stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת חרונינגן

| --- | --- |

הבניין הראשי באוניברסיטת חרונינגן
 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 מוטו:  "מילת האל היא האור לצעדינו"
 תקופת הפעילות:  1614–הווה (כ־410 שנה)
 בעלי תפקידים
 סגל:  4,100
 סטודנטים
 :  34,000
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  1,758
 מיקום
 מיקום:  חרונינגן
 מדינה:  הולנד הולנד
 קואורדינטות:  53°13′09″N 6°33′46″E﻿ / ﻿53.219166666667°N 6.5627777777778°E﻿ / 53.219166666667; 6.5627777777778
 www.rug.nl
 he
 
אוניברסיטת חרונינגן (בהולנדית: Rijksuniversiteit Groningen) היא אוניברסיטה ציבורית, שממוקמת בחרונינגן בהולנד, אשר נוסדה בשנת 1614. האוניברסיטה היא השנייה בוותיקותה בהולנד, והיא חברה בקבוצת קוימברה. אוניברסיטת חרונינגן נחשבת לאחד המוסדות האקדמיים הטובים בהולנד, והיא זוכה לדירוגים בין-לאומיים חיוביים. באוניברסיטה יש אחת-עשרה פקולטות, תשעה בתי ספר לתארים מתקדמים, 3 ספריות, 27 מכוני מחקר, 45 תוכניות לתואר ראשון ו-120 תוכניות לתואר שני.
היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה בשנת 1614 כיוזמה עירונית וכללה 4 פקולטות – תאולוגיה, משפטים, רפואה ופילוסופיה. 75 השנים הראשונות לקיומה של האוניברסיטה נחשבו לפוריות מאוד, עם כ-100 סטודנטים בכל שנה, ואנשי סגל שהגיעו מחוץ להולנד. התפתחות האוניברסיטה קפאה בסוף המאה ה-17 ובמהלך המאה ה-18 בגלל חילוקי דעות תאולוגיים ומערכת יחסים קשה עם המנהיגות האזורית. בתקופה זו למדו באוניברסיטה בין 200 ל-300 סטודנטים בכל שנה. במהלך הכיבוש הצרפתי בשנים 1775–1814 האוניברסיטה נוהלה על ידי הסורבון, ושמה שונה ל"אוניברסיטה הקיסרית של חרונינגן (Keizerlijke Universiteit Groningen). בתקופה זו היא נותרה האוניברסיטה הפתוחה היחידה בממלכת הולנד.
שיפור משמעותי חל באוניברסיטה עם פתיחתו של מבנה חדש בשנת 1850 אשר מומן ברובו על ידי תושבי חרונינגן. בעשורים שלאחר מכן האוניברסיטה גדלה והתפתחה ביותר וההוראה התקיימה בהולנדית ובלטינית. כאשר חגגה האוניברסיטה 300 שנה בשנת 1914 היו 611 סטודנטים רשומים, ומספר זה צמח ל-1,000 בשנת 1924. במהלך השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה האוניברסיטה חוותה נסיגה במספר הסטודנטים שבה, אך בשנת 1994 למדו בה כ-20,000 סטודנטים.
בשנת 2015 האוניברסיטה תכננה לפתוח קמפוס בשאנדונג שברפובליקה העממית של סין, ובכך הפכה לאוניברסיטה ההולנדית הראשונה שעושה זאת. נמתחה ביקורת רבה על התוכנית, בעיקר בגלל הדאגה להגבלת החופש האקדמי והצנזורה בסין. בינואר 2018 התוכניות להקמת הקמפוס בוטלו.
בשנת 2016 הכימאי ההולנדי בן פרינחה שבילה את רוב הקריירה שלו באוניברסיטת חרונינגן, זכה בפרס נובל לכימיה.
נכון ל-2023 לומדים באוניברסיטת חרונינגן כ-34,000 סטודנטים, מתוכם 9,400 סטודנטים זרים. בין חברי הסגל, הבוגרים והחוקרים באוניברסיטה: 4 זכו בפרס נובל, 7 זכו בפרס שפינוזה ו-1 זכה בפרס סטיבן, 16 זכו בפרס אלטה יאקובס, 4 חברים באקדמיה ההולנדית להנדסה (NAE), 6 חברים באקדמיה הצעירה ו-42 חברים באקדמיה המלכותית למדעים ומדעי הרוח של הולנד (KHMW). לאוניברסיטה 140,000 בוגרים ברחבי העולם.
נכון לשנת 2023, באוניברסיטה עובדים כ-7,150 איש, מתוכם 25% זרים מ-120 מדינות. באוניברסיטה עובדים כ-545 פרופסורים מן המניין.
פקולטות

הפקולטה לכלכלה ומנהל עסקים.
הפקולטה לאמנויות.
הפקולטה למשפטים.
הפקולטה לתאולוגיה ודת.
הפקולטה לפילוסופיה.
הפקולטה למדעי ההתנהגות והחברה.
הפקולטה למדעי הרפואה.
הפקולטה להנדסה ומדעים מדויקים.
הפקולטה לגיאומטיקה.
מכללת אוניברסיטת חרונינגן.
קמפוס Fryslân.
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי – מקום 76 (2023)
דירוג Times Higher Education – מקום 79 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות – מקום 139 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי – הולנד

דירוג שאנגחאי – מקום 2 (2023)
דירוג Times Higher Education – מקום 5 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות – מקום 6 (2024)
הערות שוליים

↑  ארגון הסטודנטים טוען: השתמשו בכספים ציבוריים לצורך מימון הקמת הקמפוס בסין (באנגלית)
↑  על ביטול הקנמת הקמפוס בסין (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266992905171  PLWABN: 9810539328505606  BIBSYS: 90335774  BnF: cb11867058x (data)  CiNii: DA06216126  GND: 36948-2  ISNI: 0000 0004 0407 1981  LCCN: n79054013  NKC: ko2002103188  NLA: 35153208  NLG: 119205  RERO: 02-A000189357  SUDOC: 02642004X  TePapa: 31394  Trove: 843994  ULAN: 500306933  VcBA: 494/2340  VIAF: 127394541   WorldCat (עם VIAF): 127394541
אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל, אנדרטה 
 על שם:  47 חללי המשחתת אח"י אילת, שטובעה על ידי המצרים ב-21 באוקטובר 1967.
 מיקום:  קריית אליעזר בחיפה
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1994 בשובר הגלים נמל חיפה  2009 במקומה הנוכחי.
 תאריך פתיחה רשמי:  1994 
 יוצר:  יגאל תומרקין
 קואורדינטות:  32°49′48″N 34°58′17″E﻿ / ﻿32.83000°N 34.97139°E﻿ / 32.83000; 34.97139
  (למפת חיפה מוגדלת) אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת(למפת חיפה רגילה) אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת
 
האנדרטה במקומה הראשון על שובר הגלים הראשי בנמל חיפה 2003
אח"י אילת
האנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת בחיפה, היא אחד מאתרי הזיכרון ל-47 חללי אח"י אילת (ק-40) שטובעה בטילי ים-ים במים בינלאומיים בקרבת פורט סעיד ב-21 באוקטובר 1967.
מבנה ופרטים

הפסל, שתוכנן על ידי האמן יגאל תומרקין ביזמת מפקדת חיל הים, הוצב בשנת 1994 על שובר הגלים הראשי בנמל חיפה. במקום זה שימש תזכורת לכלי השיט היוצאים ונכנסים מהנמל, אך לא ניתן היה להתקרב אליו ולערוך לידו טקסים. עיריית חיפה נאותה להקצות שטח בין שדרות ההגנה לרחוב אלנבי, והאנדרטה חודשה והועברה למקומה הנוכחי. חנוכת האנדרטה נעשתה על ידי מפקד חיל הים אלי מרום משפחות החללים, קצינים בכירים וותיקי החיל באזכרה ב-21 אוקטובר 2009.
האנדרטה עשויה מתכת צבועה בשילוב עם שיש.
בחזית האנדרטה מופיעות הסיסמה, הנפוצה בחיל הים, "מעולם לא נוצח עם ששלט בים", והכתובת "אנדרטה לזכר לוחמי המשחתת אח"י אילת 21.10.1967".
ראו גם

טיבוע המשחתת אילת
גן הזיכרון לחללי משחתת אילת בני נשר
הערות שוליים

↑  משחתת חיל הים 'אילת' טובעה על ידי המצרים מול חוף סיני, דבר, 22 באוקטובר 1967
ירון דרוקמן, כשהלוחמים קפצו לים מאח"י אילת הבוערת, באתר ynet, 26 באוקטובר 2013.
| יגאל תומרקין |
| --- | --- | --- |
| פיסול | שעון בארוקי (1957) • דיוקן האמן כלוחם צעיר (1965) • דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר (1966) • אנדרטת השלום (1966) הכניסיני תחת כנפך (1966) • הוא הלך בשדות (1967) • סדרת האסטרונאוטים • מצפור ערד (1968) • קצבים (1969-1968) • עידן המדע (1969) • מלנכוליה (פסל) (1972) • גן שעוני השמש (1972) • התרחשויות (1972) • קיר רפלקטיבי (1978-1975) • השיר על האדמה (1978) • מחווה לרוברט קאפה (1985) • שבת של מכשפות (1988) • ?Macht Arbeit Frei ‏(1992) • שבעת עמודי החכמה שלי (1992) |  |
| ציור והדפס | פאניקה אודות מכנסיים (1961) • דיוקן עצמי 1975 (1975) • פייטה, פייר פאולו פאזוליני (1979) • קרב העיוורים והחזירה - להיינריך פון קלייסט (1979) • מחווה לקולנוע (1979) • שר היער - מחווה למישל טרונייה (1986-1985) • סוס העץ מיכאל (1987) |  |
| אנדרטאות | ביג צ'יף (1968) • אנדרטת הבקעה (1972) • אנדרטה לנופלים (אשקלון) (1972) • אנדרטה לשואה ולתקומה (1975) • אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת (1994) |  |
ניו פופ

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  מוזיקת פופ, פוסט-פאנק, גלאם רוק, סינת'-פופ, פופ פרוגרסיבי, דאנס-פאנק
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-1980, הממלכה המאוחדת
 נושאים קרובים
 MTV, התנועה הרומנטית החדשה, מוזיקת הגל החדש, ניו ווייב, רוקיזם ופופטימיזם, הפלישה הבריטית השנייה, סינת'-פופ
 
ניו פופ (באנגלית: New pop; באופן מילולי: פופ חדש; לעיתים אף מוכר באופן מוגבל כמוזיקה חדשה - New music) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי בריטי של מוזיקת פופ ופוסט-פאנק בעל הגדרה רופפת, המורכב מאמנים שאפתניים שפעלו דרך גישת עשה זאת בעצמך וזכו להצלחה מסחרית בתחילת שנות ה-1980.
בין האמנים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את The Human League, אורנג' ג'יוס (אנ') ו-ABC (אנ').
אפיון

בתחילה, אמנים יצרו יצירות ניו פופ באופן לא מסחרי וניסיוניים. בנוסף לכך, מוזיקאי ניו פופ בדרך כלל היו בריטים אנדרוגינים, שרקדו עם שירם, שהיה בהם דגש של סינתיסייזרים ומכונות תופים. אמנים אלו מיזגו בין יצירות מוטאון והז'אנרים רוקבילי, סקא ורגאיי עם מקבצים אפריקאיים כדי ליצור "אבקה צולבת פורייה וסגנונית". העיתונאי הבריטי סיימון ריינולדס (אנ') ציין כי מוזיקה זו "כרוכה בניסיון מודע לגשר על ההפרדה בין פופ מתקדם לפופ המוני/מצעדי - חלוקה שקיימת מאז 1967, והיא גם, בגדול, בין בנים לבנות, בין מעמד הביניים למעמד הפועלים".
ז'אנר זה שימש באופן רופף כדי לתאר אמני סינת'-פופ כמו The Human League, אמני נשמה-דיסקו כמו ABC (אנ'), אמני גל חדש כמו אלביס קוסטלו והפריטנדרס, אמני ג'אנגל פופ כמו אורנג' ג'יוס (אנ'), וכוכבי MTV אמריקאים כמו מייקל ג'קסון. המשורר האמריקאי סטפן הולדן (אנ') כתב עבור הניו יורק טיימס כי הז'אנר עוסק יותר באמניה מאשר בסאונד שלהם. נערות וגברים מתבגרים שהתעייפו מהרוק המסורתי המונע על גיטרה "פאלית", אימצו את ניו פופ. כמו כן, ז'אנר זה החזיר לבמה את תקליט 7 אינץ' ותקליט 12 אינץ', וכן את פורמט הרדיו רוק מכוון אלבומים (אנ')‏.
לקריאה נוספת

Cateforis, Theo (2011). Are We Not New Wave?: Modern Pop at the Turn of the 1980s. University of Michigan Press. ISBN 978-0-472-03470-3.
Reynolds, Simon (2005). Rip it Up and Start Again: Postpunk 1978-1984. Penguin Books. ISBN 978-0-14-303672-2.
Reynolds, Simon (2006), "New Pop and its Aftermath", On Record: Rock, Pop and the Written Word, Routledge, ISBN 978-1-134-93951-0
Rimmer, Dave. Like Punk Never Happened: Culture Club and the New Pop. Faber and Faber, 2011, ISBN 978-0571280261.
הערות שוליים

1 2  "The Michigan Daily - Google News Archive Search". News.google.com. נבדק ב-3 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Denisoff, R. Serge (1 בינואר 1986). Tarnished Gold: The Record Industry Revisted [i.e. Revisited]. Transaction Publishers. ISBN 9781412835565. נבדק ב-3 בספטמבר 2020 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Reynolds 2005, p. 338.
1 2 3 4  Harvel, Jess. "Now That's What I Call New Pop!". Pitchfork Media. 12 September 2005.
↑  Reynolds 2006, p. 398.
↑  Reynolds 2005, p. 308.
↑  Cateforis 2011, pp. 56–57.
גפת

גֶּפֶת זיתים היא שארית החומר הנוצר מתהליך הפקת שמן הזית, ולכן נחשבת לפסולת.
בתהליך יצירת הגפת נכתשים ונטחנים הזיתים לעיסה אשר ממנה מופרד השמן, לפיכך הגפת מורכבת מזיתים כתושים, שברי גלעיני הזית, מעט מים ושאריות שמן. ניצולת הפקת שמן הזית עומדת על כ-20%, דהיינו, הגפת מהווה כ-80% מהחומר המושקע בתהליך הפקת שמן הזית. בישראל נוצרים כ-88,100 טון גפת בשנה, שמקורם ב-301,000 דונם מטעי זיתים.
מיצוי גפת מהפקת שמן זית

תהליך הפקת הגפת מהזית כולל 2 שלבים:
כתישה: לאחר רחיצת הזיתים והפרדת העלים והענפים, מרסקים את הזיתים באבני ריחיים כבדות. רסק הזיתים מועבר למשטחי מתכת מחוררים לקראת שלב הסחיטה.
כבישה: רסק הזיתים מועבר למשטחי מתכת מחוררים הנערמים אחד על גבי השני, ונלחצים באמצעות צנטריפוגה וזאת על מנת להפריד את הגפת - הרכיבים המוצקים, מן המוהל - השמן והמים.
הרכב כימי

הגפת מורכבת מחומרים רבים: מחומצה פנולית, מחומצה כימנית, מחומצה ספרית, מחומצה פרולית, מחומצה ונילית, מאולרופין, מליגסטורסיד, מטירוזול, מלוטאולין ומאוקסידנטים כימיים וביולוגיים.
שימושי הגפת בעבר

לגפת היו שלושה שימושים:
שימושי הגפת בעבר > דישון קרקע

הגפת שימשה לדישון קרקע. לצורך כך, הגפת עורבבה עם חומרים מזינים, ולעיתים ערבבו אותה עם אדמה אדומה וזבל בהמות. כדי לא לקבל תוצאות לוואי לא רצויות, הקפידו על הוראות מדויקות של כמות התערובות שמותר לפזר, על אופן הפיזור ועל המועד בשנה שבו הוא מתבצע.
המדינאי והסופר הרומאי פוראקיוס קאטו קונסוריוס הזקן (149-234 לפנה"ס) כתב: "אם האדמה ענייה, אל תזרע גידול היוצר פקעות או בצלים. זרע תלתן וסביב שורשי העצים פזר זבל או קש או גפת או שלושתם יחד, כדי לחזק אותם".
שימושי הגפת בעבר > הסקה

מהפסולת האורגנית המוצקה שנשארה לאחר סחיטת הזיתים, נהגו להכין "כדורים", ואחר כך יבשו אותם בשמש והפכו אותם לחומר בערה ששימש לאפייה בטאבון ולהסקה.
שימושי הגפת בעבר > תעשיית הסבון

תעשיית הסבון הייתה אחת מן התעשיות החשובות ביותר בערי הארץ בימי הביניים ולאחריהן. בדרך כלל הייתה זו תעשיית לוואי לייצור שמן הזית, שהופק בבתי הבד השונים ברחבי הארץ. תעשייה זו ניצלה את שארית השמן שנותרה בגפת (בין 2% ל 7%), וזו שימשה גם כחומר בעירה לחימום הדודים בתהליך ייצור הסבון. מתעשייה זו נהנו בעלי בתי הבד ומפיקי הסבון גם יחד.
שימושי הגפת בימינו

הספרות המקצועית בתחום תעשיית שמן הזית מכילה הצעות מגוונות של שימוש בגפת, החל מניצולו כחומר לדישון ועד לשימוש בו כמזון לבעלי חיים, אך אף הצעה לא זכתה ליישום רחב וכולל, בעיקר לאור העובדה שהגפת מכילה חומרים היכולים להזיק לתהליך העיכול של בעלי החיים.
השימוש העיקרי בגפת כיום הוא כחומר דלק להפקת אנרגיה. הגפת עוברת תהליך של ערבול ועיבוד מחדש, דחיסה לגלילים ולאחר מכן ייבוש. בתום התהליך מתקבלים גלילים, המשמשים להסקה בתנורי עץ, באח ובמתקני חימום לגינה. היתרונות בשימוש במוצרים הללו הם רבים, החל מצמצום משמעותי בכריתת עצים להסקה (היות שגלילי הגפת מספקים כמות אנרגיה גבוהה לעומת עצים) וכלה במניעת פגיעה במי תהום, קרקעות ונחלים, שעלולה להתרחש בעקבות עבודות הכריתה ובנוסף גרימת נזק לאורגניזמים החיים באזורי הכריתה.
בנוסף משמשת הגפת להפקת שמן באיכות ירודה לתעשיית סבון.
לקריאה נוספת

שוורצפרב- שחר, ש.ס., 1992. אפיון פוליפנוליים וגלקוזידיים מגפת זית- תכונות ופעילות ביולוגית. דו"ח עבודת גמר לתואר מוסמך בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה. טכניון. עמ' 4-5.
מנהלת ההשקעות בחקלאות, ניהול תוצרי הלוואי בחקלאות ישראל והגדלת כושר הטיפול במשאביהם, נובמבר 2013.
S.Dermeche, M.Nadour, C. Larroche, F. Moulti-Mati, P. Michaud, Olive mill wastes: Biochemical characterizations and valorization strategies, Process Biochemistry, 2013: 1532-1552
עקיבא לונדון, שימוש העקר, "אלון הנוטע", vol.67 ,אוגוסט 2013
הערות שוליים

1 2  אתר חברה olivebar
1 2  שוורצפרב שחר, אפיון פוליפנוליים וגלקוזידיים מגפת זית- תכונות ופעילות ביולוגית, עבודת גמר לתואר מוסמך בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה, עמ' 4-5
↑  מנהלת ההשקעות בחקלאות, ניהול תוצרי הלוואי בחקלאות ישראל והגדלת כושר הטיפול במשאביהם, 2003
↑  S.Dermeche, M.Nadour, C. Larroche, F. Moulti-Mati, P. Michaud, olive mill wastes, Biochemical characterizations and valorization strategies
↑  עקיבא לונדון, שימוש העקר, אלון נוטע 67, 2013
↑  אתר חברה "פתרונות ירוקים לחימום"
שלבי יצירת הגפת
דנטה ספינוטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1943 (בן 81) טולמצו, איטליה 
 מדינה:  ארצות הברית, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 פרסים והוקרה:  פרס דוד די דונטלו 
 פרופיל ב-IMDb
 
דַנְטֶה סְפִּינוֹטִי (נולד ב-22 באוגוסט 1943) הוא צלם קולנוע אמריקאי ממוצא איטלקי.
ספינוטי עבד רבות עם במאים כמו מייקל מאן, לו צילם, בין היתר, את "המוהיקני האחרון", "אויבי הציבור" ו"צייד אדם". כמו כן, היה הצלם הקבוע של במאי הסרטים היהודי ברט ראטנר בכל סרטיו מ-2002 עד 2006, לרבות בסרט "דרקון אדום", שהיה הרימייק ל"צייד אדם" מ־1986.
ב-1991 צילם את הסרט "פרנקי וג'וני".
ב-1994 צילם את הסרט נל בהשתתפות ג'ודי פוסטר וליאם ניסן. ב-1999 צילם את הסרט "יותר מאהבה".
בשנת 2006 צילם את סרטו הניסיוני של אנתוני הופקינס, "בין דמיון למציאות". בשנת 2011 זכה בפרס מצלמת הזהב על מפעל חיים, על צילום סרטם הקומי של ברט ראטנר ואדי מרפי, "מיליארד סיבות לשוד".
Schweigt stille, plaudert nicht, רי"ב 211

Schweigt stille, plaudert nicht (בגרמנית: "שקט נא, הפסיקו לקשקש!", נודעת גם כקנטטת הקפה) היא קנטטה חילונית (רי"ב 211) שהולחנה על ידי יוהאן סבסטיאן באך בשנים 1732–1734.
הקנטטה מספרת באופן משעשע על ההתמכרות לקפה, כפרשנות סאטירית לבעיה בוערת בלייפציג של המאה השמונה עשרה, היכן שנוגנה היצירה לראשונה.
לברית הקנטטה, שנכתבה על ידי כריסטיאן פרידריך הנריצי, מרעיפה פנינים רבות כגון: "אם לא יורשה לי לשתות שלוש פעמים ביום ספלון קפה, אצטמק מרוב עינויים, כמו צלי של עז." – שורות שבוודאי הוערכו מאוד על ידי פטרוני בית הקפה של צימרמן בלייפציג, שם נוגנה לראשונה היצירה, כמעין פרסומת של המאה השמונה-עשרה.
פרנקו ישראל

פרנקו ישראל ויבמר (בספרדית: Franco Israel Wibmer; נולד ב-22 באפריל 2000 בנואבה הלבסיה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ספורטינג ליסבון ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים

ישראל גדל במחלקות הנוער של קלוב ארטסנו ונסיונל האורוגוואיות, וב-17 באוגוסט 2018 חתם על חוזה לחמש עונות ביובנטוס מהסרייה א'. בשנת 2020 החל לשחק ביובנטוס II, קבוצת המילואים של המועדון.
קריירה בינלאומית

ישראל היה חלק מסגל נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 ובאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2019.
הערות שוליים

↑  Juventus, preso il giovane portiere uruguaiano Franco Israel באתר GBN, ‏ 17 באוגוסט 2018 (באיטלקית)
↑  1 - Franco Israel באתר התאחדות הכדורגל האורוגוואית (בספרדית)
↑  Datos del plantel Sub-20 de Uruguay באתר התאחדות הכדורגל האורוגוואית, 24 במאי 2019 (בספרדית)
| נבחרת אורוגוואי – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 רוצ'ט •  2 חימנס •  3 קאסרס •  4 ר. אראוחו •  5 אוגרטה •  6 בנטנקור •  7 דה לה קרוס •  8 נאנדס •  9 סוארס •  10 דה ארסקאטה •   11 פליסטרי •  12 ישראל • 13 וארלה •  14 קאנוביו • 15 ואלוורדה • 16 מ. אוליברה • 17 וינייה • 18 רודריגס • 19 נונייס • 20 מ. אראוחו • 21 מרטינס • 22 מריצ'ל • 23 מלה • 24 אולאסה • 25 כ. אוליברה • 26 אוקמפו • מאמן: ביילסה |  1 רוצ'ט •  2 חימנס •  3 קאסרס •  4 ר. אראוחו •  5 אוגרטה •  6 בנטנקור •  7 דה לה קרוס •  8 נאנדס •  9 סוארס •  10 דה ארסקאטה •   11 פליסטרי •  12 ישראל • 13 וארלה •  14 קאנוביו • 15 ואלוורדה • 16 מ. אוליברה • 17 וינייה • 18 רודריגס • 19 נונייס • 20 מ. אראוחו • 21 מרטינס • 22 מריצ'ל • 23 מלה • 24 אולאסה • 25 כ. אוליברה • 26 אוקמפו • מאמן: ביילסה | אורוגוואי |
רגאטון

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  רגאיי ספרדי, דאנסהול, מוזיקת סוקה, טוסטינג, מוזיקת היפ הופ
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-1980 – תחילת שנות ה-1990, פנמה ופוארטו ריקו
 כלים:  מכונת תופים, סינתיסייזר, דוגם צלילים, תחנת עבודה דיגיטלית לאודיו, ראפינג, זמרה
 תת-סוגות
 רגאטון אלטרנטיבי, באצ'טון, קובהטון, דמבואו דומיניקני, מאלינטו, נאופרראו, פופ-רגאטון, רגאטון רומנטי
 סוגות היתוך
 קומיביאטון, מומבהטון, טראפטון
 סצינות אזוריות
 ארגנטינה, קולומביה, הרפובליקה הדומיניקנית, אמריקה הלטינית, פנמה, פוארטו ריקו, ספרד, ארצות הברית
 
רגאטון (באנגלית: Reggaeton; בספרדית: Reguetón) הוא סגנון מוזיקה המשלב מוזיקה לטינית יחד עם מוזיקת היפ הופ, רית'ם אנד בלוז ודאנסהול. לעיתים מכנים את הרגאטון בשם: ההיפ הופ של הלטיניים. הרגאטון לרוב משלב קטעי ראפ בשפה הספרדית (או שפות לטיניות אחרות).
רגאטון מקובל ביותר בארגנטינה, קולומביה, מקסיקו, פוארטו ריקו, קובה, צ'ילה, פרו, קוסטה ריקה ומעט בשאר אמריקה הלטינית. בשנים האחרונות הסגנון התפשט והוא נפוץ גם בארצות הברית ובעוד מדינות.
ישנו גם סגנון ריקוד מותאם לקצב הרגאטון. הרגאטון הוא ריקוד יחידני שמזכיר ריקודי מועדונים עם תנועות שנוטות להיות בוטות וחושניות.
בין הזמרים המצליחים והבולטים בז'אנר ניקי ג'אם, פארוקו, ג'יי באלווין, קרול ג'י, ג'י אלברז, פלאן בי, באד באני, מאלומה, אוזונה, אנואל AA, נאטי נטשה, ויסין ויאנדל, דדי יאנקי, דון עומר וטגו קלדרון
הערות שוליים

↑  רגאטון (Reggeaton) - הריקוד העוצמתי שכבש את הארץ והעולם!, באתר OFF BEAT, ‏2020-09-28
↑  Butler, Bethonie (19 August 2021). "Reggaeton's true origins have long been overlooked. An important new podcast sets the record straight". Washington Post. ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-08-03.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הארמון בניצנים

ה"ארמון" בניצנים
ה"ארמון" בניצנים
ה"ארמון" הוא מבנה היסטורי בכניסה לקיבוץ ניצנים אשר שופץ בחסות קק"ל והמועצה לשימור מבנים ואתרים. הוא משמש כמרכז מבקרים בבית הספר שקמים, העוסק בפעילויות חינוכיות בנושאי סביבה, אקולוגיה ומורשת.
רקע

מבנה ה"ארמון" הוקם בשנת 1917, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, כבית פרדס מפואר לאפנדי ערבי מוסלמי מביירות. בשנת 1943 נרכש המבנה על ידי הקרן הקיימת לישראל, ושימש כמשכנו הראשון של קיבוץ ניצנים ביוני 1948 במהלך הקרב על ניצנים, הפך ה"ארמון" מקום מבצרם האחרון של הלוחמים. הקרב נמשך שעות והסתיים בכניעתם של הלוחמים, בהרוגים, פצועים ושבויים.
בתקופת קיומו של כפר הנוער ניצנים היה המבנה חלק ממנו עד תחילת שנות השמונים, וכונה בשם "המצודה".
במתחם ה"ארמון" השוכן בבית הספר שקמים, מוצבות מאז סוף שנות התשעים עמדות משוחזרות מימי ה'תש"ח, ולצדן אנדרטאות ללוחמים ואנדרטה המוקדשת לנופלות בקרב ניצנים ולכלל הנשים הלוחמות במערכות הביטחון בישראל.
תיאור ה"ארמון"

ה"ארמון" נבנה בשנת 1917 כבית דו-קומתי בשטח שהיה מאוכלס כולו ערבים. בקומה התחתונה כלל המבנה: באר, אורווה ובית אריזה עם מחסנים. בקומה העליונה נמצאו חדרי מגורים וארבע מרפסות הפונות לארבעת הכיוונים. את המבנה סבבו פרדסים וכרמים.
רכישת הארמון על ידי קק"ל והקמת הקיבוץ

בשנת 1942 רכשה הקרן הקיימת לישראל את ה"ארמון" והאדמות סביבו מידי בעל הבית העשיר, ותוך חודשים ספורים התיישבה במקום קבוצת ניצנים - קבוצה מתנועת "הנוער הציוני" מפולין, רומניה ודרום אמריקה. ה"ארמון" שימש כמשכנו הראשון של הקיבוץ, שעלה על הקרקע בסוף שנת 1943. באוגוסט 1945 הפכה הקבוצה ליישוב קבע בלב אזור ערבי עוין. אולם בכ"ט בנובמבר 1947, בעקבות החלטת החלוקה באו"ם, נותר קיבוץ ניצנים מחוץ לשטח המדינה היהודית
ה"ארמון" כמבצר בקרב על ניצנים

לאחר הכרזת העצמאות ועם פרוץ מלחמת השחרור, פונו ילדים ונשים מקיבוץ ניצנים במסגרת "מבצע תינוק" והובלו למושב באר טוביה – פינוי שהתרחש ברגל, בחשכה ובדרך לא ראויה. עשר נשים בחרו להישאר עם הכוחות הלוחמים ולא להתפנות. בשבעה ביוני 1948 יצאו המצרים במתקפה על קיבוץ ניצנים בהפצצת מטוסים, בתותחים ומרגמות. בשיא הקרב, לאחר קריסת עמדות ולאחר שכשלו ניסיונות ליצור קשר עם מפקד חטיבת גבעתי לצורך תגבור כוחות, נתן מפקד הלוחמים פקודת נסיגה לעבר חדר האוכל ב"ארמון" – ממנו החלו להיערך להגנה בקו שני. לאחר קרב קשה, שנמשך כ-10 שעות, נפל גם ה"ארמון" בידי המצרים.33 לוחמים נהרגו, בהן שלוש נשים, 26 נפצעו, והשאר הובלו בתהלוכת ניצחון למחנה שבויים ליד קהיר למשך תשעה חודשים. לקראת סיום מלחמת העצמאות, בסוף שנת 1948, כבש צה"ל את האזור מחדש.
מרכז המבקרים ב"ארמון"

בשנת 1983 הוקם במתחם ה"ארמון" בי"ס שדה שקמים של החברה להגנת הטבע. אנדרטת "יד לאישה הלוחמת" - אנדרטת ברונזה פרי יצירתה של הפסלת שוש חפץ - נחנכה במקום בשנת 1998, ונועדה להנציח את הנשים שהיו חלק מהמערך הלוחם עד לנפילת היישוב. באנדרטה זו מפוסלות תשע דמויות נשים לוחמות המגלמות את הרב-גוניות של דמות האישה: לוחמת אמיצה, אם, רחומה, אבלה וכואבת. בהמשך מסלול ההנצחה מוצבת אנדרטה לזכרה של הלוחמת העשירית, מירה בן ארי, שהתבצרה עם הלוחמים האחרונים ב"ארמון". האנדרטה ממוקמת במקום נפילתה של בן-ארי מירי המצרים, בסמוך למבנה.
"אתר ניצנים הישנה" שוקם על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, שפעלה לשחזר את ה"ארמון" ולתפעל אותו על ידי צוות הדרכה קבוע במקום. "הארמון" ניצב בראש גבעת כורכר, סביבו אקליפטוסים, ומתוכו פועל בית הספר המקיים הדרכות בנושא מורשת תש"ח ומרכז סמינריוני לפועלה של האישה במלחמה ובחברה. באישור צה"ל נקבע אתר ניצנים הישנה כאתר שבו יפעל מרכז האישה הלוחמת בחברה הישראלית לדורותיה
בתרבות

סדרת הטלוויזיה שישו ושמחו, שבמרכזה מקהלת הרבנות הצבאית צולמה בארמון בניצנים ובסביבתו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  טיול - פארק החולות - טיולים, באתר www.tzofit.co.il
1 2 3 4 5 6 7  טיולי, אתר. "ניצנים עד הלום | אתר טיולי". אתר טיולי. נבדק ב-2018-05-07.
1 2  החברה להגנת הטבע - שקמים - ניצנים (הדרכה), באתר www.teva.org.il
↑  ניצנים - ניצן - שקמים - הושבילים, באתר www.hoshvilim.com
1 2 3 4 5 6 7 8  רון פז, ‏"הארמון": סמל תקומת קיבוץ ניצנים, באתר גלובס, 14 באפריל 2002
1 2 3 4 5  "אתר ניצנים הישנה - המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל". המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. נבדק ב-2018-05-07.
1 2 3  יד לאישה הלוחמת, באתר "יזכור"
בורינאז'

| --- | --- |

 מדינה:  בלגיה בלגיה
 קואורדינטות:  50°26′00″N 3°50′00″E﻿ / ﻿50.43333333°N 3.83333333°E﻿ / 50.43333333; 3.83333333 
 he
 
אנשי בוריין (מן העיירה ג'מאפ) נורים על ידי המשמר האזרחי של מונס במהלך השביתה הכללית של 1893 בבלגיה (לה פטי ז'ורנל, מאי 1893)
הבורינאז' הוא אזור במחוז הוולוני אנו בבלגיה. השם נובע ממכרות הפחם של האזור – "bores" (מילולית: פירים). בצרפתית, תושבי הבורינאז' נקראים Borains.
בירת המחוז, מונס, ממוקמת במזרח הבורינאז', אך היה הבדל סוציולוגי גדול בין תושבי מונס לעובדי המכרות (הבוריינז) שהתיישבו בכפרים סביב מונס.
עלייתה ונפילתה של כריית הפחם

"מהמאה ה-18 עד 1850, כלכלת שלושים עיריות בוואלוניה ובאזור הבורינאז' בפרט נשענה על כריית פחם. בין השנים 1822 ל-1829, הפקת הפחם יותר מהכפילה את עצמה באזור זה, כלומר מ-602,000 ל-1,260,000 טון פחם. כמות זו הייתה בשעתו גדולה יותר מהייצור הכולל של פחם בצרפת וגרמניה. באותה תקופה אזור הבורינאז' ייצא את הפחם שלו בעיקר לצרפת ולפלנדריה".
בשנת 1878, נמצאו כמה מאובנים של איגואנודונים: ממצא זה היה ייחודי מכיוון שהיו קיימים שלדים שלמים. כאשר אזור זה נכבש על ידי הגרמנים במלחמת העולם הראשונה, נעשו מספר ניסיונות לפתוח מחדש את המכרה שבו נמצאו השלדים. ניסיונות אלו מעולם לא צלחו.
בשנת 1957, מתוך 64,800 אנשים שתועדו כעובדים באזור בורינאז', 23,000 עבדו בתעשיית הפחם. לעומתם, רק כ-7,000 איש עבדו בענפי השירות. בבלגיה כולה, לשם השוואה, 49 אחוז מהעובדים היו מועסקים במגזר השלישי.
בשנות ה-60, בגלל סגירת מכירות הפחם, כתבו החוקרים לדרייר, מיינו ופרין שהבורינאז' מת במובן האידאולוגי והכלכלי.
בתרבות

באמצע שנות העשרים לחייו, הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך התגורר מספר שנים בבורינאז' (בין השנים 1878 ל-1880). בתחילה הטיף לאמונה הנוצרית ושאף להיות חלק מהכמורה, בתקופה זו חי בין כורי הפחם, לאחר מכן סבל מדיכאון ובתוך כך התחיל להתפתח כצייר. יצירת המופת הראשונה שלו המתארת איכרים הולנדים, אוכלי תפוחי האדמה (1885), למרות שלא צוירה בבורינאז', התמונה נוצרה בהשראה עקיפה מהתנאי המחיה הגרועים של הכורים ובני משפחותיהם בבורינאז'.
הצייר הבלגי יליד הולנד הנרי לויטן התגורר בבורינאז' בין 1886 ל-1887. הוא היה עד לשביתה הגדולה ולדיכויה העקוב מדם. בתגובה הוא צייר את הטריפטיכון "השביתה", עליו עבד עד 1893. גודל הציור (שמו הבינלאומי: "מאבק על החיים") 3 עד 5 מטרים. הציור בלוח הימני (3 על 2 וחצי מטר) נקרא "אחרי המרד" והפאנל השמאלי נקרא "עליבות".
הבורינאז' סימל את המחוז התעשייתי של סאמברה ומיוז בוואלוניה ושל השביתות הכלליות של בלגיה, שפרצו לעיתים קרובות בו. לדוגמה, תושבי הבוריאנז' יזמו את השביתה הכללית הבלגית של 1893 על פי ההיסטוריון המרקסיסטי מרסל ליבמן.