stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל האוויר הראשון של ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית
 סוג:  חיל אוויר
 בסיס האם:  טינדול, פלורידה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1940 כמחוז האוויר צפון-מזרח אפריל 1941 כחיל האוויר הראשון – הווה
 מלחמות:  הזירה האמריקאית במלחמת העולם השנייה, המלחמה הקרה, פיגועי 11 בספטמבר 
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד הקרב של חיל האוויר פיקוד צפון של ארצות הברית פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה
 דרגת המפקד:  לוטננט גנרל
 מפקד נוכחי:  סטיבן נורדהאוס
 עיטורים
 Air Force Outstanding Unit Award (31 במרץ 1990, 31 במרץ 1993, 31 במאי 1996, 31 במאי 1998, 31 במאי 1999, 31 ביולי 2002, 11 בספטמבר 2001, 31 במאי 2007) 
 
חיל האוויר הראשון של ארצות הברית (באנגלית: First Air Force) הוא כוח אווירי המשתייך לפיקוד צפון של ארצות הברית, לפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה ולפיקוד הקרב של חיל האוויר. משימתו של חיל האוויר הראשון היא לספק עליונות אווירית והגנה אווירית בשטח מדינות ארצות הברית (למעט אלסקה והוואי). כמו כן מספק חיל האוויר יכולות ריגול מהאוויר ומהחלל ומערכות בקרה ושליטה כחלק מפיקוד הגנה האוויר והחלל המשותף לארצות הברית ולקנדה.
היסטוריה

חיל האוויר הראשון הוא אחד מארבעת חילות האוויר המקוריים. הוא הוקם ב-18 בדצמבר 1940 כמחוז האווירי צפון-מזרח במיטשל פילד שבלונג איילנד. ב-9 באפריל 1941 שונה שמו לחיל האוויר הראשון. החיל השתתף במלחמת העולם השנייה בהגנה על החוף המזרחי של ארצות הברית וניהל מבצעים נגד צוללות. בהמשך המלחמה אימן החיל כוחות אוויר לקראת השתתפותם במערכה.
לאחר המלחמה המשיך חיל האוויר במשימת ההגנה על צפון מזרח ארצות הברית, וכן באימון צוותי אוויר בעיקר של המשמר הלאומי ושל כוחות המילואים, עד פירוקו ב-23 ביוני 1958.
ב-20 בינואר 1966 הוקם החיל מחדש בבסיס סטיוארט שבמדינת ניו יורק, הוא קיבל את המשימה על הגנת צפון-מזרח ארצות הברית, חלקים מקנדה, וכן על איסלנד וגרינלנד, הוא פורק שוב בסוף 1969.
ב-6 בדצמבר 1986 הופעל מחדש בבסיס לנגלי שבוירג'יניה ושויך לפיקוד הטקטי של חיל האוויר. החיל הורכב מיחידות המשמר הלאומי של חיל האוויר ופעל בשיתוף פעולה עם הכוחות הצבאיים של קנדה. ב-1992 הוכפף לפיקוד הקרב של חיל האוויר. באוקטובר 1997 קיבל החיל אחריות על ההגנה האווירית על יבשת צפון אמריקה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 קיבל החיל את המשימה להוביל את "מבצע העיט האציל" ("Operation Noble Eagle") להגנת שטח ארצות הברית (ללא אלסקה והוואי) מפני איום מתקפות טרור אוויריות.
ארגון ויחידות

חיל האוויר הראשון כולל חמש יחידות מדווחות ישירות, יחידות של המשמר הלאומי של חיל האוויר, 1,400 יחידות של משמר אזרחי אווירי, ויחידות התראה רבות. בחיל משרתים כ-15,000 חיילים בשירות סדיר, בכוחות המילואים, כוחות המשמר הלאומי וכוחות קנדיים.
היחידות המרכזיות של חיל האוויר הראשון:
מרכז התיאום לחילוץ אווירי - משימתו לתאם משימות חילוץ והצלה ב-48 מדינות ארצות הברית (ללא אלסקה והוואי), קנדה ומקסיקו
מרכז המבצעים האוויריים 601
להק האוויר והחלל 601 - מתבסס על כוחות המשמר הלאומי של פלורידה
יחידת ההיערכות למצבי חירום לאומיים - פועלת מבסיס טינדול בפלורידה ומשימתה להיערך ולתמוך במתן מענה לאסונות טבע ואסונות ידי אדם
שלוחה 1 - ממוקמת בויניפג שבקנדה, פועלת תחת השלוחה הקנדית של פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה ותחת הדיוויזיה האווירית הראשונה של חיל האוויר המלכותי הקנדי
שלוחה 2 - ממוקמת בנורת' ביי שבאונטריו בקנדה, ואנשיה פועלים תחת יחידות כנף 22 של חיל האוויר המלכותי הקנדי
כוחות המשמר הלאומי של חיל האוויר:
גזרת ההגנה האווירית המערבית - מפקדתה ממוקמת בבסיס הכוחות המשולבים לואיס-מקורד שבמדינת וושינגטון, והיא משתייכת למשמר הלאומי של מדינת וושינגטון
גזרת ההגנה האווירית המזרחית - מפקדתה ממוקמת במדינת ניו יורק ומורכבת בעיקר מכוחות המשמר הלאומי של חיל האוויר
כנף הקרב 104 - ממוקמת במסצ'וסטס וכוללת טייסת F-15 איגל
כנף 113 - ממוקמת במרילנד וכוללת טייסת F-16 פייטינג פלקון וטייסת תובלה קלה
כנף 119 - ממוקמת בדקוטה הצפונית וכוללת טייסת תובלה קלה וטייסת כלי טיס בלתי מאוישים MQ-1 פרדטור
כנף הקרב 120 - ממוקמת במונטנה וכוללת טייסת לוקהיד C-130 הרקולס
כנף הקרב 125 - ממוקמת בפלורידה וכוללת טייסת F-15 איגל
כנף הקרב 138 - ממוקמת באוקלהומה וכוללת טייסת F-16 פייטינג פלקון
כנף הקרב 142 - ממוקמת באורגון וכוללת טייסת F-15 איגל
כנף הקרב 144 - ממוקמת בקליפורניה וכוללת טייסת F-15 איגל
כנף הסיור 147 - ממוקמת בטקסס וכוללת טייסת כלי טיס בלתי מאוישים MQ-1 פרדטור
כנף הקרב 148 - ממוקמת במינסוטה וכוללת טייסת F-16 פייטינג פלקון
כנף הקרב 158 - ממוקמת בורמונט וכוללת טייסת F-16 פייטינג פלקון
כנף הקרב 159 - ממוקמת בלואיזיאנה וכוללת טייסת F-15 איגל
כנף הקרב 177 - ממוקמת בניו ג'רזי וכוללת טייסת F-16 פייטינג פלקון
מנוסת הכלבים

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Plague Dogs 
 בימוי:  מרטין רוזן 
 הופק בידי:  מרטין רוזן 
 תסריט:  מרטין רוזן
 עריכה:  ריצ'רד הרקנס 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון הארט, כריסטופר בנג'מין, ג'יימס בולאם, נייג'ל הות'ורן, וורן מיטשל, ברנרד הפטון
 מדבבים:  ג'ון הרט 
 מוזיקה:  פטריק גלסון 
 אנימטור:  Retta Scott 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  Splendor Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  אוקטובר 1982
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט הרפתקאות 
 הכנסות באתר מוג'ו:   plaguedogs
 דף הסרט ב־IMDb
 
מנוסת הכלבים (באנגלית: The Plague Dogs) הוא סרט אנימציה בריטי טרגי מ-1982 המבוסס על ספרו של ריצ'רד אדמס (הידוע בתור כותב "גבעת ווטרשיפ") היוצא נגד ניסויים בבעלי חיים. הסרט הוא מבין הסרטים המאוירים המעטים שלא מיועדים לילדים במערב ובממלכה המאוחדת בפרט. ביחד עם "גבעת ווטרשיפ", הסרט זכה למעמד של סרט פולחן, מעמד שלא הרבה זכו לו במדיום האנימציה.
עלילה

רוף וסניטר, שני כלבי מעבדה שעוברים סדרה של ניסויים אכזריים, מצליחים יום אחד לברוח ממכון הניסויים שבו הם שהו. הם מנסים להסתדר ולהסתגל לחיים מחוץ למעבדה. אך שרשרת של תאונות וקשיים, המחלות הגופניות והנפשיות שהם שארית מציקה מהעבר, הזכרונות מהבעלים, והשלטונות שמתברר ששני הכלבים "חשובים" להם, מכריעים אותם לבסוף.
דמויות

רוף - לברדור מעורב מבוגר בעל יכולת הישרדות ועמידות גבוהה בלחץ, מנסה לשמור על איזון ולפתור באופן הגיוני את הבעיות שניצבות בפניו במהלך הסרט.
סניטר - פוקס טרייר. כתוצאה מניסויים במוחו הוא השתגע. בעל נטיות פילוסופיות אך מצד שני בעל קמצוץ של נטייה משיחית לגאולה (תוצאה ברורה של הפגיעה במוחו). חלש ועדין באופיו.
הטוד - שועל בעל אנגלית במבטא ג'ורדי, פיקח, ערמומי ובעל ניסיון בחיי הטבע והעיר בהתאם לסטריאוטיפ. מבין את הלך מחשבתם של בני אדם. הוא משמש מדריך לשני הכלבים לזמן מה אך בסופו של דבר מערים עליהם, מה שחוזר אליו כבומרנג.
הבדלים בין הספר לסרט

ישנם הרבה הבדלים בין סוף הסיפור כפי שריצ'רד אדמס כתב אותו לבין סוף הסרט. הבולט מביניהם הוא שבסרט הכלבים כנראה לא שורדים, למרות שבמהדורה הבריטית מראים אותם טובעים במרחק, דבר שקוצץ בגרסאות ה-DVD האמריקאיות. הספר נגמר באותה צורה אך עם מספר תוספות של אחרית דבר שפורסמו במהדורות הבאות. לפי תוספות אלה, זוג הכלבים ניצל ומוחזר לבעליו המקורי ששרד. עוד בסרט נראה קוף בתוך מכל פלדה ולא ברור מה קורה איתו, הכוונה כנראה לניסויים של הפסיכולוג הארי הארלו בתוך "בור הייאוש", הספר רומז או מזכיר במפורש עוד הרבה ניסויים כאלה.
שיר סיום הסרט

שיר הסיום, "זמן גאות ושפל", הולחן ובוצע על ידי אלן פרייס.
השיר ודיאלוגים מסוימים מהסרט עברו סימפול על ידי להקת האינדסטריאל הידועה סקיני פאפי לצורך שירם "מבדק" (Testure).
הערות שוליים

↑  http://jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_Heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1983%2F07%2F17&id=Ar01201&sk=02BD3336
↑  The Plague Dogs, באתר festival-lumiere
↑  THE PLAGUE DOGS, באתר horror cult films
טודרוס ורשבסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1877 כ"ו בתשרי ה'תרל"ז 
 פטירה:  28 באפריל 1940 (בגיל 63 בערך) כ' בניסן ה'ת"ש 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
מלון תל אביב/מלון רון בבעלות טודרוס ורשבסקי
טודרוס ורשבסקי (נולד 14 באוקטובר 1876, כ"ו בתשרי ה'תרל"ז ー נפטר 28 באפריל 1940, כ' בניסן ה'ת"ש) היה מוכתר העדה האשכנזית בירושלים. מחלוצי ענף המלונאות בירושלים. בעלים של מלון "תל אביב" ומלון "פלטין" וכן היה בין האישים שרכשו את הקרקעות למען בניינה של שכונת גאולה, והיה בין מייסדי השכונה.
ביוגרפיה

ורשבסקי נולד וגדל בירושלים, בנו של רבי אלתר שמואל מרדכי ורשבסקי שהיה שמש בברדיטשוב, שהיה המוכתר של עדת האשכנזים בירושלים כחמישים שנה. אמו אסתר פריידל הייתה בת הרב יצחק גליקין. נישא לשיינה רחל (יפה) בת מרדכי זילברמן ("קירשנר").
ורשבסקי התמנה למוכתר העדה האשכנזית בירושלים. הוא ניצל את מעמדו וקשריו אצל אנשי השלטון העות'ומאני, ובין השאר פעל לסלילת הרחובות בירושלים. בשנות מלחמת העולם הראשונה הגיש עזרה רבה ליהודי ירושלים.
בשנת 1917 חכר ורשבסקי את חאן באב אל ואד שבשער הגיא ממשפחת כותנא המוסלמית. הוא הפעיל את החאן כמלון דרכים לעולים לירושלים ועבר להתגורר עם משפחתו במתחם של החאן. בעקבות מאורעות תרפ"א נטשה משפחת ורשבסקי את החאן ושבה לירושלים.
לאחר שובו לירושלים ייסד ורשבסקי את מלון "ורשבסקי" ברחוב סנט פול (לימים רחוב שבטי ישראל). בעקבות זהות השמות של מלון זה ומלון "ורשבסקי" שבבעלות המלונאי יעקב יוסף הרלינג, פרסם הרלינג מודעת הבהרה בעיתונות ובה הודיע כי אין לו קשר למלון ורשבסקי האחר. כעבור זמן שינה הרלינג את שמו של בית המלון שלו ל"ורשבסקי-הרלינג".
בשנת 1926 שכר ורשבסקי את בית הדירות ברחוב יפו 44 ממשפחת קוקיא והפך אותו לבית מלון תל אביב. ב-1936 היה בעליו של מלון "פלטין".
בשנות העשרים היה בין גואלי אדמות שנלר, והיה בין מייסדי שכונת גאולה שנבנתה על אדמות אלה. כמו כן סייע בגאולת אדמות בירושלים ובבניית שכונות חדשות, ובהן שכונת רוממה.
נפטר בירושלים בשנת 1940. בנו, שאול, המשיך בעסקי המלונאות. הוא ניהל את מלון תל אביב וכן את בית המלון "אטלנטיק" שברחוב בן-יהודה פינת בן הלל. המלון פוצץ בפיצוץ מכונית התופת ב-22 בפברואר 1948.
חיים אישיים ומשפחה

נשא לאשה את שיינה רחל-יפה ורשבסקי (לבית זילברמן, בת ר' מרדכי זליברמן הנודע בשם "קירשנר").
אחיו ואחיותיו;
אברהם קלמן ורשבסקי (1882-1946)
איטה (מוטי) ביילה גליק (לבית ורשבסקי) (1866-1937)
יצחק ורשבסקי (1868-1890)
רייזל רבקה טרכטנברג (לבית ורשבסקי)
חיה (חייקה) יצחק (לבית ורשבסקי) (1880 - נפטרה 1950)
ילדיו 6:
יצחק אירוינג ורשבסקי (היגר לאמריקה).
ישראל ורשבסקי (נשאר בירושלים).
שאול ורשבסקי (בעל מלון "פלטין" בירושלים).
מוריס משה ורשבסקי (היגר לאוסטרליה).
אברהם ורשבסקי (נשאר בירושלים).
מרדכי ורשבסקי (נשאר בירושלים).
הערות שוליים

↑  טודרוס ורשבסקי ז"ל, המשקיף, 30 באפריל 1940
↑  כרטיס נפטר: טודרוס ורשבסקי
↑  היסטוריה המלונאית 1900 - 1948
↑  עו"ד שבתי זכריה, זכרונות משכונת "גאולה" בירושלים - מייסדיה ותושביה, באתר רחובות העיר ימלאו (ע"ר)
↑  ידיעות יום'יום בבירתנו - ר' אלתר ורשבסקי ע"ה, דואר היום, 26 באוקטובר 1928
↑  סיור ברחוב יפו – מבניין ג'נרלי לצומת האיקסים, בניין "מלון רון" – יפו 44
↑  רחוב יפו 44 מלון תל אביב – רון, באתר מלון בכל מקום
↑  מלון פלטין
טוטילה

| --- | --- |

 לידה:  510 טרוויזו, איטליה 
 נהרג:  552 (בגיל 42 בערך) גואלדו טדינו, איטליה 
 מדינה:  הממלכה האוסטרוגותית 
 
 
טוטילה הורס את חומות פירנצה; איור בכתבי ההיסטוריון ג'ובאני וילאני (אנ')
טוטילה (Totila,‏ סביבות 510–552) היה מלך האוסטרוגותים בין השנים 541–552. שמו המקורי היה 'באדואילה' (Baduila). הוא כבש חזרה את רוב מרכז ודרום איטליה, אשר היו בידי האימפריה הביזנטית (האימפריה הרומית המזרחית) לאחר שנכבשה מהם.
בקיץ 541 נבחר טוטילה לתפקידו על ידי ראשי הגותים אחרי שהמלך הקודם, ויטיגיס (Witigis) נלקח בשבי לקונסטנטינופוליס. הוא הוכיח את עצמו כמנהיג וכמדינאי. הוא השיג את תמיכת העם על ידי שחרור עבדים וחלוקת אדמות לאיכרים. גם לנכבשים הוא התנהג בתבונה וברחמים ואלה הצטרפו אל צבאו.
בשנת 543 הוא כבש בחזרה את השטחים שנכבשו מקודמו. רק רומא לא הסכימה לשוב לשליטתו. הוא פנה לסאנט הרומאי בכתב והזכיר להם כי הם היו נאמנים לשליט האוסטרוגותי בעבר תיאודריך הגדול אך הם לא נענו להפצרותיו.
בסתיו 544 שלח יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית את מפקד צבאו בליסאריוס לאיטליה לכבוש מחדש את הערים הראשיות. בשנת 546 כבש טוטילה, בראש צבא של גותים ואיטלקים את רומא לאחר מצור שנמשך שלושה חודשים. טוטילה פגש את הצבא הביזנטי באזור דרום איטליה, וכבש את יוון הגדולה (Magna Graecia), הכוללת את בזיליקטה (Basilicata), קלבריה (Calabria), פוליה (Puglia), חלק מקמפניה (Campania) ואזורים דרומית לנאפולי. שיטתו של טוטילה הייתה להשתלט על השטחים הכפריים ולהשאיר לביזנטים את הערים. בינתיים המצביא הביזנטי בליסאריוס כבש מחדש את רומא והחל לבנות מחדש את ביצוריה. בשנת 549 נסוג בליסאריוס וחזר לארצו. טוטילה שב לרומא והשלים את כיבוש איטליה, סרדיניה, קורסיקה, וסיציליה. משימתו הבאה הייתה להגיע עד לחופי יון.
בשנת 550 שלטו הגותים בכל איטליה, להוציא את ערי החוף והעיר רוונה. יוסטיניאנוס לא נשאר אדיש למתרחש באיטליה. הוא החליט לשלוח את צבאו בצי אוניות בפיקודו של נרסס. הצי הפליג דרך הים האדריאטי והגיע לעיר רוונה בצפון איטליה. בשנת 552 נערך הקרב המכריע בין הביזנטים לבין הגותים, קרב טגינאה (או קרב בוסטה גלורום). הצבא הגותי ניגף, וטוטילה מת מפצעיו. ירש אותו אחיינו טאה (Teia), שנהרג גם הוא בקרב תוך פחות משנה, והפך כך לשליט האוסטרוגותי האחרון כשאיטליה שבה לשליטת ביזנטיון.
חיל האוויר השני של ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית
 סוג:  גוף הכשרה ואימונים
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר קיסלר במיסיסיפי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־83 שנים)
 מלחמות:  הזירה האמריקאית במלחמת העולם השנייה, המלחמה הקרה 
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר של ארצות הברית
 דרגת המפקד:  מייג'ור גנרל
 מפקד נוכחי:  מישל אדמונסון
 עיטורים
 Air Force Outstanding Unit Award (30 ביוני 1994, 30 ביוני 1996, 30 ביוני 2000, 30 ביוני 2002, 30 ביוני 2004) 
 
חיל האוויר השני של ארצות הברית (באנגלית: Second Air Force) הוא יחידה של חיל האוויר של ארצות הברית שתפקידה להכשיר ולאמן חיילים וקצינים שאינם חלק מצוות אוויר.
היסטוריה ומשימה

החיל הוקם ב-1941 כיחידה להגנה אווירית ומילא תפקיד זה במהלך מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה. ב-1975 פורק החיל וסמכויותיו הועברו לחיל האוויר השמיני ולחיל האוויר ה-15. ביולי 1993 הוקם החיל מחדש כגוף להכשרה טכנית ואימונים צבאיים בסיסיים עבור חיילים וקצינים שאינם בצוות אוויר (לאנשי צוות אוויר ההכשרות מועברות במסגרת חיל האוויר ה-19 של ארצות הברית).
משימת הפיקוד היא לאמן ולפתח כוח אדם לזרוע האוויר. ההכשרות כוללות הכשרות טכניות, אימונים צבאיים בסיסיים, אימוני רפואה ולימוד מרחוק.
האימון הצבאי הבסיסי מתקיים בבסיס חיל האוויר לקלנד בטקסס. הכשרה טכנית מתקיימת בשורה של מתקנים. ההכשרות כוללות אחזקת כלי טיס, הנדסה אזרחית, שירותי רפואה, מערכות מחשוב, כוחות אבטחה, פיקוח טיסה, משאבי אנוש, מודיעין, כיבוי אש, תפעול טילים ועוד.
ארגון ויחידות

כנף ההכשרות ה-37 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר לקלנד בטקסס. כנף ההכשרות הגדולה בזרוע האוויר, וכוללת אימונים צבאיים בסיסיים והכשרות טכניות מגוונות
כנף ההכשרות ה-81 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר קיסלר במיסיסיפי, מספקת הכשרה טכנית ופיתוח כוחות לחיל האוויר ולזרועות נוספות
כנף ההכשרות ה-17 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר גודפלו בטקסס, מכשירה כבאים, אנשי מודיעין, פיקוח וסיור עבור חיל האוויר וזרועות נוספות, סוכניות ממשלה וכוחות ידידותיים
כנף ההכשרות ה-82 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר שפרד בטקסס, מכשירה לתפקידי אחזקה, לוגיסטיקה, הנדסה אזרחית, תקשורת, רפואה
כנף ההכשרה ללוחמה מיוחדת - ממוקמת בבסיס חיל האוויר לקלנד בטקסס. מכשירה כוחות של מבצעים מיוחדים ללוחמה קרקעית
להק ההכשרות 381- ממוקם בבסיס חיל האוויר ונדנברג שבקליפורניה, מכשיר כוחות לתפעול טילים בין-יבשתיים, לוויניים, התרעה מפני טילים
להק ההכשרות 517 - ממוקם במונטריי שבקליפורניה, מכשיר כוחות בלימודי שפות, קריפטולוגיה
להק ההכשרות 602 - ממוקם בבסיס חיל האוויר קיסלר במיסיסיפי
מנולו חימנס

מנואל 'מנולו' חימנס חימנס (בספרדית: Manuel 'Manolo' Jiménez Jiménez; נולד ב-26 בינואר 1964) הוא כדורגלן עבר ספרדי ומאמן כדורגל בהווה.
קריירת משחק

חימנס נולד באראהל שבקהילה האוטונומית אנדלוסיה, וגדל במחלקת הנוער ובקבוצת המילואים של סביליה. הוא החל לשחק עם הקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בלה ליגה, לקראת עונת 1983/1984. הוא העביר עונת פרישה בריאל חאאן מליגת המשנה, וביוני 1998 פרש, בגיל 34, אחרי ששיחק בסביליה 413 משחקים רשמיים, שנפרסו על פני 14 עונות.
חימנס שיחק 15 משחקים במדי נבחרת ספרד, והשתתף עם הנבחרת במונדיאל 1990.
קריירת אימון

בשנים 2000–2007 שימש חימנס כמאמן סביליה אתלטיקו, קבוצת המילואים של סביליה. ב-27 באוקטובר 2007, לאחר התפטרותו של חואנדה ראמוס, מונה למאמן הקבוצה הבוגרת. בעונתו הראשונה סיימה הקבוצה במקום החמישי ובעונה העוקבת סיימה במקום השלישי והעפילה לליגת האלופות. בעונת 2009/2010 הודחה סביליה בשלב שמינית גמר ליגת האלופות, וב-24 במרץ 2010 פוטר חימנס, לאחר רצף של שני הפסדים ושלוש תוצאות תיקו.
ב-7 באוקטובר 2010 מונה למאמן א.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית וחתם על חוזה לשתי עונות. חימנס סיים את העונה עם הקבוצה במקום השלישי, במרחק 23 נקודות מהאלופה, וזכה עימה בגביע היווני. ב-5 באוקטובר 2011 בוטל חוזהו, בהסכמה הדדית עם המועדון.
ב-31 בדצמבר 2011 מונה למאמן ריאל סרגוסה מהלה ליגה במקומו של חבייר אגירה. את עונת 2011/2012 סיימה הקבוצה במקום ה-16, וניצלה מירידת ליגה בהפרש של שתי נקודות בלבד. את עונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום ה-20 והאחרון וירדה לליגת המשנה, וחימנס שוחרר מתפקידו.
ב-4 בנובמבר 2013 מונה למאמן א-ריאן מליגת העל הקטרית. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, אך שבה לליגת בעל בעונה שאחריה. חוזהו בקבוצה הופסק ב-20 במאי 2015.
ב-19 בינואר 2017 חזר לקדנציה שנייה בא.א.ק. אתונה. את עונת 2017/2018 סיימה הקבוצה עם אליפות ראשונה אחרי 24 שנים, אך חימנס עזב את הקבוצה במאי 2018, לאחר שלא הגיע עם המועדון להסכם בנוגע להארכת חוזהו.
במאי 2018 מונה למאמן לאס פאלמאס, היורדת הטרייה לליגה השנייה בספרד, אך פוטר בנובמבר 2018, לאחר שאימן את הקבוצה ב-15 משחקים בלבד.
ב-5 בפברואר 2019 שב לא.א.ק. אתונה, ואימן אותה עד 27 במאי 2019. ב-19 באוקטובר 2019 מונה למאמן אל וואחדה מליגת העל האמירתית. בתום העונה עזב את המועדון.
ב-27 בדצמבר 2020 שב לקדנציה רביעית בא.א.ק. אתונה, ופוטר בתום העונה.
תארים

אליפות יוון (1): 2017/2018
הגביע היווני (1): 2010/2011
מאמן העונה בליגת העל היוונית (1): 2017/2018
מחניך

תשעת הגיליונות הראשונים של כתב העת מחניך
מחניך הוא כתב עת תורני היוצא לאור על ידי ענף ההלכה של הרבנות הצבאית ועוסק בהלכות צבא ובהלכות מלחמה. הגיליון הראשון יצא לאור בתשס"ז, ועד לתשפ"ד יצאו לאור תשעה גיליונות.
מאפייני כתב העת

מטרת כתב העת הוגדרה על ידי עורכיו:
לשמש מצע שעליו יפרח ויגדל לימוד התורה בצה"ל ואיתו יעלו ויתגדלו גם הרבנים הצבאיים, שהתורה והם חד הוא.
כתב העת ממשיך את מחניים, שהיווה ביטאון הרבנות הצבאית בשנים תש"ט-תשל"ב ותשנ"ב-תשנ"ו, אך בשונה ממחניים שהיה פתוח לכותבים מחוץ לרבנות הצבאית ועסק בנושאים מתחלפים, במחניך רוב מוחלט של המאמרים עוסקים בהלכות צבא ונכתבים על ידי רבנים צבאיים. החל מגיליון ו, כל המאמרים ללא יוצא מן הכלל נכתבים על ידי רבנים צבאיים. רוב המאמרים עוסקים בשאלות הלכתיות שמתעוררות בצה"ל בימינו, ומקצתם במחקרים בנושאים צבאיים מגוונים, הלכתיים והגותיים, וכן בנושאים צבאיים בתנ"ך ובמלחמות המתוארות בו. חלק מהמאמרים נכתבים במסגרת שבוע בית מדרש שאותו מקיימים הרבנים הצבאיים לצורך השתלמות תורנית בשטף עשייתם הצבאית. חלק מהכותבים הם רבנים צבאיים במילואים.
בפתח כל גיליון מצוין שהמאמרים משקפים את דעת כותביהם, ולא בהכרח את עמדתה הרשמית של הרבנות הצבאית. ליד שמו של כל מחבר מצוינים דרגתו הצבאית ותפקידו בצבא, וכך גם ליד שמותיהם של חברי המערכת.
כתב העת הוקם ביוזמת הרב יהושע לביא, שגם ערך את שלושת הגיליונות הראשונים, שלושתם הודפסו בהוצאה לאור של משרד הביטחון. שמו של כתב העת לקוח מהפסוק בתורה: "והיה מחניך קדוש" (דברים כג, טו), שמתייחס לקדושת המחנה הצבאי. הגיליונות הבאים נערכו על ידי עורכים שונים. הגיליון השישי הוקדש לזכרו ולעילוי נשמתו של הרב שלמה גורן, והגיליון השמיני הוקדש לזכרו ולעילוי נשמתו של הרב חיים קניבסקי, שנפטר זמן קצר לפני פרסום הגיליון.
לקריאה נוספת

שרגא דהן, מהרבנות הצבאית תצא תורה וחסידות, חב"ד און ליין, י"ב סיון תשס"ז
הערות שוליים

↑  הקשר בין כתב העת להשתלמות מוזכר, בין היתר, בדברי הפתיחה של הרב רפי פרץ לגיליון ד.
↑  הרב אביחי רונצקי, ברכה בפתח גיליון ג.
↑  הרב אייל קרים, הקדמה לגיליון ח.
מחסה יאפיו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  תחנת מחקר
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 מדינה:  חצי האי האנטארקטי
 מפעיל:  צבא ארגנטינה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 4 בנובמבר 1956
 תאריך פתיחה רשמי:  4 בנובמבר 1956 
 קואורדינטות:  68°05′00″S 66°41′00″W﻿ / ﻿68.08333333°S 66.68333333°W﻿ / -68.08333333; -66.68333333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמחסה יאפיו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמחסה יאפיו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימחסה יאפיו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימחסה יאפיו
 
מחסה יאפיו (באנגלית: Yapeyú Refuge) הוא מחסה (מפני מזג אוויר קשה) ארגנטינאי, בסמוך לבסיס סאן מרטין. המחסה ממוקם בחוף פאלייר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
המחסה נחנך ב- 4 בנובמבר 1956 ומתוחזק על ידי הצבא הארגנטיני.
המחסה ממוקם 600 מטר מעל קרחון נורת'איסט.
היסטוריה > בניית המחסה

בשנת 1956, במהלך בניית בסיס סן מרטין, בנה הצבא הארגנטינאי שלושה מחסות שאיפשרו תמיכה לוגיסטית למפעילי הבסיס ולחוקרים המצויים בו, כך שהם איפשרו את חציית חצי האי האנטארקטי ממערב למזרח מכיוון מפרץ מרגריט שבים בלינגהאוזן, לעבר ים ודל - מרחק של 786 קילומטרים, אשר לקח 63 ימים לחצות אותו באמצעות מזחלות כלבים.
שלושת המחסות שנבנה הם: מחסה צ'אבאבוקו, מחסה יאפיו ומחסה מאייפו. כל מחסה כלל מזון, ציוד, תרופות ודלק ואיפשר את הפרויקטים המדעיים שבוצעו בשנים 1957-1958 (השנה הגאופיזית הבינלאומית).
היסטוריה > מקור השם

המחסה נקרא על שמה של העיר יאפיו (Yapeyú) שבארגנטינה, עיר הולדתו של חוסה דה סן מרטין.
הערות שוליים

↑  נתוני מחסה יאפיו
מחניים (שכונה בירושלים)

| --- | --- |

רחוב ניסן בָּק, רחובה המרכזי של השכונה
 מידע
 עיר:  ירושלים 
 תאריך ייסוד:  1923 
 קואורדינטות:  31°47′46″N 35°13′03″E﻿ / ﻿31.7962°N 35.21762778°E﻿ / 31.7962; 35.21762778
  (למפת ירושלים מוגדלת) מחניים(למפת ירושלים רגילה) מחניים(למפת הרי ירושלים רגילה) מחניים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מחניים
 
השכונה בתקופת המנדט, 1938
מחניים היא שכונה חרדית קטנה בצפון ירושלים, סמוך לשכונת סנהדריה.
גבולותיה: רחוב שמואל הנביא ממזרח ודרך בר-אילן מדרום. במערב היא גובלת בשכונת תל ארזה ובצפון בשכונות עזרת תורה וקריית צאנז. הרחובות המרכזיים בשכונה הם רחובות אהלי יוסף ובק (על שם ניסן בק).
היסטוריה

הבית הראשון באזור שלימים היה לשכונת מחניים נבנה על ידי הרב יצחק הזמי, מדייני העידה התימנית בירושלים, בשנת 1912 לערך.
השכונה הוקמה על ידי התארגנות פרטית בתשרי תרפ"ד (1923) בראשות אברהם צארום והרב חיים יצחק הלוי, אחיו של הרב הראשי ליהודי תימן, יחיא יצחק הלוי, עבור האוכלוסייה התימנית. עד אוקטובר 1927 נבנו בשכונה 18 בתים. בל' בתשרי הונה אבן פינה לבית הכנסת בשכונה.
המצב הביטחוני בשכונה היה רעוע ותושבי השכונה שסבלו מהתקפות חוזרות של שודדים ביקשו סיוע בשמירה.
בשנות ה-30 היו דמי השכירות בשכונה מהנמוכים בירושלים. במהלך מלחמת העצמאות השכונה כמעט וננטשה עקב היותה שכונת ספר. כשחזרו התושבים לקחת מחפציהם גילו ששודדים בזזו את רכושם. בגג של הבית ברחוב מחניים 6 הייתה עמדת הגנה.
עד שנות ה-50 היה אופי השכונה חילוני-מסורתי והיה בה רוב תימני. היו בה בית חרושת לקרח ובית חרושת למשי. בגבולה מצפון הייתה תחנת ניסיונות חקלאית וממערב, מגרש כדורגל של הפועל. רבים מבני השכונה היו לוחמים במחתרות.
במהלך השנים עבר על השכונה תהליך התחרדות וכיום היא חלק מגוש השכונות החרדיות שבצפון ירושלים.
בשנת 2005 נחשפה ברחוב ניסן בק בשכונה, על ידי רשות העתיקות, מחצבה מתקופת בית שני, שמשערים כי שימשה לחציבת אבנים לכותל המערבי ולחומה השלישית של ירושלים. האבנים שנמצאו במחצבה דומות בגודלן לאבנים הקטנות שניתן לראותן בכותל המערבי, או לאלה של החומה השלישית ולפיכך, משערים שאבני המחצבה הזו שימשו גם לבניית מבנים אלה. המחצבה ננטשה בתקופת המרד הגדול.
בית הכנסת התימני, בצומת ניסן בק ואוהלי יוסף
רחוב זכריה הרופא (שכונת התימנים, פאתי מאה שערים) בשנות השלושים של המאה ה-20
לקריאה נוספת

יצחק שפירא, ירושלים מחוץ לחומה, ירושלים תש"ח, עמודים 74 - 79
הערות שוליים

↑  מפה בהוצאת מחלקת המדידות המנדטורית Survey of Palestine 1936 (באנגלית) עם ציון השם 'מחניים', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  הרב יצחק המזי ז"ל, הצופה, 29 בינואר 1941
↑  שכונת מחנים, דואר היום, 26 באוקטובר 1927
↑  חגיגת הנחת אבן היסוד לביהכ"נ יסוד ציון בשכונת מחנים, דואר היום, 31 באוקטובר 1927
↑  אברהם צארם, ירושלים יום יום, דואר היום, 19 באפריל 1926
שוב נסיון לשוד, דואר היום, 2 במאי 1926
התנפלות, דואר היום, 26 ביוני 1927
↑  שכונת מחנים חסרה כל בטחון, דואר היום, 16 ביוני 1936
↑  שוב שוד מזויין, המשקיף, 29 באפריל 1945
↑  ועד הקהלה העברית בירושלים, דואר היום, 4 באפריל 1935
↑  התחילו בשוד, קול העם, 12 בספטמבר 1948
| שכונות חרדיות בירושלים |
| --- | --- | --- |
| תחילת היציאה מהחומות, לפני 1890 | בית ישראל • בתי ויטנברג • מאה שערים |  |
| בנייה בתקופה הטורקית, מ-1890 | בתי אונגרין • בתי הורנשטיין • בתי ורשה • בתי נייטין • בתי ברוידא • בתי ראנד • כנסת ישראל • זיכרון משה (התחרדה) • חצר שטרויס • שכונת אחווה (התחרדה) • גבעת שאול (התחרדה) • כרם אברהם (התחרדה) • שערי חסד • רוחמה |  |
| בנייה במנדט הבריטי | בתי מונקאטש • גאולה • מחניים • סנהדריה • שיכון פאג"י • תל ארזה (התחרדה) • בית וגן (התחרדה) • מקור ברוך (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים | קריית אונסדורף • קריית מטרסדורף • קריית צאנז • קריית שומרי אמונים • שיכון חב"ד • שמואל הנביא (התחרדה) • כרם • רוממה (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית אחרי מלחמת ששת הימים | גבעת משה • הר נוף • קריית איתרי • סנהדריה המורחבת • נוה יעקב מזרח • עזרת תורה • קריית בעלז • רמת אשכול (התחרדה) • רמות פולין • רמת שלמה • רמות אלון (התחרדה)  |  |
שכונות ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012415062305171