stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאדאקו נגד קיאקו
הפקה

על אף השמועות הרבות לפיהן השחקנית טאקאקו פוג'י תחזור לגלם את דמותה של קיאקו בסרט, השחקנית ציינה בטוויטר מספר פעמים שהיא לא תחזור לשחק את הדמות.
השחקנית מיסאקי סאיסו, שגילמה את קיאקו בסרטים "ג'ו-און: תחילתו של הסוף" ו-"ג'ו- און: הקללה האחרונה" גם לא מופיעה בסרט. מה שהופך את השחקנית רונה אנדו לשחקנית החמישית שמגלמת את קיאקו.
בהקשר לסאדאקו, אלי נאנמני היא השחקנית השביעית שגילמה את הדמות לאחר ריי אינו (רינגו ורינגו 2), הינאקו סאקי ("ספירל"), איינה מיאורה (סרט הטלוויזיה "רינגו"), טיה קימורה ("רינגו: הפרק האחרון" ו-"עלייה" סרט ההמשך), יוקי נאקאמה ("רינגו 0: לידה") והי האשימוטו ("רינגו 3D").
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מעורבות.
האתר "Rotten Tomatoes" ציין שהסרט קיבל 50% ביקורות חיוביות וזאת על פי 20 ביקורות באתר.
ג'ון סקווירס מהאתר "Bloody Disgusting" ציין "זה לא שלסרט לוקח זמן להציג את הדברים הטובים, זה פשוט שהדברים הטובים לא מגיעים בכלל" וציין שהסרט הרגיש לו כמו אתחול של "הצלצול" משולב בחוסר הצלחה עם אתחול לסרט "הטינה". הוא טוען בנוסף ש"הסרט מביא אלינו את שני הזיכיונות בלי שום שמץ על יצירה, יתרה מזאת? הוא ממש משעמם".
ג'ו ליפסט, כותב נוסף באתר "Bloody Disgusting" מוסיף "שלסרט לוקח המון זמן להציג לנו את האימה של שני הזיכיונות. אפילו העלילה שאמורה לקדם ולתמוך במהלך לא מצליחה להחזיק מעמד"
ביקורות חיוביות התקבלו מכריס אלכסנדר, הכותב באתר "CraveOnline" ציין שהסרט הוא "טיפשי, אבל מבדר" ואמר "היצירה כולה מרגישה כמו סרטון ארוך, עבודת מעריצים. אבל כמו שאמרנו, זה לא אומר שהצופים לא ייהנו".
קייטי רייף מהאתר "The A.V. Club" ציינה "שמעריצים של אימה יפנית יהנו מהסרט, או מעריצי אימה אמריקאים שמחפשים משהו שונה, ובכל זאת מוכר. הסרט הזה בהחלט ייגרה את הסקרנות שלכם למשך 98 דקות"".
הערות שוליים

↑  Sadako vs. Kayako Film Brings Together Ring, Ju-On Franchises, Anime News Network (באנגלית)
↑  CGV Screens Sadako vs. Kayako Crossover Film in 4DX on Wednesday, Anime News Network (באנגלית)
↑  https://twitter.com/fujitakako_2015/status/726304084890804224, Twitter
↑  John Squires, ‘Sadako vs. Kayako’ is the Most Deceptive Title Since ‘Jason Takes Manhattan’, Bloody Disgusting!, ‏2017-01-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Ring and The Grudge collide in the teen-friendly J-horror flick Sadako Vs. Kayako, The A.V. Club (באנגלית אמריקאית)
ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1449 טירת דבלין, אירלנד 
 הוצאה להורג:  18 בפברואר 1478 (בגיל 28) מצודת לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  מנזר טוקסברי 
 בן או בת זוג:  איזבל נוויל, דוכסית קלרנס (11 ביולי 1469–?) 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית 
 
ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס (באנגלית: George Plantagenet, Duke of Clarence;‏ 21 באוקטובר 1449 - 18 בפברואר 1478) היה בנו השלישי של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק ושל ססילי נוויל, ואחיהם של המלכים אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי.
ג'ורג' השתתף במלחמת השושנים וכן הוא מוזכר במחזהו של ויליאם שייקספיר "ריצ'רד השלישי", בו הוא מוטבע בחבית של יין.
קורות חיים

פלנטג'נט נולד ב-21 באוקטובר 1449 בדבלין, בעת בה אביו טען לכתר אנגליה, שהיה באותה עת בידי הנרי השישי. ג'ורג' היה בנו השלישי מבין ארבעת הבנים של ריצ'רד וססילי אשר הגיע לבגרות. ג'ורג' הוטבל לנצרות בכנסיית הגואל הקדוש שבדבלין.
לאחר מות אביו ועלייתו לשלטון של אחיו הבכור אדוארד, ניתן לג'ורג', ב-28 ביוני 1461 התואר דוכס קלרנס. ב-27 ביוני בשנה זו קיבל את תואר אביר מסדר האמבט וכן קיבל תואר אביר במסדר הבירית באותה שנה. החל מפברואר 1461 או 1462 ועד מרץ 1469 או 1470 נשא בתואר "המושל הכללי של אירלנד", הודות לנאמנותו לשלטונו של אחיו אדוארד.
ב-11 ביולי 1469 נשא ג'ורג' לאישה את איזבל נוויל, בתו הבכורה של ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק, בטקס נישואין שנערך בכנסיית גבירתנו, בקאלה שבצרפת.
בשנת 1470 הצטרף לחותנו ריצ'רד נוויל במהלך שנועד להמליך את מרגרט מאנז'ו, רעייתו של המלך הנרי השישי, במקום אחיו אדוארד, מתוך תקווה שהדבר יקרב אותו אל השלטון. לצורך כך הפליג ג'ורג' לצרפת. בדרך, ילדה אשתו את בתם הבכורה אן, ב-16 באפריל 1470, בעודם בספינה לחוף קאלה. אולם אן נפטרה זמן קצר לאחר לידתה.
לאחר שריצ'רד נוויל השיא את בתו הצעירה אן לאדוארד מוסטמינסטר, יורשו של הנרי השישי והטוען לכתר מטעם בית לנקסטר, הבין ג'ורג' שריצ'רד נוויל לא יסייע לו לזכות בכתר והוא שב לתמוך באחיו, אדוארד הרביעי. מהלך זה השתלם לו כאשר ריצ'רד נוויל נהרג בקרב בארנט בשנת 1471, ואחיו מינה אותו בשנית ל"מושל הכללי של אירלנד", וב-25 במרץ 1472 הוא קיבל את התארים רוזן ווריק ורוזן סולסברי. ב-20 במאי 1472 מונה ג'ורג' למשרת ה"צ'מברלין הראשי" (Great Chamberlain).
בשלב זה, נהיה אחיו הצעיר ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס גלוסטר אשר נשא לאישה את האלמנה אן נוויל, אחותה של אשתו, ליריבו העיקרי.
בשנת 1475 ילדה איזבל בן לג'ורג' - אדוארד, לימים רוזן ווריק.
לאחר שג'ורג' קשר קשר נגד אחיו אדוארד הרביעי (קשר, שאם היה מצליח, היה מביא להכתרתו של ג'ורג' עצמו כמלך אנגליה), נכלא ג'ורג' במצודת לונדון והועמד למשפט בגין הקשר. בעקבות הרשעתו הוא הוצא להורג במצודת לונדון ב-18 בפברואר 1478, והפרלמנט הבריטי הוציא צו המלאים את כל נכסיו. ויליאם שייקספיר מסתמך על מסורת לפיה הוטבע בחבית יין מאלמסיי. ייתכן שמסורת זו לועגת להיות ג'ורג' שתיין כבד. גופתו של ג'ורג', שהוצאה מקברה מאוחר יותר ונבדקה, הראתה שראשו של ג'ורג' לא נכרת, ולכן ייתכן שהמסורת מבוססת על שיטת ההוצאה להורג שננקטה. הסבר אחר למסורת זו, היא שלאחר ההוצאה להורג נשלחה גופתו לקבורה בתוך חבית ברנדי.
רעייתו של ג'ורג', איזבל, נפטרה בשנת 1476, כחודשיים לאחר שילדה את בנם השני, ריצ'רד (ב-6 באוקטובר 1476). ריצ'רד נפטר בינקותו, בינואר 1477, והוא ואימו נקברו יחד במנזר טווקסברי שבגלוסטרשייר.
ילדיהם הנותרים של ג'ורג' ואיזבל (מרגרט ואדוארד), גודלו על ידי דודתם אן נוויל עד מותה בשנת 1485.
צאצאים

לג'ורג' ולאיזבל נוויל רעייתו נולדו ארבעה ילדים:
אן מיורק (נולדה ב-16 באפריל 1470 ונפטרה זמן קצר לאחר הלידה, וייתכן שנפטרה קודם ללידתה).
מרגרט פול, רוזנת סולסברי (14 באוגוסט 1473 - 27 במאי 1541), נישאה לסר ריצ'רד פול; הוצאה להורג על ידי הנרי השמיני, ולאחר הוצאתה להורג הוכרזה כקדושה.
אדוארד פלנטג'נט, רוזן ווריק (1475 - 28 בנובמבר 1499). הוצא להורג על ידי הנרי השביעי, לאחר שניסה להימלט מכלאו במצודת לונדון.
ריצ'רד מקלרנס (6 באוקטובר 1476 - 1 בינואר 1477).
שלט האצולה של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס
שרון מימון

| --- | --- |

שרון מימון
 לידה:  21 באוקטובר 1973 (בן 51) רמלה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי, תסריטאי, עורך תסריט
 פרופיל ב-IMDb
 
שרון מימון (נולד ב-21 באוקטובר 1973) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי. מימון, הגה את הרעיון לסרט הקצר 'Skin' שאת תסריטו כתב יחד עם הבמאי והתסריטאי הישראלי גיא נתיב, ואשר זכה בפרס אוסקר בשנת 2019.
פילמוגרפיה

אוהבת אותי? (1998)
חורים (2000)
משכנתא (2006)
סיפור גדול (2009)
להרוג דבורה (2009)
חופש גדול (2012)
מיתה טובה (2014)
הנשף (2018)
Skin‏ (2018)
סוף טוב (TBA)
חולי אהבה (משחק: עמוס תמם ואיילת זורר)
הערות שוליים

1 2  מרב יודילוביץ', גדולים מהחיים, באתר ynet, 8 ביולי 2009
↑  שרלי שטרית, הסרט, בבימוי שרון מימון וארז תדמור, יתמודד בקטגוריית ’Discovery’ מול 13 סרטים מארה"ב, בריטניה, דנמרק ושבדיה; את הפסטיבל יפתח סרט, באתר bizportal.co.il, ‏12/03/2009
↑  [https://kneller.co.il/מימון-שרון/ שרון מימון
במאי, תסריטאי, עורך תסריט], באתר kneller.co.il
↑  הישג כחול-לבן: סרטו הקצר של גיא נתיב בדרך לאוסקר, באתר וואלה, 18 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392907605171  BnF: cb165620655 (data)  GND: 1037492110  ISNI: 0000 0004 3492 4199  LCCN: no2010068896  SUDOC: 146921992  VIAF: 120594439   WorldCat (עם VIAF): 120594439
תומאס מוודסטוק, דוכס גלוסטר

תומאס מוודסטוק, הדוכס הראשון מגלוסטר (באנגלית: Thomas of Woodstock, 1st Duke of Gloucester; ‏ 7 בינואר 1355 - 8 או 9 בספטמבר 1397) היה בנו השלושה עשר, וצעיר הבנים של המלך אדוארד השלישי והמלכה פיליפה מאנו. תומאס היה החמישי מחמשת בניו של אדוארד שהגיעו לגיל הבגרות.
קורות חיים

תומאס נולד בארמון וודסטוק שבאוקספורדשייר. בשנת 1376 נשא לאישה את אלינור דה בוהן וירש את התואר רוזן אסקס מאבי אשתו, המפרי דה בוהן, רוזן הרפורד. אחותה הצעירה של אשתו, מרי דה בוהן נישאה להנרי, אחיינו, לימים, מלך אנגליה.
בהיותו בן 22, בשנת 1377, הוענק לתומאס התואר "רוזן בקינגהאם" ובשנת 1385 הוענקו לו התארים דוכס אומייל ודוכס גלוסטר.
קורות חיים > המערכה הצבאית נגד דוכס בריטני

תומאס עמד בראש המערכה הצבאית בתמיכה בהחזרתו של ז'אן דה מונפורט, דוכס ברטאן לנחלתו שהכתר הצרפתי ניסה להשתלט עליה. תומאס הוביל את צבאו, שמנה 5,000 לוחמים, דרך קאלה ביולי 1380 והצעידם מזרחה מפריז. צבאו של פיליפ האמיץ, דוכס בורגונדי ניסה לעצור את תומאס, בלא הצלחה. בעקבות מותו של שארל החמישי, מלך צרפת, מספר ימים לאחר מכן, הצליח וודסטוק להתקדם ללא התנגדות ברחבי צרפת, ובנובמבר 1380 צר על ננט במטרה להשתלט על הגשר מעל הלואר בדרך לאקיטן. בשל ביצורי העיר לא הצליח תומאס לכבוש אותה, והסיר את המצור בחודש ינואר 1381.
קורות חיים > המחלוקת עם ריצ'רד השני

תומאס היה מנהיג קבוצת הלורדים אשר ניסו להדיח את המלך ריצ'רד השני, אחיינו של תומאס. מרד זה, בשנת 1388, פגע בכוחו של המלך. המלך הצליח להביס את המורדים בשנת 1397 וכלא את תומאס בקאלה בעוון בגידה. הרצחו של תומאס על ידי ניקולס קולפוקס (ככל הנראה בהוראת ריצ'רד השני) בטרם משפטו הביא למחאה ציבורית רבה, ופגע במעמדו של ריצ'רד.
יורשים

לתומאס ולרעייתו היו בן אחד וארבע בנות. בעקבות מותו בוטל התואר שניתן לו, ולכן בנו, המפרי, לא ירש את התואר.
בתו הבכורה, אן מגלוסטר, נישאה למשפחת סטפורד (לימים משפחתם של דוכסי סטפורד ודוכסי בקינגהאם).
שלט אצולה

בהיותו בן המלך, שלט האצולה של תומאס היה שלט האצולה המלכותי כאשר הנבל היה בתגית השלט.
הנשף (סרט, 2018)

| --- | --- |

 בימוי:  טל גרניט שרון מימון
 הופק בידי:  לאון אדרי מרטין המפל משה אדרי תנסיס קרתנוס אסנת הנדלסמן קרן טליה קלינהנדלר
 תסריט:  טל גרניט שרון מימון
 עריכה:  עינת גלזר-זרחין
 שחקנים ראשיים:  סתיו סטרשקו  נצנת מקונן  נועם לוגסי  אסי לוי  מיכה סלקטר  ניב סולטן
 מוזיקה:  עברי לידר
 צילום:  גיורא ביח
 מדינה:  ישראל ישראל גרמניה גרמניה
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  6 בספטמבר 2018
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי
 פרסים:  3 פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
הנשף (באנגלית: Flawless) הוא סרט קולנוע דרמה להט"בי ישראלי משנת 2018 שנכתב ובוים על ידי טל גרניט ושרון מימון. בסרט מככבת סתיו סטרשקו בהופעת בכורה קולנועית, עליה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. סטרשקו היא השחקנית הטרנסג'נדרית הראשונה המועמדת בקטגוריה זו.
הסרט היה מועמד בתחרות הרשמית של פסטיבל טרייבקה היוקרתי בשנת 2019 והוביל את רשימת המועמדים בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 עם 12 מועמדויות, מתוכן זכה ב-3 פרסים (ליהוק, איפור ועיצוב תלבושות).
תקציר העלילה

עדן (סתיו סטרשקו) היא נערה מתבגרת ותלמידה חדשה בתיכון, בו היא פוגשת את טיגיסט (נצנת מקונן) וקשת (נועם לוגסי). השלוש סובלות מדחייה חברתית ומחליטות לעבור ניתוחים קוסמטיים בשוק השחור בקייב, בתקווה שאלו יגדילו את הפופולריות שלהן ויעזרו להן למצוא דייט חלומי לנשף. בדרך אל הגשמת החלום מגלות טיגיסט וקשת כי לעדן סיבה משלה למסע.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
סתיו סטרשקו: עדן
נצנת מקונן: טיגיסט
נועם לוגסי: קשת
אסי לוי: קרן
יהונתן וילוז'ני: מעיין
ניב סולטן: אביגיל
מיכה סלקטר: מאיר -אבא של עדן
טום מרסייה: עברי
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | פרס | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | הסרט העלילתי הטוב ביותר | הנשף | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | הבמאי הטוב ביותר | שרון מימון, טל גרניט | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | השחקנית הראשית הטובה ביותר | סתיו סטרשקו | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | אסי לוי | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | העריכה הטובה ביותר | עינת גלזר-זרחין | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | התסריט המקורי הטוב ביותר | שרון מימון, טל גרניט | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | הליהוק הטוב ביותר | הילה יובל | זכייה | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | עברי לידר | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | העיצוב האמנותי הטוב ביותר | אהוד גוטרמן | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | הצילום הטוב ביותר | גיורא ביח | מועמדות | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | האיפור הטוב ביותר | זיו קטנוב | זכייה | ‏ |
| 2018 | פרס אופיר לשנת 2018 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | לאורה שיים | זכייה | ‏ |
| 2019 | פסטיבל הסרטים טרייבקה | International Narrative Competition | הנשף | מועמדות |  |
| 2020 | פסטיבל הסרטים היהודי במיאמי | Next Wave Prize | הנשף | זכייה |  |
הפקה

הסרט הופק על ידי אסנת הנדלסמן-קרן וטליה קלינהנדלר מחברת פאי סרטים ומשה אדרי ולאון אדרי מחברת סרטי יונייטד קינג; הוא יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, קשת 12, Yes קולנוע ישראלי, המועצה הישראלית לקולנוע, משרד התרבות והספורט ו-MDM Mitteldeutsche Medienförderung.
הערות שוליים

↑  אינה טוקר, הטרנסג'נדרית הראשונה של פרסי אופיר: סתיו סטרשקו מועמדת לפרס השחקנית הראשית, באתר ynet, 20 ביוני 2018
↑  וואלה! תרבות‏, פרסי אופיר 2018: "הנשף" מוביל במספר המועמדויות, באתר וואלה, 20 ביוני 2018
↑  איתמר רונאל, ‏"האופה מברלין" הוא הזוכה הגדול באופיר 2018, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2018
↑  גאווה ישראלית: "הנשף" התקבל לתחרות הרשמית בפסטיבל "טרייבקה", באתר מעריב אונליין, 7 במרץ 2019
↑  2020 MJFF AWARD WINNERS ANNOUNCED, Miami Jewish Film Festival, ‏24 בינואר 2020
המצור על ספרטה

פירוס
המצור על ספרטה היה מצור שערך פירוס הראשון מלך אפירוס על העיר ספרטה בשנת 272 לפנה"ס. המצור היווה את השיא במערכת פירוס בבלקן, והסתיים בניצחון ספרטה ובעלת בריתה מוקדון.
רקע

בשנת 281 לפנה"ס נענה פירוס הראשון מלך אפירוס לבקשת ערי יוון הגדולה ופלש לאיטליה. הוא הביס את הצבא הרומי בקרב הרקלאה ופעם נוספת בקרב אסקולום. עם זאת, קרבות אלו עלו לו במחיר כבד, והוא החליט לפלוש לסיציליה כדי להילחם נגד קרתגו. הוא הנחיל לקרתגים תבוסות כואבות, אולם בשל בגידת בעלות בריתו הערים היווניות הוא נאלץ לעזוב את סיציליה ולחזור לאיטליה.
פירוס התנגש עם הרומאים פעם נוספת בשנת 275 לפנה"ס בקרב בנבנטום, שהסתיים בתיקו טקטי, ובניצחון אסטרטגי לרומאים. פירוס השאיר חיל מצב קטן בטאראנטום ונסוג מאיטליה. המלחמה ניקזה את כל משאביו של פירוס, והוא היה זקוק לעוד כסף כדי לשמור על שלטונו. הוא הכריז מלחמה על אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון, ופלש לממלכת מוקדון. בשנת 274 לפנה"ס הוא הביס את המוקדונים בקרב נהר אאוס, ואנטיגונוס נאלץ לנטוש את עיר הבירה פלה ולהימלט לסלוניקי שם הוא היה מוגן. בעקבות הקרב הצליח פירוס להשתלט על רוב מוקדון ותסליה והכריז על עצמו כמלך מוקדון.
תחילת המצור

לאחר שתפס את הכס המוקדוני, הסית הנסיך הספרטני קלאונימוס את פירוס לתקוף את העיר ספרטה. ידוע שקלאונימוס שרת בהצטיינות רבה בצבאו של פירוס, וככל הנראה רבה הייתה השפעתו על המלך. מניעיו של קלאונימוס היו מורכבים. בשנת 309 לפנה"ס (תאריך משוער), מת אביו קלאומנס השני ומועצת האפורים בחרה את אחיינו הצעיר אראוס הראשון למלך, תוך שהם מדלגים עליו. ההיסטוריון פלוטרכוס מציע הסבר נוסף. הוא טוען שאשתו של קלאונימוס, כילוניס, ניהלה רומן עם בנו של אראוס, אקרוטאטוס, והעיר כולה ידעה ושתקה.
פירוס קיבל את עצתו של קלאונימוס. ככל הנראה הוא בלאו הכי רצה להרחיב את השפעתו בחצי האי הפלופונסי, וידע שאם ישיג עבור קלאונימוס את הכתר המיוחל, הוא יסייע לו בכך. ייתכן גם שהוא פשוט רצה לנתק את אנטיגונוס מאחרונות הערים בדרום יוון שהעניקו לו סיוע. הכוח האפירוטי כלל 25,000 רגליים, 2,000 פרשים ו-24 פילי מלחמה. פירוס ככל הנראה נע דרך אטוליה, חצה את האיסתמוס, וכך הגיע על הפלופונסוס. המסע נעשה ככל הנראה בהסכמתה ובידיעתה של הליגה האיטולית שעיינה את מוקדון.
מלכתחילה רווחה האמונה שפירוס הגיע לפלופונס כדי לתקוף את קורינתוס שהיוותה בסיס מוקדוני חשוב. אם כי בקלות ניתן היה להבחין שהכוח האפירוטי גדול באופן מחשיד, וככל הנראה יש לו כוונות נוספות. פירוס נפגש עם שגרירים מאתונה, מסניה, והליגה האכאית, שבאו לברכו אך יותר מכך לעמוד על כוונותיו. השיא הגיע במגלופוליס, שהייתה ידועה במדיניותה הפרו-מוקדונית, אולם בכל זאת פתחה את שעריה בפני פירוס. במגלופוליס פגש פירוס שגרירים מספרטה ששאלו אותו בנוגע לכוונותיו. פירוס הציג את עצמו כמי שבא לשחרר את ערי יוון משלטון המוקדונים, ואף טען שהוא רוצה לשלוח את בניו לספרטה כדי שיתחנכו במוסד האגוגה. עם זאת, ברגע שהוא הגיע לתחום לאקוניה, החל פירוס לבזוז את אדמות ספרטה. הספרטנים שלחו אליו משלחת נוספת, אולם פירוס השיב את פניה ריקם.
הקרב > היום הראשון

כאשר פירוס תקף, שהה המלך אראוס בכרתים עם חלק גדול מהצבא הספרטני, במטרה לסייע לעיר גורטין נגד אויבותיה. מכיוון שכך, ספרטה מן הסתם נראתה עבור פירוס כמו מטרה קלה. קלאונימוס הפציר במלך לתקוף את ספרטה מיד, אולם פירוס חשש, כך מסופר, מפני ההרס שימיטו שכירי חרבו הגאלים על העיר אם יתקוף בלילה, ולכן החליט לדחות את ההתקפה ליום המחרת מתוך אמונה שהעיר תיכנע ללא קרב. בספרטה עצמה, כבר ערכו ידידי קלאונימוס הכנות לקראת שובו.
הופעתו של פירוס תפסה את ספרטה לא מוכנה. הועלתה הצעה להבריח את הנשים אל מחוץ לעיר, אולם תוכנית זו נתקלה בהתנגדות מצד הנשים עצמן. ארכידמיה, אשה ממשפחת המלוכה, ניצבה בפני הגרוסיה עם חרב בידה כנציגת הנשים, והודיעה שנשות ספרטה אינן מוכנות לחיות אם ספרטה תיפול. עקב כך, הוחלט לשלב את הנשים בהגנת העיר. במהלך הלילה, עמלו הספרטנים על חיזוק החומות. הם היו מודעים היטב לעובדה שפירוס הביא פילי קרב, ועל כן חפרו הגברים והנשים יחד תעלה אימתנית באורך של 800 מטרים, רוחב של תשעה מטרים ועומק של שישה מטרים. כדי שלא ניתן יהיה לאגף את התעלה, הציבו הספרטנים מכשול מעגלות שנתקעו באדמה. כמו כן, במהלך הלילה הגיעו אל ספרטה מתנדבים מארגוס ומסניה, והם סייעו לספרטנים בעבודה. גם נשלחו שליחים לכרתים אל אראוס, ואף לאנטיגונוס, שהיה אויב היסטורי של ספרטה.
עם שחר, הנסיך אקרוטאטוס תפס פיקוד על הגנת העיר. הגברים ניצבו על החומות, והנשים נעמדו מאחוריהם כדי לעודד אותם. על פי המסופר, כילוניס הכינה חבל תלייה, והכריזה שאם בעלה יכבוש את העיר, היא תשים קץ לחייה. פירוס עצמו הוביל את ההסתערות הראשונה על החומות, אולם היא נהדפה בשל ההתנגדות הספרטנית העזה. הפילים נעצרו לנוכח התעלה. בניסיון לעקוף את התעלה, פירוס שלח 2,000 שכירי חרב גאלים תחת פיקוד בנו תלמי במטרה להסתער על האזור שבו לא נמשכה התעלה. שם הם נתקלו במחסום שהספרטנים הקימו. המחסום היה נטוע כה עמוק באדמה, עד שהוא הקשה לא רק על התוקפים אלא גם על המתגוננים. עם זאת, בהדרגה הצליחו הגאלים לפרק את המחסום וכבר עמדו להסתער. אקרוטאטוס שהבחין בכך, בחר 300 לוחמי עילית מקרב חייליו, ובחשאי איגף את הגאלים מאחור. הגאלים המבוהלים נאלצו לנטוש את ההסתערות כדי להתגונן. הכוח כולו נדחף לתוך התעלה ומעטים הצליחו להימלט.
הקרב > היום השני

עם רדת הלילה, כבר היו החומות במצב קשה, ופירוס חשב שיוכל לכבוש את העיר למחרת. שני הצדדים היו עייפים, ופירוס נסוג למחנה שלו. למחרת, הוא ערך מחדש את כוחותיו ופתח בהתקפה מחודשת. בשל המחסור בכוח אדם, נאלצו כעת הנשים לקחת חלק פעיל יותר בהגנה. הן הגישו חיצים ומזון לגברים הלוחמים, וטיפלו בפצועים. פירוס החליט למלא את התעלה, והאפירוטים העמיסו לתוכה מכל הבא ליד, כולל גופות חבריהם. הספרטנים, שהבחינו בכך, ביצעו גיחה נואשת על הכוחות הצרים.
בתגובה, פירוס פתח בהתקפה על המסתערים, והוביל אותה בעצמו. עם זאת, במהלך ההסתערות נפצע סוסו האישי של פירוס מכידון שפגע בגופו, ופירוס הושלך ממנו פצוע וחבול. פציעתו עוררה בהלה ובלבול בקרב אנשי המשמר האישי שלו, והספרטנים ניצלו את ההזדמנות כדי להתארגן ולסגת בצורה בטוחה. פירוס עצמו, הובא בשלום למחנה האפירוטי.
הקרב > היום השלישי

פירוס האמין שכעת, לאחר שהספרטנים ספגו כה הרבה אבדות, הם יסכימו להסכם שלום. עם זאת, המצב השתנה כאשר בלילה הורה מלך מוקדון לאמינאס, מושל קורינתוס לנוע עם כוח שכירים שתחת פיקודו לעזרת הנצורים. בנוסף על כך, אראוס חזר מכרתים עם 2,000 איש. לפיכך, חזרו הנשים לבתיהן כיוון שכעת המלחמה יכלה להתנהל גם ללא עזרתן.
פירוס היה מודע לכך שבוא הכוחות הטריים משנה לחלוטין את פני התמונה, אולם הוא ערך עוד גיחה נואשת אחרונה על התעלות, שהסתיימה באפס הישגים ובאבדות כבדות. הוא החליט לבלות את המשך החורף בלאקוניה, ואנשיו בזזו את השדות מסביב לספרטה.
עם זאת, הגיע אז אל מחנהו אריסטיאס, אזרח רב השפעה מהעיר ארגוס, והפציר בו לפנות עם צבאו אל ארגוס כדי להפיל את שלטונו של הטיראן אריסטיפוס שתמך במוקדונים. פירוס שמח על ההצעה, שחוץ מזה שהבטיחה לו השפעה רבה בפלופונס, גם הציעה לו מוצא של כבוד מהתסבוכת הספרטנית שאליה נקלע. הוא נע עם כוחותיו אל ארגוליס במטרה לנוע משם אל ארגוס.
הצבא הנסוג שלו הוטרד ברציפות בידי הצבא הספרטני בפיקודו של אראוס, שהציב לו מארבים ותפס עמדות אסטרטגיות לאורך כל מסלול הנסיגה האפירוטי. כאשר הגיע למעבר צר בהרים, שבו היה ברור לפירוס שהוא לא יצליח לעבור בלי שצבאו יושמד בידי הספרטנים, הורה פירוס לבנו תלמי לקחת פיקוד על כוח המאסף ולארגן הסחת דעת בזמן ששאר הכוח ינוע במעבר. הספרטנים בפיקודו של אוואלקוס, תקפו את הכוח של תלמי. בקרב שהתפתח, נהרג תלמי, וחייליו התפזרו. פירוס, שזעם על מות בנו, כינס את פרשיו, וכנקמה השמיד את כל הכוח הספרטני.
סוף דבר

אנטיגונוס ניצל את היעדרותו של פירוס, והשתלט מחדש על כל מוקדון. כאשר הגיע פירוס אל ארגוס הוא התאכזב לגלות את צבא מוקדון ממתין לו על הגבעות הסמוכות. שני מנהיגי הסיעות בארגוס הבינו במהירות שלשניהם לא תצמח תועלת מכך שארגוס תהפוך לשדה קרב בין שני המלכים והם הגיעו להסכמה ביניהם בעניין ממשל קואליציוני. נציגי ארגוס פנו אל המלכים בבקשה ששניהם יניחו לארגוס, ושניהם נשבעו לעשות כן. עם זאת, רק אנטיגונוס הקפיד לקיים את ההבטחה. בלילה, פירוס נכנס אל העיר דרך אחד השערים, שאותו השאירו תומכיו בתוך העיר פתוח בכוונה תחילה. התפתח קרב רחוב אכזרי, שבמהלכו נהרג פירוס.
הברית בין ספרטה למוקדון לא החזיקה מעמד לאורך זמן. בשנת 267 לפנה"ס אראוס היה בין היוזמים של ברית רחבת היקף בין אתונה, ספרטה ומצרים (ומאוחר יותר גם אפירוס) נגד מוקדון. כך פרצה המלחמה הכרמונידית, ובשנת 265 לפנה"ס מת אראוס במהלך הקרבות נגד אנטיגונוס. אקרוטאטוס ירש את מקומו. גורלו של קלאונימוס לא ידוע.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז.
Cartledge, Paul; Spawforth, Antony (1989). Hellenistic and Roman Sparta: A tale of two cities. London: Routledge. ISBN 0-415-03290-3.
Cross, Geoffrey (2015). Epirus. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 9781107458673.
Fox, Robert Lane (2006). The Classical World. Maryborough: Penguin Books. ISBN 978-0-14-103761-5.
Green, Peter (1993). Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age. Los Angeles: University of California Press. ISBN 0-500-01485-X.
Hammond, N. G. L. (1988). A History of Macedonia: 336–167 BC. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0198148151.
Pomeroy, Sarah (2002). Spartan Women. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-415-03290-3.
Walbank, F. W. (1984). The Cambridge Ancient History, Volume 7, Part 1: The Hellenistic World. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-23445-X.
Wylie, Graham (1999). "Pyrrhus Πολεμιστής". Latomus. 58. Societe d'Etudes Latines de Bruxelles. 2.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 26.
↑  פוליאנוס, "סטראטגמטה", ספר שני, 29.
↑  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 3.6.3.
1 2  גולן, עמ' 141.
↑  יוסטינוס, ספר עשרים וחמישה, 4.
↑  גולן, עמ' 142.
1 2 3  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 27.
↑  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 1.13.6.
↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 28.
1 2  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 29.
↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 30.
↑  גולן, עמ' 143 הערה 39.
אראוס הראשון מלך ספרטה
ג'ו-און: תחילתו של הסוף

| --- | --- |

 בימוי:  מאסאיוקי אוצ'יאיי 
 תסריט:  מאסאיוקי אוצ'יאיי טאקאשי איצ'ס
 שחקנים ראשיים:  נוזומי סאסאקי שו אוייאגי מיסאקי סאיסו קאי קוביאשי
 מוזיקה:  קוג'י אואנו
 צילום:  הירופומי אוקאדה
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  Altemate Fujishoji Gambit NBCUniversal Entertainment Showgate W Field
 חברה מפיצה:  Showgate
 הקרנת בכורה:  28 ביוני 2014
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  אימה על טבעי
 הכנסות:  226 מיליון ין (יפן) 1.90 מיליון דולר (ארצות הברית)
 סרט הבא:  ג'ו-און: הקללה האחרונה
 juon-movie.jp/juon-2014/
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ו-און: תחילתו של הסוף (ביפנית: 呪怨: 終わりの始まり) הוא סרט אימה יפני, שעלה לאקרנים בשנת 2014 ומשמש כסרט העשירי בסדרת סרטי "ג'ו-און" (אנ'). הסרט נכתב ובוים בשיתוף פעולה בין הבמאי מאסאיוקי אוצ'יאיי (שביים את הסרט "צמצם") לבין טאקאשי איצ'ס (שכתב גם את פרקי הסדרה "הטינה: בראשית" מספר שנים לאחר מכן).
עלילת הסרט מהווה אתחול לסדרה ומספרת מחדש את מקורה של קללת משפחת סא'אקי בבית במחוז נארימה שביפן. בניגוד לסרטים הקודמים, את תפקיד האנטגוניסט הראשי ממלא טושיו במקום קיאקו.