stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הברייה
מיקום וגאוגרפיה

הכפר שוכן במורדות הדרום-מערביים של החרמון, בגובה 750 מטרים מעל פני הים, מדרום לאפיק החצבאני, כ-5 קילומטרים צפונית מזרחית לראשיא אל-פוח'אר, כ-10 קילומטרים צפונית מערבית לגבול ישראל (הר החרמון).
היסטוריה > מקדש רומי

בחלקו המזרחי של הכפר, ישנם שרידי מקדש רומי, מעל החצבאני והוא הדרומי מבין מקדשי הר חרמון (אנ') (קבוצת מקדשים שהוגדרה על ידי ג'והן ג'ורג' טיילור בסביבת מערב החרמון). המקדש הוא מסוג אנטאה (אנ') (שקירותיו הצדדיים נמשכים ליצירת מרפסת בחזית או מאחור (או שניהם) ומסתיימים בעמודים מבניים). השער המזרחי של המקדש פונה אל החרמון, מכוון "כאילו לתפוס את הקרניים הראשונות של שמש הבוקר, הזורחת מעל החרמון". למקדש יש מרתף גדול הנגיש רק מבחוץ של הבניין וככל הנראה שימש לקבורה. המקדש נסקר בקיץ 1852 על ידי אדוארד רובינסון שציין את האבנים הגדולות, כולל אחת ברוחב 0.84 מטר ואורכה 4.6 מטרים. על פי רובינסון מידות המקדש היו: אורך 18 מטרים רוחב 9.4 מטרים וגובהו היה כ־10 מטרים. כותרות העמודים היו בסגנון יוני. בכניסה למבנה ישנם שני מפלסים של גומחות ומתחת למפלס העליון חקוקות כתובות.
בשנת 1868 ביקר במקום ויקטור גרן וחזר על חלק מהתיאורים של קודמיו.
דמוגרפיה

בשנת 2014 היו רשומים בכפר 2,635 בוגרים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני. 99.13% מהם היו סונים.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  أسماء العائلات في بلدة الهبارية، قضاء حاصبيا، محافظة النبطية في لبنان, إعْرَفْ لبنان (בערבית)
1 2  Edward Robinson, Later biblical researches in Palestine and the adjacent regions : a journal of travels in the year 1852, London : J. Murray, 1856, עמ' 416
1 2 3  Charles William Wilson, Stanley Lane-Poole, Picturesque Palestine, Sinai and Egypt, New York D. Appleton, 1881-84, עמ' 128-127
↑  Daniel M. Krencker; Willy Zschietzschmann (1938). Römische Tempel in Syrien: nach Aufnahmen und Untersuchungen von Mitgliedern der Deutschen Baalbekexpedition 1901-1904, Otto Puchstein, Bruno Schulz, Daniel Krencker [u.a.] ... W. de Gruyter & Co. נבדק ב-24 ספטמבר 2024.
1 2  Victor Guérin, Description géographique, historique et archéologique de la Palestine, Paris, Imprimé par autorisation de l'empereur à l'Impr. impériale, 1868, עמ' 286-285
↑  Kevin Butcher (19 בפברואר 2004). Roman Syria and the Near East. כולל צילום. Getty Publications. p. 359. ISBN 978-0-89236-715-3. נבדק ב-17 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
חורבות המקדש בהבאריה, 1857
התקופה הנאוליתית

אסופה של כלים נאוליתיים כגון: צמידים, להבי גרזן, אזמלים וכלים להברקה
חפירה ארכאולוגית בסקארה ברי בסקוטלנד. רמת השימור שלו היא הגבוהה באירופה.
ריהוט בחפירה ארכאולוגית בסקארה ברי. בתצלום נראים מדפים.
אנתרופומורפיזם בדמות מהתקופה הנאוליתית
התקופה הנֶאוֹליתית (או נֶאוליתיקון; ביוונית: νεολιθική; "נאוס" = חדש, "ליתוס" = אבן; מכונה גם תקופת האבן החדשה) היא תקופה פרהיסטורית שנחשבת באופן מסורתי לחלקה האחרון של תקופת האבן.
המונח נטבע בידי ג'ון לובוק בשנת 1865 כחלוקה פנימית של מערכת שלוש התקופות. התקופה באה לאחר התקופה האפיפלאוליתית או התקופה המזוליתית באירופה, מערב אסיה וצפון אפריקה.
את תחילת התקופה מציינת המצאת החקלאות, ואת סיומה ניתן לראות בהופעת כלי מתכת בתקופת הנחושת, תקופת הברונזה או תקופת הברזל (בהתאם לאזור הגאוגרפי). בהגדרת תקופה זו אין הכוונה בהכרח לרצף בזמן, אלא למגוון מאפיינים תרבותיים כגון שימוש ביבולי פרא, גידול יבולי בעל ושימוש בבעלי-חיים מבויתים.
מקורות והתפתחות אזורית

תרבויות המזרח התיכון הובילו את ההתפתחות התרבותית והטכנולוגית וכך נכנסו לתקופה הנאוליתית בסביבות שנת 10,000 לפנה"ס. התרבויות הנאוליתיות הראשונות במזרח התיכון היו באזור הלבנט (התרבות הנאוליתית הקדם קרמית א, הנאוליתית הקדם קרמית ב) ומשם הופצה התרבות מזרחה ומערבה. תרבות תקופת האבן החדשה הגיעה בשנת 8000 לפנה"ס במערב לאנטוליה ובצפון למסופוטמיה.
אתרים ותרבויות נאוליתיות במזרח אסיה נמצאו באזור פקיסטן שבאזור מרגרה (Mehrgarh) מסביבות שנת 7000 לפנה"ס. נוסף על כך, נמצאו יישובים באזור לאחראדווה (Lahuradewa), ליד בקעת הגנגס שבתת-היבשת ההודית החל משנת 6200 לפנה"ס. באזור זה נמצאו במספר אתרים ציורי פחם באתרים שונים, אלו מעידים על קיומה של תרבות שהשתמשה בחיתוך והבערת אש. מזרחה יותר, באזור בקעת הגנגס נמצאו מספר אתרים, כמו אגם סאני טל שבו נמצאו אבקנים של מיני דגנים ותבואה שתוארכו ל-13,000 לפנה"ס. ממצאים אלו רומזים כי ייתכן והיו גידולי חקלאות באזור. כך שאם להסתמך על ממצאים אלו מן הסמינר הלאומי בארכאולוגיה של מישור גאנה בדצמבר 2004 לקנאו הודו, זהו האזור הראשון, ככל הידוע כיום שהתאפיין בתרבות נאוליתית.
בדרום-מזרח אירופה הופיעו לראשונה חברות שעסקו בעיבוד חקלאי בשנת 7000 לפנה"ס; טכנולוגיה זו הגיעה למרכזה של אירופה בשנת 5500 לפנה"ס. יישובים מוקדמים ביותר שנמצאו באזור זה הם סטארצ'בו-קרש (Starčevo-Körös), ווינצ'ה (Vinča). ממצאים על התרבות הנאוליתית במערב וצפון-מערב אירופה נמצאו בסביבות שנת 4500 לפנה"ס, וכפי הנראה החלה התרבות כתוצאה מנדידת עמים והפצה של התרבות.
במרכז אמריקה בסביבות 4500 לפנה"ס התרחשה אותה התפתחות בדיוק (ביות תבואה, יישובי קבע), אולם באזור זה השתמשו במונח Formative ("יוצר" או "מעצב"), במקום השימוש במונח נאוליתי.
בתחילה, החקלאות הנאוליתית הייתה מוגבלת למגוון צר של תבואה (מבויתת ובר) ורעיית צאן הכוללת כבשים ועזים, אולם לקראת 7000 לפנה"ס התרחב מגוון בעלי החיים לגידול בקר וחזירים. החלו לקום יישובי קבע ויישובי חצי קבע, והחל השימוש בכלי חרס. לא כל ההיבטים והמאפיינים של התרבות הנאוליתית (לדוגמה: קדרות, יישובי קבע, גידול תבואה מבויתת וגידול בעלי חיים מבויתים) הופיעו באותו סדר: בחברות הראשונות במזרח התיכון שעסקו בחקלאות לא עשו שימוש בקדרות, בבריטניה לעומת זאת, ככל הנראה לא נעשה תהליך של ביות צמחים בתקופה הנאוליתית המוקדמת, ולא ברור האם היו יישובי קבע בבריטניה. במקומות אחרים בעולם כמו אפריקה, הודו ודרום מזרח אסיה, ההתפתחות הנאוליתית לא הופצה מהמזרח התיכון, כך שבעצם נוצרו במקומות אלה תהליכים עצמאיים שהובילו לתרבויות נאוליתיות אזוריות. תרבויות אלו התפתחו באופן שונה לחלוטין מאלה של המזרח התיכון דרום-מערב אסיה ואירופה. למשל, החברה היפנית המוקדמת עסקה בקדרות עוד בתקופת האבן האמצעית (Mesolithic).
ארגון חברתי

ישנן מעט עובדות מדעיות המצביעות על קיום של ריבוד חברתי. בתקופה הנאוליתית, ההיררכיה החברתית מקושרת הרבה יותר עם התקופה הבאה תקופת הברונזה. משפחות ומשקי בית נאוליתיים היו יחידות עצמאיות כלכלית. למרות האמור למעלה, ניתן ללמוד על הריבוד החברתי מתוך הממצאים הטכנולוגיים. למשל, בחפירות במרכז אירופה נחשפו שוחות מעגליות גדולות (בין 4800 ל-4600 לפנה"ס). בתקופה מאוחרת יותר נמצאו הגבהות מעל מים, תלי קבורה וסטונהנג' (henges). קיום מבנים אלו דורש ארגון חברתי וזמן עבודה רב, דבר המרמז על כך שהיו אנשים בעלי השפעה שארגנו והוציאו לפועל עבודה.
דוגמאות נוספות לארגון חברתי ניתן ללמוד מאתרים בימארבנקרמיק (Linearbandkeramic) לאורך הריין שבהם נמצאו ביצורים. כמו כן, בבריטניה קיימות עדויות למאבקי כוח באתרים נאוליתיים. מעובדות אלו של מבנים גדולים, ביצורים ומאבקי כוח, ניתן ללמוד כי הייתה התארגנות של "שיתוף פעולה" או במילים אחרות קבוצות שבטיות. יש להניח כי קבוצות אלו נשלטו על ידי אנשים כריזמטיים שעמדו בראש אילן היוחסין. בתקופת הברונזה המוקדמת יהפכו מבנים חברתיים אלו באירופה ל-Chiefdoms – קבוצה היררכית המאורגנת כנגזרת הייחוס/המרחק של הפרט מן הצ'יף.
לאורך התקופה הנאוליתית התפתחו מספר תרבויות שהייתה להן מערכת פוליטית מורכבת מאוד, כגון Iroquois, אנשי הפוואלו (Pueblo people), בני המאיה והמאורים. כל אחת מתרבויות אלו הקימה מערכת פוליטית מסובכת ומורכבת.
בפברואר 2022, נמסר מחוקרים מאוניברסיטת המלך חוסיין בירדן ומהמכון הצרפתי של המזרח הקרוב, על מקדש שנמצא סמוך לעפיפוני המדבר במזרח ירדן, המעיד על תושביו שהיו ציידים מיומנים ושעיסוק זה היה מרכזי בחייהם.
חקלאות

התפתחות החקלאות הייתה השינוי המשמעותי הגדול ביותר בתקופה הנאוליתית. זהו שינוי משמעותי עבור כל המין האנושי וצורת החיים שלו. בתקופה זו החל עיבוד התבואה, תִרבות ושיפור של זני תבואה ודגנים. החלה לרדת ההישענות על תרבות הלקטים-ציידים והנוודים, ונמצאה דרך חלופית לספק מזון. ההישענות על תנובה מהאדמות המעובדות הלכה וגדלה. חוקרים מאמינים כי התפתחות זו עודדה באופן משמעותי את גידול ההתיישבות, היות שלעבודת גידול התבואה נדרש כוח אדם רב וקבוע, וכך עלה הצורך במתיישבים קבועים. מצד שני, התנובה הגדלה והולכת של האדמות המעובדות אפשרה לספק מזון לאוכלוסייה הגדלה. מגמה זו, של גידול בביקוש לכוח אדם וגידול האוכלוסייה, המשיכה לתקופת הברונזה, ובסופו של דבר נבנו עיירות, ומאוחר יותר ערים ומדינות.
התקופה הנאוליתית זכתה בשם "המהפכה הנאוליתית" – ביטוי שטבע הארכאולוג האוסטרלי ויר גורדון צ'יילד (Vere Gordon Childe). שם זה הוא תולדה של שינויים מרחיקי לכת בתחומים רבים, כגון: העמקת האינטראקציה האנושית, שיטות הקיום המבוססות על הישענות על תנובה חקלאית, תרבות זני תבואה ודגן וביות בעלי חיים.
אחד היתרונות הפוטנציאליים של התחכום והפיתוח הגדולים של טכנולוגיות חקלאיות הייתה האפשרות לעודפי תבואה בעונות ברוכות. בעונות אלו התנובה הייתה גדולה מהנדרש לשימוש מיידי של הקהילה. יתרות התנובה נשמרו לעונות שבהן היה קיים מחסור עונתי, או שימשו לסחר חליפין עם קבוצות אחרות. כך למעשה, היתרות הללו אפשרו את הגדלת האוכלוסייה.
עם זאת, החברות החקלאיות הראשונות הושפעו מכל בעיה בגידולי החקלאות כגון בצורת או מגפה. בחברות שנשענו באופן משמעותי על החקלאות לצורך אספקת המזון, גדלה מאוד הרגישות לעונות שחונות, בעוד הלקטים-ציידים היו כמעט חסינים למחסור כה דרמטי ורוטיני. למרות המכשולים התקופתיים באספקת המזון, החברה החקלאית הנאוליתית הצליחה להגדיל את כמויות המזון לאורך זמן; הוכחה לכך ניתן למצוא בגידול האוכלוסייה והתרחבות הטריטוריות.
אחד השינויים המשמעותיים הנוספים לחברת "החקלאים החדשים" היה אופי התזונה (הדיאטה). חברת הלקטים-ציידים ניזונה מכמויות גדולות של חלבון מן החי, בעוד שלחקלאים היו פחות הזדמנויות ומוטיבציה לציד, ורוב מזונם הגיע מהצמחים המתורבתים שגידלו. אין עדיין הסכמה לגבי היתרונות והחסרונות של השינוי בהרגלי התזונה, וההשפעה הכללית שלהם על תחילת ההתפתחות החברתית.
ביות בעלי החיים בחלק מהחברות הנאוליתיות, כבהמות עבודה או מקור למזון (ומקנה), היה חידוש נוסף ששינה את המאפיינים החברתיים. כל התוצרים כולל תוצרי הלוואי של בעלי החיים נוצלו, כך למשל הגללים של בעלי החיים שימשו כחומר דישון, כדלק ואפילו כחומר בנייה. בנוסף לשימוש בבעלי החיים כמקור זמין לחלבון ומקור למוצרי חלב, מִקנה שימש לעיתים גם לסחר חליפין. ההתמחות בגידול צאן, חייבה לנדוד מפאת הצורך בשדות מרעה (מחזור נדודים של עדרים).
טכנולוגיה

החקלאים הנאוליתיים היו מיומנים מאוד. הם ייצרו מגוון של כלים שהיו נחוצים לגידול, עיבוד וקציר של תבואה (כמו להבי מגלים ואבני רחיים), וכן כלים ליצור מזון (כלי חרס וכלי עצם). מיומנותם התבטאה גם בייצור מגוון כלי אבן כמו קישוטים, חניתות, חרוזים ופסלים. האנשים הנאוליתיים בלבנט, באנטוליה, בסוריה, בצפון מסופוטמיה ובמרכז אסיה, בנו את בתי הכפר שלהם מלבני חמר. מעניינים במיוחד הבתים בצ'טלהויוק שבטורקיה, שטויחו ונצבעו בסצנות מפוארות של אנשים ובעלי חיים. באירופה נבנו בתים ארוכים עשויים קש ובוץ, וכן קברים מפוארים למתים. קברים אלו היו נפוצים במיוחד באירלנד, ואלפים רבים קיימים עד היום. האנשים הנאוליתיים באיים הבריטיים בנו תילי קברים ארוכים וחדרי קבורה למתיהם, מעברים מעל מקורות מים, סטונהנג' מכרות צור, ומונומנטים. הכביש המתוכנן העתיק ביותר, ה"דרך המתוקה" (Sweet Track) באנגליה, נבנה אף הוא בתקופה זו. בני האדם למדו דרכים לשמר מזון לחודשים הבאים, כמו עיצוב של מכלים דחוסי אוויר, ושימוש במלח לצורך שימור המזון.
עד לבואם של האירופאים היו החברות באמריקה ובאיי האוקיינוס השקט ברמת הטכנולוגיה הנאוליתית עם מעט יוצאים מהכלל – כמה גרזנים וראשי חיצים מנחושת באזור גרנד קניון.
יישובים נאוליתיים

רשימה של אתרים ארכאולוגיים:
| שם אתר בלעז | שם אתר בעברית | מדינה | זמן האתר  (לפנה"ס) | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מערת Franchthi | מערת פרנכתי | יוון | 10,000 | יושב שוב בין השנים 6000–7500 |
| WF16 | ואדי פינאן 16 | ירדן | 10,000 |  |
| Göbekli Tepe | גבקליטפה | טורקיה | 9000 |  |
| Karahantepe | קרהנטפה | טורקיה |  |  |
|  | מקדש במזרח ירדן | ירדן | 9000 | מקדש |
| Jericho | יריחו | ישראל | 8350 | התפתח מהתרבות הנאטופית האפיפלאוליתית |
| Nevali Cori | נוולי ג'ורי | טורקיה | 8000 |  |
| Çatalhöyük | צ'טלהויוק | טורקיה | 7500 |  |
| Dispilio | דיספיליו | יוון | 7500 |  |
| Baʿja | בעג'ה | ירדן | 7500 |  |
| Mehrgarh | מחרפארח | פקיסטן | 7000 |  |
| Cnossus | קנוסוס | יוון | 7000 |  |
| Lahuradewa | לאחורדווה | הודו | 6200 |  |
| Skara Brae,  Knap of Howa,  Orkney Islands | סקארה ברי,  נפ או'האואר,  איי אורקני | סקוטלנד | 3500 |  |
| Brú na Bóinne | ברו נא בוין | אירלנד | 3500 |  |
|  | אתר מוצא | ישראל | 9000 |  |
ראו גם

התרבות הירמוכית
המהפכה הנאוליתית
לקריאה נוספת

Bellwood, Peter. (2004). First Farmers: The Origins of Agricultural Societies. Blackwell Publishers. ISBN 0631205667
הערות שוליים

1 2  מקדש מלפני 9,000 שנה התגלה במזרח ירדן, באתר ynet, 23 בפברואר 2022
↑  שירות הידען, ‏יישוב פרהיסטורי ענק בן 9000 שנה, הגדול בישראל ואחד מהגדולים בעולם, נחשף ליד מוצא, באתר "הידען", 17 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563180305171  BnF: cb13318708x (data)  GND: 4075272-0  HDS: 008012  LCCN: sh85090768  NKC: ph137449 
אבן רחיים מהתקופה הנאוליתית לטחינה של גרעינים תוך סיבוב
פסל טרקוטה: האדם החושב מקרדיצה מהמאה ה-45 לפנה"ס במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
GREY: סיפורו של כריסטיאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אי. אל. ג'יימס
 שפת המקור:  אנגלית בריטית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  וינטג'
 תאריך הוצאה:  2015 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תרגום:  תמי איינשטיין
 סדרה
 ספר קודם:  חמישים גוונים של שחרור 
 הספר הבא:  אופל: ספורו של כריסטיאן 
 
GREY: סיפורו של כריסטיאן הוא הספר הרביעי בסדרת חמישים גוונים והראשון בסדרת סיפורו של כריסטיאן.
מידע כללי

הספר עוקב אחר עלילת הספר חמישים גוונים של אפור אך מנקודת מבטו של כריסטיאן.
הספר יצא לאור בשנת 2015 בהוצאת וינטג', עם הפצתו הוא מכר יותר ממיליון עותקים בתוך כ-4 ימים.
באותה שנה הוא פורסם גם בעברית בהוצאת משכל. הוא תורגם לעברית על ידי תמי איינשטיין.
הערות שוליים

↑   איתמר זהר, הספר החדש בסדרת "חמישים גוונים של אפור" נמכר במיליון עותקים בתוך ארבעה ימים, באתר הארץ, 23 ביוני 2015
| "חמישים גוונים" מאת אי>  אל. ג'יימס |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חמישים גוונים של אפור (2011) • חמישים גוונים של אופל (2012) • חמישים גוונים של שחרור (2012) |  |
| ספרי המשך | GREY: סיפורו של כריסטיאן • אופל: סיפורו של כריסטיאן • שחרור: סיפורו של כריסטיאן |  |
| סרטים | חמישים גוונים של אפור (2015) • חמישים גוונים של אופל (2017) • חמישים גוונים של שחרור (2018) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליס המילטון

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1869 מנהטן, ניו יורק, ארה״ב
 פטירה:  22 בספטמבר 1970  (בגיל 101) האדליים, קונטיקט, ארה״ב
 ענף מדעי:  בטיחות וגיהות בתעסוקה טוקסיקולוגיה בתעשייה
 מקום מגורים:  בית האל 
 מקום לימודים:  בי"ס מיס פורטר (1888) אוניברסיטת מישיגן (1893)  אוניברסיטת לייפציג,  אוניברסיטת מינכן,  ואוניברסיטת פרנקפורת (1895)  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1897) אוניברסיטת שיקגו (1899-1901)
 מוסדות:  בי״ס לרפואה באוניברסיטת נורת'ווסטרן מכון ההנצחה למחלות זיהומיות בי״ס לרפואה בהארווארד
 פרסים והוקרה:  פרס אלברט לאסקר לשירות ציבור (1947)
 
אליס המילטון (באנגלית: Alice Hamilton;‏ 27 בפברואר 1869 – 22 בספטמבר 1970) הייתה רופאה, מדענית וסופרת אמריקאית. היא הייתה מומחית מובילה בתחום הבריאות התעסוקתית וחלוצה בתחום הרעילות התעשייתית. בנוסף לעבודתה המדעית, המילטון הייתה רפורמיסטית רווחה חברתית, הומניטרית ופעילה לשלום ולמען זכויות נשים. היא זכתה במספר כבוד ופרסים, כולל פרס אלברט לסקר לשירות הציבורי.
ראשית חייה ומשפחתה

המילטון, בתם השנייה של מונטגומרי המילטון (1843–1909) וגרטרוד המילטון (1840–1917), נולדה ב-27 בפברואר 1869 במנהטן, ניו יורק, ניו יורק. היא בילתה ילדות את ילדותה עם משפחתה המורחבת בפורט וויין, אינדיאנה, שם התיישב סבה, אלן המילטון, מהגר אירי, ב-1823. הוא התחתן עם אמרין הולמן, בתו של שופט בית המשפט העליון של אינדיאנה, ג'סי לינץ' הולמן, בשנת 1828 והפך לאיש עסקים מצליח בפורט וויין. חלק גדול מהעיר פורט וויין נבנה על אדמה שהייתה בבעלותו פעם. אליס גדלה באחוזה גדולה של משפחת המילטון שהקיפה אזור בן שלושה בלוקים במרכז העיר פורט ווין. משפחת המילטון גם בילתה קיצים רבים באי מקינאק, מישיגן. החלק הגדול מהדור השני והשלישי של משפחת המילטון המורחבת, שכללה את משפחתה של אליס, כמו גם את דודיה, דודותיה ובני דודיה, חיו על עושר בירושה.
מונטגומרי המילטון, אביה של אליס, למד באוניברסיטת פרינסטון ובבית הספר למשפטים של הרווארד. הוא גם למד בגרמניה, שם הכיר את גרטרוד פונד, בתו של יבואן סוכר עשיר. הם נישאו בשנת 1866. אביה של אליס הפך לשותף בעסקי מכולת סיטונאיים בפורט וויין, אך השותפות התפרקה ב-1885 והוא פרש מהחיים הציבוריים. למרות שהכשל העסקי גרם להפסד כספי למשפחה, אמה של אליס, גרטרוד, נשארה פעילה חברתית בקהילת פורט וויין.
אליס הייתה הבת השנייה מבין חמישה ילדים, כאשר היו לה שלוש אחיות (עדית, מרגרט ונורה) ואח (ארתור "קווינט"), שכולם היו מצוינים בתחומם. הבנות נשארו קרובות במיוחד לאורך ילדותן ולתוך הקריירה המקצועית שלהן. עדית (1867–1963), מחנכת ומנהלת בבית הספר Bryn Mawr בבולטימור, הפכה לקלאסיקה ולסופרת מפורסמת בזכות מאמריה וספרי רבי המכר שלה על תרבויות יוון ורומא עתיקות. מרגרט (1871–1969), כמו אחותה הגדולה עדית, הפכה למחנכת ומנהלת בבית הספר Bryn Mawr. נורה (1873–1945) הייתה אמנית. ארתור (1886–1967), האח הצעיר ביותר של המילטון, הפך לסופר, פרופסור לספרדית ועוזר דיקן לסטודנטים זרים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ארתור היה האח היחיד שהתחתן; לו ולאשתו, מרי (ניל) המילטון, לא היו ילדים.
חינוך ולימודים

הוריה של המילטון חינכו את ילדיהם בבית מגיל צעיר. בעקבות מסורת משפחתית בקרב נשות המילטון, אליס השלימה את השכלתה המוקדמת בבית הספר המשלים של מיס פורטר לנשים צעירות בפארמינגטון, קונטיקט, בין השנים 1886 ו-1888. בנוסף לאליס, שלוש מדודותיה, שלושה בני דודים וכל שלוש אחיותיה היו בוגרי בית הספר.
המילטון שאפה לספק שירות שימושי כלשהו לעולם ובחרה ברפואה כדרך לפרנס את עצמה כלכלית. לאחר שובה לאינדיאנה מבית הספר בקונטיקט, למדה המילטון מדעים אצל מורה בתיכון בפורט ווין ואנטומיה במכללת פורט וויין לרפואה במשך שנה לפני שנרשמה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן ב-1892. במהלך שנת לימודיה האחרונה שירתה בצוות של ד"ר דוק, לקחה ממטופלים היסטוריות רפואיות ועשתה עבודת מעבדה קלינית. המילטון קיבלה תואר רפואי מהאוניברסיטה בשנת 1893.
בשנים 1893-1894, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה, השלימה המילטון התמחות בבית החולים נורת'ווסטרן לנשים וילדים במיניאפוליס ובבית החולים של ניו אינגלנד לנשים וילדים ברוקסברי, שכונת פרברים של בוסטון, מסצ'וסטס, כדי לצבור קצת ניסיון קליני. המילטון כבר החליטה שהיא לא מעוניינת להקים מרפאה פרטית וחזרה לאוניברסיטת מישיגן בפברואר 1895 כדי להתמחות בקטריולוגיה וכעוזרת מעבדה של פרדריק ג'ורג' נובי. היא גם החלה לפתח עניין בבריאות הציבור.
בסתיו 1895, אליס ואחותה הגדולה, עדית, נסעו לגרמניה. אליס תכננה ללמוד בקטריולוגיה ופתולוגיה בעצת הפרופסורים שלה במישיגן, ואילו עדית התכוונה ללמוד לימודים קלאסיים ולהשתתף בהרצאות. האחיות המילטון התמודדו עם התנגדות למאמציהן ללמוד בחו"ל. למרות שאליס התקבלה בברכה בפרנקפורט, בקשותיה ללמוד בברלין נדחו והיא חוותה כמה דעות קדומות כלפי נשים כאשר שתי האחיות למדו באוניברסיטאות במינכן ולייפציג.
כאשר אליס חזרה לארצות הברית בספטמבר 1896, היא המשיכה למשך שנה נוספת בלימודי תואר שני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. שם היא עבדה עם סיימון פלקסנר על אנטומיה פתולוגית. הייתה לה גם הזדמנות ללמוד מוויליאם אוסלר ומוויליאם הנרי וולץ'.
קריירה > שנותיה המוקדמות

בשנת 1897 קיבלה המילטון הצעה להיות פרופסור לפתולוגיה בבית הספר לרפואה לאישה של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. זמן קצר לאחר מעברה לשיקגו, אילינוי, הגשימה המילטון שאיפה ותיקה להיות חברה ותושבת האל האוס, בית ההתיישבות שנוסד על ידי הרפורמטורית החברתית ג'יין אדמס ואלן גייטס סטאר. בעוד המילטון לימדה וערכה מחקר בבית הספר לרפואה במהלך היום, היא שמרה על חיים פעילים בהאל האוס, מקום מגוריה במשרה מלאה מ-1897 עד 1919. המילטון הפכה לרופאה האישית של ג'יין אדמס והתנדבה ללמד אנגלית ואמנות בהאל האוס. היא גם ניהלה את מועדוני הסייף והספורט לגברים, הפעילה מרפאה לתינוקות וביקרה את החולים בבתיהם. גם אחותה של אליס, נורה, וחבריה רייצ'ל וויקטור יארוס היו תושבים בהאל האוס. למרות שהמילטון התרחקה משיקגו ב-1919 כשקיבלה תפקיד כמרצה זוטרה בבית הספר לרפואה בהרווארד, היא חזרה להאל האוס ונשארה שם בכל שנה במשך חודשי האביב עד למותה של ג'יין אדמס ב-1935.
דרך עבודתה בהאל האוס וחייה לצד התושבים העניים של הקהילה, המילטון הייתה עדה להשפעות שהיו למלאכה המסוכנת במחצרות על בריאות העובדים, בשל חשיפה לפחמן חד-חמצני והרעלת עופרת. לכן, היא התעניינה יותר ויותר בבעיות עמן התמודדו העובדים, במיוחד פציעות ומחלות בעבודה. הניסיון גם גרם להמילטון להתחיל לשקול כיצד למזג את תחומי העניין שלה במדע הרפואה וכפעילה חברתית על מנת לשפר את בריאותם של העובדים האמריקאים.
כאשר בית הספר לרפואה לאישה נסגר בשנת 1902, המילטון לקחה תפקיד כבקטריולוגית במכון הזיכרון למחלות זיהומיות. המילטון חקרה מגפת טיפוס בשיקגו לפני שהתמקדה במחקריה בחקירת מחלות תעשייתיות. חלק מהמחקרים המוקדמים של המילטון בתחום זה כללו ניסיונות לזהות גורמים לטיפוס ושחפת בקהילה הסובבת את האל האוס. עבודתה על המחלה הזיהומית ב-1902 הובילה להחלפת המפקח הסניטרי הראשי של האזור על ידי מועצת הבריאות של שיקגו.
לימודי הרפואה התעשייתית (מחלות הקשורות לעבודה) הפכו חשובים יותר כיוון שהמהפכה התעשייתית של סוף המאה התשע-עשרה הובילה לסכנות חדשות במקום העבודה. בשנת 1907 החלה המילטון לחקור ספרות קיימת מחו"ל ושמה לב שרפואה תעשייתית לא נחקרת כל כך באמריקה. היא יצאה לשנות את המצב ופרסמה את מאמרה הראשון בנושא בשנת 1908.
קריירה > מחקר רפואי

המילטון החלה את הקריירה הארוכה שלה בבריאות הציבור ובבטיחות במקום העבודה בשנת 1910, כאשר מושל אילינוי צ'ארלס ס. דינין מינה אותה כחוקרת רפואית בוועדה החדשה שהוקמה באילינוי למחלות תעסוקתיות. המילטון הובילה את חקירות הוועדה, שהתמקדו ברעלים תעשייתיים כמו עופרת ורעלים אחרים.  היא גם חיברה את "סקר אילינוי", דו"ח הוועדה שתיעד את ממצאיה לגבי תהליכים תעשייתיים שחשפו עובדים להרעלת עופרת ומחלות אחרות. מאמצי הוועדה הביאו להעברת חוקי הפיצויים הראשונים לעובדים באילינוי ב-1911, באינדיאנה ב-1915, וחוקי מחלות מקצוע במדינות אחרות. החוקים החדשים חייבו מעסיקים לנקוט באמצעי בטיחות כדי להגן על העובדים.
עד 1916 הפכה המילטון לסמכות המובילה באמריקה בנושא הרעלת עופרת. בעשור הבא היא חקרה מגוון נושאים עבור מגוון ועדות בריאות מדינתיות ופדרליות. המילטון מיקדה את מחקריה ברעילות תעסוקתיות, ובחנה את ההשפעות של חומרים כמו צבעי אנילין, חד תחמוצת הפחמן, כספית, עופרת טטרה אתיל, רדיום, בנזן, גזי פחמן די - סולפיד ומימן גופרתי. ב-1925, בכנס של שירות הבריאות הציבורי על השימוש בעופרת בבנזין, היא העידה נגד השימוש בעופרת והזהירה מפני הסכנה שהוא מהווה לאנשים ולסביבה. אף על פי כן, הותר לבנזין עופרת. ב-1988 הסוכנות להגנת הסביבה העריכה שבמשך 60 השנים הקודמות 68 מיליון ילדים סבלו מחשיפה רעילה גבוהה לעופרת מדלקים עופרת.
עבודתה על תעשיית ייצור עופרת לבנה ותחמוצת עופרת, כחוקרת מיוחדת עבור הלשכה האמריקאית לסטטיסטיקה של העבודה, נחשבת ל"מחקר ציון דרך". המילטון הייתה חלוצה באפידמיולוגיה תעסוקתית והיגיינה תעשייתית. היא גם יצרה תחום התמחות של רפואה תעשייתית בארצות הברית. הממצאים שלה היו משכנעים מבחינה מדעית והשפיעו על רפורמות בריאות גורפות ששינו את החוקים והפרקטיקה הכללית כדי לשפר את בריאות העובדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, צבא ארצות הברית הטיל עליה לפתור מחלה מסתורית שפוגעת בעובדים במפעל תחמושת בניו ג'רזי. היא הובילה צוות שכלל את ג'ורג' מינו, פרופסור בבית הספר לרפואה בהרווארד. היא הסיקה שהעובדים סובלים ממגע עם חומר הנפץ טריניטרוטולואן (TNT). על מנת לפתור את הבעיה, היא המליצה לעובדים ללבוש ביגוד מגן שיוסרו ויכובסו בסוף כל משמרת.
אחד המחקרים המוכרים ביותר של המילטון היה עבודתה על הרעלת פחמן חד-חמצני בקרב פועלים במפעלי פלדה אמריקאים והרעלת כספית של כובענים. לבקשת משרד העבודה האמריקני, היא גם חקרה תעשיות המעורבות בפיתוח חומרי נפץ מרסקים. המילטון הייתה גם חברה בוועדה לחקירה מדעית של תמותה משחפת במקצועות מאובקים, שמאמציה "הניחו את הבסיס למחקרים נוספים ובסופו של דבר לרפורמה נרחבת בתעשייה".
קריירה > פעילות למען זכויות נשים

במהלך שנותיה בהאל האוס, המילטון הייתה פעילה בתנועות זכויות נשים ושלום. היא נסעה עם ג'יין אדמס ואמילי גרין באלך לקונגרס הבינלאומי של נשים בהאג ב-1915, שם פגשו את אלטה ג'ייקובס, פציפיסטית, פמיניסטית וסופרג'יסטית הולנדית. קטעים היסטוריים שהתגלו מחדש מציגים את אדמס, המילטון וג'ייקובס לפני שער ברנדנבורג בברלין ב-24 במאי 1915, במהלך ביקור בגרמניה כדי לפגוש את מנהיגי הממשלה.[דרוש מקור]
שנותיה המאוחרות

לאחר פרישתה מהרווארד ב-1935, המילטון הפכה ליועצת רפואית של לשכת התקנים של ארצות הברית. סקר השטח האחרון שלה, שנערך בשנים 1937-1938, חקר את תעשיית הויסקוזה. בנוסף, המילטון כיהנה כנשיאת ליגת הצרכנים הלאומית מ-1944 עד 1949.
את שנות הפרישה שלה המילטון בילתה בהדליים, קונטיקט, בבית שרכשה ב-1916 עם אחותה, מרגרט. המילטון נשארה סופרת פעילה בפנסיה. האוטוביוגרפיה שלה, Exploring the Dangerous Trades, פורסמה ב-1943. המילטון נהנתה גם מפעילויות פנאי כמו קריאה, רישום וכתיבה, וכן בילויים עם משפחתה וחבריה.
מותה

המילטון נפטרה משבץ מוחי בביתה בהדליים, קונטיקט, ב-22 בספטמבר 1970, בגיל 101. היא נקברה בבית הקברות קוב בהדליים.
כעבור שלושה חודשים לאחר מותה בשנת 1970, הקונגרס האמריקאי העביר את חוק הבטיחות והבריאות בעבודה לשיפור הבטיחות במקום העבודה בארצות הברית.