stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאו פאולו (מדינה)
היסטוריה > עצמאות ברזיל

בתחילת המאה ה-19 החלה התנגדות ברזילאית לשלטון הפורטוגזי, ובספטמבר 1822 ברזיל הפכה לעצמאית. בעשורים שלאחר מכן האזור החל להתפתח בהדרגה. בשנת 1889 המלוכה הברזילאית נפלה, ובמקומה החל להתקיים משטר פדרלי. כשנתיים לאחר מכן התחזק כוחה של המדינה הפדרלית. בעשורים אלו הכלכלה קרטעה, בעיקר בגלל ביטול העבדות בשנת 1888. מתוך חשש חברתי וכלכלי מפני העבדים המשוחררים ומפני "הפיכתה של ברזיל לשחורה", השלטון הברזילאי עודד בלהט מהגרים אירופאים להגיע ולעבוד בברזיל. אזרחי ספרד, פורטוגל ואיטליה קיבלו תמריצים לעבוד בחקלאות בסאו פאולו. גל הגירה זה הגדיל רבות את סאו פאולו. בשנת 1920 הייתה סאו פאולו העיר השנייה בגודלה בארץ, זאת בניגוד לשנת 1870, אז הייתה היא הייתה העיר העשירית בגודלה. התעשייה הפכה תהליכי מודרניזציה והייצור המרכזי כלל קפה, טקסטיל, מכוניות וחלקי מטוסים. בשנת 1945 האזור כבר היה למרכז התעשייה של ברזיל. תהליך התיעוש גרם גם לתהליך עיור רחב.
תהליכים אלו גרמו גם למשברים כלכליים ופוליטיים בשנות ה-30 וה-40. עשרות אלפי פועלים פתחו בשביתות, והתעוררה מתיחות בין הימין הרפובליקני לשמאל הסוציאליסטי. בנוסף על כך, נוצרה התמרמרות המונית כלפי הנשיא והשלטון הארצי. ב-9 ביולי 1932 החלו מהומות כאשר 5 סטודנטים נהרגו בהפגנות. מהומות אלו התפתחו לכדי מרד בדלני כנגד השלטון הארצי. לאחר כשלושה חודשים האלימות הסתיימה בהפסד של הכוחות הבדלניים. עם זאת, השלטון הארצי נענה לדרישות המקומיים וחיזק את השלטון המקומי של סאו פאולו שכלל חוקה חדשה ופרלמנט מקומי.
גאוגרפיה

שטח המדינה הוא 248,000 קמ"ר.
פוליטיקה וממשל

מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית היא המפלגה הדומיננטית בסאו פאולו מאז שנת 1994. הפרלמנט החד-ביתי מורכב מ-90 נציגים.
מבין הפוליטיקאים הארציים שצמחו במדינה, ניתן למנות את פרננדו אנריקה קרדוזו ולואיז אינסיו דה סילבה.
כלכלה

סאו פאולו היא המדינה החשובה ביותר מבחינה כלכלית ותעשייתית בברזיל והיא מספקת 40 אחוז מן התוצר של ארץ זו, מה שהופך אותה לאחת הכלכלות החזקות באמריקה הדרומית לאחר מקסיקו. המגזר הגדול במשק הוא מגזר השירותים. לאחר מכן המגזר התעשייתי לבסוף החקלאות. הייצוא המרכזי כולל כלי רכב ומזון. יתר על כן, סאו פאולו היא אחת המקורות החשובים ביותר בעולם של שעועית, אורז, חיטה, תפוזים ופירות אחרים, קפה, קני סוכר, אלכוהול, פרחים וירקות, תירס, בקר, חזירים, חלב, גבינה, יין ושמן.
דמוגרפיה

לפי הערכות IBGE, בשנת 2014 התגוררו במדינת סאו פאולו כ-44,035,304 תושבים.
ההרכב אתני הוא:
63.1% לבנים
29.3% בין גזעיים
6.4% שחורים
1% אסייתים
רבים מהלבנים הם צאצאים של מהגרים מאיטליה. מהגרים הגיעו בעיקר מוונטו וקמפניה. ישנם גם צאצאים רבים של מהגרים פורטוגזים מאנדלוסיה וגליסיה. בסאו פאולו ישנה הקהילה היפנית הגדולה ביותר מחוץ ליפן עצמה. רוב יהודי ברזיל מתגוררים בסאו פאולו.
החלוקה הדתית היא:
נצרות – 61.78%
נצרות קתולית – 38.26%
אוונגליזם – 20.08%
מורמונים – 1.16%
נצרות אורתודוקסית – 1.08%
אסלאם – 7.85%
עדי יהוה – 2.35%
בודהיזם – 1.32%
אומבנדה וקנדומבלה – 1.28%
דתות מזרח אסיאתיות – 1.17%
יהודים – 1.12%
ספיריטואליזם – 1.05%
חוסר דת – 12.7%
אחר – 4.57%
דמוגרפיה > יישובים

רשימה חלקית של רשויות מקומיות במדינת סאו פאולו:
הבירה סאו פאולו
עיר הנמל הראשית סנטוס
גווארוליאוס
סאו סבסטיאו
סאו ויסנטה
קמפינאס
פרזידנטה פרודנצ'ה
פרזידנטה אפיטסיו
פרזידנטה ונססלאו
פאוליניה
איגואפי
בן וילסון

| --- | --- |

בן וילסון, 1984.
 לידה:  18 במרץ 1967 שיקגו שבאילינוי
 פטירה:  21 בנובמבר 1984 (בגיל 17) שיקגו שבאילינוי
 עמדה:  גארד / פורוורד
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  25
בנג'מין "בן" וילסון הבן (באנגלית: Benjamin "Ben" Wilson Jr.‎, שכונה גם "בנג'י" (18 במרץ 1967 – 21 בנובמבר 1984) היה שחקן כדורסל תיכונים אמריקאי בבית הספר התיכון על שם ניל סימאון בשיקגו שבאילינוי. עם וילסון, התיכון שבו שיחק זכה באליפות עירו ובאליפות מדינת אילינוי בפעם הראשונה בתולדותיו. כשהחל את שנתו האחרונה בתור תלמיד תיכון, וילסון נחשב לשחקן התיכונים הטוב ביותר בכל רחבי ארצות הברית, על ידי סקאוטים ומאמנים. וילסון זכה לכינוי "מג'יק ג'ונסון עם ג'אמפ שוט" על ידי מאמנו בתיכון.
ב-20 בנובמבר 1984 נורה וילסון במהלך עימות עם תלמידים מן התיכון הסמוך. הוא מת בבוקר למחרת עקב הפציעות שספג מהירי.
ראשית חייו

וילסון נולד בשנת 1967, והיה אחד מתוך שלושת ילדיהם של בן וילסון האב ושל מרי וילסון (לבית גונטר). הוא גדל בצ'טהאם, שכונה בדרום שיקגו. לאמו מרי וילסון היו שני בנים מנישואים קודמים. וילסון החל לשחק כדורסל בגיל מוקדם, בבית הספר היסודי. הוא התחיל בבית הספר סנט דורותי (St. Dorothy) ומאוחר יותר עבר לבית הספר ראגלס (Ruggles), שם סיים את לימודיו בשנת 1981. וילסון התאמן ב"קול פארק" בצ'טהאם והשתתף במשחקי ליגת הקיץ בשיקגו. ככל שיכולותיו התפתחו, החלו חברים ובני משפחה בסביבתו של וילסון להבחין כי הכישרון שלו יכול להפוך אותו לאחד מטובי הכדורסלנים. הם עשו הכל על מנת להגן על וילסון מכל צרה; כשעלה לבית הספר התיכון, מגפת קראק ארצית הייתה בעיצומה, וכמה מהאנשים הקרובים לווילסון, כולל אחיו הבכור קרטיס גלן, הפכו למכורים לסם זה. שיעור הפשיעה והאלימות בשיקגו היה גבוה מאוד באותה תקופה, במיוחד בחלקה הדרומי של העיר, שם התגורר וילסון.
קריירת תיכונים

בסתיו 1981, הוא החל את השנה הראשונה שלו בתיכון סימאון (Neal F. Simeon Vocational High School). במהלך עונת 1982/1983, היה וילסון הסופומור היחיד בנבחרת הכדורסל של התיכון. בעונת 1983/1984, עלה בית הספר לגמר אליפות המדינה (Illinois AA State Championship), אשר נערך באולמה של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בהובלת וילסון, הביס תיכון סימאון את תיכון וסט אורורה (West Aurora) בתשע נקודות בחצי הגמר ולאחר מכן את תיכון אוונסטון טאונשיפ (Evanston Township) בגמר, בדרך לניצחון בגביע המדינה הראשון בתולדותיהם. ESPN HS, מחלקת כיסוי התיכונים של ESPN, החשיבה את וילסון לג'וניור הטוב בארצות הברית בעונת 1983/1984. הוא שיחק כדורסל עם המוזיקאי ושחקן הכדורסל אר. קלי ועם הכדורסלן ניק אנדרסון.
בחודש יולי 1984, השתתף וילסון במחנה "ספורטאים למען חינוך טוב יותר" (Athletes For Better Education) בפרינסטון שבניו ג'רזי. המחנה כלל סקאוטים ומאמנים, שבאו לצפות בתלמידי התיכון הטובים ביותר במדינה משחקים כדורסל. לאחר המחנה, דורג וילסון בתור שחקן התיכונים הטוב באמריקה. ככל שעונת הסניור שלו, השמועות אמרו כי הוא שוקל מלגות מאוניברסיטת אילינוי, מאוניברסיטת דה-פול ומאוניברסיטת אינדיאנה.
מותו > רקע

ב-20 בנובמבר 1984 החליט וילסון שלא להיפגש עם חבריו לקבוצה משום שרצה לדבר עם החברה שלו, ג'טון ראש, על הבעיות במערכת היחסים שלהם. בני הזוג נכנסו להיריון לא רצוי ב-1984, וראש לא הייתה מוכנה לדבר עם וילסון ולא נתנה לו לראות את בנו.
באותו זמן, תלמיד תיכון קאלומט בילי מור המתין מחוץ למבנה תיכון סימאון עם אקדח, מחפש לנקום את נקמת בן דודו, שלטענתו תלמיד סימאון שדד ממנו 10 דולרים. לאחר שהבין כי הסכסוך נפתר, מור וחברו עומאר דיקסון החליטו להישאר בקרבת מקום, ועקבו אחרי חברתו של מור, אריקה מרפי, למסעדה סמוכה, במעלה הרחוב שבו נמצא תיכון סימאון.
מותו > תקרית הירי

בילי מור תיאר בסרט תיעודי של ESPN על בן וילסון את מה שקרה לאחר מכן. הוא ודיקסון היו מחוץ למסעדה כאשר וילסון וראש הגיעו לרחוב מאחוריהם. ראש ניסתה להיפרד מווילסון, שבניסיונו הנואש לדבר איתה לא שם לב לאן הוא הולך ונתקל במור. מור קרא לווילסון, ושאל לאן הוא הולך. השאלה הכעיסה את וילסון, שכעס כבר ממילא, והוא הסתובב חזרה ופנה אל מור. השניים החליפו מילים וקללות ומור חשף את האקדח שנשא, אקדח תופי עם קליבר 0.22.
כשווילסון ראה את אקדחו של מור, הוא התגרה בו ואיתגר אותו לירות. מור אמר מאוחר יותר כי הוא הרגיש שווילסון מתנהג כלפיו בבריונות, ושלף את נשקו. וילסון התנפל על מור, שהגיב ביריית שתי יריות לעברו. הוא תקף את וילסון במפשעה, ואילו וילסון פגע בבטנו וגרם לו לדימום פנימי. לאחר התקרית מור ודיקסון נמלטו מהמקום. בתוך דקות הגיע שמע הירי לבית הספר סימאון, ואנשים החלו להתקהל סביב וילסון. שירותי חירום הוזעקו בשעה 12:37, בעת שמאמן הכדורסל של סימאון, בוב האמבריק (Bob Hambric) התקשר לעיתונאי וורנר סונדרס והודיע לו על מה שאירע.
לפרמדיקים לקח זמן רב להגיע לזירת האירוע, ובערך בשעה 1:20 החליט האמבריק להביא את וילסון בעצמו לבית החולים. בדיוק כשנכנס למכוניתו, אמבולנס הגיע למקום. על פי נוהל החירום, וילסון נלקח לבית החולים הקרוב ביותר, סנט ברנרד בשכונת אנגלווד. סן ברנרד הייתה בית חולים קהילתי קטן שלא היה מסוגל להתמודד עם מצבי חירום כמו ירי, ולכן הוזמן למקום מנתח מוסמך שיוכל לטפל במצב.
מותו > לאחר הירי

בבית הספר, בידדו המורים את חברי קבוצת הכדורסל משטר התלמידים למשך שארית היום. חברו לקבוצה של וילסון טרי סמפסון נזכר כי במהלך הלילה, שמו שמועות ודיווחים שונים במגוון רחב של חומרות, החל מכך שווילסון יחלים בזמן לפלייאוף המדינה, דרך השמועה שיחמיץ שנת משחק שלמה או לעולם לא ישוב לשחק כדורסל, עד לשמועות שהוא נלחם על חייו.
אחיו של וילסון, קרטיס גלן, סיפר בדוקו של ESPN שראה את אחיו בעת שהובילו בבית החולים ושם לב כי הרגליים שלו היו חיוורות בצורה לא טבעית. לאחר בדיקה התגלה כי אבי העורקים שלו נפגע מהירייה השנייה ודם לא הצליח להגיע לגפיים התחתונות שלו. אף על פי שהרופאים אמרו לה שוב ושוב שהם יכולים להציל את בנה, הניסיון המקצועי כאחות של אמו, מרי וילסון, אמרה לה כי גם אם יהיו מסוגלים לתקן את הנזק, בן יהיה ככל הנראה במצב צמח בשל איבוד הדם המסיבי. מוקדם למחרת בבוקר, ביקשה שהבן שלה ינותק מהמכשירים תומכי-החיים, ובן וילסון מת זמן קצר לאחר מכן.
מיד לאחר הירי, אריקה מרפי חזרה לביתה ופגשה שם בבילי מור, שישב בסלונה וצפה בטלוויזיה. שם גילתה גם במי ירה. מור נשאר שם עד שהמשטרה החלה לדפוק על דלת הבית, מחפשת אותו, מאוחר יותר באותו ערב. דיקסון מעט לאחר מכן, וההאשמות שודרגו לרצח ברגע ששמע מותו של וילסון הגיע למשטרה. המשטרה הציגה שני חשודים בתיק; התאוריה שלהם הייתה כי לאחר הסכסוך של מור עם וילסון, דיקסון ניסה לגנוב מכיסו של וילסון, ואז דחק במור לירות בווילסון. שניהם חתמו על הודאות בתאוריה זו, אך מאוחר יותר חזרו בהם. למרות היותם קטינים באותה עת, משרד התובע במחוז החליט לתבוע את שניהם, כמו גברים בוגרים.
במשפטם, התובעים הציגו אותתה תאוריה למושבעים כשהמשפט התחיל בשנה שלאחר מכן. ג'טון ראש הייתה העד המוביל של התביעה, ועדותה תמכה בהתפתחות הפרשה בצורה זו. עורכי הדין של מור ודיקסון בחרו להציג את פרסומו של וילסון כאחת מהסיבות העיקריות להעלאת האישומים כלפי שני בני הנוער. גם מור וגם דיקסון הורשעו בסעיפים של רצח וניסיון שוד מזוין. לפי המלצות עורכי הדין של התביעה, שניהם נכנסו לכלא לתקופת ממושכות. מור קיבל ארבעים שנות מאסר, ודיקסון קיבל שלושים שנים. דיקסון קיבל גזר הדין החמור פחות, משום שעל אף שהוא היה מעורב בפשע, מור הוא שירה את היריות שהובילו למותו של וילסון.
תביעתה של משפחת וילסון נגד בית החולם על עיכוב לא הולם במתן טיפול רפואי יושב בשנת 1992. דיקסון שוחרר על תנאי בשנת 2000, ומור ב-2005. דיקסון נכנס לאחר מכן למאסר נוסף, על שוד מזוין. למרות זאת מור טען בריאיון לסרט "בנג'י" כי בירי בבן וילסון לא היה דיקסון מעורב, והודאתו ברצח ניתנה בכפייה.
וילסון מת באותו יום שבו פתחה קבוצת הכדורסל של סימאון את העונה. הקבוצה בחרה לשחק במשחק, מול אוונסטון, בית הספר שאותו ניצחו בגמר אליפות אילינוי בשנה הקודמת, וניצחה.
חייו האישיים

היה לו בן אחד, ברנדון וילסון (שנולד בספטמבר 1984), עם חברתו מהתיכון ג'טון ראש. ברנדון, שהיה בן 10 שבועות כאשר אביו נפטר, המשיך לשחק כדורסל במדי אוניברסיטת מרילנד-החוף המזרחי, כשהוא לובש את חולצה עם מספרו של אביו, 25.
מורשתו

ניק אנדרסון, חברו של וילסון, ששיחק לימים בליגת ה-NBA, לבש את גופייה מס' 25 במהלך הקריירה שלו לכבודו של וילסון. מספרו של ג'וואן הווארד באוניברסיטת מישיגן היה 25, כמחווה לווילסון. הכדורסלן דריק רוז, שסיים את לימודיו בתיכון סימאון ב-2007, לבש גם הוא את החולצה מספר 25, שהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות המדינה ב-2006 וב-2007. מספרו היה 25 כששיחק במדי ניו יורק ניקס, לאחר שהועבר לשם בטרייד. שחקן הכדורסל ג'בארי פארקר, שגם הוא שיחק בתיכון סימאון, תפר לתוך נעלי הכדורסל שלבש בסימאון את המספר 25. בעקבות מחוותו של ניק אנדרסון שלבש את המספר 25 באוניברסיטת אילינוי, רבים אחרים שלמדו בסימאון ושיחקו באוניברסיטת אילינוי המשיכו במסורת זו. בשנים שחלפו מאז הרצח שלו ב-1984, עשו זאת דיון תומאס, בראיינט נוטרי, קלווין ברוק וקנדריק נאן.
סרט דוקומנטרי של ESPN על וילסון שכותרתו "בנג'י" יצא ב-23 באוקטובר 2012.
דניאפרו מוהילב

לוגו דניאפרו מוהילב בעונת 2019.
דניאפרו מוהילב (בבלארוסית: ФК Дняпро Магілёў; ברוסית: ФК Дняпро Могилёв, או  ФК Днёпр Могилёв) היה מועדון כדורגל בלארוסי, מהעיר מוהילב, שהוקם כיורש לקבוצת דנייפר מוהילב, בעקבות מיזוג עם קבוצת לוץ' מינסק במרץ 2019. אצטדיון הבית היה אצטדיון ספרטק בעיר.
היסטוריה

דניאפרו מוהילב נוסדה בתחילת 2019 כתוצאה ממיזוג בין דנייפר מוהילב (שהייתה קיימת משנת 1960) ולוץ' מינסק (שעל משאביה מסתמכת הקבוצה החדשה).
המועדון המאוחד קיבל את מקום הליגה של לוץ', את החסויות שלה ואת רוב הרכב הסגל, תוך שמירה על מספר קטן של שחקנים מדנייפר והעברתם למוהילב. קבוצות הנוער של שתי הקבוצות לא מוזגו והמשיכו את השתתפותן בתחרויות הנוער בנפרד.
בשנת 2020 פורק ובמקומו נולד מועדון דנייפר מוהילב (2020).
הערות שוליים

↑  המועדון המאוחד ייקרא דניאפרו
יונה קיסרי

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1947 (בן 78) מינכן, גרמניה גרמניה 
 שם לידה:  יונה קייזרמן 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה 
 תאריך עלייה:  1949
 עיסוק:  אימונולוג, חוקר סרטן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 פרסים והוקרה:  אזרח כבוד של העיר רמת גן  (2021) 
 בת זוג:  נאוה קיסרי (לבית גן אור)
 צאצאים:  אופיר קיסרי, עדי כהן-קיסרי, רועי קיסרי
 תרומות עיקריות
 חקר האימונולוגיה של גידולים סרטניים ויישומים חדשניים של רדיותרפיה
 
יונה קיסרי (נולד ב-10 בינואר 1947) הוא אימונולוג וחוקר סרטן ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. מומחה לאימנולוגיה של גידולים סרטניים, ומייסד משותף של חברת הרדיותרפיה אלפא טאו מדיקל.
ביוגרפיה

יונה קיסרי נולד במחנה עקורים בדרום גרמניה בשם יונה קייזרמן, בנם של אפרים ומרים (לבית בורטמן), ניצולי השואה ילידי בסרביה. הוא נקרא על שם סבו מצד אמו, שנספה בשואה. עלה לישראל עם משפחתו ב-1949.
למד בבית הספר היסודי איילון בנחלת יצחק ובתום לימודיו הוזמן לירושלים למחזור הראשון של הפנימייה לתלמידים מצטיינים מרחבי ישראל, שלימים התמזגה לתוך בית הספר התיכון על שם מיי בויאר. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר.
עם שחרורו מצה"ל ב-1966 החל את לימודיו לתואר שני במיקרוביולוגיה במסלול ישיר באוניברסיטת תל אביב והשלימם ב-1971. מיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בתחום זה, בהנחיית פרופ' יצחק ויץ. עבודת הדוקטורט שלו הוגשה ב-1976 ועסקה בחקר המיקרו-סביבה הסרטנית (Tumor Microenvironment).
בשנים 1976–1978 שהה כעמית בתר-דוקטורט במכון הלאומי לסרטן של ארצות הברית ב-NIH בבת'סדה. עם שובו לישראל ב-1979, הצטרף כחבר סגל בדרגת מרצה לשורות הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר. ב-1983 מונה למרצה בכיר וב-1993 לפרופסור חבר. ב-2002 מונה לפרופסור מן המניין. במרוצת השנים שימש כמדען אורח במרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס, ובאוניברסיטאות באיטליה ובגרמניה.
כיהן כראש המחלקה למיקרוביולוגיה הומנית בשנים 1995–1997 וכראש המחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית ב-2005–2007. בשנת 2015 יצא לגמלאות, אך ממשיך במחקר פעיל באוניברסיטה ובהדרכה של תלמידי מחקר.
נשוי מאז 1968 לנאוה, והם הורים לשלושה וסבים לעשרה. מתגורר ברמת גן.
מחקר

פרופ' קיסרי הוא שותף לכתיבת 107 מאמרים מדעיים בכתבי עת, עשרה מאמרי סקירה, חמישה פרקים בספרים, ערך שישה ספרים ומונוגרפיות ויש לו שבע בקשות לפטנטים. כחבר סגל באוניברסיטה עסק במחקר בסיסי ותרגומי באימונולוגיה וחינך אלפי סטודנטים לרפואה בתחום האימונולוגיה. הוא גם הדריך במעבדה שלו כ-60 תלמידים לתארים מתקדמים במדעי הרפואה, וכן כ-10 עמיתי מחקר ומשתלמי בתר-דוקטורט.
מחקריו מוקדשים לשני נושאים עיקריים: פיתוח טיפולים משמידי גידולים סרטניים והפעלת התגובה החיסונית, וחסינות מולדת (אנ') לזיהומי ריאות.
מחקר > זיהומי ריאות

מחקריו על החסינות המולדת לזיהומי ריאות נערכו בשיתוף פעולה עם הבקטריולוג פרופ' יצחק אפק והתמקדו במעורבות של מקרופאג'ים, חלבונים פעילי שטח ודפנסינים בהגנה על הריאות מפני זיהומי החיידק Klebsiella Pneumonia.
פיתוח טיפולים משמידי גידולים סרטניים המפעילים את תגובת החיסון נגד הגידול
קיסרי נמנה עם החוקרים שזיהו בשלב מוקדם יחסית את הפוטנציאל של הרס נגעים סרטניים בגוף על מנת להפעיל את התגובה החיסונית נגד הגידול. זהו אפקט המכונה השפעה אבסקופלית (Abscopal Effect, (אנ')).
הוא גילה כי הרס של גידולים גרורתיים מוצקים באמצעים פיזיקליים כגון קרינה רדיואקטיבית, טיפול פוטודינמי (אנ') או טיפול חשמלי, יכול לעורר תגובתיות חיסונית אנטי-גידולית ספציפית, וכי הגברתן של תגובות כאלה יכולה למגר גרורות. מאז 1991, הוא עובד על פיתוח פרוטוקולי טיפול לגידולים גרורתיים תוך שימוש בשילובים של הקרנות, כימותרפיה ואימונותרפיה.
קרינת אלפא תוך-גידולית
מאז 2003 עוסק קיסרי בפיתוח טיפול להשמדה של גידולים ממאירים על ידי קרינת אלפא תוך-גידולית. קיסרי יחד עם עמיתו הפיזיקאי פרופ' יצחק קלזון ותלמידיהם ד"ר ליאור ארזי וד"ר תומר קוקס, פיתחו שיטת טיפול למחלת הסרטן באמצעות מחטים רדיואקטיביות ובשילוב הגברת הפעילות של המערכת החיסונית. הטיפול, שידוע בשם Diffusing alpha emitter Radiation Therapy ((אנ') ,alpha DaRT) מבוסס על מחטים טעונות ברדיום-224. מחטים אלו מוחדרות לתוך הגידולים ומשחררות אטומים קצרי חיים הפולטים חלקיקי אלפא. אטומים אלו מתפזרים בגידול ומרססים אותו בקרינת אלפא הרסנית ביותר. טיפול זה ניתן בשילוב עם מגבירי הפעילות של המערכת החיסונית.
הטיפול מתייחד בכך שהוא משתמש בקרינת אלפא והוא היחיד מסוגו בעולם לטיפול בגידולים מוצקים. טיפול זה לא רק פוגע בגידול הסרטני הראשוני אלא גורם להפעלת מערכת החיסון שמשמידה תאים גרורתיים שמתפשטים בגוף, אלה שגורמים למותם של 85% מחולי הסרטן. הטיפול הוכרז כפורץ דרך על ידי ה-FDA. קלזון וקיסרי יחד עם עוזי סופר ואמנון גת השתתפו בהקמה של חברה בשם אלפא טאו מדיקל שמפיצה את הטיפול ברחבי העולם. קיסרי משמש כמדען הראשי של חברה זו.
בישראל ובעולם טופלו חולים עם גידולים בעור, בראש ובצוואר. נרפאו למעלה מ-60% מהחולים שלא ניתן היה לטפל בהם באמצעים אחרים, בעיקר חולים בגיל המבוגר. הטיפול ניתן כיום במסגרת ניסויים קליניים לחולים בישראל, ארצות הברית, רוסיה, יפן, איטליה וצרפת ועתיד להתרחב למדינות נוספות.
מחקר > נושאי מחקר נוספים

נושאי מחקר עדכניים נוספים של קיסרי (נכון ל-2022) הם הפעלה של תגובתיות חיסונית אנטי-גידולית על ידי הרס של גידולים מוצקים עם DaRT ופיתוח אמצעים למניפולציה חיסונית להגברת תגובות חיסוניות כאלה ולהשיג מיגור משופר של גרורות; הגברת הרגישות של תאי גידול סרטני לקרינת אלפא.
פעילות ציבורית

בשנת 2009 היה קיסרי חבר בוועד המנהל שהקים את הארגון הישראלי לחקר הסרטן וכיהן כמזכיר הארגון (2011–2013) ואחר כך כנשיאו (2013–2015). הוא חבר בשבע אגודות מקצועיות לאומיות ובינלאומיות, כיהן כחבר בוועד המנהל של "האגודה האירופית לחקר הסרטן" ומכהן כגזבר האגודה הבינלאומית למיקרו-סביבה סרטנית מאז 2015.
פועל רבות לקידום מחקר הסרטן בארץ ובעולם, ומכהן בהתנדבות בוועדות לאומיות ובינלאומיות שפועלות למימון מחקר מדעי, ומשמש כחבר מערכת בתשעה כתבי עת מדעיים בתחום האימונולוגיה וחקר הסרטן.
קיסרי עסק רבות בקידום של נוער שוחר מדע, תוכניות טלוויזיה לקידום המדע לציבור הרחב, והרצאות בהתנדבות במסגרת עמותת בשער לתלמידים ובוגרים ביישובי הפריפריה.
פרסים והוקרה

מחזיק הקתדרה ע"ש רוברטס-גוטמן לאימונופרמקולוגיה (2010–2017)
נשיא הארגון הישראלי לחקר הסרטן (2013–2015)
אזרח כבוד של העיר רמת גן (2021)
ענת ניב

| --- | --- |
 שם לידה:  ענת מונוביץ' 
 סוגה מועדפת:  אנימציה
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  רועי ניב, יהלי ניב ושלר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ענת ניב היא במאית, עורכת, מפיקה ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ניב היא אלמנתו של ירון ניסימוב, טייס בישראייר. לפני מותו שינה ירון את שם משפחתו לניב. היא אם לרועי ויהלי שכמו אמם, עוסקים בדיבוב.
גרמיו

גרמיו פוט-בול פורטו אלגרנסה (בפורטוגזית: Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר פורטו אלגרה שבמדינת ריו גראנדה דו סול, ברזיל. גרמיו ואינטרנסיונל הן שתי קבוצות הכדורגל הגדולות בריו גראנדה דו סול. בדירוג הקבוצות הברזילאיות של ההתאחדות הברזילאית באוגוסט 2010 מופיעה גרמיו במקום הראשון.
שחקנים מפורסמים

ברזיל רונאלדיניו
ברזיל ז'ילברטו דה סילבה מלו
אורוגוואי סבסטיאן אבראו
ארגנטינה לאונרדו אסטרדה
ברזיל פליפה מלו
ברזיל רנאטו גאושו
ברזילדוגלאס קוסטה
ברזיל ארתור מלו
ברזיל אדוארדו דו קיירוס
אורוגוואי לואיס אלברטו סוארס
תארים > בינלאומי

הגביע הבין-יבשתי: (1)
(1983)
מקום שני: 1995
גביע ליברטדורס: (3)
(1983, 1995, 2017)
מקום שני: 1984, 2007.
גביע רקופה סודאמריקנה: (2)
(1996, 2018)
תארים > לאומי

הגביע הברזילאי: (5) (שיא)
1989, 1994, 1997, 2001, 2016.
מקום שני 3 פעמים.
ליגת העל הברזילאית: (2)
(1981, 1986)
מקום שני פעמיים
ליגה ב' הברזילאית (סדרה ב' של האליפות הברזילאית): 2005.
תארים > במדינה

אליפות ריו גראנדה דו סול - (38)
1921, 1922, 1926, 1931, 1932, 1946, 1949, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968 1977, 1979, 1980, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1993, 1995, 1996, 1999, 2001, 2006, 2007, 2010, 2018, 2019.
הערות שוליים

↑  כתבה על הדרבי גרמיו נגד אינטרנסיונל באתר פיפ"א (באנגלית)
↑  דירוג הקבוצות הארצי של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית באוגוסט 2010. (בפורטוגזית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2001052136  VIAF: 129334974   WorldCat (עם VIAF): 129334974 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ברזילאי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד פיירקלאף

דייוויד פיירקלאף (אנגלית: David Fairclough; נולד בליברפול ב-5 בינואר 1957) הוא כדורגלן עבר אנגלי, המוכר ביותר כחלוצה של קבוצת ליברפול בשנות ה-70 וה-80.
קורות חיים וקריירת משחק

פיירקלאף, הידוע בכינויו "סופר-סאב" (סופר-מחליף) מכיוון שהיה חלוץ מוכשר, אך, בהשוואה לשחקנים אחרים, פתח בהרכב ליברפול לעיתים רחוקות ושימש כמחליף עם השפעה. הוא נולד במרכז ליברפול ועבר לאחוזת הדיור חוות קנטריל ב-1960 עקב פינוי שכונות עוני. הוא שיחק בליברפול מאז שהיה ילד, וב-1 בנובמבר 1975 ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד מידלסברו באצטדיון איירסם פארק. באותה עונה, פיירקלאף כבש שבעה שערים חשובים ב-14 הופעות, מה שתרם לזכייתה של ליברפול בליגה הראשונה של הפוטבול ליג. תשע מההופעות האלה היו כמחליף. השער הראשון של דייוויד במועדון הגיע שלושה ימים לאחר משחק הבכורה שלו, ב-4 בנובמבר 1975 בניצחון 0–6 על ריאל סוסיאדד באנפילד במסגרת הליגה האירופית במשחק השני בסיבוב השני.
באותה תקופה שיחקו בקבוצה קווין קיגן, ג'ון טושאק ודייוויד ג'ונסון, והתחרות על מקום בהרכב הייתה קשה. פיירקלאף לא זכה לפתוח בהרבה משחקים.
הוא כבש את השער המפורסם ביותר שלו בליברפול לאחר שעלה כמחליף במשחק רבע הגמר של גביע אירופה נגד סנט אטיין. ליברפול הובילה 1–2 במשחק הביתי, אך הקבוצה הייתה צריכה עוד שער כדי לעלות לשלב הבא. המאמן בוב פייזלי הכניס את פיירקלאף למשחק 20 דקות לפני סוף המשחק, ופיירקלאף כבש שער שש דקות לפני סיום המשחק. הוא הבקיע בצד הקופ המפורסם וזה היה אחד הלילות הגדולים ביותר באנפילד. הפולקלור של אנפילד מספר שהיה ניתן לשמוע את שאגות השמחה מהקופ למרחק של יותר מארבעה וחצי קילומטר.
ליברפול זכתה שוב באליפות, העפילה לגמר גביע ה-FA ולגמר גביע אירופה ברומא. פיירקלאף לא שותף בגמר גביע ה-FA והקבוצה הפסידה למנצ'סטר יונייטד. עם זאת, הוא עלה כמחליף בגמר גביע אירופה מול רומא וליברפול ניצחה 3-1. פיירקלאף הבקיע שער בכל אחד מהמשחקים הבאים בגביע הסופר קאפ האירופי של 1977.
בשנה שלאחר מכן, ליברפול הגיעה שוב לגמר ליגת האלופות ושיחקה נגד קלאב ברוז'. הפעם פיירקלאף פתח בהרכב הפותח. ליברפול ניצחה 0–1. פיירקלאף רשם 29 הופעות בעונה הזו, והבקיע 10 שערים.
בעונת 1978/1979 ליברפול זכתה בליגה, אבל פיירקלאף לא שיחק במספיק משחקים כדי לקבל מדליית אליפות. הוא שיחק רק פעמיים בליגה והבקיע שני שערים באותה עונה.
פיירקלאף הבקיע את השלושער היחיד שלו בליברפול ב-9 בפברואר 1980, בניצחון 3–5 על נוריץ' סיטי באצטדיון קארו רואד. גם בעונה זו פיירקלאף לא שותף הרבה, והוא שיחק ב-14 שמשחקים והבקיע חמישה שערים. פיירקלאף נכנס כמחליף במשחק השני של חצי גמר גביע הפוטבול ליג נגד נוטינגהאם פורסט ארבעה ימים לאחר שכבש את השלושער נגד נוריץ סיטי. באותו משחק הוא הבקיע שער שוויון. ליברפול לא עלתה לגמר בגלל הבדל השערים.
פיירקלאף הבקיע הרבה שערים בקבוצת המילואים, אך עקב ההצלחה של דלגליש ואיאן ראש, הוא לא שותף רבות בקבוצה הראשונה. בעונת 1981/1982, פיירקלאף לא שותף באף משחק של הקבוצה הראשונה. בעונת 1982/1983 הוא שותף שמונה פעמים בקבוצה הראשונה והבקיע שלושה שערים.
פיירקלאף רשם 153 הופעות בקבוצה הראשונה בקריירה שלו בליברפול. הוא עלה כמחליף ב-61 מהן. הוא הבקיע 55 שערים. 34 מהם בליגה. ממוצע של 2.8 שערים למשחק.
פיירקלאף עזב את ליברפול ב-4 ביולי 1983 והושאל לטורונטו בליזארד מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה השווייצרית לוצרן, לפני שחזר לאנגליה ושיחק בנוריץ' סיטי ובאולדהאם אתלטיק. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה הבלגית בוורן לשלוש עונות לפני שחזר לאנגליה ושיחק ברוצ'דייל, טרנמיר רוברס ובוויגאן את'לטיק. הוא סיים את קריירת המשחק שלו בנוסלי.
לאחר הפרישה ומורשת

כיום פיירקלאף עובד במעגל הדוברים לאחר הארוחה ועוסק בפרשנות. בנוסף, הוא כותב טור שבועי באתר הרשמי של ליברפול.
פיירקלאף עדיין נחשב לשחקן אהוב על אוהדי ליברפול ונבחר במקום ה-18 מבין "100 השחקנים שהרעידו את הקופ" בסקר שיצא ב-2006.
פיירקלאף היה נשוי לג'אן פיירקלאף, אשר נפטרה ב-9 באפריל 2011. היא התמוטטה בפתאומיות בבוקר ה-6 באפריל 2011 ונפטרה שלושה ימים לאחר מכן. לפיירקלאף יש שני ילדים מג'אן, תום וסופי.
ב-3 באוקטובר 2010, בגיל 53, פיירקלאף חטף התקף לב, אך החלים.
הישגים

ליברפול
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (6): 1975/1976, 1976/1977, 1978/1979, 1979/1980, 1981/1982, 1982/1983
גביע הפוטבול ליג (3): 1980/1981, 1981/1982, 1982/1983
מגן הקהילה (5): 1976, 1977, 1979, 1980, 1982
ליגת האלופות (3): 1976/1977, 1977/1978, 1980/1981
הליגה האירופית (1): 1975/1976
הסופר קאפ האירופי (1): 1977
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  Middlesbrough 0 - 1 Liverpool FC, www.lfchistory.net
↑  Liverpool 6 - 0 Real Sociedad, www.lfchistory.net
1 2  Liverpool career stats for David Fairclough, www.lfchistory.net
↑  "Paisley was a genius but his broken promises hurt me, says Fairclough". Mail Online. נבדק ב-2017-06-27.
דינמו מוסקבה (בנדי)

דינמו מוסקבה (ברוסית: Дина́мо-Москва́) היא קבוצת בנדי ממוסקבה. זו אחת מקבוצות הבנדי הוותיקות ברוסיה. נוסדה בשנת 1923.
דינמו הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה באליפות ברית המועצות ומחזיקה בשיא זכיות באליפות ברית המועצות המועצות ורוסיה. היא זכתה 22 פעמים באליפויות המדינה: 15 פעמים באליפות ברית המועצות ושבע פעמים באליפות רוסיה.