stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משבר המים בעיראק
אזורים פגיעים

שינוי האקלים הפוגע באזור המזרח התיכון באורח חריף במיוחד הוא גורם המחריף את הבעיות הקיימות, ובפרט את הקשיים הנובעים ממחסור במים, באזורים הנוטים ממילא למדבור ולירידת מי גשמים מועטה. יוניסף דיווח כי עונת הגשמים בין השנים 2020–2021 הייתה השנייה היבשה ביותר שתועדה ב-40 השנים האחרונות ובעקבותיה ירדה ספיקת המים בפרת ובחידקל ב-73% וב-29% בהתאמה.
אזור שנפגע במיוחד הוא העיר הדרומית בצרה, השנייה בגודלה בעיראק, על גדות נהר שט אל-ערב. כבר ב-2003 דווח כי העיר סובלת ממחסור חריף במים וכי רבים מתושביה נאלצים לשתות מי בארות מזוהמים. באותה עת, דיווחו יוניסף והוועד הבינלאומי של הצלב האדום כי מצוקת המים בעיר הביאה את האזרחים להשתמש במי הנהר, שאליהם הוזרמו לטענת דובר יוניסף ג'פרי קיל כ-500 אלף טונות ביוב ביום. דוברת הצלב האדום, נאדה דומאני התריעה אז כי:
מי השתייה חיוניים ביותר לחיי התושבים משום שהטמפרטורה בבצרה, עיר של כשני מיליון תושבים, יכולה להגיע ליותר מ-40 מעלות.
בצרה עולה לכותרות אחת לכמה שנים בעקבות מחאות אזרחיות המתרחשות בה, כשאחד הנושאים המרכזיים למחאות אלה הוא המחסור במים. בסדרת מחאות אלימות שאירעו באוגוסט 2018 בעיר מחו מפגינים על מחסור במי שתייה נקיים, על זיהום מי הנהר והשמדת הדגה בו ועל כ-7,000 מקרי הרעלה ממי שתייה שאירעו רק באותו החודש.
תרשים סיווג אקלים לפי שיטת קפן המתאר את המצב בעיראק בשנים 1980–2016
תרשים סיווג אקלים לפי שיטת קפן המתאר את המצב הצפוי בעיראק בסוף המאה הנוכחית
השפעה על החקלאות והכלכלה

במאה ה-21 סובלת עיראק מבצורת קשה, המחריפה עקב משבר האקלים ועקב ניהול מים לקוי ומתמשך של הממשל. משוער כי לפחות שבעה מיליון אנשים בעיראק הושפעו ומושפעים מהבצורת וממחסור במים. בדרום עיראק, היחלשות זרם המים ניכרת במיוחד במפגש נהרות הפרת והחידקל המתאחדים לכדי הנהר שט אל-ערב הזורם למי המפרץ הפרסי. בשל ירידת מפלס המים המתוקים בנהר ועליית מפלס מי הים, קיימת במקום תופעה מוגברת של התערבבות מי הים המלוחים במי הנהר המתוקים והמלחתם, אף במרחק רב במעלה הזרם. מפגע אקולוגי זה פוגע במגוון החי והצומח באזור ומשפיע גם על החקלאות סביב הנהר, התלויה במימיו המתוקים. השר העיראקי לתשתיות המים התריע כבר ב-2010 כי רמת המליחות של מי שט אל-ערב נעה בין 12,000 ל-40,000 חלקים למיליון (ppm) - רמת מליחות הנחשבת לחריגה וגבוהה משמעותית מרמת המליחות של 1,500 חלקים למיליון הנחשבת לתקינה.
הפלישה האמריקנית לעיראק ב-2003, יצרה חוסר יציבות בקבלת מים והפכה את התלות בשאיבת מי תהום לשתייה ובעיקר להשקיה למרכזית הרבה יותר במדינה. הארגון אונסק"ו העריך כי 70% ממאגרי מי התהום (בכורדיסטן העיראקית) התייבשו או אזלו עקב בצורות קשות ושאיבת יתר מבארות לא חוקיות, שהתרבו במספר מאז 2003. לממשל העיראקי אין כל חקיקה או רגולציה בנושא הכמות המותרת של שאיבת מי תהום ולכן קיימת אפשרות מוצקה כי מאגרים אלו יתרוקנו לגמרי בשנים הקרובות. את נזקי שאיבת היתר ניתן כבר לראות במקומות שונים בעיראק, למשל בכורדיסטן העיראקית, שם משוער כי נכון לשנת 2010, מאות אלפי אנשים נאלצו להגר מהאזור עקב מחסור במים והתייבשות הבארות.
מהלך משמעותי נוסף המתרחש הוא הגירה ומעבר אוכלוסייה בעקבות מחסור במים. הארגון ההומניטרי Norwegian Refugee Council (אנ') דיווח כי באחד מכל 15 משקי בית בעיראק יש בני משפחה שנאלצו להגר בעקבות הבצורת. המהגרים הם בעיקר גברים צעירים בין הגילאים 15–24 המחפשים עבודה במטרה לכלכל את משפחותיהם.
מחסור במזון

השלכה נוספת וקשה של המחסור במים והבצורת המתמשכת בשנת 2021 הייתה עלייה חדה במחירם של מגוון מצרכים בסיסיים, בראשם מוצרי חיטה ושעורה שמחירם ב-2021 עלה ביותר מ-20% בהשוואה לשנה שקדמה לה. תוצאה ישירה מכך הייתה התייקרותם של מוצרי בסיס כגון לחם, עובדה שהשפיעה באופן ישיר על כל שכבות האוכלוסייה אך במיוחד על השכבות העניות והפגיעות יותר מלכתחילה. מסקר שנעשה בשנת 2021 על ידי הארגון NRC, נמצא כי 56% מסך משקי הבית דווחו כי עליית המחירים השפיעה על יכולת הקנייה שלהם והביאה לצמצום בכמות ובאיכות המזון שביכולתם לקנות. בנוסף, דווח כי כמחצית מאוכלוסיית הילדים סובלת מחוסר ביטחון תזונתי וכי לצד זאת 43% ממנה סובלת אף ממחסור במי שתייה נקיים.
הערות שוליים

↑  UN environment program, “Iraq launches National Adaptation Plan process for climate change resilience”, unep.org, ‏21 September 2020
↑  Van der Crabben, Jan, “Agriculture in the Fertile Crescent & Mesopotamia”, World History Encyclopedia, ‏15 November 2021
1 2 3 4 5  OCHA Services, “NCCI OP-ED: Iraq - Water Scarcity in the Land of Two Ancient Rivers”, reliefweb, ‏3 August 2010
1 2  ICRC, “Iraq: water formerly a blessing, increasingly a problem״, icrc.org, ‏14 May 2010
↑  Human Rights Watch, “Basra is Thirsty: Iraq’s Failure to Manage the Water Crisis”, hrw.org, ‏22 July 2019
↑  Vidal, John, “Water supply key to outcome of conflicts in Iraq and Syria, experts warn”, The Guardian, ‏2 July 2014
↑   ג'ני קיין, חיזבאללה, חמאס ו-CO2 – גם ההתחממות הגלובלית היא עניין של ביטחון לאומי, באתר הארץ, 20 בפברואר 2019
↑  Climate Diplomacy Org, “Turkey, Syria and Iraq: Conflict over the Euphrates-Tigris”, Climate Diplomacy Org
↑  בריר, עידן, ״מים ואש: הבצורת בעיראק, סכנה ביטחונית״, באתר ynet, 19 באוגוסט 2018
↑  UNICEF, “Running Dry: water scarcity threatens lives and development in Iraq”, Unicef.org, ‏29 August 2021
↑  משבר הומניטרי בבצרה: אין מים וחשמל - חשש מהתפרצות מחלת הכולירה, באתר הארץ, 25 במרץ 2003
↑  Williams, Jennifer, “The violent protests in Iraq, explained”, Vox, ‏September 8, 2018
1 2 3 4  Norwegian Refugee Council, “Water crisis and drought threaten more than 12 million in Syria and Iraq”, Press Release, Norwegian Refugee Council
שאיבת מים להשקיה מתעלות השקיה בדרום עיראק, 2009
תעלת השקיה בדרום עיראק, 2007
אלרגיה לחיטה

חיטה בשדה
אלרגיה לחיטה היא תגובה חיסונית שלילית לחיטה המתאפיינת בכאבי בטן, אנמיה, פריחה והפרעות עיכול. היא אינה נחשבת רגישות לגלוטן או צליאק.
האלרגיה לחיטה כלולה בקבוצת האלרגיות למזון, המתבטאת בשחרור קיצוני של נוגדני igE המסייעים לתאי הפיטום (mast cells) לייצר עודף היסטמין, הגורם לתגובה אלרגית. לתופעה זו אין טיפול. לכן, אנשים הסובלים ממנה ומבקשים להימנע מתגובה אלרגית צריכים להימנע לחלוטין מצריכת חיטה.
תסמינים

בדומה לשאר אלרגיות המזון, לאלרגיה לחיטה מספר תסמינים הפוגעים במערכות שונות בגוף, ואלו עלולים לפגוע באיכות החיים של החולה. בין תסמינים אלה ניתן למצוא נפיחות המובילה לכאבי בטן, שלשולים, בחילות, תסמונת המעי הרגיז, עצירות, סקרואילאיטיס (sacroiliitis), דיברטיקוליטיס, הפרעות קשב וריכוז, אוטיזם, דיכאון, אנמיה, מיגרנות, וכיבים בפה.
בנוסף, אלרגיה לחיטה עלולה לגרום לבעיות עוריות, כגון אטופיק דרמטיטיס, סרפדת (אורטיקריה), אקזמה ופסוריאזיס, וכן לבעיות בדרכי הנשימה כגון אסתמה, נזלת אלרגית, הפרעות בקצב הלב ושיעול לא מוסבר.
דרכי אבחון

לאחר שמופיעים מספר תסמינים אופייניים, וקיים חשש לאלרגיה או לרגישות למזון כלשהו, נהוג לבצע בדיקות דם לצורך איתור נוגדנים ספציפיים הקשורים לתגובה האלרגית. בדיקה אופיינית נוספת היא תבחין עורי לאבחון אלרגיה.
טיפול באלרגיה

לאלרגיה זו אין תרופה, לכן הסובלים ממנה בדרגה חמורה צריכים להימנע באופן מוחלט מחיטה, ולעיתים אף מגלוטן בכלל (הגלוטן נמצא גם בשעורה, שיפון, כוסמין ושיבולת שועל). התנהגות כזו תמנע את הופעת התסמינים.
בקרב האנשים הסובלים מאלרגיה לחיטה בדרגה פחות חמורה, ניתן להסתפק בהימנעות מצריכת חיטה לפני פעילות גופנית, משתיית אלכוהול, מנטילת תרופות מקבוצת NSAIDS (כמו אדוויל, נורופן ואספירין) מפני שאלו מגרים את ההיסטמין הגורם להתעוררות האלרגיה. בשאר הזמן יוכלו לצרוך חיטה ומוצרי חיטה במידה מועטה.
ההבדלים בין אלרגיה לחיטה, רגישות לגלוטן ומחלת הצליאק

על אף הדמיון הרב בין האלרגיה לחיטה, הרגישות לגלוטן ומחלת הצליאק, קיימים מספר הבדלים בין תופעות אלה:
אצל אנשים שאלרגיים לחיטה, מופיעה תגובה אלרגית לחומרים שונים המצויים בחיטה, ולאו דווקא לחלבון הגלוטן. לעומת זאת, אצל הסובלים מרגישות לגלוטן, תופיע תגובה לכל מוצר המכיל את החלבון גלוטן. מכיוון שחלבון זה מצוי לא רק במוצרי חיטה, אלא במוצרים משיפון, משעורה ומדגנים נוספים - כל המוצרים הללו יגרמו לתופעות דומות לצליאק עבור אנשים אלה.
המרכיב בגלוטן שנקרא גליאדין גורם למחלת הצליאק. צליאק היא מחלה אוטואימונית (כשל של המערכת החיסונית בזיהוי גורם זר, הגורם למערכת זו לתקוף את הגוף עצמו). המחלה פוגעת בעיקר במעי הדק. לעומת הצליאק, הרגישות לגלוטן והאלרגיה לחיטה אינן מחלות אוטואימוניות, אלא תגובות יתר של מערכות החיסון בגוף לחומרים שונים בסביבה.
הערות שוליים

↑  אלרגיה לחיטה, באתר אלרגיה - פורטל האלרגיה של ישראל
↑  אלרגיה למזון (Food allergy), באתר infomed, על סמך האנציקלופדיה הישראלית לרפואה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007
1 2 3  פטריק הולפורד וד"ר ג'יימס בריילי, האם אתם אלרגיים לחיטה ולגלוטן?, באתר פוקוס - ספרים לבריאות
1 2  צליאק (דגנת), אלרגיה לחיטה, רגישות לגלוטן – מה ההבדל, באתר המערך הגסטרו-כירורגי, המרכז הרפואי שערי צדק ירושלים (ארכיון)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הורה מדורה

| --- | --- |

 שיר
 יצא לאור:  אמצע שנות ה-30
 סוגה:  זמר עברי, שירי מדורה
 שפה:  עברית
 כתיבה:  יואל ולבה
 לחן:  נתן אלתרמן
"הורה מדורה" הוא שיר שכתב המשורר נתן אלתרמן והלחין יואל ולבה במחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-20. לשיר נכתב ריקוד עם פופולרי בשנות ה-60. זהו שיר במקור סוציאליסטי, אך נהוג לשיר אותו גם בל"ג בעומר.
רקע

הורה מדורה הוא אחד משיריו הנפוצים ביותר של יואל ולבה, ואין ספק כי ריקוד העם תרם רבות כדי לשמר אותו כשיר ישראלי קלאסי. השיר הולחן ככל הנראה בשנת 1934 והופיע כבר ב-1935 בשירון מכבי ללא ציון של מחבר או מלחין.

בשנת 1947 נדפס השיר בחוברת ”שירים לילדים“, בהוצאת המלחין יואל ולבה.

בשנת 1963 יצר יואב אשריאל, ריקוד לשיר, שהפך לאחד מהנפוצים ביותר בחוגי ריקודי העם.
רקע > מבצעי השיר

בין מבצעי השיר ניתן למצוא את:
מרדכי רוט, אהובה צדוק, משה נתנזון
חבורת שירו-שיר, חבורת אפי נצר, חבורת רננים, הגבעטרון
שלישיית אף אוזן גרון: עמי מנדלמן, יובל דור, קיקי רוטשטיין
לירון לב, עדי בוסקילה וענת חיטמן
רינת גבאי
הערות שוליים

1 2  הורה מדורה, באתר זמרשת, ‏4.11.2022
↑  הורה מדורה, באתר הספרייה הלאומית
המגפה האנטונינית

המגפה האנטונינית הייתה מגמה של מחלה זיהומית, אשר התרחשה בשלהי המאה ה-2 לספירה (165–180) באימפריה הרומית. מוכרת גם בשם "המגפה של גלנוס" (על שמו של הרופא היווני שתיאר את המחלה). לא ידועה הסיבה המקורית של התפרצות המגפה, אך החוקרים סבורים כי מדובר באבעבועות שחורות.
היסטוריה

לפי הרישומים של גלנוס וההיסטוריון דיו קסיוס, המגפה התפרצה עם חזרתו של לוקיוס ורוס וחייליו מהאימפריה הפרתית, גרמה למותם של מיליונים מתושבי האימפריה והסתיימה, בערך, עם מותו של מרקוס אורליוס. דיו קסיוס מציין כי, בשנת 189 לספירה, תשע שנים לאחר מותו של מרקוס אורליוס, התרחשה התפרצות מחודשת של המגפה ובמקביל להתפרצות, בוצעו מקרי רצח ברחבי האימפריה על ידי ה"מחטים הרעילים": היום החוקרים סבורים כי מדובר בניסיונות לא מוצלחים לרפא את המחלה.
המגפה תועדה גם בכתביו של הנואם וההיסטוריון אייליוס אריסטידס לפני ההתפשטות הרשמית של המגפה עם חזרתו של ורוס וחייליו. אריסטידס מתאר התפשטות של מחלה זיהומית ואבדות כבדות באזור הפרברים בסמירנה בשנת 165 לספירה.
לפי הדעה הרווחת בקרב חוקרים והיסטוריונים, התפרצות המגפה מתועדת בזמן המצור על הערים נציבין וסלאוקיה (165–166 לספירה) על ידי הלגיונות של לוקיוס ורוס, ובשנת 166 הגיעה המגפה לאימפריה הרומית. קירבה לחיילים חולים ותנאי מחיה גרועים קידמו את התפשטות המגפה בקרב הלגיונות בכל רחבי האימפריה. השפעתה של המגפה הייתה אדירה והרסנית; כך ניתן לראות, כי במצרים עודדו גיוס גם של בני החיילים, בשל ירידה משמעותית בכוח צבאי, ובאזור הבלקן מעידות תעודות השחרור מהצבא על ירידה משמעותית במספר החיילים שהורשו לפרוש משירות הצבאי במהלך המגפה.
עם התפשטות המגפה ברחבי האימפריה, השפעתה על האוכלוסייה האזרחית הייתה חמורה. ישנן עדויות אפיגרפיות וארכיטקטוניות ברומא אשר מצביעות על כך. רוב הפרויקטים בתחומים של הבנייה האזרחית נעצרו בין השנים 166–180. במכתבו לאתונה בשנת 174, מבטל מרקוס אורליוס את דרישותיו למנות נציגים חדשים לאראופגוס באתונה מכיוון ששרדו מעט אתונאים מהמעמד העליון שעמדו בדרישות שהציג למינוי כזה לפני התפרצות של המגפה. דיו קסיוס כינה את המגפה כ"גדולה ביותר מכל הידועות לו", וההיסטוריון הרודיאנוס ציין את הסבל הגדול ברחבי האימפריה.
במחקר הארכאולוגי מציינים אזורי קבורה קבוצתיים אשר עשויים להיות קשורים להתפרצות המגפה האנטונינית, וביניהם שני אתרי קבורה קבוצתית בקטקומבות של מרקלינוס ופטרוס (אנ') ברומא. אופן הקבורה, התיארוך של החומרים וחלקיקי הבדים, גיל הנקברים (בעיקר נשים צעירות), ללא סימני חבלה או פצעים חמורים, עם חלקיקי זהב בקברים (אשר מצביעים על מעמדם הגבוה של הנקברים): הנתונים הללו מצביעים על מוות פתאומי של הנקברים, ככל הנראה מהמגפה.
ב"היסטוריה אוגוסטה" מצוין כי התפרצות המגפה נגרמה על ידי חייל רומי, אשר בטעות הרס סרקופג עשוי זהב במקדש אפולו בבולוניה ושחרר את אדי המחלה.
אפידמיולוגיה

המגפה האנטונינית מוכרת בעיקר בזכות כתביו של גלנוס. הוא שהה ברומא בזמן ההתפרצות הראשונה בשנת 166 לספירה, ועזב במהירות לעיר מגוריו, פרגמון, אך הוחזר על ידי הקיסר בשנת 168 לספירה ותיעד את ההתפרצות בקרב החיילים מלגיונות הנמצאים באקוויליה. אף על פי שתיאור המחלה על ידי גלנוס מעורפל, החוקרים סבורים כי מדובר באבעבועות שחורות.
גלנוס עקב אחר המחלה החדשה שהחלה להתפשט במהירות וגרמה להידבקות של מאות אנשים ולמותם של אחוז משמעותי מהנדבקים. הוא הבחין שהמחלה מתפשטת בתקופה קצרה במהירות רבה וכינה אותה "לוימוס" (ביוונית "מגפה"). המגפה האנטונינית היא המגפה הכי מפורטת בכתביו של גלנוס. הוא הקדיש לחקר המגפה טקסטים שלמים עם הסברים על ריפוי אולקוסים ושלפוחיות, ניסיונות לאיתור מהיר של המחלה וכרונולוגיה מסוימת של מהלך המחלה. בין הסימפטומים של המחלה גלנוס מציין את הפריחה, המכסה את הגוף של החולה. הפריחה בתיאוריו של גלנוס יבשה ומאופיינת בצבעה השחור, גלנוס מסביר את הופעת הצבע השחור בפריחה עקב שטפי הדם, שהתייבשו בשלפוחיות, שנוצרו בעקבות הפריחה. שלפוחיות הדם שהתייבשו הופכות לקשקשים על עורם של החולים. בנוסף לפריחה, גלנוס מציין שלשולים וחום כתסמינים נלווים למחלה (לעיתים הוא מכנה את המגפה כ"מגפת החום" או "מכת חום"). השלשולים היו מלווים בדם אצל רוב החולים. מספר חולים סבלו גם מהקאות, כאבי בטן וקוצר נשימה. התסמינים מתחילים להופיע לאחר 9–12 ימים מתקופת הדגירה, גלנוס מציין את הופעת ה"פריחה השחורה", מכיוון שהפריחה אופיינה בשטפי דם תת-עוריים באזורים של השלפוחיות. פריחה מסוג זה אופיינית גם למחלת טיפוס הבהרות, אך השלפוחיות אינן מוגלתיות. במקרה של המגפה האנטונינית, גלנוס מציין את הופעתן של ההפרשות המוגלתיות באזורים בהם הופיעה הפריחה. גלנוס מתאר את הפריחה מאוד מחוספסת, עם שכבות של עור מת, אשר נופל במקומות, בהם לא הופיעו אולקוסים; התיאור, אשר דומה להופעת הפריחה במגפת האבעבועות, אך שונה מהפריחה של טיפוס הבהרות, אשר לא מתקלפת ולא מחוספסת, יותר דקה. ברישומיו, גלנוס מציין כי במקרים קטלניים של המחלה, הפריחה לא בהכרח תופיעה על גופו של החולה, למרות זאת תיאוריו של הפריחה במגפה האנטונינית דומים להופעת הפריחה אצל החולים באבעבועות שחורות.
גלנוס מוסיף לסימפטומים הניכרים גם שלשולים, בעיקר צואה עם דם. צבעה השחור של הצואה מצביע על הדימום במערכת העיכול. דימום כיבי, צואה שחורה ושלשולים הם סימפטומים ניכרים של אבעבועות שחורות.
שיעורי תמותה

הנתונים לגבי שיעורי התמותה בתקופת המגפה משתנים על פי המקורות: במקורות הראשוניים שיעורי התמותה לא בהכרח מדויקים, מוזכרים אלפים שמתו מהמגפה כל יום. הדעה הרווחת לגבי מקרי התמותה במחקרים מודרניים עמדה על 1%–2% תמותה, לעומת זאת, המחקרים שהתפרסמו לאחר מכן הצביעו על אחוזי תמותה גבוהים אך עדיין ריאליסטיים יותר: בין 7% ל-10% בקרב אזרחי האימפריה, ובין 13%–15% בלגיונות החיילים.
גלנוס בעצמו איבד את כל העבדים שלו בעקבות המגפה ואת חברו הטוב טאוטרס. ברישומיו הוא מציין מאות ואלפים של המתים ברחבי האימפריה, כולל החיילים שנספו במגפה באקוויליה, שראה במו-עיניו.
הערות שוליים

↑  Danielle Gourevitch, "The Galenic Plague: a Breakdown of the Imperial Pathocoenosis: Pathocoenosis and Longue Durée", History and Philosophy of the Life Sciences 27 (1, 2005): 59
↑  Elliott Colin P, "The Antonine Plague, Climate Change and Local Violence in Roman Egypt", Past & Present 23, 2016, 1 (1): 5
↑  Mitrofan Dragoș, "The Antonine Plague In Dacia And Moesia Inferior", Journal of Ancient History and Archaeology 1 (2), 2014: 9
↑  Dragoș, "The Antonine Plague In Dacia And Moesia Inferior", 10
↑  Rebecca, Flemming, "Galen and the Plague", In Galen's Treatise Περὶ Ἀλυπίας (De Indolentia) in Context, 2018, 52:219. BRILL.
↑  Dragos, 11
↑  Richard P., Duncan-Jones, "Structure and Scale in the Roman Economy", Cambridge: Cambridge Univ. Press, 1990, 72
↑  Richard P., Duncan-Jones, "The Impact of the Antonine Plague", Journal of Roman Archaeology 9 (1996),124
↑  James H., Oliver, "Greek Constitutions of Early Roman Emperors from Inscriptions to Papyri", Philadelphia: American Philosophical Society, 1989, 366–388
↑  Elliott, Colin P., "The Antonine Plague, Climate Change and Local Violence in Roman Egypt", 12
↑  Dragos, 10
↑  Gilliam, J.F, "The plague under Marcus Aurelius", American Journal of Philology 73 (1961) 232
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, "Galen and the Antonine Plague", American Journal of Philology 94 :1973, (3): 244
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, "Galen and the Antonine Plague", 245
↑  Rebecca, Flemming, "Galen and the Plague", 226-227
↑  Flemming, 227
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, 246
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, 247
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, 248
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, 249-250
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, "Galen and the Antonine Plague", 252
↑  Gilliam, J.F, "The plague under Marcus Aurelius", 252
↑  Littman, R.J, and M.L Littman, 252
↑  Flemming, 241
↑  Gilliam, J.F, 238
↑  Gilliam, J.F, 240
↑  Gilliam, J.F, 241
↑  World History Encyclopedia, "Reactions to Plague in the Ancient & Medieval World", Retrieved 17-08-21
↑  Walter, Scheidel, "Roman Wellbeing and the Economic Consequences of the 'Antonine Plague'", 2009-11-10 doi: 10.2139/ssrn.1442584
↑  Kyle, Harper, "How climate change and disease helped the fall of Rome", Aeon.co, edited by Marina Benjamin, How climate change and disease helped the fall of Rome | Aeon Ideas, accessed 20/08/21
↑  Fritz, Graf, "An Oracle against Pestilence from a Western Anatolian Town.", Zeitschrift Für Papyrologie Und Epigraphik 92 (1992): 267
↑  Graf, "An Oracle against Pestilence from a Western Anatolian Town.", 269
↑  Graf, 270
↑  Sarah K., Yeomans, "Classical Corner: The Antonine Plague and the Spread of Christianity", Biblical Archaeology Review 43, no. 2 (2017): 22, 24, 66
↑  Gary B, Ferngren, "EARLY CHRSTIANITY AS A RELIGION OF HEALING", Bulletin of the History of Medicine 66, no. 1 (1992): 2
↑  A. E. R. Boak, "Roman Manpower - Manpower Shortage and the Fall of the Roman Empire in the West", Ann Arbor: Michigan University Press (London: Oxford University Press: 1955), 130-161
מגדל שעון

ערך זה עוסק במבנה אדריכלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מגדל השעון (ביג בן), לונדון, נובמבר 2003
 מידע כללי
 מבנים עיקריים:  ביג בן
מגדל שעון הוא מגדל שבו קבוע שעון, ופעמים רבות שניים או ארבעה שעונים הפונים לכל אחד מצדדיו. פעמים רבות מגדלי שעונים הם חלק מכנסייה או ממשכנה של רשות מקומית, ובמקרים רבים הם צוברים פרסום כאלמנט נופי בולט, או אף כסמלו של היישוב בו הם ניצבים. לעיתים מודיע השעון במגדל על השעה, או על חלק ממנה, גם באמצעות צלצול פעמונים או צליל או סדרת צלילים אחרת, העשויה להשמע כקטע מוזיקלי.
היסטוריה והתפתחות

מגדלי השעון הראשונים הופיעו בימי הביניים. עד המאה ה-20 לא היה ברשות רוב האנשים שעון כיס, ומגדלי השעונים סיפקו את הצורך הבסיסי לדעת את השעה. המגדלים הראשונים התריעו על השעה רק באמצעות צלצול, פעמים רבות לצרכים דתיים, ולא נחשבו לאלמנט אדריכלי בפני עצמו. כדי שצליל הפעמונים ישמע למרחוק, מוקמו אלה בראשם של מגדלים במרכז העיר, ואלה היו לעיתים המבנים הגבוהים ביישוב.
עם השנים נוספו שעונים ויזואליים למגדלים כדי לאפשר לתושבים להתעדכן בשעה בכל זמן נתון. השעונים הוויזואליים הראשונים כללו רק את מחוג השעות, שכן די היה במידת דיוק זו. עם זאת הפיכתם של מגדלי השעונים למבנים שעיני התושבים נשואות אליהם, הביאה לכך שהוענקה תשומת לב רבה לחזותם האדריכלית והאומנותית. בד בבד הופיעו מגדלי שעונים ששעוניהם הראו נתונים רבים נוספים כמו נתונים אסטרונומיים, התאריך, גלגל המזלות ועוד. השעונים במגדלי השעונים מעוצבים בצורות שונות תוך שימוש בספרות, אותיות, סמלים ואלמנטים אחרים.
היסטוריה והתפתחות > בארץ ישראל

בעשור הראשון של המאה ה-20 צוינו ברחבי האימפריה העות'מאנית 25 שנה לשלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. בתקופה זו נבנו שישה או שבעה מגדלי שעון ברחבי ארץ ישראל: ביפו, צפת, חיפה, חאן אל-עומדאן בעכו, ובשכם. חמש שנים מאוחר יותר נבנה מגדל שעון נוסף בשער יפו בירושלים. מגדל השעון בשער יפו פורק בשנות ה-20 של המאה ה-20 ובמקומו נבנה בכיכר אלנבי בניין מגדל השעון, שנהרס בשנת 1934. ישנה מחלוקת האם מגדל השעון בנצרת משתייך אף הוא לקבוצה זאת.
ב-3 במאי 2004 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולים בשם "מגדלי שעון עות'מאניים בישראל". הסדרה כוללת חמישה בולים כל אחד מהם במחיר נקוב 1.30 ש"ח. הסדרה כוללת את המגדלים בצפת, ירושלים, עכו, חיפה ויפו.
היסטוריה והתפתחות > גלריה

הביג בן בלונדון, אחד ממגדלי השעון הידועים בעולם
שעון בקיטו, אקוודור
מבנה אבראג' אל-בית, הכולל במרכזו את מגדל השעון הגבוה בעולם. במבנה זה נמצא גם השעון הגדול בעולם.
מגדל השעון בארושה בטנזניה
השעון האסטרולוגי והאסטרונומי במגדל פעמון הזמן בברן, בירת שווייץ
מגדל השעון בעכו בישראל
ראו גם

מגדל פעמונים
צריח (מסגד)
שעון אסטרונומי
לקריאה נוספת

יהודה לבנוני, ושוב אנחנו כאן מול השעון, עת-מול 172, חשוון תשס"ד
יהודה לבנוני, למי צלצלו השעונים?: מגדלי השעון שהוקמו בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 לכבוד הסולטן העות'מני עבדול חמיד ה-II, חולון, תשס"ג
הערות שוליים

↑  עלון מגדלי שעון עותמאניים בישראל, באתר התאחדות בולאי ישראל

יהודה לבנוני, מגדלי השעון העותמאניים, באתר פל"ים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1048208729  LNB: 000352271
ציטרבין

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  243.086 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D (אוסטרליה), קטגוריית סיכון D 
 מזהים
 קוד ATC:  L01BC01 
 מספר CAS:  147-94-4
 PubChem:  6253
 ChemSpider:  6017
 
ציטרבין (לועזית: Cytarabine, נקרא גם ציטוזין) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול בלוקמיה מיאלואידית חריפה (AML), לוקמיה לימפוציטית חריפה (ALL), לוקמיה מיאלואידית כרונית (CML) ולימפומה שאינה הודג'קין. התרופה ניתנת דרך הוריד, מתחת לעור או בנוזל צרברוספינלי.
תופעות לוואי שכיחות כוללות דיכוי מח עצם, הקאות, שלשולים, בעיות בכבד, פריחה, פצעים בפה ודימום. תופעות לוואי משמעותיות אחרות כוללת איבוד הכרה, מחלת ריאה ותגובה אלרגית. השימוש במהלך ההריון עשוי לפגוע עובר. ציטרבין היא תרופה אנטימטבולית ואנלוג נוקלאוזידי. פעולתה היא על ידי חסימת פעילותו של הדנ"א פולימארז.
ציטרבין נרשמה כפטנט בשנת 1960 ואושרה לשימוש רפואי בשנת 1969. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
תופעות לוואי

אחת מהרעילויות הייחודיות לציטרבין היא רעילות סרברלית שעשויה להתרחש כשהתרופה ניתנת במינונים גבוהים, ועלולה להוביל לאטקסיה. ציטרבין עשויה לגרום לגרנולוציטופניה, זיהומים ותרומובציטופניה שעשויה לגרום לדימום.
תופעות לוואי נוספות כוללות ליקופניה, אנמיה, הפרעות במערכת העיכול, סטומטיטיס, דלקת הלחמית, פנאומוניטיס, דרמטיטיס וסנדרום יד-רגל (תופעת לוואי ייחודית כתוצאה ממתן כימותרפיה). לעיתים רחוקות עלולה להתפתח מילופתיה כתוצאה ממינונים גבוהים או מתן אינטרה-טקלי לעיתים קרובות.
פרנק באסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1903 
 פטירה:  17 בפברואר 2003 (בגיל 99) 
 תפקידים:  רופא 
 
פרנק אלברט באסן (באנגלית: Frank Albert Bassen;‏ 14 בנובמבר 1903 סנט ג'ורג', ניו ברנזוויק, קנדה – 17 בפברואר 2003) היה רופא פנימי והמטולוג יהודי-אמריקאי יליד קנדה.
קורות חיים

באסן נולד בשנת 1903 בסנט ג'ורג', מחוז שארלוט, בפרובינציית ניו ברנזוויק שבקנדה, כאחד משבעת ילדיהם של ט. דייוויס (דוד) באסן (יליד רוז'אני, בלארוס, אז באימפריה הרוסית) ושל קרי לבית סנדלר. באסן סיים בשנת 1928 תואר שני - MD - ברפואה באוניברסיטת מקגיל. באותה שנה היגר באסן לארצות הברית דרך נקודת הגבול ונסבורו, מיין, וקיבל בהמשך את אזרחות ארצות הברית.
בשנת 1932 התיישב בניו יורק. אחרי סטאז' בן שנה בבית החולים מאונט סיני קיבל רישיון והצטרף לסגל בית החולים כמדריך. בימי מלחמת העולם השנייה בשנת 1942 גויס לשרותי הרפואה של הצבא. בשנת 1946 חזר לעבוד בבית חולים ונשאר בהתקשרות איתו עד שנת 1980.
באסן היה פעיל בארגון האחווה היהודי "זטא בטא טאו".
פרנק באסן נפטר בשנת 2003 בגיל 99. הוא השאיר בן, מייקל, ובת, דניז, וכן שלושה נכדים.
לפני מותו התגורר בבולדווין, מדינת ניו יורק.
תסמונת באסן-קורנצווייג

בשנת 1950 יחד עם רופא העיניים אברהם ל. קורנצווייג פרסם באסן את התיאור הראשון של תסמונת אבטאליפופרוטאינמיה המשפחתית.
החולה שהיווה נשוא למחקר הייתה צעירה יהודייה בת 18, בת להורים בני דודים, שסבלה מרטיניטיס פיגמנטוזה, היסטוריה של שלשולים כרוניים, פגיעה דיפוזית של מערכת העצבים עם תמונה קלינית דומה לאטקסיית פרידריך וכדוריות אדומות בדם בעלות צורה מוזרה עם חריצים - אקאנטוציטים. גם אצל אח של החולה, נמצאו אותם השינויים בדם, התחלה של רטיניטיס פיגמנטוזה, מה שכיוון אל מקור תורשתי של המחלה.
באסן נודע גם בתרומתו לטיפול ובחקר ההמופיליות
לקריאה נוספת

Stephen Pemberton The Bleeding Disease: Hemophilia and the Unintended Consequences of Medical Progress, Johns Hopkins University Press Baltimore, 2011 ע' 130
Dorland's Illustrated Medical Dictionary 32th Edition Elsevier Saunders 2012 ע' 204
הערות שוליים

↑  The Canadian Jewish Heritage  Network
↑  באתר הגנאלוגי Ancestry
↑  Zeta Beta Tau Quarterly - Volume 37, Issue 3 - Page 7
↑  בארת הגנאלוגי My Heritage
↑  St. Pemberton 2011
↑  Richard David Semba  Handbook of Nutrition and Ophthalmology Humana Press Springer,Totowa, New Jersey 2007, ע' 443
אלחנן רבינוביץ

אין תמונה חופשית
אלחנן רבינוביץ (1896–1957) היה רופא ילדים ישראלי, מנהל מרפאות הילדים בבית החולים הדסה, מחבר ספר "האנטומיה והפיזיולוגיה" ספר הרפואה הראשון בארץ ישראל, בעברית