stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להק ראש המטה
ראשי מטה חיל אוויר

| שם | תקופת כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| אהרון רמז | 1948 | לימים מפקד חיל האוויר |
| היימן שמיר | 1949–1950 |  |
| דב פלג | 1950 | איש מח"ל |
| בוריס סניור | 1951 |  |
| דן טולקובסקי | 1952 | לימים מפקד חיל האוויר |
| תא"ל אביהו בן-נון | 1983–1984 | לימים מפקד חיל האוויר |
| תא"ל אשר שניר | 1984–1986 |  |
| תא"ל הרצל בודינגר | 1986–1987 | לימים מפקד חיל האוויר |
| תא"ל רן גורן | 1987–1989 | לימים ראש אגף כוח האדם |
| תא"ל גיורא רום | 1989–1991 | לימים נספח צה"ל בארצות הברית |
| תא"ל איתן בן-אליהו | 1991–1993 | לימים מפקד חיל האוויר |
| תא"ל גדעון שפר (שפורר) | 1993–1995 | לימים ראש אגף כוח האדם |
| תא"ל דן חלוץ | 1995–1998 | לימים מפקד חיל האוויר והרמטכ"ל |
| תא"ל אבנר נווה | 1998–2000 |  |
| תא"ל עמוס ידלין | 2000–2002 | לימים ראש אגף המודיעין |
| תא"ל אליעזר שקדי | 2002–2004 | לימים מפקד חיל האוויר |
| תא"ל עידו נחושתן | 2004–2006 | לימים מפקד חיל האוויר |
| תא"ל אמיר אשל | 2006–2008 | לימים מפקד חיל האוויר |
| תא"ל יוחנן לוקר | 2008–2010 | לימים המזכיר הצבאי של ראש הממשלה |
| תא"ל נמרוד שפר | 2010–2012 | לימים ראש אג"ת |
| תא"ל חגי טופולנסקי | מרץ 2012 – אוגוסט 2014 | לימים ראש אגף כוח האדם |
| תא"ל עמיקם נורקין | אוגוסט 2014 – יוני 2015 | לימים ראש אג"ת ומפקד חיל האוויר |
| תא"ל טל קלמן | יוני 2015 – אוקטובר 2017 | לימים ראש אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי |
| תא"ל תומר בר | אוקטובר 2017 – אוקטובר 2019 | לימים ראש אגף התכנון ובניין הכוח ומפקד חיל האוויר |
| תא"ל ניר ברקן | אוקטובר 2019 – נובמבר 2021 |  |
| תא"ל איל גרינבוים | נובמבר 2021 – ספטמבר 2023 |  |
| תא"ל עומר טישלר | ספטמבר 2023 | ראש למ"ט במלחמת חרבות ברזל |
הערות שוליים

↑  'מאחורי הקליעים' – העוצמה הארגונית שמאחורי העוצמה האווירית, פורסם באתר חיל האוויר.
↑  'חשיפה ראשונה: ענף חקר ביצועים', בטאון חיל האוויר.
↑  "ליקויים ובעיה מערכתית במערך המסוקים", באתר ישראל היום.
↑  'אז איך הביצועים?, בטאון חיל האוויר.
↑  יואב זיתון, הפצצות החכמות של חיל האוויר, שכבר חיסלו מנהרה עם מחבלים בתוכה | תיעוד מיוחד, באתר ynet, 16 באפריל 2021
↑  'אז איך הביצועים?, בטאון חיל האוויר.
↑  סלאח שחאדה חוסל עם 15 אזרחים נוספים, באתר ynet, 23 ביולי 2002
↑  אורן פרסיקו, מידע פוזיטיבי, באתר העין השביעית, 5 באפריל 2011
↑  ארי שביט, אחרי שהודח מרשימת קדימה, יצחק בן ישראל מדבר: האיום האסטרטגי על ישראל הוא לא איראן אלא המערכת הפוליטית, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2008
לוריס איטי ננסי

| לוריס איטי ננסי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: לוריסיים
סוג:: Xanthonycticebus
מין:: לוריס איטי ננסי
שם מדעי
 Xanthonycticebus pygmaeus
תחום תפוצה


לוריס איטי ננסי (שם מדעי: Nycticebus pygmaeus) הוא מין של פרימט מסוג לוריס איטי וממשפחת הלוריסיים. הלוריס החי בדרום-מזרח אסיה בקמבודיה, וייטנאם, לאוס ודרום סין במחוז יונאן. אזור המחיה שלו הוא בעיקר יערות וכולל יערות יבשים טרופיים, יערות ממוזגים, יערות נשירים, יערות ירוקים, יויערות ירוקים למחצה. הוא המין הקטן ביותר בסוגו.
מאפיינים

אורכו של הלוריס הוא תשעה עשר עד עשרים ושלושה סנטימטרים ומשקלו הוא כ-450 גרם. צבעו כתום למעט ראשו הלבן ובניגוד לפרימטים אחרים הוא לא מזנק. תזונתו מורכבת בעיקר מחרקים ובעלי חוליות קטנים כמו לטאות, אך הוא אוכל גם עופות קטנים, מוהל עצים, פירות וצוף. המין מתרבה אחת לשנה עד שנה וחצי. תקופת ההיריון היא כחצי שנה שלאחריה נולדים בין 1 ל-2 גורים שנגמלים מחלב אמם בגיל שמונה חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל תשעה חודשים ואילו הזכרים מגיעים לבגרות רק בגיל 18–20 חודשים. טורפיו העיקריים הם דורסי יום, פיתוניים, גחניים וחתוליים. מ-2020 סווג הלוריס על ידי ה-IUCN כנתון בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות וציד בשל רפואה סינית.
מאפיינים > ארס

ללוריס נשיכה ארסית. את הארס הוא מייצר על ידי שילוב של הרוק שלו יחד עם הפרשה דמוית שמן מבלוטות ריח מיוחדות בצד הפנימי של מרפקיו. הלוריס מפזר את הארס על מרבית חלקי פרוותו, באמצעות מציצת ההפרשה עם השיניים התחתונות וליקוק הפרווה ובשעת סכנה הוא מצטנף לכדור וחושף בפני הטורף את הפרווה החיצונית הארסית שלו. הנקבות נוהגות ללקק ולמרוח על צאצאיהן את ההפרשה הארסית כדי להגן עליהם מטורפים, הטורפים שמריחים את הריח נמנעים מלכתחילה מלתקוף את הלוריס, מה שמחפה על האיטיות שלו.
הערות שוליים

↑  Javan slow loris (Nycticebus javanicus)
↑  Nycticebus coucang slow loris
לי מורגן

| --- | --- |

לי מורגן, 1959
 לידה:  10 ביולי 1938 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  19 בפברואר 1972 (בגיל 33) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  אדוארד לי מורגן
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1956–1972 (כ־16 שנים)
 מקום לימודים:  Jules Mastbaum Vocational/Technical School 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין
 זרם:  הארד בופ 
 סוגה:  ג'אז, הארד בופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה
 חברת תקליטים:  בלו נוט 
 שיתופי פעולה בולטים:  ארט בלייקי, הנק מובלי, ג'ון קולטריין, ג'ימי סמית, ויין שורטר, בני גולסון
 פרופיל ב-IMDb
 
לי מורגן (באנגלית: Lee Morgan‏; 10 ביולי 1938 – 19 בפברואר 1972) היה אחד מחצוצרני הג'אז הבולטים ביותר בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

מורגן הצטרף לביג בנד של דיזי גילספי כשהיה בן 18, והיה חבר בהרכב במשך שנתיים. משנת 1956 החל להקליט בחברת בלו נוט (בסך הכול הקליט במסגרת בלו-נוט עשרים וחמישה תקליטים). מורגן הושפע, כנגן, בעיקר מקליפורד בראון, ואף היה בקשר איתו לפני מותו.
הוא ניגן בכמה מהתקליטים המוקדמים של הנק מובלי וביצירת המופת של ג'ון קולטריין Blue Train וכן בתקליטו הראשון של נגן האורגן ג'ימי סמית (The Sermon). בשנת 1958 הצטרף ללהקת שליחי הג'אז (Jazz Messengers) של ארט בלייקי בה המשיך לפתח את כישרונו כמבצע וכמלחין. הופיע עם בלייקי מספר שנים והשתתף, בין היתר, באלבום 'Moanin. כשעזב בני גולסון את הג'אז מסנג'רס, שכנע מורגן את בלייקי לשכור את ויין שורטר, נגן סקסופון-טנור, במקומו.
התקופה שבין השנים 1960‏-1961, בה ניגנו מורגן ושורטר בהרכב של בלייקי (יחד עם בובי טימונס בפסנתר ורג'י וורקמן בבס), נחשבת בעיני רבים כתקופה המעניינת ביותר של ההרכב. השילוב בין מורגן ושורטר היה מיוחד הן מבחינת הגיוון העצום בלחנים שתרמו להרכב והן מבחינת הביצוע הכלי.
בתחילת שנות השישים ניסה מורגן להתקדם למוזיקה חדשנית יותר, וניגן באלבום האוונגארדי Evolution של גרצ'ן מונקור השלישי, ואף הקליט בעצמו קטעים כמו (Search for the New Land (1964. אך הפופולריות של אלבומו המוכר ביותר, The Sidewinder, מנעה ממנו להפנות את הקריירה שלו בכיוון זה[דרוש מקור].
קטע הנושא של אלבום זה כיכב במצעדי הפזמונים של שנת 1964 והיה הפסקול של הפרסומות של חברת קרייזלר במהלך משחקי הגמר בכדור בסיס. הצלחתו של קטע ג'אז במצעד הפזמונים גרמה לחברת בלו-נוט לדחוף אלבומים בעלי גוון דומה לשוק באמצע שנות השישים.
מורגן נורה למוות בשגגה תוך כדי ויכוח, על ידי הידועה בציבור שלו, הלן מור, ממנה רצה להיפרד, בהפסקה בין קטעים במהלך הופעה במועדון הג'אז Slug's בניו יורק. למרבה האירוניה מור הביאה למורגן את האקדח כדי שיגן על עצמו בוויכוח עם סוחר סמים על עסקת קוקאין גדולה.
הערות שוליים

↑  ראיון עם Billy Hart ‏המתאר את המעשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431960005171  PLWABN: 9810701062505606  BIBSYS: 35234  BNE: XX890996  BnF: cb13897709j (data)  CiNii: DA10042776  GND: 132982854  ICCU: UBOV515646  ISNI: 0000 0001 2148 4217  LCCN: n81058254  LNB: 000068282  MusicBrainz: a1235272-3650-4ed7-9317-5a55a08701ec  NKC: ola2002159266  NLA: 65351207  NLK: KAC201610335  NTA: 071983031  RERO: 02-A003609530  SNAC: w6m92b80  SUDOC: 080517242  VIAF: 115064720   WorldCat (עם VIAF): 115064720
לוף ארץ-ישראלי

| לוף ארץ-ישראלי |
| --- | --- |
לוף ארץ ישראלי בהרי ירושלים לוף ארץ ישראלי בהרי ירושלים
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: לופאים
משפחה:: לופיים
סוג:: לוף
מין:: לוף ארץ ישראלי
שם מדעי
 Arum palaestinum ‏בואסייה, 1854
לוף ארץ ישראלי (שם מדעי: Arum palaestinum; בערבית מכחלת אלע'ולה), הוא גאופיט בן משפחת הלופיים
בסוג לוף 12 מינים בעלי תפוצה ים תיכונית ותפוצה אירנוטורנית. ארבעה מינים גדלים בארץ ישראל והם: לוף מנומר, לוף ארץ ישראלי, לוף ירוק ולוף מארך. הלוף גדל בישראל בהרי יהודה וסביבתם.
מאפיינים

ללוף תפרחת קטיפתית בצבע בורדו. דומה לצבע חציל גובה הצמח 10 עד 25 סנטימטר.
התפרחת משמשת ללכידת חרקים מאביקים. השחלות תופחות לאחר ההפריה ומאדימות לקראת ההבשלה. הפרי מכיל מספר זרעים והוא מופץ על ידי ציפורים. הזרע בצבע חום בעל קליפה קשה.
הצמח מפריש חומר בעל ריח חזק של פירות תוססים, כל מין של לוף מפריש ריח אחר. הריח מושך זבובי תסיסה. הריח נחלש בלילה. החרקים נתפסים על ידי הצמח כדי להבטיח האבקת הפרחים הנקביים. הפריחה של פרח הלוף נמשכת יממה אחת מבוקר עד בוקר. הפריחה מתרחשת בחודש מרץ. ללוף תפרחת מיוחדת. בחלק התחתון פרחים נקביים ולמעלה פרחים זכריים. באמצע מוקף עמוד התפרחת בזיפים ארוכים. החרקים המאביקים מחליקים למבנה דמוי כד. האבקה נושרת מהפרחים הזכריים ומכסה את החרקים. החרקים יוצאים מהכד שדפנותיו נעשות פחות חלקות ועוברים לצמח אחר שרק נפתח, שם הם מאביקים את הפרחים הנקביים.
בכרנך, מצרים העתיקה - נמצא תבליט ובו מוצג צמח הלוף כשלל ממסע תחותמס השלישי בכנען ('סוריה').
הלוף הוא צמח רעיל, אך משמש למאכל אחרי הריסת הרעל בקליה או בישול ממושך. הרעל חריף, גורם להקאות, והוא נמצא הן בפקעת והן בעלים. בימי קדם השתמשו בפקעות כדי לגרום להפלה מלאכותית. בעלים ישנו חומר מגרה נוסף-אוקסלאט הסידן.
ברפואה העממית משמש הלוף כתרופה לשיעול עם ליחה, טחורים, תולעים בבטן, עצירות בדרכי השתן ופצעונים בעור. אכילת החלקים טריים מהצמח גורמים לצריבה, נפיחות ואף לחנק.
הלוף מוזכר במשנה כגידול תרבות, שיש שאכלו את העלים שלו ויש שאכלו את הפקעת שלו. באזורים הטרופיים מגדלים עדיין את הלוף כדי לאכול את הפקעת שלו. השימוש בחלקי הלוף ובעיקר בפקעות לאכילה היה נפוץ במזרח התיכון, אך צומצם כאשר הגיעו תפוחי האדמה לאזור. בדומה לתפוחי האדמה, גם הלוף מכיל כמות רבה יחסית של עמילן, המעניק לו ערך תזונתי חשוב. העמילן בלוף מסייע ליצור תופעה ייחודית בעולם הצומח והיא היכולת להעלות את הטמפרטורה שלו מעל לטמפרטורת הסביבה.
ראו גם

לופיים
לוף ענק
לקריאה נוספת

לוף ארץ ישראלי (צולם ביקיר)עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 11 עמוד 296. ISBN 965-05-0078-2
הבריטניקה החדשה לנוער, כתר הוצאה לאור בע"מ, כרך 10 עמוד 5.
הערות שוליים

↑  Wilfrid Blunt, William Thomas Stearn, The Art of Botanical Illustration: An Illustrated History, Courier Corporation, 1994-01-01. (באנגלית)
↑  לוף ארץ-ישראלי : צמח רעיל,תבלין,צמח רפואי,צמח אלרגני, באתר www.wildflowers.co.il
↑  Mai Mohammed Farid, Sameh Reda Hussein, Lamiaa Fawzy Ibrahim, Mohammed Ali El Desouky, Amr Mohammed Elsayed, Ahmad Ali El Oqlah, Mahmoud Mohammed Saker, Cytotoxic activity and phytochemical analysis of Arum palaestinum Boiss., Asian Pacific Journal of Tropical Biomedicine 5, 2015-11, עמ' 944–947 doi: 10.1016/j.apjtb.2015.07.019
↑  Aus Maree, Saar Hashavya, Itai Gross, Yaakov Asaf, Yedidia Bentur, Arum palaestinum poisoning: revenge of the witch, European Journal of Pediatrics 179, 2020-10-01, עמ' 1553–1557 doi: 10.1007/s00431-020-03648-x
↑  לוף ,מילון מושגים 'סדר זרעים'
↑  פאה ו, י; כלאיים ב, ה; שביעית ה, ב-ג ועוד.
לוף ארץ ישראלי
לוריס בניטו

לוריס בניטו סוהו (בצרפתית: Loris Benito Souto; נולד ב-7 בינואר 1992) הוא כדורגלן שווייצרי, המשחק בעמדת המגן ביאנג בויז ברן.
קריירת מועדונים

בניטו נולד באראו, שווייץ וגדל בקבוצת הכדורגל המקומית. ב-1 בנובמבר 2009, בניטו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 3-3 נגד נשטל גזמאקס.
בקיץ 2012 בניטו חתם בפ.צ. ציריך. ב-10 במרץ 2013, ננשך על ידי דלק הסלעים שפרץ למגרש במהלך משחק הליגה נגד ת'ון.
ב-22 ביוני 2014, בניטו חתם לחמש שנים בבנפיקה ליסבון תמורת כ-2.5 מיליון אירו. ב-18 באוקטובר, בניטו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד ספורטינג קולביה.
ב-23 ביוני 2015, בניטו חתם לארבע שנים ביאנג בויז ברן, לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בבנפיקה. במהלך שתי עונותיו הראשונות סבל מקרע בברך ופציעות בקרסול, לכן קיבל דקות משחק מעטות. בעונת 2017/2018, בניטו הצליח לחזור לכושר והיה שותף לזכייה של המועדון באליפות שווייץ לראשונה מזה 32 שנים.
בקיץ 2019 בניטו חתם בבורדו מליגת העל הצרפתית. בספטמבר 2021 שוחרר מהמועדון.
ב-31 בינואר 2022 חתם בפ.צ. סיון.
קריירה בינלאומית

ב-14 בנובמבר 2018 בניטו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ בתיקו 0-0 נגד קטר. ב-18 בנובמבר 2019 בניטו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-6 נגד גיברלטר.
בניטו נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
תארים

הגביע השווייצרי: 2013/2014
ליגת העל הפורטוגלית: 2014/2015
הגביע הפורטוגלי: 2014/2015
הסופר קאפ השווייצרי: 2014
ליגת העל השווייצרית: 2017/2018, 2018/2019
כמהם בן ברזילי

כִמְהָם (כִמְהָן) בן ברזילי הגלעדי מרוגלים הוא דמות מקראית. אביו ברזילי היה איש עשיר שכלכל את דוד ואת צבאו בעת מרד אבשלום. לאחר שדוכא המרד ודוד שב לירושלים הוצע לברזילי כאות תודה לשבת בירושלים ולקבל את כל משאלותיו ותאוותיו מאת המלך. אך ברזילי, שהיה אז כבר בן 80, סירב והציע שבנו כמהם יתוגמל במקומו.
הכרת הטוב של שושלת המלוכה למשפחת ברזילי נמשכה גם לאחר מותו, ודוד הורה לשלמה לפני מותו כי בני ברזילי יהיו מאוכלי שולחנו.
נחלתו ליד בית לחם

כתגמול ממלכות בית דוד, קיבל כמהם חלקת אדמה ליד בית לחם שנקראה על שמו. כארבע מאות שנים מאוחר יותר, מקום זה שימש אתר ההתכנסות של שארית הפליטה אחרי רצח גדליהו לקראת הירידה למצרים.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק י"ז
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ט, פסוקים ל"ב–מ"א
↑  ספר ירמיה, פרק מ"א, פסוק י"ז
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס

לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס (בפורטוגזית: Luís Alves de Lima e Silva, Duque de Caxias;‏ 25 באוגוסט 1803 – 7 במאי 1880), המכונה "מכונן השלום" ו"דוכס הברזל", היה איש צבא ומדינאי ברזילאי שמרני בתקופת האימפריה הברזילאית. לואיש, שהיה פילדמרשל בצבא הברזילאי הקיסרי נחשב להיות אחד מהאישים הבכירים ביותר בתולדות הכוחות המזוינים של ברזיל. במהלך כהונתו של פדרו השני, קיסר ברזיל כיהן שלוש קדנציות לא רציפות בתפקיד נשיא מועצת השרים; מקביל לראש ממשלה. הוא היה האדם היחיד שנוצר למענו תואר דוכסות בתקופת שלטונו של פדרו השני.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

לואיש אלבש נולד בשנת 1803 בריו דה ז'ניירו, מדינת ברזיל, דאז מושבה פורטוגזית. משפחתו הייתה בעלת היסטוריה של שירות צבאי ארוך ועל כן, כמו אביו ודודו, לואיש החל דרכו בקריירה צבאית מוקדמת בשורות צבא האימפריה הפורטוגזית. הוא התחנך בבית הספר היסודי הצבאי של ריו דה ז'ניירו וסיים את לימודיו בהצטיינות. כאשר פדרו הראשון, קיסר ברזיל הכריז על עצמאות ברזיל, לואיש הצטרף אל שורות הצבא הברזילאי החדש שמרד נגד הפורטוגזים. לאחר סיום מלחמת העצמאות של ברזיל בשנת 1825, לואיש המשיך בקריירה צבאית בשורות צבא האימפריה הברזילאית החדשה.
לואיש נשלח למחוז ציספלטינה המרדני שהיה ממוקם בדרום האימפריה, על גדות נהר הריו דה לה פלטה. במסגרת תפקיד זה נלחם בשורות חיל הרגלים הברזילאי נגד צבא הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (ארגנטינה המודרנית) אשר פעלו לספח את המחוז הברזילאי. לאחר מלחמת ארגנטינה–ברזיל איבדה האימפריה הברזילאית את שליטתה על מחוז ציספלטינה וזה סופח לתוך הפרובינציות המאוחדות (ציספלטינה מאוחר יותר היוותה את הבסיס להקמתה של אורוגוואי הריבונית). בשנת 1831 פרצו מחאות נגד שלטונו של פדרו הראשון אשר נתמכו בידי משפחתו של לואיש. אף על פי שהדבר יצר יריבות בתוך המשפחה, לואיש החליט לשמור על נאמנותו למוסד הקיסרות הברזילאית וסירב להשתתף במחאות נגד הממשל.
ביוגרפיה > תקופת העוצרות

לאחר התפטרותו של פדרו הראשון בשנת 1831, בנו ירש אותו בתור פדרו השני, קיסר ברזיל. פדרו השני היה בן חמש בלבד עת ירש את הכתר מאביו ועל כן מונתה מועצת עוצרות למשול במקומו. לואיש מונה ללמד את פדרו השני סיוף ורכיבה על סוסים. יחסים קרובים אלו אל הקיסר הצעיר נשמרו לאורח הקריירה המאוחרת של לואיש, אשר הפך ליועץ צבאי רב חשיבות לקיסר פדרו השני. שלטון העוצרות של האימפריה הברזילאית היה נתון למרידות אין סוף ולאי שקט פוליטי ממושך אשר איים על יציבותה המדינית ועל עצם קיומה המדיני של האימפריה כמדינה מאוחדת.
לואיש מונה להפיל מרד של עבדים אפריקאים בברזיל בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19. בשנת 1842 הנהיג לואיש את כוחות הרגלים של הצבא הברזילאי במהלך הפלת מרד ליברלי שפרץ בסאו פאולו ובמינאס ז'ראיס. באותה העת הכריזו רפובליקנים שהתנגדו למשטר המלוכני על עצמאות מחוז ריו גראנדה דו סול והחלו בכך את מלחמת לבושי הבלויים. המהפכה הליברלית נתמכה בידי המהפכן האיטלקי ג'וזפה גריבלדי ועצמאותה של ריו גראנדה דו סול הייתה קיימת דה פקטו לאורך כמעט עשור. לאחר שצלח לואיש בהפלת הכוחות הרפובליקנים והביא לסיום מלחמת האזרחים, הוא הפך לאחד המצביאים החשובים ביותר בצבא הברזילאי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

במהלך שנות ה-40, במקביל לשירותו הצבאי, החל לואיש במעורבות פוליטית כאשר נרשם כחבר המפלגה הראקציונרית. לאחר מכן אורגנה המפלגה מחדש, תחילה בתור "מפלגת הסדר" ובהמשך בתור "המפלגה השמרנית". המפלגה הייתה מפלגת ימין-שמרני מתון פרו-מלוכני. בשנת 1846 מונה לסנאטור בסנאט הברזילאי, שהיווה את הבית העליון של הפרלמנט. בשנת 1856 מונה לואיש ל'נשיא מועצת השרים' (Presidente do Conselho de Ministros) של האימפריה הברזילאית בידי הקיסר פדרו השני, תפקיד המקביל לראש ממשלה. חלוקת הסמכויות לפי חוקת האימפריה הברזילאית הותירה סמכות שלטונית נרחבת למוסד הקיסרות, בעיקר בנוגע ליחסי חוץ, בעוד רוב מדיניות הפנים הייתה בסמכות הפרלמנט.
קודמו בתפקיד ביצע רפורמה בחקיקה שחיזקה את סמכויות נשיא מועצת השרים והותירה לו להתערב בבחירות פרלמנטריות. לואיש התנגד לחקיקה זאת ולצד חלק מתומכיו הקרובים הוא הגיש את התפטרותו מתפקיד נשיא מועצת השרים כאות להתנגדותו. ב-2 במרץ 1861 מינה הקיסר פדרו השני את לואיש לקדנציה שנייה בבקשתו אל לואיש להנהיג קבינט ממשלה חדש. לאחר מאבקים פוליטיים פנימיים בתוך הקבינט והפסד המפלגה השמרנית בבחירות לבית התחתון של הפרלמנט בשנת 1862, לואיש התפטר מתפקיד נשיא מועצת השרים לאחר קדנציה שנייה שנמשכה שנה אחת בלבד.
עם תחילת תהליך ביטול העבדות בברזיל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19, לואיש תמך בחוק הרחם החופשי, אשר הפך את כל התינוקות של עבדים למשוחררים מעת היוולדותם. בהמשך לא התקבלו מספר אזרחים כאחים חילוניים (לא-נזירים החברים במסדרי הכנסייה הקתולית עקב היותם חברים באגודת הבונים החופשיים. בתגובה נוצר משבר בין הממשלה למוסד הכנסייה לאחר שהממשלה אסרה שני בישופים על ביצוע ההחלטה שלא לקבל את חברי הבונים החופשיים. שתי הפרשות הללו פגעו במרכזי התמיכה האזרחית במוסד הקיסרי, המגזר החקלאי והמגזר הדתי, אשר לאורך רוב ההיסטוריה הפוליטית של האימפריה היו ברובם שמרנים תומכי המלוכה. בשנת 1874 מונה לואיש לתפקיד נשיא מועצת השרים פעם נוספת במטרה לפתור את המשבר. אף על פי שלואיש היה אז קשיש בן 72 בהיבחרו לתפקיד, הקבינט שהקים פעל במטרה להסדיר את הפרשיות. תחילה עלה התקציב של התמיכה הממשלתית בחקלאים שגידלו קפה ובהמשך הכריז הקיסר בלחץ הקבינט על חנינה כללית של הבישופים האסורים. במטרה לפייס שמרנים תומכי-עבדות בשורות הפרלמנט, לואיש והקבינט מינו שרים חדשים והכריזו על תאריך לבחירות פרלמנטריות נוספות בשנת 1875. לואיש האמין בזכויות הפרט אך באותו הזמן היה קתולי אדוק ואיים שיתפטר אילולא יכריז הקיסר על חנינה לבישופים.
ביוגרפיה > מותו ומורשתו

בשנת 1877 ביקר הקיסר פדרו השני את לואיש במשרדו של נשיא מועצת השרים והחליט שעקב גילו המכובד ובריאותו הרופפת, אין לואיש יכול להמשיך בתפקידו הפוליטי. לואיש הוחלף בתחילת שנת 1878 ויצא לגמלאות אם כי נשאר מבחינה רשמית חבר בשורות המפלגה השמרנית הברזילאית עד למותו. לאחר שנים של בריאות רופפת נפטר לואיש במאי 1880 בביתו, חווה בפרברי ריו דה ז'ניירו, בירת האימפריה הברזילאית. בתקופה שלאחר מותו ולאחר הפלת המונרכיה והקמת הרפובליקה הישנה (1889–1930), דמותו ההיסטורית של לואיש הייתה בצל מורשתו של מנואל לואיש אוסוריו, מרקיז ירואל, שר המלחמה לשעבר ומפקד חיל הפרשים הברזילאי במהלך מלחמת הברית המשולשת. מורשתו ואהדת תדמיתו ההיסטורית של לואיש עלתה בתקופה שלאחר מכן. בשנת 1925, יום הולדתו הפך ליום החייל הברזילאי, יום המסמל כבוד לצבא הברזילאי.
ב-13 במרץ 1962, נשיא ברזיל, ז'ואאו גולאר, העניק לו את התואר הרשמי של "מגן הצבא". מבחינת ראייתו בגדר היסטוריונים, לואיש נחשב לעיתים לאחד המצביאים החשובים ביותר בהיסטוריה הברזילאית ואדם בעל תפקיד מכריע בשימור יציבותה ושלמותה של האומה הברזילאית בשנותיה הראשונות, בעיקר במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19.
מלחמות בהן היה מעורב

מלחמת העצמאות של ברזיל
מלחמת ארגנטינה–ברזיל
מרד בלאיאדה
המרידות הליברליות של 1842
מלחמת לבושי הבלויים
מלחמת הפלטה
מלחמת הברית המשולשת
ראו גם

פדרו השני, קיסר ברזיל
גאסטון, רוזן אה
איזבל, נסיכת ברזיל
הערות שוליים

↑  לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס, באתר המילון שלך (Your Dictionary)
↑  חואן מנואל דה רוסאס | מנהיג צבאי ופוליטי ארגנטינאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  מלחמת הברית המשולשת | היסטוריה של אמריקה הדרומית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  חוק הרחם החופשי, באתר האנציקלופדיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17066445w (data)  GND: 1057261300  ISNI: 0000 0000 6711 8573  LCCN: n80113428  SUDOC: 130401684  VIAF: 6239659   WorldCat (עם VIAF): 6239659 
דוכס קשיאס על סוסו בפרגוואי, מלחמת הברית המשולשת.
דוכס קשיאס בתמונה משנת 1877.
פסל לזכרו של דוכס קשיאס, סאו פאולו.
לחצנות מתכת

לחצנות היא טכניקה המתייחסת לקבוצת תהליכי ייצור המשמשים ליצירת חלקים חלולים ואקסי-סימטרים תוך כדי סיבוב. התהליך מתבסס על מאמצים פנימיים הנוצרים בחומר תוך כדי התהליך. מאמצים אלו יכולים להיות קומבינציה של מאמצי מתיחה ולחיצה או רק מאמצי לחיצה.
במהלך התהליך מסובבים דיסקת ברזל או צינור במהירות גבוהה ולוחצים על החומר גלם באופן ידני או ממוכן על מנת לקבל את הצורה האקסי סימטרית הרצויה.
בעקבות התקדמות גדולה של הטכנולוגיה בעשר שנים האחרונות ניתן ללחוץ מתכות רבות וביניהם: אלומינום, פלדת פחמן, נירוסטה, נחושת, פליז, כסף, זהב, טיטניום, מוליבדן, טנטלום, Hastelloy X, inconel בדיוקים גבוהים מאשר בעבר.
הטכנולוגיה שימושית מאוד לייצור גופי תאורה, רקטות, קונוסים, סירים, מיכלים, חצאי כדור ומעברים בין קטרים.
תהליך הייצור > לחצנות מתכת באמצעות מכונה אוטומטית CNC

העבודה מתבצעת במספר שלבים:
שלב א' - חיתוך המתכת לצורה עגולה באמצעות מכונת מספרי פח.
שלב ב' - העברת הפח העגול למכונת לחצנות (מכונה הדומה למחרטה). הפח העגול נתפס באמצעות בוכנה בלחץ כנגד מודל (המודל מחובר למכונת הלחצנות - הוא מסתובב באמצעות המכונה).
שלב ג' - מפעילים את המכונה. הפח מתחיל להסתובב על גבי המכונה.
שלב ד' - לוחצים את הפח באמצעות רולר המחובר לבוכנה עד קבלת המוצר הרצוי. התהליך מבוקר CNC.
שלב ה' - ביצוע פעולה משלימה כגון חריטה, חיתוך גובה, פאזה ועוד.
תהליך הייצור > יתרונות וחסרונות

בתהליך ניתן לבצע מספר פעולות בדפינה אחת והיא חסכונית בחומר גלם לכן התהליך אפקטיבי בייצור סדרות גדולות של חלקים.
הכנת כלי הייצור פשוטה ומהירה ביחס לטכנולוגיות אחרות של עיבוד פח דבר שמאפשר זמני אספקה קצרים ועלויות ייצור נמוכות לאבות טיפוס.
החלק הסופי המתקבל הוא בעל תכונות מכניות משופרות עקב תופעה של הקשיית מעוותים שמתרחשת בתהליך וכיווניות מבנה קריסטלוגרפי אחידה דבר שמאפשר הפחתה של עוביי דופן או שימוש בחומרים זולים יותר.
חיסרון בתהליך הוא שחלק שנהרס במהלך התהליך לא כלכלי לתקן אותו.
לופ נור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם מלח 
 מידות
 שטח:  2,375 קילומטר רבוע
 אורך:  85 קילומטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Tarim River, Shule River 
 ‏אגן ניקוז:  435,000 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  הרפובליקה העממית של סין 
 קואורדינטות:  40°10′00″N 90°35′00″E﻿ / ﻿40.166666666667°N 90.583333333333°E﻿ / 40.166666666667; 90.583333333333
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןלופ נור(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןלופ נור
 
מסיכה בעלת תווי פנים אירופאים, לופ נור, סין 2000-1000 לפנה"ס
לוֹפּ נוּר (אויגורית: لوپنۇر, סינית: 罗布泊, פיניין: Luóbù Pō, "אגם לוֹפּ") או גם לוֹבּ נוּר הוא כיום קבוצה של אגמים וביצות מלוחים עונתיים בין מדבר טקלה מקאן ומדבר קורוקטג, בחלקו הדרומי מזרחי של המחוז האויגורי האוטונומי שינג'יאנג שבצפון מערב סין העממית.
מערכת האגמים והביצות היא השריד האחרון מאגם טארים הבתר-קרחוני ההיסטורי, שבעבר כיסה שטח של למעלה מ-10,000 קילומטרים רבועים באגן טארים. לופ נור הוא אגם פנימי (אנדורייקי) שאין ממנו יציאה (בדומה לים המלח) השוכן בגובה 780 מטרים מעל פני הים, הנקודה הנמוכה ביותר באגן טארים. בעבר היה כאן אגם מלוח גדול, וב-1928 היה שטחו כ-3,100 קמ"ר, אלא שמאז הלך האגם והתייבש. ב-1971 הוא יבש כליל, והמדבר תפס את מקומו, כאשר חולות הלס נישאו ברוח וכיסו את השטחים היבשים. עקב כך נדדה מערכת האגמים מערבה בין 30 ל-40 קילומטרים ב-40 השנים האחרונות.
סיבה חלקית לחוסר היציבות של המדבר הייתה כריתה של עצי צפצפה וערבה לשם הסקה. בתגובה הוכרז שטח של 3,520 קמ"ר כשמורת טבע על מנת לשמר את הצפצפות.
מקור המים לביצות הם הנהרות הנשפכים אליהן ממערב: טארים, צְ'יֵאמוֹ וקָאידוּ.
היסטוריה

מקורות המים הקדומים של נהר הטארים ולופ נור אפשרו את פריחתה של ממלכת לואולאן, תרבות סינית קדומה לאורך דרך המשי, שעקפה את האגם. לואולאן הפכה למדינת חסות של האימפריה הסינית בשנת 55 לפני הספירה, ושמה שונה לשאנשאן. בעבר התפתחה על גדות האגם גם התרבות הטוכארית. הארכאולוגים גילו שרידים קבורים של יישובים, כמו גם כמה מומיות טארים, לאורך קו החוף הקדום של האגם. מרקו פולו עבר בסמוך לאגם וחוקרי הארצות הנודעים פרדיננד פון ריכטהופן, ניקולאי פרז'וואלסקי, סוון הדין ואורל שטיין ביקרו וחקרו את האזור.
ייתכן גם כי החייל השוודי יוהאן גוסטף רנט ביקר באזור כשסייע לדזונגרים להכין מפות של האזור במאה ה-18.
ב-17 ביוני 1980 נעלם פֶּנְג גְ'יָאמוּ, ארכאולוג סיני נודע, בשעה שצעד לתוך לופ נור בחיפוש אחר מים. גופתו לא נמצאה מעולם, והיעלמותו ממשיכה להיות אחד המאורעות המסתוריים ביותר בהיסטוריה של הארכאולוגיה הסינית. 16 שנים אחר כך, ב-13 ביוני 1996, מת יוּ צ'וּנְשׁוּן, חוקר ארצות סיני ידוע, בעת שניסה לחצות את לופ נור ברגל.