stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבהלה לזהב (קלונדייק)
השפעה תרבותית

לאירועי בהלת הזהב בקלונדייק הייתה משמעות תרבותית ניכרת באמריקה הצפונית. האירועים תועדו בשירים, סיפורים, ספרים ותמונות. יום גילוי הזהב נחגג ביוקון עד ימים אלו. עלילת הסרט "הבהלה לזהב" של צ'רלי צ'אפלין מתרחשת על רקע בהלת קלונדייק; מיני-סדרה "קלונדייק" מתארת את מסעו וחייו של המהגר ביל הסקל בקלונדייק בתקופת הבהלה לזהב.
ספרו של זול ורן "געש הזהב" מספר על  האחים בן ראדל וסאמי סקים אשר ירשו מדודם בעלות על שטח לזיכיון זהב בקלונדיק.
בין המהגרים היה גם ג'ק לונדון, מגדולי סופרי ההרפתקאות האמריקאים ומגדולי מתארי אלסקה. על רקע חוויותיו באלסקה כתב את ספריו הפופולריים ביותר, ביניהם פנג הלבן, קול קדומים, אודיסיאה בצפון, "הבהלה לזהב" ו"הרפתקאות סמוק בליו".
ראו גם

נתיב צ'ילקוט
מכרה אינדיפנדנס
דני דולב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) נְתַנְיָה, ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  מכון ויצמן למדע (1980)  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת סטנפורד 
 מנחה לדוקטורט:  אלי שמיר 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוקטובר 1982) 
 תלמידי דוקטורט:  ניר שביט, מיכל פרנס, יאיר אמיר, עדית קידר, דליה מלכי, אמוץ בר-נוי, חגית עטיה, אוסנת מוקרין 
 פרסים והוקרה:  פרס דייקסטרה (2011)  עמית ACM (2007) 
 
דני דולב (נולד ב-1950) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר המועצה המדעית של מועצת המחקר האירופית. מתמקד בקריפטוגרפיה ובחישוב מבוזר.
ביוגרפיה

דני דולב נולד בנתניה, בן לתקוה ואברהם דולב.
בשנת 1971 קיבל תואר ראשון בפיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבר למכון ויצמן למדע, שבו קיבל תואר שני במתמטיקה בשנת 1973, על עבודה שכותרתה " On the Positivity of the Integral of a Triple Product of Laguerre Polynomials", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' יוסף גיליס. בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "Synchronization of Parallel Processors", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' אלי שמיר. יצא לפוסט דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד ובחטיבת המחקר של IBM. בשנת 1982 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית. בשנים 1987–1993 עבד במקביל במרכז המחקר של IBM באלמאדן. בשנים 1998–2002 היה ראש המכון למדעי המחשב וראש בית הספר להנדסה ולמדעי המחשב באוניברסיטה העברית. בשנת 2011 היה הישראלי הראשון שנבחר למועצה המדעית של מועצת המחקר האירופית. הוא חבר בוועד המנהל של מרכז החישובים הבין-אוניברסיטאי (מחב"א), והיה יו"ר הוועדה הלאומית לפיתוח תשתיות מידע ותקשוב.
מחקרו מתמקד בקריפטוגרפיה ובחישוב מבוזר, ובין השאר פרסם מאמרים העוסקים באי-חשילות (מושג שהוא טבע, יחד עם סינתיה דוורק ומוני נאור), הצפנת מפתח ציבורי, קונצנזוס במערכות מבוזרות אסינכרוניות, שידור אטומי ועמידות בפני תקלות. בנוסף לכך, מודל דולב-יאו לניתוח התנהגות של פרוטוקולים קריפטוגרפיים, פותח על ידו בשיתוף עם החוקר הסיני-אמריקני אנדרו יאו. עם הדוקטורנטים שלו נמנים הפרופסורים חגית עטיה, עדית קידר, אמוץ בר-נוי וניר שביט.
בשנת 2007 נבחר לעמית ACM, על תרומתו לחישוב מבוזר עמיד בפני תקלות. בשנת 2011 הוענק לו ולעמיתיו חגית עטיה ואמוץ בר-נוי פרס דייקסטרה, על עבודתם במימוש זיכרון משותף באמצעות העברת מסרים.
הערות שוליים

↑  דני דולב, באתר אלבום משפחות - ראשון לציון
↑  אסף שטול-טראורינג, בראשונה מונה חבר ישראלי למועצה המדעית של האיחוד האירופי: פרופ' דני דולב, באתר הארץ, 9 בפברואר 2011
↑  Dolev, Danny; Dwork, Cynthia; Naor, Moni (2000), "Non-Malleable cryptography" (PDF), SIAM Journal on Computing, 30 (2): 391–437, doi:10.1137/S0097539795291562, MR 1769364. Revised and reprinted in SIAM Review 45 (4): 727–784, 2003.
↑  Dolev, D.; Yao, A. (1983), "On the security of public key protocols" (PDF), IEEE Transactions on Information Theory, 29 (2): 198–208, doi:10.1109/TIT.1983.1056650.
↑  Dolev, Danny; Dwork, Cynthia; Stockmeyer, Larry (1987), "On the minimal synchronism needed for distributed consensus" (PDF), Journal of the ACM, 34 (1): 77–97, doi:10.1145/7531.7533, MR 0882662.
↑  Cristian, Flaviu; Aghili, Houtan; Strong, Ray; Dolev, Danny (1995), "Atomic broadcast: from simple message diffusion to Byzantine agreement" (PDF), Information and Computation, 118 (1): 158–179, doi:10.1006/inco.1995.1060, MR 1329246.
↑  Dolev, Danny (1982), "The Byzantine generals strike again" (PDF), Journal of Algorithms, 3 (1): 14–30, doi:10.1016/0196-6774(82)90004-9, MR 0646888.
↑  Dolev, D.; Strong, H. R. (1983), "Authenticated algorithms for Byzantine agreement" (PDF), SIAM Journal on Computing, 12 (4): 656–666, doi:10.1137/0212045, MR 0721005.
↑  Dolev, Danny; Lynch, Nancy A.; Pinter, Shlomit S.; Stark, Eugene W.; Weihl, William E. (1986), "Reaching approximate agreement in the presence of faults" (PDF), Journal of the ACM, 33 (3): 499–516, doi:10.1145/5925.5931, MR 0849026.
↑  Danny Dolev, ACM
↑  2011 Edsger W. Dijkstra Prize in Distributed Computing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457022405171  ACM DL: 81100630259  dblp: d/DannyDolev  MGP: 19326  ORCID: 0000-0001-8853-0644  ResearcherID: B-2683-2012  VIAF: 69594006   WorldCat (עם VIAF): 69594006
הארמייה ה-57 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-57 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. היא הוקמה פעמיים במהלך המלחמה, ולקחה חלק במערכה הצבאית בחזית המזרחית בשנים 1941-1945.
היסטוריה

הארמייה ה-57 הוקמה ב-27 באוקטובר 1941 מכוחות שגויסו במחוז הצבאי של צפון-קווקז, וכללה עם הקמתה 6 דיוויזיות חי"ר ו-2 דיוויזיות פרשים. בינואר 1942 סופחה הארמייה לכוחות החזית הדרומית והשתתפה במתקפה הסובייטית באזור דונבאס במסגרתה הצליח הצבא האדום להשתלט על בליטה בקו החזית הגרמני באזור בארבנקובו. במאי 1942 ניסה הפיקוד הסובייטי לנצל את מובלעת בארבנקובו כנקודת מוצא למתקפה גדולה באזור העיר חרקוב. מתקפת נגד גרמנית מוצלחת גרמה לכיתור שלוש מהארמיות הסובייטיות שהשתתפו במתקפה, כולל הארמייה ה-57, ולהשמדתם עד לסוף החודש במסגרת קרב חרקוב השני. חלק קטן מיחידות הארמייה ה-57 הצליחו להיחלץ מהכיתור הגרמני. מפקד הארמייה, גנרל קוזמה פודלאס התאבד, כדי לא ליפול בשבי. שרידי הארמייה הוצבו בעתודת החזית.
באמצע יולי 1942 סופחו שרידי הארמייה ה-57 לחזית סטלינגרד החדשה, שהוקמה כדי להגן על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד מפני כוחות הציר, שפתחו במתקפה גדולה בדרום רוסיה בסוף יוני 1942. הארמייה הוצבה באזור העיר קראסנוארמייסק, מדרום לסטלינגרד, ובמהלך החודשיים הבאים השתתפה, ביחד עם הארמיות ה-64 וה-51, במערכה על דרכי הגישה הדרומיות לסטלינגרד, והצליחה להאט את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית לכיוון העיר. לאחר פתיחת המערכה בתוך סטלינגרד באמצע ספטמבר, הוצבה הארמייה ה-57 באזור האגמים המלוחים בערבה שמדרום לעיר. ערב פתיחת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 2 דיוויזיות חי"ר, חטיבת חי"ר מיוחדת ו-2 חטיבות שריון עצמאיות. מפקדה (מאז יולי 1942) היה גנרל פיודור טולבוחין. לצורך המתקפה היא תוגברה בגיס ממוכן ה-13.
ב-20 בנובמבר 1942 פתחה הארמייה ה-57 במתקפה מדרום לסטלינגרד, כחלק ממתקפה סובייטית גדולה (מבצע אורנוס) שנועדה לכתר את כוחות הציר באזור סטלינגרד. ב-1 בינואר 1943 היא סופחה לחזית הדון, והשתתפה ביחד עם 5 ארמיות סובייטית נוספות במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים, שנלכדו ב"כיס סטלינגרד". לאחר תום קרב סטלינגרד בראשית פברואר 1943 הועברה הארמייה לעתודת הסטאבקה, יחידותיה הועברו לארמיות אחרות, והארמייה ה-68 הוקמה על בסיס המפקדה שלה.
הארמייה ה-57 הוקמה בפעם השנייה ב-27 באפריל 1943 על בסיס שרידי ארמיית הטנקים השלישית, שספגה אבדות כבדות במהלך קרב חרקוב השלישי. הארמייה הוצבה בגדה המזרחית של נהר דונייץ העליון תחת פיקוד החזית הדרום-מערבית, ובאוגוסט 1943 השתתפה במבצע רומיאנצב במסגרתו שוחרר הערים בלגורוד וחרקוב מידי הגרמנים. הארמייה השתתפה במתקפה הסובייטית ששחררה את החלק המזרחי של אוקראינה, והחל מנובמבר 1943 השתתפה במתקפה סובייטית באזור קריבי ריה. בפברואר 1944 סופחה הארמייה לכוחות החזית האוקראינית הרביעית ותחת פיקודה השתתפה בשורת מתקפות במסגרתם שוחררה כל אוקראינה הדרומית. בסוף אפריל חצתה הארמייה את הנהר דנייסטר והקימה ראש גשר בגדה המערבית של הנהר.
בסוף אוגוסט 1944 השתתפה הארמייה ה-57 במבצע יאשי-קישינב, במסגרתו כותרו והושמדו הכוחות הרומניים-גרמניים, שהגנו על רומניה, ורומניה נכבשה על ידי הצבא האדום. בספטמבר-אוקטובר 1944 היא השתתפה בשחרור בולגריה משליטת הנאצים, ובמתקפה סובייטית בצפון יוגוסלביה במסגרתה שוחררה העיר בלגרד. בחורף 1944/1945 השתתפה הארמייה בשורת מבצעים סובייטיים במזרח הונגריה, ונטלה חלק בבלימת מתקפת הנגד הגרמנית באזור אגם באלטון. באפריל 1945 השתתפה הארמייה במבצע לכיבוש וינה, וסיימה את המלחמה במזרח אוסטריה.
בין חיילי הארמייה שקיבלו עיטור גיבור ברית המועצות היה וולף חצקביץ'.
מפקדי הארמייה

(אוקטובר 1941 - פברואר 1942) - דמיטרי ריאבישב
(פברואר - 27 במאי 1942) - קוזמה פודלאס (התאבד כדי לא ליפול בשבי)
(מאי - יוני 1942) - אלכסנדר בטיוניה
(יוני - יולי 1942) - דמיטרי ניקישוב
(יולי 1942 - ינואר 1943) - פיודור טולבוחין
(אפריל - מאי 1943) - פאבל ריבלקו
(מאי 1943 - אוקטובר 1944) - ניקולאי גאגן
(אוקטובר 1944 - עד סוף המלחמה) - מיכאיל שארוחין
הארמייה ה-54 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 בספטמבר 1941 – 13 בדצמבר 1944 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 
הארמייה ה-54 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-2 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה גריגורי קוליק. הארמייה לחמה בקרבות השונים סביב לנינגרד כחלק מחזית וולחוב, ובשנת 1944 השתתפה במבצע לנינגרד-נובגורוד. לאחר מכן השתתפה הארמייה במתקפה הבלטית ובמבצע ריגה, כחלק מחזית לנינגרד ומהחזית הבלטית השלישית, וב-13 בדצמבר 1944 פורקה הארמייה.
מפקדים

גריגורי קוליק (2 בספטמבר 1941 - 25 בספטמבר 1941)
מיכאיל חוזין (25 בספטמבר 1941 - 26 באוקטובר 1941)
איוואן פדיונינסקי (26 באוקטובר 1941 - 22 באפריל 1942)
אלכסנדר סוכומלין (22 באפריל 1942 - 3 בנובמבר 1943)
סרגיי רוגינסקי (3 בנובמבר 1943 - 13 בדצמבר 1944)
הארה טקאשי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
הארה טקאשי (ביפנית: 原 敬;‏ 9 בפברואר 1856 - 4 בנובמבר 1921) היה פוליטיקאי יפני וראש הממשלה היפנית ה-19. הוא היה ראש הממשלה הראשון ביפן שלא בא ממעמד האצולה או ממעמד הסמוראים, והמוטו הפוליטי שלו היה "פשוט עם וראש ממשלה" (平民宰相, תעתיק: הֶיימין סאישו).
ראשית חייו

הארה נולד בכפר מוריאוקה שבהאן מוצו (כיום מחוז איווטה) למשפחת סמוראים. הדאימיו של מוצו תמך בשוגון והתנגד לרסטורציית מייג'י, ולפיכך לאחר הדחת שוגונות טוקוגאווה נחשבו תושבי מוצו לאויבי הממשלה. מכיוון שבשנים הראשונות של תקופת מייג'י שלטו בני ההאנים צ'ושו וסצומה בפוליטיקה היפנית, לא מיהר הארה להיכנס לחיים הפוליטיים.
הארה עזב את בית בגיל 15 ועבר לטוקיו. לאחר שנכשל במבחני הכניסה לאקדמיה הימית הקיסרית, החל ללמוד בבית ספר צרפתי-דתי, ושם למד לדבר צרפתית. זמן קצר לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר למשפטים של משרד המשפטים היפני (מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת טוקיו), אך עזב לפני שסיים.
בגיל 17 הוטבל הארה לנצרות הקתולית, וקיבל את השם "דוד." ב-1875 ויתר הארה על מעמדו החברתי, והפך מסמוראי לפשוט עם. מספר פעמים במהלך הקריירה הפוליטית שלו קיבל הארה הצעות להשיב לו את מעמדו, אך הוא התמיד בסירובו, והסביר שהדבר ינכר אותו בעיני תושבי המדינה, ויקשה עליו להיכנס לבית הנבחרים.
הארה החל לעבוד כעיתונאי ב-1879, אך עזב את עבודתו לאחר שלוש שנים, במחאה על כך שהעיתון שימש שופר למפלגת ריקן קאישינטו של אוקומה שיגנובו.
בירוקרט

הארה החל לעבוד במשרד החוץ ב-1882, לבקשתו של שר החוץ אינואואה קאורו. לאחר שלמד את השקפותיו של הארה בנוגע לעתידה של יפן, מינה אותו אינואואה לקונסול דיפלומטי בטיינג'ין, ולאחר מכן למזכירו של השגריר היפני בפריז. בהמשך כיהן הארה בתפקיד סגן שר החוץ ושגריר יפן בקוריאה. לאחר מכן עזב את משרד החוץ ושב לעבודתו כעיתונאי למשך מספר שנים, והתמנה למנהל העיתון מאיניצ'י שינבון.
קריירה פוליטית

הארה שב לפוליטיקה ב-1900, הצטרף למפלגת ריקן סייוקאי, שנוסדה על ידי איטו הירובומי, והתמנה למזכיר הכללי שלה.
הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים כנציג מחוז איווטה, וזכה, והתמנה לתפקיד שר התקשורת במהלך כהונתו הרביעית של איטו. בין השנים 1906 ל-1913 כיהן הארה בתפקיד שר הפנים, במספר ממשלות שונות. הארה הכיר את המתיחות הקיימת-תמיד בין נבחרי הציבור לפקידים בירוקרטים, ובמסגרת תפקידו כשר הפנים, פעל לעריכת רפורמות שנועדו להחליש את כוחם של האחרונים. הוא נפטר מביורוקרטים ברמה הלאומית והמקומית, והחליפם באנשים שהיו ראויים בעיניו, וכך יצר מערכת בה פעלו אנשים מוכשרים שהיו יכולים להתקדם בסולם הדרגות, ללא קשר למוצאם או לתארים שלהם.
הארה החליף את סיונג'י קינמוצ'י בנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1914. תקופה זו נקראת דמוקרטיית טאישו, וזאת מכיוון שבתקופה זו נטשה יפן את המערכת הממשלתית שהוקמה לאחר רסטורציית מייג'י, והתקרבה יותר לדמוקרטיה פרלמנטרית. התמיכה במפלגת ריקן סייוקאי עלתה בתקופת נשיאותו של הארה, עד שהייתה למפלגה הגדולה ביותר בדיאט של יפן ב-1917.
ראש הממשלה

מהומות האורז של 1918 הביאו להדחתו של ראש הממשלה טראוצ'י מסטאקה, והארה החליף אותו ב-28 בספטמבר 1918. הייתה זו הממשלה הראשונה שבראשה עמד אדם מהמעמד הפשוט, ללא תואר קזוקו או מעמד סמוראים. חשוב מכך, הייתה זו הפעם היחיד ביפן של לפני 1945 בה כיהן בתפקיד ראש הממשלה מנהיג המפלגה הגדולה ביותר, ולא אציל, בירוקרט או איש צבא. בנוסף, הוא היה האזרח הראשון ששלט בזרוע צבאית כלשהי, לאחר שהחזיק באופן זמני בתפקיד שר הימייה, בהיעדרו של אדמירל קטו טומוסאבורו, שיצג את יפן בוועידה הימית בוושינגטון.
בשל סירובו להשתמש ברוב שהיה לו בבית הנבחרים על מנת להעניק זכות בחירה אוניברסלית, לא זכה הארה לפופולריות רבה. גישתו הזהירה גרמה אכזבה גם בקרב חוגים ליברלים וסוציאליסטים, שמתחו עליו ביקורת. בנוסף, בשל היותו חבר במפלגה, גם השמרנים, הביורוקרטים ואנשי הצבא לא רכשו לו חיבה.
במהלך כהונתו השתתפה יפן בועידת השלום בפריז, והצטרפה לחבר הלאומים כחברה מייסדת. יפן אף שלחה כוח צבאי לקוריאה, לדיכוי תנועה אנטי-יפנית, אך לאחר חיסול התנועה החלה יפן לנקוט בגישה סובלנית יותר לאוכלוסייה הקוריאנית, בתקווה שהצעד יפחית את הרגשות האנטי-יפניים במדינה.
לאחר דיכוי התנועה נקט הארה בגישה פייסנית כלפי הקולוניות היפניות, ובעיקר כלפי קוריאה. הוא מינה את הפוליטיקאי המתון סאיטו מקוטו למושל קוריאה, הוא הקים מנגנוני שליטה בקולוניות, שבראשיהן עמדו אזרחים ולא אנשי צבא, והתיר מידה מסוימת של חופש תרבותי, למשל לימוד קוראנית והיסטוריה קוראנית בבתי ספר. הוא גם שאף לחזק את השלטון העצמי בקוריאה, כל עוד זאת תישאר תחת שלטון יפני. אף על פי כן, פעולותיו לא תרמו לעלייה בפופולריות שלו, לא בקרב הקוריאנים, ולא בקרב היפנים.
ב-4 בנובמבר 1921 דקר פועל הרכבת הלאומני קונאיצ'י נקאוקה בטקאשי למוות, נקואקה רצח את טקאשי כי האמין שהוא מושחת. קונאיצ'י נשפט למאסר עולם, אך בפועל היה רק 13 שנים בכלא.
Najita, Tetsuo. Hara Kei in the Politics of Compromise 1905-1915. Harvard University Press, 1967. ISBN
דירופילריאזיס

| דירופילריאזיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים נימיות
מחלקה:: Secernentea
סדרה:: Spirurida
משפחה:: Onchocercidae
סוג:: Dirofilaria
מין:: דירופילריאזיס
שם מדעי
 Dirofilaria immitis ‏ליידי, 1856

| --- | --- |

 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D004183
 סיווגים
 ICD-11:  XN3BX 
 
דירופילריאזיס היא מחלה טפילית הנגרמת על ידי נוכחות של תולעים בסוג Dirofilaria בגוף. תולעת הלב הוא כינויה של התולעת Dirofilaria immitis הפוגעת בעיקר בכלביים אך גם בבעלי חיים נוספים. התולעת מועברת על ידי חרקים וגורמת למחלה קשה בבעלי החיים הנגועים. זוהי מחלה נפוצה למדי ברוב העולם אך במדינת ישראל היא נדירה וזוהו בה רק מקרים ספורים.
מחזור חיים

מחזור החיים של הטפיל מושלם בין החרק המעביר, בעיקר יתושים, למארח, בעיקר כלבים. מאחר שהחרק הוא מעביר מחלה ביולוגי ולא מכני אין חשש שהטפיל יעבור למארחים נוספים בתרומות דם.
תולעים בוגרות משחררות מיקרופילריות (פגיות מדרגה ראשונה) אשר מופצות בדם ויכולות לשרוד במחזור הדם עד שנתיים. נקבת היתוש מוצצת את המיקרופילריות בארוחת הדם שלה בעת עקיצה.
פגית מדרגה ראשונה מגיעה למעי היתושה בתוך ארוחת הדם וממשיך לצינורות מלפיגי במעיים שם הוא מתפתח לפגית מדרגה שלוש. הפגיות נודדות לחדק היתושה וממנו הם מועברים לדם המאכסן הסופי בעת העקיצה הבאה של היתושה.
הפגית מדרגה שלוש מתפתחת לפגית מדרגה ארבע בגוף הכלב תוך שלושה עד ארבעה ימים. פגיות מדרגה ארבע נודדות בתת-העור של הכלב לעבר בית החזה ומתפתחים לפגיות מדרגה חמש.
פגיות מדרגה חמש חודרות מבעד שרירי בית החזה ומגיעים לעורק הריאתי ולמדורים הימניים בלב. שלב זה קורה לרוב 70-110 ימים לאחר ההדבקה.
פגיות מדרגה חמש מתפתחות לפגיות בוגרות בעלייה הימנית של הלב בחלוף שלושה חודשים. אורך התולעים הבוגרות הוא 23-32 סנטימטרים בנקבות ו-15-19 סנטימטרים בזכרים. התולעים הבוגרות מסוגלות לייצר מיקרופילריות במשך שבע שנים ואף יותר. תקופת הדגירה של הטפיל מההדבקה ועד לייצור המיקרופלריות הראשונות נמשכת לרוב 190 יום.
פתופיזיולוגיה וסימנים קליניים

חלק מהכלבים אינם מציגים סימנים קליניים והמופע הקליני של המחלה יכול להתרחש שנים לאחר ההדבקה. מאחר שזוהי מחלה הדרגתית המתפתחת לאט לא צפוי לראות מופע קליני בכלביים מתחת לגיל שנה. התולעים הבוגרות אחראיות לרוב הלקויות הפתולוגיות וגורמות ליתר לחץ דם ריאתי, לאי ספיקת לב ימין ולתסמונת הווריד לרבות תמס דם.
פתופיזיולוגיה וסימנים קליניים > המחלה בכלב

סימנים קליניים: שיעול, יריקת דם, קשיי נשימה, אי סבילות לפעילות גופנית, עילפון, אובדן משקל עם תיאבון בריא, מיימת וסימנים הנגרמים מתסמונת הווריד הנבוב לרבות צהבת, אנורקסיה, דיכאון ואובדן המוגלובין בשתן.
שלבי המחלה:
שלב תת-קליני- על פי רוב לא יופיעו סימנים קליניים לפני התפתחות תולעים בוגרות.
מחלה קלה.
מחלה קשה- שיעול שאינו חולף, יריקת דם, קשיי נשימה, אי ספיקת לב ימין, שינויים רדיולוגיים מובהקים.
פתופיזיולוגיה וסימנים קליניים > המחלה בחתול

החתול אינו המארח המועדף של הטפיל והמחלה קלה וקצרה יותר בחתולים. תוחלת החיים של התולעת הבוגרת היא קצרה יותר מבכלב ומשכה שנתיים-שלוש. נוכחות מיקרופלריות בדם היא נדירה ואם היא מתרחשת היא קצרה מאוד ומספר המיקרופילריות בדם מועט.
הסימנים הקליניים בחתולים כוללים שיעול ויריקת דם, קשיי נשימה, חולשה, אובדן משקל והקאות (אף שחתולים נוטים להקיא פחות מכלבים).
אבחון

קיימות מספר דרכים לאבחון המחלה ולרוב נוהגים לשלב ביניהן.
אבחון על סמך סימנים קליניים.
צילומי בית חזה.
ביצוע משטח דם וזיהוי מיקרופילריות בדם. המיקרופילריות גדולות פי 50 מכדוריות הדם ולכן קל לזהותן במשטח אם הן ישנן. בעשרים אחוז מהכלבים אין מיקרופילריות בדם ובמרבית החתולים אין מיקרופילריות בדם ולפיכך זהו מבחן בעל רגישות נמוכה. נוסף על כך קיימים עוד כשבעה סוגי פילריות אשר יכולים ליצור נוכחות מיקרופילריות בדם, עובדה זו פוגעת בסגוליות המבחן.
מבחן הסננה על שם נוט (Knott) המבוצע על ידי הרס כדוריות הדם, סרכוז וצביעה בצבע "ניו מתילן בלו".
בדיקות סרולוגיות לזיהוי אנטיגנים של התולעים בדם. המבחן הנפוץ ביותר בכלבים הוא מבחן סרולוגי מסוג ELISA לזיהוי נוכחות אנטיגנים ממערכת העיכול של הנקבה הבוגרת. קיימות ערכות המבוססות על מבחן זה המאפשרות אבחון מיידי במרפאה לכלב ולחתול. בחתולים נהוג לבצע מבחן סרולוגי לזיהוי נוגדנים נגד התולעים הבוגרות.
מניעה וטיפול

באזורים אנדמיים נהוג לתת לכלבים טיפול מניעתי דרך קבע. הטיפול המונע ניתן לאחר בדיקה המאשרת שהכלבים אינם נגועים בטפיל. הטיפולים השונים נבדלים במשך פעולתם, החומרים הנפוצים ניתנים אחת לחודש, אחת לחצי שנה או אחת לשנה.
הרג התולעים הבוגרות: ההרג מבוצע על ידי מתן תרכובות כימיות על בסיס ארסן. תרכובות אלה עלולות להיות רעילות לכבד ואחת הסכנות לאחר הטיפול היא יצירת סחיפים של תולעים מתות בדם שיגרמו לחסימת כלי דם. מתן התרופה הוא לרוב בזריקה תוך שרירית חד-פעמית המלווה במנוחה ובהשגחה ממושכות ולאחריה זריקה נוספת אם המטופל יציב. ניתן לעקוב אחר הצלחת הטיפול באמצעות בדיקות סרולוגיות לזיהוי אנטיגנים של התולעת.
הרג מיקרופילריות: המיקרופלריות מתות בחשיפה למינונים נמוכים (חמישית המינון הנהוג בטיפול בגרב בכלבים) של תרכובות ממשפחת האוורמקטינים. כלבים מגזע קולי רגישים לתרכובות אלה ולכן יש לשקול את השימוש בהן בזהירות.
בתסמונת הווריד הנבוב התולעים חוסמות את הווריד הנבוב ואז מבצעים הסרה ישירה של התולעים בניתוח.
בחתולים חסרי סימנים קליניים אפשר לא לטפל ולהמתין להחלמה ספונטנית. במקרה של מחלה בדרכי הנשימה ניתן לטפל בסטרואידים. טיפול בקוטלי תולעים הוא מוצא אחרון בחתולים. טיפול במיקרופילריות עשוי להפחית את העומס הטפילי בדם.
לאחרונה נחקר אפיק טיפולי חדש. הפילריות מקיימות יחסים סימביוטיים עם חיידק המכונה וולבכיה. חיידקים אלו אינם מזיקים למאכסן ומאפשרים את קיום התולעת. ייתכן שטיפול אנטיביוטי נגד חיידקים אלו יביא למות התולעים בעקיפין בשל ניתוק הקשר הסימביוטי. טיפול מסוג זה נחל הצלחה נגד תולעים מסוג אונקוצרקה וולוולוס בבקר שגם כן תלויות בחיידק וולבכיה לקיומן.
אפידמיולוגיה

תפוצה: צפון אמריקה, דרום אמריקה, אוסטרליה, יפן, אפריקה, דרום-מזרח אסיה ומערב אירופה.
גופים מארחים:
מארחים עיקריים: כלבים וכלביים.
מארחים נוספים: חתולים, חמוסים, אריות ים ועוד.
מארחים מקריים: מרבית היונקים. במארחים מקריים התולעת אינה מסוגלת להשלים את מחזור חייה.
באזורים אנדמיים כמעט כל הכלבים שאינם מקבלים טיפול מונע יהיו נגועים בטפיל.
הארמייה ה-52 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-52 (ברוסית: армия ‏я‏-52) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה באוגוסט 1941. באוגוסט 1941 היא התמקמה בקו ההגנה דרומית לנובגורוד. בספטמבר 1941 החזית של הארמייה פוצל וחלקו הועבר לאחריות של הארמייה הרביעית.
הארמייה ה-52 המשיכה בלחימה באזור ובדצמבר 1941 נכללה בכוחות של חזית וולחוב. במהלך שנת 1942 ותחילת 1943 הארמייה ה-52 עשתה מספר ניסיונות לשחרר את העיר נובגורוד אך ללא הצלחה. במאי 1943 היא הועברה לעתודה ולאחר זמן קצר הועברה לגזרת חזית וורונז'. כחלק של יחידות החזית היא התחילה במתקפה ובספטמבר 1943 הגעה עד לגדה המזרחית של נהר הדנייפר. הארמייה הצליחה לחצות את הנהר ולתפוס ראש גשר בגדה המערבית, ולקראת סוף השנה התקדמה לכיוון העיר צ'רקסי.
בינואר-פברואר 1944 יחידות הארמייה ה-52 השתתפו בקרב קורסון-צ'רקאסי, ובמרץ אותה שנה היא התקדמה מערבה עד לעיר בלץ וחצתה את הנהר פרוט. באוגוסט 1944 השתתפה הארמייה במבצע יאשי-קישינב, שהביא למעבר של רומניה למחנה בעלות הברית, ולהשמדת הארמייה הגרמנית השישית בפעם השנייה.
בסוף 1944 הועברה הארמייה ה-52 לשטח פולין וסופחה לחזית האוקראינית הראשונה. בראשית 1945 היא השתתפה במבצע ויסלה-אודר והתקדמה לכיוון ברסלאו, אולם לא הצליחה לכבוש את העיר, שעמדה במצור ממושך.  באביב 1945 יחידות הארמייה ה-52 הועברו מערבה והשתתפו בקרב באוצן במסגרת הקרב על ברלין, ולאחר מכן בקרב פראג.
הארמייה ה-52 פורקה במאי 1945.
מפקדים

ניקולאי קליקוב (אוגוסט 1941 - ינואר 1942)
וסבולוד יאקובלב (ינואר 1942 - יולי 1943)
קונסטנטין קורוטייב (יולי 1943 - מאי 1945)
הארמייה ה-51 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות (1941-1945, 1977-1991) רוסיה רוסיה (1991-1997)
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום (1941-1991)  הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (1991-1997)
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אוגוסט 1941 (הוקמה מחדש ב-1977) – 1945 (פורקה בשנית ב-1997)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 יחידת אם:  חזית או מחוז צבאי
 מפקדים:  פיודור קוזנצוב פאבל באטוב ניקולאי טרופנוב יעקב קרייזר
 
אנדרטה לארמייה ה-51 בסימפרופול, חצי האי קרים
הארמייה ה-51 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתפה בלחימה נגד גרמניה הנאצית תחילה בחזית הדרומית ולאחר מכן באזור הבלטי.