stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברית שלושת הלאומים
האירועים שהובילו לברית

בשנת 1365 הנהיג מלך הונגריה לאיוש הגדול לבית אנז'ו באמצעות הצו בטורדה מספר גזרות נגד האוכלוסייה הרומנית והדת הנוצרית האורתודוקסית בממלכה. המעמד של האצולה הותנה מכאן ואילך בהשתייכות לדת הרומית קתולית. משום כך רבים מהאצילים הרומנים נאלצו להמיר דתם לנצרות קתולית. אלו שלא עשו זאת נכסיהם הופקעו וחלקם הפכו במשך הזמן ממש לאיכרים. 
עם סילוק האליטה הרומנית הפסיקו הרומנים להיות מיוצגים בפורומים המנהיגים של החבל.
התחייבויות האיכרים, רומנים והונגרים כאחד, כלפי האצולה והכנסייה, הכבידו והלכו. האיכרים איבדו גם את הזכות לעבור מגורים, נקשרו לאדמת האציל המקומי וחויבו לעמול בשבילו.
משנת 1434 לא נגבו מיסים לכנסייה מהאצילים ההונגרים הקטנים ומהרומנים.
עם העלייה בכוחה של האימפריה העות'מאנית בשנת 1421 התחוללה אחת הפשיטות הצבאיות העו'תמאניות הראשונות נגד המחוזות הטרנסילבנים של ממלכת הונגריה. הכוחות הטורקים חדרו מכיוון ולאכיה השכנה. הסקסונים הטרנסילבנים והסקלרים שחיו באזור הספר ניסו להתגונן אך הוכרעו על ידי המספר העצום של החיילים הטורקים. הקיסר זיגמונד לבית לוקסמבורג, שהיה גם מלך הונגריה, לא הצליח להגיב מיידית מפני שזה עתה ירש את כתר בוהמיה והיה מעורב שם במלחמות ההוסיטים.
כמו כן, טרנסילבניה לא הייתה מאורגנת מזה עשורים ולא היה קיים בה שום פורום שיכין אותה להגנה. ה"כיסאות" בורצנלנד הסקסוני ו"הארומסק" ("שלושת הכיסאות") הסקלרי נותרו בודדים מול הפולשים הזרים ונשדדו.
זיגמונד הגיב רק כעבור שנים, והוביל שורה של מסעות צבאיים נגד העות'מאנים בוולאכיה. 
העות'מאנים, בברית עם שליטי ולאכיה, תקפו שוב את טרנסילבניה ב 1432, ודרום החבל סבל שוב מנזקים ניכרים.
באותה תקופה האצולה ושלטונות הכנסייה במרכז טרנסבילבניה היו מודאגים ממחאות ומרידות הצמיתים. האיכרים האלה היו ממורמרים מהדיכוי, מהמסים הגבוהים ומההגבלות שהוטלו על תנועתם. מחאות איכרים שהיו בהתחלה פזורים הפכו למרד ממש בשנת 1437 כשכוחות האיכרים והאצילים קטנים הביסו את חיילי הפאודלים. המרד בראשות אנטאל נאג' בודאי התלקח אחרי שבישוף טרנסילבניה ג'רג' לפש, אשר ישב בדיולאפהרוואר (אלבה יוליה),  ניסה לגבות את החובות בתשלומי המיסים כלפי הכנסייה שלא נגבו בשלוש השנים האחרונות. הרומנים חויבו לשלם מס לכנסייה הקתולית, אף על פי שלא היו קתולים. בראש ההתקוממות עמד אציל קהונגרי קטן בשם אנטאל נאג'י בוודאי ובקרב המורדים לחמו יסודות מגוונים של החברה הטרנסילבנית - בעיקר איכרים צמיתים הונגרים ורומנים, אך גם בורגנים סקסונים מן העיר קולוז'וואר (קלוז') וכמה אצילים קטנים. אחרי ניצחון המורדים בקרב קולוז'מונושטור הסכימו האצילים להעניק הקלת בהגבלות התנועה ולהוריד את גובה המיסים. בנוסח ההסכם צוין שמו של אחד מראשי המורדים, פאל ויידאהאזי כ"נושא הדגל של מעמד התושבים ההונגרים והרומנים של פרובינציה זו של הונגריה", בלטינית -vexilifer Universitatis regnicolarum Hungarorum et Valachorum huius principatus Hungariae). מכאן ייתכן כי המורדים קראו לעצמם "מעמד ההונגרים והרומנים" (Universitas Hungarorum et Valachorum)
"ברית האחים" (ברית קאפולנה)

בנסיבות אלה, כשהדיאטה של טרנסילבניה לא כונסה עדיין על ידי שליט הנסיכות (הוויבוד) יזמו האצילים מפגש של שלושת המעמדות השולטים. אחרי כמעט חמישים שנה נוצרה להם הזדמנות לדון בסוגיות הבוערות של טרנסילבניה. הם כרתו  ברית ביניהם  במיוחד מול האיום  החיצוני של פלישות הטורקים העות'מאנים. הברית, שהבטיחה עזרה הדדית למקרי חירום (arduas causas), נחתמה ביישוב קאפולנה (ברומנית - קפלנה) בנוכחות סגן הוויבוד של טרנסילבניה, לוראנד לפש ואראשקסי והבישוף גיירג' לפש. היא נקראה "ברית האחים" (Fraterna Unio) ונועדה להגן על הצדדים החותמים גם מפני איום מבית - מרידות איכרים (של "האיכרים הרשעים" nefandissimi rustici, כדברי המסמך החתום). חתימת הברית איפשרה לבעלי האחוזות הפאודלים לשאת ולתת מחדש בנוגע להסכם עם האיכרים ולשנות חלקים ממנו. עם זאת לא ארגנה הברית מבצעים צבאיים משמעותיים עד לסוף שנת 1437. אולם כשהלך הקיסר זיגמונד לעולמו בדצמבר 1437, יצאה הברית למתקפה וכתשה את צבא האיכרים.
ברית שלושת הלאומים

אחרי מסע צבאי מוצלח זה, הברית בין האצולה ההונגרית, הסקלרים והסקסונים התחזקה ב-2 בפברואר 1438 בזכות הסכם חדש שכונה "ברית שלושת הלאומים". בדומה ל"ברית האחים" הובטח סיוע הדדי נגד מרידות איכרים ונגד סכנות מצד האימפריה העות'מאנית. הברית עירבה לכך שהצמיתים, רומנים והונגרים כאחד, לא יהיו שותפים לניהול החיים הפוליטיים והחברתיים של טרנסילבניה, אף על פי שהיוו רוב האוכלוסייה של החבל. הברית בין שלושת המעמדות השליטים קיבלה תוקף מוגבר באיגרת משנת 1458, של המלך מתיאש הוניאדי, שאושרר בכינוס הדיאטה של טרנסילבניה (congregatio generalis) בעיר מדיאש ב-1459. היא המשיכה להיות יעילה למשך מאות שנים וביססה את מסגרת הפוליטיקה הפנימית בטרנסילבניה.
שלושת ה"לאומים" נודעו כלאומים ה"מאוחדים" או ה"מוכרים" (nationes unitae או receptae).
אחרי הקמת  נסיכות טרנסילבניה, ב-1541 נשמר העיקרון לפיו יוצגו בדיאטה הטרנסילבנית אך ורק "שלושת הלאומים" הללו. כשהתקבלה הרפורמציה בנצרות התווסף עקרון ייצוגן של ארבע דתות "מקובלות" בלבד:רומית-קתולית, לותרנית, קלוויניסטית (רפורמית) ואוניטרייאנית, כשהדת הנוצרית האורתודוקסית של הרומנים נחשבה "נסבלת" בלבד.
אחרי המאה ה-18 כשהצבא ההבסבורגי שם קץ לאיומים מצד העות'מאנים ושל בני בריתם הטטרים, ברית שלושת הלאומים נועדה להגן על הפריבילגיות של המעמדות הנ"ל מפני אותם תושבים רבים של החברה שלא היו מיוצגים בפרלמנט. במאות ה-18 וה-19 המונח "שלושת הלאומים" קיבל יותר יותר משמעות אתנית, מפני שהרומנים היו ברובם איכרים ובאופן תמידי הודרו מחוץ לפוליטיקה של חבל הארץ.
בשנת 1711 המיעוט הבולגרי מאלווינץ ודווה בראשות המנהיג הדתי באלאז' מרינוביץ' והמיעוט הארמני ביקשו גם הם להיות מוכרים כמעמדות רשמיים בעלי פריבילוגיות, אך לא נענו.
לקריאה נוספת

Robert William Seton Watson A History of Roumanians, Cambridge University Press 1934  עמוד 102
הערות שוליים

↑  László Fosztó, Ritual Revitalisation After Socialism: Community, Personhood, and Conversion Among Roma in a Transylvanian Village, LIT Verlag Münster, 2009, עמ' 45-44. (באנגלית)
↑  Seton Watson עמוד 102
אילונה אריאל

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 67 בערך) רמת גן, ישראל 
 שם לידה:  אילונה פרנקל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לצילום ז'רמן 
 פרסים והוקרה:  פרס יפן  פסטיבל הקולנוע ירושלים 
 פרופיל ב-IMDb
 
אילונה אריאל (נולדה בישראל בשנת 1958 כאילונה פרנקל) היא יוצרת סרטים, ייזמית ומנהלת קריאטיבית. בין יצירותיה הקולנועיות הסרט ״זמני״ והסרט "אגף הוויפאסנה", שזכו בפרסים בינלאומיים ותורגמו לשפות רבות.
ביוגרפיה

אילונה אריאל עזבה את ישראל בשנת 1978 לתקופה בת 18 שנים, מתוכם שהתה תשע שנים בניו יורק, שם עסקה בצילום ובמוזיקה.
היא בוגרת בית הספר הניו-יורקי לצילום: "Germain School Of Photography" ובית הספר הניו-יורקי למוזיקה: "Drummer’s Collective". אריאל ניהלה את ההוצאה לאור של המדריך הבינלאומי להפקות קולנוע בשנים 1983–1984 The Producer’s Masterguide. היא עזבה את ניו יורק בשנת 1987 והתגוררה בנפאל, שם התוודעה למדיטציית ויפאסנה על פי שיטתו של ס.נ. גואנקה, ולאחר תקופה עברה לחיות בטאיוואן וביפן. אריאל שהתה באסיה במשך תשע שנים בהן עסקה במחקר ומדיטציה בבורמה, תאילנד והודו. ב-1991 הגיעה לישראל וייסדה את ״העמותה לוויפאסנה בישראל״.
בשנת 1995 אריאל הקימה את חברת ההפקות סרטי קארונה בע”מ בשיתוף עם איילת מנחמי. סִרטן "אגף הוויפאסנה" (Doing Time Doing Vipassana), מתעד שיקום אסירים בכלא בהודו בעזרת מדיטציית ויפאסנה בשיטתו של גואנקה. הסרט זכה בפרסים חשובים רבים, ביניהם NCCD Pass Award מטעם המועצה האמריקנית למניעת פשע ועבריינות, ועוד.
בין הסרטים התיעודיים שעשו יחד, "זמני" ((2001) It's About Time), על מושג ותפיסת הזמן הישראלי, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2001, וב"פרס יפן" (NHK Japan Prize) בשנת 2002.
לקראת שנת 2000, הוזמנה אילונה אריאל על ידי האוצרת נעמי אביב ז״ל, לביים סרט דוקומנטרי שיתעד את תהליך התגבשות הביאנלה החמישית לפיסול בעין הוד, ״הביאנלה של אינטימיות״. הביאנלה לא יצאה לפועל אך שותפות היצירה של השתיים הניבה אוסף של סצנות ודיאלוגים מצולמים שטרם נחשפו לקהל הרחב, בהם נעמי אביב מנסה לברר עם האומנים מה נותר משותף לבני האדם בסוף המילניום.
ב־2012 הצטרפה אריאל כייזמית שותפה לסטארטאפ "הוסטר” (Hostr) שעסק במופעים חיים בנושאי אמנות, תרבות וחינוך בבתים פרטיים. מ-2014 ועד 2019 ניהלה אילונה את תחום התקשורת, הקולנוע והטלוויזיה במשרדו של פרופ' יובל נח הררי. ב-2018 יזמה את הסכם שיתוף הפעולה לאדפטציה הקולנועית של "קיצור תולדות האנושות", בניצוחו של רידלי סקוט ובבימויו של זוכה פרס האוסקר, אסיף קאפדיה. מאז 2019 אריאל משתפת פעולה בפרויקטים אומנותיים עם אומנים רב תחומיים.
סרטים

אגף הוויפאסנה - נכתב ובוים על ידי אילונה אריאל ואיילת מנחמי, 1997, ישראל. 70 דק, עברית וכתוביות באנגלית
"זמני", It's About Time - by Ayelet Menahemi and Eilona Ariel - Israel, 2001, 54 Minutes, Color, Hebrew, English Subtitles
The Compass
Pilgrimage to the Sacred Land
Global Pagoda
Beyond the Gardens (a film about Baron de Rothschild)
פרסים

Japan Prize (NHK)
INTERNATIONAL EDUCATIONAL PROGRAM CONTEST - 2002 - Grand Prix and the Governor of Tokyo Prize for Best Documentary
פסטיבל הקולנוע ירושלים L - July 2001
Wonlgin Prize for Best Documentary Lipper Prize for Best Script
פסטיבלים

DocuNoga Film Festival - Israel 1997
San-Francisco Int. Film Festival - USA, 1998
New York In. Film Festival - USA, 1998
Santa-Barbara Int. Film Festival - USA, 1998
Intercom - Chicago, USA 1998
Taiwan Int. Documentary Film Festival - Taiwan, 1998
Media Wave - Hungary, 1999
Ethno Film Festival - Berlin, Germany 1999
Bombay International Film Festival - Bombay, India, 1999
Portland Women Directors Film Festival - Oregon, U.S.A.1999
Crested Butte Reel Festival - Colorado, U.S.A 2000
Unesco 2nd Festival of Women Creators Of the Two Seas - Greece, 2000
Buddhism in Film (Caligari FilmBuhne) - Wiesbaden, Germany 1999
Women in Buddhism - Cologne, Germany 2000
Buddhist Film Festival - Wien, Austria, 2000
Parabola Film & Video Festival - New York, U.S.A.2000
Human Rights Nights Film Festivals - Bologna Italy, 27–30 March 2003
Buddhist Film Festival - Ulan Batar, Mongolia, 2004
פרסומים

"Filmmakers". Karuna Films.
Jeff, Latta. "Personal Time 'Vipassana' doc showcases the power of meditative insight". Metro Active. Retrieved May 11, 2005.
"Zmani (2003) Alternate title: It's About Time". The New York Time
בלהה ניצן

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1933 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  נובמבר 2022 (בגיל 89) 
 ענף מדעי:  ספרות קומראן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
בלהה ניצן (13 ביולי 1933 – נובמבר 2022) הייתה פרופסור בחוג למקרא שבאוניברסיטת תל אביב; תחום התמחותה היה ספרות קומראן.
ביוגרפיה

בלהה ניצן נולדה וגדלה עד גיל שלוש בפתח תקווה, אז עברה עם משפחתה לכפר סבא. היו לה אח ואחות צעירים ממנה.
הוריה, גילה ויצחק גרינברג, החליפו את שם משפחתם לגבעתי עם קום המדינה. אביה עלה ב-1926 מפולין ואימה עלתה ב-1931 מאוקראינה. אביה היה שותף בחברה לכריית בארות; לאחר שסבה עלה לישראל והקים קואופרטיב של שני איטליזים, הצטרף אליו אביה ועבד כקצב. בלהה למדה בבית הספר העממי ע"ש אוסישקין בכפר-סבא ובבית הספר התיכון ע"ש ברל כצנלסון בכפר סבא.
ניצן התגייסה לנח"ל ביחד עם בן-זוגה, לימים בעלה, ושירתה בגרעין של מחנות העולים, שהתיישב בקיבוץ מחניים בגליל העליון, בו שהו בסך הכול שבע שנים, שם נולדו שני ילדיהם. אחר-כך עברו להתגורר בכפר-סבא, בה היא התגוררה עד למותה.
למדה בסמינר למורים בגבעת השלושה ועבדה כמורה לטבע בבתי ספר יסודיים. עבדה כמורה לתנ"ך והיסטוריה בבית ספר תיכון (1973–1988). לימדה ספרות קומראן בחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב (1983–2010).
ניצן עשתה את לימודיה הגבוהים מהתואר הראשון לשלישי באוניברסיטת תל אביב. מורה המובהק היה פרופ' יעקב שלום ליכט. הייתה בוגרת תואר ראשון בחוגים למקרא ולהיסטוריה של עם ישראל; בוגרת תואר שני בחוג למקרא, נושא התזה היה: "מגילת פשר חבקוק (1QpHab) ממגילות מדבר יהודה : מבוא" (1976), על כתיבתה זכתה בפרס יעקב הרצוג. עבודת המאסטר התפרסמה כספרה הראשון "מגילת פשר חבקוק ממגילות מדבר יהודה" וראתה אור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 1986. למדה לדוקטורט בחוג למקרא, נושא הדיסרטציה היה: "התפילה והשירה הדתית מקומראן בזיקתן למקרא" (1990). היא זכתה בפרס תזת הדוקטורט המצטיין של השנה בפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת תל אביב. העבודה התפרסמה כספרה השני (Qumran Prayer and Religious Poetry) שראה אור בשפה האנגלית בהוצאת בריל, ליידן ב-1994 ובשפה העברית (תפילת קומראן ושירתה) בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 1996.
עשתה פוסט-דוקטורט במכון אננברג, פילדלפיה (1992–1993). הייתה עמיתת מחקר במרכז ללימודי יהדות שבאוניברסיטת הרווארד (1997-98). התמנתה למרצה בחוג למקרא של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1983, התמנתה לפרופסור חבר למקרא ב-1998. יצאה לגמלאות בשנת 2001, אולם המשיכה ללמד עד 2010. שהתה כפרופסור אורח באוניברסיטת המבורג, גרמניה (2001) ובאוניברסיטת קרל פון אוסייצקי, אולדנבורג, גרמניה (2002–2003).
בלהה ניצן הייתה נשואה ליהושע ניצן, שעבד כמנהל עבודה בחברות מקורות ואזורים. נפטרה בשנת 2022,  והובאה למנוחות בבית העלמין נורדאו בעיר מגוריה כפר סבא.
מחקריה > תחום המחקר

מחקריה של ניצן התמקדו במגילות מדבר יהודה מימי הבית השני, שנתגלו במערות שבסביבות ח'רבת קומראן בחוף הצפון מערבי של ים המלח בשנים 1947–1956. מגילות אלו, הכוללות ספרים וקטעי מקרא, כתבים של עדה יהודית, 'עדת היחד' המזוהה או קרובה לעדת האיסיים, וספרות יהודית אחרת, נכתבו בשלהי ימי הבית השני, כפי שנלמד במחקר פליאוגרפי של כתב היד של המגילות, מחקר ארכאולוגי של גווילי העור, הפפירוסים ואף הנחושת שעליהם הועתקו או נכתבו המגילות, וממצאים של ח'רבת קומראן, שניתן למצוא בהם קשר לתכנים הנלמדים מן המגילות. בהכללה ניתן לומר שכתבים אלו מוסיפים ידע על עולמה של החברה היהודית בארץ ישראל בימי הבית השני, על זה שנלמד עד לגילוי המגילות מן הספרים החיצוניים, מכתביהם של יוסף בן מתתיהו, פילון האלכסנדרוני ומספרות חז"ל הקדומה. כתבי המגילות מרחיבים ומחדדים את הידיעות שהיו בידינו על ההתפלגות שחלה בחברה היהודית, ששאפה לשקם את חיי עם ישראל אחרי החורבן הראשון על יסודות האמונה המקראית, לזרמים בעלי השקפות עולם שונות, פילוסופיות והלכתיות. בהכללה ניתן לומר, כי במגילות משתקפים פרטים מעולמה של היהדות בתקופה שבין מקרא למשנה, מבחינות פוליטיות ודתיות שעמם התמודדה היהדות בתקופה זו, ומבחינת התמורות שחלו בלשון העברית, מזיקה בסיסית ללשון המקרא, לשינויים צורניים הניכרים מאוחר יותר, בלשון המשנה.
ההדרה של טקסטים ממגילות קומראן

“286-290. 4QBERAKHOTa-e,” Qumran Cave 4.VI Poetical and Liturgical Texts, Part 1. E. Eshel et al., in consultation with J. VanderKam and M. Brady (eds.), in Discoveries in the Judaean Desert XI, Oxford: Clarendon, 1998, pp. 1–74.
“302. 4QpapAdmonitory Parable,” Qumran Cave 4. XV Sapiental Texts, Part 1. T. Elgvin et al. in consultation with J. A Fitzmyer (eds.),in Discoveries in the Judaean Desert XX, Oxford: Clarendon, 1997, pp. 125–149.
“280. 4QCurses,” Qumran Cave 4.XX . Poetical and Liturgical Texts, Part 2, E. Chazon et al. in consultation with J. VanderKam and M. Brady (eds.), Discoveries in the Judaean Desert XXIX,. Oxford: Clarendon, 1999, pp. 1–8.
“291- 293. 4QWorks Containing Prayers A, B, C;” Qumran Cave 4. XX. Poetical and Liturgical Texts, Part 2, E. Chazon et al. in consultation with J. VanderKam and M. Brady (eds.), Discoveries in the Judaean Desert XXIX, Oxford: Clarendon, 1999, pp. 9–22.
"Pesher Habakkuk". An English edition of the text with commentary for Outside the Bible: Ancient Jewish Writings Related to Scripture (an edition of the Dead Sea Scrolls, Apocrypha and Josephus) to be published by the JPS Philadephia. (forthcoming).
מאמרים
ניצן פרסמה עשרות מאמרים בנושאים שונים של חקר מגילות מדבר יהודה ממערות קומראן.
ספרים שכתבה

מגילת פשר חבקוק: ממגילות מדבר יהודה (1QpHab) / ההדירה וצירפה מבוא ופירוש בלהה ניצן. ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ו 1986.
Qumran Prayer and Religious Poetry, STDJ 12, Leiden-New York-Koln: E. J. Brill, 1994. (גרסתו האנגלית של הספר תפילת קומראן ושירתה)
תפילת קומראן ושירתה (ספריית האנציקלופדיה המקראית; יד); ירושלים : מוסד ביאליק בשיתוף בית הספר למדעי היהדות ע"ש חיים רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ז 1996.
הגות ומעשה במגילות קומראן: תאולוגיה, חוק ופרשנות המקרא. יד יצחק בן-צבי, תשע"ד 2014.
ספר שערכה

יובל לחקר מגילות מדבר יהודה (ביחד עם גרשון ברין); ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"א 2001.
אלמה דישי

| --- | --- |

אלמה דישי על סט צילומי הסדרה "איש חשוב מאוד"
 לידה:  22 במאי 1987 (בת 37) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על משחקה ב"איש חשוב מאוד"
 פרופיל ב-IMDb
 
אלמה דישי (נולדה ב-22 במאי 1987) היא שחקנית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרת הדרמה "איש חשוב מאוד".
ביוגרפיה

דישי נולדה בשכונת בבלי בתל אביב לשאול דישי, קולנוען שעלה מלבנון בגיל 6, ולאילנה עופרי דישי, עורכת דין ואשת עסקים. כשהייתה בת 15, עברה עם משפחתה להתגורר בסביון. במהלך השנים 2002–2005 למדה בתיכון למדעים ואמנויות תלמה ילין, במגמת תיאטרון.
את שירותה בצה"ל עשתה כמפקדת טירונים של נערי רפול בחוות השומר. בשנת 2009 שודרה הסדרה התיעודית "כן המפקדת", שתיעדה את מסלול הטירונות בו שירתה כמפקדת.
בין השנים 2009–2012 למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
קריירה > בתיאטרון

בשנת 2011 שיחקה במחזה "עפר ואפר" בתיאטרון יפו. באותה שנה שיחקה במחזה "משפחת יאסין ולוסי בשמי היהלומים" אותו כתבה דניאלה כרמי וביימה נולה צ'לטון.
בשנת 2012 שיחקה במחזה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה ובבימויה של רנה ירושלמי. באותה שנה שיחקה במחזה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב.
בשנת 2013 שיחקה במחזה "רגעים", מאת מיכל בת-אדם שהוצג בתיאטרון תמונע. כמו כן, שיחקה במחזה "הרדופים", פרי עטו של מאור זגורי.
בשנת 2014 השתתפה במחזה "השולחן" בתיאטרון תמונע.
בשנת 2015 השתתפה בתיאטרון חיפה במחזה "גיבור הלובי", מאת המחזאי האמריקאי קנת' לונרגן ובבימויו של משה נאור.
בפברואר 2016 החלה לשחק במחזה "שלא תתעורר הילדה", מאת שי שבתאי ותומר אבירם ובבימויו של רוני ניניו.
באותה שנה שחקה דישי בהצגת היחיד "יומן" על-פי סיפורה של אורלי קסטל-בלום שהשתתפה בפסטיבל תיאטרונטו באותה השנה, בבימוים של איתי פלאוט (לימים בן זוגה של דישי) ותמר גורן ההצגה הציגה במשך שנתיים בתיאטרון תמונע
בשנת 2017 משחקת תפקיד ראשי בהצגה "על מי ועל מה" מאת איאד אקטאר (זוכה פרס פוליצר) בבימויו של משה נאור, בתיאטרון חיפה.
באפריל 2018 החלה לגלם את דמותה של דונה גרציה בהצגה "מלכת היהודים" בתיאטרון גושן, שמגוללת את סיפור חייה האמיתי. המחזה נכתב על ידי אורן יעקובי ומבוים על ידי אורי אומנותי.
קריירה > בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 2012 שיחקה בסרט הקולנוע "החיים בינתיים".
בשנת 2013 לקחה חלק בדיבוב סדרת האנימציה "הנרי הנורא" בערוץ הילדים.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד הראשי את דמותה של רונה, אחת מבנות הזוג של יהודה לוי, בסדרת הדרמה של הוט 3 "איש חשוב מאוד", על תפקיד זה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה/ מיני סדרה/ סדרת ילדים ונוער".
בשנת 2017 החלה דישי לשחק בסדרת המתח "כבודו" כעורכת דין צעירה וחסרת ניסיון שהייתה המתלמדת של שופט שהסתבך בפלילים.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית "אולי פיל", המשודרת בחינוכית.
בשנת 2019 שיחקה במיני-סדרת הטלוויזיה "הנערים" בתפקיד משני כשוטרת בתא מעצר. כמו כן שיחקה באותה שנה בסדרה "נחמה" בתפקיד מיכל .
בשנת 2023 גילמה את הרופאה ענבל בסדרה "4:20". באותה השנה גילמה את עינת בסרט "המשלחת".
קריירה > פרזנטורית

בנובמבר 2014 נבחרה לפרזנטורית בקמפיין חורף 2014 של מותג ההלבשה התחתונה "טריומף".
חיים אישיים

דישי נשואה לבמאי התיאטרון איתי פלאוט והשניים הורים לבת.
פרסים

2014 - פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על משחקה ב"איש חשוב מאוד"
הערות שוליים

↑   ריקי רט, ‏מזרח הוא מזרח: אלמה דישי מתרגלת לחיים במסלול המהיר, בעיתון מקור ראשון
↑  רותי קדוש, ‏התפקיד עם יהודה לוי, הפמיניזם והעדה: אלמה דישי פותחת הכל, באתר מעריב אונליין, 2 ביולי 2018
↑  סטלי סולומונוב, מיוסי לג'אגר: אלמה דישי, הפעם עם קנולר, באתר ynet, 4 במאי 2015
↑  שגיא בן נון‏, אלמה דישי תגלם את דונה גרציה בהצגה העוסקת בחייה, באתר וואלה, 19 בפברואר 2018
↑  אלמה דישי תדגמן הלבשה תחתונה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2014
יפעת הללי אברהם, ‏מכוערת אמא שלכם: אלמה דישי בתחתונים וחזייה, באתר ‏מאקו‏, 19 בנובמבר 2014
איתי יעקב, אלמה דישי: "יש אנשים שחושבים שאני לא יפה, אבל זה לא קשור אליי", באתר Xnet‏, 19 בנובמבר 2014
קרן נתנזון ויץ, אלמה דישי: סצנות הסקס עם יהודה לוי עזרו לי, באתר ynet, 19 בנובמבר 2014
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודמת: 2013 - איילת זורר (בני ערובה) | פרס האקדמיה לטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה  2014 - אלמה דישי (איש חשוב מאוד) | הבאה: 2015 - נטע ריסקין (שטיסל) |
ג'ייסון סיגל

| --- | --- |

סיגל, 2014
 לידה:  18 בינואר 1980 (בן 45) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  בית ספר הרווארד-וסטלאק 
 בן או בת זוג:  מישל ויליאמס (2012–2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון ג'ורדן סיגל (באנגלית: Jason Jordan Segel; נולד ב-18 בינואר 1980) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, קומיקאי, מוזיקאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי ממוצא יהודי. התפרסם בזכות תפקידיו בסרטי הקומדיה "הדייט שתקע אותי", "קח את זה כמו גבר", "אני אוהב אותך, אחי", "מורה רעה" ו"עד החתונה זה יעבור"; ובשל תפקידו כמרשל אריקסון בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא" של רשת CBS.
ביוגרפיה

סיגל נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית. למד בבית ספר עברי, חגג בר מצווה, והתחנך כיהודי בשל מוצא אביו, אולם למד גם במוסד חינוך אפיסקופלי. אימו נוצרייה. גובהו של סיגל הוא 1.93 מ' – נתון שעזר לו להיבחר לקבוצת הכדורסל של התיכון בו למד (שיחק כמחליף של ג'ייסון קולינס, לימים שחקן NBA).
סיגל קיווה עוד בהיותו סטודנט להפוך לשחקן קולנוע מפורסם והופיע במספר מופעי תיאטרון מקומיים.
קריירה

החל להופיע בסרטים ב-1998 עם תפקידים קטנים בקומדיות "כבר לא יכול לחכות", "פאנק בסולט לייק סיטי!" ו"מת על הקמפוס".
תפקידים אלו הקנו לסיגל תפקיד בסדרה הקומית "זרוקים ויורמים", בסדרה הופיע בקבוצת ה"פריקים" בדמותו של ניק אנדופוליס.
בשנת 2005 זכה סיגל בתפקיד בקומדיית המצבים המצליחה "איך פגשתי את אמא", בסדרה הוא מגלם את מרשל אריקסן, בעלה של לילי אלדרין (אליסון הניגן), והחבר הטוב ביותר של הדמות הראשית, טד. מרשל הוא עורך דין שחלומו הוא להציל את הסביבה.
את פריצתו המשמעותית כשחקן קולנוע עשה ב-2007 בקומדיה שוברת הקופות של ג'אד אפאטו "הדייט שתקע אותי", בסרט הופיע בדמותו המשנית של ג'ייסון לצידו של סת' רוגן. את תפקידו הראשי הראשון בקריירה קיבל בשנה שלאחר מכן בקומדיה הגסה "קח את זה כמו גבר" אותה גם כתב סיגל. בסרט גילם גבר אומלל בשם פיט ברטר שנזרק על ידי חברתו השחקנית שרה (קריסטן בל) בעודו בעירום מלא. עקב דאבונו העמוק מחליט פיט לנסוע לחופשה בהוואי שם הוא מתיידד עם צוות מלון מקומי ועם פקידת קבלה יפהפייה בשם רייצ'ל (מילה קוניס).
סיגל הופיע בפעם השלישית ברציפות לצד כוכב קומדיות הלוזרים פול ראד ב-2009 ב"אני אוהב אותך אחי", סיגל הופיע כסידני פייף, חברו הקרוב ביותר של גיבור העלילה פיטר קאלבין.
בשנת 2011 הופיע לצד השחקנית קמרון דיאז בתפקיד ראשי בסרט "מורה רעה" שם מגלם את המורה לספורט שמאוהב בקמרון דיאז ולבסוף זוכה בה.
בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד אמילי בלאנט.
בשנת 2014 כיכב שנית לצידה של קמרון דיאז בסרט הקומדיה "סקס טייפ". ב-2015 כיכב בדרמה הביוגרפית "סוף המסע" לצד ג'סי אייזנברג. ב-2017 כיכב בסרט המדע בדיוני "התגלית" של נטפליקס.
בשנת 2020 כיכב בסדרת דרמה אנתולוגית אותה הוא גם יצר והפיק בפועל, "שדרים ממקום אחר" של רשת הטלוויזיה AMC.
משנת 2022 סיגל מגלם את מאמן הכדורסל פול וסטהד בסדרת הדרמה "לייקרס: קבוצה מנצחת" ברשת HBO.
משנת 2023 מככב ג'ייסון בסדרת הדרמה הקומית "התכווצות" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס, על תפקידו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת קומדיה.
חיים אישיים

ג'ייסון היה בזוגיות עם השחקנית לינדה קרלדיני (עמיתתו ל"זרוקים ויורמים") משנת 2000 ועד שנת 2005. בשנים 2012-2013 הוא יצא עם השחקנית מישל ויליאמס. מדצמבר 2013 עד אפריל 2021, יצא סיגל עם הצלמת אלכסיס מיקסטר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | לא יכולים להתאפק | מאט |  |
| 1998 | מת על הקמפוס | קייל |  |
| 1998 | SLC Punk! | מייק |  |
| 2002 | נוכלים ללא תואר | סם צ'סטר |  |
| 2003 | 11:14 | הפרמדיק ליאון |  |
| 2004 | LolliLove | ג'ייסון |  |
| 2005 | The Good Humor Man | בוב המסריח |  |
| 2007 | הדייט שתקע אותי | ג'ייסון |  |
| 2008 | קח את זה כמו גבר | פיטר ברטר | גם תסריטאי |
| 2009 | אני אוהב אותך, אחי | סידני פייר |  |
| 2010 | גנוב על הירח | ויקטור פרקינס | דיבוב |
| 2010 | מסעות גוליבר | אורטיו |  |
| 2011 | מורה רעה | ראסל גטיס |  |
| 2011 | ידידים פלוס | ברייס |  |
| 2011 | ג'ף שחי בבית | ג'ף תומפקינס |  |
| 2011 | החבובות | גארי | גם תסריטאי ומפיק |
| 2012 | עד החתונה זה יעבור | טום סולומון | גם תסריטאי ומפיק |
| 2012 | הכל יחסים (אנ') | ג'ייסון |  |
| 2013 | סוף. | עצמו |  |
| 2014 | סקס טייפ | ג'יי הארגרוב | גם תסריטאי ומפיק |
| 2015 | סוף המסע | דייוויד פוסטר וולאס |  |
| 2017 | התגלית | וויל הארבור |  |
| 2018 | ישועה | הנרי |  |
| 2019 | החבר שלנו (אנ') | דיין פוצ'או |  |
| 2022 | The Sky Is Everywhere | ביג ווקר |  |
| 2022 | זורעים רוח | האף אחד | גם תסריטאי ומפיק |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000-1999 | זרוקים ויורמים | ניק אנדופוליס | תפקיד ראשי; 18 פרקים |
| 2002-2001 | סטודנט חופשי | אריק | 7 פרקים |
| 2005-2004 | CSI | נייל ג'נסן | 3 פרקים |
| 2005 | זהות בדויה | סאם האוזר | פרק: "The Road Home" |
| 2014-2005 | איך פגשתי את אמא | מרשל אריקסון | תפקיד ראשי (9 עונות); 208 פרקים |
| 2009 | איש משפחה | מרשל אריקסון | דיבוב; פרק: "Peter's Progress" |
| 2020 | שדרים ממקום אחר | פיטר | תפקיד ראשי; 10 פרקים גם יוצר, במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2020 | סרט ביתי: הנסיכה הקסומה | פזיק | פרק: "Chapter Two: The Shrieking Eels" |
| 2022-הווה | לייקרס: קבוצה מנצחת | פול וסטהד | תפקיד חוזר |
| 2023 - הווה | שרינקינג | ג'ימי ג'ונס | תפקיד ראשי; 10 פרקים; גם יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל  מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2024, 2025) |