stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרקיז דה וובנארג
חייו

לוק דה קלפייה המרקיז דה וובנארג נולד בעיר אקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת למשפחת אצילים שירדה מנכסיה. הוא למד בקולג' שבעיר אך התעניין בעיקר בכתבי פלוטרכוס שאותם קרא בתרגום לצרפתית. הוא התגייס לצבא הצרפתי בדרגת סגן-משנה בחטיבת המלך לואי החמישה עשר, שבה שירת למעלה מעשר שנים. ב-1733 לקח חלק במלחמת הירושה הפולנית במערכה באיטליה תחת פיקודו של המרשל וילאר. ב-1740 השתתף במלחמת הירושה האוסטרית בחיל המשלוח הצרפתי לבוהמיה נגד אוסטריה. במצור על פראג ב-1742 קפאו רגליו כתוצאה מן הצינה, ולמרות שהות ארוכה בבית חולים בעיר נאנסי לא הבריא מעולם. הוא נכח בקרב דטינגן (16 ביוני 1743) שבו האנגלים תחת פיקודו של המלך ג'ורג' השני הביסו צבא צרפתי שמנה 70,000 איש. משחזר לצרפת הוצב בעיר אראס שבצפון המדינה, ובכך הגיעה לקיצה הקריירה הצבאית שלו.
ב-1740 פגש בבוהמיה בהיפוליט אמנואל דה סטר, שהיה חייל אריסטוקראטי צרפתי צעיר, והתאהב בו. דה סטר מת ב-1742 במצור על פראג והמרקיז דה וובנארג הקדיש לאהובו שנפטר את יצירתו הפילוסופית Conseil à un jeune homme ("עצה לאדם צעיר"). ביצירה זו הוא מבטא את סלידתו מנשים ואת אהבתו לגברים צעירים. הוא טוען שאין בכך דבר המנוגד לטבע, ותוקף כל מי שמנסה לגנות את טעמו באהבה.
הכלכלן המרקיז דה מיראבו עודד אותו להקדיש את עצמו לספרות והזמינו לפריז. המרקיז דה וובנארג שהיה חסר אמצעים לא יכול היה להגיע לפריז. הוא ביקש להתקבל לשירות הדיפלומטי והגיש את בקשתו למלך לואי החמישה עשר על פי המלצתו של וולטר. אך לפני שהיה סיפק בידו לזכות במשרה נתקף אבעבועות שחורות. וולטר ביקש ממנו להעלות על הכתב את רעיונותיו בדבר ההבדל בין המחזאים ז'אן רסין ופייר קורניי, והיכרותו זו עם וולטר הפכה לידידות. ב-1745 המרקיז דה וובנארג הגיע לפריז, שם עמד בקשרים עם אנשים מועטים בלבד ובהם וולטר. ב-1746 פרסם את יצירתו "מבוא להכרה האנושית" בתוספת נספח שבו רשם את הרהוריו ואת אמרותיו.
המרקיז דה וובנארג מת בפריז ב-1747.
הצבי

ערך זה עוסק בעיתון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כותרת "הצבי" בעריכת בן יהודה
כותרת "האור" תרנ"ג
גיליון הצבי, השנה החמש עשרה
"הצבי" היה עיתון שנוסד על ידי אליעזר בן-יהודה בשנת 1884 בירושלים והופיע מאז בגלגולים שונים עד ימי מלחמת העולם הראשונה (1915). בשער העיתון הוא הוצג כ"עיתון לחדשות, ספרות, מדעי הלשון וענייני המדינות".
תולדות העיתון

בתחילה רצה בן יהודה לקרוא לעיתון "האור" אבל הוא לא הצליח לקבל רישיון לשם זה. השם "הצבי" נלקח משמו של בעל הרישיון להוצאת העיתון, הרב יצחק הירשנזון (הירש=צבי). במסגרת ניסיונו של בן יהודה לשנות את שם העיתון יצא כתב העת מאוקטובר 1890 ועד מאי 1893 בשם "האור" ומעליו נכתב "הוספה להצבי". לאחר שהשלטונות זיהו את המעשה חזר שם כתב העת לשם "הצבי" ובו הופיע ממאי 1893 ועד אפריל 1901, מועד בו נסגר זמנית.
בסוף נובמבר 1893 נעצר בן-יהודה לחקירה בעקבות מאמר שנכתב בעיתון. ובסופה הוחלט להעמידו לדין על הסתה למרד. ישנו ויכוח על סיבת המאסר. היו שטענו שכמה מאנשי היישוב הישן, שאותם בן־יהודה הרבה לתקוף בעיתוניו, השתמשו במאמר נגדו ולאחר הסכמת כמה מרבני ירושלים ניסחו מכתב לשלטון העות'מאני שבו טענו שהמאמר הוא קריאה למרד, ואף הפיצו שמועה על המרד הקרב בקרב ערביי ירושלים. מנגד, רבים מאנשי היישוב הישן בירושלים, טענו שמדובר בעלילת שקר והצנזורה העות'מאנית, אשר פעלה באופן מסיבי אז בירושלים, שמה לב בעצמה למאמר, ואילו הרבנים והממונים רק פעלו להסרת הסכנה מעל היישוב ולהצלת בן־יהודה עצמו שבזכות שתדלנותם ניצל "מעונש חמור". גם הראי"ה קוק העיד שלאחר חקירה ובדיקה עמוקה שניהל העלה שכך היה ומחה על ההאשמה שרבני ירושלים "מסרו" את בן יהודה.
בין השנים 1902–1908 היה העיתון סגור ובמקומו הוציא בן-יהודה את כתב העת "השקפה". ב-28 בספטמבר 1908 הפך "הצבי" לעיתון היומי הראשון בארץ ישראל, לאחר שהופיע בתחילה כשבועון.
באמצע אדר א' תרע"ה (1915), הוסב סופית שמו של העיתון ל"האור".
בשנת 2024 עלתה לאוויר 'הצבי', סדרת הטלוויזיה של כאן11, בה דמותו של בן-יהודה תופסת מקום מרכזי.
תכנים

בעיתון לחם בן יהודה נגד כספי החלוקה, פעל למען עבודת האדמה והיישוב החדש, ופרסם את מילותיו החדשות. השלטונות הטורקיים האשימו את העיתון בהטפה למרד, בעקבות זאת נסגר העיתון, ובמשך כמה שנים ראה אור בשם עיתון "השקפה". בסופו של דבר, בעזרתו של הברון רוטשילד הצליח בן יהודה לאשר את הוצאתו מחדש.
העיתון עורר מהומה גדולה וחרם על בן יהודה כשכתב בו שאין על איכרי המושבות לקיים את שנת השמיטה, משום הפגיעה הקשה שתיגרם לפרנסתם.
כותבים

בשנתו הראשונה של העיתון לקחו בו חלק יעקב יהודי, דוד ילין, הרב סולימאן מני, יחיאל מיכל פינס, משכילי היישוב הישן דוד בוימגרטן (ירושלים) ומאיר טויבנהויז (צפת), וכן ישראל בלקינד וחיים חיסין (ראשון לציון), מרדכי לובמן (ראש פינה ויסוד המעלה) ועוזר דב ליפשיץ (יפו). מאמר פרי עטו של האחרון הצית מלחמה כנגד העדה הספרדית, שבסופה הוחרם העיתון בחודש טבת תרמ"ו.
בגלגוליו השונים של העיתון כתבו בו גם זאב יעבץ, דוד יודילוביץ, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ישראל זנגוויל, אברהם לודוויפול, אהרן ליבושיצקי, מקס נורדאו, נחום סלושץ, יוסף קלוזנר, מנדל קרמר ואלכסנדר זיסקינד רבינוביץ'. גם אשתו של בן יהודה חמדה ובנו איתמר לקחו בו חלק פעיל.
כאשר יצא הגיליון היומי הראשון של העיתון, בשנת 1908, הופיעו בו בין היתר מאמרים משל יהושע ברזילי, ארתור רופין וא"ד גורדון.
"האור" החל להופיע בארבעה עמודים קטנים. אליעזר בן-יהודה היה כותב את מאמרו הראשי של העיתון וחמדה בן-יהודה הייתה כותבת בעיקר על ענייני אופנה; איתמר בן-אב"י כתב מאמרים על מדיניות חוץ, את החדשות המקומיות וידיעות כלליות שהועתקו מתוך עיתונים מצריים. יהושע ברזילי היה כותב מאמר אחד לשבוע ודוד יודילוביץ פרסם מדי פעם מסות בלשניות ורשמי-מסע; מנשה מאירוביץ כתב מדי פעם, תחת השם "מזקני היישוב", על חיי האיכרים ועל בעיותיו של הפועל העברי; יהודה גרזובסקי פרסם בהמשכים את תרגום הסיפור "עולם הפוך" מאת ז'ול ורן; יוסף ממן כתב מדור מיוחד על ענייני הערבים. מדי פעם השתתפו גם כותבים אורחים, כגון: מרדכי אזרחי, אברהם אלמליח, ישעיהו קרניאל וקדיש יהודה סילמן. כמו כן, נעשה שימוש בידיעות שסיפקה בחינם סוכנות ידיעות גרמנית.
לקריאה נוספת

עוזי אלידע, העולם בצהוב: לידת עיתונות ההמון הארץ-ישראלית (מ"הצבי" ל"האור", 1914-1884), הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2015
הערות שוליים

↑  אחיו של הרב חיים הירשנזון
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, עמ' 267-259.
1 2  על מאסרו של אליעזר בן-יהודה, דואר היום, 29 בינואר 1933
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, עמ' 296-295.
↑  איתמר בן-אב"י, החצוף הארצישראלי, עמ' 177-175.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411382105171
הר מאליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,360 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הנסיך אלברט 
 קואורדינטות:  75°40′00″S 160°48′00″E﻿ / ﻿75.666666666667°S 160.8°E﻿ / -75.666666666667; 160.8
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מאליס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מאליס
 
הר מאליס (באנגלית: Mount Mallis) הוא הר בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה
גובהו של ההר 1,360 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,297 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם באמצע המרחק שבין הר ג'ויס (שמצפון להר מאליס) להר בילינג (שמדרום להר מאליס).
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1962.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של רוברט ר. מאליס (Robert R. Mallis), שהיה חוקר גאומגנטיות וססמולוג, ששהא בתחנת הקוטב הדרומי (תחנת אמונדסן-סקוט), בחורף האנטארקטי של 1966.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| אתרים בהרי הנסיך אלברט |
| --- | --- | --- |
| הרים | הר בואן • הר בילינג • הר ג'ויס • הר ג'ורג' מארי • הר האוורד • הר מאליס • הר מארי • הר מוריסון • הר מקינטוש • הר סמית' • הר פריסטלי |  |
| מעברי הרים | אוכף דוגווץ' |  |
| סלעים ומצוקים | סלעי שפרד • סלעי בובי |  |
| גבעות | רייקר |  |
| קרחונים | דייוויד • פראר • פריסטלי |  |
| מקפא קרחוני | פריסטלי |  |
| נונאטאקים | נונאטאקי טריו |  |
התחנה המרכזית של נצרת

תחנה מרכזית נצרת היא תחנת אוטובוס מרכזית בה עוברים קווי אוטובוס מרכזיים בעיר נצרת, התחנה נמצאת בלב העיר נצרת ברחוב פאולוס השישי סמוך לכנסיית הבשורה
| --- | --- |
 מיקום:  נצרת
 אתרים סמוכים:  כנסיית הבשורה, כביש 60
 שירות אוטובוסים:  לנוף הגליל, עמק יזרעאל, מגדל העמק, נצרת, יפיע, חיפה ועפולה
 קואורדינטות:  32°42′05″N 35°17′53″E﻿ / ﻿32.701321°N 35.298042°E﻿ / 32.701321; 35.298042
  (למפת הכרמל מוגדלת) תחנה מרכזית נצרת(למפת הכרמל רגילה) תחנה מרכזית נצרת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנה מרכזית נצרת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנה מרכזית נצרת
קווי אוטובוס בתחנה

| קו | מפעילה | מסלול | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 12 | נסיעות ותיירות נצרת | נצרת - יפיע - מגדל העמק - זרזיר |  |
| 14 | נסיעות ותיירות נצרת | נצרת - יפיע - מגדל העמק - זרזיר - כעביה טבאש |  |
| 24 | ג'יבי טורס | נצרת - ריינה - כפר כנא - מחלף גולני - בועינה |  |
| 25 | ג'יבי טורס | נצרת - ריינה - משהד - פארק תעשייה ציפורית |  |
| 26 | ג'יבי טורס | נוף הגליל - נצרת - ריינה - כפר כנא - טורעאן |  |
| 27 | ג'יבי טורס | נוף הגליל - נצרת - ריינה - כפר כנא - רומת אל הייב - רומאנה - עוזייר |  |
| 28 | נסיעות ותיירות נצרת | נצרת - ריינה - כפר כנא - מחלף גולני - עילבון - דיר חנא - עראבה - סחנין |  |
| 29 | נסיעות ותיירות נצרת | נצרת - ריינה - כפר כנא - מחלף גולני - עילבון - מעאר - מחנה מחווה אלון |  |
| 30 | נסיעות ותיירות נצרת | נצרת - ריינה - כפר כנא - מחלף גולני - עילבון - מעאר - ראמה - כרמיאל |  |
| 33 | ג'יבי טורס | עפולה - נצרת - ריינה - כפר כנא - טורעאן |  |
| 58 | נסיעות ותיירות נצרת | נצרת - מחלף המוביל - כפר מנדא - דמיידה - כאוכב אבו אל היגא - סחנין - עראבה - דיר חנא |  |
| 158 | נסיעות ותיירות נצרת | נצרת - עילוט - מחלף המוביל - סחנין |  |
| 333 | ג'יבי טורס | נצרת - יפיע - מגדל העמק - רמת ישי - מחלף העמקים - מחלף יגור - נשר - חיפה |  |
| 335 | ג'יבי טורס | כפר כנא - ריינה - נצרת - יפיע - מגדל העמק - רמת ישי - קריית טבעון - מחלף העמקים - מחנה ג'למה |  |
| 343 | אגד | נוף הגליל - נצרת - מחלף המוביל - ביר אל מכסור - שפרעם - אעבלין - טמרה - כאבול - תחנת רכבת אחיהוד |  |
| 955 | אגד | נוף הגליל - נצרת - צומת מגידו - ואדי עארה - מחלף חמד - ירושלים |  |
הערבה האסייתית

אזור הערבה במונגוליה.
הערבה האסייתית היא החלק האסייתי של הערבה האירואסייתית, היינו כל אזורי הערבה הנמצאים באסיה ללא הערבות של מערב רוסיה, אוקראינה והונגריה. לעיתים מקובל להכליל את הערבה האסייתית בתוך מרכז אסיה אף על פי שזו נמתחת ממזרח אסיה ועד למערבה. העמים הטורקים והעמים המונגולים הם עיקר האוכלוסייה של הערבה האסייתית ומשפחת השפות האלטאיות היא הקבוצה הלשונית הדומיננטית באזורים אלו.
ראו גם

הערבה האירואסייתית
מונגוליה
טורקמניסטן
קירגיזסטן
קזחסטן
אוזבקיסטן
סיביר
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם השנייה)

| --- | --- |

חיילים קנדים באימון בבריטניה, 1942
 פרטים
 מדינה:   קנדה
 שיוך:   צבא קנדה
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1940–1942 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס הקנדי (באנגלית: Canadian Corps) היה קורפוס זמני של צבא קנדה אשר הוקם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, לחמו ארבע דיוויזיות קנדיות לצד מדינות ההסכמה במסגרת הקורפוס הקנדי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרפה קנדה שוב למלחמה לצד בעלות הברית, ובדצמבר 1939 כבר נשלחה לבריטניה הדיוויזיה הקנדית ה-1, אשר נכללה במסגרת הקורפוס ה-7 של צבא בריטניה והגנה יחד עמו על דרום אנגליה מול האיום של פלישת הגרמנים מצרפת הכבושה. במהלך המחצית השנייה של 1940, עלה מאוד מספר החיילים הקנדים שהוצבו בבריטניה, עקב הגעתה של הדיוויזיה הקנדית ה-2. בשל כך, מפקדי צבא קנדה החליטו להקים יחידה קנדית עצמאית בסדר גודל של קורפוס, על מנת להדגיש את תרומתה של קנדה למאמץ המלחמתי.
הקורפוס הקנדי הוקם ב-24 בדצמבר 1940, בפיקודו של אנדרו מק'נוטון. קציני המטה של הקורפוס היו בתחילה בריטים, אולם בהדרגה הם הוחלפו בידי קצינים קנדים. עם זאת, התוכנית הקנדית הייתה להגדיל את הצבא עד חמש דיוויזיות, והוחלט להקים את הארמייה הקנדית ה-1. זו הפעם היחידה בהיסטוריה שפעלה ארמייה בשירות צבא קנדה. ב-6 באפריל 1942 פורק הקורפוס הקנדי, ועל בסיסו הוקם הקורפוס ה-1.
מפקדים

לוטננט גנרל אנדרו מק'נוטון (24 בדצמבר 1940 - נובמבר 1941)
מייג'ור גנרל ג'ורג' פרקש (נובמבר 1941 - 23 בדצמבר 1941)
לוטננט גנרל הארי קריראר (23 בדצמבר 1941 - 6 באפריל 1942)
המערכה על נרוויק

המערכה על נרוויק (בנורווגית: Slaget om Narvik, בגרמנית: Schlacht um Narvik, באנגלית: Battles of Narvik, בצרפתית: Bataille de Narvik, בפולנית: Bitwa o Narwik) הייתה סדרת קרבות שנערכה בין 9 באפריל ל-8 ביוני 1940 במסגרת המערכה בנורווגיה במלחמת העולם השנייה. הקרבות התרחשו במימי האופוטפיורד ובהרים שמסביב לעיירה נרוויק שבצפון נורווגיה.
שני קרבות ימיים נערכו באופוטפיורד ב-10 באפריל וב-13 באפריל בין הצי המלכותי הבריטי לבין הקריגסמרינה של גרמניה הנאצית, בעוד שהמערכה היבשתית שנמשכה חודשיים התנהלה בין כוחות נורווגים, צרפתים, בריטים ופולנים נגד יחידות הרריות גרמניות. הקרבות הימיים הסתיימו בניצחון בריטי, והכוחות המשולבים של בעלות הברית הצליחו להשתלט על נרוויק ולדחוק את הגרמנים אל הגבול השוודי. עם זאת, בעקבות התקדמות הגרמנים במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה נאלצו בעלות הברית להסיג את כל כוחותיהם מנורווגיה.
רקע

העיירה נרוויק הייתה בעלת חשיבות אסטרטגית רבה הן לגרמניה הנאצית והן לבעלות הברית, משום שהיה בה נמל נטול קרח עבור עפרות ברזל שהועברו ברכבת מקירונה שבשוודיה. לשני הצדדים במלחמה היה אינטרס להבטיח לעצמם את אספקת הברזל הזו ולשלול אותה מהאויב.
מיד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, דרש וינסטון צ'רצ'יל מממשלת בריטניה להניח שדה מוקשים ימי סביב נמל נרוויק, אולם הממשלה הבריטית התנגדה כי לא רצתה לפגוע בנייטרליות של נורווגיה. הנושא אף עלה בשאילתה בפרלמנט. במרץ 1940 הטביעו הבריטים את אחת האוניות הגרמניות שהובילה ברזל בעת שעברה מחוץ למים הטריטוריאליים של נורווגיה. על מנת להשאיר את נרוויק מחוץ למלחמה, פרסמה נורווגיה הודעה על פיה ייצוא הברזל דרך נרוויק פחת מאוד במהלך המלחמה וכי הייצוא לבריטניה דרך נרוויק עולה על הייצוא לגרמניה.
ב-1 במרץ 1940, אדולף היטלר הורה להתחיל לתכנן פלישה לנורווגיה. על פ התכנית, מיד עם תחילת המערכה, היה הקריגסמרינה - הצי הגרמני, צריך להשתלט על ששת הנמלים העיקריים של נורווגיה. הפלישה הייתה אמורה להתחיל ב-9 באפריל. בצירוף מקרים, יום לפני כן, פתחו הבריטים במבצע וילפרד להנחת מוקשים ימים לחסימת נמל נרוויק. כאשר הגרמנים תקפו יום למחרת, הם יכלו להתרץ את הפלישה בטענה שהבריטים חיללו את עצמאות.
הקרבות > כיבוש נרוויק (9 באפריל)

הכוח הגרמני שהוקצה לכיבוש נרוויק כלל 10 משחתות בפיקודו של קומודור פרידריך בונטה. כל אחת מהמשחתות נשאה על סיפונה 200 חיילי גבירגסייגר (כוחות מיוחדים הרריים) מהרגימנט ההררי ה-139 שהיה חלק מהדיוויזיה ההררית ה-3 של אדוארד דיטל. את שייטת המשחתות ליוו שתי סיירות, שרנהורסט וגנייזנאו. בשעות הבוקר המוקדמות של 9 באפריל, השייטת הגרמנית נכנסה לאופוטפיורד (הפיורד המקיף את נרוויק) ולכדה שלוש ספינות סיור של הצי המלכותי הנורווגי. ברגע האחרון הצליחו ספינות הסיור לשלוח התרעה למפקד הצי על הפלישה.
ההגנה העיקרית של נרוויק היו שתי ספינות הגנת חופים. תודות לאזהרת ספינות הסיור, עמדו שתיהן בכוננות. הגרמנים רצו להציג את עצמם כמגיני נורווגיה ולא ככובשים שלה, ולפיכך קיבלו הנחיה להימנע מקרב במידת האפשר. נציג גרמני עלה לסיפון הספינה "איידסוולד" ונפגש עם קפטן הספינה אוד איזאקסן וילוך. הגרמנים הציעו לנורווגים בידידותיות למסור את ספינותיהם ולחזור לבתיהם. קפטן וילוך ביקש אישור לשוחח עם מפקד העיר נרוויק, קפטן פר אסקים. אסקים הורה לו לפתוח באש, אולם עוד בטרם הספיק וילוך לעשות זאת, פתחו הגרמנים באש והטביעו את ה"איידלסוולד". מתוך 183 אנשי הצוות של הספינה, 175 נהרגו, כולל קפטן וילוך עצמו.
לאחר השמדת ה"איידלסוולד", החלו המשחתות הגרמניות להתקדם לתוך נמל נרוויק. אסקים הורה לתותחי החוף של העיר לפתוח באש על המשחתות, אולם בשל הראות הלקויה והכוונות הגרועות ששימשו את הצבא הנורווגי, כל הפגזים החטיאו את המטרות. המשחתות הגרמניות המתינו עד שהגיעו צמוד למזח הנמל, ורק אז פתחו באש באמצעות התותחים והמקלעים. הם שיתקו את הגנת החוף והשמידו את הספינה "נורווגיה". 101 מאנשי צוות הספינה נהרגו,ו-90 חולצו מהמים בידי הגרמנים. המשחתות החלו להנחית חיילים בעיר.
חיל המצב של נרוויק היה שקוע בשינה, והתעורר לקול הפגזים. מפקד חיל המצב, אוברסט קונרד סונדלו, היה חבר במפלגת נאשונל סמלינג הלאומנית והפרו-גרמנית. הגרמנים קיבלו מסר ממנהיג המפלגה וידקון קוויזלינג, שסונדלו לא יתנגד לפלישה הגרמנית. ואכן, סונדלו הורה לאנשיו להניח את נשקם ולא להילחם. הגרמנים השלימו את כיבוש נרוויק תוך 25 דקות וללא נפגעים. 200 חיילים מחיל המצב נמלטו מהעיר עם נשקם, וניסו לחסום את מסילת הברזל המובילה לשוודיה. הם נתפסו בהפתעה בביורנפיל, ומרביתם נפלו בשבי.
הקרבות > הקרב הימי הראשון (10 באפריל)

כבר ב-9 באפריל, תקפה הסיירת הבריטית אה"מ רינואון את הסיירות גנייזנאו ושרנהורסט. הקרב היה קצר, והסתיים בנזקים קלים לרנואן ולגנייזנאו. יום למחרת, נע האדמירל ברנרד וורברטון-לי עם שייטת של חמש משחתות אל תוך האופוטפיורד. וורברטון הצליח להפתיע את המשחתות הגרמניות, שבדיוק הגנו על מכליות שהעמיסו עפרות ברזל. הבריטים הצליחו להטביע שתי משחתות גרמניות, ואף פתחו באש על החיילים הגרמניים בחוף. על אחת המשחתות שהוטבעו, נמצא גם מפקד שייטת המשחתות הגרמנית קומודור פרידריך בונטה. לאחר מכן, שיגרו המשחתות את הטורפדו שלהם על ספינות הסוחר שעגנו בנמל ונפלו לידי הגרמנים, והטביעו 11 ספינות.
האדמירל הגרמני אריך ביי מיהר לאסוף את שלושת המשחתות הגרמניות שנותרו, ופתח במרדף בעקבות הבריטים הנסוגים. ביציאה מהפיורד, חברו אליו עוד שתי משחתות בפיקודו של פריץ ברגר. הגרמנים הצליחו להטביע שתי משחתות בריטיות, ולפגוע קשה באחת נוספת. מפקד השייטת הבריטית, האדמירל וורברטון, נהרג. גם אחת מהמשחתות הגרמניות נפגעה. הגרמנים נאלצו להפסיק את המרדף בעקבות מחסור בדלק ובתחמושת. הם הספיקו להטביע ספינת אספקת תחמושת אחת ביציאה מהפיורד. עד מהרה הגיעה לאזור תגבורת בריטית, שכללה גם סיירת אחת אה"מ פנלופי. הגרמנים נאלצו לסגת במהירות, ובמהלך הנסיגה החפוזה, שתי משחתות עלו על שרטון וניזוקו קשות. שתי צוללות גרמניות - U 5, ו-U 25, ארבו לשייטת הבריטית כאשר עזבה את חופי נרוויק, ושיגרו לעברה טורפדות. עם זאת, הן החטיאו.
הקרבות > הקרב הימי השני (13 באפריל)

הבריטים היו נחושים לא לוותר על נרוויק, וארגנו בחופזה שייטת חדשה שתפליג לעיר. האדמירל ויליאם ויטוורת' אסף את אוניית המערכה אה"מ וורספייט יחד עם עוד 18 ספינות קרב מסוגים שונים ומטוסים מנושאת המטוסים אה"מ פיוריוס. השייטת הגיעה לאופוטפיורד ב-13 באפריל, וגילתה שביי עוגן בנמל עם שמונה משחתות. עם זאת, מצב המשחתות הגרמניות היה בכי רע, והן סבלו ממחסור חריף בדלק ובתחמושת. הבריטים הצליחו להטביע שלוש משחתות גרמניות. משחתת בריטית אחת ניזוקה, והבריטים איבדו גם כמה מטוסים.
ביי הורה למשחתות ששרדו לפתוח בנסיגה. המשחתת "הרמן קון" לא קיבלה את הפקודה ולא נסוגה בזמן. כאשר הבינו אנשי צוות המשחתת שהם נותרו לבדם במערכה, הם מלכדו את הספינה ותכננו להטביע אותה. הבריטים המשיכו להפגיז את הספינה עד שהיא טבעה. לא ברור אם טביעתה נגרמה מהמטענים הגרמניים או מהפגזים הבריטיים. שתי משחתות גרמניות עגנו בנמל נרוויק ומשם פתחו באש על המשחתות הקדמיות של הבריטים. הבריטים הספיקו לחסל אותן לפני שהן גרמו נזק. ארבעת המשחתות הגרמניות ששרדו, פונו מהאזור זמן קצר לאחר מכן. הגרמנים הותירו בנמל נרוויק צוללת אחת בלבד. סך כל המשחתות שהוטבעו בנרוויק היה כ-50% מכוח המשחתות של הקריגסמרינה באותה תקופה. המלחים ששרדו מהמשחתות שהוטבעו (2,600 איש), הצטיידו בנשק שנותר במחסני חיל המצב הנורווגי, ואוחדו לרגימנט חדש שסופח לדיוויזיה ההררית ה-3.
למרות הניצחון הבריטי, לבריטים לא היה כוח חי"ר שאותו יכלו להנחית בנרוויק. אי לכך, הם הטילו מצור ימי על העיר, והפציצו אותה יומם וליל במטרה להתיש את הכוח הגרמני. אל הכוח הבריטי הצטרף כוח פולני שכלל שלוש משחתות.
הקרבות > הקרב היבשתי (מאי)

חיל הכיבוש המקורי של נרוויק, כלל 1,900 איש בפיקודו של הגנרל אדוארד דיטל. בעקבות טביעת המשחתות, תוגבר כוחו בעוד 2,600 איש. בהמשך, הצטרפו אליו עוד 1,000 לוחמים בדרכים שונות. חלקם היו טייסים שמטוסיהם הופלו בשמי נורווגיה, ואחרים היו אנשי כוחות מיוחדים שהסתננו לארץ דרך שוודיה הנייטרלית. בינתיים, החלו בעלות הברית לרכז כוחות גדולים לקראת מתקפה על נרוויק. הדיוויזיה הנורווגית ה-6 בפיקודו של קרל גוסטב פליישר התקדמה במהירות לעבד העיר. דיוויזיה זו לבדה כללה לפחות 8,000 איש.
ב-14 באפריל הבריטים החלו בהדרגה להנחית בהרים שמסביב לנורווגיה כוחות גדולים. ב-28 באפריל הגיע גם חיל המשלוח הצרפתי שכלל שלושה גדודים של חיילים הרריים ושני גדודים של לגיון הזרים. ב-9 במאי הגיעו ארבעה גדודים פולניים שעל בסיסם הוקמה בריגדת הרובאים העצמאית של פולין. בסה"כ כללו כוחות בעלות הברית כמעט 25,000 חיילים.
מצבו של דיטל נראה בכי רע. אנשיו היו נצורים, בנחיתות מספרית, מופגזים יומם ולילה ועם מעט מאוד תחמושת ואספקה. דיטל השתעשע ברעיון לעבור את הגבול השוודי ולהסגיר את עצמו ואת אנשיו לרשויות השוודיות. היטלר עצמו שקל להורות לו לסגת אל פנים נורווגיה. תחת זאת, היטלר הורה לרגימנט הרמן גרינג לנוע מדנמרק אל טרונדהיים ולתקוף את הכוחות הנורווגיים בבודו במטרה להפחית את הלחץ על נרוויק.
התיאום בין בעלות הברית היה גרוע מאוד. לכל אחת מהאומות הלוחמות היה פיקוד עצמאי משלה שהתקשה לתאם את פעולותיו עם שאר הפיקודים. אצל הבריטים, שררו חוסר תיאום והסכמה גם בין מפקד כוחות היבשה פייר ג'וזף מקסי למפקד הצי הרוזן מקורק. הנורווגים כבשו בהדרגה את ההרים שמסביב לנרוויק, ובתחילת חודש מאי החלו בהתקדמות על העיר עצמה. משנודע להם שכוחות בעלות הברית לא יוכלו להתחיל לנוע אל העיר לפני אמצע חודש, הם נאלצו לעצור את התקדמותם, ולחכות ששאר בעלות הברית יסיימו לרכז את כוחותיהם. באמצע מאי החלו בעלות הברית בהתקדמות איטית לכיוון נרוויק ועד מהרה כיתרו את העיר. במקביל, המשחתות הבריטיות הנחיתו כוח צרפתי בעיירות שגבלו בנרוויק מכיוון הים. בעלות הברית קיוו לכתר את כל הכוח הגרמני בנרוויק ולהשמיד אותו, אולם חוסר התיאום בין מפקדי הכוחות גרם לכך שנוצר פער בטבעת הכיתור שדרכו החלו הגרמנים להימלט. ב-27 במאי דיטל הורה לאנשיו לפנות את העיר, והכוח הגרמני התרכז בביורנפלד.
הקרבות > כיבוש נרוויק מחדש (יוני)

למרות ההצלחה המרשימה של בעלות הברית, כבר ב-24 במאי התקבלה החלטה בלונדון לפנות את נורווגיה. הגרמנים קצרו באותה עת הישגים משמעותיים במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה והכוחות הבריטיים נזקקו בגזרה זו. לילה לאחר מכן, נמסרה ההוראה בחשאי לרוזן קורק. הבריטים החליטו לפחות לסיים את כיבוש העיר, ולהשמיד את הנמל שלה לפני הנסיגה. ב-4 ביוני החלו כוחות בעלות הברית להתפנות מנורווגיה.
לממשלת נורווגיה נמסרו החדשות הרעות רק בתחילת יוני. הנורווגים זעמו, אולם החליטו להמשיך בלחימה לבדם. ב-5 ביוני קיבלו שתי בריגדות נורווגיות פקודה להמשיך במתקפה. עד מהרה הם הבינו שללא בעלות הברית, הם יובסו במוקדם או במאוחר. ב-8 ביוני פונה המלך הוקון השביעי מהארץ יחד עם הממשלה. באותו היום נכנס דיטל לנרוויק עם שארית אנשיו וכבש את העיר. יומיים לאחר מכן נכנעו הכוחות הנורווגיים האחרונים.
שיירת הפינוי מנרוויק, הותקפה בידי הסיירות גנייזנאו ושרנהורסט, שהצליחו להטביע ספינה אחת שנשאה על סיפונה 1,500 איש (מבצע יונו). נושאת המטוסים אה"מ גלוריוס הגיעה לעזרת השיירה ומטוסיה הצליחו לגרום נזק לסיירות ולהכריח אותן לסגת לטרונדהיים.
בתרבות

הסרט הנרוווגי נרוויק מספר את סיפור הקרב.
הערות שוליים

↑  צ'רצ'יל ויריבו הנאצי נושאים עיניהם לנורבגיה, מעריב, 14 ביוני 1948
↑  על משלוחי הברזל השוודי לגרמניה, הצופה, 7 במרץ 1940
↑  הבריטים סותמים את הפרצים, הַבֹּקֶר, 24 במרץ 1940
↑  הנייטרלים ייאלצו..., המשקיף, 2 באפריל 1940
↑  "HyperWar: The Campaign in Norway [Chapter III".]
↑  100 אוניות מלחמה גרמניות הפליגו לים הצפוני, המשקיף, 9 באפריל 1940
↑  הצרפתים מאשימים את צ'רצ'יל בתבוסה הנורבגית, מעריב, 28 ביוני 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558251505171  GND: 4196127-4  LCCN: sh85089871  NKC: ph536905 
טביעתה של ה"הרמן קון"
חיילים נורווגים, בריטים וצרפתים במהלך כיבוש נרוויק
חיילים נורווגים בנרוויק מפעילים מקלע M1917 בראונינג
הקורפוס העשירי (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  הנובר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  30 באוקטובר 1866 – 11 באוקטובר 1919 (53 שנים)
 מלחמות:  מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  44,000
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס העשירי (בגרמנית: X. Armee-Korps) היה קורפוס של הצבא הפרוסי. הקורפוס לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, ולאחריה הועבר לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.