stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס מרלו
תיאטרון

| --- | --- |
שנה: הצגה
1985: Salomé
1986: La última luna menguante
1987: Séneca, o el beneficio de la duda
1988: Los 80 son nuestros
1989: Bajarse al moro
1990: El baile de los ardientes
1990: Don Juan Tenorio
1991: 321, 322
1992: Tres sombreros de copa
1995: קליגולה (מחזה) (Calígula)
1996: Después de la lluvia
1997: El visitante
1999: La última aventura
2000: Las amistades peligrosas
2001: Te quiero muñeca
2002: El águila y la niebla
2004: Excusas
2005–2007: Gorda
2008–2009: אמנות (מחזה) (Arte)
2010-2012: Tócala otra vez, Sam
2013: Deseo
2013–2016: El crédito
2016: El test
פרסים

פרסי האקדמיה הספרדית לטלוויזיה:
2005 – זוכה פרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva).
פרסי Fotogramas de Plata:
2013 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בתיאטרון (El crédito).
2010 – זוכה פרס השחקן הטוב ביותר בתיאטרון (Tócala otra vez, Sam).
2007 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (El internado).
2007 – זוכה פרס השחקן הטוב ביותר בתיאטרון (Gorda).
2006 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בתיאטרון (Gorda).
2004 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva).
פרסי TP de Oro:
2007 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (El internado).
2005 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva).
2004 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva).
2003 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva).
פרסי איגוד השחקנים הספרדי:
2003 – זוכה פרס השחקן המשני הטוב ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva).
1994 – מועמד לפרס המשחק הטוב ביותר לדמות משנית בטלוויזיה (Canguros).
1994 – מועמד לפרס המשחק הטוב ביותר לדמות ראשית בתיאטרון (Calígula).
פרסי פסטיבל הקולנוע והטלוויזיה של איסלנטיה:
2007 – זוכה פרס "Camaleón de Oro" לשחקן הטוב ביותר בטלוויזיה (El Internado).
פרסי מאיטה לתיאטרון:
2004 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בתיאטרון (Excusas).
1998 – מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בתיאטרון (El visitante).
הערות שוליים

↑  Luis Merlo vuelve al teatro de la mano de Woody Allen (בספרדית)
↑  Luis Merlo encabeza el reparto de la obra 'Tócala otra vez, Sam' (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4706525  ISNI: 0000 0001 1849 4801  VIAF: 169631452   WorldCat (עם VIAF): 169631452
לינדה גרג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1942 סאפרן, ארצות הברית 
 פטירה:  20 במרץ 2019 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, Sir Francis Drake High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  שירה
 פרסים והוקרה:  פרס הספר האמריקאי (2009)  מלגת גוגנהיים 
 
לינדה אלואיז גרג (באנגלית: Linda Alouise Gregg,‏ 9 בספטמבר 1942 – 20 במרץ 2019) הייתה משוררת אמריקאית.
ראשית חייה וחינוך

לינדה גרג נולדה בניו יורק ב-9 בספטמבר 1942 עם אחות תאומה, לואיז בלינדה גרג. לתאומות היו שתי אחיות נוספות. אביה, הרולד, היה אדריכל ואמה, פרנסס (רנדל) גרג, הייתה מורה.
ב-1944 רכשו בני הזוג גרג שטח אדמה במחוז מארין (אנ') בקליפורניה, והחלו בבניית האתר שהפך, ב-1945 ובמשך 24 השנים הבאות, ל"חוות היער", מחנה הקיץ הראשון המשולב גזעית במדינה. במשך תשעה חודשים בשנה, היו לינדה ולואיז כמעט לבדן, על פסגת הר מוקפת טבע ובלתי מיושבת. זהו השקט שבו התפתחה שירתה ואישיותה של לינדה.
בהרצאה ב-2015 סיפרה כי "כשהייתי ילדה גרתי על אלף דונם עם 27 סוסים, והייתי לבד הרבה זמן. והתחלתי לקרוא".
כנערה, שאפה לפתח קריירה ספרותית, בניגוד לרצונו של אביה. הוא ביקש עבורה מקצוע מקובל ויציב יותר, אולם לינדה הייתה נחושה ללכת בעקבות אהבתה לכתיבה. אי הסכמה זו עם אביה הובילה לכך שעזבה את הבית בגיל צעיר, ומצאה מקלט על סירה בה התגורר האמן היווני-צרפתי ז'אן ורדה (אנ'). הסירה עגנה בעיר ואייחו, סמוך לגשר שער הזהב בסן פרנסיסקו. החיים בואייחו באותה תקופה היו שזורים בתנועת תרבות-הנגד של ילדי הפרחים בסן פרנסיסקו, וכללו סופרים ומשוררים כמו אלן גינסברג, אלזה גידלו (אנ'), טום רובינס, אלן ווטס ומאיה אנג'לו. היה זה פרק משמעותי בחייה של לינדה, ובסופו נרשמה ללימודים באוניברסיטת סן פרנסיסקו. היא סיימה תואר ראשון באמנויות ב-1967 ותואר שני באמנויות ב-1972.
קריירה

לאחר שסיימה את התואר השני, החלה לכתוב ולפרסם שירים באנתולוגיות, בכתבי עת ספרותיים כמו האטלנטיק, The Paris Review, ו-The Kenyon Review (אנ'), ובמגזינים כמו הניו יורקר. ספר שיריה הראשון, "מואר מדי מכדי לראות", יצא לאור ב-1981, כשהייתה כמעט בת 40. בהמשך פרסמה שישה ספרי שירה נוספים, שזכו לשבחים והערכה רבה.
בעשורים מאוחרים יותר, החלה ללמד שירה בבתי ספר ואוניברסיטאות. היא לימדה במוסדות כמו אוניברסיטת איווה, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואוניברסיטת יוסטון. במשך שנתיים הרצתה בתוכנית לכתיבה יוצרת במרכז האוניברסיטאי לאמנויות באוניברסיטת פרינסטון. היא נחשבה למורה אגדית וטיפחה דורות חדשים של משוררים.
גרג קיבלה פרסים רבים בהם מלגת גוגנהיים (1982), פרס וויטינג (אנ') לשנת 1985 (ביחד עם ג'יימס סקיילר ועוד שני משוררים), מענק הקרן הלאומית לאמנויות לשנת 1993, פרס שרה טיזדייל לשנת 2003, מלגת קרן ספרות לאנן (אנ') לשנת 2003, פרס PEN/Voelcker לשירה (אנ') לשנת 2006, פרס ג'קסון לשירה (אנ') לשנת 2009, ופרסי פושקרט (אנ') רבים. המשורר ג'יימס ריצ'רדסון (אנ') אמר עליה: "במשך שלושים שנה היא כתבה שירים בפשטות המסעירה של השיר הראשון".
חיים אישיים

זמן קצר לאחר תחילת לימודיה באוניברסיטת סן פרנסיסקו הכירה את המשורר ג'ק גילברט, כשלמדה בכיתתו. הוא היה מבוגר ממנה ב-17 שנים. בין השניים התפתח קשר רומנטי שנמשך שמונה שנים, מ-1962 עד 1970, במהלכו התגוררו במשך מספר שנים ביוון ובדנמרק. הם נותרו חברים קרובים לכל ימי חייהם והשפיעו עמוקות זה על יצירתו של זו.
בסוף שנות ה-70 נישאה לג'ון ברנטלינגר, מרצה לפילוסופיה יוונית באוניברסיטת מסצ'וסטס באמהרסט, שהפך לאחר מכן לפילוסוף ואקטיביסט מרקסיסטי. בני הזוג התגרשו ב-1990 ולינדה נסעה לשיקגו בעקבות אהוב בלתי מושג, שזהותו אינה ידועה. קשר זה הסתיים ב-1994 והוביל לתקופה מהקשות בחייה, שתועדה בספר שיריה הרביעי שיצא לאור ב-1995.
בשנים שלאחר מכן עברה לגור ביוון ולאחר מכן באזור מבודד במדבר שמחוץ למארפה (אנ'), טקסס. החל משנת 2006 התגוררה באיסט וילג' בניו יורק. מצבה הבריאותי הדרדר בעשור האחרון לחייה ואת רובו בילתה בדירתה. היא אירחה בביתה מפגשים לא רשמיים רבים, גם כאשר הופעותיה הפומביות פחתו ושיריה פסקו, במיוחד לאחר מותו של ג'ק גילברט ידיד נפשה, ב-2012.
ב-20 במרץ 2019 נפטרה כתוצאה מסרטן בבית החולים בית ישראל בניו יורק.
שירתה

כאשר יצא לאור ספר הביכורים שלה ב-1981, היא כבשה בסערה את סצנת השירה האמריקאית העכשווית. זה היה אחד הספרים המדוברים של השנה.
"לינדה גרג מחזירה אותנו לשירה... היא מקורית ומסתורית, אחת המשוררות הטובות באמריקה", כתב המשורר ג'רלד סטרן (אנ').
שירתה הלירית של גרג זכתה לשבחים בזכות יכולתה לחקור אבל, בדידות, אובדן וגעגוע לצד הכוחות והיופי שהיא שואבת מהם. שירתה הייתה נגישה וכתובה בפשטות ובהירות, אך עוצמתית ומרגשת. שיריה עסקו במידה רבה באהבה, רומנטית ואפלטונית כאחד. היא חקרה את המורכבות של מערכות יחסים אנושיות ואת ההשפעה הרגשית העמוקה של קשרים אינטימיים. היא העמידה את השמחה והצער שבאהבה זו לצד זה, עם המשא ומתן המתמיד שלהם בחיי האדם.
חלק גדול משירתה נכתב בהשראת מסעותיה הנרחבים בעולם ושנות ילדותה בנופי גן העדן של קליפורניה. לדבריה הייתה "עשויה מהנוף", מה ששהשפיע על עבודתה לאורך כל חייה. היא תיארה בשיריה את הסביבה הטבעית בפרטי פרטים, שאבה השראה מהטבע, ושיקפה הערכה עמוקה ליופיו ולעוצמתו. לעיתים קרובות בחינת הטבע הצטלבה עם התבוננות פנימית. "מה שנראה לי מדהים בשיריה של לינדה גרג הוא היכולת שלה להשתמש בעולם הפיזי כשער לעושר של החיים הפנימיים", כתבה המשוררת טרייסי ק. סמית' (אנ'), שהייתה תלמידתה באוניברסיטת קולומביה.
נושאים של רוחניות, מיסטיקה וחיפוש משמעות העסיקו אותה ורווחים בשירתה. היא התעמקה בשאלות קיומיות וחקרה רגעים של שקט והתבוננות, של התעלות או התגלות. השופטים שהעניקו לגרג את פרס ג'קסון לשירה ב-2009 ציינו בנימוקיהם כי היא "מתווה את הרגש האנושי המוביל את הקורא, לפעמים לאמירה מטאפיזית או מיסטית, ולפעמים להתבוננות גלויה בעולם הפיזי".
על החוויה שבקריאת שיריה כתב המשורר יוסף ברודסקי: "העוצמה המסנוורת של שורותיה של לינדה גרג צורבת את נפשו של הקורא כפי שעושים ברק או שברון לב".
ספריה

Too Bright to See (1981) – Graywolf Press
Alma (1985) – Random House
The Sacraments of Desire (1991) – Graywolf Press
Chosen by the Lion (1994) – Graywolf Press
Things and Flesh (1999) – Graywolf Press
In the Middle Distance (2006) – Graywolf Press
All of It Singing: New and Selected Poems (2008) – Graywolf Press
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Timothy Liu, ‘Is This a Poem?!’ Remembering Linda Gregg, Literary Hub, ‏2019-03-25 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Genzlinger, Neil (2019-03-27). "Linda Gregg, Poet of Taut, Vivid Verse, Is Dead at 76". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-07-17.
1 2 3 4 5 6  Jerold London, The Great American Poet – Deep Weavers Faith (באנגלית אמריקאית)
↑  Genzlinger, Neil (2019-03-27). "Linda Gregg, Poet of Taut, Vivid Verse, Is Dead at 76". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-07-18.
↑  Emily Langer, Linda Gregg, award-winning poet who explored love and loss, dies at 76, Los Angeles Times, ‏2019-04-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Author Biography". A Thirst Against, Answers.com (2007). נבדק ב-2007-06-20.
↑  Academy of American Poets, Linda Gregg, Poets.org (באנגלית)
↑  "Linda Gregg". The Program in Creative Writing, Princeton University (2006). נבדק ב-2007-06-20.
↑  Linda Gregg, www.whiting.org
↑  Academy of American Poets, Linda Gregg Receives the Lenore Marshall Prize of $25,000 for the year's most outstanding book of poetry, Poets.org (באנגלית)
↑  "Linda Gregg". The Academy of American Poets (1997-2007), www.poets.org. אורכב מ-המקור ב-2014-04-08. נבדק ב-2007-06-20.
↑  "Chosen by the Lion (cover)". Poetry, Graywolf Press (1994). אורכב מ-המקור ב-2007-09-26. נבדק ב-2007-06-20.
1 2  Tara M, Kick-Start Your Poetry Journey, House of Hodge, ‏2023-01-16 (באנגלית)
↑  Langer, Emily (2 באפריל 2019). "Linda Gregg, award-winning poet who explored love and loss, dies at 76". Los Angeles Times. נבדק ב-2019-04-04. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Linda Gregg Awarded Jackson Poetry Prize, Poets & Writers, ‏2009-04-22 (באנגלית)
↑  New York State Writers Institute - Linda Gregg, www.albany.edu
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לינדה גרג".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320548305171  PLWABN: 9810687538505606  GND: 136573770  ISNI: 0000 0000 8401 731X  LCCN: n81079277  MusicBrainz: 312424d5-a5d7-4c2f-bfb9-938aa351960b  NKC: xx0266200  SNAC: w6tx47nh  VIAF: 94452115   WorldCat (עם VIAF): 94452115
חוף

2 סוגי חופים: למעלה – חוף חולי, למטה – חוף סלעי.
השתקפות העננים על חול הים
חוף הוא אזור שמסביב לקו התפר בין גוף מים ליבשה הקרוי קו חוף. אזור זה מהווה אזור גאולוגי, גאוגרפי, וכן סביבה אקולוגית.
טופוגרפיה

חוֹפִים נוצרים מאוסף של חלקיקים, המובאים על ידי הגלים, שמקורם בשחיקת סלעים בקרבת החוף. צורת החוף תלויה באופן תנועת הגלים. יש חלקי חוף חוליים ויש חלקי חוף סלעיים.
חוֹפֵי הים מהווים אזורים אקולוגיים בעלי תנאים מאוד קשים לבעלי חיים וצמחים. המליחות מקשה מאוד על בעלי חיים וצמחים יבשתיים, והיובש בעת נסיגת הים מקשה על בעלי חיים ימיים.
נהוג לחלק את חוף הים לשלושה אזורים:
אזור הנמצא מתחת לפני הים ובקרבת החוף.
אזור החשוף לגלי ולמי הים.
אזור המרוחק לחלוטין מהגלים אליו הם לא מגיעים, באזור זה ישנן דיונות חול, עליהן גדלה צמחיית חוֹפִים, שהיא עשב העמיד בפני מליחות האוויר והמים בקרבת הים.
טופוגרפיה > טבלאות גידוד

שוניות סלעיות, שמצויות לאורך החוף ושמתקיימות בקו התפר של הגאות והשפל, כך שהן מצויות מתחת למים בחלק מהזמן – ומעליהם בזמנים אחרים. הטבלאות מתקיימות בחופים סלעיים שעשויים מגיר או מכורכר – סוגי סלע רכים שנשחקים על ידי הגלים. אפשר למצוא טבלאות גידוד בכ-10 אחוזים מחופי ישראל, ובעיקר בצפון הארץ: בראש הנקרה, באכזיב, בעכו, בשקמונה, בחוף הבונים, במכמורת ובנווה ים, אבל הן קיימות גם במרכז הארץ ואף בפלמחים. מקומות אלה נמצאים בסכנה עתידית, עקב עליית מפלס פני הים.
בשטחי הטבלאות הייחודיים חיים מאות מינים של בעלי חיים, שביניהם מתקיים מארג מורכב של קשרי גומלין: אצות, שושנות ים, חסרי חוליות, סרטנים ומגוון יצורים קטנטנים – רבים מהם ייחודיים לבית הגידול. בנוסף למערכת האקולוגית הייחודית שמתקיימת בהן, טבלאות הגידוד בולמות חלק מאנרגיית הגלים וכך, מפחיתות את השחיקה של קו החוף, שעלולה להביא לקריסת מצוקים.
החוף כבית גידול לבעלי חיים

החוף מהווה בית גידול לסרטנים הנוהגים למצוא את מזונם בחול, ולעופות ים.
צבי ים נוהגים להטיל את ביציהם על החוף, על אף שהם חיים בים.
החוף כבית גידול לבעלי חיים > החפת לווייתנים

לעיתים, עולים יונקים ימיים אל החוף, דבר שגורם לעיתים קרובות למותם. לתופעה זו ניתנו הסברים שונים, והיא מכונה החפת לווייתנים.
צמחיית החוף

צמחיית החוף מורכבת, לרוב, משיחים או צמחים קטנים בעלי שורשים חזקים הרותמים את האדמה שמסביבם אליהם כדי שלא תנוע, והצמח יישאר נטוע במקומו. כזה, הוא הרותם, ששמו בא לו מרתימת האדמה אל שורשיו. בנוסף לכך, צמחי חוף עמידים לרוב למליחות, ואינם צורכים כמות רבה של מים מתוקים, שלרוב אינם בנמצא באזור חוף הים.
הסכנות בחוף הים > זרם סחף

בים, בסמוך לחוף, הטופוגרפיה משתנה. תלי חול בתוך המים, או סלעים, משפיעים על אופן חלוקת המים שמקורם מהגלים, בחלקים השונים של החוף, ועלולים לגרום לזרם סחף, שאחראי לטביעות רבות.
הסכנות בחוף הים > מערבולת ים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסכנות לחוף מעליית מפלס פני הים

בעקבות הפשרת הקרחונים באנטארקטיקה, הקרח היבשתי בגרינלנד, והקרחונים בפסגות ההרים מסביב לעולם, וכן בשל התרחבות מי הים כתוצאה מהתחממותם בכמעלה אחת (צלזיוס), עלה מפלס פני הים העולמי בקרוב ל-25 סנטימטר ב-150 השנה האחרונות – מתוכם כתשעה סנטימטרים ב-25 השנים האחרונות בלבד. כבר ב-2021, נראתה השפעה במדינות איים שונות ברחבי העולם, כמו במיקרונזיה שבאוקיינוס השקט, שבה שטחם של כמה מהאיים כבר הצטמצם משמעותית, וחלק מהם אף החלו להיעלם לחלוטין מהמפה. בנוסף, חלקים מקו החוף של ארצות הברית החלו להיפגע, ולמשל, העיר מיאמי שבפלורידה, נאבקת בהצפות שנגרמות בעקבות עליית פני הים. עליית פני הים גם גרמה לרבים לאבד את בתיהם בבנגלדש, ובמקומות נוספים.
שלל גורמים מאיימים על המערכת האקולוגית הימית. כך, לאחרונה הוביל גל חום קיצוני, לאורך חופי קולומביה הבריטית שבקנדה, למות מיליוני צדפות, ולפגיעה בבעלי חיים ימיים רבים אחרים, כמו חלזונות וכוכבי ים, מה שפוגע במארג המזון לאורך החוף. גם עליית מפלס הים תטביע שטחים לאורך החופים, ותגרום לפגיעה ואף להיעלמות בעלי חיים וצמחיית ים לאורך החופים.
הסכנות לחוף מעליית מפלס פני הים > הסכנות בישראל

במחקר, שנערך בשיתוף פעולה עם חוקרים מהטכניון, נסרקו הגובה והטופוגרפיה של טבלאות הגידוד באזורים שונים בישראל. הממצאים הראו, שגם עלייה של כ-30 ס"מ במפלס הים, תטביע את כל משטח הטבלאות, והתוצאה, שהן תהיינה שקועות בתוך המים לכל אורך היממה. במצב זה, בהמשך המחקר, נמצא כי רבים מהמינים שאופייניים לטבלאות הגידוד, לא הצליחו לשרוד את השקיעה אל מתחת למים.
תרבות הפנאי בחוֹפִים

חופים הם אתרי תיירות בכל רחבי העולם. החוף משמש הן למנוחה והן כאתר למשחקי ספורט ואירועי ספורט ימי.
אירועי ספורט על החוף כגון כדורעף חופים, כדורגל חופים, מטקות, הפסטיבל הבין-לאומי לפיסול בחול, משחק בחול, בניית ארמון חול, ופיסול בחול חובבני.
אירועי ספורט בתוך הים, כגון: גלישה הכוללת גלישת גלים, גלישת רוח וגלישת קיט, שחייה הכוללת מקצי השחייה כחלק מתחרויות טריאתלון, ואירועי שיט הכוללים מפרשיות, קטמרנים וכדומה.
חוֹפִים בהיסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוֹפִים בהיסטוריה > רחצה בחוף הים

בתקופה הוויקטוריאנית, בשל האווירה הצנועה ששררה אז, שחייה בגוף חשוף נחשבה לא צנועה, ובגדי ים מלאים ואף קרונות רחצה היו נפוצים. במהלך המאה ה-20, ובמיוחד בעקבות המהפכה המינית בשנות ה-60, הפופולריות של בגדי הים החשופים גדלה במרבית מדינות המערב, ואף חופי נודיסטים הפכו פופולריים, אך בקרב קהילות אדוקות שחייה בלבוש מלא עדיין מקובלת.
הרחצה בחופי ישראל מוסדרת בחוק הסדרת מקומות רחצה ובתקנות וחוקי עזר שהותקנו מכוחו. בהגנה על סביבת החוף עוסק חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004­.
גלריית תמונות

רצועת חוף תל אביב-יפו עם בתי המלון שלאורכה
חוף ים – אתר תיירות
מתהלכות יחפות בחוף הים
חוף הים של ראשון לציון
חוף בקליפורניה – 1905
גולש מחזיק את גלשנו בחוף ים בעת השקיעה
צב ים מזדחל אל חוף הים מן המים
מתנדבים אוספים פסולת שנצברה בחוף ים
חוף "לאס טאראסיטאס", סנטה קרוס בטאנאריף קאנאריאס, ספרד
אל תוך מלתעות המוות – תמונה המציגה את הפלישה לנורמנדי, כפי שהתבצעה בחוף אומהה
"חוף תל אביב", מחווה וינאית לתל אביב בה פוזר על גדת הדנובה חול ים וכיסאות חוף
שקיעה כתומה בחוף בת ים
ראו גם

סטאק
דיונת קרח
חופים
חופי ישראל
לקריאה נוספת

פרופ' נחום רקובר, איכות הסביבה – היבטים רעיוניים ומשפטיים במקורות היהודיים, "זיהום מקומות הרחצה", 76. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 1993
הערות שוליים

1 2 3 4  כשהים טובע: הסכנות מעליית מפלס פני הים בחופי ישראל, באתר ynet, 30 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284074705171  GND: 4033469-7  LCCN: sh85027443  NARA: 10638030  NDL: 00564542  NKC: ph124150 
קבוצת ילדים עם המטפלות על שפת הים.
משפטי שטוטהוף

שומרות של מחנה הריכוז שטוטהוף במשפט בגדנסק בין ה-25 באפריל ל-31 במאי 1946. שורה ראשונה (משמאל): אליזבת בקר, גרדה שטיינהוף, וונדה קלאף. שורה שנייה: יוהאן פאולס, ארנה ביילהרדט, ג'ני-וונדה ברקמן
משפטי שטוטהוף היו סדרה של משפטים שהתקיימו בפולין זמן קצר לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה ועסקו בפשעי מלחמה. מטרת המשפטים הייתה להעמיד לדין שורה של אנשי סגל במחנה הריכוז שטוטהוף ופקידים אחרים, האחראים לפי ההערכות, לרצח של עד 85,000 אסירים בזמן כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
משפט שטוטהוף הראשון לפשעי מלחמה התכנס בעיר גדנסק, בתאריכים 25 באפריל 1946 עד 31 במאי 1946. שלושת המשפטים הבאים התקיימו באותו בית משפט בשנים 1947 - השני ב-8-31 באוקטובר, השלישי ב-5-10 בנובמבר, והרביעי ב-19–29 בנובמבר של אותה שנה. המשפט החמישי נערך בפני בית המשפט בעיר טורון ב-1949. משפט שטוטהוף השישי והאחרון התקיים בשנת 1953 גם הוא בגדנסק בפולין. בסך הכל, מתוך כ-2,000 אנשי ונשות אס-אס שניהלו את מתחם המחנה, הורשעו ונענשו 72 קציני אס-אס ושש משגיחות.
משפט שטוטהוף הראשון

במהלך המשפט הראשון שהתקיים בגדנסק מ-25 באפריל 1946 עד 31 במאי 1946, בית הדין הפלילי המיוחד הסובייטי-פולני דן והרשיע בפשעים נגד האנושות קבוצה של 13 פקידים ומשגיחים לשעבר על מחנה הריכוז שטוטהוף ומחנה המשנה לנשים הממוקם בעיר בידגושץ'. הנאשמים הובאו לדין בבית המשפט ונמצאו כולם אשמים. 12 מתוכם נידונו למוות, כולל מפקד השומרים יוהאן פאולס. השאר נידונו לתקופות מאסר שונות. עונשי המוות בוצעו בתלייה ב-4 ביולי 1946 בביסקופיה גורקה בגדנסק.
מפקד מחנה הריכוז נוינגמה מקס פאולי נידון למוות בגרמניה בערך באותו זמן. פאולי נשפט על ידי הבריטים על פשעי מלחמה יחד עם 13 נאשמים אחרים בהמבורג, שהיה ממוקם בגזרת הכיבוש הבריטי של גרמניה. המשפט נמשך מ-18 במרץ 1946 ועד 13 במאי 1946. פאולי הורשע ונידון למוות יחד עם 11 נאשמים נוספים, והוצא להורג בתלייה ארוכה על ידי אלברט פיירפוינט בכלא המלין ב-8 באוקטובר 1946. המפקד השני של המחנה פאול ורנר הופה (אוגוסט 1942 - ינואר 1945) נתפס ב-1953 במערב גרמניה ולאחר מכן נידון לתשע שנות מאסר.
משפט שטוטהוף שני

המשפט השני נערך החל מ-8 באוקטובר 1947 ועד 31 באוקטובר 1947, בפני בית דין פלילי מיוחד בפולין. 24 פקידים לשעבר ושומרי מחנה הריכוז שטוטהוף הועמדו לדין ונמצאו אשמים. עשרה מתוכם נידונו למוות.
משפט שטוטהוף השלישי

המשפט השלישי נערך החל מ-5 בנובמבר 1947 ועד 10 בנובמבר 1947, בפני בית דין פלילי מיוחד בפולין. הועמד לדין כ-20 פקידים ושומרים. 19 מתוכם נמצאו אשמים, ואחד זוכה.
משפט שטוטהוף הרביעי

המשפט הרביעי התקיים גם בפני בית משפט פלילי מיוחד בפולין, החל מ-19 בנובמבר 1947 ועד 29 בנובמבר 1947. במשפט הועמדו לדין 27 פקידים ושומרים לשעבר. 26 מתוכם נמצאו אשמים, ואחד זוכה.
משפט שטוטהוף החמישי והשישי

שני המשפטים האחרונים בפולין בנוגע לבכירים במחנה הריכוז שטוטהוף התקיימו בהפרש של ארבע שנים. בשנת 1949, האס-אס-האופשטורמפיהרר הנס יעקובי, מפקד מחנות המשנה בו יצרו את ארגון טודט לנשים חופרות תעלות נ"ט,  נשפט בפני בית המשפט הפלילי בטורון ונידון לשלוש שנות מאסר.
בשנת 1953 שפט בית המשפט בגדנסק את איש ה-אס-אס פול ביאלבה, סוהר מהפלוגה השלישית בשטטהוף בין השנים 1941-1945, וגזר עליו 12 שנות מאסר. איס האס-אס אמיל שטרלאו, נידון למוות על ידי בית המשפט בטורון ב-23 באפריל 1948 בגין פשעי מלחמה. הוא הוצא להורג ב-8 בנובמבר.
משפטים נוספים

באמצע שנות ה-50, נידונו מספר מפקדי מחנות ריכוז נאציים למאסר בגין פיקוח על רצח אסירים יהודים בתאי גזים בין השנים 1942 ל-1944. בשנת 2017 החלה העמדה לדין של שני שומרי מחנה שטוטהוף לשעבר מבורקן ו-וופרטל.  הנאשם בוופרטל הכחיש את ההאשמות והכריז שהוא לא נכח במהלך ההרג, ולא הבחין בדבר.
בנובמבר 2018, יוהאן רהבוגן מבורקן נשפט בבית המשפט בגין שירות במחנה שטוטהוף מיוני 1942 עד ספטמבר 1944.  בדצמבר 2018 הופסק המשפט, מאחר שהנאשם נאלץ להתאשפז בשל בעיות לב וכליות חמורות.  ב-25 בפברואר 2019, פורסם כי לא סביר שהמשפט ייפתח מחדש בשל מצבו הבריאותי הרעוע של הנאשם.
באוקטובר 2019, הואשם ברונו דיי מהמבורג ברצח של 5,230 אסירים במחנה שטוטהוף בין 1944 ל-1945. עם זאת, הוא נשפט בבית משפט לנוער בשל היותו כבן 17 באותה עת.  ביולי 2020, הוא הורשע ב-5,232 סעיפי סיוע לרצח על ידי בית המשפט במדינת המבורג, וכן הורשע בסעיף אחד של סיוע לניסיון רצח.
בשנת 2021, אירמגרד פורשנר, מזכירת מחנה הריכוז שטטהוף לשעבר, שם עבדה עבור מפקד המחנה פול-ורנר הופה, הואשמה ב-11,412 סעיפי סיוע לרצח ו-18 אישומים נוספים של סיוע לניסיון רצח,   ב-20 בדצמבר 2022 היא נמצאה אשמה ונידונה למאסר על תנאי של שנתיים.
ראו גם

משפטי נירנברג
משפטי דכאו
משפט סוביבור
משפט בלז'ץ
משפטי מיידנק
משפטי חלמנו
מיכאיל ז'ורה

| --- | --- |

מיכאיל ז'ורה, צילום משנת 1928
 לידה:  2 באוגוסט 1891 רומאן, רומניה 
 פטירה:  10 במאי 1971 (בגיל 79) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1915
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס הרדר (1969) 
 
מיכאיל ז'וֹרה (ברומנית: Mihai Jora‏, 2 באוגוסט 1891 רומאן, מחוז ניאמץ - 10 במאי 1971 בוקרשט) היה מלחין ומנצח רומני, כמו כן מבקר מוזיקה ומורה, כיהן כפרופסור וכרקטור של האקדמיה (אז המלכותית) למוזיקה בבוקרשט. החל משנת 1955 היה חבר באקדמיה הרומנית. לצד ג'ורג'ה אנסקו מיכאיל ז'ורה נחשב לאישיות החשובה ביותר בחיי המוזיקה ברומניה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
למשפחתו היו שורשים ארמנים.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

מיכאיל ז'ורה נולד בשנת 1891 בעיר רומאן, במחוז ניאמץ שבחבל מולדובה, ברומניה, כבן למשפחה ותיקה של אריסטוקרטים רומנים ממוצא ארמני ובעלי אחוזות. על המשפחה קיים תיעוד במולדובה משנת 1392.
 הוא היה בן דוד של מרוקה קנטקוזינו, אשתו של המלחין ג'ורג'ה אנסקו. את חינוכו המוזיקלי התחיל לקבל מאמו, שהייתה בוגרת האקדמיה למוזיקה מדרזדן.
בגיל 10 התחיל ביאשי לימודי נגינה בפסנתר אצל אדוארד מייסנר (בשנים 1909-1901) ואחר כך אצל הלן אנדרה (בשנים 1912-1909). בשנים 1909–1911 למד באקדמיה למוזיקה היאשי (ה"קונסרבטוריון") - תאוריה וסולפז' אצל סופיה תאודוריאנו והרמוניה אצל אלכסנדרו זירה. השתלם בהמשך באקדמיה למוזיקה בלייפציג אצל מורים כמו רוברט טייכמילר (פסנתר), שטפאן קרהל (הרמוניה, קונטרפונקט, הלחנה), הופמן (תזמור), הנס זיט (ניצוח) ומקס רגר (הלחנה).
ביוגרפיה > פעילותו במחצית הראשונה של המאה ה-20

פריצת מלחמת העולם הראשונה אילצה אותו להפסיק זמנית את הלימודים בגרמניה.
בשובו לרומניה בשנת 1915 זכה בפרס "ג'ורג'ה אנסקו" להלחנה. בשנת 1916, שנת כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא, ובאוקטובר נפצע ואיבד רגל אחת. שהה בהמשך למשך שנתיים בבית הבראה לצורך שיקום. אחרי המלחמה בשנים 1920-1919 השלים את לימודי ההלחנה אצל פלוראן שמיט בקונסרבטואר של פריז.
ז'ורה התחתן עם אלנה (לילי) גפנקו, אחותו של גריגורה גפנקו שהיה לימים שר החוץ של רומניה בשנים 1938–1939 וציר רומניה במוסקבה בשנים 1940–1941.
בשנת 1920 נמנה עם מייסדי חברת המלחינים הרומנים. מאוחר יותר ב-1948-1940 היה סגן יושב ראש שלה. בשנים 1933-1928 עמד ז'ורה בראש מחלקת המוזיקה של רשות השידור הרומנית ובשנים 1948-1930 ו-1961-1954 לימד כפרופסור להלחנה ולקונטרפונקט באקדמיה למוזיקה בבוקרשט. במעמד זה חינך ז'ורה דור שלם של מלחינים. בשנים 1941–1947 היה לרקטור האקדמיה למוזיקה. החל משנת 1961 ועד מותו היה פרופסור יועץ (מעין פרופסור אמריטוס).
ז'ורה היה פעיל מאוד בזירת חיי התרבות בארצו גם בתוקף היותו יועץ אמנותי של התזמורת הפילהרמונית בבוקרשט בשנים 1945-1931 ושל בית האופרה בבוקרשט בשנים 1931–1944. יצא פעמים חוזרות לסיורי קונצרטים ורסיטלים ברחבי רומניה כמנצח וכפסנתרן. כמלחין וכמבקר מוזיקה זכה לאותות הוקרה בארצו ובחו"ל. כתב, בין השאר, על יצירות עמיתיו המלחינים ג'ורג'ה אנסקו, מרציאן נגריה ואחרים.
ב-30 בנובמבר 1928, כחודש אחרי חניכת תחנת הרדיו הלאומית בבוקרשט (ב-1 בנובמבר), חנך וניצח ז'ורה את הראשון בסדרת הקונצרטים הסימפוניים בשידור חי ברומניה, עם תוכנית מורכבת מיצירות היידן ומוצרט.
אף על פי שלא העדיף לאורך השנים שלא להיות מעורב מבחינה פוליטית ולעסוק באמנות, והחזיק בתפקידים חשובים גם בימי הדיקטטורות - המלכותית והצבאית-פשיסטית, לא נמנע ז'ורה לנסות להתערב לטובת אמנים נרדפים. כך, יחד עם אנסקו, מיכאיל אנדריקו, קונסטנטין בריילויו ואמנואיל צ'ומאק פנה בשנות ה-1940 לשר הפנים הרומני עם בקשה לשחרר ממחנה הריכוז טרגו ז'יו את המלחין הקומוניסט ממוצא יהודי וארמני מאטיי סוקור.
ב-1938 בתקופה שהתנועה האנטישמית ברומניה הגיעה לשיאים, שם לב המלחין שבגרמניה הוזכר בטעות שמו כ"מלחין יהודי" בספר של הנס ברוקנר "Musik und Judentum " "A.B.C ‏ "מוזיקה ויהדות לפי סדר האלפבית", (במהדורה השלישית, בעמוד 136) ייתכן בגלל שורשיו הזרים (ארמניים) ובגלל "שיר לכת יהודי" שהוא הלחין ב-1925.
בעקבות פנייתו כתב הרקטור של האקדמיה למוזיקה בבוקרשט, יון נונה אוטסקו, לציר גרמניה בבוקרשט עם בקשה לתיקון הטעות כבדת ההשלכות :נטען כי מדובר בבנה של "אחת הוותיקות והטהורות בדם שבמשפחות הרומניות". נוסף במכתב שאיש מקרב 50 חברי הסגל של האקדמיה למוזיקה בבוקרשט אינו יהודי.