stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפועל תל אביב (כדורגל)
שיאים > שיאים קבוצתיים

הקבוצה היחידה שזכתה שלוש פעמים ברציפות בגביע המדינה (1937–1939, 2010–2012)
בעונת 1933/1934 ניצחה הפועל תל אביב בכל משחקיה והיא היחידה שעשתה זאת בליגה הבכירה
בעונת 2001/2002 סיימה הפועל תל אביב ללא הפסד בית (13 ניצחונות, 4 תיקו)
בעונת 2009/2010 סיימה הפועל תל אביב ללא הפסד חוץ (12 ניצחונות, 5 תיקו)
שיא ניצחונות בעונה – 26 (1999/2000)
שיא נקודות בעונה – 85 (1999/2000)
שיא שערים בעונה – 87 (2009/2010)
שיא דקות ללא ספיגה – 674 דקות (1949/1950)
הניצחון הגבוה ביותר בכל הזמנים – 1-12 על מכבי חיפה (1937) ועל הפועל הרצליה (1957/1958) במסגרת גביע המדינה
הניצחון הגבוה ביותר בליגה – 0-8 על הפועל רמת גן (עונת 1953/1954) ועל הפועל באר שבע (1969/1970)
ההפסד הגבוה ביותר בליגה – 6-0 מול הפועל באר שבע (2022/2023)
הניצחון הגבוה ביותר באירופה – 0-5 על ז'לייזניצ'אר סרייבו (2010/2011)
ההפסד הגבוה ביותר באירופה – 4-0 מול גלאזגו ריינג'רס (2006/2007) ומול ויקטוריה פלזן (2012/2013)
המיקום הנמוך ביותר – 2 בליגת המשנה (1989/1990)
שיאים > שיאים אישיים

שיאן ההופעות בליגה – יעקב אקהויז, 454 הופעות
מלך השערים בליגה – שייע פייגנבוים, 132 שערים
מלך הבישולים בליגה – משה סיני, 72 בישולים
שיאן ההופעות באירופה – ואליד באדיר, 60 הופעות
מלך השערים באירופה – עומר דמארי, 10 שערים
מלך השערים בגביע המדינה – שייע פייגנבוים, 33 שערים
מלך השערים בכל המסגרות – שייע פייגנבוים, 175 שערים
שיא שערים לעונה – עומר דמארי, 26 שערים (2013/2014)
שיא בישולים לעונה – גילי ורמוט, 17 בישולים (2009/2010)
שיאים > שיאים אישיים > שיאן ההופעות בליגה

| # | שחקן | שנים בקבוצה | הופעות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | יעקב אקהויז | 1974 – 1992 | 454 |
| 2 | אריה בז'רנו | 1968 – 1985 | 430 |
| 3 | שייע פייגנבוים | 1964 – 1979 | 368 |
| 4 | יגאל אנטבי | 1999 – 2009 2012 – 2014 | 351 |
| 5 | שביט אלימלך | 1996 – 2007 | 344 |
| 6 | קיקו רחמינוביץ' | 1966 – 1980 | 332 |
| 7 | יחזקאל חזום | 1964 – 1977 | 324 |
שיאים > שיאים אישיים > מלך השערים בליגה

| # | שחקן | שנים בקבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | שייע פייגנבוים | 1964 – 1979 | 132 |
| 2 | יחזקאל חזום | 1964 – 1977 | 97 |
| 3 | משה סיני | 1980 – 1989 1990 – 1993 | 87 |
| 4 | רחביה רוזנבוים | 1951 – 1965 | 78 |
| 5 | עומר דמארי | 2011 – 2014 2018 – 2020 | 60 |
| 6 | שבתאי לוי | 1977 – 1988 | 58 |
| 7 | גדעון טיש | 1955 – 1966 1968 – 1969 | 55 |
שיאים > שיאים אישיים > מלך הבישולים בליגה

| # | שחקן | שנים בקבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | משה סיני | 1980 – 1989 1990 – 1993 | 72 |
| 2 | סלים טועמה | 1998 – 2003 2006 – 2007 2010 – 2014 | 57 |
| 3 | גילי ורמוט | 2005 – 2007 2008 – 2011 2012 – 2015 | 56 |
| 4 | יוסי אבוקסיס | 1987 – 1993 2001 – 2003 2003 – 2007 | 43 |
| 5 | שייע פייגנבוים | 1964 – 1979 | 38 |
שיאים > שיאים אישיים > זוכים בתואר כדורגלן העונה במדי הקבוצה

| עונה | שחקן | תארים קבוצתיים |
| --- | --- | --- |
| 1959/1960 | אמציה לבקוביץ' |  |
| 1960/1961 | אמציה לבקוביץ' | גביע |
| 1962/1963 | גדעון טיש |  |
| 1980/1981 | משה סיני | אליפות |
| 1987/1988 | אלי כהן | אליפות |
| 1999/2000 | שביט אלימלך | דאבל |
| 2008/2009 | וינסנט אניימה |  |
| 2009/2010 | גילי ורמוט | דאבל |
שיאים > שיאים אישיים > זוכים בתואר מלך השערים במדי הקבוצה

| עונה | שם השחקן | שערים | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1955/1956 | מיכאל מיכאלוב | 16 | יחד עם אברהם לוי מבית"ר תל אביב |
| 2010/2011 | טוטו תמוז | 21 |  |
מאמנים והישגים לפי עונה > במאה ה-21

| עונה | מאמן | מיקום סופי בליגה | גביע המדינה | התמודדות באירופה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999/2000 | דרור קשטן | 1 - אלופה | זוכה | סיבוב ראשון (גביע אופ"א) |
| 2000/2001 | דרור קשטן | 2 | חצי גמר | סיבוב מוקדמות שלישי (ליגת האלופות) |
| 2001/2002 | דרור קשטן | 2 | שמינית הגמר | רבע גמר (גביע אופ"א) |
| 2002/2003 | דרור קשטן | 3 | שמינית הגמר | סיבוב שני(גביע אופ"א) |
| 2003/2004 |  דרור קשטן | 5 | חצי גמר | סיבוב ראשון (גביע אופ"א) |
| 2004/2005 | גילי לנדאו / שמואל חנין / שייע פייגנבוים | 9 | שמינית הגמר | - |
| 2005/2006 | דרור קשטן | 2 | זוכה | - |
| 2006/2007 | יצחק שום / ניר לוין | 4 | זוכה | טופ 32 (גביע אופ"א) |
| 2007/2008 | גיא לוזון / אלי גוטמן | 7 | גמר | שלב הבתים (גביע אופ"א) |
| 2008/2009 | אלי גוטמן | 2 | שמינית הגמר | סיבוב ראשון (גביע אופ"א) |
| 2009/2010 | אלי גוטמן | 1 - אלופה | זוכה | שמינית הגמר (הליגה האירופית) |
| 2010/2011 | אלי גוטמן | 2 | זוכה | שלב הבתים (ליגת האלופות) |
| 2011/2012 | דרור קשטן / ניצן שירזי | 2 | זוכה | שלב הבתים (הליגה האירופית) |
| 2012/2013 | ניצן שירזי / יוסי אבוקסיס / פרדי דוד | 3 | רבע גמר | שלב הבתים (הליגה האירופית) |
| 2013/2014 | רן בן שמעון | 4 | סיבוב ח' | סיבוב מוקדמות שלישי (הליגה האירופית) |
| 2014/2015 | אסי דומב / אלי כהן | 8 | שמינית גמר | סיבוב מוקדמות שני (הליגה האירופית) |
| 2015/2016 | ססאר מנדיונדו / וואליד באדיר / גיא לוי / אלי גוטמן | 8 | רבע גמר | - |
| 2016/2017 | אלי גוטמן / גיא לוזון / מנחם קורצקי | 14 | שמינית גמר | - |
↓ ירידה לליגה הלאומית ↓
| 2017/2018 | מוטי איווניר / קובי רפואה | 1 | סיבוב ח' | - |
↑ העפלה לליגת העל ↑

| 2018/2019 | קובי רפואה / אופיר חיים | 8 | שמינית גמר | - |
| 2019/2020 | ניסו אביטן / ניר קלינגר | 5 | חצי גמר | - |
| 2020/2021 | ניר קלינגר | 11 | פיינליסטית | - |
| 2021/2022 | ניר קלינגר / קובי רפואה | 5 | סיבוב ח' | - |
| 2022/2023 | קובי רפואה / סלובודאן דראפיץ' / חיים סילבס | 10 | סיבוב ח' | - |
| 2023/2024 | מייקל ואלקאניס / בורחה לאמה / יוסי אבוקסיס / סלים טועמה | 13 | סיבוב ח' | - |
↓ ירידה לליגה הלאומית ↓
| 2024/2025 | מסאי דגו / אליניב ברדה |  | סיבוב ח' |  |
שחקנים ומאמנים מפורסמים

בין שחקניה של הפועל תל אביב במהלך השנים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שוערים יעקב חודורוב  וילי ברגר  דני אלקיים  אריה בז'רנו  ירוסלב באקו  שביט אלימלך  וינסנט אניימה  אפולה אדל  אריאל הרוש | שחקני הגנה משה מלמד  דוד שווייצר  אמציה לבקוביץ'  דוד פרימו  שים בן יהונתן  קיקו רחמינוביץ'  נחמן קסטרו  נמרוד דרייפוס  גבי לסרי  יוסי זאנה  יעקב אקהויז |   תומר אליהו  פליקס חלפון  יעקב הלל  אסי דומב  שמעון גרשון  יגאל אנטבי  ג'ון פנטסיל  ואליד באדיר  דני בונדר  דאגלס דה סילבה  אדי גוטליב  אוראל דגני | קשרים אשר בלוט  גדעון טיש  שבי בן ברוך  דני בורסוק  רוני קלדרון  רפעת טורק  משה סיני  אלי (קוקוס) כהן  יוסי אבוקסיס  חיים רביבו |   קז'ימיש מוסקאל  שלום תקווה  סלים טועמה  אישטוון פישונט  גאבור הולמאי  שי אבוטבול  גילי ורמוט  ביברס נאתכו  ערן זהבי  אביחי ידין  דן איינבינדר | חלוצים צבי ארליך  רחביה רוזנבוים  שייע פייגנבוים  ג'ורג' בורבה  יחזקאל חזום  שבתאי לוי  מוריס ז'אנו  גילי לנדאו  רונן חרזי  פיני בלילי |   סבסטיאן סימרוטיץ'  מילאן אוסטרץ  סרגיי קלשצ'נקו  איבזיטו אוגבונה  אליניב ברדה  מהראן לאלא  איתי שכטר  בן שהר  טוטו תמוז  עומר דמארי |
ראו גם: קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
שחקנים ומאמנים מפורסמים > מאמנים בולטים בקבוצה

משה (מוסטה) פוליאקוב – היה ממייסדי הקבוצה והקפטן הראשון, ולאחר מכן הוביל אותה כמאמן לזכייה בחמש האליפויות הראשונות של המועדון בשנים 1934, 1935, 1938, 1940 ו-1944.
דוד שווייצר – הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות בשנים 1966, 1981 ו-1986. העלה את הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה בשנת 1990.
רחביה רוזנבוים – הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות בשנת 1969.
יצחק שניאור – הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות בשנת 1988.
אלי כהן – התחרה על האליפות אותה הפסיד במחזורי הסיום לבית"ר ירושלים, כאשר במחזור הלפני אחרון התקיים משחק השרוכים השנוי במחלוקת. עונה לאחר מכן, בשנת 1999, זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
דרור קשטן – השאיר את הקבוצה בליגת העל בקדנציה הראשונה שלו כמאמן הקבוצה (1997). בקדנציה השנייה שלו הוביל את הקבוצה להישגים רבים, ביניהם זכייה בדאבל (עונת 1999/2000), העפלה לשלב רבע גמר גביע אופ"א וזכייה בגביע הטוטו (2002). במהלך הקדנציה השלישית שלו זכתה הקבוצה פעם נוספת בגביע המדינה (2006).
אלי גוטמן – הציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית בעונת 2007/2008. בעונה השנייה שלו נאבקה הקבוצה על תואר האליפות, אך לבסוף סיימה במקום השני. בעונת 2009/2010 הוביל את הקבוצה לזכייה בדאבל ולהישגים בליגה האירופית. בעונתו הרביעית העפילה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, סיימה במקום השני בליגה וזכתה בגביע בפעם השנייה ברציפות.
ראו גם: קטגוריה:מאמני הפועל תל אביב
ראו גם

הפועל תל אביב במפעלים הבין-לאומיים
הפועל תל אביב
הפועל תל אביב (כדורסל)
לקריאה נוספת

זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך ג', עמ' 39 - 64, הוצאת ישראגול, 2011
אליפות וימבלדון 1912

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  24 ביוני 1911 – 8 ביולי 1911 (15 ימים) 
 מספר תחרות:  36 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:אנתוני וילדינג (ניו זילנד) נשים:אתל לרקומב (הממלכה המאוחדת) זוגות גברים:הרברט רופר-בארט/צ'ארלס דיקסון (הממלכה המאוחדת)
 
 → אליפות וימבלדון 1911 אליפות וימבלדון 1913 ← 
 
אליפות וימבלדון 1912 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח השלב הראשון קיבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1911 על התואר. לתחרות זו נרשמו 84 טניסאים, מהם 66 מבריטניה. בגמר תחרות הגברים ארתור גור הבריטי ניצח את אנדרה גובר (צרפת) ב-4 מערכות. במשחק על האליפות הוא שיחק נגד טוני וילדינג מניו זילנד (מנצח אליפות וימבלדון 1911) והפסיד ב-4 מערכות. לטוני וילדינג זה היה ניצחון שלישי ברציפות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 34 טניסאיות (מהם 31 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. בגמר התחרות שרלוט קופר (מנצחת בשנים 1895, 1896, 1898, 1901 ו-1908) נפגשה עם אתל לרקומב והפסידה ב-2 מערכות. מנצחת של השנה הקודמת דורותי דאגלס צ'יימברס לא התייצבה ובכך אתל לרקומב זכתה בניצחון טכני.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 34 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד מנצחי אליפות וימבלדון 1911. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. בגמר התחרות של השלב הראשון הזוג בריטי הרברט רופר-בארט וצ'ארלס דיקסון נפגשו עם זוג בריטי נוסף ססיל פארק ואלפרד במיש וניצחו ב-5 מערכות. במשחק על האליפות הם שיחקו נגד הצמד הצרפתי מקס דקוג'י ואנדרה גובר שהיו מנצחי תחרות בשנת 1911. הבריטים ניצחו ב-4 מערכות וזכו באליפות.
אנתוני וילדינג, מנצח תחרות הגברים
אתל לרקומב, מנצחת תחרות הנשים
אליפות וימבלדון 1902

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  23 ביוני 1902 – 2 ביולי 1902 (10 ימים) 
 מספר תחרות:  26 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:לורנס דוהרטי נשים:מיוריאל רוב זוגות גברים:פרנק ריסלי/סידני סמית'
 
 → אליפות וימבלדון 1901 אליפות וימבלדון 1903 ← 
 
אליפות וימבלדון 1902 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-23 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-4 בתים. מנצח השלב הראשון היה עולה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1901 על התואר. לתחרות זו נרשמו 41 טניסאים. בנוסף לטניסאים בריטים בתחרות השתתפו טניסאים מבלגיה. בגמר תחרות הגברים לורנס דוהרטי ניצח את יאשיהו ריצ'י. במשחק האליפות לורנס דוהרטי פגש את ארתור גור (מנצח אליפות וימבלדון 1901) וניצח ב-4 מערכות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 22 טניסאיות שחולקו ל-2 בתים.  מיוריאל רוב ניצחה בתחרות. במשחק האליפות היא פגשה את שרלוט קופר, מנצחת אליפות וימבלדון 1901. לאחר שתי מערכות עם תוצאה 1:1 המשחק הופסק עקב הגשם. המשחק חודש למחרת ומיוריאל רוב ניצחה בשתי מערכות.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 20 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים דוהרטי, מנצחי אליפות וימבלדון 1901. בתחרות נרשם זוג טניסאים מבלגיה שהגיעו לרבע-גמר. בתחרות זו ניצחו הבריטים פרנק ריסלי וסידני סמית'. במשחק על האליפות הם ניצחו את האחים דוהרטי ב-5 מערכות. בכך הופסק רצף ניצחונות של האחים שנמשך משנת 1897.
לורנס דוהרטי, מנצח תחרות הגברים
מיוריאל רוב, מנצחת תחרות הנשים
ג'ון מטוקס

ג'ון מטוקס (באנגלית: John Mattocks;‏ 4 במרץ 1777 –  14 באוגוסט 1847) היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הוויגית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשלוש תקופות כהונה שונות בשנים 1807–1824, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשלוש תקופת כהונה שונות בשנים 1821–1843, וכמושל ורמונט ה-16 בשנים 1843–1844.
ראשית חייו

ג'ון מטוקס נולד בהרטפורד, קונטיקט, כבנם של סמואל מטוקס ושל שרה מטוקס. אביו לחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית, וכיהן כגזבר של ורמונט בשנים 1784–1800. כשהיה מטוקס בן שנה, עברה המשפחה לעיירה טינמות' שבוורמונט. מטוקס למד לימודים אקדמיים, למד משפטים במידלברי שבוורמונט ובפיירפילד שבקונטיקט, וב-1797 התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1810 נשא מטוקס לאישה את אסתר ניוול, ולשניים נולדו שלושה בנים, ושתי בנות שנפטרו בינקותן.
קריירה

מטקוס החל לעסוק בעריכת דין בדאנוויל, ולאחר מכן עבר לעיירה פיצ'האם. בשנים 1807, 1815–1816, 1823 -1824 הוא היה חבר בית הנבחרים של ורמונט. במלחמת 1812 הוא שירת כבריגדיר גנרל במיליציה.
בכהונתו הראשונה בבית הנבחרים של ארצות הברית כיהן מטוקס בשנים 1821–1823. הוא כיהן שוב בשנים 1825–1827, ואז היה יושב ראש ועדת הבית להוצאות מחלקת המלחמה של ארצות הברית. בשנים 1833–1834 הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט, וסירב להתמודד על תקופת כהונה נוספת על כס השיפוט. ב-1836 היה מטוקס נציג לוועידת החוקה של ורמונט. הוא נבחר בפעם השלישית לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, וכיהן בשנים 1841–1843.
ב-1843 היו המועמדים המרכזיים למשרת מושל ורמונט מטקוס (מטעם הוויגים), דניאל קלוג (מטעם המפלגה הדמוקרטית), וצ'ארלס ויליאמס (מטעם מפלגת החירות (אנ')). בבחירות הכלליות הם קיבלו 48.7 אחוזים, 43.8 אחוזים ו-7.5 אחוזים, בהתאמה. מאחר שאף אחד מהם לא זכה ברוב הנדרש על פי חוקת ורמונט, הועברה משימת בחירת המושל לאספה הכללית של ורמונט, שבחרה במטוקס. במהלך תקופת כהונתו בת השנה של מטוקס כמושל, התאבד בנו ג'ורג', ומטוקס, שהיה מוכה צער, סירב להתמודד על תקופת כהונה נוספת כמושל.
מותו

ג'ון מטוקס נפטר בפיצ'האם ב-14 באוגוסט 1847. הוא נטמן בבית הקברות המקומי. ביתו, שנבנה ב-1805 ונרכש ב-1807, עומד במרכז העיירה ומהווה נקודת ציון מקומית. בנו ג'ון, היה כומר, ובנו ויליאם, היה עורך דין ושימש כפרקליט של מחוז קלדוניה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1572
הערות שוליים

↑  Redfield, Isaac (1886). Baldwin, Frederick W. (ed.). Biography of the Bar of Orleans County, Vermont: John Mattocks. Montpelier, VT: Vermont Watchman and State Journal Press, p. 9.
↑  Benjamin, Park, ed. (October 21, 1843). "The Political World: Vermont". The New World. New York, NY: J. Winchester, p. 490.
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • האוורד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr95000943  SNAC: w6jh5h59  US Congress: M000258  VIAF: 63894681   WorldCat (עם VIAF): 63894681
גוראן אנטוניץ'

גוראן אנטוניץ' (בסרבית: Горан Антонић; נולד ב-3 בנובמבר 1990 בסרמסקה מיטרוביצה שברפובליקה הסוציאליסטית של סרביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל תל אביב מהליגה הלאומית.
קריירת מועדונים

אנטוניץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות LSK לצ'ראק ו-FK פאליץ' מהליגות הנמוכות בסרביה, ובהמשך שיחק בקבוצת ספרטק סובוטיצה מליגת העל הסרבית במשך שש עונות, במהלכן ערך 160 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים. בהמשך שיחק בקבוצות נאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, אלברום מליגת המשנה הנורווגית, ואלאשקרט מליגת העל הארמנית, עמה זכה בגביע הארמני.
בחודש יולי 2019 חתם אנטוניץ' ב-TSC באצ'קה טופולה מליגת העל הסרבית. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות, בהן ערך 141 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-2 בספטמבר 2024 חתם אנטוניץ' על חוזה לעונה אחת בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית. ב-5 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על הפועל ניר רמת השרון במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2024/2025. ב-19 בספטמבר כבש את שערו הבכורה במדיה במסגרת משחק ליגה מול הפועל נוף הגליל, שער זה עלה את קבוצתו ליתרון 4-3, תוצאת המשחק הסופית.
תארים

הגביע הארמני (1): 2018/2019
גביע הטוטו לאומית (1): 2024/2025
הערות שוליים

↑  הדר יעקבי, ‏רשמי: גוראן אנטוניץ` חתם בהפועל ת"א, באתר ערוץ הספורט, 2 בספטמבר 2024
↑  Hapoel Ramat HaSharon vs. Hapoel Tel Aviv - 5 September 2024 - Soccerway, int.soccerway.com
מריה טיפו

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1931 נאפולי, איטליה 
 פטירה:  10 בפברואר 2025 (בגיל 93) 
 מוקד פעילות:  רומא 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
מריה טיפּוֹ (באיטלקית: Maria Tipo;‏ 23 בדצמבר 1931 – 10 בפברואר 2025) הייתה פסנתרנית איטלקייה.
חייה

טיפו נולדה בנאפולי. מורתה הראשונה הייתה אמה, ארזיליה קאוואלו, שהייתה תלמידתו של פרוצ'ו בוזוני. אחר כך המשיכה ללימודים אצל אלפרדו קאזלה וגווידו אגוסטי.
בגיל 17 זכתה בתחרות הפסנתר הבינלאומית בז'נבה. מאז הופיעה ברחבי העולם וערכה מספר ניכר של הקלטות.
בביקורה הראשון של מריה טיפו בצפון אמריקה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, שם הופיעה ביותר מ-300 קונצרטים, ניתן לה הכינוי "הורוביץ מנאפולי". הקלטתה הראשונה, תקליט אריך-נגן של 12 סונאטות מאת דומניקו סקרלטי, שהוקלטה במשך ארבע שעות בלבד בשנת 1955, זכתה לשבחי הביקורת במגזין ניוזוויק במילים "התקליט המרהיב ביותר של השנה".
הקלטותיה לווריאציות גולדברג של יוהאן סבסטיאן באך ולסונאטות של דומניקו סקרלטי זכו בפרס דיאפזון ד'אור. היא הרבתה לנגן גם את המוזיקה של מוציו קלמנטי, הן בקונצרטים והן בתקליטורים. מעמדה היה גבוה יותר בקרב פסנתרנים מאשר בציבור הרחב. מרתה ארחריץ' דיברה עליה בריאיון רדיו כ"סנסציונית".
טיפו הייתה פסנתרנית בעלת עוצמה ווירטואוזיות ניכרות. המבקר פיירו ראטאלינו נזכר בנגינתה כנערה: "זריזותה הייתה דבר שלא ייאמן, והדיוק שלה עלה על זה של מרתה ארחריץ' הוולקנית." הוא סיווג אותה עם "מסורת הפרשנים האיטלקים שראשיתה בטוסקניני והיא כוללת את זקי, בנדטי מיכלאנג'לי, פוליני, אקארדו, מוטי, אבאדו: פרשנים השולטים ברגשותיהם ומשיגים את הרושם הרצוי להם על הקהל." הוא סיכם: "מריה טיפו היא אביר אובד-דרך, מוכנה תמיד לצאת למאבק על האידיאל שלה, גם כשאידיאל זה לובש את דמות השטן. האידיאל [שלה] הוא יופי. יש עוד דרכים ליצור מוזיקה, אבל זו ללא ספק אינה הפחותה בהן."
טיפו גם העבירה כיתות אמן בפסטיבל גוביו וב"סקואולה די מוזיקה די פייזולה". היא לימדה בקונסרבטוריונים של ז'נבה, בולצאנו ופירנצה.
נפטרה ב-10 בפברואר 2025.
הערות שוליים

↑  Argerich Interview with Radio Tre Italia ריאיון עם ארחריץ' ברדיו 3 איטליה
↑  הערות לתקליטור ארמיטאז' "רסיטל מריה טיפו", שיצא ב-28 במרץ 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007354127505171  PLWABN: 9810650384605606  BIBSYS: 10078691  BnF: cb139004634 (data)  CiNii: DA11882058  GND: 134571223  ICCU: SBLV099471  ISNI: 0000 0000 8325 2246  LCCN: n81085511  MusicBrainz: 281626b4-a02c-46dc-a1f7-240c5510286c  NLK: KAC2020M7336  RERO: 02-A003902328  SNAC: w65q5gsm  SUDOC: 157367479  VIAF: 116431419   WorldCat (עם VIAF): 116431419
פריסקוס

| --- | --- |

 לידה:  410 ייתכן Panion, טורקיה 
 פטירה:  471 ייתכן 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 
"המשתה של אטילה" ציור משנת 1870 של הצייר ההונגרי מור טאן. אטילה יושב במרכז ולשמאלו בנו הצעיר אלק, וברקע נראות נשותיו שהבולטת בהן היא הבכירה קרקה. פריסקוס יושב מימין ומחזיק בספר עליו כתוב ביוונית "היסטוריה".
פריסקוס מפאניום (יוונית: Πρίσκος) היה דיפלומט רומאי והיסטוריון יווני בן המאה ה-5 לספירה.
ביוגרפיה

פריסקוס נולד בעיר העתיקה פאניון שבתרקיה בין השנים 410–420. ידוע כי בשנת 448 הוא התלווה לדיפלומט ביזנטי בכיר בשם מקסימינוס (אנ') שהיה ראש המשלחת הביזנטית לחצרו של אטילה ההוני בשליחותו של תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
ידוע כי הוא שהה תקופה מסוימת ברומא ולאחר מכן באלכסנדריה. ידוע כי שירת תחת שלטונו של מרקיאנוס קיסר האימפריה הביזנטית בשנת 456. הוא מת בתאריך לא ידוע, ככל הנראה בשנת 472 או בסמוך לכך.
פריסקוס כתב 8 ספרי היסטוריה שאוגדו לעבודה אחת תחת השם "היסטוריה של ביזנטיון", שתיארה את ההיסטוריה הביזנטית מתקופתו של אטילה עד לתקופתו של זנון, קיסר האימפריה הביזנטית. מספרים אלו נותרו קטעים בודדים אך בעת פרסומה הייתה זו עבודה בעלת משקל וחשיבות ושימשה בסיס לעבודות מאוחרות יותר.
כתיבתו של פריסקוס הייתה ידועה בפשטותה ואמינותה ומשמשת בסיס עיקרי למחקר על אטילה ההוני ועל השבטים ההונים.
יעקב ברזילי

| --- | --- |

יעקב ברזילי, 2018
 לידה:  29 במרץ 1933 (בן 91) דברצן, הונגריה 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  משורר, סופר, מתרגם
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  שירה, פרוזה, תרגום
 
יעקב ברזילי (אייזנר) (נולד ב-29 במרץ 1933) הוא משורר ישראלי יליד הונגריה, סופר ומתרגם, חבר במועצת יד ושם וחבר באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
ביוגרפיה

יעקב אייזנר נולד בעיר דברצן בהונגריה למשפחה חילונית ששמרה על סממנים יהודיים בשבתות ובחגים. הוא סיים ארבע כיתות לימוד בבית ספר יהודי וכיתה חמישית למד בגימנסיה לא־יהודית.
ב-19 במרץ 1944, כשהנאצים כבשו את הונגריה, משפחת אייזנר יחד עם כל היהודים בדברצן הועברו לגטו שהוקם בעיר. לאחר חיי גטו קצרים גורשו רוב יהודי העיר למחנות מוות שונים ואילו משפחתו עם עוד משפחות אחרות נשלחו לאוסטריה לעבוד בחוות חקלאיות. משם בספטמבר 1944 גורשו למחנה ברגן-בלזן. אביו וסבו מתו במחנה. באפריל 1945 לפני שחרור המחנה, הגרמנים הוציאו שלוש רכבות מלאות ביהודים שנועדו להשמדה אך לא הספיקו כי צבאות בעלות הברית הקדימו אותם. ב-13 באפריל 1945 הצבא האמריקאי שחרר את יהודי אחת הרכבות, בהם יעקב, אמו ואחותו שחזרו להונגריה.
יעקב המשיך ללמוד בגימנסיה (לא־יהודית) והצטרף לתנועת השומר הצעיר שבה התכונן ביחד עם חבריו ששרדו לעלות לארץ ישראל. לאחר התחזקות המשטר הקומוניסטי ירדו כל תנועות הנוער למחתרת. השורדים הצעירים הוברחו דרך סלובקיה ואוסטריה עד לאיטליה וביולי 1949 בנמל טראני עלה לאונייה עצמאות והגיע לנמל חיפה. שם שינה את שם משפחתו מאייזנר לברזילי.
שנתיים היה עם חבריו בקיבוץ חצור במסגרת חברת נוער כהכנה להקמת קיבוץ חדש. במאי 1951 התגייס עם חבריו לנח"ל. ב-13 בספטמבר 1951 הקימו את קיבוץ דביר (בשמו הרשמי, דבירה) השייך לקיבוץ הארצי של השומר הצעיר. ברזילי היה עורכו של המקומון "נתיב בעפר" ריכז את ועדת התרבות. בשנת 1954 נשלח מטעם הקיבוץ לרכז את החטיבה הצעירה של מפ"ם בתל אביב למשך שנתיים. בתום השליחות באוקטובר 1956 עזב את הקיבוץ ועבר לגור בתל אביב עם אמו ואחותו שעלו לישראל באותה שנה.
ב-5 בנובמבר 1958 התחתן עם מלכה, לבית אילני. לאחר הכשרה התקבל לעבודה במס הכנסה בתפקיד מפקח־מבקר. לאחר 19 שנות מגורים ברמת גן ובגבעתיים, עברו ב-14 ביולי 1977 לרעננה.
בשנים 1979–1991 ניהלו ברזילי ואשתו מלכה במרתף ביתם את "גלריה המרתף", גלריה לאמנות הציור והפיסול. בשנות ה-60 השתתף בלהקת מפ"ם.
ברזילי כתב 17 ספרים, בעיקר שירה וגם פרוזה, חלק מספריו תורגמו לשפות זרות. 140 משיריו הולחנו לתזמורות, למקהלות ולהרכבים קמריים חלקם הגדול בסגנון קלאסי ומבוצעים במרבית התזמורות בישראל.[דרוש מקור]