stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפי שביט
ביוגרפיה > ככוכבת ילדים

החל מאמצע שנות ה-70, שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90 שביט נחשבה לכוכבת ילדים גדולה בישראל. היא השתתפה במופעי ילדים רבים בכל רחבי הארץ, הוציאה תקליטי ילדים וכיכבה בתוכניות טלוויזיה המיועדות אליהם. בין המופעים לילדים בכיכובה היו: "בילבי", "ציפי ציפי בנג בנג", "טמבולינה" (המורכב משירי השחקן דני קיי), "קרנבל ביער", "ציפי קונץ", "פסטיבל ציפי שביט". שביט הוציאה מספר תקליטים לילדים שזכו להצלחה גדולה, השתתפה תשע פעמים בפסטיבל שירי הילדים, והנחתה אותו שלוש פעמים, וכן השתתפה בחמישה מופעי הפסטיגל, והנחתה אותו פעמיים.
בין שיריה לילדים שהפכו ללהיטי ילדים היו: "ברבאבא", "מר אפצ'י", "אבגדה", "אני ג'ינג'י" "הייתי הילד הכי קטן בכיתה" ו"טמבולינה".
שביט שיחקה בתוכניות טלוויזיה רבות המיועדות לילדים, בעיקר בערוץ הראשון. בסוף שנות השבעים ועד אמצע שנות השמונים כיכבה בתוכנית הילדים "ציפיטפוט" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1982 הנחתה והשתתפה בפסטיגל לצד נתן דטנר.
בשנת 1984 הופיעה במופע "בילבי" ושם גילמה את התפקיד הראשי.
בשנת 1986 השתתפה בתוכנית הילדים המצליחה "הופה היי".
בשנת 1987 יצאו לאור הספר וקלטת השמע "ציפה היי" ובהם שירים, סיפורים ובדיחות מפי שביט. הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות "פרפר נחמד", "הצצקנים" ו"מסיבת גן".
בשנת 1989 הנחתה והשתתפה בשנית בפסטיגל לצד ספי ריבלין וחנה לסלאו.
ב-1990 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "ציפי בלי הפסקה". לצד חברה הקומיקאי ספי ריבלין.
ב-1994 הופיעה בתוכנית הטלוויזיה "הכל נשבר במשפחה" יחד עם דב רייזר.
בסוף שנת 1992 הקליטה עם נתן דטנר שלוש קלטות וידאו לילדים על פי הספרים "100 שירים ראשונים" ו"100 סיפורים ראשונים" (מבית "קלסיקלטת").
ב-1996 השתתפה בשלישית בפסטיגל.
ב-1998 העלתה עם חני נחמיאס את המופע המשותף "מותק, הילדות התחברו" שבעקבותיו שתיהן גם שיחקו בתוכנית הטלוויזיה "מותק הילדות בשבת". באותה שנה השתתפה בשתי קלטות הילדים "טמבולינה והפיסטוקים" לצד ליאור כלפון.
בחנוכה 2002 השתתפה במחזמר "צי.פי חברה מכוכב אחר".
בחנוכה 2004 השתתפה במחזמר "מאמא מיה" לצידה של שירי מימון.
בחנוכה 2005 חזרה להשתתף בפסטיגל שנקרא "פסטיגל גיבורי על".
בחנוכה 2008 השתתפה ב"מותק של פסטיבל".
בחנוכה 2013 חזרה לשתף פעולה עם חני נחמיאס והציגה פעם נוספת את הצגת הילדים "מותק, הילדות התחברו".
בפסח 2013 לקחה חלק במופע "האוצר הנעלם" שהתרחש במיני ישראל לצד דון לני-גבאי, חני נחמיאס, עודד פז ועוד.
ב-2014 שיחקה בסדרה "מיכל הקטנה והטונטונים" ששודרה בערוץ ניק ג'וניור, בתפקיד סבתא ציפי, לצד מיכל הקטנה ודקלה הדר.
בחנוכה 2017 השתתפה בשנית ב"מותק של פסטיבל". ב-2019 הופיעה בסדרה "מורובוט" לצד מאיה ורטהיימר.
בחנוכה 2019 שיחקה במחזמר "בילבי" לצידה של נלי תגר בתפקיד גברת פריסיליוס.
ב-2020 לקראת חנוכה של אותה שנה, חזרה להופיע בפסטיגל במסגרת חגיגות ה-40 למופע, שהוקלט מראש ולא בוצע באולמות מול קהל אלא צולם לאתר הפסטיגל, בעקבות מגפת הקורונה, זמן קצר לפני תחילת מתן חיסונים נגד קורונה.
ב-2022 החלה לשחק בסדרת הילדים "שקשוקה" בכאן חינוכית בתפקיד פנינה, חברה טובה של נעמי (רבקה מיכאלי).
ב-2023 העלתה ביוקיד אלבום שירים בשם "השירים הגדולים של ציפיצפונת" (ובו חלק מהשירים שלה באנימציה, לדוגמה: "כולם הלכו לג'מבו", "ציפיטפוט" ו"הייתי הילד הכי קטן בכיתה").
השירים משודרים בערוץ הכוכבים ובערוץ בייבי.
באותה שנה תשתתף בפעם השלישית במותק של פסטיבל.
ביוגרפיה > כבדרנית למבוגרים

שביט שיחקה בסרטי הקולנוע "השכונה שלנו" (1968), "הצד השני" (1968), "תעלת בלאומילך" (1969), "לופו" (1970), "התרוממות" (1970), "נחצ'ה והגנרל" (1972), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "מתנה משמיים" (1973) ו"אחד באפריל" (1989).
בשנת 1983 השתתפה בהצגה "האידיוטית" בהפקת תיאטרון "לילך".
בשנת 1984 שיחקה בסרט המערכונים "פעם אחת".
ב-1995 העלתה שביט את מופע הבידור "למבוגרים בלבד", לאחר שבמשך שנים רבות הופיעה כמעט אך ורק במופעי ילדים. המופע הצליח ובעקבותיו אף הועלה בשנת 2000 מופע נוסף שנקרא "שביט 2000".
בשנת 1998 שברה את שיא גינס בתוכניתו של דודו טופז כאשר שרה את שירו של יורם טהרלב "יש חריץ מסוכן בהור ההר", היא שברה את שיא השירה לשיר קצר וביצעה אותו ב-58 שניות.
בשנת 1998 השתתפה שביט במופע "פעמוני היובל".
בשנת 2002 השתתפה במופע למען ארגון "וראייטי". היא לקחה בו חלק עד סיומו, על אף שבמהלכו שברה את ידה לאחר שנפלה מאחת ממדרגות הבמה. מיד בסיום ההופעה פונתה לבית החולים.
ב-2005 העלתה את המופע למבוגרים "ספונג'ה והעיר הגדולה" יחד עם חני נחמיאס ועירית ענבי.
בשנת 2006, החלה להנחות את תוכנית המציאות "לרדת בגדול" בערוץ 10, בה אנשים כבדי משקל מנסים להוריד במשקל. בחירתה לתפקיד נבעה בין היתר מדיאטה שעשתה, לאחר שנים שבהן הייתה מזוהה בעצמה כאישה מלאה.
ב-2011 השתתפה כשופטת לצד ספי ריבלין ושלמה בראבא בתוכנית הבידור "הצחקת אותנו" ששודרה בערוץ 2. שנה לאחר מכן, שימשה שופטת בתוכנית הסטנדאפ "תצחיק אותי" בערוץ 24, לצד עודד מנשה.
בשנת 2013 החלה להשתתף בקומדיה "דרושה עוזרת", בבימויו של רוני מנדלסון ובהשתתפות דפנה דקל, ערן איוניר, עודד מנסטר וליאת אזר. בספטמבר אותה שנה הועלה ערב הצדעה לכבודה.
בשנת 2016 שיחקה את ורד נוימן בסדרה "אורי ואלה".
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד הראשי בגרסה הבימתית לסרט "אמי הגנרלית", לרגל שנת ה-70 למדינת ישראל.
בשנת 2019 גילמה את יהודית, ראש משפחת פשע קווקזית, בסדרה "המדובב".
בשנת 2022 שיחקה בהצגה "צניחה חופשית" בתיאטרון חיפה לצד לאורה ריבלין.
חיים אישיים

שביט הייתה נשואה למושיק פרי-פז עד פטירתו ממחלת הסרטן ב-1974.
כעבור שנה, נישאה שביט בשנית למפיק אבישי דקל. השניים הורים לשני ילדים ומתגוררים בצפון תל אביב.
בבחירות 1992 הצהירה שביט על תמיכתה בשמעון פרס בריצתו לראשות מפלגת העבודה.
פרסים והוקרה

2018 - פרס מפעל חיים מטעם ארגון אמ"י
2020 - הדלקת משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-72 למדינת ישראל
2022 - פרס מפעל חיים מהאקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה בתחום הילדים והנוער
אלבומים, תוכניות ומופעים

1968 מיני-אלבום (EP) ראשון עם השירים: "טנגו כפר סבא", "מצילתיים", "איבדתי את אמא שלי", "שיר השירים"
1968 "הלו דולי!", מחזמר ואלבום, בכיכובה של חנה מרון ובהפקה של גיורא גודיק
1968 "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ", הצגה
1968 "השכונה שלנו"
1968 "הצד השני"
1969 "תעלת בלאומילך"
1970 "התרוממות"
1970 "לופו"
1971 "ג'אמבו" (מופע)
1971 "הקוקו והסרפן"
1972 "שוקולד מנטה מסטיק – קונגרס הצחוק הציוני הראשון"
1972 "נחצ'ה והגנרל"
1973 "הבלש האמיץ שוורץ"
1973 "מתנה משמיים"
1974 "ציפי ציפי בנג בנג", שאול ביבר- עורך
1976 "טמבולינה" מופע של שירי דני קיי, בתרגום יורם טהרלב ותקליט עם אותו שם לילדים
1977 "מדוע לפיל חדק כל כך ארוך", אלבום סיפורים לילדים
1977 "קרנבל ביער", מחזמר, עם אריה מוסקונה
1979 הצגת הקסמים "ציפי קונץ"
1979 "ציפיטפוט", אלבום
1979-1980 "ציפיטפוט" תוכנית טלוויזיה לילדים
1980 ציפי שביט בהופעת אורח בתוכנית רגע עם דודלי בתפקיד המלכה אסתר בפרק רגע עם "ציפקישפורים"
1980 "פנטסיה בארץ הפלאות"
1981 "ציפי שביט והדרדסים", אלבום
1981 "החברים שלי", אלבום
1982 השתתפה בפסטיגל
1984 "פעם אחת" (סרט טלוויזיה)
1984 דיבוב דמותה של דרדסית בסדרה "הדרדסים" ותקליט "הדרדסים באים"
1985 "ציפי ולישון", אלבום
1986 "הופה היי" בתפקיד ציפי קפיץ
1988 האלבומים: "המשפחה שלי" ו"כל הדרך עם ציפי שביט" – אלבום אוסף
1989 האלבום "אני וכל המשפחה" ותפקיד אורח בסדרה "הצצקנים"
1989 "אחד באפריל" (סרט)
1989 השתתפה בפסטיגל
1990 תוכנית הטלוויזיה "ציפי בלי הפסקה", ותפקיד אורח בתוכנית הטלוויזיה "מסיבת גן"
1992 ו-1993 שלוש קלטות וידאו לילדים על פי הספר "100 שירים ראשונים" עם נתן דטנר
1994 "הכל נשבר במשפחה" יחד עם דב רייזר
1995 החליפה את דודו טופז בהנחיית "טוטו משפחתי", שעשועון משפחתי המבוסס על סקרים ומשאלים, אשר שודר בערוץ 3 בכבלים.
1995 "למבוגרים בלבד" מופע בידור למבוגרים
1996 השתתפה בפסטיגל
1998 "מותק, הילדות התחברו", מופע משותף עם חני נחמיאס ובעקבותיו גם תוכנית טלוויזיה לילדים בשם "מותק הילדות בשבת".
1998 "טמבולינה והפיסטוקים" שתי קלטות ילדים עם ליאור כלפון.
"שביט 2000". המשך לתוכנית הבידור למבוגרים בלבד
ב-2002 השתתפה בהצגה "צי.פי חברה מכוכב אחר".
ב-2004 השתתפה במחזמר "מאמא מיה".
ב-2005 השתתפה בפסטיגל.
ב-2005–2008 הופיעה בהצגת הבידור "ספונג'ה בעיר הגדולה" יחד עם חני נחמיאס ועירית ענבי.
בין השנים 2007–2010 השתתפה בסדרת הילדים "100 בתנ"ך" בערוץ לוגי בתור מנהלת בית הספר החקלאי "בראשית", שולמית.
2006-2010 מנחת התוכנית "לרדת בגדול" בערוץ 10.
השתתפה ב"הופ! מותק של פסטיבל" (עם שאר אומני ערוץ הופ!) - פסטיבל ילדים בחנוכה 2008
השתתפה בחנוכה 2009 ב"פסטיבל שירי הילדים"
ב-2010 השתתפה בסדרה "חסמבה דור 3" בתפקיד: שלומית החובשת.
בשנת 2011 החלה להופיע בהצגת הבידור "קצרות ולעניין" יחד עם חני נחמיאס ועירית ענבי.
ב-2013  עלתה הקומדיה "דרושה עוזרת" בכיכובה.
ב-2016 הופיעה בסדרה "סברי מרנן".
בשנת 2016 שיחקה את ורד נוימן בסדרה "אורי ואלה".
בשנת 2017 היא השתתפה בקליפ של השיר "קזנובה" של צמד הזמרים איב אנד ליר. הקליפ זכה לביקורות מעורבות.
בשנת 2017 השתתפה במחזמר "מותק הטרול הקסום" לצד מיכל הקטנה, מיכל ינאי ועוד.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד הראשי בגרסה הבימתית המחודשת של הקומדיה "אמי הגנרלית".
בשנת 2019 השתתפה בסדרה "המדובב" בתפקיד יהודית.
בשנת 2019 הופיעה בסדרה "מורובוט".
בשנת 2019 השתתפה במחזמר "בילבי" בתפקיד גברת פריסיליוס.
בשנת 2020 הדליקה משואה בטקס הדלקת המשואות המצולם בהר הרצל.
בשנת 2020 השתתפה בפסטיגל.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה "זאת שלי".
בשנת 2022 שיחקה בהצגה "צניחה חופשית" בתיאטרון חיפה.
הערות שוליים

↑  טלילה לוי בן-זכאי, שביבים, מעריב, 14 בינואר 1968
↑  מלכת הילדים ציפי שביט בוחרת את השירים העבריים האהובים עליה, באתר מעריב אונליין, 8 באוקטובר 2021
↑  חוה נובק, ציפי שביט בתפקיד "האידיוטית", מעריב, 1 באוגוסט 1983
↑  מלי זיידמן ובר זגה, ציפי שביט, כוכבת אינסטגרם: "מבקשים ממני לתייג ואני לא יודעת איך", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 21 באוגוסט 2019
↑  חנה קים, תומכי פרס (רשימה חלקית): דודו דותן, דודו טופז, ציפי שביט ופולי, חדשות, 9 בפברואר 1992
↑  רן בוקר, ציפי שביט תקבל פרס מפעל חיים על תרומתה לילדים ולנוער על המסך, באתר ynet, 29 בנובמבר 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2018: אורי גרוס | פרסי נבחרי השנה של פרוגי – אייקון הביצה   2019: ציפי שביט  | הבא: 2020: חנוך רוזן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312133405171  GND: 1183325444  ISNI: 0000 0000 7349 2609  SNAC: w60z749t  VIAF: 103639740   WorldCat (עם VIAF): 103639740 
ציפי שביט, 1969
אסתר

ערך זה עוסק בדמות מקראית, גיבורת מגילת אסתר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

אסתר בציור קיר בבית הכנסת בדורה אירופוס, המאה ה-3
 לידה:  הממלכה האחמנית
 פטירה:  הממלכה האחמנית
 כינוי:  הֲדַסַּה אַיֶּלֶתּ הַשַּׁחַר
 אב:  אַבִיחַיִל
 בן זוג:  זיווג ראשון דוֹדה מרדכי היהודי משנה למלך אחשוורוש זיווג שני המלך אחשוורוש
 עיסוק:  מלכה רעיה
 בתנ"ך:  מגילת אסתר
וַתְּהִי אֶסְתֵּר נֹשֵׂאת חֵן בְּעֵינֵי כָּל רֹאֶיהָ.

— מגילת אסתר, פרק ב', פסוק ט"ו
 "אסתר" (1865) מאת ג'ון אוורט מיליי
אחשוורוש והמן במשתה אסתר, יצירתו של רמברנדט משנת 1660 המוצגת כיום במוזיאון פושקין שבמוסקבה. היצירה מתארת את הרגע שבו אסתר המלכה מתוודה בפני אחשוורוש על יהדותה ומאשימה את המן במזימתו.
אֶסְתֵּר הַמַּלְכָּה (ובביטוי עברי עממי מודרני ושגוי – גם "מַלְכַּת אֶסְתֵּר" – במיוחד בהקשר של תחפושות שמציגות אותה[דרוש מקור]. שמותיה הנוספים של אסתר הם הֲדַסַּה ואַיֶּלֶתּ הַשַּׁחַר) היא דמות מקראית, גיבורת מגילת אסתר, שעל פי המסופר סיכלה את מזימתו של המן להשמיד את היהודים בממלכת פרס. היא מתוארת במגילה כאשתו של המלך אחשוורוש לאחר ושתי. על פי חז"ל, היא גם אחת משבע הנביאות שהיו בעם ישראל בתקופת המקרא.
שמה של אסתר

על פי המחקר האטימולוגי, השם "אסתר" לקוח משמה של אלת האהבה והפריון במיתולוגיה הבבלית – אִשתר, זאת בדומה לגיבור אחר של המגילה, מרדכי, ששמו לקוח משמו של האל הבבלי מרדוך. השערה נוספת היא שהשם נגזר מן המילה הפרסית סתארה (ستار‍‍ه, Stara), שמשמעותה "כוכב". רש"י מפרש כי משמעות המילה "אסתהר" היא "ירח", והרב עדין שטיינזלץ מפרש (בעקבות פירושו של רבי יעקב עמדין), כי "אסתהר" משמעותו כוכב נוגה, וכך פורש גם בתרגום שני ובילקוט שמעוני.
מגילת אסתר מזכירה גם את השם "הדסה": ”וַיְהִי אֹמֵן אֶת הֲדַסָּה הִיא אֶסְתֵּר” (אסתר, ב', ז'). במסכת מגילה מובאת ברייתא המציגה דעות שונות על כפל שמות זה:
רבי מאיר אומר: אסתר שמה, ולמה נקרא שמה הדסה? על שם הצדיקים שנקראו הדסים, וכן הוא אומר: "והוא עומד בין ההדסים". רבי יהודה אומר: הדסה שמה, ולמה נקראת שמה אסתר? על שם שהייתה מסתרת דבריה, שנאמר "אין אסתר מגדת את עמה" וגו'. רבי נחמיה אומר: הדסה שמה, ולמה נקראת אסתר? שהיו אומות העולם קורין אותה על שום אסתהר.
בפרשנות התלמודית הציע רבי יהושע בן חנניה שהשם "הדסה" – במשמעות "הדס" – קשור לצבע הפנים האידיאלי בתרבות הפרסית, ירוק, ולפיכך מרמז על יופייה. פרשנות נוספת קשרה את השם "הדסה" עם מילה שמשמעותה "מלכה", ואברהם שלום יהודה שיער שהשם "אסתר" נגזר ממילה מדית משוחזרת שפירושה "הדס".
סיפור המגילה

אסתר בת אביחיל משבט בנימין [דרושה הבהרה] גודלה על ידי מרדכי שהיה בן-דודה. התלמוד הבבלי מציין שמרדכי היה בן אחי האב. בנוסף סבור התלמוד הבבלי שכוונת הפסוק "לקחה מרדכי לו לבת", היא שלקח אותה לו לאישה, לאחר שהוריה מתו. גם התרגום היווני למגילה (א', ח') קובע שאסתר הייתה אשתו של מרדכי. כאשר חיפש המלך אחשוורוש אישה במקום ושתי, נלקחה גם אסתר אל בית המלך ונבחרה להיות המלכה מפני שנשאה חן וחסד לפניו. על פי חז"ל, לקיחה זו של אסתר הייתה "מלמעלה" ולא מרצונה. אסתר הסתירה, לבקשת מרדכי, את זהותה ואת היותה יהודיה.
כאשר המן קיבל רשות מהמלך להשמיד את היהודים, נתבקשה אסתר על ידי מרדכי לגשת אל המלך ולהתחנן להצלת היהודים. אסתר בתחילה חששה לגורלה, אך לאחר מכן היא התעשתה והחליטה לשים נפשה בכפה, ולסכן עצמה בעבור עמה. באמצעות סדרת פעולות היא מצליחה להפיל את המן מרום מעלתו ולהציל את העם היהודי מכליה. לפי חז"ל, היא גם תבעה לאחר מכן מאנשי כנסת הגדולה שייקבע החג ותיקבע המגילה לדורות, ולאחר דין ודברים קיבלה את מבוקשה.
לפני בואה של אסתר אל היכלו של המלך אחשוורוש לבקש את ביטול הגזרה של המן, שלחה אסתר בקשה אל מרדכי דרך התך, אחד מסריסי המלך: ”לֵךְ כְּנוֹס אֶת כָּל הַיְּהוּדִים הַנִּמְצְאִים בְּשׁוּשָׁן וְצוּמוּ עָלַי וְאַל תֹּאכְלוּ וְאַל תִּשְׁתּוּ שְׁלֹשֶׁת יָמִים לַיְלָה וָיוֹם, גַּם אֲנִי וְנַעֲרֹתַי אָצוּם כֵּן, וּבְכֵן אָבוֹא אֶל הַמֶּלֶךְ אֲשֶׁר לֹא כַדָּת וְכַאֲשֶׁר אָבַדְתִּי אָבָדְתִּי.” יש המקשרים לכך את תענית אסתר, הנהוגה בי"ג באדר (ערב חג הפורים), על אף שהתענית המקורית התקיימה בכלל בפסח. עם זאת, יש הטוענים כי תענית זו אינה זכר לשלושת ימי התענית בימי מרדכי ואסתר, אלא זכר לתענית היהודים בי"ג באדר, ביום שנקמו באויביהם, שכן נהגו בתקופה זאת שבעת מלחמה על כל העם להיות בצום.
במחקר

אף על פי שכיום מקובלת במחקר הדעה שהמסופר במגילה איננו היסטורי, נעשו ניסיונות לזהות את הדמויות במקורות חיצוניים למקרא. יש המזהים את אחשוורוש של מגילת אסתר עם חשיארש הראשון (מבוטא "חְשַׁיָארְשָׁה", קסרכסס ביוונית). הרודוטוס מזכיר את אמסטריס, אשתו של חשיארש, ויש שמצאו בזה דמיון-מה לאסתר. לעומתם, מקורות שונים, בעיקר יהודיים, מזהים את אחשוורוש של מגילת אסתר, דווקא עם בנו של חשיארש הראשון, ארתחששתא הראשון – כך למשל תרגום השבעים ויוסף בן מתתיהו וגם חז"ל. הדבר גם מתיישב עם המסופר בספר עזרא, פרק ז', בנוגע לסכום כסף עצום שנתן ארתחששתא הראשון לעזרא, לשיקום בית המקדש.
במדרשי האגדה

מדרשי האגדה מוספים פרטים על המסופר במגילת אסתר:
יש מחלוקת פרשנים לגבי הקשר בין אסתר לבין מרדכי היהודי. לפי חלק מהמדרשים, היה בן-דודה של אסתר שאימץ אותה כבת לאחר מות אביה ואמה. אך ישנם מדרשים אחרים אשר אומרים כי הם היו נשואים.
לפי מספר פרשנויות לאסתר היה בן מאחשוורוש. יש המזהים אותו עם המלך כורש שהצהיר על מתן הרשות ליהודים לבנות את בית המקדש. יש שאומרים שכורש היה בנו של אחשוורוש ובנה של אסתר, הוא ארתחששתא הראשון. גרסה שלישית היא כאמור, שארתחששתא הראשון הוא אחשוורוש של מגילת אסתר ולפי זה בנו דריווש השני הוא בנה של אסתר. זיהויים אלה אינם מתיישבים מבחינה כרונולוגית.
הצו שקבע חיפוש אחר אישה חדשה למלך חייב כל נערה שנבחרה על ידי הפקידים להתפקד בארמון המלך ולא דינה ודין משפחתה היה מוות.
במגילה מתוארת אסתר: ”וְהַנַּעֲרָה יְפַת תֹּאַר וְטוֹבַת מַרְאֶה”. והגמרא מרחיבה: "ארבע נשים יפיפיות היו בעולם שרה ואביגיל ורחב ואסתר". במקום אחר בגמרא מוסבר שיופייה של אסתר היה יופי פנימי: "רבי יהושע בן קרחה אמר: אסתר ירקרוקת הייתה וחוט של חסד משוך עליה".
חז"ל נחלקו לגבי גילה של אסתר בזמן הסיפור: רב טען שהייתה בת כ-40 ושמואל טען שהיא הייתה בת 80, אך לדעת הרוב היא הייתה בת 75.
לפי אחד הפירושים הבחירה של אחשוורוש באסתר הייתה עצמה בגדר נס גם משום שאסתר "ירקרוקת הייתה", כלומר בעלת עור צהוב-שחום (כשבפרס של אותה התקופה לבן היה אידיאל היופי) וכן בת כ-70, בנוסף לכך שהבחירה אפשרה מאוחר יותר את נס הצלת ישראל מהשמדה.
מהפסוק ”וַיֶּאֱהַב הַמֶּלֶךְ אֶת אֶסְתֵּר מִכָּל הַנָּשִׁים וַתִּשָּׂא חֵן וָחֶסֶד לְפָנָיו מִכָּל הַבְּתוּלֹת” למד רב: ”ביקש לטעום טעם בתולה – טעם, טעם בעולה – טעם.” עוד מספרת הגמרא על אסתר ”שהייתה עומדת מחיקו של אחשורוש וטובלת ויושבת בחיקו של מרדכי.”
מסכת מגילה מתארת דיאלוג בין אסתר לחכמים בדבר הכללת מגילת אסתר בין כתבי הקודש:
אמר רב שמואל בר יהודה:
השפעה

בתקופת גירוש ספרד, רבים מהאנוסים ראו באסתר דמות מופת ודגם לחייהם, מפני ש"בהסתירה את זהותה האמיתית בארמונו של אחשוורוש הייתה לאנוסה הראשונה".
אסתר משמשת, בתפילות ברכה שונות, חלק מנשות המופת של עם ישראל, אשר מתפללים לברכה בזכותן. כך למשל, בנוסח ה"מי שברך" הספרדי לזבד הבת מוזכרות, בנוסף לארבע האמהות, גם ”מִרְיָם הַנְּבִיאָה וַאֲבִיגַיִל, וְאֶסְתֵּר הַמַּלְכָּה בַּת אֲבִיחַיִל”.
הרב משה איסרליש טען שיום לקחיתה לאחשוורוש או מותה נקבע כצום תשעה בטבת.
ההסתדרות הציונית הדסה, שיסודה היה ביום פורים, נקראת על שמה העברי של אסתר.
ראו גם

קבר אסתר ומרדכי
בובת המן
לקריאה נוספת

עדין שטיינזלץ, ‏נשים במקרא, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, פרק י"ב - "אסתר - שליחות בהרמון", עמ' 86–91.
אדל ברלין, אסתר: מקרא לישראל, ירושלים, מאגנס, 2001.
יונתן גרוסמן, אסתר: מגילת סתרים, ירושלים: מגיד, 2013
דוד פורמן, המלכה שחשבתם שהכרתם : הסרת הלוט מעל סיפורה החבוי של אסתר, Amud Publications, 2016(הספר בקטלוג ULI)
מישאל ציון, מגילת אסתר: פירוש ישראלי חדש, הוצאת אבי חי, 2019.
ביאורים

↑  כלומר חומש, נביאים וכתובים
נמל התעופה הבין-לאומי סן דייגו

נמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו (באנגלית: San Diego International Airport), הידוע בעבר בשם Lindbergh Field, הוא נמל תעופה בינלאומי, הממוקם 4.8 ק"מ צפונית מערבית למרכז העיר סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית. הוא בבעלות ומופעל על ידי רשות התעופה האזורית של מחוז סן דייגו. שדה התעופה משתרע על פני 663 דונם של קרקע.
נמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו הוא שדה התעופה השני העמוס ביותר בעולם עם מסלול יחיד. גישת הנחיתה של שדה התעופה ידועה בסמיכותה לגורדי השחקים של מרכז העיר סן דייגו, ולעיתים עשויה להתברר כקשה לנחיתה לטייסים. אזור הנחיתה קצר יחסית לשימוש, זווית הירידה התלולה מעל פסגה של Bankers Hill, וזרמי רוח משתנים רגע לפני הנחיתה.
היסטוריה

נמל התעופה היה נמל התעופה הראשון עם אישור פדרלי ששירת את כל סוגי המטוסים, כולל מטוסים ימיים. הטרמינל המקורי היה בצד הצפון-מזרחי של השדה, על כביש פסיפיק. נמל התעופה קיבל מעמד של שדה תעופה בינלאומי בשנת 1934. באפריל 1937 הופעל בסיס של משמר החופים של ארצות הברית ליד נמל התעופה.
חיל האוויר של צבא ארצות הברית השתלט על השדה ב-1942, שיפר אותו לטיפול במפציצים הכבדים המיוצרים באזור. שני מחנות הוקמו בשדה התעופה במהלך מלחמת העולם השנייה ונקראו מחנה קונסר ומחנה סהרה.
פסיפיק סאות'ווסט איירליינס הקימה את המטה שלה בסן דייגו והחלה את השירות בלינדברג פילד בשנת 1949. מדריך חברות התעופה הרשמי של אפריל 1957 מציג 42 טיסות ביום. טיסות ללא הפסקה לשיקגו החלו ב-1962 ולניו יורק ב-1967.
תוכנית ההרחבה והשיפור של נמל התעופה הבינלאומי בסן דייגו עבור טרמינל 2 כונתה "הבנייה הירוקה". התוספות כללו 10 שערים בצד המערבי של טרמינל 2 מערב, כביש דו-מפלסי המפריד בין נוסעים מגיעים ויוצאים, נתיבי אבטחה נוספים ועוד. הוא הושלם ב-13 באוגוסט 2013 ועלותו הייתה כ-900 מיליון דולר.
מתקן הגירה ומכס חדש בטרמינל 2 מערב החל להיבנות בשנת 2017. בנייתו הושלמה ביוני 2018 וגודלו כמעט פי חמישה מקודמו. לפני השלמתו, שערים 20, 21 ו-22 בטרמינל 2 מזרח טיפלו בכניסות בינלאומיות. כניסות אלו מטופלות כעת בשערים 47, 48, 49, 50 ו-51 בטרמינל 2 מערב. בניית המתקן החדש נבעה מהעלייה החדה בנסיעות הבינלאומיות בשדה התעופה. כניסות בינלאומיות גדלו מ-50,000 נוסעים בשנה ב-1990 ליותר מ-400,000 בשנה ב-2017.
נמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו ממשיך בתוכנית שיפוץ, החל משחזור טרמינל 1. עבודה זו צפויה להסתיים עד 2026. מספר השערים יגדל מ-19 שערים בטרמינל 1 הישן ל-30 שערים בטרמינל 1 החדש. חלקים נוספים בתוכנית השיפוץ כוללים מבנה חניה בן 7,500 מקומות, כביש חדש דו-מפלסי מול טרמינל 1 החדש וכביש כניסה חדש. שינויים נוספים מתוכננים בשנים מאוחרות יותר בטרמינל 2, מה שיגדיל את מספר השערים הכולל בנמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו ל-61. השלמת השינויים הללו לא צפויה עד 2035.
היסטוריה > טרמינלים

לנמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו יש שני טרמינלים ו-51 שערים:
לטרמינל 1 יש שני מתחמים (מזרח ומערב) ו-19 שערים. לטרמינל 2 יש שני מתחמים (מזרח ומערב), 32 שערים ושלושה טרקלינים.
הערות שוליים

↑  San Diego Int'l Airport will dig up the runway every night for a year, San Diego Union-Tribune, ‏20 בנובמבר 2017 (באנגלית אמריקאית)
↑  What's in the San Diego International Airport's $3 billion redevelopment plan?, San Diego Union-Tribune, ‏11 ביולי 2018 (באנגלית אמריקאית)
↑  Harro Ranter, ASN Aircraft accident Ford 5-AT-B Tri-Motor NC9636 San Diego Airport, CA (SAN), aviation-safety.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2002125501  VIAF: 140916722   WorldCat (עם VIAF): 140916722
מכבי חיפה (כדורגל)

מכבי חיפה הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר חיפה המשחק בליגת העל הישראלית. המועדון הוקם בשנת 1913, והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר בליגה הבכירה בארץ ישראל (השתתף בעונת הבכורה 1931/1932). החל משנת 1992 הוא מנוהל על ידי איש העסקים יעקב שחר, שמכהן כנשיא המועדון. המועדון כולל גם קבוצות נוער, נערים וילדים ובתי ספר לכדורגל.
צבע התלבושת הביתית הקבועה של המועדון הוא ירוק, ולאורך השנים שולב בה גם הצבע הלבן. החל משנת 1955 ועד 2014 ערכה הקבוצה את משחקי הבית שלה באצטדיון קריית אליעזר. החל מעונת 2014/2015 משחקת הקבוצה באצטדיון סמי עופר.
ברוב התארים שלו זכה המועדון החל משנות השמונים של המאה ה-20, והוא הפך לאחד מהמובילים בכדורגל הישראלי. המועדון זכה לאורך שנותיו ב-15 אליפויות ישראל, בשישה גביעי מדינה, בחמישה גביעי טוטו ובארבעה גביעי אלוף האלופים. כמו כן, הוא הגיע להישגים רבים במפעלים האירופיים: הוא המועדון הישראלי הראשון בתולדות הכדורגל הישראלי שהעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות (בעונת 2002/2003), הראשון שהעפיל בפעם השנייה לשלב זה של המפעל (בעונת 2009/2010) והיחיד שהעפיל שלוש פעמים (פעם נוספת ב-2022/2023). בנוסף, הוא המועדון היחיד שהעפיל לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע (בעונת 1998/1999). המועדון חבר שותף בארגון המועדונים האירופיים.
היסטוריה > הרכישה על ידי שחר: החל משנת 1992

ב-1992 נמכרה מחלקת הכדורגל של מכבי חיפה מידי אגודת מכבי חיפה לידיים פרטיות, איש העסקים יעקב שחר, שהיה הספונסר שלה מאמצע שנות השמונים. שחר, שמכהן עד היום כנשיא המועדון, העניק לקבוצה גב מנהלתי וכלכלי, והחיל על המועדון סטנדרטי עבודה אירופאים.
התואר הראשון בתקופת שחר הושג ב-1993 כאשר מכבי חיפה זכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון 1:0 על מכבי תל אביב משער של ראובן עטר במשחק הגמר. בעקבות הזכייה, העפילה הקבוצה לטורניר גביע אירופה למחזיקות גביע. במסגרת הטורניר של עונת 1993/1994 ניצחה הקבוצה את טורפדו מוסקבה ואת פארמה, אך הודחה נגד האחרונה בדו-קרב פנדלים. תחת הדרכתו של גיורא שפיגל זכתה הקבוצה באליפות ללא הפסד ליגה (הישג שלא שוחזר מאז), תוך צבירת 95 נקודות (מתוך 117 אפשריות) וכיבוש 97 שערים. אחד המשחקים הזכורים באותה עונה הוא הניצחון 0:5 על מכבי תל אביב במשחק העונה. באותה עונה שברה הקבוצה שיאים ישראלים רבים: 28 ניצחונות בעונה, 46 משחקי ליגה רצופים ללא הפסד (מ-1993 עד 1995), הפרש שערים של 70+ ו-81% אחוזי הצלחה בליגה. סגל הקבוצה כלל אז את השוער רפי כהן; את שחקני ההגנה מרקו בלבול, משה גלאם, אלון חרזי, רומן פץ, איתן אהרוני ואריק בנדו; בקישור את אייל ברקוביץ' (שזכה בתואר "שחקן העונה"), רוני לוי, ראובן עטר, סרגיי קנדאורוב ואלון חזן; ובהתקפה את אלון מזרחי (שזכה בתואר מלך השערים עם 28 כיבושים), איוון גצקו ושי הולצמן. בעקבות הזכייה נכתב שיר האליפות "ירוק בעיניים" המזוהה עם הקבוצה לאורך שנים. קבוצה זו נבחרה לקבוצת היובל בסקר שערך ערוץ הספורט.
בעונת 1994/1995 עזבו מזרחי ועטר את מכבי חיפה, ובמקומם הגיעו חיים רביבו ועופר שטרית. הקבוצה הציגה אמנם כדורגל אטרקטיבי אך הפסידה את האליפות למכבי תל אביב. בסוף אותה עונה היא ניצחה את הפועל חיפה 2:0 וזכתה בגביע המדינה הרביעי בתולדותיה.
היסטוריה > הרכישה על ידי שחר: החל משנת 1992 > שבע השנים השחונות: 1995–2001

לאחר הזכייה בגביע בשנת 1995, נכנסה מכבי חיפה לתקופה בת שבע שנים ללא זכייה בתואר האליפות, בהן רוב כוכביה נמכרו לאירופה. בשנת 1998 פוטר גיורא שפיגל בעקבות עונה בינונית של הקבוצה ולאחר תבוסה ביתית 0–4 מול הפועל כפר סבא. מחליפו של שפיגל היה דניאל בריילובסקי. תחת הדרכתו של בריילובסקי זכתה הקבוצה בגביע המדינה ב-1998 (לאחר ניצחון 2–0 בהארכה על הפועל ירושלים). בסוף העונה הצטרף לקבוצה יוסי בניון, שסומן ככוכב העתיד של הכדורגל הישראלי, כאשר בעלי מכבי חיפה יעקב שחר ובעלי הפועל באר שבע אלי ז'ינו סיכמו על חלוקה ברווחים כאשר בניון יושבח ויימכר לקבוצה אירופאית.
בעונת 1998/1999 מונה דושאן אוהרין למנג'ר הקבוצה. אוהרין הוביל את מכבי חיפה, בצוותא עם בריילובסקי, לרבע גמר גביע המחזיקות לאחר ניצחונות מרשימים על הקבוצות פריז סן-ז'רמן וריד, וזאת כשהיא מתבססת בעיקרה על שחקנים ישראלים צעירים יחסית כיוסי בניון שהגיע מהפועל באר שבע, יניב קטן, אלירן אלקיים וניר דוידוביץ' לצד ישראלים מנוסים מעט יותר כאלון מזרחי ואדורם קייסי ושחקנים זרים שלא תרמו תרומה בולטת כאיברהים דורו ורדובן הרומטקו. בשנה זאת, נפצע שוער המשנה של הקבוצה יהודה בוארון בתאונת דרכים קשה. לאחר כמה חודשים של תרדמת התעורר בוארון, ולאחר הליך שיקום היה ברור שלא יוכל לחזור למשחק פעיל.
בעונת 1999/2000 מונה אלי כהן למאמן והובאו שחקני רכש זרים דוגמת סרגיי קלשצ'נקו, רדוסלב מיכאלסקי, ריימונדס ז'וטאוטאס ויז'י בז'צ'ק. בעונה זו השיגה הקבוצה ניצחונות מרשימים בתוצאות גבוהות (5–2 נגד הפועל פתח תקווה ו-7–0 נגד עירוני ראשון לציון ומכבי נתניה) והקבוצה כבשה 86 שערים. ברם, לקראת סוף העונה החלה הקבוצה להפסיד במשחקים קריטיים. כהן התפטר ופינה מקומו לעוזרו, שחקן העבר, רוני לוי. את העונה סיימה הקבוצה ללא תואר, במקום השני, אחרי הפועל תל אביב שזכתה בדאבל.