stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נח"ל
מסלול גרעיני נח"ל

גרעין נח"ל הוא מסגרת שיתופית היוצאת מתנועות הנוער וארגוני הנוער ונתמכת על ידי הצבא ותנועות הנוער, במסגרתו בני ובנות הגרעין משרתים בצבא במסגרת הנח"ל בשילוב עם משימות חברתיות. המונח גרעין מקורו בתנועות הנוער בטרם הקמת המדינה. הכוונה לקבוצת שמיניסטים המיועדים להגשמה משותפת בדרך כלל במסגרת התיישבותית, אולם כיום ההגשמה ניתנת במשימות מגוונות בהתאם לצורכי החברה הישראלית ובבסיסה עומדת התפיסה כי הפעולה כקבוצה מהווה כוח משמעותי על פני פעולה של אדם בודד.
השירות בנח"ל מחולק לכמה חלקים: פרק צבאי ראשון ופרק צבאי שני המכונה גם "פרק המשימה הלאומית". סדר הפרקים הוא קבוע, אך ישנם שינויים באורכי זמן של הפרקים בהתאם למחזור הגיוס.
עד מתגייסי נובמבר 2022 (לא כולל), היו מבצעים חברי הגרעין (הגברים) גם פרק צבאי שלישי אשר היה מכונה "פרק הבט"ש" (ביטחון שוטף), אולם מאז בוטל הפרק ומשכי השירות בפרק הצבאי הראשון והשני אורגנו מחדש.
מסלול גרעיני נח"ל > פרק צבאי ראשון

בני הגרעין במסלול הנח"ל משרתים יחד ביעדי שירות מוגדרים, במטרה לשמר מוקדים חברתיים בכל גרעין:
גברים בפרופיל לחימה בשירות קרבי במסגרת גדוד 50 (בפלוגה הרובאית או הפלוגה המבצעית "בני גרעינים") או גדוד קרקל (בעבר – נובמבר 2017 ועד נובמבר 2022, גם גדוד ברדלס היווה יעד).
נשים הבוחרות להיות לוחמות והן בעלות פרופיל מתאים לכך, משרתות כלוחמות בגדוד קרקל, והגברים לצידן.
תפקידי פיקוד, הדרכה וחינוך – כמפקדות נוער בבסיסי הגדנ"ע (צלמון ושדה בוקר), כמש"קיות הוראה (במסלולים השונים בהתאם לצורכי צה"ל, הנח"ל אף יזם והקים את מסלול "תקומה" במקצוע ההוראה על מנת לתמוך את הקהילות והמפונים במלחמת חרבות ברזל), מ"כית טירונים בבסיסי הטירונות במגל (מחנה 80 וניצנים), מדריכות מוזיאון בבית הפלמ"ח ותפקידי הסברה ביחידות ההסברה הגאוגרפיות של חיל החינוך והנוער.
תפקידי תומכי לחימה ומעטפת יחידה (התפקידים הורחבו החל מגיוס נובמבר 2024) – מש"קית ת"ש, מדריכת אימון גופני, מדריכת קליעה, תפקידי מטה ביחידה.
ייתכנו שינויים בתפקידים ובמגמות בהתאם לצורכי צה"ל במועד גיוס המחזור.
במסגרת שירותם, זכאים בני אותו גרעין לשרת באותה המחלקה (לוחמים ולוחמות), לקיים מפגשים נח"לאיים כגון: מפגשים ביחידות עם מדריכי הגרעין, סמינרים במהלך סופי שבוע ולהיות מלווים על ידי מדריך הגרעין מתנועת / ארגון הנוער.
במהלך הפרק בוחרים הגרעינים שליחים מתוכם לתפקידי פיקוד, כגון מ"כים ביחידות הלוחמות וקצונה בחיל החינוך והנוער ומגל. הגרעינים מחויבים לשלוח לפיקוד כמות מינימלית מוגדרת (20% גברים ו־15% נשים). חברי הגרעין שיצאו לתפקידים אלו נקראים "אחוזים" ולא ימשיכו לפרק המשימה הלאומית, אך ימשיכו להוות חברים בגרעין ולהשתתף במסגרת המפגשים הנח"לאיים ולהיות מלווים על ידי מדריך הגרעין בתנועה / ארגון.
מסלול גרעיני נח"ל > פרק צבאי שני – פרק המשימה הלאומית

בפרק זה מתקבצים כל חברי הגרעין מיעדי השירות השונים ומשרתים תחת יחידת ההכנה לצה"ל במערך מגן – חיל החינוך והנוער. בימי קום המדינה הייתה המשימה הלאומית בעיקר הקמה של יישובים חדשים באזורי פריפריה (באמצעות היאחזויות נח"ל) והרחבה של קיבוצים קיימים. עם השנים, ובהתאם לשינויים שחלו בחברה הישראלית, התחלפה המשימה הלאומית למשימה חינוכית-חברתית בקרב בני ובנות נוער בכל הארץ וכיום מבצעים בני הגרעינים בפרק המשימה משימות חינוכיות-חברתיות בפריפריה החברתית של מדינת ישראל. לאחר ה-7 באוקטובר, פועל הנח"ל על מנת לחזור ולהפעיל גרעיני התיישבות גם במשימות חקלאיות לצד המשימות החינוכיות-חברתיות על מנת לתמוך את הצורך הלאומי.
החיילים מתגוררים בדירות ברשויות מקומיות ואזוריות שונות, בדגש על הפריפריה. משרתים במשימות במסגרות פורמליות כגון: בתי ספר, קידום נוער ועוד ובמסגרות בלתי פורמליות כגון: מועדונים, מתנ"סים, מרכזי נוער, תנועות וארגוני נוער, מרכזי קליטה ועוד. כמו כן, בשנים האחרונות מבצעים חלק מהגרעינים את פרק המשימה בקרב מיעוטים, במשימות חקלאיות, כפרי נוער ועוד.
את חברי הגרעין בפרק המשימה תומכים סגל הפיקוד של יחידת ההכנה לצה"ל בקהילה, רכזי הנוער ברשות המקומית, נציגי תנועת / ארגון הנוער אליה שייך הגרעין ומשרד החינוך – מנהל חברה ונוער.
תנועות נוער ויציאה לשנת שירות > מסלול הנח"ל בתנועות נוער שונות

מלש"בים המעוניינים לקחת חלק במסלול יכולים לעשות זאת גם דרך יציאה לשנת י"ג. ישנן שנות שירות שמחייבות הצטרפות לגרעין נח"ל כבר בהצטרפות לשנת השירות וישנן כאלה שניתנת האפשרות להצטרף למסלול הנח"ל בזמן שנת השירות. הבחירה במסלול שנת השירות של גרעין נח"ל היא עבור המשכיות המסלול יחד עם החברים למסלול בשירות הצבאי והוא מהווה מסגרת תרומה גדולה יותר. תנועות הנוער המאפשרות יציאה למסלול הנח"ל – קצ"ב, הנוער העובד והלומד, השומר הצעיר, המחנות העולים, מכבי צעיר, מרכז מעשה, תרבות, בני עקיבא, בינ"ה, הצופים, הסוכנות היהודית, התנועה הקיבוצית, דרכים (החלוץ), נוע"ם – נוער מסורתי, השומר החדש, האיחוד החקלאי, הנוער הלאומי-בית"ר איילים והתנועה החדשה.
מפקדי הנח"ל לדורותיהם

| מספר | דרגה | שם | תפקיד | תחילת הכהונה | סיום הכהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אל"ם | אלחנן ישי | מפקד הגדנ"ע | 1948 | 24/11/1949 | כאשר הנח"ל עוד היה כפוף לפיקוד הגדנ"ע |
| 2 | אל"ם | יצחק פונדק | מפקד הנח"ל | 24/11/49 | 1/12/50 | - |
| 3 | אל"ם | משה נצר | מפקד הנח"ל | 1/12/50 | פברואר 1954 | היה גם ראש אגף הנוער והנח"ל במשהב"ט |
| 4 | אלוף | אהרון דורון | מפקד הנח"ל | פברואר 1954 | נובמבר 1956 |  |
| 5 | אל"ם | איתמר בן ברק | מפקד הנח"ל | נובמבר 1956 | דצמבר 1958 |  |
| 6 | תת-אלוף | אהרן אבנון | מפקד הנח"ל | דצמבר 1958 | ספטמבר 1960 |  |
| 7 | אלוף | שמואל איל | מפקד הנח"ל | ספטמבר 1960 | פברואר 1964 |  |
| 8 | תת-אלוף | יהונתן דותן | מפקד הנח"ל | פברואר 1964 | ספטמבר 1966 |  |
| 9 | אל"ם | צבי שמאלי | מפקד הנח"ל | אוגוסט 1966 | יולי 1969 |  |
| 10 | אל"ם | צבי לבנון | מפקד הנח"ל | יולי 1969 | אוגוסט 1972 |  |
| 11 | אל"ם | אשר דר | מפקד הנח"ל | אוגוסט 1972 | ינואר 1975 | בעל עיטור העוז וצל"ש אלוף |
| 12 | אל"ם | רענן שריר | מפקד הנח"ל | ינואר 1975 | ספטמבר 1978 | יו"ר העמותה להנצחת חללי הנח"ל ומורשת הנח"ל |
| 13 | אל"ם | גבי מגל | מפקד הנח"ל | ספטמבר 1978 | ספטמבר 1980 |  |
| 14 | תא"ל | אמנון אשכול | מפקד הנח"ל | ספטמבר 1980 | יולי 1984 | בעל עיטור המופת |
| 15 | תא"ל | יורם גלבוע | מפקד הנח"ל | יולי 1984 | אוגוסט 1987 |  |
| 16 | תא"ל | בנצי ויינר | מפקד הנח"ל | אוגוסט 1987 | אפריל 1990 |  |
| 17 | תא"ל | מנחם זטורסקי | מפקד הנח"ל | אפריל 1990 | אוגוסט 1995 | בעל עיטור העוז ממבצע "אביב נעורים" |
| 18 | תא"ל | רן גלינקא | מפקד הנח"ל | אוגוסט 1995 | 1997 | כיהן כמנכ"ל זמני של רשות השידור, קצין חינוך ראשי ומפקד שייטת 13 |
| 19 | אל"ם | אביעזר סגל | מפקד הנח"ל | 1997 | 1998 |  |
| 20 | אל"ם | שרון דוידוביץ' | מפקד מרכז נח"ל | 1998 | 2001 | סגירת פיקוד הנח"ל והכפפת הנח"ל לחיל החינוך והנוער |
| 21 | אל"ם | עופר אופיר | מפקד מרכז נוער ונח"ל | 2002 | 2003 |  |
| 22 | אל"ם | זאב שרוני | מפקד מערך מג"ן | 2003 | 2007 | מכהן כיום כמנהל מערך ההסברה של חברת נתיבי ישראל |
| 23 | רס"ן | יואל לוי | רמ"ד נח"ל וסגן מפקד המערך | 2007 | 2020 | ב־2015 הוצמד לרמ"ד נח"ל "כובע" סגן מפקד המערך |
| 24 | רס"ן | אלה מעוז | רמ"ד נח"ל וסגן מפקד המערך | 2020 | 2023 |  |
| 25 | רס"ן | טל מאיר | רמ"ד נח"ל וסגנית מפקדת המערך | 2023 | 2023 |  |
| 26 | רס"ן | יואל לוי | ממלא מקום רמ"ד נח"ל | 2023 | 2025 | במילואים, תפקיד הסגן הופרד מרמ"ד נח"ל כבעבר |
| 27 | רס"ן | תמיר בן דוד | רמ"ד נח"ל ומשימות לאומיות | 2025 |  |  |
נח"ל אפריקה

בשנות ה-60 התקיים פרויקט סיוע ישראלי למדינות מתפתחות, באפריקה, אסיה ודרום אמריקה, בעזרתו של חיל הנח"ל. הסיבות להקמת פרויקט זה, היו בין השאר ניסיון ליצור אזורי השפעה במדינות הגובלות והקשורות בקשרים מדיניים עם מדינות שהיו בעימות ישיר עם ישראל. פרויקט זה סייע ביצירת תדמיתה הבין-לאומית של מדינת ישראל, ופתח פתח לשיתופי פעולה כלכליים וביטחוניים.
תחילת הפרויקט היה בגינאה. ג'ון טאטגה, מזכ"ל האיגודים המקצועיים במדינה גילה התעניינות בחיל הישראלי ובשיטותיו להפרחת השממה, ולאחר משא ומתן נשלחה לגינאה משלחת בת ארבעה קציני נח"ל ישראלים שסייעו להקמת יחידות דומות בצבא הגנאי שאורגנו במסגרת חטיבתית בשם "חטיבת הבונים". חטיבה זו סייעה ביצירת מסגרת תעסוקתית לאלפי גינאים, קידמה את החקלאות הבלתי מפותחת למדינה, ואף אחדה בין בני שבטים שונים בעלי היסטוריה של עוינות במסגרת אחת. ג'ון טאטגה עמד בראש המסגרת ובהמלצת הישראלים קיבל דרגה מקבילה לאלוף-משנה.
עשרות משלחות נח"ל ישראליות השתתפו בפרויקט שהחל בגינאה והמשיך בקניה, טנזניה, זמביה, מלאווי, חוף השנהב, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צ'אד, קמרון, טוגו; ומחוץ לאפריקה: איראן, סינגפור, אקוודור, בוליביה ועוד. משלחות נציגים מאותן המדינות אף הגיעו לארץ ללמוד מההיאחזויות. הנח"ל סייע ביצירת מסגרות חצי צבאיות או צבאיות, ובפיתוח שיטות חקלאיות ושיטות לבירוא יערות.
פעילותו של הנח"ל בחו"ל ובמישור הבין-לאומי נפסקה ברובה בעקבות התדרדרות יחסיה המדיניים של ישראל לאחר מלחמת ששת הימים, אולם רבות מהמסגרות שהוקמו המשיכו לתפקד, ואף נמשכו שיתופי פעולה מסוימים במישורים שונים. דוגמה מובהקת לכך היא קניה, שבה פעל הנח"ל, ושהייתה זו תחילת מערכת היחסים המדינית עמה, שהובילה לבסוף לשיתוף פעולה מסוים בעת מבצע יונתן לשחרור חטופי אנטבה.
רשימת הגדודים תחת פיקוד נח"ל

גדוד 902 – גדוד האחזויות באזור כנרת.
גדוד 903 – גדוד האחזויות בבקעה ובערבה.
גדוד 904 – גדוד היאחזויות ברצועת עזה, רפיח, אל עריש. משנות ה-80 - גדוד ההיאחזויות הצפוני.
גדוד 905 – גדוד היאחזויות בערבה ובדרום סיני.
גדוד 906 – סית הספר למכ"ים של הנח". נח"ל נגב, מחנה שבטה. ב-968 עבר להר לבנים, ליד כרמיאל. היום בי"ס למכ"ים בביסלמ"ח.
גדוד 907 – גדוד האחזויות. במלחמת ששת הימים נלחם במסגרת חטיבת הנגב
גדוד 908 – גדוד בט"ר (מחנה 80), מ-1993 בא"ח 908 (תל ערד) שפעל, בתחילה, תחת פיקוד הנח"ל.
גדוד 931 – גדוד בט"ש בגזרת רכס רמים של פיקוד הצפון (הוקם ב-1976). היום בחטיבת נח"ל.
גדוד 932 – גדוד בט"ש של פיקוד המרכז בבקעת הירדן (הוקם ב-1976). היום בחטיבת נח"ל.
גדוד 937 – גדוד היאחזויות בשנות התשעים.
גדוד 950 – גדוד בט"ש עד 1987. אחר כך התמזג עם גדוד 50 של נח"ל המוצנח וצורף לחטיבת נח"ל.
משל"ט 960 - מסגרת תואמת גדוד עבור מספר קטן של היאחזויות, בעיקר בערבה.
טקס עם דגל גדוד נח"ל 908.
שגריר אוסטריה מגיע לבית הנשיא, 1972, משמר כבוד עם דגל גדוד נח"ל 908.
דגל גדוד נח"ל 905 בטקס הקמת היאחזות נח"ל דקלה בסיני, יולי 1969.
דגל גדוד נח"ל 950 בטקס פתיחת מפגן ומצעד צה"ל בירושלים על ידי נשיא המדינה יצחק בן צבי. 1958.
דגל גדוד נח"ל בטקס הקמת היאחזויות נח"ל אשחר ועצמון בגליל, מאי 1979.
דגל גדוד נח"ל בטקס הקמת היאחזויות נח"ל אשחר ועצמון בגליל, מאי 1979.
ראו גם

חטיבת הנח"ל
להקת הנח"ל
היאחזות נח"ל
לקריאה נוספת

צה"ל בחילו - אנציקלופדיה לצבא ולביטחון - כרך "נח"ל", הוצאת רביבים.
מורשת גדוד 50, 1948-2008, קינג הוצאה לאור.
הערות שוליים

↑  ח. יעיר, אכן משהו לא בסדר במערכת האופוזיציה, דבר, 5 בנובמבר 1948
↑  מגל וחרב, באתר הנח"ל
↑  נח"ל למשקי הספר, דבר, 9 בינואר 1949.
↑  עשרות גרעיני נוער להתיישבות, דבר, 20 בפברואר 1949
↑  סיום מחזור ד' של נח"ל וגח"ל, דבר, 12 באפריל 1949
↑  נח"ל ממשיך במבצע חלוצי - הפעם באילת, דבר, 5 באוגוסט 1949
↑  אריה אופיר, סיסמאות מכשילות, דבר, 6 ביוני 1958
↑  רשימת האחזויות הנח"ל, באתר הנח"ל
↑  צבי מגן, אפיק חדש לנח"ל, דבר, 25 במאי 1965.
↑  חיילי הנח"ל ייקראו לשרת שנתיים וחצי בשירות חובה, וחיילות לשנתיים, למרחב, 22 בנובמבר 1964
↑  מדור נח"ל, חיל החינוך והנוער
↑  מסלול הנח"ל, באתר תנועת הצופים העבריים בישראל
↑  סא"ל צ. שמאלי נתמנה מפקד פיקוד הנח"ל, דבר, 10 באוגוסט 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572753205171  LCCN: nr93015288  VIAF: 144318539   WorldCat (עם VIAF): 144318539
הצוללות מסדרת S (1931)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי   חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי   הצי הסובייטי הצי הסובייטי   צרפת הצי הצרפתי   הולנד הצי המלכותי ההולנדי   פורטוגל הצי הפורטוגזי
 סדרה קודמת:  הצוללות מסדרת ריינבואו
 סדרה עוקבת:  הצוללות מסדרת ריבר
 אוניות בסדרה:  Neptuno-class submarine, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 ציוני דרך עיקריים
 תקופת הפעילות:  1931–הווה (כ־94 שנים)
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  640–842 טון
 אורך:  61.72–66 מטר
 רוחב:  7.16–7.3 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  8–10 קשר בצלילה, 13.75–14.75 קשר על פני הים
 גודל הצוות:  36–49 מלחים
 הנעה:  מנועי חשמל 2 בהספק 1,900 כ"ס (מעל פני הים) ו-1300 כ"ס (מתחת לפני הים)
 צורת הנעה:  מדחף
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6–7 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)   תותח 3 אינץ' (102 מ"מ)   1–3 מקלעים נגד מטוסים
 
הצוללות מסדרת S של הצי המלכותי תוכננו ונבנו במקור במהלך המודרניזציה של כוח הצוללות בתחילת שנות ה-30 כדי לענות על הצורך של צוללות קטנות יותר לפטרל במים המוגבלים של הים הצפוני והים התיכון, והחליפו את הצוללות מסדרת H. כחלק מהבנייה הימית הגדולה עבור הצי המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה, סדרת ה-S הפכה לקבוצת הצוללות הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם עבור הצי המלכותי. בסך הכל 62 צוללות נבנו במשך תקופה של 15 שנים, כאשר 50 מסדרת S "משופרת" הושקו בין השנים 1940 ו-1945.
היסטוריית שירות

הצוללות פעלו במים סביב הממלכה המאוחדת ובים התיכון, ולאחר מכן במזרח הרחוק לאחר שהותקנו עליהן מכלים נוספים.
לאחר המלחמה, צוללות מסדרת S המשיכו לשרת בצי המלכותי עד שנות ה־60. הצוללת המבצעית האחרונה בצי המלכותי הייתה Sea Devil, שהושקה ב-1945 ונגרטה בפברואר 1966. Springer הייתה בשירות חיל הים הישראלי כאח"י תנין והוצאה משירות ב-1972.
כמה צוללות מסדרת S נמכרו או הושאלו לציים אחרים:
הולנד 1
פורטוגל 3
צרפת 4
ישראל 2. (Springer בתור אח"י תנין (S71), הנחיתה אנשי קומנדו ונלחמה עם ספינה מצרית במלחמת ששת הימים)
גרסה שונה הוזמנה על ידי הצי הטורקי בשנת 1939 כסדרת Oruç Reis.
צוללות שאבדו

מתוך 12 הצוללות מסוג S שהיו בשירות ב-1939, רק שלוש שרדו כדי לראות את סוף מלחמת העולם השנייה, שיעור אובדן שהיווה השראה לשיר "Twelve Little S-Boats", המבוסס על שיר ילדים שנכתב במקור על ידי ספטימוס וינר בשנת 1868.
הצוללות ששרדו, שנותרו ריקים בחריזה הפטליסטית, היו HMS Sealion (טובעה), HMS Seawolf (נגרטה), ו-HMS Sturgeon (נמכרה).
מאפיינים כלליים > קבוצה ראשונה

הקבוצה הראשונה של צוללות מסדרת S כללה ארבע צוללות. הם היו קטנות ואיטיות יותר מסדרות מאוחרות יותר, ונשאו פחות חימוש, אך יכלו להיות מאוישות על ידי פחות אנשי צוות. כל הארבע נבנו ב-Chatham Dockyard, בין 1930 ל-1932. במהלך המלחמה הם פעלו במימי הבית, במיוחד בתעלת למאנש, ומול חופי סקנדינביה. לקבוצה השנייה והשלישית המאוחרות יותר של צוללות מסדרת S הורחבו קיבולת הדלק שלהן כדי לאפשר להן לפעול עוד יותר ולהתגבר על מגבלה זו.
שיעור האובדן של צוללות מוקדמות אלו היה גבוה במיוחד. רק אחת, HMS Sturgeon, שרדה עד סוף המלחמה.
צוללות:
שתיים הוזמנו במסגרת תוכנית הבנייה של 1929:
HMS Swordfish
HMS Sturgeon
שתיים הוזמנו במסגרת תוכנית הבנייה של 1930:
HMS Seahorse
HMS Starfish
מאפיינים כלליים > קבוצה שנייה

הקבוצה השנייה של צוללות מסדרת S כללה שמונה צוללות. הם היו גדולות יותר מהקבוצה הראשונה הקודמת ודרשו יותר אנשי צוות אך נשאו חימוש דומה. הבנייה חולקה בין מספנת צ'טהאם, לבין המספנות של סקוטס, מגרינוק או קאמל לירד אנד קו לימיטד, מבירקנהד. כל הצוללות נבנו בין 1934 ל-1937. במהלך המלחמה הם, כמו הצוללות של הקבוצה הראשונה, פעלו בעיקר במימי הבית, ונעו עד למפרץ ביסקאיה ולחוף הסקנדינבי. אחת, HMS Sunfish, הוקצתה לצי הסובייטי (בשם V-1) והוטבעה על ידי מטוסים ידידותיים בנתיב ההעברה מדנדי למורמנסק.
אחוז גדול מהצוללות הללו אבדו גם במהלך המלחמה. רק שתיים, HMS Sealion ו-HMS Seawolf, שרדו עד סוף המלחמה.
צוללות:
שתיים הוזמנו במסגרת תוכנית הבנייה של 1931:
HMS Sealion
HMS Shark
שתיים הוזמנו במסגרת תוכנית הבנייה של 1932:
HMS Snapper
HMS Salmon
אחת שהוזמנה במסגרת תוכנית הבנייה של 1933:
HMS Seawolf
שתיים הוזמנו במסגרת תוכנית הבנייה של 1934:
HMS Spearfish
HMS Sunfish
אחת שהוזמנה במסגרת תוכנית הבנייה של 1935:
HMS Sterlet
מאפיינים כלליים > קבוצה שלישית

הקבוצה השלישית והגדולה ביותר של צוללות מסדרת S כללה 50 צוללות. הם היו הגדולות והחמושות ביותר בסדרת S ודרשו יותר אנשי צוות. הם היו מהירות יותר בקשר אחד על פני השטח, אבל שני קשרים יותר איטיות כשהיו בצלילה. רוב הקבוצה נבנו במספנות של סקוטס, מגרינוק או קאמל לירד אנד קו לימיטד, מבירקנהד, עם קומץ שנבנה בצ'טהאם, או על ידי Vickers Armstrongs Ltd, מבארו-אין-פורנס. הבנייה בוצעה לאורך כל המלחמה, במיוחד בין 1941 ל-1945. מצוידות בקיבולת דלק גדולה יותר מקודמותיהם, הם פעלו הרבה יותר רחוק, בים התיכון ובאוקיינוס השקט.
היו שתי תת-קבוצות נפרדות. הראשונות היו צוללות בהדחק של 842 טון, הכוללות את אלו שהוזמנו במסגרת תוכניות חירום המלחמה של 1939, 1940 ו-1941 (למעט Sea Devil ו-Scotsman), בתוספת Sturdy ו-Stygian של התוכנית של 1942; אלה נשאו צינור טורפדו ירכתיים חיצוני בנוסף לששת צינורות החרטום. תת-הקבוצה השנייה היו צוללות בהדחק של 814 טון, שכללו את Sea Devil ו-Scotsman של תוכנית 1941, בתוספת אלו שהוזמנו במסגרת התוכניות של 1942 ו-1943 (למעט Sturdy ו-Stygian); אלה לא נשאו צינור טורפדו חיצוני, אבל היה להם גוף לחץ מרותך עבה יותר המספק מגבלת עומק תפעולי של 350 רגל (110 מטרים) - בהשוואה ל 300 רגל (91 מטרים) מגבלה בתת-הקבוצה הראשונה.
האבדות המשיכו להיות גבוהות. תשע צוללות; P222‏, Saracen‏, Sahib‏, Sickle‏, Simoom‏, Splendid‏, Stonehenge‏, Stratagem ו-Sirtis אבדו במהלך המלחמה, ו-Shakespeare ו-Strongbow ניזוקו כל כך עד שהם נמחקו ונגרטו. ספינות רבות ששרדו נותרו בשירות לאחר המלחמה. Sportsman, שהועבר כעת לצי הצרפתי, אבדה מול טולון ב-1952 ו-Sidon טבעה לאחר תקלת טורפדו ב-1955.
צוללות:
חמש צוללות הוזמנו במסגרת תוכנית החירום המלחמתית של 1939.
HMS Safari
HMS Sahib
HMS Saracen
HMS Satyr
HMS Sceptre
עשרים צוללות הוזמנו במסגרת תוכנית 1940. אלה נבדלו מהחמישייה הראשונית בכך שהותקנו צינור טורפדו חיצוני בירכתיים, כמו כן הותקן תותח נ"מ אורליקון 20 מ"מ ומכ"ם התרעה אווירית.
HMS Seadog
HMS Sibyl
HMS Sea Rover
HMS Seraph
HMS Shakespeare
HMS P222 שאבדה לפני שניתן היה להקצות לה שם.
HMS Sea Nymph
HMS Sickle
HMS Simoom
HMS Sirdar
HMS Spiteful
HMS Splendid
HMS Sportsman
שבע הצוללות הנוספות האחרונות (P81 עד P87) שהוזמנו במסגרת תוכנית 1940, כולן מוויקרס-ארמסטרונגס, בוטלו במהלך 1943 (ומעולם לא הונחו ולא נקראו).
15 צוללות הוזמנו במסגרת תוכנית 1941.
HMS Stoic
HMS Stonehenge
HMS Storm
HMS Stratagem
HMS Strongbow
HMS Spark
HMS Scythian
HMS Stubborn
HMS Surf
HMS Syrtis
HMS Shalimar
HMS Scotsman
HMS Sea Devil
HMS Spirit
HMS Statesman
13 צוללות הוזמנו במסגרת תוכנית 1942.
HMS Sturdy
HMS Stygian
HMS Subtle
HMS Supreme
HMS Sea Scout
HMS Selene
HMS Seneschal
HMS Sentinel
HMS Sidon
HMS Sleuth
HMS Solent
HMS Spearhead
HMS Springer – נמכרה לישראל, הופעלה מחדש באוגוסט 1959 כאח"י תנין, השתתפה במלחמת ששת הימים
שמונה צוללות הוזמנו במסגרת תוכנית 1943, אך רק ארבע הושלמו. ארבע הצוללות האחרות בוטלו לאחר סיום המלחמה ב-1945, והן הפכו לעודף לדרישות של ימי שלום.
HMS Saga
HMS Scorcher
HMS Spur
HMS Sanguine – נמכרה לישראל, הופעלה מחדש באוגוסט 1959 כאח"י רהב
HMS Sea Robin‏ (P267) – בוטלה
HMS Sprightly‏ (P268) –בוטלה
HMS Surface‏ (P269) – בוטלה
HMS Surge‏ (P271) – בוטלה
ספינות בשירות מדינות זרות

כמה צוללות מסדרת S נמכרו או הושאלו לציים אחרים.
מהקבוצה הראשונה:
בשנת 1943 הועברה HMS Sturgeon לצי ההולנדי המלכותי כ-Zeehond. היא הוחזרה ב-1945
מהקבוצה השנייה:
בשנת 1944 הועברה HMS Sunfish לצי הסובייטי (ושמה שונה ל-V-1); היא הוטבעה באירוע שריפה ידידותית בזמן העברה למורמנסק.
מהקבוצה השלישית:
ב-1948 הועברו שלוש צוללות לפורטוגל
HMS Spearhead הפכה לנפטונו
HMS Saga הפכה לנאוטילו
HMS Spur הפכה לנרבאל
בשנת 1952 הועברו ארבע צוללות לצרפת ונודעו כסדרת ספיר
HMS Satyr הפכה לספיר
HMS Spiteful הפכה לסירנה
HMS Sportsman הפכה לסיביל אך אבדה בתאונת צלילה בספטמבר 1952
HMS Statesman הפכה לסולטן
בשנת 1959 נמכרו שתי צוללות לישראל
HMS Springer הפכה לאח"י תנין ולחמה במהלך מלחמת ששת הימים
HMS Sanguine הפכה לאח"י רהב
הערות שוליים

1 2 3  "Israeli S Class Submarines". submarines.dotan.net. נבדק ב-2016-07-16.
1 2  "בחיל הים שקלו לקרוא לצוללת החדשה "דקר"". www.nrg.co.il/. נבדק ב-2016-07-16.
מספר הצוללות מסדרת S בשירות לפי שנה.
צללית של צוללת מסדרת S, קבוצה I
צללית של צוללת מסדרת S, קבוצה II
צללית של צוללת מסדרת S, קבוצה III
אליהו שלמה רענן

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1934 
 נרצח:  20 באוגוסט 1998 (בגיל 63) תל רומיידה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מרכז הרב 
 מקום מגורים:  אדמות ישי 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 באוגוסט 1998 
 מעסיק:  הלכה ברורה ובירור הלכה 
 אב:  שלום נתן רענן 
 
הרב אליהו שלמה רענן (י"ב בתשרי תרצ"ה, 21 בספטמבר 1934 – כ"ט באב תשנ"ח, 20 באוגוסט 1998) היה רב ישראלי ציוני דתי, חוקר במכון הלכה ברורה ובירור הלכה שעל יד ישיבת מרכז הרב ומחברי הגרעין המייסד של המאחז הדר בית"ר.
הרב רענן נרצח בשנת תשנ"ח (1998) על ידי מחבל פלסטיני שחדר לביתו בשכונת אדמות ישי שבחברון.
קורות חייו ופעילותו

נולד לרב שלום נתן רענן, ר"מ בישיבת מרכז הרב ומנהלה, ולרבנית בתיה מרים, בתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק – ראש ישיבת מרכז הרב ורבה הראשי הראשון של ארץ ישראל. נקרא על שם הגר"א ועל שם אבי סביו, הרב שלמה זלמן קוק.
למד בישיבת מרכז הרב והוסמך לרבנות על ידי הרב רפאל קוק.
נישא לרבנית חיה ונולדו להם שלושה ילדים.
הרב רענן ומשפחתו התגוררו בירושלים, ובשנת 1985 היו בין מקימי היישוב הדר בית"ר שהפך לימים לעיר ביתר עילית. בשנת 1992 עברה המשפחה למגורים בקרוואן בשכונת אדמות ישי (תל רומיידה) שביישוב היהודי בחברון.
הרב רענן למד ולימד בישיבת מרכז הרב ובישיבת תורת ירושלים, ומשנת תשל"ח ועד מותו עסק במחקר במכון הלכה ברורה ובירור הלכה שעל יד ישיבת מרכז הרב. נודע בחיבתו והתמסרותו למפעל ההתיישבות ביש"ע, וכן בהקפדתו על שמירת הלשון ושמירת העיניים.
נהג לעלות להר הבית ואף פרסם קריאה ציבורית בנושא, לאחר שלמד עם דודו הרצי"ה קוק את תשובת הראי"ה קוק בנושא והבין מהרצי"ה שהמצב כיום שונה מהמצב בזמן כתיבת התשובה. בכך היה לאחד מראשוני הרבנים שפרסמו תמיכה בעלייה להר הבית. תמך גם בישיבת תורת הבית, בראשות הרבנים דוד ואביגדור אלבום.
כנכד הראי"ה קוק, החזיק הרב רענן בזכויות היוצרים על כתביו, לאחר שדודיו, הרצי"ה קוק ופרידה חנה רבינוביץ-תאומים, נפטרו ללא צאצאים, אביו נפטר, אחיו (אברהם יצחק) נפטר בצעירותו, ואחותו (ציפורה) אינה יורשת לפי ההלכה. באדר תשנ"ח, חצי שנה לפני הירצחו, הוא כתב ייפוי כוח לרב משה צוריאל להדפיס ולהפיץ את כתבי הרב קוק. הרב צוריאל עסק בההדרת כתבי גדולי ישראל בכלל והרב קוק בפרט, והיה ידידו מתקופת לימודם המשותפת בישיבת מרכז הרב, והוא השתמש בייפוי כוח זה להדפסת שמונה קבצים וכתבים נוספים של הרב קוק.
חיים אישיים

היה נשוי לחיה. ולהם שלושה ילדים:
הרב אברהם יצחק רענן - ר"מ בישיבת רמות בירושלים.
הרב מיכאל דב - חוקר תורני במכון הלכה ברורה. נשוי לרבנית אמירה רענן.
ציפורה - אשת הרב ישראל שליסל.
הפיגוע ומותו

ב-20 באוגוסט 1998 חדר סאלם סרסור, מחבל פלסטיני, אל הקרוואן ומצא את הרב רענן ישן במיטתו. המחבל דקר למוות את הרב רענן ולאחר מכן ניסה להצית את המבנה על יושביו. הרבנית ששהתה באותה עת בחדר סמוך צעקה והמחבל נמלט מהמקום. המחבל נתפס על ידי צה"ל ונשפט בשנת 1999 ל-3 מאסרי עולם, אולם שוחרר בשנת 2011 במסגרת עסקת שליט.
הרב רענן נקבר בהר הזיתים בחלקת משפחת קוק אל מול הר הבית.
הפיגוע ומותו > הנצחה

בחדר שבו נרצח, הוקם כולל "אור שלמה" ללימודי הלכה.
בנוסף, יצא הספר "נשמה של שבת" ובו אוסף מאמרים תורניים, בהם מאמרים של סבו הרב אברהם יצחק קוק ורבנים נוספים, וכן הספדים ודברי זיכרון על דמותו.
חיבוריו

מפתח לפירושים על משנה תורה לרמב"ם, (בשיתוף הרב ברוך כהנא), בהוצאת מכון הלכה ברורה ובירור הלכה, ירושלים תשנ"ב
הערות שוליים

↑  נשמה של שבת עמ' 706.
↑  חגית רוטנברג, הרבנית חיה רענן – סבתא של חברון, באתר ערוץ 7, 22.11.2008
↑  אבנר שאקי, הרב ביגון חושף: מאחורי הקלעים של הקמת ביתר עילית, באתר ערוץ 7, 1.12.2022
↑  הרב צבי יהודה קוק כינהו "גאון בשמירת הלשון" (נשמה של שבת עמ' 704, ועוד).
↑  לאשתו סיפר שהוא נמנע מלהרכיב משקפיים למרות היותו זקוק להן, כדי שלא להיכשל במראות אסורים (נשמה של שבת עמ' 705).
↑  שו"ת משפט כהן סי' צו. כתב היד של קריאת הרב רענן פורסם כאן.
↑  נשמה של שבת עמ' 710, 749-748.
↑  שם.
↑  המכתב נדפס על ידי הרב צוריאל בספר אוצרות הראיה, חלק ד עמ' 5.
↑  3 מאסרי עולם לרוצחו של הרב רענן, באתר גלובס, 1 באוגוסט 1999
↑  הרבה דם על הידיים: פורסמה רשימת המשוחררים, באתר כלכליסט, 16 באוקטובר 2011
↑  הדס צורי, חברון ללא הפסקה, באתר ערוץ 7, 14.4.2021
↑  קישור למפתח, באתר מכון הלכה ברורה
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306807505171  ISNI: 0000 0004 0264 3034  LCCN: nr92008318  VIAF: 298556178   WorldCat (עם VIAF): 298556178
צ'ילה

הרפובליקה של צ'ילה (בספרדית: República de Chile) או צ'ילה, היא מדינה בקצה הדרום מערבי של אמריקה הדרומית, בשטח האדמה שבין הרי האנדים והאוקיינוס השקט. אורכה כ-4,300 קילומטר ורוחבה נע בין 170 ל-370 קילומטר. צ'ילה גובלת במדינות ארגנטינה במזרח, בוליביה בצפון מזרח ופרו בצפון.
פוליטיקה

החוקה הנוכחית התקבלה ב-1980 בזמן הממשל הצבאי בהנהגת אוגוסטו פינושה. החוקה הגבירה את כוחו של הנשיא ומיסדה את השתתפותם של מפקדי הצבא בשלטון.
לאחר תבוסת פינושה במשאל העם של 1988 בוצעו שינויים בחוקה שהקטינו את כוחו של הנשיא ואת ההשפעה של הצבא. דיונים לגבי רפורמות נוספות ממשיכים להיערך.
הרשות המבצעת – בראשה עומד נשיא הרפובליקה, והוא גם ממנה את השרים. הנשיא נבחר לתקופה של 4 שנים ואינו יכול להיבחר מיד לאחר סיום תקופת כהונה. ב-11 במרץ 2018 נבחר לתפקיד סבסטיאן פיניירה, ממפלגת התחייה הלאומית. הוא החליף בתפקיד את מיצ'ל בצ'לט הסוציאליסטית.
הרשות השופטת – בית המשפט העליון הוא המוסד הראשי. לנושאים הקשורים בחוקה קיים בית דין חוקתי, שלו שמורה הזכות לווטו על חוקים שבית הדין רואה כמנוגדים לחוקה.
הרשות המחוקקת – כוללת שני בתים.
בסנאט 38 חברים הנבחרים בבחירות כלליות ותשעה הנבחרים על ידי מוסדות שונים כגון מועצת הביטחון הלאומי, המערכת המשפטית, נשיא הרפובליקה והנשיאים לשעבר של הרפובליקה. הסנטורים נבחרים לתקופה של שמונה שנים בשיטה שנותנת העדפה לשתי המפלגות הגדולות.
בבית הנבחרים משרתים 120 חברים, כולם נבחרים בבחירות כלליות אחת לארבע שנים.
חוקים חדשים חייבים לעבור אישור של שני הבתים של הרשות המחוקקת ולקבל אישור סופי על ידי נשיא הרפובליקה (שלו זכות ווטו מוגבלת). הן הבתים והן הנשיא יכולים להציע חוקים חדשים, אך קיימים נושאים שרק הנשיא יכול להתחיל חקיקה בהם.
למרות כמה מקרים ידועים של שחיתות בצ'ילה, פקידי הממשל בדרך כלל אינם עושים שימוש לרעה בסמכויותיהם.