stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליהו מנחם מלונדריש
משפחתו

רבי אליהו מנחם נישא פעמיים, אשתו הראשונה הייתה פוסל שהייתה שותפה בעסקיו ואשת עסקים מוכרת. היא נפטרה לפני 1267, אז כבר היה נשוי לפלוריה, בעלת הון ואלמנתו של יהודי עשיר בשם שמשון מנורת'האמפטון (אנ'). מאשתו השנייה נולדו לו כמה ילדים: 1. קריס - איש עסקים ושותפו של אביו, נפטר בחיי אביו. 2. אברהם. 3. יצחק. 4. בנדיקט. 5. משה. 6. ליאו.
הערות שוליים

↑  לפי רות, תולדות רבנו אליהו מנחם מלונדריש (להלן קישורים חיצוניים), שגה בכך יוסף יעקבס (אנ') ובעקבותיו אחרים. ראו גם: ריצ'רד גוטהייל ויוסף יעקבס, ‏"אליהו מלונדון", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
↑  א' מרמורשטיין, JQR, כרך XIX, עמ' 18, מצוטט אצל רות, תולדות רבנו אליהו מנחם מלונדריש (להלן קישורים חיצוניים).
↑  דברים מתורתו נזכרו בתוספות, מסכת יומא, דף כ"ז, עמוד א', ד"ה הולכת, בשם הר' אליהו מאיבריוק; ובתוספות, מסכת זבחים, דף י"ד, עמוד ב', ד"ה והרי, בשם ה"ר אליהו מאברוויקא הקדוש.
↑  בפירושו למסכת פאה פרק ו משנה ד
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307978205171  LCCN: nr98025363  VIAF: 63922144   WorldCat (עם VIAF): 63922144
אברהם מיכאל קרדוזו

| --- | --- |
 לידה:  1627 Rioseco de Soria, ספרד 
 פטירה:  1706 (בגיל 79 בערך) אלכסנדריה, מצרים 
 מדינה:  ספרד 
 השכלה:  אוניברסיטת סלמנקה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
אברהם מיכאל (מיגֶל) קרדוזו (Abraham Miguel Cardozo;‏ 1627 – 1706) היה רופא ומקובל יהודי, יליד ספרד, מהוגי הדעות הגדולים והמרכזיים של התנועה השבתאית, שפעל בעיקר בצפון אפריקה ובטורקיה במחצית השנייה של המאה ה-17.
תולדות חייו

קרדוזו נולד בשנת 1627 בריו סקו שבספרד למשפחת אנוסים מפורטוגל ונקרא מיגל קרדוזו. הוא היה אחיו הצעיר של יצחק קרדוזו. למד בצעירותו לימודי סכולסטיקה ותאולוגיה נוצרית באוניברסיטה האפיפיורית בסלמנקה. לא ברור אימתי והיכן למד רפואה. אחרי כן התגורר במדריד. בשנת 1648 עזב קרדוזו את ספרד אל איטליה, שם התגורר תחילה בוונציה ולאחר מכן בוורונה ובליבורנו, שב ליהדותו בגלוי, ונקרא בשמו היהודי אברהם מיכאל. הוא השלים את לימודיו החסרים ביהדות אצל רבני ונציה, ועסק רבות במיסטיקה ובקבלה. כעבור עשר שנים עבר למצרים והתיישב בקהיר, שם התוודע לקבלת האר"י, וב-1664 עבר לטריפולי שבלוב שם שימש כרופא הביי.
עם התגלותו של שבתי צבי ב-1665 התייצב קרדוזו בראש התנועה השבתאית בצפון אפריקה והטיף לה. התאסלמותו של שבתי צבי בסוף 1666 לא הרתיעה אותו, והוא הוסיף לתמוך בשבתי צבי בטענה כי נגזר על המשיח "לרדת לעמקי הקליפות" של האסלאם על מנת להביא את הגאולה. מכתביו של קרדוזו משתקף כי הוא ראה בעצמו משיח בן יוסף ובשבתי צבי משיח בן דוד. למרות הצדקת ההתאסלמות התנגד קרדוזו בריש גלי להתאסלמות של מאמיני שבתי צבי, וטען שגזרת ההמרה נגזרה רק על המשיח עצמו. תלמידים רבים התאספו סביב קרדוזו, שפיתח שיטה מיוחדת בתורת האלוהות השבתאית. הוא לא נרתע מלחלוק על תלמידיו הקרובים של שבתי צבי כנתן העזתי ושמואל פרימו בנושאים קבליים, ונקלע בשל כך לעימותים קשים מולם ומול תלמידיהם.
ב-1673 גברה יד מתנגדי השבתאים על קרדוזו והוא גורש מטריפולי, נדד לתוניס וגורש גם משם. הוא חזר לליבורנו ומשם המשיך לאיזמיר בה שהה שש שנים עד ל-1681 וגורש גם ממנה. הוא נסע לקושטא ושם טען כי התגלה לו כי הגאולה תבוא בחג הפסח של שנת ה'תמ"ב (1682). לאחר שנבואתו התבדתה ברח מהעיר, ועבר לגליפולי.
ב-1686 חזר לקושטא והתגורר בה תחת חסותם של נוצרים כעשר שנים, וב-1696 עבר לעיר רודוסטו שבטורקיה. הוא ניסה להתגורר באדריאנופול, בה התגוררו שבתאים רבים, אך תלמידו של שבתי צבי, שמואל פרימו, שקרדוזו היה ראש מתנגדיו בשל אמונתו של פרימו בהאלהת שבתי צבי אחרי מותו, הביא לגירושו מהעיר. הוא שב לרודוסטו, ועבר בכיוס שביוון ובקנדיה שבכרתים בדרכו לארץ ישראל.
על פי עדותו של נחמיה חייא חיון, הגיע קרדוזו לארץ ישראל בשנת 1703 ונפגש עמו בצפת בחורף של ה'תס"ג. לעדות זו לא נמצאו תימוכין היסטוריים, ולעומתה מספר אליהו הכהן בספרו 'מריבת קדש' כי קרדוזו אכן ניסה להגיע לארץ ישראל בשנת 1703 דרך יפו, אך רבני יפו וצפת מנעו ממנו את הכניסה והוא המשיך את דרכו למצרים, שם ישב תחילה באלכסנדריה ואחרי כן בקהיר ועסק בה ברפואה. ושם סיים את חייו הסוערים באופן טרגי, כאשר נרצח בשל סכסוך כספי בידי בן-אחותו בשנת 1706.
בחייו היווה קרדוזו אוטוריטה חשובה בקרב השבתאים ברחבי אירופה כולה, וניהל תכתובות קבליות ענפות עם שבתי צבי עצמו (אין בידינו תשובה בכתב מש"צ אליו), משה פיניירו בליבורנו, העשיל צורף מווילנה, יהודה חסיד (אותו תקף בכתביו), חיים מלאך, ועוד רבים. גם ספרותם של השבתאים מהזרמים החלוקים עליו, דוגמת כת הדונמה, מתייחסת אליו בכבוד גדול.
משנתו וספריו

קרדוזו היה גדול ההוגים השבתאיים לצד נתן העזתי, ולא נמנע מלחלוק על נביא התנועה בצורה נחרצת. בעוד העזתי ומרבית תלמידי שבתי צבי האמינו בהאלהתו של שבתי צבי ובאיחודו עם אלוהיו, ספירת התפארת, יצא קרדוזו חוצץ נגד גישה זו. קרדוזו טען כי חלילה לומר שהמשיח מייצג אלוהות בעצמו, והשווה גישה זו לגישה הנוצרית כלפי ישו. הוא טען בתוקף שתפקידו של המשיח הוא גילוי סוד האלוהות, אבל הוא אדם ככל האדם ואיננו אלוהות בעצמו. בשל כך, התנגד קרדוזו נחרצות להמרות הדת של שבתאים רבים בעקבות משיחם, וטען כי גם אם נגזר על המשיח לרדת לעמקי הקליפות על מנת להביא לתיקון, אין הדבר אומר כי אנשים אחרים רשאים לעזוב את הדת. את דרישתו של שבתי צבי מהסובבים אותו להתאסלם בעקבותיו פירש קרדוזו כחלק מנפילתו של המשיח.
מנגד, חלק קרדוזו על העזתי ופרימו גם בפירוש תורת האלוהות השבתאית עצמה. שבתי צבי לימד כי האין סוף, הסיבה הראשונה, יצר את "אלוהי ישראל" המתגלם בספירת תפארת, ורק ספירת תפארת היא בוראת העולם ומנהיגו, בעוד האין סוף מסולק לחלוטין מההשגחה על העולם. בעוד העזתי ותלמידי שבתי צבי הקרובים טענו כי למרות זאת התיקון השלם יושלם באיחודה של ספירת תפארת עם המסובב הראשון והאינסופי, טען קרדוזו בתוקף כי אין לטענה זו על מה שתסמוך וכי אין ולא תהיה כל זיקה בין "אלוהי ישראל" של שבתי צבי ובין האינסוף. קרדוזו ראה בעצמו ובנבואתו את משיח בן יוסף, אשר לפי תפיסתו ייעודו הוא בגילוי רעיון האלוהות בעולם.
קרדוזו מצא עצמו בעמדת נחיתות מול נתן העזתי ותלמידי שבתי צבי. בעוד הם מסתמכים על הדברים ששמעו מפי שבתי צבי עצמו, הרי ששיטתו של קרדוזו, שמעולם לא ראה את שבתי צבי, הייתה בנויה כולה על הגיונו הוא. קרדוזו החזיק בידו ספר קטן בשם "רזא דמהימנותא", המתאר את תורת האלוהות השבתאית על פי שיטתו של קרדוזו, וטען כי חיבור זה נכתב בידי שבתי צבי עצמו בימיו האחרונים והובא אליו בידי אדם שנפגש עמו. פרופסור יהודה ליבס מביא ראיות מכריעות שהספר נכתב בידי קרדוזו עצמו על מנת לתת אסמכתא לדבריו, והוא נמצא בכתבי היד של דרושי קרדוזו.
טענה מקובלת במחקר רואה את נחמיה חייא חיון כתלמידו המובהק של קרדוזו, אולם מכמה בחינות קשה לראות בחיון תלמיד של קרדוזו או ממשיך דרכו. קרדוזו אימץ את תורת הצמצום שלא כפשוטו ואת הפרשנות המטפורית של קבלת האר"י לפי משנת אברהם כהן דה-הירירה (ואף האשים את מתנגדי משנת הצמצום שלא כפשוטו בעיכוב הגאולה), אולם חיון בספרו 'שלהבתיה' תוקף בחריפות את הירירה על תפיסת הקבלה כמשנה נאופלאטונית, ובספרו 'עז לאלהים' הוא תוקף את קרדוזו על שנעזר בהסברים פילוסופיים. טענה זו מבוססת על דברי רבי דוד ניטו מלונדון, מהבולטים שבמתנגדי השבתאות, ששם לו למטרה בספרו אש דת את קרדוזו וחיון, שתי הדמויות השבתאיות הבולטות בימיו. על סמך דברי ניטו קבע משה גסטר כי חיון היה תלמידו של קרדוזו, וטעות זו אומצה גם בידי חוקרים במאה העשרים כיהודה ליבס ואחרים.
קרדוזו היה סופר פורה וכתב קרוב לשישים דרושים. בודדים מהם נדפסו בשלמותם או בחלקם במאמרים שונים. ד"ר נסים יושע הכין לדפוס טרם מותו בשנת 2011 ארבעים דרושים שלא נדפסו או שנדפסו רק בחלקם עם מבוא ואלה יצאו לאור כספר בפני עצמו בשם 'אנוס בחבלי משיח' על שתי משמעויות המילה 'חבלים': עבותות וייסורים.
לקריאה נוספת

נסים יושע, אנוס בחבלי משיח: תאולוגיה, פילוסופיה ומשיחיות בהגותו של אברהם מיכאל קארדוסו, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2016
גרשם שלום, מחקרים ומקורות לתולדות השבתאות וגלגוליה, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד 1974.
נסים יושע, 'הרקע הפילוסופי לתאולוג שבתאי: קווים להבנת תורת האלוהות של אברהם מיכאל קארדוזו', בתוך: אהרן מירסקי, אברהם גרוסמן, יוסף קפלן (עורכים), גלות אחר גולה: מחקרים בתולדות עם ישראל מוגשים לפרופסור חיים ביינארט, ירושלים: מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשמ"ח, עמ' 541–572.
נסים יושע, 'תורת האלוהות של אברהם מיכאל קארדוזו בלשון נאו-סכולסטית', הקונגרס העולמי למדעי היהדות 11, ג, כרך 2 (תשנ"ג), 77–84.
נסים יושע, 'הבריאה והזמן: "ויכוח" תאולוגי-פילוסופי של קארדוזו עם נתן העזתי', בתוך: רחל אליאור, יוסף דן (עורכים), קולות רבים: ספר הזיכרון לרבקה ש"ץ-אופנהיימר, כרך א, ירושלים: האוניברסיטה העברית – המכון למדעי היהדות, תשנ"ו, עמ' 259–284.
נסים יושע, 'קבלת האר"י כמטאפורה בדרושי אברהם מיכאל קרדוזו', קבלה 8 (תשס"ג), 121–143.
נסים יושע, 'הרמב"ם כתנא דמסייע וכבר פלוגתא בדרושי אברהם מיכאל קרדוזו', בתוך: אברהם אלקיים, דב שוורץ (עורכים), הרמב"ם בנבכי הסוד: מחווה למשה חלמיש – קובץ מיוחד ליובל השלושים של "דעת" 64–66, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ט, עמ' 235–253.
נועם לפלר, דרוש בקר דאברהם, מהדורה מוערת, הולצר ספרים.
Review: N. Yosha, ‘David Halperin, trans. and ed., Abraham Miguel Cardozo: Selected Writings’, New York Paulist Press, 2001, pp. xxxi + 411, in The Jewish Quarterly Review vol. 94 No. 2 (Spring 2004), pp. 410–413
שמואל קעלין

| --- | --- |

 לידה:  1724 קולין, צ'כיה 
 פטירה:  20 במרץ 1806 (בגיל 82 בערך) בוסקוביץ, צ'כיה 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 במרץ 1806 
 צאצאים:  בנימין זאב וולף בוסקוביץ 
 
רבי שמואל הלוי קֶעלין (או קוֹלין; במקורות אחדים: שמואל לעוו, בגרמנית: Samuel Löw; ה'תפ"ד, 1724, קולין (אנ'), בוהמיה - א' בניסן ה'תקס"ו, 20 במרץ 1806, בוסקוביצה) היה ראש ישיבה ופוסק אשכנזי, פרשן התלמוד הבבלי וה"שולחן ערוך". נודע על שם ספרו ה"מחצית השקל".
ביוגרפיה

נולד בשנת 1724 בקולין, בוהמיה (כיום בצ'כיה), לרב נתן נטע הלוי קעלין. משפחתם מיוחסת לרב נתן נטע שפירא מקרקוב, ה"מגלה עמוקות". כבר בגיל עשר כתב חידושי תורה שמצאו חן בעיני הרב המקומי. בנערותו נשלח ללמוד בבוסקוביצה בישיבה שבראשה עמד רבה של העיר, הרב אריה יהודה ליב ב"ר מנחם מנדל. בערך בשנת 1738 הוא נישא לעלקל'ה בתו של רבי משה, בנו של ראש הישיבה, ונותר ללמוד בישיבה זו במשך ששים שנה. אשתו עסקה במסחר זעיר ופירנסה את המשפחה. במשך עשרות שנותיו בישיבה זו, העמיד אלפי תלמידים.
הוא סירב במשך השנים להצעות רבנות מקהילות יהודיות חשובות: רבנות פראג (לפני רבי יחזקאל לנדא), רבנות אובן (לפני משה מינץ), ורבנות פרשבורג (לאחר פטירת מהר"ם ברבי).
היה ידוע בתפילותיו המיוחדות ושימש כתובת לרבים לבקשות תפילה לחולים. נודע גם בפרישות מיוחדת והסתפקות במועט, וסופר עליו כי הרבה לצום ולבש תחת בגדיו במשך קרוב לחמישים שנה "שק של שיער" שנועד להעניק הרגשה לא נוחה.
הוא הרבה לטרוח בענייני צדקה, ובמיוחד טרח לדאוג לצורכי נישואיהם ומגוריהם של יתומים ויתומות ומשפחות עניים.
שיפר את מערכת החינוך התורנית בעירו, על ידי קרן מיוחדת שהקים שנועדה לדאוג לשכר מסודר למלמדים. הוא הקים גם קרן לביקור חולים שדאגה להוצאות לרופאים ותרופות עבור חולי הקהילה ונהג לבקר בעצמו את החולים פעמיים ביום.
בצוואתו הורה להניח על קברו מצבה מאבן פשוטה ושלא לכתוב תארים על גבה.
הוא נפטר ביום חמישי ראש חודש ניסן תקס"ו, 20 במרץ 1806.
הניח אחריו שלושה בנים ושתי בנות, בנו הבכור היה הרב בנימין זאב וולף בוסקוביץ', מחבר "סדר משנה".
חיבוריו

מחצית השקל על פירוש מגן אברהם לשולחן ערוך אורח חיים. זה חיבורו העיקרי ועל שמו נתפרסם כמחצית השקל
מחצית השקל על פירוש הש"ך לשולחן ערוך יורה דעה (נמצא רק לחלק ממנו)
מחצית השקל - חידושים על כמה מסכתות מן התלמוד הבבלי: עירובין, שבת, ר"ה, סוכה, גיטין, קידושין, בבא מציעא, חולין, בבא בתרא, כתובות, פסחים, כתובות, מכות, עבודה זרה, ועוד
דרשות
שיעורים על שולחן ערוך אורח חיים ויורה דעה
שיעורים על התלמוד
לקריאה נוספת

הרב אברהם בנדיקט, לתולדות רבינו המחבר, בתוך: מחצית השקל - נדרים, ירושלים, תשנ"ב.
הערות שוליים

↑  רב זה שימש כרבן של ערים חשובות: מזריטש גדול ובוסקוביצה במורביה, ובסוף ימיו עמד בראש בית הדין בניקלשבורג, בה נפטר ונקבר בשנת תקט"ו, 1755. כתביו אבדו, ומוכר מהם רק שו"ת "פרי גינוסר" המכיל את פסקי בית הדין שבראשותו עמד בניקלשבורג.
↑  ראו: רבי משה סופר, דרשות חת"ם סופר ח"ב, עמ' שי: ”וזה באמת נחמה גדולה לצרות ישראל בראותם אחר שנחרב בית המקדש השני זה היום אלף ותשל"ט שנים בעוונותינו הרבים ועדיין תודה לאל יתברך לא אלמן ישראל בראותם זקן וצדיק יושב ודורש כמשה מפי הגבורה ואלפים תלמידים כשתילי זיתים סביב לשולחנו הטהור וממש שכינה מדברת מתוך גרונו כמו אדונינו הגאון החסיד מהו"ר שמואל קעלין זצ"ל”.
↑  האגדה מספרת כי בני הקהילה התעלמו מדבריו והכינו מצבת שיש הדורה, אך לאחר שהיא נסדקה בליל הצבתה, ראו בכך 'אות משמים' והסירו אותה.
↑  הספדים עליו נדפסו בספריהם של: החתם סופר, רבי אלעזר לעוו ורבי אלעזר פלקלס.
↑  הרבה ממנו עדיין בכתב יד
| פרשני הטור והשולחן ערוך |
| --- | --- | --- |
| על כל החלקים | באר הגולה • באר היטב • ב"ח • ביאור הגר"א • בית יוסף • דרכי משה • כנסת הגדולה • ברכי יוסף |  |
| על אורח חיים | מגן אברהם • ט"ז • פרי חדש • שערי תשובה • מחצית השקל • שולחן גבוה • מטה יהודה • פתח הדביר • תוספת שבת • מחזיק ברכה • פרי מגדים • משנה ברורה • שתילי זיתים • כף החיים •  מור וקציעה |  |
| על יורה דעה | שפתי כהן • ט"ז • מחצית השקל • פרי חדש • פתחי תשובה • כרתי ופלתי • שלחן גבוה • שבט יהודה • דגול מרבבה • מחזיק ברכה • פרי מגדים • כף החיים • בית הלל • חידושי הרי"ם • ערוגות הבושם |  |
| על אבן העזר | חלקת מחוקק • בית שמואל • פתחי תשובה • בית הלל • חידושי הרי"ם • אבני מילואים |  |
| על חושן משפט | סמ"ע • שפתי כהן • ט"ז • פתחי תשובה • אורים ותומים • נתיבות המשפט • קצות החושן • חידושי הרי"ם |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276912905171  GND: 142370401  ISNI: 0000 0001 1804 7729  LCCN: n85299585  NKC: zmp20201062914  SELIBR: 269246  VIAF: 121608448   WorldCat (עם VIAF): 121608448 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוריץ גרינוולד

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1853 אוּהֶרסְקֶה הְרָאדישְצֶ'ה(אנ'), מוראביה,  האימפריה האוסטרית
 פטירה:  10 ביוני 1895 (בגיל 42) לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  אוניברסיטת לייפציג  בית המדרש לרבנים בברסלאו  אוניברסיטת וינה 
 מקום פעילות:  ביילובאר, פִּיסֶק, מלאדה בולסלאב, סופיה
 תקופת הפעילות:  1881–1895 (כ־14 שנים) 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי ליהודי בולגריה
 
הרב ד"ר מוריץ גרינוַולד (מופיע במקורות בעברית גם כמוריס וגם מרדכי גרינוואלד, בגרמנית: Moritz Grünwald;‏ 20 במרץ 1853, אוהרסקה הראדישצ'ה, מוראביה, האימפריה האוסטרית – 10 ביוני 1895, לונדון, הממלכה המאוחדת) היה הרב הראשי לערים: ביילובאר, פיסק (אנ') ומלאדה בולסלאב ובהמשך כיהן כרב הראשי לנסיכות בולגריה.
קורות חייו

מוריץ גרינוולד נולד באוהרסקה הראדישצ'ה שבמוראביה, אוסטריה. רכש תארים בפילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת וינה ואוניברסיטת לייפציג. ב-1881 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברסלאו ומונה לרב הראשי של קהילת ביילובאר שבאזור קרואטיה. בין 1884 ל-1893 כיהן כרב הראשי לערים: פיסק ומלאדה בולסלאב שבאזור בוהמיה.
ב-1891 נאלץ הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפרוש מתפקידו לאחר סכסוך מתוקשר עם שר החוץ והדתות דימיטר גרקוב, וב-1893 מונה לתפקיד הרב מוריץ גרינוולד לכהונה בת שלוש שנים. בתקופתו החלה מהפכת החינוך היהודי בבולגריה. הוא עסק רבות בחינוך, כתב את הספר "המדריך למורים היהודיים" והדריך מורים בבתי הספר הקהילתיים. כן עסק במחקר על תולדות היהודים בבולגריה תוך שהוא מסייר ברחבי הנסיכות ובוחן ממצאים ארכאולוגיים ומצבות בבתי עלמין. בתקופתו תוקנו תקנות לכהונת הרב הראשי ובהן נקבע כי על הרב הראשי להיות בוגר סמינר לרבנים ובעל תואר דוקטור, גילו יהיה לפחות 35 שנים והוא כיהן לפחות 5 שנים כרב או כמורה בסמינר לרבנים. עוד נקבע כי הרב יבחר על ידי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה ברוב מיוחס של 75 אחוזים.
במהלך כהונתו אירעו מספר תקריות אנטישמיות בבולגריה ובתגובה פרסם הרב מספר מאמרים בעיתונות הבולגרית. לפי מספר מקורות התאכזב הרב גרינוולד מהתככים בתוך יהדות בולגריה שהפריעו לעבודתו ועל כן ביקש לסיים את עבודתו לפני תום כהונתו המתוכננת.
ביוני 1895 יצא ללונדון בעקבות משרת רבנות שהוצעה לו שם. במהלך ביקורו חלה ונפטר והוא בן 42 שנים. מותו הפתאומי התקבל בתחושות קשות בבולגריה בשל ההערכה הרבה שרחשו לו ובקרב בני הקהילות בבולגריה הוכרז אבל כללי עם היוודע דבר מותו. מוריץ גרינוולד נקבר בבית העלמין היהודי באדמונטון אשר ברובע אנפילד בלונדון. לאורך שנות פעילותו כתב הרב גרינוולד חיבורים וספרים רבים ובכללם ספר על תולדות יהודי בוהמיה וספר על הרב שלמה אפרים מלונטשיץ.
הערות שוליים

1 2 3  "מוריץ גרינוולד", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
1 2 3  חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר השחרור מעול העותומנים (1878-1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 71-67.
↑  אלברט רומנו, מערכות יהודי בולגריה, בתוך אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים 1967, עמודים 270-249.
↑  פרטי הקבורה של מוריץ גרינוולד בבית העלמין היהודי באדמונטון, באתר cemeteryscribes.com, אוחזר ב-7 במאי 2015 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262017305171  BIBSYS: 13055247  GND: 13940290X  ISNI: 0000 0001 1768 5358  LCCN: nr99027524  NKC: jx20101202001  NTA: 167709992  RERO: 02-A017063564  SUDOC: 25061331X  VcBA: 495/313878  VIAF: 68852153   WorldCat (עם VIAF): 68852153
רד"ק

| --- | --- |
 לידה:  1160? ד'תתק"כ ממלכת צרפת נרבון, פרובאנס, ממלכת צרפת 
 פטירה:  1235? (בגיל 75 בערך) ד'תתקצ"ה ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 כינוי:  רד"ק
 תקופת הפעילות:  ?–1235 
 השתייכות:  ראשוני פרובאנס
 תחומי עיסוק:  פרשנות המקרא, דקדוק
 רבותיו:  אביו, רבי יוסף קמחי; אחיו, רבי משה קמחי
 חיבוריו:  פירוש על רוב התנ"ך, "מכלול" - ספר דקדוק, "עט סופר" - ספר מסורה, ועוד
 
"ספר השורשים" עם נימוקים של המדקדק נדפס בדפוס מארקו אנטוניו יושטיניאן, ונציה 1546. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 3
רבי דוד בן יוסף קמחי (ד'תתק"ך (1160)-ד'תתקצ"ה (1235)), המכונה הרד"ק, היה מגדולי פרשני המקרא ומחשובי המדקדקים של השפה העברית.
ביוגרפיה

אביו של הרד"ק, רבי יוסף קמחי (הריק"ם), היה בלשן ופרשן מקרא בן ספרד. בעקבות רדיפות המואחידין נמלטה משפחת קמחי לפרובאנס שבדרום צרפת, והתיישבה בעיר נרבונה. ככל הנראה, שם נולד הרד"ק.
הרד"ק למד תורה ומסורה מפי אביו ומפי אחיו הגדול, רבי משה קמחי, שהתפרסם גם הוא כמדקדק חשוב ופורץ דרך וכפרשן מקרא.
הרד"ק הושפע במיוחד - הן בדקדוק והן בפרשנות - מדרכו של אחיו ר' משה, שגידלו ולימדו. ספריו ופירושיו קיבלו תהודה רחבה והוא נחשב מגדולי הפרשנים וחכמי הלשון של עם ישראל.
בספר הדקדוק שלו, מכלול, שיקע רד"ק רבות מתורתם של המדקדקים הקדמונים כר' יהודה חיוג' ור' יונה אבן ג'נאח. שיטתו העיקרית בספר היא דרכו של אחיו ר' משה, שחידש מספר כללים חשובים בשדה הדקדוק. חלקו הראשון של החיבור ("חלק הדקדוק") הוא ספר דקדוק, וחלקו השני ("חלק העניין") הוא מילון של לשון המקרא המסודר בסדר אלפאביתי לפי שורשים משולשים (בני שלוש אותיות), שכונה במשך הזמן בשם "ספר השורשים". ספר השורשים הוא מעין סיכום של ספרי השורשים ופירושי המקרא של חכמי ספרד, תוך הכרעות וחידושים של הרד"ק. בכמה מתובנותיו הדקדוקיות נערך שימוש מאוחר יותר בתקופת הרנסאנס.
רד"ק הרבה לעיין בפילוסופיה ובמדעים, והושפע מאוד בכך מהאבן עזרא ומהרמב"ם. בעת הפולמוס על כתבי הרמב"ם צידד רד"ק בתומכי הרמב"ם.
כתבי הרד"ק

כתבי הרד"ק הם:
פירוש הרד"ק לתנ"ך (נדפס לראשונה בדפוס שונצינו בשנת ה'רמ"ו, ושוב בבזל, שנת 1530, בדפוסו של היינריך פטרי).
ויכוח להרד"ק להנוצרים (נדפס גם בסוף הספר "מלחמת חובה", ובסוף פירושו לספר תהילים). חיבור זה מיוחס לרד"ק, אולם ככל הנראה לא חובר על ידו.
ספר המכלול , ובו שני חלקים: "ספר הדקדוק", ו"ספר השורשים" (כתב יד קניקוט[דרושה הבהרה] ; נדפס בדפוס דניאל בומברג, ונציה, שנת ה'ש"ה (1544). רבי אליהו בחור הוסיף הערות והסברים לשני חלקי הספר וקראן בשם "נימוקים".
החלק הראשון, "ספר הדקדוק", הודפס כמה פעמים תחת השם "ספר המכלול", בתוספת נימוקי ר' אליהו בחור; בדפוס פיורדא ה'תקנ"ג הוסיף לו רבי משה הֶכִים פירוש, ובשנת ה'תרכ"ב ההדיר אותו המשכיל יצחק ריטנברג, הדפיסו בליק והוסיף לו הערות משלו (החתומות בשם יבא"ר - יצחק בן אהרן ריטטענבערג). חלק זה יצא מחדש בשנת התשפ"ב על ידי מכון שלמה אומן בההדרת הרב יהודה לנדמן.
החלק השני, "ספר השורשים", הודפס תחת שם זה כחיבור עצמאי, לרוב עם נימוקי ר' אליהו בחור. בשנת ה'תר"ז הודפס בברלין על ידי רפאל הירש ביזנטל (מלומד ומהדיר ספרים) ופירכטגוט לברכט (תלמידו של החתם סופר וידידם של צונץ ומשה שטיינשניידר), בתוספת מבוא והערות בגרמנית. מהדורה זו הודפסה שוב במהדורת צילום ירושלים ה'תשכ"ז.
עט סופר, חיבור על כללי המסורה לכתיבת ספר תורה, כללי הניקוד במקרא, וכללי טעמי המקרא.
פירוש לפרקי אבות [דרושה הבהרה]
ביאור לשמות הנבואה וביאור לי"ג עיקרים
כתבי הרד"ק > פירוש רד"ק לתנ"ך

רד"ק כתב פירושים לספר בראשית, לנביאים ראשונים ואחרונים, לתהילים ולדברי הימים. ביאורו לנביאים נדפס במהדורות השונות של "מקראות גדולות".
סדר כתיבת פירושו לתנ"ך, לפי עיון בפירושיו[דרוש מקור]:
דברי הימים
תהילים
נביאים אחרונים
נביאים ראשונים
בראשית
גדולתו של הרד"ק כפרשן מקרא היא בשלימותו ובקפדנותו של הפירוש: הוא מקיף את הכתובים מכל צדדיהם, מבחינות שונות - מהבחינה הפרשנית, ההקשרית, הכרונולוגית, הדקדוקית והנקדנית, ומבחינת המסורה. הוא עוסק גם בשאלות כרונולוגיות, היסטוריות וגאוגרפיות.
פירוש רד"ק לתנ"ך זכה למהדורות רבות והפך לחלק בלתי נפרד ממהדורות מקראות גדולות לדורותיהם.
כתבי הרד"ק > דרכו בפירושיו

הרד"ק עושה שימוש רב בתרגום יונתן. הוא מפרשו בהרבה מקומות ומביא גרסאות שונות.
בדומה לרש"י גם הוא מודה, כאשר אינו יודע את הביאור: "לא ידעתי טעם לסיפור הזה בזה המקום"; וכן "לא מצאתי לו טעם נכון".
כמו אביו, הרבה רד"ק להתפלמס עם פרשנות הנוצרים למקרא, ובייחוד עם פרשנותם הכריסטולוגית. בעיקר בולטת מגמה זו בפירושו לתהילים וישעיהו, ספרים שהיו חביבים על הנוצרים; בשל כך צונזרו פירושיו לספרים אלו במקומות רבים ביותר (ראו לדוגמה ספר ישעיהו, פרק ז', פסוק י"ד וספר ישעיהו, פרק נ"ג). לאחרונה הוצאו לאור מחדש פירושיו לספרים אלו בשלימותם במהדורת "כתר ארם צובא" של אוניברסיטת בר-אילן, ובהוצאת מוסד הרב קוק: רד"ק, הפירוש השלם על תהלים בעריכת אברהם דרום, הוצאה חדשה, ירושלים תש"ע.
בספר בראשית נוטה רד"ק לביאור פילוסופי – הוא מחפש את התועלת המוסרית של סיפורי התורה, שלדעתו לא באו לשם עצמם אלא טעמם נסתר. כמו כן כתב הרד"ק פירוש על דרך הנסתר לפרשת גן עדן, למעשה קין והבל ולפרק א' בספר יחזקאל – מעשה מרכבה.
לקריאה נוספת

מנחם צבי קדרי, לפירושו של רד"ק על התורה, ב"מחניים", 26 בנובמבר 1992.
ליאורה פטרובר, דרכו של רבי דוד קמחי במילונו הידוע בשם "ספר השורשים". דיסרטציה. תשע"ו 2016
הערות שוליים

↑  Rabbi David Kimchi's commentary upon the prophecies of Zechariah, tr. with ... By David, 1837, page V
↑  הרד"ק מזכירם בביאוריו, ראה לדוגמה בפירושו על ספר שופטים פרק ה פסוק כ"ו
↑  רד"ק, ספר מכלול, צבי הירש פעטצאלל, ירושלים, תשכ"ו
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263691805171  PLWABN: 9810565095305606  BIBSYS: 99010548  BNE: XX4982218  BnF: cb11997296t (data)  CiNii: DA10681367  GND: 10096673X  ICCU: BVEV023096  ISNI: 0000 0001 2145 1861  LCCN: n83120193  NKC: zmp2012739168  NLA: 35487022  NLG: 246359  NTA: 107402033  RERO: 02-A000098291  SELIBR: 67124  SUDOC: 02806271X  Trove: 970737  VcBA: 495/19751  VIAF: 100213323   WorldCat (עם VIAF): 100213323