stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם קינגדן קליפורד
מתמטיקה > אלגברות

בשנת 1878 פרסם קליפורד עבודה מכוננת, שנבנתה על האלגברה הענפה של גראסמן. הוא הצליח לאחד את הקווטרניונים, שפותחו על ידי ויליאם רואן המילטון, עם המכפלה החיצונית (אנ') של גראסמן. הוא הבין את האופי הגאומטרי של יצירתו של גראסמן, ושהקווטרניונים מתאימים בצורה נקייה לאלגברה שגראסמן פיתח. הוורסורים בקווטרניונים מאפשרים את ייצוג הסיבוב. קליפורד חקר את היסודות ל"מכפלה גאומטרית", המוגדרת כסכום של המכפלה הפנימית והמכפלה החיצונית של גראסמן. המכפלה הגאומטרית קיבלה ניסוח פורמלי בסופו של דבר על ידי המתמטיקאי היהודי-הונגרי מרסל ריס. המכפלה הפנימית מציידת את האלגברה הגאומטרית במטריקה, המשלבת באופן מלא יחסי מרחק וזווית עבור קווים, מישורים ונפחים, בעוד המכפלה החיצונית נותנת לאותם מישורים ונפחים מאפיינים דמויי וקטור, כולל הטיה כיוונית.
השילוב בין השניים הפך את פעולת החילוק לחלק מהמשחק. זה הרחיב מאוד את ההבנה האיכותית שלנו לגבי אופן האינטראקציה בין עצמים במרחב. באופן מכריע, הוא גם סיפק את האמצעים לחישוב כמותי של ההשלכות המרחביות של אינטראקציות אלה. האלגברה הגאומטרית שהתקבלה, כפי שהוא כינה אותה, מימשה בסופו של דבר את המטרה המבוקשת של יצירת אלגברה המשקפת את התנועות וההטלות של עצמים במרחב התלת־ממדי.
יתרה מכך, הסכמה האלגברית של קליפורד משתרעת לממדים גבוהים יותר. לפעולות האלגבריות יש את אותה צורה סמלית כמו ב-2 או 3 ממדים. חשיבותן של האלגברות הכלליות של קליפורד גדלה עם הזמן, בעוד ששיעורי האיזומורפיזם שלהן - כאלגברות אמיתיות - זוהו במערכות מתמטיות אחרות מעבר לקווטרניונים.
תחומי האנליזה הממשית והאנליזה המרוכבת הורחבו באמצעות אלגברת הקווטרניונים של המילטון,   \mathbb {H} , הודות לתפיסה של ספירה תלת-ממדית (אנ') המוטבעת במרחב הארבע-ממדי (. ורסורים של קווטרניונים, המאכלסות 3-ספירה זו, מספקות ייצוג של חבורת הסיבוב (3)SO. קליפורד ציין שהביקווטרניונים (אנ') של המילטון היו מכפלה טנזורית  \mathbb {H} \otimes \mathbb {C}  של אלגברות ידועות, והציע במקום שתי מכפלות טנזוריות אחרות של  \mathbb {H} : קליפורד טען שה"סקלרים" שנלקחו מהמספרים המרוכבים  \mathbb {C}  עשויים להילקח במקום זאת ממספרים מרוכבים-מפוצלים (אנ') D או ממספרים דואליים (אנ') N. במונחים של מכפלות טנזוריות,  H\otimes D מייצרות ביקווטרניונים מפוצלים (אנ'), בעוד ש H\otimes N יוצר קווטרניונים כפולים (אנ'). האלגברה של קווטרניונים כפולים משמשת לביטוי העתקה מסובבת, מיפוי נפוץ בקינמטיקה.
פילוסופיה

כפילוסוף, שמו של קליפורד קשור בעיקר לשני ביטויים שטבע, חומר-שכל (mind-stuff) והעצמי השבטי (tribal self). הראשון מסמל את תפיסתו המטאפיזית, אותה עיצב בעקבות קריאה בכתביו של ברוך שפינוזה, אותה קליפורד (1878) הגדיר כך:
את האלמנט הזה, כפי שראינו, אפילו התחושה הפשוטה ביותר שלו היא מורכבת, אני אכנה חומר-שכל. למולקולה נעה של חומר אנאורגני אין שכל או תודעה; אבל יש בו פיסת קטנה של חומר-שכל. כאשר מולקולות משולבות יחד עד כדי כך שיצרו את הסרט בצד התחתון של מדוזה, האלמנטים של חומרי השכל הנלווים איתן משולבים עד כדי כך שיוצרים את ההתחלה הקלושה של יכולת חישה. כאשר המולקולות משולבות כך שיצרו את המוח ואת מערכת העצבים של חולייתן, האלמנטים התואמים של חומרי שכל משולבים עד כדי כך שהם יוצרים סוג של תודעה; כלומר, שינויים במכלול המתרחשים בו-זמנית נקשרים זה לזה עד כדי כך שהחזרה על האחד מרמזת על חזרה של האחר. כאשר החומר מקבל את הצורה המורכבת של מוח אנושי חי, חומר השכל התואם לובש צורה של תודעה אנושית, בעלת אינטליגנציה ורצון.
לגבי הרעיון של קליפורד, כך כתב סר פרדריק פולוק (אנ'):
בקצרה, התפיסה היא שהשכל הוא המציאות האולטימטיבית האחת; לא השכל כפי שאנו מכירים אותו בצורות המורכבות של הרגשה ומחשבה מודעת, אלא האלמנטים הפשוטים יותר שמהם בנויים מחשבה ותחושה. היסוד האולטימטיבי ההיפותטי של השכל, או האטום של חומר-שכל, מתאים בדיוק לאטום ההיפותטי של החומר, בהיותו העובדה האולטימטיבית שהאטום החומרי הוא התופעה שלו. החומר והיקום ההגיוני הם היחסים בין אורגניזמים מסוימים, כלומר השכל המאורגן לתוך תודעה, לבין שאר העולם. זה מוביל לתוצאות שבמובן רופף ופופולרי ייקראו חומרניים. אבל התאוריה חייבת, כתאוריה מטאפיזית, להיחשב בצד האידיאליסטי. אם לדבר טכנית, זה מוניזם אידיאליסטי.
העצמי השבטי, לעומת זאת, מספק את המפתח לתפיסה האתית של קליפורד, המסבירה את המצפון ואת החוק המוסרי על ידי התפתחות של 'עצמי' בכל פרט, הקובעת את ההתנהלות המתאימה לרווחת 'השבט'. חלק ניכר מהחשיבות של קליפורד בתקופתו נבעה מיחסו לדת. כשהוא פועל מתוך אהבה עזה לתפיסת האמת שלו ולמסירותו לחובתו הציבורית, הוא ניהל מלחמה במערכות כנסייתיות כאלו שנראו לו כמי שמעדיפות את האובסקורנטיזם (אנ'), ומעמידה את טענות הכת מעל אלה של החברה האנושית. האתרעה הייתה גדולה יותר, שכן התאולוגיה עדיין לא השלימה עם הדרוויניזם; וקליפורד נחשב כמגן מוביל מסוכן של הנטיות האנטי-רוחניות שנזקפו אז לחובת המדע המודרני.
פילוסופיה > אתיקה

במאמרו משנת 1877, The Ethics of Belief ("האתיקה של האמונה"), טען קליפורד שזה לא מוסרי להאמין בדברים שחסרות להם ראיות. הוא מתאר בעל ספינה שתכנן לשלוח לים ספינה ישנה ולא בנויה היטב מלאה בנוסעים. לבעל הספינה היו ספקות שגרמו לו לחשוב שאולי הספינה אינה כשירה לים: "הספקות הללו טרפו את דעתו, וגרמו לו לאי נחת". הוא שקל לשפץ את הספינה אף על פי שזה יהיה יקר. לבסוף, "הוא הצליח להתגבר על ההרהורים המלנכוליים הללו". הוא ראה את הספינה מפליגה, "בלב קל... והוא קיבל את כספי הביטוח שלו כשהיא טבעה בלב האוקיינוס ולא סיפר דבר".
קליפורד טוען שבעל הספינה היה אשם במותם של הנוסעים למרות שהוא האמין באמת ובתמים שהספינה תקינה: "אין לו זכות להאמין לראיות כאלה כפי שהיו לפניו". יתר על כן, הוא טוען כי גם במקרה בו הספינה מצליחה להגיע ליעד, ההחלטה נותרת בלתי מוסרית, כי מוסריות הבחירה מוגדרת לנצח ברגע שהבחירה נעשית, והתוצאה בפועל, המוגדרת על ידי מזל עיוור, אינה משנה. בעל הספינה יהיה אשם לא פחות: עוולותיו לעולם לא יתגלו, אך עדיין לא הייתה לו זכות לקבל החלטה זו בהתחשב במידע שהיה זמין לו באותה עת.
קליפורד מסיים באופן מפורסם במה שנודע כעקרון קליפורד: "זו שגיאה תמיד, בכל מקום, ולכל אחד, להאמין לכל דבר על בסיס ראיות בלתי מספיקות".
משום כך, הוא טוען בניגוד ישיר להוגים דתיים ש'אמונה עיוורת' (כלומר אמונה בדברים למרות היעדר ראיות לגביהם) הייתה עבורם מעלה. מאמר זה הותקף על ידי הפילוסוף הפרגמטי ויליאם ג'יימס בהרצאתו "הרצון להאמין (אנ')". לעיתים קרובות שתי היצירות הללו נקראות ומתפרסמות יחד כאבני בוחן לוויכוח על אמונה המבוססת על ראיות לבדן (באנגלית evidentialism), אמונה ואמונה יתרה (אנ').
גרסה מוקדמת של תורת היחסות

אף על פי שקליפורד מעולם לא בנה תאוריה מלאה של מרחב-זמן ותורת היחסות, ישנן כמה הבחנות יוצאות דופן שעליהן כתב שבישרו את המושגים המודרניים האלה. בספרו "יסודות הדינמיקה" (1878), הוא הציג "תנועה הרמונית למחצה בהיפרבולה". הוא כתב ביטוי להיפרבולת יחידה פרמטריית, שבה השתמשו מחברים אחרים מאוחר יותר כמודל למהירות יחסית. במקום אחר הוא כתב: ”הגאומטריה של הרוטורים והמנועים...מהווה את הבסיס לכל התאוריה המודרנית של המנוחה היחסית (סטטית) והתנועה היחסית (קינמטית וקינטית) של מערכות בלתי משתנות”.
קטע זה מתייחס לביקוורטניונים, אם כי קליפורד הפך אותם לביקוורטניונים מפוצלים כהתפתחות עצמאית שלו. הספר ממשיך בפרק "על עיקום המרחב", המהות של תורת היחסות הכללית. קליפורד דן גם בדעותיו ב"על תאוריית המרחב של החומר" ב-1876.
בשנת 1910 ציטט ויליאם בארט פרנקלנד (William Barrett Frankland ) את "על תאוריית המרחב של החומר" בספרו על מקביליות: "ההעזה של ספקולציה זו בוודאי יוצאת דופן בתולדות המחשבה. אולם עד היום היא מציגה מראה של טיסה של איקרוס". שנים מאוחר יותר, לאחר שתורת היחסות הכללית קודמה על ידי אלברט איינשטיין, ציינו סופרים שונים שקליפורד צפה מראש את איינשטיין. הרמן וייל (1923), למשל, הזכיר את קליפורד כאחד מאלה שכמו ברנהרד רימן צפו מראש את הרעיונות הגאומטריים של תורת היחסות.
בשנת 1940 פרסם אריק טמפל בל את "התפתחות המתמטיקה" (The Development of Mathematics), שבו הוא דן בראיית הנולד של קליפורד על תורת היחסות:
נועז יותר אפילו מרימן, קליפורד התוודה על אמונתו (1870) שחומר הוא רק ביטוי של עקמומיות במרחב-זמן. נבואה עוברית זו זכתה לשבחים כציפייה לתאוריה היחסית של איינשטיין (1915-16) לגבי שדה הכבידה. התאוריה בפועל, לעומת זאת, מזכירה אך מעט את האמונה המפורטת למדי של קליפורד. ככלל, אותם נביאים מתמטיים שלעולם אינם יורדים לפרטים מגיעים לציונים הגבוהים ביותר. כמעט כל אחד יכול לפגוע בצד של אסם במרחק של ארבעים מטרים עם קליע עופרת גדול.
במהלך הקונגרס הבינלאומי ללוגיקה, מתודולוגיה ופילוסופיה של המדע (CLMPS) ב-1960 באוניברסיטת סטנפורד הציג ג'ון ארצ'יבלד וילר את הניסוח הגאומטרודינמי (אנ') שלו של תורת היחסות הכללית כשהוא נותן קרדיט לקליפורד כיוזם.
בשנת 1990 בחנו רות פארוול (Ruth Farwell) וכריסטופר ני (Christopher Knee) את התיעודים על ההכרה בראיית הנולד של קליפורד. הם הסיקו ש"קליפורד, לא רימן, הוא שצפה כמה מהרעיונות המושגיים של תורת היחסות הכללית". כדי להסביר את חוסר ההכרה בראיית הנולד של קליפורד, הם מציינים שהוא היה מומחה בגאומטריה מטרית, ו"גאומטריה מטרית הייתה מאתגרת מכדי לעסוק באפיסטמולוגיה אורתודוקסית". ב-1992 המשיכו פארוול וני את המחקר שלהם על קליפורד ורימן: ”[הם] גורסים שברגע שנעשה שימוש בטנזורים בתורת היחסות הכללית, התקיימה המסגרת שבה ניתן לפתח פרספקטיבה גאומטרית בפיזיקה ואפשרה לגלות מחדש את התפיסות הגאומטריות המאתגרות של רימן וקליפורד”.
כתבים נבחרים

1872. On the aims and instruments of scientific thought, 524–41.
1876 [1870]. On the Space-Theory of Matter.
1878. Elements of Dynamic: An Introduction to the Study of Motion And Rest In Solid And Fluid Bodies
Book I: "Translations"
Book II: "Rotations"
Book III: "Strains"
1878. "Applications of Grassmann's Extensive Algebra." American Journal of Mathematics 1(4):353.
1879: Seeing and Thinking — includes four popular science lectures
"The Eye and the Brain"
"The Eye and Seeing"
"The Brain and Thinking"
"Of Boundaries in General"
1879. Lectures and Essays I & II, with an introduction by Sir Frederick Pollock
1881. "Mathematical fragments"
1882. Mathematical Papers, edited by Robert Tucker, with an introduction by Henry John Stephen Smith
1885. The Common Sense of the Exact Sciences, completed by Karl Pearson.
1887. Elements of Dynamic 2.
לקריאה נוספת

Chisholm, M. (1997). "William Kingdon Clifford (1845-1879) and his wife Lucy (1846-1929)". Advances in Applied Clifford Algebras. 7S: 27–41. (The on-line version lacks the article's photographs.)
Chisholm, M. (2002). Such Silver Currents - The Story of William and Lucy Clifford, 1845-1929. Cambridge, UK: The Lutterworth Press. ISBN 978-0-7188-3017-5.
Farwell, Ruth; Knee, Christopher (1990). "The End of the Absolute: a nineteenth century contribution to General Relativity". Studies in History and Philosophy of Science. 21 (1): 91–121. Bibcode:1990SHPSA..21...91F. doi:10.1016/0039-3681(90)90016-2.
Macfarlane, Alexander (1916). Lectures on Ten British Mathematicians of the Nineteenth Century. New York: John Wiley and Sons. Lectures on Ten British Mathematicians of the Nineteenth Century. (See especially pages 78–91)
Madigan, Timothy J. (2010). W.K. Clifford and "The Ethics of Belief Cambridge Scholars Press, Cambridge, UK 978-1847-18503-7.
Penrose, Roger (2004). The Road to Reality: A Complete Guide to the Laws of the Universe. Alfred A. Knopf. ISBN 9780679454434. (See especially Chapter 11)
Stephen, Leslie; Pollock, Frederick (1879). Lectures and Essays by the Late William Kingdon Clifford, F.R.S. Vol. 1. New York: Macmillan and Company.
Stephen, Leslie; Pollock, Frederick (1879). Lectures and Essays by the Late William Kingdon Clifford, F.R.S. Vol. 2. New York: Macmillan and Company.
ביאורים

↑  סגנון המאופיין בערפול ובאי-בהירות מכוונת כדרך להתנגדות לקדמה, להשכלה ולרפורמות
הערות שוליים

↑  Hestenes, David (2011). "Grassmann's legacy". Grassmann's Legacy in From Past to Future: Graßmann's Work in Context, Petsche, Hans-Joachim, Lewis, Albert C., Liesen, Jörg, Russ, Steve (ed). Basel, Germany: Springer. pp. 243–260. doi:10.1007/978-3-0346-0405-5_22. ISBN 978-3-0346-0404-8.
↑  Dorst, Leo (2009). Geometric Algebra for Computer Scientists. Amsterdam: Morgan Kaufmann. p. 664. ISBN 9780123749420.
1 2 3 4 5  Clifford, William Kingdon, 1911 Encyclopædia Britannica
1 2  Clifford, William Kingdon
↑  Riemann, Bernhard. 1867 [1854]. "On the hypotheses which lie at the bases of geometry" (Habilitationsschrift), translated by W. K. Clifford. – via School of Mathematics, Trinity College Dublin.
↑  Clifford, William K. 1873. "On the hypotheses which lie at the bases of geometry." Nature 8:14–17, 36–37.
1 2  On the Space-Theory of Matter
↑  Clifford, William (1878). "Applications of Grassmann's extensive algebra". American Journal of Mathematics. 1 (4): 350–358. doi:10.2307/2369379. JSTOR 2369379.
↑  Hestenes, David. "On the Evolution of Geometric Algebra and Geometric Calculus".
↑  Dechant, Pierre-Philippe (במרץ 2014). "A Clifford algebraic framework for Coxeter group theoretic computations". Advances in Applied Clifford Algebras. 14 (1): 89–108. Bibcode:2012arXiv1207.5005D. doi:10.1007/s00006-013-0422-4. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Clifford, William K. 1878. "On the Nature of Things-in-Themselves." Mind 3(9):57–67. doi:10.1093/mind/os-3.9.57.
1 2 3  William K. Clifford, The Ethics of Belief, A Paper Read Before the Metaphysical Society, 1877
↑  Clifford, William K. 1876 [1870]. "On the Space-Theory of Matter." Proceedings of the Cambridge Philosophical Society 2:157–58. 6084206. * 1877. "The Ethics of Belief." "The Contemporary Review" 29:289.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259989105171  PLWABN: 9810542312105606  BNE: XX1240187  BnF: cb123884359 (data)  CiNii: DA05394901  GND: 115646647  ISNI: 0000 0001 1026 7241  LCCN: n86864465  MGP: 180301  NDL: 00768846  NKC: jx20080702006  NLA: 35029055  NLG: 157017  NTA: 107351900  SNAC: w6sq941q  SUDOC: 077694988  Trove: 802319  VcBA: 495/174885  VIAF: 51772037   WorldCat (עם VIAF): 51772037 
קליפורד, ציור של ג'ון קולייר
ויליאם קינגדן קליפורד (1901), כפי שמוצג באיור הקדמי של הרצאות ומאמרים, כרך 2
הקבר בבית הקברות הייגייט - מזרח - של ויליאם קינגדן קליפורד, ממש צפונית לקברו של קרל מרקס.
הנרי רייס

הנרי מוור רייס (באנגלית: Henry Mower Rice‏; 29 בנובמבר 1816 – 15 בינואר 1894) היה סוחר פרוות ופוליטיקאי אמריקאי בולט במדינת מינסוטה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנרי רייס נולד ב-29 בנובמבר 1816 בווייטספילד, ורמונט לאדמונד רייס ואלן (דורקי) רייס. גם אדמונד וגם אלן היו ממוצא אנגלי לחלוטין; אבותיהם התגוררו בניו אינגלנד מאז תחילת המאה ה-16. רייס חי אצל קרובי משפחה מגיל צעיר עקב מות אביו.
כאשר רייס היה בן 18, הוא עבר לדטרויט, מישיגן, והשתתף בסקר תוואי התעלה סביב המפלים של סולט סט. מארי בין ימת סופיריור לימת יורון.
בשנת 1839 רייס הבטיח עבודה בפורט סנלינג, ליד מיניאפוליס, מינסוטה של ימינו. הוא הפך לסוחר פרוות עם שבטי ההו-צ'ונק והצ'יפוואה (אוג'יבווה), והגיע למעמד של השפעה ובולטות. רייס זכה לאמון בקרב האינדיאנים, והיה בעל תפקיד מרכזי במשא ומתן על ההסכם בין ארצות הברית לשבטי האוג'יבווה בשנת 1847, שבו ויתרו השבטים על שטחים נרחבים.
הנרי רייס התחתן עם מטילדה וויטל מריצ'מונד, וירג'יניה, במרץ 1849. הם התגוררו בסיינט פול, מינסוטה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

רייס פעל למען חקיקת החוק החוק להקמת טריטוריית מינסוטה בשנת 1849 ובהמשך שימש כנציגה בקונגרסים ה-33 וה-34 בין 4 במרץ 1853 ל-3 במרץ 1857. עבודתו על חוק המאפשר של מינסוטה, שאושר בקונגרס ב-26 בפברואר 1857, סללה את הדרך לקבלת מינסוטה כמדינה בארצות הברית.
הנרי רייס היה חבר המפלגה הדמוקרטית ונמנה עם הזרם במפלגה הדמוקרטית של מינסוטה שכונה לעיתים באותה תקופה "הדמוקרטים של מוקסין" בשל קשריו עם סחר הפרוות ואספקת חוזים לסוכנויות אינדיאנים. הוא ושותפו לשעבר למסחר, הנרי ה. סיבלי, גם הוא דמוקרט, הסתכסכו בשנת 1849 ומאז הפכו ליריבים פוליטיים. סיבלי היה חלק מהזרם במפלגה שלא תמך ברייס.
עם קבלת מינסוטה למדינה בשנת 1858, הנרי רייס וג'יימס שילדס נבחרו על ידי בית המחוקקים של מינסוטה כסנאטורים דמוקרטים לסנאט של ארצות הברית. רייס כיהן מ-11 במאי 1858, עת התקבלה מינסוטה לאיחוד, ועד ה-4 במרץ 1863, בקונגרסים ה-35, ה-36 וה-37. הוא לא היה מועמד לכהונה נוספת ונכשל במועמדותו למשרת מושל מינסוטה בשנת 1865.
רייס שימש גם כחבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת מינסוטה בין השנים 1851 ל-1859 וכיהן כנשיא החברה ההיסטורית של מינסוטה.
רייס השתתף בתפקידים רשמיים או לא רשמיים במספר הסכמים עם שבטים אינדיאניים: הסכם ווינבאגו משנת 1846 בוושינגטון, ההסכמים עם שבט האוג'יבווה בפונד דו לק (מינסוטה) ובאגם ליץ' (מינסוטה) בשנת 1847, ההסכם עם האוג'יבווה בלה-פוינט (ויסקונסין) בשנת 1854, וכן שימש כנציב של ארצות הברית בשנים 1887–1888 בעבודה עם האוג'יבווה במינסוטה. לפי השמועות, הייתה לו השפעה על המשא ומתן המשני עם שבט הדקוטה בסיינט פול לאחר שהסנאט שינה את הסכמי הדקוטה מ-1851 במנדוטה וטרברס דה סו (מינסוטה).
הוא סייע בארגון העברת שבט הווינבאגו (הו-צ'אנק) משטח הנייטרל (איווה) בשנת 1848 וקיבל חוזה פדרלי בשנת 1850 להעברתם החוזרת של בני ווינבאגו שלא הועברו ללונג פריירי (טריטוריית מינסוטה) או שהתפזרו מאז.
תיעוד פעילויות אלו מופיע באוסף המסמכים הפדרליים של ארצות הברית (United States Congressional Serial Set), בעיתונים כגון ה-Minnesota Pioneer וה-Prairie du Chien Patriot, ובספרו של ויליאם וואטס פולהול "היסטוריה של מינסוטה" (1921).
הוא מת ב-15 בינואר 1894, בעת ביקור בסן אנטוניו, טקסס.
מורשת

בשנת 1916, מדינת מינסוטה תרמה פסל שיש של רייס מאת פרדריק טריבל לאוסף היכל הפסלים הלאומי בקפיטול של ארצות הברית. מחוז רייס, מינסוטה נקרא על שמו. אחיו אדמונד רייס כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
פסל שיש של רייס מ-1906 מאת לואלה א. וארני סראו הוצב בקפיטול מדינת מינסוטה.
הערות שוליים

1 2  "Henry Mower Rice in the National Statuary Hall Collection". United States Congress. נבדק ב-30 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n86025829  SNAC: w6930vhq  US Congress: R000198  VIAF: 48240214   WorldCat (עם VIAF): 48240214 
פסל של הנרי רייס בהיכל הפסלים הלאומי של בניין הקפיטול של ארצות הברית בוושינגטון הבירה
גאלופ קוריאה

| --- | --- |

הלוגו מאז 2019
 נתונים כלליים
 סוג:  פרטית
 מייסדים:  פארק מו-יק
 תקופת הפעילות:  17 ביוני 1974 – הווה (50 שנה)
 מיקום המטה:  סאג'יק-רו 70, ג'ונגנו-גו, סיאול, דרום קוריאה
 קואורדינטות:  37°34′28″N 126°58′02″E﻿ / ﻿37.57433°N 126.967253°E﻿ / 37.57433; 126.967253 
 ענפי תעשייה:  חקר שוק 
 רווח:   1.3 מיליארד ₩
 יו"ר:  פארק ג'ה-היונג
 עובדים:  184 (2021)
  
 www.gallup.co.kr
 he
 
גאלופ קוריאה (באנגלית: Gallup Korea; בקוריאנית: 한국갤럽) או מכון המחקר גאלופ קוריאה (באנגלית: Gallup Korea Research Institute; בקוריאנית: 한국갤럽조사연구소) היא חברת מחקר דרום קוריאנית שנוסדה על ידי פארק מו-יק ב-1974 והפכה לחברה באגודה הבינלאומית של גאלופ (אנ') ב-1997. היא ידועה בעיקר בשל ביצוע סקרים ציבוריים בנושאים פוליטיים, בידור, ספורט, כמו גם בנושאים חברתיים.
היסטוריה

בשנת 1974, ייסד פארק מו-יק את חברת סקרי דעת הקהל הראשונה בקוריאה הדרומית, "סקרי קוריאה", בג'ונגנו-גו, סיאול. החברה הפכה לחברה באגודה הבינלאומית של גאלופ (אנ') ב-1979, לאחר משא ומתן עם ג'ורג' גאלופ (אנ') שהחל שנתיים קודם. באותה שנה, בהסכמתו של ג'ורג' גאלופ לשימוש בלעדי בסימן המסחרי "גאלופ", שינתה החברה את שמה ל-"גאלופ קוריאה" או "מכון המחקר של גאלופ קוריאה".
בשנת 1987, גאלופ קוריאה, בראשות פארק מו-יק, הפכה לחברה הראשונה שניבאה בהצלחה את תוצאות הבחירות לנשיאות בדרום קוריאה. יתרה מזאת, היא חזתה באופן כמעט נכון את מספר הקולות שזכו המועמדים בבחירות לנשיאות דרום קוריאה ב-1997 (אנ').
בשנות ה-90, גאלופ קוריאה הקימה, לראשונה בדרום קוריאה, מאגר מידע המוקדש לתוצאות סקרים.
בשנת 2006, גאלופ קוריאה בשיתוף עם החברה הסטטיסטית הקוריאנית, הקימה את הפרס האקדמי של גאלופ קוריאה (בקוריאנית: 한국갤럽학술상) כדי לעודד פיתוח סטטיסטיקה ופעילויות מחקר בתחומים קשורים. מאז הוא הפך לאחד הפרסים היוקרתיים ביותר בתחום הסטטיסטיקה בדרום קוריאה.
במרץ 2021 חתמה גאלופ קוריאה על מזכר הבנות עם KT קורפוריישן להכנסת טכנולוגיית בינה מלאכותית בסקרי דעת קהל.
שירותים

גאלופ קוריאה ידועה במחקרים ובסקרי דעת קהל שלה. היא עורכת סקרים ציבוריים תקופתיים שונים כדי לבדוק את הפופולריות וההשפעה הנוכחית של מנהיגים פוליטיים, בדרנים וספורטאים. בשנת 2012, היא פתחה תוכנית סקרים משלה בשם 'חוות הדעת היומית של גאלופ קוריאה', שבאמצעותה מוכרזות מדי שבוע תוצאות הסקר החדשות והן חופשיות לשימוש על ידי כל אחד. היא גם פרסמה ספרים, כולל מונוגרפיות וכתבי עת, המתבססים על הסקרים שלה מאז 1978.
סקרים שנתיים

שחקן השנה של גאלופ קוריאה (אנ')
זמר השנה של גאלופ קוריאה (אנ')
שיר השנה של גאלופ קוריאה (אנ')
בדרן/קומיקאי השנה של גאלופ קוריאה
ספורטאי השנה של גאלופ קוריאה
אריה לייב קלהורה

| --- | --- |
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי
 פטירה:  דצמבר 1735 י"ח בכסלו ה'תצ"ז
 מקום מגורים:  פוזנא, האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 השתייכות:  יהדות
 תחומי עיסוק:  רבנות, מגיד מישרים
 חיבוריו:  כתבי הקדוש
 בת זוג:  טריינה
 אב:  רבי יוסף דרשן
 צאצאים:  ראו להלן
 
רבי אריה לייב קלהורה (נכתב גם: קאלווארי, קולווארי, קליפארי; נפטר בי"ח בכסלו ה'תצ"ז, 22 בנובמבר 1736) היה דיין ומגיד מישרים בפוזנא. נפטר כתוצאה מעינויים שעבר לאחר שהואשם בעלילת דם.
ביוגרפיה

נולד לרבי יוסף מפוזנא שכונה "רבי יוסף דרשן" מחבר ספר "יסוד יוסף" לעת זקנותו. אביו היה בנו של רבי שלמה קלהורה מלונטשיץ בן רבי ישראל שמואל קליהרי. נשא את טריינה. בגיל 13 כבר דרש בבית הכנסת הגדול של פוזנא. כיהן ברבנות בפייזער (אנ') ובסמטור הסמוכה לפוזנן. בשנת ה'תע"ו מונה לדיין בפוזנא.
עלילת הדם

בכ"ט באלול ה'תצ"ו נמצא תינוק נוצרי מת סמוך לפוזנא. על פי המסופר, גופת הילד שמת בצורה טבעית נדקרה אחרי מותו בכדי שהחשד יפול על היהודים. נמצאו עדים שהעידו שהיהודים רצחו את הילד, ובעקבות כך נעצר רבי אריה לייב יחד עם שתדלן בשם יעקב, ושנים נוספים מראשי הקהילה. רבני הקהילה האחרים הצליחו להימלט, ולפי עדותו של אחד מבני הקהילה בתקופה זו קרוב ל-75% מבני הקהילה ברחו מהעיר. למרות שרא"ל הוזהר מפני מאסרו, סירב לעזוב את הקהילה בתקופה קשה כזו ולברוח מהעיר. מסופר שכשנאסר בירך ברבים את ברכת קידוש השם, מחשש שלא יהיו מניין יהודים ביציאת נשמתו.
האגדה מספרת שחדשים ספורים לפני העלילה, בפרשת בלק שנת ה'תצ"ו דרש רבי יוסף את דרשתו השבועית על הפסוק "מי מנה עפר יעקב ומספר את רובע ישראל", אותו הסביר כמוסב על הנהרגים על קידוש השם – בפולין של אותה תקופה היו מבתרים את גופם של הנידונים למוות על רקע דתי לארבעה חלקים, ובעיצומה של הדרשה התעלף מהתרגשות.
עלילת הדם > המאסר והפטירה

בעת המאסר עברו רבי אריה לייב והשתדלן הנוסף עינויים קשים ביותר, אך סירבו לכל ניסיונות ההמרה שהוצעו להם בתמורה להצלת חייהם. על פי המסופר, אף נשלחה אליו משלחת של כמרים ישועים ומומרים מחופשים ליהודים מליטא לתא הכלא, שניסו לשכנע אותו להודות באמונה הנוצרית מן השפה ולחוץ בלבד כדי להינצל.
החוקרים נקטו גם בשיטת עינויים שנועדה לשבור את רוחם של האסורים; ביום ששי ג' בחשון ה'תצ"ז, גילחו את שערות ראשם וזקנם של רבי אריה לייב וידידו בטענה של חשש לכישוף באמצעותם. על פי המסופר הציע רבי אריה לייב לתליינים שיענוהו חצי שעה נוספת במקום גילוח זקנו עקב האיסור על פי ההלכה, אולם לא נענה. כך גם נאלץ האסיר השני יעקב לצפות בעינויים שעבר רא"ל בכדי שיישבר ויודה. לפי המסופר, על אף העינויים הקשים לא נשמעה זעקה מפיו של רבי אריה לייב.
רבי אריה לייב ויעקב שוחררו לביתם לאחר תקופת מאסר, אולם בתוך זמן לא רב נפטרו שניהם כתוצאה מהעינויים הקשים שעברו. השתדלן נפטר בכ"ז בחשוון, ורבי אריה לייב בי"ח בכסלו ה'תצ"ז.
עלילת הדם > סיום העלילה

מנהיגי הקהילה שהצליחו לגייס כמה גויים שנשבעו שעלילת הדם היא שקר, ניסו להעביר את מקום המשפט לוורשה, אולם הכמרים מנעו זאת.
שבעה מנכבדי הקהילה נותרו במאסר עד שנת ה'ת"ק, בסיועם של פרנסי קהילת וינה הועבר המשפט לוורשה, בסיומו הורה קנצלר הכתר (אנ') לבחור תשעה אצילים, ושלשה מתוכם ישבעו בפני השישה הנותרים שהיהודים אינם אשמים ברצח. האסירים גם הם יישבעו שבועה חמורה על חפותם כשהם מעוטפים בטלית ולבושים קיטל. בחודש אב של אותה שנה שוחררו האסירים, ומלך פולין אוגוסט השלישי הוציא פקודה שהעלילה היא שקר, אך היה זה כבר לאחר פטירתם של רבי אריה לייב ויעקב.
הנצחה

בפנקס קהילת ריטשנוולדי נכתבה אזכרה לזכרם של רבי אריה לייב והשתדלן:
"את נשמות הקדושים מהור"ר אריה בן מהור"ר יוסף, ואת מהור"ר יעקב בן הר"ר פנחס, שמסרו נפשם על קדוש שמך, ליחד אותך בעולמך, ובטלו רצונם מפני רצון קונם, ליחד שמו הגדול במעונו נתיסרו ונתענו בענוים גדולים, כדי להציל את ישראל מיד הערלים, כשה למנה נעקדו, בחייהם ובמותם לא נפרדו, פשטו צואריהם לשחטם ולא חסו על גופם ולא על בניהם ונשיהם, נסו ונבחנו ונמצאו תמים לכבוד הבורא עולם ברחמים, נשרפו ותמו כל אבריהם לקדש שמך המיוחד, ירא ה' ויביט מן השמים, על שנשפך דמם כמים, כאשר הבטחתנו ביד אבי חוזה, כי מאסו בחיי העולם הזה, על כן בעל הרחמים יצרור בצרור החיים את נשמתם ויזכור לנו עקדתם, וזכותם יעמוד לנו ולכל ישראל, והם ינוחו בשלום ונאמר אמן".
.
ספריו

כתביו על השולחן ערוך נדפסו תחת השם "כתבי הקדוש" על ידי אחד מצאצאיו, בבני ברק תש"נ, חלק אחר מכתביו נשרפו בפוזנא.