stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי סקוט טיוק
ביוגרפיה ועבודה > חייו

טיוק נולד בעיר יורק שבאנגליה למשפחת קווייקרים ידועה. שורשי משפחת טיוק הם עתיקים ומגיעים עד לסר בריאן טיוק, שהחליף את תומאס מור בתפקיד יועצו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. סב-סבו, ויליאם טיוק, ייסד בשנת 1792 את בית החולים הפסיכיאטרי ביורק, שהיה אחד מהמוסדות המודרניים הראשונים בתחום זה בצפון אנגליה. סבא רבא שלו, דודו וסבו היו גם הם פעילים חברתיים ידועים. אביו, דניאל הייק טיוק, היה רופא בתחום מחלות הנפש ופעיל למען מתן טיפול הולם לנפגעי נפש.
בשנת 1874 עברה משפחת טיוק ללונדון, שם נרשם הנרי לבית הספר לאמנות "סלייד" בלונדון (Slade School of Fine Art). לאחר שסיים את לימודיו עבר טיוק בשנת 1880 לאיטליה, ובין השנים 1881–1883 חי בפריז, שם למד עם צייר ההיסטוריה הצרפתי ז'אן-פול לורנס ופגש בצייר האמריקאי ג'ון סינגר סרג'נט, שעסק גם הוא בציורי עירום גברי.
במהלך שנות השמונים של המאה ה-19 הכיר טיוק את אוסקר ויילד ומשוררים וסופרים חשובים נוספים אשר רובם היו הומוסקסואלים (בעת ההיא נהוג היה לכנותם "Uranian"), אשר עסקו רבות ביצירתם בנעורים הגבריים. טיוק כתב את "הסונטה לנעורים" (Sonnet to Youth), אשר פורסמה בעילום שם במגזין "The Artist", וכן תרם מאמר למגזין "The Studio".
טיוק שב לבריטניה ועבר להתגורר במושבת אמנים קטנה בניוליין שבקורנוול, שכללה את וולטר לנגלי, אלברט שוולייר טיילר ותומאס קופר גוטש, שהפך לחברו הטוב. אמנים אלה קרויים בפי היסטוריונים של האמנות "אסכולת ניוליין" (Newlyn School). בשנת 1885 עבר טיוק לפאלמות' (Falmouth), עיר דיג כפרית ומרוחקת בקורנוול, שבה שרר אקלים נוח, שהתאים יותר לפעילות נודיסטית מאשר באזורים אחרים בבריטניה. הוא רכש סירת דיג והסב אותה לסטודיו לאמנות ובית מגורים. על הסירה יכל לספק בפרטיות את תשוקתו לציור נערים, שאותם הציג לרוב שוחים ומשתעשעים על סירות או על חוף הים, בדרך כלל בעירום מלא או חלקי. טיוק צייר בנוסף גם ציורים בעלי נרטיב היסטורי, כאלה שיהיה קל יותר למכור. בציורים אלה הוא הציג את המודלים בעירום בקונטקסט מיתולוגי, אך הם לא זכו להערכה מצד מבקרי האמנות.
החל משנות ה-90 של המאה ה-19 נטש טיוק את נושא המיתולוגיה והתמקד בציורי חיי היום-יום של ילדים ונערים מקומיים בקרבת החוף בסגנון נטורליסטי יותר. השימוש שלו בצבעים הפך משוחרר יותר, והוא החל להשתמש בצבעים בולטים, נועזים וחדשניים יותר. אחד מציוריו הבולטים ביותר מתקופה זו (1893–1894) הוא "August Blue", הבוחן ארבעה נערים רוחצים בים מסירת דיג. האמנית האנגלייה לינדזי סמינגטון (1872–1942), שהייתה חברה טובה של טיוק, דגמנה עבורו את דמות הנער הבלונדיני הנתלה על הסירה מהמים.
ביוגרפיה ועבודה > טכניקה אומנותית וקבלת עבודתו

מבחינה טכנית העדיף טיוק משיכת מכחול גסה ובולטת, בעוד אמני התקופה והמבקרים העדיפו עדינות וגימורים רכים. היה לו חוש מעולה לצבע, והוא הצטיין בתיאורי אור השמש הטבעי העדין שאופייני לקיץ האנגלי. אף על פי שניכר כי ציוריו של הנרי סקוט טיוק כוּונו לגברים הומוסקסואלים שמצאו פיתוי בעירום הנערי, הם מעולם לא הציגו מיניות באופן מפורש: איברי-המין של הדמויות בציורים מוצנעים כמעט תמיד, לרוב אין ביניהם מגע ישיר, ובציורים רמזים לפעילות מינית כמו ביצירתיו כחול של אוגוסט ואודם, זהב ומלכיט. לטיוק הייתה חברות קרובה עם רבים מהנערים שהופיעו בציוריו, אך לא ידוע על קשרים מיניים שביסס איתם על רקע רומנטי או כספי.
טיוק התקשה למכור רבים מהציורים בגלל נושאם, למעט כאלה שנמכרו בקרב מעגל אספני אמנות הומוסקסואלים. יחד עם זאת, טיוק היה ידוע כצייר פורטרטים מוכשר, והוא החזיק סטודיו בלונדון שבו צייר את ההזמנות שקיבל לציורים אלה. מהידועים שבציורים אלה היה דיוקנו של תומאס אדוארד לורנס (הידוע בכינויו "לורנס איש עָרב").
על אף שנחשב לצייר נישה, זכה טיוק למוניטין; הוא הרוויח מספיק על מנת שיתאפשר לו לטייל אל מחוץ למדינה, והוא צייר בצרפת, איטליה והאיים הקריביים. בשנת 1900 נערך משתה לכבודו באגודה הפוליטכנית המלכותית של קורנוול. בשנת 1914 הוא נבחר לחבר האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. בשנותיו האחרונות הייתה בריאותו רופפת, והוא נפטר בפאלמאות' בשנת 1929.
לאחר מותו

לאחר שמת טיוק נדמה היה כי נשכח, עד שבשנות ה-70 התגלו עבודותיו מחדש על ידי הדור החדש של אמנים ואספני אומנות להט"בים, ומאז הפך לדמות קאלט בקרב חוגי אמנות הלהט"ב, ומהדורות רבות של ציוריו התפרסמו ונמכרו בסכומים גבוהים מאוד במכירות פומביות.
לאחר מותו > הנצחה

מגורי הסטודנטים באוניברסיטת פאלמאות' (בעת שנבנו המגורים היה שמו של המוסד "אוניברסיטת פאלמאות' לאמנויות) קרויים על שמו של טיוק, כצייר וכתושב מפורסם של העיירה. בשנת 2007 נקרא על שמו בניין מגורים נוסף, באחת המכללות של אוניברסיטת לונדון.
לאחר מותו > תערוכות ופרסומים

במהלך השנה ה-150 להולדתו של הנרי סקוט טיוק נערכו תערוכות מיוחדות של עבודותיו. בנוסף, יצא ספר על אודותיהן בשם "Catching the Light: The Art and Life of Henry Scott Tuke" מאת קתרין וולאס, אשר ליווה את התערוכות:
| תאריכים | שם התערוכה | מקום |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 5/3/2008 - 12/7/2008 | "Catching the light: the sunshine paintings of Henry Scott Tuke" | Falmouth Art Gallery |  |
| 6/9/2008 - 27/9/2008 | "Tall ships" |  |  |
| 10/5/2008 - 12/7/2008 | "Catching the Light: A Retrospective of Henry Scott Tuke" | the Royal Cornwall Museum, Truro |  |
| 7/6/2008 - 12/7/2008 | "A Hidden Treasure Revealed: A selection of the works on paper by Henry Scott Tuke from the Royal Cornwall Polytechnic Society" | the Royal Cornwall Museum, Truro |  |
| 21/7/2008- 28/8/2008 | "Catching the Light: The Art of Henry Scott Tuke" | the Fine Art Society, New Bond Street |  |
לקריאה נוספת

Emmanuel Cooper, The Life and Work of Henry Scott Tuke (with 35 colour and 25 monochrome plates), Heretic Books, 2003.
David Wainwright & Catherine Dinn, Henry Scott Tuke 1858-1929: Under Canvas (Sarema Press, 1991).
Youmans, Joyce M (2002). "Tuke, Henry Scott". glbtq.com. אורכב מ-המקור ב-2007-08-13. נבדק ב-2007-08-19.
Catherine Wallace Catching the Light: The Art and Life of Henry Scott Tuke 1858-1929, Atelier Books (2008) ISBN 1873830203
Catherine Wallace Henry Scott Tuke Paintings from Cornwall, Halsgrove (2008) ISBN 1841147052
הערות שוליים

↑  The Studio: Art Journal, founded in 1893
↑  Wallace, C. Catching the Light
↑  "Catching the Light". Seasonal Exhibitions 2008. Falmouth Art Gallery. אורכב מ-המקור ב-2008-07-05. נבדק ב-2009-01-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329832405171  AAG: 2087  AGSA: 3228  GND: 120739798  ISNI: 0000 0000 6682 0539  LCCN: nr89015739  LNB: 000207404  NKC: ola2003192353  NLA: 35091045  NTA: 07361615X  RKD: 78425  SNAC: w6nw0tn4  SUDOC: 13748142X  TePapa: 2279  Trove: 823978  ULAN: 500022433  VIAF: 40217163   WorldCat (עם VIAF): 40217163
בנימין כהן (איש ציבור)

בנימין כהן (29 בדצמבר 1935, ג' בטבת ה'תרצ"ו - 17 באוגוסט 2018, ו' באלול ה'תשע"ח) היה ראש המועצה האזוריות האלה מטה יהודה ומזכ"ל, יושב ראש ומנכ"ל מרכז המועצות האזוריות. בשנים 1954 - 2007, תקופת פעילותו העיקרית כאיש ציבור, כיהן במגוון תפקידים ציבוריים בשלטון המקומי.
ביוגרפיה

בנימין נולד לראובן ולבתיה כהן, הראשון מבין שלושה ילדים. הוא גדל בסקיז, עיר במרכז כורדיסטן האיראנית. בשנת 1950 עלה ארצה עם משפחתו. בתחילת דרכם הגיעו ל"שער העלייה" ליד חיפה, ולאחר שהות קצרה עברו למחנה העולים ליד בית ליד, שם שהו כשלושה חודשים. לאחר מכן, נשלחו הוא ומשפחתו להקים מושב חדש בהרי ירושלים- מושב נס הרים.
ביוגרפיה > שליחות ציבורית

בשנת 1955, בהיותו בן 19, מונה לתפקיד המזכיר של מושב נס הרים. היה זה תפקידו הציבורי הראשון, ובמסגרתו טיפל בעניינים השוטפים של המושב ובבעיות הרבות אשר היו כרוכות בהקמת יישוב חדש באותם ימים.
בשנת 1959 נבחר לראש המועצה האזורית "האלה", אליה השתייך המושב באותם ימים. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1964, כשמועצת "האלה" אוחדה עם שלוש מועצות אזוריות נוספות למועצה האזורית הגדולה בארץ באותה העת - "מטה-יהודה". בנימין מונה לעמוד בראש המועצה ומילא את תפקיד זה במשך שלוש כהונות וחצי (כ-14 שנים רצופות). התקופה ההיא הייתה מלאה אתגרים ונדרשה עבודה רבה לצורך פיתוח האזור וקידום המשק החקלאי, החינוך, התרבות, הרווחה ועוד. לאחר שנים של פעילות ענפה כראש המועצה, פרש מתפקידו בשנת 1978.
בשנים 1978–1981 שימש כמנהל בחברה לפיתוח התיירות בשם "מבואות ירושלים".

ב-1982 החל לעבוד במרכז המועצות האזוריות (באותה תקופה, ארגון המועצות האזוריות)- ארגון המאגד את כל המועצות האזוריות בישראל ומעניק להן מענה וסיוע בתחומים שונים. במסגרת ארגון זה, בנימין שימש בהתחלה בתפקיד המזכ"ל, בהמשך יושב ראש וגם בתפקיד המנכ"ל. התחלופה בין התפקידים התקיימה בגלל נוהג הרוטציה בתפקיד היו"ר בין נציב המושבים ונציג הקיבוצים. את תפקידיו אלו במרכז המועצות האזוריות מילא במשך 25 שנה, עד לפרישתו בשנת 2007.
במקביל לעבודתו במרכז המועצות האזוריות מונה כחבר בדירקטוריונים שונים הקשורים לשלטון המקומי ולגופים ציבוריים נוספים, כגון הנהלת מפעל הפיס והחברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי. במסגרות אלו היה פעיל בתחומים שונים ותרם מניסיונו הרב.

לאחר פרישתו ממרכז המועצות האזוריות ב-2007, עבד כמנכ"ל עמ"ל- העמותה המרכזית לשירותים לזקן. את תפקידו זה סיים ב-2009.
בנימין המשיך לכהן כחבר בדירקטוריונים שונים, פעל בנושאים ציבוריים והתנדב בתחומים שונים.
ביוגרפיה > משפחה וחיים אישיים

כהן למד במכון להשכלה ומחקר בבית ברל, בו למדו מטעם המדינה אנשים שיועדו להשתלב במגזר הציבורי. עם זאת, רוב ידיעותיו וכישוריו באו לו מהיותו אוטודידקט והוא מעולם לא התפנה להשלים את השכלתו באופן פורמלי. במרץ 2014 יצא לאור ספר פרי עטו בשם "בשמחת פניכם", שמתאר את קורות חייו, האישיים והציבוריים.
בנימין נשא לאישה את בתיה, וחי במושב נס הרים. הוא היה אב לחמישה ילדים. בכורו, אבישי כהן, נבחר ב־2024 לעמוד בראשות מועצת מטה יהודה.
בנימין נפטר ביום שישי, 17 באוגוסט 2018, ו' באלול ה'תשע"ח. הוא נקבר בבית העלמין של נס הרים.
תפקידים בולטים

מזכיר מושב נס הרים, 1954-1957.
מדריך כללי במושב- עובד הסוכנות היהודית, 1958-1959.
ראש המועצה האזורית "האלה", 1959-1964.
ראש המועצה האזורית "מטה-יהודה", 1964-1978.
יו"ר איגוד ערים לכבאות אזור בית שמש, 1978-1981.
מזכ"ל ארגון המועצות האזוריות, 1979-1989.
יושב ראש מרכז המועצות האזוריות, 1989-1995.
מנכ"ל מרכז המועצות האזוריות, 1995-2007.
מנהל "עמ"ל"- העמותה המרכזית לשירותים לזקן, 2007-2009.
חבר בוועדה לקביעת גבולות ירושלים.
חבר בוועדה למדיניות המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית.
חבר מזכירות תנועת המושבים במשך למעלה מ20 שנה.
חבר במזכירות המרכז החקלאי, 1983-2007.
חבר הנהלת בנק אוצר השלטון המקומי במשך כחמש שנים.
חבר הנהלת מרכז השלטון המקומי בישראל, 1989-2007.
חבר הנהלת מפעל הפיס במשך כ5 שנים.
חבר הנהלת החברה למשחק וכלכלה של השלטון המקומי, מיום הווסדה ועד 2007.
חבר הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז ירושלים במשך כ5 שנים.
חבר בוועדה לקביעת סל שירותים ברשויות המקומיות.
חבר בוועדה לצמצום מספר הרשויות המקומיות בארץ.
חבר בהנהלת הרשות לשיקום האסיר במשך כארבע שנים.
חבר במועצת האגודה למען החייל במשך כ5 שנים.
יושב ראש הוועדה הפריטטית לסכסוכי עבודה- עובדי המועצות האזוריות, במשך כל שנותיו במרכז המועצות האזוריות.
יושב ראש הוועדה לקביעת גבולות ראש העין וכפר קאסם.
יושב ראש הוועדה לקביעת גבולותיה של העיר חריש.
חבר הנהלת התאחדות יוצאי כורדיסטן בישראל.
חבר דירקטוריון כביש חוצה ישראל במשך כשלוש שנים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528128705171  GND: 1050229967  ISNI: 0000 0004 3369 3747  LCCN: no2014108262  VIAF: 308196222   WorldCat (עם VIAF): 308196222
טירנו–אדריאטיקו

| --- | --- |

 כינוי:  מרוץ שני הימים
 מדינות:  איטליה
 סוג:  מרוץ שלבים
 חודש:  מרץ
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1966
 מרוצים עד כה:  60
 מנצח ראשון:  איטליה דינו זנדגו
 מוביל במספר הניצחונות:  בלגיה רוג'ר דה ולמינק (6)
 מנצח אחרון:  ספרד חואן איוזו
 שנת מרוץ אחרונה:  2025
 
טירנו–אדריאטיקו (מכונה גם מרוץ שני הימים) הוא מרוץ אופני כביש החוצה את איטליה לרוחבה, מהחוף הטירני ועד לחוף האדריאטי. באופן מסורתי נערך המרוץ בראשית עונת המרוצים, והוא מהווה הכנה חיונית למרוץ מילאנו – סן רמו. בין השנים 2005 ל-2007 היה המרוץ חלק מהסבב המקצועני של איגוד האופניים הבין-לאומי, אך בשנת 2008 ירד לסבב היבשתי האירופי לאחר שמארגניו פרשו מהאיגוד הבין-לאומי לאופניים. עם זאת, המירוץ שב לדירוג העולמי בשנה שלאחר מכן. נחשב למרוץ הקטעים החשוב באיטליה לאחר הג'ירו ד'איטליה.
טירנו–אדריאטיקו נערך לראשונה בשנת 1966, וכלל שלושה קטעים. בשנה שלאחר מכן נוספו שני קטעים, וב-1984 עלה מניין הקטעים במרוץ לשישה. במשך השנים נע מספר הקטעים בין שישה לשמונה, אך מ-2002 כולל המרוץ שבעה קטעים. החל ב-1967, המירוץ מסתיים מדי שנה בעיר סן בנדטו דל טרונטו.
הרוכב רוז'ה דה ולאמיק הבלגי מחזיק בשיא הניצחונות בטירנו–אדריאטיקו, עם שישה בין השנים 1972–1977. זהו אחד המרוצים היחיד בהם לא ניצח אדי מרקס.
רשימת המנצחים

| שנה | מנצח | קטעים | אורך (ק"מ) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1966 | איטליה דינו זנדגו | 3 | 604 |
| 1967 | איטליה פרנקו ביטוסי | 5 | 1,068 |
| 1968 | איטליה קלאודיו מיקלטו | 5 | 1,037 |
| 1969 | איטליה קרלו צ'יאפנו | 5 | 946 |
| 1970 | בלגיה אנטון האוברכטס | 5 | 913 |
| 1971 | איטליה איטלו זיולי | 5 | 985 |
| 1972 | בלגיה רוז'ה דה ולאמינק | 5 | 884 |
| 1973 | בלגיה רוז'ה דה ולאמינק | 5 | 582 |
| 1974 | בלגיה רוז'ה דה ולאמינק | 5 | 781 |
| 1975 | בלגיה רוז'ה דה ולאמינק | 5 | 816 |
| 1976 | בלגיה רוז'ה דה ולאמינק | 5 | 882 |
| 1977 | בלגיה רוז'ה דה ולאמינק | 5 | 809 |
| 1978 | איטליה ג'וזפה סרוני | 5 | 864 |
| 1979 | נורווגיה קנוט קנודסן | 5 | 916 |
| 1980 | איטליה פרנצ'סקו מוזר | 5 | 814 |
| 1981 | איטליה פרנצ'סקו מוזר | 5 | 835 |
| 1982 | איטליה ג'וזפה סרוני | 5 | 820 |
| 1983 | איטליה רוברטו ויסנטיני | 5 | 857 |
| 1984 | שוודיה טומי פרים | 6 | 1,043 |
| 1985 | הולנד יופ זוטמלק | 6 | 1,011 |
| 1986 | איטליה לוצ'יאנו רבוטיני | 6 | 981 |
| 1987 | דנמרק רולף סורנסן | 6 | 936 |
| 1988 | שווייץ אריך מכלר | 6 | 930 |
| 1989 | שווייץ טוני רומינגר | 7 | 1,071 |
| 1990 | שווייץ טוני רומינגר | 8 | 1,041 |
| 1991 | ספרד הרמינו דיאז-זבאלה | 8 | 1,317 |
| 1992 | דנמרק רולף סורנסן | 8 | 1,166 |
| 1993 | איטליה מאוריציו פונדריסט | 8 | 1,431 |
| 1994 | איטליה ג'ורג'יו פורלאן | 8 | 1,316 |
| 1995 | איטליה סטפנו קולגה | 8 | 1,422 |
| 1996 | איטליה פרנצ'סקו קסגראנדה | 8 | 1,370 |
| 1997 | איטליה רוברטו פטיטו | 8 | 1,162 |
| 1998 | שווייץ רולף ירמן | 8 | 1,437 |
| 1999 | איטליה מיקלה ברטולי | 8 | 1,412 |
| 2000 | ספרד אברהם אולנו | 8 | 1,249 |
| 2001 | איטליה דוידה רבלין | 8 | 1,155 |
| 2002 | הולנד אריק דקר | 7 | 1,049 |
| 2003 | איטליה פיליפו פוצאטו | 7 | 1,235 |
| 2004 | איטליה פאולו בטיני | 7 | 1,228 |
| 2005 | ספרד אוסקר פריירה | 7 | 1,214 |
| 2006 | הולנד תומאס דקר | 7 | 1,108 |
| 2007 | גרמניה אנדראס קלודן | 7 | 1,097 |
| 2008 | שווייץ פביאן קנצ'לארה | 7 | 1,122 |
| 2009 | איטליה מיקלה סקרפוני | 7 | 1,095 |
| 2010 | איטליה סטפנו גרזלי | 7 | 1,229 |
| 2011 | אוסטרליה קאדל אוונס | 7 | 1,075 |
| 2012 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | 7 | 1,063 |
| 2013 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | 7 | 1,060.1 |
| 2014 | ספרד אלברטו קונטדור | 7 | 1,034.6 |
| 2015 | קולומביה נאירו קינטנה | 7 | 1,006.4 |
| 2016 | בלגיה גרג ואן אוורמאט | 7 | 850.8 |
| 2017 | קולומביה נאירו קינטנה | 7 | 1,010.8 |
| 2018 | פולין מיכל קוויאטקובסקי | 7 | 992.5 |
| 2019 | סלובניה פרימוש רוגליץ' | 7 | 1,048.5 |
| 2020 | בריטניה סיימון ייטס | 7 | 1,309.5 |
| 2021 | סלובניה טאדיי פוגאצ'אר | 7 | 1,104.1 |
| 2022 | סלובניה טאדיי פוגאצ'אר | 7 | 1,133.9 |
| 2023 | סלובניה פרימוש רוגליץ' | 7 | 1,168 |
| 2024 | דנמרק יונאס וינגגור | 7 | 1,119 |
| 2025 | ספרד חואן איוזו | 7 | 1,147.5 |
כפר האורנים

| --- | --- |
חורבת כוריכר על רקע היישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎300 מטר
תאריך ייסוד: 1997
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף דצמבר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,329 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 2,324 תושבי ישראל
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.5% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר האורנים(למפת גוש דן רגילה) כפר האורנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר האורנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר האורנים31°55′10″N 35°02′16″E﻿ / ﻿31.9194380011864°N 35.0377002154721°E﻿ / 31.9194380011864; 35.0377002154721  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין באדום - כפר האורנים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

מבט מרחוב יפה נוף (אוקטובר 2006)
אנדרטת המ"ה בכפר האורנים
כפר האורנים היא התנחלות עירונית בעלת אופי חילוני המשתייכת למועצה אזורית מטה בנימין. הקו הירוק עובר בגבולו הדרומי של היישוב, בינו לבין היישוב לפיד, כך שחלק מהבתים ביישוב נמצאים בתחומי הקו הירוק וחלק מעבר לו. כפר האורנים ממוקם דרומית למודיעין עילית, וכארבעה קילומטרים צפונית לעיר מודיעין-מכבים-רעות.
היסטוריה

הגבעה שבה שוכן היישוב הייתה מיושבת עוד מתקופת מרד בר כוכבא (במקום נמצא מטבע מתקופה זו), ואולי אף קודם לכן. בלב היישוב יש מערות מסתור ושרידי בית מרחץ מהתקופה הרומית. מצפון למערות נתגלה מקווה שתועד ונהרס בשל הבנייה במקום. בסמוך למקווה נמצאו מטבעות בר כוכבא. כק"מ דרומית נתגלו שרידי חווה חקלאית וגת, מהתקופה הביזנטית.
במלחמת העצמאות התחולל על הגבעה המזרחית של היישוב קרב חירבת כוריכור, כחלק מהמערכה לכיבוש לטרון, במבצע דני. 82 לוחמי פלמ"ח נשלחו לחסום תגבורת שריוניות של הלגיון הירדני. בקרב נהרגו 45 מהם.
הקמת היישוב

קבוצת יזמים בראשות משה דולגין, לוחם האצ"ל בעברו, רכשה בשנת 1979 את הקרקע שעליה נמצאים היום כפר האורנים ולפיד. ב-1981 החל תכנון של יישוב כפרי על השטח. אבן הפינה הונחה ביולי 1984 בהשתתפות ראש הממשלה יצחק שמיר. תחילה נקרא היישוב "גבעת אהוד", על שם אחיינו של השר מרדכי ציפורי, אהוד בן אמיתי, שהיה טייס חיל האוויר ונהרג בתאונת אימונים. לאחר מאבק בין יוצאי אצ"ל ליוצאי פלמ"ח, ב-1992 נקבע שהשם הזמני "גבעת אהוד" יוחלף לשם "מנורה", כדי להנציח את זכר מ"ה הנופלים בקרב חירבת כוריכור.
בשל עיכובים משפטיים הקשורים לבעלות על הקרקע, התעכבה ההקמה עד לאמצע שנות ה-90. רק לאחר 15 שנה מרכישת הקרקע פנה יהודה זוהר, נציג היזמים, לאלי ישראלי המנכ"ל והיזם של חב' "דלתא  להשקעות ומסחר", שהקימה את היישוב אורנית ואף הבעלים והמנכ"ל של חברת אופק רכסים והציג בפניו את הפרוייקט.
המינוח "קרקע פרטית בניהול ממשלתי", לא היה מוכר באותה עת, אך ישראלי הכיר זאת היטב מהקמת היישוב אורנית
אופק רכסים רכשה את הקרקע מבר טורא והחלה בבניית שלב א' של היישוב ואף נתנה לו את השם המסחרי "כפר אורנים" וזאת על מנת לקשר אותו עם הצלחת היישוב "אורנית".
לימים, ועדת השמות הממשלתית הסכימה לאמץ את השם בכפוף להוספת ה- ה' לפני המילה אורנים, כך שייקרא "כפר האורנים".
בשנת 2006 שונה רשמית שם היישוב לכפר האורנים ובנימוקי ועדת השמות נכתב שהיישוב נקרא על שם עצי האורן בסביבה ושהאותיות ה' ו-מ' מנציחות את זכרם של 45 הנופלים במקום במלחמת העצמאות.
בהמשך הוקם אתר הנצחה לזכרם ליד הבריכה ביישוב.
בסוכות ה'תשנ"ח - אוקטובר, 1997, נכנסה ליישוב המשפחה הראשונה, חודש אחר כך נכנסו חמש משפחות נוספות, ועד סוף 1997 גרו ביישוב כעשרים משפחות.
בדצמבר 1998 התקיימו בחירות ראשונות רשמיות לוועד היישוב, שמנה 80 משפחות.
לאחר בניית שלב א' ע"י חברת אופק רכסים, עמותת לוחצי צה"ל רכשה חלק מהקרקעות, הצטרפה ליזמים המקוריים ושיווקה את שלב ב'.
נכון לשנת 2018 מתגוררות ביישוב כ-550 משפחות. עם תושביו נמנים הרמטכ"ל הרצי הלוי, השרה לשעבר גלית דיסטל-אטבריאן ומנכ"ל הכנסת משה אדרי.
לפי נתוני המוסד לביטוח לאומי, השכר הממוצע למשרת שכיר ביישוב הוא הגבוה ביותר בישראל (19,332 שקלים לחודש) ב-2016. לפי נתוני הביטוח הלאומי, בשנת 2019, מוקם היישוב במקום ה-8 עם שכר ממוצע חודשי למשרת שכיר של 17,611 ש"ח.
ביישוב פועלת תנועת הנוער האיחוד החקלאי בתוך מתחם הנוער הכולל חדרי פעילות מועדון נוער.
במרכז היישוב נחשף בית מרחץ מהתקופה הביזנטית.
מוסדות ציבור

ביישוב פועלים כמה מוסדות ציבור:
גנים: שני גני מועצה לגילאי טרום-טרום חובה עד חובה.
בתי ספר: בית ספר יסודי "אור". בשנת 2023 הוקם ביישוב בית הספר התיכון "עתיד נכו"ן", לתלמידים מנעלה, כפר האורנים, נילי ולפיד.
מתנ"ס ובו חדרי חוגים וספרייה.
מבני ציבורי נוספים ביישוב הם בית כנסת, בריכת שחייה, אולם ספורט, מגרשי ספורט, גינת הנצחה עם אנדרטת המ"ה, גן שעשועים, מבנה מזכירות וכן מתחם נוער שמשמש את סניף תנועת הנוער האיחוד החקלאי.
במרכז היישוב קיים מרכז מסחרי קטן.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  מספר שלילי משמעו הקטנת האוכלוסייה
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  חנניה היזמי, קמ"ט ארכאולוגיהבית מרחץ רומי וחווה חקלאית ביזאנטית ביישוב מנורה (ח' כוריכור), כתב עת לעתיקות ארץ ישראל, ולארצות המקרא, ירושלים, שנה ל"ז, חוברת 127
↑   טקס הנחת אבן הפינה, סרטון  באתר יוטיוב;
יואלה הר-שפי, קול דמי אחיך צועקים, חדשות, 27 ביולי 1984
↑  ילקוט הפרסומים, גיליון 4012, רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, באתר נבו, 4 ביוני 1992
↑  חנה ביתן, מקורות שמות היישובים בישראל, עמ' 80 (55)
↑  ילקוט הפרסומים, גיליון 5488, רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, 2 בפברואר 2006
↑  הנצחת קרב המ"ה - קרב חרבת כוריכור - הנצחה, באתר sites.google.com
↑  אלישע בן קימון, כבשו את הפסגה: היישוב שבו מרוויחים הכי הרבה, באתר ynet, 10 בספטמבר 2016
↑  שכר והכנסה מעבודה לפי יישוב ומשתנים כלכליים שונים 2019 (מס' 319), באתר ביטוח לאומי
↑  מתנ"ס כפר הארנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522150105171 
בית המרחץ הרומי
מסוף יותם ויואב

תבנית:תחנה מרכזית
שלט מסוף יותם ויואב
מסוף יותם ויואב הוא מסוף אוטובוסים הממוקם ברחוב ז'בוטינסקי, סמוך לפארק יצחק אוחיון ולקניון הגדול בפתח תקווה, אשר החל את פעילותו ב-21 באוגוסט 2020 ומופעלים בו קווים עירוניים וגם בינעירוניים של החברות אפיקים-אלקטרה, תנופה (חברה) וקווים לאזורים שונים בתוך ומחוץ לעיר פתח תקווה.
המסוף קרוי על שם זוג אחים בשם יואב ויותם חכם, תושבי ראש העין שנהרגו בתאונה ב-9 בינואר 2013 מפגיעת אוטובוס של חברת אגד, בזמן שחצו את נתיב התחבורה הציבורית ברחוב ז'בוטינסקי במקום שבו הוקם המסוף.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
למסוף היו הרבה תוכניות קודמות וניסו להפעילו בספטמבר 2017 אולם בעקבות טענות של גורמים רבים שתכנון התחנה היה כושל הפעלתו בוטלה ובעקבות זה הוא נשאר שומם ולא פעיל עד שראש העייריה, רמי גרינברג החליט לפתוח את המסוף, בסופו של דבר נפתח המסוף ב-21 באוגוסט 2020, המסוף בנוי בצמוד לשטח שבו מוקמת תחנת בלינסון של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב[דרוש מקור].
שירות למסוף

המסוף משמש כתחנת מוצא למספר קווים עירוניים לשכונות העיר השונות ובקעת אונו לצד קו אזורי ליישובי חורשים.
בנוסף המסוף ממקומם בצמידות לתחנת הרכבת הקלה בילינסון ומספר רב של קווים עירוניים ובינעירוניים רבים חולפים ברח' ז'בוטינסקי הסמוך.
| קווי אוטובוס במסוף> קו | קווי אוטובוס במסוף> מפעילה | קווי אוטובוס במסוף> מסלול | קווי אוטובוס במסוף> רציף | קווי אוטובוס במסוף> הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8\8א | מטרופולין | מסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - רמת סיב - גבעת שמואל - גני תקווה - קריית אונו -תל השומר | 3 | ♿ קו 8א הוא הקו הנגדי לקו 8 לכיוון פתחה תקווה |
| 16\16א | אלקטרה-אפיקים | מסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - בית חולים שניידר - כפר גנים א - בית חולים השרון - שוק עירוני - עירייה - קריית אלון - יוספטל | 5 | ♿️ קו 16א הוא המסלול הסיבובי של קו 16 |
| 62 | אלקטרה-אפיקים | מסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - בית חולים שניידר - כפר גנים א - בית חולים השרון - שוק עירוני - כפר אברהם - סגולה | 4 | ♿ |
| 62א | אלקטרה-אפיקים | סגולה - כפר אברהם - קריית אלון - עין גנים - מחנה יהודה - כפר גנים - נווה עוז -בית חולים שניידר - מסוף יותם ויואב | הורדה בלבד | ♿⬅️ |
| 83\83א | אלקטרה-אפיקים | מסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - שוק עירוני - כפר אברהם - צומת ראש העין - מחלף קסם - רכבת ראש העין - חגור (קו 83א) - ג'לג'וליה - שדי חמד | 7 | ♿ |
| 91 | אלקטרה-אפיקים | מסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - שוק עירוני - עירייה - עין גנים - כפר סירקין - עין גנים - עירייה - שוק עירוני - בית חולים בלינסון - מסוף יותם ויואב | 6 | ♿️🔄 |
| 99 | אלקטרה-אפיקים | מסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - שוק עירוני - עירייה - עין גנים - הדר גנים - עמישב | 6 | ♿ |
| 183 | אלקטרה-אפיקים | מסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - שוק עירוני - כפר אברהם - צומת ראש העין - מחלף קסם - רכבת ראש העין - כפר ברא - חורשים - מתן - ירחיב - נירית | 7 | ♿ |
הערות שוליים

↑  רענן בן צור וירון דרוקמן, שני אחים נהרגו ב"ציר המוות" בפתח תקווה, באתר ynet, 10 בינואר 2013
לאסלו רייק

לאסלו רייק (בהונגרית: Rajk László; ‏ 8 במאי 1909 בסקייאודברהיי – הוצא להורג ב-15 באוקטובר 1949 בבודפשט) היה פוליטיקאי קומוניסטי הונגרי בן למשפחה בעלת שורשים גרמניים וסקלריים מטרנסילבניה.
יחד עם יאנוש קאדאר היה מנהיג פלג "הפנים" של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית בימי מלחמת העולם השנייה (לעומת הפלג המוסקבאי). אחרי השלטת הקומוניזם בהונגריה היה לשר הפנים ואחר כך לשר החוץ של הרפובליקה העממית ההונגרית. הוצא להורג על ידי עמיתו האידאולוגי, הדיקטטור הסטליניסטי מתיאש ראקושי.