Empty Sky
רקע

האלבום הוקלט במהלך חורף 1968 ואביב 1969 באולפני "DJM רקורדס". "Empty Sky" הוא האלבום היחיד בתקופה המוקדמת של הקריירה של אלטון ג'ון שלא הופק על ידי גאס דאג'ן אלא על ידי סטיב בראון, חבר ועובד אולפני "DJM רקורדס". תפקידו של בראון באולפני "DJM רקורדס" היה תפקיד שיווקי: קידום שירים שהוקלטו באולפנים לתחנות הרדיו. עם זאת, הוא התיידד עם ג'ון, וג'ון השמיע לו שירים שכתב – באותה תקופה היו אלה שירים שנכתבו במטרה להיות להיטים שיבוצעו על ידי זמרים אחרים (כפי שציפו מג'ון בחברת התקליטים). בראון לא אהב את השירים והציע לג'ון להתרכז פחות בניסיון לכתוב להיטי פופ לזמרים אחרים, ובמקום זאת להתמקד בהלחנה בסגנון מעט יותר קרוב לשירי ההרכבים שג'ון (ובראון) האזין להם: "הביטלס", "The Who" ו"פינק פלויד". לימים סיפר ג'ון לבראון שהוא מעט נפגע מדברי הביקורת, אך לאחר כיומיים חזר אליו והודה: ”אולי יש משהו בדבריך, אולי הגישה שלנו הייתה מוטעית”. על שאירע אחר כך סיפר בראון:
אלטון חזר עם כמה שירים, בכללם Lady Samantha (אנ'), ואמרתי שאני אפיק את זה, בעוד שלא הייתי באולפן בחיים שלי. לדיק ג'יימס היה מכשיר הקלטה ביתי קטן 4-track ‏(אנ') ונכנסנו והקלטנו לילה אחד. אני זוכר שאלטון נכנס למחרת ואמר: 'כמפיק אני חושב שאתה תהיה מנהל נהדר!' [...] כאיש קידום לרדיו הצלחתי לבקש כל טובה הידועה לאדם וזה [השיר] קיבל הרבה מעבר ל־100 השמעות, אבל לא מכר הרבה עותקים. אבל מכיוון שהוא התקבל היטב וקיבל ביקורות טובות המשכנו להקליט מה שבסופו של דבר התברר להיות "Empty Sky", שעלותו הייתה משהו כמו 400 לירות שטרלינג. כל ההרמוניות הולבשו מעל כשלמעשה אנחנו עשינו את המיקס, מכיוון שאזלו לנו הערוצים – זה היה מאוד חובבני, אבל כיף. אלטון היה די מרוצה מהסיטואציה, אבל אני הבנתי שאני לא האדם המתאים ביותר להפיק אותו [לקראת האלבום הבא].
האלבום יצא בבריטניה בגרסת סטריאו ובגרסת מונו, שנחשבת כיום לפריט אספנים נדיר.
בחלק מהרצועות מנגן ג'ון בצ'מבלו, כולל השיר "Skyline Pigeon", שאותו תיאר ג'ון במילים "השיר הראשון אי פעם שברני ואני התלהבנו שכתבנו".
ג'ון נעזר במוזיקאים שהיו חברים שלו או של בראון. הגיטריסט קאלב קוואי והמתופף רוג'ר פופ, שניהם חברי הלהקה הוקפוט (אנ') באותה תקופה, ניגנו בהרבה רצועות באלבום (קוואי ופופ הצטרפו לג'ון כמה שנים מאוחר יותר כחלק מסיבוב ההופעות שלו לאחר הוצאת האלבום "Rock of the Westies" ב-1975 ו-"Blue Moves" ב-1976). טוני מארי מלהקת הטרוגס מנגן בס. "Empty Sky" היא ההופעה הראשונה של המתופף נייג'ל אולסון עם אלטון ג'ון – חבר להקת "פלסטיק פני" ו"ספנסר דייוויס גרופ", שניגן בתופים ב-‏"?Lady What's Tomorrow" (אולסון וחברו ללהקת "ספנסר דייוויס", הבסיסט די מארי, יצטרפו כשנה מאוחר יותר לסיבובי ההופעות שלו בשנות ה-70, אך רק בהקלטת ‏"Honky Château", ב־1972, יצטרפו גם כנגנים קבועים, בתפקידיהם, בהקלטות האולפן שלו – המפיק דאג'ן פיקפק עד אז ביכולותיהם). קלייב פרנקס, שכמה שנים מאוחר יותר יהפוך למפיק הסאונד החי שבהופעותיו של ג'ון במשך סיבובי הופעות רבים, מופיע גם הוא ברשימת הקרדיטים על הפקת האלבום. עיצוב העטיפה המקורי נעשה על ידי דייוויד לרקהאם (המוכר כ"דייב"), שימשיך ויעצב עבורו עטיפות תקליטים גם בעתיד.
"Skyline Pigeon" הוא השיר הפופולרי והידוע ביותר באלבום, והוא היחיד שג'ון, אם כי לעיתים רחוקות, מבצע בהופעות החיות שלו. הגרסה הסופית יותר של "Skyline Pigeon" הכוללת תזמורת וליווי פסנתר במקום צ'מבלו הוקלטה ב-1973 לאלבומו "Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player", והיא הופיעה בתחילה כצד ב' של הסינגל "Daniel". הופעה נוספת של השיר הייתה בשנת 1974, כאשר גרסה שהוקלטה בלונדון הופיעה כרצועה הפותחת את אלבום ההופעה "Here and There", שיצא בגרסת LP ותקליטור. ג'ון ביצע גם את שיר הנושא של האלבום, "Empty Sky", בתחנות שונות בסיבוב ההופעות שלו בשנת 1975.
אף על פי שמאז ג'ון מכנה את האלבום "נאיבי", יש לו זיכרונות טובים מהקלטת התקליט. אלה כוללים הליכה הביתה מאולפני ההקלטה בארבע לפנות בוקר ולינה במפקדת צבא הישועה ברחוב אוקספורד, שאותה ניהל אביו של סטיב בראון. ”אני זוכר כשסיימנו את העבודה על רצועת הכותרת – זה פשוט הימם אותי. חשבתי שזה הדבר הטוב ביותר ששמעתי בחיי”, נזכר ג'ון.
אלטון ג'ון אמר בריאיון שהוא עוד לא היה בטוח באותה תקופה מה הסגנון שלו הולך להיות, ושאולי שאף להידמות ללאונרד כהן.