stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השמדת כל המפלצות
עלילה

בסוף המאה ה-20, כל המפלצות של כדור הארץ נאספו על ידי ועדת המדע של האו"ם ומוגבלות באזור המכונה ״מונסטר-לנד״ באיי בונין: מרכז בקרה מיוחד שנבנה מתחת לאי כדי להבטיח כי המפלצות יישארו בטוחים באי ומקימים במרכז הבקרה מתקן מחקר כדי לחקור אותם (בנוסף, האי מזכיר את איסלא-נובלר ואיסלא-סורנה מסרטי פארק-היורה, משום שגם בהם ישנם כמה חיות פרהיסטוריות, רק חסרות כוחות-על).
כאשר התקשורת עם מונסטר-לנד מתנתקת באופן מסתורי, וכל המפלצות מתחילות לתקוף את בירות העולם, ד"ר יושידה שולח את קפטן ימבה וצוות הצוללת שלו, SY-3, לראות מה קרה שם. שם הם מגלים שהמדענים, בהנהגתו של ד"ר אוטאני, הפכו לעבדים נשלטים של גזע חייזרים נקביים, הקוראים לעצמם קילאקים, שמתבררים כי הם שולטים במפלצות. המנהיג שלהם דורש שהגזע האנושי ייכנע, או יתמודד עם השמדה מוחלטת.
גודזילה מתקיף את ניו יורק (דבר שקרה במארוול), רודן פולש למוסקבה, מות'רה (בתור זחל) מטיל אימה בבייג'ינג, הגורוזאורוס הורס את פריז ומאנדה מתקיף את לונדון. התקפות אלה נקבעו על מנת למשוך תשומת לב מיפן, כך שהחייזרים יכולים להקים מעוז תת-קרקעי ליד הר פוג׳י ביפן. הקילאקים מפנים את ההתקפה הגדולה הבאה שלהם לטוקיו, ובלי התנגדות רצינית הופכים לבטוחים במטרותיהם עד האו״ם גילה כי המתקן ששולט במפלצות נמצא בירח. במאבק נואש, SY-3 הורס את המתקן שבירח ומפלצות כדה״א חוזרות לעצמן.
כשכל המפלצות בשליטת מועצת הביטחון של האו"ם עכשיו, הקילאקים פותחים בתוכנית-העל שלהם: קינג גידורה. המפלץ הקוסמי בעל שלושת הראשים נשלח כדי להגן על הבונקר החוצני שבהר פוג'י, ונלחם נגד גודזילה, מינילה, מות'רה, רודן, גורוזאורוס, אנגירוס, קומונגא ומנדה. בעוד לכאורה הוא נראה בלתי מנוצח, גידורה מרוסן בסופו של דבר על ידי כל מפלצות כדה״א והם הורגים אותו סופית. החייזרים מסרבים להודות בתבוסה, והם שולחים את התוכנית האחרונה שלהם: מפלצת בוערת אותה הם מכנים ״דרקון האש״, אשר מתחיל לשרוף את טוקיו והורס את מרכז השליטה על מונסטר-לנד. לפתע, גודזילה תוקף והורס את הבסיס של החייזרים, ומגלה כי מפלצות כדה״א מי הן אויבותיהן. קפטן ימבה מושך את הדרקון אש באמצעות ה-SY-3 ומשיג ניצחון עבור המין האנושי. דרקון האש והחייזרים מושמדים, וגודזילה ומפלצות אחרות חוזרות למונסטר-לנד לחיות בשלום.
שחקנים ומפלצות-ענק

אקירה קובו - קפטן קאטסו ימבה, הקפטן הראשי של הצוללת SY-3.
ג׳ון טזאקי - ד"ר יושידה, מדען יפני של האו"ם.
יוקיקו קובאיאשי - קיוקו מנאבה, אישה שנשלטת על ידי הקילאקים.
יושיו טסוצ׳ייה - ד"ר אוטאני, מדען שנשלט על ידי הקילאקים.
קיוקו איי - מלכת הקילאקים, רודנית חוצנית מרושעת המעוניינת שהגזע האנושי ייכנע.
שחקנים ומפלצות-ענק > מפלצות-ענק

גודזילה - תרופוד ענק ועתיק יומין. הגיבור הראשי של הסרט.
אנגירוס - אנקילוזאורוס ענק ועתיק יומין. בעל בריתו הטוב ביותר של גודזילה.
רודן - פטרנודון ענק ועתיק יומין. בעל ברית של גודזילה.
וראן - זוחל ענק מעופף. בעל ברית של גודזילה
מות'רה - זחל ענק ממין נקבה. בעלת ברית של גודזילה.
קומונגא - עכבישה ענקית. בעלת בריתו של גודזילה.
בראגון - דינוזאור ענק בעל יכולת התחפרות. בעל ברית של גודזילה.
מינילה - תרופוד ענק צעיר. בנו המאומץ של גודזילה.
מאנדה - נחש-ים דמוי דרקון סיני. בעל ברית של גודזילה.
קינג גידורה - דרקון תלת-ראשי עצום וחוצני. אויבו של גודזילה.
ויאצ'סלב טיכונוב

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1928 פבלובסקי פוסד, מחוז מוסקבה, ברית המועצות
 פטירה:  4 בדצמבר 2009 (בגיל 81) מוסקבה, הפדרציה הרוסית
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם לידה:  Вячеслав Васильевич Тихонов 
 סוגה מועדפת:  ריאליזם סוציאליסטי 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1948–2009 (כ־61 שנים)
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1950) 
 בן או בת זוג:  נונה מורדיוקובה (1948–1963) 
 צאצאים:  Vladimir Tikhonov, Anna Tikhonova 
 פרסים והוקרה:  גיבור העמל הסוציאליסטי   אומן עממי של ברית המועצות
 vtikhonov.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
וְיַאצֶ'סְלָב וָסִילְיֵיבִיץ' טִיכוֹנוֹב (ברוסית: Вячеслав Васильевич Тихонов; ‏8 בפברואר 1928– 4 בדצמבר 2009) היה שחקן קולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס לנין ובפרס ברית המועצות ובשנת 1974 הוענק לו תואר  האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום הקולנוע קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי. ידוע במיוחד בשל תפקידו שטירליץ בסדרת הטלוויזיה הסובייטית שבעה עשר רגעים של אביב.
ביוגרפיה

טיכונוב נולד בעיירה פבלובסקי פוסד שבמחוז מוסקבה למשפחת פועלים. בגיל 13 התחיל לעבוד במפעל. כילד חלם להיות שחקן אך הוריו רצו שיהיה מהנדס. בשנת 1944 התחיל ללמוד במכינה לאוניברסיטה טכנית. בשנת 1945 ניסה להתקבל למכון הכל-סובייטי הממשלתי לקולנוע אך נדחה. רק לאחר סבב קבלת סטודנטים מנהל הקורס הסכים לקבלו.
במהלך לימודיו במכון, טיכונוב התחתן עם נונה מורדיוקובה (הם התגרשו כעבור 13 שנים) וקיבל את תפקידו הראשון בסרטו של סרגיי גרסימוב מ-1948, "המשמרת הצעירה".
במחצית השנייה של שנות ה-60 טיכונוב קיבל הזמנה להשתתף בסדרת סרטיו של סרגיי בונדרצ'וק, "מלחמה ושלום", בתפקיד הראשי של הנסיך אנדריי בולקונסקי. הצלחה נוספת של השחקן הייתה בסרטו של סטניסלב רוסטוצקי "נחייה עד ליום ראשון" (Доживём до понедельника).
שיא הקריירה שלו הגיע בתחילת שנות ה-70 כאשר גילם תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של טטיאנה ליאוזנובה "שבעה עשר רגעים של אביב". בהמשך הוא שיחק מרגל סובייטי בסדרה נוספת וכתוצאה מכך הוא קיבל זיהוי "מרגל סובייטי למופת".
בשנת 1977 שיחק בסרט נוסף של סטניסלב רוסטוצקי ועל השתתפותו בסרט זה זכה בפרס לנין בשנת 1980.
בשלהי תקופת ליאוניד ברז'נייב הוא הקריא בטלוויזיה את ספריו של השליט.
בתחילת המאה ה-21 טיכונוב חלה והפסיק לשחק. במהלך הקריירה הוא שיחק ב-65 סרטים.
בשנת 2002 עבר אוטם שריר הלב. הוא נפטר ב-4 בדצמבר 2009 בעקבות ניתוח שבוצע מספר ימים לפני כן ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.
קברו של ויאצ'סלב טיכונוב בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.
וולומיי

ווּלומיי (בכתיב אנגלי: Wulomei, כלומר "כהנים ראשיים", ביחיד "וולומו" Wulomo) הייתה להקת מוזיקה עממית
מגאנה, שהוקמה ב-1973 בעיר אקרה על ידי ני טיי אשיטיי, בעידודו של המוזיקאי והמחזאי סאקה אקוואי, שהיה אמרגנה ומלחין הבית שלה. הלהקה קמה בקרב בני האתניה גה החיה בדרום-מזרח גאנה.
ני טיי אשיטיי היה נגן כלי הקשה בלהקות ה"היילייף" "טמפוס" של א.ט. מנסה, ב"טאבמן סטארס" וב"וורקר'ס בריגייד". הוא החליט ליצור מוזיקה שורשית יותר כתגובה להתרפקות הנוער בארצו אחרי המוזיקה הזרה על חשבון התרבות המוזיקלית העממית המקומית.
שם הלהקה ניתן על ידי סאקה אקוואי שבמאמר משנת 1971 שכותרתו "Modern Folk Opera in Ghana" ("אופרה עממית מודרנית בגאנה") העלה את תשומת הלב אל תפקיד הכוהנים הראשיים של בני גה - הוולומיי.
סגנון וכלים

הלהקה משתמשת בכלים עממיים מגאנה, כולל חלילי במבוק אופייניים "אטנטנבן" וכלי הקשה מסורתיים רבים, לרבות דלעות קלבאש, גונגים, תופי מסגרת גומבה ענקיים בעלי צליל הקשתי עמוק ובנוסף גיטרה אקוסטית מוגברת, שפורטים על מיתריה באצבע לפי הסגנון המערב אפריקאי.
בלהקה השתתפו שלוש זמרות ושלושה זמרים.
רפרטואר

רפרטואר הלהקה כלל שירים ישנים של בני גה-אדנגבה, שירי רחוב, ושירי ימאים קרו מ-ליבריים, שחיו באקרה בשנות ה-1950, שירי גומה, שירים בידוריים קולומאשי (מוזיקת גה לפי סגנון ההיילייף של רחוב) וקפאנלוגו (תערובת של מוזיקת היילייף עם תיפוף מקומי) מאקרה ומוזיקת היילייף של בני אקאן, מוזיקת פצ'אנגה מ-קובה. נכללו אף כמה שירי דגבאני מתפון גאנה שפת השירים הייתה לרוב שפת גה.
על מנת להדגיש את הגישה הילידית של הלהקה חבריה לבשו בגדים לבנים או צהובים וכובעים בסגנון כהני הדת "וולומיי" של בני גה הפגנים מאזור אקרה.
אלבומים

בשנת 1974 הוציאו "וולומיי" לאור את תקליטם הראשון Mibe Shi Dinn (LP), אחר כך הופיע Walatu Walasa ואחריו בא "Wulomei in Drum Conference" (בחברת "Phonogram") שכלל 9 שירי גה ואחד מליבירה משנות ה-1940.LP אחרים הוקלטו בחברת Polydor. האלבום "Kunta Kinte" הוצא לאור על ידי חברת פיליפס ב-1978.
במהלך שנות ה-1970- ה-1980 ערכה הלהקה סיורים מצליחים ברחבי אירופה וארצות הברית. הסיור הראשון בן 45 יום בארצות הברית התקיים ב-1975. השתתף בו גם הזמר הכוכב קואה מנסה.
מורשתה

בעקבות הצלחתה של "וולומיי", קמו להקות שנקראו "הרכבי תרבות גה" כגון "בלמאבי", "דזאדזלוי", "אבלדיי", "אקבפוי" ו"אדיידו קטקה". גם שני חברי "וולומיי" הקימו הרכבים משל עצמם.
מתופף הגומבה של "וולומיי", "ביג בוי" ני אדו, הקים את להקת "בוקום" והזמרת הסולנית המובילה של "וולומיי", נאה אמאנואה, הקימה את להקת "סוקו" (Suku).
הלהקה "וולומיי" שיתפה פעולה עם הראפר קסימבבה מקרב זמרי גה. הם הוציאו לאור ביחד את האלבום "Akrowa" (אקרווה). בשיר Akrowa סימפלו גרסה משנת 1973 של אחד השירים של "וולומיי"
מורשתה > חזרתם של וולומיי

אחרי פרישתו של ניי אשיטיי, את מקומו כמוביל את הדור השני "וולומיי" תפס בנו, ני טיי אשיטיי הבן Nii Tei Ashitey jr ובתו, נא אשליי.(Naa Asheley)
Nii Ashitey has retired and the second generation Wulomei is run by his son,, and daughter, Naa Asheley.
דיסקוגרפיה

1975 - Mibe Shi Dinn (Agoro Records)
1975 - In Drum Conference (LP, Album) (Polydor)
1975 - (Agoro Records) Walatu Walasa (LP, Album)
1978 - Kunta Kinte (LP, Album) (Philips, Philips-West African-Records)
Nii Tei Ashitey And The Sensational Wulomei - Sani Maye Eko (CD, Album) (Tropic Vibe Productions 2000
2007 Nii Tei Ashitey And The Sensational Wulomei - Kpabi (CD, Album, RE)
(Tropic Vibe Productions)
סינגלים ומיני-אלבומים
1976 -Aaba (7", Mono) Philips, Philips-West African-Records
1977 - Dzee Nkome To / Wo Baa Ye Ame (7", Single) Philips-West African
Woo We Loo / Wala Tu Wala Sa Agoro Records
Akrowa  Agoro Records
Ayekoo  mono - Obadzen
Rokoto (7") Obadzen
קמפולים:
2000 Nii Tei Ashitey And The Sensational Wulomei with Naa Amanuah - Anthology - Twenty All Time Favorites (CD, Comp) Tropic Vibe Productions
הערות שוליים

↑  Musicmakers of West Africa ע' 103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 133500110   WorldCat (עם VIAF): 133500110 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וולומיי".
זורו (סדרת אנימציה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD הראשונה של הסדרה
 מבוסס על:  Zorro stories 
 סוגה:  אקשן, הרפתקאות
 יוצרים:  ריק אונגר
 מדבבים:  ג'נט בראון 
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  26 
 הפקה
 אורך פרק:  כ-21 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Telemundo
 רשת שידור בישראל:  ערוץ ZOOM
 תקופת שידור מקורית:  16 במרץ 2006 – 7 בספטמבר 2006 
 תקופת שידור בישראל:  7 בינואר 2013
 קישורים חיצוניים
 www.zorro-generationz.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זורו (באנגלית: Zorro: Generation Z) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית שעלתה לראשונה לשידור בשנת 2006. העלילה מתרחשת בשנת 2015 סביב הנער דייגו דה לה וגה, אשר סבא רבא שלו הוא זורו הראשון. דייגו גדל על סיפורי "זורו" של סבו ולקח על עצמו את התפקיד לאחר שאביו נחטף.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויסטרניצ'ן

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  קישינב 
 קואורדינטות:  47°02′27″N 28°50′42″E﻿ / ﻿47.040882301073°N 28.844958014344°E﻿ / 47.040882301073; 28.844958014344
  (למפת קישינב מוגדלת) ויסטרניצ'ן(למפת קישינב רגילה) ויסטרניצ'ן
 
מראה הכפר בתקופת האימפריה הרוסית, במרכז הכפר, על הגבעה, ניצבת כנסיית הקיסרים הקדושים קונסטנטין ואלנה
ויסטרניצ'ן (ברומנית: Visterniceni) היא שכונה בקישינב, שהתפתחה מהכפר עם אותו שם.
הכפר ויסטרניצ'ן נקרא בשם זה משום שבעליו ב-1517, ירמיה (Ieremia), היה בעל משרת ויסטיר. ב-1817 היו בכפר 170 משקי בית חקלאיים. באמצע המאה ה-19 הוקמה במקום תחנת רכבת במסילה המובילה לאונגני.
אנדרטה לקורבנות הפשיזם בקישינב, שהוקמה ב-ויסטרניצ'ן, במקום בו נרצחו יהודים
בתקופת הכיבוש הרומני של קישינב, במלחמת העולם השנייה, הוקם במקום גטו קישינב, שבו רוכזו יהודי המקום עד גירושם לטרנסניסטריה. ב-1982 הקימה קבוצת פסלים בהנהגת אאורל דוד (Aurel David) אנדרטה לקורבנות הפשיזם. באנדרטה היו לוחות נחושת, שנשדדו במהלך שנות התשעים של המאה העשרים. ביוזמת הקהילה היהודית ובמימונה שופץ האתר ונחנך מחדש ב-9 במאי 2015
הערות שוליים

↑  The Kishinev Ghetto (באנגלית)
↑  Memorialul victimelor fascismului (ברומנית)
ויאצ'סלב דוברינין

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1946 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  1 באוקטובר 2024 (בגיל 78) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Вячеслав Галустович Антонов 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1970–2020 (כ־50 שנה) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה 
 סוגה:  אסטרדה, סינת'-פופ, פופ רוק, שנסון רוסי, מוזיקת הגל החדש 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר 
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2006)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה (1991)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (1996)  עיטור הידידות (רוסיה) (2018)  פרס לנין קומסומול (1986) 
 www.vdobrinin.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
ויאצ'סלב דוברינין (ברוסית: Вячеслав Добрынин;‏ 25 בינואר 1946 – 1 באוקטובר 2024) היה מלחין וזמר אסטרדה סובייטי-רוסי. בשנת 1996 הוענק לו תואר האמן העממי של הפדרציה הרוסית. הוא נולד בשם ויאצ'סלב אנטונוב.
ביוגרפיה

ויאצ'סלב אנטונוב נולד במוסקבה. אביו היה קצין בצבא הסובייטי והוא לא ראה אותו אף פעם. הוריו הכירו במהלך מלחמת העולם השנייה, אך נפרדו לאחר סיום המלחמה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הוא למד באוניברסיטת מוסקבה. את שירו הראשון הוא הלחין בשנת 1972. באותה תקופה בברית המועצות היה כבר זמר-מלחין בשם יורי אנטונוב, ולכן ויאצ'סלב הצעיר החליט להופיע תחת שם המשפחה "דוברינין", ובשנת 1974 שינה את שם משפחתו באופן רשמי. את שיריו הראשונים ביצעה הלהקה וסיוליה רביאטה. ויאצ'סלב דוברינין החל לשתף פעולה עם המשורר לאוניד דרבניוב והם הלחינו מספר רב של שירים. בשנת 1986 החל דוברינין לבצע את שיריו בעצמו.
בשנת 1990 נמכר תקליט של דוברינין ב-7 מיליון עותקים והוא קיבל "דיסק הזהב".
לאחר פטירת לאוניד דברניוב, דוברינין הלחין שירים למילים מאת לריסה רובלסקאיה, אנדריי דמנטייב, רוברט רוז'דסטבנסקי ומשוררים נוספים.
בסך הכל הוא הלחין כ-1,000 שירים והוציא כ-40 דיסקים ותקליטים. הוא הלחין מוזיקה למספר סרטים.
על פעילותו ויאצ'סלב דוברינין קיבל מספר עיטורים, פרסים ותוארים. בשנת 2010 לשירים שלו הוקדשה תוכנית "נחלת הרפובליקה".
בבוקר ה-1 באוקטובר 2024, ויאצ'סלב דוברינין נפטר.
ב-4 באוקטובר 2024 התקיים טקס הפרידה מויאצ'סלב דוברינין בבית העלמין טרויקורובסקויה במוסקבה, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שלח זר פרחים לאירוע.
הערות שוליים

↑  נפטר המלחין ויאצ'סלב דוברינין, באתר bbc, ‏2024-10-1 (ברוסית)
↑  במוסקבה נפרדים מויאצ'סלב דוברינין, באתר ont, ‏2024-10-4 (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810585936505606  ISNI: 0000 0004 0834 1467  LNB: 000165536  MusicBrainz: ae41a31f-024c-49e7-923e-622703114b6d  VIAF: 300768690   WorldCat (עם VIAF): 300768690
הרמן אמיל פישר

| --- | --- |
צילום מסביבות 1895
צילום מסביבות 1895
 לידה:  9 באוקטובר 1852 אויסקירכן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  15 ביולי 1919 (בגיל 66) ברלין, גרמניה 
 שם לידה:  Hermann Emil Louis Fischer
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית קברות ואנזה, לינדנשטרסה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 מנחה לדוקטורט:  אדולף פון באייר 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת וירצבורג  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 תלמידי דוקטורט:  אוטו פאול הרמן דילס, קרל האריס, מקס ברגמן, הנס פון אוילר-שלפין, הנס פישר, אוטו היינריך ורבורג, Oskar Piloty 
 פרסים והוקרה:  פרס פאראדיי (1907)  מדליית קוטניוס (1898)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1898)  מדליית דייווי (1890)  חבר זר של החברה המלכותית (1 ביוני 1899)  מדליית הלמהולץ (1909)  פרס נובל לכימיה (1902)  מדליית אליוט קרסון (1913)  מדליית ביילי (1909)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  אגנס גרלך 
 תרומות עיקריות
 סינתזת סוכר ופורין
 
הרמן אמיל לואי פישר (בגרמנית: Hermann Emil Louis Fischer; ‏ 9 באוקטובר 1852 – 15 ביולי 1919) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1902, "על עבודתו בסינתזת סוכר ופורין". פישר נודע בעיקר על עבודתו על סוכרים, גלוקוז וקפאין. ערך מחקרים ראשונים לצורך פענוח הרכב החלבונים. ב-1875 השתמש בהידרזין על מנת להפריד ולזהות את הסוגים השונים של פחמימות בתערובות לא טהורות. הוא הבהיר בפרוטרוט את מבנה הפורינים. פישר הראה שהפורינים הם מולקולות בעלות חשיבות עליונה בתאים חיים, בהיותם מרכיבים של ATP, חומצות גרעין (DNA, RNA) ותרכובות אחרות..
קורות חייו

פישר נולד באויסקירכן (Euskirchen), בסמוך לקלן ללאורנץ פישר, איש עסקים וליוליה, בת לבית פנסגן. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר בבון בהצטיינות יתרה, ביקש ללמוד את מדעי הטבע, אך אביו כפה עליו לעבוד בעסק המשפחתי, עד שקבע כי בנו אינו מתאים לעבודה זו. על פי האוטוביוגרפיה שלו, אביו אמר עליו שהוא טיפש מדי מכדי להיות איש עסקים, ועל כן עליו להיות סטודנט.
לאחר מכן החל פישר את לימודיו באוניברסיטת בון בשנת 1871, ושנה לאחר מכן עבר לאוניברסיטת שטרסבורג בהשפעת בן דודו אוטו פישר. בשנת 1874 הוענק לפישר תואר דוקטורט עבור מחקרו בפתלאין (תרכובת) והוא התמנה למשרת הוראה באוניברסיטה. שנה לאחר מכן, ב-1875, עזב פישר את האוניברסיטה ועבר בעקבות אחד ממוריו לאוניברסיטת מינכן, שם התמנה למרצה לכימיה. בשנת 1881 הפך פישר למרצה באוניברסיטת אויסקירכן, עיר הולדתו. בשנת 1888 הוזמן פישר להורות כימיה באוניברסיטת וירצבורג (Würzburg), שם נשאר עד לשנת 1892, עת הוצע לו לרשת את א. וו. הופמן (Hofmann) בקתדרה לכימיה באוניברסיטת ברלין. פישר כיהן במשרה זו עד למותו בשנת 1919.
הוא גילה מספר תגובות כימיות הנקראות על שמו. הוא הציע את התאוריה של "מנעול-מפתח" כמנגנון הפעולה של אנזימים כמו כן, הוא פיתח שיטה נוחה לרישום דו־ממדי של מולקולות תלת-ממדיות, שיטה אשר קרויה כיום היטל פישר. השיטה שימושית מאוד לרישום מולקולות כיראליות. על-שמו נקראת גם מדליה המחולקת על ידי האגודה הכימית הגרמנית.
ראו גם

היטל פישר
וום

| --- | --- |
 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור צפון-מערב
 גובה:  1,055 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  80,123 (2012)
 קואורדינטות:  6°23′00″N 10°04′00″E﻿ / ﻿6.38333°N 10.0667°E﻿ / 6.38333; 10.0667 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה וום(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה וום(למפת אזור צפון-מערב רגילה) במנדה באלי קומבו אקו דרום-מערב אד. המערב ניגריהוום(למפת אזור צפון-מערב מוגדלת) במנדה באלי קומבו אקו דרום-מערב אדמאווה המערב ניגריהוום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וום (בצרפתית: Wum) היא עיירה שנמצאת באזור הצפון-מערבי של קמרון.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת בצפון-מערב קמרון, כ-42 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה. היא נמצאת כ-319 ק"מ מיאונדה, עיר הבירה של קמרון וכ-42 ק"מ מבמנדה, בירת האזור.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 19 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,645 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (279 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (5 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N11.
אוכלוסייה

לפי מפקד האכלוסין ב-2012, ישנם 80,123 איש בוום.
בוום, מדברים גם בשפת האגחם (אנ') (שהיא גם במקרה נקראת גם וום).
הערות שוליים

1 2  "Archived copy" Archived from the original on 2012-07-20. Retrieved 2010-12-04.
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5527118-2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרמן ארהארדט

| --- | --- |

הרמן ארהארדט בעת הפוטש של קאפ, 1920. תחת נעלו מסומן X קטן
 לידה:  29 בנובמבר 1881 הוהברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  27 בספטמבר 1971 (בגיל 89) ליכטנאו אם ואלדוירטל, אוסטריה 
 מקום קבורה:  אוסטריה תחתית 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Margarethe Viktoria Prinzessin zu Hohenlohe-Öhringen (13 באוגוסט 1927–?) 
 צאצאים:  Marie Elisabeth Ehrhardt, Hermann Georg Ehrhardt 
 תקופת הפעילות:  מ-1899 
 דרגה:  קורבטנקפיטן 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 
הרמן ארהארדט (בגרמנית: Hermann Ehrhardt;‏ 29 בנובמבר 1881 – 27 בספטמבר 1971) היה מפקד גרמני בצי הקיסרי הגרמני בדרגת סרן (Korvettenkapitän) במהלך מלחמת העולם הראשונה ומפקד בריגדת ארהארדט של הפרייקור, לאחר המלחמה.
ביוגרפיה

נולד בדירסבורג (Diersburg) שבמדינת באדן-וירטמברג והצטרף לצי הקיסרי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה הוצב בבסיס קיל. במהלך דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי מיד לאחר המלחמה גיבש תחת פיקודו הכריזמטי 6,000 חיילים לאומנים במסגרת שנקראה של שמו "בריגדת ארהארדט". כמתנגד חריף לחתימת ראשי רפובליקת ויימאר על חוזה ורסאי ועקב פקודת הממשלה לפרק את היחידה, הוביל את הפוטש של קאפ במרץ 1920. ניסיון ההפיכה הסתיים כאשר חייליו הנסוגים מברלין טובחים בקהל שליווה את יציאתם מן העיר בשער ברנדנבורג.
ארהארדט נמלט מגרמניה, אך שב אליה ב-1922 מבלי שהועמד לדין ועמד בראש ארגון הטרור "קונסול" שחבריו ביצעו את רצח ולטר רתנאו, שר החוץ היהודי של רפובליקת ויימאר. ב-1923 עבר לבוואריה שהייתה תחת שלטונו של גוסטב פון קאהר והקים בה ארגון צבאי מחתרתי (Viking Bund). במהלך הפוטש במרתף הבירה סירב ארהארדט להגיש סיוע לאדולף היטלר. אף על פי שרבים מחייליו לשעבר השתלבו במפלגה הנאצית, לא היה ארהארדט עצמו חלק ממנה.
שמו היה רשום כמועמד לחיסול ב"ליל הסכינים הארוכות" (30 ביוני 1934), בו חיסל היטלר את בכירי האס אה, אך הוא נמלט לאוסטריה לפני כן. ב-27 בספטמבר 1971 הוא מת בביתו בקרמס שבאוסטריה, בגיל 89.
לקריאה נוספת

אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010
הערות שוליים

↑  אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 104
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16942784n (data)  GND: 118819860  VIAF: 291241242   WorldCat (עם VIAF): 291241242
המערכה על בורמה

המערכה על בורמה התרחשה בין ינואר 1942 ויולי 1945, כחלק מהזירה הדרום-מזרח אסייתית במלחמת העולם השנייה. במערכה זו נלחמו כוחות חבר העמים הבריטי, כוחות סינים ואמריקאים כנגד כוחות האימפריה היפנית, תאילנד והצבא ההודי הלאומי בבורמה (כיום מיאנמר).
למערכה היו מספר מאפיינים בולטים. התנאים הגאוגרפיים של האזור, כגון מזג אוויר ותנאי שטח, השפיעו על השתלשלות המערכה. המערכה הייתה מורכבת אף מבחינה פוליטית, שכן לכל אחת מבעלות הברית שפעלו בה הייתה עדיפות שונה.
אזור בורמה מאופיין באקלים מונסוני, והדבר אומר שלחימה אפשרית רק במחצית מכל שנה. עובדה זו, בשילוב העדיפות שניתנה לזירה האירופית אצל בעלות הברית, הביאה להתארכות המערכה, ולחלוקתה לארבעה שלבים: הפלישה היפנית ב-1942, שהביאה לסילוק הכוחות הבריטים והסינים מבורמה; ניסיונות הנפל של בעלות הברית לפתוח במתקפת-נגד בסוף 1942 וראשית 1944; ניסיון הפלישה הכושל של יפן להודו ב-1944; ולבסוף, מתקפת בעלות הברית שהובילה לכיבוש בורמה מחדש מסוף 1944 ועד אמצע 1945.
כיבוש בורמה על ידי היפנים

המטרה הראשונית של היפנים בבורמה הייתה כיבוש הבירה ועיר הנמל המרכזית ראנגון. כיבוש ראנגון נועד לחסום את נתיב האספקה של בעלות הברית לסין (וכתוצאה מכך פגיעה בכושר הלחימה הסיני), ולספק בסיס איתן להגנה על השטחים הכבושים במלאיה ובאיי הודו המזרחיים. בינואר 1942, חצתה הארמייה ה-15 היפנית, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל שוג'ירו איידה, את הגבול הצפוני של תאילנד, ופתחה במתקפה על פרובינציית טֵנָאסֶרים (כיום טאנינת'ארי), שבדרום בורמה.
היפנים חצו את מעבר קווקרייק (Kawkareik), ולאחר לחימה עיקשת כבשו את עיר הנמל מוּלמיין (כיום מאולאמין) השוכנת על שפכו של נהר סאלווין. חיילים מדיוויזיית הרגלים ה-17 ההודית ניסו לסגת על מעבר לנהר סיטאנג, אך הם אוגפו על ידי כוחות יפניים.
אובדן שני גדודים מהדיוויזיה ה-17 הותיר את ראנגון ללא הגנה. אולם, מפקד הפיקוד המאוחד של בעלות הברית באזור, פילדמרשל ארצ'יבלד וייוול, הורה להמשיך בהגנה על העיר מפני שתגבורת הייתה בדרכה מהמזרח התיכון. על אף שמספר יחידות אכן הגיעו, הורה המפקד החדש של הצבא הבריטי בבורמה, גנרל הארולד אלכסנדר, על פינוי העיר ב-7 במרץ. טרם הנסיגה, הרסו הבריטים את נמל העיר ואת מתקני הנפט שבה. לאחר מכן, נסוג הצבא הבריטי צפונה, בהשיגו את הכיתור אך במעט.
כיבוש בורמה על ידי היפנים > ההתקדמות היפנית לגבול הודו

לאחר נפילת ראנגון, ניסו בעלות הברית להתארגן מחדש בצפון בורמה. לשם כך, נשלח מסין "חיל המשלוח לבורמה" הסיני, והכוחות הנסוגים אוחדו ל"גיס בורמה". אולם, גם היפנים זכו לתגבורת בדמות הכוחות שעסקו עד לא מזמן בכיבוש סינגפור. לאחר שהובסו במספר קרבות, ולאחר שהאוכלוסייה המקומית החלה להתמרד כנגדם, החליטו כוחות בעלות הברית להתפנות מבורמה, וחצו את הגבול להודו.
הנסיגה התנהלה תוך קשיים רבים. בשל דחיפות הנסיגה, שלט חוסר הארגון בכל. בנסיגתם, הכוחות חצו יערות גשם טרופיים עם אספקה וציוד מועטים. שיירות רבות חסמו את דרכי הגישה המשובשות לכיוון הודו, וכל אותו זמן היו נתונים תחת מצוד מצד הצבא היפני הקיסרי. גיס בורמה הבריטי הצליח לחצות את הגבול להודו, והגיע לערים אימפהל ומניפור, במאי 1942. אולם, לכשהגיעו להודו, נוכחו לדעת כי הרשויות אינן ערוכות לקבלת מספר כה רב של פליטים, ועל כן הם נותרו לחיות בשטח הפתוח, עם תחילת עונת המונסונים.
בשל תקשורת לקויה, לא יודעו הכוחות הסינים בבורמה על נסיגת הבריטים. כאשר קיבלו את הדיווח, החלה נסיגה בלתי מאורגנת לכיוון הודו, גם היא דרך יערות גשם ובגשמים כבדים, ללא ציוד. כאשר הגיעו ליעדם, עברו החיילים הסינים לפיקודו של גנרל ג'וזף סטילוול, שצייד ואימן אותם. שאר הכוחות הסינים בבורמה ניסו לחזור ליונאן דרך רכסי הרים מבודדים בצפון בורמה, ויותר ממחציתם נהרגו במהלך המסע.
כיבוש בורמה על ידי היפנים > הצבא התאי נכנס לבורמה

תאילנד חתמה על ברית עם יפן ב-21 בדצמבר 1941. כחלק מהברית, הבטיחו היפנים לתאים כי מספר אזורים בבורמה, שהיו שייכים בעבר לתאילנד, יוחזרו לה. ב-10 במאי, פלשו שלוש דיוויזיות רגלים תאיות ודיוויזיית פרשים אחת לתוך בורמה, כאשר מטרתם היא כיבוש העיירה קנטוּנג. בדרכם לעיירה, נתקלו הכוחות התאים בדיוויזיה ה-93 הסינית הנסוגה, וגברו עליה תוך קבלת סיוע אווירי מחיל האוויר המלכותי התאי. העיירה נכבשה ב-27 במאי. מתקפות נוספות על הדיוויזיה ה-93 ביוני ובנובמבר אילצו את הסינים לסגת לחלוטין מבורמה, בחזרה ליונאן.
נהר סאלווין נקבע כקו הגבול בין זירת הלחימה היפנית לתאית.