stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין קאר
ביוגרפיה

קתרין קאר נולדה באלבקרקי, ניו מקסיקו. היא התאמנה תחת הדרכתו של המאמן, אלוף אולימפי בעצמו, מייק טרוי, במועדון השחייה קורונדו.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה קאר בשתי מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:13.58 דקות, שיפור לשיאה של בת ארצה קתי בול מ-1968 (1:14.2 דקות). שנייה הייתה גלינה פרוזומנשיקובה מברית המועצות, בעבר אלופה אולימפית ושיאנית עולם (1:14.99 דקות) ושלישית הייתה בוורלי ויטפילד מאוסטרליה (1:15.73 דקות) האלופה האולימפית הטרייה במרחק הכפול. בשלב חצי הגמר, קבעה קאר שיא אולימפי חדש (1:15.00 דקות). במשחה ל-4x100 מטר מעורב היא וחברותיה קבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 4:20.75 דקות לפני מזרח גרמניה (4:24.91 דקות) ומערב גרמניה (4:26.46 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה בשנת 1973 זכתה קאר ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה (2:42.30 דקות) ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב (4:29.78 דקות) ומדליות כסף במשחה ל-100 מטר חזה (1:15.60 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:28.65 דקות).
השיא העולמי של קאר במשחה ל-100 מטר חזה, החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי רנטה פוגל ממזרח גרמניה בתוצאה של 1:12.92 דקות.
תארים

קאר קבעה 4 שיאי ארצות הברית בשחייה וזכתה ב-2 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה.
בשנת 1988 זכתה קאר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
ראייה

ערך זה עוסק באחד החושים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צילום של עין אנושית
ראייה היא החוויה התפיסתית של קליטת מידע מהסביבה באמצעות אור. תהליך הראייה מתווך על ידי מערכת הראייה – המידע החזותי נקלט דרך העין, מותמר לאותות עצביים, ולאחר מכן עובר עיבוד מתקדם בתוך המוח.
ראייה נחשבת לאחד מ"חמשת החושים", והיא תופסת מקום מרכזי בתפיסה, בהתנהגות ובתרבות האנושית.
האופי הפיזיקלי של הראייה

ראייה היא קליטה של קרינה אלקטרומגנטית, שהיא תופעה פיזיקלית של הפרעה המתפשטת במרחב. המידע שאנו קולטים בראייה מורכב מפוטונים של אור, אשר מוחזרים מעצמים בסביבתנו ונכנסים לתוך העין. משמעות הדבר היא שקליטת עצמים מהסביבה באמצעות מערכת הראייה תלויה בחשיפתם למקור אור (למשל השמש)ֿ, וכן בתכונות הבליעה וההחזרה שלהם.
מינים שונים של בעלי חיים, שהם בעלי חוש ראייה, נבדלים בתחום אורכי הגל שהם קולטים מתוך הספקטרום האלקטרומגנטי. תחום הקרינה שנקלט על ידי מערכת הראייה האנושית (באורכי גל של 390–750 ננומטר) מכונה האור הנראה, כאשר אורכי הגל השונים בתחום זה מקושרים לחוויה תפיסתית של צבע. ישנם מינים אחרים של בעלי חיים אשר מסוגלים לראות גם קרינה באורכי גל נוספים, כמו קרינה על סגולה (UV) וקרינה תת אדומה.
מנגנוני הראייה בבעלי חיים מתבססים על חוקי האופטיקה. למשל, אחד המרכיבים החשובים בעין הוא העדשה, שתפקידה הוא לרכז את קרני האור הפוגעות בעין ובכך לשלוט על מרחק המוקד שלה ולשפר את חדות הראייה.
תהליך הראייה

בדומה לתהליך המתרחש במערכות חישה אחרות, המעבר בין הגירוי הפיזיקלי לבין החוויה התפיסתית של "ראייה" מתבסס על התמרה חושית. הגירוי החיצוני שנקלט מתניע תהליך ביולוגי שבסופו המידע עובר המרה לדחפים עצביים, שהם אותות חשמליים המשמשים להעברת מידע בתוך מערכת העצבים.
האיבר שדרכו מתבצעת הראייה הוא העין, וההתמרה מתבצעת ברשתית, אשר ממוקמת בחלקה האחורי. כניסה של פוטונים לקולטנים שנמצאים על גבי תאים קולטי אור ברשתית גורמת לשינוי התצורה המרחבית של מולקולות בתוכם, ומובילה לתהליך ביוכימי שבסופו המידע על הגירוי הראייתי עובר לתאי עצב.
המידע הראייתי מהרשתית מועבר אל המוח דרך עצב הראייה. בתוך המוח, ישנם אזורים שונים המוקדשים לעיבוד המידע הראייתי. מסלול העיבוד החזותי העיקרי מערב את קליפת הראייה, אשר נמצאת בחלקה האחורי של קליפת המוח.
התפיסה החזותית

חוויית הראייה אינה מורכבת אך ורק מתמונת העולם כפי שהיא נופלת על הרשתית. חלק ניכר מהראייה הוא הפרשנות שבעל החיים הרואה מעניק לגירויים שנקלטים על ידי מערכת הראייה, וזאת על בסיס הרשתות העצביות שבהן המידע מעובד, וכן ידע קודם שהוא רכש על העולם.
דוגמה אחת לכך היא האופן שבו אנו תופסים את גודלם של עצמים בסביבתנו. דמותו של עצם שנופלת על הרשתית, כפי שהיא נוצרה על ידי עצם שהוא קטן וקרוב אלינו, עשויה להיות זהה בגודלה לכזו שנוצרה על ידי עצם גדול ורחוק. עם זאת, בחוויה שלנו העצם הרחוק אכן נתפס כגדול יותר. מעבר לכך, ניתן לומר כי אין לבני אדם גישה ישירה לתמונה הראשונית כפי שהיא התקבלה ברשתית. לכן, קשה לאנשים לצייר תמונה של העולם שמבטאת באופן מציאותי גדלים של אובייקטים, ואנו נדרשים ללמוד להשתמש בטכניקות של פרספקטיבה.
המעבר בין המידע החזותי שנקלט במערכת הראייה לבין התפיסה המודעת של הסביבה הוא נושא למחקר רב בפסיכופיזיקה ובתחומים שונים של מדעי המוח.
אחת הסוגיות הבולטות בתחום היא הקשר בין אזורים במוח המעורבים בעיבוד מידע ראייתי לבין רמות שונות של תפיסת ראייה. כך למשל, זוהו אזורים מוגדרים בקליפת הראייה שמטפלים בתפיסת תנועה, בתפיסת צבע ועוד, ואף אזור ספציפי במוח האנושי שמוקדש על פי רוב לזיהוי של פרצופים.
דרך אחת ללמוד על האופן בו מעובד המידע החזותי היא באמצעות אשליות אופטיות, שבהן יש חוסר התאמה בין הדרך שבה אנו תופסים גירוי חזותי לבין אופיו האמיתי של הגירוי. לדוגמה, העובדה שאנו תופסים את שני הריבועים בתמונה משמאל כבעלי צבעים שונים (אף על פי שבמציאות צבע הריבועים הוא זהה), מלמדת אותנו כיצד המוח משתמש בהקשר ובידע לגבי תאורה, הצללה וכו' על מנת לפרש גירויים בסביבתו.
במקרים רבים, תפיסה חזותית היא תהליך אקטיבי במהותו. בני אדם נהנים מחדות ראייה גבוהה רק באזור קטן במרכז שדה הראייה, שדמותו נופלת על הפוביאה שבמרכז הרשתית. בהתאם לצרכים ולהעדפות שלנו, אנו משתמשים בתנועות עיניים על מנת למקד עצמים שונים במרכז שדה הראייה, ואלה העצמים אשר נתפוס בצורה ברורה יותר.
מסתבר שיש הבדלים אינדיבידואלים בין בני אדם במספר התמונות בהן הם יכולים להבחין בשנייה (רזולוציה טמפורלית). אולי זה מאפשר להם לעקוב טוב יותר אחרי תנועת כדור טניס, למשל. רזולוציה טמפורלית גבוהה מוצאים אצל צעירים ואצל בעלי חיים טורפים, המגיבים במהירות. בניסוי הבחינו בני אדם בעד 35 הבהובים לשנייה, בעוד שאחרים הצליחו להבחין גם ב-60. בזים יכולים להבחין ב-100. לא ברור אם ההבדל נעוץ במוח או בעיניים, אך ניתן לשפר את הרזולוציה בעזרת תרגול.
ראו גם

תפיסה
התמרה חושית
קליפת הראייה
עיוורון
עצמים צפים בעין
ראיית לילה (ביולוגיה)
הערות שוליים

↑   גרדיאן, מחקר טוען כי אנשים מסוימים מסוגלים לראות יותר "תמונות בשנייה" מאחרים, באתר הארץ, 3 באפריל 2024
↑  Linda Geddes, Keep winning at tennis? You may see more images each second, scientists say, The Guardian, ‏1 באפריל 2024
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543809605171  BnF: cb11947019s (data)  GND: 4078921-4  LCCN: sh85143872  NDL: 00570942  NKC: ph127684  TDVİA: basar--insan 
מנסרה המפרקת אור לבן לאורכי הגל השונים של הספקטרום הנראה
דוגמה לאשליה אופטית: ריבוע A וריבוע B הם בעלי אותו גוון של אפור, אך אנו תופסים אותם כבעלי גוונים שונים.
רוח הגולן

רוח הגולן היא עמותה ישראלית, אשר נוסדה בשנת 1983 המפעילה כמספר מוסדות חינוך (כשרובם ממוקמים ברמת הגולן). בשנת 2019 תקציב העמותה עמד על כ-129,559,000 ש״ח ועבדו בה כ-754 איש. משרדי העמותה ממוקמים במושב חיספין שבדרום הגולן. יושב ראש ״רוח הגולן״ הוא הרב יגאל אריאל והמנכ"ל גבריאל חמו.
מוסדות העמותה

ישיבת ההסדר ״אורות שאול״ - ממוקמת בתל אביב ובראשה עומדים הרבנים תמיר גרנות ויובל שרלו.
הישיבה התיכונית ״חיספין״ - הוקמה ב-1982 ולומדים בה כ-400 תלמידים.
תוכנית ״אדיר במרום״ - מכינה קדם צבאית ומכללה טכנולוגית להנדסאים. התכנית אורכת כשנתיים ומשלבת לימודים תורניים וטכנולוגיים. חלק. מן הקורסים מתקיימים בתמיכת אוניברסיטת אריאל בשומרון. ישנם שיתופי פעולה גם עם משרד החינוך, חיל האוויר, חיל הים וחיל התקשוב.
כפר הנוער ״איילת השחר״ - ממוקם במושב יונתן ומיועד לבנות בכיתות ט'-יב'. בכפר לומדות כ-100 נערות הלומדות לתעודת בגרות מלאה.
מדרשת הגולן - מרכז טיולים והדרכות שהוקם ב-1986 בסמוך לחיספין. במדרשה פועל מרכז הארחה המכיל כ-100 חדרים.
הישיבה התיכונית ״תמ"ר" (ראשי תיבות של 'תורה, מדע, רמה') - ישיבה מדעית טכנולוגית הממוקמת במושב נטור ומונה כ-200 תלמידים.
ישיבה תיכונית ״אלוני הבשן״ - ממוקמת בסמוך לרכס בשנית ולומדים בה כ-80 תלמידים.
הישיבה התיכונית ״רגבים גולן״ - תוכנית רגבים משלבת עבודה חקלאית בשעות הבוקר עם לימודים לבגרות מלאה בשעות אחר הצהרים.
ישיבה תיכונית ״רגבים בעמק״ - הוקמה בשנת התש"ע (2009) ושוכנת בטירת צבי בעמק בית שאן.
ישיבת "רגבים כנרת" - ממוקמת בקיבוץ בית זרע, הוקמה בשנת תשפ"א
ישיבת ״רגבים בנגב״ - ממוקמת בבני נצרים שבנגב המערבי.
אולפנת ״רגבים בגולן״ - ממוקמת במושב רמת מגשימים.
ישיבת ״רגבים בנימין״ - ישיבה תיכונית חקלאית במצפה דני שבמועצה אזורית מטה בנימין. הוקמה בשנת תשע"ט.
בית מדרש "ברקאי" - הוקם בשנת 2012 על מנת לשלב לשלב לימודי קודש ולימודי טכנולוגיה לצעירים חרדים.
אולפנת ״רגבים גוש עציון״ - ממוקמת בקיבוץ כפר עציון.
הערות שוליים

↑  רוח הגולן (ע"ר) | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
רוברט בלייק (שחקן)

| --- | --- |

רוברט בלייק, 1976
 לידה:  18 בספטמבר 1933 נוטלי, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  9 במרץ 2023 (בגיל 89) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  St. Peter's Cemetery 
 שם לידה:  Michael James Gubitosi 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1939–1997 (כ־58 שנים)
 בן או בת זוג:  בוני לי בקלי (2000–2001) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב, פרס אמי
 http://www.robertbobbyblake.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט בלייק בסרט "בדם קר", 1967
רוברט בלייק (באנגלית: Robert Blake;‏ 18 בספטמבר 1933 – 9 במרץ 2023) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידו בסדרת הבלשים "בארטה".
ביוגרפיה

בלייק נולד בשם מייקל ג'יימס וינצ'נזו גוביטוסי בעיירה נוטלי שבניו ג'רזי, הוא החל לשחק מגיל קטן כניצב בהפקות קולנוע. בלייק סבל בילדותו הקשה מהתנכלויות מצד הוריו מאחר שאביו החורג היה אלכוהוליסט, הוא ברח מביתו בגיל 14. אמו של בלייק התאבדה בשנת 1955.
ביוגרפיה > קריירת משחק

בלייק התגלה לראשונה בארצות הברית בסדרת הדרמה "The Richard Boone Show" בתחילת שנות ה-60. הוא התפרסם כשחקן קולנוע בשנת 1967 בזכות תפקיד ראשי בעיבוד הקולנוע של ריצ'רד ברוקס לרומן "בדם קר", בו הוא גילם את דמותו של הרוצח הפסיכופת פרי סמית. הוא שיחק בנוסף במערבון של אברהם פולונסקי "תגידו להם שווילי בוי הגיע" בתפקיד הפושע ווילי בוי.
בשנת 1973 הופיע בלייק בסרט הפעולה "אלקטרה גלייד בכחול" בתפקיד השוטר ג'ון וינטרגרין, תפקיד עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר.
ב-1975 החל בלייק לשחק בתפקיד הראשי בסדרת דרמת הבלשים "בארטה". על הופעותיו בתוכנית בתור הבלש הסמוי טוני ברטה זכה בלייק בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ב-1983 גילם בלייק את דמותו של ראש איגוד נהגי המשאית ג'ימי הופה במיני סדרה "Blood Feud". על הופעתו זו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.
את תפקידיו האחרונים עשה בלייק בשנות ה-90 במותחן "רכבת הכסף" בתור קפטן דונלד פטרסון ובסרטו של דייוויד לינץ' "כביש אבוד" בתור איש המסתורין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לבלייק בן ובת מאשתו הראשונה השחקנית סונדרה בלייק ובת אחת מאשתו השנייה בוני לי באקלי. בלייק נפטר ב-9 במרץ 2023 ממחלת לב בביתו בלוס אנג'לס.
ביוגרפיה > חיים אישיים > מעצר ואישום ברצח

במאי 2001 נרצחה אשתו השנייה של בלייק, בוני לי באקלי, ביריות בראשה מחוץ למסעדה איטלקית בה שהו הזוג בלוס אנג'לס. בבדיקת משטרה עלה שבאקלי לא נורתה למוות באמצעות האקדח האישי של בלייק ולא בידיו, שכן על ידיו לא נמצאו שאריות של אבקת שריפה. להגנתו טען בלייק שכלל לא היה נוכח באירוע.
באפריל 2002 הואשמו בלייק ומאבטחו האישי ארל קולדוול ברצח באקלי. הוא הואשם גם בשידול לרצח ובקשירת קשר. הוא ריצה מאסר בפועל במשך שנה עד ששוחרר ב-2003 בערבות על סך מיליון דולרים. בשנת 2005 קבע חבר המושבעים שבלייק חף מפשע.
לאחר הזיכוי במשפט הפלילי הגישו בני משפחתה של באקלי תביעה אזרחית נגד בלייק, בטענה שהוא אחראי למותה. חבר המושבעים הסכים עם התובעים ופסק פיצויים של 30 מיליון דולר. בלייק ערער על פסק הדין והחל בהליכים לפשיטת רגל. ב-2008 אישר בית המשפט המחוזי לערעורים בקליפורניה את פסק הדין, אך קיצץ את סכום הפיצויים בחצי ל-15 מיליון דולר.
פילמוגרפיה נבחרת

עיר ללא רחמים (1961)
בדם קר (1967)
תגידו להם שווילי בוי הגיע (1969)
קרוקי (1972)
אלקטרה גלייד בכחול (1973)
עוצרים (1974)
חוף אל חוף (1980)
רכבת הכסף (1995)
כביש אבוד (1997)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

בארטה (1975–1978)
קרדאחה (נפה)

| --- | --- |
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז לטקיה
 בירת הנפה:  קרדאחה
 שטח:  360.91 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  75,279 (2004)
 קואורדינטות:  35°27′N 36°00′E﻿ / ﻿35.45°N 36°E﻿ / 35.45; 36 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מפת נפת קרדאחה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת קרדאחה (בערבית: منطقة القرداحة) היא נפה במרכז מחוז לטקיה שבסוריה. העיירה קרדאחה היא העיירה המרכזית בנפה, ובה נולד נשיא סוריה לשעבר, חאפז אל-אסד. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2004 התגוררו בנפה 74,644 איש.
חלוקה לנאחיות

הנפה מחולקת ל-4 תת-נפות (נאחיות; נתוני האוכלוסייה לשנת 2004):
נאחיית קרדאחה (ناحية القرداحة) - 44,510 איש.
נאחיית ארף אל מסיאתרה (ناحية حرف المسيترة) - 6,669 איש.
נאחיית פאקורה (ناحية الفاخورة) - 18,357 איש.
נאחיית ג'וובת בורגל (ناحية جوبة برغال) - 5,743 איש.
רוזוולט (ניו יורק)

| --- | --- |
תצלום אוויר של האי
תצלום אוויר של האי
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האיסט ריבר שבניו יורק
 קואורדינטות:  40°45′42.95″N 73°57′0.32″W﻿ / ﻿40.7619306°N 73.9500889°W﻿ / 40.7619306; -73.9500889
 שטח:  0.6 קמ"ר
 אורך:  3 ק"מ
 רוחב:  0.24 ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אוכלוסייה:  11,661 (2010)
 אזור זמן:  UTC-5
 על שם:  Robert Blackwell, Sr., פרנקלין דלאנו רוזוולט 
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזירוזוולט(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזירוזוולט(למפת מנהטן רגילה) רוזוולט(למפת מנהטן מוגדלת) רוזוולט
 
האי רוזוולט (באנגלית: Roosevelt Island), אשר היה ידוע בעבר הרחוק כאי בלאקוול'ס (Blackwell's Island), ובין השנים 1921 ו-1973 כאי הסעד (Welfare Island), הוא אי צר באיסט ריבר שבעיר ניו יורק. הוא שוכן בין האי מנהטן, ממערב לו, לבין הרובע קווינס ממזרח לו. אורכו כשלושה קילומטרים, רוחבו 240 מטרים ושטחו הכולל כשש מאות דונם. האי הוא חלק מן הרובע מנהטן. ביחד עם האי הקטן מיל רוק הוא מהווה את אזור 238 בעיר ניו יורק. לפי הערכות מנהל האוכלוסין באי, האוכלוסייה בו בשנת 2007 עמדה על כ-12,000 נפש. האדמה שייכת לעיר ניו יורק, אך הוחכרה לחברת הפיתוח אמפייר סטייט ל-99 שנים בשנת 1969. רוב רבי הקומות באי הם בניינים מושכרים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1637 – האי, אשר היה ידוע אז כאי הוג, נרכש לראשונה בידי המושל ההולנדי מהילידים.
1666 – אחרי ההפסד הבריטי, ההולנדי קפטן ג'ון מנינג כובש את האי.
1686 – חותנו של מנינג, רוברט בלאקוול, הופך לבעלים של האי ושמו נהיה שם נרדף לאי כולו.
1796 – נינו של רוברט בלאקוול, יעקב בלאקוול, בונה על האי את בניין בלאקוול, הפריט הארכיטקטוני הראשון על האי. כיום, הבניין הוא הבניין השישי הכי עתיק בעיר ני יורק ומהווה את אחד הסימנים הבודדים לארכיטקטורה של המאה ה-18 בעיר.
1828 – העיר ניו יורק רוכשת את האי בעבור 32,000‏$.
1841 – הקמת בית חולים לחולי נפש במתחם שכולל בניין האוקטגון.
1973 – האי נקרא על שם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט
1976 – נפתח הרכבל לאי רוזוולט, המחבר את מנהטן מרחוב 63 לאי ומיועד להולכי רגל.
2012 – חנוכת פארק ארבע החירויות בדרום האי.
2012 – זכתה אוניברסיטת קורנל בשיתוף עם הטכניון במכרז להקמת קמפוס טכנולוגי באי, שם הקמפוס, שבנייתו הסתיימה ב-2017 הוא "Cornell NYC Tech".
הערות שוליים

↑  לפי US Census 2000, סלע מיל אינו מיושב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541977605171  LCCN: sh93007092  NARA: 10044077  VIAF: 134105324   WorldCat (עם VIAF): 134105324 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב סנדוויץ' (1460)

קרב סנדוויץ' (באנגלית: Battle of Sandwich) היה עימות ימי שנערך מול העיירה סנדוויץ' שבמחוז קנט במסגרת מלחמות השושנים ב-15 בינואר 1460. במהלך העימות לכדו כוחות בית יורק, בפיקודם של סר ג'ון דינהאם וברון ונלוק, את כוחות הצי של בית לנקסטר ולקחו בשבי את מפקדיהם. הניצחון אפשר לרוזן ווריק ואנשי בית יורק לנחות שנית בסנדוויץ' ללא התנגדות ביוני אותה שנה, ולצעוד לעבר לונדון.
קרב

לאחר תבוסתם בקרב גשר לדפורד נמלטו רוזן סולסברי ורוזן ווריק יחד עם בנו של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, אדוארד, רוזן מארץ' לקאלה.
דוכס סאמרסט, שקיבל את המינוי של ווריק כמפקד קאלה, נחת בראש צבא לנקסטרי בסמוך לעיר בנובמבר 1459 בניסיון לכבוש אותה מידי אנשי בית יורק. לווריק נודע על אוניות שכונסו בסנדוויץ' כתגבורת לסאמרסט, על כן נשלחו לשם ב-15 בינואר 1460 סר ג'ון דינהאם וג'ון ונלוק, אשר המתינו לתחילת הגאות מול החוף. עם שחר התגנבו דינהאם, ונלוק ואנשיהם אל תוך הנמל. דינאהם "לכד את אוניותיו העיקריות של המלך... מצוידות היטב בארטילריה ובתחמושת", בעוד המפקד הלנקסטרי במקום, רוזן ריברס, ובנו, סר אנתוני וודוויל, נופלים בשבי ללא התנגדות. מבלי שספגו אבדה אחת, ועמם כל האוניות הכשירות לשייט שבנמל והאסירים, שבו דינהאם ו-ונלוק עם שללם לקאלה.
תוצאות הקרב

כתוצאה מהקרב הושגה שליטה יורקית במימי התעלה האנגלית. במרץ 1460 הפליג ווריק לאירלנד, שם נועד עם הדוכס מיורק והשניים גיבשו את תוכניתם לפלישה לאנגליה. בשובו ניסה ליירטו צי לנקסטרי בפיקודו של דוכס אקסטר, אך האחרון לא בטח באנשיו בקרב, ניתק מגע ונסוג לדארמות' שבדבון. ב-24 ביוני נחת כוח יורקי קטן, בפיקודם של דינהאם, ונלוק ולורד פאקונברג בשנית בסנדוויץ', כבש את העיירה לאחר קרב קצר והקים ראש גשר. לאחר יומיים נחת בסנדוויץ' ווריק, יחד עם סולסברי ומארץ', בראש כ-2,000 איש. לאחר שמתוקף תפקידו כמפקד העיר קאלה טיהר את התעלה מפירטים צרפתים (שפשטו על העיירה וסביבותיה כתוצאה מהתוהו ובוהו של מלחמת האזרחים) והפך את מימי החופים של קנט למקום בטוח מפניהם התקבל ווריק על ידי תושבי המחוז כגיבור.
תוך זמן קצר גדל צבאו של ווריק באמצעות גיוס מקומיים וזכה לתמיכה נוספת כשעבר ליד קנטרברי. המפקדים היורקיים נהנו מפופולריות רבה בקנט ואף אנשי בית לנקסטר שהיו אמורים לפעול כנגדם במחוז עברו לצידם. הצבא היורקי המתעצם צעד ללונדון, אליה הגיע ב-2 ביולי, שם קידם אותו בברכה הלורד ראש העיר של לונדון, ויליאם הולין, והארכיבישוף מקנטרברי, תומאס בורצ'יור. מלונדון צעד הצבא היורקי לעבר נורת'האמפטון לעימות מול המלך הנרי השישי וצבאו הלנקסטרי. בקרב נורת'האמפטון, שנערך ב-10 ביולי 1460, הביס ווריק את הצבא הלנקסטרי ולקח בשבי את המלך הנרי.
לקריאה נוספת

Edgar, J.G. The Wars of the Roses. Perennial Press, 2015. ISBN 9781518337802
Oman, Charles. Warwick, the Kingmaker. Macmillan, 1891
Ross, Charles Derek. Edward IV. University of California Press, 1974. ISBN 0520027817
Sadler, John. Towton: The Battle of Palm Sunday Field 1461. Pen and Sword, 2014. ISBN 1844682684
הערות שוליים

↑  Oman, עמוד 83
1 2  Sadler, עמוד 101
↑  Sadler, עמודים 99–100
↑  Brooke, Richard. Visits to Fields of Battle, in England, of the Fifteenth Century. J. R. Smith, 1857. עמוד 235
1 2  Rose, Susan. Calais: An English Town in France, 1347-1558. Boydell & Brewer Ltd, 2008. ISBN 1843834014. עמוד 85
↑  Oman, עמודים 83–84
↑  Goodman, Anthony. The Wars of the Roses : military activity and English society, 1452-97. London: Routledge & Kegan Paul, 1981. ISBN 0710007280. עמוד 32
↑  Oman, עמודים 89–90
1 2  Hicks, Michael. Warwick the Kingmaker. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 0470751932. עמוד 177
↑  Sadler, עמוד 102
↑  Wagner, John A. Encyclopedia of the Wars of the Roses. ABC-CLIO, 2001. ISBN 1851093583. עמוד 169
↑  Oman, עמודים 67–68
↑  Ross, עמודים 27−25
↑  Sadler, עמודים 101–106
↑  Edgar, עמודים 79–82
רוזטה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  לוק דארדן, ז'אן פייר דארדן 
 הופק בידי:  ז'אן פייר דארדן, Arlette Zylberberg, Michèle Pétin, Laurent Pétin, לוק דארדן 
 תסריט:  ז'אן פייר דארדן, לוק דארדן 
 עריכה:  Marie-Hélène Dozo 
 שחקנים ראשיים:  אמילי דקן Thomas Gollas Anne Yernaux Claire Tefnin אוליבייה גורמה פבריציו רוניון Bernard Marbaix 
 צילום:  Alain Marcoen 
 מדינה:  בלגיה, צרפת 
 חברת הפקה:  Les Films du Fleuve, ARP Sélection, RTBF 
 חברה מפיצה:  Lucky Red Distribuzione 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 במאי 2001 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rosetta
 פרסים:  פרס דקל הזהב  פרס ז'וזף פלאטו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוזטה (בצרפתית: Rosetta) הוא סרט בלגי-צרפתי משנת 1999 שנכתב ובוים על ידי האחים דארדן. הסרט מגולל את סיפורה הסיזיפי והמדכא של נערה בשם רוזטה (אמילי דקן) שחלומה הגדול הוא להשיג עבודה. היא מתגוררת בפארק קרוואנים עם אמה האלכוהוליסטית. בניסיון לשרוד ולהימלט ממצבה, היא עושה ניסיונות רבים להשיג עבודה, שיאפשרו לה להתרחק מהקראוון ומאמה הלא מתפקדת ולקיים חיים יציבים.
בניגוד לדעה הרווחת, הסרט לא היווה השראה לחקיקת החוק הבלגי שכונה בעקבותיו "חוק רוזטה", האוסר על מעסיקים לשלם לעובדי בני נוער פחות משכר המינימום ורפורמות אחרות של נוער עובד. בראיון להגרדיאן עם האחים הסביר ז'אן פייר דארדן את התפיסה המוטעית; "לא, החוק הזה כבר היה קיים [...] האמת תמיד פחות מעניינת מהסיפור."
הסרט זכה בפרסים רבים, כולל פרס דקל הזהב ופרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן שהתקיים בשנת 1999, ולשבחי הביקורת.
שחקנים

אמילי דקן – רוזטה
פבריציו רונגיונה – ריקט
אן ירנו – אמה של רוזה
אוליבייה גורמה – הבוס
ברנרד מארבאיקס – מנהל אזור הקמפינג
תומאס גולאס – חבר של האם
הערות שוליים

↑  Brooks, Xan (9 בפברואר 2006). "The Guardian Interview With The Dardenne Brothers". The Guardian. נבדק ב-17 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rosetta". Metacritic.
| פרס דקל הזהב |
| --- | --- | --- |
| 1945‏-1960 | יוניון פסיפיק (1945) • (בשנה זו חולקו 11 פרסים) ייסורים, סוף השבוע האבוד, האחו האדום, פגישה מקרית, ניצ'ה נגר, הסימפוניה הפסטורלית, תקוותם האחרונה, גברים ללא כנפיים, רומא עיר פרזות (1946) • הפרס לא חולק (1947) • הפסטיבל לא התקיים (1948) •  האדם השלישי (1949) • הפסטיבל לא התקיים (1950) • מיס ג'ולי (אלף סיוברג), נס במילאנו (ויטוריו דה סיקה) (1951) • בשל מאזן הכוחות, אותלו (1952) • שכר האימה (1953) • השער לגיהנום (1954) • מרטי (1955) • עולם הדממה (1956) • שכנוע ידידותי (1957) • העגורים עפים (1958) • אורפאו נגרו (1959) • לה דולצ'ה ויטה (1960) |  |
| 1961‏-1980 | היעדרות כה ארוכה, וירידיאנה (1961) • משלם ההבטחות (1962) • הברדלס (1963) • מטריות שרבורג (1964) • הפטנט (1965) • על גברים ונשים, גבר ואישה (1966) • יצרים (1967) • חלוקת הפרס בוטלה בשל אירועי מאי 1968 (1968) • והיה אם... (1969) • מ.א.ש (1970) • המקשר (1971) • מקרה מאטי, מעמד הפועלים הולך לגן עדן (1972) • אי ההבנה, הדחליל (1973) • השיחה (1974) • כרוניקה של שנים בוערות (1975) • נהג מונית (1976) • פדרה פדרונה (1977) • קבקבי העץ (1978) • אפוקליפסה עכשיו, תוף הפח (1979) • כל הג'אז הזה, קגמושה (1980) |  |
| 1981‏-2000 | איש הברזל (1981) • יול, נעדר (1982) • הבלדה על נראיימה (1983) • פריז, טקסס (1984) • מסע העסקים של אבא (1985) • המיסיון (1986) • מתחת לשמש השטן (1987) • פלה הכובש (1988) • סקס, שקרים ווידאוטייפ (1989) • לב פראי (1990) • ברטון פינק (1991) • כוונות טובות (1992) • שלום לפילגש, הפסנתר (1993) • ספרות זולה (1994) • מתחת לפני השטח (1995) • סודות ושקרים (1996) • טעם הדובדבן (1997) • נצח ועוד יום (1998) • רוזטה (1999) • רוקדת בחשכה (2000) |  |
| 2001‏-2020 | חדרו של הבן (2001) • הפסנתרן (2002) • אלפנט (2003) • פרנהייט 9/11 (2004) • הילד (2005) • כשהרוח נושבת (2006) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2007) • בין הקירות (2008) • סרט לבן (2009) • הדוד בונמי שיכול לזכור את חייו הקודמים (2010) • עץ החיים (2011) • אהבה (2012) • כחול הוא הצבע החם ביותר (2013) • שנת חורף (2014) • דיפאן (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • הריבוע (2017) • המשפחה שלי (2018) • פרזיטים (2019) • הפסטיבל לא התקיים בשל מגפת הקורונה (2020) |  |
| 2021-היום | טיטאן (2021) • משולש העצבות (2022) אנטומיה של נפילה (2023) |  |
קרקס החיות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  טוני בנקרופט, Scott Christian Sava 
 תסריט:  דיין לורי 
 מדבבים:  אמילי בלאנט ג'יימס ארנולד טיילור טרה סטרונג וולאס שון הארווי פירסטיין גילברט גוטפריד קווין גרוויו פטריק וורברטון רייבן-סימונה דני דה ויטו סילבסטר סטאלון ג'ון קרסינסקי איאן מק'קלן טוני בנקרופט 
 מוזיקה:  בר מק'קרירי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Blue Dream Studios Blue Dream Studios Spain Mayday Movie Productions Beijing Wen Hua Dongrun Investment Co. China Film Group Corporation Odins Eye Entertainment
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת 12 ביוני 2017 (אנסי) הרפובליקה העממית של סין 21 ביולי 2018 ארצות הברית 24 ביולי 2020 ישראל 8 ביולי 2021
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ילדים, סרט פנטזיה 
 תקציב:  17 מיליון דולר
 הכנסות:  14 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
קרקס החיות (באנגלית: Animal Crackers) הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת משנת 2017, מסוגת קומדיה ופנטזיה בתלת-ממד, בבימויו של סקוט כריסטיאן סאווה וטוני בנקרופט. הסרט נכתב על ידי סאווה ודין לורי, והוא מבוסס על העוגייה בצורת חיה ומבוסס באופן רופף על הרומן הגרפי מאת סאווה. בסרט מככבים הקולות של ג'ון קרסינסקי, אמילי בלאנט, דני דה ויטו, איאן מקלן, סילבסטר סטאלון, פטריק וורברטון, רייבן סימון, הארווי פירסטיין, גילברט גוטפריד, טרה סטרונג, ג'יימס ארנולד טיילור, קווין גרוויו ולידיה רוז טיילור. הסרט מספר את סיפורה של משפחה שנתקלת בקופסה קסומה של עוגיות קרקרים של בעלי חיים שהופכת כל מי שצורך לחיה שהקרקר מייצג, מה שמועיל בהצלת הקרקס שהמשפחה הייתה קשורה אליו.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל האנימציה הבינלאומי של אנסי ב-12 ביוני 2017. הוא שוחרר בסין ב-21 ביולי 2018. במקור הוא היה אמור לצאת לאקרנים בארצות הברית אך נתקל בעיכובים מרובים עקב איסוף על ידי מפיצים שונים, שהתמודדו עם קשיים כלכליים.
הסרט שוחרר רשמית בנטפליקס ב-24 ביולי 2020 וקיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים.