stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזירה הימית במלחמת ששת הימים
ביאורים

↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  ליד השולחן מימין אלוף שלמה אראל בפרופיל משמאל, כשחציו מוסתר לידו רמ"ח ים אל"ם יצחק רהב. מפקד הנחתות סא"ל ברושי. במרכז סרן אלי רהב מפקד בפלגות הטרפדות. בפינה השמאלית מפקד אח"י יפו סא"ל יצחק קט. ממושקף ראש מחלקת ציוד אל"מ יעקב שפי. עם הגב ראש מחלקת כח אדם אל"מ יואב יסעור.
↑  מימין לשמאל: סא"ל משה אורן - מפקד פלגה 914, מפקד חיל הים שלמה אראל, ראש העיר חיפה אבא חושי וראש מחלקת כח האדם - אל"מ יואב יסעור.
↑  קו צינור אילת-אשקלון, בקוטר 42 אינץ', נבנה רק לאחר המלחמה.
↑  המודיעין הימי קיבל ידיעות על שתי צוללות נוספות שיגיעו מאלכסנדריה כדי לעבור בתעלה ב-5 ביוני, אך הצוללות לא הגיעו לאזור פורט סעיד.
↑  לפי ההיסטוריון הרוסי אלכסנדר רוזין, אכן התחשבו המצרים במהלכים אלה ותגברו את הכוח בים סוף על חשבון הים התיכון.
↑  משחתת הפיקוד של השייטת, אח"י יפו, נמסרה לפיקודו של בנימין תלם שהוחזר משרבורג בעת ההמתנה.
↑  הירי החל מטווח 1,000 יארד רחוק מדי להשיג תוצאות.
↑  לפי מקור לא מאומת הייתה אחת המטרות מקשת מצרית.
↑  מחקר פומ זרוע ים שטרם שוחרר לפרסום טוען כי עזר ויצמן כראש אג"מ, הופתע לשמוע על הפעילות בחוף הסורי שנודעה לו רק כאשר חיל הים ביקש סיוע אוויר לאח"י נגה.
↑  לאח"י נגה (ק-22) יש דמיון רב בצורה ובגודל לציידת צוללות מתוצרת צרפת שבסד"כ הסורי.
↑  כוונת רס"ן זאב אריאל הייתה שסירות הגומי טעו בניווט לעומתו טען רס"ן אמנון בן-ציון, מפקד כח סירות הגומי, כי לא ייתכן שעבר ליד המעגן ולא מצא אותו. וכי הטעות הייתה של אח"י נגה (ק-22) שהורידה את הסירות 10 מייל ימי דרומה מהנקודה המתוכננת.
↑  ראשון מימין קצין התותחנות חיים שקד ראשון משמאל סגן המפקד - מייק גל.
↑  המצולם הוא אחד מיוצאי חיל הים, המשרתים במילואים בגדוד הנדסה ימית גד 630.
↑  רק לאחר מלחמת יום הכיפורים הוקם באגם המר 'בסיס פנרה' כיחידת משנה לבסיס אשדוד.
↑  לפי Blind Man's Bluff עמ' 409, טילי השיוט נשאו ראש קרבי אטומי 250 קילוטון.
↑  מחליפו של עזאת פואד אבו זיכרי פיקד על חיל הים המצרי עד ספטמבר 1969, שאז הוחלף בעקבות מבצע רביב.
↑  רס"ן זאב אריאל לא הסכים שהחלטתו הייתה שגויה. האירוע היה קצר ביותר המטרות התגלו ונעלמו תוך דקות ולא התקיים כלל מצב להחלטה. ועוד טען כי פתיחה באש על ידי אח"י נגה (ק-22) במצב נחיתות בו נמצאה, הייתה גורמת נזק ולא תועלת.
↑  התמונה נמסרה למשפחת יעקב כהנוב על ידי מפקד שייטת 13 אל"ם דב שפיר, בהקדשה ”ושתזכו לראות בנכם בקרבכם במהרה, 20.10.67”.
↑  סג"מ יעקב כהנוב, באתר הגבורה ורב"ט אברהם יסעור, באתר הגבורה שני המעוטרים המשיכו לטעון כי הציון לשבח מגיע גם לאיש הצוות השלישי עוזי אמבר ששט גם הוא בתעלה אך לא נשבה. וכן ביקשו לתקן את נוסח כתב הצל"ש היות שהם לא נסחפו לחוף האויב אלא שהמצרים חתרו ואספו אותם מהגדה המזרחית של התעלה.
↑  רגב הומלץ לעיטור המופת אך מנדט הוועדה הוגבל לאירועים עד 10 ביוני 1967 מועד הפסקת האש, ולכן ההמלצה לא נידונה. אלי רגב המשיך את דרכו בחיל הים, הגיע לדרגת סא"ל ונעשה מנהלו של בית הספר לקציני ים עכו.
אורטגה (ראפר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1985 (בן 39) הרצליה, ישראל
 שם לידה:  יהונתן יהודאי
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  זמר, ראפר
 סוגה:  ראפ/היפ הופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  היי פייבר הפקות / עצמאי
 שיתופי פעולה בולטים:  הדג נחש, גיא מר, סול ג'יי, פלד, קוואמי, אקסום, לוקץ', סקאזי, שירי מימון, כהן@מושון, סגול 59, שי 360, טונה, קפה שחור חזק, תכל׳ס
 
יהונתן יהודאי (נולד ב-4 במרץ 1985 בהרצליה), ידוע גם בשם הבמה אורטגה (לעיתים כ-OTG וגם כ-OT CRACK) הוא זמר וראפר ישראלי.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי אולפן 2005: מתוך הזוהמה (פי. אר. טרופרז)  2007: ממשיכים לבעוט (פלד ואורטגה)  2010: משלוח מיוחד (פלד ואורטגה)  2011: סנדוויץ' פועלים  2012: סוף עונת החרוזים (שאטגאנז)  2015: החיים על פי אורטגה  2016: פרק ב'  2020: זהב שחור  2024: שפע מאורגן:  מיקסטייפים 2009: 04:47  2010: מיקסטייפ 2010  2013: קראקספקטיבה  2018: 04:48 מיני-אלבומים 2018: פרק ג' – בונוסים  2020: ג'וני בידוד
חוה טבנקין

| --- | --- |

פרופסור חוה טבנקין
 לידה:  14 באוקטובר 1947 (בת 77) בית ינאי 
 ענף מדעי:  רפואת משפחה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  מרכז רפואי העמק 
 בן או בת זוג:  אהוביה טבנקין 
 
חוה טבנקין (נולדה ב-14 באוקטובר 1947) היא רופאה ועורכת דין ישראלית, פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מנהלת המחלקה לרפואת משפחה בבית החולים העמק ויו"ר המועצה הלאומית לבריאות האישה. לשעבר יו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל ויו"ר ארגון הרופאות בישראל. חברה בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ובפורום נהלל.
קורות חיים

נולדה במושב בית ינאי לרפאל וצפורה שמושקוביץ. בשנות ה-90 הייתה מנהלת רפואית של מחוז הצפון בשירותי בריאות כללית. בין השנים 1991–1993 כיהנה כיו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל. בשנת 2000 הייתה ממייסדות ארגון הרופאות בישראל ומונתה לעמוד בראשו, כמו כן הייתה חברה בוועדת סל הבריאות. מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21 היא מנהלת המחלקה לרפואת משפחה בבית החולים העמק בעפולה.
במאי 2009 מונתה פרופ' טבנקין ליו"ר המועצה הלאומית לבריאות האישה במשרד הבריאות. ביוני 2009 מונתה כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון. היא ראש שלוחת הצפון של המכון להתמחות בחטיבה למדעי הבריאות בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
בספטמבר 2009 נבחרה פרופ' טבנקין כחברת הנשיאות של ההסתדרות הרפואית בישראל, וכמו כן היא יו"ר ועדת הערר העליונה ויו"ר ועדת חינוך בהסתדרות הרפואית. היא חברה בחבר הנאמנים של המכון הלאומי לחקר מדיניות הבריאות, ושותפה במחקרים עם מכון ברוקדייל לחקר מדיניות הבריאות. כמו כן היא חברה בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אריאל בשומרון, וחברת מועצת קרן פרס וולף.
פרופ' טבנקין חברה בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, וחברה במפלגת "התקווה". בבחירות לכנסת ה-18 הייתה ברשימת האיחוד הלאומי כנציגת "התקווה".
הייתה נשואה לאהוביה טבנקין עד לפטירתו ב-2011, ולהם שלושה ילדים. היא חברת קיבוץ עין חרוד מאוחד וחברת הוועד המנהל של יד טבנקין.
ספרה

בריאות בשגרה - מדריך אישי לאורח חיים בריא
הערות שוליים

↑  הארגון היה קיים בעבר אך גווע עם השנים והוא הוקם מחדש במסגרת ההסתדרות הרפואית בישראל.
↑  צפורה שחורי-רובין, "הלוחמות בהדרת נשים ברפואה: ארגון הרופאות הישראלי ויושבת הראש ד"ר שושנה שקופ-פרנקל, הרפואה, כרך 155, חוברת 5, ניסן-אייר תשע"ו, מאי 2016, עמודים 315-319
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297173205171  ISNI: 0000 0000 4000 5990  LCCN: no97040459  VIAF: 11911512   WorldCat (עם VIAF): 11911512
אקין אזטורק

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1952 (בן 72) גימיסאנה, טורקיה טורקיה
 מדינה:  טורקיה 
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר הטורקי  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 השתייכות:   חיל האוויר הטורקי
 תקופת הפעילות:  1973–2016 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המודיעין של חיל האוויר מפקד טייסת מספר 141 קצין פרויקטים ומפקד מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר נספח צבאי בישראל מפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-6 מפקד חיל האוויר הטורקי
 פעולות ומבצעים
 Operation Deny Flight 
 עיטורים
 נישאן-י אימתיאז 
 
אקין אזטורק (בטורקית: Akın Öztürk; נולד ב-21 בפברואר 1952) הוא קצין לשעבר בדרגת גנרל בחיל האוויר הטורקי. שימש כמפקדו ה-30 של חיל האוויר הטורקי, ופרש מתפקידו ב-4 באוגוסט 2015. לאחר פרישתו המשיך לכהן כחבר במועצה הצבאית העליונה. ב-15 ביולי 2016 עמד בראש ניסיון כושל לבצע הפיכה צבאית בטורקיה, ולהדיח את הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן.
נכון ליולי 2016, נמצא במעצר, דרגותיו ועיטוריו נלקחו ממנו, והוגשו נגדו האשמות בגין עבירות נגד הסדר הציבורי, טרור, קשירת קשר ובגידה במולדת.
קריירה צבאית

אזטורק נולד ב-21 בפברואר 1952 בעיר גימיסאנה שבטורקיה. בשנת 1973 סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר הטורקי, ולאחר מכן שרת כטייס קרב, למד במכללה צבאית והתקדם בסולם הדרגות. בין השנים 1989–1991, אזטורק שימש כקצין המבצעים של טייסת מס' 141 של חיל האוויר הטורקי. החל ממאי 1991 עד שנת 1993 הוא שימש כמפקד הטייסת. בין השנים 1993–1996 הוא שימש כקצין פרויקטים ומפקד מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר. בין 1996–1998 הוא שימש כנספח הצבאי הטורקי בישראל. עד שנת 2000 היה מפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-6 בבנדירמה.
בשנת 2000 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, וכיהן כראש מחלקת הדרכת טייסים. בשנת 2004 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה כמפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-9. בשנת 2006 הוא מונה כמפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-2. בשנת 2008 הוא התמנה לראש המודיעין של חיל האוויר. בשנת 2009 הוא הועלה לדרגת לוטננט-גנרל, ובשנת 2011 הפך למפקד פיקוד ההדרכה האווירית. ב-22 באוגוסט 2013 הוא הועלה לדרגת גנרל, וב-30 באוגוסט מונה למפקד ה-30 של חיל האוויר הטורקי.
במהלך שירותו ביצע גנרל אזטורק 5800 שעות טיסה ב -30 סוגי מטוסים שונים במהלך קריירת טיסה בת 43 שנים. ב-4 באוגוסט 2015 הודיע על פרישתו מתפקיד מפקד חיל האוויר, אולם גם לאחר פרישתו המשיך לכהן כחבר במועצה הצבאית העליונה.
ניסיון ההפיכה

לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה ב-15 ביולי 2016, היה אזטורק בין 2,839 אנשי הצבא שנעצרו ב-16 ביולי בידי ממשלת ארדואן. הוא אף נחשד כמי שהוביל את הקשר, ועל פי כלי תקשורת התומכים בארדואן הוא אף הורה למורדים: "תפסו את ארדואן חי או מת". עם זאת, השתתפותו במרד אינה וודאית. עוד לפני כן הוא נחשד שתכנן הפיכה במדינה, והואשם בכך שהוא שומר על קשר עם פטהוללה גולן השוהה בגלות בארצות הברית. על פי סוכנות הידיעות הטורקית "אנדאלו", אזטורק הודה בתכנון ההפיכה, בעוד דיווחים אחרים טענו שהוא הכחיש כל קשר אליה וטען כי: "איני האדם שתכנן או עומד מאחורי ניסיון ההפיכה שהתרחשה בסוף השבוע, ואיני יודע מי עשה זאת". על פי ערוצי הטלוויזיה הפרטיים "האברטורק" ו-NTV, אזטורק טען שכאשר פרץ המרד הוא שהה באחד מבסיסי חיל האוויר עקב ביקור אצל אחד מנכדיו, וכשנודע לו על פרוץ המרד הצליח להניא חלק מהקושרים מלקחת בו חלק ואף להציל שני קצינים בכירים הנאמנים למשטר שהוחזקו שם.
הערות שוליים

↑  בעברית מכונה לעיתים אקין אוזטורק
↑  מפקד המרד בטורקיה אקין אוזטורק לחייליו: תפסו את ארדואן חי או מת
↑  חדשות 2, ‏טורקיה: מפקד חיל האוויר לשעבר הודה בתכנון ההפיכה?, באתר ‏מאקו‏, 18 ביולי 2016
↑  מפקד חיה"א הטורקי לשעבר הודה בתכנון ההפיכה, באתר nrg‏, 18 ביולי 2016
↑  Eski Hava Kuvvetleri Komutanı Akın Öztürk'ün savcılık ifadesi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1106839412  VIAF: 51146937730413830056   WorldCat (עם VIAF): 51146937730413830056
מקסים פורקאייב

| --- | --- |

מקסים פוקראייב
 לידה:  14 באוגוסט 1894 מורדוביה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  1 בינואר 1953 (בגיל 58) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1915–1953 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל של ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-1 נספח צבאי בגרמניה מפקד הארמייה ה-60 מפקד ארמיית ההלם השלישית מפקד חזית קלינין מפקד חזית המזרח הרחוק מפקד חזית המזרח הרחוק השנייה מפקד המחוז הצבאי המזרח הרחוק
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
        
 
מקסים אלכסייביץ' פורקאייב (ברוסית: Максим Алексеевич Пуркаев‏; 14 באוגוסט 1894 – 1 בינואר 1953) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פורקאייב נולד ב-14 באוגוסט 1894 במורדוביה שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. בשנת 1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא עבר קורס קצינים מזורז ושירת כקצין זוטר ביחידה עורפית, אשר לא השתתפה בלחימה. בשנת 1918 התנדב לצבא האדום ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה. במהלך המלחמה פיקד על פלוגה ולאחר מכן על גדוד, וב-1923 השלים קורס קצינים ומונה למפקד רגימנט. באוקטובר 1928 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-48, ובדצמבר 1933 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-17 בינואר 1936 הועלה לדרגת פודפולקובניק, וביולי של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-1. ב-3 באפריל 1938 מונה לראש מטה המחוז הצבאי בלארוס. ב-15 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק, ב-9 בפברואר 1939 הועלה לדרגת גנרל מאיור, ב-2 בספטמבר של אותה שנה מונה לראש המטה של החזית הבלארוסית, וב-11 באוקטובר של אותה שנה הוחזר לתפקיד ראש מטה המחוז הצבאי. בנובמבר 1939 נשלח כנספח צבאי לברלין, וב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת לייטננט גנרל. ב-27 ביולי 1940 הוחזר לרוסיה ומונה לראש המטה הכללי של המחוז הצבאי המיוחד קייב.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פתיחת מבצע ברברוסה, מונה פורקאייב לראש מטה החזית הצפון-מערבית, והחזיק בתפקיד עד 28 ביולי 1941. ב-2 בנובמבר של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-60. פורקאייב פיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מאזור ההגנה מוסקבה, וב-25 בדצמבר שונה שמה לארמיית ההלם השלישית. ב-26 באוגוסט 1942 מונה למפקד חזית קלינין, ופיקד עליה במהלך מבצע מארס, וב-18 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. ב-25 באפריל 1943 מונה למפקד חזית המזרח הרחוק, בנובמבר של אותה שנה קיבל את עיטור לנין, ב-26 באוקטובר 1944 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה, וב-5 באוגוסט 1945 מונה למפקד חזית המזרח הרחוק השנייה. החזית שלו הוצבה במזרח הרחוק הרוסי מול מנצ'וקוו כהכנה לקראת הפלישה הסובייטית לתחומי האימפריה היפנית. ב-8 באוגוסט הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן, וב-9 באוגוסט החזית החלה לנוע אל מנצ'וקוו במסגרת מבצע סערת אוגוסט. החזית הנחילה תבוסה ניצחת לכוחות היפניים, וכבשה אזורים רבים ובין היתר את חרבין וסחלין.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-10 בספטמבר 1945 מונה למפקד המחוז הצבאי המזרח הרחוק, והחזיק בתפקיד עד 17 בינואר 1947. ביוני של אותה שנה מונה לסגן מפקד פיקוד המזרח הרחוק, ובמקביל החזיק גם בתפקיד ראש המטה של הפיקוד. הוא החזיק בשני התפקידים עד יולי 1952. לאחר מכן שימש כראש מחלקת ההשכלה במשרד הביטחון. הוא נפטר במוסקבה ב-1 בינואר 1953 בגיל 58.
ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1904 כפר מידבדקי שבמחוז ארכנגלסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  6 בדצמבר 1974 (בגיל 70) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  מכון הצי הפטרבורגי 
 השתייכות:  הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1919–1956 (כ־37 שנים)
 דרגה:  אדמירל הצי הסובייטי (Адмирал Флота Советского Союза)
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי הסובייטי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בספרד מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות עיטור לנין (*4) עיטור הדגל האדום האדום (*3) עיטור מסדר אושקוב (*2) עיטור הכוכב האדום
 תפקידים אזרחיים
 קומיסר הצי
 הנצחה
 נושאת מטוסים על שמו
 
ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב (ברוסית: Николай Герасимович Кузнецов; ‏24 ביולי 1904 – 6 בדצמבר 1974) היה מצביא ופוליטיקאי סובייטי, קומיסר הצי (1939–1946), שר הצי (1951–1953), מפקד הצי הסובייטי במלחמת העולם השנייה. חבר מרכז המפלגה הקומוניסטית (1939–1956).
קריירה מוקדמת

הוא הצטרף לצי הסובייטי ב-1919, בגיל 15, לאחר שהוסיף שנתיים לגילו. ב-1920 הוצב בפטרוגרד וב-1924 השתתף עם יחידתו בהלווייתו של לנין. באותה שנה הצטרף למפלגה הבולשביקית. ב-1926 סיים את לימודיו באקדמיה הימית על שם פרונזה ושירת על המשחתת "אוקראינה האדומה". ב-1932 השלים את השכלתו במכללה הימית וב-1934 חזר לאותה משחתת כמפקד.
במלחמת האזרחים הספרדית בשנים 1936–1937 שימש כנספח צבאי ויועץ לעניינים ימיים של ממשלת הרפובליקנים. באותה תקופה פיתח תיעוב לפאשיזם. בשובו לברית המועצות התמנה למפקד הצי באוקיינוס השקט. הוא עבר בשלום את טיהורי סטלין ואף הגן על קצינים רבים.
ב-28 באפריל 1939 מונה לשר לענייני הצי והחזיק בתפקיד זה עד תום המלחמה.
מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה היו לצי הסובייטי שתי שייטות: הצי הבלטי ושייטת הים השחור. באזור הבלטי היה לצי תפקיד חשוב בעת המצור על לנינגרד ובהעברת אספקה לעיר הנצורה. ב-27 באוגוסט 1941 הצליח הצי לחלץ את רוב חיילי הצבא האדום שנלכדו בטאלין.
בים השחור לחם הצי בקרבות על אודסה וסבסטופול. כן השתתף הצי בנחיתת הכוחות באזור קרץ'. בפברואר 1944 הועלה קוזנצוב לדרגת אדמירל הצי.
לקראת סוף המלחמה השתתף הצי במלחמה עם יפן ובכיבוש האי סחלין והאיים הקוריליים. ב-14 בספטמבר 1945 הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות.
לאחר המלחמה

ב-1947 סולק מתפקידו בהוראת סטלין וב-1948 נאסר הועמד למשפט ביחד עם עוד אדמירלים בצי. הם הואשמו בהעברת חומר מסווג לבריטים. האדמירלים האחרים קבלו עונשי מאסר ואילו קוזנצוב שוחרר אך הורד לדרגת תת-אדמירל. ב-1951 החזיר אותו סטלין לתפקידו הקודם כמפקד הצי אבל דרגתו הוחזרה לו רק לאחר מותו של סטלין ב-1953. באותה שנה מונה לסגן ראשון של משרד ההגנה וב-1955 מונה למפקד העליון של הכוחות הימיים בדרגת אדמירל הצי הסובייטי, עוטר ב"כוכב מרשל" והועלה לדרגת אדמירל הצי הסובייטי.
קוזנצוב התעמת עם ז'וקוב בעניינים הקשורים לצי. ב-29 באוקטובר 1955 אירע פיצוץ אדיר באניית המערכה נובורוסיסק (Новороссийск) והיא שקעה ביחד עם 608 אנשים. ז'וקוב מצא בכך דרך להיפטר מקוזנצוב. הוא הורד שוב לדרגת תת-אדמירל, נאלץ להתפטר מהצבא ונאסר עליו לעסוק בכל דבר הנוגע לצי.
קוזנצוב מת במוסקבה ב-6 בדצמבר 1974 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה. בשנת 1988 החליטה נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות להחזיר לו את דרגתו ועיטוריו.
על שמו קרוי מצר אדמירל קוזנצוב ונושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב.
סגול

ערך זה עוסק בצבע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #8000FF
 ייצוג RGB:  R=128, G=0, B=255
 ייצוג HSV:  H=270, S=100, V=100
 ייצוג CMYK:  C=50, M=100, Y=0, K=0
 
פרחי הסיגלית הם סגולים.
בד סאטן סגול
פרווה בצבע סגול
סָגול הוא הצבע שמתקבל בצפייה באור באורכי הגל הקצרים ביותר בתחום הנראה, בערך בין 380 ל-455 ננומטר, עם תדירות בין 660 ל-790 טרה-הרץ (אורכי גל קצרים יותר נקראים על סגול או אולטרה סגול). בצבע זה ניתן לחזות בזמן צפייה בקשת בענן – זהו הצבע בקצה הקשת, מעבר לכחול. כאשר אור לבן עובר נפיצה דרך מנסרה, הסגול הוא הצבע הנראה הרחוק ביותר מכיוון האלומה המקורי.
ערבוב של אור אדום ואור כחול ביחסים שונים נותן אוסף של צבעים בגוון כחול אדמדם או אדום כחלחל, שרבים מהם (אלה שהכחול הוא המרכיב הדומיננטי בהם) נקראים גם הם סגול. מאחר שזהו תחום צבעים נרחב, יש המכנים חלק מגווני הסגול בשמות שונים, כדי לכוון לגוון מדויק יותר. חלק משמות אלו הם ארגמן, חציל, בורדו, מג'נטה, לבנדר, לילך, שזיף וכדומה.
במינוח קולורימטרי מבדילים בין הסגול שהוא תערובת של אדום וכחול ובין הסגול שהוא מרכיב צר בספקטרום הנראה. הראשון מכונה סגול לא-ספקטרלי, והשני – סגול ספקטרלי. כמעט כל הצבעים הסגולים בחיי היום-יום הם סגולים לא ספקטרליים.
שמו העברי של הצבע הסגול נגזר משם פרח הסיגל.
לגבישי האחלמה צבע סגול.
שמות לגוונים של סגול

על פי האקדמיה ללשון העברית:
Violet – סָגֹל
Purple – אַרְגָּמָן [סגול אדום יותר]
Lilac – לִילָךְ [סגול מתון]
Lavender – אֲזוֹבִיּוֹן, לָוֶנְדֶּר [סגול חיוור]
Crimson – אָדֹם אַרְגְּמָנִי עָמֹק
Orchid – לִילָךְ סַחְלָבִי [סגול-אפרפר]
Mauve – חֶלְמִיתִי
Indigo – אִינְדִּיגוֹ [כחול-אפרפר כהה]
באנגלית, קיימת גם מילה עבור סגול בהיר או ערבוב של סגול עם לבן: (Periwinkle color)
שימוש וסמליות

סגול, ובייחוד גוון הארגמן, נחשב לצבע מלכותי. באירופה, הצבע הסגול מקושר לעיתים עם האצולה מאז ימי האימפריה הרומית כאשר ביגוד הצבוע בסגול היה שמור למעמדות הגבוהים ולתפקידים גבוהים בכמורה. בסין, ביגוד בצבע סגול היה שמור לקיסר ויועציו.
סגול מתואר לעיתים כצבע עמוק ומלנכולי, והוא מזוהה בין השאר עם אבל.
בכוחות המזוינים של ארצות הברית, סגול מיוחס לתוכניות או משימות אשר הם משותפות לכל הזרועות ולא לדוגמה רק לחיל הנחתים או לזרוע היבשה.
בצה"ל, סגול הוא צבע הכומתה של חטיבת גבעתי. המוטו שלה הוא "יחידת סגולה" שמהווה משחק מילים על הצבע ועל המילה בעברית "סגולה".
סגול הוא גם סמל של נשיות, פמיניזם ולסביות.
בחופי הים בישראל, הדגל הסגול מעיד על סכנה מפני מדוזות או מקרי צריבה רבים.
בספורט:
סגול הוא הצבע המשני של ריאל מדריד, מועדון ספורט ספרדי מצליח המזוהה עם המלוכה והממסד בספרד.
סגול וצהוב הם הצבעים של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס מה-NBA.
בכדורסל הישראלי: סגול צהוב הם הצבעים של קבוצת הכדורסל הפועל חולון.
בכדורגל הישראלי, סגול הוא הצבע של הכוח רמת גן.
סגול 59, או בקיצור "סגול", הוא כינויו של חן רותם, ראפר ישראלי.
סגול הוא הצבע הרשמי העולמי של מחלת האפילפסיה. ונועד לעלות את המודעות בנושא. בפרט ב-26 במרץ, אז נוהגים רבים לענוד סרט סגול.
באירוע "הלילה האפל ביותר" של חוברות הקומיקס "גרין לנטרן" מבית DC קומיקס, מתגלים חמישה חילות פקחים צבעוניים בנוסף לחיל הפקחים הירוקים ולחיל סינסטרו הצהוב. אחד מאותם חילות הוא חילה של "כוכב ספיר", אשר שואב את מקור כוחו מהאור הסגול של הספקטרום הרגשי, שמסמל את רגש האהבה.
סגול ואדום הם צבעיו של "מגנטו" מסדרת הקומיקס "אקס-מן", ומסמלים (בהתאמה) אבל ונקמה.
סגול מזוהה עם הזמר האמריקאי המנוח המכונה "פרינס", מאז שירו המצליח "גשם סגול" (Purple rain).
הערות שוליים

↑  סגולה וסָגול, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏4 בינואר 2024
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
| הספקטרום האלקטרומגנטי |
| --- | --- | --- |
| קרינה אלקטרומגנטית | גלי רדיו • גלי מיקרו • תת-אדום • אור נראה • על-סגול • קרני רנטגן • קרני גמא |  |
| אור נראה (צבע) | אדום • כתום • צהוב • ירוק • כחול • סגול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542578305171  LCCN: sh2008001125  NKC: ph580695
ארתור מקארתור הבן

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1845 ספרינגפילד, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בספטמבר 1912 (בגיל 67) מילווקי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 פרסים והוקרה
 מדליית הכבוד 
 
 חתימה:   
 
ארתור מקארתור הבן (באנגלית: Arthur MacArthur Jr; ‏2 ביוני 1845 – 5 בספטמבר 1912) היה גנרל בצבא האמריקאי. הוא מונה למושל הצבאי של הפיליפינים בשנת 1900, אך כהונתו נמשכה רק שנה בגלל חיכוכים עם המושל האזרחי של הפיליפינים, ולעתיד נשיא ארצות הברית, ויליאם הווארד טאפט.
מקארתור הוא אביו של הגנרל המפורסם דאגלס מקארתור, שגם הוא כיהן כמושל הפיליפינים וגם יפן בסוף מלחמת העולם השנייה, ושל ארתור מקארתור השלישי, שהיה מפקד ספינה בזמן מלחמת העולם הראשונה. אביו, ארתור מקארתור האב, היה המושל הרביעי של ויסקונסין (אם כי הוא כיהן בתפקיד זה רק למשך חמישה ימים). במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ארתור מקארתור הבן קיבל את מדליית הכבוד על העלאת מורל אוגדתו בקרב צ'טנוגה (Chattanooga).
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

מקארתור נולד ב-2 ביוני 1845 בספרינגפילד, מסצ'וסטס, והיה בנו של מושל ויסקונסין, ארתור מקארתור האב.
ב-4 באוגוסט 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הוא התגייס לרגימנט הרגלים המתנדבים ה-24 של ויסקונסין כלוטננט והשתתף בקרבות שונים. על שירותו כשליש ביחידתו במהלך הקרב על מיסיונרי רידג' ב-25 בנובמבר 1863, הוא קיבל את עיטור מדליית הכבוד. מקארתור נפצע קשה בקרב פרנקלין, כשהוא ספג פציעות כדור בחזהו וברגל מאקדחו של קצין צבא הקונפדרציה, אך בסופו של דבר שרד את הפציעה. ב-25 בינואר 1864 הועלה לדרגת מייג'ור וכשנה וחצי לאחר מכן, ב-18 במאי 1865, הועלה לדרגת לוטננט קולונל - זמן קצר לפני ששוחרר ב-10 ביוני 1865. כהוקרה על אומץ ליבו הועלה לדרגת קולונל מתאריך 15 במרץ 1865.
לאחר תום מלחמת האזרחים, הוא החל ללמוד משפטים ביוני 1865, אך הצטרף מחדש לצבא הסדיר בפברואר 1866 כלוטננט סדיר. הוא הועלה במהירות שוב בשנת 1866 ללוטננט ראשון וקפטן. ב-1889 הועלה לדרגת מייג'ור ובשנת 1896 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-30 השנים הבאות הוא שימש במקומות שונים ובשנת 1885 הוא השתתף במלחמה נגד ראש שבט האפאצ'י ג'רונימו.
ביוגרפיה > מלחמת ארצות הברית–ספרד

עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898, הוא הוצב בטריטוריית דקוטה וביוני 1898 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים ומונה למפקד חטיבה 1, דיוויזיה 2, הקורפוס ה-8, והוביל אותה לניצחון בקרב מנילה ב-12 באוגוסט 1898, בעקבותיו הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-13 באוגוסט 1898.
ביוגרפיה > מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים

הוא הוביל את הדיוויזיה ה-2 של הקורפוס ה-8 במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים בקרב מנילה השני, במערכה של מאלוס ובמתקפה הצפונית. כשהכיבוש האמריקאי בפיליפינים הפך מקרבות קונבנציונליים ללוחמת גרילה, פיקד מקארתור על דיוויזיית צפון לוזון. בינואר 1900, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל בצבא הסדיר ומונה למושל הצבאי של הפיליפינים על ידי הנשיא ויליאם מקינלי, יחד עם הפיקוד על הקורפוס ה-8, במקום הגנרל אלוול ס. אוטיס.
הוא אישר את המשלחת, בפיקודו של גנרל פרדריק פונסטון, שהביאה ללכידתו של אמיליו אגינלדו. מקארתור שכנע את אגינלדו שנלכד להפסיק להילחם ולהישבע אמונים לארצות הברית. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל בצבא הסדיר ב-5 בפברואר 1901. עם זאת, ב-4 ביולי 1901, ויליאם הווארד טאפט מונה למושל (האזרחי). שיתוף הפעולה בין השניים התאפיין בוויכוחים מתמידים, כך שמקארתור הוחזר לארצות הברית מתפקידו כמפקד צבאי בפיליפינים. הסלידה מפוליטיקאים ומעובדים אזרחיים של הכוחות המזוינים עברה גם לבנו דאגלס מקארתור, כאשר מקארתור שימש מאוחר יותר כמפקד עליון באוקיינוס השקט ובמהלך מלחמת קוריאה.
ביוגרפיה > מלחמת רוסיה-יפן

בשנים הבאות הועסק במספר משרות בארץ הולדתו. בשנת 1905 הוא נשלח למנצ'וריה כדי לצפות בשלבים האחרונים של מלחמת רוסיה-יפן. לאחר מכן שירת במשך שנה כנספח צבאי בשגרירות ארצות הברית ביפן. כשחזר שוב לארצות הברית ב-1906, חידש את תפקידו כמפקד הדיוויזיה הפסיפית.
באותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל, עם זאת, נמנע ממנו תפקיד הרמטכ"ל מאחר שהמחלוקות שהחלו בפיליפינים נמשכו, ולכן מקארתור לא יכל להגשים את חלומו לפקד על כל צבא ארצות הברית.
בהגיעו לגיל 64 פרש מהצבא ב-2 ביוני 1909. ב-5 בספטמבר 1912, זמן קצר לאחר שנסע לטקס אזכרה של יחידת מלחמת האזרחים עבור יחידתו, הוא לקה בהתקף לב קטלני. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
משפחתו

ב-19 במאי 1875 נישא מקארתור למרי פינקני "פינקי" הארדי (1852–1935), בתו של תומאס א. הארדי מנורפוק, וירג'יניה. ביחד נולדו להם שלושה ילדים:
ארתור מקארתור השלישי (1876–1923), קפטן בצי ארצות הברית שזכה בצלב הצי במלחמת העולם הראשונה.
מלקולם מקארתור (1878–1883), שמת צעיר מחצבת.
דאגלס מקארתור (1880–1964), גנרל הצבא שהוביל לשורה של ניצחונות צבאיים נגד האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה.
יעקב שמואל צורי

אין תמונה חופשית
יעקב שמואל צורי (שיזַק) (בכתיב יידי: שעזאק; 1884, תרמ"ד – 1943) היה חוקר תולדות התלמוד ומשפט עברי.