). כתר זה שימש מאז שנת 1902 ככתרו של נסיך ויילס בטקסים רשמיים. כתר ג'ורג', נסיך ויילס הושב לבריטניה רק לאחר מותו של אדוארד בשנת 1972.
ייצור הכתר

בהיעדר הכתר הרשמי של נסיך ויילס, ומאחר שלא ניתן היה להשתמש בכתר פרידריק, נסיך ויילס בשל גילו ומצבו, הוחלט שלצורך הענקת התואר נסיך ויילס לנסיך צ'ארלס יוזמן כתר חדש. הטקס נערך בטירת קארנארפון בוויילס ב-1 ביולי 1969.
תיאור הכתר

כתר צ'ארלס, נסיך ויילס, עוצב בסגנון האופייני לכתרי יורשי העצר של אנגליה והממלכה המאוחדת. סגנון זה נקבע על ידי המלך צ'ארלס השני, ובהתאם לו היה לכתר שני חצאי קשתות בלבד (היינו קשת אחת בלבד מעל הכתר) ולא ארבעה חצאי קשתות, כמקובל בכתרי המונרך. מעל שני חצאי הקשתות מחובר מונד (גלובוס) מוזהב שמעליו צלב. באמצע הכתר, מתחת לקשת, כובע קטיפה וארמין.
מסגרת הכתר עצמה מבוססת על עיצוב מסורתי.
הכתר עוצב בפיקוח ועדה שבראשה עמד אנטוני ארמסטרונג-ג'ונס, הרוזן הראשון מסנואודון (באותה עת, בעלה של הנסיכה מרגרט, רוזנת סנואודון).
שימושים

השימוש בכתר נסיך ויילס באירועים נדיר ביותר. לא ידוע כלל אם פרידריק, נסיך ויילס עשה שימוש בכתר פרידריק, נסיך ויילס, ובכתר ג'ורג', נסיך ויילס נעשה שימוש פעמים ספורות בלבד. 
צ'ארלס, נסיך ויילס עשה שימוש בכתר פעם אחת בלבד - בטקס הכתרתו כנסיך ויילס.
בשנת 1974 העניקה המלכה אליזבת השנייה את הכתר בהשאלה למוזיאון הלאומי והגלריה של ויילס שבקארדיף.
בעוד שבטקס הכתרה של מונרך מוכתרת גם רעייתו כמלכה רעיה באמצעות כתר רעייה, רעייתו של נסיך ויילס אינה מוכתרת באופן דומה, ולכן אין כתר עבור נסיכת ויילס.
הערות שוליים

↑  החוק אף אוסר על הוצאת הכתר מאנגליה למטרה מוצדקת, ולכן לצורך הכתרתו של המלך ג'ורג' החמישי כקיסר הודו הוזמן כתר חדש - הכתר האימפריאלי של הודו מאחר שטקס ההכתרה (הדורבר דלהי) נערך בעיר דלהי שבהודו, ובהתאם לחוק נאסרה הוצאת הכתר הקיסרי הרשמי (כתר האימפריה הממלכתי) מתחומי הממלכה המאוחדת
| תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| כתרים | כתר אדוארד הקדוש • כתר האימפריה הממלכתי • הכתר האימפריאלי של הודו • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי • כתר סקוטלנד • כתר מרי ממודנה • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון • כתר פרידריק, נסיך ויילס • כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי • כתר המלכה אדלייד • כתר היהלומים הקטן של המלכה ויקטוריה • כתר המלכה אלכסנדרה • כתר ג'ורג', נסיך ויילס • כתר המלכה מרי • כתר המלכה אליזבת • כתר צ'ארלס, נסיך ויילס |  |
| שרביטים | שרביט אדוארד הקדוש • שרביט היושר והרחמים • שרביט סקוטלנד |  |
| חרבות | חרב המתת • חרב הרחמים • חרב סקוטלנד |  |
| אחרים | אבן הגורל • סמל מסדר פטריק הקדוש • אודם הנסיך השחור • גלובוס הריבון |  |
מארק ליידלו

| --- | --- |

ליידלו ב-2011
 לידה:  3 באוגוסט 1960 (בן 64) לגונה ביץ', קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אורגון 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני, סייברפאנק, אימה
 יצירות בולטות:  Epistle 3 
 www.marclaidlaw.com
 
מארק ליידלו (באנגלית: Marc Laidlaw, נולד ב-3 באוגוסט 1960) הוא סופר מדע בדיוני אמריקני הכותב בעיקר בסוגת הסייברפאנק והאימה, וידוע בעיקר בעבודתו כתסריטאי וכמעצב של סדרת משחקי הווידאו Half-Life. זוכה פרס גילדת ספרות האימה הבינלאומי (אנ') עבור ספרו מ-1996, The 37th Mandala.
ביוגרפיה

ליידלו נולד בלגונה ביץ' שבקליפורניה. למד תכנות מחשבים באוניברסיטת אורגון, אך פרש מלימודיו לאחר זמן מה, והחליט להתמקד בכתיבה. ספרו הראשון, Dad's Nuke, יצא לאור ב-1985, ולאחר מכן המשיך לכתוב ולפרסם מספר ספרים נוספים, כשאחד מהם, Neon Lotus, היה מועמד לפרס פיליפ ק. דיק לשנת 1988. באותה עת, עבד לפרנסתו כמזכיר משפטי בסן פרנסיסקו.
ליידלו היה חובב משחקי וידאו וארקייד מצעירותו, אך המשחק שהעמיק את אהבתו לתחום היה המשחק מיסט מ-1993, והוא אף קנה מחשב מקינטוש חדש על מנת לשחק בו. ב-1996, בטרם הצטרף ל-Valve, הוציא ליידלו לאור את הספר The Third Force, המתרחש בעולם הבדיוני של משחק המחשב Gadget.
ביוגרפיה > עבודתו ב-Valve

ביולי 1997 הצטרף ליידלו לחברת פיתוח משחקי הווידאו Valve, שעבדה באותה עת על פיתוח המשחק Half-Life. במקור, היה אמור להצטרף ליידלו לצוות הפיתוח של משחק אחר בשם Prospero, אך המשחק בוטל על חשבון הפיתוח של Half-Life. ליידלו סייע לצוות הפיתוח בכתיבת סיפור המשחק ובעיצוב השלבים. בראיונות שהתקיימו עימו לאחר מכן, טען ליידלו כי תרומתו העיקרית הייתה בעיקר "הכנסת תכסיסי עלילה ישנים" אל תוך רעיונות העיצוב השאפתניים של Valve, והתמקד בעיקר בשאיפתו "לתפור" את סיפור המשחק אל הארכיטקטורה של השלב ואל "הפינות האפלות" שלו. על פי אתר האינטרנט של חברת Valve, שימש ליידלו כתסריטאי היחיד של Half-Life (וחבילות ההרחבה שלו) ו-Half-Life 2, וכתסריטאי הראשי של שני פרקי ההמשך ל-Half-Life 2. ליידלו התכוון לכתוב גם את העלילה לפרק השלישי של Half-Life 2 כפרק המסיים של סדרת משחקי Half-Life 2, אך החליט לנטוש זאת ו"להותיר את המלאכה לדור הבא". העבודה על הפרק השלישי ננטשה בסופו של דבר במהלך 2011, כשמייסד Valve, גייב ניואל, טען כי Valve "הפסיקה את הניסוי" שערכה בפיתוח משחקי וידאו אפיזודיים (מבוססי פרקים).
ביוגרפיה > פרישתו מ-Valve ולאחריה

ב-2016, לאחר 18 שנה של עבודה ב-Valve, הכריז ליידלו על פרישתו מהחברה. ליידלו הצהיר כי הסיבות העיקריות לפרישתו הן גילו המתקדם ורצונו לחזור לתחום הספרות. בראיון מאוחר יותר, ציין ליידלו כי סיבה נוספת לעזיבתו את החברה הייתה "עייפות" מז'אנר משחקי היריות בגוף ראשון ומניסיונות לפתור בעיות באופן הסיפור של העלילה באותו סגנון שאפיין את Half-Life. הוא טען כי הוא תמיד קיווה ש"היינו נתקלים באוצר מילים או דקדוק נרחב יותר עבור סיפור העלילה בז'אנר משחקי היריות, כזה שיאפשר לך לעשות יותר מאשר לירות, או ללחוץ על כפתורים, או לדחוף ארגזים".
ב-25 באוגוסט 2017, פרסם ליידלו בבלוג האישי שלו סיפור קצר בשם "Epistle 3", שנתפס על ידי עיתונאי גיימינג רבים כסיכום של מה שיכלה להיות עלילת המשחק Half-Life 2: Episode Three. ליידלו הכחיש את הטענה הזו בתוקף. ב-2023 ליידלו טען כי הוא מתחרט על כתיבת הסיפור, בטענה כי באותה עת הוא "לקה בשיגעון והתנתק מהעולם" ושהסיפור יצר סכסוכים בינו לבין עמיתיו לעבודה לשעבר ב-Valve. לבסוף, הוציאה Valve לאור משחק וידאו נוסף בסדרת Half-Life, משחק מציאות מדומה בשם Half-Life: Alyx, וזהו המשחק הראשון בסדרה שליידלו לא היה מעורב כלל בפיתוחו. לאחר יציאת המשחק, טען ליידלו כי הוא "לא מעוניין לראות אפילו חייל 'קומביין' אחד לעולם, אפילו לא במשקפי VR".
חיים אישיים

ליידלו מתגורר מאז פרישתו בקוואי שבהוואי.
בראיון שהתקיים עימו ב-2003 ציין כי משחקי הווידאו האהובים עליו הם האגדה של זלדה, Animal Crossing, Castlevania: Symphony of the Night, Ico, Fatal Frame ו-Thief: The Dark Project, אותו ציין כמשחק האהוב עליו ביותר.
בנוסף לכך, הוא מחזיק ברישיון להפעלת רדיו חובבני.
ביבליוגרפיה > רומנים

Dad's Nuke (1985)
Neon Lotus (1988) (מועמד לפרס פיליפ ק. דיק)
Kalifornia (1993)
The Orchid Eater (1994)
The Third Force (1996)
The 37th Mandala (1996), מועמד לפרס הפנטזיה העולמי ב-1997 וזוכה פרס גילדת ספרות האימה הבינלאומי ב-1996.
White Spawn (2015)
Underneath the Oversea (2018)
ביבליוגרפיה > סיפורים קצרים (רשימה חלקית)

נערי 400 (1983). פורסם באנתולוגיה "משקפי שמש כסופים: אנתולוגיה פאנקיברנטית" מאת ברוס סטרלינג. תרגום לעברית: עמנואל לוטם, 1994
Dankden (1995)
The Perfect Wave (2008)
Songwood (2010)
Watergirl (2015)
סדרת גורלן ויזנפירת' הפייטן (Bard Gorlen Vizenfirthe):
Catamounts (ספטמבר 1996, הוצאה מחודשת ב־2013)
Childrun (אוגוסט 2008)
Quickstone (מרץ 2009)
Bemused (ספטמבר-אוקטובר 2013)
Rooksnight (מאי-יוני 2014)
Belweather (ספטמבר 2013)
Stillborne (נובמבר-דצמבר 2017)
Weeper (ספטמבר-אוקטובר 2020)
Underneath the Oversea (נובמבר 2020)
ביבליוגרפיה > עבודה על משחקי וידאו

Half-Life (1998)
Half-Life 2 (2004)
Half-Life 2: Episode One (2006) (ביחד עם אריק וולפאו וצ'ט פליסזק)
Half-Life 2: Episode Two (2007) (ביחד עם אריק וולפאו וצ'ט פליסזק)
Portal (2007)
Dota 2 (2012)
הערות שוליים

↑  Summary Bibliography: Marc Laidlaw, isfdb.org
1 2 3 4 5  "The narrative had to be baked into the corridors": Marc Laidlaw on writing Half-Life | Rock Paper Shotgun, web.archive.org, ‏2023-03-02
1 2  arcadeattack, What could Half-Life 3 look like? Marc Laidlaw (Valve) - Interview, Arcade Attack, ‏2023-03-17 (באנגלית בריטית)
↑  Valve, web.archive.org, ‏2015-11-06
↑  MCV Editors (2019-05-15). "Newell: We've moved beyond the episodic model". MCV (באנגלית). ISSN 1469-4832. נבדק ב-2024-01-27. {{cite news}}: |last= has generic name (עזרה)
↑  Gamasutra - Half-Life writer Marc Laidlaw leaves Valve after 18 years, web.archive.org, ‏2021-05-20
↑  Sam Machkovech, Valve secrets spill over—including Half-Life 3—in new Steam documentary app, Ars Technica, ‏2020-07-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  ה"קומביין" הוא שמה של אימפריית החייזרים הבין-גלקטית שמשמשת כאויב הראשי של משחקי Half-Life 2.
↑  Valve Software Interview : Marc Laidlaw, Gaming Nexus (באנגלית)
↑  Amateur License - WH6FXC - Laidlaw, Marc, FCC.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12719234w (data)  CiNii: DA02750169  ISNI: 0000 0000 8204 949X  LCCN: n86022404  MusicBrainz: f6e4a86f-cbfa-4e05-bffe-540c6c13a09a  NDL: 00470025  NKC: xx0108410  SUDOC: 096381760  VIAF: 3658149068407065730007   WorldCat (עם VIAF): 3658149068407065730007
מבאנזה קונגו

מבאנזה קונגו (בפורטוגזית: M'Banza Kongo) היא עיר בצפון-מערב אנגולה ובירת מחוז זאיר. העיר שוכנת על גבול הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כ-300 ק"מ צפון-מזרחית לבירה לואנדה. העיר הייתה הבירה של ממלכת קונגו, שהתקיימה במשך מאות שנים והייתה אחת הממלכות החזקות באזור בתקופה שלפני הקולוניאליזם האירופי. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 232,508 תושבים.
ב-2017 העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ציור של העיר בסוף המאה ה-17
היסטוריה

העיר נוסדה בסוף המאה ה-15, זמן לא רב לפני בואם של הפורטוגזים לאזור, והיא הפכה לאחת הערים הגדולות והחשובות בו.
במאה ה-16, עם בואם של הפורטוגזים והמיסיונרים שלהם, הממלכה התנצרה. בהשפעת הפורטוגזים אפונסו הראשון, מלך קונגו, והמלכים שבאו אחריו, בנו חלקים נרחבים בעיר והקימו בה מספר כנסיות, בהם כנסיית סאו סלבדור דה קונגו (אנ'), אחת הכנסיות הראשונות שהוקמו באפריקה שמדרום לסהרה. ב-1596 שודרג מעמד הכנסייה לקתדרלה. השם סאו סלבדור הפך גם לשמה של העיר בפי הפורטוגזים, והוא שרד עד קבלת העצמאות של אנגולה ב-1975, אז הושב שמה המקורי.
במחצית השנייה של המאה ה-17 העיר הותקפה ונבזזה מספר פעמים במהלך מלחמת האזרחים בקונגו (אנ'), עד שב-1678 היא נחרבה וננטשה. ב-1705 העיר יושביה מחדש על ידי חסידיה של המטיפה קימפה ויטה (אנ') וב-1709 פדרו הרביעי, מלך קונגו, השיב את בירת הממלכה לסאו סלבדור, תואר שנשמר עד כיבוש הממלכה באופן סופי על ידי פורטוגל, צרפת ובלגיה ב-1914.
גאוגרפיה > אקלים

| אקלים במבאנזה קונגו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במבאנזה קונגו> ינואר.28.1.20.2.139 | אקלים במבאנזה קונגו> פברואר.28.7.20.5.133 | אקלים במבאנזה קונגו> מרץ.29.5.20.4.175 | אקלים במבאנזה קונגו> אפריל.28.9.20.5.255 | אקלים במבאנזה קונגו> מאי.28.2.19.8.156 | אקלים במבאנזה קונגו> יוני.26.5.17.5.2 | אקלים במבאנזה קונגו> יולי.24.6.15.8.0 | אקלים במבאנזה קונגו> אוגוסט.24.6.15.8.4 | אקלים במבאנזה קונגו> ספטמבר.26.0.17.3.8 | אקלים במבאנזה קונגו> אוקטובר.27.4.19.3.80 | אקלים במבאנזה קונגו> נובמבר.28.0.20.0.167 | אקלים במבאנזה קונגו> דצמבר.27.7.20.1.183 | אקלים במבאנזה קונגו> שנה.27.4.18.9.1,299 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: שירות מזג האוויר הגרמני (אנ')
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה מבאנזה קונגו.
הערות שוליים

↑  Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map
↑  מבאנזה קונגו, שרידים של בירת ממלכת קונגו העתיקה, באתר אונסק"ו (באנגלית)
↑  טבלת אקלים עבור מבאנזה קונגו, מחוז זאיר / אנגולה, על בסיס מדידות בשנים 1920–1952 (בגרמנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6126530  GND: 4533055-4  MusicBrainz: 56d0bded-7214-4d74-90c0-736e665a203e  SUDOC: 184101409  VIAF: 99148570475524310497   WorldCat (עם VIAF): 99148570475524310497
כתר נורווגי

| --- | --- |

 משתמשים:  נורווגיה נורווגיה
 ISO 4217:  NOK
 יחידות משנה
 1/100:  ארה (øre)
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  50, 100, 200,500, 1,000 קרונה.
 מטבעות בשימוש:  1, 5, 10, 20 קרונה
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  בנק נורווגיה
 http://www.norges-bank.no
 → Norwegian rigsdaler 
 
הקרונה הנורווגית (בנורווגית: Norsk krone) היא ההילך החוקי של ממלכת נורווגיה מאז 1875. פירוש המילה קרונה הוא "כתר".
היסטוריה

הקרונה החליפה את הספיסנדלר בשער המרה של 4 קרונה לספיסנדלר אחד. עם השנים ניסתה נורווגיה למנוע שינויים קיצוניים בשווי הקרונה ביחס לדולר וללירה שטרלינג.
בדצמבר 1992, הבנק המרכזי של נורווגיה זנח את מערכת שער החליפין הקבוע לטובת שערי חליפין צפים עקב הספקולציות הכבדות נגד המטבע הנורווגי בתחילת שנות ה-90, אשר גרמו לבנק המרכזי הנורווגי בסביבות שתי מיליארד קרונות ברכישות הגנתיות של ה-NOK באמצעות שימוש ברזרבות מט"ח לפרק זמן קצר יחסית.
במהלך השנים פסק השימוש במטבעות הארה (øre), כשהאחרון שבהם, 50 ארה, יצא מהמחזור ב-1 במאי 2012.
הקרונה היה המטבע ה-13 הנסחר ביותר בעולם לפי ערך באפריל 2010.[דרוש מקור]
הקרונה הנורווגית מקובלת באופן לא רשמי גם בחנויות רבות בשוודיה ובפינלנד הקרובות לגבול הנורווגי, וגם בחנויות מסוימות בנמלי המעבורות הדניות הירטשאלס ופרדריקסהאבן. הנורווגים הוציאו 14.1 מיליארד NOK על קניות בגבול ב-2015.
נורווגיה איננה שייכת לאיחוד האירופאי ולכן גם לא שייכת לגוש מטבע האירו. יחד עם איסלנד, שווייץ וליכטנשטיין היא משתייכת לאיגוד הסחר החופשי האירופי שלכל אחת מחברותיו מטבע עצמאי.