stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית לונה

לונה 1 (גשושית התרסקות)
תוכנית לונה (ברוסית: Луна - ירח, מכונה גם לוניק) היא תוכנית חלל סובייטית ורוסית לחקר הירח, חלק מתוכנית החלל הסובייטית, שהוצאה לפועל בין 1959 ל־1976.
15 ממשימות התוכנית הושלמו בהצלחה ופרצו דרך בתחום חקר החלל בכלל וחקר הירח בפרט. הגשושיות ששוגרו היו או מקפות או נחתות, והן ביצעו ניסויים לבדיקת ההרכב הכימי של הירח, שדה הכבידה שלו, וטמפרטורה וקרינה על פניו. 24 משימות נקראו רשמית בשם "לונה" ולאחריו מספר סידורי, על אף שמשימות נוספות שוגרו. המשימות ששיגורם נכשל לא פורסמו בציבור באותו זמן, ולא הוקצה להם מספר בתוכנית. משימות שכשלו בעודם במסלול סביב כדור הארץ קיבלו לרוב את השם "קוסמוס" ולאחריו מספר. עלותה המוערכת של תוכנית לונה עומדת כיום על 4.5 מיליארד דולר.
הגשושיות תוכננו ונבנו בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה בראשותם של סרגיי קורוליוב, וסילי מישין וולנטין גלושקו. החל מגשושית "לונה 7" התכנון עבר למשרד תכנון שבראשו עמד גאורגי בבקין.
בשנת 2023 בוצע שיגור הגשושית לונה 25 ובכך רוסיה חזרה לביצוע חקר הירח. קדמה לה סדרת הניסויים לונה 2015, שדימתה טיסה מאוישת לירח ובדקה השפעות פיזיולוגיות ופסיכולוגיות על גוף האדם במקרה של טיסה ושהייה ממושכת על הירח. גשושית "לונה 25" לא הגיע ליעד.
הישגים

מיקום משימות לונה על פני הירח (באדום), סרוויור (בצהוב) ואפולו (ירוק)
לונה 1 יועדה להתרסק על הירח אך פספסה אותו והפכה לחללית הראשונה שנכנסה למסלול סביב השמש.
לונה 2 שוגרה ב־1959 והתרסקה כמתוכנן על הירח והפכה לעצם הראשון מעשה ידי אדם שהגיע אל הירח ואל כל גרם שמימי אחר.
לונה 3 ששוגרה מאוחר יותר באותה שנה עפה סביב לירח ושידרה תמונות ראשונות של צידו הרחוק, אותו לא ניתן לראות מכדור הארץ.
לונה 9 ששוגרה ב־1966 הפכה לגשושית הראשונה שביצעה נחיתה רכה על הירח (4 חודשים לפני סרוויור 1 האמריקאית). לונה 9 שידרה את התצלומים הראשונים מפני הירח.
לונה 10 ששוגרה מאוחר יותר באותה שנה הפכה ללוויין המלאכותי הראשון של הירח.
לונה 17 ולונה 21 שימשו גם כחלק מתוכנית לונוחוד במסגרתה הונחתו על הירח שני הרובוטים (רוברים) הראשונים עליו.
לונה 16, לונה 20 ולונה 24 הציגו את היכולת לאסוף דוגמיות קרקע מהירח ולהחזירם לכדור הארץ. עד ל־1970 הובאו לכדור הארץ 0.326 ק"ג של דוגמיות ירח. משימות אלו היו משימות החלל הראשונות להחזרת דוגמאות קרקע שהסתמכו על רובוטיקה.
משימה נוספת הראויה לציון היא לונה 15, שיועדה להחזיר דוגמאות קרקע מהירח. לונה 15 שוגרה ב־13 ביולי 1969, 3 ימים לפני שיגור משימת אפולו 11 - המשימה המאוישת הראשונה שנחתה על הירח. כאשר ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין כבר עמדו על הירח, החלה לונה 15 את שלב ההנמכה לנחיתה על הירח. בעקבות בעיה התרסקה לונה 15 על הר במרחק כ־1,200 ק"מ מאתר הנחיתה של אפולו 11.
משימות כושלות

בזמן שהייתה התוכנית פעילה, לא פרסמו הסובייטים אף מידע על משימה ששיגורה נכשל. בעקבות כך, הקצו משקיפים מהמערב זיהויים משלהם לאותן משימות. לדוגמה, לונה E-1 מס' 1, הכישלון הראשון ב־1958 אשר נאס"א האמינה כי היא קשורה לתוכנית, נקראה בשם "לונה 1958A".
נאס"א זיהתה משימה לה היא קראה "לונה 1966A" כאחת ששוגרה ב־30 באפריל 1966, משימה בשם "לונה 1969B" כאחת ששוגרה ב־15 באפריל 1969, ומשימה בשם "לונה 1970B" כאחת ששוגרה ב־19 בפברואר 1970. כאשר מאוחר יותר פורסמו רשימות השיגורים הסובייטיים, לא נמצאו משימות לונה ששוגרו בתאריכים אלו.
ראו גם

חקר החלל
תוכנית חקר הירח הרוסית
תוכנית לונחוד
תוכנית ריינג'ר
לונר אורביטר
תוכנית סרוויור
הערות שוליים

1 2  Planetary Spacecraft - Moon Missions
1 2  Tentatively Identified Missions and Launch Failures
↑  "Launch Log"
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538666705171  LCCN: sh85078925
סידני מקלוכלין-לברוני

סידני מישל מקלוֹכְּלין-לברוני (באנגלית: Sydney McLaughlin-Levrone; נולדה ב-7 באוגוסט 1999) היא אתלטית אמריקאית, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (טוקיו 2020 ופריז 2024), אלופת העולם (יוג'ין 2022), סגנית אלופת העולם (דוחה 2019) ושיאנית העולם בריצת 400 מטר משוכות. פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (טוקיו 2020 ופריז 2024) ופעמיים ברציפות אלופת עולם (דוחה 2019 ויוג'ין 2022) בריצת שליחות 4x400 מטר.
מקלוכלין-לברוני זכתה בתואר אתלטית השנה בעולם (2022).
ביוגרפיה

מקלוכלין נולדה בניו ג'רזי, אחת מארבעה ילדים של וילי ומרי. הוריה היו אצנים וכך גם אחיה הגדול טיילור המתחרה במסגרת אוניברסיטת מישיגן. בדצמבר 2013 שברה את שיא מדינת ניו ג'רזי בריצת 300 מטר בזמן של 38.55 שניות. ב-2014 סיימה שנייה לאחר שמיר ליטל באליפות ארצות הברית עד גיל 20 בריצת 400 מטר משוכות בזמן של 55.63 שניות, שיא ארצות הברית לנערות עד גיל 14. באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 17 שהתקיימה בקאלי ב-2015 זכתה במדליית זהב בשיא אליפות של 55.94 שניות.
ביוגרפיה > 2016

ב-2016 סיימה שלישית במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, היא שיפרה את שיאה האישי ל-54.15 שניות, תוצאה שהיא שיא עולם עד גיל 20. היא נבחרה לאתלטית העונה בתיכונים בארצות הברית. במשחקים האולימפיים השיגה תוצאה של 56.22 שניות במקצה חצי הגמר ולא העפילה לגמר. ביוני 2017 שיפרה את שיא העולם עד גיל 20 כשקבעה תוצאה של 54.03 שניות באליפות התיכונים של ניו ג'רזי.
ביוגרפיה > 2017

בשנת 2017 החלה ללמוד ולהתחרות במסגרת אוניברסיטת קנטקי. במרץ 2018 קבעה שיא עולם עד גיל 20 בריצת 400 מטר באולם של 50.36 שניות, והשיגה שיא אישי של 22.68 שניות בריצת 200 מטר, המדרג אותה רביעית בכל הזמנים לגילאי עד 20. באותו החודש קבעה גם שיא אישי של 50.07 שניות בריצת 400 מטר באצטדיון, ושיא אישי של 22.39 שניות בריצת 200 מטר באצטדיון, תוצאה שאף היא מדרגת אותה רביעית בכל הזמנים לגילאי עד 20.
ביוגרפיה > 2018

באפריל 2018 שיפרה את שיא העולם לגילאי עד 20 בריצת 400 מטר משוכות עם תוצאה של 53.60 שניות. במאי 2018 שיפרה שיא זה לתוצאה של 52.75 שניות, שדירגה אותה תשיעית בכל הזמנים. לאחר שנה באוניברסיטת קנטקי הודיעה ביוני 2018 כי היא תתחיל להתחרות כמקצוענית.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר 2019 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף בשיא אישי חדש של 52.23 שניות, אחרי דלילה מוחמד מארצות הברית שקבעה שיא עולם של 52.16 שניות ולפני ראשל קלייטון מג'מייקה (53.74 שניות). תוצאתה של מקלוכלין דירגה אותה שנייה בכל הזמנים באותה העת. מדליית זהב בריצת שליחות 4X400 מטר בתוצאה של 3:18.92 שניות, לפני פולין (3.21.89 דקות) וג'מייקה (3.22.37 דקות).
ביוגרפיה > 2021 > אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באליפות ארצות הברית והמבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביוני 2021 היא זכתה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 51.90 שניות, לפני שיאנית העולם הקודמת דלילה מוחמד (52.42 שניות) ואנה קוקרל (53.70 שניות).
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה בשתי מדליות מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 51.46 שניות, לפני דלילה מוחמד (51.58 שניות) ופמקה בול מהולנד (52.03 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליסון פליקס, דלילה מוחמד ואתינג מו בתוצאה של 3:16.85 דקות, לפני פולין (3:20.53 דקות) וג'מייקה (3:21.24 דקות).
ביוגרפיה > 2022

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-25 ביוני 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 51.41 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ב-22 ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 50.68 שניות, לפני פמקה בול (52.27 שניות) ודלילה מוחמד (53.13 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טליתה דיגס, אבי שטיינר ובריטון וילסון בתוצאה של 3:17.79 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.74 דקות) והממלכה המאוחדת (3:22.64 דקות).
ביוגרפיה > 2023

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-8 ביולי 2023 זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאת השנה בעולם ובשיא אישי חדש של 48.74 שניות, לפני בריטון וילסון (49.79 שניות) וטליתה דיגס (49.93 שניות). התוצאה שקבעה מדרגת אותה במקום עשירי בכל הזמנים ורחוקה 4 מאיות משיא ארצות הברית. ביטלה את השתתפותה ימים ספורים לפני פתיחת אליפות העולם בבודפשט, עקב פציעה בגיד האכילס.
ביוגרפיה > 2024

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת פריז שנערכו ביוני 2024 קבעה שיא עולם בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.65 שניות.
במשחקים האולימפיים עצמם שנערכו באוגוסט זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם של 50.37 שניות, לפני בת ארצה אנה קוקרל (51.87 שניות) ופמקה בול (52.15 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם שמיר ליטל, גבריאל תומאס ואלכסיס הולמס בשיא אמריקה חדש בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 3:15.27 דקות, לפני הולנד 3:19.50 דקות והממלכה המאוחדת (3:19.72 דקות). הישגיה הובילה לזכייתה בתואר אתלטית השנה בריצות מסלול.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 200 מטר: 22.07 שניות (2024)
ריצת 400 מטר: 48.74 שניות (2023)
ריצת 400 מטר משוכות: 50.37 שניות (2024), שיא עולם
שיאים אישיים > אולם

ריצת 200 מטר: 22.68 שניות (2018)
ריצת 400 מטר: 50.36 שניות (2018)
הערות שוליים

1 2  Track: Union Catholic siblings Taylor and Sydney McLaughlin were born to run, ‏highschoolsports.nj.com, ‏29 בינואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14624749
אלכס פרגוסון

סר אלכסנדר צ'פמן "אלכס" פרגוסון (באנגלית: Alexander Chapman "Alex" Ferguson; נולד ב-31 בדצמבר 1941 בגלאזגו, סקוטלנד) הוא כדורגלן עבר ומאמן עבר סקוטי. ידוע בעיקר כמאמן של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד, אותו הוביל להישגים מרשימים שבזכותם נחשב לאחד המאמנים הטובים ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי. חבר בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי מאז 2002.
קריירת משחק

קריירת המשחק של פרגוסון החלה כחובבן בקבוצת קווינס פארק(אנ'), בה ערך את הופעת הבכורה שלו כחלוץ בגיל 16. הוא תיאר את משחק הבכורה שלו כסיוט על אף שכבש בהפסד 1–2 לסטראנר(אנ'). באותה עונה כבש 20 שערים ב-31 משחקים.
פרגוסון לא הצליח לשמור על מקום קבוע בהרכב ועבר לסנט ג'ונסטון(אנ') בשנת 1960, אך אף על פי שהבקיע בקביעות, עדיין לא מצא מקום קבוע בהרכב וביקש העברה.
בקיץ 1964 חתם פרגוסון בדנפרמליין אתלטיק(אנ'), והפך לכדורגלן מקצועי. הקבוצה הייתה אחת החזקות בליגת העל הסקוטית והגיעה לגמר הגביע הסקוטי, אך הפסידה לסלטיק 3-2. פרגוסון לא נכלל בסגל לגמר לאחר ביצועים גרועים במשחק ליגה נגד סנט ג'ונסטון.
בעונת 1965–1966 כבש פרגוסון 45 שערים ב-51 משחקים עבור דנפרמליין וסיים כמלך השערים ביחד עם ג'ו מקברייד (אנ') מסלטיק, עם 31 שערים, אך לא זכה בשום תואר.
ב-1967 הצטרף לגלאזגו ריינג'רס בסכום של 65,000 ליש"ט, שיא העברות בתקופה זו בין שני מועדונים סקוטיים.
כשחקן כדורגל, לא נחשב פרגוסון ככשרוני במיוחד, אף שרשם לעצמו עונה מוצלחת בגלאזגו ריינג'רס ונקרא לשחק בשורות נבחרת סקוטלנד.
קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק הוא החל לעבוד כמאמן. ביוני 1974 מונה למנג'ר איסט סטירלינגשייר(אנ') מהליגה השנייה בסקוטלנד כשהוא בן 32. כבר באוקטובר באותה שנה הוא עבר לאמן את סנט מירן שדורגה מתחת לאיסט סטירלינגשייר בטבלה. בעונת 1976/77 העפיל עם סנט מירן לליגת העל הסקוטית, אך ב-1978 פוטר מתפקידו.
קריירת אימון > אברדין ונבחרת סקוטלנד

פרגוסון מונה למאמן אברדין לעונת 1978/79, שאותה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה, הפסידה בגמר גביע הליגה הסקוטי והודחה בחצי גמר הגביע הסקוטי. בעונתו השנייה הוביל פרגוסון את אברדין לאליפות סקוטלנד, ובכך שבר את ההגמוניה של סלטיק וגלאזגו ריינג'רס. באותה עונה הפסידה אברדין בגמר גביע הליגה לדנדי יונייטד. בעונות 1981/82 עד 1983/84 הוליך את אברדין לשלוש זכיות רצופות בגביע הסקוטי. בעקבות הזכייה בגביע השתתפה אברדין בעונת 1982/83 בגביע המחזיקות ואף זכתה בו אחרי ניצחון על ריאל מדריד במשחק הגמר. ב-1983/84 זכתה אברדין בדאבל כשזכתה גם באליפות, ובעונה שלאחר מכן זכתה באליפות שנייה ברציפות. ב-1985/86 זכתה אברדין בגביע נוסף וכן בגביע הליגה.
לאחר הצלחתו כמאמן אברדין, מונה פרגוסון ב-1985 למאמן נבחרת סקוטלנד במקומו של ג'וק סטין (אנ') שנפטר מהתקף לב לאחר העלייה למונדיאל 1986. פרגוסון אימן את הנבחרת במונדיאל עצמו, שם הודחה בשלב הבתים.
קריירת אימון > מנצ'סטר יונייטד

בשנת 1986 הגיע למנצ'סטר יונייטד. פרגוסון הפך את יונייטד ממועדון בינוני עם עבר מפואר לאחד מהמועדונים הטובים בעולם, זאת על אף שבשנים הראשונות חווה קשיים. בשנת 1990 הוזכר פרגוסון בעיתונות האנגלית כמועמד לפיטורים, אך זכייתה של יונייטד בגביע האנגלי - התואר הראשון שלו במועדון, נחשבת כזו שהצילה את משרתו. בשנת 1991 זכה עם יונייטד בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר ניצחון על ברצלונה. ב-1992 רכש פרגוסון את החלוץ הצרפתי אריק קנטונה מלידס יונייטד, ובסיום אותה עונה, 1992/3, זכתה יונייטד באליפות לראשונה מזה 26 שנים, ומשם החל רצף ההצלחות המשמעותי של פרגוסון. עונת השיא של פרגסון ויונייטד הייתה 1999 בה הקבוצה זכתה ב"טרבל": אליפות, גביע ה-FA וגביע האלופות. במשחק הגמר הדרמטי נגד באיירן מינכן הגרמנית הצליחה יונייטד לחזור מפיגור של שער בזכות טדי שרינגהאם שנכנס כמחליף והשווה בדקה ה-90 לאחר קרן של דייוויד בקהאם. אולה גונאר סולשיאר כבש שער ניצחון בתוספת הזמן מעוד קרן של בקהאם. המלכה אליזבת השנייה החליטה להעניק לפרגוסון את תואר האבירות סר בעקבות הישגי אותה עונה. בשנת 1999 נבחר כמאמן השנה של ה-BBC.
פרגוסון הודיע שיעזוב את יונייטד בשנת 2002, אך תוך זמן קצר שינה את דעתו וחתם על חוזה חדש. פרשנים טוענים כי הכישלון של יונייטד בשנה זו הביא את פרגוסון לשנות את ההחלטה, מכיוון שרצה לפרוש בשיא לאחר זכייה בתואר כלשהו.
אלכס פרגוסון הוביל את מנצ'סטר יונייטד לאליפויות רבות ולשני גביעי אירופה, אך רבים טוענים שההישג הגדול ביותר שלו הוא שהצליח לבנות 3 שושלות של שחקנים בקבוצה, על אף השינויים הרבים והתהפוכות בעולם הכדורגל.
בשנת 2004 הגיע פרגוסון למשחקו האלף כמאמן יונייטד, מול אולימפיק ליון. בשנת 2006 כריסטיאנו רונאלדו כבש את השער ה-2000 של יונייטד תחת פרגוסון, מול אסטון וילה.
בשנת 2008 פרגוסון זכה עם יונייטד פעם נוספת בליגת האלופות, לאחר שקבוצתו גברה על צ'לסי בדו-קרב פנדלים.
בשנת 2011 הוביל פרגוסון את מנצ'סטר יונייטד לזכייה באליפות נוספת בפער של 9 נקודות יותר מצ'לסי, שסיימה שנייה בטבלה. הייתה זו האליפות ה-19 של המועדון ששבר את שיא הזכיות באליפות אנגליה. באותה עונה הגיע פרגוסון עם יונייטד לגמר ליגת האלופות פעם נוספת לאחר שגבר על צ'לסי ברבע הגמר ועל שאלקה 04 בחצי הגמר, אך הפסיד לברצלונה בתוצאה 1–3.
ב-5 בנובמבר 2011 במשחק מול סנדרלנד נקרא היציע הצפוני של אולד טראפורד, על שמו של פרגוסון, לציון 25 שנים להגעתו לקבוצה. ב-23 בנובמבר 2012 הוצב פסל בדמותו בחזית היציע.
ב-8 במאי 2013 הודיע פרגוסון על פרישה מאימון אחרי 39 שנים כמאמן ו-27 שנים שאימן את מנצ'סטר יונייטד.
באוקטובר 2013 הוציא פרגוסון אוטוביוגרפיה הסוקרת את פועלו במהלך 27 שנותיו במנצ'סטר יונייטד, בשם My Autobiography (אנ') ("האוטוביוגרפיה שלי").
בספטמבר 2015 חשף פרגוסון כי הסיבה שהובילה אותו לפרוש מאימון מנצ'סטר יונייטד הייתה רצונה של אשתו, בעקבות דיכאון שפקד אותה עקב מות אחותה.
תארים ופרסים

במהלך שנותיו כמאמן זכה פרגוסון ב-49 תארים ובשלל תארים אישיים. פרגוסון הוא המאמן שזכה הכי הרבה פעמים בפרס מאמן החודש בפרמייר ליג עם 27 פרסים.
הליגה הסקוטית הראשונה: 1976/77
ליגת העל הסקוטית (3): 1979/80, 1983/84, 1984/85
הגביע הסקוטי (4): 1981/82, 1982/83, 1983/84, 1985/86
גביע הליגה הסקוטי: 1985/86
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1982/83
הסופר קאפ האירופי: 1983
פרמייר ליג (13): 1992/3, 1993/4, 1995/6, 1996/7, 1998/9, 1999/2000, 2000/01, 2002/3, 2006/7, 2007/8, 2008/9, 2010/11, 2012/13
גביע ה-FA ‏ (5): 1989/90, 1993/4, 1995/6, 1998/9, 2003/4
גביע הפוטבול ליג (4): 1991/2, 2005/6, 2008/9, 2009/10
מגן הקהילה (10): 1990 (משותף), 1993, 1994, 1996, 1997, 2003, 2007, 2008, 2010, 2011
ליגת האלופות (2): 1998/9, 2007/8
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1990/1
הסופר קאפ האירופי: 1991
הגביע הביניבשתי: 1999
גביע העולם לקבוצות: 2008
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאמן העונה בפרמייר ליג (11): 1994, 1996, 1997, 1999, 2000, 2003, 2007, 2008, 2009, 2011, 2013
מאמן השנה של ה-BBC‏: 1999
הערות שוליים

↑  היציע הצפוני של אולד טראפורד ייקרא על שם פרגוסון, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2011
↑  nrg מעריב, רשמית: אלכס פרגוסון עוזב את מנצ'סטר יונייטד!, באתר nrg‏, 8 במאי 2013
↑    Paul Hayward, ‏Sir Alex Ferguson reveals the real reason for his retirement as Manchester United manager, The Telegraph, 18 September 2015
| נבחרת סקוטלנד – מונדיאל 1986 |
| --- | --- | --- |
|  1 לייטון •  2 גוג •  3 מלפס •  4 סונס •  5 מקליש •  6 מילר •  7 סטראכן •  8 אייטקן •  9 בנון •  10 בלט •   11 מקסטיי •  12 גורם • 13 ניקול •  14 נאריי • 15 אלביסטון • 16 מקאבני • 17 ארצ'יבלד • 18 שארפ • 19 ניקולס • 20 סטורוק • 21 קופר • 22 ראף • מאמן: פרגוסון |  1 לייטון •  2 גוג •  3 מלפס •  4 סונס •  5 מקליש •  6 מילר •  7 סטראכן •  8 אייטקן •  9 בנון •  10 בלט •   11 מקסטיי •  12 גורם • 13 ניקול •  14 נאריי • 15 אלביסטון • 16 מקאבני • 17 ארצ'יבלד • 18 שארפ • 19 ניקולס • 20 סטורוק • 21 קופר • 22 ראף • מאמן: פרגוסון | סקוטלנד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452337705171  PLWABN: 9810598942105606  BIBSYS: 1000107  BnF: cb162505462 (data)  CiNii: DA1263241X  GND: 136870597  ISNI: 0000 0001 1497 3549  LCCN: nb91358803  NDL: 00736838  NKC: pna2005301701  NLA: 35666152  NLG: 313770  NLK: KAC200707794  NTA: 20339514X  RERO: 02-A024869021  SELIBR: 375325  SUDOC: 097472999  Trove: 1033397  VIAF: 116984290   WorldCat (עם VIAF): 116984290 
אלכס פרגוסון, 2009
התיישבות המדיארים במרכז אירופה

דרכם של ההונגרים מהמזרח אל פאנוניה
מפה קינטית של פלישת ההונגרים מהמזרח אל פאנוניה והסביבה בשנים 902-893
אירופה בשנת 814, שנת מותו של קרל הגדול
פשיטות השבטים המדיארים מעבר לפאנוניה
התיישבות המדיארים (מגיארים) במרכז אירופה, באגן הקרפטים, על אזור הדנובה האמצעית, ידועה בהיסטוריה של העם ההונגרי תחת השם "כיבוש המולדת" (בהונגרית: Honfoglalás (הונפוגלאלאש)) ומציינת תקופה במחצית השנייה של המאה ה-9 עד שנת 896 כשאיחוד (או איגוד) השבטים המדיארים בראשותם של ארפאד וקורסאן פלש מכיוון צפון הים השחור אל עבר המישור הפאנוני או פאנוניה.
השבטים המדיארים או ההונגרים, רועים חצי-נוודים שמקורם, לדעת החוקרים בני זמננו, באזור ממזרח להרי אורל, פלשו באלף הראשון לספירה לאגן הקאמה, אחר כך לאזור הערבות מצפון לים השחור וים אזוב והיו נתונים לאורך המאות ה-7 עד ה–9 לשליטת הכוזרים, עם דובר שפה טורקית.
לפני הגעת ההונגרים לאגן הקרפטים, נאבקו זו בזו שלוש מעצמות - האימפריה הבולגרית הראשונה, פרנקיה המזרחית ומוראביה הגדולה על השליטה באזור זה. לעיתים הן שכרו שכירי חרב מקרב הפרשים ההונגרים. כלומר היו בין ההונגרים כאלה שהכירו את שטחי פאנוניה עוד לפני התיישבותם בה.
הכיבוש ההונגרי התחיל כחלק מנדידת העמים המאוחרת או כנדידת עמים זוטא.
לפי אחת התאוריות ההיסטוריות, במאה ה-9 השתחררו המדיארים מעול הכוזרים, אך הכוזרים, יחד עם הפצ'נגים, אוכלוסייה שדיברה גם היא שפה טורקית, ובעלת בריתם, יצאו לכבוש מחדש את השטחים האבודים ובסביבות שנת 889 דחקו במדיארים לכיוון מערב אל האזור שבין הדנייפר והדנובה התחתית.
בשנת 895 בימי הקיסר הביזנטי לאון השישי התגייסו ההונגרים לצד צבא האימפריה הביזנטית במלחמה נגד הבולגרים. הבולגרים ניצחו בקרב, והפצ'נגים שלחמו יחד איתם תקפו פעם נוספת את המדיארים והדפו אותם עוד יותר מערבה. בסביבות שנת 895 או 896 חצו המדיארים את הרי הקרפטים אל האלפלד ואחר כך אל פאנוניה - האזורים המישוריים הסמוכים לדנובה האמצעית ולנהר טיסה, אזור הכולל את הונגריה של היום. הגעת ההונגרים לשם התלוותה במעבר להתיישבות קבע ועיסוק בחקלאות.
המדיארים ניצלו את הסכסוכים הפנימיים במוראביה הגדולה ומתישהו בין השנים 902–906 שמו קץ לממלכה סלאבית זו.
הם חיזקו את שליטתם באגן הקרפטים בעקבות ניצחונם על הצבא הבווארי ב"קרב ברצאלאושפורץ", הידוע יותר בשם "קרב פרסבורג" (אזור ברטיסלאבה של היום) ב-4 ביולי 907. בשנים 899 - 955 המשיכו המדיארים בשרשרת של פשיטות ברחבי אירופה ובשנים 971–943 אף תקפו יעדים בתוך האימפריה הביזנטית. בהדרגה הם התיישבו באגן הקרפטי ובסביבות שנת 1000 הקימו בו את הממלכה ההונגרית שהדת הרשמית שלה הייתה הנצרות הקתולית.
ההונגרים ב"אטלקז"

בערך בשנים 500–800 ההונגרים היגרו מאזור הרי האורל אל אזור שמצפון לים השחור
בסביבות שנת 670 בערבות שבאזור הזה התחוללו מהפכים רבים.
ההונגרים ב"אטלקז" > היחסים עם האונוגורים-הבולגרים

לא ברור עם ההונגרים (מדיארים) היו ביחס של קונפדרציה עם השבטים האונוגורים, שהיו בולגרים-טורקים ומשמעות שמם "עשרת השבטים", או שהיו בני חסות של אותם השבטים. לא יודעים גם כמה זמן נמשך הדו-קיום בין ההונגרים ובין האונוגורים. יש מעריכים כי לפחות מאתיים שנה. מאותה תקופה שרדו בשפה ההונגרית כמאתיים מילים ממקור טורקי-בולגרי.
בשם "אונוגורים" ככל הנראה מקור השם "הונגרים" ו"הונגריה" שבו נקראו המדיארים בפי העמים באירופה.
ההונגרים ב"אטלקז" > השכנות עם הכוזרים

בין המאה 7–10 הכוזרים שלטו באזור הים הכספי ואחר כך בערבות שבין הדון ובין הדנייפר.
הם כבשו גם את חצי האי קרים.
אחרי מות החאן קובראט חמשת בניו נאבקו ביניהם על הירושה, מה שפיצל את כוחותיהם ואיפשר לכוזרים ולהונגרים להשתלט על השטחים שהיו נחלתם. הכוזרים השתלטו בעיקר על החלק המזרחי, בעוד ההונגרים, עדיין בחסות הכוזרים, כבשו את החלק המערבי. אחת מהארצות שבהם התיישבו הונגרים נקראה לבדיה, ואחרת, יותר מזרחה, נקראה אטלקז. בסביבות שנת 850 הן היו כבר עצמאיות ביחס לאימפריה הכוזרית.
הבולגרים התפצלו לכמה קבוצות: הבולגרים של הוולגה בראשותו של קוטראג פנו צפונית-מזרחית אל גדות הנהר וולגה. קבוצה אחרת בראשות החאן אספרוך פנו דרומית-מערבית אל אזור הדנובה התחתית, ונקראה ה"בולגרים של הדנובה", ושבטים בולגרים נוספים בהנהגתו של החאן קובר חדרו לאגן הקרפטים כבני חסות של אימפריית האוורים.
ייתכן כי לשבטים הבולגרים שהיגרו צפונה הצטרפו גם קבוצות של הונגרים. מפני שבשנת 1235, כשהאח יוליאנוס ביקר בבולגריה שעל הוולגה, מצא בקרבתה אזור שהוא קרא לו בלטינית "מאגנה הונגריה", כלומר "הונגריה הגדולה", שבו חיו שבטים דוברי שפה קרובה להונגרית. "בשנת 922 הכרוניקן הערבי אבן פדלאן קרא להם "בשקירים".
ייתכן גם שהם הגיעו לשם מאוחר יותר, אחרי תבוסת הכוזרים על ידי הערבים בשנת 737.
גבולות האזור "אטלקז" שבשליטת ההונגרים אינם ודאיים. יש משערים כי הוא נמצא איפשהו בין הדנייפר ובין הדנובה.
פלישת ההונגרים > שלב ראשון, 895–899

תאריך הפלישה ההונגרית משתנה בהתאם למקור. המועד המוקדם הוא שנת 677 (לפי כרוניקה מהמאה ה-14), בעוד אנונימוס מספק את המועד המאוחר (שנת 902). מקורות עכשוויים מצביעים על כך שהפלישה באה בעקבות המלחמה בין הבולגרים לביזנטים בשנת 894. גם המסלול שעברו ברחבי הקרפטים שנוי במחלוקת. אנונימוס ושימון קזאי טענו שהמדיארים הפולשים חצו את המעברים הצפון-מזרחיים, בעוד שהכרוניקה המאוירת כותבת על הגעתם לטרנסילבניה.
היסטוריונים רומנים מאמינים לדיווח המופיע ב"גסטה הוּנגרוֹרוּם", תיאור היסטורי מהמאה ה-12. על פי דיווח זה, בזמן הכיבוש ההונגרי התקיימו בטרנסילבניה ובאזורים הסמוכים כמה מדינות קטנות. על פי הגסטה כוחותיהם של הדוכסים "ג'לו" (Gelu), "גלאד", ו"מנומורוט" הובסו על ידי המדיארים. היסטוריונים הונגרים טוענים כי קיומם של מנהיגים אלה מוטל בספק.
רגינו מפרום קבע כי ההונגרים "הסתובבו במישור הפאנוני והאווארי והשיגו את מזונם היומי על ידי צייד ודייג" לאחר הגעתם לאגן הקרפטים. נראה כי התקדמותם לעבר הדנובה עוררה את ארנולף שהוכתר כקיסר לקבוע את הוסאל ברסלב (שליט האזור שבין נהרות דראווה וסאווה) כאחראי על ההגנה על פנוניה הפרנקית (אנ') בשנת 896. בשנת 897 או 898 פרצה מלחמת אזרחים בין מוגמיר השני לסבטופלוק השני (שני בניו של שליט מורביה המנוח, סבטופלוק הראשון), שבה התערב גם הקיסר ארנולף. אין אזכור לפעילות ההונגרים באותן שנים.
האירוע הבא שתועד בקשר למדיארים הוא הפשיטה שלהם לאיטליה בשנים 899 ו-900. הם ניצחו את הכוחות המוקומיים ב-2 בספטמבר בנהר ברנטה ובזזו את אזור ורצ'לי ומודנה בחורף, אך הדוג'ה של ונציה, פייטרו טריבונו, ניצח אותם בוונציה ב-29 ביוני 900. הם עזבו את איטליה כשנודע להם שארנולף מת בסוף שנת 899.
פלישת ההונגרים > שלב שני (900–902)

מותו של הקיסר שחרר את ההונגרים מבריתם עם פרנקיה המזרחית. בדרכם חזרה מאיטליה הרחיבו את שלטונם בפאנוניה. יתר על כן, על פי ליוטפראנד מקרמונה, ההונגרים "תבעו לעצמם את אומת המוראבים, שהכניע המלך ארנולף בעזרת כוחם" בהכתרת בנו של ארנולף, לודוויג הילד בשנת 900. לפי ספרי השנים של גרדו, ההונגרים הביסו את המוראבים לאחר נסיגתם מאיטליה. יוהנס אוונטינוס (אנ') טען שלאחר מכן המוראבים וההונגרים כרתו ברית לצורך פלישה לדוכסות בוואריה אבל ספרי השנים של פולדה בני התקופה מתייחסים רק להונגרים המגיעים לנהר אניסוס (אנ'), יובל דרומי של הדנובה, הנמצא בשטח אוסטריה של ימינו.
חלק מהם חצו את הדנובה ובזזו את השטחים שעל הגדה הצפונית של הנהר, אך לואיטפולד מבוואריה אסף כוחות והביס אותם בין פסאו לקרמס אן דר דונאו ב-20 בנובמבר 900. הוא היה בעל מבצר איתן שהוקם נגדם לדי נהר אניסוס. אף על פי כן, ההונגרים הפכו לאדוני אגן הקרפטים על ידי כיבוש פאנוניה.
בשנת 901 ערך המלך לודוויג פגישה עם שליחים מוראבים כדי לדון בצעדים נוספים נגד ההונגרים. המוראבים הציעו הסכם שלום בין מוראביה לפרנקיה המזרחית, אחרי שההונגרים בזזו את ארצם. באפריל הובסו כוחות הונגריים שפלשו לקרינתיה ואוונטינוס תיאר שהייתה באותה שנה תבוסה נוספת של ההונגרים על נהר פישה (בשטח אוסטריה תחתית של ימינו) בידי לואיטפולד המארקגראף.