רום (ג'ורג'יה)
היסטוריה > עידן ההתיישבות האינדיאנית

עמי תרבות המיסיסיפי ידועים כמי שיישבו את האזור בשנת 1000 לספירה לערך. עמים אלו נכחדו ככל הנראה ממחלות שהובאו על ידי הכובשים הספרדים במאה ה-16. הצ'רוקים היגרו לאזור והתיישבו בו במאה ה-17.
פרטים על העמים שישבו באזור לפני הגעת הספרדים כמעט ולא ידועים, אך ארכאולוגים גילו ממצאים המעידים על התיישבות במשך אלפי שנים לאורך נהרות אלה.
קיימת מחלוקת אם ארננדו דה סוטו היה הקונקיסטאדור הספרדי הראשון שנתקל באינדיאנים באזור בו שוכנת כיום רום, אך מקובל להניח שהוא עבר דרך האזור במסעו בשנת 1540. ב-1560 שלח טריסטיאן דה לונה כוח של 140 חיילים ושני נזירים דומיניקנים צפונה לאורך הנתיב בו עבר דה סוטו. הם יצרו קשר עם הנהגת שבטי הקוסה וסייעו להם בפלישה כנגד האזורים המורדים של הנפוצ'ין (כיום טנסי). עם חשיפתם למחלות חדשות שהובאו על ידי הכובשים, עלה שיעור מקרי המוות בקרב עמים אלה בשל העדר חסינות כנגדן. תוך שני עשורים נכחדו עמים אלו.
אחריהם הגיעו לאזור שבטי המוסקוגי שהשתלטו על שטחים נרחבים לפני שנדחקו משם על ידי שבטי הצ'רוקי שהגיעו מטנסי. מאוחר יותר התמזג שבט האביהקה, ששכן באזור בו שוכנת כיום רום, עם שבטי המוסקוגי. יחד עם שאר שבטי המוסקוגי הם הפכו להיות מאוחר יותר האוליבהליס שנדדו מערב לאזור בו שוכנת כיום העיר גדסדן שבאלבמה. באמצע המאה ה-18 עברו שבטי הצ'רוקי דוברי השפה האירוקווית לאזור רום של היום וכבשו אותו. הם עברו לשם מאזור טנסי עקב הלחץ שהפעילו עליהם המתיישבים הלבנים שהגיעו מהשטחים שממזרח להרי האפלצ'ים.
כפר צ'ירוקי בשם צ'טוגה (Chatuga) הוקם באזור בסוף המאה ה-18, בתקופת המלחמות הצ'רוקיות-אמריקאיות (1794-1776), במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית ואחריה. הצ'רוקים כינו אזור זה בשם "ראש קוסה". כמה ממנהיגי הצ'רוקי התיישבו כאן, הקימו מטעים, כולל הצ'יפים מייג'ור רידג' וג'ון רוס. במאה ה-20 בוצע שימור לביתו של רידג' כ"בית ראשי השבטים". המקום אומץ על ידי המדינה כמוזיאון והוא משמש להצגת ההיסטוריה של שבטי הצ'רוקי באזור.
במאה ה-18 גרמה דרישה גבוהה באירופה לעורות איילים מאמריקה לסחר ער בין הציידים האינדיאנים לבין סוחרי הפרוות הלבנים. כמה סוחרים לבנים וכמה מתיישבים (בעיקר מהמושבות הבריטיות של ג'ורג'יה ושל קרוליינה) יצרו קשר עם אנשי שבט הצ'רוקי בראש קוסה. מאוחר יותר הצטרפו אליהם מיסיונרים ומתיישבים נוספים. לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית הגיעו רוב המתיישבים החדשים מהאזור בג'ורג'יה שממזרח לקו ההכרזה המלכותית של 1763.
ב-1793, בתגובה לפשיטות הצ'רוקי לטנסי, הוביל ג'ון סבייר, מושל טנסי, פשיטת תגמול כנגד הצ'רוקים בקרבת גבעת מירטל, במה שהיה ידוע כקרב הייווטר.
ב-1802 חתמו ממשלת ארצות הברית ומדינת ג'ורג'יה על הסכם שעל פיו מכרה ג'ורג'יה את האדמות במערבה לארצות הברית. בתמורה הסכים הממשל הפדרלי להתעלם מזכויותיהם של הצ'רוקים והעביר אותם מחוץ לג'ורג'יה. ההתחייבות לפנות את הצ'רוקים לא בוצעה באופן מידי וראשי השבטים ג'ון רוס ומייג'ור רידג' הובילו מאמצי התנגדות לצעד זה, כולל הגשת עתירות משפטיות.
ב-1813 התנהלה מלחמה בין צבא ארצות הברית, שבטי הצ'רוקי, הצ'וקטאו וחלק משבטי המוסקוגי מצד אחד, לבין חלק אחר של שבטי המוסקוגי, מצד שני, שזכו לתמיכתם של סוחרים בריטים ושל ממשלת ספרד, עקב האינטרס של אלה האחרונים למנוע את התפשטותה של ארצות הברית. לפני שעברו הצ'רוקים לראש קוסה, פיקד הצ'יף רידג' על פלוגת לוחמים שהייתה חלק מהמיליציה של טנסי, כשרוס משמש כשלישו. יחידה צ'רוקית זו הייתה כפופה לאנדרו ג'קסון (לימים נשיא ארצות הברית) ותמכה באנשי המוסקוגי שהתקרבו למתיישבים האירופאים. יריביהם, שבט ה"רד סטיק" חיו באזורים מבודדים יותר ודבקו בחייהם המסורתיים. מלחמה זו הייתה חלק ממלחמת 1812 שניטשה בין ארצות הברית לבין בריטניה.
ב-1829 התגלה זהב ליד דלונגה שבג'ורג'יה וכך החלה הבהלה לזהב הראשונה בארצות הברית. חקיקת חוק הרחקת האינדיאנים על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-1830, שיישם את ההסכם מ-1802, התאימה מבחינת העיתוי לגילוי הזהב ולשאיפתם של הלבנים להתיישב באזורים אלו ולמחויבותו של מי שהיה אז הנשיא, אנדרו ג'קסון, ליישום ההסכם.
ב-1831, עוד לפני שהחל תהליך גירושם של האינדיאנים, חוקקה האספה הכללית של ג'ורג'יה חוק שהעביר לבעלות המדינה את כל קרקעותיהם של הצ'רוקים בצפון-מערב ג'ורג'יה. השטחים הללו נקראו מחוז צ'רוקי ושנה לאחר מכן חולק שטח המחוז לתשעה מחוזות הקיימים עד היום.