פאסיל גמב
היסטוריה > תקופת התחייה האתיופית (1632-1769)

| --- | --- |

שם הקיסר: שנות שלטון
פאסילידס: 1632–1667
יוהנס הראשון: 1667–1682
ייאסו הראשון: 1682–1685
יסחק ייאסו: 1685
ייאסו הראשון: 1685–1706
תקלה היימנות הראשון: 1706–1707
עמדה ציון: 1707
תקלה היימנות הראשון: 1707–1708
טאוופלוס: 1708–1709
נאבחנה יוהנס: 1709–1710
טאוופלוס: 1710–1711
יוסטוס: 1711–1716
דווית השלישי: 1716–1721
בקפה: 1721–1730
ייאסו השני: 1730–1736
אצה חאזקאיס: 1736–1737
ייאסו השני: 1737–1755
יואס הראשון: 1755–1769
תקופת התחייה האתיופית החלה עם עלייתו של פאסילידס לשלטון וגירוש הפורטוגזים הקתולים מאתיופיה, בהוראתו. פאסילידס שיקם את כוחה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, ובהשראתו פרחה הקיסרות האתיופית מבחינה מדינית ותרבותית. הפרספקטיבה ההיסטורית שקבעה לימים את חלוקת דברי ימי אתיופיה לתקופות, ניזונה בוודאי גם ממאפיינים לאומיים נוספים, ובהם ייסוד מתחם שלטוני קבוע וצמיחתה של עיר בירה של ממש מסביב לו.
ראשון המבנים בפאסיל גמב נקרא גם הוא "פאסיל גמב", היינו "מגדל פאסיל", אם כי מקובל לכנותו בשם "טירת פאסילידס", שם המייצג באופן מדויק יותר את אופיו. מבנה זה הוא הבולט והמרשים במבני המתחם גם כיום. בנייתו החלה מיד עם בחירתו של המתחם כאתר השלטוני העתידי, ב-1635 או 1636. בכל אחת מארבע פינותיה של הטירה מתנשא מגדל עגול, וגובהו של המגדל החמישי והמרכזי הוא 32 מטרים. ממגדל זה נשקף נוף פנורמי המגיע עד לאגם טאנה, מרחק עשרות קילומטרים מגונדר. ב-1648 דיווח שגריר תימן בגונדר, חאסן אחמד אל-היימי על הארמון:
"באנו אצל מעוזו של המלך וטיפסנו על מבנה גבוה, בניין ממלכתי בין הנהדרים שבמבנים הנהדרים, ובין היפים ביותר שבפלאים יוצאי-הדופן, והוא עשוי אבן וסיד. ואין בעיר זו, ואכן בכל אתיופיה, אחר ממנו (שכן הוא נאה לעין ומלא חן בתוכניתו), וכל המגורים האחרים במקומות האלה הם רק קיני עשב. בונה המבנה הוא הודי, ומאפייני תוכניתו תואמים את הנוהג בארצו".
לפי תיאורים מהתקופה, שהה פאסילידס בפאסיל גמב, או שב וחזר אליו, במשך תקופות ארוכות, אך לצד זאת גיבש נוהג, אותו המשיכו גם יורשיו, להעביר את העונה היבשה במתחמים מלכותיים קטנים לחופי אגם טאנה, או במסעות ברחבי הקיסרות.
שלטונו היציב והממושך של פאסילידס ושהותו הממושכת באתר, חיזקו את מעמדו של פאסיל גמב כמתחם המלכותי; אולם לבחירתו של בנו, הקיסר יוהנס הראשון, "הצדיק", שעלה לשלטון ב-1667, להמשיך ולקיים את השלטון מפאסיל גמב, הייתה השפעה רבה אף יותר. לא זו בלבד שיוהנס לא עקר למקום אחר, אלא שהוא הוסיף ובנה באתר את המבנים השלטוניים שלו, ובתקופתו זכה פאסיל גמב למעמד הבכורה בין כל המתחמים המלכותיים באתיופיה. יוהנס המשיך במנהג בו החל אביו, ושהה בפאסיל גמב בעונה הגשומה, ובכל שנה, עם סיומה, נצטוו תושבי גונדר להביא למתחם גמב את הסוסים והפרדות הנחוצים למסע השנתי בן 65 הקילומטרים אל חופי האגם.
יוהנס היה ראשון קיסרי אתיופיה שהוכתר באתר, וטקס הכתרתו הפך למסורת שנמשכה גם בימיהם של הקיסרים הבאים. הנכבדים והמוזמנים הביאו את הנסיך אל הטירה שבנה אביו, והעלו אותו אל המגדל הגבוה. שם הוא הושב על "כס המלכות של שלמה ודוד", הוכתר לקיסר והולבש בגלימה לבנה. תושבי גונדר נתבשרו על הכתרתו באמצעות ניגוני חליל ותרועת חצוצרות ב"אדבבאי", הרחבה שמדרום לפאסיל גמב (להלן). שניים מהחשובים שבמבני האתר מיוחסים ליוהנס, אם כי לא בוודאות מלאה. הראשון הוא הספרייה הרבועה המכונה "פקר גמב" ("טירת האהבה"), שהוקמה כמה עשרות מטרים צפונית-מערבית לטירת פאסילידס; והשני הוא "אולם השימוע" ("Chancery"), אם כי הוא מכונה גם "הלשכה" ("Chancellery"). מבנה מלבני זה ניצב צפונית-מערבית לקודמו. שני המבנים קטנים יחסית, בוודאי ביחס לטירתו של פאסילידס, והם שוכנים כיום במרכזו של המתחם. יוהנס המשיך והתגורר בטירת פאסילידס, לפחות בתחילת שלטונו, שכן הכרוניקה הרשמית שלו מזכירה "ארמון חדש", בו שכב על ערש דווי בעשרת הימים האחרונים לחייו. ייתכן שארמון זה הוא לא אחר מבניין הלשכה, או שהכוונה היא לארמונו של ייאסו הראשון, בנו של יוהנס, שהוקם למעשה בימיו של האחרון ולימים הושלם או שופץ על ידי בנו, ולכן יוחס לו. אודות מבנה זה, יהא אשר יהא, נאמר כי היה:
"יפה מארמונו של שלמה... עשוי משנהב, ותקרה מוזהבת משובצת אבני חן הקרינה עליו ממעל. קירותיו ויסודותיו היו עשויים כלקדון והקירות והתקרה עוטרו בציורי עצי דקל. על כל החלונות הותקנו מראות להנות את העין... במרכז הרחבה זרמו מים בתעלה יפהפייה".
הכרוניקה של יוהנס מציינת כי בתקופתו שכן גם היפודרום במתחם.
כשייאסו הראשון, "הגדול", עלה לשלטון ב-1682, הוא בנה באתר טירה משלו, או שמא, כאמור, רק השלים או שיפץ את טירת אביו. טירתו, המכונה "טירת האוכף" קטנה מזו של סבו, אך סגנונה דומה וגם היא מרשימה. הטירה נבנתה בצמוד לטירת פאסילידס, מצידה הצפוני, וזכתה לשמה בשל חדר במגדל הצפון-מערבי שתקרתו עשויה בצורת קמרון חבית. עוד מבנה שבנה ייאסו הראשון בפאסיל גמב הוא "גשר הקשת בענן" - גשר קשתות שהוביל מסמוך לארמון שהקים, מזרחה, מעל לדרך ההיקפית הסובבת את החומה, אל כנסיית תקלה היימנות שהוא הקים באדבבאי (להלן). חלקו המערבי של גשר זה (בתחומי המתחם המלכותי), ניצב גם כיום. ייאסו הראשון הקים גם מבנים ארעיים במתחם. הכרוניקה שלו מספרת כי בשנת 1693 הקים אוהל שכונה "אדרש" ושימש כבית משפט. השם השתרש ורכש עם הזמן את המשמעות של אולם קבלת פנים מלכותי. לפי המקורות, ב-1696 ניצבו לא פחות מ-120 מבנים שונים בפאסיל גמב.
ב-1700 עלתה באש כנסיית גימג'בית מריאם בחלקו המערבי של המתחם, ונהרסה יחד עם מספר מבנים סמוכים. לקראת סוף שלטונו של ייאסו הראשון פקדה רעידת אדמה את גונדר, ואחד המגדלים, שזהותו המדויקת איננה ידועה, קרס והתמוטט. טקס שערך הקיסר יוסטוס ב-1716, ונועד לטהר את ארמונו מכישוף בעזרת עשן שמקורו בהצתת אבק שרפה, הסתיים בשריפת המבנה עד עפר, וכנסיית מיכאל הקדוש עלתה באש וחרבה ב-1726. גורל דומה פקד מבנים נוספים באתר, שהוקמו בתחומו במהלך השנים. אודות חלק מהם קיימות ראיות חלקיות, בין בכתובים ובין בדמות שרידי יסודות שחוצים את הרחבות הגדולות לרוחבן ולאורכן.
בגדולתו, היה המתחם המלכותי רוחש פעילות: מעבר לשגרת העבודה היום-יומית, כל תנועה של הקיסר בין המבנים לוותה בנגינת חלילים, הלמות תופי נגרית ותרועת חצוצרות, ובכוחות שיטור מיוחדים שפינו לו את הדרך. אוהלים ומבנים ארעיים רבים ששימשו למגורים ולעבודה מילאו את השטח בין מבני הקבע. המונים נהגו לפקוד את כנסיות המתחם לתפילה, ולהגיע לאדבבאי (አደባባይ - "כיכר עירונית"), הרחבה שמדרום למתחם, סמוך לשער העיר הדרומי. רחבה זו שימשה, כבר בימיו של פאסילידס, ככיכר העיר, ומשמעות שמו של "מגדל אוואג' מנגאריה", ששולב בחומת המתחם וחולש עליה גם כיום, היא "מגדל ההכרזה", או ליתר דיוק "מגדל הכרוז". כאן, באדבבאי, הוכרז הקיסר החדש מאז ימי יוהנס הראשון ופורסמו צווים, כאן נערך השוק השבועי ונערכו מסדרים צבאיים; וכאן הוצאו להורג בוגדים, שבויים ופושעים. כך למשל, באדבבאי הקיסר טאוופלוס הוציא להורג את אלה שרצחו את אחיו, הקיסר ייאסו הראשון, בפקודת בנו של האחרון, תקלה היימנות הראשון. אלמנתו של ייאסו הראשון (גיסתו של טאוופלוס), שניצבה מאחורי המזימה, נתלתה כאן קבל עם ועדה, שני אחיה נדקרו למוות ואיתם הוצאו להורג 34 בני אדם נוספים.
עד סוף המאה ה-17 או תחילת המאה ה-18, הקיפה חומת פאסיל גמב רק את המבנים שנבנו בחלקו הדרומי של המתחם, שהעיקריים שבהם היו טירותיהם של פאסילידס וייאסו הראשון והמבנים שבנה יוהנס הראשון. המשך הבנייה חייב את הגדלת השטח המתוחם לממדיו כיום, ושרידי החומה הישנה נראים במספר מקומות בשטח המתחם. הקיסר דווית השלישי הספיק, בימי שלטונו הקצרים יחסית (1716-1721), להקים את אולם הכס הקרוי על-שמו, מעט מצפון למקבץ המבנים הקיימים; אולם תנופת פיתוח משמעותית בהרבה, באה למתחם בימיהם של הקיסר בקפה, ואשתו, הקיסרית מאנטאוואב, שהחלו בונים בקצהו הצפוני של המתחם. שני המבנים העיקריים שהקימו, אולם בקפה ששימש כאולם משתה וטירת מאנטאוואב, שוכנים זה לצד זה, והראשון משולב בחומתו ההיקפית של פאסיל גמב. ימיהם של בקפה ומאנטאוואב סימנו, אולי, את שיאה של תקופת התחייה האתיופית, וטירתה של מאנטאוואב היא הטירה האחרונה שנבנתה במתחם. תקופה זו היטיבה לא רק עם פאסיל גמב, אלא עם גונדר כולה, שאוכלוסייתה מנתה כ-70,000 איש. בראשית המאה ה-18 ביססה העיר את מעמדה כבירת קבע, והתעשייה, המסחר, האמנות והתרבות פרחו בה. הקיסרים והקיסריות, ומאנטאוואב במיוחד, העניקו את חסותם לאמנים ולאמנויות, והיהודים במיוחד הצטיינו בקדרות, בנפחות ובבנייה. העיר הייתה למרכז חקלאי ומסחרי לא רק לסביבתה, אלא נחשבה לתחנה חשובה בדרכי שיירות המסחר. השוק שנערך באדבבאי היה החשוב והמרכזי מכל שוקי הקיסרות, ובגונדר פרח גם המסחר במוצרי יוקרה.
רוב תקופת שלטונו של ייאסו השני, בנו ויורשו של בקפה, התאפיין עדיין ביציבות. הוא נאלץ אמנם לדכא מרידות ואף איבד את השלטון למשך זמן מה, כאשר אצה חאזקאיס השתלט על הקיסרות בשנים 1736–1737, אולם הוא החזיק ברסן השלטון, יחד עם אמו, הקיסרית מאנטאוואב, במשך 25 שנים. בתקופתו ביקר המיסיונר הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי בגונדר, ונפגש עמו. פרוטקי תיאר את הארמון המלכותי, ככל הנראה טירת פאסילידס, ועמד על מעלותיו הצבאיות:
"מבנה הארמון היה מארג של כוח וגאונות, מלבנים רבועות ומלט, והתקפת ארטילריה לא יכולה הייתה לגבור על החומה או השערים; הארמון הוא הנהדר שבמבנים בכל אתיופיה, הוא מותאם היטב ביותר להגנת הקיסרים, ואף שעתה, בהתאם לאופנה האתיופית, הוא נחלק בין קירותיו לתשעה מדורי מגורים שונים, הוא עדיין מציב מכשלה בפני התוקף, יהא גודלו של הצבא הצר עליו אשר יהא".
פרוטקי הוסיף ותיאר את המתחם, תוך שהוא מתייחס למבנים האחרים, ככל הנראה בדמות הטוקול (גוֹדְג'וֹ) המסורתי:
"למבקר באתיופיה נגלה לראשונה מראה נהדר של מגורי הקיסר, ויותר מכך, אלה של השרים ושל האצילים, שכולם עגולים בצורתם, ומכוסים גגות קש המסוגלים לשאת את הגשמים הכבדים".
העונה הגשומה בגונדר נמשכת בין החודשים יוני עד ספטמבר, ובמהלכה ניתכים מהשמים משקעים בהיקף של יותר מ-1,000 מ"מ בממוצע.
הנוסע הסקוטי ג'יימס ברוס, שביקר בגונדר בשנת 1770, תיאר את עוצמתה הצבאית של פאסיל גמב בזמנו של ייאסו השני, בספרו מסעות לגילוי מקור הנילוס. לפי עדויות שאסף הוא כתב כי:
"בית המלך בגונדר ניצב במרכזה של כיכר רבועה שהיקפה עשוי לעמוד על מיל אנגלי. במרכזו ניצב מגדל רבוע שבו דירות שרד רבות. חומה כפולה חזקה מקיפה אותו, והיא מתחברת לגג שטוח; חרכים ורחבות לשיגור נשק ארטילרי ממוקמים בכל צדדיו. המגדל כולו וחומתו עשויים אבן וסיד; אולם חלק מהמגדל ממוטט ומונח בהריסותיו, ולחלק ממנו הונח לקרוס בכוונה להחליפו. דירות קטנות, או בתים בני קומה בודדת, נבנו בחלקים שונים של השטח או הכיכר, לפי רצונו של הנסיך השולט באותה עת... בתים אלה עשויים מחומריה הרפים של הארץ, עץ וחרסית, מכוסים גגות קש, אך תוכם מעוצב בהוד".
אולם המאבק עם אצה חאזקאיס גרם להרס במתחם ובמקומות אחרים בקיסרות, ולאחריו פיזר ייאסו השני כספים רבים בבנייה מחודשת. הוא הזמין סחורות מאירופה והעסיק אדריכלים יוונים שהגיעו ממצרים, והקים לעצמו ארמון חדש בפאסיל גמב, שתואר על ידי ברוס שנים לאחר מכן:
"...הוא (ייאסו השני) התמסר לעיטור ארמונו בגונדר...הוא השלים את אולם המלוכה באופן הראוי להערצת אמת. הבסיס, שבארצנו עשוי דרך-כלל מעץ, הושלם בשנהב בגובה של ארבע רגלים מן הקרקע. מעליו היו שלוש שורות של מראות מוונציה, מחוברות כולן יחדיו, וקבועות במסגרות נחושת, או במסגרות מצופות זהב. הגג, בטעם טוב ובעליצות, תואם בשלמות את גימור החדר; היה זה מעשה ידם של הפלאשה, אשר כלל קנה צבוע שנחתך ועוצב כפסיפס של דמויות, ואשר יצר מראה עולץ שלא ניתן להכילו בחושים...
המלך החל בבניית אולם נוסף בממדים זהים, ובו לוחות שנהב, עם כוכבים בכל צבע, שנקבעו בכל לוח במרחקים קבועים".
לפי הכרוניקה של ייאסו השני, שהה הקיסר בימיו האחרונים ב"גמב מסקל" (טירת הצלב), מבנה שלא נזכר בשום מקום אחר, אם כי לא ברור אם מדובר בכינוי למבנה מוכר או במבנה חדש לחלוטין. מפעלי הבנייה רחבי ההיקף האלה דלדלו את אוצר הקיסרות, ופרוטקי ציין כי שוב אין די באוצר הממלכה אפילו לצרכיו של הקיסר.
אף שהחלוקה המקובלת קובעת את סיום תקופת התחייה לסוף מלכותו של הקיסר הבא יואס הראשון ב-1769, הקיסר בקפה היה האחרון ששלט שליטה מלאה באימפריה, וכבר בימיו של ייאסו השני החלה מורגשת ההתפוררות שבישרה את בוא תקופת השופטים האתיופית (זמנה מספנת). שליטתו של ייאסו השני בקיסרות הלכה והצטמצמה, ולמרות דיכוי המרידות הרבות לא הצליח להשיב לשלטון המרכזי את כוחו. בעניין זה ציין פרוטקי, שלוש שנים לפני מותו של ייאסו השני, כי רוב כוחו של הקיסר אבד, וכי הקיסרות האתיופית שוקעת עוד ועוד ומיום ליום למצב של דקדנס.
המצב הקשה לא מנע מהקיסר הבא, יואס הראשון, קטין ששלט בקיסרות בחסות סבתו, הקיסרית מאנטאוואב, להמשיך בבנייה במתחם. בכרוניקה של קיסר זה מוזכר ב-1760 מבנה חדש, "אדיס בית" ("בית חדש"), ששימש כאולם שימועים. המאבקים הפנימיים בקיסרות בין האורומו, שאליהם השתייכה אם הקיסר, לבני קווארה, מקורביה של סבתו, הביאו בסופו של דבר, ב-1766, לעלייתו של מיכאל סהול שהיה לאיש החזק במדינה. סהול הוציא להורג את הקיסר הצעיר שלוש שנים לאחר המינוי, וסיים בכך את תקופת התחייה.