stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיעורי בית
יעילות שיעורי הבית

ישנם מספר גורמים אשר יכולים להשפיע על היעילות של שיעורי הבית.
יעילות שיעורי הבית עולה כאשר הם משרתים מטרה ברורה, מתאימים לרמתו של כל תלמיד, ולנושאים הנלמדים בכיתה באותה עת.
כאמור, יעילותם של שיעורי הבית מבוססת על התאמה בין רמת הקושי של שיעורי הבית לרמת היכולות של התלמיד.
כדי להביא להצלחה של כל תלמיד בהכנת שיעורי הבית יש צורך להתחשב בשונות שקיימת בין התלמידים. כל תלמיד שונה מחברו בדרך הלמידה שלו וברמת ההבנה של החומר. השונות בין התלמידים באה לידי ביטוי גם באופן הביצוע של שיעורי הבית - לכל אחד יש העדפה שונה לגבי הזמן, האופן, העיתוי, והשותפים המועדפים שלו להכנת שיעורי הבית.
כמו כן, אם אין בקרה על הכנת שיעורי הבית קשה להשיג תועלת לתהליך הלמידה.
בהתאם לכך, קבלת משוב משפרת אף היא את יעילות שיעורי הבית, בעיקר אם היא ניתנת תוך זמן קצר - רצוי עד היום שלמחרת. משוב משפר את למידת התלמידים באמצעות תיקון טעויות, קבלת משוב חיובי, ושימת דגש על טעויות בתהליך החשיבה. הערות בונות מספקות משוב טוב יותר מאשר מתן ציון.
על מנת ליצור השפעות חיוביות למתן שיעורי בית יש לתת מגוון רב של משימות לבחירה. על המשימות להינתן בהתאם לרמת התפתחותם, למיומנויות שרכשו ולתחומי העניין של התלמידים. יש ליצור גיוון במטלות הניתנות לשיעורי הבית ולהכווין את התלמידים לפתרון המטלות בדרך יצירתית. אפשר לתת מטלות חובה ומטלות רשות. הטלת מטלות זהות על כל התלמידים גורמת לכך שעבור חלקם שיעורי הבית הם פעילות על חומר שהם כבר יודעים ושולטים בו, ואילו אחרים אינם מסוגלים להכינם שכן גם בכיתה לא הבינו את החומר, ובכך רק מתחדדת תחושת התסכול והכישלון.
בישראל

קביעת מדיניות בית הספר נמצאת תחת אחריותו של המנהל והיא כוללת בין היתר את נושא שיעורי הבית.
בשנת 2006 הוציא משרד החינוך חוזר מנכ"ל בנושא שיעורי בית בבתי הספר היסודיים שבו נתן הנחיות לחשיבה מחודשת על מדיניות שיעורי הבית בכל בית ספר.
על פי החוזר:
אורך יום הלימודים משתנה בחלקה הגדול של מערכת החינוך. תלמידים נשארים יותר שעות במסגרת בית הספר, אם בפעילויות העשרה ואם במסגרות לימוד מתגברות או עצמאיות, ביניהן גם כאלה המכונות "שיעורי בית מודרכים". כמו כן, האינטרנט מרחיב את סביבת הלמידה ואת אפשרויות האינטראקציה בין המורה לתלמיד. כל אלה משפיעים על סוג המטלות הלימודיות בבית הספר ובבית. מציאות חדשה זאת מחייבת חשיבה מחודשת על נושא שיעורי הבית.
בחוזר זה ניתנה הנחיה לכל בית ספר לבחון מחדש את מדיניות שיעורי הבית באמצעות דיון בשאלות הנוגעות למטרת שיעורי הבית ותרומתם, הבעיות המתעוררות כתוצאה משיעורי הבית, סוגי המטלות הניתנות, מעקב אחר הכנת שיעורי הבית והתמודדות עם אי-הכנת שיעורי בית, מעורבות הורים בשיעורי הבית, והתייחסות לשונות בצורכי התלמידים בהקשר של שיעורי הבית. כמו כן, בתי הספר נתבקשו לדון גם בשאלה העקרונית האם להקפיד על מתן שיעורי בית בבית הספר, באיזה מינון, ובאילו גילאים.
החוזר מחייב את בתי הספר לפרסם את הנהלים המגדירים את מדיניות שיעורי הבית שלו בתחילת כל שנת לימודים, באתר האינטרנט שלו ובדף אשר יחולק להורים.
מחקר

שיעורי הבית נתפסים כחלק בלתי נפרד מההוויה הבית ספרית. יחד עם זאת קיימים עימותים סביב נושא זה בין המורים לתלמידים, בין ההורים לילדיהם ובין המורים להורים, כמו גם נקודת מפגש.
ככלל, אין הסכמה בקרב החוקרים על יעילות שיעורי הבית, בכל הנוגע לשיפור הישגי התלמיד.
במחקר שנערך באוניברסיטת דיוק, נעשתה סקירה של למעלה מ-60 מחקרים בנושא שיעורי הבית, והמסקנה הייתה שישנו מתאם חיובי בין כמות שיעורי הבית שניתנת לילדים, ובין הישגיהם. עם זאת, המחקר גם הראה שכמות מוגזמת של שיעורי בית מסבה נזק, וגורמת לשחיקה של התלמידים. המחקר תומך ב"כלל 10 הדקות", על פיו יש לתת 10 דקות של שיעורי בית על כל שנה בבית הספר. כך ילדים בכיתה א' צריכים לקבל שיעורי בית שיארכו 10 דקות ביום, ותלמידים בכיתה י"ב צריכים לקבל שיעורי בית שיארכו שעתיים ביום.
בשנת 1989 נעשה ניתוח של כ-120 מחקרים בנושא. 70 אחוז מהמחקרים הראו כי תלמידים שניתנו להם שיעורי בית שיפרו את הישגיהם, יותר מאשר תלמידים שלא ניתנו להם שיעורי בית. שאר המחקרים הראו את התוצאה ההפוכה. בנוסף, נמצא כי הכנת שיעורי בית תורמת לעליה מיידית בהישגים הלימודיים ובמידת הבנת החומר ושליטה בו כאשר מדובר בתלמידים חלשים. נמצא כי תלמידים בינוניים וחזקים לא יורדים בהישגים אם לא ניתנים שיעורי בית. עבור תלמידים בכל הרמות, שיעורי בית עוזרים בפיתוח חשיבה ביקורתית ועוזרים לפתח המשגה נכונה עבור מושגים בסיסיים. בנוסף, נמצא כי השפעת שיעורי הבית על הישגי התלמידים היא גבוהה יותר ככל שעולים במדרג הכיתות.
ראו גם

שיעור פרטי
שיעור הפוך
לקריאה נוספת

Harris Cooper, Jeffrey C. Valentine, Lyn Corno, 2001, Homework: A Special Issue of educational Psychologist. Educational Phsycologist, P. 182-183 - Vol. 36
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24  האגף לחינוך יסודי – משרד החינוך (2006). עיצוב מדיניות בבית הספר היסודי בנושא שיעורי הבית. ירחון 4 הממ"ים: לקידום מנהיגות, מקצועיות, מקצוענות ומצוינות במינהל הבית-ספרי בחינוך היסודי, גיליון 15.
1 2 3  משרד החינוך (2006), חוזר מנכ"ל תשס"ז/3(א), סעיף 3.1-28: שיעורי בית בבית הספר היסודי. מתוך אתר משרד החינוך
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  אלוני דליה (2004). שיעורי בית - אפשר גם אחרת! מתוך אתר פסיכולוגיה עברית
1 2 3 4  Educational Phsycologist, P. 146 - Vol. 36 - Homework - Harris Cooper,Jeffrey C. Valentine,Lyn Corno
↑  Does Homework Improve Academic Achievement? By Harris Cooper
1 2 3  שעורי-הבית בבית-הספר היסודי - מגבלות וסכנות, גד פליישר ושושנה אוהל, 1974
↑  How School Troubles Come Home: The Impact of Homework on Families of Struggling Learners
↑  Homework motivation and preference: a learner-centered homework approach - Hong, Milgram and Rowell
↑  Focus on effectiveness: Research-based Strategies; Northwest Regional Educational Laboratory.
↑  שיעורי בית - עמדת משרד החינוך, באתר מכללת גורדון
↑  Duke Study: Homework Helps Students Succeed in School, As Long as There Isn't Too Much
↑  Homework Research and Policy: A Review of the Literature (1994) - By Harris Cooper
↑  Key Lessons: What Research Says About the Value of Homework
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565423505171  BnF: cb122033219 (data)  GND: 4128125-1  LCCN: sh85061742  NDL: 00572389
מרדכי גולינקין

ערך זה עוסק במוזיקאי ומנצח. אם התכוונתם לרבן של זיטומיר ודוקשיצה ואב"ד דנציג וווסטר, ראו .
| --- | --- |

מרדכי גולינקין על רקע קזינו גלי אביב בחוף תל אביב, 1928
 לידה:  21 במרץ 1875 איזלוצ'יסטאיה, אוקראינה 
 פטירה:  20 בנובמבר 1963 (בגיל 88) ראשון לציון, ישראל 
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
תמונה לכבוד הצגת הבכורה של האופרה "תאיס", תל אביב 1948: גולינקין שני משמאל בשורה השנייה
מרדכי גוֹלִינְקין (ברוסית: Марк Маркович Голинкин;‏ 21 במרץ 1875, פלך חרסון, שבאימפריה הרוסית – 20 בנובמבר 1963, ראשון לציון) היה מוזיקאי ומנצח, מייסדו של בית האופרה הראשון שקם בארץ ישראל – האופרה הארצישראלית.
קורות חייו > תחילת דרכו

מרדכי גולינקין נולד למרדכי ואלקה לבית טופז במושבה החקלאית היהודית איזלוצ'יסטאיה (Излучистая) בפלך חרסון שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). אמו עברה לגור בבית אביה כאשר התאלמנה שלושה חודשים לפני לידתו, ויורשי בעלה נישלו אותה מביתו. מרדכי למד בחדר ומאוחר יותר עברו שניהם לעיר חרסון. כבר מילדותו התבלט בכישוריו המוזיקליים ובגיל עשר נבחר לשמש כנער מקהלה עבור החזן פנחס מינקובסקי. בגיל 12 כבר חיבר יצירה לארבעה קולות.
בשנת 1891 החל בלימודי מוזיקה בקונסרבטוריון הממלכתי בוורשה, ובמהלך לימודיו התפרנס ממתן שיעורים פרטיים במוזיקה. ביוני 1896 סיים את לימודיו ומצא משרה כמנצח המקהלה ולחשן באופרה ברוסטוב על הדון. לאחר מכן החל לעבוד כמנצח-משנה ומנצח המקהלה בעיר פרם. באותה תקופה נישא לזמרת והשחקנית חנה ניוניה (נודעה בשמה האמנותי מארקובה), בתו של הסוחר יהושע לב.
גולינקין ניצח במספר ערים ברחבי רוסיה ובאחד מסיוריו הגיע לסנקט פטרבורג, שבה השתקע ב-1911 ושימש במשך 6 שנים כמנצח האופרה של "בית העם" (נארודני דום). בסנקט פטרבורג הכיר את זמר האופרה המצליח פיודור שאליאפין והלה המליץ על מינויו של גולינקין כמנצח בבית האופרה של תיאטרון מריאינסקי בעיר. גולינקין לא התמנה בתחילה בגלל מוצאו היהודי.
קורות חייו > האופרה הארצישראלית

באותה תקופה קרא גולינקין עיתונים יהודיים (ביניהם "ראזסוויט") והגיע למסקנה שתחיית עם ישראל בארץ ישראל לא תתאפשר ללא תחייה תרבותית שבה תיכלל גם הקמת אופרה עברית. ב-1917 שמע על הצהרת בלפור, והחליט להגשים חלום – הקמת בית אופרה עברי בארץ ישראל. הוא הקים מקהלה קאמרית יהודית בשם "זמרי" ויחד עמה יצא לקונצרטים על מנת לממן את הקמת בית האופרה. שיאן של ההופעות היה ב"שבוע ארץ ישראל" באפריל 1918, שארגנה ההסתדרות הציונית בפטרוגרד, ובמהלכו נערך קונצרט שירי-עם יידים ובשיאו שר שאליאפין את "התקווה" בעברית.
באותה שנה הציע תיאטרון מריאינסקי לגולינקין לשמש כמנצח ראשי בו, אך הוא סירב להצעה ועבר לאודסה על מנת לצאת משם לארץ ישראל. לאחר שהתעכב בעיר מסיבות שונות, זכה לבסוף באשרת ביקור לארץ ישראל, יצא מאודסה במאי 1923 עם רעייתו ועלה לארץ. במהלך הנסיעה חלתה אשתו ונפטרה בתל אביב באוקטובר אותה שנה.
האופרה בניהולו נוסדה בתל אביב ב-28 ביולי 1923 בשם "אופרה ארץ-ישראלית". כוונתו המקורית של גולינקין הייתה להקימה בירושלים, והסיבה לבחירה בתל אביב הייתה פרוזאית – רוב הנגנים והאמנים חיו ויצרו בעיר. התזמורת התבססה על תלמידי בית הספר למוזיקה "שולמית". הצגת הבכורה הייתה האופרה "לה טרוויאטה" מאת ג'וזפה ורדי, שהועלתה בקולנוע עדן בניצוחו של גולינקין. בשנים הראשונות הופיעה האופרה באולמות ראינוע, בהיעדר מבנה מתאים יותר. זמרי אופרה הובאו מחו"ל.
על התמודדותו עם האיחורים הכרוניים של הצופים סיפר גולינקין:
"לא נמלטנו גם מאי-הבנה עם הקהל: אנשי תל אביב, שלא הורגלו לבוא אל התיאטרון לשעה הקבועה, אחרו מן המועד, ונאלצו לעמוד במשך כל המערכה הראשונה בהצגת הבכורה במסדרון, מאחורי הדלתות."
גולינקין עמד בראש האופרה במשך ארבע שנים, ובמהלכן העלה לא פחות מ-17 הפקות, כשהבולטות בהן "פאוסט", "שמשון ודלילה", "אאידה" וההוגנוטים", וזאת על רקע קשיי תקציב שהלכו והעמיקו.
כל האופרות הועלו בעברית ואת רובן תרגם מאיר פריידמן, שגם ניגן בתזמורת.
כדי להקל על מימון פעילותה של האופרה הוקם "ועד למען בנין האופרה " שבו היו חברים בין השאר חיים נחמן ביאליק ומאיר דיזנגוף. הוועד סייע לגולינקין גם בהפקת החוברת "היכל האמנות", שבה פרס את חזונו.
בעקבות המשבר הכלכלי שהחל בשנת 1926 כתב גלינקין לעיריית תל אביב בזו הלשון:
"בתנאי העבודה הארץ ישראליים לא יכלו חברי המקהלה והתזמורת של האופֵּירה להרוויח מעבודתם באופירה כפי צורכי הקיום המינימליים הנחוצים להם... השתא [=השנה] נעשה מצבם הכלכלי של אלה קשה ביותר בקשר עם המצב הכללי השורר... מחוץ לאופירה לא מצאו להם חברי המקהלה והתזמורת כל עבודה ורווחי האופירה גם הם הופחתו ועמדו על החצי של אותם דאשתקד... ואלמלא התקווה למצוא עבודה בבניין התיאטרון... כי האנשים האלה לא היו מחזיקים מעמד עד סוף העונה והיו מתפזרים לכל עבר לחפש עבודה..."
ב-1927 אזלו מקורותיה הכספיים של האופרה, וגולינקין יצא למסע גיוס כספים בארצות הברית; אך משחזר ארצה ב-1929, לא חידשה האופרה שלו את ימיה כקדם. בשנות השלושים קיימה האופרה פעילות דלילה, על רקע עזיבתם של רוב הזמרים לארצותיהם בעקבות מאורעות תרפ"ט. שירת הברבור של האופרה הארץ ישראלית הייתה האופרה "היהודיה" מאת הלוי, שהועלתה ב-1940 באולם קולנוע מוגרבי.
קורות חייו > באופרה הישראלית

בזכות כישוריו וניסיונו בחרה אדיס דה פיליפ בגולינקין כיועץ מוזיקלי להקמת אופרה חדשה. כיוון שהמשא ומתן בין דה פיליפ לתזמורת הפילהרמונית נכשל, נרתם גולינקין למשימת הכנת "התזמורת הסימפונית העממית" של מועצת פועלי תל אביב, שהוקמה זמן קצר לפני כן, ובניצוחו החלו החזרות. בנובמבר 1947 הוקמה האופרה הארצישראלית מחדש וגולינקין שימש יחד עם דה פיליפ בהנהלתה האמנותית, וכן כיהן בה כמנצח.
במהלך מלחמת העצמאות, ב-15 באפריל 1948, זכה גולינקין בכבוד לנצח על הצגת הבכורה של האופרה, "תאיס" מאת ז'יל מאסנה, והוא בן 73.
לאחר הקמת המדינה במאי 1948 שונה שמה לאופרה הישראלית.
גולינקין עזב את משרתו יצא לגמלאות בשנת 1953.
לגולינקין היה חזון להקים את "היכל האמנות"–- היכל שיהיה אכסניה לאמנויות הבמה. הוא אף חיבר ספר בשם זה, ובו פירט את חזונו.
ספר נוסף שכתב גולינקין היה "ההיסטוריה באופרה".
בשנת 1953 זכה מרדכי גולינקין בפרס אנגל לשם כבוד.
גולינקין נפטר בשנת 1963 ונטמן בבית העלמין בראשון לציון. בעיר נקרא על שמו רחוב.
ארכיונו, הכולל מכתבים, תוכניות, פוסטרים, קטעי עיתונות ותמונות (בעברית, יידיש, רוסית ואנגלית), שמור בספרייה הלאומית בירושלים.
קורות חייו > משפחתו

גולינקין היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, חנה ניוניה, נולדו לו שתי בנות: אולגה ושרה. שרה הייתה אשתו של המלחין אברהם מינדלין.
אשתו השנייה הייתה הזמרת מרים רפ-ינובסקה.
ספריו

היכל האמנות, תל אביב: הוצאת הוועד למען האופירה, 1927.
מהיכלי יפת לאהלי שם: (זכרונות), מרוסית: יעקב עדיני, עריכה: י' הר אבן, תל אביב: הוועד להוצאת ספר זכרונות של מ' גולינקין, תש"ח. (שם הספר על העטיפה: "היכל האמנות") (מהדורה ב: תשי"ז)
ההיסטוריה באופירה: יסודות, יוצרים ומבצעים יהודים (עריכה: א' קוצר), שיקגו: מקדה, תשכ"ב 1961.
לקריאה נוספת

'גולינקין, מרדכי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 127–128. (הספר בקטלוג ULI)
יהואש הירשברג, 'מרדכי גולינקין והאופרה הארץ-ישראלית: חזון שהתנפץ', מוזיקה: מגזין על צלילים ואנשים 18 (1988) 23–28.
עקיבא צימרמן, 'אבי האופרה', עת־מול 15, 4, (1990), 6–8.
הערות שוליים

↑  "אם תרצו אין זו אגדה - אופרה בפלשתינה!", באופוס - המגזין למוזיקה קלאסית
↑  ארכיון עיריית תל אביב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311448405171  ISNI: 0000 0003 7005 9377  VIAF: 245472333   WorldCat (עם VIAF): 245472333
ג'סיקה וולטר

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1941 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  24 במרץ 2021 (בגיל 80) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jessica Ann Walter 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1961–2021 (כ־60 שנה)
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס  התיכון לאמנויות הבמה 
 בן או בת זוג:  רון ליבמן (1983–2019) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1975)  פרס גילדת שחקני המסך  פרס אמי 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'סיקה וולטר (באנגלית: Jessica Walter;‏ 31 בינואר 1941 – 24 במרץ 2021) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית, זוכת פרס אמי, המוכרת מהופעותיה בסדרות "משפחה בהפרעה", "90210" ובשל תפקידיה בסרטים "הפרס הגדול" (1966) ו"מיסטי" (1971); שעל שניהם קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה

וולטר נולדה בברוקלין למשפחה יהודית, בתם של אסתר ודייוויד וולטר. היא גדלה ברובע קווינס ולמדה בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה (אנ') במנהטן. בשנות ה-60 התאמנה בבית ספר לתיאטרון המקומי "בית הבובות השכונתי".
תפקידה הראשון היה באופרת הסבון "אהבת החיים", בה שיחקה בין השנים 1962–1965.
בשנת 1966 שיחקה בדרמת הספורט זוכת שלושה פרסי אוסקר, "הפרס הגדול". על תפקידה בסרט הייתה וולטר מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
ב-1971 שיחקה בסרט "מיסטי", בו גילמה מעריצה כפייתית של שדרן רדיו שגולם על ידי קלינט איסטווד. היה זה סרט הבכורה של איסטווד כבמאי.
בשנת 1975 קיבלה את פרס אמי על תפקידה בסדרת הדרמה "איימי פרנטיס".
בשנת 2003 התפרסמה וולטר בתפקידה כלוסיל, אשתו המניפולטיבית, החומרנית והביקורתית של ג'ורג' בלות (ג'פרי טמבור) בסדרה הקומית "משפחה בהפרעה". על תפקידה בסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי.
ב-2008 החלה להשתתף בסדרה "90210" בתור טבת'ה וילסון, כוכבת קולנוע בעברה המתגוררת בבוורלי הילס. טבת'ה היא אמו של הארי, אחד מגיבורי הסדרה, אשר מרבה לשתות אלכוהול. יחסיה עם אשתו של הארי מתוחים בעקבות מעבר המשפחה לביתה.
ב-2009 הצטרפה לצוות המדבבים בסדרת האנימציה הקומית למבוגרים "ארצ'ר" בתפקיד מלורי ארצ'ר.
חיים אישיים

לוולטר בת אחת בשם ברוק באומן, שנולדה ב-1975. וולטר הייתה נשואה לשחקן זוכה פרס אמי רון ליבמן משנת 1993 ועד מותו ב-6 בדצמבר 2019. היא שיתפה פעולה עמו במחזה של ניל סיימון "שמועות", בסרט "דאמי", ובסדרת הפשע "חוק וסדר", בה הופיעה וולטר בפרק אחד. נפטרה ב-24 במרץ 2021 בביתה שבניו יורק, בגיל 80.
פילמוגרפיה > קולנוע

לילית (1964)
הפרס הגדול (1966)
הקבוצה (1966)
להתראות איש אמיץ (1968)
מספר אחד (1969)
מיסטי (1971)
דוקטור סטריינג' (1978)
קוף הולך (1981)
קדחת הקיץ (1982)
טרור במעבר (1984)
ילד הפלמינגו (1984)
קלטות ידיים (1988)
רוחות במכונה (1993)
פי. סי. יו (1994)
בשולי בוורלי הילס (1998)
למצוא את הקול (2002)
להתחתן או לא להתחתן (2004) – סרט טלוויזיה
כל הטיסות בוטלו (2006)
לכופף את הכללים (2012)
הסוכן הסמוי סבא (2017)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

הנמלט (1966)
רחובות סן פרנסיסקו (1973, 1976)
ברנבי ג'ונס (1974)
קולומבו (1974)
איירונסייד (1974)
הוואי חמש-אפס (1975)
ספינת האהבה (1978-1975)
מקמילן ואשתו (1976)
אשת חיל (1977)
קווינסי (אנ') (1978)
טראפר ג'ון, MD‏ (1985-1979)
שלושה זה יותר מדי (1984)
מגנום, בלש פרטי (1986)
דינוזאורים (1994-1991)
לחיות את החיים (1997-1996)
תהרוג אותי וזהו (1998)
ג'ק וג'יל (2001-2000)
מגע של מלאכים (2003)
משפחה בהפרעה (2006-2003; 2019-2013)
חוק וסדר: כוונה פלילית (2008)
90210 (2009-2008)
חוק וסדר: מדור מיוחד (2009)
ארצ'ר (2021-2009) - דיבוב
המפץ הגדול (2011)
הנפילות של ג'ניפר (2014)
סטאר נגד כוחות הרשע (2018-2015) - דיבוב
NCIS‏ (2015, 2017)
ליגת הצדק בפעולה (2017) – דיבוב
אנשים קשים (2017)
בבית עם איימי סדריס (2019)
ילדות טובות (2019–2020)
הארלי קווין (2020) – דיבוב
אמא אמריקאית (2021)
הערות שוליים

↑   השחקנית ג'סיקה וולטר ("משפחה בהפרעה") מתה בגיל 80, באתר הארץ, 25 במרץ 2021
↑  השחקנית האמריקנית היהודיה ג'סיקה וולטר ("משפחה בהפרעה") הלכה לעולמה בגיל 80, באתר וואלה, 25 במרץ 2021
| פרס אמי לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט |
| --- | --- | --- |
| 1954–1960 | הלן הייז (1952) • ג'ודית אנדרסון (1954) • מרי מרטין (1955) • קלייר טרבור (1956) • פולי ברגן (1957) • ג'ולי האריס (1959) • אינגריד ברגמן (1960) |  |
| 1961–1980 | ג'ודית אנדרסון (1961) • ג'ולי האריס (1962) • קים סטנלי (1963) • שלי וינטרס (1964) • לין פונטיי (1965) • סימון סיניורה (1966) • ג'רלדין פייג' (1967) • מורין סטייפלטון (1968) • ג'רלדין פייג' (1969) • פטי דיוק (1970) • לי גרנט (1971) • גלנדה ג'קסון (1972) • סוזן המפשייר/קלוריס ליצ'מן (1973) • מילדרד נטוויק/סוזן המפשייר/סיסלי טייסון (1974) • קתרין הפבורן/ג'סיקה וולטר (1975) • סוזן קלארק/רוזמרי האריס (1976) • סאלי פילד/פטי דיוק (1977) • ג'ואן וודוורד/מריל סטריפ (1978) • בטי דייוויס (1979) • פטי דיוק (1980) |  |
| 1981–2000 | ונסה רדגרייב (1981) • אינגריד ברגמן (1982) • ברברה סטנוויק (1983) • ג'יין פונדה (1984) • ג'ואן וודוורד (1985) • מרלו תומאס (1986) • ג'ינה רולנדס (1987) • ג'סיקה טנדי (1988) • הולי האנטר (1989) • ברברה הרשי (1990) • לין וויטפיילד (1991) • ג'ינה רולנדס (1992) • הולי האנטר (1993) • קירסטי אלי (1994) • גלן קלוז (1995) • הלן מירן (1996) • אלפרה וודארד (1997) • אלן בארקין (1998) • הלן מירן (1999) • האלי ברי (2000) |  |
| 2001–2020 | ג'ודי דייוויס (2001) • לורה ליני (2002) • מגי סמית' (2003) • מריל סטריפ (2004) • ש. אפאתה מרקרסון (2005) הלן מירן (2006) • הלן מירן (2007) • לורה ליני (2008) • ג'סיקה לאנג (2009) • קלייר דיינס (2010) • קייט וינסלט (2011) • ג'וליאן מור (2012) • לורה ליני (2013) • ג'סיקה לאנג (2014) • פרנסס מקדורמנד (2015) • שרה פולסון (2016) • ניקול קידמן (2017) • רג'ינה קינג (2018) • מישל ויליאמס (2019) • רג'ינה קינג (2020) |  |
| 2021–היום | קייט וינסלט (2021) • אמנדה סייפריד (2022) • אלי וונג (2023) ‏•‏‏ ג'ודי פוסטר (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411012205171  PLWABN: 9810664693905606  BIBSYS: 1533887396729  BNE: XX1517345  BnF: cb14237683j (data)  GND: 141619627  ISNI: 0000 0000 7973 8542  LCCN: n87921588  MusicBrainz: 83c25c3e-d54c-4d4e-bfe0-e35828776567  SUDOC: 070689970  VIAF: 39588836   WorldCat (עם VIAF): 39588836
מנחם כרמל

| --- | --- |

מנחם כרמל נושא דברים בכינוס בחירות של תנועת בני תורה
 לידה:  18 בנובמבר 1954 (בן 70) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  דגל התורה, בני תורה 
 
מנחם כרמל (נולד ב-18 בנובמבר 1954) הוא עסקן ציבור ואיש עסקים חרדי ישראלי, מנכ"ל והבעלים לשעבר של רשת השיווק הקמעונאית ברכל וסגן ראש עיריית בני ברק לשעבר. מכהן כחבר מועצת עיריית בני ברק.
ביוגרפיה

כרמל נולד בתל אביב למשפחה חרדית יוצאת פולין מחסידות סטריקוב (שמם המקורי: קרימולובסקי). חניך ישיבת קול תורה וישיבת חברון, ובעל הסמכה לרבנות.
בשנות השמונים עסק בענף היהלומים. עם הקמת תנועת דגל התורה היה בין פעיליה וממקורבי הרב שך. לאחר הבחירות לכנסת ה-12 הוגש נגדו כתב אישום באשמת שוחד בחירות בחשד לקניית קולות עבור המפלגה.
בשנות התשעים כיהן מטעם דגל התורה כנציג במועצת העיר בני ברק וכסגן ראש העיר.
בתחילת שנות התשעים הקים רשת מרכולים מוזלים שנועדה לשרת את ציבור האברכים והמשפחות מרובות הילדים בריכוזים החרדיים. הפעלת הרשת הייתה חלק ממדיניותה של מפלגת דגל התורה ובתחילה אף נקראה הרשת בשם "צרכניית דגל התורה" (ובשמה המקוצר: "דגל"). בשנים הראשונות פעלה הרשת כמלכ"ר והמכירה התאפשרה לחברים רשומים בלבד. בעקבות הוראת מבקרת המדינה דאז, מרים בן-פורת, שונה מעמדה לחברה בע"מ, והיא קיבלה את השם "בר-כל". מאז התפתחה הרשת באמצעות חברת האם ברכת הארץ, והיא מונה כ-50 סניפים, בעיקר בריכוזים החרדיים, בהם גם סניפי מכולת תחת השם "ברכולית" וכן רשת חנויות פירות וירקות בשם "שוק האיכרים". מותג הבית של הרשת הוא "ברטיב", תחתיו משווקים מוצרים בתחום המזון. היקף מכירותיה של בר-כל הוערך ב-2014 בכ-525 מיליון ש"ח.
בתחילת 2002, חודשים ספורים לפני שהתגלתה המעילה בבנק למסחר, רכש כרמל כ-10% ממניות הבנק למסחר. בנוסף לעסקיו הקמעונאיים בקבוצת ברכת הארץ, כרמל החזיק במספר אולמי שמחות לציבור החרדי, עד לעשור השני של המאה ה-21, אז מכר אותם[דרושה הבהרה]. הוא פעיל בתחומי הנדל"ן, היהלומים ותעשיית הפלסטיק, ובעבר היה בעל אחזקות בחברת "אדומים כימיקלים" ובחברת הקבלנים "יעקובינסקי-לרר" (כיום גאון אגרו תעשיות).
בשנת 2009 מונה לכהן כמ"מ מזכ"ל דגל התורה וליו"ר ועדת הדיור החדשה של דגל התורה. מאז החל בניהול ושיווק פרויקטים בעיקר ברמת בית שמש ג', בנתיבות ובשכונת גילה בירושלים. לאחר הפילוג הליטאי פרש מדגל התורה ושינה את שם ועדת הדיור ל"ועדת הדיור נוסד בידי מרנן ורבנן". במשך השנים היו מעורבים החברות שבבעלותו בניהול ושיווק פרויקטים רבים של נדל"ן ברחבי הארץ.
כיהן במשך כחמש עשרה שנה כחבר בעיריית בני ברק וכסגן ראש העיר.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, הוצב כרמל במקום השביעי ברשימת יהדות התורה. בהסכם רוטציה בין אגודת ישראל לדגל התורה הוסכם שאם תקבל המפלגה 6 מנדטים יתפטר חבר הכנסת מאיר פרוש בתום מחצית הכהונה כדי לאפשר את כניסתו של כרמל. בסופו של דבר הצליחה הרשימה לגרוף חמישה מנדטים בלבד. כרמל נתמך על ידי הרב יוסף שלום אלישיב, בעוד שהרב אהרן יהודה לייב שטינמן העדיף שבמקום השלישי ברשימת דגל התורה יוצב ראש עיריית מודיעין עילית יעקב גוטרמן. לאחר הבחירות מונה כרמל למ"מ מזכ"ל דגל התורה. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוחלף כרמל ביעקב אשר ברשימת דגל התורה לכנסת, על רקע היותו מזוהה עם מחנהו של הרב שמואל אוירבך והדחה זו הובילה לריצה נפרדת של רשימת נצח, לימים מפלגת בני תורה.
במרץ 2019 פורסם כי רשת "ברכל" תמוזג עם רשת "נתיב החסד" שבבעלות שמואל אטיאס, כאשר אטיאס יקנה את הרשת המתחרה תמורת כ-600 מיליון שקלים.
ב-2023 לקראת הבחירות לעיריית בני ברק, הוצב כרמל בראש רשימת בני תורה המקומית. הרשימה מזוהה עם נאמני הרב אשר דויטש. לאחר הבחירות מונה לנציג האופוזיציה במספר ועדות בעירייה.
אשתו חנה נפטרה בספטמבר 2023.
הערות שוליים

↑  על פי דיווח לבורסה לניירות ערך של חברות ציבוריות בהן שימש כדירקטוריון
↑  כתב אישום נוסף הוגש בפרשת שוחד הבחירות של דגל התורה, מעריב, 8 בנובמבר 1990
↑  אלי קמיר, נפתח משפט פעילי דגל התורה בפרשת שוחד הבחירות - המשטרה: הנאשמים ניסו להעלים ראיות מפלילות, מעריב, 31 בינואר 1992
↑  דירוג BDI לשנת 2014
↑  קינג - עודד כצמן בעל עניין, באתר גלובס, 3 במאי 1999
↑  שי שלו, ‏הרב והגאון: מנחם כרמל נגד עסקת בעלי העניין של בני גאון, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2002
1 2  משה גלסנר, ‏כרמל מונה למ"מ מזכ"ל דגל התורה, באתר כיכר השבת, 14 ביולי 2009
↑  שי איזנברג אלי קובין ויצחק לב ארי, בחדרי חרדים, ועדת הדיור של דגל התורה התכנסה: תביאו טרקטורים לא כינוסים, באתר בחדרי חרדים
1 2  איצלה כץ, ‏איש העסקים מנחם כרמל חוזר לפוליטיקה - והוא צפוי לגשר על הפערים ב'פלג הירושלמי', באתר כיכר השבת, 18 בספטמבר 2023
↑  ישראל כהן, ‏מנחם כרמל ייזרק מ'דגל', חמישה נאבקים על מקומו, באתר כיכר השבת, 16 באוקטובר 2012; יקי אדמקר, בחדרי חרדים, כרמל מוכר את 'בר כל' • "בקרוב אהיה ח"כ" - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 7 במרץ 2011; הקול החרדי: מנחם כרמל המקום השלישי בדגל התורה., חדשות 24, דצמבר 2008
↑  שמואל רבי, הקרב על הכרמל, באתר בחדרי חרדים, 23 בדצמבר 2008
↑  ישראל כהן, ‏הדחת מנחם כרמל: כך הכל התחיל, באתר כיכר השבת, 3 בדצמבר 2012
↑  ישראל כהן, ‏הרב חיים קנייבסקי: "נתקו קשר עם בר-כל", באתר כיכר השבת, 19 באוגוסט 2012
↑  עסקת נתיב החסד-ברכל: הפרטים, עתיד העובדים והמיתוג, באתר ביזנעס, ‏29 במרץ 2019 (ארכיון)
↑  אבי גלדוביץ', מערכת הבחירות מגיעה לשיאה: עדכונים שוטפים מהגשת הרשימות, באתר בחדרי חרדים
↑   חבר אופוזיציה בבני ברק הוקלט מודה בדיל עם ראש העיר: "אני סגור עם חנוך", באתר הארץ, 16 באפריל 2024
↑  משה ויסברג, גלריה: המונים ליוו את אשת הרב מנחם כרמל - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 24 בספטמבר 2023
עונת 2022/2023 בליגה הלאומית בכדורגל נשים

| --- | --- |
ליגה לאומית בכדורגל נשים
 תקופת התחרות:  13 בספטמבר 2022 – הווה (שנתיים)
 → 2021/20222023/2024 ←
עונת 2022/2023 בליגה לאומית בכדורגל נשים היא העונה ה-14 בליגת המשנה בכדורגל נשים בישראל, תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-13 בספטמבר 2022.
לקראת פתיחת העונה

הקבוצות שסיימו אחרונות בליגת העל בעונת 2021/2022 וירדו לליגה הלאומית לקראת עונה זו היו בנות נתניה, הפועל באר שבע והפועל רעננה.
הקבוצות שסיימו ראשונות בליגה הארצית בעונת 2021/2022 והצטרפו לליגה הלאומית לקראת עונה זו היו הפועל קריית ים והפועל בנות מג'דל כרום שעלתה על חשבון עירוני אור יהודה שהחליטה להישאר בארצית.
הפועל מרמורק, שנשארה בליגת העל בתום העונה הקודמת, לא הצליחה להעמיד קבוצה, לא עברה בבקרה התקציבית, הורדה ליגה ולאחר מכן הפסיקה את פעילותה ובמקומה הוחזרה לליגת העל הפועל באר שבע.
בהמשך הוחלט כי בנות אילת שירדה מהליגה הלאומית בתום העונה הקודמת תוחזר אליה ומספר הקבוצות בליגה יעמוד על 11 בשתי העונות הקרובות.
ב-12 לאוקטובר 2022 ואחרי שלושה מחזורים בלבד, הודיעה קבוצת הפועל בנות מג׳דל כרום על פירוקה, בעקבות כך חזרה הליגה הלאומית ל-10 קבוצות והתוצאות של הקבוצות מולן שיחקה מג׳דל כרום נמחקו .