מילק (סרט)
עלילה

הסרט נפתח בצילומי ארכיון של פשיטות משטרתיות על ברים של הומוסקסואלים בשנות ה-50 וה-60, ולאחר מכן נראית מסיבת עיתונאים מ-27 בנובמבר 1978, שבה מודיעה דיאן פיינסטיין (אז ממלאת מקומו של ראש עיריית סן פרנסיסקו) על הירצחם של מילק ושל ראש עיריית סן פרנסיסקו, ג'ורג' מוסקוני. במהלך הסרט רואים את מילק מקליט את צוואתו, תשעה ימים לפני הירצחו. לאחר מכן הסרט חוזר לאחור לניו יורק בשנת 1970, ליום הולדתו ה-40 של מילק ולמפגש הראשון שלו עם מאהבו הצעיר ממנו בהרבה, סקוט סמית' (מגולם על ידי ג'יימס פרנקו).
מילק וסמית' מחליטים לעבור לסן פרנסיסקו, בתקווה שאורח חייהם יתקבל שם בצורה טובה יותר. הם פותחים חנות צילום בשם "קסטרו קאמרה" ברחוב קסטרו, הנמצא בלב שכונה של בני מעמד הפועלים, שהופכת בהדרגה להיות שכונה שרוב תושביה הם להט"בים ושידועה כשכונת הקסטרו. מתוסכל מההתנגדות לה הוא וחבריו זוכים מצדם של תושבי השכונה הוותיקים, שהם בעיקר אירים-קתולים. מילק מחליט להפוך לפעיל למען זכויות הלהט"בים. בשלב הראשון, סמית' משמש כמנהל הקמפיין של מילק, אך בהמשך הוא אינו יכול להתמודד עם התמסרותו האובססיבית של מילק לפוליטיקה, והוא עוזב אותו. מאוחר יותר פוגש מילק את ג'ק לירה, בחור צעיר ובלתי מאוזן נפשית (דייגו לונה), שהופך לבן זוגו. אולם, כמו סמית' לפניו, גם לירה אינו יכול לסבול את התמסרותו של מילק לפעילותו הפוליטית, ובסופו של דבר הוא תולה את עצמו.
לאחר שני קמפיינים פוליטיים בהם ניסה ללא הצלחה להיבחר למועצת העיר סן פרנסיסקו, בשנים 1973 ו-1975, ולאחר שנכשל בניסיונו להיבחר לבית המחוקקים התחתון של מדינת קליפורניה ב-1976, מצליח מילק לבסוף להיבחר בשנת 1977 למועצת העיר סן פרנסיסקו, כנציג של המחוז החמישי. ניצחונו הפך אותו להומוסקסואל הגלוי הראשון בתולדות קליפורניה שנבחר לכהונה ציבורית בכירה. בתפקידו החדש פוגש מילק את עמיתו, חבר המועצה דן וייט (ג'וש ברולין) - יוצא צבא, שוטר וכבאי לשעבר. לווייט, הנחשב לשמרן מבחינה פוליטית וחברתית, יש מערכת יחסים קשה עם מילק. הוא מפתח טינה הולכת וגדלה כלפי מילק, בעיקר בשל תשומת הלב הרבה לה זוכה מילק הן מהתקשורת והן מעמיתיו הפוליטיקאים.
מילק ווייט מפתחים מערכת יחסי עבודה מורכבת. מילק מוזמן ומשתתף בטקס ההטבלה של בנו הבכור של וייט, ווייט מבקש את עזרתו של מילק במניעת פתיחתו של בית חולים פסיכיאטרי בתחומי המחוז שלו, בתמורה לכך שישקול לתמוך בחקיקה שיוזם מילק למתן זכויות להומוסקסואלים. כאשר מילק אינו תומך במאבקו של וייט, וייט מרגיש נבגד והופך לחבר המועצה היחיד שמצביע נגד הצעת החוק למען זכויות ההומוסקסואלים. מילק גם פותח במערכה לסיכולה של "הצעה 6", יוזמת חקיקה של ג'ון בריגס, חבר שמרן בבית המחוקקים של קליפורניה, שנועדה למנוע מהומוסקסואלים ולסביות, כמו גם ממי שמביע בהם תמיכה פומבית, לעבוד בבתי הספר הציבוריים של קליפורניה. לאחר מאבק עיקש, מצליחים מילק וחבריו למנוע מהצעת החוק הזו להתקבל.
מצבו הנפשי של חבר המועצה וייט הולך ומתערער. לאחר שניסיונו להביא להעלאת שכרם של חברי המועצה נכשל, הוא מתפטר מתפקידו, אך חוזר בו לאחר זמן קצר. ראש העירייה מוסקוני מסרב לקבל את חזרתו מההתפטרות ואינו מאפשר לו לחזור לתפקידו, וזאת בעצת מילק, לאור תמיכתו של וייט ב"הצעה 6". ב-27 בנובמבר 1978 בבוקר, נכנס וייט לבניין עיריית סן פרנסיסקו דרך חלון בקומת המרתף, כדי שלא יצטרך לעבור דרך גלאי המתכות המותקן בכניסה הראשית. כך הוא מצליח להיכנס אל הבניין כשהוא מסתיר בבגדיו אקדח. הוא מבקש להיפגש פעם נוספת עם ראש העיר, אך זה מסרב להיפגש עמו. בזעמו, וייט יורה מטווח קצר בראש העיר מוסקוני ולאחר מכן גם במילק, והורג את שניהם. הסרט מצביע על כך שמילק האמין שייתכן כי וייט היה הומוסקסואל "בארון".
הסצנה האחרונה בסרט היא צילום אווירי של צעדה ספונטנית לזכרם של מילק ומוסקוני, שנערכה ברחובות העיר, והשתתפו בה עשרות אלפי אנשים נושאי נרות. הסרט מסתיים בהצגת תמונותיהם של האנשים האמיתיים שהוצגו בסרט, ופירוט קצר של המשך חייהם לאחר 1978, כולל העובדה שעורכי דינו של וייט השתמשו ב"הגנת טווינקי" הידועה לשמצה כדי להפחית את הרשעתו של וייט מרצח להריגה.