stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נגזרים
מסחר בנגזרים > נגזרים בישראל

המסחר בנגזרים בישראל מתקיים בבורסה לניירות ערך בת"א, כחלק משוק המעו"ף והוא מסחר מוסדר בפיקוח מלא.
להלן רשימת הנגזרים הנסחרים בבורסה לניירות ערך בת"א:
נגזרים על מדדי מניות
בבורסה נסחרים אופציות וחוזים עתידיים על מדד תל אביב 35 החל מאוגוסט 1993.
ביולי 2013 השיקה הבורסה נגזרים שבועיים על מדד ת"א - 35. נגזרים שבועיים זהים במאפיניהם לנגזרים החודשיים.
למעט אורך חייהם - שבוע.
לפי נתוני WFE הפדרציה העולמית של הבורסאות בעולם, מבחינת היקף המסחר באופציות על מדדי מניות, בורסת ת"א נמנית עם רשימה של 10 הבורסות המובילות בעולם נכון לשנת 2012.
בנוסף נסחרים בשוק הנגזרים אופציות וחוזים עתידיים על מדד תל אביב בנקים-5, ומדד תל אביב 125.
נגזרים על מט"ח
בבורסה נסחרות גם אופציות על שער הדולר שהושקו באוקטובר 1994 וכן אופציות על שער האירו שהושקו בנובמבר 2001, המאפשרות בניית חשיפה וגידור (כולל הגנה) לשערי מטבע.
בשנים האחרונות חל גידול משמעותי במחזורי אופציות שקל-דולר בבורסה המקומית, וזאת בניגוד למגמה ברוב שאר המוצרים.
אופציות על מניות
בחודש מרץ 2009 הושקו לראשונה אופציות על מניות. המניות עליהן הושקו אופציות נבחרו מבין המניות בעלות שווי השוק הגדול ביותר והסחירות ביותר בבורסה:טבע, כי"ל, פועלים ולאומי. כיום, נסחרות אופציות על רוב מניות מדד תל אביב 35.
המאפיינים העיקריים של האופציות דומים לאלו של האופציות הנסחרות על מדד ת"א-35: אופציות אירופאיות בסליקה כספית אשר פוקעות באותו מועד בו פוקעות האופציות החודשיות על מדד ת"א - 35.
באופן מעשי, הנגזרים בעלי נפח מסחר משמעותי הם האופציות על מדד ת"א-35 ואופציות על שער הדולר-שקל. בשאר הנגזרים נפח המסחר קטן משמעותית. חוזים עתידיים נסחרים בבורסה, אך מחזורי המסחר בהם נמוכים מאוד, שכן הסוחרים המקומיים נוהגים להשתמש בחוזים עתידיים סינתטיים הנבנים באמצעות קניית אופציית קול ומכירות אופציית פוט על אותו סטרייק.
ישנו מסחר בנקאי בישראל בנגזרי שקל-דולר, מעבר לדלפק (OTC)[דרוש מקור].
אופציות בינאריות
מספר חברות בישראל התיימרו לספק פלטפורמות מסחר לאופציות דיגיטליות, אך אין זה מסחר אמיתי בנגזרים, אלא תחליף להימורים. זאת מהסיבה שהאופציות הללו אינן סחירות, המסחר הוא מול החברה בלבד ואין אפשרות לכתוב אותן, אלא רק לקנותן. כמו כן, תוחלת הרווח מקניית אופציה כזו היא שלילית. מספרים טיפוסיים בחברות המציעות מסחר פרטי באופציות אלו, הוא מתן של 70% רווח על הצלחה (החזר של 170%) ו-85% הפסד בכישלון (החזר של 15%). בהנחה שהסיכוי להצליח בהימור הוא 50%, מתקבלת תוחלת של 92.5% מהקרן שפרושה הפסד. בהתבסס על מספרים טיפוסיים אלו, על מנת להרוויח, יש צורך להצליח בלפחות 54.83% מההימורים.
ב-2016 אסרה רשות ניירות ערך על שיווק אופציות בינאריות בישראל. עדיין קיימות חברות הפונות, בהיקף משמעותי, לחו"ל אך ישנם ניסיונות לאסור זאת.
ראו גם

אופציות
הערות שוליים

↑  Philip Hunt, Joanne Kennedy, Financial Derivatives in Theory and Practice, John Wiley and Sons, 2004-07-02, ISBN 978-0-470-86358-9. (באנגלית)
↑  Yue-Kuen Kwok, Mathematical Models of Financial Derivatives, SpringerLink doi: 10.1007/978-3-540-68688-0.pdf
↑  עשרים שנה לשוק האופציות על שקל/דולר, משה עסיס, הבורסה לניירות ערך
↑  רעות שפיגלמן, רשות ני"ע אסרה על סחר באופציות בינאריות, באתר כלכליסט, 21 במרץ 2016
↑   שלי אפלברג, יו"ר רשות ני"ע: לאסור שיווק אופציות בינאריות לחו"ל, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534636205171  GND: 4381572-8  LCCN: sh93005704  NDL: 00883285  NKC: ph120236
נאווין פתניק

נאווין פתניק (באורייה: ନବୀନ ପଟ୍ଟନାୟକ; נולד ב-16 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כראש האופוזיציה באספה המחוקקת של אודישה. כיהן כראש השרים של אודישה ממרץ 2000 עד ליוני 2024, כהונה השנייה באורכה כראש שרים בהודו לאחר פאוואן קומאר צ'מלינג. נשיא ומייסד ביג'ו ג'נטה דאל.
ביוגרפיה

נאוויפ פתניק נולד ב-16 באוקטובר 1946 בקוטק (אנ'), אז בירת אוריסה, לחבר האספה המחוקקת של אוריסה ולימים ראש השרים במדינה ביג'ו פתניק (אנ'). הוא למד בבית הספר דון (אנ') שבדהראדון, בית ספר פרטי לבנים אשר בו למדו גם בניה של אינדירה גנדי סאנג'י ורג'יב, כשסאנג'י לומד איתו באותה כיתה. ב-1967 השלים תואר באוניברסיטת דלהי.
בחלק הראשון של חייו היה פתניק סופר שכתב ספרי עיון והתגורר בדלהי, ובשנות השישים הפעיל בוטיק בגדים. הוא לא שהה באודישה, ושליטתו באורייה הייתה חלשה.
לאחר מות אביו באפריל 1977 נבחר נאווין למלא את מקומו בלוק סבהה כמועמד הג'נטה דאל, לה השתייך אביו מהקמתה ב-1988.
ימיו בג'נטה דאל היו קצרים, עקב חוסר הסכמות בינו לבין הנהגת המפלגה בדלהי, שהתנגדה לשיתוף פעולה עם מפלגת העם ההודית, בו ראה פתניק את הדרך להביס את הקונגרס הלאומי ההודי ששלט במדינה מ-1995, ומינויו של אשוק דאס למזכיר המפלגה במדינה. ב-14 בדצמבר התפטר דאס מהנהגת ג'נטה דאל במדינה, ומנהיגי המפלגה מינו את נאווין לנשיא המפלגה. תומכי הפיצול פרשו מהג'נטה דאל, כש-29 מתוך 43 נציגי המפלגה באספה המחוקקת של אוריסה מצטרפים לפלג. ב-19 בדצמבר הכיר יושב ראש האספה בפיצול בג'נטה דאל, וב-26 בדצמבר הוכרזה היחידה כמפלגת ביג'ו ג'נטה דאל. לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-1998, בהן ניצחה הברית הדמוקרטית הלאומית שבהובלת מפלגת העם ההודית, מונה פתניק לשר המכרות בממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי.
בבחירות לאספה המחוקקת של אודישה ב-2000, זכתה הקואליציה של המפלגה ומפלגת העם ההודית ב-106 מ-147 המושבים באספה, ופתניק נבחר לראש השרים מטעם הקואליציה. אחת הסיבות לניצחון הייתה התמודדותה הכושלת של הממשלה היוצאת אם סופת ציקלון שפקדה את אודישה ב-1999.
פתניק נבחר לתפקיד בשנית לאחר בחירות מוקדמות ב-2004, בהם זכתה מפלגתו, שעדיין הייתה בקואליציה עם מפלגת העם ההודית. ביג'ו ג'נטה דאל פרשה מהברית לקראת הבחירות ב-2009, והתמודדה בשתי מערכות הבחירות העוקבות ב-2014 ו-2019 לבדה, כשהיא זוכה בשלושתן. פתניק הוא אחד משלושה ראשי שרים הודים לנצח בחמש מערכות בחירות עוקבות.
בבחירות לאספה המחוקקת של אודישה ב־2024 הובסה מפלגתו, שזכתה ב־51 מושבים לעומת 79 למפלגת העם ההודית. פתניק עצמו הובס באחד משני מחוזות הבחירה בהם התמודד. בעקבות תבוסת מפלגתו התפטר פתניק מתפקידו כראש השרים.
פתניק הוא רווק.
הערות שוליים

1 2  BIO - Data of Chief Minister of Odisha
1 2 3  Namita Bhandare, Naveen Patnaik juggles his socialite pursuits with his party's socialist goals, India Today, ‏15 ביוני 1997
↑  Romita Datta, The quiet performer: Recounting Naveen Patnaik’s 25 years in public life, India Today, ‏6 ביוני 2022
↑  RUBEN BANERJEE, Janata Dal split in Orissa spells doom for both the party and Congress, India Today, ‏28 בדצמבר 1997
↑  Kunal Pradhan, Naveen Patnaik: The man who transformed Odisha, India Today, ‏30 בדצמבר 2013
↑  Darpan Singh, Non-BJP but not anti-Modi: The curious case of being Naveen Patnaik, India Today, ‏21 ביוני 2023
↑  Oh, you defeated me: Naveen Patnaik greets BJP MLA who won Kantabanji seat, India Today, ‏18 ביוני 2024
↑  aveen Patnaik resigns as Odisha CM after BJD's poll defeat, The Hindu, ‏5 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280625805171  BIBSYS: 90853348  BnF: cb13742931v (data)  GND: 132968118  ISNI: 0000 0001 1495 3177  LCCN: n84229551  NLA: 35518768  NTA: 07185228X  SUDOC: 066891620  VIAF: 92644329   WorldCat (עם VIAF): 92644329
מתתיהו זלצר

פרופ' מתתיהו (מתי) זלצר
מתתיהו (מתי) זלצר (1922 – 31 בדצמבר 2002) היה רופא ילדים, מומחה ברפואת היילוד (נאונאטולוגיה) ואחד מהאבות המייסדים של התחום, מנהל אחת מהמחלקות הראשונות בישראל ברפואת היילוד במרכז הרפואי רמב"ם, אחד מראשוני המורים בפקולטה לרפואה בטכניון, פרופסור חבר ברפואת ילדים, דיקן הסטודנטים ומנהלו הראשון של האגף הפדיאטרי בביה"ח.
קורות חיים

זלצר נולד בקישינב (בירת מולדובה) בשנת 1922 להוריו מלכה ואליעזר זלצר, בן זקונים למשפחה ציונית אמידה בת שבעה אחים ואחיות. סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1940. בשנת 1941 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת חרקוב (שנה אחת בלבד) וב-1945 המשיך בלימודי הרפואה בצ'רנוביץ. לאחר פלישת הגרמנים לרוסיה נמלט לעבר הרפובליקות בדרום מזרח אסיה ושהה חלק מהזמן בקירגיזסטן ובאוזבקיסטן כפליט חסר כול והתפרנס מעבודות מזדמנות. על אף זאת הצליח לשמור על קשר עם חלק מאחיו.
ב-1946 הגיע ארצה באניית המעפילים "הגנה". בתחילת דרכו בארץ, עבד כחובש בקופת חולים כללית במרפאת כפר חסידים. התנדב לארגון ה"הגנה" וב-1948 התגייס לצה"ל. שירת במלחמת העצמאות כקצין חובשים חטיבתי והשתתף בקרבות חטיבת כרמלי בדרגת רב-סרן (ללא קורס קצינים). בשנים 1949–1951 השלים את חוק לימודיו במחזור הראשון של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית. בשנים 1951–1954 התמחה ברפואת ילדים אצל פרופ' וולטר פאלק וד"ר יוסף בר-חי בבית החולים הממשלתי בחיפה (לימים בי"ח רמב"ם). בין השנים 1952–1956, הקים את שני חדרי התינוקות והפגים הראשונים ברמב"ם. ב-1954 היה בין הראשונים שביצעו בישראל החלפת דם בילודים הסובלים מצהבת היילוד עקב חוסר התאמה בין ה-Rh (גורם רזוס) של התינוק לזה של האם.
בשנים 1956–1976 היה מנהל המחלקה לכירורגית ילדים ובפועל ניהל את מחלקת התינוקות והפגים. בנוסף לעיסוקו הרפואי הצטרף ב-1956 להנהלת בית החולים והשתלב בתפקידי ניהול וארגון בעתות שלום ובמלחמה. ב-1961 נשלח זלצר על ידי משרד הבריאות וארגון הבריאות העולמי לכמה השתלמויות באנגליה, שוודיה, פינלנד ובהמשך גם בצרפת, ארצות הברית ומקסיקו והתמחה בתחום טיפול נמרץ בילודים. עם שובו הקים ב-1961 את יחידת הפגים בת 7 עריסות.
ב-1975 הוכפל שטח המחלקה, נרכש ציוד חדיש להנשמה וניטור והיא הפכה למחלקה לטיפול נמרץ ילודים ופגים. החל משנת 1964 ועד צאתו לגמלאות ב-1987, ניהל את המחלקה לטיפול נמרץ בילודים ופגים שהייתה המחלקה היחידה בצפון ישראל.
ב-1979 ארחו מתי זלצר וצוות המחלקה את הגב' ג'יהאן סאדאת, רעייתו של נשיא מצרים שהגיעה לביקור בלוויית הגב' עליזה בגין, רעייתו של ראש ממשלת ישראל.
ב-1982 התמנה ליו"ר האגף הפדיאטרי בביה"ח והשקיע את רוב מרצו בתכנון והקמת בית החולים הראשון לילדים על שם מנשה מאיר שנחנך ב-1984. ב-1985 נבחר כעובד מצטיין ארצי במערכת הבריאות הממשלתית. בשנת 1987 פרש לגמלאות לאחר 36 שנות שרות בביה"ח ולאחר שטיפל במאות אלפי תינוקות. בצאתו לגמלאות התמנה למנהל הרפואי של מכבי שירותי בריאות בחיפה ובאזור הצפון, והקים את כל המערך הרפואי החדש של הקופה. היה נשוי למירה (לבית ברסלרמן) ואב לאלישבע זלצר Elishevanotes.com, עיתונאית וסופרת, ולמלי ליפמן העוסקת בשיווק תיירות ובגינון. בשנת 1991 נבחר מתי זלצר על ידי מועצת העיר חיפה כ"יקיר חיפה" על מפעל חייו.
קורות חיים > פעילות אקדמית

לפרופ' זלצר הייתה פעילות אקדמית ענפה שהתמקדה בהוראה על מחלות ילדים, התפתחות וגדילה והיגיינה אישית. הוא לימד בבתי הספר לסיעוד של בי"ח רמב"ם ובי"ח רוטשילד (לימים, המרכז הרפואי בני ציון), בחוג לחינוך מיוחד במכללת גורדון, בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה. לימד גם בפקולטה לרפואה של הטכניון והיה לדיקן הסטודנטים בין השנים 1970–1975. ב-1979 התמנה לפרופסור חבר בפקולטה.
בשנים 1970–1977 היה אחראי ללימודי המשך של המכון להשתלמות רופאים של ביה"ח הדסה וקופת חולים כללית. הקים דורות של מומחים בנאונטולוגיה שתפסו עמדות ניהול במחלקות שונות בישראל.
קורות חיים > פעילות ציבורית

היה פעיל בסניף חיפה של ההסתדרות הרפואית בישראל, חבר הוועד הארצי של מועצת רופאי הילדים, חבר במועצת המנהלים של בי"ח רוטשילד, יו"ר המועצה הארצית של קופ"ח מכבי ופעיל בחבר הנאמנים של בית הספר הריאלי בחיפה. היה ממקימי מעון היום לקשיש של קופת חולים מכבי בחיפה.
ראו גם

רמב"ם הקריה הרפואית לבריאות האדם
לקריאה נוספת

דניאלה רן, "מרכז רפואי רמב"ם" (במלאת 60 שנה לביה"ח), חיפה, 1999
"רמב"ם 80 - הקריה הרפואית לבריאות האדם" (במלאת 80 שנה לביה"ח), עורך ראשי עודד מאיר, 2019
שמעון וינטר ומתתיהו זלצר, "הילד בבריאות ובמחלה", הוצאת רפואה ומדע, תל אביב, 1963
מתתיהו זלצר, "אהבה, אמונה, תקווה, ביטחון" - ספר זיכרונות אישי, הוצאת "מערכת", קיבוץ דליה, 1985
שמעון ישראלי, אדם בצלם אל -"קול חיפה", 7 ביוני 1985
אורי דרומי, קשר עין עם תינוקות בני יומם, באתר הארץ, 15 בינואר 2003
שרה ומאיר אהרוני, אישים ומעשים בחיפה והסביבה, 1993
פרופ' דוד מרצבך, לזכרו של פרופ' מתי זלצר-"הד הגמלאים", רמב"ם ינואר 2003
פרופ' מתי זלצר (שמאל) וגב' ג'יהן סאדאת (ימין)
משבר הפלקון

מערכת פלקון ע"ג בואינג 707 של חיל האוויר של צ'ילה 2010
משבר הפלקון הוא הכינוי שניתן למחלוקת בין ישראל לסין בעקבות הסתלקותה של ישראל מהסכם מכירת מטוסי ביון עם מערכת של התעשייה האווירית לישראל להתרעה מוקדמת מסוג פלקון לסין, לאחר לחץ כבד של הממשל האמריקאי, דבר שהשפיע לרעה על יחסי ישראל–סין. קודם לביטול העסקה נגרם משבר חמור ביחסי ארצות הברית–ישראל.
ההסכם

בשנת 1996 נחתם הסכם בין הרפובליקה העממית של סין לתעשייה האווירית, לאספקת 4 מטוסי ביון מתקדמים, המבוססים על מערכות מכ"ם להתרעה מוקדמת מדגם "פאלקון" של חברת הבת אלתא מערכות. ייעודה העיקרי של המערכת הוא לספק מודיעין על-מנת לאפשר עליונות אווירית ולבצע מעקב אחר כוחות בזירה. העסקה נחתמה בתיווך איש העסקים שאול אייזנברג, שהיו לו קשרים בממשל הסיני. אייזנברג ברח לעיר חרבין שבסין במהלך מלחמת העולם השנייה ומאז היה פעיל בעסקים במזרח הרחוק, ושם עשה את עיקר הונו הראשוני. באותה עת, במזרח הרחוק, רק יפן וארצות הברית הפעילו מטוסים עם מערכות מכ"ם להתרעה מוקדמת, מדגם "איוואקס", וההסכם היה בעל חשיבות אסטרטגית לסין.
המערכות היו אמורות להיות מורכבות על מטוסי תובלה בעל 4 מנועי טורבו-מניפה, מדגם איליושין Il-76, תוצרת חברת איליושין הרוסית. המטוסים של חיל האוויר הסיני היו אמורים לשהות בישראל, במתקני התעשייה האווירית שליד נמל התעופה בן-גוריון, לצורך הרכבת המערכת. עקב כך נדרש אישור של ממשלת רוסיה לעסקה. במרץ 1997 אישר נשיא רוסיה, בוריס ילצין את העברת המטוסים לאלתא לצורך התקנת מערכות ההתרעה, לאחר ביקור של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ברוסיה. אלתא תכננה במקור לספק את המערכת על מטוס מדגם בואינג 707 (כפי שנעשה עבור מערכת "פלקון" שסופקה לחיל האוויר הצ'ילאני ב-1994), אולם סין דרשה לקבל אותה על מטוס מדגם איליושין-76 רוסי, מסוג שהיא מפעילה.
לאחר התפוצצות הפרשה, נחשף כי המגיעים עם הסינים על העסקה החלו בחשאיות כבר בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עוד לפני כינון הקשרים הדיפלומטיים המלאים בין המדינות ב-1992. והעסקה צברה תאוצה לאחר ביקור של ראש הממשלה יצחק רבין בסין, בסוף 1993, ופגישה עם נשיא סין ג'יאנג דזה-מין. ושבמקביל ניהלו הסינים משא ומתן עם רוסיה והממלכה המאוחדת לאספקת מערכות דומות, אך העדיפו את המערכת הישראלית.
במאי 1998 יצאו צוותים של התעשייה האווירית למפעל איליושין ברוסיה, להכנת המטוס עליו תתוקן המערכת, שבהמשך הגיע לישראל. המטוס נרכש במסגרת העסקה על ידי התעשייה האווירית, תמורת 45 מיליון דולר.
בספטמבר 1998 החליט משרד ההגנה של סין לרכוש רק מטוס התרעה אחד, תמורת 250 מיליון דולר, וביטל בשלב זה את כוונתו המקורית לרכוש 4 מטוסים בהיקף מיליארד דולר.
עם זאת הודיע כי ידון בהרחבת הרכש בסמוך למועד קליטת המטוס, ושולמה מקדמה בסך של כ-190 מיליון דולר.
המשבר עם ארצות הברית

פרטי העסקה נשמרו בחשאיות לבקשת סין, אך פרטים עליה הגיעו לארצות הברית, וגם במספר מקרים עדכנו גורמים ישראלים, בהם שרי ביטחון ומנכ"לי משרד הביטחון, את האמריקאים על המגעים עם הסינים. בפגישות אלו הובטח שלא ישולבו רכיבים תוצרת ארצות הברית במטוס. במהלך שנת 1999 החלה ביקורת על העסקה בכלי התקשורת בארצות הברית ובקונגרס. בנוסף לא ניתן היה לשמור על החשאיות לאחר שמטוס האיליושין נחת בישראל ונראה במתקני התעשייה האווירית בנתב"ג. בקיץ 1999 קיבל משרד החוץ דיווחים על ביקורת קשה נגד ישראל, בקרב חברי בית הנבחרים על העסקה, בטענה כי מימושה יחזק את סין מבחינה אסטרטגית, וישפר את היכולות ההתקפיות שלה, כאשר הדגש היה על התערבותה הצבאית של ארצות הברית בטאיוואן. ב-24 באוקטובר התפרסם מאמר של הפובליציסט היהודי בעל ההשפעה אייב רוזנטל, ב"ניו יורק טיימס" בו ביקורת חריפה על העסקה. הביקורת על ישראל בתקשרות האמריקאית גברה עם ביקור סגן נשיא סין בתעשייה האווירית, בנובמבר 1999.
בתחילת שנת 2000 הכריז מזכיר ההגנה של ארצות הברית ויליאם כהן שהוא מתנגד בנחרצות לעסקה. כהן היה חבר המפלגה הרפובליקנית אך מונה למזכיר ההגנה בידי הנשיא ביל קלינטון חבר המפלגה הדמוקרטית, בגלל ניסיונו הרב בענייני ביטחון וגישתו המקצועית והלא מפלגתית, והיה משקל רב לעמדתו. ב-12 במרץ 2000 נפגש הנשיא קלינטון, עם ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק, והודיע לו רשמית על ההתנגדות האמריקאית. בתגובה אמר סגן שר הביטחון אפרים סנה כי:”ההתנגדות האמריקנית למכירת מטוס "פאלקון" לסין - נגועה בצביעות, כאשר ארצות הברית מכרה בשנות ה-80 לסעודיה מטוס אייווקס, הסבירו לישראל שזאת מערכת הגנתית. אז אם זה היה הגנתי ביחסי סעודיה-ישראל בשנות ה-80, אז האופי של המערכת הזאת לא השתנה גם היום”. גם ראשי התעשייה האווירית חשבו שההתנגדות האמריקאית נובעת מסיבות מסחריות של חסימת מתחרה בתחום בו שולטת ארצות הברית. העבודות על המטוס הראשון נמשכו כרגיל והוא היה בשלבי ביצוע מתקדמים.
ב-13 באפריל 2000 הגיע נשיא סין ג'יאנג דזה-מין לביקור היסטורי בישראל (ביקור ראשון ויחיד עד כה של נשיא סיני בישראל). דזה-מין היה אומר לבקר בתעשייה האווירית, אך הוחלט לבטל ביקור זה עקב המשבר עם ארצות הברית. בתגובה החל הקונגרס האמריקאי בהליך חקיקה לקיצוץ 250 מיליון מכספי הסיוע האמריקאי לישראל (עלות המטוס), או אף להקפיא את הסיוע כולו.
ב-29 ביוני 2000 דובר משרד החוץ הסיני הביעה לראשונה עמדה פומבית בנושא ואמר ש"ממשלת סין דורשת מממשלת ארצות הברית שלא להתערב בעסקה לרכישת מטוס ההרתעה "פלקון" מישראל". שבוע אחר כך, בניסיון לפתור את המחלוקת עם ארצות הברית, ישראל שקלה להציע לאמריקנים לספק את ה"פאלקון" לסין דרך מדינה שלישית.
ביטול העסקה

ב-12 ביולי 2000 הודיעה מדינת ישראל כי היא מבטלת את העסקה, בעקבות חוות דעת חמורות של משרד החוץ והמועצה לביטחון לאומי על הפגיעה ביחסי ישראל-ארצות הברית אם תושלם. מנכ"ל משרד הביטחון, עמוס ירון, הודיע על ביטול העסקה ישירות לנשיא סין, ג'יאנג דזה-מין. ביטול העסקה הביא להקפאה מוחלטת של היחסים הביטחוניים בין ישראל לסין. התעשייה האווירית מצידה דרשה שממשלת ישראל או הממשל האמריקני ישלמו את הפיצוי לסין בעקבות הביטול. בנוסף דיווח העיתון הרוסי "איזווסטיה", במהדורה הכלכלית שלו היצאת לאור במשותף עם העיתון "פייננשל טיימס", כי ממשלת רוסיה מתכוונת להחכיר לסין מטוס התרעה מוקדמת מדגם ברייב A-50, במקום ה"פלקון", מטוס שרוסיה הציעה לסין כבר כמה שנים לפני שהוחלט לקבל את המערכת הישראלית.
לאחר ביטול העסקה, הציעה ישראל להודו להצטייד במטוס, אך סין דרשה לקבל אותו בכל מקרה, גם בלי הציוד שעליו. ארצות הברית לא התנגדה למכירת המטוס להודו, למרות שהודו נמנית עם 4 מדינות, שארצות הברית דורשת לפקח על הייצוא הביטחוני של ישראל אליהן (המדינות הנוספות הן סין, רוסיה ופקיסטן). בדצמבר 2001 דיווח הירחון "דיפנס ניוז" כי ישראל מתכוונת להשלים עסקה למכירת מטוסי ביון מסוג "פלקון" להודו תמורת כמיליארד דולר. במקביל דרשו הסינים מיליארד דולר פיצוי על ביטול העסקה.
ב-12 מרץ 2002, נחתם הסכם פשרה בו הסכימה מדינת ישראל לשלם פיצוי של 350 מיליון לממשלת סין על ביטול העסקה, סין הספיקה לשלם לתעשייה האווירית הישראלית 190 מיליון, והפרש הפיצוי היה על הנזק הנוסף שנגרם לסין בגלל ביטולה.
לאחר ביטול העסקה והמשך המשבר

ביוני 2002 חידשה סין את המגעים עם התעשיות הביטחוניות הישראליות על רכישת מערכות נשק שונות אחרות. אולם שוב פרץ משבר ביחסי ארצות הברית–ישראל, לאחר שישראל ביקשה למכור לסין חלקי חילוף למזל"טים מדגם הארפי שסופקו לסין בשנות ה-90. בתחילת 2005 החליטה ארצות הברית להטיל על ישראל סנקציות קשות, הכוללות פגיעה בעסקות ביטחוניות, בפרויקטים משותפים ובחילופי מידע בין שתי המדינות לגבי מערכות נשק מתקדמות. המשבר נפתר לאחר שמדינת ישראל הסכימה לשלוש דרישות מרכזיות של ארצות הברית: העברתם של כל הפרטים לגבי יותר מ-60 עסקות שישראל ביצעה עם סין עד אז, בחינה מדוקדקת של מערכת הפיקוח הישראלית על מכירת ציוד ביטחוני וחתימת מזכר הבנות בין המדינות על מכירות נשק למדינות ברחבי עולם.
באוקטובר 2003, דרש משרד הביטחון מהתעשייה האווירית לגבות חזרה מארווין איזנברג את העמלה שקיבל על עסקת הפלקון (ארווין איזנברג הוא בנו של שאול איזנברג, שתיווך בעסקה אך נפטר לפני שהושלמה). בנוסף דרש משרד הביטחון מתעשייה האווירית להחזיר 200 מיליון דולר שקיבלה מהסינים.
במרץ 2004 נחתם ההסכם לאספקת מערכת "פאלקון" דומה להודו, המטוס הראשון סופק במאי 2009.
ביוני 2006 דיווח העיתון הבריטי  ה"סאנדיי טיימס" כי ממטוס "איליושין" שהיה בתעשייה האווירית הוצאו כל המערכות הישראליות, והוא הוטס חזרה לסין בשנת 2002. אולם גורם צבאי אמריקני בפרסום רשמי של צבא ארצות הברית ציין שמערכת הפלקון עושה שימוש בציוד אזרחי שמצוי בשוק, בעזרתו ניתן לבנות את המערכת בחלקים. ושמומחים מעריכים שציוד אזרחי אמריקני שנרכש שולב במערכת אותה בנו הסינים בעצמם, ככל הנראה בסיוע ידע ישראלי שרכשו המומחים בתקופת עסקת הפלקון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אמנון ברזילי, ההרפתקה ששווה מיליארדים, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2001
↑  אורה קורן ודרור מרום, ‏השבחת הפאלקון ע"י תע"א לסין מוטלת בספק עקב מותו של שאול אייזנברג, באתר גלובס, 3 באפריל 1997
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏"אסיה טיימס": התקדמות במגעים למכירת מערכות התראה אוויריות מישראל לסין, באתר גלובס, 11 בנובמבר 1996
↑  דרור מרום, ‏נשיא רוסיה אישר העברת מטוסים לאלתא להתקנת מערכות התרעה עבור הצבא הסיני, באתר גלובס, 18 במרץ 1997
1 2  דרור מרום, ‏סין תרכוש מתע"א רק מטוס התרעה אחד - ולא ארבעה כפי שתיכננה, באתר גלובס, 13 בספטמבר 1998
↑  איי אונליין, נ.י. טיימס: ארה'ב ידעה מזמן על העיסקה הסינית ולא ניסתה לעוצרה, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2000
↑  דרור מרום, ‏סנה: ההתנגדות האמריקנית למכירת מטוס "פאלקון" לסין - נגועה בצביעות, באתר גלובס, 13 באפריל 2000
↑  דרור מרום, ‏נשיא סין בישראל; בוטל ביקורו בתעשיה האווירית, באתר גלובס, 13 באפריל 2000
↑  איי אונליין, ישראל תשקול לבטל חלק מהרכישות בארה'ב המתבצעות בכספי הסיוע, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2000
↑  איתמר לוין, ‏סין דורשת מארה"ב לא להתערב בעיסקה לרכישת ה"פלקון" מישראל, באתר גלובס, 29 ביוני 2000
↑  דרור מרום, ‏ישראל שוקלת להציע לאמריקנים: נספק הפאלקון לסין דרך מדינה שלישית, באתר גלובס, 5 ביולי 2000
↑  איי אונליין, ישראל מבטלת העסקה לאספקת מטוסי ""פאלקון"" ב- 250 מ' ד' לסין, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2000
↑  דרור מרום, ‏חששות בתעשייה הביטחונית מפני ניתוק הקשרים הביטחוניים עם סין, באתר גלובס, 13 ביולי 2000
↑  דרור מרום, ‏"איזווסטיה": רוסיה תחכיר לסין מטוסי התרעה - במקום העיסקה שבוטלה, באתר גלובס, 13 ביולי 2000
↑  דרור מרום, ‏סין לישראל: רוצים את מטוס הפאלקון; לא מוכנים שיימכר למדינה אחרת, באתר גלובס, 22 באוגוסט 2000
↑  אמנון ברזילי, סין תובעת מיליארד ד' על ביטול מכירת הפלקון, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2001
↑  אמנון ברזילי, ישראל תשלם 350 מיליון ד' לסין - פיצוי על עסקת הפלקון, באתר הארץ, 12 במרץ 2002
↑  סין מחדשת המגעים עם תעשיות בטחוניות בארץ, באתר גלובס, 24 ביוני 2002
↑  צבי לביא, ‏ירון בעקבות עיסקת הנשק עם סין: יש משבר עם הפנטגון וצריך לפתור אותו, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2004
↑  זאב שיף, וואשינגטון, מחריף המשבר הביטחוני עם ארה"ב: דורשת מישראל להגביר פיקוח על יצוא נשק ומחמירה את הסנקציות, באתר הארץ, 12 ביוני 2005
↑  זאב שיף, משבר המזל"טים: ישראל תסכים לכל ההגבלות שתטיל ארה"ב על יצוא בטחוני, באתר TheMarker‏, 26 ביוני 2005
↑  אריה אגוזי, ארווין איזנברג נדרש להחזיר העמלה על עסקת הפלקון, באתר ynet, 16 באוקטובר 2003
↑  פליקס פריש, ‏נחתם ההסכם לאספקת "פאלקון" להודו, באתר גלובס, 7 במרץ 2004
אמנון ברזילי, נחתמה העסקה הגדולה ביותר בתולדות היצוא הבטחוני: 3 מטוסי ביון מסוג "פלקון" יימכרו לחיל האוויר של הודו, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2004
↑  יוסי מלמן, בחודש הבא: ישראל תספק להודו אחד ממטוסי הביון שבנתה בעבורה, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2009
↑  ynet, הדי התרסקות המטוס בסין עלולים להגיע לת"א, באתר ynet, 11 ביוני 2006
מזכיר ההגנה של ארצות הברית ויליאם כהן, שהוביל את ההתנגדות לעסקה
מטוס חיל האוויר של הודו עם מערכת EL/W-2090
נווה מדבר (בית ספר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר יסודי
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 שכבות לימוד:  א-ט
 בעלי תפקידים
 מנהל:  חאתם אבו קוידר
 באחריות:  מועצה אזורית אבו בסמה
 מיקום
 מיקום:  שבט אבו קוידר, סמוך לבאר שבע
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°12′13″N 34°55′24″E﻿ / ﻿31.203722222222°N 34.923361111111°E﻿ / 31.203722222222; 34.923361111111
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נווה מדבר(למפת צפון הנגב רגילה) נווה מדבר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה מדבר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה מדבר
 
נווה מדבר - אבו קוידר הוא בית ספר יסודי לילדי היישוב אלזרנוג–אבו קוידר ויישובים סמוכים. הוקם בשנת 2000 במועצה אזורית אבו בסמה.
בית הספר מיועד לכיתות א'-ט' ופועלת בו גם חטיבת גנים. המוסד נמצא בשבט אבו קוידר, בכפר הבלתי-מוכר אל זרנוג, השוכן בצד שמאל של כביש באר שבע–דימונה, 14 ק"מ מזרחית לבאר שבע. בית הספר משרת האוכלוסייה שגרה מסביב ברדיוס של 5 ק"מ ויותר.
תחזוקת ושדרוג המבנים והתשתיות בו מתבצעים על ידי המוסד עצמו, ובעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הבלתי מוכרים. בית הספר נטל על עצמו את הרחקת הכביש הראשי של היישוב משער בית הספר והסדרת מגרשי החנייה, הקמת ספרייה, הקמת פינות חמד בתוך בית הספר, שיפור סביבת הלמידה של התלמידים השתתפות בחוגי חינוך גופני למיניהם והשתתפות במפעלים חברתיים ולימודיים אחרים בעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הלא מוכרים.
לקריאה נוספת

סואן, דן (פרופ') ; אייזנקנג-קנה, פרלה, יסודות השלטון המקומי, האוניברסיטה הפתוחה, 2002–2005.
סוכן חשאי (סדרת טלוויזיה בריטית)

| --- | --- |
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ניק מוחמד
 כותבים:  ניק מוחמד
 בימוי:  מאט ליפסי
 שחקנים:  ניק מוחמד דייוויד שווימר סילבסטרה לה טוזל גאנה בייארסייכאן ג'יין סטנס
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  צ'רלי ליץ'
 עורכים:  גאווין באקלי
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Sky One
 פורמט (תמונה):  4K ‏(UHDTV)
 תקופת שידור מקורית:  21 בפברואר 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סוכן חשאי (באנגלית: Intelligence) היא קומדיית מצבים טלוויזיונית בריטית שיצר ניק מוחמד ובכיכובו של דייוויד שווימר.
בפברואר 2020 פורסם שרשת Sky הזמינה לסדרה עונה נוספת. בישראל הסדרה משודרת ב-Yes TV Comedy וב-Yes VOD.
עלילה

סוכן NSA (דייוויד שווימר) ממונה כמקשר ביחידת פשעי הסייבר במטה התקשורת הממשלתי בבריטניה. במהרה נוצר סכסוך בינו לבין מפקדת היחידה בשל סגנונו החצוף ונטייתו לנסות להשתלט על היחידה.
ליהוק

ניק מוחמד בתפקיד ג'וזף
דייוויד שווימר בתפקיד ג'רי
סילבסטרה לה טוזל בתפקיד כריסטין
גאנה בייארסייכאן (אנ') בתור תובה
ג'יין סטנס (אנ') בתפקיד מרי
שידור

הסדרה משודרת בבריטניה בערוץ Sky One,‏ וזמינה בארצות הברית ב-‏Peacock.‏