מהפכת התרבות בסין
השלב המוקדם: תנועת המונים > "להפציץ את המפקדות"

ב-16 ביולי 1966, מאו בן ה-72 יצא לנהר יאנגצה בווהאן, כשהעיתונות נגררת בעקבותיו, למה שהפך לאירוע המפורסם של "שחייה על פני היאנגצה".
מאו שחה בנהר במשך יותר משעה לעיני עשרות אלפי צופים, כדי להפגין את מוכנותו לקרב.
לאחר מכן חזר לבייג'ינג במשימה לבקר את הנהגת המפלגה על התנהלותה בנושא קבוצות העבודה. מאו האשים את קבוצות העבודה בחתירה תחת תנועת הסטודנטים וב-24 ביולי קרא לנסיגתם המלאה. מספר ימים לאחר מכן נערכה אספה ב"היכל הגדול של העם", כדי להכריז על ההחלטה ולהנחיל את הצביון החדש של התנועה בקרב המורים והתלמידים באוניברסיטאות ובבתי הספר. מנהיגי מפלגה אמרו להמונים באספה ש"לא לפחד" ולקחת באומץ את השליטה בתנועה בעצמם, ללא התערבות המפלגה.
נושא קבוצות העבודה סימן תבוסה פוליטית מוחלטת מצדו של הנשיא ליו שאוצ'י; הוא גם סימן שמחלוקת בדבר אופן הטיפול בהתגלגלות האירועים של המהפכה התרבותית תגרום לשבר שלא ניתן לאיחוי בין מאו והנהגת המפלגה. ב-1 באוגוסט, המליאה ה-11 של הוועדה המרכזית השמינית כונסה בחיפזון כדי לקדם את האג'נדה הרדיקלית של מאו. מאו הראה באספה בוז מופגן כלפי ליו, כשהוא מפריע לליו שוב ושוב בזמן נאום הפתיחה היומי שלו. במשך מספר ימים, רמז מאו שוב ושוב שהנהגת המפלגה הפרה את חזונו המהפכני. קו מחשבתו של מאו התקבל בקרב משתתפי הוועידה בקבלת פנים פושרת. בהבחינו שעילית המפלגה, המפריעה ברובה, לא הייתה מוכנה לקבל במלואה את האידאולוגיה המהפכנית שלו, עבר מאו למתקפה.
ב-28 ביולי נציגים של "המשמרות האדומים" כתבו למאו וקראו למרד ומהומה כדי לשמור על המהפכה.
ב-1 באוגוסט הוא כתב איגרת לקבוצה הראשונה שלהם, בה הכריז על "תמיכתו הלוהטת" בהם. את האיגרת ולצדה הכרזותיה הלוחמניות של הקבוצה, הוא הפיץ בין חברי הוועד המרכזי והודיע להם כי עליהם לקדם את פעילותם של המשמרות האדומים. פקידים אלה עודדו את ילדיהם להקים קבוצות של "משמרות אדומים" וילדיהם הפיצו את ההוראה בין חבריהם. חברי המשמרות האדומים קיבלו את המסר שמאו מעודד אלימות. ב-5 באוגוסט אירע מקרה המוות הידוע הראשון כתוצאה מהתעללות, בבית ספר לבנות בבייג'ינג, שבו למדו בנות רבות של פקידים בכירים (בהן גם שתי בנותיו של מאו). הבנות בעטו במנהלת, רמסו אותה ושפכו עליה מים רותחים. הן אלצו אותה לשאת לבנים כבדות וללכת הלוך ושוב, תוך שהן מצליפות בה בחגורות עור צבאיות בעלות אבזמי נחושת והכו אותה באלות עץ. המנהלת התמוטטה ומתה כעבור זמן קצר. מנהיגי הפעילים דיווחו על המקרה לאחר מכן ל"צוות המצומצם של המהפכה", אולם לא נאמר להם להפסיק את המעשים הללו.
ב-5 באוגוסט, ביום ההתעללות במנהלת בית הספר, השיב מאו למכתבים של נציגי "המשמרות האדומים" בכתיבת "כרזת אותיות גדולות" משלו, שכותרתה "להפציץ את המפקדות" (אנ'), שקראה לאנשים לתקוף את "מרכז הפיקוד (מפקדות) של מהפכת-הנגד". מאו כתב שאף על פי שעברה מהפכה קומוניסטית, אליטה בורגנית עדיין שגשגה ב"עמדות סמכות" בממשלה ובמפלגה הקומוניסטית.
אף על פי שלא אוזכרו שמות, הצהרה פרובוקטיבית זו של מאו פורשה ככתב אשמה ישיר כנגד מוסד המפלגה תחת ליו שאוצ'י ודנג שיאופינג - "המפקדות הבורגניות" כביכול של סין. השינוי בהרכב האנשים במליאה שיקף עיצוב מחדש רדיקלי של ההיררכיה המפלגתית, כדי שתתאים לנוף האידאולוגי החדש. ליו ופנג שמרו על כיסאותיהם ב"וועדת הקבע של הפוליטבירו", אולם למעשה הורחקו מהנושאים היומיומיים של המפלגה. לין ביאו קודם למעמד האישיות השנייה בחשיבותה במפלגה, ואילו ליו שאוצ'י צנח בדרגתו ממספר 2 למספר 8 וכבר לא היה יורשו לכאורה של מאו.
במקביל לסילוק ההנהגה הבכירה מעמדות הכח, נערך חיסול יסודי של כל הבירוקרטיה הלאומית של המפלגה הקומוניסטית. מחלקת הארגון (אנ') הנרחבת, המופקדת על הרכב המפלגה, פסקה להתקיים למעשה. "קבוצת המהפכה התרבותית", המשמר הפרטוריאני האידאולוגי של מאו, הוזנקה להפיץ את האידאולוגיה שלו ולכנס תמיכה עממית. הבכירים במחלקת התעמולה (אנ') פוטרו, כאשר רבים מתפקידיה נופלים לידי הקבוצה.