stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת מימד
פעילות בכנסת > הכנסת ה-15

"הפורום להסכמה אזרחית" – פורום של כ-400 מתנדבים פעילים לצמצום הפערים בין יהודים וערבים בתוככי מדינת ישראל. הפורום להסכמה אזרחית מנסה לשכנע את מדינת ישראל לקחת על עצמה את שיקום מסגד א-זידאני ובמסגרת זאת הועלתה הצעת חוק להקמת רשות לפיתוח מקומות קדושים למוסלמים".
"מועצת יחד" לחרדים, דתיים וחילונים – אספה מייעצת לכנסת ולבתי המשפט בישראל בסוגיות דתיות שנויות במחלוקת, במטרה לקדם הבנות וליצור שפה משותפת בין הפלגים השונים בעם.
פרויקט "חגים בקהילה" – תפילות ופעילויות בקהילות ברחבי הארץ, בשיתוף עם עמותת "ביחד", סביב חגי ישראל, במטרה להפוך את החגים לנגישים יותר עבור ציבורים המחפשים משמעות יהודית לצד פתיחות מחשבתית.
"תוכנית מלכיאור" – תוכנית לשמירת אופייה היהודי והדמוקרטי של המדינה, חיזוק העלייה והזיקה שבין מדינת ישראל וקהילות ישראל בתפוצות. התוכנית מורכבת משמונה סעיפים העוסקים בסוגיות של התבוללות, גיור וזהות יהודית בארץ ובתפוצות.
השבת הרכוש היהודי – קידום הסדרים לפיצוי ניצולי השואה ויורשיהם. הקמת "פורום הרכוש היהודי" המאגד את הגורמים והגופים המתעסקים בנושא בישראל.
"הפורום למאבק באלימות" – גוף המקשר בין הארגונים העוסקים בנושאי אלימות לבין גופי תקשורת, מוסדות חינוך ומשרדי ממשלה.
"הפורום לתיאום המאבק באנטישמיות" – מעקב אחר תופעות אנטישמיות ברחבי העולם ועריכת כנסים והוצאת פרסומים לצורכי הסברה בנושא.
פעילות בכנסת > הכנסת ה-16

תמיכה בתוכנית ההתנתקות – הרב מלכיאור היה ח"כ הדתי היחיד שהצביע בעד יישום התוכנית.
דו קיום יהודי-ערבי – במסגרת השדולה בכנסת לדו קיום יהודי-ערבי והפורום להסכמה אזרחית הרב מלכיאור השתתף בפעילות חברתית לקידום המיעוט הערבי ובפרויקטים רבים בתחום התקשורת.
פעילות בתחומים סביבתיים – דוגמאות: הצעת חוק לתיקון חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, הצעת חוק המים (תיקונים: כבישים מזהמים ושיקום נחלי ישראל), הצעת חוק למדיניות לאומית לשמירה על שטחים פתוחים. בשנת 2005 הרב מלכיאור זכה לתואר "יקיר הסביבה" מארגון חיים וסביבה.
חוקים חברתיים – קידום הצעות חוק רבות לשיפור מעמד הילד ויצירת שוויון מגדרי.
גישור בין-דתי – הרב מלכיאור הוזמן לנאום בכינוסים רבים של אנשי דת בקהיר, באמריקה, בבריסל, בקטר, בירושלים ובעזה. בנוסף, היה שותף בהקמת "מוזאיקה", ארגון הפועל לקדם שיתוף פעולה בין-דתי.
פעילות בכנסת > הכנסת ה-17

הקמת זרם חינוך ממלכתי חילוני-דתי ("החינוך המשלב") – הקמת רשת בתי ספר פלורליסטים משותפים לחילונים ודתיים.
חוקים במסגרת "המהפך הסביבתי" – דוגמאות: חוק אוויר נקי, חוק המזהם משלם.
חוקים בתחום החינוך והתרבות – דוגמאות: הארכת חוק חינוך חובה ל-12 שנות לימוד, העלאת תקציב הספריות הציבוריות על מנת לאפשר כניסה בחינם, קביעת תקציב קבוע למכינות קדם צבאיות.
"חוג מימד-בינה-בית ברל" – חוג רעיוני לחברה צודקת המקיים דיון מעמיק על נושאים שעל סדר היום הציבורי. לצד פעילות החוג הוקם פורום צעירי מימד-בינה, שמורכב מעשרות צעירים, שקיימו ותכננו מפגשים ופעילויות חברתיות.
נציגי המפלגה > רשויות המקומיות

מפלגת מימד התמודדה לראשונה לבחירות המקומיות שהתקיימו באוקטובר 2003. בבחירות שהתקיימו בנובמבר 2008 מימד צמצמה את מספר הרשויות בהן התמודדה.
בטבריה התמודדה מימד בשנת 2003 ברשימה משותפת עם מפלגת העבודה, "קדימה טבריה" בראשות דרור ללוש. הרשימה זכתה ב-2 מנדטים ודרור ללוש מונה לסגן ראש העיר ולמחזיק תיק החינוך. בבחירות 2008 מפלגת מימד המשיכה לסייע ללוש, שהתמודד לראשות העיר והריץ את רשימת 'הדבר הבא'. הרשימה לזכתה ב-2 מנדטים ודרור ללוש קיבל 12.5% מהקולות לראשות העיר והגיע למקום השלישי.
בפרדס חנה-כרכור התמודדה ב-2003 רשימת "ביחד למען המושבה בראשות אור לביא". הרשימה זכתה ל-5% מסך הקולות וזכתה במנדט אחד. בהתמודדות על ראשות העיר הגיע עו"ד אור לביא למקום השביעי עם 5% מהקולות.
ברעננה, התמודדה ב-2003 חברת מועצת מימד לאה הלפרין, ברשימת "איכות חיים לרעננה" ברשות חיים ברוידא. הרשימה זכתה ב-2 מנדטים והלפרין התמנתה ליו"ר ועדת הביקורת. בבחירות של 2008 חברה הלפרין לרשימת "דרך אחרת – מימד נוסף" בראשות מלי פולישוק-בלוך. הרשימה זכתה במנדט אחד בלבד והלפרין נותרה מחוץ למועצה. על פי ההסכם הלפרין הייתה אמורה להחליף את פולישוק-בלוך במועצה לקראת סוף 2009 אך ההסכם לא מומש. בבחירות לכנסת ה-18 לאה הלפרין ומלי פולישוק-בלוך היו מועמדות מטעם מימד.
במודיעין, התמודדה ב-2003 רשימת שחר בראשות עופר גלנץ, שזכתה ב-2 מנדטים. גלנץ החזיק בתיק החינוך בעירייה עד להתפטרותו באפריל 2008, אז החליף אותו עו"ד משה לוי. בבחירות ב-2008 רשימת "שחר עושים חינוך" התמודדה בראשות לוי וזכתה ב-2 מנדטים. בבחירות לכנסת ה-17 גלנץ היה מועמד מטעם מימד.
ברחובות התמודדה ב-2003 רשימת יחד בראשות שמעון קהלני, שזכתה במנדט אחד. בבחירות 2008 התמודד קהלני לראשות העיר ולרשימת יחד הצטרף עמרם אולמרט, אחיו של אהוד אולמרט. קהלני זכה ב-8% מהקולות לראשות העיר ורשימתו לא עברה את אחוז החסימה.
בחיפה התמודדה ב-2003 רשימת "מרצ חיפה שבלב-ודור שלום, מימד" בראשות אמיר גרינבוך. הרשימה זכתה למנדט אחד ושלמה יעקב רפפורט כיהן מטעם הסיעה כיו"ר ועדת עלייה וקליטה ויו"ר הוועדה נגד סמים ואלכוהול. ב-2008 התמודדה רשימת "חיפה שבלב אור לשכונות" בראשות אמיר גרינבוך. הרשימה זכתה ל-2% מהקולות בלבד ולא עברה את אחוז החסימה.
בנהריה התמודדה ב-2008 רשימת יחד בראשות משה דורון. במהלך הבחירות מימד חברה לרשימה משותפת עם הליכוד והאיחוד הלאומי, ששילבו את המועמדים שלהם במקומות 2 ו-3 ברשימה. הרשימה זכתה למנדט אחד ודורון זכה ל-6.5% מהקולות לראשות העיר והגיע למקום הרביעי.
בבחירות ב-2003 מימד התמודדה במספר רשויות נוספות בהן לא עברה את אחוז החסימה: בעכו רשימת "צעירים למען שינוי" בראשות חגי סגל; בגדרה רשימה בראשות משה גהסי; באשקלון רשימה בראשות יורם גניש; בגבעת שמואל רשימה משותפת עם מפלגת העבודה בראשות מקס אביסרור; באופקים רשימה בראשות ד"ר עבאד אלגנאם.
נציגי המפלגה > כנסת

| כנסת | חברי כנסת / מועמדים | הערות |
| --- | --- | --- |
| מועמדי המפלגה לכנסת ה-12 (1988) | יהודה עמיטל, חיים ריפל, טובה אילן | הרשימה לא עברה את אחוז החסימה |
| הכנסת ה-15 (1999) במסגרת ישראל אחת ולאחר מכן העבודה-מימד | מנדט אחד (מתוך 26 לרשימה כולה): מיכאל מלכיאור, יהודה גלעד |  ב-7 במרץ 2001 פרשו חברי גשר מישראל אחת. בעקבות כך שונה שמה ב-15 במאי 2001 לעבודה-מימד.  ב-5 ביוני 2002 פרש מקסים לוי חבר גשר מהכנסת לאחר שנבחר לראשות עיריית לוד. החליף אותו יהודה גלעד (בשל העובדה שבמקור היו שניהם ברשימת ישראל אחת). |
| הכנסת ה-16 (2003) במסגרת העבודה-מימד | מנדט אחד (מתוך 19 לרשימה כולה): מיכאל מלכיאור, טובה אילן | ב-21 בינואר 2006 פרש אפי אושעיה חבר העבודה מהכנסת. החליפה אותו טובה אילן. |
| הכנסת ה-17 (2006) במסגרת העבודה-מימד | מנדט אחד (מתוך 19 לרשימה כולה): מיכאל מלכיאור | ב-18 בדצמבר 2008 התפצלה הסיעה ומלכיאור הקים סיעת יחיד. |
| מועמדי המפלגה לכנסת ה-18 (2009) במסגרת התנועה הירוקה-מימד | מיכאל מלכיאור, יונינה פלנברג, אריאל פיקאר (רשימת מועמדים מלאה, הכוללת את נציגי התנועה הירוקה, ראו כאן) | הרשימה לא עברה את אחוז החסימה |
הערות שוליים

↑  אמנת מימד-לובוצקי-ביילין: http://www.gavison-medan.org.il/general/?did=230&aid=1c9c12ed36ca52b559d2378022472b2b
↑  אריה דיין, המימד המרכזי - מסתבר שאפשר לגייס את התורה גם לפשרה מדינית. ב"מימד, מפלגה דתית חדשה, מאמינים שבדרך הזו יוכלו בבוא היום אפילו לרשת את המפד"ל, כל העיר, 10 ביוני 1988
↑  עלון שבות, תשמ"ג – עורך: יוסי אליאב
↑  רשימת מימד לכנסת ה-12
↑  שפירא א. (2008). "אנו מכריזים בזאת", עמ' 230
↑  חוברת לסיכום פעילות סיעת "ישראל אחת" בכנסת ה-15 מושבים א' ו-ב'
↑  ברק: אם לא אמצא פרטנר לשלום איישם את המהפכה האזרחית, באתר וואלה, 10 בספטמבר 2000
↑  יאיר שלג, בכירים במימד פורשים בשל השותפות עם העבודה, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2002
↑  ע. יוסף, לקראת הבחירות: מטה מסורתי, דתי ו... שמאלני, ‏ינואר 2006
↑  עמי אילון עוזב גם את מימד, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2008
↑  http://www.meimad.org.il/ArticlePage.asp?ArticleId=218
↑  הרב מלכיאור מסביר מדוע ״מימד״ לא תתמודד בבחירות, באתר ערוץ 7
↑  פורום להסכמה אזרחית בראשות השר הרב מלכיאור מוקם בימים אלה, הודעה של דובר ממשלת ישראל, 13/12/2000
↑  יואב שטרן, לראשונה: הממשלה שוקלת לתחזק מסגדים כמו בתי כנסת, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2008
↑  עמק וגליל, טבריה: דרור ללוש בראש 'הדבר הבא', באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 14 באוגוסט 2008
↑  סיכום הבחירות בטבריה
↑  כתב כאן ישראל, חיים געש יתמודד מול עמוס הירשברג בסיבוב השני בבחירות בפרדס חנה, באתר כאן נעים ישראל, ‏2000-01-03
↑  ש. יונתן, האכזבת של הבחירות: פולישוק הכניסה רק מנדט אחד למועצה, ‏נובמבר 2008
↑  ארז כהן, רעננה: לאה הלפרין סוגרת חשבון עם מלי פולישוק, באתר nrg‏, 6 במרץ 2012
↑  י. בן דרור, "עופר גלנץ התפטר מהמועצה", באתר mcity, ‏אפריל 2008
↑  ת. ולמר, הפילוג של משפחת אולמרט, באתר nrg‏, 27 באוקטובר 2008
↑  תוצאות הבחירות לראשות עיריית חיפה
↑  תוצאות הבחירות בנהריה:, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט)
↑  ע. ברקת, רופא מוסלמי רץ למועצת העיר באופקים מטעם מימד, ‏2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311030805171  LCCN: n95035590  VIAF: 157264608   WorldCat (עם VIAF): 157264608 
הרב יהודה עמיטל, מייסד מימד
הרב מיכאל מלכיאור
סמל התנועה הירוקה-מימד בבחירות 2009
אליפות וימבלדון 1888

| --- | --- |

האחים רנשו: ויליאם רנשו משמאל וארנסט רנשו
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  7 ביולי 1888 – 23 ביולי 1888 (17 ימים) 
 מספר תחרות:  12 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:ארנסט רנשו נשים:לוטי דוד  זוגות גברים=ויליאם רנשו, ארנסט רנשו
 → אליפות וימבלדון 1887 אליפות וימבלדון 1889 ← 
 
אליפות וימבלדון 1888 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-9 ביולי והסתיימה ב-16 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרות זוגות גברים. ויליאם רנשו חזר להתחרות לאחר הפסקה שנגרמה על ידי מרפק טניס.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון חולקו המתחרים ל-2 בתים. המנצח של השלב הראשון היה מקבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1887 על התואר. לתחרות נרשמו 24 טניסאים. ויליאם רנשו הודח בשלב רבע גמר. מנצח שלב המתמודדים היה אחיו, ארנסט רנשו, שנפגש עם הרברט לאופורד וניצח אותו ב-3 מערכות. בכך חזר התואר לנציג משפחת רנשו.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 6 טניסאיות. הטניסאיות התחרו על הזכות להיפגש במשחק האחרון עם מנצחת אליפות וימבלדון 1887. בלאנש בינגלי (היליארד) ניצחה בשלב המתמודדות אך הפסידה ללוטי דוד ב-2 מערכות. כך לוטי דוד זכתה בתואר השני ברציפות.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 12 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד מנצחי אליפות וימבלדון 1887. האחים רנשו ניצחו את כול המתחרים ובמשחק נגד אלופי 1887 ניצחו ב-5 מערכות.
לוטי דוד - מנצחת תחרות הנשים
ויקו טוריאני

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1920 ז'נבה, שווייץ 
 פטירה:  25 בפברואר 1998 (בגיל 77) Agno, שווייץ 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Goldene Stimmgabel (1989) 
 www.vicotorriani.ch
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ויקו טוריאני (באיטלקית: Vico Torriani);‏ 21 בספטמבר 1920 – 26 בפברואר 1998, היה שף, שחקן קולנוע וזמר להיטים שווייצרי ממוצא לומברדי.
ביוגרפיה

ויקו טוריאני נולד בז'נבה, שווייץ, במשפחה ממוצא לומברדי, בשם "לודוביקו אוקסנס טוריאני" (Ludovico Oxens Torriani). הוא גדל בסנט מוריץ, שם עבד כשף בבית מלון, במקביל להופעותיו כזמר. הוא פתח מסעדה בבזל וכתב ספר בישול. ב-1945 זכה בתחרות לכישרונות צעירים ולאחר מכן יצא לסיבוב הופעות במערב אירופה. ב-1949 נכנס למצעד הפזמונים השווייצרי וב-1951 למצעד הפזמונים הגרמני ומשם לטלוויזיה הגרמנית, שם זכה לתוכנית אירוח.
טוריאני התחיל להופיע בסרטים מוזיקליים, באופרטות ובתיאטרון מוזיקלי. תחילה גילם תפקידי משנה, אך ב-1955, בסרט Ein Herz voll Musik הופיע בתפקיד הראשי וכך גם בשנה שלאחר מכן, ב-Santa Lucia מכאן והלאה היה לכוכב סרטים מוזיקליים וסדרות טלוויזיה מוזיקליות.
ב-1995 הוענק לו פרס במבי על מפעל חייו. טוריאני שר ב-12 שפות, בהן איטלקית, גרמנית, צרפתית ועברית ודיבר חופשי בשש שפות.
הערות שוליים

↑  ויקו טוריאני (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX931825  BnF: cb14233770h (data)  GND: 118623419  HDS: 020756  ISNI: 0000 0000 5956 6958  LCCN: no98037011  LNB: 000054686  MusicBrainz: 43edb566-1987-4b2a-94ae-58f3ca1daec6  NKC: kv2008437620  NTA: 101173377  VIAF: 73467639   WorldCat (עם VIAF): 73467639
שארל בונה

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1720 ז'נבה, רפובליקת ז'נבה 
 פטירה:  20 במאי 1793 (בגיל 73) ז'נטו, רפובליקת ז'נבה 
 מקום קבורה:  Parc des Bastions 
 תחומי עניין:  ביולוגיה, פילוסופיה 
 עיסוק:  זואולוג, אנטומולוג, פילוסוף, סופר, בוטנאי 
 מדינה:  רפובליקת ז'נבה 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 
שארל בונה (בצרפתית: Charles Bonnet;‏ 13 במרץ 1720, ז'נבה, שווייץ — 20 במאי 1793, ז'נטו) היה חוקר טבע, משפטן ופילוסוף שווייצרי.
מחקריו תרמו בין השאר להתפתחות חקר החרקים.
על שמו נקראת תסמונת שארל בונה, תסמונת נוירולוגית בה אנשים בעלי לקות ראייה עשויים לחוות הזיות. בונה תיאר תסמינים אלו ב-1760, כאשר תיעד הזיות אצל סבו, שהיה בריא בנפשו וכמעט עיוור; הוא דיווח על הזיות מלאות חיים כמו אנשים, בניינים, בעלי חיים ואובייקטים שהופיעו ונעלמו ללא התראה, התרחבו והתכווצו.
הערות שוליים

↑  Bonnet's syndrome (Charles Bonnet), Who named it
↑  Charles Bonnet syndrome, RNIB
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258840005171  PLWABN: 9810623272105606  BNE: XX915368  BnF: cb119868694 (data)  CANTIC: a11252388  CiNii: DA01255448  GND: 118513303  HDS: 015877  ICCU: UFIV065875  ISNI: 0000 0001 0901 9400  KulturNav: d1aeb120-84ad-4441-aa80-f167a3fd5328  LCCN: n50042211  NDL: 001360041  NKC: ola2002153859  NLA: 35020189  NLG: 157997  NSK: 000763073  NTA: 067511821  RERO: 02-A012321355  SELIBR: 240071  SNAC: w6qv44zp  SUDOC: 027932745  Trove: 794452  VcBA: 495/82145  VIAF: 54156589   WorldCat (עם VIAF): 54156589 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילם בלאו

| --- | --- |

 לידה:  1571 אלקמאר, הולנד 
 פטירה:  1638 (בגיל 67 בערך) אמסטרדם 
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית 
 
וילם יאנסון בלאו (בהולנדית: Willem Janszoon Blaeu;‏ 1571 – 21 באוקטובר 1638) היה קרטוגרף הולנדי, יצרן אטלסים ומו"ל. יחד עם בנו יוהאנס בלאו, וילם נחשב לאחת הדמויות הבולטות של בית הספר לקרטוגרפיה ההולנדי.
קורות חיים

בלאו נולד באייטחיסט (Uitgeest) או אלקמאר כבנו של מוכר דגים אמיד. הוא היה עתיד לרשת את אביו בענף, אך תחומי העניין שלו היו יותר מתמטיקה ואסטרונומיה. בין השנים 1594–1596, כסטודנט של האסטרונום הדני טיכו ברהה, הוא יצר גלובוס.  בשנת 1600 גילה את הכוכב המשתנה השני שהתגלה אי פעם, שכונה P Cygni.
לאחר שחזר להולנד, הוא הפיק מפות של המדינה וגלובוסים של העולם. מאחר שהיה ברשותו בית דפוס משלו, הוא הצליח להפיק באופן קבוע מפות מדינה בפורמט אטלס, שחלקן הופיעו ב״אטלס נובוס״ שפורסם בשנת 1635. בשנת 1633, אחרי מותו של הסל חריץ מונה בלאו ליצרן המפות של חברת הודו המזרחית ההולנדית. הוא גם היה עורך ומוציא לאור ופרסם חיבורים של וילברורד סנל, דקארט, אדריאן מטיוס, רומר ויסשר, ג'רארד יוהאן ווסיוס, ברלאוס, הוגו גרוטיוס, יוסט ואן דן וונדל וההיסטוריון והמשורר פיטר קורנליזון הוף.
וילם בלאו נפטר באמסטרדם ב-1688. שני בניו, יוהנס וקורנליס בלאו, המשיכו בעסקי המפות וההוצאה לאור של אביהם לאחר מותו. הדפסים מיצירות המשפחה נמכרים עד היום. מפות מקוריות הן פריטי אספן נדירים.
המפות של בלאו הוצגו ביצירותיו של הצייר ההולנדי יאן ורמיר מדלפט (1632–1675), שנודע לתהילה בקרב היסטוריוני המפות. כמה מציוריו של ורמיר מציגים מפות התלויות על קירות או גלובוס העומדים על שולחנות או ארונות. ורמיר צייר את המסמכים הקרטוגרפיים האלה בפירוט כה רב עד שלעיתים קרובות ניתן לזהות את המפות בבירור. נראה כי ורמיר היה קשור במיוחד למפת וילם בלאו של הולנד ומערב פריסלנד, שכן הוא ייצג אותה כקישוט קיר בשלושה מציוריו. אף על פי שאינה קיימת עוד, המפה מוכרת ממקורות ארכיוניים ומהמהדורה השנייה שפרסם וילם בלאו בשנת 1621, תחת הכותרת Nova et accurata totius Hollandiae Westfrisiaeq(ue) topographia. כנראה עמד לרשות ורמיר עותק (או מסמך קודם שפרסם ואן ברנקרוד) של המפה. בסביבות שנת 1658 הוא תיאר אותה כקישוט קירות בציור ״הקצין והנערה הצוחקת״ (אנ') שלו, המתאר חייל בכובע גדול שישב עם גבו לצופה, מדבר עם ילדה מחייכת המחזיקה כוס בידה. אור שמש בהיר שוטף את הילדה ואת המפה הגדולה שעל הקיר. כישרונו של ורמיר ליצירת דימויים ריאליסטיים בא לביטוי בכך שהמפה, המונחת על אריג פשתן ומוטות עץ, ניתנת לזיהוי כמפת מפת הולנד ומערב פריסלנד של בלאו משנת 1621. הצייר לכד בצורה נאמנה את העיצוב האופייני, העיטור והתוכן הגאוגרפי שלה.
מורשת

המפות שלו היוו את עיקר אטלס מאיור, שהפך לפריט אספנים באמסטרדם.
פרסומים של וילם בלאו

Aardglobe (1599)
Hemelglobe (1603)
Nieuw Graetboeck (1605)
Nywe Paskaerte (1606)
't Licht der zeevaert (1608)
Spieghel der Schrijfkonste (1609)
"Nova et Accurata Totius Hollandiae Westfriesiaeq. Topographia, Descriptore Balthazaro Florentio a Berke[n]rode Batavo"
Tafelen van de declinatie der Sonne (1623)
Tafelen van de breedte van de opgang der Sonne
Zeespiegel, inhoudende een korte onderwysinghe inde konst der zeevaert, en beschryvinghe der seen en kusten van de oostersche, noordsche, en westersche schipvaert (1624)
Pascaarte van alle de zeecusten van Europa (1625)
Tweevoudigh onderwijs van de Hemelsche en Aerdsche globen; het een na de meyning van Ptolemævs met een vasten aerdkloot; het ander na de natuerlijcke stelling van N. Copernicus met een loopenden aerdkloot.
Atlantis Appendix (1630)
Appendix Theatri ... et Atlantis ... (1631)
Atlas (1634)
Novus Atlas (1635)
Theatrum Orbis Terrarum (1635)
Toonneel des Aerdrycks (1635)
Le Theatre du Monde (1635)
Theatre du monde ou Nouvel Atlas (1638)
הערות שוליים

↑  Janszoon in isolation:
↑  Charles W. J. Withers, Hayden Lorimer (2008). GEOGRAPHERS: BIOBIBLIOGRAPHICAL STUDIES, Volume 27. Continuum International Publishing Group. p. 14
↑  van der Krogt, Peter. 1998. "Vermeer's Blaeu Period." Mercator's World. Volume 3 (5) September/October 1998. Page 82.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258606405171  PLWABN: 9810703635805606  BIBSYS: 3073385  BNC: 000314129  BNE: XX1119145  BnF: cb12169772t (data)  BPN: 27944598  CANTIC: a1117061x  DSI: 1849  GND: 118658972  ICCU: PUVV147978  ISNI: 0000 0001 1027 9058  LCCN: n80024098  LNB: 000152398  NDL: 00807198  NKC: jn20000600889  NLA: 35019144  NSK: 000375773  NTA: 068960069  RERO: 02-A000020645  RKD: 111958  SELIBR: 41345  SNAC: w67w7gf7  SUDOC: 030239087  Trove: 793495  ULAN: 500175604  VcBA: 495/2596  VIAF: 61587424   WorldCat (עם VIAF): 61587424 
מפת אירופה של וילם בלאו 1644
גלובוס שיצר וילם בלאו 1602
אליפות וימבלדון 1889

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1 ביולי 1889 – 14 ביולי 1889 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  13 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:ויליאם רנשו נשים:בלאנש בינגלי זוגות גברים:ויליאם רנשו, ארנסט רנשו
 → אליפות וימבלדון 1888 אליפות וימבלדון 1890 ← 
 
אליפות וימבלדון 1889 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-1 ביולי והסתיימה ב-13 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרות זוגות גברים. זו הייתה תחרות נוספת בה האחים רנשו הפגינו את יכולתם.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח של השלב הראשון היה מקבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1888 על התואר. לתחרות מתמודדים נרשמו 24 טניסאים. ויליאם רנשו היה המנצח של שלב המתמודדים וכעת היה עליו להתחרות מול אחיו ארנסט, זוכה האליפות ב-1888. המשחק בין האחים הסתיים בניצחון של ויליאם ב-4 מערכות. בכך הוא זכה בתואר השביעי שלו בתחרות גברים.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 6 טניסאיות. הטניסאיות התחרו על הזכות להיפגש במשחק האחרון עם מנצחת אליפות וימבלדון 1888. כמו בשנה הקודמת בלאנש בינגלי (היליארד) ניצחה בשלב זה. מכיוון שלוטי דוד לא התייצבה למשחק, בלאנש בינגלי הוכתרה בתואר האלופה.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 9 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים רנשו, מנצחי אליפות וימבלדון 1888. הזוג הבריטי ארנסט ליוויס/ג'ורג' היליארד ניצחו בתחרות המתמודדים אך הפסידו לאחים רנשו ב-5 מערכות.
האחים רנשו: ויליאם רנשו בשמאל וארנסט רנשו בימין
בלאנש בינגלי (היליארד) - מנצחת תחרות הנשים
ארנסט בלוך (מלחין)

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1880 ז'נבה, שווייץ 
 פטירה:  15 ביולי 1959 (בגיל 78) פורטלנד, אורגון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Agate Beach 
 מוקד פעילות:  ניו יורק, סן פרנסיסקו, קליבלנד, ברקלי 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון הוך 
 סוגה:  סימפוניה 
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית, גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרופיל ב-IMDb
 
אֶרנֶסט בלוך (באנגלית: Ernest Bloch;‏ 24 ביולי 1880 ז'נבה, שווייץ – 15 ביולי 1959 פורטלנד, אורגון) היה מלחין יהודי-אמריקאי. נוסף לעבודתו כמלחין הייתה לבלוך קריירה אקדמית, שהגיעה לשיאה בהכרה בו כפרופסור אמריטוס על ידי אוניברסיטת ברקלי, ב־1952.
קורות חיים

את יסודות המוזיקה הקלאסית למד בלוך בארץ הולדתו, שווייץ, ואחר כך בקונסרבטוריון בבריסל, אצל אז'ן איזאיי. בהמשך השתלם בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרנקפורט, גרמניה. הוא סייר ברחבי אירופה ולבסוף השתקע בארצות הברית בשנת 1916 וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1924.
בלוך כיהן בכמה משרות הוראה בארצות הברית ובין תלמידיו היו ג'ורג' אנתייל ורוג'ר סשנס. בדצמבר 1920 התמנה למנהל המוזיקלי הראשון של המכון למוזיקה של קליבלנד, משרה בה החזיק עד 1925. לאחר מכן עשה את רוב שנות ה-30 בשווייץ לפני שחזר לארצות הברית.
על שמו רחוב בחיפה וכיכר בתל אביב.
יצירותיו

יצירותיו המוקדמות של בלוך, ובכללן האופרה "מקבת'" (1910), מצביעות על השפעת האסכולה הגרמנית של ריכרד שטראוס מצד אחד וזו של האימפרסיוניזם בנוסח קלוד דביסי, מצד שני. יצירותיו המאוחרות יותר, ביניהן הנודעות ביותר שלו, מושפעות מן הליטורגיקה היהודית ובעיקר החסידית. ברוח זו חיבר את "שלמה" לצ'לו ותזמורת (1916), "סימפוניית ישראל" (1916), הפואמה הסימפונית לכינור ופסנתר "בעל שם" (1923) ובגרסה מאוחרת יותר לכינור ותזמורת, ואת "עבודת הקודש" (1933) לבריטון, מקהלה ותזמורת. בין יצירותיו האחרות: קונצ'רטו לכינור ולתזמורת, שכתב בשביל יוזף סיגטי, והרפסודיה "אמריקה" למקהלה ותזמורת.
היצירות שכתב אחרי מלחמת העולם השנייה מגוונות קצת יותר בסגנונן, אף כי הניב הרומנטי ביסודו של בלוך עומד בעינו. בחלקן, כדוגמת "הסוויטה העברית" (1950), נשמר הנושא היהודי; אחרות, כמו הקונצ'רטו גרוסו השני (1952), מבטאות עניין בנאו-קלאסיציזם (אף כי גם כאן השפה ההרמונית רומנטית ביסודה, אף שהצורה בארוקית); אחרות, לרבות רביעיות המיתרים המאוחרות, כוללות יסודות של א-טונאליות.
שגיא הרטוב ארגן תחרות לזכרו של המלחין.
הערות שוליים

↑  סדרת אירועים לכבודו של ארנסט בלוך, באתר אוניברסיטת ברקלי, בדיקה אחרונה 27 בספטמבר 2020
↑  אמציה פלד, רחוב ארנס בלוך, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258884905171  PLWABN: 9810546658205606  BIBSYS: 90695335  BNE: XX1462619  BnF: cb138915938 (data)  CANTIC: a12224224  CiNii: DA07706448  GND: 118852213  HDS: 020549  ICCU: MILV011391  ISNI: 0000 0001 1030 8955  LCCN: n79150283  LNB: 000059203  MusicBrainz: e91fbf2b-178d-4243-972e-73eff6a5676f  NDL: 01061653  NKC: jn20010601294  NLA: 35709041  NLK: KAC199602752  NTA: 068499922  PIC: 273890  RKD: 382891  SELIBR: 211176  SNAC: w6sb44mn  SUDOC: 02837083X  TLS: Ernest_Bloch  Trove: 1052076  VIAF: 89802172   WorldCat (עם VIAF): 89802172
מרגרט המילטון (שחקנית)

| --- | --- |
מרגרט המילטון (1966)
מרגרט המילטון (1966)
 לידה:  9 בדצמבר 1902 קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  16 במאי 1985 (בגיל 82) סליסבורי, קונטיקט, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1933–1982 (כ־49 שנים)
 מקום לימודים:  Wheelock College 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגרט המילטון בלבוש המכשפה המרשעת מן המערב, יחד עם אוסקר הפרצופן - מתוך תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רחוב סומסום" (1976).
מרגרט המילטון (Margaret Hamilton;‏ 9 בדצמבר 1902 – 16 במאי 1985) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, שהתפרסמה בעיקר בזכות תפקידה כמכשפה המרשעת מן המערב בסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939.
קורות חיים

נולדה בקליבלנד, בת צעירה לארבעה ילדי וולטר המילטון ואשתו. בגיל צעיר החלה להופיע על הבמה אך לפי דרישת הוריה עברה ללמוד בקולג' בבוסטון, שם הוכשרה כגננת.
ההופעה הראשונה שלה בקולנוע הייתה בסרט "שפה אחרת" (1933). היא שיחקה בסרטים בתפקידים משניים ולעיתים ללא קרדיט כשחקנית אופי ובנגוד לסטריאוטיפ של שחקניות יפות וזוהרות, היא שיחקה תפקידים של רווקה זקנה ועצבנית.
ב-1937 שיחקה בסרט "סרטוגה", ב-1938 שיחקה ב"הרפתקאותיו של תום סויר", ב-1948 שיחקה ב"מצב האומה", ב-1949 שיחקה בתור מורה בסרט "הפוני האדום", ב-1951 שיחקה בסרט "יומנו של רופא" וב-1967 שיחקה בסרט "רוזי!".
ב-1972 דיבבה את הדודה אם בסרט ההנפשה "בחזרה לארץ עוץ".
קורות חיים > טלוויזיה

המילטון השתתפה גם בתוכניות טלוויזיה רבות. בפרק של תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רחוב סומסום" משנת 1976, המכשפה המרשעת, בגילומה של המילטון, מאבדת את המטאטא שלה ונופלת ברחוב סומסום. על מנת להשיב לעצמה את המטאטא, עליה להוכיח שהיא יכולה להיות נחמדה. כולם פוחדים ממנה, פרט לאוסקר הפרצופן ולציפורת. אחרי שהיא מוכיחה שהיא נחמדה, ציפורת נעצב כשמגיע הזמן שתעזוב. המכשפה מרגיעה אותו שהיא תחזור יום אחד. הורים לילדים קטנים התלוננו כי הפרק הפחיד את ילדיהם, ולפיכך הפרק מעולם לא שודר שוב. גורלו של סרט הצילום המקורי אינו ידוע.
המילטון שיחקה את המכשפה גם בתוכנית " The Paul Lynde Halloween Special" ‏(1976), וכן שבה לגלם את התפקיד מספר פעמים על במת התיאטרון, בין השאר ב-St. Louis Municipal Opera.
המילטון הופיעה בתפקיד עצמה בתוכנית הטלוויזיה לילדים של מיסטר רוג'רס (אנ'). בהופעה זו, היא הסבירה שכישורי המשחק שלה, והתחפושת, הם שהפכו אותה להיראות כמכשפה, והבטיחה לצופים הצעירים שאין שום סיבה לפחד ממנה עצמה, כי גילום דמותה בסרט היה רק לשם המשחק.