stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאסרו קארדנאס
ביוגרפיה > לאחר הנשיאות

לפני שהסתיימה כהונתו בתפקיד, הנשיא קארדנאס בחר את יורשו למועמדות לנשיאות מטעם המפלגה, הגנרל מנואל אבילה קמאצ'ו. הוא התכוון לסגת מחיים פוליטיים פעילים. אולם עם הצטרפותה של מקסיקו להתערבות פעילה במלחמת העולם השנייה בתחילת 1942, חזר קרדנאס לתפקיד ציבורי. הוא כיהן כשר להגנה לאומית בין השנים 1943 ל-1945, ובשנה האחרונה של כהונתו הוא מונה למפקד צבאי מקסיקני. הוא פרש שוב בסוף שנת 1945.
במשך 16 השנים הבאות קארדנאס לא מילא תפקיד ציבורי. אולם בשנת 1961 הפך קרדנאס לחבר ההנהלה בנציבות עמק נהר הבלסאס, שניהלה את אחת מסוכנויות החשמל והפיתוח האזוריות הגדולות במדינה, במדינת גררו. למרות האחריות המופחתת שלו, הוא נשאר דמות מרכזית בפוליטיקה הלאומית. הוא הפך לסמל השמאל במפלגת ה-PRM, שעם הזמן התפתחה אל ה-PRI; המפלגה המוסדית המהפכנית בשנת 1946. הוא נשאר התומך העיקרי בסוג השיתופי של הרפורמה החקלאית והיריב הראשי של שיתוף הפעולה הכלכלי עם ארצות הברית בממשלות המקסיקניות הבאות. קארדנאס נהג לתקוף את ההשפעה הכלכלית והפוליטית של ארצות הברית במקסיקו. קארדנאס מעולם לא פרש ממפלגת הממשלה, אף כי המשיך לתמוך בארגונים פוליטיים חלופיים. בתחילת שנות השישים העניק חסות פוליטית לקבוצה יריבה ל-CNC, קונפדרציית האיכרים הלאומית העצמאית, ובמקביל גם תמך - אך מעולם לא הצטרף רשמית - לקואליציית שמאל פוליטית, תנועת השחרור הלאומית.
לאחר ניצחון הקומוניסטים בראשות פידל קסטרו במהפכה הקובנית בשנת 1959, הפך קארדנאס לבעל בריתם החזק ביותר של המהפכנים הקובניים שהיו בשליחות במקסיקו. אולם בעיקרון, השפעתו הפוליטית של קארדנאס פחתה באופן מהותי בשנים האחרונות לחייו. אף על פי כן, הוא נותר דמות שנויה במחלוקת ונקודת מפגש עבור אלה שהיו ביקורתיים כלפי המדיניות של הממשלים הבאים. רק לקראת נפילת שלטון המפלגה בשנת 2000, התגלה לציבור על פרשיות השחיתות השלטונית הרבות אשר התקיימו לאורך תקופת נשיאותו של קארדנאס ושל ממשיכי דרכו.
לקריאה נוספת

ראשי פרקים בתולדות מקסיקו (אסופה), תרגם מספרדית: נחום מגד, מקסיקו 1985. עמ' 176–178
לאסרו קארדנאס בשירות 'החוקתיים' במהלך המהפכה המקסיקנית.
לאסרו קארדנאס בשנת 1937.
ישעיהו ליבמן

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1934 
 פטירה:  3 בספטמבר 2003 (בגיל 68) 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום מגורים:  ישראל, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיאמי (1956)  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1960) 
 תלמידי דוקטורט:  אשר כהן, אורית גלילי צוקר, יעקב ידגר 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2003) 
 צאצאים:  רבקה לוביץ 
 
ישעיהו (צ'ארלס) ליבמן (20 באוקטובר 1934 – 4 בספטמבר 2003) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. חתן פרס ישראל למדע המדינה (ה'תשס"ג).
ביוגרפיה

ישעיהו ליבמן נולד בארצות הברית, למשפחה ציונית. למד בבית הספר היהודי ישיבה דפלטבוש בברוקלין, ובשנים 1949–1952 הגיע לישראל לבד ולמד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. סייים תואר ראשון באוניברסיטת מיאמי ותואר שני ודוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנים 1961–1963 היה מרצה בכיר באוניברסיטת פנסילבניה, ובשנים 1962–1969 היה פרופ' חבר ב'ישיבה יוניברסיטי'. בשנת 1969 עלה עם משפחתו לישראל ולימד במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. ליבמן היה למייסד ולרוח המוביל של המחלקה, נערץ על ידי חבריו ונתפס כ"אב המחלקה". משנת 1975 ואילך היה ליבמן פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות ביניהם: ייל, שיקגו, מישיגן, ו־JTS.
ביוגרפיה > ליבמן כחוקר יהדות ארצות הברית

בשנות הקריירה הראשונות שלו חקר ליבמן את יהדות ארצות הברית על זרמיה, כאשר התמה המרכזית שלו היא המתח בין מסורת למודרנה. הוא השתמש בכלים של סוציולוגיה של הדת בעקבות מאקס וובר ופיטר ברגר על מנת לנתח תופעות שבחן בסביבתו בארצות הברית. בשנת 1991 ייחד כתב העת American Jewish History גיליון שלם לניתוח שיטתו, תפיסת עולמו וכתביו של ליבמן. נכתב עליו כי הוא הסוציולוג הנחשב ביותר של יהודים בארצות הברית בשליש האחרון של המאה ה-20.
ביוגרפיה > ליבמן כחוקר דת ופוליטיקה בישראל

אחרי עלייתו לישראל חקר ליבמן, יחד עם חברו פרופ' אליעזר דון יחיא, את הקשרים בין דת ופוליטיקה בישראל, ובחן את השפעתם של מיתוסים וסמלים על החברה הישראלית. מחקר זה הניב את הספר "דת אזרחית בישראל" (1983) Civil Religion in Israel וכן את הספר "דת ופוליטיקה בישראל" (1984) Religion and Politics in Israel. בעקבות עבודתו האקדמית זכה להכרה בינלאומית שהובילה, בין היתר, להזמנתו לסדרה של הרצאות בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקניים (SOAS) בלונדון. כמו כן מונה על ידי מרכז יצחק רבין לערוך את הספר "רצח פוליטי: רצח רבין ורציחות פוליטיות במזרח התיכון" (1998).
בשנותיו האחרונות ייחד ליבמן את תשומת לבו ליחסים בין חילוניים לדתיים בישראל. מחקר זה הניב כמה מאמרים ושני ספרים, אחד בהם בעברית, "לחיות ביחד" (1990), בהוצאת "כתר" (ראה אור גם בתרגום אנגלי).
את ספרו האחרון Choosing Survival, על השחיקה של הזהות הדתית של יהודים בישראל ובארצות הברית אל מול תפיסות ליברליות, כתב ליבמן עם חברו, פרופ' ברנרד זיסר. הספר פורסם באנגלית בשנת 1999. הספר תורגם לעברית ונקרא "לבחור בחיים". הוא פורסם בשנת 2004 לאחר מותו של ליבמן והוקדש לזכרו.
לפני מותו הפתאומי עסק, יחד עם תלמידו וחברו יעקב ידגר, בחקר היחסים בין אתניות ללאומיות בקרב יהודים ישראלים המגדירים את עצמם מסורתיים ובבחינת השלכתו של הנושא על סוגיית חקר הדת הפופולרית במקומות אחרים בעולם.
בשנת 2003 קיבל את פרס ישראל, וב־4 בספטמבר באותה שנה הלך לעולמו, בגיל 69.
בעת הלווייתו של ליבמן מנעו אנשי החברה קדישא בבית העלמין "סגולה" בפתח תקווה מבתו של ליבמן, הטוענת הרבנית רבקה לוביץ, מלומר דברי הספד על אביה בטענה שנשים אינן מספידות. לוביץ עתרה לבג"ץ יחד עם עו"ד אסף בר ובני משפחותיהם באמצעות עו"ד אביעד הכהן.
חתנו הוא הרב רונן לוביץ.
פרסים ואותות הוקרה

1970 – פרס ע"ש צבי לוריא מטעם הסוכנות היהודית
1998 – פרס על תרומה לתרבות היהודית של הקרן הלאומית (אמריקנית) לתרבות היהודית
2000 – פרס ע"ש מרשאל סקלייר למחקרים ביהדות ארצות הברית
2003 – פרס ישראל בתחום מדע המדינה
מספריו

פרופ' ישעיהו ליבמן פרסם כמאה מאמרים בתחומי מחקריו בכתבי עת מדעיים בישראל ובחוץ לארץ, כתב וערך 14 ספרים, ובהם:
The Ambivalent American Jew: Politics, Religion, and Family in American Jewish Life, Jewish Publication Society, 1973
Pressure Without Sanctions: The Influence of World Jewry in Shaping Israel`s Public Policy, Fairleigh Dickenson Press and Associated University Presses, 1977
Civil Religion in Israel: Traditional Judaism and Political Culture in the the Jewish State, With Eliezer Don-Yehiya, University of California Press, 1983
Two Worlds of Judaism: The Jewish Experience in Israel and the United States, With Steven M. Cohen, Yale University Press, 1990
The Jewishness of Israelis: Responses to the Guttman Report, With Elihu Katz, SUNY Press, 1997.
לקריאה נוספת

יעקב ידגר, "ישעיהו ליבמן: המסורתים בישראל – זהות יהודית, חילון ומודרניות", בתוך: דב שוורץ (עורך), אוניברסיטת בר-אילן – מרעיון למעש, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, כרך ב, עמ' 225–237.
הערות שוליים

↑  פרופ' ישעיהו ליבמן באתר פרס ישראל
↑  מייסדי המחלקה, פרופ' ישעיהו (צ'ארלס) ליבמן ז"ל, באתר בר-אילן
↑  Steve M. Cohen, Charles Liebman Shed Light on Jewish Culture, Forward, ‏September 12, 2003
↑  Chaim Waxman, An Ambivalent American Jewish Sociologist: The Perspectives of Charles S. Liebman, American Jewish History
↑  Lawrence Grossman, Charles S. Liebman, the Scholar and the Man, American Jewish History
↑  קובי נחשוני, בג"ץ: גם לנשים מותר להספיד, באתר ynet, 17 באפריל 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264681305171  BIBSYS: 90408023  BnF: cb120301021 (data)  GND: 136855164  ISNI: 0000 0004 0311 1662  LCCN: n82127779  NLK: KAC202265090  NTA: 070811148  RERO: 02-A003520403  SUDOC: 028472284  VIAF: 90716787   WorldCat (עם VIAF): 90716787
לואיס הורסט

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1884 קנזס סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בינואר 1964 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  פרס הריקוד קאפצ'יו (1955) 
 
לואיס הורסט (באנגלית: Louis Horst;‏ 1884–1964) היה המורה הראשון לכוריאוגרפיה של המחול המודרני.
הורסט, פסנתרן ומלחין אמריקאי, נולד בקנזס סיטי שבמיזורי, היה המנהל המוזיקלי של דנישון (דניסשון) (1916–1925) ולאחר מכן שימש כמנהל מוזיקלי של להקת מרתה גרהם.
אנה סוקולוב שימשה כמתמחה שלו ובשנת 1935 הם יצרו יחדיו כוריאוגרפיה להצגה נח אותה הוא גם הלחין. הורסט עבד גם עם הכוריאוגרפים הלן תמיריס, דוריס האמפרי וצ'ארלס ויידמן, וכן עם אגנס דה-מיל ואחרים.
בשנת 1934 ייסד הורסט את כתב העת "דאנס אובזרבר", אותו הוא ערך. הורסט כתב ספרים בנושא כוריאוגרפיה וקומפוזיציה. הוא לימד במכללת שרה לורנס, במכללת בנינגטון (1945-1934), באוניברסיטת קולומביה, במכללת מיילס, במכללת ברנארד, במכללת קונטיקט ובית הספר ג'וליארד (1964-1951).
הורסט הלחין עבודות עבור מרתה גרהם. ביניהם פרימיטיב מיסטריס (1931), סלברישון (1934), פראנטיר (1935). הורסט הלחין מוזיקה לסרטים. הורסט הגדיר את הצורות והעקרונות המבניים של המחול המודרני בהתאם למבנה המוזיקלי. לשיטתו מוזיקה למחול צריכה להיות חסכונית בתזמור, עם מהלך רגשי הרמוני לכוריאוגרפיה ואינטגריטיבי מבחינת ריתמית.
הורסט נפטר בניו יורק ב-12 בינואר 1964.
לירון בר שדה

בר שדה, 2015
בר שדה בפגישה עם יושבת ראש הסאימה (הפרלמנט הלטבי) אינרה מורנייצה, 2019
לירון בר שדה (נולדה ב-29 באפריל 1959) היא דיפלומטית ישראלית, שכיהנה כשגרירת ישראל באירלנד. בעבר כיהנה גם כשגרירת ישראל בלטביה.
ביוגרפיה

בר שדה נולדה ברודזיה, ועלתה לישראל בגיל שנתיים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיימה תואר ראשון בספרות עברית ואנגלית (1983) ותואר שני בספרות עברית (1985).
בר שדה סיימה את קורס הצוערים של משרד החוץ בשנת 1992 וכיהנה במגוון תפקידים. שירתה כנספחת תרבות בשגרירות ישראל בבלגיה (1992–1996) ובמחלקה לתיאום בינלאומי, עם אחריות לפרויקטים בדרום מזרח אסיה וצפון אפריקה (1996–1999). הייתה יועצת במשלחת ישראל לאיחוד האירופי ולנאט"ו, עם אחריות לסוגיות מדיניות וביטחוניות (1999–2003), ולאחר מכן ראש המחלקה האחראית על ההיבטים הכלכליים של מדיניות החוץ במרכז למחקר מדיני (2003–2006). שירתה בשגרירות ישראל בירדן (2006–2007). הייתה מתאמת בפרויקטים של האיחוד האירופי (ENP ו-TAIEX) (2007–2008). כיהנה כסגן ראש המשלחת בשגרירות ישראל באיטליה (2008–2012) וכראש המחלקה האחראית לזכויות אדם וארגונים הומניטריים (2012–2015).
באוגוסט 2015 החלה את כהונתה כשגרירת ישראל בלטביה כשהגישה את כתב האמנתה לנשיא ריימונדס ויוניס, וכיהנה בתפקיד עד אוגוסט 2019. לאחר מכן שירתה בלשכה לדיפלומטיה תרבותית במשרד החוץ.
ביוני 2021 אושר מינויה לשגרירה באירלנד, ובאוקטובר באותה שנה הגישה בר שדה את כתב האמנתה לנשיא אירלנד מייקל היגינס.
בר שדה נשואה ואם לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  "President of Latvia accredited the new Ambassador of Israel". President of the Republic of Latvia (באנגלית). 2015-08-11. נבדק ב-2022-02-02.
↑  היחסים הבילטרליים בין רפובליקת לטביה ומדינת ישראל באתר משרד החוץ של לטביה (בלטבית)
↑  עדו בן פורת, אחרי חצי שנה של המתנה: הממשלה אישרה 36 מינויי שגרירים וקונסולים, באתר ערוץ 7, 20 ביוני 2021
↑  "Ambassadors present their Credentials". PRESIDENT OF IRELAND. 2021-10-13. נבדק ב-2022-02-02.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודמת: חגית בן-יעקב | שגרירת ישראל בלטביה  2015–2019 | הבאה: אורלי גיל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אופיר קריב | שגרירת ישראל באירלנד  2021–מכהנת | הבא: |
ישעיהו פונדק

ישעיהו פונדק כפועל עברי בארץ ישראל, 1938
ישעיהו פונדק (16 בינואר 1912 - 29 במרץ 2000) היה מחנך ומדריך בתנועות נוער ציוניות, מראשי תנועת "החלוץ הצעיר" במזרח אירופה ומראשי תנועת "הנוער העובד" בישראל.
חייו בפולין

פונדק נולד וגדל בעיירה סמיאטיץ' שבפולין. הוריו, לאה פועה לבית רודזינסקי ומשה פונדק, בן סמיאטיץ', נישאו ב-1904, עלו לארץ ישראל עם אחיו הבכור מנחם בשנת 1909, לאחר שהאב משה הכשיר עצמו לעבודת כפיים בסדנת יזע בשיקגו במשך תקופה. בעקבות קשיי ההתאקלמות שבו ב-1911 לסמיאטיץ', בכוונה לעלות שוב בהמשך, אך בשל מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית, לא יצאה התוכנית לפועל.
ישעיהו פונדק גדל בסמיאטיץ'. ב-1924 החל את פעילותו בסניף תנועת "החלוץ הצעיר" בעיירה. ב-1926 עבר ללמוד בסמינר למורים בוורשה. היה חבר פעיל בסניף "החלוץ הצעיר" בוורשה, ובין מייסדי החוג הציוני "חוג מגשימים", שחבריו הם תלמידי הסמינר למורים ותלמידות הסמינר העברי לגננות בוורשה. ב-1929 הצטרף למזכירות הפעילה של "החלוץ הצעיר" בפולין, ויצא לביקורי הדרכה בסניפי התנועה. ב-1930 השתתף בסמינר מדריכים עולמי של "החלוץ", לאחריו נשלח לרכז את מחוז וילנה של "החלוץ הצעיר", עד 1933. בתקופה זו התרחבה פעילות הסניפים וגדל מספרם. ב-1933 נשלח לקרפטורוסיה שבצ'כיה כדי להקים שם את תנועת החלוץ הצעיר.
הפעילות בישראל

באוקטובר 1933 עלה פונדק לארץ ישראל, והתיישב בקיבוץ גבעת חיים. ב-1935 גויס על ידי בני מהרש"ק לפעילות בתנועת הנוער העובד, כמחליפו של המזכיר דוד כפרי, מרכז סניף ירושלים של התנועה. ב-1937 עבר לקיבוץ גשר ונשא לאישה את צילה ברו. בשנים 1942–1944 היה פעיל בנוער העובד בסניף תל אביב, ושותף בגיוס בני הנוער לפלמ"ח. ב-1946 היה חבר מזכירות התנועה המאוחדת, שהייתה מיזוג של המחנות העולים ותנועת גורדוניה. היה ממקימי הסניף הירושלמי של התנועה המאוחדת.
פונדק הדריך מספר חברות נוער בארץ, כל אחת למשך שנה או שנתיים. מ-1940 הדריך את חברת הנוער שחבריה הקימו את בית הערבה. מ-1946 הדריך את חברת הנוער "הטורקית", שהקימה את קיבוץ נחשולים. מ-1948 הדריך את נוער ח', שחניכיה התגייסו לנח"ל. כן הדריך את חברת הנוער "הפרסית" ב-1954, וב-1971 את גרעין ה"בונים" מאנגליה שעלה להתיישבות במבוא חמה.
פונדק היה גם פעיל בתנועה הקיבוצית. בשנים 1958–1960 היה מזכיר קיבוץ אשדות יעקב איחוד, ובשנתיים הבאות היה פעיל בתנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, במדור עלית הנוער. בשנים 1963–1970 עבד כמרכז מדור תרבות במזכירות הנוער העובד. עד 1973 עבד כמרכז השקיית הבננות בשטחי ה"זור". ערך במשך שבע שנים את עלון קיבוץ אשדות יעקב איחוד, עד 1980. במקביל עבד בשנים 1973–2000 כפועל בבית החרושת "לוג מוצרי פלסטיק" בקיבוצו. כן היה מרכז חוג תנ"ך בקיבוץ, במשך 14 שנה.
נפטר בשנת 2000, והובא למנוחות בבית העלמין אשדות יעקב. אשתו צילה נפטרה בשנת 2009, ונטמנה לצידו.
בנו מנחם פונדק נספה בתאונת מטוס במכתש הגדול, בהיותו מפקד קורס נווטים ב-1964. בן נוסף שלו הוא פרופסור דוד פונדק.
הפעילות בישראל > סיפורים

צידי הצפעים
בלב היערות
מנדל  פהאנר  מסמיאטיץ'
פגישות עם חזירי בר
החבר עובדיה מעמק יזרעאל
ישעיהו מנהיג מדריך ומורה הדרך
נחשון מהקיבוץ
מפנקסו של סבא
ישעיהו תחת הפגזה
מצא קרובים אבודים
הפעילות בישראל > כתבות

כוכב הירדן
הפעילות בישראל > תמונות

קיבוץ שחריה 1926
הפעילות בישראל > סרטי וידאו

ישעיהו נושא ברכה בחג המשק - אשדות יעקב איחוד בת 68 - 1991
לקריאה נוספת

ישעיהו פונדק, "בלב היערות", בתוך: יעקב זילברשייד, אריה פיאלקוב (כינסו וערכו), תל חי: קיבוץ הכשרה בפולין ע"ש חללי תל-חי, הגוש ופלוגותיו: מאסף, לוחמי הגיטאות: בית לוחמי הגיטאות ע"ש יצחק קצנלסון; הקיבוץ המאוחד, תשל"ט. (סיפורו האוטוביוגרפי)
ששת האחים לבית פונדק, בסימיאטיץ' פולין, ערב עליית האחר הבכור מנחם לארץ ישראל
לואי מאפוטה

לואי מאפוטה (בצרפתית: Louis Mafouta; נולד ב-2 ביולי 1994 בבומון-סור-אואז שבצרפת) הוא כדורגלן מהרפובליקה המרכז-אפריקאית המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אמיין מליגת המשנה הצרפתית ובנבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
קריירת מועדונים

מאפוטה שיחק במועדונים AS סנט-אואן-ל'אומון, USM סנליס, שאמבלי ו-RC גראס מהליגות הנמוכות בצרפת, ופאנסראיקוס מליגת המשנה היוונית.
ב-21 באוגוסט 2020 חתם מאפוטה בנשאטל גזמאקס מליגת המשנה השווייצרית. הוא ערך 52 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 21 שערים. ב-19 בינואר 2022 הושאל מאפוטה למץ מליגת העל הצרפתית עד לתום עונת 2021/2022. ב-23 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לניס במסגרת המחזור ה-22 בליגה. ב-20 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 6-1 לסטאד רן במסגרת המחזור ה-29 בליגה. בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם מאפוטה בקווילי-רואן מליגת המשנה הצרפתית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ב-12 ביולי 2023 חתם באמיין מליגת המשנה הצרפתית.
קריירה בינלאומית

ב-27 במרץ 2017 ערך מאפוטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית, בהפסד 2-1 לנבחרת גמביה במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הערות שוליים

↑  sgobbi, Louis Mafouta arrive en prêt !, Football Club de Metz, ‏2022-01-19 (בצרפתית)
↑  Metz vs. Nice - 23 January 2022 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Rennes vs. Metz - 20 March 2022 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Raphael Forgues, Louis Mafouta transféré à l'Amiens SC, QRM, ‏2023-07-12 (ב־)
לוקאס ואסקס

לוקאס ואסקס איגלסיאס (בספרדית: Lucas Vázquez Iglesias; נולד ב-1 ביולי 1991) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקיצוני והמגן בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים > ריאל מדריד

לוקאס נולד בלה קורוניה שבמחוז גליסיה, ספרד. לוקאס שיחק במספר מועדונים קטנים לפני שהצטרף למערכת הנוער של ריאל מדריד ב-2007 בגיל 16. הוא ערך את הופעותיו המקצועיות הראשונה בעונת 2010–2011 בריאל מדריד C. בקמפיין שלאחריו כבש 4 שערים ב23 משחקים על מנת לעזור לריאל מדריד קסטיליה לחזור לסגונדה דיוויזיון לאחר היעדרות של 5 שנים, את הופעתו הראשונה ערך ב-28 בפברואר 2012 במשחק תיקו נגד לה רודה שהסתיים בתוצאה 2-2.
ואסקס ערך את הופעתו הראשונה בסגונדה דיוויזיון עם ריאל מדריד קסטיליה ב-17 באוגוסט 2012 בהפסד חוץ 1–2 לויאריאל.
קריירת מועדונים > אספניול

ב-19 באוגוסט 2014 הושאל ואסקס לאספניול מליגת העל הספרדית למשך עונה עם אפשרות לקנייה, וערך את הופעתו הראשונה בקמפיין ב-30 באוגוסט כאשר החליף את סלבה סביליה במחצית השנייה, המשחק הסתיים בהפסד 1–2 לסביליה.
את שערו הראשון בליגה כבש ואסקס ב-5 באוקטובר 2014 בניצחון 0–2 על ריאל סוסיאדד. ב-3 ביוני 2015 החליטה אספניול לממש את קנייתו של ואקסקס והוא חתם על חוזה למשך 4 שנים, כשסכום העברתו מריאל מדריד היה 500 אלף יורו.
קריירת מועדונים > חזרה לריאל מדריד

ב-30 ביוני 2015 השתמשה ריאל מדריד בסעיף בחוזהו של ואסקס המאפשר רכישה חוזרת בסך מיליון יורו, וואסקס חזר לקבוצה, והיה שותף, בין השאר, לזכייתה של ריאל מדריד שלוש פעמים ברציפות בליגת האלופות, בין השנים 2016–2018.
קריירה בינלאומית

ואסקס לא ייצג כלל את נבחרות ספרד הצעירות. לקראת יורו 2016 זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה, ב-7 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו כשפתח בהרכב בהפסד 0:1 לנבחרת גיאורגיה במשחק הכנה לטורניר. הופיע בטורניר עצמו פעם אחת בלבד כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בשמינית הגמר בהפסד 2:0 לנבחרת איטליה.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר המונדיאל 2018 ברוסיה, בו שיחק ארבע דקות בלבד בתיקו 3:3 מול נבחרת פורטוגל.
לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2020 וטורניר המונדיאל 2022 בקטאר.
תארים

אליפות ספרד (4): 2016/2017, 2019/2020, 2021/2022, 2023/2024
הסופרקאפ הספרדי (4): 2017, 2020, 2021/2022, 2023/2024
ליגת האלופות (5): 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2021/2022, 2023/2024
הסופר קאפ האירופי (4): 2016, 2017, 2022, 2024
גביע העולם למועדונים (4): 2016, 2017, 2018, 2022
לואי מגנוס

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1881 קינגסטון, ג'מייקה
 פטירה:  1 בנובמבר 1950 (בגיל 69) פריז, צרפת
 מידע כללי
 שם לידה:  Louis Neville Magnus 
 מדינה:  צרפת צרפת
 ספורט
 ענף ספורט:  החלקה אמנותית
 
לואי מגנוס (בצרפתית: Louis Magnus; ‏15 במאי 1881 - 1 בנובמבר 1950) היה מחליק אמנותי על הקרח, שחקן ומנהל הוקי קרח צרפתי. נחשב לאחד המנהלים החשובים בהיסטוריה של ענף ההוקי קרח, מייסד פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית והנשיא הראשון שלה.
ילדותו

מגנוס נולד בקינגסטון, בירת ג'מייקה, לאב בריטי ואם צרפתייה. הוא עבר עם הוריו לצרפת כשהיה בן 8, והחל להחליק על קרח בגיל 12.
כמחליק אמנותי על הקרח

מגנוס היה אלוף צרפת בהחלקה אמנותית על הקרח ליחידים ארבע שנים רצופות, בין 1908 ל-1911. עם זאת, לא התחרה באותן שנים באליפויות בינלאומיות ולא השתתף באולימפיאדת לונדון (1908), בה הפכה ההחלקה האמנותית בפעם הראשונה לענף אולימפי.
ב-1912 עזב את ההחלקה ליחידים ועבר לריקוד זוגות, ועם שותפתו שהייתה גם גיסתו, אניטה נחמיאס (אחותה של אשתו דאז) זכה באליפות צרפת ב-1912. באותה שנה השתתף עם אניטה נחמיאס בפעם היחידה באליפות בינלאומית, אליפות אירופה בהחלקה אמנותית. השניים סיימו במקום החמישי.
מייסד פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית

במקביל לתחילת קריירת ההחלקה האמנותית שלו, שיחק מגנוס גם הוקי קרח. כדי למסד חוקה אחידה בעולם, שבו כל מסגרת קבעה לעצמה את חוקי המשחק, וכדי לייסד ולנהל מפעלים בינלאומיים, פנה מגנוס לאיגוד הבינלאומי להחלקה אמנותית כדי שיהיה גם הגוף העליון של הוקי קרח - אך האיגוד סירב לקחת את הענף תחת חסותו.
מגנוס פנה להקמת גוף עליון עצמאי להוקי קרח, וב-15 במאי 1908 כינס בבית מלון בפריז נציגים של ארבע מדינות מייסדות - צרפת, בריטניה, בלגיה ושווייץ, כאשר בוהמיה הצטרפה זמן קצר לאחר מכן. הארגון שנוסד על ידי מגנוס, הליגה הבינלאומית להוקי קרח (LIHG, ראשי תיבות של Ligue Internationale de Hockey sur Glace) הפך לגוף העליון של ההוקי קרח מאז ועד היום, וידוע בשמו הנוכחי "פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית" (IIHF).
מגנוס שימש נשיאה הראשון של ה-LIHG עד 1912, כשבמהלך נשיאותו נוסד המפעל הבינלאומי הראשון של הארגון - אליפות אירופה בהוקי קרח, שהמהדורה הראשונה שלו נערכה ב-1910. הוא שב לנשיאות הארגון לתקופה קצרה ב-1914, כאשר פעילות הארגון למעשה נעצרה בשל מלחמת העולם הראשונה.
מותו ומורשתו

מגנוס מת ב-1950 בפריז, בגיל 69.
ב-1985 שונה שמו של גביע האליפות של צרפת בהוקי קרח ל"גביע מגנוס" על שמו. ב-2004 שינתה הליגה העליונה של צרפת בהוקי קרח את שמה ל"ליג מגנוס" (Ligue Magnus) על שמו.
מגנוס התקבל כחבר בהיכל התהילה של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית ב-1997.
הבית שבו שוכן מטה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, בציריך, נקרא גם הוא על שמו - "וילה לואי מגנוס".
מסמך היסוד של ה-LIHG (לימים ה-IIHF) מ-15 במאי 1908. החתימה הראשונה מימין היא חתימתו של לואי מגנוס
לא להיות לבד

ערך זה עוסק במיני-אלבום של יהונתן מרגי. אם התכוונתם לשיר הנושא של המיני-אלבום, ראו .
לא להיות לבד הוא המיני-אלבום השני של הזמר-יוצר הישראלי יהונתן מרגי. האלבום יצא ב-21 באוקטובר 2021.
רקע והרכב

יום לפני צאת האלבום, קיים מרגי מסיבת השקה לכבוד הפרויקט. בהודעה לתקשורת נכתב על האלבום כי הוא ”מתאר את הזוויות השונות של לא להיות לבד, ומשובצות בו רצועות אותנטיות מהאולפן וחשיפה דוקומנטרית מתהליך כתיבת השירים. בכך מרגי לוקח את קהל המאזינים למסע האישי שלו”.
הפרויקט הוא בהשראת מוזיקה משנות ה-80, עליה הצהיר מרגי כי היא היוותה את החזון לפרויקט הבא שלו לאחר המיני אלבום הראשון שלו, מה יהיה: ”מאז ומתמיד היה לי חיבור לאייטיז. בדיעבד אני מבין שתמיד אהבתי דברים שהיה בהם אלמנט מהאייטיז, מייקל ג'קסון, דה וויקנד. אני מאוד מחובר לתקופה הזאת. הלכנו על קונספט שמשלב נוסטלגיה לאייטיז עם הווייב שלי”. באלבום כלולות שבע רצועות, מתוכן ארבעה שירים בנוסף לשלושה קטעי דמו אותם מרגי הקליט בפלאפון שלו וכלל באלבום.
מרגי סיפר כי העבודה על האלבום נמשכה כשנה וחצי.
קידום

ביום צאת האלבום עשה מרגי אירוע השקה בו הופיע וביצע את כל שירי האלבום.
חודשיים לאחר צאתו של האלבום ב-21 בדצמבר, העלה מרגי צמד מופעים במועדון הבארבי בתל אביב שכלל את שירי האלבום, בנוסף ללהיטים ושירים נוספים של הזמר. כל כרטיסי המופע נמכרו תוך פחות מיממה. מופע החימום היה הראפר שחר סאול והזמרת יסמין מועלם התארחה במופע וביצעה עם מרגי את השירים "מחילה" ו"הכל שקוף". המופע זכה לשבחים מהמבקרים, שציינו את המעבר המוצלח של מרגי מאליל נוער לזמר-יוצר בולט במוזיקה הישראלית.
ביקורות

עומרי פיינשטיין ממגזין Time Out תל אביב סקר את האלבום ושיבח את מרגי על ההתפתחות שלו כאמן ועל הוורסטיליות שלו, וכינה אותו "אחד האמנים הישראליים המסקרנים ביותר".
דור מאיר מועלם סקר את האלבום באתר מאקו וסיכם: ”כל ארבעת השירים משלבים בין המסרים שמרגי רצה לעסוק בהם, כשבמרכז עומד משפט הנושא של האלבום והשיר המוביל מתוכו, למוזיקה כיפית, מרימה ומופקת טוב”.
דודי פטימר סקר את האלבום במעריב וכינה את האלבום "משעמם". הוא הרחיב וציין כי השירים אינם קליטים, מעניינים או זורמים וכי הם נוסחתיים וטכניים. הוא כתב בנוסף כי השיר הבולט היחיד באלבום הוא "אנג'ל" וכי ”יש בו כל הנתונים לשיר פופ מצוין, וזה הכיוון שמרגי צריך לדגול בו”.
רשימת רצועות

| מהדורה רגילה> מס' | מהדורה רגילה> שם | מהדורה רגילה> כותב(ים) | מהדורה רגילה> משך | מהדורה רגילה>  | מהדורה רגילה>  | מהדורה רגילה>  | מהדורה רגילה>  | מהדורה רגילה>  | מהדורה רגילה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | (רעיון לפזמון)  | יהונתן מרגי | 0:18 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | לא להיות לבד  | מרגי, ירדן פלג, רון ביטון | 3:00 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | (כל הלילה)  | מרגי | 0:17 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | קומה 28  | מרגי, פלג, ביטון | 3:20 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | לונה פארק  | מרגי, מיכאל סוויסה, ישי סוויסה, מתן אגוזי | 3:33 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אנג'ל  | מרגי, פלג, לירז רוסו | 3:18 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | (למה הם קוראים לך אנג'ל)  | מרגי, פלג, רוסו | 1:09 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 14:57 |  |  |  |  |  |  |