stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רישומי פחם
האלבום

האלבום כולל 15 קטעים, מהם חמישה קטעי נגינה ללא מילים אשר נקראו באלבום "ניגון". כל המילים והלחנים באלבום נכתבו על ידי אריאל, מלבד הניגון "כוכב לכל שיבולת" לפי הלחן לשיר "שדות שבעמק" שהלחין אפרים בן חיים, והניגון "הורה נופלת מהרגליים" שנכתב על-פי "הורה משמרות" שכתב חיים חנוך (אביו של שלום חנוך) והלחינה טובה דפנא לוין.
בחוברת האלבום נוספו איורים בשחור-לבן אותם צייר אריאל.
אריאל ציין בראיון טלוויזיוני עם יאיר לפיד, שהמילה "ס'אוחתו" שבשם השיר "ס'אוחתו אעפעס 3#" היא דרכו לעברת את המילה "בלוז", בה השתמשו אפרו-אמריקאים לתיאור "שירי המצוקה שלהם", כדבריו. הוא המשיך והסביר את בחירת המילה באופן הבא:
באופן אקדמי קצת... אני ניגש לזה ותוקף את השורש "כסוֹחַ - כ.ס.ח", שנשמע כמו משהו שיכול לגרד איזה נרוו מעצבים, וקורא לסגנון הזה "קוסוחתו". אבל מה, זה קצת מחוספס בשביל שם, צריך משהו שמתחלק, כמו "בלוז", אז הורדתי את הקו"ף ויש לי "ס'אוחתו", שזה שם. וגם תירוץ יש לי באופן אקדמי, שאומר ששירי הס'אוחתו אילו הם שירים שהשומע אותם מסנן חרש "ס'אוחתו" תוך כדי שמיעת השירים.
השיר "בס בבלון" מבוסס על סיפוריהם של מקימי קיבוץ משמרות, בו גדל אריאל, בשנים הראשונות לקיבוץ. אחת מחלקות האדמה השייכות לקיבוץ נקראה "בס בבלון". חלקה זו הייתה במקורה ביצה ואריאל סבר כי המילה "בס" היא ביצה בערבית (אף כי הדבר אינו נכון). המילה "בבלון" הזכירה לו את בבל (בבילון) ולכן תרגם את הביטוי ל-"ביצת בבל".
באוקטובר 2010 יצא לאור במסגרת פרויקט עבודה עברית אלבום חדש הנושא את השם "רישומי פחם בצבע", ומכיל גרסאות מחודשות לשירי האלבום המקורי. על המשתתפים באלבום החדש נמנים ברי סחרוף, שאנן סטריט ורונה קינן ואחרים.
רשימת השירים והניגונים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | חית הברזל  | 5:42 |
| 2. | ניגון: גרגר לכל תולעת  | 0:19 |
| 3. | שמעתי שאת נמצאת  | 5:15 |
| 4. | שיר המקצוע  | 4:45 |
| 5. | ניגון: טיפה לכל עלה  | 0:21 |
| 6. | הבן אדם אינו אלא  | 5:07 |
| 7. | ניגון: כוכב לכל שיבולת  | 1:14 |
| 8. | בס בבלון  | 6:45 |
| 9. | ניגון: הורה נופלת מהרגליים  | 0:33 |
| 10. | ס'אוחתו אעפעס 3#  | 4:51 |
| 11. | זנב הלטאה של שיר המקצוע  | 1:32 |
| 12. | דמוקראטי  | 5:11 |
| 13. | ניגון: גרעין מאוהב בטיפתו  | 0:27 |
| 14. | שיר התעסוקה  | 5:16 |
| 15. | פה גדול  | 2:35 |
| משך כולל: | משך כולל: | 49:59 |
מאיר אריאל מופיע ומבצע כמה משירי האלבום הזה בסרטו של גד (גודיס) שניידר "ריח פועלים" (2011).
נגנים

מאיר אריאל (שירה, גיטרה, קלידים)
דורון פיקר (אקורדאון, קלידים ב"דמוקראסי")
קרני פוסטל (צ'לו)
לקריאה נוספת

נסים קלדרון (בשיתוף עודד זהבי), ארול אחד : מאיר אריאל - ביוגרפיה, עמ' 267–289, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2016
הערות שוליים

↑  קלדרון, עמ' 289.
↑  ניסים קלדרון, ארול אחד, עמ' 267-269.
↑   לירון גולד, תוכן מקודם, "יש תורם!" נבואת הזעם הגנוזה של מאיר אריאל חוזרת לבמות, באתר הארץ, 18 ביוני 2019
↑  קלדרון, עמ' 271-272.
↑  קלדרון, עמ' 273-274.
↑  קלדרון, עמ' 274.
↑  מאיר אריאל | ס'אוחתו אפעס, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי, ‏2024-07-24
ביאורים

↑  באלבום ניתן הקרדיט דווקא למחבר המילים, לוי בן אמיתי, ולא לבן חיים.
| מאיר אריאל |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | שירי חג ומועד ונופל • ...וגלוי עיניים • ירוקות • זרעי קיץ • רישומי פחם • ברנרד ולואיז • מודה אני |  |
| מיני אלבומים | ירושלים של ברזל • עברנו את פרעה |  |
| הופעות | דלתות נפתחות מעצמן • בהופעה אחרונה במועדון ברבי 1999 |  |
| אוספים | מבחר • המיטב |  |
| מארזי תקליטורים | האוסף |  |
| אלבומי מחווה | עם הגב לים • ערב כחול עמוק • חמש שנים • רישומי פחם בצבע |  |
| קלטות וידאו ומארזי DVD | מסע הבחירות של מאיר אריאל • דרך דמעה שקופה - ההופעה |  |
| שירים | אגדת דשא • כותנת פסים • לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ • מכופף הבננות • ערב כחול עמוק • פלוגה בקו (או לגמרי במקרה) • קובלנה על מפלגות ישראל • שדות גולדברג • שלל שרב • בצהרי יום • רוצים שלום |  |
| ראו גם | האחים אריאל |  |
צביקה צוק

| --- | --- |

Tsvika Tsuk
 לידה:  16 בנובמבר 1953 (בן 71)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
צְבִיקָה צוּק (באנגלית: Tsvika Tsuk; נולד ב-16 בנובמבר 1953) הוא ארכאולוג, גאוגרף, מדריך טיולים ישראלי ומומחה בינלאומי לחקר מפעלי מים עתיקים בישראל. היה הארכאולוג הראשי של רשות הטבע והגנים במשך 22 שנים. לדבריו: "כל דבר שאתה מגלה - זה מרגש. אתה לא יודע מה תמצא בעוד רגע".
ביוגרפיה

צביקה צוק (גורודצקי) הוא בנם של אורה ושמואל גורודצקי, ונינו של צבי למפרט בן למייסדי המושבה פתח תקווה. צוק נולד בשנת 1953 ברמת גן ולמד בתיכון אוהל-שם. בשנת 1972 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בסיירת חרוב ולאחר מכן כקצין ידיעת הארץ בבית הספר לקצינים וכסגן ראש מדור ידיעת הארץ. זכה במקום ראשון בחידון צה"ל בידיעת הארץ בשנת 1973. בשנת 1979, סיים תואר ראשון בהצטיינות בארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב ואת לימודי התואר השני בארכאולוגיה סיים בשנת 1985. בשנת 2000 סיים את עבודת הדוקטורט בארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, בנושא "מפעלי מים קדומים בארץ ישראל מהתקופה הנאוליתית ועד שלהי תקופת הברזל", בהנחיית פרופסור זאב הרצוג ודוקטור זאב משל.
צוק הוא מדריך טיולים החל משנת 1974 והדריך עד כה אלפי ימי טיול בארץ וכ-100 טיולים ברחבי העולם.
נשוי לעמית ואב לבן אחד - איתן ומתגורר ברמת גן.
קריירה

בשנים 1979–1984 עבד בחברה להגנת הטבע, שם הקים את בית ספר שדה ירקון בפתח תקווה, וכן במחלקת ייעוץ טיולים. בשנים 1992–1995 ניהל את המרכז לחקר מערות בישראל (מלח"ם) של החברה להגנת הטבע. בשנים 1995–1998 ניהל את מחלקת ההדרכה ברשות הגנים הלאומיים. משנת 1998 עד שנת 2020, ניהל את אגף הארכאולוגיה ברשות הטבע והגנים. בתפקידו זה, עסק בהגנה ושימור אתרי עתיקות בגנים לאומיים ושמורות טבע וכן בהגשת אתרי מורשת עולמית להכרזה באונסקו. ביוזמתו הוכרזו עד כה 5 אתרי מורשת עולמית בישראל: התילים המקראיים – תל מגידו, תל חצור ותל באר שבע (2005), דרך הבשמים וערי המדבר בנגב – עבדת, ממשית, שבטה וחלוצה והדרך מאורחן מור לעבדת (2005), מערות הכרמל (2012), מערות מרשה ובית גוברין (2014), מערות בית שערים (2015). בשנים 1975–2019 חקר את מערכת המים הקדומה של העיר צפורי, המתוארכת לתקופות הרומית והביזנטית. במרכז המחקר חפירת מאגר המים הענק ששימש לוויסות המים לעיר. מאגרים נוספים, המכונים מאגרי הקשתות ובריכת משהד והבריכה המערבית נחפרו בשנים 2002-2019 והוסיפו מידע חשוב למחקר זה.
בשנים 1986–1988, ערכו צביקה צוק ופרופסור אבי גופר חפירה משותפת במערת נחל קנה. בחפירה התגלו 8 מטילים דמויי טבעת, עשויים זהב ואלקטרום. כל הטבעות נעשו ביציקה, וצורתן דומה לצורת טבעות המופיעות על ציורי קיר מאוחרים יותר במצרים. מטילי הזהב הללו נחשבים לזהב הקדום ביותר במזרח התיכון, והם מתוארכים לתקופה הכלקוליתית (לפני כ-6,000 שנה).
בשנים 2010–2018, חפר את מפעל המים של תל גזר בניהול משותף עם משלחת מטעם הסמינר התאולוגי הבאפטיסטי של ניו-אורלינס, בראשות פרופסור ג'ים פרקר (חוקר מקרא וסגן נשיא הסמינר התאולוגי הבפטיסטי של ניו אורלינס). המשלחת תיארכה את מפעל המים לתקופת הברונזה התיכונה 2 ב', הנחשב עד כה למפעל המים הכנעני הגדול בעולם.
חפירות עיקריות נוספות בהן השתתף וניהל היו: אפולוניה (מגדל העוז), בקעת עובדה (אתר 17), תל גריסה (מפעל המים), חורבת זיכרין (בית המרחץ וסקר בורות מים), יריחו - נחל פרת (אמות המים), לגיו - מגידו (אמת המים), הרצליה (מנהרת הניקוז), סוסיתא (אמות המים), שבטה (סקר בורות מים), מגדל צדק (בית האחוזה ומערות קברים מימי הבית השני), תל אפק - אנטיפטריס (התיאטרון), יבנה ים (מערת החניון) ובית שערים (מאגר המים).
ספרים

אמות המים לצפורי, תל אביב: הוצאת החברה להגנת הטבע, 1985.
צפורי ואתריה, תל אביב: הוצאת החברה להגנת הטבע, 1987.
צביקה צוק ועמוס קלונר (עורכים), נקרות צורים 19 (כת״ע לחקר מערות), תל אביב: הוצאת החברה להגנת הטבע, 1993.
צפורי וסביבתה, ירושלים: הוצאת אריאל; 109, 1995.
צביקה צוק, אריק רוזנברגר ומרטין פיילשטוקר, מאגר המים העתיק של צפורי, תל אביב: רשות הגנים הלאומיים, 1996.
מפעלי מים קדומים בארץ ישראל מהתקופה הנאוליתית ועד שלהי תקופת הברזל, (דיסרטציה), אוניברסיטת תל אביב, 2000.
מים בקצה המנהרה - לטייל במפעלי המים הקדומים, ירושלים: הוצאת יד בן-צבי ורשות הטבע והגנים, 2011.
Avi Gopher & Tsvika Tsuk, The Nahal Qana Cave, Earliest Gold in the Southern Levant, Edited by Avi Gopher, Tel Aviv University, Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology. Monograph Series Number 12, 1996.
Ze'ev Meshel, Tsvika Tsuk, Henning Fahlbusch & Yehuda Peleg, The Water-Supply System of Susita, Institute of Archaeology University of Tel Aviv, Fachhochschule Lübeck, 1996.
Ancient Water Systems in Settlements in Eretz-Israel (from the Neolithic to the end of the Iron Age). Ph.D. Thesis, Tel-Aviv university (Hebrew), (English Summary), 2000.
Christoph Ohlig, Yehuda Peleg and Tsvika Tsuk, (Eds.) Cura Acuarum in Israel. Proceedings of the 11th International Conference on the History of Water Management and Hydraulic Engineering in the Mediterranean Region, Israel, 7-12 May 2001, Siegburg, 2002.
Christoph Ohlig and Tsvika Tsuk, (Eds.) Cura Acuarum in Israel. Proceedings of the 15th International Conference on the History of Water Management and Hydraulic Engineering in the Mediterranean Region, Israel, 14-20 October 2012, Siegburg, 2012.
The Ancient Water System of Sepphoris, Printiv, Kinneret Academic Collage, Ostracon, Israel, Nature and Parks Authority
עריכה

עטיפת הדוקטורט: ״מפעלי מים עתיקים ביישובים בארץ ישראל"
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.צוק, צ. (עורך),  'סיפורי תושב רמת גן' שמואל גורודצקי, 2007.
צוק, צ. (עורך), 'סיפורו של בית כנסת' שמואל גורודצקי, 2015.
מאמרים נבחרים

צוק, צ. וגופר, א. תשנ"א, ״אוצרות ממערת נחל קנה שבמערב השומרון״, קדמוניות כד (94-93): 31-23.
״אספקת מים בחורבת זיכרין, כפר מהתקופה הביזנטית בשולי השומרון״, בתוך: זאבי, ר. (עורך), ישראל עם וארץ, שנתון מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, ספר ז'-ח' (26-25) תש"ן-תשנ"ג (1993-1990), עמ' 132–148.
״בית שערים, עיר מן העבר״, טבע הדברים 13, עמ' 130–141.
״אספקת המים של שבטה בתקופה הביזנטית״, קדמוניות 125, תשס"ג, עמ' 18–24.
״ניצנים ראשונים לראשיתה של רשות הגנים הלאומיים״, שיחות עם דוד לוינסון, סמנכ"ל רשות הגנים הלאומיים בשנים 1954–1986, 2004, 56 עמודים.
צוק, צ. וגספר, ד., ״מסביב להר הלבן״, ארץ וטבע 104 (יולי-אוגוסט 2006), עמ' 60–68.
"מעשה באמת מים"... לאורך אמות המים לצפורי. עמק יזרעאל וכל נתיבותיו, זלצר, א. (עורך), 2007, עמ' 94–112.
"׳ויבא את המים העירה׳ צריכת המים בירושלים בתקופה המקרא״, חידושים בחקר ירושלים הקובץ הארבעה-עשר, ברוך, א. לוי-רייפר א. ופאוסט, א. (עורכים), תשס"ט, עמ' 107–119.
״מקורות המים של בית המקדש הראשון בהר הבית, ירושלים״, חידושים בחקר ירושלים הקובץ השישה-עשר, ברוך, א. לוי-רייפר א. ופאוסט א. (עורכים), תשע"א, עמ' 7–20.
״חידושים בחקר מפעלי מים קדומים״, קדמוניות 155, 2018, עמ' 3–17.
״שימור והגנה על אבני המיל נושאות הכתובות״, פרק 16, דרכי הבשמים 2020, בן דוד, ח. ופרי, ד. (עורכים), 2021. עמ' 229–240.
״הכרזת ׳דרך הבשמים וערי המדבר בנגב׳ אתר מורשת עולמית״, פרק 17, דרכי הבשמים 2020, בן דוד, ח. ופרי, ד. (עורכים), 2021, עמ' 243–251.
הערות שוליים

↑  אסף קמר, הצצה נדירה למערכת המים של ציפורי העתיקה, באתר ynet, 9 בינואר 2021
↑  ארכיונים אישיים, צוק צביקה, באתר הארכיון לתולדות פתח תקוה
↑  The Biblical Tels – Megiddo, Hazor, Beer Sheba, משרד החינוך, ‏15 יולי 2005 (באנגלית)
↑  The Incense Route - Desert Cities in the Negev, אונסקו, ‏15 יולי 2015 (באנגלית)
↑  עוזי ברוך, נחל מערות - אתר מורשת עולמית אונסק"ו הכריזה על מערות האדם הקדמון כעל אתר מורשת עולמית. המבנה, עשוי כולו לבני בוץ, נבנה לפני כ-3,700 שנים., באתר ערוץ 7, ‏29 יוני 2021
↑  גן לאומי בית גוברין-מערות מרשה הוכרז כאתר מורשת עולמי, באתר רשות הטבע והגנים, ‏10 יוני 2014
↑  ד״ר דלית אטרקצ׳י, הכרזה על אתר מורשת עולמית חדש - "הנקרופוליס של בית שערים", באתר הוועד הישראלי לאונסקו,  משרד החינוך, ‏5 יולי 2015
↑  אבי גופר וצבי צוק, אוצרות ממערת נחל קנה שבמערב שומרון, באתר דעת -אתר לימודי יהדות ורוח, מחקרי יהודה ושומרון קובץ א׳, ‏תשנ"א - 1991
↑  הראלה סטוצקי-באר, מפעל המים העלום של גזר, באתר nrg‏, 9 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269186805171  ISNI: 0000 0000 3025 2373  LCCN: n89135176  SUDOC: 131349295  VIAF: 8974658   WorldCat (עם VIAF): 8974658 
עטיפת ספר: ״צפורי ואתריה״
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עטיפת ספר: "The Nahal Qanah Cave"
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עטיפת ספר: ״צפורי וסביבתה״
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עטיפת הספר: ״מים בקצה המנהרה״
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אלן בורסטין

| --- | --- |

בורסטין, פסטיבל הסרטים טרייבקה 2009
 לידה:  7 בדצמבר 1932 (בת 92) דטרויט, מישיגן, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Edna Rae Gillooly 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1958
 מקום לימודים:  התיכון הטכני של קאס  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע 
 בן או בת זוג:  ניל נפיו (1964–1972) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (1975)  פרס חוג מבקרי הקולנוע של פלורידה לשחקנית הטובה ביותר (2000)  פרס מבקרי הקולנוע של שיקאגו לשחקנית הטובה ביותר (2000)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של בוסטון לשחקנית הטובה ביותר (2000)  פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה (2001)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע הלאומית לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1971)  Online Film Critics Society Award for Best Actress (2000)  New York Film Critics Circle Award for Best Supporting Actress (1971)  Canadian Screen Award for Best Actress in a Comedy Series (2008)  Fangoria Chainsaw Award for Best Actress (2001)  פרס המצלמה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (1988)  פרס אמי לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת דרמה (2009)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (1975)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1979)  פרס ג'יני (2009)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (2013)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (1976)  היכל התהילה של נשות מישיגן (1997)  פרס אינדפנדנט ספיריט  פרס דרמה דסק לשחקנית הטובה ביותר במחזה  פרס מרי פיקפורד 
 אתר אינטרנט
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן בורסטין (באנגלית: Ellen Burstyn; נולדה ב-7 בדצמבר 1932) היא שחקנית אמריקנית זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וזוכת פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה

נולדה בשם עדנה ריי גילולי בדטרויט שבמדינת מישיגן. היא גדלה למשפחה נוצרית-קתולית. כשהייתה ילדה התגרשו הוריה. ב-1964, לאחר שני נישואים כושלים, התחתנה אלן עם השחקן ניל בורסטין, אבל מצבו הנפשי של ניל הידרדר, הוא לקה בסכיזופרניה ונעשה אלים. בני הזוג התגרשו לבסוף ב-1972. באוטוביוגרפיה שלה, "Lessons in Becoming Myself" (ניו יורק, 2006) טענה בורסטין שבן זוגה המשיך להטריד אותה במשך שש שנים לאחר גירושיהם, שבמהלכם אף פרץ לביתה ואנס אותה. לבסוף, ניל בורסטין התאבד ב-1978. בורסטין הפכה לאחת השחקניות המצליחות ביותר בשנות ה-70 וה-80.
בורסטין מגלה עניין ברוחניות ולמדה בהרחבה את הסופיזם האיסאלמי.
קריירה

עד 1970 נודעה בורסטין בשם "אלן מק'ריי", שכן כך הופיע שמה כמעט בכל הופעותיה בסרטים ובטלוויזיה.
היא הופיעה לראשונה בברודוויי ב-1957. בשנות ה-60 היא הופיעה בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה רבות, למשל פרי מייסון, Wagon Train, 77 Sunset Strip, The Big Valley ו-Gunsmoke. כמו כן היא הגישה את סאטרדיי נייט לייב ב-1980.
ב-1984 כיכבה בסרט "השגריר" שצולם בישראל.
ב-1986 היא כיכבה בקומדיית המצבים "המופע של אלן בורסטין" עם מייגן מולאלי בתפקיד ביתהּ ועם איליין סטריץ' בתפקיד אימהּ. הסדרה ירדה משידור לאחר עונה אחת. בשנים 2000–2002 הופיעה בורסטין בסדרת הדרמה ההמשכית של CBS "אלה החיים". ב-2006 היא כיכבה בתפקיד הבישופ בסדרה הקומית-דרמטית השנויה במחלוקת מבית NBC "הספר של דניאל".
בורסטין שיחקה בסרט "המעיין", שביים דארן ארונופסקי, הבמאי שאיתו עבדה גם בסרט "רקוויאם לחלום".
מועמדויות לפרסים והסערה התקשורתית

בורסטין הייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1971 על תפקידה בסרט "הצגת הקולנוע האחרונה", ולאחר מכן ב-1973 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על השתתפותה בסרט האימה הקלאסי "מגרש השדים". זכייתה בפרס היוקרתי הייתה בשנת 1974 על הופעתה בסרט "אליס לא גרה כאן יותר".
בורסטין זכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במחזה "פעם בשנה, באותו מקום" בשנת 1975. מועמדות נוספת לאוסקר הייתה בשנת 1978 על העיבוד הקולנועי למחזה. בנוסף, היא הייתה מועמדת לאוסקר ולגלובוס הזהב ב-1980 על "התחייה מחדש", ולפרס גלובוס הזהב כשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה על הופעתה בסרט הטלוויזיה משנת 1981 "האנשים נגד ג'ין האריס". בשנת 1987 בורסטין הייתה מועמדת לפרס אמי על משחקה במחזה "צרור שקרים". בשנת 2000 היא הייתה מועמדת פעמיים נוספות לאוסקר ולגלובוס הזהב בעקבות השתתפותה בסרט "רקוויאם לחלום". ב-1990 זכתה בפרס שרה סידונסעל עבודתה בתיאטרון שיקגו.
ב-2006 הייתה בורסטין מועמדת לפרס אמי לשחקנית המשנה במיני-סדרה על "גברת האריס" מבית HBO על תפקידה כמאהבתו לשעבר של ד"ר טארנאוור (תפקיד אותו גילמה גם ב"האנשים נגד ג'ין האריס"). היא הייתה מועמדת על הופעה של 14 שניות בלבד, שכללו שתי שורות של דיאלוג וסה"כ 38 מילים. זוהי ההופעה הקצרה ביותר שזיכתה במועמדות לפרס בתולדות האמי.
זמן קצר לאחר שהוכרזו המועמדויות, פרצה סערה תקשורתית בהקשר לטיבה של המועמדות. הסבר אחד היה כי המועמדות מוענקת לבורסטין בשל הופעתה הקודמת ב"האנשים נגד ג'ין האריס" שזיכתה אותה במועמדות אך לא בפרס, דבר שהיה מטיל בספק את אמינות בחירת מועמדי הפרס. סברה נפוצה יותר הייתה כי חברי הוועדה שבחרה את המועמדים לפרס התבלבלו, או פשוט "זרקו" פנימה את שמה של בורסטין מהיכרות קודמת, בהנחה שהופעתה הייתה טובה מבלי שכלל צפו בה.
האקדמיה למדעים ואומנויות של הטלוויזיה התעקשה בתחילה כי "בהתבסס על פופולריות ההצבעה, זוהי מועמדות לגיטימית". במקביל, העבירה HBO את האחריות על רישום המועמדות לחברה שהפיקה את הסרט. תחילה לא הגיבה בורסטין למועמדות, אך בהמשך אמרה:
"חשבתי שזה נהדר. השאיפה הבאה שלי היא לזכות במועמדות על 7 שניות, ולבסוף למועמדות על סצנה בה אני אפילו לא אופיע...אין לזה שום קשר אליי. אני אפילו לא רוצה לדעת על זה. אתם תפתרו את זה בעצמכם."
לבסוף זכתה בפרס קלי מקדונלד על הסרט "הנערה מבית הקפה". במרץ 2007, הכריזה הוועדה באופן רשמי כי רק הופעה בלפחות מעשרה אחוזים של הסרט (9 דקות בסרט-טלוויזיה ממוצע של 90 דקות) תוכל לזכות במועמדות לפרס אמי לשחקן או שחקנית המשנה.
רבים ממשיכים לציין את התקרית הזאת כדי להציג את חוסר היושרה המקצועית בתהליך היומרני של בחירת המועמדים לפרס אמי, אשר בולטים בו חוסר הכרת התפקיד וחשיבותה של זהות השחקן.
פעילויות נוספות

ב-1981 בורסטין הקליטה את "הבלדה של אשת החייל הנאצי" (מילים של ברטולט ברכט ולחן של קורט וייל), שהופיעה באלבומו של המפיק המוזיקלי בן באגלי.
בורסטין שימשה כנשיאה של "ארגון הצדק של השחקנים" בין השנים 1982–1985.
ב-1997, נכנסה בורסטין להיכל התהילה של הנשים במישיגן.
בשנת 2000, בורסטין זכתה לתואר נשיאת-משנה של הסטודיו לשחקנים, לצד אל פצ'ינו והרווי קייטל.
הערות שוליים

↑  פרס אמריקני יוקרתי הקרוי על שם השחקנית הבריטית שרה סידונס, להישג דרמטי בתיאטרון. הפרס מחולק מדי שנה בשיקגו על ידי "חברת שרה סידונס"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301981905171  PLWABN: 9810634364805606  BIBSYS: 98059691  BNE: XX1122287  BnF: cb139300791 (data)  CANTIC: a11451257  GND: 132413671  ISNI: 0000 0000 7822 9199  LCCN: n86138339  NKC: ola2002158022  NLA: 36021818  NLK: KAC2020L1776  NTA: 070922535  RERO: 02-A024257058  SNAC: w66q2nh8  SUDOC: 068870833  VIAF: 44487799   WorldCat (עם VIAF): 44487799 
אלן בורסטין, 2007
צבי וויסלבסקי

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1889
 פטירה:  29 בנובמבר 1957 (בגיל 68)
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1956)  פרס טשרניחובסקי 
 
צבי אריה ווֹיְסְלַבְסקי (Woyslawski;‏ 29 באוקטובר 1889 – 29 בנובמבר 1957) היה סופר, עורך ומתרגם ישראלי. חתן פרס טשרניחובסקי (פעמיים: תש"ה ותש"ח) ופרס ביאליק.
ביוגרפיה

וויסלבסקי נולד בגראייבה שבפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בנם של חנה בתיה וחיים דב וויסלבסקי, סוחר. התחנך בחדר ובישיבות ראדין, טלז (טלז) ו"רב צעיר" (אודסה). לאחר מכן למד בבית המדרש ללימודי יהדות בפטרבורג ובמוסדות אוניברסיטאיים בגרמניה, וקיבל תואר לדוקטור.
עסק רבות בכתיבה, תרגום ועריכה של מאמרים וספרים. מאמריו נחתמו לעיתים בשמות העט חר"ד, א. פולני ו-Imperativus, ונתפרסמו בעיתונים "השילוח", "התקופה", "כנסת", "מאזנים" ואחרים. היה מעורכי "העולם", "עתידנו" ו"עין הקורא".
וויסלבסקי השתתף כציר בקונגרס הציוני ה-12. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. משנת 1935 היה חבר ועד אגודת הסופרים בארץ ישראל והיה יו"ר סניף האגודה בירושלים.
בארץ ישראל ערך משנת 1936 במוסד ביאליק. בשנות הארבעים היה עורך "מאזנים" וערך את הכרך האחרון של קובץ "כנסת". כמו כן עסק בתרגום כתבי גאורג זימל, דוד קויגן (David Koigen;‏ 1877–1933), הרמן כהן ושופנהאואר. עוד מתרגומיו: "בסוד שיח: על האדם ועמידתו נוכח ההוויה" למרטין בובר, "דת התבונה ממקורות היהדות" ו-"כתבים על היהדות" להרמן כהן, "דברי ימי רומא" לתאודור מומזן (עם דוד קלעי וצבי רודי). זכה בפרס טשרניחובסקי על תרגום "פסיכופתולוגיה של חיי יום יום" לזיגמונד פרויד (תש"ה), ועל תרגום "הקפיטאל" לקרל מרקס, יחד עם יצחק מן (תש"ח). כן צוין לשבח עבור תרגום "הגיונות" לשופנהאואר. על ספרו "יחידים ברשות הרבים" זכה בפרס ביאליק (1956), וספרו "חבלי תרבות" זכה בפרס רופין.
בשנת 1955 נבחר כחבר האקדמיה ללשון העברית.
וויסלבסקי נפטר בסוף נובמבר 1957, בתום מחלה קשה וממושכת. בן 68 במותו. נקבר בבית הקברות סנהדריה.
הותיר אישה, דבורה לבית רוזנברג.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית. חלק אחר מעזבונו שמור במכון גנזים של אגודת הסופרים, בבית אריאלה בתל אביב.
ספריו

ארבעה שרשי תרבות: משנתו של דוד קויגן בפילוסופיה של התרבות, [ח"מ]: חמו"ל, תרצ"-].
יחידים ברשות הרבים: סדרת מסות על אישים ודעות בדור, ניו יורק: ספרים, תש"ג. (מהדורה נוספת: ירושלים: קריית ספר, תשט"ז.)
ערובי רשויות: מסות על אישים ותורות, תל אביב: יבנה, 1944.
משנת זמל [=זימל] על רוח הרכושנות (תורגם מגרמנית והובא לדפוס על ידי ישורון קשת), ירושלים: קריית ספר, תשכ"ו.
ראשונות ואחרונות: מסות ומאמרים בסוגיות חיים וספרות, ירושלים: קריית ספר, תשכ"ז.
חבלי תרבות: מחקר סוציולוגי בבעיות אומה ולשון, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ו.
במזל מאדים: לסוציולוגיה של המלחמה ושלוחותיה, תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ג.
על מצפה: מסות, ירושלים: קריית ספר, תשי"ט.
אורות בדרך, ירושלים: קריית ספר, תשכ"א.
הנובילה בספרות המאה התשע-עשרה: מחקר סוציולוגי, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"א.
ראשונות ואחרונות: מסות ומאמרים בסוגיות חיים וספרות, ירושלים: קריית ספר, תשכ"ז.
איגרות צבי וויסלבסקי (כינס והוסיף מבוא, הערות-הסבר ומפתחות: גדליה אלקושי), ירושלים: קריית ספר, תשל"ג. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עריכותיו

עין הקורא: לבקרת ולביבליואגרפיה', בעריכת ד"ר דוד אריה פרידמן ובהשתתפותו הקבועה של צבי ויסלבסקי, הוצאת "יודישער פערלאג" ו"מוריה", תרפ"ג, 1922, (גיליון א-ג (טבת-אלול תרפ"ג), 3 גליונות בכרך 1).
הפילוסופיה של היהדות, יצחק יוליוס גוטמן, תרגם מהמקור: יצחק לייב ברוך, הוצאת מוסד ביאליק, 1951
עריכותיו > תרגומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מרטין בובר, "בסוד שיח: על האדם ועמידתו נוכח ההוויה", הוצאת מוסד ביאליק.
קרל מרקס, "הקאפיטל – ביקורת הכלכלה המדינית", הוצאת ספריית הפועלים בשיתוף פעולה עם הקיבוץ המאוחד.
לקריאה נוספת

'וויסלוסקי, צבי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 191–192. (הספר בקטלוג ULI)
עטרת צבי: על צבי וויסלבסקי, האיש והגותו (הוועד להוצאת הקובץ: מ. בובר, ש.ה. ברגמן יהושע גוטמן, שמעון הלקין, י. קאופמן), ירושלים: קריית-ספר, תשכ"ב.
גדליה אלקושי, נחלת צבי: ביבליוגראפיה מוערת של כתבי ד"ר צבי וויסלבסקי ושל הספרות עליו, ירושלים: "עכשיו", תשכ"ז 1966.
עמנואל בן-גריון (ברדיצ'בסקי), 'לזכר צבי וויסלבסקי – עשר שנים למותו', מאזנים כו, 2 (1968), 114–115.
משה זאב סולה, 'סופר והוגה', מאזנים מו (1978), 137–138. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
חיים תורן, '"מאזנים" בעריכת וויסלבסקי ושטיינברג', מאזנים מח (1979), 52–54.
דבורה וויסלבסקי, '"הוה גולה למקום תורה"; פרק מפרקי חייו של צבי וויסלבסקי ז"ל', מאזנים מח (1979), 294–295. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
דבורה וויסלבסקי, 'פרקי אודיסה (מפרשת חייו של ד"ר צבי וויסלבסקי ז"ל)', מאזנים נא (1980), 432–433. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אפרים שמואלי, מורשה ומאבק בשירה ובהגות, "יחדיו" איחוד מוציאים לאור בע"מ, תשל"ח 1978, עמ' 158 - 183: ברשות הרבים - על צבי וויסלבסקי.
נחום אריאלי, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; צבי ויסלבסקי, בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 496–497.
הערות שוליים

↑  חלוקת פרס טשרניחובסקי, דבר, 16 בינואר 1948; פרס טשרניחובסקי ל"קפיטל" של מרכס, על המשמר, 19 בינואר 1948.
↑  פרס ביאליק הוענק אתמול לפרופ' קופמן ולד"ר ויסלבסקי, דבר, 17 בדצמבר 1956.
↑  נבחרו לאקדמיה ללשון העברית, דבר, 4 בינואר 1955.
↑  ארכיון צבי וויסלבסקי, בספרייה הלאומית
↑  ראו ביקורת: אפרים שמואלי, יחיד דגול ברשות הרבים, דבר, 18 בינואר 1957, המשך.
↑  ביקורת: משה גיל, ספרות באספקלרית הסוציולוג, דבר, 18 באוגוסט 1961.
↑  ראו ביקורת: א. ב. יפה, 'צבי וויסלבסקי באיגרותיו', מאזנים לז, 5 (1973), 378–381.
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : דוד אריה פרידמן
↑  ראו: ש. שונמי, כמה ספרים יש בעולם?, דבר, 28 באפריל 1967.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: משה שמיר | פרס ביאליק לספרות יפה  1956 | הבא: נתן אלתרמן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304584605171  PLWABN: 9811346137705606  GND: 130914363  ISNI: 0000 0000 6693 0797  LCCN: no95018371  SUDOC: 236553259  VIAF: 56193770   WorldCat (עם VIAF): 56193770
דאיו אוקניי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביוני 1988 (בן 36) ג'וס, ניגריה 
 מדינה:  ניגריה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אנדרסון  תיכון הריטייג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
דאיו אוקניי (באנגלית: Oladayo A. Okeniyi (הגייה: /ˈ d aɪ oʊ oʊ ˈ k ɛ n i iː /; נולד ב-14 ביוני 1988) הוא שחקן ניגרי-אמריקאי, הידוע ממשחקו בסרטים משחקי הרעב ושליחות קטלנית: ג'נסיס.