stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלוס אלברדו קסאדה
ביוגרפיה

אלברדו קסאדה נולד בנפת פאבאס שבמחוז סן חוסה, בנו של מהנדס. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החל להיות מעורב בפוליטיקה של קוסטה ריקה ובשנים 2014–2017 מילא מספר תפקידי שר בממשלה.
ב-1 באפריל 2018 קסאדה ניצח בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות עם 61% מקולות הבוחרים, כשהוא גובר על פבריסיו אלברדו מוניוס (Fabricio Alvarado Muñoz). נישואים של בני-זוג מאותו המין היו נושא מרכזי במערכת בחירות זו, לאחר שפסיקה של בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם חייבה את קוסטה ריקה להכיר בנישואים אלה. אלברדו מוניוס יצא חוצץ נגד נישואים חד-מיניים, ואילו אלברדו קסאדה קרא לכבד את פסיקת בית הדין. הוא נחל ניצחון סוחף, תוך שהוא מתריס נגד סקרים שניבאו בחירות צמודות. הוא הושבע לתפקידו ב-8 במאי 2018.
כנשיא, קרלוס אלברדו קסאדה התמקד במאמציו להפחתת התלות של כלכלת קוסטה ריקה בפחמן, ומעבר ל"כלכלה דלת-פחמן". הוא הציב מטרה עבור הכלכלה להגיע לאפס פליטות פחמן עד שנת 2050, ובאופן שיטתי פועל להבטחת מטרה זו. מכיוון ש-40% מפליטת גזי החחמה בקוסטה ריקה הם תולדה של תחבורה מסיבית, בתחום זה ממקד קסאדה את מאמציו בבניית מערכת תחבורה ציבורית המבוססת על רכבת חשמלית בעיר הבירה סן חוסה. ב-24 בפברואר 2019 השיק קסאדה מיזם לחיסול מלא את תלות הכלכלה בפחמן, בטקס לצד כריסטיאנה פיגרס, לשעבר מנהלת אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים בקוסטה ריקה. באירוע זה הוא תיאר את הפחמן כ"אתגר הגדול של דורנו", והכריז כי "קוסטה ריקה חייבת להיות בין המדינות הראשונות להשיג זאת, אם לא הראשונה".
הערות שוליים

↑  ג'ון הנלי, Costa Rica: Carlos Alvarado wins presidency in vote fought on gay rights, באתר הגרדיאן, 2 באפריל 2018 (באנגלית)
↑  רויטרס, זמר רוק נבחר לנשיא קוסטה ריקה, באתר ynet, 2 באפריל 2018
↑  סבסטיאן רודריגז, Costa Rica launches 'unprecedented' push for zero emissions by 2050, באתר רויטרס, 25 בפברואר 2019 (באנגלית)
↑  נומיני סנגופטה ואלכסנדר וייגאס, ניו יורק טיימס, המדינה הקטנה שרוצה להראות לעולם הגדול איך עושים מהפכה ירוקה כמו שצריך, באתר הארץ, 21 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16237871c (data)  GND: 137022549  ISNI: 0000 0000 8397 6869  LCCN: n2007061672  VIAF: 81270834   WorldCat (עם VIAF): 81270834
קרלוס קניאס

| --- | --- |

קרלוס קניאס
 לידה:  3 ספטמבר 1924 אל סלבדור
 פטירה:  14 אפריל 2013 (בגיל 88) סן סלוודור, אל סלוודור 
 לאום:  סלבדוריאני (אנ')
 מקום לימודים:  אל סלבדור וספרד
 תחום יצירה:  אמנות מופשטת
 
קרלוס קַנְיָאס (בספרדית: Carlos Cañas) (3 בספטמבר 1924 – 14 באפריל 2013) היה אחד הציירים החשובים ביותר של אל סלבדור, וחלוץ באמנות מופשטת באזור מרכז אמריקה. הוא הוגדר כ"יחיד במינו באמנות האל-סלבדורית, פורץ דרך שהציג באופן הירואי אמנות מודרנית בחברה פרובינציאלית". הוא למד אמנות ותיאוריה בבית הספר לאמנויות של אל סלבדור. בשנת 1950, הוא קיבל מלגה ללימודי אמנות, היסטוריה, אסתטיקה וספרות במדריד באקדמיה ריאל דה בלאס ארטס דה סן פרננדו (אנ').
קניאס הציג בביאנלה הראשונה של אמריקה הלטינית, ספרד (1951); בביאנלה הרביעית של התחריט, יפן (1964); בגלריה סאטון, EUA (1979) שבאדינבורו ועוד.
בשנת 2012, הוא קיבל את הפרס הלאומי לתרבות, "Premio Nacional de Cultura", של אל סלבדור.
הערות שוליים

↑  Muere Carlos Cañas, maestro de la artes plásticas iberoamericanas, El Dia/Vida & Cultura, 15 de abril de 2013
1 2  Carlos Cañas : Premio Nacional de Cultura 2012, artes plásticas, WorldCat
↑  AP, Carlos Canas Chronicle Horror of War, Herald-Journal - Aug 24, 1984
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קרלוס קניאס".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 126274223  ISNI: 0000 0003 7426 962X  LCCN: no2006041877  VIAF: 56363131   WorldCat (עם VIAF): 56363131 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנים ובנושא ציירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קפיטליזם וחירות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מילטון פרידמן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פובליציסטיקה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת שיקגו 
 תאריך הוצאה:  1962 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שלם
 תאריך:  2002
 תרגום:  מזל כהן
 מספר עמודים:  195
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002220644
 
קפיטליזם וחירות הוא ספר פילוסופי-כלכלי מאת הכלכלן וחתן פרס נובל לכלכלה מילטון פרידמן, שפורסם בשנת 1962. בספר מציג פרידמן את השקפת עולמו על תפקידן של ממשלות בעולם ועל תפקידו של קפיטליזם כמחולל חירות. הספר דן בנושאים כלכליים ומוסריים שונים ובוחן אותם בעיקר אל מול דוגמאות מן הכלכלה האמריקאית במחצית הראשונה של המאה ה-20. הספר נחשב לספרו החשוב ביותר של פרידמן והשפיע רבות על התחזקות התפיסה הקפיטליסטית בעולם. הספר תורגם ל-18 שפות (בהן עברית) ונמכר במאות אלפי עותקים ברחבי העולם.
השפעת הספר

הספר השפיע במידה רבה ומגוונת על ההתנהלות הכלכלית של ממשלות ברחבי העולם. רבות מהצעותיו של פרידמן בספר יושמו והיו נתונות למחקר מקיף. כך למשל במדינות רבות יושמו הצעותיו לרפורמה והפרטה של מערכת החינוך, חברת החשמל, הרכבות, ביטול הפיקוח הממשלתי הישיר על שער המטבע, צמצום ההגנה בחוק על חופש ההתאגדות, החלה של מס הכנסה שלילי וצמצום של מכסים ופיקוח ממשלתי. לעומת זאת רעיונות אחרים של פרידמן, דוגמת ביטול הפיקוח הממשלתי על רישוי בעלי מקצוע, ביטול מס הכנסה על תאגידים וביטול החוקים נגד אפליה גזעית בקבלה לעבודה מעולם לא יושמו ונחשבים לרדיקליים עד היום. למרות ביקורות רבות על הצעותיו של פרידמן, הספר נחשב לאחד מהספרים המשפיעים ביותר במאה ה-20. בעזרת ספרו זה, הצליח פרידמן להביא לתודעת הציבור הרחב את רעיונותיו הכלכליים בתחומים שונים ומגוונים.
השפעת הספר > חירות וכסף

בפתח ספרו, פרידמן מצטט את הפסקה המפורסמת של הנשיא קנדי: "אל תשאל מה ארצך יכולה לעשות למענך - שאל מה אתה יכול לעשות למען ארצך". משפט זה, שנראה כי ניתן להשיג סביבו קונצנזוס פטריוטי, מותקף בחריפות על ידי פרידמן. לדעתו, לא האדם אמור לפעול למען ארצו, ולא הארץ אמורה לפעול למען אזרחיה. המדינה היא רק אמצעי בידי היחידים. לטענת פרידמן חירות כלכלית היא תנאי בסיסי להשגת חירות פוליטית, לכן יש למנוע כרסום בחירויות הכלכליות.
פרידמן עובר על שורה של חוקים ותוקף אותם בהיותם סותרים את החירות. למשל, חובת ההפרשה לפנסיה. נכון שרק מעטים מתנגדים לה, למשל בני כת האמיש, אך "המאמין בחירות מעולם לא ספר ראשים". פרידמן מקבל רק סוג אחד של הגבלה על חירותו של אדם: הגנה על חירות האחר. הוא מצטט שופט עליון שאמר: "החירות שלי להרים את אגרופי חייבת להיות מוגבלת על ידי קרבת הסנטר שלך".
כדי לצמצם את הפגיעה בחירות הכלכלית פרידמן טוען כי יש להגביל ככל האפשר את הפיקוח המוניטרי, לאפשר קיום שערי חליפין ניידים, ולבטל באופן חד צדדי מכסים.
השפעת הספר > מערכת החינוך

לפי פרידמן, יש לאפשר להורים לשלוח את ילדיהם לבתי ספר פרטיים ולקבל שוברים מהמדינה למימון שכר הלימוד בגובה ההוצאה על חינוך בבית ספר ציבורי. הוא סבור שההוצאה על חינוך מספקת, אך אינה מנוצלת ביעילות בשל ההלאמה של מערכת ההשכלה.
לגבי חינוך אוניברסיטאי מקצועי, מציע פרידמן עריכת חוזים, שלפיהם גופים פרטיים או אף הממשל הפדרלי יממנו את לימודי הסטודנט תמורת אחוזים ממשכורתו בעתיד.
לגבי חינוך גבוה שאינו מקצועי (למשל מדעי הרוח) מציע פרידמן את אותה שיטת מימון בשוברים, עליה כתב בנוגע לחינוך היסודי והתיכוני.
השפעת הספר > אפליה

לפי פרידמן על הממשל להימנע מהתערבות נגד אפליה בשוק העבודה, וודאי שלא לנקוט באפליה מתקנת. לדעתו, אפליה אינה משתלמת כלכלית ולכן חזקה על השוק החופשי שלא ישלים עימה. פרידמן גם טוען כי אין להתערב באפליה בקבלה למוסדות חינוך ובתי ספר וטען כי כוחות השוק יעלימו עם הזמן אפליה זו באופן יעיל יותר.
השפעת הספר > רישוי בעלי מקצוע

פרידמן תוקף את ההגבלות על רישוי מקצוע, ומציין תקנות מגוחכות לפיהן הסתייגות מקומוניזם היא תנאי לעיסוק בווטרינריה, היאבקות ואפילו כיוון פסנתרים. עמדתו בנוגע לתחום ההגבלות על רישוי המקצוע נחשבה לקיצונית בכל הקשור לרופאים. לדעת פרידמן, יש להחליף רישיונות בהסמכות ממשלתיות, כך שכל אדם החפץ בכך יוכל לעסוק ברפואה, והציבור יוכל להחליט אם ברצונו לפנות לרופא "מוסמך" או עצמאי.
השפעת הספר > חלוקת ההכנסה

פרידמן מציג את הדעות השונות לגבי אי שוויון בהכנסות, הוא מביא דעה רווחת הטוענת שיש לחלק בין אי שוויון הבא מירושה, לאי שוויון הצומח מעושר שאדם הרוויח בעצמו על ידי כשרונותיו, ודוחה את הטענה הזו משום שלדעתו, ירושת כסף אינה פחות הוגנת מירושת כישרון, ובכל מקרה, פגיעה בעיקרון הירושה תגבה מחיר כבד מהחירות.
השפעת הספר > עוני

פרידמן טוען כי דווקא במדינות נחשלות, ההכנסה מרכוש תופסת מקום נכבד, רב יותר מאשר במדינות קפיטליסטיות מערביות. לפיכך הוא סבור שדווקא הקפיטליזם מאפשר לכל אחד ואחד להתפרנס מכישוריו. ההתקדמות הטכנולוגית שאפשר הקפיטליזם העבירה את המותרות להמונים.
פרידמן איננו מתעלם ממצוקתם של העניים וכסיוע להם הוא מציע מס הכנסה שלילי: עבור הכנסה שמתחת לסף מסוים - תשלים הממשלה חלק כלשהו (למשל 50%) מההפרש שבין הסף לבין ההכנסה בפועל.
ביקורת

הספר זכה לביקורת מגוונת ורבה לאורך השנים. נטען כלפיו כי הוא אינו מתחשב בהשלכות החברתיות שמעלה קפיטליזם ללא מגבלות; נטען כי הלוגיקה בטיעונים רבים בו פגומה או חלקית; נאמר כי אינו מתייחס לפערי המעמדות דה-פקטו הנוצרים בחברה קפיטליסטית; וכי אינו נותן מענה לתופעות כגון מלכודת העוני, תקרת הזכוכית ואפליית מיעוטים.
מבקר בולט של פרידמן הוא הכלכלן, חתן פרס נובל אמרטיה סן. סן יצא כנגד ההתנערות של פרידמן מאחריותם החברתית של עסקים והדגיש את בעיית הרכוש הציבורי וההחצנות הסביבתיות, אשר לטענתו לא מקבלות מענה מספק על ידי פרידמן.
הספר בעברית

הספר תורגם לעברית כבר בשנות השבעים ויצא לאור בשם "קפיטליזם וחופש" בהוצאת "מציאות" שהייתה שייכת לדן בן אמוץ. בשנת 2002, "מכון שלם", המתמחה בהוצאת ספרי הגות המצדדים בעמדה קפיטליסטית, הוציא לאור תרגום חדש של הספר לעברית, בשם "קפיטליזם וחירות".
פרידמן כתב הקדמה במיוחד עבור המהדורה העברית המבוססת על הרצאתו בטקס חלוקת תארים באוניברסיטה העברית. בהקדמה זו הוא כותב:
"מעטים האנשים אשר הפיקו תועלת רבה כל כך מהיוזמה החופשית ומהקפיטליזם התחרותי כמו היהודים. מעטים האנשים אשר התנגדו בצורה כה עקבית לקפיטליזם ופעלו כה רבות כדי לערער את יסודותיו האידאולוגיים כמו היהודים"
בהקדמה מציין פרידמן עוד כי הקפיטליזם הוא שאפשר ליהודים להתקדם. לאורך ההיסטוריה לא הייתה המדינה שליטה בשוק וכך לא יכולה הייתה למנוע מכישרונותיהם המסחריים של היהודים לאפשר להם הצלחה והשפעה. פרידמן גם מציין כי הציונות עצמה לא פותחה על ידי שום מדינה. מקורה בפעילותם ובכספם של יחידים, ולפיכך גם היא הייתה בלתי אפשרית אם הממשלות היו נוטלות לעצמן את כל המשאבים.
לקריאה נוספת

קפיטליזם וחירות - מאת מילטון פרידמן, תרגום: מזל כהן, הוצאת שלם.
קורח

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קֹרַח בן יצהר הוא דמות מקראית שחלק על דרך הנהגתם של משה ואהרון, ונענש. סיפור המחלוקת שהוביל מתואר בספר במדבר, פרקים ט"ז-י"ז, בפרשה הנקראת על שמו.
מקורות הדמות

דמותו של קורח מופיעה לראשונה במפקד הלוויים בספר שמות, שם מוזכר ששם אביו הוא יצהר, בנו השני של קהת בן לוי בן יעקב. בהמשך מצוינים שני אחיו של קורח: נֶפֶג וְזִכְרִי, ומוזכרים שמות בניו של קורח: אַסִּיר, אֶלְקָנָה ואֲבִיאָסָף.
במקומות אחרים מפורטת שושלתו של קורח באופן לא ברור ושונה במעט מהמתואר בתורה, אולם מוזכרים בה כעשרים אנשים מצאצאיו של קורח, ביניהם שמואל הנביא בהמשך אותו פרק מוזכר גם נכדו של שמואל, הֵימָן, שהיה משורר במשכן בתקופת דוד. רשימת שושלת היוחסין שלו עד לקורח מפורטת יותר, וכוללת שמות נוספים שלא מופיעים ברשימה בתחילת הפרק. צאצאיו של קורח מופיעים גם במספר מקומות נוספים בספר דברי הימים, בדרך כלל כמשרתים במשכן או במקדש. בני קורח גם מוזכרים בראשם של אחד-עשר מזמורי תהילים, ובתלמוד הבבלי מייחסים את כתיבת המזמורים הללו לשלושת בני קורח.
מקורות הדמות > דמותו של קורח במסורת היהודית

על פי חז"ל קורח היה עשיר ביותר. המדרש מספר שלקורח היו שלוש מאות חמורים שנשאו את המפתחות לאוצרותיו. משם מגיע הביטוי: "עשיר כקורח".
המדרש מייחס לקורח חלקת לשון. הפירוש נשען על המאמץ של קורח להביא כמה שיותר קהל ועל הסתירה בטענותיו של קורח: מצד אחד כל העדה כולם קדושים, ומכאן נובע שאין צורך במנהיג כלל, ומצד שני - קורח רוצה שהאל יודיע בפירוש מי מאנשי העדה הוא הנבחר, כך שהוא בכל זאת מאמין בזכותו של יחיד להנהיג.
בנאומו של משה בספר דברים וכן בתהילים ק"ו,, נזכר המעשה על שמם של דתן ואבירם, ואילו קרח לא מוזכר כלל, משמע מכאן התייחסות חיובית לקורח.
בנוסף לכך, בדברי הימים מוזכר קרח כאחד מאבותיו של שמואל, סבו של משורר התהלים הימן, שניתן אולי לזהותו כשמואל הנביא. נראה מכך כי צאצאיו לא ראו צורך להסתיר את הייחוס אליו ולא התביישו בו.
בתלמוד הבבלי מופיעה מחלוקת לגבי גורלה של עדת קרח:
רבי עקיבא טוען כי אין להם חלק לעולם הבא, ואילו רבי אליעזר טוען: ”עליהם אמר הכתוב (שמואל א', ב', ו') ה' ממית ומחיה מוריד שאול ויעל”.
פסוק זה לקוח מתפילת חנה אמו של שמואל הנביא, שכאמור היה מצאצאי קרח.
מקורות הדמות > מדרש שם

חז"ל מפרשים את שמו של קורח: שבגללו נעשתה 'קורחה' בישראל, כלומר - בגללו נהרגו אנשים רבים (מאתים וחמישים נשיאי עדה).
בתנועת החסידות, התפרסמו דבריהם של כמה אדמו"רים שדברו בשבחו של קורח:
מסופר על רבי יעקב יצחק הורוביץ, ה'חוזה מלובלין', שכל אימת שהיה מדבר על קרח, היה מכנה אותו "דער הייליגער זיידע, קרח" - 'הסבא הקדוש קרח'.
רבי מרדכי יוסף ליינר שאמר כי מזמור מ"ז בתהילים שנאמר בכל ראש השנה לפני תקיעת שופר, בא כתיקון לקורח ולבניו שחיברו את המזמור.
רבי צדוק הכהן מלובלין מסביר שקורח ומאתיים חמישים איש היו במדרגה גבוהה ״שידעו כי לעתיד לא ילמדו איש את רעהו ויהיה מדרגה זו שכל העדה כולם קדושים וחשבו שכבר הגיעו לכך, ומרוב השתוקקותם לזה עד שנתרצו באמת שאם באמת אינם במדרגה זו אז טוב מותם מחיים ומסכימים למות באמת״.
כמו כן האר"י ציין שהשם קרח עולה מסופי התיבות בתהילים "צדיק כתמר יפרח".
הרב קוק כתב שישנו יסוד משותף בין קרח לבין הנצרות, והוא התפיסה לפיה הכול קדוש כבר כעת ואין צורך בתיקון העולם.
מקורות הדמות > מוסר השכל

בהלכה תוקננה מצוות "ולא יהיה כקרח וכעדתו" על מנת להפחית מחלוקת.
לקריאה נוספת

אביה הכהן, פני אדם: על תורת האדם והעם בספר במדבר, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2014, עמודים 221–238.
שמואל ליונשטאם, "קרח, בני קרח, הקרחים", אנציקלופדיה מקראית, ירושלים, מוסד ביאליק, 1954.
קסטיליה-לה מנצ'ה

קסטיליה־לה מנצ'ה (בספרדית: Castilla-La Mancha, מבוטא: קַסְטִייַה לַה מַנְצַ'ה) היא קהילה אוטונומית של ספרד. קסטיליה-לה מנצ'ה ממוקמת בלב חצי האי האיברי וגובלת בקהילות האוטונומיות מדריד וקסטיליה ולאון בצפון, באראגון ובוולנסיה במזרח, במורסיה ובאנדלוסיה בדרום ובאקסטרמדורה במערב. זוהי הקהילה האוטונומית השלישית בגודלה בספרד מבחינת שטחה, אם כי התשיעית מבחינת גודל אוכלוסייתה. בירתה היא טולדו. עיר גדולה נוספת היא סיודד ריאל.
קסטיליה-לה מנצ'ה מורכבת מחמישה מחוזות שנקראים על שם בירותיהם: גוודלחרה בצפון מזרח, קואנקה במזרח, טולדו במערב, אלבסטה בדרום מזרח וסיודד ריאל בדרום מערב.
השם "קסטיליה-לה מנצ'ה" נוצר רק עם כינון המשטר הדמוקרטי בספרד וחלוקתה ל־17 קהילות אוטונומיות. לפני כן אזור זה נודע בשם "קסטיליה החדשה". חלק גדול מאזור זה נקרא גם לה מנצ'ה (או "לה מנשה" בספרדית עתיקה), וזהו האזור בו מתרחשת עלילת "דון קישוט איש לה מנשה". לה מנצ'ה מפורסמת גם בטחנות הרוח הרבות הפזורות בה.
המטבח של האזור מתאפיין במאכלים מסורתיים האופייניים שכוללים בעיקר תבשילי נזיד, "פיסטו", לחם מקומי, "גספצ'וס", מיגליטוס והיינות המקומיים
טחנות רוח בלה מנצ'ה
קרלוס קבסאס

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1980 (בן 43) מאלגה, ספרד 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.86 מטרים
 מספר:  10, 5 
 קבוצות כשחקן
 2000–2009   2009–2010   2010–2012   2012–2013   2013–2014   2014–2016   2016   2016–2017   2017   2017 -:  אוניקאחה מאלגה   חימקי מוסקבה   סרגוסה באסקט   קאחה לבורל ויטוריה   פואנלברדה   מוריסיה   פואנלברדה   אורליאן   סביליה   גוארוס דה לארה
 
קרלוס אדוארדו קבסאס חוראדו (ספרדית: Carlos Eduardo Cabezas Jurado; נולד ב-14 בנובמבר 1980 במאלגה, אנדלוסיה) הידוע בקיצור קרלוס קבסאס, הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אלבה פהרבאר מהונגריה ובנבחרת ספרד. קבסאס הוא אחיינו של הכדורגלן האורוגוואי, הוגו קבסאס.
קריירה

בשנת 1999, בגיל 18, החל קבסאס את הקריירה המקצועית שלו באוניקאחה מאלגה כשהוקפץ מקבוצת הנוער לקבוצת הבוגרים של המועדון. קבסאס לאחד השחקנים הבכירים בספרד ובאירופה כשיחד עם מאלגה זכה בגביע קוראץ' (2000-01), בגביע המלך (2004-05) ובאליפות ספרד (2005-06).
קבסאס משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 2001. במשך שנותיו בנבחרת זכה עם נבחרתו באליפויות אירופה של 2001 במדליית הארד, של 2003 במדליית הכסף ושל 2007 גם כן במדליית הכסף ובאליפות העולם של 2006 במדליית הזהב.
קרלוס, נסיך אסטוריאס

קרלוס, נסיך אסטוריאס (ספרדית: Carlos de Austria, príncipe de Asturias;‏ 8 ביולי 1545 - 24 ביולי 1568), היה בנו של פליפה השני, מלך ספרד ונסיך אסטוריאס. קרלוס נכלא על ידי אביו לאחר שמרד בו, ומת בכלא כעבור זמן קצר.
ביוגרפיה

קרלוס נולד ב-8 ביולי 1545 בוואיאדוליד, לפליפה, נסיך ספרד ולמריה מנואלה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל וקתרינה מאוסטריה, מלכת פורטוגל. כעבור 4 ימים מתה אמו, כתוצאה משטף דם, שהתרחש כתוצאה מהלידה. קרלוס היה בעל עיוותים במראהו, וסבל מאי יציבות נפשית.
בצעירותו היה מועמד קרלוס להתחתן עם אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת, אולם לבסוף בשל סיבות פוליטיות אביו התחתן עמה. לאחר מכן הציעו לקרלוס את מרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת, מרי, מלכת הסקוטים ואנה, ארכידוכסית אוסטריה, ולבסוף הוחלט בשנת 1564 שיתחתן עם אנה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1562 נפל קרלוס במדרגות וסבל מפגיעת ראש חמורה, אולם חייו ניצלו על ידי טרפנטציה שנעשה על ידי אנדריאס וסאליוס. לאחר החלמתו מהנפילה, הפך קרלוס לפרוע ובלתי צפוי בהתנהגותו. קרלוס שנא את הדוכס מאלבה שמונה למפקד הצבא הספרדי בארצות השפלה, תפקיד שהובטח קודם לכן לקרלוס. קרלוס יצר קשר עם למורל, רוזן אחמונט, שהיה ממנהיגי המרד נגד הספרדים, ובסתיו 1567 תכנן לברוח להולנד. אולם, חואן מאוסטריה שקרלוס שיתפו בתוכניותיו, גילה את התוכנית לפליפה השני, מלך ספרד, וב-17 בינואר 1568 עצר פליפה השני את קרלוס ושם אותו בכלא. ב-24 ביולי 1568 מת קרלוס בכלא, והועלו טענות שהורעל על ידי אביו, אך כיום סוברים החוקרים שהוא מת באופן טבעי.
קלאוויה

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 גובה:  450 מטרים
 קואורדינטות:  33°15′19″N 35°25′03″E﻿ / ﻿33.25527778°N 35.4175°E﻿ / 33.25527778; 35.4175 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןקלאוויה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןקלאוויה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קלאוויה (בערבית: قلاويه, בתעתיק מדויק: קלאויה, בהגייה לבנונית מדוברת: אַלַוַו֫אי; לעיתים נכתב قلاوي – קלאוי) הוא כפר שיעי, לבנוני בנפת בינת ג'בייל, מחוז נבטיה. הוא נמצא במרחק של עשרים ושניים קילומטרים מבינת ג'ביל.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר נמצא בגובה ממוצע של 450 מטרים מעל פני הים, בשכנות ומדרום לכפר בורג' קלוואיה.
אטימולוגיה

יש מספר הסברים אפשריים למקור השם:
ייתכן שזהו שיבוש של המילה הסורית "Qalyata" (קַלְיָתָא?), שפירושה חיטה או תירס שנצרבו באש.
ייתכן שהשם נגזר ממילה ביוונית עתיקה, "Qellayata", שמשמעותה חדר או תא של נזיר (מאותו שורש נגזרה המילה תא באנגלית – Cell).
לפי אדוארד פאלמר השם Kalawei נגזר מהמילה העתיקה "Kelabo".
היסטוריה

בשנת 1881 משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל (SWP) תיארה את היישוב כ"כפר, בנוי אבן, על גבעה, מאוכלס על ידי 150 מתואלים, מוקף בזיתים, עצי תאנה ואדמה מעובדת. אספקת המים היא מבורות מים בלבד.
הערות שוליים

1 2 3  الشيخ سليمان ظاهر, معجم قرى جبل عامل, الجزء الثاني, עמ' 167
↑  Palmer, E.H., The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer., Committee of the Palestine Exploration Fund., 1881, עמ' 23
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H., The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1. ., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 87
קפיצה על רימון

קפיצה על רימון היא מעשה של הקרבה עצמית – כיסוי רימון יד, שמרעומו מופעל, בגופו של המקריב וספיגת הפיצוץ והרסיסים בגופו, במטרה להציל את חייהם של אנשים אחרים הסמוכים למקום הפיצוץ. כיוון שהמעשה גורם ברוב המוחלט מהמקרים למוות, הקרבת הפרט בעת מלחמה נחשבת לפעולת סופרארוגציה בולטת במיוחד.
בהיסטוריה של צה"ל ידועים יותר משמונה חיילים שביצעו את המעשה, ביניהם: נתן אלבז, עובד לדיז'ינסקי, רועי קליין, משה יצחק טובל, חגי בר אוריאן ואיתן מרקל, בצלאל פרחודניק, דוב גינזבורג ומתן אברג'יל. כולם נהרגו כתוצאה מפיצוץ הרימון.
מעשה דומה לקפיצה על רימון הוא ריתוק לקרקע של מחבל מתאבד, כפי שעשה האמריקאי טראוויס אטקינס.
הישרדות

ידועים מספר מקרים שבהם אנשים שביצעו את המעשה שרדו אותו: בקרב איוו ג'ימה, החייל ג'ק לוקאס הניח את שני הרימונים שעמדו להתפוצץ תחת קסדת הפלדה M1 שלו והוא עצמו לפני שהם התפוצצו. לוקאס שרד, אך בילה את שארית חייו עם למעלה מ-200 רסיסים בגופו. בשנת 2008, ליד סנגין באפגניסטן, מתיו קרוצ'ר השתמש בתרמילו כדי להצמיד את הרימון על הרצפה, ושריון גופו ספג את רוב ההדף. ב-21 בנובמבר 2010, במחוז הלמנד שבאפגניסטן, במהלך מבצע חירות מתמשכת, רב"ט קייל קרפנטר השליך עצמו על רימון. קרפנטר עף לגג סמוך, ספג פציעות בפניו וזרועו הימנית ואיבד את עינו הימנית, אך שרד. עם זאת ולמרות מקרים נדירים אלו, סיכויי ההישרדות לאחר המעשה הם קלושים.
דוגמאות מפורסמות > בעולם

ב-1 ביולי 1916, בקרב על רכס Thiepval במלחמת העולם הראשונה, טוראי ויליאם מקפאדן מגדוד 14 של רובאי המלך האירים בצבא הבריטי השליך עצמו על גבי קופסה מלאה בפצצות-מילס, לאחר שהנצרה של שתיים מהן נשלפה בזמן שהוא ניסה להכניס את הפצצות לתוך חגורת כדורים. כתוצאה מהפעולה שלו, רק אדם אחר אחד בתוך תעלת הנ"ט שמקפאדן היה בה נפצע בפיצוץ שנגרם. למקפאדן הוענק צלב ויקטוריה לאחר מותו.
ב-19 בדצמבר 1941, במהלך קרב הונג קונג, רב-סמל (Company Sergeant Major) ג'ון רוברט אוסבורן מצבא קנדה קפץ על רימון והקריב עצמו כדי להציל את אנשיו. לאחר מותו הוענק לו צלב ויקטוריה.
ב-7 בנובמבר 1943, בקרב בבוגנוויל, סמל הרברט ג' תומאס ג'וניור נפל במתכוון על רימון והקריב עצמו כדי להגן על נחתים. לאחר מותו עוטר תומאס במדליית הכבוד.
ב-1 בספטמבר 1950, ליד מחוז יונגסן שבקוריאה הדרומית במהלך מלחמת קוריאה, טוראי ראשון צבא ארצות הברית דייוויד מ' סמית הבחין ברימון יד שהאויב זרק לתוך עמדה של חבריו. סמית צעק אזהרה לחבריו, ובאופן מודע לסיכון זינק על הרימון. סמית נפצע אנושות ומת כתוצאה מגבורתו, אך מעשהו הציל 5 מחבריו מפציעה או מוות. לאחר מותו הוענקה לסמית מדליית הכבוד.
ב-25 במאי 1971, מייקל ווילטס חבק מטען חבלה שהוטמן בתחנת המשטרה ברחוב ספרינגפילד, בלפסט, על ידי חבר בארגון "Provisional Irish Republican Army". בעשותו כן, הוא הציל את חייהם של כמה אזרחים, בהם שני ילדים. לאחר מותו הוענק לו צלב ג'ורג' על מעשיו.
ב-29 בספטמבר 2006, בעיראק, סמל מייקל א. מונסור מאריות הים נהרג לאחר שקפץ על רימון כדי להציל את חבריו. לאחר מותו הוענקה לו מדליית הכבוד, ומשחתת הטילים "USS Michael Monsoor" נקראה על שמו.
ב-27 בינואר 2012, סמל יבגני אפוב מהספצנאז הציל חייהם של כמה מחבריו החיילים בקפיצה על רימון, במהלך פשיטה נגד חמושים קיצוניים במחוז קוטליארסקי, דאגסטן. לסמל אפוב הוענקה לאחר מותו מדליית גיבור הפדרציה הרוסית.
דוגמאות מפורסמות > בישראל

ב-10 בפברואר 1970, במהלך מתקפת הטרור בנמל התעופה של מינכן, אריה קצנשטיין הטיל עצמו על הרימון שנזרק על האוטובוס שבו שהה, והקריב את חייו להצלת יתר הנוסעים.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך הטבח בכפר עזה, בסביבות השעה 10:30, מחבלים שברו חלונות ופרצו ליחידת הדיור שבה התגורר נטע אפשטיין עם בת זוגו, אירן שביט. הם הסתתרו בממ"ד כשהם יודעים שסבתו של נטע נרצחה מוקדם יותר בבוקר ולאחר מכן גם דודו. המחבלים זרקו רימון לממ"ד ונטע זינק, נשכב על הרימון והגן בגופו על אירן.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך הטבח בנתיב העשרה, גיל תעסה (בן 46) רץ למיגונית יחד עם ילדיו קורן (בן 12) ושי (בן 8). כשמחבלי חמאס זרקו רימון לעבר המיגונית, גיל זינק על הרימון והציל את שני הילדים.