stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלינור אוסטרום
מחקריה

עבודתו המוקדמת של אוסטרום הדגישה את תפקידה של בחירה ציבורית בחלטות המשפיעות על ייצור מוצרים ושירותים ציבוריים. בין עבודותיה המוכרות יותר בתחום זה ניתן למנות את המחקר על הביזור של תפקידי המשטרה באינדיאנפוליס. היא מצאה שהטיפול במשאבים משותפים צריך להיות משימה מרובת משתתפים, מאורגנת מהיסוד ומעוצבת על פי הנורמות התרבותיות. היא צריכה להיות מנוהלת בדיון פנים אל פנים, ולהתבסס על אמון. אוסטרום נהגה להשתמש בתורת המשחקים כדי לנסות לחזות את התנהגותם של אנשים המתמודדים עם משאבים מוגבלים. בסדנתה לתיאוריה פוליטית וניתוח מדיניות באוניברסיטת אינדיאנה, שהוקמה עם בעלה וינסנט, בשנת 1973, קיבלו הסטודנטים שלה "מניות" במשאב לאומי. וכאשר הם פשוט דנו במה עליהם לעשות איתו באופן משותף, לפני ביצוע ההחלטה, שיעור התשואה מ"השקעות" שלהם הוכפל יותר מפי שניים. עבודתה המאוחרת והמפורסמת יותר התמקדה באופן שבו בני אדם מנהלים מערכות אקולוגיות, כדי לשמור על תשואות משאבים בנות קיימא לטווח הארוך. משאבים שותפים הכוללים יערות, דגה, שדות נפט, שטחי מרעה ומערכות השקיה. היא ערכה את מחקרי השטח שלה על ניהול מרעה על ידי תושבים מקומיים באפריקה וניהול מערכות השקיה בכפרים במערב נפאל. עבודתה בחנה כיצד חברות פיתחו הסדרים מוסדיים מגוונים לניהול משאבי טבע, והימנעות מקריסת מערכות אקולוגיות במקרים רבים, אף על פי שחלק מההסדרים לא הצליחו למנוע מיצוי משאבים. עבודתה הדגישה את האופי הרב-גוני של האינטראקציה האנושית עם מערכות אקולוגיות.
הסדנה לתיאוריה פוליטית וניתוח מדיניות שהקימה שאפה לשתף חוקרים ממגוון תחומים בכלכלה, מדע המדינה ותחומים אחרים, כדי לשתף פעולה ולנסות להבין כיצד הסדרים מוסדיים במערך מגוון של מסגרות פוליטיות, אקולוגיות, וכלכליות חברתיות השפיעו על ההתנהגות והתוצאות של מושא המחקר. המטרה לא הייתה לטוס ברחבי העולם לאסוף נתונים, אלא ליצור רשת חוקרים המתגוררים באזורים מסוימים בעולם, והיו בעלי עניין וידע ובמדיניות ניהול מערכות אקולוגיות, דוגמת יערות, שערכו את המחקרים.
אוסטרום זיהתה שמונה עקרונות של תכנון וניהול משאבים משותפים באופן מקומי ויציב:
הגדרה ברורה של תוכן המשאב המשותף, והדרה אפקטיבית של גורמים חיצוניים שאינם זכאים לו;
הקצאת המשאבים המשותפים באופן מותאם לתנאים המקומיים;
הסדרים לקבלת החלטות קולקטיבית, המאפשרים לרוב משתמשי המשאבים להשתתף בתהליך קבלת ההחלטות;
פיקוח יעיל, על ידי זיהוי האחראים למשאבים;
יישום סנקציות מדורגות למפרים את כללי הקהילה;
מנגנונים זולים של פתרון סכסוכים וגישה נוחה אליהם;
הגדרה עצמית של הקהילה, המוכרת על ידי רשויות ברמה הגבוהה ביותר;
במקרים בהם המשאבים המשותפים הם גדולים, ארגון בצורת שכבות מרובות של ארגונים קשורים, עם ניהול מקומי ברמת הבסיס.
פרסים והוקרה

בשנת 1998 הוענק לאוסטרום פרס פרנק זיידמן לכלכלה פוליטית.
בשנת 1999 הייתה האישה הראשונה שקיבלה את פרס הנורווגי על שם ג'והן סקיט במדעי המדינה.
בשנת 2004 הוענק לה פרס ג'ון ג'יי קרטי מהאקדמיה הלאומית למדעים,
בשנת 2005 קיבלה את פרס ג'יימס מדיסון מהאגודה האמריקאית למדעי המדינה.
בשנת 2008 היא הפכה לאישה הראשונה שקיבלה את פרס ויליאם רייקר במדע המדינה; ובשנה שלאחר מכן קיבלה את פרס המחקר למעורבות אזרחית מטעם מכללת ג'ונתן לאזרחות ושירות ציבורי באוניברסיטת טופץ.
בשנת 2008 הוענק לה תואר דוקטור כבוד מהאוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה.
בשנת 2012 הייתה בין 100 האנשים בעלי ההשפעה הרבה ביותר של הטיים.
פרסים והוקרה > הזכייה בפרס נובל

ב-2009 אוסטרום הפכה לאישה הראשונה שזכתה בפרס נובל לכלכלה. היא התחלקה בפרס עם אוליבר ויליאמסון שקיבל את הפרס עבור מחקרים בתחומים אחרים. האקדמיה המלכותית השוודית למדעים ציינה את תרומתה לממשל כלכלי ואת מחקריה שהוכיחו שרכוש ציבורי יכול להיות מנוהל בהצלחה על ידי הקבוצות המשתמשות בו במקום על ידי המדינה או באמצעות הפרטה. טיעוניה אלה אתגרו את העמדות הקונבנציונליות בתחום.
כפי שעשתה בפעמים קודמות בהן זכתה בפרסים כספיים, גם הפעם אוסטרום תרמה את כספי הפרס לסדנה בתחום עבודתה אותה היא ייסדה בתחילת דרכה באוניברסיטת אינדיאנה.
הערות שוליים

↑  "No Panaceas! Elinor Ostrom Talks with Fran Korten". Shareable (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-09-01. נבדק ב-2018-09-01.
↑  "Elinor Ostrom and the Future of Economics". Harvard Business Review. 2009-10-13. נבדק ב-2018-09-01.
↑  גל אלון, הקולקטיב עוד כאן, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2009
↑  יוסי דהאן, הטרגדיה של הסברים פשטניים, באתר "העוקץ", 12 באוקטובר 2009
↑  William C. Mitchell. "Virginia, Rochester, and Bloomington: Twenty-Five Years of Public Choice and Political Science", Public Choice, 56 (1988), 101–119.
↑  Honorary Doctors - NTNU, www.ntnu.edu
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • גולדין (2023) • אג'מולו, ג'ונסון, רובינסון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266249205171  PLWABN: 9810617600305606  BIBSYS: 90185867  BNE: XX5345821  BnF: cb12895732f (data)  CANTIC: a11443108  CiNii: DA01117386  dblp: 84/11375  GND: 121145107  ICCU: CFIV015487  ISNI: 0000 0001 0921 3780  LCCN: n80001519  LNB: 000249362  MGP: 245344  NDL: 001121570  NKC: vse2006371969  NLA: 35402759  NLG: 187790  NLK: KAC201004487  NTA: 069165882  RERO: 02-A003661037  SELIBR: 258025  SNAC: w63f851s  SUDOC: 085723193  Trove: 940297  VIAF: 85285664   WorldCat (עם VIAF): 85285664
מוזיאון אילנה גור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 כתובת:  מזל דגים 4, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  אילנה גור
 מייסדים:  אילנה גור
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1995
 תאריך פתיחה רשמי:  1995 
 קואורדינטות:  32°03′12″N 34°45′05″E﻿ / ﻿32.0533°N 34.7513°E﻿ / 32.0533; 34.7513
 http://www.ilanagoormuseum.org
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) מוזיאון אילנה גור(למפת יפו רגילה) מוזיאון אילנה גור(למפת גוש דן רגילה) מוזיאון אילנה גור(למפת גוש דן מוגדלת) מוזיאון אילנה גור  he מוזיאון אילנה גורhe מוזיאון אילנה גורמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוזיאון אילנה גור הוא מוזיאון לאמנות השוכן ביפו העתיקה. המוזיאון נוסד בשנת 1995 על ידי האומנית, המעצבת, והפסלת אילנה גור. המוזיאון מורכב מעבודותיה של גור לצד אוסף אמנות של מעל 500 יצירות, של אומנים בינלאומיים לצד ישראלים ומכל סוגי האמנויות. המוזיאון משמש גם כביתה הפרטי של גור אשר פתוח למבקרים ובכך מהווה חוויה היסטורית, אמנותית, ופונקציונליות ביתית ייחודית.
מטרת המוזיאון להתפתח לעבר שיח אומנותי בינתחומי ולקרב את הקהל לאומנות ישראלית-עכשווית.
היסטוריה

מבנה המוזיאון הוקם כחאן היהודי הראשון בשנת 1742, על ידי הגביר יעקב זונאנה. שימושו המקורי של המבנה היה כבית הארחה לעולי רגל אשר הגיעו דרך הים ועצרו במקום מספר ימים לפני שהמשיכו בדרכם לירושלים. למבנה שלוש קומות. קירותיו המסיביים תואמים לאדריכלות האופיינית של התקופה, ולפונקציה שלשמה הוא נועד: מעבר להיותו תחנת ביניים עבור העולים הוא שימש גם כמקלט מפני שודדים שהסתובבו מחוץ לחומות העיר העתיקה. במחצית השנייה של המאה ה-19 שימש המבנה כבית חרושת לייצור סבונים ותמרוקים על בסיס שמן זית, שנוהל על ידי משפחה מוסלמית מבוססת.
לאחר מלחמת העצמאות שוכנו ביפו העתיקה עולים חדשים מארצות הבלקן. במבנה התגוררו עולים בתנאי תברואה קשים, ללא אספקה סדירה של חשמל ומים. משנת 1949 שימש המבנה בחלקו גם כבית כנסת לקהילת יהודי לוב.
בשנות השבעים משכה אליה יפו העתיקה אמנים רבים שהחליטו להשתכן באזור ולפתוח בו גלריות קטנות וייחודיות. גם אילנה גור הגיעה לאזור, ובשנת 1983 רכשה חלק קטן מהמבנה שישמש אותה בעת ההיא כדירה פרטית הצופה לים התיכון. בתחילת שנות ה - 90 החליטה גור לפתוח מוזיאון פרטי שבו תוכל להציג את יצירותיה ואת אוסף האמנות העצום אשר באמתחתה. גור רכשה את המבנה כולו והחלה בעבודות השחזור והשיפוץ, שארכו כשלוש שנים, תוך שמירה על סגנונו האדריכלי של הבית. המבנה היה נטוש עזוב ומוזנח, ואף היה צורך לקדוח חור בקיר על מנת להיכנס פנימה בפעם הראשונה בגלל שלא הייתה דלת כניסה. משנסתיימו העבודות נפתח המבנה כמוזיאון פרטי בשנת 1995.
אוספים

אוספי המוזיאון מכילים למעלה מ-500 יצירות של אמנות ישראלית, בינלאומית ואתנית לצד עבודותיה של האמנית אילנה גור. יצירות האמנות במוזיאון כוללות: ציור, פיסול, וידאו-ארט, אמנות שבטית, עתיקות, רישום, פריטי עיצוב וחפצים שימושיים. העבודות נרכשו במהלך מסעותיה של גור בארץ ובעולם. מסעות אלו התפרסו במשך חמישה עשורים ותוצאתם היא אסופה אקלקטית, אך בעלת מספר מאפיינים דומים, דוגמת: עיסוק בנושאי נשיות ואימהות, דיוקנאות ואמנות שימושית. לצד יצירות עכשוויות של אמנים ישראליים וותיקים וצעירים, במוזיאון מוצג אוסף עשיר של אומנות אתנית שמקורה בעיקר מיבשת אפריקה ומדרום אמריקה. על אף האקלקטיות לכל אחד מחללי המוזיאון אופי מיוחד משלו. בכל חדר ממוקמות יצירות ממקומות ומזמנים שונים. כל יצירה בעלת תוכן אחר ומאחוריה מסתתר סיפור עצמאי. ייחודו של המוזיאון נובע מההקשרים המיוצרים על ידי האמנית, הן ברמה הנושאית והן ברמה הוויזואלית.
המוזיאון מכיל שלוש קומות בנוסף לקומת חנות המוזיאון, אשר בכל קומה טמונים חללים המכילים כל אחד שפע רעיוני וויזואלי השונה מהאחר. בקומת הגג, מתפרס גן פסלים עם נוף פנורמי על תל אביב-יפו והים התיכון.
חללי המוזיאון > החלל המרכזי

החלל המרכזי הוא תחנה ראשונה בסיור הנערך במוזיאון ואזור קבלת פני הבאים בשעריו. הוא חושף בצורה מעניינת מדיומים שונים של אמנות החל מ"סדרת האדמה" של אילנה גור שעשויה כלי עבודה חלודים ומחרשות ישנות, דרך אמנות קינטית של יעקב אגם, וידאו ארט של מיכל קול, פסלים של אמנים בינלאומיים כקושידה ושל אמנים ישראליים מוערכים כאורי ליפשיץ. מסביב לחלל מסודרים רהיטים שהובאו על ידי אילנה גור ממצרים, אשר שמשו בעבר כמחרשות ועתה הם קיבלו פונקציה וחיים חדשים. גובהה המרשים של התקרה בחלל המרכזי מעניק למבקר תמונת מבט רחבה ואפשרות ספיגה של חוויה אמנותית, אדריכלית ותרבותית כאחד.
חללי המוזיאון > האוסף האתני

החלל האפריקאי כולל אוסף אקלקטי של פריטים פונקציונליים מקוריים שהיו שייכים בעבר לבני שבטים אפריקאים קדומים ושימשו אותם לפעולות בחיי היום יום, כגון מיטות ילודה, כיסא מנהיג וקערות אוכל. לצידם כולל האוסף מגוון מסכות, פסלים וכלים שבאמצעותם נערכו טקסים פולחניים. האוסף נאסף על ידי אילנה גור במהלך ביקוריה באפריקה. רוב הפריטים המוצגים בחלל האפריקאי עשויים עץ מגולף – החומר הזמין ביותר שהיה לשבטים אשר חיו בטבע, לצד שימוש ברפיות, חבלים, חרוזים, צדפים וקליפות של פירות.
חללי המוזיאון > החדר הנוצרי

חדר נצרות הוא חלל קטן הכולל אוסף ואותנטי של צלבים ופסלונים בגדלים שונים לצד שרידים מקודשים, שאספה אילנה גור במהלך מסעותיה בעולם שלדעתה מהווים מעיין עדות אילמת לכבוד והערכה לדת האחרת. רוב העבודות המוצגות בחדר מתוארכות לתחילת המאה ועשויות מעץ זית, אותו העץ שעליו על פי האמונה הנוצרית נצלב ישו. יצירות אלו משתלבות עם יצירות אחרות של אילנה גור ואמנים ישראלים אחרים כגון יגאל תומרקין ונעמי מרקל, המאופיינות במראה ואיקונוגרפיה נוצרית ויחד יוצרים תמהיל אחיד והומוגני לכלל המוצג בחלל. ספרייה ע"ש ד"ר יוסף ספיר ז"ל
הספרייה שבמוזיאון אילנה גור הממוקמת בקומה השנייה של המבנה היא ספרייה פעילה המציעה ספרות עברית ולועזית בנושאי ארץ ישראל, תרבות ואמנות. ספרייה זו מוקדשת לזכר סבה של גור, ד"ר יוסף ספיר שהיה ציוני נלהב, גינקולוג, צייר ופסל. בחלל מאורגנים ציורים, פסלים וצילומים נדירים ומקוריים שחלקם נעשו על ידי ד"ר ספיר והם נשתמרו על ידי גור באדיקות רבה. הספרייה מהווה תיעוד לפרקים משמעותיים באילן היוחסין של אילנה גור השוזרים את סיפור המשפחה עם סיפורו של היישוב היהודי טרום הקמת מדינת ישראל.
חללי המוזיאון > חדר פיסול

חדר פיסול נקרא על שם אוסף אמנות בממדים קטנים, המאורגן במרכז החלל על גבי סטנדים נפרדים. חדר זה נחשב לחלל המרשים ביותר במוזיאון בשל שילוב עבודות של אילנה גור לצד אמנים בינלאומיים כדייגו ג'אקומטי, הנרי מור, אלכסנדר ארכיפנקו ואמנים ישראליים כיצחק דנציגר, עוזי קצב ואורי ליפשיץ. התקרה המחוררת שמעל משלימה את ייחודיות החלל ומהווה אחד מהאלמנטים האדריכליים המרתקים שהמבנה המתוארך למאה ה-18 מציע. תקרת האמפורות נעשתה בטכניקת "כוורת" שבתוכה אוחסנו אמפורות (כדי חרס שמקורם ביוון העתיקה) כדי לתמוך במשקלה ולבודד מפני חום וקור. עתה טקסטורת התחרה שלהן חוברת למראה האמנותי הכולל של החלל. חדר המיניאטורות צופה לים ולנמל יפו העתיקה, לאזור בו נמצאו אלפי אמפורות אשר שימשו במאות הקודמות לבניית תקרות בשיטת הכוורת. בדרך זו נוצר קשר רעיוני בין המקום שבו המבקרים במוזיאון ניצבים לנוף בו הם צופים.
חללי המוזיאון > חדר נזירים

מוקדש ליצירה "הבוקר שאחרי" בה מוצגים פריטים שונים על גבי שני שולחנות נזירים מקוריים.
חללי המוזיאון > גן הפסלים

בקצה מבנה המוזיאון שוכן גן הפסלים. הוא מוקף בנוף עוצר נשימה של קו החוף של תל אביב, הנחשב לאחד הנופים הקסומים של ישראל. בגן, פסלים גדולי ממדים שנעשו על ידי אמנים שונים ביניהם, דוד זדנלוביץ – "דיוקן ז'אק ליפשיץ", ריצ'רד סטנקביץ ואילנה גור. הגן מציע אזורי ישיבה נוחים לצידם של עצי זית ושאר פירות ופרחים אופייניים לישראל, כמו גם כיסאות ושולחנות נגרים אותנטיים ששימשו בתי ספר יסודיים לפני שהגיעו לידיה של גור.
אלו מאפשרים למבקרים להתענג על השקט והרוגע המהפנטים ששורים בגן ייחודי זה וליהנות מרגע של אתנחתא. כשמו, הגן כולל פסלים בגדלים ובצורות שונות, חלקם עשויים ברונזה, חלקם מחלקי מתכת ישנים, מורגים, מחרשות ואפילו אבני ריחיים שאורגנו זה לצד זה בקפידה. לרוב הפסלים זיקה ישירה עם הטבע וזו הסיבה שהם נבחרו להיות מוצבים דווקא בגן הפסלים.
חדר המטבח במוזיאון אילנה גור
חלל פיסול
"עירום כורע", פרנסיסקו סונייגה
שם לידה

שם לידה הוא שם מלא, שם פרטי או שם משפחה שניתן לתינוק, למשל בטבילה לנצרות או בברית המילה.
פעמים רבות שם הלידה ממשיך להתקיים כשמו של האדם במהלך חייו. עשויים להיות שינויים בשם, כגון שם אמצעי מאוחר, כינוי חיבה או שינויים אשר נובעים משינוי במעמד ההורי (עקב גירושים או אימוץ על ידי הורים אחרים). בקרב נשים נפוץ שינוי שם המשפחה עם הנישואים לשם משפחתו של הבעל, ויש המשנות לשם משפחה כפול, המורכב משם הנעורים ומשם המשפחה של בן הזוג. לעיתים גם גברים נוהגים כך בנישואיהם. לעיתים אדם מחליף את שמו בעקבות הגירה, כדי להתאים את שמו לתרבות מקום המגורים החדש. בישראל רבים עברתו את שמם הפרטי או את שם משפחתם, כלומר החליפו שם לועזי לשם עברי.
בישראל מוסדר מתן שם לידה בחוק השמות.
המושג "שם נעורים" מציין שם משפחה של אדם לפני שהוחלף (לדוגמה בשל נישואין), וזהו בדרך כלל גם שם הלידה.
הערות שוליים

↑  חוק השמות, התשט"ז-1956, באתר כנסת ישראל
אוגו לגראן

אוגו לגראן (בצרפתית: Ugo Legrand; נולד ב-22 בינואר 1989) הוא ג'ודוקא עבר צרפתי, מדליסט ארד אולימפי מאולימפיאדת לונדון 2012 בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג. לגראן מחזיק גם בשתי מדליות מאליפויות עולם ושלוש מדליות מאליפויות אירופה.
קריירה

באפריל 2010 זכה לגראן במדליה המשמעותית הראשונה שלו באליפות אירופה שנערכה בווינה, מדליית ארד לאחר שניצח את זאזה קדאלשווילי הגיאורגי. בספטמבר של אותה שנה הוא התחרה באליפות העולם וסיים במקום השביעי. באליפות העולם 2011 שנערכה בפריז, זכה לגראן במדליית ארד לאחר שניצח את רינת איברגימוב מקזחסטן.
באפריל 2012 זכה במדליית זהב באליפות אירופה לאחר שגבר על וולודימיר סורוקה מאוקראינה. ב-30 ביולי התחרה לגראן באולימפיאדת לונדון וזכה במדליית הארד לאחר שניצח את ואנג גי-צ'ון הקוריאני בקרב על המדליה.
באליפות העולם 2013 הגיע לגראן עד לגמר, שם הפסיד לשוהיי אונו היפני וזכה במדליית הכסף. בשנת 2014, הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה אשר נערכה במונפלייה שבצרפת לאחר שניצח בחצי הגמר את רוק דראקשיץ' הסלובני והפסיד בגמר לדקס אלמונט ההולנדי.
באוקטובר 2015, בגיל 26, הודיע לגראן על פרישה מג'ודו תחרותי.
פרסים

מקור:
המשחקים האולימפיים:
אליפות העולם:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  "אוגו לגראן, מדליסט מאולימפיאדת 2012, פורש", 8 באוקטובר 2015,‏ Ouest-France (בצרפתית)
גנאדי טומילוביץ'

גנאדי אנטולייביץ' טומילוביץ' (ברוסית: Геннадий Анатольевич Тумилович; נולד ב-3 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

טומילוביץ' התחיל את בקבוצת הכדורגל דינמו ברסט ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה וכעבור שנה חתם בדינמו מינסק מליגת העל הסובייטית. בשנתו השנייה, בלארוס הפכה למדינה עצמאית וכתוצאה מכך הוקמה ליגת העל הבלארוסית, וטומילוביץ' הצטרף לבלארוס מינסק בהשאלה וכעבור שנה חזר לקבוצה הבכירה.
בשנת 1996 חתם טומילוביץ' במטאלורג קרסנויארסק מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, ממנה עבר אחרי שנה לזאריה לנינסק-קוזנצקי. ב-1998 חתם בז'מצ'וז'ינה סוצ'י.
במהלך עונת 1999/2000 חתם בעירוני ראשון לציון מליגת העל. ב-12 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להפועל פתח תקווה.
בקיץ 2000 חזר טומילוביץ' לרוסיה וחתם בדינמו מוסקבה, ממנה עבר לרוסטסלמאש.
בשנת 2003 חתם טומילוביץ' ברויאל אנטוורפן וכעבור שנה שב לרוסיה כאשר חתם בלוץ'-אנרג'יה ולדיווסטוק.
בשנת 2007 חזר טומילוביץ' לדינמו מינסק בה סיים את הקריירה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, טומילוביץ' השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 עם נבחרת ברית המועצות. ב-7 ביוני 1998, טומילוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 0-5 נגד ליטא. לזכותו של טומילוביץ' 32 הופעות בנבחרת.
תארים

ליגת העל הבלארוסית: 1993/1994, 1994/1995
הכדורגלן הבלארוסי של השנה: 2001
שנות ה-40 של המאה ה-19

משמאל למעלה, עם כיוון השעון: מלחמת ארצות הברית–מקסיקו הובילה להתפשטות האמריקנית אל עבר מערב ארצות הברית, והובילה ליצירתם של טריטוריות חדשות (אשר בסופו של דבר הפכו למדינות) כמו טקסס וקליפורניה; הסכם ואיטנגי בשנת 1840 הוביל להקמתה של ניו זילנד כמושבה בריטית, בצעד אשר סימן את כוחה הגובר של בריטניה וההתרחבות הבריטית אל עבר אזורים חדשים בעולם, ובמיוחד באזור העולם החדש; האלקה הגדולה נכחדה ; מלחמת האופיום הראשונה הובילה לכך שאירופה חתרה להשתלט על נמלי סין, מכיוון שהמלחמה הביאה לכך שהונג קונג עברה לשליטה בריטית במסגרת חוזה נאנקינג; שביל אורגון הושק והדבר הוביל בהמשך לגל הגירה גדול לעבר אזור מערב אמריקה ובהמשך לתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה שנמשכה גם במהלך העשור הבא; נרשם פטנט על הסקסופון אשר החל להימכר גם במהלך העשור, כאשר הדבר יוביל בהמשך ליצירה של ז'אנרים חדשים כמו ג'אז, סווינג ובלוז; המהדורה הראשונה של המניפסט הקומוניסטי פורסמה על ידי קרל מרקס בפברואר 1848. הספר יוביל לשינוי פלוטי מהותי במאה העשרים, וישפיע רבות על ברית המועצות, סין וקובה; מתרחשות מהפכות והתקוממויות רבות באירופה שזכו לכינוי אביב העמים אשר גרמו לשינויים חברתיים ותרבותיים מרובים.
שנות ה-40 של המאה ה-19 היו העשור החמישי של המאה ה-19, החלו ב-1 בינואר 1840 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1849.
באירופה עיצבו את עשור זה תנועות עולות. מאבקים של ליברלים ותומכי לאומיות נגד השמרנים תומכי הסדר הישן – גרמו בין השנים 1848 ל-1849 למספר הפיכות ושינויים פוליטיים שכונו "אביב העמים".
בסוף העשור פורסם המניפסט הקומוניסטי והוקמה ברית הקומוניסטים, כחלק מהנסיונות בעשורים אלו לקדם תנועות עובדים בין-לאומיות. פרסום של פייר-ז'וזף פרודון, המתכתב גם הוא עם רעיונות כלכליים–חברתיים דומים, אולם נוקט בגישה שונה, מוביל לתנועה שלראשונה מגדירה את עצמה "אנרכיזם".
מלחמת האופיום הראשונה בה הביסה בריטניה את סין חיזקה את השפעה של בריטניה על אסיה.
בעשור החלה המהפכה התעשייתית בארצות הברית.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמות בין-לאומיות

מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (25 באפריל 1846 – 3 בפברואר 1848) – סכסוך מזוין שהתקיים בין ארצות הברית למקסיקו. המלחמה התפתחה בעקבות חילוקי דעות בין ארצות הברית למקסיקו לגבי ההשתייכות הטריטוריאלית של טקסס לארצות הברית. המלחמה הסתיימה בניצחון אמריקאי מכריע, שבעקבותיו סופחו לארצות הברית הטריטוריות (לפי הגבולות של היום) של קליפורניה, נבדה, יוטה, אריזונה, וחלקים מוויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו.
מלחמת האופיום הראשונה (1839–1842) – מלחמה על זכויות סחר בין בריטניה לשושלת צ'ינג בסין. המלחמה, שנתפסת כיום כתחילתו של האימפריאליזם האירופי בסין, יצרה היסטוריה ארוכה של התנגדות סינית למערב, התנגדות שנמשכת במובנים מסוימים עד ימינו.
מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (קרב מונטריי)
שטחים שעברו לארצות הברית במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (אדום)
אירועים בולטים בעולם > סכסוכים פנימיים > אביב העמים (1848–1849)

במהלך השנים 1848–1849 חל גל של תהפוכות פוליטיות ברחבי אירופה אשר נותר עד היום גל התהפוכות הפוליטיות המשפיע ביותר בהיסטוריה של אירופה. המהפכות של אביב העמים היו דמוקרטיות וליברליות במהותם, והן נועדו להסיר את המבנים המלוכניים הישנים על מנת להקים מדינות לאום עצמאיות. מהפכות והתקוממויות אביב העמים החלו בצרפת ומשם התפשטו לאוסטרו-הונגריה של ההבסבורגים, פרוסיה ההונצולרנית, מדינות גרמניה ואיטליה שתחת שלטון ההבסבורגים. מהפכות והתקוממויות אביב העמים אירעו בכ-50 מדינות. חלק מהגורמים העיקריים למהפכות אביב העמים היו חוסר שביעות רצון מההנהגה הפוליטית, דרישות לנטילת חלק מהותי יותר בממשל ובדמוקרטיה, דרישות לקיום חופש עיתונות, דרישות שונות ממעמד העובדים, והתגברות של הלאומיות. ההתקוממות הובלה בעיקר על ידי רפורמיסטים, המעמד הבינוני והעובדים. עשרות אלפי בני אדם נהרגו בהתקוממיות. למהפכות אביב העמים הייתה ההשפעה הניכרת ביותר בצרפת, בהולנד, במדינות הקונפדרציה הגרמנית (שתהווה את האימפריה הגרמנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20), באיטליה, ובאימפריה האוסטרית.
15 ביולי 1840 – הסכם לונדון מסיים את הסכסוך בין האימפריה העות'מאנית לבין מצרים ברשות מוחמד עלי, מתוך חשש של מעצמות אירופה שהתמוטטות האימפריה העות'מאנית תוביל לחוסר יציבות באירופה.
1842 – מרד כנגד השלטון בקאבול, המקושר עם האימפריה הבריטית, מדוכא ביד קשה על ידי כוחות בריטים שמחריבים את מרכז העיר.
1846–1849 – המלחמה הקרליסטית השנייה – מלחמה על השלטון בספרד בין גורמים ליברליים ושמרנים.
15 במרץ 1848 – פרוץ מהפכת 1848 בהונגריה.
אירועים בולטים בעולם > אירועים פוליטיים בולטים

1840: הסכם ואיטנגי – ההסכם שנועד להסדיר את היחסים שבין השבטים המאורים למתיישבים האירופאים בניו זילנד ובפרט את המחלוקות בנוגע לבעלות על קרקעות ומעמדה של ניו זילנד כפרובינציה בריטית.
1841: ביטול עדיפות במיצרי הדרדנלים – חוזה הונקאר איסקלסי בין הרוסים לעות'מאנים, שנתן עדיפות לרוסים במיצרי הים השחור, מקומם על רוסיה את מעצמות מערב אירופה, ואלו משכנעות אותה לבטל את העדיפות.
1842: אמנת וובסטר-אשבורטון – מסדירה את הגבול ויחסי הגומלין בין ארצות הברית למושבות הבריטיות שמצפון (באזור שיהפוך לקנדה).
13 באוקטובר 1845: הצטרפות טקסס לארצות הברית – תושבי רפובליקת טקסס מחליטים לאשר את החוקה המוצעת, אשר תהפכם לחלק מארצות הברית.
24 בפברואר 1848: הרפובליקה השנייה של צרפת – התקוממות מובילה לשינוי משטר בצרפת, הסתלקות המלכים והחלפת המונרכיה ברפובליקה, בפעם השנייה.
29 במאי 1848: הצטרפות ויסקונסין לארצות הברית – ויסקונסין היא המדינה ה-30 שמצטרפת לארצות הברית
3 בנובמבר 1848: חוקת הולנד – בהולנד מתקבלת חוקה חדשה, המגבילה באופן משמעותי את כוחו של בית המלוכה ההולנדי ומחזקת את הפרלמנט והשרים. חוקה זו עדיין בתוקף
1848: זכות בחירה – ניתנת בשווייץ לכל הגברים ללא הבדל מעמד.
אירועים בולטים בעולם > קולוניאליזם ואימפריאליזם

26 בינואר 1841 – הממלכה המאוחדת מספחת את הונג קונג באופן רשמי
1843–1849 – האימפריה הבריטית כובשת בהדרגה את סינד, פנג'אב ואזורים נוספים מידי הסיקים והשליטים המקומיים ששלטו קודם לכן בצפון־מערב תת היבשת ההודית. כיבושים אלו מרחיבים את אפשרות הגישה הבריטית למרכז אסיה.
אירועים בולטים בעולם > דה-קולוניזציה והשגת עצמאות

בפברואר 1844 – הרפובליקה הדומיניקנית זוכה לעצמאות מהאיטי
כלכלה

6 במאי 1840: בול דואר – החל השימוש בבול דואר, בתחילה בבריטניה ולאחר מכן בעולם כולו.הפני השחור, הבול הראשון בעולם
1842: חוק מכרות וסוכנויות תיווך (אנ') – לאחר חשיפת תנאי העבודה הקשים במכרות בציבור הרחב, חוק תקדימי באנגליה אוסר על העסקה במכרות של נשים ונערים מתחת לגיל 10.
1846–1849: רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד – רעב ההמוני שפורץ באירלנד בעקבות צירוף סיבות, ובהן המדיניות הכלכלית של הממלכה המאוחדת (אשר אירלנד היא חלק ממנה באותה תקופה), שיטות חקלאיות כושלות, הסתמכות על משק מונוקולטורי, והופעת הכימשון שהורס את יבול תפוחי האדמה – מקור מחייתם של רוב תושבי האי. לפי ההערכות בסביבות מיליון אנשים מתו במהלך תקופת הרעב ההמוני באירלנד, ומספר כפול של אנשים נמלטו מהמדינה לאנגליה, לארצות הברית, לקנדה ולאוסטרליה.
1848–1858: הבהלה לזהב בקליפורניה – בעקבות מציאת זהב באזור צפון-מזרח קליפורניה מתחילה תקופה בת כעשור בקליפורניה, שזכתה לכינוי "הבהלה לזהב", בה גדלה אוכלוסיית קליפורניה במהירות שיא בשל שטף מהגרים שהגיעו אליה בתגובה לידיעות על מציאת זהב באדמתה.
1849: רפורמות אגרריות באירופה – לאחר מהפכות אביב העמים מאמצות גם גרמניה, איטליה וספרד חלק מהמודלים החברתיים-כלכליים של המהפכה הצרפתית, הנוגעים לרפורמות אגרריות שמבטלות את מעמד הצמיתות ומחלקות חלק מהאדמות לבעלות פרטית של האיכרים.
1849: חוק הניווט – ביטולו של החוק האנגלי שמגביל ייבוא לקולוניות ממדינות לא אירופיות. החוק נחשב לסממן מובהק של יישום תפיסות עולם מרקנטליסטיות, וביטולו הוא ציון דרך במעבר של הסחר העולמי לכלכלה ליברלית.
חברות בולטות שהוקמו בעשור זה: ימק"א (1844), סימנס (1847), קרטייה (1847).