stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולטר הרצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1912 שטוטגרט-פויירבאך, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  29 במאי 1982 (בגיל 69) שטוטגרט, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1931–1945 (כ־14 שנים)
 דרגה:   אוברפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית האס אס ה-9  מפקד דיוויזיית האס אס ה-4
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
ולטר הרצר (בגרמנית: Walter Harzer,‏ 29 בספטמבר 1912 – 29 במאי 1982) היה קצין בוואפן אס אס בדרגת אוברפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס ה-9 במהלך מבצע מרקט גארדן.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ולטר הרצר נולד ב-29 בספטמבר 1912 בשטוטגרט-פויירבאך. בשנת 1931 הצטרף הרצר לאס אס, ובמרץ 1934 הצטרף לאס דה, ומאוחר יותר הצטרף לדיוויזיית אס אס "דאס רייך".
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

הרצר לחם עם דיוויזיית אס אס "דאס רייך" במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת, וביוני 1941 מונה למפקד גדוד בדיוויזיה, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה. בשנת 1942 מונה הרצר לקצין מטה בקורפוס הפאנצר ה-57, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-10.
באפריל 1943 מונה הרצר לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-9, ולחם עימה בהתקפה על טרנופול, ולאחר מכן הועבר עם הדיוויזיה לצרפת, שם השתתפה הדיוויזיה בקרב על קן. ב-19 באוגוסט 1944 קיבל הרצר על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-29 באוגוסט מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-9. בתחילת ספטמבר הועברה הדיוויזיה להולנד לצורך מנוחה ושיקום, אך נאלצה להילחם בקרב על ארנהם, כחלק ממבצע מרקט גארדן, ועל כך קיבל ב-21 בספטמבר 1944 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-10 באוקטובר 1944 מונה הרצר לראש מטה הקורפוס ההררי אס אס ה-5, ובסוף נובמבר 1944 מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-4, ופיקד עליה עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא האמריקני.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר שחרורו התגורר הרצר בעיר שטוטגרט, והיה חבר באגודת HIAG - ארגון של חברים לשעבר בואפן אס-אס, וערך את ההיסטוריה של קצינים רבים באס אס באופן מגמתי. ב-29 במאי 1982 מת הרצר, והוא בן 70 שנה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012581349  ISNI: 0000 0001 2082 7193  VIAF: 171902918   WorldCat (עם VIAF): 171902918
וילי הס

| --- | --- |

 לידה:  1859 מנהיים, הדוכסות הגדולה של באדן 
 פטירה:  1939 (בגיל 80 בערך) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  הרייך הגרמני 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה 
 
וילי הס (בגרמנית: Willy Hess;‏ נולד ב-14 ביולי 1859 – מת ב-17 בפברואר 1939) היה כנר וירטואוז גרמני ומורה לכינור.
ביוגרפיה

הס נולד במנהיים ולמד אצל יוזף יואכים. הוא למד גם אצל אביו, שהיה תלמיד של לואי שפור.
בין השנים 1904 - 1910 היה נגן ראשי בתזמורת הסימפונית של בוסטון ולימד נגינה בכינור באוניברסיטת הרווארד. תקופה מסוימת גם עמד בראש תזמורת האלה ושימש נגן ראשי בפרנקפורט וברוטרדם. בשנת 1910 עבר לברלין, שם קיבל את משרת המדריך הראשי להוראת כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. המלחין מקס ברוך, ידידו של הס, עזר בהסדרת מינויו של הס לפרופסור. בתקופת רפובליקת ויימאר עמד בית הספר הגבוה למוזיקה במרכז הזירה המוזיקלית הבינלאומית והס עמד בקשר עם רבים מן המאורות הגדולות של עולם המוזיקה בימיו ולימד סטודנטים, שבאו לברלין מכל רחבי תבל. בית הספר נודע כיום בשם "בית הספר הגבוה למוזיקה על שם הנס אייזלר".
הס היקנה לתלמידיו את הסגנון הגרמני של טכניקת יד ימין, המדגיש תנועת פרק יד עם מעט מאוד תנועת אצבעות.
הס לא מצא כל קושי במעבר בין הכינור לוויולה וניגן את תפקיד הוויולה בביצוע הראשון של הקונצ'רטו הכפול של מקס ברוך לקלרינט, ויולה ותזמורת, אופוס 88. בשנת 1910 גם חיבר ברוך את ה"קטע קונצרטי" בכינור ותזמורת, אופוס 84, בשביל הס, שייעץ לו בנושא ההלחנה לכלי מיתר וניגן בביצועי בכורה עוד יצירות משל ברוך. בין היצירות האחרות שנכתבו בשביל הס הייתה הבלדה אופוס 59 של ארתור ו. פוט.
וילי הס ניגן בשלישיית פסנתר עם הצ'לן הוגו בקר והפסנתרן דניאל קווסט.
בין הכלים שהס ניגן בהם היה כינור גואדניני.
הס מת בברלין.
תלמידים ידועים

ארתור פידלר
ארתור קאטרול
המלחין ניקוס סלקוטאס
הכנר האמריקאי פיליפ ניומן
הכנר הקנדי הרולד סאמברג
אדולף בוש
מרטין ספניארד
ארנסט קרל אוברהולצר
ביונג-סו אהן
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה

דגל הרפובליקה
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה או אג'ריה א.א.ס.ס.ר הייתה רפובליקה אוטונומית סובייטית סוציאליסטית בתוך גאורגיה הסובייטית, ונוסדה ב-16 ביולי 1921. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 היא הקימה את הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה של גאורגיה.
ייסוד

אחרי כיבוש זמני על ידי הטורקים ויחידות בריטיות בשנים 1918–1920, אג'ריה אוחדה עם גאורגיה בשנת 1920. לאחר קונפליקט צבאי קצר במרץ 1921, הממשלה באנקרה העבירה את השטח לגאורגיה על פי פיסקה 6 להסכם קארס על בסיס ההבנה כי גאורגיה מתחייבת לתמוך באוטונומיה של האוכלוסייה המוסלמית של המחוז. רוסיה הסובייטית ייסדה את האוטונומיה האג'רית ב-16 ביולי 1921 בהתאם לפיסקה זו. מאחורי ההסכמה הרוסית עמדה הכוונה שלא לאפשר לגאורגיה שליטה מלאה על נמל הים השחור, בתומי, וניסיון לחזק את הנטיות הקומוניסטיות של האג'רים המוסלמים המתגוררים בטורקיה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ברית המועצות ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולטר הייץ

| --- | --- |

גנרל ולטר הייץ
 לידה:  8 בדצמבר 1878 ברלין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  9 בפברואר 1944 (בגיל 65) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1898–1943 (כ־45 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-8
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה קרב סטלינגרד
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל-אוברסט ולטר הייץ (בגרמנית: Walter Heitz;‏ 8 בדצמבר 1878 – 9 בפברואר 1944), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הייץ נולד ב-8 בדצמבר 1878 בברלין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1898 התגייס הייץ לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-36 (המערב פרוסי ה-2). לאחר מכן הועבר הייץ לרגימנט הארטילריה ה-72, ובשנת 1913 הועלה לדרגת האופטמן. במלחמת העולם הראשונה, לחם הייץ כמפקד סוללת ארטילריה, וקיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה נשאר הייץ ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1933 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1934 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בשנת 1936 מונה הייץ לנשיא בית הדין הצבאי בברלין, ובשנת 1937 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה הייץ למפקד העיר דנציג ומערב פרוסיה. ב-25 באוקטובר 1939 מונה הייץ למפקד הקורפוס ה-8, במקום ארנסט בוש שמונה למפקד הארמייה ה-16. במהלך המערכה על צרפת לחם הייץ עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות A, והובילו באופן אישי בחציית נהר האואז ב-10 ביוני 1940. על תפקודו בקרבות קיבל הייץ ב-4 בספטמבר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם הייץ עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה.
לאחר התרעננות בצרפת השתתף הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942 כחלק מהארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. הייץ שהיה נאצי קנאי, הורה לירות בכל מי שינסה להיכנע לאויב. ב-21 בדצמבר 1942 קיבל הייץ תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-30 בינואר 1943 הועלה הייץ לדרגת גנרל אוברסט. למחרת ב-31 בינואר נכנע הייץ יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקח לשבי. הייץ סירב לשתף פעולה עם הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, וב-9 בפברואר 1944 מת בבית חולים במוסקבה מסרטן הגרון.
הערות שוליים

↑  הייץ פיקד על הקורפוס במשך למעלה מ-3 שנים, מכיוון שעל אף שהיה מפקד מצוין, נחשב כמבוגר מכדי לקבל תפקידים יותר בכירים
↑  אמנם ב-29 בינואר לקראת סיום הלחימה, נתן הייץ יד חופשית לפקודיו להיכנע
| גנרל-אוברסטים וגנרל-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה ואוברסט-גרופנפיהררים באס אס |
| --- | --- | --- |
| גנרל-אוברסטים | וילהלם אדם • ארנסט אודט • הנס-יירגן פון ארנים • יוהנס בלסקוביץ • לודוויג בק • היינץ גודריאן • אולריך גראוארט • פרידריך דולמן • אדוארד דיטל • אוטו דסלוך • קורט האזה • פרנץ האלדר • הנס הובה • קרל-אדולף הולידט • הרמן הות • גוטהרד היינריצי • ולטר הייץ • קרל הילפרט • קורט פון המרשטיין-אקוורד • אריך הפנר • יוזף הרפה • הוברט וייזה • היינריך פון ויטינגהוף • ולטר וייס • הנס פון זלמות • אלפרד יודל • ארווין ינקה • הנס ישונק • אלכסנדר להר • גאורג לינדמן • ברונו לרצר • אברהרד פון מקנזן • ניקולאוס פון פאלקנהורסט • פרידריך פרום • ורנר פון פריטש • יוהנס פריסנר • קורט צייטצלר • גינטר קורטן • אלפרד קלר • ארהרד ראוס • ריכרד רואוף • גינטר רידל • גאורג-הנס ריינהרדט • לותר רנדוליץ • אויגן פון שוברט • קורט שטודנט • הנס-יורגן שטומפף • אדולף שטראוס • קרל שטרקר • רודולף שמידט |  |
| גנרל-אדמירלים | קונרד אלברכט • הרמן בהם • קרל ויצל • ולטר ורצכה • אלפרד זאלווכטר • וילהלם מרשל • הנס-גאורג פון פרידבורג • אוסקר קומץ • רולף קרלס • אוטו שולצה • אוטו שניוינד |  |
| אוברסט-גרופנפיהררים | יוזף דיטריך • קורט דליגה • פאול האוסר • פרנץ שוורץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1249682584  VIAF: 5748164298401008630003   WorldCat (עם VIAF): 5748164298401008630003
וסת השבוע

וסת השבוע לפי ההלכה היהודית הוא אחד מהווסתות האוסרים את הבעל והאישה בתשמיש המיטה, מחשש שמא תראה האישה באותו הזמן דם נידה, ותטמא.
הגדרת וסת השבוע היא כאשר האישה ראתה שיצא ממנה דם-וסת שלוש פעמים באופן סדרתי באותו יום בשבוע; לדוגמה, ביום ראשון בשבוע, ולאחר שלושה שבועות ראתה שוב ביום ראשון, ולאחר שלושה שבועות נוספים ראתה פעם שלישית ביום ראשון, שמאותה הפעם השלישית היא ובעלה אסורים בתשמיש המיטה בימי ראשון הבאים שבהמשך הפרש של שלושה שבועות.
מקור הווסת

מקורה של וסת זו הוא מדברי התלמוד במסכת נידה בסוגיית וסת האונס מדברי רב אשי שאישה שקפצה ביום ראשון בשבוע שלוש פעמים קבעה המורכב לקפיצות וימים, אמנם אם בפעם השלישית קפצה קודם יום ראשון, מבואר שם שהיה הוה אמינא (=אפשרות לחשוב) שקבעה וסת לימים בלבד, אך למסקנה אינו כן, מאחר שאף קפיצה יום קודם יכולה לגרום לראייה יום לאחריה. מכל מקום מדברי התלמוד למדו הראשונים שאכן במקרה שלא קפצה וראתה שלוש פעמים באותו היום בשבוע קבעה וסת ל'שבוע'.
אמנם יש שכתבו שוסת זו אינה מוסכמת על כל הראשונים, וכן דייקו מלשון הראב"ד בספרו בעלי הנפש, וכן העירו שברמב"ם לא הזכיר וסת זו בספרו 'משנה תורה'.
להלכה

בטור ובשולחן ערוך פסקו כדעת רוב הראשונים שיש לחוש לווסת זו כשאר הווסתות:
ראתה שלוש פעמים באחד בשבת או בחמישי בשבת... קבעה לה וסת באחד בשבת או בחמישי בו
באחרונים התקשו בווסת זו, מאחר שההפרש בין ימי הווסת הוא שווה, כך שאף לולא דין 'וסת השבוע' קבעה לה משום 'וסת ההפלגה'. תירוצים שונים נאמרו באחרונים ביישוב קושיה זו:
יש שכתבו מאחר שלקביעת וסת ההפלגה צריכה לראות לכל הפחות ארבע ראיות שביניהם שלוש הפלגות, ובוסת השבוע התחדש שקובעת וסת כבר לאחר שלוש ראיות.
תירוץ נוסף כתבו, במקרה שראתה ראיה נוספת קודם שהגיע היום בשבוע, כך שמצד וסת ההפלגה הספירה מתחילה מחדש, ואילו משום וסת השבוע צריכה עדיין לחוש לאותו יום שקבעה לה בו וסת.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף י"א, עמוד א'.
↑  דעת הרשב"א בספרו תורת הבית ז ג דף ט א ועוד.
| נידה |
| --- | --- | --- |
| סוגי ראיות ודמים | נידה • זבה קטנה-שומרת יום כנגד יום • זבה גדולה - שבעה נקיים • כתם (נידה) • הרגשת נידה • דם בתולים • דם חימוד • דם קישוי • דם טוהר |  |
| דיני הוסתות | פרישה סמוך לווסת • וסת קבוע • וסת שאינו קבוע • עונה בינונית • וסת ההפלגה • וסת החודש • וסת השבוע • וסת השעות • וסת הדילוג • וסת הגוף • וסת הסירוג • וסת האונס • רואה מחמת תשמיש • ימי המבוכה |  |
| דיני הנידה | איסור משכב עם נידה • הרחקות הנידה • בועל נידה |  |
| פרישה סמוך לווסת | עונת אור זרוע • עונת חוות דעת • עונת אבי עזרי |  |
| טהרת הנידה | בדיקת עד • הפסק טהרה • מוך דחוק • שבעה נקיים • ליל טבילה • חפיפה לפני טבילה • טבילה • סתירת שבעה נקיים • פולטת שכבת זרע • חומרא דרבי זירא |  |
| שונות | חופת נידה • מסולקת דמים • עד בדיקה • מסכת נידה • ברייתא דמסכת נדה • בודקת טהרה |  |
ונק

ונק (בהונגרית: Vének) הוא כפר זעיר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
ישנו תיעוד להמצאות של 6 יהודים בונק בשנת 1880.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת גיור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | גיור • אבדה • בזי • בן • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • גיוראויבראט • גיוראויפלו • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מזארש • מושונסנטמיקלוש • נג'בייץ' • נאג'סנטיאנוש • ניול • אטוונן • פר • ראבפטונה • רטלפ • שוקורופאטקה • טניה • טלטשטווה • ואמושסבדי • ונק |  |
ולטר וייס

| --- | --- |

גנרל ולטר וייס (שני משמאל)
 לידה:  5 בספטמבר 1890 טילזיט, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  21 בדצמבר 1967 (בגיל 77) אשפנבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  הרייך הגרמני, גרמניה המערבית 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1945 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הקלה ה-97   מפקד הדיוויזיה ה-26   מפקד הקורפוס ה-27   מפקד הארמייה השנייה   מפקד קבוצת ארמיות צפון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל-אוברסט ולטר וייס (בגרמנית: Walter Weiß;‏ 5 בספטמבר 1890 – 21 בדצמבר 1967) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

וייס נולד ב-5 בספטמבר 1890 בטילזיט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-59 (פומרניה ה-4 - פרייהר הילר פון גרטרינגן), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-24 ביולי 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר וייס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1927 מונה וייס למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), באביב 1929 מונה למפקד פלוגה 16 ברגימנט ההוא. ב-1 ביוני 1931 הועלה לדרגת מיור, ובאביב 1932 מונה לקצין מטה בברסלאו. בשנת 1933 מונה לקצין מטה בפיקוד הרגלים ה-2. ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-12. ב-1 במרץ 1937 הועלה וייס לדרגת אוברסט, וב-1 במאי 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-1.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה וייס לראש מטה הקורפוס ה-1, והשתתף עמו במערכה בפולין, כחלק מהארמייה השלישית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובמערכה על צרפת כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות B. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה וייס לדרגת גנרל מיור, וב-15 בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-97. ב-15 בינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-6, שבתחילה היה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה התשיעית. ב-1 בינואר 1942 הועלה וייס לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 ביולי 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-27, ולחם עמו לסירוגין כחלק מהארמיות התשיעית והרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בספטמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-3 בפברואר 1943 מונה למפקד הארמייה השנייה, ובין השאר פיקד עליה גם במהלך קרב קורסק. ב-1 בפברואר 1944 הועלה וייס לדרגת גנרל אוברסט, וב-12 במרץ 1945 מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון, ופיקד עליה עד לכניעתה ב-2 באפריל 1945. בתחילת מאי נפל וייס בשבי צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

במרץ 1948 שוחרר וייס מהשבי. לאחר שחרורו התגורר וייס באשפנבורג עד למותו ב-21 בדצמבר 1967.
הערות שוליים

↑  הארמייה השנייה מילאה תפקיד הגנתי בלבד במהלך הקרב
| גנרל-אוברסטים וגנרל-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה ואוברסט-גרופנפיהררים באס אס |
| --- | --- | --- |
| גנרל-אוברסטים | וילהלם אדם • ארנסט אודט • הנס-יירגן פון ארנים • יוהנס בלסקוביץ • לודוויג בק • היינץ גודריאן • אולריך גראוארט • פרידריך דולמן • אדוארד דיטל • אוטו דסלוך • קורט האזה • פרנץ האלדר • הנס הובה • קרל-אדולף הולידט • הרמן הות • גוטהרד היינריצי • ולטר הייץ • קרל הילפרט • קורט פון המרשטיין-אקוורד • אריך הפנר • יוזף הרפה • הוברט וייזה • היינריך פון ויטינגהוף • ולטר וייס • הנס פון זלמות • אלפרד יודל • ארווין ינקה • הנס ישונק • אלכסנדר להר • גאורג לינדמן • ברונו לרצר • אברהרד פון מקנזן • ניקולאוס פון פאלקנהורסט • פרידריך פרום • ורנר פון פריטש • יוהנס פריסנר • קורט צייטצלר • גינטר קורטן • אלפרד קלר • ארהרד ראוס • ריכרד רואוף • גינטר רידל • גאורג-הנס ריינהרדט • לותר רנדוליץ • אויגן פון שוברט • קורט שטודנט • הנס-יורגן שטומפף • אדולף שטראוס • קרל שטרקר • רודולף שמידט |  |
| גנרל-אדמירלים | קונרד אלברכט • הרמן בהם • קרל ויצל • ולטר ורצכה • אלפרד זאלווכטר • וילהלם מרשל • הנס-גאורג פון פרידבורג • אוסקר קומץ • רולף קרלס • אוטו שולצה • אוטו שניוינד |  |
| אוברסט-גרופנפיהררים | יוזף דיטריך • קורט דליגה • פאול האוסר • פרנץ שוורץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1031539417  VIAF: 296485986   WorldCat (עם VIAF): 296485986
הקרב על מונטה קאסינו

הקרב על מונטה קאסינו (באיטלקית: Battaglia di Montecassino), המכונה גם הקרב על רומא, הוא סדרה של ארבע התקפות של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, בניסיון להבקיע את קו החורף שבו החזיקו הכוחות הגרמניים ולכבוש את רומא.
בתחילת 1944 החזיקו הכוחות הגרמנים ממערב להרי האפנינים קו הגנה שנקרא "קו החורף". באמצעות קו הגנה זה, שנבנה מדרום לרומא, החזיקו הגרמנים במרכז איטליה. נקודת מפתח בקו זה הייתה מונטה קאסינו.
מ-17 בינואר עד 18 במאי הסתערו בעלות הברית ארבע פעמים על מונטה קאסינו. בסופו של דבר, פעולות איגוף בקטעי חזית אחרים אילצו את הגרמנים לפנות את המקום. ההסתערויות גבו מחיר כבד משני הצדדים: 20,000 אבדות לגרמנים ו-54,000 לבעלות הברית.
רקע

לאחר נחיתתם בסאלרנו שבדרום מערב איטליה ב-9 בספטמבר 1943, התקדמו בעלות הברית צפונה בשני ראשי חץ כנגד המגינים הגרמנים. הארמייה החמישית האמריקנית בפיקודו של הגנרל מארק קלארק התקדמה ממערב לאורך רצועת החוף המערבית, כשממזרח מתקדמת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בפיקודו של גנרל מונטגומרי לאורך החוף האדריאטי. התקדמות בעלות הברית דרך איטליה הייתה איטית. המגינים הגרמנים ניצלו היטב את תנאי השטח הקשים והקימו קווי מגננה לרוחבה של איטליה. פילדמרשל אלברט קסלרינג, מפקד הכוחות הגרמניים באיטליה, החליט להיעזר בנהרות הזורמים מדרום לרומא כמכשול טבעי ולהקים שם קו מגננה חזק שנודע בשם קו החורף, שורה של ביצורים לרוחבה של איטליה. כדי להרוויח למהנדסיו את הזמן הדרוש להקמת קו החורף, קסלרינג תכנן הקמת עמדות הגנה נוספות דרומית משם אשר יעכבו את התקדמות בעלות הברית.
בתחילת אוקטובר החזיקו בעלות הברית בכל דרומה של איטליה, ועמדו בפני קו הוולטורנו. נדרשו להם עוד כשלושה חודשים של לחימה קשה עד אשר הגיעו לקו החורף. רכסי ההרים והנהרות גרמו לכך שלא היה ניתן לנהל לוחמה ניידת ושימוש נרחב בטנקים ובכלים משוריינים היה לעיתים קרובות בלתי אפשרי. ממזרח התקדמה הארמייה השמינית של מונטגומרי על כביש 5 המוביל לרומא והצליחה לפרוץ את קווי ההגנה הגרמנים ולכבוש בתום קרב קשה את העיר אורטונה (28 בדצמבר 1943), אך כאן נעצרה בגלל התנגדות עיקשת של המגינים ומזג אוויר קשה. היה ברור כעת כי כל התקדמות לרומא דרך הכביש לא תהיה אפשרית עד בוא האביב.
מאחר שההתקדמות של הארמייה השמינית נעצרה, היה ברור כי הדחיפה לעבר רומא תגיע ממערב, מידיה של הארמייה החמישית של קלארק. תנאי השטח שם היו מעט נוחים יותר מאשר במזרח, ותנועת כלי רכב ושריון הייתה אפשרית בזכות שני הכבישים המובילים לרומא, כביש 6 ו-7. כביש 7 היוצא מנאפולי עבר דרך רצועת החוף בין הים לרכסי ארוצ'י; כביש 6 היוצא גם הוא מנאפולי עבר דרך עמק הלירי. הכניסה לעמק נשלטה על ידי גבעת מונטה קאסינו, שבראשה עמד המנזר הבנדיקטיני מהמאה ה-6 לספירה שנבנה כמבצר להגנה על הדרך לרומא. למרגלות הגבעה שכנה העיירה קאסינו שדרכה זרם נהר הרפידו המהיר. מונטה קאסינו הייתה אם כן לחלק החיוני ביותר בקו גוסטב, רצועת ההגנה העיקרית של קו החורף, והיוותה צוואר בקבוק לבעלות הברית שהיו מוכרחים לפרוץ דרכה אם בכוונתם לכבוש את רומא.
הקרב > הקרב הראשון של הגאריגליאנו והראפידו

ב-17 בינואר 1944 החלה הארמייה האמריקנית החמישית לתקוף את העמדות הגרמניות. באגף השמאלי, שהתקדם על החוף, החל הקורפוס ה-10 הבריטי בפיקודו של גנרל מק'קריי עם הדיוויזיה ה-5 בהתקדמות מעבר לגאריגליאנו וכבש את העיירה מינטרנו מדיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-94 למחרת. התקפות של הדיוויזיה ה-56 הבריטית על קסטלפורטה ומאוחר יותר ניסיונות של הדיוויזיה ה-46 לחצות את הגאריגליאנו בברך הנהר נכשלו לאחר התערבותן של דיוויזיות הפאנצרגרנדיר ה-29 וה-90. באזור ההתקפה הראשי, קלארק השתמש בקורפוס השני תחת מייג'ור גנרל ג'פרי קיז חזיתית: משמאל הדיוויזיה האמריקנית ה-36 תחת מייג'ור גנרל ווקר הייתה אמורה לכפות גישה ישירה בליריטל לכיוון ויה קסילינה (כביש 6), מימין הייתה הדיוויזיה האמריקנית ה-34 תחת מייג'ור גנרל ריידר אמורה להקיף את הצד הצפוני של הר קאסינו דרך מונטה קסטלונה ומונטה מאיולה. ההתקדמות הדרומית לא צלחה עקב התנגדות דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 וגרמה אבדות כבדות ליחידות האמריקניות התוקפות. דיוויזיית הגרנדירים ה-44 האוסטרית בפיקודו של לוטננט גנרל פרנק שהוצבה על מונטה קאסינו ועל הר קהיר, והדיוויזיה ההררית ה-5 מצפון להר תחת גנרל רינגל החזיקה בהצלחה על מונטה קרוצ'ה בגובה 1,074 מטר ועל מונטה סיפלקו. יש התולים את הכישלון של ההתקפה בחוסר ניסיונו של קלארק בעוד אחרים טוענים כי בשל העובדה שקלארק נאלץ לפקד גם על גזרת אנציו הוא התמקד פחות במונטה קאסינו. ב-25 בינואר ניסתה הדיוויזיה האמריקנית ה-34 לפרוץ דרך בהתקפה מחודשת על רוקה ג'נולה. חיל המתנדבים הצרפתי בפיקודו של גנרל ז'ואן תמך בכנף הימני על ידי תקיפת מונטה בלוודר. ב-28 בינואר נאלצו הגרמנים להחליף את דיוויזיית הגרנדירים ה-44 העייפה בדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-90, ששוחררה על הגאריגליאנו והשתלטה על ההגנה מקאסינו לעמק סקו. האמריקאים פרשו מקאסינו לאחר המתקפה המתמשכת שלהם שנמשכה ימים ומ-12 בפברואר קיבלה את האחריות על הגזרה הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 תחת לוטננט גנרל ברנרד פרייברג.
הקרב > קרב שני - מבצע הנוקם

למבצע נוקם, שתוכנן להתחיל ב-15 בפברואר, התוכנית של הגנרל פרייברג קראה שוב להתקפה ישירה נגד עמדת קאסינו. מצפון, הייתה אמורה הדיוויזיה ההודית ה-4 בפיקודו של בריגדיר גנרל דימולין להתקדם לאורך הרכס ובדרום מזרח הניו זילנדים היו אמורים להתקדם לאורך קו הרכבת ותחנת הרכבת על פני הראפידו. עבור מתקפה זו ישירות מדרום לקאסינו, ביקש מפקד הדיוויזיה השנייה של ניו זילנד, מייג'ור גנרל קיפנברגר, הפצצת העמדות הגרמניות והמנזר, שבו - ללא הוכחה - נחשד קיומה של תחנת רדיו גרמנית. למעשה, המנזר לא נכבש על ידי יחידות גרמניות. מעקף רחב של קאסינו, שהיה הופך את המנזר לחסר חשיבות מבחינה צבאית, הגיע לגנרל אלכסנדר, המפקד העליון של קבוצת הארמיות ה-15, אך הוא לא התחשב בו.
הקרב > קרב שני - מבצע הנוקם > הרס המנזר

ב-15 בפברואר הפציצו מטוסי B-17 מבצר מעופף את מנזר מונטה קאסינו מחשש שיהפוך לעמדת תצפית של הארטילריה הגרמנית על האזור כולו. למרות ההפצצה הכבדה (1,150 טונות של חומר נפץ) וחורבן מוחלט של המנזר לא דווח על הרוגים מקרב הצבא הגרמני אך נהרגו אזרחים איטלקים רבים שחיפשו מקלט במנזר מפני הקרבות.
בדיעבד הסתבר כי הפצצת המנזר גרמה ליותר נזק מתועלת: לגרמנים היה הסכם עם הנזירים שלא להשתמש במנזר למטרות צבאיות. הרס המנזר למעשה ביטל את ההסכם וחיילי דיוויזיית הפאלשירמייגר ה-1 השתמשו בחורבותיו כמוצבים קדמיים לתצפית. בנוסף, גרם הדבר לנזק תעמולתי לבעלות הברית והחשמן האיטלקי מגליונה כינה את ההפצצה "טעות גסה... פיסת טיפשות דוחה". האפיפיור האיטלקי פיוס ה-12 בחר שלא להגיב על ההפצצה.
בערב היום שלמחרת ההפצצה, פלוגה מדיוויזיית הרגלים ההודית ה-4 תקפה את הנקודה האסטרטגית 593. ההתקפה נכשלה והאבדות הגיעו לכדי מחצית מהתוקפים. למרות הכישלון נמשכו הסתערויות מצד בעלות הברית אך מחסור בשריון ובנ"ט אילץ אותם לסגת אל מול מתקפת שריון גרמנית ב-18 בפברואר.