stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מליודוסיס
פרוגנוזה

ללא גישה לאנטיביוטיקה מתאימה, שיעור התמותה במחלה יכול להגיע עד 90% תמותה. עם אנטיביוטיקה מתאימה, שיעור התמותה הוא כ-10% עבור מקרים קלים אבל עד 80% מהמקרים במקרה של נוכחות גבוהה מאוד של חיידקים בדם או אלח דם.  נראה  כי גישה מתקני טיפול נמרץ חשוב גם, כנראה, לפחות חלקית. זה מסביר מדוע סה " כ התמותה מהמחלה בצפון אוסטרליה הוא 20%, אך 40% בצפון מזרח תאילנד. התגובה לטיפול האנטיביוטי היא איטית, עם כשמשך הזמן הממוצע של חום לאחר הטיפול להיות 5–9 ימים.
הישנות מתרחשת בכ-%10 עד 20% מהחולים, אבל עם טיפול בקו-טרימוקסזול (co-trimoxazole)  זה יכול להיות מופחת ל 4%.מחקרים מולקלרים הוכיחו שרוב המקרים הנשנים הם תוצאה של ההידבקות הראשונית. בעוד שבאזורים האנדמיים נשנות המחלה לרוב תהא הידבקות משנית, במיוחד לאחר שנתיים. גורמי הסיכון להישנות המחלה: כוללים חומרת המחלה (לחולים עם תרביות דם חיוביות  יש סיכון גבוה יותר של הישנות), אנטיביוטיקה לא יעילה ומשך הזמן של טיפול המיגור שירד מ-8 שבועות.
מניעה

ההעברה בין אדם לאדם היא מאוד יוצאת דופן; החולים לא נחשבים מדבקים. באזורים אנדמיים, אנשים (חקלאי אורז במיוחד) הוזהרו להימנע ממגע עם אדמה, בוץ, מים עיליים במידת האפשר. כמו כן, תוארו מספר מקרים בעקבות שיטפונות, סופות טרופיות. כמו כן, תוארו מקרים אחרים אשר קשורים לזיהום אספקת המים.
מניעה > טיפול מונע לאחר חשיפה

לאחר החשיפה לחיידק הנ"ל (במיוחד בעקבות תאונת מעבדה) יוצע לרוב, טיפול משולב עם co-trimoxazole ו דוקסיציקלין .
פוטנציאל לוחמה ביולוגית

העניין במחלה זו בא לידי ביטוי בשל העובדה שהחיידק יכול לשמש כנשק ביולוגי. לכן, הוא מסווג מרכז לבקרת מחלות (CDC).הוא נחקר מדעית גם בארצות הברית וגם ברוסיה.
אפידמיולוגיה

מליודוסיס (מחלה זיהומית) הוא אנדמי בחלקים של דרום-מזרח אסיה (כולל תאילנד, לאוס, סינגפור, ברוניי, מלזיה, בורמה, וייטנאם), סין, טאיוואן וצפון אוסטרליה. מקרי הצפות עלולים להגדיל את היקפה, למשל במרכז אוסטרליה. מספר מקרים תוארו גם בהונג קונג, הודו, ויש מקרים ספורים במרכז ודרום אמריקה,במזרח התיכון, באוקיינוס השקט ובמספר מדינות אפריקה. אמנם רק מקרה אחד של מליודוסיס דווח בבנגלדש, אבל ידוע לפחות חמישה מקרים יובאו לבריטניה מארץ זו, לאחרונה נודע על המצאות החיידק באדמת המדינה. זה מרמז שהמליודוסיס הוא אנדמי בבנגלדש, ויש בעיה של תת-דיווח ככל הנראה עקב חוסר האפשרות מדעית לבדיקה. המצאות גבוהה של החיידק בקרקע, נמצא במזרח לאוס באזורים כפריים אשר קרובים לנהר מקונג.
הסטטיסטיקה מצביעה הצביעו על  165,000 תיקים בשנה ב-2016 (95% רווח בר סמך, 68,000 עד 412,000),כאשר 138,000 מתרחשים במזרח ודרום אסיה והאוקיינוס השקט. סטטיסטית חצי מהמקרים האלה ימותו. בצפון מזרח תאילנד יש את השכיחות הגבוהה ביותר של מליודוסיס אשר נרשם בעולם (ממוצע השכיחות של 12.7 מקרים לכל 100,000 אנשים בשנה). בצפון-מזרח תאילנד, 80% מהבדיקות נוגדנים הן חיוביות עבור ילדים עד גיל 4;
היסטוריה

הפתולוג אלפרד וויטמור ועוזרו קרישנאסוואמי היו הראשונים לדווח על המחלה בקרב קבצנים ומכורים למורפיום בנתיחה שלאחר המוות, בראנגון, כיום מיאנמר, בדו "ח שפורסם ב-1912. הם נבדלים זה ממחלת הנחרת (Glanders), מחלה זואונוטית של סוסים וחמורים שעשויה לעבור לבני אדם ולגרום לתסמינים דומים, ונגרמת על ידי מיקרו-אורגניזם שונה. Burkholderia pseudomallei, הידוע גם חיידק וויטמור, זוהה בשנת 1917 ב קואלה לומפור, בירת מלזיה. גם החיידק הגורם לנחרת הוא ממשפחת הבורקהורדליה ונקרא Burkholderia mallei
מילים נרדפות

Pseudoglanders
המחלה של ויטמור (לאחר קפטן אלפרד וויטמור, הראשון שתיאר את המחלה)
מחלת הגנן מנייטקליף (נייטקליף היא פרבר של דרווין, אוסטרליה היכן שמליודוסיס היא אנדמית)
מחלה שדה-פאדי
אלח הדם של מזריקי מורפיום
ראו גם

חיידקים גראם-שליליים
דלקת ריאות
אלח דם
שחפת
נשק ביולוגי
רפואת מטיילים
לקריאה נוספת

Cheng, A. C., & Currie, B. J. (2005). Melioidosis: epidemiology, pathophysiology, and management. Clinical microbiology reviews, 18(2), 383-416.
Dance, D. A. (1991). Melioidosis: the tip of the iceberg?. Clinical Microbiology Reviews, 4(1), 52-60.
Leelarasamee, A., & Bovornkitti, S. (1989). Melioidosis: review and update. Review of Infectious Diseases, 11(3), 413-425.
Limmathurotsakul, D., & Peacock, S. J. (2011). Melioidosis: a clinical overview. British medical bulletin, 99(1), 125-139.
White, N. J. (2003). Melioidosis. The Lancet, 361(9370), 1715-1722.
Wiersinga, W. J., Currie, B. J., & Peacock, S. J. (2012). Melioidosis. New England Journal of Medicine, 367(11), 1035-1044.
בדיקת כוח הכבידה II

בדיקת כוח הכבידה II או בדיקת כוח הכבידה B‏ (GP-B) הייתה ניסוי מבוסס לוויין לבדיקת שתי תחזיות לא מאומתות של תורת היחסות הכללית: האפקט הגיאודטי וגרירת המסגרת. זה אמור היה להתבצע על ידי מדידה, בדיוק רב, של שינויים זעירים בכיוון הספין של ארבעה גירוסקופים הכלולים בלוויין המקיף את כדור הארץ בגובה 650 ק"מ, וחוצה ישירות מעל הקטבים.
הלוויין שוגר ב-20 באפריל 2004 על רקטת דלתא II. שלב הטיסה לחלל נמשך עד 2005; מטרת הלוויין הייתה למדוד את עקמומיות מרחב-זמן ליד כדור הארץ, ובכך את פיזור וכוון המתח-אנרגיה (הקשור לפיזור ולתנועת החומר בחלל) בכדור הארץ ובקרבתו. מדידה זו סיפקה מבחן של תורת היחסות הכללית, גרביטומגנטיות ומודלים קשורים. החוקר הראשי של ניסוי זה היה פרנסיס אווריט.
תוצאות ראשוניות אישרו את האפקט הגיאודטי הצפוי בדיוק של כ-1% ודו"ח נאס"א  מדצמבר 2008 הצביע על כך שהאפקט הגיאודטי אושר כטוב מ-0.5%.
במאמר שפורסם בכתב העת "Physical Review Letters" בשנת 2011, המחברים דיווחו על ניתוח הנתונים מכל ארבעת הגירוסקופים, בהתאמה טובה עם תחזיות תורת היחסות הכלליות.
סקירה כללית

בדיקת כוח כבידה II היה ניסוי גירוסקופ תורת היחסות שמומן על ידי נאס"א. המאמצים הובלו על ידי המחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת סטנפורד עם לוקהיד מרטין כקבלן המשנה העיקרי. מדעני המשימה ראו בו את ניסוי תורת היחסות השני בחלל, לאחר השיגור המוצלח של גרביטציה פרוב A (GP-A) ב-1976.
תוכניות המשימה היו לבחון שתי תחזיות לא מאומתות של תורת היחסות הכללית: האפקט הגיאודטי וגרירת מסגרת. זה היה אמור להתבצע על ידי מדידה, בדיוק רב, של שינויים זעירים בכיוון הספין של ארבעה גירוסקופים הכלולים בלוויין כדור הארץ המקיף ב-650 ק"מ גובה, העובר ישירות מעל קטבי כדור הארץ. הגירוסקופים נועדו להיות כל כך נקיים מהפרעות שהם יספקו מערכת התייחסות כמעט מושלמת למרחב-זמן. זה יאפשר להם לחשוף כיצד החלל והזמן "מתעוותים" על ידי נוכחות כדור הארץ, ובכמה סיבוב כדור הארץ "גורר" איתו את החלל-זמן.
האפקט הגיאודטי הוא אפקט הנגרם על ידי מרחב-זמן "מעוקל" על ידי מסת כדור הארץ. ציר של גירוסקופ כאשר הוא מועבר במקביל סביב כדור הארץ בסיבוב שלם אחד, אינו מצביע בסופו של דבר לאותו כיוון כמו קודם. ניתן לחשוב על הזווית ה"חסרה" ככמות שהגירוסקופ "נשען עליה" לתוך השיפוע של עקמומיות המרחב-זמן. הסבר מדויק יותר לחלק עקמומיות החלל של הנקיפה הגיאודטית מתקבל על ידי שימוש בקונוס כמעט שטוח למודל של עקמומיות החלל של שדה הכבידה של כדור הארץ. קונוס כזה נעשה על ידי חיתוך "פרוסת פאי" דקה מעיגול והדבקה של הקצוות החתוכים זה לזה. הפרצסיה הגיאודטית המרחבית היא מדד לזווית "פרוסת העוגה" החסרה. בדיקת כוח המשיכה B הייתה אמורה למדוד את ההשפעה הזו בדיוק של חלק אחד ל-10,000, הבדיקה המחמירה ביותר של תחזיות תורת היחסות הכללית עד כה.
הערות שוליים

1 2  Will CM, Was Einstein Right? Basic Books, New York (1986). See chapter 11
↑  
"Frequently asked Questions". Gravity Probe B. Stanford University. Answers to Spacecraft and Mission Operations Questions: 1. When and where was GP-B launched, and where can I find photos, video or news clips of the launch?. נבדק ב-14 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
"Frequently asked Questions". Gravity Probe B. Stanford University. Answers to Spacecraft and Mission Operations Questions: 4. Where is the GP-B Mission Operations Center (MOC) for controlling the spacecraft in orbit?. נבדק ב-14 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Gugliotta, G. (16 בפברואר 2009). "Perseverance Is Paying Off for a Test of Relativity in Space". The New York Times. נבדק ב-18 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  
Everitt, C.W.F.; Parkinson, B.W. (2009). "Gravity Probe B Science Results—NASA Final Report" (PDF). נבדק ב-2 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Everitt;  et al. (2011). "Gravity Probe B: Final Results of a Space Experiment to Test General Relativity". Physical Review Letters. 106 (22): 221101. arXiv:1105.3456. Bibcode:2011PhRvL.106v1101E. doi:10.1103/PhysRevLett.106.221101. PMID 21702590.
רויטל סויד

רויטל סויד (נולדה ב-17 באוגוסט 1967) היא עורכת דין ומגשרת ישראלית המתמחה במשפט הפלילי, ברגולציה ומשפט מנהלי, וחברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה. הייתה חברה בוועדה לבחירת דיינים, בוועדת חוקה, חוק ומשפט ובוועדת הפנים והגנת הסביבה. עמדה בראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל–ספרד. כעורכת דין בתחום הפלילי ייצגה את בני משפחת הפשע אבוטבול ואת מארי פיזם ורוני רון כשהואשמו ברצח רוז פיזם.
ראשית חייה

סויד נולדה בחדרה ליוסף מימון שעלה מלוב, ולברוריה לבית קסטל, נצר למשפחה ירושלמית ספרדית ממייסדות העיר חדרה. בנערותה למדה באולפנת כפר פינס.
היא הייתה בשירות לאומי במחלקה הסיעודית של בית החולים הגריאטרי "פלימן" בחיפה ובקיבוץ לביא כמדריכה לנוער ממוצא אתיופי, זמן קצר לאחר שעלו ארצה במבצע משה.
קריירה משפטית

בעלת תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. את התמחותה עשתה במחלקה הפלילית של פרקליטות מחוז תל אביב אצל עו"ד פנינה גיא, ובשנת 1994 ייסדה משרד עורכי דין עצמאי, בראשו עמדה עד כניסתה לכנסת בשנת 2015.
בתחילת דרכה בשוק הפרטי התפרסמה עקב ייצוג של בני משפחת הפשע אבוטבול - פליקס ובניו יוסי, אסי וצ'רלי. בנוסף ייצגה את מארי פיזם שרצחה את בתה. בשנת 2004 קיבלה החלטה עקרונית לא להמשיך ולייצג משפחות פשע. ב-2009 שבה והצהירה על כך בסרט הדוקומנטרי "הפליליסטים" של דני ענבר. בין השאר ייצגה נפגעי תקיפה מינית.
במהלך השנים שימשה בתפקידים שונים בלשכת עורכי הדין, בהם סגנית יו"ר מחוז תל אביב והמרכז, יו"ר הוועדה לעניינים פליליים במחוז וחברה בוועדה המייעצת למינוי שופטים של מחוז תל אביב. הרצתה במכללת שערי משפט, ושימשה נציגת ציבור בוועדות בחינה לתפקידי עירייה ומכרזים, ויו"ר ועדת ערר ארנונה ברעננה.
לאחר מכן פעלה כבעלים של משרד עורכי דין המתמחה ברגולציה, משפט מנהלי וגישור. נכון לפברואר 2022 שימשה כיועצת המשפטית של איגוד תעשיות חיפושי הנפט והגז בישראל, אותם ייצגה בדיון בכנסת.
ב-19 באפריל 2023 הודיעה כי תתמודד לראשות לשכת עורכי הדין, אולם באמצע מאי 2023 הסירה את התמודדותה והודיעה על תמיכה בעמית בכר.
קריירה פוליטית

בשנת 2015, במסגרת הבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נבחרה סויד למקום ה-14 ברשימת המפלגה והוצבה ברשימת המחנה הציוני לכנסת.
ביולי 2015 נבחרה בבחירות חשאיות לכהן בוועדה למינוי דיינים. בנוסף הייתה חברת ועדת החוקה, חוק ומשפט, וועדת הפנים והגנת הסביבה. הצהירה כי היא מעוניינת לשנות את צביון בית הדין בעשורים הבאים באמצעות מינוי "דיינים ראויים, אשר ישמרו על זכויות הנשים, וידאגו לגישה שוויונית עבורן בבתי הדין הרבניים".
ב-11 בספטמבר 2015 התכנסה לראשונה הוועדה ולאחר שבע שנים בהן לא מונו דיינים חדשים, מונו 22 דיינים, ביניהם כאלה המזוהים עם צוהר ובעלי הסמכת עורך דין. ארבע הנשים בוועדה התאחדו ופעלו למינוי דיין דתי-לאומי נוסף, מעבר לנהוג. ביולי 2016, לאחר 9 שנים בהן לא הצליחה הוועדה למינוי דיינים למנות דיינים לבית הדין הגדול, ובצל החלטת בג"ץ (6691/14) שהורה על סגירת שערי בית הדין הגדול החל מ-15 ביולי 2016 אם לא יהיו מינויים, התכנסה הוועדה למינוי דיינים ומינתה תשעה דיינים לבית הדין הגדול.
סויד הקימה את השדולה ל"מיגור השיח האלים, הבריוני והמסית ברשת", שבהמשך נקראה השדולה "למרחב הווירטואלי והרשתות החברתיות". במסגרתו יזמה חוקים הנוגעים לרשתות החברתיות, ביניהם מאבק באלימות ברשתות חברתיות בקרב בני נוער, מניעת הטיית בחירות באמצעות הרשתות החברתיות, שימור הפרטיות של משתמשי הרשתות החברתיות בישראל ומאבק בשימוש ברשתות החברתיות ככלי להסתה לטרור.
נוכח ביקורת על בית המשפט העליון ייסדה סויד יחד עם חברת הכנסת קארין אלהרר את השדולה לביצור מעמדו של שלטון החוק.
חוק שיזמה, שקבע שמי שקרובו נהרג מפעולת איבה, יהיה זכאי להוצאות קבורה, גם אם מקום הקבורה אינו במקום מגוריו של הנפטר, אושר בכנסת ב-2018.
בעקבות הצעת חוק שהגישה ח"כ סויד, בסוף פברואר 2016 שמטרתה להכיר בזוגות חד מיניים כהורים שכולים ובבני זוג חד-מיניים כאלמן או אלמנה, יצא שר הביטחון, משה (בוגי) יעלון בהצהרה תקדימית בדבר השוואת זכויותיהם של זוגות חד-מיניים בפני חוק השכול. בעקבות הצעת חוק שהגישה ח״כ סויד אושר הסדר בין משרד האוצר למשרד הביטחון שמאפשר נסיעות חינם לחיילים בסדיר בסופי שבוע (שישי-שבת) ללא מדים.
בבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום התשיעי ברשימת העבודה ולא נכנסה לכנסת. אך מספר חודשים לאחר מכן, בבחירות לכנסת ה-22 שובצה במקום השישי ברשימת העבודה וחזרה לכנסת לאחר שרשימת העבודה-גשר קיבלה 6 מנדטים. בבחירות לכנסת ה-23 הוצבה במקום העשירי ברשימת העבודה-גשר-מרצ ולא נכנסה לכנסת.
עשייה ציבורית

סויד חברה בוועד המנהל של עמותת יד דוד בן-גוריון, עמותה הפועלת להנצחת מורשתו של דוד בן-גוריון והקמת מפעלים לזכרו, לרבות מוסדות תרבות וחינוך, מכוני מחקר, מוזיאונים וספריות.
היא חברה בוועד המנהל של עמותת האות הבינלאומי לנוער ולצעירים - ישראל, המקדמת העצמה אישית ופיתוח כישורי חיים בקרב בני נוער וצעירים.
כמו כן, הייתה חברה בוועדה המייעצת לשר התקשורת יועז הנדל, הוועדה לבחינת הרגולציה על רשתות חברתיות בישראל.
חברה בוועד מנהל של ישראליז.
חיים אישיים

אם לארבעה, מתגוררת ברעננה.
הערות שוליים

↑  אורי תובל, ניצחון לקואליציה בבחירת הח"כים לוועדה למינוי שופטים, באתר כלכליסט, 23 ביולי 2015
↑  שמעון איפרגן, ‏"לא הייתי ממליצה לילדים שלי ללמוד עריכת דין", באתר ‏מאקו‏, 18 בינואר 2015
↑  רענן בן צור, הסב שהתאהב באם: הרגתי את רוז וזרקתי לירקון, באתר ynet, 26 באוגוסט 2008
↑  אלה לוי-וינריב, ‏עו"ד רויטל סוויד: אני לא מאמינה שב-2009 עוד שואלים אותי 'איך את, כאישה, מסוגלת להגן על מארי פיזם?', באתר גלובס, 6 בנובמבר 2009
↑  הפליליסטים/, באתר רשת 13
↑  פרוטוקול ישיבת ועדת הכלכלה בנושא תקנות משק הגז הטבעי, 7 בפברואר 2022, באתר הכנסת, ‏7 בפברואר 2022 (ארכיון)
↑  ח"כ לשעבר רויטל סויד תתמודד לראשות לשכת עורכי הדין, באתר ערוץ 7, ‏2023-04-19 (ארכיון)
↑  רויטל סויד בראיון עם אמנון אברמוביץ, ערוץ 12
↑  יהונתן ליס ורויטל חובל, הפתעת הפריימריז: רויטל סויד, עורכת הדין הפלילית שנכנסה בזכות יחימוביץ' ושפיר, באתר הארץ, 14 בינואר 2015
↑  עמרי נחמיאס‏, מבוכה לקואליציה: מועמדת הליכוד לוועדה למינוי דיינים לא נבחרה, באתר וואלה, 23 ביולי 2015
↑  יפעת תמרי, רויטל סויד תכהן בוועדה למינוי דיינים, באתר www.netanyanet.co.il (באנגלית)
↑   יאיר אטינגר, הוועדה למינוי דיינים בחרה 22 דיינים, בהם שני קרובי משפחה של חבריה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2015
↑  יוסף גרינבוים, נבחרו 22 דיינים חדשים לבתי הדין: רבני 'צוהר' נשארו בחוץ, באתר חרדים10, 11 בספטמבר 2015
↑   יאיר אטינגר, הוועדה למינוי דיינים בחרה תשעה דיינים לבית הדין הרבני הגדול, באתר הארץ, 12 ביולי 2016
↑  אריק בנדר, ‏ועדת השרים לחקיקה תדון בחוק "השיימינג" ברשתות החברתיות, באתר מעריב אונליין, 19 ביולי 2015
↑  שדולות בכנסת, באתר www.knesset.gov.il
כתובת רוססה על קיר ביהמ"ש העליון: "לא הורסים בית כנסת", באתר גלובס, 4 בנובמבר 2015
↑  אושר סופית: קרובי קורבן פעולת איבה, יוכלו לבחור את בית העלמין בו יובא הנפטר לקבורה, באתר הכנסת
↑  חדשות 2, ‏יעלון: "לא מפלים משפחות שכולות חד-מיניות", באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2016
חדשות 2, ‏מחאת המילואימניקים הגאים: "החוק מפלה", באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2016
גאווה, ‏"תפנימו, גם הומואים נופלים במלחמות ישראל", באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2016
↑  יוסי יהושוע, בקרוב: נסיעה חינם לחיילים, גם בלי מדים, באתר ynet, 13 בספטמבר 2017
↑  צוות והנהלת הארגון, באתר עמותת האות הבינלאומי לנוער ולצעירים - ישראל
↑  רועי ברגמן, הרגולציה על פייסבוק בדרך: הוועדה שתבחן את הפיקוח על רשתות חברתיות מתחילה לפעול, באתר כלכליסט, 28 באוקטובר 2021
↑  קצת עלינו, באתר עמותת ישראליז
ח"כ רויטל סויד
בוז'וק (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  78 ק"מ
 אגן ניקוז:  704 קמ"ר
 מוצא:  מחוז חמלניצקי
 גובה מוצא הנהר:  266 מ' 
 שפך:  הבוג הדרומי
 מדינות באגן הניקוז:  אוקראינה אוקראינה
 
 
בוז'וק (באוקראינית: Бужок) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו העיקריים של הבּוּג הדרומי.
אורכו של הנהר הוא 78 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-704 קמ"ר. לנהר יש יותר ממאתיים יובלים קטנים באורך כולל של 498 ק"מ.
הנהר מהווה את הגבול בין שני חבלי הארץ ההיסטוריים ווהלין ופודוליה.
העיר המרכזית השוכנת לגדותיו היא מז'יבוז', השוכנת במקום בו פוגש נהר הבוז'וק את נהר הבוג הדרומי.
הערות שוליים

↑  Каталог річок України. — К.: Видавництво АН УРСР, 1957.
↑  Водні ресурси та якість річкових вод басейну Південного Бугу / За ред. В. К. Хільчевського. — К.: Ніка-центр, 2009. — 184с.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוקראינה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האבל הראשון

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ויליאם אדולף בוגרו 
 תאריך יצירה:  1888 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  250 ס״מ 
 גובה:  203 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  האומנות האקדמית 
 מספר יצירה:  2770 (National Museum of Fine Arts) 
 מיקום:  National Museum of Fine Arts
 
האבל הראשון (בצרפתית: Premier Deuil) הוא ציור שמן על בד משנת 1888 מעשה ידי הצייר  הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו. ממדיו הם 203 על 252 סנטימטרים, והוא מוצג במוזיאון הלאומי לאמנויות יפות בבואנוס איירס, ארגנטינה. הציור מתאר את הרגע שבו אדם וחוה מוצאים את גופתו של בנם הבל, שנרצח על ידי אחיו קין. זהו תיאור האבל האנושי הראשון המתועד בתנ"ך. בוגרו עצמו חווה אבל אישי קשה זמן קצר לפני שצייר את היצירה, בעקבות מותו של בנו השני.
קבלתו וחשיבותו

במהלך הרבע האחרון של המאה ה-19, עיתוני בואנוס איירס נהגו לפרסם בחודש מאי דיווחים נרחבים על הסלון של פריז. הדיווחים, שנכתבו על ידי כתבים ארגנטינאים או תורגמו מעיתונים אירופיים, ניסו להעריך אילו מבין חמשת אלפי היצירות המוצגות בסלון היו החשובות ביותר. בעולם אמנות שבו הספרות הקדימה לעיתים את הראייה החזותית, זכו "המכונות הגדולות" של הסלון (כינוי שניתן לציורים האקדמיים הגדולים) לביקורות חיוביות או שליליות, בהתאם לטעמם של המבקרים. הציור "האבל הראשון" של בוגרו היה בין העבודות שהוזכרו והוערכו רבות.
במכתב פומבי לידידו מנואל לאינס, עורך עיתון "El Diario", כתב קרלוס גורוסיאגה כי "זהו ציור שאי אפשר להביט בו מבלי לחוש את עוצמת הכאב... הכול בו טבעי ואמיתי עד כאב. לעומתו, מבקר אנונימי מעיתון "El Censor" טען כי "האבל הראשון "מזכיר קבוצה של דמויות מכניות; אדם וחוה מקוננים על גופתו של הבל, אך גופם נראה יותר כמו שנהב מאשר בשר ודם."
קהל הקוראים בבואנוס איירס גיבש דימוי מוקדם של היצירה על בסיס הכתיבה עליה, ורק כעבור מספר שנים הציור הגיע לארגנטינה והוצג בתערוכה חגיגית. המבקר אדוארדו שיאפינו, שלא נטה חיבה לאמנות האקדמית, ציין בכל זאת את "האלגנטיות שבה הצייר פתר את הצגת הנושא: בקומפוזיציה היפה הזו יש קיצור פרספקטיבי, תנועה ופירוט המעידים על חן פיסולי."
מוטיבים ופרשנות

האבל הראשון היה נושא פופולרי במאה ה-19, שכן אפשר לפרוס בו גופים כואבים בדרמה משמעותית מההיסטוריה המקראית. בוגרו עבד על הציור במשך שנים, ועדות לכך היא סקיצה שנמצאת בספריית מכון צרפת, המתוארכת ל-1885 ומציגה קומפוזיציה כמעט זהה לתוצאה הסופית. הציור שהוצג בסלון של 1888 לצד יצירה אחרת של בוגרו ("Baigneuse"), מזכיר את הקומפוזיציות הפירמידליות שהיו בשימוש בתקופת הרנסאנס, במיוחד אצל מיכלאנג'לו ורפאל. אכן, לא פעם כונה בוגרו "הרפאל הצרפתי."
הצער בציור מתוחם ומבוים: נקודת השיא הרגשית נמצאת בפניה של חוה המתייפחת, אך אלה מוסתרות בידיה. הטיפול בגווני העור ממשיך מסורת קלאסית – אדם כהה יותר, חוה בהירה, כמעט שנהבית. הבל המת מוצג ביופי אידיאלי, ללא סימנים של אלימות, למעט כתם דם בודד על האדמה. ברקע נראים המזבח וענן העשן של מנחתו של הבל, שהובילה לזעמו של קין ולרצח. העשן מתערבב בעננים המאיימים שבשמיים, המעצימים את התחושה הטרגית של האירוע.
הציור ויצירתו של בוגרו

בוגרו שלח את היצירה לתערוכה העולמית של 1889 בפריז, יחד עם מספר ציורים נוספים מיצירתו של השנים האחרונות, שכללו סצנות מקראיות, קומפוזיציות מיתולוגיות גדולות וייצוגים של בתולות ומלאכים. באותה תקופה נחשב בוגרו לאחד האמנים המוערכים ביותר בצרפת. ציוריו זכו להצלחה מסחרית עצומה, במיוחד בארצות הברית ובאנגליה, והיו לאובייקט נחשק עבור אספנים אמידים, כמו פרנסיסקו אוריבורו הארגנטינאי, שרכש את "האבל הראשון" בסוף המאה ה-19.
ביבליוגפיה

on The first mourning (Premier deuil), by María Isabel Baldasarre
Museo Nacional de Bellas Artes, By Kara Ross
"The First Mourning," in Obelisk Art History, Published November 25, 2015, By Reed Enger
אצבוע (צמח)

ערך זה עוסק בסוג צמח בעל פרחים במשפחת האסקלפיים. אם התכוונתם לטכניקת נגינה, ראו .
| אצבוע |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: הרדופיים
סוג:: אצבוע
שם מדעי
 Caudanthera ‏בראון, 1810
אֶצְבּוֹעַ (שם מדעי: Caralluma או Caudanthera) הוא סוג צמחים ממשפחת ההרדופיים שבעבר שויך לאסקלפיים ונפוץ מניז'ר ועד לישראל ומשם עד צפון מערב הודו. הוא בולט בגבעוליו הבשרניים והמטמיעים, המשווים לו מראה המזכיר קקטוס. שמו מגיע מגבעוליו דמויי האצבעות. הסוג מונה 4 מינים: מין אחד אנדמי לג'בוטי, השני לחצי האי-הערב (ערב הסעודית ותימן), השליש נפוץ ביותר מניז'ר ועד צפון מזרח אפריה הטרופית, ומחצי האי ערב ועד צפון מערב הודו. הרביעי והאחרון הוא אצבוע ים-המלח, היחיד בסוגו בישראל.
שני מינים המכונים אצבוע, אצבוע מגובשש ואצבוע אירופי משויכים לסוג אחר (Apteranthes) ונמנים עם משפחת ההרדופיים.
על פי המיון העדכני ביותר של מכוסי הזרע (APG III), משפחת ההרדופיים במתכונתה המסורתית היא קבוצה פאראפילטית. התיאור העדכני של המשפחה לפי שיטת מיון זו כולל בתוך ההרדופיים את כל הסוגים ששויכו בעבר למשפחת האסקלפיים.
תיאור כללי

האצבוע מתייחד, ביחס לשאר צמחיית הבר של ארץ ישראל, במראה דמוי קקטוס, הנובע מהגבעולים הבשרניים שלו. אך כמובן שהוא נמנה עם משפחת ההרדופיים (לשעבר האסקלפיים), שחלק מסוגיה בשרניים - תפוצת משפחת הצבריים המכונים "קקטוסים" היא ביבשת אמריקה בלבד.
בשרניותו של הצמח מהווה התאמה לגידול בתנאי יובש: לגבעול בשרני שטח פנים קטן, ולכן האידוי ממנו מופחת. בעונות צמיחה נוחות, כדוגמת החורף בארץ ישראל, מפתח האצבוע עלים זעירים. ואכן, האצבוע גדל בעיקר בתנאי גידול קשים, בעיקר במפנים דרומיים בבתי גידול אבניים. שם, כשלשאר הצמחים מדובר בתנאים קשים לגידול, האצבוע משגשג.
האצבוע מאופיין במסלול הטמעה ייחודי - CAM (Crassulacean acid metabolism) - המותאם לחיסכון במים. שם המסלול נקרא על שם משפחת הטבוריתיים בשפה האנגלית Crassulaceae.
סוג זה הוא קרוב לסוג סטפליה, הכולל מינים רבים של צמחים בשרניים המזכירים את האצבוע. יש המכלילים את הסוגים הבשרניים במשפחת האסקלפיים לתת משפחה - סטפליים.
הסוג סטפליה מקובל מאוד כגידול נוי בחברת צמחים בשרניים אחרים ב"גינות קקטוסים". הסוג אצבוע אינו מקובל כגידול בגן הנוי, ואין מגדלים אותו באופן מסחרי. לעומת זאת, קיימים בעולם חובבים רבים של סוג זה, המגדלים אותו באוספים פרטיים. גם בישראל קיימים חובבי אצבועים, המוכר ביניהם הוא יואב קסל.
בסוג זה כ-110 מינים, הנפוצים בעיקר במזרח אפריקה ובמדבריות הודו. מעט מהמינים נפוצים גם באזור המזרח התיכון.
מורפולוגיה של הסוג

מיני סוג זה מוגדרים כצמחים עשבוניים משום שהם אינם מעוצים; עם זאת, התכונה הבולטת שלהם היא הבשרנות הרבה של הגבעולים, במיוחד בהשוואה לשאר צמחי המזרח התיכון. הגבעולים קרחים, מזוותים, לרוב מופיעים כחסרי עלים, אולם בעונת צמיחה נוחות מופיעים עליהם עלים קטנים הנראים כקשקשים.
רוב המינים נמוכים - גובהם מהקרקע אינו עולה על 30 ס"מ, וחזות הצמח כולו אפרפרה. לכן, הוא קשה לאיתור בסביבה האבנית שבה הוא גדל בדרך כלל. כל המינים רב שנתיים.
הפרח של האצבוע סימטרי, לרוב בגווני צהוב-שחור. ריחו של הפרח דומה לריח של רקב - ובצבעיו וריחו מושך הצמח זבובים שונים, התורמים להאבקה.
פרי האצבוע הוא מטיפוס מפוחית כפולה, האופיינית למשפחה. המפוחית נעשית צרה לקראת סופה.
מיני האצבוע בצמחיית ארץ ישראל

בארץ ישראל ובעבר הירדן גדלים בר שלושה מינים המכונים אצבוע. אצבוע ים-המלח הוא מין יחיד בסוגו. עם זאת, קיימים טיפוסים נוספים, שייתכן והם מינים נפרדים.
מיני האצבוע בצמחיית ארץ ישראל > אצבוע ים-המלח

אֶצְבּוֹעַ יַם-הַמֶּלַח (שם מדעי: Caudanthera sinaica (Decne.) Plowes) - מין זה מתאפיין בפרחים הנישאים על עוקצים, ובגבעולים המצטררים לקראת סופם (בניגוד לגבעולי אצבוע אירופי). אצבוע ים-המלח הוא צמח בר מדברי, בשרני ונמוך, רב-שנתי, מסועף מבסיס ועלוותו כל השנה אבל העלים הקטנים נושרים במהרה. הגבעולים בשרניים, רְבוּעִים, דמויי אצבעות שמנות (מכאן שם הסוג). הגבעולים, שצבעם כסוף-מכחיל, מתארכים וחלקם העליון צר מאוד ומסתיים בתפרחת צפופה ובה פרחים אחדים. העלים נגדיים, פשוטים, תמימים, קטנים וללא עלי לוואי.
הפרחים נישאים בתפרחת אמירית (בקצה הגבעול) בגבעול שמתארך וחלקו העליון צר מאוד. בכל תפרחת פרחים אחדים.
הפרח דו-מיני, קטנטן, כוכבני (גלגלית), בעל 5 עלי כותרת שמצטררים באמצעיתם ומחודדים. הם שעירים בצידם העליון, צבעם כצבע הבשר עד צהבהב-ירקרק, קוטרם, 5 עד 8 מ"מ. העטרה כפולה, אונות העטרה הפנימית נוגעות בצלקת.
הפרי עשוי משתי מפוחיות מוארכות ומחולקות (בשונה מהפרי של הרדוף הנחלים) שנישאים על עוקץ משותף בקצה גבעול דק.
הזרעים רבים ובעלי ציצית. הפריחה בין דצמבר ועד מאי.
בית גידולו במצוקים ובמדרונות סלעיים במדבר חם על מחשופים של סלעים קשים. האצבוע הוא צמח דמוי קקטוס היחיד בישראל. הרבייה היא מינית ורבייה אל-מינית מהשתרשות גבעולים שבירים. מין זה נחשב לנדיר עד פזור לאורך מצוקי ים המלח ומדבר יהודה ונדיר מאוד בנגב המזרחי. בעבר הוא נחשב כמין אנדמי לישראל ונקרא Caralluma maris-mortui Zohary. אולם, נמצא כי הוא גדל גם לאורך הרכסים החופיים של ים סוף בסיני, בצפון מערב ערב הסעודית וצפון מזרח סודאן וטיפוס תפוצתו סהרו-ערבי. הפריחה צהבהבה, מנובמבר ועד מאי, ועיקרה מינואר ועד מרץ.
מיני האצבוע בצמחיית ארץ ישראל > מינים המשוייכים לסוג Apteranthes

אצבוע מגובשש (שם מדעי: Apteranthes tuberculata (N.E.Br.) Meve & Liede, שם נרדף: caralluma tuberculata) - מין זה דומה לאצבוע אירופי, אך נבדל ממנו בגבעולים מגובששים יותר, ובעלי כותרת צרים יותר. הפריחה בצהוב-כתום עם פסי ארגמן כהים, והיא חלה באביב ובסתיו. הוא מצוי בעבר הירדן בלבד, וידועות אוכלוסיות שלו בעיקר מאזור ואדי רם.
אצבוע אירופי (שם מדעי : .Apteranthes europaea (Guss.) Murb, שם נרדף: caralluma europaea) - מין זה מתאפיין בפרחים היושבים על הגבעול, ובגבעולים עבים יחסית. הפריחה בצהוב-כתום עם פסי ארגמן כהים, וחלה בעונות הסתיו והאביב. הוא מצוי בחבלים הים תיכוניים והמדבריים של הארץ.