stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שגרירות ישראל בבנגקוק
שגרירים

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'וזף אייבור לינטון | 1954–1957 | ציר לא תושב, טוקיו |
| מרדכי קדרון | 1958 – 1963 | השגריר הראשון |
| יחיאל אילסר | 1963 – 1965 |  |
| אברהם דרום | 1965–1968 |  |
| דניאל קורט לוין | 1969–1971 | מת במהלך כהונתו |
| רחבעם עמיר | 1971–1975 |  |
| ראובן דפני | 1975–1979 |  |
| מרדכי לדור | 1979–1981 |  |
| אברהם כהן | 1981–1984 |  |
| יצחק נבון | 1984–1988 |  |
| בנאד אביטל | 1988–1991 |  |
| עוזי מנור | 1991–1994 |  |
| מרדכי לוי | 1994–1997 |  |
| דוד מתנאי | 1997–2002 |  |
| גרשון זוהר | 2002–2005 |  |
| יעל רובינשטיין | 2005–2009 |  |
| יצחק שוהם | 2009–2012 |  |
| שמעון רודד | 2012–2017 |  |
| מאיר שלמה | 2017– |  |
| אורנה שגיב | 2021–מכהנת |  |
הערות שוליים

1 2  אגף אסיה והפאסיפיק, באתר GOV.IL
1 2  משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948 - 1967, ירושלים: הוצאת כרמל, תשפ"א 2021, עמ' 170-171
↑  ממשלות תאילנד וישראל, קול העם, 19 באוגוסט 1958
↑  מת דניאל לוין השגריר בתאילנד, דבר, 20 בינואר 1971
↑  גם שגריר ישראל בקמבודיה הוזמן לבוא ל"ביקור בית", מעריב, 2 בינואר 1973
↑  ישראל נענתה לבקשת תאילנד-גוויות תוקפי מטוס "סבנה" יימסרו למשפחות, על המשמר, 7 בינואר 1973
↑  רימון הושלך על שגרירות ישראל בבנגקוק, דבר, 4 בדצמבר 1983
↑  שוטרים תאילנדים בוחנים את שיעור הנזק שנגרם לחומת שגרירות ישראל, דבר, 5 בדצמבר 1983
↑  בקצרה, חדשות, 13 באוגוסט 1985
1 2  מתקפת טרור של איראן וחזבאללה נגד יעדים ישראליים בחו"ל (עמ' 27-28), באתר המכללה לביטחון לאומי
↑  "תאונת עבודה" בתאילנד?, באתר Israel Defense, ‏19 במאי 2011
↑  ישראל וקמבודיה העלו נציגויותיהן, דבר, 20 ביוני 1960
↑  ישראל מיוצגת ב־62 מדינות, קול העם, 5 בספטמבר 1960
↑  משה יגר, המסע הארוך לאסיה, 2004, עמ' 216
↑  עוד מדינות מחדשות את הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל, חדשות, 5 באוקטובר 1993
בני אבני - ניו יורק, עתי"ם, שמעון פרס, יורש העצר הירדני וקלינטון נפגשים בבית הלבן, חדשות, 1 באוקטובר 1993
↑  ברק שרעבי, בבלוג מינהל סחר חוץ
↑  מינויים בשירות החוץ, באתר משרד ראש הממשלה, ‏6 ביוני 2020
↑  Harkov, Lahav (20 ביוני 2021). "Meet the 36 new ambassadors approved to new posts around the world". The Jerusalem Post. נבדק ב-26 באוגוסט 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
| נציגויות דיפלומטיות של ישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • בחריין • טורקיה • ירדן • מצרים • (מרוקו) |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • הפיליפינים • הודו (בנגלור • מומבאי) • (הונג קונג) • וייטנאם • טורקמניסטן • יפן • מיאנמר • נפאל • סין • סינגפור • קוריאה הדרומית • קזחסטן • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • אירלנד • אלבניה • בולגריה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לטביה • ליטא • נורווגיה • סלובקיה • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת • קפריסין •  קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אנגולה • אתיופיה • גאנה • דרום אפריקה • חוף השנהב • ניגריה • סנגל • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית (סן פרנסיסקו) • ברזיל • גואטמלה • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • מקסיקו • פנמה • פרו • צ'ילה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| נציגויות שנסגרו | איראן • (לבנון) • מאוריטניה |  |
מתקפות נגד נציגויות דיפלומטיות של ישראל
שרית שפירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 
 פטירה:  1 בנובמבר 2018 (בגיל 61 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 
שרית שפירא (1957 - נובמבר 2018) הייתה אוצרת ישראלית ומרצה לאמנות מודרנית בבצלאל בירושלים.
ביוגרפיה

שפירא סיימה בשנת 1987 תואר ראשון בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב. והייתה תלמידתו של פרופ' מוטי עומר משם החלה למסלול ישיר לדוקטורט.
בשנת 1989 החלה ללמד היסטוריה ותאוריה של אמנות מודרנית ועכשווית ב"בצלאל", ירושלים, ובבתי הספר לאמנות "קלישר" ו"קמרה אובסקורה" בתל אביב. בשנת 1999 המשיכה ללמד תאוריה בתואר שני בבצלאל.
בשנת 1997 נבחרה כאוצרת המחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל. ובשנת 2002 החלה לעבוד כ"אוצרת עמיתה" של אותה המחלקה.
בשנת 2007 החלה בהקמת חלל לאמנות R69, מטרת החלל להיות לא מסחרי ולעסוק באמנות עכשווית, שמו נובע ממיקומו בשדרות רוטשילד 69 בתל אביב, ולהקים מגזין חדש לאמנות.
משנת 2008 שפירא שימשה אוצרת ומנהלת של אוסף יגאל אהובי לאמנות עכשווית בינלאומית. במסגרת עבודתה היא שימשה כשופטת ב"פרס האמן המבטיח" שניתנה כל שנה מטעם האוסף ביריד "צבע טרי". בסוף 2014 פרשה מתפקידה והמשיכה לשמש כיועצת אמנותית של האוסף. במקומה מונה מתן דאובה לאוצר ומנהל האוסף.
שפירא כתבה במגזיני האמנות: "סטודיו", "עיתון 77" ו"משקפיים", ובמדורי התרבות ב"ידיעות אחרונות".
נפטרה בנובמבר 2018, לאחר מאבק של שלוש שנים במחלת הסרטן.
חיים אישיים

שפירא הייתה בת זוגו של הקולנוען עמית גורן, ולהם שלושה ילדים.
תערוכות

1991 - "מסלולי נדודים" : תערוכה שעסקה במוטיב הנוודות באמנות הישראלית. בתערוכה הוצג פסל נמרוד בגובה הרצפה, על גבי משטח עץ. על ידי הורדת הפסל מכנו הרם והצגתו בגובה הרצפה, הוא חזר להיות בן דמות של צייד ועובד אדמה. במוזיאון ישראל
1994 - "טרנזיט", במסגרת פתיחת אירועי ארט פוקוס בהתחנה המרכזית החדשה של תל אביב
1995 - "אביבית" : בהשתתפות אבנר בן גל ואוהד מרומי כחלק מסדרות תערוכות לאמנות צעירה, מוזיאון ישראל. ובאותה השנה אוצרת גם את התערוכה "חורים שחורים המקום הלבן" שהופיעה בבואנוס איירס, ארגנטינה ובביאנלה הבינלאומית לאמנות בסאו פאולו, ברזיל.
1996 - בהשתתפות ח'ליל רבאח וסוג'י אריושי
1996 - "גרר...", בהשתתפות סיגלית לנדאו וגיא בר אמוץ, מוזיאון ישראל.
1998 - התערוכות "מאור הקטן" במוזיאון ישראל; סרטים ישראלים-פלסטינים במוזיאון לאמנות מודרנית, מרסיי, צרפת; Fou de Roi בגלריית האקדמיה לאמנות, נים, צרפת.
1999 - "חתולי רחוב", אצטדיון טדי
2002 - "בית הבובות", מוזיאון ישראל
2003- "זה לא צבר, זה גרניום", רטרוספקטיבה של רפי לביא, אשר סקרה את כל הקריירה של לביא, מוזיאון ישראל.
2004 - "יונה בבצלאל"- מחווה ליונה פישר, בצלאל, ירושלים
2007 - רטרוספקטיבה של נחום טבת, מוזיאון ישראל; Flying Away From What Bother You Mostly במוזיאון Magasin 3, סטוקהולם.
2008 - "Layla", גלריה עינגע, תערוכה קבוצתית של אמנים ישראלים צעירים שהוצגה בניו-יורק
2009 - חרושת תערוכת הגמר לתוכנית לתואר שני בבצלאל, מתחם התחנה, תל אביב.
2011 - "אוהבים אמנות", תערוכה של שמונה בוגרי תואר שני בבצלאל, בבית הרוחות ברחוב חיסין בתל אביב.
2014–2015 "המגדל הבוער", "שממה הורה" ו"קירות נמסים", סדרת תערוכות של יצירות מאוסף יגאל אהובי, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר.
ספרים וקטלוגים

מסלולי נדודים: הגירה, מסעות ומעברים באמנות ישראלית עכשווית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1991
מראית אין : הבלתי נראה במציאות הישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000
זה לא צבר, זה גרניום: רפי לביא: עבודות מ-1950 עד 2003, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2003
דבר דבר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2007
שרית שפירא: הגות ומעשה, הוצאת אסיה, 2023
פרסים

1990: פרס הייזן מטעם מוזיאון ישראל עבור כתיבה על אמנות.
1992: פרס האוצרות מטעם המועצה לתרבות ואמנות ומוזיאון עין-הוד, עבור "מסלולי נדודים".
הערות שוליים

↑  אריאלה הירש-ישראלי, מוסף השבת: מכונן הגלריה - מוטי עומר היה מסור לאמנות הישראלית ונתן עבורה את כוחותיו – ואלה היו רבים ומרשימים, באתר מוסף השבת
1 2   מיה אשרי ונעמה ריבה, האוצרת והמרצה שרית שפירא מתה בגיל 61, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2018
↑  דנה גילרמן, עכבר העיר אונליין, הבראסרי של עולם האמנות, באתר הארץ, 4 ביולי 2008
↑  דנה גילרמן, שרית שפירא מציגה: חלל אמנות וכתב עת חדשים, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2007
↑  שני ליטמן, שרית שפירא פורשת מתפקידה כאוצרת האוסף של יגאל אהובי, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2014
↑   שני ליטמן, האוצר החדש באוסף יגאל אהובי לא רוצה להגדיר את עצמו כאוצר, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2015
↑  דוד שליט, ‏כיף ברוטשילד, באתר גלובס, 10 במאי 2005
↑  דפנה איכילוב, ‏סיגלית לנדאו, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2005
↑  סמדר שפי, עושר הדלות, באתר הארץ, 18 בפברואר 2003
↑  יהושע סימון, ‏"לעשות עולם טוב יותר, לא?", באתר גלובס, 30 בינואר 2005
↑  חגית פלג-רותם, ‏נוגסים בתפוח, באתר גלובס, 18 במרץ 2008
↑  הילה שקולניק-ברנר, חרושת: תערוכה בבית חרושת למרצפות, באתר הארץ, 15 ביוני 2009
חגית פלג-רותם, ‏בית חרושת, באתר גלובס, 11 ביוני 2009
↑  הילה שקולניק־ברנר, עכבר העיר, לא לילדים: תערוכה בבית הרוחות ברחוב חיסין, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2011
אלי ערמון אזולאי, שקית שחורה על התקרה, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2011
↑  חגית פלג-רותם, ‏מושך אש: "המגדל הבוער" - תערוכה של יגאל אהובי בגלריה האוניברסיטאית, באתר גלובס, 12 בפברואר 2014
 גליה יהב, הגלריה האוניברסיטאית גאה להציג: שקשוקה של אמנות וכסף, באתר הארץ, 13 באפריל 2014
חגית פלג-רותם, ‏אספן בתוך אוספו הוא גר, באתר גלובס, 3 במרץ 2015
↑  אדם ברוך, רפי לביא. קצת היסטריה, בבקשה, באתר הארץ, 19 במאי 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268050705171  BnF: cb13334513d (data)  ISNI: 0000 0000 6652 3286  LCCN: no92025880  NTA: 419867902  RERO: 02-A003825567  SUDOC: 035756896  VIAF: 61692968   WorldCat (עם VIAF): 61692968
שליחות סודית בליסבון

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של דוויד קלרק
 בימוי:  רולנד נים
 הופק בידי:  רוברט ארתור
 תסריט:  דייוויד ווקר
 עריכה:  אלמה מקרוני
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס גארנר מלינה מרקורי אנתוני פרנציוזה סנדרה די
 מוזיקה:  ברט קמפפרט
 צילום:  גאבור פוגאני
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  25 במרץ 1966
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ריגול, סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שליחות סודית בליסבון (באנגלית: A Man Could Get Killed) הוא סרט ריגול אמריקאי משנת 1966 בבימויו של רולנד נים, עם ג'יימס גארנר, מלינה מרקורי, אנתוני פרנציוזה וסנדרה די בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן ""Diamonds for Danger" של דייוויד קלרק.
המוזיקה נכתבה על ידי ברט קמפפרט (אנ'). לשיר הנושא חוברו מילים והוא הפך לאחד מלהטיו הגדולים של פרנק סינטרה בשם "זרים בלילה" ("Strangers in the Night"). השיר זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר.
הסרט צולם בליסבון.
תקציר העלילה

כמות גדולה של יהלומים תעשייתיים נעלמת בליסבון. ויליאם בדוס (ג'יימס גארנר) נשלח על ידי בנק בניו יורק למטרות עסקים ונחשד שהוא קשור לעניין על ידי נציג שגרירות בריטניה האטון ג'ונס (רוברט קוט). סוכנים ממדינות שונות מנסים להיתחקות אחרי היהלומים ולפני שהוא נכנס למכונית היא מתפוצצת. הסוכן שחשוד בגניבת היהלומים נרצח ובדוס נוכח בהלוויה כשהסוכנים נועצים בו עיניים ובהם חברתו של הנרצח, אורורה סלסט (מלינה מרקורי).
הוא נפגש עם השגריר סר הנטלי (ססיל פרקר) שגם הוא חושד בו כקשור ליהלומים. אדם נוסף המחפש את היהלומים הוא סטיב אנטוניו (אנתוני פרנציוזה), אזרח אמריקאי המציג עצמו לפני בדוס כמבריח פורטוגזי, אליו מתלווה חברתו מארצות הברית, אמי פרנקלין (סנדרה די).
מתחיל רומן אהבה בין בדוס לאורורה שמגלה לו פרטים על בן זוגה המאפיונר ועל רציחתו. כעת מתחיל מרדף של כל הסוכנים אחרי שני הזוגות שכולל מרדפים וחיסול רוב הרודפים. לבסוף מגיעים שני הזוגות ליאכטה של ד"ר מתיסוון (רולנד קאלבר) שמגלה להם שהוא המתכנן של היעלמות היהלומים ומתכונן לחסל אותם. בתא ביאכטה יש הרבה בקבוקי משקאות אלכוהוליים והם מכינים מהם בקבוקי מולוטוב, מציתים אש ביאכטה ומשמר החופים ממהר לכבות את השריפה ולשחרר אותם.
הם חוזרים לשגרירות ואורורה נזכרת שבן זוגה שוחח עם מישהו בשגרירות והזכיר את המילה אזליאה. היא רואה עציץ גדול של אזליה ובדוס מנפץ אותו והיהלומים נשפכים על הרצפה, התעלומה נפתרה.
בדוס עומד להיפרד מאורורה בשדה התעופה את היא גונבת את דרכונו וקורעת אותו. בדוס מבין ומחייך, מחליט להישאר וצועד לעומתה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'יימס גארנר | ויליאם בדוס | חוקר פרטי |
| מלינה מרקורי | אורורה סלסט |  |
| אנתוני פרנציוזה | סטיב אנתוניו | מבריח |
| סנדרה די | אמילי פרנקלין |  |
| ססיל פרקר | סר הנטלי פרייר | שגריר בריטניה |
| רוברט קוט | האטון-ג'ונס |  |
| רולנד קאלבר | ד"ר מתיסון |  |
| אן פירבנק | מיס נולן | מזכירת השגריר |
תומאס דיווינג

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1851 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בנובמבר 1938 (בגיל 87) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  גוסטב בולאנז'ה 
 בן או בת זוג:  מריה אוקי דיווינג 
 
תומאס וילמר דיווינג
תומאס וילמר דיווינג (באנגלית: Thomas Wilmer Dewing;‏ 4 במאי 1851 – 5 בנובמבר 1938) היה צייר אמריקני שפעל בראשית המאה העשרים. למד בפריז, והתפרסם בזכות ציורי נשים אריסטוקרטיות. היה שייך לזרם הטונליזם. הוא היה בעלה של האמנית מריה אוקי דיווינג.
חיים אישיים

תומאס נולד בבוסטון, שבמסצ'וסטס, להורים סופרוניה דוראנט ופול דיווינג, ושימש כחניך ליתוגרפיה עד שנת 1870 כשהיה בן 19. בהמשך למד באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל גוסטב בולנגר וז'ולס לפבר החל משנת 1876.
בשנת 1880 הוא עבר לניו יורק, שם פגש ונישא למריה אוקיי דיווינג, שהיו לה קשרים משפחתיים עם עולם האמנות. היה להם בן שנפטר בילדותו. בשנת 1885 נולדה בתם אליזבת. הם בילו את ימי הקיץ במושבה האומנים בניו המפשייר בשנים 1885 - 1905. תומאס איבד את שני אחיו פול פ. ולואיז תוך חודש זה מזה בשנת 1903.
קריירה

עם שובו לארצות הברית מצרפת בשנת 1878, דיווינג חזר לבוסטון. בשנה שלאחר מכן הוא צייר את "הבוקר", קומפוזיציה של שתי נשים לבושות בשמלות רנסאנס, שנאמר על ידי הביוגרף רוס אנדרסון שהוא באיכות ורגש קדם-רפאליים בדומה ליצירה של ג'יימס מקניל ויסלר. הוא החל ללמד בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק בשנת 1881, באותה השנה שבה התחתן.
הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הטונליזם שלו, ז'אנר של אמנות אמריקאית ששורשיו באסתטיקה אנגלית. הנושא האמנותי המעודף של דייווינג הוא הדמות הנשית המעודנת, האריסטוקרטית השוכנת בסביבה עשירה וחלומית. דמויותיו לעיתים קרובות מנגנות, כותבות מכתבים, או פשוט מתקשרות זו עם זו. הדמויות המוצגות ברגישות של דייווינג יוצרות תחושת ניתוק מסוים מהצופה, השומר מרחק מהסצנה במקום להשתתף בה.
הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1888.
דיווינג היה חבר מייסד של קבוצת "עשרת הציירים האמריקאים" בשנת 1898 - קבוצת אמנים שנפרדה מ"אגודת האמנים האמריקאים "בשנת 1897. הוא הצטרף לאגודה של ציירי נוף, שנוסדה בשנת 1899, שם הזדהה יותר עם אמנים טונליסטים אחרים.
שנים מאוחרות

הוא לא צייר הרבה אחרי 1920 וחי את שנותיו המאוחרות יותר בביתו בקורניש, ניו המפשייר.
אשתו נפטרה בשנת 1927 בעיר ניו יורק ודיווינג נפטר בניו יורק בשנת 1938.
הערות שוליים

↑  Thomas Wilmer Dewing | Explore and Learn | Freer and Sackler Galleries, web.archive.org, ‏2017-10-07
↑  The Art of Thomas Wilmer Dewing., www.brooklynmuseum.org
↑  Hood Museum of Art Acquires Rare Outdoor Still Life by Maria Oakey Dewing, www.tfaoi.com
↑  "Thomas Wilmer Dewing - oi", Oxford Academic (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008817248705171  BnF: cb178557042 (data)  GND: 11940768X  ISNI: 0000 0000 6677 304X  LCCN: nr92038681  MusicBrainz: 7b9ebb41-1d58-41b2-af99-08b0b45f31d3  RKD: 22433  SNAC: w6736scr  SUDOC: 158271416  ULAN: 500014554  VIAF: 47570886   WorldCat (עם VIAF): 47570886 
תומאס דיווינג, קיץ, 1890
תומאס דיווינג, השימלה הלבנה
שק חול

כתה של עליית הנוער בעיינות ב-1948. שקי חול מדפנים את הקיר.
הכנת שקי חול במזח חוף וניס, לוס אנג'לס, קליפורניה, 2010.
שק חול הוא שק עשוי יוטה, פוליפרופילן או חומר אחר, ממולא חול או עפר, משמש למטרות כגון הגנה בעת שיטפון, ביצורים צבאיים, הגנה על חלונות זכוכית באזורי מלחמה ועוד. בשקי חול נעשה גם שימוש לאימוני כושר גופני ולחילוץ כלי רכב שהתחפרו בחול או בוץ.
יתרונות שקי חול הם בהיותם עשויים מחומרים זולים, וניתן להביאם ריקים למקום הנדרש ולמלאם בחול מקומי.
שימושים

שקי חול עשויים לשמש במקרי חירום כגון נהרות העומדים להעלות על גדותיהם או כשסוללה ניזוקה. ניתן להשתמש בהם גם בעתות רגיעה או לאחר חרום, כבסיס לסוללה חדשה או מבני חסימת-מים אחרים. שקי חול אינם האמצעי המיטבי לעצירת שיטפונות, שכן בסופו של דבר יחלחלו המים לתוכם, וחומרי מילוי כגון עפר עלולים לזלוג מהם. בשקים יבשים ניתן לעשות שימוש חוזר, אולם שקים שנרטבו עלולים להיות מזוהמים במזהמים כימיים וביולוגיים.
בצבא משמשים שקי חול לביצורי שדה ולהגנה על מבנים. כיוון שמילוי השקים נעשה בחומר זמין וזול, ניתן להקים באמצעותם מחסות נרחבים. השילוב בין גרגרי עפר ובועות אוויר זעירות בשק מאפשר ספיגה טובה של הדף התפוצצויות. ממדים סטנדרטיים של שק חול הם 14  \ \times  ‏ 22 אינץ' (בסביבות 35.5  \ \times  ‏ 56 סנטימטר). ממדים אלו, עם משקל החול בשק, מאפשרים שימוש בשקי חול לבניית קיר עמיד בבנייה מוצלבת, כמו קיר לבנים. בגודל כזה השקים אינם כבדים מידי להרמה והבאה למיקום הנדרש. ניתן להניחם לייצוב והגבהת תעלות קשר ושוחות או לערמם לגובה במקומות בהם לא מתאפשרת חפירה. עמידותו של מתרס שקי חול כהגנה מהפגזות אוויריות אינה טובה. מתרס שאמור לשרוד זמן ממושך יש לחזק בצמנט פורטלנד או חומרים דומים, להגנה מרקבון ושחיקה. שקים מקנבס כותנה עמידים יותר משקי יוטה, ולכן מתאימים יותר לשימוש ממושך. עם זאת, כיום רוב השקים המשמשים לביצורים ולהגנה משיטפונות מיוצרים מפוליפרופילן.
זמינות השקים בידי לוחמים, גודלם והרכב הבד, הוביל לשימוש מאולתר בהם כברדסים לכיסוי שבויי מלחמה.
גלריה

שקי חול משמשים לייצוב והגבהת תעלות קשר, מערכת גליפולי, 1915
בניית עמדת הגנה משקי חול בקיבוץ חצרים, 1946
שקי חול מגנים על חלונות מבנה, קיבוץ גן שמואל, שנות ה-20
שקי חול להגנה בעת שיטפון, אוקספורדשייר, אנגליה, 2007
שקי חול בקריית החינוך בן-גוריון שבנס ציונה במהלך מלחמת חרבות ברזל
שק וס

| --- | --- |

שק וס מופיע בשנת 2019
 לידה:  10 בספטמבר 1998 (בן 26) הארלם, ארצות הברית 
 שם לידה:  ח'אדימו ראסול ש'ייח פול
 שם במה:  Sheck Wes 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  Norman Thomas High School 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, טראפ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  קקטוס ג'ק רקורדס, אינטרסקופ רקורדס, GOOD Music, פולידור רקורדס 
 sheckwes.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ח'אדימו ראסול ש'ייח פול (באנגלית: Khadimou Rassoul Cheikh Fall; נולד ב-10 בספטמבר 1998), הידוע בשם הבמה שק וס (Sheck Wes) (נכתב בעברית גם כ"שק ווס"), הוא ראפר, זמר, פזמונאי ודוגמן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות שירו "Mo Bamba" (אנ'), אשר פורסם בשנת 2017 ונהפך לוויראלי בשנת 2018.
וס רשום במשותף לחברת ההקלטות של טראוויס סקוט Cactus Jack וחברת ההקלטות של קניה וסט GOOD Music, תחת חברת האם Interscope Records.
ביוגרפיה

נולד בשם ח'אדימו פול ב-10 בספטמבר 1998 בשכונת הארלם בניו יורק, להורים ממוצא סנגלי. בגיל 5, וס ואימו עברו לגור בעיר מילווקי במדינת ויסקונסין, שם הוא גר במשך 9 שנים. בגיל 14 עבר חזרה לניו יורק.
פול התחיל ליצור מוזיקה בגיל 11, במטרה לשחרר לחץ עקב ילדותו הבעייתית והסביבה העוינת בה גדל. כאשר היה בתיכון, אימץ כעיסוק את משחק הכדורסל, אך גם ייצר עניין אצל סוכני אופנה, מה שהוביל אותו לפספס משחק פלייאוף של קבוצתו בשביל להשתתף בחשיפת הקולוקציה ייזיס 3, אשר נערכה במדיסון סקוור גארדן.
פרשיות

ב-31 בינואר 2019, טענה חברת ההפקות Ridge Production כי וס סירב לשלם על הוידאו קליפ של הסינגל הקרוב שלו, "Mudboy". לאחר מכן, הם פרסמו את הגרסה המקורית של הקליפ, אך החליפו את השיר בשיר אשר לועג לווס ולצוות שלו עקב הכחשתם של החוזה הקיים איתם.
בפברואר 2019, הואשם בהטרדה מאיימת ואלימה של בת זוגו, הזמרת ג'סטין סקיי (אנ'). עקב זאת, הוסר וס מקמפיין פרסום ל-MLS. לאחר מכן, דווח שסקיי ביקשה צו הרחקה נגד וס. וס הכחיש את הטענות ולא הואשם בדבר.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: Mudboy
הערות שוליים

↑  Marcus Ezra, Live Sheck Wes, The Fader, ‏6 בספטמבר 2018
↑  Coscarelli, Joe (2018-09-04). "The Story of 'Mo Bamba': How a SoundCloud Rap Track Goes Viral". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-10-18.
↑  Pigeons & Planes: The Best in New Music Discovery and Curation, Complex (באנגלית)
↑  Sheck Wes Wants to Be the First Rapper/Model/NBA Star/Nobel Prize Winner in History, Pitchfork (באנגלית)
↑  Live Sheck Wes: the new sound of New York, The FADER (באנגלית)
↑  Sheck Wes | Biography & History, AllMusic (באנגלית)
↑  Sheck Wes’ ’Gmail’ Video Producer Didn’t Get Paid, So He Trolled Sheck, UPROXX, ‏2019-02-01 (באנגלית)
↑  Production company posts funny remix after rapper refuses to pay for music video, Boing Boing, ‏2019-02-01 (באנגלית)
1 2  Beaumont-Thomas, Ben (2019-02-12). "Rapper Sheck Wes accused of stalking and domestic violence". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-10-18.
↑  Who is Sheck Wes, whom Justine Skye has accused of abusing her?, Metro, ‏2019-02-12 (באנגלית)
↑  Sheck Wes Pulled From Campaign After Abuse Allegations, Vibe, ‏2019-02-14 (באנגלית)
↑  Justine Skye Requests Restraining Order Against Sheck Wes [UPDATE], Spin, ‏2019-02-15
↑  Singer Justine Skye Files Restraining Order Against Sheck Wes, The Blast, ‏2019-02-15 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7562 6614  MusicBrainz: 07ab04d4-bdbc-4c93-bfb2-457693a4ff94
תומאס דניאל

| --- | --- |

 לידה:  1749 קינגסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 במרץ 1840 (בגיל 91 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 יצירות ידועות:  Oriental Scenery 
 
תומאס דניאל (אנגלית:Thomas Daniell;‏ 1749 – 19 במרץ 1840) היה צייר נוף אנגלי, שצייר גם נושאים מזרחיים. הוא שהה שבע שנים בהודו, מלווה באחיינו ויליאם, אף הוא אמן, ופרסם כמה סדרות על הודו.
ראשית חייו

תומאס דניאל נולד בשנת 1749 בקינגסטון על התמזה, סארי. אביו היה בעל פונדק הברבור בצ'רטסי (שם ירש אותו מאוחר יותר אחיו הבכור של תומאס, ויליאם ואשתו שרה). תומאס החל את הקריירה שלו כשוליה אצל צייר מורשת,  לפני שלמד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית. אף שהציג 30 יצירות - בעיקר נופים ויצירות פרחוניות - באקדמיה בין 1772 ל-1784, הוא התקשה להתבסס כצייר נוף בבריטניה. כמו אירופאים רבים אחרים באותה תקופה, דניאל נמשך להודו בסיפורים על העושר והתהילה שחיכו לנוסעים למזרח שהפך לנגיש בעת ההיא, ובשנת 1784 הוא קיבל אישור מחברת הודו המזרחית לנסוע לכלכותה לעבוד כחרט, מלווה באחיינו, ויליאם דניאל, כעוזר שלו.
הוֹדוּ

תומאס וויליאם דניאל הפליגו מגרייבסנד ב-7 באפריל 1785, והגיעו לכלכותה דרך סין בתחילת 1786.  ביולי אותה שנה הכריז דניאל, במודעה ב"כלכותה כרוניקל", על כוונתו לפרסם סט של תמונות על העיר. שנים-עשר הלוחות הושלמו בשלהי 1788, ובוצעו בתחריט ונצבעו ביד על ידי ציירים מקומיים.
ב-3 בספטמבר 1788 יצאו בני הזוג דניאל לסיור בצפון-מערב הודו ועזבו את כלכותה בסירה לאורך נהר הגנגס, נסעו עד לסרינאגר לשם הגיעו במאי 1789. תומאס ואחיינו בילו את השנים 1790 ו-1791 בעיירה בהגלפור עם המזרחן והאמן החובב סמואל דייוויס, שתומאס פגש לראשונה במהלך לימודיו בלונדון. הם עשו עצירות רבות במסעם חזרה, ולא הגיעו חזרה לכלכותה עד פברואר 1792.
ב-10 במרץ 1792 עזבו את כלכותה פעם נוספת, הפעם לצ'נאי, והגיעו אליה ב-29 באותו חודש. הם עזבו את העיר לאחר 11 ימים בלבד, לאחר ששכרו את שירותי פמליה ניכרת, במסלול שהיה פחות או יותר בעקבות הצבא הבריטי שהביס את הסולטן בשנה הקודמת. הם היו בחזרה בצ'נאי בינואר 1793. סיור שלישי קצר יותר לקח אותם דרך מערב הודו. הם עזבו את צ'נאי באמצע פברואר 1793 והגיעו לבומביי לאחר חודש. במאי 1793 עזבו בני הזוג דניאל את הודו וחזרו לאנגליה, והגיעו הביתה בספטמבר 1794.
חזרה לאנגליה

בשובו לאנגליה, דניאל החל לפרסם יצירות רבות תחת הכותרת הכללית "נוף מזרחי". שישה כרכים, שפורסמו בין 1795 ל-1808, התבססו על רישומים שנעשו בהודו על ידי בני הזוג דניאל בעצמם. היו סך הכל 144 לוחות  כולל סט שפורסם של עשרים וארבעה נופים, מהינדוסטאן שצוירו ונחרטו על ידי תומאס וויליאם דניאל, לראשונה ב-1 בינואר 1804.
בני הזוג דניאל פרסמו גם את ציוריהם ממצרים (1808–1809) ואת המסע הציורי להודו, דרך סין (1810).הם חרטו את כל הלוחות בעצמם, כמעט כולם באקווטינטה. דניאל המשיך להציג נושאים מזרחיים עד 1828.
הוא תרם לכמה פרויקטים של גינון, תכנן מקדש הודי עבור סר ג'ון אוסבורן במלצ'ט קורט, ובנייני גנים שונים עבור סר צ'ארלס קוקרל.
הוא נבחר לאקדמאי מלכותי בשנת 1790, ולעמית של החברה המלכותית לאמנויות בערך באותו זמן.
דניאל מעולם לא התחתן. הוא מת בביתו בארלס טראס, קנזינגטון, ב-19 במרץ 1840, בגיל 91.
הערות שוליים

↑  Views Of Medieval Bhutan The Diary And Drawings Of Samuel Davis 1783 Michael Aris, 1982. (בenglish)
↑  "Oriental Scenery – Paintings by Daniells"
↑  print | British Museum, The British Museum (באנגלית)
↑  Robert Watt, Bibliotheca Britannica, or, A general index to British and foreign literature, Edinburgh : Constable, 1824
↑  "The Indian Taste"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341751305171  BIBSYS: 12018879  BnF: cb135141524 (data)  DSI: 5924  GND: 116023392  ICCU: UFIV142982  ISNI: 0000 0000 8392 9114  KulturNav: 15a831e7-b73b-455a-8cf0-f9ed07d378bb  LCCN: n50037796  NKC: jn20031014037  NLA: 35781246  NLG: 133033  NTA: 068578377  RERO: 02-A003153826  RKD: 19962  SNAC: w6xd5gdd  SUDOC: 050460544  TePapa: 569  Trove: 1084374  ULAN: 500028064  VIAF: 71525491   WorldCat (עם VIAF): 71525491
שק שפיר

איור של עובר המצוי בשק השפיר
שק שפיר שנפתח בבדיקה שלאחר הלידה
שק השפיר הוא זוג של ממברנות דקיקות אך חזקות אשר מכיל את העובר המתפתח במשך ההיריון, עד זמן קצר לפני הלידה.
הממברנה הפנימית, הקרויה באופן רשמי שק השפיר, מכילה את נוזל מי השפיר ואת העובר. הממברנה החיצונית קרויה סיסית מכילה את שק השפיר והיא חלק מהשליה. שק השפיר קרוי גם בועת השפיר בגלל דמיונו לבועה. כאשר הוא מואר, שק השפיר נראה מבריק וחלק, אך הוא חזק דיו מכדי להינזק או להיפרץ.
קריעה מלאכותית של שק השפיר, הקרויה גם בשם אמניוטומיה, מתבצעת לעיתים, ומטרתה זירוז או התחלת תהליך הלידה.