משמרות
היסטוריה > ייסוד

קבוצת משמרות נוסדה ב-16 ביוני 1933, מאיחוד של "קבוצת הרוסים" מפרדס חנה עם קבוצת "גורדוניה ליטא-לטביה", ששהתה אז במושבה חדרה. האיחוד נערך בתיווך אנשי 'חבר הקבוצות" - דוד סברדלוב ופנחס לבון, אשר אליו השתייכו הגרעינים.
ראשיתה של קבוצת הרוסים בפרדס חנה החל בהתארגנות קבוצת רוסים במגדיאל ב-1929, מהעלייה הבלתי-לגאלית מרוסיה. קבוצה זו לא השתייכה לשום תנועה קיבוצית מיישבת, ולמעשה לא הושתתה על יסודות קולקטיביים כלשהם, אלא על הקשרים האישיים של חבריה מתקופת הכשרתם ברוסיה בחוות ההכשרה "משמר" שבחצי האי קרים. שם קיבלו רוב החברים את הכשרתם החקלאית בפיקוחה, הדרכתה ועזרתה של חברת ה"ג'וינט" ומנהלה הד"ר רוזן. הדבר היחיד שהחברים קיבלו על עצמם היה שמירת קשר עם חברי "החלוץ" ברוסיה, ובייחוד עם אלה מחבריהם שנשארו והוגלו לסיביר וטורקיסטן (אנ').
באותו זמן נוסדה קבוצת חברים רוסית אחרת בבנימינה, שעברה מאוחר יותר לפרדס-חנה. ב-1930 נשלחה משלחת מטעמם לזו שבמגדיאל על מנת לדון על איחוד שתי הקבוצות. לאחר ויכוחים רבים הוחלט ברוב של קול אחד על האיחוד, ושתי הקבוצות התיישבו יחד בפרדס-חנה.
פרדס-חנה, בת שנה, כללה אז שני רחובות מרכזיים: רחוב האיכרים מבני המעמד הבינוני, שתמורת 800 לא"י קיבלו בית עם חצר של 5 דונם, ורחוב שני בו ישבו העובדים הקבועים של פיק"א, החברה להתיישבות. קבוצת הרוסים ישבה על ראש הגבעה, בשלושה לולי תרנגולות אשר שימשו מרכז לציבור הפועלים באזור. הם עבדו בפרדסי פיק"א ובפרדסי המתיישבים, בגבייה למען הקרן הקיימת לישראל (קק"ל), בתנועת 'הנוער העובד, במפלגת מפא"י ובמשקי הבית של האיכרים.
קבוצת "גורדוניה ליטא-לטביה" החלה להתקבץ בשנת 1931, בהדרכת השליח חיים בבלי, בנקודת הריכוז של קבוצת "גורדוניה ג'" בנס ציונה. כאשר נאסף מספר מספיק מקרב חברי התנועה משתי ארצות אלו, עברה הקבוצה לגבעת בוסל בחדרה, בסמוך למחנה של קבוצת מסדה. בסוף 1932 התרכזה קבוצה גדולה של 35 איש. עיקר עבודתם במקום הייתה בקטיף הדרים בפרדסי הסביבה ובעבודות שונות במושבה. בעקבות המחסור במקומות עבודה, נשלחו החברות לעבודה בפרדס-חנה, באמצעות "מרכז הרוסים" שם. כך נוצר הקשר הראשון בין שני הגרעינים.
גם כאן החלו דיונים ארוכים וויכוחים על רעיון האיחוד בין שני הגרעינים, הרוסים והגורדוניסטים, אשר מנו יחד 60 איש. הנימוק שהכריע את הכף בהחלטת "גורדוניה ליטא-לטביה" בעד האיחוד הייתה בעיית "הרזרבות" הקטנות (עליית חברים נוספים), שבגללה קשה היה לקוות שאכן יעלה בידם לרכז קבוצה ראויה להתיישבות. זאת מפני שהתור להתיישבות באותן שנים היה ארוך. קבוצת מסדה ישבה אז כבר שלוש שנים בחדרה ולא חלמה אפילו שתוכל להגיע להתיישבות. לעומת זאת, הובטח לקבוצת הרוסים שיתחשבו בשנות מאסרם ברוסיה, למרות הוותק המועט שלהם בארץ, ויקדימו את התיישבותם מחוץ לתור. התנאי לכך היה מספר חברים מספיק שיבטיח הקמת משק עצמאי. שתי הקבוצות החליטו להתאחד.
מסיבת האיחוד נערכה בליל ה-15 ביוני, ויום למחרת, כאשר אנשי הקבוצה עדיין המומים מרצח ארלוזורוב, נחתם מצע האיחוד.
המצע התנה שני תנאים להשתייכות לקבוצה: הראשון, התחייבות מוחלטת לתנועת "החלוץ" ברוסיה, על ידי קשר מתמיד וקליטת עולי רוסיה מתאימים. השני, שהיישוב יוקם כ"קבוצה", ולא "קיבוץ". זאת על פי האבחנה שנעשתה בתחילת המאה ה-20 בארץ, ש"קבוצה" היא התיישבות שיתופית השומרת על מספר חברים מסוים, כדי לקיים הומוגניות ואינטימיות, ואילו "קיבוץ" הוא צורת התיישבות זהה אך שונה, בשאיפתה להגדיל ואף לגוון את אוכלוסייתה.
שם הקבוצה – "משמרות" – נבחר כמחווה לחוות ההכשרה בחצי האי קרים, ששמה היה "משמר".
עד לעלייה על הקרקע, באוקטובר 1933, ישבה הקבוצה המאוחדת בפרדס-חנה והצפיפות במקום הייתה גדולה. קבוצת משמרות קיבלה שטח של 260 דונם, מהם 200 פנויים והיתר בידי אריסים ערביים שסירבו לפנות את השטח, אף על פי שקיבלו כסף תמורת הקרקע. השבט הבדואי (ערב אל-תורקמן) עבר לימים לירדן ובודדים עברו לכפר קרע השכנה. חלק מהחברים עברו ל"נקודה", כפי שנקראה אז, והיתר נשאר בפרדס-חנה לעת עתה.