stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרג'ורי גרנה
רשימת כתביה של מרג'ורי גרנה

פילוסופים מדברים בעצמם: מדקארט ועד קאנט. קריאות בפילוסופיה של הרנסאנס וההארה (1940) עם תומאס ורנור סמית' (אנ')
חופש נורא: ביקורת על אקזיסטנציאליזם (1948)
תפיסת העולם לפיזיקה מאת מתרגם- Carl Friedrich von Weizsäcker (אנ')
מרטין היידגר (1957)
פילוסופים מדברים בעד עצמם: מדקרט ועד לוק (1958)
מבוא לאקזיסטנציאליזם (1959)
דיוקן של אריסטו (1963)
פילוסופים מדברים בעצמם: עורך ברקלי, הום וקאנט (1963)
היודע והידוע (1966)
גישות לביולוגיה פילוסופית (1968)
האנטומיה של הידע: מאמרים שהוצגו לקבוצת המחקר בנושא יסודות האחדות התרבותית, מכללת בוודוין, (1965 ו-1966)
לעורך אחדות הידע (1969)
צוחק ובוכה: מחקר על גבולות ההתנהגות האנושית מאת מתרגם הלמוט פלסנר (אנ') (1970) עם ג'יימס ספנסר צ'רצ'יל
פרשנויות חיים ונפש: מאמרים סביב בעיית הפחתה (1971)
ז'אן-פול סארטר (1973)
שפינוזה: אוסף מאמרים ביקורתיים (1973)
הבנת הטבע: מאמר בפילוסופיה של הביולוגיה (1974)
מסיבות פילוסופיה באירופה ומחוצה לה (1976)
נושאים בעורך הפילוסופיה של הביולוגיה (1976) עם אוורט מנדלסון
ממדי הדרוויניזם: ערכות נושא ונושאים נגדיים בעורך התאוריה האבולוציונית של המאה העשרים (1983)
דקארט (1985)
עורך שפינוזה והמדעים (1986)
הברית הפילוסופית (1995)
דקארט ובני דורו: עורך מדיטציות, התנגדויות ותגובות (1995) עם רוג'ר אריו.
מנגנון הלב: הארווי ודקרט מאת מתרגם תומאס פוקס (2001)
מבקריו הראשונים והאחרונים של מלברנצ'ה: סיימון פוש ודורטוס דה מאירן (2002) עם ריצ'רד א'ווטסון
התנצלות בפני ריימונד סיבונד מאת מתרגם מונטיין (2003) עם רוג'ר אריו
פילוסופיה של ביולוגיה: היסטוריה אפיזודית (2004) עם דייוויד דיפו
הידיעה וההוויה: מאמרים מאת מייקל פולני, עורך ג'ופרוי סנט הילייר מאת הרווה לה גיאדר.
הערות שוליים

1 2 3 4  Douglas Martin, Marjorie Grene, a Leading Philosopher of Biology, Is Dead at 98, The New Nork Times, ‏28/5/2009
1 2 3 4 5 6  Kara Rogers, Marjorie Grene, ENCYCLOPADIA BRITANNICA, ‏16/11/2016
1 2 3  James R. Griesemer
Michael V. Wedin
Arthur M. Shapiro, IN MEMORIAM, University Of California
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302205705171  PLWABN: 9810583817605606  BIBSYS: 90061250  BNE: XX1113070  BnF: cb11992866b (data)  CiNii: DA0045941X  GND: 119284383  ICCU: RAVV020380  ISNI: 0000 0001 1023 6699  LCCN: n50031903  LNB: 000121168  NDL: 00441685  NKC: jcu2011653932  NLA: 35150006  NTA: 068216475  RERO: 02-A003318730  SELIBR: 315642  SNAC: w6s476xk  SUDOC: 028006305  Trove: 842924  VIAF: 32005806   WorldCat (עם VIAF): 32005806
משרד העבודה והרווחה (גרמניה)

| --- | --- |
סמליל משרד העבודה והרווחה

בניין מטה המשרד בברלין
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 תחום שיפוט:  גרמניה 
 סוכנות בת:  Federal Institute for Occupational Safety and Health 
 תאריך הקמה:  20 בספטמבר 1949 
 www.bmas.de
 קואורדינטות:  52°30′45″N 13°23′01″E﻿ / ﻿52.5125°N 13.38361111°E﻿ / 52.5125; 13.38361111
 he
 
משרד העבודה והרווחה (בגרמנית: Das Bundesministerium für Arbeit und Soziales, בקיצור BMAS) הוא משרד פדרלי בגרמניה. המטה המרכזי של המשרד ממוקם בווילהלמשטראסה בברלין, וישנו מטה משני בבון. תקציב המשרד בשנת 2020 עמד על כ-150 מיליארד אירו.
היסטוריה

משרד העבודה של הרייך הגרמני של רפובליקת וויימאר הוקם ב-13 בפברואר 1919 כממשיך משרד העבודה של האימפריה הגרמנית. הפוליטיקאי הסוציאל-דמוקרטי גוסטב באואר הפך לשר העבודה הראשון בממשלתו של הקנצלר פיליפ שיידמן, ב-21 ביוני אותה שנה. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בינואר 1933 מונה הפוליטיקאי מפלגת העם הלאומית ומנהיג ארגון "קסדת הפלדה" פרנץ זלטה לשר העבודה בקבינט של אדולף היטלר. זלטה כיהן כשר העבודה והרווחה עד שנת 1945, אך ללא סמכות ממשית.
משרד העבודה במערב גרמניה הוקם מחדש בבון ב-20 בספטמבר 1949. המשרד עבר למקומו הנוכחי בשכונת מיט שבברלין בשנת 2000, במבנים ששימשו בעבר את משרד התעמולה הנאצי.
המשרד פורק בשנות הקבינט השני של גרהרד שרדר (2002–2005) ותפקידיו הוקצו למשרד הפדרלי לכלכלה ועבודה ולמשרד הבריאות. המשרד חזר לפעול עם כניסתה לתפקיד של הקנצלרית אנגלה מרקל לאחר בחירות 2005.
הערות שוליים

↑  German name: Bundesministerium für Arbeit und Soziales.
↑  German name: Bundesministerium für Wirtschaft und Arbeit
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10123447-8  ISNI: 0000 0004 0603 0534  LCCN: no2007050353  VIAF: 127667177   WorldCat (עם VIAF): 127667177 
הכניסה לבניין המשרד בבון
משחק בשלוש מערכות

משחק בשלוש מערכות (באנגלית: Game, Set and Match) היא טרילוגיה של ספרי ריגול מאת הסופר הבריטי לן דייטון שראתה אור בין השנים 1983 ל-1985.
גיבור הסיפור הוא ברנרד "ברני" סמסון (אנ'), איש מודיעין בגיל העמידה העובד ב"מחלקה" שהיא האגף האחראי על הזירה האירופית בשירות החשאי הבריטי (SIS). את הטרילוגיה פותח הספר משחקון ברלין (1983), לאחריו בא מערכת מקסיקו (1984) ולבסוף משחק לונדון (1985).
לן דייטון כתב עוד 2 טרילוגיות המתארות את ברנרד סמסון מילדותו בברלין, שם היה אביו סוכן המודיעין הבריטי ועד לפרישתו ומעלליו לאחר מכן. בטרילוגיה השנייה היו הספרים פיתיון למרגל (1988), מרגל ברשת (1989) ו-מלכודת למרגל (1990). הטרילוגיה השלישית כוללת את הספרים אמונה (1994), תקווה (1995) ו-צדקה (1996). כל הספרים תורגמו וראו אור בעברית. ספר נוסף, העשירי במניין, בשם "חורף" מתאר את האירועים השונים בגרמניה בין השנים 1899 ועד 1945 ואת סיפורם האישי של חלק מהדמויות שמתוארות בטרילוגיות לרבות אביו של ברנרד. ספר זה לא תורגם לעברית.
חלק ראשון: משחקון ברלין
עלילת הטרילוגיה > משחקון ברלין

בתחילת שנות השמונים, מרגל לטובת הבריטים בשם "ברהמס ארבע" הנמצא בגרמניה המזרחית מבקש לערוק למערב. זהו אחד הסוכנים האמינים והחשובים ביותר של בריטניה מאחורי מסך הברזל, והוא שולח אותות מצוקה בהם הוא דורש מעבר בטוח למערב. זהותו ועבודתו אינם ידועים למרבית אנשי "המחלקה" וברנרד סמסון הוא היחיד שבו בוטח הסוכן. כוונת "המחלקה" היא לשכנע את "ברהמס ארבע" כי הוא מסוגל להמשיך ולפעול בביטחון שלא ייחשף. גיבור הספר, ברנרד, סוכן שטח לשעבר מנוסה ורב מעללים, מופקד על חילוץ הסוכן שכן היה זה "ברהמס ארבע" שהציל את חייו של ברנרד מידי השטאזי בעיר וימאר עשרים שנים לפני כן. עוד טרם יציאתו של ברנרד למשימה, הוא מסיק כי בין עמיתיו לעבודה נמצא בוגד הפועל עבור הק.ג.ב. ברור לו שהמדובר באדם הקרוב לצמרת ולברנרד עצמו. בין החשודים הוא מונה את דיקי קרוייר, המנהל הלא-כשיר שלו, ברט רנסלאר האמריקאי, שאמנם בנה את כל הקריירה שלו סביב תוצרי פעילותו של "ברהמס ארבע" ומבלה זמן לא מבוטל עם פיונה, אשתו של ברנרד, אף היא קצינת מודיעין ב-SIS. חשוד נוסף הוא פרנק הרינגטון, ראש שלוחת השדה בברלין. יתרה מכך, זה יכול להיות כל אחד מאנשי הסגל הבכיר בלונדון - אפילו ראש הסוכנות עצמו. ברנרד יוצא למזרח ברלין כדי לסייע בבריחתו של "ברהמס ארבע", ומחליט ברגע האחרון לחלץ את הסוכן כשהוא עצמו נותר מאחור. חשדותיו אודות הבוגד בסוכנות מתאמתים כאשר הוא נלכד שם ונפגש עם אשתו פיונה, הנחשפת כסוכנת הכפולה של הק.ג.ב ונאלצת להימלט מבריטניה.
עלילת הטרילוגיה > מערכת מקסיקו

זמן לא רב לאחר תום האירועים בספר הראשון, ברנרד נשלח למקסיקו במעקב אחר מקבילו בק.ג.ב. רס"ן ניקולאי סאדוף, המכנה עצמו אריך סטינס, הפועל במזרח גרמניה, כשהמטרה היא לשדלו לערוק למערב. אריך הוא גם זה שחקר את ברנרד במעצרו במזרח ברלין. הרשת הנטווית סביב הפעילות שולחת את ברנרד למקסיקו, ברלין ופריז ומכילה רשת סבוכה של מחויבויות ישנות, נאמנויות ובגידות. בדרך מתרחשים אירועים רבים – חטיפה, רצח מיותר, והתאבדות – הקורים כל כך מהר שנדמה כי ברנרד אינו מצליח לעדכן את המטה בלונדון על ההתפתחויות. לסגל הבכיר בלונדון יש סיבה לחשוד כי ייתכן שברנרד עצמו עובד עבור הצד השני. אחרי הכל, הוא היה הקרוב ביותר לבוגדת-לשעבר בתוכם. ברנרד עצמו מאבד שליטה - ונראה שהאירועים שולטים בו. ככל שמתקדמת העלילה מוצא עצמו ברנרד מופלל עם חשדות כבדים הסוגרים עליו והסיפור מתפתל חזרה לעבר מקסיקו ולכיוון השיא בו נאמנותם של כל המעורבים נחשפת.
עלילת הטרילוגיה > משחק לונדון

בהמשך לאירועי הספר הקודם, ברנרד מנהל מערכת יחסים רומנטית עם גלוריה. זו עובדת עמו במשרד, ועוזרת בגידול ילדיו, שאמם, פיונה, ערקה למזרח. אריך סטינס נמצא בחקירות בבית בטוח ואחד מפרטי המידע ממנו מוביל למעצר של סוכנת ק.ג.ב בגרמניה המספרת לברנרד כי המידע שהשיג הק.ג.ב. מ"המחלקה" ומצמרת המודיעין הבריטי סווג תחת שני שמות קוד. בעוד שברנרד פועל במבצע אותו מוביל רנסלר, הרי שבמקביל וללא ידיעתו הוא מופעל על ידי פיונה במשחק אכזרי. ברנרד נדרש להבין האם סטינס אכן ערק או שהמדובר בסוכן סובייטי שנשלח לזרוע הרס, בלבול ומידע שגוי בצד המודיעין הבריטי. לקראת סוף הספר מתכנן ברנרד, ללא אישור, החלפת מרגלים בברלין אך הדברים משתבשים קשות והאירוע הופך למרחץ דמים בה נרצחת גם טסה, אחותה של פיונה.
סדרת טלוויזיה

טרילוגיית Game, Set and Match (אנ') עובדה לסדרת טלוויזיה בשנת 1988 אותה הפיקה חברת גרנדה (אנ'). איאן הולם גילם את ברנרד סמסון ומל מרטין את פיונה סמסון. ההפקה כללה 13 פרקים בני שעה כל אחד. התסריט נכתב על ידי ג'ון הולט (אנ') והבימוי ניתן לקן גרייב (אנ'). בשנת 1989 הסדרה הוקרנה גם בארצות הברית ברשת PBS.
הצילומים בוצעו בלונדון ובברלין ועלות ההפקה הייתה 8 מיליון דולר. למרות ההשקעה והביקורות הטובות, אחוזי הצפייה בסדרה היו נמוכים ביותר והסדרה לא הופצה באופן רשמי בקלטות או בתקליטורים.
איאן הולמס היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
הערות שוליים

↑  ""Game, Set, and Match" (1988)". Internet Movie Database. Retrieved 2008-06-19., IMDB
חלק שני: מערכת מקסיקו
חלק שלישי: משחק לונדון
מרגריט, נסיכת לוקסמבורג

מרגריט, נסיכת לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Margaretha vu Lëtzebuerg; נולדה ב-15 במאי 1957), היא בתו של ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ביוגרפיה

מרגריט נולדה ב-15 במאי 1957 בטירת בצדורף, לז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה, והיא אחותו התאומה של ז'אן, נסיך לוקסמבורג. מרגריט התחנכה בלוקסמבורג, בלגיה, בריטניה וארצות הברית, והוציאה דוקטורט במדעי החברה.
מרגריט היא הפטרונית של דיסלקסיה אינטרנשיונל, ושל תנועת הצופות של לודלאנז'. מרגריט נוסעת לעיתים קרובות לבריסל, שם היא משתתפת בכנסים ופגישות הקשורות לאיחוד האירופי, וכן היא נוסעת לעיתים קרובות לסיורים רשמיים עם בעלה. התחביבים של מרגריט כוללים רכיבה, סקי, טניס, ציד, קריאה ומוזיקה מודרנית וקלאסית.
משפחתה

ב-20 במרץ 1982 התחתנה מרגריט עם ניקולאוס, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
לאופולד, נסיך ליכטנשטיין (1984)
מריה-אנונציאטה, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1985)
מארי אסטריד, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1987)
יוזף עמנואל, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1989)
מנואל לנסיני

מנואל לנסיני (באנגלית: Manuel Lanzini; נולד ב-15 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ארנטינאי המשחק בעמדת הקשר בוריבר פלייט.
לאנסיני מחזיק בשיא של כובש השער המהיר ביותר שהובקע בדרבי הסופר קלאסיקו, כשהבקיע רק 43 שניות מפתיחת המשחק.
קריירת מועדונים > ריבר פלייט

רמון מדוני, אשר גילה שחקנים כמו חואן רומן ריקלמה, קרלוס טבס ועוד, רצה להחתים את לנסיני בבוקה ג'וניורס. לנסיני דחה את ההצעה, ואמר כי הוא מתכוון לשחק רק עבור המועדון אותו הוא אוהד, ריבר פלייט. בסופו דבר, בשנת 2002, הוא הוחתם בריבר פלייט.
את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ערך ב-8 באוגוסט 2010, נגד טיגרה במשחק הראשון של פרטורה וקלאוסורה. הופעתו של לנסיני הפכה אותו לאחד השחקנים הצעירים ביותר שהופיעו לראשונה בליגה הראשונה בריבר פלייט, בגיל 17, 5 חודשים ו-24 ימים, מבוגר רק מדניאל "קקו" ויז'לבה, אדולפו פדרנרה ושחקן ברצלונה וריאל מדריד לשעבר, חבייר סביולה.
ב-19 ביולי 2011, ריבר פלייט הסכימה להשאיל את לנסיני לפלומיננסה תמורת עמלה של 400,000 דולר.
לנסיני ערך את הופעת הבכורה שלו בברזילאירו בניצחון 3–0 מול פיגיירנסה. לאחר מכן הוא גם הבקיע את שערו הרשמי הראשון במשחק ה-20 של הקבוצה בטורניר, בניצחון 2–1 נגד סאו פאולו. הוא חזר לריבר ב-30 ביוני 2012.
ב-6 באוגוסט 2014, לעבר לנסיני לאל ג'זירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות בחוזה לארבע שנים. זה הפך אותו לשחקן הזר הצעיר ביותר ששיחק בליגה, בגיל 21 בלבד.
קריירת מועדונים > ווסטהאם

ב-22 ביולי 2015, הושאל לנסיני לווטסהאם יונייטד מהפרמייר ליג עם אופציה לרכישה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-6 באוגוסט בסיבוב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית נגד אסטרה ג'יורג'יו לאסטרה ג'ורג'יו וכבש כבר בדקה השלישית בהפסד 2–1. הופעת הבכורה שלו בליגה הגיעה ב-15 באוגוסט בהפסד 1–2 ללסטר סיטי. ב-29 באוגוסט הוא כבש את שער הליגה הראשון שלו לאחר שלוש דקות בלבד נגד ליברפול בניצחון 3–0, הניצחון הראשון שלהם באנפילד מאז 1963. במרץ 2016, ווסטהאם אישרה כי יממשו את האופציה להחתים את לנסיני בחוזה קבוע, החל מ-1 ביולי 2016.
קריירת מועדונים > חזרה לריבר פלייט

ב-2 באוגוסט 2023 חזר לנסיני לאחר תשע שנים לקבוצת נעוריו ריבר פלייט.
קריירה בינלאומית

במאי 2017 נקראה זומן לנסיני לראשונה לסגל נבחרת ארגנטינה עבור משחקי הידידות הקרובים נגד ברזיל וסינגפור. הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו נגד ברזיל ב-9 ביוני אותה השנה. ב-23 במרץ 2018 הוא שיחק במשחק הידידות נגד איטליה באצטדיון אתיחאד במנצ'סטר וכבש את שערו הבינלאומי הראשון כאשר ארגנטינה רשמה ניצחון 0–2.
תארים

אליפות ברזיל: 2012
אליפות ארגנטינה (1): פינאל 2014
קופה קמפאונאטו (1): 2013/14
טרופאו דה קמפאונס (1): 2023
הסופר קאפ הארגנטינאי (1): 2023
קונפרנס ליג: 2022/2023
הערות שוליים

↑  Clarín.com, Lanzini marcó el gol más rápido en la historia del Superclásico, Clarín, ‏2013-05-05 (בספרדית)
↑  Lanzini fue cedido a préstamo al Fluminense - River Plate - La Pagina Millonaria - Sitio 100% No Oficial, web.archive.org, ‏2014-08-17
↑  River Plate. Noticias de River Plate | Olé | Diario Deportivo, www.ole.com.ar
↑  "West Ham sign midfielder Lanzini". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-12-29.
↑  Hammers complete Lanzini deal | West Ham United, www.whufc.com (באנגלית)
מנדל ג'ון דינס

| --- | --- |

ג'יימס גרהאם בשנות ה-50 של המאה ה-19, צולם על ידי מנדל ג'ון דינס
 לידה:  1827 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בדצמבר 1900 (בגיל 73 בערך) פורט טאונסנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1854–1865 (כ־11 שנים) 
 השקפה דתית:  Christian Church (Disciples of Christ) 
 
מנדל ג'ון דינֶס (Mendel Diness,‏ 1827 – 1 בדצמבר 1900) היה הצלם המקצועי הראשון שקבע את מושבו בירושלים. יהודי מומר יליד אוקראינה.
שנים ראשונות

דינס נולד כיהודי באודסה (למרות שבמתווה לאוטוביוגרפיה שכתב ב-1870 טען שנולד בקורנוול, אנגליה והגיע לאודסה רק בגיל 3, אין הדבר מסתבר). הוא למד לימודי עברית ותלמוד, ולאחר בר מצווה החל ללמוד את מקצוע השענות, במקביל ללימודי קודש. בין גיל 17 ל-19 למד בהיידלברג, שם נחשף לתנועת ההשכלה היהודית ודתיותו "נפגעה באופן חמור". בתגובה שלח אותו אביו ב-1848 לירושלים לצורך לימודים בבית מדרש, שיקרבו אותו לדת.
התנצרות

דינס הגיע לירושלים ולמד בבית מדרש. סמוך לפסח 1849 הכיר מיסיונר מן החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים (London Society for Promoting Christianity amongst the Jews), והתרשם עמוקות מהאיש ומאמונתו. דינס עזב את בית המדרש, התקרב למיסיון והחל לעבוד לפרנסתו כשען. באותה עת, ולמשך זמן מה היה מועמד להטבלה לנצרות במסגרת הכנסייה האנגליקנית על ידי הבישוף סמואל גובאט. אולם לאחר כשנה וחצי, בעודו מועמד לנצרות ושקוע בלימודים תאולוגיים, הכיר את המיסיונר והרופא האמריקאי ג'יימס טרנר ברקלי מסינסינטי (על שמו שער ברקלי שבכותל הר הבית) והוטבל על ידו לפלג פרוטסטנטי שנקרא "חניכי המשיח" (Disciples of Christ), ולא לכנסייה האנגליקנית.
התקרבותו לנצרות, עוד בטרם התנצרותו בפועל, ובפרט העובדה שפתח את חנותו בשבת, עוררו סערה ביישוב היהודי. רב היישוב, ישעיהו ברדקי, הורה להפריד בין דינס לבין בנו ואשתו, שיינדל-דרייזה אמסל, בת לחסיד חב"ד מחברון, שכונו בעדה האשכנזית בירושלים "חטופים על ידי המשומד" והם נלקחו על ידי ההמון מביתו למקום מסתור. בהשתדלות הקונסול הבריטי ג'יימס פין ורעייתו אליזבת, נמצאה פשרה ואשתו של דינס עברה לגור בבית אביה תוך שמירת קשר עם דינס, לקול מחאת הציבור היהודי, שגייס לצדו את קונסולי אוסטריה ורוסיה (הרב ברדקי היה סוכן קונסולרי רוסי), שמחו על ההתערבות הבריטית בעניין. בשנת 1851 נתן דינס גט לאשתו ונשא תחתיה את סופי קיל, בת לרופא יהודי מומר. את הנישואין ערך האח ברקלי.
כיוון שאיבדו הן את השתייכותם הדתית-יהודית והן את חברת המיסיון האנגליקני, התגוררו בני הזוג בביתו של ברקלי ודינס שימש כמתורגמן הקונסוליה האמריקאית בירושלים. ב-1854 חזר ברקלי לארצות הברית, ומשפחת דינס נותרה שוב ללא פטרון.
עבודתו כצלם בירושלים

עקב חוסר יכולתו של דינס להתפרנס משענות, כיוון שאיבד את חנותו ולקוחותיו, הוא נזקק למקצוע חדש. הגברת אליזבת פין, אשת הקונסול הבריטי, התעניינה בצילום עוד מראשיתו, כאשר נחשפה אליו באמצעות המיסיונר הסקוטי ג'יימס גרהאם, מחלוצי הצילום, שביקר בירושלים והתאכסן בביתה. היא הציעה שגרהם ילמד את דינס צילום ואף מימנה בעבורו רכישת ציוד צילום, שנשלח במיוחד מלונדון. כך הפך דינס לעוזרו של גרהאם. לאחר שעזב גרהאם את ארץ ישראל, ב-1853, היה דינס לצלם המקצועי התושב הראשון בירושלים (בהמשך שנות ה-50 של המאה ה-19 הצטרפו אליו הבנקאי המומר מלוויל ברגהיים (Bergheim) והארמני יסאי גארבאדיאן (Garbadian), שפתח מאוחר יותר בית-ספר לצילום בירושלים).
טיטוס טובלר פגש כנראה בדינס ב-1859 (הוא קורא לו M.J. Deniss), יהודי מומר ששימש גם כמתורגמן המיסיון האמריקאי. מייסון טרנר, רופא שסייר בארץ ישראל ב-1859 שיבח ביומנו את "הצלם הפרוטסטנטי דניס, הטוב בצלמים - אם גם היחיד בעיר - אשר עבודותיו משתוות באיכותן לאלה של מיטב צלמי אירופה". בשנת 1860 הגיע לירושלים צלם סקוטי בשם ג'והן קרמב (Cramb), שהתרשם מדינס מבחינה מקצועית, אך נעלב כאשר לא זכה ממנו לשיתוף פעולה, וסיכם את התרשמותו במילים: "במהרה גיליתי שהאיש הוא יהודי במשמעות הגרועה ביותר של המילה".
לפי עדותה של אליזבת פין, דינס הציג לה ב-1860 שש תמונות סטריאוסקופיות שצולמו על הר הבית; אם כן, דינס הוא הצלם הראשון שצילם תמונות סטריאוסקופיות בארץ ישראל.
ב-1856, לאחר מלחמת קרים הגיע לירושלים הצלם האנגלי ג'יימס רוברטסון (Robertson). דינס סייר איתו בירושלים ולימד אותו את זוויות ושעות הצילום הטובות ביותר, לאחר שקיבל הבטחה שרוברטסון לא ימכור תמונות בירושלים. אולם, לפי תלונתו של דינס לגברת פין, רוברטסון לא עמד בדיבורו ואף יצר שותפות עם הבנקאי ברגהיים שדחקה את דינס מהשוק הקטן ממילא של מכירת צילומים בעיר.
פולמוס פיירוטי

ארמטה פיירוטי (Pierotti) היה קצין הנדסה בצבא ממלכת סרדיניה ונבחר על ידי הפאשא לשמש כיועץ אדריכלי, מודד וארכאולוג ומהנדס העיר ירושלים בין השנים 1854–1861. הוא התעניין בצילום והיה לקוח של דינס. בשנת 1864 התפרסם בבריטניה ספרו המפואר של פיירוטי Jerusalem Explored, שכלל איורים ותחריטים שהתבססו על צילומים. רוב הצילומים ככולם היו פרי עמלו של דינס, אך לא ניתן לו כל קרדיט על כך, והצילומים הוצגו כצילומיו של פיירוטי. לדברי פיירוטי, הזכויות בצילומים היו שלו כיוון שהוא היה זה שהזמין אותם ושילם בעבורם. יתרה מזו, עקב מעמדו המיוחד של פיירוטי, הוא איפשר לדינס חופש צילום חסר תקדים לצלם אירופאי על הר הבית.
כנגד פיירוטי, שהיה מסובך בסכסוכים נוספים, הוטחו מעל גבי דפי "הטיימס" הלונדוני האשמות בגנבה ספרותית. בתחילת הפרשה הכחיש שהצילומים הם משל דינס, אך גילוי חריטת ראשי התיבות M.J.D בשולי תצלום של עין רוגל הוכיחו חד-משמעית שהתמונות צולמו על ידי דינס.
חייו בארצות הברית

ב-1861 נאלץ דינס לעזוב את ירושלים ועבר לארצות הברית, לפי דו"ח הוועידה השנתית ה-13 של "חברת המיסיון הנוצרית האמריקאית" (American Christian Missionary Society), שהתקיימה בסינסינטי, אוהיו ב-22–24 באוקטובר 1861, בוועידה נאם האח מ"ג דניס, "יהודי מומר שלאחרונה עבד בצוותא עם האח ברקלי במיסיון בירושלים". עובדה זו מעגנת את תאריך הגעתו של דינס לארצות הברית. הוא נדד באוהיו כמטיף ומרצה. במשך זמן-מה פעל בבוסטון כמיסיונר בקרב היהודים שם.
בשנת 1874 נרשם בדייטון, אוהיו בשם הרוורנד מנדנהול דניס (Dennis) ודיווח שהוא יליד אנגליה. ב-1877 התמנה לכומר. אחרי 1878 חי דינס כמה שנים בריצ'מונד, קנטקי והמשיך לנדוד כמטיף בקנטקי, אוהיו ומיזורי מספר שנים. את העשור האחרון לחייו עשה בדייטון, ערירי, כאשר בנותיו חיות ולומדות בניו יורק ובוסטון ובניו במדינת וושינגטון שבמערב. דינס נפטר בפורט טאוסנד שבצפון-מזרח מדינת וושינגטון, שם ביקר לרגל נישואי בנו הצעיר.
גילוי מחודש

עד 1989 נחשבו צילומיו המקוריים של דינס לאבודים, פרט למספר צילומים באלבום שנשמר במוזיאון ישראל, החתומים בראשי בתיבות מ'ג'ד.
בסתיו 1989 רכש צלם צעיר בשם ג'ון ברנייר (Barnier)‏ 134 תשלילי-זכוכית של צילומי ירושלים מאת צלם עלום בסיינט פול, מינסוטה. הוא העביר את החומר למוזיאון השמי (Semitic Museum) באוניברסיטת הרווארד, שם הם זוהו כתשלילי צילומיו של דינס. התברר שהתשלילים היו רכושו של ויליאם ד' פולנד, נכדהּ של מרי פולנד, בתו של מנדל ג'ון דינס. הלה לא ידע מה ערכם, ואף שניסה למוכרם קודם לכן, לא נמצאו רוכשים לתצלומים.
לקריאה נוספת

מנדל ג'ון דינס: צלם בירושלים / האוצר: ניסן פרץ; עריכה: תמי מיכאלי, ירושלים: מוזיאון ישראל (מס' 388), תשנ"ד 1993.
הערות שוליים

↑  ניצה בראון-רוזובסקי וקרני א"ס גאווין, ‏חייו ועבודתו של הצלם מנדל ג'ון דינס, קתדרה 75, אפריל 1995, עמ' 75, הערה 15.
↑  לשון המתווה לאוטוביוגרפיה, ראו ניצה בראון-רוזובסקי וקרני א"ס גאווין, ‏חייו ועבודתו של הצלם מנדל ג'ון דינס, קתדרה 75, אפריל 1995, עמ' 75.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260458505171  BnF: cb12387296q (data)  GND: 119390698  ISNI: 0000 0000 8732 9415  LCCN: n94043103  NTA: 142129836  PIC: 308354  RKD: 408722  ULAN: 500339238  VIAF: 79422116   WorldCat (עם VIAF): 79422116
משרד הסיור הלאומי

| --- | --- |


 Supra Et Ultra 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  משרד ההגנה האמריקני
 סוכנות אם:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  6 בספטמבר 1961
 מנכ"ל:  בטי סאפ
 מטה מרכזי:  צ'אנטילי, וירג'יניה
 עובדים:  כ-3,000
 תקציב:  חסוי
 האתר הרשמי
 קואורדינטות:  38°52′55″N 77°27′01″W﻿ / ﻿38.881944444444°N 77.450277777778°W﻿ / 38.881944444444; -77.450277777778
 he
 
משרד הסיור הלאומי (באנגלית: National Reconnaissance Office; בראשי תיבות: NRO), היא אחת מ-16 סוכנויות ביון של ממשלת ארצות הברית. ה-NRO נועד לתכנון, בנייה ותפעול של מערכות מעקב לווייניות של הממשל האמריקני. ה-NRO אף אחראי לתאום איסוף וניתוח של מידע ממטוסים ומלוויינים על ידי זרועות הצבא וסוכנות הביון המרכזית. תקציב ה-NRO הוא חלק מתקציב משרד ההגנה האמריקני.
ה-NRO משתף פעולה באופן הדוק עם סוכנויות ביון (קהילת המודיעין האמריקאית) וחלל אחרות בארצות הברית. ה-NRO אחראי להפעלת תחנות קרקע לבקרת לוויינים ברחבי העולם. תחנות אלה אוספות מידע ומעבירות אותו לזרועות הממשל האמריקני.
היסטוריה

ה-NRO הוקם ב-6 בספטמבר 1961 לצורך פיתוח מערכת לווייני המעקב של ארצות הברית. הנשיא דווייט אייזנהאואר תמך בהקמת הסוכנות כבר בחודש פברואר 1958 לאחר שברית המועצות שיגרה לחלל את ספוטניק, הלוויין הראשון שסבב במסלול סביב כדור הארץ. הצורך בהקמת הסוכנות קיבל דחיפות לאחר שמטוס ריגול לוקהיד U-2 אותו הטיס פרנסיס גארי פאוורס הופל מעל שמי ברית המועצות ב-1 במאי 1960.
תוכנית לוויין החלל הראשון של ה-NRO לצורכי מעקב הייתה קורונה. פרסום קיומה של תוכנית קורונה הותר לראשונה ב-24 בפברואר 1995. התוכנית התקיימה בין חודש אוגוסט 1960 ועד לחודש מאי 1972, אף ששיגור ניסיוני ראשון התקיים כבר ב-28 בפברואר 1959. לווייני תוכנית קורונה נשאו גלילי סרטי צילום אשר הופלו אל כדור הארץ ונאספו בעודם צונחים לקרקע על ידי מטוסים צבאיים. איסוף מוצלח ראשון של סרט צילום נעשה ב-12 באוגוסט 1960 ושישה ימים מאוחר יותר פותחה התמונה הראשונה שצולמה בחלל. חדות האבחנה של התמונה הראשונות היה לעצמים בגודל 8 מטר, והיא השתפרה בהדרגה לחדות של 2 מטר. תמונות שצולמו בלוויינים אלה כיסו בדרך כלל תא שטח שגודלו 16 ק"מ רוחב ו-190 ק"מ אורך. המשימה האחרונה של לוויין בסדרת קורונה (משימה 145) שוגרה ב-25 במאי 1972 ונמשכה עד 31 במאי 1972.
בין חודש מאי 1962 לחודש אוגוסט 1964 שוגרו 12 לוויינים למשימות מיפוי על ידי ה-NRO, כחלק מתוכנית Argon. רק שבעה מתוך השיגורים הללו היו מוצלחים.
בשנת 1963 ה-NRO יזם משימות צילום ומיפוי במצלמות בעלות רזולוציה גבוהה יותר, כחלק מתוכנית Lanyard. בתוכנית זו שוגר בהצלחה לוויין אחד בלבד. כל שיגורי הלוויינים של ה-NRO לאחר שנת 1972 הם עדיין בגדר סוד מדינה בארצות הברית ואף חלק מן המידע על מאפייני הלוויינים ששוגרו קודם לשנה זו עדיין בגדר סוד.
דבר קיומו של ה-NRO היה בגדר סוד מדינה בארצות הברית עד שהותר לפרסום על ידי סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית, בהמלצת ה-CIA, ב-18 בספטמבר 1992.
על פי מאמר שפורסם בעיתון הוושינגטון פוסט בחודש ספטמבר 1995, ה-NRO צבר בין מיליארד ל-1.7 מיליארד דולר בתקציב שלא נוצל, זאת מבלי שדיווח על כך ל-CIA, לפנטגון, או לקונגרס האמריקני. ה-CIA פתח בחקירה באשר לכספי ה-NRO לאחר שקיבל תלונות על כך שה-NRO בנה בניין מטה חדש בשנטילי שבמדינת וירג'יניה, בהשקעה של 300 מיליון דולר, מתוך כספי התקציב שלא נוצל. בחקירה התברר שאכן ה-NRO צבר מבלי שדיווח ולאורך שנים, כספי תקציב שלא נוצלו.
בשנת 1999 ה-NRO החל פרויקט עם חברת בואינג ששמו "ארכיטקטורת הדמיה עתידית" (אנגלית: Future Imagery Architecture) כדי לפתח דור חדש של לווייני צילום. בחודש נובמבר 2007 פרסם הניו יורק טיימס כי בשנת 2002 הפרויקט היה בפיגור רב ותקציבו יעלה ב-2–3 מיליארד דולר על המתוכנן. הממשל האמריקני המשיך להשקיע בתוכנית אולם לאחר שנתיים נוספות והשקעה של מיליארדי דולרים רבים, המרכיב האופטי של הפרויקט בוטל במה שהעיתון הגדיר כ"כישלון המהדהד והיקר ביותר כנראה ב-50 שנות היסטוריה של לווייני ריגול אמריקנים". למרות ביטול המרכיב האופטי של הפרויקט, מרכיב לווייני המכ"ם, המוכר כ"טופז", המשיך, עם חמישה לוויינים ששוגרו בין 2010 ו-2018.
ראו גם

המינהל הטופוגרפי הצבאי של המטה הכללי הרוסי
הערות שוליים

↑  Welcome to the NRO
↑  NRO Provides Support to the Warfighters
↑  Philip Taubman, Death of Spy Satellite Program, Lofty Plans and Unrealistic Bids. New York Times, 11/11/2007.
↑  לווייני תוכנית טופז, באתר Gunter's Space Page
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10085576-3  ISNI: 0000 0004 0633 2583  LCCN: no95018457  VIAF: 268304840   WorldCat (עם VIAF): 268304840
מתקן שעשועים

מתקני שעשועים בפארק שעשועים במלבורן
רכבת הרים בגרמניה
מתקן שעשועים בגן שעשועים
מתקן שעשועים הוא מתקן המצוי ביריד, פארק שעשועים או גן שעשועים המיועד לגרום הנאה. מתקן שעשועים גורם למבקר חוויות מוחשיות הקשורות בחושים. לרוב המתקנים משפיעים על חוש שיווי המשקל, חוש הראיה, חוש השמיעה, חוש הריח או חוש המישוש.
ראו גם

רשימת מתקני שעשועים
פארק שעשועים
יריד
קרנבל