stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שופט כל הארץ
מבנה הפיוט

הפיוט הוא שיר סטרופי המורכב משישה בתים בעלי ארבע או חמש צלעות, ובו מערכת חריזה כפולה - בכל בית מצויות שלוש שורות בעלות חריזה פנימית, ובשורה הרביעית חריזה חיצונית-כללית המתחרזת עם יתר הבתים, כאשר החרוז האחרון בכל בית הוא בכל פעם במילה "תמיד". בבית הראשון השורה האחרונה היא הפסוק: "עוֹלַת הַבֹּקֶר אֲשֶׁר לְעוֹלַת הַתָּמִיד" שבטעות נתפסה כרפרן ולכן החלו לחזור אחריה לאחר כל בית, למרות שבבתים הבאים היא חסרת משמעות.
מעבר לחזרה בסוף כל בית על אזכור עולת הבוקר, גם רוב הפסוקים שבשורה הקודמת לטור זה, המסתיימים בתיבה 'תמיד', שאובים מעבודת המקדש: אבני החושן, הציץ והדלקת הנרות במקדש.
משקל הפיוט הוא במשקל הברתי-דקדוקי (צורת משקל המבליעה שוואים נעים וחטפים בתנועות הסמוכות להם, ואינה מונה אותם כהברה בפני עצמם), ובכל צלע שתים עשרה הברות, המתחלקות ל-6 ו-6 בשני צדי הצלע.
זמני אמירת הפיוט

כאמור, הפיוט נכתב כנראה לסליחות שבחזרת הש"ץ של שחרית ביום כיפור ואכן נהוג בקהילות אשכנז ובקהילות איטליה במועד זה, באותן הקהילות שעדיין אומרות סליחות בשחרית יום כיפור (למשל בחסידות ויז'ניץ). אולם, כיום ברוב קהילות אשכנז לא נהוג לומר סליחות ביום כיפור (מלבד במעריב ונעילה). לא ידוע אם הוא נאמר בעבר בסליחות יום הכיפורים בנוסח הספרדים, ואם כן מתי פסקו לאמרו במועד זה.
הפיוט נאמר גם במועדים אחרים. עקב לשון "משפט" המופיעה בו, בחרו קהילות רבות להעבירו לתקופת ראש השנה: בקהילות יהדות המזרח הוא נאמר בתפילת שחרית של היום הראשון של ראש השנה, ובקהילות יהדות אשכנז לכל מנהגיה נאמר בסליחות של ערב ראש השנה. אצל בני יהדות תימן נאמר הפיוט בעמידה (כשכל בית נאמר תחילה על ידי החזן ואחריו על ידי הקהל) בתפילת שחרית של כל יום מעשרת ימי תשובה, קודם פסוקי דזמרא. בשבת שובה ישנם המשמיטים בפיוט את הקטעים המזכירים חטאים ועוונות.
הפיוט נאמר בניגונים שונים כמעט בכל תפוצות קהילות ישראל, הן בקהילות יהדות אירופה (מנהג אשכנז המערבי, פולין, ליטא, צרפת, רומניה, איטליה, גאורגיה ועוד) והן בקהילות יהדות ארצות האסלאם (ספרד, לוב, מרוקו, תוניסיה, כורדיסטן, טורקיה, איראן, תימן, הודו). בין הקהילות השונות ישנם כמה שינויים בתוכנו, ובמיוחד בין הנוסח התימני לנוסח שאר העדות.
אמצעים אמנותיים

אקרוסטיכון - האותיות שבתחילת כל בית מרכיבות את שמו של המחבר, "שלמה", ובבית האחד לפני האחרון נוספת החתימה "חזק ואמץ".
חריזה כפולה במסגרתה נחרזות כל הצלעות בבית יחדיו, וכן כל הבתים נחרזים זה עם זה.
הצגת הנושא המרכזי של הפיוט כבר בבית הראשון: משאלתו של הדובר לסליחה ומחילה לעם ישראל מאת הקדוש ברוך הוא, ובקשתו שימשיך אלוהים וייתן להם חיים.
הרמזים מקראיים רבים משובצים בפיוט, וכמעט כל ביטוי שבו לקוח ממקור מקראי אחר, דבר שמעשיר את סגנונו וממלא אותו חיים. בנוסף מצויים בפיוט הרמזים תלמודיים רבים.
הערות שוליים

↑  על פי ספר בראשית, פרק י"ח, פסוק כ"ה: "הֲשֹׁפֵט כָּל הָאָרֶץ"
↑  בנוסחים אחרים: ואותנו
↑  על פי לשון הפסוק בספר משלי, פרק כ"ט, פסוק ד': "מֶלֶךְ בְּמִשְׁפָּט יַעֲמִיד אָרֶץ"
↑  על פי תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ו, עמוד ב': "תפילות כנגד תמידיו תקנום"
↑  בנוסחים אחרים: כעולת
↑  נוסח הפיוט הוא כפי המופיע במהדורת הסליחות של חוקר הפיוט דניאל גולדשמידט. על פי מהדורה זו, צוין כאן בסוגריים מרובעות הנוסח שלדעתו הוא הנוסח המקורי של הפיוט, שהשתמר בקרב יהדות תימן, ובסוגריים עגולות, תוספות שאינן מן הנוסח המקורי. הבית האחרון שבפיוט אינו מצוי אצל גולדשמידט.
↑  למשל במהדורת הסליחות של דניאל גולדשמידט, מוסד הרב קוק.
↑  ראה למשל ייחוס לרשב"ג (ללא נימוק) אצל אברהם ויונה פרנקל, תפילה ופיוט במחזור נירנברג, עמ' 120, אך עיין במפתח שם עמ' 134.
↑  כשחל יום כיפור בשבת, נוהגים בקהילות אשכנז המערבי להוסיף בסליחות של שחרית את הפזמון "שרי קודש" העוסק בשילוב בין השבת ליום כיפור. במנהג המאוחר, נוהגים לשלב אותו עם הפזמון "שופט כל הארץ", ולומר בציבור בית מתוך "שרי קודש" ובית מתוך "שופט כל הארץ", לסירוגין. ראו דוגמה לביצוע של השילוב הזה בהקלטה זו באתר קול הלשון.
↑  ראה הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן תר"כ, סעיף א' שתמה על מנהג זה וכתב שיש לבטלו.
ננוטכנולוגיה בישראל

בישראל קיימים גופי מחקר רבים וכן חברות הזנק רבות החוקרים ועוסקים בתחום הננו-טכנולוגיה. נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס נאם בכנס "ננו-ישראל" במרץ 2009 ואמר כי ישראל מתעתדת להיות מובילה בתחומי פיתוח ומחקר טכנולוגיות הקשורות בתחום זה. בין השאר הדבר מתבטא בתמיכה ומימון של קבוצות מחקר בארץ, גיוס של חוקרים צעירים מחו"ל ותמיכה בחברות צעירות.
INNI - היוזמה הלאומית הישראלית לננו-טכנולוגיה

ה-INNI התחילה ב-2001 כפורום משותף, של תל"ם (תעשיות לאומיות למחקר ופיתוח אשר לה נציגים מהאקדמיה, מהוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, ממשרד המדע והטכנולוגיה, מהוועדה למחקר ופיתוח של משרד הביטחון, ממשרד המסחר והתעשייה וממשרד האוצר). במסגרת המשרד למסחר ותעשייה פועלת ועדה רחבה שתפקידה לסקור את הפעילות הישראלית בתחום הננו-טכנולוגיה ולתכנן תוכנית ארוכת טווח לקדם את היכולות הישראליות המדעיות והמסחריות בתחום זה. הדו"ח אשר הוגש בספטמבר 2002 הוא הבסיס לעידוד ומימון המחקר והפיתוח הישראלי בתחום.
ב-2005, עם הצורך הממשלתי לגוף אשר ילווה תהליך הקמתו של מכון ראסל ברי לננו-טכנולוגיה (RBNI) שבטכניון, הוקמה INNI כגוף שמטרתו להוביל את המדיניות של ישראל בתחומי הננו-טכנולוגיה. מאז ועד 2009 חילקה INNI קרוב ל-45 מיליון דולר למימון מחקר במוסדות אקדמאים מובילים, בניית מתקני מחקר ורכישת ציוד.
INNI רואה חשיבות רבה במחקרים אודות טיהור מים. ישראל מוכרת לעולם כמדינה מובילה בפיתוח ומחקר של טכנולוגיות לטיהור מים ו-INNI מעוניינת לסייע ולחזק את מעמדה. בין השאר INNI תומכת בסדנאות משותפות עם NNI - היוזמה הלאומית לננו-טכנולוגיה בארצות הברית בנושא זה. בנוסף, INNI תומכת כספית, במסגרת תוכנית "נטף", במחקרים חדשניים המשתמשים בננו-טכנולוגיה לטיהור מים של מדענים משטחי הפיזיקה, הכימיה והביולוגיה אשר לא עסקו בעבר בתהליכים הקשורים לטיהור מים. וכן INNI יסדה באביב 2005 את "חזית גל" (waterfronts) אשר מאגדת אנשי מחקר, תעשייה וממשל ומטרתה לקדם פיתוח של עסקי טיהור מים כעדיפות לאומית.
INNI תומכת גם באגד NFM, ננו-חומרים פונקציונליים, אשר מאגד בתוכו קבוצות מחקר וחברות מסחריות אשר מבקשות לחקור תהליכי ייצור חדשים ושילוב של ננו-חלקיקים וחומרים חדשים בתהליכים ובמוצרים בתעשייה. מטרת האגד לספק תשתית בתחום הננו-חומרים על ידי שיתוף פעולה וידע בין השותפים בו.
באופן כללי INNI מאמינה שהדרך לקידום התעשייה והמחקר הננו-טכנולוגיה בארץ היא שיתוף פעולה אם בין קבוצות מחקר בארץ ובעולם ואם בין קבוצות מחקר והתעשייה וכדי לקדם זאת באתר היוזמה קיים מיפוי מפורט של הפעילות בתחום בישראל (ראו בקישורים למטה)
ננוטכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון

מכון אילזה כץ למדע וטכנולוגיה בתחום הננומטרי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב הוקם בשנת 2006 במסגרת התוכנית הלאומית לננוטכנולוגיה (INNI). מטרת המכון היא למצב את אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בחזית הפיתוח והמחקר בתחום הננו-טכנולוגיה תוך מימוש חזון הפרחת הנגב.
למכון משויכים 86 חברי סגל אקדמי והוא נותן תמיכת מחקר לכ-140 קבוצות מחקר מדיסיפלינות שונות ומגוונות (הנדסת חשמל, הנדסת חומרים, הנדסה ביו-רפואית, הנדסה כימית, ביוטכנולוגיה, ביולוגיה, רפואה, כימיה, פיזיקה, ארכאולוגיה, גאולוגיה ועוד). בנוסף, המכון מציע שירותי אנליזה מתקדמים לתעשייה וחברות סטארט-אפ.
במכון קיימות שתי יחידות המהוות מרכז ידע ותשתיות (user facility) כלל אוניברסיטאי: המעבדות לתמיכת מחקר, ויחידת הננו-פבריקציה הכוללת חדרים נקיים.
במכון קיימת תוכנית לימודים לתואר ראשון במסלול ננוטכנולוגיה בשיתוף עם המחלקות לכימיה ולהנדסה כימית. כמו כן פועלת תוכנית לדוקטורט בינתחומי בננוטכנולוגיה.
ננוטכנולוגיה באוניברסיטת בר-אילן

אוניברסיטת בר-אילן היא ביתו של המרכז לחומרים מתקדמים וננו טכנולוגיה (BINA) אשר מאגד בתוכו פעילות של 40 קבוצות מחקר בכימיה, פיזיקה ומדעי החיים. המרכז הוקם בשנת 2007 וכולל בתוכו כ-320 אנשי מחקר. המרכז כולל מעבדות מתקדמות וציוד חדיש, כגון מאיץ חלקיקים, חדר נקי המצויים בתוך קומה צפה, המבטלת תנודות ורעש אקוסטי.
ננוטכנולוגיה באוניברסיטה העברית

האוניברסיטה העברית היא ביתו של המרכז על שם משפחת קרוגר לננוטכנולוגיה וננומדעים אשר מאגד יותר מ-85 קבוצות מחקר בכימיה, פיזיקה, הנדסה, מדעי החיים, פרמקולוגיה ורפואה. המרכז מספק תשתית מחקרית לעוסקים בתחום ומהווה פלטפורמה לשיתופי פעולה מחקריים בישראל ומחוצה לה. במרכז קיימות שתי היחידות: יחידת הננו-אפיון ויחידת הננו-פבריקציה הכוללת חדר נקי שמספק גם שירותים לתעשייה וחברות סטראט-אפ (היחיד בירושלים).
באוניברסיטה העברית קיים מסלול ייחודי לתואר שני (מוסמך) בכימיה/פיזיקה/פיזיקה יישומית עם התמחות בננו-מדע וננו-טכנולוגיה.
ננוטכנולוגיה במכון ויצמן

במכון ויצמן יש שלושה מאמצים מחקריים בתחום. מרכז בראון למחקר תת-מיקרוני אשר מאגד מחקרים בייצור חומרים ואפיון של תכונות אלקטרוניות במערכות מזוסקופיות. מרכז קימל למדע בתחום הננומטרי אשר מאגד מחקרים הקשורים לביולוגיה מולקולרית ומרכז גולדשלגר לננופיזיקה אשר תומך במחקר תאורטי וניסיוני בפיזיקה של מערכות ננומטריות.
ננוטכנולוגיה בטכניון

הטכניון הוא ביתו של מכון ראסל ברי לננו-טכנולוגיה (RBNI) אשר מאגד בתוכו פעילות של יותר ממאה קבוצות מחקר בדיסיפלינות הנדסת חשמל, הנדסת מכונות, הנדסת חומרים, הנדסה רפואית וביו-רפואית, הנדסה כימית, אווירודינמיקה, ביוטכנולוגיה, הנדסת מזון, ביולוגיה, רפואה, כימיה, פיזיקה, הנדסת מחשבים, הנדסה אזרחית ומתמטיקה. RBNI הוקם בהשקעה חסרת תקדים של כ-78 מיליון דולר אשר התחלקו באופן שווה בין הטכניון, ממשלת ישראל דרך תל"ם ו-INNI וקרן ראסל ברי(הקישור אינו פעיל) והפכו את המכון החדש לבעל אחת מקרנות המימון הגדולות בעולם בתחום זה.
מטרת המכון למצב את הטכניון ואת ישראל בחזית הפיתוח והמחקר העולמיים בתחום הננו-טכנולוגיה. בין השאר דרך גיוס חברי סגל(הקישור אינו פעיל) חדשים השקעות נרחבות בתשתיות(הקישור אינו פעיל), תמיכה ועידוד שיתופי פעולה(הקישור אינו פעיל) מולטי-דיסציפלינריים אקדמיים בתוך הטכניון, מחוץ לטכניון ושיתופי פעולה עם התעשייה. המכון תומך במרכזים הקיימים בטכניון למיקרואלקטרוניקה, מיקרוסקופיה אלקטרונית ואפיון פני שטח.
בנוסף לכך מציע הטכניון תוכנית לימודים ייחודית בארץ לתואר שני ולדוקטורט בננומדעים וננוטכנולוגיה אשר שמה לה כמטרה שבוגריה יהיו בעלי השכלה מולטי דיסציפלינרית הדרושה לתחום זה ולכן דורשת מהסטודנטים ללמוד גרעין של מקצועות לימוד מדיסציפלינות שונות (פיזיקה, כימיה, ביולוגיה ופקולטות ההנדסה השונות) ולעסוק במחקר בתחומי הננומדעים הננוטכנולוגיה אשר מטבעם הם מולטי דיסציפלינריים.
ננוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב

מרכז הננו של אוניברסיטת תל אביב הוא הוותיק ומהגדולים בארץ. המרכז הוקם בשנת 2000 בהשקעה אוניברסיטאית רחבת היקף וכיום מאגד פעילות מחקרית ענפה של כשבעים חוקרי ננו בקמפוס התל אביבי. מחקר הננו בתל אביב מתאפיין ברב תחומיות, ואיזון בין מחקר בסיסי מוביל למחקר שימושי. בין חוקרי המרכז: אברהם ניצן, אהוד גזית, יוסי קלפטר, פרננדו פטולסקי, גי דויטשר, דוד מנדלוביץ', דוד ברגמן, רפי קורנשטיין, עמיחי פרימן, אשל בן יעקב, אורי צ'שנובסקי, ערן רבני, דן פאר, רונית סצ'י-פאינרו ורבים נוספים מהמובילים במחקר הננו בארץ. יעל חנין מבית הספר להנדסת חשמל מכהנת מפברואר 2012 כראש המרכז.
המרכז באוניברסיטת תל אביב משרת חוקרים מהפקולטות להנדסה, מדעים מדויקים, מדעי החיים ורפואה.
לחוקרי המרכז מספר מכובד של הצלחות בתחום המסחור הטכנולוגי כגון בטריות זעירות, ציפויים שקופים מוליכים, חיישנים, drug delivery, ואנרגיה.
המרכז מנהל תשתית מרכזית מהגדולות בארץ המשרתת כ-35 קבוצות מחקר וכ 30 חברות ישראליות הנעזרות בחוקרי המרכז בייצור ואפיון בתחום המיקרו והננו. בין החברות המשתמשות בשירותי המרכז נמצאות חברות הזנק קטנות וכן חברות מהמובילות במשק הישראלי כגון טבע, אלביט, רפאל, והתעשייה האווירית. התשתית כוללת מיקרוסקופיה אלקטרונית, כתיבה באמצעות יונים, מערכות מגוונות לאיכול ודפוזיציה, מערכות AFM וספקטרוסקופיית ראמאן. תשתיות אלו פתוחות לכלל חוקרי האקדמיה בארץ והתעשייה הישראלית.
המרכז תומך בתוכנית לימודים לתואר שני בתחום החומרים והננו. תלמידים רבים בתוכנית משלבים בין לימודים אקדמיים ועבודה בחברות העוסקות בתחום הננו. התוכנית מצטיינת בהנגשת תחום הננו לתעשייה הישראלית.
למרכז שיתופי פעולה בינלאומיים עם מספר מוסדות. שיתוף הפעולה עם אוניברסיטת נורת'ווסטרן, תומך בביקורים הדדים של סטודנטים וחוקרים.
המרכז מקיים מדי שנה כנס מדעי. ביוני 2012 התקיים הכנס השמיני של המרכז.
ננוטכנולוגיה ברשת אורט ישראל

מאז שנת 2012 נלמדים בחלק מבתי הספר של רשת אורט ישראל לימודי ננוטכנולוגיה. תוכנית הלימודים פותחה על בסיס פרויקטים אירופאים. התוכנית נלמדת כחלק או הרחבה ללימודי מדע וטכנולוגיה בחט"ב לכיתות מצטיינים או כתוכנית העשרה/השכלה כללית/ידע כללי לכיתות י' בדגש על יישומי ננוטכנולוגיה. התוכנית מיועדת לחשוף בפני התלמידים נושא חדשני הנמצא בהתהוות תוך הכרות עם ידע מדעי וטכנולוגי ויישומים שונים ממגוון תחומים לצד השלכותיהם החברתיות והסביבתיות.
הערות שוליים

↑  מעבדות האפיון במכון אילזה כץ (באנגלית)
↑  מרכז הננו-פבריקציה (באנגלית)
↑  מרכז מכשור מדעי | המכון לננו טכנולוגיה וחומרים מתקדמים, באתר nano.biu.ac.il
בניין הטריפלקס לננוטכנולוגיה ע"ש לסלי וסוזן גונדה גולדשמיד באוניברסיטת בר-אילן
שלמה סימנובסקי

שלמה סימנובסקי (נולד ב-14 באוקטובר 1938) כתב מעל 20 ספרים בתחום הפיננסי, כותב בעיתוני הכלכלה ומהמייסדים של מיטב בית השקעות.
ביוגרפיה

שלמה גדל בירושלים. הוריו עלו מפולין. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1979 הקים את בית ההשקעות מיטב, ביחד עם שותפו צבי סטפק.
שלמה כתב מעל 20 ספרים למתחילים בנושאים פיננסים שונים, כגון: מתמטיקה, סטטיסטיקה, שוק ההון, חשבונאות, כלכלה ועוד.
לאחרונה הספרים למתחילים תורגמו ל-5 שפות ונמכרים באמצעות כל המפיצים המקוונים המובילים בעולם.
מספריו

הבורסה למתחילים
כלכלה א׳ למתחילים
כלכלה ב׳ למתחילים
חשבונאות למתחילים
סטטיסטיקה למתחלים
מימון למתחילים
ראו גם

מיטב בית השקעות
נתיב רובינזון

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1969 (בן 55) חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 בן או בת זוג:  כנרת וואלך (2003–2017) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100011016305078
 www.nattiv.co.il
 
נתיב רובינזון (נולד ב-2 בדצמבר 1969) הוא מנחה טלוויזיה ושדרן רדיו ישראלי. הנחה תוכניות טלוויזיה בערוצים שונים ובסוגות מגוונות - תוכניות טוק שואו, תוכניות קיץ, שעשועונים וחידונים, תוכניות תרבות, קולנוע, ספורט וחדשות, סרטי מסע שהוביל בישראל ומחוצה לה, תוכניות נוער, ותפקידי אורח בסדרות ובתוכניות אחרות.
ביוגרפיה

רובינזון נולד בחיפה. סיים את לימודיו בבית הספר התיכון חוגים בחיפה. שירת בצה"ל בגדוד 605 של הנדסה קרבית.
בשנת 1991, לאחר שהשתחרר מהצבא, החל לשדר בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 1". התחנה שידרה מספינה בלב ים ובהמשך, מאולפן על החוף. במקביל לעבודתו על גלי האתר, עבד כתקליטן ולמד באוניברסיטת חיפה מדע המדינה ו-BA כללי.
בשנת 1994 עבר לרשת ג', כשלצידו דידי הררי, יוסי סיאס, שוש עטרי, גיל קומר ועוד. רובינזון קיבל את משבצת השידור של יוסי סיאס ב-11:00 בבוקר כשסיאס עזב, ובהמשך את משבצת השידור של שוש עטרי בשעה 13:00 בצהריים. תוכניתו האישית נקראה "נתיבי רובינזון", במקביל לה הגיש גם את המצעד השבועי והשנתי, תוכניות נוספות ושידורי חוץ רבים ומגוונים, כולל יציאה בשליחות הרדיו לאולימפיאדה באטלנטה.
בשנת 1995 החל להנחות בטלוויזיה את תוכנית האירוח לנוער "קלפים פתוחים" ששודרה בערוץ 2 בשעה 17:30, במסגרת השעות של "חינוכית 2". אחד ממשדרי התוכנית היה לתוכנית הטלוויזיה הראשונה ששודרה על-פי הוראת בג"ץ, בניגוד לדעתו של שר החינוך זבולון המר, כשזה פסל לשידור את המשדר שעסק בבני נוער הומואים ולסביות. "קלפים פתוחים" נמשכה שש עונות רצופות, שכללו יותר מ-200 תוכניות. תחקירני התוכנית היו בני נוער שעשו בה את צעדיהם הראשונים בעולם התקשורת, ויש שהמשיכו את דרכם בתחום. בהם: סיון רהב-מאיר, ליעד מודריק, נדב פייניק וגלעד אמיליו שנקר.
לאורך השנים, הנחה תוכניות נוספות בערוצי הטלוויזיה השונים (ערוץ 2, ערוץ 1, ערוץ הספורט): "זאפ לראשון", "חידון המונדיאל", "אוטו בראש", "אולימפידע", "חידון התנ"ך", "טלסינמה", "נתיבי קיץ", "חידון הציונות", טקס בחירת נערת השנה, טקס הענקת אות אביר איכות השלטון בקיסריה, מהדורות חדשות, ספיישלים שונים ואולפנים פתוחים באירועים מיוחדים, מבזקי חדשות ותוכניות מיוחדות לחגים.
ביוגרפיה > רדיו

לאורך השנים ברדיו כעורך ומגיש בקול ישראל, ניתן למנות בין השידורים ברשתות ב' ו - ג' את התוכניות: "נתיב עולמי", "מגזין הספורט" השבועי של רשת ב', תוכנית סיכום השבוע "אלה החיים", תוכנית האקטואליה "סדר יום", יומן הכלכלה "צבע הכסף", משדר יום העצמאות המרכזי "הבמה המרכזית", "הצגת בוקר" - יומני התרבות של קול ישראל, "הכל בירבורים" - גרסת החג של "הכל דיבורים", "טקס האוסקר", "הערכת מצב", "עקוץ את התקליטייה", "נתיבי רובינזון", מצעדי הפזמונים השנתיים והשבועיים, השידורים מאולימפיאדת אטלנטה, שידורי חוץ רבים ומגוונים ברחבי הארץ. גם בגלי צה"ל, אף על פי שלא ביצע את שירותו הצבאי בתחנה, הוזמן להגיש את ספיישל יום העצמאות.
עם סגירתה של רשות השידור ופתיחתו של תאגיד השידור הישראלי, הצטרף רובינזון לתאגיד, ובו הוא עורך ומגיש ארבע רצועות יומיות בארבע תחנות רדיו: ב"כאן תרבות", המוגדרת כ"תחנת התרבות של התאגיד" הוא מגיש את התוכנית היומית "הבמה המרכזית" בה הוא מקיים ראיונות עם אמנים ועוסק בשלל נושאי תרבות ואת התוכנית הידע והמדע "שלושה שיודעים" העוסקת בהנגשת מחקרים עדכניים במגוון תחומים באווירה קלילה; ב"כאן גימל", תחנת המוזיקה הישראלית של התאגיד, הוא מנחה תוכנית מוזיקה יומית וב"כאן רשת ב'", הוא משדר רצועת הצהריים של יומני התרבות עם חדשות התרבות היומיות והאירועים החשובים שבכותרות. בנוסף הוא מגיש תוכנית יומית ברשת מורשת של התאגיד.
ביוגרפיה > קריינות, הנחיה והרצאות

נוסף על עבודתו הרדיופונית, רובינזון עוסק בהנחיית טקסים ואירועים שונים, וכן בקריינות פרסומות בטלוויזיה, ברדיו, בסרטים ובמצגות עבור חברות שונות.
את החיבור בין אהבתו לעבודתו בתקשורת לבין אהבתו למועדון הכדורגל "הפועל חיפה" מצא כאשר מונה לכרוז של הקבוצה, בעקבות בקשתו של רובי שפירא, שהיה בעליו של המועדון, ומי שבתקופתו זכתה הקבוצה באליפות. רובינזון גם כיכב, יחד עם טל פרידמן, בקמפיין הפרסום של הקבוצה, שבו זכו השניים להגשים את חלומם וללבוש את מדי קבוצתם האהובה.
רובינזון מרצה בקורסים לתקשורת והיה שותף לכתיבת תוכנית לימודים לתלמידי תיכון במקצועות הרדיו. הוא עוסק גם בכתיבת טקסטים ומלל לאירועים, קופירייטינג לפרסומות, טורים אישיים, וסאטירה, בעיתונות הכתובה והמשודרת.
ביוגרפיה > משפחתו

רובינזון היה בן זוגה של מרב מילר, מגישת "מבט לחדשות". בשנת 2000 נישא לשירי רוזנברג. החתונה לוותה במתיחה של יגאל שילון וצוות "פיספוסים": במהלך הלילה, בסוויטת המלון, הוחלפה הכלה לצדו של החתן הלום האלכוהול, ובמקומה נכנסה למיטת הכלולות הזמרת מיכל אמדורסקי. לאחר שהשניים התגרשו, בשנת 2003 התחתן רובינזון עם כנרת וואלך. לזוג נולדו שלושה ילדים עד לגירושיהם בשנת 2014. בשנת 2019 נישא רובינזון לשחקנית אירית סוקי, ובשנת 2022 התגרשו.
הערות שוליים

↑   דרור גלוברמן, ‏נתיב רובינזון: "חיזק אותי לדעת שבת הזוג שלי וגרושתי מדברות", באתר ‏מאקו‏, 21 באוגוסט 2017; מתוך תוכנית הטלוויזיה "אנשים"
↑  מיקי לוין, יאנה יוסף תשתתף בסידרה של אסי עזר, באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2012
סלמאן דרוויש

סלמאן (שלום) דרוויש (בערבית: سلمان درويش; 1910–1982) היה רופא וסופר ישראלי יליד עיראק.
קורות חייו

נולד בשנת 1910 בכפר עלי אל-ע'רבי במחוז אל-עמארה שבעיראק למשפחה יהודית ממוצא כורדי. בשנת 1921, לאחר מות אביו, עברה משפחתו לבגדאד, שם למד בבית הספר של הקהילה היהודית "רחל שחמון" (אל-תעאוון).
בשנת 1927, בהיותו תלמיד בבית הספר התיכון כתב את המחזה "אח'לאץ ואל-ח'יאנה " (המסירות והבגידה) במרכזו סיפור אהבה בין נער ונערה העומדים בהצלחה מול השמרנות, העריצות והשחיתות של עולם המבוגרים.
סלמאן דרוויש למד רפואה בקולג' לרפואה של אוניברסיטת בגדד.
בסיום לימודיו, בשנת 1946, התקבל לעבודה כרופא בחברה ממשלתית. כעבור שנה, נאלץ להתפטר מתפקיד זה ועבר לעבוד כרופא בחברת הנפט העיראקית, תפקיד בו כיהן במשך עשרים שנה.
הפוגרום שנערך ביהודי בגדאד בחג השבועות של שנת 1941, (הפרהוד) היה אירוע מכונן עבור יהודי עיראק. הוא חילק את הקהילה היהודית לשלושה מחנות: הציונים, הקומוניסטים והפטריוטים. המחנה הפטריוטי, שהיה מורכב בעיקר ממשכילים ובעלי אמצעים, בראשם עמד בין היתר סלמאן דרוויש, האמין שעל היהודים לבנות את עתידם בעיראק בתור אזרחים נאמנים.
סלמאן דרוויש ראה בתנועה הציונית חלק מהאימפריאליזם הבריטי. הוא פרסם כתבות ביומון הפאן-ערבי הקיצוני אל-איסתקלאל תחת השם סעיד בהן תקף בחריפות את המדיניות הבריטית במזרח התיכון ואת תמיכתה בהקמת מדינת ישראל.
מדיניות האפליה נגד היהודים, שהתעצמה בשנת 1948 לאחר הקמת מדינת ישראל, וכללה פיטורים המוניים של יהודים ממשרות ממשלתיות, הטלת הגבלות על הענקת רישיונות יבוא לסוחרים יהודיים ועל קבלת יהודיים למוסדות השכלה גבוה ואיסור נסיעה לחו"ל, גרמה לבריחה המונית של יהודים מעיראק דרך איראן לכיוון ישראל. בין הבורחים היה גם אחיו של סלמאן דרוויש, הסופר והמשפטן שלום דרוויש.
סלמאן דרוויש יחד עם אנשי רוח יהודים אחרים שהשתייכו למחנה הפטריוטי נשאר בעיראק אף לאחר שחוקק "חוק הוויתור על הנתינות" ב־9 במרץ 1950, שאפשר ליהודים לצאת מעיראק באופן חוקי בתמורה לוויתור על אזרחותם העיראקית. הוא האמין שהממשלה תשנה את מדיניותה כלפי היהודים הנאמנים שנשארו בעיראק ותראה בהם אזרחים שווי זכויות.
בשנת 1971, לאחר שמצבם של יהודי עיראק הורע באופן משמעותי, הוא נמלט לאיראן בסיועו של מולה מוסטפא ברזאני ועלה משם לארץ. הוא היה בין היהודים האחרונים שברחו מעיראק.
בספרו האוטוביוגרפי "הכל שקט במרפאה" (كل شيء هادئ في العيادة) שיצא לאור בערבית בישראל בשנת 1981, הוא כלל פרק בשם "אני מאשים" (Inana Attahim) בו הוא האשים את ממשלת עיראק בקוצר ראייה, בורות, טיפשות ובגידה באינטרסים הערביים.
סלמאן דרוויש נפטר בישראל בשנת 1982.
ראו גם

מבצע עזרא ונחמיה
יהדות בבל
הערות שוליים

↑  مدونة الدكتور ابراهيم العلاف: مع الدكتور سلمان (شالوم ) درويش, مدونة الدكتور ابراهيم العلاف, ‏الثلاثاء، 5 أغسطس 2014
↑  אמני מופע יהודים ותיאטרון יהודי במזרח התיכון: (ב) לבנון ועיראק, באתר arts.tau.ac.il
↑  T. Morad, D. Shasha, Iraq’s Last Jews: Stories of Daily Life, Upheaval, and Escape from Modern Babylon,pg. 6, Springer, 2008-10-27, ISBN 978-0-230-61623-3. (באנגלית)
↑  Orit Bashkin, New Babylonians: A History of Jews in Modern Iraq,pg36, Stanford University Press, 2012-09-12, ISBN 978-0-8047-8201-2. (באנגלית)
↑  מדוע עלו רוב יהודי עיראק לישראל במבצע עזרא ונחמיה: היציאה הסטיכית, באתר lib.cet.ac.il
↑  Nwf.com: كل شيء هادئ في العيادة : مذكرات يهودي عر: سلمان درويش: كتب, www.neelwafurat.com
↑  Reuven Snir, "Religion Is for God, the Fatherland Is for Everyone": Arab-Jewish Writers in Modern Iraq and the Clash of Narratives after Their Immigration to Israel, Journal of the American Oriental Society 126, 2006, עמ' 379–399
משפחת גאגין

משפחת גאגין (באנגלית: Gaguine או Gagin) היא משפחה ספרדית שבניה התפשטו לאחר גירוש ספרד למדינות הבלקן ומרוקו, וכיהנו כרבנים, כרופאים וכאישי ציבור ידועים.
מקור ושם המשפחה

שם המשפחה הוא מסוג השמות הטופונימיים, הנגזר משם העיירה "גחין" (בעבר "גגין") במחוז פונטוודרה(אנ') שבספרד. לא בהכרח שהשם מעיד על קשר היסטורי ישיר למקום, אבל ייתכן שהוא מצביע על קשר בלתי ישיר בין בני המשפחה לבין העיירה, כדוגמת לידה, מגורים זמניים, מסחר או קרובי משפחה בעיירה.
מלבד טענת הקשר לעיירה גחין, עולה אפשרות כי שם המשפחה נגזר מתכונה או כינוי אישי של אחד מאבות בני המשפחה. כך לדוגמה פירוש המילה "גאגו" בספרדית ובפורטוגזית הוא "מגמגם", וייתכן שמקור השם הוא ממילה זו.
היהודי הראשון המתועד הנושא את השם גאגין, היה הרב חיים גאגין ממרוקו. היות שלא ידועים במרוקו, בתקופות שלפני ואחרי גירוש ספרד אישים נוספים מהמשפחה מלבדו, הדעה הרווחת היא כי מוצא המשפחה מספרד, ובשנים הקרובות לגירוש היגרו בניה למרוקו.
הרב חיים גאגין

הרב חיים גאגין נולד בפאס שבמרוקו בשנת ה'ר"ד לערך, ובצעירותו עזב את מרוקו ועבר להתגורר בקסטיליה שבספרד, שם למד אצל הרב יצחק אבוהב והרב יוסף עוזיאל, כשאצל האחרון ייתכן ואף התגורר בביתו. ישנן השערות כי המעבר לספרד היה בעצם הימלטות לאחר פרוץ פרעות בפאס, בהן נרצחו רוב יהודי הקהילה בשנת ה'רכ"ה.
לאחר גירוש ספרד, חזר לפאס בערב יום הכיפורים של שנת ה'רנ"ג יחד עם יהודים נוספים שגורשו. עם השנים מונה לראש החכמים והרב של קהילת היהודים המקומיים, שם השפעתו הייתה רבה הן על קהילת המגורשים והן על קהילת המקומיים. שנת מינויו לתפקיד לא ידועה, אבל מתועד כי חלק מהתקופה בה כיהן בתפקיד היה בין השנים ה'רפ"ו-ה'רצ"ה.
הרב חיים גאגין > פולמוס הנפיחה

"היתר הנפיחה", הנוגע לנפיחת ריאת בהמה או חיה במסגרת בדיקות שמבוצעות לאחר שחיטתה, הונהג בספרד באזור קסטיליה סמוך לגירוש, בעקבות הגזירות הכלכליות שהוטלו על היהודים. המגורשים שהגיעו לפאס המשיכו להחזיק בהיתר, בעוד שהמקומיים נהגו בו איסור עוד לפני כן. בשל צמצום הפסדים כספיים שיצר היתר הנפיחה, נגררו אחריו במשך הזמן רבים מהמקומיים בפאס.
בשל שגיאה הלכתית של שוחט קהילת המקומיים בחודש אייר שנת ה'רפ"ו (1526), החליטו רבני המקומיים לפתוח אטליז נפרד לקהילתם, ולאסור את הנפיחה. הודות לכך פרץ בפאס פולמוס הלכתי חריף בנוגע לנפיחת הריאה בין קהילת המקומיים לקהילת המגורשים. עם רבני המגורשים שהתירו את הנפיחה ונטלו חלק בפולמוס נמנו שישה ראשי ישיבות, שתחת הנהגתם היו מאות בחורי ישיבה, ומנגד עמד הרב חיים, כ"נציג" המקומיים לצד תלמידיו הרבים ורבנים נוספים, ואסר את הנפיחה. הוא היה הדמות המרכזית והמובילה בפולמוס, ודבק בעמדתו בעקשנות גם לאחר שנשאר בודד במערכה.
הלך לעולמו בפאס בשנת ה'ש"ה.
נודע גם כמשורר, וחיבר קינות רבות, בייחוד על גירוש ספרד.
מלבד חיבורו "עץ חיים", בו הנציח את "פולמוס הנפיחה", פירוש למשנת ערוגה שבמסכת כלאים ומספר קינות על גלות ישראל וספרד שהשתמרו, חיבר הרב חיים מספר חיבורים נוספים שאבדו במהלך השנים.
הרב חיים גאגין > חיבורו עץ חיים

במסגרת פולמוס הנפיחה, חיבר משא ומתן הלכתי מקיף בשם "עץ חיים", העוסק בהלכות שחיטה ובדיקה, ובו הוכחה לצדקת המקומיים, שאסרו את הנפיחה. אולם בסופו של דבר, בשנים שלאחר מכן, היתר הנפיחה, בו תמכו רבני המגורשים, פשט בפאס ובערים נוספות במרוקו בניגוד לדעתו.
בחיבור תיאר הרב גאגין בצורה מוחשית את הפולמוס, וגם סיפק הצצה לחיי היהודים בתקופה זו בספרד ובמרוקו.
למרות ש"עץ חיים" לא הודפס מעולם עד לשנת 1986 בידי פרופסור הרב משה עמאר, חיבורו פשט ברחבי מרוקו עוד בחייו. עם זאת, נראה שהשימוש שנעשה בספר היה מועט, ועל כך תעיד העובדה שמהדורתו הראשונה של הספר לא השתמרה, ומהמהדורה המוגמרת קיימים כיום מספר מועט של עותקים בלבד, שבמאה ה-18 הועתקו מהמהדורה המוגמרת.
הסיבה שהחיבור לא נפוץ, היא כי דעתו של הרב גאגין נדחקה ונעלמה כליל ממרוקו לאחר שהוכרעה ההלכה לפי דעת המתירים את הנפיחה. ההיתר נפוץ עד כך שאפילו בחיבוריהם של רבני מרוקו בדורות הבאים לא אוזכר איסור הנפיחה, למעט בחיבוריהם של הרב שמואל אבן דנאן והרב חיים בן עטר, שציטט את הספר בחיבורו "פרי תואר" ואף צידד בעד איסור הנפיחה.