stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשר הדוברות

טנקים ישראלים חוצים את תעלת סואץ על גשר הדוברות
גשר הדוברות היה גשר נייד אשר שימש את צה"ל לחציית תעלת סואץ במהלך מלחמת יום הכיפורים. הגשר הורכב ממצופי "יוניפלוט" אשר חוברו יחד וגישרו על התעלה.
הגשר הושק ב-17 באוקטובר והיה הגשר הקבוע הראשון שהושק למים במהלך המלחמה. להשקת הגשר נודעה חשיבות קריטית בהצלחת מבצע הצליחה (מבצע אבירי לב) והרחבת ראש הגשר במערב תעלת סואץ. עם השקתו העביר צה"ל טנקים וכלים נוספים בצורה מהירה לתוך מצרים.
מצופי היוניפלוט

לאחר מלחמת ששת הימים החזיק צה"ל בגדה המזרחית של תעלת סואץ. צה"ל נערך לאפשרות שכוחותיו יצטרכו לצלוח את התעלה במהלך מלחמה, ומשנת 1967 החל צה"ל לחפש אמצעי גישור וצליחה מתאימים. מדינות המערב סירבו לספק לישראל ציוד צליחה שנחשב לציוד התקפי, ולכן נאלץ צה"ל לרכוש ממפעל אזרחי בבריטניה מצופי "יוניפלוט".
12 מצופי יוניפלוט שחוברו זה לזה (9 מצופים ו-3 מצופי כבש) יצרו דוברה באורך 18 מטרים וברוחב 10 מטרים, שיכלה לשאת טנק בודד. בכל דוברה הותקנו שני מנועים לתנועה במים. כל דוברה שקלה כמה עשרות טונות. חיבורן של 8 דוברות זו לזו יצר גשר באורך של כ-180 מטרים, כרוחבה של תעלת סואץ.
הדוברות נועדו להיגרר באמצעות טנקים, באמצעות גרורים מיוחדים שיוצרו עבורן על ידי חיל החימוש.
בתחילת 1968 החל חיל ההנדסה להכשיר את הצוותים שיתפעלו את הדוברות, וכן לפתח תורת לחימה עבורן. ברשות חיל ההנדסה היו 24 דוברות שאותן הפעילו שני גדודים:
גדוד 605 - גדוד גישור סדיר שדוברותיו אוחסנו ברומני ובבלוזה.
גדוד 630 - גדוד גישור במילואים שדוברותיו אוחסנו ברפידים.
במקביל, פותח בחיל ההנדסה גשר נוסף ממצופי היוניפלוט שנותרו לאחר בניית הדוברות. המצופים חוברו ליחידות גשר שהיו קטנות יותר מהדוברות ונוחות יותר לגרירה, להם חוברו כני נסע של מטוסי נורד. יחדות אלו חוברו לכדי גשר באורך 70 מטרים שכונה גשר הצנע ואוחסן בזיקים.
במלחמת יום הכיפורים > גרירת הדוברות

ב-13 באוקטובר, במהלך ההכנות לקראת צליחה אפשרית של צה"ל, נשלחה פלוגת טנקי מגח מגדוד 599 של חטיבה 421 לגרור את הדוברות שאוחסנו ברפידים. הכוח גרר 9 דוברות מערבה ונכנס לחניון לילה כ-30 קילומטרים מדרום מזרח לטסה, כשהטנקים רתומים לדוברות. בבוקר 14 באוקטובר פתחו המצרים בהתקפת שריון גדולה לכל אורך החזית. הטנקים הגוררים נקראו להשתתף בקרב והתנתקו מהדוברות. בינתיים הצליחו כוחות ההנדסה מגדוד 630 להביא לחניון את שלוש הדוברות שנותרו ברפידים.
במסגרת מבצע אבירי לב הוטלה על גדוד 264 מחטיבה 421 המשימה להביא את התמסחים ודוברות היוניפלוט לתעלה. גשר הדוברות, בדומה לשאר אמצעי הצליחה, היה מתוכנן להיבנות לרוחב התעלה במהלך הלילה שבין 15–16 באוקטובר.
12 טנקים מגדוד 264 נשלח בצהרי 15 באוקטובר למקום בו הושארו הדוברות להמשך הגרירה, ואחר הצהריים נרתמו 11 דוברות לטנקים. הדוברות נגררו צפון-מערבה בכיוון טסה. שני דחפורי יעה התלוו לכוח ועקרו תמרורים מצידי הדרך, כדי שלא יפגעו במדחפי הדוברות. כ-6 קילומטרים מדרום מזרח לצומת טסה היה הציר מלא בטנקים, כלי רכב ומשאיות שהיו בדרך לתעלה, והגרירה התעכבה בשל עומס כלי הרכב על הציר. בחלק מהמקרים נאלצו הטנקים הגוררים לרדת לדיונות בשולי הדרך, וחלקם התחפרו בחול והתקשו להתקדם. לפנות ערב הגיעו הטנקים הגוררים לצומת טסה ופנו לציר "עכביש", המוליך מערבה לאזור הצליחה. אחת הדוברות נתקעה בצומת ומאמצי החילוץ עכבו את התקדמות הדוברות.
במקביל, ב-15 באוקטובר נגררו על ידי טנקים הדוברות שאוחסנו בגזרה הצפונית, ברומני ובבלוזה, לטסה. גם דוברות אלו נתקלו בפקקי תנועה מצפון  לטסה, וחלקם הורדו מהציר ונתקעו בחולות. לבסוף הגיעו לטסה 3 דוברות, שצורפו לדוברות של גדוד 630.
במהלך הערב המשיכו הדוברות בתנועה מערבה. סמוך ל-23:00 בלילה קיבלו הטנקים הגוררים הוראה להתנתק מהדוברות כדי לסייע בלחימה בחווה הסינית. הטנקים החלו להתנתק מהדוברות, אך לאחר שעה בוטלה ההוראה. בלילה המשיכו הדוברות להתקדם על ציר "עכביש" ובבוקר 16 באוקטובר הגיעו 13 דוברות ל"עכביש 53", כ-10 קילומטרים ממזרח לתעלה. השיירה נעצרה בנקודה למשך היום משום שהמשך הציר מערבה, העובר בחווה הסינית, טרם טוהר מכוחות מצרים ולא היה בטוח לתנועה.
ב-17 באוקטובר בשעה 2:30 המשיכה שיירת הדוברות את התנועה מערבה, לאחר שהציר נפתח לתנועה. לפני הדוברות נעו דחפורים שפינו את הציר מכלי רכב פגועים וסתמו בורות בכביש. לאחר כשלוש שעות הגיעה השיירה למעוז "לקקן" ומשם המשיכה צפונה עד לחצר הצליחה, בין שני מעוזי "מצמד". בסביבות 6 בבוקר הגיעו הדוברות לחצר "מצמד".
טנק שוט גורר דוברה לתעלת סואץ
מפת אזור הצליחה והצירים המובילים לתעלה
חצר מצמד. גשר הדוברות מסומן במפה כמספר '2'. גשר הצנע מסומן כמספר '3'
במלחמת יום הכיפורים > הקמת הגשר

עם הגעת הדוברות לחצר "מצמד" החלה הפגזה ארטילרית על האזור ושתי דוברות נפגעו. 11 הדוברות הנותרות הושקו למים וחיילי ההנדסה החלו בחיבור הדוברות ובניית הגשר. העבודה נמשכה במשך שעות והתבצעה תחת אש ארטילרית כבדה והתקפות של מטוסים מצרים. ב-17 באוקטובר בשעה 16:30 הושלמה בניית הגשר והוא היה מוכן למעבר רק"ם.
במהלך הלילה החלו כוחות אוגדה 162 לחצות את התעלה על גשר הדוברות. כבר בראשית הלילה נקרע הגשר לאחר שמספר טנקים נסעו על הגשר במהירות גבוהה ובמרווחים קטנים מדי. הגשר תוקן באמצעות גשר שהניח טנק גישור במקום השבר, ומעבר הכוחות נמשך.
גשר הדוברות היה הגשר הישראלי הראשון שהושק על תעלת סואץ, וככזה הייתה לו חשיבות רבה במאמץ הצליחה. גם לאחר שהושק גשר הגלילים על התעלה ב-19 באוקטובר, המשיך גשר הדוברות לשמש את כוחות צה"ל עד סיום המלחמה.
לאחר השקתו נקרא הגשר "גשר יהודה", ע"ש רס"ן יהודה חודדה, שעסק בהקמת הגשר ועוטר בעיטור העוז. חודדה נהרג ב-22 באוקטובר בהפגזה ארטילרית שניתכה על הגשר.
5 דוברות שנותרו באזור חוברו ב-20 באוקטובר לגשר הצנע שאורכו היה 70 מטרים, ויחד עם הדוברות הגיע לאורך הנחוץ.
גשר הדוברות
אוטובוסים של "דן" חוצים את התעלה על גשר הדוברות
טנק שוט עובר על הגשרון שהונח כדי לתקן את גשר הדוברות
טנק מגח על הגשרון
גשר הצנע, אליו חוברו 5 דוברות כדי לגשר על תעלת סואץ
הערות שוליים

↑  עודד מגידו, ‏גרירה והבאת אמצעי הצליחה במלחמת יום הכיפורים, שריון 43, אפריל 2013, עמ' 80, באתר "יד לשריון"
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏יעקב ירושלמי, שבנה את גשר הצנע במחתרת: "העזרה לצה"ל היא הפרס שלי", באתר מעריב אונליין, 6 באוקטובר 2018
↑  רן לוי, 'חצר המוות' – חציית תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים, חלק ג', בפודקאסט "עושים היסטוריה", 2019
↑  דו"ח אוגדה 143 על מבצע הצליחה, עמ' 20
↑  רב-סרן יהודה חודדה, באתר "יזכור"
↑  דו"ח אוגדה 143 על מבצע הצליחה, עמ' 25
דוברת יוניפלוט ששימשה את צה"ל במלחמת יום הכיפורים באנדרטת חיל ההנדסה במשמר דוד
טנק מגח גורר חלקים מגשר הצנע במהלך המלחמה
כימים אחדים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מאיר שלו
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1994
 מספר עמודים:  334
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002615555, 001312726
 
כימים אחדים הוא הרומן השלישי של מאיר שלו. הספר יצא לאור בשנת 1994 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד. מקור השם בספר בראשית, פרק כ"ט, פסוק כ': ”וַיַּעֲבֹד יַעֲקֹב בְּרָחֵל שֶׁבַע שָׁנִים, וַיִּהְיוּ בְעֵינָיו כְּיָמִים אֲחָדִים בְּאַהֲבָתוֹ אֹתָהּ”. גם ספר זה, בדומה לספרים הקודמים שכתב שלו, נסב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
כותרת הספר

כותרת הספר "כימים אחדים" רומזת לאנלוגיה אירונית בין סיפור יעקב המקראי וסיפורו של יעקב שיינפלד, אחד מגיבורי הרומן של מאיר שלו, אך לא רק לכך. שיינפלד עצמו מעיד בלשונו השבורה: ”לעבוד בשביל האהבה כל היעקבים יודעים. שנים זה כמו כמה ימים אחדים בעינינו” (עמ' 214).
עלילה

הרומן מספר על אהבתם של שלושה גברים לאישה אחת, יהודית, אימו של מספר הסיפור, זיידה. מקום ההתרחשות הוא כפר קטן בשם הדמיוני 'כפר דוד' בעמק יזרעאל, טרם הקמת המדינה ובמהלך שנותיה הראשונות. העלילה מתפרסת על פני כשלושים שנים, משנות העשרים ועד שנות החמישים.
עלילת הספר אינה בנויה בסדר כרונולוגי אלא נעה בין העבר להווה כל הזמן, מה שיוצר פערי מידע הנפערים ומתמלאים תמידית, כך שהעלילה נחשפת לקורא בכל פעם ברבדים שונים ומתפתחת תמיד. כמו בספריו הקודמים, מאיר שלו מתחיל את סיפוריו ברמזים ומותיר את קוראיו עם סימני שאלה, שאותם הוא פותר לאט לאט לאורך השנים והסיפור. עם שינויי הזמן כך משתנה גם זווית ההסתכלות של הקורא ושל המספר גם יחד.
הדמויות המרכזיות הן:
יהודית – גיבורת הסיפור.
זיידה (ביידיש: סבא) – בנה של יהודית, מספר הסיפור.
אוהביה:
משה רבינוביץ – איכר אלמן, כביר כוח ושתקן;
גלוברמן – סוחר בקר גס רוח;
יעקב שיינפלד – מומחה לבישול, תפירה, חיזור וריקוד שהקדיש את חייו ליהודית.
סביב הדמויות המרכזיות ישנן דמויות משניות, סיפורים קטנים ואנקדוטות למיניהן. הסופר יוצר עולם חם ואנושי תוך כדי כתיבה קלילה, מלאת הומור וחכמת חיים.[דרוש מקור]
תרגומי הספר

הספר תורגם לאנגלית בידי ברברה הרשב. בשמו של הספר חלו שינויים והוא יצא לאור תחת שני שמות שונים באנגלית - "ארבע ארוחות" שם המתאר את המוטיב המרכזי שמקדם את העלילה בספר וכן "אהבותיה של יהודית" על שם אמו של גיבור הסיפור ואחת מן הדמויות המרכזיות של הספר.
הספר תורגם לשפות אנגלית, גרמנית, הולנדית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, פורטוגזית, יוונית, נורווגית, טורקית, סלובקית, הונגרית, בולגרית ורוסית.
עיבודים לספר

הספר הופק כמחזה בידי תיאטרון מיקרו הירושלמי. המנהלת האומנותית של התיאטרון, אירינה גורליק עיבדה וביימה את המחזה על פי הספר.
בנובמבר 2021 העלה התיאטרון הקאמרי מחזה על פי הספר בהמחזתו ובבימויו של חנן שניר.
עיבוד קולנועי לספר צולם בשנים 2022–2023 בסיציליה ובישראל, בבימוי גווידו קייסה (אנ') ובכיכובם של מילי אביטל ומוני מושונוב.
לקריאה נוספת

יעקב פרוינד, ארון הספרים הכפרי - עיון ב"כימים אחדים" של מאיר שלו כיצירה פסטורלית, מאזנים 73 (2), 1998, עמ' 59–62. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  אברהם כהנא, אהבת שלושה וארבעה - דברים על "כימים אחדים" / מאיר שלו, באתר פניני ספרות
↑  כימים אחדים, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  כימים אחדים, באתר של תיאטרון ירושלים
צבי גורן, כימים אחדים – תיאטרון של אהבה, באתר "הבמה", 17 ביולי 2012
↑  יואב בירנברג, "רצחתי לך את הספר": מה חושב מאיר שלו על ההצגה "כימים אחדים", באתר ynet, 11 בנובמבר 2021
↑   חגית גינזבורג, מילי אביטל: "בגיל 50 אני כבר לא צריכה להיזהר, ואף אחד גם ככה לא מסתכל", באתר הארץ, 12 בינואר 2023
אנדרטה לחללי חטיבה 679

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  חללי חטיבה 679 במערכות ישראל השונות
 מיקום:  בכביש 91 כ-300 מטר מצפון לצומת שיפון
 נגישות:  פתוח לקהל הרחב
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1974
 תאריך פתיחה רשמי:  1974 
 יוצר:  נעמי הנריק
 
 קואורדינטות:  33°04′01″N 35°45′31″E﻿ / ﻿33.066945°N 35.758674°E﻿ / 33.066945; 35.758674
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) אנדרטת חטיבה 679(למפת אצבע הגליל רגילה) אנדרטת חטיבה 679(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת חטיבה 679(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת חטיבה 679
 
האנדרטה לחללי חטיבה 679 שוכנת בקרבת הר שיפון שברמת הגולן. היא הוקמה לזכר 98 חללי החטיבה שנהרגו במלחמות ישראל. מרביתם נפלו בקרבות מלחמת יום הכיפורים.
רקע

חטיבה 679 הייתה חטיבת מילואים מצוידת בטנקים מדגם שוט. היא נכנסה לקרב ברמת הגולן בלילה הראשון של מלחמת יום הכיפורים בפיקודו של אלוף-משנה אורי אור. החטיבה מילאה תפקיד מפתח בבלימת הכוחות הסוריים שחדרו אל מרכז רמת הגולן ובהשמדתם. בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בקרבות ההבקעה לסוריה ובלחימת צה"ל במובלעת שהקים בשטח סוריה.
החטיבה, שלימים שונה מספרה ל-434, השתתפה גם במלחמת לבנון השנייה, כשהיא מצוידת בטנקי מרכבה.
האנדרטה

האנדרטה הוקמה בשנת 1974 מדרום להר שיפון, על הגבעה שמעליה פיקד מפקד החטיבה עליה בשלושת ימי המלחמה הראשונים ברמת הגולן.
לב האנדרטה הוא צריח של טנק T-54 סורי, המוצב על גבי בימת אבני בזלת. שני קני תותחים המחוברים אליו מופנים אל על בזווית חדה. אל הקנים מחוברים לוחות פלטות בזוקה של טנק שוט (המיועדות להגן על זחלי הטנק), הנראות ככנפי ציפור. אל משטח בימת האבנים צמודים לוחות מתכת שעליהם נרשמו שמות הנופלים, וביניהם מפקד החטיבה לאחר מלחמת יום הכיפורים, עמיר יפה. על הבימה מוצב גם סמל החטיבה ובצידו הכתובת "נעורים וגבורה כפלדה הותירו בסלע כאב". על גבי הצריח נרשמו המלים "נזכור ולא נשכח". לוחות בזלת המוצבים ליד הבימה נושאים שרטוטים המתארים את לחימתה של החטיבה.
לצד אתר האנדרטה נפרש יער, אשר ניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל לזכר חללי החטיבה.
האנדרטה עוצבה על ידי הפסלת נעמי הנריק. מדי שנה מקיימת עמותת החטיבה באתר עצרת זיכרון לנופליה.
תמונות האנדרטה

החלק המרכזי של האנדרטה
סמל החטיבה על האנדרטה
טנק שוט כחלק מהמתחם
הערות שוליים

↑  שלט צנוע להנצחת הפסלת נעמי הנריק ומקימי האנדרטה – הסמח"ט לוי מן וחיילי החימוש של החטיבה, נחנך בטקס הזיכרון השנתי לחללי חטיבה 679 ב-4.10.2018 בתל שיפון.
צ'ארלס מישל

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1963 (בן 61) לוטון, אוקלהומה, ארצות הברית
 השכלה:  האקדמיה של משמר החופים של ארצות הברית  בית הספר למשפט של אוניברסיטת מיאמי  Brandon High School 
 השתייכות:  משמר החופים של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1985–2018 (כ־33 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 ראש אגף מבצעים במטה משמר החופים  סגן מפקד משמר החופים
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של מחלקת ביטחון המולדת   מדליית השירות המצוין של משמר החופים   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (5)
 
צ'ארלס דייוויד מישל (באנגלית: Charles David Michel; נולד ב-7 באפריל 1963) הוא אדמירל אמריקאי בדימוס שכיהן כסגן מפקד משמר החופים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

מישל נולד בלוטון שבאוקלהומה וגדל בברנדון שבפלורידה. ב-1985 סיים תואר ראשון בהנדסה ימית מאקדמיית משמר החופים.
שירת כקצין תצפית בספינת הסיור "Decisive", פיקד על הספינה "Cape Corrente" ושימש קצין פרויקטים בפלגת הסיור הראשונה של משמר החופים. לאחר שסיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת מיאמי שירת כיועץ המשפטי של מחוז משמר החופים השמיני. בשנים 1996–1998 שימש סגן מפקד אוניית הסיור "DAUNTLESS". לאחר מכן שירת במשך שש שנים במחלקה המשפטית של מטה משמר החופים. ביוני 2004 מונה למפקד אוניית הסיור "RESOLUTE", ביולי 2006 חזר למטה משמר החופים ושימש ראש המשרד למשפט ימי ומשפט בינלאומי.
באוגוסט 2009 מונה לעוזרו הצבאי של מזכיר המחלקה לביטחון המולדת וקודם לדרגת אדמירל משנה (תחתון).
ביוני 2011 מונה לראש הכוח המשותף של הסוכנויות הפדרליות השונות בפיקוד דרום של ארצות הברית. ביולי 2013 מונה לסגן מפקד כוחות משמר החופים בגזרת האוקיינוס האטלנטי. במאי 2014 מונה לראש אגף מבצעים במטה משמר החופים.
באוגוסט 2015 מונה לסגן מפקד משמר החופים. במאי 2016 קודם לדרגת אדמירל (4 כוכבים) והיה בכך הראשון בתפקידו בדרגה זו. הוא כיהן בתפקיד עד מאי 2018 ופרש מהשירות.
ריצ'רד ברנסון

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1950 (בן 74) בלקהית', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Richard Charles Nicholas Branson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  Necker Island 
 השכלה:  בית הספר סטואו  Scaitcliffe 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  Joan Templeman (1989–?) 
 פרסים והוקרה:  Tony Jannus Award (2000)  מדליית ג'וזפה מוטה (2012)  דב ברלין (2003)  Segrave Trophy (1986)  פרס אזרח העולם של סרז'יו ויירה דה מלו (2007)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  Knight Bachelor 
 חתימה:   
 אתר רשמי
 
סר ריצ'רד צ'ארלס ניקולס ברנסון (באנגלית: Sir Richard Charles Nicholas Branson; נולד ב-18 ביולי 1950) הוא יזם ואיש עסקים בריטי. הוא מזוהה עם מותג העל וירג'ין - Virgin, קבוצה עסקית שכוללת מגוון חברות מתחומים שונים. הונו הוערך בקרוב ל-4.9 מיליארד ליש"ט על ידי כתב העת הבריטי סאנדיי טיימס בשנת 2017 או ב-4.4 מיליארד דולר, על-פי המגזין האמריקאי פורבס נכון ליוני 2020.
ברנסון חובב את אור הזרקורים ונוטה להתנהגות בלתי-שגרתית, הן בהתנהלותו האישית והן בדרכו העסקית.
ראשית דרכו והקמת "וירג'ין רקורדס"

ברנסון, שסובל מדיסלקסיה, לא הצטיין בלימודיו. כבר בגיל 15 שלח את ידו ביוזמה עסקית ראשונה: טיפוח תוכונים. בגיל 16 נטש את בית הספר, עבר מעיר הולדתו שבסארי ללונדון, ושם פתח את העסק המצליח הראשון שלו, עיתון סטודנטים. בשלב הבא נכנס לעסקי המוזיקה: תחילה מכר תקליטים במכוניתו, לאחר מכן דרך הדואר ולאחר מכן מחנות משלו ברחוב אוקספורד, תוך שהוא מקפיד תמיד למכור במחירים נמוכים משמעותית מאלה של הרשתות הגדולות. לעסק ניתן השם "וירג'ין" (בתול או בתולה) שבו ייקראו לימים מרבית עסקיו. לפי האוטוביוגרפיה של ברנסון, הציעה את השם עמיתתו במהלך סיעור מוחות, והמשמעות הייתה שברנסון ושותפיו חדשים ובתוליים בעסקי המוזיקה. ב-1971 הורשע על כך שמכר בחנותו תקליטים שסומנו כמיועדים לייצוא. כדי לעמוד בתשלומים שנגזרו עליו, נאלצה אמו למשכן מחדש את בית המשפחה.
ב-1972 פתח ברנסון יחד עם שותף חברת תקליטים משלו, "וירג'ין רקורדס", ואולפן הקלטות, שהושכר לאמנים. האלבום הראשון שהוציאה "וירג'ין רקורדס", ב-1973, היה Tubular Bells של מייק אולדפילד, אלבום אינסטרומנטלי נסיוני, בסגנון הרוק המתקדם. במפתיע, זכה האלבום להצלחה מסחרית גדולה. וירג'ין רקורדס החתימה מספר רב של אמנים בלתי שגרתיים ואף מעוררי שערוריות, שחברות התקליטים הגדולות חששו לעבוד עימן, דוגמת הסקס פיסטולס. היא התמחתה בתחילה ברוק מתקדם, ובין היתר ייבאה להקות מאירופה (בעיקר מגרמניה), ובהמשך בפאנק ומה שכונה "גל חדש". מבחינה עסקית חידשה החברה בתמחור נמוך. כך למשל נמכר אלבום רוק מתקדם בשם "The Faust tapes" במחיר של תקליטון, והצליח להתברג בצמרת רשימת האלבומים רבי המכר על אף הסגנון הייחודי והאלמוניות היחסית של הלהקה.
הקמת "וירג'ין אטלנטיק איירווייז" והמאבק ב"בריטיש איירווייז"

בסוף שנות השבעים וראשית שנות השמונים של המאה ה-20 שגשגו עסקיו של ברנסון בתחומי המוזיקה ותחומים קרובים, ואף התרחבו. הוא רכש מועדון לילה והקים חברה בת לוירג'ין רקורדס בארצות הברית. פריצתו הגדולה, עם זאת, הייתה בתחום התעופה, בחברת וירג'ין אטלנטיק איירווייז (נתיבי אוויר אטלנטיים) שהוקמה ב-1984 על בסיס חברה קטנטנה קיימת, בשם "בריטיש אטלנטיק איירווייז", שהחזיקה זיכיון לקו טרנס-אטלנטי. בתחילה כללה החברה מטוס בואינג 747 משומש יחיד, שנחכר במימון וירג'ין רקורדס, וטסה בקו יחיד בין נמל התעופה גטוויק באנגליה וניוארק שליד ניו יורק. בשנות השמונים נרכשו מטוסים נוספים והורחבה רשימת היעדים. פריצה נוספת התרחשה לאחר שבינואר 1991 ניתן היתר לוירג'ין אטלנטיק (שעמדה אז במשבר פיננסי חמור) לפעול מנמל התעופה הית'רו, נמל התעופה המרכזי בלונדון. השנים שלאחר מכן התאפיינו סכסוך עסקי ומשפטי קשה עם בריטיש איירוויז, אשר קודם לכן, מתוקף חוק מ-1978, הייתה החברה הבריטית העיקרית שטסה מהית'רו. במהלך הסכסוך הגיש ברנסון תביעת דיבה נגד בריטיש איירווייז לאחר מאמר בגנותו שנכתב בעלון החברה, וזכה בפיצוי של חצי מיליון ליש"ט לעצמו (סכום שכינה "הבונוס מבריטיש איירוויז" וחילק בין כל העובדים) ועוד 110,000 ליש"ט לחברה.
במהלך המאבק עם בריטיש איירווייז, ב-1992, נאלץ ברנסון למכור את וירג'ין רקורדס לחברת EMI, חברה שמרנית יותר ששנים קודם לכן ביטלה את החוזה שלה עם הסקס פיטולס ואפשרה לוירג'ין להחתימם. הסכם המכירה אסר על ברנסון להיכנס לעסקי המוזיקה, היסוד לכל האימפריה שלו, למשך חמש שנים. לאחר חלוף התקופה הקים את חברת המוזיקה V2.
יוזמות עסקיות

הצלחתה של חברת התעופה, לצד הצלחתה של רשת חנויות הענק לתקליטים "וירג'ין מגהסטורס" ושל יוזמות נוספות, אפשרה לקבוצת וירג'ין להמשיך ולהתפתח במהלך שנות השמונים והתשעים ובעשור הראשון של המאה ה-21. מספרן הכולל של היוזמות העסקיות של ברנסון במשך השנים מגיע לכמה עשרות, ברובן חברות שייסדה קבוצת וירג'ין, ובחלקן רכישות של חברות קיימות. החברות פועלות במגוון רב של תחומים, ובאופן עצמאי למדי. חלוקת הבעלות משתנה - חלקן בבעלות מלאה של ברנסון, חלקן בשליטתו, בחלקן יש לו מניות מיעוט, ובמקרים אחדים מוענק הזיכיון לשם "וירג'ין" לעסקים שאין לו כל חלק בהם. שם המותג "וירג'ין" נכלל ברוב שמות החברות. מטה הקבוצה נמצא בלונדון ומוקד הפעילות העסקית נמצא בבריטניה, אך חלק גדול מן העסקים פועלים או רשומים בארצות הברית, מרכזם של אחרים באוסטרליה או במקומות אחרים בעולם - למשל חברת תעופה ניגרית. הקבוצה כוללת גם רשתות בינלאומיות כמו "וירג'ין מגהסטורס".
כמה מתחומי העיסוק העיקריים של חברות בקבוצה:
תעופה - נוסף על וירג'ין אטלנטיק קיימות בקבוצה חברות נוספות, בהן חברת התעופה הזולה וירג'ין אוסטרליה, וירג'ין אמריקה ועוד.
תיירות ונסיעות - סוכנויות נסיעות, מלונות ייחודיים, שירותי הזמנת כרטיסים
רכבות - חברת "וירג'ין רייל" הבריטית, יוזמה שאפתנית ורבת סיכון של ברנסון, נוסדה ב-1997. וירג'ין מחזיקה כיום ב-49% מן החברה.
מוזיקה - חברת התקליטים V2, רדיו, פסטיבלי המוזיקה V
תקשורת - טלפונים ניידים, שירותי אינטרנט, טלוויזיה בכבלים וטלפוניה ביתית
שירותים פיננסיים - כרטיסי אשראי
משקאות - "וירג'ין קולה" המשווקת כיום בבריטניה בלבד, "וירג'ין וודקה"
ייצור והפצת משחקי וידאו
הוצאה לאור של ספרים (עם התמחות בספרות ארוטית) וקומיקס
קמעונאות - בעיקר בתחומי המוזיקה (דרך "וירג'ין מגהסטורס") והאלקטרוניקה הביתית
פעילות פנאי - רשת מכוני כושר, חברה לארגון ימי כיף
אנרגיה סולארית - בשנת 2009 ביחד עם ג'יגאר שאה הוקם ארגון Carbon War Room. בהמשך הוא שולב בארגון אחר וברונסון כבר לא מעורב בפעילותו.
הקבוצה כשלה בהתמודדות על הפעלת הלוטו בבריטניה (המופעל על ידי זכיין פרטי) ב-1997.
יוזמות עסקיות > דפוס עסקי

לחלק מהחברות בקבוצה תחום עיסוק בלתי שגרתי: שירות מוניות על גבי אופנועים מהירים, או הפעלת כדורים פורחים. גם החברות שתחום פעילותן הכללי אינו חריג, פועלות לעיתים קרובות בדרכים יוצאות דופן או מתמקדות בשווקים ייחודיים.
סגנון הניהול של ברנסון הוא בלתי פורמלי, ומעודד גמישות ופתיחות לרעיונות מהשטח. חביבה עליו עמדת דוד הנאבק בגוליית: וירג'ין רקורדס מול EMI וענקיות מוזיקה אחרות בשנות השבעים, וירג'ין אטלנטיק מול בריטיש איירווייז בשנות השמונים ווירג'ין קולה מול קוקה-קולה ופפסי קולה בשנות התשעים.
יוזמות עסקיות > יוזמות עסקיות עכשוויות

שתי יוזמות מסקרנות של ברנסון משנות האלפיים הן חברת החלל "וירג'ין גלקטיק", שהוקמה ב-2004 מתעתדת לעסוק בתיירות חלל, ו"וירג'ין פיול" שהוקמה ב-2006 במטרה למצוא חלופות בלתי מזהמות לדלק מאובנים (ראו "המאבק באפקט החממה" להלן).
ב-11 ביולי 2021 המריאו ברנסון, שלושה מעובדי וירג'ין גלקטיק ושני טייסים בטיסת ניסוי של מטוס החלל VSS Unity לגובה של 85.3 ק"מ, ובכך היו לתיירים הראשונים שמגיעים לחלל בטיסה מסחרית. מטוס החלל נישא בידי המטוס הנושא Space Ship Two לגובה של כ-14 ק"מ, משם נסק עצמאית, ונחת בשלום. ברנסון הצהיר שבכך הגשים את חלומו מאז ייסוד וירג'ין גלקטיק 17 שנה קודם לכן. עם זאת, מדובר בטיסה לגובה המוגדר כגבול החלל רק על פי רשות התעופה הפדרלית בארצות הברית, ולא על פי ההגדרה העולמית הרווחת של הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לגבול החלל כקו קרמן, הנמצא בגובה 100 קילומטר.
החברה מתעתדת להפעיל טיסות מסחריות אל גבול החלל החל מ-2022, אך כל כלי הטיס שלה קורקעו במסגרת חקירת טיסת הניסוי על ידי רשות התעופה הפדרלית. החקירה נפתחה בשל חריגה מהשטח שהוקצה לטיסה, בניגוד לנוהלי הבטיחות וללא דיווח בזמן אמת.
פעילות צדקה

ברנסון פעיל במספר אפיקים של פעילות הומניטרית. הוא תורם עיקרי (מוגדר כ"פטרון הארגון") של "גדודי ההצלה הבינלאומיים" - International Rescue Corps, ארגון התנדבותי למשימות חילוץ והצלה.
בקבוצת וירג'ין עצמה נכלל ארגון צדקה בשם "וירג'ין יונייט", אשר נוסד ב-2004, כצאצא של ארגון בשם The Healthcare Foundation, שנוסד ב-1987 במטרה להילחם באיידס. הרעיון מאחורי הקמת "וירג'ין יונייט" במתכונת של חברה בת, ולא קרן צדקה נפרדת, היה לנצל את הידע, התשתית הארגונית, הקשרים הפוליטיים והיכולות העסקיות של עובדי וירג'ין (שההנהלה מעודדת אותם לתרום מזמנם, יותר מאשר מכספם) ושל ברנסון עצמו לתועלת האנושות. כדברי ברנסון:
הגעתי לגיל (54) שבו הרווחתי כסף רב, החברות מתפקדות יפה ויש לנו אנשים מוכשרים רבים שעובדים עבורנו. כעת נפנה את יכולותינו העסקיות להתמודדות עם בעיות העולם, במקומות שבהם נוכל לסייע... במהלך 30 השנים הקרובות אני יכול לשנות את חייהם של אנשים רבים, פשוט על ידי שימוש בכוח של שם החברה שלי וביכולתי להתקשר בטלפון לנשיא ניגריה או ל (נשיא דרום אפריקה) ת'אבו מ'בקי...
החברה מתמקדת בנושאי חינוך, חברה ובריאות, בעיקר בבריטניה, באפריקה ובמדינות נוספות. בפרט, היא עוסקת בחיפוש פתרונות לבעיות האיידס, המלריה, והתת-תזונה באפריקה.
פעילות צדקה > המאבק באפקט החממה

ברנסון מעיד כי בתחילה היה ספקן ביחס לאפקט החממה, אך שיחות עם מדענים וקריאה בנושא שינו את דעתו והוא השתכנע באופן סופי בסכנה לאחר שיחה עם אל גור בביתו, ב-2006. דרכו העיקרית למאבק בשינוי האקלים היא באמצעות חברת "וירג'ין פיול", שהוקמה באותה שנה במטרה למצוא חלופות לא מזהמות לדלק, תחילה למכוניות ובהמשך למטוסים. ברנסון התחייב להשקיע בחברה את כל רווחי חברות התחבורה שבבעלותו במשך עשר שנים - סכום המוערך ב-3 מיליארד דולר. בנוסף, הוא קרא לציבור שלא להשתמש בטיסות פנים (מנועי מטוסים הם מזהמים כבדים, ובטיסות קצרות הזיהום ביחס למספר הקילומטרים גדול במיוחד), אלא להעדיף את השימוש ברכבת, הידידותית לסביבה, לצורכי נסיעות בתוך המדינה. קבוצת וירג'ין מפעילה הן טיסות פנים והן רכבות נוסעים.
חייו האישיים

ברנסון נשוי בשנית ואב לבן ולבת מאשתו הנוכחית.
הוא הופיע מספר פעמים בתפקידים קטנים (לעיתים בתפקיד עצמו) בסרטים ובסדרות טלוויזיה, למשל כמוכר כובעים בדוכן רחוב בסדרה "חברים" (עונה 4, פרק 23) ונוסע שמעוכב לבדיקה בנמל התעופה בסרט "קאזינו רויאל" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. מאז 1985 ערך ברנסון מספר מסעות הרפתקניים, תחילה בספינות ובהמשך בעיקר בכדור פורח. מלבד הסיפוק והאתגר האישי, הם הועילו כנראה לעסקים: הסיקור הרחב שזכו לו מסעות אלה, תמיד תוך הבלטת המותג וירג'ין, סיפק פרסום חינם לעסקי הקבוצה. ניסיון כפול שהוביל ברנסון לצליחת האוקיינוס האטלנטי במפרשית (השני מהשניים הצליח) ב-1985 עורר תשומת לב רבה לוירג'ין אטלנטיק הצעירה. הוא היה הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי בכדור פורח, ושבר שיאי עולם נוספים בתחום זה, אך כשל בנסיונותיו (בשנים 1995 - 1998) להיות הראשון שיקיף בכדור פורח את כדור הארץ (מטרה שהושגה על ידי פיקרד וג'ונס ב-1999).
ברנסון קיבל תואר אבירות מן המלכה אליזבת השנייה ב-1999, על פועלו בתחום היזמות.
ב-12 במאי 2013 הפסיד ברנסון בהתערבות עם עמיתו טוני פרננדס, הבעלים של אייר אסיה. השניים התערבו ביניהם מי יסיים גבוה יותר בתחרות היצרניות בסבב מרוצי המכוניות פורמולה אחד ב-2010. וירג'ין סיימה במקום ה-12, אך לוטוס, הקבוצה של פרננדס, סיימה במקום ה-10. כתוצאה מכך, ברנסון שימש כ"דיילת" בטיסה של אייר אסיה. לצורך כך, גילח את רגליו ולבש מדי דיילת.
לקריאה נוספת

ריצ'רד ברנסון האוטוביוגרפיה: היזם האגדי שהפך את וירג'ין למותג חובק עולם, הוצאת מטר, תל אביב, 2008.