stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל אדר
עבודתו המקצועית

בשנת 1986, בהיותו בן שבע, השתתף בתפקיד קטן בסרט "כפפות", שכתבו הוריו.
אדר היה חלק מחבורת באבון, קבוצה שביימה סרטים קצרים עצמאיים, אשר כללה את היוצרים אדם סנדרסון, תום שובל, מיכאל הנגבי ויהושע סימון.
בשנת 2002 השתתף כשחקן בהצגה "גזים" שעלתה בפסטיבל עכו, וזכתה בפרס היוצר המבטיח בפסטיבל עכו 2002.
בשנת 2009 ביים את הסרט הקצר "ציצים", בכיכובם של דניאלה וירצר, רן אפלברג, רודי סעדה, רועי אדר ויעל נצר.
שנה מאוחר יותר ביים את הסדרה גבוה וגרינבאום אשר שודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת. באוקטובר 2010 פורסם כי יוצרי הסדרה - אדר, הכותב רן אפלברג והמפיק עמי אמיר - הגיעו להסכמות עם רשת השידור האמריקנית ABC למכירת הפורמט.
בשנת 2012 ביים את סדרת הרשת "אמאל'ה, אני אבא", בכתיבתו ובהשתתפותו של הקומיקאי אבי נוסבאום.
בשנת 2013 ביים וכתב את התסריט לתוכנית "ליהיא תעשי לי ילד", בכיכובה של ליהיא גרינר, העוסקת בלידת בנה הבכור.
בשנת 2016 ביים את סדרת הטלוויזיה סופשלי, בהשתתפותו של הקומיקאי שחר חסון. באותה שנה ביים את סדרת הרשת "עסק משפחתי", בכיכובם של מיכאל הנגבי ורודי סעדה.
שנה מאוחר יותר ביים את סדרת הטלוויזיה "שוורץ", בכיכובה של השחקנית ליטל שוורץ, את סדרת הטלוויזיה "תום יער עושה את שביל ישראל", בכיכובה של הקומיקאית תום יער, את סדרת הטלוויזיה הכלום הגדול, ואת סדרת הטלוויזיה המלון של פיני.
בשנת 2018 שב לעבוד עם תום יער בסדרה "תום יער עושה בגרות", אותה ביים. בשנה זו אף ביים את הסדרה קיסריה אקספרס, יחד עם הבמאי בועז פרמדר.
בשנת 2019 החל לביים מערכונים בתוכנית ארץ נהדרת. בשנה זו אף ביים וערך את הסדרה "הכל תום", בכיכובה של הקומיקאית תום יער.
שנה מאוחר יותר ביים את התוכנית "צחוק מהמצב", בהנחייתו של השחקן שלום אסייג, יחד עם הבמאי דובי קליין. בשנה זו אף ביים את הסדרה סבתא בישלה, ואת תוכניתו של גורי אלפי, "היהודי החדש".
בשנת 2022 ביים את סדרת הטלוויזיה "למה זה טוב?" והחל לעבוד על סדרת הנוער "שלי הכובשת". בשנה זו ביים את הסרט "עולה לראש" בכיכובם של ערוץ הכיבוד. "אני גדלתי על הקולנוע הישראלי. אמא שלי השתתפה בסרטים של אורי זוהר, אבא שלי עבד עם חבורת לול...במובנים רבים אני דור שני של החבורה הזאת. הדברים האלה טבועים עמוק בתוכי. היה מאוד חשוב לנו שהסרט שלנו יהיה מכאן. בסופו של דבר זה משהו שקורה פה. שמדבר את השפה של הרגע", סיפר בראיון לישראל היום.
החל מפברואר 2024 משודרת בכאן 11 תוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שבה הוא שימש כבמאי.
נוסף לבימוי סרטים ותוכניות טלוויזיה, ביים אדר גם קמפיינים פרסומיים וקליפים, בין היתר לשלום חנוך - למה לי לקחת ללב, שלומי שבת - בחוף של טראפטוני, ורפי אדר ומאור כהן - זה משהו.
הערות שוליים

↑  "כפפות", באתר אישים
↑  דניאל אדר, באתר נברו - פלורנטין
↑  גזים, באתר פסטיבל עכו
↑  בואו לראות "ציצים", באתר וואלה, 7 באוקטובר 2009
↑  גבוה וגרינבאום (2011), באתר אידיבי
↑  לי-אור אברבך, [https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000596761 ABC
יוצרי הסדרה "גבוה וגרינבאום" יקבלו חצי מיליון דולר מ-ABC], באתר גלובס, ‏26.10.2010
↑  אמאל'ה, אני אבא, באתר אישים
↑  לילך וולך‏, "ליהיא תעשי לי ילד": גרינר לא מכירה את הביטוי "חשיפת יתר", באתר וואלה, 23 בדצמבר 2013
↑  סופשלי, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
↑  שרון קנטור, אתה צינור: מיכאל הנגבי ודניאל אדר בסדרת רשת חדשה, באתר טיים אאוט, ‏6.11.2014
↑  ישי קיצ'לס, "קפצתי על זה בשנייה": במאי "עולה לראש" מספר על הקומדיה של הקיץ, באתר ישראל היום, ‏11.7.2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007779972205171  VIAF: 56158066606508432057   WorldCat (עם VIAF): 56158066606508432057
דידו ואניאס

פרסקו איטלקי עתיק מפומפיי של דידו ואיניאס
דידו ואיניאס (באנגלית: Dido and Aeneas) היא אופרה של הנרי פרסל, המלחין האנגלי מתקופת הבארוק, על פי לברית מאת נחום טייט. האופרה בוצעה לראשונה באביב 1689 ומספרה הקטלוגי הוא Z.626. יש בה שלוש מערכות והיא נמשכת כשעה.
הנרי פרסל
האופרה מבוססת על סיפור מתוך הספר הרביעי של אנאידה מאת המשורר ורגיליוס, על מלכת קרתגו האגדית דידו והנסיך הטרויאני איניאס, שהגיע לקרתגו כניצול, כשספינתו טובעת לחופי קרתגו. איניאס ודידו מתאהבים. הכול חוזים גורל מאושר הן לקרתגו והן לטרויה, אלא שכוחות הרוע מתערבים ומטעים את איניאס להאמין שצו גורל מחייב אותו לעזוב את קרתגו תוך זמן קצר כדי לייסד את רומא. למען אהבתם הוא מוכן להפר את הצו ולהישאר עם דידו, אך היא חוששת מזעם האלים ואינה מוכנה לכך. היא משלחת אותו מעל פניה, וכיוון שאינה יכולה לחיות בלעדיו, מייחלת למוות.
יצירה זו בעייתית במידת מה, כיוון ששום פרטיטורה בכתב ידו של פרסל אינה בנמצא, והמקור היחיד מן המאה ה-17 היא הלברית, אולי מן הביצוע המקורי. הקושי הוא בכך ששום מקורות מאוחרים יותר אינם נאמנים לחלוקת המערכות של הלברית, והמוזיקה לפרולוג אבדה. חלק מן הבעיה נובע מן הנוהג שהיה מקובל באותן שנים לנצל אמצעי בידור מעין אלה להוספת תבלין ליצירה אחרת, כגון מחזה, על ידי פירוק היצירה המקורית ועשיית שימוש רק בחלקים ממנה, במקום להציג את כולה כיצירה מלאה.
"דידו ואיניאס" היא יצירה מונומנטלית באופרה הבארוקית, הזכורה כאחת היצירות האופראיות הראשונות במעלה של פרסל (ואולי של אנגליה). אפשר לראות בה את האופרה האמיתית היחידה של פרסל, בהשוואה לשאר יצירותיו המוזיקליות הדרמטיות, כמו "המלך ארתור" ו"מלכת הפיות", נוסף להיותה האופרה הראשונה בשפה האנגלית. יש בה הרבה מ"ונוס ואדוניס" של ג'ון בלואו, במבנה וברושם הכללי.
הדמויות

דידו - מלכת קרתגו - מצו-סופרן או סופרן
בלינדה - בת הלוויה של דידו ואשת סודה - סופרן
איניאס - נסיך טרויאני - בריטון
קוסמת - מצו סופרן (בריטון?)
רוח - בדמות מרקוריוס - סופרן (אלט?)
מלח ראשון - טנור
מכשפה ראשונה - סופרן
מכשפה שנייה - סופרן
אישה שנייה - מצו סופרן
מקהלה - סופרן, אלט, טנור, בס, כל חברי המקהלה מייצגים בנקודה זו או אחרת חצרנים, מכשפות, קופידונים ומלחים.
לברית

לברית האופרה מבוססת במקור על המחזה של נחום טייט עצמו, "ברוטוס מאלבה", או "הנאהבים המכושפים" (1678). האופרה היא, לפחות במידה ידועה אלגורית. הפרולוג מתייחס לחדוות הכלולות בין שני שליטים, ואפשר שהוא מדבר על קשר הנישואים בין ויליאם למרי אחרי "המהפכה המהוללת" של 1688.
בשיר מסביבות 1686 זיהה טייט עצמו במרומז את ג'יימס השני כאיניאס, ההולך שולל אחרי המזימות המרושעות של הקוסמת והמכשפות שבשירותה (המגלמות את הקתוליות הרומית, מטפורה שכיחה בתקופה ההיא) ונדחף לנטוש את דידו, סמל העם הבריטי. אותה סמליות אפשר למצוא גם באופרה וזה יכול להסביר את הוספת דמויותיהן של הקוסמת והמכשפות, שאינן מופיעות באניאיד המקורית.. יהיה זה מעשה נאצל, או לפחות מקובל, מצד איניאס לציית לגזירת האלים, אך קשה יהיה לקבל נפילה בפח שטומנות לו רוחות דורשות-רעתו. אף כי האופרה היא טרגדיה, יש בה תמונות רבות קלילות יותר, כמו שירו של המלח הראשון "לשלום היפרדו עם רום על שפתיים מן הנימפות אשר על החוף, יגונן אז הרגיעו בשבועות כי תשובו, אך בלב הן תדעו - זה הסוף."
המוזיקה

חלק מן הקטעים הנזכרים בטקסט אבד ואיננו, ועל כן נוצר הצורך להשלימם במוזיקה, הלקוחה ממקומות אחרים ביצירה.
האופרה נכתבה במקור לביצוע בבית ספר לבנות, כך שכל התפקידים הושרו בקולות סופרן ואלט. לאחר הוצאתה מתחום מגביל זה, הייתה חלוקת הקולות חופשית למדי - את תפקידי האלט במקהלה שרים לעיתים קולות קונטרה-טנור וטנור גבוה. תפקיד הקוסמת ניתן, בחלק מן הביצועים, לבס או בריטון, את תפקיד המלח הראשון שר נער (כיוון שבימים ההם לא היה זה בלתי רגיל שנער צעיר ימלא תפקידים כאלה על ספינה) ואת המסר הקצר, אך רב החשיבות, של רוח הקוסמת, המחופשת לשליחו של יופיטר, מרקוריוס, שר קונטרה-טנור..
הפרטיטורה של "דידו ואיניאס" מתחלקת באופן ברור בין כוחות הטוב - דידו, בלינדה, איניאס ומקהלת תושבי קרתגו המייחלים לאיחוד בין הנאהבים, שהוא גם איחוד בין ממלכת טרויה לקרתגו, לבין כוחות הרשע - הקוסמת וחבר המכשפות הסרות למרותה. בהפקות בימתיות מלאות אפשר היה להבליט ניגוד זה בין שני העולמות גם באפקטים חזותיים, אך בהקלטות או הפקות קונצרטנטיות העול מוטל כולו על קולות הזמרים ועל אפקטים צליליים כמו דרדור רעמים מבעית בסערה, שמחוללות המכשפות. לעומת קולות הסופרן הזכים של דידו ובלינדה וקול הבריטון העמוק ומעורר האמון של איניאס, בולטים בנשכנותם הארסית קולות הקוסמת והמכשפות, המעמידים אותנו על רשעותן גם אלמלא ידענו את סיפור העלילה.
אחת האריות היפות וצובטות הלב ביותר בספרות האופראית היא קינת דידו, הנפרדת לשלום מבלינדה לפני מותה, ("Ah, Belinda", ומאוחר יותר "When I'm laid in earth") ובהמשכה מקהלת הפרידה המקוננת על מות דידו (With drooping wings). "דידו ואיניאס" היא אופרה טראגית, האומרת כניעה לצו האלים, הונאת הטוב והיפה ביד הרע והמושחת, ויתור על אהבת אמת וכל שאר המרכיבים של טרגדיה ידועה מראש, אך יש בה גם חן ושמחת חיים, הבאים לביטוי בקטעים כמו המקהלה To the hills and the vales בסוף המערכה הראשונה, הפרלוד למערכה השלישית של המלח הראשון ומחול המלחים שאחריו וקטעי המחול השונים לאורך האופרה.
הערות שוליים

↑  קרטיס פרייס:"דידו ואיניאס" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  לקוח מדברי המנצח כריסטופר הוגווד בחוברת המצורפת להקלטת דקה משנת 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590053005171  BnF: cb13921232z (data)  GND: 300122802  LCCN: n83176115  MusicBrainz work: 0043a9b7-1636-4c76-b73d-a53b323ec89f  SUDOC: 11088888X  VIAF: 204903120   WorldCat (עם VIAF): 204903120
דגל סלטה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 הונף לראשונה:  1996
 מוטיבים עיצוביים:  דגל בורדו, 2 פסים אופקיים שחורים, סמל סלטה מוטען במרכז
 שם המעצב:  תלמידי הכיתה ה-7 בבית הספר ע"ש ניקולאס אביאנדה
דגל סלטה (בספרדית: Bandera de Salta) הוא דגלה של הפרובינציה הארגנטינאית סאלטה. עיצובו הוא רקע בצבע בורדו עם שני פסים שחורים אופקיים ובמרכזו, מוקף במעגל של כ23 כוכבים משושים עם חור עגול, מוטען סמל סאלטה: שמש מאי במרכזו של כוכב משושה לבן המשובץ באליפסה בצבע תכלת.
צבעי הדגל מסמלים את  הפונצ'ו המסורתי של הגאוצ'וס האופייניים לסלטה, 23 הכוכבים מסמלים את 23 מחלקות הפרובינציה ושמש מאי את מהפכת מאי של 1810.
הדגל זכה למעמד רשמי על פי חוק בשנת 1996 לאחר שזכה בתחרות עיצוב.
דניאל אדלמן

דניאל אית'ן אדלמן (באנגלית: Daniel Ethan Edelman; נולד ב-28 באפריל 2003 בוורן שבניו ג'רזי, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי-יהודי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ניו יורק רד בולס מה-MLS.
קריירת מועדונים

אדלמן גדל באקדמיה של PDA. בשנת 2020 עבר למחלקת הנוער של ניו יורק רד בולס, ובאותה שנה החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-27 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-1 על סן חוזה ארת'קווייקס במסגרת ה-MLS. ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על אינטר מיאמי במסגרת הליגה.
קריירה בינלאומית

נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  U.S. UNDER-20 MYNT HEAD COACH MIKEY VARAS NAMES USA ROSTER FOR 2023 FIFA UNDER-20 WORLD CUP IN ARGENTINA באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, 10 במאי 2023 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דניאל אדלמן".
דון קווארי

דונלד אוריילי "דון" קווארי (באנגלית: Donald O'Riley "Don" Quarrie; ‏ב-25 בפברואר 1951), הוא אתלט עבר ג'מייקני. הוא אלוף אולימפי בריצת 200 מטר בעל 4 מדליות אולימפיות ושיאן עולם בריצות ל-100 ול-200 מטר. אחד הספרינטרים הגדולים בשנות ה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

קווארי נולד בקינגסטון בירת ג'מייקה. הוא נבחר לייצג את ארצו בריצת 100 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בהיותו בן 17 בלבד, אך פציעה מנעה ממנו להשתתף בסופו של דבר. הוא עבר לארצות הברית על מנת ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת דרום קליפורניה שם קיבל תואר ראשון בכלכלה ובמינהל ציבורי.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קווארי ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר (10.2 שניות) בריצת 200 מטר (20.56 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר (39.46 שניות).
ביוגרפיה > שיאן עולם

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה קווארי ב-3 מדליות זהב בריצת 100 מטר (10.29 שניות), בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 19.86 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר (39.28 שניות). טומי סמית' קבע באולימפיאדת מקסיקו סיטי 19.8 שניות במדידה ידנית ולאחר בדיקה  נקבע זמנו על 19.83 שניות במדידה אלקטרונית לא רשמית וגם זמנו של קווארי היה 19.8 שניות במדידה ידנית ולאחר בדיקה היה 19.86 שניות במדידה אלקטרונית לא רשמית.
כאחד המועמדים לניצחון באולימפיאדת מינכן (1972) סיים קווארי רק במקום 16 בריצת 200 מטר, לאחר שלא הצליח לסיים את הריצה בשלב חצי הגמר בשל מתיחת שריר. בשלב רבע הגמר הוא קבע את התוצאה השלישית בטיבה בשלב זה 20.43 שניות והחמישית בשלב הגמר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכה קווארי ב-2 מדליות זהב, בריצת 100 מטר (10.38 שניות) ובריצת 200 מטר (20.73 שניות).
בתחרות אתלטיקה שנערכה במודסטו ארצות הברית ב-22 במאי 1976 קבע קווארי במדידה ידנית בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 9.9 שניות והיה לאחד הספורטאים הבודדים בעולם שהחזיקו בו זמנית בשתי הריצות (100 ו-200 מטר) בשיא עולם.
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה קווארי במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.23 שניות, לפני מילארד המפטון (20.29 שניות) ודוויין אוונס (20.43 שניות) שניהם מארצות הברית ובמדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.08 שניות, אחרי הייזלי קרופורד מטרינידד וטובגו (10.06 שניות) ולפני האלוף האולימפי היוצא, ולרי בורזוב מברית המועצות (10.14 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:02.84 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה קווארי במדליית זהב בריצת 100 מטר (10.03 שניות) בפעם השלישית ברציפות לפני אלן וולס שייצג את סקוטלנד (10.07 שניות) וקרופורד (10.09 שניות). תוצאות אלו הושגו בעזרת רוח גבית של 7.6 מטר/לשנייה.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה קווארי במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.29 שניות, אחרי שיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.19 שניות) ואלן וולס מבריטניה (20.21 שניות) ולא הצליח הגן על תוארו ומאית השנייה לפני סילביו לאונרד מקובה (20.30 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.55 שניות, בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.29 שניות שהייתה מספיקה למדליית ארד ובמקום תשיעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.71 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קווארי במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.62 שניות, אחרי ארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 37.83 שניות ולפני קנדה (38.70 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום 14 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.77 שניות.
קווארי הוא בן דודו של פיל בראון, אתלט בריטי בעל מדליית כסף אולימפית (לוס אנג'לס 1984) בריצת שליחים 4x400 מטר.
תארים והישגים

קווארי זכה 5 פעמים בתואר אתלט השנה בג'מייקה, בשנים 1970, 1971, 1975, 1976 ו-1977.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.08 שניות (1976)
ריצת 200 מטר: 19.86 שניות (1971)
דינא, מלכת ירדן

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1929 קהיר, מצרים 
 פטירה:  21 באוגוסט 2019 (בגיל 89) עמאן, ירדן 
 מדינה:  ממלכת מצרים, רפובליקת מצרים, ירדן 
 השכלה:  גירטון קולג'  אוניברסיטת קהיר 
 בן או בת זוג:  חוסיין, מלך ירדן (1955–1957) סאלח תעמרי (7 באוקטובר 1970–21 באוגוסט 2019) 
 פרסים והוקרה
 המסדר העליון של הרנסאנס (19 באפריל 1955)  Dame Grand Cross of the Order of Civil Merit (Spain) (3 ביוני 1955) 
 
תמונה מ-1955 מחתונת הזוג
המלכה דינא בנת עבד אל-חמיד (בערבית: دينا بنت عبد الحميد;‏ 15 בדצמבר 1929 – 21 באוגוסט 2019) הייתה אשתו הראשונה של חוסיין, מלך ירדן. דינא הייתה גם דודה מדרגה שלישית של אביו טלאל, מלך ירדן.
ביוגרפיה

דינא בנת עבד אל-חמיד נולדה בקהיר בירת מצרים. כצאצאית של חסן בן עלי וכקרובת משפחה של טלאל מלך ירדן ניתן לה תואר הכבוד הערבי שרפה של מכה. כמו ילדים רבים ממשפחות אריסטוקרטיות ערביות, היא נשלחה לפנימייה באנגליה, ובהמשך השלימה תואר בספרות אנגלית מאוניברסיטת קיימברידג' היוקרתית וכן תעודת תואר שני במדעי החברה ממכללת בדפורד, בלונדון. בעבר הייתה מרצה לספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת קהיר. דינא הכירה את חוסיין לראשונה בזמן לימודיה בלונדון בשנת 1952.
דינא התחתנה עם חוסיין ב-19 באפריל 1955, כשהוא היה בן 19. היא הייתה מבוגרת ממנו במספר שנים ומשכילה יותר, והנישואין עד מהרה עלו על שרטון. לזוג נולדה ב-13 בפברואר 1956 בת, הנסיכה עאליה בת חוסיין, אך מכיוון שנשים לא יכולות לעמוד בראשות ירדן היא לא זכתה להיות מלכת ירדן. הזוג נפרד עוד ב-1956, והתגרש ב-24 ביוני 1957. דינא נשארה בעלת התואר נסיכת ירדן. לאחר מספר שנים נישא חוסיין בשנית למונא אל-חוסיין, בתו של קצין בריטי שהתאסלמה.
באוקטובר 1970 התחתנה עם אסד סולימאן עבד אל-קאדר (סאלח תעמרי), בכיר בארגון לשחרור פלסטין. תעאמרי נתפס בידי ישראל בשנת 1982 במהלך מלחמת לבנון הראשונה, ושהה בכלא הישראלי. הוא שוחרר לאחר שנה במסגרת עסקה להחלפת שבויים שניהלה דינא, יחד עם עוד 8,000 אסירים נוספים.
דינא נפטרה בעמאן ב-21 באוגוסט 2019.
ראו גם

'ללכת שבי', ספרם של אהרון ברנע ועמליה ארגמן ברנע (הוצ' ידיעות אחרונות משכל, 1986)
הערות שוליים

↑  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 88
↑  Raluca Elgyar, Queen Dina – A lost chance for Jordan?, History of Royal Women, ‏29-9-2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311814705171  GND: 1193654491  ISNI: 0000 0001 2100 3452  LCCN: nr88009963  VIAF: 29941108   WorldCat (עם VIAF): 29941108
דגל סן-פייר ומיקלון

דגל צרפת בסנט פייר ומיקלון
דגל סנט פייר ומיקלון הלא רשמי על סירה
דגל סן-פייר ומיקלון הוא דגלו הלאומי של הקולקטיב מעבר לים סן-פייר ומיקלון הנמצא ליד החוף המזרחי של קנדה.
הקולקטיב משתמש בדגל צרפת כדגלו הלאומי, למרות שתהליכי ביזור בצרפת הובילו ליצירת מספר דגלים לקולקטיב. לסן-פייר ומיקלון אין דגל רשמי נפרד, אך יש לה דגל לא רשמי.
דניאל אדלסון

| --- | --- |

דניאל אדלסון, 2015
 לידה:  10 באוגוסט 1986 (בן 38) בית זרע, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  ידיעות אחרונות
 קישורים חיצוניים
 קנלר ייצוג אמנים
 
דניאל אדלסון (באנגלית: Daniel Edelson) הוא עיתונאי, סופר ופובליציסט ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה

דניאל אדלסון נולד לזוג הורים אמריקאים שעשו עלייה לישראל וגדל בקיבוץ דגניה ב' שבעמק הירדן. בסוף תקופת התיכון עברה משפחתו להתגורר ביישוב פוריה עילית, סמוך לבית החולים פוריה. אביו, פרופ׳ גורדון אדלסון, הקים את המחלקה האורתופדית של בית החולים, ועמד בראשה עד פרישתו לגמלאות.
אחרי שנת שירות בעין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית התגייס אדלסון לצה"ל כלוחם ביחידת דובדבן, אך נשר במהלך ההכשרה. בהמשך, לאחר שהקים עיתון לבא"ח צנחנים, הפך לכתב צבאי עבור זרוע היבשה ו״במחנה״.
בשנת 2008, עם סיום שירותו הצבאי, החל לעבוד ככתב דסק חדשות ב-ynet.
בין הסיפורים אותם חשף גם פרשת התואר הפיקטיבי של חבר הכנסת שלמה מולה וסדרת הדרמה הטורקית בה נראים חיילי צה״ל יורים במכוון על ילדים. החשיפה הובילה לתקרית דיפלומטית שהחלה את התדרדרות היחסים בין ישראל לטורקיה.
בשנת 2010 יצא אדלסון לשנת שבתון שכללה 7 חודשי התנדבות בארגון תבל בצדק (אנ') בשכונת העוני קלימטי שבקטמנדו, נפאל.
בשנת 2011 חזר לעבוד ככתב בעיתון ״ידיעות אחרונות״. כתבתו הראשונה הייתה למוסף ״7 ימים״, וסקרה את סוגיית ״השוק המהופך״ שחווים תרמילאים שחזרו מהטיול ארצה. בהמשך מונה לכתב בריאות. בין השאר סיקר את מאבק המתמחים ברפואה.
בשנת 2012 החליף את בועז ארד כשליח העיתון למזרח הרחוק ועבר להתגורר בהונג קונג, שם למד לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים וגאוגרפיה בתוכנית משותפת לאוניברסיטת הונג קונג, אוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית, Yonsei בסיאול, ו-Keio בטוקיו. כעבור שנתיים החל לעבוד בנוסף גם ככתב כאן רשת ב' בהונג קונג. במסגרת תפקידו נשלח לסיקור בטאיוואן, יפן, קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, עומאן, סין, אוסטרליה וגאנה. הוא חשף בין השאר את פרשת מבריחי הזהב בהונג קונג, היה בין הישראלים הראשונים שנכנסו לקוריאה הצפונית, ראיין לראשונה את משפחתו של “האסיר X״ בן זיגייר באוסטרליה ונשלח לסקר את אסון סופת השלגים ברכס אנאפורנה (2014), ואת המחאות בהונג קונג ב-2014.
בשנת 2015 עבד עבור הנספחות המסחרית של ישראל בהונג קונג ובשנת 2017 הקים בהונג קונג סטראטפ חברתי, לזיהוי והמלצה פרטנית על מוצרי מזון בשווקים אסיתיים מסורתיים באמצעות אינטליגנציה מלאכותית. הסטראטפ גייס למעלה ממיליון וחצי דולרים מקרנות הון סיכון, חממות ממשלתיות וחברת IBM.
בשנת 2019 שב לישראל והחל לעבוד כמנהל פיתוח תוכן ועורך ב״ידיעות אחרונות״ בכפיפות ישירה לסמנכ״ל הקבוצה, אלון גולדשטיין.
ביוני 2019 נשלח שוב לסקר את המהומות בהונג קונג ובפברואר נשלח לסקר את מגפת הקורונה בסין. הוא היה בין הכתבים הבודדים בעולם שהצליחו לדווח מהאזור הנצור במחוז חוביי.
בתחילת 2020 הוציא לאור את רומן הביכורים שלו ״בית התה על פס המוות״, בהוצאת ידיעות ספרים. הרומן מבוסס על האירועים שהתרחשו במהלך סופת השלגים ברכס ההימלאיה, שסיקר חמש שנים קודם לכן.
עוד בטרם יצא הספר, אדלסון קיבל מענק פיתוח להפיכת הרומן לתסריט על ידי קרן הקולנוע הישראלי.
בינואר 2021 נבחר הספר להמחזה על ידי תיאטרון בית ליסין ועיריית תל אביב-יפו כחלק מחממת פיתוח למחזאות צעירה וחדשה - "עתיד התיאטרון".
זכויות הספר נמכרו ל-ViacomCBS לצורך עיבוד לסדרת טלוויזיה בינלאומית.
החל מספטמבר 2022 משמש ככתב ynet בניו-יורק.
הערות שוליים

↑  דניאל אדלסון, חשיפה: ח"כ מולה שיקר בנוגע לתואר, באתר ynet, 12 באוקטובר 2009
↑  דניאל אדלסון, סדרת דרמה בטורקיה: צה"ל יורה במכוון בילדים, באתר ynet, 14 באוקטובר 2009
↑  אסף יחזקאלי, ‏בעקבות סדרת ההסתה: שגריר טורקיה בישראל זומן לבירור, באתר ‏מאקו‏, 14 באוקטובר 2009
↑  דניאל אדלסון, חיים בסרט הודי - על הנחיתה הקשה של התרמילאים ארצה, באתר ידיעות אחרונות, ‏03 ביוני 2011 (ארכיון)
↑  אמילי גרינצווייג‏, כתב בריאות חדש בידיעות אחרונות, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2011
↑  דוד אברהם‏, כתב ידיעות אחרונות במזרח בועז ארד יסיים את תפקידו; דניאל אדלסון יחליפו בהונג קונג, באתר וואלה, 7 ביוני 2012
↑  דניאל אדלסון, 4 שנים לפני ביבי: המסע שלי לעומאן, באתר ynet, 28 בנובמבר 2018
↑  3 ישראלים עצורים בהונג-קונג בחשד להברחת 342 ק"ג זהב, באתר גלובס, 26 במאי 2013
↑  ערן סיקורל, "במדינת הרובוטים" - כתבנו דניאל אדלסון על ביקורו בצ.קוריאה, באתר כאן רשת ב׳, ‏30 באוגוסט 2015
↑  Daniel Edelson, An Israeli's journey to North Korea, Ynet, ‏30 באוגוסט 2015
↑  ynet, בכיר אוסטרלי: זיגייר עשה משהו יותר חמור, באתר ynet, 19 בפברואר 2013
↑  דניאל אדלסון, סקירת שוק המזון והתוצרת החקלאית: הונג קונג, באתר gov.il, ‏20 בספטמבר 2015
↑  Marketeer AI
↑    דניאל אדלסון, "הממשלה שמה עלינו פס, נהיה אלימים אם צריך", באתר "ידיעות אחרונות", 12 ביוני 2019
↑    דניאל אדלסון, סין, כך הסתננתי לאזור האסור שבו פרץ הנגיף, באתר "ידיעות אחרונות", 29 בינואר 2020
↑  בחזרה מסין, בלי בדיקה בנתב"ג, באתר ynet, 2 בפברואר 2020
↑  טל ואביעד, אחראי הפצה, באתר eco99fm, ‏3 בפברואר 2020
↑  טל ואביעד, הפנים של הקורונה, באתר eco99fm, ‏2 בפברואר 2020
↑  דניאל אדלסון, התנהלות משרד הבריאות מבהילה יותר מהקורונה, באתר ynet, 19 בפברואר 2020
↑  באתר ידיעות ספרים
↑  מערכת טיים אאוט, אחרי "חזרות": עתיד התיאטרון נראה צעיר מתמיד, באתר Time Out, ‏25 בינואר 2021
↑  עתיד התיאטרון: מיזם לפיתוח מחזאות חדשה, באתר עיריית תל אביב-יפו, ‏25 בינואר 2021
↑  דניאל אדלסון, איך מכניסים 16 שגרירים ל-35-F? הצצה לאירוע הישראלי לקראת עצרת האו"ם, באתר ynet, 8 בספטמבר 2022
↑  דניאל אדלסון, ציון נכשל ואלימות קשה: זעזוע מתחקיר הישיבות של הניו-יורק טיימס, באתר ynet, 12 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008370571105171  GND: 1221393952  SUDOC: 033319006  VIAF: 44387688   WorldCat (עם VIAF): 44387688
בריחה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אליס מונרו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אוסף סיפורים קצרים 
 הוצאה
 הוצאה:  McClelland & Stewart, אלפרד א. קנופף 
 תאריך הוצאה:  2004
 מספר עמודים:  349
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מחברות לספרות
 תאריך:  2008
 תרגום:  עדה פלדור
 סדרה
 ספר קודם:  Hateship, Friendship, Courtship, Loveship, Marriage 
 הספר הבא:  The View from Castle Rock 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002589627
 
בריחה (באנגלית: Runaway) הוא קובץ סיפורים קצרים מאת אליס מונרו, סופרת קנדית זוכת פרס נובל לשנת 2013. הספר יצא לאור לראשונה באנגלית בשנת 2004, ובעברית בשנת 2008 בהוצאת מחברות לספרות ובתרגומה של עדה פלדור. עם יציאתו זכה בפרס גילר הקנדי. את פתח הדבר כתב הסופר ג'ונתן פרנזן.
הספר כולל שמונה סיפורים קצרים ובהם סיפורן של נשים שונות. בשלושה מתוך הסיפורים (סיכוי, בקרוב ושתיקה) מתמקד הספר באותה גיבורה, ג'ולייט. הסיפורים הם: בריחה, סיכוי, בקרוב, שתיקה, תשוקה, עוונות, תעלולים וכוחות. הסיפורים מתארים נשים בגילאים שונים אשר בעצם הניסיון שלהן לשרוד כאדם עצמאי ושלם מביאות על עצמן אבדנים קשים, התנתקויות וכאבים לסביבתן. כתיבתה של מונרו מתאפיינת בהצגת מסכת חיים שלמה בתוך סיפור קצר.
בבריחה, המתח נותר בעוד הקורא עד לחיים היורדים בקביעות ממסלולם. הקורא של מונרו יודע לא אחת יותר מאשר יודעות הדמויות, הוא מחכה בציפייה לתובנות ופתרונות שאינם מגיעים. הדמויות אינן מגיעות לפתרון או הקלה בחייהן, ונותרות עם "מחט רצחנית בריאות", כדבריה של קרלה, גיבורת הסיפור הפותח, "בריחה". מונרו מניחה תמונות חיים מעשורים שונים אחת לצד השנייה, ומעניקה לקורא אפשרות להעמיק את תובנותיו לגבי התפתחותם של מסלולי חיים.
הספר בריחה מסופר מנקודת מבטו של סופר-יודע כל. מרבית העלילה מתרחשת בתוך נפשה של הדמות הנשית הראשית כאשר העלילה סביבה משנית.