stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנצחת חיילים יהודים שנפלו במלחמת העולם הראשונה (באדן-וירטמברג)
הערות שוליים

↑  אוסף הלוחם היהודי, באתר archives.mod.gov.il
↑  Hintergrundinformationen, Landesbildungsserver Baden-Württemberg (בגרמנית)
↑  Ulrich Knufinke, 0157 "Sie haben gestritten und sind gestorben fürs Vaterland und fürs Judentum": Friedhöfe für jüdische Gefallene des Ersten Weltkriegs im Deutschen Reich, RIHA Journal, 2017-06-27 doi: 10.11588/riha.2017.1.70292
↑  Jüdischer Friedhof im Pragfriedhof Stuttgart, www.alemannia-judaica.de
↑  Der jüdische Friedhof in Karlsruhe: Haid - und Neustraße, www.alemannia-judaica.de
↑  Der Neue Friedhof - Jüdische Friedhöfe in Deutschland und angrenzenden Ländern, www.juedische-friedhoefe.info
↑  Jüdischer Friedhof in Schmieheim (Gemeinde Kippenheim), www.alemannia-judaica.de
↑  zurück zur Berichtauswahl, www.ggg-laupheim.de
↑  Der jüdische Friedhof in Bödigheim (Stadt Buchen, Neckar-Odenwald-Kreis), www.alemannia-judaica.de
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בבית הקברות פראג בשטוטגרט
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בבית הקברות בקרלסרוהה
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בבית הקברות בלודווגסבורג
אנדרטה בבית הקברות בודינגהיים
האנדרטה בבית הקברות אפינגן
כלכלה פוליטית

ז'אן-ז'אק רוסו, Discours sur l'oeconomie politique, 1758
כלכלה פוליטית חוקרת, כיצד קשרי הגומלין בין מערכות כלכליות (השוק, כלכלה לאומית/גלובלית, בנקים מרכזיים) ומערכות פוליטיות (מוסדות, פרלמנטים/ממשלות והחוק) משפיעות ותלויות אחת בשנייה. לפיכך, כתחום אקדמי במדעי החברה המשוייך בעיקר לכלכלה ומדעי המדינה, כלכלה פוליטית משלבת רעיונות ותיאוריות מדיסציפלינות מדעיות אלו. ובכך למעשה, יוצרת את הקשר המתבקש להבנת השוק והמחסור במשאבים. זאת באמצעות ניתוח התהליכים הפוליטיים והכלכליים מרמות ניתוח שונות במחקר, כאלו המדגישות בעיקר את תהליכי קבלת ההחלטות, אופי המשטר ומאפייניה של הכלכלה בהתאם לחקר המקרה. לדוגמה: הייצור והמסחר ויחסיהם עם החוק; תפקידם של המנהיג והממשל; אילוצים פוליטיים ונסיבות כלכליות; שינויי אקלים ואנרגיה; כלכלה אזורית ירוקה; כלכלת מלחמות; אבטלה וחוסר יציבות פוליטית; חלוקת ההכנסה הלאומית והעושר; עוני, מוביליות וחוסר שוויון.
התחום נוסד כדיסציפלינה ייחודית במאה ה-18, הדורש לחקור את האדמיניסטרציה של עושר המדינה כשלעצמה. "פוליטי" מסמל את המילה היוונית "פוליטיקה" וכלכלה מסמלת את המילה היוונית "אוקונומיה" או "ניהול משק הבית". היצירות המוקדמות ביותר של כלכלה פוליטית מיוחסות לרוב למלומדים בריטים כמו אדם סמית', תומאס מלתוס ודוד ריקרדו, אם כי לפעמים מתברר שהעבודות המוקדמות יותר של הפיסיוקרטים הצרפתים הן ההתחלות האמיתיות של הדיסציפלינה.
בסוף המאה ה-19, המונח "כלכלה" החל בהדרגה להחליף את המונח "כלכלה פוליטית" ביחד עם עליית המודלים המתמטיים, במקביל לפרסום ספר הלימוד המשפיע של אלפרד מרשל שיצא בשנת 1890. ויליאם סטנלי ג'בונס, שתמך גם הוא הכנסת שיטות מתמטיות לתחום הכלכלי, שאף שהמונח יהיה בעל שם המזוהה עם המדע. מדדי ציטוט מ-"Google Books Ngram Viewer" מצביעים על כך שהשימוש במונח "כלכלה" החל להאפיל על המונח "הכלכלה הפוליטית" בסביבות שנת 1910, והפך למונח המועדף על בשנת 1920.
כיום, המונח "כלכלה" מתייחס בדרך כלל למחקר הצר של המשק, ללא שיקולים פוליטיים וחברתיים אחרים, בעוד שהמונח "כלכלה פוליטית" מייצג גישה נפרדת, ברורה ומתחרה.
כלכלה פוליטית עשויה להתייחס מגוון נושאים שונים מאוד. מבחינה אקדמית, המונח עשוי להתייחס הן לניתוח המרקסיסטי, והן ליישום גישת "הבחירה ציבורית" שהגיעה מאסכולת שיקגו ומאסכולת ווירג'יניה. עם זאת, כלכלה פוליטית עושיה להתייחס לעצה הניתנת על ידי כלכלנים לממשלה או לציבור על המדיניות הכלכלית או על הצעות כלכליות ספציפיות שפותחו על ידי חוקרי חברה.
מאז שנות ה-70, ספרות המיינסטרים צמחה בקצב מהיר והיא התרחבה מעבר לדגם הרזה של מדיניות כלכלית בלבד, שבו פועלים למקסם את התועלת של אדם לבחינת השפעתם של כוחות פוליטיים על בחירת המדיניות הכלכלית, ובמיוחד לגבי סכסוכים חלופיים ומוסדות פוליטיים.
בין כלכלה פוליטית וכלכלה רגילה

כלכלה פוליטית שונה מכלכלה רגילה בכמה מישורים:
הוליסטיות: הכלכלה הרגילה רואה עצמה תחום נפרד משאר תחומי החיים (מדיניות חוץ, ביטחון, חינוך, פערים חברתיים ועוד) בעוד שהכלכלה הפוליטית מחברת את כולם יחד, ורואה אותם כמכלול בו כל מרכיב משפיע על האחרים.
היסטורית: לפי המרקסיזם, דטרמיניזם מטריאליסטי פירושו מצב בו החברה, התרבות, המנהגים ויחסי הכוחות נקבעים מסיבות חומריות. או ליתר דיוק - למי יש יותר הון - גורמי ייצור. לכן, בעוד הכלכלה הרגילה מניחה שכל אחד יכול להתעשר, ושום דבר לא נמנע מאף אחד, הכלכלה הפוליטית מקשרת את ההווה לעבר- ההיסטוריה היא אחת הסיבות למצב כיום.
מאזנת בין קפיטליזם להתערבות ציבורית: הכלכלה הרגילה שואפת להתערבות מועטה ככל האפשר של הממשלה במדינה. הכלכלה הפוליטית אינה שואפת לניהול הכלכלה בכללותה על ידי הממשלה, אולם שואפת לאיזון בו לממשלה יש יותר משקל מאשר הכלכלה הרגילה "מוכנה לסבול".
עוסקת במוסר: הכלכלה הרגילה שואפת ליעילות, ואינה מסתכלת על העולם דרך משקפי המוסר. היא אינה רואה בעיה באבטלה מעבר לכך שזה פוגע בצמיחה, היא אינה רואה פערים חברתיים, לא רואה מוביליות חברתית נמוכה. הכלכלה הפוליטית, לעומת זאת, שואפת לצדק, מוסר, שוויון וטובת הציבור.
עבודת הכלכלן הפוליטי

בבואו לחקור מצב מסוים, הכלכלן הפוליטי יחפש תמיד את בעל הכוח. הוא ישאל שלוש שאלות:
מי הוא בעל הכוח?
מה הוא עושה עם הכוח?
כיצד הוא משמר את כוחו?
בדרך כלל, בעל הכוח יהיה אדם בעל אמצעים כספיים גדולים או אדם בעל השפעה פוליטית רחבה (השפעה על חלוקת המשאבים בציבור). כוח פוליטי לא חייב להיות דווקא לפוליטיקאי בלבד. זה גם יכול להיות עיתונאי בעל יוקרה רבה בציבור, איש עסקים, קצין בכיר בצבא או במשטרה, שופט או כל אדם אחר המשפיע על חלוקת המשאבים הציבוריים.
תהליכים היסטוריים

הכלכלה הפוליטית מזהה שלושה תהליכים היסטוריים חשובים:
תהליכים היסטוריים > הסחרה

הַסְחָרָה (בלועזית: קומודיפיקציה) הוא התהליך בו חפץ, רעיון או יצירה אומנותית בעלי משמעות אישית - אינטלקטואלית או רגשית, עבור אדם, משנים את הפן האישי שבמשמעותם, למשמעות רחבה יותר ולתפיסה חדשה שלהם כ"סחורה" בעל פן המוני וכחלק מתהליך ייצור מסחרי במובן של אחידות, תג מחיר וייצור סדרתי.
כך למשל, ספר שהתגלה כמוצלח בגלל המשמעות האישית שהוא מעורר או שאיתה מזדהים קוראים רבים, מקבל משמעות נוספת על ידי מחברו או מפיצו - משמעות של פוטנציאל כלכלי. הספר הופך למוצר ומתמסחר, משוכפל ומשווק לקהל היעד למטרות רווח כלכלי.
במקרים מסוימים הפורמט של הספר שהתגלה כמוצלח (מבנה עלילה ספציפי, נושאים ספציפיים, מספר העמודים הספציפי, אופן כתיבה אחיד, כתיבה בנימה ספציפית וכו') הופך למעין "תבנית שבלונית", שמשוכתבת, משועתקת ומופצת במסגרת אחידה דומה, במטרה לענות על הביקוש בשוק הכלכלי ולייצר רווח כלכלי.
תהליכים היסטוריים > התרחבות תאגידים

המצב בו פירמות מתמזגות, גדלות, וצוברות עוצמה על כדי הגעה למצב שיש פירמות יותר גדולות ממדינות קטנות (מבחינה כלכלית). מצב זה יוצר עוצמה רבה בידי בעלי הפירמות, שכן כוחם הרב גורם אפילו למדינות לפעול לעיתים לטובת הפירמות. כדוגמה ניתן לראות את הבנקים שקרסו בסוף 2008 במשבר הכלכלי הגדול, ולכך שממשלת ארצות הברית ראתה בהם כגדולים מדי מכדי לתת להם ליפול.
תהליכים היסטוריים > שינוי תפקיד המדינה

ככל שעובר הזמן, המדינות עוברות תהליך של הפרטה - מצב בו המדינה מעבירה חלק מסמכויותיה ומשאביה לגורמים פרטיים. המדינות כיום מעורבות פחות ופחות בחיי האזרח ומעניקות יותר ויותר חופש לו ולתאגיד.
ראו גם

התפיסה הליברלית בכלכלה פוליטית בינלאומית
הערות שוליים

↑  "Alberto Alesina, "Political Economy, NBER Reporter, 2007
↑  הַסְחָרָה במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4115586-5
כלכלת סנקט פטרבורג

נמל סנקט פטרבורג עם שחר
כלכלת סנקט פטרבורג היא מכלול ההיבטים הכלכליים המאפיינים את העיר סנקט פטרבורג שברוסיה.
עיר זו היא שער סחר מרכזי, מרכז פיננסי ותעשייתי של רוסיה, אשר מתמחה בסחר בנפט ובגז, בניית ספינות, תעשייה אווירית , רדיו ואלקטרוניקה, תוכנה ומחשבים; בניית מכונות, מכונות כבדות ותחבורה, כולל טנקים וציוד צבאי אחר, כרייה, ייצור מכשירים, מטלורגיה ברזלית (ייצור סגסוגות אלומיניום), כימיקלים, תרופות, ציוד רפואי, הוצאה לאור והדפסה, מזון והסעדה, סיטונאות וקמעונאות, תעשיות טקסטיל והלבשה, ועסקים רבים אחרים. זוהי הכלכלה השנייה בגודלה ברוסיה, אחרי זו של מוסקבה.
עשירית מטורבינות החשמל בעולם מיוצרות בעיר זו במפעלי LMZ, שבנתה למעלה מאלפיים טורבינות לתחנות כוח ברחבי העולם. התעשיות המקומיות העיקריות הן מספנת האדמירליות, המספנה בלטית, חברת LOMO, מפעל קירוב, חברת Elektrosila ומפעלי איז'ורה; בסנקט פטרסבורג ממוקמים גם משרדי חברת גזפרום נפט, Sovkomflot, חברת הדלק הפטרבורגית וחברת SIBUR ותאגיד גזפרום הממשלתי, שמשרדיו במרכז לאחטה, הוא משלם המיסים הגדול בעיר.
בסנקט פטרבורג שלושה נמלי מטען גדולים: הנמל הגדול של העיר, קרונשטאדט ולומונוסוב. ספינות שייט בינלאומיות עוגנות בנמל הנוסעים בטרמינל הימי בקצה המערבי של האי וסילי בעיר. מערכת מורכבת של נמלי נהר בשתי גדות נהר הנייבה קשורות זו לזו למערכת נמלי הים, ובכך הופכת את פטרבורג לקישור העיקרי בין הים הבלטי לשאר רוסיה דרך נתיב המים וולגה-בלטי.
הבורסה ההיסטורית של סנקט פטרבורג
מטבעת סנקט פטרבורג, שנוסדה בשנת 1724, היא אחת המטבעות הגדולות בעולם, היא מייצרת מטבעות רוסיות, מדליות ותגים רשמיים. סנקט פטרבורג היא גם ביתם של היציקה הרוסית העתיקה והגדולה ביותר, חברת מונומנטסקולפטורה, שיצרה אלפי פסלים אשר מוצבים בגנים הציבוריים של סנקט פטרבורג, כמו גם בערים רבות אחרות. כאן נוצרו אנדרטאות ופסלי ברונזה של הצארים, כמו גם דמויות של אישים מכובדים היסטוריים חשובים אחרים, ומונומנטים מפורסמים אחרים בעולם, כמו הפסלים של פיטר קלודט פון יורגנסבורג, פאולו טרובצקוי, פאבל אנטוקולסקי ואחרים.
טויוטה בונה מפעל בעיר הפרברית שושיארי; ג'נרל מוטורס וניסן חתמו על עסקאות גם עם ממשלת רוסיה. תעשיית הרכב והחלפים נמצאת כאן בעלייה מתמדת. סנקט פטרבורג ידועה כ"בירת הבירה" של רוסיה, בשל אספקת המים המקומיים ואיכותם, ותורמת למעלה מ-30% מהייצור המקומי של בירה עם חמש המבשלות הגדולות בהן מבשלת הבירה השנייה בגודלה באירופה, בלטיקה, ומבשלת ונה (שתיהן מופעלות על ידי BBH), מבשלת היינקן, סטפן ראזין (שתיהן בבעלות הייניקן) ומבשלת טינקוף (SUN-InBev). בנוסף, בעיר יש את ענף הבנייה השני בגודלו ברוסיה, כולל מסחר, שיכון ובנייה.
בשנת 2006 התקציב העירוני של היה 179,9 מיליארד רובל והוא תוכנן להכפיל את עצמו עד 2012. ובשנת 2022 עומד על 800 מיליארד רובל רוסי. ההכנסה החודשית הממוצעת נטו לנפש בסנקט פטרבורג היא בדרך כלל 20% יותר מהממוצע הארצי ברוסיה (כ-22,821 רובל בשנת 2012 על פי סוכנות הסטטיסטיקה הפדרלית הרוסית).
תחבורה

העיר היא מרכז תחבורה מרכזי. בשנת 1837 הוקמה כאן מסילת הברזל הרוסית הראשונה. היום העיר היא היעד הסופי של הרכבת הטרנס-סיבירית, ורשת צפופה של רכבות בינעירוניות ופרבריות עוברות בה, אותן משרתות חמש תחנות רכבת שונות (התחנה הבלטית, התחנה הפינית, תחנת לדוגה, התחנה המוסקבאית ותחנת ויטבסק) וכן עשרות תחנות רכבת אחרות. בעיר יש קישורי רכבת בינלאומיים להלסינקי, שבפינלנד, ברלין, בגרמניה וכל הרפובליקות לשעבר של ברית המועצות. מסילת הברזל של הלסינקי הוקמה בשנת 1870, 443 ק"מ והיא נוסעת 3 פעמים ביום, בערך 5.5 שעות נסיעה. קו הרכבת פטרבורג-מוסקבה נפתחה בשנת 1851, 651 ק"מ אורכה, כשהנסיעה למוסקבה אורכת 3.5-9 שעות. את העיר משרת גם נמל התעופה הבינלאומי פולקובו ושלושה שדות תעופה מסחריים ומטענים קטנים יותר בפרברי העיר. ישנו קו תחבורה ציבורית קבוע 24/7 בין נמל התעופה פולקובו למרכז העיר.
את העיר משרתים גם נמלי הנוסעים והמטענים במפרץ נייבה, במפרץ פינלנד, בים הבלטי, בנמל הנהר גבוה יותר במעלה הנייבה ובעשרות תחנות נוסעים קטנות יותר בשתי גדות הנהר. זהו מסוף נתיבי המים וולגה-בלטי ותעלת הים הלבן הים הבלטי. בשנת 2004 נפתח גשר אובוחובסקי הגדול באורך 2,824 מטרים. סנפיריות מקשרות את מרכז העיר לעיירות החוף קרונשטאדט, לומונוסוב, פטרהוף, ססטרורצק וזלנוגורסק ממאי עד אוקטובר.
בעיר יש רשת נרחבת במימון עירוני של תחבורה ציבורית (אוטובוסים, חשמליות, טרוליבוסים) וכמה מאות מסלולים שמשרתים מוניות שירות. החשמליות בסנקט פטרבורג היו בעבר התחבורה העיקרית; בשנות השמונים הייתה בלנינגרד רשת החשמלית הגדולה בעולם, אך מסילות רכבת חשמליות רבות פורקו בשנות האלפיים. אוטובוסים מובילים עד 3 מיליון נוסעים מדי יום ומשרתים מעל 250 מסלולים עירוניים ומספר קווים פרבריים. מערכת התחבורה הציבורית המהירה של העיר היא הרכבת התחתית שנפתחה בשנת 1955; כעת יש לרכבת התחתית 5 קווים עם 64 תחנות, המחברות בין כל חמש תחנות הרכבת ונושאות 2,8 מיליון נוסעים מדי יום. התחנות הרכבת התחתית מעוטרות בשיש וברונזה. זוהי מערכת הרכבת התחתית ה-12 בגודלה עולם במספר הנוסעים.
פקקי תנועה נפוצים בעיר בגלל הרחובות הצרים, החניות המועטות ונפחי תנועה יומיים גבוהים בין רובעי הנוסעים למרכז העיר, תנועה בינעירונית, ולעיתים שלג שנערם בחורף. חמישה מקטעים מכביש הטבעת הפטרבורגי נפתחו בשנים 2002–2006, ובניית הטבעת הושלמה באוגוסט 2011.
סנקט פטרבורג היא חלק ממסדרון התחבורה החשוב המקשר בין סקנדינביה לרוסיה ומזרח אירופה. העיר מהווה צומת לכבישים הבינלאומיים E18 לכיוון הלסינקי, E20 לכיוון טאלין, E95 לכיוון פסקוב, קייב ואודסה (אף שמאז 2014 הקווים לאוקראינה בוטלו) ו-E105 לכיוון פטרוזאבודסק, מורמנסק וקירקנס (צפון) ולכיוון מוסקבה וחרקוב (דרום), אף שהנסיעה לחרקוב כבר אינה אפשרית מאז פרוץ מלחמת האזרחים באוקראינה.
הערות שוליים

↑  https://www.rbc.ru/spb_sz/18/09/2021/6144a3a19a79471784513ef0
↑  Budget of St. Petersburg (Russian document)
↑  Валовой региональный продукт по субъектам Российской Федерации в 1998-2005гг. (в текущих основных ценах; млн.рублей)
↑  Валовой региональный продукт на душу населения (в текущих основных ценах; рублей)
↑  Отраслевая структура ВРП по видам экономической деятельности (по ОКВЭД) за 2005 год
↑  https://www.rbc.ru/spb_sz/18/09/2021/6144a3a19a79471784513ef0
↑  Results of train ticket inquiry, Russian train schedules and Russian train tickets
|  סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| תולדות סנקט פטרבורג | היסטוריה של סנקט פטרבורג • הדומה העירונית • יום ראשון העקוב מדם (1905) • הסובייט של פטרבורג • סובייט פטרוגרד • המצור על לנינגרד |  |
| ממשל ופוליטיקה | מושל סנקט פטרבורג (בחירות: 1991 1996 • 2000 • 2003 • 2014 • 2019 • 2024) • האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג (בחירות: 1994 • 1998 • 2002 • 2007 • 2011 • 2016 • 2021 • 2026) • ממשלת סנקט פטרבורג |  |
| סנקט פטרבורג רבתי, שכונות ונפות העיר | האדמירליות • האי וסילי • ויבורג • קלינין • קירוב • קולפינו • המשמר האדום • קראסנוסלסקי • קרונשטאדט • הנופש • מוסקבה • נבסקי • פטרוגרד • ארמונות פיוטר הגדול • פרימורסקי • פושקין • פרונזה • המרכזי |  |
| ארמונות ואתרים חשובים בעיר | ארמון החורף • ארמיטאז' • המרכז ההיסטורי • פטרהוף (מוזיאון פטרהוף עם הארמון הגדול בפטרהוף ומתחם הארמונות והגנים בפטרהוף) • המוזיאון הרוסי • מבצר פטרופבלובסקיה • ארמון יקטרינה • ארמון אלכסנדר • כיכר הארמון • ארמון מרינסקי • ארמון קונסטנטין • טירת מיכאילובסקי • ארמון טבריצ'סקי • הספרייה הלאומית הרוסית • גן הקיץ • שדרת נבסקי • בניין האדמירליות • מצפה הכוכבים פולקובו • עמוד אלכסנדר • ללנינגרד, העיר הגיבורה • הבניינים הגבוהים בסנקט פטרבורג • ספריית האקדמיה הרוסית למדעים |  |
| מבני דת | קתדרלת קאזאן • קתדרלת איסק הקדוש • קתדרלת פטרופבלובסקיה • מנזר אלכסנדר נבסקי • כנסיית הגואל שעל הדם • בית הכנסת הכוראלי הגדול • מסגד סנקט פטרבורג • כנסיית צ'סמה |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • התזמורת הפילהרמונית • תיאטרון מריאינסקי |  |
| כלכלה | פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה • הבורסה ההיסטורית • בורסת סנקט פטרבורג (1991) • בורסת סנקט פטרבורג (1997) • מפעל קירוב |  |
| תחבורה | כביש הטבעת של סנקט פטרבורג • המטרו של סנקט פטרבורג • הרכבת הקלה • נמל סנקט פטרבורג • נמל התעופה הבינלאומי פולקובו • תחנת האוטובוסים • ספסאן |  |
| ספורט | זניט סנקט פטרבורג • זניט (כדורסל) • סק"א סנקט פטרבורג • אצטדיון קירוב • אצטדיון קרסטובסקי • מונדיאל 2018 • אליפות העולם בהוקי קרח 2016 • St. Petersburg Open |  |
| אחר | משטרת סנקט פטרבורג • פרש הנחושת • נייבה • תעלת גריבוידוב • בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים • מרכז לאחטה |  |
העיטור המדהים של הרכבת התחתית של סנקט פטבורג
יצחק שוורזנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1915 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1 ביוני 2005 (בגיל 90) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 
יצחק שוורזנץ (בגרמנית: Jizchak Schwersenz;‏ 30 במאי 1915, ברלין – 1 ביוני 2005, ברלין) היה מורה, מתנגד גרמני לנאציזם בתקופת גרמניה הנאצית וממייסדי קבוצת המחתרת "חוג חלוצי".
הנצחה ואותות כבוד

שוורזנץ היה חבר כבוד של ארגון "יד ביד" העולמי. (אנ'). סניף רויטלינגן של ארגון הצופים והצופות הפרוטסטנטים בגרמניה נקרא על שמו.
כתביו

Jizchak Schwersenz, Edith Wolff, Shaul Esh: Jüdische Jugend im Untergrund. Eine zionistische Gruppe in Deutschland während des Zweiten Weltkrieges, Meir and Shem-Tov Printing Press, Tel-Aviv, 1969(?).
Die versteckte Gruppe. Ein jüdischer Lehrer erinnert sich an Deutschland. Berlin 1994. 4. üb. Aufl., Wichern, Berlin 2000, ISBN 3-88981-122-1
Flucht aus Hohentwiel, in Ferdinand Kroh: David kämpft. Vom jüdischen Widerstand gegen Hitler. Rowohlt, Hamburg 1988, ISBN 349915644X, S. 126–142
Moder-religiöse Erziehung, in: Lucie Schachne: Erziehung zum geistigen Widerstand: Das jüdische Landschulheim Herrlingen 1933–1939, dipa-Verlag, Frankfurt am Main 1986, ISBN 3-7638-0509-5, S. 119–120.
ספרות

Gregor Pelger: Zwischen den Heimaten. Jizchak Schwersenz, ein deutsch-israelischer Pädagoge, in Kalonymos, H. 3, 18. Jg. 2015, S. 1–4
Alfred Georg Frei: Von Singen in die Schweiz. Die filmische Rekonstruktion der Flucht von Jizchak Schwersenz und die Nachgeschichte des Nationalsozialismus, in: Haus der Geschichte Baden-Württemberg (Hg.): Helfer im Verborgenen. Retter jüdischer Menschen in Südwestdeutschland, Laupheimer Gespräche 2009, Universitätsverlag Winter, Heidelberg, 2012, ISBN 978-3-8253-6048-1, S. 79–91.
Wilfried Löhken und Werner Vathke (Hg.): Juden im Widerstand. Drei Gruppen zwischen Überlebenskampf und politischer Aktion, Berlin 1939-1945, Edition Hentrich, Berlin 1993, ISBN 978-3-89468-068-8
סרטים

Von Singen in die Schweiz – die Rekonstruktion der Flucht von Jizchak Schwersenz, ein Film von Alexander Krause und Peter Peters, Deutschland 1987.
Should I stay or should I go? Jizchak Schwersenz, ein Film von Andrea Schmeltzer und Christian Gramstadt, Deutschland 1991.
הערות שוליים

↑  Moder-religiöse Erziehung, in: Lucie Schachne: Erziehung zum geistigen Widerstand, S. 119–120
↑  על שוורזנץ באתר גרמני המוקדש למתנגדים למשטר הנאצי (בגרמנית)
↑  על מעון החינוך הכפרי בהרלינגן, באתר יד ושם
↑  אתר קהילת עדת ישראל (בגרמנית)
↑  על שוורזנץ באתר המוקדש להוראה יהודית בגרמניה בתקופת השואה. (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280927305171  GND: 11941256X  ISNI: 0000 0000 8207 0192  LCCN: n90637118  NKC: jo2014846333  NTA: 207289131  VIAF: 25411961   WorldCat (עם VIAF): 25411961
ירוחם בן משולם

| --- | --- |
 לידה:  1290 
 פטירה:  1350 (בגיל 60 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ?–1350 
 חיבוריו:  ספר מישרים ותולדות אדם וחוה
 
רבנו ירוחם בן משולם (מוכר בפשטות כרבינו ירוחם או בכינויו רי"ו, ה'נ' 1290 - ה'ק"י 1350 לערך), רב ופוסק מגדולי הראשונים. מחבר ספר מישרים ותולדות אדם וחוה.
חייו

רבינו ירוחם נולד בפרובאנס ולאחר גירוש צרפת בשנת ה'ס''ו - 1306, עבר לטולדו. שם למד תורה במשך זמן קצר אצל הרא"ש, ואחר פטירתו המשיך את לימודיו אצל רבי אברהם בן אסמעאל תלמיד הרשב"א. רבינו ירוחם ראה ברבי אברהם את רבו המובהק. בשנת ה'צ' - 1330 החל לכתוב את ספרו מישרים וסיימו כעבור ארבע שנים, בהמשך ולקראת סוף חייו כתב את ספרו תולדות אדם וחוה.
פרטים שונים בחייו שנויים במחלוקת. חוקרים שונים (כגון ה' גראס) טוענים שמקום הולדתו היה בלנגדוק ולא בפרובנס, ואחרים טוענים שהוא גורש רק בשנת ה'פ' - 1320.
תורתו

עיקר עיסוקו של רי"ו היה בתחום ההלכה, ותרומתו התבטאה אף בדורות מאוחרים. פסקיו מוזכרים פעמים רבות בספר בית יוסף, והשפיעו על פסיקתו של רבי יוסף קארו בשולחן ערוך, ומתוך כך על הלכות רבות הנהוגות גם בימינו.
תורתו > ספריו

רי"ו חיבר שני ספרים. האחד הוא ספר מישרים שדן בדיני ממונות, והשני הוא ספר תולדות אדם וחוה על דינים מעשיים הנוהגים בזמננו. מגמה זו לעסוק רק בהלכות הנוהגות בגלות היה נפוץ ומקובל, ומתבטא בייחוד אצל הרי"ף. הספר מחולק לתולדות אדם העוסק בדינים שונים של האדם משעת לידתו עד שנושא אשה, ודיני ברכות, תפילות ומנהגים, ומחולק לעשרים ואחד נתיבים, ולחוה דינים משעת נשיאתו אשה עד ליום פטירתו (נתיב כב-כח).
אף שספריו נפוצים, שמותיהם לא נקלטו, ומכונים בשם כולל בשם מחברם רבנו ירוחם.
מתוך כתביו אנו יודעים שכתב אף "רמזים של ההגדות", ושעסק באיסוף אגדות התלמוד ובפרשנותן.
הספר יצא בכמה מהדורות (קושטנטינא רעו; קפוסט תקסח) אולם המהדורה הנפוצה היא מוויניציאה שנת שי"ג, שיצאה בדפוסי צילום נוספים. על הספר יצא אף ביאור בשם שנות חיים (למברג, תרל"א) מהרב ראובן חיים קליין. ספר זה יצא בדפוס צילום על ידי מכון ירושלים בשנת תשמ"ה.
כמו כן מיוחסים לספריו שיבושים והשמטות לרוב, דברים אלו הובילו למיעוט הלומדים בספריו. כיום ידוע על ניסיון מחודש להוציא את ספריו לאור בליווי ביאור ועל-פי כתבי יד שונים. בשנת תשנ"ז התפרסם בכתב-העת התורני מוריה חלק מספר מישרים, ותוכנית עבודה להוצאה מחודשת ומפורשת שלו, וכנראה שלא יצא עבודתם לפועל. אמנם בשנת 2007 הוציא לאור מכון 'יאיר נתיב' כרך ראשון ממהדורה חדשה לספר, הנקרא 'רבינו ירוחם השלם', ונשלמה עם כרך חמישי בשנת 2016. והם כוללים את כל הספר מישרים וספר אדם וחוה, בליווי הארות והערות ועל-פי כתבי יד שונים. חלקים ממהדורה זו התפרסם בכתב-העת התורני מוריה.
במשך השנים נהוג היה לייחס לרי"ו את כתיבת "ספר איסור והיתר", אף שיש טוענים שספר זה נכתב על ידי תלמיד רבינו פרץ.
תורתו > פירושים לספריו

החיד"א טוען כי ספר העיטור וספרי רבינו ירוחם הם בבחינות סוד עלמא דאתכסיא שאין לחבר עליהם פירוש, וכי כל הפירושים שחוברו עליהם אבדו ומחבריהם ניזוקו או נפטרו בדמי ימיהם. כתוצאה מאגדות אלו נפוצו אך ורק דפוסי צילום ממהדורת ונציה שי"ג של הספר. במהלך השנים הודפסו מהדורות אחרות ומבוארות של ספרי רבינו ירוחם, מבלי שיאונה למהדיריהן כל נזק. גם גישתו של החיד"א, ביחס לבעייתיות בכתיבת פרושים, זכתה להתנגדות, בטענה שלימוד תורה צריך להעשות בצורה הטובה יותר ולכן קשה להניח שיוטלו עיכובים בידי כוחות עליונים על אינטרס זה. כהוכחה לכך ציינו את הפרוש שנות חיים, ואת שרידות החיבור והמחבר.
יש הרואים הד קדום לאגדה בדבר איסור ההדרת וביאור הספר בדברי המגיד מישרים לרבי יוסף קארו. לפי ספר זה כינה המגיד את רבינו ירוחם בכינוי הארמי "טמירי", כלומר שיושב בגן עדן בהסתר ולא בפרסום.
כריסטופר נבינסון

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1889 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  7 באוקטובר 1946 (בגיל 57) המפסטד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה  בית הספר אפינגהאם  אקדמיה ז'וליאן  בית הספר לאמנות עץ בסנט ג'ון 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  פוטוריזם 
 חתימה:   
 
כריסטופר ריצ'רד ויין נבינסון (באנגלית: Christopher Richard Wynne Nevinson‏; 13 באוגוסט 1889 – 7 באוקטובר 1946) היה צייר נוף אנגלי, תחריטאי וליטוגרף, שהיה אחד מאמני המלחמה המפורסמים ביותר במלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו

ריצ'רד נבינסון נולד בהמפסטד, אחד משני ילדיהם של הכתב הצבאי והעיתונאי הנרי נבינסון והסופרת מרגרט נבינסון. את השכלתו קיבל בשרוסברי ובאופינגהאם, והמשיך ללמוד בבית הספר לאמנות בסנט ג'ון. כשראה את יצירתו של אוגוסטוס ג'ון, הוא החליט ללמוד בבית הספר לאמנות סלייד, חלק מיוניברסיטי קולג', לונדון. שם למדו בני דורו מארק גרטלר, סטנלי ספנסר, פול נאש, מקסוול גורדון לייטפוט, אדריאן אלינסון ודורה קרינגטון. גרטלר היה, לזמן מה חברו. והם התגבשו לזמן קצר לקבוצה המכונה הניאו פרימיטיביים, שהושפעה עמוקות מאומנות הרנסאנס המוקדם. גרטלר ונבינסון התאהבו שניהם בדורה קרינגטון.
נבינסון יצא ללמוד באקדמיה ז'וליאן בפריז בשנים 1912 ו-1913. בפריז הוא פגש את ולדימיר לנין ופבלו פיקאסו, חלק סטודיו עם אמדאו מודיליאני, התוודע לקוביזם ופגש גם את הפוטוריסטים האיטלקיים מרינטי וג'ינו סווריני.
עוד בלונדון התיידד עם הסופר והאמן הרדיקלי וינדהאם לואיס. כאשר וינדהאם לואיס ייסד את מרכז האמנות הרדיקלית, שכלל את אדוארד וודסוורת' ועזרא פאונד, הצטרף גם אליהם גם נבינסון. במרץ 1914 הוא היה בין המייסדים של קבוצת לונדון. ביוני 1914 פרסם בכמה עיתונים בריטיים מניפסט לפוטוריזם האנגלי בשם Vital English Art. הפרסום זכה לגינוי כ"זוהמה פשיסטית" של האמנות בלונדון.
לואיס נעלב מכך שנבינסון צירף את שם המרכז לאמנויות הרדיקלית למניפסט מבלי לשאול אותו או מישהו אחר בקבוצה. לואיס ייסד מיד את הוורטיקיסטים, קבוצה אוונגרדית של אמנים וסופרים שנבינסון הוצא ממנה, אף על פי שהוא המציא את התואר למגזין "בלאסט".
מלחמת העולם הראשונה > חובש

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף נובינסון ליחידת אמבולנסים (בדומה לציירת אוליב מודי-קוק) שאביו עזר להקים. החל מ־13 בנובמבר 1914 בילה נובינסון תשעה שבועות בצרפת עם היחידה ועם אגודת הצלב האדום הבריטי, ועבד בעיקר בסככות שאינן בשימוש בתחנת הרכבת דנקרק המכונה Shambles. בשמבלס שכנו כשלושת אלפים חיילים צרפתים שנפצעו קשה, שפונו מהחזית ואז ננטשו כולם. במשך שבועות הם נותרו לא מטופלים וללא מטפלים כשהמתים והגוססים שוכבים יחד על קש מלוכלך.
נובינסון, לצד אביו ומתנדבים אחרים, פעל לחבישת פצעים, לסייע בניקוי וחיטוי הסככות והחל להפוך אותם למקום מוגן. מאוחר יותר תיאר נובינסון את קורותיו בשמבלס בשני ציורים, "הדוקטור" ו"לה פאטרי". כאשר השלטונות הצרפתיים החלו להשתלט על המצב, נובינסון הוקצה מחדש כנהג אמבולנס. אף על פי שנבינסון התפאר שהוא מילא את התפקיד זמן רב, כנראה מצבו הבריאותי הירוד, נטרל אותו מנהיגה. בינואר 1915 גרם לו הראומטיזם, שהלך והחמיר, לשוב לבריטניה.
לנבינסון היו ארבע תמונות שנכללו בתערוכה השנייה של קבוצת לונדון שהתקיימה במרץ 1915. הציור הפוטוריסטי של נובינסון, "החזרה לשוחות", והפסל "מקדחת הסלע" מאת ג'ייקוב אפשטיין זכו לתשומת הלב הגדולה ביותר ולשבחים הגדולים ביותר בביקורות על התערוכה. לאחר שאביו קיבל הבטחות כי הוא לא יועבר לחזית, נבינסון התגייס לחיל הרפואה של הצבא המלכותי ובילה את שארית שנת 1915 בבית החולים הכללי השלישי בלונדון בוונדסוורת'.
נבינסון עבד שם כפועל שעזר בבניית כבישים והתאמת מחלקות חדשות. לפעמים הוא נשלח לצ'רינג קרוס לפגוש את רכבות בית החולים המגיעות מצרפת ולפרוק אותן, ובמשך זמן מה עבד במחלקה לחולי נפש.
נבינסון התחתן עם קתלין נואולמן ב־1 בנובמבר 1915 בבית העירייה של המפסטד, ולאחר ירח דבש של שבוע, הוא חזר לשירות, אך שוחרר בינואר 1916 מסיבות בריאותיות.