stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה קופמן
ביבליוגרפיה > ספרים

L'enfance de l'art: Une interprétation de l'esthétique freudienne (1970). Trans.: The Childhood of Art: An Interpretation of Freud's Aesthetics (1988).
Nietzsche et la métaphore (1972). Trans.: Nietzsche and Metaphor (1993).
Camera obscura: De l'idéologie (1973). Trans.: Camera Obscura: Of Ideology (1998).
Quatre romans analytiques (1974). Trans.: Freud and Fiction (1991).
Autobiogriffures (1976).
Aberrations: Le devenir-femme d'Auguste Comte (1978).
Nerval: Le charme de la répétition (1979).
Nietzsche et la scène philosophique (1979).
L'énigme de la femme: La femme dans les textes de Freud (1980). Trans.: The Enigma of Woman: Woman in Freud's Writings (1985).
Le respect des femmes (Kant et Rousseau) (1982).
Comment s'en sortir? (1983).
Un métier impossible: Lecture de "Constructions en analyse" (1983).
Lectures de Derrida (1984).
Mélancholie de l'art (1985).
Pourquoi rit-on? Freud et le mot d'esprit (1986).
Paroles suffoquées (1987). Trans.: Smothered Words (1998).
Conversions: Le Marchand de Venise sous le signe de Saturne (1987).
Socrate(s) (1989). Trans.: Socrates: Fictions of a Philosopher (1998).
Séductions: De Sartre à Héraclite (1990).
Don Juan ou le refus de la dette (1991).
"Il n'y a que le premier pas qui coûte": Freud et la spéculation (1991).
Explosion I: De l'"Ecce Homo" de Nietzsche (1992).
Explosion II: Les enfants de Nietzsche (1993).
Le mépris des Juifs: Nietzsche, les Juifs, l'antisémitisme (1994).
Rue Ordener, rue Labat (1994). Trans.: Rue Ordener, Rue Labat (1996).
L'imposture de la beauté et autres textes (1995).
Selected Writings (2007). Edited by Thomas Albrecht, Georgia Albert & Elizabeth G. Rottenberg; introduction by Jacques Derrida.
ביבליוגרפיה > ראיונות

"שרה קופמן", ראיון עם אליס ג'ארדין, ב-Alice Jardine & Anne M. Menke (עורכים), Shifting Scenes: Interviews on Women, Writing, and Politics in Post-68 France (New York & Oxford: Columbia University Press, 1991 ).
"כתיבה ללא כוח: שיחה עם שרה קופמן", ראיון עם אורסולה קונרץ, סקירת פילוסופיית נשים (יוני 1995): 5–8.
הערות שוליים

↑  Sarah Kofman, Jewish Women's Archive (באנגלית)
1 2  Sarah Kofman, Jewish Women's Archive (באנגלית)
↑  Sarah Kofman (1934-1994) - Find a Grave Memorial, www.findagrave.com (באנגלית)
↑  Rue Ordener, Rue Labat | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  Feyertag, Karoline (2014). Sarah Kofman : Eine Biographie. Turia und Kant. pp. 294–5. doi:10.26530/oapen_497777. ISBN 978-3-85132-727-4.
↑  JWA.org
↑  Christie McDonald, Sarah Kofman: Effecting Self Translation, p. 191
↑  Jacques Derrida, The Work of Mourning (Chicago & London: University of Chicago Press, 2001), p. 173.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263917305171  PLWABN: 9810635868905606  BIBSYS: 90086663  BNE: XX1178728  BnF: cb119099235 (data)  CiNii: DA00613451  GND: 119263467  ISNI: 0000 0001 0898 3572  LCCN: n50042952  LNB: 000169631  NDL: 00446017  NKC: uk2005277058  NLA: 49782738  NLG: 79137  NSK: 000245558  NTA: 069103690  RERO: 02-A003464855  SELIBR: 403827  SNAC: w6kj32rf  SUDOC: 026951800  Trove: 894507  VIAF: 49227470   WorldCat (עם VIAF): 49227470 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שרה קופמן".
הרי האטלס

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  4,165 מ' 
 מדינה:  מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה 
 מיקום:  צפון־מערב אפריקה
 אורך הרכס:  2,550 ק"מ 
 קואורדינטות:  31°03′43″N 7°54′58″W﻿ / ﻿31.061944444444°N 7.9161111111111°W﻿ / 31.061944444444; -7.9161111111111
  
 
מפת רכס הרי האטלס
הרי האטלס הם רכס הרים בצפון-מערב יבשת אפריקה. ההרים משתרעים לאורך כ-2,400 ק"מ, דרך שלוש מדינות המגרב: מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה. הנקודה הגבוהה ביותר היא ג'בל טובקאל, מדרום לעיר מרקש שבמרוקו. גובהה 4,167 מטר.
גאוגרפיה

| החלק | הנקודה הגבוהה ביותר | המדינות שעובר דרכן | כולל את |
| --- | --- | --- | --- |
| האטלס הגבוה | ג'בל טובקאל, 4,167 מטר | מרוקו | הרי מול האטלס, האטלס התיכון |
| אטלס הסחרה | בוסכרה, 2,328 מטר | אלג'יריה, תוניסיה ומרוקו |  |
| אטלס התל (הימי) |  | אלג'יריה, תוניסיה |  |
הרי האטלס שופעים במחצבי נחושת, ברזל, פוספטים, מגנזיום ועופרת. עמקי האטלס שופעים מים, שמקורם בשלג ובגשם היורדים בפסגות ההרים. המדרונות הגבוהים של האטלס משופעים בעצי אורן, ובמורדות הנמוכים מגדלים מעט שעורה וחיטה.
אקלים האטלס מתחלק לשניים: באזור צפון האטלס והאטלס הגבוה יש מזג אוויר קר ולח, ובדרום האטלס ואטלס הסחרה יש מזג אוויר חם ויבש, המקבל כמות גשמים מועטת.
אוכלוסייה

תושבי האטלס הם בעיקר שבטים ברברים, המשמרים את אורח חיי אבותיהם ומסורתם. הברברים חיים בכפרים מסביב להרים, שחלקם מבודדים ביותר. הם הגיעו לאטלס כי מצאו בו מקום מקלט, במיוחד באזורים הפראיים שלו. הברברים עוסקים בעיקר בחקלאות ורעיית צאן.
אוכלוסייה > יהדות הרי האטלס

יהדות הרי האטלס היא קבוצת הקהילות היהודיות שחיו בהרי האטלס בצפון אפריקה. על פי המסורת, ראשיתה של ההתיישבות היהודית באזור החלה עוד לפני חורבן בית ראשון והיהודים בכפרי הרי האטלס שמרו על דרך חיים ייחודית לאורך הדורות.
במיתולוגיה היוונית

במיתולגיה היוונית ישנה אגדה המספרת כיצד נוצרו ההרים:
הטיטן אטלס קיבל נבואה מהאורקל שהוא יומת על ידי בן אדם, ומאז לא נתן לאיש להפגש עמו. יום אחד בא הגיבור פרסאוס אל אטלס וביקש ממנו מזון ומחסה. אטלס סירב, וכנקמה כיוון אליו פרסאוס את ראשה של המפלצת מדוזה שכרת, והפך את אטלס לסלע, הוא הרי האטלס.
ראו גם

אטלס (מיתולוגיה)
פרסאוס
דוב אטלסי
החגורה האלפידית
צילום לווין של יבשת אפריקה - רכס הרי האטלס צבוע באדום
בני שבט מקומי בהרי האטלס, 1955
קווינס

קווינס (באנגלית: Queens) הוא אחד מחמשת רובעי העיר ניו יורק, המזרחי ביותר והגדול שבהם מבחינת שטחו. קווינס הוא גם מחוז במדינת ניו יורק. הרובע ממוקם סמוך לרובע ברוקלין, בחלקו המערבי של לונג איילנד. הרובע הוא השני בגודל אוכלוסייתו (אחרי ברוקלין), עם 2.4 מיליון תושבים בשנת 2020. מחוז קווינס הוא גם המחוז השני באוכלוסייתו במדינת ניו יורק, אחרי מחוז המלכים (Kings County), שכמעט חופף לרובע ברוקלין. קווינס הוא המחוז הרביעי בצפיפותו בקרב רובעי ניו יורק, כמו גם בקרב מחוזות ארצות הברית. מספר התושבים ברובע קווינס גדול כל כך, עד שאילו כל אחד מרובעי ניו יורק היה עיר בפני עצמו, היה רובע קווינס מדורג במקום הרביעי באוכלוסייה מבין ערי ארצות הברית, אחרי לוס אנג'לס (במקום הראשון בתרחיש הזה), שיקגו וברוקלין.
קווינס הוא המחוז המגוון ביותר מבחינה אתנית בארצות הברית.
מחוז קווינס נוסד ב-1 בנובמבר 1683, כאשר חולקה מושבת ניו יורק ל-12 מחוזות, ונקרא על שם אשת המלך צ'ארלס השני – קתרינה מברגנזה (1638–1705). קווינס נוסד כרובע בניו יורק בשנת 1898.
נכון לשנת 2020 מתגוררים ברובע 2,405,464 תושבים. "בירת המחוז" היא שכונת ג'מייקה.
רובע קווינס מחולק לארבע שכונות: ג'מייקה, לונג איילנד סיטי, פלאשינג ופאר רוקאוויי.
גאוגרפיה

רובע קווינס נמצא בחלקו הצפון-מערבי של לונג איילנד, וכולל מספר קטן של איים הנמצאים במפרץ ג'מייקה. הניוטאון קריק מהווה הגבול בין קווינס לרובע ברוקלין שמדרום. הרובע גובל באיסט ריבר מצפון וממערב, שבעברו הצפוני נמצא רובע הברונקס, ובעברו המערבי נמצא הרובע מנהטן. הרובע סטטן איילנד נמצא דרומית מערבית לרובע. שטח הרובע 461.7 קמ"ר מתוכם 282.9 קמ"ר שטחי יבשה ו-178.8 שטחי מים, שמהווים 61.27% ו-38.73% מהשטח בהתאמה.
גאוגרפיה > אקלים

ברובע ובשאר העיר ניו יורק שורר אקלים סובטרופי גשום עם השפעות מתונות מהאוקיינוס האטלנטי. הרובע מקבל משקעים כל השנה. הטמפרטורות הקיצוניות ביותר שנמדדו הן 41.6°C ו-(19.4°C-). החורף בדרך כלל מתון יותר מבאזורים אחרים במדינת ניו יורק. שלג מאוד נפוץ וסופות שלגים קורות פעם ב-4 שנים לערך. הסתיו והאביב לא צפויים ועשויים להיות חמימים עד צוננים. הקיץ חם ולח.
היסטוריה

ההתיישבות האירופאית הראשונה הייתה בין השנים 1635–1643 על ידי מתיישבים מהולנד כחלק מקולוניית הולנד החדשה, ומתיישבים בריטים שהגיעו לאזור מקולוניית אנגליה החדשה, וחיו בכפוף לשלטון ההולנדים.
קווינס היה אחד משנים עשר המחוזות המקוריים של קולוניית ניו יורק הבריטית בהתאם לחלוקת המחוזות משנת 1683. בין השנים 1683–1784 מחוז קווינס כלל 5 ערים: ג'מייקה, פְלַאשִׁינְג, ניוטאון, המפסטד ואוֹיְסְטֵר בֵּיי. מושב המחוז הראשון מוקם בג'מייקה, אבל פורק במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית על ידי הבריטים כדי לספק חומרים לבניית צריפים לאכסנת חיילים. האזור שיחק תפקיד מינורי במלחמה, וכמו שאר לונג איילנד נשאר בידי הבריטים עד לשלהי המלחמה. ב-6 באפריל 1784 נוצרה עיר שישית בשם המפסטד הצפונית, מכיוון רצון להתבדלות של החלקים הצפוניים של המפסטד. לאחר המלחמה, מספר מבנים בג'מייקה שימשו זמנית כבתי כלא וכבתי משפט, עד שבניין חדש הוקם בשנת 1787 והושלם זמן מה לאחר מכן.
לראשונה עלה ממפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 1850 כי אוכלוסייתן הכוללת של שלוש הערים המערביות עלתה על אוכלוסייתן הכוללת של שלוש הערים המזרחיות במחוז קווינס. בשנת 1870, נוצרה עיר חדשה, לונג איילנד סיטי, שהתבדלה מהעיר ניוטאון.
ב-8 במאי 1884 האי רייקרז הועבר לשליטה אדמיניסטרטיבית של מחוז ניו יורק.
הרובע קווינס נוסד ב-1 בינואר 1898. הערים לונג איילנד סיטי, ניוטאון, פלאשינג וג'מייקה וחצי האי רוֹקְאֵווֵיי התמזגו לכדי רובע, מפרקים כל מסגרת מוניציפלית קיימת. השטחים של מחוז קווינס שלא התאחדו, ביניהם הערים המפסטד הצפונית, אויסטר ביי ורוב חלקה של המפסטד הדרומית נשארו כחלק ממחוז קווינס, עד שיצרו ב-1 בינואר 1899 את מחוז נסאו. בשלב זה, גבולות מחוז קווינס והרובע קווינס הפכו כמעט חופפים. עם האיחוד, ג'מייקה הפכה שוב למושב המחוז, אבל הפעם משרדיו נבנו בהרחבה, בעיר התחתית של ג'מייקה.
בשנים 1905–1908 מסילת הרכבת של לונג איילנד שופצה וחושמלה. תחבורה לאי מנהטן שקודם התאפשרה רק במעבורת או דרך גשרים בברוקלין, הפכה קלה הרבה יותר משנת 1909 ואילך, בזכות בנייתו של גשר קווינסבורו או בשמו הנפוץ גשר רחוב 59, שאיפשר גישה יבשתית גם לאי רוזוולט. מסילת רכבת תת-קרקעית חדשה מתחת לאיסט ריבר שהושלמה בשנת 1910 הועילה גם היא. משנת 1915, רוב הרובע היה מחובר לרכבת התחתית של ניו יורק.
בין השנים 1920–1930 אוכלוסיית הרובע יותר מהכפילה את עצמה. אוכלוסיית הרובע בשנת 1920 מנתה 469,042 תושבים, לעומת 1,079,129 תושבים בשנת 1930.
ב-16 באפריל 1964, האי סאות' ברד'ר הועבר לשליטה אדמיניסטרטיבית של מחוז ברונקס.
ב-29 באוקטובר 2012, נהרסה רוב שכונת בְּרִיזִי פּוֹיְנְט בשרפה מאסיבית שפרצה בעקבות ההוריקן סנדי.
שכונות

רובע קווינס מכיל עשרות שכונות ייחודיות בעלות אופי שונה. תושבי קווינס נוטים להזדהות יותר עם שכונותיהם מאשר עם הרובע או עירם. השכונה אסטוריה, הכוללת את התת-שכונות אָסְטוֹרְיָה הֵייטְס (רמת אסטוריה), דִיטְמָארְס ולִיטֵל אִיגִ'יפְט (בתרגום חופשי: מצרים הקטנה), היא שכונה בעלת האוכלוסייה היוונית הגדולה ביותר מחוץ ליוון. בשכונת אסטוריה מתגורר מספר גדול של אמריקאים מלטזים. ג'קסון הייטס, קורונה, ואלמהרסט מהוות שכונות בהן מתגוררת אוכלוסייה מדרום-מזרח אסיה. פלשינג היא שכונה בה מתגוררת אוכלוסייה סינית וקוראנית. בריצ'מונד היל מתגוררת האוכלוסייה הסיקית הגדולה ביותר מחוץ להודו. מידל וילג', ווייטסטון והווארד ביץ' הן ביתן של אוכלוסייה איטלקית-אמריקנית רבה. שכונות מספת' וריג'ווד הן ביתן של תושבים ממזרח אירופה, כגון פולנים, רומנים, אלבנים וסלאבים אחרים. בשכונת וודסייד מתגוררים פיליפינים-אמריקנים רבים. מרכז קווינס (שכונות רגו פארק, פורסט הילס, קיו גארדנס, פרש מדוס, הילקרסט, הוליס הילס, ג'מייקה הילס ואחרות) הוא אזור יהודי ברובו, שכולל מהגרים רבים מישראל, איראן וברית המועצות לשעבר. השכונות בלרוז ופלורל פארק מכילות קהילה אירית-אמריקאית רבה. ג'מייקה הוא אזור שמוצא אוכלוסייתו הוא בעיקרו מהאיים הקריביים.
שכונות נוספות ברובע: תת-שכונות.
השכונות הצפון מערביות:
פוֹרֵסְט הִילְס
פרֵש פּוֹנְד
גְלֵנְדֵייל
הַאנְטֵרְס פּוֹיְנְט
לונג איילנד סיטי: בְּלִיסְווִיל, דַאץ' קִילס, קְווִינְסְבְרִידְג', רֵייְבֵנְסְוּוד
אסטוריה
מַסְפֵת'
מִידְל וִילֵג'
רֵגוֹ פַּארְק
רִידְגְ'ווּד
ווִיקְאוֹף הייטס
סַאנִיסַייְד גַארְדֵנְס
ווּדְסָייְד
השכונות הצפון מזרחיות:
אובורנדייל
ביי טרייס
בייסייד
ביצ'הרסט
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כלכלתו של רובע קווינס מתבסס על ענף התיירות. בקווינס נמצאים שני שדות התעופה העמוסים בעולם - נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי (הוקם בשנת 1948) ונמל התעופה לה גוארדיה (הוקם בשנת 1939) הגורמים לאוויר שמעל להיות המזוהם במדינה.
בקווינס יש תעשיית סרטים באולפני קאופמן באסטוריה.
אתרים בעלי חשיבות > מוזיאונים

המוזיאון לאמנות אפריקנית
גן הפסלים סוקרטס
מוזיאון נוגוצ'י
המוזיאון האמריקאי לתמונה הנעה
מוזיאון קווינס לאמנות
היכל המדע של ניו יורק
אתרים בעלי חשיבות > פארקים

בפארק פלאשינג מדוז נערך בשנים 1939 ו-1964 היריד העולמי של ניו יורק.
אתרים בעלי חשיבות > אחרים

אוהל חב"ד לובביץ' - קברם של שניים מאדמו"רי חסידות חב"ד בבית הקברות מונטיפיורי.
פורט טוטן
ספורט

בקווינס ממוקם אצטדיון הבייסבול סיטי פילד המשמש ביתה של קבוצת הניו יורק מטס ומרכז הטניס "פלשינג מדו" שבו נערך מדי שנה (מאז 1978) טורניר הגראנד סלאם אליפות ארצות הברית הפתוחה.
אוכלוסין

על פי סקר שנערך בשנת 2000 מתגוררים במחוז 2,229,379 תושבים. מספר התושבים בשנת 2003 פחת ל-2,225,486.
בעיר נמצאים 782,664 משקי בית ו-537,690 משפחות.
צפיפות האוכלוסין היא 2,888.5 נפשות לקמ"ר.
אוכלוסין > הרכב אוכלוסייה

הרכב האוכלוסייה מבחינה גזעית נכון ל-2020:
לבנים: 25.8% (22.8% לבנים לא-היספנים)
אפרו-אמריקנים: 16.8%
אסייתים: 27.5%
היספנים ולטינים (מכלל הגזעים): 27.8%
אתניות (מבין יוצאי אירופה, נכון ל-2000):
איטלקים 8.4%
אירים 5.5%
גרמנים 3.5%
פולנים 2.7%
רוסים 2.3%
יוונים 2%.
כמו כן, בסקר שנערך ב-2011 נמצא כי 9% מתושבי הרובע הם יהודים.
הערות שוליים

↑   צח יוקד, ריג'ווד, קווינס: השכונה הכי מגניבה בניו יורק שלא יצא לכם לשמוע עליה, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2022
↑  Jewish Community Study of New York 2011: Comprehensive Report
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557310305171  BNE: XX5290621  BnF: cb15038341t (data)  CANTIC: a11564696  GND: 4101162-4  LCCN: n81047346  MusicBrainz: 431a085b-9f4c-4fbb-82de-2ca7ce735da8  NARA: 10046859  VIAF: 135462352   WorldCat (עם VIAF): 135462352
ליילה דג'נסי

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1981 (בת 43) בנגלור, הודו 
 מדינה:  גאנה 
 השכלה:  מכללת סוואנה לאמנות ועיצוב  Mawuli School 
 פרסים והוקרה:  WorldFest Platinum Award  Los Angeles Film Awards  פרסי Black Reel  פרס האקדמיה לקולנוע האפריקאית  Savannah Film Festival 
 
ליילה אפוע דג'נסי (באנגלית: Leila Afua Djansi; נולדה ב-17 ביולי 1981) היא במאית גנאית. היא הקימה חברת הפקה בארצות הברית, עם חברת בת בגאנה, שם התחילה את הקריירה שלה בקולנוע.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

אביה של דג'נסי היה טייס ואמה קצינת סיעוד. היא גדלה בהודו וגאנה. למרות משחק וכתיבה היו התחביבים שלה, הקריירה שלה. בנערותה היא ראתה משחק וכתיבה כתחביבים, ושאיפתה הייתה ללמוד רפואה: תחילה התעניינה ברפואת נשים, ואחר כך ברפואה משפטית. אך כאשר פגשה את השחקן הגנאי סאם אודוי, הוא שכנע אותה לכתוב תסריט עבורו. דג'ני הייתה בת 19 כאשר התסריט הראשון שלה הופק לכדי סרט, Babina, על ידי המפיק אקווטי קאני.
ביוגרפיה > חינוך

היא למדה עד התיכון בבתי ספר בהו, באזור הוולטה שבגאנה.
היא החלה את השכלתה הקולנועית בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה, אך עד מהרה נסעה לארצות הברית בעזרת מלגת לימודים, והמשיכה את לימודיה במכללת סוואנה לאמנות ועיצוב.
קריירה

עבודתה הראשונה בתעשייה הייתה כתסריטאית/עוזרת הפקה בחברת Movie Africa Productions של סוקרטס סאפו. בתקופה זו, היא כתבה את התסריט הראשון שלה בנושא להט"ב לסרט The Sisterhood (אחוות נשים), בו כיכבה השחקנית הגנאית המנוחה סוזי ויליאמס. לאחר מכן, דג'נסי עבדה עם חברת ההפקה הממשלתית Gama Film Company, אז היא כתבה והפיקה את הסרט Legacy of love (מורשת אהבה).
בארצות הברית, היא הקימה את Turning Point Pictures, חברת הפקה עצמאית, במטרה לייצר סרטים בעלי משמעות חברתית.
סרטים והכרה

הסרט הקצר הראשון שביימה דג'נסי, Grass Between My Lips, זכה ב-2009 בפרס WorldFest Platinum. הסרט הוא סיפור על השחתת איבר המין הנשי ונישואים מוקדמים, ומתרחש בכפר בצפון גאנה.ב-2010, סרט הבכורה העלילתי שלה, I Sing of a Well (אני שרה על באר), היה מועמד ל-11 פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית. הסרט זכה ב-3 פרסים: הקול הטוב ביותר, התלבושות הטובות ביותר, ופרס חבר השופטים המיוחד לסרט הטוב ביותר באופן כללי.
ב-2011, דג'נסי זכתה גם בפרס באפט"א.
סרטה הבא של דג'נסי, Sinking Sands (חולות שוקעים), ב-2011, זכה ב-10 מועמדויות לפרסי האקדמיה האפריקאית, ואמה ק. אבברסה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט, ודג'נסי זכתה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר. בטקס הראשון של פרסי הקולנוע של גאנה, בשנת 2011, סרטה של דג'נסי זכה בפרסים לארט דירקשן, תלבושות, והסרט המערב-אפריקאי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד ב-14 קטגוריות סך הכל.
הסרט השלישי שביימה דג'נסי היה Ties That Bind (קשרים שמחייבים) היה מועמד לפרס Black Reel ב-2012. הסרט גם זכה בפרס סרט התפוצות הטוב יותר בפסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו.
ב-2016, יצא סרטה מכוון Like Cotton Twines, אשר חקר את מנהג ה"טרוקוסי" (Trokosi) בגאנה. על פי מנהג זה, משעבדים אחרים, בעיקר ילדות צעירות לשעבוד מיני, כתשלום על חוב או כדי לכבר על עוול אישי או דתי. הסרט היה מועמד לסרט העולם העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס.
התרומה של עבודתה של דג'נסי לתעשיית הסטרים של גאנה הוכרה על ידי UNiFEM גאנה, הקרן האפריקאית לפיתוח נשים, על ידי אגודת המוזיקאים של גאנה, וקהילות אחרות הפועלות לשינוי חברתי.
סוגיות נשים

עבודתה של דג'נסי סובבת הרבה נושאים הקשורים לזכויות ומעמד של נשים וילדות בגאנה ובאזור. בין הנושאים שהיא בוחנת כלולים נישואי ילדות, נערות ונשים בכפייה; השחתת איבר המין הנשי; שעבוד של ילדות ונשים בשם הדת; וכן נישואים באופן כללי. בעבודתה המוקדמת היא גם בחנה אהבה בין נשים והיחס לכך מצד הסביבה. בחייה האישיים, דגנסי התמודדה עם הציפיות החברתיות לגבי מקומן של נשים מספר פעמים, לדוגמה, עם מות הוריה. דג'נסי מספרת שהגברים במשפחה השתלטו על כל התוכנית, הדיבורים, וההחלטות, והביאו לדג'נסי ובנות משפחתה רק את החשבונות לתשלום. כשהיא התקוממה נגד מנהג זה, נוצר קרע משפחתי. פעמים אחרות שדג'נסי באה תחת מתקפה בשל התייחסותה לזכויות נשים באו בעקבות אמירות שלה לגבי נישואים, וחוסר היכולת של נשים בארצה להחליט אם, מתי או עם מי להתחתן. התקשורת בגאנה תקפה אותה, וגברים מפורסמים, כדוגמת הזמר קוואמה אסארה אובנג (A Plus) ששלח אותה "לקבל טיפול פסיכיאטרי", בטענה שכל אישה מאוהבת תבכר לבשל ולשרת את בעלה מאשר לקבל את חירותה.
דג'אני היא אחת מאישיויות הרשת עם מספר העוקבים הגדול ביותר מגאנה, ולכן דבריה נוטים לעורר תגובות לא רק מאנשי תקשורת אלא גם מפוליטיקאים, אנשי עסקים, ומובילים אחרים בחברה. הקשר שלה לארצות הברית, מחד, מאפשר לה מבט מבחוץ, מקור השוואה, וחופש ביטוי אחר, אך מאידך, לדבריה, הקשר שלה עם גאנה - התרבותי, המשפחתי והאחר - אינו ניתן לפרימה ולכן היא תשוב ותמשיך לעבוד שם, על אף הסערות שלעיתים מתחוללות סביבה בשל התבטאויותיה נגד פגיעה בנשים וילדות.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Love Letter | מפיקה | וידאו קצר |
|  | Grass Between My Lips | במאית, מפיקה, תסריטאית | סרט קצר |
| 2009 | I Sing of a Well | במאית, תסריטאית | סרט קצר |
| 2011 | Ties That Bind | במאית, תסריטאית |  |
| 2011 | Sinking Sands | במאית, מפיקה, תסריטאית |  |
| 2012 | Ebbe | במאית, מפיקה, תסריטאית | סרט קצר |
| 2013 | And Then There Was You | במאית, תסריטאית |  |
| 2014 | 37 | מפיקה |  |
| 2015 | Where Children Play | במאית, מפיקה, תסריטאית |  |
| 2016 | Like Cotton Twines | במאית, מפיקה, תסריטאית |  |
| 2018 |  40 and Single | במאית, מפיקה בפועל, תסריטאית | סדרת טלוויזיה פרק 1 |
|  ? | Black Licorice | מפיקה יועצת | סרט קצר, קדם-הפקה |
|  ? | ReGhost | מפיקה יועצת | קדם-הפקה |
|  ? | Hosanna | במאית, מפיקה | קדם-הפקה |
הערות שוליים

↑  BAFTA
↑  Interview: Like Cotton Twines Filmmaker Leila Djansi on Slavery, Black Unity and Diversity in Hollywood, Keisha Hatchett, The Mary Sue, January 20th, 2017
↑  Chris-Vincent writes: The ignorance and idiocy of film-maker Leila Djansi, Ghanaweb.com, 15 December 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6799 0953  LCCN: n2012206495  NTA: 341132063  VIAF: 233548008   WorldCat (עם VIAF): 233548008
פרעה (בימי משה)

משה ואהרן ניצבים בפני פרעה ואנשיו, איור מתנ"ך הולמן משנת 1890
פַּרְעֹה הוא דמות מקראית, מלך מצרים, שמלך בזמן שעבוד בני ישראל במצרים.[דרושה הבהרה]
האזכור הראשון שלו הוא בתחילת ספר שמות, שם נכתב: ”וַיָּקָם מֶלֶךְ-חָדָשׁ עַל-מִצְרָיִם, אֲשֶׁר לֹא-יָדַע אֶת-יוֹסֵף”, ועל משמעות פסוק זה מתקיימת מחלוקת בתלמוד בין רב לשמואל, לפי אחד מהם המלך החדש היה ”חדש ממש”, ולפי השני כוונת הפסוק היא שהמלך לא התחלף, אלא ”נתחדשו גזירותיו”. בהמשך הספר מסופר בהרחבה על שעבוד בני ישראל במצרים ובתיאור עשר המכות ויציאת מצרים.
תיאורו החיצוני

לפי חז"ל, פרעה של ימי משה היה נמוך באופן קיצוני. בתלמוד מובאת בשם רב פפא האמירה "פרעה שבימי משה – הוא אמה וזקָנו אמה, ופרמשתקו אמה וזרת".
שעבוד בני ישראל, עשר המכות ויציאת מצרים

פרעה חשש שגידולם של בני ישראל בארצו, יהווה סכנה לביטחונה של מצרים, שכן הוא עלול לשמש כגיס חמישי בכל מלחמה עתידית, במטרה להשתחרר מהגלות במצרים ולשוב אל ארץ מולדתם. לפיכך, הוא שינה את המעמד ואת היחס המועדף לו זכו עד אז בזכות היותם שארי המשנה למלך המנוח, והפך אותם בהדרגה לעבדים המשועבדים לעם המצרי. השעבוד כלל בעיקר ניצול קשה לצורך בניית ערי מסכנות ואסמי תבואה, אך גם ביצוע כל עבודות השדה השוטפות בכל רחבי הממלכה בעבודת פרך תוך כפייה ועינויים, במטרה להתיש את גופם ובכך למעט את הילודה בקרב העם העברי.
משנוכח לדעת שעבודות הפרך לבדן לא משיגות את מטרתן, שכן ”וְכַאֲשֶׁר יְעַנּוּ אֹתוֹ כֵּן יִרְבֶּה וְכֵן יִפְרֹץ”, זימן פרעה את שפרה ופועה המיילדות העבריות, ודרש מהן לדאוג להמית את כל הבנים הזכרים בשעת לידתם, שכן הם אלו שמאיימים על שלומה של מצרים מבחינה ביטחונית, ולא הבנות.
אולם המיילדות היו יראות את ה', וסירבו לשתף פעולה עם הגזרה. לפרעה טענו שהיולדות העבריות בקיאות בחכמת הלידה, ויודעות ללדת לבדן כבעלי חיים. ולכן ”בְּטֶרֶם תָּבוֹא אֲלֵהֶן הַמְיַלֶּדֶת וְיָלָדוּ”.
משנוכח פרעה שגם גזרה זו לא מועילה למיעוט הילודה, צווה על כל עמו שכל תינוק זכר שנולד לעברים - ידאגו להשליכו ליאור. גזרה זו אכן בוצעה.
ועם מות פרעה, לאחר שנות שעבוד רבות וגזרותיו הרעות, זועק עם ישראל אל האלוהים, בבקשה שיושיעו.
בעיצומו של השעבוד, מגיע משה בן עמרם ממדין, לאחר שברח לשם מפחד פרעה, וביחד עם אחיו אהרון, הגיע אל פרעה ודרש ממנו: "שלח את עמי!" - אף פרעה סרב. משה הדגים את כוחו של אלוהים באמצעות הפיכת מטה הרועים שלו לנחש מול פרעה. מטה אהרון הפך לתנין, בתגובה לכך כישפו גם חרטומי מצרים את מטותיהם והמירו אותם לתנינים, אך מטה משה בלע את התנינים ששלחו החרטומים. תשע מכות שנחתו על מצרים ופגעו בה, לא הצליחו לשכנע את פרעה לשחרר את ישראל ורק המכה האחרונה, המתת הבכורות, הובילה לכניעתו של פרעה וגירושם של בני ישראל אל המדבר.
לאחר זמן מועט פרעה חזר בו, והחל לרדוף אחרי בני ישראל, על מנת להחזירם למצרים. כאשר בני ישראל הגיעו לים סוף, הים נקרע לשניים והם עברו בתוכו. ה' חיזק את לב פרעה להמשיך לרדוף אחרי בני ישראל, והמים חזרו והטביעו אותו ואת צבאו בעודם עומדים בלב ים.
הפכפכותו

כשמשה ואהרון מגיעים אל פרעה בפעם הראשונה ואומרים לו: ”כֹּה אָמַר ה'... שַׁלַּח אֶת עַמִּי”, פרעה עונה להם: ”לֹא יָדַעְתִּי אֶת ה' וְגַם אֶת יִשְׂרָאֵל לֹא אֲשַׁלֵּחַ”. אך בסוף המכה השנייה, מכת צפרדע, פרעה מאמין בה', ומבקש ממשה שיתפלל לה' שיסיר את הצפרדעים, ואחר כך הוא ישלח את ישראל לזבח לה'. לאחר שהצפרדעים הוסרו, פרעה "הכביד" את ליבו וסירב לשלח את ישראל. הדבר חזר בווריאציות שונות גם במכות הבאות, ובמכת ברד פרעה אמר: ”חָטָאתִי הַפָּעַם, ה' הַצַּדִּיק וַאֲנִי וְעַמִּי הָרְשָׁעִים”. אבל בכל זאת, פרעה שילח את ישראל רק אחרי מכת בכורות.
על פי המקרא וחז"ל, ה' שלל מפרעה את הבחירה החופשית לשלח את ישראל, והכריח אותו להכביד את ליבו ולסרב להוציא את ישראל ממצרים, כדי שפרעה יסבול את כל עשר המכות, ולא ישבר וישחרר את ישראל לפני הסוף, ואז לא תהיה עילה להכותו.
זיהויו ההיסטורי

ההיסטוריונים נחלקו בשאלה זו. לפי דעה אחת, יציאת מצרים התרחשה בתקופתו של המלך אחנתון, שהנהיג מספר רפורמות בדת המצרית, כגון פולחן לאל ראשי אחד. דעה רווחת במיוחד גרסה כי רעמסס השני עשוי להיות הפרעה המדובר בסיפור יציאת מצרים - שכן לפי המקרא בני ישראל הועבדו בבניית 'עיר מסכנות' ששמה רעמסס, וייתכן שהיא נקראה על שם רעמסס הראשון או השני. חלק מהחוקרים זיהו את רעמסס כפרעה המשעבד שמת בפרשת שמות וחלק כפרעה שהומלך לאחר מות המשעבד, ורדף אחר משה ושבטי ישראל לים סוף. לדעת האחרונים השעבוד התרחש בימי סתי הראשון. הראשון לזהותו כך היה ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה במאה ה-3 לספירה. לעומת זאת, חוקרים אחרים והמסורת המוסלמית מזהים את פרעה המקראי, בדמות בנו ויורשו של רעמסס השני, מרנפתח.
ראו גם

פרעה (דמות מקראית)
פרעה (תואר מלוכה מצרי)
יציאת מצרים במחקר