stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טבלן עקוד-מקור
התנהגות ורבייה

הטבלנים ממין זה כמעט ואינם עפים במהלך חייהם. כשהם מאוימים, הטבלנים צוללים אל מתחת לפני המים, עד לעומק של כ-6 מטרים. הצלילה נמשכת בדרך כלל כ-30 שניות. מין זה מרבה ב"צלילות ההסוואה" האלה, ולכן נחשב חששן.
הטבלן עקוד-המקור אינו מין חברותי, וכמעט ולא ניתן לראות אותו בלהקות. במהלך החיזור, הזכר או הנקבה משמיעים קריאות חיזור, לעיתים אף ב"דואט". הזכרים טריטוריאליים, ויגנו על הנחלות שלהם אם זכרים אחרים ממין זה יתקרבו אליהן.
תזונה

הטבלנים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים, דגים קטנים ודו-חיים, אם כי לעיתים הם גם ניזונים מצמחים. כשאר המינים במשפחה, הפרטים ממין זה בולעים לעיתים את הנוצות שלהם, על מנת לחזק את מערכת העיכול - בין השאר, כדי שעצמות קטנות לא יפגעו בה - ולסייע בעיכול. הם גם מאכילים את האפרוחים שלהם בנוצות קטנות.
תזונה > רבייה

טריטוריות הרבייה כוללות את דרום מרכז קנדה, ארצות הברית, מרכז אמריקה, והאזורים הממוזגים של דרום אמריקה. מוטלות עד 2 תטולות בכל עונת רבייה. הקן מוקם על צמחייה מימית, בסמוך למקווה מים. הנקבה מטילה 3–10 ביצים לבנות בעלות גוון כחלחל. שני ההורים דוגרים עליהן במשך כ-23 יום. במהלך תקופת הדגירה, הם מכסים את הקן - על מנת להסוות אותו - אם הם נעדרים ממנו לפרק זמן ארוך.
האפרוחים עוזבים את הקן יום אחרי הבקיעה, אך הם אינם יודעים לשחות היטב. לאחר כ-4 שבועות הם מתחילים לשחות. בעת סכנה, הם יטפסו על גב ההורים, ויצללו איתם אל מתחת לפני המים. שני ההורים מטפלים בצאצאים - מאכילים אותם ונושאים אותם על גבם.
תפוצה ומגמות אוכלוסין

הטבלן עקוד-המקור מצוי בצפון, מרכז ודרום אמריקה במהלך כל השנה. במהלך עונת הרבייה (שמתרחשת בקיץ), האוכלוסייה הגדולה ביותר של טבלנים אלה נמצאת בצפון, מרכז וצפון-מזרח קנדה. במהלך החורף, הם עשויים לנדוד כאשר המים באזור המחיה שלהם קופאים. הנדידה מתרחשת בדרך כלל בלילה, ומתחילה בדרך כלל במרץ או באפריל.
בתי הגידול המועדפים על הטבלנים הם ביצות של מים מתוקים עם צמחייה, כגון סוף. לעיתים ניתן למצוא אותם גם במקווי מים מלוחים. הטבלנים עשויים לחיות בנהרות, אך מעדיפים מים עומדים.
בצפון מזרח ארצות הברית יש התמעטות אוכלוסייה בולטת. המין הוכרז כ"פגיע" ואף "בסכנת הכחדה" במדינות ניו אינגלנד. למרות זאת, מצב השימור הכללי מוגדר עדיין "ללא חשש".
הערות שוליים

↑  טבלן עקוד-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  הטבלן הגמדי, מסוג זה, נפוץ בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548577105171  LCCN: sh85102032
יבשתן אטלנטי

| יבשתן אטלנטי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
על־ממלכה:: אוקריוטיים
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-קברנון
משפחה:: קברנוניים
תת־משפחה:: יבשתנים
סוג:: Periophthalmus
מין:: יבשתן אטלנטי
שם מדעי
 Periophthalmus barbarus ‏לינאוס, 1766

יבשתן אטלנטי או יַבַּשְׁתַן הַמַּנְגְּרוֹבִים (שם מדעי: Periophthalmus barbarus) הוא אחד היבשתנים שהם דגים מסדרת הדקראים. היבשתן האטלנטי חי במים מתוקים, מלוחים, ומליחים בחופים הטרופיים של מערב אפריקה, באוקיינוס ההודי, ומערב האוקיינוס השקט. המין מופיע גם בביצות מנגרובים, שם הוא חוצה משטחי בוץ שלא בתוך המים, באמצעות סנפירי החזה שלו, מה שנתן לו את שמו.
תפוצה

היבשתן נפוץ במערב אפריקה, בביצות מנגרובים, ובעיקר בגופי מים מליחים על סף החוף.
מדינות שהיבשתן נפוץ בהן כוללות את אנגולה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גאנה וקמרון.
תזונה

היבשתן הוא אוכל-כול. בטבע, ניזונים היבשתנים מתולעים, פרוקי רגליים, ודגים קטנים. יבשתנים שחיים בשבי ניזונים (לרוב) ממזון קפוא, בין היתר תולעי דם, וארטמיה.
מאפיינים

היבשתנים מסוגלים לעמוד בפני ריכוזים גבוהים של חומרים רעילים ופסולת תעשייתית בסביבת המחיה שלהם. הם גם מסוגלים לשרוד בטווח רחב של אזורי מחיה, ובמים בטמפרטורות ודרגות מליחות שונות.
הערות שוליים

↑  יבשתן אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ע"פ האקדמיה ללשון
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יערה כחולה

| יערה כחולה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: שלמונאים
משפחה:: יערתיים
סוג:: יערה
מין:: יערה כחולה
שם מדעי
 Lonicera caerulea ‏לינאוס, 1753
יערה כחולה (שם מדעי: Lonicera caerulea) היא מין של שיח נשיר ממשפחת היערתיים. תפוצתה בחצי הכדור הצפוני הממוזג במדינות כמו קנדה, יפן, רוסיה ופולין.
מידע כללי

בניגוד לשאר המינים במשפחתה, היערה הכחולה אינה שיח מטפס אלא שיח קטן הצומח לגובה 1.5–2 מטר. הפרי בצבע כחול וצורתו מלבנית. הקטיף בסוף האביב ובתחילת הקיץ. הפירות מוכנים לקטיף כאשר השכבה הפנימית סגולה כהה או כחולה. שיח יערה כחולה מתחיל להניב יבול משמעותי (כ-3 קילוגרמים) כשהוא בן 3–4 שנים. השיח מניב יבול משמעותי עד 30 שנים.
ניתן להשתמש ביערה כחולה במאפים להכנת ריבות מיץ גלידות יוגורט רטבים סוכריות ויין. היערה הכחולה עמידה לקור ויכולה לשרוד בטמפרטורה נמוכה במיוחד של 47 מעלות מתחת לאפס.
מחלת הקימחון עלולה לפגוע בשיח, בדרך כלל לאחר הבשלת הפרות (מאמצע הקיץ עד סופו).
בניגוד ליערה הכחולה שפירותיה אכילים, המינים בישראל ממשפחת היערתיים הם רעילים (יערה איטלקית למשל).
גלריה

שיח של יערה כחולה עם פרות
שיח בוגר של יערה כחולה בפריחה
מוצרים של יערה כחולה בחנות ביפן
הערות שוליים

↑  יערה כחולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פריחה של יערה כחולה
יסעור לבן-סנטר

| יסעור לבן-סנטר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יסעוריים
סוג:: יסעורי אוקינוס דרומי
מין:: יסעור לבן-סנטר
שם מדעי
 Procellaria aequinoctialis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


יסעור לבן-סנטר (שם מדעי: Procellaria aequinoctialis) הוא מין של עוף ימי קטן ממשפחת היסעוריים החי בחצי הכדור הדרומי. בעבר נחשב מין זה לתת-מין של יסעור ממושקף (Procellaria conspicillata), כאשר הוא תואר לראשונה ב-1758 בידי קארולוס לינאוס.
ידועים 2 תת-מינים שלו:
Procellaria aequinoctialis aequinoctialis
Procellaria aequinoctialis steadi
תיאור

זהו אחד היסעורים הגדולים ביותר, קטן רק משני מיני היסעור הענק. הוא מגיע לאורך של 51-58 ס"מ עם מוטת כנפיים של 134–147 ס"מ. משקל הזכרים הוא כ-1,390 גרם, בעוד הנקבות קטנות יותר ומשקלם כ-1,280 גרם. צבעו של היסעור כהה מפויח עם גרון וסנטר לבנים וחלק מהנוצות כסופות בחלק התחתון. הרגליים שלו חזקות עוטות קרומי שחייה ושחורות והמקור אפור-צהוב עם נחיריים מגודלים. היסעור הוא מעופף מתמחה בעל כנפיים חזקות היכולות לעמוד בסערות ולרוב הוא דואה וגולש איתם במקום לחתור.
תפוצה

תפוצתו של הסיעור היא לאורך דרום האוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי וכן מדרים עד האוקיינוס הדרומי במגוון איים לאורך האזור הסאב-אנטארקטי ולעיתים מעופף צפונה לאזור הסובטרופי. לרוב הוא מצוי לאורך הים הפתוח, בו הוא מחפש מזון. בעונת הרבייה מתאספים יסעורים רבים באיי ג'ורג'יה הדרומית, בה מעל 2 מיליון עופות, 175 עד 226 אלף עופות באיי קרגלן ו-100 אלף עופות באי דיסאפוינטמט מאיי אוקלנד. עוד מושבות נמצאות בעוד מאיי אוקלנד, איי קמפבל, איי קרוזה, איי האנטיפודה, איי פוקלנד ואיי הנסיך אדוארד.
היסעור ניזון מקריל ומדגים כמו מקרל וסרדין כשהוא יכול לצלול לעומק רדוד אחריהם. לעיתים היסעורים עוקבים אחרי ספינות דיג כדי לחטוף את שללם, אך הדבר גורם להם להיפגע מהרשתות.
הערות שוליים

↑  יסעור לבן-סנטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
יקנה מצויה

| יקנה מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יקניים
סוג:: יקנה
מין:: יקנה מצויה
שם מדעי
 Jacana jacana ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


יקנה מצויה (שם מדעי: Jacana jacana) היא מין של עוף ממשפחת היקאניים החי בביצות, בריכות ויערות גשם באמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית. היא קרובתה של היקנה האמריקאית.
אורכה של יקנה זו 17–23 ס"מ ומשקלה 90–125 גרם. הנקבות גדולות מהזכרים ומשקלן מגיע עד 150 גרם. היקנה בעלת ראש וחזה שחורים, דלדל ורוד סביב המקור ומקור צהוב. הכנפיים חומות והרגליים אפורות. רגליה של היקנה מותאמות להליכה מעל צמחי מים קלים.
היא נפוצה מפנמה וטרינידד ועד למורדות של מזרח האנדים. היא חיה בין הצמחייה המימית ומותאמת להליכה עליה. היא מחפשת למאכל חרקים, תולעים, חסרי חוליות נוספים וזרעים.
הנקבות במינים אלה גדולות וחזקות מהזכרים ובעלות התנהגות פוליגמית הנדירה אצל נקבות עופות. לעיתים נקבה תשמיד את קינו של זכר על מנת להתרבות איתו.
תת-מינים

Jacana jacana hypomelaena
Jacana jacana melanopygia
Jacana jacana intermedia
Jacana jacana jacana
Jacana jacana scapularis
Jacana jacana peruviana
תמונות

בתעופה בפנטנל, ברזיל
הערות שוליים

↑  יקנה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ינשוף צווחן מזרחי

| ינשוף צווחן מזרחי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: ינשוף צווחן
מין:: ינשוף צווחן מזרחי
שם מדעי
 Megascops asio ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ינשוף צווחן מזרחי (שם מדעי: Megascops asio) הוא מין של דורס לילה קטן מהסוג ינשוף צווחן. תפוצתו היא רק באמריקה הצפונית מדרום קנדה, דרך ארצות הברית ועד לצפון מקסיקו בצד המזרחי. הוא אחד מהידועים בין ינשופי אמריקה, אף שלא תמיד הוא חי בקרבת האדם.
מאפיינים

ינשוף זה קטן בגודלו ומגיע לאורך 16–25 ס"מ, למוטת כנפיים של 46–61 ס"מ ולמשקל 121–244 גרם בממוצע. ישנם הבדלי גדלים בין ינשופים החיים במדינות שונות. צבע הינשוף אפור בהיר עם נוצות חלודיות, אדמדמות וחומות ולעיתים אף שחורות לגמרי. החזה והכנפיים משורטטים לאורכם באופן המעניק לינשוף זה הסוואה טובה. במראהו הוא דומה לשעיר החי בישראל וכמותו הוא בעל "ציצות אוזניים" בולטות ומחודדות. העיניים גדולות וצהובות והמקור אפור ומעוקל.
כמו מרבית הינשופים גם מין זה יוצא לצוד בשעות הלילה וביום הוא נח בקינו שבחלל עצים או של נקריים שנטשו. הוא שוכן ביערות רחבים, יערות גשם ממוזגים ובמדרונות הרי הרוקי והרי האפלצ'ים עד לגובה 1,500 מטר. כמו כן הוא מצוי בערבות הפרריה, בקרבת נחלים ואף ליד הערים הגדולות. הינשוף יתרחק ממקומות בהם מקננים דורסי לילה גדולים יותר ותוקפניים ממנו, ובעיקר מאוח וירג'יניה היכול לטרוף את מין זה. גם תנשמת מצויה ולילית אמריקנית ידחקו את רגליו אם ימצאו אותו.
הינשוף הוא צייד המחפש טרף של מכרסמים כמו עכבר הבית, דרוריים וציפורי שיר, מספר זוחלים ודו-חיים קטנים ולעיתים גם דגים כמו סרדיניים, שמפנונים צעירים וחמנוניים. ינשוף קטן זה גם משלים את תזונתו באכילת חסרי חוליות כמו חרקים גדולים, עכבישים, עקרבים, תולעים ורכיכות.
הינשוף עצמו עלול להיטרף בידי עופות דורסים גדולים ממנו, סמוריים, בואשיים, דביבונים, מספר נחשים גדולים ואף בידי אופוסום וירג'יניה וכמה סנאים המחפשים את הביצים והגוזלים.
כמו מרבית הינשופים זהו עוף מונוגמי בעל בן-זוג לכל החיים.
תת-מינים

M. a. asio
M. a. maxwelliae
M. a. hasbroucki
M. a. mccallii
M. a. floridanus
הערות שוליים

↑  ינשוף צווחן מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532346705171
טרנטולה ורודת בהונות

| טרנטולה ורודת בהונות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: פרווניתיים
סוג:: אוויקולריה
מין:: טרנטולה ורודת בהונות
שם מדעי
 Avicularia avicularia ‏לינאוס, 1758

טרנטולה ורודת בהונות (שם מדעי: Avicularia avicularia), היא מין של טרנטולה שוכנת עצים הנפוצה בדרום אמריקה, קוסטה ריקה וברזיל ובדרום הקריביים. מראה היפה ומזגה הנוח הופכים אותה לפופולרית בקרב המגדלים.
תיאור

ורודת הבהונות הבוגרת מתאפיינת בגוף שחור בעל ברק ורדרד הנובע משערות ורודות הפזורות בפרווה השחורה המכסה את גופה. קצות רגליה של הטרנטולה הבוגרת ורודות לגמרי, ומכאן שמה. צבעיו של הפרט הצעיר הפוכים. גופו ורוד, וקצות רגליו שחורות. מוטת רגליה של ורודת הבהונות הבוגרת הוא 13-11 ס"מ. בשל היותה טרנטולה שוכנת עצים, בטנה קטנה יחסית לאלו של הטרנטולות היבשתיות.
התנהגות

ורודת הבהונות נחשבת למין רגוע יחסית, והיא אינה נוטה לנשוך בני אדם גם כאשר מחזיקים אותה ביד. כשהיא חשה מאוימת היא נוטה לקפוץ או לרוץ במהירות, אך כמו טרנטולות אחרות מהעולם החדש, גם מין זה יבעט מבטנו שערות צורבות כאמצעי הגנה. שערות אלו יוצרות גירוי בעור וברקמות ריריות. טרנטולה זו נוקטת גם לעיתים בשיטת הגנה ייחודית לסוג הAvicularia, בכך כשהיא חשה מאוימת היא משגרת סילון מדויק של הפרשות למרחק של חצי מטר עד מטר. בניגוד למיני טרנטולה אחרים, מין זה נחשב חברתי וניתן לשמור מספר פרטים באותו הכלוב תוך חשש מינימלי, אם כי קיים, לקניבליזם.
מחזור חיים

ורודת הבהונות תגיע לשיא גודלה בתוך כשנה וחצי. תוחלת חייה של ורודת בהונות נקבה היא כ-10 שנים, ושל הזכר שנתיים עד ארבע שנים. ברוב המקרים לא יתקפו הנקבות ממין זה את הזכר במהלך ההזדווגות, אם כי הסיכון קיים.
סביבת מחיה ואקולוגיה

ורודת הבהונות חיה באזורים טרופיים ברחבי דרום אמריקה. בדומה לשאר הטרנטולות מסוג Avicularia, ורודת הבהונות היא שוכנת עצים ומבלה את מרבית חייה על עצים וצמחים אחרים, שם היא אורבת לטרפה. בשבי יש לדאוג לשכנה בכלי גבוה ובו צמחים שיאפשרו לה לטפס לגובה, ומקומות מסתור מתאימים.
תזונה

בטבע אורבת ורודת הבהונות לטרפה ברום הצמחייה. טרפה מורכב בעיקר מפרוקי-רגליים, אך לעיתים תצוד הטרנטולה גם לטאה או חולייתן קטן אחר. בשבי נוהגים להאכיל את ורודת הבהונות בצרצרים, זבובים (בעיקר לצעירים), תולעים מסוגים שונים ותיקנים.
טרנטולה ורודת בהונות על עץ
יונת עצים

| יונת עצים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יוניים
סוג:: יונה
מין:: יונת עצים
שם מדעי
 Columba oenas ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


יונת עצים באנגליה
ביצת יונת עצים
יונת עצים (שם מדעי: Columba oenas) היא מין יונה ממשפחת היוניים. יונת העצים היא חולפת נדירה בארץ, וחורפת לעיתים נדירות במספר מקומות מצומצם וביניהם עמק החולה והנגב המערבי.
מקור השם

שמה העברי נגזר מנטייתה להתגורר בחללים ריקים של עצים.
מקור השם המדעי של הסוג, Columba, נגזרת מלטינית ופירושו "יונה", ומקורה של מילה זו הוא מיוונית עתיקה, kolumbos, "לצלול, לשחות", בגלל תנועת השחייה שלה בעת תעופה. מקור שם המין, oinas, מיוונית ופירושו "יונה".
תיאור

הסוג יונה הוא הסוג הגדול ביותר במשפחת היוניים, ויש לו את טווח התפוצה הרחב ביותר. המינים בסוג הם בדרך כלל בצבע אפור חיוור או חום, לעיתים קרובות עם ראש לבן או סימנים על הצוואר או נוצות ירוקות או סגולות על צווארם. נוצות הצוואר עשויות להיות קשיחות ומיושרות כך שהן יוצרות צורת פסים אנכיים, אך מאפיין זה חסר במין זה. יונת העצים היא אפורה פחות בנוצותיה נוצות מאשר יונים אחרים באירופה.
שלושת המינים המערב אירופיים של הסוג יונה, למרות דמיונם הגדול, בעלי מאפיינים ייחודיים מאוד. יונת ענק מאופיינת בנוצות הלבנות שעל צווארה (ביונים בוגרות) ועל כנפיה. יונת הסלע ויונת עצים דומות יותר בגודלן ובניצוי שלהן, אך פריטים החיים בטבע של מינים אלה הם בעלי נוצות לבנות בחלק התחתון של גבן ובעלי שני פסים כהים ובולטים על הכנף, בעוד שהנוצות של גבה התחתון של יונת העצים אפור יותר ושני הפסים על כנפה לא שלמים. פריטים של יונת הבית (תת-מין של יונת הסלע) שחזרו לחיות בטבע הם בעלי מאפיינים משתנים מאוד, וחלק מפריטים אלו שבעלי גוון נוצות אפור וללא נוצות לבנות על גבן התחתון עשויות להיות דומות מאוד ליונת עצים.
יונת העצים היא חברותית ונוטה לחיות ולעופף בלהקות, נצפית לרוב עם יוני ענק.
קריאתה קצרה, עמוקה ונאנקת ושונה מאוד מצלילי ה-"קוּ" של יונת ענק.
אקולוגיה

יונת העצים היא הנדירה מבין מיני היונים האירופיים. בחלק מהטווח האירופי והאסייתי המערבי שלה היא נחשבת למין תוהה. 100,000 ל-200,000 פריטים חורפים בצרפת.
הקן נמצא בדרך כלל בתוך חור בעץ ישן. לפני תחילת בירוא היערות, יונת העצים הייתה היונה השכיחה ביותר. היא מקננת בעיקר בעצי אלון או עצי אורן, אבל מפני שבדרך כלל היא מקננת בחללים ריקים בתוך עצים ניתן למצוא אותה לרוב ביערות עתיקים. באזורים בעלי צמחייה אין חורים באותה כמות כמו ביערות כדי לקנן, אז שם נחשבת לנדירה יותר. בנוסף, מפני שיונת העצים מקימה שני דורות בשנה, היא זקוקה לשני חורים, אחד עבור כל דור. היא נצפתה מקננת במחילות ארנבים, חורבות, שדרות עצי צפצפה ישנים, סדקים בצוקים, בקיסוסים ובצמחייה עבה סביב עצי טיליה. בהינתן היא תשתמש גם בתיבת קינון. החלל צריך להיות עד 75 סנטימטרים עומק והחור צריך להיות לפחות בגודל אגרוף. יוני עצים מעדיפות לקנן קרוב אחת לשנייה.
בית הגידול של יונת עצים הוא בדרך כלל שטח פתוח. אף על פי שהיא מקננת בעצים היא אינה מעדיפה אזורים מיוערים צפופים. היא נפוצה גם על חופים שבהם הצוקים מספקים לה חורים.
תעופתה מהירה ומבוצעת על ידי פעימות קבועות, עם תנועת כנפיים חדה מזדמנת המאפיינת יונים באופן כללי.
רוב תזונתה מורכבת מצמחים צעירים, נבטים, דגנים, חרקים וחלזונות. באזורים מסוימים היא ניזונה בעיקר מבלוטים ואצטרובלים. תזונתה יכולה לכלול מגוון רחב של מזונות: כמו פירות יער כגון מיריקה ועוזרר, תאנים, דגנים, שעועית, אפונה, חסרי חוליות קטנים המושגים מהליכה על הקרקע. במהלך נדידת הסתיו, באוקטובר, יונת העצים עוצרת במקומות עשירים בבלוטים ובנוסף להם ניזונים גם מעלים ונבטים.
הערות שוליים

↑  יונת עצים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Gibbs, David; Eustace Barnes; John Cox. Pigeons and Doves: A Guide to the Pigeons and Doves of the World. United Kingdom: Pica Press. p. 624. ISBN 1-873403-60-7.
↑  יואב פרלמן, מגדיר הציפורים של ישראל - יונת עצים, באתר פורטל צפרות
↑  Jobling, James A., The Helm dictionary of scientific bird names : from aalge to zusii, London: Christopher Helm, 2010
↑  Liddell, Henry George, 1811-1898,, A lexicon, Oxford: Oxford University Press, 1987 printing
↑  Jobling, James A., The Helm dictionary of scientific bird names : from aalge to zusii, London: Christopher Helm, 2010
↑  Yeatman-Berthelot, 1991, Enquête Atlas
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553889405171
טיליה

.
| טיליה |
| --- | --- |
טיליה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
סדרה:: חלמיתאים
משפחה:: חלמיתיים
סוג:: טיליה
שם מדעי
 Tilia ‏לינאוס, 1753
טִילְיָה (שם מדעי: .Tilia L), או בעברית תִּרְזָה, היא סוג של עצי יער נשירים ממשפחת החלמיתיים. בסוג זה יש כ-46 מינים הנפוצים באזורים הממוזגים של חצי הכדור הצפוני - באסיה (בה מצוי המגוון הרב ביותר של מינים), באירופה ובמזרח אמריקה הצפונית; המין אינו מצוי במערבה של אמריקה הצפונית. הסוג שויך בעבר למִשְׁפַּחַת הַטִּילְיָתִיִּים (Tiliaceae), אך מחקר גנטי של ה-APG הביא לביטול המשפחה ולשילובה כסוג עם משפחת החלמיתיים (Malvaceae) בשנת 2009.
מקור השם > בעברית

התרזה מופיעה פעם אחת בתנ"ך: ”לִכְרָת-לוֹ אֲרָזִים--וַיִּקַּח תִּרְזָה וְאַלּוֹן, וַיְאַמֶּץ-לוֹ בַּעֲצֵי-יָעַר; נָטַע אֹרֶן, וְגֶשֶׁם יְגַדֵּל:” (ספר ישעיהו, פרק מ"ד, פסוק י"ד). רש"י פירש פסוק זה: "תרזה ואלון – מיני אילני סרק". הדעה המקובלת היא שהכוונה בספר ישעיהו היא לאחד ממיני האלה. פרופ' יהודה פליקס זיהה את התרזה עם אלון הבלוט, ואילו לדעת נסים קריספיל התרזה התנ"כית מזוהה עם הקטלב. כמו כן, ישנם חוקרים המשערים כי חלה טעות סופרים בשמה של התרזה במהלך השנים, וכי שמו האמיתי של העץ הוא תרצה כשמה של תרצה, אחת הערים הראשיות בשומרון בתקופה הישראלית.
בתקופה המודרנית ניתן השם "תרזה" לעץ הטיליה בספרות, ומכאן התגלגל השם גם ללשון הדיבור. הדוגמה הידועה ביותר היא שירו של ביאליק, "תרזה יפה":
תִּרְזָה יָפָה וַעֲבֻתָּה

עַל הַיְאֹר עוֹמֶדֶת מֻטָּה;

כָּל-הַיּוֹם בַּמַּיִם צוֹפָה,

חוֹשְׁבָה: מַה-יְּהֵא בְסוֹפָהּ?
מקור השם > באנגלית

באמריקה הצפונית קרוי העץ linden, ובבריטניה – lime. שני השמות מקורם בשם הגרמני lind. באמריקה הצפונית מקובל גם שם נפוץ נוסף לעץ והוא Basswood, שם שמקורו במילה bast, הכינוי של קליפת העץ הפנימית.
תיאור

מיני הטיליה הם עצים נשירים אדירים המגיעים בממוצע לגובה של 20–40 מטר וקוטר גזעם עד ל-3 מטר ויותר. צבע הגזע חום אדמדם, כשקליפת העץ אפורה ומחורצת. היקף כותרת הענפים והעצים עשוי להגיע ל-120 מטר ויותר. העלים פשוטים, מסורגים, וצורתם אליפטית או דמוית לב, אורכם 6–20 ס"מ והם משוננים בקצותיהם. צבע העלים ירוק מלמעלה ומעט חיוור יותר מלמטה. פרחי העץ דו־מיניים, ריחניים, מייצרים צוף רב, וערוכים בתפרחת קצרה. צבע הפרחים לבן עד לבן-צהבהב. ציר התפרחת מחובר לחָפֶה, עלה נוקשה המשמש ככנף כשהפרי מבשיל ועוזר להפיץ את הפירות. הפרח מורכב מ-5 עלי גביע ומספר זהה של עלי כותרת והוא מכיל אבקנים מרובים. השחלה עילית, מכילה 2–10 עלי שחלה. הפרי: ענבה או דמוי אגוז.
עצי הטיליה חיים מאות שנים וידועים גם מקרים של עצים מהמין טִילְיָה אֵירוֹפִּית (Tilia platyphyllos) שגילם מעל 1,000 שנה.
הטיליה גדלה ביערות בחברת אלון, אך היא נפוצה גם כעץ נוי, בודד בגינה, או בחצר, או לאורך שדרות. אחת השדרות הידועות ביותר קרויה על שם העץ - רחובה הראשי ההיסטורי של ברלין אונטר דן לינדן (תחת עצי התרזה).
זחלים של מינים שונים של פרפראים אוכלים את עלי הטיליה, ביניהם עשים מהמינים Mimas tiliae ו-Ptilodon capucina.
מינים

מספר המינים המדויק של הטיליה אינו ודאי, לפי המיון העכשווי 46 מינים, שכן כל המינים מסוגלים ליצור בקלות זני כלאיים הן בטבע או בטיפוח. להלן חלק מן הרשימה המקובלת של מיני הטיליה:
Tilia americana - טיליה אמריקנית
Tilia amurensis
Tilia begoniifolia
Tilia caroliniana
Tilia caucasica
Tilia chinensis
Tilia chingiana
Tilia cordata - טיליה לבובה
Tilia mongolica
Tilia dasystyla
Tilia henryana
Tilia heterophylla
Tilia insularis
Tilia intonsa
Tilia japonica
Tilia kiusiana
Tilia mandshurica
Tilia maximowicziana
Tilia mexicana
Tilia miqueliana
Tilia mongolica'
Tilia nobilis
Tilia oliveri
Tilia paucicostata
Tilia platyphyllos – טִילְיָה אֵירוֹפִּית, שמוצאה מאירופה וכנראה היא מין יחיד בסוגו בישראל. היא עץ נשיר גבוה. העלים בעלי פטוטרות ארוכות. העלים מעוגלים או דמויי-ביצה, בסיסם דמוי לב בלתי שווה, ראשם מתחדד באופן פתאומי, שפתם משוננת, צידם העליון כהה, צידם התחתון ירוק בהיר ושעיר מעט. וקבוצות של שערות מצויות בפינות העורקים. הפרחים קטנים, צופניים, ריחניים וערוכים בתפרחות שמוטות. הפרי מסוג דמוי אגוז בליתי נפתח. סיבי הקליפה הפנימית משמשים ביצור סלים וחבלים, הפרחים המיובשים משמשים לתה רפואי.
Tilia tomentosa
Tilia tuan
הטיליה והאדם > שימושים

פרחים – פרחי העץ ריחניים ומייצרים צוף רב והם מקור חשוב לדבש. גון הדבש שמייצרת דבורת הדבש מפרחיו הוא חיוור, וטעמו עשיר. כמו כן נוהגים לייבש את הפרחים על מנת לאוכלם כתוסף מזון הקרוי "פריחת התרזה" (Lime Blossom) או להכין מפרחיו המיובשים תמצית לחליטה. על פי האמונה העממית מקילה התמצית על הצטננות, עוזרת בעיכול ומפחיתה לחץ דם גבוה. הטיליה המועדפת לשימוש רפואי היא הטיליה הלבובה (Tilia cordata).
ניצנים ועלים צעירים – ניתנים לאכילה.
זרעים – ניתן להשתמש בשמן הזרעים של הטיליה כשמן מאכל.
עצה – העצה של הטיליה קלה וחזקה, צבעה בהיר וקל לעבדה לתעשיית הרהיטים. בצפון אמריקה מכונה העצה של הטיליה "basswood". שימוש מיוחד בעצה של הטיליה היה במלחמת העולם השנייה. דה הבילנד מוסקיטו היה מטוס רב־משימתי בריטי בעל שני אנשי צוות, שהצטיין במספר תפקידים במהלך מלחמת העולם השנייה. המוסקיטו היה מטוס דו־מנועי, שבו הטייס והנווט ישבו זה לצד זה. למטוס היה תכנון לא מקובל - הוא התבסס על עץ לבוד, שהורכב מעץ מטיליה ומבלזה, בתקופה בה שימוש בעץ נחשב מיושן.
אופן העברת הקול של הטיליה הופכת את העץ למרכיב פופולרי בייצור גוף של גיטרות חשמליות, לרוב כאלה שייצבעו בהמשך, עקב היעדר המרקם העצי.
קליפת הגזע - מתחת לקליפת הטיליה מצויה רקמה סיבית ממנה ניתן לייצר סיבים דמויי סיבי רפיה – חומר הגלם למחצלות ושקים.
הטיליה והאדם > בתרבות

עמידותו של העץ, פארו המרשים וחיותו הרבה, העניקו לו במסורות עתיקות מעמד של עץ מקודש, אשר צילו שימש מקום מפגש ופולחן וגזעו הפך למקום המשפט. הטיליה נפוצה מאוד בצפון ובמזרח אירופה. במרכז כפרים רבים ניצבים עצי טיליה עתיקים שתחתיהם נהגו לערוך טקסים כדוגמת חתונות ומשפטים. העץ נחשב למקודש במסורות רבות, לדוגמה במסורת של הטבטונים, הבאלטים והסלאבים. במסורת של העמים הסקיתים הוא היה עץ הנבואה. באמונה העממית שוכנים מתחת לעץ הטיליה שדים ורוחות, ומצד שני הוא מגן מברקים ומחלות. העץ היה חביב על משוררים (כדוגמת ביאליק שהוזכר לעיל) ועל נאהבים בשל פארו, ריח פרחיו וצורת הלב של עליו. השיר החמישי במסע החורף נקרא "עץ התרזה".
בסלובניה הטיליה (בסלובנית Lipa) היא סמל לאומי. פתגם סלובני עממי אומר: "סלובני אמיתי חייב לגדל ילד, לכתוב ספר ולנטוע עץ".[דרוש מקור]
בעיר הרומנית גאלאץ יש פרטים רבים של טיליה ובעונת הפריחה אוויר העיר מבושם ובגלל ריבוי עצי הטיליה, ניתן לעיר הכינוי "עיר הטיליות" (ברומנית: Oraşul Teilor).
ביאורים

↑  על אף השם הזהה באנגלית בריטית, עץ הטיליה הוא עץ שונה לגמרי מעץ ההדר עליו גדל הפרי הקרוי באנגלית lime, ובעברית – ליים או "לימית".
הערות שוליים

1 2  Tilia L., World Flora Online
↑  עמרם אשל ודרור מלמד, מיון הצמחים בעידן הביולוגיה המולקולארית, באתר צמח השדה
↑  חיים נחמן ביאליק, "תרזה יפה" בפרויקט בן-יהודה
↑  טליה לבובה, באתר הגן הבוטני בירושלים
↑  טיליה אירופית, באתר הגן הבוטני בירושלים
↑  Galaţi, pe ultimul loc în topul intermediar „Oraşul de vis” (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529343905171  BnF: cb12517636v (data)  GND: 4035786-7  LCCN: sh85077148  NKC: ph325859 
עלה טיליה
שדירת עצי טיליה, בפארק אלכסנדרה בלונדון
כבש ארגאלי

| כבש ארגאלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
סוג:: כבש
מין:: כבש ארגאלי
שם מדעי
 Ovis ammon ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


כבש ארגאלי (שם מדעי: Ovis ammon) הקרוי גם כבש הרים וכן כֶּבֶשׂ אָמוֹן הוא מין בסוג כבש, החי ברמות מרכז אסיה (הימלאיה, טיבט, אלטאי).
מאפיינים

זהו מין הכבש הגדול ביותר, ויכול להגיע לכדי גובה של 120 ס"מ ולמשקל של 140 ק"ג. תת-מין של הכבש הארגאלי, ארגאלי פמיר (הקרוי גם כבש מרקו פולו, משום שתואר לראשונה על ידיו) יכול להגיע לאורך של בערך 6 רגל.
הצבע הכללי משתנה בין חיה לחיה, מצהבהב-בהיר עד לחום-אפור כהה. הפנים בהירות יותר. לזכרים צווארון מסולסל לבן וציצית גב. לזכרים שתי קרניים מעוקלות. אורך הקרניים יכול להגיע עד 190 ס"מ. זכרים משתמשים בקרניהם כדי להתחרות אחד בשני. לנקבות יש קרניים גם כן, אך הן קטנות בהרבה מאלו של הזכרים.
הארגאלי חיים בעדרים של 2 עד 100 פרטים, המופרדים לפי מין, חוץ מבעונת ההזדווגות. דווח על עדרים נודדים, במיוחד זכרים. הודות לרגליהם הארוכות, עדרים יכולים לנוע במהירות ממקום למקום. הם נוהגים לחיות בגובה רב יותר בקיץ.