stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצוקי קנונבול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  500 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°47′00″S 68°15′00″W﻿ / ﻿71.7833°S 68.25°W﻿ / -71.7833; -68.25
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי קנונבול(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי קנונבול(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי קנונבול(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי קנונבול
 
מצוקי קנונבול (באנגלית: Cannonball Cliffs; מילולית: מצוקי כדור התותח) הם מצוקים בצידו המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המצוקים ממוקמים מדרום לשפכו של קרחון נפטון.
המצוקים הם שני רכסים שגובהם 500 מטרים מעל פני הים.
המצוקים משתרעים בכיוון - מזרח-מערב, שמחבר אותם מצוק נוסף שכיוונו צפון-דרום.
היסטוריה > מיפוי המצוק

המצוק מופה בהתבסס על תצלומי אוויר מסוג טרימטרוגון שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948, וכן בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המצוק נקרא על שמם של אבני החול באזור, המכילות מספר רב של קונקרציות חומות, המכונות "כדור תותח" (באנגלית: קנונבול).
ראו גם

מצוק ג'ורג'ן
מצוקי טו סטפ
מצוק ארס
מצוקי קורנר
מצוקי ברן
מצוקי קליסטו
לקריאה נוספת

• Kelly, S., & Moncrieff, A. (1992), , Geological Magazine, 129(6), 771-778. doi:10.1017/S0016756800008499
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר הסקרים בוצעו על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1961–1973.
מרכז ידע גליל עליון

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־45 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  33°11′46″N 35°34′33″E﻿ / ﻿33.196098°N 35.575847°E﻿ / 33.196098; 35.575847
 www.migal.org.il
 he
 
מרכז ידע גליל עליון (מיג"ל) הוא מכון מדעי למחקר ופיתוח יישומי, וכן מרכז להכשרה מדעית וטכנולוגית הפועל בקריית שמונה ובמתקנים שונים בגליל ובגולן. המכון הוקם בשנת 1978 ומטרתו, לפי אתר המרכז, הוא "לפתח כלכלת ידע בגליל, בתחומי מדעי החיים והסביבה".
המכון כפוף לחברה לפיתוח הגליל של איגוד התעשייה הקיבוצית.
אודות

המכון הוקם בשנת 1978 כמעבדה לחקר השימוש בכבול באגם החולה המיובש לצורכי אנרגיה. מחקר זה הסתיים כעבור שנה. גד דגני היה בין מייסדי המכון ומנהלו המגעי בשנים 1986–2011.
בשנת 1982 הוכר המכון על ידי המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר כמכון מחקר ישומי לבצוע מחקר ופיתוח לתעשייה. משנת 1992, עם הקמת בית הספר למדעים וטכנולוגיה במכללה האקדמית תל-חי, החלו חוקרים מסגל המכון לשמש כמרצים בו במגוון החוגים.
המכון עוסק בתחומי הביולוגיה, הכימיה, חקר תרופות, חקר חקלאות, חקר הסביבה, ביוטכנולוגיה.
הערות שוליים

↑  מיגל, מכון למחקר מדעי בגליל, אתר מיג"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310456205171  ISNI: 0000 0004 0404 5732  VIAF: 135406560   WorldCat (עם VIAF): 135406560
משה אוקסהורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מאי 1890 יאגיילניצה שבגליציה
 פטירה:  16 בדצמבר 1954 (בגיל 64) כ"א בכסלו ה'תשט"ו
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תאריך עלייה:  1908
 מספר צאצאים:  4
 
משה שמחה אוקסהורן (לעיתים: אוכסהורן; מאי 1890 - כ"א בכסלו ה'תשט"ו, 16 בדצמבר 1954) היה סוחר ופרדסן, עסקן ציבורי בתקופת היישוב ושותף לייסודן של שכונת רמת השרון בתל אביב, ושל שכונת "בית וגן" שלימים הייתה לעיר בת ים.
אוקסהורן היה חבר הנהלת לשכת המסחר בתל אביב משנת 1928, היבואן הגדול ביותר של מוצרי מכולת בתל אביב של שנות ה-30, ובעל רשת בתי המסחר למכולת "בית מסחרי מ. א." שהחזיקה סניפים בירושלים, תל אביב וחיפה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה מגדולי הפרדסנים בישראל.
ביוגרפיה

נולד ביאגיילניצה שבגליציה, לאברהם אוכסהורן, סוחר ועסקן שעלה מאוחר יותר לארץ ישראל וישב בתל אביב. למד בבית ספר למסחר בברלין וב-1908 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד כפועל ולאחר שהתבסס החל לסחור במוצרים שונים, נישא לחסיה בת זלמן אמדורסקי והתיישב בפתח תקווה. הוא השתלב בעסקיו של אביו שהקים עם יצחק דיסקין את השותפות "אוכסהורן-דיסקין", כשהתפרקה השותפות היה לשותפו של אביו עד פטירת האב. במשך הזמן התפתח מסחרו והוא היה לסיטונאי המזון הגדול ביותר ביישוב ולאחר קום המדינה. הוא החזיק סניפים בערים המרכזיות וגם בערים הערביות באר שבע ועזה. בית המסחר שלו בירושלים היה גדול במיוחד, ברחוב יפו 28 מול בית הדואר המרכזי במבנה שבחלקו שכן מאוחר יותר פנסיון ויטא
אוקסהורן נמנה עם מייסדיי השכונה היפואית "בית וגן" שעתידה הייתה להיות העיר בת ים, והיה יושב ראש מועצת השכונה. כן היה ממייסדי המושבה דאז "רמת השרון" וביתו המפואר, בתכנונו של יוסף ברלין, שוכן ברחוב החשמל 25. ב-1933 הקים אוקסהורן בית נוסף, בתכנונו של משה קרסיק, בבניין מס' 29.
משה אוקסהורן נפטר כ"א בכסלו ה'תשט"ו, 16 בדצמבר 1954 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק. חסיה אוקסהורן נפטרה בט"ו בשבט ה'תש"ל, 22 בינואר 1970.
לבני הזוג אוקסהורן היו שני בנים (צבי ויוסף) ושתי בנות (ציונה פומרנץ ואסתר ג'ייקובס). הבן הצעיר, יוסי קרני, ניהל במשך שנים לאחר פטירת אביו את פרדסי המשפחה, תחת חברת "הדרי השרון" שהחזיקה מלבד אלפי דונמים של פרדסים, גם שני בתי אריזה בנתניה ובעזה. נכדו אריאל אוקסהורן היה נשוי למרים אדלסון.
לאחר מותו תרמה משפחתו לזכרו של את בית ההבראה "נוה משה" לבני ישיבות בשכונת בית הכרם בירושלים.
לקריאה נוספת

'אוכסהורן, משה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 27.
הערות שוליים

1 2  משה אוקסהורן באתר GRAVEZ
↑  פרטים ראשונים מ"ספר הנישומים" החדש: הפרדסנים, קול העם, 13 באוגוסט 1956.
↑  יאיר קוטלר, עצים להסקה ביתית מפרדסים מיובשים, מעריב, 24 בדצמבר 1982
↑  נחנך בית-הבראה לבני-הישיבות בירושלים, שערים, 21 באוגוסט 1956.
מרכז ילצין

| --- | --- |


מרכז ילצין
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון
 על שם:  בוריס ילצין 
 כתובת:  רחוב בוריס ילצין 3, יקטרינבורג
 מיקום:  יקטרינבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 25 בנובמבר 2015
 תאריך פתיחה רשמי:  25 בנובמבר 2015 
 קואורדינטות:  56°50′00″N 60°35′00″E﻿ / ﻿56.8333333333333°N 60.5833333333333°E﻿ / 56.8333333333333; 60.5833333333333
 http://yeltsin.ru/
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימרכז ילצין(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימרכז ילצין(למפת מחוז סברדלובסק רגילה) יקטרינבורג ניז'ני טאגיל קמנסק-אורלסקי סרוב אסבסט קרסנוטורינסק לסנוי טאבדה חנטי ומנסי טיומן קורגן צ'ליאבינסק בשקורטוסטן פרם קומימרכז ילצין(למפת מחוז סברדלובסק מוגדלת) יקטרינבורג ניז'ני טאגיל קמנסק-אורלסקי סרוב אסבסט קרסנוטורינסק לסנוי טאבדה חנטי ומנסי טיומן קורגן צ'ליאבינסק בשקורטוסטן פרם קומימרכז ילצין
 
מראה אל בית דמידוב, ובו מרכז ילצין
מרכז ילצין (ברוסית: Ельцин Центр) הוא המרכז הנשיאותי על שם נשיא רוסיה הראשון, בוריס ילצין והוא מהווה מתחם הנצחה לנשיאה הראשון של הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין ביקטרינבורג, רוסיה.
המתחם כולל בשטחו את המוזיאון ע"ש ילצין, את משרדי קרן המרכז הנשיאותי ילצין, גלריה לאמנות, היכל קולנוע המציג סרטים תיעודיים, ספרייה, בית קפה, חנות ספרים ומרכז מדעי. המרכז נוסד בהתאם לחוק הפדרלי משנת 2008 "אודות המרכזים למורשת היסטורית של נשיאי הפדרציה הרוסית, שסיימו כהונתם". נפתח לציבור ב-25 בנובמבר 2015.
גלריה

תערוכות מוזיאון בוריס ילצין
אולם המבוך
ההיכל הראשי
מחכים לשינוי!
הפוטש של אוגוסט
הפוטש של אוגוסט
פעולות לא פופולריות
מרתון נשיאותי
פרידה מהקרמלין
היכל החירות
מערכת השתן

| --- | --- |

 
 תמונה תלת־ממדית של מערכת השתן. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
 שיוך:  מערכת המין ודרכי השתן, excretory system 
 תיאור ב:  אנציקלופדיה של אוטו 
 מזהים
 לטינית (TA98):  systema urinarium 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A08.0.00.000 
 TA2 (2019):  3357 
 FMA:  7159 
 קוד MeSH:  A05.810 
 מזהה MeSH:  D014551 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0042027 
 
מערכת השתן (או מערכת ההפרשה) היא מערכת בגוף האדם המטפלת באמצעות איברים שונים בטיהור וּוִיסוּת הדם וסילוק תוצרי פסולת רעילים ממנו. כחלק מתהליך זה המערכת מפרישה עודפי מים ושאריות רעילות מן הגוף באמצעות השתן.
מערכת השתן והכליות כוללת: שתי כליות, שני שופכנים, שלפוחית שתן ושופכה.
הכליות מסננות את הדם, ורוב המים והחומרים המומסים בהם מוחזרים למערכת הדם. המים והחומרים המומסים הנותרים מהווים את השתן.
השתן המופרש מכל כליה מועבר לשופכן, נאגר בשלפוחית השתן ובעזרת השופכה מופרש מהגוף. אצל זכרים השופכה היא גם נתיב להפרשת נוזל הזרע.
הכליות

הכליות הן זוג איברים דמויי שעועית בגודל אגרוף, הממוקמים מעל המותניים בין הצפק והדופן האחורית של הבטן בגובה החוליה החזית השתים עשרה עד החוליה המותנית השלישית (T12-L3).
הכליות הן האיברים הפעילים ביותר במערכת השתן, כמות הפלזמה העוברת בכליות נאמדת ב־180 ליטרים ביום. הכליות מווסתות את משק המים, את מאזן היונים ואת חומציות הגוף. הן מסננות את הדם ומפרישות חומרי פסולת מטבוליים (במיוחד שתנן) וחומרים כימיים זרים. הכליות גם מסנתזות גלוקוז מחלבונים (תהליך המכונה גלוקונאוגנזה) ומפרישות לתוך הגוף הורמונים שונים.
הכליות ממוקמות בצד האחורי של חלל הבטן, משני צדי עמוד השדרה, מאחורי המעי ומתחת לסרעפת. הכליות מקבלות את הדם מאב העורקים של הבטן דרך סעיפיו, העורקים הכלייתים (הימני והשמאלי) ומחזירות את הדם המטופל לווריד הנבוב התחתון דרך ורידי הכליה.
מרבית הקליפה והלשד של הכליה מורכבים ממבנים מיקרוסקופים בשם נפרונים. נמנו כ־1.25 מיליון נפרונים בכל כליה.
רבע מכלל הדם בגוף נתון בכל דקה בתהליך של סינון ושל סילוק חומרים מזיקים ומיותרים לפני שהוא זורם לאיברים אחרים, כל הדם הנמצא בגופו של אדם בוגר עובר את תהליך הסינון בכליות מידי ארבע חמש דקות.
כמות המים המופרשת בשתן תלויה בכמות המים בגוף. כאשר יש בגוף מחסור במים תופרש כמות קטנה של מים בשתן וצבעו יהיה לכן כהה יותר.
הכליות > הנפרון

הנפרון מורכב מגופיף כליה ומצינור. גופיף הכליה עשוי מפקעית נימים העטופה בקופסית על שם באומן. הפלזמה המסוננת לקופסית מתנקזת לצינור הנפרון הנמשך עד לצינור מאסף. צינורות מאספים מנקזים נפרונים רבים ומתנקזים בסופו של דבר לאגן הכליה.
נפרונים מהווים את יחידת המבנה והתפקוד הבסיסית של הכליות, הפועלות לשמירת תנאים מקיימי חיים לתאי הגוף. בנפרון מווסתים כמות המים והאלקטרוליטים בגוף, לחץ הדם וכן איזון חומצה-בסיס. נפרונים מסלקים חומרי פסולת מטבוליים וחומרים זרים מהדם. כל אלו נעשים במהלך ייצור שתן בנפרונים, תהליך הבנוי שלושה מרכיבים, סינון מפלזמת הדם לתוך הנפרון מתבצע בכוח לחץ הדם, ספיגה חוזרת מחלל הנפרון לנוזל הבין-תאי ומשם לדם והפרשה לתוך הנפרון. לאחר שלושת התהליכים האלו נותר השתן שמופרש מהגוף. פעולת הנפרונים מווסתת על ידי הורמונים ועל ידי מערכת העצבים.
הכליות > תפקידי הכליות

ויסות הרכב היונים בדם ומאזן חומצה בסיס
ויסות נפח הדם
ויסות לחץ הדם –  מערכת ההורמונים רנין – אנגיוטנסין
שחרור הורמונים – ההורמון ריתרופואטין
פינוי והפרשה של חומרי פסולת מהגוף
שלפוחית השתן

שלפוחית השתן היא שק שרירי המצוי באגן.
מורכבת מ-3 שכבות:
מוקוזה (אלסטית)
סובמוקוזה
מוסקולריס (סיבים אורכיים חיצוניים, סיבים מעגליים, סיבים אורכיים פנימיים)
בחלקה העליון- פתחי כניסת השופכנים.
בחלקה התחתון- פתח יציאת השופכה.
שופכה

השופכה היא צינור שתן המתמשך מרצפת שלפוחית השתן עד לפתח החיצוני.
קצרה בנשים, ארוכה יותר בגברים.
ראו גם

משק המים בגוף האדם
אמבריולוגיה של הכליה
ליטוטריפסי
מצעד הגאווה בחיפה

| --- | --- |

 סוג:  מצעד הגאווה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  חיפה 
 
כרזת אירוע הגאווה של עיריית חיפה בשדרות מוריה, יוני 2023
מצעד הגאווה בחיפה (באנגלית: Haifa Pride; בערבית: مثلي الجنس فخر حيفا; מוכר גם בשם גאוות חיפה ובשם מצעד הגאווה החיפאי) הוא מצעד גאווה שנתי שמתקיים בעיר חיפה משנת 2007. כיום עובר המצעד בציר הראשי של הכרמל – שדרות מוריה ושדרות הנשיא. אורך המסלול כ-1.5 ק"מ, מצומת כרמליה (צפרירים) ועד גן האם שבמרכז הכרמל.
היסטוריה > 2003–2009

בשנת 2003 ארגן הפורום החיפאי את מצעד הגאווה הממונע הראשון בחיפה. מספר ימים קודם לכן נאם השר יוסף פריצקי בפתיחת אירועי הגאווה בעיר. החל משנת 2007, ומדי שנה מאז, ערך הפורום מצעד גאווה רגלי שהיה עובר לאורך רחובות מרכז הכרמל ומסתיים בעצרת בגן האם. מאז שנת 2008 אורגן המצעד בשיתוף עם עיריית חיפה. המצעדים זכו לאבטחה משטרתית כבדה, ונענו במחאה פושרת יחסית מקרב הקהילה הדתית של העיר.
היסטוריה > 2010

בשנת 2010 צעדו במצעד כאלף אנשים, וראש העירייה יונה יהב נשא נאום מעל בימת עצרת הסיום, שנענה בקריאת בוז ומחאה מצד מספר פעילים רדיקלים בקהל. זהו ראש העיר השני בישראל שנאם במצעד גאווה.
היסטוריה > 2011

בשנת 2011 עבר המצעד, לראשונה, בשדרות הנשיא - לאורך כ-800 מטרים עד גן האם, מסלול מרכזי ובולט בהשוואה לטיילת יפה נוף, שבה עברו מצעדי השנים הקודמות. בשנים שלאחר-מכן נערכו מצעדי גאווה נוספים בעיר, אותם ארגנו תומכים ופעילים שונים. המצעדים הסתיימו ברחבת עיריית חיפה.
היסטוריה > 2014

בשנת 2014 המצעד עבר בשכונת הדר הכרמל ברחובות הנביאים והרצל, והסתיים בבניין  עיריית חיפה, שם התקיים אירוע המוני של מופעים
היסטוריה > 2021

מצעד הגאווה בחיפה ה-14 "כולנו חיפה", שנערך ב-18 ביוני 2021 הוזנק על ידי ראשת העיר חיפה עינת קליש רותם.
היסטוריה > 2023

מצעד הגאווה בחיפה ה-16 שנערך ב-15 ביוני 2023 היה בסימן המחאה נגד ממשלת ישראל ה-37. היה זה המצעד הגדול ביותר שנערך בחיפה, עם מעל ל-6,000 משתתפים. אירוע הגאווה נפתח בדקת דומייה לזכרה של שרית אחמד שנרצחה שבוע קודם לכן, בשל זהותה המינית. את המצעד הובילה הזמרת דנה אינטרנשיונל. למחרת התקיים אירוע גאווה בקריית חיים שכלל צעדת גאווה ברחובות אח"י אילת ודגניה.
במהלך המצעד, משטרת ישראל עצרה באופן אלים שלושה משתתפים טרנסג'נדרים שאחד מהם הניף את דגל הרשות הפלסטינית. לטענת המשטרה המניף תקף שוטר, אך עדי ראייה סיפרו כי לא היה כך. בהודעת המשטרה על המעצר נעשה מיסג'נדרינג כלפי העצורים, וכן העידו העצורים כי השוטרים השמיעו קללות מיזוגניות, הומופוביות וטרנספוביות כלפיהם.
גלריה

מצעד הגאווה בחיפה, יוני 2014. המצעד עובר ברחוב הרצל. מבט מבית הקרנות
ראו גם

הפורום החיפאי לקהילת הלהט"ב
מצעד הגאווה בתל אביב
מצעד הגאווה בירושלים
הערות שוליים

↑  Yair Ettinger & Jonathan Lis (14 ביוני 2007). "Haifa Prepares for Its First Gay Pride Parade Thursday". Haaretz. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מצעד הגאווה 2018 חיפה, באתר חיפהחיפה, ‏2018-06-18
↑  דוד מרחב, לראשונה נערך מצעד גאווה ממונע בחיפה, באתר GoGay,‏ 20 ביוני 2003
↑  דוד מרחב, פריצקי תוקף: המפד"ל הומופובית וגזענית, באתר GoGay,‏ 18 ביוני 2003
↑  יניב הלפרין, כמה מאות משתתפים במצעד הגאווה בחיפה, באתר GoGay,‏ 14 ביוני 2007
↑  המשטרה אישרה את מצעד הגאווה בחיפה, באתר GoGay,‏ 8 ביוני 2008
↑  יניב הלפרין, חיפה: ראש העיר הורד מהבמה במצעד הגאווה, באתר GoGay,‏ 25 ביוני 2010
↑  מצעד הגאווה של חיפה 2021, באתר עיריית חיפה, 18 ביוני 2021
↑  יואב איתיאל, מירב כהן‏, מצעד הגאווה בחיפה נחגג בפעם ה-14: "הדרך לשוויון עדיין ארוכה", באתר וואלה, 17 ביוני 2021
↑  דנה אינטרנשיונל תוביל את מצעד הגאווה ה-16 של חיפה, באתר mynethaifa, ‏2023-06-05
↑  תהלוכת הגאווה בקרית חיים, חי פה, עליזה ברקן, 16 ביוני 2023
↑  ליאור אל-חי, תיעוד ממעצר אלים של טרנסג'נדרים בחיפה: "מביש, ועוד במצעד גאווה", באתר ynet, 15 ביוני 2023
1 2   עדי חשמונאי, המשטרה עצרה נער שהניף דגל פלסטין במצעד הגאווה בטענה שתקף שוטר, באתר הארץ, 15 ביוני 2023
↑  אורן זיו, שוטרים עצרו רק טרנסים במצעד הגאווה. "זה לא נראה מקרי", באתר "שיחה מקומית", 19 ביוני 2023
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
מצעד הגאווה ה-7 בחיפה בשנת 2014 ברחוב הרצל
תנועת תרבות, מצעד הגאווה בחיפה בשדרות מוריה, 2023
משה אולניק

| --- | --- |

משה אולניק בעת הענקת אות יקיר הנגב
 לידה:  12 בינואר 1929 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  1 באפריל 2021 (בגיל 92) קיבוץ רביבים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  קיבוץ רביבים
 מקום מגורים:  רביבים
 ידוע בשל:  פעילותו כמנכ"ל משותף בבנק הפועלים ומ"מ יו"ר ההנהלה, מזכיר חברת העובדים, וכיו"ר בנק משכן
 תקופת הפעילות:  1948–2016 (כ־68 שנים)
 צאצאים:  יעל לוי, שלומית אוסדון ואורי אולניק
 פרסים והוקרה:  אות יקיר הנגב מטעם אונ' ב.ג. בנגב
משה אולניק (12 בינואר 1929 - 1 באפריל 2021) היה ממלא מקום יו"ר ההנהלה של בנק הפועלים ומנכ"ל משותף בו במהלך שנות-80 של המאה ה-20 ולאחר מכן שימש כיו"ר בנק משכן.
ביוגרפיה > עד מלחמת השחרור

אולניק נולד בתל אביב ללאה ושניאור אולניק בשנת 1929. הוא התחנך עד כתה ג' בבית חינוך לילדי העובדים ולאחר מכן בבית ספר "נס ציונה" (כיום גרץ) בעיר. את לימודיו התיכוניים עשה בגימנסיה העברית "הרצליה", שם התחבר לתנועת המחנות העולים במסגרתה עבר את ההכשרה הקדם צבאית של הפלמ"ח. עם סיום לימודיו בשנת 1946, התגייס לפלמ"ח במסגרת "הכשרת מעוז", והצטרף לפלוגה ג' של הגדוד הראשון של הפלמ"ח. בשנת 1947 עבר קורס מפקדי כיתות בקיבוץ דליה, ושירת כמפקד כתה במחלקת "מעוז". במסגרת זו, השתתף בקרבות הגדוד הראשון כדלקמן: ב־19/4/48 בקרב זרעין, שם נאלץ לנהל את נסיגת מחלקתו; כשבועיים לאחר מכן, במבצע "מטאטא" בגליל; בקרבות בנגב-בבית-חנון ולבסוף היה בכח העתודה בכיבוש באר-שבע. בשנת 1949 הצטרפה "הכשרת מעוז" ואולניק בתוכה לקיבוץ רביבים, ושנה אחר כך נישא לבחירת ליבו מיכל - חברת פלמ"ח גם כן.
ביוגרפיה > לאחר קום המדינה

בקיבוץ רביבים עבד תחילה בנטיעות, ולאחר מכן בהכנת בלוקים לבנייה מחול מהודק. בשנת 1952 מונה לגזבר הקיבוץ. בשנת 1955 נקרא לראשונה לשרת בתפקיד ציבורי מחוץ לקיבוץ - בתל אביב - עת מונה לכהן כגזבר "המרכז לנוער" של הקיבוץ המאוחד ולאחר מכן כגזבר הקרן של התנועה. בשנים הללו למד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1959 חזר לקיבוץ ועבד בלול. בשנת 1961 נבחר להיות מרכז המשק של הקיבוץ. בשנת 1964 מונה להיות מנהל האגף הכלכלי של הקיבוץ המאוחד, ובתקופה זו השלים את לימודי התואר השני בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בסוף שנת 1967 יצא עם משפחתו לשנתיים ללימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון. עם חזרתו, התמנה לנציג התנועה הקיבוצית בהנהלת בנק הפועלים. תחת אחריותו היו באותה עת אשראי הבנק לתעשייה ומערך הלוגיסטיקה. כמו כן כיהן כיו"ר הבנקים: אמפל, חרושת למסחר וניר, והיה נציג חברת העובדים בבנק לפיתוח התעשייה ובבנק אמריקאי ישראלי. בשנת 1970, במקביל לתפקידיו בבנק הפועלים, מונה על ידי הממשלה להיות חבר במועצה המייעצת לבנק ישראל. בשנת 1973 מונה להיות יו"ר החברה להשקעות של בנק הפועלים. בשנת 1977 מונה להיות מזכיר חברת העובדים שבבעלותה היו בעת ההיא מפעלי תעשייה חינוך ותרבות רבים וכן נדל"ן ופיננסים, חלקם בלבד קיים עד היום. במסגרת תפקידו זה שימש כיו"ר כור, סולל בונה וחברת שיכון עובדים. בשנת 1979 חזר אולניק להנהלת בנק הפועלים כמנכ"ל משותף וממלא מקום יו"ר ההנהלה של הבנק. בתפקידים אלה שימש עד שנת 1994, עת עבר לשמש כיו"ר בנק משכן עד שנת 1998.
במקביל לכל תפקידיו, שימש אולניק כחבר בוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב מאז שנת הקמתה, ועד לשנת 2018. במסגרת זו הקים בשנת 1987 את ועדת הביקורת של המוסד, שבראשה עמד 30 שנה. לזכותו ניתן לזקוף הלכה יוצאת דופן בתחום הביקורת הפנימית בישראל, ואף בעולם כולו, הלכה שנקבעה ביוזמתו בחוקת האוניברסיטה, ש"אין על המבקר מרות אלא החוק החוקה (חוקת האוניברסיטה) והתקנון הכללי".
אולניק היה שותף לפיתוח המואץ של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והיה "מורה דרך" להנהלת האוניברסיטה ולסגל הבכיר.
ועוד במקביל לתפקידיו, שימש אולניק כיו"ר העמותה להנצחת זכרה של ראשת הממשלה גולדה מאיר. לאורך כל שנות פעילותו הציבורית שמר אולניק על קשר מיוחד עם "גולדה", שהיה לה בית ומשפחה בקיבוץ רביבים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
ביאורים

↑  הכשרת מעוז שאולניק נמנה עליה הייתה ביגור ובמעוז חיים והתגייסה בנובמבר 1946 לגדוד הראשון של הפלמ"ח פלוגה ו'.
הערות שוליים

1 2  רב"ט אולניק משה ז"ל, באתר עמותת דור הפלמ"ח.
↑  אולניק, מ., 2014. בשליחות מתמדת. הוצאת דוקוסטרי בע"מ, עמ' 49 - 52.
↑  שביט, ד., 1973. אני קודם כל חבר קיבוץ. בקיבוץ - בטאון הקיבוץ המאוחד, כרך כ"ו, גיליון מס' 5, עמ' 8 - 9.
↑  כתב המינוי בתוך: אולניק, מ., 2014. בשליחות מתמדת. הוצאת דוקוסטרי בע"מ, עמ' 249.
↑  חברת העובדים, באתר ההסתדרות - הבית של העובדים בישראל.
↑  בנק הפועלים, מועצת המנהלים, 6.10.91 . "מעריב עסקים", 15.10.91, עמ' 17.
↑  דוד חיון, ‏יו"ר בנק משכן, משה אולניק, התפטר מתפקידו אחרי 20 שנה, באתר גלובס, 28 ביוני 1998
↑  רון אבני, הביקורת הפנימית באוניברסיטה והחופש האקדמי - בין התנגשות להרמוניה. בתוך: י. גרדוס ו- י. נבו (עורכים), מדע ורוח בנגב. אונ' ב.ג. בנגב, תשע"ד, עמ' 581. (אורכב 17.05.2020 בארכיון Wayback Machine)
1 2  יעקב לזר, משה אולניק, 92, חבר רביבים, איש הפלמ"ח, יקיר הנגב, הלך לעולמו ביום שישי האחרון, באתר "כנס מדיה", 8 אפריל, 2021
מסגד אל-אזהר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 מיקום:  קהיר
 מדינה:  מצרים מצרים
 מייסדים:  Jawhar al-Siqilli 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–972
 תאריך פתיחה רשמי:  971 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 קואורדינטות:  30°02′45″N 31°15′46″E﻿ / ﻿30.045869°N 31.262753°E﻿ / 30.045869; 31.262753
  (למפת קהיר מוגדלת) מסגד אל-אזהר(למפת קהיר רגילה) מסגד אל-אזהר
 
מסגד אל-אזהר (בערבית: الأزهر الشريف, "אלאזהר אלשריף" - אל-אזהר הנכבד) הוא מסגד הנמצא בקהיר, בירת מצרים.
בעוד שיש מאות מסגדים ישנים בעיר קהיר במצרים, מסגד אלאזהר הוא אחד המסגדים העתיקים והחשובים ביותר במצרים ובעולם הערבי, הוא נחשב כמקור להארה ולמוסד הדתי הגדול ביותר בעולם האסלאם.
אל-אזהר נוסד כמסגד בחודש רמדאן בשנת 972 על ידי הפאטמים זמן קצר לאחר ייסוד קהיר (שנקראה אז "פוסטאט"), בתקופת הח'ליפה אל-מעז לדין אללה. המבנה עוצב בידי הגנרל הפאטמי ג'ווהר אס-סקולי. בשנת 988 קיבל המסגד תפקיד נוסף על ידי הח'ליפה אל-עזיז בילח כמוסד ללימודי המדעים האזוטריים של האסמאעיליה עבור חוקרים מאפריקה ואסיה. יותר מאלף שנים מאז הקמתו, מסגד אל-אזהר והאוניברסיטה הנושאת את שמו מושכים סטודנטים מכל רחבי העולם ללמוד על ההיסטוריה של האסלאם ועל הזרמים והאסכולות השונים השולטים בפרשנות הקוראן.
שמו של המוסד נגזר משמה של בת הנביא מוחמד פאטמה א-זהראא', שאליה מייחסים עצמם בני השושלת הפאטמית.
אוניברסיטת אל-אזהר נחשבת כיום למוסד הלימוד החשוב ביותר של האסלאם הסוני.
מקורותיו של השם מסגד אל־אזהר

המסגד רכש את שמו הנוכחי, אל-אזהר, מתישהו בין הח'ליפה אל-מועיז לסוף שלטונו של הח'ליפה הפאטימי השני במצרים, אל-עזיז בילח. פירוש אל-אזהר הוא המזרח, שהוא הצורה הגברית של המילה אל-זהרה, ואל-זהראא' הוא התואר של ליידי פאטמה, בתו של הנביא מוחמד , אשתו של הח'ליפה עלי בן אבי טאליב. אלמועיז והאימאמים של המדינה הפאטימית טענו שהם אחד מקודמיהם; זו התיאוריה היחידה שמסתובבת לגבי הסיבה לכינוי אל-אזהר בשם זה. עם זאת, תיאוריה זו לא אושרה בשום מקור ערבי, והיא נתמכת היטב לחלוטין, ומאוחר יותר מוכחשת על ידי גורמים מערביים.
אחרים מציעים תיאוריה אלטרנטיבית, והיא ששמו של המסגד נגזר מהשמות שנתנו הח'ליפים הפאטמים לארמונותיהם בסמוך למסגד. שמו של המסגד שונה ממסגד קהיר לאל-אזהר.
בניית המסגד

בנייתו של אל-אזהר החלה בצו של ג'והאר אל-סאקלי ב-4 באפריל 970, לאחר שנצטווה לעשות זאת על ידי הח'ליפה הפאטימי אל-מועיז לי דין אללה. המסגד עצמו שופץ והורחב פעמים רבות ושרד יותר מאלף שנים של פוליטיקה משתנה ושינויים בשלטון. הסגנונות האדריכליים השונים של חמשת המינרטים שלו מעידים על השושלות השונות ששלטו באל-אזהר.
בנוסף לבית המשפט המרכזי היפהפה, משיש לבן, המתוארך לבניית המקדש למסגד, הבניין כולל אזור תפילה מקורה גדול, שתי מדרסות ובתי ספר דתיים. לפני שאוניברסיטת אזהר התרחבה ועברה בעיקר לקמפוס שני בצפון העיר, נהגו הסטודנטים להיפגש עם מדריכים בחצר הראשית ושיעורים בערבית ובפרשנות הקוראנית נלמדים שם עד היום.
ארכיטקטורה

הארכיטקטורה של אל-אזהר קשורה קשר הדוק להיסטוריה של קהיר. היא השתמשה בחומרים שנלקחו מתקופות שונות בהיסטוריה המצרית, שנהנו מסגנון האדריכלות הפאטימית באפריקה. אז קיבל המסגד תוספות והרחבות משליטי מצרים הבאים, כך הארכיטקטורה של המסגד הושפעה מכמה סגנונות אדריכליים מתוך מצרים ומחוצה לה. השפעות אלה התערבבו יחד, והופיעו סגנונות אדריכליים חדשים שהיוו מקור השראה מאוחר יותר, כמו הכיפות שנבנו בתקופה העות'מאנית ומינרטים שנבנו על ידי הממלוכים. נבנה המסגד בתחילה כאולם תפילה עם חמישה מעברים וחצר מרכזית צנועה, הורחב מאז מספר פעמים עם מתקנים נוספים סביב הבניין המקורי. מינרטים רבים נוספו על ידי הממלוכים, שערים נוספו בתקופת השלטון העות'מאני, והמחרב הוחלף באחד חדש. חלק מהמינרטים והכיפות המקוריים שרדו ונותרו, וחלקם שוחזרו מספר פעמים.