הפארק הלאומי אוורגליידס
היסטוריה של הפארק

תושבי פלורידה ששאפו לשמר לפחות חלק מהאוורגליידס החלו להביע דאגה לנוכח המשאבים המתדלדלים בתחילת המאה ה-20. "הפארק המדינתי הדקל המלכותי" (Royal Palm State Park) הוקם ב-1916. הוא כלל כמה שבילי הליכה ומרכז מבקרים כמה קילומטרים מהעיר הומסטד (Homestead, כיום פרוור של מיאמי). חובבי טבע שמושבם במיאמי הציעו לראשונה ב-1923 שהאזור יוכרז כפארק לאומי. חמש שנים לאחר מכן הקים בית הנבחרים של פלורידה את ועדת הפארק הטרופי הלאומי אוורגליידס (Tropical Everglades National Park) על מנת לבחון את האפשרות להכריז על האוורגליידס כאזור מוגן. בראש הוועדה עמד ארנסט פ. קו (Ernest F. Coe), אדריכל נוף שהפך לתומך בשימור הפארק, שזכה לכינוי "אבי הפארק הלאומי אוורגליידס". אך תוכניתו המקורית של קו עבור הפארק, שכללה שטח של למעלה מ-8,100 קילומטרים רבועים, כולל קי לארגו והשמורה הלאומית ביג סייפרס (Big Cypress National Preserve), וחוסר הנכונות שלו להתפשר כמעט ומנעו את הקמת הפארק. מספר בעלי אינטרסים אחרים, כגון קבלנים וציידים למטרות ספורט, דרשו להקטין את שטח הפארק.
מטלה נוספת של הוועדה הייתה להציע שיטה לגיוס סכום הכסף שהיה דרוש על מנת לרכוש את השטח מבעליו. אולם, בתקופה זו התחולל השפל הגדול, ולא נותר מספיק כסף לרכישת האדמות. בית הנבחרים אישר את הקמתו של פארק לאומי חדש ב-25 במאי 1934, והנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הפך את האישור לחוק בחתימתו מ-30 במאי 1934. אך החוק כלל סעיף מיוחד שלפיו במשך חמש השנים לאחר קבלת החוק לא יוענק תקציב פדרלי לנושא. נדרשו עוד 13 שנים עד לרכישת האדמות והגדרת גבולות הפארק. מאמציו של קו ועזרתו של הסנאטור מטעם מדינת פלורידה ספסארד הולנד (Spessard Holland) סייעו בקידום השלבים האחרונים של הקמת הפארק, זאת לאחר שהולנד הצליח להשיג במסגרת משא ומתן שטח של 5,300 קמ"ר ללא ביצת ביג סייפרס, האי קי לארגו, אזור הנהר טרנר (Turner River Site), ושטח של 89 קמ"ר המכונה "החור בדונאט" (The Hole in the Donut) שהיה חשוב ביותר עבור החקלאות המקומית. ג'ון פנקאמפ (John Pennekamp), עורך העיתון מיאמי הראלד, מילא תפקיד מפתח בשכנוע נציגי בית המחוקקים של פלורידה להקציב 2 מיליון דולרים לרכישת האדמות הפרטיות שבתוך גבולות הפארק. הפארק נחנך על ידי הנשיא הארי טרומן ב-6 בדצמבר 1947, חודש אחד לאחר פרסום ספרה של דאגלס. מספר סופות טרופיות פגעו בדרום פלורידה באותה תקופה, ובגללן הואצה חפירה של 2,300 קילומטרים של תעלות שניתבו לאוקיינוס את כמויות המים המיותרות שלא נצרכו על ידי החוואים והתושבים.
ב-1948 עבר בקונגרס חוק "מיזם בקרת השיטפונות של מרכז פלורידה ודרומה" (Central and Southern Florida Project for Flood Control and Other Purposes, בקיצור C&SF). במסגרת המיזם נכללו חפירת תעלות באורך של יותר מ-1,500 קילומטרים והקמת סוללות ומבני בקרת שיטפונות בדרום פלורידה. מיזם C&SF נוהל על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית וקבע אזור חקלאי דרומית לאגם אוקיצ'ובי, ושלושה שטחים לשימור מים, שנתחמו על ידי תעלות שתפקידן היה להוביל את המים העודפים לאזורים עירוניים או לאוקיינוס האטלנטי, למפרץ מקסיקו או למפרץ פלורידה. דרומית לאזורים אלו שכן הפארק הלאומי אוורגליידס. בהגיע שנות ה-60 היה ברור שהפארק סובל במחסור במים עקב מיזם זה. מנהלי מיזם C&SF הונחו לספק מים על מנת לקיים את הפארק. בפועל ההנחיה לא בוצעה. הצעה להקים שדה תעופה שעלול היה לפגוע קשה באקולוגיה של הפארק הלאומי אוורגליידס הפכה ללב מאבק שסייע ליזום את התנועה למען הסביבה בפוליטיקה המקומית והארצית. ההצעה להקים את שדה התעופה נזנחה בסופו של דבר, וב-1972 עבר חוק שנועד לרסן את הפיתוח העירוני בדרום פלורידה ולהבטיח שהפארק הלאומי יקבל את כמות המים הנדרשת עבורו. המאמצים הופנו לתיקון הנזק הנרחב שנגרם בשל עשרות שנים של ניהול כושל: החל מ-1990 שינה חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית את פעילותו מתיקון סכרים ותעלות ל"פרויקטים שהם אך ורק סביבתיים".
במהלך השנים הוגדל שטחו של הפארק, ואזורים שנכללו בחזון המקורי של ארנסט קו לפארק לאומי צורפו אליו בהדרגה, כדוגמת "החור בדונאט" או שולבו באזורים מוגנים אחרים כדוגמת: הפארק הלאומי ביסקיין, השמורה הלאומית ביג סייפרס, הפארק המדינתי שונית האלמוגים על שם ג'ון פנקאמפ בקי לארגו, מחסה חיות הבר הלאומי "עשרת אלפי האיים", והמקלט הימי הלאומי פלורידה קיז זכו למעמד מוגן לאחר פתיחת הפארק ב-1947. הפארק הלאומי אוורגליידס הוכרז כשמורה ביוספרית בינלאומית ב-26 באוקטובר 1976. מרבית שטחו של הפארק הוכרזה כאזור טבע בראשיתי ב-10 בנובמבר 1978. שטח זה כיסה 5,247 ק"מ (86%) משטחו הכולל של הפארק ב-2003. הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-24 באוקטובר 1979, וכ"אזור מקווה מים בעל חשיבות בינלאומית", כלומר "אתר ראמסאר", ב-4 ביוני 1987. הפארק הוכנס לרשימת אתרי מורשת עולמית בסיכון מ-1993 עד 2007 ושוב ב-2010.