stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרד רתל
ביוגרפיה

רתל נולד באאכן בשנת 1816. הוא גילה עניין באמנות עוד בילדותו, ובגיל שלוש עשרה ביצע רישום שהבטיח את קבלתו לאקדמיה של דיסלדורף. כאן למד במשך כמה שנים, והפיק, בין השאר, דמות של בוניפציוס הקדוש, שמשך תשומת לב רבה.
בגיל עשרים עבר רתל לפרנקפורט, ונבחר לקשט את קירות האולם הקיסרי ברומר בציורי פרסקו של דמויות גברים מפורסמים. באותה תקופה הוא הפיק סדרת עיצובים הממחישים את תולדות הברית הישנה. ארבע שנים מאוחר יותר, רתל היה המתחרה שזכה בעבודת קישוט בית המועצה המשוחזר של עיר הולדתו עם ציורי קיר המתארים אירועים בולטים בקריירה של קרל הגדול, אך ביצוע עבודות אלה התעכב כשש שנים. בינתיים עסק רתל בהפקת תמונות, ציורים ורישומים. בשנת 1842 הוא החל בסדרה גדולה של עיצובים העוסקים בחציית האלפים על ידי חניבעל, בה מתגלה לראשונה סגנונו המיוחד שמאפיין את אמנותו המאוחרת.
בשנת 1844 ביקר רתל ברומא, וביצע יחד עם נושאים אחרים פיסת מזבח לאחת מהכנסיות. בשנת 1846 שב לאאכן והחל את ציורי הקיר שלו על קרל הגדול. אלא שמחלת הנפש, המיוחסת, כך מאמינים, לתאונה שעבר בילדותו, החלה להתבטא. בזמן שהוא התנדנד בין שיגעון לשפיות, רתל הפיק כמה מהיצירות הבולטות, האינדיבידואליות והמרשימות ביותר שלו.
הוא צייר את נמסיס רודף אחר רוצח על פני נוף שטוח. גופה שחוטה שוכבת על האדמה, ואילו מלפנים נמצא המתנקש שמסתתר בחשכה, ומעל מרחף מלאך הנקמה. התמונה, כך מספר הסיפור, זכתה בהגרלה בפרנקפורט על ידי איש בדרגה גבוהה, שהיה אשם בפשע שלא התגלה.
עיצוב נוסף שביצע רתל היה "נקמת המוות", שלד המופיע בכדור ונשען בעדינות על שתי עצמות אנושיות. הציור תיאר את זכר חבריו האמנים והפר את חלומותיהם. בנוסף הוא הפיק את העיצוב "מות החבר". רתל ביצע גם סדרת רישומים עוצמתית בשם "ריקוד המוות" שביטאו את המרד הבלגי בשנת 1848. הציורים התבססו על ידי עיצובים שבוצעו בטכניקה שנוצרה על ידי אלברכט דירר, ומושפעת על ידי דמיונו המעוות, הדומה לזה של המאסטר שרתל הכיר.
אלפרד רתל נפטר ב־1 בדצמבר 1859, בגיל 43 בדיסלדורף מהשפעות של מחלת הנפש. בשנותיו האחרונות אחיו אוטו רתל (1822–1892) טיפל בו, בנוסף לאשתו הצעירה מארי גרהל, בתו של אוגוסט גרהל, ובתם אלזה זון-רתל.
גלריה

אלגוריה
המפעל
נמסיס
בוניפציוס
אימו של האמן
חניבעל באלפים
מוות כחבר
הכתרת קרל הגדול
ריקוד המוות
הערות שוליים

↑  "German Painters of the Modern School. No. X.—Alfred Rethel", HathiTrust (באנגלית)
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Rethel, Alfred". Encyclopædia Britannica. 23 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 202.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299207205171  PLWABN: 9810543131505606  BIBSYS: 90062932  BNE: XX4813964  BnF: cb128663172 (data)  CiNii: DA05481212  GND: 118744615  ISNI: 0000 0001 1067 6491  KulturNav: e449a9fe-4677-4391-b58c-829e4aeb018e  LCCN: n91056057  LNB: 000212356  NGV: 3292  NKC: jn20000604621  NSK: 000145952  NTA: 071077774  RKD: 66375  SNAC: w6475cj3  SUDOC: 080729606  ULAN: 500012194  VIAF: 64133337   WorldCat (עם VIAF): 64133337
אלכסיי אורלוב

ערך זה עוסק במצית מרד אורלוב. אם התכוונתם לאחיינו הנסיך, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1737 (יוליאני) Ljutkino, רוסיה 
 פטירה:  24 בדצמבר 1807 (יוליאני) (בגיל 70) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  Church of Saint George (Yuriev monastery) 
 השכלה:  First Cadet Corps 
 בן או בת זוג:  Yevdokiya Orlova-Chesmenskaya (6 במאי 1782–?) 
 פרסים והוקרה
 מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה 1 (23 בספטמבר 1770)  עיטור אנדריי הקדוש  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי 
 
אלכסיי אורלוב
אלכסיי אורלוב (בכתב רוסי: Алексей Григорьевич Орлов;‏ 5 באוקטובר 1737 – 5 בינואר 1808) היה מדינאי רוסי בתקופת יקטרינה הגדולה ואחיו של גריגורי אורלוב.
חייו

הוא נולד בכפר במחוז טבר במשפחת אציל שבהמשך מונה למושל נובגורוד. החל את שרותו הצבאי ונפצע בקרבות מלחמת שבע השנים. בהפיכת החצר של 1762 היה תפקידו אף חשוב משל אחיו גריגורי. הוא היה זה שהעביר את פיוטר השלישי אל אחוזת רופשה (Ропша) ושם, בהתאם לגרסה המקובלת, רצח אותו. לכך אין שום עדות והמכתב שלו עם תיאור האירוע נחשב כיום כזיוף. כמו יתר האחים קיבל תואר רוזן עם עליית יקטרינה הגדולה לשלטון.
ב-1770 מונה למפקד הצי שנשלח להילחם בטורקים. הוא הצית את מרד המניאטים, היוונים יושבי חצי האי מאני, נגד הטורקים, התקוממות שזכתה לשם מרד אורלוב, וניצח את הצי הטורקי העדיף בקרב צ'סמה. על הישגיו אלה קיבל בשנת 1774 את התוספת לשם המשפחה "צ'סמנסקי" ואת הזכות להוסיף את הסמלים הקיסריים לשלט האצולה שלו.
בשנת 1772 השתתף במשא ומתן עם הטורקים. כמו אחיו עזב את השיחות ללא רשות והסכמת הקיסרית.
בשנה 1775 לבקשת יקטרינה, יצא אורלוב אל ליבורנו כדי לשכנע ולהביא לרוסיה את מי שכינתה עצמה הנסיכה טרקנובה וטענה כי היא בתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה ואלכסיי רזומובסקי. לאחר שהצליח במשימה בלתי רגילה זו פרש והשתקע במוסקבה.
אורלוב נישא בשנת 1782, ובשנת 1785 נולדה לו בת. בשנת 1786 נפטרה אשתו במהלך לידת בן (אשר גם הוא נפטר כעבור שנה). בנוסף לילדים אלו היה לאלכסיי אורלוב גם בן שנולד מחוץ לנישואין - אלכסנדר צ'סמנסקי (לימים גנרל בצבא הרוסי).
עם פטירת יקטרינה הגדולה, החליט פאבל הראשון, קיסר רוסיה לארגן מחדש את טקס אשכבת אביו - פיוטר השלישי. בהתאם לפקודת הקיסר, חויב אלכסיי אורלוב להשתתף בטקס ואף נשא את הכתר הקיסרי בראש פמליית הטקס. בהתאם לעדויות, כמעט התמוטט אורלוב במהלך הטקס ועזב את רוסיה מיד לאחר מכן ביחד עם בתו.
אורלוב הקדיש את זמנו לגידול סוסים, וייצר את המשובח בגזעי סוסי המרוץ הידועים אז הנקרא על שמו (Orlov trotter). בשנים 1806–1807, במהלך המלחמה בנפוליון, פיקד אורלוב על המיליציה של המחוז החמישי, שכמעט כל ציודה המלחמתי נרכש מכיסו. הוא הותיר אחריו אחוזה שערכה חמישה מיליוני רובלים ובה 30,000 איכרים-צמיתים.
אלכסנדר אוסמרקין

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1892 (יוליאני) קרופיבניצקי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 ביוני 1953 (בגיל 60) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' אוסמרקין (באנגלית: Alexander Alexandrovich Osmerkin;‏ 8 בדצמבר 1892 – 25 ביוני 1953) היה צייר, גרפיקאי, מעצב במה ומורה לאמנות רוסי. הוא היה חבר בקבוצת אוונגרד, וקבוצת אמני מוסקבה. מאז 1932 היה חבר באיגוד האמנים של לנינגרד.
ביוגרפיה

אלכסנדר אוסמרקין נולד באליסבטגראד (כיום באוקראינה) למשפחתו של פקיד דואר. אוסמרקין הצעיר גדל אצל המטפלת האוקראינית שלו, שבסופו של דבר נשארה איתו במשך שארית חייו כעוזרת האישית שלו. הוא לקח את שיעורי האמנות הראשונים שלו במחלקה לרישום בבית הספר המקצועי האזורי אליסאוטגרד.
יצירה

בשנים 1911–1913 עבר אלכסנדר אוסמרקין לקייב כדי להמשיך את השכלתו באמנות. הוא השתתף בשיעורים בבית הספר המקצועי לאמנות קייב. בקייב פגש את אלכסנדרה אקסטר ואמניות אוונגרד אחרות, שהשפיעו על הסגנון שלו. אף שהוא ציין את פול סזאן כמקור השפעתו העיקרי, אוסמרקין ספג ממקורות וסגנונות רבים, לפני שיצר את שלו. הוא פנה לפוביזם לאחר שראה יצירות של אנרי מאטיס ואנדרה דריין ופוביסטים אחרים. הוא ביקר בסנט פטרסבורג כמה פעמים כדי ללמוד מהאמנות במוזיאונים, וגם יצר נופים רבים בדרכו שלו תוך מיזוג קלאסי של נופים עירוניים של סנט פטרבורג עם התפיסה הפוביסטי שלו. בסופו של דבר הוא השתקע במוסקבה והצטרף לסטודיו האמנותי של איליה משקוב. הוא הלך בעקבות המורה שלו.
אחרי מהפכה

לאחר 1918 עבד אוסמרקין כפרופסור לאמנות במוסקבה. בתחילה לימד לצד וסילי קנדינסקי, עד שקדינסקי היגר. אחר כך פתח אוסמרקין סדנה משלו וגם לימד במכון סוריקוב לאמנויות יפות במוסקבה. החוג שלו כלל שם שמות כמו המשורר אוסיפ מנדלשטם, הסופרים אוסיפ בריק ויקטור שקלובסקי, וכן חבריו האמנים מקבוצת "באנובי ואלט".
לנינגרד

במהלך שנות ה-20 וה-30 אוסמרקין חי ופעל בלנינגרד. על פי הזמנתו של יצחק ברודסקי, הוא לימד בסדנת המאסטר שלו באקדמיה לאמנויות לנינגרד. בשנת 1927 נרכש הציור שלו "השומרים האדומים בארמון החורף", הידוע גם בשם "השתלטות על ארמון החורף" עבור האוסף הקבוע של המוזיאון הרוסי הממלכתי בלנינגרד.
בשנת 1927 השתתף אוסמרקין בתערוכת האמנות הגדולה במוזיאון הרוסי הממלכתי, שם הוצגו יצירותיו לצד יצירותיהם של מארק שאגאל, דייוויד בורליוק, נטליה גונצ'רובה, מיכאיל לריאונוב, ואסילי קנדינסקי, רוברט פאלק, קוזמה פטרוב-וודקין ומאסטרים אחרים של אמנות רוסית. באותה תקופה אוסמרקין התקדם עם הסגנון שלו, מאחר שהתנועות האוונגרדיות הסתיימו מיד לאחר המהפכה, וכמה אופנות איבדו את החידוש שבהן. הוא אימץ סגנון קלאסי ומסורתי יותר של דימויים פיגורטיביים ופלסטיים.
אוסמרקין היה אחד ממייסדי בית הספר לציור בלנינגרד. היו לו מספר תלמידים מוכשרים בלנינגרד, כמו ילנה סקווין, ויקטור טאטרין, יבגניה בייקובה, לב אורכוב, איבן גודלבסקי, גלב סאבינוב, אולגה בוגאייבסקיה, וסילי סביצקי, אבסי מויסנקו ואמנים אחרים.
במשטר סטלין

אוסמרקין, כאמן מקורי ביותר שתרם לפיתוח האוונגרד הרוסי, הסתכן מהחריגה מהסמכות הסובייטית שבשליטתו של יוסיף סטלין. הוא ראה את הרס אוספי אמנות הפרטיים, אפילו במוזיאונים ובספריות. אוסמרקין שרד את גל הרדיפות הראשון של אינטלקטואלים רוסיים. הוא היה הרוס רגשית מהמעצר וההוצאה להורג של חברו אוסיפ מנדלשטם. במהלך שנות ה-40 וה-50 נהנה אוסמרקין מחברות מתמשכת עם המשוררת אנה אחמטובה.
בשנת 1946, המפלגה הקומוניסטית הסובייטית החלה בהתקפות על כמה אינטלקטואלים ואמנים יוצרים. יחד עם קורבנות אחרים של התקפות אלה, כמו אנה אחמטובה הואשם אוסמרקין בפורמליזם ובהפצת השפעה מערבית באמנות הסובייטית. נאסר עליו ללמד ולהציג את יצירותיו, ולכן נותר ללא כל הכנסה. במהלך שנותיו האחרונות, אוסמרקין היה מנותק לחלוטין מהחיים הציבוריים הסובייטיים והפך לאמן מחתרת, המביע את עצמו בציור.
הוא מת ב-25 ביוני 1953 בזמן שעבד על ציור נוף ליד מוסקבה.
הערות שוליים

↑  А. А. Осмеркин: биография, web.archive.org, ‏2007-03-12
↑  Е.К.Осмеркина-Гальперина: Таким был Осмеркин :: "Молодіжне перехрестя", web.archive.org, ‏2006-10-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810687825405606  GND: 12374489X  ISNI: 0000 0000 8168 3026  LCCN: n82118226  RKD: 61061  SUDOC: 255403224  ULAN: 500160620  VIAF: 95809253   WorldCat (עם VIAF): 95809253 
אלכסנדר אוסמרקין, דיוקן אישה
אלפרד שלם

| --- | --- |

גנרל אלפרד שלם
 לידה:  8 בדצמבר 1894 רודולשטאדט, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  24 בינואר 1986 (בגיל 91) אהלטן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1913–1945 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הצנחנים (לופטוואפה)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה האווירית ה-1   מפקד קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-2   מפקד קורפוס הצנחנים ה-1   מפקד ארמיית הצנחנים הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה הקרב על כרתים
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות   אות הפציעה בשחור
 
גנרל אלפרד שלם (בגרמנית: Alfred Schlemm;‏ 8 בדצמבר 1894 – 24 בינואר 1986) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שלם נולד ב-8 בדצמבר 1894 ברודולשטאדט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס שלם לצבא הגרמני הקיסרי, הצטרף לרגימנט הארטילריה ה-56 (פוזן ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. שלם נפצע מספר פעמים במהלך הקרבות, וב-16 בספטמבר 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שלם ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בספטמבר 1935 הועלה שלם לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1936 יצא ללימודים באקדמיה של הורמאכט בברלין. ב-1 באוקטובר 1937 מונה לקצין מטה במשרד התעופה, וב-1 בפברואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט בלופטוואפה. בהתחלה מונה לקצין מטה בפיקוד הלופטוואפה, וב-1 ביוני 1938 מונה לראש מטה של אזור ההגנה האווירית המערבית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה שלם ראש מטה של אזור ההגנה האווירית המערבית, ובאוקטובר 1939 מונה לראש מטה האזור האווירי ה-11. ב-1 ביולי 1940 הועלה שלם לדרגת גנרל מיור, וב-19 בדצמבר 1940 מונה לראש מטה הקורפוס האווירי ה-11, והשתתף עמו במהלך הקרב על כרתים. באמצע פברואר 1942 מונה שלם למפקד קבוצת הקרב שלם, שפעלה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-56. ב-1 ביוני 1942 הועלה שלם לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה האווירית ה-1, וב-25 ביוני 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באוקטובר 1942 מונה שלם למפקד קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-2, שפעל כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל האוויר. בסתיו 1943 הועבר הקורפוס לאיטליה, ובדצמבר 1943 אושפז שלם בבית חולים עקב מחלה. בינואר 1944 הפך הקורפוס שבפיקודו לקורפוס הצנחנים ה-1, שפעל כחלק מהארמייה ה-14. ב-11 ביוני 1944 קיבל שלם על פעולותיו בקרב אנציו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בנובמבר 1944 מונה שלם למפקד קורפוס הצנחנים ה-3, אך המינוי לא יצא לבסוף אל הפועל, עקב אי הקמת הקורפוס. ב-4 בנובמבר 1944 מונה שלם למפקד ארמיית הצנחנים הראשונה, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות H בקרבות נגד הקנדים בהולנד, וקיבל את דרגת גנרל חיל הצנחנים. ב-21 במרץ 1945 נפצע שלם בהתקפה אווירית על מטה הארמייה ופרש מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-22 במרץ 1948 שוחרר שלם מהשבי. לאחר שחרורו התגורר שלם באהלטן ליד הנובר עד למותו ב-24 בינואר 1986.
נמל התעופה הבין-לאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו

מטוס מדגם איירבוס A330-300 של סוויס אינטנשיונל איירליינס נוחת בנמל
נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו (בצרפתית: Aéroport international Pierre-Elliott-Trudeau de Montréal), הידוע גם בשמו הקודם נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול–דורבל, הוא נמל תעופה הממוקם על האי של מונטריאול (אנ'), 20 ק"מ ממרכז העיר מונטריאול. השדה משרת את המטרופולין של מונטריאול, מזרח אונטריו, וורמונט, בצפון ניו יורק. השדה נקרא על שמו של פייר אליוט טרודו, ראש הממשלה ה-15 של קנדה, יליד מונטריאול.
שדה התעופה הוא אחד משני הנמלים המנוהלים ומופעלים על ידי איירופורט דה מונטריאול, שהוא תאגיד ללא למטרות רווח ללא הון מניות; אחרים הם נמל התעופה מונטריאול–מירבל במערב מונטריאול, אשר תחילה היה מיועד להחליף את דורבל, אבל כעת עוברות בו בעיקר טיסות מטען. מונטריאול–טרודו נמצא בבעלות חברת בבעלות Transport Canada אשר יש לה חוזה שכירות של 60 שנה שכירות עם נמל התעופה.
טרודו הוא נמל התעופה העמוס ביותר במחוז קוויבק, והנמל השלישי העמוס ביותר בקנדה, עם 16.6 מיליון נוסעים ב-2016, והרביעי בתנועות כלי טיס, עם 219,326 תנועות ב-2014. הוא אחד משערי הכניסה העיקריים לקנדה עם 10.1 מיליון, או 63% מהנוסעים בטיסות חוץ. נמל התעופה הוא אחד מארבעה בסיסים של אייר קנדה, והקו בין מונטריאול לפריז (שדות התעופה שארל דה גול ואורלי) הוא הקו הבינלאומי העמוס ביותר בקנדה. ביום ממוצע, כמעט 45,000 נוסעים עוברים דרך מונטריאול-טרודו.
מנמל התעופה יוצאות טיסות לחמש יבשות: אפריקה, אסיה, אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה. הוא אחד מתוך שני שדות תעופה בקנדה עם טיסות ישירות לחמש יבשות או יותר, כאשר האחר הוא נמל התעופה הבינלאומי של טורונטו. בנמל התעופה נמצא הבסיס של אייר קנדה, חברת התעופה הגדולה במדינה. הוא גם משמש בסיס עבור החברות אייר טראנסט, אייר אינואיט ו-Sunwing. הנמל גם משמש לתעופה כללית וממשלת קנדה מפעילה בנמל שירותי תחזוקה לתעופה כללית. לחברת בומברדייה איירוספייס יש אתר הרכבה בנמל התעופה, שבו היא מרכיבה את סדרת מטוסי CRJ ומטוס המנהלים צ'לנג'ר מתוצרתה.
היסטוריה

הנמל הוקם בשנת 1940 בשם נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול–דורבל, בשנת 1946 כבר עברו בו יותר מרבע מיליון איש. ב-1 בינואר 2004 שונה שמו לשם הנוכחי ע"ש פייר אליוט טרודו, ראש ממשלת קנדה ה-15, יליד מונטריאול.
תאונות ותקריות

ב-23 ביולי 1983 המריאה ממנו טיסה 143 של אייר קנדה (הידועה בשם דאון גימלי) אשר התפרסמה בשל כשל המערכות שהיה שם. למרות זאת, הצליחו הטייסים לנחות נחיתת אונס אשר נגמרה ללא הרוגים.
טיסות לישראל וממנה

אייר קנדה מפעילה 3 טיסות שבועיות עונתיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון, על ידי מטוסי בואינג 787.
הערות שוליים

↑  Montréal-Trudeau at a glance.
↑  "Total aircraft movements by class of operation — NAV CANADA towers". Statistics Canada. 14 ביולי 2015. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "More than 110 direct destinations, four of them new, available this simmer from Montréal-Trudeau" (PDF). ADM. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "International destinations: Direct flights – Aéroports de Montréal". ADM. נבדק ב-6 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.S. destinations: Direct flights – Aéroports de Montréal". ADM. נבדק ב-6 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Canadian destinations: Direct flights – Aéroports de Montréal". ADM. נבדק ב-6 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Toronto Pearson Airport Route Map" (PDF). Greater Toronto Airports Authority. 18 באוגוסט 2014. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-06-03. נבדק ב-18 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אייר קנדה משיקה קו טיסות ישיר ממונטריאול תל אביב, באתר וואלה, 13 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316984347   WorldCat (עם VIAF): 316984347
נמל התעופה הבין-לאומי מוחמד החמישי

נמל התעופה הבין-לאומי מוחמד החמישי (בערבית: مطار محمد الخامس الدولي; בצרפתית: Aéroport international Mohammed V) הוא נמל תעופה המשרת את העיר קזבלנקה במרוקו, והוא ממוקם 30 ק"מ דרומה מקזבלנקה.
עם כמעט 7.25 מיליון נוסעים ב-2010, הוא נמל התעופה העמוס ביותר במרוקו. נמל התעופה נקרא על שם מלך מרוקו מוחמד החמישי. בשנת 2018 נבחר למחזיק בתואר 'נמל התעופה הטוב באפריקה'.
בשדה התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים באורך של 3,720 מטרים כל אחד.
היסטוריה

נמל התעופה נבנה לראשונה בשנת 1943 על ידי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה על מנת לשמש שדה תעופה עזר לנמל התעופה "אנפה" הקרוב לקזבלנקה.
טיסות לישראל וממנה

החל מ-13 במרץ 2022, מפעילה רויאל אייר מרוק קו בין נמל התעופה לתל אביב בתדירות של 4 טיסות שבועיות.
תאונות ותקריות

ב-1 באפריל 1970 התרסק מטוס נוסעים של רויאל אייר מרוק מדגם קרוול בעת שהתקרב לנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי. 61 נוסעים מסך 82 הנוסעים ואיש צוות נהרגו.
ב-24 באוגוסט 1994 התרסק מטוס נוסעים של חברת רויאל אייר מרוק מדגם ATR-42 בדרך בעת שטס מאגאדיר לנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי. כל 40 הנוסעים ו-4 אנשי הצוות נהרגו בתקרית.
הערות שוליים

↑  "שדה התעופה בקזבלנקה – הטוב באפריקה". פורט2פורט. נבדק ב-2018-03-19.
↑  אילן ארנון, ‏היסטוריה: חברת התעופה רויאל אייר מרוק נחתה לראשונה בנתב"ג, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2022
נק (זמר)

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1972 (בן 52) סאסואלו, איטליה 
 שם לידה:  פיליפו נביאני
 שם במה:  Nek 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 סוגה:  פופ ‏•‏‏ רוק
 שפה מועדפת:  איטלקית, ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה ‏•‏‏ גיטרה בס ‏•‏‏ תופים
 חברת תקליטים:  Fonit Cetra, וורנר מיוזיק גרופ 
 www.nekweb.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפו נביאני (באיטלקית: Filippo Neviani; נולד ב-6 בינואר 1972), ידוע בשם הבמה נק, הוא זמר-יוצר איטלקי. הוא צבר פופולריות באיטליה וקרב דוברי הספרדית בעולם, והוציא רוב אלבומיו בשתי השפות, איטלקית וספרדית.
בשנת 1997 השתתף בפסטיבל סן רמו השנתי. על-אף שלא זכה, שירו, "Laura non c'è", הפך ללהיט באירופה ואמריקה הלטינית. אלבומו הרביעי, Lei, gli amici e tutto il resto, נמכר בכמיליון עותקים ברחבי אירופה. זה היה אלבומו הראשון שהוקלט כולו בספרדית. לאחר שמונה עשרה שנים שב להתחרות באירוע בסן רמו עם השיר "Prima di parlare", שדורג במקום השני.
במרוצת הקריירה המוזיקלית שלו הוציא לאור שלושה-עשר אלבומי אולפן וארבעים ושמונה סינגלים, הכוללים את הלהיטים "Sei solo tu",‏ "Almeno stavolta",‏ "Lascia che io sia",‏ "Instabile"‏ ו-"La voglia che non-vorrei". דווח כי נתוני המכירות שלו עומדים על עשרה מיליון עותקים ברחבי העולם.
נק השתתף יחד עם פרנצ'סקו רנגה בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. שירם לתחרות, "Pazzo di te", סיים בערב המגמר במקום ה-25.
הערות שוליים

↑  Vitali, Alessandra (15 בפברואר 2015). "Sanremo, Il Volo festeggia la vittoria: "Basta critiche, imparate a conoscerci"". Adnkronos (באיטלקית). נבדק ב-15 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "NEK: In Arrivo A Settembre Il Singolo Che Anticipa Il Nuovo Album". All Music Italia (באיטלקית). 4 ביולי 2016. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Esce "Unici" il nuovo album di inediti di Nek". Gazzetta di Modena (באיטלקית). 23 בספטמבר 2016. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rossi, Antonella (3 בדצמבר 2023). "Sanremo 2024: tutti i nomi dei cantanti in gara". Vanity Fair Italia (באיטלקית). נבדק ב-10 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810654529005606  BNE: XX1318054  BnF: cb140103400 (data)  GND: 134791339  ICCU: TO0V282405  ISNI: 0000 0003 6846 8876  LCCN: no98130122  MusicBrainz: af02dd1f-b0cc-4210-bcb1-f34f0c578b5e  NKC: xx0037073  VIAF: 85531504   WorldCat (עם VIAF): 85531504
נירנברג (סרט, 2000)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  ספרו של ג'וזף פרסיקו "Nuremberg: Infamy on Trial" המתאר את משפטי נירנברג
 בימוי:  איב סימונו 
 תסריט:  Joseph E. Persico, David W. Rintels 
 עריכה:  איב לנגלואה 
 שחקנים ראשיים:  אלק בולדווין, ג'יל הנסי, בריאן קוקס, מייקל איירונסייד, שארלוט גינסבורג, קולם פאור, כריסטופר היירדאל, מאט קרייבן, לן קאריו, כריסטופר פלאמר, רוברט ג'וי, מקס פון סידוב
 מוזיקה:  Richard Grégoire 
 צילום:  Alain Dostie 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 ביולי 2000
 משך הקרנה:  180 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דוקו-דרמה, סרט דרמה 
 פרסים:  פרס אמי בקטגוריה ערבול קול
 דף הסרט ב־IMDb
 
נירנברג (באנגלית: Nuremberg) הוא סרט טלוויזיה דוקו-דרמה משנת 2000 בהפקה קנדית-אמריקאית. הסרט מבוסס על ספרו של ג'וזף פרסיקו "Nuremberg: Infamy on Trial" המתאר את משפטי נירנברג שנערכו ב-1945 לאחר מלחמת העולם השנייה.
צוות השחקנים

אלק בולדווין - התובע האמריקאי רוברט ה. ג'קסון
ג'יל המסי - אלזי דאגלס
בריאן קוקס - הרמן גרינג
מייקל איירונסייד - קולונל בורטון אנדרוס, מפקד כלא נירנברג
מאט קראון - קפטן גוסטב גילברט
לן קאריו - השופט פרנסיס בידל
הרברט קנופ - אלברט שפר
כריסטופר פלאמר - התובע הבריטי דייוויד מקסוול-פיט
מקס פון סידוב - סמואל רוזנמן, עוזר הנשיא הארי טרומן
אלכסיי אינאורי

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1908 גורי בפלך טביליסי מלכות המשנה של הקווקז
 פטירה:  1993  (בגיל 84 בערך) בתומי, גאורגיה
 שם לידה:  ალექსი ინაური 
 מדינה:  גאורגיה
 מקום קבורה:  פנתאון סבורתלו 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 תפקיד:  חבר הסובייט העליון 
 תואר:  מדליות   גיבור ברית המועצות (1 ביולי 1985) עיטורים   ארבעה עיטור לנין   עיטור מהפכת אוקטובר   שני עיטורי הדגל האדום   שני עיטורי הכוכב האדום
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  Honorary worker of the NKVD  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בכסף  עיטור הדגל האדום  מדלייה לציון 1500 שנה לקייב  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  עיטור מלחמת המולדת  Jubilee Medal "40 years of the Victory in Khalkhin-Gol"  עיטור הדגל האדום  עיטור הדגל האדום של העמל  Military Order "For Services to the People and the Fatherland"  עיטור לנין  עיטור לנין  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה להנצחת 40 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  עיטור מהפכת אוקטובר  מדלייה על הגנת קייב  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  גיבור ברית המועצות  עיטור הדגל האדום  עיטור לנין  מדליה לציון 30 שנים לייסוד צבא היבשה והצי של ברית המועצות  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה על הצטיינות בהגנת גבולות ברית המועצות  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  עיטור הכוכב האדום  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה על הגנת הקווקז  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  עיטור הכוכב האדום 
 
אלכסיי אינאוּרי (בגאורגית: ალექსი ინაური; ברוסית: Алексей Николаевич Инаури, אלקסיי ניקולאייביץ' אינאורי; 20 באפריל 1908 – 1993) מפקד צבאי גאורגי-סובייטי שעמד בראש הק.ג.ב. הגאורגי ("הוועדה לביטחון המדינה") במשך מעל ל-30 שנה (1954-1986) והפך את הארגון בגאורגיה לאחד מהיעילים ביותר מבין מדינות ברית המועצות. בגיל 85, בדרגת קולונל-גנרל ומעוטר בעיטור גיבור ברית המועצות, הוא נרצח בבתומי.