stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרווין האנדרואיד הפרנואיד
מקור השם וההשראה לדמות

לפי דוגלאס אדמס, כותב הספר מדריך הטרמפיסט לגלקסיה: ההשראה לדמות הגיעה מאנדרו מרשל, גם הוא סופר קומדיה, ומרווין דומה לו מאוד. (בגרסאות המוקדמות יותר של הספר, שמו של הרובוט היה "מרשל", אבל אדמס החליף אותו למרווין כדי לא לפגוע במרשל, וגם כדי להימנע מרמיזות צבאיות, שכן ברדיו השם "מרשל" עלול להישמע כמו המילה האנגלית "Martial" שמשמעה "צבאי"). אדמס הודה שההשראה לדמות הגיעה גם מדמויות אחרות בעלות אישיות מעט מדוכאת, כמו איה החמור מפו הדוב של א. א. מילן, ואפילו קצת מהדיכאון שאדמס עצמו סבל ממנו.
מרווין למעשה אינו מציג סימני פרנויה, אם כי זייפוד ביבלברוקס מתייחס אליו כ"האנדרואיד הפרנואיד". הוא גם לא מראה שום סימני מאניה, אם כי פורד מתייחס אליו כאל "רובוט מדוכא מאני". הוא פשוט נשאר עגום בעקביות לאורך כל הדרך. למעשה, הוא מפגין אסכולה סטואית יוצאת דופן, כשהוא מוכן לחכות מאות מיליוני שנים עד שמעסיקיו יבואו.
הופעות > רדיו וטלוויזיה

קולו של מרווין שוחק על ידי השחקן הבריטי סטיבן מור, ששיחק אותו בחמשת הסדרות טלוויזיה ורדיו הראשונות וג'ים ברודבנט שיחק בשישית. בגרסת הטלוויזיה, הגוף של הרובוט הופעל על ידי דייוויד לרנר.
על פי האוטוביוגרפיה שלו שנקראה בשלב המשני של סדרת הרדיו, מרווין נבנה, הרבה בניגוד לרצונו שלו, על ידי תאגיד סיריוס קיברנטיקה כדי לאבטיפוס לבינה מלאכותית של האישיות האנושית. במילותיו שלו:
"לא ביקשתי שייצרו אותי: אף אחד לא התייעץ איתי ולא התחשב ברגשותיי בעניין. אני לא חושב שאפילו עלה בדעתם שאולי יש לי רגשות. אחרי שנוצרתי, נשארתי בחדר חשוך למשך שישה חודשים... ועם הכאב הנורא הזה בכל הדיודות בצד שמאל. בבדידותי קראתי לעזרה, אבל מישהו הגיע? כמובן שלא. החבר האמיתי הראשון והיחיד שלי הייתה חולדה קטנה. יום אחד היא זחלה לתוך חלל בקרסולי הימני ומתה. יש לי הרגשה נוראית שהיא עדיין שם…"
בסדרת תקליטי הרדיו מרווין מגוון של תכונות שליליות (דיכאון, פסימיות וכו') שמודגשות בסדרת הספרים.
הופעות > סרט

ווריק דייוויס לבש את התחפושת של הרובוט בסרט משנת 2005 והקול שלו שוחק על ידי אלן ריקמן. העיצוב המודרני יותר של מרווין סוטה מהעיצוב המקורי של סדרת הטלוויזיה, בעיצוב החדש מרווין הוא קצר יותר, עם ראש גדול מאוד ביחס לגוף ובעל גפיים גוציים. התחפושת המקורית מהסדרה הופיעה בסרט בתור קמאו (הופעת אורח), כשהיא עומדת בתור במסרד הווגוני בווגוספיר, כשהגיבורים של הסיפור מנסים לשחרר את טרישיה, יחד עם צורות חיים אחרות.
שירים

בשנת 1981 יצאו לאקרנים שני שירים בשם שבוצעו על ידי סטיבן מור, הראשון נקרא "Marvin" והשני "Metal man".
הסטודיו פולידור שחררו שני שירים בעצמם בשנת 1981, הראשון נקרא "reasons to be miserable" והשני "marvin I love you"
שירים > שיר הערש של מרווין

בספר החיים, ויקום וכל השאר מרווין שר שיר ערש הנקרא גם "עד כמה אשנא את הלילה", שם הוא מתואר כמשנה קצרה ללא טון או מנגינה.
עולם עצם עיניים וידום,


רד החושך וכיסה כל מתום


אך אני רואה בתת-אדום,


עד כמה אשנא את הלילה.


את פני הלילה אקדם


כבשי חשמל אמנה וארדם,


בחלומות מתוקים אנמנם.


עד כמה אשנא את הלילה.
לקריאה נוספת

דאגלס אדמס, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, ישראל: כתר, 2011.
דאגלס אדמס, המסעדה שבסוף היקום, ישראל: כתר, 2011.
דאגלס אדמס, החיים היקום וכל השאר, ישראל: כתר, 2011.
דאגלס אדמס, היו שלום ותודה על הדגים, ישראל: כתר, 2011.
SOTCAA Records and Tapes. sotcaa.org. Retrieved on 2017-03-27.
Marvin The Paranoid Android - Marvin (Vinyl) at Discogs. Discogs.com. Retrieved on 2012-04-15.
Marvin The Paranoid Android - The Double B-Side. Discogs (Vinyl). Retrieved 15 April 2012.
"BBC - BBC Radio 4 Programmes - Dirk Gently's Holistic Detective Agency: The Long Dark Teatime of the Soul, Episode 4". Retrieved 2008-10-27.
הערות שוליים

↑  unknown, !Exclusive interview with MARVIN... I mean stephen moore, douglasadmas.eu, ‏march 31 2012
↑  דאגלס אדמס, מ-Fit the Twelfth (סדרת רדיו)
↑  דאגלס אדמס, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, ישראל: כתר, 2011
↑  דאגלס אדמס, החיים, היקום וכל השאר, ישראל: כתר, 2011
| "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", מאת דאגלס אדמס |
| --- | --- | --- |
| סדרת הספרים המקורית | מדריך הטרמפיסט לגלקסיה • המסעדה שבסוף היקום • החיים, היקום וכל השאר • היו שלום ותודה על הדגים • לא מזיק ברובו |  |
| סיפורים אחרים | זאפוד הצעיר הולך על בטוח • ועוד משהו... • ספינת החלל טיטניק |  |
| מדיות נוספות | סרט • סדרת תסכיתי רדיו • סדרת טלוויזיה • משחק מחשב • ספינת החלל טיטניק |  |
| דמויות | ארתור דנט • פורד פרפקט • זאפוד ביבלברוקס • טריליאן • מרווין האנדרואיד הפרנואיד • אקראית • ווגונים • דג בבל |  |
| שונות | 42 - התשובה לחיים, היקום וכל השאר• יום המגבת |  |
לקטגוריה
אתאבגות סאמצחה

אתאבגות סאמצחה (בגאורגית: სამცხე-საათაბაგო, סַמְצְחֶה-סָאַתְבַּאגוֹ) או נסיכות סאמצחה (בגאורגית: სამცხის სამთავრო, סַמְצְחִיס סָאַמְתַּוורוֹ) הייתה נסיכות פיאודלית בכארתלי עילית, שנשלטה על ידי אתאבג (אנ') במשך כשלוש מאות וחמישים שנה, בין 1268 ל-1625. שטחה של הנסיכות כלל את אזור סאמצחה של ימינו ואת האזור ההיסטורי טאו-קלארג'תי (אנ'). הנסיכות שיחקה תפקיד מרכזי באזור קווקז בין המאה ה-11 למאה ה-15, והייתה חלק מההיסטוריה הפוליטית והתרבותית של גאורגיה.
היסטוריה > דוכסות סאמצחה

בתחילת המאה ה-13, בית ג'אקלי (אנ') היו בין האצילים רבי העוצמה, אבל לא בין המשמעותיים ביותר. התואר אתאבג, שבאמצעותו נודעו מאוחר יותר הג'אקלים, היה עדיין שמור לבית מחארגרדזלי (אנ'), המשפחה הארמנית ששלטה באני. עלייתו של ענף ג'אקלי הייתה קשורה קשר הדוק עם הפלישה המונגולית לגאורגיה. בשלב הראשוני של הכיבוש, רוב האצילים הגאורגים והארמנים, שהחזיקו במוצבים צבאיים לאורך אזורי הגבול, נכנעו ללא כל התנגדות רצינית או הגבילו את התנגדותם לטירותיהם בעוד שאחרים העדיפו לברוח לאזורים בטוחים יותר. המלכה רוסודן נאלצה לפנות את טביליסי וכותאיסי והותירה את מזרח גאורגיה לידי האתאבג אָווַאַג מְחַארְגְּרְדּזֶלִּי (אנ') ואֵגַרְסְלָאן בָּקוּרְצִיחֶלִי (גאו') שכרתו שלום עם המונגולים והסכימו להעלות להם מיסים. האציל הגאורגי היחיד שהתנגד למונגולים היה איוואן הראשון ג'אקלי (אנ') נסיך סאמצחה. רכושו הרב הושמד לחלוטין ואיוואן נאלץ לבסוף, בהסכמת רוסודן, להיכנע לפולשים בשנת 1238.
הטורקמנים שזיהו את חולשתה של גאורגיה החלו בפלישות לדרום-מערב גאורגיה. אוכלוסייתם של טאו (אנ'), קלארג'תי (אנ') וקולה (אנ') ביקשו את עזרתו של קווַארְקווָארָה הראשון (אנ'), שליט סאמצחה לסייע להם כנגד הטורקמנים. קווארקווארה שלח את נכדו סַרְגִּיס השני (אנ') לכבוש את אולתיסי (אנ'). כותב הרשומות הערבי, בייבארס אל-מנצורי (אנ'), כתב כי הגאורגים ניצלו את הפלישה המונגולית לאנטוליה (1243) (אנ') כדי לכבוש את המצודות של באראוואן (אנ'), וושלוואן ובייבורט (אנ'). עד אמצע המאה ה-13, שלטונם של הג'קלים כלל אפוא את רוב האזורים ההרריים של צפון מזרח אנטוליה מדרום לחוף הים השחור עד לקצה מישור ארזורום. אדמות הג'קאלים הפכו למעוז של התנגדות לשלטון המונגולי.
סרגיס הראשון (אנ') ודוד השביעי "אולו" (אנ') מרדו נגד אדוניהם המונגולים, אך כוחותיהם לא היו שקולים. צבא גדול של המונגולים בראשות ארע'ון אקא (אנ') תקף את סאמצחה והביס את המורדים בראשות המלך והספסלאר (אנ') (הגנרל) שלו, סרגיס ג'קלי, אך לא הצליח לכבוש את המעוזים העיקריים של המורדים ועזב את גאורגיה ביוני 1261. אף על פי כן, הכוחות לא היו שווים ודייוויד אולו נאלץ למצוא מקלט אצל בן דודו בחצר דוד השישי נארין בכותאיסי. שנה לאחר מכן, הוא נאלץ לכרות שלום עם המונגולים וחזר לטביליסי, ולמעשה פיצל את הממלכה לשני חלקים כששני השליטים נקראו מלכי גאורגיה.
היסטוריה > הקמת הנסיכות

בשנת 1263 נשלח צבאו של דוד אולו, לפי בקשת האילח'אנים, להגן על מצודת סיבה מפני אורדת הזהב. בשנת 1265, שימשו הכוחות הגאורגים  ככוח החלוץ של הצבא האילח'אני, הביסו את ברקה חאן (אנ') של מאורדת הזהב, והדפו את חייליו משירוואן (אנ'). סרגיס ג'קאלי הצטיין בקרב כנגד אורדת הזהב, ואף הציל את חייו של הולאגו, שהרעיף עליו פרסים רבים, כולל העיר ארזורום. מאוחר יותר שכנע דוד אולו את הולאגו לבטל את הפרסים שהובטחו לסרגיס בטענה שזה יהפוך את סרגיס לחזק מידיי. בשנת 1266, כתוצאה ממחלוקת עם חצר מלכות, הפרובינציה של סאמצחה פרשה והוכפפה ישירות לשלטון האילח'אני. כך, גאורגיה התפרקה עוד יותר ויצרה שלוש ישויות פוליטיות נפרדות. סאמצחה הצליח להישאר החלק המפותח תרבותית של גאורגיה, והצליחה גם לשמור על שלמות טריטוריאלית, לעיתים אף להרחיב את גבולותיה.
למרות היותה עצמאית, סאמצחה עדיין שמרה על קשרים מסוימים עם הישויות הפוליטיות האחרות של גאורגיה, ובֶּכָּה עצמו קיבל את התואר מַנְדָּאטוּרְתּוּחוּצֵסִי (אנ') שהיה נהוג באימפריה הביזנטית על ידי המלך הגאורגי. בתקופת שלטונו של בכה, הטורקים מסולטנות רום הפכו פעילים יותר בגבולות הדרום-מערביים. לאחר סדרה של פלישות, הוא הצליח להדוף את ההתקפות. בכה היה תומך של שמירת ההשפעה הפוליטית הגאורגית על האימפריה של טרפזונטס. מסיבה זו הוא השיא את בתו ג'יאג'ק ג'אקלי (אנ') לאלכסיוס השני מטרפזונטס (אנ'), שהעניק לו את לאזיה (אנ'). בת אחרת של בכה, - נַתֵלָה, הפכה לבת זוגו של דמטרה השני (אנ') וילדה לו בן, היורש לכס המלכות, גיאורגי החמישי המבריק (אנ'). לאחר הוצאתו להורג של דמטרה, גדל גיאורגי בחצר המלכות של סבו. בשנת 1334 החזיר גיאורגי המבריק את השליטה המלכותית על סאמצחה, נסיכות חצי עצמאית, שנשלטה על ידי בן דודו קווארקווארה הראשון (אנ'). גיאורגי העניק לבני הזוג ג'אקלי את התואר אתאבג, לא רק משום שזה היה יאה לתפקידם בגידולו אלא גם תואר בעל יוקרה גדולה.
היסטוריה > פלישות טימוריות

בין השנים 1386 ל-1403 פתח טימור בשורה של מסעות כנגד גאורגיה. ההיסטוריה הרשמית של שלטונו של טימור, זפארנאמה (אנ'), מציגה את הקמפיין הזה כג'יהאד. סאמצחה הייתה בחזית ההתקפות הללו. טימור יצא מקארס ותקף את אחלציחה. משם, הוא צעד מדרום לצפון לכיוון טביליסי, אותה ביצר המלך הגאורגי בגרט החמישי הגדול (אנ'). העיר נפלה ב-21 בנובמבר 1386, והמלך בגרט נתפס ואולץ להמיר דתו לאסלאם באיומי חרב. בגרט קיבל כ-12,000 חיילים לביסוס מחדש של ממלכתו בגאורגיה, שנוהלה על ידי בנו של בגרט, שליט משותף, גאורגי השביעי, במהלך היעדרותו של אביו ששהה בחצרו של טימור. המלך הזקן, לעומת זאת, נכנס למשא ומתן חשאי עם גאורגי אשר ארב לליווי האסלאמי של בגרט, ושחרר את אביו.
באביב 1387, חזר טימור לגאורגיה כדי לנקום, אולם הופעתו המחודשת של חאן טוכטמיש בפרס אילצה את טימור לסגת זמנית. אולם לאחר שאורדת הזהב הובסה, טימור חזר לתקוף שוב את גאורגיה. בשנת 1394, הוא שיגר ארבעה גנרלים לסאמצחה, עם פקודות להחיל את החוק האסלאמי של ראזי (כלומר, פשיטות כנגד כופרים, שאינם מוסלמים). בשנת 1399 פתח טימור במתקפה נוספת על נחלתו של איוואן השני (אנ') בשנת 1399. ההתקפה על סאמצחה הובילה ליציאה של משלחת לתוך טאו (אנ') שהגיעה עד לפָּנַסְקֶרט (גאו'), שם התרחש קרב גדול בין טימור לגאורגים.
בשלהי 1401 פלש טימור לגאורגיה פעם נוספת. גאורגי השביעי שלח לטימור משלחת בראשות אחיו עם תרומות והציע שלום. טימור היה בהכנות לעימות גדול עם העות'מאנים (אנ') וכפי הנראה רצה להקפיא את המצב ששרר באותם ימים בגאורגיה. לפיכך, הוא הסכים לשלום עם גאורגי בתנאי שהמלך הגאורגי יספק לו חיילים ויעניק למוסלמים זכויות יתר. למרות זאת נקט טימור בצעדי מניעה ותקף את חיל המצב הגאורגי של טורטום (אנ'), הרס את המצודה ובזז את סביבת העיר. לאחר שהביס את העות'מאנים חזר טימור לארזורום ב-1402, במטרה להעניש את המלך הגאורגי משום שלא בא להציג את ברכותיו על ניצחונו. עם זאת, איוואן ג'קאלי הגיע עם מתנות, שנתנו לטימור סיבה טובה לשמור על יחסים סבירים עם שליטי סאמצחה.
היסטוריה > פלישות טורקמניות

לאחר הפלישות ההרסניות של טימור והחלשת ממלכת גאורגיה, היא עמדה במהרה בפני איום חדש. עם מותו של טימור בשנת 1405, לא נמשכה ההגמוניה הטימורית. הקארה קויונלו הקימו מחדש את האימפריה שלהם. הם ניצלו את החולשה הזמנית של הגאורגים ופתחו כנגדם במתקפות, שבהן, ככל הנראה, נהרג גאורגי השביעי. בתגובה יצא קונסטנטין הראשון להילחם בטורקמנים בקרב צ'אלר'אן, בו הובס והוצא להורג. אלכסנדר הראשון (אנ') שרצה לחזק ולשקם את ממלכתו הנחלשת, סבל מפלישות מתמידות של השבטים הטורקמניים. עם דעיכת קארה קויונלו לאחר תבוסתו של ג'האן שאה בידי אוזון חסן בשנת 1467, הפכה האק קויונלו למעצמה הגדולה במזרח אנטוליה (אנ').
שליטי סאמצחה

| אתאבג/נסיך | תקופה | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1. סַרְגִּיס הראשון | 1268–1285 |  |
| 2. בֶּכָּה הראשון | 1285–1306 |  |
| 3. סַרְגִּיס השני | 1306–1334 |  |
| 4. קווַארְקווָארָה הראשון (אנ') | 1334–1361 |  |
| 5. בֶּכָּה השני (אנ') | 1361-1391 | שליט משותף עם שלווה ג'אקלי (צר') בשנים 1372–1389 |
| 6. שלווה ג'אקלי (צר') | 1372–1389 | שליט משותף עם בֶּכָּה השני |
| 7. אַרְ'בּוּרָ'ה הראשון (אנ') | 1389–1395 | שליט משותף עם איוון השני (אנ') ובֶּכָּה השני |
| 8. איוון השני (אנ') | 1391–1444 | שליט משותף עם אַרְ'בּוּרָ'ה הראשון בשנים 1391-1935 |
| 9. אַרְ'בּוּרָ'ה השני (אנ') | 1444–1451 |  |
| 10. קווַארְקווָארָה השני (אנ') | 1451–1498 |  |
| 11. כַּאיח'וֹסרוֹ הראשון (אנ') | 1498–1500 |  |
| 12. מְזֶצָ'אבּוּק ג'אקלי (אנ') | 1500–1515 |  |
| 13. מָנוּצָ'אר הראשון (אנ') | 1515–1518 |  |
| 14. קווַארְקווָארָה השלישי (אנ') | 1518–1535 |  |
| 15. כַּאיח'וֹסרוֹ השני (אנ') | 1545–1573 |  |
| 16. קווַארְקווָארָה הרביעי (אנ') | 1573–1581 |  |
| 17. מָנוּצָ'אר השני (אנ') | 1581–1607 |  |
| 18. מָנוּצָ'אר השלישי (אנ') | 1607–1625 |  |
מיאס

מיאס (ברוסית: Миа́сс) היא עיר במחוז צ'ליאבינסק ברוסיה, הממוקמת 96 קילומטרים (60 מיל) ממערב לעיר צ'ליאבינסק, על המדרון המזרחי של דרום הרי אורל, על גדת נהר נהר המיאס. אוכלוסיית העיר (נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2021): 147,995. בשנת 2010 מנתה האוכלוסייה בעיר 151,751, ובשנת 2025- 147,000.
שם

השם מיאס לקוח מהבשקירים, שהם התושבים הילידים באזורים אלו. משמעות השורש של המילה עליה מבוסס שם העיר היא "מים" או "חבר".
היסטוריה

ככל הנראה העיר נוסדה בשנת 1773 כמפעל לכריית נחושת. במהלך המאה ה-19, ההתפתחות של היישוב במקום נבעה מגילוי מרבצי הזהב העשירים ביותר באזור הרי אורל. המיצוי השנתי הממוצע של הזהב מאזור מיאס היה כ 640 קילוגרם (1,410 ליברות) . באמצע המאה ה-19 ירד היקף כריית הזהב, וגם ההתפתחות של העיר חוותה האטה. בשנת 1923 הוענק למיאס מעמד של עיירה. בשנת 1941, נבנה בעיר מפעל רכב. מפעל זה עדיין פעיל בשם אורל יצרנית רכב.
מעמד מינהלי ועירוני

מיאס נחשבת כעיר במסגרת החלוקה המנהלית-טריטוריאלית של רוסיה יחד עם עשרים ושמונה יישובים כפריים. מיאס היא יחידה מינהלית השווה במעמד שלה לזה של המחוזות. כחטיבה מוניציפלית, העיר מיאס מאוגדת בשם Miassky Urban Okrug.
כלכלה וחינוך

כיום הוא מרכז מכני עיקרי באזור. יצרנית המשאיות UralAZ היא אחד המפעלים החשובים ביותר בעיר.
כלכלה וחינוך > יצרנית הרכב אורל

יצרנית הרכב אורל מייצרת משאיות מרובות ציר עם הנעה מלאה ואחראית לייצוא של כ-8% מהמשאיות במדינה. החברה נכללה בדירוג של 200 החברות הרוסיות הגדולות ביותר בשנת 2000 בהיקף המכירות, ומועסקים בה 105,000 עובדים. החברה הוקמה בשנת 1942, כאשר מפעל זיל (Zis) פונה ממוסקבה במהלך מלחמת העולם השנייה.
כלכלה וחינוך > מרכז הטילים של המדינה

משרד התכנון מאקייב מייצר טילים בליסטיים המשוגרים על ידי צוללות. ב-1955 הוא הועבר מהמקום בו הוקם בשנת 1947 בזלאוסט, למיאס.
אוכלוסייה

הרכב אתני (2010):
רוסים - 89.4%
בשקירים - 3.6%
טטרים - 3.4%
אוקראינים 1.1%
אחרים - 2.5%
תיירות

החלק הישן של העיר כולל בתי עץ מהמאה ה-19 עם מרפסות מקוריות ומשקופים. גם ביתו של מנהל מכרה הזהב, סימונוב, השתמר.
אגם טורגויאק ממוקם ליד מיאס ומהווה מיקום תיירותי פופולרי, עם מים צלולים.
למיאס יש מוזיאון מינרלוגי עשיר, שכן הוא קרוב לאזור שימור המינרלים אילמנסקי.
ממזרח למיאס נמצא אילמנסקי זפובדניק, יער מוגן גדול. לא הרחק לתוך היער, יש שבילים מובילים למעיינות מים מתוקים.
גלריה

יער מושלג במיאס
אגם מיאס
הערות שוליים

↑  Resolution #161
↑  "Наиболее многочисленные национальности" (PDF). Rosstat. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-08-22. נבדק ב-2020-10-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564765605171  GND: 4355861-6  LCCN: n84106127  MusicBrainz: b79f527e-e54a-4b51-b862-f93c8e025c90  VIAF: 151320179   WorldCat (עם VIAF): 151320179
תועי

תֹּעִי מֶלֶךְ חמת מוזכר בתנ"ך כמי שכרת ברית עם דוד המלך לאחר שזה ניצח את הדדעזר בן רחוב מלך ארם צובה. תועי שלח את בנו לירושלים אל דוד והעניק לו מתנות: "וַיִּשְׁמַע תֹּעִי מֶלֶךְ חֲמָת: כִּי הִכָּה דָוִד אֵת כָּל-חֵיל הֲדַדְעֶזֶר. וַיִּשְׁלַח תֹּעִי אֶת יוֹרָם בְּנוֹ אֶל הַמֶּלֶךְ דָּוִד לִשְׁאָל לוֹ לְשָׁלוֹם וּלְבָרְכוֹ, עַל אֲשֶׁר נִלְחַם בַּהֲדַדְעֶזֶר וַיַּכֵּהוּ כִּי אִישׁ מִלְחֲמוֹת תֹּעִי הָיָה הֲדַדְעָזֶר, וּבְיָדוֹ הָיוּ כְּלֵי כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּכְלֵי נְחֹשֶׁת" (ספר שמואל ב', פרק ח', פסוקים ט'–י').
בנו של תועי, שנזכר בספר דברי הימים (א' פרק י"ח, פסוק י') בשם 'הֲדֹרָם', מופיע בספר שמואל בשם 'יוֹרָם'. שני השמות הם שמות תיאופוריים הזהים במשמעותם, מלבד העובדה שבשם הראשון הרכיב התאופורי הוא הדד (האל הארמי), ובשני הוא שם ה' (אלוהי ישראל). פרופסור יואל אליצור הציע כי תועי שינה את שמו של בנו מהדורם ליורם, כדי למצוא חן בעיני דוד ולבטא את כפיפותו לדוד.
חלק מהחוקרים מזהים את המלך תועי עם Taita השני מלך פליסתין, ממלכה נאו־חתית ששלטה בימי אותו תַיתַ (Taita) באזור עמק אמוק עד חמת. מלך זה מוזכר בכתובות לוויות הירוגליפיות שהציב. זיהוי זה מנוגד לתאוריה הנפוצה, שלפיה סיפורי דוד המלך הם תוצר ספרותי של ממלכת יהודה במאה ה־8 לפנה"ס או מאוחר יותר, ואם הזיהוי נכון, הוא יסתור תאוריה זאת. אחת הבעיות שמעלה הזיהוי הוא התיאור המקראי של תועי כמלך חמת, אף שהמקרא מכיר היטב את התואר "פלשתי" (שהוא, ככל הנראה, מקביל לשם "פליסתין"); אך ייתכן שבחירה זאת נועדה למנוע בלבול בין הפלשתים הדרומיים, אויביו של דוד, לממלכת פליסתין בת־בריתו. מבחינה לשונית, הוצע שהצורה "תועי" מבוססת על בסיס חורי של השם, והסיומת תַ המופיעה בשמו בלווית היא מוספית.
הערות שוליים

↑  יואל אליצור, "שמות האל ותאריכי כתיבת ספרי המקרא", בתוך: יהודה ברנדס, טובה גנזל וחיותה דויטש (עורכים), בעיני אלוהים ואדם, חיפה תשע"ז, עמ' 405–406.
↑  Mark Weeden, After the Hittites: The Kingdoms of Karkamish and Palistin in Northern Syria, Bulletin of the Institute of Classical Studies 56, 2013, עמ' 18 doi: 10.1111/j.2041-5370.2013.00055.x‏, JSTOR 44254129
↑  Charles Steitler, The biblical king Toi of Ḥamath and the late Hittite state 'P/Walas(a)tin', Biblische Notizen 146, 2010, עמ' 94–95
The Lockdown Sessions (אלבום של רוג'ר ווטרס)

The Lockdown Sessions הוא אלבום ההקלטה החוזרת הראשון של המוזיקאי הבריטי רוג'ר ווטרס, אשר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2022. האלבום מכיל הקלטות ביתיות (שמאוחר יותר עברו תהליך עיבוד) שווטרס הקליט במהלך הסגר שהתקיים עקב מגפת הקורונה.
רקע

באלבום מופיעות הקלטות מחודשות לשירי ווטרס (מתוך האלבום Amused to Death מ-1992) ופינק פלויד (מתוך האלבומים The Wall מ-1979 ו-The Final Cut מ-1983).
הגרסה המחודשת לשיר "Comfortably Numb" יצאה לאור כסינגל תחת השם "Comfortably Numb 2022", וגרסה זו הייתה לשיר הפותח בסיבוב ההופעות This Is Not a Drill Tour.
רשימת השמעה

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי רוג'ר ווטרס (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | כותב(ים) | אלבום מקורי | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Mother  |   | The Wall (1979) | 7:20 |
| 2. | Two Suns in the Sunset  |   | The Final Cut (1983) | 6:01 |
| 3. | Vera / Bring the Boys Back Home  |   | The Wall | 5:14 |
| 4. | The Gunner's Dream  |   | The Final Cut | 5:32 |
| 5. | The Bravery of Being Out of Range  |   | Amused to Death (1992) | 6:51 |
| 6. | Comfortably Numb 2022  | ווטרס, דייוויד גילמור | The Wall | 8:30 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 39:31 |
משתתפים

רוג'ר ווטרס - שירה מובילה, גיטרת קצב, פסנתר
דייב קילמינסטר - גיטרה מובילה, גיטרת קצב
ג'ונתן וילסון - גיטרה מובילה, הרמוניום, סינתיסייזר, שירה מלווה
גאס סייפרט - גיטרת בס, סינתיסייזר, צ'לו, שירה מלווה
ג'ון קרין - קלידים, סינתיסייזר, שירה מלווה
ג'ואי וורונקר - תופים, כלי הקשה
לוציוס - שירה מלווה
איאן ריצ'י - סקסופון (רצועה 2)
בו קוסטר - אורגן האמונד (רצועות 2–5)
רוברט וולטר - אורגן, פסנתר (רצועה 6)
אמנדה בלייר - שירה מלווה (רצועה 6)
שני ג'ונסון - שירה מובילה (רצועה 6)
נייג'ל גודריץ' - כלי מיתר, שירה מלווה (רצועה 5)
מיקומי שיא

| מצעד | מיקום שיא |
| --- | --- |
אוסטריה (Ö3 אוסטריה): 18
איטליה (איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי): 24
בלגיה (אולטראטופ ולוניה): 27
בלגיה (אולטראטופ פלנדריה): 36
גרמניה (מאה הראשונים הרשמיים): 14
הולנד (100 האלבומים הטובים ביותר): 26
הונגריה (איגוד תעשיית ההקלטות ההונגרי): 21
הממלכה המאוחדת (חברת המצעדים הרשמית): 56
ניו זילנד (מצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד): 33
ספרד (איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי): 54
סקוטלנד (חברת המצעדים הרשמית): 9
פולין (איגוד תעשיית ההקלטות הפולני): 29
פורטוגל (איגוד תעשיית ההקלטות הפורטוגזי): 4
צרפת (איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי): 100
שווייץ (המצעד השווייצרי): 13
הערות שוליים

↑  ROGER WATERS - THE LOCKDOWN SESSIONS, austriancharts.at (בגרמנית)
↑  ROGER WATERS - THE LOCKDOWN SESSIONS (ALBUM), Hung Meiden
↑  Roger Waters – The Lockdown Sessions, אולטראטופ (בהולנדית)
↑  Roger Waters – The Lockdown Sessions, אולטראטופ (בהולנדית)
↑  The Lockdown Sessions, מצעדי ה-GfK אנטרטיינמנט (בגרמנית)
↑  ROGER WATERS - THE LOCKDOWN SESSIONS, Dutch Charts (בהולנדית)
↑  Album Top 40 slágerlista, איגוד תעשיית ההקלטות ההונגרי (בהונגרית)
↑  Official Albums Chart Top 100, חברת המצעדים הרשמית (באנגלית)
↑  ROGER WATERS - THE LOCKDOWN SESSIONS (ALBUM), Hung Medien (באנגלית)
↑  ROGER WATERS - THE LOCKDOWN SESSIONS (ALBUM), Hung Meiden (באנגלית)
↑  Official Scottish Albums Chart, חברת המצעדים הרשמית (באנגלית)
↑  albumy, מצעדי המוזיקה הפולניים (בפולנית)
↑  ROGER WATERS - THE LOCKDOWN SESSIONS (ALBUM), Hung Meiden (באנגלית)
↑  ROGER WATERS - THE LOCKDOWN SESSIONS (ALBUM), Hung Meiden (באנגלית)
↑  Roger Waters – The Lockdown Sessions, Hung Meiden (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a0294431-dad4-411c-94a4-6b1ef1676d4d
קומודור 64

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחשב אישי
 מפתח:  קומודור
 יצרן:  קומודור אינטרנשיונל 
 תאריך הפצה:  אוגוסט 1982
 תאריך הפסקת שיווק:  אפריל 1994
 הקודם בסדרה:  קומודור VIC-20 
 הבא בסדרה:  Commodore 128 
 יחידות שנמכרו:  12,500,000 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  Commodore BASIC V2 
 מעבד:  MOS 6510 במהירות 1.02 מגהרץ
 זיכרון:  64 kibibyte 
 
הקומודור 64 (באנגלית: Commodore 64, או בקיצור C64) היה מחשב אישי פופולרי מאוד בשנות ה-80 של המאה ה-20. קומודור 64 הושק בספטמבר 1982, יוצר ושווק על ידי חברת קומודור מכונות עסקיות.
הקומודור 64 החליף הקומודור ויק 20 אשר הושק שנתיים לפני כן. הקומודור 64 הכיל 64kB והוצע במחיר התחלתי של $595, לעומת הויק 20 שהכיל הכיל 5kB ועלה $300 . למחשב היו יכולות עיבוד קול ותמונה באיכויות שלא נראו עד אז במחשבים אישיים וציוד בהתחלה טייפ קלטות אודיו, אשר באמצעותו ניתן היה לשמור מידע ותוכנות. בשלב מאוחר יותר יצא לשוק גם כונן תקליטונים. כמות המידע שהיה ניתן לשמור על מדיות מגנטיות הייתה מוגבלת במיוחד ונמשכה זמן רב. לצורך ייעול תהליך השמירה וההעלאה של קבצים למחשב, וקיצור משך הזמן לכך, ניתן היה להשתמש בתכנת כיווץ קבצים מיוחדת, שנקראה "Turbo". השיווק האגרסיבי של הקומודור 64, גרם מהר מאוד לירידות מחירים ומלחמה על כיסו של הצרכן הביתי. ההערכה היא שנמכרו כ־12.5 מיליון יחידות עד לסיום ייצורו בשנת 1992 (כולל), וכך נכנס המחשב לספר השיאים של גינס, כמחשב האישי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
היסטוריה

העלות הייצור של הקומודור 64 הוערכה בזמנו בכ-135 דולר, וזאת בזכות הוזלת עלויות ייצור הודות לשליטה של חברת קומודור ביצרנית המעבדים MOS, אשר תרמה את המעבד שלה 6502, לקומודור. המחשב שווק דרך מפיצים מורשים, חנויות צעצועים, חנויות כל-בו וכו'. עובדה זו איפשרה לקומודור 64 להתחרות בקונסולות המשחקים של אותה עת, אטארי 2600 ואחרות, בצורה מאוד חזקה.
בארצות הברית למשל (שלא כמו בישראל) הוצע קופון החזר של 100 דולר עבור כל רכישה של משחק טלוויזיה, לצורך מימוש קנייה של קומודור 64. חברה מפורסמת אשר עזבה את שוק המחשבים הביתיים היא חברת Texas Instruments, אשר החליטה כי התחרות מול קומודור נדונה לכישלון.
בשנת 1984 ניסתה חברת קומודור ליצור יורש לקומודור 64, בדמותו של מחשב שנקרא Commodore Plus/4. מחשב זה היה דומה לקומודור 64, והיו לו מספר יתרונות: תוכנות מובנות בזיכרון, גרסת Basic 3.5 כמערכת הפעלה משופרת, ויכולת פוטנציאלית של רזולוציה גבוהה יותר. הטעות השיווקית של קומודור הייתה ששום תוכנה של הקומודור 64 לא תאמה למחשב החדש, יכולת עיבוד הקול שלו הייתה נחותה יותר מהמקור, ובנוסף לכל חסרו לו הספרייטים המובנים אשר מהווים את אבן הבניין בגרפיקה של הקומודור 64.
מחשבים נוספים שיצאו מבית קומודור הם קומודור 128 וקומודור אמיגה.
קומודור החליטה לחזור לשוק והציגה בתערוכת CeBIT 2007 שהתקיימה בגרמניה דגמים חדשים שלה המיועדים לגיימרים.
קומודור 64X

בשנת 2011 הוקמה חברת קומודור ארצות הברית. החברה רכשה את הזכויות על השמות "קומודור" "אמיגה" ו"ויק". באותה שנה יצאה החברה עם קומודור 64X. המחשב מצויד במקלדת הדומה למקלדת הקלאסית של קומודור 64 וקומודור ויק 20. יתר המרכיבים הותאמו למאה ה-21. מעבד דו ליבתי, אינטל אטום. ערכת שבבים של המאיץ הגרפי Nvidia Ion2. מערכת הפעלה קומודור OS מבוססת לינוקס. המחשב תומך גם במערכת הפעלה Windows. כונן DVD/RW, יציאת HDMI לחיבור ל-HDTV, יציאת USB ו־Ethernet. מותו של מייסד קומודור ארצות הברית, בארי אלטמן הביא להפסקת פעילות החברה וייצור הדגם.
ראו גם

משחקי קומודור 64
קומודור 64c, ניתן לשים לב למארז השונה עם יחידת הרחבת זיכרון 1764
2011 קומודור C64x
ההתנגדות היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה

ההתנגדות היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה איחדה את הקבוצות היהודיות השונות של יהודים בעלי אזרחות צרפתית ויהודים מהגרים חסרי אזרחות בהתנגדותם למשטר וישי האנטישמי בתקופת הכיבוש הגרמני בצרפת (אנ') ובתקופת הגירושים של יהודי צרפת על ידי הנאצים והצרפתים משתפי הפעולה.
ההתנגדות היהודית התקיימה הן בשיתוף פעולה בין מחתרות יהודיות ורשתות התנגדות צרפתיות כלליות שונות, והן על ידי בודדים יהודים שפעלו במסגרת רשתות צרפתיות. יחידים זייפו מסמכי זהות ותלושי מזון, חילקו אותם ליהודים נרדפים, והבריחו יהודים, בכללם ילדים, למקומות מסתור בצרפת ולעיתים אף מחוץ לגבולות צרפת, בעיקר לשווייץ ולספרד.
פעולות ההתנגדות היהודיות בצרפת בתקופת השואה החלו כבר בראשית הכיבוש הגרמני, וחלקם של היהודים בכלל תנועות ההתנגדות היה רב מחלקם באוכלוסייה הכללית.