stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות וילנה

יהדות וילנה שבליטא הייתה אחת הקהילות החשובות בעולם היהודי במשך מאות שנים. בשנות תפארתה הייתה וילנה מרכז דתי ותרבותי ומוקד פעילותן של תנועות משמעותיות בהיסטוריה של עם ישראל. בשל מרכזיותה של העיר בחיי הרוח היהודיים במזרח אירופה, כונתה העיר בספרות העברית "ירושלים דליטא".
אחת התמונות המיוחסות לגאון מווילנה
וילנה הייתה אחת הקהילות היהודיות הגדולות ביותר בליטא לפחות מן המחצית השנייה של המאה ה-17. הקהילה קיימה שלטון אוטונומי פנימי שבו שלט ביד רמה 'הקהל', ועד קהילה אליטיסטי שמשלו בו תלמידי חכמים ובעלי הון. במאה ה-19 איבד ועד זה מכוחו והשלטון בקהילה נעשה דמוקרטי והתחלק בין המפלגות השונות שפעלו בעיר. וילנה איחרה להתפתח מבחינה תורנית ביחס לקהילות גדולות אחרות במרחב הפולני-ליטאי, אך כבר במאה ה-17 ביססה את מעמדה בעולם היהודי והתיישבו בה רבנים נודעים. גולת הכותרת של תפיסת 'מעמד התורה' בווילנה, התגלם במאה ה-18 בדמותו של הגאון מווילנה ותלמידיו "רואי פני הגר"א", אלו ביססו את מעמדה של יהדות ליטא כיהדות תורנית, יצרו את טיפוס הישיבה הליטאית, והיו לגאוותם של בני העיר בדורות הבאים.
במאה ה-19 הייתה העיר מרכז לתנועת ההשכלה היהודית ביהדות מזרח אירופה וערש תנועת המוסר בהיותה מקום מושבו ופעילותו של רבי ישראל מסלנט בשנותיה הראשונות של התנועה, ובמאה ה-20 מוקד לפעילות סוציאליסטית-יהודית; בעיר נוסדה תנועת הבונד היהודית-סוציאליסטית.
היסטוריה > ראשית היישוב היהודי בווילנה

אף שווילנה הוקמה כבר בראשית המאה ה-14 וזכתה למעמד מרכזי בין ערי ליטא, זכויות מגדבורג והעדפות כלכליות נוספות, נראה שבתחילה נתקלו היהודים בהתנגדות לישיבתם בעיר. היהודים הראשונים שהגיעו להתיישב בעיר עשו זאת רק לקראת מחצית המאה ה-15 ואף אז הייתה זאת התנחלות בודדים. רק בראשית המאה ה-16 כבר ישבו בעיר יהודים במספר שהיה בו כדי לפתח מוסדות קהילתיים, הקמת בית כנסת וכדומה. גם ביסוס ראשוני זה של הקהילה נתקל בהתנגדות עזה של תושביה העירוניים, ובשנת 1527 הצליחו להשיג כתב זכות מאת זיגמונט הראשון, מלך פולין, שאסר על יהודים להתגורר בווילנה. הוראה זו אסרה למעשה על יהודים גם את המסחר בעיר בשל כתב-זכויות קודם משנת 1492 שאסר על סוחרים אורחים לסחור בווילנה ולהתחרות בסוחרים המקומיים. במהלך המאה ה-16 היו יהודים בודדים שקיבלו היתר מיוחד לחרוג מכתב הזכויות של העירוניים ולהתיישב בעיר, מוזכרים שמעון דוקטורוביץ וישראל בן יוסף שקיבלו ב-1551 אישור לשכור נכסי דלא-ניידי בעיר ולסחור בה. מה שאיפשר למעשה את ראשית ההתיישבות היהודית המשמעותית בעיר הייתה הפרדת רשויות שנכפתה בידי בני משפחות האצולה שהעבירו החלטה בוועד הליטאי ולפיה בתים שירכשו חברי מועצת הנסיך בעיר לא יהיו כפופים לבית המשפט העירוני ולא יחויבו במיסים עירוניים. הפרדה זו יצרה הלכה למעשה טריטוריות בעיר שלא היו כפופות לכתב-הזכויות של העירוניים, וכך התיישבו יהודים רבים בבתים של חברי המועצה, אף שעדיין נמנעו מהם פעולות אזרחיות במרחב העירוני כמו הקמת בית כנסת ומוסדות אחרים.
בעקבות איחוד לובלין ב-1569 התחזק מעמד האצולה הליטאי-פולני. האצילים שהעדיפו את שיתוף הפעולה עם סוחרים, בעלי מלאכה ובעלי הון יהודיים, על פני חיזוק מעמד העירוניים, החלו מסייעים ליהודים להשגת תנאי קיום נאותים בווילנה. בעקבות הכרזת חופש דת בידי שלטונות האיחוד הליטאי-פולני ב-1573, יכלו האצילים להקים בתי כנסת בשטחים שברשותם ואף מימשו את זכותם זו. בית הכנסת הגדול של וילנה הוקם לראשונה בתקופה זו, על שטח שהיה שייך לאחד האצילים ולפיכך מחוץ לתחום השיפוט העירוני. סביב בית הכנסת החלה מתגבשת קהילה יהודית וב-1592 או קודם לכן נקרא הרחוב שבו ניצב בית הכנסת, רחוב היהודים. התבססות הקהילה היהודית בעיר תוך עקיפת החוק העירוני, הביאה להתמרמרות בקרב המקומיים וב-7 במאי 1592 התקהלו עירוניים רבים ובהם גם חברי מועצת העיר וחבר בית המשפט העירוני וערכו פוגרום ברחוב היהודים. בית הדין הגבוה של האיחוד הליטאי-פולני שישב אז בווילנה ששימשה באותה תקופה בירת האיחוד, גזר על המתפרעים מאסר ופיצוי כספי, הם סירבו לעונש והעניין סודר לבסוף בהסכם פשרה מחוץ לכותלי בית המשפט. בעקבות פסיקת בית הדין הגבוה, פנו היהודים ותומכיהם בקרב חברי מועצת האיחוד ותבעו להכשיר חוקית את ישיבתם והתנהלותם כקהילה דתית מובחנת בווילנה, כדי למנוע התפרעויות דומות בעתיד. ב-3 ביוני 1593, העניק המלך זיגמונט השלישי ואזה כתב-זכויות ליהודי וילנה. בכתב הזכויות הודגשה העובדה שהוא מהווה למעשה רק אשרור של המציאות בשטח שבה היהודים גרים בבתי האצילים, תוך הרחבה ואישור של קיום מסחר, שכירת ורכישת בתי האצילים וחופש פולחן. מבחינה משפטית הוכפפו היהודים לבית המשפט במבצר העיר שאליו היו כפופים האצילים ולא לבית המשפט העירוני הכללי. במקביל, כתב-זכויות נפרד אישר ליהודים להקים מערכת שיפוט אוטונומית, להקים בית קברות ובית מרחץ ולקיים איטליז. סעיפים רבים בכתבי הזכויות הושארו מעורפלים, והשאירו תלות של הקהילה בפרשנות בית המשפט לזכויותיהם.
היסטוריה > המאה ה-20 > מלחמת העולם הראשונה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
וילנה, כמו שאר ליטא הפולנית, נכבשו במלחמת העולם הראשונה בידי צבא הקיסרות הגרמני שהחזיק בשטחים הכבושים מ-1915 ועד 1918. שנות הכיבוש הגרמני היו שנות סבל עבור האוכלוסייה כולה ועבור היהודים בפרט, אנשי העיר ידעו רעב ונדרשו לשלם סכומי כסף גדולים מכפי יכולתם לאחזקת הצבא, הם גם גויסו לעבודות כפייה עבור הצבא הכובש והמונים נמלטו לכפרים ולערים אחרות. מי שעמד בראש "ועד הסיוע" היהודי בעיר היה יעקב ויגודסקי שסירב לשתף פעולה עם שלטונות הכיבוש ובסופו של דבר נשלח למאסר בגרמניה. ב-16 בפברואר 1918 נחקק בווילנה החוק להשבת עצמאות ליטא (אנ') שהיה אמור להבטיח את עצמאות העם הליטאי מכל זיקה והיסמכות על עמים אחרים, ושמהווה את אחד היסודות לחוקת ליטא המודרנית. הגרמנים אסרו את פרסום המסמך ואכפו את האיסור עד נסיגתם מן העיר. בנסיגתם העניקו עצמאות לליטא.
לאחר יציאת הגרמנים מן העיר עברה על העיר תקופת בלהות שהעיקה מאוד על הקהילה היהודית ותפקודה השוטף, העיר נכבשה שוב ושוב והייתה למוכת חרב: וילנה נכבשה ב-19 באפריל 1919 בידי יחידות ההגנה העצמית הליטאית-בלארוסית (אנ'), מיליציה שהייתה מורכבת למעשה מלאומנים פולנים שזכו לתמיכת הרוב הפולני בעיר. בעת ההשתלטות הפולנית על העיר הוצאו להורג 80 יהודים, אך השלטון שקם בעיר העניק ליהודים זכות בחירה בבחירות שערך למועצת העיר. השלטון הפולני לא האריך ימים, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית כבש הצבא האדום את העיר, ולאחר "הנס על הוויסלה" העניק הצבא האדום הנסוג את העיר במסגרת הסכם השלום הסובייטי-ליטאי (אנ') כדי לעכב את התקדמות הפולנים.
העיר שנחשבה לבירה ההיסטורית של ליטא אך רוב אוכלוסייתה הייתה ממוצא פולני עמדה במוקד סכסוך בין שתי המדינות העצמאיות החדשות: פולין וליטא. הושגה הפסקת אש ב־7 באוקטובר 1920, אך לא בא בעקבותיה כל פתרון מדיני. המפקד הפולני העליון יוזף פילסודסקי הורה לפקודו הגנרל לוציאן זליגובסקי (אנ') "למרוד" ביחד עם הדיוויזיה הליטאית-בלארוסית הראשונה שהייתה נתונה למרותו ולהשתלט על וילנה. כך יכלו הפולנים להחזיק בעיר, מבלי להכריז מלחמה על ליטא. ואכן, ב־8 באוקטובר 1920 נכנס הגנרל זליגובסקי לווילנה, ולא נתקל בהתנגדות כלשהי. ב־12 באוקטובר 1920 הכריז זליגובסקי בווילנה על הקמת "הרפובליקה של ליטא המרכזית", ואולם הישות החדשה לא הייתה צריכה להתקיים זמן רב, בבחירות שנערכו זמן מה לאחר מכן ושהוחרמו בידי האוכלוסייה הליטאית, זכו תומכי הפולנים ברוב גדול והעבירו בפרלמנט החלטה על איחוד הרפובליקה עם פולין. בכך הושלמה השתלטות הפולנים על וילנה, ב-1923 הכיר חבר הלאומים בסיפוח אזור וילנה למרות התנגדותה של ליטא שניתקה בשל כך את יחסיה הדיפלומטיים עם פולין. מכאן ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, עמדה וילנה תחת שלטון פולני. הבירה הליטאית הועתקה זמנית לקובנה.
היסטוריה > המאה ה-20 > וילנה הפולנית (1922–1939)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בסוף שנות ה-30 התגלע סכסוך קשה בין החוגים החרדים בעיר, החוגים הציוניים תמכו במועמדותו של הרב יצחק רובינשטיין שכיהן עד אז כרב מטעם של וילנה וחבר הסיים הפולני מטעם "המזרחי", למשרת הרב הראשי מטעם הקהילה. משרת הרבנות הרשמית מטעם הקהילה לא הייתה מאוישת מטעמים עקרוניים מאז פטירתו של הרב האחרון (רבי שמואל בן אביגדור) במחצית השנייה של המאה ה-18, החרדים הלא-ציוניים והמזוהים עם תנועת אגודת ישראל חששו שהמינוי יפתח את הדלת להשתלטות של החוגים הציוניים על הרבנות בעיר, ופתחו במאבק. הטענה הרשמית נגד המינוי הייתה שמסורת הקהילה מזה מאות שנים היא לקבל כרב רק אנשים מהשורה הראשונה בעולם התורה ברמתם התורנית, לפיכך מינויו של הרב רובינשטיין, שהיה בשיעור קומה תורני פחות מרבנים אחרים שגרו בעיר, כמו רבי חנוך אייגש ורבי חיים עוזר גרודזנסקי, תהווה אישור בעיני ההמון לכך שיכולותיו הפוליטיות של הרב הנבחר הן שהכריעו את גורל הרבנות, מהווה סכנה לעתיד הרבנות בצורתה המסורתית.
שלא באופן רשמי האשימו החרדים את הרב רובינשטיין כי ניצל את היעדרותו של הרב גרודזנסקי מן העיר בעת מלחמת העולם הראשונה, כדי להשתלט על מוסדות הקהילה. כנגדם טענו תומכי הרב רובינשטיין כי רבם גילה מנהיגות בכך שלא עזב את העיר בשעתה הקשה, ולכן הוא הראוי לכהן במשרת הרב הראשי. בבחירות שנערכו הצביע רוב הקהילה נגד עמדת הרבנים החרדים והרב רובינשטיין נבחר לתפקיד. ועד הרבנים הוציא הודעת גינוי חמורה, אך לא היה בידיו כוח לבטל את החלטת הקהילה.
היסטוריה > המאה ה-20 > חורבן יהדות וילנה בשואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > המאה ה-20 > לאחר השואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר המלחמה, עם נסיגת כוחות גרמניה הנאצית וכיבוש וילנה בידי הצבא האדום החלו חוזרים לעיר יהודים משארית הפליטה ומהמסתתרים ביערות הסביבה. עוד ב-1944 התרכזה בעיר קהילה של כ-6,000 איש שניסו לכונן מחדש חיי קהילה תקינים. הוקמו מוסדות לימוד (בית ספר בניהול של הלנה חצקלס עבד עד לשנת 1950 כאשר נסגר בהוראת השלטון הסובייטי), ספרייה ומוזיאון ואף מונה הרב ישראל גוטסמן מדייני העיר לפני השואה לרב הקהילה. הקהילה המאורגנת לא החזיקה מעמד זמן רב, שכן שלטונות הכיבוש הסובייטי לא ראו פעילות לאומית או דתית יהודית בעין יפה ודכאו ביד קשה את ההתארגנות. יתרה מזאת, מרכז החיים היהודיים בווילנה, מתחם בתי הכנסת של חצר ה"שולהויף": בית הכנסת הגדול ובית הכנסת העתיק של הגר"א, הקלויז של חברת גחש"א וקלויז היסו"ד, ומוסדות ציבור נוספים שחלקם נפגעו בהפצצות הגרמנים על העיר במהלך כיבוש העיר בידיהם, לא נכללו בתוכניות השיקום המצומצמות של מבנים חשובים בעיר, הם נהרסו עד היסוד ועל חורבותיהם נבנה שיכון מגורים בסגנון הסובייטי.
במפקד הלאומים שערכו השלטונות הסובייטים ב-1959 הזדהו 7% מתושבי העיר כיהודים ומניינם עמד על 16,400.
היסטוריה > המאה ה-20 > לאחר התפרקות ברית המועצות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בווילנה בימי קיומה של ברית המועצות, היוו יהודי וילנה 1.6% מכלל אוכלוסיית העיר.
במפקד הליטאי הרשמי שנערך ב-2011 הצהירו על עצמם 109 מתושבי וילנה כיהודים.
בשנת 2016 מונה כרבה של העיר הרב שמשון דניאל איזקסון.
מבנה הקהילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
על הפן הכלכלי, מקורות הכנסה והוצאות.
מבנה הקהילה > נושאי משרות בקהילה

הקהילה החזיקה נושאי-משרות רבים, חלקן משרות אמון וחלקן משרות כבוד שנקנו תמורת תרומה כספית לקופת הקהילה. קופת הקהילה נשאה במשך השנים בהחזקת רופא קבוע לקהילה שכונה בתארים "אסיא דמתא" (מארמית: רופא העיר) ו"דוקטור דק"ק וילנא"; קופת הקהילה מימנה יחידת אבטחה ובה ארבעה שומרים שפטרלו ברובע היהודי, וכן את החזקת חזן בית הכנסת הגדול וחזן משנה, בעל קורא, איש אחזקה (הוא כונה "שמש שני", שמש מדרגה שנייה), ומאבטח למתחם בתי הכנסת שסביב בית הכנסת הגדול (ה"שולהויף").
יתר המשרות היו משרות אמון שבצידן כבוד רב ולעיתים גם מעמד וכוח, על מהות המשרות הללו ועל האישים שנשאו בהן השתמרו פרטים רבים, מהם משתקף מעמד בעלי השררה ומשתקפת היטב תמונת מבנה הקהילה:
מבנה הקהילה > נושאי משרות בקהילה > גזבר (נאמן)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבנה הקהילה > נושאי משרות בקהילה > רב העיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבנה הקהילה > נושאי משרות בקהילה > מו"ץ (מורה צדק)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבנה הקהילה > נושאי משרות בקהילה > ספרא דדייני (סו"ד)

תפקיד ששילב בדרך כלל גם משרת דיין
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבנה הקהילה > נושאי משרות בקהילה > שמשים ושתדלנים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבנה הקהילה > נושאי משרות בקהילה > מגיד מישרים (מ"מ)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבנה הקהילה > מוסדות קהילתיים חברתיים

תחת הקהילה התנהלו במשך השנים 'חברות' שונות שהיו למעשה עמותות קהילתיות וחברתיות, חלקן היה כפוף להנהגת הקהילה וראשי הקהל אך בדרך כלל תוך שמירה על אוטונומיה באשר למינויים ותקנוני הפעילות. העמותות עסקו בשלל היבטים של החיים הציבוריים בווילנה היהודית, החל בצרכי שמים כתקציבים למוסדות הלימוד ומבני הדת וכלה בהתאגדויות מקצועיות של פועלים ובעלי מלאכה מיהודי העיר.
מבנה הקהילה > מוסדות קהילתיים חברתיים > בדק הבית (ח"ק בדה"ב)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
מבנה הקהילה > מוסדות קהילתיים חברתיים > ביקור חולים (ח"ק בקור חולים)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
מבנה הקהילה > מוסדות קהילתיים חברתיים > חברות בעלי המלאכה

היו אלו אגודות מקצועיות כלכליות, אך בשל אופי חייהם הדתי של יהודי וילנה התאגדו בעלי המלאכה בדרך כלל סביב בתי כנסת ושיעורי תורה מיוחדים לכל 'חברה'.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
מבנה הקהילה > מוסדות קהילתיים חברתיים > חברא קדישא (ח"ק גחש"א)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
מבנה הקהילה > מוסדות קהילתיים חברתיים > הצדקה הגדולה (הצ"ג)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
מבנה הקהילה > מוסדות קהילתיים חברתיים > תלמוד תורה (ח"ק ת"ת)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
מבנה הקהילה > בית הדין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
.
מבנה הקהילה > קהילות כפופות

מלבד כפרי הסביבה, היו כפופות לקהל וילנה ולמוסדותיו גם הקהילות הבאות, פרוורים ועיירות קטנות, ויהודי הכפרים שבסביבתן:
אולקניק
אנטוקול - פרוור וילנאי
גילוואני
מושניק
מיכאלישוק
שניפישוק - פרוור וילנאי
מוסדות > מבני דת

בווילנה היהודית היו במשך השנים בתי כנסת ובתי מדרש רבים. בולטים בהם אחדים:
בית הכנסת העתיק בווילנה (ליט')
מתחם השולהויף:
קלויז הגר"א
קלויז היסו"ד
בית הכנסת הגדול של וילנה
בית הכנסת הכוראלי של וילנה - היחיד ששרד מ-105 בתי הכנסת שהיו בעיר ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה ומשרת את הקהילה המתחדשת בעיר.
מוסדות > מוסדות חינוך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ישיבת רמיילס
בית המדרש לרבנים בווילנה
גימנסיה קגן
תנועות ותמורות > חסידים ומתנגדים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תנועות ותמורות > תנועת ההשכלה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תנועת ההשכלה היהודית במזרח אירופה אחרה להופיע זמן רב אחרי זו שבמערב היבשת. חוג משכילי וילנה קם בשנות ה-30 של המאה ה-19 והם היו פעילים בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-19 כשבמערב אירופה כבר קמה תנועת חכמת ישראל מקרב הדור השני למשכילי ברלין.
משכילי וילנה היו קבוצת יהודים משכילים מתושבי וילנה, שנודעו ביצירתם הספרותית ובחוג העילית שיצרו. ביניהם היו רבנים ואישי ציבור, סופרים ומשוררים (רשימת אישים מחוג משכילי וילנה שלהם ערך בוויקיפדיה העברית). קבוצה זו היוותה את חוד החנית של תנועת ההשכלה בליטא, וסיפורים אודותיה משמשים בספרות ההשכלה כבספרות ההתנגדות לה.
תנועות ותמורות > התנועה הלאומית הציונית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תנועות ותמורות > התנועה הסוציאליסטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חיי רוח חילוניים > תרבות ואמנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יונג וילנה - חבורה ספרותית יהודית-יידישאית, שפעלה בעיר משנת 1927 ועד לשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20.
הלהקה הווילנאית (ביידיש: די ווילנער טרופע) - להקת שחקני במה שהוקמה בווילנה בעת מלחמת העולם הראשונה (1915), אך זמן קצר לאחר הקמתה עקרה לוורשה ופעלה בה עד פירוקה בראשית שנות ה-30.
חיי רוח חילוניים > ספרות ועיתונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דפוס מ"ץ
דפוס ראָם
דפוס רוזנקרנץ
ספריית שטראשון
הכרמל
גן פרחים
דער חבר (ביידיש)
גרינינקע ביימעלעך
יהדות וילנה בספרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חיי הקהילה היהודית בווילנה במאה ה-18 מתוארים כרקע לעלילת ספרו של פסח מרקוס "עולמות טמירים" (תל אביב תשי"ז). ארנסט יוסלביץ כתב מחזה בשם "לווילנה יש גולם", על להקתו של זיגמונד מוגולסקו, עלילת המחזה מתרחשת בווילנה בזמן הפוגרומים של 1899.
הפואמה "וילנה" (1923) של זלמן שניאור, מתארת פרק מחיי הקהילה. ספרו של חוסה אוראבואנה (גר') "רבה אמונתך: רומן של וילנה היהודית" (בגרמנית: "Groß ist Deine Treue: Roman des jüdischen Wilna") נכתב בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ופורסם רק ב-1957, הספר מעניק מבט על חיי הקהילה והרחוב היהודי בתקופה זו. רבים מספריו של הסופר היידי בן העיר, אברהם קרפינוביץ', עוסקים בעירו וילנה. מלבד הספרות האמנותית קיימים ספרי זכרונות של בני וילנה על עירם, ספרים רבים עוסקים במלחמת העולם השנייה ובערב המלחמה. בולטים שלושת ספרי הזכרונות ביידיש של יעקב ויגודסקי מראשי הקהילה, המגוללים את ההתרחשויות בתקופת מלחמת העולם הראשונה ואחריה עד שנת 1927.
מחקר יהדות וילנה

ראשיתו של מחקר יהדות וילנה בספרו של ש"י פין "קריה נאמנה", שאושר לפרסום בידי הצנזורה במאי 1858 ונדפס בווילנה שנתיים לאחר מכן. הספר דל במקורות ומבוסס בעיקר על אפיטפים על מצבות הקבורה בעיר ועל מספר פנקסים של ה'חברות' השונות בעיר. הספר לא נכתב בצורה מדעית מקובלת, אך השתמרו בו פרטים רבים שאבדו בהמשך והוא משמש גם כיום כאחת מאבני היסוד לחקר יהדות העיר. מקור חשוב נוסף הוא ספרו של הלל נח מגיד שטיינשניידר "עיר ווילנא" (א, תר"ס, 1900, ב, ירושלים תשס"ג).
ההיסטוריון הרוסי סרגיי ברשדסקי (אנ') פרסם בשנות ה-80 של המאה ה-19 סדרת מאמרים בירחון "ווסחוד" על הקהילה היהודית בווילנה עד תום המחצית הראשונה של המאה ה-17, וגם ספרו ברוסית "Litovskie Yevrei" ("יהודי ליטא", 1883) מהווה מקור חשוב לידיעות אודות הקהילה ויחסיה עם הרשויות במאות ה-17 וה-18.
העבודה ההיסטורית המשמעותית לתולדות יהדות וילנה, יחסי הקהילה והסביבה, המאבקים על תחום המושב ואפשרויות הפרנסה, מבנה הקהילה ומוסדותיה, התככים הפנימיים וחלוקת המעמדות, בתי הכנסת ומוסדות החינוך, תנועת ההשכלה, חיי התרבות ופרטים רבים נוספים, היא עבודתו של ישראל קלוזנר בספרים ומאמרים רבים.
ארכיוני הממשלה מן התקופות שלפני המאה ה-18 הועברו בידי השלטון המרכזי של האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה למוסקבה, ומסמכים מן המאה ה-18 ואילך נשארו בארכיון הממשלתי ובארכיון העירוני בווילנה ובמוסדות הקהילה, עד שנות מלחמת העולם השנייה.
הנצחה בישראל

ברמת השרון ובחולון נקראו רחובות בשם "קהילת וילנה". בבית הקברות בקריית שאול הוקמה אנדרטה לזכר יהודי וילנה שנספו בשואה. ב-1965 הוקם בתל אביב "בית וילנה", ובו חדר הנצחה – "יזכור" – ועל כתליו לוחות עם שמותיהם של קרבנות השואה מווילנה והסביבה.
רחוב קהילת וילנה ברמת השרון
אנדרטה לזכר יהודי וילנה שנספו בשואה, בבית הקברות בקריית שאול
ראו גם

רשימת אישים יהודים שפעלו בווילנה ויש ערך על שמם בוויקיפדיה העברית
מחנה HKP
מוזיאון הגאון מווילנה להיסטוריה יהודית
לקריאה נוספת

מאריטין גראסמאן, יידישע ווילנע אין ווארט און בילד: אילוסטרירטער אלמאנאך (וילנה היהודית במילים ותמונות: לוח מאויר), וילנה 1925 (ביידיש)
יעפים ישורין, ווילנע, ניו יורק 1935 (ביידיש)
לייזר ראן (עורך), ירושלים דליטא: מאויר ומתועד, לעברית: אלחנן אינדלמן. ניו יורק: ועד אלבום וילנה, תשל"ד-תשל"ה, שלושה כרכים
פרץ אלופי, וילנה, ירושלים דליטא: קורותיה וחורבנה של עיר ואם בישראל, יד ושם, תשל"ה
ישראל קלוזנר, וילנה, ירושלים דליטא: דורות אחרונים, 1881–1939, שני כרכים, בית לוחמי הגטאות, תשמ"ג-1983
ישראל קלוזנר, וילנה, ירושלים דליטא: דורות ראשונים, 1495–1881, בית לוחמי הגטאות, תשמ"ט-1988
אלכסנדר (סניה) רינדזיונסקי, חורבן וילנה, בית לוחמי הגטאות, תשמ"ז
שמואל ספקטור (עורך ראשי), פנקס הקהילות: חלק רביעי - פולין, כרך שמיני: מחוזות וילנה, ביאליסטוק ונובוגרודק, ירושלים: יד ושם, 2005, עמ' 30–92
יולי מרטוב, נקודת המפנה בתולדות תנועת הפועלים היהודית: (וילנה, 2 במאי 1895); לעברית: מ’ מויאל, ירושלים: האוניברסיטה העברית – החוג להיסטוריה של עם ישראל והמפעל לחקר תנועת הפועלים היהודית ('קונטרסים לתלמידים: מקורות ומחקרים'), תשכ"ח. (עברית ורוסית, עמוד מול עמוד)
יולי מרטוב, רשומות סוציאלדמוקראט (פרקי וילנה, 1893–1895), ירושלים: האוניברסיטה העברית – החוג להיסטוריה של עם ישראל והמפעל לחקר תנועת הפועלים היהודית ('קונטרסים לתלמידים: מקורות ומחקרים'), תש"ל
ישראל ברטל, עירונות ולמדנות: וילנה בתקופת הגר"א, בתוך: אדרת אליהו, 1998, עמ' 29–34
מרדכי זלקין, "מאפיינים ומגמות בפעילות מערכת הרווחה בקהילת וילנה" מווילנה לירושלים, ירושלים תשס"ב, 42-25
מרדכי זלקין, "עיר של תורה": תורה ולימודה במרחב העירוני הליטאי במאה התשע-עשרה, בתוך: ישיבות ובתי מדרשות, תשס"ז, 131–161
מרדכי זלקין (עורך), הלל נח שטיינשניידר, עיר ווילנא, חלק ב, ירושלים תשס"ג.
מרדכי זלקין, "וילנה של מטה - עיר כ'אם' ועיר כ'בת', אבני דרך, ירושלים 2015, 259-249
מרדכי זלקין, "פרק בתולדות בית הכנסת המשכילי 'טהרת הקדש' בווילנה", ישן מפני חדש, ירושלים תשס"ט, 403-385.
Mordechai Zalkin, "Who wields the power? The Kahal and Associations in Vilnius in the 19th Century", The Gaon of Vilnius, Vilnius 1998
Mordechai Zalkin, 'Wilno-Vilnius-Vilne: Whose city is it anyway?", Insiders and Outsiders, Oxford 2010, 221-230
Mordechai Zalkin, "Community - City - History: Hillel Noah Maggid and the emergence of Vilner historiography", Jewish Intellectual Life in Pre-War Vilnius, Vilnius 2004, 7-24
מרדכי זלקין, מגנזי וילנה, ירושלים 2003
דב לוין, ירושלים דליטא : שישה שבועות בסוגריים (יהודי וילנה תחת השלטון הסובייטי: 19 בספטמבר- 28 באוקטובר 1939), בתוך: גלעד, כרך ג', תשל"ו, עמ' 213–244.
דוד אליהו פישמן, אודים מוצלים מאש: הצלת אוצרות התרבות היהודיים בוילנה, מדעי היהדות, גיליון 37, תשנ"ז, עמ' 52-39, באתר JSTOR
זלמן קלמנוביץ, יומן בגיטו וילנה, ספרית פועלים, 1977.
דוד פישמן, מחתרת הנייר, המלחמה על אוצרות הרוח של ירושלים דליטא, הוצאת מאגנס, 2020
TMZ

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  8 בנובמבר 2005 – הווה (19 שנים) 
 בעלות:  Fox Corporation 
 עריכה:  הארווי לווין
 www.tmz.com
 
TMZ הוא אתר רכילות ידוענים וחדשות בידור אמריקאי בבעלות תאגיד פוקס. TMZ הושק ב-8 בנובמבר 2005' כשיתוף פעולה בין AOL וחברת Telepictures שהייתה חטיבה של האחים וורנר עד שחברת טיים וורנר הפסיקה את השותפות עם AOL במהלך 2009. ב-13 בספטמבר 2021 מכרה חברת Warner Media את האתר לתאגיד פוקס כחלק מתהליך ארגון מחדש של החברה האם AT&T.
השם TMZ נגזר מראשי התיבות של המונח "אזור השלושים מייל" (Thirty-Mile Zone) ששימש בעבר בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה כינוי למה שנקרא "אזור האולפנים" – אזור המשתרע על פני רדיוס 30 מייל (48 קילומטרים) שבשדרות בוורלי ושדרות לה סיינה שבלוס אנג'לס, קליפורניה. האזור קיבל את כינויו בשל מספר אולפני הקולנוע והטלוויזיה הרבים שממוקמים בו.
העורך הראשי של TMZ הוא הארווי לווין(אנ'), עורך דין אמריקני שהפך לעיתונאי. בעברו היה יועץ משפטי של תחנת הטלוויזיה KCBS-TV בלוס אנג'לס.
ב-10 בספטמבר 2007 עלתה לראשונה לשידור תוכנית טלוויזיה של TMZ, שמציגה תכנים דומים לאלה המתפרסמים באתר.
ביקורת

לאורך השנים TMZ ספג ביקורת רבה מצד הציבור הרחב, כולל ניסיונות לעשות חרם על התוכן של TMZ וכמו גם ביקורת על הטקטיקה שלפיה האתר פועל והמיקוד של תוכן האתר. בנוסף לכך האתר ספג ביקורת רבה לאורך השנים על השימוש התדיר שלו בתמונות וסרטונים שהתקבלו מצלמי פפראצי, אשר חלקם נוהגים באופן אגרסיבי ופולשני על מנת להשיג סקופים עבור TMZ. רבים מהסרטונים באתר מראים כיצד צלמי הפפראצי של TMZ רודפים אחרים ידוענים בחיי היומיום שלהם. במהלך השנים, היו שקראו להחרים את האתר של TMZ ואת תוכנית הטלוויזיה של TMZ.
אולקסנדריה (מחוז רובנו)

אולקסנדריה (באוקראינית: Олександрія; בפולנית: Aleksandria, "אלכסנדריה") היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על שפת נהר הורין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
יהודי אולקסנדריה

היישוב יהודי בעיירה החל עוד לפני גזירות ת"ח ות"ט, אך נהרס בעקבותיו. בישיבת ועד מחוז ווהלין בשנת 1700 הוטל על הקהילה במקום, שהייתה כפופה לקהילת אוסטרוה, מס גולגולת בסך 350 זהובים.
במחצית השנייה של המאה ה-19 היוו היהודים רוב גדול בעיירה, ותרמו לפיתוחו הכלכלי והתעשייתי של היישוב, ובני הקהילה היו מראשוני המצטרפים לתנועה הציונית בווהלין. כמו כן, פעלו בעיירה ספרייה יהודית, ישיבה ובית ספר מרשת תרבות. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מפשיטות הקוזקים, ולאחר מכן, מהתעמרות חיילי הצבא הכחול. בעקבות זאת, רבים מיהודי העיירה עזבוה.
יהודי אולקסנדריה > פעילות ציונית

בשנת 1906 רכש זאב ז'בוטינסקי בית בעיירה, כדי שיוכל להצהיר שהוא בעל-בית באזור ווהלין, ועל ידי כך יזכה באפשרות להעמיד את עצמו לבחירות כנציג התנועה הציונית לבית-הנבחרים האזורי. ז'בוטינסקי סיפר על כך ביומנו:”בקיץ שנת 1906... ערכנו את הפרוגרמה, שקיבלה אחר כך את השם 'תוכנית הלסינגפורס'... הגיעתנו הידיעה המרעישה: הקיסר פיזר את ה'דומה' הראשונה ובעוד חודשים אחדים תתקיימנה הבחירות ל'דומה' חדשה. באוקטובר מלאו לי 25 שנה ובזה רכשתי את הזכות לבחור ולהיבחר... אגב מהלך הבחירות נתברר שמועמד לבחירות צריך, בהתאם לחוק, להיות בעל נכסי דלא-ניידי במחוז הבחירות שלו. (אישים ציונים) יגעו ומצאו מוצא: לרשום על שמו של ז'בוטינסקי נכס בעיירה סמוכה לרובנה ולאשרו שם כוותיק במקום”.
בשנות העשרים והשלושים פעלו בעיירה תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, החלוץ הצעיר, גורדוניה ובית"ר. מבין בוגרי תנועות אלה היו שעלו לארץ, והקימו את קיבוץ גלאון.
מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה, מונה המחנך הנודע שמואל רוזנהק, שאחר כך היה מנהל רשת החינוך "תרבות" בפולין, למנהל בית הספר היסודי על שם אליעזר בן-יהודה בעיירה. בבית ספר זה, כמו בכל רשת "תרבות", דיברו כמעט אך ורק עברית ולימדו בו "עברית בעברית". כתוצאה מכך דיבור העברית באולקסנדריה, שהחל עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, במקביל להשתרשותה של העברית בארץ ישראל, הלך והתבסס בין שתי מלחמות העולם, רוב יהודי אולקסנדריה דיברו עברית שוטפת. כך כאשר רבים מהם עלו לארץ ישראל, הם השתלבו במהירות וקלות.