stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלעזר הכהן מפולטוסק
ספריו

מספד תמרורים, הספד על רבי שלמה זלמן ליפשיץ, ורשה תקצ"ט.
זכר צדיק יסוד עולם, הספד על רבי יצחק מאיר אלתר, ורשה תרכ"ו.
נחל בכי, הספד על רבי אברהם לנדא, ורשה תרל"ה.
חידושי מהרא"ך, על התלמוד, והשולחן ערוך, החלק הראשון הודפס בוורשה בשנת תרנ"ח, על ידי בנו רבי יהושע, והחלק השני בשנת תרע"ג. לספר צורפו נספחים מאת חתנו של המחבר, ומאת נכדו רבי יחיאל מיכל.
אבות דר' אלעזר, על מסכת אבות, עם פירשו "תפארת דוד" מאת חתנו, ורשה תר"נ.
זיכרון נפלאות – הגדה של פסח, הודפסה על ידי בני המחבר בוורשה תר"מ.
הערות שוליים

↑  חידושי מהרא"ך - א', סימן תרמ"ח, ורשה תרנ"ח, עמ' 123, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  גדליה אוברלנדר, "מכתב לבנו של בעל תפארת ישראל בקשר לספרי אביו", בתוך: קובץ תורני אור ישראל <מאנסי> - י (שנה ג ב), ניו יורק תשנ"ח, עמ' קנ"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
אישה מתרחצת באמבט

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אדגר דגה
 תאריך יצירה:  1886
 טכניקה וחומרים:  פסטל על נייר
 ממדים בס"מ
 רוחב:  83 ס״מ 
 גובה:  60 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  RF 4046 (מוזיאון ד'אורסה) 
 מיקום:  מוזיאון ד'אורסה פריז שבצרפת
 
"אישה רוחצת באמבט" או "האמבט" הוא שמו של ציור פסטל שיצר הצייר האימפרסיוניסטי אדגר דגה בשנת 1886.
הציור מציג אישה עירומה, מתכופפת בתוך אמבט מתכת ומקרצפת את עורפה בספוג. נקודת המבט של הציור היא מלמעלה. בעזרת אמצעי זה נוצרת האחדה בציור והדמות הופכת למעין "טבע דומם". נקודת המבט הגבוהה גם יוצרת שטיחות בתיאור החלל.
סממן אימפרסיוניסטי בולט בציור הוא אופן הטיפול באור ובצבע. הציור מדגיש את האור המצויר המגיע מחוץ לקומפוזיציה. הנחת צבע הפסטל בעזרת גירים מחדדת את אופן נפילת האור ותורמת לתחושה של חושניות של פני השטח.
אליזבת קורטרייט מונרו

אליזבת קורטרייט מונרו (באנגלית: Elizabeth Kortright Monroe;‏ 30 ביוני 1768 – 23 בספטמבר 1830) הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית ואשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו.
חייה

מוצאה של אליזבת מונרו ממשפחה ותיקה ממדינת ניו יורק ששורשיה עוד בהתיישבות ההולנדית ניו אמסטרדם. היא נישאה למונרו בהיותה בת 17 (מונרו היה עורך דין בן 27).
כאשר מונרו היה בתפקיד שגריר ארצות הברית בארמון ורסאי במהלך המהפכה הצרפתית השתמשה אליזבת מונרו בקשריה והצילה את חיי מאדאם דה לה פאייט – אשת המרקיז דה לה פאייט.
החתונה של בתם של אליזבת וג'יימס – מריה הסטר מונרו לסמיואל ל. גוברנור הייתה החתונה הראשונה שנערכה בבית הלבן. לאחר החתונה הורע מצבה הבריאותי של אליזבת והיא מיעטה להשתתף באירועים רשמיים, ועל כן נחשבה בקרב "החברה הגבוהה" של וושינגטון כ"סנובית".
אליזבת נפטרה ב-23 בספטמבר 1830 בגיל 62 בביתה "אואק היל" (Oak Hill) ונקברה בבית הקברות הוליווד בריצ'מונד שבווירג'יניה.
אמנון גינזאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1929 נובוסיבירסק, ברה"מ 
 פטירה:  13 ביולי 1995 (בגיל 65) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אמנון גינזאי (ברוסית: Амнон Гинзай; במקור אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג (Анатолий Михайлович Газов-Гинзберг);‏ 17 בדצמבר 1929 – 13 ביולי 1995) היה פילולוג עברי סובייטי וישראלי (מ-1975), חוקרי במכון למדעי המזרח בלנינגרד, מעורכי האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית, מתרגם מרוסית לעברית וסופר מדע בדיוני.
ביוגרפיה

אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג נולד בנובוסיבירסק שבסיביר, ברית המועצות, בן לאב עורך דין יהודי ואם רוסייה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, החל ב-1947 ללמוד בפקולטה למזרחנות באוניברסיטת לנינגרד. ב-1957 סיים את לימודיו. בשנת 1963 הגיש את הדיסרטציה בפילולוגיה (Роль звукоизобразительных истоков в образовании семитского запаса корней), וב-1964 קיבל תואר דוקטור. עבד במכון למדעי המזרח בלנינגרד, והתמחה בעברית, המקרא ומגילות מדבר יהודה. פרסם כמה ספרים, בהם עיבוד של התזה שלו (1965). היה ממתרגמי המגילות לרוסית (Тексты Кумрана, כרך 2, מוסקבה 1996).
בשנת 1975 עלה לישראל ועברת את שמו ל"אמנון גינזאי". עבד כעורך בכיר של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית שראתה אור בחסות האגודה לחקר תפוצות ישראל, השתתף בעריכת המילון הרוסי–עברי והעברי–רוסי של יוסף גורי והיה עורך מדעי ועורך תרגומים של "ספריית עלייה" ("Библиотека-Алия") של האגודה לחקר תפוצות ישראל.
פרסם סיפורי מדע בדיוני ברוסית ובעברית, בהם הרומן "זיקיות שחורות" (Золотые хамелеоны;‏ תל אביב: מוריה, 1986). כן חיבר ספר ילדים בשם "פרעה מלך החרקים" (איורים: עדה סיניגליה; תל אביב: תגא, תשמ"א).
תרגם מעברית לרוסית עם לב פנקובסקי (Пеньковский) קובץ של שירי יהודה הלוי (ירושלים: ספריית עלייה, 1976), עם רבקה פלד (רבינוביץ) את "ספר האחים" מאת בניה של רבקה גובר בעריכת אברהם יהושע אלינסון (תל אביב: עם הספר, 1976), עם סבטלנה שנברון את "הריקשה": סיפורים נבחרים לג'ון אוארבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), ולבדו את "הרעיון הציוני לגוניו" לשלמה אבינרי (ירושלים: ספריית עלייה, 1983), "חז"ל: פרקי אמונות ודעות" לאפרים אלימלך אורבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1986), מיצירתו של יאנוש קורצ'אק (ירושלים: ספריית עלייה, 1988).

ערך את תרגומה של פלד לסיפורים נבחרים מאת יצחק שנהר (ירושלים: ספריית עלייה, 1977), את תרגומו של ולדימיר גלוזמן ל"החי על המת" לאהרן מגד (ירושלים: ספריית עלייה, 1977) ואת התרגום ל"גבעת הפרגים" לנתן שחם (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את תרגומו של יחזקאל קרן לאסופת המאמרים "כשאומה נלחמת על חרותה" ליוסף קלוזנר (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את התרגום (מאנגלית) לספרו של משה דיין "לחיות עם התנ"ך" (ירושלים: ספריית עלייה, 1986).
הערות שוליים

↑  תאריכי הלידה והפטירה המדויקים על-פי: Анатолий Михайлович Газов-Гинзберг, באתר המכון לכתבי יד אוריינטליים, סנקט פטרבורג (ברוסית).
↑  נח זבולוני, כנס בלשנים רוסיים במוסקבה, חרות, 12 ביוני 1964, באתר "נח זבולוני: חצי מאה של עיתונות ירושלמית"
↑  ספריית עלייה, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305443005171  PLWABN: 9810597592205606  CiNii: DA1214879X  GND: 1056084553  ISNI: 0000 0003 8563 8777  LCCN: n83059471  NSK: 000372561  SUDOC: 144373475  VIAF: 237174678   WorldCat (עם VIAF): 237174678
איסקנדר

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  SS-26 Stone
 ייעוד:  טיל קרקע-קרקע
 ארץ ייצור:  רוסיה רוסיה
 יצרן:  Votkinsk Plant State Production Association (Votkinsk) - טילים  Production (Volgograd) - המרכיב הקרקעי  KBM (Kolomna) - מפתח המערכת
 פעילות מבצעית:  2008
 תקופת השירות:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 משתמשים:  הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית 
 פלטפורמת שיגור:  משגר קרקעי נייד
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע דלק מוצק
 משקל:  3,800 ק"ג לדגם E
 ממדים
 אורך:  7.3 מטר
 קוטר:  92 ס"מ
 ביצועים
 מהירות:  5–6 מאך
 טווח:  500 ק"מ (280 בדגם הייצוא)
 גובה טיסה:  ~50 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  480–700 ק"ג
 מרעום:  מגוון
 הנחיה:  התאמת תמונות
 
איסקנדר (ברוסית: Искандер, סימול נאט"ו: SS-26 Stone) הוא טיל בליסטי לטווח קצר. האיסקנדר מונע בדלק מוצק ובעל מגוון ראשים קרביים, כולל יכולת לשאת נשק גרעיני. טיל האיסקנדר נמצא בפריסה מבצעית רחבה ברוסיה וככל הנראה, נעשה בו שימוש מבצעי במהלך המלחמה בדרום אוסטיה וכן במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
רוסיה איימה שתפרוס טיל "איסקנדר" למובלעת שלה לחוף הים הבלטי, קלינינגרד, כתגובה להצבת מערכות הגנה אקטיבית אמריקאיות לפולין ורומניה.

על פי דיווחים שונים מגרמניה ומרוסיה, המערכות נפרשו בפועל בדצמבר 2013.
היסטוריה

ה"איסקנדר" הוא המערכת השנייה שנועדה להחליף את טילי ה"סקאד". המערכת הראשונה נקראה אוקה. אבל רוסיה נאלצה לנטוש את תוכנית ה"אוקה" על רקע הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני, שאסר ייצור מערכות נשק לטווחים של 500 עד 1,500 ק"מ.
הוא נבנה לחמוק מהגנות מפני טילים על ידי תנועה במסלול נמוך ותמרונים בתנועה והיה מסוגל לפגוע ביעדים במרחק של עד 500 ק"מ.
תיאור

טיל ה"איסקנדר" הוא טיל בליסטי המונע על ידי מנוע רקטי, בעל דלק מוצק. לטיל יש שלב מונע יחיד והוא לא מפריד את הראש הקרבי מהמנוע. הטיל נישא באמצעות משגר נייד בעל עבירות טובה מאוד שנושא שני טילים על כל משגר. לטיל יש יכולת פגיעה מדויקת שנשענת על צירוף של הנחיה באמצעות מערכת ניווט אינרציאלית, מערכת ניווט לווינית ומערכת להתאמת תמונות. דיוק הפגיעה מוערך כ-5 עד 7 מטרים.
בקרת הטיל מבוססת על "בקרת הטיית דחף" בשלב השיגור (בדומה לסקאד) ואחר כך על ניהוג באמצעות משטחים, מכיוון שהטיל נשאר באטמוספירה לכל אורך המעוף. הטיל עושה "מסלול שטוח", כדי להישאר כל הזמן בתוך האטמוספירה ויש לו יכולת לפזר פתיונות ודמאים ואפילו לתמרן. הטיל נבנה, במידה רבה, כדי להתמודד עם מערכות הגנה אקטיביות מערביות ובכללן טיל הפטריוט ובין השאר, יש לו יכולת לתמרן בסדר גודל של 30g ולעצב את מסלול הטיסה כך שהפגיעה במטרה תהיה כאשר הוא צולל באנך.
ניתן לעדכן לטיל מטרה, באמצעות תקשורת מוצפנת, תוך כדי מעוף מה שמקנה לו יכולת להחליף מטרות ולפי מקורות מסוימים, גם לפגוע במטרות נעות.
לטיל יש יכולת לשאת ראש קרבי מצררי, חומר נפץ אחוד, ראש קרבי לחדירה, דלק אוויר או ראש קרבי-גרעיני.
מכיוון שהטיל מונע בדלק מוצק, זמן ההיערכות לשיגור קצר (דקות בודדות מעצירה), ניתן לשגר את הטיל השני מאותו משגר תוך כדקה כאשר לכל טיל יש מטרה אחרת.
פרישה וניסיון מבצעי

במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, ככל הנראה נעשה שימוש בטילי "איסקנדר" לפחות בשני מקרים שונים. בין השאר, אחד מהטילים פגע בעיתונאי הישראלי צדוק יחזקאלי ושני עיתונאים הולנדים שהיו איתו ואחד מהם נהרג. הקביעה שמדובר ב"איסקנדר" הייתה קביעה רשמית של רשויות החוק ההולנדיות. ציטטות מאמצעי התקשורת הרוסיים מופיעות גם במאמר שהתפרסם ב-2012, מאת האוניברסיטה הפינית לביטחון לאומי.
נכון ל-2014, הטילים נמצאים בפרישה רחבה ברוסיה ונמצאים גם בארמניה ובלארוס, ולפי מקורות מסוימים, גם בקלינינגרד – שטח רוסי מחוץ לתחומי רוסיה[דרוש מקור], ובסוריה.
בפברואר 2022 במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה שוגרו טילי איסקנדר על מקומות באוקראינה.
נכון לאוקטובר 2022, מאז תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה בוצעו הרבה מאוד שיגורים על מגוון מטרות באוקראינה, כולל על תחנות רכבת ומתקני תשתיות שונים. ככל הידוע, חלק מהשיגורים בוצעו מאדמת בלרוס.
ייעוד המערכת

אופן הנחיית הטיל, המתבסס על מעקב מתמשך אחר מיקומו במרחב בהשוואה למיקומה של המטרה, מכתיב כי המערכת מיועדת לפגיעה במטרות נייחות וגדולות בלבד, כדוגמת:
פגיעה במקורות אש של האויב, כמו, למשל, משגרי רקטות, סוללות ארטילריות וכדומה.
פגיעה במסלולי ובמתקני שדות תעופה ובמערכי טילי קרקע-אוויר הפרושים סביבם.
פגיעה במטוסים ומסוקים החונים בשטח פתוח (כלומר, שאינם חוסים בדיר תת-קרקעי).
פגיעה במרכזי שליטה ובקרה.
פגיעה בשטחי היערכות.
פגיעה בתשתיות אזרחיות קריטיות.
הערות שוליים

↑  דיווח בערוץ הטלוויזיה רוסיה היום, אשר לפיו מערכות "איסקנדר" נפרשו כבר בקלינינגרד, כולל טענה שדיווחים אלו הגיעו מגרמניה ואושרו על ידי הממשל הרוסי.
1 2   בעולם צופים בתוצאות של מתקפות הטילים הרוסיים באוקראינה - ועושים שיעורי בית, באתר הארץ, 2 במרץ 2022
↑  אתר המתאר את המערכת, כולל סרטון המציג הזקפה ושיגור
↑  נתונים טכניים על הטיל והמשגר באתר Globalsecurity
↑  צדוק יחזקאלי, מסע לעולם הבא, באתר ynet, 13 באוגוסט 2009.
↑  כתבת יו-טיוב לגבי חקירת האירוע, כולל עדויות של המעורבים ותעוד רחב של חלקי הטיל
↑  מאמר של האוניברסיטה לביטחון לאומי בפינלנד (2012), כולל ציטוט מקורות רבים לגבי מערכת ה"איסקנדר"
↑  פרסום לגבי פלישת המערכת לארמניה
↑  ניר דבורי, ‏מאגר הטילים של רוסיה בסוריה נחשף, באתר ‏מאקו‏, 6 בינואר 2017
אמנון גולדנברג

אמנון גולדנברג (1935 – 21 ביוני 2005) היה עורך דין ישראלי, מנהל משרד עורכי הדין "ש. הורוביץ ושות'".
ביוגרפיה

גולדנברג נולד בשנת 1935 בחדרה. ב-1952 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת העתודה האקדמית, וסיים בהצטיינות. במהלך לימודיו היה מעורכי מפעל השכפול. בצה"ל שירת במסגרת הפרקליטות הצבאית, ולאחר שחרורו נסע ללונדון והשלים דוקטורט במשפטים בהתמחות בדיני קניין רוחני.
ב-1962 חזר לישראל והצטרף למשרד ש. הורוביץ ושות', שם הפך מאוחר יותר לשותף בכיר ולמנהל המשרד. גולדנברג היה ידוע בהופעתו בפני בתי המשפט ובזכות קשריו הרבים בצמרת המדינית והכלכלית בישראל. בשנות ה-60 הגיש עתירות לבג"ץ בענייני איכות הסביבה.
במקביל לעבודתו כעורך דין היה מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים ומשנת 1969 באוניברסיטת תל אביב.
היה פעיל במפלגה הליברלית, וב-1969 הוצע לו מקום ברשימתה לכנסת, אך הוא סירב. בשנת 1977 הציע לו מנחם בגין להצטרף לממשלתו כשר המשפטים, אך הצעה זו לא התממשה.
בשנת 1972, בעקבות פרישתו של יהושע רוטנשטרייך מראשות לשכת עורכי הדין בישראל, התמודד על התפקיד מול ברוך גייכמן ויצחק טוניק, אך הפסיד לטוניק. במהלך שנות ה-70 הוא התמנה לחבר הוועדה לבחירת שופטים ובמרץ 1979, לאחר פרישתו של טוניק, הוא נבחר לראש לשכת עורכי הדין, בגוברו על דוד ליבאי ושמואל סמואל. הוא כיהן בתפקיד ראש הלשכה עד 1983. נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק הציע לו בשני מועדים שונים להתמנות לשופט בבית המשפט העליון, אך הוא סירב.
תיקים בולטים שבהם טיפל:
ייצוג הרמטכ"ל דוד אלעזר בפני ועדת אגרנט, שחקרה את ראשיתה של מלחמת יום הכיפורים.
ייצוג תא"ל יצחק מרדכי בפרשת קו 300.
ייצוג ראש "המוסד" נחום אדמוני בפני ועדת כהן, שדנה בטבח סברה ושתילה.
מפוני ימית ופתחת רפיח בתביעת הפיצויים מהמדינה.
ייצוג בנק לאומי ומנכ"לו, ארנסט יפת בפני ועדת בייסקי, שחקרה את משבר מניות הבנקים.
בנוסף ייצג משרדו חברות בולטות, ובהן חברת החשמל, "טבע" ו"פז".
במהלך לימודיו בלונדון פגש באורה סבירסקי ונישא לה. לזוג נולדו שלושה ילדים.
בסוף שנת 2000 פרש מעריכת-דין בעקבות מחלה קשה. נפטר ב-21 ביוני 2005.
הערות שוליים

↑  מסע הרונדו בחוצות ירושלים, הצופה, 12 במאי 1955
↑  צו על תנאי נגד שר הפנים, חרות, 4 באוקטובר 1965
עירית חיפה נצטוותה לנמק המשך קיומה של מזבלת "דנו", מעריב, 29 בנובמבר 1966
↑  העלאות ומינויים בסגל האוניברסיטה של ת"א, מעריב, 13 באוגוסט 1969
↑  שאול הון, שלושה אוחזים בכיסא, מעריב, 16 בפברואר 1972
↑  יעקב הכהן, בארבעה פתקים יבחרו מחר 7000 עורכי דין את הכנסת והממשלה שלהם, מעריב, 19 בפברואר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423109905171  VIAF: 47148874700049622727   WorldCat (עם VIAF): 47148874700049622727
אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן

אם הייתי שר לך הוא אלבום מחווה של תחנת הרדיו הישראלית כאן גימל בשיתוף חברת התקליטים "ארומה מיוזיק" לזמר יגאל בשן, לציון שנה לפטירתו.
האלבום כולל גרסאות כיסוי לשיריו של בשן המבוצעות על ידי אמנים שונים, שעם חלקם אף שיתף בשן פעולה. כל השירים באלבום עובדו והופקו על ידי גיא ויהל.
סינגלים

איתך - יצא לאור ב-18 באוגוסט 2019, כסינגל הראשון מהאלבום, השיר מבוצע על ידי שלומי שבת, נכתב במקור על ידי יגאל בשן והולחן על ידי יורם צדוק.
ודוד יפה עיניים - יצא לאור ב-11 בנובמבר 2019, כסינגל השני מהאלבום, השיר מבוצע על ידי A-WA, נכתב במקור על ידי דורי בן זאב והולחן על ידי מתתיהו שלם.
סיוון - יצא לאור ב-9 בדצמבר 2019, ביחד עם כל האלבום ביום השנה למותו של בשן, כסינגל השלישי מהאלבום. השיר מבוצע על ידי עידן עמדי, נכתב במקור על ידי שמוליק צ'יזיק והולחן על ידי יגאל בשן.
יש לי ציפור קטנה בלב - יצא לאור ב-22 בדצמבר 2019, כסינגל הרביעי מתוך האלבום, השיר מבוצע על ידי נועה קירל, נכתב במקור על ידי יגאל בשן ויוסי בנאי והולחן על ידי יגאל בשן.
קפה אצל ברטה - יצא לאור ב-3 בפברואר 2020, כסינגל החמישי מתוך האלבום, השיר מבוצע על ידי איתי לוי, נכתב במקור על ידי אהוד מנור והולחן על ידי נתן כהן.
רשימת רצועות

| אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן> מס' | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן> שם | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן> מבצע/ת | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן> משך | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן>  | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן>  | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן>  | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן>  | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן>  | אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איתך  | שלומי שבת | 3:25 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אם הייתי שר לך  | פיטר רוט | 3:55 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | תן לי  | יובל דיין | 2:51 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | אנחנו נשארים בארץ  | אליה גבאי | 4:10 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | יש לי ציפור קטנה בלב  | נועה קירל | 3:28 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | קפה אצל ברטה  | איתי לוי | 3:52 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | עין גדי  | ג'יין בורדו | 3:48 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ודוד יפה עיניים  | A-WA | 3:24 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | שמיים  | התקווה 6 | 4:13 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | מאמין ברוח  | גיא ויהל | 3:29 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | בואי נעשה לנו חג  | מה קשור | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | נילס הולגרסון  | ספיר סבן | 2:29 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | סיוון  | עידן עמדי | 3:19 |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  אם הייתי שר לך: שרים יגאל בשן by Various Artists (באנגלית בריטית), 2019-12-10, נבדק ב-2023-09-27
איסור שמור

| --- | --- |

 מקרא:  ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק ה'
 ברייתא:  ספרא, פרשת בהר, פרק א,
 תלמוד בבלי:  יבמות קכב א
 משנה תורה:  רמב"ם הלכות שמיטה ויובל ח יד
איסור שמור הוא איסור לקטוף, לקנות או לאכול פירות שביעית משדה שלא הופקר כהלכה. על פי מצוות התורה, התוצרת הקדושה בקדושת שביעית צריכה להיות הפקר, ובעל השדה צריך לאפשר לכל אדם לקטוף פירות כרצונו.
איסור שמור מתייחס למצב שבעל השדה מנע, שלא כדין, מאחרים לקחת את פירות שדהו. במצב זה, אסור לבעל השדה לקטוף את הפירות. בנוסף, אסור לכל אדם לקנות את הפירות מבעל השדה. לפי חלק מהפוסקים, אסור גם לאכול מהפירות. לגבי איסור אכילה, יש חולקים ואומרים שהאיסור הוא מדרבנן בלבד, או שאין איסור כלל.
מקורות בתורה > לא תקצור ולא תבצור

מקור הדין בתורה:
אֵת סְפִיחַ קְצִירְךָ לֹא תִקְצוֹר, וְאֶת עִנְּבֵי נְזִירֶךָ לֹא תִבְצֹר; שְׁנַת שַׁבָּתוֹן יִהְיֶה לָאָרֶץ
.
מכינוי-השייכות במילים קצירך, נזירך ניתן ללמוד, שאסור לקצור ולבצור יבול השייך בלעדית לבעליו, כלומר, שלא הופקר לכולם: ”ואת ענבי נזירך לא תבצור - מן השמור בארץ אין אתה בוצר, אבל אתה בוצר מן ההפקר” (ספרא, פרשת בהר, פרק א, וכן רש"י על הפסוק). לפי הספרא אסור לבצור פירות שמורים. לא כתוב בפירוש מה הדין אם מישהו בכל-זאת קטף פירות משדה שמור (כגון גוי או יהודי חוטא). לפי רבינו תם ורבי זרחיה הלוי הפירות הללו אסורים באכילה. אולם לפי רש"י ורמב"ן הפירות לא נאסרים באכילה. גם הרמב"ם לא אסרם באכילה, אולם כתב שאסור לקנות פירות מאדם שיש חשד שלא הפקיר על פירותיו.
מקורות בתורה > שבת הארץ לאכלה

מקור נוסף הוא בפסוק הבא:
”וְהָיְתָה שַׁבַּת הָאָרֶץ לָכֶם לְאָכְלָה, לְךָ וּלְעַבְדְּךָ וְלַאֲמָתֶךָ וְלִשְׂכִירְךָ וּלְתוֹשָׁבְךָ הַגָּרִים עִמָּךְ” (ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק ו')
מהמילים "והייתה שבת הארץ לכם לאכלה" ניתן ללמוד, שמותר לאכול רק יבול מקרקע ששבתה, כלומר שהתקיימו בה כל המצוות הקשורות להשבתת עבודת האדמה: ”שבת הארץ לכם - מן השבות בארץ אתה אוכל, ואין אתה אוכל מן השמור.” (ספרא, פרשת בהר, פרק א, וכן רש"י על הפסוק). וכן פסק הרי"ד. אולם לפי רבי אליהו מזרחי, הפסוק מתייחס רק לפירות שגדלו כתוצאה ממלאכות אסורות, כגון זריעה וזמירה, המנוגדות לשביתת הארץ. איסור זה נקרא איסור נעבד.
מקורות בתלמוד > פירות של עזיקה

בתלמוד נדון גוי המוכר פירות בשוק, ואומר ”של ערלה הן, של עזיקה הן, של נטע רבעי הן” (יבמות קכב א).
רש"י פירש, בשם רבותיו, ש"עזיקה" היא פרדס סגור בגדר בשנה השביעית. כיוון שה"עזיקה" נזכרת יחד עם איסורי אכילה אחרים - איסור ערלה ונטע רבעי - משמע שגם פירות הבאים מפרדס שמור בשביעית אסורים באכילה.
רש"י עצמו לא קיבל את הפירוש של רבותיו, וכתב ”וקשיא לי, דמאי איסור יש כאן?” (רש"י, מסכת יבמות, דף קכ"ב, עמוד א').
רבנו תם, נכדו של רש"י, דווקא כן קיבל את פירוש רבותיו של רש"י, וכתב ”דפירות מן המשומר אסורין, כדדרשינן בתורת כהנים:... מן המופקר אתה בוצר, ואי אתה בוצר מן המשומר” (תוספות, מסכת סוכה, דף ל"ט, עמוד ב').
רבי זרחיה הלוי כתב ”משומר בפירות שביעית אסור הוא באכילה מן התורה” (המאור על סוכה יט ב מדפי הרי"ף), ומשתמע מדבריו שאיסור שמור חל גם על פירות שנשמרו על ידי גוי, כמו בסוגיית הגמרא.
הראב"ד חלק על רבי זרחיה הלוי בעניין פירות שנשמרו על-ידי גוי, אבל כתב שיש איסור בפירות שנשמרו על-ידי ישראל: ”לא אסרה תורה אלא המשומר ביד ישראל, מפני שעבר על 'והשביעית תשמטנה ונטשתה'. אבל שמור ביד גוי לא אסרה.” (ראב"ד על סוכה יט ב בדפי הרי"ף)
מקורות בתלמוד > מנחת העומר

מקור נוסף נמצא בדיון על מנחת העומר בשנה השביעית. מנחת העומר היא קרבן שמקריבים מהעומר הראשון של הקציר. בשנה השביעית הוא מגיע מה"ספיחים" - היבול שצמח מזרעים שנפלו לאדמה בזמן הקציר של השנה השישית. כדי לוודא שהעומר הראשון יישמר למנחה, מינו ”שומרי ספיחין בשביעית” (מנחות פד א). כיוון שקרבנות חייבים לבוא מיבול המותר באכילה, ניתן לכאורה להוכיח ממקור זה שמותר לאכול מיבול שמור. האוסרים לאכול שמור מתרצים מקור זה בכמה דרכים:
השמירה הייתה רק מפני בעלי-חיים. לא היה צורך לשמור מפני בני-אדם, כי כשהיו אומרים להם שהחיטה מיועדת לקרבן, הם מעצמם היו פורשים.
הספיחים הופקרו כדין, אולם לאחר מכן השומרים זכו בהם - כמו שמותר לכל אדם לזכות בכמות קטנה מן ההפקר, ושמרו רק על אותו יבול שזכו בו.
איסור שמור הוא רק בבצירה; איסור אכילת שמור הוא מדרבנן, ורבנן לא גזרו במקום מצווה.
איסור שמור חל רק כשאדם שומר על השדה של עצמו, ולא כשהוא שומר על יבול של הקדש, שהוא ממילא ציבורי.
פוסקי הדורות האחרונים

בארץ ישראל נהגו להתיר אכילת פירות שנשמרו על-ידי גוי, אולם נחלקו לגבי פירות שנשמרו על-ידי ישראל.
ערוך השולחן הביא את דעות הראשונים המתירים והאוסרים, וכתב ”מי שרוצה לסמוך על דעה ראשונה [של המתירים באכילה] אין מוחין בידו” (ערוך השולחן העתיד זרעים כא, ה)
חזון איש בהתחלה אסר באכילה ואף בהנאה: ”עבר הבעלים ולא הפקיר כרמו, והחזיק בו כשאר השנים, נאסרו הפירות לכל אדם, ואסור לאכלן, ואסור ליתנן לבהמתו” (חזון איש כו - סדר השביעית אות א). אולם לאחר מכן התיר: ”ואתרוגין של שביעית, אף על גב שמטייבין אותן בשביעית באיסור ומשמרין אותן, אין הפירות נאסרין, ויוצאין בהן בחג” (חזון איש שביעית י ו). לפי הרב קלמן כהנא, דעתו הייתה שמהתורה הפירות מותרים באכילה, והאיסור נועד רק לקנוס את המשמר.
הרב יצחק יעקב וייס כתב שמנהג ירושלים לאסור: ”ונודע שהחזון איש סמך על מקילין במשומר בשביעית, אמנם אנחנו פה עיר הקודש תיבנה ותיכונן מחמירין מאד, שכן פסקו הגאונים זלה"ה שלפנינו כנוגד” (מנחת יצחק ח צה)
הרב שלמה זלמן אוירבך כתב שנוהגים בדיעבד להקל באכילת פירות שמורים, וכן הורה הרב מרדכי אליהו. אולם אסור לקנות את הפירות שנשמרו באיסור, כדי שלא לסייע לעוברי עבירה.
אחת השאלות התלויות באיסור שמור נוגעת לכשרות התוצרת של היתר המכירה (לשיטת הסוברים שהמכירה לא הצליחה להפקיע, וחלה חובה להפקיר את השדות). מספר פוסקים סבורים שאף לדרך זו מותר לאכול את הפירות, וכן להשתמש באתרוג של היתר המכירה לארבעת המינים, בין היתר בהסתמך על שיטת הראשונים המתירים את ה"שמור" באכילה.
הערות שוליים

↑  סוכה לט ב#תוספות
↑  המאור על סוכה יט ב מדפי הרי"ף
↑  רמב"ן על ויקרא כה ה, רמב"ן על יבמות קכב א.
↑  ערוך השולחן העתיד, הלכות שמיטה כא ז
↑  רמב"ם הלכות שמיטה ויובל ח יד
↑  תוספות רי"ד על יומא פג א
↑  רא"ם על ויקרא כה ו
↑  תוספות הרא"ש על בבא מציעא קיח א.
↑  ראש השנה ט א#תוספות
↑  מנחות פד א#תוספות
↑  תוספות הרא"ש על בבא מציעא קיח א
↑  חזון איש שביעית י ה
↑  מהר"ם בן חביב, כפות תמרים על סוכה לט ב
↑  מובא בציץ אליעזר ו לט ג
↑  מעדני ארץ ליקוטים סימן ז
1 2  קטיף שביעית, בהוצאת מכון התורה והארץ, אשקלון ה'תשס"ז, עמ' 315 הערה 2
↑  ראו אגרות משה, כרך א', סימן קפ"ו.
| שמיטה ויובל |
| --- | --- | --- |
| מצוות השביעית | שמיטת קרקעות • מלאכות שביעית • שמיטת כספים  • פרוזבול • מצוות הקהל • שביעית בזמן הזה |  |
| פירות שביעית | איסור ספיחין • איסור סחורה • איסור שמור • איסור נעבד • דמי שביעית • חובת הביעור |  |
| מצוות היובל | ספירת שנות היובל • שנת היובל • גאולת קרקע • בתים ושדות בתקופת היובל • מצוות הענקה |  |
| פתרונות הלכתיים | יבול שישית • זריעה מוקדמת • יבול חו"ל • מצע מנותק • אוצר בית דין • היתר מכירה • יבול נוכרי • פח שמיטה |  |
| ארגונים | קרן השביעית • אוצר הארץ • ועדת שמיטה • שמיטה ישראלית |  |
| טקסטים | מסכת שביעית • תורת השמיטות • שבת הארץ • ספרות על שנת השמיטה |  |
איסור קללת אב ואם

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ"א, י"ז; ויקרא, כ', ט'
 תלמוד בבלי:  מסכת סנהדרין, דף ס"ו, עמוד א'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות ממרים, פרק ה'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן רמ"א
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו שי"ח ספר החינוך, מצווה ר"ס
 
איסור קללת אב ואם הוא מצוות לא תעשה מתרי"ג מצוות, האוסרת על כל אדם מישראל לקלל את אביו ואמו. המקלל את אביו ואמו, עובר על איסור זה, בנוסף על האיסור לקלל אדם מישראל, וחייב בעונש סקילה. האיסור והעונש חלים גם על המקלל את אביו ואמו שלא בפניהם ואפילו אחר מיתתם.
בתורה

בתורה כתוב: ”וּמְקַלֵּל אָבִיו וְאִמּוֹ, מוֹת יוּמָת” (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק י"ז) ואם כן קבעה התורה שיש דין מוות על מקלל אביו ואמו.
עונש סקילה

עונש מקלל אביו ואמו חמור אף מהמכה בפועל אביו ואמו. מכה אביו ואמו חייב בחנק, "הקל ביותר" מבין ארבע מיתות בית דין, ואילו מקלל אביו ואמו בסקילה, שהוא החמור ביותר.
במכילתא נלמדת חומרת העונש בגזרה שווה:
מות יומת - בסקילה. אתה אומר (דווקא) בסקילה, או אינו (מחויב דווקא סקילה ו)אלא באחת מכל מיתות (אחרות) האמורות בתורה? הרי אתה דן, נאמר כאן (במקלל אביו ואמו) "דָּמָיו בּוֹ", ונאמר להלן (באיסור אוב או ידעוני) "דְּמֵיהֶם בָּם", מה להלן בסקילה אף כאן בסקילה"
כלומר לומדים מאיסור אוב וידעוני, שם כתוב במפורש הביטוי "דְּמֵיהֶם בָּם" וגם העונש כתוב במפורש "בָּאֶבֶן יִרְגְּמוּ אֹתָם", בגזרה שווה שבכל מקום בו נאמר דמיו בו, ובפרט במקלל אביו ואמו, הכוונה לעונש סקילה.
אותה גזרה שווה מובאת גם בגמרא במסכת סנהדרין.
פרטי דינים > הזכרת השם

בגמרא מובאת מחלוקת לגבי התחייבות אדם מקלל שכזה, אם הוא חייב לקלל בשם המפורש. במחלוקת בין חכמים לרבי מאיר, סוברים חכמים שאם קילל בכינוי (כמו "רחום" או "חנון") ולא בשם השם, הוא פטור ואילו רבי מאיר סובר שחייב. ואולם הרמב"ם מבאר שגם לשיטת רבי מאיר הוא אמנם פטור מסקילה אך חייב מלקות כדין מקלל כל אדם.
החזון איש מסביר שרבי מאיר לא סובר שגם מי שמברך ללא הזכרת השם חייב אלא שהוא סובר שכינויי השם הם בכלל שם.
פרטי דינים > הכלולים בגדר החיוב

הגמרא בסנהדרין ממשיכה ומבארת שאף שכתוב "איש", גם נשים בכלל האיסור, ואת זה לומדים מהריבוי בפסוק בויקרא: "כִּי אִישׁ אִישׁ אֲשֶׁר יְקַלֵּל אֶת אָבִיו וְאֶת אִמּוֹ" (היינו מכך שכתוב פעמיים "איש") וכן טומטום ואנדרוגינוס. על כך שאל המהר"ם לובלין שאם כן מדוע צריך לכתוב "איש איש" לרבות נשים, היה אפשר פשוט לא לכתוב "איש" כלל? והסביר שהסיבה שנכתב "איש" היא למעט קטן מעונש זה ואם כבר נכתב "איש" כדי למעט את הקטן, לולא ה"איש" השני הייתי ממעט גם את האשה.