stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי יולשווה
התפתחות הקהילה > תחילת המאה ה-20

בשנת 1901 נפתח בית ספר יהודי בו למדו בשנתו הראשונה 32 תלמידים בכיתה מעורבת של בנים ובנות, המורה היה אליהו צבי זוסמן (Elias Züszmann), רב צעיר מהעיר אגר (Eger) שבהונגריה.
"26 משפחות היו חלק מבית הספר, נכנסה רוח תרבותית חדשה למקום והתלהבות רבה. מי שהקים את בית הספר הוא יעקב דמטר והעוזרים אנטל רוט, וילמוש וייס ושפיגל יונאש. התלמידים היהודים שבאו ממספר בתי ספר ממשלתיים ושלמו שכר לימוד גבוה לא הרגישו שם מקובלים ושייכים. כאן, בבית הספר שלנו, הם הרגישו כמו בבית והייתה להם תחושת שייכות על פי הדם היהודי. הם היו חופשיים יותר, בעלי מוטיבציה, משוחררים ובעלי מצב רוח טוב. הם האמינו במורים שלהם והדבר השפיע לטובה על לימודיהם. התלמידים שעד כה לא הגיעו באופן קבוע - הפכו לתלמידים הכי טובים ומתלהבים. הרוב בחברה היהודית הוקיר כבוד לבית הספר היהודי על תפקידו ויעודו ולא היה צורך להתעסק עם התנגדויות. לאחר זמן הצטרפו תלמידים נוצרים תמורת שכר לימוד גבוה לבית הספר".
ראש הקהילה בתקופה זו היה פרנץ שווארץ, שנבחר לתפקיד מספר פעמים ברציפות.
א' ריכטמן, השוחט, היה גם שליח ציבור ומנהיג דתי.
ארגוני סעד וצדקה פעלו בקהילה, בהם "אגודת נשים יהודיות" (נוסדה בסוף המאה ה-19), "ביקור חולים" ובנוסף גמ"ח.
התפתחות הקהילה > בזמן מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה היהודים, בהתאם לקריטריונים לגיוס, השתתפו בלחימה. שני חיילים יהודיים בני הקהילה היהודית נהרגו: יוזף זוסמן (Züszmann Jozef) ויוזף קליין (Klein Jozef). לוח זיכרון ללוחמים מיולשווה שנהרגו במלחמת העולם הראשונה, הכולל את שמותיהם של שני היהודים, הוצב על הקירות החיצוניים של הכנסייה הקתולית בעיירה.
התפתחות הקהילה > בין מלחמות העולם

לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמתה של רפובליקת צ'כוסלובקיה (1918), יולשווה נהנתה משגשוג כלכלי. הוקמו בה מפעלים חדשים, בהם בית חרושת גדול למגנזיט, הפועל עוד היום (מיקומו – סמוך לכביש 532 המוביל לעיירה רבוצה, הנמצאת צפונית-מערבית ליולשווה).
בשנות ה-20 נוסדה ביולשווה אגודה ציונית שאספה תרומות לקרנות הלאומיות ולתעמולה. מפלגת "המזרחי" הציונית פעלה בעיירה. היו יהודים שהיו מנויים על חוברת ציונית בשם "עבר ועתיד" (Múlt és Jövő). בכל בית יהודי הייתה קופת קק"ל.
במקביל, הפעילות הציבורית של היהודים גברה: רבים מהיהודים שאפו להיטמע בחברה ההונגרית והגיעו לתפקידים ציבוריים: יוליוס דויטש נבחר להנהלת המועצה המקומית, דזידר שטיינברגר היה מזכיר המועצה.
22 בתי עסק, שישה בתי מלאכה ושני מפעלים ביולשווה היו בבעלות יהודית. המהנדס הראשי במפעל המגנזיט ורופא הנפה היו יהודים. בנוסף, חברי הקהילה היו בעלי מכולות, חנויות, בתי-מרזח, ועסקו ברפואה, פקידות, הנדסה ועוד.
מוסדות הקהילה בתקופה זו כללו בית כנסת, בית עלמין, מקווה טהרה, משחטת עופות עם אטליז ובית מדרש עם תלמוד תורה. בית הספר היהודי נסגר בתקופת הרפובליקה הצ'כוסלובקית. הילדים למדו בבתי ספר כלליים ובנוסף שיעורי דת בתלמוד תורה:
"... בחגים יהודים לא הלכנו ללמוד. היינו שמחים שאנחנו לא צריכים ללכת לבית הספר. גם בימי ראשון וחגים נוצריים לא למדנו. הלכנו לחדר - תלמוד תורה. ההורים שלנו לא שמו לב לבית הספר הגוי שבו למדנו. העיקר היה בחדר... בחדר למדנו רש"י, גמרא, משניות".
ב-1929 תרמה הקהילה 500 קרונות לנטיעת יער על שם נשיא צ'כוסלובקיה, טומאש מסריק, בארץ ישראל.
החל משנות ה-30 פעלו ביולשווה תנועות הנוער "בית"ר" ו"צעירי המזרחי".
בתחילת נובמבר 1938, כתוצאה מבוררות וינה הראשונה, סופחה יולשווה, יחד עם דרום סלובקיה, להונגריה והיהודים הפכו לנרדפים עקב החקיקה האנטי-יהודית שהוחלה גם בהונגריה, כבעלת ברית של גרמניה.
התפתחות הקהילה > בזמן מלחמת העולם והשואה

בניגוד לאזורים הסמוכים ליולשווה מצפון, כמו רבוצה שנשארה בתחומי סלובקיה ושתושביה היהודים גורשו למחנות ההשמדה כבר ב-1942, גורל קהילת יהודי יולשווה היה זהה לגורל יהדות הונגריה. בשנים 1940–1941 גברים בגילאי הגיוס נלקחו כעובדי כפייה בפלוגות העבודה, לשמש ככוח עזר לצבא ההונגרי. ביולשווה עצמה היה מחנה של עבודות כפייה. על פי עדויות התנאים בו היו סבירים יחסית, בפרט למי שכבר התנסה בעבודות כפייה במקומות אחרים.
במהלך שנת 1944 זרם לילשווה מספר רב של יהודים מגורשים, וכאן נוצר מרכז שממנו יצאו למקומות עבודה בחזית ולמחנות ההשמדה הפולניים. אלפים באו והלכו. האוכלוסייה הממוצעת הייתה 4,000 איש. בתחילה שוכנו בקסרקטינים ובחצרות פרטיים. מאוחר יותר נאסר עליהם לקנות מצרכי מזון, שלא לדבר על לתמוך בהם בכל דרך שהיא. אחר כך הגיעו הבדיקות היומיות במגרש הכדורגל, וחלקם נחקר, ולבסוף הגיע הגרוע מכול: בתחילת מאי 1944 היהודים נאספו לקסרקטין ישן ששימש קודם לכן כמקום ריכוז של פלוגות העבודה.
ב-19 במרץ 1944, בו נכבשה הונגריה על ידי הגרמנים, נמנו בקהילה 52 משפחות משלמות מיסים ו-186 נפשות. יחד עם משפחות יהודיות אחרות מהאזור - 56 משפחות יהודיות, כ-210 נפשות, נשלחו בתחילת מאי 1944 לגטו פלשיווץ (אנ') ׁ(Plešivec; בהונגרית פלשוץ = Pelsőc), בו שהו כשלושה שבועות. בתחילת יוני 1944 הועברו למקום ריכוז במישקולץ (Miskolc) ומשם, ב-13 ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ. בהתבסס על המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה ביד ושם, לפחות 120 מבני הקהילה נספו בשואה.
מבין הניצולים מהקהילה, מספר גברים הצליחו להימלט ממחנה העבודה ביולשווה בסוף יולי-תחילת אוגוסט 1944 ועברו לסלובקיה בעזרתו של תושב האזור אונדריי חלבוש (Ondrej Chlebuš), תושב העיירה קוֹפְּרָאשׁ שבאזור, חסיד אומות העולם.
כ-25 גברים תושבי יולשווה, שנשלחו למחנה העבודה במישקולץ, ניצלו על ידי אימריך לאקנר ׁ(Imrich Lackner), קצין בצבא ההונגרי תושב יולשווה, שהכיר את חלקם אישית מיולשווה ומכיתת בית הספר. לאקנר הוכר אף הוא כחסיד אומות העולם.
בנוסף, חלק מהניצולים שוחררו ממחנות הריכוז וההשמדה השונים, מעבודות כפייה ועוד. חלק העפילו לישראל עוד לפני המלחמה – עם התגברות האנטישמיות בצ'כוסלובקיה, חלק נקלטו במדינות אחרות ועוד. בודדים נותרו לגור בעיירה למשך תקופה קצרה או עברו לערים אחרות בצ'כוסלובקיה. חלקם גם עלו לישראל במהלך שנות ה-70.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > ראשי הקהילה היהודית

אנטון רוט (1877)
פראנץ שווארץ (בתחילת המאה ה־20)
בארת' דיורפי (1922)
ארמין לדרר (בשנות ה־30 אך גם ראש הקהילה האחרון לפני גירוש יהודי העיר ב־1944)
אאוגן קאופמן ואיזידור שווארץ (כל אחד מהם מספר שנים ולסירוגין: בשנות ה־20 וה־30)
ד"ר גיזה וייס (תחילת שנות ה־30)
אאוגן דרוט (בשנות ה־30)
הבחירות לראשות הקהילה התקיימו בליל הושענא רבה כל שנה או כל שנתיים־שלוש, שבמסגרתן נבחר ועד הקהילה, שהיה מורכב משלושה אנשים (ראש הקהילה, המבקר והגבאי) שניהלו את ענייני הקהילה.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > ראש הקהילה הנפתי

שאנדור הולנדר (1933)
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > סגן ראש הקהילה

אהרון פרידמן (1933) (באותו הזמן שימש גם גזבר)
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > מזכיר

אליהו צבי (אליאש) זוסמן (1922 ובשנות ה־30) ששימש גם כרשם נפתי ב־1933
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > גזבר – ייתכן ושימש גם כמבקר

יאקאב דמטר (1897)
אהרון פרידמן (1933) – באותו הזמן שימש גם סגן ראש הקהילה
מוריץ שירמן (מספר פעמים)
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > מבקר

איזידור שווארץ (1933) – המבקר היה שם את הפתקאות לנדרים בקריאה לתורה ביום שבת.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה בתחום הדת > רבנים

תיעוד לרבני הקהילה קיים החל משנת 1919/20 עם צאת חוק הקונגרואה (congrua), לפיו שולמו משכורות ממשלתיות לרבנים ושוחטים:
שלום אברהם (אדולף) אטלאס, החל מ-1919–1920 ועד לפטירתו ב-1935.
לאחר פטירתו, מילא זמנית את מקומו השוחט יואל רוזנר, שלא הוסמך לרבנות.
1938 – הרב אברהם (ארנולד) קליין, במשך מספר חודשים עד גירושו לעיר רבוצה בעקבות בוררות וינה הראשונה [בנובמבר של אותה שנה].
השוחט שאלאמון רופ (Rupp) מילא את מקומו, עד גירוש הקהילה היהודית במאי 1944.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה בתחום הדת > שוחט ומוהל

משחטת העופות היהודית פעלה בסמוך לבית הכנסת. מי שרצה לשחוט תרנגולת או אווזים, נדרש להציג לשוחט פתק מגזבר הקהילה, המאשר כי שילם את הגאבלה.
שחיטה כשרה של בקר וצאן בוצעה בבית המטבחיים העירוני, בו עבד השוחט היהודי:
א' ריכטמן (1897) – שימש גם כחזן
יואל רוזנר – עד 1934–1935, כשפרש לגמלאות, שימש גם כבעל תפילה עד פטירתו בשנת 1940. נעזר בעבודתו כשוחט בבנו, שמעון.
שאלאמון רופ – החליף את יואל רוזנר כשיצא לגמלאות, שימש גם כחזן ובעל קורא. פעל עד הגירוש במאי 1944.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה בתחום הדת > גבאי

תפקיד הגבאי בקהילה כלל קביעה של מי קורא בתורה בשבת והוא זה שהיה מזמין לקריאה:
הרמאן פרנק
ארמין לדרר
בנימין (בלה) וייס
אאוגן דרוט
בנימין שרייבר
מוריץ שירמן
אאוגן קאופמן
שמעון דויטש
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה בתחום הדת > שמש

יואל רוזנר – עד 1934–1935 כשפרש לגמלאות
דויטש
בלכנר – עד כניסת ההונגרים
בנימין שרייבר
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה בתחום הדת > המלמד בחדר

הרמאן וייס – החל מ-1920
אשר "באשי באצ'י" – לימד לפחות שלוש שנים במהלך שנות ה-20. דיבר יידיש בלבד. הגיע מקארפאטורוס.
דויטש – במהלך שנות ה-20
מיקשה (מקס) מאיר קולקה – מסוף שנות ה-20 עד שנת 1938
לאיוש וולף (1943-1939)
השוחט יואל רוזנר והרב אטלאס עזרו בהוראה בחדר.
בית הקברות היהודי ביולשווה

ביולשווה בית קברות יהודי הכולל 62 קברים, שמופה ב-2021 על ידי צאצאית של שורד מהקהילה. המיפוי מופיע ב-JOWBR שבאתר JewishGen ובאתר הבינלאומי FindaGrave. הקבר המוקדם ביותר שהתגלה במיפוי הוא מ־1860.
במרכז בית הקברות קברו של הרב שלום אברהם (אדולף) אטלאס, יליד 1853, שהיה רבה של הקהילה מתחילת שנות העשרים ועד לפטירתו ב-1935.
בשנת 1962 הגיע למקום הארכיטקט ינו בארקאני (Bárkány Jenő), שעסק בתיעוד מוסדות וקהילות יהודיות. הוא ביקר בבית הקברות וכתב עליו:
ניתן למצוא את בית הקברות ביער בפאתי העיר. השטח תלול. בית הקברות מגודר בתיל. המצבות במצב סביר. החומרים שלהן הם שיש לבן ואפור ואבן חול. גברים ונשים נחים בשורות, הכיתובים על המצבות הם בגרמנית ובהונגרית בנוסף לעברית. גודלו של בית הקברות 40X50 מטר. המצבות בסגנון בארוק, ועל המצבות המעוצבות היטב אנו מוצאים לרוב ציורי עץ כמוטיב עיקרי. שום דבר לא מפריע לשקט של בית הקברות ביער. רק ציוץ הציפורים והרעש הזמזום השקט של חרקים, פרפרים ושפיריות מעידים שהחיים נמשכים. לא מצאתי בבית הקברות מצבות שהופלו ונשברו בעוצמה רבה. זוהי ההוכחה היפה והטובה ביותר לאנושיות של אוכלוסיית יולשווה.
הקברים במקום שרדו את מלחמת העולם השנייה ולא חוללו או נהרסו, ייתכן כי עקב מיקום בית הקברות, על צלע הר.
אין שביל גישה מסודר למקום. סימני הזמן נוגסים בקברים. חלק מהמצבות שבורות ושחוקות.
היהודי האחרון שנקבר בבית הקברות היה ליפוט יהודה קאטה (Koth Lipot), שורד שואה מפלשיווץ שנפטר ב-1946 ונקבר ביולשווה.
לאחר השואה, שתי משפחות הציבו מצבות זיכרון צנועות לזכר הנספים ממשפחתם, אחד מהם הוא Grün Bernat (שמו היהודי - דב)  מהעיר מישקולץ שבהונגריה, שכפי הנראה מצא את מותו במחנה העבודה שביולשווה .
שימור זיכרון הקהילה

כיום אין יהודים ביולשווה, אולם יש פעילויות זיכרון ושימור מצד הקהילה המקומית.
בספטמבר 2022 תלתה עיריית יולשווה לוח יזכור על קירות מבנה בית הכנסת לשעבר, בטקס קהילתי לזכר היהודים נספי השואה מהקהילה המקומית.
בעירייה נמצא ארכיון הכולל רישומי לידות, נישואין ופטירות של הקהילה היהודית החל משנת 1895, עד רישום לידתו של היהודי האחרון – פטר סוכוסטבר (Péter Suchostaver), שנולד בתאריך 19.4.1944, כשלושה שבועות לפני גירוש יהודי העיר והאזור למחנות ההשמדה (אין תיעוד על גורלו של פטר).
בשנת 2020 הוציאה העירייה לוח שנה שבשערו איור של הציירת המקומית אווה וילסון (Eva Wilson) המשחזר את מבנה בית הכנסת, שצילומים ממנו אינם קיימים. וילסון ישבה עם אמה - שכילדה גדלה בבית הנמצא מול בית הכנסת – ושחזרה את מראהו מזכרונה.
צאצאי שורדי קהילת יולשווה והסביבה – עיירות כגון רבוצה, טורנאליה (Tornaľa), רימאווסקה סובוטה (Rimavská Sobota) ועוד – שומרים על קשר ביניהם בקבוצת פייסבוק ייעודית, בה הם מאתרים מידע, תמונות ועוד, מבצעים מחקרים על יולשווה ועל אזור מחוז גמר ההיסטורי ונמצאים בקשר שוטף עם הקהילה המקומית. בין התכנונים העתידיים של הקבוצה – הוצאת ספר יזכור לנספי השואה בני הקהילה.
אינדיגירקה

| --- | --- |

אוסט-נרה (Усть-Нера) (אנ') היא עיירה חשובה על גדות הנהר.
 מידע כללי
 אורך:  1,726 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  1,810 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  360,400 קמ"ר
 מוצא:  מפגש הנהרות טיורה יוריך וטארין-יוריאך
 גובה מוצא הנהר:  792 מטרים
 קואורדינטות מוצא:  71.4422°N 150.8608°E
 יובלים:  Elgi, Khomut, Sakhartymay, Chibagalakh, Syuryuktyakh, Shangina, Buor-Yuryakh, Taryn-Yuryakh, Khastakh, Badyarikha River, Uyandina, Selennyakh River, Bol'shaya Ercha, Allaikha River, Nera River, Byoryolyokh, Moma River, Suturuokha, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  ים סיביר המזרחי
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה 
 
 מפה של מסלול נהר האינדיגירקה. מסומן בצהוב אגן הניקוז שלו.
 
אינדיגירקה (ברוסית: Индиги́рка, בסאחה (יקוטית): Индигиир - אינדיגיר) הוא נהר בסיביר אשר במזרח רוסיה. הנהר שוכן ברפובליקת סאחה-יקוטיה, בין נהר היאנה ממערב לבין נהר הקולימה ממזרח, באזור דליל באוכלוסייה. אורכו של האינדיגירקה 1,726 קילומטרים. שטח אגן הניקוז שלו הוא 360,000 קילומטרים רבועים.
היסטוריה

הכפר המבודד רוסקויה אוסטיה (Ру́сское У́стье, (אנ')), הממוקם בדלתה של האינדיגירקה, ידוע בתרבות המסורתית הייחודית של המתיישבים הרוסים אשר אבותיהם הגיעו אליו לפני כמה מאות שנים. מספר היסטוריונים שיערו שרוסקויה אוסטיה יושב לראשונה על ידי פומורים בראשית המאה ה-17.
בשנת 1638 הגיע מגלה הארצות איוון איוונוביץ' רברוב (Ива́н Ива́нович Ребро́в, (רו')) לאינדיגירקה. בשנים 1636–1642 אליסיי יוריאביץ' בוזה (Елисе́й Ю́рьевич Буза́, (רו')) היה מהחלוצים האירופיים לחקור את הדרך היבשתית אל אזור נהר האינדיגירקה. לערך באותו הזמן פוזניק איבנוב (Позник Иванов) שייט על יובל של הלנה, חצה את רכס ורחויאנסק (Верхоянский хребет, (אנ')) עד לנהר היאנה ולאחר מכן חצה את רכס צ'רסקי (Хребет Черского, (אנ')) אל נהר האינדיגירקה. בשנת 1642 הגיע מיכאיל וסילייביץ' סטאדוחין (Михаил Васильевич Стадухин, (אנ')) לאינדיגירקה בדרך היבשה מן הלנה.
העיירה זשיברסק (Зашиверск, (אנ')) אשר על האינדיגירקה הייתה נקודת יישוב חשובה בראשית ימי ההתפשטות הרוסית מזרחה. נקודה זו ננטשה במהלך המאה ה-19.
בשנים 1892–1894 ביצע הברון אדוארד פון טול סקרים גאולוגיים באגן הניקוז של האינדיגירקה (כמו גם בנהרות אחרים בסיביר) מטעם האקדמיה הרוסית למדעים. במהלך שנה ויומיים גמעה המשלחת מרחק של 25,000 קילומטרים, מתוכם 4,200 קילומטרים במעלה נהרות, במהלכן ביצעו סקרים גיאודזיים.
נהר האינדיגירקה קופא בדרך כלל מדי שנה באוקטובר ונשאר מתחת לקרח עד חודשי מאי-יוני.
גאוגרפיה > יובלים

היובלים העיקריים של האינדיגירקה הם, מן המקור לשפך (בסוגריים - השם ברוסית):
חסטך (Хастах) (אנ') - משמאל
טארין-יוריאך (Тарын-Юрях) - מימין
קוידוסון (Куйдусун) (אנ') - משמאל
קיוינטה (Кюентя) - משמאל
אלגי (Эльги) (אנ') - משמאל
נרה (Нера) (אנ') - מימין
צ'יבאגאלאך (Чибагалах) (אנ') - משמאל
מומה (Мома) (אנ') - מימין
סלניאך (Селеннях) (אנ') - משמאל
דרוז'ינה (Дружи́на) (אנ') - משמאל
באדיאריחה (Бадяриха) (אנ') - מימין
אויאנדינה (Уяндина) (אנ') - משמאל
שאנגינה (Шангина) (אנ') - מימין
בולשאיה ארחה (Большая Эрча) (אנ') - מימין
אלאיחה (Алла́иха) (אנ') - משמאל
ביוריוליוך (Бёрёлёх) (אנ') - משמאל (אל זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה, ראו בהמשך)
שאנדרין (Шандрин) (אנ') - משמאל (אל זרוע קולימסקאייה, ראו בהמשך)
גאוגרפיה > תיאור המסלול

הנהר מתחיל במפגש הנהרות של נהר החסטך (Хастах, ידוע גם בשמות טיורה יוריך - Туора-Юрях, טורו יוריך - Торо-Юрях וקלקן - Калкан), עם נהר הטארין-יוריאך (Тарын-Юрях). אורכו של החסטך הוא 251 קילומטרים בעוד אורכו של הטארין-יוריאך הוא 63 קילומטרים. מקור שני הנהרות הללו במורדותיו של רכס חאלקן (Халканский хребет).
בראשיתו הנהר זורם אל כיוון צפון-מערב לאורך רמות יאנה-אוימיאקון (Яно-Оймяконское нагорье, ידוע גם בקצרה בתוך רמות אוימאקון - Оймяконское нагорье, (אנ')), דרך החלק הנמוך ביותר - מישור אוימאקון (Оймяконское плоскогорье, (אנ')). משם הוא פונה צפונה ובמהלך מסלולו חוצה דרך כמה שלוחות של רכס צ'רסקי (Хребет Черского, (אנ')). בנקודה בה הוא חוצה את רכס צ'מאלגין (Чемалгинского хребта) רוחב הנהר מצטמצם והוא נשפך אל תוך נקיק עמוק, כך שמימיו שוצפים. כאשר מתחבר אליו נהר המומה (Мома) מדרום-מזרח, מגיע האינדיגירקה לשקע מומו-סלניאק (Момо-Селенняхскую впадину) - אגן ניקוז רחב בין ההרים. בשלב זה מתרחב העמק דרכו הוא זורם. מכאן הנהר פונה צפונה - האינדיגירקה חותך את רכס המומה (Момский хребет, (אנ')), זורם לכיוון צפון-מזרח, מתפתל על פני שפלת אבי (Абыйская низменность, (אנ')) ומתרחב עד לכדי רוחב של 500 מטרים. לאחר שהוא זורם באזור הנמוך שבין הקצה המזרחי של רכס פולויסני (Полоусный кряж, (אנ')) לבין הקצה המערבי של רכס אולאחאן-צ'יסטיי (Улахан-Чистай, (אנ')), הוא זורם צפונה כאשר רמת קונדקוב (Кондаковское плоскогорье, (אנ')) ממזרח, לאורך שפלת יאנה-אינדיגירקה (Яно-Индигирская низменность, (אנ')), חלק משפלת מזרח סיביר הגדולה (Восточно-Сибирская низменность, קרויה לעיתים שפלת יאנה-קולימה, Яно-Колымская низменность, (אנ')). הנהר ממשיך צפונה, שם תוואי הקרקע הופך למישורי עד מאוד ואזי האינדיגירקה מתחיל להתחלק למספר ענפים. הפיצול מתחיל כ-130 קילומטרים משפך הנהר, מה שגורם להיווצרותו של דלתת נהר בשטח נרחב של 5,500 קילומטרים רבועים. מימיו מגיעים לבסוף למפרץ קולימה (Колымская Губа, (אנ')), כחלק מן ים הסיבירי המזרחי. מפרץ גוסינאיה (Гусиная губа, (אנ')) נמצא מצפון-מערב לשפך האינדיגירקה.
גאוגרפיה > שפך הנהר

כאמור, נהר האינדיגירקה יוצר דלתה גדולה, המורכבת ממספר ערוצים עיקריים (את כל אחד מהערוצים נהוג לסמן על מפות רוסיות כ"זרוע נהר"). הדלתה יוצרת גם מספר איים משמעותיים. לערך 100 קילומטרים לפני שהוא נשפך אל ים סיביר המזרחי, הנהר מתפצל לשני ערוצים הזורמים לכיוון צפון-מזרח (הפיצול בקואורדינטות - 70°48′45″N 148°54′58″E﻿ / ﻿70.8126°N 148.9162°E﻿ / 70.8126; 148.9162). הזרוע השמאלית (המערבית יותר) ידועה בשם "זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה", בעוד הימנית (המזרחית יותר) בשם "זרוע סרדניאייה". בהמשך הערוץ, הזרוע השלישית, "זרוע קולימסקאייה", מתפצלת מימין מ"זרוע סרדניאייה", מה שהופך אותה לזרוע המזרחית ביותר.
להלן אטימולוגיה של שמות הזרועות, מסודרות מן המזרח אל המערב:
זרוע קולימסקאייה (Русско-Устьинская протока) - משום שהיא ממוקמת בצד המזרחי, הצד הקרוב ביותר לנהר הקולימה, השכן ממזרח של נהר האינדיגירקה.
זרוע סרדניאייה (протока Средняя) - משמעות השם ברוסיה "הזרוע התיכונה", אל שום מיקומה הגאוגרפי האמצעי בין שלוש הזרועות.
זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה (протока Средняя) - משום שהיא ממקומת בצד המערבי, כלומר "הצד הרוסי" של הדלתא - הצד הקרוב ביותר לרוסיה האירופית.
הערה: זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה לא קרויה ככל הנראה על שמו של הכפר הרוסי הוותיק רוסקויה אוסטיה השוכן על הגדה שלה, אך סביר להניח כי ההפך הוא הנכון והכפר קרוי על שם זרוע הנהר.
כמה איים קטנים בעלי טופוגרפיה שטוחה נוצרים על ידי ערוצי הדלתה. להלן כמה מהם, מסודרים מן המזרח אל המערב:
אוסון-ארי (71°23′13″N 151°15′18″E﻿ / ﻿71.387°N 151.255°E﻿ / 71.387; 151.255) - נמצא מבחינת קו אורך מעט מזרחית לשפך הסרדניאייה, לאורך החוף. אורכו כ-12 קילומטרים ורוחבו כ-2.7 קילומטרים.
אופרובסקי (71°34′55″N 151°11′46″E﻿ / ﻿71.582°N 151.196°E﻿ / 71.582; 151.196) - נמצא במרחק כ-11 קילומטרים מהחוף באזור שפך הסרדניאייה. אורכו כ-2 קילומטרים ורוחבו כקילומטר בודד.
פלוסקי (71°28′48″N 150°53′24″E﻿ / ﻿71.480°N 150.890°E﻿ / 71.480; 150.890) - נמצא בין צביר איים בשפך הסרדניאייה, הרחוק ביותר מביניהם. צורתו כצורת האות הלטינית C ואורכו כ-3 קילומטרים.
בולשוי פדורובסקי (71°31′59″N 150°30′36″E﻿ / ﻿71.533°N 150.510°E﻿ / 71.533; 150.510) - נמצא בין שני השפכים המערביים של האינדיגירקה. אורכו כ-6 קילומטרים ורוחבו המקסימלי כ-4 קילומטרים.
וקודנוי ואולני (71°32′46″N 150°15′58″E﻿ / ﻿71.546°N 150.266°E﻿ / 71.546; 150.266) - צמד איים הנמצאים בצמוד לשפך הרוסקו-אוסטינסקאייה. שניהם בגודל דומה, לערך כ-4 קילומטרים מידת אורכם.
כלכלה

ניתן לשייט בספינה על הנהר החל מהאזור בו נשפך אליו נהר המומה (Мома) (אנ').
מזחים עיקריים על הנהר הם:
חונו (Хонуу) - (אנ')
דרוז'ינה (Дружи́на) - (אנ')
אולנגורסק (Оленегорск)
צ'וקורדאך (Чокурда́х) - (אנ')
תאבור (Табор)
רוסקויה אוסטיה (Русское Устье)
באגן אינדיגירקה ישנה תעשייה של כריית זהב - אוסט-נרה (Усть-Нера) (אנ'), מרכז של כריית זהב, הוא היישוב הגדול ביותר על הנהר.
האינדיגירקה שופעת בדגה.
ראו גם

לנה
קולימה (נהר)
הערות שוליים

1 2  Russian State Water Register - Индигирка
1 2  Russian State Water Register - Река Хастах (Торо-Юрях, Туора-Юрях, Калкан)
↑  Russian State Water Register - Река Тарын-Юрях
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4453750-5 
מפה המתארת את מסלולו של הנהר. הנהר זורם מדרום לצפון. (באסטונית)
אוגי והמקקים

| --- | --- |

"אוגי והמקקים"
 סוגה:  אנימציה, קומדיה, נונסנס
 מדבבים:  מארק דו פונטאויס
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  101
 הפקה
 חברת הפקה:  חברת ההפקות גאומנט Xilam
 הפצה:  גומון, נטפליקס 
 אורך פרק:  7 דקות
 שידור
 רשת שידור:  צרפת France 3
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים KidZ Netflix
 תקופת שידור מקורית:  30 בדצמבר 2001 – 1 בינואר 2015
 קישורים חיצוניים
 oggy.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אוגי והמקקים (בצרפתית: Oggy et les Cafards; באנגלית: Oggy and the Cockroaches) היא סדרת אנימציה צרפתית שהופקה על ידי חברת ההפקות גומון (Gaumont Film Company) בשנת 2001. לסדרה חמש עונות.
תקציר העלילה

גיבור הסדרה הוא אוגי, חתול כחול אשר חי בבית פרטי בפרבר טיפוסי של עיר מודרנית המבלה את רוב זמנו בצפייה בטלוויזיה ובבישול. לאוגי יש גם שותף (חתול בשם ג'ק), שכנים (בוב, כלב ענקי וקשוח) וגם חברה (חתולה בשם אוליביה). בבית של אוגי חיים שלושה מקקים: ג'ואי, דידי ומארקי (נקראים על שם חברי להקת הפאנק "ראמונס"). שלושתם בעלי אישיות מפותחת ומגוונת. השלישייה נהנית לאמלל את חייו של אוגי - הם מטרידים ומעצבנים את אוגי, נוהגים לרוקן את המקרר שלו, הורסים את הבית שלו ומשבשים את חייו השלווים, אבל לפעמים עוזרים לו בדברים.
התוכנית עצמה מסתמכת על הומור סלפסטיק, בדומה ל"טום וג'רי".
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (צרפת)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (צרפת)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 20 | 20 | 30 בדצמבר 2001 | 30 בנובמבר 2003 |
|  | 2 | 21 | 21 | 26 ביולי 2004 | 15 בינואר 2008 |
|  | 3 | 16 | 16 | 15 בינואר 2008 | 4 ביולי 2008 |
|  | 4 | 24 | 24 | 31 בדצמבר 2011 | 16 במאי 2013 |
|  | 5 | 20 | 20 | 20 בינואר 2014 | 1 בינואר 2015 |
פרקים > עונה 1

העונה הראשונה התחילה ב-30 בדצמבר 2001 עם הפרק "In Eiffle Tower" והסתיימה ב-30 בנובמבר 2003 עם הפרק "Party Special".
| מספר הפרק (בסדרה) | מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | In Eiffle Tower | 30 בדצמבר 2001 |
| 2 | 2 | Lost In Woods | 1 בינואר 2002 |
| 3 | 3 | The oggybody | 5 בינואר 2002 |
| 4 | 4 | Sinking Feeling | 11 בינואר 2002 |
| 5 | 5 | April Fools | 1 באפריל 2002 |
| 6 | 6 | The Flying Oggy | 7 באפריל 2002 |
| 7 | 7 | Little Tom Oggy | 12 באפריל 2002 |
| 8 | 8 | Stair Wars | 4 בנובמבר 2002 |
| 9 | 9 | Camping Cockroaches | 11 בנובמבר 2002 |
| 10 | 10 | Christmas Snow Show | 17 בנובמבר 2002 |
| 11 | 11 | Jack The Musical | 22 בנובמבר 2002 |
| 12 | 12 | Karate Olivia | 1 במרץ 2003 |
| 13 | 13 | Robot For Rent | 2 במרץ 2003 |
| 14 | 14 | Moon Kings | 19 במרץ 2003 |
| 15 | 15 | Plane To Space | 11 באוגוסט 2003 |
| 16 | 16 | Aku Estate | 18 באוגוסט 200 |
| 17 | 17 | Oggy Climbs The Building | 22 באוגוסט 2003 |
| 18 | 18 | Zoo Loozer | 26 באוגוסט 2003 |
| 19 | 19 | Fruit Root | 2 בספטמבר 2003 |
| 20 | 20 | Party special | 30 בנובמבר 2003 |
פרקים > עונה 2

| מספר הפרק (בסדרה) | מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- |
| 21 | 1 | The Only Cat With The Plan | 26 ביולי 2004 |
| 22 | 2 | Oggy And The Rats | 13 באוגוסט 2004 |
| 23 | 3 | Say The Daze | 18 באוגוסט 2004 |
| 24 | 4 | The Fat Cat And The Silly Horror Of The Night Ocean | 24 באוגוסט 2004 |
| 25 | 5 | Duck A Duke | 2 בספטמבר 2004 |
| 26 | 6 | Smartest Cat Ever | 4 בספטמבר 2005 |
| 27 | 7 | Boring Boats | 17 בפברואר 2006 |
| 28 | 8 | A Green Peste | 25 בפברואר 2006 |
| 29 | 9 | Turn High And Hide | 26 בפברואר 2006 |
| 30 | 10 | Sun For Sale | 29 בנובמבר 2006 |
| 31 | 11 | Pet The Cat | 3 בדצמבר 2006 |
| 32 | 12 | Birhday! | 14 בדצמבר 2006 |
| 33 | 13 | Bye Bye Bus | 21 בדצמבר 2006 |
| 34 | 14 | Now You Looking At Me, Now You Don't | 31 ביוני 2007 |
| 35 | 15 | Shopping With Friends | 1 ביולי 2007 |
| 36 | 16 | Try To Fry | 2 ביולי 2007 |
| 37 | 17 | Who's Hiding In The Doll? | 8 ביולי 2007 |
| 38 | 18 | Breakfast Breakout | 28 בדצמבר 2007 |
| 39 | 19 | Oggy The Pilot | 1 בינואר 2008 |
| 40 | 20 | History Award | 8 בינואר 2008 |
| 41 | 21 | ...Oggy Tells So | 15 בינואר 2008 |
פרקים > עונה 3

| מספר הפרק (בסדרה) | מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- |
| 42 | 1 | The Great Kingdom Of The Silly-Smiling Cats | 15 בינואר 2008 |
| 43 | 2 | The Horror Of Friday The 13th | 15 בינואר 2008 |
| 44 | 3 | King Of The World | 15 בינואר 2008 |
| 45 | 4 | Fun-Park | 16 בינואר 2008 |
| 46 | 5 | Junkfood Wars | 17 בינואר 2008 |
| 47 | 6 | A Cat On A Diet | 17 בינואר 2008 |
| 48 | 7 | The California Suprise | 17 בינואר 2008 |
| 49 | 8 | I Would Pay For An Ice Cream | 17 בינואר 2008 |
| 50 | 9 | Worse Then You Think | 17 בינואר 2008 |
| 51 | 10 | Bet With A Cat | 17 בינואר 2008 |
| 52 | 11 | Blue Sunday | 3 באפריל 2008 |
| 53 | 12 | Oggy On Parade | 10 באפריל 2008 |
| 54 | 13 | Much To Do For Olivia | 10 באפריל 2008 |
| 55 | 14 | Cockroache's Purple Plague | 10 באפריל 2008 |
| 56 | 15 | The Tour In The Chocolate Factory - Part 1 | 4 ביולי 2008 |
| 57 | 16 | The Tour In The Chocolate Factory - Part 2 | 4 ביולי 2008 |