stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולודאר מורזין
קריירה

בשנת 2017, השיג את תואר האומן הראשון שלו והפך ל-אמן פידה בגיל 11.
מורזין זכה בתואר U12 באליפות אירופה לנוער בשחמט 2018, עם תיקו מול יאקוב צ'יזי בסיבוב האחרון.
בשנת 2019, השיג מורזין את התואר השני שלו והפך לאמן בין-לאומי בשחמט. הוא השיג את ההישג לאחר שנתיים בלבד מאז שהפך ל-אמן פידה.
ב-8 בדצמבר 2020, זכה באליפות רוסיה 2020 לנוער. זה היה תואר האליפות הראשון שלו.
בגביע העולם בשחמט 2021, שבו היה מדורג במקום ה-151, הוא הגיע לסיבוב השני זמן קצר לפני יום הולדתו ה-15, הפסיד לולדיסלב ארטמייב המדורג במקום ה-23 בנקודה אחת בשובר שוויון. מאוחר יותר הוא התחרה בסבב השחמט של יוליוס בר צ'לנג'רס 2021, במקום הרביעי.
בשנת 2022, השיג את תואר הרב אומן, 3 שנים בלבד לאחר שהפך לאמן בין-לאומי ו-5 שנים לאחר שהפך לאמן פידה.
לאחר זכייתו הראשונה באליפות רוסיה 2020 לנוער, ב-19 באפריל 2023, הצטרף מורזין לאליפות רוסיה 2023 לנוער. האירוע הסתיים ב-27 באפריל 2023 ומורזין הגיע למקום הראשון לצד ארסני נסטרוב (אנ') וסיים עם תוצאה של 6.5/9 לאחר 4 ניצחונות, 5 תוצאות תיקו ו-0 הפסדים. אירוע זה היה תואר האליפות הלאומית השנייה של מורזין.
ב-25 במאי 2023, סיים מורזין את תחרות סארג'ה מאסטרס 2024 בשוויון במקום ה-35 עם 14 שחקנים נוספים. התוצאה שלו הייתה 4.5/9 עם ניצחון אחד, 7 תוצאות תיקו והפסד אחד.
ב-5 ביולי 2023, הצליח מורזין לזכות בליגה הרוסית הגבוהה ב-2023 בתיקו עם יבגני נאייר, פאבל פונקראטוב (אנ'), איבן רוזום, קלמנטי סיצ'ב (אנ') וארטיום טימופייב (אנ') עם תוצאה של 6/9 עם 3 ניצחונות, 6 תוצאות תיקו ו-0 הפסדים.
ב-22 בדצמבר 2023, סיים מורזין במקום השני (בתיקו עם ארבעה שחקנים אחרים) בסאנויי סטיג'ס 2023. התוצאה הסופית שלו הייתה 8/10 עם 6 ניצחונות, 4 תוצאות תיקו ו-0 הפסדים. הוא היה במרחק של רק חצי נקודה מאבימניו פוראניק (אנ') שניצח באירוע עם ציון של 8.5/10.
ב-24 במאי 2024, חזר לשחק בסארג'ה מאסטרס 2024 וניצח באירוע עם תוצאה של 6.5/9 עם 4 ניצחונות, 5 תוצאות תיקו ו-0 הפסדים. הוא הגיע למקום הראשון ביחד עם ברדיה דנשוואר (אנ'), סם שנקלנד (אנ') ושמסידין ווחידוב (אנ').
ב-28 בדצמבר, של אותה השנה זכה באליפות העולם בשחמט מהיר לשנת 2024 לאחר תיקו מול קארן גריגוריאן. הוא סיים את הטורניר עם ניקוד של 10/13 לאחר 7 ניצחונות, 6 תוצאות תיקו ו-0 הפסדים, כולל ניצחונות מול השחקנים פביאנו קרואנה, היקארו נקמורה, יאן-קשישטוף דודה ופרגנאננדהא ראמשבאבו. בגיל 18, הוא אלוף העולם המהיר השני הצעיר ביותר בהיסטוריה, אחרי רב אומן נודירבק אבדוסאטורוב שהיה בן 17 בזמן ניצחונו ב-2021.
הערות שוליים

1 2  Doggers, Peter (26 ביולי 2021). "FIDE World Cup R1.3: 14-Year-Old Murzin Through". Chess.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russia takes home 7 gold medals". European Youth Chess Championship 2018. 29 באוגוסט 2018. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  "Volodar Murzin". chessfocus.com.
↑  McGourty, Colin (15 ביולי 2021). "FIDE World Cup 1.3: 14-year-old Volodar Murzin in upset win". Chess24.com. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rowbottom, Mike (17 ביולי 2021). "Uzbekistan's 15-year-old Sindarov beats eighth seed Firouzja at Chess World Cup". Inside the Games. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Challengers Chess Tour Finals". אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2021. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
הרכבת הפדרלית האוסטרית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1923 (הקמה מחדש: 2004) – הווה
 חברות בנות:  Österreichische Bundesbahnen (4c) - Rollendes Material  ÖBB-Personenverkehr AG  ČSAD AUTOBUSY České Budějovice  Postbus  Rail Cargo Hungaria  Rail Cargo Austria  ÖBB-Business Competence Center  ÖBB-Infrastruktur  City Air Terminal Betriebsgesellschaft m.b.H  ÖBB-Technische Services 
 מיקום המטה:  ÖBB Konzernzentrale Hauptbahnhof Wien 
 ענפי תעשייה:  הובלת משא ברכבת, passenger rail transport, interurban (NACE 49.1), תחבורה מסילתית 
 מוצרים עיקריים:  תחבורה מסילתית 
 עובדים:  40,265 (נכון ל־2016) 
  
 konzern.oebb.at
 
האוסטרייכישה בונדסבאנן היא הרכבת הפדרלית האוסטרית (בגרמנית: Österreichische Bundesbahnen או ÖBB, בעבר Bundesbahn Österreich או BBÖ) היא חברת הרכבות הלאומית של אוסטריה, שמפעילה גם את התחבורה המסילתית בליכטנשטיין. ÖBB מנוהלת לחלוטין על ידי ממשלת הרפובליקה של אוסטריה, שמפוצלת במספר עסקים נפרדים שהוקמו לניהול התשתית לתפעול נוסעים ושירותי העברת מטענים.
הרכבת הפדרלית האוסטרית צברה שתי תקופות נפרדות של הקיום. היא נוצרה לראשונה בשנת 1923, תחת השם Bundesbahn Österreich כיורשת הרכבת הממלכתית הקיסרית האוסטרית (kkStB), אבל שולבה לתוך הדויטשה רייכסבאן בשנים 1938–1945, במהלך האנשלוס. המצב תוקן ב-1947, תוך שימוש בשם מעט שונה Österreichische Bundesbahnen, אוסטרייכישה בונדסבאנן.
השינויים העיקריים באחרונה שנעשו ברשת הרכבות האוסטרית הם בניית תחנת הרכבת הראשית של וינה (Wien Hauptbahnhof), תחנת קוראלם, מנהרת זמרינג ומנהרת בנר המתחברת לרשת הרכבות של איטליה.
בניגוד לחברות רכבות גדולות אחרות באירופה שמציעות מדיניות ביטול גמישה, ÖBB היא היחידה שמציעה שני סוגי כרטיסים: כרטיסים לא להחלפה/להחזרה לעומת כרטיסים במחיר מלא.
היסטוריה

1882 – הלאמה הדרגתית של רשת הרכבות של אוסטרו הונגריה עם הקמת הרכבת הקיסרית הממלכתית האוסטרית (Kaiserlich-königliche österreichische Staatsbahnen, kkStB). עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חברת הרכבת הגדולה היחידה באוסטריה שנשארה בידיים פרטיות הייתה רכבת דרום אוסטריה (Südbahn).
1918 – לאחר התפרקותה של האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה, חלק גדול מחברת kkStB נשאר בשליטת המדינה תחת השם Deutschösterreichische Staatsbahnen (DÖStB), אשר שמה הוחלף ל-Österreichische Staatsbahnen (בקיצור ÖStB) בשנת 1919.
1923 – הקמת מיזם עצמאי מסחרי בשם Bundesbahn Österreich (אשר השתמש בקיצור BBÖ, כי ÖBB כבר היה תפוס על ידי חברת הרכבות השווייצרית Oensingen-Balsthal-Bahn). החברה השתלטה על נכסי ÖStB וחברת Südbahn, יחד עם חברות רכבות אחרות.
1938 – האנשלוס של אוסטריה לתוך הרייך הגרמני. BBÖ מוזגה לתוך הדויטשה רייכסבאן. במהלך מלחמת העולם השנייה כ-41% מרשת הרכבות באוסטריה נהרסה.
1947 – החברה עברה רפורמה באמצעות שינוי השם שונה במקצת ל-Österreichische Bundesbahnen בראשי התיבות ÖBB (באותו הזמן חברת הרכבות הפרטית של שווייץ אימצה את ראשי התיבות SP עבור המוצרים שלה וקרונות התעבורה בין-לאומית, לכן אוסטריה יכלה להשתמש בקיצור ÖBB) כחברה בבעלות המדינה. התשתית שלה חודשה, נערך חשמול מואץ.
1969 – נחקק חוק חדש לרכבת הפדרלית. את ÖBB הפכה למיזם כלכלי שאינו עצמאי, הפועל כשלוחה של תוכנית התעשייה הממשלתית והמשיכה להיות תלויה בהתקציב הפדרלי.
1992 – ÖBB הופרדה מהתלות בתקציב הפדרלי והפכה לחברה בעלת מעמד משפטי אף שהחברה היא 100% בבעלות הרפובליקה של אוסטריה. לשינוי זה היו שתי מטרות עיקריות:
ליישר קו עם האיחוד האירופי על חוקי הכניסה של אוסטריה לאיחוד האירופי.
להתאים לדרישה הפיננסית להפחתת הוצאות הקופה הציבורית תוך התייעלות ושמירה על התחרותיות.
2003 - אוסטרייכישה בונדסבאנן רוכשת את שירות אוטובוסי הדואר מרשות הדואר האוסטרית
2004 – ÖBB אורגנה כחברת החזקות בשם ÖBB-Holding AG ובה מספר חברות בנות תפעוליות. החברה נועדה לפקח על פעילות החברות הכפופות אליה, תוך תיאום קוהרנטי וניהול גישה אסטרטגית לארגון כולו.
1 בינואר 2005 – החברות הבנות של ÖBB-Holding AG הפכו לחברות אוטונומית ועצמאיות.
ב-2012, ÖBB חגגה 175 שנה ל-Nordbahn, החברה הראשונה באוסטריה שסימנה את תחילת הרכבות באוסטריה. מנכ"ל ÖBB כריסטיאן קרן חנך תערוכה של החברה על שיתוף הפעולה עם הרייך השלישי, בשם "השנים המודחקות – הרכבת והנציונל-סוציאליזם באוסטריה 1938-1945". הוא כינה את התקופה הזו כ"פרק אפל בחברה שלנו, בהיסטוריה," והוסיף כי החברה צריכה לקבל את תקופה זו כחלק ממורשתה. התערוכה לאחר מכן הוצגה בבית הפרלמנט האירופי בבריסל.
מערכת הרכבות היא במידה רבה חשמלית. חשמול המערכת החל ב-1912, אך לא הגיע למצב מתקדם עד 1950. הקטר המונע בקיטור האחרון פרש משירות פעיל ב-1978.
גלריה

רכבות אוסטריה
רכבת Railjet, הרכבת המהירה של ÖBB
רכבת אקספרס בינעירונית
מפת רשת הרכבות הראשית באוסטריה
רכבת האקספרס הבינעירונית על מסילת זמרינג
רכבת יורוסיטי בבולצנו, דרום טירול
רכבת אקספרס אזורית בוינה
הרכבת האזורית בשטיריה
רכבת S-Bahn בוינה היא רשת מטרו במטרופולין של וינה
רכבת משא אוסטרית
קטר עיתוק באוסטריה עילית
‏ÖBB מנהלת 9 סיווגי אורך באוסטריה
זלצבורג האופטבאנהוף, צומת בין נתיבי תחבורה מקומיים למרחקים ארוכים
האולם המרכזי של לינץ האופטבאנהוף
הרכבת האזורית בתחנה קרמס, באוסטריה תחתית
מראה טיפוסי של תחנה לרכבת פרוורית בדרום וינה
ראו גם

דויטשה רייכסבאן
הערות שוליים

↑  ÖBB-Holding AG. "Aufgaben".
↑  "„Verdrängte Jahre – Bahn und Nationalsozialismus in Österreich 1938–1945"" (בגרמנית). erinnern.at. נבדק ב-21 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379488405171  GND: 16095670-5  ISNI: 0000 0000 9515 9807  LCCN: n89670040  NKC: kn20030617012  VIAF: 140196402   WorldCat (עם VIAF): 140196402
ויקטור גרבר

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1949 (בן 75) לונדון, אונטריו, קנדה קנדה
 שם לידה:  Victor Joseph Garber 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו  London Central Secondary School  סטודיו אייץ' בי 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1973)  שדרת הכוכבים של קנדה (2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ויקטור ג'וזף גרבר (באנגלית: Victor Joseph Garber; נולד ב-16 במרץ 1949) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון יהודי-קנדי מועמד לפרס אמי.
ביוגרפיה

גרבר נולד בלונדון, אונטריו, קנדה למשפחה ממוצא יהודי-רוסי. אימו הייתה הופ גרבר, שחקנית וזמרת. בגיל 12 אובחן כחולה סוכרת.
גרבר החל לשחק מגיל 9. ב-1967, הקים להקת פולק שיחסית הצליחה והיא הופיעה בתוכניות אירוח רבות לפני התפרקותה. תפקידו הראשון בסרט קולנוע היה בתור ישו בגרסה הקולנועית של גודספל. לאחר מכן, קיבל עבודות בסדרות טלוויזיה וסרטים שהבולטים בהם הם: "הטיטניק" (1997) ותפקיד אורח בסדרה "E.N.G." במשך 2001 עד 2003.
הוא גם הופיע במספר רב של סרטים כמו: "נדודי שינה בסיאטל", "ילד בלתי נראה", "לא רק בלונדינית", "החיים עם מייקי", "אנני" ו"משפחת טאק הנצחית" שבזכותם הוא זכה לחשיפה. בסוף שנות ה-80, היה מועמד לאמי על השתתפותו בסרט הטלוויזיה "Liberace: Behind the Music".
בשנות האלפיים, שיחק בסדרה של ג'יי ג'יי אברהמס, "זהות בדויה". על השתתפותו בסדרה היה מועמד לאמי. גם שיחק בסדרה "צדק", בסדרה "הכל יחסי" ובסדרה "איליי סטון". בנוסף, גרבר משתתף במחזות רבים בברודוויי ומחוצה לו. ב-2002 שיחק בסרט "מעיין הנצח". ב-2009 דיבב את דמותו של סינסטרו בסרט האנימציה "גרין לנטרן: טיסה ראשונה" המבוסס על דמויות הגרין לנטרן. ב-2010 שיחק בקומדיה "רק לא את".
בשנים 2015-2011 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. בשנת 2013 שיחק בסרט הטלוויזיוני "המרדף אחר האוצר המשפחתי" לצדו של רובי אמל, ושיחק במותחן "אני אעקוב אחרייך".
החל משנת 2015 החל לשחק בסדרה "אגדות המחר", סדרה זו היא סדרת הבת של "הפלאש", ושיחק בסרט "נשיא על הכוונת" לצד סמואל ל. ג'קסון.
בשנת 2017 התארח בסדרה הקומית של רשת Hulu, "אנשים קשים", בתפקיד ג'ון פסיאס ושיחק בסרט "המורד בשדה השיפון".
בשנת 2019 השתתף במותחן הפסיכולוגי "פרשת המים", לצד מארק ראפלו, ושיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
בשנת 2021 החל לשחק את עורך הדין הארי סוונסון בסדרת הדרמה המשפטית "Family Law" ברשת גלובל טלוויז'ן נטוורק (אנ').
בשנת 2023 דיבב בסרט ההנפשה הממוחשבת של כריס באק "המשאלה" את דמותו של סבינו.
הרכבת התחתית של ורשה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  פולין
 עיר:  ורשה
 מפעיל:  עיריית ורשה
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1995
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  41.3 קילומטרים
 רוחב המסילה:  1,435 מילימטרים
 מספר נוסעים ביום:  250,000-571,000
 מספר נוסעים בשנה:  147.2 מיליון (2013)
 מספר הקווים:  2
 מספר התחנות:  39
 www.metro.waw.pl
 תרשים המערכת
 
 
תחנת הרכבת התחתית פלאץ וילסונה
אחת הכניסות לתחנת צנטרום נאוקי קופרניק (מרכז המדע על שם קופרניקוס) בשנת 2014. התחנה השוכנת בקו 2, סמוך לוויסלה, נחנכה בשנת 2015.
תחנת האצטדיון הלאומי בשנת 2014, בטרם נחנכה
הרכבת התחתית של ורשה (בפולנית: Metro Warszawskie) משרתת את ורשה, עיר הבירה של פולין. היא כוללת כיום שני קווים. הקו הראשון M1 נפתח בשנת 1995 ומתמשך ממרכז העיר אל פרבריה הצפוניים והדרומיים. הקו השני M2 נחנך ב-8 במרץ 2015, כאשר הוא כולל 18 תחנות בעוד ש-3 תחנות מתוכננות להיפתח בהמשך. בשנת 2013 התקיימו ברכבת 250 אלף עד 571 אלף נסיעות מדי יום.
תולדות הרכבת

הרעיון להקים בורשה רכבת תחתית הועלה לראשונה סמוך לאחר שפולין זכתה מחדש בעצמאותה בשנת 1918. ב-1925 החלה עבודת התכנון של הרכבת ועבודות ההקמה היו צפויות להתחיל בשלהי העשור, אך נדחו בשל השפל הכלכלי הגדול. ב-1934 נפח רוח חיים במיזם ראש העירייה החדש של ורשה, סטפן סטרז'ינסקי (Stefan Starzyński). התוכנית המחודשת כללה הקמת שבעה קווים במהלך 35 שנים. העבודות להקמת הקו הראשון החלו ב-1938 והיו אמורות להסתיים במחצית שנות הארבעים, אך מלחמת העולם השנייה שמה קץ לתוכנית השאפתנית. המנהרות הקצרות שנחפרו לפני פרוץ המלחמה משמשות כיום כמרתפי יין.
בפולין הקומוניסטית שלאחר מלחמת העולם השנייה הוכנו מספר תוכניות להקמת הרכבת התחתית בורשה, אשר היו שונות במידה רבה מהתוכנית שנהגתה לפני המלחמה, וחלקן כללו חפירת מנהרות בעומק רב. רק עבודות חפירה והקמה מעטות באו בעקבותיהן והן לא הבשילו לכדי הקמת מערכת רכבת פעילה.
קשיים כלכליים בפולין עיכבו את קידום הקמת הרכבת התחתית בורשה בשנים רבות נוספות, ורק בשנת 1984, בשלהי השלטון הקומוניסטי, החלו העבודות להקמת הקו הראשון. הן התנהלו באיטיות רבה והוא נחנך לאחר 11 שנים, ב-1995, כשאורכו 11.1 קילומטרים ובו 11 תחנות.
קווים

קו מס' 1 הוארך מאז פתיחתו, והקטע שהופעל בו בראשיתו מהווה כיום את מחציתו הדרומית של הקו. עד 2006 הוא הוארך בשבעה קילומטרים נוספים, וב-2008 הסתיימה הקמת הקו כולו, באורך כולל של 22.7 קילומטרים. הקו חוצה את כל העיר מדרום לצפון, ממערב לוויסלה, ולאורכו 21 תחנות. עוד צפויות לקום לאורכו שתי תחנות נוספות (מוראנוב ופלאץ קונסטיטוציי), שבנייתן הושעתה בזמנו בשל קשיי מימון. תחנת Centrum נמצאת במרחק הליכה של כ-200 מטרם מתחנת הרכבת ורשאבה שרודמיישצ'ה (Warszawa Śródmieście - "ורשה מרכז העיר"), וכ-400 מטרים מתחנת הרכבת המרכזית של העיר.
העבודות להקמת קו מס' 2, בכיוון מזרח-מערב, החלו ב-2010 והמימון להקמתו הגיע בעיקר מהאיחוד האירופי. הקו יצטלב עם קו מס' 1 בתחנת שוויינטוקז'יסטקה (Świętokrzystka - "הצלב הקדוש") ויעבור מזרחה משם במנהרה מתחת לנהר ויסלה, ויגיע לאצטדיון הלאומי ולרובע פראגה. השלמת חלקו הראשון של הקו באורך של 6.1 קילומטרים ובו שבע תחנות צפויה במהלך 2015. בהמשך יוארך הקו והוא מתוכנן להגיע לאחר סיומו לאורך של 32 קילומטרים ולכלול 21 תחנות נוספות. חלקו המזרחי יתפצל לפי המתוכנן לשתי זרועות.
על פי המתוכנן תכלול הרכבת בסופו של דבר ארבעה קווים באורך כולל של 100 קילומטרים.
עבור הרכבת נבנה דפו (Depot) יחיד, הנמצא בקצהו הדרומי של קו מס' 1.
ציוד נייד

הקטרים והקרונות הראשונים ששימשו ברכבת התחתית היו מתוצרת ברית המועצות ונמסרו לפולין במתנה מספר שנים לפני הפעלת הרכבת. בשנת 1998 הוזמנו קרונות וקטרים חדשים מחברת אלסטום הצרפתית וכולם סופקו עד 2005. כיוון שהקרונות הסובייטיים והצרפתיים אינם ניתנים לחיבור זה עם זה, הוזמנו ב-2006 קרונות נוספים מתוצרת רוסיה, כדי להשלים את הרכבות הסובייטיות המתיישנות. בשנת 2011 הוזמנו קרונות וקטרים חדשים מתוצרת תאגיד סימנס. סך הכל ברשות הרכבת התחתית 276 קרונות המופעלים ב-46 מערכים של שישה.
| קו | דגם | תמונה | כניסה לשירות | תוצרת | מספר קרונות כולל | מספר קרונות במערך | אורך במטרים | מספר מושבים | קיבולת כוללת |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M1 | מטרובאגונמאש סרייה 81-717/81-714 |  | 1989–2009 | ברית המועצות, רוסיה | 132 | 6 | 115.4 | 256 | 1276 |
| M1 | אלסטום מטרופוליס |  | 2000–2005 | פולין | 108 | 6 | 117.1 | 264 | 1470 |
| M1 | סימנס אינספירו |  | 2013 | פולין | 36 | 6 | 117.7 | 232 | 1500 |
| M2 | סימנס אינספירו |  | 2013 | פולין | 36 | 6 | 117.7 | 232 | 1500 |
M2
הערות שוליים

↑  Metro w liczbach
↑  בימי ראשון ובימי עבודה, בהתאמה. ב-2013 התקיימו 147.2 מיליון נסיעות בסך הכל (מקור: דו"ח שנתי ל-2013).
מולי קצורין

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1954 (בן 70) ישראל
 גובה:  1.92 מטרים
 קבוצות כמאמן
 1978–1979   1979–1980   1980–1981   1983–1984   1984–1985   1985–1987   1987–1992   1992–1993   1993–1995   1995–1997   1998–1999   1999–2000   1997–2004   2003–2004   2006–2010   2008–2010   2011   2011–2013   2014   2015:  הפועל תל אביב (ע.מאמן)   מכבי רמת גן (ע.מאמן)   בית"ר תל אביב (ע.מאמן)   מכבי דרום ת"א   עירוני רמת גן   הפועל חולון   הפועל גליל עליון   בני הרצליה   מכבי תל אביב   בני הרצליה   עירוני רמת גן   ורוצלב   נבחרת ישראל   ורוצלב   נימבורק   נבחרת פולין   אלבה ברלין   סקיליינרס פרנקפורט   בני הרצליה   ברמרהבן
 
מולי (שמואל) קצורין (נולד ב-30 בנובמבר 1954) הוא מאמן כדורסל ישראלי.
קריירה

בעונת 1977/78 היה עוזר המאמן במכבי רמת גן. בעונת 1980/81 שימש כעוזר מאמן בקבוצת בית"ר תל אביב. זכה עם הפועל גליל עליון בשני גביע המדינה בעונות 1987/1988 ו-1991/1992.
בעבר אימן קצורין גם את נבחרת ישראל במשך כ-7 שנים, הוביל אותה באליפויות אירופה בשנים 1999, 2001 ו-2003, אז סיימה הנבחרת במקום השביעי והטוב ביותר שלה מאז 1983. בנוסף לכך אימן גם את מכבי תל אביב ואת קבוצת ורוצלב הפולנית.
משנת 2008 עד 2010, אימן קצורין את נבחרת פולין. כמו כן אימן קצורין בין השנים 2006 ל-2010 את אלופת צ'כיה, נימבורק, עמה זכה בארבעה דאבלים (אליפות וגביע).
ב-24 בינואר 2011 חתם קצורין בקבוצה הגרמנית אלבה ברלין ואימן אותה עד סוף עונת 2010/2011. בתחילת עונת 2011/12 חתם לשנתיים בקבוצת סקיליינרס פרנקפורט.
ב-5 במרץ 2014 חתם בבני הרצליה במקום אפי בירנבוים. ב-5 בפברואר 2015 חתם בקבוצה הגרמנית ברמרהבן לשנתיים. בעונתו הראשונה הצליחה הקבוצה להנצל מירידה. בעונה השנייה בקבוצה לאחר רצף הפסדים הוא הוחלף.
הערות שוליים

↑  מולי קצורין פוטר מאימון ברמרהאבן הגרמנית, באתר ערוץ הספורט, 12 בנובמבר 2015
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1999 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 דניאל •  3 גודס •  4 תורג'מן •  5 אמסלם •  6 טפירו •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 ספר • מאמן: קצורין  |  1 הנפלד •  2 דניאל •  3 גודס •  4 תורג'מן •  5 אמסלם •  6 טפירו •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 ספר • מאמן: קצורין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2001 (מקום עשירי) |
| --- | --- | --- |
|  1 שיינפלד •  2 גורדון •  3 שארפ •  4 תורג'מן •  5 ליובין •  6 קוז'יקרו •  7 ניסים •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 פלג • 11 גרין • 12 מזרחי • מאמן: קצורין  |  1 שיינפלד •  2 גורדון •  3 שארפ •  4 תורג'מן •  5 ליובין •  6 קוז'יקרו •  7 ניסים •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 פלג • 11 גרין • 12 מזרחי • מאמן: קצורין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2003 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 כץ •  2 הלפרין •  3 שארפ •  4 מזרחי •  5 שיינפלד •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 גורדון • מאמן: קצורין  |  1 כץ •  2 הלפרין •  3 שארפ •  4 מזרחי •  5 שיינפלד •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 גורדון • מאמן: קצורין  | ישראל |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הצי האוסטרו-הונגרי

| --- | --- |
 דגל הצי המלחמתי ושלט האצולה של הצי האוסטרו-הונגרי
דגל הצי המלחמתי ושלט האצולה של הצי האוסטרו-הונגרי
 פרטים
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 סוג:  צי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1786–1918 (כ־132 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה מרד הבוקסרים מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  וילהלם פון טגטהוף אנטון האוס מקסימיליאן נייגובאן
הצי האוסטרו-הונגרי (בגרמנית: Kaiserliche und Königliche Kriegsmarine; "הצי הקיסרי והמלכותי"' ובראשי תיבות: "K.u.K.K") היה הצי המלחמתי של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
צי זה התקיים מאז כינון המונרכיה הכפולה ב-1867 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה. קודם לכן השתייכו כוחותיה הימיים של אוסטריה לאימפריה האוסטרית.
פעילותו הקרבית של הצי המלחמתי האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה הייתה מועטה, מרבית הזמן היה ספון בבסיסו שבפּוֹלָה בחוף קרואטיה, אך עצם קיומו ריתק לנמליהם את הציים האיטלקי והצרפתי בים התיכון למשך המלחמה כולה. חוסר פעילותו של הצי נבעה ממחסור בפחם ומן החשש שאוניותיו ייפגעו על ידי מוקשים בים האדריאטי, גורם אשר הרתיע גם את הצי האיטלקי לצאת מנמליו משך רוב המלחמה.
ב-1918, עם סיום המלחמה, מסר הקיסר האוסטרי את הצי המלחמתי האוסטרי-הונגרי כולו, את הצי המסחרי ואת כל הנמלים, המספנות וביצורי החוף לידי מועצת העם של מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים החדשה, כדי למנוע את נפילתם לידי המדינות המנצחות. המועצה שלחה איגרות דיפלומטיות לממשלות צרפת, בריטניה, איטליה, ארצות הברית ורוסיה, ובהן הודיעה כי מדינתה אינה במצב מלחמה עם אף אחת מהן וכי קיבלה לרשותה ולפיקוחה את הצי האוסטרו-הונגרי כולו. ברם, בחלוף זמן קצר הותקף הצי על ידי הצי המלכותי האיטלקי ופורק.
תולדות הצי

הבסיס הראשי של הצי האוסטרו-הונגרי היה בפולה בחוף קרואטיה, בו נמצא גם אחד המבדוקים הצפים הגדולים בים התיכון. בסיסים נוספים, קטנים ממנו, היו בנמלה המצוין של קאטארו, הקצה הדרומי ביותר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובטריאסטה, אשר עוד ב-1382 קיבלה עליה ברצון את שלטון בית הבסבורג. מספנות לבניית אוניות נמצאו הן בטריאסטה הן בפולה.
בטריאסטה נמצאו גם המשרדים הראשיים של חברת הספנות הלויד האוסטרי (לימים לויד טריאסטינו), שנוסדה ב-1836. בשנת 1913 החזיקה החברה צי של 62 אוניות בתפוסה כוללת של 236,000 טונות.
אוניות מלחמה אוסטריות השתתפו לראשונה בפעילות מבצעית ב-1840. שלוש אוניות המלחמה "מדיאה" (Medea), "גריירה" (Guerriera) ו"ליפסיה" (Lipsia) פעלו במסגרת שייטת בריטית-טורקית-אוסטרו-הונגרית שפעלה לסילוק מוחמד עלי, מושל מצרים, מסוריה וארץ ישראל ונטלו חלק פעיל בהפגזת עכו מן הים שהביאה לנסיגת הצבא המצרי ולהחזרת השלטון העות'מאני בלבנט.
מספנה ובסיס של הצי המלחמתי האוסטרי נמצאו גם בוונציה, בה הושקה ב-1860 ספינת התותחים המדחפית "קרקה" (Kerka), שסיימה את תפקידה והוצאה מן השירות רק ב-1908. שייטת אוניות המלחמה האוסטריות בוונציה, שנקראה "שייטת הלגונה", עגנה ב-1864 מול כנסיית סן ג'ורג'ו, וכללה את ספינת התותחים המדחפית "אוסלוגר" (Ausluger), אוניית המשוטה "אלנוך" (Alnoch), וחמש ספינות תותחים מונעות במשוטות.
ב-9 במאי 1864, במהלך פלישת פרוסיה ואוסטריה לדוכסות שלזוויג-הולשטיין, אז בדנמרק, נלחמה שייטת אוסטרית בפיקוד סגן-אדמירל וילהלם פון טגטהוף נגד הצי המלכותי הדני ליד הליגולנד.
הצי האוסטרי קנה לו תהילת עולם בקרב ליסה, ב-20 ביולי 1866, סמוך לאי ויס בים האדריאטי. שייטת אוסטרית, בפיקוד סגן-אדמירל פון טגטוף, הכתה מכה ניצחת צי איטלקי גדול פי כמה. היה זה הקרב הימי הגדול הראשון בו השתתפו אוניות עשויות ברזל ומונעות בקיטור, ואחד האחרונים בו נעשה שימוש מכוון בניגוח אוניות היריב.
ב-1873 נוספה לצי פריגטת הקיטור החדשה "לאודון" (SMS Laudon), שנטלה חלק במפגן הימי הבינלאומי (Naval Review) שנערך בגראבוסה ב-1880.
מפקדי הצי האוסטרו-הונגרי

וילהלם פון טגטהוף, תת-אדמירל, (מרס 1868 - אפריל 1871).
פרידריך פון פוק (Friedrich von Pöck), אדמירל, (אפריל 1871 - נובמבר 1883).
מקסימיליאן דאובלבסקי פון שטרנק (Maximilian Daublebsky von Sterneck), אדמירל, (נובמבר 1883 - דצמבר 1897).
הרמן פון שפאון (Hermann von Spaun), אדמירל, (דצמבר 1897 - אוקטובר 1904).
רודולף מונטקוצ'ולי (Rudolf Montecuccoli), אדמירל, (אוקטובר 1904 - פברואר 1913).
אנטון האוס (Anton Haus), אדמירל / גרוס-אדמירל, (פברואר 1913 - פברואר 1917).
מקסימיליאן נייגובאן (Maximilian Njegovan), אדמירל, (אפריל 1917 - פברואר 1918).
מפקדי שייטת האוניות של הצי במלחמת העולם הראשונה (1914–1918)

אנטון האוס, אדמירל / גרוס-אדמירל, (יולי 1914 - פברואר 1917).
מקסימיליאן נייגובאן, אדמירל, (פברואר 1917 - פברואר 1918)
מיקלוש הורטי, סגן-אדמירל / תת-אדמירל, (פברואר 1918 - נובמבר 1918).
ראשי מחלקת הצי במיניסטריון המלחמה

וילהלם פון טגטוף, תת-אדמירל, (מרס 1868 - אפריל 1871).
פרידריך פון פוק, אדמירל, (אוקטובר 1872 - נובמבר 1883).
מקסימיליאן פון שטרנק, אדמירל, (נובמבר 1883 - דצמבר 1897).
הרמן פון שפאון, אדמירל, (דצמבר 1897 - אוקטובר 1904).
רודולף מונטקוצ'ולי, אדמירל, (אוקטובר 1904 - פברואר 1913).
אנטון האוס, אדמירל / גרוס-אדמירל, (פברואר 1913- פברואר 1917).
קרל קיילר פון קלטנפלז (Karl Kailer von Kaltenfels), תת-אדמירל, (פברואר 1917 - אפריל 1917).
מקסימיליאן נייגובאן, אדמירל, (אפריל 1917 - פברואר 1918).
פרנץ פון הולוב (Franz von Hulob), תת-אדמירל, (פברואר 1918 - נובמבר 1918).
לקריאה נוספת

Hubmann, F. and A. Wheatcroft (editors), The Habsburg Empire: The World of the Austro-Hungarian Monarchy in Original Photographs, 1840-1916. Routledge and K. Paul, 1972. ISBN 0710072309
הערות שוליים

1 2 3  Hubmann, 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 027739244  VIAF: 136633589   WorldCat (עם VIAF): 136633589 
הקורבטה המדחפית הרצוג פרידריך, שהשתתפה בקרב ליסה. תצלום מ-1868.
שדרות קרל מרקס

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קרל מרקס 
 אורך:  2 ק"מ 
 רוחב:  89 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1700
 מיקום
 עיר:  פרידריכסהיין-קרויצברג, מיטה 
 רחובות מסתעפים:  Petersburger Straße, Andreasstraße, Straße der Pariser Kommune, Schillingstraße, Koppenstraße, Berolinastraße, Warschauer Straße, Alexanderstraße, Frankfurter Allee, Strausberger Platz, Otto-Braun-Straße, Ludwig-Pick-Straße 
 
 קואורדינטות:  52°31′04″N 13°26′07″E﻿ / ﻿52.517694444444°N 13.43525°E﻿ / 52.517694444444; 13.43525
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברלין מוגדלת) שדרות קרל מרקס(למפת ברלין רגילה) שדרות קרל מרקס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות קרל מרקס
שדרות קרל מרקס (בגרמנית: Karl Marx Allee) היא שדרה מונומנטלית, שנבנתה בסגנון קלסיציזם סטליניסטי בברלין המזרחית בירת גרמניה המזרחית, בין השנים 1952 ל-1960.