היסטוריה של בוקרשט
היסטוריה מודרנית > בוקרשט - בירת רומניה. מאלכסנדרו יואן הראשון (1859 - 1866) אל קרול הראשון (1866 - 1914)

בעקבות סיום מלחמת קרים וההסכם בפאריס התכנס בשנת 1858 בבוקרשט קונגרס בינלאומי שמטרתו לארגן מחדש של הנסיכויות הרומניות הסמוכות לדנובה. לפי הסיכומים מתקיימות בחירות של אסיפות ושל נסיכים בשתי הבירות - יאשי ובוקרשט. ב-24 בינואר 1859 נבחר השליט אלכסנדרו יואן קוזה, שנבחר כשלושה שבועות קודם לכן במולדובה, גם בבוקרשט כשליט ואלאכיה. אוכלוסיית העיר מכינה לו ב-29 בינואר 1859 קבלת פנים נלהבת. אחרי תקופה של הסדר שבה למדינה המאוחדת יש שתי ערי-בירה, יאשי ובוקרשט, ואחרי שהחל משנת 1861 המדינה אימצה את השם החדש רומניה, ב-24 בינואר 1862 הוכרזה בוקרשט רשמית על ידי הפרלמנט שהתכנס בה כבירה יחידה של רומניה.
המדינאי מיכאיל קוגלניצ'אנו הסביר את הבחירה כנובעת מסיבות היסטוריות, כלכליות (קרבה לדנובה, לדרך המסחר החשובה בין מערב ומזרח), חברתיות ודמוגרפיות (בעלת מספר רב של תושבים, ומאוכלסת על ידי מעמד בינוני חזק, ממוצא רומני ברובו הגדול). כבר באותה עת רוב הנציגויות הדיפלומטיות הזרות, כולל זו של טורקיה, נמצאו כבר בבוקרשט והארכיונים הממשלתיים מיאש הועברו גם הם לבוקרשט. תחת שלטונו של אלכסנדר יואן (קוזה) הראשון רוצפו מחדש רחובות הבירה, באתר המנזר ומכללת סבא הקדוש (ספנטול סבא) בשנת 1864 הוקמה אוניברסיטת בוקרשט. נפתחו גם מוסדות חינוך ואקדמיים נוספים - החברה הרומנית למדעים, בתי הספר התיכונים "גאורגה לזר" ו"מאתיי בסראב" (1860), נוסדה האגודה הספורטיבית הראשונה בשם "החברה הרומנית לכלי זין, להתעמלות ולקליעה למטרה" (1862), המנהל המרכזי לדואר (1862), נסללה מסילת הברזל בין בוקרשט לבין הנמל על הדנובה, ג'יורג'יו. נפוצה בניית הבתים באבן ולבנים. ב-22 בפברואר 1866 הודח השליט קוזה מהשלטון על ידי ה"קואליציה המפלצתית" של הליברלים והשמרנים שהתנגדו לרופרמה האגררית שיזם ולסגנון שלטונו הריכוזי מדי. הוא נעצר בארמונו יחד עם מאהבתו הסרבית, הנסיכה מריה אוברנוביץ' ונשלח לגלות גרמניה. ראשי הקושרים החליטו להביא לבוקרשט שליט זר שיהיה מעל לכל הפלגים המקומיים ושיחזק גם את הקשר בין המדינה המאוחדת הצעירה ובין מעצמות המערב. השליט שנבחר היה קרל פון הוהנצולרן - זיגמרינגן מגרמניה שהוכתר כקרול הראשון, שליט רומניה. במרץ 1871 ידעה הבירה מהומות של רומנים אוהדי צרפת נגד התושבים הגרמנים בעיר בנסיבות המלחמה בין פרוסיה לצרפת. נשמעו אז קולות נגד קרול הגרמני. בהדרגה התרגל העם לבני השושלת החדשה שעברו לדת הנוצרית-אורתודוקסית. ב-1877 עבר השליט החדש גם את "מבחן האש": רומניה הרשתה לצבא הרוסי לעבור דרך שטחה במסעה לשחרור בולגריה מעול האימפריה העות'מאנית. החיילים הרוסים התקבלו בכבוד על ידי תושבי בוקרשט, מה ששכנע את טורקיה להפגיז את הנמל ג'יורג'יו ואת הגדה השמאלית של הדנובה. השליט קרול הצטרף לכוחות הרוסים במלחמה זו, שהתנהלה כולה בשטח הבולגרי בשנים 1877 - 1878. במהלך המלחמה הכריז הפרלמנט הרומני בבוקרשט על עצמאותה המלאה של רומניה ב-9 במאי 1877. עצמאות זו קיבלה בהמשך את הכרת האימפריה העות'מאנית המובסת ואת זו של המעצמות האירופיות שהתכנסו בקונגרס בברלין.
בשנות מלכותו הראשונות של קרול הונהגה בבוקרשט התאורה עם גז, הוקמו תחנות הרכבת פילארט (1869) ותחנת צפון (1872;‏ Gara de Nord), שבהתחלה נקראה "טרגובישטיי" (Gara Târgoviştei), קמו נתיבי תחבורה צבורית מונעת על ידי סוסים - על פסי פלדה, tramway. קו ראשון (1879) חיבר את תחנת הרכבת צפון עם השוק "אובור" (Piaţa Obor). העיר צוידה גם במערכת טלפון. קו טלפון ראשון קישר את משרד החוץ עם הדטר המרכזי (1884). נפתחו בבתי חרושת חדשים, בניינים מפוארים פרטיים - כמו הארמון קרצולסקו, בנייני מנהל מרשימים, ונסללו שדרות. באפריל 1880 נפתח הבנק הממלכתי של רומניה (Banca Naţională) שזכה ב-1885 לבניין חדש. באפריל 1866 נוסדה החברה הרומנית לספרות שהפכה במרץ 1879 לאקדמיה הרומנית. במאי 1868 קמה גם החברה הפילהרמונית הרומנית (כיום הפילהרמונית "ג'ורג'ה אנסקו"), שפתחה את עונת הקונצרטים הראשונה ב-27 בדצמבר אותה השנה. נוסדו גם החברה לגאוגרפיה (1875), הצלב האדום הרומני (ביוני 1876) וכו'.