stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Doin' Time
רקע והרכב

"Doin' Time" דוגם את השיר "Summertime" מאת ג'ורג' גרשווין, שהלחין אותו עבור האופרה, Porgy and Bess. הרצועה דוגמת באופן דומיננטי את קטע החליל מ-"Summertime" שבוצע על ידי חלילן הג'אז הרבי מאן; הקטע בוצע בהופעה חיה במסגרת אלבומו, Herbie Mann at the Village Gate. הלהקה הקליטה את השיר במקור עם המילים "Doin' time and the livin's easy". על מנת להוציא את השיר ביחד עם הדגימה של גרשווין, הלהקה הייתה צריכה להסכים להשתמש בשורה "Summertime" במקום "doin' time". עם זאת, השיר כבר הוקלט עם המילים "doin' time", והסולן בראדלי נואל נפטר באותה העת ממנת יתר של הרואין. לבסוף, המילים הוקלטו מחדש על ידי המפיק של סאבליים, מייקל הפולדט. גרסה זו של השיר היא שמופיעה באלבום, Sublime. השורה "And we can do it like this, in the place to be." נלקחה מ-"Slow and Low" של ביסטי בויז.
השיר גם דוגם את "Jump for Jah" ו-"Come Now" מאת איני קמוזה, "Buffalo Gals" מאת מלקולם מקלארן ו-"Holy Thursday" מאת דייוויד אקסלרוד.
הקלטה מחודשת

הגרסה המקורית של "Doin' Time" עם הקולות המקוריים, נותרה ללא שינוי והופצה מחדש בשנת 2006 במהדורת הדלוקס של האלבום Sublime של הלהקה, כמו גם מהדורת 2 תקליטורים, Back To Black 60th Vinyl Anniversary. מהדורת הדלוקס כוללת גם 5 רמיקסים של "Doin' Time", ואת הווידאו קליפ המקורי שלו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997–1998)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997–1998)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997–1998)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997–1998)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 87 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הרוק המודרניים | 28 |  |
גרסתה של לנה דל ריי

בשנת 2019 הקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית את השיר מחדש, והוציאה אותו כסינגל מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Norman Fucking Rockwell!. ב-17 במאי 2019, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ופולידור רקורדס.
עם השיר הופיעה דל ריי בהופעה שקיימה בדבלין, שבאירלנד. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים מתחת להוט 100.
גרסתה של לנה דל ריי > וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר העלתה לנה דל ריי לערוץ היוטיוב שלה את האודיו של השיר. בפחות מ-24 שעות הצליח האודיו לצבור קרוב למיליון צפיות, ובכך הפך לאחד מהשירים הראשונים של דל ריי שהצליחו לעשות זאת.
נכון למרץ 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-63 מיליון צפיות.
גרסתה של לנה דל ריי > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | – |  |
|  אוסטרליה | מצעד השירים הדיגיטליים | 39 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 11 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 51 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 59 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הרוק איירפליי | 1 |  |
|  ארצות הברית | רולינג סטון טרנדינג 25 | 7 |  |
|  ארצות הברית | רולינג סטון טופ 100 | 62 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 7 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 42 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 20 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 25 |  |
|  ליטא | AGATA | 58 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 13 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 48 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 24 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 81 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 14 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 91 |  |
|  צרפת | SNEP | 162 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 60 |  |
|  קנדה | מצעד שירי הרוק | 25 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 56 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 5 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 70 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
|  ארצות הברית | מצעד הרוק איירפליי | 5 |  |
גרסתה של לנה דל ריי > נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | כסף | 200,000 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 10,000 |
| קנדה (Music Canada) | זהב | 40,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
גרסתה של לנה דל ריי > היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 17 במאי 2019 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | אינטרסקופ • פולידור |  |
| ארצות הברית | 20 במאי 2019 | רדיו אלטרנטיבי | אינטרסקופ • פולידור |  |
| איטליה | 24 במאי 2019 | רדיו להיטים עכשוויים | יוניברסל מיוזיק גרופ |  |
| בריטניה | 13 בדצמבר 2019 | רדיו להיטים עכשוויים | פולידור |  |
NRK P1

| --- | --- |

סמל התחנה
 פרטי התחנה
 שפה:  נורווגית
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 בעלות:  NRK
 תקופת הפעילות:  מ-1933 
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  נורווגיה
 NRK P1
NRK P1 (ידועה גם בשם P1) היא תחנת רדיו ציבורית נורווגית, הנמצאת בבעלות תאגיד השידור הציבורי של נורווגיה, NRK. התחנה הוקמה באופן רשמי בשנת 1933, כתחנת הרדיו הראשונה של NRK.
במשך כ-50 שנה, הייתה התחנה היחידה ששידרה באופן חוקי בנורווגיה, אולם המונופול שלה נשבר ב-1981 עם עליית תחנת הרדיו NRK P2 ובהמשך הקמת עוד 30 תחנות רדיו מקומיות. עם זאת, רק ב-1993 הוקמה תחנת רדיו פרטית ארצית שהתחרתה ב-P1, והיא P4, שהייתה תחנת רדיו מסחרית.
למרות התחרות העזה עם תחנות רדיו אחרות, נכון ל-2016, נתח השוק של התחנה עומד על 45%, ואילו זה של P4 הוא 17.5%. כמו כן מדי יום מאזינים לתחנה כ-1.5 מיליון מאזינים.
היסטוריה

תחנת הרדיו NRK P1 היא תחנת הרדיו הראשונה בה החל לשדר NRK, ויש לה שורשים עוד משנת 1925 כתחנת רדיו פרטית. לאחר כמה שנות שידורים, הולאמו השידורים ברדיו והוקם תאגיד NRK.
במהלך מלחמת העולם השנייה, במהלך כיבוש נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית, ניהלו הגרמנים את השידורים, שהשתמשו בהם על מנת להפיץ את תעמולתם, בראייה רחבה יותר במטרה להפיץ תעמולה ברחבי כל סקנדינביה ובריטניה (שידורי NRK באותה עת, נקלטו מחוץ לנורווגיה ללא קושי רב). עם תום המלחמה שבה התחנה לשידורים רגילים.
כיום, התחנה משדרת שידורים כלליים, בעיקר באקטואליה, תרבות ובידור, ומשודרים בתחנה מגזיני אקטואליה וחדשות מקומיות, לצד תוכניות תרבות ובידור.
שידורים דיגיטליים

עם תחילת השידורים עד שנת 1954, התחנה שידרה בגלים ארוכים. בשנת 1954 החל המעבר לגלים קצרים, שנקרא רשת ה-FM. משדר ה-FM הראשון החל לפעול בעיר ווס, ובמשך 25 השנים הבאות הורחבה הרשת עד שהשידורים נקלטו ברוב נורווגיה. ה-FM דורש משדרים מתקדמים יותר ומקדמים מתקדמים יותר, אולם במקביל המאזינים יכולים לקלוט איכות צליל טובה יותר במקלטי הרדיו שלהם.
בשנות ה-80 החל פרויקט מחקר אירופי בנושא שידורים בתקן DAB, ובשנת 1995 החל NRK להפעיל את תחנת ה-DAB הראשונה בעולם, "תמיד קלאסי". בסופו של דבר, פותח תקן מתקדם יותר שנקרא +DAB. בשנת 2017 הסתיים המעבר מרשת ה-FM לרשת +DAB. המעבר כלל את כל תחנות הרדיו הארציות. החל ממועד זה, הופסקו שידורי ה-FM בתחנות הרדיו הארציות, ועברו לשידורי +DAB.
ראו גם

NRK1
NRK2
NRK3
הערות שוליים

↑  PPM - המאזינים ברדיו מדי שנה, באתר media norge
↑  ערוצי NRK
1 2  תולדות הרדיו: מההתחלה עד ה-DAB, באתר Radio.no
↑  מתי יופסקו שידורי ה-FM?, באתר Radio.no, ‏20 באוגוסט 2013
JF-17

| --- | --- |

שני מטוסי JF-17 טסים מעל אסלאמאבאד, פקיסטן
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטוס קרב רב-משימתי
 ארץ ייצור:  הרפובליקה העממית של סין  סין, פקיסטן פקיסטן
 יצרן:  קבוצת התעשייה האווירית צ'נגדו, Pakistan Aeronautical Complex 
 טיסת בכורה:  25 באוגוסט 2003
 צוות:  1
 יחידות שיוצרו:  86 
 משתמש ראשי:  חיל האוויר הפקיסטני 
 
JF-17/FC-1 (כינוי בפקיסטן Thunder, כינוי בסין Fierce Dragon) הוא מטוס קרב שפותח במשותף על ידי סין ופקיסטן. המטוס אמור להוות את עמוד השדרה של חיל האוויר הפקיסטני ומיועד לשמש כמטוס קרב רב משימתי. JF-17 נחשב למטוס קרב מהדור הרביעי.
פיתוח

פיתוח המטוס מתבסס על פרויקט מטוס ה-Super-7 הרוסי שבוטל. הפיתוח החל בשנות ה-90 בשל רצונה של פקיסטן לפתח מטוס קרב עצמאי, וזאת לאור אמברגו הנשק שהוטל על המדינה, בעיקר על ידי ארצות הברית שהייתה ספקית הנשק העיקרית של פקיסטן. הפרויקט עלה כ- 500 מיליון דולר כשממשלת פקיסטן מממנת מחצית מהסכום.
המטוס ערך את טיסת הבכורה שלו ב-25 באוגוסט 2003, ב-23 במרץ 2007 המטוס חג לראשונה בשמי פקיסטן והשתתף במטס יום העצמאות הפקיסטני. העברת המטוסים לפקיסטן לוותה בקשיים רבים וזאת בשל לחץ מסיבי שהפעילה ממשלת הודו על רוסיה לאסור על סין לספק את המטוסים שכן הם מצוידים במנועים רוסיים. המטוסים אמנם אמורים להיות מצוידים בעתיד במנועי WS-10 מתוצרת סין אך סירוב רוסי היה מעכב את העברת המטוסים כשנתיים, הזמן הוערך לסיום פיתוח המנוע הסיני.
המטוס עדיין מצוי בתהליכי פיתוח אם כי פקיסטן החלה לייצר את גרסת אב-הטיפוס הרביעי של המטוס החל מ-22 בינואר 2008 והיא מתכננת לכלול במטוס מערכות נשק מערביות ושוקלת גם יצור דגם דו מושבי של המטוס.
ממשלת פקיסטן הזמינה 150 מטוסים ושוקלת לרכוש 100 מטוסים נוספים, סין עוד לא החליטה כמה מטוסים ברצונה לרכוש ולא ברור לאיזה תפקיד היא מייעדת את המטוסים.
מדינות רבות ברחבי העולם החלו להתעניין במטוס ביניהן אזרבייג'ן וזימבבווה המנהלות משא ומתן לרכישתו (תמורת כ-15–20 מיליון דולר למטוס), מבין שכנותיה של ישראל, מצרים ואיראן מגלות עניין רב. עבור מצרים המטוס אמור להוות פתרון להיעדר מטוסי קרב בעלי יכולת BVR בחיל האוויר שלה.
מאפיינים

צוות: 1
אורך: 14.97 מטר (49 רגל ו 1 אינץ')
מוטת כנפיים: 9.46 מטר (31 רגל 0 אינץ')
גובה: 4.77 מטר (15 רגל 8 אינץ')
משקל ריק: 6,320 ק"ג (14,220 ליברות)
משקל המראה מרבי: 12,700 ק"ג (27,337 ליברות)
הנעה: 1 מנועי טורבו-מניפה מסוג קלימוב RD-93MK בעלי מבער אחורי
מאפיינים > ביצועים

מהירות מרבית: 1.8 מאך (1,120 מייל לשעה)
טווח: 3,000 ק"מ
סייג רום: 16,700 מטר (54,790 רגל)
בירת חיטה

| --- | --- |

בירות חיטה בסגנון הפה־וייצן (מימין) וקריסטל־וייצן בכוסות מסורתיות
 סוג:  סוג של בירה 
 
בירת חיטה היא בירה, בדרך כלל מסוג אֵיְיל, אשר מבושלת עם כמות גדולה של חיטה. ברוב המקרים מדובר בשילוב של לתת חיטה עם לתת שעורה, בשיעור שווה או גבוה יותר של החיטה. בירת חיטה בושלה כבר לפני אלפי שנים במצרים העתיקה ובבל. כיום מרכז הייצור של בירות החיטה הוא במחוז הגרמני בוואריה ובירתו מינכן, וכן בבלגיה.
בירות חיטה גרמניות

וייסביר (Weißbier, "בירה לבנה") בבוואריה ודרום גרמניה, או וייצנביר (Weizenbier, "בירת חיטה") בשאר גרמניה, הם השמות בגרמנית לבירות החיטה הגרמניות, אשר רובן מיוצרות במחוז בוואריה. כבר בימי הביניים החלו שבטים גרמאניים לבשל בירה עם חיטה שצמחה בקרבתם. הבירה החדשה הייתה כל כך בהירה בהשוואה לבירה שבושלה עד כה, שהיא נקראה פשוט "בירה לבנה" (וייסביר). לטענת המבשלה הבווארית וייהנשטפאן, אשר קיימת באופן רשמי משנת 1040, נזירי וייהנשטפאן בישלו בירה עוד בשנת 768.
בשנת 1516 נחקק בגרמניה "חוק הטוהר הגרמני לבירות" (Reinheitsgebot) שאסר בישול או יבוא בירה המכילה מרכיבים נוספים פרט למים, שעורה וכשות, עקב מחסור בדגנים כגון חיטה ושיפון אשר היו נחוצים להאכלת העם, וכן מסיבות כלכליות. בשנים 1548 ו־1602 הוכנסו סייגים לחוק המאפשרים לוילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ואחריו למקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה להשתמש בחיטה לצורך בישול בירה, באזורים מסוימים בשליטתם, בתמורה לתשלום מס. בשנת 1917 הותר בישול בירת חיטה גם מחוץ לבוואריה בכפוף לתשלום מס. החוק הוחלף רק בשנת 1993 ב"חוק הגרמני הארעי לבירה" אשר מתיר שימוש גם בחיטה, שמרים וקנה סוכר, אך מנגד אוסר שימוש בשעורה לא מונבטת.
רוב בירות החיטה הגרמניות הן מסוג הִפה־וייצן (Hefe-weizen, "חיטה־שמרים") אשר הוא הסוג המסורתי אשר לא מתקיים בו תהליך סינון להוצאת השמרים, וחלבוני השמרים הם אלו הנותנים לבירות מראה עכור או מעונן. נבדלות מהן הן בירות מסוג קריסטל־וייצן (Krystall-weizen, "חיטה־בדולח") אשר כן עוברות סינון ולהן מראה זהוב צלול. בבירות קריסטל־וייצן נהוג להוסיף לכוס פלח לימון המעכיר אותן מעט. לעיתים רוקחות מִבשלות הבירה כמה גרסאות של בירת הדגל שלהן, לדוגמה בירות חיטה מסוג "בוֹק" (Weizen-bock) אשר הן בירות לאגר עונתיות, מיושנות וחזקות יחסית. בוק בגרמנית היא עז, ולכן לעיתים קרובות יהיה איור של עז על תוויות הבקבוקים בתור הלצה. בנוסף לעיתים מבושלות גרסאות כהות המבוססות על לתת קלוי ונקראות דוּנקל (Dunkel, כהה), וגרסאות ללא אלכוהול (Alkoholfrei) המשווקות, בדרך כלל בבקבוקים בלבד ולא לייצוא, כמשקאות בריאות טבעיים לספורטאים.
בירות חיטה בוואריות מאופיינות בדרך כלל בטעמים קלים של וניל, בננה ומסטיק. הסיבה לכך היא הפנולים הנוצרים כאשר שמרי האייל הגרמניים תוססים בחלק העליון של מכל התסיסה. את הבירות נהוג להרגיש בכוסות בעלות צורה ייחודית, צרה וגבוהה, האמורה להעניק לבירות ראש קצף גבוה. ראש הקצף חשוב משום שהוא מונע מגע ישיר של הבירות עם החמצן שבאוויר, הפוגם בטעמן, ומונע בריחת בועות פחמן דו-חמצני. בדרך כלל אחוז האלכוהול הסופי הוא בסביבות 5–6 אחוזים והצבע יהיה כתמתם. נהוג לשתות בירות חיטה בקיץ מכיוון שהן מוגשות בטמפרטורה קרירה של 8–10 צלזיוס ונחשבות למרעננות, בניגוד לבירות לאגר גרמניות שנחשבות למשרות תחושה כבדה יותר.
באזור ברלין קיים סגנון הנקרא ברלינר־וייסה (Berliner Weiße, "[בירה] לבנה ברלינאית") אשר בעל תכולת אלכוהול נמוכה יותר וטעמים חמוצים, ולעיתים קרובות מוסיפים לבירה סירופים ממותקים על מנת למתן את חמיצותה. באזור לייפציג קיים סגנון הנקרא גוסֵה, אשר מתאר בירת חיטה חמוצה מאוד בתיבול כוסברה ומלח. סגנונות אלו לא עמדו בתקן חוק הטוהר לבירות אך קיבלו סייג מיוחד מכיוון שהם נחשבו "התמחות מקומית".
במדינות אוסטריה עילית וזלצבורג שבאוסטריה, אזורים שהיו בעבר תחת שליטת ממלכת בוואריה, הסגנון פופולרי מאוד וקיימות מספר מבשלות הפועלות על פי הסטנדרטים הבוואריים ולרוב הן נחשבות גם הן כ"וייסביר".
דוגמאות מייצגות לבירות חיטה בוואריות: אדלווייס, פאולנר, פרנציסקנר, וייהנשטפאן, ארדינגר.
בירות חיטה בלגיות

ויטביר (Witbier) הוא השם בפלמית לבירת חיטה והשם המקובל בעולם לסגנון. בצרפתית, שגם היא שפה רשמית בבלגיה, הבירות נקראות בייר בלאנש (Bière blanche, "בירה לבנה"). בירת החיטה הבלגית שונה מהסגנון הגרמני בכך שבניגוד לגרמניה, בבלגיה לא הונהג "חוק טוהר לבירות" ולכן הבירות הבלגיות ידועות בכך שהן מתובלות ומועשרות בעשבים ותוספי טעם טבעיים אחרים. בירות חיטה בלגיות מסורתיות מכילות בדרך כלל קליפות הדרים, זרעי כוסברה וכמות מסוימת של חיטה לא מונבטת.
בירות חיטה בלגיות היו מבושלות עוד בימי הביניים, אך במרוץ השנים הן פינו את מקומן ללאגרים שכבשו את אירופה. במאה ה־19 בעיירה הקטנה הוּחרדן (Hoegaarden) פעלו 13 מבשלות בירות חיטה, אך עד שנות החמישים, כמאה שנים לאחר מכן, נסגרו כולן. בשנת 1965 חלבן מהוכרדן בשם פייר סליס החליט להקים מבשלה על שם עיירתו, במטרה לשחזר את תהילתן של בירות החיטה. הבירה הייחודית שלו, הוגרדן, תובלה בכוסברה, כשותנית וקליפות פרי הדר בשם לראהא, מין פראי של תפוז ולנסיה מהאי הקריבי קוראסאו. הבירה פרצה את הדרך לתחייתן המחודשת של בירות החיטה בבלגיה; סליס רקח מגוון של בירות חיטה ייחודיות ועזר בגיבוש מתכונים של מבשלות אחרות. הוא התפרסם כברומאסטר מחונן, והקים בטקסס מבשלה נוספת על שמו (אשר לבסוף נקנתה על ידי מילר האמריקנית).
דוגמאות מייצגות לבירת חיטה בלגיות: הוגרדן, סן ברנרדוס ויטביר, בלאנש דה בריסל, בלאנש דה נאמור.
בירות חיטה בישראל

לישראל קיים ייבוא שוטף של בירות חיטה מהמובילות בעולם הן בחביות והן בבקבוקים, והסגנון צובר פופולריות מאז תחילת שנות האלפיים. בין היבואנים הבולטים ניתן למצוא את מבשלות בירה ישראל אשר מייבאת את וייהנשטפאן הגרמנית והוגרדן הבלגית, ואת טמפו משקאות המייבאת את פאולנר הגרמנית ומספר בירות חיטה תוצרת מבשלת הבוטיק האמריקאית סמואל אדמס. בנוסף קיים ייבוא של בירות נוספות מגרמניה, בלגיה, ומדינות נוספות באירופה.
כיום קיימות בישראל מספר מבשלות בירות חיטה המייצרות באופן מסחרי בהם: בירה שפירא, בירה מלכה, בזלת - מבשלת הגולן, מבשלת שריגים ובירה אלכסנדר. בנוסף קיימות מספר מיקרו־מבשלות אשר מבשלות בירות חיטה באופן סדיר הן בסגנון גרמני והן בסגנון בלגי.
הערות שוליים

↑  ג'ייסון אלסטרום וטוד אלסטרום, The Wheat Beer,‏ 1 ביוני 2002
↑  עמוד "ויינשטפן" באתר מבשלות בירה ישראל
↑  שחר הרץ, טעימת פאנל: חיטה בסגנון גרמני, באתר "בקבוק", יולי 2006
↑  שחר הרץ, מה פה קורה פה? – אם כל החיטות, באתר Beers.co.il‏, 27 באוקטובר 2010
↑  עמוד "מי אנחנו" באתר מבשלות בירה ישראל
↑  עמוד "מותגים" באתר טמפו תעשיות בירה
↑  תוצאות החיפוש של בירות חיטה באתר Beers.co.il
↑  רם גלבוע, "בלייזר", מוזג זעיר, באתר ynet, 29 בדצמבר 2009
↑  רם גלבוע, "בלייזר", "בירה ציונית" חלק ראשון, חלק שני וחלק שלישי, באתר ynet, אוקטובר 2010
↑  תוצאות החיפוש של בירות חיטה מישראל באתר Beers.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4189486-8 
בירות חיטה גרמניות על מדף במרכול בישראל. מימין לשמאל: פרנציסקנר הפה־וייסביר (בווארית לבנה), ארדינגר דונקל (בווארית כהה), קרומבאכר וייצן (לא בווארית)
NR-40

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות 
 היסטוריית שירות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
NR-40 (ברוסית: нож разведчика, בראשי תיבות ברוסית: НР-40; שפירושו "סכין סיירים" או פינקה) הייתה סכין קרב של הצבא האדום, שהוצגה ב-1940 והשתמשו בה לאורך מלחמת העולם השנייה. לסכין יש להב של 152 מ"מ עם נקודת תפס, ריקאסו גדול (אורך לא מושחז של הלהב ממש מעל המגן או הידית על סכין) ידית עץ שחורה ומגן בצורת S. המגן "הפוך" (בניגוד לרוב המגנים בצורת S, הוא מתעקל לכיוון הקצה) מכיוון שאחיזות סטנדרטיות של הצבא הסובייטי דרשו להחזיק את הסכין עם הקצה כלפי מעלה.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-20, סכיני פוקו פיניים החלו להיות פופולריים בקרב פושעים ברוב ערי האימפריה הרוסית. יצרני סכינים מקומיים החלו אז לשנות את הכלי הפיני, כדי להפוך אותו לשימושי יותר ללחימה. למשל, הארכת הלהב, שינוי מִגַב שטוח לנקודת תפס והוספת מגן גדול. הנשק שנוצר, שנקרא עדיין "סכין פינית" או "פינקה" ברוסית, נראה שונה למדי מפוקו טיפוסי. "סכינים פיניות" היו בכל מקום בעולם התחתון של פושעי רוסיה וברית המועצות לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-20. בגלל "איגוד הפושעים", "הסכין הפינית" נאסרה בברית המועצות בשנות ה-30 של המאה ה-20, ממש כמו שהאולר הקפיצי ייאסר מאוחר יותר במערב.
מלחמת החורף חשפה מספר ליקויים בנשק הסובייטי; בין היתר, לחיל הרגלים הסובייטי הייתה חסרה סכין קרב טובה. כתוצאה מכך, בשנת 1940, הצבא הסובייטי אימץ את ה-NR-40, שהוא בעצם גרסה בייצור המוני של ה"פינקה" של הגנגסטר הרוסי.
חטיבת "סכין שחורה".

NR-40 יוצר בעיקר במפעל זיק (ЗиК) בזלאטוסט, אוראל. לאחר הקמת חיל הטנקים המתנדבים של אוראל ב-1943, כל חייליו וקציניו צוידו עם עותק מיוחד של NR-40 (שכונה גם "סכין שחורה"). המבנה נקרא מאוחר יותר על ידי הגרמנים בשם "Schwarzmesser Panzer-Division" (חטיבת הטנקים של הסכינים השחורות). ההמנון האוגדתי הלא רשמי הזכיר גם את הכינוי ("Дивизия черных ножей", כלומר חטיבת הסכינים השחורה).
גרסאות מודרניות של NR-40

NR-40 כבר לא נמצא בשימוש הצבא, אבל עד היום מיוצרים בזלאטוסט העתקים מודרניים כמעט מדויקים שלה. סכין באותה מידה בדיוק ייחשב לנשק מבחינה חוקית, על כן נאסרה למכירה חופשית. כדי לעקוף זאת, היצרנים משתמשים בלהב דק יותר או מסירים את המגן.
לקריאה נוספת

פוקו (סכין)
סכין סימן 2 של הצי האמריקני
סכין לחימה Fairbairn-Sykes
סכין קרב 42
סכין בליסטית
NRS-2
צנחנים סובייטים, 1948. ניתן לשים לב ל-NR-40 בצבע שחור.
ארכוף

ארכוף משתלשל מאוכף מערבי
הארכוף אפשר שימוש ברומח בצורה יעילה יותר, תוך ניצול התנופה של הסתערות הסוס להגברת עוצמת המכה
ארכוף מהמאה ה-10, שנמצא באנגליה
התקן ארכוף הנמצא בכפר באנגליה
התקן ארכובה מהתקופה הרומית, שנמצא בשווייץ. השימוש של התקן זה עדיין אינו ידוע
אַרְכּוֹף או משוורת הוא התקן בצורה טבעתית הקשור בצידי האוכף אליו מכניס הרוכב את רגלו. הארכוף מסייע לרוכב לטפס על הסוס וחשוב מכך מחזק את יכולתו להישאר ישוב באוכף ולשלוט בהתנהגותו של הסוס.
ההיסטוריה של הארכוף > המצאת הארכוף

המצאת הארכוף הגיעה מאוחר יחסית בהיסטוריה, בהתחשב בכך שהסוס בוית בסביבות שנת 4500 לפנה"ס, ושכבר צבא אשור בשנת 700 לפנה"ס השתמש בהמצאה דמוית אוכף.
התיעוד הראשוני להמצאה דמוית-ארכוף, ניתן לראות בהודו במאה השנייה לפנה"ס, שם רכבו על אוכפים רכים שהיו עשויים למעשה מפיסות בד ועור, כך שהארכוף לא היה אלא טבעת גדולה שהשתלשלה מה"אוכף".
המצאת אוכף העץ הקשיח פתחה את הדרך להמצאת ארכוף אמיתי, וארכוף שכזה נמצא במערת קבורה המשויכת לשושלת ג'ין הסינית, ומתאורכת למאה השלישית לספירה.
בספר שופטים (פרק טו פסוק ח) מבואר על שמשון הגיבור שהכה בפלשתים, כמו שנאמר: "וַיַּ֨ךְ אוֹתָ֥ם שׁ֛וֹק עַל־יָרֵ֖ךְ מַכָּ֣ה גְדוֹלָ֑ה, וַיֵּ֣רֶד וַיֵּ֔שֶׁב בִּסְעִ֖יף סֶ֥לַע עֵיטָֽם". ותרגם התרגום יונתן: "וּמְחָא יָתְהוֹן פָּרָשִׁין עִם רִגְלָאִין מְחָא סַגִיאָה, וּנְחַת וִיתֵיב בִּשְׁקֵיף כֵּיף עֵיטָם". ולמדים אנו מדבריו, שמה שאמר כותב הספר, ששמשון הכה "שוק על ירך", הכוונה שהכה את רוכבי הסוסים שבפלשתים, הם הפרשים. רש"י מבהיר, שמכיוון שכותב הספר הזכיר "שוק" וגם "ירך", הוצרך לבאר התרגום, שאותם רוכבי הפרשים השתמשו באחת מרגליהם בארכוף באופן שחלק השוק שברגל נמצא בארכוף, והרגל השנייה נתמכת על ידי הירך בלבד. והרי מבואר שבזמנו של תרגום יונתן היו משתמשים בתמיכה לשוק הרגל. התרגום מתוארך על פני טווח ניכר של זמנים, מימי החשמונאים ועד למאה השביעית לספירה.
שימושים אחרים של המונח ארכוף > ארכוף באנטומיה

השם ארכוף ניתן גם לאחת משלוש עצמות קטנות באוזן התיכונה (סדן, פטיש, ארכוף), המעבירות את הקול מהאוזן החיצונית אל האוזן הפנימית. עצם הארכוף מופרקת עם הסדן ומחוברת אל קרום החלון הסגלגל - הפתח בין האוזן התיכונה והפנימית.
שימושים אחרים של המונח ארכוף > ארכוף במשמעות של כלי עינויים

המילה ארכוף משמשת בעברית גם לתיאור כלי עינויים המשמש להידוק רגלי האסיר ולעיתים אף ידיו (בצרפתית: pillory, עמוד הקלון, באנגלית: stocks, גזע עץ).
שימושים אחרים של המונח ארכוף > ארכוף ברכיבת אופניים

בשם ארכוף מכונה גם ההתקן המותאם לחרטום הנעל והמחובר לדוושת האופניים כדי למנוע את החלקת הרגל.
ארכוף מול ארכובה

בעברית מתבלבלים לעיתים בין ארכוף לארכובה ככל הנראה בגלל הדמיון בצליל. המילה ארכובה נרדפת למילה ברך ומשמשת לתיאור התקנים המזכירים בצורתם ברך כפופה כגון התקן המנואלה (בצרפתית: manivelle, כננת) ששימש בין היתר להתנעתם של רכבים ישנים ולהפעלתם של פטיפונים ישנים. התקני ארכובה ידועים כבר מהעת העתיקה ושימשו בדרך כלל להפעלה של מנגנונים מכניים.
ראו גם

אוכף
רסן
הערות שוליים

↑  Saddles, Author Russel H. Beatie, Publisher University of Oklahoma Press, 1981, ISBN 080611584X, 9780806115849 P.18
↑  "The invention and influences of stirrup"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4778773  BnF: cb12433051c (data)  GND: 4745401-5  LCCN: sh94003288
בוריס רוזינג

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1869 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 באפריל 1933 (בגיל 63) ארכנגלסק, ברה"מ 
 מקום מגורים:  רוסיה
 מקום קבורה:  Vologda Cemetery (Arkhangelsk) 
 עיסוק:  מהנדס
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  ולדימיר זבוריקין 
 תרומות עיקריות
 מחלוצי הטלוויזיה, בעל פטנטים בתחום
 
בוריס לבוביץ' רוזינג (ברוסית: Бори́с Льво́вич Ро́зинг;‏ 23 באפריל 1869 - 20 באפריל 1933) היה מדען רוסי וממציא בתחום הטלוויזיה.
ביוגרפיה

בוריס רוזינג נולד בסנקט פטרבורג ובשנת 1881 השלים את לימודיו בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, והמשיך במסלול לפרופסור. בשנת 1907 הוא הגה מערכת טלוויזיה המשתמשת בשפופרת קרן קתודית (CRT) בצד הקולט. רוזינג הגיש בקשה לרישום פטנט על המערכת בגרמניה, ב-26 בנובמבר באותה שנה, ולאחר כשלוש שנים וחצי רשם פטנט נוסף על גרסה משופרת של אותה מערכת. מגזין המדע האמריקני "סיינטיפיק אמריקן" סיקר בהרחבה את ההמצאה, כולל תרשימים והסברים מפורטים על דרך הפעולה של המערכת.
רוזינג המשיך את מחקריו בתחום הטלוויזיה עד שנת 1931, עת הואשם בהתנגדות למהפכה. הוא הוגלה לעיר קוטלס, במחוז ארכנגלסק, ונשללה ממנו הזכות לעבוד. בעקבות בקשות של מדענים סובייטים ומדענים מחוץ לברית המועצות ב-1932 עבר לעיר ארכנגלסק, ותוך קבלת מינוי לראש מחלקת לפיזיקה במכון המקומי ליערנות.
רוזינג נפטר ב-1933, בעודו בגלות, כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי.
בשנת 1957, יותר מ-20 שנה לאחר מותו של רוזינג, ביטל בית המשפט העירוני של העיר לנינגרד את גזר דינו, וניקה אותו מכל אשמה.
המצאתו

המערכת של רוזינג הושתתה על עיצוביו של פול ניפקו והמערכת המכנית שלו לסיבוב עדשות ומראות.
לכן, המערכת של רוזינג הכילה התקן מצלמה מכני, אך השתמשה בשפופרת קרן קתודית (פותחה בגרמניה על ידי קרל פרדיננד בראון) בתור התקן תצוגה. המערכת הייתה פשוטה למדי, אך הייתה אחד מהנסיונות הראשונים להשתמש בשפופרת קרן קתודית עבור טלוויזיה.
ולדימיר זבוריקין, מחלוצי טכנולוגיית הטלוויזיה בארצות הברית ובאירופה, היה תלמידו של רוזינג, וסייע לו בחלק ממחקריו.
הערות שוליים

↑  VLADIMIR K. ZWORYKIN (1889-1982) ‎, ‏פברואר 2000 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1171012446  LCCN: n2009029891  VIAF: 88396582   WorldCat (עם VIAF): 88396582 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
NRK3

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 תאריך השקה:  3 בספטמבר 2007
 בעלות:  NRK
 שפה:  נורווגית
 משרד ראשי:  אוסלו 
 אזור קליטה:  נורווגיה
 https://tv.nrk.no/direkte/nrk3
 
NRK3 או NRK Super הוא ערוץ טלוויזיה נורווגי ציבורי המשודר כחלק משידורי NRK, גוף השידור הציבורי הנורווגי. הערוץ הוא ערוץ בידור לצעירים, עם דגש על קבוצת הגיל של 12-29. במהלך היום משעה 6:00-19:30 משודר ערוץ NRK Super אבל אחרי 19:30 שבים לשידורי הערוץ.
הערוץ החל את שידוריו ב-3 בספטמבר 2007, והוא זמין בכל רחבי נורווגיה, דרך השידורים היבשתיים הדיגיטליים, בשידורי הלוויין ובשידורי הטלוויזיה בכבלים.
NRK3 HD

ב-1 בפברואר 2011 הושק ערוץ NRK3 HD, ששידר תוכניות זהות לאלו של NRK3 אך בפורמט תמונה HDTV, בעוד בערוץ הרגיל הן שודרו באיכות SDTV.
נתח שוק

בשנת 2020 עמד נתח השוק של הערוץ על 1.9%. לשם השוואה, שיעור הצפייה ב-NRK1 עמד על 35.7% ובערוץ NRK2 על 5.1%.
ראו גם

TV 2
TV3
TVNorge
הערות שוליים

↑  NRK. "Ny TV-kanal fra NRK". NRK (בנורווגית ספרותית). נבדק ב-2018-02-27.
↑  Market shares Norweigian TV channels, media norway
D'eux

D'eux (מצרפתית: מהם או אודותיהם; הומופונית: שניים) הוא אלבום האולפן השלושה עשר של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-30 במרץ 1995 בקנדה, וב-3 באפריל 1995 בצרפת. בחודשים שלאחר מכן, יצא לאור במדינות נוספות. בארצות הברית יצא האלבום בשם The French Album.
הצלחתו חסרת התקדים של האלבום הגיעה תחילה מהצלחת הסינגל הראשון מתוכו, "Pour que tu m'aimes encore". האלבום הופק בעיקר על ידי הפזמונאי הצרפתי ז'אן-ז'אק גולדמן. כלפי האלבום הופנו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, תוך שהפך לאלבום בשפה הצרפתית הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם.