stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב ניוז'ואנג
הקרב

לאחר ניסיון הנפל האחרון לכבוש מחדש את האיצ'נג, נשלחה תגבורת בת 20,000 חיילים לעיר הנמל ניוז'ואנג. כוח נוסף, בסדר גודל דומה, נשלח גם לעיר ליאויאנג, הצפונית להאיצ'נג, וב-1 בפברואר קיבל המשנה למלך ליו קוניי את הפיקוד על כל הכוחות באזור.
הסינים פתחו במתקפה על האיצ'נג ב-16 בפברואר, ובה השתתפו כ-16,000 חיילים, אך ההתקפה נהדפה במחיר 150 הרוגים בצד הסיני. אולם, בעקבות הידיעה על נפילת ווייהאיוויי ב-12 בפברואר, נאלץ הפיקוד הסיני להפסיק את המתקפה. נפילת עיר הנמל החשובה פגעה פגיעה קשה במורל החיילים הסינים, ואלה החלו לערוק.
היפנים פתחו במתקפת נגד על ליאויאנג ועל ניוז'ואנג ב-28 בפברואר. בחסות הרעשה ארטילרית התקדמו כוחות הרגלים על פני חזית רחבה. המגינים הסינים החלו לסגת בצורה בלתי מאורגנת לכיוון העיר ג'ינז'ואו, וכמעט ולא העמידו התנגדות להתקדמות היפנית. מספר יחידות, תחת פיקודו של לוטננט גנרל קאצורה טרו, רדפו אחרי הסינים הנסוגים, והגיעו עד לשערי ליאויאנג ב-3 במרץ, בעוד הכוח העיקרי של הצבא היפני, שכלל את הדיוויזיות החמישית והשלישית, הגיע לניוז'ואנג ב-4 במרץ.
לאחר הרעשה ארטילרית שנמשכה כשעתיים, עזבו המגינים הסינים את ביצורי העיר ללא התנגדות, ונכנסו אל תוך העיר, שם פתחו בלוחמה עירונית, שלעיתים הגיעה לכדי קרבות פנים אל פנים. הלחימה פסקה עד שעות הלילה, ורבים מהחיילים הסינים נמלטו מבעד לקווים היפנים ואל האזורים הכפריים. כ-600 חיילים סינים נכנעו בתוך העיר, וכבעבר, הותירו הסינים מאחוריהם מצבורי נשק, תחמושת ואספקה, שנפלו שלל לידי היפנים.
בימים שלאחר נפילת העיר, כבשו הכוחות היפנים גם את המוצבים שהגנו על פתח הנמל, ובכך חיסלו כל התנגדות.
תוצאות הקרב

כיבוש ניוז'ואנג סימן את סוף הלחימה ביבשת אסיה במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה. היפנים ביצעו עוד נחיתה במחוז ג'יאנגסו, צפונית לשאנגחאי, ב-24 במרץ, והגיעו למרחק של 80 קילומטרים מהתעלה הגדולה. מצב זה הוסיף לחץ על ממשל צ'ינג בשולחן המשא ומתן, וכך היה גם כיבוש פנגחו הסמוך לטאיוואן. הסכם שימונוסקי, שסיים את המלחמה, נחתם ב-17 באפריל.
לקריאה נוספת

שילוני, בן-עמי. יפן המודרנית: תרבות והיסטוריה. הוצאת שוקן, 1997 (מהדורה מתוקנת ומורחבת 2002)
Paine, S.C.M. The Sino-Japanese War of 1894-1895: Perception, Power, and Primacy. Cambridge University Press, 2003. ISBN 052161745-1
פשעים בזמן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  נאצ'ו ויגאלונדו
 הופק בידי:  אדוארדו קרנרוס ז'ורג' גומז
 תסריט:  נאצ'ו ויגאלונדו
 עריכה:  ג'וס לואיס רומאו
 שחקנים ראשיים:  קארה אלחלדה נאצ'ו ויגאלונדו קנדלה פרנאנדז ברברה גאונאגה
 מוזיקה:  אוגאניו מירה
 צילום:  פלביו מרטינז לביאנו
 מדינה:  ספרד ספרד
 חברה מפיצה:  Karbo Vantas Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 20 בספטמבר 2007 ספרד 11 באוקטובר 2007
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית-קסטיליאנית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני 
 הכנסות באתר מוג'ו:   timecrimes
 פרסים:  Ignotus Award for Best Audiovisual Production 
 www.timecrimesmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
פשעים בזמן (בספרדית: Los Cronocrímenes; באנגלית: Timecrimes) הוא סרט אימה-לולאת זמן ספרדי משנת 2007, אותו כתב וביים נאצ'ו ויגאלונדו.
תקציר העלילה

באזור כפרי שבספרד, גבר בגיל העמידה בשם הקטור (קרה אלג'לדה) ואשתו קלרה (קנדלה פרננדז) גרים בבית שהם משפצים. יום אחד, כאשר קלרה יוצאת לקניות ומותירה את הקטור לבדו בבית, הוא מתיישב בחצר האחורית, מביט ביער שמאחורי הבית באמצעות משקפת ומבחין במישהו שמאלץ אישה צעירה להתפשט. הקטור מחליט לצאת ולחקור, אולם עד מהרה הוא מוצא עצמו מתעמת עם איש מסתורי חבוש בתחבושת ורודה, אשר תוקף אותו ודוקר אותו. הקטור בורח, ומוצא מקלט בבניין סמוך, שם הוא נפגש עם מדען (נאצ'ו ויגאלונדו), המזהיר אותו מפניו האדם החבוש. המדען מבטיח להקטור כי ייקח אותו למקום מבטחים, בו יוכל להתחבא, מוביל אותו אל מעבדה אשר במרכזה מכשיר מכני גדול, ומנחה אותו להתחבא בתוכו. הקטור נכנס פנימה, אולם לאחר שהוא יוצא - הוא מגלה כי הוא חזר בזמן כמה שעות לאחור.
הקטור נפגש עם המדען, ומסביר לו מה שקרה. המדען מציע כי הם יישארו היכן שהם, ויתנו לאירועים להתפתח כרגיל, אולם הקטור, למרות התנגדויותיו של המדען, גונב את רכבו של המדען ונמלט מביתו. אולם, עד מהרה משאית מאלצת את הקטור לרדת במהירות מהכביש ולהתרסק אל תוך עץ, תוך שהוא נחתך בפניו. הקטור חובש את פניו ונערה צעירה שמגיעה למקום מסייעת לו לצאת ממכוניתו. הקטור ממשיך לנסות ולשחזר את האירועים. לאחר שהנערה נמלטת ממנו, הוא חוזר לביתו שם הוא שומע צעקה. הקטור רץ לחפש אחר האישה, אשר נבהלת ממנו (כי הוא עדיין עטוף בתחבושות) ובורחת ממנו אל הגג. הקטור הולך בעקבותיה, וכאשר הוא מנסה לתפוס אותה - היא מחליקה ונופלת אל מותה. הקטור, שנמצא על הגג, מביט אל הגופה שעל הקרקע למטה, ומאמין כי הביא, בטעות, למותה של אשתו.
הקטור יוצר קשר עם המדען באמצעות מכשיר קשר, ומשכנע את המדען לפתות את הכפיל שלו אל המעבדה, בטענה שרודפים אחריו. לאחר מכן, הוא נוסע אל המעבדה בעצמו, ומשכנע את המדען שייתן לו לחזור בזמן פעם אחת נוספת. המדען מגלה להקטור כי כבר שוחח אם כפיל נוסף שלו. הקטור מסיר את התחבושות מעל פניו, ונכנס למכונה. כאשר הוא יוצא ממנה, הוא מסתתר מיד וצופה בכפיל שלו חוזר בעצמו בזמן באמצעות המכונה, ויוצא מן המעבדה (מבחינת הכפיל - בפעם הראשונה).
הקטור לוקח משאית מביתו של המדען, ועוקב אחרי הכפיל שלו, ומאלץ אותו להתרסק עם הרכב שהכפיל גנב מהמדען. הקטור פוגש בנערה הצעירה שבורחת מהכפיל של הקטור (עם התחבושות). הקטור מוביל אותה אל ביתו (מבלי לגלות לה שזהו ביתו). הקטור מכניס את הצעירה לביתו, וכאשר אשתו חוזרת הוא מחביא אותה במחסן שמחוץ לבית ומנחה אותה שלא תצא משם. הקטור מלביש את הצעירה במעיל של אשתו, וגוזר את שיערה כך שהתספורת שלה תהיה דומה לזו של אשתו. לאחר מכן, הוא מורה לה לרוץ למעלה, לכיוון הגג, על מנת לברוח מהאדם המסתורי שרודף אחריהם.
בעוד האירועים על הגג משתלשלים, הקטור מוציא את אשתו מהמחסן ומוביל אותה אל החצר האחורית של ביתם. קלרה שומעת כיצד הכפיל של הקטור מביא למותה, בטעות, של הצעירה, וקמה ממקומה על מנת לעזור לה. אולם הקטור אוחז בידה, מונע ממנה לקום ולהתערב, בזמן שקולות של רכבי חירום שמתקרבים אל הבית נשמעים מרחוק.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קארה אלחלדה | הקטור |  |
| נאצ'ו ויגאלונדו |  | המדען |
| קנדלה פרנאנדז | קלרה | אשתו של הקטור |
| ברברה גאונאגה |  | הנערה ביער |
תגובות > מבקרים

הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 87% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 70 ביקורות.
ז'נט קטסאוליס מהניו יורק טיימס ציינה את העירום הפרונטלי הנשי ואת הקצב המהיר של הפעולות שבסרט כפגמים הבולטים ביותר בו. היא שיבחה את התסריטאי-במאי נאצ'ו ויגאלונדו על ההעזה ליצור "דחיפות וחוסר התמצאות במרחב" למרות התקציב הנמוך של הסרט וחוסר באפקטים מיוחדים.
ווסלי מוריס, כתב "הבוסטון גלוב", מטיל ספק כי עלילת הסרט הגיוניות, אולם מציין לשבח את ויגאלונדו כי עשה שימוש חכם במכונת הזמן שלו, על מנת להפיג את הספקנות של הצופה. בהתייחסותו לרימייק המתוכנן של הבמאי דייוויד קרוננברג, סיכם מוריס כי ראוי שלסרט זה יהיה כפיל.
תגובות > פרסים

בפסטיבל Fantastic Fest אשר התקיים בארצות הברית בשנת 2007, זכה הסרט בפרסים הבאים:
פרס הסרט הטוב ביותר
מדליית זהב בתחרות מטעם חבר השופטים
מדליית כסף בתחרות מטעם הקהל
רימייק

רימייק בשפה האנגלית היה מתוכנן להיות מופק, במקור על ידי חברת יונייטד ארטיסטס, אולם הפרויקט לא יצא אל הפועל. לאחר שפג תוקפו של הסכם שיתוף פעולה זה, הפרויקט עבר לחברת דרימוורקס, עם סטיב זייליאן (פעמיים זוכה פרס אוסקר בקטגוריה התסריט הטוב ביותר, עבור "רשימת שינדלר" ו"נערה עם קעקוע דרקון") כתסריטאי ומפיק.
ראו גם

מסע בזמן
פרדוקס של מסע בזמן
סיבתיות
הערות שוליים

↑  "Los Cronocrímenes‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Catsoulis, Jeannette (12 בדצמבר 2008). "Time Marches Backward, Determination Forward". The New York Times. נבדק ב-3 ביוני 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Morris, Wesley (23 בינואר 2009). "Time is of the essence in metaphysical thriller". The Boston Globe. נבדק ב-3 ביוני 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Timecrimes remake studio move at Moviefone blog
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2caacb63-37eb-4087-b3a0-3889058d13e8
צבאו הפרטי של פופסקי

| --- | --- |

סמל הכומתה של היחידה
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1945 (כ־3 שנים)
 מקים היחידה:  ולדימיר פניאקוב
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  120 איש
 פיקוד
 יחידת אם:  הארמייה השמינית של הצבא הבריטי
 מפקדים:  ולדימיר פניאקוב
צבאו הפרטי של פופסקי (באנגלית: Popski's Private Army ,PPA או בשמה הרשמי, No. 1 Demolition Squadron, יחידת חבלה מס' 1) הייתה יחידת עילית של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, בפיקודו של מייג'ור (ולאחר מכן לוטננט קולונל) ולדימיר "פופסקי" פניאקוב. היחידה הוקמה בשנת 1942 בקהיר והייתה חלק ממספר יחידות מיוחדות שפעלו במסגרת המערכה במדבר המערבי, באותה תקופה, כדוגמת קבוצת המדבר ארוכת הטווח וה-SAS. היחידה נלחמה גם באיטליה ופורקה בשנת 1945.
היסטוריה

בתחילת מלחמת העולם השנייה, חיפש הצבא הבריטי במזרח התיכון מפקדים בעלי מיומנויות לחימה והישרדות במדבר, ובמיוחד בעלי היכרות עם המדבר בצפון אפריקה. ולדימיר פניאקוב היה כזה, ומשכך, קיבל דרגת לוטננט. בשנת 1942 היה פניאקוב בעל ניסיון לחימה רב, לאחר שהשתתף במשימותיה של קבוצת המדבר ארוכת הטווח. קשרים ומפעילי רדיו התקשו לבטא את שמו, וכך זכה לכינוי "פופסקי", שהוענק לו על ידי קצין המודיעין של קבוצת המדבר ארוכת הטווח, קפטן ביל קנדי שואו. בסתיו 1942 פנה גנרל ג'ון האקט לפופסקי בבקשה להקים יחידה חדשה שתפשוט על מתקנים ובסיסים מעבר לקווי מדינות הציר. היחידה הוקמה ושמה הרשמי היה יחידת החבלה מספר 1.
היחידה החלה את דרכה עם 5 קצינים ו-18 נגדים וחוגרים, אך בסוף תקופת פעולתה מנתה 120 איש והייתה לכוח העצמאי הקטן ביותר של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
משימתה הראשונה של היחידה, בדצמבר 1942, כמעט נגמרה באסון: מטוס גרמני השמיד את כל ציודה ורכביה של היחידה, למעט 2 ג'יפים. אנשי היחידה עברו שטח של כ-6,400 קילומטרים עד לחבירה מחודשת עם כוחות הצבא הבריטי במצרים.[דרושה הבהרה]
פחות מחודש לאחר מכן כבר פעלה היחידה שוב מאחורי קווי מדינות הציר, כשהיא פושטת על מצבורי דלק ומתקנים שונים. ב-19 במרץ 1943, נכנעו 600 חיילים איטלקים בפני שלושה מחיילי היחידה, לאחר שהאחרונים תיעלו אותם לתוך ואדי.
במהלך תקופת פעילותה במדבר השמידה היחידה 34 מטוסים, 6 רכבים משוריינים, 112 משאיות וכ-2,000,000 ליטרים של דלק. בכל תקופת הפעילות הזו נשבה לוחם אחד ושניים נפצעו.
איטליה

לאחר שהכוחות של מדינות הציר נכנעו בתוניסיה, השתתף צבאו הפרטי של פופסקי בפלישת בעלות הברית לאיטליה. חיילים מהכוח היו חלק מהכוח הבריטי שנחת בטאראנטו, ותפקידם היה לסייר בראש ולאתר כוחות אויב באזור. הם הצליחו לחדור מעבר לקווי האויב ולשבות קצין אפסנאות גרמני, שמסר להם פרטים על חוזק הכוחות שעמדו מולם ועל פריסתם בגזרה. כמו כן הם השתתפו בפשיטות אל הים האדריאטי, כשבאחד המקרים הם השתלטו על המחנה הגרמני בקסרמה די פיומי אוניטי (Caserma dei Fiumi Uniti) כשהם הורגים 40 מהחיילים ושובים 152, כשאבדותיהם הסתכמו בשלושה הרוגים וחמישה פצועים. בתחילת 1945 נכנע חיל המצב הגרמני בקיוגה (Chioggia) בן 700 חיילים לפטרול של צבאו הפרטי של פופסקי שכלל 12 איש ושישה ג'יפים.
ב-14 בספטמבר 1945, ארבעה חודשים מתום מלחמת העולם השנייה, פורק צבאו הפרטי של פופסקי באופן רשמי.
לקריאה נוספת

ולדימיר פניאקוב, צבאו הפרטי של פופסקי, הוצאת מערכות, 1985
סטיבן פרספילד, להרוג את רומל, אריה ניר הוצאה לאור בע"מ, 2009 (הספר הוא בדיוני)
קוסטקיס ארטימטאס

קוסטקיס ארטימטאס (ביוונית: Κωστάκης Αρτυματάς; נולד ב-15 באפריל 1993 בפאראלימני שבקפריסין) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית ובנבחרת קפריסין.
קריירת מועדונים > אנוסיס נאון פאראלימני ונוטינגהאם פורסט

ארטימטאס החל כדורגל בגיל 8 באקדמיה של אנוסיס נאון פאראלימני, ובגיל 16 עבר לאנגליה ושיחק במשך שלוש שנים במחלקת הנוער של נוטינגהאם פורסט. בחודש יוני 2012 הוא חזר לאנוסיס נאון פאראלימני, וב-15 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אנורתוסיס פמגוסטה במסגרת הליגה.
קריירת מועדונים > אפואל ניקוסיה וההשאלה לקרקירה

ב-14 ביוני 2013 חתם ארטימטאס על חוזה לארבע עונות באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-11 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אלקי לרנקה במסגרת הליגה. חודש לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בהפסד 3-0 לאיינטרכט פרנקפורט במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2013/2014. בעונתו הראשונה במועדון הוא זכה בתארים הראשונים בקריירה שלו - אליפות קפריסין, הגביע הקפריסאי והסופר קאפ הקפריסאי.
בעונת 2014/2015 זכה ארטימטאס בשני תארים נוספים, כאשר אפואל ניקוסיה זכתה באליפות קפריסין ובגביע הקפריסאי. ב-17 באוקטובר 2015 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 6-0 על א.א.ל. לימסול במסגרת הליגה.
ב-19 בספטמבר 2016 חתם ארטימטאס על חוזה חדש באפואל ניקוסיה עד ל-31 במאי 2015.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל ארטימטאס למשך עונה אחת לקרקירה מליגת העל היוונית. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירת מועדונים > אנורתוסיס פמגוסטה

ב-15 ביולי 2019 חתם ארטימטאס באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 2021 ערך ארטימטאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, בהפסד 2-1 לנבחרת סלובניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-9 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות יורו 2020.
תארים

אליפות קפריסין (5): 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2018/2019
הגביע הקפריסאי (2): 2013/2014, 2014/2015
הסופר קאפ הקפריסאי (1): 2013/2014
הגביע הקפריסאי (1): 2020/2021
הערות שוליים

↑  Φάκελος "ξενιτεμένοι": Κωστάκης Αρτυματάς, από το Παραλίμνι στη Νότιγχαμ באתר Balla (ביוונית)
↑  Κωστάκης Αρτυματάς στο Balla: "Ηταν δύσκολο να φύγω μόνος στα 16" (videos) באתר Balla, ‏ 16 באפריל 2012 (ביוונית)
↑  Γαλαζοκίτρινος και ο Αρτυματάς באתר הרשמי של אפואל ניקוסיה, 18 ביוני 2013 (ביוונית)
↑  Επένδυση στο μέλλον με Κωστάκη Αρτυματά (Αφιέρωμα) באתר הרשמי של אפואל ניקוסיה, 18 ביוני 2013 (ביוונית)
↑  Sheridan strike hands APOEL Cypriot title באתר הרשמי של אופ"א, 31 במאי 2014 (באנגלית)
↑  APOEL secure league to wrap up Cypriot double באתר הרשמי של אופ"א, 24 במאי 2015 (באנגלית)
↑  Επέκταση συνεργασίας με τον Κωστάκη Αρτυματά באתר הרשמי של אפואל ניקוסיה, 19 בספטמבר 2016 (ביוונית)
↑  Επίσημο: Στην Κέρκυρα ο Αρτυματάς באתר Sport24, ‏ 31 באוגוסט 2017 (ביוונית)
↑  Ποδοσφαιριστής της Ανόρθωσης ο Κωστάκης Αρτυματάς (δηλώσεις) באתר הרשמי של אנורתוסיס פמגוסטה (ביוונית)
↑  Ήττα από τη Σλοβενία באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הקפריסאית, 12 באוקטובר 2012 (ביוונית)
קרב קאנאל דו נור

קרב קָאנָאל דו נוֹר היה קרב התקפי של מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים בשלב האחרון של מלחמת העולם הראשונה. הקרב התקיים לאורך חלק לא גמור של "תעלת הצפון" (בצרפתית: Canal du Nord, תעלה שהחלו לכרות ב-1913 במגמה לחבר את נהר אואז לתעלת דנקרק-שלט) בחבל נור-פה דה קאלה בצפון צרפת, בין 27 בספטמבר ל-1 באוקטובר 1918. בקרב השתתפו הארמייה השלישית (בפיקוד ג'וליאן בינג) והארמייה הראשונה (בפיקוד הנרי הורן) של הצבא הבריטי. ומטרתו הוגדרה כחסימת דרכי העברת תגבורת ועתודה לצבא הגרמני המתמוטט על ידי השתלטות על הגשר החיוני שחצה את התעלה, עליו עברה הדרך מאראס לקמברה. בסיום הקרב התמקמה הארמייה הראשונה כחיפוי להתקדמות הארמייה השלישית לקראת תקיפת קמברה.
תכנון הקרב

התעלה, שרוחבה היה כ-30 מטרים, הייתה מלאה מים בחלקה הצפוני אך בחלקה הדרומי הייתה יבשה לאורך של כ-2.5 ק"מ. הגשר שחצה את התעלה נשלט על ידי כוח גרמני בהיקף של שתי דיוויזיות: דיוויזיית המילואים הראשונה של המשמר הפרוסי והדיוויזיה הימית השלישית. התכנון, שבוצע על ידי אדריכלי הניצחון בקרב רכס וימי, ג'וליאן בינג וארתור קורי, היה נועז למדי במונחי הזמן והחזית ונתקל בהסתייגות הפיקוד העליון. לפי התכנון יחצה הגיס הקנדי את התעלה בחלקה היבש (מדרום לגשר ולמחנה הגרמני) ויתפצל לשני כוחות, כאשר הצפוני יאגף את הכוח הגרמני שחנה על גדת התעלה ואיבטח את הגשר ויתקוף אותו מאחור והכוח הדרומי יכבוש ויתבסס ביער בורלון (Bourlon) שנמצא מדרום-מזרח לנקודת החצייה, בדרך לקמברה. בהמשך תפתח הדרך להתקפה על קמברה ועל קו הינדנבורג.
במחצית ספטמבר החל גישור התעלה בחלקה היבש, כ-3 ק"מ דרומה מגשר הדרך אראס-קמברה, על ידי כוחות הנדסה של הגיס הקנדי וחיל המשלוח הקנדי שהקימו גשר זמני, בחיפוי הארמייה הבריטית הראשונה שירתה כמיליון פגזים על הקווים הגרמניים.
חציית התעלה וההפתעה

ב-27 בספטמבר עם שחר חצו שתי דיוויזיות של הגיס הקנדי והדיוויזיות ה-4, ה-6 וה-17 של הארמייה השלישית את התעלה, בחסות החשכה ביצעו את האיגוף ותפסו את הכוח הגרמני, בהפתעה מוחלטת מאגפו הבלתי-מוגן. עד הצהריים היו כל חיילי הכוח הגרמני שבויים או פגועים.
במהלך יומיים נוספים של קרבות בהם התקדמו לכיוון קמברה הן הכוח שיצא מיער בורלון והן הכוח הצפוני תחת הפגזה קשה מכיוון העיר, נפתחה גם הדרך לקמברה.
לאחר הקרב

ב-28 בספטמבר תקף הצבא הבלגי, שתוגבר בכוחות צרפתיים ובריטיים, בפיקודו של אלברט הראשון, מלך הבלגים חזית באורך 17 ק"מ מקו הינדנבורג בגבול צרפת-פלנדריה. הכוחות פרצו קדימה ובמשך 48 שעות פרצו את קו ההגנה הגרמני והתקדמו לתוך בלגיה עד פאתי העיר רולר (פלמית: Roeselare, צרפתית: Roulers) ופתחו את הדרך לשחרור העיר ליל מצפון.
עיטורים והנצחה

בעקבות הקרב הוענקו 12 עיטורי צלב ויקטוריה לחיילים וקצינים בקרב הכוחות הלוחמים, 8 מהם לקנדים.
ביער בורלון הוקמה אנדרטה המנציחה את הקרב.
לקריאה נוספת

Travers, Timothy (1992), How the War Was Won Command and Technology in the British Army on the Western Front: 1917-1918, London: Routledge, ISBN 0415076285
Edmonds, James (1947). Military Operations. France and Belgium, 1918. Vol V. 26 September-11 November. The Advance to Victory. London: Imperial War Museum and Battery Press.
הערות שוליים

1 2  יומן אישי של סר פרדריק מוריס
↑  Livesay, John Frederick Bligh (1919). Canada's Hundred Days: with the Canadian Corps from Amiens to Mons, Aug. 8—Nov. 11, 1918. Toronto: Thomas Allen. p.217
| החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| 1914 | קרב לייז' • המצור על אנטוורפן • המערכה על הגבולות • הקרב הראשון על המארן • הקרב הראשון על האן • המרוץ אל הים • קרב איפר הראשון • קרב ארטואה הראשון • קרב שמפאן הראשון • הפסקת האש של חג המולד |  |
| 1915 | קרב איפר השני • קרב ארטואה השני • קרב שמפאן השני • קרב לוס • קרב ארטואה השלישי |  |
| 1916 | קרב ורדן • הקרב על הסום |  |
| 1917 | קרב אראס • הקרב השני על האן • קרב מסין • קרב פשנדל • קרב קמברה |  |
| 1918 | מתקפת האביב • קרב המל • מתקפת מאה הימים |  |
הזירה האירופית במלחמת העולם הראשונה
 המערכה באיטליה • המערכה בבלקן • מערכת גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית
קורט הרברט אדלר

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1905 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 בפברואר 1988 (בגיל 82) רוס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 בן או בת זוג:  Diantha Warfel Adler 
 פרסים והוקרה:  אות כבוד להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 
קורט הרברט אדלר (בגרמנית: Kurt Herbert Adler; ‏2 באפריל 1905 – 9 בפברואר 1988) היה מנצח ומנהל בית אופרה יהודי-אמריקאי יליד אוסטריה.
ביוגרפיה

אדלר נולד בווינה למשפחה יהודית. עבודתו בתחום המוזיקה הביאה אותו לתפקיד עוזר לארטורו טוסקניני בפסטיבל זלצבורג בשנת 1936 וכן לעבודה באיטליה. עם השתלטות הנאציזם על אוסטריה בעקבות האנשלוס בשנת 1938 נאלץ, כיהודי, לעזוב את מולדתו ולהגר לארצות הברית, שם התקבל לעבודה באופרה הלירית של שיקגו כעוזר למנצח המקהלה. בתפקידו זה נשאר חמש שנים.
גאטנו מרולה, המנהל הכללי של האופרה של סן פרנסיסקו, שמע עליו והזמינו, בשיחת טלפון בשנת 1943, לקבל עליו את תפקיד מנצח המקהלה בסן פרנסיסקו.
במהלך עשר השנים הבאות קיבל עליו אדלר יותר ויותר נושאי ניהול, ככל שבריאותו של מרולה התערערה ומרצו פחת. אף כי אדלר לא היה הבחירה הטבעית של מועצת המנהלים כמחליפו של מרולה כשזה הלך לעולמו בשנת 1953, הרי לאחר שלושה חודשים כמנהל אמנותי בפועל ובעזרת נשיא מועצת המנהלים, רוברט ואט מילר, אושר מינויו של אדלר למנהל כללי.
אדלר הציב לעצמו מטרות אחדות כשקיבל לידיו את ניהול הלהקה. האחת הייתה הרחבת העונה ואכן, בעונת 1969 העלתה האופרה של סן פרנסיסקו אחת-עשרה אופרות, חמש או שש הצגות לכל אחת בממוצע, והעונה נמשכה עד סוף נובמבר. הוא לא ידע ליאות בחיפושיו אחר זמרים חדשים ומבטיחים, אם אמריקאים ואם אירופאים, ולשם כך סייר בהופעות בבתי אופרה חשובים וזוטרים כאחד. כמו כן ראה חשיבות רבה בפיתוח קשרים איתנים עם במאי אופרה, בכוונה לחזק את היסודות הדרמטיים והתיאטרליים של היצירות. כתוצאה מכך, יצר קשר רב-שנים עם ז'אן-פייר פונל.
עוד מחידושיו היו "תוכנית מרולה לאופרה", על שם מייסד האופרה של סן פרנסיסקו, ו"אופרה בפארק", המביאה, משנת 1971, קונצרט פתוח שנתי בגולדן גייט פארק, ביום א' שלאחר ליל הפתיחה בעונת הסתיו.
לא תמיד נחשב אדלר לאדם, שקל לעבוד בניהולו, אבל הישגיו העיקריים בסן פרנסיסקו העלו במידה רבה את אמות המידה של להקת האופרה ואף "משכו מצבור מרשים של כוכבים מאירופה, חלקם בראשית הקריירות שלהם, אל עיר קטנה בקצה תבל, במקרים רבים במשכורות נמוכות בהרבה מאלה שהיו ניו יורק או בשיקגו יכולות להציע."
אדלר פרש בסוף דצמבר 1981 והמשיך לנצח ולעסוק במוזיקה עד מותו ב-1988.
ציטוט

מסורת היא הדבר שאתה מסתמך עליו כשאין לך הזמן והכסף לעשות דברים כהלכה
הערות שוליים

↑  Janos Gereben, see below
Janos Gereben (2006). "Kurt Herbert Adler: Biography". mrichter.com. אורכב מ-המקור ב-2007-06-30. נבדק ב-2007-08-11.
Patricia Kristof Moy (2005). "Remembering Kurt Herbert Adler". San Francisco Classical Voice. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-2007-08-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257569905171  PLWABN: 9810667841405606  BNE: XX821186  BnF: cb13890600g (data)  GND: 13431123X  ISNI: 0000 0001 1000 7386  LCCN: n83130551  LNB: 000252808  MusicBrainz: 1d0eb81c-3205-482e-90bc-382aba30f9b3  NKC: pag2014817217  NTA: 070475199  SNAC: w6c85nvz  SUDOC: 079181058  VIAF: 100312958   WorldCat (עם VIAF): 100312958
קווינטוס מאמיליוס ויטולוס

קווינטוס מאמיליוס ויטולוס (Quintus Mamilius Vitulus) היה מצביא ומדינאי רומי, שנטל חלק במלחמה הפונית הראשונה.
ויטולוס נבחר לקונסולאט בשנת 262 לפנה"ס, השנה השלישית למלחמה הפונית הראשונה. יחד עם עמיתו למשרה, לוקיוס פוסטומיוס מגלוס, פיקד על חילות רומא בסיקיליה, ועסק עד סוף כהונתו בהמשך המצור על אגריגנטום (אקרגס).
הערות שוליים

↑  Polybius, 1.17-20; Zonaras, 8.10.
קמבודיה במשחקים הפאראלימפיים

קמבודיה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000), כששלחה משלחת של 11 ספורטאים למשחקים, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה קמבודיה חלק מעולם.
היסטוריה

המשלחת הראשונה אותה שלחה קמבודיה למשחקים בסידני בשנת 2000 כללה רק את נבחרת הכדורעף נכים הלאומית. הנבחרת הפסידה בכל חמשת משחקיה הראשונים, וניצחה באחרון בלבד את נבחרתה של אוסטרליה במשחק על המקומות 7-8.‏ אל הטורנירים הבאים שלחה קמבודיה משלחות קטנות יותר, שלא עלו על שני משתתפים כל אחת. הספורטאים הנכים אותם שלחה קמבודיה מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ראו גם

קמבודיה במשחקים האולימפיים
קמבודיה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  רשימת המשתתפים במשחקים בסידני
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Men באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
קרב קולומנה

קרב קולומנה - קרב בין הכוחות הרוסים לבין הכוחות המונגולים שהתרחש ב-1 בינואר 1238 והסתיים בניצחון מונגולי.
הכוחות המונגולים בראשות באטו ח'אן פלשו בשנת 1237 לשטחים של הנסיכויות הרוסיות בצפון-מזרח. העיר הגדולה הראשונה שעמדה במצור הייתה ריאזן. לאחר מצור קשה, ב-21 בדצמבר 1237 העיר נפלה בידי המונגולים.
הכוחות המשותפים של הרוסים התאספו ליד העיר קולומנה. הכוחות כללו את יתרת הכוחות של נסיכות ריאזן, הכוחות של נסיכות ולדימיר בראשות וסבולוד, בן הנסיך וכוחות שהגיעו מנובגורוד. בהתאם לשיטת הלחימה של הרוסים הם המתינו למונגולים בשטח פתוח. הקרב נמשך 3 ימים והסתיים בניצחון מונגולי. נסיך וסבולוד עם שארית הכוחות הצליח להימלט לולדימיר. אחד מבניו של ג'ינגיס חאן שהשתתף בקרב נהרג.
קרב קולומנה היה מרכזי במערכה נגד המונגולים וניצחון מונגולי נתן להם אפשרות להמשיך בפלישה ולהתקדם לכיוון ולדימיר. המונגולים, שהחריבו ושרפו את קולומנה ואת מוסקבה, שמו מצור על ולדימיר ולאחר שלושה ימים כבשו גם אותה.
הערות שוליים

↑  באטו ח'אן באנציקלופדיית העולם החדש (באנגלית)
קרל השמן

קרל השמן באיור מן התקופה הרומנטית
קרל השלישי "השמן" (בצרפתית: Charles III le Gros; ‏13 ביוני 839 – 13 בינואר 888) היה מלך פרנקיה המזרחית, מלך איטליה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה. מלך על פרנקיה המערבית מ-884 עד 887.
ביוגרפיה

קרל היה בנו של לודוויג הגרמני, מלך פרנקיה המזרחית וקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-876, עם מות אביו, ירש קרל את כתר ממלכת פרנקיה המזרחית. ב־879, הפך קרל למלך איטליה, לאחר שאחיו הבכור, קרל מבוואריה לקה בשיתוק והתפטר. ב-881 חלה אחיו, לודוויג הצעיר, וקרל הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-884, לאחר מותו ללא יורשים של קרלומן מלך פרנקיה המערבית, החליטו אנשי הכנסייה והאצילים למסור את כתר הממלכה לקרל, שמלך בשם שארל השלישי.
צירוף מקרים זה הביא לאיחודן של פרנקיה המזרחית, פרנקיה המערבית ואיטליה תחת שלטונו של הקיסר קרל השמן. התעוררו תקוות לתחייתה של אירופה המערבית, אולם קרל השמן, שלקה במחלת הנפילה, לא עמד במשימה זו. הוא ניסה את כוחו נגד המוסלמים שפלשו לאיטליה, אך ללא הצלחה. ב-886 נאלץ לשלם לנורמנים שתקפו את פריז כדי שיסכימו לסגת ואפשר להם לשוט דרך הנהר סן, להגיע לדוכסות בורגונדיה ולבזוז אותה.
משנתברר כי איננו מסוגל להבטיח את שלום הממלכה מרדו בו אצילים בראשות ארנולף מקרינתיה והשתלטו על פרנקיה המזרחית בנובמבר 887. קרל השלישי נאלץ לפרוש מן המלוכה ונפטר כעבור חודשיים. אודו רוזן פריז, שארגן את ההגנה על העיר, ירש את כתר ממלכת פרנקיה המערבית.
קווינסלנד

מפת כבישי קווינסלנד
מרכז העיר בריזבן
קווינסלנד (באנגלית: Queensland) היא אחת ממדינות אוסטרליה, המצוייה בצפון מזרח המדינה. בירת המדינה היא בריזבן. קווינסלנד היא המדינה היחידה בעלת בית נבחרים אחד, הנקרא פרלמנט קווינסלנד. עד שנת 1922 היו במדינה שני בתי נבחרים (בית עליון ובית תחתון), אולם המועצה המחוקקת של קווינסלנד בוטלה על ידי חבריה, ביוזמת מפלגת העבודה האוסטרלית, בצעד שכונה "כיתת המתאבדים", בעקבות הצבעתם לבטל את המושבים שעליהם ישבו המבטלים.