תוצאות מלחמת לבנון השנייה
השלכות המלחמה

למעלה משנתיים לאחר סיום המלחמה ניתן היה לבחון את תוצאות המלחמה בהיבטים שונים:
מעורבות בינלאומית בלבנון. כוחות זרים רבים נמצאו בדרום לבנון וקיימו פיקוח מוגבל על הנעשה שם.
לטענת צה"ל חזבאללה איבד כ-650–800 מתוך כ-7,000 לוחמים. למעלה מעשירית מכוחו כאלף נוספים נפצעו. הפגיעה באנשים מחייבת שיקום ארוך וממושך.
כשנה לאחר המלחמה, חזבאללה שיקם את הבונקרים בדרום לבנון ואת נשקו אף מעבר למה שהיה לו כמותית ואיכותית, והצטייד באלפי רקטות שהוברחו דרך סוריה, לטענת ישראל, לרבות רקטות לטווח רחוק שמסוגלות לפגוע במרכז ודרום ישראל.
מפקדת חזבאללה בדאחיה הייתה בתהליכי שיקום. הנהגת חזבאללה המשיכה להסתתר בבונקרים. חזבאללה קיבל על עצמו את ההגבלה לא ללכת עם נשק לאור היום מדרום לליטאני. הבונקרים שבקו הגבול בדרום לבנון נהרסו.
קיימים חילוקי דעות לגבי השפעת המלחמה על מעמד חזבאללה בחברה הלבנונית. מומחים כמו פרופסור מרטין ון קרפלד, ד"ר יוחאי סלע וד"ר גיא בכור סוברים כי מעמדו של חזבאללה נפגע. ביקורת נמתחה על המנהיגות מצד גורמים רבים ושונים, בהם בכירי דת שיעים כמו סייד מוחמד חוסיין פדלאללה, שאף כינה את נסראללה "אליל אנושי". [דרוש מקור] חזבאללה איבד את המוטיבציה שלו לבצע פעולות התקפיות כלפי ישראל, ושומר על פרופיל נמוך מבחינה צבאית, במשך יותר משנתיים לאחר העימות, כולל בזמן מבצע עופרת יצוקה. לפי פרופ' ון קרפלד תשעת החודשים שלאחר המלחמה היו תקופת השקט הארוכה ביותר שהייתה לישראל בגבול הצפון מאז 1968. לפי מומחים אחרים כמו תא"ל יוסי בידץ מאמ"ן, מרתה קרנשו, פרופסור קייס פירו מאוניברסיטת חיפה, וד"ר ג'יימס גלווין מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ארגון חזבאללה התחזק מאוד וקיבל לגיטימציה, כי היה היחיד שהגן על לבנון במלחמה, שבה הצבא הלבנוני לא נטל חלק ונתפס כרופס. ד"ר גלווין מציין כי חזבאללה הצליח להוציא לרחובות כמיליון איש שהם רבע מאוכלוסיית לבנון כולה. טענה זו מקבלת חיזוק מהעימות האלים שיזם חזבאללה במאי 2008, שבו הצליח לכפות דעתו על הממשלה, לפרק מנשקם את הדרוזים בהרי השוף ואף לקבל ייצוג מוגבר בממשלה עם אפשרות לווטו בהסכם קטאר.
ממשלת סניורה גילתה מעורבות ועוצמה. צבא לבנון התפרס בדרום לבנון ובמקומות אסטרטגיים נוספים במדינה בכוחות גדולים. על רקע התחזקותה, התקיימו מספר עימותים בינה לבין החזבאללה.
מבחינה כלכלית, נכון ליולי 2007, הכלכלה הלבנונית נפגעה והיא מוגדרת על ידי ה-CIA ככלכלה פגועת מלחמה (5% של צמיחה שלילית) והיא לווה כסף ממדינות אחרות כדי להשתקם, בעוד שהכלכלה הישראלית התאוששה במהירות, הייתה במצב של צמיחה אינטנסיבית (5%) וגאות של הבורסה לניירות ערך, ואף הרשתה לעצמה להלוות 11 מיליארד דולר למדינות זרות. האבטלה בלבנון עלתה לכ-20% בעוד שבישראל היא ירדה ל-8%. למעשה, בכל היבט כלכלי כלכלת ישראל התגברה במהירות על המלחמה והמשיכה בצמיחה, בעוד שכלכלת לבנון שקעה יותר, למרות תרומות של מדינות העולם.
מבחינת שיקום מבנים ופליטים, נכון ליולי 2007, הבתים שנהרסו בישראל שוקמו רובם ככולם, בעוד שבלבנון חלק ניכר מ-125 אלף הבתים לא שוקם וכפרים רבים הרוסים על אף הזרמת תרומות מרחבי העולם ומאיראן. בישראל 300 אלף הפליטים חזרו לבתיהם, בעוד שבלבנון מתוך כמיליון פליטים במלחמה, קיימים עדיין כ-200 אלף פליטים, ללא קורת גג ורבים נטשו את דרום לבנון.
כושר ההרתעה של ישראל נשחק למול מדינות ערב ואף ערביי ישראל. מנגנון של כמה אלפי חיילי חזבאללה למרות נחיתותו בציוד ואנשים, הצליח לעמוד מול צה"ל במשך כל הלחימה, ולהמשיך לפגוע בצפון המדינה, עד כניסת הפסקת האש לתוקפה. בעקבות זאת סוריה מאמינה כי הצליחה לזהות את נקודות החולשה של צה"ל. היא החלה להתחמש ויש הסוברים כי הכינה עצמה ללחימת גרילה בעימות הבא נגד ישראל [דרוש מקור]. הזרוע הצבאית של החמאס ראתה בחזבאללה מקור השראה ומודל לחיקוי [דרוש מקור]. עם זאת, כושר ההרתעה של ישראל כלפי חזבאללה עלה[דרוש מקור]. עדות לכך היא שלמעלה משנתיים לאחר המלחמה, חזבאללה לא העז להתגרות כלל בישראל בשום פעולה צבאית והפנה את מרצו כלפי פנים. בעקבות התחקירים הפנימיים, האווירה הציבורית השלילית, הרמזים לאפשרות של מלחמה מצד סוריה ופעילותה של ועדת וינוגרד, צה"ל עצמו החל בתהליך שיקום מסיבי בהצטיידות בנשק ובאימונים.
מבחינה מדינית ופוליטית המלחמה זעזעה את החברה הישראלית. נחשפו ליקויים רבים בצבא ברמות השונות וברמת מוכנות העורף למלחמה. הוקמה ועדת חקירה לחקור את הכשלים (ועדת וינוגרד). רובו ככולו של הצוות הבכיר (רמטכ"ל, אלוף פיקוד, מפקד אוגדה) שניהל את מלחמה הודה למעשה בכישלונו והתפטר. שר הביטחון עמיר פרץ אף הוא הודח באמצעות המנגנון הפוליטי והוחלף באהוד ברק. הפופולריות של ראש הממשלה נפגעה מאוד, אם כי המחאה הציבורית נגדו התמעטה והוא נותר בכסאו.
התגבשה חזית ישראלית-סונית ששותפות לה בין היתר: מצרים, ירדן, סעודיה וחלק ממדינות המפרץ כנגד איראן וחזבאללה.
על פי דו"ח שפורסם בנובמבר 2006 על ידי הקונגרס היהודי האירופי, התגברה האווירה האנטישמית באירופה בשל המלחמה. הדבר בא לידי ביטוי בתקשורת וחדר אף לשיח של מגזרים מתונים בחברה האירופית.
גופות שני החיילים החטופים הוחזרו לישראל ב-16 ביולי 2008 בתמורה לשחרור הרוצח סמיר קונטאר ו-4 אסירים נוספים, והחזרת כ-200 גופות של מחבלי חזבאללה.