stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאפיה האמריקאית

לאקי לוצ'יאנו, אחד מהבוסים המפורסמים ביותר של המאפיה האמריקאית ואחראי במידה רבה למבנה הארגוני הנוכחי של הארגון.
המאפיה האמריקאית (מאנגלית: The American Mafia; המכונה גם המאפיה האיטלקית-אמריקאית) היא מאפיה ואגודת סתרים, העוסקת בפשע מאורגן בה חברים לרוב אמריקאים ממוצא איטלקי, ונחשבת אחד מארגוני הפשע המפותחים והגדולים בעולם. הארגון שואב ומשתייך למאפיה הסיציליאנית ולעיתים מכונה, בדומה לארגון האב, קוזה נוסטרה (איטלקית: Cosa Nostra, מילולית: "הדבר שלנו") הן על ידי חבריו והן על ידי רשויות אכיפת החוק בארצות הברית (שם הוא לרוב מקוצר ל-LCN, ראשי תיבות של La Cosa Nostra). הארגון הוקם בראשיתו בארצות הברית על ידי מהגרים מסיציליה, כענף ושלוחה של המאפיה הסיציליאנית. עם זאת, הארגון התפתח בהדרגה לישות נפרדת עצמאית חלקית מהמאפיה המקורית בסיציליה, ובסופו של דבר קלט מהגרים איטלקים שאינם מסיציליה וקבוצות פשע אמריקאיות איטלקיות נוספות, לדוגמה הענף האמריקאי של הקאמורה.
היחידה החשובה ביותר במבנה הארגוני של המאפיה מכונה "משפחה", שבראשה עומד ראש המשפחה, המכונה לעיתים דון. אך אין בכך כדי לומר שבהכרח מתקיים קשר משפחתי בין חברי המשפחה. ראשי חמש המשפחות של ארצות הברית נחשבים לדמויות החזקות ביותר בפשע המאורגן בארצות הברית.
המאפיה פעילה כיום בעיקר בצפון-מזרח ארצות הברית, עם הפעילות הנרחבת ביותר בניו יורק, פילדלפיה, ניו ג'רזי, באפלו וניו אינגלנד, ובאזורים בוסטון, פרובידנס והרטפורד. הארגון גם מחזיק בנוכחות כבדה מאוד בשיקגו ויש לו נוכחות משמעותית ועוצמתית באזורי מטרופולין אחרים במערב התיכון כמו קנזס סיטי, דטרויט, פיטסבורג, מילווקי, קליבלנד וסנט לואיס. מחוץ לאזורים אלה, המאפיה פעילה מאוד גם בפלורידה, לאס וגאס ולוס אנג'לס. משפחות מאפיה היו קיימות בעבר במידה רבה יותר וממשיכות להתקיים במידה פחותה בצפון מזרח פנסילבניה, דאלאס, דנבר, ניו אורלינס, רוצ'סטר, סן פרנסיסקו, סן חוזה, סיאטל וטמפה. בעוד שחלק ממשפחות הפשע האזוריות באזורים אלו כבר לא פעילות כארגוני פשע, יוצאי הארגון המשיכו לעסוק בפעילות פלילית שבסופו של דבר סופחה לארגוני פשע בקנה מידה ארצי. בשיאו של הארגון היו לפחות 26 ערים ברחבי ארצות הברית עם משפחות קוזה נוסטרה, וערים רבות נוספות ראו נוכחות של קבוצות דומות המקיימות קשר עם הארגון הראשי. ישנן חמש משפחות מאפיה ראשיות בניו יורק, הידועות כחמש המשפחות: משפחות גַמְבּינוֹ, לוּצֵ'זֶה, גֶ'נוֹבֶזֶה, בּוֹנָאנוֹ וקוֹלוֹמבּוֹ. חמש המשפחות שולטות במאפיה האמריקאית ודרכה בכלל הפשע המאורגן בארצות הברית זה מכבר. למשפחות טריטוריות נפרדות וכל משפחה פועלת באופן עצמאי, אך הפעילות ברמה הלאומית מתואמת ומפוקחת על ידי המועצה, גוף המורכב מהבוסים של כל אחת מהמשפחות החזקות. אף על פי שרוב הפעילויות של המאפיה אינן חוצות את גבולות צפון מזרח ארצות הברית ושיקגו, המשפחות ממשיכות לשלוט בפשע המאורגן בארצות הברית, למרות המספר ההולך וגדל של קבוצות פשע אחרות.
טרמינולוגיה

מקור המילה מאפיה (מאיטלקית: Mafia) נובע מהתואר הסיציליאני מאפיוּסוּ, מילה שמשמעותה רברבנות, יהירות או ביטחון עצמי מופרז. במאה ה-19 היא שימשה לתיאור אדם "חסר פחד", "בעל תושיה" או "גאה". הטייתה לנקבה היא מאפיוּסה ומשמעותה הייתה "מושכת" או "יפהפייה".
בצפון אמריקה המאפיה האיטלקית-אמריקאית נקראת לרוב "המאפיה" או The Mob. מכיוון שארגונים נוספים חולקים שמות אלו, שימוש בהם מחוץ להקשר עשוי לגרום לבלבול, השם "המאפיה" עשוי להתייחס גם למאפיה הסיציליאנית באופן ספציפי או לארגוני פשע איטלקיים באופן כללי (לדוגמה הקאמורה שאינה חלק מהמאפיה הסיציליאנית) וארגוני פשע נוספים, לדוגמה המאפיה הרוסית והמאפיה היהודית.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

הפרסום הראשון בדבר קיומו של ארגון פשע איטלקי בארצות הברית מגיע מעיתון ה"ניו אורלינס טיימס" שפורסם באביב 1969, שם נטען כי הרובע השני של העיר ניו אורלינס הוצף בפעילות של "רוצחים סיציליאנים ידועים לשמצה, מזייפי כספים ופורצים, שבחודש האחרון חברו למעיין שותפות כללית העוסקת בהפרעה לסדר הציבורי". מהגרים מדרום איטליה שהגיעו לעולם החדש נקלטו בעיקר בברזיל וארגנטינה, וניו אורלינס קלטה הגירה רבה משתי המדינות הדרום אמריקאיות.
קבוצות מאפיה בארצות הברית נהיו משמעותיות בעולם התחתון של אזור ניו יורק, ובאופן הדרגתי התרחבו והפכו מארגונים קטנים שבסיסם בשכונות עוני בעלות צביון איטלקי (למשל איטליה הקטנה) לארגונים המקיפים ערים שלמות ולבסוף לארגון בקנה מידה לאומי. "היד השחורה" היה שמה של שיטת סחיטה באיומים שהייתה נפוצה בשכונות אטלקיות במאה העשרים. בתקשורת באותה התקופה סוג זה של פעילות הוצג כאילו מתבצע על ידי ארגון אחד המתכלל סחיטות בכל רחבי המדינה, לו קראו "חברת היד השחורה", אך למעשה היו אלה כנופיות רבות ולא קשורות פרט לשיטת פעולתן, ולא ארגון פשע של ממש, ולכן לעיתים מיוחס למאפיה בתקופה זו הכינוי "חברת היד השחורה".
חבר המאפיה המוכר הראשון שפעל בארצות הברית היה ג'וזפה מורלו, שהיה ראש משפחת מורלו. הוא ושישה עבריינים סיציליאנים נוספים נמלטו מסיציליה לארצות הברית לאחר שרצחו אחד עשר בעלי קרקעות עשירים, ומושל וסגן מושל של מחוז בסיציליה. הוא נעצר מאוחר יותר והוסגר חזרה למולדתו.
משנת 1880 עד 1920 פעלה בניו יורק "כנופיית חמש הנקודות" (מאנגלית: Five Points Gang), שנקראה על שם שכונה ישנה במנהטן. בעוד כנופיה זו לא הייתה חלק מהמאפיה האמריקאית, רבים מהבוסים המפורסמים ביותר של המאפיה החלו את דרכם כחברי "חמשת הנקודות", ביניהם לאקי לוצ'יאנו ואל קפונה. גם הקאמורה הייתה פעילה באותה תקופה בניו יורק, אם כי בברוקלין. בשיקגו, אזור מספר 19, שנחשב שכונת עוני אטלקית, קיבל את הכינוי "bloody nineteenth" בעקבות ריבוי פשעים אלימים באזור, וביניהם עימותים בין ארגוני פשע שונים.
היסטוריה > תקופת היובש

ב-16 בינואר 1919 החלה תקופת היובש בארצות הברית עם התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית שאסר את יצורם והפצתם של משקאות חריפים, אך הביקוש למשקאות אלו לא פחת. בעקבות כך נוצרה אווירה תרבותית סובלנית כלפי עברות כמו הברחה ומכירת מוצרים אסורים, אף בקרב המשטרה ופוליטיקאים עירוניים. אף על פי שאין קשר ישיר למעורבות המאפיה, שיעור הרצח בתקופת היובש עלה ביותר מ-40%, מ-6.8 רציחות ל-100,000 נפשות ל-9.7, ובתוך שלושת החודשים הראשונים שלאחר התיקון השמונה עשרה, נגנב ויסקי בעלות של כחצי מיליון דולר ממחסני הממשלה. הרווחים שניתן להפיק ממכירת והפצת אלכוהול היו שווים את הסיכון לעונש מצד הממשלה, שהתקשתה לאכוף את האיסור. גם כנופיות וגם פוליטיקאים עבריינים ראו בכך הזדמנות כלכלית והחלו לשלוח כמויות גדולות יותר של אלכוהול לערים בארצות הברית. רוב האלכוהול יובא מקנדה, מהקריביים, ומהמערב התיכון של ארצות הברית, שם יוצר במזקקות מחתרתיות.
בתחילת שנות ה-20 בניטו מוסוליני עלה לשלטון באיטליה וכונן את המשטר הפשיסטי המדינה, ובעקבות כך גלי מהגרים ופליטים מאיטליה שטפו את ארצות הברית. מוסוליני תקף במיוחד את המאפיה ואגודות סתרים אחרות מכיוון שתפס את מנגנוני הארגון והפיקוח שלהם כ"מדינה בתוך מדינה". רוב המהגרים והפליטים מאיטליה הגיעו חסרי כל והתגוררו בשכונות מצוקה. כדרך להמלט מהעוני, מהגרים רבים בחרו להצטרף למאפיה האמריקאית.
המאפיה ניצלה את חוקי היובש והחלה למכור אלכוהול בניגוד לחוק. הרווחים מהברחה ומכירה לא חוקית של אלכוהול עלו בהרבה על הרווחים שהופקו מענפי ההכנסה המסורתיים של המאפיה, שכללו גביית דמי חסות, סחיטה, הימורים וזנות, וככל שנמשך האיסור משפחות המאפיה הפכו לחזקות ועשירות יותר. פלגים שונים נלחמו אחד בשני על מונופול הסחר באלכוהול בשטחים שונים במדינה, כשהפלגים המנצחים גיבשו את השליטה שלהם בעולם התחתון והפכו ל"משפחת הפשע" של העיר או האזור. יצור האלכוהול הפך לתעשייה של ממש שדרשה מגוון רחב של חברי כנופיה מכל הלכי החיים, ביניהם עובדי יצור, עורכי דין, נהגי משאית, וגם חיילים לחסל מתחרים באמצעות איום או כוח. כנופיות חטפו זו את משלוחי האלכוהול אחת של השנייה, ואילצו את יריביהן לשלם דמי חסות כדי לעזוב את פעילותם בשקט, ושומרים חמושים ליוו כמעט תמיד את השיירות שסיפקו את המשקאות.
היסטוריה > תקופת היובש > סוף שנות העשרים

בשנות העשרים, בעקבות צמיחה מאסיבית זו של ארגוני הפשע בארצות הברית, ארגונים שונים נהלו מלחמות אלימות ורבות הרוגים על השליטה בענף האלכוהול הלא חוקי, וארגוני הפשע האיטלקיים, האירים והיהודיים נאבקו רבות אחד בשני על טריטוריה. בניו יורק פרנקי ייל ניהל מלחמה עם כנופיית "היד הלבנה" שחבריה היו אירים ברובם. עלייתו לשלטון של אל קפונה בשיקגו לוותה בטבח אכזרי ומתוקשר בכנופיית "הצד הצפוני" שהורכבה מיוצאי אירלנד ופולין. בסוף שנות העשרים שני משפחות מאפיה התחרו על השליטה בעיר ניו יורק- האחת הייתה משפחת הפשע של ג'ו מאסֶריה המכונה היום משפחת ג'נובזה, והשניה הייתה משפחתו של סלווטורה מַרָנְצָנוֹ שנקראת היום משפחת בּוֹנאנוֹ. עימות זה כונה מלחמת הקסטלמארזים וניטש פברואר 1930 ועד מותו של ג'ו מאסריה. לאחר ניצחונו הבנה את המאפיה מחדש במבנה ארגוני היררכי ברור אותו היא משמרת עד היום. מרנצנו חילק את המאפיה בניו-יורק לחמש המשפחות שלכל אחת היררכיה פנימית ברורה, ביסס את "קוד ההתנהגות" של הארגון והקים מנגנונים שמטרתם הייתה לפתור סכסוכים ואף הכריז על עצמו כשליט היחיד של המאפיה האמריקאית, תואר לו קרא "הבוס של כל הבוסים" (מאיטלקית: capo di tutti capi). אך שלטונו של מרנצנו היה קצר מועד, והסתיים ברציחתו על ידי לאקי לוצ'יאנו ממשפחת ג'נובזה בסיועו של מאיר לנסקי.
היסטוריה > המועצה

לאחר רצח מרנצנו החליט לאקי לוצ'יאנו לשמר את המבנה ההיררכי החדש, אך במקום למנות עצמו לבוס הראשי החדש, החליט להקים גוף חדש שיפקח על המאפיה הנקרא המועצה. במועצה יושבים חמשת הבוסים של חמש משפחות הפשע של המאפיה ובה מתקבלות החלטות בהצבעה. בניגוד לדור הקודם של המאפיה האמריקאית, שהורכב בעיקר מאיטלקים שהיגרו לארצות הברית כבוגרים, דור זה של מאפיונרים שהתבגרו בארצות הברית ראה יתרון בבריתות עם ארגוני פשע לא איטלקיים, ובמיוחד עם ארגוני הפשע היהודיים. לכן המועצה הקימה ושלטה ב"סינדיקט הפשע הלאומי" (אנ'), אליו היו שייכים גם ארגוני פשע לא איטלקיים, למשל המאפיה היהודית, המאפיה האירית וארגוני פשע אפרו-אמריקאים שונים. צורת ארגון זו הובילה לשלום יחסי בין ארגוני הפשע השונים וצמיחה בפשע המאורגן בכל ארצות הברית. עד שנות החמישים הספיקו לקום תחת ארגון זה כ-26 משפחות פשע שונות, כל אחת מפקחת על עיר (פרט לחמש המשפחות של ניו יורק). כל משפחה פעלה באופן עצמאי יחסית בגבול שטחה. קוד ההתנהגות שהגה מרנצנו, ובעיקרו חוק האומרטה שאסר כל שיתוף פעולה עם השלטונות והציע דרכים חלופיות לפתרון סכסוכים, אפשר לסינדיקט הפשע לצמוח בקצב מהיר בתקופה זו. העונש על חוסר ציות לחוקים אלו הוא מוות, וכדי לאכוף זאת הוקמה יחידת המתנקשים "רצח בע"מ" (אנ') שהורכבה בעיקר מעבריינים איטלקים ויהודים. לא ידוע מתי בדיוק הוקם סינדיקט הפשע או מתי פורק, אך עד סוף שנות הארבעים רוב הגופים הלא איטלקיים, כולל "רצח בע"מ", שהיו חברים בסינדיקט נעלמו.
מבנה

המאפיה האמריקאית פועלת על פי מבנה היררכי קפדני. אף על פי שהוא דומה למקורותיו הסיציליאניים, המבנה הארגוני המודרני של המאפיה האמריקאית נוצר על ידי סלווטורה מרנזאנו ב-1931 לאחר מלחמת הקסטלמארזים. הוא יצר את חמש המשפחות, שבראש כל אחת מהן עומד בוס, סגן, מספר קאפו, חיילים ו"עמיתים" בתחתית הפרמידה. לאחר הירצחו על ידי לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי, אלו המשיכו את המבנה שיצר אך החליפו את ה"קאפו די קאפי" הבוס של כל הבוסים, במועצת המאפיה המורכבת מראשי חמש המשפחות.
עמיתים אינם נחשבים "חברים מלאים" במאפיה. רק איטלקים מלאים ומוכחים יכולים להפוך ל"חברים מלאים", המכונים לרוב "Made Men". כדי להפוך לחבר מלא ולהתקדם מעבר לדרג העמית יש לעבור טקס חניכה לאחת מחמש המשפחות. מעמד זה מסמל שכל פעולה נגדם תגרור פעולת תגמול מצד המשפחה, אך אין זאת כדי לומר שעמיתים לא איטלקיים לא החזיקו בעמדות משפיעות בארגון, העמית היהודי מאיר לנסקי לדוגמה שיחק תפקיד מפתח בעליית לאקי לוצ'יאנו לצמרת המאפיה האיטלקית.
שלושת התפקידים הגבוהים ביותר (הבוס, הסגן והקונסליירי, שמתפקד כיועץ ללא סמכות ישירה) מרכיבים את ההנהלה (מאנגלית: administration). מתחת להנהלה ישנם מספר פלגים שבראש כל אחד מהם עומד קאפּוֹרֶג'ימֶה (מאיטלקית: caporegime, בקצרה, קאפו), שמוביל צוות של חיילים ועמיתים. הקאפו עומדים ישירות מתחת להנהלה וניתן לרהם מדווחים להנהלה וניתן לראות בהם מנהלים זוטרים בתאגיד. כאשר בוס מקבל החלטה, הוא ממעט להוציא פקודות ישירות לעובדים שיבצעו אותה, אלא מעביר הוראות לאורך שרשרת הפיקוד. בדרך זו, הדרגים הגבוהים של הארגון מבודדים את עצמם מתשומת הלב של אכיפת החוק ושומרים על יכולת הכחשה סבירה במקרה שחברים זוטרים יותר בארגון יעצרו.
הערות שוליים

↑  "Italian Organized Crime". Organized Crime. Federal Bureau of Investigation. אורכב מ-המקור ב-10 באוקטובר 2010. נבדק ב-7 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barrett, Devlin; Gardiner, Sean (22 בינואר 2011). "Structure Keeps Mafia Atop Crime Heap". The Wall Street Journal. ארכיון מ-16 בפברואר 2017. נבדק ב-5 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gardiner, Sean; Shallwani, Parvaiz (24 בפברואר 2014). "Mafia Is Down—but Not Out". The Wall Street Journal. ארכיון מ-14 במרץ 2017. נבדק ב-5 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  This etymology is based on the books Che cosa è la mafia? by Gaetano Mosca, Mafioso by Gaia Servadio, The Sicilian Mafia by Diego Gambetta, Mafia & Mafiosi by Henner Hess, and Cosa Nostra by John Dickie (see Books below).
↑  FBI — Italian/Mafia, web.archive.org, ‏2010-10-10
↑  Abadinsky, Howard.
↑  Phillip.
1 2 3  Butts, Edward, Outlaws of The Lakes – Bootlegging and Smuggling from Colonial Times To Prohibition. 2004.
1 2  Burrough, Bryan (2005-09-11). "'Five Families': Made Men in America". The New York Times. ארכיון מ-2015-03-23. נבדק ב-2017-02-05.
↑  "Organized Crime – American Mafia – York, Families, Mob, Family, Bosses, and Prison". Law.jrank.org. ארכיון מ-2017-06-27. נבדק ב-2011-01-26.
↑  Hallowell, Prohibition In Ontario, 1919-1923. 1972.
↑  Mason, Phillip.
↑  "A Chronicle of Bloodletting". Time. 12 ביולי 1971. אורכב מ-המקור ב-4 בפברואר 2013. נבדק ב-31 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dash, Mike (2010). The First Family: Terror, Extortion, Revenge, Murder, and the Birth of the American Mafia. New York: Ballantine Books. pp. 384–386. ISBN 978-0345523570.
עלייתו האלימה והמתוקשרת של אל קפונה לשלטון בשיקגו הנציחה אותו כארכיטיפ "המפיונר של תקופת היובש".
עבודתו של העמית היהודי מאיר לנסקי (מימין) עם לאקי לוצ'יאנו הפכה אותו לדמות חשובה בפיתוח המאפיה האמריקאית.
לוקאס הדג'ס

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1996 (בן 28) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה  בית הספר סנט אן 
 פרסים והוקרה:  פרסי בחירת המבקרים (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוקאס הדג'ס (באנגלית: Lucas Hedges; נולד ב-12 בדצמבר 1996) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי. הדג'ס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2016 על תפקידו בסרט "מנצ'סטר ליד הים" ומועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לשנת 2018 על תפקידו בסרט "ילד מחוק".
ביוגרפיה

הדג'ס נולד בשכונת ברוקלין הייטס שברובע ברוקלין, ניו יורק. בנם של המשוררת והשחקנית סוזן ברוס (לבית טיטמן) והבמאי והתסריטאי פיטר הדג'ס. סבו מצד אביו, הכומר רוברט בוידן הדג'ס, היה שר בכנסייה האפיסקופלית. סבו מצד אמו היה סגן נשיא לשעבר של רשת הטלוויזיה HBO בניו יורק, וסבתו מצד אמו, נרקיסה טיטמן, היא במאית תיאטרון ומרצה לשעבר. יש לו אח מבוגר ממנו, סיימון, שעובד בקרן השקעות פרטית בניו יורק. הוא גדל בשכונות המגורים ברוקלין הייטס ובקובל היל, וביקר לעיתים קרובות בסט הצילומים של אביו. כילד, הדג'ס ערך את הופעת הבכורה שלו כניצב בסרטו של אביו "העולם על פי דן" (2007).
הדג'ס למד בבית הספר הפרטי לאמנויות סנט אן, ובשנת 2015 החל ללמוד תיאטרון בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית אך פרש ממנה לאחר שנה. לאחר מכן, השלים הדג'ס את לימודי התואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
קריירה

הדג'ס החל את הקריירה שלו כשחקן בתפקידים מינוריים בסרטים "העולם על פי דן", "ארתור ניומן", "יום הפועלים" ובסרטיו של וס אנדרסון "ממלכת אור הירח" ו"מלון גרנד בודפשט".
התגלה לראשונה בשנת 2013 בסרטו של טרי גיליאם "תאוריית האפס" בתפקיד הנער בוב.
בשנת 2016 הדג'ס זכה לפרוץ לתודעה העולמית בזכות תפקיד משנה משכנע אותו ביצע בדרמה המוערכת "מנצ'סטר ליד הים" של קנת' לונרגן. בסרט גילם הדג'ס את הנער הסורר פטריק צ'נדלר שמתמודד עם מות אביו, וזכה לשבחים רבים מצד מבקרי הקולנוע. הדג'ס הועמד על משחקו בסרט לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2017 ביצע את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון אוף ברודוויי במחזה "Yen" שכתבה ג'ורדן אנה. בשנת 2018 שיחק בדמותו של דניאל ריד במחזה של תיאטרון ברודוויי "The Waverly Gallery" שכתב קנת' לונרגן. ההפקה עלתה בבכורה ב-25 באוקטובר 2018 ורצה במשך 109 הופעות עד 27 בינואר 2019.
בחודש מרץ 2023 פורסם כי הדג'ס צפוי לככב בעיבוד בימתי של הסרט "הר ברוקבק" בוסט אנד בלונדון לצד השחקן האמריקאי מייק פייסט. המופע יעלה ב-10 במאי 2023 וירוץ עד 12 באוגוסט בתיאטרון ה-"@sohoplace".
חיים אישיים

בשנת 2018 החל לצאת עם השחקנית הקנדית טיילור ראסל; אמנם השניים נפרדו לאחר שנה.
חיים אישיים > נטייה מינית וזהות מגדרית

כשנשאל על המיניות שלו ב-2018, אמר הדג'ס: "בשלבים המוקדמים של חיי, כמה מהאנשים שאני הכי נמשכתי אליהם היו החברים הגברים הקרובים ביותר שלי, כך זה היה בתיכון, ואני חושב שתמיד הייתי מודע לזה, על אף שלרוב אני נמשכתי לנשים", והוסיף כי הוא נמצא "על הספקטרום הזה: לא לגמרי סטרייט, אבל גם לא גיי ולא בהכרח ביסקסואל". מאוחר יותר הוא דיבר על היותו בן-ברית לקהילת הלהטב"ק ואמר כי הוא רואה את המיניות שלו כ"חוויה פלואידית".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | החיים על פי דן | בן זוג של לילי |  |
| 2012 | ממלכת אור הירח | רדפורד |  |
| 2013 | ארתור ניומן | קווין הייברי |  |
| 2013 | תאוריית האפס | ריצ'רד |  |
| 2014 | יום הפועלים | בוב |  |
| 2014 | מלון גרנד בודפשט | מפעיל משאבה |  |
| 2014 | להרוג את השליח (אנ') | איאן ווב |  |
| 2016 | אנסטסיה (אנ') | גרג |  |
| 2016 | מנצ'סטר ליד הים | פטריק צ'נדלר | מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (2016) מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2016) מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2016) |
| 2017 | ליידי בירד | דני אוניל |  |
| 2017 | שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי | רובי הייז |  |
| 2018 | ילד מחוק | ג'ארד אימונס |  |
| 2018 | בן חזר הביתה | בן בארנס |  |
| 2018 | שנות התשעים | איאן |  |
| 2019 | ילד דבש | אוטיס לורט |  |
| 2019 | גלים | לוק |  |
| 2020 | יציאה צרפתית | מלקולם פרייס |  |
| 2020 | הכל דיבורים | טיילר יוז |  |
| 2025 | Sorry, Baby | גאווין |  |
| TBA | Shirley |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | הסטירה | ריצ'י ג'ואנאו | 5 פרקים |
| 2020 | סרט ביתי: הנסיכה הקסומה | ווסטלי | פרק: "Chapter Six: The Fire Swamp" |
| 2021 | The Premise | ג'סי ווילר | פרק: "The Ballad of Jesse Wheeler" |
הערות שוליים

↑  Naman Ramachandran, ‘Brokeback Mountain’ Sets West End Adaptation, With Mike Faist and Lucas Hedges to Star, Variety, ‏20 במרץ 2023 (באנגלית)
↑  Kyle Buchanan, Will Lucas Hedges Survive the Fall?, Vulture, ‏2018-09-05 (באנגלית)
↑  How 'Boy Erased' Helped Unerase Lucas Hedges's Attraction to Men, www.advocate.com, ‏2018-10-30 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729592505171  PLWABN: 9811719857605606  GND: 1133388418  ISNI: 0000 0004 7782 6935  LCCN: no2017022954  NKC: xx0243086  SUDOC: 182396738  VIAF: 313312056   WorldCat (עם VIAF): 313312056
יחסי בורקינה פאסו – ונצואלה

| יחסי בורקינה פאסו – ונצואלה |
| --- | --- |
בורקינה פאסו: ונצואלה


בורקינה פאסו: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
274,200: 912,050
אוכלוסייה
23,857,092: 28,471,082
תמ"ג (במיליוני דולרים)
20,325: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
852: 16,942
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית

יחסי בורקינה פאסו–ונצואלה הם היחסים הבילטרליים בין בורקינה פאסו לוונצואלה.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בספטמבר 2003.
ב-22 בינואר 2010 שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בניו יורק.
בין 16 ל-18 באפריל 2012 סגן נשיא הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, טוגה מקינטוש, ערך ביקור רשמי בוונצואלה, במהלכו נפגש עם שרת הבריאות של ונצואלה, מריה אוגניה סאדר (ספ'). במהלך הביקור נחתם מזכר הבנות בין ונצואלה לארגון במטרה להעניק מלגות לתארים מתקדמים לרופאים ממדינות החברות בארגון ללימודים בוונצואלה. בהסכם, ונצואלה התחייבה להעניק שלוש מלגות לכל מדינה חברה, כולל בורקינה פאסו.
נציגויות דיפלומטיות

לבורקינה פאסו אין שגרירות בוונצואלה.
לוונצואלה אין שגרירות בבורקינה פאסו, ושגרירות ונצואלה במאלי אמונה על היחסים עם בורקינה פאסו.
סטפני נור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1988 (בת 37 בערך) 
 מדינה:  אוסטריה 
 
סטפני נור (באנגלית: Stephanie Nur; נולדה ב-1988) היא שחקנית אוסטרית. היא ידועה בעיקר מתפקידיה ב"1883", "החתונה היוונית שלי 3", "לביאות: מבצעים מיוחדים" ו"מרים".
ראשית חייה

נור נולדה בקהיר, מצרים בשנת 1988. היא ממוצא סורי ואוסטרי.
קריירה

נור גילמה את הדמות ג'ני בדרמה האוסטרית "Risse im Beton". בשנת 2021, היא גילמה את הדמות מלודי בשני הפרקים הראשונים של "1883" פריקוול של "ילוסטון". היא גם גילמה את הפליטה הסורית קמאר "החתונה היוונית שלי 3".
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור אלייה אמרוהי בסדרה "לביאות: מבצעים מיוחדים". דמותה תוארה כ"בת של איש עסקים מיליארדר עם קשרים לטרור, שהיא יעד בעל ערך גבוה של ה-CIA". היא זכתה לתשבחות על תיאורה של אישה ערבייה עשירה, כמו גם על תיאור היחסים המורכבים בינה לבין הגיבורה.
בשנת 2024, היא גילמה את שלומית בת הרודיאס בסרט "מרים".
הערות שוליים

↑  "Stéphanie Nur | Bye bye 35!!! 🐛🦋 | Instagram". archive.ph. 2024-09-03. נבדק ב-2024-09-03.
↑  "Österreicherin als Serien-Star in ›Lioness‹". www.oe24.at (בגרמנית). 2023-09-11. נבדק ב-2024-09-03.
↑  Filmstarts. Die Filmstarts-Kritik zu My Big Fat Greek Wedding 3 - Familientreffen (בגרמנית). נבדק ב-2024-09-03.
1 2  M.E.A (2023-09-10). "L'Exceptionnelle Performance de Stephanie Nur dans 'Special Ops: Lioness'". Polture (בצרפתית). נבדק ב-2024-09-03.
יוסף בן דוד (רב)

אין תמונה חופשית
הרב יוסף בן דוד הוא רב ישראלי המשתייך לחוגי הציונות הדתית ומכהן כרבה של קריית עקרון וכחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה

הרב בן דוד נולד לאביו הרב אהרן בן דוד, מבני העדה התימנית. הוא גדל והתחנך בצעירותו בישיבת הדרום, בישיבת 'אהל מנחם', בישיבת מרכז הרב ובמכון מאיר. לאחר נישואיו, למד הוראה ודיינות בכולל 'אור יעקב' של חסידות חב"ד בעיר רחובות. הרב בן דוד שירת בצה"ל ומקפיד גם לשרת במילואים ביחידה 8200, כולל במלחמת חרבות ברזל.
קודם שנבחר לכהן כרב בקריית עקרון, כיהן הרב בן דוד כרבה של שכונת 'נוה יוסף' במועצה וכראש כולל 'חשב אהרון'. בן דוד מקורב לחוגי חב"ד וילדיו לומדים במוסדות החסידות ברחובות ובניו יורק.
הרב בן דוד מתגורר בקריית עקרון ומכהן כרב המועצה מאז 2013, לאחר שבחירתו לתפקיד קודמה על ידי שר הדתות דאז נפתלי בנט ועל ידי סגנו אלי בן-דהן. הוא נחשב כמי שמרבה לעסוק ולפסוק בענייני דת ומדינה ומייצג את התושבים גם באירועים רשמיים וממלכתיים.
בכ' בשבט ה'תשפ"ה נבחר לכהן כחבר מועצת הרבנות הראשית, כאשר קיבל את תמיכתם של 68 מחברי הגוף הבוחר.
הערות שוליים

↑  דבר הרב הראשי | המועצה הדתית קריית עקרון, באתר מועצה דתית
↑  עם תום מערכת הבחירות: התוצאות בבחירות למועצת הרבנות - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2025-02-18
↑  masoret-ceo, הרב יוסף בן דוד שליט"א, באתר מסורת, ‏2017-10-21
1 2 3  ישי קרוב, רב חדש לקריית עקרון: הרב יוסף בן דוד, באתר ערוץ 7, ‏16.6.2013
1 2  תומר ניר, המהפכה מתחילה: רב ציוני נבחר לרב ראשי בקרית עקרון, באתר סרוגים, ‏16.6.2013
↑  לאחר שקיבל את ברכת הוריו, חוזר רב קריית עקרון יוסף בן דוד לשירות המילואים, באתר BE106.NET מזכרת בתיה קריית עקרון והמושבים
↑  הרב אליעזר ברוד נבחר למועצת הרבנות הראשית לישראל, באתר חב״ד און ליין
↑  הרב יוסף בן דוד - רבה של קריית עקרון וחבר מועצת הרבנות הראשית, באתר כיכר השבת, ‏2025-02-18
↑  ליזה ללוצאשווילי, קריית עקרון התכנסה באחדות לציון יום האבל הלאומי, באתר חדשות אפס שמונה 08, ‏2024-10-29
↑  קריית עקרון, חגיגות הסיגד – ערב של תרבויות | המועצה המקומית קריית עקרון, ‏2021-11-04
↑  קריית עקרון, עצרת הזיכרון לחללי מערכות ישראל ופעולות האיבה | המועצה המקומית קריית עקרון, ‏2023-04-13
↑  רבה של מודיעין ורבה של צפת: אלו הרבנים שנבחרו למועצת הרבנות הראשית | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2025-02-18
הדק

חתך במנגנון הדק של אקדח תופי סמית' אנד ווסון מודל 10
שרטוט של חתך במנגנון הדק פשוט של רובה משנת 1923. A הוא להב ההדק, B הוא המוט המקשר C הוא הקפיץ הראשי ו D הוא סטרייקר
שרטוט עם חתך לאורך של אקדח M1911 המראה את חלקי המגנון ההדק.
שרטוט CAD של כלי נשק הניתן להדפסה תלת-ממדית מסוג FGC-9. ניתן לראות מנגנון הדק פשוט יחסית עם 3 רכיבים עיקריים, להב הדק, חוליה מקשרת ופטיש.
הדק הוא מנגנון שמתחיל את הפעולה של כלל החלקים במכונה המיועדים לביצוע פעולה מסוימת, המונח מתייחס במיוחד למנגנון בכלי נשק היורה קלע הן בכלי נשק קרים כגון רובה קשת והן בכלי נשק חמים. המילה עשויה לשמש גם כדי לתאר מתג שמתחיל את פעולתם של התקנים אחרים שאינם כלי נשק כמו מלכודת עכברים, כלי עבודה חשמלי או מנגנון לשחרור מהיר. כמות קטנה של אנרגיה המופעלת על ההדק מובילה לשחרור כמות גדולה יותר של אנרגיה.
אף שהמילה "הדק" מתארת טכנית את כל המנגנון (המכונה קבוצת ההדק), בשימוש יום-יומי המילה מתארת את החלק הידוע כלהב ההדק. ברוב כלי הנשק הקלים להב ההדק הוא מנוף קטן שטוח או קעור שמופעל על ידי האצבע של היורה. כלי נשק כמו מכונת יריה מסוג M2 בראונינג משתמשים בעיצוב מנגנון הדק המופעל באגודל כמו כפתור לחיצה, כלי משק כבדים יותר משתמשים במנגנוני הדק המאפשרים הפעלה מרחוק או על ידי מערכות חשמליות.
רוב מנגנוני ההדק של כלי נשק חמים פועלים בעיקרון של "פעולה יחידה", לחיצה על להב ההדק משחררת את הפטיש ממצב דרוך למצב מנוחה על גבי הנוקר. תנועת להב ההדק מניעה המוט מקשר הנועל את הפטיש של כלי היריה כאשר הוא דרוך כנגד הקפיץ הראשי של הנשק, הפטיש משתחרר ומכה בנוקר. במנגנוני הדק בעלי פעלה כפולה לחיצה על להב ההדק מניעה את הפטיש ממצב בו הקפיץ הראשי רפוי והפטיש נח על הנוקר אל מצב בו הקפיץ דרוך והפטיש רחוק מהנוקר. יתר על כן, ניתן לחלק מנגנוני הדק ישירים (הנקראים גם הדק חד-שלבי) ואשר פופולריים ברובי צייד, ומנגנון לחץ הנקרא גם מנגנון הדק דו-שלביים ונמצא בשימוש ברובים המשמשים בתחרויות קליעה למטרה.
בעוד שהדק נועד בעיקר ליזום את מחזור הירי בכלי הירייה על ידי שחרור הפטיש, הוא עשוי גם לבצע פונקציות נוספות כגון דריכת הפטיש, סיבוב תוף באקדח תופי, ביטול מנגנוני בטיחות פנימיים, ומעבר בין מצבי ירי שונים.