stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוכבד
קורות

אמו של משה מופיעה לראשונה עם תחילת סיפורו של משה רבינו, בספר שמות, פרק ב':
וַיֵּלֶךְ אִישׁ מִבֵּית לֵוִי וַיִּקַּח אֶת-בַּת-לֵוִי. וַתַּהַר הָאִשָּׁה וַתֵּלֶד בֵּן וַתֵּרֶא אֹתוֹ כִּי-טוֹב הוּא וַתִּצְפְּנֵהוּ שְׁלֹשָׁה יְרָחִים. וְלֹא-יָכְלָה עוֹד הַצְּפִינוֹ וַתִּקַּח-לוֹ תֵּבַת גֹּמֶא וַתַּחְמְרָה בַחֵמָר וּבַזָּפֶת וַתָּשֶׂם בָּהּ אֶת-הַיֶּלֶד וַתָּשֶׂם בַּסּוּף עַל-שְׂפַת הַיְאֹר.
הסיפור עוסק בקשר שבין אם לתינוקה, שנולד בצל גזירות חמורות המורות להרוג אותו עם לידתו. מדרש שמות רבה שואל כיצד למרות הגזרות החמורות לא נתגלו ההריון והלידה ודורש כי הלידה הייתה קלה מאוד, ללא כאב, ולכן גם השומרים המצרים לא הרגישו בהתרחשותה. על פי התרגום המיוחס ליונתן, יוכבד ילדה את משה בסוף החודש השישי להריון. מדרש הגדול לאותו פסוק קבע שמשך ההריון היה שישה חודשים ושני ימים בלבד.
יוכבד עצמה נולדה לפי חז"ל – בין החומות של מצרים, בזמן הכניסה למצרים של יעקב ובניו.
על פי התלמוד, בעלה של יוכבד, עמרם, התגרש ממנה לנוכח הגזירות על מנת למנוע את הסיטואציה הנוראה שבה יש להרוג תינוקות. בִתו, מרים, שכנעה אותו לשאת את אִמה מחדש כשהיא טוענת כלפיו: "פרעה גזר רק על הזכרים ואתה גוזר בין על הזכרים ובין על הנקבות". הוא נשא אותה מחדש ובהמשך נולד משה.
יוכבד, אִמו של משה, עשתה כל שביכולתה לשמור עליו, עד שלא היה עוד ביכולתה לשמור את דבר קיומו בסוד. על מנת שלא להתמודד עם ההכרח להרוג את בנה, היא מצאה פתרון ביניים - היא הניחה את הילד בתיבה בנהר וקיוותה לטוב. לאחר שבת פרעה מצאה את התיבה, מרים, אחותו של משה, הציעה לקרוא למינקת עבריה, והביאה בעצם את יוכבד. בת פרעה מסרה את הילד לְיָדֶיה של יוכבד וביקשה ממנה להניק אותו תמורת שכר. רק לאחר שהילד גדל ולא היה צריך לינוק, יוכבד מסרה אותו לבת פרעה, שהעניקה לו אז את השם "משה" וגידלה אותו כבן. על פי מדרש רבה, ניתנו למשה עשרה שמות, והשם שנתנה לו יוכבד היה יקותיאל.
חז"ל נדרשו לסוגיית ריבוי הדמויות הנשיות בסיפור; על פי התלמוד יוכבד היא שפרה, אחת משתי המיילדות העבריות שסירבו להרוג את תינוקות בני ישראל על אף דרישתו של מלך מצרים, והיא נקראה כך על שום שמשפרת את הולד.
מדרשים נוספים לסיפורה

בניסיון להרחיב את המעט הידוע על יוכבד, עסקו פרשנים לאורך הדורות בסוגיות שונות העולות מהכתוב.
מדרשים נוספים לסיפורה > זהות אימה

בתיאור לידת יוכבד בתורה לא הוזכר שם אימה: ”וְשֵׁם אֵשֶׁת עַמְרָם יוֹכֶבֶד בַּת לֵוִי אֲשֶׁר יָלְדָה אֹתָהּ לְלֵוִי בְּמִצְרָיִם” (ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק נ"ט). אמנם בספר דעת זקנים מבעלי התוספות כתב בפירוש הפסוק, ששם אימה היה 'אותה', וכוונת הפסוק ש'אותה' ילדה את יוכבד. אמנם במפרשים אחרים נמצאו שמות אחרים לאם יוכבד, יש שכתבו ששם אימה היה עדינה בת יובב בן יקטן. ובספר היובלים מובא ששמה היה מילכה מבנות ארם, מזרע בני תרח.
מדרשים נוספים לסיפורה > כרונולוגיה

בספר במדבר נאמר: ”...יוֹכֶבֶד בַּת לֵוִי אֲשֶׁר יָלְדָה אֹתָהּ לְלֵוִי בְּמִצְרָיִם” (ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק נ"ט), מכאן שיוכבד נולדה במצרים. המדרש מסביר כיצד ייתכן שהיא נכללת בין שמות בני ישראל הבאים מצרימה, ויוצא מכך שהיא נמנתה אף על פי שעדיין לא נולדה. במסכת סוטה נמצאנו למדים: "לידתה במצרים ואין הורתה במצרים" (י"ב, א').
לפי צוואת לוי בארמית שנמצאה בגניזת קהיר, נולדה 16 שנה אחרי ירידת יעקב למצרים, כאשר אביה היה בן 64. תאריך הלידה הוא באחד לחודש השביעי, שהוא יום הזיכרון, שחל בלוח העברי בא' בתשרי, ובלוח השנה במגילות קומראן אמור לחול ביום השוויון של הסתיו.
מדרשים נוספים לסיפורה > גילה של יוכבד

על הנישואין מחדש (על פי התלמוד) של עמרם ויוכבד נאמר "וַיֵּלֶךְ אִישׁ מִבֵּית לֵוִי וַיִּקַּח אֶת-בַּת-לֵוִי" ובהמשך נולד משה. כאשר עמרם החזיר את יוכבד "היא נהפכה להיות נערה", אף על פי שכבר הייתה בת מאה שלושים שנה: לפי המסורת, בני ישראל היו במצרים מאתים ועשר שנים, וכאשר יצאו, היה משה בן שמונים שנה. אם כן, יוכבד התעברה מעמרם כאשר הייתה בת מאה ושלושים. לפי סדר עולם פרק ט', יוכבד נכנסה לארץ ישראל, בהיותה בת 250.
להשלמת העניין דן הרמב"ן בגילו של אביה, לוי בנו של יעקב אבינו. בבואו למצרים היה בן 44 שנה. ואחרי ימים רבים, נגיע ל-100 שנה. ומוסיף הרמב"ן: "והנה יהיו בזה שני פלאים, שיהיה הוא זקן כאברהם אשר הזכיר הכתוב: הלבן מאה שנה יולד, וכתיב: ואדני זקן ותהיה היא זקנה בלדת משה "ואם נאחר עוד לידתה לסוף ימי לוי, הנה יהיה פלא גדול משל אברהם."
ומסכם הרמב"ן: ”והנה אם יהיו ימי יוכבד כימי אביה, ותתקיים בה הלחות עד קרוב לזקנתה כמשפט הנשים, איננו פלא אם תוליד בזמן אשר נתנו לה רבותינו, מפני שרצה האלוהים לגאול את ישראל על ידי האחים האלה ולא הגיע הקץ, (ולכן) איחר לידתם ימים רבים עד כי זקנה אמם. ולא יפלא מה' דבר”.
האבן עזרא חולק על חישוב זה, ודוחה את הפירוש שיוכבד נולדה בירידה למצרים. לדעתו יוכבד נולדה מאוחר יותר ואין כל סיבה לומר שילדה בגיל כה מבוגר. טענתו היא שאם אכן ילדה בגיל 130 היה על התורה לציין זאת, שהרי זהו נס שגדול אף מהנס של שרה שילדה בת 90.
מגלות לתשועה

עובדת הולדת יוכבד עם הירידה לגלות והולדת בנה, משה (בתור מושיע עם ישראל מהגלות), מעלה את הרעיון שרבקה רביב מאוניברסיטת בר-אילן מציגה במאמרה "בשבעים נפש ירדו אבתיך מצרימה": "לידת יוכבד בת לוי מהווה תרופה למכת הגלות. שהרי זכתה יוכבד וילדה את משה שיעמוד בראשם של ישראל ביציאת מצרים." וכך עם הירידה לגלות כבר נולדה ישועתם ממנה. את הרעיון שברגע הקשה ביותר כבר נוצרת הדרך לישועה, מצינו עוד במקרא. בפרשת וישב בין סיפור מכירת יוסף לסיפוריו של יוסף במצרים שיבץ הכתוב את סיפור יהודה ותמר. ועל כך נאמר: "שבטים היו עוסקים במכירתו של יוסף, ויעקב היה עוסק בשקו ובתעניתו, ויהודה עוסק לקחת אשה והקב"ה בורא אורו של מלך המשיח".
עם ירידתם של ישראל למצרים, כבר הוכנה יציאתם ממנה, באמצעות לידתה של יוכבד, אמו של משה. ולא בכדי נוהגים לקרוא כהפטרה לפרשת ויגש את הכתובים המעודדים בספר יחזקאל: "ודבר אליהם כה אמר ה' אלהים הנה אני לקח את בני ישראל מבין הגוים אשר הלכו שם וקבצתי אתם מסביב והבאתי אותם אל אדמתם".
קברה

מקום קבורת יוכבד אינו נזכר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מאוחרת (כ-2500 שנה אחרי מותה) המופיעה לראשונה בספר המסע 'תוצאות ארץ ישראל', יוכבד קבורה ב"קבר האימהות" בטבריה, לצד צפורה אשת משה, אלישבע בת עמינדב, בלהה וזלפה נשות יעקב ורחל אשת רבי עקיבא.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

גלפז-פלר, פנינה, ויולד –יחסי הורים בסיפור ובחוק המקראי . ירושלים: כרמל, 2006. עמ' 202–206.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה מקראית, כרך ג
↑  שמות רבה, פרשה א', פסקה כ'.
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, פרק יח: איך הייתה לידתו של משה?, עמ' 155.
↑  אנציקלופדיה יהודית דעת - יוכבד ;, באתר www.daat.ac.il
↑  מסכת סוטה דף יב עמוד א
↑  שמות ב', ד'-ח'
↑  ספר הישר, פרק כ"ה
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'מסכת סוטה,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'דף י"א, עמוד ב'
↑  ספר הישר, פרשת וישב.
↑  פרק לד, כח. וכעיין זה בספר צוואת השבטים, (צוואת לוי) שכתב ששם אשתו הייתה 'מלכה'
↑  שהיו 33 בני לאה אימנו ומופיעים ברשימה רק 32 שמות
↑  צילום הקטע
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'שמות,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'ב','"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'א'.
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'מסכת סוטה,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'דף י"ב, עמוד א'.
↑  ספר בראשית יז יז
↑  בשבעים נפש ירדו אבתיך מצרימה
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'יחזקאל,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'ל"ז,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'כ"א.
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1171013000  LCCN: n2008002023  VIAF: 63474095   WorldCat (עם VIAF): 63474095 
מתחם קבר האמהות בטבריה בו טמונה, על פי מסורת מאוחרת, יוכבד לצד מרים וצפורה
רוני סומק

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1951 (בן 73) בגדאד, ממלכת עיראק 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תוכנית הכתיבה הבין-לאומית 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1967
 www.ronnysomeck.com
 
רוני סומק (נולד כרוני סומך, ב-28 בדצמבר 1951, בגדאד) הוא משורר, סופר ואמן ישראלי. שיריו תורגמו לעשרות שפות ופורסמו באנתולוגיות ובכתבי עת ברחבי העולם.
ביוגרפיה

נולד בסוף דצמבר 1951 בבגדאד לאבנר ודיזי סומך, ועלה לארץ ישראל בשנת 1953. גדל והתחנך במעברה על גבול חולון ובת ים ולאחר מכן בשיכון ליד צהלה. למד בתיכון "השרון" ברמת השרון (היום תיכון ע"ש רוטברג), שבו אחד המורים שהשפיעו עליו היה האמן רפי לביא.
כשהיה בן 17 התפרסם לראשונה שיר שלו בעיתון. בשם המשפחה שלו נפלה טעות כתיב - סומק במקום סומך - הטעות מצאה חן בעיני הנער המשורר והוא אימץ את השם החדש. סומק למד רישום במכון אבני וספרות ופילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב. עבד כמדריך חבורות רחוב וכמורה לספרות בתיכון עירוני י"א בתל אביב במשך מעל ל-30 שנה ומאז שנת 2000 מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת.
שלושת ספריו הראשונים ("גולה" - 1976, "סולו" - 1980 ו"אספלט" - 1984) ראו אור במסדה (הוצאת ספרים) והציבו את סומק כאחד המשוררים הצעירים והמבטיחים בישראל. בסך הכל פרסם 16 ספרי שירה ושני ספרי ילדים "כפתור הצחוק" ו"הקוף שלוף והקוף בלוף" (עם בתו שירלי סומק). חבר מערכת כתב העת ננופואטיקה.
ב-1997 הקליט בניו יורק את "נקמת הילד המגמגם" ובווינה את "קו העוני" - דיסקים משותפים עם המוזיקאי אליוט שארפ. ב-2001 הופיע הדיסק השלישי "קיצור תולדות הוודקה". ב-1998 הציג עם בני אפרת את "בית חרושת של הטבע" - שישה מיצבים בעקבות שירים. (התערוכה הוצגה בגלריית "המומחה" מטעם מוזיאון ישראל ובעקבותיה נוצר הווידאו-ארט "בית חרושת של הטבע" בבימויו של שחר בן-חור). ב-2004 הציג את "חוואג'ה ביאליק" - 10 רישומים ושיר בעקבות 9 שירים של ביאליק, ב-2007 את "ריה"ל מדריד" - 12 רישומים ושיר בעקבות 9 שירים של רבי יהודה הלוי, ב-2010 את "מפית", ב-2012 את "אגם הברבורים" וב-2014 את "שריטה במרפק השירה" (חמש התערוכות הוצגו במוזיאון לאמנות ישראלית שברמת-גן באצירתו של מאיר אהרונסון).
במסגרת חגיגות מאה שנים לתל אביב, הוצגה במאי 2009 בגלריה ד.ש. דנון בתל אביב, תערוכת מחווה לסומק. עשרה אמנים הגיבו ביצירה פלאסטית לשירו "נשר של כתובת קעקע" מתוך ספרו "גן עדן לאורז".
על שירתו זכה בין השאר בפרס ראש הממשלה, פרס יהודה עמיחי לשירה, פרס רמת-גן לשירה 2010, פרס ראשון בתחרות שירי יין שנערכה בפסטיבל השירה הבינלאומי בסטרוגה, מקדוניה (2005) ובפרס הנס ברגהאוס לשירה מטעם פסטיבל השירה הבינלאומי במאסטריכט, הולנד (2006).
ב-3 במאי 2012 הצטרף סומק לרשימת המייסדים של מפלגת "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד. סומק הוצב במקום ה-120 האחרון והסמלי ברשימת המפלגה לכנסת ה־19 וה־20, וכן ברשימת כחול לבן, בה יש עתיד הייתה שותפה, לכנסות ה־21, ה-22 וה-23, ושוב ברשימת יש עתיד לכנסות ה-24 וה-25.
ב-2012 הוענק לו בשגרירות פולין בתל אביב "צלב אבירי השירות המופתי" של הרפובליקה הפולנית.
ב-2013 הוענק לו עיטור אביר במסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת.
יצירתו

שיריו תורגמו ל-45 שפות (בעיקר לאנגלית אך גם לצרפתית, ערבית, קטלאנית, אלבנית ושפות נוספות). אחדים משיריו של סומק הולחנו, בין השאר בידי חנן יובל, מיקי גבריאלוב, יוני רועה, סגול 59, נמרוד לב, ערן צור, ברי סחרוף ואקוט. סומק אף מבצע את שירו "הטמפרטורה היא אבק שרפה" יחד עם נמרוד לב, באלבומו של לב "זורק לך עוגיה" מ-2013. כמו כן, הוא הוציא אלבום משותף עם אמן הג'אז אליוט שארפ, בשם "נקמת הילד המגמגם" (Revenge of the stuttering child). האלבום נבחר על ידי מבקר המוזיקה הווארד מנדל כדיסק השנה, במשאל שערך הירחון הבריטי "WIRE".
יצירתו > עריכה

לואיזה, שמואל שתל, הוצאת מקור, 2000
מורה עובדת קבלן, מיטל נסים, הוצאת פרדס, 2016
נפח, מורן דייגי, הוצאה עצמית, 2017
אין שיר שהוא לא שיר אהבה, רענן אליעז, הוצאת עתון 77, 2017
עשרים ושבע 27, אמיר סומר, הוצאה עצמית, 2018
סנונית בחורף, אביבית לוי, הוצאת אבן חושן, 2019
חלומות שהתכווצו בכביסה, שרה מלול, הוצאת עתון 77, 2019
פסטיבל הספר המזרחי, דוד ברבי, הוצאת עמדה, 2024, בשיתוף רן יגיל
יצירתו > תקליטים

"נקמת הילד המגמגם" (עם אליוט שארפ). "Tzadik Records”, ניו-יורק, 1997.
"קו העוני" (עם אליוט שארפ). "Zuta Music", תל אביב, 1999
"קיצור תולדות הוודקה" (עם אליוט שארפ). "Zuta Music-N.M.C", תל אביב 2001
"סולו תופים" (עם להקת פגועי מח). "הצימר ת"א" 2011
"מדרכות מפיקות חשמל" (בהפקת חיים רחמני) "קמע" 2019
פרסים והוקרה

פרס אמנות לעם עבור פעילות מצטיינת בתחום הספרות, 1984
פרס היובל של אקו"ם ליוצר צעיר על הישג מיוחד, 1986
פרס קוגל, 1986 ו-1992
פרס אפרת לשירה, 1999
פרס אח"י, 1999
פרס ראש הממשלה, 1989 ו-2000
פרס יהודה עמיחי לשירה עברית, 2004
פרס ראשון בתחרות שירי יין בפסטיבל השירה בסטרוגה מקדוניה, 2005
פרס הנס ברגהאוס - פסטיבל בינלאומי לשירה, מסטריך, הולנד 2006.
צלב "אבירי השירות המופתי" של הרפובליקה הפולנית, 2012
עיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת, 2013
פרס קליף בייקר על תרגום ספרו "מחתרת החלב" לאנגלית. ארצות הברית, 2015
פרס איש המופת של ארגון "הליונס", 2016
פרס הוקרה ליוצרים ולסופרים מטעם המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל, 2017
פרס אריק איינשטיין בתחום הספרות, 2017
פרס מאיר אריאל על יצירתיות בשפה העברית, 2019
פרס ארז ביטון מטעם עיריית רמת השרון, 2024
חיים אישיים

נשוי לליאורה ומתגורר ברמת גן. השניים הורים לשירלי - בתם היחידה, איתה סומק כתב שניים מספריו לילדים: "כפתור הצחוק" ו-"הקוף שלוף והקוף בלוף". אחיינו הוא המשורר יקיר בן-משה.
סומק חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל.
לקריאה נוספת

אורי הולנדר, "בלוז על רצפת המשחטה: על אפוס וקיטש בשירת רוני סומק", מחקרי ירושלים בספרות עברית כ"ג, תש"ע (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
גלעד מאירי, "סלאלום-שירה: על אלג'יר לרוני סומק", פופואטיקה 1, הוצאת מקום לשירה. 2020. עמ' 39–44.
גלעד מאירי, "לִתְפֹּר כַּפְתּוֹרֵי חֲלוֹם עַל חֻלְצוֹת הַיּוֹם־יוֹם: על העממי והפופולרי ב'כוח סוס' לרוני סומק", פופואטיקה 1, הוצאת מקום לשירה. 2020. עמ' 45–52.
יגאל סרנה, יונה וולך, הוצאת כתר, ירושלים 2009, עמ' 307–314.
יגאל שוורץ, מכאן ומכאן: מסות ומאמרים על ספרות ישראלית, פרדס הוצאה לאור, 2020, הפרק "משורר נחמה: הערות המשך לדיון בפואטיקה של רוני סומק", עמ' 203–224.
נוית בראל, צובע את קיר המזרח במברשת השמש. על הספר "אלג'יר" מאת רוני סומק. בתוך: כתב העת "עתון 77". גיליון 339 (שנה ל"ב). סיוון-תמוז 2009. עמ' 12
רוני סומק, "המילים שפעם נתקעו לי בפה", בתוך רות קרטון-בלום (עורכת), מאין נחלתי את שירי - סופרים ומשוררים מדברים על מקורות השראה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 181–191
רוני סומק, שיר אושר, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 454-454, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  מרב מיכאלי,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'רוני סומק מסביר מדוע הוא נמנה עם מייסדי מפלגת "עתיד", באתר הארץ, 4 במאי 2012.
↑  מועמדי יש עתיד בבחירות לכנסת התשע עשרה באתר ועדת הבחירות המרכזית.
↑  "בדמיונך כל מיטה היא אלונקה": השיר החדש והמצמרר של ערן צור, באתר וואלה, 14 בינואר 2024
↑  שיר בחזרה: נמרוד לב מארח את רוני סומק, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2013
↑  חיים ברעם,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'"מכוערת, לעזאזל" - ביקורת - 7' שורות על פלא הירקון' מאת: רוני סומק, כותרת ראשית, 14 באוקטובר 1987
↑   אורי הולנדר, לשלוף את השרוף מקופסת גפרורי ההיסטוריה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2024
↑  האנשים שלנו - חברי הוועד המנהל. אתר הקרן החדשה לישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 298999  NLI: 987007268389205171  PLWABN: 9810550649405606  BNE: XX974306  BnF: cb13631673b (data)  GND: 123480949  ISNI: 0000 0001 1769 6209  LCCN: n87921257  MusicBrainz: 5f254a7b-3e17-4153-9dcb-ba6d86f79ea6  NKC: zmp2018986918  NSK: 000420692  NTA: 357939999  RKD: 453517  SUDOC: 066972515  ULAN: 500705393  VIAF: 71569894   WorldCat (עם VIAF): 71569894
החקלאות בישראל

אריזת פירות הדר בחדרה, קודם הקמת המדינה
החקלאות בישראל היא תעשייה מפותחת מאוד. ישראל היא יצואנית גדולה של תוצרת טרייה, אך בשנים האחרונות חלה ירידה ביצוא החקלאי. ישראל היא מובילה עולמית בטכנולוגיות חקלאיות, זאת על אף נתוני פתיחה ירודים, במיוחד עבור תעשייה חקלאית מפותחת. יותר ממחצית משטחה של ישראל הוא מדבר, שבו יורדים פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה. ישראל גם לא התברכה במקורות מים רבים, או במאגרים עשירים של מי תהום. עובדה זו מונעת אפשרות לגידולים חקלאיים ללא השקיה מלאכותית.
ישראל היא מובילה עולמית בשימוש במים מושבים לחקלאות, כ-70% מהמים לחקלאות הם מים מושבים (מי קולחים מטוהרים).
מלבד זאת, שימוש במי קולחין תורם לניצול יעיל של מים, המשמעותי למקומות הדלים במקורות מים. מכיוון שמים אלה מכילים חומרים שונים המסייעים להשבחת הקרקע, נחסך הצורך באמצעי דישון. בנוסף האקלים היבש והצחיח כמו גם הטופוגרפיה ההררית לא תורמים אף הם לחקלאות. רק 20% משטחי הקרקע ראויים לעיבוד באופן טבעי.
החקלאות כיום מייצגת 2.5% מהתמ"ג הכולל, ו-3.6% ביצוא. החקלאים בישראל מהווים רק 3.7% מכוח העבודה הכללי.
בישראל ישנם שלושה סוגים ייחודיים של יישובים חקלאיים: הקיבוץ, המושב והמושבה אשר פותחו בידי יהודים שעלו לארץ והחלו במפעל החלוצי.
בשנת 2015 נאמד ערך התפוקה החקלאית בישראל בכ-29.5 מיליארד ש"ח.
נכון ל-2020 מספקת החקלאות בישראל חלק ניכר מהביקוש לירקות ופירות, חלב ומוצריו, בשר עוף, וביצים במדינת ישראל, בעוד תחומים אחרים כמו גידול חיטה ללחם ומאפים, דגי מאכל, מספוא למאכל בעלי חיים ובשר בקר, נסמכים בשיעורים גבוהים מאוד על יבוא.
סקירה היסטורית

התפתחותה של החקלאות המודרנית בארץ ישראל קשורה באופן הדוק לתנועה הציונית ולהגירה היהודית לארץ ישראל בסוף המאה ה-19. במהלך אותה תקופה נרכשו קרקעות רבות בארץ ישראל על ידי הברון רוטשילד ובהמשך על ידי יהדות העולם. בכל רחבי העולם שלשלו יהודים מטבעות לתוך "הקופסאות הכחולות" של קק"ל עבור רכישת קרקעות בארץ ישראל שנקנו בידי החלוצים שעלו לארץ.
הסביבה הטבעית בארץ ישראל במהלך השלטון העות'מאני הייתה קשה, בניגוד לקרקע הפורייה ברוסיה אליה היו רגילים העולים, קרקעות אלו היו לרוב צחיחות למחצה. הגליל היה ביצתי, הרי יהודה היו סלעיים, ואזור הנגב בדרום הארץ היה מדברי. בנוסף, רוב העולים לא היו בעלי ניסיון קודם בחקלאות. התנאים התברואתיים היו עלובים גם הם. באותה העת מחלת המלריה הייתה נפוצה ביותר, וכך גם מחלות הטיפוס והכולרה. החלוצים פעלו רבות לפינוי שדות טרשים, בניית טרסות, ניקוז ביצות, ייעור מחודש, עצירת סחף קרקעות, ופעילויות נוספות אשר נועדו להפוך את הקרקע לפוריה.
במדינת ישראל הצעירה של אמצע המאה ה-20, החקלאות הייתה מזוהה עם ההתיישבות. בנוסף לצורך להאכיל את האוכלוסייה שהכפילה ושילשה את מספרה תוך שנים אחדות, החקלאות היוותה פתרון לצורך לחזק את גבולות הארץ, שהותוו מחדש בסיומה של מלחמת העצמאות, וליישב אזורי ספר. כתוצאה מכך, פיתוח החקלאות היווה מטרה ראשונית במעלה. בקרב מוסדות השלטון, העיסוק בחקלאות הפך לערך בפני עצמו, והחקלאים נהנו ממעמד חברתי ופוליטי ראשון במעלה. המשאבים הציבוריים, שהופנו לצורך הקמת יישובים, הכנת תשתיות, פיתוח מפעלי מים והשקיה, והקמת מערך מחקר והדרכה, היו בשיעורים חסרי תקדים יחסית למקורות של המשק באותן שנים. כך, הוכפלו שטחי העיבוד תוך שנים בודדות, מספר המועסקים הוכפל תוך עשר שנים, ומלאי ההון והתפוקה הוכפלו תוך חמש שנים.
המחסור במים היווה מאז ומתמיד בעיה רצינית במדינה. גשם יורד בישראל רק בין ספטמבר לאפריל, ומתחלק בצורה לא שווה בכל רחבי הארץ, מ-70 סנטימטרים (28 אינץ') בצפון, ועד 2 סנטימטרים בלבד (פחות מ-1 אינץ') בדרום. מקורות המים המתחדשים הם כ-5.6 מיליארד רגל מעוקב (160,000,000 m3) לשנה, ו-75% מהם משמשים לחקלאות. מסיבות אלו, רוב מקורות המים המתוקים של ישראל כבר השתלבו במוביל הארצי, המשמש לוויסות אספקת המים בארץ ומאפשר ניצול יעיל של מקורות המים והעברתם מהצפון הגשום אל המרכז והדרום הדלים במים.
חשיבותה של החקלאות במשק הישראלי פחתה לאורך השנים. בעיקר עקב מיצוי פוטנציאל הגידול בשטחי הקרקע המעובדים, אך גם בעקבות העובדה שהחקלאות הצליחה לספק את מרבית צורכי המזון של המדינה. בסוף שנות השבעים, עם המהפך הפוליטי ועליית ממשלות הימין, חל פיחות חד במעמדן של ההתיישבות והחקלאות, שבא לידי ביטוי פומבי בנאומי הבחירות של מנחם בגין. המדיניות הכלכלית הקטינה באופן חד את התמיכות בחקלאות ואת התכנון המרכזי של הענף, וכתוצאה מכך חל שינוי מגמה בהכנסות החקלאים, שהחלו לרדת בהדרגה ואף נהיו פחות יציבות משנה לשנה.
סקירה היסטורית > נתונים מספריים

בשנת 1979, היוותה החקלאות כבר פחות מ-6% מהתמ"ג, ב-1985 5.1%, ב-1991 2.7%, וב-2011 הגיעה ל-1.7%. בשנת 1995, היו 43,000 משקים בגודל ממוצע של 13.5 דונם, כאשר 19.8% מהם היו קטנים יותר מדונם אחד, 75.7% היו בגודל של 1 עד 9 דונם, 3.3% היו בין 10 ל-49 דונם, 0.4% היו בין 50 ל-190 דונם, ורק 0.8% היו גדולים יותר מ-200 דונם.
כמו במדינות רבות, גם בישראל משקלה של החקלאות בכלכלה ירד במיוחד במהלך שני העשורים האחרונים, מ-2.7% מן התל"ג בשנת 1991 ל-1.7% בשנת 2011. לעומת זאת קיימת עלייה מרשימה בפריון ובתפוקה החקלאית. עלייה זו גבוהה בהשוואה לכל סקטור יצרני אחר במדינה במהלך אותה תקופה, ואף בהשוואה למדינות רבות בעולם, במיוחד בשנים 1999–2006 שבהן התייעל השימוש בכוח אדם ונרשמה עלייה בייצור.
באמצע שנות החמישים כלל המועסקים בחקלאות בישראל עמד על כ-15% מכוח העבודה. לעומת זאת בשנת 2019 עובדים בישראל כ-30,000 איש במקצועות החקלאות, ושיעורם עומד על פחות מ-1% מכוח העבודה. על פי תמהיל הייצור החקלאי 2019 – 60% מהענפים הם צמחיים (מטעים וירקות, גידולי שדה, ומרעה), ו-40% עופות לביצים ובשר, בקר (לחלב ולבשר), צאן ודיג.
סוגי משקים

רוב החקלאות של ישראל מבוססת על עקרונות של שיתוף פעולה שהתפתחו במדינה בתחילת המאה העשרים. שתי צורות ייחודיות של יישובים חקלאיים הם: הקיבוץ, קהילה קולקטיבית שבה אמצעי הייצור הם בבעלות משותפת של כל אחד מהחברים בקהילה; והמושב, כפר חקלאי שבו כל משפחה מחזיקה בית משלה ושטח קרקעי המעובד על ידה, כאשר הרכישה והשיווק מתבצעים בשיתוף פעולה. שתי הקהילות סיפקו אמצעים לא רק במטרה להגשים את חלומם של החלוצים להקים קהילות המבוססות על ערכים של שוויון חברתי וסוציאלי, שיתוף פעולה ועזרה הדדית, אלא גם כדי למקסם את התפוקה החקלאית ולייעל את דרך הייצור וההפצה.
תוצרת חקלאית > גידולים

גידולי שדה בארץ כוללים חיטה, דורה ותירס. מתוך 215,000 דונם של קרקע, 156,000 דונם מהם הם גידולי חורף.
מיני הפירות והירקות המגודלים בארץ כוללים מיני הדרים, אבוקדו, קיווי, גויאבה ומנגו, ענבים מכרמים הממוקמים על מישור החוף של הים התיכון, עגבניות, מלפפונים, פלפלים וקישואים הגדלים בכל רחבי הארץ, מלונים הגדלים בחודשי חורף בעמקים. פירות סובטרופיים בארץ כוללים בננות ותמרים, ואילו בגבעות הצפוניות גדלים תפוחים, אגסים ודובדבנים. כמו כן, כרמי ענבים בישראל מצויים בכל רחבי הארץ, ותעשיית היין במדינה, הכוללת יינות מיקבים ותיקים, יקבים מסחריים גדולים וקטנים ויקבי בוטיק מייצאת כיום לכל רחבי העולם.
בסוף המאה ה-20 ענף הכותנה היווה את רוב החקלאות הצמחית בארץ. כיום הענף הצטמק, אך מאידך הוא השתכלל, הן בזנים והן במיכון. בשנת 1997, סיבי כותנה בשווי של 107 מיליון דולר גדלו בישראל כשרובם נמכרו מראש על סמך חיזוי עתידי של השוק. היבול גדל על 28,570 דונם של קרקע, כאשר בכולם ההשקיה הייתה מבוססת על מערכות השקיה מטפטפות, פרי פיתוח ישראלי.
תוצרת חקלאית > בעלי חיים

ענף החלב מהווה חלק אינטגראלי מן הכלכלה המקומית והוא ענף המזון הגדול ביותר בישראל במונחים כספיים.
הענף מהווה כ-10% מסך ערך התפוקה החקלאית בישראל.
למרות תנאי מזג האוויר והמחסור במרחבים בארץ, תעשיית החלב בישראל היא מובילה עולמית במיקסום התפוקה המיוצרת מפרה אחת. תנובת החלב של פרות בישראל היא הגבוהה ביותר ביחס לכל בעל חיים אחר בעולם, עם ממוצע של 10,208 קילוגרמים (כ-10,000 ליטרים) של חלב מפרה אחת בשנת 2009, על פי נתונים שפורסמו בשנת 2011 על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בהשוואה לתפוקת הפרות בארצות הברית (9,331 קילוגרמים לפרה), יפן (7,497), האיחוד האירופי (6,139) ואוסטרליה (5,601). בשנת 2011 התנובה הממוצעת לפרה עמדה על 10,677 ק"ג לשנה, ובשנת 2014 עמדה על 12,083 ק"ג חלב לשנה מפרה אחת. הישג זה הוא פרי מאמץ מתמשך של מגדלי הבקר בטיפול וטיפוח עקבי של הבקר ובהקפדה על בריאותו מן הצד האחד, יחד עם השקעה רבה במחקר אינטנסיבי ומתקדם של ענף הבקר, בהקמת ספר העדר הממוחשב, בפיתוח שיטות הזנה ממוחשבות ובפיתוח טכנולוגיות חליבה מתקדמות ביותר.
בשנת 2010 הסך הכולל של החלב שיוצר במדינה עמד על 1,304 מיליון ליטר חלב, וב-2012 כ-1,410 מיליון ליטר חלב.
כ-60% מתנובת החלב הארצית באים מלמעלה מ-180 משקים שיתופיים – קיבוצים ומושבים שיתופיים. לאלה יש עדרים גדולים, המונים כל אחד בממוצע 300 פרות חולבות. כ-38% מתנובת החלב הכללית מיוצרים בכ-1,400 משקים משפחתיים, המצויים בתוך כ-135 מושבים.