stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת צד-היצע

כלכלת צד-היצע היא תיאוריה מקרו-כלכלית הגורסת שניתן לעודד צמיחה כלכלית בצורה היעילה ביותר על ידי הורדת מיסים, הפחתת הרגולציה והתרת סחר חופשי. תומכי התיאוריה הכלכלית הזאת טוענים כי היא גורמת לכך שהצרכנים ייהנו מאספקה גדולה יותר של סחורות ושירותים במחירים נמוכים יותר ובאיכות טובה יותר, והתעסוקה תגדל.
בסיס לכלכלת צד-ההיצע הוא עקומת לאפר, קשר תאורטי בין שיעורי מיסוי והכנסות ממשלתיות. עקומת לאפר מצביעה על כך שכאשר רמת המס גבוהה מדי, שיעורי מס נמוכים יותר יגדילו את הכנסות הממשלה באמצעות צמיחה כלכלית, משום שלאנשים יהיה תמריץ לעבוד קשה ולשאוף להרוויח כמה שיותר, בידיעה שהממשלה לא תיקח להם חלק גדול מפירות העבודה שלהם. הרמה שבה שיעורי המס נחשבים "גבוהים מדי" שנויה במחלוקת.
במשך זמן מה היה נחשב שהמונח "כלכלת צד-היצע" נטבע על ידי העיתונאי ג'וד וואנישקי ב-1975, אך לפי רוברט ד. אטקינסון, המונח "צד-היצע" שומש לראשונה ב-1976 על ידי הרברט שטיין (היועץ כלכלי של הנשיא ריצ'רד ניקסון) ורק מאוחר יותר באותה שנה ג'וד וואנישקי השתמש במושג הזה. המונח דוגל בביטוי הרעיונות של הכלכלנים רוברט מנדל וארתור לאפר.
מקור היסטורי

כלכלת צד-ההיצע התפתחה בתגובה לסטגפלציה של שנות ה-70. הוא התבסס על מגוון מחשבות כלכליות שאינן קיינסיאניות, כולל אסכולת שיקגו והאסכולה הקלאסית החדשה במקרו-כלכלה. ברוס בארטלט, חסיד של כלכלת צד ההיצע, עקב אחר המוצא האינטלקטואלי של אסכולת המחשבה הזו, וייחס אותה לפילוסופים אבן ח'לדון ודייוויד יום, הסאטיריקן ג'ונתן סוויפט, הכלכלן הפוליטי אדם סמית' ושר האוצר של ארצות הברית אלכסנדר המילטון.
בארטלט הצהיר ב-2007 כי:
"כיום, כמעט אף כלכלן לא מאמין במה שהקיינסיאנים האמינו בשנות ה-70, ורובם מקבלים את הרעיונות הבסיסיים של כלכלת צד-ההיצע - שתמריצים חשובים, ששיעורי מס גבוהים רעים לצמיחה, ושאינפלציה היא ביסודה תופעה מוניטרית. כתוצאה מכך, אין עוד הבדל משמעותי בין כלכלת צד-היצע לכלכלה מיינסטרים".
מה שמייחד יותר מכל את כלכלת צד-ההיצע כתופעה מודרנית הוא הטיעון התועלתני שלה בעד שיעורי מס נמוכים בעיקר מסיבות קולקטיביות ולא מסיבות אידאולוגיות מסורתיות. הליברלים הקלאסיים התנגדו למיסים משום שהם התנגדו לממשלה רחבה שפוגעת בזכות הטבעית של האדם לקניין. טענתם הייתה שלכל אדם יש זכויות טבעיות על עצמו ועל רכושו ולכן המיסוי אינו מוסרי משום שהוא מפר אותם. מנגד, כלכלנים התומכים בכלכלת צד-היצע טענו שהתועלת הקולקטיבית לכאורה (כלומר הגדלת התפוקה והיעילות הכלכלית של החברה) מספקת את הסיבה העיקרית להפחתת שיעורי המיסים.
כלכלת צד ההיצע עלתה בפופולריות בקרב פוליטיקאים מהמפלגה הרפובליקנית מ-1977 ואילך. לפני 1977, הרפובליקנים היו מפוצלים יותר בנוגע להפחתת המס, וחלקם דאגו שהפחתות המס יעודדו את האינפלציה ויחריפו את הגירעונות.
ב-1978 פרסם ג'וד וואנישקי את "The Way the World Works", בו פרש את התזה המרכזית של כלכלת צד-ההיצע ופירט את הכישלונות של מס הכנסה פרוגרסיבי, שיעורי מס גבוהים והמדיניות המוניטרית של ארצות הברית תחת ריצ'רד ניקסון וג'ימי קרטר בשנות השבעים. וואנישקי דגל בשיעורי מס נמוכים יותר והחזרה לסוג של תקן זהב, בדומה למערכת ברטון וודס בשנים 1944–1971 שניקסון נטש.
הגדרה ועקרונות

ג'יימס ד' גוורטני וריצ'רד ל. סטרופ סיפקו הגדרה לכלכלת צד-היצע כ"אמונה שלהתאמות בשיעורי המס השוליים יש השפעות משמעותיות על ההיצע הכולל". גוורטני וסטרופ אמרו "שכלכלת צד-ההיצע היוותה את הבסיס למדיניות המס של רייגן, שהובילה להפחתה משמעותית בשיעורי המס השוליים בארצות הברית במהלך שנות ה-80".
בארי פ. בוסוורת' סיפק הגדרה נוספת על ידי הצגת כלכלת צד-ההיצע משתי נקודות מבט:
"עניין רחב בגורמי ההיצע המצרפי - היקף ואיכות תשומות ההון והתעסוקה, והיעילות שבה נעשה בהן שימוש".
"התמקדות צרה יותר בהפחתות מס כאמצעי להגדלת היצע החסכונות, ההשקעות והעבודה".
הגדרה ועקרונות > כלכלת צד-היצע לעומת גישות קודמות למדיניות כלכלית

כלכלת צד-היצע נוצרה כחלופה לכלכלה הקיינסיאנית, אשר מיקדה מדיניות מקרו-כלכלית בניהול הביקוש הסופי. כלכלת צד הביקוש מסתמכת על תפיסה שבה לביקוש תפקיד מרכזי בהגדרת צמיחת ההיצע העתידי, מה שמאפשר גם השלכות תמריץ של השקעה.
גישות המדיניות הקיינסיאניות מתמקדות בניהול ביקושים כמכשיר מרכזי להשפעה על הייצור המצרפי והתל"ג, בעוד שהמוניטריזם מתמקד בניהול המצרפים המוניטריים והאשראי. בניגוד לכלכלת צד-ההיצע, כלכלת צד הביקוש מבוססת על ההנחה שהעליות בתוצר נובעות מגידול בהוצאות.
מדיניויות כלכליות מסורתיות אותגרו על ידי התיאוריה של כלכלת צד-ההיצע כפי שהתבטאה בממשל רייגן בשנות ה-80. הלה טוענת שמדיניות פיסקלית עשויה להוביל לשינויים בהיצע וגם בביקוש. לכן, כאשר שיעורי המס השוליים גבוהים, הצרכנים רודפים אחר תוספת פנאי וצריכה שוטפת במקום לרדוף אחר הכנסה שוטפת והכנסה נוספת בעתיד. לכן ישנה ירידה במאמץ ובהשקעה בעבודה, אשר בתורה גורמת לירידה בייצור ובתל"ג, ללא קשר לרמות הביקוש הכלליות.
על סמך הנחות אלו, כלכלני צד-היצע מנסחים את הרעיון כי לקיצוץ בשיעורי המס השוליים יש השפעה חיובית על הצמיחה הכלכלית של החברה.
הגדרה ועקרונות > תפקידם של שיעורי המס השוליים

המטרה העיקרית של כלכלת צד-ההיצע הוא קידום צמיחה כלכלית. בהקשר זה, כמה מחקרים הציעו לשקול שני מחירים חברתיים-כלכליים יחסיים.
הראשון משפיע על החלטות של יחידים על חלוקת הכנסתם בין צריכה לחיסכון. (רוברטס, 1984, עמ' 36) עלות ההחלטה של הפרט להקצות יחידת הכנסה לצריכה או לחיסכון היא ערך עתידי של היחידה, אשר וותרה על ידי הבחירה בצריכה או חיסכון. יחידת ערך ההכנסה מוגדרת על ידי שיעורי המס השוליים. לפיכך, שיעורי מס גבוהים יותר יפחיתו את עלות הצריכה, מה שיגרום לירידה בהשקעות ובחיסכון. במקביל, שיעורי מס נמוכים יותר יגרמו לעלייה ברמות ההשקעה והחיסכון, בעוד שרמות הצריכה ירדו.
המחיר השני משפיע על החלטות של יחידים על חלוקת זמנם בין עבודה לפנאי. עלות ההחלטה של הפרט להקצות יחידת זמן לעבודה או פנאי עומדת על פי ההכנסה השוטפת, אשר וותרה על ידי בחירה בעבודה או פנאי. העלות כוללת גם את ההכנסה העתידית, שהופתנה למטרות פנאי במקום להגביר את הכישורים המקצועיים. ערך הפסדי ההכנסה מוגדר לפי שיעור המס שנקבע להכנסה הנוספת. לכן, העלייה בשיעורי המס השולי מביאה לירידת מחיר הפנאי. עם זאת, אם שיעור המס השולי יורד, עלות הפנאי עולה.
הן גובהן של ההכנסה הלא ממוסה ושל ההכנסה הממוסה נקבעות לפי שיעור המס השולי. זו הסיבה שמבחינת כלכלנים בצד-ההיצע, שיעורי המס השוליים ממלאים תפקיד משמעותי בקביעת התפתחות המשק. בשל תפקיד מכריע בקביעת כמה זמן יבזבזו העובדים על עבודה ופנאי או כמה הכנסה תוקדש לצריכה ולחסכון, כלכלני צד-ההיצע מתעקשים להפחית את שיעורי המס מכיוון שהם מאמינים שזה יכול לשפר את שיעורי הצמיחה של המשק.
הגדרה ועקרונות > עקומת לאפר

עקומת לאפר ממחישה קשר מתמטי בין הכנסות ממסים ושיעורי מס, ונעשתה פופולרית על ידי הכלכלן ארתור ב. לאפר ב-1974. כלכלת צד-ההיצע תלויה מאוד בהשלכות הנובעות מהקשר שמציגה העקומה. הוא מראה כי שיעורי מס גבוהים יכולים לעיתים להקטין את בסיס המס, מה שיוביל לירידה בהכנסות ממסים. בשל ההשפעה שמפעילים המיסים על ההכנסה הממוסה, ייתכן שהתאמת שיעורי המס לא תוביל לשינויים יחסיים בהכנסות ממסים. לכן, חלק מהכלכלנים מצד-ההיצע מתעקשים כי הורדת שיעורי מס גבוהים תגרום לגידול בהכנסות ממסים.
עקומת לאפר מגלמת עמדה של כלכלת צד-ההיצע: ששיעורי מס והכנסות ממסים הם שונים, כאשר הכנסות הממשלה ממסים זהות בשיעור מס של 100% כפי שהן בשיעור מס של 0%, וההכנסה מקסימלית איפשהו בין שני אלה, לאו דווקא בשיעור של 50%. כלכלני צד-היצע טענו כי בסביבת שיעורי מס גבוהים הורדת שיעורי המס תגרום להגדלת ההכנסות או להפסדי הכנסה קטנים יותר ממה שניתן היה לצפות בהסתמך על אומדנים סטטיים בלבד של בסיס המס הקודם.
זה הוביל את תומכי צד-ההיצע לעודד הפחתות גדולות בשיעורי מס ההכנסה השולית ורווחי הון כדי לעודד השקעות גדולות יותר, מה שייצר יותר היצע. ג'וד וואנישקי ורבים אחרים דוגלים בביטול מוחלט של מס רווחי הון. ההיצע המצרפי המוגדל אמור לגרום לביקוש מצרפי מוגבר, ומכאן המונח "כלכלת צד-היצע".
היסטוריה > רייגנומיקס (השיטה הכלכלית של רייגן)

בארצות הברית, פרשנים לעיתים קרובות משווים כלכלת צד-היצע עם רייגנומיקס. ממשלו של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן קידם את המדיניות הפיסקלית שלו כמבוססת על כלכלת צד-היצע. רייגן הפך את כלכלת צד-ההיצע לביטוי שגור בכל משק בית, והבטיח הפחתה כללית בשיעורי מס ההכנסה והפחתה גדולה עוד יותר בשיעורי מס רווחי הון. במהלך מסע הבחירות של רייגן לנשיאות ב-1980, הדאגה הכלכלית המרכזית הייתה אינפלציה דו ספרתית, אותה תיאר רייגן כ"יותר מדי דולרים רודפים אחרי מעט מדי סחורות". הוא הבטיח דרך הדרגתית ולא כואבת להילחם באינפלציה.
במעבר ממדיניות מוניטריסטית קודמת, יו"ר הפדרל ריזרב, פול וולקר, יישם מדיניות מוניטרית הדוקה יותר, כולל צמיחה נמוכה יותר של היצע הכסף כדי לשבור את הפסיכולוגיה האינפלציונית ולסחוט את הציפיות האינפלציוניות מהמערכת הכלכלית. לכן, תומכי צד-ההיצע טוענים כי הרייגנומיקס התבססה רק באופן חלקי על כלכלת צד-היצע.
הקונגרס תחת רייגן העביר תוכנית שתפחית מיסים בשווי עצום של 749 מיליארד דולר במשך חמש שנים. המבקרים טוענים כי הפחתת המיסים הגדילה את הגירעונות התקציביים של הממשלה הפדרלית בעוד שתומכי רייגן טענו כי הגירעון התקציבי היה פוחת אלמלא הגדלות מסיביות בהוצאות הצבאיות, שהיו הכרחיות בתקופת המלחמה הקרה. כתוצאה מכך, ג'ייסון הימוביץ' תיאר את רייגן - יחד עם ג'ק קמפ - כתומך גדול בכלכלת צד-היצע בפוליטיקה, ושיבח שוב ושוב את מנהיגותו.
מבקרי הרייגנומיקס טוענים שהיא לא הצליחה לייצר הרבה מהרווחים המוגזמים שהבטיחו חלק מתומכי צד-ההיצע. פול קרוגמן סיכם מאוחר יותר את המצב: "כשנבחר רונלד רייגן, לשוחרי צד-ההיצע הייתה הזדמנות לנסות את הרעיונות שלהם. למרבה הצער, הם נכשלו". למרות שהוא זיכה את כלכלת צד ההיצע על היותה מוצלחת יותר מהמוניטריזם, שלטענתו "הותירה את הכלכלה בהריסות", הוא הצהיר שכלכלת צד-ההיצע הניבה תוצאות "שלא הגשימו את מה שהיא הבטיחה", ותיאר את תאוריית צד-היצע בתור "ארוחות צהריים חינם, אגדה".
היסטוריה > שנות קלינטון

קלינטון חתם על "חוק איחוד התקציבים של אומניבוס משנת 1993", אשר העלה את שיעורי מס ההכנסה על הכנסות מעל 115,000 דולר, יצר מדרגות מס גבוהות נוספות עבור הכנסות תאגידיות מעל 335,000 דולר, הסיר את המגבלה על מיסי מדיקר, העלה את מיסי הדלק והגדיל את דמי הביטוח הלאומי, ועוד העלאות מס שונות. פרנקל ואורזג תיארו את "השמרנות הפיסקלית הפרוגרסיבית" של חבילת 1993: "שמרנות פיסקלית פרוגרסיבית כזו משלבת ניסיונות צנועים של חלוקה מחדש (המרכיב הפרוגרסיבי) ומשמעת תקציבית (המרכיב השמרני הפיסקאלי). כך כללה חבילת 1993 הפחתת הוצאות משמעותית והעלאות מס. אבל היא ריכזה את העלאות המס על משלמי המס בעלי ההכנסה הגבוהה, תוך הרחבת משמעותית של הזיכוי למס הכנסה, "Head Start" ותוכניות ממשלתיות אחרות המיועדות למשתכרים נמוכים יותר". העלאות המס הובילו להכנסות גדולות יותר (ביחס לקו בסיס ללא העלאת מס).
הצעת החוק זכתה להתנגדות נחרצת על ידי הרפובליקנים, במיוחד על ידי ג'ון קייסיק ומצליף המיעוט ניוט גינגריץ', שיצאו בהתקפה נחרצת על כך שהחוק עלול לגרום לאובדן מקומות עבודה ולהורדת הכנסות הממשלה הפדרלית.
הכלכלן פול קרוגמן כתב ב-2017 שהעלאות המס של קלינטון על העשירים היוו דוגמה נגדית לדוקטרינת הפחתת המס בצד ההיצע: "ביל קלינטון סיפק מבחן ברור, על ידי העלאת המיסים על העשירים. הרפובליקנים חזו אסון, אבל במקום זאת הכלכלה פרחה ויצרה יותר מקומות עבודה מאשר תחת רייגן".
כלכלן צד-ההיצע אלן ריינולדס טען שעידן קלינטון מייצג המשך של מדיניות מס נמוך (משנות ה-80):
"במציאות, מדיניות המס לא הייתה חד משמעית טובה יותר בשנות השמונים מאשר בשנות התשעים. שיעור מס ההכנסה הגבוה ביותר היה 50 אחוזים מ-1983 עד 1986, אך מתחת ל-40 אחוזים לאחר 1993. ומס רווחי הון היה 28 אחוזים מ-1987 עד 1997, אך רק 20 אחוז בשנים הפורחות של 1997-2000. בכנות, היו דברים טובים ורעים בשתי התקופות. אבל גם בשנות השמונים וגם בשנות התשעים הייתה מדיניות מס הרבה יותר חכמה מזו שהייתה לנו מ-1968 עד 1982".
היסטוריה > שנות טראמפ

תומכי צד-היצע, לאפר והפרשנים הכלכליים סטיבן מור ולארי קדלו מילאו תפקידים בולטים בגיבוש המדיניות הכלכלית של טראמפ בכך שייעצו לו לגבי הפחתת המס שלו, כמו גם עידודם להוריד חסמי סחר. לאפר ומור כתבו ספר משנת 2018 על המדיניות, Trumponomics. הכלכלן גרגורי מנקיוב סקר את הספר ב-Foreign Affairs, ואפיין את ההצהרות סביב מדיניותו של טראמפ כ"כלכלה של הונאה". הוא מתח ביקורת על המחברים על כך שהם חוזרים "כמו תוכי", ללא בושה, על טענותיו של הנשיא על שיעורי הצמיחה השנתיים בתקופתו, שלטענתו של טראמפ היו טובים אך הנתונים הראו ששיעורי הצמיחה היו נמוכים מהצפוי, אך גרגורי גם מזכה אותם על כך שהם ממשיכים לתמוך בתפיסת הקונצנזוס הכלכלי שסחר חופשי טוב לכולם, בניגוד לדעות המרקנטיליסטיות של הנשיא.
טראמפ יישם קיצוץ מס הכנסה של יחידים וחברות שנכנס לתוקף ב-2018. הפרופסור לכלכלה של רוטגרס, פארוק לנגדנה, טען כי הפחתות המס של טראמפ הן דוגמה למדיניות מס של תאוריית צד-היצע, תוך ציון מכתב תמיכה של כלכלנים הקשורים זה מכבר לתאוריית צד-היצע, המתאר אותן ככאלה.
חלק מהתומכים בהורדת המיסים ב-2017 שיישם ממשל טראמפ טענו כי הפחתות המס יהיו נייטרליות, כלומר לא ישפיעו על הכנסות הממשלה הפדרלית. התומכים טענו זאת לפני העברת הפחתות המס והמשיכו לטעון כי הפחתות המס החזירו את עצמן בשנים שלאחר הפחתות המס; ה-CBO העריך ב-2017 כי הפחתות המס יגדילו את הגירעונות, וניתוחים שפורסמו בהמשך הראו כי הפחתות המס אכן הגדילו את הגירעונות. הניו יורק טיימס דיווח באוגוסט 2019 כי: "הרמות הגוברות של 'דיו אדום' (ביטוי ציורי לגירעון) נובעות מירידה חדה בהכנסות הפדרליות לאחר הפחתות המס של מר טראמפ ב-2017, שהורידו את שיעורי המס של יחידים ותאגידים, וכתוצאה מכך זרמו הרבה פחות כספי מס למשרד האוצר. ההכנסות ממסים עבור 2018 ו-2019 נפלו ביותר מ-430 מיליארד דולר ממה שמשרד התקציבים חזה שיהיו ביוני 2017, לפני אישור חוק המס באותו דצמבר".
תאוריית מדיניות פיסקלית

מדיניויות פיסקליות בצד-היצע נועדו להגדיל את ההיצע המצרפי, בניגוד לביקוש המצרפי, ובכך להרחיב את התפוקה והתעסוקה תוך הורדת מחירים. ישנן כמה סוגים כלליים של מדיניויות מהסוג הזה:
השקעות בהון אנושי, כגון חינוך, בריאות, ועידוד העברת טכנולוגיות ותהליכים עסקיים, לשיפור הפריון (תפוקה לעובד). עידוד סחר חופשי גלובלי באמצעות מכולות הוא דוגמה חשובה לאחרונה.
הפחתת מס, כדי לתת תמריצים לעבוד, להשקיע ולקחת סיכונים. הורדת שיעורי מס הכנסה וביטול או הורדת תעריפים הם דוגמאות למדיניויות מסוג זה.
השקעות בציוד הון חדש ובמחקר ופיתוח (מו"פ), כדי לשפר עוד יותר את הפריון. מתן אפשרות לעסקים לרכוש ציוד הון מהר יותר (למשל, שנה לעומת עשר שנים), מעודד אותם לרכוש ציוד כזה.
צמצום וביטול רגולציות וביורוקרטיות ממשלתיות, כדי לעדוד היווצרות והרחבה של עסקים.
אחד היתרונות של מדיניויות כאלה הוא שהסטת עקומת ההיצע המצרפית כלפי חוץ פירושה שניתן להוריד את המחירים יחד עם הרחבת התפוקה והתעסוקה. זאת בניגוד למדיניויות צד הביקוש (למשל, הוצאות ממשלתיות גבוהות יותר), שגם אם הן לעיתים רחוקות מוצלחות, הן נוטות ליצור לחצים אינפלציוניים (כלומר, להעלות את רמת המחירים המצרפית) כאשר עקומת הביקוש המצרפית זזה כלפי חוץ. השקעה בתשתיות היא דוגמה למדיניות שיש בה אלמנטים בצד הביקוש והן בצד ההיצע.
כלכלת צד-היצע גורסת כי מיסוי מוגבר מפחית בהתמדה את הפעילות הכלכלית בתוך מדינה ומרתיע השקעות. מיסים פועלים כסוג של חסם סחר או מכס שגורם למשתתפים כלכליים לחזור לאמצעים פחות יעילים לסיפוק צורכיהם. ככזה, מיסוי גבוה יותר מוביל לרמות נמוכות יותר של התמחות ומקצועיות, וגורם ליעילות כלכלית נמוכה יותר, כפי שמומחש על ידי עקומת לאפר.
לכלכלנים בצד ההיצע יש פחות מה לומר על השפעות הגירעונות ולפעמים מצטטים את עבודתו שלרוברט בארו הקובעת שגורמים כלכליים רציונליים יקנו איגרות חוב בכמות מספקת כדי להפחית את שיעורי הריבית לטווח ארוך.
השפעה על צמיחה כלכלית והכנסות ממסים

ברוס בארטלט אמר ב-2007 כי "תומכי תאוריית צד-ההיצע טענו שקיצוצי מס מסוימים, בנסיבות מיוחדות מאוד, עשויות להעלות את ההכנסות הפדרליות, אבל היום מקובל לשמוע את מקצצי המיסים טוענים, באופן בלתי סביר, שכל הפחתת המיסים מעלה הכנסות".
כמה כלכלנים אינם מחשיבים את כלכלת צד-ההיצע כתיאוריה כלכלית בת קיימא. אלן בלינדר כינה אותה אסכולה ש"מביאה מזל רע" ואפילו "מטופשת", על דפי ספר לימוד משנת 2006. גרג מנקיוו, לשעבר יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של הנשיא ג'ורג' וו. בוש, העביר ביקורת חריפה דומה על האסכולה במהדורות המוקדמות של ספר המבוא שלו לכלכלה. "קיצוצי מס רק לעיתים רחוקות מחזירים את עצמם. הקריאה שלי בספרות האקדמית גורמת לי להאמין שכשליש מהעלות של הורדת מס טיפוסית מוחזרת עם צמיחה כלכלית מהירה יותר".
במאמר משנת 1992 עבור הרווארד אינטרנשיונל ריוויו כתב ג'יימס טובין: "הרעיון של 'עקומת לאפר' לפיו קיצוץ מס יגדיל את ההכנסות התברר כראוי ללעג".
קארל קייס וריי פייר כתבו ב-Principles of Economics, כי "ההבטחות הקיצוניות של כלכלת צד-היצע לא התממשו. הנשיא רייגן טען שבגלל ההשפעה המתוארת בעקומת לאפר, הממשלה יכולה לשמור על הוצאות, להוריד את שיעורי המס ולאזן את התקציב. זה לא היה המקרה. הכנסות הממשלה ירדו בחדות מרמות שהיו מתממשות ללא הפחתות המס".
תומכי צד-היצע ידועים, טרבנדט ואוהליג, טוענים כי "הניקוד הסטטי מעריך יתר על המידה את אובדן ההכנסות מהפחתות במס עבודה והון" וכי "ניקוד דינמי" מנבא טוב יותר את השפעות הפחתת המס.
מחקר משנת 1999 של הכלכלן אוסטן גולסבי מאוניברסיטת שיקגו, שבחן שינויים משמעותיים בשיעורי מס ההכנסה הגבוהים בארצות הברית משנות ה-20 ואילך, הגיע למסקנה שיש שינויים מתונים בלבד בהכנסה המדווחת של אנשים בעלי הכנסה גבוהה, מה שמצביע על כך שלשינויי המס היו השפעה קטנה על כמות האנשים העובדים. הוא הגיע למסקנה כי התפיסה שממשלות יכולות לגייס יותר כסף על ידי הפחתת שיעורים "לא סביר שתהיה נכונה בשום דבר בהתחשב בשיעורי המס השוליים של היום".
נייר עמדה משנת 2008 מצא שבמקרה של רוסיה, "קיצוץ בשיעורי המס יכול להגדיל את ההכנסות על ידי שיפור ציות לפקודת המס".
סקר משנת 2012 מצא קונצנזוס בקרב כלכלנים מובילים כי הפחתת שיעור מס ההכנסה הפדרלי בארצות הברית תעלה את התמ"ג אך לא תגדיל את ההכנסות ממסים.
לקריאה נוספת

Sowell, Thomas. "Trickle Down" Theory and "Tax Cuts for the Rich".
Gwartney, James D. (2008). "Supply-Side Economics".  In David R. Henderson (ed.). Concise Encyclopedia of Economics (2nd ed.). Indianapolis: Library of Economics and Liberty. ISBN 978-0865976658. OCLC 237794267.
"Portion of Mundell's Nobel Prize Lecture" (awarded for unrelated work in optimum currency area). Claiming that supply side economics was responsible for growth, price stability and the collapse of the Soviet Union.
"Supply Side Library". A collection of essays and studies by Robert Mundell, Paul Craig Roberts, Stephen Entin and Alan Reynolds.
לבדיאן

לבדיאן (ברוסית: Лебедя́нь) היא עיירה והמרכז האדמיניסטרטיבי של אזור לבדיאנסקי במחוז ליפצק, רוסיה, הממוקמת על נהר הדון העליון, 62 ק"מ מצפון-מערב לליפצק, המרכז המנהלי של המחוז. אוכלוסיית העיירה מונה 20,049 תושבים (מפקד האוכלוסין 2021). במפקדי אוכלוסין קודמים, מנתה אוכלוסיית העיירה 21,012 תושבים (מפקד 2010), 22,966 (מפקד 2002) ו-22,850 (מפקד 1989).
כלכלה

בעיירה פועלת יצרנית מיצי הפירות הגדולה ביותר במזרח אירופה, לבדיאנסקי.
ארכיטקטורה

בלבדיאן ישנן שתי קתדרלות, שתיהן מוקדשות ל"גבירתנו מקאזאן", דמות חשובה בכנסייה האורתודוקסית הרוסית. הקתדרלה הישנה (שכבר אינה פעילה) מתוארכת למאה ה-18, בעוד הקתדרלה הגדולה יותר בכיכר השוק תוכננה בסגנון האימפריה ונחנכה ב-1839.
אנשים בולטים

לבדיאן היא מקום הולדתו של יבגני זמיאטין. תושבים נוספים של העיירה כוללים את מיכאיל בולגקוב ואנדריי ביילי. איוואן טורגנייב שילב סיפור בשם "לבדיאן" באוסף שלו "סקיצות של איש ספורט".
הקתדרלה החדשה בעיירה
לחוביצ'ה (מחוז משנה)

| --- | --- |
סמל לחוביצ'הסמל לחוביצ'ה
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 מחוז:  ברסט (מחוז) ברסט
 מושל:  Mikalaj Maroz
 רשות מחוקקת:  Liachavičy District Council of Deputies 
 בירת המחוז משנה:  לחוביצ'ה 
 שטח:  1,352.31 קמ"ר
 גובה:  169 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז משנה:  22,055 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  53°02′20″N 26°15′59″E﻿ / ﻿53.038888888889°N 26.266388888889°E﻿ / 53.038888888889; 26.266388888889 
 liahovichi.brest-region.by
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקום מחוז-משנה לחוביצ'ה על מפת מחוז ברסט, ומפת בלארוס כולה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז משנה לחוביצ'ה (בבלארוסית: Ляхавіцкі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר לחוביצ'ה.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה לחוביצ'ה 30,498 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.4% בלארוסים, 6.5% פולנים, 3.5% רוסים, ו-0.9% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.5%) ורוסית (8.1%).
לבד על המרבד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  בריאן וילדסמית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1982 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990027030820205171
 
לבד על המרבד (באנגלית: Cat on the Mat) הוא ספר ילדים שכתב ואייר בריאן וילדסמית. יצא לאור באנגלית ב-1982 ובעברית, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ב-1986 בתרגומה של מיריק שניר.
מאז צאתו נהפך הספר לרב-מכר ונחשב ספר קלאסי לפעוטות, במקרים רבים בבחינת ספר ראשון לילדים קטנים מאוד.
עלילה

הסיפור מספר על חתול שישב על המרבד לבד, ולאט לאט הגיעו עוד ועוד חיות שהפריעו לו, עד שסילק אותן.
מבנה וקהל יעד

הספר מיועד לילדים צעירים מאוד, ומודפס על קרטון קשיח. בכל כפולת דפים מופיע איור גדול (של החתול על המרבד, לבד או עם שאר החיות), ושורה אחת בלבד של טקסט. 
הספר נבנה בהדרגה עם מתח הולך ועולה עד לרגע השיא שבו החתול מגרש את שאר החיות.
הספר משעשע ילדים קטנים וגם מאפשר להם להבין שלכל אחד מותר להיות לפעמים קצת לבד, בלי שיפריעו לו במרחב האישי שלו.
לקריאה נוספת

בריאן וילדסמית, לבד על המרבד, הקיבוץ המאוחד, 1986
הערות שוליים

↑  פנינה בסכס, קריאות - מרחב המחיה החתולי "לבד על המרבד", בריאן וילדסמית, עברית: מיריק שניר; הקיבוץ־המאוחד, כל העיר, 6 במרץ 1987
כלכלה דואלית

כלכלה דואלית היא מודל המתאר התפתחות של כלכלה. כלכלה דואלית ידועה גם בשמה השני "מודל לואיס" על שם הממציא שלה סר ויליאם ארתור לואיס. המודל מסביר את התפתחות הכלכלה בתנאים של שינוי תעסוקתי בין שני סקטורים מנותקים, הסקטור האחד נקרא הסקטור הקפיטליסטי והשני נקרא הסקטור המשני. הסקטור הקפיטליסטי על פי לואיס הוא "החלק של הכלכלה שמשתמש בהון שניתן להנפיק מחדש ובכך מזין את הקפיטליסטים." השימוש בהון נשלט על ידי הקפיטליסטים, שהם המעסיקים. הסקטור הקפיטליסטי יכול להיות או פרטי או ציבורי ומאופיין על ידי תשואה גבוהה ושכר גבוה. הסקטור המשני הוגדר על ידי לואיס בתור "החלק הזה בכלכלה שלא משתמש בהון שניתן להנפיק מחדש". הוא בדרך כלל מייצג תעשייה מסורתית, ומאופיין על ידי שכר נמוך ותשואה נמוכה.
היסטוריה

במקור כלכלה דואלית כפי שתוארה על ידי ארתור לואיס הייתה חלק מהמאמר שכותרתו "התפתחות כלכלית עם תעסוקה בלתי מוגבלת" שנכתב ב-1954. המודל נקרא גם מודל לואיס לזכרו. המאמר פורסם לראשונה בבית ספר במנצ'סטר, המאמר והמודל שנגזר ממנו היו הכרחיים להקמת תשתית עבור תחום הכלכלות המתפתחות. המאמר עצמו תואר בתור המאמר המשפיע ביותר לצורך הבנת ויישום התחום.
הנחות יסוד של המודל

המודל נוצר מתוך מספר נקודות הנחה:
לכלכלה בשלבי ההתפתחות שלה יש עודף תעסוקה לא נחוץ בתעשייה המסורתית.
העובדים בתעשייה המסורתית מעדיפים לעבוד בסקטור הקפיטליסטי בו מוצע להם שכר גבוה יותר.
המודל מניח שהמשכורות בסקטור הקפיטליסטי הן פחות או יותר קבועות.
יזמות בסקטור הקפיטליסטית היא יותר רווחית מפני שהם גובים מחיר מעל השכר הקבוע.
המודל מניח שהרווחים של היזמים יושקעו מחדש בעסק בצורה של הון קבוע.
המגזר הקפיטליסטי מפותח אומר שהכלכלה עברה מהתבססות על הסקטור המשני להתבססות על הסקטור הקפיטליסטי.
כלכלה דואלית בישראל

בישראל מודל הכלכלה הדואלית מייצג את ההתנהגות בין מגזר ההיי-טק לבין שאר המגזרים של התעשייה הישראלית. כמו שמתואר במודל במגזר ההיי-טק יש שכר ותשואה גבוהים יותר ובנוסף ההון שמונפק בהיי-טק מושקע בחלקו להשקעות חוזרות בתחום, זאת בניגוד לענפים אחרים בתעשייה הישראלית שבהם השכר הממוצע נמוך יותר ויש בהם עודף תעסוקתי ואין בהם השקעות חוזרות רבות. בישראל מנסים לצאת מהמסלול של הכלכלה הדואלית על ידי השקעות של הממשלה בהתפתחות התעשייה המסורתית. דרור גורוביץ כתב: "מלבד ההי-טק, ישראל היא אי של בינוניות. שאר השוק מפגר עם משכורות נמוכות פריון נמוך וכל שאר השוק נמוך". עוד נאמר על הכלכלה הדואלית בישראל על ידי פרופסור טרכטנברג, ראש המועצה הלאומית לכלכלה במשרד ראש הממשלה בשנת 2007 "יצרנו שלא מדעת, שני עולמות".
הערות שוליים

1 2  S. ENKE, ECONOMIC DEVELOPMENT WITH UNLIMITED AND LIMITED SUPPLIES OF LABOUR, Oxford Economic Papers 14, 1962-06, עמ' 158–172 doi: 10.1093/oxfordjournals.oep.a040895
↑  S. K. Misra; V. K. Puri, Economics Of Development And Planning — Theory And PracticeS, 2010
↑  W. ARTHUR LEWIS, Economic Development with Unlimited Supplies of Labour, The Manchester School 22, 1954-05, עמ' 139–191 doi: 10.1111/j.1467-9957.1954.tb00021.x
↑  Douglas Gollin, The Lewis Model: A 60-Year Retrospective, Journal of Economic Perspectives 28, 2014-08, עמ' 71–88 doi: 10.1257/jep.28.3.71
↑  לנה זייגר, לשבור את הכלכלה הדואלית – תכנית המדען הראשי, באתר ישראל ב-OECD, ‏2016-03-04
↑  טום קרגנבילד, ישראל היא לא סטארט־אפ ניישן – היא כלכלה דואלית, באתר כלכלה קלה, ‏2018-08-03
ליטלה דימון

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  61°38′00″N 6°42′34″W﻿ / ﻿61.633333333333°N 6.7094444444444°W﻿ / 61.633333333333; -6.7094444444444
 שטח:  0.8±0.1 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Rávan
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איי פארו איי פארו
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC+0
  (למפת איי פארו מוגדלת) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורליטלה דימון(למפת איי פארו רגילה) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורליטלה דימון
 
ליטלה דימון (באנגלית Lítla Dímun) הוא הקטן מבין 18 איי פארו. האי נמצא בין האיים סוד'ורוי וסטורה דימון.
גאוגרפיה

שטחו של האי כקילומטר רבוע אחד. שליש משטחו הדרומי של האי מהווה למעשה צוק אנכי, המוביל לפסגת הר סלאטירניר שגובהו 413 מטרים. האי לא מיושב ומצויים בו רק כבשים ועופות ים.
עד אמצע המאה ה-19 שלטו הכבשים של ליטלה דימון על המקלט הקטן והירוק. ההערכה היא שהכבשים השחורות וקצרות הזנב הללו היו צאצאי החיות שהובאו לאזור בתקופה הנאוליתית. אולם לאחר שאחרון היצורים הנדירים הללו נורה בשנות ה-1800, האי הפך לביתם של כבשי פארו מבויתים. בכל סתיו פונים החקלאים לליטלה דימון, מטפסים על מצוקיה החלקלקים ומגדלים את הכבשים כדי להחזירם לאיים הראשיים.
האי אינו נגיש וההגעה אליו קשה ביותר בשל הצוקים המקיפים אותו. אל האי ניתן להגיע רק במזג אוויר נוח, וכדי להגיע אליו יש לטפס על גבי הצוקים. רועי הצאן המשאירים את עדריהם באי התקינו סביב הצוקים חבלים המאפשרים טיפוס עליהם על מנת להגיע לאזורי המרעה במורדות ההר. האי מתואר בפאריינגה סאגה, סאגת איי פארו מהמאה ה-13, כאתר קרבות.
השם משמעו "דימון הקטן", בניגוד לסטורה דימון - "דימון הגדול". לדעת הבלשן הפארואזי יאקובסן, המילה "דימון" מקורה בשפה קלטית, פרה-נורדית, המורכבת מ"די" שפירושו "זוג", ו"מון" שפירושו "מקום". כלומר, משמעות המילה היא "שני המקומות".