אוניות המערכה מסדרת קרוליינה הדרומית
היסטוריית שירות

לאחר שנכנסו לשירות, קרוליינה הדרומית ומישיגן הוקצו שתיהן לצי האטלנטי. השתיים פעלו במעלה ובמורד החוף המזרחי האמריקאי מיולי עד נובמבר. ב-2 בנובמבר, במסגרת פלגת אוניות המערכה השנייה, יצאו האוניות ממספנת הצי בבוסטון למסע אימונים לאירופה, שם ביקרו באי פורטלנד בבריטניה ובשרבור בצרפת. בינואר 1911 הן חזרו לבסיס הצי האמריקני במפרץ גואנטנמו, קובה, לפני שהמשיכו לנורפוק, וירג'יניה. לאחר תמרונים נוספים התפצלו שתי הספינות; מישיגן נשארה בחוף המזרחי, בעוד קרוליינה הדרומית יצאה למסע נוסף לאירופה. האונייה ביקרה בקופנהגן (דנמרק), סטוקהולם (שוודיה), בקרונשטאדט (רוסיה) ובקיל (גרמניה) - האחרונה במהלך Kieler Woche, אירוע הפלגה גדול - לפני שחזרה ביולי 1911.
קרוליינה הדרומית השתתפה לאחר מכן בסקירה הימית של 1911 בניו יורק, לפני מספר חודשים של נסיעה לנמלים בחוף המזרחי וקיבלה בברכה שייטת של הצי הגרמני שביקרה, כולל סיירת המערכה SMS מולטקה ושתי סיירות קלות. לאחר שיפוץ של שלושה חודשים בנורפוק, קרוליינה הדרומית הצטרפה למישיגן לשייט לפנסקולה, ניו אורלינס, גלווסטון ווראקרוס במקסיקו, כחלק משייטת השירות המיוחד. קרוליינה הדרומית ביקרה מאוחר יותר בקולון, פנמה, בינואר 1913. שתי האוניות המשיכו בשירות הקודם של ביקור בנמלי החוף המזרחי לפני שתסיסה במקסיקו ובאיים הקריביים גרמה לממשלה האמריקאית להורות להן להפליג לשם. קרוליינה הדרומית הנחיתה נחתים על האיטי ב-28 בינואר כדי להגן על המשלחת האמריקנית שם. הם חזרו לאונייה כשאורסטה זמור תפס את השלטון, אך המשך אי סדר הוביל מאוחר יותר את ארצות הברית לכבוש את האיטי. קרוליינה הדרומית הצטרפה למישיגן בווראקרוס בזמן שארצות הברית כבשה את העיר הזו.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, שתי אוניות המערכה מסדרת קרוליינה הדרומית קובצו עם שתי אוניות פרה-דרדנוטים ישנות יותר (ורמונט וקונטיקט) בשל המהירויות הגבוהות שלהן, שהיו נמוכות מכל אוניות המערכה האמריקאויות שנבנו שלאחר מכן. קרוליינה הדרומית שופצה בפילדלפיה בין 14 באוקטובר ל-20 בפברואר 1915, ושתי האוניות נשמרו בסיורי נייטרליות בצד האמריקני של האוקיינוס האטלנטי, גם לאחר כניסת ארצות הברית למלחמה ב-6 באפריל 1917. בינואר 1918, מישיגן התאמנה עם הצי הראשי כשהיא עברה סופה חזקה. הרוחות העזות והגלים גרמו לתורן הכלוב הקדמי שלה להתמוטט, למותם של שישה ולפציעתם של שלושה עשר.
ב-6 בספטמבר 1918, קרוליינה הדרומית ליוותה שיירה מהירה מעבר לאוקיינוס האטלנטי, והפכה לאחת מאוניות המערכה האמריקאיות הראשונות (לצד קנזס וניו המפשייר) שעשו זאת. כשחזרה לארצות הברית, קרוליינה הדרומית איבדה את המדחף הימני שלה. כאשר המשיכה עם המדחף השמאלי, שסתום במנוע שלו השתבש; המשך עם שסתום עזר גרם לכמות גדולה של רעידות, ולכן האונייה נעצרה שעות ספורות לאחר מכן לצורך תיקונים זמניים בשסתום הראשי לפני שהמשיכה למספנת הצי של פילדלפיה לצורך תיקונים. למישיגן הייתה אותה בעיה כשליוותה שיירה בחודש הבא; האונייה איבדה את המדחף השמאלי שלה ב-8 באוקטובר, אך הצליחה לחזור הביתה ב-11 באוקטובר ללא תקריות נוספות. לאחר סיום המלחמה ב-11 בנובמבר 1918, שתי אוניות המערכה מסדרת קרוליינה הדרומית שימשו להשבת חיילים אמריקאים שנלחמו במלחמה.
בשנים שלאחר המלחמה שימשו שתי אוניות המערכה להפלגות אימונים. תנאי הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922, שהגביל את הבנייה הימית כדי למנוע מרוץ חימוש ימי יקר מאוד, קראו גם להיפטר מעשרות אוניות מערכה ישנות יותר בציים החתומים. קרוליינה הדרומית הושבתה ב-15 בדצמבר 1921, זמן קצר לפני סיום הוועידה, ואחותה באה בעקבותיה ב-11 בפברואר 1922, ימים לאחר חתימת ההסכם. שתי האוניות נמחקו מרשימת הצי ב-10 בנובמבר 1923 ונגרטו במהלך 1924 במספנת הצי של פילדלפיה.

תרשים של אוניות המערכה מסדרת קרוליינה הדרומית
תותח 12 אינץ' (305 מ"מ) /45 קליבר Mark 5 על קונטיקט; אותם תותחים שימשו בקרוליינה הדרומית
מישיגן התעטרה עם דגלים לסקירה ימית מול ניו יורק, 3 באוקטובר 1911
מישיגן מפליגה במהירות, בערך 1918
קרוליינה הדרומית מפורקת במספנת הצי של פילדלפיה בדצמבר 1923