stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נתן יונתן
מספריו

שבילי עפר, מרחביה, ספרית פועלים, (1951) - (ספרו הראשון)
אל הנירים האפורים, איורים: רות שלוס, שירים לבני הנעורים, מרחביה, (1954)
אשר אהבנו, שירים, איורים: יחזקאל קמחי, מרחביה, (1957)
בין אביב לענן, סיפורים לבני הנעורים, צייר משה גת, (1959)
שבילי עפר/אשר אהבנו (מהדורה מאוחדת של 2 ספרים קודמים), מרחביה, (1960)
שירים לאורך החוף, איורים: יחזקאל קמחי, מרחביה, 1962
לילך מקבוצת אילנות, צילם: פטר מירום, סיפור לילדים, מרחביה, (1963)
שירי עפר ורוח, צייר יצחק גרינפלד, לבני הנעורים, מרחביה, (1965)
עד סוף הקיץ האינדיאני, איורים יחזקאל קמחי, רשמי מסע בארצות הברית, מרחביה, (1968)
שירים בערוב הים, ציורים יחזקאל קמחי, מרחביה, (1970)
עוד סיפורים בין אביב לענן, ציורים: רות צרפתי, סיפורים לבני הנעורים, תל אביב (1971) - זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
שירים (ליאור), ספרית פועלים, תל אביב, (1974)
אבנים בחשכה - Stones in the Darkness, אנגלית: ריצ'רד פלנץ' (1975)
שירים עד כאן, תל אביב, ספרית פועלים, (1979)
מבחר שירים, 1980-1940 (ספרון כיס), 1940-1980, תל אביב, (1982)
חופים - מבחר שירים מולחנים (כולל תווים), ירושלים: כתר הוצאה לאור, (1983)
שירים אחרים, רישומים רוני רכב, תל אביב, (1984)
שירים על קו הרכס, תל אביב, זמורה ביתן, (1988)
שירים באהבה, מבחר שירי אהבה, תל אביב, ספרית פועלים, (1989)
שירים על אדמה ומים, מבחר שירי ארץ, ספרית פועלים, (1993)
רעול פנים הזמן, תל אביב, ספרית פועלים, (1995)
מלח ואור - מבחר שירים מתורגמים לבולגרית, ספרית פועלים, (1995)
חסד השירים, מבחר שירים על השירה, ספרית פועלים, (1996)
לקט שכחה ופאה, מבחר שירים, ספרית פועלים, תל אביב, (1997)
שירים על ספר הישר, מבחר שירים בהשראת המקרא והאגדה, תל אביב, אור עם (1998)
שירים בכסות הערב, מבחר, משכל, ידיעות אחרונות, (2004)
לחיות בתוך השיר - Within the Song to Live, עברית/אנגלית/CD אנגלית: ג'ניס רביבו ואחרים (2005)
שירים שנשארו - שירים מהעיזבון, תל אביב: ספרי חמד, ידיעות אחרונות (2007)
Apostar Al Tiempo - מהדורה דו לשונית עברית-ספרדית (ויסור, מדריד, 2008)
אל הנירים האפורים - הוצאה מחודשת (2010)
איציק מאנגער, מבחר שירים (1987) (תרגום מיידיש)
דיסקוגרפיה

האחים והאחיות-חופים-משירי נתן יונתן-1975
איתן מסורי-שירי נתן יונתן-1984
נתן יונתן-צבעי הזמן-1998
נתן יונתן-בין אביב לענן-5 תקליטורים-2003
נתן יונתן-במקום פרידה-2 תקליטורים-2006
לאחר מותו

לאחר מותו של יונתן נוסדו שני פרסים ספרותיים על שמו. האחד, מוענק מטעם אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום שם בתחום השירה. השני, מטעם מרכז ההדרכה לספריות בישראל ובשיתוף עמותה שהוקמה לשימור מורשתו של המשורר, הוענק לראשונה בשנת 2009 למשורר ליאור שטרנברג.
זכויות היוצרים על יצירתו של יונתן הופקדה בידי אלמנתו, נילי כרמל יונתן ובינה לבין גורמים שונים העוסקים ביצירתו התגלעו מחלוקות קשות. בין השאר משום שבספר שיצא אחרי מותו היא שינתה את מילותיהם של חלק מהשירים.
בשנת 2024 הוקרן בפסטיבל דוקאביב הסרט 'נתן יונתן - אם העולם הזה הוא ים' שביים ארי דוידוביץ'.
לקריאה נוספת

הלל ברזל, "נתן יונתן: תוגה ואהבה", מאזנים, ס"ד, 1990. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
זיוה בן-פורת, "שיר ופזמון בשירת נתן יונתן", ליריקה ולהיט, 1989
אורציון ברתנא, "הצופן המטאפורי והצופן החברתי", ידיעות אחרונות, פברואר 1984
שלמה יניב, "מ'בניאס' עד ל'מנורת הנפט', הבלדות של נתן יונתן", טורא, 1992. נדפס גם בספרו הבלדה העברית בת זמננו - מסורת וחידוש, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 1999, הפרק "מ'בניאס' עד ל'מנורת הנפט', הבלדות של נתן יונתן", עמ' 131–140
רחל פרנקל-מדן, "וגשם אין, עיון בסונטה 'אבן גבירול' של נתן יונתן", תרבות יהדות ספרד, תשנ"ד 1994
צבי לוז, "אולי באחד הימים, עיון בשיריו של נתן יונתן", עלי-שיח, 22, תשמ"ד 1984
צבי לוז, שירת נתן יונתן: מונוגרפיה, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, תשמ"ו 1986
יונה בחור, "חשבתי שיופי יכול להגן עלינו", עיתון 77, 35, 1983
זיו יונתן, בְּמקום פרידה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023.
הערות שוליים

↑  עשר שנים למותו של נתן יונתן, באתר שריד, ‏14 במרץ 2014
↑  עופרה עופר, "חופים": מה נתן יונתן לא ידע כשצעד בגיל עשרים על חוף הים, באתר של עופרה עופר, ‏16 בינואר 2017
↑  סיפורי ארץ ישראל - מצבות מדברות
↑  שירי לב-ארי, נתן יונתן, 2004-1923, באתר הארץ, 13 במרץ 2004
↑  אביבה לורי, מאת נתן יונתן (ואשתו), באתר הארץ, 23 באוקטובר 2007
↑   רונן טל, זיו יונתן: "כל שנה, בארבע ועשר דקות, אני חוטף את הצרור מחדש", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2023
↑  נזכור את כולם, באתר www.izkor.gov.il (באנגלית)
↑  נתן יונתן באתר GRAVEZ
↑  מבוסס על ספרו של צבי לוז, שירת נתן יונתן: מונוגרפיה, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ו 1986
↑  נתן יונתן, עם כל הדבש והנחש, דבר, 29 בספטמבר 1972
↑  נזכור את כולם, באתר www.izkor.gov.il (באנגלית)
↑  מנחם בן, מות הרומנטיקן האחרון, באתר nrg‏, 1 באפריל 2004
↑  פרס זאב לתרצה אתר ולנתן יונתן, דבר, 3 בנובמבר 1972
↑  אביבה לורי, האשה שביקשה לעצור את הים, באתר הארץ, 25 בינואר 2008
↑   גילי איזיקוביץ, "אם העולם היה ים" מציגה תמונה חלקית של חיי המשורר, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2024
↑   זיו יונתן, פרק מהספר 'במקום פרידה', באתר הארץ, 22 באוגוסט 2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אבנר טריינין, אברהם ב. יהושע | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם ט. כרמי, פנחס שדה  1990 | הבא: ס. יזהר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300004305171  BNE: XX4911043  BnF: cb145885503 (data)  GND: 128898216  ISNI: 0000 0001 1978 1044  LCCN: n82231764  MusicBrainz: 5e8671d0-86af-4ccf-a39d-eb6f3caf27ce  NSK: 000420637  NTA: 186076401  RERO: 02-A018564732  SUDOC: 251321525  VIAF: 51936574   WorldCat (עם VIAF): 51936574
מלך ירדן

מלך ירדן הוא ראש בית המלוכה השולט על שטחי מדינת ירדן. המונרכיה הירדנית החלה בשנת 1921 וכוננה בעזרתם של הבריטים.
רקע

במהלך מלחמת העולם הראשונה, המריד השריף חוסיין בן עלי את חצי האי ערב כנגד האימפריה העות'מאנית, במה שכונה המרד הערבי, ובכך סייע בהפלת האימפריה. חוסיין בן עלי המליך את עצמו למלך חג'אז, והבריטים שקיבלו מנדט על עיראק ועבר הירדן החליטו לשתף אותו בשלטון האזור בתמורה לעזרתו נגד הטורקים במהלך המלחמה הגדולה.
פייסל הראשון, בנו השני של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של עיראק והקים את הממלכה ההאשמית של עיראק, ועבדאללה הראשון, בן נוסף של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של ירדן והקים את הממלכה ההאשמית של ירדן. בכך חיזק בית המלוכה ההאשמי את שליטתו באזור הצפוני אותו קיבלו הבריטים במנדט שלהם, זאת מול כוחו העולה של בית סעוד שהצליח לכבוש את כל השבטים באזור הדרומי של חצי האי ערב.
בניגוד לבית המלוכה בעיראק, בו הודחו שליטיו בהפיכה צבאית היות שהשליטים היו זרים לעם, המלוכה הירדנית ביססה את עצמה במדינה וקיבלה תמיכה רחבה בעם [דרוש מקור]. הגאווה העממית במלכים והשלטון החכם של המנהיגים הצליח לתת ביטחון הן להנהגה והן לתושבים, מה שיצר מאוחר יותר מדינה ריבונית ירדנית תחת שלטון המשפחה ההאשמית האהודה.
סמכות

ירדן היא מונרכיה חוקתית. עם זאת, למלך מוקנית סמכות מבצעת ומחוקקת מעט יותר ממה שקורה בדרך כלל למלכים חוקתיים
המפקד העליון של הכוחות המזוינים הירדנים.
ממנה את ראש ממשלת ירדן.
ממנה את ראש מינהל המודיעין הכללי של ירדן
הוא גם ממנה את חברי הבית העליון, הסנאט
ממנה שופטי בית המשפט החוקתי.
מלכי ירדן

שושלת מלכי ירדן היא ענף מרכזי של השושלת ההאשמית. ראשיתה במלך עבדאללה הראשון, בנו השני של אבי השושלת חוסיין בן עלי, אמיר מכה ומלך חג'אז. לאחר עבדאללה הראשון עברה המלכות בירושה לבנו, לנכדו ולנינו (מלך ירדן הנוכחי עבדאללה השני).
| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | תקופת מלוכה> התחלה | תקופת מלוכה> סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | עבדאללה הראשון عبد الله الأول (1882–1951) | 25 במאי 1946 | 20 ביולי 1951 נרצח |
| 2 |  | טלאל طلال (1909–1972) | 20 ביולי 1951 | 11 באוגוסט 1952 התפטר |
| 3 |  | חוסיין حسين (1935–1999) | 11 באוגוסט 1952 | 7 בפברואר 1999 |
| 4 |  | עבדאללה השני عبد الله الثانى (1962–) | 7 בפברואר 1999 | מכהן |
נסיך הכתר של ירדן

יורש העצר של ירדן הוא היורש המיועד או הפוטנציאלי לכתר הירדני.
סעיף 28(ב) בחוקת ירדן קובע ירושה על פי בכורה גברית, כלומר, בנו הבכור של המלך יורש את הכתר באופן אוטומטי עם פטירת המלך, אלא אם המלך מינה אחד מאחיו כיורש העצר לרשת את הכתר.
נסיך הכתר של ירדן > יורשי העצר של ממלכת ירדן

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | תקופה> התחלה | תקופה> סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | טלאל طلال (1909–1972) | 25 במאי 1946 | 20 ביולי 1951 |
| 2 |  | חוסיין حسين (1935–1999) | 20 ביולי 1951 | 11 באוגוסט 1952 |
| 3 |  | מוחמד בן טלאל (1940–2021) | 11 באוגוסט 1952 | 30 בינואר 1962 |
| 4 |  | חסן בן טלאל عبد الله الثانى (1947–) | 1 באפריל 1965 | 25 לינואר 1999 |
| 5 |  | עבדאללה השני عبد الله الثانى (1962–) | 25 בינואר 1999 | 7 בפברואר 1999 |
| 6 |  | חמזה בן חוסיין عبد الله الثانى (1980–) | 7 בפברואר 1999 | 28 בנובמבר 2004 |
| 7 |  | חוסיין בן עבדאללה عبد الله الثانى (1994–) | 28 בנובמבר 2004 (בפועל) 2 ביולי 2009 (רשמית) | מכהן |
ראו גם

בנות הזוג של מלכי ירדן
היסטוריה של ממלכת ירדן
מלך עיראק
הנס המלכותי של נסיך הכתר של ירדן
יהושע אייכנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1942 (בן 82) כ"ח בתשרי ה'תש"ג סנט לואיס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 השכלה:  ישיבת רבינו חיים ברלין 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 רבותיו:  רבי אברהם ליבוביץ
 בת זוג:  חנה אייכנשטיין
 חותנים:  הרב בצלאל ז'ולטי
 
 חתימה:   
 
הרב יהושע העשיל אייכנשטיין הוא ראש ישיבת יד אהרון, חבר בוועדת הרבנים של עיתון יתד נאמן.
ביוגרפיה

נולד בסנט לואיס לרב מנחם צבי (רבה של סנט לואיס) ולריקל (בתו של האדמו"ר מטריסק-לובלין).
בצעירותו למד בישיבת רבינו חיים ברלין, ובעיקר אצל הרב אברהם ליבוביץ.
נישא לחנה בתו של הרב בצלאל ז'ולטי. לאחר נישואין שימש כר"מ בישיבת איתרי חדרה. כשהישיבה נסגרה בקיץ תשמ"ג, הוא פתח ישיבה בשכונת רחביה, יחד עם הרב עקיבא קיסטר וקבוצה מהבחורים. הישיבה נסגרה בחורף תשמ"ג, עם פטירת הרב בצלאל ז'ולטי שנשא את העול הכספי. הישיבה נפתחה מחדש באלול תשמ"ו, ולאחר סכסוך שכנים עברה הישיבה לשכונת קטמון, הישיבה מתייחדת בכמות בחורים קטנה בכל שיעור בכדי לתת יחס אישי.
בין 2000 ל-2010 שימש כראש ישיבה בישיבת חברון-גאולה.
ב-2012 מונה על ידי הרב אהרן יהודה ליב שטינמן לוועדת הרבנים של יתד נאמן.
הרב אייכנשטיין עומד בנשיאות ישיבת משכן אשר ובנשיאות סמינר אפיקי דעת.
דעותיו

על אף היותו מזוהה עם מפלגת דגל התורה, תמך בישיבת משכן שלמה המזוהה עם הפלג הירושלמי. בשנת 2015 הודלפה הקלטה שבו הוא אומר שהוראת החזון איש שלאחר החתונה ילכו לכולל ולא לעבודה הייתה הוראת שעה,. ב-2019 הביע תמיכה ב"בית מדרש הגר"א", השנוי במחלוקת בציבור החרדי.
לאחר התאבדותו של חיים ולדר, הכחיש בשיעור שמסר בירושלים את ההאשמות נגדו. לאחר שנפגש עם נפגעות של ולדר, בתיווכם של פעילים חרדים, חזר בו מדבריו והוציא מכתב בו גינה את ולדר וקרא לנפגעים ונפגעות לפנות למומחים ולפעול בכל דרך שהיא נגד פוגעים' התבטאות זו נחשבת חריגה בנוף החרדי. גם לאחר פרסום על מנהלת סמינר מעלות שפגעה מינית בתלמידותיה, התבטא נגדה בחריפות. בסוף 2023 נאם בכנס נגד פגיעות בחברה החרדית.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פרסם מכתב ארוך בסוגיית גיוס בני ישיבות במכתב כתב בין השאר: "יש להעריך את חירוף נפשם של החיילים", בהמשך כתב שכמו שיש להכיר בפציפיזם כך "יש להכיר במצפונו של בחור ישיבה להקדיש חייו לעבודת ה".
ספריו

שיעורי יבמות, באתר אוצר החכמה.
קונטרס פי מלכים, באתר אוצר החכמה.
שיעורי רבינו יהושע העשיל, בבא קמא ומכות, הוצאת צוף, ירושלים תש"ף, באתר אוצר החכמה.
שיעורי רבינו יהושע העשיל, יבמות-נדרים, הוצאת צוף, ירושלים תשפ"ג.
שיעורי רבינו יהושע העשיל, סוכה, הוצאת צוף, ירושלים תשע"ח, באתר אוצר החכמה.
שיעורי רבינו יהושע העשיל, כתובות, הוצאת צוף, ירושלים תשע"ט, באתר אוצר החכמה
אמרות דעת, תורה וישיבה, השקפה, שו"ת ומכתבים, הוצאת צוף, ירושלים תשפ"ב, באתר אוצר החכמה.
חיים אישיים

נשוי לסופרת חנה בת שחר. בתו היא אוריין ליפשיץ, במאית תיאטרון (נשואה ליאיר ליפשיץ), ואחיינו הוא הרב דניאל וולפסון.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |   |  |   |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |   |   |
|  |   |  |   |  |   |  |   |   |
|  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |   |   |
 
|   |   |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |   |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |
הערות שוליים

↑  אבי רבינא, ‏ראש ישיבת 'איתרי' לשעבר, הגאון הרב דב בער אייכנשטיין זצ"ל, באתר כיכר השבת, 5 בספטמבר 2019; יהודה ויס, גלריה: אלפים רבים השתתפו בהלווייתו של הגאון ר' דב בער אייכנשטיין, אקטואליק, 08/09/2019
1 2 3  ישיבת יד אהרון, אוסף גיליונות, מבית צוף, גיליון 101, סיוון תשע"ט, עמ' 60 - 61
↑  בנו של רבי ירוחם ליבוביץ, ראו: קובץ גיליונות תשרי תש"פ עמ' 3 (להורדה)
↑  בצלאל כהן, תשתפכנה אבני קודש, יום ליום, 4 ביולי 2019
↑  שלמה קוק, הגאון הגדול רבי יעקב חיים סרנא זצ"ל בשיחה נדירה, קו עיתונות דתית
↑  שאול כהנא, ‏לאחר ההפיכה ב'יתד': נותק האינטרנט הלא כשר, באתר כיכר השבת, 20 באוגוסט 2012
↑  יענקי קצבורג, הכירו: הרישום המלא לשיעור א' תשע"ט, באתר כל הזמן, ‏24 ביוני 2018
↑  הדס אפיק, סוגרת חשבון: ריאיון עם רו"ח מלכי אייכנשטיין, באתר המקום, גיליון 20, ‏נובמבר 2022
↑  ישראל כהן, ‏'הוועד' פסל ישיבה, הגר"י אייכנשטיין מפרסם תמיכה, באתר כיכר השבת, 22 במאי 2014; ישראל כהן, ‏עסקני הוועד למען כבוד רבותינו: הרב אייכנשטיין חזר בו, באתר כיכר השבת, 18 במאי 2014
↑  ישראל כהן, ‏הגר"י אייכנשטיין: "יש שחושבים שהתורה מתחילה מהרב שך", באתר כיכר השבת, 22 בנובמבר 2015; יקי אדמקר‏, רב חרדי קרא לבחון מחדש את ההוראה שנשואים חייבים ללמוד בישיבה, באתר וואלה, 22 בנובמבר 2015
↑  חנוך שולמן, המצ'ינג השקט שמתקרב לאיטו אל היעד, באתר בחדרי חרדים, 10 באפריל 2019
↑    אלי ביתאן, ‏החברה החרדית מיישרת קו ומתנערת מוולדר, בעיתון מקור ראשון, 7 בינואר 2022
↑  ידידיה מאיר, פייק־השקפה, באתר ערוץ 7, 6 בינואר 2022; יצחק טסלר, "רעידת אדמה בעוצמה שכזו היא דבר נדיר": כך משפיעות פרשות ולדר ומשי זהב על המגזר החרדי, באתר mynet‏ ירושלים, 7 בינואר 2022
↑  אריאלה שטרנבך, התפתחות בפרשת מנהלת הסמינר שנטען כי פגעה מינית: "קיימת סכנה ממשית לנערות", באתר חדשות 13, 28 במרץ 2022; מכתב הרב יהושע אייכנשטיין בעניין מעשי המנהלת הפדופילית ומצב התלמידות הנפגעות בעולמם של חרדים
↑  ישראל גינצבורג, ‏הטיפול בפגיעות במגזר החרדי וההתמודדות עם הפוגעים | הנאום המכונן של ראש הישיבה, באתר כיכר השבת, 21 בספטמבר 2023
↑  איצלה כץ, ‏למה החרדים לא מתגייסים? ראש הישיבה הגר"י אייכנשטיין עושה סדר בסוגיה הכי בוערת, באתר כיכר השבת, 26 במרץ 2024
↑    ריקי רט, ‏"לצערנו הרב הפגיעות המיניות נפוצות גם בחברה החרדית, גם בבנים וגם בבנות", בעיתון מקור ראשון, 8 בפברואר 2023
רמי דיצני

| --- | --- |

 לידה:  1950 
 פטירה:  15 ביולי 2012 (בגיל 62 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1994)  פרס ירושלים  פרס אקו"ם 
 
רמי דיצני (1950 - 15 ביולי 2012) היה משורר ישראלי.
דיצני היה מהנדס אלקטרוניקה, בוגר בית הספר לקולנוע בלונדון ומדריך תיירים מוסמך. הוא פרסם שירים בעיתונים ובכתבי עת. נפטר ב-15 ביולי 2012 לאחר מחלה ממושכת.
שירתו כוללת סוגים שונים וקשת רחבה של נושאים: שירי ילדים, שירי אהבה ליריים וגם שירי מחאה בוטים. בשירתו ניכר שילוב בין היסוד הסיפורי ובין כתיבה לירית רגישה. 
על שירת המחאה של דיצני כתב המבקר חנן חבר: "הוא פרץ באלימות פיוטית, בהופכו את הדוחה, הצורם, המזעזע, ואפילו את המגעיל - לכלים לשוניים שיריים בעלי ייחוד".
פרסים

רמי דיצני זכה בפרסים ספרותיים: פרס קרן תל אביב, פרס ירושלים לשירה על שם אורי צבי גרינברג, פרס אקו"ם וחתן פרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשנ"ה. שיריו תורגמו לשפות זרות, כולל ערבית, אנגלית, צרפתית, פולנית, רוסית, סרבו-קרואטית וספרדית.
הנצחה

בשנת 2013 חולק לראשונה פרס רמי דיצני, למשוררים בתחילת דרכם.
ספריו

משירי מדור נכות רוח (ירושלים: דומינו, תשמ"ד 1984).
מה לא אמרו על רמי (ירושלים: כתר, 1987) <איורים: אבנר כץ>.
הידד לדודות!: שיר-דודים לילדים ולילדות (ירושלים: כתר, 1987) <איורים: סימה לוין>.
אהבה רק אהבה (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987).
פירכוס: שירי אהבים קשים (תל אביב: זמורה-ביתן, תשנ"ט 1998).
ארץ החול: שירים (תל אביב: תג-הוצאה לאור: סדרת הליקון, 1998).
ארץ זבה: שירים, 1982–2000 (תל אביב: ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 2003).
לקריאה נוספת

הפואטיקה של הדוחה, קווי אפיון לשירתו של רמי דיצני, מאת תמר וולף-מונזון, נדפס בצפון, ז', 2004.
מהי שירה מדויקת?, עקבותיה של נורמה בבקורת ובשירה, קריאה בפואמה של רמי דיצני, "ים אוהב כמו אשה אוהבת כמו ים", מאת אבידב ליפסקר, נדפס בעלי-שיח, 26, 1989.
הערות שוליים

↑  מיה סלע, פרס חדש בפסטיבל "שער" לשירה, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310201005171  BnF: cb17813419z (data)  ISNI: 0000 0000 6693 005X  LCCN: n87933035  VIAF: 53223657   WorldCat (עם VIAF): 53223657
דורסי לילה

| דורסי לילה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
סדרה:: דורסי לילה
שם מדעי
 Strigiformes ‏ואגלר, 1830
תחום תפוצה


דורסי לילה (שם מדעי: Strigiformes) היא סדרת עופות, הנכללת עם דורסי היום בקבוצת העופות הדורסים. כקבוצה, דורסי הלילה נפוצים בכל העולם ובבתי הגידול השונים שבו. המינים מופיעים במגוון גדלים, בהם ינשופים ננסיים קטני גודל ומיני אוח ענקיים. עופות אלו מאופיינים בראש גדול וניכרים בפרצוף-שמע רחב, בעיניים גדולות, בראייה ובשמיעה מחודדים ביותר ובתעופה חרישית.
רוב המינים פעילים בעיקר בשעות הלילה והדמדומים, בשונה מדורסי היום. הם מעבירים את יומם במנוחה כשהם מוסתרים מהסובב אותם בעזרת צבעי ההסוואה שלהם. לדורסי הלילה תכונות המתאימות אותם לציד בשעות הלילה: חושי ראייה ושמיעה חדים ומשוכללים ביותר, שמאפשרים לרובם לצוד גם בתנאי תאורה לקויים או כאשר הטרף סמוי מן העין. הגדולים שבדורסי הלילה הם טורפי על – בעלי החיים הנמצאים בראש מארג המזון. הם בעלי חיים סתגלניים, המסוגלים לנצל מקורות מזון שונים כדי לשרוד.
על פי תיעוד של מאובנים, הופיעו דורסי הלילה בצורתם המוקדמת בסוף תקופת הפלאוקן, והפכו לנפוצים בחצי הכדור הצפוני במהלך תקופות האאוקן והאוליגוקן. רוב המאובנים נמצאו בחלק זה של העולם. משפחת התנשמתיים, ועמן ארבע משפחות נוספות (שנכחדו), הופיעו לפני הינשופיים והגיעו למספר מינים רב בין תקופת האוליגוקן לתחילת תקופת המיוקן.
תפוצה ובתי גידול

כוס חום החי ביערות צפוניים והרריים למחצה.
כוס מהמין  מסתתר בחלל עץ.
לילית מצויה על ענף.
דורסי הלילה נפוצים כקבוצה בכל רחבי העולם חוץ מאשר ביבשת אנטארקטיקה. היינשופיים התיישבו באזורים רבים יותר מאשר התנשמתיים, אף על פי שדורס הלילה בעל התפוצה הרחבה ביותר והנפוץ ביותר הוא המין תנשמת לבנה שנעדר מהחלקים הצפוניים של אסיה וצפון אמריקה. מינים רבים מעדיפים לשכון באזור הטרופי: 17 אחוזים מהמינים חיים באזור האפרוטרופי, 25 אחוזים באזור הנאוטרופי, 18 אחוזים באוסטרלאסיה, 23 אחוזים באזור ההינדומלאי (Indomalaya) ורק 17 אחוזים בצפון אמריקה ובאזור הפלארקטי יחדיו.
בדרך כלל דורסי הלילה אינם נודדים. נדידות סדירות או ארוכות טווח תועדו רק אצל מספר קטן של מינים. כשהמין נוטה לנדוד, הוא מפגין טריטוריאליות במיוחד בתקופת הרבייה שבה הוא מגן בנחישות על קנו, על השטח המקיף אותו ועל משאבי המזון מפני דורסי לילה ובעלי חיים אחרים המהווים עליהם איום, אך כשהוא יושב קבע, כמו הלילית המצויה ומיני אוח, הטריטוריאליות נמשכת במהלך כל השנה.
דורסי הלילה נפוצים כמעט בכל בית גידול, באזורים בעלי אקלים נוח שבהן ישנן אדמות עשב, ביערות, בביצות עשב ובביצות מיוערות (Swamp), וכן באזורים בעלי תנאי מזג אוויר קיצוניים יותר כגון הטונדרה של האזור הארקטי, המדבריות של מקסיקו וקליפורניה ויערות הגשם של אפריקה הטרופית. בדומה לכך, הם שוכנים בעמקים, במישורים ובקניונים, וכן בהרים, ברמות ובאיים. עם זאת, רוב המינים חיים ביערות ובחורשים, או על גבולותיהם, ורק כחמישית מהמינים חיים באזורים חצי פתוחים או במרחבים שבהם העצים מעטים ומבוזרים. בניגוד לכך, מינים אחדים, בהם אוח השלג שוכן הטונדרה והינשוף השדוני שוכן המדבר, מעדיפים להתגורר בבתי גידול שבהם העצים אינם גדלים כלל. בנוסף, מינים אחרים התאימו עצמם לחיים על גבי הקרקע, וחלקם ניכרים באורך רגליהם, בהם מיני התנשמות Tyto capensis, ‏Tyto longimembris, וכוס המחילות. מיני אוח אחדים – אלו הניזונים מבעלי חיים מימיים – מתגוררים בסמוך למקורות מים שונים, כגון נחלים וביצות מנגרובים. ככלל הם אינם שוכנים ברום גבוה מאוד ובמדבריות שבהם האקלים קיצוני.
דורסי הלילה הסתגלו גם לאזורים שאופיים השתנה על ידי האדם, כגון חוות, שדות, שטחי מרעה ומקבצי עצים הגדלים בפרוורי הערים. יותר מכך, מינים אחדים של הסוגים אוח, ינשוף נצי, שעיר וינשוף ננסי אף התאימו את עצמם לחיים לצד בני האדם בשכונות שבהן ישנם עצים רבים.
תפוצה ובתי גידול > דורסי לילה בישראל

בישראל שוכנים 10 מיני דורסי לילה, בין אם כיושבי קבע ובין אם כמינים נודדים: האוח המצוי, האוח המדברי, ינשוף העצים, ינשוף השדות, כוס החורבות, לילית המדבר, הלילית המצויה, השעיר המצוי, שעיר משורטט, והתנשמת הלבנה. קטופה מצויה התגוררה בישראל בקבוצות קטנות, אך ככל הנראה נכחדה עד שנות השבעים.
האוח המצוי נפוץ למדי. הוא מקנן בצוקים, במערות, במחצבות נטושות ובנקיקים. בצפון הנגב הוא מקנן אף על גבי הקרקע או במחילות של דורבנים. האוח המדברי נפוץ פחות. הוא מקנן בנגב, בערבה ובמדבר יהודה. ינשוף העצים הוא אחד מדורסי הלילה הנפוצים ביותר בישראל, במיוחד במרכזה ובדרומה. ינשוף השדות הוא מין נדיר למדי ששוהה בחורף בישראל. כוס החורבות הוא דורס לילה נפוץ למדי בשטחים פתוחים, בעיקר לאורך רצועות ההרים המשתרעים מהגליל והגולן בצפון, דרך הרי שומרון והרי יהודה ועד להרי הנגב. לילית המדבר מתגוררת בדרום הארץ: ממדבר יהודה בצפון ועד להרי אילת בדרום. הלילית המצויה נפוצה אף היא למדי, בעיקר בצפון הארץ: רוב האוכלוסייה שלה מתרכזת בגליל העליון ובגליל המערבי, ומקצתה באזור הכרמל, הגולן, החרמון, עמקי הצפון וצפון השומרון. השעיר המצוי הוא עוף חולף שכיח בכל הארץ, המקנן בעיקר בצפונה. השעיר המשורטט הוא עוף חולף נדיר למדי. התנשמת הלבנה נפוצה בכל הארץ, למעט בדרומה. היא משמשת כמדבירה ביולוגית.
מאפיינים > גודל, נוצות וכנפיים > ציצות האוזניים

| --- | --- |




מלמעלה למטה: נקבת אוח וירג'יניה וציצות אוזניה זקורות, מסתתרת בקנה שבלואיזיאנה, ארצות הברית.  צילום צדי של לילית אפורה בעת תעופתה.  ינשוף שדות בסקוטלנד.  תנשמת לבנה.




מלמעלה למטה: ינשוף שדות מסתכל אחורנית.  לילית אמריקנית (Strix varia) ממתינה לטרפה.  זוג פרפרים מהסוג Caligo.  שעיר מצוי.
כ-43 אחוזים ממיני דורסי הלילה מתהדרים בציצות אוזניים - נוצות מוארכות הגדלות מאחורי עיניהם ונדמות כאוזניים, בעוד שלמעשה אין קשר ביניהן לבין חוש השמיעה. אורכן משתנה בין המינים: מקצרות ביותר אצל מין השעיר Otus rutilus, ועד ארוכות למדי אצל ינשוף העצים, אשר נקרא בשל כך בשפה האנגלית "Long-eared owl" (בתרגום חופשי: ינשוף ארך אוזניים).
תפקידן של ציצות האוזניים אינו ברור, אך לתופעה ישנן מספר השערות עיקריות שחלקן סותרות את המציאות:
"השערת התקשורת", מייחסת לציצות תפקיד כאמצעי עזר לתקשורת לילית. קיומן או אי-קיומן של הציצות עשוי לסייע בזיהוי מינים שונים מטווח קצר בשעות הליל, שכן ראיית הלילה של דורסים אלה, די בה כדי לזהות צורות שונות כגון צלליות של צורת הראש. משום כך על פי הנחת השערה זו, לא יופיעו ציצות אוזניים אצל מינים הפעילים ביום.
"השערת ההסוואה", מתבססת על יכולתם להסתוות כתגובה לאיום (להסבר ראו: תגובה לאיום והטרדה), באמצעות ציצות האוזניים שקוטעות את קו המתאר של גופם. אפקט הסוואה זה יעיל רק אצל מינים הפעילים בלילה ונחים במשך היום על ענפי העצים, שכן מינים הפעילים ביום אינם יושבים על ענפים במשך היום, ובשעות הלילה מסווה אותם החשיכה. על כן, השערה זו יוצאת מתוך הנחה שקיומן של ציצות אוזניים יתבטא רק אצל מינים פעילי לילה הנחים על ענפי העצים במשך היום.
"השערת האיום", מתייחסת לציצות כאל אמצעי הרתעה בעת חשיפה לאיום מגורם חיצוני. לעיתים קרובות, קני דורסי הלילה מאוימים על ידי טורפים שונים, כגון השונר והדלק. כדי להגן על עצמם וכדי להרתיע את אויביהם, זוקרים דורסי הלילה את ציצות האוזניים ומקנים לעצמם מראה הדומה לפניהם של יונקים גדולי ראש ועיניים מסדרת הטורפים השוהים בסביבת בית הגידול שלהם. לפיכך השערה זו יוצאת מתוך הנחה כי ציצות האוזניים יופיעו רק אצל מינים שבשטחם חיים גם טורפים גדולים.
על פי המחקרים, קיימים מינים בעלי ציצות שבשטחם אין טורפים. עובדה זו מותירה את החוקרים עם שתי ההשערות האחרות, שמחד מתחזקות לאור העובדה שאין מינים פעילי יום בעלי ציצות אוזניים ומאידך נחלשות בשל התהיות שהן מעלות: באשר להשערת התקשורת, דורסי הלילה צריכים לתקשר ביניהם באמצעות הקול, על מנת להתקרב עד כדי מרחק ראייה אחד מהשני. זהו חיסרון המוביל לזיהוי מוקדם. באשר להשערת ההסוואה, מתקשים החוקרים להסביר את חסרונם של ציצות האוזניים אצל מינים רבים הפעילים בלילה ואצל שוכני היערות.
מאפיינים > גודל, נוצות וכנפיים > כנפיים ותעופה

לרוב מיני דורסי הלילה כנפיים גדולות ממדים. הן קצרות יותר אצל מינים הצדים בשטח סגור, כגון חופת יער, וארוכות יותר אצל מינים הצדים בשטח פתוח או אצל מינים נודדים. אורך הכנפיים מעיד לרוב על שיטת הציד שבה נוקט המין (ראו: תזונה). תעופתם של טורפים אלה היא חרישית, ולפיכך הם יכולים לצוד את טרפם קרוב לקרקע. תעופה שקטה מסייעת גם לשמיעת הקולות שמשמיע הטרף ולאיתורו המהיר. לתכונה זו אחראים מספר גורמים: הפלומה המכסה את שטח הפנים של הנוצות (אצל רוב המינים), הקצה המאפיין את נוצות התעופה שהוא רך יותר וחד פחות מזה של דורסי היום, וכן שולי הנוצות המשוננים כמסרק.
רוחבן של הכנפיים יחסית למשקלן מקנה לרבים מהמינים עומס כנף נמוך בהשוואה לעופות אחרים. לדוגמה, תנשמת לבנה היא בעלת עומס הכנף הנמוך ביותר: 0.21 גרם לסנטימטר רבוע, ינשוף העצים וינשוף השדות: 0.29 ו-0.36 בהתאמה, אוח השלג והאוח המצוי: 0.55 ו-0.71 בהתאמה.
ככל שעומס הכנף גבוה יותר, נדרש יותר מאמץ מהעוף להחזיק את עצמו באוויר, וכתוצאה מכך נוצר רעש חזק יותר בעת התעופה. תעופתם של המינים שלהם עומס כנף נמוך, קלילה ואיטית, ללא טפיחות כנפיים רבות וללא איבוד אנרגיה רב.
בזנב דורסי הלילה ישנם תריסר אברות זנב, והכנף מורכבת מעשר אברות יד, לא כולל את אברת היד הראשונה, שהיא מנוונת ומוצנעת תחת הנוצות הסוככות.