stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב צור
ביוגרפיה

צור נולד בראשון לציון. אמו עלתה לישראל מחלב שבסוריה ואביו היה ניצול שואה מהונגריה. למד בגימנסיה הריאלית ושירת בצה"ל במערך הנ"מ, ממנו השתחרר בדרגת רב-סרן במילואים.
צור הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים.
צור שימש כדירקטור בחברה הממשלתית עמידר ומשנת 1994 ועד אוגוסט 2008 שימש בתפקידים שונים בקבוצת הנדל"ן מגור-נאות, בהם דירקטור וחשב בחברה הציבורית "נאות מגור יזום ובנייה בע"מ" (כיום אורן השקעות), וסמנכ"ל ב"נאות מגור החזקות". בשנת 2006 מונה לדירקטור חיצוני בחברה הציבורית סטאר נייט טכנולוגיות.
צור כיהן כיו"ר קבוצת הכדוריד מכבי ראשון לציון וקבוצת הכדורגל עירוני ראשון לציון.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1993 התמודד לראשונה למועצת עיריית ראשון לציון, וכיהן בין 1993 ל-1997, עד לפרישתו לאופוזיציה, כסגן ראש העירייה דאז מאיר ניצן.
בשנת 1998 התמודד לראשונה לראשות העירייה כנציג סיעתו העצמאית "ראשון של איכות", אותה הקים יחד עם עו"ד סורין גנות, לימים חבר מועצת עיריית ראשון לציון. בבחירות אלה הפסיד אך נכנס למועצת העירייה ושימש כחבר באופוזציה.
בשנת 2003 התמודד לראשות העיר כנציג מפלגת שינוי וזכה לתמיכה של 37.55% מהקולות. למרות זאת, גם בבחירות אלו הפסיד לניצן והמשיך לכהן כחבר באופוזיציה.
בפעם השלישית שהתמודד לראשות העירייה, בנובמבר 2008 התמודד בראשות רשימה עצמאית חדשה בשם "רק ראשון", שקיבלה את תמיכת סניף מפלגת העבודה בעיר והיו"ר מוטי עג'מי ששובץ במקום השלישי ברשימה. הרשימה זכתה בארבעה מנדטים וצור גבר על ניצן, ראש העירייה שכיהן מאז 1983, כשצור זוכה בכשני אחוזים יותר מהקולות להם זכה ניצן.
בשנת 2013 הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות של יום העצמאות ה-65, יחד עם איריס הלפרין, מנהלת בית הספר חביב.
בשנת 2013 נבחר לתקופת כהונה שנייה בראשות עיריית ראשון לציון עם תמיכה של כ-70.7% מקולות הבוחרים. סיעתו, "רק ראשון", זכתה בשבעה מנדטים והפכה לגדולה ביותר במועצת העירייה. צור כיהן גם כיו"ר הדירקטוריון של בית לעברית ראשון לציון.
ביוני 2018 הודיע דב צור שירוץ בבחירות המוניציפליות הקרובות. ביום הבחירות קיבל צור 31% מהקולות ועלה לסיבוב שני מול סגנו לשעבר רז קינסטליך. הסיבוב השני נערך ב-13 בנובמבר, ובו הפסיד צור לקינסטליך בהפרש של כ-5%. מספר ימים לאחר ההפסד, הודיע צור כי הוא פורש ממועצת העיר.
ביוגרפיה > פעילותו כראש עיר

צור כיהן כחבר בוועדה המקומית לתכנון ובנייה והיה בין המתנגדים לבניית דירות נופש פרטיות בקרבת הים. לאחר שנבחר לראשות העירייה ביקש לבטל היתר בנייה למפעל שאושר על ידי קודמו בתפקיד מתוך מטרה "לפעול להעדפת אינטרסים של איכות הסביבה ושל רווחת התושבים על פני שיקולים מסחריים".
צור ביטל בשנת הלימודים תשע"א את חטיבות הביניים והפך את התיכונים לשש שנתיים. כיום בעיר 13 תיכונים שש שנתיים. הוא החל בשיפוץ ושיפור חזות נרחב בעיר, בעיקר ב"ראשון הוותיקה" ובמזרח העיר. בתקופתו הוקמה הטיילת הצפונית בדרך המכבים, שופץ המדרחוב, הוקמו מרכזי הקולנוע סינמה סיטי ראשון לציון (שבנייתו החלה עוד בימי ראש העיר הקודם, מאיר ניצן) ויס פלאנט, הוקם סקייטפארק בדרום העיר, הוקם גן בעברית במזרח העיר, שופצו גינות ציבוריות רבות ורחובות וכבישים רבים נסללו מחדש.
צור הביע עניין בקידום הקו החום של הרכבת הקלה, המתוכנן לחצות את ראשון לציון לכל רוחבה ממזרח למערב. בפברואר 2014 אמר שר התחבורה ישראל כץ שעיריית ראשון לציון, בראשות צור, מוכנה להשתתף במימון הקמת הקו החום של הרכבת הקלה. בפברואר 2017 פורסמה פעם נוספת כוונה של עיריית ראשון לציון לקחת לידיה את הקמת הקו במימון גופי השקעות בינלאומיים. במסגרת פרסום זה צוטט צור כאומר: "אנחנו לא נוכל לשבת בתחנה ולחכות שהמדינה תיתן מענה. עלינו לקחת את האחריות אלינו ולקדם כבר היום פתרונות של הסעת המונים בתוך העיר".
למרות הצהרת כוונות זו, הפרסומים הרשמיים של העירייה אינם מכילים לוחות זמנים או סכומי הכסף שגויסו למען הנושא.
פרויקט תחבורתי נוסף שאותו מעוניין צור לקדם הוא סלילת קו הרכבת שיחבר בין תחנת רכבת ראשונים ותחנת רכבת משה דיין ויביא להקמת תחנה חדשה בשם מעוין שורק בראשון לציון. הפרויקט הוא חלק מפרויקט הקמת מסילת ראשון לציון - מודיעין העתידית אשר עבודת התכנון שלו אמורה להסתיים ב-2019. פרויקט זה הוצג בוועדה המקומית לתכנון ובנייה בנובמבר 2017 ועל פי הצהרות העירייה המדינה תשקיע בו 1.5 מיליארד ש"ח. החשיבות למימוש פרויקט זה גברה לאחר שבתחילת חודש אפריל 2018, בשל פיתוח הקו המהיר והחשמלי לירושלים, בוטל הקו הישיר מתחנת רכבת הראשונים לתל אביב וצפונה. קו זה הפך לפרברי עד לתחנת הרכבת לוד במסגרתו יוצאת רכבת חד-קומתית מדי שעה. לאחר שנודעה כוונת הביטול, דב צור פנה במכתב למשרד התחבורה וביקש את הקפאת הביטול עד להשלמת חיבור תחנות הרכבת בעיר, אך ללא הועיל.
ביוגרפיה > פעילותו כראש עיר > חשדות בפלילים

בחודש אוקטובר 2016 פרסם העיתון "הארץ" תחקיר שהעלה סימני שאלה לגביו קשריו של צור עם יזם נדל"ן מקומי אשר, בין היתר, רכש קרקע מהעירייה ללא מכרז.
במסגרת חקירת תיק 1803, ב-3 בדצמבר 2017 נעצר צור ל-8 ימים, בחשדות לקבלת שוחד, קשירת קשר לביצוע פשע, מרמה והפרת אמונים. לאחר מכן שוחרר למעצר בית של 10 ימים והורחק מעיריית ראשון לציון ל-25 ימים נוספים. בסוף ינואר 2018 חזר לעירייה תחת מגבלות, ונאסר עליו להשתתף או לצפות בישיבות הוועדה לתכנון ולבנייה, ועדת המכרזים, והחברה הכלכלית של העיר. במרץ 2019 פרסמה המשטרה את עמדתה כי התגבשה תשתית ראייתית מספקת לביסוס חשדות שלפיהם ביצע עבירת שוחד. במאי 2021 נסגר התיק נגדו מחוסר ראיות.
חיים אישיים

צור גרוש ואב לשלושה ילדים. בת זוגו היא אריאלה ישראלי, מי שכיהנה כראש מינהל החינוך בעיריית ראשון לציון.
הערות שוליים

↑  ראש העיר ראשל"צ ורינו צרור ידליקו משואות, באתר ynet, 7 במרץ 2013
↑  תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות לפי שמות היישובים (ע-ת), באתר הארץ, 29 באוקטובר 2003
↑  שחר חי, בגיל 40: בנו של כדורגלן העבר כבש את ראשון לציון, באתר ynet, 13 בנובמבר 2018
↑  רשמית: דב צור מודיע על פרישה, באתר "mynet ראשון לציון"
↑  חודשיים לאחר המהפך והפרישה: מדוע דב צור ממשיך להגיע לבניין העירייה?, באתר השקמה ראשון לציון, ‏2019-01-14
↑  עע"ם 8411/07 מעוז דניאל בע"מ נ' דב צור, ניתן ב־28 בינואר 2010
↑  בר"ם 679/10 הועדה המקומית לתכנון ובניה – ראשון לציון ואחרים נ' שפיר מבנים ונכסים בע"מ ואחר, ניתן ב־26 באפריל 2010, סעיף 13
↑  עמירם ברקת, ‏עיריית ראשל"צ מוכנה להשתתף במימון הקמת הקו החום של הרכבת הקלה, באתר גלובס, 18 בפברואר 2014
↑  אור רביד‏, "לא מחכים למדינה": ראשון לציון תקים בעצמה קו של הרכבת הקלה, באתר וואלה, 19 בפברואר 2017
↑  "דב צור לשר כץ: תקפיא את השינויים בקו הרכבת". אורכב מ-המקור ב-2018-05-07. נבדק ב-2018-05-06.
↑  לי ירון, שרון פולבר, יזם גייס תרומות לראש העיר ראשון לציון, בילה אתו בחו"ל - וקיבל תוספות בנייה מפליגות, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2016
↑  דניאל דולב‏, הותר לפרסום: ראש עיריית ראשון לציון חשוד מרכזי בפרשת השחיתות בעיר, באתר וואלה, 3 בדצמבר 2017
יהושוע (ג'וש) בריינר, ראש העיר ראשון לציון דב צור חשוד בעבירות שוחד, מעצרו הוארך בחמישה ימים, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2017
↑  הסתיימה חקירת תיק 1803, באתר משטרת ישראל, ‏7 במרץ 2019
↑  עדו בן פורת, נסגר התיק נגד דב צור, לשעבר ראש העיר ראשון לציון, באתר ערוץ 7, 12 במאי 2021
נתן נטע דונר

הרב נתן נטע דונר
הרב נתן נטע דונר (דינר, או דאנער; מכונה ר' נתן נטע הכהן מקאלביעל; ה'תר"ך, 1860 - ה'תרפ"ו) היה רב, הגיוגרף ומחבר-תורני פולני. רב ראשי ואב בית דין בקולבייל ולפנים ברודשיץ. חיבר, ליקט וערך ספרי חסידות נודעים.
קורות חיים

נולד בה'תר"ך. אביו, צבי, היה בנו של הרב נפתלי הירש רבה של פרישטיק, מצאצאי הפנים מאירות. רבותיו היו הרב יוסף מדזוויצה, הרב נחום מסקרניביץ, הרב נתן נטע מריקא והרב יהודא ליבוש ליכט מפרשזבירז.
הוסמך להוראה על ידי הרב יהודא לייבוש ליכט רבה של פרשזבירז, הרב טוביה גוטמן רבה של קלץ והרב חיים אלעזר וקס רבה של קאליש. בשנת ה'תרמ"ד התקבל לרב ואב"ד ברדושיץ שבמחוז ראדום, ובה'תרנ"ד בעיר קולבייל הסמוכה לוורשה. תפקיד אותו ירש מקרוב משפחתו מצד אשתו, הרב נחום זאב רוזנטל, מחבר "קול הרמ"ז".
עסק בליקוט דברי תורה של אדמו"רי הדורות הראשונים שלא הוציאו ספרים, ובעריכתו יצאו לראשונה חידושיהם של כמה אדמו"רים נודעים בספרים ייעודיים, כגון רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, רבי משולם זושא מאניפולי ורבי מרדכי מנשכיז. ספרים אלו יצאו לאור במהדורות רבות נוספות והם מהמפורסמים שבספרות התורנית-חסידית.
כמו כן עסק בהוצאה לאור, והשתתף בעריכתם ובליקוטם של ספרים אחרים לבקשת מחבריהם. בספרים אלו לא מופיע שמו של הרב דונר בשער הספר, אך הוא מוזכר לרוב בהקדמת המחבר כמי שסייע בעריכת הספר.
נפטר בקולבייל בה'תרפ"ו.
משפחתו

בנו, יעקב שלום, מחבר הספר "דרך אמונה ומעשה רב", היה חתנו של הרב יוסף לוינשטיין - רבה של סרוצק והיסטוריוגרף.
חתנו, יעקב דוד ויטלזון.
חתנו, ישראל אברהם בער.
חתנו, ישראל שלמה לאקס.
חיבוריו

שערי האמונה, מתלמידי הבעל שם טוב
מים רבים, תורת רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ומגילת יוחסין
מנורת זהב, תורת רבי משולם זושא מאניפולי
רשפי אש השלם, תורת רבי מרדכי מנשכיז
בוצינא קדישא, על רבי משולם זושא מאניפולי
תפארת חיים, תורת רבי חיים מאיר יחיאל שפירא
מי הים, תורת רבי יחיאל מאיר מגוסטינין
מזמור שיר ליום השבת, זמירות ותפילות כמנהג האדמו"ר רבי חיים אברהם הלוי הורביץ, וקונטרס "מאירת עיניים"
קונטרס תפארת משה, תורת רבי משה בידרמן מלעלוב
שבחי מוהר"מ זלה"ה, על רבי מרדכי מנשכיז
מעשה רב
יד נתן על המהרש"א
מגדנות נתן, ספר הגהות והמשך על "מים רבים"
חיבוריו > ספרי-ליקוט שהיה מעורב בעריכתם

דרך האמונה ומעשה רב, יחד עם בנו יעקב שלום דונר. ורשה תרנ"ח
שמן הטוב, אברהם חיים שמחה בונים מיכלזון, פיוטרקוב תרס"ה
נפלאות הרבי, משה מנחם וולדן, פיוטרקוב תרע"א
צרור החיים השלם, חיים ליברזון, בילגורייא תרע"ג
שרפי קודש, יועץ קים קדיש ראקאץ, לודז' תרפ"ז - תרצ"א
מאורי אור - מאורות נתן, ליקוט ערכים בקבלה, רבי מאיר הכהן פופרש
בעל שם טוב על התורה, ב' כרכים, שמעון מנחם מגוורטשוב. לודז' תרצ"ח (יצא לאור שנים לאחר פטירתו)
חיבוריו > ספרים שהוציא לאור

מאמר לגדל הבנים לתוה"ק, ג' חלקים, אהרן מנחם מנדל גוטרמן, פיוטרקוב תרע"ג
מהדורות של תלמוד בבלי, בעל המאור, "מלחמות"
לקריאה נוספת

אהלי שם, אנציקלופדיה לרבני ערים. מהדורת פינסק תרע"ב, תפוצה הוצאה לאור. עמ' 164
זאב קיציס, ספרות השבחים החסידית מראשיתה ועד למלחמת העולם השנייה: תקופות, קנוניזציה ותהליכי גיבוש, עבודת דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ה, עמ' 191–194.
הערות שוליים

↑  העתק מכתב, בפורום אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310202205171  VIAF: 35925916   WorldCat (עם VIAF): 35925916
אמנדה ניוטון

| --- | --- |

 לידה:  1860 פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  1943 (בגיל 83 בערך) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות רוק קריק 
 תחום יצירה:  איור בוטני 
 
אמנדה ניוטון (באנגלית:Amanda Newton ‏: 1860–1943) הייתה מאיירת בוטנית של משרד החקלאות האמריקאי (USDA) שהתמחה בצבעי מים של פירות.
ביוגרפיה

אמנדה אלמירה ניוטון נולדה בסביבות 1860. היא הייתה נכדתו של אייזק ניוטון, הממונה הראשון על משרד החקלאות, שמת כשהיא הייתה ילדה. מאוחר יותר בחייה, עמיתה ב-USDA, רויאל צ'ארלס סטדמן, צייר עבורה את הדיוקן של סבה.
קריירה

ניוטון עבדה ב- USDA בשנים 1896 עד 1928. זו הייתה תקופה שבה אזורי הפירות העיקריים בארצות הברית רק החלו להתפתח, כאשר חקלאים עבדו עם משרד החקלאות להקמת מטעים להרחבת השווקים. הצילום עדיין לא היה בשימוש נרחב כמדיום דוקומנטרי, ולכן הממשלה הסתמכה על אמנים כמו ניוטון כדי להפיק ציורים מדויקים מבחינה טכנית עבור הפרסומים שלה. ניוטון הייתה אחת מתוך יותר מ-50 מאיירים בוטניים מיומנים שנשכרו בתקופה מוקדמת זו - ביניהם אלסי לואר פומרוי, אלן אישאם שאט, רויאל צ'ארלס סטדמן ודבורה גריסקום פאסמור. ניוטון הייתה אחת הפוריות ביותר, ויצרה יותר מ־1200 ציורים בצבעי מים עבור משרד החקלאות.
יצירות האמנות של ניוטון כיסו מגוון רחב של פירות ואגוזים, בעיקר תפוחים, מהם יש מאות רבות של דוגמאות. יש גם ציורים של תותים, שזיפים, הדרים, אפרסמונים, אבוקדו ודובדבנים, כמו גם פירות שעדיין לא נהוג היה לגדל בארצות הברית כמו שסק ובאובב. רוב צבעי המים שלה מציגים פרי שלם וחצי בצבע מלא; כמה (כגון ציורי תות ודובדבנים) מראים גם עלווה. הסגנון שלה מדויק ומפורט, משלב קווים נמרצים עם צבע עדין.
בנוסף, החל משנת 1896 יצרה ניוטון דגמי שעווה של כ-300 דגימות של פירות שגודלו או נבדקו בארצות הברית. היא יצרה גם דגמי שעווה של פירות עבור ה-USDA ומאוחר יותר הציגה כמה מהם בתערוכת המאה של טנסי ובתערוכת הרכישה של לואיזיאנה ב-1904.  לצורך התערוכה האחרונה, היא יצרה כמה מודלים המראים כיצד תנאי הסביבה, שיטות הגידול ותנאי האחסון משפיעים על מצב הפרי ותכונות השמירה עליו.
הציורים המקוריים של ניוטון נמצאים כעת באוסף צבעי המים הפומולוגיים של הספרייה החקלאית הלאומית של משרד החקלאות.
הערות שוליים

↑  United States. Department of Agriculture. Statistical Reporting Service, The Story of U.S. agricultural estimates, Washington, D.C. : U.S. Dept. of Agriculture, Statistical Reporting Service, 1969
1 2  Calhoun, Creighton Lee. Old Southern Apples: A Comprehensive History and Description of Varieties. Chelsea Green Publishing, 2011.
1 2  "Amanda Almira Newton's watercolors", naldc.nal.usda.gov
↑  U.S. Department of Agriculture, Report of the Secretary of Agriculture for the Fiscal Year Ended June 30, 1897. Washington, D.C.: Government Printing Office, 1897.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 2754
יצחק לייב טופורובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1860 יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 בספטמבר 1938 (בגיל 78 בערך) ראשון לציון, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 עיסוק:  חקלאי, ממציא פטנטים, נפח 
 בת זוג:  קריינה עטרה
 מספר צאצאים:  9 
 תרומות עיקריות
 המצאת מחרשה ארצישראלית ומשחזה אוטומטית
 
יצחק לייב טופורובסקי (במקור טאפארובסקי; 1860 – 5 בספטמבר 1938) היה מחלוצי העלייה הראשונה, ממייסדי ראשון לציון, והנפח של המושבה. ממציא מחרשה ארצישראלית ומשחזה אוטומטית ומקים הראינוע הראשון בארץ ישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

טופורובסקי, בנם של מיכל וגיטל, נולד ביקטרינוסלב (כיום דניפרו), רוסיה. בגיל 16, בשנת 1876, עזב את בית הוריו בדרכו לארץ ישראל דרך קושטא שבטורקיה, שם עבד כשוליה אצל נפח דודי נחושת ולאחר מכן עלה לישראל. הוא הצטרף לקבוצת מייסדי ראשון לציון והפך לחרש הברזל לכלי ומכשירי המתיישבים.
ביוגרפיה > פעילותו הציבורית

טופורובסקי נמנה עם מייסדי הכורמות בארץ ישראל ביחד עם אשר לוין ושמואל אוסטשינסקי, רכש אדמות בראשון לציון, ניגן בחצוצרה בתזמורת המושבה, והקים את הראינוע הראשון בארץ ישראל.
טופורובסקי התקין מחרשת ברזל מתקדמת, בין המצאותיו הייתה "משחזה אוטומטית" להשחזת החרמשים. בית המלאכה שלו הפך לבית אולפנה לחרשי מתכת צעירים ומקום לינה לעולים החדשים. רבים מבני המושבה הכתירו אותו כבורר בסכסוכיהם ואף מינוהו אפוטרופוס על יורשיהם ועל רכושם.
בשנת 1917 הקים יצחק לייב ראינוע בחצר ביתו, סמוך לבית הספר "חביב". כשנה לאחר הקמתו, פקד את המשפחה אסון קשה כאשר שריפה פרצה בראינוע ובנו אהרון, שהיה אחראי על הקרנת הסרטים, נספה בעת הקרנה כתוצאה מכך נסגר הראינוע.
תרומתו לחקלאות בישראל

טופורובסקי היה האחראי הראשי על הנפחייה שביקב המקומי. הוא תיקן את כלי עבודתיהם של הפלאחים הערבים המקומיים. הוא חיבר ותיקן פרסות ברזל של בהמות עבודה, ועם הזמן נהפך למומחה בריפוי בהמות. כאשר נתקלו חופרי הבאר שבתחתית הגבעה במושבה ראשון לציון, בשכבת סלע, התקין עבורם טופורובסקי מפסלת ברזל חזקה על המקדח ששלח הברון רוטשילד, מה שאפשר את המשך החפירה.
בין השנים 1882–1883, חקר ולמד את תכונות המחרשות השונות והצליח לקבוע אילו כלים עובד אדמה בישראל צריך וכיצד אפשר לשכלל אותם, ובראשם את המחרשה. בזכות המצאתו חלה מהפכה בטכניקה החקלאית. המחרשה הייתה חזקה ועמידה, בדומה לזו המקובלת בקרב הפלאחים בסביבות ראשון לציון, ומותאמת לטיב הקרקעות שלהם. אמנם התחוללה מהפכה בטכניקה החקלאית, אך חידושו לא הגיע אל מאה משפחות עובדי האדמה היהודיים, שהיו אז בארץ; גם כשהגיע, פסלו פקידי הברון כל כלי שלא היה ידוע להם מארץ מוצאם.
משפחתו

טופורובסקי התחתן עם קריינה עטרה ולהם נולדו תשעה ילדים. ח"כ בועז טופורובסקי הוא נינו.
הנצחה

רחוב בראשון לציון קרוי על שמו.
הערות שוליים

↑  יצחק ליב טופורובסקי, באתר-אלבום המשפחות הממוחשב מטעם מוזיאון ראשון-לציון.
↑  שחר חי, מסע נוסטלגי בעקבות בתי הקולנוע הראשונים בראשל"צ, באתר nrg‏, 3 באפריל 2010
↑  טופורובסקי יצחק ליב, הנפח, באתר ראשון לציון עיר עם נוסטלגיה, ‏2020-04-04
↑  שחר חי, מסע נוסטלגי בעקבות בתי הקולנוע הראשונים בראשל"צ, באתר nrg‏, 3 באפריל 2010
↑  בד בבד, 100 שנים של סרטים בארץ פרק א' עמ' 24, בכתב העת סינמטק-תל אביב גיליון 94, 1998.
↑  העיר ראשון לציון-סקירה היסטורית-תקופת המושבה, עיריית ראשון לציון
↑  שמואל אביצור, מחרשת יצחק ליב טופורובסקי: "מתקופת העץ לתקופת הברזל" מתוך הספר: ממציאים ומאמצים: מחוללי המהפכה בדרכי הייצור בארץ, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית
רחוב טופורובסקי בראשון לציון
בלי בג"ץ ובלי בצלם

יצחק רבין
בלי בג"ץ ובלי בצלם הוא ביטוי שטבע ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, לאחר חתימת הסכם אוסלו א'.
בנאום טלוויזיוני בערוץ הראשון ב-1 במרץ 1994 אמר רבין: "המשטרה הפלסטינית תילחם בחמאס בלי בצלם, בלי בג"ץ ובלי אמהות נגד שתיקה". הביטוי נאמר כנימוק לתמיכה בהסכם השלום עם הפלסטינים, ושיקף דעה שיאסר ערפאת יוכל לדכא את מתנגדיו בלי לשמור על זכויות אדם, ובכך יוכל להילחם בטרור טוב יותר מישראל, מאחר שאינו צריך לציית לפסיקות בג"ץ ולעתירות ארגוני זכויות אדם כמו בצלם.
זהבה גלאון, מראשי מרצ ובצלם, כינתה אמירה זאת "אמירה אומללה". ח"כים מהימין נהגו לצטט את הביטוי. אהוד ברק טען בראיון שהאמירה מראה על העוינות מצד כל אנשי השלטון, כולל הוא עצמו, נגד ארגונים אלו, עם ההכרה בצורך לכבד אותם ותוך ניסיון לעקוף אותם.
ארגוני זכויות אדם המבקרים את מדיניות ישראל, וכן ארגוני שמאל טענו שביטוי זה מוכיח את מדיניות ההפרדה (הקשורה לטענתם למדיניות אפרטהייד פושעת) ואת חוסר הכנות הישראלית לשלום שוויוני עם הערבים. היו שראו בביטוי המשך למדיניותו הניצית של רבין, כשר ביטחון בעת האינתיפאדה כשקרא להשתמש באלות ו"לשבור להם ת'ידיים ות'רגליים".
יענקל'ה רוטבליט שילב ביטוי זה בשירו "שיר ארצישראל".
עם השנים נעשה שימוש בביטוי באופן מושאל משמאל ומימין. בימין השתמשו בביטוי כדי לתקוף פינוי מאחז שבוצע במהירות לפני שהגיעה ההוראה של בג״ץ להימנע מכך. וכן על מנת להצביע על התנהגותם האלימה של קבוצות לוחמה מוסלמיות קיצוניות כמו החמאס ואחרים נגד מוסלמים אחרים. שימוש שונה בביטוי נעשה בפנייה לציבור לפעולה ישירה, ללא הסתייעות בגופים רשמיים.
לקריאה נוספת

יוסי גולדשטיין, רבין - ביוגרפיה, תל אביב: הוצאת שוקן, 2006 [דרושה הבהרה]
דוד הורוויץ (עורך), משימה בלתי גמורה - חייו ומותו של יצחק רבין, תל אביב: הוצאת מעריב [דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  זאב גלילי, כך התגשם החזון של "מזרח תיכון חדש", בבלוג "היגיון בשיגעון".
↑  דנה דירקטור, מרבין ועד שקד: יותר מ-20 שנה שהנהגת מדינת ישראל נאבקת בבצלם, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 18 באוקטובר 2016
↑  מנחם רהט, בלי בג"ץ ובלי בצלם, באתר ערוץ 7, 21 בנובמבר 2011 מאמר דעה הקורא לישראל לנהוג יד תקיפה ללא מגבלות נגד ארגוני מרצחים.
↑  "איש לא יעשה את העבודה המלוכלכת עבורכם" פרק בספר טרור התאבדות, אופיר פלק והנרי מורגנשטרן, (באנגלית) עמוד 145 והערה 309 (אתר ספרי גוגל)
1 2  מוסריות החזק - חוש המוסר השגוי של פטר ביינארט נפתלי מוזס, 21 במרץ 2012 טיימס אוף ישראל (באנגלית)
↑  זהבה גלאון, ח"כ לשעבר והמנכ"ל המייסד של בצלם, על הארגון והמאבק למען זכויות האדם, באתר "בצלם"
↑  אורי אריאל המגזר - פורטל חדשות לציבור הדתי, באתר המגזר - פורטל חדשות לציבור הדתי ומיכאל בן ארי(הקישור אינו פעיל, 17.3.2020)
↑  שר הביטחון לשעבר אהוד ברק מסביר מדוע ישראל לא תקפה את אירן, 5 ביולי 2017 (באנגלית), אתר השבועון ג'ואיש ביזנס ניוז.
↑  מסמך "זכויות אדם ושליטה" כנס המשפט באמסטרדם (באנגלית) (אתר הארגון)(הקישור אינו פעיל, 17.3.2020)
↑  האשמת ערפת בטירפוד אוסלו 11 בנובמבר 2004 (באנגלית), אתר האינתיפאדה האלקטרונית
↑  ההוא שאמר: תשברו להם את הידיים והרגליים אתר מגזין הכיבוש, ומקורו בעיתון הארץ
↑  מילות השיר "שיר ארצישראל", באתר שירונט
↑  רותי אברהם, הרס יד יאיר "בלי בג"צ ובלי בצלם", באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 בספטמבר 2008
↑  דעה: חמאס בלי בג"ץ ובלי בצלם, מרדכי קידר, 19 בינואר 2012, אתר ישראל היום
↑  יוסי גורביץ, נשיכת האווז באתר "מגזין הכיבוש": "רציתם ישוב ליהודים בלבד? שלמו את המחיר המתבקש במאה ה-21. בלי בג`צ ובלי בצלם – ישירות אל הקהילה הבינלאומית"
ארתור שופנהאואר

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1788 האיחוד הפולני-ליטאי גדנסק, האיחוד הפולני-ליטאי
 פטירה:  21 בספטמבר 1860 (בגיל 72)  העיר החופשית פרנקפורט
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי של פרנקפורט 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, Ernestinum Gotha 
 מוסדות:  אוניברסיטת ברלין  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 זרם:  רומנטיציזם
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה, אסתטיקה, פנומנולוגיה
 עיסוק:  מרצה באוניברסיטה, מוזיקולוג, סופר, פילוסוף, מתרגם 
 הושפע מ:  אפלטון, קאנט, שפינוזה, רוסו, בודהה, אופנישדות, שולצה
 השפיע על:  פראונשטדט, הרטמן, באהנסן, מיינלנדר, ניטשה, פרויד, ויטגנשטיין, וגנר, ראבה, מאן, אדלר, רייל, ברנהרד, די-אסיס, צ'וראן, בראואר, בורחס, הסה, מגי
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 יצירות ידועות:  העולם כרצון וכדימוי Parerga und Paralipomena (הגיונות)
 חתימה:   
 
שופנהאואר בנערותו
ארתור שופּנהאואר (בגרמנית: Arthur Schopenhauer;‏ 22 בפברואר 1788 – 21 בספטמבר 1860) היה פילוסוף גרמני. הוא התפרסם בעיקר בזכות המגנום אופוס שלו "העולם כרצון וכדימוי", שבו טען כי עולמנו מונע מאי-שביעות רצון תמידית ומחתירה מתמדת לסיפוק. שופנהאואר הושפע מההגות ומעולם המחשבה של המזרח, והחזיק בדעה ש"האמת הוכרה על ידי חכמי הודו"; עקב כך, פתרונותיו באשר לסבל האנושי דומים במידה רבה לאלה של חכמי הוודאנטה והבודהיזם. אמונתו באידיאליזם טרנסצנדנטלי הובילה אותו לקבל את האתאיזם וללמוד מהפילוסופיה הנוצרית.
שופנהאואר עמד על חשיבות האמנות בחיי האדם. הוא החזיק בהשקפות פציפיסטיות וקוסמופוליטיות, ותורתו הייתה נדבך חשוב בהתפתחות הפילוסופיה האי-רציונלית. הוא הושפע מכתביהם של אפלטון וקאנט ומכתבי הפילוסופיה ההודית, וכן מהמשורר גתה, שאותו העריץ ושאל חוגו התקרב ב-1813.
ביוגרפיה

ארתור שופנהאואר נולד ב-1788 בגדנסק למשפחת סוחרים אמידה. ב-1793 עברה המשפחה להמבורג. אביו שאף שארתור יירש את עסקיו, לכן רצה שבנו יכיר את העולם ודאג שילמד צרפתית. ב-1804 עזב שופנהאואר את הגימנסיה לפני תום הלימודים, וטייל עם הוריו באנגליה, צרפת, הולנד ובלגיה. עם שובו החל לעבוד כפקיד בחברה מסחרית. ב-1805 התאבד אביו, ואמו – הסופרת יוהאנה שופנהאואר – עברה להתגורר בוויימאר. שנתיים אחר כך עזב שופנהאואר את עבודתו ועבר אף הוא לוויימאר, שם השלים את השכלתו הקלאסית בשיעורים פרטיים. עם הגיעו לגיל 21 קיבל חלק מירושת אביו ועקב כך נהנה מעצמאות כלכלית.
ב-1809 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת גטינגן אך במהרה פנה ללימודי פילוסופיה, וב-1811 עבר ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת ברלין.
ב-1813 עבר לאוניברסיטת יינה, שם קיבל תואר דוקטור ב-1813 על עבודתו: "השורש המרובע של עקרון הסיבה המספקת".
במהלך שנות לימודיו התעמק הן בכתביהם של אפלטון וקאנט מן המערב, והן באופנישדות ובכתבי הבודהיזם מן המזרח. מקורות אלו השפיעו מאוד על עבודתו ועל יצירתו העיקרית "העולם כרצון וכדימוי" אותה פרסם בשנת 1818.
פרסום הספר הביא להכרה מסוימת בשופנהאואר והוא מונה ב-1820 למרצה לפילוסופיה באוניברסיטת ברלין.
במהלך הרצאותיו באוניברסיטה הביע התנגדות חריפה להגותו של הגל, שהפילוסופיה שלו הייתה השלטת באותם ימים ברחבי אירופה ובמיוחד באוניברסיטת ברלין, בה הרצה גם הגל עצמו. התעקשותו של שופנהאואר לקיים את הרצאותיו בדיוק בשעות בהן העביר יריבו הגל את הרצאותיו שלו, גרמה לכך שמעט תלמידים נכחו בהרצאותיו, עד שלבסוף הופסקו כליל.
שופנהאואר מעולם לא נישא, הוא התגורר לבדו עם כלבו, ובינו לבין אמו שרר נתק שנמשך עד מותה. לכל אורך חייו סבל שופנהאואר מחרדות שונות, ויש הטוענים כי הייתה לכך השפעה על הפסימיזם הפילוסופי שלו.
בחורף 1846/47 פגש בפרנקפורט לראשונה את הפילוסוף היהודי המומר יוליוס פראונשטדט, שהפך להיות המוציא לאור האישי שלו ומפיץ הגותו.
בשנת 1860 חלה הידרדרות במצב בריאותו של שופנהאואר, והוא מת באותה שנה. לאחר מותו התעוררה "מחלוקת הפסימיזם".
מטפיזיקה > אחדות וריבוי

נקודת המוצא של שופנהאואר היא הפילוסופיה של קאנט. שופנהאואר פירש את מושג "הדבר כשלעצמו" או "הנואמנון", אצל קאנט כעולם ממשי הקיים מאחורי עולם התופעות, שהוא אשליה. לפי קאנט, התודעה מטילה על הדברים כשהם לעצמם את הקטגוריות שלה: הזמן, המרחב והסיבתיות; וכך מכוננת את העולם המוכר לנו - עולם התופעות.
שופנהאואר צעד צעד נוסף וטען כי כל הבחנה המוכרת לנו בין שני דברים יסודה בזמן, במרחב או בסיבתיות. לפיכך הנואמנון, שאינו כפוף לקטגוריות האלה חייב להיות דבר אחד המסתתר מאחורי ריבוי התופעות.
מסקנה זו קירבה את שופנהאואר לזרמים מסוימים בפילוסופיה ההודית (בבודהיזם המוקדם).
מטפיזיקה > הרצון

שופנהאואר הסב את תשומת הלב לנקודה מרכזית שקאנט התעלם ממנה. איננו רק צופים בעולם ומארגנים אותו בתודעתנו, אנחנו גם חלק ממנו. יש לנו היכרות "מבפנים" עם גופנו שהיא מפתח להבנת העולם. אנו מבחינים כי מאחורי כל התנועות שלנו קיים רצון. בגלל אופיו האחדותי של העולם אנחנו יכולים להסיק שהרצון הוא מהותם של כל הדברים.
המונח "רצון" אצל שופנהאואר מבטא דחף בסיסי הקודם לתודעה ולכוונה. "שופנהאואר עצמו הציג את תורתו כפירוש של קאנט: מה שהיה לקאנט "הדבר כשהוא-לעצמו" ובבחינת נעלם, הוא לש' הרצון."
אתיקה

לפי שופנהאואר, הרצון יוצר את התשוקות השונות, והתשוקות הן מקור לסבל. הרצון, כמקור הסבל, הוא רע. שופנהאואר משבח, בדומה לבודהיזם, אורח חיים נזירי הממית את התשוקות ומבטל את הסבל. אולם אין הוא קורא לכל אדם לחיות בהתנזרות לכתחילה, כי על האדם לבחור את תשוקותיו בקפידה. יש לתור אחר התענוגות העליונים, כמו ספרות אינטלקטואלית, אמנות, מדיטציה, משום קרבתם למרחב המטאפיזי, ונגישותם הבלתי אמצעית, הניצבים בניגוד מהותי לאופיים של התענוגות השטחיים. שופנהאואר מכנה זאת "שלילת רצון". האדם עצמו הוא גילוי של הרצון, ובתור שכזה אין לו רצון חופשי אינדיבידואלי. כאשר מתרחשת "שלילת הרצון", הרצון הוא זה ששולל את עצמו, ומדובר באירוע ולא בבחירה של האדם.
אסתטיקה

מפלט נוסף מהרצון ששופנהאואר מציע הוא האמנות. לדעתו, ההתבוננות האסתטית מתייחסת לאובייקט באופן טהור, משוחרר מתשוקות ואינטרסים מעשיים, ובכך היא מהווה שחרור זמני.
שופנהאואר העדיף את המוזיקה על הציור והפיסול הפיגורטיבים שכן היא משוחררת לחלוטין מעיסוק בעולם. לתאוריית המוזיקה שלו הייתה השפעה על וגנר.
שופנהאואר העריץ את דמות הגאון. לדעתו המאפיין העיקרי של גאונות הוא חירות יחסית מתשוקות מעשיות, המאפשרת התמסרות ליצירה.
פסיכולוגיה

שופנהאואר הגה את רעיון ה"לא מודע", שלפיו המניעים העיקריים שלנו הם תשוקות ורצונות שאינם מודעים. הוא גם ההוגה הראשון בתקופתו שכתב על המיניות. יצר המין הוא בעיניו גילוי בסיסי של הרצון. רעיונות אלה השפיעו על פרויד, אך אצל שופנהאואר, בניגוד לפרויד, הלא מודע קודם למודע ואינו "מחסן" לתכנים שהודחקו מהמודע.