דורסט
היסטוריה

ההתיישבות האנושית הראשונה הידועה בדורסט הייתה של ציידים מזוליתים בערך בתחילת האלף השמיני לפנה"ס. אוכלוסיות הציידים היו קטנות ומרוכזות לאורך החוף בקרבת האי פרבק, האי פורטלנד, ויימות' וצ'סיל ביץ', לאורך נהר סטור. האוכלוסיות הללו השתמשו בכלים ובאש על מנת לפנות חלק מיערות האלון הטבעיים שגדלו בהם. גבעות הקירטון הגבוהות של דורסט היו מקום משכנם של יישובים מוגנים במשך אלף שנה בקירוב, וישנם תילי קבורה מתקופת האבן החדשה ותקופת הברונזה ברוב גבעות הקירטון של המחוז, ומספר גבעות מבוצרות מתקופת הברזל, שהידועה מביניהן היא טירת מיידן שנבנתה בערך בשנת 600 לפנה"ס. בתקופת הברזל בוצע גם בירוא יערות של רוב גבעות הקירטון, על מנת לפנות מקום לחקלאות וגידול בעלי חיים.
בדורסט יש עתיקות רומיות רבות, הנמצאות בעיקר ליד העיר הרומית דורצ'סטר, שבה שכנה טירת מיידן שנכבשה מהקלטים הדורוטריגים על ידי לגיון רומי בפיקודו של אספסיאנוס בשנת 43, כחלק מתחילת הכיבוש הרומי של בריטניה. דרכים רומיות הובילו מדורצ'סטר ומגבעת המבצר בבדברי, לאורך רכסי הקירטון, אל הכפרים הרומיים הקטנים ששכנו ברחבי המחוז. הרומאים הגיעו גם לאי פורטלנד, וביצעו בו עבודות עפר למטרות ביצורים בגבעת ורנה. בתקופה הרומית החלה מגמה של מעבר היישובים מראשי הגבעות אל העמקים, ובמאה ה-4 ננטשו ראשי הגבעות סופית.
במשך כמאתיים שנים עיכב חפיר הגנתי גדול בשם בוקרלי דייק את ניסיונות הסקסונים לכבוש את דורסט מכיוון צפון מזרח. הרומנו-בריטים נותרו בדורסט במשך מאתיים השנים שלאחר נסיגת הלגיונות הרומים. קו החוף הקשה מנע אפשרות של פלישה ימית. לאחר שיקום הדרך הרומית לאורך קרנבורן צ'ייס במאה ה-6 הצליחו הסקסונים להתקדם לתוך דורסט. הרומנו-בריטים נסוגו, ובנו ביצורים נוספים שקרסו בתוך מאה שנים. הסקסונים הצליחו לכבוש את מזרח דורסט בערך באמצע המאה ה-7, ואת מערב דורסט זמן קצר לאחר מכן. לאחר מכן היה דורסט לחלק מממלכת וסקס הסקסונית.
בספר יום הדין מתועדים יישובים סקסוניים רבים המתאימים למיקום של עיירות וכפרים מודרניים, רובם בעמקים. במאות השנים שלאחר מכן יצרו המתיישבים דפוס יישוב של חוות חקלאית, שהיה הדומיננטי ביותר במאה ה-19. מנזרים רבים הוקמו במשך השנים, והם היו בעלי קרקעות ומרכזי כוח חשובים.
במהלך האנרכיה של המאה ה-12 התרחשו בדורסט מספר אירועים בעלי אופי צבאי, וכתוצאה מהם בוצר המחוז באמצעות בניית טירות בקורפה קאסל, פאוורסטוק, וורהאם ושאפטסברי, וחוזקו המנזרים השונים. ב-1348 החלה מגפת המוות השחור באנגליה, ככל הנראה לאחר שנשאי המחלה הגיעו לנמלי החוף הדרומי, כולל ויימות' שהייתה אחת העיירות הראשונות שנפגעו. במאה ה-14 ובמאה ה-15 החלה מגמה של העברת היישובים מראשי הגבעות לעמקים. לאורך כל ימי הביניים שימש האזור את האצולה, כולל חלק ממלכי אנגליה, כאתר לאחוזות ציד.
במלחמת האזרחים האנגלית של המאה ה-17 היו במחוז מספר מעוזים מלוכניים, שחלקם נהרסו על ידי תומכי הפרלמנט. בין תקופת בית טיודור לתקופה הג'ורג'יאנית החל תהליך התמקצעות של החוות וגדילת המנזרים, דבר שהוביל לגידול באוכלוסייה ובשטח היישובים.
המהפכה התעשייתית כמעט ולא השפיעה על דורסט, שנותר ברובו אזור כפרי, אולם כלכלת החוות גרמה לאחד האירועים שהביאו להקמת תנועת האיגודים המקצועיים. בשנות ה-20 של המאה ה-19 הקימה קבוצת עובדי חווה את אחד האיגודים הראשונים. ב-1832 הוצאו האיגודים מחוץ לחוק, ושישה אנשים הוגלו. מסילות הרכבת שנבנו במאה ה-19 הגדילו את יכולת הניידות והתקשורת של תושבי דורסט.
במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה היה דורסט יעד חשוב של הצי המלכותי, הודות למקומו על גדות תעלת למאנש. נמל פורטלנד, שנבנה במאה ה-19 והוגן על ידי מבצר נות' ומצודת ורנה, היה במשך שנים רבות אחד מבסיסי הצי הגדולים ביותר. ספינות בריטיות, אמריקניות וקנדיות עגנו בנמל ובמפרץ ויימות' הסמוך לפני הפלישה לנורמנדי. האימונים לקראת ההגעה לנורמנדי נערכו גם כן בדורסט, בקטע החוף שליד סטאדלנד. נמל פורטלנד שימש כבסיס אימונים עבור הצי המלכותי וכוחות נאט"ו עד שנות ה-90. כיום הוא נמל אזרחי ואזור נופש, ואירח את תחרויות השיט של אולימפיאדת לונדון ב-2012.
במאה ה-19 הגיע המלך ג'ורג' השלישי לוויימות' על מנת לנפוש לאחר מחלתו, ומאז חל גידול בתעשיית התיירות של האזור. עם הגדילה בנפח התיירות היא החלה להוות תחרות לחקלאות כמקור הפרנסה העיקרי של האי.
ב-1974 שונו גבולותיו של המחוז, וסופחו אליו אזורים קטנים מדרום מערב המפשייר, הכוללים את הערים בורנמות' וכרייסטצ'רץ'. ב-1996 הופרדו בורנמות' ופול ליישובים עצמאיים מהמחוז.