stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גולום
עלילות גולום בספרי שר הטבעות

כאשר מתעורר סאורון בשנית, הוא לוקח בשבי את גולום, מענה אותו ולומד ממנו שהטבעת נמצאת בפלך, בידי "בגינס". בזמן שהוא שולח את הנאזגול לרדוף אחרי הטבעת, גולום בורח ממורדור - עדיין מלא תשוקה להחזיר לרשותו את הטבעת האחת שנקראת בפיו "חמדתי". גולום מצליח לעלות על עקבות אחוות הטבעת במכרות מוריה ומתחיל לעקוב אחרי פרודו בגינס. גנדלף, פרודו וארגורן שמים לב לכך שגולום עוקב אחריהם, אך מחליטים לא להרוג אותו.
כאשר פרודו אומר לגנדלף שחבל שבילבו בגינס לא הרג אותו כשהייתה לו ההזדמנות, גנדלף עונה לו שזו הייתה מידת הרחמים של בילבו שהצילה אותו מלהיות מושחת באופן בלתי־הפיך על ידי הטבעת. גנדלף גם מסביר לפרודו שבני האדם קצרי ראות מידי בשביל להחליט מי ימות ומי יחיה, ושהוא מרגיש שלגולום עוד נכון תפקיד חשוב בעתיד, לטוב או לרע.
אחרי שפרודו וסאם גמג'י נפרדים מיתר חברי האחווה על גדות נהר האנדואין, הם נתקלים בגולום שמנסה לחטוף מהם את הטבעת. הם מצליחים לגבור עליו וגורמים לו להישבע ב"חמדתו" שישמש להם כמורה דרך ויוביל אותם אל מורדור. פרודו מאמין שגולום יכול להשתקם ואף מצליח לגרום לו לגלות את שאריות ה"סמיאגול" שבו, אך סאם חושד בגולום שהוא עדיין בוגדני ורשע מעל לכל תקנה ושכל מרצו מופנה רק לטבעת האחת, ועל כן אין לסמוך עליו. לכן, הוא מתייחס אליו בעוינות ובגסות.
גולום מוביל את פרודו וסאם אל מינאס מורגול ומשם אל המדרגות הנסתרות. בדרך גולום בוגד בהם ומוביל אותם אל המאורה של שילוב העכבישה במטרה שהיא תאכל אותם והוא יוכל לקחת את הטבעת לעצמו. העכבישה מצליחה, אמנם, לשתק את פרודו, אך סאם בחושבו אותו למת, לוקח ממנו את הטבעת, ונאלץ לנטוש את פרודו כי אורקים רבים הגיעו לאזור. סאם מגלה במהרה שפרודו אינו מת אלא רק משותק זמנית מעקיצת העכבישה, וצועד בעקבותיו עד שביו ומשחרר את פרודו מהשבי במצודת האורקים, והשניים צועדים אל עבר הר הגזירה (Mount Doom), כאשר גולום ממשיך לעקוב אחריהם - הפעם בלי ידיעתם.
בהר הגזירה, פרודו נמלך בדעתו ואחרי מאבק קשה נכנע לטבעת. הוא עונד אתה על אצבעו ומתחמק מסאם, אבל כשהכל נראה אבוד, גולום - אשר רגיש לטבעת ועל כן הוא מצליח לנחש את מיקומו של פרודו - מתנפל על פרודו, נושך את אצבעו שעונדת את הטבעת ומצליח לקחת ממנו את הטבעת. גולום צוהל ורוקד בשמחה על קצה הצוק שבלב הר הגזירה אך מועד ונופל אל האש. בכך מושמדת הטבעת וסאורון מובס סופית.
טריוויה

דמותו של גולום הופיעה גם במשחק המחשב שוליית המכשף, בו השחקן צריך באחת המשימות לעזור לגולום למצוא את הטבעת.
בדצמבר 2015 נערך בטורקיה משפט לאדם שפרסם תמונות של נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לצידן של תמונות של גולום בצורה מגחיכה. השופט מינה ועדה המורכבת מאנשי קולנוע, מחנכים ופסיכולוגים על מנת להכריע בשאלה האם גולום היה מרושע (והשוואתו לארדואן מייחסת לאחרון רשעות - שזה פשע בטורקיה), או שמא הוא היה דמות טרגית, בעבור שהיו עוד דמויות שענידת הטבעת גרמה להם לאבד את דעתם (פרודו בגינס ובילבו בגינס). ביוני 2016 פסק בית המשפט שמדובר בעלבון ופסק עונש של שנת מאסר על תנאי על מפרסם התמונות.
ראו גם

ריצ'רד ביינהאם
הערות שוליים

↑  האם גולום רע, או שפשוט רע לו?, ישראל היום
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559159405171  GND: 129177083  LCCN: sh2004005885  VIAF: 13381015   WorldCat (עם VIAF): 13381015 
סמיאגול מגולם על ידי אנדי סירקיס
גולוס (תוכנית מציאות)

| --- | --- |

 שיר הנושא:  This Is The Voice
 סוגה:  תוכנית מוזיקלית
 יוצרים:  ג'ון דה מול רויל ואן ולזן
 בימוי:  אילדוס קורמאלייב אנדריי סיצ'ב
 מנחים:  דמיטרי נאגייב
 שופטים:  דימה בילאן  פלאגיה  אלכסנדר גראדסקי  לאוניד אגוטין  בסטה  פולינה גאגארינה  גרגורי לפס  אני לוראק  סרגיי שנורוב  קונסטנטין מלאדזה
 זוכים:  דינה גריפובה  סרגיי וולצ'קוב  אלכסנדרה וורוביובה  היירמונק פוטיי  דאריה אנטוניוק  סלים אלאחירוב  פיוטר זכארוב  אסקר ברבקוב  יאנה גבאסובה
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  9
 מספר פרקים:  139
 תוכנית מקור:  The Voice
 תוכנית המשך:  ילדים  מבוגרים
 הפקה
 מפיק:  יורי אקסיוטה  יבגני אורלוב  אנדריי סרגייב  לריסה סינלשצ'יקובה (2012–2014)  איליה קריביצקי (2012–2014)
 חברת הפקה:  הריבוע האדום (2012–2014) Talpa Content
 אתר צילומים:  מוספילם, מוסקבה
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 אורך פרק:  120–150 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1 הרוסי (2012–)
 פורמט (תמונה):  16:9
 פורמט (קול):  Dolby Digital‏ 5.1
 תקופת שידור מקורית:  5 באוקטובר 2012 – הווה
 קישורים חיצוניים
 http://www.1tv.ru/p/voice/about
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גולוס (ברוסית: Голос) היא תוכנית מציאות המשודרת בערוץ 1 הרוסי. התוכנית מהווה תחרות שירה ומבוססת על התוכנית דה ווייס הולנד, ששודרה במשך שבע עונות ומטרתה למצוא כישרון שירה מגיל 17 ומעלה, שנבחר באמצעות סדרת אודישנים.
המנצח נקבע על ידי צופי טלוויזיה באמצעות הצבעה בהודעת טקסט וביישומון התוכנית. שמונת הזוכים עד כה היו: דינה גאריפובה, סרגיי וולצ'קוב, אלכסנדרה וורוביובה, היירומונוק פוטיי, דאריה אנטוניוק, סלים אלאחירוב, פיוטר זכארוב, אסקר ברבקוב. הסדרה מעסיקה צוות של ארבעה מאמנים או מנטורים שמבקרים את הופעת המתחרים, מדריך צוותים נבחרים של אמנים לאורך העונה עד לשלב הגמר. בפאנל משתתפים זמרים נודעים ברוסיה ועד כה השתתפו דימה בילאן (עונות 1–3, 5-6), פלאגיה (עונות 1–3, ו-6), אלכסנדר גראדסקי (עונות 1–4 ו-6), לאוניד אגוטין (עונות 1–3, 5-6), בסטה (עונות 4, 7 ו-9), אני לוראק (עונה 7), סרגיי שנורוב (עונות 7–9), קונסטנטין מלאדזה (עונות 7–8), ולרי סיוטקין (עונות 8–9). בנוסף להם השתתפו גם הזמרים פולינה גגארינה (עונות 4–5 ועונות 8–9) וגריגורי לפס (עונות 4–5).
התוכנית שודרה לראשונה ב-5 באוקטובר 2012 והפכה ללהיט ואחת התוכניות הפופולריות בערוץ הראשון ברוסיה. העונה השביעית עלתה ב-12 באוקטובר 2018. ב-11 באוקטובר 2019 עלתה העונה השמינית ובאוקטובר 2020 עלתה העונה התשיעית. בשנת 2015 התוכנית זכתה בפרס המוזיקה הלאומי הרוסי מטעם הקרן לתמיכה בתעשיית המוזיקה הרוסית כתוכנית הטלוויזיה המוזיקלית הטובה ביותר ברוסיה.
פורמט

התוכנית מהווה עיבוד לתוכנית The Voice הולנד, כאשר הערוץ הראשון הודיע שהתוכנית תיקרא בשם Голос (קול). בכל עונה, המנצח מקבל ₽1,000,000 (≈$16,000) וחוזה עם יוניברסל מיוזיק גרופ. התוכנית כוללת שלושה שלבים: מבחן עיוור, שלב הקרב וביצועים חיים. ארבעת המאמנים, כולם מוזיקאים מפורסמים, בוחרים צוותים של המתמודדים בתהליך המבחן העיוור. בשלב השני, כל שני מתמודדים של כל מאמן מתחרים אחד נגד השני בביצוע אותו השיר כשהמאמן בוחר אחד מהם שממשיך לשלב הבא. בשלב האחרון, המתמודדים הנותרים מתחרים אחד נגד השני בשידור חי. קהל צופי הטלוויזיה עוזרים להחליט מי עובר באמצעות הצבעה בהודעת טקסט או באמצעות יישומון התוכנית. כשאחד מקבוצת כל מאמן נשאר, המתמודדים מתחרים אחד נגד השני בפרק הסיום.
צוות התוכנית > מאמנים / מנטורים

| מאמנים> שם.שם | מאמנים> עונות.1 | מאמנים> עונות.2 | מאמנים> עונות.3 | מאמנים> עונות.4 | מאמנים> עונות.5 | מאמנים> עונות.6 | מאמנים> עונות.7 | מאמנים> עונות.8 | מאמנים> עונות.9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
דימה: 
פלאגיה: 
אלכסנדר: 
לאוניד: 
בסטה: 
פולינה: 
גרגורי: 
אני: 
סרגיי: 
קונסטנטין: 
ולרי: 

מנטורים
דימה בילאן (2012–2014, 2016–2017)
פלאגיה (2012–2014, 2017)
אלכסנדר גראדסקי (2012–2015, 2017)
לאוניד אגוטין (2012–2014, 2016–2017)
בסטה (2015, 2018–2019)
פולינה גאגארינה (2015–2016, 2019–)
גרגורי לפס (2015–2016)
אני לוראק (2018–2019)
סרגיי שנורוב (2018–)
קונסטנטין מלאדזה (2018–)
ולרי סיוטקין (2019–)
צוות התוכנית > מנחה

| מנחה> שם.שם | מנחה> עונות.1 | מנחה> עונות.2 | מנחה> עונות.3 | מנחה> עונות.4 | מנחה> עונות.5 | מנחה> עונות.6 | מנחה> עונות.7 | מנחה> עונות.8 | מנחה> עונות.9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
דמיטרי נאגייב: 

מנחה
מתמודדים בולטים

בין המתמודדים הבולטים נמנים:
הזמר הארמני סוואק חנגיאן, אשר יצג את ארמניה באירוויזיון 2018 בחצי הגמר הראשון אך לא עלה לגמר, השתתף בעונה השלישית של גולוס. הוא עבר את האודישנים ואת הדו-קרבים אך לא צלח את השלישיות.
הזמר הישראלי-רוסי ולדי בלייברג, אשר זכה במקום השני בכוכב נולד 7, השתתף בעונה החמישית של גולוס. הוא הגיע עד לרבע גמר אך הפסיד שם.
הזמר הרוסי אלכסנדר פנאיוטוב אשר מוכר ברוסיה השתתף בעונה החמישית של גולוס וזכה במקום השני.
הזמרת הישראלית עדן גולן, לימים נציגת ישראל לאירוויזיון 2024. הגיעה עד הגמר אך לא הגיעה לשלישייה הפותחת.
תסקיר התוכנית

| עונה | בכורה | סיום | מנצח/ת | פיינליסט/ית | מקום שלישי | מקום רביעי | מאמן מנצח | מאמן העונה | מנחה | מאמנים (לפי סדר ישיבה)> 1 | מאמנים (לפי סדר ישיבה)> 2 | מאמנים (לפי סדר ישיבה)> 3 | מאמנים (לפי סדר ישיבה)> 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 באוקטובר 2012 | 29 בדצמבר 2012 | דינה גריפובה | אלמירה קאלימולינה | אנסטסיה ספירדונובה | מרגריטה רוזויאן | אלכסנדר גראדסקי |  | דמיטרי נאגייב | דימה | פלאגיה | אלכסנדר | לאוניד |
| 2 | 6 בספטמבר 2013 | 27 בדצמבר 2013 | סרגיי וולצ'קוב | נרגיז זאקירובה | גלה גוראליה | טינה קוזנצובה | אלכסנדר גראדסקי |  | דמיטרי נאגייב | דימה | פלאגיה | אלכסנדר | לאוניד |
| 3 | 5 בספטמבר 2014 | 26 בדצמבר 2014 | אלכסנדרה וורוביובה | ירוסלב דרונוב | אלכסנדר בון | מרים מראבובה | אלכסנדר גראדסקי |  | דמיטרי נאגייב | לאוניד | פלאגיה | אלכסנדר | דימה |
| 4 | 4 בספטמבר 2015 | 25 בדצמבר 2015 | היירמונק פוטיי | מיכאיל אוזרוב | אולגה זאדונסקאיה | ארה קאן | גריגורי לפס |  | דמיטרי נאגייב | בסטה | פולינה | אלכסנדר | גריגורי |
| 5 | 2 בספטמבר 2016 | 30 בדצמבר 2016 | דאריה אנטוניוק | אלכסנדר פנאיוטוב | קאירט פרימברדייב | סרדור מילאנו | לאוניד אגוטין |  | דמיטרי נאגייב | דימה | פולינה | לאוניד | גריגורי |
| 6 | 1 בספטמבר 2017 | 29 בדצמבר 2017 | סלים אלאחיארוב | טימופיי קופילוב | לדיסלב בובנאר | יאנג גה | אלכסנדר גראדסקי |  | דמיטרי נאגייב | דימה | פלאגיה | אלכסנדר | לאוניד |
| 7 | 12 באוקטובר 2018 | 1 בינואר 2019 | פיוטר זכארוב | אמירחאן אומאייב | רושאנה ואלייבה | שאן אוגאנסיאן | קונסטנטין | סרגיי | דמיטרי נאגייב | בסטה | אני | סרגיי | קונסטנטין |
| 8 | 11 באוקטובר 2019 | 1 בינואר 2020 | אסקר ברבקוב | אנטון טוקארב | איב נאבייב | ארסן מוקנדי | קונסטנטין | סרגיי | דמיטרי נאגייב | ולרי | פולינה | סרגיי | קונסטנטין |
| 9 | 9 באוקטובר 2020 | 30 בדצמבר 2020 | יאנה גבאסובה | וסילי פאסצ'ניך | אולג אקוראטוב | דמיטרי ונגרוב | בסטה | בסטה | דמיטרי נאגייב | ולרי | פולינה | סרגיי | פולינה |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | פולינה |
הערות שוליים

↑  אדוארד דוקס ואלי מנדלבאום, רוסיה: כבשה את The Voice עם "הבה נגילה", באתר ynet, 7 בנובמבר 2018
↑  עונה 9, בערוץ הראשון הרוסי
ג'ולי פוודי

ג'ולי מורין פוודי (אנגלית: Julie Foudy;‏ נולדה ב-23 בינואר 1971) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדת הקישור. פוודי, ששימשה כקפטנית נבחרת ארצות הברית משנת 2000 עד לפרישתה ב-2004, נחשבת לאחת מהכדורגלניות האמריקאיות הטובות בכל הזמנים.
פעילותה החברתית וחייה האישיים

בשנת 1996 התקבלה פוודי לבית הספר לרפואה של סטנפורד, אך לאחר שנתיים של התלבטויות, היא החליטה בסופו של דבר לוותר על הקריירה כרופאה ולהמשיך לשחק כדורגל.
לאורך כל הקריירה שלה ואף אחריה, פעלה פוודי רבות למען זכויות הנשים והילדים: היא שימשה כנשיאת התאחדות ספורט הנשים האמריקאית משנת 2000 עד 2002, הייתה חברה בארגון "ספורטאים בשביל תקווה" לצידם של אנדרה אגאסי ומוחמד עלי, ושימשה כדוברת של "Global Girl Media" - ארגון שמטרתו לעזור לנשים צעירות להביע את קולן דרך העיתונות. בשנת 1997 היא זכתה בפרס המשחק ההוגן של פיפ"א, והייתה לאדם האמריקאי הראשון ולאישה הראשונה שזוכה בפרס זה.
בשנת 2006 פתחו פוודי ובעלה את "האקדמיה לספורט ומנהיגות", שמטרתה לקדם נערות צעירות דרך המגרש ומחוצה לו. ב-2007 נולדה בתה וב-2008 נולד בנה.
כיום עובדת פוודי בערוצי הספורט של ESPN ו-ABC. באמתחתה נמצאים שידורי גביע העולם לגברים 2006, גביע העולם לנשים 2007, יורו 2008, גביע העולם לגברים 2010 וגביע העולם לנשים 2011.
הערות שוליים

↑  אלכס שפר,‏ Top 20 Greatest Women’s Soccer Players of All Time, באתר thesportster.com‏, 4 ביולי 2015
↑  ‏ Retiring trio major players in golden era of U.S. women's soccer, באתר ESPN, דצמבר 2004
↑  ‏ Hamm, Foudy enshrined into Hall of Fame, באתר ESPN, אוגוסט 2007
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורגל נשים 1991 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 הארווי •  2 היינריקס •  3 היגינס •  4 וורדן •  5 הנרי •  6 צ'סטיין •  7 בייטס •  8 המילטון •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 ג'נינגס • 13 לילי •  14 ביפילד • 15 גבאוור • 16 בלקין • 17 אלמן • 18 מסלין-קמרדיינר • מאמן: דוראנס |  1 הארווי •  2 היינריקס •  3 היגינס •  4 וורדן •  5 הנרי •  6 צ'סטיין •  7 בייטס •  8 המילטון •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 ג'נינגס • 13 לילי •  14 ביפילד • 15 גבאוור • 16 בלקין • 17 אלמן • 18 מסלין-קמרדיינר • מאמן: דוראנס | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורגל נשים 1995 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 סקארי •  2 סטאפלס •  3 מנטאיי •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 קלר •  7 רפאנלי •  8 המילטון •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 ג'נינגס-גבארה • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 לאלור • 18 וובר • 19 קרומוול • מאמן: דיצ'יקו |  1 סקארי •  2 סטאפלס •  3 מנטאיי •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 קלר •  7 רפאנלי •  8 המילטון •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 ג'נינגס-גבארה • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 לאלור • 18 וובר • 19 קרומוול • מאמן: דיצ'יקו | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורגל נשים 1999 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 סקארי •  2 פאייר •  3 פירס •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 וואלן •  8 מקמילן •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 פוטופולוס • 18 וובר • 19 דוקאר • 20 סוברארו • מאמן: דיצ'יקו |  1 סקארי •  2 פאייר •  3 פירס •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 וואלן •  8 מקמילן •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 פוטופולוס • 18 וובר • 19 דוקאר • 20 סוברארו • מאמן: דיצ'יקו | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורגל נשים 2003 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 סקארי •  2 ביוונס •  3 פירס •  4 רודיק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 בוקס •  8 מקמילן •  9 האם •  10 ואגנר •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 סוברארו • 16 מילברט • 17 סלאטון • 18 מוליניקס • 19 האקלס • 20 וומבאק • מאמן: היינריקס |  1 סקארי •  2 ביוונס •  3 פירס •  4 רודיק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 בוקס •  8 מקמילן •  9 האם •  10 ואגנר •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 סוברארו • 16 מילברט • 17 סלאטון • 18 מוליניקס • 19 האקלס • 20 וומבאק • מאמן: היינריקס | ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n98072331  VIAF: 315533605   WorldCat (עם VIAF): 315533605
גלומה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  604 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  720 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  42,441 קמ"ר 
 מוצא:  אהושונד 
 יובלים:  Rakkestadelva, Vangrøfta, Auståa, Tegninga, Tunna, Moensbekken, Sagstuåa, Åsta, Folla, Atna, וורמה, Isoa, Rømua, Rena, Ua, Flisa, Oppstadåa, Hæra, בפסקה זו 10 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  סקאגרק 
 מדינות באגן הניקוז:  נורווגיה 
 
 
גלומה (בנורווגית: Glomma) הוא הנהר הארוך ביותר בנורווגיה. אורכו 621 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו מכסה 13% משטחה של נורווגיה.
גאוגרפיה

הנהר זורם מאגם אורסונד ליד ררוס באהושונד ונשפך בטרנדלג לאוסלופיורד (אנ') בפרדריקסטאד.
כלכלה

מהנהר מופק חשמל המסייע לכלכלת המדינה. 5 תחנות כוח הידרואלקטריות (Lilleström, Sulbergfoss, Askim, Vama ו-Sarpsfoss) הוקמו על הנהר בהספק של 27 עד 104 מגה-וואט והפקת חשמל שנתית של 27 עד 104 אלף קילוואט. חלק ממימיו משמשים לאספקת מים.
הערות שוליים

↑  "Til kilden". ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541396605171  GND: 4251393-5  LCCN: sh87001626 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גלומה בחורף
ה-Vorma (אנ'), יובל מרכזי של גלומה, זורם לתוך גלומה מצפון לארנס (אנ')
גיליקוס

| גיליקוס |
| --- | --- |
 איור של גיליקוס
תקופה
קרטיקון עליון 100–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: Ichthyodectiformes
משפחה:: איכתיודקטידיים
סוג:: גיליקוס
מין:: Gillicus arcuatus
שם מדעי
 Gillicus ‏היי, 1898

גיליקוס (שם מדעי: Gillicus) הוא סוג דג קדום ממשפחת האיכתיודקטידיים שהיה קרובו של הקסיפקטינוס ושל האיכתיודיקטיס.
אורכו של דג זה הגיע ל-2 מטר, והוא היה בעל מבנה גוף מגודל ובעל סנפירי שת וזנב ארוכים מאוד וראש מוארך מלא בשיניים חדות. הוא היה טורף של דגים שונים ויצורי ים נוספים לאורך הים הפנימי המערבי שהיה באמריקה הצפונית לאורך תור הקרטיקון. הדג נעל את לסתותיו במהירות על טרף אפשרי וינק אותו. ייתכן גם שניזון מזואופלנקטון באותו האופן.
דגים אלה נאכלו לעיתים בידי קרוביהם כמו הקסיפקטינוס הגדול. פרט מאובן שנמצא בקנזס מראה פרט של קסיפקטינוס מנסה לבלוע גיליקוס באורך של מטר וחצי וככל הנראה מת לאחר מכן, עקב חסימת הלסת וקריעת איבריו.
בתרבות

קבוצה של גיליקוסים מופיעה בסרט מפלצות ים שם חלק מהדגים נטרפים על ידי להקה של דגי קסיפקטינוס.
בנוסף הוא מופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
ג'ו פרסל

ג'ו אדוארד פרסל (באנגלית: Joe Edward Purcell;‏ 29 ביולי 1923 –  5 במרץ 1987) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו בפועל במשך שישה ימים ב-1979. הוא כיהן גם כסגן מושל המדינה ה-13 בשנים 1975 -1981 וכתובע הכללי ה-45 של המדינה בשנים 1967–1971.
ראשית חייו

ג'ו פרסל נולד בעיר וורן שבארקנסו. הוא היה הבכור מבין שלושת ילדיהם של אדוארד ל. ולינל (לבית קאניגהאם) פרסל. אביו, שנודע בכינוי "באדי" נישא בשנית לאחר גירושיו מאשתו ועבר לטקסס. אמו עבדה בחנות המכולת של אביה בוורן, ושנים רבות לאחר מכן במחלקת החינוך של ארקנסו בליטל רוק. סבו של פרסל, פרד פרסל, היה עורך הדין הבולט ביותר בוורן, והשפיע רבות על הקריירה שלו. לאחר תום לימודיו בבית הספר התיכון התגייס פרסל לצבא ארצות הברית. במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה הוא הוצב באזור תעלת פנמה במסגרת גייסות התחזוקה של הצבא. לאחר המתקפה על פרל הארבור נחשבו אזור תעלת פנמה והחוף המערבי של ארצות הברית כאזורים פגיעים לתקיפה יפנית.
לאחר המלחמה למד פרסל לזמן מה בקולג' בפורט וורת', טקסס, וב-1948 סיים את לימודיו בג'וניור קולג' בליטל רוק (בהמשך חלק מאוניברסיטת ארקנסו). באותה שנה הוא הכיר את הלן הייל מפרסקוט, שסיימה את לימודיה באוניברסיטת הנשים של טקסס ועמדה להיות מורה. לאחר הכרות קצרה, נישאו השניים, ונולדו להם שתי בנות. ב-1952 סיים פרסל תואר במשפטים באוניברסיטת ארקנסו והחל לעסוק בעריכת דין בבנטון.
ראשית הקריירה הפוליטית

הקריירה הפוליטית של פרסל החלה ב-1955 כאשר הוא נבחר כפרקליט העירוני של בנטון, תפקיד במשרה חלקית. ב-1958 הוא נבחר כשופט עירוני, תפקיד בו הוא כיהן במשך שמונה שנים ועסק בשיפוט תעבורה ונוער.
התובע הכללי של ארקנסו

בקיץ 1966 נכנס פרסל למרוץ לתפקיד התובע הכללי של ארקנסו, בו הוא התמודד מול ברוס בנט, תומך ההפרדה הגזעית התוקפני שמתקפותיו על "עירוב הגזעים" ועל בתי המשפט הפדרליים גרמו לו להיבחר לתפקיד במשך ארבע תקופות כהונה. כמועמד עם מימון בחירות חלקי וזהיר, נראה פרסל כבעל השפעה מועטה במערכת הבחירות למעט מודעה שהשתרעה על פני שני עמודים בעיתון "ארקנסו גאזט" בו פורטו שמותיהם ומספר הטלפון של מאות אזרחים ממחוז סאלין, שצוטטו באומרם: "אנו ידידיו ושכניו של ג'ו פרסל במחוז סאלין. אנא התקשרו אלינו בשיחת גוביינא אם אתם רוצים לשמוע עוד על האיש המצוין הזה". פרסל הביס את בנט בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית וניצח בקלות בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'רי ק. תומסון.
אחד מצעדיו הראשונים של פרסל כתובע הכללי היה להגיש תביעה נגד תאגיד ההלוואה והחיסכון של ארקנסו, בנק ממערב המדינה שפרסל טען שהוא פעל באופן בלתי חוקי בשעה שהרגולטורים לבנקאות העלימו מכך עין. בסופו של דבר הכריז שופט פדרלי על החברה כפושטת רגל, מהלך שסיכן את חסכונותיהם של יותר מ-2,000 איש, וחבר מושבעים גדול האשים שלושה מנהלים של החברה ואת בנט, שהיה מייסד חשאי שלה. בנט הואשם ב-28 סעיפי אישום בנוגע להונאות ביטחונות והונאות דואר, אך מעולם לא נשפט בשל העובדה שהשופט פטר אותו בשל מצבו הבריאותי.
פרסל פתח את החטיבה הראשונה להגנת הצרכן במשרד התובע הכללי ושכתב את חוקי הבחירות של המדינה, שלדבריו אפשרו עד אז הונאת בחירות בצורה קלה מדי. ב-1969 אישר בית המחוקקים המדינתי את החוק.
ג'ורג' פישר, הקריקטוריסט של הארקנסו גאזט, העניק לפרסל את התיוג "ג'ו הישר" ויצר קריקטורה שלו כשהוא חבוש במגבעת דומה לזו של אברהם לינקולן. על כל פנים, בשל אופן דיבורו והתנהלותו בפני הציבור, פיתח פרסל מוניטין של אדם משעמם. ב-1970 כתב הכתב הפוליטי של הגאזט, "אנשים נרדמו בעת שלחצו את ידו של פרסל".
פרסל היה מועמד מועדף למשרת המושל ב-1970, כאשר שמונה אנשים התמודדו על מועמדות המפלגה הדמוקרטית כדי להחליף את המושל המכהן וינטרופ רוקפלר, שהתמודד על תקופת כהונתו השלישית. על כל פנים, דייל במפרס, עורך דין אלמוני מצ'ארלסטון, גרם להדחתו מהמרוץ בבחירות המקדימות אחרי המושל לשעבר אורוול פובוס. בהמשך ניצח במפרס בניצחונות גורפים את פובוס בסיבוב השני ואת רוקפלר בבחירות הכלליות.
סגן מושל ארקנסו

במפרס דאג לבחירתו של פרסל כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית בארקנסו, וב-1974 הוא נבחר לתקופת הכהונה הראשונה שלו מבין שלוש כסגן מושל המדינה. לבקשתו של המושל דייוויד פריור, הוא ניהל את חגיגות יום העצמאות ה-200 של ארצות הברית בארקנסו.
בינואר 1979 כיהן פרסל כמושל ארקנסו בפועל במשך שישה ימים לאחר שהמושל פריור התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית. בתוקף תפקידו כסגן המושל הוא החזיק בתפקיד עד להשבעתו של המושל הנבחר, ביל קלינטון, והמשיך לכהן תחתיו כסגן המושל במהלך תקופת כהונתו הראשונה עד ינואר 1981.
ב-1982 התמודד פרסל על מועמדות הדמוקרטים למשרת המושל שבו התמודדו קלינטון וחבר בית הנבחרים לשעבר ג'ים גאי טאקר. על אף מצבו הבריאותי הרופף ועל אף גיוס התרומות של קלינטון וטאקר שהיה עדיף משלו, הגיע פרסל לסיבוב השני של המפלגה מול קלינטון, אך נוצח בהפרש של 33,000 קולות.
שנותיו האחרונות

לאחר הפסדו בבחירות חידש פרסל את עיסוקו בעריכת דין בבנטון. ג'ו פרסל נפטר בבנטון ב-5 במרץ 1987. הוא נטמן בבית הקברות ניו רוזמונט שבעיר.
ג'ו פרנק האריס

ג'ו פרנק האריס (באנגלית: Joe Frank Harris;‏ ‏נולד ב־16 בפברואר 1936) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-78 בשנים 1983–1991. לפני כן, החל משנת 1965, הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה.
ראשית חייו

ג'ו פרנק האריס נולד בקרטרסוויל שבג'ורג'יה כשני מבין שלושת ילדיהם של פרנק ופרנסס האריס. ב-1958 סיים האריס לימודי מנהל עסקים באוניברסיטת ג'ורג'יה. עם סיום לימודיו הוא חזר לעיר הולדתו, והצטרף לעסק המשפחתי לייצור מוצרי בטון של אביו ושל אחיו פרד. החברה פעלה משנת 1940 ועד 1980, ובמהלך שנות ה-70 המאוחרות סיפקה את כל הבטון לבניית הגשרים בכביש הבין-מדינתי 75 במקטע הכביש ממחוז קוב ועד מחוז גורדון. ב-1964 שוכנע האריס להיבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה וכיהן בו תשע תקופות כהונה. ב-1974 הוא היה יושב ראש ועדת ההקצאות של הבית.
מושל ג'ורג'יה

ב-1982, כאשר התמודד האריס בבחירות על משרת מושל ג'ורג'יה, הוא נראה כמועמד חסר סיכוי, אך עם תמיכת יושב ראש בית הנבחרים של ג'ורג'יה, טום מרפי, עלה בידו לנצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בו ג'ין.
האריס כינה את עצמו "מושל החינוך", לאחר שהעלה את משכורות המורים בג'ורג'יה, ויישם את חוק החינוך הבסיסי האיכותי. הוא בנה את הג'ורג'יה דום, הקים את מערכת הקולג'ים הטכנולוגיים של ג'ורג'יה, שנודעה קודם לכן כמחלקה לחינוך טכני ולחינוך מובגרים, וקידם את ההחלטה על קיומם של המשחקים האולימפיים של 1996 באטלנטה. בתקופת כהונתו של האריס נבנו ספריות במספר רב יותר מכל תקופות הכהונה של כל מושלי ג'ורג'יה. האריס הקים את ועדת אסטרטגיות הצמיחה בראשות היזם ג'ואל קואן.