stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסף האמנות של איסמר ליטמן
יצירות בולטות מהאוסף

ארבע יצירות מהאוסף שהוצגו בתערוכת "אמנות מנוונת" כוללות:
אוטו מולר, Knabe vor zwei stehenden und einem sitzenden Mädchen", 1918/1919" – הושבה לידי יורשי ליטמן לאחר בדיקה מקיפה במוזיאון קונסטהאלה אמדן.
אוטו מולר, "שתי דמויות עירומות למחצה", 1919 – נרכשה על ידי יוזף האובריך ב-1939 והושבה ליורשים ב-1999 בהתאם להצהרת וושינגטון.
ציור עירום מאת פרנץ רדזיוויל – מיקומו כיום אינו ידוע.
יצירות שנמצאו אך לא הושבו

אמיל נולדה, Buchsbaumgarten", 1909" – נמכר לבית המכירות מקס פרל בשנת 1935, ולאחר מכן נרכש על ידי מוזיאון להמברוק. בקשת המשפחה להחזרתו נדחתה.
הערות שוליים

↑  Huttenlauch, A.B. (2008). "Ausstellung 'Raub und Restitution. Kulturgut aus jüdischem Besitz von 1933 bis heute' im Jüdischen Museum, Berlin, 19. September 2008 bis 25. Januar 2009". KUR - Kunst und Recht, 10(6), p.168.
↑  Barnstone, D.A. (2006). "Weimar Era Breslau and Ismar Littmann's Modern Art Collection". The Art Book, 13(4), pp. 28–30.
↑  Department of Financial Services: Dr. Ismar Littmann
↑  Barnstone, D.A. (2016). "Dissemination of Taste: Breslau Collectors, Arts Associations, and Museums". University of Michigan Press, pp. 108–132.
↑  Silesian Art Collections
↑  "The Art of Restitution"
↑  Wilhelm Lehmbruck Museum Restitution Case
↑  Ketterer Kunst Auction Preview
↑  Kunsthalle Emden Provenance Research
↑  Wilhelm Lehmbruck Museum Restitution Case
שתי דמויות עירומות למחצה, מאת מולר.
רמי קמחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1958 (בן 67 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  אוניברסיטת תל אביב 
 
רמי קמחי (נולד ב-1958) הוא מבקר תרבות, חוקר ספרות עברית, חוקר ויוצר קולנוע ופובליציסט. פרופסור בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה

רמי קמחי נולד בבנימינה. הוריו, דוברי לדינו, עלו לישראל ממצרים, אליה הגיעו הוריהם כמהגרים בשנות ה-20 של המאה ה-20 מירושלים (משפחת אביו) ומאיזמיר (משפחת אמו). אביו היה מורה לעברית ולאנגלית בתיכון של בנימינה עד לסגירתו. קמחי גדל בחולון, למד בבית הספר היסודי ביאליק ובתיכון מיטראני והיה חניך תנועת הנוער העובד והלומד, יצא במסגרתה לנח"ל ושימש בה בתפקידים שונים. בתפקידו האחרון היה רכז קן רמתיים.
בתקופת שידורי הניסיון של ערוץ 2, יצר וביים קמחי את אחת התוכניות הראשונות של הערוץ "מסיבת ריקודים עם אילן בן שחר" (1989-90). בהמשך, בשנים 1989–1992, שימש כבמאי בית (אולפן) באולפני הכבלים. במהלך שנות המילואים שלו ביחידת ההסרטה של אגף המודיעין כתב וביים עשרות סרטי הדרכה.
רמי הוא בעל תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, במסלול הפקה ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר DEA מהחוג לציוויליזציה יהודית של אוניברסיטת פריז. בשנת 2008 קיבל תואר דוקטור מהמחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית. נושא התזה: "סרטי הבורקס ומקורותיהם בספרות יידיש קלאסית". הדוקטורט המתורגם לעברית ראה אור כספר בהוצאת רסלינג בשנת 2012. ב-2023 פרסם ספר נוסף על סרטי הבורקס :" Israeli Bourekas Films - Origins and Legacy" . הספר פורסם בארצות הברית בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה.
קמחי הוא זוכה פרס דב סדן לספרות עברית לשנת 1993 על הצעת מחקר מצטיינת בנושא עיבודים מספרות לקולנוע. הוא זכה בפרס וולגין לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים על סרטו (בימוי, תסריט, הפקה) "חתונתה של גליה" (1986), ובפרס שרת התרבות ליצירה ברוח הציונות על סרטו (בימוי, תסריט, הפקה) "ליל הפתאים" (2015).
משמש כמרצה לקולנוע החל מ-1986. בשנים 1993–2005 לימד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2003–2008 לימד במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית. בשנת 2014 לימד בתוכנית ללימודים יהודיים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. כמו כן לימד במדרשה לאמנויות בית ברל, ובאוניברסיטה הפתוחה.
בשנים 2005–2004 שימש ראש החוג לקולנוע במכללת הדסה, ירושלים.
בשנים 2009–2011 שימש ראש מסלול קולנוע וטלוויזיה בבית ספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
משנת 2009 ואילך הוא מרצה בכיר מומחה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל. ב-2020 מונה לפרופסור חבר שם.
קמחי הוא חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. פעיל בעמותת "עלה" לאמנות ישראלית, שמוציאה לאור את סדרת הספרים של "בימת קדם לספרות" ואת כתב העת "הכיוון מזרח", שקמחי היה ממייסדיו ומהכותבים הראשונים בו. הוא פעיל בעמותת הבוגרים של "איסף" – עמותה ישראלית לחינוך המעניקה מלגות לסטודנטים מוכשרים בעלי רקע סוציו אקונומי נמוך, ובבית לייוויק – בית עיתונות היידיש בישראל.
עבודתו

בעבודתו האקדמית והפובליציסטית ובסרטיו עוסק קמחי בהשפעתה המצמיתה של שלילת הגלות על השיח האתני בישראל, ובדרך בה מתכתבות זהויות/תרבויות של מיעוטים במרחב הישראלי – כמו התרבות/זהות הספרדית-מזרחית, תרבות היידיש, והתרבות והזהות הפלסטינית, כפי שהן משתקפות בספרות ובקולנוע – עם השיח הציוני. עמדתו של קמחי היא ש"התרבות המזרחית" היא ילידת השיח הישראלי, ונמצאת בשלב של התגבשות ו"ספירת מלאי" ולעת הזאת היא תרבות של מחאה שמתכתבת עם תרבויות וזהויות של העולם השלישי.
קמחי הוא הראשון שהגדיר את סרטי הבורקס הישראלים והראשון שהצביע על כך שאינם משקפים "תרבות מזרחית", אלא דווקא תרבות אתנית אשכנזית ושורשיהם ניתנים לאיתור בספרות יידיש קלאסית.
אודות סרטיו > חתונתה של גליה (עלילתי, 1986, 22 דקות)

סרטו הראשון של קמחי שהוא גם עיבוד חפשי לסיפורו של א.ב. יהושע (מות הזקן, 1962) "חתונתה של גליה".
הסרט זכה בפרס וולג'ין לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ובפרס הטלוויזיה הגרמנית בפסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי של מינכן. כמו גם זכה בפרס על עריכת הפסקול הטוב ביותר בתחרות מוגרבי.
העלילה מספרת על נתי שנוסע לחתונתה של בת-זוגו מהעבר מבלי שהוזמן אליה. נתי נוסע לבדו באוטובוס לחתונה הנערכת בקיבוץ בדרום והנהג מתעלל בו בדרך. בחתונה מקבלת גליה את פניו בידידותיות, אך נוטשת אותו מיד אחר כך. יש מבקרים שראו בסרט אלגוריה לאומית על אי האפשרות לקיומו של קשר בר קיימא בין עם ישראל (נתי, הגיבור) לבין ארץ ישראל (גליה).
חיים אידיסיס משחק בסרט את תפקיד נתי; ושאול מזרחי מגלם את דמותו של הנהג.
הסרט הוקרן ברשת ZDF הגרמנית ובטלוויזיה האוסטרית בשנת 1987, כמו גם, הוקרן באותה שנה במשך כחודש לפני הסרט הארוך בבית קולנוע מרכזי בפריז (קולנוע לה רפובליק), כמו כן, הוקרן הסרט בערוץ 1 ב-1992, והוקרן בערוץ 6 בכבלים במסגרת התוכנית "קצר וקולנוע" (ובליווי ריאיון עם קמחי שערך איתן גרין) ב-1994.
אודות סרטיו > הטרילוגיה הדוקומנטרית: "גולים על אדמתם" (2006-1997) > מסעותיי עם אחי (תיעודי, 1997, 26 דקות)

הפרק הראשון בטרילוגיה הדוקומנטרית על משפחת קמחי הגרעינית.
העלילה: הבמאי, רמי, הוא חילוני ואילו אחיו הבכור, רוני, חזר בתשובה והפך לחרדי עשרים שנה קודם לעשיית הסרט. בסרט שבים האחים אל המקומות בהם גדלו כילדים ואל בית הסבא בירושלים. הם מנסים לייצר ביניהם דיאלוג ולבנות מחדש את הקרבה שאבדה להם עם השנים.
צילום: אמנון סלומון, הפקה: ילון גורביץ'. בהפקת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. הוקרן ב"קשת", ערוץ 2, ב-1997.
אודות סרטיו > הטרילוגיה הדוקומנטרית: "גולים על אדמתם" (2006-1997) > סינמה מצרים (תיעודי, 2001, 47 דקות)

הסרט מספר על הנרייט עזר, אמו ילידת מצרים של קמחי, והוא מעין משל על היחסים המורכבים בין יהדות המזרח לישראל ולשיח הציוני. הסרט משלב קטעים מתוך הסרט המצרי הקלאסי "לילה נערת הכפר" (1941), בכיכובה של השחקנית היהודיה-מצריה לילה מורד ובבימויו של הבמאי היהודי-מצרי טוגו מזרחי.
הסרט מצביע על האירופוצנטריות של יהדות מצרים. אירופוצנטריות שהיא בין השאר תולדה של העובדה כי יהודי מצרים, במיוחד היהודים הספרדים בה, ראו עצמם אירופים והפנימו את הבוז האירופי כלפי תרבות המזרח. עמדות אלה היו להם לרועץ כשהגיעו לישראל והתפיסה הציונית החד-ממדית סיווגה אותם כערבים.
הסרט מעלה את הטענה כי השבר הגדול של היהודים הספרדו-מזרחים לא קרה, כמו שנהוג לחשוב, במעבר לישראל, אלא כבר בארצות המוצא שלהם, ולאחר שהם בחרו להתנתק מתרבויותיהם היהודיות העתיקות והמירו אותן במודרנה אירופית. המעבר לארץ רק חיזק השבר.
צילום: יואב קוש, עריכה: נטלי אשכנזים, הפקה משותפת של שירות הסרטים הישראלי ו"יס". הוקרן ב"יס" מספר פעמים בשנים 2001 ו-2004.
אודות סרטיו > הטרילוגיה הדוקומנטרית: "גולים על אדמתם" (2006-1997) > שפת אב (תיעודי, 2006, 48 דקות)

הסרט מספר על יעקב (ז'אקו) קמחי, אביו של קמחי, יליד אלכסנדריה, מצרים, מורה לאנגלית. הוא מתמקד בתקופת לימודיו בבית המדרש לרבנים ספרדיים, באי רודוס, בשנים 1939-1932- מוסד שהיה הפרויקט העצמאי האחרון של היהדות הספרדית באגן הים התיכון. הסרט מלווה בפסקול מקורי של שירים בלדינו המושרים ומעובדים בידי יסמין לוי. הסרט עורך אנלוגיה בין המעצורים הרגשיים של האב לבין היעלמותה של התרבות היהודית הספרדית, תרבות הלדינו, והיטמעותה בתוך השיח הציוני והמודרנה האירופית, ומצביע על חשיבותה של השמירה על שפת האם (במקרה זה הלדינו) לשלמות הרגשית והנפשית של הפרט. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
צילום: יואב קוש, מוזיקה: יסמין לוי, משחק: דגנית דדו.
הפקה: הרשות השנייה, בתמיכת קרן רבינוביץ'.
הוקרן בערוץ 2, קשת, בשנים 2006 ו-2008.
אודות סרטיו > ליל הפתאים (דוקו-דרמה ,2015, 57 דקות)

הסרט מספר את סיפורה של מחתרת יהודית שפעלה באלג'יר בזמן מלחמת העולם השנייה והצליחה, בעזרת 400 מתנדבים, רובם ללא הכשרה צבאית קודמת, להשתלט על העיר, אלג'יר, בירת אלג'יריה, בה שהו באותה עת 20,000 חיילים מיומנים של צבא וישי, לשבות את ראשי הממשל של וישי בצפון אפריקה, כמו את ראש הגייסות המזוינים, מרשל ז'ואה, את סגנו של פטן, אדמירל דארלן, את הנציב התליון של אלג'יריה, את ראש המשטרה של אלג'יריה, ולמסור את העיר ואת ראשי הממשל לידיהן של בעלות הברית שכוחותיהן נחתו לחופי אלג'יר בבוקר שלמחרת. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל היהודי הבינלאומי של ירושלים. צילום: יואב קוש, הפקה: שדרר הפקות-רשות השידור, ערוץ 1. בתמיכת: ערוץ 1, מחלקה דוקומנטרית, קרן אביחי, קרן גשר. הוקרן לראשונה בערוץ 1 במסגרת הסיפור האמיתי בינואר 2015. הסרט זכה בפרס היצירה בתחום הציונות (2015).
אודות סרטיו > לישון עם האס אס ( דוקו- דרמה, 2025 , 57 דקות)

כשזיקו בן אדון, ילד יהודי בן 9 מסאלוניקי, מתייחם  מהוריו במהלך מלחמת העולם השנייה, מעט לפני פלישת הנאצים,נראה שגורלו נחרץ. אבל קורה לו נס- דודו, תושב העיר וולוס, שהייתה אז תחת שליטת האיטלקים, בא ולוקח אותו אליו. אלא ששבמהרה המצב בוולוס מתדרדר. איטליה מתמוטטת והנאצים פולשים גם לשם. זיקו בורח עם דודו ודודתו לכפר פרומירי, שבהרים שמסביב לוולוס. אבל לשם מאיים להגיע  גדוד אכזרי במיוחד של וואפן אס אס, שנשלח במיוחד להשמיד פרטיזנים ויהודים באזור, ולא רק, אלא שדודתו קצה בנוכחותו בבית ומבקשת לסלק אותו. זיקו מצטרף למשפחה יהודית שיש לה ילדים בני גילו, ושאנשיה בורחים, מחופשים לרועים יוונים,  להסתתר בחווה מרוחקת ומנותקת בהרים. אלא שהגדוד הנאצי מגיע בדיוק לשם, ויותר מכך : קציני הגדוד שטועים לחשוב שמדובר במשפחה של רועים יוונים, מבקשים לקבוע את מפקדתם הזמנית בצריף המסתור של המשפחה.
זהו סרט ראשון על השואה בפריפרייה היוונית. ואחד הסרטים הבודדים על השואה במחוזות הלא אשכנזים של אירופה. הסרט מקורי גם בכך שאינו עונה לאף אחד מהכללים הבלתי כתובים של סרטי השואה הישראלים :1. סיפור על יהודים אשכנזים 2. סיפור טרגי המציג מוות טראומטי של יהודים 3. סיפור המציג את השנאה ליהודים באירופה. להפך, זהו סרט אופטימי בעל היבטים רומנטיים ואפילו מצחיקים.
הסרט נע במיומנות בין הדוקומנטרי לבדיוני, ובין ההיסטוריה הפורמאלית לזיכרון האישי ומרחיב את ז'אנר הדוקו-דרמה בכך שמספר בה בעת שלשה סיפורים: סיפור אישי של גיבור יחיד באמצעים של קולנוע בדיוני ודוקומנטרי, סיפור של חבורה באמצעים של קולנוע דוקומנטרי ובדיוני, וסיפור היסטורי פורמאלי באמצעים של קולנוע היסטורי .
שחקנים : אלונה איב, אורי סעדה, דן מור , אמיר בושארי, שני סיני, דוד דנמרק . צלם: יואב קוש. עברית, אנגלית ,יוונית . גרמנית, לאדינו. תרגום לעברית . אורך : 57 דקות.
ספרים

שטעטל בארץ ישראל – סרטי הבורקס ומקורותיהם בספרות יידיש קלאסית
הספר ראה אור בהוצאת רסלינג בשנת 2012. קמחי טוען בספר ש"סרטי הבורקס", אותם יצרו במאים אשכנזים, שיחזרו מציאות יהודית גלותית פרה מודרנית, של השטעטל היהודי המזרח אירופי, השליכו אותה על השכונה המזרחית של שנות השישים והשבעים, וניסו באופן זה לגרום לצופיהם האשכנזים והמזרחים כאחד תחושת הקלה מהניכור שחוו במרחב הציוני.
לטענת קמחי, סרטי הבורקס מציגים, לצד תיאור כביכול ריאליסטי של השכונה המזרחית של תקופתם, גם שחזור סימבולי של תרבות היידיש האשכנזית, דרך העתקה והצגה מחדש של דפוסי הייצוג של השטעטל היהודי המזרח אירופי, כפי שהופיעו בספרות יידיש קלאסית. המעברה ב"סאלח שבתי", למשל, נראית כמו שטעטל מזרח-אירופי קלאסי, שתיש לבן, שכאילו יצא מציורי השטעטל של שגאל, משוטט בסמטאותיו. ואילו הגרעין העלילתי של "חגיגה בסנוקר" דומה להפליא לזה של המחזמר היידי "שני קוני למל".
לטענת קמחי, החמיאה לצופים המזרחים העובדה שהגיבור בסרטים הוצג כמזרחי וזאת אף על פי שפעמים רבות, כמו במקרה של "סאלח שבתי" (חיים טופול) או "חגיגה בסנוקר" (יהודה ברקן), הוא גולם בידי שחקן אשכנזי, כמו גם העובדה שהקהילה המזרחית בסרטים הוצגה כיהודית, גם אם פרה מודרנית. חנופה זאת למזרחים, יחד עם העובדה שהסרטים מהדהדים תרבות יידיש, ולפיכך קוסמים גם לקהלים אשכנזים, היא הסיבה העיקרית להצלחה האדירה לה זכו סרטי הבורקס, וזוכים לה עד היום, בקרב שני קהלים אלה.
Israeli Bourekas Films - Their Origins and Legacy "
הספר פורסם בארצות הברית ב-2023 . בספר מתמקד קמחי בשני תת-הז'אנרים אותם הגדיר בספרו הקודם :" ניאו בורקס " ו"פוסט בורקס" וסוקר את הופעתם בסרטי הזרם המרכזי של הקומדיה הישראלית בת זמננו. בין השאר הוא מגדיר כסרטי " ניאו בורקס " את הסרטים : "סוף העולם שמאלה" (2004) אביבה אהובתי (2006) ו"הבלתי רשמיים " (2018) וכ"פוסט בורקס " את הסרטים : "ביקור התזמורת (2007) ו"זוהי סדום " (2010) . הטענה המרכזית של קמחי היא שבניגוד לאתניות מזרחית שהחלה להופיע באופן חפשי בסרטים החל משנות ה-2000, האתניות האשכנזית עדיין לא בשלה לכך, ולכן נמשכת התופעה של השלכתם של סממנים של ה"שטעטל " היהודי המזרח אירופי ההיסטורי על המזרחים - דבר שיוצר את שני התת-ז'אנרים הנזכרים.
סרטים (תסריט ובימוי)

2025 - "לישון עם האס אס", דוקודרמה: סיפור שלא ייאמן מהשואה בפריפרייה היוונית של תסליה (וולס,לריסה, ינינה)
2015 – "ליל הפתאים", דוקודרמה: סיפור המחתרת היהודית באלג'יר. הופק עבור ערוץ 1.
2006 – "שפת אב", סרט תיעודי, הפקה: הרשות השנייה, בתמיכת קרן רבינוביץ'.
2003 – "ארץ ישראל לדורותיה", תיעודי-היסטורי, הפקה: אוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית (דובר אנגלית)
2002 – "סינמה מצרים". סרט תיעודי, הפקה משותפת של שירות הסרטים הישראלי ו"יס".
1997 – "מסעותיי עם אחי". סרט תיעודי, הפקה: הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
1986 – "חתונתה של גליה", סרט עלילתי (בכיכובם של שאול מזרחי וחיים אידיסיס) בהפקה עצמאית.
ספרים

שטעטל בארץ ישראל" - סרטי הבורקס ומקורותיהם בספרות יידיש קלאסית, הוצאת רסלינג, 2012, 311 עמ'.
(עריכה) רון זמירה, את הירח של חיי (רומן), הוצאת קדם, 1999.
Israeli Bourekas Films -Their Origins and Legacy, Indiana University Press, 2023
לקריאה נוספת

רז יוסף, "המלנכוליה בקולנוע המזרחי החדש", לדעת גבר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010. עמ' 144–165.
יונתן גת, "סינמה ספרדיסו", הכיוון מזרח 28, 2015, עמ' 112–120
מתי שמואלוף, "המקום בו נוצר הקרע", הכיוון מזרח 12, 2006, עמ' 83–87
איבון קוזלובסקי-גולן, מסך של שכחה: על היעדר חווית השואה של יהודי המזרח במדיה ובאומנות בישראל, רסלינג 2017, עמ' 231–237
מירב אלוש לברון, "המסע לאיי שם: מסעות וזהות",  לנגד עיניים מזרחיות – זהות וייצוג עצמי בקולנוע תיעודי ישראלי, עם עובד-אוניברסיטת תל אביב, 2021, עמ' 203–238
Yaron Shemer, "Trajectories of Mizrahi Cinema", in Identities in Motion: An Israeli Cinema Reader, Miri Talmon and Yaron Peleg (eds.), University of Texas Press, 2011.
Yaron Shemer, Identity and Subversion in Contemporary Mizrahi Cinema in Israel, University of Michigan Press, 2013, pp. 66–71
Ella Shohat, Israeli Cinema : East/West and the politics of representation, New York: I.B. Tauirs, New Edition ,2010, pp. 305–306
Raz Yossef, "Restaging the Primal Scene of Loss", Third Text, Volume 20, Issue 3/4, 2006, pp. 487–498
Talila Bloch, "Orient Instead of Henriette", Aufbau 25, 2002, pp. 28-29
הערות שוליים

↑  עירית שמגר, 100 סרטים ב-7 ימים, מעריב, 5 ביולי 1987
1 2  בני ציפר, מצרים במקום האחרון, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2001
↑  ביקורות:
 הסרט "שפת אב", באתר הבמה
חגי חיטרון, ההפך המוחלט של בטיפול, באתר הארץ, 24 בפברואר 2008
↑  יאיר אשכנזי, הכוריאוגרף תמיר גינץ והמלחין יוסף ברדנשווילי בין זוכי פרס היצירה הציונית, באתר הארץ, 3 בינואר 2016
↑  על הספר:
 יעד בירן, הקשר המפתיע בין סרטי בורקס לספרות יידיש קלאסית, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2013
אילן מושינזון, ‏"בסופו של דבר מדובר באהבה", קשר 46, אביב 2014, עמ' 175-174.
↑  אילן מושינזון, ‏"בסופו של דבר מדובר באהבה", קשר 46, אביב 2014, עמ' 175-174.
↑  רן פוני, "מי שאינו אשכנזי לא משתתף באופן שווה בשיח על השואה" (ריאיון עם רמי קמחי), ישראל היום, ינואר, 2025
↑  מיה ולנטיין, ‏לישון עם האס אס: סרט על השואה שחורג מהתבנית המוכרת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בינואר 2025
כביש 6

| --- | --- |

כביש 6 במבט דרומה ממחלף חורשים
כביש 6 במבט דרומה ממחלף חורשים
 מידע כללי
 כינוי:  כביש חוצה ישראל, דרך יצחק רבין
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש אורך
 כביש מהיר:  ממחלף שוקת עד מחלף בית קמה, ממחלף מאחז עד מחלף עין תות, ממחלף אליקים עד מחלף סומך
 כביש אגרה:  ממחלף שורק עד מחלף עין תות, ממחלף יקנעם עד מחלף תל קשיש, ממחלף שער העמקים עד מחלף גבעות אלונים
 אורך:  200 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  שלומי, נהריה (כברי), עכו (בית העלמין), שפרעם, קריית אתא, קריית טבעון, יקנעם עילית, חריש, טייבה, ראש העין, כפר סבא, פתח תקווה, שהם, רמלה, קריית גת, רהט, להבים, לקייה, מיתר, נאות חובב, עיר הבהדים, רמת בקע, ירוחם.
 נקודת התחלה:  מחלף שוקת
 נקודת סיום:  מחלף סומך
 
 6cn.co.il
 תוואי כביש 6 מצב כביש 6 כיום. חלקו מצפון למחלף סומך ומדרום למחלף שוקת נמצא בסלילה.
סמליל כביש 6, עוצב על ידי סטודיו אדלר וקארן שש בשנת 2001
תמרור כביש אגרה בשילוט דרכים בישראל
פסקל, התקן לזיהוי דיגיטלי של רכב בכביש 6
הכביש ליד בת חפר
מחלף נשרים – כביש 6 חולף מתחת לכביש 431
מסלול הנסיעה דרומה ממחלף נחשונים לכיוון מחלף בן שמן. בקטע זה מפרידה רצועת קרקע רחבה בין מסלולי הכביש
צילום אווירי של מחלף נחשונים ומרכז הבקרה
מרכז הבקרה במחלף נחשונים
כביש 6: מבט צפונה מתל חדיד
כביש 6 מצפון למחלף ניצני עוז
אזור שירות "מגל"
מעבר אקולוגי, מנהרות דליה, מצפון למחלף עירון
בתוך מנהרת דליה, כביש 6
מנהרות ניל"י
כביש 6 בחולפו מתחת לכביש 444, בין צומת ראנתיס לצומת גבעת כ"ח. בנקודה זו, מתוכננת הקמה של מחלף גבעת כ"ח.
הכניסה הצפונית אל מנהרות תל חדיד
מבט מתל חדיד אל כביש 6 לאחר שהוא מגיח דרומה מהמנהרה שמתחת לתל
גשר כביש 6 מעל נחל נרבתא
כביש 6 מעל נחל נרבתא והיישוב מייסר
מנהרת רכסים מכיוון מחלף העמקים
מנהרת רכסים מכיוון מנהרת איבטין
כביש 6 (המכונה גם כביש חוצה ישראל או דרך יצחק רבין) הוא הכביש המהיר הארוך בישראל, המשתרע מדרום לצפון (כביש אורך) ונמתח מזרחית לכביש 4 ולחלקו הצפוני של כביש 40. בשנת 2019 היה אורכו של הכביש 200 קילומטרים ממחלף שוקת בדרום ועד מחלף סומך בצפון. במסגרת קטע 21 בדרום והקטע הצפוני העתידי יהיה אורך הכביש כ-261.2 ק"מ.
כביש 6 הוא כביש אגרה בקטעים בין מחלף שורק למחלף עין תות, בין מחלף יקנעם למחלף תל קשיש ובין מחלף שער העמקים למחלף גבעות אלונים.
בארבעה קטעי כביש הנסיעה היא חינם: בדרום - דרומית למחלף שורק, ובצפון (חלקים מכביש 70 לשעבר) - בין מחלף עין תות למחלף יקנעם, בין מחלף תל קשיש למחלף שער העמקים ומצפון למחלף גבעות אלונים.
מאחורי סלילת הכביש עמדו מספר מטרות, ובהן חיבור צפון ישראל ודרומה למרכז הארץ כדי לעודד את התפרסות האוכלוסין, בניית כביש עוקף לגוש דן שיקל על עומסי התנועה בכבישי האורך (כביש 2 וכביש 4), וכן עידוד הסטת האוכלוסייה באזור המרכז מזרחה, על ידי חיבור הערים המזרחיות (לדוגמה: מודיעין-מכבים-רעות, מיתר, כוכב יאיר-צור יגאל) לשאר חלקי המדינה.
כביש זיכיון

הקמת כביש 6 בוצעה במסגרת פרויקט BOT (בנה-הפעל-העבר) במסגרתו חברת דרך ארץ כזכיינית שנבחרה על ידי המדינה, הקימה את הכביש, מימנה את הקמתו ומתפעלת אותו למשך תקופה קבועה מראש (עד 18 ביולי 2028, ולאחר מכן עד 2032), בעוד חברת חוצה ישראל משמשת כרשות הממונה מטעם המדינה לתכנון הכביש ולפיקוח על עמידת הזכיין במחויבויותיו.
בתקופת הזיכיון נקבע סכום מינימלי שאותו הזכיין אמור לקבל במסגרת תפעול הכביש מדמי מנוי. אם הוא לא מצליח לקבל את הסכום משלימה הממשלה אחוז מסוים מההפרש. רשת ביטחון זו הופעלה מספר פעמים עד 2007.
מלבד ההשקעה הפרטית של כשלושה עד ארבעה מיליארד שקל מכספי הזכיין, השקיעה מדינת ישראל באמצעות חברת חוצה ישראל בתכנון הכביש, פינוי התוואי, רכישת שטחים ועוד. בשנים 2000 עד 2003 הושקעו בכביש כחצי מיליארד שקל. חוץ מההשקעה הישירה, הממשלה מימנה את בניית כבישי הרוחב שמזינים את התנועה לכביש 6 וכן את קטעי ההמשך. קטעי ההמשך שנבנו במימון המדינה (בדרום, בין מחלף שורק למחלף מאחז) אינם כבישי אגרה, בשלב זה. גם על מקטע הכביש שבין המחלפים דניאל ובן-שמן לא נגבית אגרה.
כביש זיכיון > כביש 6 חוצה צפון

באוגוסט 2015 נחתם עם חברת שפיר הנדסה ותעשייה הסכם הזיכיון להקמה, הפעלה ואחזקה של קטעים 3 ו-7 המכונה "כביש 6 צפון", כאשר צו תחילת העבודות ניתן בדצמבר 2015. משך תקופת הזיכיון יהיה כ־34 שנים הכוללת את תקופת ההקמה, כלומר בשנת 2049 יעבור הכביש לידי מדינת ישראל. לצורך בניית הקטעים הוקמה חברה דרך נוף נתיבי הצפון בבעלות של שפיר הנדסה. לצורך תפעול ותחזוקה הוקמה חברה "כביש 6 חוצה צפון" בבעלות משותפת של שפיר הנדסה, קרן נוי ולאומי פרטנרס.
המשך הפיתוח > סלילת קטעים נוספים

קטע 21 בדרום ממחלף שוקת עד מחלף נאות חובב אושר באופן כללי בשנת 1999. קטע 21 כולל ארבעה חלקים. שני הקטעים הראשונים הושלמו בשנת 2016. שני הקטעים שנותרו:
מקטע מס' 3 בין מחלף שוקת למחלף נבטים (כ-11 קילומטר). תוכנית מתאר מפורטת אושרה בתחילת 2010 והממשלה אישרה תכנון מפורט בפברואר 2010. קטע זה יחבר בין מחלף שוקת למחלף נבטים עם כביש 25.
מקטע מס' 4 בין נבטים למחלף נאות חובב (כ-13 קילומטר). תוכנית מתאר מפורטת אושרה בתחילת 2010 והממשלה אישרה תכנון מפורט בפברואר 2010. ממחלף נבטים ימשיך הכביש דרומה כ-13 קילומטר עד התמזגות עם כביש 40 במחלף נאות חובב.
הקטע הצפוני ממחלף סומך דרך מחלפים אבליים, אחיהוד, ג'דידה, בית העמק וכברי עד מחלף שלומי (כ-40 קילומטר): אושר בשנת 2010 והחלו שלבי תכנונים מפורטים.
ביוני 2023 הממשלה קיבלה החלטה להשקיע 3 מיליארד שקלים להארכת כביש 6 צפונה, בסלילת 22 קילומטרים של כביש דו-מסלולי, ממחלף סומך ועד לבית העמק.
גביית האגרה

להבדיל מכבישי אגרה שבהם גביית האגרה נעשית באמצעות קופות מאוישות בכניסה לכביש או ביציאה ממנו, בכביש 6 נעשית גביית האגרה באמצעים אוטומטיים לחלוטין, שאין בהם כל הפרעה לתנועה. מערכות אלקטרואופטיות קוראות את לוחית הרישוי של המכונית בכניסה לכביש וביציאה ממנו, ובהתאם למידע זה נשלח אחת לחודש חשבון אל בעל המכונית. מערכות גבייה אוטומטיות קיימות במקומות רבים בעולם, אולם בעת פתיחת הכביש לתנועה היה רק בקנדה כביש נוסף בו השימוש במערכת הגבייה האוטומטית הוא חובה.
שיטת הגבייה גוררת תגובות שליליות רבות, בעקבות תקלות חוזרות ושירות לקוחות מוגבל, קנסות פיגורים חריגים בגובהם, מדיניות פיקוח המיועדת למיקסום יעילות הגבייה, חוסר שקיפות של המחיר, וחדירה לפרטיות בשל מתן גישה למסדי נתונים ממשלתיים לגורם פרטי. על חיוב לא מוצדק ניתן לערער בפני ועדות ערר המופעלות על ידי חברת כביש חוצה ישראל.
באתר החברה המפעילה את כביש 6 נטען ש"המחיר שנקבע לנסיעה הוא מן הנמוכים בעולם.". אולם בהשוואות שנעשו על ידי הכלכלן דן בן-דוד ואחרים, נמצא שעלות הנסיעה בכביש 6 לקילומטר גבוהה משמעותית בהשוואה לארצות הברית. הבנק העולמי מציין שטווח המחירים לכבישי אגרה נע בין 3–8 סנט לקילומטר. מחיר הנסיעה בכביש 6 ממחלף עין תות למחלף שורק, מרחק של 113 קילומטר, למנוי פסקל היה בתחילת 2012 24.23 ש"ח, שהם קצת פחות מ-6 סנט לקילומטר.
בטיחות ושירותי דרך

מערך ניידות הסיור והשירות של כביש 6 מסייר לאורך הכביש באופן רציף 24/7.
צוותי הסיור אחראים, בין היתר, להסיט מהכביש כל מפגע המפריע לרצף ולזרימה של התנועה ולתמוך בניטור השוטף של הכביש לצד צוות חדר הבקרה.
נוסף על כך וכחלק מהשירות ללקוחות כביש 6, צוותי הסיור מעניקים ללא תשלום סיוע לנהגים בהחלפת גלגל ברכב, במספרי טלפון של שירותי גרירה, במילוי ליטרים בודדים של דלק ועוד, על מנת שהנהג יוכל להמשיך בנסיעתו בבטחה.
פיתוח נופי

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא חסר מקור, פירוט יתר, חוסר ויקיזציה, תוכן פרסומי. ראו ביתר פירוט בדף השיחה..
פיתוח נופי > התפיסה התכנונית

מדיניות התכנון בכביש 6 התבססה על העיקרון כי אין להפריד בין תכנון הנדסי לתכנון נופי. יחידות הנוף היוו את נקודת המוצא לתכנון. לשילובו המיטבי של הכביש בנוף היה משקל מכריע בתכנון. כמו כן נעשתה חשיבה רבה עוד בשלב התכנון לשמירה על המערכות האקולוגיות הקיימות. ההנחיה התכנונית הייתה לשמור על המצאי האקולוגי הקיים באזור ולשלבו בכביש בצורה שתאפשר את המשך שגשוגו. ההתייחסות לכביש הייתה כאל דרך נופית.
פיתוח נופי > מטרות התכנון הנופי של כביש 6

למצות את התוצר הנופי/אדריכלי המיטבי של הכביש מתוך ערכי הנוף של השטח.
ליצור אשליית שילוב בין הכביש והנוף.
לנסות למזער את הפגיעה בטבע שבאזור הכביש.
לתאם ולשלב בין הכביש ובין תשתיות אחרות בתחומו ובסביבתו.
לתרום ולהשפיע על רמת התכנון של מערכי תשתית אחרים עתידיים.
לתרום להתמצאות וקריאת הדרך.
לפתוח ולהציג את אזורי ישראל הסובבים לציבור המשתמשים בכביש.
המחלוקת סביב הכביש

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים. (23 בינואר 2025)
לכביש ישנם תומכים ומתנגדים רבים. ההתנגדויות להקמת הכביש הן מסיבות שונות: תחבורתיות, כלכליות, חברתיות וסביבתיות.