stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל קינג
הערות שוליים

↑  "Elle King Is Just Second Woman to Top Alternative Songs Chart in Two Decades". Billboard. נבדק ב-2017-06-28.
↑  Elle King - Worth A Shot (Official Video) ft. Dierks Bentley, נבדק ב-2022-10-15
↑  "Grammy Nominations 2016: See the Full List of Nominees". Billboard. נבדק ב-2017-06-28.
↑  "Taylor Swift, the Weeknd Lead iHeartRadio Music Awards Noms". Rolling Stone. נבדק ב-2017-06-28.
↑  "Teen Choice Awards 2016: Second Wave Nominations Announced". E! Online (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-06-28.
↑  "Nominees - 2017 CMA Awards". 2017 CMA Awards (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2015-06-30. נבדק ב-2017-06-28.
↑  "Grammy Awards 2017: See the Full Winners List". Billboard. נבדק ב-2017-06-28.
↑  "ACM Awards 2017 Winners: Complete List". Billboard. נבדק ב-2017-06-28.
↑  "CMT Music Awards 2017 Nominees Announced". Us Weekly. נבדק ב-2017-06-28.
↑  "Drake, The Chainsmokers Lead Nominees for the 2017 Billboard Music Awards". Billboard. נבדק ב-2017-06-28.
| אל קינג |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Love Stuff • Shake the Spirit |  |
| מיני-אלבומים | The Elle King EP • In Isolation |  |
| סינגלים | "Ex's & Oh's" • "Under the Influence" • "America's Sweetheart" • "Good Girls" • "Wild Love" • "Shame" • "Best of You" • "Drunk (And I Don't Wanna Go Home)" • "Worth a Shot" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Different for Girls" • "Not Easy" |  |
| ערכים קשורים | Rob Schneider |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 106933314X  ISNI: 0000 0004 4774 2036  LCCN: no2015066916  MusicBrainz: e7287972-ca8d-4133-a1d6-5446486ed075  VIAF: 315524132   WorldCat (עם VIAF): 315524132
אנדרה קאדאר

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1887 קונהדייש, הונגריה 
 פטירה:  נובמבר 1944 (בגיל 56) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Schwartz Endre 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1905) 
 מעסיק:  ניוגט 
 
אנדרה קאדאר (במקור שוורץ, בהונגרית: Kádár Endre; קונהדייש, 9 בדצמבר 1886 – אושוויץ, נובמבר 1944) היה עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי שניספה בשואה. הוא השתייך לדור הראשון של כתב העת הספרותי ניוגט.
ביוגרפיה

אנדרה שוורץ נולד במשפחה יהודית של חייט ותופרת בקונהדייש כבנם של אנה אלטמן ושל דוד שוורץ, אביו היה חבר מועצת הקהילה היהודית המקומית והיה כבר בן 48 כשבנו אנדרה נולד. הוא סיים את לימודיו בקישאויסאלאש (Kisújszállás) ושינה את שם משפחתו לשם הונגרי בשנת 1904. קאדאר המשיך את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובשווייץ ולאחר מכן הפך לעיתונאי. באוקטובר 1909 נכח בביקורם של סופרי כתב העת הספרותי והאמנותי ניוגט בדברצן.
הרומן הראשון שלו יצא לאור בכתב העת ניוגט בהמשכים (Balalajka, 1918), ויצא לאור כספר בשנה שלאחר מכן. מאמריו וכתביו הופיעו גם בעיתונים ובכתבי העת הבאים:
יומן בודפשט (Budapesti Napló)
עיתון הונגרי (Magyar Hírlap)
האזרח (A Polgár)
סקירה שבועית פוליטית (Politikai Hetiszemle)
יומן אוראדיה (Nagyváradi Napló)
העיתון (Az Újság)
חיים (Élet)
צופה הונגרי (Magyar Figyelő)
היום (A Nap)
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגורר בשווייץ עם אשתו, הגרפיקאית ליוויה מיהאי (מקודם מילר) ודיווח לעיתון אשט. (אולם, על פי מקור אחר, "הוא בילה את כל תקופת מלחמת העולם הראשונה בחזית") ברוב שנות ה-20 של המאה ה-20 בני הזוג שהו בצרפת והשתייכו לחוג החברים של הסופר ההונגרי ג'רג' בלני (Bölöni György). נישואיהם התפרקו בשנות ה-30 של המאה ה-20.
מקום מגוריו האחרון של קאדאר היה בעיר גיור, משם גורש לאושוויץ ולא חזר. בשנת 2007, עיר הולדתו הנציחה את שמו על לוח זיכרון.
יצירתו

הרומן הראשון שלו (Balalajka, 1918) התקבל יפה. מיהאי פלדי (מקודם: מיקשה פרנקל) כתב עליו בניוגט ב"שמחת הגילוי".
"בהחלט אין בו שום נחמה והוא קרוב יותר להכל מאשר לשמחה הבלתי מופרעת של מוצרט, אבל זו הספרות הטהורה ביותר, האצילית ביותר".
מחזהו שנכתב והוצג בשנת 1922, זכה לשבחים של הסופר, הפובליציסט, במאי הקולנוע, התסריטאי והמפיק ההונגרי, האנטי נאצי, לימים חבר באקדמיה ההונגרית למדעים לאיוש זילהי, תוך הדגשת החידוש והחזון המקורי של הדרמה. מילאן פושט מתח ביקורת על הרומן השני ורחב היריעה יותר של קאדאר (ענישה עצמית, 1935) בביקורת סוחפת ביותר: "(…) הצרה היא שהרומן הזה, לו היה מובן יותר, היה משעמם עוד יותר."
ברור גם מכתיבתו שעל פי הצהרתו של אנדרה קאדאר הוא כתב את הרומן במשך שלוש עשרה שנים וכי לרומן יש גם "חסידים מרוצים ונהנים".
בזיכרונותיו סיכם אנדרה אילש (מספר הונגרי, מחזאי, מנהל הוצאת ספרים, מתרגם, מבקר אמנות) את רשמיו משני הספרים באופן הבא:
"שני הרומנים האלה הפתיעו אותי בגודש המסחרר של הפרטים, המציאות, הדמויות, הסיטואציות האנושיות באותה תקופה. זה היה כאילו חזר הביתה עם מזוודה שלמה של תצלומים חובבים ממסעו בחו"ל – כזה היה הרומן של אנדרה קאדאר, ובעיקר השני, 'העונש העצמי'. אולי אף אחד לא אסף כמוהו נתונים כה רבים על אירופה המערבית האנרכית בין שתי מלחמות העולם – איזה תמונות גדולות, מגוונות וחדות הן אלה. כמו עושרם של הרומנים של אונורה דה בלזק, מרסל פרוסט, ולרי-לרבו (Valery Larbaud). רק קרום התא הדק והשקוף, שבקושי ניתן להבחין דרכו בין התמונות הבודדות, היה מתוח - כתמונת פסיפס שנזרקה פנימה לדמויות ולמצבים הטרידה את הקורא וסינוור את הרומן בצפיפות ובתנועה שנדחסו לקוביות נפרדות."
עבודותיו העיקריות

דיוקן אישה (סיפורים קצרים, 1913)
בללייקה (רומן, בודפשט, 1919)
האהבה נעלמת, (דרמה ב-3 מערכות, בודפשט, 1922; בכורה ב"תיאטרון מרכז העיר" ב-21 באפריל 1922)
ענישה עצמית (רומן, בודפשט, 1935).
מחזהו "חור המנעול" נותר בכתב היד.
לקריאה נוספת

אגנש קניירש (עורכת ראשית), אנדרה קאדאר, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900, ‏1967 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
מרתה ויג: אנדרה קאדאר, סופר, עיתונאי, אחד מהדור הראשון של כתב העת ניוגט. 2007
Bikácsy Gergely: Balalajka és Önbüntetés (Kádár Endre két regényének elemzése.) Holmi, 1992. 3. szám, 347–353. oldal.)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002., a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Horák Magda: A magyar értelmiség veszteségei az 1940-es években. Bp., Szerző, 1996.
Szavak szárnyán. Kunhegyesi irodalmi antológia. Szerk. Bagi Aranka, Víg Márta. Kunhegyes, Kunhegyes Város Önkormányzata, 2004.
Magyar Színművészeti Lexikon. Szerk. Erődi Jenő és Kürthy Emil összegyűjtött anyagának felhasználásával... Schöpflin Aladár. Bp., Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete, 1929.
Uj lexikon. A tudás és a gyakorlati élet egyetemes enciklopédiája. Szerk. Dormándi László, Juhász Vilmos. Bp., Dante-Pantheon, 1936.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
הערות שוליים

↑  "Kádár Endre". Magyar Életrajzi Index.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 136/1914. folyószáma alatt".
↑  Magyar életrajzi lexikon
↑  Nyugat 1923. 24. szám.
↑  Nyugat 1922. 9. szám.
↑  Nyugat 1935. 2. szám.
↑  
Illés Endre. "Mestereim, barátaim, szerelmeim (II. kötet)". אורכב מ-המקור ב-2014-07-14.
↑  "Magyar Életrajzi Index". אורכב מ-המקור ב-2014-07-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7925 5479  NTA: 071921370  VIAF: 121381359   WorldCat (עם VIAF): 121381359
ארדנגו סופיצ'י

| --- | --- |

ארדנגו סופיצ'י, 1939
 לידה:  7 באפריל 1879 ריניינו סול'ארנו, איטליה 
 פטירה:  19 באוגוסט 1964 (בגיל 85) Vittoria Apuana, איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה, איטליה, איטליה 
 שם עט:  Stephan Cloud, Turchini 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 תקופת הפעילות:  1900–1964 (כ־64 שנים) 
 
ארדנגו סופיצ'י (באיטלקית: Ardengo Soffici;‏ 7 באפריל 1879 – 12 באוגוסט 1964) היה צייר, משורר וסופר איטלקי.
ביוגרפיה

סופיצ'י נולד בריניינו סול'ארנו הסמוכה לפירנצה.
לאחר שלמד באקדמיה לאמנויות בפירנצה, עבר בשנת 1900 לפריז, שם נעשה מיודד עם פיקאסו, בראק, דרן, גריס ואפולינר. ימי שהותו של סופיצ'י בבירת צרפת הטביעו את חותמם בשירתו: בשיריו שזורים משפטים בצרפתית ושמות עיתונים פריזאיים.
ב-1907 שב לאיטליה והשתקע בפוג'ו א קאיאנו שבמחוז טוסקנה. סופיצ'י מילא תפקיד חשוב בהפצת התרבות הצרפתית באיטליה כשפרסם בעיתון La Voce מאמרים על אמנות מודרנית, למשל על הקוביזם ושירת רמבו.
לאחר ביקור בתערוכה פוטוריסטית במילאנו, פרסם סופיצ'י ביקורת חריפה ב-La Voce. פגועים מדברי הביקורת, עלו האמנים הפוטוריסטים מארינטי, בוצ'וני וקרה על רכבת לפירנצה ותקפו את סופיצ'י וחבריו לעיתון בבית קפה בעיר. בשנת 1912 הצהיר במאמרו על תנועת הפוטוריזם שלמרות מגרעותיה הריהי תנועה חדשנית.
בשנת 1913 ייסד יחד עם ג'ובאני פאפיני את כתב העת השבועי Lacerba שהתמקד באמנות והיה מזוהה עם הפוטוריזם. ציוריו מהעת ההיא נטו מן הקוביזם אל הפוטוריזם.
מאוחר יותר פרשה קבוצת Lacerba מן הפוטוריזם בעקבות חילוקי דעות אמנותיים עם הזרם הראשי ממילאנו. סופיצ'י ניסה לעבד דוקטרינה פוטוריסטית עצמאית משלו.
אחרי ששירת במלחמת העולם הראשונה נשא סופיצ'י לאישה את מריה סדירגוטי. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנים שלאחר המלחמה, ובעקבות גילוים המחודש של נופי טוסקנה, דחה את האוונגארד ושינה את סגנונו. ציוריו הפכו נטורליסטיים והתמקדו בנוף.
ב-1925, כשמוסוליני בשלטון, חתם סופיצ'י על מניפסט האינטלקטואלים הפשיסטים וב-1938 תמך בחוקי הגזע באיטליה. בתום מלחמת העולם השנייה ישב בשבי הבריטי כאסיר מלחמה למספר חודשים, ומצבו הבריאותי התדרדר. יחד עם אמנים אחרים שהואשמו בתמיכה בפשיזם, צייר וכתב מחזות במחנה המעצר. כששוחרר מחוסר ראיות שב לביתו בפוג'ו א קאיאנו, שם חי עד מותו.
ארדנגו סופיצ'י מת ב-12 באוגוסט 1964.
לקריאה נוספת

אריאל רטהאוז, פוטוריסטים וחדשנים אחרים - מבחר שירה איטלקית, המכון האיטלקי לתרבות, הוצאת כרמל, 1991.
אל הציפור

| --- | --- |

אחד מבתי השיר, בכתב ידו של ביאליק
 שיר
 יצא לאור:  1891
 שפה:  עברית (הגייה אשכנזית)
 כתיבה:  חיים נחמן ביאליק
 לחן:  משה מילנר‏ (1934) • א"צ אידלסון
אֶל הַצִּפּוֹר הוא שירו הראשון של חיים נחמן ביאליק שהתפרסם בשנת 1891 במאסף הספרותי פרדס, שיצא באודסה, כאשר היה המשורר בן 19. השיר כתוב במשקל מלעילי, בהתאם להגייה האשכנזית (שבה דוברה בזמנו העברית בפי כל יהודי אשכנז). נושא השיר הוא הגעגועים לארץ ישראל, כפי שתוארו בספרות היהודית לדורותיה ובהגות הציונית בת זמנו.
מילות השיר

שָׁלוֹם רָב שׁוּבֵךְ, צִפּוֹרָה נֶחְמֶדֶת,
מֵאַרְצוֹת הַחֹם אֶל-חַלּוֹנִי –
אֶל קוֹלֵךְ כִּי עָרֵב מַה-נַּפְשִׁי כָלָתָה,
בַּחֹרֶף בְּעָזְבֵךְ מְעוֹנִי.
זַמְּרִי, סַפֵּרִי, צִפּוֹרִי הַיְקָרָה,
מֵאֶרֶץ מֶרְחַקִּים נִפְלָאוֹת,
הֲגַם שָׁם בָּאָרֶץ הַחַמָּה, הַיָּפָה,
תִּרְבֶּינָה הָרָעוֹת, הַתְּלָאוֹת?
הֲתִשְׂאִי לִי שָׁלוֹם מֵאַחַי בְּצִיּוֹן,
מֵאַחַי הָרְחוֹקִים הַקְּרוֹבִים?
הוֹי מְאֻשָּׁרִים! הֲיֵדְעוּ יָדֹעַ
כִּי אֶסְבֹּל, הוֹי אֶסְבֹּל מַכְאוֹבִים?
הֲיֵדְעוּ יָדֹעַ מָה רַבּוּ פֹה שֹטְנַי,
מָה רַבִּים, הוֹי רַבִּים לִי קָמִים?
זַמְּרִי, צִפּוֹרִי, נִפְלָאוֹת מֵאֶרֶץ,
הָאָבִיב בָּהּ יִנְוֶה עוֹלָמִים.
הֲתִשְׂאִי לִי שָלוֹם מִזִּמְרַת הָאָרֶץ,
מֵעֵמֶק, מִגַּיְא, מֵרֹאשׁ הָרִים?
הֲרִחַם, הֲנִחַם אֱלוֹהַּ אֶת־צִיּוֹן,
אִם עוֹדָהּ עֲזוּבָה לִקְבָרִים?
וְעֵמֶק הַשָּׁרוֹן וְגִבְעַת הַלְּבוֹנָה -
הֲיִתְּנוּ אֶת־מֹרָם, אֶת־נִרְדָּם?
הַהֵקִיץ מִשְּׁנָתוֹ הַשָּׂב בַּיְּעָרִים,
הַלְבָנוֹן הַיָּשֵׁן, הַנִּרְדָּם?
הֲיֵרֵד כִּפְנִינִים הַטַּל עַל הַר חֶרְמוֹן,
אִם יֵרֵד וְיִפֹּל כִּדְמָעוֹת?
וּמַה־שְּׁלוֹם הַיַּרְדֵּן וּמֵימָיו הַבְּהִירִים?
וּשְׁלוֹם כָּל־הֶהָרִים, הַגְּבָעוֹת?
הֲסָר מֵעֲלֵיהֶם הֶעָנָן הַכָּבֵד,
הַפֹּרֵשׂ עֲלָטָה, צַלְמָוֶת? -
זַמְּרִי, צִפּוֹרִי, עַל־אֶרֶץ בָּהּ מָצְאוּ
אֲבוֹתַי הַחַיִּים, הַמָּוֶת!
הַאִם־עוֹד לֹא־נָבְלוּ הַפְּרָחִים שָׁתַלְתִּי
כַּאֲשֶׁר נָבַלְתִּי אָנֹכִי?
אֶזְכְּרָה יָמִים כְּמוֹהֶם פָּרַחְתִּי,
אַךְ עַתָּה זָקַנְתִּי, סָר כֹּחִי.
סַפְּרִי, צִפּוֹרִי, סוֹד שִׂיחַ כָּל־שִׂיחַ,
וּמַה־לָּךְ טַרְפֵּיהֶם לָחָשׁוּ?
הֲבִשְּׂרוּ נִחוּמִים אִם־קִוּוּ לְיָמִים,
פִּרְיָמוֹ כַּלְּבָנוֹן יִרְעָשׁוּ?
וְאַחַי הָעֹבְדִים, הַזֹּרְעִים בְּדִמְעָה -
הֲקָצְרוּ בְרִנָּה הָעֹמֶר? -
מִי יִתֶּן־לִי אֵבֶר וְעַפְתִּי אֶל־אֶרֶץ
בָּהּ יָנֵץ הַשָּׁקֵד, הַתֹּמֶר!
וַאֲנִי מָה אֲסַפֵּר לָךְ, צִפּוֹר נֶחְמָדָה,
מִפִּי מַה־תְּקַוִּי לִשְׁמֹעַ?
מִכְּנַף אֶרֶץ קָרָה לֹא־זְמִירוֹת תִּשְׁמָעִי,
רַק קִינִים, רַק הֶגֶה וָנֹהַּ.
הַאֲסַפֵּר הַתְּלָאוֹת, שֶׁכְּבָר הֵן בְּאַרְצוֹת
הַחַיִּים נִשְׁמָעוֹת, מוּדָעוֹת? -
הוֹי, מִסְפָּר מִי יִמְנֶה לַצָּרוֹת הָעֹבְרוֹת,
לְצָרוֹת מִתְרַגְּשׁוֹת וּבָאוֹת?
נוּדִי, צִפּוֹרִי, אֶל־הָרֵךְ, מִדְבָּרֵךְ!
אֻשַּׁרְתְּ, כִּי עָזַבְתְּ אֶת־אָהֳלִי;
לוּ עִמִּי שָׁכַנְתְּ, אָז גַּם־אַתְּ, כְּנַף רְנָנִים,
בָּכִית מַר, בָּכִית לְגוֹרָלִי.
אַךְ לֹא בְכִי וּדְמָעוֹת לִי גֵהָה יֵיטִיבוּ,
לֹא אֵלֶּה יְרַפְּאוּ מַכָּתִי;
כְּבָר עֵינַי עָשֵׁשׁוּ, מִלֵּאתִי נֹאד דְּמָעוֹת,
כְּבָר הֻכְּתָה כָּעֵשֶׂב לִבָּתִי;
כְּבָר כָּלוּ הַדְּמָעוֹת, כְּבָר כָּלוּ הַקִּצִּים -
וְלֹא הֵקִיץ הַקֵּץ עַל־יְגוֹנִי,
שָׁלוֹם רָב שׁוּבֵךְ, צִפּוֹרִי הַיְקָרָה,
צַהֲלִי־נָא קוֹלֵךְ וָרֹנִּי!
יצירת השיר

לשיר, שהתגבש בשנים 1890–1891, היו מספר גרסאות אשר נגנזו על ידי ביאליק עד אשר בחר בגרסה הסופית. אבנר הולצמן, שהוציא מהדורה מעודכנת של שירי ביאליק, בתוספת ביאורים ונספחים, מעיר: "לנוסח שפורסם קדמו כמה גרסאות גנוזות, המגלות כי לקראת גיבושו הסופי של השיר הושמטו ממנו ארבעים וארבע שורות, שבהן מציג המשורר את עצמו כיהודי כבד ייסורים, מאריך בקינה ובתלונה ושופך דמעות רבות על הדלות, המצוקה והאסונות שפקדו אותו בצינת החורף [...] זהו שירו הראשון של ביאליק שפורסם בדפוס. קדמו לו לפחות שמונה שירים שנשארו גנוזים במחברותיו של המשורר".
בשנת 1891 נפגש ביאליק לראשונה עם יהושע חנא רבניצקי באודסה. בפגישה זו הציג ביאליק לרבניצקי את שירו "אל הציפור", בתקווה שרבניצקי יפרסמו בבמה הספרותית שלו "פרדס".
רבניצקי היה כבר ידוע כמבקר ספרות מחמיר, בעוד ביאליק היה עדיין צעיר כבן 18, שרבניצקי ראה בו עוד חרזן הבא להתפרסם על חשבון ביטאונו.
רבניצקי הואיל בכל זאת לקרוא את השיר, ולמרות שלא התלהב במיוחד זיהה את הפוטנציאל של מחברו, והחליט להכניס ממש לפני סגירת הביטאון את "אל הציפור" ל"פרדס", אף שבקושי מצא מקום לשיר.
כך, הודות לרבניצקי, זכה ביאליק לראות את שירו המודפס הראשון, ובהמשך שימש "פרדס" בימה לשירים נוספים של ביאליק כגון: "אֶל הָאַגָּדָה", "עַל סַף בֵּית-הַמִּדְרָשׁ" ו"אִגֶּרֶת קְטַנָּה". הופעתו של השיר "אל הציפור" מאת משורר אלמוני עדיין, לצדם של יל"ג, אחד העם, מנדלי מוכר ספרים, שלום עליכם ואחרים, פרסם בן לילה את שמו של חיים נחמן ביאליק, ויצר ציפייה ליצירות הבאות שלו.
ביאליק זכר לרבניצקי חסד זה והכיר לו תודה על מחווה זו. בהקדשה לקובץ שיריו משנת תרס"ח כתב ביאליק לרבניצקי:
ליקר לי מאח י"ח רבניצקי
 בפרדסך צפצפה ציפורי ראשונה
 ומאז ועד הנה החזקת בידי
 עתה צמחה נוצתה וכנפה נכונה
 אהיה כאשר אהיה – ואהבתך עמדי...
התקבלות השיר

ביוני 1892 התפרסם מאמר בעיתון הפופולרי המליץ, הסוקר את פרסומי האוסף "פרדס". וכך כתב המבקר המתקרא "דן" על השיר שהתפרסם בפרדס:
"וביחוד הצטיין המשורר החדש, ה' ח.נ. ביאליק. הנני אומר ח ד ש, יען כי המשורר הזה הוא פנים חדשות בספר[ו]תנו, וגם דרכו בשיר חדשה היא. הוא לא ייפה את חרוזיו במליצות מכתבי הקודש ולא ידבר רמות ונשגבות כדרך המשוררים העברים, ובכל זאת חוט של חן משוך על חרוזיו ודבריו הפשוטים נוקבים ויורדים בעמקי הלב וחודרים אל הנפש פנימה. מה יפו ומה נעמו החרוזים בשירו 'אל הציפור' [וכאן מביא המבקר מספר בתים מהשיר]. יישר כוחך משורר נעים, חזק ועשה חיל והוסף לנטוע נטעי נעמנים כאלו על תלמי ספרותנו!"
מסתבר, אם כן, מאחת ההתרשמויות הראשונות, מהשיר "אל הציפור", שהוא משך את תשומת לבם של קוראי העברית אל ייחודו של המשורר החדש: חיים נחמן ביאליק. דן מירון מציין את כנותו הרגשית של השיר, שמבטא געגועים של היהודי הגלותי לארץ קסומה ועזובה ואת השטף הריתמי הרהוט שלו כחלק מהגורמים להצלחתו של השיר הראשון שפרסם ביאליק. על אף שנושא הגעגועים לציון היה מאוד מקובל בתקופה, "המשך הקיים בגרסה משוחררת ורעננה יותר" היווה תוספת רצוייה לשירת הדור. מספר מבקרים הפנו את תשומת לב הקוראים למשורר החדש.
זלי גורביץ כותב שכבר מהשיר הראשון של ביאליק משתקפת בבירור הדואליות שברגשותיו, זו שהוא נתן לה ביטוי בולט בשיריו המאוחרים יותר: "ביאליק הוא בעת ובעונה אחת משורר של זוהר ושל יאוש, משורר של ארוס ושל דחייה וניתוק". ואכן, כמעט בכל בית ניתן למצוא את החוויות השונות של המשורר שלצד "ארץ מרחקים נפלאות" נפגוש ארץ בה "תרבינה הרעות התלאות", או ארץ בה רבו שונאיו לצד ארץ בה ישרור האביב לעולמים. וגם בארץ הנכספת עצמה רבה זמרת הארץ, אך עדיין עזובה לקברים, וגם הוא המשורר יזכור ימים בהם פרח אך "עתה זקנתי, סר כוחי". לצד הכיסופים, היופי והזוהר ניצבים גם האכזבה, המשבר והדיכאון. כך בשירו הראשון וכך גם בחלק גדול משיריו המאוחרים.
לחנים וביצועים

השיר נפוץ בלחנים רבים. לראשונה הוקלט השיר בביצועו של מרדכי רוט בשנת 1934 ללחן של משה מילנר. לחן נוסף נכתב על ידי א"צ אידלסון.
אחד מהלחנים המוכרים ביותר, שבוצע על ידי אמנים שונים כגון נחמה הנדל, אבי טולדנו, אבישי כהן ושי גבסו, הוא לחן עממי של שיר יידי בשם "טיף אין וועלדעלע" ('בעמקי החורש'). ב-2018 הקליטו הדג נחש ביצוע בלחן חדש לשיר.
לקריאה נוספת

פ' לחובר, חיים נחמן ביאליק: חייו ויצירותיו, תל אביב: דביר, תרצ"ז.
מאיר בוסק, 'למקורות "אל הציפור"', הפועל הצעיר, מ, 40 (תשכ"ט), 23–24.
משה אונגרפלד, 'אור חדש על ראשית יצירתו של ח.נ. ביאליק: שמונים שנה ל"אל הציפור"', הספרות ב, 4 (תשל"א), 842–855. (עם נוסחים שונים של השיר, עמ' 848–855)
דוד יוסף בורנשטיין, 'למקורות "אל הציפור"', כנסת, א (תרצ"ו), 81–102. (נדפס שוב בתוך: גרשון שקד (עורך), ביאליק: יצירתו לסוגיה בראי הביקורת: אנתולוגיה, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד, 85–106; מהדורה ב: תשנ"ב – גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
יעל רשף, 'בין שתי הטעמות', פנים: כתב עת לתרבות, חברה וחינוך, 52–53 (2010), 165–173.
זיוה שמיר, 2011 הניגון שבלבבו - השירי הלירי הקצר של ח"נ ביאליק, פרק רביעי, "עתה זקנתי, סר כחי", הוצאת ספרא בשיתוף הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011.
אבישי אלבוים, "אל הציפור" בספר "פני יהושע", בלוג עם הספר של ספריית הרמב"ם
זיוה שמיר, נוסח פארודי-מבודח של "אל הציפור", ידיעות אחרונות, 21 באוגוסט 1978
זיוה שמיר, "אל הציפור" - שירה פוליטית (120 שנה להולדת ביאליק), מעריב, 1 בינואר 1993
הערות שוליים

↑  אל הציפור, באתר העמותה למורשת הזמר העברי.
↑  חיים נחמן ביאליק, השירים, ערך והוסיף מבואות, ביאורים ונספחים: אבנר הולצמן, דביר, 2004, עמ' 14
↑  חיים נחמן ביאליק, השירים בעריכת אבנר הולצמן (ראו לעיל)
↑  שמו הבדוי ב"המליץ" של אהרון רוזנפלד
↑  "בינה בספרים; פרדס אוסף ספרותי", המליץ, 15 ביוני 1892, עמ' 7
↑  דן מירון, "ללא מראי מקומות: הקדמה 'תמימה' לשירת ביאליק", מאזניים, כר' ס"ה, חוברת 2, אוקטובר 1990
↑  זלי גורביץ, "הנפש המבקשת על נפשה", ארץ אחרת, 1 בספטמבר 2008
↑  יובל "אל הצפור" בבית ביאליק, הצופה, 1 באפריל 1941.
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581531305171 
ביאליק ורבניצקי (צולם לפני 1934)
עופר טסלפפה

עופר טסלפפה (נולד ב-9 ביוני 1971) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
קריירה

טסלפפה התחיל את קריירת האימון שלו בשנת 2008 כאשר מונה למאמנה של הפועל נחלת יהודה. בהמשך אימן את מ.ס. שיכון המזרח ואורתודוכסים לוד.
בקיץ 2012 מונה לאימון הפועל קטמון ירושלים עמה רשם עליה לליגה הלאומית ובכך הפך המועדון למועדון האוהדים הראשון בליגה מקצוענית, אולם כעבור שנה חזרה קטמון לליגה א' לאחר שהפסידה במשחקי המבחן לעירוני טבריה. ב-17 בספטמבר 2014 חזר לקדנציה שנייה בשיכון המזרח אותה אימן עד לסיום העונה.
ב-14 בנובמבר 2016 מונה למאמנה של סקציה נס ציונה. עונה לאחר מכן עלה עם המועדון לליגה הלאומית וכעבור שנה לליגת העל אחרי 51 שנות היעדרות. למרות ההצלחה, טסלפפה לא המשיך לאמן את המועדון בליגת העל בגלל שלא החזיק בתעודת מאמן-פרו.
ב-20 ביוני 2019 חתם בהפועל ראשון לציון אותה אימן כחצי עונה. כעבור חודש וחצי מונה למאמנה של הפועל רמת גן. ב-17 בפברואר 2021 סיים את תפקידו.
בקיץ 2021 מונה למאמן הפועל פתח תקווה עמה עלה לליגת העל בעונתו השנייה. לאחר המחזור ה-21 הייתה הקבוצה במקום האחרון בטבלה עם רצף של חמישה משחקים ללא ניצחון. בעקבות כך פוטר מאימון הקבוצה. ב-1 במרץ 2024 חזר לקדנציה שנייה כמאמן הפועל ראשון לציון אך ב-7 במאי פוטר מתפקידו, אך ב-7 ביוני חזר למשרת מאמן הקבוצה לקראת העונה הבאה.
ב-30 באוקטובר פוטר מתפקידו וכעבור יממה מונה למאמן מכבי יפו.
ב-7 בפברואר 2025 פוטר מתפקידו.
הערות שוליים

↑  מיכאל וייסרמן, עופר טסלפפה חתם בהפועל ראשון לציון, באתר דאבל פס, 20 ביוני 2019
↑  מערכת ONE, ‏עופר טסלפפה חתם לעונה וחצי בהפועל ר"ג, באתר ONE‏, 16 בפברואר 2020
↑  מערכת אתר דאבל פס, עופר טסלפפה מונה למאמן הפועל פתח תקווה, באתר דאבל פס, 23 ביוני 2021
↑  מוטי פשכצקי, ‏עופר טסלפפה ימשיך כמאמן הפועל פ"ת, באתר ערוץ הספורט, 5 ביוני 2023
↑  תומר חבז, ‏רשמית: עופר טסלפפה פוטר מהפועל פתח תקווה, באתר ONE‏, 12 בפברואר 2024
↑  עופר טסלפפה פוטר אחרי שהפועל ראשון לציון ירדה מתחת לקו האדום, באתר וואלה, 7 במאי 2024
↑  נדב צנציפר, לאחר שפוטר לקראת סיום העונה - עופר טסלפפה חוזר להפועל ראשל"צ, באתר ynet, 5 ביוני 2024
↑  תומר חבז, ‏משחק הכיסאות נמשך: טסלפפה ימונה למאמן יפו, באתר ONE‏, 31 באוקטובר 2024
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020–) |  |
אמנות האהבה

ערך זה עוסק ביצירה לטינית מראשית הספירה "Ars Amatoria". אם התכוונתם לספר "The Art of Loving" של אריך פרום, ראו .
עמוד השער של מהדורת 1644 של אמנות האהבה שהודפסה בפרנקפורט
אמנות האהבה (בלטינית: Ars Amatoria) היא סדרה בת שלושה ספרים, שנכתבה בחרוזים על ידי המשורר הרומי אובידיוס. נושאה המרכזי הוא אמנות הפיתוי. שני הכרכים הראשונים, שנכתבו בעבור גברים בשנים 1 לפנה"ס - 1 לספירה, לערך, עוסקים ב"כיבוש לבבות הנשים" וב"שמירה על אהובתך לצדך", בהתאמה. השלישי, הפונה לנשים ומורה להן כיצד למשוך גברים, נכתב בתקופה מאוחרת יותר.
ההוצאה לאור של אמנות האהבה הייתה גורם, ולו חלקי, להגלייתו של אובידיוס לפרובינציות על ידי אוגוסטוס, קיסר רומא. הילולו של אובידיוס את האהבה מחוץ-לנישואין נתפש ככל הנראה כבלתי-נסבל על ידי משטר שחתר לקדם את "ערכי המשפחה". בשנת 8 לספירה, כאשר מעמדו של אובידיוס ברומא התערער סופית, היה זה מחמת פרסום יצירותיו "השגיאה", שעל טבעה נבנו השערות מעורפלות רבות, ו"הפואמה", שהיא ככל הנראה "אמנות האהבה" (מתוך ה׳תוגות׳, 2.207: "Perdiderint... me duo crimina, carmen et error").
ביצירה זו ישנן גם שתי התייחסויות לשבת היהודית (I, 76, 415-416).
על היצירה

פואמה זו היא מעין מדריך מעשי לגברים ולנשים בהלכות החיזור. הפואמה נחלקת לשלושה ספרים, שהם סוג של שיעורים בקשר לאהבה. בספר הראשון מסופר היכן וכיצד אפשר לקשור קשרי-אהבים ולשמור עליהם. הספר השני הוא מדריך לגברים המייעץ כיצד לשמור על נאמנות האישה. הספר השלישי מייעץ לנשים כיצד עליהן למצוא את הדרך הקלה והבטוחה ביותר אל לבו של גבר. חוקרים רבים טוענים שחיבור זה הוא ה"שיר" (carmen) שאובידיוס מזכיר כאשר הוא מדבר על הסיבות לגלותו בכך שהוא מהלל את האהבה מחוץ לנישואים שנתפש על ידי שלטון אוגוסטוס כבלתי נסבל לאחר "חוקי יוליה" (אנ') (בלטינית Lex Julia). שני הספרים הראשונים נכתבו כנראה בשנת 2 לספירה, והספר השלישי יצא כשנתיים לאחר יציאת השניים הראשונים.