stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבט מודיעין - צופי ירושלים
צופים בירושלים

שלוש שנים לאחר הקמת שבט הצופים הראשון בארץ ישראל, "משוטטי בכרמל" בחיפה, ב-1919, נוסדו בירושלים במקביל מספר "גדודי צופים" בחסות בתי הספר למל, תחכמוני ובית המדרש למורים. בשנת 1925 הוקם בירושלים "לגיון הצופים" שהתפלג מהסתדרות הצופים, וגישתו הייתה חינוכית יותר. שני השבטים שפעלו בהמשך היו "קהילת צופי מתתיהו" (שהיה שריד ללגיון הצופים) ושבט קטן יותר - "שבט נטר".
יסוד שבט מודיעין

ב-1937 החליטה לשכת הנוער של מחלקת החינוך במוסדות הלאומיים, שבראשה עמד יוסף מיוחס, על הקמת שלושה שבטים חדשים בירושלים: הראשון, בחסות הגימנסיה העברית ברחביה (שבט מצדה, שהיה קרוי בשנים הראשונות "מסדה"), השני שבט מודיעין בחסות בית הספר "תיכון בית הכרם" (לימים התיכון ליד האוניברסיטה) ובפרט מנהלו דאז, אלכסנדר דושקין. השבט נוסד בחנוכה תרצ"ח, ונחנך רשמית בי"ט בטבת תרצ"ח (23 בדצמבר 1937), יום ההולדת ה-36 של הקרן הקיימת לישראל, וחניכיו היו גם תלמידי הכיתות הגבוהות של בית הספר היסודי בית הכרם, ושבט אחד ללא חסות - לתלמידי בתי הספר האחרים ("יודפת"). שבט יודפת תוכנן לתת מענה לנוער הלא מאורגן - שלא למד באחד מבתי הספר התיכוניים, ושלימים התאחד עם שבט נטר וקהילת צופי מתתיהו לשבט "קהילה", שגם הוא לא האריך ימים.
עם ייסודו של שבט מודיעין, תוכנן שכל גדוד בשכבה הצעירה יחולק לקבוצת בנים ולקבוצת בנות.
בימים הראשונים של השבט נערכו הפעילויות בחוץ בגינות ציבוריות, בביתו של ראש השבט, או בביתם של חניכים שונים (לסירוגין).
ב-1947 הוציא השבט חוברת חגיגית במלאת עשר שנים לפעילותו.
הגדודים בשבט

מאז 1980 הונהג בשבט מחזור שמות קבוע. שמות 11 הגדודים בשבט מודיעין הם: מגל, רעים, הדר, יובל (על שם יובל ביהם), להבות, ארזים, אילון, עציון, החורש, גליל, חותרים.
הסמלים של 11 הגדודים מצוירים על קירות האולם לזכר גוני הרניק בבניין השבט.
הקמת שבטים חדשים

עם קום המדינה היו בירושלים, כאמור, ארבעה שבטים: מצדה, מודיעין, קהילה ומשואות (שבט מעדת הצופים הדתיים). לאחר התבססותם, עלה הצורך לייסד שבטים חדשים בשכונות מבוססות ובשכונות מוחלשות כעזרה לקליטת עלייה, לימוד עברית ועוד.
צריף השבט והמעבר למבנה של קבע

מראשית הקמתו סבל שבט מודיעין מחוסר משכן הולם לפעילותו. לפי ההיסטוריה של השבט, שכתב החניך לשעבר, ערן אדומי, השבט שינה את מיקומו כמה פעמים:
עד שנת 1941 פעל השבט מחצר בית הספר בית הכרם (בניין המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין). ב-1941 התפצל השבט, החלק שנותר בבית הכרם היה לשבט בית הכרם, בעוד שבט מודיעין עבר לפאתי רחביה. בין השנים 1941 ועד 1958 פעל השבט בצריף שהוקם ב"מגרש הסוסים", שהיה שטח אדמה גדול בהצטלבות הרחובות עזה ובנימין מטודלה בשולי שכונת רחביה. ב-1945 חובר הצריף הראשון לרשת החשמל. ב-1948 פורק הצריף ונבנה צריף שני בעמק המצלבה. בשנת 1952 היו בשבט מודיעין 260 חניכים. בין השנים 1958 עד 1968 פעל השבט מצריפים שהוקמו ב"חורשת הכלבים" (פרסת רחוב התיבונים כיום), מקום בו שכנה בעבר כלביית משטרת המנדט וקלט חניכים משכונות קריית שמואל ורסקו. ב-1958 הושלמה בנייתו של הצריף השלישי. ב-1961 הוקם צריף רביעי, שנשרף בחורף של שנת 1964. הצריף שוקם, ופעילותו של שבט מודיעין בו נמשכה עד תחילת שנות ה-70. הצריף היה בן שני חדרים וניצב (במיקומו האחרון) בצד המורד הצפוני-מזרחי של עמק המצלבה למרגלות שכונת רחביה (בין רחוב סעדיה גאון למנזר המצלבה). עם סלילתו של כביש שחוצה את עמק המצלבה, ועם תכנון בנייתו של בית הספר היסודי ע"ש פולה בן-גוריון (ששטחו חופף לשטח שהיה פעם שטח פעילותו של שבט מודיעין ההיסטורי), הוקם עבור השבט בניין-אבן חדש בעמק המצלבה בסמוך לבית נועה (שבו פועל שבט מצדה) ולבית פיליפס (שבו שוכנת הנהגת צופי ירושלים). בתקופה זו פעלו חניכי השבט בפעולות חינוך במעברות.
השבט גדל באופן ניכר בסוף שנות השישים וכלל מאות חניכים ומדריכים. בשנת 1958 הדריך הסופר עמוס עוז את חניכי כיתה י"א (גדוד להבות) שהתאחדו לצורך כך עם חניכי הגדוד המקביל בשבט מצדה. ב-1969 החל להיבנות משכן הקבע של השבט בעמק המצלבה, ועד השלמתו התארח השבט ב"בית פיליפס" הסמוך למנזר המצלבה, משכנה של הנהגת צופי ירושלים. בחנוכה תשל"ב (דצמבר 1971) נחנך "הבניין" בתהלוכת לפידים של חניכי ובוגרי השבט. השבט הרחיב קליטת חניכים גם משכונת המושבה הגרמנית, המושבה היוונית וקטמון.
בשנת 1986 נחנך האגף החדש, הכולל אולם פעילות על שם גוני הרניק. כעבור עשור נקרא "אחוזת יוני" (על שם יוני ברנע).
הפעילות הצופית בשבט מודיעין כללה באופן מסורתי מפקד פתיחה, שירה קבוצתית, חלק עיוני (שכלל דיון בתחום מעורר חשיבה, היסטורי, עקרוני או חברתי, כמו גם חידונים, הקראת סיפורים בעלי מוסר השכל ועוד), פעילות צופית, משחקים ומפקד סיום. ערבי שבת אורגנו לרוב על ידי החניכים, וכללו תוכנית הפעלה קבוצתית - לעיתים היתולית, וריקודי עם. פעילויות רבות הוקדשו לשדאות, ידיעת הארץ, צופיות מעשית, טיולים, הקמת מתקנים, מפקדי אש ומסעות ברחבי הארץ.
פעילות השבט היום

השבט מונה כיום כ-300 חניכים. השבט מחולק לשכבה צעירה (כיתות ד-ו) שכבת נעורים (ז-ח), כיתות ט' כגדוד עצמאי העובר פעילות הכנה להדרכה, ושכבה בוגרת (י-יב).
מחזור הפעילות השנתי מתנהל באופן מסורתי מחזורי: השנה מתחילה בגיוסי חניכים מבתי הספר היסודיים, ובפעילות שגרתית בימי שלישי ושישי. כמה שבועות לאחר תחילת הפעילות, מתקיים "קרנבל פתיחה" - מעין לונה-פארק של מתקנים צופיים בחצר, המפגין בפני החניכים שילוב של בנייה צופית עם כיף.
בתחילת השנה מתקיימים שני אירועים: טיול פתיחת שנה בסביבות סוכות לאזור ירושלים, ומפקד פתיחת שנה רשמי עם כתובות אש.
בחנוכה מתקיים טיול חנוכה של 4 ימים לשכבות הבוגרות לאזור הנגב.
בפורים השבט מקים פורימון, מעין לונה-פארק של מתקנים צופיים בעמק המצלבה, המיועד גם לקהילה - משפחות וילדים מהאזור.
טיולי פסח: כיתות ד'-ו' יוצאות לאזור הצפון; כיתות ז' למצדה; כיתות ח' לטיול הבטחה מהמירון לכנרת, שבסופו טקס הבטחה על חוף הכנרת. כיתות ט' לטיול "אתגר": פעילות ניווטים והשתלמויות שונות במסגרת קורס ההדרכה.
בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל השבט מקיים את טקס יום הזיכרון בהר הרצל ברחבת חללי האוניה ארינפורה שהובילה חיילים ארצישראלים מפלוגת תובלה 462. הטקס נחשב לאחד המרשימים בירושלים, ובו משתתפים אורחים רבים. הטקס עצמו מורכב ממסכת של קטעי קריאה ושירה, המשולב בהקראת שמות כל הנופלים בוגרי השבט והדלקת משואה לכל נופל, ובכתובות אש המודלקות במשך הטקס.
בחופש הגדול מתקיים מחנה הקיץ שאורכו בין שלושה לתשעה ימים ביער. חניכי השכבה הבוגרת מגיעים כמה ימים קודם ומקימים את המחנה: מבנים בהתאם לנושא שנבחר. השינה היא תחת כיפת השמיים, ללא אוהלים.
בכיתה ט' מתקיים קורס חמישיות, שמטרתו היא הכשרת מדריכים לשכבה הצעירה.
בערב יום כיפור בשעה 23:00 נהגו בוגרי השבט להיפגש בצומת הרחובות פיכמן וטשרניחובסקי בירושלים למפגש נוסטלגי.
בוגרים של השבט שנפלו והונצחו בבניין השבט ובסביבתו

ל-4 מבוגרי השבט שנפלו, קיימת הנצחה פיזית בבניין השבט ובסביבתו הקרובה בעמק המצלבה:
עודד קורצ'ין - נפל ב-5 יוני 1967 במלחמת ששת הימים. הוא מונצח בעמק המצלבה במצבה לחמשת בוגרי תנועת הצופים בירושלים, שנפלו במלחמת ששת הימים. קורצ'ין היה רשג"ד מצטיין בשבט. "הוא גייס חניכים במלוא המרץ, הגדוד שלו היה מוכרח להיות הכי גדול"...בשבט מודיעין "בנו בשבילו מסגרת ארגונית מיוחדת: חטיבה במקום גדוד. הוא כתב בביטאון התנועה וניסה להקים קבוצת צופים במוסררה...בביטאון הצופים הוא תיאר ביקור במוסררה והתלונן על שהתנועה אינה פועלת בשכונות מצוקה".
גוני הרניק - נפל במלחמת לבנון הראשונה בקרב על הבופור. לזכרו אולם פעילות בבניין של שבט מודיעין.
דורון הירשמן - דורון הירשמן, קצין חי"ר, נפל ביום 3.7.1991 בתאונת צלילה בחור הכחול. מונצח בגלעד בחצר של בניין השבט. זהו סלע גדול ובראשו לוח אבן שעליו פרטיו וקשריו לשבט.
יונתן (יוני) ברנע - ביום ראשון, 25 בפברואר 1996, עלה יוני על אוטובוס 18 ברחוב עמק רפאים בירושלים, סמוך לביתו, כדי להגיע לתחנה המרכזית, ומשם להמשיך לבסיסו. מתאבד של החמאס פוצץ את עצמו באוטובוס. עשרים וחמישה הרוגים היו בפיגוע, ויוני ביניהם. הונצח ב"אחוות יוני", אגף חדש שנבנה על שמו בבניין שבט מודיעין.
סיוע בהקמת שבטים

שבט מודיעין, בהיותו שבט חזק ועתיר חניכים וכוח הדרכה, סייע[דרושה הבהרה] בהקמת שבטים רבים בירושלים, בהם שבט רכסים (קריית מנחם), שבט אריאל (רמות אלון), שבט כפיר (נוה יעקב), שבט העומר (הגבעה הצרפתית), שבט לפיד (קטמונים), שבט עוז (גילה) ושבט יונתן (מבשרת ציון).
גרעיני "רעים" ושל"ף

השבט היה לחלוץ ההגשמה בעיירת פיתוח במסגרת הנח"ל, במקום בהתיישבות בקיבוצים. בשנת 1972 חברו לגרעין נח"ל מספר שמיניסטים משבט "מודיעין" ומספר שמיניסטים קיבוצניקים ויצאו לשנת שירות בירוחם ובבית שמש כשהם דוחים את גיוסם הצבאי בשנה, לגרעין קראו על שם גדודם "רעים". מאז שולבו גרעיני "רעים" בתוכנית ההגשמה של תנועת הצופים.
ב-1976 יזמו חניכים מן השבט, יחד עם משרד החינוך את תוכנית של"ף - שמיניסטים לעיירות פיתוח, במסגרתה נרשמו תלמידי י"ב לשנת לימודים ומגורים בעיירת פיתוח (בית שאן, מגדל העמק, קריית מלאכי, חצור הגלילית, קריית שמונה ובית שמש), ב-1979 היו בתוכנית 65 בני נוער.
אנשי שם בוגרי השבט

אברהם ב. יהושע
אהרן ברק
אורי פלטי
אלישבע ברק
אליעזר מרכוס
גדעון שונמי
גוני הרניק
דנה ברגר
דניאל ספיר
חדוה בן-ישראל
יוני נתניהו
יונתן יבין
מאיר בץ
נח לוין-אפשטיין (סוציולוג)
נפתלי קדמון
קרן קטקו איילי
רות רונן
רחל אליאור
שלמה מור-יוסף
גלריה

אולם פעילות ע"ש גוני הרניק בבניין של שבט מודיעין
"אחוות יוני" - אגף חדש שנבנה בבניין של שבט מודיעין
פרסים שבהם זכה השבט: מגיני ניצחון, תעודות הוקרה ודגלונים - מסודרים על מדף בחדר מיוחד בבניין
לוח הדגמה: כפיתות וקשרים צופיים
פינת הנצחה ליונתן (יוני) ברנע
לקריאה נוספת

ערן אדומי, תולדות שבט מודיעין (דצמבר 1937- דצמבר 1966) - מחקר עצמאי שערך הכותב בהיותו חניך השבט בגיל 17, ירושלים, חוברת בהוצאת שבט מודיעין, דצמבר 1966 (קיים גם כקובץ מחשב).
חמדה אלון, היה נכון! חמישים שנות צופיות עברית בארץ ישראל (1919-1969), תל אביב, הוצאת עם הספר, 1976 (בעיקר, עמ' 130, הסעיף "שבט מודיעין", עמ' 290, על הנהגת ירושלים, עמ' 316, על התנדבות שבט מודיעין לפעול במוסדות של נכים).
יזכור - לזכרם של חברינו-בוגרינו אשר נפלו במלחמת יום הכיפורים, הוצאת שבט מודיעין/פרסום "לאן", 1974 (בחוברת הזיכרון מובאים פרטים ביוגרפיים על 11 בוגרי השבט שנהרגו במלחמה, עדויות של אנשים שהכירו אותם, וקטעי מכתבים שכתבו).
50 לשבט מודיעין, הוצאת שבט מודיעין, אפריל 1988.
הערות שוליים

↑  חמדה אלון, היה נכון: חמישים שנות צופיות עברית בארץ ישראל (1919-1969), תל אביב: עם הספר, 1976
↑  ערן אדומי, תולדות שבט מודיעין (דצמבר 1937- דצמבר 1966) - מחקר עצמאי שערך הכותב בהיותו חניך השבט בגיל 17, ירושלים, חוברת בהוצאת שבט מודיעין, דצמבר 1966 (קיים גם כקובץ מחשב).
↑  אדומי, עמ' 21
↑  אדומי, עמ' 32
↑  אדומי, עמ' 30
↑  אדומי, עמ' 38
↑  אדומי, עמ' 51.
↑  אדומי, עמ' 37
↑  הערך איננו דן בכל הנופלים בוגרי שבט מודיעין. כאמור, נזכרים כאן רק בוגרים שמונצחים פיזית בבנין השבט וסביבתו הקרובה.
↑  עודד (עודי) קורצ'ין באתר יזכור
↑  אריה כספי, החייל ששנא מלחמה, באתר הארץ, 27 באפריל 2001
↑  גוני הרניק באתר יזכור
↑  דורון הירשמן באתר יזכור
↑  יונתן (יוני) ברנע באתר יזכור
↑  "הגשמה" פירושה פעולה חלוצית המתבטאת בעזיבת העיר, ובהליכה לאזורי ספר בנגב ובגליל כדי לסייע ביישוב הארץ וחיזוק יישובים קיימים. חמדה אלון מציינת בספרה כך: "בוגרים של שבט מודיעין היו בין חברי גרעיני הצופים הראשונים שהקימו את הקיבוצים מעגן מיכאל, בארי, חצרים ועוד" (חמדה אלון, היה נכון! חמישים שנות צופיות עברית בארץ ישראל (1919-1969), תל אביב, עם הספר, 1976, עמ' 130).
הסמלים של גדודי השבט א': מגל, רעים הדר
הסמלים של גדודי השבט ד': גליל, חותרים
הסמלים של גדודי השבט ג': אילון, עציון, החורש
הסמלים של גדודי השבט ב': יובל, להבות, ארזים
"המגרש", מגרש הסוסים בצומת הרחובות עזה ומטודלה, 1936
מצבה בעמק המצלבה לבוגרי הצופים בירושלים שנפלו במלחמת ששת הימים
גלעד להנצחת דורון הירשמן בחצר השבט
עמנואל שיקאנדר

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1751 שטראובינג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  21 בספטמבר 1812 (בגיל 61) וינה, האימפריה האוסטרית 
 שם לידה:  Johann Joseph Schickeneder 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  אלאונורה שיקאנדר 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמנואל שיקאנדר (בגרמנית: Emanuel Schikaneder;‏ 1 בספטמבר 1751 – 21 בספטמבר 1812) היה אמרגן, מחזאי, שחקן וזמר גרמני, נודע בעיקר כליבריתן של האופרה "חליל הקסם" מאת מוצרט.
עמנואל שיקאנדר נולד בשם יוהאן יוזף שיקאנדר בשטראובינג, גרמניה. בראשית דרכו הופיע עם להקת התיאטרון של פ. י. מוזר בסביבות 1773. מלבד אופרות, ביצעה הלהקה גם פארסות וזינגשפיל (אופרטות). שיקאנדר נשא לאישה שחקנית מלהקה זו, אליאונורה ארת, בשנת 1777, השנה בה הופיע בתפקיד המלט 
במינכן וזכה לשבחי הקהל והביקורת. הוא היה לבמאי הלהקה בשנת 1778. בשנת 1780 פגש את מוצרט בזלצבורג בעת שהייה ממושכת בעיר עם להקתו.
שיקאנדר הופיע בתיאטרון קרנטנרטור (Kärntnertor) בווינה משנת 1785, ובמקביל המשיך לעבוד עם קבוצת זלצבורג ככל שהתיר לו זמנו. הקיסר יוזף השני פסל את תוכניתו לבנות תיאטרון בווינה וכתוצאה מכך עזב את העיר ויצא לרגנסבורג.
לאחר זמן חזר בכל זאת לווינה בתוכנית לבניית תיאטרון חדש ב"פרייהאוז אאוף דר וידן" מחוץ לעיר. התיאטרון נפתח ביולי 1789.
חליל הקסם

התיאטרון החדש נהנה מהצלחה מיידית, בייחוד עם הצגת הבכורה של הזינגשפיל "חליל הקסם" בספטמבר 1791, עם מוזיקה של מוצרט. הליברית הייתה של שיקאנדר, ונמזגו בה בחופשיות יסודות טקסיים של הבונים החופשיים עם נושאים מאגדות מסורתיות. שיקאנדר היה בין המבצעים בהפקה הראשונה, בתפקיד פאפאגנו.
ייתכן ששיקאנדר גם ייעץ למוצרט בנושא התאמת המוזיקה לליברית שלו. המחזאי איגנץ פרנץ קסטלי מספר את המעשה הבא:
"זמר הבס המנוח סבסטיאן מאייר סיפר לי שמוצרט כתב במקור את הדואט של פאפאגנו ופאפאגנה בפגישתם הראשונה בצורה שונה לגמרי מכפי שאנו שומעים אותו כיום. במקור קראו שניהם "פאפאגנו!" ו"פאפאגנה!" בתדהמה, פעמים אחדות. אבל כששיקאנדר שמע זאת, הוא קרא למטה, אל התזמורת, 'היי, מוצרט! לא כך, המוזיקה חייבת לבטא תימהון רב יותר. הם צריכים ללטוש עיניים ללא הגה זה בזה, ואז פאפאגנו צריך להתחיל לגמגם: "פא-פאפא-פא-פא"; פאפאגנה צריכה לחזור על כך עד ששניהם מצליחים לבסוף לבטא את השמות בשלמותם'. מוצרט קיבל את העצה, ונקבע שכך מבצעים את הדואט."
קסטלי מוסיף ששיקאנדר הוא שהציע גם את שיר הלכת של הכוהנים, הפותח את המערכה השנייה, שמוצרט הוסיף לאופרה ברגע האחרון. עם זאת, ראוי להיזהר בסיפורים אלה, משום שעל פי הרשומות, סבסטיאן מאייר לא נמנה עם להקת שיקאנדר עד 1793, שנתיים לאחר ביצוע הבכורה של "חליל הקסם".
המשך הקריירה

הצלחת "חליל הקסם" והפקות אחרות אפשרה לשיקאנדר לבנות ב-1801 תיאטרון חדש בווינה, על סמך היתר קיסרי שקיבל 15 שנים קודם לכן. התיאטרון הזה, תיאטר אן דר וין (Theater an der Wien), נפתח בהצגת האופרה "אלכסנדר", לליברית של שיקאנדר עצמו ומוזיקה של פרנץ טייבר. על פי מילון גרוב החדש, התיאטרון על נהר וין היה "המפואר ביותר בציודו ואחד הגדולים בזמנו". עם זאת, שיקאנדר מתח כנראה את אמצעיו מעבר למידה בהקמת התיאטרון, שכן לאחר פחות משנה נאלץ לוותר על הבעלות, אם כי עוד פעמיים שירת את התיאטרון כמנהל אמנותי כשביים שם הפקות מורכבות.
במהלך התקופה הזאת היה שיקאנדר עמית אמנותי של לודוויג ואן בטהובן, שניסה במשך זמן מה ליצור אופרה מן הליברית של שיקאנדר "האש הווסטאלית". בטהובן התגורר בחדרים בתיאטרון אן דר וין במשך התקופה הזו, בהזמנת שיקאנדר, ונשאר שם עוד פרק זמן, שבו הסיט את מאמציו האופראיים לכתיבת "פידליו".
בשנת 1804 נמכר התיאטרון אן דר וין לברון פטר פון בראון, שפיטר מניה וביה את המתחרה הראשי שלו. שיקאנדר עזב את וינה ויצא לעבוד בברנו ובשטיר. מפנה חמור חל בחייו החל בשנת 1811. עקב בעיות כלכליות שחוללו המלחמה וירידת ערך המטבע של 1811, איבד את רוב הונו. ב-1812, במהלך מסע לבודפשט לקבל עליו משרה חדשה, איבד שיקאנדר את שפיות דעתו. הוא מת בחוסר כל ב-21 בספטמבר 1812, בגיל 61, בווינה.
כתיבתו היוצרת של שיקאנדר כוללת 55 יצירות לתיאטרון ו-44 ליבריות.
עמנואל שיקאנדר ושלושת ילדיו בחליל הקסם מעל "שער פאפאגנו" בתיאטר אן דר וין
אוגוסטה גרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוקטובר 1898 אלטווארפ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  ינואר 1972 (בגיל 73) 
 מדינה:  גרמניה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (13 באוקטובר 1988) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אוגוסטה גרה
 
אַוּגוּסטֶה גֶרֶה (בגרמנית: Auguste Gehre) הייתה אישה גרמנייה שסייעה ליהודים במהלך השואה בתקופת מלחמת העולם השנייה. על פועלה הוענק לה התואר "חסידת אומות העולם" ב-13 באוקטובר 1988.
ביוגרפיה

אוגוסטה מינה ליקפלדט (Auguste Minna Liekfeldt) נולדה ב-10 בפברואר 1898 באלטווארפ, גרמניה. אמה הייתה אידה ליכפידט-רך. היו לה שלושה אחים: ארדמנדינה, רוברט וווילהלם, שחיו בברלין. היא נישאה לקרל מקס אוטו גרה (Karl Max Otto Gehre), שנולד ב-23 באוגוסט 1897, והתגוררו יחד בברלין, ברחוב קוטבוסר אופר. לזוג נולדה בת שלקתה בדיפתריה וטופלה על ידי רופא המשפחה, ד"ר ארתור ארנדט. בתם, אינגבורג גרה סמית', הייתה אלמנתו של אירווינג סמית'. היא נפטרה בשנת 2008 בגלנס פולס, ניו יורק.(אנ')
מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה גירשו הנאצים יהודים למחנות ריכוז והשמדה. החל מ-27 בפברואר 1943, עם הבנתו של יוזף גבלס כי נותרו עדיין כ-4,000 יהודים בברלין שלא נעצרו, הוא כתב ביומנו כי יש לעצור אותם במהירות האפשרית ולתייגם כסכנה לציבור.
משפחת גרה, שהתמקמה בדירה קטנה, הכניסה לביתה את ד"ר ארתור ארנדט, רופא מוערך ולוחם מעוטר ממלחמת העולם הראשונה, אשר היו לו אישה ושני ילדים. הוא הוסתר בחדר המזווה של המשפחה ונהנה ממזון שנרכש בכרטיסי המזון שלהם. בנוסף, גרה סייעה לבני משפחתו של ארנדט במציאת מקומות מסתור נוספים. מעשה זה היה נדיר בקרב תושבי ברלין, אשר חששו מהעונשים הקשים הצפויים למי שיסייע ליהודים.
לפני שהגיע לדירת משפחת גרה, ילדיו של ארנדט, אריך ורות, עבדו בעבודות כפייה ב-1942. כאשר נודע לאריך כי גבלס עומד לשלוח את העובדים היהודים למחנה אושוויץ, הוא שכנע את אביו למצוא מקום מסתור. ארנדט נעזר בהאני וגוסטב שולץ מנוי-ציטאו, פרוור מרוחק של ברלין. אני שולץ הייתה בעבר אומנת ומשרתת בבית משפחת ארנדט, ולכן שמרה על רכושם וכלי הרפואה שלו. לעיתים, אשתו של ארנדט, לינה, שהוצגה כשכנה בודדה, הוסתרה גם היא אצל משפחת שולץ, שגידלה ירקות וגידולים נוספים שסייעו במזון לכל המשפחות המסתתרות. מקס קוהלר, בעל מפעל, הסתיר את בנו של ארנדט, את ידידו ברונו גומפל (שהוריו נשלחו לאושוויץ) ולימים גם את אשתו ובתו של ארנדט. קוהלר אמר כי אם כבר צפוי לו עונש מוות על הסתרת יהודי אחד, הרי שאין הבדל אם יסתיר שישה.משפחת ארנדט שרדה את המלחמה, ונכסיהם הושבו להם על ידי משפחת שולץ.
מלחמת העולם השנייה > לאחר המלחמה

משפחת גרה היגרה לארצות הברית בשנת 1948 והתיישבה בגלנס פולס, ניו יורק. קרל עבד בחברת הביטוח "Glens Falls Insurance Company". קרל נפטר ב-12 בדצמבר 1968 בגלנס פולס, ואוגוסטה נפטרה ב-1 בינואר 1972 באותו המקום. שניהם נקברו בבית הקברות "Pine View" בקווינסברי, ניו יורק.
בשנת 1988 הוענק לאוגוסטה ולקרל גרה תואר "חסידי אומות העולם". גם אני וגוסטב שולץ קיבלו הכרה כחסידי אומות העולם באותה שנה.
קרל ואוגוסטה קיבלו את התואר חסידי אומות העולם ב-13 באוקטובר 1988. גוסטב ואני שולץ הוכרו גם כחסידי אומות העולם בשנת 1988.
בתרבות הפופולרית

"הבלתי נראים" סרט דרמה דוקומנטרי על מאבקם של יהודים, כמו רות ארנדט, והאנשים שעזרו להם, כולל משפחת גרה.
"הישרדות בצללים" (2002), שכתבה ברברה לוונהיים, מספרת את סיפורי ההישרדות של משפחות ארנדט ולווינסקי במהלך מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "Auguste Gehre and Karl Gehre". Yad Vashem Righteous Database. נבדק ב-2023-04-15.
↑  "Mrs. Auguste M. Gehre". The Post-Star. 1972-01-03. p. 12. נבדק ב-2023-04-15.
1 2  "Ingeborg R. Smith". The Post-Star. 2008-01-29. p. 10. נבדק ב-2023-04-15.
↑  "Max O. Gehre". The Glens Falls Times. 1968-12-13. p. 10. נבדק ב-2023-04-15.
1 2 3 4 5 6  Lovenheim, Barbara (2016-10-12). "Seven Jews Hidden in Hitler's Berlin" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-04-15.
1 2 3 4  "Schulz Gustav & Anni". Yad Vashem Righteous Database.
למינה גרעינית

הלמינה היא רשתות סבוכות של חלבונים המחזיקות ומייצבות את המעטפת, אשר מהוות חלק מסיבי הביניים של התא. הלמינה היא רשת בתוך הגרעין של רוב התאים. היא מורכבת מסיבי ביניים וקרום חלבונים הקשורים. מלבד מתן תמיכה מכנית, הלמינה הגרעינית מסדירה תהליכים חשובים בתא כגון שכפול ה-DNA ואת חלוקת התא. בנוסף, היא משתתפת בארגון הכרומטין וזה מנחה את קומפלקס הנקבובית הגרעינית המוטבע על גרעיני המעטפה.
הלמינה הגרעינית מזוהה עם הפן הפנימי הכפול של המעטפת הדו-שכבתית של הגרעין ואילו הפן החיצוני רציף עם רשתית תוך-פלזמית. הלמינה הגרעינית דומה למבנה המטריקס בגרעין, אבל האחרון משתרעת לאורך נוקלאופלזמה.
בגנום החולייתנים, הלמינה הגרעינית מקודדת על ידי שלושה גנים. על ידי שחבור חליפי, לפחות שבעה פוליפפטידים שונים (גרסאות אחוי) מתקבלים, לחלקן ספציפית תפקיד חשוב בתא זרע בשלב הארגון מחדש של הכרומטין במהלך המיוזה. לא לכל היצורים יש את אותו מספר של גנים קידוד ללמינה; לדרוזופילה למשל רק 2 גנים, ואילו לCaenorhabditis elegans יש רק אחד.
מבנה והרכב

תת היחידה של הסיב היא מונומר, חלבון ארוך בעל שני ראשים (מונומר = גן אחד), לא פעיל.
שני מונומרים מתלפפים זה בזה ויוצרים דימר.
שני דימרים מתלפפים אלו באלו ויוצרים טטרהמר.
וכך הלאה.
כלומר, מסיב דק נוצר סיב חזק ועבה המשמש לחיזוק.
רק כאשר הוא מתעבה והופך לסיב בעל מבנה חיזוקי הוא הופך לפעיל.
תפקיד והיבטי אינטראקציה

הלמינה הגרעינית מורכבת על ידי אינטראקציות של שני פוליפפטידים למין שבו אזורי סליל-α מלופפים זה סביב זה כדי ליצור מבנה מפותל α דו סלילי קוליד קויל, ואחריו עמותת ראש אל הזנב של הדימרים המרובים. הפולימר הליניארי המוארך מתארך רוחבית על ידי קשרים צדדיים של פולימרים, וכתוצאה מכך מבנה דו-ממדי שבבסיס מעטפת הגרעין. לצד מתן תמיכה מכנית בגרעין, הלמינה הגרעינית ממלא תפקיד חיוני בארגון הכרומטין, מחזור התא, שכפול הדנ"א, תיקון DNA, התמיינות תאי אפופטוזה.
תפקיד הלמינה בזמן חלוקת הגרעין

הלמינה יכולה להימצא בשני מצבים : האחד במצב לא מזורחן ואז היא אחראית על ייצוב מעטפת הגרעין ובמצב בשני בו הלמינה במצב מזורחן. במצב זה תפקידה להתפרק ולאפשר לDNA להתחלק. כדי שהגרעין יוכל להתחלק לשני גרעינים צריכות להיווצר 2 מעטפות, ללמינה יש חלק בהתפרקות המעטפת לחתיכות קטנות (לא לרסיסים). לאחר ההתפרקות מתרחש תהליך הורדת הזירחון: הסרת הזרחנים מהחלבונים בלמינה והשבת הלמינה במצב הקודם של ייצוב מעטפת הגרעין, כלומר הDNA מתקשר שוב ללמינה ואז הממברנות מתחברות יחדיו והלמינה סוגרת מבפנים את הממברנה ויוצרת מעטפת חדשה.
לקריאה נוספת

The Cell: A Molecular Approach, Cooper & Hausman. 5th Edition. Pg. 357
Tripathi K, Muralikrishna B and Parnaik VK (2009) Differential dynamics and stability of lamin A rod domain mutants IJIB, 5(1), 1-8
Redwood AB, Perkins SM, Vanderwaal RP, Feng Z, Biehl KJ, Gonzalez-Suarez I, Morgado-Palacin L, Shi W, Sage J, Roti-Roti JL, Stewart CL, Zhang J, Gonzalo S (2011)
Liu B, Wang J, Chan KM, Tjia WM, Deng W, Guan X, Huang JD, Li KM, Chau PY, Chen DJ, Pei D, Pendas AM, Cadiñanos J, López-Otín C, Tse HF, Hutchison C, Chen J, Cao Y, Cheah KS, Tryggvason K, Zhou Z (2005). "Genomic instability in laminopathy-based premature aging". Nat. Med.
Yozef Gruenbaum, Katherine L. Wilson, Amnon Harel, Michal Goldberg, Merav Cohen (2000). Nuclear Lamins – Structural Proteins with fundamental functions. Journal of Structural Biology 129, 313-323
דוד סלומון

| --- | --- |

 לידה:  1910 ה'תר"ע חרקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1965 (בגיל 55 בערך) ט' באייר ה'תשכ"ה
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1965 
 צאצאים:  יעקב משה סלומון  ברוך שמעון סלומון 
 
 תפקידים נוספים:  רב שכונות כפר אברהם ועין גנים
 
הרב דוד סלומון (ה'תר"ע, 1910 – ט' באייר ה'תשכ"ה, 11 במאי 1965) היה רבם של כפר אברהם ועין גנים (אז מושבי עובדים וכיום שכונות בפתח תקווה).
בחו"ל

נולד בחרקוב שבאוקראינה לרב אברהם ישראל משה סלומון, שהיה רבה של העיר, ולצירל, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. ילדותו ובחרותו עברו בצל המהפכה הקומוניסטית, השלטון הקומוניסטי סגר את כל הישיבות ברוסיה ואוקראינה. כתוצאה מכך עבר למינסק שבבלארוס, בה התקיימו לימודים מחתרתיים שאורגנו על ידי קבוצות בחורים מישיבות שנסגרו על ידי השלטונות. השיעורים נמסרו על ידי הרב יהושע צימבליסט מהורודנא במרתף בית הכנסת "שואבי מים", ועל ידי הרב אברהם אליהו מייזס (לימים מראשי נטורי קרתא) בבית הכנסת "משכיל לאיתן" בעיר. על חבריו באותה תקופה נמנו הרב שאול ישראלי ששימש לו כחברותא והרב משה צבי נריה.
עם הזמן הפך המצב לבלתי נסבל, סלומון וחבריו אף נעצרו על ידי הנ.ק.ו.ד., ולמזלם הרב שוחררו לאחר חקירה צולבת, ללא משפט ומאסר. בעקבות המעצר החליט לברוח לפולין ולצורך כך הצטרף ליוזמתו של הגאון הרב שאול ישראלי, (לימים חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל ובית הדין הרבני הגדול מראשי ישיבת מרכז הרב) ביחד עם הרב אברהם שדמי (לימים ראש כולל "בית זבול").
השלושה פנו לקבל עצה מהרב יעקב קלמס במוסקבה (לימים חבר מועצת הרבנות הראשית). הרב קלמס ערך עבורם "גורל הגר"א" שנפל על הפסוק "פנו וסעו לכם ובאו הר האמורי ואל כל שכניו בערבה ובשפלה ובנגב ובחוף הים ארץ הכנעני והלבנון עד נהר הגדול נהר פרת" (דברים, א', ז'). מבחינתם הפור הופל והרמז הברור הכריע את הכף; לחצות את הגבול על אף הסכנה הכרוכה בכך. בכ"ג בשבט ה'תרצ"ג (19 בפברואר 1933), התכסו השלושה בסדינים לבנים, למטרות הסוואה, על מנת שלא יבלטו על רקע השטח המושלג, והחלו להתגנב דרך נהר פרוט הקפוא הגובל עם פולין. השלושה הצליחו להתחמק מהמשמרות הסובייטים, אך נתפסו מיד על ידי אנשי משמר הגבול הפולני והובאו למעצר. בתחילה רצו הפולנים למסור אותם לידי הרוסים, אולם לאחר מכן הסכימו לבקשת העצורים לאפשר להם לנסות להשיג סרטיפיקטים לארץ ישראל, ואז "יגורשו" כחוק מפולין. העצורים פנו במכתב לרב אברהם יצחק הכהן קוק הרב הראשי לארץ ישראל בבקשת סיוע להשגת אישורי עלייה לארץ ישראל, שהיו מוגבלים במסגרת "הספר הלבן השני". הרב קוק, שהבין את סכנת החיים בה שרויים הבחורים, פנה מיידית אל הנציב העליון, ארתור ווקופ, אשר נענה לבקשה ונתן את האישורים. עם הגעת הסרטיפיקטים לפולין, שוחררו השלושה מהכלא וגורשו לארץ ישראל.