stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פר הרמה
מאפיינים > מראה ואנטומיה

לפר הרמה מבנה גוף מוצק וחסון, עם רגליים קצרות ועבות ופרסות גדולות ורחבות המקילות עליו לנוע באזורים הרריים. שלא כמו גזעים אחרים, אצל פר הרמה הכתפיים והעכוז בגובה זהה, והמין נמוך באופן יחסי. הצוואר קצר מאוד ורחב, ועקב כך הראש נמצא בדיוק בגובה הכתפיים ולא מוגבה או מונמך מהן. הגוף שלו רחב וכבד, והזנב ארוך ושעיר למדי. לאורך הגרון יש דלדול עור עבה ושעיר האופייני לבקר. הפנים של פר הרמה קצרות ורחבות, ויש לו אוזניים קטנות המחופות בשיער עבה. גזע זה מפורסם בפוני הארוך שיש לו המצח הגולש לעבר הפנים ומגיע עד לחוטם, כאשר כתוצאה מכך העיניים מוסתרות בדרך כלל. משקל של פר בוגר יכול להגיע עד ל-800 ק"ג, ונקבה יכולה לשקול עד 500 ק"ג. גובה הכתפיים של הזכרים הוא 106–120 ס"מ, ושל הנקבות 90–106 ס"מ.
צבע הפרווה הנפוץ של פר הרמה מהווה את אחד מסימני ההיכר הבולטים של הזן: אדום בהיר עד ערמוני עם קטעי שיער בצבע כתום או זהב, המעניקים לזן מראה חינני ואלגנטי למרות היותו מגושם; קטעים מסוימים בגוף כמו הרגליים יהיו אדומים יותר, וקטעים אחרים כמו הפוני למשל יהיו בהירים. מלבד הצבע האדום, סקלת הצבעים של הגזע מורחבת מעט ומושפעת מאללים מסוימים:
שחור - שיער בצבע שחור עם קטעים בצבע חום שוקולד כהה;
דון - שיער בצבע חום חאקי כהה עם קטעים צהבהבים;
כסוף - שיער בצבע כסף;
צהוב - שיער בצבע צהבהב בהיר;
לבן - שיער בצבע צהבהב חיוור עד לבן;
מנומר - שילוב של שערות אדומות, חומות, שחורות וצהובות.
פר הרמה מתאפיין בזוג קרניים ארוכות ופשוטות, הצומחות מהמצח לכיוון הצדדים. לקראת האמצע, הקרניים מתחילות לעלות בהדרגה או בחדות למעלה ויוצרות מראה מעוגל עם עקומה קלה לאחור, ולעיתים הן יהיו אלכסוניות וישרות עם עקומה לצד בקצה. הקרניים עבות למדי, והן דקות יותר בקצוות. הצבע שלהן באופן כללי הוא שנהב, והן מתכהות לעיתים בקצוות. מוטת הקרניים המלאה עשויה לעלות על מטר. לשני הזוגיים יש קרניים, ולא ניתן להצביע על הבדלים ברורים ביניהם.
מאפיינים > אקולוגיה

הרבייה מתרחשת בכל השנה עם שיאים בחודשי מאי ויוני, ומשך ההריון הוא 277–290 ימים; הפרות ממליטות לראשונה בגיל שנתיים או שלוש. ברוב המקרים נולד עגל יחיד, אך ידועים גם לידות של תאומים. העגל דומה בחודשים הראשונים לדובון או כבש קטן עקב הפרווה העבה שמכסה את קווי המתאר של גופו, אך בניגוד להוריו, אין לו עדיין את הפוני האופייני במצח וניתן להבחין בנקל בעיניו. אף על פי שלפרי הרמה יש מזג רגוע וצייתן בדרך כלל, הפרות מאוד מגוננות על צאצאיהן ועשויות לתקוף עקב כך אדם שיתקרב לעברם, והגזע באופן כללי מגיב בתוקפנות לנוכחות כלבים. הפרה מניקה את העגל בחלב עם אחוזי שומן גבוהים מאוד, מה שהוביל באופן מסורתי את האדם להשתמש בה כפרת חלב. תוחלת החיים הממוצעת של פר הרמה ארוכה יותר ממרבית גזעי הבקר האחרים, והיא מגיעה עד ל-20 שנים.
קפלים חצי פראיים של פר הרמה, נחקרו במשך תקופה של 4 שנים. נמצא שלבקר בקפל, יש מערכת חברתית ברורה המבוססת על היררכיה דומיננטית כדי להקטין את התוקפנות בין הפרטים. המדרג החברתית תלוי רבות בגיל ובמין, כאשר בראש המדרג נמצאים הפרטים המבוגרים ובתחתית המדרג העגלים. לזכרים יש מעמד גבוה משל הנקבות, וזכרים צעירים יקבלו מעמד גבוה יותר משל פרות בוגרות לאחר הגיעם לגיל שנתיים. עגלים של פרות הנמצאות במדרג גבוה יקבלו מעמד גבוה יותר מעגלים בני גילם, אף על פי שההתערבות של האם מינימלית. הפרטים בעדר נוהגים להפגין ידידות כלפי בני מינם באמצעות ליקוק, והזכרים עשויים לעשות משחק נגיחות.
היסטוריה

בקר הבית הוצג לראשונה על האי בריטניה על ידי חקלאים בתקופה הנאוליתית. לפר הרמה יש היסטוריה שתחילתה לפחות במאה ה-6 לספירה, והראיות הראשונות לקיומו בכתב מופיעות לראשונה במהלך המאה ה-12. הגזע פותח ברמות הסקוטיות ובאיים ההברידיים לחופיה המערביים סקוטלנד.
ספר הנתונים הראשון אודות הגזע מ-1885, מתאר שני זנים נפרדים של פר הרמה: אחד מהם שכונה קילואה או פר הרמה המערבי, היה נפוץ באיים הסקוטיים תחת תנאים סביבתיים קשים במיוחד; הם היו קטנים יותר ובעלי שיער ארוך יותר עקב הסביבה הקפואה שלהם הענייה במקורות מזון, וצבע פרוותם היה שחור. הזן השני היבשתי שהיה חי על הרמות הסקוטיות התאפיין במגוון צבעים כשהבולט שבהם הוא האדום, והוא היה גדול יותר מזן האיים עקב המרעה העשיר יחסית בצמחייה ובחומרים מזינים. בין שני הזנים נעשתה הכלאה במרוצת הזמן, כך שאין כיום הבדל מובהק בין פרי הרמה באיים לבין אלו היבשתיים, והם רשומים כזן אחד.
מאז תחילת המאה ה-20, פרי הרמה מיוצאים לחלקים רבים ברחבי העולם - במיוחד לאוסטרליה וצפון אמריקה, עקב העלות הנמוכה בהחזקתם ודרישות המזון המינימליות שלהם. ההערכה היא שיש כיום 15,000 פרי רמה ברחבי בריטניה הגדולה.
היסטוריה > סקוטלנד

את פר הרמה היו מגדלים החקלאים הסקוטים במשך מאות שנים לבשר ולחלב, בדרך כלל בקבוצות קטנות ולא בקפלים המוניים. מקור השם "קפל" לעדרי פר הרמה, נובע מכך שבחורף נוהגים לכנס אותם בסקוטלנד לתוך מקלטי אבן פתוחים המכונים "קפל", על מנת להגן עליהם מהקור במהלך הלילה. הרישום של הגזע ("ספר העדרים") הוקם בשנת 1885, והוא ספר העדר העתיק ביותר בעולם - מה שהופך את פר הרמה לבקר הרשום העתיק בעולם. בשנת 1954, אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת הורתה לשמור קפל יצוגי של פר הרמה בטירת בלמורל המשמשת כמעון הקיץ שלה בסקוטלנד - שם הם מוחזקים עד היום.
היסטוריה > אוסטרליה

פרי הרמה הראשונים יובאו לאוסטרליה באמצע המאה ה-19 על ידי מהגרים סקוטיים: המושל של אזור גלנגרי בסקוטלנד ארנס רונלדסון מקדונל הגיע לנמל אלברט בוויקטוריה בשנת 1841 עם המשפחה שלו, יחד עם קפל של פר הרמה; הוא הקים חוה בגראנמוט על נהר טארה. הסקוטי סמואל אמס שהיה בעל מכרות זהב וראש העיר של מלבורן, שחרר לבר קפל קטן של פרי רמה שחורים על האי צ'רצ'יל לחופי ויקטוריה אשר שרדו עד לשנות 1800 המאוחרות; במקומות אחרים כמו בניו סאות' ויילס שחרורים כאלו לא החזיקו מעמד זמן רב. ב-1988, הוקמה אגודת פר הרמה האוסטרלית; מאז, המספרים ברחבי היבשת גדלו ואף יוצאו משם לניו זילנד.
היסטוריה > צפון אמריקה

הפרטים הראשונים של פרי הרמה הגיעו לקנדה ב-1880. מספרם היה זניח עד 1920 כאשר החל יבוא בקנה מידה גדול של הגזע יחד עם רבייה איטנסיבית. בשנת 1950, פרי הרמה יוצאו מקנדה לארצות הברית השכנה. אגודת פר הרמה הקנדית הוכרה באופן רשמי בשנת 1964, וכיום היא אחראית על רישום כל הפרים הגזעיים בקנדה. לקראת סוף 1990, הסחר בפרים בין קנדה לבריטניה היה בעלייה מתמדת, אך נעצר במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 עקב התפרצות מחלת הפרה המשוגעת שהובילה להפסקת יצוא בקר מבריטניה למדינות אחרות בעולם בשביל למנוע את התפרצות המחלה במדינות נוספות. כיום, פרי הרמה מצויים בעיקר במזרח קנדה. האוכלוסייה של הגזע בצפון אמריקה מוערכת בכ-11,000 פרטים.
היסטוריה > אירופה

אגודת פר הרמה הדנית הוקמה בשנת 1987 כדי לקדם את שיטות העבודה המומלצות עבור הרבייה והטיפול בפרי הרמה ולקדם את קליטת הגזע בדנמרק. אגודת פר הרמה הפינלנדית נוסדה בשנת 1997 על מנת לייבא את הגזע באופן מסודר למדינה. בשנת 2016, היו כ-13,000 ראשי בקר בפינלנד.
פר הרמה יובא גם למדינות אחרות ברחבי אירופה, ביניהן: פולין, גרמניה, צרפת, שוודיה, נורווגיה, איטליה, הולנד, שווייץ, צ'כיה, בלגיה ואוסטריה.
בעת המודרנית

אף על פי שפרת הרמה נפוצה מאוד במשקים קטנים בסקוטלנד עבור החלב השומני שלה, השימוש העיקרי בגזע הוא לבשר; בשרו הרך של פר הרמה, נוטה להיות דל שומן מבשר של גזעי בקר אחרים, מאחר שהכסות האמורה להגן עליו מפני הקור מבוססת בעיקר על שיער ארוך ועבה במקום שומן תת-עורי. גידול פר הרמה משתלם במיוחד באזורים עם תנאים אקלימים קשים כגון טמפרטורות נמוכות וצמחייה דלילה, אשר לא יוצלחו לחקלאות. המקום הרווחי ביותר לגידול פרי רמה מבחינה זאת הוא בארץ מולדתם - הרמות ההרריות של סקוטלנד שבהם יש מרעה דל והררי.
בשר פר הרמה פופולרי במיוחד בצפון אמריקה עקב הרמות הנמוכות של כולסטרול. הבשר נחשב לאיכותי ורך, אך מכיוון שהשוק לבשר כזה יורד באזורים מסוימים, נהוג במקרים כאלה לגדל פרות רמה לצד גזעים אחרים כמו פר לימוזין ופר קצר-קרן המוביל ליצירת עגלי כלאיים היורשים את הבשר הרך של האם יחד עם כמות גדולה יותר של בשר שומני מהאב. צאצאי הכלאיים יורשים את העמידות לקור ולמרעה דליל, ולעיתים הם מוכלאים עם גזע משובח נוסף כמו פר צ'ארולאיס כדי להפיק בשר באיכות גבוהה יותר.
בתחרויות שנערכות מדי שנה על ידי אגודות פר הרמה לבחירת הפרט הגזעי, המשובח והיפה ביותר, נוהגים לטפח את הפרים או הפרות המשתתפים בתחרות בשמן ובמרכך שיער על הפרווה שלהם כדי לתת להם מראה חלק ורך יותר - לעיתים עם עיצובים מיוחדים לשיער. פרטים כאלו מכונים בחיבה "פרות רכות" או "פרות שעירות".
אגודת פר הרמה שהוקמה בשנת 1885 קבעה את תקן הגזע של פר הרמה, המציג מספר תכונות ומאפיינים הכרחיים על מנת להחשיב את הפרט כמשויך לגזע, וזאת כדי להבטיח שהפר המגודל לא יהיה בן כלאיים העשוי להשפיע לטווח הארוך על טוהר הגזע ואובדן ייחודיותו. הדבר בא במיוחד לידי ביטוי בתחרויות בין מגדלים הפרים שבהם השופטים בוחנים תחילת את המאפיינים הללו כדי לראות שהפרט אכן טהור גנטית. תקן הגזע מורכב מארבעה חלקים עיקריים בגוף: הראש, הצוואר, הגב, הגוף, והשיער. דוגמאות לכך:
הגב חייב להיות מעוגל
הרגליים צריכות להיות קצרות וישרות
השיער אמור להיות ישר ומתבדר ברוח.
הפוני צריך להיות נוכח בין העיניים.
הקרניים צריכות להיות חלקות.
הראש מוכרח להיות בקו ישר עם הגוף, והלאה.
פר הרמה פופולרי מאוד בקרב המקומיים והתיירים בבריטניה, ויש המחשיבים אותו כחיה המסמלת את סקוטלנד יחד עם המפלצת מלוך נס.
ביבליוגרפיה

James Wilson (1909), "ch. VIII The Colours of Highland Cattle", The Scientific Proceedings of the Royal Dublin Society, Royal Dublin Society
Schmutz, S. M.; Dreger, D. L. (2013). "Interaction of MC1R and SILV alleles on solid coat colors in Highland Cattle". Animal Genetics 44: 9–13.
Reinhardt, Catherine et al. "Social behaviour and reproductive performance in semi-wild Scottish Highland cattle". Applied Animal Behaviour Science 15 (2): 125–136.
Clutton-Brock, T. H.; Greenwood, P. J.; Powell, R. P. (1976). "Ranks and Relationships in Highland Ponies and Highland Cows". Zeitschrift für Tierpsychologie 41: 202–216.
הערות שוליים

↑  "קפלים" - כינוי לעדרי פר הרמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546330605171 
פרי רמה ברמות הסקוטיות המושלגות בחורף.
פר רמה במבט חזיתי; ניתן להבחין בפוני הארוך המכסה את הפנים.
עגל של פר הרמה הדומה לדובון או לטלה; צולם בדנמרק.
פרי רמה (צהוב, אדום ושחור) בחווה בסקוטלנד.
זוג פרי רמה עומדים חשופים לרוח העזה.
פר רמה רובץ בהולנד.
איור של פרי רמה מתרחצים באגם מהמאה ה-19.
פלאסה דילאו

| --- | --- |

פלאסה דילאו, האנדרטה לזכרו של היפני דום חוסטו טאקאיאמה (אנ') והכניסה לתחנת הרכבת פאקו
 מיקום
 מדינה:  הפיליפינים הפיליפינים
 עיר:  מנילה
 רובע:  פאקו (אנ')
 רחובות מסתעפים:  קווירינו (אנ')
 אתרים:  תחנת הרכבת פאקו (אנ'), מטה האגודה הקולומביאנית הפיליפינית (PCA), מועדון הספורט הוותיק ביותר בפיליפינים ומטה איגוד הנשים של הפיליפינים
 קואורדינטות:  14°34′51″N 121°00′00″E﻿ / ﻿14.5808°N 121°E﻿ / 14.5808; 121
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מטרופולין מנילה מוגדלת) פלאסה דילאו(למפת מטרופולין מנילה רגילה) פלאסה דילאו he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פלאסה דילאו (בספרדית: Plaza Dilao) היא כיכר ציבורית ברובע פאקו (אנ') במנילה בירת הפיליפינים. הכיכר מוקפת בשדרות קווירינו (אנ') ממזרח. שאר הפלאסה מוקפת בכביש שנקרא פלאסה דילאו. המקום שהיה בימי הספרדים רובע ספרדי הפך לרובע יפני לאחר שיפן כבשה את הפיליפינים. תיאור הכיבוש היפני נמצא על גבי האנדרטה להנצחת זכרו של דום חוסטו טאקאיאמה (אנ') שהיה יפני קתולי, קירישיטן, דאימיו וסמוראי שהתיישב במנילה ב־1615. פלאסה דילאו הוא אחד משני השטחים הציבוריים הפתוחים ברובע פאקו, השני הוא פארק פאקו (אנ').
פלאסה דילאו היא אחד מחמישה האתרים החופשיים במנילה, בהם ניתן לערוך הפגנות ועצרות ללא צורך באישור הרשויות המקומיות לכך.
היסטוריה

בתקופה הקולוניאלית הספרדית, פאקו (במקור דילאו) היה אזור בו התנחלה אחת משתי הקהילות היפניות שהתיישבו במנילה, השנייה נמצאת ברובע סן מיגל (אנ'). בעוד הקהילה היפנית של פלאסה דילאו החלה עם דום חוסטו טקיאמה ומשפחתו שהתיישבו ברובע לאחר שהוגלו מיפן בשנת 1615. מאידך רוב היפנים במנילה באותה תקופה התיישבו סביב האזור שנכבש על ידי היפנים בימי הכיבוש היפני. ניתן לזהות את המקום, באזור בו נמצאת האוניברסיטה הציבורית הפיליפינית בשם הנורמה הפיליפינית (אנ'). בשנת 1762 הועברו לאזור פלאסה דילאו תושבי מנילה היפנים על ידי השלטונות הספרדיים. אם הזמן אוכלוסיית הקהילה היפנית החלה להידלדל עקב צמצום ההגירה היפנית לפיליפינים בעקבות מדיניות הסאקוקו של יפן. הערכה היא כי נוכחותה של הקהילה היפנית סביב הרחבה הובילה בסופו של דבר לכינוי "פלאסה דילאו", בהתייחס לגוון העור הצהבהב (דילאו בשפת טאגאלוג) של תושבי האזור הפיליפינים.
בתקופה האמריקאית (אנ') הפכה פלאסה דילאו למרכז תחבורה עם הקמת תחנת הרכבת פאקו (אנ') בשנת 1915, בצמוד לכיכר. במהלך מלחמת העולם השנייה, התנהל באזור קרב אינטנסיבי וקשה בין הכוחות היפנים ומשתפי הפעולה הפיליפינים שלהם כנגד הכוחות האמריקאים בפיקודו של קלטו רודריגס (אנ').‏ כאשר הנשיא לשעבר ג'וזף אסטרדה (אנ') בתקופה ששרת בתפקיד ראש העיר מנילה (2013–2019), בשנת 2013, הורה, על איסור כניסה של אוטובוסים עירוניים למנילה וקבע שהתחנה הסופית של האוטובוסים תהיה ליד תחנת הרכבת הסמוכה לפלסה דילאו ולא במקום הרגיל שלהם במסוף שבליוואסאנג בוניפיקו (אנ') הסמוך לבניין הדאר המרכזי של מנילה.
היסטוריה > צילומים היסטוריים

האנדרטה לזכרו של דום חוסטו טאקאיאמה (אנ') שהיה יפני קתולי, קירישיטן, דאימיו וסמוראי שהתיישב במנילה ב־1615. ברקע תחנת הרכבת שהוקמה בשנת 1915
ציור יפני להמחשת דמותו של הסמוראי דום חוסטו טאקאיאמה (אנ')
ג'וזף אסטרדה (אנ') בתקופה שכיהן בתפקיד ראש העיר מנילה 2013–2019
הקולונל קלטו רודריגס (אנ') שפיקד על הכוחות האמריקאים ברובע פאקו במלחמת העולם השנייה
מבנים בסביבה

מלבד תחנת הרכבת פאקו, נמצאים בסביבה הקרובה לפלסה דילאו המשרדים הראשיים והמטות של שני ארגונים בולטים בפיליפינים. האגודה הקולומביאנית הפיליפינית (PCA), מועדון הספורט הוותיק ביותר בפיליפינים, שהעביר את מטה שלו סמוך לרחבה ב־1 באפריל 1979 ואיגוד הנשים של הפיליפינים The Asociación de Damas de Filipinas ממוקם קרוב לרחבה כבר משנה 1913 בשדרת קווירינו.
ראו גם

מנילה
פלאסה מוריונס
פלאסה דה רומא
הערות שוליים

1 2  Liao, Shubert S.C., ed. (1964). Chinese Participation in Philippine Culture and Economy. Manila: Bookman. p. 155.
1 2  Tobia-Bulan, Celia H. (2006). Masay: The Untold Story of a Japanese Woman's Heroic Compassion Towards Her Fellowmen. Manila: UST Publishing House. p. 17. ISBN 978-971-506-390-6.
↑  "Bunye: Designated rally parks uphold right to free expression". GMA News and Public Affairs. 2 במאי 2006. נבדק ב-23 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Zaide, Gregorio F. (1957). The Philippines Since Pre-Spanish Times. Vol. 2. Manila: Philippine Education Company. p. 293.
↑  Gamil, Jaymee T. (17 במרץ 2012). "A samurai lives on in Paco". Philippine Daily Inquirer. Philippine Daily Inquirer, Inc. נבדק ב-23 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bielakowski, Alexander M., ed. (2013). Ethnic and Racial Minorities in the U.S. Military: An Encyclopedia. Vol. 2. Santa Barbara: ABC-CLIO. p. 591. ISBN 978-1-59884-427-6.
↑  Valdoz, Harmony (11 באוגוסט 2013). "Manila bus ban: Of guinea pig commuters and ulterior motives". The Muralla. Manila Times Publishing Corporation. נבדק ב-23 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Carlos, Enrique T. (2005).  Cutler, Monette T. (ed.). Leaders of the Veterinary Profession in the Philippines: A Profile of Presidents of the Philippine Veterinary Medical Association and Affiliate Veterinary Associations. Georgetown, Texas: Southwestern University. p. 155. ISBN 9719342315.
↑  "TODAY IN HISTORY: In 1913, the Association de Damas Filipinas was established". TV5 News and Information. 26 בספטמבר 2011. נבדק ב-23 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
צ'וחטאורי

צ'וֹחַטַאוּרי (בגאורגית: ჩოხატაური) היא עיירה במחוז גוריה שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת צ'וחטאורי, שמשתרעת בכל חלקו המזרחי של המחוז.
גאוגרפיה

צ'וחטאורי ממוקמת במישור קולכתי, למרגלות רכס מסחתי שבצפונו של הקווקז הקטן, בגדה הצפונית של הנהר סופסה, בגובה 150 מ' מעל פני הים; בשנת 2014 אוכלוסיית העיירה מנתה 1,815 נפש.
צ'וחטאורי מרוחקת ב-20 קילומטרים מבירת מחוז גוריה, אוזורגתי, שמדרום-מערבהּ.
בצ'וחטאורי עובר הכביש הבין-מחוזי סג'ווחו-כובולתי. מצד אחד, הכביש מקשר את העיירה עם הכפר סַגַ'ווַחוֹ (מחוז אימרתי) שבמרחק 20 קילומטרים מצפונהּ ובו תחנת רכבת בקו סמטרדיה-בתומי; מצד שני, הכביש מקשר את צ'וחטאורי עם העיר כובולתי שבמרחק 53 קילומטרים מדרום-מערבהּ (במערב אג'ריה, לחוף הים השחור).
בצ'וחטאורי פועלים בית-ספר ציבורי ושני מוזיאונים; בעיירה ישנם מספר מפעלים קטנים.
בצ'וחטאורי פועל מועדון הכדורגל "בַּחמַרוֹ". קבוצת "בחמרו" צ'וחטאורי משחקת בליגה הראשונה של גאורגיה (הליגה השנייה בחשיבותה, אחרי ליגת העל); האצטדיון של הקבוצה יכול להכיל 2,000 צופים.
צבי יעלי

| צבי יעלי |
| --- | --- |
 צבי יעלי טיבטי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות ערבה
סוג:: צבי יעלי
שם מדעי
 Procapra ‏הודג'סון, 1846

צבי יעלי (שם מדעי: Procapra) המכונה גם צבי קצר זנב, הוא סוג של אנטילופת-צבי המצויה במרכז אסיה וכוללת שלושה מינים. בניגוד לשמו הוא לא משתייך לצבאים ה"אמיתיים", אף על פי שיש חוקרים המשייכים גם אותו לסוג צבי (Gazella). המינים בסוג חולקים מאפיינים רבים עם סאיגה והאנטילופה הטיבטית, וכולם אנדמיים לחלקים שונים במרכז אסיה. בעבר היה אזור חפיפה בין שלושת המינים. השם המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: Pro = לפני, capra = עז\יעל, ומתייחס לכך שהסוג נחשב כאב הקדמון של העיזים.
מאפיינים

למינים יש קרניים עם עיקולים לאחורה, פרווה עבה, אוזניים מחודדות, כתם כהה על החוטם, וצוואר וראש קצרים ורחבים. בניגוד ל"צבאים האמיתיים" יש להם זנב קצר מאוד, והנקבות שלהם נעדרות קרניים. הם בעלי דמיון מסוים לאיילים, ויש להם על העכוז כתם לבן גדול דמוי לב. עצמות האף שלהם רחבות, מה שנחשב כהסתגלות לאוויר הדליל בחמצן של רמות מרכז אסיה. רגליהם קצרות למדי, והם קפצנים ואצנים מהירים.
מינים אלו הם פעילי יום, וחיים בדרך כלל בקבוצות קטנות או בעדרים גדולים - תלוי במין. בית הגידול שלהם הוא ערבות ומישורים גבוהים, והם נמצאים החל מגבהים של 2,000 מטר מעל פני הים. בית גידולם צחיח למדי עם כמות משקעים נמוכה וטמפרטורות קפואות. הטורף העיקרי של מינים אלו הוא הזאב המונגולי.
מינים

צבי יעלי טיבטי (Procapra picticaudata) המין הקטן בסוג. אנדמי לרמה הטיבטית ומצוי כיום בסין העממית (המחוז האוטונומי הטיבטי, צ'ינגהאי, שינג'יאנג, סצ'ואן, גאנסו ומקצת ממונגוליה הפנימית) והודו (לדאק, סיקים). סימני ההיכר שלו: קרניים דקות וארוכות, פרווה חומה-אפרפרה, ופנים לבנות או כסופות. דרגת שימורו היא "קרוב לסיכון" (NT).
צבי יעלי פרז'וואלסקי (Procapra przewalskii) המין הבינוני והנדיר בסוג. אנדמי לצפון הרמה הטיבטית ומצוי כיום בסין העממית בלבד (מחוז צ'ינגהאי, ובעבר גם במונגוליה הפנימית, גאנסו ונינגשיה). סימני ההיכר שלו: קרניים עבות ובינוניות בצורת צבתות, סימוני פנים רבגוניים, ופרווה אדמדמה. דרגת שימורו היא "סכנת הכחדה" (EN).
צבי יעלי מונגולי (Procapra gutturosa), המין הגדול והנפוץ בסוג. אנדמי לערבות מרכז אסיה ומצוי כיום בעיקר במונגוליה, וכן במקצת מסין העממית (מחוז מונגוליה הפנימית) ורוסיה. סימני ההיכר שלו: קרניים קטנות, גרון בולט (לזכרים), ופרווה צהבהבה קרמית. דרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC).
פיליפ ז'ילבר

| --- | --- |

פיליפ ז'ילבר (2015)
 לידה:  5 ביולי 1982 (בן 42) ורוויה בלגיה
 גובה:  179 ס״מ 
 משקל:  70 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  מרוצים חד-יומיים
 קבוצות עבר:  לה פראנסס דה ז'ה (2003-2008)  סילנס-לוטו (2009–2011)   BMC Team Racing (2012–2016)   דקונינק קוויק-סטפ (2017-2019)   לוטו–סודאל (2022-2020)
 הישגי שיא:  גרנד טורס: טור דה פראנס: קטע אחד (2011) ג'ירו ד'איטליה: שלושה קטעים (2009, 2015) הרוכב האגרסיבי (2015) וואלטה אספניה: 7 קטעים (2010, 2012, 2013, 2019) מרוצי קטעים: שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה (2017) הטור של בייג'ינג (2014) הטור של בלגיה (2011) ZLM סטר (2009, 2011, 2014) חד-יומיים  אליפות העולם (2012)   פריז - רובה (2019) רונדה ון פלנדרן (2017) לייז'–בסטון–לייז' (2011) ג'ירו די לומברדיה (2009, 2010) מרוץ אמסטל גולד (2010, 2011, 2014, 2017) לה פלש ואלון (2011) אומלופ הט ניוסבלד (2006, 2008) קלאסיקה סן סבסטיאן (2011) סטראדה ביאנקה (2011) גרנד פרי קוויבק (2011) פריז–טור (2008, 2009) גראן פיימונטה (2009, 2010) גרנד פרי דה פורמייה (2006)
 www.philippegilbert.com
 
ז'ילבר במרוץ רונדה ון פלנדרן (2008)
ז'ילבר במרוץ לייז'–בסטון–לייז' (2009)
מילות עידוד לז'ילבר, שנצבעו על מעלה לה-רדוט על ידי אוהדיו, לפני מרוץ לייז'–בסטון–לייז'
פיליפ ז'ילבר תוקף במעלה הקובורג באליפות העולם ב-2012, התקפה שהביאה לו את הניצחון במרוץ.
פיליפ ז'ילבר (בצרפתית: Philippe Gilbert; ‏ נולד ב-5 ביולי 1982, בוורוויה (Verviers) בבלגיה) הוא רוכב אופני כביש בלגי-ואלוני לשעבר. ז'ילבר הצטיין במרוצי אופניים חד-יומיים והישגיו הבולטים הם ניצחונות במרוצים: לייז'–בסטון–לייז' (2011), ג'ירו די לומברדיה (2009 ו-2010), רונדה ון פלנדרן (2017), פריז - רובה (2019), אמסטל גולד (2010, 2011, 2014 ו-2017), פריז–טור (2008 ו-2009), לה פלש ואלון (2011) ובאליפות העולם באופני כביש (2012) . ז'ילבר זכה בתואר "ספורטאי השנה בבלגיה" בשנים 2009 ו-2010 ובפרס אופני הזהב ב-2011.
הקריירה בקבוצת FDJ

ז'ילבר החל את הקריירה שלו ב-2002 כשהצטרף כ"מתמחה" לקבוצה הצרפתית "פרנסז דה ז'ה" (מכונה בקיצור FDJ). ב-2003 הפך לרוכב מקצועני בקבוצה וכבר באותה שנה זכה בניצחונו הראשון, בקטע בטור דה ל'אווניר (Tour de l'Avenir). ב-2004 ניצח בקטע במרוץ האוסטרלי, טור דאון אנדר (Tour Down Under) ובמרוץ החד-יומי הצרפתי, "פריז-קורז" (Paris–Corrèze). הוא היה שותף לנבחרת הבלגית במרוץ הכביש באולימפיאדת אתונה (2004) אך סיים רק במקום ה-49. ב-2005 ניצח ז'ילבר מספר מרוצים בצרפת, כולל: "טרופי דה גרימפר" (Trophée des Grimpeur), "טור די או-ואר" (Tour du Haut-Var) ו"פולינורמנד" (Polynormande) וכתוצאה מכך זכה ב"גביע צרפת לאופני כביש" (תואר השמור לרוכבים בקבוצות צרפתיות הצוברים נקודות במרוצים המתקיימים בצרפת). הוא אף ניצח באותה שנה בקטעים במרוצי הקטעים "ארבעת הימים של דנקירק" (Quatre Jours de Dunkerque) ו"טור הים התיכון" (Tour Méditerranéen).
שנת 2006 הייתה שנה מוצלחת ביותר עבור ז'ילבר. בפתיחת העונה הוא ניצח במרוץ אומלופ הט פולק, לאחר סדרת התקפות שלו שהסתיימה בבריחה אישית מוצלחת כ-7 קילומטרים לסיום. במהלך העונה הוא אף ניצח במרוצים החד-יומיים "גראן פרי דה פורמי" (GP de Fourmies) ו"גראן פרי דה ואלוני" (GP de Wallonie), וניצח בקטעים במרוצי הקטעים דופינה ליברה ואנקו טור.
בתחילת 2007 הוסרה מירכו נקודת חן סרטנית ובשל כך, התעכבה מעט חזרתו למרוצים. פציעה זו לא מנעה ממנו לנסות את כוחו בבריחה במרוץ מילאנו – סן רמו; יחד עם ריקרדו ריקו, הוא הצליח לברוח בעליה לפוג'ו ונתפס רק 1,200 מטר לפני קו הסיום. ניצחונו הראשון בעונה זו הושג בעת שניצח קטע ב"טור דה לימוזן" (Tour de Limousin). במרוץ "פריז-טור" (Paris–Tours) באותה שנה, שוב היה מעורב ז'ילבר בבריחה מסוכנת (יחד עם קרסטן קרון ופיליפו פוצאטו) שנתפסה 500 מטר לפני קו הסיום.
ז'ילבר החל את עונת 2008 ברגל ימין כשזכה בקטגוריית ההרים ב"טור דאון אנדר" ובדירוג הכללי ובשני קטעים ב"וואלטה מיורקה" (Vuelta a Mallorca). עדיין בתחילת העונה, הוא ניצח בפעם השנייה באומלופ הט פולק לאחר שיצא לבריחה אישית מוצלחת כמעט 50 קילומטר לסיום. במרוץ "מילאנו - סן רמו הוא סיים במקום השלישי אחרי פביאן קנצ'לארה ופיליפו פוצאטו. סיום העונה היה אף הוא מוצלח עבור ז'ילבר בעת שניצח במרוץ הקלאסי הוותיק "פריז-טור", כשניצח את שלושת חבריו לבריחה במאוץ אל קו הסיום כשהם מקדימים את הדבוקה ב-4 שניות.
הקריירה בקבוצת סילנס לוטו

ב-2009 עבר ז'ילבר לאחת משתי הקבוצות הבלגיות הבכירות; קבוצת "סילנס לוטו". הייתה זו הכרה ביכולתו של ז'ילבר להיות לאחד מהרוכבים המובילים במרוצים החד-יומיים הקלאסיים. ז'ילבר הביא לידי ביטוי את יכולתו זו בעיקר בסוף העונה. אמנם הוא ניצח בסוף מאי בקטע ה-20 בג'ירו ד'איטליה, אך לשיאו הגיע בהמשך השנה. תחילה, כשניצח בסוף הקיץ בשני מרוצים חד-יומיים איטלקיים; "קופה סבטיני" ו"ג'ירו דל פימונטה" ובהמשך, כשניצח באוקטובר ב"פריז–טור", לאחר שתקף בעליה הנמצאת 11 קילומטר לסיום. יחד איתו בבריחה נשארו עד הסיום גם תום בונן ובורוט בוזיץ' ואף על פי ששני רוכבים אלו מצטיינים במאוצים, הצליח ז'ילבר לנצח במאוץ אל קו הסיום וזכה במרוץ שנה שנייה ברציפות. שבוע לאחר מכן, ניצח גם במרוץ היוקרתי הג'ירו די לומברדיה, לאחר שהצליח לברוח יחד עם סמואל סנצ'ז וניצח אותו במאוץ אל קו הסיום.
באפריל 2010 ניצח ז'ילבר את ניצחונו הראשון לעונה במרוץ אמסטל גולד. במרוץ המפרך שכלל התקפות רבות (חלקן ביוזמת ז'ילבר), הצליח ז'ילבר לברוח בעלייה המסיימת בקוברג כשתקף 500 מטר לסיום והצליח לשמור על יתרונו עד לקו הסיום. כמו ב-2009, גם ב-2010 הגיע ז'ילבר לשיאו בסוף העונה. לאחר שניצח שני קטעים בוואלטה אספניה הוא ניצח שנה שנייה ברציפות במרוצי הסתיו האיטלקיים; ה"ג'ירו דל פימונטה" וה"ג'ירו די לומברדיה" כשבאחרון, שנערך בתנאי מזג אוויר קשים ביותר, הוא ניצח לאחר בריחה אישית. לאליפות העולם שנערכה בג'ילונג באוסטרליה, הגיע ז'ילבר כאחד המועמדים המובילים. ואמנם, הוא היה אחד הרוכבים החזקים במרוץ והפגין, כדרכו, רכיבה אגרסיבית, אולם המרוץ הסתיים במאוץ רב משתתפים בניצחונו של תור הוסהובד.
התחלת 2011 סימנה שנה טובה לז'ילבר בעת שניצח במרוץ האיטלקי מונטה פאשי סטראדה ביאנקה וסיים שלישי ב"מילאנו סן-רמו". במרוצי האביב הוא הגיע לשיאו, בעת שניצח ב-4 מרוצים חד יומיים יוקרתיים ברציפות: חץ ברבנט (Brabantse Pijl), "אמסטל גולד", לה פלש ואלון והשיא - המרוץ שהיה לו החשוב ביותר, לייז'–בסטון–לייז'. מרוץ זה, שמסלולו נמצא באזור בו גדל ובו הוא מתגורר, היה חלומו של ז'ילבר והוא אמר לא פעם שהוא מוכן להחליף את כל ניצחונותיו בניצחון במרוץ זה. בשלושת המרוצים הראשונים ניצח ז'ילבר בצורה מרשימה תוך הפגנת עליונות על שאר הרוכבים ובמרוץ שהסתיים בליאז', הוא גבר במאוץ הסיום על האחים פרנק ואנדי שלק. בסיום העונה זכה ז'ילבר בפרס היוקרתי, אופני הזהב, המוענק לרוכב הבולט ביותר בעולם באותה שנה.