stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בול גשר מעבורת תאצ'ר
רקע

עם השלמת חפירתה של תעלת פנמה נוצר נתק פיזי בין היישובים ששכנו משני צדי התעלה. פתרונות ראשוניים סופקו באמצעות מיסוד של קו מעבורת וכן באמצעות הכשרת מעבר על אחד מסכרי התעלה, אולם היה צורך ברור להקמת גשר קבוע שיאפשר לתנועה בין שני צדי התעלה לזרום בחופשיות.
ארצות הברית, אשר שלטה באזור תעלת פנמה, התחייבה בשנת 1955 להקים את הגשר. הבנייה החלה בשנת 1959 והוא נחנך ב-12 באוקטובר 1962. האמריקאים העניקו לגשר את השם "גשר מעבורת תאצ'ר" על שמו של מוריס תאצ'ר (אנ'), איש הקונגרס האמריקאי לשעבר שהיה האחרון מחברי הוועד שאישר את הקמת התעלה שנותר בחיים. תאצ'ר היה גם האיש שיזם את הקמת קו המעבורת שפעל במקום לפני בניית הגשר. אנשי הממשל של פנמה העדיפו לקרוא לגשר בשם "גשר האמריקות".
הנפקת הבול

ב-12 באוקטובר 1962, ביום חנוכת גשר מעבורת תאצ'ר, הנפיק דואר אזור התעלה בול חדש לרגל האירוע. הבול הונפק בערך נקוב של 4 סנט, והתאים לתעריף המשלוח של מכתב בדרך הים מאזור התעלה אל ארצות הברית. כדי להדגיש את חשיבותו של הגשר הודפס הבול בשני שלבים נפרדים: ראשית הודפס הרקע שכלל את מפת אזור התעלה, ולאחר מכן התווספה בתהליך נפרד דמותו של הגשר שהודפסה בצבע כסף.
הבולים הודפסו בגיליונות דפוס של 200 בולים, אשר חולקו לארבעה גיליונות דואר של 50 בולים כל אחד. הבול הודפס בכמות של 775,000 עותקים וכולם נמכרו לציבור.
גילוי הבולים השגויים

ה. א. האריס (H. E. Harris) היה סוחר בולים אמריקאי, תושב העיר בוסטון, אשר התמחה במסחר בבולי ארצות הברית ואזורי החסות שלה. הוא נהג להזמין כמות גדולה מכל בול חדש שהונפק, ולהפיץ את הבולים ללקוחותיו. בחודש אוקטובר 1962 הזמין האריס 5,000 עותקים מן הבול שהוקדש לגשר מעבורת תאצ'ר, וכעבור זמן קצר קיבל חבילה ובה 100 גיליונות דואר של הבול החדש. תוך כדי מיון הבולים והכנתם למשלוח ללקוחותיו גילה האריס כי באחד הגיליונות שקיבל אירעה שגיאה, וכי לא הודפסה על הבולים שבגיליון דמותו הכסופה של הגשר.
הידיעה על מציאת הגיליון של הבולים השגויים פשטה בחוגי האספנים וסוחרי הבולים, אולם איש לא הצליח לגלות גיליון נוסף. גם אנשי הדואר של אזור התעלה בדקו את המלאי שעדיין היה במחסנים וגילו את שלושת גיליונות הדואר הנוספים אשר היוו יחד את גיליון הדפוס השגוי. שניים מן הגיליונות האלו נאטמו בשכבת למינציה והועברו למוזיאון הדואר של ארצות הברית. גיליון הדואר הרביעי הושמד על ידי הדואר, וכך נותר לרשות האספנים רק גיליון דואר אחד ובו 50 עותקים של הבול השגוי.
המאבק המשפטי

עם גילוי קיומם של הבולים השגויים, ושל הגעת 50 מהם לידי הציבור, החליט ג'יימס אדוארד דיי, מנהל דואר ארצות הברית, להדפיס 100,000 עותקים נוספים של הבול השגוי (ללא ההדפסה של הגשר הכסוף) ולהפיץ אותם לציבור. כוונתו הייתה למנוע בכך את הפיכתם של הבולים השגויים לנדירים ואת האמרת מחירם בקרב אספני הבולים.
לא הייתה זו הפעם הראשונה בה יזם אדוארד דיי הדפסה מכוונת של בולי שגויים. זמן קצר קודם לכן הוא הורה על הדפסה יזומה של בולים אמריקאים שגויים אשר נועדו לבטל את האמרת המחירים של בול דאג המרשלד ההפוך (אנ').
כשנודע להאריס, סוחר הבולים מבוסטון, על הכוונה להדפיס את הבולים השגויים באופן מכוון, הוא מיהר לבית המשפט והגיש תביעה כנגד מנהל הדואר של ארצות הברית. האריס טען כי דואר ארצות הברית כמוסד ציבורי אינו רשאי להנפיק בכוונה תחילה מוצר פגום, וכי אסור לו לפגוע בזכות הקניין של האזרח על גיליון הבולים השגוי שהגיע לידיו כחוק.
טענתו של האריס התקבלה על ידי בית המשפט האמריקאי, אשר החליט בפסיקה תקדימית לאסור על דואר ארצות הברית להדפיס באופן יזום בולים שגויים ולהתערב במסחר המשני של הבולים בקרב אספני הבולים.
השוק הבולאי

בעקבות פסיקת בית המשפט, אשר הבהירה את קיומם של 50 בולים שגויים בלבד בידי ציבור האספנים, יכול היה האריס להתחיל למכור את גיליון הבולים שברשותו. בשנת 1969 פירק האריס את הגיליון והחל למכור את 50 הבולים באופן הדרגתי תוך שהוא משיג עבורם מחירים גבוהים במיוחד. בולים נדירים אלו הפכו למבוקשים מאוד בקרב אספני הבולים, ונכון לשנת 2019 מחירו של הבול השגוי בקטלוג הבולים מוערך בסכום של 8,000 דולר.
לקריאה נוספת

"גיליון בולים במאה אלף דולר", בתוך: הירחון הישראלי לבולאות - ביטאון התאחדות אגודות הבולאים בישראל (העורך: אריה לין), גיליון מס' 5, אייר תשכ"ו - מאי 1966, עמ' 14.
הערות שוליים

1 2  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2019, Volume 1A, p. 243
1 2 3 4 5  Robert J. Karrer
1 2 3 4 5  Matthew Bennett International
יחסי איראן–פקיסטן

| יחסי איראן–פקיסטן |
| --- | --- |
איראן: פקיסטן


איראן: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 796,095
אוכלוסייה
92,067,439: 253,588,645
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,361: 1,334
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי איראן–פקיסטן (בפרסית: روابط ایران و پاکستان, באנגלית: Iran–Pakistan relations) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. אורך הגבול בין המדינות הוא 959 ק"מ.
היסטוריה

מיד עם עצמאות פקיסטן ב-14 באוגוסט 1947 הכירה איראן במדינה, כשהיא המדינה הראשונה להעניק הכרה דיפלומטית למדינה החדשה, ושתי המדינות אף חתמו על הסכם ידידות במאי 1950. בשנת 1955 הצטרפה פקיסטן, יחד עם איראן, עיראק וטורקיה, לברית בגדאד, שבשנת 1959, לאחר נסיגת עיראק, שונה שם לארגון האמנה המרכזית. פקיסטן ואיראן כוננו שיתוף פעולה כלכלי הדוק, שבא לידי ביטוי, אם כי בתחילה מטרת ארגון האמנה המרכזית הייתה ליצור ברית הגנתית. המהפכה האסלאמית התרחשה באיראן בשנת 1979, ממשלתו של השאה מוחמד רזא פהלווי הופלה והשלטונות האיראניים החדשים החליטו לפרוש מארגון האמנה המרכזית.
במהלך המלחמה הקרה, המדינות ניסו לפתח יחסים: איראן תמכה בפקיסטן במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב-1965, בה סייעה איראן לפקיסטן לעקוף החלטות לאי מכירת נשק כאשר רכשה נשק מגרמניה המערבית והעבירה אותו לידי פקיסטן, ובמלחמת הודו–פקיסטן השלישית ב-1971. פקיסטן בתורה, סיפקה סיוע צבאי לאיראן במהלך מלחמת איראן–עיראק.
במהלך שנות השבעים הורעו היחסים בין המדינות, וכאשר הודח השאה מוחמד רזא שאה פהלווי במהפכה האיראנית הייתה פקיסטן המדינה הראשונה להכיר במשטר החדש בראשות אייתוללה ח'ומייני. למרות זאת, הפיכת איראן לתיאוקרטיה אסלאמית-שיעית ולעומת זאת הפיכת פקיסטן תחת מוחמד זיא אל-חאק למדינה אסאלמית-סונית הביאו להתדרדות היחסים בין המדינות.
מלחמת אפגניסטן הסובייטית הביאה לשיתוף פעולה זמני בין שתי המדינות, כאשר שתיהן תמכו במוג'אהדין בהתקוממותם נגד הסובייטים. אך לאחר נסיגתם של הסובייטים התפצלו שתי המדינות, כאשר איראן תומכת בברית הצפונית בעוד פקיסטן תמוכת בטליבאן, שביצע מתקפות ומעשי טבח בשיעים ובאיראנים.
בשנות האלפיים המשיכו היחסים בין איראן לפקיסטן להתחזק כלכלית וצבאית. איראן ופקיסטן משתתפים במאבק נגד סחר בסמים, הבדלנים בבלוצ'יסטן והטליבאן בגבול המשותף.
בשנת 2013 ערך סקר השירות העולמי של ה-BBC סקר בפקיסטן, שחשף כי 76% מהפקיסטנים דירגו באופן חיובי את המדיניות האיראנית.
באוקטובר 2013 תקף ג'איש אל-אדל, ארגון סלפי בדלני את כוחות הביטחון האיראנים בגבול איראן–פקיסטן, כש-14 איש ממשמר הגבול האיראני נהרגו. ב-2019 תקפו פעילי הארגון כוחות של משמרות המהפכה האסלאמית בפיגוע התאבדות, והרגו 27 מהם.
בינואר 2024 תקפה איראן בבלוצ'יסטן. איראן טענה כי הותקפו שני בסיסים חשובים של ג'איש אל-אדל בעוד פקיסטן טענה כי בתקיפה בפנג'ור (אנ') נהרגו שני ילדים ושלושה נוספים נפצעו. בעקבות התקיפה החזירה פקיסטן את שגרירה מאיראן והורתה לשגריר איראן במדינה שלא לשוב אליה. בנוסף, תקפה פקיסטן מטרות טרור באיראן, בהם נהרגו שבעה.
יחסי כלכלה ואנרגיה

בשנת 1983 נחתמו שורה של הסכמים לשיתוף פעולה בין המדינות בפיתוח של אנרגיה גרעינית להפקת חשמל.
משנת 2005 עד 2009 היקף הסחר הדו-צדדי גדל בכמיליארד דולר (מ-500 מיליון ל-1.4 מיליארד דולר). בשנת 2014 הייתה אמורה להסתיים הקמת צינור גז מאיראן לפקיסטן. ב-29 בינואר 2013 איים הקונסול הכללי של ארצות הברית, מייקל דודמן, על פקיסטן בסנקציות כלכליות אם הוא לא יסרב לשתף פעולה עם איראן בתחום האנרגיה. בשנת 2016 הודיעו ממשלות שתי המדינות כי בכוונתם להגדיל את היקף הסחר ל-5 מיליארד דולר במשך 5 שנים.
שתי המדינות הן חברות בשמונה האסלאמיות, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (ECO) ומשקיפות בארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה (SCO).
נציגויות דיפלומטיות

איראן מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד ו-4 קונסוליות בקראצ'י, לאהור, פשאוור וכוויתה.
פקיסטן מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן ו-2 קונסוליות במשהד וזאהדאן.
סרט טריקים

הסרט "הקלחת השטנית" של ז'ורז' מלייס
סרטי טריקים היו בהיסטוריה המוקדמת של הקולנוע סרטים אילמים קצרים שנועדו להציג אפקטים מיוחדים חדשניים.
היסטוריה

סוגת סרטי הטריקים פותחה על ידי ז'ורז' מלייס בכמה מהניסויים הקולנועיים הראשונים שלו, ויצירותיו נותרו הדוגמאות הקלאסיות ביותר לז'אנר. ניסויים מוקדמים אחרים כללו את אנשי הפעלולים הצרפתים אמיל (אנ') ווינסנט איסולה (אנ'), הקוסמים הבריטיים דייויד דוונט (אנ') וג'ון נוויל מסקלין (אנ'), והקולנוענים האמריקאים בילי ביצר (אנ') וג'יימס סטיוארט בלאקטון (אנ').
בשנים הראשונות של הסרט, במיוחד בין השנים 1898–1908, היו סרטי הטריקים אחד מהסוגות הקולונעיות הפופולריות ביותר בעולם. לפני 1906 הייתה זו ככל הנראה הסוגה השנייה הנפוצה ביותר בקולנוע, כשרק סרטי אקטואליה (אנ') היו פופולריים יותר. הטכניקות שנחקרו בסרטי הטריקים הללו כללו הילוך איטי (אנ') ומהיר שנוצרו על ידי שינוי מהירות הפעלת המצלמה. מכשיר העריכה שנקרא splice substice, ואפקטים שונים במצלמה, כגון חשיפה מרובה (אנ').
"חידושי טריקים" (Trick novelties), כפי שהבריטים כינו לעיתים קרובות סרטי טריקים, היו אופנתיים מאוד בבריטניה, כאשר הבמאים רוברט ו. פול (אנ') וססיל הפוורת (אנ') יצרו סרטים מסוגה זו. ג'ון האוורד מרטין (Howard Martin), מצמד יוצרי הסרטים קריקס ומרטין (Cricks and Martin), הפיק סרטי טריקים פופולריים כבר בשנת 1913, כשהחל לייצר סרטים לבדו. עם זאת, ההתעניינות הבריטית בסרטי טריקים דעכה בדרך כלל עד שנת 1912, ואפילו הפקה משוכללת כמו "כיבוש הקוטב (אנ')" של מלייס התקבלה בקרירות יחסית.
אלמנטים של סגנון סרטי הטריקים שרדו בבדיחות חזותיות (אנ') של סרטי קומדיה אילמים (אנ'), כמו שרלוק ג'וניור (אנ') של באסטר קיטון. האופי המרהיב של סרטי הטריקים המשיך להתקיים גם בסוגות אחרות, כולל סרטים מוזיקליים, סרטי מדע בדיוני, סרטי אימה וסרטי הרפתקנים (אנ').
סגנון

אין לבלבל בין סרטי טריקים לבין סרטים אילמים קצרים הכוללים מעשי קסם בימתיים קונבנציונליים ("סרטים של טריקים", כלשונו של היסטוריון הקולנוע מתיו סולומון). במקום זאת, סרטי טריקים יוצרים אשליות בטכניקות קולנועיות.
סרטי טריקים בדרך כלל משדרים הומור תוסס, שנוצר לא על ידי בדיחות או מצבים קומיים כמו על ידי השתובבות הטמונה בהופעת אירועים בלתי אפשריים. כפי שציין הפילוסוף נואל קרול, הקומדיה בסגנון סרטי הטריקים של מלייס היא "עניין של שמחה הנולדת מתמורות מופלאות ואירועים בלתי אפשריים פיזית", "קומדיה של שחרור מטאפיזי החוגגת את האפשרות להחליף את חוקי הפיזיקה בחוקי הדמיון".
לקריאה נוספת

Richard Abel, The Cine Goes to Town: French Cinema, 1896-1914, Updated and Expanded Edition, University of California Press, 1998, ISBN 9780520912915
Simon Popple, Joe Kember, Early Cinema: From Factory Gate to Dream Factory, Wallflower Press, 2004, ISBN 9781903364581
הערות שוליים

↑  Solomon, Matthew (בדצמבר 2006), "Up-to-Date Magic: Theatrical Conjuring and the Trick Film", Theatre Journal, 58 (4): 595–615, doi:10.1353/tj.2007.0032, JSTOR 25069917 {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3  Carroll, Noël (1996), Theorizing the Moving Image, Cambridge: Cambridge University Press
↑  Greg M. Colón Semenza, Bob Hasenfratz,The History of British Literature on Film, 1895-2015, Bloomsbury Publishing USA, 2015, ISBN 9781623561154
↑  Camera back for trick photography
↑  Low, Rachael (1997), History of British Film, vol. 2, London: Routledge, p. 180
טלרד

| --- | --- |

מכשיר טלפון מתוצרת טלרד
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב (יוני 2017–16 באוגוסט 2022–TELRAD) 
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־74 שנים)
 מיקום המטה:  לוד 
 משרד ראשי:  לוד
 בעלות:  Liquid Intelligent Technologies
 ענפי תעשייה:  תקשורת
 מוצרים עיקריים:  מוצרי רשתות תקשורת אלחוטית בפס רחב
 הכנסות:  179 מיליון דולר (2021)
 רווח תפעולי:  9.55 מיליון דולר (2021)
 רווח:  5.40 מיליון דולר (2021)
 הון עצמי:  32.4 מיליון דולר (2021)
 סך המאזן:  125 מיליון דולר (2021)
 עובדים:  800
  
 www.telrad.com
 
טלרד נטוורקס בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור מכירה ותחזוקה של ציוד תקשורת.
תולדות החברה > שנים ראשונות

טלרד הוקמה בשנת 1951 בשם "חברה מאוחדת לטלפון ורדיו בע"מ" כשותפות של "כור" חברת חרושת ומלאכה בע"מ ו"החברה המאוחדת למזרח הקרוב בע"מ" בעיר לוד. החברה הוקמה כדי לספק תעסוקה לתושבי העיר שרובם היו עולים חדשים. החברה סיפקה את כל התצרוכת המקומית בישראל של מכשירי טלפון ומרכזיות. באותה עת היו בישראל רק 11,000 קווי טלפון שהותקנו בזמן המנדט הבריטי. בתחילה, הלקוח העיקרי היה משרד הדואר (היום משרד התקשורת) שהפעיל את שירות התקשורת הטלפונית במדינת ישראל. המפעל ייצר מכשירי טלפון מסוגים שונים (הטלפון הראשון נקרא A-6) מרכזיות אוטומטיות ארגוניות, ורכיבים לציוד טלקומוניקציה על בסיס הסכם העברת ידע עם חברת GEC (אנ') הבריטית. בשנים הראשונות רוב הרכיבים יובאו מבריטניה והיו מורכבים בטלרד.
המפעל העסיק בשנתו הראשונה 16 עובדים, וסך ההכנסות היה 130 אלף ל"י בשנת 1963 כבר העסיק 300 עובדים, וסך ההכנסות היו 10 מיליון ל"י.
תולדות החברה > שנות ה-60 וה-70 והכניסה לתחום המרכזיות הציבוריות

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החברה החלה ליצר מרכזיות ציבוריות אוטומטיות מסוג סטרוג'ר על פי ידע של GEC הברטית. מרכזיות אלו סופקו למשרד הדואר שעד אז קנה מרכזיות ציבוריות בחו"ל. לצורך יצור מרכזיות אלו חנכה טלרד בשנת 1964 מפעל חדש בעיר לוד. כמו כן, בשנת 1965 הוקם מפעל נוסף בעיר מעלות-תרשיחא.
בשנת 1968 שינתה טלרד את שמה ל"טלרד תעשיות טלקומוניקציה ואלקטרוניקה בע"מ" וזאת כדי להביע את השינוי הטכנולוגי שעובר על החברה בעקבות כניסת האלקטרוניקה לתעשיית הטלקום.
באמצע שנות השישים של המאה ה-20 ירדה קרנם של מרכזיות סטרוג'ר ומרכזיות ציבוריות מסוג קרוסבר (אנ') (Crossbar) החלו לתפוס את מקומן. מרכזיות אלו דרשו פחות תחזוקה והיו יותר מתוחכמות. בעקבות מגמה זו טלרד הקימה בראשית שנות השבעים פס יצור למרכזיות קרוסבר מדגם פנטקונטה (Pentaconta) על פי ידע שנירכש משלוחת ITT (אנ') באירופה. מרכזיה ראשונה מסוג זה הותקנה ב-1973 במרכזת "נורדיה" סמוך לכיכר דיזנגוף בתל אביב.
בשנת 1977, בפרויקט משותף עם חברת אלביט מחשבים ייצרה מערכת למעקב ורישום שיחות למרכזיות טלפון ארגוניות.
תולדות החברה > שיתוף הפעולה עם נורטל

בשנות השבעים החלו להיכנס לשוק מרכזיות דיגיטליות. כדי להתאים את החברה למגמה זו חתמה טלרד, בשנת 1978, הסכם ידע עם חברת נורתן טלקום הקנדית (לימים, "נורטל"). באמצעות ידע זה החלה טלרד לפתח גרסאות משלה למוצרים של חברת נורתן טלקום. בראשית שנות השמונים רוב מוצרי טלרד, פרט למערכת רב קווית דיגיטלית מפיתוח עצמי, היו מבוססים על ידע של נורתן טלקום. מטלפון הזמיר עד מרכזיות ציבוריות גדולות. המרכזייה הארגונית TX1 שהייתה מבוססת על מערכת דומה של נורטל (SL1 (אנ')) זכתה להצלחה מסחרית גדולה. כמו כן פותחו המרכזיות הציבוריות הדיגיטליות TMX-10 על בסיס DMS-10 (אנ') של נורתן טלקום ו-TMX-100 על בסיס DMS-100 (אנ') של נורתן טלקום. מרכזייה ציבורית דיגיטלית ראשונה מדגם זה הותקנה בקריית אונו בשנת-1982. נורטל אפשרה לטלרד למכור מרכזיות ציבוריות המבוססות על הטכנולוגיה שלה, לא רק בישראל אל גם במספר מדינות נוספות כגון צ'ילה, גרוזיה, בורמה ואחרות.
בשנת 1984, הכנסות החברה הגיעו ל-120 מיליון דולר והיא העסיקה 2200 עובדים.
בשנת 1995 חתמו טלרד ונורטל על הסכם להידוק שיתוף הפעולה בן החברות. במסגרת ההסכם התאפשר לטלרד להגדיל את מכירותיה לחברת נורטל באמצעות פיתוח ויצור מוצרים עבור נורטל. כמו כן הורחב שיתוף הידע בן החברות. בנוסף קיבלה נורטל אופציה לרכישת 20 אחוז ממניות טלרד תמורת 45 מיליון דולר. בשנת 1997 מימשה נורטל את האופציה ורכשה 20 אחוז מניות החברה.
תולדות החברה > פרשת "קרטל המרכזיות"

מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 השקיעה חברת בזק כסף רב בהחלפת מרכזיות אנלוגיות מיושנות במרכזיות דיגיטליות. בזק קיימה מכרזים סגורים לרכישת המרכזיות בין תדיראן תקשורת וטלרד, שתיהן חברות בבעלות קבוצת כור תעשיות באותה עת. בשנת 1997 חשף העיתון "גלובס" מסמך בו סיכמו החברות על חלוקת שוק המרכזות ביניהן, תוך הגבלת התחרות ותיאום מחירים במכרזים.
בעקבות הכתבה רשות ההגבלים העסקיים ערכה חקירה שעל פי ממצאיה הרוויחו החברות מאות מיליוני שקלים כתוצאה מהתמודדות מתואמת במכרזים שקיימה בזק לרכישת המרכזיות. בדצמבר 1998 ניתנה המלצה להגיש כתבי אישום בפרשה. לאחר דיונים משפטיים שנמשכו מספר שנים, הוחלט לפעול להסדר שבו רשות ההגבלים העסקיים תבקש קנסות ללא הרשעה כתחליף להעמדה לדין ב-2004, טלרד ותדיראן שילמו קנס של 8 מיליון שקל כעונש. להגנתם טענו החברות שהם העסיקו אז ביחד כ-6,000 עובדים (כל אחת מהן העסיקה אז כ-3,000 עובדים) ושהייתה לבזק, אז כחברה ממשלתית, מדיניות של העדפת תוצרת הארץ. פנייה לבית המשפט להעמיד לדין את המעורבים נדחתה.
תולדות החברה > המשבר בחברה

ב-1996 טלרד רשמה הכנסות שיא של 446 מיליון דולר ורווח נקי של 48 בעיקר בזכות מכירותיה לבזק. אבל בסוף בשנת 1997 הסתיימה החלפת כל המרכזיות האלקטרו-מכניות ברשת בזק למרכזיות דיגיטליות. הדבר גרם לירידה דרמטית של מכירות טלרד לבזק, שהיית הלקוח המרכזי של טלרד, ולהפסדים כבדים לטלרד בשנת 1998. בעקבות כך הוחלפה הנהלת טלרד. ההנהלה החדשה יזמה שינוי ארגוני במסגרתו פוטרו מאות עובדים. כמו כן החליטה ההנהלה החדשה על שינוי אסטרטגי הכולל :
מכירת פעילות שאינה סינרגית לפעילות החברה. במסגרת זה נמכר האגף המכני שעסק בעיבוד מתכת, בעיקר לצורך יצור זיווד למרכזיות, ומספר חברות בנות. וכן, בשנת-2000, המפעל בעיר מעלות-תרשיחא נמכר לחברת SCI ב-2007 הוא ניסגר.
הוצאת פעילויות של פיתוח עצמי לחברות בנות (ספין-אוף) והקמה והשקעה בחברות הזנק בתחום הטלקום. במסגר זו הוקמו מספר רב של חברות שרובן נסגרו או נמכרו ללא רווח במחצית הראשונה של שנות ה-2000
העברת עובדים רבים, בעיקר מהנדסים, לחוזה אישי. מה שגרם להחלשת ועדי העובדים.
ואכן בשנת 1999, הכנסות החברה הגיעו לשיא חדש של 462 מיליון דולר, הרווח הנקי הגיע ל-24 מיליון דולר והמכירות לעובד הגיעו ל-202 אלף דולר. הדבר הושג, בעיקר באמצעות הגדלת היצוא על ידי הגדלת המכירות לנורטל. באותה שנה, 60% מהכנסות טלרד הגיעו מחברת נורטל, שכאמור הייתה גם בעלת מניות בחברה. נורטל מכרה את המוצרים של טלרד כ-OEM (מוצרים שהם תחת שם המותג של נורטל).
בשנת 2000 רכשה נורטל את פעילות המיתוג הציבורי מטלרד ב-95 מיליון דולר. פעילות זו, שהית מקור ל-40 אחוז מהכנסות טלרד, הפכה לחברה "נורטל ישראל". הדבר הגדיל עוד יותר את התלות של טלרד במכירותיה לנורטל. כמו כן מכרה נורטל את החזקותיה בטלרד בחזרה לחברת כור. עם התפוצצות בועת הדוט-קום והמשבר העולמי בשוק הטלקום מכירותיה של חברת נורטל נפגעו קשות וכך גם הכנסות טלרד. הדבר הוביל להפסדים ובעקבות כך למספר גלים של פיטורי עובדים.
בשנת 2004, בעלת השליטה, כור תעשיות, מכרה 39% ממניות טלרד לקרן ההשקעות הפרטית "פורטיסימו קפיטל" תמורת 21 מיליון דולר. באותה שנה מצבת העובדים של החברה ירדה מהשיא של 3,200 עובדים ב-1998 ל-630 בלבד. בשנת 2006, רכש איש העסקים נוחי דנקנר את השליטה בכור תעשיות וניסה למכור את החזקותיה בטלרד (61%) שהמשיכה להפסיד כספים (הפסידה כ-200 מיליון שקל בשנים 2005 ו-2006). לא נמצא קונה לחברה. בשנת 2009 קרסה חברת נורטל וטלרד הודיע כי לא תוכל לפרוע חובותיה. בכור הוחלט להעביר ללא תמורה את השליטה בטלרד לידי קרן פורטיסימו ולהישאר באחזקת מיעוט בחברה (10%).
תולדות החברה > התאוששת החברה

לאחר העברת השליטה לקרן פורטיסימו, יובל כהן (מנהל קרן פורטיסימו) מונה ליו"ר טלרד, ולתפקיד המנכ"ל מונה רן בוקשפן. לחברה היו חובות של כ–20 מיליון דולר ונותרו בה כ-100 עובדים בלבד. טלרד יישמה תהליך של ארגון מחדש וגיבוש אסטרטגיה עסקית חדשה, שכללה בין היתר כניסה לתחום תשתיות התקשורת והרחבת הפעילות הגלובלית. החברה ביצעה כמה רכישות אסטרטגיות שכללו את החברות מגלקום (שבאמצעותה נכנסה לתחום התשתיות), אואזיס (תחום האופטימיזציה של רשתות), ואת חטיבת הווימקס של חברת אלווריון.
מחזור המכירות של טלרד גדל מ–25 מיליון דולר ב–2010 לכ–121 מיליון דולר ב–2016. החברה, שהפסידה ב–2008 כ–20 מיליון דולר ועוד כ–5 מיליון דולר ב–2009, עברה ב–2013 לרווח נקי של 3.3 מיליון דולר, בהמשך לרווח של כ-5.7 מיליון דולר ב–2016. ביוני 2017 ערכה הנפקה ראשונה לציבור (IPO) של מניותה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
באוגוסט 2022 נמכרה החברה ל-Liquid Intelligent Technologies מקבוצת Cassava ב-200 מיליון ש"ח. החברה נמחקה מהמסחר בבורסה של תל אביב וחזרה להיות חברה פרטית.
מוצרים

החברה מתמחה במתן פתרונות תקשורת כוללים בשני מגזרי פעילות:
מוצרים, פתרונות ושירותים למפעילי תקשורת
הקמת תשתיות תקשורת ו-IT
חברות בנות - רכישות ומיזוגים

"קרן אלקטרוניקה" מאשקלון - נרכשה ב-1970 מוזגה לתוך טלרד ב-1996
מפעל "ציטור" - נוסד על ידי בנימין זרעוני בחולון ויצר מפסקי זרם ורכיבים חשמליים. נרכש בשנת 1970. אחר שנקלע לקשיים נמכר ב-1978 לחברת תדיראן.
כור תקשור והתראה - נוסדה על ידי כור בשנת 1978 ועסקה בתכנון והתקנה של מערכות התראה ותקשורת נתונים. בשנת 1998 שמה שונה ל"טלרד תקשורת עסקית" נמכרה לרפק אלקטרוניקה ו-TNN נטוורקס בשנת 2003.
חברת "אוריסול" - נוסדה בשנת 1989 על ידי טלרד ומשקיעים נוספים ובמימון המדען הראשי. פיתחה מכונות אוטומטיות לתפירת גפות נעליים, החברה נסגרה בשנת 2001.
"גוונים" טלוויזיה בכבלים - נוסדה שנת 1989 בידי טלרד בשוטפות עם הוצאת מוניטין, וכייבל קום השווייצרית, כחברה להספקת שרותי טלוויזיה בכבלים. בשנת 1998 נמכרה ב-235 מיליון דולר לחברת הכבלים תבל שהפכה אחר כך לחלק מחברת HOT.
Natural Speech communication) NSC) - חברת הזנק שהוקמה על ידי אילן שלום וזאב רנון - בתחילת 1994. טלרד השקיעה בחברה בתחילת 1997 והפכה לשותפה הבכירה. בשנת 2000 השקיעה בה גם חברת אדיוקודס. ב-2010 רכשה אדיוקודס את מלוא הבעלות בחברה.
מגלקום (Magalcom) - חברה המתמחה בהקמת מרכזי מידע (דאטה סנטר) והתקנה והפעלה של רשתות תקשורת, נרכשה ב-2011.
אואזיס טכנולוגיות - חברה המתמחה באופטימיזציה של רשתות, התקנת ציוד תקשורת ומערכות סייבר נרכשה ב-2012.
חטיבת ה־Wimax (טכנולוגיה של פס רחב אלחוטי) של חברת אלווריון נרכשה ב-2013 תמורת 6 מיליון דולר.
חברות בנות - רכישות ומיזוגים > חברות הזנק ו-Spin-off שנמכרו או נסגרו

נט-איי (NetEye) - נוסדה בשנת 2000 פיתחה מערכות למניעת הונאות ברשתות תקשורת, נרכשה על ידי חברת אי.סי.טל ב-2001 ב-11 מיליון דולר.
טלרד טנקס (Telrad Tenecs) - נוסדה בשנת-2000 כפיצול (Spin-off) של פעילות מערכות מיתוג ותקשורת דיגיטליות עבור ארגונים של חברת טלרד. התמזגה עם חברת קונגרואנסי (Congruency) ב-2002 לחברה אחת בשם טלרד-קונג'י (Telrad Connegy). נרכשה על ידי חברת סלדור ב-2006. נכנסה להליך פרוק בשנת-2008
בי קונקטד (Be-Connected) - נוסדה במאי 1999 כפיצול (Spin-off) של פעילות פיתוח TAS2000 של חברת טלרד. פיתחה מערכת המאפשרת לספקי תקשורת לספק למנוייהם אינטרנט רחב פס, טלפוניה, תקשורת נתונים ומולטימדיה מנקודת חיבור אחת, ללא קשר למקור התקשורת. נסגרה בסוף שנת 2003.
חברת קומאץ' (Commatch) - ספקית פתרונות תקשורת להעברת מידע, קול ופקס בין רשתות טלפוניה ציבורית מסורתית (PSTN) לרשתות תקשורת IP מהדור החדש נוסדה במרץ 2000 כחברת הזנק פנימית.
פיירביט (Firebit) - נוסדה בשנת 1999.פיתחה מערכת שייעודה לאפשר לספקי אינטרנט ושירותי טלפוניה לתת שרותי אבטחה ללקוחות תקשורת בפס רחב. נסגרה ב-2002.
אפטוניקס (Aptonix) - נוסדה בשנת 2000. פיתחה מערכות גישה בפס רחב על גבי קווי טלפון עבור השוק האמריקאי. נסגרה בראשית 2001 לאחר כמה חודשי פעילות בלבד
7 (אלבום של דייוויד גטה)

7 הוא אלבום האולפן השביעי של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה. אשר יצא לאור ב-14 בספטמבר 2018, על ידי חברות התקליטים פרלופון, וורנר מיוזיק גרופ.
הדיסק הראשון מתוך האלבום מכיל שיתופי פעולה כמו ניקי מינאז', ג'ייסון דרולו, ג'סטין ביבר, ביבי רקסה ועוד. לעומת זאת הדיסק השני מכיל רק את השירים שלו כדיג'יי ללא אמן.
שירים

באלבום, גטה מתאחד עם משתפי פעולה כמו סיה, ביבי רקסה, ניקי מינאז' והדיג'יי מרטין גריקס, אכן כמו שיתופי פעולה חדשים בשוק כמו אן מארי, צ'ארלי XCX, פרנץ' מונטנה, ג'יי באלווין, ג'ייסון דירולו, ווילי וויליאם, Saweetie, ג'סטין ביבר, ג'ס גלין, ליל אוזי ורט, ג'י-איזי, מאלי מאל, אווה מקס, ססה רוג'רס, כל האמנים הללו תורמים רבות את קולם לסינגלים מתוך הדיסק הראשון של האלבום. כיום יצאו תשעה סינגלים מתוך האלבום בשנים 18–2017 כולל 2U (עם ג'סטין ביבר), Dirty Sexy Money (אנ') (עם אפרוג'ק, צ'ארלי XCX, ופרנץ' מונטנה), Like I Do (עם מרטין גריקס והדיג'יי ברוקס), Flames (עם סיה), Your Love (עם שואוטק), Don't Leave Me Alone (עם אן-מארי), Goodbye (עם ג'ייסון דרולו, ניקי מינאז' ווילי וויליאם), והתשיעי הוא Drive.
רקע

7 הוא אלבום עם שני דיסקים, הדיסק הראשון כולל את השיתופי הפעולה המצליחות של גטה, הדיסק השני כולל מיקסטייפ של ג'ק בק, אשר התגלה ככינוי של גטה.
לצד שחרורם של הסינגלים הרשמיים של האלבום, שחררו כמה סינגלים נוספים במהלך ההקלטה של האלבום. בתאריך 27 במרץ 2017, גטה שחרר את הסינגל "Light My Body Up" עם ניקי מינאז' וליל ויין אשר צבר בטופ 20 בצרפת ופינלנד, אך בבריטניה לא צלח ונחת במקום 64. לאחר מכן שחרר את הסינגל "Another Life" אפרוצ'ק וקולות רקע של הזמרת אסתר דין. ואז הסינגל Complicated יצא לאור בתאריך 28 ביולי באותה השנה.
בתאריך 3 בנובמבר גטה ואפרוצ'ק שחררו את השיר Dirty Sexy Money עם הזמרת צ'ארלי XCX ופרנץ' מונטנה. חודש לאחר מכן, גטה שחרר עם מרטין גריקס את השיר So Far Away. גטה שחרר לאחר מכן את הסינגל Your Love אשר מזכיר השיר הקלאסי משנות ה-90, Show Me Love, סינגלים הללו כולל הסינגל "Mad Love" עם הזמר הג'יימקני שון פול והזמרת הלטינית בקי ג'י נכללים באלבום בגרסה הבינלאומית של האלבום.
קידום

גטה הופיע בגרמניה על השם הרשמי של קו הסיור החדש של AIDA Cruises,הAIDAnova בתאריך 31 באוגוסט 2018, יום לאחר מכן גטה הדגיש את היום הראשון של פיוז'ן פסטיבל 2018M אשר היה בליברפול. בתאריך 9 בספטמבר, גטה שחרר מיקסטייפ של הדיסק השני של האלבום The Jack Back Mixtape אשר ישנם 12 שירים במיקסטייפ זה. בנוסף לזה, לכל אורך ה-14 בספטמבר, גטה שחרר מספר של רטעי וידאו קצרים, אשר כל וידאו מופיעה זמר או זמרת אחר/ת מתוך האלבום וביחד יוצרים את התמונה של האלבום.