stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע ה-NBA
פורמט

הטורניר מתקיים בשני שלבים - שלב בתים ושלב נוקאאוט (פלייאוף). בשלב הבתים מחולקות הקבוצות לשישה בתים בני חמש קבוצות, שלושה בתים בכל אזור. הבתים, שנקבעים בהגרלה ללא קשר למבנה הבתים הרגיל של ה-NBA, מורכבים מחמישה דרגים בני שלוש קבוצות לפי מאזני הקבוצות בעונת המשחקים הקודמת. בשלב זה כל קבוצה משחקת משחק אחד נגד כל קבוצה אחרת בבית (שני משחקי בית ושני משחקי חוץ), בימים ייעודיים בהם לא ישוחקו משחקי ליגה אחרים. המשחקים בין הקבוצות נספרים גם לטובת טבלת העונה הסדירה של הליגה. לשלב הנוקאאוט מעפילות שש אלופות הבתים ועוד קבוצת "ויילד קארד" אחת מכל אזור, הסגנית עם המאזן הטוב ביותר.
שלב הנוקאאוט מורכב ממשחקים בשיטת גביע. שתי הקבוצות עם המאזנים הטובים בכל אזור מארחות את משחקי רבע הגמר, בהם הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר משחקת מול קבוצת הוויילד קארד ושתי אלופות הבתים הנותרות משחקות ביניהן, והמנצחות מעפילות לפיינל פור. רבעי וחצאי הגמר נספרים גם לעונה הסדירה, אך הגמר לא. בסיום הטורניר נבחרו MVP וחמישיית טורניר, שייקבעו לפי ביצועי השחקנים הן בשלב הבתים והן בשלב הנוקאאוט.
תוצאות הגמרים

| עונה | זוכה | תוצאה | סגנית | MVP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | לוס אנג'לס לייקרס | 123–109 | אינדיאנה פייסרס | ארצות הברית לברון ג'יימס |
| 2024 | מילווקי באקס | 97–81 | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | יוון יאניס אדטוקומבו |
הערות שוליים

1 2  שחר שוויד, טורניר הגביע החדש של ה-NBA, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 9 ביולי 2023
1 2  2023 In-Season Tournament: Results of group drawing, ה-NBA
↑  בפעם הראשונה: טורניר אמצע עונה ב-NBA, באתר ONE‏, 1 באפריל 2023
↑  ב-NBA שוקלים: גביע לצד הליגה, באתר ynet, 19 במרץ 2018
↑  דיווח: ה-NBA בדרך לקיום טורניר אמצע עונה, באתר ערוץ הספורט, 25 בדצמבר 2021
↑  בדרך לשינוי? הפורמט לטורניר גביע ב-NBA, באתר ערוץ הספורט, 9 בספטמבר 2022
1 2 3  In-Season Tournament 101: Rules, format and how it works, ה-NBA
↑  Emirates Named Global Airline Partner of the NBA and Title Partner of the Emirates NBA Cup, אמירטס, ‏8 בפברואר 2024
יזידים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 בין 800,000 ל-1,000,000 (הערכה)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 עיראק עיראק 650,000 (הערכה)  גרמניה גרמניה 60,000   סוריה סוריה 50,000  רוסיה רוסיה 40,586  ארמניה ארמניה 35,272  גאורגיה גאורגיה 20,843  הולנד הולנד 5,000  שוודיה שוודיה 4,000  דנמרק דנמרק 500  טורקיה טורקיה 377 (לא כולל פליטים)
 שפות
 קורמאנג'י (ניב של כורדית) ערבית 
 דת
 יאזידי
 קבוצות אתניות קשורות
 עמים איראנים אחרים
יזידים, או אזידים על-פי המינוח המודרני הנהוג בפיהם (בכורדית-קורמאנג'י: Êzidî; סוראני: ئيزيدي), הם מאמיני דת אתנית מזרח-תיכונית מונותאיסטית בעלת שורשים עתיקים. כל בני הדת היזידית הם כורדים ורובם מתגוררים בסביבות מוסול וסינג'אר שבעיראק, אך ישנן גם קבוצות בסוריה, טורקיה, איראן, גאורגיה וארמניה (בה הם מהווים את המיעוט הדתי הגדול ביותר). קיימת מחלוקת בין המלומדים ובקרב חוגים יזידים אם הם מהווים קבוצה אתנו-דתית נבדלת, או תת-קבוצה דתית של כורדים. מספרם הכולל נאמד בין שמונה מאות אלף למיליון.
מקורות הדת

רוב החוקרים כיום סבורים כי שמם של היזידים נובע משמו של הח'ליפה מבית אומיה, יזיד הראשון אבן מעאויה. ח'ליפה זה נחשב בעיניהם כהתגשמותו של הדמות האלוהית "סולטאן עזי". היזידים עצמם סוברים כי מקור שמם הוא במילה Yezdan או Êzid שמשמעותה "אל". תרבות היזידים היא תרבות כורדית מובהקת, ורובם דוברים קורמאנג'י (כורדית צפונית) בניב הבהדיני הייחודי להם, עם מיעוט דובר ערבית. קורמאנג'י היא גם שפת הקודש היזידית.
סברה אחרת קושרת את מקורות הדת לזרם הח'וארג' ולאחד ממנהיגיו, יזיד אבן אוּנייסה. על פי גישה זו, בעת הפילוגים שחלו בכת, נוצר זרם שדחה את שליחותו של מוחמד וציפה לנביא נוסף ולקוראן חדש ולכן חיפש חיזוקים רעיוניים בדתות אחרות.
הדת היזידית עצמה ממזגת מספר השפעות: המונחים הדתיים מושפעים מהסופיות, במיוחד בטרמינולוגיה של הספרות הדתית האזוטרית והמיסטית, אך רוב המיתולוגיה היזידית איננה מוסלמית ותפיסת היקום מזכירה במידה רבה דתות פרסיות קדומות.
חוקרים מוקדמים ניסו לתאר את היזידים כזרם באסלאם, כדתות פרסיות או אף כעובדי אלילים, אך החל משנות ה-90 של המאה ה-20 נחשבות גישות אלו לפשטניות יתר על המידה. מאז נתפסת הדת היזידית כתוצאתו של תהליך סינקרטיסטי ארוך שבו אמונות ומנהגים מקומיים הושפעו ממסדר אדוויה הסופי השוכן בהרי כורדיסטן, הסיטו אותו מהאסלאם המסורתי ומוזגו בו זמן קצר יחסית לאחר מות מייסדו, שייח' עדי אבן מֻסַאפר, שהיה במוצאו מבית אומייה.
שייח עדי מת ב־1162, וקברו בעמק לאלש הוא מוקד עלייה לרגל ליזידים. לאחר מותו, ובמהלך המאה ה-14 בעיקר, התפשטו שבטים כורדיים והפיצו את אמונת היזידים אל מה שכיום הוא שטחה של טורקיה.
אמונות הדת

בתמונת העולם היזידית, האל יצר את העולם וכעת הוא בהשגחתם של שבעה מלאכים הקרויים "הפט סיר" (שבעת המסתוריים). הבכיר מביניהם הוא "מלאכּ טאוס", מלאך הטווס, המקביל לשטן בדתות אחרות (המקור לדעה זו היא שמו השני של ה"מלאכּ טאוס" בפי היזידים - שיטן, שם המוזכר לעיתים בקוראן כשמו של השטן (شيطان)). היזידים מאמינים כי מלאכּ טאוס איננו מקור של רוע או של רשע, אלא מקור הרשע שוכן בלבו של האדם.
ה"כיתבה קליווה" ("כִּתאב אל-ג'לוה", "ספר ההתגלות היזידי"), העוסק ברובו בגלגולי נשמות, מספר כי מלאכ טאוס חילק את ההשגחה בעולם כראות עיניו בין המלאכים, וילוד אישה אינו יכול לערער עליו. השייח עדי האמין כי הוא גלגולו של מלאכ טאוס בעולם הזה. מסופר עליו בספר כי הוא אמר שנכח בעת שאדם הראשון חי בגן עדן ובשעה שנמרוד השליך את אברהם אל האש. ספר תפילה יזידי נוסף הוא ה"מצחף ראש" ("הספר השחור" בכורדית) העוסק בבריאת העולם, האדם במלאכים, בשיח' עדי, ובאבות היזידים, בדיני פולחן, אישות ובאופן עבודת האל. לפי אמונתם היו ספרים אלה מצויים כבר לפני בריאת העולם. ספרים אלו הועלו על הכתב על ידי חוקרים חיצוניים לדת היזידית בראשית המאה העשרים, שכן עד אז הועברו ברובם בעל פה, בין היתר בגלל איסור לימוד קרוא וכתוב שחל על היזידים שאינם אנשי דת.
האמונה היזידית בנוגע לבריאת האדם שונה מזו של היהדות, הנצרות והאסלאם. הם מאמינים כי האל יצר את מלאכ טאוס בראשונה מההארה שלו עצמו, ולאחר מכן את יתר המלאכים שצוו להביא אבק ואדמה מהארץ ולבנות את גופו של אדם. אז מלאכ טאוס נפח באדם נשמת רוח חיים ולימד אותו להתפלל לשמש, ייצוגו של האל העליון. מתוך ציות לאל, שציווה את המלאכים לא להשתחוות לשום ישות פרט אליו, לא השתחווה טאוס מלאכ לאדם, שעה שהמלאכים האחרים עשו זאת. בתקופות מאוחרות ובשל השפעות נוצריות זוהה מאלכ טאוס, המלאך המסייע לאל ושותף בבריאה, עם לוציפר ונוצרה אגדה לפיה סירב מלאכ טאוס להשתחוות בפני מי שנוצר מאבק, כאשר הוא עצמו נוצר מאורו של האל.
היזידים מאמינים כי מלאכ טאוס הוא נציגו של האל בעולם ויורד אליו ביום רביעי הראשון של חודש ניסן, הנחגג כראש השנה היזידי.
היזידים מאמינים כי הטוב והרע שוכנים שניהם בנפש האדם, ועליו לבחור ביניהם. בתהליך הבחירה חשובה עבודתם למלאכ טאוס, שכן זה עמד בפני מבחן דומה אל מול האל והוא יוכל לכוונם.
לגבי בריאת העולם, הם מאמינים כי זה היה בראשיתו פנינה. הוא נשאר במצב זה זמן רב, שבמהלכו נוצרו שבעת המלאכים שהופקדו על העולם. המלאכים הם: מלאכ טאוס, שייח' עדי אבן מֻסַאפר, שייח' חסן, וקבוצה של ארבעה מלאכים נסתרים: שמס א-דין, פאח'ר א-דין, סאג' א-דין ונאסר א-דין.
שני מוטיבים מרכזיים בדת היזידית הם חשיבות הטהרה הדתית והאמונה בגלגול נשמות. השמירה על הטהרה מתבטאת בהקפדה על מבנה חברתי נוקשה של קאסטות, חוקי מזון, הסתגרות קהילתית וטאבואים רבים.
האמונה בגלגול נשמות חשובה גם בשל האפשרות שבה מאמינים היזידים להתגשמות נשמתו של אחד המלאכים בצורת אדם.
מנהגי הדת > תפילה

היזידים מתפללים חמש תפילות ביום. הם מתפללים כשפניהם אל השמש, ובתפילת הצהריים מתכוונים אל לאלש. התפילה מלווה בתנועות טקסיות הכוללות נישוק הצווארון המעוגל של המלבוש העליון הדתי ("קיראס").
אין להתפלל לעיני זרים. יום רביעי נחשב ליום הקדוש, אך יום המנוחה הוא יום שבת.
מנהגי הדת > עלייה לרגל

מנהג חשוב בקרב היזידים הוא עלייה לרגל הנמשכת 6 ימים לקבר שייח' עדי בלאלש, צפונית למוסול בעיראק.
האזור מכיל מקדשים רבים ואתרים מקודשים, גם לדתות אחרות, ובהם גשר סראט, הר ערפאת ושני מעיינות קדושים הקרויים זמזם והמעיין הלבן (כּאניא ספּי).[דרושה הבהרה]
במידת האפשר, כל יזידי מצווה לעלות לרגל ללאלש לפחות פעם אחת בחייו. אלו החיים קרוב יותר משתדלים להגיע פעם בשנה לסעודת ההתכנסות הסתווית הנערכת מ-23 בחודש אילול ועד 1 בחודש תשרין אל-אוול.
בהתכנסות זו רוחצים היזידים במעיין הלבן, טובלים בו דמויות של מלאכ טאוס ומדליקים מאות נרות בקבריהם של שייח' עדי ודמויות דתיות אחרות. הם גם מקריבים פר, ועל כן נחשבו מושפעים מהמיתראיזם, גם בשל הימצאות כלב ונחש באיקונוגרפיה הדתית היזידית.
הקרבת הפר מסמלת את בוא הסתיו, ומיועדת לבקש רחמים בעת החורף כדי שיחלוף בקלות והחיים יחזרו לאדמה באביב.
מנהגי הדת > חגים

ראש השנה היזידי נחגג בחודש ניסאן, ובו רוקדים וחוגגים בסעודות, ומקשטים ביצים.
בחג הטאוסגראן מבקרים הקוואלים, אנשי-הדת מן המעמד הנמוך, בכפרים היזידיים ומציגים את הסנג'אק, פסל ברונזה של הטווס המייצג את מלאכ טאוס. בחג זה מביאים מנחות וצדקה. אנשי הדת משמיעים דרשות ומחלקים מים קדושים.
החג החשוב ביותר הוא ג'המה ("עיד אל-ג'מעייה" - חג ההתכנסות) בלאלש, אירוע בן שבעה ימים. חג זה הוא מוקד של עלייה לרגל, התוודעות חברתית וחיזוק השייכות לקהילה. מרכזו הדתי של החג הוא האמונה בהתכנסות שבעת המלאכים הקדושים, ה"הפטאד" באותה עת, להם נהוג להקריב שור.
מנהגי הדת > טהרה ואיסורים

החשיבות שהיזידים מייחסים לטהרה דתית משתקפת לא רק במערכת המעמדות החברתיים שלהם, אלא במגוון איסורים בחיי היום יום. חלק מהאיסורים, כגון איסור נישואי תערובת או העלבת אנשי דת, מכובדים כמעט תמיד. מאיסורים אחרים, כאיסור על אכילת חסה או לבישת בגדים בצבע כחול מתעלמים בדרך כלל אלא אם כן אנשי דת נוכחים במקום. משערים שהאיסור על אכילת חסה נובע מדמיון השם הכורדי לחסה "Koas" למילה "Koasasa" המתארת את התגשמות שבעת המלאכים בגוף אדם. בראיון ל-BBC טען אחד מראשי העדה שהיזידים יכולים לאכול כל דבר, ורק אנשי הדת נמנעים מירקות מסוג מסוים, כגון כרוב, כי הם גורמים גזים.
ארבעת היסודות: אש, אוויר, מים ואדמה צריכים להישמר טהורים לתפיסת היזידים, ומספר איסורים מגנים על כך, למשל איסור על יריקה על האדמה או על אש. מגע ממושך עם מי שאינם יזידים נחשב למטמא גם הוא, ולכן נהגו היזידים להתחמק מגיוס ולא לחלוק כלים ככוסות או תערים עם זרים.
מנהגי הדת > מאפיינים נוספים

היזידים מונוגמיים ברובם, אם כי הנכבדים עשויים לשאת יותר מאישה אחת. הילדים נטבלים עם לידתם ומילה היא נפוצה, אם כי אינה הכרח. המתים נקברים בקברים חרוטיים מיד לאחר מותם בתנוחת ידיים מוצלבות על החזה.
היזידים אינם נישאים לכורדים שאינם יזידים ואינם מקבלים מומרים אל דתם. העונש החמור ביותר בקהילתם הוא חרם, אשר משמעותו גם גירוש מהדת והתרת דמו של המוחרם.
בחברה היזידית חלוקה מעמדית נוקשה ולפיה בני המעמד הנמוך הם חקלאים ורועים שנאסר עליהם לדעת קרוא וכתוב. מעמד אנשי הדת הגבוה הוא בעל ידע זה ונחלק להנהגה דתית (שייח'ים) והנהגה אזרחית (אמירים). אין מעבר ממעמד למעמד.
היסטוריה מודרנית

בראייה היסטורית, היזידים היו מיעוט דתי בעם הכורדי מאז שנת 2000 לפנה"ס (לפי מקורותיהם). מספרם נאמד ב־100,000 עד 800,000. בגרמניה מתגוררים 30,000 פליטים יזידים.
היות היזידים קבוצה ייחודית בעם הכורדי נוצלה בידי משטר הבעת', על מנת לנסות ולבודד אותם אלו מאלו. יש הטוענים כי סדאם חוסיין ניסה להשפיע על היזידים ולהחשיבם כערבים, על מנת להטות לטובתו את המאזן האתני בצפון עיראק, אך אין עדויות חד-משמעיות התומכות בסברה זו. בדרך כלל ניסיונות אלו לא עלו יפה, והיזידים אף לחמו יחד עם הכורדים ביחידות ה"פשמרגה", כנגד תומכי הבעת'. מאז הפלישה האמריקאית לעיראק ב־2003, מנסים הכורדים להביא לכך שהיזידים ייחשבו כחלק מהעם הכורדי על מנת להגדיל את מספרם וחשיבותם. בקרב היזידים פועלת קבוצה עצמאית של משכילים, בשם "התאחדות המשכילים היזידים" (رابطة المثقفين الأيزيديين) בראשות עלי סידו רשו, הקוראת להיבדלות היזידים הן מן הערבים והן מן הכורדים. הקבוצה טוענת כי גם הערבים וגם הכורדים השתמשו ביזידים ככלי משחק לניגוח פוליטי, בעוד שאף ראייה היסטורית אינה מוכיחה כי היזידים הם במוצאם אכן ערבים או כורדים. פעילותה של הקבוצה עדיין מצויה בשוליים, אך קולות דומים לשלה כבר נפוצים מאוד בשיח היזידי, בעיקר בפורומים באינטרנט.
באביב 2007 נרצחה תושבת הכפר בעשיקה על ידי המון יזידי בשל "חילול כבוד המשפחה". משערים שהיא התרועעה עם ערבי סוני ולבסוף התאסלמה. ב-14 באוגוסט 2007 בוצע פיגוע טרור, שנחשב לקטלני ביותר מאז פלישת ארצות הברית, בשתי עיירות יזידיות בצפון עיראק. מחבלים מתאבדים נהגו בשעות הערב בארבע מכליות עמוסות חומר נפץ אל תוך ריכוזי אוכלוסייה צפופים ופוצצו אותן בתחומם. בהתפוצצות נהרגו למעלה מ-500 בני אדם, ושטח בנוי בן ק"מ רבוע בערך נהרס. הפיגוע יוחס לארגון אל-קאעידה ובוצע מסיבות שונות. ביניהן, ככל הנראה, הקושי של ארגוני הטרור לבצע פיגוע דומה בתוך ערים מרכזיות בעיראק, החשבתם של היזידים כלא מוסלמים, תגובה לאירוע סקילת הנערה שהתאסלמה, או כדי לגרום ליזידים לעזוב את עיראק.
היסטוריה מודרנית > רצח העם היזידי

באוגוסט 2014, במסגרת התקדמות כוחות המדינה האסלאמית בצפון עיראק, כבשו כוחות הארגון את העיר סינג'אר מידי הפשמרגה הכורדים. כ-213 אלף פליטים כורדים, מהם כ-40 אלף יזידים נסו על נפשם, מפחד מחבלי הארגון, לכיוון טורקיה, לעבר הערים דהוק ואירביד. חלק מהפליטים היזידים הוגלו על ידי פעילי המדינה האסלאמית להרי סינג'אר, והם סובלים שם מרעב וצמא. יזידים אחרים שנותרו באזור סינג'אר נדרשו להתאסלם וחלקם הוצא להורג. כמו כן, לוחמי המדינה האסלאמית לקחו בשבי מאות נשים מבנות היזידים.
היזידים נהלו מאבק ממושך על מנת להשיג הכרה בינלאומית בסבלם וברצח העם שנעשה בהם (דוגמת טבח סינג'אר). לשם כך, נקטו היזידים בדרכים שונות להשגת ההכרה. למשל, חברת הפרלמנט העיראקי ממוצא יזידי, ויאן דחיל, נאבקה ביו"ר הפרלמנט כדי לשאת נאום פומבי לחשיפת הטבח ותוצאותיו הקשות. בנוסף, פליטים יזידים יצרו שיתוף פעולה עם כוחות סיוע אמריקאים להנחתת מזון ותרופות מהאוויר לנצולי הטבח שהסתתרו בהרי סינג'אר.
ועדה מיוחדת מטעם המועצה לזכויות אדם של האו"ם קבעה ביוני 2016 כי המדינה האסלאמית מבצעת בבני העם היזידי רצח עם. פעילים יזידים ברחבי העולם, כנאדיה מוראד, קוראים לקהילה הבינלאומית להתערב ולפעול להצלתם, ואף מנסים לפעול כנגד המדינה האסלאמית במשפט הבינלאומי.
הקשר עם מדינת ישראל

מדינת ישראל פועלת במישורים שונים על מנת לתמוך בבני העם היזידי, זאת בשל השתתפותה של ישראל באמנת האו"ם בדבר מניעת רצח עם.
דוגמה לתמיכה במיעוט זה היא הכינוס המיוחד שהכנסת קיימה ב-24 ביולי 2017 לזכרו של העם היזידי. באירוע זה השתתפה נאדיה מוראד, שהצליחה לברוח משבי המדינה האסלאמית בעיראק אחרי שעברה עינויים קשים. מלבד זאת, הגישו תשעה חברי כנסת מסיעות שונות הצעת חוק שקוראת להכיר ברצח העם היזידי, הכוללת קיום יום זיכרון ב-3 באוגוסט מדי שנה וכן, תוכניות לימוד ועצרת מרכזית לזכר ההרוגים. כמו כן, "מטה הסיוע הישראלי ליזידים", הכולל ארגונים, תנועות נוער, חוקרים ופעילים חברתיים, הוא ארגון-גג ישראלי אשר הוקם לאחר הטבח, המרכז את פעולתם של מספר גופים ופרטים לצורך מתן סיוע מיידי ליזידים בעיראק ובפזורה. מטרת מטה זה היא להגביר את המעורבות הישראלית להצלת העם היזידי, וזאת על ידי הגברת המודעות למצבו של העם היזידי, מתן סיוע ליזידים לצורך הצלת חיים וכן, דרישה מהמוסדות הבינלאומיים למצוא פתרון קבע בר קיימא לעם היזידי.
בנוסף לכך, מדינת ישראל, בעזרת ארגון "Dream Doctors" המכשיר ליצנים רפואיים, יחד עם ארגון "Road to Peace", בית החולים הדסה עין כרם בירושלים ובתמיכת משרד החוץ הישראלי אף פועלת להכשיר מטפלים יזידים בתחום הליצנות הרפואית. זאת במטרה לסייע לילדים בני העם היזידי, הזקוקים לטיפול רפואי או סובלים מפוסט טראומה, בעזרת צחוק, מגע והסחת דעת.
ב-3 באוקטובר 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, נחשף כי מספר ימים לפני כן חולצה מרצועת עזה צעירה יזידית בת 21 על ידי כוחות הביטחון הישראליים, זאת לאחר שנחטפה ונלקחה מעיראק לסוריה, שם נקנתה על ידי מחבל חמאס תומך דאעש עשור לפני כן.
דגל היזידים

דגל היזידים מייצג את העם היזידי ושאיפתו לעצמאות. השמש המוזהבת במרכז הדגל היא סמל דתי ותרבותי עתיק של היזידים. מתפללים יזידים מפנים את פניהם כלפי השמש.
משמעות הצבעים בדגל:
האדום בדגל מסמל את דמם של הקדושים המעונים היזידים.
הלבן מבטא שלום ושוויון.
הצהוב מייצג את מקור החיים והאור של העם.
דמותם בתרבות

מאחר שהדת היזידית איננה מוכרת לזרים, ובשל זיהויו של מלאכ טאוס עם השטן, רבים כתבו אודותיהם עובדות וסיפורים בלתי מדויקים. סופר האימה ה. פ. לאבקרפט כתב בסיפורו הקצר, "The Horror at Red Hook", על "שבט היזידים עובדי השטן".
ספרו של קרל מאי, "דרך כורדיסטן הפראית" מציג (בין היתר) תמונה מדויקת למדי של סבלם הרב של היזידים תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, אז נרדפו כעובדי שטן.
בספרו האוטוביוגרפי "פגישות עם אנשים מיוחדים" מספר גיאורג איבאנוביץ' גורדייף על מפגשיו עם היזידים בילדותו ומזכיר כיצד התייחסו אליהם כ"עובדי השטן".
בספרו של אלכסנדר פושקין, המסע לארזורום, פוגש המספר חייל יזידי בצבא הרוסי ושואל אותו על מנהגי דתו.
בסדרת הקומיקס Top 10 מאת אלן מור וג'ין הא, אחד מגיבורי הסיפור, ג'ון "המלך טווס" קורבו, הוא יזידי מאמין. אמונתו מקנה לו כח פיזי על אנושי וגם את היכולת לתקשר ישירות עם מלאכ טאוס שמסייע לו לאתר כשלים ונקודות תורפה.
ראו גם

מנדעים
אשורים
נאדיה מוראד
לקריאה נוספת

زهير كازم عبود، الأيزيدية: حقائق وخفايا وأساطير، بيروت: المؤسسة العربية للدراسات والنشر، 2005 (הספר בקטלוג ULI)
زهير كازم عبود، الأيزيدية وصحف ابراهيم الأولى، بغداد: شرق غرب للنشر، 2010
Eszter Spat, The Yezidis, London: Saqi, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
שרה יפת

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1934 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  27 במרץ 2024 (בגיל 89) 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  נילי ואזנה 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2004) 
 בן או בת זוג:  ‏גדעון יפת 
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות נוסח המקרא  חקר חקר תולדות הספרות המקראית
 
שרה יפת (18 בנובמבר 1934 – 27 במרץ 2024) הייתה חוקרת מקרא ישראלית, פרופסור בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים וכלת פרס ישראל לחקר המקרא לשנת תשס"ד (2004). הייתה ידועה בעיקר בזכות מחקריה על ספר דברי הימים ועל פרשנות המקרא היהודית בימי הביניים.
כיהנה כנשיאת האיגוד העולמי למדעי היהדות עד לשנת 2009 וכעורכת של כתב העת שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום עד כרך כ'.
ביוגרפיה

יפת נולדה בפתח תקווה לאחת המשפחות החלוציות. לאימה חנה לבית חבויניק, ילידת ליטא. ולאביה שמואל נחמיה איזקסון.
למדה בבית הספר פיק"א בפתח תקווה ואחר כך בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. לאחר התיכון עברה לירושלים ללמוד בבית המדרש למורים העברי ע"ש דוד ילין, בתוכנית אקדמית להכשרת מורים בשיתוף עם האוניברסיטה העברית. בסיום לימודיה עבדה במשרדי ממשלה שונים ואחר כך כמורה בבית הספר "גאולים" בירושלים.
בשנת 1959 שבה ללימודים אקדמיים והשלימה תואר ראשון במקרא ובספרות עברית וכן את לימודי תעודת ההוראה בבתי ספר תיכונים בבית הספר לחינוך. היא המשיכה בלימודי התואר השני במקרא ובלימודים צמודים, שאותם סיימה בשנת 1965 בהצטיינות יתרה, ולאחר מכן למדה לתואר דוקטור, שאותו קיבלה בשנת 1973 בציון מעולה. באותה שנה נתמנתה למרצה בחוג למקרא באוניברסיטה. בשנת 1977 קודמה לדרגת מרצה בכירה, בשנת 1981 לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1987 לדרגת פרופסור מן המניין.
שימשה ראש החוג למקרא באוניברסיטה העברית בשנים 1984–1986 וכראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בשנים 1987–1989. בשנים 1997–2001 הייתה מנהלת הספרייה הלאומית.
במשך הקריירה האקדמית שלה לימדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת הרווארד, בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, באוניברסיטת נוטרדאם במדינת אינדיאנה שבארצות הברית, ובאוניברסיטת סידני באוסטרליה. הייתה חברת מחקר בוולפסון קולג' באוקספורד, קליר הול שבקיימברידג', המכון ללימודי יהדות מתקדמים (לשעבר מכון אננברג) בפילדלפיה ובאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2023 זכתה ב"מדליית בורקיט" (אנ'), פרס הניתן על ידי האקדמיה הבריטית בתחום מחקר התנ"ך.
ביוגרפיה > פרס ישראל

מנימוקי השופטים להענקת פרס ישראל לשרה יפת בשנת 2004:
פרופ' שרה יפת היא מבכירי חוקרי המקרא בארץ, ומעמד בולט נודע לה במחקר הבינלאומי. מחקריה מעידים על ראייה רחבה של העדויות, על התבוננות מעמיקה בנתונים הפילולוגיים וההיסטוריים ועל יכולת מרשימה של ניתוח ושיפוט. אחד ממוקדי ההתעניינות שלה הן יצירות ההיסטוריוגרפיה המקראית של ראשית ימי הבית השני, שנציגן המובהק הוא ספר דברי-הימים. חיבורה של פרופ' יפת על עולם האמונות והדעות הנשקף מספר זה ועל מקומו במחשבה המקראית הוא פורץ-דרך, והוא מאיר את ספר דברי הימים בצורה מקורית ויסודית ... נוסף לשני חיבורים אלה פרסמה פרופ' יפת מחקרים בעלי תרומה משמעותית הקשורים בספר עזרא ונחמיה ועל בעיות מיוחדות הקשורות בתקופה הפרסית. שרה יפת היא בין המבססים את חקר המקרא בארץ כדיסציפלינה מרכזית בחקר תרבות ישראל
חיים אישיים

נישאה לעו"ד גדעון יפת, שנפטר בשנת 2013, ולהם ארבעה ילדים. בנם גלעד יפת הוא יזם וגנאלוג ישראלי, המנכ"ל והמייסד של חברת "MyHeritage". בתם שלומית יפת-ביאליק היא מחברת סדרת מדריכי הטיולים "המשפחה המטיילת".
מספריה > כתיבה > חקר המקרא

אמונות ודעות בספר דברי הימים ומקומן בעולם המחשבה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים, 1977 ו-1996 (מהדורה אנגלית: 1989 ו-1997)
Chronicles I and II – A Commentary, Old Testament Library Series, SCM Press, London – Westminster Press, Philadelhphia, 1993
מהדורה גרמנית של הנ"ל בסדרת Herders Theologischer Kommentar zum Alten Testament, 2002
בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחולמים: מחקרים בתקופת שיבת ציון (אסופת מאמרים), סדרת אסופות, מוסד ביאליק, תשע"ז"
עזרא ונחמיה, בסדרת מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא, תשע"ט.
מחקרי מקרא, אסופת מחקרים, סדרת אסופות, מוסד ביאליק, 2022.
דברי הימים, בסדרת מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא, תשפ"ד – שני כרכים, מבוסס על הפירוש האנגלי בסדרת Old Testament Library Series
מספריה > כתיבה > פרשני המקרא

פירוש ר' שמואל בן מאיר (רשב"ם) לקהלת, בשיתוף עם ר' סולטרס, הוצאת מאגנס, 1985 (מהדורה אנגלית מורחבת, ירושלים, 1985)
פירוש ר' שמואל בן מאיר (רשב"ם) לספר איוב, הוצאת מאגנס, תש"ס
דור דור ופרשניו, אסופת מחקרים בפרשנות המקרא, סדרת אסופות, מוסד ביאליק, 2008
דרך החושקים: פירוש אנונימי לשיר השירים (עם דב וולפיש), הוצאת מאגנס, תשע"ט
מספריה > עריכה

Studies in Bible, Scripta Hierosolymitana xxxi, Magnes Press 1986 Jerusalem
המקרא בראי מפרשיו – ספר הזיכרון לשרה קמין, הוצאת מאגנס, 1994, ירושלים
שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום, כרכים יב-יד, 2000–2004.
(עם אברהם גרוסמן), רש"י - דמותו ויצירתו, ב' כרכים, מרכז זלמן שזר, 2008.
(עם ערן ויזל), ליישב פשוטו של מקרא, מוסד ביאליק והמכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית, 2010
לקריאה נוספת

יאירה אמית, [על] שרה יפת, "אמונות ודעות בספר דבה"י ומקומן בעולם המחשבה המקראית" (תשלז), קריית ספר נג, ד (תשלח 1978) 748–752.
משה בר אשר, נילי ואזנה, עמנואל טוב, דלית רום-שילוני (עורכים), ש"י לשרה יפת: מחקרים במקרא בפרשנותו ובלשונו, מוסד ביאליק, 2008
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, "אנשים מרחיקים כדי למצוא עצמם. אני מצאתי עצמי בתנ"ך", באתר הארץ, 4 באפריל 2024
↑  מורן הרפז, עוברים, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2009
↑  רשימת מקבלי תארים, דבר, 23 ביוני 1966
↑  פרטים על הפרס
↑   עופר אדרת, "הפייסבוק של המתים" מתעד את מצבות בית העלמין הגדול בארץ, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2014
↑   חננאל מאק, אי זה בית אשר תבנו לי, באתר הארץ, 22 במאי 2018
↑  הכינו את הסימניות-יהדות ואמונה, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263223905171  PLWABN: 9810620320905606  BIBSYS: 90683826  BNE: XX1323527  BnF: cb12117661c (data)  CiNii: DA03655990  GND: 12847792X  ISNI: 0000 0001 1628 1183  LCCN: n85230183  NKC: xx0014857  NLA: 35860114  NTA: 071404589  RERO: 02-A003420725  SUDOC: 029581044  VIAF: 41872501   WorldCat (עם VIAF): 41872501 
יפת כשופטת בחידון התנ"ך למבוגרים מקדמת את ראש הממשלה בנימין נתניהו
ג'ורג' ג'ייקוב אוגור

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1853 וסט הייבן, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בספטמבר 1927 (בגיל 73) הונולולו, ארצות הברית 
 
ג'ורג' ג'ייקוב אוגור (באנגלית: George Jacob Augur;‏ 1 באוקטובר 1853 הוואי - 13 בספטמבר 1927) היה מהמפיצים הראשונים של הדת הבהאית ביפן ונחשב לאחד מ-19 החסידים של עבד אל-בהאא.
ביוגרפיה

ג'ורג' ג'ייקוב אוגור נולד בקונטיקט. הוא למד באוניברסיטת ייל בארצות הברית, לאחר מכן משנת 1882 חי באוקלנד קליפורניה ופתח קליניקה. בשנת 1892 התחתן עם רות ברסטו דייר, ושנתיים לאחר מכן נולד להם בן ושמו מוריס קורטיס אוגור. בשנת 1898 עברו יחד להונלולו ושם פתח אוגור קליניקה חדשה.
אוגור, שהגיע במקור ממשפחה נוצרית מאמינה, התקרב מאוד לדת הבהאית מאז הגיעו להוואי, כך גם אשתו רות. בתחילת הדרך כמתרגל של הדת החדשה כתב מכתבים למנהיג הדת עבד אל-בהאא, ואת ששת המכתבים שקיבל בחזרה שומרים בספריית הדת הבהאית.
אוגור שאל את עבד אל-בהאא במכתב השלישי שכתב האם הוא רוצה שילך ליפן כדי ללמד שם את המאמינים. עבד אל-בהאא ברך אותו על הרצון לנסוע ליפן ואישר לו ללכת ולהפיץ ביפן את הדת. הוא הגיע ליפן בקיץ 1914, לאחר מכן, חזר להוואי מספר פעמים, עד שבשנת 1919 במכתב השישי שקיבל מעבד אל-בהאא אושר לו לשוב להוואי באופן קבוע. לימים הוא קיבל את הכינוי "חסיד של עבד אל-בהאא" על ידי ההנהגה הבהאית.
כשחזר להוואי פתח בשנית את הקליניקה הרפואית, שימר והפעיל את המרכז לדת הבהאית בהונלולו עד שנת 1927. בשנה זו עבר עם רות אשתו לוואיקיקי, שם נפטר מהתקף לב בתאריך 14 בספטמבר 1927.
פעילות בקהילה הבהאית בהוואי

הפעילות של בני הזוג אוגור החלה בהוואי, שם בהשפעת אחותה של רות, אליס אוטיס, התאספו המאמינים בבית משפחת אוגור, ויצרו יחד ספריה בה למדו את כתבי הדת בפגישות שבועיות.
בשנת 1907 הפכו ג'ורג' אוגור ואשתו רות למאמינים בהאים. לפי אתר "The Bahai Faith": אדם הופך למאמין בהאי כאשר הוא מאמין שבהא-אללה הוא ההתגלות האחרונה של האל, ומוכן לקבל שהממשיך של בהא-אללה הוא עבדול-בהא והארגונים המנהלתיים שמנהלים את הקהילה הבהאית.
בשנת 1911 אוגור נבחר להיות אוצר הדת הבהאית בהוואי, ותחת סמכות זו אחריותו לנהל את המפגשים ולשמר את הכתובים הרשמיים מפי בהא אללה ועבד אל-בהאא ממשיכו, ואת הרעיונות הנכתבים על ידי אנשי הקהילה הבהאית. באוסף המידע שנוצר בקהילה הבהאית ישנן גם תמונות של אנשי הקהילה עוד מראשית הדרך.