stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גנש
מיתוסים ואמונות

לסיפור על ראש הפיל של גנש, יש גרסאות שונות ומגוונות. 
בגרסה המקובלת ביותר, עיצבה פרווטי, אימו של גנש, את גופו של הילד מהאבק שהסירה מגופה ואז הציבה אותו בכניסה לבית על מנת שאיש לא יפריע לה בזמן המקלחת. כאשר הופיע שיווה, בעלה של פרווטי, הוא לא הכיר את הילד אשר לא נתן לו להיכנס לבית והגיב על ידי עריפת ראשו. לאחר שנודע לו כי הילד הוא בנו, חיפש שיווה, יחד עם שאר האלים, ראש חלופי לילד, עד שלבסוף מצאו ראש של פיל צעיר. כפיצוי, נתן שיווה לגנש את תפקיד ראש משרתיו.
בגרסה אחרת של הסיפור, הראתה פרווטי את תינוקה החדש לשיווה, אשר למראה פניו שרף את ראשו של התינוק. במצוות האל ברהמה החליף שיווה את ראשו השרוף של גנש בראש הראשון אותו מצא, ראש של פיל.
החוסר בחט אחד מוסבר גם הוא על ידי מיתוסים שונים. לפי אגדה אחת, האווטאר (התגלמות מוחשית) השישי של וישנו, שנקרא פאראשורמה, הגיע יום אחד לבקר את שיווה אך נתקל בדרכו בגנש שחסם את הדרך. פאראשורמה זרק לעברו את הגרזן שלו וגנש, ביודעו שהגרזן נשלח אליו על ידי שיווה, התיר לו לכרות את אחד מחטיו. מיתוס אחר טוען שבשעת הכתיבה של המָהַאבּאראטַה (שהוכתבה לו על ידי ויאסה), נשברה הציפורן איתה כתב גנש את הטקסט. ובבהילות הכתיבה של דברי הקודש הוא כרת את חטו השמאלי כתחליף לעט השבור.
גנש ידוע כאומקרה, כיוון שגופו משקף את מנטרת האוֹם, בשל כך נתפס גנש כהתגלמותו של היקום כולו. ראש הפיל שלו מסמל את החוכמה והיופי של הפיל החזק אך העדין. כלי התחבורה שלו הוא עכבר, מה שמסמל את יכולתו לגלות כל סוד קיים. בחירתו בעכבר כבן לוויה מעידה בנוסף על צניעותו הרבה של גנש.
גנש הוא אל המזל, אל אחזקת הבית ואל הכתיבה. הוא נחשב למסיר מכשולים מאיימים ולכן נהוג לפנות אליו לפני ביצוע כל משימה בתפילה: אַוּם שְרִי גַאנֶשאַיה נַמַה (ברכו את שמו של גנש). הוא נחשב לרחום עד כדי כך שדי אך להיזכר בו כדי לקבל את ברכתו והגנתו.
גנש צ'אטורתי

לכבודו של גנש נחגג פסטיבל שנתי שמתחיל בגנש צ'אטורתי, הארבעה בחודש בהאדרה (שנופל באוגוסט או ספטמבר), ונמשך 10 ימים. הפסטיבל מגיע לשיאו בתהלוכות בהן נושאים פסלי חמר של האל תוך כדי שירה, ומטבילים אותם במקווי מים עד שהפסלים מתמוססים במים.
הפסטיבל נחגג כחג פומבי מאז ימי האימפריה המראטהית, אולם בימי השלטון הבריטי בהודו הוא איבד את אופיו הציבורי והפך לחגיגה משפחתית. בסוף המאה ה-19 חידש מנהיג תנועת העצמאות ההודית לוקמאניה טילאק את החגיגות הציבוריות של הפסטיבל.
פסל של גנש בתהלוכה במסגרת הפסטיבל לכבודו בהיידראבאד
פסל של גנש מוטבל במים בחוף  מומבאי בסוף הפסטיבל לכבודו
דיכמפטודוניים

| דיכמפטודוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: בעלי זנב
תת־סדרה:: סלמנדרות
משפחה:: דיכמפטודוניים
סוג:: דיכמפטודון
שם מדעי
 Dicamptodontidae ‏Tihen, 1958

דיכמפטודוניים (שם מדעי: Dicamptodontidae) היא משפחה של בעלי זנב בעלת סוג יחיד דיכמפטודון (Dicamptodon) ובו 4 מינים. בעבר הם השתייכו למשפחת סלמנדרות החפרפרת (Ambystomatidae) וכמותם חיים באזורים הממוזגים והלחים של ארצות הברית, בעיקר בסמוך לאוקיינוס השקט. כמו כן הם מצויים בקולומביה הבריטית.
יצורים קטנים אלה בעלי ראש גדול ולסתות גדולות ומעוגלות ומאוד מזכירים את סלמנדרות החפרפרת. הם גדולים ביותר ומגיעים עד ל-30 ס"מ.
חלק מהמינים הם יצורים שוכני יבשה וחלקם שוכני מים בעלי זימים. הם בעלי יכולת ייחודית לדו-חיים - יכולת לנבוח בחוזקה כאשר הם נבהלים.
מיון

משפחת דיכמפטודוניים (Dicamptodontidae)
סוג דיכמפטודון (Dicamptodon)
מין Dicamptodon aterrimus
מין Dicamptodon copei
מין Dicamptodon ensatus
מין Dicamptodon tenebrosus
דוריס שאטשניידר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1939 (בת 84) סטטן איילנד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת רוצ'סטר 
 מנחה לדוקטורט:  Tsuneo Tamagawa, Ichirō Satake 
 מוסדות:  Moravian University 
 פרסים והוקרה:  Carl B. Allendoerfer Award (1979)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013) 
 
דוריס שאטשניידר (באנגלית: Doris Schattschneider; נולדה ב-19 באוקטובר 1939 במדינת ניו יורק), היא מתמטיקאית אמריקאית בעלת תואר דוקטור למתמטיקה מטעם אוניברסיטת ייל. ידועה בעיקר בשל מחקריה בתחום ריצוף של המישור באמצעות מחומשים. עבור מחקריה בתחום זה אף זכתה במספר פרסים, ובניהם פרס האגודה המתמטית של אמריקה ע״ש קארל ב. אלנדוארפר, ועוד.
תולדות חייה

דוריס שאטשניידר נולדה בשם דוריס ווד, כבת שנייה במשפחתה, בסטטאן איילנד שבניו יורק. אביה, רוברט ווד הבן, היה מהנדס מכונות בעיריית ניו יורק. אמה, שרלוט ווד, הייתה מורה ללטינית בתיכונים האזוריים ובעלת תואר שני בחקר התקופה הקלאסית מאוניברסיטת קורנל. כאשר הייתה בת שנה בלבד, עזב אביה על מנת לשרת כמהנדס בצבא ארצות הברית באירופה. עת שהה שם, עברה המשפחה לעיירה לייק פלאסיד (Lake Placid) במדינת ניו יורק, ושם החלה מאוחר יותר את לימודיה בבית הספר הציבורי.
היא למדה לקרוא ולכתוב כאשר הייתה בת ארבע בלבד, וכאשר חזרה המשפחה אל סטטאן איילנד עם סיום מלחמת העולם השנייה, בלטה כתלמידה מוכשרת ומחוננת. אהבתה למתמטיקה ואומנות החלה בתיכון.
היא סיימה את לימודיה בתיכון בהצטיינות, והחלה ללמוד באוניברסיטת רוצ׳סטר במדינת ניו יורק. למרות ששקלה בתחילה לימודי רפואה ועבודה כאחות, בחרה שאטשניידר בלימודי מתמטיקה. היא סימה את תארה הראשון מטעם האוניברסיטה בהצטיינות, ושנה מאוחר יותר - בשנת 1962 - נשאה לדייוויד שאטשניידר, דוקטור לאומניות מטעם אוניברסיטת שיקגו. לשניים נולדה בת אחת, לורה אלן שאטשניידר.
היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת ייל, ולאחר שסיימה תואר שני המשיכה ללימודי דוקטורט. את התואר קבלה בשנת 1966, על עבודתה בתחום השורשים המוגבלים של קבוצה אלגברית פשוטה למחצה. מנחה התזה שלה היה המתמטיקאי טסונאו טאמגאווה (Tamagawa Tsuneo). לאחר שהשלימה את לימודי הדוקטורט, עבדה כמרצה באוניברסיטת נורת׳ווסטרן באילינוי במשך שנה. היא המשיכה ללמד באוניברסיטאות נוספות, כמו קמפוס שיקגו, עד אשר החלה ללמד באוניברסיטת מורביה, פנסילבניה, שם עבדה עד לפרישתה.
מחקריה

עבודתה של שאטשניידר עסקה בריצוף במצולעים, אולם היא נודעה בעיקר בזכות עבודתה עם מחומשים. ריצוף של המישור הוא ענף במתמטיקה הבוחן מהן התכונות המתמטיות שצורה צריכה, על מנת שתוכל לרצף מישור לבדה, ללא חורים או צורות נוספות - לדוגמה, כוורת דבורים הבנויה ממשושים אחידים.
בעוד שמשפחות מסוימות של מצולעים - כמו מרובעים ומשולשים - הן תמיד בעלות תכונות אלו, ישנן משפחות יוצאות דופן, לדוגמה, מחומשים. במהלך עבודתה, חקרה שאטנשיידר מה סימן ההיכר של מחומשים שניתן ליצור מהם ריצוף ואלו שלא, אולם בעוד אפיינה מספר מחומשים רלוונטיים, בעיית המחומשים בכללותה נותרה עדין לא פתורה. למעשה, ייתכן וקיימים מחומשים נוספים הניתנים לשימוש במישור וטרם התגלו.
תרומתה הגדולה של שאטשניידר הייתה אפיונם של מספר מחומשים נוספים בתחום הריצוף במישור. במסגרת תרומה זו, הקפידה להעניק הכרה לגילויהם של מתמטיקאים חובבים. דוגמה לכך ניתן למצוא במקרה של מרג׳ורי רייס. מרג׳ורי רייס נחשפה לענף הריצוף המישורי באמצעות תוכנית בידור מתמטית של המתמטיקאי הנודע מרטין גרדנר, ומצאה בעצמה כמה מחומשים נוספים. אלו נבדקו על ידי שאטשניידר, ולאחר יותר הובאו לתשומת ליבה של האגודה המתמטית באוסטרליה, וכך זכתה רייס בהכרה על גילוי מחומשים נוספים אלו בעולם המתמטי.
במהלך שנות עבודתה פרסמה שאטשניידר מעל ארבעים מאמרים מקצועיים בתחומי הקומבינטוריקה, הגאומטריה, ועוד.
פעילות נוספת

בשנת 2009, הייתה שותפה מובילה בהפקת הסרט "האדם שהציל את הגאומטריה" (The man who saved geometry), העוסק בחייו של המתמטיקאי המפורסם דונלד קוקסטר.
הייתה האישה הראשונה אשר הייתה בתפקיד עורכת ראשית של ״מגזין המתמטיקה״, בין השנים 1981–1985.
פרסים וספרים

פרס קרל ב. אלנדוארפר - 1978
פרס דבורה ופרנקלין טפר חיימו - 1993
שטאנשניידר עסקה בהנגשה ופופולריזציה של המדע, ועשתה זו באמצעות כתיבת ספרים אודות הגאומטריה מאחורי יצירותיו של האומן ההולנדי מוריץ קורנליס אשר.
הערות שוליים

1 2 3  Doris Schattschneider, Perplexing Pentagons, web.archive.org, ‏13.8.2016
1 2 3  Doris Schattschneider, Mathwomen, ‏12.1.2022
1 2  J J O'Connor and E F Robertson, Doris Jean Wood Schattschneider, mactutor, ‏11.2017
↑  Doris Schattschneider - Interview - G4G13 Apr 2018, Youtube, ‏5.2018
↑  Schattschneider, Doris J., zbmath.org
↑  The Man Who Saved Geometry, imdb.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444950805171  BIBSYS: 90407667  BnF: cb12274764c (data)  CANTIC: a19637998  CiNii: DA05304578  GND: 1033728705  ICCU: LO1V032288  ISNI: 0000 0001 1648 4482  LCCN: n79061018  MGP: 65014  NDL: 00474533  NKC: xx0037975  NLA: 35715516  NSK: 000359218  NTA: 072726563  RERO: 02-A003792997  SNAC: w6gf2zm2  SUDOC: 031555012  VIAF: 56669911   WorldCat (עם VIAF): 56669911
גנתוסטומולידה

| גנתוסטומולידה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: גנתוסטומולידה
מינים
 100
שם מדעי
 Gnathostomulida

גנתוסטומולידה או תולעי לסת (שם מדעי: Gnathostomulida) היא מערכה המונה 100 מינים של בעלי חיים קטנים דמויי תולעת החיים באוקיינוסים. בעבר הגנתוסטומולידים השייתכו למערכה תולעים שטוחות (Platyhelminthes) אך על פי מחקרים מולקולריים הם נחשבים כקרובים יותר למערכת הגלגיליות (Rotifera).
מאפיינים

הגנתוסטומולידים בעלי גוף שקוף ודק מאוד ודומים לתולעים. אורכם 0.5 עד 1 מילימטר. הגוף של הגנתוסטומולידים מחולק ל4 חלקים: ראש, גב, בטן וזנב. הם חסרי חלל גוף (אנ'), מערכת נשימה ומחזור דם אך הם בעלי מערכת עיכול קטנה חסרת פי טבעת אמיתי. מערכת העצבים של הגנתוסטומולידים מוגבלת לחלק האחורי של הגוף. איברי החישה היחידים של הגנתוסטומולידים הם ריסים שנמצאים באזור הראש. הגנתוסטומולידים בעלי אשכים ושחלות יחד וכמו מרבית בעלי החיים הקיימים הם בעלי סימטריה דו-צדדית. הגנתוסטומולידים מטילים ביצים שמהם בוקעות גרסאות קטנות של הבוגר ללא שלב הפגית.
הגנתוסטומולידים חיים בקרקעית הים וניזונים בעזרת הפה שנמצא מאחורי הראש מאורגניזמים קטנים אחרים החיים בחול.
מיון

מערכת גנתוסטומולידה מונה שתי סדרות:
סדרה Filospermoidea
משפחה Haplognathiidae
משפחה Pterognathiidae
סדרה Bursovaginoidea
הערות שוליים

↑  Robert D. Barnes, Invertebrate Zoology, Saunders College, 1980, ISBN 978-0-03-056747-6. (באנגלית)
↑  Gnathostomulida, www.gbif.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531308005171  LCCN: sh85055445 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיפלומטיה בדילוגים

מסע דילוגים במזרח התיכון: מזכיר המדינה האמריקאי הנרי קיסינג'ר (מימין) בפגישה עם נשיא מצרים אנואר סאדאת (משמאל) בקהיר, כמספר ימים לאחר תום מלחמת יום הכיפורים, בנובמבר 1973 (בין קיסינג'ר לסאדאת- חסן כמאל, מנהל לשכתו של נשיא מצרים).
בדיפלומטיה וביחסים בינלאומיים, דיפלומטיה בדילוגים או מסע דילוגים היא פעולה של גורם חיצוני בעת שירותו כמתווך בין מספר מסוים של צדדים בסכסוך, ללא קיום קשר ישיר בין צד לצד. במקור ובדרך כלל, התהליך כרוך בנסיעות רצופות (או לחלופין מסעות) של המתווך, ממקום משכנו של צד אחד לזה של האחר. המונח מתייחס לרוב לשיחות בין שתי מדינות, אשר מתקיימות על ידי מתווך מצד שלישי הנוסע בין המדינות ומעביר את המסרים של מדינה אחת לשנייה ומציע דרכים לפתרון הסכסוך בין השתיים.
השימוש הראשון במונח זה החל במהלך כהונתו של מזכיר המדינה של ארצות הברית הנרי קיסינג'ר. בשנות ה-70 דילג קיסינג'ר בין ישראל, מצרים, סוריה, ארצות הברית וברית המועצות כדי להגיע להסכם הפרדת כוחות בין ישראל למצרים וסוריה במלחמת יום הכיפורים ומאוחר יותר להסכם הביניים בין ישראל למצרים. המונח נטבע לראשונה בידי הכתבים שליוו את קיסינג'ר במסעותיו בין עיר בירה אחת לאחרת.
המתווך משתמש לרוב ב"דיפלומטיה בדילוגים" כאשר אחד או שני הצדדים מסרבים להכיר האחד בשני בטרם תחילת המשא ומתן.
המונח "דיפלומטיה בדילוגים" אומץ גם לתחום הגישור.
היסטוריה

לאחר משבר האנרגיה של 1973 ומלחמת יום הכיפורים, כינון שלום בין ישראל למדינות ערב עמד בראש סדר העדיפויות של הקהילה הבינלאומית, אך פרשת ווטרגייט מנעה מהנשיא ניקסון לקחת חלק משמעותי כמנהיג העולם החופשי בהליך המשא ומתן. מזכיר המדינה קיסינג'ר זיהה נכונות בקרב מצרים שאחרי מלחמת יום הכיפורים לשים סוף לסכסוך. הוא נהג להשתמש בדיפלומטיה בדילוגים (מה שתואר לרוב כמסעות דילוגים) במזרח התיכון בתקופת הנשיאים ניקסון ופורד (1969–1977); מה שהוביל בין היתר לחתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים (1975) והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה ברמת הגולן (1974). המונח היה שכיח במיוחד במהלך שירותו של קיסינג'ר כמזכיר המדינה.
על אף שבתקופתו של המזכיר קיסינג'ר מסעות הדילוגים לא הבשילו להסכם שלום כולל בין ישראל למצרים, בתקופתו של המזכיר סיירוס ואנס תחת הנשיא ג'ימי קרטר, נשלחו ואנס, אלפרד את'רתון (אנ') והרולד סונדרס (אנ') למסעות רבים בין קהיר לירושלים. מסעות אלו הביאו לבסוף לאחר קשיים וביקורת על אופי המסעות לפריצת דרך במגעים שהביאה לבסוף את ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת לשיחות בקמפ-דייוויד. השיחות הבשילו להסכמי קמפ דייוויד (1978) ולבסוף לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים (1979).
מסעות דילוגים המשיכו להתקיים ועד היום משמשים מנהיגים מרחבי העולם בניסיונם לפתור סכסוכים בין מדינות.
היו בישראל שהתנגדו להצעותיו של קיסינג'ר לוותר על חלקי ארץ ישראל שנכבשו במלחמות שנכפו על ישראל. באותם ימים קמה תנועת "גוש אמונים", ופעולותיה הראשונות של התנועה הופנו כנגד שר החוץ האמריקני הנרי קיסינג'ר, שביקש לגרום לממשלת ישראל לוותר על הישגיה הטריטוריאליים ממלחמת ששת הימים. הפגנות נערכו ברחבי הארץ בקריאת אזהרה לממשלת ישראל שלא לוותר על שטחי המולדת.
הערות שוליים

↑  קיסינג'ר יוצא היום למזה"ת, דבר, 5 בנובמבר 1973
↑  מבחן השלב הראשון, דבר, 9 בנובמבר 1973
↑  SHUTTLE DIPLOMACY | meaning in the Cambridge English Dictionary, dictionary.cambridge.org (באנגלית)
↑  Definition of SHUTTLE DIPLOMACY, www.merriam-webster.com (באנגלית)
↑  Borger, Julian (2016-08-29). "In a world of crises, shuttle diplomacy has lost its way | Julian Borger". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-05-15.
1 2  Milestones: 1969–1976 - Office of the Historian, history.state.gov
↑  
For example:
Margulies, Robert E. (בדצמבר 2002). "How to Win in Mediation" (PDF). New Jersey Lawyer. pp. 53–54. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-14. נבדק ב-2010-03-21. After the opening session, the parties usually break into caucus groups, and the mediator utilizes shuttle diplomacy between the groups in order to identify interests and positions of the parties and help them create solutions. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Scuttle Diplomacy: Henry Kissinger and Arab-Israeli Peacemaking | Wilson Center, www.wilsoncenter.org (באנגלית)
↑  Goshko, John M. (1978-12-10). "Vance Prepared For Middle East Shuttle Diplomacy". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2020-05-15.
↑  דני רובינשטיין, מחסום פלשתיני במו"מ, דבר, 3 במרץ 1978
↑  עידו דיסנצ'יק, הבית הלבן שוקל פסגה נוספת של קארטר, בגין וסאדאת, מעריב, 16 בנובמבר 1978; המשך
↑  עידו דיסנצ'יק, קרטר הבטיח לוואנס: אתמוך בך גם אם תאיים ־ וגם אם תתחנן, מעריב, 7 בדצמבר 1978
↑  עודד גרנות, מצרים מוכנה לשוחח - בלי לשנות עמדותיה, מעריב, 7 בינואר 1979; המשך
↑  "Turkey's Erdogan in shuttle diplomacy in Caucasus". Reuters (באנגלית). 2008-08-13. נבדק ב-2020-05-15.
↑  Kianpour, Suzanne (2014-07-28). "Kerry, Israel and shuttle diplomacy". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-05-15.
↑  הפגנה של תנועות הימין נגד הלחץ של שר החוץ של ארה"ב, הנרי קיסינג'ר, לנסיגה מהשטחים, באתר הספרייה הלאומית
↑  משה הלינגר ויצחק הרשקוביץ, ציות ואי ציות בציונות הדתית, המכון הישראלי לדמוקרטיה: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2005
גנשובקה

אסירים יהודים ואנשי ארמייה קריובה לאחר שחרור המחנה
גנשובקה (בפולנית: Gęsiówka) היה מחנה ריכוז גרמני בוורשה הכבושה בשנים 1943-1944.
היסטוריה

מחנה גנשובקה הוקם בקיץ 1943 בוורשה כשלוחה של מחנה מיידנק. המחנה הוקם בשטח בו שכן גטו ורשה עד להחרבתו על ידי הגרמנים במרד גטו ורשה באפריל-מאי 1943. כחודשיים לאחר הקמת המחנה הועברו אליו מאושוויץ קבוצות של אסירים יהודים. אסירים יהודים אלה עבדו בפירוק הריסותיו של גטו ורשה ובהכנתם לשימוש כחומרי בניה. לשם כך בחרו הגרמנים להעביר מאושוויץ אסירים שאינם פולנים, וזאת כדי שאסירים אלה לא יוכלו לדבר עם תושבי המקום ולחבור אליהם נגד הגרמנים. רובם של אסירים אלה גורשו לאושוויץ מיוון, בהם רבים מסלוניקי.
לפני מלחמת העולם השנייה, גנשובקה היה בית כלא צבאי של הצבא הפולני ברחוב Gęsia (כיום רחוב אנילביצ'ה), ליד ההצטלבות עם רחוב אוקופובה ובית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה. החל משנת 1939, עם הכיבוש הגרמני של פולין, הוא הפך למחנה חינוך מחדש של משטרת הביטחון הגרמנית (Arbeitserziehungslager der Sicherheitspolizei Warschau).
ב-1943 הפך הכלא למחנה ריכוז, בעיקר לאסירים יהודים ממדינות אחרות מלבד פולין, בעיקר מיוון והונגריה. במהלך הפעלתו, המחנה, המכונה מחנה הריכוז ורשה, הכיל כ-8,000–9,000 אסירים, שעסקו בעבודות כפייה. על פי ההערכות, 4,000 עד 5,000 אסירים מתו במחנה, במהלך צעדת המוות מהמחנה, במהלך מרד ורשה ותוך כדי מסתור לאחר המרד.
גנשובקה הוא כיום האתר של מוזיאון פולין לתולדות יהודי פולין.
האסירים היהודים מיוון לא היו רגילים לאקלים הקר של פולין, ולאחר כשנה במחנה נספו מחציתם, כ-800 איש, בקור, ברעב ובמחלות. עקב כך הועברו באביב 1944 לגנשובקה יהודים הונגרים וכן יהודים אחרים מאושוויץ. ביולי 1944, עם התקרבות הצבא האדום לוורשה, פונה מחנה גנשובקה מחלק מאסיריו, ואלה הועברו למחנה דכאו במסע רגלי שבו נספו רבים מהם.
מרד ורשה

מחנה גנשובקה שוחרר במרד ורשה באוגוסט 1944 על ידי קבוצה של המחתרת הפולנית ארמייה קריובה, בה לחמה פלוגת יהודים בפיקודו של שמואל קניגסוויין, במסגרת גדוד בפיקודו של פליקס צ'יווינסקי, לימים חסיד אומות העולם.
רק שני לוחמים פולנים נהרגו בהתקפה. ניצלו ממוות בטוח 348 אסירים יהודים כשירים שהוחזקו על ידי הגרמנים לאחר חיסול גטו ורשה ב-1943, ונשארו מאחור לאחר פינוי רוב האסירים במחנה גנשובקה ביולי 1944.
רבים מהאסירים היהודים הצטרפו לשורות המורדים, ורובם נהרגו בתשעת השבועות הבאים של הלחימה, וכך גם רוב משחרריהם (גדוד "זוסקה" איבד 70% מחבריו במרד).
הערות שוליים

↑  על צ'יווינסקי באתר יד ושם (באנגלית)
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיפלומטיה דיגיטלית

דיפלומטיה דיגיטלית היא דיפלומטיה ציבורית המתקיימת במימד הדיגיטלי. מטרתה לפנות אל מעגלים רחבים בדעת הקהל, להשפיע על תפיסות הציבור ביחס לנושא מסוים באמצעות קיום דיאלוג פתוח וחופשי ואף לקרוא לציבור הרחב לפעול ביחס לנושאים ולמטרות ציבוריות שעל הפרק.
הרקע להיווצרותה של הדיפלומטיה הדיגיטלית

מהפכת עידן המידע יצרה כמות חסרת תקדים של הזדמנויות לקיום שיח מדיני וציבורי עם קהלים נרחבים בישראל ובעולם הרחב. נכון ל-2015 נספרו כ-7 מיליארד מנויים לטלפונים סלולריים וכ-3.2 מיליארד (כ-44% מאוכלוסיית העולם) משתמשי אינטרנט. סטטיסטיקות מהשנים האחרונות מלמדות על תפוצתן הרחבה של הרשתות החברתיות: לפייסבוק – יש למעלה מ-1.5 מיליארד משתמשים; באינסטגרם - למעלה מ-400 מיליון; בטוויטר – למעלה מ-320 מיליון; בגוגל + למעלה מ-300 מיליון ובלינקדין למעלה מ-100 מיליון. בעשור האחרון, התווספו מדי יום למעלה ממיליון חשבונות חדשים ברשתות חברתיות אלו וברשתות אחרות נוספות. מספרים אלו, מקנים נגישות רבה וישירה, ללא סינון ועריכה של גורמים מתווכים לקהלים בהיקפים חסרי תקדים.
במקביל, לאורך השנים הלכה והתחדדה התובנה, כי פיתוח ושכלול יכולותיהם של משרדי החוץ השונים באמצעות נציגויות דיפלומטיות ברחבי העולם, לפנות לקהלים רחבים ככל האפשר – באופן המותאם לשפות, לתרבויות ולמאפיינים הייחודיים לכל מקום, לפתח עם קהלים אלו שיח ולציידם במידע נרחב ומגוון על מדינות הלאום בשמן פועלים, מדיניותן, כלכלתן, חיי החברה שבהן ועוד - מהווה כלי ממשי לחיזוק מעמדן, דמותן ותדמיתן של מדינות אלו בעולם, ובכך אף משמש מרכיב מרכזי בביצור ביטחונן הלאומי.
על רקע נתונים אלו, בעשורים האחרונים התפתח רובד נוסף בדיפלומטיה. דיפלומטיה שמוכוונת לציבור הרחב ("דיפלומטיה ציבורית"), אך מתבצעת באמצעות האינטרנט, בדגש על כלים מתחום המדיה החברתית - ה"דיפלומטיה דיגיטלית". פנייה לקהלים באמצעות רשתות חברתיות דוגמת פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם, לצד אתרי אינטרנט ייעודיים, ורמת התקשורת הבין אישית הגבוהה המתאפשרת באמצעים אלו – מקנה פלטפורמה לקידום אינטרסים רבים במגוון רחב של נושאים, מאפשרת לטפח קשרים קיימים, לבנות קשרים חדשים, לספק אינפורמציה לאזרחים ולהניעם לפעולה ולעודד מעורבות ציבורית של אזרחים על ידי השתתפות בדיאלוג הדדי.
דיפלומטיה ציבורית בשירות החוץ הישראלי

משרד החוץ הישראלי היה בין הראשונים להצטרף לטרנד זה, ודיפלומטים יוצאי תעשיית ההייטק והמדיה החברתית לוקחים חלק מרכזי בהתוויית פעילותו של המשרד בתחום. בשנים האחרונות מרבית נציגויות ישראל פתחו עמודי פייסבוק, דיפלומטים רבים מצייצים בטוויטר, ובלוגים חדשים של נציגויות נפתחו. משרד החוץ הישראלי מעלה ומפיץ סרטים ביו-טיוב, תמונות באינסטגרם ועוד. בכך, מנסה משרד החוץ ליצור ערוצי הידברות רבים ככל האפשר, עם הציבור הרחב במדינות השונות, לרבות במדינות המזרח התיכון. כך למשל, משרד החוץ מנהל שיח וירטואלי עם כמיליון עוקבים במדינות ערב. רובם ככולם, ממדינות שאין לישראל יחסים עמן.
דפוס זה, לא רק מקנה חשיפה לקהלים חדשים אשר צורכים באופן פעיל מידע מהרשת ויוצרים בה קשרים חברתיים ענפים, אלא גם מקנה לכל פעילות מדינית שמבצע דיפלומט "בשטח" תהודה וחשיפה על ידי פעולות מלוות המתבצעות במישור הדיגיטלי. בעזרת שימוש מושכל באמצעים אלו, יכולתו של דיפלומט להכיר את ארץ השירות שלו, עוד טרם הגעתו לשליחות גדלה משמעותית, דבר המאפשר התאקלמות קצרה ופעילות ממוקדת בתחום הדיפלומטיה הציבורית מצד הדיפלומט מיד עם הגעתו לארץ השליחות.
משרד החוץ הבריטי טבע כבר בראשית הדרך את הכללים הבסיסיים לקיום דיפלומטיה ציבורית מוצלחת:
הקשבה ולמידה: עבודה עם הכלים העומדים לרשותנו, מאפשרת במידת מה להבין אלו נושאים מצויים במרכז השיח הציבורי ולהבין הגישות השונות הקיימות בקרב קהלים שונים ביחס לסוגיות השונות.
העברת מסרים: הדיפלומטיה הדיגיטלית מאפשרת לתכנן אופן העברת מסרים לקהלים בשפתם, על פי תחומי העניין שלהם, ועוד. ברוח הרשתות החברתיות, רצוי שמסרים אלו יועברו בדרך מעניינת ויצירתית.
דיאלוג: בעוד שבעבר דיברנו אל הקהלים, באמצעות דיפלומטיה דיגיטלית" אנו יכולים לדבר עם הקהלים, להשתתף בשיח ברשתות החברתיות כשהוא קורה, להגיב בזמן אמת, להישאל שאלות ולהשיב בזמן אמת. דיפלומטיה דיגיטלית מאפשרת לנו לפתוח בדיאלוג עם יחידים ועם גופים שונים, ליצור שותפויות וקבוצת עניין משותפות ולהימצא באינטראקציה שוטפת עם גורמים אלו.
היזון חוזר: תגובות מהציבור הרחב, וחיוויים שונים יכולים ללמד אם הצלחנו להעביר מסרים, ולנסח בתגובה מסרים נוספים.
כאשר מתחילים לקחת הגדרה זו, ולפרוט אותה ליעדים, אמצעים ומדיניות קונקרטית, מבינים די מהר, כי מדינת ישראל לצד מספר מדינות נוספות ניצבות זה מספר שנים במגרש חדש לחלוטין, ושהטכנולוגיה החדשה אומנם יכולה להיות כלי יעיל בידינו, אבל היא גם משנה את אופי המקצוע ואת אופיים של העוסקים בה.
כך למשל, משרדי החוץ של גרמניה וישראל, ואזרחים משתי המדינות, לקחו חלק בהבעת סולידריות עם ישראל, לאחר הפיגוע בירושלים ביום 8.1.17, בו נרצחו סג"ם ארז אורבך, סגן יעל יקותיאל, סגן שיר חג'אג' וסג"ם שירה צורף כאשר לאות הזדהות עם העם בישראל הואר שער ברנדנבורג בברלין בצבעי דגל ישראל.
דוגמה ל"דיפלומטיה דיגיטלית" מעט שונה באופייה, סוקרה בהרחבה, ביחס לכרזת "הברווז הצולע" שהפיצה שגרירות רוסיה בלונדון, אשר התייחסה להחלטת הממשל היוצא בארצות הברית להכריז על 35 דיפלומטים רוסיים כאישיות בלתי רצויה ולגרשם.
האם דיפלומטיה דיגיטלית צפויה להחליף כליל את הדיפלומטיה המסורתית

נכון להיום, משרדי החוץ השונים מפעילים חשבונות טוויטר, פייסבוק ולינקדאין ייעודיים, מעלים פוסטים ברשתות החברתיות וזוכים לתגובות, צוברים "עוקבים" רבים ברשתות החברתיות ואף מנהלים שיח עם קהלים שונים ברחבי העולם וכן עם נציגים דיפלומטים ממדינות שונות. עם זאת, לעת עתה נראה, כי יכולתם הייחודית של אנשי משרדי החוץ השונים לשהות "בשטח" בערי הבירה השונות, להבין לעומק תהליכים המתרחשים במדינות, לפתח קשרים קרובים ובלתי אמצעיים עם בעלי תפקידים רשמיים, מעצבי דעת קהל ומובילים חברתיים במדינות השונות – לשוחח, לשכנע, להתרשם מנימת הדברים של השותפים לשיח ולרקום עמם שיח אישי נותרה ללא תחליף ממשי, והיא שמאפשרת הקמה ושימור של ערוצי קשר פתוחים וישירים בין מדינות העולם בדרגי עבודה ובדרגים מדיניים בעתות שגרה ובזמן משבר.