stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיטת בחירות

שיטת בחירות היא אוסף של כללים וחוקים שמגדירים את אופן ההצבעה בבחירות ואיך נקבעות תוצאותיהן. שיטת מערכת בחירות פוליטית בדרך כלל מאורגנת על ידי הממשלה, בעוד ששיטת בחירות לא-פוליטית יכולה להתרחש בעסקים, במוסדות ללא כוונת רווח ובארגונים לא פורמליים.
שיטת הבחירות קובעת את כל האספקטים של תהליך ההצבעה: מתי הן תתרחשנה, למי ניתנת זכות בחירה, מי מורשה להיות מועמד, איך הקולות נספרים, הגבלות על מימון קמפיינים (לדוגמת חוק מימון מפלגות) ופקטורים אחרים שיכולים להצביע על התוצאה. מבין האספקטים של שיטת בחירות, אופן ספירת הקולות נחשב כאספקט המדובר ביותר בישראל;[דרוש מקור] אף בתוכו יש הרבה אספקטים שונים כגון אחוז החסימה, אופן ההצבעה והבחירה בין בחירות אזוריות לבחירות ארציות. שיטת מערכת בחירות פוליטיות נקבעת בחוק ולעיתים קרובות נערכת על ידי ועדת בחירות. מערכת בחירות יכולה לכלול שיטות שונות לספירת הקולות לתפקידים שונים.
חלק משיטות הבחירות משמשות לבחירת מנצח בודד לתפקיד ייחודי כמו נשיא, ראש ממשלה או מושל, בעוד שיטות בחירות אחרות משמשות לבחירת מספר מנצחים, כמו חברי כנסת או חברי דירקטוריונים. קיימות שיטות בחירה רבות מאוד, אבל הנפוצות ביותר הן השיטה הרובנית, שיטת שני הסיבובים (אנ') השיטה היחסית והשיטה הדירוגית (אנ'). ישנן שיטות בחירה מעורבות שמנסות לשלב את האספקטים החיוביים של שיטות יחסיות ולא יחסיות.
חקר שיטות הבחירות נקרא תורת הבחירה חברתית או תורת ההצבעה והוא יכול להיות במדע המדינה, כלכלה או מתמטיקה, ספציפית בתת-התחומים תורת המשחקים ותכנון מכניזמים. משפטי אי-היתכנות כמו משפט ארו מציגים שכאשר לבוחר יש שלוש או יותר אפשרויות, לא ניתן לעצב בחירות בשיטה הדירוגית (אנ') שמייצגות את העדפותיו של אינדווידואל בהעדפות עולמיות של הקהילה.
שיטות הבחירות לבתים תחתונים של פרלמנטי מדינות העולם:

שיטות רובניות:

  רובנית חד-סיבובית
  רובנית דו-סיבובית

שיטות דירוגיות:

  קול יחיד נייד חד-מושבי
  קול יחיד נייד רב-מושבי
  שיטת בורדה

שיטות יחסיות:

  יחסית טהורה
  יחסית עם מושבים שמורים לרשימה במקום הראשון

טופס כללי:

  טופס כללי עם רשימות סגורות
  טופס כללי עם רשימות פתוחות
  טופס כללי עם רשימות חופשיות
  טופס כללי עם הצבעה מרובה

שיטה מעורבת:

  מקבילה לרובנית חד-סיבובית
  מקזזת מרובנית חד-סיבובית
  מקבילה לרובנית דו-סיבובית
  מקזזת מרובנית דו-סיבובית
  מקבילה לטופס כללי עם רשימות חופשיות
  מקבילה לטופס כללי עם רשימות פתוחות
כללי

מערכות בחירות בדמוקרטיות בעולם בנויות ממספר מרכיבים:
כללי > צורות ממשל

צורת המשטר היא בעצם המבנה של הדמוקרטיה והדרך שבה מורכבת הרשות המבצעת והרשות המחוקקת של אותה מדינה.
כללי > שיטות בחירות

מערכת הבחירות היא הדרך שבה המצביעים בוחרים את נציגיהם בבית הנבחרים והממשלה.
כללי > חלוקה למחוזות בחירה

ברוב מדינות העולם קיימת חלוקה למחוזות בחירה. היינו, המצביע בוחר במתמודד שמתמודד באזור הבחירה שלו בלבד. מטרת החלוקה לאזורי בחירה היא להעניק מימד אזורי למחוז, ולחזק את הקשר בין הבוחר לנבחר.
צורות ממשל

במדינות דמוקרטיות מסוגים שונים, קיימות צורות שונות של ממשל:
ממשל נשיאותי, שבו ראש הרשות המבצעת נבחר באופן נפרד מהרשות המחוקקת ונושא באחריות כלפי ציבור הבוחרים. ממשל כזה קיים לדוגמה בארצות הברית.
ממשל פרלמנטרי, שבו הציבור בוחר את נציגיו לפרלמנט, ולאחר מכן מפלגת הרוב או הקואליציה מקימות מתוכן את הממשלה, שזקוקה לאמון הרוב בפרלמנט.
ממשל מעורב, שמשלב מאפיינים של ממשל פרלמנטרי וממשל נשיאותי, ובו לרוב נשיא המדינה מתמקד בענייני חוץ, וראש הממשלה בענייני פנים. ממשל כזה קיים לדוגמה בצרפת.
שיטות בחירה

שיטת בחירות יחסית – מספר הקולות בבחירות מחולק במספר המושבים בפרלמנט ועל ידי כך נקבעת כמות המושבים של כל מפלגה בפרלמנט.
שיטת בחירות רובנית – המדינה מחולקת לאזורי בחירה כמספר המושבים בפרלמנט, כך שלכל אזור יש מושב אחד, והמועמד שזוכה ברוב מסוים באזור מסוים – הוא הנבחר מטעם האזור הזה.
שיטת בחירות בטופס כללי – ההצבעה היא לרשימות מועמדים, והרשימה שקיבלה את מספר הקולות הגדול ביותר זוכה, והמועמדים שלה מאיישים את כל המושבים שהועמדו לבחירה.
שיטת בחירות מעורבת – חלק מהמושבים בפרלמנט נבחרים בשיטה הרובנית, וחלק בשיטה היחסית. לשיטה זו יש שלושה וריאנטים:
השיטה המעורבת-מקבילה – חלוקת המושבים שנבחרים באופן יחסי אינה תלויה בשיוך המפלגתי של נציגי האזורים.
שיטת הסקורפורו (מאיטלקית: scorporo, שמשמעותה "החסרה") – קולות הזוכים באזורים הרובניים מרשימה מסוימת מחוסרים מסך הקולות של הרשימה.
השיטה המעורבת-מקזזת – נציגי אזורים שנבחרו מטעם המפלגה נחשבים כמושבים שכבר ניתנו למפלגה. לדוגמה, אם בחישוב יחסי מגיע למפלגה 30 מושבים ונבחרו מטעמה 20 נציגי אזורים אז היא תקבל (לכל היותר) 10 מושבים נוספים כדי להשלים ל-30.
שיטות חלוקה למחוזות

במדינות רבות בעולם קיימת חלוקה של המדינה למחוזות או קנטונים, בהתאם להחלטות החוקה או חוקים ייעודיים.
חלוקת המדינה למחוזות בחירה מתרחשת בדרך כלל לפי מחוזות קיימים במדינה, כגון בגרמניה. אך יש גם מדינות שאין בהן מחוזות או תת-מדינות (כמו ה-states בארצות הברית), והן מחולקות לפי חלוקה שנקבעה בחוק.
מספר המושבים שכל מחוז זכאי להם בפרלמנט משתנה ממדינה למדינה, ומהווה נושא למחלוקות רבות, שכן שינוי של גבולות מחוזות הבחירה יכול לגרור שינוי גדול בתוצאות הבחירות ובחלוקת המושבים בפרלמנט.
מחוז יכול לקבל מספר שווה של מושבים בפרלמנט ללא קשר למספר התושבים שלו (כגון בסנאט של ארצות הברית, שבו כל מדינה מקבלת 2 מושבים, ללא קשר למספר התושבים או למספר בעלי זכות הבחירה במדינה). לעומת זאת, יכולה להתקיים חלוקה שבה מחוז מקבל מספר מושבים יחסי בפרלמנט לפי מספר בעלי זכות הבחירה שבו.
ברוב המקרים מספר המושבים קבוע, אולם ישנן מדינות שבהן ממערכת בחירות אחת לאחרת משתנה גם מספר המושבים שמחוז מסוים זכאי להם בפרלמנט, לדוגמה אירלנד.
לעומת זאת, קיימות מדינות כמו ישראל, שבהן כל המדינה מהווה אזור בחירה אחד.
להלן השיטות הנהוגות בעולם בחלוקה לאזורי בחירה:
בחירות ארציות – המדינה היא אזור בחירה אחד ויחיד.
בחירות אזוריות – המדינה מחולקת למחוזות והבוחרים בוחרים את נבחריהם באותו מחוז. כך נוצר קשר בין הבוחר לנבחר.
בחירות ארציות ואזוריות מעורבות – אחוז מסוים מן הנבחרים בפרלמנט נבחר בבחירות אזוריות והחלק האחר בבחירות ארציות.
סף חסימה חוקי

סף החסימה החוקי, הידוע גם כ"אחוז החסימה", הוא המספר באחוזים שקובע מהו סף הקולות הנדרש ממפלגה מסוימת על מנת להיבחר לפרלמנט.
לדוגמה, בישראל עומד אחוז החסימה החל משנת 2014 על 3.25%. מפלגה שקיבלה פחות מ-3.25% מסך הקולות הכשרים ("בעלי זכות ההצבעה"), קולותיה לא ייספרו.
לאחר סינון הקולות שהלכו למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה מתבצעת חלוקת המנדטים בין המפלגות שכן עברו את אחוז החסימה.
במדינות הנוהגות בשיטה זו ומנהיגות סף נמוך של אחוז החסימה, ניתן לראות מספר רב של מפלגות בפרלמנט, שחלקן מיוצגות על ידי מושבים ספורים בלבד.
העלאת אחוז החסימה נועדה למנוע מצב של ריבוי מפלגות ולצמצם מצבים של סיעות יחיד, כמו שהיה נהוג בישראל בימים שבהם אחוז החסימה היה 1%. לשם השוואה, בגרמניה נהוג אחוז חסימה של 5% ובטורקיה 10%.
שיטות לחלוקת קולות ועודפי קולות > שיטת ד'הונט

שיטת ד'הונט (ידועה גם כ"שיטת ג'פרסון") היא שיטה להקצאת מושבים לפי עודפי קולות לאחר חלוקה ראשונית של המושבים בפרלמנט.
השיטה קובעת כי מושבים נוספים יוקצו לאו דווקא למפלגות בעלות עודפי הקולות הרבים ביותר, אלא למפלגות שעבורן חלוקת מספר הקולות שקיבלו במספר המושבים שהוקצו להן עד כה ועוד אחד ("נוסחת האגנבך-בישוף") נותנת את הערך הגבוה ביותר.
לדוגמה, במצב בו נקבע כי מספר הקולות למושב הוא 1,000 קולות, ומפלגה א' קיבלה 8,400 ומפלגה ב' קיבלה 4,600, הרי שלאחר הקצאת 8 מושבים למפלגה א' ו-4 למפלגה ב', תקבל מפלגה א' את המושב נוסף, למרות שסך הקולות העודפים שלה (400) קטן משל מפלגה ב' (600 קולות עודפים) - וזאת כיוון שתוצאת החלוקה עבורה (8,400/9 = 933) גדולה מזו של מפלגה ב' (4,600/5 = 920). בכך מחזקת השיטה את המפלגות הגדולות, שעשויות לעיתים לקבל גם שני מושבים נוספים, בעוד שמפלגות קטנות לא יקבלו מושבים נוספים כלל.
שיטה זו משמשת גם בבחירות בישראל, וקרויה שיטת "בדר-עופר" על שם חברי הכנסת יוחנן בדר ואברהם עופר שחוקקו את החוק שהכניס אותה לשימוש בישראל.
שיטות לחלוקת קולות ועודפי קולות > שיטת ובסטר

שיטת ובסטר (ידועה גם כ"שיטת סנט-לגו") היא שיטה נוספת להקצאת מושבים עודפים, ובה מחולק מספר הקולות של כל מפלגה במספר המושבים שהוקצו לה עד כה ועוד חצי מושב (בניגוד למושב אחד בשיטת ד'הונט), והמפלגות בעלות התוצאות הגבוהות ביותר זוכות במושבים העודפים. שיטה זו אינה נותנת עדיפות למפלגות גדולות, ושומרת על הייצוג היחסי של כל מפלגה בחלוקת הקולות העודפים. הביקורת על שיטה זו היא שאיננה מבטיחה כי מפלגה שזכתה ברוב מוחלט של קולות הבוחרים תקבל לפחות מחצית מהמושבים אחרי חלוקת המושבים העודפים, ולכן עלולה להביא למצב שכדאי למפלגה גדולה להתפצל לכמה מפלגות ולזכות ביותר מושבים.
שיטות לחלוקת קולות ועודפי קולות > שיטת הנטינגטון-היל

בשיטה זו, מספר הקולות שקיבלה כל מפלגה מחולק ב- {\sqrt {n(n+1)}}, כאשר  n הוא מספר המושבים שהוקצו למפלגה עד כה, והמפלגות בעלות התוצאות הגבוהות ביותר זוכות במושבים העודפים. שיטה זו ניתנת ליישום רק עבור מפלגות שזכו בחלוקת המושבים הראשונית במושב אחד לפחות, ולפיכך היא מחייבת אחוז חסימה שגובהו מושב אחד לפחות.
שיטות לחלוקת קולות ועודפי קולות > שיטת אדמס

בשיטה זו מחולק מספר הקולות שקיבלה כל מפלגה במספר המושבים שהוקצו לה עד כה. כאשר שיטת הבחירות לא כוללת אחוז חסימה, מובטח לכל רשימה בשיטה זו מושב אחד לפחות, כך ששיטה זו נותנת יתרון בחלוקת העודפים למפלגות קטנות.
לקריאה נוספת

ניר אטמור (בהנחיית אשר אריאן), שיטות לבחירת בתי נבחרים דמוקרטיים, ירושלים, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה (2010).
הילו גלזר, בחירה בהגרלה, הצבעה מגיל 25: אולי הגיע הזמן לבחון שיטות אחרות לממשל, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2019
הערות שוליים

↑  נויברגר, 1998, ע' 9
↑  נויברגר, 1998, ע' 10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4139210-3  NKC: ph127224
אורית פוגל-שפרן

אין תמונה חופשית
אורית פוגל-שפרן (נולדה ב-31 בדצמבר 1954) היא המייסדת והמנכ"לית של תזמורת סימפונט רעננה.
ביוגרפיה

פוגל-שפרן נולדה וגדלה בחיפה להורים יקים. למדה בבית הספר הריאלי ובטכניון, הוריה שמו דגש רב על ההיבטים התרבותיים של חינוכה ובכלל זה על החינוך המוזיקלי- לימודי נגינה וריקודי בלט.
ב-1984, לאחר שהות של שנתיים בפריז, הצטרפה פוגל-שפרן ל"פורום הישראלי" שמטרתו קידום המודעות ועזרה בקליטה של עולים חדשים, שם נתקלה לראשונה במוזיקאים העולים, שהתקשו להתערות בשוק העבודה הישראלי ובפוטנציאל הגדול שטמון במוזיקאים העולים.
בשנת 1991 ייסדה פוגל-שפרן את תזמורת סימפונט רעננה בשיתוף עם יעקב ישראלי, לימים יו"ר הנהלת תזמורת סימפונט רעננה, וראש עיריית רעננה זאב בילסקי. התזמורת בניהולה חרתה על דגלה מטרות חברתיות ומוזיקליות כאחד: קליטתם של מוזיקאים עולים, הגברת המודעות למוזיקה קלאסית בקרב חלקים נרחבים של הציבור בכל הגילאים וקידום מוזיקה ישראלית ויהודית.
תחת ניהולה, פתחה התזמורת שערים לאוכלוסיות שהמוזיקה הקלאסית זרה להן, על ידי יצירת שילובים מקוריים של מוזיקה מערבית ומזרחית, כמו היצירה "בקצה מערב" לסנטור ותזמורת שנכתבה על ידי המלחין יוני רכטר, היצירה "ילדי האלוהים" שנכתבה לדוד ד'אור על ידי המלחין יוסף ברדנשווילי, "כתר אתן לך" שנכתב על ידי אלה מילך-שריף לזמרת יסמין לוי. כמו גם קונצרט לתינוקות הראשון בעולם בשיתוף ערוץ בייבי, קונצרט תיאטרון לילדים בשיתוף מדיטק חולון.
תזמורת סימפונט רעננה תחת ניהולה, זכתה בפרס אנגל "ליצירה ולעשייה מוזיקלית ישראלית מקומית" לשנת 2007. בהחלטת השופטים נכתב כי התזמורת זכתה בפרס על שום "תרומתה הייחודית בטיפוח מורשת המוזיקה היהודית לדורותיה, במיוחד על כל אותם גדולי המלחינים שנספו בשואה".
חיים אישיים

נשואה לעו"ד משולם שפרן ואם לשניים. מתגוררת בתל מונד.
פארק נחל חדרה

| --- | --- |

פארק נחל חדרה
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  נחל חדרה 
 קואורדינטות:  32°27′52″N 34°53′40″E﻿ / ﻿32.46444444°N 34.89444444°E﻿ / 32.46444444; 34.89444444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) פארק נחל חדרה(למפת הכרמל רגילה) פארק נחל חדרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק נחל חדרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק נחל חדרה  he פארק נחל חדרהמפת  __ חדרה [‌למפה דינמית של השרון‌]מצפון: __ מועצה אזורית חוף הכרמל, __ אור עקיבא ממזרח: __ מועצה אזורית מנשה, __ פרדס חנה-כרכור מדרום: __ אליכין, __ מועצה אזורית עמק חפר ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0; 
 
פארק נחל חדרה הוא פארק שמנוהל על ידי נחלים החברה לפיתוח תיירות חדרה, השוכן בחלקו המערבי של נחל חדרה, בין כביש 2 ממזרח לבין חוף הים התיכון ממערב, ומדרום לתחנת הכוח אורות רבין.
היסטוריה

ראשיתו של הפארק בהחלטה משותפת של קרן קיימת לישראל וחברת החשמל, שהתקבלה לאחר הקמת תחנת הכוח בשנת 1982, ולפיה, על מנת לטהר את מי הנחל המזוהם, יוזרמו מי הים הנשאבים לשם קירור תחנת הכוח אל הנחל. לשם כך נסלל צינור בקוטר של שני מטרים, המזרים מי ים בהספק של 16,000 ממ"ק בשעה, בטמפרטורה של 24 מעלות בחורף ו-37 מעלות בקיץ. בד בבד הוקם סכר סמוך לכביש 2 המפנה מהמקום את המים המזוהמים המגיעים מחלקו העליון של נחל חדרה, והמשמש גם כגשר מעל הנחל. פעולות אלה הפכו את קטע הנחל התחתון שאורכו 1.25 ק"מ, לנחל זורם ונקי ברוחב של עד 40 מטרים, וסביבו הוכשר הפארק המשתרע על פני שטח של 750 דונם. המים זורמים מתחנת הכוח אל אפיק הנחל דרך מערכת של ארבעה סכרים בגובה של 2.5 מטרים, שלידם הוכשרו בריכות קטנות בהן ניתן לשבת. לאורך הגדה הצפונית של נחל חדרה הוקמה סוללה מאפר פחם בגובה של 17 מטרים, שבה נטעו עצים ושיחים המייצבים אותה. לאורך הגדה הדרומית של הנחל הוקמה טיילת עשויה בטון ואבנים, והוקמה בה מזרקה המכונה "כיכר המבוע" ולידה בריכה.
בשנת 2010 הועבר לפארק אתר ההנצחה לאבשלום פיינברג שהיה קודם בצד כביש 4, דרומית לחדרה.
על הגדה הדרומית של הנחל צומחות שתי חורשות אקליפטוס שנטעו במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, כדי לעצור את התפשטות חולות החוף מזרחה. בין שתי החורשות התגלה אתר ארכאולוגי מהתרבות הכבארית (לפני 18,000 שנים), ובו נמצאו כלים מצור ומעצמות. סמוך לחורשה חיים עופות מים דוגמת שלדג גמדי, אנפה אפורה, סופית מצויה, ברכייה, ואלפי קורמורנים השוהים באתר בין החודשים נובמבר - מרץ. העופות ניזונים, בין היתר, מאוכלוסיית הדגים ששבה אל הנחל לאחר טיהורו ושיקומו. במקום הוכשרו חניון לעריכת פיקניקים ומתקן לגלישה בחול הדיונות. ממזרח לכביש 2 שוכנת חוות חפציבה, חווה חקלאית שפעלה החל משנת 1906 ועד לפירוקה בשנת 1929. שביל ישראל עובר דרך הפארק לאורך הגדה הדרומית של נחל חדרה.
בשנת 2013, כחלק מפיתוח נחל חדרה, הוקם בפארק, על ידי רשות ניקוז ונחלים שרון במימון המשרד להגנת הסביבה, גשר הנבל, גשר להולכי רגל ורוכבי אופניים, המקשר את הגדות הדרומית והצפונית של נחל חדרה.
בעבר היה שפך נחל חדרה לים התיכון חסום ועל כך כתב המשורר נתן יונתן את שירו "חופים הם לפעמים".
בשנים 2014–2018 התקיים בתחומי הפארק בחודש ספטמבר (באחד מחגי תשרי) "פסטיבל בום בוקס".
גלריה

אנדרטה לזכר אבשלום פיינברג בתחומי הפארק, 2012
המבוע בפארק נחל חדרה
גשר הנבל, גשר להולכי רגל בפארק נחל חדרה, אוקטובר 2021
פסלי צפרדעים בפארק נחל חדרה
פארק ונחל חדרה
השפך החסום חלקית של נחל חדרה: "ראיתי חוף שנחל עזבו"
הערות שוליים

↑  מסלול סיור: חפצי בה אשר בשרון, אתר משרד החינוך, עמ' 13–14.
איציק בנבנישתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בן 60 בערך) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  פרטנר תקשורת, קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 מספר צאצאים:  3 
 
איציק בנבנישתי (נולד ב-1965), הוא מנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל קבוצת פרטנר תקשורת החל מ-1 ביולי 2015 ועד התפטרותו ב-5 באפריל 2021. באוגוסט 2021 מונה לנשיא משותף של חברת NSO ובאוקטובר אותה שנה מונה למנכ"ל החברה. כשבועיים לאחר המינוי הודיע על עזיבתו המיידית.
ביוגרפיה

בנבנישתי נולד בירושלים. החל את הקריירה ככלכלן במחלקת המחקר בבנק ישראל, בתחום מקרו-כלכלה, סחר חוץ ומאזן תשלומים. לאחר מכן, עבד כמנהל כספים וכלכלן בחברת CMS Ltd, נציגת HP בישראל, ובשנת 1997 התמנה למנכ"ל החברה. ב-2003, מונה למנכ"ל משותף של חברת HP בישראל, וניהל את חטיבת המחשוב האישי וערוצי ההפצה.
בשנת 2007, מונה בנבנישתי למנכ"ל חברת בזק בינלאומי, מקבוצת בזק. בין המהלכים הבולטים של בנבנישתי כמנכ"ל בזק בינלאומי, היו הובלת פרויקט אסטרטגי של סלילת הכבל האופטי התת-ימי מישראל לאירופה, והעמקת אחיזת החברה בשוק העסקי עם פיתוח תחום שירותי הענן.
בתחילת שנת 2014, לאחר שמונה שנים בקבוצת בזק, הודיע בנבנישתי על פרישה מתפקידו כמנכ"ל בזק בינלאומי. באוקטובר אותה שנה מונה למשנה למנכ"ל פרטנר והאחראי על הפעילות העסקית של החברה.
ביוני 2015, חודש לפני שנכנס רשמית לתפקיד מנכ"ל פרטנר, התעוררה סערה סביב התבטאות מנכ"ל Orange העולמית סטפן רישאר, אשר אמר במהלך ראיון כי מבחינתו היה מסיים את פעילות החברה בישראל "כבר מחר". בנבנישתי הוביל קו חד משמעי על פיו לחברת פרטנר אין בעיה להיפרד ממותג אורנג' עמו הייתה מזוהה כ-17 שנים, שכן החברה היא בראש ובראשונה ישראלית.
ב-1 ביולי 2015 החל בנבנישתי לכהן כמנכ"ל קבוצת פרטנר. הוא הוביל את מהלך המיתוג מחדש של מרבית פעילות הקבוצה תחת מותג 'פרטנר', בהמשך להודעה הרשמית של החברה מחודש ינואר 2016 על הפרידה ממותג Orange. בהשקת המותג Partner ב-16 בפברואר 2016, הכריז בנבנישתי על יציאת החברה לדרך חדשה, כחברת תקשורת כוללת. כמנכ"ל פרטנר, חתם במרץ 2016 על הסכם קיבוצי ראשון עם ועד עובדי החברה.
ב-5 באפריל 2021 הודיע בנבנישתי על כוונתו לעזוב את תפקידו כמנכ"ל חברת פרטנר.
באוגוסט 2021 מונה לנשיא משותף של חברת NSO. באוקטובר אותה שנה מונה למנכ"ל החברה.
בנבנישתי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים (MBA), עם התמחות במימון ושיווק, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נשוי ואב לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  מנכ"ל פרטנר איציק בנבנישתי מתפטר מתפקידו לאחר 6 שנים, באתר ynet, 5 באפריל 2021
↑  אביאור אבו, מנכ"ל פרטנר איציק בנבנישתי מתפטר מתפקידו לאחר 6 שנים, באתר כלכליסט, 5 באפריל 2021
1 2  עומר כביר, חילופי תפקידים ב-NSO: הסמנכ"ל איציק בנבנישתי יחליף את שלו חוליו כמנכ"ל, באתר כלכליסט, 31 באוקטובר 2021
↑  דיאנה בחור ניר, בבית לא הרעיפו חום פיזי, ואבא הסביר: "ילד מותר לנשק רק כשהוא ישן, אחרת ייהפך למפונק", באתר כלכליסט, 23 ביוני 2016
↑  עומר כביר, בלעדינשיא משותף חדש ל-NSO: מנכ"ל פרטנר לשעבר איציק בנבנישתי, באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2021
אבינעם ערמוני

| --- | --- |

ערמוני באפריל 2011
 לידה:  4 ביולי 1946 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  27 באפריל 2023 (בגיל 76) 
 מדינה:  ישראל 
 
אבינעם (אבי) ערמוני (4 ביולי 1946 – 27 באפריל 2023) היה מנהל ופעיל ציבור ישראלי. שימש, בין היתר, כיועצו של טדי קולק בראשות עיריית ירושלים, סגן נשיא האוניברסיטה העברית, מנכ"ל הקרן החדשה לישראל ומנכ"ל בית התפוצות.
ביוגרפיה

ערמוני נולד וגדל בירושלים. סיים את לימודיו בגימנסיה העברית רחביה. את שרותו הצבאי עשה בגדוד 890 בחטיבת הצנחנים, ועם שחרורו החל את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.
במהלך לימודיו הצטרף לשורות משטרת ישראל וסיים בהצטיינות קורס קציני משטרה. שירת במשטרת ישראל במספר תפקידים, ובהם דובר המחוז הדרומי ועוזר ראש אג"מ. בשנת 1976 סיים את שירותו במשטרה ופנה לעסקים פרטיים. משנת 1977 שימש כמנהל סניף ירושלים בחברה ישראלית לאוטומובילים בין השנים 1981 ו-1982 הקים משרד לעריכת דין ועם עזיבתו את המשרד מונה כנציג חברת 3M בישראל. בין השנים 1986–1990 שימש כיועצו של ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, לענייני שכונות. בשנת 1990 זכה במלגת לימודים מטעם קרן וקסנר, "Wexner Israel Fellowship Program", ונשלח ללימודי תואר שני במנהל ציבורי בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
עם שובו לארץ, בשנת 1991, נבחר לשמש כמנכ"ל הקרן החדשה לישראל וכהן בתפקיד עד שנת 1997. בתקופת כהונתו התפתחה הקרן החדשה לישראל לארגון המוביל בתחומו, והגדיל את הכנסותיה מ-5 מיליון דולר לשנה עד ל-17 מיליון דולר בשנה.
בשנת 1997 ייסד את עמותת "ידיד - מרכזי זכויות בקהילה", עם אופיר כץ ושרי רבקין. מטרתה המוצהרת היא לפעול "למען תמיכה והעצמת שכבות חלשות בחברה הישראלית והגברת הסולידריות החברתית". בשנת 2004 עמותת ידיד נכללה בין מקבלי אות המופת על פעילות חברתית, של המכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2003 מונה לסגן נשיא האוניברסיטה העברית לקשרי חוץ וכיהן בתפקיד ארבע שנים. עם פרישתו נבחר לשמש כיו"ר הדירקטוריון של החברה למתנ"סים, תפקיד בו כיהן עד שנת 2010.
בין השנים 2009–2012 כיהן כמנכ"ל בית התפוצות - מוזיאון העם היהודי ועמד בראש הרפורמה שהפכה מוסד זה לאתר מורשת ולמוזיאון תוסס ורווחי. בין הישגיו החשובים של ערמוני כמנכ"ל בית-התפוצות: גידול משמעותי בפעילותו של המוזיאון בתחומי החינוך, התערוכות וגידול במספר המבקרים, שעמד בסוף 2011 על 200 אלף איש; הקמתן מחדש של אגודות ידידים בארץ, בארצות הברית ובאירופה; גיוס משאבים והשלמת תוכנית הבנייה של המוזיאון החדש על ידי המעצב האמריקאי פטריק גלגר; סיום סכסוך עבודה ממושך וחתימה על הסכם עם העובדים, המבטיח שקט תעשייתי ויציבות תעסוקתית לעובדי המוזיאון.
בשנים 2013–2016 שימש יו"ר הוועד המנהל של עמותת "מידות".
משנת 2015 שימש כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.
בשנת 2016 היה אחד המייסדים של עמותת המיזם למיגור העישון.
משנת 2016 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב יפו.
במסגרת פעילויותיו במהלך השנים שימש אבינעם ערמוני בתפקידים נוספים, בהם: יו"ר הוועד המנהל של תיאטרון החאן, יו"ר הוועד המנהל של המרכז לטיפוח יזמות (מט"י), חבר הוועד המנהל של המרכז להעצמת האזרח, מנהל קרן משפחת גילה, יועץ לקרן אדמונד ג. ספרא ועוד.
חיים אישיים

ערמוני התגורר במושב רמת רזיאל שבהרי ירושלים, והיה נשוי ואב לשלושה. נפטר ב-27 באפריל 2023, והובא למנוחות בבית העלמין של רמת רזיאל.
הערות שוליים

1 2  אסתר טל, אבינעם ערמוני מונה לסגן נשיא לקשרי חוץ באוניברסיטה העברית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בנובמבר 2003
↑  אות המופת החברתי | המכללה האקדמית ספיר, באתר www.sapir.ac.il (ארכיון)
↑  CoMedia Group LTD., Yedid website, www.yedid.org.il, (הקישור אינו פעיל, 31 בדצמבר 2022) (ארכיון)
↑  ynet, אבינועם ערמוני מתמנה ליו"ר החברה למתנ"סים, באתר ynet, 7 בנובמבר 2007
↑  המנכ"ל החדש של בית התפוצות: אבינועם ערמוני, באתר ערוץ 7, 4 במרץ 2009
↑  יהודה שרוני, כך הפך בית התפוצות ממקום על סף סגירה לעסק כלכלי מצליח, באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2010
↑  עניין - מנכ"ל בית-התפוצות פורש מתפקידו, באתר הבמה
↑  דבר היו"ר הנכנס והמנכ"ל היוצא, באתר מידות, (הקישור אינו פעיל, 31 בדצמבר 2022) (ארכיון)
↑  מועצה ציבורית · המכון החרדי למחקרי מדיניות, באתר המכון החרדי למחקרי מדיניות(הקישור אינו פעיל)
↑  מי אנחנו, באתר המיזם למיגור העישון
↑  אודות - הוועד המנהל, באתר האקדמית תל אביב-יפו
↑  ועד מנהל, באתר www.ceci.org.il
דוד אדלשטט

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1866 קלוגה, רוסיה 
 פטירה:  17 באוקטובר 1892 (בגיל 26) דנוור, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 
דוד אדלשטט (בכתיב יידי: דוד עדעלשטאט; ברוסית: Давид Эдельштадт ; בכתיב לועזי: David Edelstadt;‏ 9 במאי 1866, קלוגה, רוסיה – 17 באוקטובר 1892, דנוור קולורדו) היה משורר יידיש אנרכיסט, יהודי אמריקאי יליד רוסיה.
קורות חיים

אדלשטט נולד בעיירה קלוגה לא הרחק ממוסקבה לאביו החייל הניקולייבי שהתיישב אחרי שחרורו בעיירה שכמעט לא היו בה יהודים. הוא לא קיבל כמעט שום השכלה יהודית ושפת האם שלו הייתה רוסית. הוא למד תקופה קצרה אצל מלמד יהודי ואחרי כן רוסית אצל מורה פרטי.
ב-1881 בגיל 15 עזב את קלוגה ונסע לקייב שם התגוררו שלושה מאחיו. תקופה זו הייתה קשה עבור היהודים משום שהשלטון הרוסי נלחם במגמות המהפכניות שהחלו לפעול אז על ידי עידוד פעילות אנטישמית. ב-8 במאי 1881 פרץ פוגרום ביהודי קייב. דוד אדלשטט היה נוכח בפוגרום, בו לא נפגע פיזית אבל התמוטט וחלה מאוד כתוצאה ממה שראה. בהיותו בבית החולים הוא התקרב לחבורת סטודנטים יהודים שעזרו ליהודים הפצועים שאושפזו שם. מסטודנטים אלו שמע שירים וסיפורים על מהפכנים נגד הצאר. גיבוריו באותה תקופה היו צעירים שניסו לפגוע בצאר ונדונו לתלייה. בפוגרום נפגעו בעיקר היהודים העניים, פועלים, בעלי מלאכה וסוחרים זעירים. אחת התוצאות לפוגרום זה ודומיו שהיו באותה שנה הייתה תחילת ההתעוררות הציונית ואז נוסדה ביל"ו. ארגון אחר שקם היה "עם עולם" שמטרתו הייתה להקים בארצות הברית מושבה חקלאית הבנויה על יסודות קומוניסטיים.
אדלשטט נסע עם האנייה הראשונה והגיע לפילדלפיה ב-30 במאי 1882 ובאותו יום נסע לניו יורק. אך הוא לא נשאר זמן רב בניו יורק ואחרי זמן לא רב נסע לאחיו בסינסינטי. שם הא מתחבר לחוג הרדיקלי שהורכב ממהגרים יהודים מרוסיה. בסינסינטי למד את מלאכת תפירת כפתורים והתחיל לעבוד בסדנת יזע. ב-1885 כבר היה אדלשטט מעורב בצורה עמוקה בהשפעה אנרכיסטית והיה פעיל באיגוד המקצועי הרדיקלי Truth Seekers. ב-1886 כשפרצו מהומות היימרקט בשיקגו ובשנה שאחרי זה כשתלו את ארבעת האנרכיסטים פרסונס, שפיז, אנגל ופישר היה אדלששטט על סף התמוטטות עצבים. אך האירועים רק גרמו ליצירתו לפרוח.
ב־1890 נבחר להיות עורכו של העיתון האנרכיסטי שיצא בניו יורק פֿרייע ארבייטער שטימע (קול הפועל החופשי) אותו ערך עד כמה חודשים לפני מותו. ב־1891 החל לסבול משחפת ולכן נסע לדנוור קולורדו כדי להתרפא. תנאי החיים שלו שם היו קשים בשל מחסור בכסף. למרות זאת כתב שם הרבה שירים ויצירות בפרוזה. ב-17 באוקטובר 1892 הלך לעולמו.