stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרטן השד

ערך זה עוסק במחלה סרטנית שמקורה בשד. אם התכוונתם ללהקה, ראו .
| --- | --- |

ממוגרפיה המראה שד נורמלי (שמאל) ושד עם סרטן (ימין)
 תחום:  אונקולוגיה 
 מיקום אנטומי:  שדיים 
 גורמי סיכון:  עישון 
 תסמינים:  גוש בחזה, הפרשות פטמה, mastodynia, sore nipples, נפיחות, גירוי (כאב), lump in chest 
 טיפול:  eribulin  נרטיניב  vinorelbine  טמוקסיפן  melphalan  sargramostim  leuprolide  מתילטסטוסטרון  ציקלופוספאמיד  כלורמבוציל  אסטרדיול  ננדרולון  fulvestrant  איפוספאמיד  megestrol  goserelin acetate  ציספלאטין  (RS)-aminoglutethimide  testolactone  פלואורואורציל  doxorubicin  irinotecan  טמוקסיפן  אידרוביצין  מתוטרקסט  carboplatin  paclitaxel  dexrazoxane  vinblastine  קפציטבין  fluoxymesterone  רחם DES  מיטוקסנטרון  הרצפטין  אפירוביצין  טאקסוטר  vinorelbine  exemestane  toremifene  letrozole  anastrozole  ethinylestradiol 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/1947145 
 DiseasesDB:  1598
 MeSH:  D001943
 MedlinePlus:  000913
 OMIM:  114480
 סיווגים
 ICD-10:  C50
 
סרטן השד הוא מחלה שבמהלכה מתפתח גידול סרטני בשד.
סרטן השד הוא סוג הסרטן הנפוץ ביותר אצל נשים.
מקור הגידול בסרטן השד הוא בשד, אך הגידול עלול לשלוח גרורות אל איברים שונים בגוף.
השלבים הראשוניים של המחלה מתאפיינים בגושים לא כואבים בשד, לאחר מכן חודרים תאים סרטניים לקשרי הלימפה של בית השחי, ומשם עלולים התאים לחדור לזרם הדם, ודרכו להגיע לאיברים מרוחקים וחיוניים, ובהם הכבד, הריאות והמוח. המחלה מתפתחת בעיקר בנשים מעל גיל חמישים, אך כ-25% מהמקרים הם אצל נשים מתחת לגיל זה, מתוכם כ-6%-7% מתחת לגיל 40. היא נדירה בגברים. הסוג הנפוץ של סרטן השד הוא קרצינומה, אך קיימים סוגים נדירים יותר של סרטן השד, המסווגים כסרקומה או לימפומה.
מקורו של סרטן השד מסוג קרצינומה הוא ברקמה המצפה את צינורות ובלוטות החלב שבשד. בשלבי המחלה המוקדמים תאי האפיתל ממלאים את חלל צינוריות החלב, בהמשך חודרים תאי האפיתל את דופן צינור החלב ופולשים לרקמה התומכת. גוש התאים שנוצר (הגידול הראשוני) יכול לחדור את דופן בית החזה או את העור. מן הגידול הראשוני יכולים להתנתק תאים ליצירת גרורות.
העובדה שהשד אינו איבר חיוני לשרידות החולה מאפשרת להסיר את הגידול הראשוני ללא נזק למערכות הגוף, כך שגידול זה כשלעצמו אינו מהווה בדרך כלל סכנת חיים. הסכנה העיקרית בסרטן השד היא היווצרות גרורות באיברים החיוניים שאותם לא ניתן להוציא בניתוח.
אפידמיולוגיה

סרטן השד הוא המחלה הממארת השכיחה ביותר והגורם השכיח ביותר לתמותה מסרטן בקרב נשים. כ-25% מכלל מקרי הסרטן בנשים הם של סרטן השד וכ-15% ממקרי התמותה בנשים כתוצאה מסרטן הם בשל סרטן השד. ככלל, שיעורי התחלואה בסרטן השד במדינות מפותחות גבוהים יותר מבמדינות המתפתחות, וזאת בשל אמצעי גילוי מוקדם זמינים יותר ובשל גורמי סיכון ואורח חיים הנפוצים יותר בנשים בחברה המערבית. בעולם המערבי, הגם שסרטן השד עודנו הממאירות השכיחה ביותר בקרב נשים, זהו גורם התמותה מסרטן השני בשכיחותו בקרב נשים; הראשון הוא סרטן הריאה. בארצות הברית, למשל, אובחנה המחלה בשנת 2013 בלמעלה מ-230 אלף חולים חדשים, מתוכם למעלה מ-99% נשים, ובשנה זו נפטרו מן המחלה כ-40 אלף חולים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 חלה עלייה משמעותית בהיארעות של מקרי סרטן שד, במידה רבה כתוצאה מהתרחבות השימוש בממוגרפיה ככלי לאבחון מוקדם של סרטן השד. עלייה זו התייצבה בשלהי עשור זה, אך שיעורי ההיארעות המשיכו לעלות עד שנת 1999 כתוצאה מהעלייה בתוחלת החיים, שינויים באורח החיים אשר הגבירו את הסיכון ללקות בסרטן השד ושיפור השרידות ממחלות אחרות. לאחר מכן החלו שיעורי התחלואה לרדת בשל הפחתה בשימוש בטיפול הורמונלי חליפי. באשר לשיעורי השרידות, הרי שהם נמצאים בעלייה מתמדת לאורך העשורים האחרונים.
היארעות סרטן השד עולה עם הגיל, כאשר למעלה מ-95% אחוז ממקרי סרטן השד מאובחנים בנשים מעל גיל 40 והגיל החציוני לאבחנה הוא 61. באשר לגידולים ממוקמים, שיעור ההיארעות שלהם בנשים מעל גיל 50 התייצב בעשורים האחרונים, אולם בקרב נשים צעירות יותר היארעותם עולה.
סרטן השד הוא ברוב המוחלט של המקרים מחלה של נשים, אך בין 0.5% ל-1% מהמקרים לערך מופיעים בגברים.
אפידמיולוגיה > בישראל

בישראל כשליש ממקרי הסרטן החדשים בנשים הם של סרטן השד, וממאירות זו היא הגורם השכיח ביותר לתמותה מסרטן. בשנת 2011 אובחנו בישראל 4,106 נשים עם גידול חודרני ממאיר בשד ועוד כ-500 עם גידול ממוקד בשד. לפי נתונים אלה אחת משבע עד שמונה נשים תחלה במהלך חייה בסרטן השד. כ-1,000 נשים בישראל נפטרו בשנה זו מן המחלה. מגמות ההיארעות והתמותה בישראל תואמות את המגמות המקבילות הנצפות במדינות מתועשות אחרות בעולם.
אטיולוגיה > גורמי סיכון > גיל ומין

גיל מוערך כגורם הסיכון החזק ביותר בנשים להתפתחות סרטן השד. בעוד שנדיר שסרטן השד יופיע מתחת לגיל 20, שכיחות המקרים של המחלה עולה עם הגיל עד שאחת מתשע נשים המגיעות לגיל 80 תחלה בה.
כאמור, סרטן השד פוקד בעיקר נשים, עם שכיחות הגבוהה פי 100 לערך בנשים. גורמי סיכון בגברים כוללים גורמים גנטיים, עודף הורמונים אסטרוגניים לעומת אנדרוגניים ופגיעה באשכים. גושים בשדיים בגברים הם לרוב ביטוי לגינקומסטיה או גידולים שפירים.
אטיולוגיה > גורמי סיכון > מחלת שד קודמת

מחלה ממארת בעבר בשד אחד מגבירה את הסיכון למחלה ממארת בשד השני. אין מדובר בגרורות של המחלה הראשונה, אלא בהתפתחות מחלה ראשונית נוספת. הסיכון לפיתוח ממאירות נוספת תלוי בגיל האבחנה של הממאירות הראשונה, במצב הקולטנים לאסטרוגן של גידול זה ובמתן טיפול משלים בכימותרפיה או בהורמונים. מלבד זאת, גם נגעים טרום-סרטניים נוספים עלולים להגביר את הסיכון לחלות בסרטן השד, ואין זה משנה באיזה צד נמצא הנגע. מחלת שד שפירה ללא מאפיינים היסטולוגיים שגשוגיים אינה מגבירה סיכון לחלות בסרטן שד, אולם מחלת שד שפירה בעלת מאפיינים היסטולוגיים שגשוגיים עלולה להגביר את הסיכון כתלות בנוכחות אטיפיה (אי-סדירות). בהיעדר אטיפיה הסיכון מוגבר פי 1.5, ובנוכחות הסיכון מוגבר עד כדי פי 4–5, כאשר עם סיפור משפחתי חזק הסיכון אף יכול להגיע לפי 4–9. גידול טרום-סרטני מסוג קרצינומה נחה של האוניות (lobular carcinoma in-situ, ובראשי תיבות LCIS), אף שכשלעצמו אינו מוגדר כסרטן שד, מגביר את הסיכון לחלות בסרטן שד פי 7 ויותר.
נשים עם שד צפוף בממוגרפיה, דבר אשר מעיד על יחס גבוה יותר של רקמה בלוטית ורקמת חיבור לרקמת שומן, בשיעור של יותר מ-75%, נמצאות בסיכון גבוה פי 4–5 לחלות בסרטן השד לעומת נשים באותו גיל עם שד לא צפוף. אולם, צפיפות השד לא נמצאה בקשר עם סוג סרטן שד מסוים או עם תמותה מוגברת.
אטיולוגיה > גורמי סיכון > גורמים גנטיים ומקרים משפחתיים

נשים שלהן קרובת משפחה מדרגה ראשונה אשר חלתה בסרטן השד נמצאות בסיכון כפול לחלות בסרטן שד, וסיכון זה עולה אם קרובת המשפחה חלתה בגיל הפוריות או אם מחלתה הייתה דו-צדדית. בהינתן שתי קרובות משפחה מדרגה ראשונה שחלו בסרטן השד, הסיכון עולה לכדי פי שלושה. קרבת משפחה מדרגה גבוהה יותר אינה מהווה גורם סיכון לעומת האוכלוסייה הכללית. כאשר מספר נשים במשפחה חלו בסרטן שד, הסיכון של קרובה מדרגה ראשונה לחלות בסרטן השד מגיע ל-50%, דבר המתאים לצורת הורשה אוטוזומלית דומיננטית.
מספר תסמונות ומוטציות נקשרו בסיכון מוגבר לחלות בסרטן שד, כאשר הגורמים הגנטיים אחראים ל-5%–10% מכלל מקרי סרטן השד, אולם בנשים מתחת לגיל 30, כ-25% מהמקרים מוסברים על ידי גורמים אלה. התסמונת המשפחתית הנפוצה ביותר, המופיעה ב-40% ממקרי סרטן השד המשפחתיים, היא מוטציה בגן BRCA1, הנמצא בזרוע הארוכה של כרומוזום 17. תסמונת נוספת, המופיעה ב-30% ממקרי סרטן השד המשפחתיים, היא מוטציה בגן BRCA2, הנמצא על כרומוזום 13. מוטציות בגן זה מגבירות את הסיכון לסרטן השד בגברים ולסרטן השחלה. אף ששכיחות המוטציות בגנים אלה באוכלוסייה הכללית היא נמוכה ועומדת על 1 ל-400 בארצות הברית, באוכלוסיות עם פוטנציאל גבוה לסחף גנטי כתוצאה מאפקט מייסד השכיחות גבוהה בהרבה. ביהודים אשכנזים, למשל, ל-1 מ-40 אנשים ישנה אחת משלוש המוטציות הנפוצות בגנים אלה. ככלל, מעריכים שלאנשים עם מוטציה באחד משני הגנים הללו יש סיכון של 50%–70% לפתח סרטן שד במשך החיים, אולם גידולי השד המתפתחים ממוטציות ב-BRCA1 הם בעלי פרוגנוזה גרועה יותר.
בהתאם למחקר שבוצע, בעיה בתקינות ה-ARF נמצאה ב-41% מהמקרים.
אטיולוגיה > גורמי סיכון > גורמים מיילדותיים וטיפולים הורמונליים

חשיפה מוגברת וממושכת לרמות גבוהות של אסטרוגן, בין אם אנדוגני ובין אם שנלקח כטיפול, מגבירה את הסיכון לחלות בסרטן שד בעל קולטנים חיוביים לאסטרוגן. נמצא שגורמי סיכון מיילדותיים מסוימים עלולים להגביר במידה מועטה, עד פי שניים, את הסיכון, אולם דבר זה ניכר במבט על אוכלוסיות שלמות, ולא באופן פרטני. עם גורמי סיכון אלה נמנים: וסת ראשון לפני גיל 12, לידת ילד ראשונה מעל גיל 30, היעדר ילודה ותום וסת אחרי גיל 55. באופן זהה, לגורמים המפחיתים את החשיפה לאסטרוגן, כמו הנקה או ולדנות, אשר מפחיתה את מספר המחזורים החודשיים, יש השפעה מגִנה.
כפי שהוכח במחקרים כדוגמת מחקר מיליון הנשים, גם לאסטרוגנים ממקור חיצוני עלולה להיות השפעה על הסיכון לחלות בסרטן שד. טיפול הורמונלי חליפי לתום הווסת כן נקשר בסיכון מוגבר, בתנאי שכולל אסטרוגן ופרוגסטרון יחדיו ובתנאי שנמשך מעל לשלוש–חמש שנים. אם הטיפול כולל אסטרוגן בלבד, טיפול שניתן לתתו רק לנשים אשר עברו כריתת רחם בשל הסיכון המוגבר לסרטן רירית הרחם, אין לכך השפעה על הסיכון לסרטן שד. באשר לנטילת גלולות למניעת היריון, ישנם דיווחים סותרים באשר להשפעה של נטילת גלולות בהווה או בעבר על הסיכון. סקירה שיטתית מ-2013 מצאה שישנה השפעה בינונית לנטילת גלולות למניעת היריון על הסיכון לחלות בסרטן שד, אולם המחקרים שנסקרו לא היו עקביים בשאלת משך נטילת הגלולות ומשך הזמן שחלף מהפסקת נטילתן. מטא-אנליזה שנערכה בסין בשנת-2015, מצאה שאין השפעה לגלולות למניעת היריון על התמותה מסרטן השד, אך המסקנה הייתה משימוש כלשהו בגלולות ולא לפי משך השימוש בגלולות למניעת הריון (המחקר כלל נשים שנטלו גלולות שנה וגם 10 שנים והתייחס אליהן כשוות בניתוח הסטטיסטי). כיום ההמלצה היא לא ליטול גלולות כאשר יש סרטן שד.
אטיולוגיה > גורמי סיכון > גורמים סביבתיים ואורח חיים

צריכת אלכוהול נקשרה בסיכון מוגבר ללקות בסרטן השד, וזאת באופן תלוי מינון ובצורה חיבורית לטיפול הורמונלי חליפי. באשר לעישון, אין תמימות דעים בנוגע לקשר שלו לסיכון לחלות בסרטן השד. חשיפה לקרינה מייננת לחזה, אם מתרחשת לפני גיל 45, כפי שקורה למשל בטיפול בלימפומת הודג'קין, היא גורם סיכון לסרטן השד. להשמנה תפקיד כפול בסיכון לחלות בסרטן השד: בנשים לאחר תום הווסת, השמנה נמצאה כמגבירה את הסיכון, בעוד שבנשים בגיל הפוריות השמנה נמצאה כמפחיתה סיכון זה. נמצא גם שעבודה במשמרות לילה קשורה בסיכון ללקות בסרטן השד. ממצא זה נתמך על ידי העובדה שרמות נמוכות של המטבוליט העיקרי של מלטונין, הורמון המופרש בזמן השינה, נמצאו גם כן קשורות לסיכון מוגבר ללקות בסרטן השד.
אטיולוגיה > גורמי סיכון > הערכת הסיכון למחלה

מספר מודלים פותחו במטרה לשקלל את הסיכון לחלות בסרטן השד ולהתאים טיפול ומניעה לנשים בסיכון. אחד המודלים הבולטים בתחום זה הוא מודל גייל, המשקלל גיל, גזע, גיל וסת ראשון, גיל לידה ראשונה, מספר ביופסיות שד קודמות, נוכחות מחלה שגשוגית עם אטיפיה ומספר קרובות משפחה מדרגה ראשונה שחלו בסרטן השד. עם זאת, המודל אינו משקלל גורמים גנטיים כמו מוטציה בגנים BRCA2,  BRCA1.
פתופיזיולוגיה

תהליך התפתחות סרטן השד, כמו של סוגי סרטן אחרים, הוא תהליך הדרגתי שבו צירוף של מוטציות בתא סומטי מוביל את התא לחלוקה בלתי מבוקרת, התחמקות ממוות תאי ופריצה לרקמות סמוכות. מוצאם של מרבית סוגי ממאירויות השד הוא מתאי אפיתל, לכן הם מוגדרים כקרצינומה, אולם ישנם גידולים שמוצאם מתאי רקמת חיבור גם כן.
פתופיזיולוגיה > קרצינומה של השד > קרצינומה מסנינה של צינורות החלב

קרצינומה מסנינה של צינורות החלב (infiltrating ductal carcinoma) היא הסוג השכיח ביותר של סרטן שד חודרני ומהווה כ-70%–80% מהנגעים החודרניים. מקורה בתאי האפיתל המצפים את צינורות החלב. במבט פתולוגי מקרוסקופי היא נראית כגוש קשה, אפרפר, השולח שלוחות אל רקמת השד שסביבו. בהסתכלות דרך מיקרוסקופ התמונה המתקבלת היא של מיתרים וקִנים של תאי גידול עם רמות משתנות של רקמה בלוטית.
הקרצינומה נחלקת לשלוש דרגות התמיינות:
ממוינת היטב – דרגה 1 – תאי הגידול מסנינים את רקמת השד כקני בלוטות מוצקים. גרעיני התאים אחידים, ללא עדות לתהליכים מיטוטיים.
ממוינת במידה בינונית – דרגה 2 – תאי הגידול מסנינים את הרקמה כקנים מוצקים עם התמיינות בלוטית מסוימת. צורתם של הגרעינים שונה במידה מסוימת ושיעור החלוקות המיטוטיות בינוני.
ממוינת מעט – דרגה 3 – קנים מוצקים של תאי גידול ללא עדות להתמיינות בלוטית. הגרעינים אטיפיים במידה ניכרת ויש פעילות מיטוטית גבוהה.
פתופיזיולוגיה > קרצינומה של השד > קרצינומה מסנינה של אוניות השד

קרצינומה מסנינה של אוניות השד (infiltrating lobular carcinoma) מהווה 5%–10% מהנגעים החודרניים. מקורה בתאי האפיתל המצפים את האוניות, הבלוטות המייצרות חלב. בצורתם המקרוסקופית, חלק מהגידולים דומים לשל קרצינומה מסנינה של צינורות החלב, אך חלקם אינם נראים כגוש, אלא כרקמת שד תקינה או מוצקה מעט. תאי הגידול הקטנים מסנינים בהדרגה את רקמת השד בצורה טורית. לקרצינומה מסנינה של אוניות השד יש נטייה רבה יותר להופיע במספר מוקדים בשד או בשני השדיים, אולם היא נוטה להופיע בנשים מבוגרות יותר בדרגת התמיינות טובה יותר ועם קולטנים חיוביים לאסטרוגן. כמו כן, הגידול נוטה לשלוח גרורות בשלב מאוחר יותר, אך לאיברים שכיחים פחות.
פתופיזיולוגיה > קרצינומה של השד > קרצינומה נחה של צינורות החלב

קרצינומה נחה של צינורות החלב (ductal carcinoma in-situ, ובראשי תיבות DCIS) היא קבוצה הטרוגנית של נגעים המאופיינת בתאים אפיתליאליים ממאירים בצינורות החלב אשר לא חדרו לרקמת השד הסמוכה. קבוצה נחלקת לארבעה סוגים היסטולוגיים עיקריים:
סוג קומדו – מאופיין בנמק ניכר במרכז באזורים הנגועים. החומר הנמקי מסתייד, והדבר יכול להיראות בממוגרפיה. נוטה יותר להפוך לסרטן חודרני.
סוג מכברי (cribriform) – מאופיין בבלוטות צפופות ללא רקמת שד.
סוג פטמתי (papillary) – מאופיין בבליטות לתוך נהור צינורות החלב עם ליבה פיברווסקולרית.
סוג מוצק (solid) – תאי הגידול ממלאים את צינורות החלב בלא עדות לנמק משמעותי.
פתופיזיולוגיה > קרצינומה של השד > סוגים נוספים של סרטן שד חודרני

כ-7% מגידולי סרטן השד החודרני הם בעלי מאפיינים הן של קרצינומה של צינורות החלב והן של קרצינומה של אוניות השד, ועל כן הם נקראים קרצינומה חודרנית מעורבת. קרצינומה אבוביתית (tubular carcinoma) היא בעלת מבנים אבוביתיים או בלוטיים המסנינים את רקמת השד. קרצינומה מוצינית (mucinous carcinoma), הנקראת גם קרצינומה קולואידית, מאופיינת בתאים מפרישי ריר. קרצינומה לשדית (medullary carcinoma) היא גידול מוגדר היטב עם התמיינות מועטה ואזורים של נמק או שטף דם במרכזו. קרצינומה פטמתית (papillary carcinoma) היא גידול אלים הנוטה לשלוח גרורות מוקדם. קרצינומה מטפלסטית היא גידול מוגדר היטב עם מאפיינים בלוטיים, מזנכימליים ואפיתליאליים.
פתופיזיולוגיה > קרצינומה של השד > סרטן שד דלקתי

סרטן שד דלקתי הוא סרטן שד מקומי מתקדם ואלים המקנה לשד מראה דלקתי בשל בצקת לימפתית (lymphedema) כתוצאה מתסחיפי גידול קטנים למערכת הלימפתית של העור. אף שאיננו סוג סרטן נפוץ מכלל גידולי השד, הוא תופס חלק משמעותי בקרב סרטני השד המתקדמים. הביטוי הדלקתי של הגידול הוא באודם מפושט, חום מקומי ובצקת בשד הנדמית כקליפת תפוז. למרות שמו, בסרטן זה אין מעורבות של תאי דלקת ברקמת הגידול.
פתופיזיולוגיה > קרצינומה של השד > מחלת פאג'ט

מחלת פאג'ט היא מחלה ממארת של הפטמה שבה ניכרים נגעים דמויי גרב באזור הפטמה והעטרה. הנגעים נראים בעלי קשקשים, שלפוחיתיים או מתכייבים. שכיחות המחלה היא 1%–4% ממקרי סרטן השד, והיא מופיעה סביב העשור השישי לחיים.
פתופיזיולוגיה > קרצינומה של השד > סמנים מולקולריים

מתוך מספר רב של סמנים מולקולריים שונים המופיעים בגידולים של סרטן שד, לשלושה סמנים יש, מלבד הסיווג, השפעה על הכוונת הטיפול: הקולטן לאסטרוגן (ER), הקולטן לפרוגסטרון (PR) והקולטן לגורם גדילה אפידרמלי אנושי 2‏ (HER-2). נשים עם גידולים החיוביים לקולטן לאסטרוגן או פרוגסטרון יכולות להרוויח מטיפול הורמונלי במעכבי ארומטאז, בעוד שנשים עם HER-2 חיובי יכולות להרוויח מטיפול בטרסטוזומב (שם מסחרי: הרצפטין), אף אם הגידול נחשב אלים יותר. גידולים שליליים לשלושת הסמנים הם לרוב גידולים עם פרוגנוזה קשה יותר המצריכים טיפול בכימותרפיה אגרסיבית יותר.
פתופיזיולוגיה > גידול פילודס

גידול פילודס הוא גידול פיברואפיתלאלי של השד בעל פוטנציאל ממאירות משתנה, החל מהתנהגות שפירה כשל פיברואדנומה ועד לגידול ממאיר שולח גרורות. צורתו ההיסטולוגית היא של עלה ומכאן שמו.
פתופיזיולוגיה > סרקומה של השד

סרקומה של השד היא גידול נדיר של השד שמוצאו מתאי רקמת החיבור בשד. אף שלחלק מהסרקומות מאפיינים דומים לשל קרצינומה של השד, הטיפול בהן והפרוגנוזה שלהן שונים בתכלית. סרקומות של השד עלולות להתפתח באופן משני בנשים שחלו בסרטן שד, למשל אחרי טיפול קרינתי או בשל בצקת לימפתית הנגרמת מכריתת קשריות לימפה נגועות. רוב הסרקומות בשד מתגלות כגידולים גדולים ולא כואבים בשד. שני סוגי הסרקומות הנפוצים יותר הם פיברוסרקומות ואנגיוסרקומות.
פתופיזיולוגיה > לימפומה של השד

לימפומה של השד היא גידול מאוד נדיר בשד. היא מתבטאת כגוש בשד, ובחלק גדול מהמקרים יש מעורבות של קשריות לימפה סמוכות. הסוג השכיח ביותר הוא לימפומה מפושטת של תאי B. ההתייחסות ללימפומה של השד והטיפול בה הוא כשל לימפומה.
הסתמנות קלינית

במדינות שבהן תוכניות לגילוי מוקדם לסרטן השד, רוב הנשים עם גידולים ממאירים בשד אינן חוות תסמינים והן פונות לבירור רפואי בשל תוצאות בדיקת ממוגרפיה שאינן תקינות. פעמים רבות הריאיון הרפואי אינו משמש להתקדמות באפיק האבחנתי של המחלה אלא מספק מידע לגיבוש דרגת הסיכון שיש לאישה.
במקרים אחרים נשים עם גידול בשד יכולות להתלונן על גוש חדש בשד. באופן טיפוסי גוש בשד המתברר כסרטני הוא גוש נוקשה, לא נייד ובעל גבולות לא סדירים. על פי רוב, גוש סרטני בשד אינו כואב. לעיתים, אם הגידול מתפשט לרצועות קופר התומכות במבנה השד, הוא יכול לגרום לעיוות צורת השד. כמו כן, תיתכן הפרשה מן הפטמה, כאשר ההפרשה האופיינית לגידול סרטני היא לרוב דמית. בסרטן שד דלקתי השד ייראה בצקתי, עם עור כמראה קליפת תפוז ואדמומי. כאשר ישנה התפשטות מקומית של הסרטן, תיתכן חדירה לעור או נוכחות של קשריות לימפה מוגדלות ונוקשות בבית השחי.
הבדיקה הגופנית של השד מתבצעת בשני מנחים, בישיבה עם ידיים מורמות ובשכיבה, כאשר הבודק עובר ביסודיות על רביעי שני השדיים במטרה לחפש גושים. כמו כן, הבודק ממשש קשריות לימפה בבית השחי וסביב עצם הבריח במטרה לאתר פיזור לשם, שכן סרטן השד מתפשט דרך מערכת הלימפה.
מאחר שנשים עם סרטן שד יכולות להתייצג כבר בשלב הגרורתי של הגידול, מושם דגש על תסמינים שיכולים לנבוע מגרורות לאתרים השכיחים שאליהם סרטן השד שולח גרורות: הריאות, העצמות, הכבד והמוח. עם תסמינים אלה נמנים קשיי נשימה, כאבים בעצמות, תסמיני היפרקלצמיה, אי-נוחות בטנית, צהבת, תסמינים נוירולוגיים, שינויים בתפקוד הקוגניטיבי וכאבי ראש.
אבחנה

אבחנה של סרטן השד יכולה להתבצע על בסיס דגימת רקמה הנלקחת בביופסיה, אשר בה נראים תאי אפיתל ממאירים. במסגרת ההסתכלות הפתולוגית על הרקמה, עוברת הדגימה צביעות אימונוהיסטוכימיות לסמנים מולקולריים ובראשם הקולטנים לאסטרוגן ופרוגסטרון ו-HER-2. לאחר האבחנה קובעים את השלב שבו נמצאת המחלה, לרבות אפשרות לפיזור גרורתי, במטרה להתאים טיפול ולקבוע את הפרוגנוזה.
עוד שיטה היא שיטת ה-TBIA שבוחנת בדיקות דם כדי לבדוק האם תאי הדם והפלזמה של הנבדקת הושפעו על ידי גידול סרטני. הטכנולוגיה פותחה על ידי החברה הישראלית טודוס מדיקל
בשנת 2024 פורסם כי במחקר חדש שהתקיים בישראל, מוצע פתרון מתקדם לשיפור אבחון סרטן השד באמצעות טכנולוגיות בינה מלאכותית AI.
אבחנה > ביופסיה

אבחנה של סרטן השד מצריכה דגימת רקמה מן הממצא החשוד. הבחירה בשיטת הביופסיה תלויה ביכולת המישוש של הגוש, כמו גם במיקומו וגורמים נוספים המשתנים מאישה לאישה. ביופסיה כירורגית איננה הליך הבחירה הראשון בבירור של ממצא חריג בשד, ועל פי רוב, ביופסיית ליבה באמצעות מחט מבוצעת לדגימת הרקמה מן הממצא החשוד.
אבחנה > ביופסיה > ביופסיית שאיבת מחט דקה

ביופסיית שאיבת מחט דקה (fine-needle aspiration biopsy) משמשת בעיקר לבדוק אם גוש נמוש בשד הוא ציסטה פשוטה, ממצא אשר לו אין פוטנציאל ממאיר. נוזל ציסטי הוא על פי רוב נוזל בעל צבע ירוק כהה או ענברי, ובשאיבה תחת הדמיה ניתן לראות שהגוש הציסטי קטן עם השאיבה. אם הנוזל המתקבל בשאיבה הוא דמי, אם הגוש אינו קטן בעת השאיבה או אם ישנה אי-התאמה בין ממצאי הדימות לממצאי השאיבה, תוכן הנוזל הנשאב נשלח למשטח ציטולוגיה ובהתאם גם מתבצעת ביופסיה פולשנית יותר.
החסרונות העיקריים של שאיבת מחט דקה הם חוסר היכולת להבדיל בין סרטן נח לסרטן חודרני והשיעור הגבוה של בדיקות לא אבחנתיות או שליליות שגויות בידי מבצעים שאינם מנוסים. בשל יכולתה הגבוהה של בדיקת האולטרה סאונד להבדיל בין ציסטה פשוטה לממצאים חשודים אחרים, שאיבת מחט דקה אינה מבוצעת באופן שגרתי בהליך הבירור של גושים בשד.
אבחנה > ביופסיה > ביופסיית ליבה באמצעות מחט

ביופסיית ליבה באמצעות מחט (core needle biopsy) היא שיטת הבחירה לבירור גידולים בשד, בין אם אובחנו בגילוי מוקדם באמצעי דימות ובין אם נמושו. הביופסיה מתבצעת עם מחט עבה יותר מאשר ביופסיית שאיבה, דבר המאפשר דגימת רקמה, ולא רק דגימת תאים. כמו כן, הבדיקה מתבצעת בהנחיית אמצעי דימות – ממוגרפיה, אולטרה סאונד או MRI – כאשר תחת הנחיית ממוגרפיה, השיטה המועדפת, היא נעשית באופן סטראוטקטי (על ידי רובוט). בסיום הביופסיה מונח באתר הביופסיה תפס על מנת לזהות את מיקום הממצא החשוד בהמשך. אם ישנו חוסר התאמה בין ממצאי הביופסיה לבין הממצאים בדימות, או אם הביופסיה אינה חד-משמעית, ביופסיה כירורגית היא שיטת הבחירה. מלבד זאת, ממצא של אטיפיה בביופסיית מחט, מחייב המשך ביופסיה כירורגית לבירור אם מדובר ב-DCIS. ממצא של פיברואדנומה, הגם שהוא שפיר ככלל, הוא בעל מראה דומה לגידול פילודס, ולצורך שלילה שמדובר בגידול פילודס, ממשיכים בכיוון של ביופסיה כירורגית.
אבחנה > ביופסיה > ביופסיית כירורגית

התוויה לביצוע ביופסיה כירורגית מתקיימת אם שאיבה של ציסטה אינה גורמת להיעלמותה, אם ביופסיית ליבה איננה אבחנתית או כוללת ממצאים של אטיפיה, או אם במעקב לאחת ביופסיית ליבה חלים שינויים מחשידים בשד. בביופסיה כירורגית ניתן לכרות חלק מהנגע או לכרות אותו בשלמותו. על מנת להבטיח הוצאה של הנגע בשלמותו, מוכנס בהנחיית אמצעי דימות תיל עם וו, הנתפס ברקמה ומאפשר לדעת את מיקום הנגע.
אבחנה > ביופסיה > ביופסיית נקב

ביופסיית נקב (punch biopsy) היא ביופסיה הנלקחת מאזור העור, והיא משמשת בעיקר לאבחנה של מחלת פאג'ט או מעורבות עורית של סרטן השד.
שלבי המחלה

בדומה למחלות סרטניות אחרות, קביעת שלב המחלה מתבססת על שיטת TNM, הלוקחת בחשבון את גודל הגידול ופריצתו לרקמות סמוכות (T), מספר קשריות הלימפה המקומיות המעורבות (N) ונוכחות גרורות מרוחקות (M). שיטת זו מתורגמת לחלוקה לקבוצות פרוגנוסטיות המונות ארבעה שלבים.
| שיטת TNM לקביעת שלב בסרטן השד |
| --- | --- | --- |
| T | TX | לא ניתן להעריך את הגידול הראשוני |
| T | T0 | ללא עדות לגידול ראשוני |
| T | Tis | קרצינומה נחה: DCIS,‏ LCIS או מחלת פאג'ט |
| T | T1 | גידול קטן מ-2 ס"מ T1mi – גידול קטן מ-1 מ"מ T1a – גידול קטן מ-5 מ"מ T1b – גידול קטן מ-1 ס"מ T1c – גידול קטן מ-2 ס"מ |
| T | T2 | גידול בין 2 ס"מ ל-5 ס"מ |
| T | T3 | גידול גדול מ-5 ס"מ |
| T | T4 | גידול, לא משנה גודלו, הפורץ לדופן בית החזה או לעור T4a – פריצה לדופן בית החזה T4b – התכייבות, קשריות לוויין באותו הצד או בצקת בעור T4c – שילוב של T4a ו-T4b T4d – סרטן שד דלקתי |
| N | NX | לא ניתן להעריך קשריות לימפה מקומיות |
| N | N0 | ללא מעורבות קשריות לימפה מקומיות N0(i-) – ללא מעורבות קשריות לימפה מקומיות היסטולוגית ואימונוהיסטוכימית N0(i+) – תאים ממאירים בגודל של לא יותר מ-0.2 מ"מ בקשריות מקומיות N0(mol-) ללא מעורבות קשריות לימפה מקומיות וללא ממצאים מולקולריים N0(mol+) ממצאים מולקולריים חיוביים, אך ללא מעורבות היסטולוגית או אימונוהיסטוכימית. |
| N | N1 | גרורות לקשריות לימפה מקומיות: לא יותר משלוש קשריות בבית השחי או גרורות לקשריות שד פנימיות לפי בדיקת קשרית זקיף, אך ללא עדות קלינית N1mi – גרורות לקשריות לימפה בגודל של לא יותר מ-2 מ"מ N1a – עד שלוש קשריות לימפה מעורבות בבית השחי N1b גרורות לקשריות שד פנימיות לפי בדיקת קשרית זקיף, אך ללא עדות קלינית N1c – שילוב של N1a ו-N1b |
| N | N2 | גרורות ל-4–9 קשריות בבית השחי או לקשריות שד פנימיות לפי עדות קלינית, בהיעדר קשריות בבית השחי N2a‏ – 4–9 קשריות בבית השחי N2b – קשריות שד פנימיות לפי עדות קלינית, בהיעדר קשריות בבית השחי |
| N | N3 | גרורות ליותר מ-10 קשריות בבית השחי, לקשריות תת-בריחיות או לקשריות שד פנימיות בנוכחות קשריות בבית השחי. |
| M | M0 | ללא עדות קלינית או רדיוגרפית לגרורות מרוחקות M0(i+) – ללא עדות קלינית או רדיוגרפית לגרורות מרוחקות, אך ישנם תאים השייכים לגידולים בגודל קטן מ-0.2 מ"מ במחזור הדם, במח העצם או בקשריות לימפה לא מקומיות. |
| M | M1 | קיום גרורות מרוחקות |
| שלבים של סרטן השד |
| --- | --- | --- |
| 0 |  | TisN0M0 |
| I | IA | T1N0M0 |
| I | IB | T0-1N1miN0 |
| II | IIA | T0-1N1M0 או T2N0M0 |
| II | IIB | T2N1M0 או T3N0M0 |
| III | IIIA | T0-2N2M0 או T3N1-2M0 |
| III | IIIB | T4N0-2M0 |
| III | IIIc | T0-4N3M0 |
| IV |  | T0-4N0-3M1 |
שלבי המחלה > בירור גרורתי

מאחר שהפיזור הגרורתי של סרטן השד מתרחש בעיקר דרך מערכת הלימפה, ומאחר שלמעורבות קשריות לימפה השפעה גדולה על הפרוגנוזה והטיפול, מרבית הנשים עם סרטן שד פולשני או זעיר פולשני, בהיעדר קשריות לימפה ניכרות קלינית, תעבורנה בירור למעורבות קשריות הלימפה. בדיקת אולטרה סאונד לקשריות בית השחי יכולה לסייע בקשריות נמושות קלינית, אך לרוב אינה מסייעת באיתור קשריות שאינן נמושות. בנוסף, לכריתה שלמה של קשריות הלימפה בבית השחי סיבוכים לא מבוטלים, ולכן נעשה ניסיון להימנע מכריתת קשריות אלה, אלא אם הוכחה מעורבות הגידול בהן. לצורך כך פותחה שיטה של ביופסיה של קשרית הזקיף, קשרית הניקוז הלימפתי הראשונה מהגוש. בשיטה זו מוזרק חומר רדיואקטיבי או חומר צבע כחול למיטת הגידול, והקשרית הראשונה שאליה מתנקזים חומרים אלה נכרתת ונשלחת לבדיקה פתולוגית לבחינת מעורבות הגידול בה. קשרית שלילית שוללת בסבירות גבוהה שליחה של גרורות דרך הלימפה, בעוד קשרית חיובית היא התוויה לכריתת קשריות מלאה בבית השחי.
בירור של גרורות מרוחקות מתבצע כאשר יש חשד לנוכחות גרורות מרוחקות, כמו מחלה מקומית מתקדמת. הבירור כולל מיפוי עצמות לזיהוי גרורות לעצמות וכן PET-CT המזהה קליטה חריגה של גלוקוז מסומן, האופיינית לתאים סרטניים, מחוץ לגבולות הגידול הידוע.
שלבי המחלה > אבחנה מבדלת

באבחנה המבדלת לסרטן השד נמצאות גם מחלות שפירות של השד, בין אם מדובר בגידולים שפירים, כמו ציסטה פשוטה או פיברואדנומה, ובין אם מדובר במחלות דלקתיות וזיהומיות של השד, אשר יכולות לשוות לשד מראה דלקתי או לגרום למורסה, אשר נמושה כגוש בשד.