stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסוף חצור הגלילית

| --- | --- |
 מיקום:  חצור הגלילית, הגליל העליון
 אתרים סמוכים:  כביש 90, שדה התעופה ראש פינה
 שירות אוטובוסים:  לרוב חלקי ישראל
 קואורדינטות:  32°58′51″N 35°33′23″E﻿ / ﻿32.980806°N 35.556259°E﻿ / 32.980806; 35.556259
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מסוף חצור הגלילית (למפת אצבע הגליל רגילה) מסוף חצור הגלילית (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסוף חצור הגלילית (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסוף חצור הגלילית 
 
מסוף חצור הגלילית הממוקם במתחם קניון הגליל העליון הוא תחנת האוטובוסים המרכזית של הגליל העליון שוכן בכניסה לחצור הגלילית, סמוך לכביש 90 ושדה התעופה ראש פינה, מסוף חצור הגלילית היא תחנת מעבר חשובה בצפון הארץ ואחד המסופים החשובים בגליל, מהמסוף יוצאים קווים רבים ליישובי הצפון ורמת הגולן, את המסוף פוקדים חיילים המשרתים בצפון הארץ ורמת הגולן.
בקרבת המסוף אושרה תוכנית להקמת תחנת הרכבת חצור הגלילית, שתהווה מרכז התחבורה של הגליל העליון, לצד שדרוג מסוף האוטובוסים וקניון הגליל העליון.
מבנה המסוף

במסוף ישנם 5 רציפים מהם יוצאים קווי אוטובוס לצפון ומרכז הארץ: קריית שמונה, רמת הגולן, חיפה, עפולה, טבריה, תל אביב-יפו וירושלים. המסוף משולב עם מרכז מסחרי גדול - "קניון הגליל העליון" במקום ישנם חנויות ומסעדות מזון מהיר, וסופרמרקט של שופרסל.
שירות המסוף

מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס פנימיים לתוך חצור הגלילית וקווי אוטובוס נוספים לשאר אזורי הארץ, את הקווים הפנימיים וחלק מהקווים האזוריים מפעילה חברת נתיב אקספרס, את הקווים הבינעירוניים הארוכים יותר מפעילה אגד ואת השירות לרמת הגולן ורמת כורזים מפעילה מועצה אזורית גולן.
מקרא סימנים:
♿ - אוטובוס עירוני נגיש
🔄 - קו סיבובי (מעגלי)
שירות המסוף > קווים עירוניים

מערך הקווים העירוניים בחצור הגלילית וראש פינה כולל שלושה קווים. הקווים מופעלים על ידי נתיב אקספרס.
| קו | מפעילה | מסלול | רציף | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | נתיב אקספרס | מסוף חצור הגלילית - חצור הגלילית מרכז - בנה ביתך - אזור תעשייה - מסוף חצור הגלילית | 4 | ♿ 🔄 |
| 2 | נתיב אקספרס | מסוף חצור הגלילית - חצור הגלילית מרכז - אזור תעשייה - מסוף חצור הגלילית | 4 | ♿ 🔄 |
| 23 | נתיב אקספרס | מסוף חצור הגלילית - אזור תעשייה - חצור הגלילית מרכז - הקריה החסידית - ראש פינה - צפת, נוף כנרת - הגליל - תחנה מרכזית | 5 | ♿ |
שירות המסוף > קווים אזוריים

הקווים האזוריים במסוף מופעלים על ידי שלוש מפעילות שונות.
| קו | מפעילה | מסלול | רציף | הערת נוספות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 41 | מועצה אזורית גולן | מסוף חצור הגלילית - ראש פינה - מחנה יפתח - צומת עמיעד - כורזים - אמנון - כרכום - אלמגור | 4 |  |
| 43 | מועצה אזורית גולן | מסוף חצור הגלילית - קצרין, שכונות | 4 | לשכונות המגורים בקצרין |
| 44 | מועצה אזורית גולן | מסוף חצור הגלילית - מחניים - משמר הירדן - גדות | 4 |  |
| 51 | נתיב אקספרס | מסוף חצור הגלילית - ראש פינה - מחנה פילון - אליפלט - עמיעד - צומת עמיעד - כחל - קדרים | 5 |  |
| 53 | מועצה אזורית גולן | מסוף חצור הגלילית - קצרין, מרכז מסחרי | 4 | לאזור התעשייה בקצרין |
| 54 | נתיב אקספרס | ראש פינה - מסוף חצור הגלילית - איילת השחר - שדה אליעזר - יסוד המעלה - חולתה | 5 |  |
| 59 | סופרבוס | מסוף חצור הגלילית - מחנה פילון - צומת עמיעד - טבריה | 5 |  |
| 63 | נתיב אקספרס | מסוף חצור הגלילית - ראש פינה - כפר הנשיא - טובא-זנגרייה | 5 |  |
| 103 | מועצה אזורית גולן | מסוף חצור הגלילית - קצרין, מרכז | 4 | קו תלמידים |
| 111 | מועצה אזורית גולן | מכללת תל חי - קריית שמונה - מסוף חצור הגלילית - קצרין - בני יהודה | 4 |  |
| 143 | מועצה אזורית גולן | צפת - ראש פינה - מסוף חצור הגלילית - קצרין | 4 |  |
| 511 | נתיב אקספרס | צפת - ראש פינה - מסוף חצור הגלילית - קריית שמונה | 5 | נכנס לתוך חצור הגלילית |
| 522 | נתיב אקספרס | חצור הגלילית, הקריה החסידית - מסוף חצור הגלילית - ראש פינה - צפת | 5 |  |
| 558 | מועצה אזורית גולן | צפת - מסוף חסור הגלילית - צומת נפח - צומת האמיר - מסעדה - מג'דל שמס | 4 |  |
שירות המסוף > קווים בינעירוניים

בנוסף לשירות האזורי והבינעירוני, אגד מפעיל שירות בינעירוני לנקודות דרומיות יותר בישראל כגון עפולה דרך טבריה, חיפה דרך כרמיאל ועכו, תל אביב-יפו דרך נתניה וערי המרכז, וירושלים.
| קו | מפעילה | מסלול | רציף | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 500 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - כרמיאל - קריות - חיפה | 2 | מאסף |
| 503 | אגד | קצרין - חצור הגלילית - כרמיאל - קריות - חיפה | 2 | נסיעות מעטות ביום |
| 505 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - צומת קדרים - מחלף המוביל - חיפה | 2 | מהיר |
| 541 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - טבריה - מחלף גולני - כפר תבור - עפולה | 1 |  |
| 542 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - צומת קדרים - מחלף גולני - כפר תבור - עפולה | 1 |  |
| 800 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - מחלף נתניה - תל אביב-יפו | 2 | ישיר |
| 840 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - טבריה - מחלף גולני - כפר תבור - עפולה - צומת מגידו - ואדי עארה - מחלף נתניה - מחלף הסירה - תל אביב-יפו | 2 | בשעות הערב בלבד |
| 845 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - צומת קדרים - מחלף המוביל - מחלף אליקים - ואדי מילק - מחלף אור עקיבא - מחלף נתניה - מחלף הסירה - תל אביב-יפו | 2 | מהיר |
| 963 | אגד | קריית שמונה - חצור הגלילית - צומת קדרים - מחלף המוביל - מחלף חמד - ירושלים | 1 | נסיעות מעטות ביום |
הערות שוליים

↑  הקו פועל בימים ראשון וחמישי בלבד וניתן לשמור מקומות בקו זה
מיני (מותג מכוניות)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 מיקום המטה:  מינכן 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
  
 www.mini.com
 
מיני קופר S דור שני, מודל 2007
מיני קלאבמן קופר S
מיני (באנגלית: Mini) הוא מותג בריטי המתמחה בייצור מכוניות קטנות ונמצא בבעלות חברת ב.מ.וו הגרמנית.
סדרת מכוניות המיני המקורית יוצרה החל מ-1959 על ידי תאגיד בריטיש מוטור, שהוקם ב-1952 כמיזוג של היצרנים הבריטיים מוריס ואוסטין. ב-1968 מוזגה החברה והפכה לבריטיש ליילנד ושנה אחר כך הפך מיני למותג עצמאי. הוא היה בבעלות של קבוצת רובר החל מ-1988 וב-1994 נרכשה רובר על ידי ב.מ.וו. ב-1995 החל תכנון של דור חדש למיני ולקראת השקתו הופסק בשנת 2000 ייצור המיני. באותה שנה מכרה ב.מ.וו את רובר, אך הותירה את המותג בידיה, והדגם החדש הושק בשנת 2001.
הסדרה המקורית של מיני כללה מספר דגמים כמו מוריס מיני מיינור, אוסטין סבן, קאונטרימן וקלאבמן. גרסאות ביצועים של דגמים אלו כונו קופר. הסדרה המודרנית עושה שימוש בחלק ניכר מהשמות ההיסטוריים או בוואריציה שלהם. גרסאות קופר S השתתפו המהלך השנים בתחרויות ספורט מוטורי וזכו בראלי מונטה קרלו ב-1964, 1965 ו-1967.
נכון ל-2013 כללה סדרת מיני את דגם ההאצ'בק שלוש דלתות (גם בגרסת קבריולה), קלאבמן (מיני וואן), קאונטרימן (כביש-שטח עירוני, חמש דלתות), דגם קופה/רודסטר, ופּייסמן (כביש-שטח עירוני, שלוש דלתות). רוב דגמי מיני מיוצרים במפעל באוקספורדשייר, אנגליה ודגמי הכביש-שטח העירוני, מיוצרים עבור מיני במפעל של חברת מגנה שטיר האוסטרית. בשנת 2012 נמכרו בסך הכל 301,526 מכוניות מיני.
החל מ-2011 משתתפים דגמי מיני בתחרויות באליפות העולם בראלי בקבוצת Prodrive WRC Team.
היסטוריה > 1959-1990

המיני המקורית יוצרה על ידי BMC - British Motor Cooporation מ-1959 עד שנת 2000, והיא נחשבת אייקון מוטורי של שנות ה-60, הרכב תוכנן כך שינצל 80% ממידותיו, לנוסעים ולתא המטען, מה שהשפיע במידה רבה על תכנון רכבי העתיד.
בעיני רבים נחשבת המיני כמתחרה של החיפושית הגרמנית, וכרכב בעל השפעה דומה לזה של פורד מודל T.
עיצוב המכונית היה בהשראתו של סר אלכס איסיגוניס.
ייצורה היה בעיקר באנגליה, בתחילת הדרך. לאחר מכן נפתחו מפעלים באוסטרליה, ספרד, בלגיה, צ׳ילה, איטליה, פורטוגל, יוגוסלביה, אורוגוואי וונצואלה.
למיני היו 4 גרסאות עיקריות מארק 1, מארק 2, מארק 3, וקלאבמן, בתוך גרסאות אלו היו מיני-פיקאפים (טנדרים קטנים), מיני-וואנים ומיני-מוקים (סוג של רכב שטח קטן).
דגם המבוסס על גרסת המיני המקורית הוא דגם דויד בראון מיני רימאסטר המיוצר בבריטניה משנת 2017.
מיני קופר ומיני קופר-S היו דגמים יותר ספורטיביים של מיני ונחלו הצלחה במסלולי הראלי מונטה קרלו בשנים 1964, 1965 ו-1967. בשנת 1966 כל הרכבים מתוצרת בריטית נפסלו עקב טענה כי פנסיהם היו בלתי תקניים.
בתחילה רכבי מיני נקראו אוסטין ומוריס כמו אוסטין 7 ומוריס מיני מיינור, עד לשנת 1969 שבה שונה שמם למיני.
היסטוריה > 1990-2000

בשנות ה-90 ניסו בחברה להגדיל את היצע הדגמים, ולכן הוצעו כלי רכב עם מנועים חשמליים ומנועי אופנועים.
בשנת 1994 קבוצת מיני נרכשה על ידי רובר מידי בריטיש תעשיות חלל, שיצרו מכוניות תצוגה ללא הצלחה רבה.
בשנת 1998 BMW רכשה את המותג מידי רובר והחלה בתכנון של מיני מחודשת, שבה המהנדסים התמקדו בעיצוב.
סה״כ הוצעו 15 גרסאות למיני מחודשת, ולבסוף נבחר העיצוב של פרנק סטפנסון מהסטודיו של ב.מ.וו בקליפורניה. עיצוב זה שימש ומשמש את הדגמים החדשים של מיני, מיני One ומיני קופר.
סטפנסון סיפר, כי רצה שהעיצוב יצביע באופן חד משמעי על שייכות רבה למיני המקורית.
היסטוריה > 2000 והלאה

המיני המקורית האחרונה יוצרה בשנת 2000, והייתה למכונית מספר 5,387,862 שיצאה ממפעלי מיני.
לאחר יציאת הדור החדש של מיני שזכה להצלחה רבה, בשנת 2005 הוחלט לשדרג את המפעל באוקספורד בהשקעה של 100 מיליון פאונד, כדי להגדיל את תפוקת העבודה ב-20%.
בשנת 2011, BMW הודיעו כי הם מגדילים את ההיצע במספר דגמים נוספים: מיני פייסמן ומיני רודסטר. הם גם הודיעו כי ישקיעו 500 מיליון פאונד כדי להגדיל את ההיצע בשבעה דגמים נוספים.
דגמי מיני > מיני מרק 1 - 1959 עד 1967

עם תחילת יצורו בשנת 1959, הדגם נקרא ADO 15 וסווג כאוסטין 7 ומוריס מיני מיינור.
המאפיינים היו : צירי דלתות חיצוניים, חלונות הזזה, פנסים אחוריים קטנים מאשר בדגמים המאוחרים, גריל קדמי שדומה לשפם.
המנוע התחיל כמנוע 848 סמ״ק אולם נוספו גם דגמים של 997,998,1071,1275 סמ״ק, לדגמים אלה צורפו תיבות הילוכים ידניות, שנקראו ״מטה קסמים״ בעלי 4 הילוכים והילוך ראשון ללא סינכרון. דגמי הקופר היו בעלי בורר הילוכים מרוחק. בשנת 1965 הוצגה תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה יחסי העברה.
ב - 1960 הוצג מיני-וואן ומיני-פיקאפ בעלי שורת מושבים אחת.
דגמי מיני > מיני מרק 2 1967 עד 1970

הוספו שינויים מינוריים, עדיין נמכרו כמוריס מיני ואוסטין 7 .
דגמי מיני > מיני מרק 3,4,5,6,7 1970 עד 2000

מרק 3 הוצג ב 1969 כחידוש למרק 2, בדגם החדש הופיעו דלתות מוגדלות, צירי דלתות מוסתרים, חלונות רגילים עם ידית הרמה כדי לשלוט על גובה החלון. על תא המטען נוספה נורה חדשה שהאירה את לוחית הרישוי, ומערכת בלימת הזעזועים שודרגה למערכת מבוססת גומיות ולא הידרואלסטית, כפי שהיה בהתחלה.
לדגם החדש קראו "מיני", והשם החליף את "אוסטין" ו"מוריס" שהיו לפני כן.
השינויים שהתבצעו במרק 4 שהוצג ב 1976 היו: פנסים אחוריים משולבי אור של הילוך אחורי, ובית בולם זעזועים קדמי שהוחזק על ידי בורג יחיד.
מרק 5 הוצג ב 1984, והגיע עם דיסק בלימה קדמי בגודל 210 מ"מ. כמו כן, נוספו כיסויי קשתות עשויים פלסטיק, למרות כל השינויים המכניים והעיצוביים, עיצובה המקורי של מיני נשאר בולט בדגם.
מרק 6 הוצג ב 1990, והגיע עם מערכת הזרקה אלקטרונית. בנוסף, תמכי המנוע זזו קדימה כדי לתמוך במנוע 1275 סמ״ק החדש. המנוע שנפחו 998 סמק ירד מפס יצור.
מרק 7 שהוצג ב 1996, כלל בתוכו מערכת הזרקה רב נקודתית, כרית אוויר לנהג ודשבורד שעוצב כיחידה אחת. זה היה הדגם האחרון של המיני המקורית.
דגמי מיני > מיני מחודשת MK1 האטצ׳/גג קשיח 2001 עד 2006

המיני החדשה, המוגדרת מכונית רטרו, שהוצגה ב-2001 כללה מספר גרסאות :
ONE- הגרסה הבסיסית.
Cooper- גרסה ספורטיבית עם 115 כ"ס.
Cooper S- גרסה עם מגדש על שהפיק 163–170 כ"ס
JCW- גרסת פרימיום עם מגדש על (ג׳ון קופר וורקס) -220 כ״ס.
עם תחילת השיווק הוצגו רק גרסאות one, cooper ו-cooper S. בחלק ממדינות אירופה גרסת הONE צוידה במנוע 1.4 ליטר טריטק, כאשר בכל שאר העולם המיני מונעת על ידי אותו מנוע בקונפיגורציה 1.6 ליטר.
הקופר והקופר-S, היו המשך משיתוף פעולה של מיני עם ג׳ון קופר ו- Cooper car company. נעשתה גם גרסה מיוחדת וספורטיבית במיוחד JCW עם אגזוז, בולמים ופילטר אוויר משופרים.
המנוע היה מנוע טריטק שנוצר משיתוף פעולה של קרייזלר-ב.מ.וו ונבנה בברזיל. החל משנת 2006 נבנו מנועי מיני במפעליה בבריטניה.
הגרסה האחרונה של המיני MK1 הייתה גרסת GP, גרסה יותר אקסטרימית של JCW שעוצבה על ידי ברטונה באיטליה, לא יותר מ 2000 יחידות נמכרו לקהל הרחב.
דגמי מיני > מיני מחודשת MK1 פתוחה 2006-2008

בתערוכת ז'נבה ב-2004 הוצגה גרסה פתוחה, ללא גג קשיח, לגרסאות המיני הקיימות.
הגג הנפתח היה עשוי בד עמיד במיוחד והפעלתו הייתה אוטומטית לחלוטין. כאשר הגג התקפל, הוא היה נכנס לחלל הפנימי של תא המטען. לדגם נוספו צירים חיצוניים המאפשרים פתיחת דלת תא מטען כלפי חוץ. החלונות האחוריים של המיני הפתוחה היו חשמליים ונפתחו אוטומטית עם הורדת הגג.
בשנת 2007 הוצגה מיני SIDEWALK פתוחה עם נתונים מרשימים של 0–100 ב 7.9 שניות ומהירות מרבית של 215 קמ״ש .
דגמי מיני > מיני מחודשת MK2 האטצ׳/גג קשיח 2007-2014

בשנת 2006 הוצגה מיני חדשה, שכללה הרבה פיצ׳רים ותוספות, ומנוע חדש מסוג פרינס שמבוסס על מנוע של פיג׳ו-סיטרואן ונועד להיות חסכוני ויעיל.
גרסאות קופר S ו- JCW צוידו גם הן במנוע החדש, אך נוסף להן מגדש טורבו. הפתח לכניסת אוויר על מכסה מנוע נותר מסיבות אסתטיות.
הרכב זכה לתכנון מחודש על ידי מהנדסי ב.מ.וו בגרמניה, כמעט כל פאנל שונה ונוספו כ-60 מ"מ לאורך הכללי.
לדגם הייתה גם גרסה עם מנוע דיזל בנפח 2.0 ליטר שנקראה Cooper D, וגרסה ספורטיבית יותר שנקראה Cooper SD.
נבנו גם גרסאות פתוחות למיני וגרסת קלאבמן, וגרסה ספורטיבית של JCW שתוכננה על ידי מהנדסי BMW Motorsport.
דגמי מיני > מיני קלאבמן 2008-2014

מיני-וואן, שהתבסס על שלדת המיני שנוספו לאורך הכללי 240 מ"מ, ולבסיס הגלגלים 60 מ"מ, מה שהגדיל את הקיבולת של תא המטען ל 260 ליטר מעוקב. דלת תא המטען שנפתחה אנכית במיני הרגילה הוחלפה בשתי דלתות שנפתחו בצורה אופקית, ונוספה דלת נוספת מצידו השמאלי של הרכב.
גם למיני קלאבמן היו גרסאות דומות למיני רגילה ONE,Cooper,Cooper S,Cooper D.
השימוש במילה קלאבמן, לא תאם את המקור. קלאבמן המקורי היה שינוי של החזית - לחזית יותר מרובעת. מלכתחילה הקלאבמן המחודשת הייתה אמורה להיקרא Traveler או Cantryman, אבל בב.מ.וו לא השכילו לרכוש את הזכויות לכל השמות.
דגמי מיני > מיני מחודשת MK2 פתוחה 2009-2015

המיני המחודשת, הפתוחה, והחדשה הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט ב-2009, כמו כן הדגמים תאמו את הגרסה עם הגג הקשיח.
נוסף מכשיר אשר מדד את הזמן שבו שהתה המיני במצב פתוח.
דגמי מיני > מיני מחודשת קאנטרימן 2011-2016

המיני קאנטרימן שהוצג בתערוכת ג׳נבה ב 2010, היה המיני הראשון עם 5 דלתות בעידן BMW. וגודלו היה כג׳יפון עירוני, הקאנטרימן הגיע בקונפיגורציות שונות: הנעה לכל ארבעת גלגלים או הנעה קדמית, מנוע 1.6 ליטר בנזין או 2.0 ליטר דיזל.
לקאנטרימן אורך ומרחב פנימי יותר גדול משל מיני קלאבמן.
הדגמים תאמו את דגמי המיני, One, קופר, קופר S ודגמי הדיזל, רק עם אופציה להנעה מלאה (4 גלגלים).
כסטאנדרט, הקאנטרימן הגיע עם תיבת הילוכים ידנית אולם אפשר היה להוסיף את אופציית האוטומט.
דגמי מיני > מיני מחודשת קופה 2012-2015

המיני קופה הוצגה ביוני 2011, זאת המיני הסדרתית המהירה ביותר (בגימור JCW), כל שלושת התאים הופרדו (תא מטען, תא נוסעים, תא מנוע) 0-100 הושג תוך 6.4 שניות ומהירות מרבית של 240 קמ״ש .
המנוע 1.6 טורבו הפיק 211 כ״ס (בגימור JCW) .
דגמי מיני > מיני רודסטר 2012 -2015

הוצגה בתערוכת פרנקפורט ב-2009 וכללה 3 גימורים : קופר, קופר S ו-JCW.
דגמי מיני > מיני פייסמן 2013-2016

הוצג כרכב קונספט בדטרויט 2011, כגרסת 3 דלתות לקאנטרימן, התחילה להימכר ברבעון שני של 2013 ונהייתה הדגם השביעי של המותג מיני.
דגמי מיני > מיני מחודשת MK3 האטצ׳/גג קשיח 2014-הווה

הוצגה בנובמבר 2013, הרכב החדש ארוך יותר ב 88 ממ, רחב יותר ב44 ממ וגבוה יותר ב 7 ממ, מהדגם היוצא. מה שהגדיל את הקיבולת של התא מטען ל-211 ליטר.
לדגם זה נוספו 5 מנועים חדשים, 3 מנועי בנזין ו-2 דיזל.
1.2 ליטר טורבו בנזין לדגם ה One בעל הספק של 102 כ״ס
1.5 ליטר טורבו בנזין לדגם ה Cooper בעל הספק של 136 כ״ס
1.5 ליטר טורבו דיזל לדגם Cooper D ,One D בעל הספק 95 כ״ס
2.0 ליטר טורבו בנזין לדגם Cooper S, בעל הספק 192 כ״ס
2.0 ליטר טורבו דיזל לדגם Cooper SD, בעל הספק של 168 כ״ס
גימור Cooper S במרכב 3 דלתות ובעל תמסורת ידנית, האיץ 0–100 תוך 6.4 שנ׳.
התווסף לרשימת הדגמים דגם נוסף, מיני בעלת 5 דלתות, היא הייתה כבדה יותר, כ-90 ק״ג וארוכה יותר ב-120 מ"מ, מהדגם הסטנדרטי בעל 3 דלתות.
מפרט של הדגמים

R50: מיני One & קופר (2001–2006) - MK1
R52: מיני פתוחה (2004–2008) - MK1
R53: מיני קופר אס (2001–2006) - MK1
R55: מיני קלאבמן (2007–2014)
R56: מיני האטצ׳/גג קשיח (2006–2013) - MK2
R57: מיני פתוחה (2009–עד עכשיו) - MK2
R58: מיני קופה (2012–עד עכשיו)
R59: רודסטר (2012–עד עכשיו)
R60: קאונטרימן (2010–עד עכשיו)
R61: פייסמן (2013–2016)
F56/F55: מיני האטצ׳/גג קשיח (2014 - עד עכשיו) - MK3
ראו גם

ERA מיני טורבו
1959 מוריס מיני מיינור
מיני קופר אס, 2000
אוסטין מיני 1963
מרק 6 מיני 1990-1995.
מיני מחודשת one
מיני קופר אס פתוחה 2006
2009 מיני קופר .
מיני קלאבמן S

מיני קאנטרימן
מיני קופה JCW
מיני MK3 גג קשיח
מסמן ומסומן

מסמן הוא סמל מוחשי המייצג מסומן כלשהו. המסמן יכול לבוא לידי ביטוי בדרכים שונות, למשל: על ידי צלילים בשפה הדבורה או כאותיות בשפה הכתובה.
מסומן הוא המובן המיוצג על ידי הסמל שמסמן אותו. המושג המסומן יכול להיות מציאותי או מופשט והוא כולל את כל הידיעות, המחשבות והרגשות המקושרים אליו.
מקור המונחים "מסמן" ו"מסומן" הוא מתחום הבלשנות. הם נטבעו על ידי פרדינן דה-סוסיר.
המסמן בתחומי דעת שונים

בסמנטיקה המסמן מתייחס למילים וחלקי שפה אחרים המייצגים משמעות כלשהי.
המונח "מסמן" משמש גם את הסמיוטיקה, אשר בתחילת דרכה התמקדה בחקר סמלים של שפות טבעיות והחלה להתייחס בהדרגה למערכות סמלים נוספות.
תורת האינפורמציה מתייחסת למסמן כאות, אשר ניתן להעברה על ידי מערכת תקשורת כלשהי.
בפסיכולוגיה נהוג להתייחס למסמן כגירוי בסביבה החיצונית או הפנימית. הקליטה של הגירוי היא השלב הראשוני בתהליך התפיסה המאפשר את עיבוד המידע לצורך הפקת משמעות.
מסומן

בסמנטיקה המסומן מתייחס למשמעות של מילים וחלקי שפה אחרים.
המונח "מסומן" משמש גם את הסמיוטיקה, אשר בתחילת דרכה התמקדה בחקר סמלים של שפות טבעיות ובהמשך החלה להתייחס בהדרגה גם למערכות סמלים נוספות.
מסמן ומידע

בתחום המידענות, מידע מוגדר כקשר של משמעות בין מסמן למסומן.
המידע קיים באופן פוטנציאלי, אובייקטיבי ומרומז כל עוד שהמסמן לא אותר ופורש על ידי גורם חיצוני. תהליך הפירוש של המסמן מזהה את המשמעות של המסומן ובכך הופך את המידע למפורש וסובייקטיבי.
זאת משום שאנשים שונים יכולים לפרש מסומנים שונים בדרכים שונות, בהתאם לאינטליגנציה, לידע ולניסון העומד לרשותם.
ראו גם

סמנטיקה לקסיקלית
קוד
הערות שוליים

1 2 3 4  שרה אבינון (2000). עיין ערך: לשון, הבנה והבעה. תל אביב: מט"ח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
↑  Denning, P. J., & Bell, T. (2012). The Information Paradox. American Scientist, 100(6), 470-477.
1 2 3  Melnikova, E. V., & Melnikov, O. A. (2011). Scientific comprehension of the nature of information. Scientific and Technical Information Processing, 38(2), 99-104.
מרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום

מרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום, 11 בספטמבר 2001
מרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום (באנגלית: The Presidential Emergency Operations Center, או בקיצור: PEOC) הוא בונקר תת-קרקעי מוארך בצורתו המצוי במרתף הבית הלבן, משכן נשיא ארצות הברית בוושינגטון, בירת ארצות הברית.
המבנה הוקם בתקופת מלחמת העולם השנייה עבור הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, והוא ככל הנראה מסוגל לעמוד בפני מתקפה של נשק גרעיני על ארצות הברית (אף שבמקרה של צפי למתקפה כזו יפונה הנשיא מהבירה).
יש להבדיל בין חדר זה לחדר המצב המצוי באגף המערבי של הבית הלבן ונעשה בו שימוש קבוע, בעוד שבמרכז המבצעים נעשה שימוש רק בעת חירום.
בעת פיגועי 11 בספטמבר 2001 נעשה שימוש במרכז המבצעים ונכחו בו דיק צ'ייני, לין צ'ייני וקונדוליזה רייס.
בקולנוע

ניסיון לדמות את הבונקר על שלל מאפייניו, נעשה בסרט וושינגטון על הכוונת.
מריה, נסיכת ספרד, ארכידוכסית אוסטריה

מריה, נסיכת ספרד, ארכידוכסית אוסטריה (בספרדית: María de Austria y Portugal; ‏21 ביוני 1528 – 26 בפברואר 1603) הייתה בתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואם לשני קיסרי האימפריה הרומית הקדושה: רודולף השני ומתיאס. שימשה פעמיים כעוצרת של ספרד.
ביוגרפיה

מריה נולדה במדריד בשנת 1528, אביה היה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואימה הייתה איזבלה, נסיכת פורטוגל. ילדותה עברה עליה בין ואיאדוליד לטולדו. היה לה קשר חזק עם אחיה פיליפה ועם אחותה חואנה שנמשך גם בהמשך חייהם. בגיל 20, ב-15 בספטמבר 1548, נישאה מריה למקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה בן דודה מצד אימה. השניים היו נשואים במשך 28 שנים ונולדו להם 16 ילדים.
בעוד אביה, קרל החמישי היה בגרמניה שמשו מקסימיליאן ומריה כעוצרים של ספרד בין השנים 1548 ל-1551, כאשר אחיה פליפה נעדר. בשנת 1552 נסעו מקסימיליאן ומריה לווינה לחצרו של 
פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אביו של מקסימיליאן. בין השנים 1558–1561 בעת היעדרות נוספת של אחיה, שכבר היה מלך ספרד באותה העת, שימשה מריה שוב כעוצרת של ספרד ושהתה במדריד בתקופה זו.
לאחר שובה לגרמניה החל מקסימיליאן לקבל בהדרגה סמכויות שונות במטרה לרשת את אביו בבא העת. בשנת 1562 הוכתר כמלך הרומאים ולאחר מותו של אביו ב-1564 נתמנה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. מריה שמשה כקיסרית עד למותו של בעלה בשנת 1576. היא הייתה קתולית אדוקה ולעיתים לא הסכימה עם בעלה שקיים יחסים טובים עם פרוטסטנטים ולותרנים. הייתה למריה השפעה רבה על שני בניה שהיו לימים קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, רודולף ומתיאס, ושניהם נודעו לימים כקתולים אדוקים.
בשנת 1582 שבה מריה לספרד עם ביתה הצעירה מרגרטה במטרה לחתן אותה עם אחיה פליפה השני, מלך ספרד. פליפה היה נשוי לביתה הגדולה של מריה, אנה, אך היא מתה בשנת 1580. פיליפה דחה את ידה של מרגרט ובשל כך מרגרט קיבלה על עצמה נזירות. מריה הייתה דומיננטית בחצר הספרדית לאחר מותו של אחיה וביחד עם המלכה מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד השפיעה על פליפה השלישי, מלך ספרד (שהיה גם נכדה מבתה הגדולה, אנה) להיות פרו קתולי ופרו אוסטרי.
מריה נפטרה במדריד ב-26 בפברואר 1603, ובשל היותה פטרוניתו של מלחין הרנסאנס תומאס לואיס דה ויקטוריה, הוא כתב לזכרה את אחת מיצירותיו הנחשבות ביותר, Officium Defunctorum, שהיא מיסת אבל.
משפחתה

בשנת 1548 התחתנה מריה עם בן דודה מקסימיליאן, ממנו נולדו לה שישה עשר ילדים, רק חמישה נותרו בחיים ביום מותה:
אנה (1549–1580) - נישאה לדודה פליפה השני, מלך ספרד.
פרדיננד (1551–1552) - מת בגיל צעיר.
רודולף (1552–1612) - ירש את אביו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה תחת השם רודולף השני. לא נישא ומת ללא ילדים.
ארנסט (1553–1595) - כיהן כמושל ארצות השפלה ההאבסבורגיות.
אליזבת (1554–1592) - נישאה לשארל התשיעי, מלך צרפת.
מריה (1555–1556) - מתה בגיל צעיר.
מתיאס (1557–1619) - ירש את אחיו רודולף כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. נישא לאנה מטירול, אך היה חשוך ילדים.
בן - (1557) - נפטר ביום לידתו.
מקסימיליאן (1558–1618) - כיהן כראש המסדר הטבטוני.
אלברכט (1559–1621) - כיהן כמושל ארצות השפלה ההאבסבורגיות במשותף עם רעייתו, איזבלה, נסיכת ספרד.
ונצל (1561–1578) - כיהן כראש מסדר ההוספיטלרים בקסטיליה.
פרידריך (1562–1563) - מת בגיל צעיר.
מריה (1564–1564) - מתה בגיל צעיר.
קרל (1565–1566) - מת בגיל צעיר.
מרגרטה (1567–1633) - נזירה במדריד.
אלאונור (1568–1580) - מתה בגיל צעיר.
מרכז המדיטציה טושיטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר בודהיסטי טיבטי 
 מדינה:  הודו 
 קואורדינטות:  32°14′19″N 76°19′26″E﻿ / ﻿32.238602°N 76.323878°E﻿ / 32.238602; 76.323878
 he
 
מרכז המדיטציה טושיטה (באנגלית: Tushita Meditation Centre) הוא מרכז לימוד ותרגול של הבודהיזם הטיבטי הממוקם במחוז הימאצ'ל פרדש שבצפון הודו, ביערות הסמוכים לכפר דרהמקוט, מעל העיירה מקלוד-גנג'. המרכז מציע קורסי מבוא לבודהיזם טיבטי וסדנאות מתקדמות יותר בתחום.
היסטוריה

לאחר שפתחו את מנזר קופאן בקטמנדו, החליטו למה יישה ותלמידו למה זופה רינפושה לפתוח מרכז נוסף, זאת בתגובה לדרישה הגוברת והעניין מצד תלמידים מהמערב. ב-1972, יחד עם כמה מתלמידיהם המערביים, רכשו השניים מבנה ישן במקום שבו נמצא המרכז כיום, בסמוך למקום מושבה של הממשלה הטיבטית הגולה. זמן קצר לאחר מכן נפתח המרכז שנקרא בהתחלה "טושיטה – מרכז ריטריט", ומאוחר יותר שינה את שמו ל"מרכז המדיטציה טושיטה".
במקום מתגוררים באופן קבוע נזירים ונזירות המפעילים את המרכז. באתר האינטרנט של המרכז נכתב: "המטרה של טושיטה היא לספק מרחב חברותי ומכיל לבני אדם מכל הלאומים והרקעים על מנת להיחשף ולתרגל את הלימוד של הבודהה". המבקרים במקום מתבקשים לכבד מספר כללי משמעת ובהם שמירה על השקט, הימנעות מלבוש חושפני, הימנעות מהריגה מכוונת של יצורים חיים (כולל חרקים), וכן איסור על כל פעילות מינית.
כיום מארח מרכז המדיטציה טושיטה סדנאות מבוא וקורסים מתקדמים המועברים על ידי מורים בולטים בעולם הבודהיזם הטיבטי, וכן סדנאות יומיות ללימוד מדיטציה. על פי נתוני המרכז לשנת 2017, מרבית המשתתפים בקורסי המבוא לבודהיזם הם הודים וישראלים, מרביתם תרמילאים שמטיילים בהודו לאחר תום שירותם הצבאי. מרכז המדיטציה טושיטה חבר בקרן לשימור מסורת המהאיאנה, רשת של 160 מרכזי מדיטציה ומיזמים חברתיים הפועלת ב-36 מדינות ברחבי העולם.
מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג

מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Marie von Sachsen-Altenburg; 2 באוגוסט 1854 – 8 באוקטובר 1898), הייתה בתו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואשתו של אלברכט, נסיך פרוסיה.
ביוגרפיה

מריה נולדה ב-2 באוגוסט 1854 באייזנברג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ולאגנס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה.
ב-9 באפריל 1873 התחתנה מריה עם אלברכט, נסיך פרוסיה, נכדו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1884 מת וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג ללא ילדים, וכיוון שיורשו היה ארנסט אוגוסט השני, נסיך הנובר שלא היה מקובל על וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, מונה אלברכט לעוצר הדוכסות. ב-8 באוקטובר 1898 מתה מריה בקמנץ, ובהלווייתה השתתפו גם וילהלם השני, קיסר גרמניה ואוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.