stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
גלריה

הולדת ונוס מקצף הגלים - גרסת פומפיי
פאן רוקד מפומפיי
אטלס פרנזה
אפיטף פלביה אנטונינה עם מנורה לולב ושופר
אפיטף אבא מריס עם מנורה והמילה שלום בעברית
פרסקו של טרנטיוס ניאו ואשתו מפומפיי
פסלי רצים מברונזה מהרקולנאום
אפולו ממקדש אפולו בפומפיי
דיאנה ממקדש אפולו בפומפיי
פרוטומה של תלמי אפיון מהרקולנאום
פסל רכוב של אלכסנדר מהמאה ה-1  מהרקולנאום (כנראה בהתבססות על מונומנט גדול של ליסיפוס)
פרסקו של הרקולס ואומפלה מפומפיי
פסיפס כניסה למתחם מרחצאות מפומפיי
פרסקו של סאפו מפומפיי
פסיפס אלכסנדר
פרסקו  הקרבת איפיגניה מפומפיי
פרסקו אירופה והשור מפומפיי
פרסקו פרסאוס ואנדרומדה מפומפיי
פרסקו כיירון ואכילס מהרקולנאום
פרסקו הרקולס וטלפוס מהרקולנאום
פרסקו אלקסטיס ואדמטוס(אנ') מהרקולנאום
פרסקו אלקסטיס ואדמטוס מפומפיי
פרסקו תסאוס מהרקולנאום
פרסקו של ארגוס שומר על איו בהוראת יונו מפומפיי
פרסקו של הרקולס הפעוט חונק נחשים מהרקולנאום
פרסקו של קנטאורים בחתונת פיריתוס מפומפיי
פרסקו של אכילס ובריסאיס מפומפיי
פרסקו מבית המשורר הטרגי בפומפיי המתאר את כריסאיס או הלנה
פרסקו של התגלות דיוניסוס מפומפיי
פרסקו של מנאדה (אנ') מחזיקה ריטון (אנ') מהרקולנאום
קליפ פסל שור פַרְנֶזֶה, פסל שיש עצום ממדים, הגדול ביותר בעולם היווני-רומי. הפסל מציג סצנה מן המיתולוגיה היוונית של דירקה (אנ') אשתו הראשונה של ליקוס מלך תבאי, שנקשרה לשור בידי אמפיון וזיתוס צאצאיו של זאוס, כעונש על התנהגותה הרעה כלפי אימם אנטיופה. הפסל עצמו נמצא במהלך חפירות בגימנסיון של מרחצאות קרקלה ברומא בשנת 1546, מיכלאנג'לו תכנן להפוך אותו למזרקה והיה במשך שנים רבות חלק מהאוסף של משפחת האצולה מהעיר רומא - משפחת פרנזה, ומשם קיבל את שמו
גשם של פלאפל 2

| --- | --- |
כרזת הסרט בישראל
כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "מעונן עם סיכוי לקציצות" (ספר)
 בימוי:  קודי קמרון וכריס פירן
 הופק בידי:  פאם מרסדן קירק בודיפלט
 תסריט:  ג'ון פרנסיס דיילי, ג'ונתן גולדשטיין ואריקה ריבינוג'ה
 עריכה:  רוברט פישר ג'וניור
 שחקנים ראשיים:  ביל היידר אנה פריס ויל פורטה
 מוזיקה:  מארק מותרסבו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי סוני הנפשה
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה / סרטי סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית27 בספטמבר 2013 ישראל21 בנובמבר 2013
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 תקציב:  $78,000,000
 הכנסות:  $274,325,949
 הכנסות באתר מוג'ו:   cloudy2
 סרט קודם:  "גשם של פלאפל" (2009)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גשם של פלאפל 2 (באנגלית: Cloudy with a Chance of Meatballs 2, בתרגום חופשי לעברית: מעונן עם סיכוי לקציצות 2) הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2013 שהופק על ידי חברת Sony Pictures Animation. הסרט בוים על ידי קודי קמרון וכריס פירן, ותסריטו נכתב על ידי ג'ון פרנסיס דיילי, ג'ונתן גולדשטיין ואריקה ריבינוג'ה. הסרט מבוסס באופן רופף על הספר "מעונן עם סיכוי לקציצות" של ג'ודי ורון בארט, והוא מהווה המשך ל"גשם של פלאפל" מ-2009.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 78 מיליון דולרים, גרך מעל ל-274 מיליון דולרים ברחבי העולם.
מבקרי הקולנוע נתנו לסרט ביקורות מעורבות, תוך כדי הסכמת הקונצנזוס כי מדובר בסרט פחות טוב מקודמו, אך הם כן ציינו לשבח את המקוריות שבו, שהתבטאה בין היתר בסיפור, ובעיקר בהנפשה; באתרי הסקירה "Rotten Tomatoes" ו-"Metacritic", הוא קיבל ציונים של 71% ו-59 בלבד.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת כשישה חודשים לאחר מאורעות הסרט הראשון. בעקבות סופת האוכל האיומה בסרט הראשון, מזון רב הצטבר ונשאר לכסות את האי עליו העיר שוכנת. על אף שהצליח לעצור את ההמצאה שיצר מלהחריב את העולם, הממציא פלינט לוקווד נשאר חסר אונים בכל הנוגע לטיפול בהרס.
צ'סטר וי, מנכ"ל תאגיד ההיי-טק "Live Corp", מציע לסייע לנקות את האי. בשל כך תושבי האי מועברים באופן זמני לקליפורניה בזמן שהצוות של צ'סטר עוסק בתהליך הניקוי. פלינט מוזמן לעבוד בתאגיד Live Corp אשר מוקדשת לחדשנות ומקבל סוף סוף את ההכרה שהוא כה ייחל לה כממציא.
עם זאת, במהלך שיקום האי, מתגלה כי חלקי מזון מסוימים עברו מוטציה שהקנתה להם אינטליגנציה, והם מנסים לברוח. או אז, כשבפני העולם עומדת סכנה חדשה, צ'סטר דורש את עזרתו של פלינט בהריסת המצאתו, ה-"FLDSMDFR" אחת ולתמיד.
בעקבוץ כך, אל פלינט מצטרפים חבריו - בת זוגו החזאית סאם, אביו הדייג טים, הידוען ברנט, הצלם מני והשוטר ארל - אשר חוזרים לסוואלו פולס על מנת להרוס את ה-FLDSMDFR בטרם שאריות המזון יפלשו אל שאר העולם וייפגעו באנושות.
דמויות

פלינט לוקווד (מדובב על ידי ביל היידר) - הפרוטגוניסט. פלינט הוא מדען נלהב שנחוש להפוך את העולם למקום טוב יותר באמצעות ההמצאות שלו. פלינט הוא החבר של סאם.
סאם ספארקס (בקולה של אנה פריס) - חזאית מניו יורק וחברתו של פלינט.
טים לוקווד (מדובב על ידי ג'יימס קאן) - אביו הדייג והאלמן של פלינט.
צ'סטר וי (מדובב על ידי ויל פורטה) - אליל הילדות של פלינט והמנכ"ל האקסצנטרי, המניפולטיבי והכריזמטי של תאגיד Live Corp. האנטגוניסט של הסרט.
בארב (מדובבת על ידי קריסטן שאל) - האורנגאוטן האינטליגנטית והסרקסטית של צ'סטר וי. מתאהבת בהמשך הסרט בסטיב.
ברנט "צ'יקן" מקהייל (מדובב על ידי אנדי סמברג) - הבריון לשעבר בבית הספר של פלינט אשר עובד למחייתו כקמע של מותג סרדינים.
ארל דוורו (מדובב על ידי טרי קרוז) - השוטר המסור והנמרץ של העיר אשר מצטרף לחבורה.
סטיב (מדובב על ידי ניל פטריק האריס) - קוף המחמד החביב של פלינט אשר מתקשר עם הסביבה באמצעות מכשיר תרגום קולי שפלינט המציא.
מני (מדובב על ידי בנג'מין בראט) - הצלם הגואטמלי רב התושייה של סאם. רופא לשעבר, טייס וקומיקאי.
הפקה

באפריל 2010, דווח כי אולפני ההנפשה של סוני החלו בפיתוח המשך ל"גשם של פלאפל" מ-2009, כשפיל לורד וכריסטופר מילר לא ישובו אל כס הבימוי. הידיעה אושרה רק בדצמבר 2011, אז גם הוכרז על כך שקודי קמרון וכריס פירן הם אלו שיביימו את הסרט, בעוד ג'ון פרנסיס דיילי, ג'ונתן גולדשטיין ואריקה ריבינוג'ה יכתבו את התסריט. שלושת התסריטאים אינם ביססו את הסרט על "Pickles to Pittsburgh", ההמשך של "מעונן עם סיכוי לקציצות", אלא יצרו עבורו רעיון מקורי לחלוטין. הסרט יועד להיקרא "גשם של פלאפל 2: נקמת השאריות" (Cloudy 2: Revenge of the Leftovers), אך זה קוצר בסופו של דבר ל"גשם של פלאפל 2".
בניגוד למיסטר טי שסירב לחזור לתרום את קול דמותו עבור סרט ההמשך, והוחלף בטרי קרוז, ביל היידר, אנה פריס, ג'יימס קאן, אנדי סמברג, ניל פטריק האריס ובנג'מין בראט שבו כולם לתפקידיהם. קריסטן שאל הצטרפה אל הצוות עבור דיבוב דמותה של בארב, וויל פורטה, שלקח חלק גם בסרט הקודם, לוהק לתפקיד של צ'סטר וי.
הפצה

בארצות הברית, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי ב-27 בספטמבר 2013, ובישראל כחודשיים אחר כך, ב-21 בנובמבר.
בתחילת 2014, ב-28 בינואר, החלו לצאת לשווקים מהדורות המדיה הביתית של הסרט - DVD ו-Blu-Ray. בנוסף לסרט עצמו, מהדורות ה-DVD וה-Blu-Ray כללו בהן גם אסופת סרטים קצרים המרחיבים את קורותיהן של דמויות שונות - "Super Manny", ‏"Earl Scouts", ‏"Steve's First Bath" ו-"Attack of the 50-Foot Gummi Bear".
ביקורות

"גשם של פלאפל 2" זכה לביקורות מעורבות. אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 71%, על פי ציון ממוצע של 6.4/10 בהתבסס על 120 ביקורות (85 "טריות" ו-35 "רקובות"). באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 59, בהתבסס על 31 ביקורות (17 חיוביות, 12 מעורבות ו-2 שליליות). חברת הסקרים "CinemaScore" נתנה לסרט ציון "-A".
כמו כל המשך, גם סרט זה הושווה לקודמו. א. א. דוואד מאתר האינטרנט "The A.V. Club" קבע כי "כמו יותר מידי המשכים, גם "גשם של פלאפל 2" מתבלבל בין "גדול יותר" ל"טוב יותר", ומאבד בכך את קסמו של הסרט המקורי". מייקל רכטשאפן מהאתר "The Hollywood Reporter" הוסיף לדעה זו, בציינו כי הסרט "אינו קליל ומרענן כמו המקורי". טים רובי מהעיתון "The Daily Telegraph" הצטרף אל אלו, וציין כי הסרט "אינו עגול או רגשי כמו קודמו". שון או'קונל מהעיתון "The Washington Post" הצביע על ההבדל בטיב שני הסרטים בחוסרם של צמד הבמאים ותסריטאים פיל לורד וכריסטופר מילר, שכתבו וביימו את הסרט המקורי אך לא שבו אל ההמשך. מעט מן מבקרי הקולנוע יצאו בדעה חתרנית טיפה, ומצאו את ההמשך דווקא טוב יותר. מייקל פיליפס מהעיתון "Chicago Tribune" הוביל את הדעה הזו, בציינו כי הסרט "טוב יותר בכל אספקט אפשרי מהסרט המקורי". ביל צוקר מהעיתון "Chicago Sun-Times" גם היה בדעה זו, ומצא את ההמשך "מהנה יותר". ביל גודיקונטז מהעיתון "The Arizona Republic" עוד הוסיף על כך, בציינו כי "זה נדיר שהמשך לוקח את רוח הסרט המקורי ורץ איתה, ועוד מצליח להגיע עם משהו ייחודי וטוב בפני עצמו".
קונצנזוס כמעט מוחלט קבע כי הסרט מתאים בעיקרו לילדים, וכי הוא "פשוט כיף". פיליפס השווה את הסרט לשאר סרטי ההנפשה שיצאו באותה שנה ("בית ספר למפלצות", "מטוסים", "הממלכה הסודית" ו"גנוב על המיניונים"), וקבע כי הוא "כיף יותר מכל אחד אחר". ג'וסלין נובק מסוכנות הידיעות "Associated Press" התייחסה לדבר בהרחבה, וקבעה כי "ההנאה מהסרט תלויה בסובלנות הצופה אל משחקי מילים והומור ילדותי, שכנראה יימצא מעייף אצל מבוגרים אך מהנה בקרב ילדים". רייפר גוזמן מהעיתון "Newsday" גם נגע בנושא, והוסיף כי הסרט "מסתמך על הנוסחה החזרתית הרעילה של סרטים לילדים: רעשים חזקים, מוזיקת פופ והומור שירותים". מרים בייל מהעיתון "The New York Times" ציינה כי על אף שהסרט "מלא בצבעוניות וחמידות", הוא "לא מצליח לקיים את הבטחתו לערער את שלטון "Pixar" בתחום". דייב מקגין מהעיתון "The Globe and Mail" היה בדעה דומה, וקבע כי הסרט "מבטיח יותר כיף וצחוק ממה שהוא מספק בפועל". רכטשאפן, קייל סמית' מהעיתון "New York Post", קית סטאסקייביץ' מהמגזין "Entertainment Weekly" וג'ורדן הופמן מהעיתון "New York Daily News" ציינו לשבח את מקוריות הסיפור, ובמיוחד את ההנפשה, וצוקר, מייק קלארק מהעיתון "USA Today" ופיטר הארטלאב מהעיתון "San Francisco Chronicle" קבעו כי ההנאה המרבית מההנפשה הצבעונית היא בגרסת התלת-ממד.
הכנסות

מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע סביב העולם, "גשם של פלאפל 2" גרף הכנסות של $274,325,949, מתוכן $119,793,567 בצפון אמריקה (43.7%) ו-$154,532,382 בשאר העולם (56.3%). "קולומביה", דרך "סוני", השקיעה בסרט כ-$89,500,000 עבור שיווקו, בעוד תקציב ההפקה שלו הוערך ב-$78,000,000.
מהדורות המדיה הביתית של הסרט הניבו גם הן לא מעט הכנסות, הנעמדות על כ-$44,230,223 - כ-$27,822,502 מ-2,185,407 עותקי DVD, וכ-$13,522,986 מ-596,718 עותקי Blu-Ray.
אמדואת

סצנה מתוך אמדואת בקברו של תחותמס השלישי KV34
אמדואת (פירוש מילולי "הנמצא בעולם שאחרי" תורגם גם כ"כתב הלשכה הנסתרת אשר בשאול" וגם "ספר מה קיים בשאול") הוא כתב קבורה מצרי עתיק חשוב, של הממלכה החדשה. כמו כתבי קבורה מצריים רבים, הם נמצאים כתובים בחלקם הפנימי של קברי הפרעונים. בניגוד לכתבי קבורה אחרים, לעומת זאת, היה הכתב שמור רק לפרעונים (עד השושלת ה-21 כמעט באופן בלעדי) או לבני אצולה בדרגה גבוהה.
הכתב מספר אודות רע, אל השמש המצרי שעובר דרך העולם התחתון, מהזמן שבו השמש שוקעת במערב, עד הזמן בו היא מופיעה שוב במזרח. נכתב בו הפרעונים שמתים, נלקחים למסע דומה, אשר בסופו מתאחדים הם עם רע וחיים יחדיו לנצח.
העולם התחתון מחולק ל 12 שעות הלילה, שכל אחת מייצגת בעלי ברית ואויבים שונים, הפוגשים את פרעה ואל השמש. אמדואת מכיל את שמות כל האלים והמפלצות האלה, כשמטרת הספר העיקרית היא לידע את הפרעונים המתים את שמותיהם, כך שיוכלו לקרוא להם לעזרה, או להשתמש בשמם כדי להביס אותם.
בנוסף למניית ומתן שמות לתושבי דואת (עולם המתים) השליליים והחיוביים, איוריו של אמדואת מראים את טופוגרפית העולם התחתון. גרסתו המלאה המוקדמת של הכתב נמצאת ב-KV34, קברו של תחותמס השלישי בעמק המלכים.
הערות שוליים

↑  Forman and Quirke (1996), p. 117.
↑  Hornung (1999), p.27
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים • חג הסד |     |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחזקאל לזרוב

| --- | --- |

יחזקאל לזרוב
 לידה:  8 בפברואר 1974 (בן 51) ט"ז בשבט ה'תשל"ד תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 עיסוק:  שחקן, במאי, מעבד, מעצב תפאורה, כוריאוגרף, אוצר, יזם ומנהל אמנותי ישראלי
 מקום לימודים:  תלמה ילין  Seven Dials Playhouse 
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
לזרוב ושירי גדני בהצגה היה או לא היה, תיאטרון הקאמרי, 2007
יחזקאל לזרוב ואלונה איב בסרטה של דינה צבי ריקליס "ברקיע החמישי", 2012
יחזקאל לזרוב ואפרת בן צור, בהצגה "בשני קולות", תיאטרון גשר, 2004
יחזקאל לזרוב (נולד ב-8 בפברואר 1974) הוא יוצר ופרפורמר רב תחומי – במאי תיאטרון וקולנוע, שחקן, מחזאי, תסריטאי, מדבב, מעבד, מעצב תפאורה, רקדן, כוריאוגרף, אוצר, איש חינוך ומנהל אמנותי ישראלי. ביוני 2022 נבחר לכהן כראש בית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים.
ביוגרפיה

לזרוב גדל בתל אביב במשפחה יהודית מסורתית בעלת שורשים בבוכרה ובבולגריה. מגיל שמונה רקד והופיע כרקדן סטפס במחזות זמר, תוכניות טלוויזיה, ובפסטיגל 85. בצעירותו היה חבר בלהקת "נעורי גבעתיים", ולאחר שסיים את לימודיו בתיכון "תלמה ילין" היה חבר בלהקת חיל האוויר. בשנת 1993 הצטרף ל"להקת מחול בת-שבע", בה רקד במשך ארבע שנים והשתתף ביצירות אנאפאזה, פרפטום, קיר, זינה ויאג.
קריירה > בטלוויזיה

בשנת 1997 גילם את ארז בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "פלורנטין" בבימויו של איתן פוקס, וגילם את גיל במשך שתי עונות בסדרה "אישה באפור" (1997-1999). בשנים 2000–2002 גילם את חמי עלזה בסדרה הקומית "שמש" לצד צביקה הדר וגלית גיאת, ובסרטי הטלוויזיה "שלושה כוכבים" (1997), ו"משחק האמת והשקר" (2005).
בשנת 2007 גילם את הרב אהרון ברמן בסדרת הדרמה "מרחק נגיעה" ששודרה בערוץ 2, רשת. ב-2008 גילם את יאיר פרציק בסדרה שביימו ערן קולירין ואריק רוטשטיין "חמישה גברים וחתונה", ואת גדעון בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "אמא'לה". ב-2009 השתתף בסדרה של איתן ענר ורוני גרובר "שירות חדרים".
בשנת 2012 שיחק את יהונתן, חבר של אנה, בסדרה הדרמה הקומית "אננדה" ששודרה בערוץ HOT3 ובאותה שנה שיחק גם את נפתלי בסדרת הדרמה "יחפים". ב-2013 שיחק בסרט הטלוויזיה "דבר על מקום הימצאם". ב-2015 שב לשחק בסדרה "אננדה" בעונתה השנייה. מנובמבר 2015 החל להצטלם בתפקיד ראשי בסדרת מתח של yes בשם "מלאך של אמא" שעלתה ביוני 2016 ובאותה שנה הצטלם גם לסדרת הדרמה תאג"ד. ב-2021 שיחק בסדרה "פמת"א" ששודרה בכאן 11.
בשנת 2016 שיחק בשתי סדרות טלוויזיה רוסיות, האחת היא הגרסה הרוסית ל"המנטליסט" בה הוא גילם את התפקיד הראשי והשנייה היא עיבוד טלוויזיוני רוסי של סיפור חייה של מאטה הארי.
בשנת 2023 גילם את התפקיד הראשי בסדרה "אבירם כץ" ששודרה בערוץ כאן 11.
קריירה > בקולנוע

לזרוב שיחק בסרטי קולנוע רבים ובהם "ללקק את התות" (אורי ברבש / 1991), "אהבה אסורה" (יוסי זומר / 1997), "שלוש אימהות" (דינה צבי-ריקליס / 2006), "החוב" (אסף ברנשטיין / 2008), "ואלס עם באשיר" (ארי פולמן / 2008), "המקלט" (רועי הורנשטיין / 2007), "ברקיע החמישי" (דינה צבי-ריקליס / 2012), "רסיסי אהבה" (ניסים נוטריקה / 2012), "העולם מצחיק" (שמי זרחין / 2012), "סוף עידן התמימות" (וידי בילו / 2013), "הגננת" (נדב לפיד / 2014), "אשת השגריר" (דינה צבי-ריקליס / 2015), "דרייבר" (יונתן אינדורסקי / 2017), "call for dream" (רן סלוין / 2018), "שפה מתה" (מיכל ברזיס ועודד בן נון / 2024).
פריצתו הגדולה לתודעת הקהל הייתה בשנת 1997, כשכיכב בסרט "אהבה אסורה" (הדיבוק), לצד איילת זורר ומשה איבגי.
ב-2012 שיחק בשלושה סרטי קולנוע ישראלים: גילם את רוני, מדריך סדנת הכתיבה, בסרט של שמי זרחין "העולם מצחיק", גילם את סמי, בעל בוגדני ומהמר כפייתי בסרט "רסיסי אהבה" של נסים נוטריקה ואת ד"ר מרקובסקי בסרטה של דינה צבי-ריקליס "ברקיע החמישי". ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרטה של וידי בילו "סוף עידן התמימות", וגילם את אמנון פולק בסרט "הגננת" של הבמאי נדב לפיד. ב-2018 שיחק בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר", וב"קריאה לחלומות" של רן סלוין. ב-2009 כתב וביים סרט קצר בשם "לשביה" שהוצג בהצלחה בעולם.
קריירה > בתיאטרון > בימוי, עיבוד ועיצוב במה

בימוי ועיצוב במה: "אורפיאו ואאורידיצ'ה", האופרה הישראלית, 2024.
יזם, מנהל אמנותי, מעבד ובמאי: מיצ'ה פיגה - "האדם המיותר" - עיבוד שיצר לזרוב לספרו של איוון גונצ'רוב - "אובלומוב". ההצגה עלתה בהיכל התרבות, בינואר 2022 - כמיזם תרבות רב תחומי חדש, בשיתוף יו הפקות / מיצ'ה פיגה / והיכל התרבות. ב 2023 יצאה ההצגה להצגות בפסטיבלים בקוסובו ושנחאי.
מחזה, בימוי ועיצוב במה: "בכל שעה עגולה", תיאטרון גשר, 2021
עיבוד, בימוי ועיצוב במה: "לוליטה ז'אן ד'ארק, תיאטרון גשר 2019
בימוי, עיבוד, עיצוב במה ותנועה: "אבות ובנים" מאת איוון טורגנייב, תיאטרון גשר, 2018
בימוי, עיבוד, עיצוב במה ותנועה: "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד, 2017.
בימוי, עריכה ועיצוב במה: "תשוקה לפנות ערב", תסריטים קצרים אילמים מאת חנוך לוין, 2016
בימוי ועיצוב במה: "אליס" (בהשראת ספרי לואיס קרול) מאת רועי חן, תיאטרון גשר 2015
עיבוד ובימוי ועיצוב במה: "נופל מחוץ לזמן" על פי ספרו של דויד גרוסמן, תיאטרון גשר 2014
בימוי ועיצוב במה: "פריחת ההדרים" מאת יהושע סובול, תיאטרון תמונע, פרס הפרינג' על שפת במה. 2014
מחזה בימוי ועיצוב במה: "איגלו", הועלתה בבכורה בפסטיבל ישראל, תורגם לפולנית, פסטיבל פראג זוכה פרס הפרינג' על בימוי 2014.
בימוי: "סטמפניו" בימוי משותף - עדנה מזי"א, תיאטרון הקאמרי 2012.
מחזה, בימוי ועיצוב במה: "Radio heaven" מחזה 2007, סמינר הקיבוצים
מחזה, בימוי ועיצוב במה: "חזי" מונודרמה 2006, תיאטרון גשר.
תסריט ובימוי: "שלג" סרט קצר, 25 דק', נתמך על ידי קרן גשר. הפקה: גרין פרודקשיין 2016
תסריט ובימוי: "חוף ללא מציל" סרט קצר, פסטיבל מנהיים, פסטיבל חיפה 2013
תסריט ובימוי: "לשביה" סרט קצר 2010 ,פסטיבל: מנהטן, ברצלונה, חיפה,
Nuit Blanche' - Forum des Images’ פריז, "מנה ראשונה" 2012
בימוי: "Greenwich, givatayim, "Gaza ווידאו ארט 2010
בימוי וצילום: וידאו ארט - "אשתי 2010", "יום חול 2009", "שבתות 2009"
קריירה > בתיאטרון > שחקן, יזם ומנהל אמנותי

לזרוב יזם, ניהל אמנותית, עיבד וביים מיזם תרבות חדש - "האדם המיותר", בשיתוף יו הפקות, מיצ'ה פיגה והיכל התרבות. משמעות המילה "מיצ'ה פיגה" בצוענית היא חצי תאנה, ושם הסוס איתו עבדה פינה באוש. זהו מיזם תרבות חדש ביוזמתו וניהולו האמנותי של לזרוב, המזמין את הקהל לחוות את עומקו של תהליך יצירה תיאטרונית ולצלול אל עולמות ההשראה, השאלות וההקשרים התרבותיים מהם נוצרת הצגה.[דרוש מקור]
לזרוב משמש מנהל אמנותי ומייסד שותף בהקמת בית ספר חט"ב ותיכון לחשיבה יצירתית ויזמות "סטודיו אנקורי" בשנת 2014, וכן יזם שותף ומנהל אמנותי ב-AZA13, חלל אמנות ביפו המציג תערוכות רב-תחומיות. כן שימש מנהל אמנותי ב"בוידעם", פסטיבל אמנות במרכז ביכורי העיתים בתל אביב, ב-“Conflict in motion” תערוכת ווידאו דאנס, "אינטימדאנס" 2004 בתיאטרון תמונע. כצלם סטילס השתתף ב תערוכות קבוצתיות בגלריית הקיבוץ, בית האמנים בירושלים, גלריית טבי דרזדנר וגלריית Makor ניו-יורק.
בחנוכה 1999 שיחק במחזמר "הקוסם 2000" בתפקיד קשקש הדחליל.
בשנים 2001–2006, לאחר שכבר שיחק באופן מקצועי, נסע לזרוב לעבור סדנאות תיאטרון ב"אקטורס סנטר" שבלונדון, אנגליה. וכשחזר נכנס ללהקת השחקנים של תיאטרון גשר והשתתף במחזות: "הנפש הטובה מסצואן" (יבגני אריה - יאנג סון), "חלום ליל קיץ" (יבגני אריה - ליסנדר) ,"עיר", "כפר", "העבד", "אופרה בגרוש" (אדולף שפירו - מקי), "שושה" (יבגני אריה - פיטלזון), "בשני קולות" (יבגני אריה - דמיטרי גורוב), "עניין של סגנון" (לנה קרנדלין - ליאו), "ווריאציות לתיאטרון ותזמורת", "נישואי פיגארו" (יבגני אריה- פיגארו), "חזי" (יחזקאל לזרוב - חזי). ב-2002 זכה בפרס התיאטרון – השחקן המבטיח על תפקידו במחזה "אופרה בגרוש".
בשנים 2007–2015 שיחק בתיאטרון הקאמרי במחזות "זה הים הגדול" (דדי בראון – חנן), "היה או לא היה" (עמרי ניצן - אלכסנדר פן), "ינטל" (משה קפטן – אביגדור),"האריסטוקרטים" (עמרי ניצן – רודי), "סטמפניו" (עדנה מזי"א, יחזקאל לזרוב – סטמפניו) ו"שורת המקהלה" (צדי צרפתי – זאק).
בשנים 2001–2015 שימש וריאוגרף הבית תיאטרון גשר ותיאטרון הקאמרי. בין העבודות: "הדיבוק", "הנפש הטובה מסצואן", "סטמפניו", "סוף טוב", "יונה והנער", "ינטל", "היה או לא היה", "זה הים הגדול", "ווריאציות לתיאטרון ותזמורת", "בשני קולות", "נשואי פיגרו", "אופרה בגרוש", "העבד" ועוד. ברוב ההצגות בהן משחק לזרוב, יצר הוא גם את הכוריאוגרפיה. לזרוב זכה בשלושה פרסי התיאטרון בקטגוריית כוריאוגרף השנה.[דרוש מקור]
באוגוסט 2018 הופיע בברודוויי בתפקיד טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג". הוא הצטרף למסע הופעות של המחזמר בעשרות ערים ברחבי ארצות הברית וסיים את המסע ב-2022 אחרי יותר מ-600 הצגות.
בשנת 2024 גילם את מייקל במחזה "שישיה שיעורי ריקוד בשישה שבועות" בתיאטרון הבימה.
קריירה > דיבוב

ב-2005 דיבב את הלורד וולדמורט בסרטי הארי פוטר (החל מהסרט הרביעי, "הארי פוטר וגביע האש" במקום מיכה מורים שדיבב אותו בסרט הראשון). ב-2006 דיבב את רודי בסרט "חיים בזרם", את פילמור בסרט "מכוניות" (חוץ ממכוניות 2 שדובב בשנת 2011) ואת אוטיס בסרט "בלאגן בחווה". ב-2007 דיבב את לינגוויני בסרט "רטטוי", את קן בסרט "כוורת בסרט" ואת קפטן הוק בסרט השני והשלישי של "שרק". ב-2008 דיבב את כרמי כנען בסרטו של ארי פולמן "ואלס עם באשיר", ואת הבמאי בסרט "בולט". ב-2009 דיבב את פלינט לוקווד בסרט "גשם של פלאפל" וב-2010 דיבב שלוש דמויות ראשיות במגה-מוח ועוד. בשנת 2013 שב לדובב את פלינט בסרט "גשם של פלאפל 2".
חיים אישיים

לזרוב נשוי ואב לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  יחזקאל לזרוב מונה לתפקיד ראש בית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים, באתר וואלה, 29 ביוני 2022
↑  שגיא בן נון, רוסיה‏, מרוסיה באהבה אסורה: יחזקאל לזרוב בדרך לכוכבות ברוסיה  בלי לדעת מילה ברוסית, באתר וואלה, 2 בפברואר 2017
↑   איתי שטרן, יחזקאל לזרוב יככב לצד ז'ראר דפרדייה בסדרה רוסית על מאטה הארי, באתר הארץ, 4 ביולי 2016
↑  חגית פלג רותם, ‏מיזם חדש של יחזקאל לזרוב: בית ספר שילמד ילדים לחשוב יצירתי, באתר גלובס, 28 ביולי 2014
↑  חגית פלג רותם, ‏הפנינג "בוידעם" החושף יצירות ביכורים של אמנים, יוצא לדרך, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2012
↑  מיה אשרי, יחזקאל לזרוב יככב בגרסה האמריקאית להצגה "כנר על הגג", באתר הארץ, 26 באוגוסט 2018
↑  אורין ויינברג, יחזקאל לזרוב יככב ב"כנר על הגג" בברודוויי, באתר ynet, 27 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603823205171  GND: 1062088395  ISNI: 0000 0001 1315 2415  LCCN: no2011000501  NKC: xx0280314  SNAC: w6h450b7  VIAF: 165156219   WorldCat (עם VIAF): 165156219
Sweet Dreams (Are Made of This)

"Sweet Dreams (Are Made of This)" (בעברית: "חלומות מתוקים (עשויים מזה)") הוא שיר של צמד הפופ הבריטי יורית'מיקס. השיר הופץ בתחילת ב-1983 והיה שיר הנושא של האלבום בעל אותו השם.
השיר ידוע כשיר מייצג של יורית'מיקס וכאחד מלהיטיו הבולטים של הצמד, וככזה שהביא לפריצת הדרך המסחרית שלו, במידה רבה בזכות הוידאו קליפ שהופק עבורו.
ב-1995 יצר מרילין מנסון גרסה שונה ואפלה לשיר בסגנונות ההאבי מטאל והאינדסטריאל מטאל. בקליפ שיצא נראה הזמר רוכב על חזיר בעודו לבוש בשמלה לבנה.
ב-1996 הוקלטה לשיר גם גרסה בעברית, בביצוע המכשפות. השיר תוכנן להופיע באלבומן "מתכסות", אבל סולנית יורת'מיקס אנני לנוקס אסרה על הוצאתו. כתגובה מחאתית, סולנית המכשפות ענבל פרלמוטר הפיצה את ההקלטה בקלטת מחתרתית שאת עטיפתה היא עיצבה, וכתבה שם "חרא זכויות".
ב-2011 הוציאה אמילי בראונינג גרסה איטית לשיר.
ביקורות > רשימות כל הזמנים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים | 141 |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  Sweet Dreams (Are Made of This)‎> מדינה |   ‏‏‏  Sweet Dreams (Are Made of This)‎> מצעד |   ‏‏‏  Sweet Dreams (Are Made of This)‎> מיקום שיא |   ‏‏‏  Sweet Dreams (Are Made of This)‎>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 173 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 151 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 9 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד שירי דאנס/מועדונים | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד מיינסטרים רוק | 16 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 10 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 2 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 2 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 8 |  |
הערות שוליים

↑  מערכת mako מוזיקה, ‏בדיוק בזמן: 63 עובדות לא חשובות (אבל מה זה מעניינות) על מוזיקה ישראלית, באתר ‏מאקו‏, 27 בספטמבר 2020
↑  The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  מידע על Sweet Dreams (Are Made of This) באתר הבילבורד, אתר allmusic.com
↑  מידע על Sweet Dreams (Are Made of This), במצעד הבריטי הרשמי
↑  מידע על Sweet Dreams, באתר המצעד של ניו זילנד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 4c1846e1-0049-3d9e-beec-db6b0dcfaae8
תחרות גביע האביב בשחייה על שם פרד כהן

| --- | --- |

 ענף:  שחייה
 תאריך ייסוד:  1985
 מדינות משתתפות:  ישראל ישראל
תחרות גביע האביב בשחייה על שם פרד כהן, היא תחרות שחייה ארצית בהשתתפות טובי השחיינים והקבוצות בישראל הנערכת אחת לשנה במרכז ההידרותרפי בשער הנגב בבריכת 25 מטר. התחרות מתקיימת משנת 1985, לזכרו של מייסד התחרות, מאמן השחייה והשופט הבין-לאומי בשחייה, פרד כהן ומשנת 2014 קרויה על שמו והיא התחרות הוותיקה בישראל אחרי אליפות ישראל שחייה. תחרות זו מחלקת את סך הפרסים הכספיים הגבוה ביותר בשחייה בישראל.
היסטוריה

פרד כהן יזם וארגן תחרות שחייה בקיבוצו גבולות בבריכת 25 מטר. במהלך השנים השתתפו עשרות אלופות ואלופי ישראל בשחייה ונקבעו שיאים לאומיים. לאורך השנים ניהל פרד כהן את התחרות גם לאחר שיצא לגמלאות. עם חלוף השנים עברה התחרות שינויים במתכונתה ומשנת 2008 היא מנוהלת על ידי אמיר כהן ("פיש") והמאמנת מיכל גזית. משנת 1993 משתתפת קבוצת שחיינים מגרמניה.
בשנים 2020 ו-2021 לא נערכה התחרות בגלל מגפת הקורונה.
במאי 2024 נערכה התחרות באופן חריג בבריכה האולימפית (50 מטר) במכון וינגייט בשל טבח שבעה באוקטובר שהתרחש בעוטף עזה הכולל בין היתר את קבוצת "שחייני הנגב", מאמניה והורי השחיינים המפעילים את התחרות והמצב הביטחוני. טקס הפתיחה עסק בהצדעה לחטופים ששוחררו וקריאה לשחרור החטופים שעדיין נמצאים בשבי. התחרות הייתה פתוחה לכל במתכונת שונה מהרגיל והשתתפו בה כלל שחייני ישראל.