stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-47 (ורמאכט)
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1944 על בסיס דיוויזיית המילואים ה-156, והועמדה תחת פיקוד אוטו אלפלדט. הדיוויזיה הוצבה בגזרה שבין קאלה לבולון, ולחמה במהלך המערכה בנורמנדי. באוגוסט 1944 נסוגה הדיוויזיה לעבר פריז, שם נפגעה הדיוויזיה קשות והושמדה. ב-17 בספטמבר 1944 הוקמה על בסיס שרידי הדיוויזיה ועל בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-577, דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-47.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
אוטו אלפלדט: 1 בפברואר 1944 - 30 ביולי 1944
קרל ואהלה: 30 ביולי 1944 - 4 בספטמבר 1944
הדיוויזיה ה-148 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בספטמבר 1944 – 28 באפריל 1945 (223 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  אוטו פרטר-פיקו
הדיוויזיה ה-148 (בגרמנית: 148. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-18 בספטמבר 1944 על ידי שינוי שמה של דיוויזיית המילואים ה-148, ובתקופה שלאחר מכן נפרסה הדיוויזיה בפעולות נגד פרטיזנים בגבול בין טוסקנה וליגוריה, כאשר יחידות הדיוויזיה השתתפו בכמה פעולות נגד כנופיות גדולות יותר של פרטיזנים עם כוחות אחרים. בין סוף נובמבר לתחילת דצמבר 1944, מבצעי קטילינה וברברה בהרי האפנינים בין לה ספציה ומאסה קררה הביאו למקרי מוות רבים, כולל בקרב אזרחים. ב-5 בפברואר 1945, הייתה זו דיוויזיית הרגלים ה-148, שהוצבה במערב האלפים האפואיים, שהדפה בהצלחה מתקפה גדולה של בעלות הברית בחוף הטירני. במהלך מבצע קדנציה רביעית, דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-92 הייתה אמורה להתקדם לתוך ורסיליה ולשחרר את העיר מאסה, אך זה נכשל עקב התנגדות גרמנית וחוסר ניסיון של כמה כוחות בעלות הברית. באביב 1945 לחמה הדיוויזיה כנגד כוחות הארמייה האמריקאית החמישית במהלך מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, וב-28 באפריל נפלו שרידי הדיוויזיה ודיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-90 בשבי כוח המשלוח הברזילאי.
פשעי מלחמה

בנוסף לפעולות הלחימה נגד פרטיזנים שכבר הוזכרו לעיל, שבהן פרסה בין היתר דיוויזיית הרגלים ה-148 חיילים, הירי ב-14 אזרחים ברגנאנו קסטלו, מחוז בעיריית קאסולה בלוניג'יאנה במחוז מאסה-קררה בטוסקנה, התרחש ב-23 בנובמבר 1944, רק לוחמי הדיוויזיה היו מעורבים, כך שללא ספק ניתן לייחס את הטבח הזה לחיילי דיוויזיית הרגלים ה-148.
הדיוויזיה ה-15 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914 1939 – 1919 1946 (כ־5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-15 של הצבא הבריטי (הסקוטית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, וביולי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה ללחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-52 הוקמה הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה. באמצע יוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בפיקודו של גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן בצרפת כחלק מהקורפוס ה-8, ולאחר מכן לחמו בקרבות הקשים על קן בנורמנדי, ובכלל זה מבצע אפסום ומבצע גודווד. בספטמבר 1944 השתתפו כוחות הדיוויזיה בשחרור בלגיה, ולאחר מכן השתתפו במבצע מרקט גארדן ובמבצע פסיון, שבה שוחררה צפון בראבנט. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים בגרמניה עד סוף המלחמה, וב-10 באפריל 1946 פורקה הדיוויזיה.
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם הראשונה
הזונה מאוהיו

הזונה מאוהיו הוא מחזה לשלוש דמויות מאת חנוך לוין. המחזה הועלה לראשונה ב-31 במאי 1997 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של לוין ויצא לאור בשנת 1996 במסגרת כרך המחזות החמישי במספר של לוין, "הזונה מאוהיו ואחרים", בהוצאה משותפת של ספרי סימן קריאה וספרי תל אביב. הכרך כלל עוד ארבעה מחזות שנכתבו בשנים 1991–1995: "הופס והופלה", "האשה המופלאה שבתוכנו", "פעורי-פה" ו"הכובש".
דמויות

המחזה מיועד לשני שחקנים המגלמים שני קבצנים, אב ובן, ושחקנית אחת המגלמת זונה שעל אף שם המחזה, מוצאה בישראל ולא באוהיו. מדינת אוהיו דווקא משמשת במחזה כפנטסיה אליה נכספות הדמויות, הייצוג של החלום האמריקאי בקרב פשוטי העם. שמות הדמויות הן:
הויביטר - האב הקבצן. שמו מהווה הלחם של המילים "הוי" ו"ביטר", מר באנגלית וביידיש.
הוימר - הבן הקבצן. שמו, בדומה לזה של אביו, מהווה הלחם של המילים "הוי" ו"מר".
ברונצצקי - זונת רחוב פשוטה.
עלילה

הויביטר, הקבצן הזקן, חולם כל חייו על זונות צמרת באמריקה. עם זאת, מעולם לא היה יכול להגשים את פנטסיה זו בשל קשיי יומו ועניו, אך לרגל יום הולדתו פונה לזונת רחוב עלובה ומבקש ממנה מתנת יום הולדת - שירותי מין בחינם. הזונה, ברונצצקי, קופצת על ההזדמנות ובעד אשליה של אהבה מנסה היא לסחוט ממנו את מעט כספו. מצידו, הבן הוימר מודאג מעתיד הירושה הממתינה לו לאחר מות אביו. כך קורה שברונצצקי, זונת הרחוב הפשוטה, מציבה את עצמה מעל הויביטר הזקן ומוציאה ממנו כספים רבים שאינו מעוניין לתת לה, והופכת מדמות מנוצלת לדמות מנצלת, עד שהויביטר משווה בינה לאלוהים. בדומה לשאר מחזותיו, מעמיד לוין את המציאות העלובה מול הפנטסיה שמחזיקים עלובי החיים - זונת רחוב מכוערת ומזדקנת מול הזונה המשגשגת מאוהיו שבה חושק הויביטר. כפי שמתאר הויביטר את הזונה מאוהיו במחזה במונחים שכולם מייצגים הצלחה כלכלית ואף לא הקשר מיני אחד:
לכל זונה יש וילה ענקית, מוקפת גן פורח, ארבע מכוניות, יאכטה, אווירון, שני גניקולוגים צעירים צמודים, עשרים וארבע שעות, וגדוד של כושים. הזונה מאוהיו כל-כך עשירה שהיא לא לוקחת כסף – היא לא צריכה אותך ולכן היא לא נותנת לך בכלל להיכנס; לא, הזונה מאוהיו רוכבת לה על סוס גזעי ביער הפרטי שלה... ואילו אתה, הקליינט, עומד אותה שעה בחוץ ליד השער, מביט על החומה שלוש דקות, מסתכל על תיבת המכתבים ומשפשף.
בסופו של המחזה הויביטר מוציא את כל חסכונותיו על ברונצצקי, ולא מותיר דבר לבנו הוימר כירושה. כשהוימר מגלה זאת הוא זועם על אביו ופותח במונולוג טעון כלפי אביו ומסתיים בכך שלא הותיר לו דבר:
אין ניירות? אולי קופת חיסכון? לא? גם קופה אין? אולי צרור שטרות מקופלים בגרב ישן? אין שטרות בגרב? מה עם הגרב עצמו? הידד, יש גרב לפחות! אבא השאיר לילד גרב! ועוד גרב! ונעליים! וזוג מכנסיים! ועוד גרב! מה אתם יודעים, חומר לכביסה שלמה! – הייתי קורע ממך גם את העור רצועות רצועות לו יכולתי! – זהו, אבא, עכשיו אתה יכול להכריז בפה מלא: אין לי כלום, מלבד חלום על אוהיו וזוג תחתונים!
ד"ר עמרי יבין החוקר את יצירתו של חנוך לוין, מדגים באמצעות דמות הזונה מאוהיו את היפוך נרטיב הגעגועים הציוני ששזור במחזותיו:
אם פעם ישבנו שם ורצינו את ארץ ישראל, וחשבנו על ארץ ישראל, ואפילו עשינו איזו אירוטיזציה של הארץ כי דיברנו עליה במונחים של אשה נשכחת שכולנו רוצים לבוא ולגאול אותה, פתאום הכל התהפך ויושבים להם אנשים בתל אביב וכל מה שהם רוצים זה את הזונה מאוהיו.
הפקות

המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1997 בבימויו של חנוך לוין, תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת ערן דינור. שלושת השחקנים היו ג'יטה מונטה בתפקיד ברנצצקי, גבי עמרני בתפקיד הויביטר ורמי ברוך בתפקיד הוימר. ההצגה קצרה שבחים רבים והמשיכה לרוץ גם לאחר מותו של לוין במשך ארבע שנים. דמות "הזונה מאוהיו" הפכה לחלק מהזיכרון הקולקטיבי של התרבות הישראלית.
הפקות > הפקות בחו"ל

בין השנים 2001–2002 הועלה המחזה ב"תיאטרון טלייה", בודפשט, הונגריה, בשפת ההונגרית, לאחר בקשת ההונגרים להעלות עיבוד משלהם למחזה. שלושת השחקנים בהצגה היו מבכירי התיאטרון ההונגרי הלאומי, ויגסינהאזה: רייהונא אדם, מהיאש לסלו וקוטלגי ארז'יב. ההצגה הועלתה במקומות נוספים ברחבי העולם, בין היתר:
2002 - ניירובי, קניה
2002–2003 בייג'ינג, סין
2003–2004 - מקסיקו
2005 - מנילה, הפיליפינים
2006 - בואנוס איירס, ארגנטינה
2006 - לודז', פולין
הערות שוליים

↑  הזונה מאוהיו - הוימר, סל"ה
↑  עין תחת אצבע
↑  מותו של גדול המחזאים, ידיעות אחרונות, פורסם ב-19.8.1999
↑  איך אומרים חנוך לוין בהונגרית?, מרב יודילוביץ', ynet
↑  הפקת מחזות מקור בחו"ל, התיאטרון הקאמרי
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
האגודה התאוסופית

סמל האגודה התאוסופית. הכיתוב למטה בצרפתית אומר "הדת אינה נעלה מן האמת". היצור הנושך את זנבו עצמו הוא אורובורוס
האגודה התאוסופית היא תנועה שנוסדה בשנת 1875 על ידי הלנה בלוואצקי, בעיר ניו יורק שבארצות הברית, במטרה לחקור את טבעו של היקום ואת מקומה של האנושות בו, לקדם את ההבנה של המקור המשותף של כל הדתות ולהוות גרעין של אחווה כלל-עולמית בין כל בני האדם. כיום יש לאגודה סניפים בכשישים מדינות, והמרכז הבינלאומי שלה נמצא בהודו.
תאוסופיה

תאוסופיה היא מילה ממקור יווני (תאוס – אל, וסופיה – חוכמה), שמשמעותה חוכמה אלוהית או דעת האלים וניתן לפרשה כ"דת החכמה". מקור השם עוד בפילוסופים של אלכסנדריה, שנקראו "אוהבי האמת" - פיללתיאנים.
במאה השלישית לספירה יצרו אמוניוס סאקאס ותלמידיו את השיטה התאוסופית האקלקטית, שנקראה כך בשל נוהגם לפרש את כל האגדות, הסיפורים המקודשים, המיתוסים והמיסתריות על פי העיקרון של היקש וגזירה שווה. מאורעות שהיו אמורים לקרות בעולם החיצון נחשבו בעיניהם לביטויים של פעולות וניסיונות הנשמה האנושית.
לפי דיוגנס לאיריציוס מקור השיטה קדום אף יותר. לאיריציוס ייחס אותה לכוהן המצרי פוט-אמון שחי בראשיתה של שושלת תלמי, וטוען שמקור השם קופטי [דרושה הבהרה], ומציין הקדשה לאלוהי החכמה. הסיסמה שאימצה לעצמה האגודה התאוסופית המודרנית הייתה 'אין דת שהיא נעלה מן האמת'.
החידוש הגדול שבלבצקי הביאה עמה למערב, אשר לטענתה לא היה חידוש כלל אלא אמת נשכחת שנודעה בימי קדם, הוא שלכל הדתות בסיס אחד של ידע או "חכמה אלוהית" משותפת. דת החכמה, שהיא גולת הכותרת של הידע האנושי, תמשיך להתקיים גם לאחר שיכלו כל הדתות והפילוסופיות האחרות.
החכמה האלוהית הוצפנה בתוך הדתות הגדולות והפכה לחלק האזוטרי שלהן, מכיוון שלא ניתן לשתף בה את ההמונים הבלתי-מוכנים. הסיבה לאבדנה של החכמה בעבר הייתה נפילתה לידי אותם אנשים שרמת התפתחותם המוסרית הנמוכה גרמה להם לעשות שימוש לרעה בידע המקודש. אנשים אלה ניצלו את ידיעת חוקי הטבע הנסתרים, שהשליטה בהם מאפשרת ליצור תופעות שהבורים מכנים אותן "על טבעיות", לצורכיהם האנוכיים, כלומר למאגיה שחורה.
המטרה הגדולה של התיאוסופיה היא טיפוח האחווה האוניברסלית, שתתקיים, כאשר יבינו בני האדם שמקורה של האנושות הוא אחד, ואמת אחת בלבד היא המוצאת את ביטויה בדתות השונות. חברי האגודה רשאים לדגול בכל דת ופילוסופיה הנראית להם בתנאי שיצדדו באחווה האנושית ויפעלו למען מחקר, לימוד והפצת אותה החכמה, וכן למען הכנתה המוסרית של האנושות לקבלתה מחדש.
מטרות האגודה התאוסופית

שלושת היעדים המוכרזים של האגודה התאוסופית היו:
יצירת גרעין של אחווה אנושית אוניברסלית ללא אפליה על רקע של גזע, דת, מין, מעמד או צבע עור
קידום הלימוד ההשוואתי של הדתות, הפילוסופיות והמדעים
חקר חוקי הטבע שטרם נתגלו, והכוחות הנסתרים של האדם
תולדות האגודה התאוסופית

האגודה התיאוסופית הבינלאומית הוקמה ב-1875 בניו-יורק על ידי הלנה בלבצקי, הנרי אולקוט וויליאם ג'אדג'.
הלנה בלבצקי הייתה בת אצולה רוסייה, הקולונל אולקוט היה גיבור מלחמת האזרחים האמריקאית, וויליאם ג'אג' היה עורך-דין בעל קריירה בלתי יציבה.
שלושת האנשים הללו גיבשו את האגודה התאוסופית המודרנית בעיר ניו-יורק בשנת 1875, ומשם האגודה יצאה להודו בשנת 1878.
בין תומכי האגודה במאה ה-19 היה הברון הירש.
תולדות האגודה התאוסופית > הלנה פטרובנה בלבצקי 1831–1891

הלנה פטרובנה בְּלָבַצְקִי, או H.P.B., נולדה באוקראינה ב-11 באוגוסט 1831, למשפחת אצולה רוסית בשם נסיכי דולגורוקוב. לאחר שהתייתמה מאמה בגיל צעיר, הפקיד אביה, קפיטן בצבא הרוסי, את חינוכה בידי אומנת ודודות, שהשגחתן הקפדנית לא הצליחה להכניע את אופייה המרדני ומזגה החם. נטען כי[דרוש מקור: מי?] מגיל צעיר ביותר התרחשו סביבה תופעות משונות ביותר כגון נקישות, טפיחות על הקירות והרהיטים, שקרו ללא שליטתה וגרמו לה לעיתים מבוכה ולעיתים צחוק. הלנה הייתה פסנתרנית מחוננת, וכילדה ניגנה בלונדון בקונצרטים כחלק מטריו עם קלרה שומאן וארבלה גודארד.
בשאיפתה העזה לעצמאות ומתוך רצון נואש לפרוץ את חומות כלא ביתה בעל המסגרות הנוקשות, נישאה הלנה בגיל 17 לניקיפור בלבצקי - גבר מבוגר ממנה בעשרים שנה, שעימו לא היה לה דבר משותף. לאחר חודשיים אומללים היא ברחה, ובעזרת משרתיה הנאמנים עלתה על ספינה לקונסטנטינופול. מכאן, לראשונה בחייה ברשות עצמה, התחילה הלנה את המסע שנמשך כל חייה והשתרע על פני ארצות ויבשות. מסע חיפוש אחר ידע אוקולטי (נסתר) שאליו היא צמאה בכל נפשה ומאודה, ובו קיוותה למצוא את אבן החכמים של האלכימאים - לא כדי להפוך מתכות ולהתעשר, אלא כדי להפוך את העופרת של הטבע האנושי לזהב של הטבע האלוהי.
בשנת 1875, יחד עם הנרי אולקוט, משפטן שדיווח על תופעות ספיריטואליות ועו"ד וויליאם ק. ג'אדג', הקימה בניו-יורק את התנועה התיאוסופית, שהציבה לעצמה מטרה להפיץ את התיאוסופיה במערב.
הקמת התנועה נתקלה בביקורת שלילית ובחוסר אהדה מצד אנשי הדת והמדענים.
בשנת 1882 החליטו הלנה ושותפיה לאגודה להעביר את המטה הראשי שלהם להודו, ובדרכם הקימו סניף נוסף בלונדון.
בהודו הייתה הלנה מעורבת במאבקים רבים במסיון הנוצרי, בעקבותיהם עזבה לצמיתות את המדינה האהובה עליה, כשהיא חולה ותשושה ופניה מועדות לאירופה. גלי העוינות והפרסומים השליליים נגדה התישו אותה, והיא סבלה ממחלת כליות קשה וממחלת לב. בעזרת תמיכתם של תלמידיה, המשיכה הלנה במפעל חייה ובשנת 1888 כתבה את החשובה והמקיפה ביצירותיה "התורה הסודית".
בלבצקי נפטרה בשמונה במאי 1891 בלונדון והיא בת 60 בלבד.
תולדות האגודה התאוסופית > קולונל הנרי סטיל אולקוט

הקולונל אולקוט שרת כנציב מיוחד של משרד המלחמה האמריקאי שתפקידו לחשוף הונאות, שחיתויות ולקיחת שוחד באגף הכספים בניו-יורק. היה זה בשלהי מלחמת האזרחים וכאשר לינקולן נרצח נתמנה הקולונל אולקוט כאחד משלושת החוקרים לחקירת הרצח. ההתנסות הראשונה שלו עם תופעות על טבעיות הייתה כאשר נשלח כעיתונאי מטעם עיתון בניו-יורק לחקור תופעות על- טבעיות שחוללו האחים אדי בוורמונט. אולקוט בילה 10 ימים בחוות צ'יטנדן וחזר כשהוא משוכנע באמיתות התופעה. הוא סיכם את החוויה הזו ב-15 מאמרים שהפיצו את שמו כחוקר תופעות על-טבעיות.
ההזדמנות הבאה שלו הגיעה בשנת 1874 במה שנודע אז "כשערוריית הולמס". נלסון וג'ני הולמס, בעל ואשה היו מדיומים ספיריטואליסטים שהואשמו כנוכלים. הייתה זו הלנה בלבצקי שנחלצה לעזרתם וארגנה מפגש סיאנסים כדי להוכיח את אמיתות התופעה.
היא וקולונל אולקוט נפגשו בחוות צ'יטדן בוורמונט, מפגש שהביא את הקולונל אולקוט לקבל את אמיתות התופעות העל-חושיות. חוות דעתו והפרסומים העיתונאיים של קולונל אולקוט בעקבות החקירות שניהל הפכו אותו לבעל-שם וידען מהימן בחקר התופעות העל-חושיות.
מהרגע שנפגשו בוורמונט הוקסם הקולונל אולקוט מיכולותיה העל חושיים של הלנה בלבצקי שאותם חזה במו עיניו. זו הייתה אחת הסיבות שבעטיין הסכים לקחת על עצמו את תפקיד נשיא האגודה התאוסופית לאחר הקמתה.
מאוחר יותר, למד בודהיזם והביא את הידע הזה לארצות המערב. הוא הפך לבודהיסט מאמין בציילון בשנת 1880. הוא כתב מקראה של עיקרי הבודהיזם ב-1881 שפורסמה ונלמדה על ידי בודהיסטים מערביים.
הנרי אולקוט שכיהן כנשיא התנועה התאוסופית העולמית למעלה מ-30 שנה ניחן ביכולת ארגונית גבוהה ובמהלך כל התקופה הזאת הוא נסע רבות ברחבי העולם ובמזרח הרחוק תוך שהוא יוזם מפגשי הידברות בין דתית ומקים סניפים חדשים ברחבי העולם. בשנת 1906 באחת ההפלגות לאירופה פצע את רגלו על סיפון האוניה, וחזר לאדיאר בהודו. ב-17 בפברואר 1907 נפטר שם ממחלת לב.
תולדות האגודה התאוסופית > אנני בזאנט

אנני בזאנט (אנ') הייתה הנשיאה השנייה של האגודה התאוסופית העולמית. בשנת 1907, מעט לפני מותו, קולונל אולקוט הוחלף בתפקידו כנשיא האגודה התאוסופית בידי אנני בזאנט, פעילה ציבורית מפורסמת למען זכויות האדם. עורך לונדוני שלח לה בזמנו את העותקים הראשונים של "התורה הסודית" שכתבה הלנה בלבצקי, כדי שתכתוב עליהם ביקורת. שבוע לאחר מכן, מעריצה ומתפעלת, כבר התדפקה על דלתה של בלבצקי. אנני בזאנט אמנם לא החשיבה את עצמה ראויה לתפקיד נשיאת האגודה, אבל נבחרה בידי המאסטרים, ובתפקיד זה שימשה עד מותה בשנת 1933. אם כי נולדה באנגליה, אהבה אנני בזאנט את הודו מן הרגע בו הגיעה להודו בשנת 1893 ועד מותה. בשנים אלו, עמלה אנני רבות לקידומה של הודו בכל התחומים: הכלכלי, החברתי, הדתי והפוליטי. לאות הערכה הוציא השרות הבולאי בהודו בול לזכרה.
בשנת 1923 קיימה האגודה כנס עולמי בווינה בה השתתפו כ-1200 צירים מכ-25 מדינות. בתחילת 1926 התפרסם בעיתונות העולמית שבכנס עולמי של האגודה שהתקיים בצ'נאי, הכריזה אנני בזאנט (אנ') על צעיר הודי בשם קרישנמורטי כמשיח. אנשים מהאגודה הכחישו טענה זאת, וטענו שהצעיר רק הוגדר כמי שראוי להיות משיח. קרישנמורטי הסתובב בעולם והרצה על המסר של התיאוסופים.
עיקרי התורה התאוסופית

ביסודו של היקום קיים כוח אינטליגנטי חובק-כל שהוא מקור הסדר, החוכמה, היופי והדחף להתפתחות שאנו רואים בעולם שמסביבנו.
היקום מופיע ונעלם באופן מחזורי מחיק האחדות האלוהית ("תיאורית המפץ הגדול").
היקום כולו – החל מהאטום וכלה בקוסמוס האינסופי, על אינספור הגלקסיות ומערכות השמש שבהן – הוא רצף היררכי של רמות תודעה, בו הרמה הגבוהה ביותר מוכלת מכל אלה שמתחתיה.
העולם שאנו קולטים בחושינו הוא רק חלק זעיר ומוגבל במציאות רב-ממדית עשירה ומקיפה שטרם פיתחנו את החושים והרגישות להיות מודעים לה.
בסביבתו של כל גוף – כולל הגוף האנושי – ובתוכו, ישנם שדות אנרגיה בלתי נראים האחראים לתחזוקה של הגוף ולתפקוד התאים והאיברים שבו. בהם טמונה "התוכנה" החכמה של הגוף ולהם הכוח להחזיק את אינספור התאים מהם הוא מורכב, ביחד.
האדם הוא המיקרוקוסמוס שנברא "בצלם אלוהים", מבחינה זו שבגופו וברוחו משתקפים עקרונות אוניברסליים שניתן לראותם בבריאה כולה.
האדם מתפתח באמצעות התנסויות שהוא רוכש "בבית הספר של החיים", בסדרה ארוכה של היוולדויות חוזרות בזמנים ובתרבויות שונות. החיים בחברות ובתרבויות השונות, החל מהתרבות השבטית הנחשלת ביותר וכלה בתרבות המפותחת ביותר, הם הכיתות שהוא עובר בבית הספר לחיים.
הסבל הוא תוצאה של בורות במובן שהאדם אינו מבין את עצמו ואת מהות החיים .
המוות והמצבים שאחריו הם תהליך של שחרור התודעה או הנשמה מגוף שהתבלה וחדל לתפקד, ומעברה לתפקוד בממדים שאינם נתפשים על ידי חושינו.
יעד ההתפתחות האנושית הם הרחבה, עידון והעמקת המודעות בתהליך שאין לו סוף, בו מתעוררת התודעה האנושית לדעת את עצמה ומתפקדת באופן חופשי ומודע בגישה של אחווה וחמלה חובקת כל, בכל הממדים: הפיזי, הנפשי והרוחני.
מטרת הידע התאוסופי

להשלים בין כל הדתות, הכתות והאומות בתוך מערכת כוללת של תורת מידות המבוססת על אמיתות נצחיות. (הלנה בלבצקי)
להזכיר לכל חסידי הדתות השונות "שהנם מחפשים אחר אותה האמת בשינוי אדרת, ושהם בנים לאם אחת". (הלנה בלבצקי)
מטרתם של המייסדים הייתה לשחרר את האדם מכבליו על ידי הצגת פילוסופיית חיים שתראה לו כיצד למצוא את האמת בתוך עצמו. (ג. דה-פורוקר)
להציג את החוכמה העתיקה לא כדת, אלא כידע שמעורר ללימוד והגות. התאוסופיה נותנת הסברים בנוגע לבעיות החיים, שכל אדם יוכל לאמץ לעצמו אם רק ירצה בכך. (ג. דה-פורוקר)
תאוסופיה ביהדות ובישראל > בעיראק

עם כיבוש עיראק על ידי בריטניה, הגיע לבצרה אדם בשם יעקב סלומון, שהקים בבצרה לשכה של האגודה התאוסופית, שבפעילותה השתתף כדורי עיני, אחד מעשירי הקהילה היהודית בבצרה. לאחר תום המלחמה נסגרה הלשכה בבצרה, אולם כדורי עיני, לאחר ביקור בהודו, שב לבצרה והקים בשנת 1926 לשכה תאוסופית בבצרה. בסוף שנות ה-20 הוציאו רבני בצרה חרם על היהודים החברים בלשכה התאוסופית, בטענה שהתיאוסופיה נוגדת את העם היהודי ודתו. בין השאר נטען שהתיאוסופים עובדים את הנחש. לטענת כדורי עיני, החרם היה במסגרת מאבק על השליטה בוועד הקהילה בבצרה, לאחר שעיני מצא שכספים נעלמו מקופת הקהילה. התיאוסופים פנו לממשלה וזו ציוותה על הרב של בצרה לבטל את החרם. הנושא הועבר לרבני בגדד שתמכו ברבני בצרה ואף פנו אל המלך בבקשה שיגן על היהדות מפני התיאוסופים ויתמוך בהרחקת התיאוסופים מהקהילה היהודית. המוחרמים, כ-300 משפחות, עברו לשכונה אחרת בבצרה והקימו קהילה נפרדת על כל מוסדות הדת שלה. באמצע שנות ה-30 התקיים משפט בשאלה האם המוחרמים חייבים לשלם את מס השחיטה הכשרה ובמקביל נעשו ניסיונות לאחות את הקרע בקהילה. בראשית שנת 1936 הושג הסכם שלום בין הצדדים והחרם בוטל.
תאוסופיה ביהדות ובישראל > בישראל

לישראל הביאה את התאוסופיה ברטה (מאשה) דומיניק, מוזיקאית ומורה לפסנתר שעלתה מרומניה בשנת 1950. היא הייתה חברה באגודה התאוסופית בארץ מולדתה כבר מגיל 16, ואף הכירה את אנני בזאנט והתכתבה איתה.
בשנת 1954 הקימה ברטה דומיניק את המרכז בישראל, כאשר בשנים הראשונות התקיימו הפעילויות של האגודה במינונים נמוכים, ככל הנראה בשל העובדה שההרצאות והמפגשים התנהלו בגרמנית ובאנגלית, וזאת, עד שהתחילו להגיע יותר ישראלים דוברי עברית ואז העבירה את נושא ההרצאות לילי בנטב.
בביתה של ברטה דומיניק הייתה ספריה ענפה בנושאים רוחניים ותאוסופיים שמשכו אנשים רבים ביניהם גם פלסטינים בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים שהיו באים לשמוע הרצאות בשפה האנגלית. היא ניהלה בית פתוח לבאים להרצאות ותמיד הכינה כיבוד מעשה ידיה. אף על פי שביתה היה קטן וצנוע ארחה בביתה תאוסופים רבים שהיו מגיעים מחו"ל, ביניהם ג'ון קוץ', שהיה בזמנו נשיא האגודה התאוסופית העולמית. ברטה דומיניק פרשה מפעילות בהגיעה לגיל 80 ונפטרה בגיל 85.
בשנת 1963 היו חברים באגודה כמאה ישראלים, רובם נשים ומבוגרים, שפעלו בלשכות בתל אביב, צפת, ירושלים וחיפה. יו"ר האגודה הישראלית היה הנס צויגר. הפעילות כללה הרצאות פעמיים בחודש, כולל של אורחים מחו"ל. בשנות ה-60 פעלו חברי האגודה בישראל להעניק מלגות לימודים בישראל לפליטי טיבט.
בשנת 1978 הגיע לאגודה אברהם אורון. בשנים שקדמו הוא תרגל מדיטציה, שלדבריו שינתה את חייו, אבל עדיין חש שחסר לו בסיס רחב של הבנה וידע. בעיתון אגודת הצמחונים והטבעונים ראה מודעה על הרצאה תאוסופית, וכך הגיע לביתה של ברטה דומיניק. במהלך הזמן ביקשה ממנו ברטה שייקח על עצמו את ארגון פעילויות האגודה בישראל, ואברהם שהאמין שדרך רוחנית כוללת גם מתן שירות, נענה לה. מאז ועד 2019 שימש אברהם אורון כמרכז וכיו"ר האגודה התאוסופית בישראל ותחת הנהלתו התפתחה האגודה שפעילותה התנדבותית לחלוטין לממדיה העכשוויים. בשנת 2019 נבחרה ברכה אלרון לתפקיד יושבת הראש.
לאגודה התאוסופית ירחון בשם "אור" ומגזין לתאוסופיה בישראל בשם "אורנט", אשר מופץ באינטרנט ומועבר בדואר אלקטרוני. כמו כן האגודה מוציאה לאור ספרים בנושאים תאוסופיים.
האגודה מקיימת מפגשים לימודיים בקבוצות קטנות במסגרת "המשפחה הלומדת" ובמסגרת "ברוח חופשייה" ברחבי ישראל. אחת לחודש חברי האגודה יוצאים לטיולים מודרכים למקומות מהיפים והרגועים ברחבי ישראל וטיולים קבוצתיים לחו"ל, טיולים שמטרתם לימוד והעשרת הידע.
ראו גם

פרנץ הארטמן
הערות שוליים

↑  ניו יורק, המגיד, 27 במאי 1896
↑  כנסיה תאוסופית, דואר היום, 6 באוגוסט 1923
↑  משיח חדש, דואר היום, 15 בפברואר 1926
↑  המשיח ההודי נתפס לסטרא האחרא, דואר היום, 22 בדצמבר 1926
↑  שמואל שפי, קרישנמורטי, העם, 19 באפריל 1931
↑  למצבם של יהודי עיראק, הד-המזרח, 5 באוקטובר 1945
1 2  יחזקאל צבי קלמל, תיאוזופיה ובשר כשר, דואר היום, 21 בינואר 1936
↑  התיאוזופיה והיהודים בבצרה, דואר היום, 9 בספטמבר 1931
↑  הרבנים והמלך עלי, דואר היום, 10 בספטמבר 1931
↑  אהרן חיים טוויג, על היהדות בבצרה, דואר היום, 13 במרץ 1936
↑  על צויגר ניתן לקרוא ב: אהרן פריאל, כהן הגדול של האיצטגנינים חוזה: החודש נחתום על הסכם עם מצרים, מעריב, 9 ביוני 1971
↑  תקוה ויינשטוק, קשישים ונשים נמשכים לתיאוסופיה, מעריב, 6 במרץ 1963
↑  ראו לדוגמה: מדען הודי לביקור בישראל, הַבֹּקֶר, 17 באפריל 1961
↑  גם ישראלי מטפלים בפליטי טיבט, מעריב, 9 באוגוסט 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12004055p (data)  ISNI: 0000 0004 0505 1747  SUDOC: 028148363  VIAF: 3718149198293574940000   WorldCat (עם VIAF): 3718149198293574940000 
סמל האגודה התאוסופית - עיטור דלת בבודפשט
הלנה בלאבצקי
אנני בזאנט
האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות

| --- | --- |
 מדינה:  בולגריה 
 מטה הארגון:  סופיה 
 תקופת הפעילות:  21 בספטמבר 1987 – הווה (37 שנים) 
 iaa-ngo.com
 
האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות היא ארגון חוץ-ממשלתי וללא מטרות רווח (IAA בולגרית: Международна Архитектурна Академия), בעל מעמד מיוחד במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות (ECOSOC UN), הממוקם בסופיה, בירת בולגריה. הארגון הוקם בשנת 1987. אנשי האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות מובילים ומנחים אנשי אקדמיה ופקולטות לאדריכלות מכל רחבי העולם.
בבולגריה, שמו הבולגרי של הארגון משמש לצד השם באנגלית בכל המסמכים. שפות העבודה בארגון הן אנגלית, צרפתית, רוסית וספרדית.
הגלישה הגדולה במאווריקס

| --- | --- |

 בימוי:  קרטיס הנסון, מייקל אפטד 
 הופק בידי:  קרטיס הנסון מארק ג'ונסון  ברנדון הופר  ג'ים מינאגאן
 תסריט:  קאריו סאלם  ברנדון הופר
 עריכה:  ג'ון גילברט 
 שחקנים ראשיים:  ג'וני וסטון ג'רארד באטלר
 מוזיקה:  צ'אד פישר 
 צילום:  ביל פופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Walden Media 
 חברה מפיצה:  פוקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 באוקטובר 2012
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט ספורט 
 תקציב:  20 מיליון דולר
 הכנסות:  8,315,750 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   ofmenandmavericks
 www.livelikejay.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגלישה הגדולה במאווריקס (באנגלית: Chasing Mavericks) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2012 בבימויים של קרטיס הנסון ומייקל אפטד. עלילת הסרט עוסקת בחייו של הגולש הנודע ג'יי מוריאטי.