stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפירמידות במצרים
התפתחות היסטורית

בתקופת השושלות המוקדמות במצרים העתיקה, היה נהוג לקבור את בעלי הממון במבנים דמויי ספסל אשר נקראים "מסטבה". הפירמידה הראשונה המופיעה בתיעוד היסטורי כלשהו נזקפת לזכות האדריכל המצרי אמחותפ, אשר תכנן את קבר הפרעה ג'וסר. בפירמידה זו נהגה לראשונה הרעיון למקם מספר "מסטבות" זו על גבי זו, בכך להשיג מעין פירמידה מדורגת בגסות. התוצאה הייתה הפירמידה של ג'וסר אשר הייתה המבנה הראשון שבו בא לידי ביטוי הרעיון של יצירת "מדרגות" שישמשו את נשמת הפרעה המת בעלייתה לשמיים. ההשפעה שהייתה למבנהו החדש של אמחותפ על המצרים הייתה כה גדולה, עד שבמשך מאות שנים עוצבו קברי הפרעונים בצורתו ובהתאם לעקרונות הבניה בהם נבנה.
תור הזהב של הפירמידות התרחש במקביל לתור הזהב של הפרעונים שזכו להיקבר בהן - תחילת תקופת הממלכה הקדומה. בתקופה זו היו הפרעונים שליטים כל יכולים אשר נחשבו לאלים בקרב העם, דבר שהיווה תמריץ גדול להשקעה הרבה הכרוכה בהקמת פירמידה. עם ירידת מעמד הפרעונים לתפקיד השליטים הארציים בעל תפקיד בירוקרטי בעיקרו, פחתו גם הרצון והיכולת לבנות מבני קבורה מפוארים. אט אט החלו הפירמידות להפוך למבנים קטנים יותר, אשר נבנו בחופזה וברשלנות ולרוב לקו בתכנון קלוקל.
שנים רבות לאחר תום תקופת בניית הפירמידות במצרים, זכו הפירמידות לתחייה מחודשת בתחומי הממלכה השכנה סודאן, לאחר שרובה של מצרים נכבש על ידי ממלכת נפאטה הסודנית. חרף פרק הזמן הקצר של שלטון מלכי נפאטה, הרושם שהותירו מבני הקבורה העתיקים על השליטים החדשים היה עז עד מאוד, ובמהלך תקופת ממלכת מרו המאוחרת (300 לפנה"ס - 300 לספירה) נבנו בתחומי סודאן יותר ממאתיים פירמידות חדשות אשר הושפעו רבות מאחיותיהן המצריות.
שיטות הבניה

שיטות הבניה של הפירמידות החלו בשיטת "ניסוי וטעייה", ומאוחר יותר התפתחו בהתאם ליכולות הכלכליות ומשאבי הטבע שעמדו לטובת בוני הפירמידות בתקופה בת 2,000 השנים שבה נבנו מבנים אלו במצרים.
בכרך השני של ספרו של יוסף בן מתתיהו "קדמוניות היהודים" נכתב כי הפירמידות במצרים נבנו על ידי עבדים משבטי ישראל. זו טעות נפוצה - הפירמידות כבר היו קיימות מעל 1,000 שנה בתאריך שבו לפי המסורת היה שעבוד מצרים. בוני הפירמידות היו פועלים מצרים שהתגוררו בעיר גיזה, בעלי מעמדות שונים, שעבדו למען פרעה תמורת שכר. בקרבת אתר הפירמידות התגלו מספר אתרי קבורה שבהם נקברו בוני הפירמידות. על פי ישראל פינקלשטיין, ראש בית הספר לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה, לא קיימות עדויות על עבדים משבטי ישראל במצרים בתקופת בניית הפירמידות.
עם תחילת בנייתן של הפירמידות, בתקופת השושלת השלישית והרביעית, נבנו הפירמידות במלואן מאבן. סלע הגרניט שימש כחומר הבנייה העיקרי לגוף הפירמידה, והושט במיוחד לצורך זה במורד הנילוס על-גבי דוברות מיוחדות. הציפוי והגימור החיצוני של הפירמידה סותת בעיקר מאבן גיר בוהקת. הפירמידות הראשונות נבנו כשגושי הסלע מונחים בנטייה קלה לעבר פנים המבנה, אולם עד מהרה הסתבר כי צורה זו גורמת למבנה להיות לא יציב דיו ובעקבות כך שונתה שיטת הבניה להנחה אופקית של שכבות סלע זו על גבי זו.
במהלך תקופת השושלת החמישית, קטנו ממדי הפירמידות במידה משמעותית, ואיכות הבניה שלהן פחתה גם היא, וזאת עקב השימוש בסלעי גיר רכים כאבני היסוד לפירמידה, במקום הגרניט הקשה אך היקר. בתקופה זו נוסה לראשונה השימוש בחלוקי אבן וחצץ כחומר מילוי בין קוביות האבן הגדולות, דבר שהוזיל והחיש את בניית המבנה.
בתקופת הממלכה התיכונה שונתה שיטת הבנייה פעם נוספת. בתקופה זו נבנו מרבית הפירמידות כלא יותר מערמות בוץ גדולות, אשר צופו בלוחות אבני גיר מלוטשים. בחלק מהמקרים ניצלו הבונים גבעות טבעיות כבסיס לפירמידה, שיטה שהביאה לחיסכון גדול בכמות החומר הנדרש להקמת המבנה והקטינה את הקושי הכרוך בשינוע חומר זה לאתר הבניה.
החומרים אשר שימשו בבניית הפירמידות העתיקות ביותר, הבטיחו את המשך שימורן לאורך זמן ארוך יותר משל אלו אשר נבנו בתקופות המאוחרות.
קיימות מספר תאוריות שהקשר לשיטות בנייה ועיבוד חומרים הנדרשים. חלקם מבוססים על ניצול מידע שאבד עם הזמן.
אתרי פירמידות

כיום נהוג למנות בתחומי מצרים בין 80 ל-118 פירמידות מוכרות. הסיבה לכך שהמספר אינו מוחלט טמונה במצבן הרעוע של רבות מהפירמידות הקטנות, הנראות היום כלא יותר מערמת עפר מלאכותית וקטנה. מרביתן של פירמידות אלו החלו להיחקר על ידי הארכאולוגים רק לאחרונה. מרבית הפירמידות במצרים מרוכזות במתחמי קבורה גדולים בהם נבנו מספר פירמידות. החשובים באתרים אלו מפורטים בהמשך, לפי מיקום גאוגרפי, מצפון לדרום:
אתרי פירמידות > אבו ראוואש

אבו ראוואש הוא אתר הפירמידות הצפוני ביותר במצרים, ומקום משכנה של פירמידת לפסיוס - הפירמידה ההרוסה של הפרעה ג'דפר, בנו ויורשו של הפרעה ח'ופו. במשך שנים רבות נחשבה הפירמידה לפירמידה אשר בנייתה מעולם לא נשלמה, אולם מחקרים מהעת האחרונה מעידים על כך שלא רק שהבנייה נשלמה, אלא אף היה מדובר באחת הפירמידות הגדולות שנבנו במצרים, ככל הנראה שווה בגודלה לפירמידת מנכאורע, הפירמידה השלישית בגודלה באתר הפירמידות בגיזה. לפי הערכה זו הייתה פירמידת לפסיוס הפירמידה הרביעית או החמישית בגודלה במצרים. מיקומה הגאוגרפי בקרבת צומת דרכים חשוב הפך את הפירמידה למקור חומר בנייה נוח ונגיש, דבר שהביא לכליה כמעט מוחלטת של המבנה החל מהתקופה הרומית וכלה בתחילת המאה ה-20. כיום לא נותר מהפירמידה אלא שכבת יסודות בודדה, אולם באתר ישנה עוד פירמידה קטנה יותר אשר נמצאת במצב שימור סביר יותר.
אתרי פירמידות > גיזה

גיזה, הנמצאת 20 ק"מ דרומית-מערבית ממרכז קהיר וכיום בפריפריה של העיר קהיר, היא מקום הימצאן של הפירמידה של ח'ופו, הידועה גם כפירמידה הגדולה; של הפירמידה הקטנה יותר של חעפרע ושל הפירמידה הצנועה יחסית של הפרעה מנכאורע (ידוע גם כ"מיקרינוס"), יחד עם מספר פירמידות קטנות הידועות כ"פירמידות המלכות", ופסל הספינקס הגדול של גיזה המפורסם.
מתוך שלוש הפירמידות הגדולות באתר, זו של חעפרע היא היחידה שבה ניתן לראות את שרידי ציפוי הגיר שכיסה בשעתו את שלל המבנים באתר. עקב מיקומה הגבוה והשיפוע התלול בו נבנתה נוצר הרושם שפירמידה זו גבוהה יותר מהפירמידה של ח'ופו, גם בשל ציפוי הפירמידה שהסיר אחד מן הסולטאנים העות'מאניים, אולם במציאות אין הדבר כך והיא קטנה משכנתה הן בגובה הן בנפח.
הנקרופוליס, "עיר המתים", בגיזה נחשבת לאחד האתרים המתוירים ביותר בעולם וזאת כבר בתקופה ההלניסטית, כאשר הפירמידה של חופו הוספה לרשימת שבעת פלאי תבל של העולם העתיק. הפירמידה היא "פלא תבל" היחיד ששרד עד ימינו.
אתרי פירמידות > זאווייט אל-אריאן

אתר זה, הנמצא במחצית הדרך בין גיזה לאבו סיר, הוא ביתן של שתי פירמידות לא גמורות מתקופת הממלכה הקדומה. נהוג לראות את המבנה הצפוני כמקום קבורתו של הפרעה נבקה (ידוע גם כ"חודג'פה"), יורשו של סחמחט. הפרעה חאבה, אשר מלך במצרים תקופה קצרה בת 4 שנים בלבד, זכה להיקבר בפירמידה אשר בנייתה נפסקה באמצע, וזאת מפאת חוסר החשיבות של המלך המת. גובהה של הפירמידה כיום מתקרב ל-20 מטרים, ואילו הושלמה היא הייתה מתנוססת לגובה של כ-40 מטרים.
אתרי פירמידות > אבו סיר

באתר זה, אשר שימש כעיר המתים המרכזית בתקופת השושלת החמישית של מצרים, ישנן 7 פירמידות. רמת הבניה של הפירמידות באתר נחותה מזו שהייתה נהוגה בתקופת השושלת הרביעית - כנראה סימן לירידה בכוח השושלת או ראיה למצב כלכלי חלש. הפירמידות באתר קטנות מאלו שנמצאות בגיזה ובנויות מאבן גיר זולה וחלשה.
שלוש הפירמידות העיקריות באתר הן הפירמידה של נ-אוסר, הפירמידה השמורה ביותר באתר, הפירמידה של נפריר כא רע והפירמידה של סחו רע. באתר נמצאת גם הפירמידה הלא גמורה של נפרף רע. כל הפירמידות החשובות באבו סיר נבנו כפירמידות "מדורגות", בכלל זה גם הפירמידה הגדולה של נפריר כא רע, אשר נבנתה כפירמידת מדרגות שגובהה 70 מטרים ואשר "הוסבה" לפירמידה "רגילה" באמצעות מילוי הרווחים בין המדרגות בטיט ובחומר מילוי זול.
אתרי פירמידות > סקארה

הפירמידות העיקריות בסקארה כוללות את הפירמידה של ג'וסר והפירמידה של תטי. באתר נמצאת גם הפירמידה של אאנס, אשר כבר בתקופת בניו של רעמסס השני נעשה ניסיון לשחזר אותה וכן הפירמידה של יורשו של ג'וסר - סחמחת.
אתרי פירמידות > דחשור

דחשור הוא אתר הפירמידות השני בחשיבותו במצרים אחרי גיזה, אולם עד לאחרונה הוא היה בלתי נגיש לקהל הרחב וזאת עקב הימצאותו בתחומי בסיס צבאי.
הפירמידה הדרומית של סנפרו, הידועה בשמה "הפירמידה הנוטה", היא ככל הנראה הניסיון הראשון ליצור פירמידה בעלת פאות "חלקות" למשעי. למראית עין ניסיון זה עלה יפה (על אף שמבחינה הנדסית הוא נכשל) וכיום זוהי הפירמידה המהווה את הדוגמה הטובה והשלמה ביותר לשיטת ציפוי הגיר שהייתה נהוגה בשאר הפירמידות במצרים. בשעות היום ניתן להבחין בבוהק המבנה ממרחק רב ועל כן ציפוי הגיר ממלא את תפקידו כיאות.
הפירמידה הצפונית (ידועה גם כ"פירמידה האדומה"), אשר נבנתה גם היא על ידי הפרעה סנפרו, הייתה למעשה הפירמידה בעלת הפאות החלקות המוצלחת הראשונה בעולם. על אף היותה אלמונית יחסית זוהי הפירמידה השלישית בגודלה בכל מצרים. באתר בדחשור נמצאת גם הפירמידה "השחורה" של הפרעה אמנמחת השלישי.
אתרי פירמידות > לישט

באתר זה נמצאות הפירמידות של אמנמחת הראשון ובנו - סנוסרת הראשון, האחרונה מוקפת בהריסותיהן של לא פחות מ-10 פירמידות משניות. האתר, שנמצא ליד נווה המדבר פיום, באמצע הדרך בין דחשור למיידום, כ-100 קילומטרים מדרום לקהיר, נחשב כיום לאתר הקבורה של העיר האבודה איטיטאווי, עיר שמקום המצאה עדיין לא נחשף בידי החוקרים ואשר שימשה כבירת מצרים בתקופת השושלת השתים עשרה
אתרי פירמידות > מיידום

הפירמידה במיידום היא אחת משלוש הפירמידות שנבנו בתקופת שלטונו של הפרעה סנפרו, ונהוג להניח כי בנייתה החלה בתקופת אביו של סנפרו, חוני. יש הטוענים כי היה זה ניסיון ראשון (אם כי לא מוצלח במיוחד) לבניית פירמידה בעלת פאות חלקות.
הפירמידה במיידום סבלה משחיקה חמורה וכיום נשארה על תילה רק ליבת האבן התלולה של החלק הפנימי של הקבר, אשר נדמית כמגדל מוזר - מראה ייחודי בנוף המצרי. הגבעה עליה מתנוסס מגדל הליבה אינה טבעית והיא מורכבת למעשה משרידי הקירות החיצוניים של הפירמידה שהתמוטטו ככל שחלף הזמן. למעשה, אחת הפאות של הפירמידה התמוטטה כבר בסביבות שנת 2,600 לפנה"ס - עוד לפני שהושלמה הבניה.
על מנת לשוות לה מראה חלק ואחיד, נמנעו בוני הפירמידה מלהתקין בה תמוכות למעטפת החיצונית, דבר שאיפשר את ההתמוטטות הקלה של קירותיה. ציפוי הפירמידה באבן גיר רק הכביד על המעטפת העדינה והגביר את שחיקתה. כישלון בניית הפירמידה במיידום נלמד ונחקר על ידי המצרים הקדמונים והלקחים שהופקו ממנו ייושמו כבר במפעלי הבניה הבאים אשר יצאו אל הפועל.
יש הטוענים כי קריסת קירותיה החיצוניים של הפירמידה התרחשה בעת בנייתה של הפירמידה הנטויה בדחשור, ושבעקבות כך, שונתה שיטת הבניה של הפירמידה תוך כדי בנייתה, וזוויות הקירות הוקהו במעט, דבר ששיווה לה את מראה הנטוי.
אתרי פירמידות > חווארה

אמנמחת השלישי היה השליט רב הכוח האחרון השושלת השתים עשרה, והפירמידה שאותה בנה בחווארה, ליד פיום, היא למעשה הפירמידה השנייה שלו, לאחר הפירמידה השחורה בדחשור. הפירמידה בחווארה נחשבת כיום כמקום קבורתו הסופי של מלך זה.
כמו רוב הפירמידות מתקופת הממלכה התיכונה, גם פירמידה זו נבנתה רובה מלבני בוץ אשר צופו באבן גיר לבנה. מרבית הלבנים ששימשו בבניית הפירמידה נבזזו עם הזמן ושימשו חומרי בניין לבניינים נוספים באזור, מה שמשווה לפירמידה של חווארה בימינו צורה של ערמת עפר דמוית פירמידה.
מקדש המוות העצום שעמד במקור ממול הפירמידה של חווארה, נחשב כבסיס למיתוס הלבירינת שהיה נפוץ בפולקלור של עמים רבים באזור המזרח התיכון.
אתרי פירמידות > אל-לחון

הפירמידה של סנוסרת השני (השושלת השתים עשרה) באל לַחוּן היא הפירמידה הדרומית ביותר במצרים. בוניה הפחיתו את המאמץ המושקע בבניית מבנה שכזה על ידי כך שהקימו אותה על גבעת גיר בגובה 12 מטרים ששימשה כבסיס לפירמידה.
ראו גם

אדריכלות מצרים העתיקה
פירמידה (מבנה)
פירמידות נוביות
כתבי הפירמידות
הערות שוליים

↑  mastaba, www.ucl.ac.uk
↑  אסור לפספס‏, לא בני ישראל ולא חייזרים: סוד בניית הפירמידות נחשף, באתר וואלה, 13 באפריל 2022.
↑  "Egypt says has found pyramid built for ancient queen". Reuters (באנגלית). 2008-11-11. נבדק ב-2023-09-08.
↑  Abu Rawash | Ancient Egypt Online, ancientegyptonline.co.uk
↑  UNESCO World Heritage Centre, Memphis and its Necropolis - the Pyramid Fields from Giza to Dahshur, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
1 2  שרידי פירמידה מתקופת פרעוני השושלת השלוש-עשרה נחשפו בדחשור, באתר ynet, 4 באפריל 2017
↑  The Encyclopedia of Ancient History, 1, Wiley, 2013-01-21, ISBN 978-1-4051-7935-5. (באנגלית)
1 2  BBC - History - Ancient History in depth: Development of Pyramids Gallery, www.bbc.co.uk (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550901405171  LCCN: sh85109302 
הפירמידה של ח'ופו בגיזה. צילום מהמאה ה-19
מבנה הפרמידה ממבט מלמטה
מתחם הפירמידות בגיזה
אתר הפירמידות בגיזה במבט מדרום-מערב. מקדמת התמונה לרקע: הפירמידה של מנכאורע, חעפרע וחופו
הפירמידה המדורגת של ג'וסר
הפירמידה האדומה בדחשור
הפירמידה ההרוסה של אמנמחת הראשון בלישט.
הפירמידה של סנפרו במיידום. ניתן להבחין בשאריות של ליבת האבן הבנויה, ומסביבה ערמות העפר הבלוי שהיווה בעבר את דפנות הפירמידה שהתמוטטו
הפירמידה של אמנמחת השלישי בחווארה במבט ממזרח
M39

| --- | --- |

 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  ברבור
 שמות נוספים:  NGC 7092
 מגלה:  שארל מסיה 
 תאריך גילוי:  24 באוקטובר 1764
 סוג:  צביר פתוח
 בהירות נראית:  4.6+
 סיווג מורפולוגי:  III,2,p
 עלייה ישרה:  21ʰ 31ᵐ 08ˢ
 נטייה:  ‏00″ ‏27′ ‏48°‏+
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  2.4-
 מרחק:  825  שנות אור 252.94  פארסק
 קוטר:  7-8 שנות אור
 מספר כוכבים:  30
 
M39 (מ-Messier 39, או NGC 7092) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ברבור הנמצא במרחק של כ-825 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 30 כוכבים.
היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-24 באוקטובר 1764 והוכנס לקטלוג מסיה כשהוא מתואר כצביר של כוכבים ללא ערפילית. עוד לפניו, בשנת 1750, ציין האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל את קיומו של צביר כוכבים בקבוצת ברבור, אך לא ברור אם מדובר באותו הצביר. בשל בהירות נראיתו הגבוהה יחסית, יש סבירות גבוהה שהצביר אכן אותו הצביר שנצפה על ידי לה ז'נטיל. אריסטו ציין בשנת 325 לפני הספירה את קיומו של עצם דמוי שביט בקבוצת ברבור, וייתכן שהוא, למעשה, הראשון שהבחין בצביר.
לצביר דרגת בהירות נראית 4.6 כך שניתן לראותו ללא ציוד עזר כאשר תנאי התצפית הם טובים במיוחד. באמצעות משקפת ניתן להבחין בכתריסר מכוכבי הצביר, שהבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 6.8. מיקומו של הצביר הוא כ-2.65 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב π2 בברבור וכ-2.75 מעלות מצפון לכוכב ρ בברבור. לאיתורו של הצביר ניתן להשתמש גם בדנב שנמצא כ-9 מעלות בכיוון מערב-דרום-מערב מהצביר. במרחק של כ-3.75 מעלות ממזרח-דרום-מזרח ל-M39 נמצאת ערפילית הגולם (IC 5146) שניתנת לצפייה גם כן באמצעות משקפת או טלסקופ חובבים.
מאפייני הצביר

קוטרו של M39 הוא כ-7.5 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-825 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-32 דקות קשת - יותר מקוטרו של הירח המלא. הצביר מכיל לפחות 30 כוכבים, כמעט כולם בסדרה הראשית ורובם מסוג ספקטרלי A, כך שגילו של הצביר מוערך ב-300-230 מיליוני שנים. כוכביו המפותחים ביותר נמצאים לקראת סוף שלב ההיתוך של מימן להליום בליבתם ולקראת תחילת תהליך הפיכתם לענקים.
אני חוזר

| --- | --- |

 שיר בביצוע מ'
 מתוך האלבום לחזור הביתה
 יצא לאור:  24 באפריל 2024
 שפה:  עברית
 אורך:  3:17
 חברת תקליטים:  D-Music
 כתיבה:  דולי ופן, שיר דוד גדסי
 לחן:  דולי ופן, שיר דוד גדסי
 הפקה:  דולי ופן
"אני חוזר" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי מ'. הוא יצא ב-24 באפריל 2024 דרך חברת התקליטים D-Music כרצועה הראשונה מהמיני-אלבום הראשון של מ', "לחזור הביתה".
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי שיר דוד גדסי ודולי ופן, שגם הפיקו אותו מוזיקלית. השיר מבטא תחושת בדידות וחוסר ודאות של הדובר, אשר חש כי העולם סביבו מתהפך והוא נמצא בסכנה. עם זאת, הוא מוצא נחמה באמונה בתמיכה מאנשיו הקרובים מרחוק. הוא חש קשר עמוק לתפילות, שמחזקות אותו ברגעי הקושי ונותנות לו אומץ להתמודד עם המציאות.
בחלקו השני של השיר, הדובר מדבר על תחושת השלמות הפנימית שהשיג, כשהוא מבטיח לאהובתו שלא תישאר לבד. הוא מתחייב לאמונה באלוהים, שתוביל אותם להצלחה, ומסיים בתחושת ריפוי שנובעת מהאהבה והתמיכה מרחוק, המשאירה אותו מחובר ומוגן.
הצלחה מסחרית

על-אף שלא יצא כסינגל מסחרי, זכה "אני חוזר" להצלחה אדירה במצעדי המוזיקה בישראל. במצעד הרשמי של גלגלצ הגיע השיר בשיאו למקום החמישי, ואילו בהיטליסט השבועי הגיע למקום השביעי, לאחר 18 שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 5 |  |
|  ישראל | היטליסט | 7  |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | גלגלצ | 21 |  |
|  ישראל | רדיו דרום | 38 |  |
הערות שוליים

↑  ערוץ 7, אחרי שהפך ללהיט ברשת: המסתערב מ' באלבום EP בכורה, באתר ערוץ 7
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  המצעד השבועי 29.08.2024, גלגלצ
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, ‏11 בפברואר 2025
עליית ישו השמימה

עליית ישו השמימה, מתוך סדרת איורי המקרא של גוסטב דורה, 1866
עליית ישו השמימה היא אירוע המתואר בברית החדשה, ונחשב בנצרות כאירוע כאחד מגדולי הנסים של ישו. לפי הכתוב, ארבעים יום לאחר תחייתו, בבית עניה, בנוכחותם של אחד עשר השליחים, עזב ישו את העולם הזה ונישא למרומים. בשמים ישב ישו לימין האל, וניתן לו שלטון על כל העולם.
רוב העדות הנוצריות חוגגות ביום הארבעים לפסחא את חג העלייה, לציון עליית ישו השמימה.
גם הקוראן מספר על עליית ישו השמימה, אם כי באופן שונה מהכתוב בברית החדשה.
רקע

סיפורים על אנשים חשובים העולים לשמיים היו שכיחים למדי בתקופתו של ישו, הן במחשבת ישראל הקדומה והן בעולם ההלניסטי. התנ"ך מספר על עליית אליהו לשמיים, ועל חנוך ש”לָקַח אֹתוֹ אֱלֹהִים” (בראשית, ה', כ"ד), ומסורות חוץ-מקראיות מספרות כך גם על ברוך בן נריה, בני איוב, מורה הצדק של קומראן ואחרים. קוראים שאינם יהודים יכלו להכיר מיתולוגיות על הרקולס שלאחר מותו נלקח לאולימפוס והיה לאל, על רומולוס מלך רומא שנלקח לשמיים בענן, ואף על אוגוסטוס קיסר, שסופר כי סנאטורים היו עדים לעלייתו. עלייה השמימה העידה על בחירה אלוהית, ובתרבויות אליליות אף על האלהה ממש של העולה. תפקיד נוסף של העלייה לשמיים הייתה כדרך של התגלות אלוהית, לאנשים בעלי מתנות נבואה או חזונות, שחוו התגלויות שמימיות ובמהלכן למדו מאלוהים על סודות הבריאה.
בחזון ארבע החיות התנבא דניאל על דמות שבאה בענני השמיים, שהייתה "כְּבַר אֱנָשׁ" (כבן אנוש, כמו בן-אדם). הוא הגיע עד ל"עתיק היומין" - אלוהים היושב לדון את המלכויות - וניתן לו שילטון עולם נצחי, וכל העמים עבדו אותו. הפרשנות היהודית המסורתית לחזון (כגון פירוש רש"י שם) מזהה את אותו "בן-האדם" עם המשיח.
בברית החדשה, ישו דיבר רבות על "בן-האדם", ובדרך כלל נראה כי התכוון לעצמו. הוא התייחס מספר פעמים לחזונו של דניאל על בן האדם שבשמים. ברוח זו ניתן להבין את דבריו של ישו לניקודמוס, בהם הוא רומז על עלייתו העתידית השמיימה מספר שנים לפני כן:
וְאִישׁ לֹא־עָלָה הַשָּׁמַיְמָה, בִּלְתִּי אִם־אֲשֶׁר יָרַד מִן־הַשָּׁמָיִם - בֶּן־הָאָדָם, אֲשֶׁר הוּא בַּשָּׁמָיִם. וְכַאֲשֶׁר הִגְבִּיהַּ משֶׁה אֶת־הַנָּחָשׁ בַּמִּדְבָּר, כֵּן צָרִיךְ בֶּן־הָאָדָם לְהִנָּשֵׂא, לְמַעַן אֲשֶׁר לֹא יֹאבַד כָּל־הַמַּאֲמִין בּוֹ, כִּי אִם־יִחְיֶה חַיֵּי עוֹלָם.
תיאורי המאורע בברית החדשה > מעשי השליחים

התיאור המפורט ביותר במקרא לסיפור עליית ישו השמימה נמצא בתחילת ספר מעשי השליחים (פרק א', פסוקים 6–11). לפי הכתוב שם, לאחר שישו קם לתחייה והתגלה לשנים-עשר השליחים (חוץ מיהודה איש קריות, שבגד בו ולאחר מכן התאבד), הוא שהה איתם במשך ארבעים יום, בהם דיבר איתם על מלכות האלוהים, הבטיח כי רוח הקודש תבוא עליהם בקרוב, וציווה אותם לשבת בירושלים ולהמתין לכך.
לאחר ארבעים הימים, כלומר ימים אחדים לפני חג השבועות, ישו והשליחים התאספו יחדיו בהר הזיתים. הם שאלו אותו האם כעת, בתור המשיח, בכוונתו להחזיר את העצמאות הפוליטית לישראל (במקום השלטון הרומי שהיה אז בארץ). ישו השיב להם שהאל האב הוא הקובע את הזמנים לשלטונות, ואל להם לעסוק בזה; תפקידם הוא להעיד עליו ועל בשורתו בירושלים ובכל הארץ. כאשר סיים לומר זאת ”הֹעֲלָה, וְהֵם רֹאִים, וַיִּשָּׂאֵהוּ עָנָן מִנֶּגֶד עֵינֵיהֶם” (שם, פסוק 9). בעוד הם מסתכלים לשמים, התגלו אליהם שני אנשים לבושים לבן, שהבטיחו כי ישו עתיד לבוא בשנית באותו אופן שבו עלה.
בהמשך הספר נכתב שלאחר עלייתו ישו ניצב לימין האלוהים - סטפנוס הקדוש, לפני שנהרג, ראה אותו שם ברוח הקודש.
תיאורי המאורע בברית החדשה > הבשורות

לפי הבשורה על-פי יוחנן, בצאת השבת שלאחר צליבת ישו, מרים המגדלית עלתה לקברו ומצאה אותו ריק. כשפנתה ללכת ראתה את ישו שקם לתחייה, ובתחילה לא זיהתה אותו; וכשהבינה מיהו, הוא אמר לה:
אַל־תִּגְּעִי בִי, כִּי עוֹד לֹא עָלִיתִי אֶל־אָבִי. וּלְכִי־נָא אֶל־אַחַי, וְהַגִּידִי לָהֶם: ’אֲנִי עֹלֶה אֶל־אָבִי וַאֲבִיכֶם, וְאֶל־אֱלֹהַי וֵאלֹהֵיכֶם.‘
לאחר מכן (לפי כל הבשורות) נפגש ישו גם עם אחד-עשר השליחים. הבשורה על-פי לוקאס מספרת כיצד הם נפגשו בירושלים ביום השני לתחייה, וישו הסביר להם כיצד צליבתו ותחייתו ממלאות את נבואות התנ"ך, ואז נפרד מהם ועלה:
וַיּוֹצִיאֵם אֶל־מִחוּץ לָעִיר, עַד־בֵּית הִינִי, וַיִּשָּׂא אֶת־יָדָיו, וַיְבָרֲכֵם; וַיְהִי בְּבָרֲכוֹ אֹתָם, וַיִּפָּרֵד מֵעֲלֵיהֶם, וַיִּנָּשֵׂא הַשָּׁמָיְמָה. וְהֵם הִשְׁתַּחֲווּ־לוֹ, וַיָּשׁוּבוּ לִירוּשָׁלַיִם בְּשִׂמְחָה גְדוֹלָה.
בבשורה על-פי מרקוס, לפי הנוסח המקובל לברית החדשה, לאחר שנפגש ישו עם השליחים בגליל ושוחח עמם, נכתב כי:
וַיְהִי אַחֲרֵי אֲשֶׁר־דִּבֶּר אִתָּם הָאָדוֹן, וַיִּנָּשֵׂא הַשָּׁמָיְמָה, וַיֵּשֶׁב לִימִין הָאֱלֹהִים.
פסוק זה משתייך לקטע "הסיום הארוך של מרקוס" (פרק ט"ז, פסוקים 9–20), שאינו מופיע בכתבי יד קדומים מהטיפוס האלכסנדרוני. רוב חוקרי המקרא מסכימים שזוהי תוספת מאוחרת יותר לבשורה על-פי מרקוס, ובבשורה המקורית העלייה השמיימה לא הוזכרה כלל; זאת בדומה לבשורה על-פי מתי ויוחנן, המסתיימות (לפי כל הנוסחים) בפגישתם של ישו והשליחים, ולא מתארות את העלייה במפורש.
תיאורי המאורע בברית החדשה > האיגרות

איגרות פאולוס, שנכתבו פחות מ-30 שנה אחרי פעילותו של ישו, הן המקור הקדום ביותר לרעיון לפיו ישו עלה השמיימה לאחר תחייתו. פאולוס מציין את העלייה השמימה לא מנקודת מבטם של השליחים, אלא בהתייחסות למעמד ישו בשמים משעלה:
אֱלֹהֵי אֲדֹנֵינוּ, יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ, אֲבִי הַכָּבוֹד [...] אֲשֶׁר פָּעַל בַּמָּשִׁיחַ, בְּהָעִיר אֹתוֹ מִן־הַמֵּתִים, וַיּוֹשִׁיבֶנּוּ לִימִינוֹ בַּמְּרוֹמִים׃ מִמַּעַל לְכָל־שְׂרָרָה וְשָׁלְטָן וּגְבוּרָה וּמֶמְשָׁלָה, וְכֹל הַנִּקְרָא בְשֵׁם.
שבתו של ישו לימין אלוהים מוזכרת גם באיגרות אל הקולוסים ואל הרומאים. גם פטרוס מספר על העלייה:
לִשְׁאָל־לָנוּ מֵאֵת אֱלֹהִים רוּחַ שְׁלֵמָה, עַל־יְדֵי הֲקָמַת יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ, אֲשֶׁר עָבַר הַשָּׁמַיְמָה, וַיֵּשֶׁב לִימִין אֱלֹהִים, וַיִּכָּנְעוּ מִפָּנָיו הַמַּלְאָכִים וְהָרְשֻׁיּוֹת וְהַגְּבוּרוֹת.
פרשנות והיבטים תאולוגיים

בתאולוגיה הנוצרית, מותו, תחייתו ועלייתו של ישו לשמיים, הם האירועים החשובים ביותר המשמשים את יסודות האמונה. חסידיו המוקדמים של ישו האמינו שאלוהים הצדיק את ישו לאחר מותו, כפי שמשתקף בתיאורים על תחייתו, עלייתו לשמים וקבלת השלטון על כל הבריאה[דרושה הבהרה]. עיקר זה הוכר בועידת ניקיאה, ונקבע בתפילת אני מאמין:
... וקם לתחייה מקץ שלושה ימים, ככתוב בכתובים.
ועלה השמיימה, והוא יושב לימין האל האב.
עצם שבתו של ישו לימין האל, כמתואר לעיל באיגרות ובמרקוס, מפורשת לאור הפסוק: ”לְדָוִד מִזְמוֹר, נְאֻם ה' לַאדֹנִי: שֵׁב לִימִינִי, עַד אָשִׁית אֹיְבֶיךָ הֲדֹם לְרַגְלֶיךָ” (תהילים, ק"י, א'). פסוק זה ורבים אחרים סיפקו לחסידי ישו מסגרת לפרשנות ולהבנת הסיבות למותו, ולתחייתו מן המתים.
קיימת מחלוקת לגבי הכרונולוגיה של האירוע במקורות השונים: בעוד שבמעשה השליחים כתוב במפורש שעליית ישו השמיימה הייתה ארבעים יום לאחר תחייתו, הרי שמהבשורה על-פי לוקאס משתמע שהוא עלה מיד לאחר שנפגש עם השליחים, ביום השני לתחייה. הצעות שונות הועלו לפתרון הסתירה, אך השאלה נותרה עדיין פתוחה.
פרשנות והיבטים תאולוגיים > קוסמולוגיה

הקוסמולוגיה המקראית (בניגוד לקוסמולוגיה האסטרופיזיקלית) של לוקאס המבשר משקפת את האמונות של בני תקופתו, שדמיינו יקום בן שלושה חלקים עם השמים מעל הארץ, ארץ שבמרכזה נמצאת ירושלים, והעולם התחתון למטה. גן העדן הופרד מכדור הארץ על ידי הרקיע, השמים הנראים, כקערה הפוכה ומוצקה שבה מצוי היכל הקודש של האלוהים, מוצב על עמודים בתוך הים השמיימי. בני אדם שנשאו מבטם מכדור הארץ כלפי מעלה, ראו את רצפת השמיים. לדברי התאולוג ג'יימס דאן (אנ'), "תפיסת המחשבה האופיינית ותפיסת העולם של אותה תקופה הכתיבה את מה שנראה בפועל וכיצד תועדו של חזונות כאלה", ו"עלייה לשמיים (או לגן העדן) יכולה להיתפס רק במונחים של 'הילקחות לשמיים'".
בעידן המודרני הספקני, תפיסת העולם המדעית לא משאירה מקום לקיומו של גן עדן גשמי שכזה. דאן מתאר את עלייתו של ישו לשמיים כחידתית וכמבוכה לעידן ה"רציונלי" שבו חדלה האמונה בעל טבעי ובקיומו של גן העדן. באופן דומה, במילותיו של דאגלס פארו (Farrow), בתקופה המודרנית עלייתו של ישו לשמיים נתפסת פחות כשיא הפלאיות של ישו מאשר כ"משהו מביך בעידן המדעי שבו קיימים הטלסקופ וחקר החלל", הוא מגדיר את עלייתו של ישו לשמיים כ"רעיון מיושן על מהות היקום."
עם זאת, לדברי דאן, ההתמקדות בפער זה היא משנית בלבד ביחס לחשיבות האמיתית של מותו, תחייתו ועלייתו של ישו לשמים. פארו מציין שכבר במאה השלישית, סיפור עלייתו של ישו לשמיים הוגדרה על ידי אוריגנס כמסתורית, כ"עליית הנפש ולא של הגוף", וכמייצגת את אחת משתי תאולוגיות הבסיסיות שקשורות בעלייתו של ישו לשמיים. הבעיה האמיתית היא העובדה שישו נוכח ונעדר בו זמנית, סוג של עמימות שמעניקה משמעות נוספת לטקס האוכריסטיה.