stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (יפן)
היסטוריה > שנות ה-80

בבחירות כפולות - לבית הנבחרים ולבית היועצים - שנערכו ביולי 1986 נחלה המפלגה תבוסה מידי המפלגה הליברלית-דמוקרטית בהנהגת יסוהירו נקסונה, וזכתה רק בשמונים וחמישה מושבים. בבחירות הבאות ב-1990 זכתה המפלגה ב-136 מושבים, תחת הנהגתה של יושבת הראש טקאקו דוי. בבחירות אלה החליטה דוי להריץ יותר ממועמד אחד בכל מחוז בחירה, תוך שבירת מסורת המפלגה לפיה לא נהגו חבריה להתמודד אחד נגד השני, מסורת אותה לא חלקו עם המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
דוי, פרופסור למשפט חוקתי לפני כניסתה לפוליטיקה, נהנתה מתמיכה ציבורית רחבה, בזכות גישתה הישירה. עם זאת, הפופולריות שלה לא סייעה לה בתוך מפלגתה מכיוון שגרעין המפלגה עדיין דבק בדוקטרינה מרקסיסטית, וסיכל את מאמציה לקדם רפורמות שונות.
קודמה בתפקיד של דוי היה מסאסי אישיבאשי, שב-1983 החל בתהליך העדין של הטיית מפלגתו מקו ההתנגדות לכוחות ההגנה העצמית של יפן. אף על פי שהמשיך לטעון שקיום הצבא אינו חוקתי לפי סעיף 9 לחוקת יפן, הוא הודה שמכיוון שהצבא נוסד באמצעות הליכים משפטיים יש לו מעמד משפטי לגיטימי (שנה לאחר מכן הוא שינה את הנוסח למעמד משפטי חוקי).
עד סוף העשור הכירה המפלגה בהסכם ההגנה ושיתוף הפעולה ההדדי בין ארצות הברית ויפן מ-1960. המפלגה קראה להגבלות על התקציב הצבאי (לא יעלה על אחוז אחד מהתל"ג), להשהיית כל התרגילים הצבאיים עם ארצות הברית, ולאישור מחדש של שלושת הלַאוים הגרעיניים (יפן לא תייצר, לא תחזיק ולא תכניס נשק גרעיני לשטחה). דוי אף הביעה תמיכה בקשרים שווים עם קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית, לאחר שבעבר תמכה המפלגה במשטרו של קים איל-סונג בפיונגיאנג.
בכנס המפלגה באפריל 1990 הוסרה ההתחייבות להפיכה סוציאליסטית ממטרות המפלגה ובמקומה התחייבה המפלגה ליצירת קהילה בה נהנים כל האנשים בצורה שווה מפירות הקדמה הטכנולוגית והציוויליזציה המודרנית ונהנים מהטבות הרווחה הסוציאלית.
היסטוריה > שנות ה-90

בבחירות הכלליות של 1993 השיגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שבעים מושבים בבית הנבחרים, בעוד המפלגה הליברלית-דמוקרטית איבדה את הרוב בו לראשונה זה 38 שנים, והשתתפה בממשלת הקואליציה בראשות מוריהירו הוסוקאווה. אך שנה לאחר מכן פרשה המפלגה מהקואליציה והקימה אופוזיציה עם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, תחת הנהגתו של טומיאיצ'י מוריאמה, אז מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-1996 שינתה המפלגה את שמה מהמפלגה הסוציאליסטית של יפן למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. לאחר שקמה המפלגה הדמוקרטית ב-1998 הלכו אחוזי התמיכה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית וירדו.
היסטוריה > העשור הראשון של המאה ה-21

בבחירות הכלליות של 2003 קיבלה המפלגה שישה מושבים בבית הנבחרים - לעומת 18 בבחירות הקודמות. דוי לקחה על עצמה את האשמה והתפטרה מתפקידה כיושבת ראש המפלגה. בבחירות הכלליות של 2009 השיגה המפלגה שבעה מושבים בבית התחתון והצטרפה לקואליציה תחת המפלגה הדמוקרטית, אך עקב אי-הסכמה בנושא הבסיס האמריקני פוטנמה באוקינאווה פרשה ממנה המפלגה.
נכון ל-25 בינואר 2012, למפלגה הסוציאל-דמוקרטית יש שישה חברים בבית הנבחרים וארבעה חברים בבית היועצים.
מדיניות נוכחית

הגנה על סעיף 9 לחוקת יפן.
הגברת שירותי הרווחה, כגון ביטוח בריאות, פנסיה, ביטוח לאומי וקצבאות נכות.
התנגדות לליברליזם כלכלי.
פירוקה המוחלט של יפן מנשק, לפי העקרונות הפציפיזם. החלפת כוחות ההגנה העצמית של יפן בכוחות שיתמקדו בחילוץ והצלה במקרי של אסונות טבע.
ביטול הסכם שיתוף הפעולה עם ארצות הברית ופירוק הבסיסים האמריקאים ביפן.
התנגדות למעורבות יפן במלחמה העולמית בטרור בכך שהיא מתדלקת ספינות מלחמה אמריקאיות באוקיינוס ההודי.
חקיקת חוקים סביבתיים.
הרחבת החקיקה בנושא הגנה על חיות הבר, הרחבת רשימת המינים המוגנים והקמת אזורים מוגנים.
איסור השימוש בכימיקלים מסוכנים, באזבסט ובחומרים מזהמים אחרים.
השקעה בתחבורה ציבורית, עידוד המעבר מרכבות ואוטובוסים לרכבות קלות.
התנגדות לאנרגיה גרעינית ותמיכה במעבר הדרגתי לאנרגיית רוח.
ביטול עונש המוות.
התנגדות להפרטת המים.
ראו גם

מפלגות פוליטיות ביפן
פוליטיקה של יפן
לקריאה נוספת

Dolan, Ronald E. and Robert L. Worden (eds.). Japan: A Country Study. GPO for the Library of Congress, 1994.
הערות שוליים

↑  Dolan and Worden, Social Democratic Party of Japan
↑  אתר בית הנבחרים
↑  אתר בית היועצים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88061553  NDL: 00527908  VIAF: 257560055   WorldCat (עם VIAF): 257560055 
מטה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית
הפרעה פסיכוגנית

הַפְרָעָה פְּסִיכוֹגֶּנִית (psychogenic disorder), היא מונח המתאר מצב של הפרעה בהתנהגות, שמקורו פסיכולוגי-נפשי, ללא מקור אורגני ידוע. זאת בניגוד להפרעות שמקורן ידוע כאורגני (הפרעות אורגניות).
רעיון ההפרעות הפסיכוגניות נמצא עדיין במחלוקת ומתקבל בהסתייגות מסוימת בעולם המחקר; חוקרים רבים טוענים כי גם הפרעות שמסווגות כפסיכוגניות הן ממקור אורגני (למשל ביוכימי), רק שעדיין לא קיימת ברשות האדם כיום יכולת טכנולוגית לגלות מקור אורגני זה. כך למשל, ארתור ס. ריבר מאוניברסיטת ניו יורק מגדיר "פסיכוגני" באופן מסויג, כ"משמש בעיקר לתיאור הפרעות שמקורן, על פי ההנחה, תפקודי - כלומר אלו שיסודן אינו בפגיעה אורגנית ידועה".
ההפרעות הפסיכוגניות כוללות מגוון רחב של הפרעות התנהגותיות פסיכיאטריות ספציפיות. יש להבחין בין הפרעה פסיכוגנית להפרעה סומטופרמית, בעוד האחרונה מתארת קשיים נפשיים הבאים לידי ביטוי בתלונות על מחושים גופניים הרי שהפרעה פסיכוגנית מתארת עדות ממשית למחלה המשתמרת אודות למצב הנפשי של החולה. הפרעות דומות הן הפרעות כאב, היסטריה ועוד.
לקריאה נוספת

הירושי תקשימה, רפואה פסיכוסומטית הומניסטית, זמורה ביתן 1982, עמ' 82.
פישל שניאורסון, פסיכולוגיה היסטורית של שואה ותקומה, יזרעאל, 1967, עמ' 198.
הערות שוליים

↑  לקסיקון למונחי הפסיכולוגיה ח"ב עמ' 549
הפרעות לימפופרוליפרטיביות

| --- | --- |
 תחום:  אונקולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D008232
 סיווגים
 ICD-10:  D47.9 
 
הפרעות לימפופרוליפרטיביות (לועזית: Lymphoproliferative disorders ובקיצור: LPDs. לימפו - ממקור לימפטי, פרוליפרטיב - משגשג) הן הפרעות בהן יש ייצור לא מבוקר של תאי דם לבנים בשם לימפוציטים, תאים המהווים חלק ממערכת החיסון. ישנם סוגים שונים של לימפוציטים, וכל הפרעה מתבטאת בהתאם לתא הספציפי שייצורו יצא מכלל שליטה.
באופן אופייני מתבטאות הפרעות אלו בהגדלת בלוטות לימפה או איברים הקשורים למערכת הלימפה כמו טחול או כבד, חומים חוזרים ללא מקור זיהומי ברור, ספירת דם נמוכה וזיהומים חוזרים.
קבוצת מחלות זו נחשבת כתת-קבוצה במחלות אימונופרוליפרטיביות.
דוגמאות

לימפומה פוליקולרית
לוקמיה לימפוציטית כרונית
לוקמיה לימפוציטית חריפה
לוקמיה של תאים שעירים
לימפומה של תאי B
לימפומה של תאי T
מיאלומה נפוצה
מחלת ולדנסטרום
תסמונת ויסקוט-אולדריץ'
מחלה לימפופרוליפרטיבית שלאחר השתלה (PTLD)
תסמונת לימפופרוליפרטיבית אוטואימונית (ALPD)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000123331 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
המשפט היסודי של האלגברה

המשפט היסודי של האלגברה קובע שלכל פולינום לא קבוע עם מקדמים מרוכבים יש לפחות שורש מרוכב אחד. זה כולל כמובן פולינומים עם מקדמים ממשיים שכן כל מספר ממשי הוא בפרט מרוכב עם חלק מדומה 0. ניסוח שקול של משפט זה הוא ששדה המספרים המרוכבים הוא שדה סגור אלגברית. שימוש חשוב של משפט זה, שהוא למעשה ניסוח שקול שלו, אומר כי כל פולינום מעל המרוכבים ניתן לכתוב כמכפלה של גורמים ליניאריים.
לעומת שמו של המשפט, אין לו הוכחה שמשתמשת אך ורק באלגברה שכן הגדרת המספרים המרוכבים דורשת את תכונת השלמות של שדה המספרים הממשיים, ודרוש שימוש כלשהו בה. ישנן הוכחות שאופיין אלגברי במהותו, אך כולן משתמשות במשפטים או כלים כלשהם מאנליזה, כדוגמת משפט ערך הביניים.
מן המשפט נובע שכל פולינום לא קבוע מעל המרוכבים מקבל כל ערך מרוכב (כלומר הוא מעתיק את המישור המרוכב על עצמו). זאת מכיוון שהטענה שלמשוואה  p(z)=z_{0} יש פתרון שקולה לטענה שלפולינום  p(z)-z_{0} יש שורש.
מסקנה מהמשפט

מסקנה חשובה של המשפט היא מיון פולינומים אי-פריקים מעל הממשיים. יהי פולינום
בעל מקדמים ממשיים ונאמר שהוא אי-פריק מעל הממשיים. נפרק אותו לגורמים ליניאריים מעל המרוכבים:
אפשר לראות די בקלות כי עבור שורש מרוכב של  p, גם הצמוד של מספר זה הוא שורש מרוכב של  p.
לכן ניתן לכתוב מחדש  p(z)=(z-\beta _{1})(z-{\bar {\beta }}_{1})\cdots  כאשר  \beta _{1} שורש לא ממשי (בהנחה שיש כזה, אם אין אזי  p בבירור ליניארי כי הוא אי-פריק) ועכשיו, ניתן להסתכל על  p כמכפלה של  (z-\beta _{1})(z-{\bar {\beta }}_{1}) פולינום ממשי (אם נפתח סוגריים, נראה כי כל המקדמים ממשיים) ופולינום מרוכב אחר. הפולינום המרוכב הזה הוא גם ממשי, כי הוא מכפלה של ביטויים מצורה דומה. לכן, בהנחה שהפולינום הנוסף הזה הוא לא הפולינום הקבוע 1, קיבלנו סתירה לאי-פריקות  p מעל הממשיים. סך הכול קיבלנו את המשפט הבא:
הוכחות למשפט היסודי > באמצעות משפט ליוביל

נניח  p:\mathbb {C} \to \mathbb {C}  פולינום לא קבוע ללא שורשים מרוכבים, המקיים  \lim _{z\to \infty }|p(z)|=\infty . אם נתבונן בפונקציה  g(z)={\frac {1}{p(z)}}, הגבול שלה באינסוף הוא 0, ומהיותה פונקציה שלמה (כהרכבה של פונקציות שלמות כאשר ל- p(z) אין אפסים) בפרט היא גם חסומה. ממשפט ליוביל נקבל שהפונקציה  p(z) קבועה, וזאת בסתירה להנחה המקורית שהפולינום  p(z) לא קבוע. כלומר לפולינום לא קבוע מעל המרוכבים יש לפחות שורש מרוכב אחד.
הוכחות למשפט היסודי > באמצעות עקרון המינימום

עקרון המינימום הוא מסקנה מעקרון המקסימום:
הוכחת עקרון המינימום היא בדרך בשלילה, תוך התבוננות בפונקציה  {\frac {1}{f(z)}} המקבלת מקסימום מקומי ב- z_{0} – בסתירה לעקרון המקסימום.
פולינום  p:\mathbb {C} \to \mathbb {C}  הוא פונקציה כזו. אזי מתקיים  \lim _{z\to \infty }|p(z)|=\infty . מעקרון המינימום, קיים  z_{0}\in \mathbb {C}  כלשהו עבורו  |p(z_{0})|=\min _{z\,\in \,\mathbb {C} }|p(z)| ולכן  p(z_{0})=0.
הוכחות למשפט היסודי > באמצעות תורת גלואה

הוכחה זו מבוססת על משפט ערך הביניים, ממנו ניתן להסיק כי לכל פולינום ממעלה אי-זוגית מעליו יש שורש (ממשי). מכאן שפולינום אי-פריק ממעלה אי-זוגית מוכרח להיות ליניארי.
נניח בשלילה שקיימת הרחבה ממימד סופי  K/\mathbb {C} . מכיוון שגם  K/\mathbb {R}  ממימד סופי, קיימת הרחבה נורמלית ממימד סופי המכילה אותה. מכיוון שכל הרחבה נורמלית מעל שדה ממאפיין אפס היא ספרבילית, נובע כי  K היא הרחבת גלואה.
תהי  G={\text{Gal}}(K/\mathbb {R} ) חבורת גלואה של ההרחבה  K/\mathbb {R} . תהי  H חבורת 2-סילו של  G. האינדקס  [G:H] של  H ב- G הוא אי זוגי. לכן הממד של שדה השבת  L=K^{H} מעל  \mathbb {R}  הוא אי-זוגי, אבל אז הפולינום המינימלי של כל איבר הוא ליניארי, כלומר  L=\mathbb {R} . מהמשפט היסודי של תורת גלואה נובע כי  G=H, כלומר  G היא חבורת-2, כלומר הסדר שלה הוא חזקה של 2. לכן קיימת לה תת-חבורה מאינדקס 2. שוב מהמשפט היסודי של תורת גלואה נובע שקיימת הרחבת ביניים  \mathbb {C} \leq M\leq K כך ש- [M:\mathbb {C} ]=[G:N]=2. אבל כל פולינום ממעלה 2 מעל  \mathbb {C}  מתפרק לגורמים ליניאריים לפי הנוסחה לפתרון משוואה ממעלה שנייה והוצאת שורש לפי משפט דה מואבר. מכאן  N=1 והממד של  K מעל הממשיים הוא 2, כלומר  K=\mathbb {C} .
הוכחות למשפט היסודי > באמצעות טופולוגיה אלגברית

הוכחה זו מסתמכת על החבורה היסודית של מעגל היחידה, שכידוע מקיימת  \pi _{1}(S^{1},1)\cong \mathbb {Z} . נשתמש בסימון  \alpha _{n} למסילה  \alpha _{n}(s)=e^{2\pi isn} שמקיפה את המעגל  n פעמים (כשהסימן של  n הוא הכיוון). אנו יודעים כי כל מסילה כזו נמצאת במחלקת שקילות אחרת בחבורה היסודית של מעגל היחידה.
יהי  p(z) פולינום מדרגה  n. נוכל להניח ללא הגבלת הכלליות כי הפולינום מתוקן ונוכל לרשום  p(z)=z^{n}+a_{n-1}z^{n-1}+\cdots +a_{0}. נניח כעת כי לפולינום אין שורשים, ונוכיח כי  n=0.
לכל  0\leq r\in \mathbb {R}  נגדיר מסילה  f_{r}(s)={\frac {p(re^{2\pi is})/p(r)}{|p(re^{2\pi is})/p(r)|}}. קל להבחין כי זו מסילה על מעגל היחידה ( S^{1}\subset \mathbb {C} ) עם נקודות קצה  f_{r}(0)=f_{r}(1)=1.
עבור  r=0, מתקיים  f_{0}(s)={\frac {p(0)/p(0)}{|p(0)/p(0)|}}=1, ולכן  f_{0}=\alpha _{0}.
בנוסף, ברור כי לכל  r המסילות  f_{r},f_{0} הן הומוטופיות (בעזרת ההומוטופיה  F(t,s)=f_{t}(s)), ומכאן  f_{r}\sim f_{0}=\alpha _{0}.
נקבע  r>\max {\Big \{}1,|a_{n-1}|+\cdots +|a_{0}|{\Big \}}. כעת לכל  z כאשר  |z|=r מתקיים:
כלומר  |a_{n-1}z^{n-1}+\cdots +a_{0}|<|z^{n}|.
מכאן שלכל  t\in [0,1] לפולינום  p_{t}(z)=z^{n}+t(a_{n-1}z^{n-1}+\cdots +a_{0}) אין שורשים המקיימים  |z|=r.
לכל  t\in [0,1] נגדיר  g_{t}(s)={\frac {p_{t}(re^{2\pi is})/p_{t}(r)}{|p_{t}(re^{2\pi is})/p_{t}(r)|}}.

עבור  t=0 מקבלים  p_{0}(z)=z^{n} ולכן  g_{0}(s)={\frac {(re^{2\pi is})^{n}/r^{n}}{|(re^{2\pi is})^{n}/r^{n}|}}=e^{2\pi isn}, פירוש הדבר  g_{0}=\alpha _{n}.

עבור  t=1 מקבלים  p_{1}(z)=p(z) ולכן  g_{1}(s)=f_{r}(s).

 כמקודם, מתקיים שהמסילות  g_{0} הומוטופית  g_{1} (בעזרת ההומוטופיה  G(t,s)=g_{t}(s)).
לסיכום,  \alpha _{0}=f_{0}\sim f_{r}=g_{1}\sim g_{0}=\alpha _{n}, ולכן  \alpha _{0}\sim \alpha _{n}, ומהחישוב עבור החבורה היסודית של המעגל, הנ"ל מתקיים אם ורק אם  n=0.
המיליונרית

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ג'ורג' ברנרד שו
 בימוי:  אנתוני אסקווית'
 הופק בידי:  לאו פוקס
 תסריט:  וולף מנקוביץ
 עריכה:  אנתוני הארווי
 שחקנים ראשיים:  סופיה לורן פיטר סלרס אליסטיר סימס ויטוריו דה סיקה
 מוזיקה:  ג'ורג' ון פריס
 צילום:  ג'ק הילדיארד
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באוקטובר 1960
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 הכנסות:  2,900,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
המיליונרית (באנגלית: The Millionairess) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1960, בבימויו של אנתוני אסקווית', עם סופיה לורן ופיטר סלרס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן רופף למחזה "המילונרית" של ג'ורג' ברנרד שו משנת 1936 והיה מועמד לפרס באפטא לתסריט הבריטי הטוב ביותר.
השיר "Goodness Gracious Me " (אנ') המושר בפי סלרס ולורן לא נכלל בפסקול הסרט. זה היה רעיונו של ג'ורג' מרטין שהיה אז המפיק המוזיקלי של סלרס, להזמין את כתיבת השיר הזה המתאר את הסצנה בו בודק הרופא ההודי את המליונרית "החולה". מפיקי הסרט סירבו לצרפו לפסקול והוא יצא בנפרד והפך עד מהרה ללהיט שקידם את הפצת הסרט.
תקציר העלילה

אפיפניה פאררגה (סופיה לורן) היא האישה העשירה בעולם לאחר שירשה את הונו של אביה בעל חברת נדל"ן ענקית. אביה התנה בצוואתו כי תוכל להתחתן עם גבר שמסוגל להפוך 500 ליש"ט ל-1500 תוך שלושה חודשים. היא מתאהבת באליסטיר (גארי ריימונד) היא נותנת לו מניות בסך 500 לירות שטרלינג ואחר כך קונה ממנו ב-15,000 לירות שטרלינג. הנישואים לא מחזיקים מעמד כי אליסטיר לא מסוגל להיות תחת הפטרונות שלה. היא מגרשת אותו והוא מוצא מקלט אצל אהובתו פולי (וירג'יניה ורנון).
אפיפניה מיואשת והיא מביעה זאת בפני העו"ד ואיש סודה, ג'וליוס סגמור (אליסטיר סים). היא קופצת לתמזה במטרה להתאבד. במקרה עובר שם הרופא ההודי אחמד אל כביר (פיטר סלרס) שחותר בסירה קטנה ולא מעלה אותה. היא מגיעה לחוף וצועקת לעברו "רוצח".
ג'וליוס מייעץ לה לקבל טיפול אצל הפסיכיאטר ד"ר בלנד (דניס פרייס) שמתאהב בה אבל בגלל ביקורתו על אביה היא זורקת אותו לתמזה והיא בעקבותיו. במקרה עובר שם שוב הרופא והפעם לוקח אותה בסירתו.
היא מבקשת את בדיקת הרופא והוא בודק אותה ומוצא שהיא בריאה. הוא לוקח אותה למרפאתו בה הוא מטפל בחולים עניים. אפיפניה מתאהבת בו ובונה לו מרפאה גדולה ומצוידת במיטב המכשירים אבל הוא מעדיף לעבוד במרפאתו הקטנה.
היא מספרת לו על התנאי של אביה והוא מספר לו על התנאי של אמו המנוחה - אשתו המיועדת אמורה להסתפק ב-500 רופיות (35 שילינגים) במשך שלושה חודשים. אפיפניה מתחילה לעבוד במפעל פסטה כושל בניהולו של ג'ו (ויטוריו דה סיקה) ותוך זמן קצר מגדילה את הייצור והרווחים.
אחמד מוסר את 500 הלירות שקיבל, לפרופסור שתוי (נואל פרסל) ולא מצליח למלא את חלקו בתנאי הנישואים. אפיפניה מחליטה למכור את החברה, לפטר את העובדים ולפרוש למנזר בטיבט.
ג'וליוס מגיע לאחמד במטרה להציל את המצב, מוצא ניירות מחקר ומצליח למכור אותם תמורת 15,000 לירות. התנאי קויים, אחמד נפגש עם אפיפניה והם רוקדים ומתחבקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סופיה לורן | אפיפניה פאררגה | מיליונרית |
| פיטר סלרס | ד"ר אחמד אל כביר | רופא הודי |
| ויטוריו דה סיקה | ג'ו | מנהל מפעל פסטה |
| אליסטיר סים | ג'וליוס סגמור | עורך דין |
| גארי ריימונד | אליסטיר | בעלה של אפיפניה |
| וירג'יניה ורנון | פולי | חברתו של אליסטיר |
| דניס פרייס | ד"ר בלנד | פסיכיאטר |
המילניום של רוסיה

המילניום של רוסיה (ברוסית: Тысячелетие России) היא אנדרטה שהוקמה בנובגורוד בשנת 1862 כדי לחגוג את המילניום להגעתו של רוריק לנובגורוד, אירוע שנלקח באופן מסורתי כנקודת התחלה של ההיסטוריה של המדינה הרוסית.
תחרות לתכנון האנדרטה נערכה בשנת 1859. אדריכל ויקטור הרטמן (אנ') והאמן מיכאיל מיקשין (אנ') הוכרזו כמנצחים. העיצוב של מיקשין נראה כמצלב גלובוס גרנדיוזי בגובה 15 מטר בצורת פעמון. הוא היה אמור להיות מוקף בכמה שכבות של פסלים המייצגים מלכים, אנשי דת, גנרלים ואמנים רוסים שפעלו בתקופות שונות של ההיסטוריה הרוסית.
מיקשין עצמו לא היה פסל, ולכן 129 הפסלים האישיים לאנדרטה נעשו על ידי הפסלים הרוסים המובילים של זמנם, כולל חברו איבן שרדר (רו') ואלכסנדר אופקושין (אנ') המהולל. באופן בלתי צפוי למדי עבור פרויקט רשמי שכזה, הצארים והמפקדים היו מיוצגים זה לצד זה עם שישה עשר אישים בולטים בתרבות הרוסית: לומונוסוב, פושקין, לרמונטוב, גוגול, קרל ברולוב, מיכאיל גלינקה וכו'. באשר לשליטים הרוסים, איוון האיום נעדר מהאנדרטה בשל תפקידו בביזה ובטבח של נובגורוד ב-1570 על ידי האופריצ'נינה. לצד הנסיכים המוסקוביים מיוצגות השושלות הליטאיות מימי הביניים כמו גדימינאס או ויטאוטאס הגדול ששלטו על הסלאבים המזרחיים של בלארוס ואוקראינה של ימינו.
גלריה > שכבה אמצעית

רוריק - מייסד שושלת רוריק
ולדימיר הראשון
דמיטרי דונסקוי
איוואן השלישי
מיכאיל הראשון - מייסד שושלת רומנוב, קוזמה מינין נותן את כובע המונומך (אנ') למיכאיל, ודמיטרי פוז'ארסקי מגן עליו.
פיוטר הגדול
הערות שוליים

↑  Monument to the Millennium of the Russian Statehood, visitnovgorod.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4224095-5
הליגה הלאומית הניו זילנדית

| --- | --- |

 שם מלא:  הליגה הלאומית של ניו זילנד בכדורגל
 כינוי:  פוטבול נשיונל ליג
 תחום:  כדורגל
 מדינות:  ניו זילנד ניו זילנד
 קונפדרציה:  OFC
 קבוצות:  10
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־54 שנים)
 שמות קודמים:  1970–1992 ליגת הכדורגל הלאומית  1993–1995 סופרקלאב צ'מפיונשיפ 1996–1998 ליגת הקיץ הלאומית 1999 ליגות האיים של ניו זילנד 2000–2003 ליגת הכדורגל הלאומית 2004–2021 האליפות הניו זילנדית
 אלופה נוכחית:  וולינגטון אולימפיק (2023)
 מירב הזכיות:  אוקלנד סיטי (9 זכיות)
 מפעל מקביל:  גביע צ'טהאם
 https://www.nzfootball.co.nz/
הליגה הלאומית הניו זילנדית (באנגלית: New Zealand National League) היא הליגה העליונה בכדורגל בניו זילנד, שמאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל הניו זילנדית.
הליגה בפורמט החדש נוסדה בשנת 2021, והיא היורשת של "אליפות הכדורגל הניו זילנדית" ששוחקה בין השנים 2004-2021. לפני כן התקיימו מספר פורמטים אחרים של אליפות לאומית בניו זילנד. כיום הליגה מורכבת מ-3 בתים אזוריים מהם עולות עשרת הקבוצות הטובות ביותר לשלב הגמר המכריע את זהות האלופה.
הליגה הניו זילנדית, היא הבכירה והחזקה ביותר באוקיאניה (בקונפדרציית OFC), וקבוצותיה, ביניהן אוקלנד סיטי (המחזיקה ב-9 אליפויות מקומיות) ווויטאקר יונייטד (המחזיקה ב-5 אליפויות מקומיות), הם הבולטות שבמפעל הבינלאומי הבכיר לכדורגל למועדונים באוקיאניה, ליגת האלופות האוקיאנית, כאשר אוקלנד היא שיאנית הזכיות במפעל עם 9 זכיות היסטוריות.
פורמט התחרות כיום

הליגה נערכת בתקופת הקיץ הניו זילנדי (בין מרץ-אפריל לספטמבר-אוקטובר), ונערכת בשיטה של 2 סיבובים נגד כל קבוצה בליגה הסדירה. הליגה מורכבת מ-3 בתים אזוריים: בית הצפון (12 קבוצות, מהן עולות 4 קבוצות בסוף הליגה הסדירה), בית המרכז ובית הדרום (בשניהם 10 קבוצות, מהן עולות שלושת הקבוצות הטובות ביותר מכל בית), ובסה"כ מ-32 קבוצות עולות עשרת הקבוצות הטובות ביותר לשלב הפלייאוף גמר. בשלב הפלייאוף, נקבעת אלופת המדינה הלאומית בשיטת נוקאאוט.
היסטוריה > ליגת הכדורגל הלאומית (1970-1992)

ב-1970 הוקמה "ליגת הכדורגל הלאומית" שהתקיימה בחורף, והייתה למעשה הניסיון הראשון בהיסטוריה של המדינה לקיים אליפות לאומית בענף הכדורגל (אחרי שעד אז התקיימו תחרויות מקומיות בלבד). הליגה הורכבה מהפורמט המקובל באירופה - לפיו כל קבוצה נפגשה עם האחרת פעמיים בעונה, בבית ובחוץ, כאשר על ניצחון קיבלו הקבוצות 2 נקודות, ונקודה בודדת לכל תיקו, והמועדון שהיה במקום הראשון בטבלת הליגה הוכתר כאלוף הליגה, כאשר מבנה הליגה הורכב ממערכת של עליות וירידות בכל עונה. פורמט זה נשאר עד 1992, אז נאלצה הליגה להתפרק מפאת בעיות כלכליות של המועדונים שלא אפשרו את קיום הליגה.
היסטוריה > אליפות הסופרקלאב (1993-1995)

בשנים אלו התקיימה ליגה שנקראה "סופרקלאב צ'מפיונשיפ" כאשר במקום תמורות של עלייה וירידה, החל פורמט של בתים אזוריים בשלב הראשון של העונה, שלאחר מכן הראשונות מכל בית מקומי עולות ל"ליגה לאומית" שבו משחקות הקבוצות פעם אחת נגד כל קבוצה, ולאחר מכן מתבצע פלייאוף נוקאאוט של ארבעת הקבוצות במקום הראשון, הכולל חצי גמר וגמר במשחק אחד שבו נקבעת האלופה הלאומית. על מנת לעודד את הקבוצות להשתתף באליפות זו ניתן דגש על סכומי זכייה גבוהים לקבוצות בטורניר. הגידול במספר הקבוצות המשתתפות לאליפות, אומנם גרמו ליציבות כלכלית של הקבוצות, אבל היעדר שיטת ליגה לאומית אמיתית ותחרותיות גרמו לירידה גדולה ברמה המקצועית של הענף במדינה. היה ברור שניו זילנד לא רק צריכה ליגה לאומית, אלא גם כזו שתהיה יציבה כלכלית.
היסטוריה > ליגת הקיץ הלאומית בכדורגל (1996-1998)

בשנת 1996 הושקה ליגה לאומית בפעם השנייה בהיסטוריה של הכדורגל הניו זילנדי. אולם הפעם, הליגה שיחקה (בעיקר) במהלך חודשי הקיץ ולא כללה תמורות של עליות וירידות. קבוצות הוזמנו להשתתף וקריטריוני הבחירה כללו את החוסן הפיננסי של המועדון ומיקומו במקום הישגים ספורטיביים. הליגה כללה גם שלב פלייאוף של אליפות בסוף העונות, בהשתתפות קבוצות שמסיימות גבוה בטבלה. בנוסף השתנו חוקי התחרות, ובתקופה זו - משחקים בליגה שנסתיימו בתיקו - הלכו לדו-קרב פנדלים (וכך לא היו יותר תיקויים בליגה). המנצחים בדו-קרב הפנדלים קיבלו שתי נקודות, למפסידים נקודה אחת בעוד למנצחים ב-90 הדקות הרגילות הוענקו ארבע נקודות (אם כי שיטה זו החזיקה שנתיים בלבד ובשנה האחרונה של ליגת הקיץ הלאומית בכדורגל - 1998, חזרו לחוקים הרגילים).
היסטוריה > תקופת ביניים (1999-2004)

בשנת 1999, ליגת הכדורגל הייתה בפורמט מעבר. התחרות על קביעת אלוף ניו זילנד הועברה חזרה לחודשי החורף (בעיקר), ונוצרו למעשה שתי ליגות, ליגת הכדורגל של האי הצפוני (NISL) וליגת הכדורגל של האי הדרומי (SISL). מנצחת ה-NISL, סנטרל יונייטד, ניצחה בגמר האליפות את מנצחת ה-SISL, דונדין טכניקל, 3–1, בתוספת הזמן, והייתה לאלופת הטורניר.
בשנת 2000 ליגת הכדורגל הלאומית הושקה בפעם השלישית, בתור "אליפות המועדונים הלאומית". כמו המקור ב-1970, הוא שוחק במהלך (בעיקר) חודשי החורף והשתמשו בשיטת עליות וירידות ליגה. בעונה הראשונה, הוענקה נקודת בונוס עבור הבקעת ארבעה שערים או יותר במשחק אחד, אך שיטה זו בוטלה בעונות שלאחר מכן. שיטת הפלייאוף של האליפות בסוף הליגה הייתה ההבדל העיקרי בהשוואה לתחרות שהושקה ב-1970. שבע קבוצות, שהשתתפו בעונה הראשונה, הגיעו מה-NISL (סנטרל יונייטד, ווייטקר סיטי, נאפייר סיטי רוברס, מאונט וולינגטון, מיראמאר ריינג'רס, מטרו, ומנוואטו) ושלוש הגיעו מה-SISL (דונדין טכניקל, נלסון סאברבס, ו-וולסטון דבליו אמ סי).
שנת 2004 הייתה עונת מעבר, והתקיימו תחרויות אזוריות בלבד ללא תחרות לאומית על תואר אלופת המדינה.
היסטוריה > אליפות ניו זילנד בכדורגל (2004-2021)

ב-15 באוקטובר 2004 הושקה אליפות ניו זילנד בכדורגל (ה-New Zealand Football Championship - NZFC). זה סימן נקודת מפנה בתולדות המשחק בניו זילנד, כיוון שלראשונה מועדונים מסורתיים לא היו זכאים להשתתף בליגה הבכירה, רק מעצם היותם ותיקים, והם הוחלפו בשמונה קבוצות אחרות, והליגה התנהלה בשיטת זכיינות.
ה-NZFC הייתה אמורה להתנהל כליגת קיץ הכוללת מועדונים חדשים שנוצרו אך ורק עבור התחרות החדשה, כאשר המועדונים החדשים הללו ינוהלו במשותף על ידי מועדוני חורף קיימים. היוצאת מן הכלל היחיד לכך הייתה נאפייר סיטי רוברס, שמועדון הקיץ שלו מותג מחדש כ- האוק'ס ביי יונייטד במהלך העונה השנייה, והופעל במשותף על ידי מועדונים אחרים באזור הוקס ביי.
11 קבוצות הגישו הצעות לזיכיונות לליגה, כאשר ההצעות המוצלחות הוכרזו ב-7 באפריל 2004 כ: אוקלנד סיטי, קנטרברי יונייטד, קאנטרבורי יונייטד, נאפייר סיטי רוברס, אוטאגו יונייטד, טים וולינגטון, וויקאטו, וואיטאקר יונייטד ויונג-הארט מאנאטאו, כאשר אולה מדרידס, איסט אוקלנד וטים ביי לא זכו. באכזבתה מאי קבלתה לליגה, קבוצת אולה מדריד פנתה לבית המשפט של ניו זילנד, תבעה פיצויים ותבעה את מארגני התחרות, בטענה שלמרות שהם עמדו בקריטריונים של ההתאחדות הניו זילנדית, הם לא זכו. התיק הוסר על ידי קבוצת מדריד שמונה ימים לפני תחילת העונה הראשונה של הליגה, כאשר אקדמיית אולה, שניהלה בעבר מערכת יחסים עם Team Wellington, מחזיקה כיום בשותפות בלעדית עם Eastern Suburbs מהליגה הנוכחית. מזרח אוקלנד גם שקלה צעדים משפטיים, אולם זה לא נמשך וגם היא הסירה את התביעה.
המשחק הראשון בתחרות נערך ב-15 באוקטובר 2004, כאשר אוקלנד סיטי ניצחה את נאפייר סיטי רוברס 3–1 בפארק איילנד, נאפייר. אוקלנד סיטי הוכתרה גם לאלופת ה-NZFC הראשונה לאחר שניצחה את ווייטקר יונייטד 3–2 בגמר.
ב-2 בספטמבר 2010, התאחדות הכדורגל הניו זילנדית הודיעה על הסכם חסות לחמש שנים עם בנק ASB, וכתוצאה מכך מיתוג מחדש אליפות ניו זילנד בכדורגל ל-ASB Premiership.
בעונת 2014/2015 התרחבה הליגה לתשע קבוצות לראשונה בתולדותיה. וולינגטון פיניקס רזרב נוספה לתחרות כדי לספק זמן משחק לחברי הסגל של קבוצת פיניקס שאינם משחקים לעיתים קרובות בקבוצה הראשונה. כמו כן, הוכנסו הגבלות עבור כל המועדונים הדורשים שלפחות 50% מהסגלים ביום המשחק הם שחקנים שזכאים לשחק עבור הנבחרת הלאומית.
לאחר 11 עונות שלמות, רק אוקלנד סיטי ווייטקר יונייטד הוכתרו כאלופות הליגה, כאשר אוקלנד סיטי הוסיפה את ראשות הבכורה השישית שלה ואת התואר השישי בעונת 2014/2015. עם זאת, מגמה זו השתנתה בעונה השתים עשרה של התחרות, כאשר טים וולינגטון ניצחה את אוקלנד סיטי 4–2 לאחר הארכה בגמר. ב-2018/2019 הוכתרה איסט סאברבנס כאלופת הליגה בפעם הראשונה, והפך למועדון הראשון שזוכה גם ב-NZFC וגם בליגת הכדורגל הלאומית של ניו זילנד.
בדצמבר 2015 הוכרז כי הליגה תתרחב עוד יותר ל-10 קבוצות לעונת 2016/2017 עם אוקלנד איסט סאברבנס, המילטון וונדרס וטסמן יונייטד מנלסון שיצטרפו לליגה, בעוד וואיבופ יונייטד תצא מהתחרות. בספטמבר 2016, הוכרז כי הליגה המורחבת תמותג מחדש כ-Stirling Sports Premiership. במרץ 2017 הוכרז כי הליגה תמותג פעם נוספת מחדש ותיקרא "ISPS Handa Premiership", לאחר שהושג הסכם חסות עם ISPS.