stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייק ג'יימס (1975)
סטטיסטיקות ב-NBA > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001/2002 | מיאמי | 15 | 0 | 7.9 | 349. | 381. | 571. | 9. | 1.3 | 4. | 1. | 2.8 |
| 2002/2003 | מיאמי | 78 | 8 | 22.1 | 373. | 294. | 732. | 1.9 | 3.2 | 8. | 1. | 7.8 |
| 2003/2004 | בוסטון | 55 | 55 | 30.6 | 418. | 381. | 800. | 3.2 | 4.4 | 1.3 | 0. | 10.7 |
| 2003/2004 | דטרויט | 26 | 0 | 19.7 | 401. | 364. | 844. | 2.2 | 3.7 | 1.0 | 0. | 6.3 |
| 2004/2005 | מילווקי | 47 | 0 | 24.8 | 446. | 382. | 744. | 2.6 | 3.9 | 9. | 1. | 11.4 |
| 2004/2005 | יוסטון | 27 | 5 | 25.6 | 433. | 393. | 764. | 3.2 | 2.9 | 9. | 1. | 12.4 |
| 2005/2006 | טורונטו | 79 | 79 | 37.0 | 469. | 442. | 837. | 3.3 | 5.8 | 9. | 0. | 20.3 |
| 2006/2007 | מינסוטה | 82 | 65 | 25.2 | 422. | 372. | 837. | 2.0 | 3.6 | 7. | 1. | 10.1 |
| 2007/2008 | יוסטון | 33 | 1 | 16.3 | 350. | 324. | 786. | 1.6 | 1.6 | 5. | 1. | 6.5 |
| 2007/2008 | ניו אורלינס | 21 | 0 | 8.7 | 344. | 304. | 1.000 | 8. | 3. | 2. | 0. | 2.7 |
| 2008/2009 | ניו אורלינס | 8 | 0 | 9.3 | 320. | 750. | 500. | 9. | 1.0 | 2. | 0. | 2.5 |
| 2008/2009 | וושינגטון | 53 | 50 | 29.7 | 387. | 367. | 838. | 2.4 | 3.6 | 8. | 1. | 9.6 |
| 2009/2010 | וושינגטון | 4 | 0 | 11.5 | 300. | 333. | 500. | 8. | 1.3 | 8. | 0. | 4.5 |
| 2010/2011 | שיחק בטורקיה | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| 2011/2012 | שיקגו | 11 | 0 | 10.9 | 0.408 | 0.600 | .875 | 0.9 | 2.6 | 0.4 | 0.2 | 4.8 |
| 2012/2013 | דאלאס | 45 | 23 | 19.2 | .373 | .384 | .793 | 1.6 | 3.1 | 0.6 | 0.1 | 6.1 |
| 2013/2014 | שיקגו | 11 | 0 | 7.0 | .238 | .200 | .000 | 0.6 | 1.5 | 0.2 | 0.0 | 1.0 |
| קריירה |  | 595 | 286 | 24.1 | .417 | .379 | .802 | 2.2 | 3.5 | 0.8 | 0.1 | 9.9 |
סטטיסטיקות ב-NBA > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003/2004 | דטרויט | 22 | 0 | 8.9 | 396. | 429. | 563. | 1.2 | 1.1 | 2. | 0. | 2.6 |
| 2004/2005 | יוסטון | 7 | 0 | 24.4 | 468. | 000. | 958. | 1.9 | 2.3 | 9. | 3. | 11.6 |
| 2007/2008 | ניו אורלינס | 4 | 0 | 7.0 | 333. | 400. | 1.000 | 3. | 3. | 5. | 0. | 3.0 |

| קריירה |  | 33 | 0 | 11.9 | 425. | 286. | 810. | 1.2 | 1.2 | 4. | 1. | 4.5 |


↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד
ג'יימס במדי הטורונטו ראפטורס
מוסף (עיתונות)

בעיתונות, מוּסף הוא קונטרס בעל אופי מוגדר, חלק מעיתון.
עם התרחבות העיתונות הכתובה, העיתון, שהיה מקשה אחת, החל להתפצל. טעם אחד לפיצול הוא כלכלי. אנשים שונים יכולים לקרוא במקביל חלקים שונים של אותו עיתון. שיקול זה נעשה רלוונטי במיוחד עם הגעת העיתונים לבתים, כאשר חוויית הקריאה נעשתה משפחתית.
מוספים עשויים להיות מוגדרים לפי נושא, כמו מוסף כלכלי, מוסף תיירות, וכן לפי פילוח דמוגרפי, כמו מוסף לנוער או לילדים, מוסף לנשים. מוספים עשויים להופיע בתדירות משתנה: מוסף יומי, מוסף שבועי. לצד מוספים קבועים מופיעים מוספים מיוחדים בחגים ובאירועים מיוחדים. בדרך כלל, מוסף, בשונה ממגזין, לא יודפס בנייר כרומו. לצד מוספים בעלי תוכן עיתונאי מופיעים מוספים של תוכן שיווקי.
לעיתים מתקיימת בתוך אותו עיתון עצמו תחרות בין מוספים שונים על הבמה בה יתפרסמו ראיונות מבוקשים וסקופים. בדרך כלל לכול מוסף יש עורך וקו עיצובי מגובש. מוספים צוברים קהל קוראים. בשנת 2007 ביטל עיתון הארץ את המוסף חלק ב', בו מופיעים עמודי הדעות. הדבר עורר ביקורת, בין היתר, בקרב הקוראים. בשנת 2008 הושב המוסף.
בישראל, למשל, כולל היומון "ידיעות אחרונות" בימים ראשון עד חמישי שלושה מוספים קבועים (בנוסף לבסיס עיתון, העוסק בחדשות): מוסף כלכלי, מוסף ספורט ומוסף מגזיני ("24 שעות").
העיתון "הארץ" מבשר לקוראיו על המוספים המצורפים לעיתון
הערות שוליים

↑  עיתונות הילדים בארץ-ישראל, באתר הספריה הלאומית
↑  רועי ברק, ‏מלחמת 7 הימים, באתר גלובס, 14 ביוני 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלנה מאייר

הלנה מאייר (מימין) מצדיעה במועל יד על הפודיום באולימפיאדת ברלין (1936)
הלנה מאייר, לאחר נישואיה פלקנר פון זוננבורג (בגרמנית: Helene Mayer-Falkner von Sonnenburg; ‏20 בדצמבר 1910 – 15 באוקטובר 1953) הייתה סייפת גרמניה ממוצא יהודי. אלופה אולימפית ואלופת העולם ברומח. היא ייצגה את גרמניה הנאצית לבקשתם למרות שעזבה את ארצה לארצות הברית בגלל היחס המשפיל כלפי היהודים.
מאייר נחשבת לאחת מ-100 הספורטאיות הגדולות של המאה ה-20.
ביוגרפיה

מאייר נולדה באופנבך על המיין לאב רופא. בשנת 1924 בהיותה רק בת 13 זכתה בפעם הראשונה שלה באליפות גרמניה ברומח. מאז היא זכתה באליפות בכל שנה עד שנת 1930 כולל.
בשנת 1928 זכתה מאייר באליפות איטליה הפתוחה בתחרות הרומח האישית.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה מאייר במדליית זהב בתחרות הרומח האישית. במדליית כסף זכתה מיוריאל פרימן מבריטניה ובמדליית ארד זכתה בת ארצה אולגה אולקרס. היא ניצחה 18 קרבות והפסידה בשניים. מוקדמות (1–5), שלב חצי הגמר (1–6) ושלב הגמר (0–7).
באליפות אירופה בסיף שנערכה בנאפולי, איטליה בשנת 1929 זכתה מאייר במדליית זהב בתחרות הרומח האישית, הייתה זו הפעם הראשונה שתחרות זו נערכת.
באליפות אירופה בסיף שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1931 זכתה מאייר במדליית זהב בתחרות הרומח האישית.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיימה מאייר במקום חמישי בתחרות הרומח האישית.
בשנת 1933 היא הוצאה מקבוצתה בשל היותה "חצי יהודיה" (אביה היה יהודי) ולכן אולצה לעזוב את גרמניה לארצות הברית בשל היחס כלפי היהודים. היא החלה ללמוד עבודה סוציאלית באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ביוגרפיה > אולימפיאדת ברלין והמחלוקת

איגוד האתלטים החובבים בחר להחרים את אולימפיאדת ברלין (1936) בשל היחס המשפיל כלפי היהודים.
כ"מחווה" הציע הוועד האולימפי של גרמניה הנאצית למאייר להצטרף למשלחת הגרמנית לאולימפיאדה שנערכה בברלין, למרות היותה יהודייה (היא הייתה הספורטאית היהודיה היחידה במשלחת). היא קיבלה את ההזמנה למרות המחאה של הקהילה היהודית בארצות הברית ושל מספר אתלטים יהודים אמריקאים. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית כסף בתחרות הרומח האישית. במדליית הזהב זכתה אילונה אלק מהונגריה ובמדליית הארד זכתה אלן פרייס מאוסטריה. שלוש המנצחות הן יהודיות. בטקס חלוקת המדליות לבשה את המדים הרשמיים שכללו את צלב הקרס והצדיעה במועל יד, כמו שאר ספורטאי גרמניה, לטענתה על מנת להגן על משפחתה (אמה ושני אחיה התגוררו בגרמניה, אביה נפטר בשנת 1931). התנהגותה עוררה הדים רבים ברחבי העולם והיא ספגה ביקורת נוקבת בעיתונות. בין המבקרים הבולטים היו הסופר הגולה תומאס מאן.
באליפות העולם הראשונה בסיף שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1937 זכתה מאייר ב-2 מדליות, מדליית זהב בתחרות הרומח האישית ומדליית כסף בתחרות הרומח הקבוצתית.
מייד לאחר האליפות היא היגרה לארצות הברית וקיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 1940. משנת 1934 ועד שנת 1946 היא זכתה שמונה פעמים באליפות ארצות הברית ברומח. באותה העת היא לימדה גרמנית, צרפתית ואיטלקית במילס קולג', באוקלנד, קליפורניה. בזמן שלמדה באוניברסיטת ברקלי היא לימדה סיף. בהמשך לימדה מדע המדינה בקולג' בסן פרנסיסקו.
בשנת 1952 התחתנה מאייר עם הברון ארווין פלקנר פון זוננברג וחזרה לגרמניה, למינכן. בשנת 1953 היא נפטרה מסרטן השד בהיידלברג.
תארים והישגים

מאייר זכתה 7 פעמים באליפות גרמניה ברומח (1930-1924).
מאייר זכתה 8 פעמים באליפות ארצות הברית ברומח (1934, 1935, 1937, 1938, 1939, 1941, 1942, ו-1946).
בשנת 1963 זכתה מאייר להכלל בהיכל התהילה האמריקאי של הסייף.
הערות שוליים

↑  אליפות העולם הראשונה בסייף נערכה בשנת 1937 בפריז. באופן רשמי, התחרויות הבינלאומיות שקדמו לה, אינן נחשבות כאליפות עולם בסייף, בין השאר מכיוון שהמדינות שהשתתפו בהן כללו אך ורק מדינות מאירופה. למרות זאת, ניתן להתייחס אליהן כאליפות עולם בסייף או כאליפות אירופה בסייף.
↑  נצחונות היהודים באולימפיאדה, דואר היום, 28 באוגוסט 1928
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448692605171  BnF: cb17039936d (data)  GND: 128604832  ISNI: 0000 0003 6836 2713  LCCN: nr2002045121  SNAC: w6qr543t  VIAF: 60139830   WorldCat (עם VIAF): 60139830
איגור אולשנצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בפברואר 1986 (בן 38) חרקוב, ברה"מ 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  Kharkiv State Academy of Physical Culture 
 ספורט
 ענף ספורט:  הרמת משקולות
 תת-ענף:  105+ ק"ג
 מועדון:  גל אולימפי אשדוד
 מאמן:  יורי אוזליאנר
 הישגים
 שיאים אישיים:  הנפה - 174 ק"ג דחיקה - 217 ק"ג
 
איגור אולשנצקי (נולד ב-16 בפברואר 1986 בחארקוב, אוקראינה) הוא מרים משקולות ישראלי. אלוף ישראל (2014–2016) בהרמת משקולות (105+ ק"ג). ייצג את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ביוגרפיה

אולשנצקי עלה לישראל ב-2010 מאוקראינה.
בשנת 2014 השתתף אולשנצקי באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בתל אביב, בתחרות זו קבע שיא ישראלי חדש לאחר שדחק 214 ק"ג, שיא אותו שבר לאחר כשנה. ב-2015 הגיע למקום ה-9 באליפות אירופה שנערכה בגיאורגיה ובשנת 2016 הגיע למקום ה-12 באליפות זו שנערכה בנורווגיה.
בעקבות הגעתו למקום ה-12 באליפות אירופה 2016 השיג אלושנצקי את הקריטריון הישראלי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך נבחרת ישראל לא השיגה כרטיס למשחקים. לאחר פסילת נבחרות רוסיה, בלארוס וקזחסטן קיבלה נבחרת ישראל את הכרטיס ואולשנצקי הצטרף למשלחת הישראלית כחודש לפני פתיחת המשחקים. באולימפיאדה עצמה הניף אולשנצקי 165 ק"ג ודחק 207 ק"ג וסיים במקום ה-17 מתוך 21 מתחרים.
הערות שוליים

1 2  טבלת השיאים של איגוד הרמת המשקולות בישראל
↑  נועם אלטחן, אגודת "גל אולימפי" אלופים בהרמת משקולות, באתר אשדוד 10, 12 נובמבר 2015
↑  אורן אהרוני, שיא ישראלי חדש באליפות אירופה במשקולות, באתר ynet, 12 באפריל 2014
↑  אורן אהרוני, חבר חדש למשלחת: אולשנצקי ייסע לריו, באתר ynet, 6 ביולי 2016
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | שני בלוך • שלומי חיימי |  |
|  אתלטיקה | דניאל גואדי • מאור טיורי • מארו טפרי • טסמה מוגס • דונלד סנפורד • לונה צ'מטאי-סלפטר • חנה קנייזבה-מיננקו • דמיטרי קרויטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | לינדה בולדר •  ירדן ג'רבי • גילי כהן • שגיא מוקי • גולן פולק • שירה ראשוני •  אורי ששון |  |
|  גולף | לטיסיה בק |  |
|  היאבקות | אילנה קרטיש |  |
|  הרמת משקולות | איגור אולשנצקי |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (יקטרינה לבינה, קרינה ליחבר, אידה מיירין, יובל פילו, אלונה קושבצקי) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | רון אטיאס |  |
|  טניס | דודי סלע |  |
|  טריאתלון | רון דרמון |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | קרן זיבנר • יעקב טומרקין • אנדראה מורז • גל נבו • עמית עברי • זיו קלונטרוב • זוהר שיקלר |  |
|  שחייה צורנית | אנסטסיה גלושקוב • יבגניה טטלבאום |  |
|  שיט | נינה אמיר • מעיין דוידוביץ' • גיל כהן • אייל לוין • דן פרויליך • שחר צוברי |  |
רוברט פרנקלין סטראוד

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1890 סיאטל, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בנובמבר 1963 (בגיל 73) ספרינגפילד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
רוברט פרנקלין סטראוד (באנגלית: Robert Franklin Stroud‏; 28 בינואר 1890 – 21 בנובמבר 1963) היה אסיר עולם שמצא נחמה בגידול ציפורים ובמחקרן המדעי בתאו, ואף פרסם ספרות מקצועית בנושא. הוא היה גיבורם של ספר וסרט המבוססים על סיפורו הייחודי. סטראוד נודע בכינויו "איש הציפורים מאלקטרז". למרות כינויו, למעשה בעת שהייתו באלקטרז כבר לא גידל ציפורים.
חייו

סטראוד נולד בסיאטל שבוושינגטון ב-28 בינואר 1890, לאליזבת ובן סטראוד. אליזבת סטראוד הייתה בת למשפחה מהמעמד הגבוה, וכאשר התחתנה עם סטראוד, שהיה ממעמד נמוך בהרבה, ניתקה את קשריה עם המשפחה. לאמו היו שתי בנות נוספות מנישואים קודמים. נישואיה עם בן היו מוצלחים אך כאשר נכנסה להריון, הוא הפציר בה לבצע הפלה שהיא סירבה לעשות מסיבות מוסריות. בן סטראוד היה אלכוהוליסט, אדם קר ואכזרי והתעלל רבות באליזבת מילולית ופיזית. אכזריות זו הגיעה לשיאים חדשים עם הריונה של אליזבת וסירובה לעבור הפלה. הוא נהג להכניס למזונה בלי ידיעתה סמים שונים בתקווה שתפיל, וכאשר רוברט נולד, הוא סירב להכיר בו. הוא נמנע מלטפל בו אפילו ברמה הבסיסית ביותר, מתוך התכחשות מוחלטת לקיומו. כאשר גדל רוברט, לא דיבר איתו, התעלל בו והכה אותו. לאחר מספר שנים נולד לזוג סטראוד ילד נוסף, מרקוס. היחס של בן למרקוס היה שונה ובניגוד לרוברט הוא זכה לתשומת לב מאביו. עם זאת בן סטראוד המשיך בדרכו האכזרית. אליזבת נהגה לכנות את עצמה "אלמנתו של בן סטראוד" עשר שנים לפני מותו. בן מצידו כינה את עצמו "אלמנה של אליזבת סטראוד" למרות העובדה שחי אחרי מותה.
כל זה הביא את רוברט לעזוב את ביתו בגיל צעיר, ובשנת 1908 כבר היה בקורדובה שבאלסקה, שם פגש ונכנס למערכת יחסים עם קיטי אובראיין, רקדנית ויצאנית בת 36. בחודש נובמבר הם עברו לג'ונו שבאלסקה.
חייו > כליאתו

ב-19 בינואר 1909, בשעה שסטראוד היה בעבודה, מכר של הזוג בשם צ'ארלי פון דאהמר אנס והכה באכזריות את קיטי. כשחזר סטראוד הוא התעמת עם פון דהאמר, והתפתח מאבק שבסופו ירה בו סטראוד למוות. ב-23 באוגוסט של אותה שנה נידון סטראוד ל-12 שנות מאסר, אותן היה אמור לרצות בבית הסוהר שעל האי מק'ניל שבמדינת וושינגטון. במהלך שנותיו בכלא מק'ניל רצח אסיר אחר ובשל כך הוארכה תקופת כליאתו.
ב-5 בספטמבר 1912 הועבר סטראוד לכלא לוונוורת' שבקנזס. בקפטריית הכלא אירעה לו תקרית שבה נזף בו סוהר בשל עבירת משמעת קלה. למרות העובדה שהייתה זו עבירה קלה, היא הייתה יכולה לעלות לו בשלילת הזכות לפגישה עם אחיו הצעיר, שאותו לא ראה במשך 8 שנים. סטראוד דקר למוות את הסוהר, וב-27 במאי 1916 הוא נידון למוות בתלייה. משפט זה בוטל, ובמשפט שנערך לו לאחר מכן הוא נידון למאסר עולם. גם משפט זה בוטל על ידי בית המשפט העליון, ובמשפט מחודש שנפתח בחודש מאי 1918, הוא נידון בשנית ב-28 ביולי למוות בתלייה. גזר הדין אמור היה להתבצע ב-23 באפריל 1920, אך ביצועו נדחה על ידי בית המשפט העליון.
בנקודה זו פנתה אמו של סטראוד לנשיא ארצות הברית אז, וודרו וילסון, וביקשה ממנו לחוס על חיי בנה ולהעניק לו חנינה נשיאותית. הנשיא נענה לבקשה ועונשו של סטראוד הומתק למאסר עולם. מנהל כלא לוונוורת' לא אהב את ההקלה בדינו של סטראוד והחליט להכניסו לבידוד למשך כל תקופת כליאתו העתידית.
חייו > איש הציפורים

בעת שהותו בבידוד בכלא לוונוורת' מצא סטראוד בחצר הכלא שלושה אנקורים פצועים אותם לקח אל תאו. סטראוד החל להעביר את זמנו בטיפול בציפורים. תוך זמן קצר הוא עבר לטיפול בכנריות, אותן יכול היה למכור תמורת אספקה כדי לסייע לאמו. זמן קצר אחרי אירוע זה התחלפה הנהלת הכלא. מנהל הכלא החדש, שרצה להציג את כלא לוונוורת' ככלא שיקומי, צייד את סטראוד בכלובים וכימיקלים בשביל הציפורים, וניירות מכתבים כדי שיוכל לנהל את עסקי הציפורים שלו. ציפוריו של סטראוד הוצגו בפני מבקרים, ורבים רכשו אותן. במשך השנים גידל סטראוד כ-300 כנריות וכתב שני ספרים - מחלות של הכנריות ואוסף המאמרים של סטראוד על מחלות ציפורים. סטראוד תרם מספר תרומות חשובות לחקר הציפורים, שהראויה לציון שבהן היא פיתוח ושיווק תרופות למחלות ציפורים שעד אז לא נמצא להן מרפא. סטראוד זכה להערכה ואף לאהדה מסוימת בתחום הצפרות.
פעילותו של סטראוד הביאה להתכתבויות רבות שנוצרו בינו לבין חובבי ציפורים בעולם. עם הזמן, החל סטראוד להתכתב באופן קבוע עם אישה בשם דלה מאי ג'ונס. בשנת 1931 עברה ג'ונס לקנזס והקימה בשיתוף עם סטראוד עסק למכירת התרופות שייצר. אמו של סטראוד, שאיתה היה סטראוד בקשר הדוק עד אז, התנגדה נמרצות לקשר זה ועזבה את אזור לוונוורת'.
עסקיו של סטראוד החלו לגרום צרות להנהלת הכלא. על פי תקנות הכלא כל מכתב שאסיר שולח או מקבל אסיר חייב לעבור קריאה, שכפול ואישור של ההנהלה. עסקיו הענפים של סטראוד גרמו לכך שהכלא נצרך להעסיק מזכירה במשרה מלאה רק בשביל מכתביו. בנוסף לכך, ההיגיינה האישית של סטראוד הייתה במצב מחפיר, כתוצאה מהציפורים שעפו רוב הזמן בתאו באופן חופשי. בשנת 1931 ניסו שלטונות הכלא לגרום לסטראוד להפסיק את עסקי גידול הציפורים שלו. בתגובה פתחו סטראוד וג'ונס במאבק ציבורי לטובתו שכלל מכתבים רבים ועצומות שונות. גולת הכותרת של המאבק הייתה עצומה שנחתמה על ידי 50,000 איש והוגשה לנשיא. מאבקם של השניים הצליח וסטראוד הורשה להמשיך לגדל ציפורים ואף קיבל תא נוסף לטובת העניין, זאת למרות העובדה שזכויותיו לכתיבת מכתבים קוצצו באופן ניכר.
בשנת 1933 פרסם סטראוד מודעה בה פרסם שלא קיבל כלל תמלוגים ממכירות שני הספרים שכתב. המוציא לאור של הספרים התלונן למנהל הכלא, וזה בתגובה ניסה להתחיל בהליכי העברה של סטראוד לכלא אלקטרז, שם לא יוכל לגדל ציפורים. סטראוד, שחשש מכך, מצא סעיף בחוק על פיו אם יהיה נשוי בקנזס, יוכל להישאר שם. סטראוד ניצל את הפרצה ונשא בחשאי את ג'ונס לאישה, ובכך מנע בשלב זה את העברתו לאלקטרז. מעשה זה אמנם אפשר לו להמשיך בעסקי הציפורים, אך הרתיח הן את שלטונות הכלא, שמנעו ממנו להתכתב עם אשתו, והן את אמו, שניתקה ממנו כל קשר עד למותה בשנת 1937.
חייו > המעבר לכלא אלקטרז ומותו

ב-19 בדצמבר 1942 הועבר לבסוף סטראוד לאלקטרז. שם, כאמור, לא יכול היה להמשיך ולגדל ציפורים, ולכן העביר את זמנו בעיקר בלמידה וכתיבה. בזמן שהותו שם הוא כתב שני ספרים נוספים, אחד אוטוביוגרפי, ואחד העוסק בהיסטוריה של מערכת הכליאה האמריקנית. על פי החלטת שופט, הותר לו לכתוב את ספריו אלה, אך נאסר עליו לפרסמם.
בשנת 1959 הידרדרה בריאותו של סטראוד, והוא הועבר למתקן הכליאה הרפואי בספרינגפילד שבמיזורי. במהלך השנים נלחם סטראוד בבית המשפט נגד החלטתו של מנהל כלא לוונוורת', ששם אותו בבידוד למשך כל תקופת מאסרו שם. השופט פסק לטובת סטראוד וקבע כי החלטה זו הייתה לא הוגנת ולא חוקית. למרות זאת, ניסיונו להשתחרר על רקע המשפט הממושך והעונש הקשה במיוחד שקיבל לא עלה בידו, והוא מת לבסוף במתקן הכליאה ב-21 בנובמבר 1963, לאחר 54 שנים מאחורי הסורגים.
איש הציפורים מאלקטרז

בשנת 1955 יצא ספר על סטראוד בשם איש הציפורים מאלקטרז מאת הסופר תומאס גדיס.
בשנת 1962 הופק סרט קולנוע בשם איש הציפורים מאלקטרז על בסיס הספר, בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר ובכיכובו של ברט לנקסטר. הסרט זכה להצלחה רבה, והיה מועמד ל - 4 פרסי אוסקר, כולל השחקן הטוב ביותר. דמותו של סטראוד כפי ששוחקה על ידי ברט לנקסטר עוררה סימפתיה בקרב הצופים, ובבתי קולנוע בהם הוקרן הסרט הוחתמו עצומות שקראו לחון את סטראוד. סטראוד עצמו מעולם לא הורשה לראות את הסרט שנעשה אודותיו.
איש הציפורים מאלקטרז > הדמות המציאותית מול הדמות הספרותית

על פי עדויות של אנשים שהכירו את סטראוד בעת שישב בכלא, תיאורו הספרותי (והקולנועי) של סטראוד כאדם עדין ונוח לבריות הוא בדיוני למדי. סטראוד האמיתי היה רוצח אכזרי שלא התחרט על מעשיו, ועל פי כל הדיווחים, היה שנוא כמעט על כל האסירים ששהו בקרבתו. הוא הושם בבידוד לא מתוך נקמנות אלא מתוך היותו אדם אלים ומסוכן במיוחד. סוהרים בכלא בזו לטענות בספר כאילו דוכא סטראוד. הם הצביעו על כך שלמרות בידודו הוא זכה להטבות רבות יותר מכל אסיר אחר בשל תלונותיו החוזרות ונשנות. סטראוד מעולם לא הכיר תודה על ההטבות שקיבל, ורק דרש עוד ועוד.
בזמן שהייתו בכלא גם שלח סטראוד את ידו בכתיבת פורנוגרפיה, שרובה עוסק בילדים. אחד האסירים, ששמע על המבצע לשחרורו של סטראוד בעקבות הסרט אמר: "הם לא רוצים לחון את רוברט סטראוד, הם רוצים לחון את ברט לנקסטר".
תאו של סטראוד באלקטרז
מוד סליי

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1869 מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית
 פטירה:  17 בספטמבר 1954 (בגיל 85) שיקגו, אילינוי
 ענף מדעי:  פתולוגיה, גנטיקה וחקר סרטן
 מקום מגורים:  שיקגו 
 מקום קבורה:  בית העלמין אוק וודס שבשיקגו
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו ואוניברסיטת בראון
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של האיגוד הרפואי האמריקני, פרס Ricketts, מדליית הזהב של האגודה הרדיולוגית האמריקאית, ומועמדות לפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה
 תרומות עיקריות
 חקר מחלת הסרטן, גילוי שהרגישות לחלות בסרטן עוברת בתורשה ושההדבקה איננה משחקת תפקיד בהעברת המחלה, פיתוח מתודולוגיה של שימוש בעכברים אחידים גנטית ככלי מחקר.
 
מוד סליי (באנגלית: Maud Slye; נולדה כמוד קרוליין סליי, במיניאפוליס, מינסוטה ב-8 פברואר 1869, הלכה לעולמה ב-17 בספטמבר 1954) הייתה פתולוגית וחוקרת סרטן אמריקאית ואחת מהמדענים הראשונים שהוכיחו כי סרטן הוא תורשתי. עבודתה התמקדה בנושא תורשה של סרטן בעכברים. סליי נודעה כחלוצה בפיתוח מתודולוגיה של שימוש בעכברים אחידים גנטית ככלי מחקר. היא האמינה כי בחירה נכונה של בני זוג (בעכברים, ובתאוריה, בבני אדם) תסייע במיגור מחלת הסרטן. במהלך הקריירה שלה, היא זכתה לכבוד רב ופרסים רבים כולל מדליית הזהב של האיגוד הרפואי האמריקני (אנ') בשנת 1914, פרס Ricketts (אנ') בשנת 1915, ומדליית הזהב של האגודה הרדיולוגית האמריקאית בשנת 1922. בשנת 1923 הגיש אלברט סוילנד, מראשוני הרדיולוגים, את מוד סלי כמועמדת לפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה עבור מחקריה פורצי הדרך שהוכיחו שמחלת הסרטן היא מחלה תורשתית ושהדבקה איננה משחקת תפקיד בהעברת המחלה, ועבור פיתוח נהלים חדשים לטיפול, טיפוח וגידול עכברי מעבדה.
קריירה אקדמית

סליי קיבלה את הכשרתה לתואר ראשון באוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת בראון.
היא התחילה את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת שיקגו, לשם הגיעה, לפי הדיווחים, כשרק ארבעים דולר ברשותה. באוניברסיטה התמודדה סליי עם עומס של תוכנית לימודים מלאה תוך שהיא עובדת במשרה מלאה כמזכירה של נשיא האוניברסיטה וויליאם רייני הרפר (אנ') כדי לתמוך בעצמה מבחינה כלכלית, מה שהוביל להתמוטטות עצבים לאחר שלוש שנים. היא בילתה זמן מה אצל קרובי משפחתה בוודס הול, מסצ'וסטס, לצורכי החלמה, לפני שסיימה את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת בראון בשנת 1899.
במשך כשש שנים לימדה סליי פסיכולוגיה והוראה במדרשה למורים ברוד איילד. בשנת 1908 קיבלה סליי את הזמנתו של צ'ארלס אוטיס וויטמן (אנ'), פרופסור לזואולוגיה ומכר ותיק, להיות תלמידתו ועוזרת המחקר שלו במחלקה לביולוגיה באוניברסיטת שיקגו. היא החלה את עבודתה בביצוע ניסויים נוירולוגיים בעכברים ונשארה באוניברסיטת שיקגו במשך שאר הקריירה שלה.
לאחר ששמעה על מקבץ של סרטן בקר במכלאת בקר סמוכה, היא שינתה את מוקד המחקר שלה לסרטן. במהלך הקריירה שלה, סליי הרביעה, גידלה, וערכה ניתוחים שלאחר המוות למעל 150,000 עכברים ותיעדה את אילן היוחסין שלהם.
ב-1911 הצטרפה סליי לצוות מוסד המחקר החדש Spraue Memorial Institute באוניברסיטת שיקגו, שסיפק לה אמצעים ומימון למחקרה. ראש מוסד המחקר, הפתולוג גדעון וולס (אנ'), תמך במחקרה והסכים לאשר את האנליזה המיקרוסקופית ששערכה בדגימות של רקמות.
ב-1913 הציגה סליי את מאמרה הראשון בנושא מחקרה, בפני האגודה האמריקנית לחקר הסרטן.
במאמר מתארת סליי את ניסוייה בהרבעה של עכברים בהם היו מעורבים מעל 5000 עכברים, מתוכם 298 שפיתחו סרטן, ואת מסקנתה שהרגישות לחלות בסרטן עוברת בתורשה ושההדבקה איננה משחקת תפקיד בהעברת המחלה.
סליי הקדישה את כל המשך הקריירה האקדמית שלה לכיוון המחקר הזה.
בשנת 1919 נבחרה סליי להיות מנהלת מעבדת הסרטן באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1922 הועלתה בדרגה למרצה בכירה וקיבלה דרגת פרופסור חבר ב-1926. שבועון הטיים פרסם לפחות חמישה מאמרים אודות סליי והישגיה בין השנים 1928 ו-1937. היא פרשה בשנת 1945 כפרופסור אמריטוס (אנ') לפתולוגיה. אמונתה כי רגישות לסרטן הוא תכונה רצסיבית שניתן למנוע את המחלה באמצעות רבייה מבוקרת גרמה להתנגשויות עם מדענים עמיתים, כולל סי. סי. ליטל (אנ').
סליי הייתה מסורה לעבודתה ומסורה להפליא לעכבריה. היא לא סמכה על עוזריה במעבדה שיטפלו בעכברים כראוי, ולכן כשהיא השתתפה בכנסים היא הביאה את העכברים שלה אתה לשם וכשנסעה לקליפורניה לבקר את אמה החולה, היא שכרה קרון רכבת ולקחה את העכברים שלה אתה. לפעמים היא נאלצה להשתמש בכספי הכיס שלה כדי לקנות את מה שהיא החשיבה כמזון ראוי לעכברים, ואם הזמנים היו קשים במיוחד, היא דילגה לפעמים על הארוחות שלה כדי להבטיח שתוכל להאכיל את העכברים שלה. סליי עבדה פעם רצוף במשך עשרים ושש שנים ללא חופשה כיוון שלא ששה להשאיר את עכבריה לטיפול עוזריה. היא מעולם לא נישאה ובילתה את השנים שלאחר פרישתה בבדיקת נתונים ממחקריה. היא מתה מהתקף לב בשנת 1954 ונקברה בבית העלמין אוק וודס (אנ') שבשיקגו. החדשות על פטירתה הוצגו בעמוד הראשון של העיתון שיקגו טריביון.
את תרומתה של מוד סליי סיכמה קתרין מוהלנקאמפ בסיום כתבתה על סליי:
... מאז מותה זוקפים לזכותה מילוי תפקיד מרכזי בהפרכת השערת ההידבקות ותרומה משמעותית בפתיחת תחום המחקר הגנטי של מחלת הסרטן. אך ייתכן שיזכרו אותה בעיקר בזכות נחישותה לחיות, בדבקות ובאופן שאינו מתנצל, בשירות המחקר המדעי. כפי שכתבה בעצמה: ”אדום החזה אינו מחכה / לשאול אם אתה אוהב את שירו; / הוא שר כי הוא חייב.”
שירה

מלבד היותה מדענית פורה ומסורה, מצאה סליי זמן לפרסם שני כרכי שירה נפרדים הכוללים כ-700 שירים
"שירים ונחמה" (Songs and Solaces) משנת 1934
"אני ברוח, סימפוניה מס '. 1, ושירים מינוריים" (I in the Wind, Symphony no. 1, and minor songs) משנת 1936
לקריאה נוספת

J. J. McCoy The cancer lady: Maud Slye and her heredity studies, Nashville : T. Nelson, 1977
Notable American women : the modern period : a biographical dictionary  פרק על סליי - עמודים 651 - 654
The Remarkable Lives of 100 Women Healers and Scientists פרק על סליי - מעמוד 186