stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש
אדריכלות

המבנה הנוכחי, שהחליף את המבנה הישן שבו שכנה הקהילה מ-1959, תוכנן על ידי משרד האדריכלים ג'קסון וראיין (Jackson & Ryan Architects) בסגנון נאו-גותי. הבנייה, שנמשכה ארבע שנים, הסתיימה ב-2004.
המבנה מבוסס על כנסיית אליזבתקירכה במארבורג שבגרמניה, הבנויה בסגנון גותי. הכנסייה בנויה מאבן אדומה. בחזית שני צריחים מחודדים פשוטים בעלי מבנה של פירמידה ריבועית, המתנשאים לגובה 57.3 מטר. בסמוך לכנסייה ישנו קלויסטר ובמרכזו גן
. בתוך הכנסייה כ-36 חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית ועוגב.
תוכנית המבנה של האדריכלים ג'קסון וראיין זכתה במספר פרסים ואף הופיעה על שערם של מספר כתבי-עת מקומיים בנושא הנדסה.
מבנה הכנסייה עולה בקנה אחד עם סגנון הבנייה האמריקאי, החל ממבני השלטון (הבית הלבן), שיאו בגני שעשועים (דיסנילנד ודיסניוורלד) והמשכו במבני ציבור ומגורים ברחבי ארצות הברית. בעקבות זאת, מבנה הכנסייה האפיסקופלית מבקש להחיות ולהוות המשך רציף לתקופת השיא שבה שלטה הכנסייה בסוף ימי הביניים באירופה. ייבוא זה מימי הביניים האירופאים אל העת החדשה בארצות הברית מהווה דוגמה מובהקת לסגנון הבנייה המאפיין את ארצות הברית מאז ימי הקמתה.
הערות שוליים

↑  The Largest Congregations in the The Episcopal Church, web.archive.org, ‏2007-11-25
↑  הקלויסטר, באתר כנסיית סנט מרטין.
↑  עוגב וחלונות ויטראז', באתר כנסיית סנט מרטין.
↑  "Award Winning Projects". Matrix Structural Engineers, matrixstructural.com. אורכב מ-המקור ב-2007-04-30. נבדק ב-2007-05-04.
עבד אל-חכים עאמר

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1919 איסטאל, מחוז אל-מיניא, סולטנות מצרים 
 נרצח:  14 בספטמבר 1967 (בגיל 47) קהיר, מצרים 
 מקום קבורה:  קהיר 
 מדינה:  סולטנות מצרים, רפובליקת מצרים, ממלכת מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המצרית 
 בן או בת זוג:  Berlenti Abdul Hamid (1964–14 בספטמבר 1967) 
 השתייכות:  הכוחות המזוינים של מצרים
 תקופת הפעילות:  1937–1967 (כ־30 שנה)
 דרגה:   משיר
 תפקידים בשירות
 רמטכ"ל צבא מצרים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות  מבצע קדש  מלחמת האזרחים בתימן  מלחמת ששת הימים
 עיטורים
 עיטור לנין (13 במאי 1964)  גיבור ברית המועצות (13 במאי 1964)  כוכב הזהב (13 במאי 1964) 
 תפקידים אזרחיים
 סגן נשיא מצרים
 
עבד אל-חכים עאמר (בערבית: عبد الحكيم عامر; 11 בדצמבר 1919 – 14 בספטמבר 1967) היה איש צבא ומדינאי מצרי, רמטכ"ל צבא מצרים בתקופת מבצע סיני, מלחמת האזרחים בתימן ומלחמת ששת הימים, וסגן נשיא מצרים מ-1958 ועד 1965.
ביוגרפיה

עבד אל-חכים עאמר נולד בכפר איסטאל שבמחוז אל-מיניא שבמצרים העליונה ב-11 בדצמבר 1919. לאחר שסיים את לימודיו הצטרף לאקדמיה הצבאית בקהיר והוסמך כקצין בצבא מצרים בשנת 1938. בזמן לימודיו התיידד עם גמאל עבד אל נאצר, ולאחר שסיימו את לימודיהם שירתו יחד מספר שנים בסודאן. לאחר שסיים את השירות בסודאן חזר עאמר למצרים ושימש כמדריך צבאיה. ב-1948 בהיותו בדרגת רב-סרן נלחם נגד ישראל בזמן מלחמת העצמאות כחלק מחיל המשלוח המצרי. נלחם בקרב יד מרדכי והגיע עם חיל המשלוח עד גשר עד הלום עאמר הצטרף לאגודת הקצינים החופשיים שקמה על רקע הרצון לרפורמות במצרים והתחזקה בעקבות תחושת ההשפלה המצרית לאחר המלחמה נגד ישראל. לאחר המלחמה שימש עאמר כראש לשכתו של מוחמד נגיב, ופעל ביחד עם שאר הקצינים החופשיים לחיזוק מעמדו של נגיב מול מועמדים אחרים אותם ניסה לקדם המלך פארוק.
לעאמר היה תפקיד מפתח בהפיכת הקצינים החופשיים בשנת 1952, שהפילה את המלך פארוק הראשון והעלתה לשלטון את נגיב ולאחריו את גמאל עבד אל נאצר. בליל ההפיכה השתלט על בניין המטה הכללי של צבא מצרים כשהוא חמוש באקדח ומספר כדורים בלבד ועצר את קציני הצבא הבכירים שבו. הוא היה חבר במועצת פיקוד המהפכה, ששלטה במצרים לאחר הדחתו של המלך, וכעבור שנה קודם מדרגת רב-סרן לדרגת אלוף והתמנה ביוני 1953 לרמטכ"ל הצבא המצרי. בשנת 1956 פיקד עאמר על הכוחות המצריים במלחמת סיני. ערב מלחמת סיני ניסה צה"ל להורגו באמצעות הפלת המטוס שבו טס מעל הים התיכון ("מבצע תרנגול"), אך לאחר שהופל המטוס התברר שהיו בו 16 קצינים בכירים של הצבא המצרי אך עאמר עצמו נמנע ברגע האחרון מלעלות לטיסה. בפברואר 1958 הקימו מצרים וסוריה את הרפובליקה הערבית המאוחדת, ועאמר מונה לסגן נשיא מצרים וכן למפקד הפיקוד המאוחד של הצבא המאוחד של שתי המדינות. בתפקידים אלו החזיק עד לפירוק האיחוד בספטמבר 1961 במהפכת נגד שחולל סגנו.
בשנת 1962, לאחר התבוסה במלחמת סיני וההסתבכות במלחמת האזרחים בתימן, ניסה נאצר לכרסם במעמדו והקים מועצת נשיאות שכללה בנוסף לנאצר עצמו גם את חבריו להפיכה. בראשית דרכה של מועצת הנשיאות קבע נאצר כי המועצה תעסוק במינוי הקצינים הבכירים של הצבא. עאמר, שנכח בישיבה, עזב אותה בכעס וכתב מכתב התפטרות שבו האשים את המשטר ב"אי הגשמת יסודות דמוקרטיים". עאמר הכין עותקים רבים מהמכתב וחילקם למקורביו. לבסוף, לנוכח גילויי התמיכה בעאמר, חזר בו נאצר מהחלטתו עד להחזרת הכוחות מתימן. נאצר לא העלה שוב את הנושא ובכך נסתיים המשבר בין השניים.
עאמר היה דמות מפתח ביחסים בין מצרים לבין ברית המועצות ובין היתר חתם על עסקאות רבות לרכישת נשק סובייטי. בשל קשריו הטובים עם הסובייטים קיבל את העיטור הגבוה "מסדר לנין" שאותו קיבל יחד עם נאצר. עאמר נחשב לבעל נטיות ליברליות, והסתכסך לא אחת עם הדמויות הסוציאליסטיות יותר בשלטון. נאצר נהנה ממאבקים אלו, ודאג ליצור איזון בין עאמר שעמד בראשות הצבא לבין עלי צברי שעמד בראש האיחוד הסוציאליסטי הערבי, המפלגה היחידה שקיומה הותר בחוק. עאמר מונה לסגן הנשיא בשנת 1964 וסומן כיורשו של נאצר.
הדחתו והתאבדותו

ב-2 ביוני, ערב פרוץ מלחמת ששת הימים, הכריז כי יש לו אמון מלא בניצחונה של מצרים. כתוצאה מהתבוסה במלחמת ששת הימים הסתגר בביתו הכפרי ורק לאחר מכן חזר לקהיר. ב-8 ביוני, ביום בו הוסכם על הפסקת אש, ניסה להתאבד לראשונה, אך ידידיו הצילוהו.
ב-11 ביוני 1967, עאמר פוטר על ידי נאצר מכל תפקידיו כחלק מהדחת הקצונה הבכירה של צבא מצרים. במקומו מינה נאצר את מוחמד פאוזי. עאמר סירב לקבל אחריות מלאה לכישלון הצבאי וטען שיש אחרים שצריכים לשלם את המחיר. גם הפעם הוא ערך מכתב תוכחה והכין ממנו כ-2,000 עותקים, שאותם חילק לתומכיו בתקוה לבטל את הפיטורים שלו ושל הקצינים הבכירים שפוטרו עמו. בתגובה ללחצו הציע לו נאצר את תפקיד סגן מפקד הכוחות המזוינים. אך עאמר לא הסתפק בכך, והתנה את הסכמתו בהחזרת כל הקצינים המודחים. נאצר סירב לתנאי וביקש ממחליפו פאוזי לחסל את מוקדי הכוח של עאמר בצבא. בעקבות זאת ב-23 ביוני ביצע פאוזי שורה של הדחות ומעצרים של מקורבי עאמר. חלק מהקצינים המודחים וכאלה שנמלטו ממעצר החליטו לפעול בכוח נגד נאצר, חלקם מצאו מקלט בביתו של עאמר. הקצינים הצליחו לאסוף נשק רב, בחלקו נשק כבד כגון תותחים נגד מטוסים וטילים נגד טנקים. הקצינים בחנו חלופות שונות לפעולה נגד נאצר, בין היתר ליזום התקוממות בצבא, לחטוף את נאצר במעונו באיומי נשק, ועוד. לבסוף הוחלט לחולל הפיכה צבאית ב-27 באוגוסט, לפני יציאתו המתוכננת של נאצר למחרת היום לועידת פסגה בחרטום ובכך להדיח את משטר נאצר. אולם מאחר שנאצר הצליח להחדיר איש אמונו בקרב הקצינים המתקוממים, ידע על ההתארגנות נגדו והורה לעצור מבעוד מועד את עאמר ועמו כ-50 קציני צבא מתקוממים ושני שרים לשעבר, באשמה של תכנון הפיכה נגד נאצר. הצבא פרץ לביתו של עאמר ב-25 באוגוסט ועצר את המתבצרים. בזמן חקירתו נכחו מקורביו הבכירים של נאצר. בביתו של עאמר נמצא נשק שלדברי פאוזי יכול היה למלא 13 משאיות בעלות קיבולת 3 טונות כל אחת.
קציני צבא מצריים שביקרו את עבד אל-חכים עאמר בכלאו ב-14 בספטמבר 1967 נתנו לו ברירה, לעמוד למשפט ולהיות מורשע ומוצא להורג כבוגד, או לטרוף את נפשו בכפו ולמות מוות מכובד. עאמר בחר באפשרות השנייה, וזכה להלוויה צבאית מלאה.
לאחר התאבדותו היה נאצר לראשונה מאז מהפכת הקצינים החופשיים של שנת 1952 המנהיג הבלעדי של מצרים, פוליטית וגם צבאית. בתקופה שלאחר הסתלקותו הרבה נאצר לבקר בבסיסי צבא ולגלות מעורבות רבה בעניינים צבאיים שקודם לכן הותיר אותם לעאמר.
עיטורי כבוד

לעאמר הוענק עיטור גיבור ברית המועצות ב-13 במאי 1964.
ראו גם

מבצע תרנגול
לקריאה נוספת

חרב אל-אסתנזאף: מלחמת ההתשה בראי המקורות המצריים/ מוסטפא כבהא. אפעל: יד טבנקין, מכון ישראל גלילי לחקר מדיניות ההתיישבות, הביטחון והחוץ; אוניברסיטת תל אביב, 1995, עמ' 61–66
חברו הטוב של נאצר, מעריב, 17 בספטמבר 1967.
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 86
1 2 3 4 5 6 7  משה דורון, ידידות שנפסקה - התאבדותו של הפיידמרשאל עאמר. יד ימינו של נאצר. קיימה באורח פתאומי ודרמטי את ידידותם ההדוקה, הארץ, 22 בספטמבר 1967
↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 70, 102
↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 103-104
↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 158-159
↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 185
↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 207-208
↑  "Abdel Hakim Amer". Heroes of the Soviet Union. War Heroes Russia. נבדק ב-3 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425800405171  GND: 119172208  ISNI: 0000 0001 0128 316X  LCCN: n85334129  NTA: 171727258  SUDOC: 228680425  VIAF: 45105857   WorldCat (עם VIAF): 45105857 
מימין: עבד אל-חכים עאמר, גמאל עבד אל נאצר ואנואר סאדאת, 1965
The Miracle (שיר)

"The Miracle" (בעברית: "הנס") הוא הסינגל החמישי והאחרון באלבום של הלהקה הבריטית קווין, The Miracle. הוא נכתב על ידי כל חברי הלהקה, כאשר סולן הלהקה פרדי מרקיורי ובסיסט הלהקה ג'ון דיקון היו הכותבים העיקריים. הוא יצא כסינגל בסוף נובמבר 1989, כחצי שנה לאחר צאת האלבום.
הרעיון לשיר הגיע מפרדי מרקיורי וג'ון דיקון. כל ארבעת חברי הלהקה תרמו למילים ולרעיונות המוזיקליים בשיר.
בקליפ לשיר מופיעים ארבעה נערים שמופיעים כחברי להקת קווין על הבמה: רוס מק'קול בתפקיד פרדי מרקיורי, פול הווארד בתפקיד בריאן מיי, ג'יימס קארי בתפקיד ג'ון דיקון ואדם גלדיש בתפקיד רוג'ר טיילור. במהלך הסרטון מופיע מק'קול בארבעה גלגולים שונים של פרדי מרקיורי. הוא צולם באולפני אלסטרי שבלונדון, בנובמבר 1989. בקליפ זה ניתן להבחין בסימנים של ירידה במשקל, שניכרו על פניו של מרקורי, עקב תופעות הלוואי של מחלת האיידס ממנה סבל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989–1990)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989–1990)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989–1990)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989–1990)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 23 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 78 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 20 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 16 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 21 |  |
מלון ססיל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה בית מלון, בית מלון 
 כתובת:  640 S Main St, Los Angeles, CA 90014 
 מיקום:  לוס אנג'לס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1924
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 סגנון אדריכלי:  ארכיטקטורת בו-אר, אר דקו 
 מידות
 קומות:  15 
 קואורדינטות:  34°02′39″N 118°15′04″W﻿ / ﻿34.0442°N 118.251°W﻿ / 34.0442; -118.251
  (למפת לוס אנג'לס מוגדלת) מלון ססיל(למפת לוס אנג'לס רגילה) מלון ססיל
 
קטע מחזיתו הצדדית של מלון ססיל.
מלון ססיל (באנגלית: Cecil Hotel) הוא מלון במרכז העיר לוס אנג'לס בעל היסטוריה של התאבדויות ורציחות. המלון חולק בניין משותף יחד עם מלון סטיי און מיין (באנגלית: Stay on Main) והם בעלי הנהלה משותפת ובעלים משותפים.
היסטוריה

המלון שוכן ברחוב מיין 640, דרום במרכז העיר לוס אנג'לס. מלון ססיל הוקם שם בשנת 1924, כמלון מהודר בן 700 חדרים, לאנשים עם תקציב נמוך. חדרי השירותים והמקלחות היו משותפים לכל קטע מסדרון, ולא היו פרטיים או צמודים לכל חדר. בנוסף לזאת, בכל חדר ניתן היה לשכן מספר אורחים, שלא היה ביניהם קשר מוקדם.
בשנת 1929 הגיע המשבר הכלכלי הגדול, ולכל ענף המלונאות בארצות הברית חסרו אורחים. אלא שהבעיה של מלון ססיל הייתה קשה בהרבה. השכונה בה נמצא המלון, סקיד רו התמלאה בנוודים חסרי בית, שנשארו בה במשך עשורים רבים, והפכו את השכונה לשכונת מצוקה ופשע. לכן גם בחלוף המשבר, לא היה ביקוש מספק לשירותי המלון. כדי לשרוד, מלון ססיל נאלץ גם להוריד את מחיר ואיכות שירותיו וגם להגיע להסכם סבסוד עם הרשויות, שניסו לשכן את דרי הרחוב, במלון.
עד שנת 2007, כל הבניין שימש למלון ססיל בלבד, שהיה בית מלון זול מאוד, עם שירות ברמה נמוכה, ומוניטין רע. אי אפשר היה להעלות את מחירי שירות המלון ואיתם את רמת שירותו, בשל הסכמים עם הרשויות.[דרוש מקור] לכן הוקם באותו בניין בית מלון נוסף, מלון סטיי אין מיין, שהיה חופשי מהסכמים אלו. למלון סטיי אין מיין הייתה כניסה נפרדת מזו של מלון ססיל והיה לובי נפרד. היו לו גם קומות נפרדות משלו בבניין. אולם המעליות היו משותפות לשני המלונות. כך שאנשים יכלו לעבור בקלות ממלון אחד לשני, דרך הבניין.
בשנת 2016 המלון עבר שיפוץ נרחב מתוך כוונה למיתוג כמלון בוטיק. החל משנת 2017 ה"סטיי אין מיין" משמש כבית מלון, ואילו מלון ססיל משמש כמוסד דיור מוגן, עבור דיירים קבועים בתשלום נמוך מאוד, שאי אפשר היה לפנותם מבניין המלונות.
בשנת 2017 מועצת העיר לוס אנג'לס קבעה כי האתר הוא אתר מורשת היסטורית, לאור האריכטקטורה וההיסטוריה שלו.
אירועים שהתרחשו במלון ססיל

כמה ממקרי הרצח הנודעים ביותר שידעה לוס אנג'לס התרחשו במלון סֶסִיל, או היו קשורים אליו: ב-1964, נאנסה ונרצחה בחדרה שבמלון גולדי אוסגוד, אשר נודעה בכינויה "גברת היונים של פארק פרשינג סקוור (אנ')". מקרה רצח זה מעולם לא פוענח. הרוצחים הסדרתיים ג'ק אונטרווגר וריצ'רד רמירז, "הצייד הלילי" התגוררו במלון זה, בתקופת ביצוע פשעיהם.
כמו כן, עד שנת 2015, נהרגו שמונה עשר אורחים של המלון באופן לא טבעי, בשלב מסוים המלון נודע בתור "The Suicide" ("ההתאבדות") לאור כמות מקרי ההתאבדות שקרו במלון:
התיעוד הראשון של התאבדות במלון הייתה ב-22 בינואר 1927, כאשר פרסי אורומוד קוק, ירה בעצמו מול אשתו וילדו.
בין השנים 1931–1940 שבעה אנשים התאבדו במלון.
בשנת 1944, דורות'י ג'יין פרסל, מאורחות המלון, נכנסה ללידה, ותחת מחשבה שבנה נולד מת, זרקה אותו מהחלון. פסיכולוגים שבדקו אותה הגדירו אותה כלא שפוייה.
בשנת 1962, אורחת שקפצה למותה מהמלון נחתה על הולך רגל והרגה גם אותו.
בשנת 2013 טבעה אליסה לאם בדודי המים שעל גג המלון, כאשר התחבאה מאויב שהזתה בעת התקף פסיכוזה. עובדי המלון התרגלו לאורחים מפוקפקים, ולכן כשאליסה לאם התחילה להתנהג באופן לא שפוי, הם רק נתנו לה חדר נפרד מהאורחות שהתלוננו עליה. למשטרת לוס אנג'לס לקח כחמישה חודשים לפענח את נסיבות מותה של לאם, ובינתיים תפס המקרה שלה תשומת לב בין-לאומית, והיה כר פורה להפצת תיאוריות קשר. משטרת לוס אנג'לס הכריזה כי מותה היה התאבדות. רוב אירועי המלון, כדוגמת שהיית ריצ'רד רמירז במלון, שימשו השראה לעונה החמישית של הסדרה אימה אמריקאית וזאת יחד עם סיפורו של הרוצח הסדרתי, ה. ה. הולמס ומלון הרצח שניהל במהלך התערוכה העולמית של שיקגו.
הערות שוליים

↑  "Barker Brother congratulate teh Cecil Hotel". LA TIMES. 20 בדצמבר 1924. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ANDREW KHOURI (1 ביוני 2016). "Once a den of prostitution and drugs, the Cecil Hotel in downtown L.A. is set to undergo a $100-million renovation". LA TIMES. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Decomposing body in water tank, suicide, murder: LA Council's pick for hotel historic monument". MynewsLA.com. 28 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ״המלון שהרג אותי״ - סיפורו של מלון ״סטיי און מיין״ (״ססיל״) ושל אליסה לאם בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
1 2 3  "Los Angeles – Cecil Hotel Deaths". Bizarrela.com. 20 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
אירייזר

ערך זה עוסק בסרט. אם התכוונתם ללהקה, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  צ'אק ראסל 
 הופק בידי:  ארנולד קופלסון, סטיב בראון 
 תסריט:  ולון גרין 
 עריכה:  מייקל טרוניק 
 שחקנים ראשיים:  ארנולד שוורצנגר רומה מאפיה סקיפ סודות' מיכאל פפג'ון מלורה ולטרס מארק רולסטון טוני לונגו אלכסנדר קרופה דניס פורסט רוברט מירנדה בן שנקמן סוון-אולה תורסן סטיבן פורד ג'ון סלאטרי קמרין מנהיים ג'יימס קובורן רוברט פסטורלי ונסה ויליאמס ג'יימס קאן ג'ו ויטרלי ג'יימס קרומוול דני נוסי ניק צ'ינלונד אנדי רומנו פטריק קילפטריק Camille Winbush 
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  אדם גרינברג 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 ביוני 1996
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   eraser
 דף הסרט ב־IMDb
 
אירייזר (באנגלית: Eraser) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1996 בבימויו של צ'אק ראסל, ובכיכובם של ארנולד שוורצנגר, ונסה ויליאמס, ג'יימס קאן, ג'יימס קובורן, ורוברט פסטורלי.
הסרט אשר הופק בתקציב של 100 מיליון דולרים, זכה להצלחה מסחרית, וגרף מעל ל-242 מיליון דולרים. הוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 ביוני 1996 והיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר בשנת 1997.
תקציר העלילה

ג'ון קרוגר (ארנולד שוורצנגר) הוא סוכן ממשלתי אמריקאי המתמחה בהגנה על עדים שנרדפים על ידי ארגוני פשע. העניינים מסתבכים לאחר שהוא עובד עם עדת מפתח (ונסה וויליאמס), עם מידע שיכול להפיל חברת נשק שפיתחה נשק מהפכני ובכוונתה למכור אותו למחבלים דרך השוק השחור.
מייבאך

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת של דיימלר
 מייסדים:  וילהלם מייבאך
 תקופת הפעילות:  1909–2013 (כ־104 שנים) 
 חברת אם:  מרצדס-בנץ 
 מיקום המטה:  שטוטגרט 
 משרד ראשי:  גרמניה שטוטגרט, גרמניה
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  רכבי יוקרה
  
 www.maybach-manufaktur.com
 
מספר דגמי מייבאך 57 ו-62 בקונקור ד'יאלגנס, פבל ביץ', קליפורניה.
Maybach SW 42, 1939
Maybach 62
מייבאך אקסלרו בקונקורס די'אלגנס
מַיְבָּאךְ-מוֹטוֹרֶנְבָּאוּ (בגרמנית: Maybach-Motorenbau GmbH) היא חברה גרמנית לייצור רכבי יוקרה אשר נוסדה בשנת 1909. החברה, שנוסדה על ידי וילהלם מייבאך ובנו קרל מייבאך, הייתה במקורה חברת בת של חברת צפלין ונקראה תחילה "Luftfahrzeug-Motorenbau GmbH" ("חברת מנועי ספינות אוויר") עד שנת 1918. כיום המותג נמצא בבעלות התאגיד מרצדס-בנץ AG שמרכזו בשטוטגרט.
השנים הראשונות 1940-1909

בשנותיה הראשונות פיתחה החברה וייצרה מנועי בנזין ודיזל עבור צפלינים ומכוניות מסילה.
המכונית הראשונה יוצרה ב-1919 והוצגה שנתיים מאוחר יותר בתערוכת הרכב בברלין. בין השנים 1921 ו-1940, החברה יצרה מספר כלי רכב יוקרתיים. החברה המשיכה גם כן לבנות מנועי דיזל עבור כלי שיט ורכבות.
מייבאך לקחה חלק במאמץ המלחמתי הגרמני במלחמת העולם השנייה בייצור מנועים לטנק פנתר וטנק טיגר. לאחר המלחמה המפעל ביצע עבודות תיקונים, אבל ייצור המכוניות לא חודש. כ-20 שנה לאחר מכן החברה התמזגה עם חברת דיימלר.
תחייה: 1997-ועד היום

ב-1997, מרצדס-בנץ הציגה בתערוכת הרכב בטוקיו מכונית תצוגה יוקרתית תחת השם "מרצדס-בנץ-מייבאך" (V12, 5987 cc, 550 hp). המכונית הפכה להצלחה ומרצדס-בנץ החליטו לפתח אותה למכונית סדרתית. מרצדס החליטו לשווק את המכונית תחת מותג עצמאי – 'מייבאך'.
מייבאך חזרה לחיים כמותג בתחילת שנות ה-2000 עם ייצור דגם בעל שני גדלים – המייבאך 57 ו-62 (המספרים שווים לאורכם של הרכבים בדצימטרים (5.7 מטרים ו- 6.2 מטרים, בהתאמה). דגם ה-62 הארוך מאפשר שכיבה מלאה לנוסעים מאחור.
טווח המחירים נע בין €231,000 ($346,500) ו-€300,000 ($460,000). ב-2005, התווסף דגם ה-57S, בעל מנוע ספורטיבי חזק יותר (6.0L V12 bi-turbo) המפיק 604 כוחות סוס וחזות ספורטיבית.
לימוזינות מסוג מייבאך שימשו בין היתר את ראמה התשיעי, מלך תאילנד ואת קאבוס בן סעיד אאל סעיד, סולטאן עומאן (לו היה אוסף מכוניות פאר וביניהן 4 מכוניות מסוג מייבאך 62) לנסיעותיהם.
דגמים > לפני המלחמה

1919 מייבאך W1: מכונית ניסוי מבוססת מרכב של מרצדס
1921 מייבאך W3: המייבאך הראשונה, הוצגה בתערוכת הרכב בברלין. בעלת מנוע 5.7 ליטר ישר, 6 בוכנות ו-70 כוחות סוס.
1928 מייבאך W5 SG: בעלת מנוע 7 ליטר ישר, 6 בוכנות ו-120 כוחות סוס.
1928 מייבאך צפלין: יוצרו 2 דגמים הקרויים גם : "מייבאך DS7 צפלין": 7 ליטר V12,‏ 150 כוחות סוס, ובשנת 1931 פותח הדגם: "מייבאך DS8 צפלין" : 8 ליטר V12,‏ 203 כוחות סוס
1929 מייבאך 12: V12 מקדים ל-DS7/8
1930 מייבאך DSH:‏ Doppel-Sechs-Halbe (חצי תריסר צילינדרים) 1930-37
1931 מייבאך W6: אותו מנוע כמו W5, בסיס גלגלים ארוך יותר. 1931-33
1934 מייבאך W6 DSG: בעל מערכת הילוך מופלג זהה
1935 מייבאך SW35:‏ 3.5 ליטר I6,‏ 140 כוחות סוס
1936 מייבאך SW38:‏ 3.8 ליטר I6,‏ 140 כוחות סוס
1939 מייבאך SW42:‏ 4.2 ליטר I6,‏ 140 כוחות סוס
1945 מייבאך JW61:‏ 3.8 ליטר I6,‏ 145 כוחות סוס
כ-1800 מכוניות מייבאך יוצרו עד למלחמת העולם השנייה.
דגמים > אחרי התחייה

2002 מייבאך 57 ו-62
2005 מייבאך אקסלרו (אב טיפוס אשר הוצג בתערוכת פרנקפורט)
2005 מייבאך 57S
2006 מייבאך 57 ו-62S
2007 מייבאך 62 לנדו (אב טיפוס)
2008 מייבאך אקסלרו בקונקורס די'אלגנס
הערות שוליים

↑  Mercedes Maybach @ Seven Stars global hospitality awards - Follow our Seven Stars Award teams travel around the world reviewing the finest establishments and products, comparing these on a basis of World Level Perfection. Seven Star Award - celebrating our 10th anniversary! We are comparing your establishment on a global luxury level. Seven Stars And Stripes, Inc, www.sevenstarsandstripes.com)
↑  דגמי "מייבאך" ranker.com/list/full-list-of-maybach-models
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n95117240  VIAF: 123316996   WorldCat (עם VIAF): 123316996
יאגדטיגר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים
 מדינה מייצרת:   גרמניה הנאצית
 שנת ייצור:  1944
 תקופת השימוש:  1944–1945 (כשנה)
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  77 
 מידע טכני
 אורך:  10.65 מטרים כולל תותח
 רוחב:  3.6 מטרים
 גובה:  2.8 מטרים
 משקל:  71.7 טון
 מהירות:  34 קמ"ש
 טווח פעולה:  120 ק"מ על כביש
 מנוע:  מנוע מייבאך V12 HL 230 P30 690 כ"ס
 שריון:  250 מילימטר
 צוות:  6
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 128 מ"מ Pak 44 L/55
 חימוש משני:  מקלע MG34 בקוטר 7.92 מ"מ
 
היאגדטיגר (גרמנית: Jagdtiger) היה משחית טנקים גרמני במלחמת העולם השנייה. הוא נכנס לשירות בוורמאכט בשנת 1944, ונלחם בשתי החזיתות עד סוף המלחמה. היאגדטיגר היה כלי הרכב המשוריין הכבד ביותר שנלחם במלחמת העולם השנייה. כ-88 יחידות של היאגדטיגר נבנו.
פיתוח

בעקבות הצלחתו של השטוג 3 כמשחית טנקים, ההנהגה הצבאית של גרמניה הנאצית החליטה לפתח תותח סער מתנייע שעשה שימוש בשלדה קיימת של טנק גרמני. כל משחיתי הטנקים הגרמנים במלחמת העולם השנייה חסרו צריח, וכתוצאה מכך יכלו לשאת תותח בעל קוטר גדול יותר. יתרון נוסף בטנק ללא צריח היה חיסכון בכסף ובזמן הייצור, מאחר שנדרשו פחות חלקים מורכבים לייצור.
בשנת 1942 ביקש המטכ"ל הגרמני להרכיב תותח בקוטר 128 מ"מ על שלדה של תותח סער. בשנת 1943 הוחלט להשתמש בשלדות של טנק הפנתר או הטיגר שעליהם יורכב תותח 128 מ"מ. שלדת הפנתר התבררה כלא מתאימה לתותח לאחר שנבנה דגם עץ של הטנק. באוקטובר 20, 1943, נבנה דגם עץ נוסף של היאגדטיגר אך הפעם על שלדת הטיגר II, והאבטיפוס הוצג לאדולף היטלר במזרח פרוסיה. הטנק כונה בתחילה בשם יאגדפנצר 6, אך לאחר מכן שונה שמו ליאגדטיגר (נמר צייד).
מאפיינים

היאגדטיגר השתמש בשלדת הטיגר II, ובמקום צריח הורכב תא משוריין גדול על התובה. מיגונו החזיתי העבה, שהיה כמעט בלתי חדיר לנשקי הנ"ט בתקופה, הגדיל את משקלו של הכלי שעמד על כ-71 טונות, מה שהפך אותו לרכב המשוריין הכבד ביותר שנכנס לשימוש במלחמת העולם השנייה, מלבד הפאנצר סימן 8 'מאוס' שמשקלו היה כ-188 טונות, שרק שתי יחידות שלו נבנו ואלו מעולם לא השתתפו בקרב.
מה שהפך את היאגדטיגר לאחד מכלי השריון הקטלניים ביותר היה חימושו הראשי, תותח בקוטר 128 מ"מ Pak 44 L/55, תותח הנ"ט הגדול והחזק ביותר שהותקן על כלי משוריין במלחמה, אשר היה מסוגל להשמיד כל טנק של בעלות הברית אפילו ממרחק של כ-3,500 מטרים. המחסור בצריח גרם לכך שהתותח יכל לנוע רק בכ-10 מעלות, מטרה שהייתה מחוץ לשדה האש הקטן חייבה את כל הטנק לזוז לעברה.
היאגדטיגר אמנם היה כלי מרשים מבחינת המיגון וכוח האש, אך הוא סבל ממגוון רב של בעיות מכניות וטכניות בגלל משקלו העצום והמנוע החלש שלו. המגבלות הטקטיות שלו היו ברורות, אפילו באופי הלחימה הגנתי של 1944-45. בסופו של דבר יותר יאגדטיגרים אבדו בגלל בעיות מכניות מאשר לאש האויב.
היסטוריה קרבית

הצבא הגרמני ביקש להזמין כ-150 יאגדטיגרים, אך רק כ-88 נבנו בפועל, מפברואר 1944 עד למאי 1945. כל 88 היאגדטיגרים שנבנו שירתו ב-2 גדודי נ"ט כבדים, ה-512 וה-653. כ-20 אחוז מהטנקים הושמדו בקרב ורבים אחרים הושמדו על ידי צוותיהם שלהם בגלל תקלות מכניות או מחסור בדלק.
שלושה יאגדטיגרים שרדו את המלחמה; הראשון מוצג במוזיאון הצבאי במרילנד ארצות הברית, השני במוזיאון הטנקים בבוינגטון שבאנגליה, והשלישי במוזיאון הטנקים בקובינקה שברוסיה.
הערות שוליים

↑  Panzer world
↑  Achtung Panzer! - Jagdtiger
| רק"מ של גרמניה הנאצית מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | פאנצר 35(t) • פאנצר 38(t) • פאנצר סימן 1 • פאנצר סימן 2 |  |
| טנקים בינוניים | פאנצר סימן 3 • פאנצר סימן 4 • פנתר |  |
| טנקים כבדים | טיגר 1 • טיגר 2 (קינגסטיגר) |  |
| משחיתי טנקים | פנצרייגר 1 • מארדר 1 • מארדר 2 • מארדר 3 • יאגדפנצר 38(t) הצר • נאזהורן • יאגדפנצר 4 • יאגדפנתר • אלפנט • יאגדטיגר • RSO |  |
| תותחי סער | שטוג סימן 3 • שטוג סימן 4 • שטורמהוביץ 42 • ביסון  • שטוג 33B • ברומבר • שטורמטיגר |  |
| ארטילריה מתנייעת | וספה • הומל • קרל גרט • לוריין 37L • גריל • פאנצר 1 siG33 • פאנצר 2 siG33 • פאנצרוורפר |  |
| רק"ם נגד מטוסים | פלאקפאנצר 38(t) • פלאקפאנצר 1 • פלאקפאנצר 4 |  |
| כלי רכב משוריינים | רק"ם סיור קל: Sd.Kfz. 223 • Sd.Kfz. 222 • Sd.Kfz. 221   רק"ם סיור כבד:  Sd.Kfz. 231 • 232 • 233 • 234 • 263 • 247 • M35 ADGZ |  |
| זחל"מים | Sd.Kfz. 2 • 4 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • Sd.Kfz. 250 • 251  • 252 • 253 • 254 • SWS |  |
| רק"ם ניסיוני | פאנצר סימן 7 • פאנצר סימן 8 • נויבאופארצויג • שטורר אמיל • הוישרק 10 • פנתר 2 • פרויקט טנקי ה-E • ראט P.1000 • לנדקרוזר P.1500 • קוגלפנצר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554002605171  GND: 4279757-3  LCCN: sh99011652 
יאגדטיגר המוצג במוזיאון באנגליה
חאווייר קולסון

חאווייר קולסון פרס (בספרדית: Javier Culson Pérez; נולד ב-25 ביולי 1984) הוא אתלט פוארטו ריקני, פעמיים ברציפות סגן אלוף העולם ובעל מדליית ארד אולימפית בריצת 400 מטר משוכות.