stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסכת נידה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ס"ו, עמוד א' דיבור המתחיל ב"ותבדוק"
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
| נידה |
| --- | --- | --- |
| סוגי ראיות ודמים | נידה • זבה קטנה-שומרת יום כנגד יום • זבה גדולה - שבעה נקיים • כתם (נידה) • הרגשת נידה • דם בתולים • דם חימוד • דם קישוי • דם טוהר |  |
| דיני הוסתות | פרישה סמוך לווסת • וסת קבוע • וסת שאינו קבוע • עונה בינונית • וסת ההפלגה • וסת החודש • וסת השבוע • וסת השעות • וסת הדילוג • וסת הגוף • וסת הסירוג • וסת האונס • רואה מחמת תשמיש • ימי המבוכה |  |
| דיני הנידה | איסור משכב עם נידה • הרחקות הנידה • בועל נידה |  |
| פרישה סמוך לווסת | עונת אור זרוע • עונת חוות דעת • עונת אבי עזרי |  |
| טהרת הנידה | בדיקת עד • הפסק טהרה • מוך דחוק • שבעה נקיים • ליל טבילה • חפיפה לפני טבילה • טבילה • סתירת שבעה נקיים • פולטת שכבת זרע • חומרא דרבי זירא |  |
| שונות | חופת נידה • מסולקת דמים • עד בדיקה • מסכת נידה • ברייתא דמסכת נדה • בודקת טהרה |  |
נשים בספרטה העתיקה

נשים בספרטה לא היו במעמד שווה לזה של גברים, אולם הן עסקו במגוון תפקידים רחב יותר מאשר התפקידים של ניהול משק הבית וטיפול בילדים, שהיו מנת חלקן של הנשים בשאר אזורי יוון העתיקה.
חינוך > שירה

הספרטניות עסקו בתחומי ה-"Mousikē" - שירה, ריקוד ומוזיקה כחלק מהפולחן הדתי. ידוע לנו על משוררי מקהלה ליריים מהמאה השביעית לפנה"ס. אחד מהם היה אקלמן שעל פי המסורת היה משורר לירי שהגיע לספרטה כעבד. הוא חיבר בין חמישים לשישים דקלומים שרובם הלכו לאיבוד ובין היתר הושכר כמורה ללמד נערות להופיע במקהלה. בשנת 1855 התגלה פרגמנט בקבר ליד הפירמידה השנייה בסקארה שבמצרים על ידי אוגוסט מריאט. בו התגלו אסופה של "שירי נעורים" (παρθένος) שבוצעו בידי מקהלת נערות ספרטניות.
באחד משירי הפרגמנט תיאר אלקמן משוררת, שמה היה מגלוסטרה (μεγαλοστράτα), נערה בלונדינית שזכתה במתנת ה"מוזה". הערכות הן שהיא הייתה ספרטנית. הוא תיאר אותה כך,
... את המתנה הזאת, הציגה <לי>, המוזה, שמחה מבין הנערות, זהובת שיער, מגלוסטרה."
Τοῦτο ϝαδειᾶν < ἐμὶν> ἔδειξεν Μῶσαν
δῶρον μάκαιρα παρθένων
ά ξανθά Μεγαλοστράτα
אתנאיוס טען שאלקמן היה מאוהב במשוררת, ”והוא גם (אמר) שנאהב לא במתינות בידי מגלוסטרוטה, מחד זו משוררת, ומנגד בעלת יכולת גם לפתות את אוהבים באמצעות פיתוי.” שיריו של אלקמן מחד חושפים בפניו חברה שונה אשר מעודדת שירה ומנגד גם חושפים פנים הומו-ארוטיים בין נשים, כחלק מתהליך החניכה בחברה הספרטנית. ”I were to see whether perchance she were to love me. If only she came nearer and took my soft hand, immediately I would become her suppliant” על פניו נראה כי סברה זו מתחזקת באמצעות תיאורי פלוטרכוס. ”סוג זה של אהבה היה מקובל אצלם עד כדי כך, שאפילו מטרונות חשובות נטו אהבה לבתולות”. נובע מכך שייתכן ואהבה הומו-ארוטית הייתה קיימת הן בקרב הגברים והן בקרב הנשים. שוב, אנו רואים הקבלה ליחס בין גברים לנשים, ללא הבחנה בין המינים.
חינוך > כתיבה

זולת לשירה, קיימות עדויות לכך שנשים ספרטניות ידעו לכתוב, בהתאם לנשות האליטה היווניות ואף עסקו ברטוריקה. הביסוסים לכך נרמזים מהספרויות השונות ופחות מעדויות. למשל הנרטיב המסופר אצל הורטודוס, בספרו השביעי, מקטע 239. המקטע מתאר את אשת המלך אשר מוֹרה לאנשיה לקלף שעווה על מנת לקרוא כתב סתרים שתחתיו. קטע אחר מפלוטרכוס, מתאר את התכתבותה של אם עם בנה לאחר שגילתה כי נס מהמערכה.
השוויון בחינוך בא לידי ביטוי במגוון אספקטים נוספים למשל באומנות הרטוריקה. ההשערה היא שנשים זכו לנאום או לפחות לדבר בפומבי. אפלטון הזכיר זאת וגם פלטארכוס, ”הוא גם הטעים את מין הנשים טעם של רוח אצילה, שכן הרגישו שגם להן חלק בעזות ושאפנות. ולפיכך נזדמן להן לחשוב ולדבר כמו שמספרים על גורגו אשתו של ליאונידאס.”
חינוך > טיפוח והשבחת סוסים

טיפוח והשבחת סוסים היה אחד מסממני ההיכר של הספרטנים. הרי הם שיבחו לא רק סוסים אלא גם את הצאצאים, ”הבריות מקפידים להרביע סוסות וכלבות בטובים שבזרים, והם משתדלים לזאת את בעליהם בטובה או בממון, אבל בפני נשותיהם הם נועלים דלתותיהם ודורשים שתלדנה רק להם עצמם”. ספרטה נהגה לברור תינוקות, ”האב המוליד לא היה אדון על גידל בנו, אלא חייב היה לקחתו ולהביאו למקום הנקרא 'לסכה', שם ישבו הזקנים שבשבט ובחנו את היילוד”. מכאן החשיבות של השבחה ורכיבה על סוסים. הנשים הספרטניות רכבו על סוסים והיו מיומנות ברכיבה עליהם. האישה הראשונה שזכתה באולימפיה הייתה קוניסקה (Κυνίσκα), ספרטנית, לערך בשנות החמישים לחייה. היא זכתה פעמיים, פעם בשנת 396 לפנה"ס ופעם בשנת 392 לפנה"ס. קוניסקה הייתה בתו של ארכילאודוס השני (Αρχίδαμος) משושלת אורופונטידס (Ευρυποντίδες) ואחותם של שני המלכים, אגיס השני ואגסילאוס השני. פרוש כינויה הוא "כלבלבה". ייתכן כי שם זה קשור לכלבי הגישוש בספרטה, ממין נקבה, שהיו מפורסמות ביכולתן למצוא מחצבות. פלוטרכוס פרט, ”כשראה אגיסילאוס שאחדים מבני העיר ספונים בעיני עצמם ודעתם זחוחה עליהם בשל סוסי המרוץ שהם מגדלים, שידל את אחותו קיניסקה לשלוח מרכבה לתחרויות האולימפיות, שכן ביקש להוכיח ליוונים שהניצחון בתחרויות אינו אות של יתרון כלשהו, אלא אות של עושר ובזבוז בלבד.” נשים נשואות לא יכלו לצפות במשחקים האולימפיים, עם זאת, נשים יכלו להשתתף בתחרויות של מרוצי סוסים ומרכבות בתור בעלות הסוסים ולא כרוכבות.
נישואים > תפקיד האישה

הולדת ילדים הייתה בראש המעלה בספרטה. מטרתו של המשטר הייתה להרבות ולהשביח את החברה הספרטנית. לפיכך הנשים נתפסו ככלי להולדת ילדים, ”ואילו נשים בנות חורין מטלתן העיקרית היא ללדת ילדים”. החינוך נועד למימוש יעיל של מטרה זו ובהתאם המשטר עודד השבחה של צאצאים.
אדולף היטלר החשיב את ספרטה כ"מדינה הגזענית" הראשונה ואמץ מודלים רבים כמו זה שהוזכר לעיל.
נישואים > אופן עידוד הילודה

האמצעי הראשון לעידוד ילודה היה באמצעות משיכה מינית. המשטר נהג לבצע ”תהלוכות של הבתולות במערומיהן ולתחרות האתלטיות לעיני הצעירים, שכן היו נמשכים אליהן בעל כורחם, לא בכורח גאומטרי, אלא בכורח אירוטי, כדברי אפלטון.” שנית, השלטון היה נוהג להשפיל רווקים ולהעניק להם תחושה של חוסר שייכות: ”ולא זו אף זו, הוא העטה אי כבוד על הרווקים, כי נמנע מהם לחזות בהתעמלותם של הצעירים והצעירות. ובחורף היו המושלים מצווים עליהם להקיף את כיכר השוק כשהם ערומים, ובשעת הילוכם היו שרים מעין שיר של גנות על עצמם, שבדין הם נענשים הואיל ואינם נשמעים לחוקים...” לחלופין המשטר העניק הטבות לזוגות נישואים.
עידוד הילודה לא התאפיין רק בעידוד נישואים אלא גם במערכות יחסים מחוץ לנישואים כחלק מהניסיון לשבח צאצאים. ”לאחר שהתקין סדרי צניעות וגינונים כאלה לנישואין והרחיק מהם כל פחזות ודופי, גירש מלב הגברים את הקנאה הריקה והנשיית וקבע שתפארת היא להם לשתף את הראויים לכך בהולדת ילדים”. הנחת היסוד הייתה שאדם השואף לשרת את מדינתו בנאמנות, ישאף לגדל ילד משובח גם אם ביולוגית לא יהיה שלו. לפיכך אם הוא רואה גבר או אישה היכולים לממש יעד זה, עליו לנצל זאת. במילים אחרות, גבר זר יכול היה להתייחד עם אישה נשואה ולהפך, גבר זר יכול לבקש מבעל להתייחד עם אשתו. על כך נאמר, ”איש נשלח לאישה ספרטנית כדי לשאול אם היא רואה יפה את החיזורים אחריה; היא ענתה, "כשאני הייתי ילדה למדתי לציית לאבא שלי וכך עשיתי; אז כאשר הפכתי לרעיה אני מציית לבעל שלי...”. על פניו נראה הדבר בלתי ניתן למימוש במערכת הנישואים כיוון שהקנאה והבעלות הם החלק העיקרי ממערכת זו. מאידך, יש להבין כי המשטר עודד פגיעה מכוונת בזוגיות. הפגיעה בזוגיות החלה עד מילדות, בזמן שגברים ונשים הופרדו זה מזה למשך תקופה ארוכה של כשלושים שנה. הגבר חיי עם קבוצת גילו בצבא עד גיל שלושים. לא כל השנים האלו גובות אי התייחדות בין גבר לאישה אבל אלו פוגמות במערכת היחסים ביניהם. מדובר על חיים מונוטוניים שבהם הזכר נמנע אף מלהביט באישה ברחוב, ”מכיוון שרצה מאוד שיהיו חדורי צניעות, ציווה שגם ברחובות ישימו ידיהם תחת גלימתם, יהלכו בשתיקה, לא יביטו סבבם אלא ישפילו מבט לקרקע לפני רגליהם”.
נישואים > גיל הנישואים

גיל הנישואים של הנשים הספרטניות היה מאוחר בהרבה מהנשים האתונאיות. שוב, המטרה נועדה להבטיח את בריאות התינוק ומניעת סיבוכי לידה. אי העיסוק במלאכה או גידול הילדים העניקו לנשים זמן פנוי רב בביתן. הן זכו לאכול בבית יחד עם אמהותיהן ולא פעם נראה כי הן זכו לזמן פנוי עבור למידה.
נישואים > טקס הנישואים

טקס הנישואים בימינו הוא טקס איחוד משפחות. אירוע משמח הכולל מפגש בין הפרט לחברה. בספרטה הטקס התנהל באופן שונה, לפחות על פי תיאוריו של פלוטרכוס. חשוב לזכור, פלוטארכס נעזר בתיאורים נרטיבים ומוטיבים ספרותיים, יש סתירות רבות בין אמרותיו וסיפוריו ופעמים רבות סתומות. ”לשם נישואין הייתה הנערה נחטפת מבת הוריה, לא כשהיא קטנה, לפני שהגיעה לפרקה, אלא כשהיא באיבה ובשלה לנישואין”. על אף התמונה הרומנטית יש להבין את אופן התרחשות האירועים. גבר זר, מתגנב בשעת לילה מאוחרת, לאחר שסיים את יומו בצבא, אל בית. השכנים בוחרים להתעלם מפני שמדובר ב"נורמה". הקשר בין האיש לאישה מפוקפק וספק אם כל זוג שהתייחד באמת ובתמים נקשר בקשר רומנטי. איפוא מצטייר שכל גבר זר יכול היה לטפס על קירות של בית ולהיכנס אליו. אם ההורים ערניים מספיק ונמנעים מהתייחדות, הגבר ינוס לרחוב. אם לא, הזוג ימצא עצמו נשוי או לפחות אנחנו מניחים שכך. איש לא יכול להבטיח שגבר אחר לא טפס אל אותה בחורה. קולה של האישה אינו נשמע. האם היא מעוניינת בהתייחדות? האם היא מכירה את הבחור? איש לא יכול להבטיח וגם העדויות די מגבות שכמעט ולא היה קשר בין גברים לנשים בחי היום יום. מאחר שבכל חברה קיימת זליגה ופריצת גבולות, קשה להניח שהתנהלות כזו העניקה ביטחון אישי לנשים. כנגד זאת, גם אם ייתכן ומערכת זו לקויה, הפריצות בה יכולה להעניק חופש לאחדות מבין הנשים.
עד ללידה עצמה המשיך הזוג לשמור בחשאיות על הקשר, שוב תחת הטענה כי חשאיות זו משבחת את הצאצא, ”אלא אף זיווגו בעלים ונשותיהם בשעה שגופותיהם היו מלאים כוח הולדה ואהבתם חדשה ורעננה, ולא כשהם שבעים וסחוטים מהזדווגויות ללא מעצור; אלא תמיד נשארו בלבם שיירי להבה של געגועים וחסד זה לזה”.
ניתן אפוא לטעון כי סממנים נשיים נלקחו מהנשים עצמן, למשל מיד לאחר שהכלה הייתה נחטפת, היא הייתה נמסרה לסוכנת הכלה שהייתה גוזזת את שערות ראשה עד עורה. הודקינסון (Hodkinson) טען שלנשים ספרטניות נאסר בכלל לגדל שיער ארוך ולכן גזיזתו עד הקרקפת לא שינתה דבר של ממש. הכלה הייתה נותרת על מחצלת לבדה בחשיכה, מחכה לבעלה. שיא העלילה מגיע בתום פעולת ההתייחדות. אחרי הטיפוס, החשאיות וההצלחה, יש צפייה להתייחדות של גבר עם האישה, לא רק מבחינה פיזית אלא גם רוחנית ונפשית. עם זאת, הגבר מוכרח לקום וללכת, שמא משהו ידע ויגלה על מעשיו, דהיינו ההורים. מכאן עולה שהפגיעה של השלטון הייתה לא רק במערכת הזוגית אלא גם בסמכותם של ההורים. הוכחה לכך היא לקיחת הילדים מגיל צעיר לאימונים וההחלטה בידי מי יינשאו. לכן, אומנם היה מצופה מנשים להיות צייתניות לאביהן, כמוצג באימרות ספרטניות, אבל בפועל לאב כמעט לא הייתה נוכחות בשעת גדילתן.
רבים יטענו שלנשים ניתן חופש רב ”גם כלתו הייתה מתחבלת תחבולות ומטכסת עמו עצה כיצד ייפגשו יחדיו בסתר בשעת הכושר. ודבר זה היו עושים לא במשך זמן מועט, אלא עד אותה עת שקצתם היו ילדים נולדים להם, לפני שראו לאור היום את נשותיהם”. מאידך, ייתכן שהאקטיביות האישה החלה בדיעבד, לאחר המעשה, והסיבה לכך ברורה במושגים של דאז. הטענה הזו מתחזקת מתוך אסופת ה"אמרות של ספרטניות" על צייתנות האישה לבעלה ואביה.
נישואים > הורות

החיבור של פלוטרכוס, "אמרות של ספרטניות" מציג אמרות ידועות של אמהות ספרטניות ולמעשה מחנך למה היא אם "טובה". הוא נותן לנו מבט על המערכת היחסים המשפחתית. לאם הספרטנית היה תפקיד אחד בחיי בנה, לדרבנו שישוב מן הקרב ”יחד עם המגן או מעליו”. אם שמתכחשת לבנה מוג הלב שאומרת ”לא שלי הצאצא”. ייתכן מאוד שהאמרות האלו רחוקות מהמציאות שהייתה קיימת אבל הן משקפות את המנטליות של המשטר הספרטני הפולש לכל נישה בחי הפרט.
נשות האליטה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מעמדות נמוכים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מגדר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זנות בספרטה

ספרטה הייתה היחידה בין ערי המדינה של יוון העתיקה בה השימוש בזנות לא היה מקובל.[דרוש מקור]
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקורות ומחקר מודרני

קסנופון ופלוטרכוס חיברו את מרב החומר על נשות ספרטה. גם אריסטו כתב על נשות ספרטה, בחיבורו "פוליטיקה" כחלק ממחקרו על משטרי יוון. עד שחיבורו הושלם, ספרטה הייתה בשיא כוחה ועיניים מעריצות וביקורתיות הופנו אליה. גודלה וכוחה של ספרטה בתקופה ההלניסטית הובילו להתעניינות מרובה מצופים חיצוניים. פעמים רבות ראו בה אוטופיה מיליטריסטית ופעמים אחרות נשמעו ביקורות כנגדה. מצד אחד עומד קסנופון אשר בחיבורו שלו עצמו, כתב על הערצתו הרבה לספרטה, ”פעם כאשר הרהרתי כיצד ספרטה, אף כי היא מעוטת אוכלוסים עד מאוד, הייתה לעיר החזקה והנודעת ביותר ביוון כולה, תמהתי כיצד הדבר. אבל משלמדתי את מוסדות הספרטנים, לא הוספתי לתמוה עוד. אכן אני מעריץ את ליקורגוס...”. מנגד אריסטו עמד בחיבורו על חסרונות של ספרטה והסיבות לנפילתה. דעתו הנחרצת כנגד נשים "ללא פיקוח גברי", הופכים את מקורו למוטה ביותר. הנחת היסוד שלו הייתה כי כל אישה אשר אינה תחת חסות גברית מובילה ל"רדיפת בצע" שבתומה נופל המשטר,.”...המחוקק רצה שכל המדינה תהיה מרוסנת, וברור שהצליח ביחס לגברים, אבל הזניח את הנשים”. כתוצאה מכך, לטענתו הגברים הפכו לכלי שרת בידי הנשים.
דימויים אלו נחשפים במגוון מחזות כמו "ליסיסטרטה" של אריסטופאנס. המחזות על ספרטנים מרובים, שכן מנלאוס היה הספרטני שהוביל למלחמת טרויה, בין המחזות, אנגרומכה של אוריפידס נשות טרויה ועוד. עקרונותיו של אריסטו הובילו אותו לעיוורון ולאמונה שליקורגוס הזניח את הפיקוח על הנשים. בפועל הדבר היה רחוק ממציאות בהסתמך על מקורות אחרים; קסנופון תיאר את דברי אריסטו לעיל כך, ”המין הנקבי אימן גופו לא פחות מן המין הזכרי” (כסנופון, א, 4)". גם אצל פלוטרכוס נמצאות עדויות דומות. משמע שפיקוח היה קיים על נשות הספרטנים אבל הוא התנהל באופי שונה משאליו היה רגיל אריסטו. זו היא אחת הביקורות הגדולות על אריסטו שכן הוא שפט את ספרטה מעיניים אתונאיות. הוא הסתמך בנוסף, על מקורות אתונאים שבלבלו מושגים משפטיים וחברתיים ספרטנים לאתונאים מתוך ניסיון לגשר על הפער התרבותי. הוא לא הבין את המבנה השלטוני – חברתי בספרטה, את הטוטליות של המשטר על האזרח ואי לכך אריסטו לא הצליח לשכתב את ההיסטוריה מנקודת מבטם של הספרטנים עצמם מבלי להחדיר את עולם הערכים שלו. אריסטו לא הצליח להבין את רעיון שילוב הנשים בחברה, בחינוך ובכלכלה, כחלק ממנגנון שנועד להשליט את כוחה של המדינה על הפרט. חרף זאת בהשוואה לחברות אחרות, ניתן לזהות מגמה זהה של שלטונות אשר מבינים כי חינוך אינו דווקא כלי למען היחיד אלא למען המדינה עצמה. כך למשל יקטרינה הגדולה ניסתה לבצע רפורמה חינוכית במדינתה כחלק מניסיון לקדם ולחזק את המעצמה עצמה ולא מתוך מגמה להוביל להשכלתם של אזרחיה.
לקריאה נוספת > מקורות ראשוניים

פרגמנט P.Oxy.XXIV 2387
אריסטו, מהדברים של הרקולס אודות האזרחות (Εκ των Ηρακλείδου Περί Πολιτειών).
אריסטו, פוליטיקה.
אתנאיוס, דיפנוסופיסטס (Δειπνοσοφισταί), ספר 13.
כסינופון, מדינת הלקדימונים.
פאוסניאס, סיקורי יוון (Ἑλλάδος περιήγησις), ספר חמישי.
פלוטרכוס, חיי אישים (Βίοι Παράλληλοι), ליקורגוס (Λυκοῦργος).
פלוטרכוס, מורליה (Ηθικά), ספר שלישי, מנהגים של הספרטנים (Τὰ παλαιὰ τῶν Λακεδαιμονίων ἐπιτηδεύματα).
פלוטרכוס, מורליה, ספר שלישי, אמרות של ספרטניות (Λακαινῶν αποφθέγματα).
אפלטון, חוקים (Νόμοι), 806A וגם בפוליטיקה (Πολιτεία),ספר חמישי
הרוטודוס, היסטוריה
תוקידידס, המלחמה הפלופונסית, ספר ה, 68
לקריאה נוספת > תרגומים

א.א. הלוי, פלוטרכוס, חיי אישים, אנשי יוון (ירושלים, 1971).
דבורה גילולה, קסנופון, מדינת הספרטנים, ירושלים (2011).
דבורה גילולה, פלוטכוס, ספרטה אמרות ומנהגים, ירושלים (2011).
לקריאה נוספת > מקורות משניים

Calame Claude, Choruses of Ancient Women in Greece: their morphology, religious roles and social functions (New York, 1977)
David, a. Campbell, Greek Lyric (London, 1988)
Easterling, P.E., Knox, B.M.W (eds.), The Cambridge History of Classical Literature, Greek Literature. Vol.1 (Cambridge ,1985)
Fingueira J.Tomas, Sparta Society (Oakville, 2004)
Herbert Weir Smyth, Greek melic poets (New York, 1963)
Hodkinson Stephen & A. Powell (eds.), Sparta: The body politic, Classical Press of Wales (Swansea, 2008)
Hodkinson Stephen, Property and Wealth in Classical Sparta (London, 200).
J.N. Westwood, Endurance and Endeavour: Russian History 1812-2001 (Oxford, 1991).
Joseph and Richard D. Janda. (Ed.), The handbook of historical linguistics, Blackwell (2008).
Larry V. Thompson, Lebensborn and the Eugenics Policy of the Reichsführer-SS (Cambridge, 1971)
Mervin R. Dilts, Heraclides Lembus, excerpta politiarum, (New York, 1971).
Mike Hawkins, Social Darwinism in European and American Thought, 1860–1945: nature as model and nature as threat (Cambridge, 1997).
Nicholas V. Riasanovsky, A History of Russia (New York, 2011(
P. E. Easterling and Bernard Mac Gregor Walker Knox, Greek Literature, (New York, 1985)
P.E.Easterling, The Cambrid History of Classical Literature, vol I (Lonon, 1985)
Paul Cartledge, the Spartans, an Epic History (New York, 2002)
Raphel Sealy, Women and law in classical Greece (Carolina, 1990)
Roger Just, women in Athenian law and life, New York (1989)
Sarah B. Pomeroy, Sparta Women, (New York, 2002)
Sealy Raphael, Woman and law in classica, London (1990)
Stephen Hodkinson, Property and Wealth in Classical Sparta (London, 2000)
Susan Blundell, "Women in Ancient Greece", (Cambridge, 1995)
T. Rutherford Harley, The Public School of Sparta, in The Classical Association, Greece & Rome, Vol. 3, No. 9, May, 1934, (Cambridge, 1934).
The Classical Association, Greece & Rome, Vol. 3, No. 9, May, 1934, (Cambridge University Press).
פרשנות קופנהגן

פרשנות קופנהגן היא אחת הפרשנויות של מכניקת הקוונטים אשר נוסחה בין השנים 1925–1927. היא מיוחסת לפיזיקאי נילס בוהר ותלמידיו, ונקראת פרשנות קופנהגן על שם עיר מושבם, קופנהגן שבדנמרק. על פי פרשנות זו, גדלים פיזיקליים קיימים ומוגדרים היטב רק לאחר שנמדדו בפועל על ידי מערכת מדידה מוגדרת היטב (בוהר השתמש במונח "מערכת מדידה" במקום המונח "צופה" כדי לחסוך הסתבכות בשאלות תאולוגיות בנוגע לתודעה ולנפש). עצם ביצוע המדידה הוא הגורם להופעת הגודל הנמדד, שערכו נקבע באופן הסתברותי מתוך כלל הערכים האפשריים. עוד גורסת הפרשנות כי להתנהגות הצופה ישנה משמעות מכרעת בקביעת תוצאת הניסוי. הצופה יכול באורח שרירותי להחליט עבור אלקטרון, לדוגמה, האם הוא גל או חלקיק, לפי אופי הניסוי שאותו הוא בוחר לבצע (דואליות גל-חלקיק). לפני המדידה האלקטרון נמצא במצב קוונטי המהווה סופרפוזיציה קוונטית של כל המצבים האפשריים, בצירוף ההסתברות למדוד כל מצב. אחריה, האלקטרון נמצא במצב מוגדר (המצב בו הוא נמדד) ונשאר במצב זה. אף בין בוהר לתלמידיו לא שררה אחידות-דעות מוחלטת, כך למשל נחלקו הוא וורנר הייזנברג בשאלת ממשותה של פונקציית הגל.
פרשנות זו, הגם שהיא הנפוצה ביותר כיום, מעלה תמיהות רבות. הגדולות שבהן עוסקות בקריסת פונקציית הגל, באי-הדטרמיניזם הטבוע בתאוריה (לכן פרשנות זו נקראת "הפירוש ההסתברותי למכניקת הקוונטים"), בבעיית המדידה וכן בפרדוקסים הנוגעים לקיומם של דברים וגדלים פיזיקליים בממשות, בהם: החתול של שרדינגר והפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן.
עקרונות פרשנות קופנהגן

על פי פרשנות זו, שמקורה באקטואליזם החריף שהחזיק בו נילס בוהר, גדלים פיזיקליים קיימים ומוגדרים היטב רק אחרי שנמדדו בפועל על ידי מערכת מדידה מוגדרת היטב. כלומר, גודל פיזיקלי כלשהו נקבע רק בעת ביצוע המדידה.
לדוגמה: בניסוי שני הסדקים, לאלקטרון אין מיקום מוגדר אלא ברגע שהצופה מחליט לבצע מדידה על ידי סגירת אחד הסדקים (או כאשר האלקטרון פוגע במסך). באופן חד יותר, לפי פרשנות זו בניסוחו הנחרץ של בוהר, לא ניתן להתייחס למהירות של אלקטרון לפני שהתבצע ניסוי למדוד אותה, כי רק אחרי המדידה לאלקטרון יש מהירות.
הפרשנות גורסת כי לפני המדידה לחלקיק אין מצב מוגדר אלא פונקציית גל - מצב קוונטי שמתאר את התוצאות האפשריות במדידה בצירוף ההסתברות לקבל אותן. רק בעת המדידה עצמה - מתרחשת "קריסה" ובה החלקיק קובע לעצמו מצב פיזיקלי מוגדר (אחת מהתוצאות האפשריות). בוהר קבע ש"קריסה" זו וקביעת המצב שאליו קורסת פונקציית הגל מתרחשת באופן אקראי לחלוטין, כאשר ההסתברות לקרוס למצב מסוים עומדת ביחס ישר לריבוע הערך המוחלט של האמפליטודה שלו בפונקציית הגל. כך מפורשים הפורמליזם של שרדינגר וסימון דיראק ("ברה-קט").
לדוגמה, אם פונקציית הגל של החלקיק היא
אזי בעת מדידת מיקום החלקיק נקבל שההסתברות למצוא את האלקטרון בצד ימין היא  \ {\mbox{Prob}}(x={\mbox{right}})=|\beta |^{2} ואילו ההסתברות למצוא אותו בצד שמאל היא  \ {\mbox{Prob}}(x={\mbox{left}})=|\alpha |^{2} .
מסיבה זו ידועה פרשנות קופנהגן כ"פירוש ההסתברותי למכניקת הקוונטים". קריסת פונקציית הגל שמתרחשת בעת מדידה - חלק חשוב בהתאמת פרשנות קופנהגן למציאות כפי שהיא נצפית בניסוי - לא קיים בפורמליזם של מכניקת הקוונטים מאחר שמשוואת שרדינגר היא דטרמיניסטית לחלוטין. עובדה זו תהווה את אחד המקורות העיקריים לבעייתיות של פרשנות קופנהגן ולהיותה שנויה במחלוקת.
משמעויות פילוסופיות של הפרשנות

פרשנות קופנהגן הולידה פרשנויות פילוסופיות רבות שהולידו בתורן מאמרים רבים, ספרים ואפילו סרטים. כל הפרשנויות הללו אינן תורות מדעיות משום שהן אינן ניתנות להפרכה, בהיותן מבוססות, בהגדרתן, על הנחות בלתי מדידות.[דרוש מקור] אין גם כל הכרח להגיע למסקנות פילוסופיות מעין אלה עקב התמיהות שמעלה פרשנות קופנהגן. נילס בוהר עצמו לא דגל באף אחת מהן וטען כי עלינו פשוט להשלים עם אי יכולתנו לדעת הכל.
יש שגזרו מפרשנות קופנהגן משמעות פילוסופית, כי עלינו לזנוח את ראיית העולם התומכת בהיות ההכרה כלי המספק שיקוף של המציאות ועלינו להתחיל לחשוב על ההכרה ככלי מכונן מציאות (בדומה לאידיאליזם הקיצוני של ג'ורג' ברקלי ודייוויד יום[דרושה הבהרה]). כך שהשאלה מהו האלקטרון כשלעצמו, ללא צופה, אין לה פשר של ממש. כך, ניתן להסיק כי תודעת האדם קובעת את המציאות - את הנחלים, העצים, בעלי החיים ואף בני אדם אחרים. העולם בעיני המתבונן היא פרשנות אידיאליסטית קיצונית, או כפי שאלברט איינשטיין התבטא פעם בלעג (משום ששלל את פרשנות קופנהגן), "האם כשאני עוצם את עיני, הירח נעלם?". ראייה זו מעמידה את פרשנות קופנהגן כהמשכה הפיזיקלי של תורת קאנט, שטען כי משמעותם היחידה של החלל והזמן הוא האספקט התודעתי שלהם (ב"עולם התופעות"), כאשר לא ניתן לדבר על עולם ה"דברים כשהם לעצמם", ובעצם תודעת האדם היא הקובעת את המציאות הרלוונטית.
דרך שונה במקצת להסתכל על פרשנות קופנהגן היא לומר שבמקום לחשוב על היקום כעשוי מעצמים המקיימים ביניהם אינטראקציות, אפשר לחשוב עליו כאינטראקציה מאוד מורכבת שלפעמים מתנהגת בצורה מדידה (כלומר בצורה שמתאימה לחוקי הפיזיקה היחסותית). הסתכלות כזו אינה מקדמת אותנו יותר מהאחרות מבחינת ההבנה המדעית, אולם יתרונה הוא שהיא אינה מכפיפה את החוקיות הפיזיקלית לתודעת הצופה. ההתערבות של הצופה בהתאם להסתכלות זו מתבטאת בבחירת המתווה של הניסוי ולא בהשפעה מסתורית כלשהי של תודעתו על התוצאות.
משמעות פילוסופית אחרת מעבירה את הפרשנות לשדה התאולוגיה. "האם כשאני עוצם את עיני, הירח נעלם?", שאל איינשטיין. ברור לנו שלא, וברור לנו שלא יהיה זה המצב גם אם כולנו נעצום את עינינו. ואולם, כיצד אנו בטוחים שהוא קיים, למרות שאין צופה? התשובה התאולוגית היא שעדיין קיים צופה, והרי הוא אלוהים, שבזכות צפייתו בכול, העולם קיים. הפילוסוף ג'ורג' ברקלי (שהיה כומר בהכשרתו) השתמש בפתרון זה כדי לברוח מן האבסורד של האקטואליזם הקיצוני שפותח. פילוסופים שהם אתאיסטים בהשקפתם חולקים על פתרון זה.
המשמעות המעשית של הפרשנות

משוואות מכניקת הקוונטים אינן תלויות בפרשנות קופנהגן או פרשנויות אחרות. הניבויים של מכניקת הקוונטים - כלומר כל מה שאפשר לבדוק בניסוי - ברורים, ולכן למחלוקת הפילוסופית באשר למשמעויותיה אין השלכות מעשיות מבחינת הפיזיקאי. לפי הגישה האמפיריציסטית, אין למחלוקת זו משמעות כלל.
כמו כן התאוריה של דה-קוהרנטיות קוונטית נותנת תשובה לשאלה באלו מקרים תתרחש קריסת פונקציית הגל ובאלו לא תתרחש קריסה כזו. אם מתייחסים לפונקציית הגל כאל תיאור מתמטי של מצב החלקיק רק זמן מה לפני ביצוע מדידה או זמן מה אחריה, אין צורך לעסוק בשאלה מתי בדיוק קורסת פונקציית הגל, ומקבלים תורה שלמה מבחינה מתמטית המנבאת במדויק כל תוצאה של ניסוי שניתן לבצע.
תורת הקוונטים "עובדת", והאימרה המפורסמת המיוחסת לפול דיראק או ריצ'רד פיינמן, שמתייחסת לפרשנויות הפילוסופיות של תורת הקוונטים היא "שתוק ותמשיך לחשב!".
ראו גם

מכניקת הקוונטים
החתול של שרדינגר
הסתברות
דטרמיניזם
אם עץ נופל ביער
אפקט הצופה