stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח
היסטוריה > שנות ה-90 > גביע העולם 1996

בקיץ 1996 השתתפה נבחרת ארצות הברית במהדורה הראשונה של גביע העולם בהוקי קרח - הטורניר שהחליף את גביע קנדה. שלד הכוכבים מהמחצית הראשונה של העשור המשיך לככב בנבחרת, ועובה בכישרונות נוספים לאור העומק ההולך וגובר שהראו השחקנים האמריקאים ב-NHL. כריס צ'ליוס, בראיין ליץ' - ששימש כקפטן הנבחרת - ודריאן האטצ'ר המשיכו להיות כוכבי ההגנה, ואליהם הצטרפו כוכבי הגנה נוספים כמו קווין האטצ'ר - אחיו של דריאן ששיחק איתו בדאלאס סטארס. בהתקפה המשיכו לככב ברט האל, מייק מודאנו וקית' טקצ'אק, ואליהם הצטרפו כוכבים נוספים כג'ואל אוטו וג'ון לקלייר מפילדלפיה פליירס. מייק ריכטר, שוערה של ניו יורק ריינג'רס, היה השוער הבכיר בנבחרת.
כבר בשלב הבתים חוללה ארצות הברית הפתעה, כאשר ניצחה את המועמדת לזכייה קנדה 5:3. עם ניצחונות גם על רוסיה וסלובקיה סיימו האמריקאים את הבית שלהם במאזן מושלם ובמקום הראשון שהעניק להם מעבר חופשי לחצי הגמר. עם ניצחון 5:2 על רוסיה בחצי הגמר עלו האמריקאים לסדרת הגמר, שוב מול קנדה, ולמרות הפסד בהארכה במשחק הראשון ניצחו את קנדה פעמיים במשחקים הבאים בסדרה בתוצאה זהה 5:2 תוך הפגנת יכולת מרשימה, וזכו בגביע העולם. השוער ריכטר נבחר ל-MVP של הטורניר, וברט האל סיים כמבקיע המצטיין.
היסטוריה > שנות ה-90 > אולימפיאדת נאגנו (1998)

עם הרכב כמעט זהה להרכב שזכה בגביע העולם שנתיים קודם לכן, התייצבה ארצות הברית לאולימפיאדת נאגנו - האולימפיאדה הראשונה בה השתתפו שחקני NHL במדי נבחרותיהם - כשהיא כבר נחשבת כמועמדת למדליית הזהב.
למרות זאת הנבחרת התקשתה לאורך הטורניר. בבית המוקדם שלה נוצחה הנבחרת פעמיים, על ידי קנדה ושוודיה, וניצחון לא משכנע על בלארוס החלשה הביא אותם למקום השלישי בלבד בבית - ולמפגש קשה ברבע הגמר מול נבחרת צ'כיה.
למרות לחץ אמריקאי כבד ויתרון גדול בחבטות לשער, נתקלו האמריקאים ביכולת גבוהה של השוער הצ'כי דומיניק האשק, הובסו 4:1, וסיימו את דרכם בטורניר מוקדם מהצפוי וללא מדליה.
היסטוריה > העשור הראשון של המאה ה-21

במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה הנבחרת להציג תוצאות דלות באליפות העולם, כשהמדליה היחידה זכתה בה הייתה מדליית ארד ב-2004. עם זאת, באולימפיאדה ובגביע העולם הציגה הנבחרת הצלחות רבות יותר.
היסטוריה > העשור הראשון של המאה ה-21 > אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)

כמו בנאגנו, הציגה ארצות הברית נבחרת עשירה בכוכבי NHL מהשורה הראשונה באולימפיאדת סולט לייק סיטי, ביניהם כוכבי הנבחרת ששיחקה בגביע העולם 1996 ובאולימפיאדת נאגנו. מייק ריכטר שב לשער הנבחרת, בראיין ליץ' וכריס צ'ליוס המשיכו להיות מעוזי ההגנה, ובהתקפה שוב כיכבו ברט האל, מייק מודנו וקית' טקצ'אק כשלצידם כוכבים נוספים, כמו ג'ון לקלייר, חלוצה של פילדלפיה פליירס.
את עמדת המאמן תפס הרב ברוקס, שהוביל את הנבחרת לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) כולל הניצחון במשחק ה"נס על הקרח".
למן תחילת הטורניר הציגה ארצות הברית יכולת משובחת הן בהגנה והן בהתקפה, שהחלה בניצחון מוחץ 6:0 על נבחרת פינלנד, שהורכבה גם היא ברובה מכוכבי NHL. יחד עם תיקו 2:2 מול רוסיה וניצחון גבוה נוסף 8:1 על בלארוס, תפסה ארצות הברית את המקום הראשון בבית המוקדם. ניצחון מוחץ נוסף על גרמניה 5:0 ברבע הגמר הוביל את ארצות הברית למפגש נוסף עם רוסיה בחצי הגמר, וניצחון 3:2 העלה את הנבחרת לגמר האולימפי, לראשונה מאז הונהגו באולימפיאדה שלבי נוקאאוט.
במשחק הגמר לא עמדה ארצות הברית מול יכולתה של קנדה, נוצחה 5:2, והסתפקה במדליית הכסף - מדליית אולימפית ראשונה לנבחרת מאז מדליית הזהב ב-1980 תחת אותו מאמן.
ג'ון לקלייר היה מבקיע השערים המצטיין בטורניר לאחר שהבקיע בו 6 שערים. ברט האל סיים שני בטבלת הנקודות עם 8 נקודות (3 שערים ו-5 אסיסטים), וכריס צ'ליוס נבחרת למגן המצטיין של הטורניר.
שיאים והישגים > אולימפיאדה

| שנה | תוצאה | תוצאה | תוצאה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
1920: מדליית כסף
1924: מדליית כסף
1932: מדליית כסף
1936: מדליית ארד
1948: לא השתתפה
1952: מדליית כסף
1956: מדליית כסף
1960: מדליית זהב
1964: מקום חמישי
1968: מקום ששי
1972: מדליית כסף
1976: מקום חמישי
1980: מדליית זהב
1984: מקום שביעי
1988: מקום ששי
1992: מקום רביעי
1994: מקום שמיני
1998: מקום ששי
2002: מדליית כסף
2006: מקום שמיני
2010: מדליית כסף
2014: מקום רביעי
2018: מקום שביעי
סך הכל מדליות
| משחקים | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 22 | 2 | 8 | 1 | 11 |
שיאים והישגים > גביע קנדה

1976 – מקום חמישי
1981 – מקום רביעי, הפסידה בחצי הגמר
1984 – מקום רביעי, הפסידה בחצי הגמר
1987 – מקום חמישי
1991 – מקום שני, הפסידה, בגמר
שיאים והישגים > גביע העולם

1996 – זכתה בגביע
2004 – הפסידה בחצי הגמר
2016 – שלב הבתים
שיאים והישגים > אליפות העולם

1920 – זכתה במדליית כסף
1924 – זכתה במדליית כסף
1931 – זכתה במדליית כסף
1932 – זכתה במדליית כסף
1933 – זכתה במדליית זהב
1934 – זכתה במדליית כסף
1936 – זכתה במדליית ארד
1938 – סיימה במקום השביעי
1939 – זכתה במדליית כסף
1940–1946 – לא נערכה
1947 – סיימה חמישית
1948 – סיימה רביעית
1949 – זכתה במדליית ארד
1950 – זכתה במדליית כסף
1951 – סיימה במקום הששי
1952 – זכתה במדליית כסף
1955 – סיימה במקום הרביעי
1956 – זכתה במדליית כסף
1958 – סיימה חמישית
1959 – סיימה רביעית
1960 – זכתה במדליית זהב
1961 – סיימה ששית
1962 – זכתה במדליית ארד
1963 – סיימה שמינית
1964 – סיימה חמישית
1965 – סיימה ששית
1966 – סיימה ששית
1967 – סיימה חמישית
1968 – סיימה ששית
1969 – סיימה ששית
1970 – סיימה שביעית
1971 – סיימה ששית
1972 – סיימה שמינית
1973 – סיימה שמינית
1974 – סיימה שביעית
1975 – סיימה ששית
1976 – סיימה רביעית
1977 – סיימה ששית
1978 – סיימה ששית
1979 – סיימה שביעית
1980 – לא נערכה
1981 – סיימה חמישית
1982 – סיימה שמינית
1983 – סיימה תשיעית
1984 – לא נערכה
1985 – סיימה רביעית
1986 – סיימה ששית
1987 – סיימה שביעית
1988 – לא נערכה
1989 – סיימה ששית
1990 – סיימה חמישית
1991 – סיימה רביעית
1992 – סיימה שביעית
1993 – סיימה ששית
1994 – סיימה רביעית
1995 – סיימה ששית
1996 – זכתה במדליית ארד
1997 – סיימה ששית
1998 – סיימה במקום ה-12
1999 – סיימה ששית
2000 – סיימה חמישית
2001 – סיימה רביעית
2002 – סיימה שביעית
2003 – סיימה במקום ה-13
2004 – זכתה במדליית ארד
2005 – סיימה ששית
2006 – סיימה שביעית
2007 – סיימה חמישית
2008 – סיימה ששית
2009 – סיימה רביעית
2010 – סיימה במקום ה-13
2011 – סיימה שמינית
2012 – סיימה שביעית
2013 – זכתה במדליית ארד
2014 – סיימה ששית
2015 – זכתה במדליית ארד
2016 – סיימה רביעית
2017 – סיימה חמישית
2018 – זכתה במדליית ארד
2019 – סיימה שביעית
2021 – זכתה במדליית ארד
שיאים והישגים > אחרים

גביע שפנגלר 1988 – זכייה
גביע גרמניה 2002 – מקום 2
גביע גרמניה 2003 – זכייה
גביע גרמניה 2004 – זכייה
גביע גרמניה 2005 – מקום 3
גביע העמים TUI 2005 – מקום 2
גביע גרמניה 2007 – מקום 2
הערות שוליים

↑  הדירוג העולמי לשנת 2017 באתר ה-IIHF
↑
↑  "NHL announces World Cup of Hockey for 2016". The Canadian Press. 2015-01-24. נבדק ב-29 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דרוג נבחרות לאומיות בהוקי קרח מתוך אתר IIHF
↑  עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה."International hockey timeline". International Ice Hockey Federation. נבדק ב-2009-03-10.Carl Diem (בינואר 1940). "The Fifth Olympic Winter Games Will Not Be Held" (PDF). Olympic Review. Berlin: International Olympic Institute (8): 8–10. נבדק ב-2009-03-10. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  לראשונה נערך טורניר נפרד לאליפות עולם ולאולימפיאדת החורף.
↑  No במהלך השנים האולימפיות 1980, 1984, ו-1988 לא נערכו אליפויות העולם.
↑  USA Hockey Deutschland Cup Archives
↑  2003&2004 Deutschland Cup
↑  2005 Deutschland Cup
↑  USA Hockey Deutschland/TUI Cup results
נבחרת ארצות הברית חוגגת את הניצחון המפתיע על ברית המועצות באולימפיאדת סקוו ואלי (1960)
המגן האמריקאי מייקל רמזי (מוביל את הדיסקית) תוקף את שערו של השוער הסובייטי ולדימיר מישקין במשחק ה"נס על הקרח". מולו ניצבים הסובייטים ולרי וסילייב (מס' 6) וויקטור ז'לוקטוב. משמאל - מרק ג'ונסון שכבש שני שערים במשחק, לימים המבקיע המצטיין ושיאן ההופעות בנבחרת ארצות הברית
נשארים לחג

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  אלכסנדר פיין 
 הופק בידי:  מרק ג'ונסון, בייל בלוק, דייוויד המינגסון 
 תסריט:  דייוויד המינגסון 
 עריכה:  קווין טנט 
 שחקנים ראשיים:  פול ג'יאמטי קרי פרסטון דאווין ג'וי רנדולף דומיניק ססה 
 מוזיקה:  מארק אורטון 
 צילום:  איגי בריילד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מירמקס 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, Focus Features, Microsoft Store 
 הקרנת בכורה:  10 בנובמבר 2023 
 משך הקרנה:  133 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט חג המולד 
 מקום התרחשות:  בוסטון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשארים לחג (באנגלית: The Holdovers) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2023, בבימויו של אלכסנדר פיין ותסריט בידי דייוויד המינגסון. הסרט מתרחש בחורף 1970 ונמשך לתחילת 1971. מככב בו פול ג'יאמטי כמורה קפדן להיסטוריה קלאסית עתיקה בפנימייה בניו אינגלנד שבצפון-מזרח ארצות הברית, שנאלץ ללוות מספר תלמידים שאין להם לאן ללכת בחופשת חג המולד. לצידו משחקים דומיניק ססה, אחד התלמידים, ודאווין ג'וי רנדולף, מנהלת הקפיטריה של הפנימייה. המינגסון ביסס את התסריט על חווייותיו בתקופת התיכון.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בטליורייד ב-31 באוגוסט 2023, ויצא לאקרנים בארצות הברית על ידי פוקוס פיצ'רס ב-27 באוקטובר 2023. הוא זכה לביקורות חיוביות והכניס 38 מיליון דולר. בישראל יצא הסרט ב-8 בפברואר 2024.
הסרט נבחר לאחד מ-10 הסרטים המובילים של 2023 על ידי המכון האמריקאי לקולנוע, וזכה לשבחים רבים, כולל שתי זכיות בפרסי גלובוס הזהב ובפרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע. רנדולף זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בשני הטקסים. הסרט זכה גם בחמש מועמדויות בפרס האוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר.
תקציר עלילה

פול הונהאם, מורה קשוח באקדמיית בארטון, מוסד אמריקאי ייחודי וספציפי, מעין שילוב של מכינה ופנימייה, שנועד להכשיר בני נוער עשירים לקראת לימודים בקולג' יוקרתי בחוף המזרחי, ומשם המשך החיים שלהם יהיו סלולים. הרבה מבני הנוער הם "ילדים של", והוא אמור לתת להם ציון מקסימלי, יהיה אשר יהיה, אך פול הוא עוף מוזר, שמתעקש לחנך את התלמידים שלו ולתת את הציון שמגיע להם. כתוצאה מכך, ולמרות הידע הרב שלו, גם ההנהלה וגם החניכים מתעבים אותו.
החיכוך עם המוסד והתלמידים מגיע לשיאו לקראת חג המולד. הרוב המוחלט של התלמידים נוסעים לחופשה עם המשפחה, אבל יש כמה שאין להם עם מי להיות ולכן נשארים בקמפוס. ההנהלה מחפשת מורה שיישאר במקום על תקן מבוגר אחראי, וכיוון שלפול אין ילדים קל להפיל את זה עליו. כך הוא מוצא את עצמו משגיח על אנגוס, אחד התלמידים העוינים והמנוכרים ביותר שלו. השניים נדרשים לבלות יחדיו במקום השומם, והם פוגשים בו דמויות נוספות שהחג שלהן לא שמח, כמו הטבחית של המוסד, אם שכולה שבנה מת בצבא, אליו התגייס כדי לממן את שכר הלימוד, כי כך עושים אמריקאים שאין להם הורים עשירים. הם מתרועעים גם עם מלצרית שעושה משמרות הן בחג ההודייה והן בחג המולד כדי לגמור את החודש.
פול הוא מורה שלכאורה מהווה בשר מבשרה של העילית האינטלקטואלית של אמריקה, אך בז לה ולאופן בו היא מתנהלת. אנגוס גם מהווה לכאורה חלק מהשמנא וסלתא של אמריקה, אלא שהוריו גרושים ומשפחתו לא מתפקדת. כלומר, שניהם לא שייכים למעמד הפועלים, אך גם בשום אופן אינם נציגים קלאסיים של מעמד העשירים.
הנכונות של השניים לחצות את הקווים מוציאה אותם למסע, שחוצה במהלך החג גם את גבולות הקמפוס, ומוביל בסופו של דבר לכמה שיאים רגשיים.
שחקנים

פול ג'יאמטי בתפקיד פול הונהאם, מורה קשוח באקדמיה התיכונית בארטון.
דומיניק ססה בתפקיד אנגוס, תלמיד פיקח אך בלתי ממושמע, שאינו חוזר הביתה בחג המולד.
דאווין ג'וי רנדולף בתפקיד מרי, הטבחית הראשית של האקדמיה, שבנה מת לאחרונה במלחמת וייטנאם.
קארי פרסטו בתפקיד לידיה קריין, מזכירת בית הספר שעובדת גם כמלצרית.
מייקל פרובוסט בתפקיד ג'ייסון סמית'.
בריידי הפנר בתפקיד טדי קונץ
הערות שוליים

↑  ארז דבורה, קשה להאמין שדמויות כאלה מרירות יעמדו במרכז הסרט הכי מרגש שראינו כבר תקופה, באתר ynet, 11 בפברואר 2024
1 2 3 4   נתנאל שלומוביץ, "נשארים לחג": אחד הבמאים הטובים והרגישים ביותר בהוליווד חוזר לשיאו, באתר הארץ, 8 בפברואר 2024
↑  San Diego Film Critics, 2023 San Diego Film Critics Society Award Winners, San Diego Film Critics Society, ‏2023-12-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  Horton, Adrian (2024-01-08). "Golden Globes 2024: the full list of winners". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-02-15.
↑  Critics Choice Awards 2024: All the Winners, TIME, ‏2024-01-15 (באנגלית)
↑  Valerie Complex, Black Reel Awards Nominations: ‘The Color Purple’ And ‘Rustin’ Dominate, Deadline, ‏2023-12-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  AACTA International Awards, www.aacta.org (ב־Australian English)
↑  film, Guardian (2024-02-18). "Baftas 2024: the complete list of winners". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-02-19.
↑  Alli Rosenbloom, Lisa Respers France, SAG Awards 2024: Winners list, CNN, ‏2024-02-25 (באנגלית)
↑  Matt Donnelly,Jordan Moreau, Matt Donnelly, Jordan Moreau, PGA Awards 2024: ‘Oppenheimer’ Producers Win Top Honor, Variety, ‏2024-02-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  2024 Indie Spirit Awards: See the Complete List of Winners, Peoplemag (באנגלית)
↑  Matt Neglia, The 2023 Satellite Award (IPA) Winners, Next Best Picture, ‏2024-03-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  The 96th Academy Awards | 2024, www.oscars.org, ‏2024-01-23 (באנגלית)
↑  Winners, NAACP Image Awards (באנגלית אמריקאית)
↑  2024 Writers Guild Awards: ‘The Holdovers,’ ‘American Fiction,’ ‘Succession’ Among Winners, The Hollywood Reporter, ‏2024-04-15 (באנגלית אמריקאית)
| פרס סטלייט לסרט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| דרמה (1996–2009, 2018–הווה) | פארגו (1996) ‏•‏‏ טיטניק (1997) ‏•‏‏ הקו האדום (1998) ‏•‏‏ המקור (1999) ‏•‏‏ טראפיק (2000) ‏•‏‏ בחדר המיטות (2001) ‏•‏‏ הרחק מגן עדן (2002) ‏•‏‏ באמריקה (2003) ‏•‏‏ מלון רואנדה (2004) ‏•‏‏ הר ברוקבק (2005) ‏•‏‏ השתולים (2006) ‏•‏‏ ארץ קשוחה (2007) ‏•‏‏ נער החידות ממומביי (2008) ‏•‏‏ מטען הכאב (2009) ‏•‏‏ סיפורו של רחוב ביל (2018) ‏•‏‏ פורד נגד פרארי (2019) ‏•‏‏ ארץ נוודים (2020) ‏•‏‏ בלפסט (2021) ‏•‏‏ אהבה בשחקים: מאווריק (2022) ‏•‏‏ אופנהיימר (2023) ‏•‏‏ הברוטליסט (2024) |  |
| מוזיקלי או קומדיה (1996–2009, 2018–הווה) | אוויטה (1996) ‏•‏‏ הכי טוב שיש (1997) ‏•‏‏ שייקספיר מאוהב (1998) ‏•‏‏ להיות ג'ון מלקוביץ' (1999) ‏•‏‏ האחות בטי (2000) ‏•‏‏ מולין רוז' (2001) ‏•‏‏ החתונה היוונית שלי (2002) ‏•‏‏ אבודים בטוקיו (2003) ‏•‏‏ דרכים צדדיות (2004) ‏•‏‏ הולך בדרכי (2005) ‏•‏‏ נערות החלומות (2006) ‏•‏‏ ג'ונו (2007) ‏•‏‏ חופשייה ומאושרת (2008) ‏•‏‏ Nine‏ (2009) ‏•‏‏ האקסים של החברה שלי (2010) ‏•‏‏ כוכב נולד (2018) ‏•‏‏ היו זמנים בהוליווד (2019) ‏•‏‏ הבמה של ראדה (2020) ‏•‏‏ טיק, טיק... בום! (2021) ‏•‏‏ הכול בכל מקום בבת אחת (2022) ‏•‏‏ נשארים לחג (2023) ‏•‏‏ אנורה (2024) |  |
| סרט קולנוע (2010–2017) | הרשת החברתית (2010) ‏•‏‏ היורשים (2011) ‏•‏‏ אופטימיות היא שם המשחק (2012) ‏•‏‏ 12 שנים של עבדות (2013) ‏•‏‏ בירדמן (2014) ‏•‏‏ ספוטלייט (2015) ‏•‏‏ לה לה לנד / מנצ'סטר ליד הים (2016) ‏•‏‏ ארץ אלוהים / שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) |  |
| סרט עצמאי | שחור על לבן (2018) |  |
קייט בורנשטיין

| --- | --- |

קייט בורנשטיין, 2010
 לידה:  15 במרץ 1948 (גיל: 76) נפטון סיטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Barbara Carrellas 
 פרסים והוקרה:  פרס למדא לספרות 
 katebornstein.typepad.com
 
קתרין ונדאם "קייט" בורנשטיין (באנגלית: Katherine Vandam "Kate" Bornstein; נולדה ב-15 במרץ 1948) היא סופרת אמריקאית, מחזאית, אמנית מיצג ותאורטיקנית של המגדר. קייט היא טרנסג'נדרית, אשר עברה תהליך מעבר מגדרי ב-1986. באוטוביוגרפיה שלה כתבה "איני קוראת לעצמי אישה, ואני יודעת שאינני גבר". באותו חיבור התייחסה בורנשטיין גם לאבחונה כבעלת אישיות גבולית, לאנורקסיה ולהפרעת דחק פוסט-טראומטית שמהן סבלה בעברה. בורנשטיין סבלה כ-20 שנה מלוקמיה לימפוציטית כרונית ובספטמבר 2012 אובחנה כחולה בסרטן הריאות. נכון ל-21 במאי 2014, אחרי טיפולים כימותרפיים והקרנות הודיעה קייט שהיא נקייה מסרטן.
קייט ושותפתה ברברה קרלאס גרות בניו יורק.
ב-2014 יצא סרט ביוגרפי על חייה ומפעלה של קייט בורנשטיין על ידי המפיק סם פדר בשם Kate Bornstein: Is A Queer & Pleasant Danger.
ביוגרפיה

בורנשטיין נולדה בנפטון סיטי, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית קונסרבטיבית ממעמד הביניים, וגודלה כבן. היא מספרת על ילדותה, שהיא מגיל צעיר מאוד ידעה שאין היא רוצה לגדול להיות לגבר. היא חשבה אז שמשמע הדבר שעליה להיות אישה. הדימוי היחיד שהיה לה בתקשורת לגבי זהויות טרנסג'נדריות היה סיפורה של כריסטין יורגנסן, ולדבריה, הייצוג היה חסר אמפתיה, ומוביל ללעג וגנאי, מה שגרם לה להסתייגות רבת שנים מהתעמתות עם זהותה שלה.
היא למדה אמנות התיאטרון עם ג'ון אמיי (John Emigh) וג'ים ברנהיל (Jim Barnhill) באוניברסיטת בראון. הלבטים הפנימיים שלה, בשילוב עם רוח התקופה, הובילו לטיול חוף לחוף ברחבי ארצות הברית, בה חיפשה את עצמה במרחבים רוחניים שונים - היא ביקרה אצל האמיש, הצטרפה לקבוצת לימוד קבלה, בדקה את התאמתה לדת הבהאי, וב-1969 הצטרפה לכנסיית הסיינטולוגיה והייתה לחברה פעילה ב"ארגון הים", אחד מארגוני הסיינטולוגיה שבו כ-6,000 חברים, והייתה במשך מספר שנים סגנית רב-החובל בספינתו של ל. רון האברד. ב-1981 עזבה את התנועה באופן רשמי. לעזיבתה הפומבית את הכנסייה ולאנטגוניזם שפיתחה כלפי הסיינטולוגיה היו השלכות אישיות: בתה של בורנשטיין (שנולדה בתקופה שבה עדיין הזדהתה כגבר), בעצמה סיינטולוגית, אינה מקיימת עמה כל קשר. בורנשטיין חוותה תסמינים פוסט-טראומטיים מחוויותיה בקרב הסיינטולוגים, ובאותה תקופה החלה להגיע להחלטות לגבי המעבר המגדרי שלה, והחלה את השינוי. בורנשטיין עברה ניתוח למעבר מגדרי בשנת 1986. כשנשאלה בורנשטיין מה גרם לה לבחור להצטרף לארגון "הכה ידוע במאפייני הכת שלו", השיבה, "הם אמרו לי שאין לנו נשמה, אלא שכל אחד מאיתנו הוא הנשמה של עצמו, שאני לא הגוף שלי או המוח שלי, אלא הרוח שלי. הם סיפרו לי שאין לנו קשר לזמן, אנרגיה, חומר או חלל. בעיני, כל זה הסתכם בכך שאין לנו מגדר".
בורנשטיין מעולם לא האמינה ברעיון שטרנסג'נדריות הן "נשים הלכודות בגופם של גברים", והיא שוללת את הבינאריות המגדרית המקבלת רק שני מגדרים תקינים - גבר ואישה. ובאמת, לאחר הניתוח, היא הבינה כי גם לא נוח לה להזדהות כאישה, למרות שהיא באופן החלטי יודעת שהיא אינה גבר.
בורנשטיין, הנמשכת לנשים, התיישבה בקהילה טרנס-לסבית בסן פרנסיסקו, וכתבה ביקורות אמנות בשבועון שפונה ללהט"ב "The Bay Area Reporter". בשנים הבאות החלה להתייחס לעצמה לא כאיש ולא כאישה. הדבר דחף את בורנשטיין לחזור ולהופיע. היא יצרה מספר מופעים, חלקם מופעי יחיד. זו הייתה הדרך היחידה שמצאה בורנשטיין להעביר לקהל את הפרדוקסים של החיים.
נוסף לעיסוקים אלה מעבירה בורנשטיין סדנאות וכותבת ספרים. בין פרסומיה רומן ומספר ספרי מגדר ותאוריה קווירית. ספרה "Hello Cruel World" (שלום עולם אכזר) נכתב על מנת להניא "בני נוער, חריגים ומוקצים אחרים" מהתאבדות. "עשה כל שביכולתך כדי לתת לחייך ערך רב יותר", כותבת בורנשטיין, "כל עוד אינך מתנהג בנבזיות כלפי אחרים".
בשנת 2017 הופיעה בסרט הקולנוע "שבת בכנסייה".
עבודות

בשנת 1989 יצרה בורנשטיין הפקת תיאטרון בשיתוף פעולה עם נורין רנס, "נחבא: מגדר", המבוססת על קווים מקבילים בין חייו של בורנשטיין ושל הרקולין ברבין (Herculine Barbin) שנולד כאינטרסקס.
בורשטיין ערכה את "פשעי מגדר: הדור הבא" בשיתוף עם ס. ביר ברגמן (S. Bear Bergman). האנתולוגיה זכתה בשלושה פרסים ספרותיים מאת קרן למדא לספרות בשנת 2011.
האוטוביוגרפיה של בורנשטיין שכותרתה "סכנה קווירית ונעימה: זכרונות", יצאה לאור במאי 2012.
בשנת 2013 הוקמה קרן על מנת לסייע לבורשטיין כלכלית להתמודד עם מחלת הסרטן בה חלתה.
ספריה

Bornstein, Kate (1994). Gender Outlaw: On Men, Women, and the Rest of Us. New York City: Routledge.
Sullivan, Caitlin; Bornstein, Kate (1996). Nearly Roadkill: An Infobahn Erotic Adventure. New York City: High Risk Books.
Bornstein, Kate (1998). My Gender Workbook: How to Become a Real Man, a Real Woman, the Real You, or Something Else Entirely. Illustrations by Diane DiMassa. New York City: Routledge.
Bornstein, Kate (2006). Hello, Cruel World: 101 Alternatives to Suicide for Teens, Freaks, and Other Outlaws. New York: Seven Stories Press.
Bornstein, Kate; Bergman, S. Bear, eds. (2010). Gender Outlaws: The Next Generation. Berkeley, California: Seal Press.
Bornstein, Kate (2012). A Queer and Pleasant Danger: A Memoir. Boston: Beacon Press. The portrait-film, "Kate Bornstein is a Queer & Pleasant Danger" by Sam Feder will be released in 2014
Bornstein, Kate (2013). My New Gender Workbook: A Step-by-Step Guide to Achieving World Peace Through Gender Anarchy and Sex Positivity. New York: Routledge.
הספר כולל בתוכו שאלונים, חידות ומשימות אשר עוזרים להבין מה הוא מגדר ואיפה הוא פוגש אותנו בחיים. כמו כן הספר נוגע בסוגיות חברתיות, בזהויות, במאבק פוליטי ותאוריות הנוגעות להיררכיה ופמיניזם.
קטעי מופע

Kate Bornstein Is a Queer and Pleasant Danger (קייט בורשטיין היא סכנה חורגת ונעימה)
The Opposite Sex Is Neither (המין הנגדי איננו)
Virtually Yours (וירטואלית שלך)
Hidden: A Gender (נחבא: מגדר)
Strangers in Paradox (זרים בפרדוקס)
y2kate: gender virus 2000 (ווי2קייט: וירוס מגדר 2000)
Hard Candy (סוכרייה קשה)
Kate Bornstein: On Men, Women, and the Rest of Us
הערות שוליים

1 2  מתוך האוטוביוגרפיה שלה "A Queer and Pleasant DangerZ: A Memoir".
↑  Staying alive: Kate Bornstein gives the finger to cancer, suicide, and the gender binary, openDemocracy, ‏2016-03-14 (באנגלית)
↑  Kate Bornstein is a Queer & Pleasant Danger | A Film By SAM FEDER, katebornsteinthemovie.com (באנגלית)
1 2  Meet Kate Bornstein: 'Gender Outlaw', Refinery 29, Michael Segalov, 19 February 2016
↑  אתר הקרן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511651905171  BIBSYS: 90884117  CiNii: DA10644462  GND: 121939057  ISNI: 0000 0001 1494 0392  LCCN: n93121104  NDL: 01114273  NKC: mub20211105782  NTA: 234754699  SNAC: w60c62jw  SUDOC: 109652207  VIAF: 79458274   WorldCat (עם VIAF): 79458274
יחסי אוזבקיסטן–טג'יקיסטן

| יחסי אוזבקיסטן–טג'יקיסטן |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: טג'יקיסטן


אוזבקיסטן: טג'יקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 144,100
אוכלוסייה
36,767,644: 10,705,831
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 12,061
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,472: 1,127
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אוזבקיסטן–טג'יקיסטן
כינוי ליחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לטג'יקיסטן. לדעת אנליסטים רבים  שתי המדינות מנהלות את היחסים הדו-צדדיים הגרועים ביותר במרכז אסיה. עם זאת, עם בחירתו של שבקט מירזייאיב לנשיא יחסי המדינות וכן היחסים בין אוזבקיסטן ושכנותיה במרכז אסיה, השתפרו. טרם נראה יישום מעשי של הפוטנציאל משיפור היחסים ולמעשה עד 2021 אזור מרכז אסיה נותר אחד האזורים הפחות מפותחים בעולם.
לפני העצמאות

האימפריה הרוסית שלטה בשנים 1721 עד 1917 בטורקמניסטן הרוסית. יצירת "אומות" במרכז אסיה לא עמדה על סדר היום של קובעי המדיניות הרוסיים. עם זאת, הלהט המהפכני ממלחמת העצמאות הטורקית (1919–1923) גלש מהאימפריה העות'מאנית לשעבר לארצות רוסיה. בהתבסס על האידאולוגיה של הפאן-טורקיזם, המבקש לאחד את כל דוברי השפות הטורקיות מאנטוליה ועד סין למדינה אחת, מנהיג הטורקים הצעירים אנוור פאשה הוביל את מרד בסמצ'י במרכז אסיה הסובייטית. עם זאת, רפורמים פאן-טורקיסטים וג'אידים, אפילו חברי המפלגה הקומוניסטית ה׳אנטי-בסמאצ'י׳ בטורקסטן, היו עוינים לטענתם של טג'יקים ושאר העמים שאינם טורקים, להקמת זהות נפרדת במרכז אסיה.
הקמת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית (הידועה בשם "אוזבקיסטן") בשנת 1924 כחלק מהתיחום הלאומי בברית המועצות הביאה לאוזבקיזציה של מרכזי התרבות הטג'יקים בסמרקנד ובוכרה, וכן של כל הטג'יקים באוזבקיסטן וטג'יקיסטן. זאת מכיוון שטג'יקיסטן לא קיבלה מעמד של רפובליקה עצמאית. האתנוגנזה של ה"אוזבקים "כללה חיסול של אתניות כמו סארטס וקוראמה, שהזדהו עם עמים איראניים אחרים כמו הטג'יקים לפני הטמעתם בעם האוזבקי. אולם בסופו של דבר נוצרה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית (הידועה גם בשם טג'יקיסטן) בשנת 1929. שיתוף פעולה טורקי, קווקזי, ושל קרים עם מעצמות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה הביא לתגובה מצד הרשויות הסובייטיות שכללה העברות וטרנספר אוכלוסין. מה שהביא את הקווקזים למרכז אסיה.
שתי הרפובליקות השתתפו במשאל העם במרץ 1991 בניסיון לשמר את ברית המועצות, אך ניסיון זה נגדע בשל ניסיון ההפיכה באוגוסט אותה שנה. כתוצאה מכך, גם אוזבקיסטן וגם טג'יקיסטן הכריזו על עצמאותם בחודשי 1991 והפכו לחברות בחבר המדינות, מה שהביא לפירוק ברית המועצות בסוף השנה.
מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן (1992–1997)

לאחר נפילת ברית המועצות בשנת 1991, התחילו סכסוכים בין שתי הקבוצות כאשר טג'יקים תקפו סחורות אוזבקיות בטג'יקיסטן ואילו אוזבקים אסרו סחורות טג'יקיות באוזבקיסטן. מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן פרצה כאשר קבוצות אתניות בטג'יקיסטן החלו להתנגש, ובהמשך הם נקלעו למלחמה עם נפגעים הרסניים. במהלך מלחמה זו נכנסו כוחות אוזבקיים לטג'יקיסטן למלחמה, אך מאמציהם היו חסרי תועלת עקב חילוקי דעות אישיים בין מנהיגי שתי המדינות. אף על פי כן, אוזבקיסטן קיבלה שטף של פליטים אוזבקים וטג'יקים מטג'יקיסטן עקב המלחמה המתמשכת, שרובם נשארו באוזבקיסטן לאחר המלחמה.
סכסוכי אנרגיה > סכר רוגון

טג'יקיסטן תכננה זמן רב לבנות את מה שיהיה סכר המים הגדול ביותר בעולם, סכר רוגון, על נהר ואקש. הפרויקט הוצע בהתחלה על ידי המהנדסים הסובייטים בשנות החמישים, אך הבנייה בפועל נדחתה על ידי פירוק ברית המועצות בשנת 1991. הסכר יביא לעצמאות אנרגטית לטג'יקיסטן, אך אוזבקיסטן טוענת כי היא תפגע בתעשיית הכותנה הרווחית עבורה על ידי ייבוש נהרות. בשנת 2012, הזהיר נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב, מבלי לנקוב בשמו של טג'יקיסטן, כי פרויקטים מסוכרים מסוימים עשויים להוביל למלחמה אזורית במרכז אסיה.
סכסוכי אנרגיה > ייצוא גז לטג'יקיסטן

טג'יקיסטן תלויה בעיקר בגז המיובא מאוזבקיסטן, ויש לה מעט מקורות אנרגיה אחרים; כתוצאה מכך, הוא סובל ממחסור כרוני בחשמל. אוזבקיסטן משתמשת בזרוע האנרגיה כדי לרסן את טג'יקיסטן בסכסוך סכר רוגון. האנליסטים מעריכים את דרישות הגז של טג'יקיסטן בכ-1.2 מיליארד מ"ק לשנה ואילו בשנת 2012 קיבלה המדינה רק עשירית מהסכום הזה במחיר של 300 דולר / 1000 מ"ל. כמות זו הספיקה להפעלת תחנת כוח טג'יקית אחת בלבד.