stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרק שום
הערות שוליים

↑  Barrell, Ryan (13 במרץ 2017). "13 Hangover Cures the World Swears By". Paste. נבדק ב-30 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Books, Madison; Andrews McMeel Publishing, LLC; Kummer, C. (2007). 1001 Foods To Die For (בגרמנית). Andrews McMeel Publishing. p. 133. ISBN 978-0-7407-7043-2. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bayless, R.; Bayless, D.G.; Brownson, J.M. (1996). Rick Bayless Mexican Kitchen. Scribner. p. 120. ISBN 978-0-684-80006-6.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרינה סילבה

מריה אוסמרינה מרינה סילבה ואז דה לימה (נולדה ב-8 בפברואר 1958; בפורטוגזית: Maria Osmarina Marina Silva Vaz de Lima) היא פעילת סביבה ופוליטיקאית ברזילאית, היא פעלה יחד עם צ'יקו מנדז (Chico Mendes), שנרצח בגין פעילותו למען הגנה על נהר האמזונאס.
סילבה הייתה חברה במפלגת הפועלים (PT) עד אוגוסט 2009 ושימשה כסנאטורית מטעם מדינת אקרי עד שמונתה ב-2003 לשרת הסביבה. בבחירות של 2010 התמודדה מטעם המפלגה הירוקה (PV) והשיגה 19.33% מהקולות. היא התמודדה לתפקיד נשיא ברזיל ב־2010, 2014 ו-2018. כיום היא משמשת כדוברת של מפגלת הקיימות.
באפריל 2014, הכריז אדוארדו קמפוס (Eduardo Campos) כי הוא רץ לתפקיד נשיא ברזיל, ומינה את סילבה כסגניתו. לאחר מותו של קמפוס בתאונת מטוס, נבחרה סילבה לעמוד בראש המפלגה להתמודדות על הנשיאות. בסיבוב הראשון של הבחירות ב-5 באוקטובר מפלגתה קיבלה 21% מהקולות ולא המשיכה לסיבוב השני.
מרינה סילבה היא זוכת הפרס לפעילות סביבתית ע"ש גולדמן לשבת 1996. בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100.
ראשית חייה

מריה סילבה נולדה כמריה אוסמרינה דה סילבה בכפר קטן, כ-70 ק"מ מחוץ לריו ברנקו, עיר הבירה של אקרי. היא ממוצא פורטוגלי ואפריקאי, הן מצד אביה והן מצד אמה. משפחתה סבלה מעוני וכל בני המשפחה עבדו בשדות עצי גומי באמזונס בניקוז לטקס מהעצים. במהלך ילדותה היא חלתה מספר פעמים במלריה וצהבת. סילבה התייתמה בגיל 16, ועברה לריו ברנקו, כדי ללמוד ולקבל טיפול בצהבת. היא התגוררה במנזר וקיבלה חינוך קתולי והייתה הראשונה במשפחתה ללמוד קרוא וכתוב. לאחר שעזבה את המנזר, היא עבדה כעוזרת בית בתמורה ללינה.
בגיל 26, היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטה הפדרלית של אקרי, במהלך לימודיה היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית והחלה בפעילותה הפוליטית. בשנת 1984 סילבה הייתה אחת מהפעילות שהקימו את איגוד העובדים הראשון באקרי. ביחד עם צ'יקו מנדז, פעיל סביבתי ומנהיג פועלים, היא הובילה הפגנות נגד בירוא יערות והעברת קהילות שחיו ביערות האמזונס מן האתרים המסורתיים שלהן.
פעילות פוליטית

בשנת 1994, סילבה נבחרה כסנטורית מטעם מפגלת הפועלים בבית העליון של הסנאט בברזיל והייתה הנציגה הראשונה של עובדי שדות הגומי שאי פעם נבחרה לסנאט. היא פעלה להגנת הסביבה ולשימור היערות בהם גדלה. כמו כן, היא פעלה למען צדק חברתי ופיתוח בר קיימא באזור האמזונס. בין השנים 2004 ל-2007, סילבה הובילה מדיניות ששמרה על היערות והורידה ב-59% את כריתת היערות. היא פעלה לשימור יערות קיימים על פני פיתוח חדשים.
סילבה מונתה לשרה לאיכות הסביבה בשנת 2003 בממשלתו של לואיז אינסיו דה סילבה. כשמונתה לשרה, המשרד לאיכות הסביבה היה חלש ומבודד, ובירוא יערות באמזונס הואץ. בעלי אינטרסים כלכליים, ולפעמים פליליים, התנגדו נחרצות לתוכניות שימור היערות ופעלו כדאי להחליש את סילבה ולמנוע את פעילותה. למרות זאת, סילבה הצליחה ליצור בריתות ולהפעיל חוקים ומוסדות כדי להגן על היערות. יותר מ-700 אנשים נעצרו על פעילות בלתי חוקית ביער, למעלה מ-1,500 חברות נסגרו וציוד ונכסים הוחרמו. אמצעים אלה היו יעילים, אך יצרו לה מתנגדים רבים. בשנת 2008 סילבה התפטרה והסבירה את עזיבתה "ההתנגדות הגוברת בממשלה ובחברה". המתח בתוך ממשלתו של דה סילבה גבר, שהוא בחר למנות את הפילוסוף והפוליטיקאי, רוברטו מנגביירה אונגר (אנ'), למתאם תוכנית פיתוח בר קיימא של אמזונאס. התנגדותה לפיתוח סכרים הידרואלקטריים, דלק ביולוגי וגידולים מהונדסים גנטית הגבירה את בידודה בממשלה והובילה לעימותים עם הפקידות הממשלתית. המתנגדים לפעולותיה היו מבין החקלאים, מגדלי הבקר והמשקיעים.
פעילות פוליטית > התמודדות לנשיאות ברזיל

ב-19 באוגוסט 2009 הודיעה סילבה על המעבר ממפלגת הפועלים למפלגת הירוקים, בעיקר במחאה על המדיניות הסביבתית שאושרה על ידי מפלגת הפועלים. בהתאם לציפיות ממנה, היא הודיעה על התמודדותה לנשיאות ברזיל. סילבה הכריזה כי היא רוצה להיות "האישה השחורה הראשונה ממוצא עוני" שתיבחר לנשיאת ברזיל. בקמפיין הבחירות שלה הדגישה סילבה שאם תיבחר היא תשים את האזרח במרכז, תפנה משאבים לחינוך לכול, בריאות ותחושת הביטחון של האזרחים. בתחילת ספטמבר הסקרים חזו לה 10% מקולות המצביעים ויום לפני הבחירות 16%. בבחירות סילבה זכתה ב-19.33% מקולות הבוחרים ולא עלתה לסיבוב השני בבחירות לנשיאות ברזיל.
החל משנת 2014, התביעה והמשטרה בברזיל ערכו מבצע גדול חשיפת שחיתות בקרב פוליטיקאים בברזיל ומצאו שחיתות בכל המפלגות הגדולות מלבד מפלגתה של סילבה.
במסגרת הבחירות הכלליות בברזיל ב-2014, סילבה לא התמודדה אלא חברה אל אדוארדו קמפוס(אנ'), פוליטיקאי מהמפלגה הסוציאליסטית הברזילאית (אנ') שהתמודד לנשיאות. הוא הציע לסילבה להצטרף אליו כסגניתו והם חברו להתמודדות משותפת. בסיבוב הראשון לבחירות לנשיא ברזיל קמפוס קיבל 21%. ב-13 באוגוסט קמפוס נהרג בתאונת מטוס וסילבה הפכה למועמדת לנשיאות מטעם המפלגה הסוציאליסטית. היא נהנתה מתמיכה רבה בקרב בוחרים צעירים ואוונגליסטים, אך בגלל עמדותיה הפרו-סביבתית, המגזר החקלאות החזק והגדול בברזיל חשש וחשד בה. כנוצרייה אוונגליסטית, היא התנגדה להפלות וב-30 באוגוסט 2014, עוררה סילבה סערה כשהסירה את תמיכתה של המפלגה בנישואים חד-מיניים, שקמפוס תמך בהם ונכללו במניפסט של המפלגה, שפורסם יום קודם לכן. לאחר ספירת הקולות בסיבוב השני, סילבה הגיע למקום השלישי. דילמה רוסף נבחרה לנשיאה.
ב-4 באוגוסט 2017, מרינה סילבה הוכרזה רשמית כמועמדת לנשיאות מטעם מפלגת רשת הקיימות (אנ') לבחירות 2018. היא רצה יחד אדוארדו ז'ורז'ה ממפלגת הירוקים. סילבה הציגה את עצמה כמי שכולה לאחד את ברזיל עם בחירתה. על פי סקרי הבחירות סילבה קבלה את המקום השלישי במרוץ לנשיאות, אולם, ככל שהתקרבו הבחירות, היא ירדה בצורה משמעותית בסקרים ובבחירות עצמן היא קיבלה כאחוז אחד בלבד מקולות הבוחרים.
חיים אישיים

מרינה סילבה נשואה בשנית ויש לה ארבעה ילדים. ב-1997 היא הפתיעה גם את משפחתה כששינתה את אמונתה הנוצרית מקתולית לאוונגליסטית, בעקבות מה שסילבה כינתה חוויה מיסטית תוך התמודדות עם בעיות בריאותיות קשות.
נוער מוסיקלי בישראל

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 מייסדים:  התזמורת הפילהרמונית הישראלית 
 תקופת הפעילות:  העשור של 1950 – הווה 
 www.youth-music.org.il
 
נוער מוזיקלי בישראל היא עמותה שנוסדה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ביוזמת התזמורת הפילהרמונית הישראלית והפיקוח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך. הראשון שכיהן כיושב ראש הנהלת העמותה היה עמנואל עמירן, ששימש אז כמפקח על החינוך המוזיקלי. המנכ"ל היה משה הוך, שהתמיד בתפקידו עד 1983.
היו"ר הנוכחי הוא פרופ' צבי אבני ומשנת 2013 מנכ"לית העמותה היא אביטל רפופורט. ד"ר מאיר ויזל, שהיה נשיא הפדרציה הבין-לאומית של הנוער המוזיקלי בשנים 1997–1999 כיהן עד 2013 כמנכ"ל הארגון.
היסטוריה

ראשיתו של "הנוער המוזיקלי" באגודה בשם זה, שנוסדה בבלגיה בראשית מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, לאחר כיבוש בלגיה בידי הנאצים. יוזם הרעיון היה מרסל קובלייה, מנהל החברה הפילהרמונית בבריסל, שהציב לו למטרה לגשר על פערי לאום, דת וגזע באמצעות המוזיקה, תוך יצירת עניין בקרב צעירים, שיפור טעמם והעשרת הידע שלהם בתחום המוזיקה. רעיון האגודה פשט בארצות רבות וכיום פועל הנוער המוזיקלי בכ-40 ארצות.
פעילויות העמותה

הפעילות כיום כוללת:
כ-200 מופעים מוזיקליים של אמנים מקצועיים מדי שנה המופקים במיוחד למערכת החינוך
התזמורת הערבית-יהודית בניצוחו של ניזאר אלחאטר
מחנות מוזיקה לנגנים וזמרים
התחרות ע"ש פאול בן-חיים
משלחות נגנים לחו"ל
פרויקט יש מ.צ.ב. (מוזיקאים צעירים בקהילה)
תזמורת TLV

התזמורת מונה כ-22 נגנים צעירים, בגילאי 17 עד 35, מכל רחבי הארץ, ערבים ויהודים. היא הוקמה בשנת 2002, ביוזמת מנכ"ל הנוער המוזיקלי בישראל, ד"ר מאיר ויזל ובהובלת המנצח והמלחין ונגן העוד וויסאם ג'ובראן. ג'ובראן, יליד 1970, למד בשנת 1989 קומפוזיציה וניצוח בברית המועצות אצל המלחין אלפרד שניטקה במוסקבה, ואחר בשנת 1994 אצל ג'רג' ליגטי בברלין. החומר המוזיקלי נוצר במפגשי התזמורת שלא מתוך פרטיטורות כתובות, אלא כפי שג'ובראן מתאר: "נתתי למפגש לנשום ולהתבטא והקשבתי לו. רק אחר כך נכתבו היצירות". בשנת 2008 ג'ובראן התפטר מהניהול המוזיקלי של התזמורת בשל "עימות קונספטואלי עם הנהלת התזמורת".
החל מחודש ספטמבר 2008, יחד עם המנצח דאז תייסיר אליאס, הצטרף לתזמורת גם האנסמבל הערבי-יהודי וכך נוצר מיזם משותף של הנוער המוזיקלי בישראל עם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. החל משנת 2017 מנצח על התזמורת ניזאר אלכאטר. ניזאר ניגן בנעוריו בתזמורת הערבית יהודית כפסנתרן מחונן ובולט מאוד בניצוח של וויסאם ג'ובראן.
בחודש מאי 2012 חגגה התזמורת עשור להקמתה, בקונצרט שהתקיים בתיאטרון חולון, עם הסולנית הזמרת אחינועם ניני, ובהנחיית דן שילון. הקונצרט הוקלט ושודר ברדיו.
בתזמורת כלי נגינה המשלבים מזרח ומערב: כלי קשת, כלי נשיפה מעץ, כלי נשיפה ממתכת, עוד, קאנון, כינור (מערבי ומזרחי), חליל צד, חלילית וכלי הקשה.
בנוסף לקונצרטים ברחבי הארץ, הופיעה התזמורת במוזיאון לאמנות האסלאם, בפסטיבל העוד, בפסטיבל צלילים במדבר, בחג המוזיקה הישראלית, במרכז ון ליר בירושלים, באולם ימק"א ירושלים, בכנס של הליגה נגד השמצה בבית שגריר ארצות הברית, ב"פסטיבל סתיו תיאטרוני" בתל אביב, באירוע שלושת החגים ביפו ועוד, עם דגש על הופעות בפני קהלים ערביים ביישובים כמו נצרת, יפיע, כפר קרע, אום אל-פחם, חיפה ועכו. התזמורת מוזמנת מדי שנה לסיורי קונצרטים בחו"ל, ובכולם היא קוצרת הצלחה רבה. התזמורת ערכה סיורי קונצרטים בהולנד, בקרואטיה וסלובניה, בקפריסין, בספרד בקיץ 2008 ובאוקטובר 2008 בגרמניה, שם זכתה בפרס וורט היוקרתי. ערך מוסף לתזמורת הערבית-יהודית בא לביטוי בתזמורת הצעירה, המעצימה את מטרות החינוך והשילוב של התזמורת הבוגרת. בקיץ 2016 יצאה התזמורת עם המנצח תייסיר אליאס לסבב קונצרטים במדריד וקצר שבחים רבים. בחודש מאי 2017, נסעה התזמורת לסיבוב קונצרטים נוסף בתיאטרון קולון בואנוס איירס – ארגנטינה. במאי 2018 חזרה התזמורת בניצוח ניזאר אלחאטר מסיבוב קונצרטים מתוקשר במונסטר, גרמניה. התזמורת ייצגה את מדינת ישראל במסגרת פסטיבל שבוע הקאתולי בנוכחות אנשי ציבור, ממשלה, עיתונות ואורחים מגרמניה ומכל העולם.
בשנים האחרונות, זוכה התזמורת להכרה בין-לאומית גם בקרב האקדמיות הידועות למוזיקה בעולם ומופיעה באוניברסיטאות בארץ בפני אורחים – אנשי הסגל האקדמי מתחום האומנות והמוזיקה הקלאסית והרב תרבותית.
מנהלת התזמורת היא אביטל רפופורט, מנכ"לית עמותת נוער מוסיקלי בישראל.
פרויקט יש מ.צ.ב

פרויקט יש מ.צ.ב – מוזיקאים צעירים בישראל הוא פרויקט המביא מוזיקאים צעירים לפנימיות ברחבי הארץ למפגש בין התלמידים לנגנים. צעירים רבים בישראל עוסקים בנגינה ובזמרה, אם בלימוד מסודר בקונסרבטוריונים וחוגי מוזיקה, או באופן פרטי. הנגנים המממשים את יכולותיהם המוזיקליות בתרומתם לקהילה בהתנדבות, והקהלים שלהם חשובים המוזיקה כמו גם המגע והקשר עם הדור הצעיר.
הנגנים – מרחבי הארץ, גילאי 12 עד 25, ברמת נגינה גבוהה של 4 שנים ומעלה, בכל כלי נגינה, כולל זמרה. הנגנים נבחרים מתוך חניכי מחנות המוזיקה של הנוער המוזיקלי הנערכים בחופשות סוכות, חנוכה, פסח וקיץ, שם הם מקבלים את ההדרכה וההכשרה להופעות מידי מורים בכירים. הם מופיעים בהרכבים מצומצמים, מדואו ועד אנסמבל. הקהלים – במרכזים יישוביים כגון מרכזים קהילתיים, מרכזים תרפויטיים, בתי חולים, בתי אבות, בתי ספר מיוחדים, וכדומה.
מפגשי "יש מ.צ.ב." נערכו כבר בהצלחה רבה בבית החולים שיבא בתל השומר, בבית גולני בבאר שבע, ואפילו בין קרונות הרכבת מבאר שבע לתל אביב, שם הנעימו את שעתם של הנוסעים. קבוצת "יש מ.צ.ב." הופיעה בכפר הנוער עיינות בקונצרט התרמה מיוחד לטובת ילדי "ימין אורד", במטרה לרכוש עבורם כלי נגינה, לאחר שהכלים שהיו בכפר ניזוקו בשרפה בכרמל. העמותה מקיימת מופעים במוסדות חינוך ברמות שונות.
הערות שוליים

↑  בן שלו, נגן העוד שסירב לאובמה, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2012
משימת הבחירה של וייסון

לכל קלף יש ספרה בצידו האחד וצבע בצידו השני. המשימה היא לבחור איזה קלף או קלפים חייבים להפוך כדי לבדוק את הטענה: "אם בצידו הגלוי של הקלף מופיע מספר זוגי, אז צידו הסמוי של הקלף הוא בצבע כחול"?
משימת הבחירה של וייסון או בעיית ארבעת הקלפים (Wason Selection Task) היא חידת היגיון שהגה פיטר קאת'קארט וייסון בשנת 1966. זוהי אחת המשימות המפורסמות ביותר בחקר החשיבה הדדוקטיבית.
החידה עוסקת בבסיסה בהיקשים מותנים. היקשים כאלה הם בעלי מבנה בו יש שתי הנחות יסוד ומסקנה, כשהנחת היסוד הראשונה היא מהסוג של "אם...אז". בחידה לדוגמה שבאיור משמאל מציגים לאדם סט של ארבעה קלפים המונחים על השולחן. לכל קלף בצידו האחד יש מספר ובצידו השני יש צבע. הצד הגלוי של הקלפים הוא: 3, 8, כחול ואדום. המשימה של האדם היא לציין איזה קלף או קלפים הוא חייב להפוך על מנת לבחון את נכונותו של הכלל: "אם בצידו הגלוי של הקלף מופיע מספר זוגי אז צידו הסמוי של הקלף הוא בצבע כחול". תגובה לפיה יש להפוך קלף שאין צורך להפוך אותו, או שאינה מצליחה לזהות קלף שצריך להפוך, אינה נכונה. המשימה המקורית עסקה במספרים (זוגי, אי זוגי) ואותיות (תנועות, עיצורים).
החידה היא בעלת חשיבות מכיוון שאנשים מתקשים לפתור אותה ברוב התרחישים, אם כי הם נוטים לפתור אותה נכון  בהקשרים מסוימים. בפרט, חוקרים גילו שהחידה נפתרת בקלות כאשר ההקשר הוא משטור של כלל חברתי.
פתרון

התשובה הנכונה היא להפוך שני קלפים, זה שבצידו הגלוי רשומה הספרה 8, וזה שצידו הגלוי הוא אדום.
הכלל היה: "אם בצידו הגלוי של הקלף מופיע מספר זוגי אזי צידו הסמוי הוא כחול". רק קלף עם מספר זוגי בצידו הגלוי (8) ומשהו אחר מכחול (אדום) בצידו השני יכול להפר כלל זה.
אם הקלף שבצידו הגלוי מופיעה הספרה 3 הוא כחול (או אדום), זה לא מפר את הכלל. הכלל אינו טוען דבר לגבי מספרים אי-זוגיים.
אם הקלף שבצידו הגלוי מופיעה הספרה 8 אינו כחול בצידו הסמוי, הכלל מופר.
אם הקלף שצידו הגלוי הוא כחול צידו הסמוי הוא אי זוגי (או זוגי), זה לא מפר את הכלל. הצבע הכחול אינו בלעדי למספרים זוגיים.
אם הקלף שצידו הגלוי הוא אדום בצידו הסמוי מופיע מספר זוגי, זה מפר את הכלל.
פתרון > שימוש בלוגיקה

הפרשנות של "אם" כאן היא של אימפליקציה מטריאלית בלוגיקה הקלאסית, לכן ניתן לפתור בעיה זו על ידי בחירת הקלפים באמצעות מודוס פוננס (יש לבדוק את כל הקלפים הזוגיים כדי לוודא שהם כחולים) ומודוס טולנס (חייבים לבדוק את כל הקלפים שאינם כחולים כדי לוודא שהם לא עם מספר זוגי).
בניסוי שעסק במשימת ארבעת הקלפים של וייסון נמצא שההיסק של אנשים במשימה הוא לא בהכרח על פי כללי הלוגיקה. ממצא זה העלה את האפשרות לקיומם של מנגנוני חשיבה שהם חוץ-לוגיים.
לחלופין, אפשר לפתור את הבעיה על ידי שימוש בהתייחסות נוספת ללוגיקה מסדר אפס. בלוגיקה הקלאסית, התנאי המטריאלי הוא שקרי אם ורק אם ההנחה (antecedent) נכונה והתוצאה (consequent) היא שקרית. משמעות הדבר היא כי, יש לבדוק שני מקרים במשימת הבחירה על מנת לבחון האם הכלל מופר.
המקרה בו ההנחה (antecedent) אמיתית (הקלף הזוגי), על מנת לבחון האם התוצאה (consequent) היא שקרית (הצד הנגדי אינו כחול).
המקרה שבו התוצאה (consequent) שקרית (הקלף האדום), כדי ללמוד האם ההנחה (antecedent) אמיתית (הצד הנגדי הוא זוגי).
הסברים לביצוע במשימה

במחקר המקורי של וייסון, אפילו 10% מהנבדקים לא הגיעו לפתרון הנכון (קלף 8 והקלף האדום). תוצאה זו שוחזרה אף בשנת 1993. ניתן להסביר את שיעור ההצלחה הנמוך במשימה זו בהיעדר הרלוונטיות שלה לחיי היומיום. ואומנם, מסגור מחדש של המשימה, הביא להצלחה גדולה יותר בפתרון המשימה. מספר חוקרים טענו כי הנחקרים לא קוראים את התנאי "אם ...אז" כתנאי מטריאלי שכן בשפה הטבעית התניה איננה מטריאלית. כך או אחרת, מאפיין מעניין של המשימה היא השאלה כיצד נחקרים מגיבים כשמוסבר להם הפתרון הלוגי הקלאסי: "פסיכולוג, שלא 'מחובר' יותר מידי ללוגיקה, התוודה פעם בפני שלמרות כל הבעיות עם ההיסק לטווח קצר במשימת ארבעת הקלפים של וייסון, הוא מעולם לא פגש נחקר שלא הבין את הפתרון הלוגי, כשזה הוסבר לו, והסכים שהוא נכון".
גם הערה אחרונה זו שנויה במחלוקת, שכן היא אינה מסבירה אם הנבדקים ראו את פתרונם הקודם כלא נכון, או שמא הם ראו בבעיה כמעורפלת מספיק כך שתאפשר שתי פרשנויות.[דרוש מקור]
וייסון אף מייחס את שגיאות המשתתפים במשימת בחירה זו להטיית אישור. הטיית אישור מאלצת אנשים לחפש את הקלפים המאשרים את הכלל, תוך שהם מתעלמים מהמטרה העיקרית של המשימה, שהיא לבחור במכוון את הקלפים שעשויים להפר את הכלל.
הסברים לביצוע במשימה > שיטור חוקים חברתיים

החל משנת 1983, נסיינים זיהו שהצלחה במשימת הבחירה של וייסון תלויה במידה רבה בהקשר. עם זאת, לא היה הסבר תאורטי מהם ההקשרים שמעוררים בעיקר תגובות נכונות, ומהם ההקשרים שמעוררים בעיקר תגובות שגויות.
הפסיכולוגים אבולוציוניים קוסמידס וטובי זיהו כי משימת הבחירה של וייסון נוטה לייצר את התגובה ה"נכונה" כשהיא מוצגת בהקשרים של יחסים חברתיים. לדוגמה, אם הכלל הוא "אם אתה שותה אלכוהול, אתה חייב להיות מעל גיל 18", ולקלפים יש גיל בצד אחד ומשקה בצד השני, למשל, "16", "שותים בירה", " 25", "סודה לשתייה", לרוב האנשים אין קושי בבחירת הקלפים הנכונים ("16" ו"שתיית בירה"). בסדרה של ניסויים בהקשרים שונים, נבדקים הפגינו באופן עקבי ביצועים מעולים כאשר התבקשו לאכוף כלל חברתי הכרוך בהטבה שניתנה רק למי שרשאי להטבה זו. החוקרים טענו כי ניסויים אלה הפריכו הסברים אלטרנטיביים, לפיהם אנשים לומדים את כללי החליפין החברתיים באמצעות תרגול, כך שקל להם ליישם את הכללים המוכרים הללו יותר מאשר כללים פחות מוכרים.
לפי קוסמידס וטובי, עדות ניסויית זו תומכת בהשערה שמשימת הבחירה של וייסון מתגלה כקלה יותר אם הכלל שאמור להיבדק מתייחס לחילופים חברתיים (כדי לקבל הטבה X צריך למלא את תנאי Y) והנבדק מתבקש לאכוף את הכלל. הם טענו שהבחנה כזו, אם תתבסס אמפירית, תתמוך בטענתם של פסיכולוגים אבולוציוניים כי החשיבה האנושית נשלטת על ידי מנגנונים הרגישים להקשר שהתפתחו בדרך של ברירה הטבעית. מטרת התפתחות המנגנונים הללו הייתה לפתור בעיות ספציפיות של אינטראקציה חברתית. המנגנונים הללו לטענתם אינם מנגנונים נטולי הקשר שהתפתחו למטרות כלליות. למעשה, לטענתם, המודול שהתפתח הוא מודול המתמחה באיתור רמאים.
הסברים לביצוע במשימה > שיטור חוקים חברתיים > הערכת השערת היחסים החברתיים

על פי דייוויס ושות' טענתם של קוסמידס וטובי בדבר קיום מנגנון חשיבה הרגיש להקשר והספציפי לתחום, ולא כזה שהוא למטרות כלליות, אינו עקבי תאורטית ואינו מוצדק מבחינה הסקית. וון סידוב טען שעלינו להבחין בין תנאים דאונטיים לבין תנאים תיאוריים, אך ההיגיון של בדיקת תנאים דאונטיים הוא שיטתי יותר ותלוי במטרותיו. עם זאת, בתגובה לקנאזאווה, קאופמן ושות נתנו ל-112 נחקרים גרסה ממוחשבת של 70 פריטים של משימת הבחירה של וייסון בהקשר שהוצע על ידי קוסמידס וטובי. הם מצאו במקום זאת ש"ביצועים בבעיות לא שרירותיות ומוכרות מבחינה אבולוציונית קשורים יותר לאינטליגנציה כללית מאשר ביצועים בבעיות שרירותיות, חדשות מבחינה אבולוציונית". במאמרו בכתב העת Psychology Today, קאופמן הגיע למסקנה כי "נראה שהאינטליגנציה הכללית מאוד תואמת לפסיכולוגיה אבולוציונית."
ראו גם

הכרה
הטיית האישוש
התפתחות האינטליגנציה האנושית
לוגיקה
תנאי הכרחי ותנאי מספיק
פסיכולוגיה קוגניטיבית
הסקה דדוקטיבית
מודלים נורמטיביים ומודלים דסקריפטיביים
לקריאה נוספת

Barkow, Jerome H.; Cosmides, Leda; Tooby, John (1995). The adapted mind: evolutionary psychology and the generation of culture (illustrated, reprint, revised ed.). Oxford University Press US. pp. 181–184. ISBN 978-0-19-510107-2.
משפט הפונקציות הסתומות

באנליזה מתמטית, משפט הפונקציות הסתומות עוסק באפשרות לחלץ ממשוואה בכמה משתנים חלק מהמשתנים כפונקציה של האחרים. כלומר,  המשפט מראה באילו תנאים משוואה מציגה פונקציה באופן סתום, ומהן התכונות של אותה פונקציה.
המשפט הוא מקומי (כלומר, הוא מראה שמשוואה מגדירה פונקציה רק בסביבתה של נקודה מסוימת), ואינו נותן דרך להציג את הפונקציה באופן מפורש. למעשה, קיימים מקרים בהם לא ניתן לחלץ את המשתנים התלויים מתוך המשוואה בדרך אלגברית. במקרים האלו האינפורמציה היחידה לגבי הפונקציה ניתנת לנו מתוך משפט הפונקציות הסתומות. בעזרת משפט זה ניתן לחשב את הנגזרות של הפונקציה בנקודה בה מופעל המשפט, ובכך לקבל מידע על התנהגותה של הפונקציה באותה נקודה.
דוגמה למשמעות המשפט

נביט במשוואה  \ x^{2}+y^{2}=1. משוואה זו מתארת מעגל ברדיוס 1. נניח כי אנו רוצים לחלץ את  \ y ולהציגו כפונקציה של  \ x. על ידי העברת אגפים והוצאת שורש נקבל  \ y=\pm {\sqrt {1-x^{2}}}. מכיוון שלכל ערך של  \ x מותאמים שני ערכים עבור  \ y ברור כי זוהי אינה פונקציה, כי פונקציה צריכה להתאים לכל ערך של  \ x ערך יחיד של  \ y. עם זאת, כאשר אנו מתבוננים בנקודה כלשהי על המעגל ומגבילים את ערכי  \ x,y לסביבה קטנה שלה, נקבל כי באותה סביבה  \ y ניתן לחילוץ. למשל, עבור הנקודה  \ (x,y)=(0,1) ניתן לקחת סביבה ברדיוס  \ {\frac {1}{2}} ועבורה להגדיר את הפונקציה  \ y={\sqrt {1-x^{2}}}. כך נקבל פונקציה שעוברת דרך הנקודה  \ (0,1) ונקודותיה הן בדיוק נקודות המעגל  \ x^{2}+y^{2}=1 בסביבה הנתונה.
עם זאת, לא עבור כל נקודה ניתן לבצע את החילוץ הזה. שתי הנקודות ה"בעייתיות" הן  \ (1,0),(-1,0). הבעיה בנקודות אלו היא כי בכל סביבה שלהן, אם ננסה לחלץ את  \ y כפונקציה של  \ x, נקבל ערכים של  \ x להם מתאימים שני ערכים של  \ y.
בלשון מעט ציורית, ניתן לתאר את מה שאנו עושים כך: אנו "חותכים" קטעים מהמעגל, ובודקים האם הקטעים הללו נראים כמו גרף של פונקציה. כדי שקטע מעגל יראה כמו גרף של פונקציה, צריך להתקיים שכל קו אנכי חותך את קטע המעגל בנקודה יחידה- כלומר לפונקציה יהיה ערך אחד בלבד עבור כל נקודה. אם הקו לא חותך אותו כלל, פירוש הדבר היה שהפונקציה לא מוגדרת בנקודה שהיא קואורדינטת ה- \ x של הקו האנכי. אם הוא חותך אותו בשתי נקודות או יותר פירוש הדבר היה שכמה ערכי  \ y מתקבלים עבור אותו ערך של  \ x, ולכן זה לא גרף של פונקציה. מעגל נראה כמו הדבקה של שני חצאי מעגל (אחד מעל ציר  \ x ואחד מתחתיו), ולכן עבור כל נקודה שאינה בעייתית ניתן לחתוך המעגל בסביבה כזו שתכיל רק חלק מאחד משני חצאי המעגל, ויתקבל גרף של פונקציה. לעומת זאת, בנקודות הבעייתיות, כל סביבה שניקח תחתוך חלק משני חצאי המעגל יחד, ולכן לא  יתקבל גרף של פונקציה.
ניסוח פורמלי

תהא  \ D\subseteq \mathbb {R} ^{m+n} קבוצה פתוחה ותהא  \ F(x_{1},\dots ,x_{m},y_{1},\dots ,y_{n}):D\to \mathbb {R} ^{n} פונקציה ב- \ m+n משתנים, כך ש- \ F\in C^{1}(D) (כלומר גזירה ברציפות, או באופן שקול: בעלת נגזרות חלקיות רציפות בקטע).
תהא  \ c\in \mathbb {R} ^{n} נקודה קבועה כלשהי. אז נתבונן בקבוצה  \ E=\left\{p\in D|F(p)=c\right\}. נניח כי קבוצה זו לא ריקה. (אנו רוצים להראות כי קבוצת נקודות זאת היא גרף של פונקציה המוגדרת בסביבת הנקודה  \ c).
(בדוגמה שהבאנו קודם,  \ F(x,y)=x^{2}+y^{2},c=1).
תהא  \ p_{*}\in E. זוהי הנקודה שסביבה נרצה לבצע את החילוץ. לצורך נוחות נסמן  \ x=(x_{1},\dots ,x_{m})\in \mathbb {R} ^{m},y=(y_{1},\dots ,y_{n})\in \mathbb {R} ^{n}. כעת נסמן  \ p_{*}=(x_{*},y_{*}).
נביט בתת-המטריצה הבאה של מטריצת יעקובי של  F:  \ \left({\frac {\partial F_{i}}{\partial y_{j}}}(p_{*})\right)_{ij}. אם תת-מטריצה זו היא הפיכה אז קיים  \ r>0 ופונקציה  \ \Psi :B(x_{*},r)\to \mathbb {R} ^{n} כך ש- \ \Psi \in C^{1}\left(B(x_{*},r)\right), ומתקיים:  \ F(x,y)=c\Leftrightarrow y=\Psi (x) (כלומר,  \ \Psi  היא הפונקציה שחיפשנו).
דוגמה לשימוש במשפט

נדגים כיצד ניתן להשתמש במשפט כדי לחשב את נגזרת הפונקציה החלקית. נדגים זאת על פונקציה שניתן להציג בקלות בצורה מפורשת, כדי להראות שמקבלים את אותה התוצאה בשני המקרים.
נביט בביטוי  \ xy+x+y=1. ראשית נחלץ מהביטוי את  \ y בצורה מפורשת:  \ y(x+1)=1-x, כלומר  \ y={\frac {1-x}{1+x}} (פונקציה זו לא מוגדרת עבור  \ x=-1 ). נגזור ונקבל:  \ y'={\frac {-(1+x)-(1-x)}{(1+x)^{2}}}={\frac {-2}{(1+x)^{2}}}.
כעת נשתמש במשפט הפונקציות הסתומות על הביטוי . תהא  \ F(x,y)=xy+x+y הפונקציה שלנו. אז הנגזרת החלקית על פי  \ y  היא  \ x+1. פונקציה זו היא היעקוביאן שאנו רוצים שיהיה שונה מאפס, מה שמתקיים לכל נקודה פרט ל- \ x=-1. כלומר בכל נקודה פרט ל- \ x=-1  ניתן לחלץ את  \ y (נשים לב שזה זהה למה שקיבלנו כאשר ביצענו את החילוץ ישירות).
מכאן שבסביבת כל  \ x\neq -1  קיימת פונקציה  \ y=f(x) המציגה את  \ y  כפונקציה של  \ x (בחישוב שעשינו קודם ראינו כי  \ f(x)={\frac {1-x}{1+x}}, אך משפט הפונקציות הסתומות לא נותן לנו את הפונקציה בצורה מפורשת).
נציב אותה בביטוי שלנו ונקבל:  \ x\cdot f(x)+x+f(x)=1. כעת נגזור את הביטוי תוך שימוש בכלל המכפלה ונקבל:  \ f(x)+xf'(x)+1+f'(x)=0. נחלץ בצורה אלגברית את  \ f'(x): 
 \ f'(x)(1+x)=-1-f(x), כלומר  \ f'(x)={\frac {-1-f(x)}{1+x}}. באמצעות הכרת ערכי  \ f(x) בנקודות שונות אנו מסוגלים להסיק מהביטוי שקיבלנו את ערכי  \ f'(x) באותן נקודות. אם נציב את הביטוי שמוכר לנו עבור  \ f(x) בנוסחה שקיבלנו, נראה כי קיבלנו את אותן תוצאות בשתי השיטות.
לכאורה, כאן השימוש במשפט הפונקציות הסתומות יעיל פחות מאשר חילוץ ישיר. אלא שחילוץ ישיר לא תמיד אפשרי, ואילו משפט הפונקציות הסתומות מאפשר את חישוב הנגזרות גם במקרה שבו קיימת פונקציה מפורשת אך אין לנו דרך למצוא אותה.
הנקודה A מקיימת את תנאי המשפט, ולכן קיימת סביבה שלה שבה משוואת המעגל מגדירה באופן סתום את y כפונקציה של x. הנקודה B לעומת זאת אינה מקיימת את תנאי המשפט, ואכן לא קיימת סביבה שלה שבה משוואת המעגל מגדירה פונקציה.
נל ואן פליט

פטרונלה "נל" ואן פליט (בהולנדית: Petronella "Nel" van Vliet;‏ 17 בינואר 1926 – 4 בינואר 2006) הייתה שחיינית הולנדית. אלופה אולימפית (לונדון 1948), אלופת אירופה (מונטה קרלו 1947) ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

נל ואן פליט נולדה בהילברסום, במחוז צפון הולנד. היא החלה לשחות רק בגיל 16 במועדון השחייה המקומי, דה רובן, תחת הדרכתו של המאמן יאן שטנדר. הכישרון הטבעי שלה הוכיח שניתן להצליח גם כשלומדים לשחות בגיל כל כך מאוחר.
מספר חודשים מאוחר יותר זכתה ואן פליט באליפות הולנד בשחייה במשחה ל-200 מטר חזה.
לאחר מלחמת העולם השנייה היא הוכיחה שכוחה במותנה וקבעה שיאי עולם חדשים בסגנון החזה במשחה ל-100 מטר ול-200 מטר בבריכות קצרות.
ואן פליט לא יכלה להשתתף בתחרויות שחייה בינלאומיות בגלל שלא נרשמה כראוי בלידתה, עקב עיסוקיו של אביה. לכן, היא נאלצה להגיש בקשה לבית המשפט ולשלם על כך, ואז ניפתחה לה הדלת, להישגיה הגדולים.
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו מונקו בספטמבר 1947 זכתה ואן פליט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.6 דקות, לפני אווה סקיי מהונגריה (2:57.9 דקות) ויני דה חרוט  בת ארצה (3:00.5 דקות).
בינואר 1948 נסעה ואן פליט לשיקגו להתאמן במועדון המקומי עם המאמן וולט שלוטר. היא ניצחה בכל התחרויות שבהם השתתפה. שיאה העולמי ב-100 יארד חזה בתוצאה של 1:09.2 דקות.