stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראם ביסה
מאפיינים

ראם ביסה קרוב מאוד לקרובו הגדול ראם הצבי וחי בערך באותם אזורם במזרח אפריקה. כמוהו יש לו פס שחור מעל הבטן שמזכיר צבאיים יותר מראמים.
אנטילופה זו חיה בצפון מזרח אפריקה מג'יבוטי ואריתריאה עד לאתיופיה וסומליה.בתי הגידול שלו הם ערבות עשב, סוואנות ומדבריות.
הראם הוא בעל חיים גדול שמשקלו כ-79 ק"ג ואורך קרניו 75–80 סנטימטרים (30–31 אינץ'). 
מין זה מראה כמה התאמות לבית גידלו החם והיבש כמו להעלות את הטמפרטורה של גופם ל-46 מעלות מבלי לפגוע בו כמו כן זה מפחית הזעה ואובדן מים. מין זה הוא צמחוני וניזון בעיקר מעשבים,עלים וצמחייה אחרת. במקרה שאין מים הם יכולים להפיק אותם מאכילת פירות ושורשים.הראם חי בקבוצות של 5–40 פרטים שמונגהת בידי זכר האלפא.
לראם זה היו בעבר שני תת-מינים: Oryx beisa callotis ו-Oryx beisa beisa. תת-המין Oryx beisa callotis יותר קטן מהשני וגם נדיר יותרת והוא מוכר כיום כמין נפרד – ראם שולי-אוזניים. בכלל המין קרוב לסיכון עקב ציד.
הערות שוליים

↑  ראם ביסה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראלף שולץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בינואר 1973 (בן 51) ולדשאוט-טיינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 
ראלף שולץ (בגרמנית: Ralph Schulz; נולד ב-28 בינואר 1973) הוא דוגמן גרמני.
ביוגרפיה

שולץ נולד בבאדן-וירטמברג, לאחר התיכון הוא סיים תואר בעיצוב גרפי באוניברסיטת מנהיים למדע שימושי (Mannheim University of Applied Sciences), לאחר מכן הוא עבד שלוש שנים כמנהל אמנותי ומעצב אתרים בחברת אינטרנט בציריך.
הוא זכה בתחרות דוגמנות שאורגנה על ידי המגזין "Fit for Fun" ולאחר מכן התחיל לעבוד כדוגמן וחתם על חוזה דוגמנות עם סוכנות שווייצרית.
ב-2003 הוכתר כמיסטר גרמניה, אחרי כן הוא דגמן לחברות הוגו בוס ודיזל.
בשנת 2004 התמודד בגרסה הגרמנית של תוכנית המציאות "הרווקה", הוא נחשב כאחד המועמדים האהודים בתוכנית אך לבסוף לא עלה לגמר.
ב-2005 לקח חלק בפרק בתוכנית "Die Cleversten – Der große Drei-Länder-Check" ביחד עם מיסטר שווייץ רוברט איסמאילוביץ' ומיסטר אוסטריה דייוויד קוניגשופר, במסגרת התוכנית הוא הציג את כישרונו בפלירטוטים.
כיום הוא משמש כבעלים של חברת פרסום.
הערות שוליים

↑  Design in Waldshut-Tiengen - blueforest® Design . Medien, blueforest.design (בגרמנית)
רוג'ר דויד קורנברג

| --- | --- |

רוג'ר קורנברג
 לידה:  24 באפריל 1947 (בן 77) סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה מבנית, ביוכימיה 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד (1972)  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  הרדן מ. מק'קונל 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  גרנט ג'נסן 
 פרסים והוקרה:  פרס מסרי (2003)  פרס סיבה-דרו (1990)  חבר זר של החברה המלכותית (2009)  גראן פרי שארל-לאופולד מאייר (2002)  פרס ולש בכימיה (2001)  פרס קרן רוברט וקלייר פסראו לתרומות ייחודיות לחקר הסרטן (2002)  עמית האקדמיה של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (2018)  פרס דיקסון ברפואה (2006)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2006)  פרס נובל לכימיה (2006)  פרס אלפרד סלואן (2005)  פרס הארווי (1997)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2000)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי 
 הערות:  יהודי. בנו של ארתור קורנברג.
 תרומות עיקריות
 מחקריו וגילוייו בתחום הבסיס המולקולרי של  תעתוק איקריוטי
 חתימה:   
 
רוג'ר דויד קורנברג (באנגלית: Roger D. Kornberg; נולד ב-24 באפריל 1947) הוא מדען יהודי-אמריקאי לביולוגיה מבנית באוניברסיטת סטנפורד, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2006 "על מחקריו וגילוייו בתחום הבסיס המולקולרי של תעתוק איקריוטי", כלומר התהליך באמצעותו DNA הופך ל-RNA. אביו, הביוכימאי ארתור קורנברג, שהיה גם הוא פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1959.
החל משנת 2022 חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
תולדות חייו

רוג'ר, יליד סנט לואיס שבמיזורי, הוא הבן הבכור משלושה, להוריו ארתור וסילבי קורנברג, שהייתה אף היא ביוכימאית שעבדה עם בעלה. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1967 ודוקטורט מאוניברסיטת סטנפורד בשנת 1972. השלים תקופת פוסט-דוקטורט במעבדות מכון המחקר הרפואי לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. בשנת 1976 הצטרף לסגל המרצים של בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, במחלקה לכימיה ביולוגית. קורנברג חזר לאוניברסיטת סטנפורד בשנת 1978 כפרופסור במחלקה לביולוגיה מבנית. הוא כיהן כראש המחלקה בין השנים 1984–1992. הוא משמש כפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד.
מחקריו

בשנות ה-60, עבד קורנברג עם הארדן מקקונל, עמו גילה את תנועת ה"פליפ-פלופ" ואת התנועה הלאטרלית של הפוספוליפידים בממברנה ביולוגית. בשנות ה-70, כשעשה את עבודת הבתר-דוקטורט שלו, עבד קורנברג עם אהרון קלוג, וגילה שהנוקלאוזום הוא הבסיס לאריזת הכרומוזומים של איקריוטיים.
רוג'ר קורנברג היה הראשון ליצור תמונה ממשית של הדרך שבה תהליך השעתוק עובד ברמה המולקולרית בקבוצה חשובה של אורגניזמים הקרויים איקריוטיים (אורגניזמים שלתאיהם גרעין מוגדר היטב). יונקים, ובהם המין האנושי, נכללים בקבוצה זו, כמו גם שמרים. תהליך השעתוק הוא תהליך מרכזי בביוכימיה בפרט ובביולוגיה בכלל ומהווה נדבך בדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית. בתהליך זה נוצר RNA שמתורגם לחלבון, שמשמש לתפקידים ביולוגיים רבים בתא.
קורנברג, בעבודותיו על שמרים, הצליח ליצור תמונות מולקולריות מפורטות של RNA פולימראז II בפעולה ב-2001 באמצעות קרני X. הממצאים תרמו להבנת הפעולה של הקומפלקס, וכך את השגיאות שיש בתהליך, שגיאות הגורמות למחלות שונות ובהן סרטן ומומים ומחלות מולדות רבות.
קורנברג הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים והאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1997 הוא זכה בפרס הארווי של הטכניון בחיפה, ובשנת 2006 בפרס נובל לכימיה על מחקריו.
משפחתו

אחיו הצעיר של רוג'ר קורנברג, תומאס ביל קורנברג, גילה DNA פולימראז II ו-III בשנת 1970 ומשמש היום כביוכימאי באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בשנת 1959, אביהם, ארתור קורנברג זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקריו על ההליך שבו מידע עובר ממולקולת DNA אחת לאחרת.
קורנברג נשוי מספטמבר 1984 לגנטיקאית הישראלית יהלי לורך (כיום פרופסור מחקר לביולוגיה מבנית באוניברסיטת סטנפורד), בתו של ההיסטוריון והדיפלומט נתנאל לורך, שאותה פגש בעת השתלמותה באוניברסיטת סטנפורד. קורנברג ואשתו עורכים מדי קיץ מחקרים במכון למדעי החיים של האוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑  הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה
↑  הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה, באתר האקדמיה הלאומיית הישראלית למדעים.
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458530605171  GND: 173844871  ISNI: 0000 0001 1775 5483  LCCN: nr89013580  NKC: xx0266195  NTA: 074609521  ORCID: 0000-0002-2425-7519  SNAC: w6sf45qf  SUDOC: 05687863X  VIAF: 93339747   WorldCat (עם VIAF): 93339747
רוסלן סרגייב

| --- | --- |

רוסלן סרגייב
 לידה:  24 בדצמבר 1954 (בן 69) ניז'ני נובגורוד, ברית המועצות
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  Belarusian State Academy of Arts 
 תחום יצירה:  פיסול
 bio-arts.com
 
"יתוש" (1997) בגן שפיגל בתל אביב
פסל "פרח אגדות" (2009), בגינת המשחקים, ברח' שומרי החומות, במודיעין
פסל "חרגול" (2001), בגינת המשחקים, ברח' עמק בית שאן, במודיעין
פסל הפרפר, חניון הפרפר, פארק בריטניה, ליד שריגים לי-און
רוסלן סרגייב (ברוסית: Руслан Сергеев; נולד ב-24 בדצמבר 1954) הוא פסל ישראלי. עיקר עבודותיו הם פסלים סביבתיים, בסגנון עבודותיו של האדריכל הקטלאני גאודי, המשלבים חומרים תעשייתיים כברזל ובטון משובצים בפסיפס של קרמיקה וזכוכית.
ביוגרפיה

סרגייב נולד בניז'ני נובגורוד, רוסיה. בעל תואר שני בעיצוב מהאקדמיה לאמנות במינסק שבבלארוס משנת 1981. בשנת 1992 עלה לישראל. משנת 1982 מציג בתערוכות רבות ברחבי העולם (ארצות הברית, גרמניה, אנגליה, שווייץ, צרפת, רוסיה, גאורגיה בלארוס ועוד). פסליו מוצבים ב-21 יישובים בישראל ובפארקים (פארק בריטניה, יער המלאכים – לאנשים עם מוגבלויות על כיסא גלגלים ועיוורים וביער ארגנטינה).
בשנת 1996 פתח אמן סטודיו לפיסול אמנות פלסטית בירושלים.
סרגייב זכה 4 פעמים בפרס מפעל הפיס לעיצוב סביבתי.
באפריל 2005 פתח סרגייב את הגלריה שלו בבית אות המוצר הירושלמי בירושלים.
גני פסלים שהקים

"גל חדש", הטיילת הדרומית של נתניה - מערכת של תשעה פסלי מוזאיקה ענקיים לארוך של 1.5 ק"מ, פסיפס עליז וצבעוני המזכיר את גני ברצלונה. הפסלים משמשים גם לנוי וגם לרווחת המבקרים בטיילת (ספסלים, פרגולות ומתקני משחק).
"גן החושים", בפארק שחמון שבאילת - ארבעה פסלים סביבתיים, הנראים כיצורים ענקיים מעולם הפנטזיה. הפסלים עשויים מברזל ומבטון ומצופים בפסיפס ססגוני של קרמיקה, זכוכיות ומראות. הם משלבים בתוכם משחקי אור, צבע וצליל, המעוררים את הסקרנות והדמיון.
יצירותיו

יותר מ-90 פסלים סביבתיים אינטראקטיביים מוצבים במוזיאונים, אוספים פרטיים, בפארקים וגנים ציבוריים כולל 7 פארקים נושאיים:
פארק "בריטניה"- טבע
פארק "יער המלאכים"- ילדים עם מגבלויות
פארק "גן חושים", אילת – צליל, צבע
פארק "עץ דעת", ירוחם – תופעות טבע ומדע
פארק "ציפורים", נתניה – טבע ואמנות
פארק "ספריה", נהריה – צליל, מוזיקה
פארק בן-גוריון, דימונה
יצירותיו > פסליו המפורסמים

פסל אריה ירושלים - ניתן במתנה על ידי עיריית ירושלים לעירית סנקט פטרבורג ברגל חגיגות 300 שנה לעיר, מוצב במוזיאון האטנוגרפי הרוסי בסנקט פטרבורג.
פסל חרגול - נמצא במודיעין (אורך-25 מ' רוחב-20 מ' גובה-9 מ'). מבנה הפסל: שלד מתכת, ציפוי בטון, ציפוי מוזאיקה, נירוסטה. הפסל הוקם בשנת 2001 ושופץ בשנת 2022.
פסל פרח אגדות - נמצא במודיעין (אורך-14 מ' רוחב-8 מ' גובה-6.5 מ'), עוצב ב-2009.
פסל צפרדע - נמצא במודיעין.
פסל דרקון - נמצא בבית אריה (אורך-7 מ' רוחב-3 מ' גובה-3 מ')
בשנת 2007 הוא עיצב את הדובים המאוחדים הראשונים בישראל
פסל יתוש - בגן שפיגל ליד מלון הילטון בתל אביב
דירה להשכיר - בפארק רבין, מגדל העמק
גלריה

פרח מלבלב, בקצרין, רמת הגולן
חילזון, פסל משחק במעלה אדומים בסמוך לביתו של הפסל
מרבה רגליים, בטיילת החוף הדרומית בנתניה
דיונונית, בטיילת החוף הדרומית בנתניה
אריה מכונף, ברחוב דוד המלך בירושלים
ביצה, בחצרות יפו בשדרות ירושלים ביפו
צפרדע, בפארק ברחוב מגדל הלבנון, מודיעין
גשר-חרק, בפארק ברחוב מגדל הלבנון, מודיעין
ראו גם

פיסול חוצות במודיעין-מכבים-רעות
הערות שוליים

↑  דובי זכאי, העולם העליון: ביקור מצולם בטיילת של נתניה, באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2011
↑  משחק הפסלים, באתר nrg‏, 23 באוגוסט 2006
↑  הבמה המרכזית: חרגול, פסל סביביתי, מודיעין
↑  https://modiinet.co.il/articles/News/שיפוץ-לפארק-החרגול/? שיפוץ לפארק החרגול]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 281166  NLI: 987007311453705171  ULAN: 500478737  VIAF: 298602844   WorldCat (עם VIAF): 298602844
רוברט קופר גריר

רוברט קופר גריר (באנגלית: Robert Cooper Grier‏ 5 במרץ 1794 –  25 בספטמבר 1870) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. כאיש הסיעה הג'קסונית במפלגה הדמוקרטית מפנסילבניה, שכיהן על כס השיפוט בשנים 1846–1870, הטיל גריר את כובד משקלו על כמה מתיקי בית המשפט העליון החשובים ביותר במאה ה-19. כאחד מהשופטים הבודדים שמוצאם ממדינות הצפון שהצטרפו ב-1857 לדעת הרוב בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד, הסכים גריר שהאפרו-אמריקאים לא היו אזרחים אמריקאים ומעולם לא הייתה שום כוונה שהם יהיו כאלו ושזכות הקניין של בעלי העבדים זכתה להגנה מפורשת בחוקת ארצות הברית. עם זאת, ב-1863 כתב גריר את דעת הרוב בפסק הדין "תיקי הפרס" (Prize Cases), בו אושרה סמכותו של הנשיא אברהם לינקולן להטיל מצור ימי על נמלי הקונפדרציה, ובכך לתת לצבא האיחוד יתרון אסטרטגי במלחמת האזרחים.
ראשית חייו

רוברט קופר גריר נולד במחוז קמברלנד שבפנסילבניה לאליזבת (לבית קופר) ואייזק גריר, כומר פרסביטריאני ומורה בבית ספר, שלימד את בנו עד לכניסתו לקולג' דיקינסון. גריר סיים את לימודיו בדיקינסון ב-1812, לאחר שנת לימודים אחת בלבד, קיבל תואר בוגר אוניברסיטה, והמשיך לעבוד שם כמדריך עד שהחל לעבוד כמורה בבית הספר שבניהולו של אביו. ב-1815 הוא החליף את אביו כמנהל בית הספר.
בעד שעסק בהוראה, למד גריר משפטים בקריאה עצמית בזמנו החופשית. ב-1817 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי בבלומסברג. ב-1818 הוא עבר לדנוויל, שם הוא עסק בעריכת דין עד 1833. ב-1829 נשא גריר לאישה את איזבל רוז, בתו של מהגר סקוטי אמיד.
גריר היה חבר פעיל בסיעה הג'קסונית במפלגה הדמוקרטית. ב-1833, זיכתה אותו פעילותו במינוי למשרת שיפוט בבית המשפט של מדינת פנסילבניה במחוז אלגייני שבפנסילבניה, משרה שנוצרה עבורו. הוא כיהן על כס השיפוט במשך 13 שנים וזכה למוניטין בשל כישרונו.
ב-1848 נבחר גריר כחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > מינויו

ב-1844, בשלהי נשיאותו של ג'ון טיילר, הלך לעולמו שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית הנרי בולדווין. טיילר עשה שני ניסיונות לאייש את מושבו הפנוי של בולדווין והציג את מועמדותם של אדוארד קינג ושל ג'ון ריד, אך הסנאט לא אישר את שתי המועמדויות, כך שמושב זה נותר בלתי מאויש כאשר הושבע ג'יימס פולק לנשיאות במרץ 1845. גם פולק הגיש שתי מועמדויות, אחד מהם, הנשיא לעתיד ג'יימס ביוקנן, סירב לקבל את המועמדות, ואת מועמדותו של השני, ג'ורג' וושינגטון וודוורד, סירב הסנאט לאשר. לבסוף הגיש פולק את מועמדותו של גריר ב-3 באוגוסט 1846, וגאל אותו מאלומוניותו היחסית. ב-4 באוגוסט אישר הסנאט פה אחד את מינויו של גריר. נשיא בית המשפט העליון, רוג'ר טוני, היה גם הוא בוגר קולג' דיקינסון.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פסק הדין קוק נגד מופט

תרומותיו המשמעותיות ביותר של גריר לבית המשפט העליון ולחוקה מצויות בפסיקותיו שנגעו לעבדות, במיוחד בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד ותמיכתו באיחוד בפסק הדין "תיקי הפרס" (Prize Cases). עם זאת, חוות דעתו הפחות מפורסמות בתחום הכלכלי, מהוות חלק חשוב להבנת השקפתו בכללותה. בחקירת תקופת כהונתו על כס השיפוט, חשוב להתחיל בפסק הדין "קוק נגד מופט" (Cook v. Moffat) מ-1847. בתיק זה, הגיש ויליאם ג. קוק ממרילנד בקשה לפשיטת רגל במדינת האם שלו. הוא האמין, שבשל ההחלטה על פי חוקי פשיטת הרגל של מרילנד, הוא פטור מכל חובותיו, כולל אלו שעמדו לחובתו לאזרחים ולחברות במדינות אחרות. ג'ון ל. מופט וג'וזף קרטיס, המשיבים בתיק זה, סברו אחרת. כאזרחי מדינת ניו יורק, הם טענו שחוקי פשיטת הרגל של מרילנד לא שחררו את קוק ממחויבויותיו במדינות אחרות. בחוות דעת הרוב הראשונה שכתב, פסק גריר לטובת מופט וקרטיס, ומצא שמדינה לא יכולה "להשליך את חוקי פשיטת הרגל שלה על חוזים ואנשים מחוץ לתחומיה". האופן בה פסק גריר בתיק זה חשוב אף יותר מתוכן פסיקתו. בצטטו פסיקות רבות, העיר גריר שפסיקה לטובתו של קוק עלולה "לבטל את כל הפסיקות הקודמות שניתנו בסוגיה קשה ומורכבת זו". "השענות על תקדימים כדרך הנוחה", אמר גריר, עלולה להיות שגיאה קשה. הכבוד שרחש גריר לפסיקות קודמות של בית המשפט היווה מרכיב חיוני בפסק דין הרוב הראשון שלו.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פסק הדין חברת הרכבת ריצ'מונד, פררדריקסבורג ופוטומק נגד חברת הרכבת לואיזה

גריר כתב פסק דין הרוב החלטי נוסף בתחום החוזים בפסק הדין "חברת הרכבת ריצ'מונד, פררדריקסבורג ופוטומק נגד חברת הרכבת לואיזה" (Richmond, Fredericksburg, and Potomac Railroad Company v. Louisa Railroad Company) מ-1852. תיק זה נסב על זיכיון מ-1834 שניתן על ידי וירג'יניה לחברת הרכבת "ריצ'מונד, פרדריקסבורג ופוטומק". הזיכיון העניק לחברה את הזכות הבלעדית להסיע נוסעים בין ריצ'מונד לבין פרדריקסבורג לתקופה של שלושים שנה, על בסיס חוזה בין החברה לבין המדינה. עם זאת, ב-1848 העניקה וירג'יניה זיכיון להקמתה של חברת הרכבת לואיזה. חברה זו שהפעילה רק קווי משא, פעלה באותו נתיב של חברת ריצ'מונד. מתוך תחושתה שהחוזה עמה הופר, היא הגישה תביעה. בפסיקה שהסתמכה על פסיקתו של רוג'ר טוני בפסק הדין "גשר נהר צ'ארלס נגד גשר וורן" (Charles River Bridge v. Warren Bridge) מ-1837, התמקד גריר בפירוש צר של הזיכיון: "היכן אנו מוצאים שהמחוקק התקשה להפריד את הסמכות לכרות חוזה עם חברות רכבת אחרות", שאל גריר, "אפילו בין ריצ'מונד לבין פרדריקסבורג, לנשיאת פחם או משאות אחרים?". בהשיבו בפשטות על השאלה, הסביר גריר ש"חוזה שכזה לא יכול לשאוב את תוקפו מרוח החוק", ובכך פסק לטובת חברת הרכבת לואיזה. פסק דין זה הדהד את קריאתו של טוני לקידמה כלכלית לטובת הציבור בפסק הדין "גשר נהר צ'ארלס נגד גשר וורן", שדחיית זכויותיה של חברת הרכבת לואיזה עלולה הייתה לקפח את השירות לאזרחים ולבתי העסק של וירג'יניה.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פסק הדין פנסילבניה נגד חברת גשר בלמונט ווילינג

ב-1854 קיימה ועדת המשפט של בית הנבחרים חקירה על התנהלותו של גריר בנוגע לתיק שנדון בפני בית המשפט העליון, פסק הדין "פנסילבניה נגד חברת גשר בלמונט ווילינג" (Pennsylvania v. Wheeling and Belmont Bridge Company). בפרשה זו הועלו האשמות שגריר קיבל שוחד כדי לפסוק לטובת אחד הצדדים בתיק, התעלם מהחוק בפסיקתו, והדליף את החלטת בית המשפט מוקדם כדי לתת יתרון לאחד הצדדים, ששקל למשוך את התביעה. בסופו של דבר, הוציאה ועדת המשפט דוח שביטל את כל החשדות נגד גריר, בציינה שגריר "מזוכה באופן מוחלט ומלא מכל ההאשמות שהועלו נגדו. אין שום דבר שיכול או יוכל לפגוע בשמו הטוב כשופט או כאדם הגון וישר". אף על פי כן, דוח הוועדה עורר סקרנות, בשל כתיבתו על ידי הנדריק ב. רייט, שגם הוא היה בוגר קולג' דיקינסון והובס בבחירות לבחירתו מחדש לבית הנבחרים, רמז למשוא פנים שלו כלפי גריר. לפיכך, לא ברור אם החשדות נגד גריר היו ממשיות.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פסק הדין ארצות הברית נגד האנווי

העבדות בארצות הברית הייתה הסוגיה הפוליטית והחוקתית החשובה ביותר שהובאה בשנים אלו בפני בית המשפט העליון. בפסק הדין "ארצות הברית נגד האנווי" (United States v. Hanway) מ-1851, תיק שגריר דן בו במסגרת תפקידו בבית המשפט הפדרלי של הסבב השלישי, הוא עסק בחוק העבד הנמלט של 1850. אף על פי שבסופו של דבר לא הרשיע גריר את קסטנר האנווי בבגידה על עמידתו מנגד כאשר המון של אפרו-אמריקאים הרג מחזיק עבדים ומרשל פדרלי שניסו להשיב עבדים נמלטים לבעליהם, הטיח גריר מילים קשות כנגד מתנגדי העבדות, בתארו אותם כ"קנאים זועמים ודמגוגים חסרי עקרון" ש"הוקיעו את החוקה, את החוקים ואת כתבי הקודש". גריר גם הביע את השקפתו זו מחוץ לכותלי בית המשפט. כאשר מטיף פרסביטריאני הכריז על פגישה מתוכננת של מתנגדי העבדות במהלך תפילת יום ראשון, עמד גריר ומחה על מסירת הודעה זו, בהכריזו שכל הנוצרים הטובים חייבים לדחות את השקפתם של מתנגדי העבדות. עד מהרה נתן גריר תוקף מחודש להשקפותיו אלו בחוות דעת הרוב שלו בפסק הדין "מור נגד אילינוי" (Moore v. Illinois) מ-1852, בו אושר חוק אילנוי שהטיל ענישה על אזרחים שהסתירו עבדים נמלטים. ללא ספק, גריר התחבט בשאלה בנוגע למתנגדי העבדות וחירותם של האפרו-אמריקאים כאשר הגיע תיק דרד סקוט נגד סנדפורד לדיון בפני בית המשפט העליון.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד

שלוש שנים לאחר מכן, היה גריר אחד משני השופטים הצפוניים שהצטרפו לדעת הרוב בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד השנוי במחלוקת. דרד סקוט, אפרו-אמריקאי ממיזורי, טען לחירותו בהתבסס על ההבטחה שהוא יתגורר בטריטוריה החופשית של ויסקונסין, שהוקמה על סמך פשרת מיזורי (כיום בתחומי מינסוטה) יחד עם אדונו, הרופא הצבאי דר' ג'ון אמרסון. לאחר מותו של אמרסון ב-1843, ירשה אלמנתו, איריין אמרסון את הבעלות על דרד סקוט. ארבע שנים לאחר מכן תבע סקוט את איריין אמרסון כדי לקבל את חירותו, ובית משפט מקומי פסק לטובתו. עם זאת, בית המשפט העליון של מיזורי הפך את החלטת בית המשפט בערכאה הנמוכה על פיה, בניגוד לתקדימים שהיו נהוגים במשך שני עשורים. לאחר החלטה זו, עברה הבעלות על דרד סקוט לאחיה של איריין אמרסון, ג'ון סנדפורד. בשלב זה הגיש סקוט תביעה נגד סנדפורד כדי לזכות בחירותו. בכך שתבע את סנדפורד, אזרח מדינת ניו יורק, אפשר סקוט לבית המשפט העליון להיות מעורב במקרה שהיה למעשה תביעה בין תושבים של שתי מדינות שונות.
בחוות דעת נפרדת הצטרף גריר לדעת הרוב כפי שנכתבה על ידי נשיא בית המשפט העליון רוג'ר טוני. טוני ציין, שבהתבסס על לשון החוקה ותחושותיהם של האבות המייסדים כלפי האפרו-אמריקאים, לא החשיב בית המשפט את סרד סקוט כאזרח אמריקאי, ובכך מנע את זכותו להגיש תביעה בבית משפט פדרלי. משיקולים מעשיים יכול היה טוני לסיים את חוות דעתו בנקודה זו. הוא הרחיק לכת ופסל את תקפותה של פשרת מיזורי שהייתה הבסיס לתביעתו של סקוט לקבלת חירותו. גריר פסל בתחילה אפשרות של פסיקה כה רחבה, בטענה שעל בית המשפט להגביל את עצמו לשאלת אזרחותו של סקוט. ברצונו לשנות את דעתו של עמיתו, כתב השופט ג'ון קאטרון לנשיא הנבחר ג'יימס ביוקנן וביקש ממנו לשדל את גריר לנקוט בדעה רחבה יותר. ביוקנן הסכים ברצון וניהל חליפת מכתבים עם גריר. בפסק דינו הנפרד, כתב גריר שהוא "הצטרף לפסק הדין של הרוב כפי שנכתב על ידי נשיא בית המשפט שהחוק של הקונגרס מה-6 במרץ 1820 (פשרת מיזורי) נוגד לחוקה ובטל, ושבהסתמך על העובדות בתיק, העותר לא יכול לתבוע אזרח של מיזורי בבתי המשפט של ארצות הברית".
היו שטענו שגריר תיאם את צעדיו עם דודנו הרחוק אלכסנדר סטיבנס, חבר הקונגרס מג'ורג'יה שהגן בתקיפות על העבדות ובהמשך היה לסגן נשיא הקונפדרציה. אך הביוגרף של סטיבנס, תומאס שוט, פסל את האפשרות הזאת כבלתי סבירה, שכן השניים לא היו ביחסי קירבה של ממש. גריר הדליף את פסק הדין לנשיא ביוקנן טרם פרסומו, שרמז על השלכותיו בנאום ההשבעה שלו ב-1857. בנאומו הכריז ביוקנן שסוגיית העבדות בטריטוריות "תוסדר במהירות ובאופן סופי" על ידי בית המשפט העליון. בהפרת עקרון הפרדת הרשויות ובהצטרפותו לדעת הרוב, גרם פסק הדין בתיק דרד סקוט למכה למוניטין ההיסטורי של גריר.