stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכוקלנד
היסטוריה

העדויות הקדומות ביותר להתיישבות אנושית באזור מתוארכות לשלהי התקופה הפלאוליתית ולתקופה המזוליתית, כאשר הגיעו למקום חבורות ציידים. העדויות לתחילת התיישבות הקבע באי הן בעיקר בתי קברות ושרידים המעידים על תעשייה חקלאות, המתוארכים לתקופה הנאוליתית ותקופת הברונזה המוקדמת; ההתיישבות לא הייתה רציפה, ומדי פעם נאלצו תושבי האי לנטוש בגלל הצפות.
ישנן עדויות מעטות בלבד להתיישבות כלשהי עד שנת 1000 לפנה"ס, כאשר החל ניקוז המים מסביב לאדמת הכבול לעבר מאגר מים מתוקים בעיר אלמר; לפי ממצאי כלי החרס במקום הסיקו כי האי היה מוצף במלואו ב-1300. אולם, תהליך ייבוש הכבול וריצוף הקרקע גרם לכך ששכבת הכבול התכווצה והתחמצנה, כך שפני הקרקע של האי שקעו ורטיבותה התגברה. כדי לפתור את הבעיה החלו בתהליך בנייה של סוללות עפר קטנות ונמוכות, מתוך מטרה לגרום למים להתרכז מחוץ לאזור המיובש. לפי בדיקות תיארוך שנעשו בסוללות העפר הסיקו כי חלקן נבנה בשלהי המאה ה-13.
בתחילת המאה ה-13 התגברו השפעותיו של הים. בתקופה זו סכוקלנד עדיין היה מחובר ליבשת באמצעות רצועת כבול צרה מחלקו הדרום-מזרחי, כך שהיה צורך לשקול את הפיכת האזור לפולדר. בשנת 1450 בקירוב רצועת הכבול נעלמה במלואה, בדומה לאי השכן אורק שהיה מחובר ליבשת עד למאה ה-12. דפוס הפיזור של התילים וסוללות העפר מלמד על כך שחלק מהאדמה נעלם מתחת לפני המים בכל זאת, כאשר עיקר התופעה התרחשה במהלך הסערות שתועדו בשנת 1170.
מספר תילים במזרח האי ננטשו בערך בשנת 1400, כאשר החלה בנייתם של תילים חדשים באמלורד, מידלבורט וזאודרט. תהליך הבנייה לווה בשינוי מקביל בכלכלת האי מחקלאות לדיג. באותה תקופה אלמר הוצפה במלואה. אובדן השטח והמאבק נגד פני המשיכו במאות השנים שלאחר מכן, כאשר החלקים המערבי והצפוני של האי ספגו את הנזקים הכבדים ביותר. ההגנה על האי הפכה לנטל גדול מדי עבור האוכלוסייה המקומית, כך שהמועצה המקומית אובראייסל (Overijssel) החלה לגבות מס ספינות על מנת לסייע לתושבי האי ועל מנת לתחזק את המגדלור. הולנד ופריזלנד סיפקו לאזור תמיכה כלכלית נוספת ב-1710 בגלל התלות שלהם בנתיבי הסחר הסמוכים למגדלור. אמסטרדם רכשה ב-1660 את אורק ואמלרוד ונטלה על עצמה את האחריות לאחזקתם. במהלך התקופה הזו ארבעת התילים שעל האי הוגבהו והורחבו באמצעות שימוש בחרסית, דשן, קנה, סוף וצמחי מים. השטח הנותר של האי היה בעיקר אדמות מרעה לחות.
למרות כל האמצעים שננקטו, סוללות העפר ואבנים כשלו במניעתם של שיטפונות נוספים במהלך המאה ה-19. בנייתה של סוללת האבן שהייתה אמורה להגן על כל האי החלה ב-1804, אך היא לא הייתה עמידה מספיק בגלל הרכב הקרקע שעליה היא נבנתה, ובגלל הסערות וסחף הקרח שהרסו חלקים ממנה. פרנסתם של תושבי האי שעדיין הייתה תלויה בדיג שבאמלורד, מידלבורט וזאודרט, נפגעה בהדרגתיות, ומסיבה זו הוחלט לפנות את האי, דבר שבוצע לבסוף ב-1859. על האי נותרו בניינים ספורים, כולל כנסיית מידלבורט, שלא נהרסו לאחר הפינוי ושימשו במאה השנים שלאחר מכן כמבני שירות עבור כוחות הגנת החוף של המדינה. התפקיד של סכוקלנד היה לשמש כמחסום ימי המגן על חוף אובראייסל וכמקלט לספינות.
לאחר חקיקתו של חוק הזויידרזיי ב-1918 וחוקים נוספים, שקבעו את מנגנון הבקרה על ייבוש הפולדר הצפון-מזרחי, הוחלט כי סכוקלנד יהיה האזור השני שיטופל. המרווח האחרון בסוללה המקיפה את האי נסגר בדצמבר 1940 והפולדר התייבש ב-1942. סכוקלנד, שהיה במשך כחמש מאות שנה אי, הפך לחלק מהמישור התרבותי הגדול בשם אייסלמרפולדרס (IJsselmeerpolders).
תיאור

פני הקרקע באזור זה מורכבים מחול, רכס חרסית שנוצר כתוצאה מקרח שנדחף כלפי מעלה, דיונות נהר מהפליסטוקן ומשקעים מתקופת ההולוקן, כולל הנתיב הקבור של נהר אובראייסלסה פכט (Overijsselsche Vecht) והפלגים שלו. עליית גובה פני הים לאחר תקופת הפליסטוקן גרמה לגידול ביצירת הכבול ובשקיעה המקבילה של אזורי הקרקע החוליים. החל משנת 3500 לפנה"ס בקירוב ועד לשנת 1000 האזור היה מכוסה במלואו באדמת בור המורכבת מכבול, כאשר מעל שכבה זו נמצאת שכבת משקעי חרסית בעובי 30 ס"מ שסיפקה את הבסיס להתיישבויות החקלאיות בימי הביניים ובתקופה שאחריהם. בין הסוללות שנבנו החל מ-1200 הונחו שכבות עבות של חרסית ימית.
בעקבות הייבוש של הפולדר הצפון-מזרחי הקרקע באזור המהווה את אתר המורשת העולמית היא בעיקרה שטוחה, ניתנת לעיבוד ושוכנת בממוצע בגובה של 3 מטר מתחת לגובה אמסטרדם התקני. על האי לשעבר מצויים השרידים של ארבעה טרפים גדולים - אאוד אמלורד, מידלבורט או אנס, זאודרט, וזאודפונט. כנסיית רפורמציה הולנדית שנבנתה ב-1834 שוכנת בראש מידלבורט והיסודות של שתי כנסיות המתוארכות למאה ה-14 והמאה ה-15 נמצאים על זאודפונט.
בגלל הרכב הקרקע באי לשעבר, האזור נתון לסכנת הצפה מחודשת.
אוכלוסייה

בסכוקלנד היו שלושה כפרים. הכפר הצפוני ביותר נקרא בשם אמלורד והוא היה באזור סכוקלנד. המקום בשם אמלרוד המוכר כיום שוכן במרחק כמה קילומטרים צפונית למקום שבו היה הכפר בעבר. בחלק הדרומי של האי היו שני כפרים: מידלבורט וזויידרט. לאחר מכן נבנה זויידפונט שבו הייתה כנסייה. הכפרים הללו הם כיום חלק מהפרובינציה אובראייסל, ומתגוררים בהם 8 אנשים.
מבחינה דתית, תושבי אמלורד היו קתולים ואילו תושבי הכפרים האחרים היו פרוטסטנטים.
כנסייה עם קיר מגן נגד ההצפות (צד ימין למטה)
אזור מרעה על האי לשעבר
קיר מגן בסכוקלנד וברקע הכנסייה
הנמל היבש
פדרציית המדענים האמריקאים

| --- | --- |
סמליל פדרציית המדענים האמריקאים
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. וושינגטון די. סי.
 מייסדים:  מלבה פיליפס 
 נשיא:  דן קוריאה
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים)
 fas.org
 
פדרציית המדענים האמריקאים (באנגלית: The Federation of American Scientists, בראשי תיבות: FAS) הוא ארגון ללא כוונת רווח המוקדש לשימוש ראוי של מדע וטכנולוגיה לטובת האנושות. הוא נוסד ב-1945 (בשם פדרציית מדעני האטום) על ידי חברי פרויקט מנהטן. פעילותו מתבטאת בעיקר בתחום הטכנולוגיה הצבאית, אך הוא עוסק גם בנושאי ביטחון לאומי, נשק בלתי קונבנציונלי וסחר בנשק.
האתר שלהם מציג מידע על הארסנל של מדינות רבות, מתאר את מערכות הנשק, ודן על השפעתם על העולם. הוא מציג מידע גם על מערכות נשק עתידיות והשפעתם. האתר מכיל מידע רב ומקיף ותמונות על הרבה מערכות נשק.
ראו גם

GlobalSecurity.org
ספר תורה שנפל

תפלה לסליחה על הפלת ספר תורה, המאה הי"ט
דין ספר תורה שנפל הוא מכלול ההלכות וההנהגות, הנוגעות ליחיד או לציבור, שהפילו, או שהיו נוכחים, בעת שספר תורה נפל ארצה, וכולל תענית, מתן צדקה ולימוד תורה.
רקע

ספרי תורה, על פי המבנה שלהם, הם צרים וגבוהים. ספרי התורה האשכנזיים, נתונים בתוך מעיל, ומושענים על הדופן האחורית של ארון הקודש, לעיתים קשורים בשרשרת ולעיתים לא. ספרי התורה הספרדים נתונים בתוך תיבה, ולפיכך יציבים יותר בהיכל, אך מצד שני הם כבדים יותר. בגלל המבנה המיוחד שלהם, יש וספרי תורה נופלים בעת הגבהתם, בעת הוצאתם מארון הקודש לשם קריאה בהם או לצורך אחר, או בעת ריקוד עם ספר התורה כגון בשמחת תורה או בהכנסת ספר תורה.
נפילת ספר תורה, על פי תיאורים של הנוכחים באירוע שכזה, יוצרת בקהל תדהמה, ומכה אותו בהלם, וההנחיות שניתנות על ידי הרב (רב בית הכנסת, רב העיר) באות כדי להביע את הצער והכאב על בזיונו של ספר התורה, וכן כסעד רוחני לזעזוע שאחז בציבור.
הפוסקים נהגו לתלות את נפילת ספר התורה, בחיסרון כל שהוא באנשי אותו מקום, או בית כנסת. לומדים זאת מדברי התלמוד: ”אמר רבי יהושע בן לוי...כלי צנוע היה לנו ונתבזה בעוונינו” ועל כך אומר בעל הדברי חיים מייסדה של חסידות צאנז, שמדברי רבי יהושע משתמע, שעוונות גורמים לבזיון התורה, ואם נפל ספר התורה והתבזה דווקא בבית כנסת זה, סימן הוא שעוונותיהם של אנשי המקום גרמו לכך. יש הלומדים זאת מדברי התלמוד: ”המתפלל וטעה סימן רע לו, ואם שליח צבור הוא, סימן רע לשולחיו”.
החייבים בתענית

מנהגים רבים, ופסקי הלכה שונים קיימים בנושא תענית על ספר תורה שנפל. לדעת המהרי"ש נתנזון - אם ספר תורה נופל על הקרקע יש להתענות ארבעים יום. הטעם לכך הוא שבעת שעלה משה רבנו להר סיני לקבל את התורה, הוא שהה שם ארבעים יום. המהרש"ק כותב שאם נפל ספר תורה, ומדגיש שנפילה היא דווקא לקרקע, על כל הקהל לצום במשך יום אחד.
החיד"א סבור שרק מי שהפיל את הספר חייב להתענות, אבל הרואים את נפילת הספר, אינם חייבים להתענות. עם זאת, כותב החיד"א, ראוי שכל מי שראה את נפילת הספר יצום גם הוא, ומסכם את דבריו, כי נכון שכל רב בעירו יגזור ויתקן לפי מקומו שעתו.
הרב קוק סיפר באחת מאגרותיו שבעקבות מקרה של נפילת ספר תורה בבית הכנסת בז'יימליס בגלל ארון קודש קטן מדי, הוא הורה לבני הקהילה לבנות ארון חדש וגדול, "שזאת תהיה עיקר התשובה, להסיר הסיבה הגורמת למכשול", ובהמשך הוסיף: "ודבר זה היה אצלי יותר עיקרי מהתענית".
ספרי קודש המודפסים שנפלו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  הילה שי-וזאן, ספר התורה נפל - חברי הקהילה נדרשו לצום ynet המקומון של מודיעין ושוהם
↑  יאיר אלטמן, תפילה מיוחדת ותענית בשל נפילת ספרי תורה, מודיעין News
↑  חיים הלברשטאם, דברי חיים, מהדורת "וואלף", ה'תשס"ב, עמוד רלט, באתר היברובוקס
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ד, עמוד ב'
↑  יוסף שאול הלוי נתנזון, דברי שאול, מהדורת לבוב, ה'תרל"ז, חידושי אגדות על מסכת סנהדרין, דף מ"ג, ד"ה "וכרוז יוצא לפניו", באתר היברובוקס
↑  יום אחד = מהבוקר עד לשקיעה
↑  שלמה קלוגער, האלף לך שלמה, מהדורת לבוב, ה'תר"ע, סי' שס"א, באתר היברובוקס
↑  חיים יוסף דוד אזולאי, שיורי ברכה, מהדורת סלוניקי, ה'תקע"ד, סי' רפ"ב, סעיף א', באתר היברובוקס
↑  אגרות הראי"ה, חלק א, איגרת י.
ארנסט לוסון

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1873 הליפקס, קנדה 
 נהרג:  18 בדצמבר 1939 (בגיל 66) קורל גייבלס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  אקדמיה ז'וליאן 
 זרם באמנות:  אסכולת אשקאן 
 פרסים והוקרה:  פרס הולגרטן 
 
ארנסט לוסון (באנגלית: Ernest Lawson;‏ 1873-1939) היה צייר קנדי-אמריקאי וחבר ב"שמונה", קבוצת אמנים שהקימו עמותה נפרדת בשנת 1908 במחאה על המדיניות המגבילה של האקדמיה הלאומית לעיצוב. אף על פי שלוסון היה בעיקר צייר נוף, הוא גם צייר מספר קטן של סצנות אורבניות ריאליסטיות. סגנון הציור שלו מושפע מאוד מאומנותם של ג'ון הנרי טוואצ'טמן ואלפרד סיסלי. אף על פי שנחשב לאימפרסיוניסט אמריקני, לוסון משתייך מבחינה סגנונית למעבר בין אימפרסיוניזם לריאליזם.
ילדות

ארנסט לוסון נולד ב-22 במרץ שנת 1873 בהליפקס, נובה סקוטיה למשפחה מכובדת, והגיע לארצות הברית בשנת 1888 והתיישב בקנזס סיטי. בשנת 1891 הוא עבר לניו יורק ונרשם לשיעורים בליגה לסטודנטים לאמנות, ולמד אצל ג'ון טוואצ'מן, שהכיר לו את האימפרסיוניזם והייתה לו השפעה מרכזית בשנותיו המעצבות. בהמשך הוא המשיך ללמוד עם טוואצ'מן ועם ג'יי אלדן וייר בבית הספר לאמנות בקיץ בקונטיקט בשנות -90.
לוסון ביקר בצרפת בשנת 1893 ולמד באקדמיה ז'וליאן אצל ז'אן ג'וזף בנג'מין-קונסטנט וז'אן-פול לורנס. הוא התאמן בציור בדרום צרפת ובמורת'-סור-לואינג, שם פגש את האימפרסיוניסט האנגלי אלפרד סיסלי. בשנת 1894 הציג לוסון שני ציורים בסלון. לוסון השתתף באותה שנה בסטודיו בפריז עם וו. סומרסט מוהם, שלפי ההערכה הוא השתמש בלוסון כהשראה לדמות "פרדריק לוסון" ברומן "שעבוד אנושי" משנת 1915
בארצות הברית, התחתן עם המורה שלו לאמנות, אלה הולמן.
בגרות

עם שובו לארצות הברית בשנת 1896, לוסון החל לפתח אסתטיקה משלו. עודדו אותו רוברט אנרי, ויליאם גלקנס ושאר האומנים העצמאיים איתם החל לתקשר סביב 1903. לוסון עבר לוושינגטון הייטס במנהטן עילית בשנת 1898, ועבודתו בשני העשורים הבאים התמקדה בנושאים מהסביבה: פורט טריון פארק, נהר הארלם, ספויטן דויוויל, השדות, הגשרים, הסירות מעגנים, גבעות מכוסות עצים, ושיפולים סלעיים בשולי העיר - החלק הבלתי-מאוכלס במטרופולין.
ציוריו מהווים "תיעוד של נופים בודדים נטולי אנשים", אך מלאים בתחושת צבע כמעט מישושית ובברק כרומטי מאופק. כמו ריאליסטים אחרים, הוא עבד באתר ונסע בתדירות מסוימת בחיפוש אחר נושאים חדשים ומעניינים. החיפוש שלו אחר אתרים לציור הביאו אותו לספרד, ניו המפשייר, נובה סקוטיה, קנזס, קולורדו, טנסי, ניו מקסיקו, קונטיקט, ופלורידה.
לוסון ערך את תערוכת היחיד הראשונה שלו באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בשנת 1907 וזכה בפרס בשנתון האקדמיה ל"נוף חורפי", שנושאו הפך לנושא המזהה ביותר שלו. בשנה שלאחר מכן הוא הצטרף לקבוצה המרדנית שהתפרסמה בכינוי "השמונה", שחבריה כללו את רוברט אנרי, ויליאם גלקנס, ג'ון סלואן, ג'ורג 'לוקס, אברט שין, ארתור דייוויס ומוריס פרנדרגסט.
השמונה

במובנים רבים, ארנסט לוסון היה מורד מתון. גבר ביישן, חינני ולא-דרמטי, לא היה לו שום כוונה לקידום עצמי, וללא נטייה לצייר את ההיבטים הקשים יותר של חיי העיר המודרניים, שהיו סימן ההיכר של חמישה מהחברים המשמעותיים ביותר ב"שמונה". (אנרי, גלקנס, סלואן, לוקס ושין היו כולם חברים מייסדים של מה שנודע כאסכולת האשקאן באמנות אמריקאית.) בניגוד להנרי, סלואן ולוקס, שהיו גם מורים, לא היה לו תלמיד שהלך בעקבותיו. הוא לא היה מחובר היטב לחוגים הפוליטיים בניו יורק, כמו ארתור דייוויס. אבל היה לו חבר שותף השמיני בקבוצה, מוריס פרנדרגסט, בדרכו היציבה ובמקצועיות השקטה שלו.
התערוכה שהעלו "השמונה" בגלריית מקבת היוקרתית בניו יורק בשנת 1908 עשתה פרסום לקבוצה ודחפה את הסגנון הריאליסטי.
התערוכה של "השמונה" הייתה מוצלחת מבחינת יחסי ציבור ופרסום, אף כי המכירות לא עמדו בציפיותיהם. הסגנון שהציגו הפך למוקד תשומת לב תקשורתית במשך זמן מה. הטעמים השמרניים הושפעו, ואמנים צעירים נהרו לגלריית מקבת כדי לראות מגוון מדהים של אמנות ייצוגית מודרנית. התערוכה נדדה אחר כך לשיקגו ובוסטון, שם היא עוררה סיקור עיתונאי ודיון פומבי בכיוון שאמנות אמריקאית צריכה לנקוט. לוסון וחבריו מילאו תפקיד באירוע תרבותי חשוב וביוזמת דיון על המגוון הנחוץ של סגנונות ונושאים באמנות אמריקאית.
מאוחר יותר באותה שנה, לוסון נבחר כחבר עמית באקדמיה הלאומית לעיצוב, והוא נעשה לאקדמאי מן המניין בשנת 1917.
הוא הציג כחבר במועדון האמנות הקנדי משנת 1911 עד 1915. הוא נהנה מייצוג גלריה קבוע, זכה בפרסים רבים לאורך הקריירה שלו, וזכו להערכה רבה על ידי חבריו. למעשה, ויליאם מריט צ'ייס התייחס אליו כצייר הנוף הגדול ביותר של אמריקה. אולם כל אלה לא תורגמו לעושר או לתהילה בטווח הרחוק. לוסון סבל מבעיות כלכליות כל חייו וסבל מבריאות לקויה בשנותיו המאוחרות.
לוסון הוזמן לתרום שלושה ציורים לתערוכת הארמורי שהייתה ציון דרך ב-1913. כמו אמנים אמריקאים רבים באותה תקופה, הוא לא היה מוכן לנטוש אמנות ייצוגית לסגנון החדש שהציעו הקוביזם, הפוביזם והפוטוריזם, אך הוא היה פתוח ללמוד עוד על הפוסט-אימפרסיוניזם. "היכרות עם ציורו של סזאן שכנעה את [לוסון] כי האימפרסיוניזם איבד קשר עם הצורה בהתעקשותו על תאורת פני השטח. בעבודותיו המאוחרות הוא עשה ניסיון ברור להחזיר לעצמו את המוצקות. אף על פי שמעולם לא הטמיע לחלוטין את השיטות המבניות של סזאן, לוסון הצליח להציג מידה של סגנון קרוב למאסטר כשהאפיל את האובך הקולוריסטי והיופי הפסטלי שירש מטווצ'אמן."
שנים מאוחרות

אף שעבודותיו היו מבוקשות על ידי אספנים חשובים בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, כמו ג'ון קווין, דאנקן פיליפס, אלברט סי בארנס ופרדיננד האוואלד, שבנו את האוסף המודרני של מוזיאון קולומבוס לאמנות, לא הצליח לוסון לשמור על פרופיל גבוה בעולם האמנות האמריקני.
בסופו של דבר הוא עזב את ניו יורק. לוסון ביקר בפלורידה והתיידד עם קתרין ורויס פאוול, מחבריו הקרובים ופטרוניו שגרו במקום. הוא שהה איתם בקורל גייבלס בשנת 1931, והוא שב לשם לעיתים קרובות, ועבר לצמיתות לפלורידה בשנת 1936.
בשנותיו האחרונות סיים ציור קיר בסניף דואר בקצר הילס, ניו ג'רזי, אך הוא התמקד בעיקר על ציור הנוף בפלורידה.
הוא נכנס לדיכאון ומצב בריאותו התדרדר. הוא טבע בנסיבות מסתוריות ב-18 בדצמבר שנת 1939, ככל הנראה בעת ששחה בחוף מיאמי. חברים תהו אם מותו של לוסון היה התאבדות.
עבודתו של לוסון ידועה מעט כיום בהשוואה לעבודות של רבים מחבריו ומקורביו, אך מיטב ציוריו ניתנים למצוא באוספים של מוזיאוני אמנות אמריקאים רבים. רוברט אנרי התעקש כי בקרב אמני הנוף הוא היה "הגדול ביותר שהיה לנו מאז ווינסלו הומר." דאנקן פיליפס התייחס אליו כאל "רומנטיקן נהדר."
מלבד התכונות שלהם כנופים מעוצבים, יצירותיו של לוסון תיעדו את הדמדומים של מנהטן הפסטורלית. הקתדרלה של סנט ג'ון, בציורו של לוסון ב -1903 הממוקמת בתוך חורש לא רחוק מהקמפוס של אוניברסיטת קולומביה. "סירות משוטים" הם בהווה שכונה דומיניקנית משגשגת, אורבנית, עמוסת אנשים ובניינים שהפכה לנושא המחזמר בברודוויי.
ציוריו של לוסון מזכירים לצופים עולם שנעלם כולו במשך כמה עשורים.
הערות שוליים

↑  Leeds, Valerie Ann. Ernest Lawson. New York: Gerald Peters Gallery, 2000.
↑  Perlman, Bennard B. Painters of the Ashcan School: The Immortal Eight. New York: Dover, 1979.
↑  Ernest Lawson on ArtStack - art online, web.archive.org, ‏2019-01-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122547160  ISNI: 0000 0000 7372 2910  LCCN: nr93027556  NTA: 173789110  RKD: 48448  SNAC: w6k35w4k  SUDOC: 071015639  ULAN: 500026852  VIAF: 3356751   WorldCat (עם VIAF): 3356751 
ארנס לוסון, וושינגטון ברידג' ונהר הארלם
ארנסט לוסון, נהר הארלם בחורף
ארנסט לוסון, גשר ברוקלין
ארנסט לוסון, מעבורות על הסיינה
פדרציית הכדורגל האיראנית

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורגל
 השתייכות:  פיפ"א AFC   CAFA
 תאריך ההשתייכות:  1948 (פיפ"א)   1954 (AFC)   2015 (CAFA)
 מיקום המטה:  טהראן 
 יושב ראש:  איראן מחדי טאג'
 תאריך ייסוד:  1920
 www.ffiri.ir
 
פדרציית הכדורגל האיראנית היא הגוף הממונה על ענף כדורגל המקצועי באיראן והגוף המנהל של נבחרת איראן בכדורגל.
הפדרציה נוסדה ב-1920 והצטרפה לארגון פיפ"א ב-1945. הפדרציה שייכת להתאחדות הכדורגל של אסיה. נשיא הפדרציה, נכון ל-2018, הוא דוקטור מחדי טאג'.
תחרויות

פדרציית הכדורגל האיראנית מקיימת מספר תחרויות:
ליגת העל האיראנית
הליגה האיראנית הראשונה
גביע חאזפי
ספרא

ערך זה עוסק במדרש הלכה על ספר ויקרא. אם התכוונתם לפירושים אחרים, ראו .
סִפרא (מארמית: "הספר". נקרא גם "תורת כהנים" או "ספרא דבי רב", הספר של בית המדרש של רב) הוא מדרש הלכה על ספר ויקרא, שכונה בבבל בשם "הספר" ("ספרא"), ומקורות ארץ-ישראליים כינו אותו בשם תורת כוהנים. בתלמוד נאמר: ”סתם ספרא - רבי יהודה”, אך רב שרירא גאון מסייג אמירה זו, וכותב כי אין משמעות הדבר שמה שנאמר ללא ציון הוא מדברי רבי יהודה, אלא שדבר הלכה זה עבר במסורת באמצעות בית המדרש של רבי יהודה.
ה"ספרא" מצוטט תכופות בתלמוד הירושלמי ובתלמוד הבבלי, ושיטות המדרש שלו הן כשל בית מדרשו של רבי עקיבא, אף על פי שבפתיחתו מובאת הברייתא של רבי ישמעאל על י"ג מידות שהתורה נדרשת בהן, ופרק המפרט ומפרש 'מידות' אלו. חלקים נוספים של הספרא, מכילתא דמילואים ומכילתא דעריות, גם הם חלק מאוסף מדרשי ההלכה של בית רבי ישמעאל שנכנסו בחלק מעדי הנוסח לספרא מכיוון שלא היה בו מדרש על פסוקים אלה.
המדרש מחולק ל"דיבורים" או "מגילות", שכל אחד מהם דן בחלק אחר של ספר ויקרא, לפי סדרו. ישנן עדויות שבמקור החלוקה הייתה לתשע "מגילות", אך החלוקה הידועה לנו היא לשנים עשר חלקים. כל "דיבור" או "מגילה" מחלקים ל"פרשיות", כל "פרשה" מחולקת ל"פרקים" וכל "פרק" מחולק ל"הלכות". בדרך כלל, פותחת כל פיסקה בציטוט המילה הראשונה של הפסוק המקראי שאותו מפרשים, ולאחר מכן מפרשת את הפסוק כסדרו.
זמן עריכתו הסופית של המדרש אינו ידוע, אך הוא היה מוכר כצורתו גם לראשוני האמוראים חכמי התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי, ויש הסבורים על פי דעת הרמב"ם שעורכו הראשון היה רב מהדור הראשון לאמוראים, תלמידו של רבי יהודה הנשיא ומייסד ישיבת סורא.
כתבי יד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קיימים מספר כתבי יד של הספרא. כתב יד הנחשב לטוב ביותר הוא כתב יד ותיקן 66, המכונה גם "כתב יד רומי". מקובל במחקר לראות בו את בכיר כתבי היד של הספרא, ואחד מכתבי היד החשובים ביותר של ספרות חז"ל, וכנראה הקדום ביותר הנמצא בידינו (למעט קטעים בודדים מהגניזה). מעבר לחשיבותו לנוסח מדרש ההלכה יש לכתב היד חשיבות רבה במחקר הלשון העברית.
כתב יד נוסף נמצא בספריית פאלאטינה שבאיטליה ומספרו Parm. 3259 ספרא.
מהדורות דפוס

הספרא נדפס לראשונה בקושטא בשנת ר"ע (1510), ומאז יצא במהדורות רבות.
בין השנים 1983–1989 פרסמה "הוצאת בית המדרש לרבנים שבאמריקה", בניו יורק, את שני ה"דיבורים" הראשונים, בעקבות מחקר מקיף שערך הרב פרופ' אליעזר פינקלשטיין. מהדורה זו נערכה על פי כתב יד ותיקן 66 (רומי), וכן על פי קטעי גניזה שאותם קיבץ העורך מספריות אוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד, ומקטעים נוספים שהיו מצויים בידי חוקרים שונים. מהדורה זו כללה מבוא ארוך ומפורט וכן ביאור, המציג את מקורותיו וגלגוליו של הספרא בדורות השונים. חסרונותיה של מהדורה זו הן בעיקר האריכות והסרבול הרב.
מהדורות אחרות יצאו בידי אייזיק הירש וייס, מאיר איש שלום, הרב שלמה פישר, שכנא קולידיצקי (עם פירוש רבינו הלל וקובץ הערות שחיבר הרב יצחק הוטנר), מכון אופק, ומהדורה חלקית (עד סוף פרשת שמיני) שיצאה בירושלים ומכונה "מהדורת פריעדמאן".
מפרשי הספרא

שפר גורלו של הספרא מבין מדרשי ההלכה, ובכל התקופות היה בו עיסוק ניכר וחוברו עליו פירושים רבים.
פירוש הרבי אברהם בן דוד מפּוֹשְקְיֶרָה (ראב"ד, נפטר בכ"ו בכסלו ד'תתקנ"ט, 1198).
פירוש רבינו הלל בן אליקים (חי במאה ה-11).
פירוש מאחד מבעלי התוספות, ששמו אינו ידוע.
פירוש המיוחס לרבי שמשון משנץ (1150 − 1216 או 1230), גם הוא מבעלי התוספות.
פירוש קרבן אהרן מרבי אהרן אבן חיים (1555 בקירוב - 1632).
פירוש עשירית האיפה על קרבן אהרן לאדמו"ר מקומרנה, יצחק אייזיק ספרין.
ספר "עזרת כהנים", מאת צבי הכהן רפפורט.
הגהות וביאורים רבים מהגר"א.
תורת כהנים עם פירוש חדש, מאת החפץ חיים.
פירוש התורה והמצוה למלבי"ם, כולל הקדמה לספרא בשם "אילת השחר" עם תרי"ג סעיפים על בסיס דרשות חז"ל.
ספר "דרך הקודש" מאת הרב וידל צרפתי.
ספרא דבי רב עם פירוש מאיר איש-שלום.
ספרא עם פירוש "תפארת ציון" לרב יצחק זאב ידלר.
ספרא דבי רב מהדורת הרב פרופ' אליעזר אריה (לואי) פינקלשטיין, הכרך הרביעי כולל פירוש לברייתא דרבי ישמעאל, דיבורא דנדבה ודיבורא דחובה, בהוצאת "בית המדרש לרבנים שבאמריקה".
לקריאה נוספת

ענת‏ רייזל‏, "ספרא", בלקסיקון מבוא למדרשים‏, עמ' 69-59; הוצאת תבונות - מכללת הרצוג, תשע"א. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"ו, עמוד א'.
↑  אגרת רב שרירא גאון, עמ' 102-103, מהדורת הרב בנימין מנשה לוין, חיפה, ה'תרפ"א.
↑  הקדמת אייזיק הירש וייס למהדורת ספרא דבי רב בעריכתו. ובעקבותיו חוקרים מסורתיים, כמו הרב ראובן מרגליות ואחרים. (ראו למשל ערך ספרא באתר דעת)
↑  חלק א, חלק ב, באתר HebrewBooks.
↑  עזרת כהנים, באתר HebrewBooks.
↑  חלק א, חלק ב, באתר HebrewBooks.
↑  דרך הקודש, באתר HebrewBooks.
| ספרות המדרשים |
| --- | --- | --- |
| מדרשי הלכה תנאיים (בערך 200–400 לספירה) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
|  מדרשי אגדה קלאסיים: תקופת האמוראים והסבוראים (בערך 400–600 לספירה) | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • פסיקתא דרב כהנא • מדרש פנים אחרות • ברייתא דישועה • אגדות התלמוד |  |
|  תקופת הביניים: ראשית תקופת הגאונים (בערך 600–750 לספירה) | מדרשי התנחומא • שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה  • רות רבה • קהלת רבה • קהלת זוטא • אבות דרבי נתן • אותיות דרבי עקיבא • מדרש תהילים (מזמורים א-קיח) • מדרש ויסעו • תרגום שני למגילת אסתר • פסיקתא רבתי • מדרש שיר השירים |  |
| המדרש המאוחר: תקופת הגאונים (בערך 750–1050 לספירה) | תנא דבי אליהו • פרקי דרבי אליעזר • שבעת פרקי רבי אליעזר • הגדה של פסח • שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) • אגדת בראשית • בראשית רבתי • פסיקתא רבתי • דברים זוטא • רות זוטא • שיר השירים זוטא • מדרש שמואל • מדרש משלי • מדרש תהילים (מזמורים קיט-קנ) • מדרש אבא גוריון • מדרש תדשא • מדרש ויושע • מדרש עשרת הדיברות • מדרש תשובת יונה הנביא • מדרש אבכיר • מדרש אספה • מדרש תמורה • פסיקתא זוטרתא (לקח טוב) |  |
| הילקוטים: תקופת הראשונים (בערך 1050–1500 לספירה) | פתרון תורה • פסיקתא זוטרתא • מדרש שכל טוב • מדרש אגדה (בובר) • ילקוט שמעוני • ילקוט המכירי • מדרש הגדול • מדרש הביאור • הגדות התלמוד (ילקוט) • עין יעקב • מדרשי רבי שמואל מסנות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286494005171  BIBSYS: 98028593  BnF: cb12256711v (data)  LCCN: n85104730  VIAF: 177034356   WorldCat (עם VIAF): 177034356
פאזמאנדפאלו

פאזמאנדפאלו (בהונגרית: Pázmándfalu) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בשנת 1950 התאחד הכפר עם הכפר פאזמאנדהג' (Pázmándhegy).
יהודי פאזמאנדפאלו

בפאזמאנדפאלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 24 | 993 |
| 1910 | 7 |  |
| 1920 | 1 |  |
| 1930 | 2 |  |

גם בפאזמאנדהג' חיו יהודים, על פי מפקדי האוכלוסין שנערכו בהונגריה חיו שני יהודים בכפר בשנים 1880, 1910, ו-1940.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת פנונהלמה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פנונהלמה • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • רומאנד • שיקאטור • טאפ • טאפסנטמיקלוש • טריאנפוסטה • וספרמוורשאן |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.