בית עיריית מוסקבה
היסטוריה > בית המושל הכללי

במחצית השנייה של המאה ה-18, קטע מרחוב טברסקאיה ליד ווזנסנסקי נפגע קשות כתוצאה משריפת רחוב טרויצק. בשנים 1778–1782 הוקם בניין חדש באתר זה. מרבית ההיסטוריונים מייחסים את מחברי הפרויקט למאטוויי קזאקוב, אולם יש חוקרים הסבורים שהוא ביצע עבודות הנדסיות רק על פי תוכניתו של אדריכל לא ידוע. האחוזה שימשה כמקום מגוריו האישי של הרוזן זכאר צ'רנישב, שבעת סיום העבודות נכנס לתפקיד המושל הכללי של מוסקבה.
הארמון בן שלוש הקומות בסגנון הקלאסיזם הרוסי ניצב מול כיכר טברסקאיה. היה לו מתווה מקושט: טיפוס על גרם המדרגות הקדמי, מעוטר בידיות נחושת, והמבקרים הגיעו לאולם לבן. קירותיו היו מעוטרים בשיש ותבליטי בסיס דמויות, הרצפה הייתה מכוסה בפרקט מוערם עם שיבוץ עץ אלון כהה. תחת התקרה היו מקהלות מיוחדות למוזיקאים שתמכו בעמודים מזווגים מלמטה. דרך האולם הכחול, אורחים הגיעו להיכל האדום, שהיה שונה מאוד מהעיצוב הקפדני של החדרים הקודמים. החדר עוצב בגוונים לבנים, זהב וארגמן, ועוטר גם הוא במראות רבות, עיטורי טיח וקישוטי צבע. בגב האחוזה ישנם בניינים צדדיים שיצרו את החצר. במהלך בניית המסד נעשה שימוש בחומרי הקירות המפורקים של העיר הלבנה.
בשנת 1785, לאחר מותו של צ'רנישב, נרכשה האחוזה על חשבון האוצר מידי יורשיו. בשנות ה-90 של המאה ה-19 שופצה האחוזה על פי פרויקט של מטוויי קזקוב . באותה תקופה הוא נקרא "בית האוצר של טבר של המושל הכללי" והיה אחד מבנייני המינהל הגדולים ביותר מחוץ לחומות הקרמלין. לחימום חללים בבניין היו 182 תנורים מתוצרת הולנדית, 52 תנורים מתוצרת רוסית, 17 תנורי רוח, וארבעה אחים ו 12 מוקד חימום. ידוע שבהמשך נבנה בית המגורים שוב ושוב בהתאם לדרישותיו וטעמו של ראש העיר. לקראת סוף המאה ה-18 הוקמה חצר מצעד צבאי מול האחוזה, ובשנת 1806 נבנתה במקום כנסייה שעמדה עד שנת 1921.
מקום מגוריו של ראש העירייה שרד את מהלך שריפות הבירה בשנת 1812, אך הושפע קשות מהוונדליזם של הכוחות הצרפתים. החיילים השתמשו בדלתות העץ ובפרקט כדי להצית תנורים וקמינים. שיקום הארמון החל רק בשנת 1814 תחת המושל הכללי אלכסנדר טורמוב, בראשות האדריכל מירושבסקי. שנה לאחר מכן נערכה קבלת פנים בקירות הבית לכבוד יום הולדתו של הקיסר אלכסנדר הראשון. יש חוקרים הסבורים שדווקא בתקופה זו הושלם העיצוב האדריכלי של קזאקוב עם הסדר הקלאסי שהועבר על ידי פילסטרים קורינתיים. בשנת 1823 נפגע הבניין משריפה, שהשחזור לאחר מכן ארך יותר משנתיים. מאוחר יותר, בשנת 1839, חלק ממבני החצר הוסבו לדירות לפקידי העירייה.
בסוף המאה ה-19, האזור בו שכנה האחוזה היה די רועש. בסמוך למקום מגוריו של ראש העיר נמצאו תחנת מכבי האש של טבר, בית כלא פוליטי, מרכז הבראה וחדר מתים. מסלול הלילה של צורפים, מפני ביוב מהעיר, עבר ליד הבית. עם זאת, האחוזה הייתה אחד ממרכזי התרבות של מוסקבה בזכות המושל הכללי ולדימיר דולגורוקוב, שארגן לעיתים קרובות נשפים באחוזה. על פי השמועות, באחד הערבים הללו במסווה של בעל אדמות עשיר חדר הרמאי פאבל שפייר, שהוביל את מועדון הג'קים הטהורים. הוא הקסים את דולגורוקוב בשיחות חולין וביקש רשות להציג את האחוזה לזר מוכר. למחרת ביקר שפייר בבית, מלווה באציל אנגלי, ובפיקוח קצין תורן בדק את האחוזה. כפי שהתברר מאוחר יותר, הרמאי הציג את עצמו כבעל המגורים וסיכם עסקה עם הזר למכירה, המלווה לא הצליח להבין זאת, מכיוון שהוא לא ידע אנגלית.
במהלך כהונתו כמושל הנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ' בוצע בבניין שיפוץ בקנה מידה גדול בהנהגתו של האדריכל ניקולאי סולטנוב. האחוזה צוידה באספקת מים, מערכת חימום, חשמל, הותקנו שתי מעליות, וגם האורווה נבנתה מחדש כמוסך. לבקשת הנסיך, אורגנה תערוכה של דיוקנאות של כל ראשי הערים במוסקבה, כמו גם אוסף מתנות שהוצג בפני הנהלת העיר.