stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוזות גרנדה

מבחינה מנהלית גרנדה מחולקת ל-6 מחוזות (Parish, קהילה) ואי תלוי (dependency).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | מחוז | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2019 | שטח, קמ"ר |
| 1 | מחוז סנט מארק | ויקטוריה | Saint Mark ‏ | 4,634 | 25 |
| 2 | מחוז סנט פטריק | סוטרס | Saint Patrick‏ | 11,151 | 42 |
| 3 | מחוז סנט ג'ון | גוייב | Saint John ‏ | 8,964 | 35 |
| 4 | מחוז סנט אנדרו | גרנוויל | Saint Andrew‏ | 28,201 | 99 |
| 5 | מחוז סנט ג'ורג' | סנט ג'ורג'ס | Saint George‏ | 39,894 | 65 |
| 6 | מחוז סנט דייוויד | סנט דייוויס | Saint David ‏ | 13,718 | 44 |
| 7 | קוריקו ופטי מרטיניק | הילסבורו | Carriacou and Petite Martinique‏ | 6,010 | 36 |
שרון כידון

| --- | --- |

כידון, 2016
 לידה:  12 ביולי 1970 (בת 54) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  שרון ויכסלבאום 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 עיסוק:  מגישת טלוויזיה ורדיו, יוצרת סרטי תעודה
 בן או בת זוג:  מודי כידון (?–2019) 
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  sharon.kidon
 טוויטר:  sharonkidon
 
כידון, 2010
שרון כידון (נולדה ב-12 ביולי 1970) היא מגישת טלוויזיה ורדיו ויוצרת סרטי תעודה ישראלית. אשת פרסום ומנהלת תקשורת שיווקית בעברה.
ביוגרפיה

נולדה בשם שרון ויכסלבאום בתל אביב. את שירותה הצבאי עשתה כמש"קית עיתונות ביחידת דובר צה"ל.
למדה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן בחוג למדעי המדינה וספרות אנגלית. היא בעלת תואר שני בתקשורת ועיתונאות מאוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישיים

הייתה נשואה למודי כידון, מבעלי חברת הפרסום "גיתם", ולהם שתי בנות. ב-2019 בני הזוג התגרשו. מתגוררת בסביון.
אחותה-התאומה דלית ויכסלבאום, שימשה כיחצ"נית ערוץ 10, והייתה נשואה לבדרן איל קיציס.
הערות שוליים

↑  לחטוף ביצה בשכונה חרדית: הצצה ל"ארבעת השבטים" של שרון כידון, באתר וואלה, 20 ביולי 2018
↑  אמיר אלון, המנחה סירבה להגיש את פרס ישראל לרב שאמר ש"הומואים הם נכים", באתר ynet, 27 באפריל 2020
↑  https://www.ishim.co.il/p.php?s=שרון_כידון
לואי-לוסיאן קלוץ

לואי-לוסְיָאן קְלוֹץ (בצרפתית: Louis-Lucien Klotz;‏ 11 בינואר 1868 – 15 ביוני 1930) היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי יהודי. שימש מספר פעמים בתפקיד שר בממשלות  צרפת. הטביע את חותמו עת שימש בתפקיד שר האוצר בשלביה האחרונים של מלחמת העולם הראשונה ובתקופה שלאחר המלחמה.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

לואי-לוסיאן קלוץ נולד בשנת 1868 בפריז למשפחה יהודית ממוצא אלזסי. בצעירותו למד משפטים, הוסמך כעורך דין, והחל לעסוק במקצוע זה במקביל לפעילויותיו הציבוריות.
בגיל 20 הוא הוציא את העיתון המאויר Vie Franco-Russe ("וי פרנקו-רוס", "חיים צרפתיים-רוסיים"), שנועד להגביר את תמיכת הציבור כלפי הברית הצרפתית-רוסית. בשנת 1892 הפך לעורך של Voltaire ("וולטר"), ופעל באמצעותו כנגד מה שנחשב בעיניו כמדיניותו הריאקציונית של ראש הממשלה ז'יל פרי  (Ferry). ב-1895 ייסד את העיתון היומי בעל הקו הפטריוטי Français Quotidien ("פרנסה קוטידיאן", 'היומון הצרפתי'), שהקדיש עצמו לענייני הביטחון הלאומי הצרפתי. בהמשך התמזגו ה"קוטידיאן" ו"וולטר".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

קלוץ ניסה להיבחר לאספה הלאומית הצרפתית החל משנת 1893. לאחר שני כישלונות, עלה בידו להיבחר ב-1898 כציר סוציאליסט רדיקלי. הוא שמר על כסאו עד שנת 1925, ולרוב בלט בפעילותו הפוליטית, הן כציר, הן בתפקידים ציבוריים פיננסיים בכירים, בהנהלת המכס ובפיקוח על התקציב. בנוסף, קלוץ כיהן מספר פעמים כשר בממשלות צרפת קצרות-הימים של ימי הרפובליקה הצרפתית השלישית. בין 3 בנובמבר 1910 ל-2 במרץ 1911 כיהן כשר האוצר תחת ראש הממשלה אריסטיד בריאן בממשלתו השנייה. לאחר הפסקה קצרה, הוא כיהן שוב באותו תפקיד, ותחת אותו ראש ממשלה, זו הפעם בממשלתו השלישית, בין ה-27 ביוני 1911 ל-22 במרץ 1913. מיום זה ועד ל-8 בדצמבר כיהן כשר הפנים בממשלתו של לואי בארטו. כהונתו זו התאפיינה בהפגנות ובמחאות נרחבות כנגד חוק גיוס החובה לשלוש שנים. ב-12 בספטמבר 1917 התמנה קלוץ לשר האוצר בממשלתו השנייה של ז'ורז' קלמנסו. בתפקידו זה ניהל את המגעים לגבי פיצויי המלחמה שנתבעו מן הגרמנים. הנוסחה שטבע, ואשר אפיינה את מדיניותו הייתה: "הבּוֹש (Boche, כינוי גנאי לגרמנים) ישַלם". הוא כיהן כשר האוצר עד ל-20 בינואר 1920. כהונתו זו, בתקופה קריטית לכלכלת צרפת, הייתה לא מוצלחת, עד כדי כך שראש הממשלה קלמנסו תיאר אותו כ"יהודי היחיד באירופה שאינו יודע דבר בענייני כספים". להתאוששותה האיטית של צרפת מנזקי מלחמת העולם הראשונה היה חלק כלשהו בחולשתה היחסית בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו

לאחר פרישתו מן החיים הפוליטיים היה קלוץ מעורב בכמה השקעות רבות-סיכון, שבהן איבד את כל כספו. בשנת 1929 הואשם במסירת המחאות ללא כיסוי, הורשע ונידון לשנתיים מאסר. שנה לאחר הרשעתו, ב-1930, נפטר בפריז. נושיו עיקלו את ביתו.
לקריאה נוספת

Alistair Horne, To Lose a Battle: France 1940. London, Macmillan, 1969.
עברית: אליסטייר הורן, כך נפלה צרפת, הוצאת מערכות, 1971
הערות שוליים

↑  Horne, Alistair. To Lose a Battle.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447651705171  PLWABN: 9810536160705606  BnF: cb10276286h (data)  GND: 1050481380  ISNI: 0000 0001 2276 9679  LCCN: n90638472  NARA: 10573120  NTA: 074167421  SUDOC: 155407317  VIAF: 17212504   WorldCat (עם VIAF): 17212504
אריה מאיר

ערך זה עוסק בפוליטיקאי וראש העירייה הראשון של קריית גת. אם התכוונתם למפקד פלוגה שנפל בקרב על מוצב אל-קובה במלחמת ששת הימים, ראו .
אריה (פיפקה) מאיר (1924 – מרץ 2001) היה ראש מועצת קריית גת וראש העיר הראשון שלה כשקריית גת הפכה ממועצה לעיר. היה ממקימי קיבוץ אייל וכיהן בתפקידים בכירים בסוכנות היהודית.
ביוגרפיה

יליד גרמניה. עלה לארץ ב-1940 באניה פאטריה. הגיע לקיבוץ אשדות יעקב מטעם עליית הנוער. התגייס לפלמ"ח ושירת בפלמ"ח בשנים 1943–1944.
ב-1947 היה שותף להקמת קיבוץ אייל בדרדרה עם חבריו מאשדות יעקב וקבוצת חברים נוספת מגבת ומנען.
בנובמבר 1949 קבוצת אייל עלתה להתיישבות במקום הקבע שלה ואריה מאיר התמנה למזכיר המשק ולגזבר המשק לסירוגין.
ב-1950 נישא לדרורה וב-1952 נולדה בתם היחידה עדנה (לימים, עדנה רוזמן).
ב-1957 בעקבות משבר חברתי בקיבוץ אייל עברה המשפחה לקריית גת. אריה מאיר התמנה לעוזרו של לוי ארגוב מבכירי צוות ההקמה של חבל לכיש ויד ימינו של לובה אליאב. ב-1960 התמנה למנהל חבל לכיש בסוכנות היהודית. לאחר מכן התמנה למנהל חבל ירושלים במחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית.
בדצמבר 1965 נבחר לראש המועצה של קריית גת מטעם מפלגת המערך.
בשנת 1969 נבחר על ידי ראשי ערי הפיתוח ליו"ר הוועדה לערי פיתוח במרכז השלטון המקומי.
ב-1973 הפכה קריית גת לעיר ואריה (פיפקה) מאיר היה לראש העיר הראשון של קריית גת. ב-1976 סיים את תפקיד ראש העיר והתמנה לתפקיד סמנכ"ל מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית.
נפטר בכ"ט באדר ה'תשס"א, ונקבר בבית העלמין ירקון.
קריית גת הנציחה את שמו בבית ספר מקיף "מקיף אורט ע"ש אריה מאיר".
הערות שוליים

1 2  אריה מאיר באתר GRAVEZ
הקבר של אריה מאיר בבית העלמין ירקון, באתר BillionGraves
↑  תמי הפטל, אזכור את הדרך..., תל אביב: עט נובע. תיעוד קורות חיים., 2009
↑  עזרא ינוב, תושבי קרית־גת נשמו לרווחה – אריה מאיר ראש המועצה, מעריב, 2 בדצמבר 1965
ראש העיר אריה (פיפקה) מאיר עם גולדה מאיר בביקורה בקריית גת
נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו

מנזר נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו, הידוע בשמו מנזר נזירות בית לחם הוא מנזר נוצרי קתולי שממוקם בבית ג'מאל בישראל.
מנזר לה ורן בצרפת
מנזר ג'רז דה לה פרונטרה בספרד
נכון ל-2021, נמצאות במנזר כ-40 נזירות. הנזירות מגיעות בעיקר מבלגיה וצרפת והן מתקשרות ביניהן בשפה הצרפתית. סדר היום של הנזירות מתחיל בקומן בארבע בבוקר לתפילה ולהתייחדות עם האל, ואת רוב שעות היום שלהן לאחר מכן הן מבלות לבדן בתאיהן, עוסקות בתפילה ובהתבוננות וממעטות בדיבור. בשעות אחר הצהריים הן נפגשות לפרק זמן קצר ויוצאות לטייל בחורשה הירוקה שמקיפה את המנזר.
חייהם של הנזירים והאחיות של בית לחם בהשראתם של הנזירים הקרתוזיים וסנט ברונו
היסטוריה

מתחם מנזר בית ג'מאל כולל את מבנה מנזר הגברים, מנזר הנשים, וכנסיית סטפנוס הקדוש (סטפיאן) שנחשב לנוצרי הראשון שנסקל למוות בשל אמונתו בתורתו של ישו, ונבנתה בשנת 1930. המנזר הקתולי האיטלקי של המנזר הסלזיאני, הוקם ב-1881 לאחר שאדמתו נרכשה בשנת 1860 מידי תושבי האזור הערביים. לדעת חוקרים המנזר הוקם על שרידי כנסייה ביזנטית כהוקרה לקדוש סטפנוס.
במנזר הקימו הנזירים בית ספר לחקלאות שבו לימדו את ילדי הפלאחים את תורת החקלאות על מנת שיוכלו לחזור לכפריהם ולפתח חקלאות מודרנית. כמו כן, למדו הנערים לסקל ולהכין חלקות לגידולים חקלאים, שימוש בחומרי הדברה ודישון על מנת להעלאות את כמות היבול.
לקראת סוף שנת 1948, החליט צה"ל, ב"מבצע ההר" לכבוש את מוצבי המצרים ששלטו באזור. אחד היעדים היה כבוש מנזר בית ג'מאל שישב על גבעה רמה. בעקבות מלחמת העצמאות השתנה המצב הדמוגרפי באזור בית ג'מאל, והיתומים והעניים שנהגו לפקוד את בית הספר החקלאי שבאזור חדלו מלהגיע. בעקבות כך בשנת 1957 פסק בית הספר החקלאי מלפעול ובמקומו הוקמה במקום ב־1958 פנימייה לילדים ממשפחות מעורבות ליהודים ונוצרים שהחזיק עד 1963.
בשנת 1988 הוחלט שהמבנה ישמש לכ-40 נזירות "האחיות מבית לחם". אנדרה נתן שוראקי, שהיה סגן ראש עיריית ירושלים ומתרגם ידוע של התנ"ך ומחבר יצירות אחרות, עודד את הבנייה של המנזר בישראל. הנזירות הראשונות שהגיעו למנזר היו נזירות מצרפת ובלגיה. הן הגיעו למקום במקרה בלי שום אידאולוגיה.
מסדר האחיות בית לחם נוסד בשנת 1950 בצרפת, ושייך לזרם הקתוזיאני של סן ברונו הקדוש, שמו הראשון היה "המשפחה הקדושה מבית לחם", לזכרו של הולדת ישו בבית לחם.
השם השני של מסדר הנזירות הוא "מסדר עליית מרים הקדושה". הוא נקרא כך בהשפעתו של האפיפיור פיוס השנים עשר, שהודיע ב-1 בנובמבר בשנת 1950 על הדוגמה, עיקרון אמוני נוצרי, שמרים, אם ישו, עלתה לשמיים עם גופה.
השם השלישי הוא מסדר על שם סן ברונו הקדוש שייסד את המסדר הקרטוזיאני במאה האחת עשרה. כאשר הוקם המסדר, ביקשו הנזירות להשתייך גם למסדר סן ברונו הקדוש אשר משפיע מאוד על אורחות חיי הנזירות במנזר ומכאן השם הנוסף. (בצרפתית נקרא המסדר: Famille monastique de Bethléem, de l'Assomption de la Vierge et de saint Bruno).
שליחות

הנזירות בבית לחם מתחברות למסדר הקרטוזיאני הידוע גם כמסדר ברונו הקדוש ( הן אומצו על ידי הקרטוזאינים), והוא מסדר נזירים מתבודדים, אחד ממסדרי הנזורה המחמירים ביותר של הכנסייה הקתולית. המנזר משלב בין שני זרמים נוצרים- הקתולי והאורתודוקסי. החיים והמסורת במנזר הם קתולים ואילו האיקונות משתייכות לזרם האורתודוקסי.
החיים במנזר נבחרים מתוך בחירה לחיות עם ה' ואת דרכו בצורה הטובה ביותר. על מנת לחיות חיים מלאים כנזירה, הנזירות מתנתקות מהעולם החיצון כמעט לגמרי. (בלי טלוויזיה, מחשב, חדשות וכדומה) . כדי להתעדכן במה שקורה בעולם ישנה נזירה אחת שיש לה את הגישה לאינטרנט, נזירה נוספת שתלך לעשות שליחויות בעיר, תשלומים וכדומה.
הן עושות זאת מתוך "הקריאה" מה'. "הקריאה" היא דרכו של ה' לומר כי עלייך לשנות את מסלול חייך ולעבוד אותו. הנזירות טוענות כי כל אחת קיבלה את "הקריאה" בצורה שונה אך כולן מסכימות על אותו הדבר, ה' מסמן לבני האדם סימנים כדי להתקרב אליו וללכת בדרכו והן בחרו להקשיב לקריאה ולא להתעלם ממנה.
הן מקדישות את חייהן כדי לחיות את דרכו של ה' ולכן הן גם לא מתחתנות. חלק מהנזירות עונדות טבעת שאמורה לסמל נישואין לישו ולדרכו. הן מאמינות בדרך של צורת החיים אותה למדו הכוללת חיים בפשטות והקדשת היום לתפילות והערצה לאלוהים. הנזירות בוחרות לשתוק רק ברגעים בהם הן הולכות להתבודד ולהתפלל. ולא כנהוג לחשוב שהן שותקות תמיד.
הנזירות מתפרנסות ממכירת כלי קרמיקה, ריבות ומוצרים טבעיים אשר הן מכינות.
הן מאמינות כי השליחות שלהן בעולם היא לחיות את חייהן בדרך של ה'.
לבוש נזירות בית לחם

לנזירות יש סוגי בגדים רבים למקומות שונים. יש להן בגדים לעבודה, לטיול ולתפילה.
ברוב הזמן הנזירות עוטות גלימה לבנה ארוכה לגופן. חלקו התחתון של הבגד הלבן רכוס בחגורה. על ראשן ברדס כחול מעל לשביס לבן הצמוד לראשן. לרגליהן סנדלי עור תנ"כיים וגרביים.
כשיוצאים מהעיר או בעשיה של דבר העלול ללכלך אותן, הן לובשות בגדים כחולים על מנת שלא למשוך תשומת לב. כיסוי הראש שעל ראשן מגיע מתוך מסורת ארוכת ימים ומתוך הסמליות של הנישואין עם האל.
תהליך להפוך לנזירה

לאחר שהן מקבלות את הקריאה הן צריכות לחיות במשך כשנתיים כנזירות במנזר עד אשר יתקבלו למנזר. לאחר מכן ישנו טקס בו הנשים מתקבלות להיות נזירות ומקבלות את מדי הנזירות. כאשר נזירה מגיעה לחמש שנים במנזר, ישנו טקס של נדרים ראשוניים וקבלת עול חיי הנזירות. לאחר כעשר שנים, הנזירה מקבלת על עצמה נדרים לכל החיים ועד המוות. הסיבה שמחכים זמן רב עד שנודרים לכל החיים היא כדי לראות שהחיים כנזירה מתאימים באמת לנזירה, משום שלנדרים הסופיים יש חשיבות גדולה מאוד.
הנדרים כוללים- התחייבות לציית, שבועת פרישות ושבועה לחיות כנזירה.
נוכחות בעולם

הקהילה הראשונה של האחיות הנזירות של בית לחם התפתחה בשנת 1951. הקהילה הראשונה של האחים הנזירים מבית לחם (צמוד למנזר הנזירות) נוסדה בשנת 1976. משפחת הנזירות והנזירים של בית לחם על עלייתה של הבתולה השמיימה ושל סנט ברונו מונה כיום יותר מ־670 חברים: כ-600 נזירות וכ-70 נזירים. הם גרים בכ30 מנזרים. ניתן לבקר במנזרים השונים ברחבי העולם ובישראל.
1976: צרפת- נוטרדאם, Saint-Pierre-de-Chartreuse (Diocese of Grenoble-Vienne)
1989: איטליה- מונטקורונה, Umbertide (Archdiocese of Perugia-Città della Pieve)
1999: ישראל, נוטרדאם דה מרנטה, Beit Shemesh (Latin Patriarch of Jerusalem)
2005: ישראל, לאורת נטופה, (Latin Patriarch of Jerusalem)
הערות שוליים

↑  Monastische Familie von Bethlehem 2012. Actualized on December 23, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb137399571 (data)  SUDOC: 172738814
עיט צפרדעים

| עיט צפרדעים |
| --- | --- |
 עיט צפרדעים צעיר במקלט העופות תל צ'פר בראג'סטאן.
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: עיטים
סוג:: עיט מנוקד
מין:: עיט צפרדעים
שם מדעי
 Clanga clanga ‏פאלאס, 1811
תחום תפוצה


עיט צפרדעים (שם מדעי: Clanga clanga, בעבר Aquila clanga) הוא מין של עיט נדיר הנמצא בסכנת הכחדה. נכלל בעבר בסוג עיט (Aquila), אך הועבר לסוג עיט מנוקד (Clanga).
מאפיינים

אורך גופו של עיט הצפרדעים כ-59–71 ס"מ, אורך הזנב 23–27 ס"מ, מוטת הכנפיים כ-157–179 ס"מ. משקל הזכר בין 1.5 ל-1.9 ק"ג, ומשקל הנקבה הוא בין 1.8 ל-2.1 ק"ג. לפי חלק מהמקורות 1.5–3.2 ק"ג. כנפיו גדולות, מלבניות ורחבות וזנבו קצר יחסית לשאר העיטים. הצבע של העיט הבוגר הוא חום כהה, עיניו חומות, מקורו שחור ורגליו והדונגית צהובות. דו-צורתיות זווגית קיימת אך מתבטאת אך ורק בגודל ולא בניצוי, כאשר הנקבה גדולה בכ-20 אחוזים וכבדה בכ-50 אחוזים מהזכר.
הצעירים כהים יותר, עם כתמים לבנים על גבם וכנפיהם, וזה מקור השם של עיט זה באנגלית ובערבית – "עיט מנוקד גדול". אצל הצעירים, בניגוד לעיט חורש, הגב והעורף לרוב כהים כשאר הגוף, הסוככות כהות מהאברות, והכתמים הלבנים גדולים ובולטים יותר. קיים גם מופע נדיר שנקרא "fulvescens", בו הגוף והנוצות הסוככות בצבע בז' חיוור, והאברות שחורות.
התנהגות

השם המדעי של עיט הצפרדעים, מגיע מיוונית עתיקה, κλαγγή, שפירושה "צעקה", על אף שהקריאות שלו מזכירות יותר נביחות.
מזונו העיקרי הוא נחשים קטנים, יונקים קטנים (בעיקר מכרסמים כמו הנברן), חרקים, דגים ועופות (כמו שכווי, קיווית, חוגלה, ואף יש תקיפות מתועדות של עגורים). הוא נוהג לצוד בביצות, מקווי מים, ובאירופה, גם בשטחים חקלאיים, אך יאכל גם פגרים, ויגנוב טרף מדורסים קטנים ממנו, כמו הדיה המצויה.
עונת הקינון היא לרוב בין אפריל לאוגוסט. הקן נבנה על ידי שני ההורים על עצים גדולים, בגובה 5–25 מטר או על צוקים, רוחבו 70–110 ס"מ ועומקו כמטר. זוגות מטילים נוטים להשתמש באותו קן מספר רב של פעמים. הנקבה מטילה בין 2 ל-3 ביצים לבנות או לבנבנות ירקרקות, עטורות בנקודות ובכתמים חומים ואפורים. היא דוגרת עליהן כארבעים יום. גידול הגוזלים נמשך קצת למעלה מחודשיים, שלאחריהם הפרחונים נוטים להישאר בקן לעוד חודש. תופעת הקייניזם נצפתה אצל עיט הצפרדעים.
תפוצה

עיט הצפרדעים דוגר בפולין, רומניה, בלארוס, אוקראינה, פינלנד, לטביה, ליטא, אסטוניה, רוסיה, קזחסטן, מונגוליה וסין עם כ־3,000–8,000 זוגות מקננים. אזורי החריפה של עיט הצפרדעים כוללים את אתיופיה, סודאן, מצרים, צ'אד, ישראל, תימן, ערב הסעודית, עומאן, איחוד האמירויות הערביות, קטר, איראן, בחריין, צרפת, איטליה, יוון, טורקיה, עיראק, אזרבייג'ן, הודו, סין, טאיוואן, מיאנמר, תאילנד, לאוס, וייטנאם, קמבודיה ומלזיה. מזדמן נדיר ביפן. הנדידה מתרחשת בסביבות נובמבר-דצמבר בסתיו, ובסביבות פברואר-מרץ באביב. אזורי המחיה של עיט הצפרדעים הם לרוב יערות או חורשים מישוריים שקרובים לביצות או אגמים בהם הוא צד את טרפו.
תפוצה > איומים

עיט הצפרדעים הוגדר במצב שימור פגיע על ידי IUCN ואוכלוסיותיו במגמת הצטמצמות. ההערכה היא שישנם 5,000–13,000 עיטי צפרדעים בוגרים. העיט הוגדר כך עקב מספר איומים:
בירוא יערות ואובדן בתי גידול לחקלאות
סכירת, זיהום וייבוש ביצות ואגמים
ציד לא חוקי
התחשמלות כתוצאה מעמידה על עמודי חשמל
הרעלה מכוונת ולא מכוונת
הפרעות לקינון
הכלאות עם עיט חורש.
תפוצה > עיט הצפרדעים בישראל

בישראל חורף מצוי למדי בצפון הארץ ומרכזה, כאשר ריכוזי אוכלוסייה גדולים נמצאים בעמק זבולון, עמק החולה, עמק בית שאן ועמק יזרעאל. נכון לשנת 2018 מוערך מספר עיטי הצפרדעים החורפים בארץ ב-150 עד 200 פרטים. על פי דיווחים של טריסטראם מאמצע המאה ה-19, קיננו בעבר בישראל באזורים לחים, בעיקר באזור אגמון חולה ועמק יזרעאל, אך בסוף שנות השישים של המאה העשרים פסק קינונם בארץ. הסיבות העיקריות לכך הן ייבוש החולה, ושימוש בלתי מבוקר בחומרי הדברה. ייתכן ומדובר בעיט חורש. האיומים העיקריים כיום בישראל על עיט הצפרדעים הם התחשמלות והרעלות.
מקור שמו העברי בשגיאת תרגום, שמו המדעי Clanga מתורגם הן לקול צעקה או קרקוש מתכת כיום והן לשמות דורסים מן העבר ולהטיות פעלים המקושרים לצעקת עופות דורסים (עקבים ודיות דווקא), בתרגום שמו העברי פורש בטעות כמקרקר ומכאן השם צפרדעים, למרות שאין כל קשר לעוף דורס זה ולדו-חיים.
הערות שוליים

↑  עיט צפרדעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  עיט צפרדעים במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  (PDF) Identification of juvenile Greater Spotted Eagle, Lesser Spotted Eagle and hybrids., ResearchGate (באנגלית)
↑  Alvin Adjei, Aquila clanga (greater spotted eagle), Animal Diversity Web (באנגלית)
↑  Bernd-Ulrich Meyburg, Guy M. Kirwan, Ernest Garcia, Greater Spotted Eagle (Clanga clanga), ResearchGate, ‏March 2020
↑  עיט צפרדעים, באתר הצפרות הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4603858-9 
פרט מתבגר בעמק בית שאן, ישראל
ביצים של עיט צפרדעים
עיט צפרדעים צעיר במופע "fulvescens".
סרסיי לאניסטר

| --- | --- |

סרסיי לאניסטר, המגולמת על ידי לנה הידי
 סוג:  אנטגוניסט
 הוצאה לאור:  ספרי בנטם
 שם ספר:  שיר של אש ושל קרח
 תוכנית טלוויזיה:  משחקי הכס
 יוצרים:  ג'ורג' ר. ר. מרטין
 גילום הדמות:  לנה הידי • נל ויליאמס
 מידע
 תאריך לידה:  266 לספירה
 מקום לידה:  צוק קאסטרלי
 מין:  אישה
 מקצוע:  מלכה • יועצת • עוצרת
 תואר:  המלכה העוצרת
 אזרחות:  שבע הממלכות
 מקום מגורים:  מעלה מלך
 מקום פטירה:  המבצר האדום.
 סיבת המוות:  כיבוש מעלה-מלך בידי דאינריז טארגאריין.
 דמויות קשורות
 משפחה:  בית לאניסטר • בית באראתיאון
 חברים:  טאנה מריוות'ר
 אויבים:  טיריון לאניסטר, בית טיירל, בית סטארק, דאינריז טארגאריין
סרסיי לאניסטר (באנגלית: Cersei Lannister) היא דמות בדיונית ב"שיר של אש ושל קרח", סדרת ספרי פנטזיה מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר. ר. מרטין, והתאומה הטלוויזיונית שלה, "משחקי הכס".
סרסיי הוצגה לראשונה שנת 1996 בספר משחקי הכס. היא מבית לאניסטר, אחת המשפחות העשירות והחזקות ביותר ביבשת ווסטרוז. לאחר מכן הופיעה בספר עימות המלכים (1998) סופת החרבות (2000). ברומנים משתה לעורבים (2005) ריקוד עם דרקונים (2011) היא הופכת לדמות בולטת כשהעלילה מתגוללת בין היתר מנקודת מבטה. הדמות תופיע גם ב"רוחות החורף".
בסיפור, סרסיי לאניסטר, מלכת שבע הממלכות של וסטרוז, היא אשתו של המלך רוברט באראתיאון. אביה סידר את הנישואין לאחר שניסיונה להתארס לראיגאר טארגאריין, כפי שרצתה, נכשל. שושלת טארגאריין הפסידה במלחמה, ואביה תכנן את דרכו לתפקיד היועץ הפוליטי של המלך רוברט, שהוכתר זמן קצר קודם לכן. הלאניסטרים העשירים עזרו לו לזכות בכס, ולכן רוברט הסכים לנישואין ביניהם. לסרסיי יש אח תאום, ג'יימי לאניסטר, איתו היא מנהלת רומן סודי תוך גילוי עריות. כתוצאה מכך, כל שלושת ילדיה של סרסיי הם גם ילדיו של ג'יימי, מה שאינו ידוע למלך, ובעקבות מותו פורץ מאבק כוחות המכונה "מלחמת חמשת המלכים". מאפייני הדמות הראשיים של סרסיי הם תאוות הכוח והאהבה לילדיה, עליהם היא מבקשת להגן כלביאה על גוריה, מה שמשתלב עם סמל בית לאניסטר: אריה שואג.
בסדרה, מגלמת את סרסיי השחקנית הבריטית לנה הידי. הידי זכתה לשבחים נרחבים על גילומה של הדמות בסדרת משחקי הכס של HBO. בזכות הופעתה המוצלחת היא הייתה מועמדת לחמישה פרסי אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה, וכן פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הידי ושאר חברי הצוות היו מועמדים לפרסי גילדת שחקני המסך על ביצועים יוצאי דופן על ידי אנסמבל בסדרת דרמה בשנים 2012, 2014, 2015 ו-2016. בעונה החמישית, דמותה של סרסיי כנערה מתבגרת מגולמת בפלאשבק על ידי נל ויליאמס.
רקע

סרסיי היא בתם הבכורה של טיווין לאניסטר ואשתו ג'ואנה, והיא הילדה היחידה שלהם. אחיה התאום, ג'יימי, נולד מיד אחריה. סרסיי וג'יימי נראו כל כך דומים כילדים, עד כדי כך שסרסיי נהגה מדי פעם ללבוש את בגדיו של ג'יימי ולהתחזות לו. התאומים התנסו מינית אחד עם השנייה כבר בגיל צעיר, אך התגלו על ידי משרת, אשר הודיע לאמם. ג'ואנה הטילה על השומר לשמור על הפרדה בין תאומים ושמרה את העניין בסוד מאביהם, תוך שהיא מאיימת על התאומים שהיא תודיע לו אם אי פעם יחזרו על כך. זמן קצר לאחר מכן, ג'ואנה ילדה את אחיהם הגמד, טיריון, ומתה בלידה. סרסיי האשימה את טיריון במותה של ג'ואנה והחלה להתעלל בו כבר בהיותו תינוק. מרטין אמר בראיון לרולינג סטון:
”בהחלט קיימת רמה גדולה של נרקיסיזם אצל סרסיי. יש לה השקפה כמעט סוציופתית על העולם והציוויליזציה”.
כבר בצעירותה קיווה טיווין כי בתו תתחתן עם ראיגאר טארגאריין, והוא דחה את הצעתה של הנסיכה של דורן להשיא את סרסיי וג'יימי לאוברין מארטל ואליה מארטל לסרסיי וג'יימי, בהתאמה. בגיל 11 ג'יימי נשלח לשרת כנושא כליו של לורד סומנר קרייקהול. סרסיי התאהבה בראיגאר אך הסתירה מאחיה תחושות אלה, כפי שייעץ לה אביה. כעבור שנה דחה אייריס טארגאריין את ההצעה כי סרסיי תתחתן עם בנו, והשפיל את טיווין. טייווין לקח את סרסיי למעלה מלך ובשנים שלאחר מכן סירב לכל הצעת נישואין עבורה. בשנת 281 לספירה, כאשר סרסיי וג'יימי היו בני 15, ג'יימי, שהיה אביר בשדה הקרב ובדרך לקאסטרלי רוק, הגיע למעלה מלך כדי לבקר את אחותו, ממנה הוא הופרד במשך ארבע שנים. היא הודיעה לג'יימי שאביהם מתכנן להשיא לו את ליסה טאלי, אחות של קייטלין סטארק (לבית טאלי), ושכנעה אותו להצטרף למשמר המלך, כדי שיוכל להיות בקרבתה. לאחר מכן התאומים ישנו יחד בפעם הראשונה, וכך התחיל רומן שנמשך עד נישואיה של סרסיי עם רוברט באראתיאון.
בתחילה, סרסיי הייתה מאושרת מהנישואין לרוברט, אולם הוא לא השיב את חיבתו ובגד בה שוב ושוב. אז, היא חידשה את סיפור גילוי העריות שלה עם ג'יימי, וכתוצאה מכך נולדו ג'ופרי, מירסלה וטומן.
במהלך שנות ההתבגרותה, מתוך אמונה כי בקרוב יוכרז על אירוסיה לראיגאר, סרסיי הביאה את בנות לווייתה, מלארה הת'רספון וג'יין פארמן, למכשפה בשם מאגי "צפרדע". ג'ין נבהלה מיד ועזבה את האוהל. סרסיי ומלארה נשארו וניסו לגרום למכשפה לומר להם נבואה. לנוכח האיומים של סרסיי, הסכימה מגי לענות על שלוש שאלות. בתגובה לשאלות אלו אמרה מגי לסרסיי שהיא תתחתן עם מלך ולא עם נסיך, שיהיו למלך 20 ילדים, ואילו לה יהיו שלושה והם ימותו במהלך חייה. שתפיל אותה מלכה צעירה ויפה יותר, וכי ה"וואלונקר" (בוואליריאנית גבוהה: "האח הקטן") יבוא לשים קץ לחייה. מלארה שאלה אם היא תתחתן עם ג'יימי; מגי ענתה שמלארה לא תתחתן עם אף אחד ותמות עוד באותו הלילה. משתמע כי סרסיי הרגה את הנערה כדי למנוע ממנה לדבר על הנבואות ולעצור את רעיונותיה לעלות מעל מעמדה החברתי. סרסיי מבלה את כל חייה הבוגרים בניסיון להכניע את הנבואה ומפתחת פרנויה חזקה, שבסופו של דבר גורמת לנבואה להתגשם.
עלילה > משחקי הכס

רוברט, סרסיי ורוב בית המלוכה מבקרים בצפון כדי למנות את אדארד סטארק ל"ימין המלך". במהלך הביקור המלכותי בווינטרפל, בראן, בנו של אדארד, תופס את סרסיי ואחיה ג'יים מקיימים יחסי מין במגדל. כדי למנוע את חשיפת הניאוף וגילוי העריות שלהם, ג'יים דוחף את בראן מהמגדל. בראן שורד, אך אינו זוכר מה קרה לפני הנפילה, והוא נותר משותק מהמותניים ומטה. בסופו של דבר אדארד מגלה את אמיתות הבגידה של סרסיי ומתעמת איתה, נותן לה את האפשרות לברוח לגלות, ובכך לחסוך מילדיה הוצאה להורג. אך סרסיי כבר סידרה את מותו של רוברט בעלה ב"תאונת ציד". כשהוא מת, היא תופסת את השלטון כעוצרת, מפלילה את אדארד וכולאת אותו בגין בגידה. כוונתה הייתה שאדארד יודה בפומבי, וכעונש יצטרף למשמר הלילה המרוחק, אך במקום זאת ג'ופרי, בנה הבכור ויורש העצר, מורה על הוצאתו להורג. ג'ופרי, המאורס לסאנסה ביתו של אדארד, במהלך שיטוט משותף בחצר הארמון, מציג לסאנסה את ראשו של אדארד משופד על חנית.
עלילה > עימות המלכים

מתוסכל מהטעויות הפוליטיות הרבות של סרסיי, כמו גם מחוסר יכולתה לשלוט בג'ופרי, טייווין ממנה את בנו טיריון ל"ימין המלך", עם הוראות מפורשות לשלוט בסרסיי וג'ופרי. בהגיעו לבירה טיריון נכנס למאבק כוחות מר עם סרסיי, מסיר את סמכותה ומעביר את אנשיה מעמדות הכוח. בהיעדרו של ג'יימי, סרסיי לוקח את בן דודם לנסל לאניסטר כמאהב שלה, רומן אותו מגלה טיריון.
סטאניס באראתיאון, אחי המלך המנוח, מפליג עם צבאו אל מעלה מלך בתביעה לכתר. זאת בהאשמה שג'ופרי אינו הבן החוקי של רוברט אחיו. במהלך ההתקפה, סרסיי וג'ופרי מתבצרים במבצר האדום, ומשאירים את טיריון לפקד לבדו על הגנת העיר. לבסוף, מצילים את העיר טיווין וצבאות טיירל, ומאלצים את סטאניס לסגת.
עלילה > סופת החרבות

לאחר שנכנס רשמית לתפקידו כימין המלך, טיווין מבהיר לסרסיי כי היא כבר לא רצויה בישיבות המועצה הקטנות, ובכך שולל ממנה את סמכויותיה הפוליטיות. יתר על כן, מתכוון טייווין להשיא את סרסיי ללרואס טיירל, כדי ליצור ברית עם בית טיירל. מצב עניינים זה מטלטל את הממלכה, כשג'ופרי מורעל בחגיגת החתונה שלו. מטורפת מצער על אובדן בנה הבכור, סרסיי הופכת את אחיה טיריון לשעיר לעזאזל, ומאשימה אותו בהרעלת המלך מתוך נקמה. סרסיי מפעילה מניפולציה במשפטו של טיריון, על ידי שוחד והפחדה של עדים, כדי להבטיח שיורשע בפסק הדין. כאשר טיריון דורש משפט בקרב, סרסיי בוחרת את גרגור קלגאן ("ההר") כלוחם הכתר. ההר גובר על שליחו של טיריון, אוברין מארטל, והורג אותו. לאחר מכן, טיווין מכריז על טיריון כאשם, וגוזר עליו עונש מוות. עם זאת, טיריון בורח מהכלא בערמומיות והורג את אביו טיווין. בכך, סרסיי הופכת למעשה לראש בית לאניסטר, ומקבלת לידיה שוב שליטה מלאה על הבירה.