stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גולי מאוריציוס
הערות שוליים

1 2  מיכל מרגלית, 5 שנים בכלא במאוריציוס: סיפורם הנשכח של 1,600 פליטים יהודים במלחמת העולם השנייה, באתר ynet, 20 בדצמבר 2014
↑  האי מאוריציוס - הטבע והתושבים, הצופה, 10 בנובמבר 1940
מוריציוס, המשקיף, 10 בנובמבר 1940
↑  האי מאוריציוס ליד מאדאגאסקאר, דבר, 10 בנובמבר 1940
↑  הודעה רשמית, הצופה, 21 בנובמבר 1940
↑  מעפילי פאטריה נשארים בארץ, הצופה, 5 בדצמבר 1940
↑  מעפילי "אטלנטיק" הגיעו למאוריציס, הַבֹּקֶר, 26 בינואר 1941
↑  מצב הפליטים שהועברו למאוריציוס, הצופה, 25 במרץ 1941
↑  על מכסת העליה שלא ניתנה ועל גירוש מעפילים לאיי מאוריציוס, הַבֹּקֶר, 24 בינואר 1941
↑  1303 גולי מאוריציוס שבו למולדת, המשקיף, 27 באוגוסט 1945
↑  מגפת שתוק־ילדים במאוריציוס, הַבֹּקֶר, 25 ביולי 1945
↑  עליית גולי מאוריציוס, משמר, 2 באוגוסט 1945
↑  פרשת גולי מאוריציוס, דבר, 28 בפברואר 1945
↑  מגוייסי מאוריציוס אזרחי הארץ, משמר, 25 באוקטובר 1945
מגוייסי מאוריציוס - עולים חוקיים, הצופה, 17 בינואר 1946
↑  גולי מאוריציוס יוכלו לעלות לארץ־ישראל אחר המלחמה, הארץ, 21 בנובמבר 1944
↑  עליית גולי מאוריציוס לא נאסרה לצמיתות, מודיע מיניסטר המושבות, משמר, 16 בנובמבר 1944
↑  הותר עלית גולי מאוריציוס, הארץ, 22 בפברואר 1945
↑  מ. סוקר, אגרות מבירת הארץ, המשקיף, 11 בנובמבר 1945
↑  היאס נתנה 25,000 דולר, הַבֹּקֶר, 30 באוגוסט 1945
↑  מפעל הבניין בשנת תש"ה, הצופה, 7 בינואר 1946
↑  נשי מזרחי למען העולים, הצופה, 21 באפריל 1946
↑  קיבוץ העוגן קולט עולים, משמר, 28 באוגוסט 1945
↑  דירות לשבי־מולדת בכפר־סבא, דבר, 20 במאי 1946
↑  חדרה, נקלטו עולי מאוריציוס, דבר, 20 בדצמבר 1945
חדרה, לקראת פעולה ממשית בשיכון עולים, דבר, 13 ביוני 1946
דיון על קליטת העלייה בחדרה, משמר, 11 ביוני 1946
↑  80 משפחות עולים השתכנו בפ"ת, משמר, 27 בינואר 1946
↑  רחובות, הצופה, 30 באוגוסט 1945
↑  מה עשו למען קליטת עולי מאוריציוס?, דבר, 24 בספטמבר 1945
היישוב דואג לסידורם של העולים, לחייל, 8 באוקטובר 1945
↑  Mauritius Refugees Do Not Smile, פלסטיין פוסט, 27 באוגוסט 1945
↑  לא כפו איש להשאר בארץ, משמר, 18 בספטמבר 1945
↑  Last Greek Refugees Repatriated, פלסטיין פוסט, 25 בספטמבר 1945
פליטי מאוריציוס על אוניית בית החולים "פרנקוניה", 1945
ד'קס"א

ד'קס"א (4161)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 400 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 23 בספטמבר 401. שנה מסוג החא, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
גריזופולבין

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  352.071366 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  D01AA08, D01BA01 
 מספר CAS:  126-07-8
 PubChem:  441140
 ChemSpider:  389934
 
גריזופולבין
גריזופולבין (באנגלית: Griseofulvin) היא תרופה מעכבת פטריות, אך לא הורגת אותן (פונגיסטטית). התרופה הופקה מ-Penicillium Griseofulvum בשנות ה-50. משמשת לטיפול פטרת השיער, הציפורניים והעור. פעילה כנגד הפתוגנים מיקרוספורום, טריכופיטון ואפידרמופיטון אבל לא פעילה כנגד שמרים. בשימוש בעיקר כשמדובר בשטחי פנים גדולים.
מנגנון פעולה

עוצרת את הליך המיטוזה הפטרייתי על ידי קשירת הטובולין. נקשרת לקרטין בתאים הממוינים ונאגרת בתאי האב, הקשר ההדוק והממושך לקרטין מאפשר צמיחה מחודשת ונקייה מהפטרת של הרקמה (בין אם זו עור, שיער או ציפורן).
מתן התרופה

התרופה ניתנת באופן אוראלי ובשל השימוש הזמין בתרופות מקומיות היא אינה בשימוש נרחב. חשוב להמשיך בלקיחת התרופה עד שאין יותר אזורים נגועים. ניתנת במרווח של 6 שעות מאחר שהספיגה משתנה, מאכלים שומניים מגבירים ספיגה.
תופעות לוואי

שלשול, בחילה, עייפות, סחרחורת, בלבול, פריחה, פגיעה בתפקודי כבד אנזימטי, אובדן חוש טעם, תחושת עקצוץ בכפות הידיים או בכפות הרגליים, רגישות לחשיפה ממושכת לשמש, תחושת גרד, אינסומניה, כאב בטן עליונה.
ד'קנ"ב

ד'קנ"ב (4152)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 391 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 3 בספטמבר 392. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
גמר ליגת האלופות 2020

גמר ליגת האלופות 2020 של עונת 2019/2020 נערך באצטדיון האור, שבליסבון בירת פורטוגל, ב-23 באוגוסט 2020, בשעה 20:00 (שעון מקומי UTC+1, בשעה 22:00 שעון ישראל), בין באיירן מינכן לבין פריז סן ז'רמן והסתיים בניצחון של באיירן מינכן בתוצאה 0–1. לבאיירן מינכן זו הייתה ההופעה ה-11 בגמר ואילו לפריז סן ז'רמן זו הייתה הופעת הבכורה במעמד.
במקור, הגמר אמור היה להתקיים ב-30 במאי באצטדיון אטאטורק באיסטנבול, אך בעקבות מגפת הקורונה נדחה מועד המשחק, והוא הועבר לאצטדיון האור בליסבון, כחלק מטורניר "שמונה האחרונות", שבו כל משחקי המפעל החל מרבע הגמר הועברו לליסבון, ושוחקו ללא קהל. לאחר הזכייה התמודדה באיירן מינכן במשחק הסופר קאפ האירופי לשנת 2020 מול המנצחת של גמר הליגה האירופית 2020 - סביליה.
הקבוצות

| מועדון | הופעות קודמות בגמר (בכתב מודגש זכיות) |
| --- | --- |
צרפת פריז סן-ז'רמן: אף פעם
גרמניה באיירן מינכן: 10 (1974, 1975, 1976, 1982, 1987, 1999, 2001, 2010, 2012, 2013)
מהלך המשחק

באיירן מינכן החלה במהירות בשלבי הפתיחה ושלטה במשחק, לפני שפריז נכנסה למשחק אחרי 10 דקות. בדקה ה-18 הגיעה ההזדמנות הראשונה של פריז כשקיליאן אמבפה העביר כדור  לניימאר בצד שמאל של רחבת העונשין, אך בעיטתו נבלמה על ידי רגלו של שוער באיירן מנואל נוייר. בדקה ה-22, חלוץ באיירן, רוברט לבנדובסקי, קיבל את הכדור ברחבת העונשין, כשהוא בועט תוך כדי סיבוב לעבר השער אך הכדור פגע בקורה. כעבור שתי דקות, אנחל די מריה מצא את עצמו פנוי מול השער לאחר מהלך של דאבל-פס עם אנדר הררה אך בעט את הכדור מעל המשקוף. בדקה ה-25 בלמה של באיירן ג'רום בואטנג נפצע והוחלף על ידי ניקלאס זולה. בעיטה מחוץ לרחבה של הררה בדקה ה-29 פגעה בשחקן באיירן ונהדפה החוצה, בעוד שנגיחה של לבנדובסקי נעצרה על ידי קיילור נבאס שוערה של פריז בדקה ה-31. בדקה ה-45, מסירה רעה של דויד אלאבה בקו האחורי של באיירן הגיעה לקיליאן אמבפה, זה הגיע אל השער לאחר דאבל פס עם הררה אך נוייר הצליח לעצור את הכדור. בתוספת הזמן של המחצית קינגסלי קומאן נפל ברחבה לאחר שנפגע מזרועו של תילו קהרר אך השופט דניאלה אורסטו דחה את טענות באיירן לפנדל, ושרק לסיום המחצית הראשונה שהסתיימה בתוצאה 0–0.
בדקה ה-59 כבשה באיירן את השער היחיד במשחק שהגיע מנגיחה של קומאן, בוגר האקדמיה של פריז סן-ז'רמן. תומאס מילר העביר מסירה של סרג' גנאברי בחזרה למגן הימני יוזואה קימיך, שהגביה את הכדור מהפינה הימנית שמחוץ לרחבה לעבר קומאן שהיה ללא שמירה, וזה נגח לעבר השער של נבאס והכניע אותו. לאחר השער, באיירן יצרה במהירות הזדמנויות נוספות במחצית המגרש של פריז אך לא הצליחה לנצל אותן. בהמשך באיירן עברה לגישה הגנתית יותר, ובדקה ה-70 נוייר ביצע הצלה נוספת לאחר שמרקיניוס הברזילאי מצא את עצמו לבד מול נויר אחרי מסירה של אנחל די מריה לצד שמאל של הרחבה. שלוש דקות לאחר מכן אמבפה ספק הוכשל ברחבה על ידי קימיך אך השופט אורסטו שוב החליט שלא להעניק פנדל. ההזדמנות האחרונה של פריז הגיעה בתוספת הזמן, אמבפה מסר כדור מתוך הרחבה לניימאר שהסתובב בחדות ובעט לעבר הקורה הרחוקה אך גם רגלו המושטת של המחליף אריק מקסים צ'ופו-מוטינג לא הגיעה לכדור שחלף ליד הקורה ויצא החוצה. דקות לאחר מכן הגיעה שריקת הסיום כשלוח התוצאות מראה 1–0 לבאיירן מינכן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 באוגוסט 2020 | צרפת פריז סן-ז'רמן | 0–1 | גרמניה באיירן מינכן | אצטדיון האור, ליסבון, פורטוגל צופים: 0 שיפוט: איטליה דניאלה אורסטו |
| 23 באוגוסט 2020 |  |  | קומאן  59' | אצטדיון האור, ליסבון, פורטוגל צופים: 0 שיפוט: איטליה דניאלה אורסטו |
הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              פריז סן ז'רמן :               באיירן מינכן
הרכבי הקבוצות > שופטים

שופט: איטליה דניאלה אורסטו
 קוונים: איטליה לורנצו מנגנלי, איטליה אלסנדרו גיאלנטיני 
 שופט רביעי: רומניה אובידיאו האטגאן 
 שופט וידאו: איטליה מסימיליאנו איראטי
שופט וידאו שני:איטליה מרקו גידה, שופט וידאו לנבדל: ספרד רוברטו דיאז פרז דה פלומר
שופט וידאו תומך: ספרד אלחנדרו הרננדז הרננדז
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקת משחק
| משחקי גמר גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 |  |
| ליגת האלופות | 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
ד'קס"ב

ד'קס"ב (4162)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-24 בספטמבר 401 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 402. שנה מסוג גכה, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
ג'רלד בול

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1928 אונטריו, קנדה 
 נהרג:  22 במרץ 1990 (בגיל 62) אוקלה, בלגיה 
 שם לידה:  Gerald Vincent Bull 
 ענף מדעי:  בליסטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו  Regiopolis-Notre Dame Catholic Secondary School 
 מוסדות:  אוניברסיטת מקגיל 
 
בול בראשית שנות ה-60, עם תותח 16 אינץ'
ג'רלד וינסנט בול (באנגלית: Gerald Vincent Bull;‏ 9 במרץ 1928 – 22 במרץ 1990) היה מהנדס קנדי שהתמחה בארטילריה ארוכת טווח. פרויקט חייו היה ניסיון לשיגור לוויין לחלל באמצעות שימוש בתותח-על (כמו בסיפורו של ז'ול ורן, מהארץ לירח). לשם ביצוע פרויקט זה חבר לשליט עיראק סדאם חוסיין ותכנן בעבור המשטר העיראקי תותחי על במסגרת "פרויקט בבל". בול נהרג מכדורי מתנקשים מחוץ לביתו בבריסל. לפי פרסומים שונים הוא נהרג על ידי המוסד.
שנים ראשונות וראשית הקריירה

בול נולד באונטריו למשפחה מבוססת, אך התרוששות המשפחה כתוצאה מהמשבר הכלכלי הגדול, מות אמו במהלך לידה והתדרדרותו של אביו כתוצאה מכך לאלכוהוליזם גרמו לכך שיישלח ללימודים במוסד ישועי. לאחר שבגר למד בקולג' שליד אוניברסיטת קווינס ובאוניברסיטת טורונטו, באחד המחזורים הראשונים של המחלקה להנדסת אווירונאוטיקה. לתזת המוסמך שלו הקים מנהרת רוח, במימון חיל האוויר הקנדי.
לאחר שסיים לימודים לתואר דוקטור, ב-1951 (בן 23 בלבד), צורף ל-CARDE (ראשי תיבות של "Canadian Armament and Research Development Establishment, מוסד קנדי לחימוש ומחקר), מוסד שנוסד יחד עם ממשלת בריטניה בתקופת מלחמת העולם השנייה כדי לפתח טכנולוגיה ארטילרית הרחק מאירופה. הוא לא נשאר ב-CARDE זמן רב והשקיע את זמנו בפיתוח שיטות איסוף נתוני ירי של כלי נשק לצורכי מחקר.
ב-1954 קיבל משרה באוניברסיטת לאוול בקוויבק וערך מחקרים במנהרת רוח יחד עם צוות של סטודנטים. במהלך אותה תקופה ניסה ה-DRB (ראשי תיבות של Defence Research Board, מועצת מחקר ההגנה) לפתח טיל נגד טילים ובול הציע להשתמש בפגזי ארטילריה לצורך זה. אולם הכלי שתכנן בול לא היה מהיר מספיק. המימון של DRB קוצץ בעקבות ירידת המתח העולמי והיבחרה של ממשלה ליברלית בקנדה (קיצוץ שביטל גם את פיתוח המטוס העל-קולי אוורו קנדה CF-105 ארו, שהיה אמור להיות פרויקט הדגל של התעשייה האווירית הקנדית) ובול חזר ל-CARDE, שם פיתח אמצעי זיהוי מטרות על ידי מכ"ם ואינפרה-אדום, כאשר בחלק מהניסויים השתמש לדימוי המטרות בפגזים שנורו אל מנהרת רוח.
עם השיגור לחלל של הספוטניק על ידי ברית המועצות ב-1957 התעורר עניין עולמי במרוץ לחלל. בול הדליף לעיתונות סיפור, שלא היה לו כל ביסוס מציאותי, לפיו קנדה תעלה לוויין למסלול תוך שימוש בתותח שיותקן בחרטום טיל רדסטון אמריקאי. ב-22 באפריל 1958 התפרסם הסיפור בהד תקשורתי גדול והביך את ראש ממשלת קנדה ג'ון דיפנבייקר. אחת מתוצאות ההדלפה שהפתיעו את בול הייתה חשיפתה לציבור של עבודתו ב-CARDE בזיהוי מטרות על ידי שידור של רשות השידור הקנדית.
בהמשך הסתכסך בול עם מנהליו ועזב את CARDE.
פרויקט HARP

לוטננט גנרל ארתור טרודו (Arthur Trudeau) מצבא ארצות הברית, אשר הוביל פרויקט ארטילרי ניסויי דומה לרעיונותיו של בול בנוגע להעלאת לוויין למסלול על ידי ירי מתותח, התלהב מרעיונותיו של בול והחליט להעביר אותם לפסים מבצעיים. לצד בול גייס את המומחה האמריקאי צ'ארלס מרפי (Charles Murphy) ושכנע את הצי האמריקני לספק מימון ותמיכה לפרויקט. פרויקט HARP (ראשי תיבות של High Altitude Research Program - תוכנית מחקר גובה רב) יצא לדרך בניהולו של דונלד מורדל (Donald Mordell).
ב-1961 החלו ניסויי ירי באוקיינוס האטלנטי בתותח בקוטר 130 מ"מ, בהתאם לתכנוניהם של בול ושל מרפי. הצוות הצליח לירות פגזי ניסוי לגובה 130,000 רגל (כ-39,000 מטר). הצוות חיפש בסיס הפעלה נוח ומצא אותו בברבדוס, שם נבנה תותח ייעודי והחלה סדרת ניסויים מוצלחת ביותר. בנובמבר 1962 נורה פגז במשקל 150 ק"ג לגובה של 66,000 מטר במהירות לוע של כ-3,000 מטר לשנייה.
בשנת 1964 שכנע מורדל את ממשלת קנדה, ש-HARP היא שיטה בטוחה וזולה שיכולה להצעיד את קנדה לעידן החלל ולהצבת לוויין מתוצרתה ותחת דגלה במסלול סביב כדור הארץ. ממשלת קנדה הבטיחה תקצוב של 2.5 מיליון דולר למשך שלוש השנים הבאות, ממשלת ארצות הברית התחייבה לסכום של חצי מיליון דולר נוספים בשנה. בול מונה באותה שנה לראש מרכז חקר החלל באוניברסיטת מקגיל.
שנת 1965 יועדה לבניית תותח-על בקוטר 44 ס"מ, עם אורך קנה של כ-5 מטרים, שהועמד כמעט במאונך. שנת 1966 יוחדה לניסויים אינטנסיביים בכלי. ב-18 בנובמבר 1966 נורה פגז-מדמה-לוויין במשקל 180 ק"ג לגובה 180 ק"מ. זהו שיא שלא נשבר עד היום.
בשנת 1967 תכנן בול את ה-GLO-1A (ראשי תיבות של Gun-launched Orbiter, Version 1A - לוויין משוגר-תותח גרסה 1A) אך המימון לפרויקט הופסק הן מן הצד הקנדי והן מן השותפים האמריקאים.
SRC - תאגיד חקר החלל

עם פירוק פרויקט HARP חזר בול לאחוזתו בגבול קוויבק וורמונט והקים את SRC (ראשי תיבות של Space Research Corporation - תאגיד חקר החלל). החברה ייצרה תותחים ופגזים, הלקוח הגדול הראשון של החברה הייתה מדינת ישראל אשר רכשה בעיקר פגזים לתותחים אמריקאים מ-1973 ואילך.
במסגרת החברה פיתח בול במחצית הראשונה של שנות השבעים את תותח ההוביצר GC-45 בעל קליבר של 155 מ"מ המסוגל לירות לטווח יעיל של כ-30 ק"מ בדיוק מטרה של 10 מטרים ולטווח של כ-40 ק"מ תוך איבוד מסוים של דיוק. ביחס לגודלו הסביר של התותח הוא הציע טווח ירי דמיוני. לשם ייצור התותח פנה בול לחברה בדרום אפריקה תוך הפרת האמברגו הבינלאומי שהוחל על מדינה זו. הוא נתפס ב-1980, הואשם, נידון לשנת מאסר והשתחרר לאחר שישה חודשים. לאחר שחרורו עזב את קנדה והשתקע בבריסל.
בדרום אפריקה הושלם פיתוח התותח והוא שימש לראשונה באופן מבצעי נגד כוחות קובה שהשתתפו במלחמת האזרחים באנגולה. עם פרוץ מלחמת איראן–עיראק מצא בול לקוח גדול וחשוב לתותח, שליט עיראק סדאם חוסיין. בין בול לחוסיין נוצר קשר שהתבסס על התלהבותו של חוסיין מחלומו של בול על הצבת לוויין בחלל ומהסכמתו לספק לו את כל האמצעים הדרושים כדי ליישם חלום זה.
פרויקט בבל

לאחר ביטולו של פרויקט HARP, עליו ג'רלד בול עמל קשות והגיע להישגים גדולים, היה בול מתוסכל ומושפל מאוד. הוא היה נחוש לעשות הכל כדי להגשים את חזונו וחלומו ולבנות תותח על שיגיע לחלל. בשנת 1970 הוא בנה את התותח GC-45, תותח הוביצר בעל טווח של 40 ק"מ, שהיה נחשב לטוב מסוגו. הוא מכר תותחים כאלו לכל מי שהיה מוכן לקנותם. הוא מכר תותחים לדרום אפריקה, שהייתה תחת אמברגו נשק של האו"ם. לאחר מכן, מכר לעיראק, שהייתה שקועה במלחמת איראן–עיראק כ-200 תותחים מסוג זה שהיו מוצלחים מאוד.
זמן מה לאחר מכן, בול וסדאם חוסיין נפגשו. סדאם היה מתוסכל מהעובדה כי ישראל עומדת לשגר לוויין לחלל, ובול ראה בכך הזדמנות להגשים את חלומו. הוא הבטיח לסדאם חוסיין תותח-על ענק, שיוכל לשגר לוויינים לחלל, ופגזים למרחק של מעל ל-1,000 ק"מ. מבחינת בול, זו הייתה הזדמנות להגשמת חלומו וחזונו. ואילו סדאם חוסיין, ראה בתותח כלי שבעזרתו יוכל לפגוע בלב מדינת ישראל. בול קרא לתוכניתו פרויקט בבל וסיפר לחוסיין על ממדיו המתוכננים: התותח יהיה באורך של 156 מטרים לפחות, בקוטר של מטר ובמשקל עצום של 2,100 טון.
לפני שהחל בבניית תותח הענק, החליט בול לבנות אב טיפוס "מוקטן", אורכו היה 45 מטרים, והוא היה מוצלח ללא דופי. בול קיבל שטח ניסויים ענק בעיראק, והחל להרכיב את התותח ממתכות שיוצרו במדינות אירופה, והוסוו בחלקים לצינורות נפט, זאת כדי לעקוף את האיסור על מכירת נשק לאזורי מלחמה. נטען, כי הממשלות שסיפקו את המתכות, ובראשם סקוטלנד, ידעו כי מדובר בחלקי תותחים והחליטו להעלים עין, בשל הרווח הכלכלי.
בזמן שהרכבת התותח הייתה בעיצומה, בול תכנן עבור העיראקים שני תותחים מתנייעים שנחשבו לטובים מסוגם: "אל מג'נון" ו"אל פאו", הראשון, הוכנס מיידית לשירות בצבא העיראקי. בול אף ערך שינויים בטילי הסקאד העיראקים, והגדיל טווחם, על חשבון ראש הקרב והדיוק, טילים שלימים יפגעו בישראל במלחמת המפרץ. לפי בנו של בול, ישראל ראתה בדבר חציית גבול וסוכנים ישראלים הזהירו אותו לחדול ממעשיו, בול התעלם מהם. לאחר שהמשיך בעבודתו עבור סדאם חוסיין, החליטו להזהיר אותו פעם נוספת, סוכנים ישראלים הפכו את ביתו והשאירו סימנים ברורים, במטרה להזהיר אותו, אולם בול החליט להתעלם פעם נוספת. בשנת 1990, נהרג בול בהתנקשות בבריסל, בפעולה שיוחסה למוסד. ההתנקשות בבול שמה קץ לתוכנית השאפתנית.
מותו

ב-22 במרץ 1990 נורה בול חמש פעמים, פעמיים בראשו ושלוש פעמים בגבו מטווח קצר על ידי מתנקשים מקצועיים. ההנחה בעולם הייתה שבול נהרג על ידי המוסד. העיתונאי יוסי מלמן, שחיבר כמה ספרים על המוסד, סיפר ב-2012:
סיפור על יחידת "כידון" שלא ידוע, הוא חיסולו בבריסל של ד"ר ג'רלד בול, מדען קנדי אובססיבי, הוגה רעיון 'תותח העל', שהציע אותו לקנדה, ארצות הברית, אוסטריה, דרום אפריקה ואפילו ל'תעשייה הצבאית' בישראל. בסוף פנה לסדאם חוסיין, שמימן את הפרויקט. אנשי "כידון" הגיעו לבריסל, שכרו דירה בבניין שבו התגורר (הדירה הייתה על שם חברתו הבלגית). הם הציגו עצמם כמרוקאים. בול הוזהר בטלפון על ידי אלמונים לחדול מהעבודה בפרויקט של סדאם, אך כשלא שעה לאזהרות הגיעו אנשי 'החוליה', המתינו לו בחדר המדרגות והרגו אותו.
לקריאה נוספת

ויליאם לאותר, תותח על - תעלומת חייו ומותו המסתורי של ג'רלד בול, הוצאת מעריב, 1991
מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד, ידיעות ספרים, 2010, עמודים 220 - 225
Murphy CH, Bull GV, Gun-launched probes over Barbados in Bulletin of the American Meteorological Society, 1968; vol.49(6): 640-
William Lowther, Iraq and the Supergun: Gerald Bull: the true story of Saddam Hussein's Dr Doom (Macmillan, London 1991) (Pan paperback, London 1992) ISBN 0-330-32119-6
הערות שוליים

↑  Are Assassinations Ever Legal?
↑  A supersonic scientist
↑  פרויקט HARP
↑  מיכאל בר זוהר וניסים משעל המוסד: המבצעים הגדולים עמ' 238-240
↑  Who killed Gerald Bull?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597947305171  PLWABN: 9811406215905606  GND: 119045990  ISNI: 0000 0001 0957 4033  LCCN: n88271639  NTA: 08742908X  VIAF: 18023154   WorldCat (עם VIAF): 18023154 
פרויקט HARP
תותח הוביצר GC-45 עיראקי, תכנון: ג'רלד בול
גילברט סטרנג

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1934 (בן 89) שיקגו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  טופולוגיה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בייליול קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  פטר הנריצי 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  Hermann Flaschka, אלן אריק ברגר, Jay Elliot Israel, Michael Arthur Goldberg, George Fann, John Henry Doles, III, Xiangwei Liu, Vasily V. Strela, Robert Rubinstein, Deanne Dickinson, David Gorsich, אדמונד הארי כריסטיאנסן, Thomas Wallace Colthurst, פאבל גרינפלד, John James Henry Miller, ל. רידג'וויי סקוט, Jackie Shen, ריצ'ארד ברוס הולמס, Hermann Matthies, Edward Wesler Packel, Dmitri Betaneli, Per-Olof Persson 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (2009)  פרס שובנט (1977)  Peter Henrici Prize (2007)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  מלגת רודס (1955)  פרסי פאול ר. האלמוס - לסטר ר. פורד 
 math.mit.edu/~gs/
 תרומות עיקריות
 הנגשת נושאים מורכבים במתמטיקה לציבור הרחב
 
וויליאם גילברט סטרנג (באנגלית: William Gilbert Strang; נולד ב-27 בנובמבר 1934) הוא פרופסור למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ידוע בשל תרומותיו לאלגברה ליניארית, חשבון וריאציות, התמרת wavelet ואלמנטים סופיים. כמו כן סטרנג מפרסם ספרים העוסקים בהסברת תחומים מתמטיים לציבור באופן קבוע.
ביוגרפיה

סטרנג נולד ב-27 בנובמבר 1934 בשיקגו שבאילינוי. בשנת 1955 הוא סיים את התואר הראשון שלו ב-M.I.T ואת תואר הדוקטורט שלו קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. משנת 1970 הוא משמש כפרופסור ומרצה ב-M.I.T.
בשנת 1977 קיבל את פרס שובנט על הישגים יוצאי דופן במתמטיקה.
בשנת 2002 אוניברסיטת M.I.T החלה להעלות לערוץ היוטיוב של האוניברסיטה הרצאות וראיונות איתו שחלקם זוכים ללמעלה מ-10 מיליון צפיות.
ספריו

גילברט סטרנג כתב למעלה מ-12 ספרים, ובין היתר:
משוואות דיפרנציאליות ואלגברה ליניארית (פברואר 2015)
מבוא לאלגברה ליניארית (1970)
אלגברה ליניארית ושימושיה (1968)
אנליזת שיטת האלמנטים הסופיים (1973)
מאמרים באלגברה ליניארית (2012)
אלגוריתמים למערכת מיקום גלובלית (2012)
מדע והנדסה חישובית (2007)
אלגברה ליניארית ולמידה ממאגר נתונים (2019)
הערות שוליים

↑  Roselle, D. P. (1977). "Award of the 1977 Chauvenet Prize to Professor Gilbert Strang". The American Mathematical Monthly. 84 (6): 417. doi:10.1080/00029890.1977.11994378. JSTOR 2321898.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427733005171  ACM DL: 99660342363  BIBSYS: 90258732  BnF: cb13491214m (data)  CANTIC: a11277713  CiNii: DA00732202  dblp: s/GilbertStrang  GND: 141888474  ISNI: 0000 0001 1081 0750  LCCN: n80061807  MGP: 13383  NDL: 00457883  NKC: vse2008430014  NLG: 265722  NLK: KAC201312409  NTA: 071821694  ORCID: 0000-0001-8511-7862  SUDOC: 050206680  VIAF: 108500696   WorldCat (עם VIAF): 108500696 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גילברט סטרנג".
דייביסון

דייביסון דנילסון דה סוסה בסאס (בפורטוגלית: Deyvison Denílson de Sousa Bessas; נולד ב-18 באוקטובר 1988) ידוע כדייביסון הוא כדורגלן ברזילאי בעמדת הבלם.
קריירה

דייביסון התחיל את הקריירה שלו באמריקה. בקיץ 2011 חתם בקרטלספור מהליגה השנייה בטורקיה. ב-11 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אלזיגספור. שבועיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד טבשנלי לינייטספור.
בקיץ 2013 חתם בטונדלה מהליגה הפורטוגלית השנייה. בקיץ 2015 חתם לשנתיים במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
בקיץ 2017 חתם בארוקה בה שיחק שנתיים. בקיץ 2019 חתם באתניקוס אחנה מליגת העל הקפריסאית.
בקיץ 2021 הצטרף לווילפרנקואנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
גולי אצ"ל ולח"י

גולי אצ"ל ולח"י היו אנשי מחתרות אצ"ל ולח"י שנעצרו וגורשו בסוף תקופת המנדט הבריטי, החל משנת 1944 ועד 1948, ב-12 שילוחים, למחנות מעצר באפריקה. מחנות המעצר שבהם הוחזקו היו סֶמבֶּל (אנ'), שליד אסמרה, בירת אריתריאה, קרתגו שבמדבר סודאן וגילגיל (אנ') שבקניה, השוכנת צפונית לניירובי. הגולים הושבו לארצם חודשיים לאחר קום מדינת ישראל, ביולי 1948. הרצון למנוע מהעצירים להכיר את הסביבה ולתכנן בריחה, החשש של השלטונות בארצות המחנות מפיגועים שיחוללו והקשיים הביטחוניים בארצות אפריקה עצמן, שבהן הייתה התנגדות לקולוניאליזם, עמדו בשורש ההעברות ממחנה למחנה.
מימין מאיר שמגר (אז שטרנברג), שמואל תמיר, דב מילמן, צבי הדסי, ראובן רובינשטיין ואריה מהולל במחנה גילגיל בקניה
ההחלטה על הגירוש וביצועו

ההחלטה לגרש את אנשי המחתרות לאפריקה התקבלה בידי הבריטים לאור הקצנת פעילותן של המחתרות והמלצתו של המזכיר הראשי של ממשלת המנדט, ממלא מקום הנציב העליון, סר ג'ון שאו. במחנה המעצר בלטרון העיב על הבריטים החשש המתמיד מפני בריחת אסירים, חשש שכבר התממש יותר מפעם אחת, והיה נראה הרבה פחות סביר באפריקה. כן סברו הבריטים שגירוש לאפריקה הוא בעל אלמנט הרתעתי חזק.
תומכי הגירוש בקרב הבריטים לא ראו בו תחליף לפתרון המדיני של חלוקת הארץ, אך סברו שבאמצעותו יחלישו את המחתרות ויאפשרו לכוחות היהודים המתונים לקדם פתרון שיש בו פשרה.
מבצע הגירוש, שכונה "כדור שלג" (Operation Snowball) בוצע ביום אחד, 19 באוקטובר 1944 במהירות ובהפתעה כמהלומת פתע. העצורים בלטרון הועלו למטוסים ולא העלו בדעתם שמתכוונים להעבירם לחוץ לארץ. בגל הראשוני גורשו 251 עצורים, ובסופו של דבר גורשו בסך הכול 439 איש, מחצית מעצורי המחתרות. על-פי אומדן, 60% מהגולים היו אנשי אצ"ל, 30% אנשי לח"י והשאר נייטרליים.
המחתרות הגיבו בחריפות ואף הוקיעו את הגירוש כאקט נאצי, אולם הן לא הצליחו להוציא לפועל את המאבק השיטתי שתכננו להחזרת העצורים, זאת בשל התנקשות הלח"י בלורד מוין, שגרמה לסזון.
מוסדות היישוב, לעומת זאת, הגיבו במחאה רפה למדי, אם בכלל. הדבר העלה בקרב העצורים חשד שהסוכנות שותפה בכוונת הגירוש.
המערכה המשפטית

אנשי האצ"ל פנו לבית המשפט העליון בארץ ישראל בשבתו כבג"ץ (ערכאה שיפוטית זו הייתה קיימת גם בתקופת המנדט), בית המשפט קיבל את טענות אנשי האצ"ל בחלקן וסבר כי אין סמכות לממשלת ארץ ישראל לעצור אנשים בארץ חוץ, אך סבר שהמעצר כשר בכל אופן, משום שממשלת אריתריאה אכפה אותו בצו משלה.
הפסיקה היוותה לגולים כישלון מהבחינה המעשית, אך גם ניצחון מורלי, והסתייגותו של בית המשפט מהגירוש הביאה את עיתוני היישוב לקרוא להחזרת העצירים ארצה.
המערער, אריה בן-אליעזר, ניסה לבסוף להיחלץ בדרך אחרת. הוא ברח ממחנה המעצר יחד עם יצחק שמיר.
מרבית העצורים לא נשפטו והיו כלואים על סמך תקנות ההגנה (שעת חירום), שאפשרו לעצור אותם על סמך חשד בלבד, דבר שזכה לביקורת חריפה גם בתכתובת הבריטית הפנימית.