stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמוס עוז
יצירתו הספרותית > כאב היתמות

התאבדות אמו של עוז הותירה חותם ברור על יצירתו. נושא היתמות, נטישת אם והפצע הפתוח חוזרים ומופיעים בכתביו. בשנים הראשונות תוך כדי ניסיונו לטשטוש החוויה האישית הקשה שעבר, אך לאחר פרסום האוטוביוגרפיה שלו "סיפור על אהבה וחושך" בו תיאר במפורט את אישיותה המיוחדת, קשריהם החמים, וחשף פרטים מדויקים על התאבדותה, הפך הנושא והדיון בו לרווח בדברי המבקרים.
אבנר הולצמן עוקב במאמרו "גג, סבתא ופצע" אחר התפתחות הנושא בכתביו ובראיונותיו של עוז. בשנים הראשונות הזכיר עוז את המקרה במילים קצרות יבשות, אך מעיון בתיאור שפרסם ב"הארץ שלנו" בגיל שלוש עשרה וחצי בלבד, ובייחוד ברשימה שפרסם בכתב העת "פרוזה" בשנת 1977 במסגרת דיון כללי על המוות, ניתן להתרשם מעוצמת הפצע שמעולם לא הגליד:
הבור והסיד, העפר והשיש, תנו לה בבקשה לצאת אלי. רק לרגע. [...] תנו לה לצאת אלי, אנחנו מוכרחים לדבר רגע, אני מוכרח לשאול, והיא חייבת להסביר לי, בבקשה, תנו לה לצאת רק לרגע, אחרת ייגמר הכל בכי רע, ונשים חפות מפשע תשלמנה מחיר כבד ומיותר
אווה המבורגר במקום אחר, חנה גונן במיכאל שלי, האֵם בהר העצה הרעה, ועוד, הן רק דוגמאות לרישומה של החוויה הקשה שהותירה ביצירותיו נטישתה של אמו.
הוקרה ופרסים

בשנת 1976 עמוס עוז קיבל את פרס ברנר על "הר העצה הרעה".
בשנת 1983 קיבל את פרס ברנשטיין בקטגוריית רומן עברי מקורי.
בשנת 1986 קיבל את פרס ביאליק לספרות יפה.
בשנת 1988 קיבל את פרס פמינה הצרפתי, על ספרו "קופסה שחורה".
בשנת 1998 קיבל את פרס ישראל בקטגוריה ספרות בתשנ"ח.
בשנת 1992 זכה בפרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית.
בשנת 2005 זכה בפרס גתה, על ספרו האוטוביוגרפי "סיפור על אהבה וחושך".
בשנת 2006 העניק לו סנט האוניברסיטה העברית בירושלים תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד "בהוקרה על תרומתו הייחודית להעשרת הספרות העברית וחיי הרוח במדינת ישראל, ובהערכה על חלקו בשיח הישראלי ובהאדרת שמה של ישראל בעולם".
ב-27 בנובמבר 2006, בטקס הענקת תואר דוקטור לשם כבוד מטעם מכון ויצמן למדע, נאמר עליו: "קולו הכובש, הבא לידי ביטוי בשפה יפה להלל ובעלילות מעוצבות להפליא, הוא זה שהפך אותו לסופר שמקום כה נכבד שמור לו בתרבותנו".
במאי 2007 נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בה חברים כמאתיים וחמישים זוכי פרס נובל.
באוקטובר 2007 נמנה עם המועמדים לפרס נובל בספרות, שניתן לבסוף לסופרת הבריטית דוריס לסינג.
ב-12 בפברואר 2008 הוכרז כזוכה פרס דן דוד לשנת 2008 על תרומתו לספרות ולחברה הישראלית.
במאי 2008 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנובמבר 2008 הוכרז כחתן פרס היינריך היינה לספרות, והוא הישראלי הראשון הזוכה בפרס זה, מהפרסים החשובים בגרמניה.
עוז זכה בפרסים נוספים: אות לגיון הכבוד של הרפובליקה הצרפתית, פרס חופש הביטוי הנורווגי, המדליה הבינלאומית לסובלנות, מטעם המועצה האקומנית הפולנית, בפרס קורינה הגרמני על מפעל חייו, ופרס נסיך אסטוריאס לספרות לשנת 2007.
באוקטובר 2013 הוענק לו פרס ניומן על מפעל חיים בספרות
באוקטובר 2013 הוכרז כזוכה בפרס קפקא
בשנת 2014 קיבל עיטור מלכותי ממלך ספרד.
בשנת 2014 זכה ספרו "בין חברים" בפרס ה-"The National Jewish book award", ארצות הברית.
בשנת 2014 זכה בפרס "The Siegfrid Lenz Literary Prize", מטעם העיר המבורג.
ביוני 2014 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה האירית טריניטי קולג', והיה לישראלי הראשון שזוכה בתואר זה באירלנד.
במאי 2015 זכה בפרס מטעם המחלקה ללימודי ישראל באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
באוקטובר 2015 זכה בפרס הקוריאני על שם הסופרת פארק קיונג ני (1926–2008) הנחשבת לאחת הסופרות הנערצות בקוריאה הדרומית. זהו הפרס הספרותי החשוב ביותר שמעניקה קוריאה הדרומית.
בשנת 2016 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מילאנו (אנ').
בשנת 2016 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סאן מרטין, בואנוס איירס.
בשנת 2016 זכה בפרס אוניברסיטת רנמין, סין.
בשנת 2016 זכה בפרס בוטארי לאטס גרינצאנה (איטליה).
בשנת 2016 זכה בפרס בינלאומי לספרות מטעם העיר ויג'באנו (איטליה).
בשנת 2017 זכה בפרס אברהם גייגר (ספ') (ברלין).
בשנת 2017 זכה בפרס ז'ינגדונג לספרות (סין) על ספרו "תמונות מחיי הכפר".
בשנת 2017 זכה בפרס כנסיית הר ציון על ספרו "הבשורה על פי יהודה".
בשנת 2017 נכנס ספרו "הבשורה על פי יהודה" לרשימה הקצרה של "פרס מאן בוקר הבינלאומי".
בשנת 2018 זכה בפרס "יאסנאיה פוליאנה" במוסקבה - הפרס להנצחת לב טולסטוי (הקרוי על שם המקום בו נולד וחי רוב חייו) על ספרו "הבשורה על פי יהודה" בקטגוריית הרומן הזר הטוב ביותר ברוסיה לשנת 2018.
בשנת 2018 זכה בפרס "סטיג דאגרמן" בשוודיה על ספרו "הבשורה על פי יהודה".
בשנת 2018 זכה בפרס פסטיבל הספרים של טאורמינה בסיציליה על ספרו "הבשורה על פי יהודה".
הוקרה ופרסים > הנצחה

לאחר מותו נקראה הספרייה העירונית ערד על שמו.
בשנת 2020 קראה עיריית הרצליה רחוב על שמו בשכונת גליל ים.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב לויטן 4 בשכונת נווה אביבים.
ספריו > סיפורת

ארצות התן (קובץ סיפורים, 1965)
מקום אחר (רומן, 1966)
מיכאל שלי (רומן על רקע ירושלים, 1967)
עד מוות (שתי נובלות, 1971)
לגעת במים לגעת ברוח (רומן, 1973)
אנשים אחרים (מבחר מסיפוריו, 1974)
הר העצה הרעה (שלוש נובלות, 1976)
סומכי (ספור לילדים, 1978) (הוצאה מחודשת: 2015, איורים: רות גווילי).
מנוחה נכונה (רומן, 1982)
קופסה שחורה (רומן מכתבים, 1987)
לדעת אישה (רומן, 1989)
המצב השלישי (רומן, 1991)
אל תגידי לילה (רומן, 1994)
פנתר במרתף (רומן, 1995), (הוצאה מחודשת: 2015, איורים: אנה טיכו). הופק לסרט קולנוע בשם "הבוגד הקטן".
אותו הים (רומן בצורת שירים, 1999)
מנזר השתקנים (סיפור שהופיע לראשונה ב"ארצות התן", יצא כספר נפרד בשנת 2000)
סיפור על אהבה וחושך (רומן אוטוביוגרפי, 2002)
פתאום בעומק היער: אגדה (סיפור, 2005)
חרוזי החיים והמוות (רומן, 2007)
תמונות מחיי הכפר (רומן מורכב מסיפורים, 2009)
בין חברים (סיפורים, 2012)
הבשורה על-פי יהודה (רומן, 2014)
ספריו > עיון

באור התכלת העזה (מאמרים ורשימות, 1979)
פה ושם בארץ ישראל התרשמויות ממסע אישי שערך בארץ (1983)
ממורדות הלבנון (מאמרים ורשימות, 1987)
שתיקת השמים: עגנון משתומם על אלוהים (1993): קריאה מעמיקה בשלושה מסיפוריו של ש"י עגנון: "תהלה", "סיפור פשוט" ו"תמול שלשום".
מתחילים סיפור (מסות, 1996)
כל התקוות: מחשבות על זהות ישראלית (מסות, 1998)
בעצם יש כאן שתי מלחמות (מאמרים, 2002)
על מדרונות הר הגעש (שלוש מסות, 2006)
יהודים ומילים (יחד עם פניה עוז-זלצברגר, 2014)
שלום לקנאים (שלוש מחשבות, 2017)
ממה עשוי התפוח? (שיחות עם שירה חדד, 2018)
כל החשבון עוד לא נגמר (הרצאתו האחרונה, הודפס על ידי משפחתו לאחר מותו, 2019)
עיבודים לספריו > קולנוע

חלק מספריו של עוז עובדו לקולנוע:
הספר "מיכאל שלי" עובד על ידי הבמאי דן וולמן ב-1975 לסרט קולנוע בשם "מיכאל שלי". הסרט זכה בשלושה פרסי כינור דוד.
הספר "קופסה שחורה" עובד לקולנוע בידי יעוד לבנון, נעמי שרן ועמוס עוז ובוים בידי יעוד לבנון בסרט שהוקרן לראשונה בשנת 1992, בכיכובם של ברוריה אלבק, מתי סרי, עמי טראוב, אמנון מסקין וקרן מור.
הספר "פנתר במרתף" עובד לקולנוע בידי הבמאית לין רות' לסרט בשפה האנגלית בשם "הבוגד הקטן" (The Little Traitor) בשנת 2007.
במאי 2015 הוצג בהצגת בכורה בפסטיבל קאן הסרט "סיפור על אהבה וחושך", אשר כתבה וביימה נטלי פורטמן, שגם משחקת בסרט את התפקיד הראשי.
בשנת 2022 יצא לאקרנים סרטו של דן וולמן ״הבשורה על פי יהודה״ המבוסס על ספרו של עוז.
עיבודים לספריו > קולנוע תיעודי

עוז השתתף בסרט התיעודי אל בורות המים שביים מוטי קירשנבאום (1982)
עוז גיבור הסרט  "עמוס עוז - הישר לתוך השמש הקיצית" של יונתן צור ומאשה צור (2009)
עוז היה גיבור סרטו של יאיר קדר החלון הרביעי, עמוס עוז (2022)
עיבודים לספריו > תיאטרון

קופסה שחורה (ספר) – עובד להצגת תיאטרון בידי חנן שניר ובבימויו והוא הוצג בתיאטרון הבימה בשנת 2003, עיבוד חדש לתיאטרון מאת יעוד לבנון ונעמי שרון הוצג בשנת 2014 על במת בית הספר לתיאטרון בית צבי, ועיבוד נוסף לתיאטרון מאת חנן שניר ובבימויו הוצג בשנת 2019 בתיאטרון בית ליסין.
מנוחה נכונה (ספר) – עובד למחזה על ידי פנינה גרי והוצג בפסטיבל עכו ב-1992.
אותו הים – עובד להצגת תיאטרון בידי חנן שניר ובבימויו והוא הוצג בתיאטרון הבימה בשנת 2010, עם מוזיקה של יובל מסנר.
הספר "תמונות מחיי הכפר" עובד להצגת תיאטרון בידי יורם פאלק, הוצג בתיאטרון החאן בשנת 2014.
פרקים מתוך הספר האוטוביוגרפי "סיפור על אהבה וחושך" עובדו למחזה בבימויה של איה קפלן ובכיכובם של יהויכין פרידלנדר ותמר אלקן-מאושר. המחזה עלה בתיאטרון החאן בסוף 2019.
עיבודים לספריו > מוזיקה

בשנת 2009 יצא לאור אלבום מוזיקלי, "אותו הים", הכולל 16 שירים שהולחנו על ידי רונית אופיר ובוצעו על ידי רמי הראל, המבוססים על ספרו של עוז "אותו הים". בחלקם מצטרף אל המוזיקה קולו של המחבר שקורא ממילותיו.
לקריאה נוספת

נורית גרץ, עמוס עוז: מונוגרפיה, ספרית הפועלים, 1980.(הספר בקטלוג ULI)
אברהם בלבן, בין אל לחיה: עיון ביצירתו של עמוס עוז. עם עובד, 1986.(הספר בקטלוג ULI)
אברהם בלבן, אל הלשון וממנה: לשון ומציאות ביצירת עמוס עוז. עם עובד, 1988.(הספר בקטלוג ULI)
הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 189–228, ראיון עם עמוס עוז מדצמבר 1988.(הספר בקטלוג ULI)
יאיר מזור, ליטוף באפלה - על סיפורת עמוס עוז, כתר הוצאה לאור, 1998.(הספר בקטלוג ULI)
נורית גרץ ומאיר חזן (עורכים), ישראל, חוברת מס' 7, אוניברסיטת תל אביב, תשס"ה 2005. חוברת מיוחדת של כתב העת שמוקדשת לספר סיפור על אהבה וחושך.
ניצה בן-דב, והיא תהילתֶךָ: עיונים ביצירות ש"י עגנון, א"ב יהושע ועמוס עוז, הוצאת שוקן, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
נורית גרץ ועדיה מנדלסון-מעוז, עמוס עוז, א"ב יהושע - התחלות כרך ב', קורס של האוניברסיטה הפתוחה, האוניברסיטה הפתוחה, 2010. (הספר בקטלוג ULI)
יגאל שוורץ, זמר נוגה של עמוס עוז - פולחן הסופר ודת המדינה, כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
אבי וימר, מחיאת כף-יד אחת - מסע ב"סיפור על אהבה וחושך" של עמוס עוז. הוצאה אלקטרונית ומודפסת/אינדיבוק, ספטמבר 2013. (הספר בקטלוג ULI)
אילת נגב, עמוס עוז: אני כמו מרגל או סוכן־חרש, בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה. (הספר בקטלוג ULI)
זיוה שמיר, סיפור לא פשוט: עיונים ביצירותיהם של א"ב יהושע, עמוס עוז וחיים באר, הוצאת ספרא והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015.(הספר בקטלוג ULI)
נורית גוברין, קרובים רחוקים: המשפחה הספרותית של עמוס עוז, 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ה', הוצאת גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ה, 2015.
יובל גלעד, עמוס עוז כנושא הדגל של השמאל הישראלי, יקום תרבות, 27 באוקטובר 2014.
אביבה קרינסקי, דרכי עיצוב ופענוח של אלמנטים סמליים ב"מיכאל שלי" וב"נוודים וצפע", בתוך המוטיב והסמל להוראת מונחי יסוד בספרות בשילוב עם אמנויות נוספות, אור-עם, 1985, עמ' 59–64 (הספר בקטלוג ULI)
דוד קרויאנקר, ירושלים של עמוס עוז: בעקבות 'סיפור על אהבה וחושך' ויצירות נוספות, כתר 2020. (הספר בקטלוג ULI)
נורית גרץ, מה שאבד בזמן – ביוגרפיה של ידידות, רומן ביוגרפי, הוצאת כנרת, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
יהודה שלם, עוז לתמורה - עמוס עוז מכשף השבט, הוצאת כרמל, 2022.
משרד המודיעין והאנליזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת האוצר של ארצות הברית
 סוכנות אם:  המשרד לטרור ומודיעין פיננסי קהיליית המודיעין האמריקאית
 תאריך הקמה:  2004
 אתר רשמי
 
משרד המודיעין והאנליזה (באנגלית: Office of Intelligence and Analysis, OIA) הוא סוכנות מודיעין מרכזית במחלקת האוצר של ארצות הברית, הפועלת תחת המשרד לטרור ומודיעין פיננסי. תפקידו העיקרי הוא לספק ניתוחים מודיעיניים ותובנות פיננסיות כדי לתמוך במאמצי הממשל האמריקאי במאבק בטרור, בהפצת נשק להשמדה המונית, וב
פעילויות פיננסיות בלתי חוקיות המאיימות על הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
היסטוריה

מאז הקמתה של מחלקת האוצר בשנת 1789, הוכר תפקידו הקריטי של המודיעין בתמיכה במשימותיה. בתחילה, מאמצי המודיעין התמקדו בתמיכה בפעולות האכיפה של המחלקה, כמו מאבק בהברחות ובהונאות פיננסיות. עם הזמן, התפתחו מאמצים אלו לטיפול ברשתות פיננסיות מורכבות הקשורות לאיומי ביטחון לאומי.
בשנת 1961, הוקם במשרד האוצר המשרד לביטחון לאומי (Office of National Security, ONS) כדי לחבר את המחלקה למאמצי הביטחון הלאומי הרחבים יותר. משרד זה עבר ארגון מחדש בשנת 1977 והפך למשרד לתמיכה במודיעין (Office of Intelligence Support, OIS), מה שהדגיש את הגברת הפעילויות המודיעיניות.
אירועי ה-11 בספטמבר 2001 הדגישו את הצורך ביחידה מודיעינית ייעודית בתוך מחלקת האוצר להתמודדות עם איומים מתפתחים. כתוצאה מכך, בסוף 2003, חוק ההסמכה למודיעין לשנת הכספים 2004 ייסד רשמית את משרד המודיעין והאנליזה (OIA) כסוכנות מודיעין מלאה בתוך המחלקה.
בשנת 2004, צו האוצר 105-17 הגדיר את אחריות משרד המודיעין והאנליזה, כולל בניית יכולת אנליטית חזקה בתחום מימון הטרור ומתן תמיכה מודיעינית לבכירים במשרד האוצר בנושאים מגוונים של כלכלה וביטחון בינלאומיים.
בשנת 2005, ג'ניס ב. גרדנר מונתה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ואושרה כעוזרת המזכיר הראשונה למודיעין ואנליזה, והובילה את מאמצי ה-OIA בשילוב המודיעין בפעילות המחלקה.
תפקידים ופונקציות נוכחיות

כיום, משרד המודיעין והאנליזה תפקידיו כוללים בין היתר:
איסוף מודיעין פיננסי: איסוף מידע על העניינים הפיננסיים של גורמים רלוונטיים כדי להבין את טבעם ויכולותיהם, ולחזות את כוונותיהם.
תמיכה ביישום סנקציות: אספקת מודיעין המיידע את פיתוח ואכיפת הסנקציות הכלכליות נגד טרוריסטים, מפיצי נשק, משטרים עוינים ושחקנים פליליים.
שיתוף פעולה עם סוכנויות אחרות: עבודה צמודה עם יחידות אחרות במחלקת האוצר, כמו המשרד לבקרה על נכסים זרים (OFAC) והרשות לאכיפת פשעים פיננסיים (FinCEN), וכן עם קהילת המודיעין הרחבה יותר, כדי להתמודד עם מימון בלתי חוקי ואיומי ביטחון לאומי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0557 2593  LCCN: no2019153292  VIAF: 882157162093378980004   WorldCat (עם VIAF): 882157162093378980004 
↑  Public Intelligence, U.S. Treasury Office of Intelligence and Analysis (OIA) Strategic Direction 2012-2015 | Public Intelligence, publicintelligence.net, ‏2012-08-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  Statement of Under Secretary Stuart Levey on theTerrorist Finance Tracking Program., web.archive.org
↑  Office of Intelligence and Analysis, Treasury
| קהילת המודיעין האמריקאית |
| --- | --- | --- |
| מחלקת ההגנה | DIA (מודיעין צבאי) •  NSA (מודיעין אותות) • ONI (ביון ימי) • משרד הסיור הלאומי (ביון לוויינים) • הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (מיפוי מדיעיני) • חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית (מודיעין אווירי)  •  משרד מודיעין חיל-הנחתים • משרד מודיעין הצבא • מודיעין משמר החופים  • מרכז מודיעין החלל הלאומי (מודיעין חלל) |  |
| הקבינט של ארצות הברית | לשכת החקירות הפדרלית (FBI) • משרד DEA למודיעין לביטחון לאומי (ONSI)  •  הלשכה למודיעין ומחקר (INR) • משרד המודיעין והמודיעין הנגדי (OICI)  • משרד המודיעין והניתוח (I&A)  •  משרד המודיעין והאנליזה (OIA) |  |
| משרד ראש המודיעין הלאומי | המרכז הלאומי למלחמה בטרור • המרכז הלאומי למלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית וביו-ביטחון • המרכז הלאומי לסיכול מודיעין נגדי וביטחון • מרכז אינטגרציה לאיומי סייבר |  |
| משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית | היועץ לביטחון לאומי • היועץ לביטחון המולדת • המועצה לביטחון לאומי • המועצה לביטחון מולדת |  |
| פיקוח ובקרה | ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית • ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית |  |
יד הנדיב

| --- | --- |

 פעילות:  קידום ערכי הדמוקרטיה והיהדות בישראל
 מדינה:  ישראל
 מנכ"ל:  יגאל מרזל
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־67 שנים)
 www.yadhanadiv.org.il
 
יד הנדיב (נקראת גם: קרן רוטשילד) היא קרן נדבנית של משפחת רוטשילד בישראל.
יד הנדיב שמה לה למטרה יצירת משאבים לשם קידום ישראל כחברה דמוקרטית, תוססת ובריאה המחויבת לערכים יהודיים ולשוויון הזדמנויות למען כל תושביה, וזאת על מנת להמשיך ולפתח את המסורת הפילנתרופית של משפחת רוטשילד.
יד הנדיב פועלת בכמה תחומים מרכזיים: חינוך, סביבה, מצוינות אקדמית, החברה הערבית והספרייה הלאומית.
היסטוריה > מיזם הספרייה הלאומית

יד הנדיב, פועלת יחד עם הספרייה הלאומית וממשלת ישראל על מנת לסייע לספרייה הלאומית בתהליך התחדשותה. במסגרת התהליך מונגשים נכסי הספרייה לציבור החדש ברשת האינטרנט ובמשכנה החדש של הספרייה. משכן הספרייה החדש, אשר תוכנן על ידי משרד האדריכלים השווייצרי הרצוג ודה מרון, זוכי פרס פריצקר לשנת 2001, משלב אולמות קריאה וחדרי סמינרים למחקר ועיון יחד עם גלריות תצוגה, אודיטוריום, מתחם ילדים ונוער ומרכז מבקרים לפעילויות תרבות וחינוך. המבנה החדש שהוקם בירושלים, במגרש שהוקצה למטרה זו על ידי ממשלת ישראל, למרגלות משכן הכנסת ובשכנות למוזיאון ישראל, כולל גם מתקני אחסון אוטומטיים מאובטחים ומאוקלמים לשמירת אוצרות הספרייה, משרדים ומעבדות שימור ודיגיטציה.
היסטוריה > רמת הנדיב

רמת הנדיב היא מקום מנוחתם האחרון של הברון אדמונד דה רוטשילד ואשתו אדלאיד (עדה). מדי שנה עוברים בשעריו יותר מחצי מיליון איש, מבקרים בגן הזיכרון ונהנים מפארק הטבע. גן ההנצחה ופארק הטבע רמת הנדיב נפתחו לציבור בשנת 1954. הוא משתרע על שטח של כ-5 קמ"ר, והיקפו כ-10,000 מטרים. בשנת 2008 פתחה רמת הנדיב מרכז מבקרים חדש בעיצובה של עדה כרמי-מלמד. הביתן הוא הבניין הציבורי הראשון בישראל אשר זכה לתו תקן LEED האמריקני של בנייה ירוקה.
היסטוריה > מיזמים נוספים

בשנת 2018 פרסמה קרן רוטשילד, שהחליטה על השקעת 5% מתקציב ההשקעות של הקרן - סכום של כ-50 מיליון שקלים בשנה - בתחומי השקעות האימפקט, המהוות שילוב בין השקעות סטנדרטיות, לצורכי רווח, לבין מטרות חברתיות.
פרסים ומלגות

הקרן מעניקה פרסים ומלגות בתחומי המחקר המדעי במספר תוכניות:
פרסים ומלגות > פרס רוטשילד

פרס רוטשילד מוענק מאז שנת 1959 למדענים בכירים עבור עבודת מחקר מקורית ויוצאת דופן.
פרסים ומלגות > מלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים

תוכנית מלגות רוטשילד נוסדה ב-1979 במטרה לסייע לחוקרים צעירים מצטיינים ובעלי פוטנציאל יוצא דופן להתקדם בתחום עיסוק המדעי. מלגות רוטשילד מוענקות לבעלי תואר שלישי המעוניינים להמשיך ללימוד בתר-דוקטורט מחוץ לישראל. על פי אתר יד הנדיב: מרבית מקבלי המלגה השתלבו במוסדות אקדמיים בישראל, ביניהם זכו למעמד מוביל בתחומם וכמה מהם אף ממלאים תפקידי הנהגה אקדמיים בארץ.
פרסים ומלגות > פרס רוטשילד לחינוך

פרס רוטשילד לחינוך לזכר מקס רואו למורים התורמים תרומה בולטת בתחום החינוך בישראל.
פרסים ומלגות > פרס מיכאל ברונו

פרסי מיכאל ברונו לחוקרים מצטיינים מתחת לגיל 50 שזוהו כבעלי פוטנציאל לפריצת דרך בתחומם.
הערות שוליים

↑  ‏The Israel Institute for Advanced Studies (IIAS), באתר אוניברסיטה העברית
↑  מכון לחקר המים ע"ש גרנד, באתר הטכניון
↑  בונים את הספרייה החדשה, באתר הספרייה הלאומית
↑  מצוינות אקדמית, באתר יד הנדיב
↑  סביבה, באתר יד הנדיב
↑  אלפנאר – לקידום תעסוקת ערבים בישראל, באתר אלפנאר
↑  מהלך השקפה, באתר מכון מופ"ת
↑  חמדה, באתר קרן תל אביב
↑  התחדשות הספרייה הלאומית באתר יד הנדיב
↑  טל שחף, ‏רווח עם נשמה: קרן רוטשילד תשקיע 5% באימפקט | בלעדי, באתר גלובס, 11 ביולי 2018
↑  מלגות רוטשילד, באתר יד הנדיב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269906005171  LCCN: nr92003614  VIAF: 134780220   WorldCat (עם VIAF): 134780220 
דורותי דה רוטשילד ומימין פרופ' אברהם גינזבורג נשיא האוניברסיטה, בטקס הנחת אבן הפינה של האוניברסיטה הפתוחה, 1976
סמל משפחת רוטשילד בכניסה לגני רמת הנדיב
הסופר קאפ הקפריסאי

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1951
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל הקפריסאית
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  קפריסין קפריסין
 עיר מארחת:  קפריסין 
 זוכה:  אפואל ניקוסיה
 הכי הרבה זכיות:  אומוניה ניקוסיה (17 זכיות)
 www.cfa.com.cy/Gr/page/287
 
הסופר קאפ הקפריסאי הוא משחק המתקיים אחת לשנה בו מתמודדות הקבוצה שזכתה באליפות ליגת העל הקפריסאית בעונה הקודמת מול הזוכה בגביע באותה שנה. המשחק מתקיים בתחילת העונה ועל פי רוב משוחק באצטדיון GSP בניקוסיה.
היסטוריה

המשחק הראשון נערך בשנת 1951 תחת השם "מגן פאקוס" (ביוונית: Ασπίδα Πάκκου). בזמנו, הגביע לא הוענק למנצח במשחק בודד, אלא הוענק לקבוצה המצליחה ביותר בתחרות, לאחר 10 משחקים. צ'טינקאיה הייתה הקבוצה הראשונה לה הוענק המגן בשנת 1967. באותו הזמן אם אותה קבוצה זכתה באליפות ובגיע באותה עונה הן נחשבו באופן אוטומטי למנצחות המשחק.
בשל נסיבות שונות, התחרות לא נערכה במשך 10 שנים, וחזרה להתקיים בשנת 1979 תחת השם "מגן סטאליניקיס", לכבוד הנשיא לשעבר של התאחדות הכדורגל הקפריסאית. השם הזה נשאר במשך 10 שנים, ולאחר מכן הוענק המגן לקבוצת אומוניה ניקוסיה, שזכתה בגביע שבע פעמים בפרק זמן זה.
שם התחרות שונה ל"מגן ההתאחדות הקפריסאית" בשנת 1989. משנת 2008 עד 2013, התחרות נערכה תחת השם "LTV סופר קאפ", מטעמי חסות. מאז פרישתה של LTV כספונסר של התחרות ב-2014, התחרות נקראת פשוט סופר קאפ.
תוצאות המשחקים

תוצאו המשחקים:
| שנה | מנצחת | תוצאה | מפסידה |
| --- | --- | --- | --- |
מגן פאקוס
| 1951 | צ'טינקאיה טורק | 5–1 | אפואל ניקוסיה |
| 1952 | צ'טינקאיה טורק | 2–1 | אפואל ניקוסיה |
| 1953 | א.א.ל. לימסול | 4–2 | א.פ.א לרנקה |
| 1954 | צ'טינקאיה טורק | 2–1 | פזופוריקוס לרנקה |
| 1955 | א.פ.א לרנקה | 4–2 | א.א.ל. לימסול |
1956–1961: לא התקיים
| 1962 | אנורתוסיס פמגוסטה | - | - |
| 1963 | אפואל ניקוסיה | 1–0 | אנורתוסיס פמגוסטה |
1964–1965: לא התקיים
| 1966 | אומוניה | 3–1 | אפולון לימסול |
| 1967 | אולימפיאקוס ניקוסיה | 1–0 | אפולון לימסול |
| 1968 | א.א.ל. לימסול | 2–1 | אפואל ניקוסיה |
1969–1978: לא התקיים
מגן סטאליניקיס
| 1979 | אומוניה | 3–0 | אפואל ניקוסיה |
| 1980 | אומוניה | 1–1 (2–1 aet) | אפואל ניקוסיה |
| 1981 | אומוניה | 4–1 | אנוסיס נאון פאראלימני |
| 1982 | אומוניה | 2–0 | אפולון לימסול |
| 1983 | אומוניה | 3–1 | אנוסיס נאון פאראלימני |
| 1984 | אפואל ניקוסיה | 3–2 | אומוניה |
| 1985 | א.א.ל. לימסול | 1–0 | אומוניה |
| 1986 | אפואל ניקוסיה | 5–5 (6–5 aet) | אפולון לימסול |
| 1987 | אומוניה | 2–1 | א.א.ל. לימסול |
| 1988 | אומוניה | 0–0 (1–0 aet) | פזופוריקוס לרנקה |
מגן ההתאחדות הקפריסאית
| 1989 | אומוניה | 1–1 (3–1 aet) | א.א.ל. לימסול |
| 1990 | נאה סלמיס פמגוסטה | 1–0 | אפואל ניקוסיה |
| 1991 | אומוניה | 4–0 | אפולון לימסול |
| 1992 | אפואל ניקוסיה | 3–0 | אפולון לימסול |
| 1993 | אפואל ניקוסיה | 4–3 | אומוניה |
| 1994 | אומוניה | 2–1 | אפולון לימסול |
| 1995 | אנורתוסיס פמגוסטה | 1–1 (ה', 5–4 פ') | אפואל ניקוסיה |
| 1996 | אפואל ניקוסיה | 1–0 | א.א.ק. לרנקה |
| 1997 | אפואל ניקוסיה | 2–1 | אנורתוסיס פמגוסטה |
| 1998 | אנורתוסיס פמגוסטה | 4–1 | אפולון לימסול |
| 1999 | אנורתוסיס פמגוסטה | 2–0 | אפואל ניקוסיה |
| 2000 | אנורתוסיס פמגוסטה | 2–1 | אומוניה |
| 2001 | אומוניה | 1–0 | אפולון לימסול |
| 2002 | אפואל ניקוסיה | 6–3 | אנורתוסיס פמגוסטה |
| 2003 | אומוניה | 3–2 | אנורתוסיס פמגוסטה |
| 2004 | אפואל ניקוסיה | 3–3 (5–4 ה') | א.א.ק. לרנקה |
| 2005 | אומוניה | 1–1 (2–2 ה', 5–4 פ') | אנורתוסיס פמגוסטה |
| 2006 | אפולון לימסול | 1–1 (3–1 ה') | אפואל ניקוסיה |
| 2007 | אנורתוסיס פמגוסטה | 2–1 | אפואל ניקוסיה |
LTV סופר קאפ
| 2008 | אפואל ניקוסיה | 1–0 | אנורתוסיס פמגוסטה |
| 2009 | אפואל ניקוסיה | 2–1 | א.פ.או.פ. קינירס |
| 2010 | אומוניה | 1–1 (aet, 3–2 פ') | אפולון לימסול |
| 2011 | אפואל ניקוסיה | 1–0 | אומוניה |
| 2012 | אומוניה | 5–3 | א.א.ל. לימסול |
| 2013 | אפואל ניקוסיה | 1–0 | אפולון לימסול |
סופר קאפ
| 2014 | ארמיס ארדיפו | 2–1 | אפואל ניקוסיה |
| 2015 | א.א.ל. לימסול | 0–0 (4–3 פ') | אפואל ניקוסיה |
| 2016 | אפולון לימסול | 2–1 | אפואל ניקוסיה |
| 2017 | אפולון לימסול | 2–1 | אפואל ניקוסיה |
| 2018 | א.א.ק. לרנקה | 1–1 (4–1 פ') | אפואל ניקוסיה |
| 2019 | אפואל ניקוסיה | 1–0 | א.א.ל. לימסול |
2020: לא התקיים
| 2021 | אומוניה | 1–1 (3–2 פ') | אנורתוסיס פמגוסטה |
| 2022 | אפולון לימסול | 2–0 | אומוניה |
| 2023 | אריס לימסול | 2–0 | אומוניה |
| 2024 | אפואל ניקוסיה | 1-0 | פאפוס |
תוצאות המשחקים > זכיות לפי מועדון

| מועדון | ניצחונות | סגנות | שנים כמנצחת |
| --- | --- | --- | --- |
| אומוניה | 17 | 7 | 1966, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1988, 1989, 1991, 1994, 2001, 2003, 2005, 2010, 2012, 2021 |
| אפואל ניקוסיה | 15 | 15 | 1963, 1984, 1986, 1992, 1993, 1996, 1997, 2002, 2004, 2008, 2009, 2011, 2013, 2019, 2024 |
| אנורתוסיס פמגוסטה | 6 | 7 | 1962, 1995, 1998, 1999, 2000, 2007 |
| אפולון לימסול | 4 | 11 | 2006, 2016, 2017, 2022 |
| א.א.ל. לימסול | 4 | 5 | 1953, 1968, 1985, 2015 |
| צ'טינקאיה טורק | 3 | – | 1951, 1952, 1954 |
| א.א.ק. לרנקה | 1 | 2 | 2018 |
| א.פ.א לרנקה | 1 | 1 | 1955 |
| אולימפיאקוס ניקוסיה | 1 | – | 1967 |
| נאה סלמיס פמגוסטה | 1 | – | 1990 |
| ארמיס ארדיפו | 1 | – | 2014 |
| אריס לימסול | 1 | – | 2023 |
| אנוסיס נאון פאראלימני | – | 2 | – |
| פזופוריקוס לרנקה | – | 2 | – |
| א.פ.או.פ. קינירס | – | 1 | – |
הערות שוליים

↑  "Cyprus - List of Super Cup Finals". RSSSF. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אנורתוסיס זכתה בדאבל ולכן הוכרזה כזוכה באופן אוטומטי.
קובי בראיינט

בראיינט זכה עם הלייקרס בשלוש אליפויות רצופות בין השנים 2000–2002
קובי בין בראיינט (באנגלית: Kobe Bean Bryant; ‏23 באוגוסט 1978 – 26 בינואר 2020) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. בראיינט הוא מלך הסלים של הלייקרס בכל הזמנים, והיה אחד מהשחקנים המצליחים בתולדות ה-NBA. נודע בכינוי אותו העניק לעצמו בראשית שנות ה-2000, "הממבה השחורה". בראיינט הוביל את הלייקרס, יחד עם שאקיל אוניל, לשלוש אליפויות רצופות בין העונות 2000–2002, והוביל את הקבוצה לשתי אליפויות נוספות ב-2009 וב-2010. בראיינט מדורג במקום הרביעי ברשימת קלעי כל הזמנים ב-NBA.
במהלך קריירת ה-NBA שלו זכה בראיינט בתארים אישיים רבים: הוא סיים שתי עונות כמלך הסלים של הליגה; נבחר פעם אחת ל-MVP של העונה הסדירה ופעמיים ל-MVP של סדרת הגמר; נבחר 15 פעמים לאחת מחמישיות העונה ו-12 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה; וכן הופיע 18 פעמים במשחק האולסטאר של הליגה וזכה ארבע פעמים בתואר ה-MVP של המשחק, שיא של כל הזמנים. בשנת 2014 היה הכדורסלן המרוויח בעולם. באפריל 2016 ערך את משחקו האחרון במדי הלייקרס, בו קלע 60 נקודות, ולאחריו פרש מכדורסל בגיל 37. לאור הישגיו האישיים והקבוצתיים של בראיינט, הוא נחשב לאחד הכדורסלנים הטובים ביותר בכל הזמנים.
ב-26 בינואר 2020, בגיל 41 בלבד, נהרג בראיינט בהתרסקות מסוק, יחד עם בתו ג'יאנה בת ה-13 ועם הטייס.
באפריל 2020 פורסם כי נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, וההכרזה הרשמית על צירופו התקיימה ב-15 במאי 2021.