stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול סונגאס
קריירה פוליטית

סונגאס נכנס לראשונה אל הפוליטיקה של ארצות הברית כחבר מועצת עיריית לוול ב-1969, שם הוא כיהן שתי תקופות כהונה רצופות. סונגאס המשיך בפוליטיקה המקומית כנציב מחוז מידלסקס. ב-1974 הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, שבתחומו נכללת גם העיר לוול. את המחוז ייצגו רק שלושה דמוקרטים בכל שנות קיומו ויוצג בידי המפלגה הרפובליקנית מאז 1895. עם זאת, בעקבות גל הפופולריות הדמוקרטית בבחירות האמצע של 1974, שנבע כתוצאה מפרשת ווטרגייט, גבר סונגאס על יריבו הרפובליקני בפער של 21%. הוא נבחר מחדש ב-1976, והפך לדמוקרטי הראשון שייצג את המחוז במשך יותר מתקופת כהונה אחת. עם הפיכתו לפופולרי יותר ויותר במסצ'וסטס, ב-1978 הוא התמודד ונבחר לסנאט ארצות הברית, כאשר הביס את יריבו הרפובליקני הסנאטור המכהן אדוארד ברוק בפער של כ-10%.
באוקטובר 1979, לאחר שוועדת האנרגיה והמשאבי הטבע של הסנאט הצביעה בעד עיגון בחוק של אדמות ציבוריות באלסקה, הנשיא ג'ימי קרטר פרסם הודעה בה הודה לסונגאס על חלקו בקידום הצעת החוק. במאי 1982 התנגד להקצאת 177.9 מיליארד דולר אמריקני עבור תקציב הכוחות המזוינים של ארצות הברית לקראת שנת הכספים של 1983. ביולי אותה השנה נועד עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ושאל אותו היכן יתנהל המשא ומתן במקרה שיו"ר הארגון לשחרור פלסטין יאסר ערפאת יכיר בזכותה של ישראל להתקיים יחד עם התחייבותו לבטל את הסעיפים באמנה הלאומית הפלסטינית הקוראים לביטול מדינת ישראל והחלפתה במדינה חילונית.
ב-1983 אובחן כחולה בלימפומה שאינה הודג'קין. שנה אחר כך הודיע על פרישתו מהסנאט. אל מושבו בסנאט נבחר ג'ון קרי, לימים מועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 ומזכיר המדינה של ארצות הברית. לאחר שעבר בהצלחה השתלת מח עצם לטיפול במחלה ב-1986 והתנקה מהמחלה לחלוטין ב-1991, שב סונגאס לעשייה הפוליטית, והתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1992. עד למסע הבחירות ב-1992, סונגאס מעולם לא הפסיד בבחירות. הוא היה המתנדב לשעבר הראשון בחיל השלום שנבחר לסנאט האמריקאי.
מסע הבחירות לנשיאות 1992

ב-30 באפריל 1991 היה סונגאס הדמוקרטי הראשון להכריז על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בעיר הולדתו, לוול. מסע הבחירות של סונגאס נסק כאשר ניצח בפריימריז בניו המפשייר. כמו רבים מהמועמדים, התעלם סונגאס מאספות הבחירה באיווה, שבהן היה צפוי לנצח הסנאטור טום הארקין (אנ') מאיווה, מה שלבסוף קרם עור וגידים. סונגאס קיווה כי ריכוז המצביעים העצמאיים הגדול בניו אינגלנד והשמרנות הפיסקלית המאפיינת את הבוחרים במדינות השכנות למסצ'וסטס ידברו אל תושבי ניו המפשייר. הוא השיג את המטרה שלו תוך הפצת ספר קצר בשם "קריאה לזרועות כלכליות" ("A Call to Economic Arms"), שהתמקד בסוגיות כמו הגירעון התקציבי הפדרלי ההולך וגדל.
במהלך השבועות הראשונים של 1992, נראה שהשתלשלות אירועי הבחירות המקדימות לטובתו של סונגאס כאשר אחד המועמדים הפוטנציאליים המובילים, מושל ארקנסו ביל קלינטון, נתקל בסוגיות הנוגעות לבגידה ברעייתו ובקיום רומן מחוץ לנישואין וכן הימנעות מגיוס לצבא במהלך מלחמת וייטנאם. בעוד סוגיות אלה הזיקו לקלינטון, הנזק בא לידי ביטוי בפריימריז בניו המפשייר. בעוד סונגאס זכה ברוב הקולות והוכרז כמנצח הראשי של ניו המפשייר, הניצחון הדחוק של סונגאס העניק לכל מועמד 9 נציגים בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית. יועצו של קלינטון, ג'יימס קארוויל, תייג את קלינטון כ"ילד הקאמבק" וטען שמסע הבחירות שלו עוד יעלה על דרך המלך. סונגאס, המועמד המוביל לכאורה כבר נחשב על ידי רבים כאנדרדוג לקלינטון כאשר זה האחרון היה צפוי לנצח בסופר טיוזדיי.
בעקבות הפריימריז בניו המפשייר, סונגאס לא היה מסוגל להשתוות למסע הבחירות של קלינטון מבחינה כספית ולגייס מימון באותו ההיקף. קלינטון מאוחר יותר ניצח את רוב הפריימריז בסופר טיוזדיי. סונגאס ניצח באספות הבחירה בדלאוור, מרילנד, אריזונה, וושינגטון, יוטה ומסצ'וסטס, אך מסע הבחירות שלו מעולם לא התאושש מהקאמבק של קלינטון, שזכה במרבית המדינות המאוכלסות כדוגמת ניו יורק, קליפורניה, טקסס, פלורידה, פנסילבניה ואוהיו.
בסופו של דבר, סונגאס פרש רשמית מהמירוץ הנשיאותי ב-19 במרץ 1992, והודיע על תמיכתו בקלינטון. עם זאת, מספר נציגים שתמכו בו המשיכו לתמוך בסונגאס, ורשמו את שמו בפתקי ההצבעה בהצבעה הראשונה בכינוס הוועדה. 289 קולות נרשמו לטובתו של סונגאס, ובכך סיים את התמודדותו לנשיאות במקום השלישי אחרי קלינטון ומושל קליפורניה לשעבר ג'רי בראון.
בערוב ימיו

בשלהי 1994, הוביל סונגאס בקצרה מאמץ לייסוד מפלגה שלישית, שתובל בידי מישהו בעל "סמכות לאומית". הגנרל קולין פאוול היה מועמד לתפקיד היפותטי זה. באותו זמן, סונגאס נחשב לדמות הפופולרית ביותר במסצ'וסטס. הוא הלך לעולמו ב-18 בינואר 1997 בגיל 55, בעקבות דלקת ריאות שהסתבכה ולימפומה שאינה הודג'קין. ב-27 בינואר 1998 נקרא על שמו "מרכז סונגאס" בלוול. בבחירות מיוחדות שנערכו ב-16 באוקטובר 2007, ניצחה אלמנתו ניקי בבחירות ונבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, אותו ייצג בעבר סונגאס בעצמו.
הערות שוליים

↑  Carter, Jimmy (October 30, 1979). "Alaska Public Lands Legislation Statement on Approval by the Senate Energy and Natural Resources Committee". American Presidency Project.
↑  "SENATE APPROVES MILITARY BILL INCLUDING CHEMICAL WEAPONS". New York Times. May 15, 1982
סמליל מסע הבחירות של סונגאס
תומכים של סונגאס מניפים שלטי תמיכה בו בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית
החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם

| --- | --- |

התפלגות הצבעת המדינות השונות:      בעד      נגד      נמנעים      נעדרו מההצבעה
 תאריך:  29 בנובמבר 2012
 ישיבה מספר:  המליאה ה-44
 קוד:  A/RES/67/19 (מסמך)
 נושא:  הסטטוס של הרשות הפלסטינית באו"ם
 סיכום הצבעה:  138 הצביעו בעד 9 הצביעו נגד 41 נמנעו 5 נעדרו 
 תוצאה:  הרשות הפלסטינית קיבלה סטטוס של מדינה משקיפה באו"ם שאינה חברה.
נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס נואם בעצרת הכללית של האומות המאוחדות לאחר קבלת ההחלטה
החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות היא החלטה לשדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה. ההחלטה אושרה בעצרת הכללית ה-67, שנערכה ב-29 בנובמבר 2012 – יום השנה ה-65 לאישור תוכנית החלוקה של ארץ ישראל המנדטורית לשתי מדינות לשני עמים (החלטה 181 משנת 1947).
רקע

החלטה 3237 של העצרת הכללית אושרה ב-22 בנובמבר 1974, ואיפשרה לארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) להשתתף כישות משקיפה שאינה מדינה בכינוסי העצרת הכללית ובגופים אחרים של האו"ם. החלטה 43/177 של העצרת הכללית אושרה ב-15 בדצמבר 1988, והכירה בהכרזת העצמאות הפלסטינית שנערכה במועצה הלאומית הפלסטינית ב-15 בנובמבר 1988.
בשנת 2011 ניסה נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס להוביל מהלך של קבלת הרשות כמדינה חברה באו"ם, אך במועצת הביטחון המהלך זכה לתמיכה של שמונה מדינות בלבד מתוך 15, וארצות הברית הודיעה שתטיל וטו על הצעה כזו. ב-31 באוקטובר 2011 קיבל ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו) את הרשות הפלסטינית כמדינה חברה בארגון.
תוכן ההחלטה

עיקרה של ההחלטה, הוא שדרוג מעמדה של המשלחת הפלסטינית באו"ם - מישות משקיפה שאינה מדינה - למדינה משקיפה שאינה חברה. הוועד הפועל של אש"ף, בהתאם להחלטות של המועצה הלאומית הפלסטינית, מוכר כממשלה של המדינה הפלסטינית.
ההחלטה גם "מאשרת את נחישותה לתרום...להשגת הסדרה בדרכי שלום...המסיימת את הכיבוש שהחל ב-1967 והממלאת את חזון שתי המדינות: ...מדינת פלסטין החיה לצד מדינת ישראל על בסיס גבולות טרום-1967" (עמ' 3 סעיף 4). ואולם, ההחלטה אינה מציינת - לאיזו ריבונות יעבור אותו שטח כבוש - אשר לפני 1967 לא היה בשליטה ישראלית ואף לא בשליטה פלסטינית (אלא למשל בשליטה ירדנית או סורית), תוך שההחלטה מותירה למעשה את סוגיית ה"גבולות" (שבין פלסטין לבין ישראל) - ככזו שתיפתר במסגרת "משא ומתן" (עמ' 4 סעיף 5).
עוד קודם לכן, פותחת ההחלטה באשרור החלטות קודמות רבות של האו"ם - הדנות בסוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בין השאר, היא גם מאשררת (עמ' 1,2,3) כמה החלטות קודמות של האו"ם המזכירות את "השטח הפלסטיני הכבוש מאז 1967". היא אמנם אינה מגדירה את עצם גבולותיו - של שטח זה - מתוך כלל השטחים הכבושים על ידי ישראל מאז 1967 (והכוללים כיום את רמת הגולן מזרח ירושלים וחבלי יהודה ושומרון); ואולם, ההחלטה טורחת לצטט מתוך החלטות קודמות של האו"ם - את "מזרח ירושלים" - ככלולה ב"שטח הפלסטיני הכבוש" (עמ' 1,2).
בין סעיפי ההחלטה:
אשרור "זכותו של העם הפלסטיני להגדרה עצמית ולעצמאות - במדינת פלסטין שלו, על השטח הפלסטיני הכבוש מאז 1967".
שדרוג המעמד הרשמי והכרה באש"ף כנציגם הבלעדי של הפלסטינים באו"ם.
הבעת תקווה שמועצת הביטחון תאשר את קבלתה של המדינה הפלסטינית כחברה מלאה באו"ם.
הדגשת המחויבות להשגת הסכם שלום במזרח התיכון, שיסיים את הכיבוש שהחל בשנת 1967 ומגשים את חזון שתי המדינות - מדינה פלסטינית עצמאית ודמוקרטית לצד מדינת ישראל, תוך שמירה על שלום וביטחון, על בסיס גבולות טרום 1967.
הבעת הצורך הדחוף בחידוש ובהאצת המשא ומתן לשלום בין ישראל והפלסטינים - בהתאם להחלטות קודמות של האו"ם, ועידת מדריד, עקרון שטחים תמורת שלום, יוזמת השלום הערבית ומפת הדרכים של הקוורטט לפתרון שתי המדינות, לרבות פתרון מוסכם לסוגיות הליבה - בעיית הפליטים הפלסטינים, ירושלים, התנחלויות, גבולות, ביטחון ומים.
קריאה למדינות ולגופי האו"ם לסייע בהגשמה מהירה של זכות העם הפלסטיני להגדרה עצמית, עצמאות וחירות.
פנייה למזכ"ל האו"ם לפעול ליישום ההחלטה, ולדווח לעצרת הכללית בתוך שלושה חודשים על ההתקדמות בנושא.
תוצאות ההצבעה

| --- | --- |
הצבעה: מדינות
בעד (138): אוגנדה, אוזבקיסטן, אוסטריה, אורוגוואי, אזרבייג'ן, איחוד האמירויות הערביות, איטליה, איי סיישל, איי שלמה, אינדונזיה, איסלנד, איראן, אירלנד, אל סלוודור, אלג'יריה, אנגולה, אנטיגואה וברבודה, אפגניסטן, אקוודור, ארגנטינה, אריתריאה, ארמניה, אתיופיה, בהוטן, בוטסואנה, בוליביה, בורונדי, בורקינה פאסו, בחריין, בלארוס, בלגיה, בליז, בנגלדש, בנין, ברוניי, ברזיל, גאורגיה, גאנה, גבון, גיאנה, ג'יבוטי, גינאה, גינאה ביסאו, גמביה, ג'מייקה, גרנדה, דומיניקה, דנמרק, דרום אפריקה, דרום סודאן, הודו, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, וייטנאם, ונצואלה, זמביה, זימבבואה, חוף השנהב, טג'יקיסטן, טובאלו, טורקיה, טורקמניסטן, טנזניה, טרינידד וטובאגו, יוון, יפן, ירדן, כווית, כף ורדה, לאוס, לבנון, לוב, לוקסמבורג, ליכטנשטיין, לסוטו, מאוריטניה, מאוריציוס, מאלי, מוזמביק, מזרח טימור, מיאנמר, האיים המלדיביים, מלזיה, מלטה, מצרים, מקסיקו, מרוקו, נורווגיה, ניגריה, ניו זילנד, ניז'ר, ניקרגואה, נמיביה, נפאל, סאו טומה ופרינסיפה, סודאן, סווזילנד, סומליה, סוריה, סורינאם, סיירה לאון, הרפובליקה העממית של סין, סנגל, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, ספרד, סרביה, סרי לנקה, עומאן, עיראק, ערב הסעודית, פורטוגל, הפיליפינים, פינלנד, פקיסטן, פרו, צ'אד, צ'ילה, צרפת, קובה, קומורו, קוסטה ריקה, קוריאה הצפונית, קזחסטן, קטר, קירגיזסטן, קיריבטי, קמבודיה, קניה, קפריסין, רוסיה, שוודיה, שווייץ, תאילנד, תוניסיה, תימן
נגד (9): איי מרשל, ארצות הברית, ישראל, מיקרונזיה, נאורו, פלאו, פנמה, צ'כיה, קנדה
נמנעו (41): אוסטרליה, איי הבהאמה, אלבניה, אנדורה, אסטוניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, ברבדוס, בריטניה, גואטמלה, גרמניה, האיטי, הולנד, הונגריה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ונואטו, טוגו, טונגה, לטביה, ליטא, מולדובה, מונקו, מונטנגרו, מונגוליה, מלאווי, מקדוניה, סינגפור, סלובניה, סלובקיה, סמואה, סן מרינו, פולין, פיג'י, פפואה גינאה החדשה, פרגוואי, קולומביה, קוריאה הדרומית, קמרון, קרואטיה, רואנדה, רומניה
נעדרו מההצבעה (5): אוקראינה, ליבריה, מדגסקר, גינאה המשוונית, קיריבטי
ראו גם

יחסי האו"ם–ישראל
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
אלישע קימרון

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1943 (בן 81)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יחזקאל קוטשר, אבי הורביץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 צאצאים:  אודי קימרון, עינת אילני
 הערות:  חבר האקדמיה ללשון העברית
 תרומות עיקריות
 פרסום הטקסטים של מגילות מדבר יהודה, חקר דקדוק של העברית העתיקה, חקר ארמית
 
אלישע קִימְרוֹן (נולד ב-5 בפברואר 1943) הוא בלשן ישראלי, חוקר השפה העברית, פרופסור אמריטוס במחלקה ללשון העברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר האקדמיה ללשון העברית. חתן פרס ישראל לחקר מדעי היהדות לשנת תשע"ח.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב, כחמש שנים בטרם קום המדינה, בן להורים שעלו מפולין. בגיל 3 עבר עם הוריו להרצליה, בגיל 10 עבר עם משפחתו לקיבוץ חניתה ובגיל 16 עבר עמה לקריית גת, שם התגורר עמם, עד הגיעו לגיל 20. בעת הזו החל ללמוד באוניברסיטה העברית, והשלים תואר ראשון במקרא ובלשון עברית, ותואר שני בלשון עברית. נושא התזה שכתב היה: "מגילת תהלים מקומראן – סקירה לשונית" והיא נערכה בהדרכתו של פרופ' יחזקאל קוטשר. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא: "דקדוק הלשון העברית של מגילות מדבר יהודה" והוגשה בשנת 1976. עבודת הדוקטורט נעשתה בתחילה בהדרכתו של קוטשר, שנפטר במהלך העבודה ואחר כך בהדרכתו של פרופ' אבי הורביץ.
בשנים 1968–1980, במקביל ללימודי התואר השני, עבד קימרון גם על הכנת המילון ההיסטורי ללשון העברית שבאקדמיה ללשון העברית ובו בעת לימד גם באוניברסיטאות העברית ואוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1980 מונה למרצה באוניברסיטת בן-גוריון וב-1993 מונה לפרופסור מן המניין. שימש פעמיים כראש המחלקה ללשון וספרות עברית וכיהן כסגן דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה.
קימרון היה החוקר הישראלי הראשון ששותף בצוות הממונה על פרסום מגילות מדבר יהודה. פרופ' ג'ון סטרגנל מאוניברסיטת הרווארד שיתף אותו בשנת 1979 בההדרת ופרסום הטקסט של מגילת מקצת מעשי התורה. קימרון נשא את הרצאתו הראשונה על "מקצת מעשי התורה" בכנס הראשון לארכאולוגיה מקראית שנערך בשנת 1984. הטקסט פורסם, לאחר מכן, ללא רשותו של קימרון וללא ציון שמו. קימרון תבע בבית המשפט המחוזי בעזרת עורך הדין יצחק מולכו את המפרסמים, ובראשם הרשל שנקס (אנ'), עורך המגזין Biblical Archaeology Review. השופטת דליה דורנר הכריעה לטובתו, ופסקה, בין היתר, את הפיצוי המרבי המותר בגין עגמת נפש. פסק הדין התקדימי אושר בבית המשפט העליון. הנתבעים טענו שאין זכויות יוצרים על ההדרת טקסט קדום, דורנר כתבה שעל ההשלמות והקונסטרוקציה קיימות זכויות יוצרים.
בשנת 2009 זכה בפרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית על תרומתו למחקר הלשון העברית.
בשנת 2011 זכה בפרס שזר לחקר תולדות ישראל לשנת תשע"א, על ספרו "מגילות מדבר יהודה: החיבורים העבריים".
בשנת 2014 זכה בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר על שם לנדאו.
קימרון הוא חתן פרס ישראל בתחום חקר מדעי היהדות לשנת תשע"ח.
אלישע קימרון נשוי לשרה, שעבדה בדיקנאט הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון. ולהם שלושה ילדים. בנו השני הוא פרופסור אודי קימרון, ראש החוג למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בתו עינת אילני גרה בערד ומלמדת באולפנת בני עקיבא ערד, במגמת ביולוגיה. אחותו הייתה הבלשנית, העורכת, המו"לית והסופרת, ד"ר לאה צבעוני.
מחקריו

מחקריו של אלישע קימרון מתמקדים בתחומים הבאים:
פרסום הטקסטים של מגילות מדבר יהודה לרבות פרסום טקסטים מתוקנים לטקסטים שפורסמו; בשנת 2010 הוציא מהדורה חדשה לכל המגילות העבריות הלא מקראיות.
דקדוק של העברית העתיקה: מקרא, מגילות מדבר יהודה ולשון חכמים.
מסורות של העברית העתיקה: כגון, מסורת קומראן והעברית השומרונית.
ארמית.
מחקריו > חקר העברית הקדומה

עבודת הדוקטור של קימרון עסקה בדקדוק הלשון העברית של מגילות מדבר יהודה. בעקבותיה נכתב הספר "העברית של מגילות מדבר יהודה". בספר זה קימרון מתאר ומנתח את הדקדוק של המגילות. את רוב המגילות כתבו בכתיב מלא (שלא כמו התנ"ך, הכתוב בכתיב לא אחיד), כתיב אשר מלמד על דרכי הגייה של העברית הקדומה, השונות ממה שידוע לנו. כך למשל המילה "ראש" כתובה במגילות גם בכתיבים "רואש", "ראוש", "רוש", ומתעתיקים קדומים של הכנענית וממסורות אחרות של העברית נראה שהיא נהגתה ro-osh (בתנועה ממושכת). וכן נהגו מילים אחרות שהייתה בהם אל"ף שורשית כמו "יאמר", "זאת". הכינוי לנסתר כתוב "הואה", וכנראה נהגה hua כבערבית. העובדה שהכינוי הזה כתוב בשפות השמיות באל"ף מעידה שהאל"ף הייתה פעם הגויה. עוד הראה קימרון שבלשון המגילות אומרים "הם יכתובו מחר", בעוד שבעברית מקראית אומרים "הם יכתבו מחר". במגילות נשמרה הצורה הדקדוקית הלא מקוצרת.
כשגילו את המגילות התעורר ויכוח אם לשונן הייתה מדוברת. הדעה ששלטה בימי הביניים הייתה שיש רק עברית אחת היא לשון המקרא, לשון האל. הגויים טענו שמאז גלות בבל הפסיקו לדבר עברית והם קראו ללשון חז"ל לשון חכמים. לשון מלאכותית ששימשה את החכמים בבית מדרשם. הפרכה לטענה זו באה כשהתגלו מכתבים מימי בר כוכבא ובהם בר כוכבא כותב עברית. לדעת קימרון לשון המגילות דומה ללשון ספרי המקרא שנכתבו בימי בית שני ושונה לחלוטין מלשון חכמים והוא הסיק מהמבנה האחיד של השפה שמדובר בלשון חיה.
מחקריו > התנהגות תנועת פתח בהברה סגורה מוטעמת

במסורת טבריה הפתח מתחלף בצירי וכשהטעם סר הם מתחלפים בחיריק בהברה סגורה, למשל שבר/שבר/שברתי, בת/בתי, לב/לבי, השימוש בפתח נפוץ יותר במסורת בבל שם ניתן למצוא לב במקום לב, ישבר במקום ישבר, הם במקום הם. חוקרי העברית ניסו למצוא כללים המסבירים את החילופים האלה.
מתוך השוואה לשפות שמיות מקבילות ניתן לגלות שמקורו של הפתח הזה בתנועת i קדומה שהופכת באופן רגיל בנסיבות האלה לצירי במסורת טבריה. הכללים שנוסחו בספרי הדקדוק קרויים על שמו של מדקדק גרמני בשם פיליפי והם מלאי פרצות. קימרון הגיע למסקנה שחוק פיליפי שגוי ואילו הבלשנים כריסטיאן סראו ויהושע בלאו צדקו. הם העמידו כללים שונים למעתק שגרם להפיכת התנועה המקורית i ‏ (e) לתנועת a (פתח). לשיטתם תנועת i קדומה הפכה ל- e שהייתה לעיתים קצרה ולעיתים ארוכה, בדיוק כפי שהיא בתעתיקי ההקספלה של אוריגנס. רק תנועת e קצרה הפכה לתנועת a ואילו תנועת e ארוכה התקיימה בעינה. אי-האחידות במסורת טבריה ובמסורת בבל נובעת מההיקשים. קימרון ביסס את דעתם והראה שהמעתק לא חל במסורת התעתיקים של אוריגנס ואף לא במסורת ההגייה של השומרונים.
במחקר נוסף הראה קימרון שכבר מדקדקי ימי הביניים הכירו בייחודו של הפתח המתחלף בצירי. ר' יונה אבן ג'נאח היה הראשון שהבחין בכך שיש פתח שאינו הופך לקמץ במעמד של הפסק, כגון וינפש. הוא ציין שהפתח הזה שב אל הצירי במעמד של הקשר. דעתו נתקבלה על לב המדקדקים בימי הביניים ואילך, אך נדחקה כנראה מפני חוק פיליפי. העובדה שבשתי מסורות של העברית לא חל המעתק a<e מחייבת להניח על פי התפיסה המקובלת של תולדות העברית שהמעתק הזה מאוחר. קימרון, הסבור לעומתם שהמקורות השונים של העברית משקפים ניבים נבדלים זה מזה – רואה בהתנהגות השונה של החוק בחטיבותיה של העברית עוד דוגמה משכנעת לשיטתו.
מחקריו > פתח המתחלף בקמץ

פתח שמקורו a קדומה, הוא הפתח המתחלף בקמץ. אף כאן בהברה סגורה מוטעמת לא נמצאו כללים פונולוגיים עקביים המסדירים את השימוש בכל אחת מן החלופות, למשל יצחק (פועל) / יצחק (שם אדם). קימרון מטפל בסוגיה הזו במאמר על טיבן של צורות ההפסק בעברית. הוא הולך בדרכו של המדקדק ר' יהודה חיוג' וכמה מדקדקים מודרניים, שאמרו שצורות ההפסק הן הצורות המקוריות במקרא ואילו צורות ההקשר הן צורות דיבור המשקפות את שטף הדיבור וההתקצרויות שבו, צורות כמו צחק או יצחק נסמכות תמיד למילה אחרת ומי שרושם צורת צחק כערך מילוני עצמאי כאילו רשם דבר במקום דבר. צורות ההפסק אינן צורות מוארכות כדעת הרוב אלא צורות יסוד ואילו צורות ההקשר הן צורות מקוצרות. מטרתם של מסרני טבריה הייתה להדריך קוראים שאינם דוברי עברית, ולכן מסרו את הצורות בדיוק כפי שנשמעו בדיבור ולא את הצורות היסודיות. למשל, צורת היסוד של עתיד קל בנסתרים היא יכתובו וכך כתובה המילה במגילות מדבר יהודה. אולם ברצף הדיבור התנועה התקצרה והטעם סר מעליה והיא נהגתה יכתבו. הבחנה זו בין התנועה הדקדוקית לבין הביצוע ברצף הדיבור קיימת גם בלשונות אחרות, למשל, באנגלית I'll go לעומת I will. על פי הגישה הזאת כל תנועת a מיוצגת בהברה סגורה מוטעמת בעברית הטברנית בקמץ ולעולם לא בפתח.
מחקריו > ההדרת טקסטים > מגילת מקצת מעשי התורה

מגילת מקצת מעשי התורה היא חיבור עשוי מ-6 כתבי יד, שהכילו כמאה פרגמנטים שונים. מהפרגמנטים הללו הורכב הטקסט שלם. זהו מחקרו המפורסם ביותר של קימרון ואחד החיבורים החשובים ביותר במגילות מדבר יהודה. מן החיבור שרדו 130 שורות בלבד והוא מפרט את חילוקי הדעות ההלכתיים בין שתי קבוצות בעם ישראל המכונות "אנחנו" ו"אתם". מתוך בדיקות של ההלכות התברר שהקבוצה המכונה "אנחנו" משויכת לצדוקים ואילו הקבוצה המכונה "הם" משויכת לפרושים. עד לגילויו של קימרון היו חילוקי דעות בין היסטוריונים שונים בנוגע לזיקה שבין מגילה זו לטקסט המשנה, ברם, טקסט זה מהווה ראיה מכרעת - עד לרמת הניסוח המילולי - לטקסט המשנה, שנכתב כ־200–300 שנה לאחר המחלוקות המתוארות. בתחילת אחד מכתבי היד (4Q394) מופיע לוח השבתות של כת קומראן.
מחקריו > ההדרת טקסטים > מגילת המקדש

מגילת המקדש היא המגילה הארוכה ביותר שהתגלתה בקומראן. יגאל ידין ההדיר אותה וקימרון הציע קריאות חדשות רבות. ובכמה טורים העמיד טקסט כמעט חדש, למשל טורים לז-לט.
מחקריו > ההדרת טקסטים > מגילת ברית דמשק

מגילת ברית דמשק היא מגילה לא-מקראית. והיא נמצאה בתריסר כתבי יד שונים, שניים בגניזה הקהירית והיתר בקומראן, אבל כתבי היד הגדולים הם מן הגניזה. הייתה גם בעיה בנוסח כי העתיקו מדור לדור וקריאות המהדירים במהדורות השונות לא היו מדויקות וקימרון תיקן וההדיר את כתב היד.
מחקריו > ההדרת טקסטים > מגילת ישעיהו

טקסט זה ההדיר קימרון ביחד עם פרופ' דונלד פארי מאוניברסיטת בריגהאם יאנג שביוטה.
מגילה זו נמצאה בשלמותה ולמרות זאת לא קראו אותה טוב. המהדירים לא ידעו עברית היטב ולא הבדילו בין ווים ליודים, אף על פי שהללו נבדלו בבירור בכתיב, למשל המילה "רינה" נכתבה "רונה" ומקרים נוספים. מהדורה זו תיקנה את רוב השגיאות שהיו במהדורות הקודמות.
מחקריו > מחקריו העכשוויים

קימרון שוקד כעת על כתיבתו של דקדוק מקיף של מגילות מדבר יהודה מבחינת הכתיב, ההגייה, התצורה והתחביר, תוך השוואה מפורטת לשאר מסורותיה של העברית העתיקה. בשנת 2010 הוציא מהדורה חדשה של כל המגילות העבריות הלא-מקראיות מקומראן.
פרסים והוקרה

2014: פרס מפעל הפיס על חקר הלשון העברית
2018: פרס ישראל על חקר היהדות.
פרסים והוקרה > ספר יובל לכבודו

צָפְנַת פַּעְנֵחַ; מחקרי לשון מוגשים לאלישע קימרון במלאת לו שישים וחמש שנה. עורכים דניאל סיון, דוד טלשיר וחיים כהן, באר-שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ט 2009
ספריו

לשימוש הזמנים במקרא, ירושלים, תש"ם
תקציר דקדוק הארמית של המקרא, באר שבע, תשמ"ד
פרקים בתולדות הלשון העברית (החטיבה הקלאסית, יחידה 2): העברית של ימי בית שני, תל–אביב (האוניברסיטה הפתוחה), תשס"ד
דקדוק הארמית המקראית, באר שבע, תש"ן (מהדורה שנייה: תשנ"ג)
פרקים בתולדות הלשון העברית של ימי בית שני, תל–אביב, תשנ"ד
E. Qimron and J. Strugnell, Miqsat Ma'ase Ha-Torah (Discoveries in the Judaean Desert X), Oxford 1994
The Temple Scroll: A Critical Edition with Extensive Reconstructions, Beer Sheva & Jerusalem 1996
D. W. Parry & E. Qimron, The Great Isaiah Scroll (1QIsa): A New Edition, Leiden 1999
The Hebrew of the Dead sea Scrolls (Harvard Semitic Studies 29), Atlanta 1986
Indices and Corrections to E. Y. Kutscher, The Language and Linguistics Background of the Isaiah Scroll, Leiden 1979
The Dead Sea Scrolls, Tokyo 1979
הערות שוליים

↑  פסק הדין בבית המשפט המחוזי בראשות דליה דורנר
↑  אישור פסק הדין על ידי בית המשפט העליון (קובץ Pdf)
↑  על המשפט נכתב הספר Raphael Israeli, Privacy in Qumran: The Battle over the Scrolls of the Pre-Christ Era, Transaction Publisher, New Brunswick, New Jersey, 2008.
↑  אלישע קימרון זוכה בפרס זלמן שזר לחקר תולדות ישראל לשנת תשע"א
↑  הזוכים בפרס לאמנויות ולמדעים ע"ש לנדאו 2014, באתר של מפעל הפיס
↑  חתן פרס ישראל בחקר מדעי היהדות: פרופסור אלישע קימרון, באתר ידיעות אחרונות, 25 בינואר 2018
↑  The Hebrew of the Dead Sea Scrolls (Harvard Semitic Studies 29), Atlanta: Scholars Press 1986
↑  חילופי צירי/פתח בעברית המקראית, לשוננו נ, עמ' 102-77
↑  הוספות למאמר "חילופי צירי/פתח בעברית המקראית", לשוננו נ, עמ' 249-247
↑  האם פעל 'חוק פיליפי' בעברית של השומרונים? דברי הכינוס הראשון של
החברה לחקר השומרונות (בעריכת א' טל ומ' פלורנטין), תל–אביב, עמ' 17-13
↑  חילופי צירי פתח וחוק פיליפי, לשוננו נו, עמ' 115-111
↑  The Pausal Patah in Biblical Hebrew, in S. E. Fassberg & A. Hurvitz
(eds), Biblical Hebrew in Its Northwest Semitic Setting, Jerusalem and
Winona Lake 2006, pp. 305-314
↑  The Pausal Pata˙ in Biblical Hebrew, in S. E. Fassberg & A. Hurvitz 146
(eds), Biblical Hebrew in Its Northwest Semitic Setting, Jerusalem and
Winona Lake 2006, pp. 305-314
↑  .Temple Scroll: A Critical Edition with Extensive Reconstructions, Beer Shev & Jerusalem: Ben Gurion University & Israel Exploration Society 1996.
↑  The Text of CDC in The Damascuc Document Reconsidered (edited by M. Broshi), Jerusalem 1992, pp. 9-49
↑  D.W. Parry & E. Qimron, The Great Isaiah Scroll (1QIsa): A New Edition, Leiden: Brill 1999.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266841605171  BIBSYS: 90533853  BnF: cb12094390w (data)  GND: 137871821  ISNI: 0000 0000 8348 9884  LCCN: n80139062  NTA: 067630979  SUDOC: 029284619  VcBA: 495/288042  VIAF: 38800   WorldCat (עם VIAF): 38800
הכנסת האחת עשרה

| --- | --- |

 ממשלות:  הממשלה העשרים ואחת הממשלה העשרים ושתיים
 תקופת כהונה:  13 באוגוסט 1984 – 21 בנובמבר 1988  (4 שנים)
 מערכת בחירות:  23 ביולי 1984
 הנהגה
 יו"ר הכנסת:  שלמה הלל 
 ראש הממשלה:  שמעון פרס יצחק שמיר
 ראש הקואליציה:  רפאל אדרי, חיים קופמן
 ראש האופוזיציה:  יובל נאמן
 הרכב הכנסת
 
 סיעות הקואליציה:  מספר חברי הקואליציה 97       הליכוד (41)       המערך (40)       מפד"ל (4)       ש"ס (4)       שינוי (3)       אגודת ישראל (2)       מורשה (2)       אומץ (1)
 מספר חברי הקואליציה:  97 / 120
 סיעות האופוזיציה:  מספר חברי האופוזיציה 23      מפ"ם (6)       התחיה-צומת (5)       רצ (4)       חד"ש (4)       הרשימה המתקדמת לשלום (2)       תמ"י (1)       כך (1)
 מספר חברי האופוזיציה:  23 / 120
 מפלגת השלטון:  המערך והליכוד
 → הכנסת העשירית הכנסת השתים עשרה ← 
 
הכנסת האחת עשרה החלה בתאריך 13 באוגוסט 1984, בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת האחת עשרה מ-23 ביולי 1984, וכיהנה עד 21 בנובמבר 1988. זו הכנסת הראשונה שמילאה את ימיה מאז הכנסת השביעית, והכנסת השנייה באורכה, אחרי הכנסת השלישית.
את ישיבת הפתיחה של הכנסת פתח נשיא מדינת ישראל חיים הרצוג, ומסר את ניהול הישיבה ליוסף בורג זקן חברי הכנסת, שהחזיק בתפקיד עד בחירת שלמה הלל נציג המערך לתפקיד יושב ראש הכנסת.
הרכב פוליטי > תוצאות הבחירות

אלו הן תוצאות הבחירות והרכב הסיעות עם תחילת כהונתה של הכנסת האחת עשרה:
המערך – 44 מושבים
הליכוד – 41 מושבים
התחיה-צומת – 5 מושבים
מפד"ל – 4 מושבים
חד"ש – 4 מושבים
ש"ס – 4 מושבים
שינוי – 3 מושבים
רצ – 3 מושבים
יחד – 3 מושבים
הרשימה המתקדמת לשלום – 2 מושבים
אגודת ישראל – 2 מושבים
מורשה – 2 מושבים
תמ"י – מושב אחד
כך – מושב אחד
אומץ – מושב אחד