stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאלון גונג
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג > תגובת הקהילה הבינלאומית

מאז 1999, ממשלות מערביות רבות[דרוש מקור] וארגוני זכויות אדם הביעו גינוי לדיכוי שמפעילה הממשלה הסינית על הפאלון גונג. חברי הקונגרס של ארצות הברית השמיעו הצהרות פומביות לגינוי הרדיפה המתקיימת בסין והצביעו בעד כמה החלטות לתמיכה בפאלון גונג.
בשנת 2010, החלטה 605 של בית הנבחרים האמריקני קראה "לסיים באופן מיידי את המערכה לרדיפה, הפחדה, כלא ועינויי מתרגלי פאלון גונג", והביעה הזדהות עם מתרגלי פאלון גונג נרדפים ובני משפחותיהם.
בדצמבר 2006 חשף משרד הבריאות האוסטרלי את המידע ששני בתי החולים העיקריים באוסטרליה אסרו על הכשרת מנתחים מסין, וזאת כתגובה על הדאגה לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג ואסירים אחרים.
קומץ רופאים ישראלים ובהם פרופ' יעקב (ג'יי) לביא ופרופ' אריה אלדד (שהיה ח"כ באותה תקופה), חשפו את נושא קצירת האיברים בסין, במטרה להפסיק את המימון הציבורי לביצוע השתלות בסין. התהליך להפסקת המימון החל בעקבות התוודעותו של פרופ' לביא לשוק השתלות האיברים בסין. זה קרה ב-2005, לאחר שחולה של לביא, שחיכה שנה שלמה להשתלת לב בישראל, קיבל זימון להשתלה בסין בתאריך מדויק שנקבע שבועיים מראש. פרופסור לביא תהה כיצד יכול היה בית החולים לחזות מראש את מותו של תורם לב פוטנציאלי שנתוניו יתאימו לנתוני החולה.
כשפרופ' אריה אלדד טס לסין לפגוש רופא המתמחה בהשתלת עור, הוא גילה להפתעתו שאותו בית חולים לא משתמש בשיטת ההקפאה המקובלת של פיסות העור, אלא משתמש בעור טרי. כששאל אלדד את הרופא איך זה ייתכן ענה לו הרופא שבכל רגע נתון יש כ-3,000 אנשים שמועמדים להוצאה להורג בעוון פשעים שונים, והם המקור לעור המושתל.
ב-2008 נחקק בישראל חוק השתלת איברים שסעיף 5 בו אוסר על קופות החולים וחברות הביטוח הישראליות לממן השתלות איברים שנעשית בניגוד לחוק במדינה שבה נעשית נטילת האיברים והשתלתם או תוך סחר באיברים. עם פרסום הדיווחים השונים, נפסק התקצוב בישראל למימון השתלות בסין, בהוראת משרד הבריאות. למרות זאת, ידוע שישנם חולים בישראל שמחליטים בכל זאת לעבור השתלה בסין ולממן את הניתוח בעצמם.
בשנת 2013 העביר הפרלמנט האירופי החלטה המביעה "דאגה עמוקה לגבי הדיווחים העקביים והאמינים על קצירת איברים שיטתית, בחסות המדינה, מאסירי מצפון שלא נתנו את הסכמתם, ברפובליקה העממית של סין. זה כולל קצירת איברים ממספר גדול של מתרגלי פאלון גונג הכלואים בשל אמונותיהם הרוחניות…" ההחלטה קראה לשחרור מיידי של כל אסירי המצפון בסין ודחקה ברשויות הסיניות להגיב לחקירות האו"ם לגבי מקור האיברים המשמשים להשתלות.
ב-4 במרץ 2015 אישר הסנאט האיטלקי פה אחד הצעת חוק המענישה כל אדם שמוכר באופן בלתי חוקי איברים מאנשים חיים בסנקציות קשות ובעונשי מאסר קשים. על פי הצעת החוק של הסנאט האיטלקי, כל אדם הסוחר, מוכר או עוסק במכירת איברי אדם מאנשים חיים, יקבל תקופת מאסר של 3 עד 12 שנים וישלם קנס כבד בין 50,000 ל-300,000 יורו. הצעת החוק מענישה את מי שמעודד או מפרסם מכירת איברים, או מציג פרסומות והודעות לעידוד תיירות השתלות לסין. רופאים המקדמים או מסייעים לחולים לנסוע להשגת איבר שלא כדין, יתמודדו עם שלילת רישיון לכל החיים בשל הפרת האתיקה הרפואית.
גופי תקשורת ישראלים ובינלאומיים רבים פרסמו תחקירים ודיווחים על קצירת האיברים ממתרגלי פאלון גונג וקבוצות נרדפות אחרות בסין.
ב-1 במרץ 2020 פרסם הטריבונל הבינלאומי בלונדון את מסקנותיו הסופיות לגבי קצירת האיברים בסין. פסק הדין של הטריבונל והדו"ח שפורסם ב-17 ביוני 2019, הגיעו למסקנה חד משמעית בוויכוח המתקיים כבר 20 שנה לגבי השאלה האם אכן מתבצעת בסין קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון. הטריבונל קבע כי זהו פשע המתרחש בסין בהיקף רחב ועד עצם היום הזה.
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג > הטריבונל: בית דין אזרחי בלונדון

הטריבונל הבינלאומי בלונדון הוא בית דין אזרחי עצמאי שהוקם בשנת 2018 במטרה לבחון את נושא קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון בסין. בנוסף לאב בית הדין, פרופסור סר ג'פרי נייס (Geoffrey Nice), המשמש גם כיועץ המלכה, חבר השופטים בטריבונל כלל גם שישה חברים ממדינות שונות.
בית הדין שמע עדויות מ-50 עדים, קיבל שלל עדויות כתובות וסרטי וידאו עם ראיות שאותן בדק במהלך שנה שלמה. העדים שהעידו בפני בית הדין היו מומחים לזכויות אדם בינלאומיות, מומחים לרפואה ולהשתלות איברים, מומחים ליחסים בינלאומיים, להיסטוריה סינית וגם פליטים סינים שנמלטו מהרדיפה אחרי שהיו עצורים בסין. כתריסר מתרגלי פאלון גונג העידו בשימועים על פרטי פרטים של העינויים שסבלו בסין, ובכלל זה האכלה בכוח ובכפייה, הרעבה, חשמול ומכות.במשך 12 חודשים עבד בית הדין כדי לזהות את מהות הפשעים, לבדוק האם אכן התרחשו, האם הם עונים להגדרה של פשע נגד האנושות או להגדרה של רצח עם, האם הם קיבלו תמיכה מהמשטר הסיני עצמו, או מגופים פרטיים בסין שנאלצו להשתתף בקצירת איברים בכפייה. הטריבונל עבר על כל העדויות וערך 2 שימועים, בדצמבר 2018 ובאפריל 2019.
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג > פסק הדין של הטריבונל

פסק הדין של הטריבונל והדו"ח הסופי פורסמו ב-17 ביוני 2019. חבר השופטים קבע פה אחד שאכן מתבצעת בסין קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון. הטריבונל קבע כי זהו פשע נגד האנושות המתרחש עד עצם היום הזה.
סר ג'פרי נייס, אב בית הדין אמר: "קצירת איברים בכפייה הוא פשע בלתי נתפס. הרוע, או הרשעות במקרי המוות של קצירת האיברים לא משתווה לשום רצח המוני אחר שבוצע במאה הזאת (אף על פי שאולי למשל בשואה נרצחו יותר אנשים, מבחינה מספרית...), הרוע בקצירת האיברים הוא חסר תקדים"... "אנחנו חברי הטריבונל כולנו, בטוחים פה אחד, מעבר לכל ספק סביר, שקצירת איברים בכפייה מתקיימת בסין מאסירי מצפון, במשך תקופת זמן משמעותית בה מעורב מספר ניכר של קורבנות... על ידי ארגונים או יחידים המאורגנים או מאושרים על ידי המדינה".
מסקנות המשפט הציבורי שבפניו העידו עשרות עדים היא שקצירת האיברים בסין נמשכת ביתר שאת עד היום.
ראו גם

זכויות האדם בסין
לשחרר את סין: האומץ להאמין
רוטיגוטין

| --- | --- |

 המבנה הכימי של רוטיגוטין
 שם IUPAC
 (S)-6-[Propyl(2-thiophen-2-ylethyl)amino]-5,6,7,8- tetrahydronaphthalen-1-ol
 שמות מסחריים בישראל
 ניופרו (Neupro)
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C19H25NOS 
 מסה מולרית:  315 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 מטבוליזם:  בכבד (גלוקורונידציה וסולפטציה)
 זמן מחצית חיים:  5-7 שעות
 הפרשה:  שתן (71%) וצואה (23%)
 בטיחות
 מעמד חוקי:  דורש מרשם
 סיכון לתלות:  לא קיים
 דרכי מתן:  מדבקות (דרך העור)
 מזהים
 קוד ATC:  N04BC09
 מספר CAS:  99755-59-6
 PubChem:  57537
 ChemSpider:  51867
רוטיגוטין (באנגלית Rotigotine) היא אגוניסט של הקולטן לדופמין, ומשתייכת לקבוצת התרופות שאינן נגזרות ארגולין (Non-Ergoline). התרופה מיועדת לטיפול במחלת פרקינסון ובתסמונת הרגליים חסרות המנוחה (Restless Legs Syndrome).
בדומה לאגוניסטים אחרים לדופמין, לרוטיגוטין השפעות נוגדות דיכאון. התרופה זמינה בצורת מדבקה טרנסדרמלית לשימוש יומי, עם אספקה איטית וקבועה של התרופה למשך 24 שעות. התרופה משווקת, בין היתר, תחת השם המסחרי נויפרו (Neupro).
שימוש רפואי

התרופה רוטיגוטין משמשת לטיפול בשני מצבים עיקריים:
מחלת פרקינסון (Parkinson’s Disease). התרופה מיועדת לשפר את התסמינים המוטוריים והלא-מוטוריים של המחלה, כמו רעד, נוקשות ותנועות איטיות, בכך שהיא מחקה את פעילות הדופמין במוח.
תסמונת הרגליים חסרות המנוחה (Restless Legs Syndrome). התרופה מפחיתה את התחושות הלא נעימות והדחף להזיז את הרגליים, שמאפיינים את התסמונת.
רוטיגוטין מסופקת בצורת מדבקה טרנסדרמלית שמספקת שחרור קבוע של התרופה לאורך 24 שעות.
תופעות לוואי

תופעות לוואי כלליות של רוטיגוטין עשויות לכלול עצירות, דיסקינזיה, בחילות, הקאות, סחרחורת, עייפות, נדודי שינה, נמנום, בלבול והזיות. סיבוכים חמורים יותר יכולים לכלול פסיכוזה והפרעות בשליטה על דחפים כמו היפר-מיניות, והימורים פתולוגיים. תגובות עור שליליות קלות באתר היישום של המדבקה עשויות להתרחש גם כן.
חולי פרקינסון או RLS עשויים לחוות מצב נפשי חדש או מחמיר ושינויים התנהגותיים; אלה עשויים לכלול התחלה פתאומית של שינה תוך כדי עיסוק בפעילויות יומיומיות, לשקול הפחתת מינון או הפסקת הטיפול אם המטופל מפתח התנהגות כפייתית.
עילפון דווחה בחולים המשתמשים באגוניסטים של דופמין, ומסיבה זו יש להזהיר את החולים על אפשרות של עילפון; מכיוון שהמחקרים עבור תרופה זו לא כללו חולים עם מחלת לב וכלי דם רלוונטית קלינית, יש לשאול חולים עם מחלת לב וכלי דם חמורה לגבי תסמינים של סינקופה וטרום סינקופה.
עליות בלחץ הדם הסיסטולי (לפחות 20 מ"מ כספית או יותר) ובלחץ הדם הדיאסטולי (לפחות 10 מ"מ כספית או יותר) שדווחו בכל החולים (למשל, מחלת פרקינסון בשלב מוקדם ומתקדם ותסמונת רגליים חסרות מנוחה) הנוטלים מקסימום מינון מומלץ; עליות אלו בלחץ הדם הסיסטולי והדיאסטולי הנצפות בעת שכיבה, עמידה ושינוי משכיבה לעמידה; יש לשקול עלייה בלחץ הדם ובקצב הלב בעת טיפול בחולים עם מחלות לב וכלי דם.
נצפו עליות תלויות מינון במשקל ובאצירת נוזלים; חולים שנטלו מינון מקסימלי מומלץ למחלת פרקינסון בשלב מוקדם דיווחו שיש להם שכיחות גבוהה יותר של עלייה משמעותית במשקל; עלייה זו במשקל הייתה קשורה לעיתים קרובות להתפתחות בצקת היקפית בחולים עם מחלת פרקינסון, מה שמרמז על כך שהטיפול עלול לגרום לאגירת נוזלים בחלק מחולי פרקינסון; מעקב אחר עלייה במשקל ואגירת נוזלים בעת טיפול בחולים עם מחלות נלוות כגון אי ספיקת לב או אי ספיקת כליות.
עלול להעצים תופעות לוואי דופמינרגיות של לבודופה ולגרום או להחמיר דיסקינזיה.
התגובות באתר היישום הן תכופות וקשורות למינון; אם מטופל מדווח על תגובה מתמשכת באתר היישום (של יותר מכמה ימים), מדווח על עלייה בחומרה, או מדווח על תגובת עור המתפשטת מחוץ לאתר היישום, יש לערוך הערכה של הסיכון והיתרונות עבור המטופל הבודד; אם נצפתה תגובה כללית של העור הקשורה לשימוש בתרופה זו, יש להפסיק את הטיפול.
הגדלה היא החמרה של תסמיני RLS במהלך הטיפול, המובילה לעלייה בחומרת התסמינים הכוללת או זמן מוקדם יותר של הופעת התסמינים בכל יום בהשוואה לפני התחלת הטיפול; שימוש בתרופות דופמינרגיות, עלול לגרום להגדלה; ריבאונד, החמרה של תסמיני RLS, נחשבת להשפעת סוף המינון, הקשורה למחצית החיים של התרופה הטיפולית; דיווחים בספרות שפורסמה מצביעים על הפסקה או נטישה של תרופות דופמינרגיות עלולות לגרום לריבאונד.
הסר את המדבקה לפני MRI כדי למנוע כוויות בעור; שכבת הגיבוי של התיקון מכילה אלומיניום.
חום עשוי להגביר את הספיגה; הימנע מחשיפה למקורות חום חיצוניים (למשל, רפידות חימום, שמיכות חשמליות, סאונה, אמבטיות חמות, מיטות מים מחוממות ואור שמש ישיר ממושך).
סיבוך פיברוטי שדווח (לדוגמה, פיברוזיס רטרופריטוניאלי, תפליט פלאורלי, פריקרדיטיס, הסתננות ריאתיות, תפליט פלאורלי, עיבוי פלאורלי, פריקרדיטיס וסתמי לב); בעוד שסיבוכים עשויים להיפתר כאשר התרופה מופסקת, פתרון מלא לא תמיד מתרחש.
דווח על קישור לרקמות בפיגמנטים של מלנין.
הזיות/התנהגות פסיכוטית ודיסקינזיה עלולות להתרחש.
מעקב אחר מלנומה; סיכון מוגבר שדווח עבור חולים המקבלים טיפול.
מנגנון פעולה

רוטיגוטין פועל כאגוניסט לא-סלקטיבי לקולטני דופמין D1, D2, D3 ובמידה פחותה גם ל-D4 ול-D5, כאשר האפיניות הגבוהה ביותר היא לקולטן D3. בהשוואת אפיניות, לרוטיגוטין יש סלקטיביות גבוהה פי 10 ל-D3 על פני D2, D4 ו-D5, ופי 100 על פני D1. במחקרים פונקציונליים רוטיגוטין מתנהג כאגוניסט מלא של קולטני D1, D2 ו-D3 בעוצמות דומות (EC50).
רוטיגוטין מסוגל להפעיל גם קולטנים מסוג D1-like וגם D2-like, בדומה לאפומורפין (המראה יעילות גבוהה בטיפול בפרקינסון אך בעל פרמקוקינטיקה פחות מיטבית) ולפרגוליד, אך בניגוד לפרמיפקסול ורופינירול.
פרמקולוגיה > ספיגה (פרמקולוגיה)

רוטיגוטין נספג דרך מדבקה טרנסדרמלית לשימוש יומי, המספקת שחרור מתמשך של התרופה לאורך 24 שעות.
הזמינות הביולוגית תלויה בשטח הפנים של המדבקה ובמיקום ההדבקה על הגוף.
פרמקולוגיה > פיזור

התרופה נקשרת לחלבוני פלזמה בשיעור של כ-92%.
חודרת למחסום הדם-מוח, מה שמאפשר השפעה ישירה על מערכת העצבים המרכזית.
פרמקולוגיה > מטבוליזם

עובר מטבוליזם בכבד, בעיקר על ידי גלוקורונידציה וסולפטציה.
לא מעורב במידה משמעותית במערכת האנזימים CYP450, מה שמפחית סיכון לאינטראקציות תרופתיות.
פרמקולוגיה > הפרשה

מסולק בעיקר דרך השתן (כ-71%) בצורת מטבוליטים.
כ-23% מופרשים בצואה.
פרמקולוגיה > זמן חצי-חיים

זמן מחצית החיים של רוטיגוטין הוא כ-5–7 שעות, אך השחרור המתמשך מהמדבקה מאפשר רמות יציבות של התרופה בפלזמה לאורך כל היום.
פרמקולוגיה > פרמטרים נוספים

תחילת פעולה: תוך שעות ספורות לאחר הדבקת המדבקה.
שיא פעולה: תוך 15–18 שעות מהתחלת השימוש.
משך פעולה: אפקט תרפויטי נשמר לאורך 24 שעות בזכות שחרור קבוע.
תגובות בין תרופתיות

מעכבי CYP: מעכבי CYP (Cytochrome P450) עשויים להשפיע על המטבוליזם של רוטיגוטין. לדוגמה, מעכבים של אנזימים כמו CYP1A2, CYP2C9, CYP3A4, יכולים להשפיע על רמות התרופה בדם. אם יש עיכוב של איזואנזים בודד, איזואנזימים אחרים יכולים להמשיך במטבוליזם של רוטיגוטין, ולכן אינטראקציות פרמקוקינטיות קליניות אינן סבירות.
אלכוהול: עשוי להגביר את תופעות הלוואי של רוטיגוטין, במיוחד את תופעת הישנוניות או דיכוי מערכת העצבים המרכזית. יש להימנע משימוש באלכוהול בזמן טיפול ברוטיגוטין.
תרופות להורדת לחץ דם: כגון חוסמי בטא, חוסמי תעלות סידן, עלולות להגביר את הסיכון ללחץ דם נמוך בעת השימוש ברוטיגוטין. יש לעקוב אחרי ערכי לחץ הדם ולהיות זהירים.
מעכבים של אורידין-דיפוספט-גלוקורונוזילטרנספראז (UGT): מכיוון שרוטיגוטין מתפנה במספר מסלולים, אינטראקציות עם תרופות שמעכבות את האנזימים UGT1A9 ו-UGT2B15 אינן סבירות, אך כדאי להתייעץ עם רופא לגבי השפעות נוספות.
תרופות אנטי-דופמינרגיות: תרופות אנטי-פסיכוטיות או תרופות אחרות שמפחיתות את פעילות הדופמין (כגון הלופרידול, ריספרידון, כלורפרומזין) עשויות להקטין את היעילות של רוטיגוטין או להחמיר את תופעות הלוואי של התרופה.
תרופות נוגדות קרישה: רוטיגוטין עשוי להשפיע על מנגנוני קרישת הדם. כאשר משתמשים בו יחד עם תרופות נוגדות קרישה (כגון וורפרין), יש לעקוב אחרי ערכי הקרישה, כיוון שיכולה להיות השפעה על זמן הקרישה.
תרופות להורדת סוכר בדם: רוטיגוטין עשוי להשפיע על רמות הסוכר בדם. במקרים של שימוש משולב עם תרופות להורדת סוכר (כגון אינסולין או תרופות אוראליות להורדת סוכר), יש לעקוב אחרי רמות הסוכר בדם.
תרופות למערכת העצבים המרכזית (CNS): שימוש משולב עם תרופות המשפיעות על מערכת העצבים המרכזית (כגון תרופות נוגדות דיכאון, תרופות נוגדות חרדה, תרופות נוגדות כאב) עשוי להחמיר את תופעות הלוואי של רוטיגוטין, כמו ישנוניות או סחרחורת.
בטיחות במהלך הריון והנקה

אין נתונים מספקים על נשים בהריון. במחקרים על בעלי חיים, נצפו השפעות שליליות על ההתפתחות (כגון, האטה בהבשלה של שלד, ירידה במשקל העובר, מוות של עובר או עוברות) עם מתן רוטיגוטין באופן תת-עורי.
לקריאה נוספת

https://www.neupro.com
הערות שוליים

↑  https://www.drugs.com/search.php?searchterm=rotigotine
↑  https://reference.medscape.com/drug/neupro-rotigotine-343039?
↑  https://www.ema.europa.eu/en/medicines/human/EPAR/neupro
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טכנולוגיה פרה היסטורית

תהלוכת הקידמה. ציור אילוסטרציה לאבולוציה של האדם.
קבוצה של ניאנדרטלים, ציור אילוסטרציה.
טכנולוגיה פרה היסטורית היא טכנולוגיה שפותחה ושימשה את ההומינינים אשר כוללים את הסוג אדם ואת קרוביו הנכחדים לאורך הפרה-היסטוריה שהיא התקופה בתולדות האנושות שקדמה להיסטוריה. התקופה הפרהיסטורית מתחילה עם הופעת האדם באפריקה, לפני כשניים וחצי מיליוני שנים, ומסתיימת כאשר החל השימוש בכתב. לפיכך, התקופה הפרהיסטורית מכסה את הרוב המכריע של תולדות האנושות, ממנו אין כל תיעוד כתוב. מקור המידע החשוב ביותר על התקופה הוא ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלים, שרידי מבנים ואשפת מזון של האדם, וכן שרידי שלד מאובנים של האדם עצמו. האבולוציה הביולוגית והתרבותית של האדם אירעה רובה ככולה בתקופה זו: תחילת סיתות כלי אבן, שימוש האדם הקדמון באש, התפתחות הציד של בעלי חיים גדולים, נדידת האדם הקדמון מחוץ לאפריקה ואכלוס העולם הישן ולאחר מכן אוסטרליה ואמריקה, הופעת המין האנושי המודרני מבחינה אנטומית ומבחינה התנהגותית, התיישבות הקבע ויצירת כפרים, ביות הצמחים ובעלי החיים, והופעת חרושת המתכת
רקע

טכנולוגיה היא סכום הטכניקות, המיומנויות, השיטות והתהליכים המשמשים בייצור. מוצרים או שירותים על ידי פיתוח ושימוש בטכניקות ותהליכים. לאורך השנים סוציולוגים ואנתרופולוגים רבים גיבשו תאוריות חברתיות אשר עוסקות באבולוציה החברתית והתרבותית. חלק מהם, כמו לואיס הנרי מורגן, לזלי וייט, וגרהרד לנסקי טענו שההתקדמות הטכנולוגית היא הגורם העיקרי להתפתחות התרבות האנושית. לפי התאוריה של מורגן ישנם שלושה שלבים עיקריים באבולוציה החברתית - פראיות, ברבריות ותרבות (ציוויליזציה). לפי תאוריה זו, ההתקדמות האנושית נחלקת לציוני דרך טכנולוגיים - לדוגמה: בשלב הפראי היכולת להבעיר אש, היכולת להשתמש בקשתות והיכולת ליצור כלי חרס - בשלב הברברי ביות בעלי חיים, חקלאות וייצור כלי מתכת - ובשלב התרבותי היכולת לקרוא ולכתוב. במקום להתמקד בהמצאות ספציפיות, וייט קבע שהגורם העיקרי שקבע את רמת ההתקדמות האנושית היא יכולתה של האנושות לשלוט באנרגיה ולרתום אותה לצורכי האדם. מסקנתו של וייט הייתה שהאמצעי שבעזרתו יש לבחון את התפתחותה היחסית של כל תרבות הוא לפי סוג וכמות האנרגיה שיש באפשרותה לרתום. וייט הבחין בין חמישה שלבים בהתפתחות האדם: בשלב הראשון, בני האדם השתמשו באנרגיית השרירים שלהם בלבד. בשלב השני, בני האדם השתמשו גם באנרגיית השרירים אותה סיפקו חיות מבויתות. בשלב השלישי, בני האדם השתמשו באנרגיה אותה סיפקו הצמחים (וייט מכנה שלב זה כמהפכה החקלאית). בשלב הרביעי, בני האדם למדו להשתמש באנרגיות המצויות במשאב טבעיים כגון: פחם, נפט וגז. ובשלב החמישי בני האדם למדו להשתמש באנרגיה גרעינית. לנסקי הגדיר את הטכנולוגיה כיכולת ליצור ולהשתמש במידע. הוא טען כי ככל שיש לחברה כלשהי יותר מידע וידע (במיוחד כאלו המועילים לשליטה על הסביבה הטבעית), היא תהיה יותר מפותחת ומתקדמת. הוא הבחין בין ארבעה שלבים בהתפתחות האדם אשר מבוססים על הפיתוחים בהיסטוריה של התקשורת: בשלב הראשון, המידע עובר דרך הגנים. בשלב השני, כאשר בני האדם צוברים כושר חישה, הם יכולים ללמוד ולהקנות מידע על ידי התנסות. בשלב השלישי, בני האדם מתחילים להשתמש בסימנים ולפתח לוגיקה. בשלב הרביעי, בני האדם מסוגלים ליצור סמלים, לפתח את השפה ואת הכתיבה. פיתוחים בתחום טכנולוגיית התקשורת משפיעים ישירות על התקדמות המערכת הכלכלית והפוליטית, חלוקת העושר, השוויון חברתי ואף בתחומים אחרים של חיי החברה.
התפתחות הטכנולוגיה של הומינינים הוא קשור לתהליכים משולבים באבולוציה ביולוגית שהעניקה לאדם ידיים חופשיות המסוגלות לתפוס ולהשתמש בחפצים שונים ובמקביל התפתחות היכולת לבנות ולהשתמש בשפה שטמונה במבנה של המוח האנושי תצפיות ומחקרים הראו שבעלי חיים שונים ובמיוחד קופי אדם משתמשים בחפצים שנאספו ככלים פשוטים מדובר לרוב בהתנהגות אינסטינקטיבית. מחקרים בתחום אבולוציה חברתית ותרבותית הראו כי שימפנזים בטבע לפעמים צדים טרמיטים עם זרד שהם מכינים למטרה או שוברים קליפות פרי אבן. התנהגות זו אינה אינסטינקטיבית ואמהות מעבירות אותה לגורים על ידי לימוד. מחקרים אלו מצביעים גם על קפיצת הדרך הנדרשת בין השימוש בכלים לבין ייצור כלים פיתוח ושימוש בטכנולוגיה הוא ייחודי לבני האדם שהם היצורים החיים היחידים המעצבים כלים לייצור כלים אחרים. ניסויים מראים כי השימפנזים יכולים ללמוד להשתמש בלהב אבן, אך אינם בעלי יכולות נפשיות ואנטומיות הנחוצות לייצורו. ניסויים מסוג זה מובילים למסקנה כי יצרני כלי האבן המוקדמים היו בעלי יכולות קוגניטיביות והבנה של העקרונות הטכניים של כלים העשויים להיות גדולים בהרבה מאלה שיכולים לפתח על ידי קופי האדם.
התקופה הפלאוליתית

התקופה הפלאוליתית (תקופת האבן הקדומה) היא החלק הראשון והארוך ביותר של תקופת האבן. תחילת התקופה הפלאוליתית (והארכאולוגיה בכלל) מוגדרת מתחילת ייצור כלי אבן על ידי הומינידים באפריקה לפני כ-2,600,000 שנה. שלבי המשנה של התקופה הפלאוליתית מוגדרים על פי סגנונות ושיטות שונים לסיתות כלי אבן, שהם השריד העמיד והנפוץ ביותר באתרים הארכאולוגיים. התקופה מכסה בקירוב את התור הגאולוגי פליסטוקן ומסתיימת במעבר לתור ההולוקן, או מעט לפניו, לפני כ-20,000 עד 11,000 שנים. ידועים מספר מינים בסוג אדם, כגון הומו ארקטוס, הומו היידלברגנסיס, האדם הניאנדרטלי והאדם המודרני. אוכלוסיות האדם בתקופה הפלאוליתית עברו תמורות משמעותיות ביותר, כגון התפתחות השפה, השליטה באש, היציאות מאפריקה והתפשטות האדם לכל חלקי העולם הישן, והתפתחות האדם המודרני. המכנה המשותף לאנשים שחיו בתקופה זאת הוא אורח חיים של ציידים-לקטים נוודים, ברוב המקרים.
התקופה הפלאוליתית > תחילת טכנולוגיית ייצור כלים

זהותו של מין ההומיניני הראשון ונסיבות הופעתו עדיין אינן ברורות, עקב נדירותם היחסית של מאובנים מתקופה זו באפריקה. האבולוציה של ההומינינים ידועה בפירוט רב יותר החל מלפני כארבעה מיליון שנה. מתקופה זו ועד לתקופה של כמיליון וחצי שנה לפני זמננו מוכרים מספר מינים של הסוג אוסטרלופיתקוס במזרח אפריקה, בדרום אפריקה ואף באזור מדבר סהרה. האוסטרלופיתקים היו מותאמים טוב יותר להליכה זקופה, אך שמרו עדיין על יכולת מסוימת של טיפוס על עצים. הם היו ההומינינים הראשונים שחיו בעיקר בבית-גידול של סוואנה, וככל הנראה השתמשו בכלים לפחות באותה מידה כמו שימפנזים בני-ימינו, אף שמוחם היה רק במעט גדול יותר.
התקופה הפלאוליתית > שימוש באש

השגת שליטה באש על ידי האדם במהלך התקופה הפלאוליתית התחתונה או התיכונה הייתה נקודת מפנה באבולוציה של האדם בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים. קיים ויכוח במחקר מתי בדיוק החלה השליטה באש, והאם האדם השתמש תחילה באש באופן מזדמן ורק לאחר מאות אלפי שנים למד לנצלה באופן שיטתי לצרכיו. יש ראיות כי שימוש שיטתי באש התקיים כבר לפני כמיליון שנה, לפי עדויות באתרים ספורים באפריקה, ישראל וסין. לדוגמה, ניתוח מיקרוסקופי של האדמה בשכבת התרבות האשלית הקדומה בתוך מערת וונדרוורק (Wonderwerk) בדרום אפריקה, שגילה כמיליון שנים לפני זמננו, הצביע על נוכחות חומר שרוף (פיסות מיקרוסקופיות של צמחים ועצמות בעלי חיים) באתרו. באתר האשלי גשר בנות יעקב בישראל נמצאו ריכוזים מובחנים של שבבי צור שרופים וזרעים שרופים בכמה שכבות ארכאולוגיות רצופות שגילן כ-790,000 עד 690,000 שנים לפני זמננו. ריכוזים מובחנים כאלה יכולים להיות רק שרידים למדורות שהצית הומו ארקטוס או הומו ארגסטר כאשר ישב באתר.
במספר אתרים מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה בישראל ובאירופה נמצאו עדויות לשימוש קבוע באש החל מלפני כ-350,000 שנים: כמויות גדולות של עצמות שרופות, פריטי צור שרופים וגושי אדמה שרופים. לדעת חלק מהחוקרים, שימוש רגיל ויומיומי באש ושליטה מלאה בה, להבדיל משימוש מזדמן שלא שינה בהרבה את אורחות החיים, החל רק בתקופה זו.
התקופה הפלאוליתית > עיבוד עורות

מחקרים מודרניים מצביעים, על סמך ממצאים ארכאולוגיים – בעיקר כלים שונים ששימשו ככל הנראה לעיבוד עור ופרווה, על התפתחות טכנולוגיה של שימוש בעורות בעלי חיים לצורך הכנת לבוש ובגדי מגן שונים. ביגוד זה נדרש לאדם הקדמון כדי לשרוד מחוץ לאזור הטרופי באזור אירופה והלבנט בעיקר בעת תקופת הקרח.
יש להניח כי תחילת פיתוח הטכנולוגיה היה תוך שימוש בכלי אבן פשוטים מאוד, ועם התפתחות טכנולוגית הכנת כלים החלו בני האדם להשתמש בכלי הגירוד מתמחים יותר למשימות כמו עבודות עץ ועיבוד עורות. שתי צורות כלי האבן הללו נמצאו בחפירות באתרים המזוהים עם התרבות האולדובאית. בחפירות שנערכו באתרים באנגליה נמצאו כלים לעיבוד עורות בני כ־400,000 שנה כלים אלו נבדקו במעבדות תוך שימוש במיקרוסקופ ונמצאו עליהם שרידים של עורות עדות חותכת לייעוד הכלים ולקיום הטכנולוגיה לעיבוד עורות.
מחטים ומַרְצְעִים עשויים מעצם הקדומות ביותר הידועות מתוארכות לפני 72,000–84,000 שנה ונמצאו בחפירות בדרום אפריקה, בלאיכתוצאה מהשימוש בהן מראה כי ככל הנראה שימשו לניקוב של חומרים רכים, כמו עור מרצעים מעצם מתקופות מאוחות יותר נמצאו בחפירות באתרים המיוחסים להתרבות האוריניאקית באירופה. מחטים ומרצעים נמצאו גם באתרים מסוף התקופה הפלאוליתית בדרום סיביר. תעשיית עיבוד העורות השתכללה והתבססה במקביל לתהליך ביות בעלי חיים בתקופה הנאוליתית וכלים לעיבוד עורות נמצאו בחפירות במסופוטמיה.
האדם הניאנדרטלי

האדם הנֵיאַנְדֶּרְטָלִי הוא שם לאוכלוסייה נכחדת של אדם קדמון שהייתה נפוצה באירופה, במזרח התיכון (ובכלל זה ארץ ישראל), במערב אסיה ובמרכזה, במהלך תקופות קרחוניות ובין-קרחוניות של הפליסטוקן התיכון והעליון. האדם הניאנדרטלי מסווג כמין נפרד בשם הומו ניאנדרתלנסיס. כלי האבן, עצמות בעלי החיים וממצאים ארכאולוגים נוספים שהתגלו ביחד עם שלדים אלו, מספקים מידע רב על אורחות חייהם בתקופה הפלאולית התיכונה. הם השתמשו באש והתקיימו על ציד ולקט. ניאנדרטלים חיו במזרח התיכון באותה תקופה שבה חיו בו בני-אדם מודרניים אנטומית, ואולי אף לצדם ויחד עמם, והשתמשו באותה תרבות חומרית, התרבות המוסטרית, המתקדמת מתרבויות עתיקות יותר, אך פחות מתקדמת מתרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה. לא ברור באיזו מידה השתמשו הניאנדרטלים בשפה, אף כי הממצאים האנטומיים והגנטיים רומזים שהייתה להם יכולת דיבור. ביטויים אמנותיים וטקסיים נדירים מאוד בממצאים ארכאולוגיים של ניאנדרטלים, אף כי אינם נעדרים לחלוטין. נראה שהם קברו את מתיהם, אך קשה להוכיח באופן חד-משמעי שקבורה זו הייתה טקסית.
הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על יכולת טכנולוגית גבוהה שכללה תכנון וייצור של כלים מורכבים יחסית שנוצרו עבור ביצוע עבודות מסוימות. נשק הציד העיקרי היה ככל הנראה חניתות עץ, בעלות חוד עץ מוקשה באש או חוד אבן. באתר הארכאולוגי לרינגן (Lehringen) שבגרמניה, המתוארך לגיל של כ-125 אלף שנה, נמצאו שברי חנית מעץ טקסוס באורך כולל של 2.40 מטר בין צלעותיו של שלד פיל מהמין הנכחד Elephas antiquus. בשכבות המוסטריות של אתר אום-אל-טלל בסוריה, שגילן כ-50 אלף שנים, נמצא שבר צור של חוד חנית מסותת בטכניקת לוולואה כשהוא נעוץ עמוק בתוך חוליות הצוואר של ערוד. הניאנדרטלים לא הכירו את הקשת והחץ, ונדירותם של ראשי חנית קטנים ועדינים באתריהם הובילה חוקרים מסוימים לשער שהם לא השתמשו בנשק הטלה למרחוק, שהיה נפוץ אצל בני-אדם מודרניים אנטומית, אלא בחניתות כבדות מטווחים קרובים יחסית.
תרבות כלי האבן המתגלה כמעט תמיד עם שרידי ניאנדרטלים היא התרבות המוסטרית, הקרויה על שם האתר הארכאולוגי לה מוסטייה בצרפת. מאפיין נפוץ של התרבות המוסטרית הוא טכניקת סיתות הנקראת טכניקת לוולואה (Levallois), על שם האתר הארכאולוגי לוולואה-פרה (פרבר של פריז). טכניקת לוולואה מבוססת על סיתות מכין מיוחד של ליבת אבן (בדרך כלל מצור, אך לעיתים גם אובסידיאן וסוגי אבן אחרים). לאחר הסיתות המכין, מכה אחת ממוקדת בבסיס הליבה התיזה ממנה נתז חד מאוד ומעוצב היטב. טכניקה זו חייבה דרגה גבוהה של מומחיות ומיומנות, וכישלון בהנחתת המכה האחרונה היה עלול להרוס את הכלי ולבזבז את כל המאמץ שהושקע בסיתות המכין. לא נמצאו אצל הניאנדרטלים מחטי עצם לתפירה, אך נראה שהם השתמשו במרצעי אבן לניקוב עורות ופרוות, על-מנת לחברם יחד בעזרת חוטים לצורך יצירת מלבושים מורכבים.
להב צור מוסטרי בטכניקת לוולואה ממערת טבון, ישראל
להב בטכניקת לוולואה מבוזביל, צרפת (שלושה הבטים)
להב בטכניקת לוולואה מסוריה
סיתות ליבת אבן והתזת להב ממנה בטכניקת לוולואה