תרדמת
תרדמת ממקור סופרה-טנטוריאלי

במצב זה, הפרעה באחת מההמיספרות או שתיהן גורמת לתרדמת. לרוב, שיתוק בחצי צד של הגוף ואובדן תחושה הם טיפוסיים, ואם הפגיעה היא בהמיספירה הדומיננטית יש אפזיה, ובלא דומיננטית – אגנוזיה. כאשר המסה מתרחבת עקב בצקת, נוצר אפקט של לחץ על אזורים כגון התלמוס וגזע המוח, ומצב ההכרה יורד. בבדיקה נוירולוגית יש חוסר תפקוד המתקדם כלפי מטה, וכאשר רמת אזור הפונס בגזע המוח נפגעת התוצאה היא קטלנית באופן בלתי נמנע. זוהי התוצאה של הרניאציה טרנס-טנטוריאלית (החוצה את הטנטוריום) – מצב כזה, אם עדיין הפיך, דורש התערבות ניתוחית. דוגמה נוספת לאפקט מסה הוא כאשר מסה סופרה-טנטוריאלית גורמת להרניאציה של החלק האמצעי באונה הטמפורלית. במצב כזה נוצר לחץ ישיר על אזור בגזע המוח הנקרא האזור הרוסטרלי, וסימנים הקשורים לעין – כגון הרחבת האישון באותו הצד וקושי בקירוב העין (ביצוע אדוקציה) הפגועה יכולים להקדים את אובדן ההכרה. מצב זה דורש אף הוא התערבות ניתוחית מהירה.
סיבות לתרדמת סופרה טנטוריאלית:
דימום תת-קשיתי (המטומה סאב-דוראלית): המטומה סאב-דוראלית היא מצב בו יש דימום באזור שבין רקמת הדורה העוטפת את המוח לרקמה התת-עכבישית (סאב-ארכנואידלית). לרוב המטומה כזו מתרחשת יותר אצל אנשים מבוגרים אולם מופיעה גם בצעירים. טראומה (חבלת ראש) היא הגורם השכיח ביותר להיווצרות המטומה כזו, ובשלב החריף שלאחר הטראומה יש לעיתים קרובות חוסרים נוירולוגים מקומיים בולטים. הממצאים הקליניים השכיחים הם כאב ראש ושינוי מצב ההכרה, אולם לעיתים סימנים וסימפטומים יכולים לא להופיע, להיות לא ספציפיים או ללא ממקמים. האבחנה נעשית על ידי ביצוע CT או MRI והמראה בהדמיה הוא כשל עדשה קעורה לכיוון המוח. לאחר מספר שבועות מהפגיעה החריפה, קריש הדם הופך להמטומה כרונית – ולמעשה לנוזל המקיף את המוח שניתן לנקזו. המטומה כרונית שכיחה בעיקר אצל אנשים מבוגרים – כאשר הסתמנות קלינית נפוצה היא אדם מבוגר, מבולבל ועם בעיות זיכרון אשר ממצא ב-CT מדגים המטומה כאמור. במחצית מן המקרים הסיבה היא חבלת ראש ישנה, ובמחצית מהמקרים אין היסטוריה של חבלת ראש ישנה אלא דימום קטן וספונטני. הטיפול בהמטומה סאב-דוראלית הוא ניקוז ההמטומה ועל ידי כך הפחתת הלחץ על מבנים במוח אשר עלול להביא לתרדמת.
המטומה אפידוראלית: זוהי המטומה השכיחה יותר אצל גברים, בעיקר צעירים. ההמטומה נגרמת לרוב על ידי חבלת ראש הגורמת לשבר בצד הגולגולת, עם קרע של העורק Medial meningeal artery (ה-MMA). החולים עשויים לאבד את הכרתם למשך דקה בערך ולאחר מכן יש פרק זמן של כמה שעות, בו יכולים להופיע כאב ראש, פרכוסים וסימני צד. פרק זמן זה נקרא גם Lucid interval. לאחר מכן החולים שוקעים בתרדמת. מבחינת תסמינים, יש לרוב חולשה של הצד הנגדי לצד הפגיעה, והרחבה של האישון באותו הצד של הפגיעה בגלל לחץ הנוצר על עצב III. האבחנה היא בביצוע CT או MRI המדגימים צורת עדשה קמורה משני הצדדים. הטיפול הוא ניתוחי – ביצוע קרניוטומיה לצורך מניעת אפקט הלחץ.
קונטוזיה מוחית לאחר חבלת ראש: קונטוזיה היא דימום טראומתי בתוך רקמת המוח עצמה – נוצרת במנגנון של חבלה קדמית או אחורית, כאשר המוח "נזרק" אל עצמות הגולגולת ומפתח דימום. הקליניקה הראשונית היא לרוב של חוסר הכרה, כאשר לרוב החולה מתאושש. עם זאת, קונטוזיה מוחית עלולה לגדול תוך מספר שעות, ואז הקליניקה היא של אדם בהכרה אשר הולך ונהיה שקוע ברמת ההכרה עם הזמן (walk and die). בכל מקרה, יש להשגיח על חולים אלו ולשים לב להתדרדרות נוירולוגית היכולה להעיד על התפתחות בצקת או על הרניאציה מוחית. לרוב הטיפול הוא שמרני, וניתוחים מתבצעים רק במצבי חירום כגון הרניאציה.
פגיעה אקסונלית מפושטת: זוהי פגיעה מוחית קשה ללא חבלה ישירה לראש – למשל, מנגנון של האצה-האטה סיבובי. זה גורם לשכבות המוח להחליק אחת על השנייה, ונוצרים קרעים קטנים בכלי דם קטנים ובאקסונים. ה-CT יכול להיות תקין או כמעט תקין, אולם הקליניקה היא של תרדמת. הפרוגנוזה אינה טובה.
דימום מוחי: הסיבה לכך יכולה להיות למשל טראומה או יתר לחץ דם כרוני. אם לא הייתה טראומה, וידוע על יתר לחץ דם כרוני, ברוב הפעמים הדימום בדרך כלל מתרחש כשהחולה ער, וללא סימנים מקדימים כלשהם. במרבית המקרים מופיע כאב ראש בינוני עד חמור, וכן נפוצות בחילות והקאות. המיפרזיס (שיתוק או חולשת צד) הוא סימפטום מוקדם נפוץ, ופרכוסים מופיעים בכ-10% מן המקרים והם לרוב פוקאליים. חולים אלו עלולים להתקדם לערפול הכרה ולתרדמת תוך מספר דקות עד שעות. בבדיקה גופנית חולים אלו מציגים תמונה של יתר לחץ דם, סטיית מבט לכיוון אזור הדימום עצמו, נוכחות של שינויים ווסקולריים כרוניים בבדיקת העין (פונדוסקופיה) וקשיון עורף. הטיפול הוא שמרני וכולל איזון של לחץ הדם וטיפול בבצקת המוחית – על ידי סטרואידים, מניטול או מתן תמיסה היפרטונית להפחתת הבצקת.
גידול מוחי: גידול ראשוני או גרורות במוח יכולים לגרום להיווצרות תרדמת כביטוי ראשוני רק לעיתים נדירות – לרוב, תרדמת מופיעה מאוחר יותר, כאשר יש היסטוריה רפואית של כאבי ראש, חוסרים נוירולוגיים שונים ושינויי הכרה ורק לאחר מכן תרדמת. ב-25% מן המקרים יש בצקת פטמות (פפילאדמה). במקרה של תרדמת שהתפתחה כתוצאה מגידול, יש בשלב הראשון להפחית את הבצקת (מתן סטרואידים). כתלות בגידול עצמו, סוגו ומיקומו, יש לשלב בטיפול גם נוירוכירורגיה, רדיותרפיה וכימותרפיה.
שבץ: שבץ המביא לתרדמת יכול להיגרם במנגנון בו לאחר היווצרות האוטם המוחי, מתפתחת בצקת מוחית המביאה ללחץ על ההמיספרות או להרניאציה. בצקת מוחית נהיית מקסימלית לאחר 48–72 שעות מהיווצרות האוטם המוחי (תחילת השבץ).
מורסה מוחית יכול להביא למצב של תרדמת.
זעזוע מוח או Concussion, הוא פגיעה קלה ביותר במוח, והיא לא מובילה לתרדמת. במצב של זעזוע מוח אין דימום תוך-מוחי, והחבלה מתאפיינת בשינוי חולף של מצב ההכרה: אובדן הכרה קצר, בלבול, או אמנזיה. קיימים מדדים לזעזוע מוח קל, בינוני או קשה. ב-CT אין סימנים לדימום. אדם אשר קיבל מכה בראש לא יכול לחזור לפעילות גופנית שמסכנת בחבלת ראש חוזרת, כל עוד קיימים סימפטומים של זעזוע מוח כגון בלבול, אמנזיה וכדומה. בדרך כלל מדובר בתקופה של כשבוע סביב האירוע עצמו.