stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית"ר
הקמת התנועה

תנועת בית"ר נוסדה בעקבות ביקור של זאב ז'בוטינסקי בריגה, לטביה, בנובמבר 1923. במהלך הביקור העביר סדרת הרצאות בענייני אקטיביזם יהודי, תוך שהוא פורש את תוכניתו להכשרה צבאית מסודרת לצעירים יהודים, אשר ירכיבו יחידות הגנה חמושות בארץ ישראל. ז'בוטינסקי פנה לרעיון זה, כאשר נואש ממאבקו על המשכיותם של "הגדודים העבריים" בצבא הבריטי. בי"ט בטבת תרפ"ד, 27 בדצמבר 1923, התארגנו 13 צעירים ציוניים בריגה מבתי ספר שונים ובניהם: אהרן צבי פרופס, משה יואלסון, נתן מיכלין, ד"ר יעקב הופמן, מרדכי (מקס) הלשטיין, הנריך (גנריך) סוזאייב, מאיר גרין, הרב משה הלוי לוין, גרשון גמזו, אברהם לוריא ועוד 3 נערים שלגביהם אין תיעוד, הם למעשה מייסדי תנועת בית"ר המקוריים. במרכזן קבוצת תל-חי וקבוצת בית רימון, לכדי "הסתדרות הנוער הציוני-אקטיביסטי על שם יוסף טרומפלדור". צעירים אלה יצאו בביקורת על המוסדות הציוניים שהתנגדו לקיום העלייה השלישית ושאפו לשבור את דמות "היהודי הגלותי".
בשנת 1924 התבססה והתרחבה ההסתדרות בלטביה, ולראש הוועד המנהל נבחר אהרן צבי פרופס, מי שכונה לימים "הבית"רי הראשון". בשנת 1926 עלתה קבוצה ראשונה של חברי ההסתדרות אל ארץ ישראל, וייסדה בפתח תקווה את קבוצת מנורה שעסקה במעשי חלוציות בהנהגתו של גרשון שץ. בדצמבר אותה שנה פנתה "הסתדרות טרומפלדור" לוועידה העולמית של ברית הצה"ר להקים הסתדרות נוער עולמית הנושאת את השם "ברית טרומפלדור". הצה"ר קיבלה את היוזמה, ובעקבותה הצטרפו עד שנת 1928 להסתדרות זו קבוצות צעירים רוויזיוניסטיות מפולין, ארץ ישראל, רומניה, צ'כוסלובקיה, הונגריה, ליטא, גרמניה וצרפת. בשנה שלאחר מכן הצטרפו סניפים בארצות נוספות, בין היתר סניף חרבין שבסין. קשר בין הסניפים התקיים עד אז באמצעות ידיעון בשם "אגרת". את עיקר התנופה של בית"ר בשנות ה-20 והתפשטותה במזרח ומרכז אירופה ניתן לזהות לאחר מאורעות תרפ"ט. מרכזה הגדול והחשוב של התנועה ישב בפולין.
באפריל 1931 התקיימה הוועידה העולמית הראשונה של נציגי בית"ר בעיר דנציג ובה מונה ז'בוטינסקי ל"ראש בית"ר", תואר שניתן לו עד סוף ימיו. שתי ועידות עולמיות נוספות התקיימו בקרקוב, בינואר 1935 והשלישית בוורשה בספטמבר 1938. חשיבותן של הוועידות העולמיות נעוצה בכך שבמהלכן קבעו דיוני נציגי הסניפים את המשך דרכה ואופייה.
תזכיר של בית"ר מעלה כי בשנת 1930 מנתה התנועה 16,500 חברים ב-379 סניפים בחמש עשרה ארצות. יותר ממחציתם בסניפי פולין. בשנת 1933 מנתה התנועה, לפי נתוני "שלטון בית"ר", הגוף העליון שהוקם לתנועה, כ-65,000 איש ב-26 נציבויות. ב-1935 עמד מספר חברי התנועה על כ-70,000 איש ב-400 סניפים, כמחציתם בפולין. בארץ ישראל התפתחה התנועה בנקודות יישוב שונות, ומנתה ב-1936 1,100 מתפקדים. לאחר שהחלה העלייה הבלתי לגאלית, עלה משמעותית מספר חברי התנועה. קִני התנועה הגדולים היו בתל אביב, ולאחר מכן בירושלים וחיפה.
רעיונות התנועה

בית"ר שאבה את החלק המכריע של משנתה מכתביו ודבריו של זאב ז'בוטינסקי. לא מדובר רק בכתביו ופרסומיו של ז'בוטינסקי על המהלכים הציוניים של תקופתו, דעתו על דרכו של העם היהודי וכיוצא בזה, אלא ז'בוטינסקי בעצמו ניסח והרחיב את היסודות לרעיונות התנועה שבראשה הועמד. בשנת 1934 פרסם ז'בוטינסקי את המסמך "רעיון בית"ר" ובו עיקר הרעיונות המלווים את התנועה. הפרק הראשון עוסק ב"שליחותה של בית"ר". להלן חלק מן המסמך:
”תפקידה של בית"ר הוא פשוט בתכלית, ואף-על-פי-כן קשה מאד – ליצור את אותו הטיפוס היהודי שהעם זקוק לו כדי להקים את מדינת היהודים במהירות גדולה יותר ובאופן מושלם יותר. במילים אחרות - לברוא את האזרח ה"נורמלי" או ה"בריא" של האומה היהודית. ואכן בזה צפון הקושי הרב: יען העם היהודי של היום הוא בלתי "נורמלי" ובלתי "בריא", וחיי הגלות בכל היקפם מפריעים לנו לחנך אזרחים בריאים ונורמליים. באלפיים שנות הגלות חדל העם היהודי לרכז את רצונו הקיבוצי בתפקיד אחד ראשי ועיקרי; פסק לפעול כאומה אחת שלמה ויחידה, נמנע מלעמוד על נפשו עם נשק ביד ברחוף סכנה על ראשו; הוא התרגל לצעקות שפתיים ושכח את המעשים, בחייו השתלטו האי-סדר והדיסאורגניזציה, הרשלנות נעשתה לחם חוקו בחייו הפרטיים ובחייו הציבוריים. לפיכך צועד החינוך הבית"רי במעלה ההר, ועוד זמן רב יעבור עד יגיע כל בית"רי ובית"רי, בהליכותיו ובהתנהגותו, למחוז חפצו. אפס כי "מחוז חפצו" הוא נעלה ואצילי, סימן ייפה הוא לבית"רי, שזוכר הוא תמיד ושואף להגיע אליו, ולו לפחות בצעדים אטיים”
בהמשך סוקר ז'בוטינסקי בפרקים השונים את הרעיונות אודות מדינת היהודים, חד-נס (תרגום של ז'בוטינסקי ל"מוניזם"), משמעת, רעיון הלגיון ועוד. תמצות של רעיונות התנועה גם נכתבו על ידיו בשבעת סעיפי "הנדר הבית"רי".
רעיונות התנועה > הנדר הבית"רי

הרעיונות המרכזיים העולים מן "הנדר" בפרט ובכלל מרעיונות בית"ר, תכליתם לעצב דור חדש לעם היהודי של צעירים המוכשרים לקראת עלייה לארץ ישראל והתיישבות בה לצורך הקמת מדינה עברית משתי גדות הירדן. אלו אשר לקחו על עצמם מרצונם החופשי להשתתף ב"מלאכת הבנייה" יהיו מוכנים לעבוד על פי דגם של "חלוץ מוכן לכל". כלומר, יתפנו לעסוק בכל מלאכה שהקמת הבית הלאומי דורשת: "...אני האידיאה הטהורה של שירות, מוכן לכל, איני קשור בשום דבר; אני יודע רק ציווי אחד – לִבנות". ז'בוטינסקי חזר במאמריו המתייחסים לבית"ר על רעיון החלוץ המקריב עצמו על מזבח מטרות הכלל. על כל בית"רי לנהוג ב"הדר", מילה עברית אותה העלה ז'בוטינסקי. פירושה "כתריסר מושגים שונים: יופי חיצוני, גאווה, דרך ארץ, נאמנות... אולם "תרגומו" המלא בשפת חיי יום יום מוכרח להוות הבית"רי עצמו – בצאתו ובבואו, בפועלו, דברו ובהגותו את מחשבותיו... כל צעד מצעדינו, כל תנועת יד, כל הגה קל, כל פעולה ואפילו כל רעיון עלינו לבצע בתמידות ובעקשנות מבחינת ה"הדר".
בית"ר שללה לחלוטין את "מלחמת המעמדות" של הסוציאליזם וראתה בבעלי ההון גורם הכרחי בבניית הארץ. על כן צידדה בשבירת "נשק השביתה" של הפועלים מפני שראתה בו גורם הרסני למפעל הציוני. "חד נס" היה אחד מערכי התנועה ופירושו הגשמת הציונות באופן טהור, ללא עירוב גורמים אידאולוגיים חיצוניים סותרים או מכשילים, דהיינו סוציאליזם. התנועה גם ראתה שליחות בהפצת השפה העברית לכל יהודי התפוצות.
במהלך כינוס בית"ר השלישי ב-1938, פרץ עימות בין-דורי, בין דור הביניים, ממפלגת צה"ר ומהממסד הישן של בית"ר, לבין צעירי בית"ר מפולין וארץ ישראל. בין הצעירים נמנו מנחם בגין, דוד רזיאל, אברהם שטרן, הלל קוק, ישראל אלדד, נתן ילין-מור ויעקב מרידור, שדרשו לשנות את נוסח הנדר. בגין, נציב בית"ר פולין, דרש להוסיף לו את שתי המילים "ולכיבוש מולדתי". ז'בוטינסקי התייצב לצד דור הביניים ותקף את בגין. הוא השווה את נאומו של בגין ל"חריקת דלת" ובסוף דבריו אמר: "אם אתה, אדון בגין, אינך מאמין שיש עוד מצפון בעולם, אין לך ברירה אלא ללכת לנהר הוויסלה העמוק". אלא שבסוף הכינוס, הסכים ז'בוטינסקי לדרישת בגין ושינה את נוסח הנדר.
מימוש רעיונות התנועה > אופי אופוזיציוני

בדומה לתנועה הרוויזיוניסטית, לא זכתה בית"ר ללגיטימציה מצד מוסדות הציונות הרשמיים ומנהיגיה, במיוחד לאור דרישתה לרוויזיה בשיטות הציונות ושאיפת תנועת האם הפוליטית שלה לרשת את הנהגת הציונות. גם במישור הרעיוני ההבדלים היו ניכרים - תנועות הפועלים שילבו סוציאליזם וציונות ולעומתם השקפת ז'בוטינסקי הייתה שונה בתכלית, בהתנגדה נחרצות לסוציאליזם ומלחמת המעמדות, והחשבת ההון הפרטי לצורכי התפתחות היישוב. בשנות ה-20 עוד היו בית"רים לא מעטים שהזדהו עם הרעיון הפועלי אולם לאחר שנת 1929, שבה אירעו מאורעות תרפ"ט, הלך ונפער הקרע. העילה לפריצתם של מאורעות אלה היה הפגנת צעירי התנועה ברחבת הכותל המערבי נגד הגבלות שהתקיימו על מנהגי התפילה היהודיים. הפער הרעיוני העמיק לאחר פרסום הספר הלבן של פאספילד והמאבק בקונגרס הציוני ה-17 בו יצאו הרוויזיוניסטים נגד מה שראו כאוזלת ידה של ההנהגה הציונית. המאבק הרעיוני המחריף קירב את בית"ר להיות תנועת הנוער של התנועה הרוויזיוניסטית. תהום נפערה בין הצדדים לאחר רצח ארלוזורוב. עוד בטרם נערך משפט או הושגו ראיות כלשהן מנהיגי הפועלים החזיקו לגבי הרצח דעה כמעט ודאית כי הרוצחים יצאו מן המחנה הרוויזיוניסטי. מבחינתם היווה הרצח אישור לכך שבית"ר היא תנועת צעירים ימנית פשיסטית הנוקטת צעדי טרור אישי, ועל כן יש להילחם בה. בקרב אנשי בית"ר התגברה עוד יותר הרגשת הרדיפה על אף שהקדישו את מיטב כוחם למען הרעיון הלאומי. עדויות רבות מלמדות כי בית"רים חשו אפליה בבתי הספר או בחיפושיהם אחר מקום עבודה. הרעה במצב חברי התנועה התרחשה כאמור בתקופת "הסזון" אז ננקטו סנקציות שונות ביישוב נגד אנשי בית"ר. בתקופות מסוימות סרטיפיקטים לצורך עלייה לארץ ישראל ניתנו בקושי רב לחברי התנועה. גם מקרי אלימות רבים התרחשו בין הצדדים הנִצים. ניתן ללמוד מכתבים שונים על כך שבית"רים חשו "נבגדים" על לא עוול בכפם, למשל:
עניין זה הביא לליכוד שורות התנועה וכן קירב את בית"ר למימוש המטרות הפוליטיות של המפלגה הרוויזיוניסטית. תחושתם אודות נישולם ממרכזי העשייה, כמו אי ההכרה בפועלם, ליוותה את אנשי התנועה, שנכללו במה שכונה "המשפחה הלוחמת", יוצאי הרוויזיוניסטים והאצ"ל, גם בעשורים הראשונים לקיומה של מדינת ישראל.
לאחר קום המדינה > תפקוד

לאחר קום המדינה התחיל סניף ארץ ישראל בפעילות מחודשת. בכינוס העולמי הרביעי שנערך שנה לאחר מכן הביעו פעילי התנועה חשש ממשבר בתנועה לאחר שהוגשמו שני תפקידים ראשיים במשנתה - המאבק להקמתה של המדינה, והחינוך לצבאיות. בית"ר בחרה לפנות אל אפיקי הגשמה חדשים. במשך השנים שחלפו מאז היו אלה בעיקר חיזוק ההתיישבות היהודית בארץ, הפצת חינוך ציוני בישראל ובתפוצות, פעילות קהילתית ופעולות לאור משנת ז'בוטינסקי והתנועה. בית"ר ייחודית מבחינת אידאולוגיה ומורשת אולם פועלת כיום ככל תנועות הנוער האחרות הן בסניפיה בישראל והן בקהילות היהודיות בעולם. בסניפיה השונים מתקיימות פעילויות המיועדות בעיקר לצעירים בגילאי 10–18. הפעילויות מתקיימות בקבוצות הנבדלות בגילאי חניכיה. סגל ההדרכה בסניפים מורכב על פי רוב מצעירים בגילאי 16–18.
בין מעשיה הבולטים של בית"ר בישראל ניתן למנות התיישבות שהתבצעה במסגרת "משקי חירות בית"ר", שירות גרעיני נח"ל מטעם התנועה, קיום גרעיני צעירים בשנת שירות וכן פתיחת סניפי התנועה ביישובים מרוחקים - ובייחוד באזור השומרון. בשנים אשר פעלה תנועת החרות הייתה בית"ר משויכת אל "הברית העולמית של תנועת חרות - הצה"ר", וכפועל יוצא נחשבה לתנועת הנוער של תנועת החרות. קשר ארגוני זה התנתק עם השנים לאחר התמזגותה של תנועת החרות עם הליכוד, וכיום שני הגופים נפרדים לחלוטין. עם זאת בית"ר כתנועה, או חניכיה, מביעים עמדות בנושאים שעל סדר היום הציבורי, ובין היתר נכללות בכך מחלוקות פוליטיות. כך למשל היה בהפגנות הסוערות נגד הסכם השילומים. ובדומה, בתקופה בה עוצבו הסכמי אוסלו פעלו בוגרי התנועה נגד המהלכים הקשורים בהם וכן היה הדבר גם בזמן תוכנית ההתנתקות.
לאחר קום המדינה > מבנה

כיום בית"ר היא תנועת נוער וצעירים עולמית. בראש התנועה עומד יגאל ברנד המתפקד כמנכ"ל ההנהגה העולמית. יו"ר התנועה הוא אהרן סגיר. על פי מבנה התנועה, ההנהגה העולמית אשר מקום מושבה בירושלים, היא המוסד התנועתי העליון, ותפקידה ניהול כללי של התנועה וקיום קשר עם סניפי התנועה בארצות השונות. בכל מדינה שבה פועלת התנועה מצויה גם "הנהגה ארצית", וכך גם בישראל, בהנהגתו של אלירן גפסו. תחת ההנהגה הארצית נמצאות הנהגות אזוריות או מחוזיות המכילות את סניפי התנועה, שבישראל מכנים כל אחד מהם בשם "מעו"ז", ראשי תיבות ל"מעון זאב". בראש כל אחד מהם עומד "מפקד מעו"ז", ותחתיו קיימת היררכיית תפקידים כמקובל בתנועות נוער. קיימת גם "חטיבת בוגרי בית"ר" בהנהגתו של זאב בן יוסף, השומרת על קשר בין בוגרי התנועה. בתנועה קיים גם תפקיד סמלי, "שופט בית"ר". בעבר היה בעל התפקיד השופט התנועתי.
לאחר קום המדינה > מועצת הבוגרים התנועתית

בשנת 2014 קמה מחדש מועצת הבוגרים התנועתית. מועצת הבוגרים, שהייתה בימים עברו נדבך מרכזי בהווי התנועה, היא מעין ההנהגה של המדריכים והחניכים בתנועה. תפקידה של מועצת הבוגרים הוא להיות הגורם המאחד, המארגן והמייחד של בוגרי התנועה ולהוות כעזר משמעותי לצד ההנהגה הארצית. המועצה אחראית ליזום פרויקטים תנועתיים, לייעץ להנהגה הארצית, לאחד את השכבה הבוגרת ולקחת חלק פעיל בארגון כל המפעלים התנועתיים.
לאחר קום המדינה > מעו"ז בוגרים בישראל

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מחוז צפון: קריית אתא  מגדל העמק  קריית ביאליק  טירת כרמל  טבריה  בית שאן  צפון השומרון (שקד) |  מחוז מרכז: מעלה שומרון  מעלה אפרים  נופים  ברקן  תל אביב  חולון  פתח תקווה  ראשון לציון  רחובות  בן זכאי |  מחוז דרום: בית שמש  באר שבע ע"ש יצחק שמיר  ערד  אופקים  אשדוד  אדם  חומת שמואל  קריית ארבע  נתיבות |
לאחר קום המדינה > סמלים ומנהגים

סמל התנועה נקבע כמנורה, סמל הגדודים העבריים. המנון התנועה נקבע עוד בשנות הקמת התנועה כהמנון התנועה הציונית ולאחר מכן המנון מדינת ישראל, התקווה. בדומה דגלה נקבע כדגל הלאום. בכך ביקשה התנועה לבדל עצמה מתנועות השמאל שהחזיקו בסמלים הבינלאומיים של מעמד הפועלים. במסדרים וטקסים נוהגים לשיר את "שיר ביתר" (נכתב ללא גרשיים). גם "שיר הנדר", שאינו מושר, מבטא את רעיונות התנועה ומקומו בה מרכזי. שלושת "מורי בית"ר" הם בנימין זאב הרצל, יוסף טרומפלדור וזאב ז'בוטינסקי.
בתחילת דרכה הייתה חולצת התנועה בצבע חום, כי היה זה הבד הזול ביותר שהיה אפשר להשיג בלטביה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר ניסו בשלבים מאוחרים יותר למצוא הצדקה אידאולוגית לצבע המדים נטען כי זה צבע אדמתה של ארץ ישראל. צבע המדים החום דמה לצבעם של מדי הנאצים וגרם לסטיגמה שלילית על התנועה ולכן הונהגו משולשים כחולים על צווארוני התנועה. לאחר קום המדינה הוחלף צבע החולצה התנועתית לכחול, כאשר על כיסי התנועה זוג פסים לבנים. על כיס שמאל טלאי של סמל התנועה או סמל הסניף, אם בנמצא. ניתן לנעוץ סיכות תנועתיות שונות על מדי התנועה.
בית"רים נוהגים לברך איש את רעהו הן במפגש והן בפרידה בברכת "תל חי", וכן הדבר במסמכים. מתוך שמירה על ראשי התיבות המהווים את שם התנועה נוהגים בית"רים לרשום "תרומפלדור" באות ת'. בית"רים נוהגים מתוך כבוד וחיבה לכנות את זאב ז'בוטינסקי "ראש בית"ר". בשנת 1934 יזמו הרוויזיוניסטים תנועת חרם על כלכלת גרמניה הנאצית ומבחינה פורמלית בית"ר לא ביטלה חרם כלכלי זה ומחזיקה בו גם בימינו. על כל בית"רי להחזיק ב"תעודת בית"ר" אותה יש לפדות מדי שנה. בעבר הייתה נפדית התעודה על ידי תשלום לקרן תל חי, המכשיר הכלכלי של התנועה הרוויזיוניסטית. כיום מתבצע הדבר על ידי תשלום דמי חבר שנתיים של חברי התנועה, או תרומה של בוגרי התנועה. תעודת בית"ר מכילה את פרטי הבית"רי וכן את הנדר הבית"רי. אירועים קבועים בתנועה הם העלייה המסורתית לתל חי ביום י"א באדר, השתתפות בטקס האזכרה הממלכתי לזאב ז'בוטינסקי בכ"ט בתמוז, וקיום קורסי מדריכים בחודשי הקיץ.
ראו גם

פלוגות הגיוס של בית"ר
זאב ז'בוטינסקי
ציונות רוויזיוניסטית
בית"ר (אגודת ספורט)
משקי חרות ביתר
מנחם בגין
שיר ביתר
בית"ר ירושלים
לקריאה נוספת > מחקרים

אסתר שטיין-אשכנזי, בית"ר בארץ ישראל 1947-1925, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל; וירושלים: הוצאת הספרייה הציונית על יד ההסתדרות הציונית העולמית, ירושלים, 1997
נסים טאיטו, בית"ר צפון אפריקה, עדות ומעש, ירושלים: הוצאת הספרייה הציונית, מנורה - מועדוני תרבות, 2004 (הספר בקטלוג ULI).
אמוקסיצילין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 (2S,5R,6R)-6-{[(2R)-2-Amino-2-(4-hydroxyphenyl)acetyl]amino}-3,3-dimethyl-7-oxo-4-thia-1-azabicyclo[3.2.0]heptane-2-carboxylic acid
 שמות מסחריים בישראל
 מוקסיפן, מוקסיויט, אמוקסי קאר, ויטאמוקס
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C16H19N3O5S 
 מסה מולרית:  365.4 g/mol
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  95%
 מטבוליזם:  פחות מ 30% בכבד
 זמן מחצית חיים:  0.7 - 1.4 שעות
 הפרשה:  בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון A (אוסטרליה), קטגוריית סיכון B 
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  כמוסה, תרחיף (סירופ), עירוי
 אינטראקציות עם תרופות אחרות:  יש
 מזהים
 קוד ATC:  J01CA04 
 מספר CAS:  26787-78-0
 PubChem:  33613
 ChemSpider:  31006
 
אמוקסיצילין (Amoxicillin) היא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצילין. התרופה, אשר נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, משמשת לטיפול במגוון זיהומים, לרבות זיהום בדרכי הנשימה העליונות (זיהומים בחלל הפה, דלקת גרון, סינוסיטיס, דלקת האוזן התיכונה) והתחתונות (דלקת סימפונות ודלקת ריאות נרכשת בקהילה) ודלקת בדרכי השתן, אשר נגרמים ממחוללים רגישים שאינם מפרישים בטא לקטמאז. כמו כן התרופה מהווה חלק מהטיפול המשולב בכיב פפטי הנגרם מהחיידק Helicobacter pylori, ומשמשת למניעה של אנדוקרדיטיס זיהומית באנשים בקבוצת סיכון.
אמוקסיצילין מסווגת כאמינופניצילין, וטווח הפעילות שלה דומה לשל בנזילפניצילין בתוספת Enterococcus ומספר זני חיידקים גראם-שליליים. בדומה לכל התרופות ממשפחת הפניצילין, מנגנון הפעילות שלה הוא בעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית, עיכוב אשר פוגע בייצור דופן התא של החיידק. ספיגתה הטובה במתן פומי, המאפשרת נטילה נוחה שלה, כמו גם זמן מחצית החיים הארוך שלה ביחס לפניצילינים אחרים, תרמו לתפוצתה הנרחבת ולהפיכתה לאנטיביוטיקה הנפוצה ביותר בעולם.
היסטוריה

בשנת 1969, כ-40 שנה לאחר גילוי הפניצילין, סונתז האמוקסיצילין לראשונה במעבדות המחקר של חברת ביצ'ם. התרופה שווקה לראשונה בשנת 1972 תחת השם המסחרי אמוקסיל (Amoxil). זהו הפניצילין הראשון שניתן לקחת כל שמונה שעות, בעל טווח חיידקים רחב מקודמיו וספיגה טובה בנטילה פומית ללא קשר לאוכל. תוך כמה שנים הפכה אמוקסיצילין לאנטיביוטיקה הנפוצה ביותר בעולם. זוהי האנטיביוטיקה במרשם הנפוצה ביותר בארצות הברית.
שימושים קליניים

נגד דלקות באף, באוזן ובגרון כגון Staphylococcus
נגד זיבה לא מסובכת
נגד זיהומים בדרכי הנשימה
תרופת הבחירה למניעת אנדוקרדיטיס בקטריאלי בחולי לב הנדרשים לעבור טיפול שיניים
בעבר - נגד זיהומים בעור וברקמות רכות - כיום עמידות גבוהה של Staphylococcus aureus כנגד האנטיביוטיקה מונעת שימוש כתרופת בחירה.
כנגד זיהומים בדרכי השתן - אם כי קיימת כיום עמידות גוברת של חיידקים גראם-שליליים כנגד פניצילין, ולכן אמוקסיצילין אינו תרופת הבחירה.
מבנה כימי

אמוקסיצילין בנויה מחומצה 6-אמינופניצילנית, שאליה מחוברים כשייר צדדי אטום פחמן הקשור לקבוצה אמינו ולקבוצת פנול. חומצה 6-אמינופניצילנית היא תרכובת אורגנית הבנויה משתי טבעות: המרובעת היא טבעת בטא לקטם, טבעת אמידית המכילה ארבעה אטומים, שהיא האתר הפעיל של התרופה המעכב את פעילות הטרנספפטידאז של החיידק, ואילו המחומשת הצמודה אליה היא תיאזולידין, שאליה קשורה קבוצת קרבוקסיל ושתי קבוצות מתיל. למעשה, אמוקסיצילין שונה מאמפיצילין בנוכחות קבוצת ההידרוקסיל בעמדת פארא על גבי הטבעת הבנזילית.
מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה של אמוקסיצילין, כמו גם של יתר הפניצילינים, נובע מעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית. תפקידו של אנזים זה, שגם משמש חלבון קושר פניצילין (PBP), הוא לקשר בין יחידות הפפטידוגליקן הבונות את דופן התא החיידקי ומייצבות אותה. עיכוב בניית הדופן חושף את התא החיידקי ללחצים אוסמוטיים, ולבסוף לפירוקו.
בנוסף, קוטביותן של התרופות האנטיביוטיות ממשפחת האמינופניצילינים מאפשרת את כניסתן דרך תעלות פורינים בקרום התא החיצוני של חיידקים גראם-שליליים, דבר אשר הרחיב את טווח פעילותן לזיהומים מחיידקים אלה, אם כי לזנים רבים מנגנון עמידות נוסף בדמות הפרשת בטא לקטמאז.
פרמקוקינטיקה

אמוקסיצילין נספגת היטב בנטילה פומית, לרבות בעת אכילת מזון, ועל כן היא ניתנת בצורה פומית, בין אם ככמוסה או כתרחיף, או בעירוי תוך-ורידי. הזמינות הביולוגית במתן פומי דומה לזו במתן תוך-שרירי, ולעומת אמפיצילין הזמינות הביולוגית במתן פומי גבוהה יותר. התרופה מתפנה בשתן, וזמן מחצית החיים הוא כ-80 דקות עם תפקוד כלייתי תקין.
תופעות לוואי

כבכל פניצילין, אלרגיה לאמוקסיצילין היא תופעת לוואי נפוצה, אשר טווח הביטוי שלה נע בין פריחה לאנפילקסיס. שכיח יותר הביטוי של אלרגיה במנגנון של רגישות יתר מאוחרת. שלשול ותופעות לוואי אחרות של מערכת העיכול הן תופעות לוואי נפוצות של אמוקסיצילין. בחלק מהמקרים השלשול יכול לנבוע מדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה.
שילוב של אמוקסיצילין עם חומצה קלוולנית

אמוקסיצילין קיים גם בתכשיר משולב עם מעכב בטא לקטמאז חומצה קלוולנית. שילוב זה מאפשר פעילות אנטיביוטית נגד חיידקים מפרישי בטא לקטמאז מסוג A, אשר עמידים לאמוקסיצילין בלבד. התכשיר המשולב עלול לגרום לדלקת כבד וצהבת כולסטטית, לעיתים נדירות עם תוצאה קטלנית.
. קבוצת הסיכון העיקרית היא אנשים מעל גיל 65 (גם אם בריאותם תקינה). השילוב אמוקסיצילין/חומצה קלוולנית עשוי להעלות את הסיכון לפגיעה בכבד פי 9 לעומת הסיכון הקיים בשימוש באמוקסיצילין לבדו. על כן, למרות היעילות הגבוהה של שילוב זה כנגד זיהומים חיידקיים, חוקרים רבים ממליצים שלא להשתמש בתכשיר המשולב אלא רק במקרים בהם זוהתה עמידות של החיידקים לטיפול אנטיביוטי.[דרוש מקור] חרף המלצה ברורה זו, השימוש בתכשיר המשולב עודנו נפוץ מאוד גם במקרים בהם תרופות אנטיביוטיות פחות מסוכנות יהיו יעילות בדיוק באותה מידה.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Gresser U. Amoxicillin-clavulanic acid therapy may be associated with severe side effects -- review of the literature. Eur J Med Res. 2001;6(4):139-149.
↑  Liver damage with the amoxicillin-clavulanate combination. Prescrire Int. 2008;17(93):21.
↑  Fontana RJ, Shakil AO, Greenson JK, Boyd I, Lee WM. Acute liver failure due to amoxicillin and amoxicillin/clavulanate. Dig Dis Sci. 2005;50(10):1785-1790. doi:10.1007/s10620-005-2938-5
↑  Salvo F, Polimeni G, Moretti U, et al. Adverse drug reactions related to amoxicillin alone and in association with clavulanic acid: data from spontaneous reporting in Italy. J Antimicrob Chemother. 2007;60(1):121-126. doi:10.1093/jac/dkm111
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בית העלמין טרויקורובסקויה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1962
 שטח:  29.33 דונם
 אתר רשמי
 
 מיקום:  אוצ'אקובו-מאטבייבסקויה, מוסקבה
 קואורדינטות:  55°42′01″N 37°24′32″E﻿ / ﻿55.700205555556°N 37.40895°E﻿ / 55.700205555556; 37.40895
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בית העלמין טרויקורובסקויה(למפת מוסקבה רגילה) בית העלמין טרויקורובסקויה he
 
בית העלמין טרויקורובסקויה (ברוסית: Троекуровское кладбище) הוא בית קברות פתוח לביקור במוסקבה, סניף של בית העלמין נובודוויצ'יה.
בית הקברות ממוקם במערב מוסקבה ותופס שטח של 29.33 דונם.
הכפר באזור ידוע מתקופת איוואן האיום. בשנת 1960 השטח נכלל בתחום העיר מוסקבה ובשנת 1962 הוקם בית העלמין הנוכחי שכלל שטח בית העלמין הישן של הכפר. בית העלמין היה מיועד בעיקר לפעילים בולטים בתחום המדיני ותחילה חשבו שזה יהיה סניף של בית העלמין נובודוויצ'י.
בשנת 2011 שטח בית העלמין הורחב ובשטח הנוסף אפשר למקם כ-5,000 קברים.
בשטח פועל אינטרנט ומערכת ניווט. הנהלת בית העלמין מארגנת סיורים למקום הטמנה של אנשים בולטים.
אישים הקבורים בבית העלמין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  בוריס נמצוב  אנה פוליטקובסקיה  סרגיי מברודי  וסילי גרוסמן  פאבל פופוביץ'  גאורגי גרצ'קו  גנאדי ינאייב  קונסטנטין פאוקטיסטוב  ג'ורג' בלייק  ולדימיר קריוצ'קוב  אנדריי קירילנקו  אלכסנדר נ. יאקובלב  איגור סרגייב  אלם קלימוב  מיכאיל צ'ומקוב  יולי רייזמן  פאינה מלניק  וסילי מישין  אולגה אוליניק  סרגיי ניקולסקי  אלכסנדר בובין  אלכסנדרה צ'ודינה  נטליה גונדרבה  ולנטינה טולקונובה |  גנאדי סלזניוב  יוליה נצ'לובה  ויטאלי צ'ורקין  ולנטין גאפט  אנדריי מיאחקוב  יגור ליגצ'וב  לב רוחלין  אנדריי פאנין  פיודור צ'רנקוב  איליה סגלוביץ'  יורי בונדארב  ולדימיר שאינסקי  אדוארד אוספנסקי  סרגיי דורנקו  אדוארד לימונוב  ויקטור פונדלניק  ניקולאי סליצ'נקו  לאוניד קוראבליוב  יורי שטונוב  ולנטין יודשקין  אנפיסה רזצובה  ניקולאי ריז'קוב  אנסטסיה זבורוטניוק  ויאצ'סלב דוברינין  אולג סטריז'נוב |  |  |  |  |  |  |
גלריית קברים

גנאדי ינאייב
בוריס נמצוב
אלם קלימוב
גאורגי גרצ'קו
נטליה גונדרבה
אדוארד אוספנסקי
‏תמרה מיאנסרובה
‏ניקולאי קרצ׳נצוב
ויליאם ברסטו

ויליאם אוגוסטוס ברסטו (באנגלית: William Augustus Barstow ;‏ 13 בספטמבר 1813 –  13 בדצמבר 1865) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמזכיר המדינה השני של ויסקונסין בשנים 1850–1852, וכמושל ויסקונסין השלישי בשנים 1854–1856. במלחמת האזרחים האמריקאית הוא שירת כקצין בצבא האיחוד. לפני קבלתה של ויסקונסין כמדינה בארצות הברית הוא היה פעיל בהקמתו של מחוז ווקשה.
ראשית חייו

ויליאם ברסטו נולד וגדל בפליינפילד שבקונטיקט. כבנם של ויליאם אוגוסטה ברסטו וסאלי הול ברסטו. דודיו, ג'ון ואבנעזר ברסטו, היו מתנדבים בצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית. נכדו של אבעזר ברסטו, ג'ון ברסטו, היה מושל ורמונט ה-39. ויליאם ברסטו עבד בחווה המשפחתית והתחנך בבתי ספר מקומיים. בגיל 16 הוא עבר לנוריץ' שבקונטיקט, שם הוא עבד כפקיד בחנותו של אחיו, סמואל. בהמשך הם העבירו את בית העסק לקליבלנד, אוהיו. לאחר הפאניקה של 1837 (אנ') עברה המשפחה לטריטוריית ויסקונסין, והתיישבה ב-1839 בווקשה. באותה תקופה הייתה העיר חלק ממחוז מילווקי, ונודעה כ"פריירי וילג'" ומאוחר יותר כ"פרייריוויל".
בטריטוריית ויסקונסין

בני משפחת ברסטו בנו טחנת קמח והתבלטו כאנשי עסקים ביישוב החדש. ב-1842 נבחר ויליאם כמנהל הדואר של היישוב, וסמואל נבחר ב-1845 לבית המחוקקים של הטריטוריה. ב-1843 התמודד ויליאם ברסטו על תפקיד השריף של מחוז מילווקי מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך נוצח על ידי המועמד העצמאי אדוארד ד. הולטון. הוא ספג האשמות בבחירות מצד מצביעים דמוקרטים שטענו שהוא דאג לנוכחות רחבה של תומכיו בוועידה כדי להבטיח את בחירתו.
ב-1844 נשא ברסטו לאישה את מריה קוורלס מקנושה. לשניים נולדו ארבעה בנים.
בטריטוריית ויסקונסין > הקמת מחוז ווקשה

באותה תקופה החלו להתגבש כוונות בפרייריוויל ובעיירות אחרות בווקשה להקמת מחוז נפרד ממילווקי. לכך היו כמה סיבות, אך הסיבה העיקרית הייתה ככל הנראה הרצון של תושבי ווקשה לקבל יותר כספים ממיסיהם לטובת עבודות ציבוריות מקומיות, במקום לממן את צמיחתה של מילווקי. בני משפחת ברסטו היו לחלק מהמנהיגים של תנועת ההפרדה, יחד עם אלכסנדר רנדל שאיתו הייתה להם ברית פוליטית במהלך אותם שנים. סמואל ברסטו, שבאותה עת כבר שירת בבית המחוקקים של הטריטוריה, קידם הצעת חוק בבית המחוקקים להעברת שאלת הפרדת המחוזות למשאל עם. משאל העם התנהל תום מאבקים קשים, אך בסופו של דבר עבר תוך כדי האשמות למעשי הונאה משני הצדדים. ב-1847 שונה שמה של פרייריוויל לווקשה והיא הייתה למקום מושבו של המחוז החדש.
מזכיר המדינה של ויסקונסין

בוועידת המפלגה הדמוקרטית בוויסקונסין, שנערכה בספטמבר 1849 נבחר ברסטו בסבב ההצבעה החמישי כמועמד המפלגה לתפקיד מזכיר המדינה של ויסוקנסין, והביס את המזכיר המכהן תומאס מקיו, ומועמדים נוספים, כולל מיירון ב. ויליאמס ופרדריק ו. הורן. הוא המשיך וניצח בבחירות הכלליות בנובמבר את מועמד המפלגה הוויגית לוי אלדן ואת מועמד מפלגת האדמה החופשית (אנ'), אדוארד ד. הולטון, והיה למזכיר המדינה השני של ויסקונסין.
תקופת כהונתו של ברסטו כמזכיר המדינה הייתה רצופה בשערוריות שהיו קשורות לשחיתות בנוגע למענקי הקרקעות הפדרליים ולחוזים של המדינה שהיו קשורים להדפסות, לבית החולים לחולי נפש המדינתי, ולאוצר המדינה. במיוחד, הוא היה מעורב בהצהרה מצידו של עורך העיתון Argus ממדיסון, שהודיע בנחישות על כוונתו לקבל את חוזה ההדפסה של המדינה גם אם הוא יצטרך "לקנות את ברסטו". משפט זה נקשר לברסטו עד לסוף הקריירה שלו.
בוועידת המפלגה של 1851 נאבק ברסטו מאבק מר כדי לקבל שוב את מועמדות המפלגה לתפקיד, אך הובס בסבב ההצבעה השלישי על ידי צ'ארלס ד. רובינסון.