stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל מילברגר
קורות חיים

מיכאל בן יוסף מילברגר נולד בסוף שנת 1922 בוורשה בירת פולין במשפחה יהודית מתבוללת. קיבל חינוך פולני. ב-1939 סיים את לימודיו בתיכון בעירו, ולמד ציור שמן ואקוורל בבית הספר לאמנויות היפות בוורשה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לביאליסטוק ומשם למוהילב; משפחתו כולה הושמדה בשואה. ב-1940 נסע לסמינר לאמנים צעירים של רוסיה הלבנה במינסק, ומשהצטיין בלימודיו, נשלח ללמוד באקדמיה לאמנויות היפות במוסקבה אצל ולדימיר פבורסקי. משנת 1948, אז זכה בפרס האקדמיה של מוסקבה, עבד כפסל בברית המועצות עד 1961. פיסל אנדרטאות ופסלים רבים שהוצבו ברחבי המדינה, בהם פסלו של אלכסנדר הֶרצֶן בחזית מכון גורקי לספרות בשדרות טבֶרסקוי 25 במוסקבה (1959) ותבליט המנציח את מפגשם של המשוררים אלכסנדר פושקין ואדם מיצקביץ' במוסקבה ב-1827 (1955).
משנת 1955 כיהן כפרופסור לפיסול באקדמיה לאמנויות היפות במוסקבה. ב-1961 שב לוורשה, וב-1963 נטש את הגוש המזרחי ועבר לפריז, שם חי עד מותו. פיסל דיוקנאות של סופרים, אמנים, אנשי תרבות, מדענים ומדינאים
מילברגר נפטר בסוף שנת 1997, בגיל 75.
נקבר בבית הקברות באנייה (Bagneux) בפריז.
ספר עבודותיו

Michel Milberger, sculptures, Paris: Editions polyglottes, 1991.
פרוטומה של זלמן שזר בבית יד לבנים בפתח תקווה
פרוטומה של חיים הרצוג בבית יד לבנים בפתח תקווה
הערות שוליים

↑  המידע על הלידה והפטירה על פי הערך על אודותיו בתוך: Kazimierz Dopierała (ed.), Encyklopedia polskiej emigracji i Polonii, 3, 2004, p. 310.
↑  תצלום התבליט באתר visualrian; תצלום באתר האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה. התבליט יצא גם כבול דואר בפולין – ראו תצלום הבול באתר Stamp Encyclopaedia Poland.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274619  NLI: 987007520899905171  PLWABN: 9810560854705606  BnF: cb122382435 (data)  ISNI: 0000 0004 5018 1241  VIAF: 316435960   WorldCat (עם VIAF): 316435960 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקנית

טבלה מפילוס בכתב ליניארי ב' במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
מיקנית היא הצורה המתועדת העתיקה ביותר של השפה היוונית, שדוברה ביוון ובכרתים בין המאות ה-16 וה-11 לפנה"ס (התקופה המיקנית ביוון). שפה זו נשמרה בכתב בטבלאות קווי ב', כתב שהומצא בכרתים לפני המאה ה-14 לפנה"ס. רוב טבלאות אלו נמצאו בקנוסוס ופילוס. שם השפה נובע משם האתר הארכאולוגי הראשון שנחפר בהקשר לתקופה המיקנית - מיקנה.
הטבלאות נשארו בלתי-מפוענחות למשך זמן רב, וכל שפה מתקבלת-על-הדעת הוצעה כצורה המדוברת של כתב זה. ב-1952 הכתב פוענח על ידי מייקל ונטריס והוכיח באופן שאין להפריכו שכתב זה הוא צורה עתיקה של יוונית.
הטקסטים על הטבלאות הם לרוב רשימות שונות. לא נמצאו סיפורים, אגדות ושירה שנכתבו בשפה זו. עם זאת, ניתן בעזרת הטבלאות להבין דברים רבים אודות כותביהם ואודות התרבות המיקנית בסוף תקופתה.
פונולוגיה ואורתוגרפיה

השפה המיקנית נשמרה בצורת הכתיבה שלה בתור הכתב הקווי השני (קווי ב'), שכולל בערך 200 סימני הברות ולוגוגרמות. מכיוון שקווי ב' נגזרו מקווי א' (הכתב של שפה מינואית קדומה בלתי-מפוענחת, שלא קשורה ליוונית) הם לא משקפים במלואם את הפונטיקה של השפה המיקנית בצורת הדיבור שלה, וזה מתבטא בכך שקבוצות עיצורים נעלמו בכתיב מדויק.
הכתב מבדיל בין חמש תנועות:
/a/, /e/, /i/, /o/, /u/; שני חצאי-תנועות - /w/ ו-/j/; שלושה עיצורים נמשכים (סונורנט) - /m/, /n/ ו-/r/; עיצור שורק אחד - /s/; שישה עיצורים אוטמים - /p/, /t/, /d/, /k/, /q/; ו-/z/.
השפה המיקנית שימרה מספר מרכיבים ארכאיים של השפות ההודו-אירופיות, כמו העיצורים השפתיים-וילוניים (Labiovelar) שעברו מספר שינויי-קול עד שהאלפבית היווני הומצא, מספר מאות אחר כך.
מוראנו

ערך זה עוסק באי בלגונת ונציה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  לגונת ונציה 
 קואורדינטות:  45°27′27″N 12°21′13″E﻿ / ﻿45.4575°N 12.353611111111°E﻿ / 45.4575; 12.353611111111
 שטח:  1.171625 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
 אוכלוסייה:  4,683
 אזור זמן:  UTC+1
  (למפת ונטו מוגדלת) ונציה ורונה פדובה ויצ'נצה טרוויזו רוביגו קיוג'ה אוסטריה פריולי-ונציה ג'וליה  אמיליה-רומאניה לומברדיה טרנטינו אלטו אדיג'ה  הים האדריאטי מוראנו(למפת ונטו רגילה) ונציה ורונה פדובה ויצ'נצה טרוויזו רוביגו קיוג'ה אוסטריה פריולי-ונציה ג'וליה  אמיליה-רומאניה לומברדיה טרנטינו אלטו אדיג'ה  הים האדריאטי מוראנו
 
מוראנו
מוראנו (באיטלקית: Murano) הוא אי בלגונת ונציה, כשני ק"מ מצפון-מזרח לוונציה. כמו ונציה עצמה, מוראנו הוא למעשה ארכיפלג של שבעה איים קטנים שחוברו יחד על ידי גשרים ומפרידות ביניהם כיום תעלות. עיקר פרסומו של האי בתעשיית הזכוכית שלו, שנמצאת על האי מאז המאה ה-13, אז הועברה לשם מוונציה על ידי שליטי העיר.
מוראנו יושב לראשונה על ידי הרומאים. כלכלת האי נשענה אז על דיג והפקת מלח והוא הפך מרכז סחר. במאה ה-11 נפסקה פריחת האי לאחר שתושבים רבים עברו לרובע דורסודורו בוונציה. למוראנו הייתה אז מועצה גדולה, כמו זו של וונציה, אך מהמאה ה-13 נשלט על ידי נציב ונציאני.
בשונה מאיים אחרים בלגונה, למוראנו היו בעבר מטבעות משלה.
ב-1291 הצטוו כל יצרני הזכוכית של ונציה לעבור למוראנו, כדי להקטין את סכנת השריפות בעיר. במאה ה-14 החל האי לייצא ולהתפרסם, בתחילה בחרוזי זכוכית ומראות. באי הומצאה זכוכית אוונטורין, ובמשך זמן מה היה מוראנו יצרן הזכוכית הגדול באירופה. מאוחר יותר התפרסם האי גם בנברשות שיוצרו בו. ייצור הזכוכית הוא התעשייה העיקרית של האי עד ימינו, למרות צמצומה במאה ה-18.
במאה ה-15 הפך האי לאתר נופש פופולרי לוונציאנים ונבנו בו ארמונות, אך מאוחר יותר ירדה קרנו. מוראנו היה ידוע בפרדסים ובגני הירק שלו עד המאה ה-19 בה רבתה בו הבנייה.
ייצור זכוכית אומנותית במוראנו, עד היום מבוצעת בשיטות ידניות
מגוון מוצרי זכוכית אומנותית במוראנו.
כיום מתגוררים על האי כ-6,000 תושבים שעיקר פרנסתם על ייצור הזכוכית ועל תיירות.
מוסגז: מלכודת

| --- | --- |

 סוגה:  ספרות בלשית 
 שחקנים:  אנדריי סמוליאקוב מרינה אלכסנדרובה סרגיי סטפנצ'נקו ואדים אנדרייב אלכסיי ברדוקוב יקטרינה וילקובה
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 הפקה
 מפיק:  דניס יבסטיגנייב, קונסטנטין ארנסט 
 אתר צילומים:  מוסקבה 
 צלמים:  Yury Shaygardanov 
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון (רוסיה) 
 תקופת שידור מקורית:  18 בנובמבר 2021 – 15 בנובמבר 2021
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מוסגז: מלכודת (ברוסית: «Мосгаз. Западня») היא סדרת טלוויזיה רוסית, שצולמה בשנת 2021 בבימויו של סרגיי פופוב (שביים בעבר את הרונה השביעית). שידור פרק הבכורה התקיים ב-15 בנובמבר 2021 בערוץ הראשון. הסדרה היא השמינית בסדרת הסדרות על מייג'ור צ'רקאסוב ממחלק החקירות הפליליות, הכוללת את סדרת הטלוויזיה "מוסגז", "התליינית", "העכביש", "התן", "מבצע שטן" ו"קוצן נקוד".
הסדרה הופקה בשיתוף פעולה עם Okko.
עלילה

שנת 1980 בברית המועצות. מוסקבה נערכת לאירוח האולימפיאדה. על אנשי המחלקה הפלילי המוסקבאי הוטלה המשימה למנוע פשע בודד בבירה, ולנקות את העיר מכל גורמי הפשיעה. על איוואן צ'רקסוב וצוותו הוטלה המשימה לנהל את המאבק בזנות וב"מזל רע". אבל במקום זאת, איוואן פטרוביץ' נאלץ לחקור רצח זה אחר זה. במרכז האירועים שודד בשם גולגולת שיצא לאחרונה מהכלא. כמעט כל מקרי הרצח שבוצעו מתרחשים מתחת לגולגולת, אך אין ראיות ישירות למעורבותו בפשעים. אי אפשר להוכיח את אשמתו, אך עם זאת, חפותו מוטלת בספק גדול: כאילו מישהו בלתי נראה כל הזמן מציל את גולגולת ממוות, ומפנה לו את הדרך. אבל את מי הוא יכול לעניין?
שחקנים ודמויות

אנדריי סמוליאקוב - איוואן פטרוביץ' צ'רקאסוב, מייג'ור במשטרה
מרינה אלכסנדרובה - סופיה בוריסובנה טימופייבה, ראש מחלקת המחלק הפלילי במוסקבה
סרגיי סטפנצ'נקו - גנאדי איוואנוביץ' ריוכין, קפטן המשטרה, ראש מחלקה בהיפודרום
ואדים אנדרייב - פיודור גריגורייביץ'סבלין, מפקד משטרת מוסקבה
אלכסיי ברדוקוב - אלכסיי גרקוש
יקטרינה וילקובה
מוסגורטרנס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים) 
 חברת אם:  עיריית מוסקבה 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 ענפי תעשייה:  תחבורה ציבורית 
 הכנסות:  44,813,907,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  −14,756,033,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  −6,175,850,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  63,357,660,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
  
 www.mosgortrans.com
 
מוסגורטרנס (ברוסית: Мосгортранс, ראשי תיבות ל"Московский Городской Транспорт", תחבורה עירונית של מוסקבה) היא חברה רוסית בבעלות המדינה (באמצעות עיריית מוסקבה) המפעילה רשת של קווי אוטובוס, טרוליבוס וחשמלית במוסקבה ובפרבריה.
החברה נחשבת לאחת מחברות התחבורה הגדולות ברוסיה ובין השאר מפעילה את תחנות האוטובוסים שערי דרום ושערי צפון.
ראו גם

מוסטרנסאבטו
PassajirAvtoTrans
החשמלית של מוסקבה
הערות שוליים

↑  Barrow, Keith (3 ביוני 2014). "Fokstrot LRVs enter service in Moscow". International Railway Journal. נבדק ב-4 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקסדמה

| --- | --- |
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 גורם:  תת-פעילות של בלוטת התריס 
 טיפול:  לבותירוקסין  thyroglobulin  תריודוטירונין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1103765 
 MeSH:  D009230
 
מיקסדמה (בעברית: "בצקת רירית"), הוא מצב רפואי הנגרם עקב תת-תריסיות קשה. באופן מילולי המונח מתייחס לשינויים העוריים הנגרמים בשל תת-פעילות של בלוטת התריס, עם יצירה של בצקת שאינה גומתית.
במצב קיצון מיקסדמה עשויה להוביל לתסמינים מסכני חיים כולל היפותרמיה, האטה בקצב הלב, ירידה במצב הכרה עד כדי תרדמת ("מיקסדמה קומה"). כיום מצב זה נדיר בזכות זמינות גבוהה של בדיקת דם לתפקודי תריס המובילה לאבחנה וטיפול בתת-תריסיות בשלב מוקדם.
מיקסדמה טופלה לראשונה בהצלחה בשנת 1891, כאשר ג'ורג 'רדמיין מוריי אבחן אישה בת 46 הסובלת מהמחלה. הוא טיפל בה בעזרת תמצית מבלוטת התריס שנלקח מכבשה. המטופלת השתפרה משמעותית תוך מספר שבועות וחיה 28 שנים נוספות עם המשך טיפול בתמצית בלוטת התריס.
נכון ל-2020, הטיפול במיקסדמה כולל מתן הורמון תריס חלופי סינתטי.
הערות שוליים

↑  "Eating Organs to Cure Disease". Tacomed.com. אורכב מ-המקור ב-6 בספטמבר 2017. נבדק ב-15 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558135905171  BnF: cb11979622f (data)  LCCN: sh85089446 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממד פיניטיסטי

באלגברה הומולוגית, הממד הפיניטיסטי של חוג A הוא ערך מספרי המתאים לA שמסייע למדוד עד כמה מסובכת קטגוריות המודולים, ובמיוחד האלגברה הומולוגית שלה, מעל החוג A.
ישנן מספר וריאציות של הממד הפיניטיסטי. שתי הווריאציות השימושיות ביותר הן הממד הפיניטיסטי הפרויקטיבי הקטן (או בקיצור הממד הפיניטיסטי הקטן), המסומן fpd(A), והממד הפיניטיסטי הפרויקטיבי הגדול, המסומן FPD(A).
על פי ההגדרה, הממד הפיניטיסטי הקטן מוגדר להיות הסופרמום של הממד הפרויקטיבי של כל המודולים הנוצרים סופית שלהם ממד פרויקטיבי סופי. כלומר:
 fpd(A)=\sup\{proj\dim _{A}(M)\mid M\in mod(A),proj\dim _{A}(M)<\infty \}.
בדומה, הממד הפיניטיסטי הגדול מוגדר להיות הסופרמום של הממד הפרויקטיבי של כל המודולים שלהם ממד פרויקטיבי סופי:
 FPD(A)=\sup\{proj\dim _{A}(M)\mid M\in Mod(A),proj\dim _{A}(M)<\infty \}.
מההגדרה נובע כי הממד הפיניטיסטי הגדול תמיד גדול או שווה לממד הפיניטיסטי הקטן.
אם החוג A הוא בעל ממד גלובלי סופי אז הממד הפיניטיסטי הגדול מתלכד עם הממד הגלובלי. אם זאת, ישנם חוגים רבים שלהם ממד גלובלי אינסופי, וממד פיניטיסטי גדול סופי, ובכך היתרון של מושג זה על הממד הגלובלי.
מעל חוג קומוטטיבי נתרי מקומי, הממד הפיניטיסטי הקטן תמיד שווה לעומק (depth) של החוג. מעל חוג קומוטטיבי נתרי, הממד הפיניטיסטי הגדול תמיד שווה לממד קרול. זהו משפט עמוק של Raynaud-Gruson. מצמד עובדות אלו נובע כי מעל חוג קומוטטיבי נתרי מקומי, הממד הפיניטיסטי הקטן והממד הפיניטיסטי הגדול מתלכדים אם ורק אם החוג הוא חוג כהן-מקולי.
בהינתן אלגברה (לא קומוטטיבית) נוצרת סופית מעל שדה, משערים כי הממד הפיניטיסטי הקטן והממד הפיניטיסטי הגדול הם תמיד סופיים. השערות אלו הן בעיות פתוחות במשך יותר מ-60 שנה, והן ידועות כהשערת הממד הפיניטיסטי הקטן והשערת הממד הפיניטיסטי הגדול.
וריאציות נוספות של הממדים הפיניטיסטים ניתנות להגדרה על ידי החלפת הממד הפרויקטיבי בהגדרות לעיל בממד אינג'קטיבי או בממד שטוח.
מחוז הונולולו

מחוז הונולולו (באנגלית: Honolulu County; שמו הרשמי: City and County of Honolulu, "עיר ומחוז של הונולולו") הוא מחוז במדינת הוואי שבארצות הברית. המחוז כולל את בירת המדינה והעיר הגדולה במדינה שהיא הונולולו שעל שמה נקרא המחוז. במחוז בנוסף לאי אוהאו יש גם עוד איים קטנים בחגורה הצפון מערבית של איי הוואי. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000 במחוז 876,156 איש מה שהופך את המחוז למחוז הגדול ביותר מכל מחוזות הוואי וה11 בגודלו במחוזות ארצות הברית. ראש המחוז הוא מופי הננמאן. הצפיפות במחוז היא כ-564 איש לקמ"ר ושטח המחוז כ-5,509 קמ"ר.
מוראן-סולנייה M.S. 406

מוראן-סולנייה M.S. 406 (בצרפתית: Morane-Saulnier M.S.406) היה מטוס קרב צרפתי מתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-1934 החל פיתוח של המטוס להזמנת חיל האוויר הצרפתי, והוא כונה M.S. 405. בשנים שלאחר מכן פותח ושופר הדגם הבסיסי, עד לדגם המוכר כ-M.S. 406. המטוס היה מטוס הקרב החד כנפי הצרפתי הראשון בעל תא-טייס סגור לגמרי.
ייצורו של המטוס החל ב-1938 על ידי מפעל המטוסים הצרפתי מוראן-סולנייה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה המטוס מטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר הצרפתי. בניגוד למטוס הדבואטין D.520 החדיש יותר, שנכנס לשירות ב-1940 היה ה-M.S. 406 נחות לעומת מטוס הקרב העיקרי של הגרמנים, ה-מסרשמיט Bf 109. ה-M.S. 406 הצליח להתמודד עם המשימות שהוטלו על חיל האוויר הצרפתי בתקופת המלחמה המדומה, אך במהלך המערכה על צרפת הושמדו כ-400 מטוסים מסוג זה, רבים מהם בקרבות אוויר. בתקופת צרפת של וישי ותחת הכיבוש הגרמני המשיך שכלולו של המטוס, ונוצרו דגמים נוספים אך אלו לא הוכנסו לשימוש. בחילות האוויר של שוודיה ופינלנד שקלטו את המטוס, נערכו שיפורים ונוצרו דגמים מקומיים ומשופרים שהצליחו להתגבר על מקצת הבעיות שבדגם המקורי.
בתחילת המערכה על צרפת סופקה לחיל האוויר הצרפתי ההזמנה המקורית של 1,000 מטוסים במלואה, וכן סופקו מספר עשרות מטוסים לפינלנד ולטורקיה.
חלק מן המטוסים שנפלו בידי הגרמנים שימשו את הלופטוואפה כמטוסי אימון, וחלק סופקו על ידי הגרמנים למדינות כפינלנד, איטליה וקרואטיה. שווייץ וטורקיה רכשו אף הן מטוסים מסוג זה. פינלנד השתמשה במטוסים אלו ובפיתוחים מקומיים שלהם במהלך מלחמת החורף כנגד ברית המועצות בהצלחה רבה.
המטוס שימש את חיל האוויר של צרפת של וישי, והשתתף בקרבות המערכה בסוריה ובלבנון ובקרב על מדגסקר כנגד כוחות בעלות הברית, ובמלחמה כנגד תאילנד בשנים 1940–1941.
מיכאל קוסטא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1922 כ"ה באדר ה'תרפ"ב המבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  17 במרץ 1992 (בגיל 69) י"ב באדר ב' ה'תשנ"ב 
 ענף מדעי:  זואולוגיה, פרזיטולוגיה 
 מקום קבורה:  משמר העמק 
 עיסוק:  אנטומולוג, מחנך, פרזיטולוג 
 צאצאים:  יורי קוסטא 
 
מיכאל קוֹסטָא (כ"ה באדר ה'תרפ"ב, 23 במרץ 1922 – י"ב באדר ב' ה'תשנ"ב, 17 במרץ 1992) היה מחנך, סופר, פרזיטולוג, חוקר אקריות ואנטומולוג ישראלי, מרצה בסמינר הקיבוצים אורנים ופרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת חיפה, חבר קיבוץ משמר העמק.
ספריו

חרקים נגד אדם: מבוא לאנטומולוגיה רפואית בהיבט האקולוגיה והאיבולוציה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד בהשתתפות אוניברסיטת חיפה, תשל"ח.
החרקים ; כותב היחידות: מיכאל קוסטא; עריכה מדעית: ויקטוריה סורוקר, 3 כרכים (6 יחידות), תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשמ"א 1981–תשמ"ג 1983. (מהדורה ב: רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ו 2006)
כרך א: יחידה 1: מפגש ראשון עם עולם מוזר; יחידה 2. קליטת מידע, תשמ"א 1981.
כרך ב: יחידה 3: החרק כמערכת מתנועעת; יחידה 4: חילוף החומרים בגוף החרק, תשמ"ב 1982.
כרך ג: יחידה 5: מערכות: המולימפה, הורמונים, רבייה; יחידה 6: החרקים, הצמחים והאדם. תשמ"ג.
גשר בין שתי התרבויות: מושגים והישגים בביולוגיה, חיפה: אורנים (סדרת אפיק), תשמ"ו 1985.
חתך הזהב, חותם שלמה ומגן-דוד: נושא בין-תחומי; ערך: יצחק כפכפי, תל אביב: ספריית פועלים, תשנ"א 1990.
לקריאה נוספת

יובל דרור, 'לדמותו של קוסטה: דברים באזכרה', החינוך המשותף מח (144) (1992), 78–79.
'Michael Costa (1922-1992): In Memoriam,' Israel Journal of Entomology 27 (1993), 119-124.
הערות שוליים

↑  יורי קוסטא, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל; אבנר אברהמי, רלי אברהמי, משפחת קוסטא, באתר הארץ, 13 ביולי 2005.
↑  אריק בשן, סידור עבודה פלילי, "הקיבוץ" (אתר הקיבוצים), 31 במאי 2007.
↑  תארים אקדמיים הוענקו ל-707 איש בסיום מחזור ל' של האוניברסיטה העברית: מי ומי בין מקבלי התארים, דבר, טור 3, 1 ביולי 1960.
↑  M. Costa Flea collection: by families and species, אוספים זואולוגיים, אתר אורנים - המכללה האקדמית לחינוך.
↑  סקירה: מג"ל, עיון ראשון: מדע וטכנולוגיה: מותר האדם מן הקוף, מעריב, טורים 2–3, 7 בפברואר 1986.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313229305171  ISNI: 0000 0000 6694 7169  LCCN: n90721289  NTA: 166280968  VIAF: 48397429   WorldCat (עם VIAF): 48397429
מיהו העם הנבחר?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אבי בקר
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת משכל
 תאריך הוצאה:  2013
 מספר עמודים:  511
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655457018
 הספרייה הלאומית:  003588469
מיהו העם הנבחר? הוא ספר שכתב ד"ר אבי בקר, לשעבר מזכ"ל הקונגרס היהודי העולמי, פרופסור אורח באוניברסיטת ג'ורג'טאון ומרצה ללימודי תואר שני בדיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב ולמשפט בינלאומי בקריה האקדמית אונו. הספר יצא לאור בנובמבר 2013 בהוצאת ידיעות ספרים והופיע ברשימות רבי המכר.
טענתו העיקרית של הספר היא כי רעיון העם הנבחר (או הדת הנבחרת) היה מאז ומתמיד מקור השראה והשפעה מרכזי להתפתחות היחסים בין עמים, דתות וציוויליזציות ולעיתים רבות הזין את המאבק האידאולוגי והחיכוך הפוליטי ביניהם. לדברי המחבר, לא ניתן להבין את התפתחותה של האנושות, כפי שהיא  מוכרת כיום מבלי להתייחס לרעיון הבחירה ולקיומה של ברית מסתורית בין עמים לבין האל. היהודים היו הראשונים שהכריזו "אתה בחרתנו מכל העמים" ובעקבותיהם צמחו הנצרות והאסלאם בטענה כי הן המחליפות של היהדות כעם נבחר. הספר מציג את הוויכוחים הגדולים וההתנגשויות האלימות במאבק הרעיונות, ומדגים כיצד היהודים שהיו המודל האולטימטיבי לחיקוי הפכו גם ליעד לשנאה.
רעיון הבחירה

כפי שמסביר בקר "אין כמעט עם על פני האדמה שאין לו מרכיב מיתולוגי או דתי המסמן בחירה וייחודיות" ולרוב זו בחירה של כוח עליון. אך המיוחד בגלגולו של רעיון הבחירה היהודי הוא בעובדה כי שתי הדתות המונותיאיסטיות הגדולות, הנצרות והאסלאם עם מיליארדים של מאמינים, מבוססות על האמונה כי כל אחת מהן היא המחליפה של היהדות כעמו הנבחר של האלוהים. מיהו העם הנבחר? מנסה להדגים עד כמה דומיננטית הייתה תפיסת "החילופין" בהתפתחותם של הנצרות והאסלאם ועד כמה עיצב המאבק על הבכורה והבחירה את ההיסטוריה האנושית. גם במחקר האקדמי, כפי שמציג בקר, הבוחן את צמיחת הלאומיות מודגשת תרומתה הבלעדית של היהדות להתפתחותו של רעיון הבחירה בהיבטיו הדתיים והפוליטיים, ובמיוחד בעולם המערבי הנוצרי.
מול מבקרי רעיון העם הנבחר בתוך העם היהודי טוען בקר כי המדובר בגורל שלא ניתן לברוח ממנו, כי תמיד יבחן העולם את היהודים דרך המיתוס של ה"נבחרות", לטוב ולרע. למעשה, הוא מסביר, אין כפירה בטענה כי תפקיד העם הנבחר אינו ערובה לחיים טובים ונעלים. גם חכמי התלמוד התלבטו, ובנימה הרחוקה משחצנות וגזענות קבעו, כי בני ישראל קיבלו את התורה בניגוד לרצונם וכי היא נכפתה עליהם "הר כגיגית", עד כדי איומים שהם עתידים להיקבר בסיני. הם הבינו, כי אין המדובר בגורל בלבד אלא בברית ייעוד. לכן הם הסבירו כי ייעודו של עם סגולה כרוך מן הסתם בחובות וסבל שיהיה קשה לעמוד בהם, ובוודאי גם יגררו שנאה מצד בני אנוש אחרים. לא משנה מה חושבים היהודים על עצמם כי העולם ממשיך להתייחס אליהם כעם נבחר. מסתבר, כי גם בקרב היהודים מקננת תפיסת הנבחרות, כל אחד על פי תפיסתו, כפי שמוכיח סקר של המכון הישראלי לדמוקרטיה (2012), כי 70% מאזרחי ישראל היהודים מאמינים שהם העם הנבחר.
בסיכום ספרו טוען בקר כי תפיסת הנבחרות אכן מעוררת בעיות ונותרה אפופה במסתורין אך לא ניתן להבין את ההיסטוריה והמורשת היהודית מבלי להבין "עד כמה דומיננטי, מאז ומתמיד, רעיון הבחירה ככוח מניע וכגורם השומר על זהות העם היהודי וקיומו". לדבריו "ההיסטוריה היהודית מוכיחה שוב ושוב עד כמה מורכב, בעייתי ואף מאיים הוא התואר 'העם הנבחר'. העול הכבד של הבחירה שיהודים נושאים על גבם, במשך אלפי שנים, כורך בחובו מחויבות לצד ייסורים, ובמשך הדורות הוא הביא יהודים לפקפוק בכדאיותו ולהרהורי כפירה. אפילו בתפיסה האורתודוקסית, מאז חכמי התלמוד, מצאנו כי יש התייחסות ליסודות הכפייתיים ('כפה עליהם הר כגיגית'), ולעיתים המאיימים, בברית הגורל שנקשרה בין העם לאלוהיו."
המתודיקה של הספר

מיהו העם הנבחר? מציג את המאבק על רעיון הבחירה באמצעות דיוקנן של דמויות הלקוחות ממגוון של תקופות היסטוריות, דתות, תפקידים ומגדר. פרקי הספר בנויים סביב אישיותם וסיפור חייהם של ארבעה עשר גיבורים (ועוד כמה גיבורי משנה) הצועדים במנהרת זמן החל מהמאה ה-21, חזרה לראשית הנצרות, המשנה והתלמוד, ימי הביניים והעידן המודרני. הפרקים: הספר פותח עם מל גיבסון, שחקן ובמאי הוליוודי עטור פרסים המייצג עמדה קיצונית בכנסייה הקתולית המתנגדת לרפורמות של הוותיקן שכללו שינוי היחס ליהדות; רבי עקיבא, גדול התנאים של דור חורבן הבית ותקופת המשנה אשר בין היתר פסק להכניס את מגילת שיר השירים (שיר אהבה בין העם הנבחר לאל) לספרי התנ"ך; רבי יהודה הלוי, מגדולי המשוררים וההוגים של ימי הביניים אשר כתב את הכוזרי, המסה המתמקדת בייעודו של העם הנבחר; אוגוסטינוס הקדוש, שפעל במאה החמישית ונחשב לבכיר מבין אבות הכנסייה הקתולית וגיבש את תפיסת החילופין; האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, שיזם את הרפורמות של ועידת הוותיקן השנייה שהתקבלו ב-1965 וכללו הכרה מחודשת במעמד העם הנבחר של היהודים; הנביא מוחמד, מייסד האסלאם, אשר הושפע רבות מעקרונות היהדות ורעיון הבחירה; מרטין לותר, מייסד הכנסייה הפרוטסטנטית ; בנג'מין דיזראלי, ראש ממשלת בריטניה בתקופה הוויקטוריאנית, יהודי מומר שהתגאה בפומבי להימנות עם העם הנבחר; אנה פרנק, הילדה שכתבה את יומן השואה, וניסתה להסביר את פשר סבלו של העם הנבחר; הרב אברהם יצחק קוק, רבהּ הראשי האשכנזי של ארץ ישראל בתקופת המנדט ויוסף חיים ברנר, מסופריו הבולטים של היישוב, אשר ייצגו גישות שונות לתפיסת הבחירה; ש"י עגנון, הסופר וחתן פרס נובל ומולו המופתי חאג' אמין אל-חוסייני, מנהיגם הפוליטי והדתי של ערביי ארץ ישראל, המסמנים את כניסת המאבק על ה"עם הנבחר" לסכסוך הישראלי-ערבי; וג'ורג' אליוט, הסופרת הבכירה של אנגליה במאה התשע-עשרה, דוברת מובהקת של התגבשות ה'נוצרים הציוניים', אשר הביעו תמיכה לתהליך מדיני של שיבת היהודים לציון על פי הבטחת האל לעמו הנבחר.
פסיפס הדיוקנות נועד להוכיח עד כמה קריטי היה רעיון העם הנבחר בתקופות שונות ובאיזו מידה הוא השפיע על המגמות ההיסטוריות. לדברי בקר שילוב סיפור חייהם של גיבורים אלה במחקר עיוני פילוסופי מעניק מימד פופולרי לספר אך מדגים ביתר שאת עד מעצב עולם הרעיונות, הנובעים לעיתים במוחם הקודח של אנשים, את דרכה של האנושות ומשפיעה על גורלות של רבים.
גישת החילופין בנצרות ובאסלאם

הספר מציג בהרחבה כיצד שתי הדתות היריבות ליהדות מקבלות ואף מקדשות בכתביהן את התפיסה היהודית על בחירתם של היהודים בהר סיני ועל הברית שנחתמה עמם ועם אבותיהם. אך כאן גם התעוררה הבעיה: "ברגע ששתי הדתות גילו כי עליהן לשאוב את יסודות התאולוגיה שלהן מן היהדות, הן לא השכילו למצוא דרך אחרת להוכיח את נבחרותן אלא על ידי הוכחות ודוקטרינה דתית שתסביר את מעבר הבחירה אליהן. כך התגבשה לה אותה תאוריה על אודות החילופין, באופן נואש ואובססיבי, שהניעה בטירוף מערכות מנגנוני שנאה אדירים שטרם נודעו כמותם בתולדות האנושות".
הנצרות החלה לתת ביטוי לתפיסת החילופין כבר בברית החדשה ובמיוחד אצל פאולוס (שאול התרסי), הידוע כמי שהפך את הנצרות לדת של המונים ולו מיוחסות הקביעות כי התורה שניתנה לישראל היא מיושנת ו"כך גם טובה יותר הברית אשר ישוע נהיה ערב לה." לדברי פאולוס, ישו הוא למעשה "מתווך הברית החדשה" ולכן גם "מסיר הוא את הראשונה כדי להקים את השנייה". אך מי שהשפיע יותר מכול על גיבוש גישת החילופין כדוקטרינה היה אוגוסטינוס, מי שנחשב כאבי אבות הכנסייה ופעל במאה החמישית לספירה. אוגוסטינוס, כדברי בקר, "סיפק לכנסייה הנוצרית את יסודה הקיומי באמצעות איתור (ושמא אלתור) של נקודת המפנה בחילופי העם הנבחר."
אוגוסטינוס שהיה אינטלקטואל מבריק ולא פסק לכתוב ולהפיק ספרים הותיר אחריו מבנה על תאולוגי ההופך את התנ"ך העברי ל'קדימון' לסיפורי הברית החדשה, אלגוריה או טרום-הדמיה (פרה-פיגורציה), המוכיחה את תוכנית האל שהביאה לכישלון וההדחה של היהודים ולהכתרת הנצרות כעמו הנבחר של האל. בקר סוקר את פרשנותו של אוגוסטינוס לתנ"ך העברי, השפעתו המכריעה על דימוי היהודים כעם שפל ובזוי, יחד עם השפעות אחרות על הכנסייה הקתולית הנובעת מתפיסתו על "החטא הקדמון" ונטייתו לסגפנות מינית.
הפרק על ג'ורג' אליוט מעלה על נס את תרומתם של "הנוצרים הציונים" אשר הקדימו במאות שנים את מבשרי הציונות היהודים והציגו לעולם, כחלק ממשנתם הדתית את הצורך להתגייסות פוליטית למען שיבתם של היהודים לציון. כל זה התאפשר לאחר שנוצרו הנסיבות המתאימות לבצע שינוי תאולוגי בתפיסת החילופין הנוצרי ולתת אישור מחודש למעמד העם הנבחר של היהודים. זו היא דוגמה מובהקת, כפי שמתואר בהרחבה, להשפעתה של התאולוגיה על הדיפלומטיה והמדינאות ובמיוחד על מרכזיותו של רעיון הבחירה בעיצוב פעילות פוליטית.
בפרק "מוחמד בעקבות היהודים" טוען בקר אין מספיק מודעות לעובדה שהאסלאם קשור בטבורו ליהדות עוד יותר מאשר הנצרות, ונאלץ לכן לבסס דוקטרינת חילופין משלו. ידוע כי הקוראן מלא בפסוקים המבוססים על סיפורי התנ"ך (וגם מדרשים מאוחרים יותר) והוא שופע בפולמוס שמנהל מוחמד עם היהודים (אלה יחד כמחצית מהקוראן). ניתוח תוכן, שמציג בקר בספרו, חושף את תסכולו של מוחמד מהעובדה שהיהודים אינם נוהים אחריו למרות מאמציו. מצד אחד, יש בקוראן פסוקים המרוממים את בני ישראל מכל עם ומבליטים את ייחודם על פני האומות עם התחייבות מפורשת של האל להעניק להם את ארץ הקודש –ישראל ומצד שני, תגובות של שנאה בוטה והסתה להרג של יהודים, בניסוחים אנטישמיים. בקר טוען כי "כל מי שקורא את הקוראן אינו יכול שלא לתמוה על התמקדותו האובססיבית של מוחמד במורשת היהודית, בכתבי הקודש של היהודים, ובניסיונותיו הבלתי נלאים לשכנע אותם להתגייס אל שורות הדת החדשה" בקר חקר במיוחד את סיפורה של אשתו היהודיה של מוחמד, צפייה, שאותה לקח בשבי לאחר שהרגו לוחמיו את בעלה ואת אביה. בחדית' (כתבי הקודש המוסלמים הכוללים סיפורים ועדויות על חייו של מוחמד) ניתן ביטוי ציורי יוצא דופן לחתונתם ונראה כי תכליתו גם להמחיש את הצטרפותה של צפייה לאסלאם והכרזתה שזו הדת האמיתית והנבחרת.
ביקורות

ספרו של בקר זכה להתייחסות בכלי התקשורת וגם איפשר לחדש את הדיון בין התומכים והמתנגדים לרעיון הבחירה.
ד"ר יואל רפל כתב כי יש לראות את ספרו של בקר כ"אפוס" היסטורי של סיפור המאבק על הבחירה. לדברי רפל, אין "להיבהל מהאפארט המדעי של הספר" המבוסס על מחקר עם 60 עמודי הערות, מכיוון שהוא כתוב "בשפה השווה לכל נפש... ומעלתו הגדולה של הספר היא אופן הדיון וסגנונו."