טויוטומי הידיושי
דעיכה

אף על פי שאיחד את יפן, שאף הידיושי להעצים את מורשתו ועל כן ניסה לפלוש לקוריאה פעמיים, אך נכשל בשתי הפעמים. למעשה התכוון הידיושי לכבוש את סין של שושלת מינג, וניסה לשכנע את הקוריאנים לאפשר לצבאו לעבור בשטחם. כמדינת חסות של סין, תחילה סירבו הקוריאנים כלל להשיב לפניותיו, ובאפריל וביולי 1591 סירבו באופן מפורש לבקשה. חששם של הקוריאנים היה שסין תשלח כוחות כדי לקדם את פני היפנים, ושהקרב כולו ייערך על אדמה קוריאנית, ובכך יפגע במדינתם. הידיושי הורה על הכנות לפלישה לקוריאה באוגוסט.
במערכה הראשונה מינה הידיושי את אוקיטה הידאיאה למפקד העליון של הכוחות היפנים, שיצאו לקוריאה באפריל 1592. הגנרל קונישי יוקינאגה כבש את סיאול, בירתה של שושלת ג'וסון, ב-10 במאי, ותוך ארבעה חודשים כבשו הכוחות היפנים את מרביתו של חצי האי הקוריאני, והגיעו עד מנצ'וריה. מלך קוריאה, סונג'ו, נמלט מהבירה ופנה לסינים בבקשת עזרה, הקיסר ואן-לי שלח צבא במטרה להדוף את היפנים המתקדמים. שני הצדדים נפגשו לראשונה בפיונגיאנג ב-16 ביולי, ולאחר מערכה ממושכת הדפו הסינים את היפנים מהעיר והטילו מצור על סיאול, בה שהה חיל מצב יפני גדול. אישידה מיצונארי פיקד על חיל מצב זה והצליח לבלום את הצבא הסיני בסדרה של התקפות-נגד. המלחמה הגיעה למצב של קיפאון, ולאחר ששני הצדדים הגיעו להסכם שבו הצבאות היפנים ליפן.
לידתו של בנו השני של הידיושי, הידיורי, ב-1593 הייתה עשויה ליצור בעיה בירושה. על מנת להימנע מכך הגלה הידיושי את אחיינו ויורשו הידצוגו להר קויה, ובאוגוסט 1595 דרש ממנו לבצע ספוקו. לאחר מכן הקים הידיושי את "מועצת חמשת הבכירים," שנועדה לשלוט ביפן לאחר מותו, עד הגיע הידיורי לגיל בו יוכל ליטול את השלטון. חברי המועצה היו הדאימיו החזקים ביותר של הידיושי, וכללו את: מָאֶדָה טוֹשיאיאֶה, מוֹרי טֶרוּמוטו, אוּקיטה הידֵאיאֶה, אוּאֶסוּגי קגֶקאצוּ וטוקוגאווה איאיאסו, שהיה בעל ההשפעה הרבה מכולם.
בתקופה זו החל הידיושי לפעול כנגד הנצרות ביפן. הוא פקד להוציא להורג עשרים ושישה נוצרים, כאזהרה ליפנים שרצו להתנצר, ואלה נודעו בתור "עשרים ושישה המרטירים של יפן." הקבוצה אף כללה חמישה מיסיונרים פרנציסקנים אירופאים, מיסיונר פרנציסקני מקסיקני, שלושה יפנים ישועים ושבעה-עשר עמאים, בהם שלושה ילדים. הם הוצאו להורג בצליבה בנגסאקי, ב-5 בפברואר 1597.
לאחר מספר שנים בהן לא התקדם המשא ומתן עם הסינים, החליט הידיושי לפלוש שוב לקוריאה, והטיל על קוֹבָּיַקאווה הידֶאָקי להוביל את הכוחות. אולם, הפלישה השנייה צלחה עוד פחות מניסיון הפלישה הראשון. החיילים היפנים נחתו בפרובינציית גיאונגסאנג – הסמוכה ביותר ליפן – אך רותקו לעמדותיהם ולא הצליחו להתקדם. היפנים כרעו תחת המתקפות של צבא מינג, ולוחמת הגרילה של המקומיים, שניצלו את יתרון הכרת השטח, התישה אותם. אף על פי שהקרב האחרון בסו-צ'ון הסתיים בניצחון יפני, היו שלושת הצדדים מותשים מהלחימה הממושכת.
הידיושי נפטר ב-18 בספטמבר 1598, אך דבר מותו נשמר בסוד על ידי מועצת חמשת הבכירים על מנת לא לפגוע במוראל החיילים, והכוחות החלו לסגת מחצי האי הקוריאני.
בשל כישלונו לכבוש את קוריאה, לא עלה בידי הידיושי לפלוש לסין. במקום לזכות בעושר וביוקרה, נותר השבט שלו תשוש וחסר במשאבים, ובעלי בריתו נחלשו גם הם, והחזון של אימפריה יפנית באסיה נגוז עם מותו של הידיושי. בהתאם לכך, מלבד איסור על כל מערכה צבאית מחוץ ליפן, נקטה שוגונות טוקוגאווה, שהייתה עתידה לקום תוך מספר שנים, במדיניות של הסתגרות כלפי העולם החיצון. מדיניות זו עמדה בעינה כרבע אלף, לאורך תקופת אדו. רק במאה ה-19 יצאה יפן למלחמה נוספת כנגד סין, ואף השתמשה פעם נוספת בקוריאה כקרש קפיצה.
לאחת מות הידיושי התקשו חברי מועצת הבכירים לרסן את שאפתנותו של איאיאסו. נוצרו מחנות בקרב המועצה, ובסופו של דבר נטל איאיסו את השליטה במדינה תוך שהוא משתק את הידיורי, בנו של הידיושי. לאחר מצור ממושך על טירת אוסקה נכנע הידורי ונאלץ לבצע ספוקו ב-1615.