stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמודי

| --- | --- |

עטיפת הספר "תעשי לי אווירון"
 
 ספרי הסדרה
 1. חמודי  2. תעשי לי אווירון
 מידע כללי
 מאת:  דניאלה לונדון דקל
 איורים:  דניאלה לונדון דקל
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  קומדיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2006
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר, העיתון הארץ
 סדרה
 סדרת ספרים:  חמודי
 מספר ספרים:  2
חמודי היא סדרת רצועות קומיקס מאת אמנית הקומיקס והעיתונאית דניאלה לונדון דקל שהתפרסמה במקור במוסף "הארץ" בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ולאחר מכן יצאה לאור בשני ספרים שהורכבו מהרצועות הטובות ביותר שפורסמו בעיתון. הספרים שפורסמו הם "חמודי" ו"תעשי לי אווירון", כשהאחרון בהם יצא בשנת 2006. "שירותי בריאות כללית" רכשה את הזכויות לדמותו של חמודי כדי שישמש כפרזנטור שלה.
היסטוריה

את המדור התחילה לכתוב ולצייר לונדון-דקל בתחילת המאה ה-21 כדי לפרוק את רגשותיה לאחר שילדה את בנה הבכור. את דמותו של חמודי היא ציירה בתחילה כדי ליצור דמות ילד בלי ייחוד מסוים, אלא רק את הקווים שמאפיינים את כל הילדים באשר הם ילדים. ברצועות הקומיקס הראשונות ניסתה להעביר את קשיי היומיום של הורים לילדים קטנים דרך נקודת מבט הומוריסטית. לדוגמה, אחת מרצועות הקומיקס שפורסמו גם בספר "תעשי לי אווירון" מתארת את אי ההבנה של המחשבה של הילד על ידי אמו. האמא רואה על השולחן שתי מברשות שיניים וקופסה שנראים לה כמו בלגן. היא לוקחת אותם למקומם כדי לסדר, אך כשהילד רואה שהחפצים שסידר על השולחן נעלמו, הוא מתרגז ושואל: "איפה הרכבת שלי?". קומיקס זה הוא בעצם ניסיון הומוריסטי לבטא את הקשיים שבהבנת צורת החשיבה של ילד קטן, שנוהג לתת להרבה דברים חשיבות דמיונית. הרצועות הראשונות פורסמו במוסף "הארץ" כמדור שבועי", ולאחר שהצליחו מאוד יצאו לאור כשני ספרים ששניהם היו לרבי מכר.
עלילה

הסיפורים עוסקים במערכת היחסים שבין ילד קטן (ששמו "חמודי", כשם הסדרה) לאמו, ומתארות סיטואציות רבות ביחסים אלה במבט הומוריסטי. בהמשך הצטרפה לעלילונים גם אחותו הקטנה של חמודי, "פיצי" (הדמות, בניגוד לאחיה הבכור, טרם למדה לדבר שוטף). אין המשכים בין הרצועות, אך הן כולן עוסקות בחיים של הילד הקטן, חמודי. הדמויות לא ייחודיות בכוונה, כפי שהסבירה לונדון-דקל, "חמודי, גיבור הטור, הוא ילד, אבל לא ילד מסוים ולא ילד מיוחד. דמותו עוצבה כניסיון לדלות ולאפיין את המכנה המשותף של כל הילדים באשר הם". למעשה, הדמויות נועדו לתאר סיטואציות שקורות בהרבה מאוד מקומות ולכן הדמויות הן לא ספציפיות אלא מייצגות את ה"סטריאוטיפ" לאם ממוצעת וילד ממוצע.
ציורים

הציורים של חמודי מצוירים בסגנונה הרגיל של לונדון-דקל. הדמויות מצוירות בפשטות המינימלית ביותר: רק כמה קווים, ללא תווי פנים, אך ניתן לזהות את הדמויות על פי חוסר ייחודן, למשל, חמודי הוא קרח, האמא מתולתלת ובלונדינית, פיצי היא תינוקת. הקווים הם דקים ומצוירים במהירות בסגנון הדומה לסקיצה. לעומת הדמויות, הרקע הוא לרוב ריאליסטי יחסית, אך לא תמיד צבוע.
ציורים > חמודי

הציורים של חמודי הפכו אייקונים לאחר יציאת הספר של "חמודי" ואפילו יותר כאשר שירותי בריאות כללית קנו את זכויות הפרסום של הדמות כך שהיום דמותו של חמודי מאוד מזוהה עם הציור שלו. כמעט כל אדם בישראל מכיר את הדמות שלו, שמצוירת כילד קטן בעל ראש גדול וגוף קטן. לרוב הוא אינו לובש חולצה ומכנסיו אדומים וקצרים. בכריכת הספר הראשון, "חמודי", הוא נראה יושב בעגלה בערך בגיל שנתיים, ואילו בספר השני, "תעשי לי אווירון" הוא כבר גדול יותר - גופו גדול יותר, עיניו קטנות יותר והוא גבוה יותר.חמודי הופיע במופע חבורת תריג בין הזמנים
ביקורות

הספרים התקבלו עם ביקורות חיוביות מאוד גם בעיתון וגם תחת הוצאת כתר. שהם סמיט כתבה על חמודי כי "מתחשק פשוט לתלוש מן הנייר ולגפף, ולנשק ולצעוק: נכון שהוא חמוד?". אמיר בן דויד מהשבועון "Time Out תל אביב" כתב על הספר ש"מי שירצה בעתיד לדעת איך נראו חייהם של הורים צעירים וילדיהם בתחילת המאה ה-21 ימצא אוצר בלום בריבועי ´חמודי´". שלומית גלבוע מ"ידיעות אחרונות" כתבה על הספר "קחו לדוגמה את העיניים. לפעמים הן כדורי שמחה, לפעמים טיפת בכי, עיגולי תימהון, חריצי זעם ועוד אלף אפשרויות אחרות... גדולתה של פשטות".
חורחה ולדאנו

חורחה אלברטו פרנסיסקו ולדאנו קסטז'אנוס (בספרדית: Jorge Alberto Francisco Valdano Castellanos; נולד ב-4 באוקטובר 1955 בלאס פרחאס), הידוע יותר כחורחה ולדאנו, הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ, ומאמן ומנהל מקצועי בעבר בקבוצת ריאל מדריד מספרד. ולדאנו זכה עם ארגנטינה במונדיאל 1986, ואף כבש את השער השני לזכות נבחרתו במשחק הגמר מול גרמניה המערבית בניצחון 3-2.
קריירת משחק > תחילת הקריירה

ולדאנו החל את הקריירה בגיל 16 בקבוצת הנוער של ניואלס אולד בויס מהעיר רוסאריו, העיר הגדולה במחוז סנטה פה בארגנטינה, בו נולד.
ב-5 באוגוסט 1973, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשבשנת 1974 זכה עם הקבוצה באליפות ארגנטינה.
בנוסף לגובהו וכוחו הפיזי, ולדאנו גם התאפיין בטכניקה גבוהה, האופיינית לשחקנים דרום אמריקאים. בשנת 1975, לקראת עונת 1975/1976, זיהה את כישרונו חוסה מריה סארגה, קפטן ריאל מדריד בשנות ה-50', ומאמנה של דפורטיבו אלבס מהליגה הספרדית השנייה באותה התקופה. ולדאנו חתם בקבוצה ובילה בה 4 עונות בהן כבש 21 שערי ליגה.
קריירת משחק > ליגת העל הספרדית

לקראת עונת 1979/1980 חתם ולדאנו לראשונה בקבוצה מליגת העל הספרדית, ריאל סרגוסה.
במשחק הבכורה שלו בליגה, ב-9 בספטמבר 1979 מול ברצלונה, הוא כבר כבש את שער הבכורה שלו, במשחק שהסתיים בשוויון 2-2. כשנה לפני תום חוזהו ניסתה ריאל מדריד לצרפו לשורותיה, אך לא הצליחה להגיע לסיכום על ההעברה עם סרגוסה.
לקראת עונת 1984/1985, עם תום חוזהו והפיכתו לשחקן חופשי, חתם ולדאנו, אז בן 29, בשורות ריאל מדריד. בשלוש העונות בהן שיחק בשורותיה רשמה הקבוצה הצלחה מרובה, כשלשחקן חלק חשוב בהצלחתה.
בעונתו הראשונה במועדון, כבש החלוץ 17 שערי ליגה. באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע אופ"א. גמר הטורניר שוחק אז בשיטת בית-חוץ. ריאל פגשה את וידאוטון מהונגריה, ובמשחק הראשון בהונגריה כבש ולדאנו בניצחון הקבוצה 3-0. במשחק השני ריאל נוצחה 1-0 אך הבטיחה את הזכייה בגביע.
בעונת 1985/1986 רשם ולדאנו את הישגו הגדול כשחקן, כשזכה עם ריאל באליפות. באותה עונה שיתף פעולה בחוד הקבוצה עם החלוץ המקסיקני הוגו סאנצ'ס, וביחד השניים הובילו את התקפת הקבוצה, כשולדאנו כובש 16 שערי ליגה. בנוסף, הקבוצה זכתה פעם נוספת בגביע אופ"א, כשפגשה בגמר את פ.צ. קלן מגרמניה. במשחק הראשון בסנטיאגו ברנבאו במדריד, ולדאנו כבש שני שערים בניצחון קבוצתו 5-1, ולמרות הפסד 2-0 בגומלין, ריאל הניפה את הגביע בפעם השנייה ברציפות.
במהלך עונתו השלישית והאחרונה במועדון, ולמרות ששותף ב-27 משחקים בהם כבש 7 שערים, ולדאנו הפגין חולשה פיזית שבעקבותיה התגלה כי הוא סובל מהפטיטיס B. בעקבות המחלה החליט ולדאנו לפרוש ממשחק פעיל, ואת משחקו האחרון בשורות הקבוצה ערך בחודש מרץ 1987. בסיום העונה זכתה ריאל באליפות שנייה ברציפות.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

הופעותיו המוצלחות של ולדאנו בנבחרת הצעירה של ארגנטינה, עוד כשחקן ניואלס אולד בויס, זיכתה אותו בזימון לנבחרת הבוגרת של ארגנטינה, במדיה ערך את הופעת הבכורה כבר ב-1975, בגיל 20 בלבד.
ולדאנו היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1982, אך נפצע במשחק השני של הנבחרת, מול הונגריה, והחמיץ את מרבית הטורניר.
הישג השיא של ולדאנו בנבחרת היה במונדיאל 1986, בו זכתה ארגנטינה בתואר אלופת העולם. ולדאנו שיחק בכל 7 המשחקים של נבחרתו במונדיאל, וכבש 4 שערים, אחד פחות מכוכב הנבחרת דייגו מראדונה. ולדאנו אף כבש את אחד משעריו במשחק הגמר, כשבדקה ה-55, במצב של 1-0 לנבחרתו, קיבל כדור מהקטור אנריקה, חדר עם הכדור לרחבה מצד שמאל וגלגל אותו לפינה הרחוקה, כדי לקבוע 2-0. ארגנטינה ניצחה במשחק בתוצאה 3-2.
בשנת 1990, כ-3 שנים לאחר פרישתו, חזר ולדאנו להתאמן על מנת לשחק עם הנבחרת במונדיאל 1990 באיטליה, ואף שיחק שני משחקים נוספים במדי הנבחרת, אך לבסוף נופה מהסגל הסופי על ידי מאמן הנבחרת דאז, קרלוס בילארדו.
בסך הכל ולדאנו שותף ב-23 משחקים במדי הנבחרת, מתוכם 9 בטורנירי המונדיאל ב-1982 ו-1986, וכבש 7 שערים, מתוכם 4 בטורניר המונדיאל ב-1986.
קריירה מקצועית > קריירה כמאמן

לאחר פרישתו, מונה ולדאנו למאמן נוער בקבוצה שבמדיה פרש, ריאל מדריד.
ב-15 באפריל 1992, שמונה מחזורים לסיום הליגה, פיטרה קבוצת טנריפה את מאמנה חורחה סולארי, ומינתה את ולדאנו למאמנה לחוזה עד לסיום העונה, ולעונה נוספת. מטרתו הייתה להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה, משימה בה עמד בהצלחה.
במחזור האחרון של אותה העונה, פגשה טנריפה של ולדאנו את ריאל מדריד, במשחק בו ריאל הייתה חייבת ניצחון על מנת להבטיח את האליפות, וטנריפה הייתה זקוקה לניצחון כדי להבטיח את הישארותה בליגה. ריאל עוד הובילה במשחק 2-0, אך טנריפה ביצעה מהפך כדי לנצח 3-2 ולהישאר בליגה, ובאליפות זכתה ברצלונה.
בעונתו השנייה בקבוצה הציגה טנריפה כדורגל טוב הרבה יותר, עם פרננדו רדונדו בשורותיה הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-5 והבטיחה את השתתפותה בגביע אופ"א. התסריט מהמחזור האחרון בעונה שלפניה חזר בשנית, ושוב טנריפה ניצחה במחזור האחרון את ריאל מדריד, הפעם בתוצאה 2-0, ושוב מנעה מריאל זכייה באליפות, בה זכתה גם הפעם ברצלונה.
בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצה, ולדאנו הוביל את טנריפה עד לשמינית גמר גביע אופ"א, שם הודחה על ידי יובנטוס מאיטליה.
לקראת עונת 1994/1995, מונה ולדאנו למאמנה של ריאל מדריד. ולדאנו החתים את כוכב קבוצתו הקודמת, פרננדו רדונדו, וכן את מיכאל לאודרופ ואיוואן זמורנו, והוביל את הקבוצה לאליפות מרשימה, כולל ניצחון 5-0 בקלאסיקו מול ברצלונה. באותה עונה החל לשלב בקבוצה הבוגרת את ראול גונזלס, אז בן 17, מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים. בנו הבכור של ראול, חורחה, קרוי על שמו של ולדאנו.
בעונה שאחריה, לא הצליח ולדאנו לשחזר את ההצלחה, והוחלף במהלך העונה על ידי פאביו קאפלו.
משרת האימון האחרונה שלו הייתה בולנסיה בעונת 1996/1997. הוא הוביל את הקבוצה למקום ה-10 בטבלה, ופוטר בשלבים הראשונים של עונתו השנייה בתפקיד.
קריירה מקצועית > קריירה כמנהל מקצועי

בשנת 2000 חזר ולדאנו לריאל מדריד, הפעם כמנהל מקצועי. הוא כיהן בתפקיד כ-4 שנים, עד התפטרותו בחודש יוני 2004, בעקבות כישלונה המקצועי של הקבוצה בעונת 2003/2004.
הוא חזר לקבוצה ביוני 2009, כדי לשמש שוב בתפקיד, וכן כעוזרו של הבעלים פלורנטינו פרס.
בעת ששימש בתפקיד, ספג ביקורת מחברו לזכייה במונדיאל 1986 ומאמן נבחרת ארגנטינה, דייגו מראדונה, שזעם על התנכלות לכאורה של ולדאנו לשחקנים הארגנטינאים של ריאל מדריד. ולדאנו עצמו התנגד למינויו של חברו מראדונה למאמן הנבחרת שנתיים קודם לכן.
ב-25 במאי 2011 הוא פוטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות ממושכים עם הצוות המקצועי, ובמיוחד עם מאמן הקבוצה דאז, ז'וזה מוריניו.
קריירה מקצועית > עיסוקים נוספים

ולדאנו שימש לאורך תקופתו כמאמן נוער וכן מאז פיטוריו מריאל מדריד ב-2011, משמש ולדאנו כפרשן כדורגל במגוון תחנות טלוויזיה ועיתונים בספרד ובמקסיקו.
בנוסף, ולדאנו פרסם מאז פרישתו חמישה ספרים העוסקים בכדורגל.
בפברואר 2014 פורסם כי ולדאנו ישתתף בכתיבת תסריט לסרט שיעסוק בכוכב נבחרת ארגנטינה וברצלונה, ליונל מסי. למרות שמסי מככב ביריבה המרה של הקבוצה איתה מזוהה ולדאנו, הדמיון בחיים המוקדמים בין השניים, במיוחד בארגנטינה, הוביל את ולדאנו לקחת חלק בפרויקט.
תארים > כשחקן

אליפות ארגנטינה: 1974
אליפות ספרד (2): 1985/1986, 1986/1987
גביע הליגה: 1985
גביע אופ"א (2): 1984/1985, 1985/1986
אליפות העולם: 1986
פרס דון בלון לזר המצטיין בליגה הספרדית: 1985/1986
תארים > כמאמן

אליפות ספרד: 1994/1995
הערות שוליים

↑  תומר גנור, מראדונה: "ולדאנו פוגע בנבחרת ארגנטינה", באתר ynet, 11 בפברואר 2010
↑  מערכת One, ‏חורחה ולדאנו: זה סיכון למנות את מראדונה למאמן, באתר ONE‏, 22 באוקטובר 2008
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, חורחה ולדאנו עוזב את ריאל מדריד, באתר וואלה, 25 במאי 2011
↑  שירות כלכליסט, חורחה ולדאנו יכתוב תסריט לסרט על ליאו מסי, באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2014
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 1982 |
| --- | --- | --- |
|  1 ארדילס •  2 באליי •  3 ברבאס •  4 ברטוני •  5 קלדרון •  6 דיאס •  7 פיליול •  8 גלבאן •  9 גאז'גו •  10 מראדונה •   11 קמפס •  12 הרננדס • 13 אולרטיקואצ'אה •  14 אולגין • 15 פסארלה • 16 פומפידו • 17 סנטמריה • 18 טרנטיני • 19 טרוסרו • 20 ולדאנו • 21 ולנסיה • 22 ואן טוינה • מאמן: מנוטי |  1 ארדילס •  2 באליי •  3 ברבאס •  4 ברטוני •  5 קלדרון •  6 דיאס •  7 פיליול •  8 גלבאן •  9 גאז'גו •  10 מראדונה •   11 קמפס •  12 הרננדס • 13 אולרטיקואצ'אה •  14 אולגין • 15 פסארלה • 16 פומפידו • 17 סנטמריה • 18 טרנטיני • 19 טרוסרו • 20 ולדאנו • 21 ולנסיה • 22 ואן טוינה • מאמן: מנוטי | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 1986 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 אלמירון •  2 בטיסטה •  3 בוצ'יני •  4 בורגי •  5 בראון •  6 פסארלה •  7 בורוצ'גה •  8 קלאוסן •  9 קוצ'ופו •  10 מרדאונה •   11 ולדאנו •  12 אנריקה • 13 גארה •  14 ג'וסטי • 15 איסלאס • 16 אולרטיקואצ'אה • 17 פסקולי • 18 פומפידו • 19 רוג'רי • 20 טאפיה • 21 טרוביאני • 22 סלאדה • מאמן: בילארדו |  1 אלמירון •  2 בטיסטה •  3 בוצ'יני •  4 בורגי •  5 בראון •  6 פסארלה •  7 בורוצ'גה •  8 קלאוסן •  9 קוצ'ופו •  10 מרדאונה •   11 ולדאנו •  12 אנריקה • 13 גארה •  14 ג'וסטי • 15 איסלאס • 16 אולרטיקואצ'אה • 17 פסקולי • 18 פומפידו • 19 רוג'רי • 20 טאפיה • 21 טרוביאני • 22 סלאדה • מאמן: בילארדו | ארגנטינה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007338186705171  BIBSYS: 10079280  BNE: XX925744  BnF: cb136261880 (data)  GND: 13141108X  ICCU: MILV173537  ISNI: 0000 0001 0859 0613  LCCN: nr98027056  NTA: 148737234  RERO: 02-A003924987  SUDOC: 176131906  VIAF: 22056641   WorldCat (עם VIAF): 22056641
מלקולמייה

| מלקולמייה |
| --- | --- |
 מלקולמייה ימית
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: מלקולמייה
שם מדעי
 Malcolmia ‏אייטון, 1812
מַלְקוֹלְמִיָּה (שם מדעי: Malcolmia) הוא סוג במשפחת המצליבים. ארבעה מינים מסוג זה נכללים בצמחיית ארץ ישראל.
תיאור הסוג

סוג זה כולל כ-35 מיני עשבים שתפוצתם באסיה ובאגן הים התיכון. שמו העברי של הסוג הוא לפי השם הלטיני. השם הלטיני נגזר משמו של גנרל צבא בריטי.
ארבעה מינים מסוג זה מופיעים כצמחי בר בארץ ישראל. גודלם צנוע ולרוב הם נחבאים אל הכלים, ועם זאת המגלה אותם ישים לב מיד ליופיים העדין. המין מלקולמייה ימית (Malcolmia maritima) מגודל כצמח גינה חד-שנתי, ושמו העממי באנגלית הוא 'וירג'יניאן סטוק'. השם העממי 'סטוק' משותף לצמחים מסוג זה וגם לצמחים מהסוג מנתור.
המין מלקולמייה אפריקאית (Malcolmia africana), שמקורו באגן הים התיכון וכיום גדל בר בחבלים היובשניים של הארץ, הופץ בעקבות האדם למערב ארצות הברית ונחשב שם למין פולש במדינות נבדה ויוטה.
תיאור הסוג > תיאור מורפולוגי

עלה המלקולמייה משונן, ולעיתים שסוע. בעוד העלים התחתונים, הצעירים הם בעלי פטוטרת, העלים העליונים צמודים לגבעול (מכונה 'עלה יושב'). הפרח אופייני למשפחה, גדול באופן יחסי. צבע כותרת הפרח אינו אחיד בסוג: לבן, ורוד, סגול וצהוב הם הצבעים הנפוצים. ברוב המינים, צבע בסיס עלה הכותרת שונה מצבע רוב הכותרת. התפרחת היא מטיפוס אשכול, והיא חסרת חפים.
פרי המלקולמייה הוא מטיפוס תרמיל. התרמיל ארוך.
מיני הסוג

מובאים בסדר סיסטמטי (רשימה חלקית):
מלקולמייה צהובה (Malcolmia exacoides) – מין נדיר ביותר, שקיים ספק לגבי הימצאו בארץ ישראל. צבע הכותרת צהוב.
מלקולמייה חרוקה (Malcolmia crenulata) – גדל באזורים שונים בארץ. העלים הקירחים מאפיינים מין זה.
מלקולמייה אפריקנית (Malcolmia africana) – גדל בחבלים היובשניים של הארץ. גדל גם כמין פולש במערב ארצות הברית.
מלקולמייה הררית (Malcolmia chia) – גדל בחבלי הצומח הים תיכוני בישראל.
בספרות

שם הסוג מופיע בשם ספרו של ס. יזהר, "מלקומיה יפהפייה".
לקריאה נוספת

נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמודים 234–235 (הספר בקטלוג ULI)
ורנר מלדרס

| --- | --- |

ורנר מלדרס, נובמבר 1940
 לידה:  18 במרץ 1913 גלזנקירכן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 נהרג:  22 בנובמבר 1941 (בגיל 28) ברסלאו, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  Invalids' Cemetery 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 כינוי:  Vati ("אבא")
 השתייכות:  גרמניה הנאצית הלופטוואפה
 תקופת הפעילות:  1935–1941 (כ־6 שנים)
 דרגה:   אוברסט
 תפקידים בשירות
 טייס קרב, מפקד כנף קרב 51
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בספרד  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   הצלב הספרדי (בזהב ויהלומים)
 
ורנר מלדרס (בגרמנית: Werner Mölders‏; 18 במרץ 1913 – 22 בנובמבר 1941) היה טייס בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה ואלוף ההפלות עם 101 הפלות מאושרות, בין האייסים המובילים בתחילת מלחמת העולם השנייה. מלדרס היה טייס קרב מבטיח וכוכב עולה בלופטוואפה, הוא היה הטייס הראשון בהיסטוריית התעופה להשיג 100 הפלות והוא היה מבין 27 חיילים בלבד לקבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים. הוא נהרג בהתרסקות מטוס נוסעים מעל שמי פולין.
שירות צבאי

מלדרס התגייס ללופטוואפה בגיל 21 בשנת 1934, הוא הוסמך כטייס ובשנת 1938 התנדב לשרת בלגיון הקונדור במסגרת מלחמת האזרחים הספרדית. במהלך מלחמת האזרחים הפיל 18 מטוסי אויב, מה שהפך אותו לאחד מאלופי ההפלות הראשונים של הלופטוואפה הצעיר. בתקופה זו שירת בטייסת 3 של כנף קרב 88 בפיקודו של אדולף גאלאנד. בדצמבר 1938 שב מלדרס לגרמניה והוצב בלהק 1 של כנף קרב 133, בנוסף הוא קיבל תפקיד מטה באגף הקרב של משרד התעופה, שם הוא השתתף בפיתוח טקטיקות לחימה אוויריות.
במרץ 1939 קיבל מלדרס את הפיקוד על טייסת 1 בכנף קרב 133 שבהמשך שונה שמה לכנף קרב 53. עם תחילת המלחמה בספטמבר 1939, הוצבה הטייסת בפיקודו של מלדרס בחזית המערבית לאורך הגבול בין צרפת לגרמניה במטרה להגן על שמי גרמניה במקרה של תקיפה אווירית של צרפת או בריטניה. ב-19 בספטמבר הוא הפיל מטוס קרטיס P-36 צרפתי וזכה כך בצלב הברזל (דרגה שנייה). כשבוע לאחר מכן מלדרס התחיל בהקמת להק III ותוך שבועיים הלהק תחת פיקודו הפך למבצעי עם 40 טייסים ו-48 מטוסי Bf 109. במהלך חודשי המלחמה הראשונים ועד לפלישה הגרמנית לצרפת וארצות השפלה במאי 1940, מספר ההפלות של מלדרס הגיע לכדי 27, בקרבות אוויר באזור הגבול המערבי של גרמניה הפיל מלדרס תשעה מטוסים בריטיים וצרפתיים (מטוס בריסטול בלנהיים, שני מטוסי מוראן-סולנייה M.S. 406, שני מטוסי קרטיס P-36 הוק וארבע מטוסי הוקר הוריקן).
שירות צבאי > הקרב על בריטניה

עם פרוץ הקרב על בריטניה ביולי 1940, מונה מלדרס ב-19 ביולי למפקד כנף קרב 51 והוא הועלה לדרגת מיור. הכנף הוצבה באותה עת במנחת סינט-אינגלוורט בפה-דה-קאלה וב-28 ביולי מלדרס לקח חלק בקרב האוויר הראשון שלו בגזרה כנגד מטוסי טייסת 41, במהלכו מטוסו נפגע והוא נפצע מרסיסים ברגלו.
פציעתו מנעה ממנו לחזור לחזית למשך כחודש, אך הוא חזר לפיקוד הכנף כדי לקחת חלק במבצע נשר ('אדלרטאג') ב-13 באוגוסט שמטרתו הייתה הבסת חיל האוויר המלכותי והשגת עליונות אווירית (כהכנה למבצע ארי-הים המתוכנן). היום הראשון לתחילת המבצע שהיה גם למשמעותי ביותר, כונה 'יום הנשר' וכלל תקיפה אווירית נרחבת כנגד מטרות בבריטניה ולחימה כנגד הכוחות האוויריים.
לקראת סוף אוגוסט 1940, חזר מלדרס לשירות מלא לאחר החלמתו והוא שב לקרבות האוויר הקשים כנגד חיל האוויר המלכותי. ב-20 בספטמבר הוא הפיל בקרב מעל דרום-מזרח אנגליה שני מטוסי ספיטפייר (מטייסת 92), מה שהביא את מספר ההפלות הכולל שלו לכדי 40 ועל כך עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. הוא היה הטייס הגרמני הראשון במלחמה להשיג 40 הפלות, הוא היה גם לחייל השני סך הכל מתחילת המלחמה שעוטר בצלב האבירים עם עלי אלון, אותו הוא קיבל באופן רשמי על ידי היטלר ב-23 בספטמבר.
ב-25 באוקטובר הגיע מלדרס לכדי 50 הפלות, על כך הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. בתקופה זו חלה בשפעת מה שמנע ממנו לטוס במשך מספר שבועות, לאחר ששב לטוס ב-1 בדצמבר הוא השיג את הפלתו ה-55 ולאחר מכן הוא יצא לחופשה של מספר שבועות במערב אוסטריה. לקראת סוף פברואר 1941, לאחר ששב לחזית הגיע מלדרס לכדי 60 הפלות, מספר שעלה ל-68 כשהכנף שלו יצאה מחזית הלחימה בצרפת להתארגנות. מתחילת שירותו בלופטוואפה, טס מלדרס ב-238 טיסות מבצעיות בנוסף ל-71 טיסות תצפית, במהלכן הוא השתתף ב-70 קרבות אוויר והפיל כאמור 68 מטוסי אויב סך הכל.
שירות צבאי > החזית המזרחית ומפקד ענף מטוסי הקרב

ביוני 1941 הועברה כנף 51 בפיקודו של מלדרס, יחד עם חלק נכבד מיחידות הורמאכט, לגבול ברית המועצות בהכנה למבצע ברברוסה. ביום הלחימה הראשון ב-22 ביוני, ורנר הפיל שלושה מפציצי טופולב SB ומטוס קרב קרטיס P-36 הוק סובייטיים, על כך הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות. מלדרס היה החייל השני שזכה בעיטור זה, לאחר שחברו אדולף גאלאנד מפקד כנף קרב 26, זכה בו יום לפני כן. ב-30 ביוני הפך מלדרס לאלוף ההפלות המוצלח ביותר כאשר הפיל חמישה מטוסי אויב והגיע כך לכדי 82 הפלות, שתיים יותר משיא ההפלות שקבע מנפרד פון ריכטהופן (שהגיע ל-80 הפלות במהלך מלחמת העולם הראשונה).
ב-12 ביולי 1941, טייסי כנף 51 תחת פיקודו של מלדרס, הגיעו לכדי 1,200 הפלות מתחילת המלחמה בהן 500 רק מתחילת מבצע ברברוסה (במהלך כשלושה שבועות). ב-15 ביולי, השיג מלדרס את הפלתו ה-100 וה-101, על כך הוא הפך לחייל הראשון מבין 27 חיילים סך הכל שעוטרו בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים. ב-20 ביולי הוא הועלה לדרגת אוברסט ונאסר עליו להשתתף בקרבות אוויר משום דרגתו ומעמדו בצבא, משום כך הועבר לתפקיד זמני במשרד התעופה של הרייך בברלין ובתחילת אוגוסט מונה למפקד ענף מטוסי הקרב במשרד התעופה. בתפקיד זה נדרש מלדרס לפעול לפיתוח וזיקוק הטקטיקות והדוקטרינות של יחידות מטוסי הקרב בלופטוואפה, הוא המשיך לפקד בפועל על כנף 51 ואף לטוס טיסות מבצעיות, למרות שנאסר עליו לעשות כן.
ב-22 בנובמבר 1941, מלדרס היה נוסע בטיסה בין חצי האי קרים לגרמניה כדי להשתתף בהלווייתו של ארנסט אודט. במהלך הטיסה נקלע מטוס ההיינקל He 111 לסופת רעמים והטייס ניסה לנחות במנחת בברסלאו, אך במהלך ניסיון הנחיתה המטוס התרסק ומלדרס יחד עם הטיס ומהנדס הטיסה נהרגו.
מלדרס (משמאל) ולצידו אדולף לאומן, ספטמבר 1940.
מטוס ה-Bf 109 F-2 של מלדרס כמפקד כנף 51, יוני 1941.
מלדרס מדגים תמרון טיסה לצד אדולף גאלאנד.
מייקל ג'ונסון

מייקל דוויין ג'ונסון (באנגלית: Michael Duane Johnson‏; נולד ב-13 בספטמבר 1967) הוא אתלט אמריקני בעבר, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992, אטלנטה 1996 וסידני 2000) בעל 4 מדליות זהב, אלוף עולם (טוקיו 1991, שטוטגרט 1993, גטבורג 1995, אתונה 1997 וסביליה 1999) בעל 8 מדליות זהב, שיאן העולם הנוכחי (2017) בריצת שליחים 4x400 מטר, ושיאן העולם בעבר בריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר.
ג'ונסון זכה פעמיים בתואר אתלט השנה בעולם מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) בשנים 1996 ו-1999. נודע בזכות סגנון הריצה הייחודי שלו: גב זקוף וצעדים קטנים, שהקנה לו את הכינוי "ברווז". נחשב על ידי רבים כאחד מגדולי האצנים אי פעם למרחקים קצרים.
ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בדאלאס, טקסס. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ביילור בשנת 1990, שם התחרה בתחרויות אתלטיקה, וזכה בהן בכמה מדליות זהב.
ביוגרפיה > אלוף עולם

הפריצה שלו לעולם האתלטיקה הייתה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 כשזכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.01 שניות.
ביוגרפיה > שיאן עולם

שבועיים לפני אולימפיאדת ברצלונה (1992) קיבל ג'ונסון הרעלת מזון במסעדה בספרד, דבר שגרם לו לאבד משקל, ולסיים במקום ה-12 בריצת 200 מטר בתוצאה חלשה עבורו של 20.78 שניות. הוא השתתף בריצה המסיימת של המשחקים האולימפיים וזכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 2:55.74 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה ג'ונסון בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.65 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 2:54.29 דקות (הנוכחי, 2017), תוך כדי שהוא רץ את ה-400 מטרים שלו בריצה המהירה בהיסטוריה - 42.94 שניות, אולם בשל היותה של ריצה זו חלק ממרוץ שליחים, שיא זה לא נרשם מעולם.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995, זכה ג'ונסון בשלוש מדליות זהב, לראשונה בריצת 200 מטר בשיא תחרות חדש של 19.79 שניות, בריצת 400 מטר בשיא תחרות חדש נוסף של 43.39 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.32 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) קבע ג'ונסון בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 19.66 שניות, שיפור לשיא בן 17 השנים של פייטרו מניאה מאיטליה שעמד על 19.72 שניות. למשחקים עצמם הוא הגיע במטרה לעשות את מה שאיש לא עשה קודם לכן, לזכות במדליית זהב בריצות 200 מטר ו-400 מטר. רבים חשבו כי זה בלתי אפשרי, בשל לוח הזמנים הצפוף של שתי התחרויות, אולם ג'ונסון הוכיח שזה אפשרי. ב-29 ביולי הוא ניצח בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 43.49 שניות, כמעט שנייה מהר יותר מהמקום השני. שלושה ימים לאחר מכן ב-1 באוגוסט ניצח בריצת 200 מטר, בשיא עולם חדש של 19.32 שניות, שיפור של 34 מאיות, השיפור הגדול ביותר שנעשה לשיא העולם בריצת 200 מטר.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997, הוא הגן בפעם השלישית על תוארו וזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.12 שניות.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999, זכה ג'ונסון בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 43.18 שניות שיפור ב-11 מאיות השנייה לשיא בן 11 השנים של בוץ' ריינולדס ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.45 דקות.
ג'ונסון סיים את הקריירה שלו באולימפיאדת סידני (2000), כשזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.84 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.35 דקות. מאוחר יותר, מדליות הזהב שזכה בהן בריצת השליחים באליפות העולם בסביליה ובאולימפיאדת סידני, נשללו ממנו כאשר התגלה שאחד מחבריו לקבוצה, אנטוניו פטיגרו, השתמש בסמים אסורים.
מאז משמש ג'ונסון בעיקר כפרשן ספורט.
תוצאות השנה שלו

| שנה | 100 מטר (שניות) | 200 מטר (שניות) | 400 מטר (שניות) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987 | - | 20.41 | 46.29 |
| 1988 | - | 20.07 | 45.23 |
| 1989 | 10.29 | 20.47 | 46.49 |
| 1990 | - | 19.85 | 44.21 |
| 1991 | 10.23 | 19.88 | 44.17 |
| 1992 | - | 19.79 | 43.98 |
| 1993 | 10.12 | 20.06 | 43.65 |
| 1994 | 10.09 | 19.94 | 43.90 |
| 1995 | - | 19.79 | 43.66 |
| 1996 | - | 19.32 שיא עולם | 43.44 |
| 1997 | - | 20.05 | 43.75 |
| 1998 | - | 20.31 | 43.68 |
| 1999 | - | 19.93 | 43.18 שיא עולם |
| 2000 | - | 19.71 | 43.68 |
נעל הזהב של מייקל ג'ונסון