stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברזיל
דמוגרפיה > חינוך > השכלה גבוהה

לימודים גבוהים הגיעו לברזיל במאה ה-19. מבחינת הממשל הקולוניאלי הפורטוגזי שימשה ברזיל מקור לחומרי גלם, ועל כן רק עם עצמאותה של ברזיל, החלו לקום בה מוסדות השכלה גבוהה בהיקף נרחב. בהתאם, עד המאה ה-19 נאלצו בני העשירים להפליג לאירופה עבור לימודים גבוהים. האימפריה הברזילאית הכניסה לימודים גבוהים במשפטים, רפואה, לימודים טכניים ואמנויות, וייסדה ב-1839 מוסד להכשרת מורים.
בשנת 1912 נוסדה בברזיל האוניברסיטה הראשונה – היא האוניברסיטה הפדרלית של פרנה, הממוקמת בעיר קוריטיבה אשר במדינת פרנה שבברזיל.
בין מאות המוסדות להשכלה בברזיל נמנית גם אוניברסיטת סאו פאולו (USP), האוניברסיטה המובילה בברזיל ובדרום אמריקה. היא נחשבת למוסד האקדמי והמחקרי הטוב בברזיל, ודורגה בשנת 2007 במקום ה-94 בין האוניברסיטאות בעולם.[דרוש מקור] היא אוניברסיטה ציבורית ורשומים בה כשבעים וחמישה אלף סטודנטים לתארים בוגר, מוסמך ודוקטור. הלימודים בה מוצעים בחינם, כבכל האוניברסיטאות הציבוריות בברזיל, עליהן נאסר בחוק פדרלי לגבות שכר לימוד. עם זאת, בפני תלמידים אשר אינם עומדים בתחרות העזה על כל מקום פנוי באוניברסיטה ציבורית בתמיכה כספית ממשלתית, בהן הלימודים ברמה גבוהה, נותרת האפשרות לפנות ללימודים במסגרת אוניברסיטאות ומכללות פרטיות בברזיל, אשר גובות שכר לימוד בשיעור דומה או אף גבוה מזה הנגבה על ידי האוניברסיטאות והמכללות בישראל. על כן, נוצר מצב בו סטודנטים רבים הבאים מבתים מבוססים ואף אמידים מאוד, אשר זכו לחינוך איכותי במסגרת בתי ספר פרטיים, מתקבלים לאוניברסיטאות הציבוריות הנתמכות על ידי הממשלה ואינן גובות שכר לימוד. לעומתם, רבים מהסטודנטים הנאלצים לפנות למסגרות פרטיות נאלצים לעבוד למחייתם ולמימון לימודיהם, במקביל ללימודיהם, אף במשרה מלאה. בברזיל מתקיימים לימודים גבוהים ברוב המסגרות בלימודי בוקר וערב, כדי לאפשר לסטודנטים ללמוד במקביל לעבודה לפרנסתם. כחלק מהצעדים הננקטים בברזיל כדי להקל על גישת כלל שכבות האוכלוסייה ללימודים גבוהים, נוקטות האוניברסיטאות המסובסדות אפליה מתקנת, על פי מצב חברתי-כלכלי וקבוצה אתנית. מטרת האפליה המתקנת לפצות על הפער הכלכלי והחברתי בין צאצאי מהגרים מארצות אירופה ואפריקה, שאבותיהם נהנו ממידות שונות של נגישות למשמני הארץ, עד ראשית המאה העשרים. במסגרת ההטבות הניתנות לאלו הראויים לקידום, ננקטת הקלה בסף הקבלה לאוניברסיטאות ציבוריות מסובסדות, ולחלקם מוצעים מגורים בחינם במעונות סטודנטים וארוחות מוזלות.
דמוגרפיה > שפות

השפות הראשונות הידועות כי היו מדוברות בברזיל היו שפות השבטים הדרום אמריקאיים המקומיים, על פי רוב ממשפחת שפות הטופי, ובעיקר גוואראני וטופי עתיקה. הגירת עמים ילידיים מאזור הקריביים הביאה איתה שפות ילידיות ממשפחות אחרות, למשל ממשפחת קריב וממשפחת אראוואק.
השפה הרשמית היחידה בברזיל היא השפה הפורטוגזית והיא שגורה בפי רוב האוכלוסייה, וזאת בשונה משאר מדינות אמריקה הדרומית – בהן מדוברת הספרדית. הבדל זה נובע, כאמור, מכך שהפורטוגזים הם האירופאים הראשונים אשר יישבו את ברזיל, ולא הספרדים. הפורטוגזית היא השפה המדוברת באמצעי התקשורת (ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונות), במערכת החינוך ובבתי הספר, ובאמצעותה מנוהלים גם רוב העסקים במדינה. הפורטוגזית עברה שינויים במהלך הדורות, ובמשך הזמן התפתח ניב ברזילאי של פורטוגזית, שההבדל בינו לבין הפורטוגזית ה"קלאסית" מפורטוגל, דומה להבדל בין האנגלית האמריקנית לאנגלית הבריטית; גם בתוך ברזיל עצמה קיים הבדל בין הניבים המדוברים במדינות המחוז השונות.
בברזיל, בעיקר בצפונה, יש שפות וניבים רבים שהם תוצר הכלאה בין הפורטוגזית לבין שפות ילידיות מקומיות שונות. באזורים מרוחקים בדרומה של ברזיל, חיות קהילות המדברות עדיין בשפות המקומיות מהתקופה טרם פלישת הפורטוגזים לברזיל, אך רובם דוברים גם פורטוגזית. מלבד שפות אלה, קיימות בברזיל מספר קהילות מהגרים הדוברים בשפת ארצם, בעיקר איטלקית, גרמנית ויפנית.
השפה האנגלית נלמדת בבתי הספר התיכוניים כשפה שנייה, אולם רוב הברזילאים אינם מיטיבים לדבר בה. גם השפה הספרדית מובנת, אך פחות מדוברת על ידי רוב דוברי הפורטוגזית.
דמוגרפיה > קבוצות אתניות

החברה ברזילאית מתאפיינת ב"עירוב גזעי״ רב מאוד, מ"יסודות" האוכלוסייה הילידה, צאצאי האפריקאים שהובאו לברזיל כעבדים וצאצאי המהגרים הרבים שהגיעו אליה – בעיקר מדרום אירופה. מבדיקות DNA של מכוני מחקר שונים עולה כי החברה הברזילאית מורכבת ממיעוט אינדיאנים-ילידים (בעיקר בני הקבוצות האתניות והשבטים טופי והגוואראני); כמו גם מבני תערובת רבים של אינדיאנים ואירופאים, המכונים Mestiço מסטיסו, בנוסף, בחברה הברזילאית נראה כי יש רוב של אירופאים לבנים (בעיקר צאצאי פורטוגלים, איטלקים, גרמנים וספרדים), ומאידך אפריקנים (בעיקר בנטו ויורובה) וכמות גדולה מאוד של בני תערובת של אירופאים ואפריקניים המכונים מולאטים. מיעוט קטן מן התושבים הם אסיאנים (בעיקר ברזילאים יפניים), לבנונים וסורים. כמו כן, קיימת בברזיל קהילה יהודית לא מבוטלת.
בדרומה של ברזיל אוכלוסיית האירופאים גדולה יחסית. אחוז האירופאים יורד ככל שמצפינים ובמרכזה של ברזיל מספרם זהה לבני התערובת. בבהאיה אשר בצפון מזרח ברזיל, רוב האוכלוסייה היא מצאצאי השחורים, ובצפון רובם ממוצא אינדיאני.
על פי החוקה בברזיל משנת 1998, גזענות היא פשע חמור שעונש כבד בצידו.
עם זאת, מדי שנה מדווחים מקרים רבים של גזענות, כולל של קבוצות נאו-נאציות וגלוחי ראש וכן של קבוצות שוליים של השמאל או הימין הרדיקלים, ושנאת זרים, שנאת הומוסקסואלים, שנאת שחורים ויהודים וביטויי איבה כלפי אוכלוסיות מצפון וצפון-מזרח ברזיל העוברות לדרום בחיפוש אחר עבודה. מדווחים מדי שנה מקרים רבים של ניצול רשת האינטרנט והתקשורת הכתובה להעברת תכנים גזעניים מסוג זה.
על פי מפקד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ברזיל שנערך בשנת 2010, זוהי ההתפלגות האתנית בברזיל (שנקבעת במפקד על סמך הערכת ותשובת הנשאלים עצמם, כך שמותר להניח שאחוז הלא לבנים או ה"מעורבים" גדול יותר):
47% לבנים
43% מולאטים או מסטיסים– בני תערובת של אפריקאים ואירופאים או בני תערובת של ילידים ואירופאים.
7.5% שחורים
1% אסייתים ומזרח תיכוניים – (בעיקר ברזילאים יפניים, הקהילה הגדולה ביותר של מהגרים ממוצא יפני מחוץ ליפן).
0.4% ילידים
דמוגרפיה > דת

החוקה מאפשרת חופש דת והפרדת דת מהמדינה, מה שהופך את ברזיל למדינה חילונית באופן רשמי. החוק אוסר על כל צורה של חוסר סובלנות דתית, אם כי הכנסייה הקתולית נהנית ממעמד מיוחס.
ברזיל היא המדינה בעלת אוכלוסיית הנוצרים קתולים הגדולה בעולם: רוב אוכלוסייתה, כ-65 אחוזים, הם קתולים. לעובדה זאת הייתה השפעה רבה על החוקים בברזיל, דוגמת אי ההכרה בגירושין עד המחצית השנייה של המאה ה-20. בשנת 1905 ז'ואקים ארקוברדה מונה לחשמן ובכך הוא היה יליד ברזיל הראשון שקיבל תואר זה.
מספר הנוצרים הפרוטסטנטים בעלייה ונכון לשנת 2010 עומד על כ-22 אחוזים מהאוכלוסייה, כלומר כ-26 מיליון איש. 8% מתושבי ברזיל מגדירים עצמם חסרי דת. כמו כן חיים בברזיל כ-1.2 מיליון ערבים נוצרים וכ-900,000 מורמונים, המהווים כ-0.5 אחוזים מכלל התושבים. חלק מן האוכלוסייה אוחזים באמונות שהן שילוב בין הנצרות לגווניה לבין פולחן דרום-אמריקני מסורתי; הפולחן המקורי של השבטים הילידים הוכחד כמעט כליל. בשנת 1999 במהלך ביקור יוחנן פאולוס השני בברזיל הוא הכריז על פאולינה הקדושה כמבורכת, הראשונה בין נשות ברזיל שהגיעה למעמד זה. בהמשך היא עברה קנוניזציה.
בברזיל חיים כ-107,000 יהודים (0.065 אחוזים מהאוכלוסייה) וכ-35,000 מוסלמים (כ-0.015 אחוזים).
ברזיל היא אחת ממדינות המערב בהן הריכוז הגבוה ביותר של מאמינים בדתות ואמונות מזרח-אסייאתיות מסורתיות, כדוגמת השינטו והבודהיזם – 215,000 איש; מאמיני דתות אלה מהווים חלק ניכר מהאוכלוסייה, יחסית לחלקם במדינות מערביות אחרות. כמו כן קיימות בברזיל אמונות וצורות פולחן אפריקניות מסורתיות, כמו הקנדומבלה, ראסטפארי והמקומבה.
דמוגרפיה > דת > יהדות ברזיל

יהודים אנוסים הגיעו לברזיל מפורטוגל זמן קצר לאחר גילויה. ב-1630, הגיעו לברזיל יהודים מהולנד. רבים מהם היו צאצאים של מגורשי פורטוגל ב-1497. ב-1636, נבנה בית הכנסת הראשון ביבשת אמריקה, בית הכנסת קהל צור ישראל בעיר רסיפה. ב-1920 גברה הגירת היהודים לברזיל עם הגבלות הכניסה לארצות הברית. בגל הגירה זה התיישבו היהודים גם בארצות אחרות בדרום אמריקה, בעיקר בארגנטינה. הגירת יהודים משמעותית נוספת התרחשה עם תום מלחמת העולם השנייה.
בברזיל חיים כ-107,000 יהודים והם מהווים חלק אינטגרלי בפוליטיקה, בספורט, באקדמיה, בתעשייה, במסחר ובכל שאר תחומי החיים בברזיל. רוב היהודים הברזילאים חיים במדינת סאו פאולו, אך ישנן קהילות יהודיות גם במדינות ריו דה ז'ניירו, ריו גראנדה דו סול ופרנה. יהדות ברזיל נחשבת למבוססת ועשירה, ורוב היהודים במדינה חיים בביטחון כלכלי.
תרבות

ברזיל היא מדינה רב תרבותית, ואוכלוסייתה ממוצאים שונים. ככזו, תרבותה מגוונת עד מאוד, וניכרות בה השפעות מאזורים ומדינות רבות. המשפיעות העיקריות הן התרבות האינדיאנית המקורית של השבטים הילידים בברזיל, תרבות קהילות העבדים האפריקניים ותרבות אירופאית, בעיקר מפורטוגל. פרט לאלו, קיימות עוד השפעות מארצות הגירה נוספות כמו איטליה, גרמניה, ספרד, יפן וארצות ערב.
תרבות > מוזיקה ומחול

המוזיקה והמחול בברזיל הם תולדה של ערוב סגנונות מרחבי העולם, אשר הובאו על ידי מהגרים מארץ מוצאם והתמזגו במרכיבי המוזיקה והריקוד של הילידים המקומיים. במיוחד ניכרות השפעות אירופאיות שהובאו בתקופה הקולוניאליסטית על ידי הכובשים הפורטוגזים, והשפעות מקצבים אפריקניים מתקופת העבדות. התוצאה היא פיוז'ן יוצא דופן בין עידון אירופאי, עצבות המלודיות הפורטוגזיות והאינדיאניות עם חספוס פראי של הקצב האפריקני. אל כל אלה הצטרפה במאה ה-20 השפעת הג'אז האמריקני שהוסיפה את הפן ההרמוני המורכב.
מוזיקת הסמבה (שלצליליה רוקדים בקרנבל) כמו גם הבוסה נובה והשורו מקורן בברזיל. הבוסה נובה, מוזיקה מרוככת ומעודנת, הושפעה מג'אז וממקצבי סמבה והצמיחה להיטים רבים, הבולט ביניהם הוא הנערה מאיפנימה שזכה לגרסאות כיסוי רבות בברזיל ובעולם. מעבר להיותן מזוהות עם ברזיל, ניכרת גם השפעתן על התפתחות המוזיקה הכלל עולמית.
פרט לסמבה התפתחו סוגי מחול נוספים בברזיל, רובם קצביים וחושניים, כגון הפוחו – ריקוד עממי הפופולרי במיוחד במחוזות הצפוניים, מיועד בעיקר לריקוד בזוגות, ומלווה בנגינת אקורדיון ותוף בס.
הרוק הברזילאי אף משלב לעיתים את מרכיבי הרוק המוכרים עם אלמנטים מהפולקלור הברזילאי, כמו בסגנון הטרופיקליה שפרח בברזיל בשלהי שנות ה-60, אשר מעבר להיותו גרסה מקומית למהפכת הרוק העולמית, נתן ביטוי למחאה חברתית ופוליטית נגד השלטון הדיקטטורי. בברזיל מגוון יוצרים בכל תחומי הרוק, החל מלהקות רוק כבד ומטאל כגון ספולטורה ועד הרכבים המשלבים מגוון סגנונות פופ ורוק, דוגמת ההרכבים פאטו פו ועייפתי מלהיות סקסית.
האקלים הפוליטי בו שגשגה הטרופיקליה חדל להתקיים, והמוזיקה הפופולרית הברזילאית (MBP) היא כעת שילוב סוגים שונים של מוזיקת אמצע הדרך, אם כי עדיין בשילוב מרכיבים פולקלוריסטיים.
פסטיבל רוק בריו – פסטיבל בין-לאומי של מוזיקת רוק, המתקיים מדי כמה שנים בריו דה ז'ניירו (ובליסבון שבפורטוגל). הפסטיבל התקיים שלוש פעמים בריו דה ז'ניירו, בשנים 1985, 1991 ו-2001.
בין הזמרים והמלחינים הברזילאים המוכרים והמשפיעים ביותר ניתן למנות את קייטנו ולוזו, ז'ילברטו ז'יל, מילטון נסימנטו, שיקו בוארקי, מריה בתניה (אחותו של ולוזו), דוריבאל קאיימי, אליס רז'ינה, סימוני, גל קוסטה, דז'וואן, קסיה אלר, נארה לאאו, אסטרוד ז'ילברטו וכן את אנטוניו קרלוס ז'ובים, ויניסיוס דה מוראיס וז'ואאו ז'ילברטו, אבות הבוסה נובה, ואת הייטור וילה לובוס (מלחין בסגנון קלאסי). במכירות התקליטים בברזיל מוביל הזמר רוברטו קרלוס.
הקרנבל הססגוני המתקיים מדי שנה ברחבי ברזיל ומושך אליו רבבות תיירים מרחבי העולם, מהווה תצוגה מרהיבה של מגוון המחול והמוזיקה העממיים המקומיים בתהלוכות רחוב מרהיבות של בתי הספר לסמבה, הכוללות ריקודי סמבה וסגנונות ריקוד מקומיים אחרים, תלבושות ססגוניות וחושפניות ומוזיקה קצבית.
ראו גם: קטגוריה:מוזיקה ברזילאית | קטגוריה:מוזיקאים ברזילאים | קטגוריה:להקות ברזילאיות
תרבות > אוכל

המטבח הברזילאי, ככלל התרבות הברזילאית, מורכב מהשפעות שהביאו איתם מהגרים מארצות מוצאם, העיקריים שביניהם: פורטוגל, גרמניה, אפריקה, ארצות המזרח התיכון (בעיקר סוריה ולבנון), אך כולל גם השפעות מהשבטים הילידים. שילוב זה יצר סגנון בישול לאומי, שלמרות היותו כזה שומר על הבדלים בטעמים ובסוגי המאכלים, וזאת בשל שטחה הגדול של ברזיל.
הפייז'ואדה (בפורטוגזית feijoada), הוא תבשיל קדירה המורכב בעיקר משעועית שחורה, מאורז לבן ומבשר חזיר טחון, ונחשב למאכל הלאומי של ברזיל. מאכל זה, שנוצר כתוצאה מהשפעות אירופאיות שהביאו איתם הפורטוגזים, נפוץ גם בארצות אחרות שהיו קולוניות פורטוגזיות. לצד הפייז'ואדה, הקשאסה – סוג משקה המיוצר מקנה סוכר ומקורו בעבדים האפריקניים, נחשב למשקה הלאומי של ברזיל.
בין סוגי משקאות אחרים הנפוצים בברזיל, מלבד המשקה הלאומי, ניתן למנות את הקפיריניה – קוקטייל מסורתי העשוי מתערובת של קשאסה, ליים, סוכר וקרח, וגם את הגוארנה – משקה קל בטעם פרי הגוארנה – הנפוץ מאוד בברזיל.
במטבח הברזילאי מספר מצרכים עיקריים המופיעים במגוון רב של מאכלים: בשר (עוף או בקר), שעועית (בעיקר שחורה), ירקות שורש וירקות אחרים, קמח מאניוק (manioc), ותבלינים פיקנטיים שונים, כמו גם אורז, תפוחי אדמה ואגוזים. ככלל, נפוצים במטבח הברזילאי תבשילי קדירה ונזידים רבים. פירות טרופיים הנפוצים בברזיל כמו הגוארנה, אסאי, קופואסו, מנגו, פפאיה, קקאו, קשיו, גויאבה, פסיפלורה, אננס וספונדיאס (אנ') משמשים להכנת משקאות, שוקולדים וגלידות. חלק מהמאכלים הברזילאים הם תוצר של מאכלי דלות ועוני שיצרו העבדים האפריקנים שהובאו לברזיל; כשחסרו להם חומרים איכותיים לבישול הם הרכיבו תבשילי קדירה המכילים מרכיבים שונים. מרכיבים אלה אינם בנמצא בכל המאכלים הברזילאים, אך הם נפוצים ברבים מהם. באזורים שונים מכינים לעיתים מאכלים דומים בסגנונות תיבול והכנה שונים.
תרבות > ספורט

הספורט הנפוץ ביותר בברזיל הוא הכדורגל, המשוחק על ידי כל חלקי העם; החל מעשירים ועד דיירי שכונות עוני כגון הפאבלות ואף בקרב כל המגדרים, גברים ונשים. ברזיל ידועה בעולם כולו בכדורגלנים אשר יצאו מתוכה, ביניהם ניתן למנות את פלה, גארינצ'ה, סוקרטס, זיקו, רומאריו, ריבאלדו, רונאלדו, רונאלדיניו וניימאר, משחקני הכדורגל הטובים ביותר בכל הזמנים. בברזיל אף הומצא כדורגל החופים והיא המדינה הבולטת והמצליחה ביותר בענף בעולם ולכן הענף אף נחשב לספורט הלאומי שלה.
נבחרת ברזיל בכדורגל היא היחידה שהשתתפה בכל המונדיאלים והיא שיאנית הזכיות כאשר לזכותה חמישה גביעי עולם בשנים: – 1958, 1962, 1970, 1994 וב-2002. גם אצטדיון המרקנה, מהגדולים בעולם, נמצא בריו דה ז'ניירו אשר בברזיל. היא אירחה את המונדיאל פעמיים, ב-1950 וב-2014.
סוגי ספורט נוספים הנפוצים בברזיל הם הכדורעף וכדורעף חופים, המשוחקים בעיקר בקרבת חופי הים במדינה; בפרט אלו של ריו דה ז'ניירו. משחקים נוספים הם גרסאות מקומיות, מעין שילוב בין כדורגל לכדור-חוף וכדור-עף. נבחרות הכדורעף וכדורעף החופים של המדינה מצליחות גם הן, באופן יחסי, בתחרויות בין-לאומיות.
גם ענפי ספורט אחרים נפוצים בברזיל. נבחרתה הכדורסל הלאומית של ברזיל זכתה פעמיים באליפות העולם בכדורסל; בשנת 1959 ובשנת 1963. שחקן הכדורסל הברזילאי אוסקר שמידט נחשב אחד מטובי הכדורסלנים ששיחקו בשנות השמונים והתשעים.
גם משחק הטניס נעשה נפוץ במדינה, בעיקר מתחילת שנות האלפיים, וזאת, בין השאר, בעקבות דירוגו הממושך של שחקן הטניס הברזילאי גוסטבו קוורטן בצמרת הטניס העולמי וזכייתו שלוש פעמים באליפות צרפת הפתוחה בטניס; בשנים 1997, 2000, ו-2001.
תחומי הספורט המוטורי, בעיקר מרוצי אופנועים ומרוצי מכוניות, אהודים ונפוצים בברזיל מזה זמן רב. ברזיל הוציאה מקרבה מספר זוכים בתחרות פורמולה 1: אמרסון פיטיפאלדי בשנים 1972 ו-1974, נלסון פיקה בשנים 1981, 1983 ו-1987, ואיירטון סנה, אשר נהרג בתאונת מרוץ. סנה נחשב לאחד מנהגי הפורמולה 1 הטובים ביותר בכל הזמנים וזכה בברזיל להערצה המונית.
בתחום האתלטיקה הקלה היו לברזיל מספר הישגים לאורך השנים. במיוחד בולטים בתחום קופצי הקפיצה המשולשת. הבולטים מביניהם הם: אדהמר דה סילבה אשר שלט בתחום בשנות החמישים וזכה בשני משחקים אולימפיים במדליות זהב, וז'ואאו קארלוס דה אוליווירה אשר החזיק בשיא העולמי בקפיצה משולשת מ-1975 ועד 1985.
מספר סוגים של אמנויות לחימה שפותחו בברזיל נפוצו ונעשו לאהודים גם בשאר רחבי העולם, בהם ניתן למנות את הוולה טודו (Vale tudo), ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והמוכרת מכולם – הקפואירה.
תרבות > חגים וחגיגות

| תאריך | שם | שם מקומי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 בינואר | ראש השנה האזרחית | Confraternização Universal, Ano Novo | - |
| 20 בינואר | סאו סבסטיאו | São Sebastião | רק בעיר ריו דה ז'ניירו |
| 25 בינואר | הקמת סאו פאולו | Aniversário de São Paulo | רק בעיר סאו פאולו |
| לא קבוע | קרנבל | Carnaval | יום שלישי שלפני יום רביעי של האפר, על אף שהחגיגות מתחילות ביום השישי הקודם |
| לא קבוע (44 יום לפני יום שישי הטוב) | יום רביעי של האפר | Quarta-feira de Cinzas | רק הבוקר נחשב כחג |
| יום שישי הקרוב לפסח היהודי | יום שישי הטוב | Sexta-Feira da Paixão | - |
| 21 באפריל | טיראדנטס | - | - |
| תמיד ביום ראשון של חודש מרס אפריל | פסחא | Páscoa | - |
| 23 באפריל | סאו ג'ורג'ה | São Jorge | רק בעיר ריו דה ז'ניירו |
| 1 במאי | אחד במאי | Dia do Trabalho | - |
| לא קבוע (62 יום אחרי יום שישי הטוב) | חג הלחם והיין הקדושים | - | - |
| 9 ביולי | מהפכת החוקה | Revolução Constitucionalista | רק מדינת סאו פאולו |
| 7 בספטמבר | יום העצמאות | Dia da Independência | - |
| 20 בספטמבר | מהפכת פארופיליה | Revolução Farroupilha | רק במדינת ריו גרנד'ה דו סול |
| 12 באוקטובר | גברתינו אפרסידה | Nossa Senhora de Aparecida | נחגג גם כ"יום הילדים" |
| 2 בנובמבר | יום כל הנשמות | Dia de Finados | - |
| 15 בנובמבר | יום הכרזת הרפובליקה | Proclamação da República | - |
| 20 בנובמבר | זומבי מפלמארס, יום התודעה השחור | Zumbi dos Palmares, Dia da Consciência Negra | רק במדינת ריו דה ז'ניירו |
| 25 בדצמבר | חג המולד | Natal | - |
צבא וביטחון

| --- | --- |

 
 זרועות
 צבא ברזיל
 חיל האוויר הברזילאי
 חיל הים הברזילאי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ברזיל
 דרגות הכוחות המזוינים של ברזיל
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ברזיל
 היסטוריה של ברזיל
הכוחות המזוינים של ברזיל מורכבים מארבע זרועות:
צבא ברזיל – הזרוע היבשתית, הוא אחד מן הצבאות החזקים ביבשת דרום אמריקה
חיל הים הברזילאי, הוא חיל הים החזק ביותר בדרום אמריקה, לרשותו ספינות טילים, משחתות, פריגטות ואף נושאת מטוסים אחת
חיל האוויר הברזילאי מחזיק מטוסי סיור, תקיפה ותובלה
המשטרה הפדרלית הברזילאית.
גיל הגיוס לצבא הוא, כמו בישראל, 18, ובברזיל כ-313,000 חיילים כשירים בגילאים 15–49, נכון לשנת 2000. תקציב הכוחות המזוינים הוא 13,408 מיליארד דולר אמריקני, שהם כ-1.9% מהתוצר הלאומי גולמי.
מלבד הכוחות המזוינים של ברזיל, סוכנות הביון הברזילאית (Agência Brasileira de Inteligência), ממשיכת דרכו של שירות המידע הלאומי הידוע לשמצה שהתפרק עם כינון המשטר הדמוקרטי, היא האחראית לתכנן, לבצע, לבקר ולתאם על מבצעי הביון במדינה, בנוגע לאיומים פנימיים או איומי חוץ.
לברזיל גם תוכנית חלל משלה, שבמסגרתה שוגרו מספר רקטות וגשושיות אל החלל. תוכנית החלל הברזילאית הייתה בשליטה הצבא עד שנת 1994, אז, בעקבות לחץ מצד ארצות הברית, היא הופרטה ונעשתה לאזרחית, ושמה שונה לסוכנות החלל הברזילאית.
ראו גם

קרנבל ברזילאי
אדריכלות בברזיל
סוכנות החלל הברזילאית
קאזה פאונד

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה 
 מנהיגים:  Gianluca Iannone 
 תקופת הפעילות:  2011 – 26 ביוני 2019 (כ־8 שנים) 
 אידאולוגיות:  נאו-פשיזם, פופוליזם, אירוסקפטיות, ריבוניזם, Italian nationalism, פשיזם 
 מטה:  רומא 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי 
 ארגונים בינלאומיים:  ברית התנועות הלאומיות באירופה 
 
 www.casapounditalia.org
 
קאזה פאונד (באיטלקית: CasaPound Italia, "בית עזרא פאונד") היא תנועה נאו-פשיסטית איטלקית.
היסטוריה

תנועת CasaPound החלה כקבוצת צעירים התומכים באידאולוגיה נאו-פשיסטית שפלשו למבנה נטוש ברומא והתגוררו בו. בתחילה הם קראו לעצמם CasaMontag (על שם גיבור הספר פרנהייט 451 המצטרף למורדים בשלטון) אך בדצמבר 2003 אימצו את השם CasaPound על שם עזרא פאונד, מתוך הזדהות עם דעותיו הפוליטיות. בשנת 2008 נרשמה התנועה כעמותה באיטליה. המבנה המקורי שאליו פלשו המייסדים הפך מאוחר יותר למרכז הנהלת התנועה.
חברי התנועה מגדירים אותה כנאו-פשיסטית, אך חלקם מעדיפים להגדיר את עצמם כ"אפשרות שלישית (אנ')", אידאולוגיה פוליטית נאו-פשיסטית שאינה מזדהה עם קפיטליזם או קומוניזם אלא מנסה לאמץ עמדת ביניים.
לתנועה מספר סניפים בערי איטליה. על פי הערכות, בשנת 2011 היו בתנועה 5,000 חברים, ובשנת 2017 היו לתנועה מאה סניפים באיטליה ובהם כ-20,000 חברים רשומים.
התנועה שיתפה פעולה מספר פעמים עם מפלגת הליגה הצפונית ומנהיגה מתאו סלביני. בשנת 2017 זכה מועמד של התנועה במושב במועצת אוסטיה, פרבר של רומא. בשנת 2019 התנועה התמודדה כמפלגה בבחירות לפרלמנט האירופי (יחד עם תנועה נוספת) אך לא עברה את אחוז החסימה.
אידאולוגיה

על פי הסוציולוג עמנואל טוסקנו, מאפיין בולט של תנועת קאזה פאונד הוא הניסיון להציג פרשנות אחרת לפשיזם שנועדה להתגבר על הדיכוטומיה של שמאל וימין בפוליטיקה. בלב האידאולוגיה של התנועה עומדת התנגדות להגירה, עמדה אפיינית לפוליטיקת ימין, אך בתחומים אחרים היא קרובה יותר למרכז הפוליטי ולשמאל. בין השאר, התנועה תומכת בנישואים של זוגות מאותו המין, בקידום מדינת רווחה ובזכות להפלה מלאכותית. התנועה מתנגדת לאנטישמיות ולשנאת זרים, וחברי התנועה שהתבטאו כך סולקו ממנה.
בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני אין לתנועה עמדה ברורה, וחברי התנועה הביעו מגוון דעות בנושא זה. גם בנושא מלחמת אוקראינה–רוסיה פרסמו חברי התנועה הן תמיכה באוקראינה והן ברוסיה.
פעילויות

התנועה מארגנת הפגנות וצעדות בנושאים פוליטיים.
בנוסף לכך, חברי התנועה מארגנים פעילויות ספורט (בהן טיולים, צניחה וצלילה) ופעילויות תרבות, בהן הצגות תיאטרון, הפעלת תחנת רדיו, שידורי טלוויזיה באינטרנט והוצאה לאור של ביטאון התנועה. כמו כן יש לתנועה להקת מוזיקה בשם Zetazeroalfa.
מבחינה חברתית התנועה שמה דגש על יוקר המחיה ובעיית מחירי הדירות באיטליה.
התנועה מפעילה תנועת נוער בשם Blocco Studentesco, שחלק מחבריה נבחרו למועצת התלמידים במספר בתי ספר באיטליה. חברי המפלגה הדמוקרטית הגישו תלונה על פעילות תנועת הנוער, בטענה שהיא מקדמת פשיזם ואלימות. לאחר טבח שבעה באוקטובר ארגנה תנועת הנוער הפגנה פרו-פלסטינית ברומא.
ביקורת

מעבר לביקורת על עמדותיה הנאו-פשיסטיות של התנועה, התלוננה מרי דה ראכווילץ (אנ'), בתו של עזרא פאונד, כי השימוש שעושה התנועה בשמו של עזרא פאונד מעוות את המשמעות של יצירתו ומייצג ניכוס מחדש של דמותו.
בשנת 2011 התרחש אירוע הירי בפירנצה (אנ'), שבו אחד מתומכי התנועה בפירנצה ירה למוות בשני מהגרים מסנגל ולאחר מכן התאבד. לאחר האירוע התרבו הקריאות להוציא את התנועה אל מחוץ לחוק.
ראו גם

פוליטיקה של איטליה
הערות שוליים

↑  CasaPound apre la centesima sede, Libero.it, ‏31 באוקטובר 2017 (באיטלקית)
↑   סביונה מאנה, השותף האיטלקי של לה פן פוזל אל ראשות הממשלה, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2015
↑   ג'ייסון הורוויץ, ניו יורק טיימס, ניצחון קטן למפלגה, ניצחון גדול לרעיון: הניאו־פשיסטים באיטליה צוברים תאוצה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2017
↑  La Palestina non è "roba" da compagni: l'azione a Roma che fa saltare gli schemi, Il Primato Nazionale, ‏23 בפברואר 2025 (באיטלקית)
↑  Ezra Pound's daughter fights to wrest the renegade poet's legacy from fascists, הגרדיאן, ‏14 בינואר 2012 (באנגלית)
↑  רפאלה פלומבו, פירנצה, איטליה, מסע הרג בבירת הרנסנס, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16643100v (data)  GND: 7842500-1  LCCN: no2011146124  VIAF: 176114953   WorldCat (עם VIAF): 176114953
ראש המטה הכללי הרוסי

איור קציני מטה של המטה הכללי הרוסי במדי טקס ובמדים רגילים. שנת 1882
ראש המטה הכללי הרוסי (ברוסית: Начальник Генерального штаба Вооружённых Сил Российской Федерации, НГШ ВС России) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של רוסיה. הוא נתון למרותו של נשיא רוסיה, משמש המפקד העליון וכפוף ישירות לשר ההגנה. הוא קצין בדרגת גנרל הצבא ומכהן כסגן שר ההגנה הרוסי.
תפקידים

תפקידי הרמטכ"ל הרוסי הם:
ניהול מבצעי של הכוחות המזוינים;
ארגון הכוחות המזוינים בעת מלחמה;
תיאום פעילות הארגונים הפדרליים של הרשות המבצעת בענייני צבא;
בדיקת המוכנות הצבאית ופיקוח על גיוס היחידות;
הצעת שינויים להסכמים צבאיים בין-לאומיים שעליהם חתום הצבא;
אחריות על שינויים מבניים בצבא;
מתן המלצות לשר ההגנה לפיטור ומינוי קצינים
לקריאה נוספת

V.I. Feskov, K.A. Kalashnikov, V.I. Golikov, The Soviet Army in the Years of the Cold War 1945–91, Tomsk University Publishing House, Tomsk, 2004 (for Soviet era list of CGSs).
הערות שוליים

↑  Руководство Генерального штаба — глава IV Положения «О Генеральном штабе ВС России»
רומאו חייב למות

| --- | --- |

 בימוי:  אנדז'יי ברטקוביאק 
 הופק בידי:  ג'ואל סילבר 
 תסריט:  אריק ברנט 
 שחקנים ראשיים:  ג'ט לי פרנסואז ייפ בנץ אנטואן אנתוני אנדרסון Matthew Harrison גרייס פארק Henry O קנדיס מק'קלור Edoardo Ballerini דלרוי לינדו אליה די. בי. וודסייד איזאיה וושינגטון DMX ראסל וונג Terry Chen 
 מוזיקה:  סטנלי קלארק 
 צילום:  גלן מק'פירסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 ביוני 2000 
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט רומנטי, סרט אמנויות לחימה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 הכנסות באתר מוג'ו:   romeomustdie
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
רומאו חייב למות (באנגלית: Romeo Must Die) הוא סרט פעולה משנת 2000 בבימויו של אנדז'יי ברטקוביאק, בכיכובם של ג'ט לי ואליה (בסרט הבכורה שלה). הסרט מציג סיפור אהבה בלתי אפשרי בהשראת הטרגדיה של שייקספיר, המתרחש בסן פרנסיסקו, בין בנו של מאפיונר סיני לבתו של גנגסטר אפרו-אמריקאי. העלילה קשורה באופן רופף לרומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר, שהושתלה באוקלנד העכשווית עם כנופיות שחורות-אמריקאיות וסיניות-אמריקאיות המייצגות את המשפחות המתקוטטות.
המפיק ג'ואל סילבר בנה את הסרט סביב סרטי אקשן של הונג קונג. הוא ליהק את השחקן ההונג קונגי ג'ט לי בעקבות תפקידו בנשק קטלני 4. הזמרת אליה לוהקה ושרה את הסינגל המוביל של הפסקול "Try Again" שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 בארצות הברית.
הסרט יצא לאור על ידי אולפני האחים וורנר בארצות הברית ב-24 במרץ 2000, שם הוא זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, אך זכה להצלחה קופתית, והכניס 91 מיליון דולר מול תקציב הפקה של 25 מיליון דולר.
עלילת הסרט

האן סינג, שוטר לשעבר ומאסטר באמנויות לחימה, נמלט מהכלא בהונג קונג לאחר שמגלה על רצח אחיו הצעיר, פו. הוא מגיע לאוקלנד, קליפורניה, כדי לחקור את נסיבות המוות. במהלך חקירתו, הוא פוגש את טריש אודיי, בתו של גנגסטר אפרו-אמריקאי, והשניים מפתחים קשר רומנטי. ביחד, הם מנסים לחשוף את האמת מאחורי הסכסוך בין המשפחות שלהם, הנאבקות על שליטה בנכסים לאורך קו המים של אוקלנד.
צוות השחקנים

ג'ט לי – מגלם את האן סינג, שוטר לשעבר ומומחה באמנויות לחימה, המחפש את רוצחי אחיו.
אליה – מגלמת את טריש אודיי, בתו של גנגסטר אפרו-אמריקאי, המתנערת מחיי הפשע של אביה.
אייזיאה וושינגטון בתור מק
אנתוני אנדרסון – בתור מוריס
פרנסואז ייפ – בתור מריאנה סינג, לוחמת אופנועים