ההימור של פסקל
ביקורת על הטיעון

עלו ביקורות שונות נגד הטיעון של פסקל:
טיעון אחד הוא שההימור שפסקל מציג הוא דילמה כוזבת, מאחר שקיימות הרבה יותר אפשרויות מאשר האם האל קיים או לא. ישנם אלים אפשריים רבים, לדוגמה האל תור, האל רע, האל שיווה, כיצד יודעים לאיזה אל צריך לכוון את התפילות? ייתכן כי האל הזה הוא לא האל שאליו פסקל כיוון והוא יעניש את פסקל על אמונה באל נוצרי, ולפיכך עדיף אולי לא להמר מאשר להמר על האל הלא נכון.
הדילמה הכוזבת מתקיימת גם אם מאמינים באל של הדתות אברהמיות. אף כי התכונות של אל זה הן דומות בין הדתות, הדרישות מן המאמינים סותרות זו את זו. לדוגמה: האל המוסלמי דורש מהמוסלמים להכיר באמיתות נבואתו של מוחמד, ואילו האל היהודי והאל הנוצרי שוללים זאת. גם בתוך דת מסוימת כמו נצרות יש זרמים שונים עם דרישות סותרות. כלומר, על מעשה מסוים אל אפשרי אחד מעניש, בעוד אל אפשרי אחר גומל, וההימור של פסקל מחייב שקלול ההסתברות של כל אחת מהאפשרויות עם פונקציית התועלת של מקבל ההחלטה. את הביקורת הזו העלה דני דידרו במאה ה-18 כשאמר "גם אימאם יכול להעלות את הטיעון הזה".
פסקל מניח מספר תכונות שאינן הכרחיות. הוא מניח כי מדובר באל נוצרי בלבד; כי האל רוצה שיאמינו בו; שהוא גומל על האמונה ברווח אינסופי; ושהוא מעניש על חוסר אמונה בעונש אינסופי. הטיעון תקף רק אם ההסתברות לקיומן של הנחות אלו גדולה מאפס.
בספר יש אלוהים? מציג ריצ'רד דוקינס מספר טיעונים נגד ההימור של פסקל. טיעון אחד הוא כי אמונה היא בכלל לא דבר שאפשר לבחור בו. אמונה היא תחושה פנימית, היא לא דבר שאפשר להחליט לבצע אותו כמדיניות פעולה, או פעולה הנובעת מרצון. אפשר לקיים טקסים שונים כמו ללכת לכנסייה או להתפלל, אפשר להעמיד פנים כלפי אנשים אחרים שאתה מאמין, אבל אין דרך לבחור באמונה במשהו. לדוגמה רוב האנשים לא יכולים לבחור להאמין בקיומה של פיית שיניים, או במקרה של אנשים דתיים, להאמין בתוך תוכם בדת אחרת, גם אם הדבר היה משתלם. לפי דוקינס, ההימור של פסקל הוא טיעון בעד העמדת פנים באמונה. אם האל הוא באמת כל יכול, הוא גם קורא מחשבות ולכן הוא יכול לזהות בקלות כי מדובר בהעמדת פנים ולא באמונה אמיתית.
טיעון נוסף שדוקינס מעלה נגד ההימור של פסקל הוא שאין שום וודאות כי האל בהכרח מתגמל אנשים דווקא על אמונה בו. לפי דוקינס סביר באותה מידה כי האל מתגמל אנשים על טוב-לב, נדיבות או צניעות. ייתכן כי האל מתגמל אנשים על כנות, ייתכן כי האל הוא סוג של מדען ולכן חיפוש כן אחר האמת הוא המידה הטובה והנעלה ביותר. גם אם מניחים שהאל קיים אין לנו דרך לדעת על מה הוא מתגמל. ייתכן כי האל יעריך אנשים כנים וספקנים כמו ברטראנד ראסל, יותר מאנשים כמו פסקל שמעמידים פנים שהם מאמינים באל מתוך שיקול פחדני.
דוקינס טוען בזכות הימור אנטי-פסקלי. נניח שמסכימים שיש סיכוי קטן כלשהו שאלוהים קיים. אבל ייתכן שאדם יחיה חיים טובים ומלאים יותר אם יהמר על אי-קיומו, מאשר אם יהמר על קיומו ולכן יבצע דברים כמו הוצאת זמנו על טקסים, הקרבת קורבנות, או סיכונים כמו לחימה ומוות למען כבודו של האל.
פסקל מניח שההסתברות לקיום האל היא מספר חיובי. לעומת זאת, יש אתאיסטים המניחים שהסתברות זו היא אפס, ולשיטתם הטיעון של פסקל אינו תקף.
יש הטוענים שאמונה אינה יכולה לנבוע מחישוב כדאיות, ושאין סיכוי שאמונה המבוססת על ההימור של פסקל תציל מהגיהנום או תזכה בשכר נצחי.
טיעון נגדי נוסף הוא מה משקל האמונה מול מעשים טובים - האם אדם חוטא אשר מאמין יקבל גמול לעומת אדם צדיק ואתאיסט?
ביקורת נוספת היא שההימור של פסקל שגוי אם אלוהים יתגלה כארכי-רמאי, כשהאמונה בו נועדה לרמות את האדם בחיי העולם הבא ואי האמונה בו היא כלי חיוני כדי לא ליפול לתרמית. בתרחיש זה, ההימור הוא אמונה לאלוהים ולא אמונה באלוהים, כפי שמציע ההימור של פסקל.