stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרי צ'יריקאווה
גאוגרפיה

רכס הרי צ'יריקאווה שוכן באזור הגבול בין אריזונה לניו מקסיקו ומדינת סונורה במקסיקו והוא אחד מ-40 איי שמיים, הכינוי לרכסי הרים מיוערים שבהם מזג האוויר קריר, המוקפים באזורי מדבר חמים וצחיחים. רכס הרי צ'יריקאווה ורכסי ההרים הקשורים אליו, יחד עם עמק סולפור ספרינגס (Sulphur Springs Valley) במערב ועמק סן סימון (San Simon Valley) במזרח, מהווים את המחצית המזרחית של מחוז קוצ'יז בדרום-מזרח אריזונה. בקצה הדרומי של הרי צ'יריקאווה מתחילים הרי פדרגוסה (Pedregosa Mountains), ובדרום-מערב הרי סוויסהלם (Swisshelm Mountains). הקצה הצפון-מערבי של הרי צ'יריקאווה ממשיך כהרי דוס קבזס (Dos Cabezas Mountains), מעבר למעבר אפאצ'י (Apache Pass) והאתר ההיסטורי הלאומי פורט בואי (Fort Bowie National Historic Site). במערב מתנשא רכס הרי דרגון (Dragoon Mountains), ובמזרח הרי פלונסייו (Peloncillo Mountains).
אורך רכס הרי צ'יריקאווה 56 קילומטרים ורוחבם המקסימלי 34 קילומטרים. המקום הגבוה ביותר ברכס, פסגת צ'יריקאווה, מתנשא לגובה 2,975 מטרים מעל פני הים, בערך 1,800 מטרים מעל העמקים מסביבו. הגובה הממוצע של הפסגות ברכס הוא 1,800 מטרים מעל פני הים. קניון קייב קריק במורדות המזרחיים הוא משכן לתחנת המחקר של דרום-מערב ארצות הברית השייכת למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, ולעיירות הקטנות פורטל ופרדייז
היישוב הגדול הקרוב ביותר הוא טומבסטון באריזונה במרחק 64 קילומטרים מהרכס. הגישה להרי צ'יריקאווה והיער הלאומי קורונדו היא דרך וילקוקס (Willcox) מצפון, דאגלס (Douglas) מדרום ורודיאו (Rodeo) בניו מקסיקו ממזרח. כביש בין-מדינתי 10 שכיוונו ממזרח למערב עובר כ-16 קילומטרים צפונית לרכס.
צמחייה ובעלי חיים

הרי צ'יריקאווה הם אזור מגוון ביולוגית, הכולל מספר איי שמיים. וחמישה מתוך תשעה "אזורי חיים"
מצויים בהרי צ'יריקאווה. סלעי הריוליט שגונם אפור עד חום-סגול מכוסים בכתמי חזזיות בגוונים של ירוק וכתום, שעבורם, ככל הנראה, תנאי החיים אידיאליים על הסלע הגעשי. בגבהים שבין 1,600 מטרים לכמעט 3,000 מטרים מוצאים מיני צמחים ובעלי חיים תנאי מחיה אופטימליים: 169 מיני עופות נצפו ברכס זה, חלקם הם מינים מקסיקניים שעבורם דרום אריזונה הוא הגבול הצפוני של אזור התפוצה שלהם. בהם: קוליברים וקתרטס תרנגולי החיים ביערות האלונים, הצפצפות, הברושים, אורני הזפת ואשוחי דאגלס. בעלי חיים נוספים הראויים לציון הם: אוצלוט, יגואר, פומת ההרים, ארמדיל טאטו, דוב שחור אמריקני ואייל פרדי לבן-זנב. סבך השיחים מתחת לעצים, כולל ענבי דוב (Arctostaphylos) ממשפחת האברשיים, שענפיהם בגוון אדום-חום. פרחי בר רבים של קקטוסים, ויוקה מתקיימים באזור המאופיין על ידי עונות המתחלפות בין גשומות ליבשות. זהו אקלים שונה מהותית מהאקלים המדברי או המדברי למחצה שסביב ההרים, ומשום כך מכונים ההרים איי שמיים.
מורדות ההרים המדבריים מתאפיינים בצמחיית מדבר אופיינית הכוללת, בין השאר: לענה משוננת (Artemisia tridentata), אגבה, ינבוט (Prosopis), יוקה, הצמח Dasylirion wheeleri (באנגלית desert spoon) ממשפחת האספרגיים וסוגים שונים של דשא. זהו בית גידול לזוחלים רבים, כמה מינים של עכסנים, הלודרמה מרירית, צב המדבר (Gopherus agassizii), ואחד מסוגי הסלמנדרה היבשתית הגדולים ביותר, הסלמנדרה המנומרת (Ambystoma tigrinum). גם אזור זה עשיר במיני עופות, כולל הקוקייה הרצנית הידועה מהסרטים המצוירים.
היסטוריה

העדות הקדומה ביותר לנוכחות אנושית בסביבת הרי צ'יריקאווה הם אתר ארכאולוגיים מתרבות קלוביס כדוגמת אתר דבל אדובי (Double Adobe Site) ביובל וייטווטר דרו (Whitewater Draw) של רקר קריק (Rucker Creek), צפונית לדאגלס. אתרים מהתקופה שאחרי קלוביס של תרבות קוצ'יז, תרבות קדם-קרמית נוספת, המתוארכת בין 3,000 ל-200 לפני הספירה הוגדרה מאתרים סביב הרי צ'יריקאווה, כולל "קניון קייב קריק" (Cave Creek Canyon).
בעקבות המעבר לקרמיקה
נתגלו מאפיינים קרמיים מציינים של תרבות מגיון והגרסה המקומית שלה, תרבות מימברס (Mimbres culture), כשהם משתרעים על התקופה מ-150 לפנה"ס ועד 1450 לספירה. שבט צ'יריקאווה של האפאצ'י, השתלט על האזור סביב שנת 1500. העימותים עם המתיישבים הלבנים הובילו למלחמת גרילה בשנים 1886-1862, אותה הנהיגו קוצ'יז וג'רונימו שהסתיימה בכניעה של האפאצ'י. מרבית התושבים בחרו לעבור ב-1913 לשמורה של שבט המסקאלרוס של בני האפאצ'י.
זיכיון הכרייה הראשון המתועד בהרי צ'יריקאווה היה זיכיון "האוצר החבוי" (Hidden Treasure) שנרשם ב-1881 והכרייה בהרים נמשכה בהפסקות עד ההווה כשהפעילות הרבה ביותר התרחשה בשנות ה-20 ושנות ה-50 של המאה ה-19.
במאה ה-21 החלו סוחרי סמים ומבריחי מהגרים להשתמש בהרי צ'יריקאווה כשהם מציבים צופים על הפסגות להתריע בפני סיורים של משטרת הגבולות.
גאולוגיה

הרי צ'יריקאווה הם גוש מבני מורם של פרובינציית אגן ורכס. סלע האם בהרי הוא מהפרקמבריון ומעליהם סלעי משקע מהפלאוזואיקון והקרטיקון סביב מתחם קלדרה שנוצרה בהתפרצויות געשיות ומחדרים לפני 25-35 מיליון שנים. ההתפרצות הגדולה האחרונה, לפני 27 מיליון שנים, יצרה את קלדרת טרקי קריק (Turkey Creek Caldera) והשקיעה 600 מטרים של אפר געשי שהתגבש לטוף ריוליטי מולחם. סחיפה שהתרחשה אחר-כך יצרה רכסי הרים מכוסים במגדלי אבן, צריחי אבן ועמודי אבן המכונים עמודוני סלע (באנגלית hoodoo) המתרוממים מתוך היערות, ואינם נופלים ביופיים מעמודוני הסלע המפורסמים של הפארק הלאומי ברייס קניון. תוואי נוף טבעיים אלו, שהשתמרו במונומנט הלאומי צ'יריקאווה, בנויים מטוף קניון ריוליט.
רצועה ברוחב בין קילומטר לשלושה קילומטרים של סלעי משקע המשתרעת מדרום-מזרח לצפון-מערב מדרומית לפורטל דרך פרדייז (Paradise) ועד להרי דוס קבזס היא המקור למרבצי מינרלים.
המכרה הגדול ביותר שנחפר בנפת קליפורניה של הרי צ'יריקאווה היה מכרה הילטופ (Hilltop mine) שכלל שלושה מפלסים מקושרים באורך של 6,100 מטרים.
ביאורים

↑  באנגלית life zones, מונח שהמציא חוקר הטבע האמריקני קלינטון מריאם ב-1889, שנועד לסווג אזורי צמחייה ביבשת אמריקה הצפונית. המונח מצוי בשימוש בדרום-מערב ארצות הברית, אבל אינו מקובל כיום על הקהילה המדעית
הערות שוליים

↑  Southwest Research Station
↑  Scroch, Matt. "Sky Islands of North America: A globally unique and threatened inland archipelago". Terrain.
↑  "Natural Vegetation of". southwest.library.arizona.edu. אורכב מ-המקור ב-2014-02-24. נבדק ב-2016-06-19.
↑  Birding in Arizona
↑  "Arizona Memory Project : Compound Object Viewer". azmemory.lib.az.us. אורכב מ-המקור ב-2010-09-08. נבדק ב-2021-01-30.
↑  "Arizona Memory Project : Compound Object Viewer". azmemory.lib.az.us. אורכב מ-המקור ב-2010-09-08. נבדק ב-2021-01-30.
↑  Mineral Appraisal of the Coronado National Forest Part 2, Chiricahua-Pedregosa Mountains Unit, Cochise County, Arizona.  United States Department of the Interior, Bureau of Mines, 210 pp
↑  Nathan Thornburgh (14 ביוני 2011). "Border Crackdowns and the Battle for Arizona". Time Magazine. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Leo W. Banks (30 ביוני 2011). "Arizona Burning". Tucson Weekly. אורכב מ-המקור ב-3 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Edward A. and John S. Pallister, Recrystallization and anatexis along the plutonic-volcanic contact of the Turkey Creek caldera, Arizona,
↑  Guide to the volcanic geology of Chiricahua National Monument and vicinity, Cochise County, Arizona
↑  "Hilltop Mine (Hand Mine; Kasper tunnel; Gray Mine; Dunn shaft; Blacksmith shaft; Rhem adit), Rustler Park, California District, Chiricahua Mts, Cochise Co., Arizona, USA". mindat.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556499505171  LCCN: sh99013415  VIAF: 246679804   WorldCat (עם VIAF): 246679804 
פסל ארד של קוצ'יז, מנהיג צבאי של האפאצ'י
דוגמת וולפניט ממכרה אולד הילטופ, פארק ראסלר (Rustler Park)
איוואן אילין

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1883 מוסקבה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  21 בדצמבר 1954 (בגיל 71) זוליקון, שווייץ
 מדינה:  האימפריה הרוסית
 מקום קבורה:  מנזר דונסקוי 
 פעילות בולטת:  פילוסוף חברתי ופוליטי
 השכלה:  אוניברסיטת מוסקבה 
 מעסיק:  אוניברסיטת מוסקבה, האוניברסיטה הקיסרית של מוסקבה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 השקפה דתית:  הכנסייה האורתודוקסית הרוסית
 חתימה:   
 
איוון אלכסנדרוביץ' אילין (ברוסית: Ива́н Алекса́ндрович Ильи́н;‏ 9 באפריל 1883 – 21 בדצמבר 1954) היה משפטן, פילוסוף דתי ופוליטי ומונרכיסט. הוא נחשב כאחד מאבות האידאולוגיה הפשיסטית, ולתאוריה הפוליטית שהגה התקבל השם "פשיזם נוצרי". איוון אילין היה אנטי-קומוניסט מובהק. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוא התייחס למהפכת פברואר הדמוקרטית בתור "אי-סדר זמני", אך במהפכת אוקטובר הקומוניסטית ראה קטסטרופה. הוא הצטרף באופן אקטיבי למאבק בשלטון הבולשביקי, ולאחר הפסד הצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה היגר לגרמניה, ומאוחר יותר לשווייץ.
בהתאם לדעותיו הרדיקליות והאנטי-קומוניסטיות, הוא תמך במקור באדולף היטלר, אך נעצר על ידי שלטונות גרמניה הנאצית ב-1934 כי סירב לתמוך במדיניות האנטישמית של המדינה. ב-1937 הצליח בקושי רב לעזוב לשווייץ, שם המשיך לכתוב.
איוון אילין כתב מעל ל-40 ספרים ומאות מאמרים ועלונים ברוסית וגרמנית. סגנון הכתיבה שלו ציורי ורומנטי. כמעט כל עבודותיו היו פוליטיות, חברתיות או דתיות בצורתן וקשורות לרוסיה. פניות להרואיזם ואריסטוקרטיזם מופיעות בכתביו של אילין.
אילין ביקר את האינדיבידואליזם, הליברליזם והנייטרליות. אילין הלאומן והריאקציונר היה ביקורתי כלפי הדמוקרטיה המערבית, והעדיף ממשלה חזקה עם מורשת אוטוקרטית. דעותיו של אילין על המבנה החברתי של רוסיה השפיעו רבות על חלק מהאינטלקטואלים והפוליטיקאים הרוסים, כולל אלכסנדר סולז'ניצין, והן נחשבות להשראה האידאולוגית של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ורשיזם בכלל, אם כי הדעות חלוקות בנושא.
סרגיי מירונוב

סרגיי מירונוב - לשעבר יו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה.
סרגיי מיכאילוביץ' מירונוב (יליד ה-13 בפברואר 1953, פושקין, מחוז לנינגרד) – הוא מדינאי ופוליטיקאי רוסי, חבר הדומה הממלכתית (הבית התחתון בפרלמנט הרוסי) ויושב ראש מועצת הפדרציה של רוסיה לשעבר, הבית העליון בפרלמנט הרוסי (2001-2011). נוסף לכך, כיהן בעבר כמנהיג מפלגת רוסיה הוגנת (לשעבר – המפלגה הרוסית לחיים), המפלגה השלישית בגודלה ברוסיה, אחרי המפלגה הקומוניסטית הרוסית ותנועת רוסיה המאוחדת.
ביוגרפיה

מירונוב הוא בוגר המכון לתקשורת אלקטרו-טכנית של לנינגרד. בשנים 1971–1973 שירת בחיל הצנחנים הרוסי בחטיבת המשמר ה-104 של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. הוא סיים שירותו בדרגת סרג'נט בכיר. בשנים 1978–1986 היה גיאופיזיקאי ומהנדס בכיר בתאגיד "רודגיאופיזיקה" והיה גאופיזיקאי במשלחת של משרד הגאולוגיה הסובייטי. בשנים 1986–1991 עבד כגיאופיזיקאי בכיר במונגוליה.
ב-1993 קיבל אסמכתא ממשרד האוצר הרוסי לעבוד בשוק ניירות הערך. בשנתיים שלאחר מכן היה ממלא מקום מנהל תאגיד הבנייה "תחיית סנקט פטרבורג". ב-1994 נבחר כחבר במועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג. באפריל 1995 היה לסגן ראשון של יושב ראש המועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג. באפריל-דצמבר 1998 היה ממלא מקום יושב ראש האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג. בדצמבר 1998 נבחר ברוב של 70% כחבר במועצה המחוקקת הפטרבורגית.
ביוני 2000 נבחר כסגן יו"ר האספה המחוקקת של פטרבורג ובספטמבר אותה שנה היה לראש המועצה הפוליטית של התנועה החברתית הפוליטית האזורית בסנקט פטרבורג, תנועת "רצון פטרבורג". לאחר הרפורמות במועצת הפדרציה הרוסית, נבחר ב-13 ביוני 2001 כחבר מועצת הפדרציה מטעם האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג. מאז אותה עת, הוא היה חבר בוועדה לחקיקה חוקתית וענייני זכויות המשפט, בנוסף היה גם חבר ועדת הליכי הפרלמנט. באוקטובר אותה שנה היה לסגן יו"ר הוועדה. ב-5 בדצמבר 2001 נבחר ליושב ראש מועצת הפדרציה. באפריל 2003 היה לראש המפלגה הרוסית לחיים. ב-1 בפברואר 2002 נבחר ליושב ראש המועצה הבין-פרלמנטרית של אספת המדינות – ראשי הפרלמנט של המדינות החברות בחבר המדינות העצמאיות.
בבחירות הנשיאותיות בשנת 2004 היה מועמד לנשיאות רוסיה מטעם המפלגה הרוסית לחיים ונחל כישלון חרוץ כשסיים אחרון, עם 524,324 קולות (0,75%). ב-2006 היה ממייסדי מפלגת רוסיה הוגנת שתכליתה להיות למתחרתה של רוסיה המאוחדת כחלק מהקמת מערך דו-מפלגתי אפשרי ברוסיה (בדומה לארצות הברית, כיום). בשנת 2007 שוב נבחר ליושב ראש האספה המחוקקת של פטרבורג במועצת הפדרציה. ב-30 במרץ אותה שנה נבחר שוב לראשות הבית התחתון של הפרלמנט, כמעט פה אחד.
ב-16 באפריל 2011, התפטר מתפקיד מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת, כהכנה לקראת הבחירות הפרלמנטריות בהמשך השנה. באותו היום מונה ליו"ר מועצת חברי מפלגת רוסיה הוגנת.
ב-1 במאי 2011, בעת כנס לקראת "יום הפועלים והאביב", התבטא מירונוב ואמר ש"סנקט פטרבורג היא העיר המושחתת ביותר ברוסיה". התבטאותו זו הביאה למחאה בקרב חברי מפלגת רוסיה המאוחדת שדרשו את התפטרותו ממועצת הפדרציה, מאחר שהתבטאות כזו אינה מתאימה לסנאטור המייצג את העיר, מאחר שמירונוב הוא חבר מועצת הפדרציה מטעם העיר סנקט פטרבורג.
ב-18 במאי 2011, לבקשת מפלגת רוסיה המאוחדת, האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג הסירה את תמיכתה בו כנציג מטעמה במועצת הפדרציה הרוסית והוא פוטר מתפקיד יושב ראש הבית העליון בפרלמנט. זאת כחלק ממאבקים בין-מפלגתיים לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2011.
ב-14 ביוני היה לחבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית (בעקבות התפטרות מהדומה של נציגה אחרת של אותה מפלגה) וליו"ר סיעת רוסיה הוגנת בבית התחתון בפרלמנט והיה לחבר בוועדה הפרלמנטרית למדע וטכנולוגיה.
ב-10 בדצמבר 2011, במהלך כנס נשיאות מפלגת רוסיה הוגנת הכריז על עצמו כמועמד לבחירות הנשיאותיות ב-2012 והכריז על תמיכתו בהפגנות האופוזיציה נגד תוצאות הבחירות שזויפו וקרא לפוטין להתמודד מולו בעימות טלוויזיוני.
בשנת 2013 נבחר מחדש לכהן כיושב ראש מפלגת רוסיה הוגנת.
אחרי סיפוח קרים הוטלו על מירונוב סנקציות מכיוון שנטען שתמך כספית בבדלנים הרוסים באוקראינה
עמדתו הפוליטית

ככלל, סרגיי מירונוב שמאלני בדעותיו ותומך בסוציאליזם דמוקרטי, כאשר המפלגה שהנהיג (רוסיה הוגנת) נחשבת למפלגה סוציאל-דמוקרטית. מירונוב תומך באופן פעיל בהחמרת חוקי אחזקת הנשק ברוסיה, בעיקר בעקבות פרשיות רצח מחרידות שבוצעו במדינה בידי נושאי נשק שאינם אנשי שירותי הביטחון והמשטרה (נוסף לפשעים שבוצעו בידי שוטרים רוסיים).
בני משפחתו

מירונוב היה נשוי 3 פעמים:
לראשונה נישא לילנה (שהייתה מדריכת תיירות ומתורגמנית)
אשתו השנייה הייתה הגאולוגית ליובּוֹב איוואנובנה
רעייתו השלישית – אירינה
הכנסותיו

בשנת 2009 – בהתאם לצו נשיאותי של דמיטרי מדבדב המחייב את בכירי הממשל להכריז על כספם ורכושם מדי שנה – הודיע מירונוב כי הרוויח במהלך אותה שנה 2,466,000 מיליון רובלים.
הערות שוליים

↑  דיווח רוסי: סרגיי מירונוב הוא המועמד השני, אחרי פוטין, המתמודד לתפקיד נשיא רוסיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139765212  ISNI: 0000 0001 1448 9984  LCCN: nr2002020087  NKC: js2008469501  SUDOC: 165593946  VIAF: 78714603   WorldCat (עם VIAF): 78714603
חיים שטיינר

| --- | --- |
הרב חיים שטיינר רוקד עם ספר תורה בבית הרב קוק מלפניו חתנו הרב איתמר לשם
הרב חיים שטיינר רוקד עם ספר תורה בבית הרב קוק מלפניו חתנו הרב איתמר לשם
 לידה:  1937 (בן 88 בערך) ה'תרצ"ז ירושלים, פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה  ישיבת מרכז הרב  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר  ישיבת האידרא 
 מקום פעילות:  ירושלים ישראל ישראל
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תלמוד; הלכה; אמונה; ארץ ישראל; חינוך
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק; הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב שלום נתן רענן, הרב שאול ישראלי.
 חיבוריו:  טובה הארץ מאוד מאוד.  בין הספרים שערך: אור לנתיבתי
 
 תפקידים נוספים:  ר"מ בישיבת מרכז הרב, נשיא ישיבת עטרת נחמיה, ראש רבני מפלגת תקומה
 
הרב חיים ישראל שטיינר (נולד בשנת ה'תרצ"ז, 1937) הוא רב ציוני דתי, מזקני תלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק, זקן רבני ישיבת מרכז הרב ונשיא ישיבת עטרת נחמיה בתל אביב. היה מעביר שיעורים שבועיים מרכזיים במספר ישיבות בציונות הדתית.
הרב שטיינר כיהן בעבר כראש רבני מפלגת תקומה והיה מחברי איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, וכיום הוא חבר הנשיאות של רבני הארץ הטובה.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תרצ"ז בירושלים לעזרא ולחנה שטיינר שעלו ארצה מצ'כסלובקיה בשנת תרצ"ה. בשנת תשי"ב למד בישיבת כפר הרא"ה ועם הקמתה של ישיבת נתיב מאיר עבר ללמוד בה לבקשת הרב אריה בינה. בשנת תשט"ו (1955) החל ללמוד בישיבת מרכז הרב והיה חלק מהגרעין הראשון של התחדשות הישיבה, בישיבה למד בעיקר אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם שפירא. במלחמת יום הכיפורים שירת כרב חטיבה.
בין השנים ה'תשל"ז (1977) – ה'תש"מ (1980) למד בכולל האידרא אצל הרב שלמה גורן.
בשנת תשמ"ב כתב לו הרב צבי יהודה קוק מכתב המלצה שבו הוא מבקש ממנו להוציא לאור את ההערות ההלכתיות שכתב הרב אברהם יצחק הכהן קוק על הגמרא שלו. לאחר פטירת הרצי"ה ערך והוציא לאור עם הרב איסר קלונסקי את ספר כתבי הרצי"ה "אור לנתיבתי". כמו כן הוציאו יחד קובץ עליו קובץ בשם "לזכרו". בנוסף, הם ליקטו יחד מאות תשובות, מאמרים, והערות של הרצי"ה העוסקים בהלכה, במטרה להוציאם לאור.
הרב שטיינר הוא ראש רבני מפלגת תקומה, חבר באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל וחבר נשיאות איחוד רבני תורת הארץ הטובה.
ביוגרפיה > הוראה

הרב שטיינר לימד בישיבת ירושלים לצעירים מעת הקמתה בשנת ה'תשכ"ד. בשנת ה'תשכ"ט (1969) מונה על ידי הרב צבי יהודה קוק לר"מ בישיבת מרכז הרב. הוא מכהן בתפקיד זה עד היום, אך בשנת תשע"ג הפסיק לשמש כר"מ לשיעור קבוע בגמרא. הוא עדיין מעביר שיעור שבועי באמונה על ענייני ארץ ישראל והלכותיה ולעיתים נותן שיעורים באירועים בישיבה, וחותם על כרוזים שונים להביע את עמדתה הציבורית של הישיבה. נחשב לאחד המוסמכים מתלמידי הרצי"ה להביע עמדות בהנהגה הציבורית, כך למשל כרוזו המפורסם של הרצי"ה לא תגורו על פינוי יישובים נכתב על ידו בהוראת רבו. לדבריו השפעה רבה בציונות הדתית.
בשנת ה'תשנ"ט (1999) שב ללמד בביתו לתלמידי הישיבה לצעירים עד תחילת העשור השני של המאה 21.
במשך השנים שימש כר"מ גם בישיבות ניר שבקריית ארבע, אור עציון, 'בית מדרש לתורה' ואחרות. הוא מלמד במדרשת בת-ציון בקריית משה והיה ממייסדי רשת אולפנות צביה יחד עם הרב איתן אייזמן ואחרים. הוא מעביר את השיעור השבועי המרכזי בישיבת עטרת נחמיה בתל אביב שהוא נשיאה. עד לפני מספר שנים העביר שיעור שבועי גם בישיבת בית אל.
חיים אישיים

בשנת תשכ"ד נשא לאישה את פועה (שכתבה את הספרים "מתוך ההפיכה", "ההר הטוב הזה", "למלכה אין כתר"), בתו של הרב שלמה זלמן מן-ההר, והם מתגוררים ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים.
לזוג שמונה ילדים:
איילה - נשואה לרב יוסי איתן - רב משיב במכון פוע"ה.
בלהה - נשואה לרב אלי פרידמן - ר"מ בישיבת עטרת נחמיה תל אביב, לשעבר ראש ישיבת בני עקיבא בנתניה.
טליה - הייתה נשואה לפרופ' חיים שקד - נשיא המכללה האקדמית חמדת.
פנינה - נשואה לרב אורי רותם - ר"מ בישיבת מרכז הרב.
חנה - נשואה לרב איתמר לשם - ר"מ בישיבת ניר קריית ארבע.
הרב אברהם יצחק - ר"מ בישיבת 'רמות' בירושלים, לאחר שירות שנים רבות כרב צבאי.
הרב משה - מייסד ומנהל את תלמוד תורה מוריה ברמת בית שמש; חתנו של הרב עמוס סמואל.
הרב שמואל - ר"מ ומנהל חינוכי בישיבת כפר הרואה.
בין גיסיו: הרב עמיאל שטרנברג - ראש ישיבת הר המור, הרב יששכר גואלמן - לשעבר מפמ"ר תנ"ך במשרד החינוך, הרב ישעיהו שפירא איש חינוך בעל אתר שו"ת הלכה אקטואלי, (גם אפליקציה מתאימה), והרב חיים מן ההר - לשעבר ראש ישיבת 'תורת ירושלים' של קהילת מתמידים.
משנתו

הרב שטיינר דוגל בציות לגדולי הדור בכל שאלה הלכתית, ובפרט בשאלות שהן מורכבות או חמורות מבחינת השלכותיהן, כגון אלו הקשורות לענייני כלל ישראל. הוא רואה ברב אברהם יצחק הכהן קוק ובבנו הרב צבי יהודה הכהן קוק גדולי דור מיוחדים, בכך שבנוסף לגדלותם ההלכתית היו גדולים גם בתפיסה אמונית. את הרב קוק הוא מציין כמי שחולל מהפך בתפיסת העולם ההלכתית, בין השאר בכך שקבע שעם תקומת הציונות המצב אינו עוד בגדר "גלות", אלא "גאולה". לאור זאת, הוא סובר שבשאלות כגון אלה יש לפנות לגדולי הדור הממשיכים – באופן כללי – את גישתם של הראי"ה קוק ובנו הרב צבי יהודה ביחס למדינה, שבתוכם הוא מונה את הרב אברהם שפירא, הרב מרדכי אליהו, הרב שלמה גורן והרב אליעזר וולדינברג.
הרב שטיינר מדגיש את הצורך לברר את השאלות הנתונות בוויכוח ציבורי על פי ההלכה. כך הוא עושה בסוגיות כגון: "הסכמי שלום" תמורת שטחים, גבולות הארץ, היחס לבתי המשפט החילוניים, והפגנות נגד חילולי שבת. הוא מתנגד עקרונית ובתוקף למסירת חלקים מארץ ישראל לערבים – אף לא במסגרת של התנתקות. בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקריאת הרב אברהם שפירא לסרב פקודה. הוא קבע שזו "הלכה פשוטה" כלומר שברור שכך הדין, ואמר שהעובדה ש"התנפלו על ר' אברום כשאמר אותה" היא בגלל שלדבריו חסרה דמות כמו הרצי"ה, שהנחיל את העמידה על קיום דין התורה והנחרצות שלא לזוז מההלכה.
בהתאם למשנת רבותיו הרצי"ה והרב שפירא הרב שטיינר תומך בסמכותה הבלעדית של הרבנות הראשית לישראל בענייני היהדות בישראל, ועל כן הוא חתם על מכתבי רבנים נגד גיורים פרטיים שלא על ידי הרבנות והבהרה שלא יכירו בהם, וכן נגד מערכי נתינת כשרות בניגוד לרבנות הראשית, וקריאה לארגון "צהר" לסגת ממערך הכשרות שיזם בניגוד אליה.
הרב שטיינר נודע בשיעוריו על הלכות ארץ ישראל – העוסקים ברבים מהנושאים האקטואליים בהנהגת המדינה: גבולות הארץ, מצוות יישובה וכיבושה, חקיקה דתית, מגורי גוי בארץ ובירושלים, פינוי חלקים מהארץ כחלק מהסכמי שלום, בתי המשפט וערכאות, סירוב פקודה בפינוי יישובים, חובת השמיעה לגדולי הדור, היחס לגוי ועוד. הוא גם מדגיש את המצווה באהבת ארץ ישראל.
בשנת ה'תשפ"א חתם עם רבנים נוספים על מכתב התנגדות להקמת ממשלה שתזדקק לתמיכה מכל סוג שהיא על מפלגות ערביות.
בתמוז ה'תשפ"ב תמך במבצע של תנועת נחלה להקמת יישובים חדשים ביו"ש, והשתתף בעצמו בעליה לקרקע למאחז החדש יחיש ציון
חיבוריו

"טובה הארץ מאוד מאוד", על גבולות ארץ ישראל. בהוצאת דברי שיר, 266 עמ'. תשע"ז. הספר כולל מפות, תמונות ותרשימים, וכולל בירור מדברי התנ"ך, חז"ל, הראשונים והאחרונים, עם הרחבות גאוגרפיות-מדעיות והיסטוריות.
בשנת תשל"א ערך, יחד עם הרב מיכאל הרשקוביץ והרב גדעון פרל, את הספר זכור זאת ליעקב, בהוצאת מדרשיית נועם ומוסד הרב קוק.
לאחר פטירת רבו, הרב צבי יהודה קוק, ערך יחד עם הרב איסר קלונסקי את ספרו של הרב צבי יהודה, אור לנתיבתי, וכן את הקובץ לזכרו.
הערות שוליים

↑  תורת הארץ הטובה, באתר torat-haaretz.co.il
1 2  חגית רוזנבאום, לוחם ומאחד, באתר ערוץ 7, 8 במרץ 2012
↑  משמיע ישועה, תולדות חייו של הרצי"ה קוק, עמ' 524
↑  משמיע ישועה, תולדות הרצי"ה קוק, עמ' 133
↑  רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7
↑  חגית רוזנבאום, לוחם ומאחד, באתר ערוץ 7
↑  אריה יואלי, ‏רבנים בציונות הדתית: "גיורים פרטיים עומדים בסתירה לתורה", באתר "סרוגים", 11 באוגוסט 2015
↑  גיא עזרא, ‏זקני הרבנים הסרוגים: "לסגור לאלתר את מערך הכשרות של צהר", באתר "סרוגים", 20 ביוני 2018
1 2  אלירן אהרון, על הספר טובה הארץ מאד מאד, באתר ערוץ 7, 21 בדצמבר 2017
↑  יהונתן גוטליב, מכתב רבנים: לא להישען על המפלגות הערביות, באתר ערוץ 7
↑  יהונתן גוטליב, עשרות רבנים תומכים במבצע המאחזים של תנועת נחלה: "יעשו מאמץ להתייצב", באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306951505171  VIAF: 63136654   WorldCat (עם VIAF): 63136654 
הרב חיים שטיינר בהכנסת ספר תורה בישיבת מרכז הרב, עם הרב יעקב אריאל
אוסטין

ערך זה עוסק בבירת טקסס, ארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אוסטין (באנגלית: Austin) היא בירת טקסס והעיר הרביעית בגודלה במדינה זו, אחרי יוסטון, סן אנטוניו ודאלאס. העיר היא מושב מחוז טראוויס.
על פי מפקד התושבים שנערך בשנת 2019, אוכלוסייתה של אוסטין מונה 978,908 נפשות, דבר ההופך אותה לעיר ה-11 בגודלה בארצות הברית ולעיר השלישית בקצב גדילתה בארצות הברית בין השנים 2000 ל-2006.
העיר החלה להתפתח ב-1839, לאחר שהפכה לבירת מדינת טקסס, ובתחילה נקראה העיר ווטרלו. העיר קיבלה חשיבות כמרכז ממשלתי וחינוכי עם הקמת הקפיטול של מדינת טקסס ואוניברסיטת טקסס באוסטין. בעיר פועל שדה תעופה גדול – נמל התעופה הבין-לאומי אוסטין-ברגסטרום.
העיר קרויה על שם סטיבן אוסטין, מייסד המושבות של טקסס כשהייתה חלק ממקסיקו ושר החוץ של מדינת טקסס העצמאית טרם הצטרפותה לארצות הברית.
היסטוריה

ישנן עדויות ארכאולוגיות להתיישבויות באזור עוד מעידן הפליסטוקן (בערך לפני כ-11 אלף שנים) הקשורות לתרבות הקלוביס.
עם הגעת האירופים, התגוררו במקום שבטים אינדיאנים כגון שבט הקומאנצ'י. כמספר משלחות ספרדיות עברו באזור ואף הקימו כמספר התיישבויות.
בתחילת המאה ה-19 הספרדים הקימו מספר מבצרים.
העיר קמה בשנת 1835 לאחר המהפכה הטקסנית, והיוותה את עיר הבירה של רפובליקת טקסס. בשנותיה הראשונות של העיר, התרחשו מספר התנגשויות עם שבט הקומנצ'י. בשנת 1845 סופחה העיר (יחד עם כל טקסס) לארצות הברית.
בשנת 1860 כ-38% מתושבי המחוז היו עבדים. בשנת 1861 ותחילת מלחמת האזרחים האמריקנית רוב תושבי העיר התנגדו לפרישת טקסס מארצות הברית. אך עם התקדמות המלחמה האווירה בעיר השתנתה, ורבים התגייסו לצבא הקונפדרציה. לאחר סיום המלחמה ואכיפת שחרור העבדים על ידי איש צבא האיחוד גורדון גריינג'ר, גדלה אוכלוסיית האפרו-אמריקאים בעיר בקצב מהיר מאוד, ובשת 1870 אוכלוסייה זו מנתה למעלה משליש מסך כל תושבי העיר. בתקופה זו אוסטין הפכה למרכז סחר של כותנה ובקר, וצמחה מאוד מבחינה כלכלית. זאת בין השאר בזכות פתיחת קווי רכבת רבים בסביבה.
בתחילת המאה ה-20 צמחה בעיר מערכת מורכבת של הפרדה גזעית בין אנגלו-סקסים, אפרו-אמריקאים והיספנים, כאשר שני המגזרים האחרונים הודחקו לשוליים החברתיים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 עלתה אוסטין בסצנת המוזיקה הארצית, עם אמנים מקומיים ידועים כגון וילי נלסון וסטיבי ריי וון.
ב-2012 דורגה אוסטין על ידי ה-FBI כעיר הגדולה השנייה במידת הביטחון האישי בארצות הברית.
"דו"ח חדשות ועולמות בארצות הברית" דירג את אוסטין במקום הראשון הטוב ביותר להתגורר בו בארצות הברית לשנת 2017 ו-2018. בשנת 2016 דירג עיתון פורבס את אוסטין מספר 1 ברשימת "ערי העתיד", ואז בשנת 2017 הציב את העיר באותו המיקום ברשימה שלו עבור "עיר הבום הגדולה הבאה בארצות הברית".
בנוסף, בשנת 2017, העניק "פורבס" לשכונת דרום ריבר סיטי באוסטין את הדירוג מספר 2 עבור "הערים והשכונות הטובות ביותר". WalletHub הגדיר את אוסטין כמקום 6 הטוב ביותר במדינה לגור לשנת 2017.
גאוגרפיה

אוסטין היא בירת המדינה, ממוקמת במרכז טקסס. אוסטין נמצאת 230 מיילים צפונית-מערבית ליוסטון, 290 ק"מ דרומית לדאלאס וכ-120 ק"מ צפונית-מזרחית לסן אנטוניו.
אוסטין שוכנת למרגלות מפל בלקונס על נהר קולורדו, עם שלושה אגמים מלאכותיים בתחומי העיר: ליידי בירד לייק (שכונה בעבר אגם טאון), אגם אוסטין (שניהם נוצרו על ידי סכרים לאורך נהר הקולורדו), אגם וולטר א. לונג המשמש בחלקו לקירור מים לתחנת הכוח של דקר. סכר מנספילד ולמרגלות אגם טרוויס הנמצא בגבולות העיר.
הגובה של אוסטין נע בין 130 מטר לכ-1,000 רגל (305 מ') מעל פני הים. חלק גדול ממזרח העיר שטוח, עם קרקעות חימר וכבד, ואילו החלק המערבי והפרברים המערביים מורכבים מגבעות מתגלגלות בשולי גבעת טקסס. מכיוון שהגבעות ממערב הן בעיקר סלעי גיר עם כיסוי דק של קרקע עליונה, חלקים מהעיר נתונים לעיתים קרובות לשיטפונות הבזק מהנגר הנגרם כתוצאה מסופות רעמים. כדי לסייע בשליטה על נגר זה וליצור כוח הידרואלקטרי, רשות נהר הקולורדו התחתונה מפעילה סדרת סכרים המהווים את אגמי היילנד של טקסס. האגמים מספקים גם מקומות שייט, שחייה וצורות בילוי אחרות בתוך מספר פארקים בחופי האגם.
אוסטין ממוקמת בצומת של ארבעה אזורים אקולוגיים עיקריים, וכתוצאה מכך נווה מדבר בעיר חם עם אקלים משתנה מאוד, בעל מאפיינים מסוימים של המדבר, הטרופי, ואקלים רטוב יותר. האזור מגוון מאוד מבחינה אקולוגית וביולוגית, ובו מגוון בעלי חיים וצמחים. באזור ישנם סוגים רבים של פרחי בר הפורחים לאורך השנה אך בעיקר באביב.