stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ישראל–מלזיה
יחסים לא רשמיים עם פדרציית מלאיה > מלאיה העצמאית > כינוס קונפדרציית הכדורגל של אסיה

באוגוסט 1960 חלה תפנית בניסיונות ההידברות עם מלאיה. באותו החודש נקרתה הזדמנות חדשה להעברת מסר לממשלתו של רחמן. היה זה לרגל כינוס קונפדרציית הכדורגל של אסיה שישראל הייתה חברה בה (עד לגירושה ב-1978), וראש הממשלה עבדול רחמן היה נשיאה. ההתאחדות לכדורגל בישראל לא יכלה לשלוח נציג מטעמה אל הכינוס וביקשה ממשרד החוץ לשגר לקואלה לומפור דיפלומט מאחת השגרירויות הסמוכות. במשרד החוץ בירושלים הוחלט לשלוח לכינוס את משה יגר, שכיהן באותן השנים כמזכיר שני בשגרירות ישראל בראנגון. יגר הגיע לקואלה לומפור ב-4 באוגוסט 1960 אחר הצהריים. עם נחיתתו בנמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור נתקבל יגר על ידי התאחדות הכדורגל במלזיה (אנ') ואת יומו הראשון הקדיש להיכרות עם נציגי המדינות האחרות שהגיעו לכינוס. למחרת בואו, ב-5 באוגוסט, הוזמן לביתו של פ. פ. נאראיאנאן (אנ') (P. P. Narayanan), המזכיר הכללי של האיגוד הלאומי של פועלי המטעים, שנחשב לידיד ישראל. נאראיאנאן המליץ ליגר לשלוח עיתונאי מקומי לישראל שיסקר את החיים בישראל ויתעדם, על מנת ליצור מודעות לישראל בקרב הציבור המלאי. הוא גם סבר כי אין באפשרות מלאיה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל על אף העובדה שהקנאות המוסלמית אינה אמיתית, ואף על פי שכוחה של המפלגה האסלאמית הפאן-מלאית (PMIP) אינו ניכר בפרלמנט.
בשיחה שנערכה במהלך הביקור עם ראש ממשלת מלאיה הבהיר רחמן שקשירת קשרים עם ישראל תיתן נשק בידי מפלגת האופוזיציה המוסלמית-רדיקלית וכתוצאה מכך יערער ויחליש את כוחה של הממשלה. לא נראו סיכויים לכינון יחסים דיפלומטיים עם ישראל, אם כי גילויי רצון טוב מטעם רחמן ואישים מלאיים אחרים עוררו תקווה במשרד החוץ בירושלים שממשלת מלאיה לא תדחה ניסיונות התקרבות שונים שונים מצד ישראל העשויים להכשיר את הקרקע לכינון יחסים בעתיד. במסגרת רעיון אחר שהועלה בשיחה הוצע לפתוח קונסוליה בסינגפור הסמוכה שתטפל בענייני מלאיה השונים.
יחסים לא רשמיים עם פדרציית מלאיה > מלאיה העצמאית > לקראת הקמת מלזיה

ב-2 בדצמבר 1960 פרסם העיתון "מלאי מייל" (Malay Mail) (אנ') כתבה ובה סוקר דיון שנערך בפרלמנט יום קודם לכן. מפלגת האופוזיציה המוסלמית העלתה לסדר היום הצעה בפרלמנט בקואלה לומפור הקוראת לביטול ההכרה לכאורה בישראל. הטונקו עבדול רחמן השיב כי אין כל הצדקה חוקתית לביטול ההכרה המלאית בישראל וכי מלאיה לא תכרות ברית עם ארצות ערב. אין למלאיה כל קשר עם ארצות ערב מלבד קשרי דת, ורחמן זכר לטובה את תמיכתה של ישראל בקבלת מלאיה לאומות המאוחדות. הוא הצביע על כך שישנן מדינות מוסלמיות אחרות שלא מקיימות את החרם הערבי ומקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל, כדוגמת ניגריה. רחמן הוסיף ואמר שממשלתו הוכיחה את אהדתו לארצות ערב בכך שסירבה, על אף בקשות חוזרות ונשנות, לכינון יחסים דיפלומטיים או מסחריים עם ישראל.
ב-3 באפריל 1961 בושש ראש הממשלה רחמן בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר (ששכן אז בשטחי הרפובליקה הערבית המאוחדת) בדרכו חזרה לארצו מוועידת ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי (אנ'). רחמן נתקבל על ידי מוחמד פאוזי, איש אמונו של גמאל עבד אל נאצר ולאחר מכן קיים פגישות עם עיתונאים. במהלך שיחותיו עם העיתונאים נשאל על יחסי ארצו עם ישראל, והלה הכחיש שמועות כאילו יש בדעת ממשלתו לכונן יחסים עם ישראל והדגיש כי אין שום יחסים עם ישראל מצד ארצו אף לא במישור הכלכלי. מועצת הליגה הערבית, שדיוניה הגיעו לידי גמר במסגרת ועידת פסגה שנערכה ב-1 באפריל דנה בין היתר בהכרת מלאיה בישראל ובסירובו של עבדול רחמן לחזור בו. בעיתון אל-חיאת פורסמו החלטות המועצה ב-2 באפריל. בעיתון נכתב כי המועצה קיבלה החלטות סודיות לגבי קשריה של מלאיה עם ישראל וכי ארצות ערב נתבקשו לעקוב אחר קשרים אלה. לתשומת לב ראויה העובדה כי ראש הממשלה רחמן נמנע להתייחס לעצם הכרת מדינתו בישראל והסתפק בציון אי-קיום יחסים עם ישראל מצד ארצו.
בנובמבר 1961 שוב ביקר רחמן בלונדון. ב-25 בנובמבר נועד אתו שגרירה של ישראל בממלכה המאוחדת, ארתור לוריא. לוריא הביע את אכזבת ישראל מכך שממשלת מלאיה נמנעת מלכונן יחסים דיפלומטיים תקינים עם ארצו והציע להתחיל מערכת יחסים בילטרליים בין שתי המדינות במינוי נציג בדרג דיפלומטי נמוך יותר, קונסולרי. רחמן השיב כי נרשמו בקואלה לומפור תגובות פנימיות חריפות מצד קבוצות פאן-ערביות ברורות רק על הכרת ארצו במדינת ישראל. גם ארצות ערב, ובראשן מצרים, הפעילו לחץ בלתי פוסק על מלאיה בל תקיים קשרים עם ישראל. רחמן רצה לקיים עם ישראל קשרים יחסים נורמליים, אך מלאיה לא תוכל לעמוד בלחץ וההסתה נגדה לכשיכונו יחסי ישראל–מלאיה. עם זאת, רחמן קידם ברצון טוב פיתוח יחסי מסחר, והציע לפתוח קונסוליה בסינגפור, שכן לב הפעילות המסחרית והתעשייתית של מלאיה נמצא שם. רחמן התעניין במצב ערביי ישראל והציע לשגר משלחת ערבית-מוסלמית מישראל לביקור במדינות אסיה.
חודשים אחדים אחרי פגישת לוריא-רחמן, ב-25 ביוני 1962, דיווחה שגרירות ישראל בלונדון כי לפי משרד החוץ וחבר העמים של הממלכה המאוחדת, ממשלת מלאיה מתנגדת לפתיחת קונסוליה ישראל בסינגפור. באותה התקופה כבר החלו ההכנות לקראת הקמת מלזיה, ובכללה סינגפור העצמאית. עוד קודם לכן נפתח בסינגפור משרד של חברה ישראלית בשם אסטרקו, שהיו לה סניפים במדינות נוספות באסיה. בראשית 1963 החליטה אסטרקו לפתוח שלוחה בקואלה לומפור. במרץ אותה השנה העניק משרד החוץ של מלאיה (אנ') היתר לפתיחת סניף זה, שנקרא "אינטראסיה". ב-16 בספטמבר 1963 הוכרזה הקמת פדרציית מלזיה. שרת החוץ הישראלית, גולדה מאיר, כתבה מברק ברכה לראש הממשלה רחמן.
היחסים בראשית שנותיה של פדרציית מלזיה > מגעים לא-רשמיים בין ישראל למלזיה > שליחותו של משה יגר במלזיה

ב-28 באוקטובר 1964 הגיע משה יגר אל סינגפור עם משפחתו. הוא שהה שם עד 1 בנובמבר, והיה עסוק בניהול שיחות עם חנן ליסאוואר, נציג חברת "אסטרקו" בסינגפור ועם אריה לוי, יועץ לענייני נוער לממשלת סינגפור מטעם המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי. אחר כך המשיכו יגר ומשפחתו לקואלה לומפור, ותוארו היה "מנהל חברת אינטראסיה". יגר שהה במלזיה מ-19 בנובמבר 1964 עד 11 בינואר 1966. זמן קצר לאחר הגעתו, ב-4 בדצמבר 1964, הכריז ראש הממשלה רחמן כתשובה לשאלה של חבר פרלמנט מהאופוזיציה כי ארצו לא תכיר בישראל, אולם אין שתי המדינות אויבות. בתקופה זו נעשה המאמץ הישראלי הממושך ביותר לקידום יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. מאמץ זה לא קרם עור וגידים משתי סיבות עיקריות:
הניסיונות לקדם יחסים דיפלומטיים עם מלזיה החלו מאוחר מדי. מלזיה הייתה כבר עסוקה בגיוס העולם הערבי במאבק שניהלה אז מול אינדונזיה והיא שאפה להדק את קשריה עם מדינות ערב.
משרד החוץ בירושלים טיפל בסוגיה זו ברשלנות וללא התמדה שיטתית, זאת בשעה ששלושה גורמים מרכזיים לחצו על ממשלת מלזיה להביא לידי הוצאת יגר מקואלה לומפור וחיסול הנוכחות הדיפלומטית הישראלית במלזיה: שגרירות מצרים בקואלה לומפור, מפלגת האופוזיציה המוסלמית והנציבות העליונה של ממשלת בריטניה שבאורח פטרוני למדי הסבירה לממשלה המלזית שכדאי לה להיפטר מנוכחות יגר שמא יגרום נזק ליחסיה עם העולם הערבי.
בישיבת ממשלת מלזיה שנערכה בינואר 1966, נימק ראש הממשלה טונקו עבדול רחמן את גירוש יגר מפני ש"ניסה לחרחר ריב ולזרוע פחד בין מלזיה לעולם הערבי, והרשה לעצמו להתערב בעניינים מדיניים וגרם למבוכה על לא מאומה ביחסה עם ארצות ערב". למרות היותה של מלזיה מדינה מוסלמית, עד לכינוס ועידת המדינות הבלתי-מזדהות בקהיר באוקטובר 1964, לא היו לה יחסים הדוקים עם ארצות ערב ולא הפגינה גילויי איבה ועוינות כלפי מדינתי ישראל. עם זאת, מלזיה סירבה לקיים עם ישראל יחסים דיפלומטיים או יחסים בילטרליים. ההתדרדרות שחלה ביחסים הלא-רשמיים שנה לאחר מכן נבעה בעיקר מרצון המלזים לרכוש את אהדת הערבים במאבקה נגד אינדונזיה ומשאיפתה להתקבל לחברת מדינות העולם שלישי.
ב-21 במרץ 1966 העלה חבר הפרלמנט של מלזיה ד"ר טאן צ'י קון (Tan Chee Khoon) שאילתא לשר הפנים של מלזיה אסמאעיל עבדול רחמן (אנ'), במסגרתה שאל את השר מה היו הסיבות לגירושו של יגר, והאם הדיווחים על אודות הגירוש אכן נכונים. אסמאעיל השיב שב-7 בדצמבר 1965 הוזמן משה יגר אל משרדו ובמהלך הפגישה נאמר לו שבמהלך שהותו במלזיה לא הגביל עצמו לפעילות מסחרית בלבד, אלא גילה עניין גם בנושאים מדיניים-פוליטיים, ולפיכך נתבקש לעזוב את המדינה. הוא חתם את התשובה באומרו שיגר מילא אחר הבקשה לעזוב את מלזיה עד 15 בינואר 1966 בנימוס (למעשה, יגר עזב את מלזיה עוד ב-11 בינואר), ולא הוצאה נגדו פקודת גירוש רשמית. תשובה זו הייתה מנוגדת לדברי ראש הממשלה טונקו עבדול רחמן, שטען שיגר אכן גורש משהוכרז כאישיות בלתי רצויה.
היחסים בראשית שנותיה של פדרציית מלזיה > ההחרפה בגישת מלזיה לישראל

ההחרפה בגישתה של מלזיה כלפי ישראל חלה בשנת 1965, מעט אחרי שמשה יגר גורש מקואלה לומפור והוכרז אישיות בלתי רצויה. ההחרפה נבעה כאמור בעיקר מרצונה של הממשלה המלזית לרכוש את אהדת מדינות ערב במאבק המר שניהלה נגד אינדונזיה וממאמציה להתקבל ל"משפחת" העמים האפרו-אסייתיים בעקבות ועידת המדינות הבלתי-מזדהות באוקטובר 1964. ההחרפה התבטאה בהתנכרות לדיפלומטים ישראלים מצד עמיתיהם המלזים, בסירוב להעניק אשרות שהייה לישראלים המגיעים למלזיה, ביוזמות אנטי-ישראליות מצד השלטונות המלזים, בהצהרות עוינות ותקיפות באומות המאוחדות ובארגונים בינלאומיים, ואף בגילויים אנטישמים. למשל, אם במהלך 1965 השתתפו בקורסים של המכון האפרו-אסייני ארבעה מלזים ומלזי אחד אחר בהשתלמות חינוכית, מאז 1966 לא הגיעו שום מלזים לישראל.
עניין ישראל עלה שוב בפרלמנט המלזי ב-23 באוגוסט 1966, כאשר ראש הממשלה טונקו עבדול רחמן הודיע שמלזיה לא מכירה בשום פנים ואופן במדינת ישראל. מלזיה אף תקפה את שכנתה סינגפור (אשר פרשה ממלזיה כשנה לפני כן והפכה למדינה עצמאית) על היעזרותה ביועצים ישראלים והשוותה את מעמדה של סינגפור בדרום-מזרח אסיה, כמובלעת בין אינדונזיה ומלזיה המוסלמיות, לזה של ישראל המובלעת בין מדינות ערב. באותה התקופה החלו להתפתח דיונים במשרד החוץ בירושלים על אפשרות לנקיטת צעדי-נגד ישראלים במקומות שונים בעולם כתגובה לעוינות הקיצונית של מלזיה כלפי ישראל, אך הקונצנזוס הרווח בקרב אנשי משרד החוץ היה שמלזיה אינה חשובה לישראל עוד ויש להתייחס אליה כאל מקרה קיצוני אבוד, והנושא נזנח.
בינואר 1968 הוטלו הגבלות על ימאים ישראלים שהגיעו לנמלים מלזים ונאסרה עליהם ירידה אל המזח. המסחר עם מדינת ישראל נאסר לחלוטין ב-1974, כמו גם מתן אשרות שהייה לישראלים שביקשו להגיע אל שטחי מלזיה. חמש שנים לאחר קבלת עצמאותה קיימה יחסים דיפלומטיים עם ערב הסעודית ומצרים בלבד, ואחרי 1967 גדל מספר המדינות הערביות עמן כוננה מלזיה יחסים דיפלומטיים מלאים. עד 1991 השלימה מלזיה את תהליך כינון היחסים הדיפלומטיים עם מדינות ערב ופתחה שגרירויות בכולן. חרף ההחרפה, נותרו בעינם קשרים מקוריים ומזדמנים, כמו ביקור שערך בנו של ראש הממשלה טונקו עבדול רחמן בן ה-35. הוא היה איש עסקים והגיע לישראל באוגוסט 1968 ביוזמת איש העסקים שאול אייזנברג בלווייתו, ומשום שייצג חברת עצים מלזית הקפיד להיפגש עם אנשים מתחום זה. מקרה אחר אירע בנובמבר 1969 כאשר נציגים מלזים בפדרציה האסיינית לספורט ביקשו מעמיתיהם הישראלים לתמוך במועמדות מלזיה לאירוח משחקי אסיה לשנת 1974. הם הדגישו שראש הממשלה רחמן התחייב למנוע כל אפליה שלא כפי שאירע במשחקי אסיה בג'קרטה ב-1962.
ימי מאהאטיר מוחמד (1981–2003) > גישתו של מאהאטיר מוחמד ליהדות ולציונות

יחסי ישראל–מלזיה עברו טלטלה רצינית כאשר ד"ר מאהאטיר מוחמד נבחר לראשות הממשלה ב-1 ביולי 1981. ראש הממשלה רחמן פרש מתפקידו ב-1971 ונתמנה למזכיר הכללי של ארגון המדינות האסלאמיות. בשנים 1971–1981 כיהנו שני ראשי ממשלות - עבדול ראזאק חוסיין וחוסיין און - שלא סטו ממדיניות מלזיה כלפי ישראל, ובד בבד לא התעניינו בה במיוחד. מאהאטיר הגיע למשרד ראש ממשלת מלזיה עם משנה וסגנון שונים. הספר שחיבר ב-1969, "הדילמה המלאית" (The Malay Dilemma), מעיד על תפיסת עולמו הגזענית. את הספר חיבר בעקבות מהומות סיניות-מלאיות חמורות שהתחוללו במלזיה באותה השנה. בספרו האנטי-סיני, שטח מאהאטיר את אמונתו כי גזעים נבדלים זה מזה לא רק במוצאם האתני אלא גם במאפיינים רבים אחרים. היהודים למשל, על-פי מאהאטיר, אינם רק בעלי אף סולד, אלא בעלי הבנה אינסטינקטיבית בממון וכלכלה. עם הוצאת הספר לאור, הוא נאסר למכירה במלזיה והוביל להגליה זמנית של מאהאטיר ממפלגת השלטון "הארגון המלזי הלאומי המאוחד" (United Malays National Organisation). הגירוש ממפלגת השלטון לא החזיק מים זמן רב ואחרי שהוחזר הוא המשיך לפתח את הקריירה הפוליטית שלו עד שמונה לשר חינוך ומאוחר יותר לראש הממשלה. הוא התגלה כמוסלמי קיצוני, אנטי-ישראלי ואנטישמי, שהעניק סגנון חדש ושונה ליחסי החוץ של מלזיה בכלל ולא רק בסוגיה הישראלית, המבטא לאומנות מלזית וסלידה מן העולם המערבי.
ימי מאהאטיר מוחמד (1981–2003) > תמיכה מלזית באש"ף

תמיכת מלזיה בארגון לשחרור פלסטין הייתה החזקה ביותר מבין כל התמיכות להן זכה אש"ף ממדינות דרום-מזרח אסיה. ב-1969 הייתה מלזיה המדינה הראשונה באסיה שהתירה לפתוח בעיר בירתה משרד של ארגון פת"ח, שב-1974 נהפך רשמית למשרד של הארגון לשחרור פלסטין. באוגוסט 1982, אחרי שמאהאטיר מוחמד נבחר לראשות הממשלה, קיבל משרד זה של אש"ף מעמד דיפלומטי מלא. שר החוץ של מלזיה אז, גאזאלי שאפי (Ghazali Shafie) גרס שיש לדרוש הכרה דיפלומטית של ישראל באש"ף בטרם יידרש הארגון להכיר בישראל. במאי 1983 אירחה מלזיה, במימון האומות המאוחדות, ועידת פסגה שדנה בסכסוך הישראלי-פלסטיני ולוותה בתעמולה אנטי-ישראלית בכלי התקשורת המלזים. ביולי 1984 ערך יאסר ערפאת ביקור רשמי בקואלה לומפור שבמהלכו התקבל בידי היאנג די-פרטואן אגונג ונאם בפני עצרת רבת-משתתפים.
ימי מאהאטיר מוחמד (1981–2003) > היחסים במהלך שנות התשעים

הצהרות עוינות אנטי-ישראליות ואנטישמיות נשמעו מצד מאהאטיר ואישים מלזים בכירים אחרים גם במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. באפריל 1991 האשים מוסטפא יעקוב, המזכיר הכללי של הלשכה לקשרים בינלאומיים של חטיבת הדור הצעיר במפלגת השלטון המלזית "הארגון המלזי הלאומי המאוחד", את התנועה הציונית באוסטרליה בעריכת מסע אנטי-מלזי ובשאיפה להפיל את שלטונו של מאהאטיר. נאומים תוקפניים נגד ישראל מפי מאהאטיר או נציגים דיפלומטיים מלזים נשמע שוב ושוב כעניין שבשגרה בקביעות ובשיטתיות, כמו גם גינוי ישראל על הסבל שהכיבוש הישראלי מסב לעם הפלסטיני החיים ביהודה ושומרון וחבל עזה. באוקטובר 1992 מיאנה מלזיה להתיר את כניסתו של נציג אל על, חברת התעופה הלאומית של ישראל, לכנס תעופה בינלאומי שהתקיים בקואלה לומפור. בדצמבר אותה השנה הוסיפה ממשלת מלזיה לסרב את התרת כניסתו של הכדורגלן ישראלי רוני רוזנטל ששיחק בקבוצת הכדורגל של ליברפול, ובעקבות זאת ביטלה קבוצת הכדורגל את נסיעתה למלזיה.
במרץ 1994 הורה מאהאטיר (שכיהן גם כשר הפנים וכאחראי על המשרד לצנזור הקולנוע) לאסור את הקרנת סרט הקולנוע "רשימת שינדלר" של סטיבן ספילברג בתואנה שמדובר בתעמולה אנטי-גרמנית שתכליתה הבלעדית היא השגת אהדה ליהודים והכתמת הגזע הארי, קרי הגרמנים. בין היתר הוסבר כי בין הסיבות לאיסור הקרנת הסרט היא האלימות הרבה הרוויה בו. האיסור עורר מחאות מחאות בארצות הברית ובאוסטרליה. בעקבות זאת ביטל קבינט ממשלת מלזיה את האיסור על הקרנת הסרט, אך תבע להשמיט מתוכו שבעה קטעים אלימים וקטעים אחרים הכוללים יחסי מין. ספילברג, במאי הסרט, עמד על כך כי מוטב שהסרט לא יוקרן כלל מאשר שלא יוקרן בשלמותו, ובסופו של דבר החליט להוציא את כל סרטיו משידור במלזיה.
הנורמליזציה ביחסי ישראל–סין וביחסי הודו–ישראל, וכן ביחסי מדינות אחרות באסיה עם ישראל, חלה בראשית 1992 והפנתה את תשומת לבו של משרד החוץ בירושלים גם למדינות המוסלמיות באסיה. ההנחה לגבי מלזיה הייתה כי ראש הממשלה מאהאטיר הוא אנטישמי רדיקלי ואין סיכוי סביר לשינוי מדיניותו העוינת והקיצונית כלפי ישראל כל עוד הוא מכהן כראש הממשלה. עם זאת, בשירות החוץ הישראלי הוחלט שלא להישאר אדישים לגילויים העוינים ממלזיה והוחלט לגייס ידידי ישראל, בייחוד בארצות הברית (אשר שם התרחבו באופן ניכר קשריה הכלכליים של מלזיה), ולבקש מהם שיגיבו על המדיניות של ממשלת מלזיה. בין הארגונים היהודיים שפעלו להביא לידי תגובה היה הוועד היהודי-האמריקאי שאנשיו נפגשו לשיחת תדרוך עם כמה מחברי הסנאט של ארצות הברית שביקרו במלזיה.
יחסי מסחר

בשנת 1971, היקף היבוא השנתי של מלזיה מישראל נאמד בסכום של כמיליון דולר, בעוד שהיצוא המלזי השנתי לישראל נאמד בסכום של כ-2 מיליון דולר. עם זאת, בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, ובנוסף לחרם הדיפלומטי על ישראל, מלזיה הוציאה בשנת 1974 איסור בלתי רשמי על קיום יחסי מסחר כלשהם עם מדינת ישראל, וזאת חרף הצהרה מלזית משנת 1998 לפיה לא קיים איסור רשמי שכזה. חרף האיסור, ולפי נתונים רשמיים, הסחר בין שתי המדינות המשיך להתקיים במידה חלקית דרך מדינות צד שלישי, כדוגמת סינגפור ותאילנד.
בינואר 1996, החל יוסי שניר, מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר, לדרוש הבהרות מממשלת מלזיה על משמעות החלטתה להתיר קיום יחסים כלכליים עם ישראל. הפנייה שלו נעשתה משום שהממשלה המלזית נמנעה מלנמק את החלטתה. שניר הסביר שרק אם תתקבלנה הבהרות רשמיות שתשבענה את דעת משרד התמ"ס, תימחק מלזיה מרשימת מדינות האויב שנאסר לייבא מהן סחורות. גם דוברות שגרירות ישראל בסינגפור הודיעה כי בירושלים ישנה ציפייה שמלזיה תנקוט צעדים לנרמול קשריה המסחריים ואף הדיפלומטיים עם ישראל.
בין השנים 2000–2001, היצוא למלזיה מהמפעל הישראלי של חברת אינטל בלבד, אשר ממוקם בקריית גת, נאמד בסכום של כ-650 מיליון דולר.
נתונים אשר פורסמו על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מראים כי היקף הסחר שבין ישראל ומלזיה עבר תנודות ניכרות בין השנים 2008–2011. בשנת 2008, סך היצוא ישראלי למלזיה נאמד בסכום של כ-30.2 מיליון דולר, בעוד שסך היבוא ממלזיה לישראל באותן השנים נאמד בסכום של כ-100.6 מיליון דולר. בשנת 2009, סך היצוא ישראלי למלזיה נאמד בסכום של כ-116.8 מיליון דולר, בעוד שסך היבוא ממלזיה לישראל באותן השנים נאמד בסכום של כ-68.5 מיליון דולר. בשנת 2010, סך היצוא ישראלי למלזיה נאמד בסכום של כ-798 מיליון דולר, בעוד שסך היבוא ממלזיה לישראל באותן השנים נאמד בסכום של כ-85 מיליון דולר. ובשנת 2011, סך היצוא ישראלי למלזיה נאמד בסכום של כ-716.4 מיליון דולר, בעוד שסך היבוא ממלזיה לישראל באותן השנים נאמד בסכום של כ-93.6 מיליון דולר.
במהלך יוני 2009 הגיעה לראשונה משלחת של אנשי עסקים מישראל לביקור רשמי במלזיה, וזאת במסגרת כנס של לשכת המסחר הבינלאומית. במסגרת דו"ח שהוכן על ידי הנציבות האירופית, צוין כי בשנת 2010 מלזיה דורגה במקום ה-15 מקרב שותפות הסחר העיקריות של ישראל, והסחר עמה היווה כ-0.8% מסך פעילות החוץ המסחרית של ישראל באותה השנה. היחס האנטי-ישראלי החריף של ממשלת מלזיה לא סותם את הגולל על סחר עם ישראל. לראיה, ב-2015, לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הסחר בין שתי המדינות נאמד בכ-1.43 מיליארד דולר, אם כי הוא צנח ב-2016 לקצת פחות מ-600 מיליון דולר. עיקר סחר זה הוא בהעברת שבבי מחשב ממפעלי אינטל בישראל למתקני החברה במלזיה.
בשנת 2019, מלזיה ייצאה לישראל סחורה בשווי 289 מיליון דולר אמריקאי. המוצרים העיקריים שיוצאו ממלזיה לישראל היו מעגלים משולבים (80.6 מיליון דולר), כלי בית חשמליים (45.5 מיליון דולר) וציוד שידור (25.5 מיליון דולר). מאז שלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 גדֶל סחר החוץ של מלזיה עם ישראל בשיעור שנתי בן 20%, מ-3.65 מיליון דולר ב-1995 ל-289 מיליון דולר ב-2019. לעומת זאת, ישראל ייצאה למלזיה סחורה בשווי 4.16 מיליון דולר; המוצרים העיקריים היו מעגלים משולבים (1.45 מיליון דולר), דשנים אשלגניים (730 אלף דולר) ופולימרים אקריליים (366 אלף דולר). הייצוא השנתי של ישראל למלזיה קטֶן בשיעור שנתי בן 0.92% – מ-5.2 מיליון דולר ב-1995 ל-4.16 מיליון דולר ב-2019.
ראו גם

יחסי אינדונזיה–ישראל
יחסי ברוניי–ישראל
יחסי ישראל–סינגפור
לקריאה נוספת

משה יגר, מאלאזיה - ניסיונות הידברות עם מדינה מוסלמית, הוצאת הספרים על-שם י"ל מאגנס, 1996
משה יגר, המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2004
דב בן-מאיר, מדיניות החוץ: תולדות, משימות ושליחות, ידיעות ספרים, 2011
משה שרת, משוט באסיה: יומן מסע, הוצאת דבר, 1957
ברוך גלעד, תעודות למדיניות החוץ של מדינת ישראל - כרך יד', ארכיון המדינה, 1960
כלורלה

| כלורלה |
| --- | --- |
 Chlorella regularis
מיון מדעי
על־ממלכה:: אאוקריוטים
ממלכה:: צומח
מערכה:: ירוקיות
מחלקה:: Trebouxiophyceae
סדרה:: Chlorellales
משפחה:: Chlorellaceae
סוג:: כלורלה
מינים
 Chlorella autotrophica  Chlorella minutissima  Chlorella regularis  Chlorella pyrenoidosa  Chlorella variabilis  Chlorella vulgaris
שם מדעי
 Chlorella ‏ביירינק, 1890
כלורלה (שם מדעי: Chlorella) היא סוג של אצה חד תאית בגודל של 2 עד 10 מיקרון. האצה נתגלתה בשנת 1890 על ידי המיקרוביולוג ההולנדי באיירינק (Beijerinck). באמצעות תהליך הפוטוסינתזה האצה יכולה להכפיל את עצמה במהירות תוך שימוש באור השמש, מים, פחמן דו-חמצני וכמות קטנה של מינרלים כדי להתרבות. השם כלורלה נגזר מהמילה היוונית chloros שמשמעותה "ירוק" ומהסיומת הלטינית ella שמשמעותה "קטן".
גם השימוש בה לראשונה יוחסו לכלורלה סגולות של תוסף חלבון לא יקר המסייע לתזונה האנושית. המצדדים באצה מדברים על יתרונות נוספים בצריכתה כגון: שמירה על המשקל, מניעת סרטן ותמיכה במערכת החיסונית.
כלורלה כמקור מזון

כלורלה נחשבת למקור מזון רב גוני בשל מגוון חומרים מזינים חיוניים המרכיבים אותה: כאשר היא מיובשת, האצה מכילה בסביבות 45% חלבון, 20% שומן, 20% פחמימות, 5% סיבים ו-10% ויטמינים ומינרלים. הרכבה המגוון של הכלורלה הופך אותה לאחד ממקורות המזון העשירים ביותר בעולם. בשונה מתוספי תזונה שפותחו ובודדו באופן מלאכותי, המרכיבים התזונתיים באצה מגיעים כמכלול טבעי ושלם.
כלורלה כמקור מזון > חלבון

הריכוז הגבוה של החלבון בכלורלה מכיל חומצות אמינו חיוניות ומופיע בריכוז הגבוה כמעט פי שלושה מריכוזי החלבון במזונות המגיעים מן החי. בנוסף, בשונה מחומצות האמינו המורכבות המגיעות מן החי, החלבון בכלורלה מגיע בצורת חומצות אמינו מבודדות – דבר שמקל על ספיגתן בגוף האדם. בהקשר זה איכות הכלורלה היפנית נחשבת גבוהה נוכח ריכוז חלבון גבוה שעולה על 60%.
כלורלה כמקור מזון > חומצות גרעין

ריכוז חומצות הגרעין באצה הוא הגבוה ביותר מבין צורות החיים המוכרות כיום: כ- 3% RNA וכ- 0.3% DNA 1. לשם השוואה, בקרב סרדינים הנחשבים לאחד המקורות העשירים בחומצות גרעין – ריכוזן אינו גבוה מ-0.6%. חומצות הגרעין אמונות על תהליכים של גדילה, שיקום והתחדשות התאים.
כלורלה כמקור מזון > ויטמינים

אצת הכלורלה מכילה ריכוז גבוה יותר של ויטמין B12 ביחס לריכוז המצוי בכבד בקר. ויטמין זה הוא מרכיב חשוב בתזונה.
כלורלה כמקור מזון > כלורופיל

הכלורלה מכילה את הריכוז הגבוה ביותר של כלורופיל מבין כל הצמחים המוכרים לאדם. כך למשל ריכוזו בכרלורלה גבוה פי חמישה מאשר ריכוזו בעשבי חיטה ושעורה. הכלורופיל, אחד המרכיבים בתהליך הפוטוסינתזה, נמצא יעיל בעצירת התפתחות זיהומים, טיהור הגוף מרעלים והפחתת תהליכים דלקתיים.
תהליך ההפקה של האצה

למרות שהאצה גדלה באופן טבעי, לצורך הפקה המונית מגדלים אותה באופן מבוקר בבריכות מים מתוקים עגולות. כדי לאפשר לאדם לעכל את החומרים המזינים הרבים המצויים באצה פותח הליך הפקה השובר באופן מכני את דופן האצה ואינו פוגע בחומרים המזינים המצויים בה. לאחר מכן טוחנים את האצות לאבקה ומפיקים ממנה טבליות.
היסטוריה

במהלך שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 ראו בכלורלה מקור מזון מבטיח שעשוי לסייע במציאת פתרון למשבר הרעב העולמי, זאת בשל ראיית האצה כמקור מזון באיכות גבוהה שעלות הפקתו נמוכה.
הפוטנציאל הגלום באצה גרם לגופים רבים לבצע בה מחקרים, לרבות קרן רוקפלר והוועדה לאנרגיה אטומית. בעקבות מלחמת העולם השנייה והגידול באוכלוסייה החריפה בעיית המזון העולמית בכלל והפקת בשר בפרט – בשל העלויות היקרות וצריכת האנרגיה הגבוהה.
אחת מדרכי ההתמודדות עם המחסור במזון הייתה לחקור את משאבי הים הלא מנוצלים אשר אצת הכלורלה נמנתה עליהם. בדיקה ראשונית שבוצעה על ידי מכון המחקר בסטנדפורד הראתה כי האצה המיובשת מכילה כ 50% חלבון. יעילות הפוטוסינתזה של האצה הובילה למסקנה שביכולתה לייצר יותר חלבון לכל יחידת שטח בהשוואה לכל צמח אחר, אך ממצאי המחקרים השונים לא הובילו להפקה המונית של האצה. זאת למרות התייחסותה של הספרות המדעית לאצה כפתרון אמיתי לבעיות הרעב והצפי כי בעתיד בריכות הגידול של האצה יכילו את היבול החקלאי החשוב בעולם.
הערות שוליים

↑  Ley BM. Chlorella. Detroit Lakes, MN, U.S.A: BL Publications, 2003
↑  Lee WH, Rosenbaum M. Chlorella. McGraw-Hill, 1987
↑  Pitchford P. Healing with whole foods. Berkeley, California, U.S.A: North Atlantic Books, 2002
↑  Merchant R, Andre C. Dietary supplementation with Chlorella pyrenoidosa produces positive results in humans with cancer or suffering from certain common chronic illnesses. JANA 2001;4(2):31-8.
↑  Belasco, Warren (July 1997). "Algae Burgers for a Hungry World? The Rise and Fall of Chlorella Cuisine". Technology and Culture 38 (3): 608–34
↑  Burlew, John, ed. (1953). Algal Culture-from Laboratory to Pilot Plant. Carnegie Institution of Washington. p. 6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285619605171  BNE: XX546212  BnF: cb12559812q (data)  GND: 4147782-0  LCCN: sh85024529  LNB: 000302138  NDL: 00567044
כפל בסקלר

באלגברה, כפל וקטור בסקלר היא אחת הפעולות הבסיסיות המאפיינות מרחב וקטורי (ובאופן כללי יותר: מודול). כפל וקטור בסקלר שונה ממכפלה סקלרית, שהיא מכפלה פנימית בין שני וקטורים.
ביתר פירוט: אם  \mathbb {K}  הוא שדה ו-V הוא מרחב וקטורי מעל  \mathbb {K} , כפל וקטור בסקלר הוא פונקציה מ- \mathbb {K} \times V אל V (נסמנה  \bullet :\mathbb {K} \times V\rightarrow V. התוצאה של הפעלת הפונקציה על  c\in K ועל  v\in V מסומנת  c\bullet v אומנם לרוב נשתמש בסימון  \ cv.
כפל וקטור בסקלר מקיים את התכונות הבאות:
דיסטריבוטיביות משמאל:  \ (c+d)v=cv+dv.
דיסטריבוטיביות מימין:  \ c(v+w)=cv+cw.
אסוציאטיביות:  \ (cd)v=c(dv).
הסימן + בתכונות דלעיל מייצג חיבור בשדה או במרחב הווקטורי, בהתאם להקשר.
ניתן לראות כפל וקטור בסקלר כפעולת חבורה של השדה על המרחב הווקטורי. אינטרפרטציה גאומטרית של כפל וקטור בסקלר היא מתיחה או כיווץ של הווקטור.
כמקרה פרטי, ניתן לקחת את השדה K עצמו כמרחב הווקטורי V, ולקבל את פעולת הכפל בשדה.
הרעיון המתואר לעיל מתקיים גם כאשר K הוא חוג קומוטטיבי ו-V הוא מודול מעל K.
דוגמאות

במרחב הווקטורי הסטנדרטי  \mathbb {F} ^{n} כפל בסקלר מוגדר לפי  c(a_{1},\ldots ,a_{n})=(ca_{1},\ldots ,ca_{n}). בפרט במרחב האוקלידי כפל בסקלר c הוא מתיחה או כיווץ של הווקטור בשיעור c. למשל  3(1,-2)=(3,-6).
במרחב הפונקציות הממשיות כפל בסקלר מוגדר כך שלכל x ממשי מתקיים  (cf)(x)=c\cdot f(x).
כרואגורם

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  674 מ' 
 מדינה:  אירלנד 
 מיקום:  אירלנדאירלנד
 רכס הרים:  Bluestack Mountains 
 קואורדינטות:  54°45′15″N 8°04′52″W﻿ / ﻿54.754171°N 8.081031°W﻿ / 54.754171; -8.081031
  (למפת אירלנד מוגדלת) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי כרואגורם(למפת אירלנד רגילה) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי כרואגורם
 
כרואגורם (באנגלית: Croaghgorm או Bluestack, מאירית: Chruach Gorm - "הערימה הכחולה") הוא הר בגובה 674 מטרים במחוז דניגול, אירלנד. הר זה הוא ההר הגבוה מבין הרי הערימה הכחולה (או "קרוהאגורמס") וההר השלישי בגובהו במחוז.
ב־31 בינואר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, התרסק מטוס סנדרלנד של חיל האוויר המלכותי על ההר. שבעה אנשי חיל האוויר מטייסת 228 נהרגו. על מורדות ההר ניתן עדיין לראות את הריסות המטוס. בשנת 1988 הוצג שם לוח זיכרון.