stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חומש (יהדות)
הערות שוליים

↑  ברוך יעקב שורץ, 'התורה: חמשת חומשיה וארבע תעודותיה', ספרות המקרא: מבואות ומחקרים', כרך א, עמ' 161–162, 218.
↑  מדוע התורה מחולקת לחמישה ספרים?, באתר thetorah.co.il
↑  ראו: בראשית רבה, פרשה ו', פסקה ט'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ג, עמוד א'.
↑  נחמיה אלוני, חמש, חומש, אנציקלופדיה מקראית, כרך ג, טור 190. על פי תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה,  פרק ב', הלכה ד'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"ד, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ס', עמוד א'.
↑  רבי מרדכי יפה, לבוש התכלת, סי' קמג.
↑  פרי חדש שם ס"ק ב מתיר; ואילו הט"ז סימן נג ס"ק ב אוסר.
↑  תניא רבתי, עניין ספר תורה; והובא במשנה ברורה, סימן קמ"ג, סעיף קטן ט'.
↑  תוספתא, מסכת מגילה, פרק ג, הלכה כ
אשדודים

ערך זה עוסק בתנועה מקומית באשדוד. אם התכוונתם לעיר הנמל העתיקה, ראו .
| --- | --- |

סמליל התנועה, 2023
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסד:  יניב קקון, מאיר אברז'ל, נאור ביטון, נורית טופז, ורוניקה ויגדורצ'יק
 מנהיגים:  יניב קקון
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים)
 אותיות:  רק
 שיא כוחה:  2 מנדטים (2018, 2024)
 סיעות שהתפצלו:  "תושווים"
 מטה:  מטה ארעי ב-2018 וב-2023/2024: רחוב רוגוזין, רובע א',  אשדוד
 נציגויות בפרלמנטים
 מועצת עיריית אשדוד ה-11:  2 / 29
 מועצת עיריית אשדוד ה-12:  2 / 29
 
 www.ashdodim.org
אשדודים היא תנועה אשדודית שהוקמה ב-2012 בעקבות המחאה החברתית בישראל, ומכהנת מאז 2018 במועצת עיריית אשדוד. "אשדודים", המתאפיינת כתנועת תושבים חברתית-פוליטית, מקיימת בחירות מקדימות לרשימתה למועצת העירייה והייתה הראשונה שעשתה זאת בעיר אשדוד. הצבע המזוהה עם המפלגה הוא כתום.
היסטוריה

התנועה הוקמה בשנת 2012 על ידי יניב קקון, מאיר אברז'ל, נאור ביטון, נורית טופז, ורוניקה ויגדורצ'יק ותמר קדם סימן טוב, פעילים חברתיים מקומיים בעיר אשדוד בעקבות המחאה החברתית שפקדה את ישראל ב-2011.
ב-2013 התמודדה התנועה לראשונה למועצת עיריית אשדוד בבחירות לרשויות המקומיות. בבחירות אלו, שנערכו ב-22 באוקטובר, לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה – כאשר זכתה ל-2,378 קולות.
בבחירות העוקבות שנערכו ב-30 באוקטובר 2018, קיבלה התנועה 7,717 קולות, שזיכו אותה ב-2 מושבים במועצה, אותם מילאו יניב קקון ומאיר אברז'ל. למימון מסע הבחירות, אותו ניהלה במטה שהקימה ברחוב רוגוזין ברובע א' בעיר, גייסה התנועה כ-40,000 ש"ח במימון המונים באתר "הדסטארט" מכ-300 תומכים, בתוך חודש ימים. לאחר מכן, ערכה בחירות מקדימות (פריימריז) לרשימה, לראשונה ברשימה עצמאית בעיר. יניב קקון נבחר בבחירות פנימיות לראשות הסיעה. לאחר כינון מועצת העירייה ה-11, סיעת "אשדודים" התקבלה לקואליציה של ראש העירייה יחיאל לסרי, וקקון מונה לתפקיד משנה ראש העירייה, כאשר היה ממונה על ניהול מרכז כיוונים, וכן תחום חיי הלילה בעיר, ואברז'ל לממונה על "היחידה לשכונות הוותיקות" (רבעים א', ב', ג' ו-ו'), אותה הקים.
באוגוסט 2022 פרשה מהמפלגה רפרנטית התנועה לעניין צרכים מיוחדים, נורית טופז (ממקימות התנועה ומספר 3 ברשימה), והקימה את תנועת "תושווים", שהתמודדה בבחירות המקומיות בעיר ב-2024 ולא עברה את אחוז החסימה, כאשר זכתה ל-1,932 קולות.
ב-2023 ערכה "אשדודים" קמפיין נוסף למימון המוני של המפלגה, וגייסה בו כ-60,000 ש"ח מכ-700 תומכים. באותה שנה, ערכה בחירות מקדימות בפעם השנייה, וקקון נבחר לראש הסיעה בשנית.
בטבח שבעה באוקטובר נרצחה תמר קדם סימן טוב, ממקימות התנועה, יחד עם שלושת ילדיה ובעלה בטבח בניר עוז. קדם-סימן טוב, בת 35, בעברה רכזת שבט "דותן" של הצופים באשדוד, הייתה מועמדת לראשות מועצה אזורית אשכול, ופעלה להקמת תנועת תושבים אחות ל"אשדודים".
בינואר 2024, לקראת הבחירות העוקבות, קיבלה הרשימה את תמיכתו של ראש עיריית אשדוד לשעבר אריה אזולאי. בבחירות, שהתקיימו ב-27 בפברואר 2024, "אשדודים" שימרה את כוחה במועצת העירייה ה-12 כשזכתה ל-2 מנדטים והצביעו לה 5,432 אנשים. עם כינון המועצה, התמקמה הסיעה באופוזיציה. בספטמבר 2023, הודיע יניב קקון על כוונתו לרוץ לראשות עיריית אשדוד מטעם "אשדודים" בבחירות המקומיות המתוכננות ל-2028.
בקיץ 2024, השיקה התנועה את מיזם "קולנו", אותו היא מציגה כשדלנות אזרחית. המיזם, שהוקם על ידי קרין בן יוסף פנוב, גיא היימן ואבי לוי, מזמין את תושבי העיר להציע רעיונות ולשתף בבעיות, שאותם התנועה מתכוונת לקדם במועצת עיריית אשדוד או באופן קהילתי.
פעילות > עיריית אשדוד

הקמת היחידה לשכונות ותיקות והון קהילתי בעיריית אשדוד
קידום הקמת שלוחה של מרכז כיוונים ברובע ו' – "כיוונים בשכונה"
יזימת ההחלטה לקיים שידור חי של ישיבות מועצת עיריית אשדוד (בוטל במועצה ה-12 בשנת 2024)
מיפוי אתרים ארכאולוגיים, פסלים ועבודות אמנות במרחב הציבורי עבור הקהל הרחב על ידי לוחיות מידע.
פעילות > פעילות חברתית

מאז 2018, התנועה תומכת במיזם "זה מהלב" לתמיכה במשפחות נזקקות בעיר, ועורכת גיוס תרומות לקראת חגי תשרי וחג הפסח בפאב "הזה" שבחוף הקשתות יחד עם העמותה המייסדת, "יש לי לב אשדודי".
ביאורים

↑  הבחירות יועדו להתקיים ב-31 באוקטובר 2023, אך נדחו ל-27 בפברואר 2024 לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל.
↑  בבחירות פנימיות, כפי שנעשה ב-2018.
מיגל פאילדה

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1852 מטאנסס, קובה 
 פטירה:  26 בדצמבר 1921 (בגיל 69) 
 שם לידה:  Miguel Ramón Demetrio Faílde y Pérez
 מוקד פעילות:  קובה 
 כלי נגינה:  פסנתר, קורנית, ויולה, קונטרבס
 
מיגל רמון דמטריו פאילדה אי פרס (בספרדית: Miguel Ramón Demetrio Faílde y Pérez;‏ 23 בדצמבר 1852 קאובס, מטאנסס – 26 בדצמבר 1921 מטאנסס) היה מלחין ומוביל הרכבים קובני, שנודע כיוצר הראשון של ריקודי דאנסון, ריקוד לאומי של קובה המודרנית. חי רוב חייו במטאנסס, עיר השוכנת 100 ק"מ מזרחית מלה הוואנה. והידועה כמרכז תרבותי חשוב ומכונה "אתונה של קובה".
פאילדה ניגן בקורנית בתזמורת הכבאים של מטאנסס וניגן בויולה ובקונטרבס בתזמורת "המכון הפילהרמוני של מטאנסס". פאילדה הלחין ריקודי קונטרדנאסה, ואלסים, פסודובלה ושירי לכת ובשנת 1877 יצר את הדאנסון הראשון: Las Alturas de Simpson
ריקוד זה בוצע לראשונה בציבור בשנת 1879 בבית הספר התיכון של מטאנסס במסיבה שבה השתתפו כעשרים זוגות רוקדים אלגנטיים כשהנשים נשאו כולן זרי פרחים. ניגנה התזמורת של פאילדה עצמו שכללה טובה, טרומבון, קרנית שני תופים וקורנית.
פאילדה הלך לעולמו לפנות בוקר ב-26 בדצמבר 1921 במטאנסס והובא לקבורה בבית הקברות קרלוס בורומאוס בעיר.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

מיגל פאילדה אי פרס נולד בשנת 1852 בכפר הקטן קאובס, בנפת גוואמאקארו (כיום לימונאר) במחוז מטאנסס שבקובה. אביו, קנדידו פאילדה היה מהגר מגליסיה ואמו, חוסטה פרס הייתה מולטית קהת עור ("פארדה"), ילידת מטאנסה.
את החינוך המוזיקלי הראשון בילדותו קיבל פאילדה מאביו שהיה נגן טרומבון ושהבחין בכישוריו. בגיל 10 שלט היטב בנגינה בקורנית. אחרי מות אביו הודות לאחיו הבכור, למד אצל מיגל חימנס סלאסאר וקיבל שיעורי הרמוניה והלחנה אצל מורה ממוצא צרפתי בשם פדריקו פקלייה.
כבר בגיל 12 הצטרף מיגליטו פאילדה כנגן קורנית לתזמורת העירונית של כבאיי מטאנסס, בניהול דמטריו לופס, בהמשך לתזמורתו של הקלרניתן פאוסטינו ואליינטה ומאוחר יותר, ב-1871 לתזמורת אחיו Orquesta de los Hermanos Failde.
כחבר בתזמורת "המכון הפילהרמוני של מטאנסס" שבה ניגן בזמנו גם אביו ניגן מיגל פאילדה כוויולן ונגן קונטרבס מוזיקה קאמרית, לרבות יצירות מאת בטהובן והיידן.
ביוגרפיה > המשך פעילותו

פאילדה נמנה עם המוזיקאים שהצטרפו למאבק לשחרור קובה מהשלטון הקולוניאלי הספרדי.
ניצח בצעירותו על תזמורת הכבאים בעירו מטאנסס. מאוחר יותר ב-1871 הקים תזמורת משלו - La Orquesta de Miguel Faílde. בראשה עמד כ-50 שנה והיא זכתה לפופולריות רבה. פאילדה ניגן בעיקר בקונטרבס ובוויולה ולעיתים בפסנתר. כמן כן לימד ב"אקדמיה למוזיקה של הכבאים" (כיום בית הספר למוזיקה על שם מיגל פאילדה) במטאנסס והעניק שיעורים פרטיים בביתו. היה מעורה בחיים האינטלקטואליים המקומיים ויחד עם ידיד הוציא לאור שבועון ספרותי בשם "Ideas Nuevas" (רעיונות חדשים).
ביוגרפיה > המשך פעילותו > הדאנסון

פאילדה נחשב ליוצר הריקוד הלאומי הקובני המכונה "דאנסון", נגזרת של הקונטרדאנסה. אמנם מומחים סבורים כי הושפע על ידי יצירותיו של המלחין מנואל סאומל. עם זאת השלטון המהפכני הקובני הכריז עליו באופן חד משמעי בשנת 1960 כ"יוצר הדאנסון".
היצירה הראשונה שלו בסוגה זו היה הקטע "Las alturas de Simpson " הקרוי כך לפי שם השכונה סימפסון של העיר מטאנסס, ושנוגן לראשונה ב-1 בינואר 1879 בתיכון מטאנסרו והתקבל בחום על ידי הקהל. אמנם עוד לפני כן ביצע פאילדה את היצירה בבניין קינטה לונה בעיר.
הדאנסון שהמציא היה בעל מקצב חדשני מיוחד, והמלחין שילב בו את הקונטרדאנס הצרפתית ומקצבים אפריקאיים.
פאילדה ניגן את ריקודו האחרון בשנת 1920 עם התזמורת פדרו רוחאס.
מבחר יצירות

אחיינו, אוסבלדו קסטיו פאילדה אסף לפחות 144 דאנסונס שנכתבו על ידו.
אולם הרפרטואר של פאילדה כלל לא רק דאנסונס אלא גם מקצבים אחרים: קונטרדנאסה, ואלסים, פסודובלה, שירי לכת וכו'.
Las alturas de Simpson
La diosa japonesa (האלה היפנית)
Cuba libre (קובה חופשית)
Yo me voy para el otro mundo (אני הולך לעולם האחר)
Los mascavidrios
El mondoguito
Antón Pirulero
La serenata de Schubert
Figurín, se acabó el merengue (פיגורין, המרנגה נגמר)
La jota aragonesa
Piña
Mamey y zapote
הנצחה

האקדמיה למוזיקה במטאנסס נקראת על שמו.
במטאנסס פועלת תזמורת של 15 נערים - אורקסטה טיפיקה ע"ש מיגל פאילדה
לקריאה נוספת

1964 Osvalde Castillo Failde Miguel Failde: créador musical del Danzón. Consejo Nacional de Cultura, La Habana.
הערות שוליים

↑  R. Álvarez Estévez 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb140403518 (data)  ISNI: 0000 0003 6475 6862  LCCN: n97874510  VIAF: 228385740   WorldCat (עם VIAF): 228385740
ניר רצ'קובסקי

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1973 (בן 51) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר הדקל האקדמי (2015) 
 
ניר רצ'קובסקי (נולד ב-29 באפריל 1973) הוא מתרגם וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

רצ'קובסקי נולד וגדל בחיפה. לאחר שסיים את לימודיו לתואר שני בביולוגיה החליט לנסוע לפריז, בה גר מספר שנים ובה גם הכיר את אשתו.
לאחר שובו ארצה החל לתרגם ספרים מצרפתית (וגם מעט מאנגלית), ופריצתו לתודעת הקוראים הייתה בזכות תרגומו לספר "סוויטה צרפתית" מאת הסופרת הצרפתייה-יהודייה אירן נמירובסקי משנת 2006 ותרגומו ל"נוטות החסד" מאת ג'ונתן ליטל משנת 2008.
בשנת 2013 התפרסם רומן ביכורים פרי עטו, "בת, אהובה", בהוצאת ידיעות ספרים, העוסק ביחסים שבין האצילה הצרפתייה בת המאה ה-17 מאדאם דה סבינייה  לבין בתה.
בשנת 2015 זכה בתואר אביר במסדר האקדמאי מטעם ממשלת צרפת.
רצ'קובסקי נשוי ואב לשלושה, ומתגורר עם משפחתו בתל אביב.
מתרגומיו > מצרפתית

"סוויטה צרפתית", אירן נמירובסקי, הוצאת כתר, 2006
"נוטות החסד", ג'ונתן ליטל, כנרת זמורה ביתן, 2008
"מיקרומגס: סיפור פילוסופי ועוד שני סיפורים", וולטר, נהר ספרים, 2009
"חרדתו של המלך סלומון", אמיל אז'אר, ידיעות ספרים, 2010
מוות מאושר, אלבר קאמי, ספרית פועלים, 2019
"יומן", הלן בר, מודן, 2010
"זיכרונותיה של נערה מחונכת", סימון דה-בובואר, כתר, 2011
"זיכרונותיו של דורבן", אלן מאבאנקו, הספריה החדשה, 2012
"יומן של גוף", דניאל פנק, הוצאת אחוזת בית, 2013
"בבית הקפה של הנעורים האבודים", פטריק מודיאנו, הוצאת אחוזת בית, 2014
"הקורא ברכבת של 6:27", ז'אן- פול דידילורן, הוצאת מודן, 2016
"המחבוא", לואיק דובייה,  הוצאת כנרת, 2014
״המלכות״, עמנואל קארר, הוצאת בבל, 2021
"לחסל", מישל וולבק, הוצאת בבל, 2022
ה"פ לאבקרפט: נגד העולם, נגד החיים, מישל וולבק, הוצאת בבל, 2025
מתרגומיו > מאנגלית

"פראני וזואי", ג'.ד. סלינג'ר, כתר, 2011
"גרמניה ויהודיה - היסטוריה אחרת", שולמית וולקוב, הוצאת כרמל, 2022
הערות שוליים

↑  טקס הענקת התואר אביר במסדר העיטור האקדמאי, באתר המכון הצרפתי בישראל, ‏4 במאי 2015 (ארכיון)
↑   עדי ערמון, מישל וולבק וסופר האימה ה"פ לאבקרפט מתאימים לעידן הנוכחי כמו כפפה ליד, באתר הארץ, 8 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310516305171  PLWABN: 9810641776605606  GND: 1067857982  ISNI: 0000 0000 5063 8855  LCCN: no2008047283  VIAF: 14576249   WorldCat (עם VIAF): 14576249
מתיו ויינר

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1965 (בן 59) בולטימור
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 עיסוק:  תסריטאי, במאי קולנוע, מפיק
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסליין  בית ספר הרווארד-וסטלאק  בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה  אוניברסיטת דרום קליפורניה  Park School of Baltimore 
 יצירות בולטות:  תסריטאי הסדרות "הסופרנוס" ו"מד מן"
 צאצאים:  Marten Holden Weiner 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לכתיבה הטובה ביותר בסדרת דרמה (2010)  פרס אמי לכתיבה הטובה ביותר בסדרת דרמה (2008)  פרס אמי לכתיבה הטובה ביותר בסדרת דרמה (2009)  פרס אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר (2007)  פרס אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר (2004)  פרס גילדת הכותבים של אמריקה  בפסקה זו 4 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרופיל ב-IMDb
 
מתיו הופמן וַיְינֶר (באנגלית: Matthew Hoffman Weiner; נולד ב-29 ביוני 1965) הוא תסריטאי, במאי ומפיק יהודי אמריקאי. היוצר, המפיק והתסריטאי של סדרת הטלוויזיה "מד מן". בנוסף, היה התסריטאי והמפיק בעונות הרביעית והחמישית של הסדרה "הסופרנוס" (HBO). במהלך הקריירה שלו זכה ויינר בשמונה פרסי אמי על עבודתו ב"מד מן" וב"הסופרנוס", ושלושה פרסי גלובוס הזהב על מד מן, שזכתה בפרס אמי ארבע שנים ברציפות החל משנת 2008 בקטגוריית 'סדרת הדרמה הטובה ביותר'. הסופרנוס זכתה באותה קטגוריה פעמיים, ב-2004 וב-2007.
ביוגרפיה

ויינר נולד ב-1965 בבולטימור למשפחה יהודית אמריקאית, וגדל בלוס אנג'לס. למד באוניברסיטת וסליין ספרות, פילוסופיה והיסטוריה, ובהמשך למד גם באוניברסיטת דרום קליפורניה. 
הוא החל לעבוד כתסריטאי לראשונה עבור התוכנית 'נערת מסיבות' שלא זכתה להצלחה. היה התסריטאי והמפיק של הסדרות "האמת העירומה" ו"אנדי ריכטר שולט בעולם". יוצר "הסופרנוס", דייוויד צ'ייס, הציע לו עבודה בתור תסריטאי משנה בסדרה לאחר שהתרשם מהטיוטה שלו לפיילוט של "מד מן", אותו כתב בשנת 2000, בזמן שעבד בסדרה "בקר". ויינר נענה בחיוב להצעה והיה תסריטאי הסדרה בעונות הרביעית והחמישית שלה, וקיבל עליה שני פרסי אמי, אחד בשנת 2004 ואחד בשנת 2007.
ב-2017 ראה אור רומן הביכורים של ויינר, "הֶתֶ'ר, הטוטאליות" (Heather The Totality; הספר התפרסם בעברית בתרגומה של שרון פרמינגר בהוצאת "כתר").
מד מן

לאחר שהסופרנוס הגיעה לסיומה, חיפש ויינר רשת להפיק בה את מד מן. הוא הציג את הסדרה לרשתות HBO ושואוטיים שלא רצו לעבוד איתו עליה. בסופו של דבר חתם ויינר על חוזה עם רשת AMC שתפיק את הסדרה, רשת שלא הפיקה סדרת דרמה לפני. הוא שימש כמפרסם ראשי, מפיק ראשי ותסריטאי ראשי של הסדרה בעונות הראשונה והשנייה. כתב שבעה פרקים בעונה הראשונה, עשרה פרקים בשנייה, שנים עשר פרקים בשלישית, עשרה פרקים ברביעית, תשעה פרקים בחמישית, עשרה בשישית וחמישה במחצית הראשונה של העונה השביעית. מד מן זכתה להצלחה כבירה וסיפחה ארבעה פרסי גלובוס הזהב ושלושה עשר פרסי אמי. בשנת 2008 זכה ויינר עצמו באמי בקטגוריית 'התסריט הטוב ביותר של פיילוט בסדרת טלוויזיה', בה זכה גם ב-2009 ו-2010.
חיים אישיים

ויינר נשוי. מרטן, אחד מארבעת בניו, גילם את גלן בישופ ב"מד מן". נכון להיום מתגורר ויינר בלוס אנג'לס.
חיים אישיים > אקטיביזם

באוקטובר 2023, ויינר, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס בעקבות טבח שבעה באוקטובר. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
הערות שוליים

↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604869105171  PLWABN: 9810636308205606  BIBSYS: 9007402  BNE: XX4809632  BnF: cb16513044d (data)  GND: 112256127X  ISNI: 0000 0001 1931 8850  LCCN: no2008135510  NKC: xx0202963  NLK: KAC2020S0230  NTA: 318068346  RERO: 02-A017455047  SUDOC: 147014905  VIAF: 2291193   WorldCat (עם VIAF): 2291193
אברהם עוזיאל

| --- | --- |
 לידה:  קסטיליה (אזור היסטורי)
 מדינה:  מרוקו 
 מקום מגורים:  פאס
 מקום פעילות:  פאס
 תחומי עיסוק:  דיינות, פרשנות ושירה
 צאצאים:  יצחק עוזיאל 
 
 תפקידים נוספים:  רב, דיין 
 
רבי אברהם עוזיאל (נפטר סביב ה'ש"ל, 1570) היה רבה של יהדות פאס כשני דורות לאחר גירוש ספרד. היה שותף משמעותי ביצירת תקנות המגורשים.
ביוגרפיה

רבי אברהם נולד לרבי יהודה עוזיאל בקסטיליה שבספרד סמוך לגירוש ספרד. ובילדותו גלתה משפחתו לעיר פאס שבמרוקו ואביו נמנה עם הרבנים שבדור הראשון לאחר בוא המגורשים.
את עיקר חינוכו הוא קיבל בעיר פאס, ולימים נחשב לבולט בין החכמים בקהילת המגורשים בפאס. החל משנת ה'ש"ה אנו מוצאים את חתימתו על תקנות המגורשים יחד עם הרבנים: נחמן אבן סונבאל, יצחק נהון, יוסף טובי, אברהם חגיז, שם טוב אמיגו ורבנים נוספים. החל משנת ה'שכ"ג ועד לשנת ה'שכ"ח הוא חותם ראשון על התקנות, ונראה שמאז הוא היה למנהיג הרוחני של יהדות פאס.
רבי אברהם החליף שאלות ותשובות עם רבני אלג'יר, ובמיוחד רבי שלמה דוראן (רשב"ץ האחרון), שציטט בשו"ת שכתב תשובה משלו (סימן מא), וכתב בהערכה רבה עליו ועל בנו רבי יצחק:
הרב הנערב אשר היה פאר דורו והדרו ונשיאו, ממזרח שמש עד מבואו, הוליד את יצחק על פי מידותיו והליכותיו, הליכות אלי מלכי בקודש
כן היה בקשרים גם עם רבי אברהם גבישון והם החליפו ביניהם מכתבים ואף הקדישו שירים זה לזה. באחד מהמכתבים הזמין עוזיאל את גבישון לשכון בפאס.
מכתביו של רבי אברהם שרדו כמה פסקים וכמה מתקנות המגורשים והוא אף ביאר כמה מהן. הוא כתב כנראה גם ביאורים לתנ"ך שאבדו. רבי יוסף בן נאים מעיד שבזמנו היה נהוג בעיר פאס לומר "וידוי גדול" שחיברו רבי אברהם.
פעילותו הרבנית של רבי אברהם מתועדת עד לחודש אייר ה'שכ"ח (1568), אולם רבי יוסף בן נאים כותב שהוא נפטר בשנת ה'ש"ל (1569 או 1570).
בנו של רבי אברהם, רבי יצחק עוזיאל היה גם הוא מחשובי חכמי פאס, ואחר כך נסע לאמסטרדם וייסד בה קהילה של אנוסי פורטוגל בשם "נווה שלום".
ראו גם

יהדות פאס
מגורשים
הערות שוליים

↑  כך כותב עליו בנו, רבי יצחק עוזיאל, בהקדמה לתרגום שלו לספר "משלי אריסטו": ”הרב המפורסם רבי אברהם עוזיאל ממגורשי קסטיליה”.
1 2  ראו: רבי אברהם אנקאווא, כרם חמר, כרך ב, תקנות: יט, כב, כד, כה, כז כח, ליבורנו, תרל"א.
↑  אברהם גבישון, עומר השכחה, דף קכ טור ד, ליבורנו, תק"ח: ”כששלח לי החכם השלם הר"ר אברהם עוזיאל ז"ל לרוב האהבה להעתיק דירתי ללכת לשכון אצלו בפאס, כתבתי לו אלו הב' בתים...”.
↑  ראו הערה התשב"ץ, חלק ד, עמ' פב - פג, ירושלים, תשע"א; רבי יעקב אבן צור, שו"ת משפט וצדקה ביעקב, חלק ב, סימן מו, נא אמון, תרס"ג.
↑  ראו: רבי יעקב משה טולידאנו, נר המערב עמ' 84, באתר היברובוקס.
פרנסיס וורן

פרנסיס אמרוי וורן (באנגלית: Francis Emroy Warren; 20 ביוני 1844 –  24 בנובמבר 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שנודע בשל תפקידיו המרכזיים בעת ייסוד מדינת ויומינג. הוא היה מושל ויומינג הראשון וייצג את המדינה הצעירה בסנאט של ארצות הברית כ-37 שנה במצטבר.
ראשית חייו

וורן נולד ב-20 ביוני 1844 בהינסדייל, עיירה השוכנת במחוז ברקשייר שבמסצ'וסטס. הוא היה בנם של סינתיה אסטלה (לבית אבוט) וג'וזף ספנסר וורן. הוא גדל ולמד בבתי ספר שיתופיים ובאקדמיית הינסדייל השוכנת בעיר הולדתו.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת וורן ברגימנט הרגלים ה-49 של מסצ'וסטס כמפקד שאינו קצין. בגיל תשע עשרה לחם במצור על פורט הדסון, ועוטר במדליית הכבוד על גבורה שהפגין בשדה הקרב. כל המחלקה שלו נפלה בהפצצה של כוחות צבא הקונפדרציה ו-וורן, שספג פציעה קשה בקרקפת, הצליח להשבית את הארטילריה של האויב. מאוחר יותר שירת וורן כקפטן בכוחות המזוינים של מסצ'וסטס.
לאחר מלחמת האזרחים, עסק וורן בחקלאות ובגידול מלאי תבואה במסצ'וסטס לפני שעבר לוויומינג (אז חלק מטריטוריית דקוטה) בשנת 1868. וורן התיישב בשאיין ועסק בנדל"ן, עסקי סחר, גידול מקנה והקמת מערכת התאורה הראשונה של שאיין, מה שהעלה את הונו האישי.
קריירה פוליטית

בראשית הקריירה הפוליטית שלו היה חבר הסנאט הטריטוריאלי של ויומינג (1873–1874, 1884–1885), שבראשו אף ישב בראש כנשיא, חבר במועצת עיריית שאיין (1873–1874); גזבר טריטוריית ויומינג (1876, 1879, 1882, 1884); וראש עיריית שאיין במהלך עד ראשית 1885.
בפברואר 1885 מונה וורן למושל הטריטוריה של ויומינג בידי נשיא ארצות הברית צ'סטר ארתור, זאת על אף שהודח בידי הנשיא הדמוקרטי גרובר קליבלנד בנובמבר 1886. הוא מונה מחדש בידי הנשיא בנג'מין הריסון באפריל 1889, ומילא תפקיד זה עד 1890 עת נבחר כהלכה כמושל ויומינג הראשון.
בנובמבר 1890 התפטר וורן מתפקידו כמושל לאחר שנבחר אל הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, שם כיהן עד 4 במרץ 1893. בתום כהונתו שב לעסקיו הפרטיים בוויומינג, עד שחזר לסנאט האמריקאי לתקופת כהונה נוספת בין השנים 1895–1929.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1765.
בקטריופאג

| בקטריופאג |
| --- | --- |

מיון מדעי

איור של פאג'
בקטריופאג (בעברית: נגיף החיידק; קרוי גם בקטריופאג', ובקיצור פאג'; מאנגלית: Bacteriophage) הוא נגיף התוקף חיידקים.
 השם בקטריופאג הוא הלחם של המילים "בקטריה" (חיידק) ו"פאגאין" (במקור מיוונית) שפירושה "לאכול", ומשמעותו "טורף חיידקים".
בקטריופאגים יכולים לשמש להשמדת חיידקים גורמי זיהומים ומחלות באופן דומה לאנטיביוטיקה, אך לעת עתה השימוש בהם בעולם המערבי מצומצם למדי. קיימות הערכות לפיהן בעתיד בקטריופאגים ישמשו באופן נרחב נגד זיהום חיידקי, על רקע התפתחות נרחבת של עמידות לאנטיביוטיקה בקרב חיידקים.
סוגי בקטריופאגים ומסלולי התרבות

כשאר הווירוסים, הבקטריופאג מורכב מחומצת גרעין (DNA ב-95% מהפאג'ים) וממעטפת חלבונית. רוב הבקטריופאגים מצוידים ב"זנב" המשמש לחדירה לתאי החיידקים; חדירה זו הכרחית להתרבותם.
התרבות הנגיף בגוף החיידק יכולה להתרחש בשני מסלולים:
המסלול הליטי: הנגיף מזריק את ה-DNA המשמש כחומר התורשתי של הבקטריופאג אל החיידק. על בסיס אותו DNA, מנגנוני השעתוק והתרגום של החיידק מייצרים את מרכיביו השונים של הנגיף, ובתוך גוף החיידק נוצרים נגיפים חדשים רבים. על מנת לצאת מחוץ לחיידק הבקטריופאגים החדשים "מפוצצים" את המעטפת של החיידק (מבצעים ליזיס, המסה; מכאן שם המסלול), משתחררים אל הסביבה ומדביקים חיידקים אחרים.
המסלול הליזוגני: ה-DNA של הבקטריופאג חודר אל החיידק ומשתלב בכרומוזום החיידקי; מקטע ה-DNA הבקטריופאגי המשולב בכרומוזום החיידקי נקרא פרופאג'. כשתא החיידק מתחלק, גם מקטע ה-DNA שמכיל את הרצף המקודד למרכיבי הנגיף עובר שכפול. כך הפרופאג' הוכפל ועתה הוא נמצא בשני תאי הבת שנוצרו מתא החיידק המקורי. מצב זה יכול להתקיים זמן רב (הבקטריופאג נמצא במצב רדום) ומכאן יוצא כי חיידקים רבים יכילו בתוכם את הפרופאז'. לאחר זמן מה, לעיתים בשל שינויים בתנאי הסביבה של החיידק או בשל עקות שונות, עלול הפרופאג' לעבור שעתוק, ולעבור למצב הליטי שתואר קודם. ייתכן גם מצב שבו פאג'ים מסוימים יתרבו בתא החיידק ויצאו ממנו מבלי לפוצץ אותו (ללא ליזיס).
בקטריופאגים המתרבים רק במסלול הליטי מכונים פאג'ים אלימים ואילו בקטריופאגים המתרבים גם במסלול הליזוגני נקראים פאג'ים מתונים. הפאג'ים המתונים מתרבים לרוב במסלול הליזוגני, ולעיתים (כתוצאה מגירויים מגוונים) עוברים למסלול הליטי.
ציטוט שנון וידוע מאת המיקרוביולוג מארק מילר מתייחס למסלול הליטי: Bacteria don't die, they just phage away.
הבקטריופאג הנחקר ביותר בביולוגיה הוא הפאג' המתון למדא.
טרנסדוקציה

בקטריופאגים מהווים את אחת הדרכים שבעזרתן יכול DNA לעבור מחיידק לחיידק. מעבר DNA באמצעות פאג'ים נקרא טרנסדוקציה (בעברית: התמרה) (מעבר DNA ללא תיווך של פאג' נקרא קוניוגציה). תהליך זה מתרחש במסלול הליטי:
לפני שהפאג' משמיד את תא החיידק, הוא ממיס את הכרומוזום החיידקי ומפרקו לפיסות DNA קצרות.
כמה מפיסות אלו משתלבות ב-DNA של הפאג'ים הנמצאים בתוך התא.
הפאג'ים משמידים את התא, משתחררים לסביבה ומדביקים חיידקים חדשים.
ה-DNA הפאג'י, הכולל פיסת DNA מכרומוזום החיידק המקורי, מבצע שחלוף עם ה-DNA הכרומוזומלי של החיידק הנוכחי. הגנים החדשים, שמקורם בתא החיידק הראשון, מחליפים את הגנים הקיימים.
במקרים רבים מקודדים הגנים החדשים לחלבונים בעלי השפעה גדולה על תכונות החיידק. דבר זה מתרחש, למשל, בתופעת העמידות החיידקית בפני אנטיביוטיקה. טרנסדוקציה היא הדרך העיקרית בה מעבירים החיידקים ביניהם גנים המקנים עמידות.
גילוי תופעת הטרנסדוקציה (ב-1952) פתח עולם חדש של אפשרויות בתחומי הביוטכנולוגיה וההנדסה הגנטית; גם כיום נעשה שימוש נרחב בפאג'ים בשני תחומים אלו. חומצות הגרעין אף הן התגלו תוך שימוש בבקטריופאגים.
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם > גילוי

הפאג'ים התגלו בתקופת מלחמת העולם הראשונה על ידי המיקרוביולוג האנגלי פרדריק טוורט והביולוג הקנדי ממוצא צרפתי, פליקס ד'ארל (Felix d'Hérelle), ממכון פסטר בפריז. ד'ארל אפיין אותם והעניק להם את שמם במאמר שכתב ב-1917, וצפה מהפכה בטיפול במחלות מידבקות.
ד'ארל גילה את הבקטריופאגים בזמן שעבד ב-1910 בחצי האי יוקטן במקסיקו. הוא הבחין בהם בבדיקת צואת חרק הארבה שפשט באותם ימים על השדות ביוקטן. ד'ארל אסף כמה חרקים חולים ובדק את צואתם. הוא הגיע למסקנה שהם סובלים מהרעלת דם שנגרמה מחיידק. ד'ארל מרח חלק מהצואה על צלוחיות האגר כדי לגדל תרבית, והבחין בכתמים עגולים בהירים על המשטח, דבר שהצביע על תמותת החיידקים באותם אזורים, מסקנתו הייתה כי דבר מה "זולל" את החיידקים.
עם שובו למכון פסטר, ב-1915 חזר ד'ארל על הניסוי. הפעם השתמש בצואת חיילים צרפתים מיחידה פריזאית שסבלה ממכת דיזנטריה ואותה תוצאה נתקבלה שוב ללא התערבות חיצונית. באותה שנה הגיע לתוצאות דומות גם פרדריק טוורט, שעסק בחקר גידול נגיפים. גם הוא גילה, די במקרה, שהבקטריות שהתרבו על גבי צלוחיות המעבדה שלו נעלמו כליל.
גילוי הפאג'ים לצד החיידקים אותם הם משמידים מבוסס על כך שנגיף יתרבה בכמויות גדולות כאשר הוא פוגש כמות פונדקאים גדולה שלו, ועל כן ניתן לאתר פאג'ים התוקפים חיידק מסוים, באמצעות ריכוז כמות גדולה של חיידקים מסוג מסוים (לדוגמה, בביוב של בתי חולים).