stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השלטון הישראלי ביהודה ושומרון
היחס לאוכלוסייה הפלסטינית > עינויים

מדינות מחויבות על פי אמנת ז'נבה הרביעית למנוע עינויים, כולל סבל נפשי. לדברי ליסה הג'אר וד"ר רחל סטרומזה, מנהלת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, עינויים היו מאפיין קבוע של שיטות חקירה ישראליות של פלסטינים. דיווחים על עינויים החלו להופיע בשנות ה-70 של המאה העשרים ומתועדים בפירוט על ידי הארגון הלא ממשלתי אל-חאק באמצע שנות השמונים. מונח הסלנג של הצבא, טרטור, קשור למדיניות שהנהיג רפאל איתן, שהורה על חיילי הצבא ומשמר הגבול לעסוק במעצרים חוזרים ונשנים והשפלה של מספר גדול מקרב האוכלוסייה הפלסטינית בשטחים. הכוונה הייתה לאסוף קבוצות אנשים מהפגנות לאומיות של פלסטינים, לאלץ לשיר את ההמנון הלאומי הישראלי, לסטור אחד לשני ולזחול ולנבוח כמו כלבים. המשטרה עצרה גם אלפי פלסטינים מדי שנה באשמות "ביטחוניות", שנעו בין פעילות טרור לקריאת ספרים ממה שישראל ראתה "רשימה שחורה".
היחס לאוכלוסייה הפלסטינית > היחס לילדים

על פי עמותת בצלם וקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, נראה כי טיפול לקוי בילדים פלסטיניים במערכת המעצר הצבאית הישראלית נרחב, שיטתי וממוסד. על פי החוק הבינלאומי, כל הילדים הנמצאים בקשר עם מערכות המשפט מחויבים לקבל יחס של כבוד בכל עת. על פי מחקר משנת 2013 של קרן האו"ם לילדים, שעסק ב-10 שנים של טענות על התעמרות בילדים כחלק מהפרקטיקות הצבאיות של ישראל בגדה המערבית, הראיות ממספר משקיפים חיצוניים מעל עשור מצביעות על כך שילדים פלסטינים שנמצאים במעצר צבאי של ישראל סובלים מיחס אכזרי ומשפיל. האיסור על נהגים כאלה לפי חוק הוא מוחלט ובלתי מותנה, ואפילו שיקולי ביטחון או איומי מלחמה אינם יכולים לעקוף את הכלל.
על פי הסניף השוודי של ארגון "להציל את הילדים", בין 23,600 ל-29,900 ילדים נדרשו לטיפול רפואי לאחר שנפגעו ממכות צה"ל בשנתיים הראשונות של האינתיפאדה הראשונה, שליש מהם בני 10 ומטה. קטינים (בני 16 ומטה) היוו 35-40% מתוך 130,000 הפלסטינים שסבלו מפציעות קשות מצד חיילים ישראלים בהתקוממות זו. בקרב ילדים בני 15 ומטה שנדרשו לטיפול רפואי, 35% נפצעו מירי ישראלי, 50% ממכות ו-14.5% סבלו מגז מדמיע. מספטמבר 2000 עד דצמבר 2003, 109 ילדים נהרגו על ידי כדור אחד בראשם, 4 באמצעות ירי כדור בצווארם ו-56 מירי לאזור החזה וההלב. 90 נוספים נהרגו באמצעות שניים או שלושה כדורים. בסך הכל באותה תקופה נורו למוות 427 ילדים על ידי כוחות צה"ל ומתנחלים.
היחס לאוכלוסייה הפלסטינית > צנזורה

בגדה המערבית הן "תקנות החירום להגנה מ-1945, מס' 88" מימי המנדט הבריטי – הקובעות כי "כל מאמר, תמונה, פרסומת, צו והודעה על פטירה חייבים להיות מוגשים לצנזורה הצבאית", והן "צו מס' 101" של הצבא הישראלי, שתוקן ב"צו 718 (1977)" וב"צו מס' 938 (1981)", ונוגע ב"איסור על הסתה ותעמולה שלילית", היוו את הבסיס לצנזורה של פרסומים בגדה המערבית, שירה והפקות ספרותיות. ברם, לא קיימות בנושא הנחיות ברורות, כך שאפילו יצירות שתורגמו מהעיתונות העברית, או הפקות תיאטרון המותרות בישראל, כמו המלט, הפכו יעד לצנזורה. ביקורת על התנחלויות נאסרה, וכך גם ביטויים לרגשות גאווה לאומיים. אפילו אזכור המילה "פלסטין" נאסר. לפי הצו הצבאי הישראלי 101, נאסר על פלסטינים הכפופים לחוק הצבאי להפגין ולפרסם כל מה שקשור ל"עניין פוליטי".
עיתונים עלולים לאבד את רישיונם, ללא כל סיבה שהיא, על בסיס תקנות החירום משנת 1945 (סעיף 92/2). היתרי נסיעה שהיו מאפשרים לאנשי ציבור פלסטיניים כמו אליאס פריג', ראש עיריית בית לחם, להתראיין בחו"ל, נשללו. כתובות גרפיטי נגד הכיבוש נאסרו, אלא אם כן אושרו על ידי הצבא, והאחריות להן הוטלה על בעלי החומות שנצבעו ואז נקנסו על כתובות הגרפיטי. היה על הפלסטינים לאסור לבסוף בעצמם על הנוהג, לאחר שהפך למקור הכנסות גדול לישראל.
היחס לאוכלוסייה הפלסטינית > מיסוי

לפי החוק הבינלאומי אין לכוח כובש זכות להטיל מיסים בנוסף לאלו שהיו קיימים לפני הכיבוש. על פי הצו הצבאי 31 מיום 27 ביוני 1967, ישראל העבירה לידיה את השליטה על מערכת המיסוי הירדנית, תוך שינוי ניכר: לישראלים שעברו להתנחלויות ניתן פטור, מתוקף היותם ממוסים לפי חוקי ישראל, בעוד שעל הפלסטינים הוחלו מדרגות מס שונות.
בשנת 1988 התארגן בעיירה הנוצרית האמידה בית סאחור, שהיו בה כמה מאות עסקים, קמפיין של מרד מיסים. החרם היה מבוסס על עקרון שציינו מנהיגי המורדים האמריקאים באימפריה הבריטית – אין מיסוי ללא ייצוג. בתגובה הוטל על בית סאחור עוצר של 42 יום, שבמהלכם ישראל חסמה משלוחים של מזון לעיירה, ניתקה קווי טלפון, והחרימה מיליוני דולרים במזומן וברכוש בפשיטות על בתים. בתי ספר, חנויות ומרפאות נסגרו. לאחר תשעה חודשים, הקמפיין הסתיים; הוא לא אומץ בשום מקום אחר בגדה המערבית.
החוק הישראלי ביהודה ושומרון

מתוקף מעמדם כשטחים בתפיסה לוחמתית, יהודה ושומרון כפופים לחוק הצבאי, אך על אזרחים ישראלים ועל ההתנחלויות חל החוק הישראלי. הוראות החוק של המשפט האזרחי מוחלות על בסיס אישי, כך שהן חלות על תושבי ישראל ולא על בסיס שטח. להחלת החוק נדרש צו אלוף. יישום החוקים יצר "מובלעות" של החוק הישראלי ביהודה ושומרון, המונחים "משפט המובלעות" או "צדק מבוסס מובלעת" משמשים לתיאור מערכת המשפט במקום.
המשפט הפלילי הישראלי מוחל על תחומי ההתיישבות הישראלית ביהודה ושומרון על בסיס שטח, כאשר בשאר השטח חל הדין הירדני, העות'מאני והבינלאומי. מאז ינואר 2018, כל החוקים המוצעים בכנסת דרושים ייעוץ משפטי כיצד ניתן להחילם על ההתנחלויות.
החוק הישראלי ביהודה ושומרון > טרמינולוגיה

את המונח "משפט המובלעות" טבע במאמר משנת 1987 אמנון רובינשטיין, חוקר ישראלי למשפט חוקתי. לגבי תחולת החוק הישראלי בהתנחלויות ביהודה ושומרון, רובינשטיין ציין כי:
"(השטחים ש)פעם נתפסו כ"escrow" על פי כללי החוק הבינלאומי - כלומר כפיקדון - הפכו ל"בן כלאיים משפטי" ובהדרגה שולבו בפועל לתחום שלטון ישראל".
בדו"ח משנת 2009 שחיברה וירג'יניה טילי, עבור מועצת המחקר למדעי הרוח בדרום אפריקה, נכתב כי "התוצאה של ההחלה החוץ-טריטוריאלית של חקיקה ישראלית על בסיס אישי, בשילוב עם משפט המובלעות כמתואר לעיל, היא שמתנחל חי במסגרת החוק בגדה המערבית רק באופן חלקי ביותר". הדו"ח ציטט אז את עבודתו של רובינשטיין משנת 1986:
"תושב מעלה אדומים, למשל, כפוף לכאורה לממשל הצבאי ולחוק הירדני המקומי, אך למעשה הוא חי על פי חוקי ישראל הן ביחס לחוקו האישי והן ביחס לעירייה המקומית שבה הוא חי. הממשלה הצבאית אינה אלא סמל שדרכו פועלים החוק והממשל בישראל".
החוק הישראלי ביהודה ושומרון > יישום בפועל

היבטים טריטוריאליים של "משפט המובלעות" מיושמים דרך "ניקוזם" למתנחלים, בשיטה המכונה בלועזית "pipelining" (התקנת צנרת). לפי שיטה זו, דרך הצווים הצבאיים הישראליים, המהווים את עיקר החקיקה ביהודה ושומרון, מוחלים החוקים הישראליים באופן ספציפי לתחומי השיפוט של ההתנחלויות. שיטה זו משמשת כדי לתת למשרדי ממשלת ישראל, כמו משרד החינוך ומשרד הבריאות, סמכות שיפוט על מתקנים ציבוריים, כמו בתי ספר ובתי חולים ביהודה ושומרון.
החוק הישראלי ביהודה ושומרון > יישום בפועל > מערכת משפטית כפולה

באמצעות מערכת זו, המתנחלים הישראלים כפופים לחלקים גדולים מהחוק הישראלי ואילו הפלסטינים כפופים לשילוב של החוק הצבאי הישראלי וחלק מהחוקים המקומיים המבוססים על החוק הירדני.
חוקים ישראליים החלים על אזרחים ישראלים המתגוררים ביהודה ושומרון הם לרוב בעלי אופי מינהלי וכוללים מיסוי, פיקוח על מוצרים, ביטוח לאומי, חינוך, רווחה, בריאות, עבודה ומעמד אישי, אך אינם כוללים חוקים הנוגעים לטריטוריה עצמה כגון חוקי קרקע ותכנון. לפי פסיקת בית המשפט העליון, חוקי עבודה המיושמים בדרך זו חלים גם על עובדים פלסטינים בהתנחלויות.
מערכת משפטית כפולה זו היא אחד הנימוקים הבולטים בטענות למדיניות אפרטהייד על ידי ישראל.
החוק הישראלי ביהודה ושומרון > יישום בפועל > פעילות פרלמנטרית

בנובמבר 2014 אושרה הצעה בקבינט המחייבת לבחון את יישום כל החוקים הישראליים החדשים להתנחלויות, אך היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין התנגד לכך. במאי 2016 הושקה היוזמה מחדש על ידי איילת שקד.
בינואר 2018 הסכימה ועדה בכנסת להורות ליועצים משפטיים לדון בהחלה של כל בקשת הצעת חוק חדשה של הכנסת ליישובי יהודה ושומרון במהלך הליך החקיקה. כמה שבועות לאחר מכן, דנה הכנסת לראשונה אי פעם בהחלת החוקים המוצעים על ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
פיתוח כלכלי > השפעה כלכלית ראשונית של השלטון הישראלי

בתחילת ימי הכיבוש הוצבו מגבלות קשות על השקעות ציבוריות ועל תוכניות פיתוח מקיפות בשטחים. בנקים מסחריים בריטיים וערביים, שפעלו בגדה המערבית, נסגרו זמן קצר לאחר כיבוש השטח. בנק לאומי פתח אז תשעה סניפים, מבלי להחליף בהצלחה את המערכת הקודמת. חקלאים יכלו לקבל הלוואות, אך אנשי עסקים פלסטיניים נמנעו מלקחת אותן כיוון שנגבו עליהן שמונה עד תשעה אחוזים של ריבית, לעומת חמישה אחוזי ריבית בירדן. מערכת הרישוי הישראלית קבעה כי לא ניתן לבנות מפעל תעשייתי ללא קבלת היתר ישראלי מראש, דבר שהיה קשה במיוחד בשל חששות ביטחוניים. בקשתם של יזמים לקבל היתר להקמת מפעל מלט בחברון – נדחתה, גידול מלונים נאסר, ייבוא ענבים ותמרים נאסר, כדי להגן על חקלאים ישראלים, והוטלו מגבלות על כמות המלפפונים והעגבניות שניתן לגדל. לדברי איאן לוסטיק, ישראל מנעה למעשה השקעה בתעשייה ובחקלאות בידי האוכלוסייה המקומית. בשנת 1986 אמר שר הביטחון יצחק רבין: "לא יהיה שום פיתוח יזום בידי ממשלת ישראל, ולא יינתנו אישורים להרחבת חקלאות או תעשייה, העלולה להתחרות עם מדינת ישראל."
פיתוח כלכלי > מים

בעקבות מלחמת ששת הימים ביטלה ישראל את זכויות המים הפלסטיניות בגדה המערבית, ועם הצו הצבאי 92 מאוגוסט 1967 העבירה את מלוא הסמכויות לניהול המים לרשויות הצבאיות. מקור מ-1996 ציין כי אף פלסטיני לא קיבל היתר לקדוח באר מאז מלחמת ששת הימים. אותו מקור ציין כי עד אותה שנה מקורם של שליש מהמים המתוקים של ישראל ו-50% ממי השתייה שלה היו מיהודה ושומרון. על פי ארגון Human Rights Watch, החרמת מימי יהודה ושומרון בידי ישראל מפרה את תקנות האג משנת 1907, האוסרות על כוח כובש להפקיע את משאבי השטח הכבוש לטובתו.
פלסטינים מחו כי כלכלתם וחקלאותם נפגעים קשות מדלדול מי הכפרים לטובת אספקת מים להתנחלויות. כחלק ממדיניותה, ישראל הטילה הגבלות על משתמשי המים הפלסטיניים ביהודה ושומרון. ההתנחלויות צרכו פי 8 עד 10 ממה שהותר לפלסטינים, והיו הבדלים גדולים בעלויות המים: ההתנחלויות שילמו חצי ש"ח למ"ק, בעוד שהכפרים הפלסטיניים שילמו 1.8 ש"ח למ"ק; ובזמן שהאספקה להתנחלויות הייתה יומית, האספקה לפלסטינים הוגבלה ליום או יומיים בשבוע.
בשנת 2013, ההערכה הייתה כי לפלסטינים בגדה המערבית סופקו בממוצע 70 ליטר לנפש ביום, לעומת 280–300 ליטר למתנחלים יהודים. לפעמים הניגודיות בולטת יותר: 20 ליטרים שסופקו לאדם ביום באל-חדידייה, לעומת 431 ליטר לאדם ביום הנצרכים בהתנחלות השכנה רועי, השואבת את מימיה מבאר הקדוחה באדמת אל-חדידייה.
ההתנחלויות הישראליות דחפו גם להשתלטות על מעיינות רבים השייכים לכפרים הפלסטיניים למטרות שימוש עצמי, תוך שהן מנכסות את חלקן ליצירת פארקים סמוכים המתאימים לתיירות. למקומות אלה נאסרת גישה לפלסטינים.
פיתוח כלכלי > פסולת

ישראל אשררה את אמנת בזל הבינלאומית ב-14 בדצמבר 1994, לפיה כל העברת פסולת חייבת להתבצע תוך מודעות לסכנות הנשקפות לאוכלוסיות מוחלשות. האמנה אוסרת על יצירת "אזורי הקרבה סביבתיים". ישראל, כך נטען, משתמשת בגדה המערבית כאזור "הקרבה" להצבת 15 מתקני טיפול בפסולת, הנמצאים שם תחת כללים פחות מחמירים מאלה הנדרשים בישראל מכיוון שמערכת משפט שונה התמסדה בנוגע לנושא החומרים המסוכנים שעלולים להזיק לאנשים המקומיים ולאיכות הסביבה. רשויות הצבא אינן מפרסמות את פרטי הפעולות הללו. חומרים אלה כוללים דברים כמו בוצת שפכים, פסולת רפואית זיהומית, שמנים משומשים, ממיסים, מתכות, פסולת אלקטרונית וסוללות.
בתוך ישראל חלים חוקים סביבתיים מחמירים. מתוך 121 התנחלויות שנחקרו בשנת 2007, 81 היו עם מתקני שפכים, רבים מהם נתונים לפירוק, כשנוזל ביוב זורם לנחלים המשפיעים על הכפרים הפלסטיניים הסמוכים. ישראל בנתה ארבעה מפעלים לפסולת פלסטינית בשנות השבעים: נכון ל-2007, רק אחד תיפקד, והיעדר תשתיות נאותות שהשאירו את מרבית הביוב הפלסטיני ללא טיפול הוסבר בבעיות תקציביות ישראליות. מזבלה ליד פארעה אל-ג'יפתליק שבנפת יריחו, שנבנתה על רכוש פלסטיני נפקד ללא תכנון או ניתוח השפעה על הסביבה, מיועדת לשימוש בפסולת, של 1,000 טון ליום, המיוצרת על ידי התנחלויות ויישובים בישראל בלבד. הפלסטינים מוגבלים לשלוש מזבלות, ובקשות להקמת מזבלות נוספות נדחו אלא אם כן נטען שניתן יהיה להשתמש באתרים אלו גם להטלת אשפה של ההתנחלויות. גם אם ניתן היתר ללא הסכם זה, פסולת מתנחלים בליווי צבאי עדיין מושלכת לשם.
פיתוח כלכלי > משאבים

על פי אמנות האג (סעיף 55), מעצמה כובשת רשאית להפיק ערך כלשהו ממשאבי השטח הכבוש אך לא לרוקן את נכסיו: השימוש בנכס אמור להועיל לאנשי האוכלוסייה הכבושה. על פי הסכמי אוסלו, יש להעביר זכויות כרייה לרשות הפלסטינית.
ישראל נתנה זיכיון להפעלת 11 מחצבות. הבנק העולמי מעריך כי ניתן לפתוח 275 מחצבות בשטח C, וכי המגבלות הישראליות עולות לכלכלה הפלסטינית 241 מיליון דולר בשנה. הפלסטינים גם לא מקבלים זיכיונות להפיק מינרלים מים המלח, כמו ברום, שכ-75% מהייצור העולמי שלו מגיע מאזור זה, ואילו חברות ישראליות כמו AHAVA עושות זאת ומייצאות את תוצריהן לאיחוד האירופי. מגבלות אלו עולות לכלכלה הפלסטינית על פי הערכות 642 מיליון דולר.
פיתוח כלכלי > תקשורת

במסגרת הסכמי אוסלו, ישראל הסכימה כי לשטחים הפלסטיניים יש זכות לבנות ולהפעיל רשת תקשורת עצמאית. בשנת 2016 ניתוח הבנק העולמי הגיע למסקנה כי הוראות הסכם זה לא יושמו, והיו לכך השפעות מזיקות ניכרות על הפיתוח הכלכלי הפלסטיני. עברו 8 שנים עד שישראל נענתה לבקשה להקצות לפלסטינים תדרים לשירותי 3G, והתדרים שניתנו היו מוגבלים, כך שנוצר צוואר בקבוק שהותיר את המתחרים הישראלים עם יתרון שוק ברור. התחרותיות של מפעילת הסלולר המקומית וַטַנִייה מובייל נפגעה מהגבלות ועיכובים ישראליים, והמפעילים הישראלים הבלתי חוקיים בגדה המערבית, שכבר תמכו בשירותי 4G במועד זה, נשארו עם יתרון לא הוגן על חברות פלסטיניות. ישראל מטילה שלושה חסמים נוספים שפוגעים בתחרותיות הפלסטינית: מגבלות על יבוא ציוד לחברות טלקום ותקשוב, מגבלות על תנועה לשיפור הפיתוח והתחזוקה של תשתיות באזור C, ולבסוף, הגישה של התקשורת הפלסטינית לקישורים בינלאומיים חייבת לעבור דרך חברות שרשומות בישראל. משנת 2008 עד 2016, מסכם הניתוח של הבנק העולמי, ההתקדמות במשא ומתן על פתרונות לבעיות אלה הייתה "קלושה מאוד".
פיתוח כלכלי > עסקים

ביהודה ושומרון פועלים עסקים ישראליים רבים, המנוהלים לרוב על ידי מתנחלים הנהנים מההטבות בדמות סבסוד ממשלתי, דמי שכירות נמוכים, שיעורי מס מופחתים וגישה לעבודה פלסטינית זולה. ארגון Human Rights Watch טוען כי "החותם הפיזי" של פעולות מסחריות אלה, חקלאיות ואחרות, הכוללות יותר מ-20 אזורי תעשייה ישראליים שעד 2016 הספיקו להשתרע על 1,365 דונם, הוא נרחב יותר מזה של ההתנחלויות עצמן. המגבלות על יזמות פלסטינית בשטח C גורמות לאבטלה שמנוצלת על ידי אזורי תעשייה, שיכולים להעסיק פלסטינים חסרי סיכוי למצוא עבודה, מלבד בהתנחלויות. מספר עובדים פלסטינים באזור התעשייה ברקן התלוננו בעילום שם כי שילמו להם פחות משכר המינימום הישראלי לשעה (5.75 דולר), כאשר השכר שקיבלו נע בין 1.50 ל-2–4 דולר לשעה, במשמרות של עד 12 שעות, ללא חופשות, ימי מחלה, תלושי שכר או הטבות סוציאליות. על פי הדו"ח של Human Rights Watch, יצרנים רבים הפועלים בהתנחלויות תלויים במידה רבה ביצוא, וכך הופכים עסקים ברחבי העולם לשותפים בהפרות המתוארות בדו"ח, דרך שרשרת האספקה שלהם.
פיתוח כלכלי > תיירות

יהודה ושומרון מהווים מוקד משיכה מרכזי לעולי רגל ולתיירים ויש להם מורשת עשירה בעלת משמעות עמוקה עבור בני הדתות האברהמיות. מאז 1967 מפסידה כלכלת יהודה ושומרון רווח פוטנציאלי בשל סיפוח מזרח ירושלים לישראל. מכל דולר שמשלמים תיירים, בין 92 ל-94 סנט מגיעים לישראל, שמחזיקה למעשה במונופול. ישראל שולטת בכל נקודות הגישה לאטרקציות התיירותיות העיקריות במזרח ירושלים, בבית לחם וביריחו, ומלונות פלסטיניים ברוב אזורי יהודה ושומרון נותרים ריקים למחצה.
מכשולים ישראליים מנעו בעבר מפלסטינים להגיע לים המלח לצורך רחצה ובילוי, ומונעים מפלסטינים לפתח מיזמי תיירות סביב חופיו. הבנק העולמי מעריך כי 126 מיליון דולר בשנה ו-2,900 משרות היו נוספים לכלכלה המקומית אם היה מתאפשר ליזמים פלסטינים לפעול בתנאים דומים ליזמים ישראלים. בשנת 2008 הוגשה עתירה לבג"ץ על כך שצה"ל מונע מפלסטינים להגיע לחופי ים המלח, כאשר העותרים טענו שהגישה נחסמה מחשש שנוכחות פלסטינים בחופים תפגע בהכנסות של עסקים ישראליים במקום, ואילו צה"ל השיב שהגישה נחסמה משיקולים ביטחוניים. בעקבות הגשת העתירה, צה"ל החליף את החסימה בבידוק ביטחוני, ואינו מונע עוד מפלסטינים את הגישה לחופיו הצפוניים של ים המלח.
פיתוח כלכלי > רכוש תרבותי

אתרים רבים ביהודה ושומרון בעלי חשיבות דתית, היסטורית או תרבותית (הן ליהודים והן לפלסטינים) פותחו על ידי המנהל האזרחי ונמצאים למעשה בשליטה ישראלית ללא אפשרת ביקור לפלסטינים, בהם קבר רחל, קבר יוסף בשכם, אתר ההרודיון וקבר ישי ורות המוכר במסורת הערבית המקומית כדיר אל-ארבעין. אתר מערת המכפלה חולק בין הפלסטינים והישראלים.
בהתאם לחוק העתיקות, בסמכות הממשל הצבאי להפקיע אדמות המוכרזות כאתר ארכאולוגי ולמנוע בנייה במקום. על פי אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין, אסור לכוח כובש להוציא ממצאים ארכאולוגיים משטח כבוש, אך מוצגים ארכאולוגיים שנמצאו בחפירות ביהודה ושומרון מוצגים במוזיאונים ישראליים. בשנת 2019 פסק בית המשפט העליון כי מחשש לחרם אקדמי, ניתן לבצע עבודות ארכאולוגיות מבלי לפרסמן.
התנגדות לשלטון הישראלי > בחברה הישראלית

התנגדות אידאולוגית לכיבוש הופיעה מיד אחרי מלחמת ששת הימים, כאשר הוגים כישעיהו ליבוביץ ואחרים הזהירו מפני ההשלכות של שלטון ממושך על הפלסטינים, אך רווחה בעיקר בקרב השמאל הרדיקלי. ההתנגדות האידאולוגית לכיבוש הלכה והתקבלה בשיח הציבורי בשנות ה-70, עם הקמת מפלגת רצ ותנועת שלום עכשיו, וביתר שאת בשנות ה-80, כאשר מפלגת העבודה אימצה את האופציה הירדנית ומאוחר יותר את פתרון שתי המדינות. עם השנים, סיום הכיבוש הפך לאחד מהעקרונות המרכזיים של השמאל הפוליטי בישראל.
התנגדות לשלטון הישראלי > בחברה הישראלית > טענות על השחתה מוסרית

במאמר שפורסם לראשונה בשנת 1968 טען ישעיהו ליבוביץ כי
"לא הטריטוריה היא הבעיה, אלא האוכלוסיה של כ-1.25 מיליון ערבים היושבים בה ושעליהם נצטרך לכפות את מרותנו. הכללתם של ערבים אלה...בתחום שלטוננו פירושה: חיסול מדינת ישראל כמדינת העם היהודי...והשחתת האדם - היהודי והערבי כאחד"
עם השנים הפכה הטענה כי הכיבוש גורם להשחתה מוסרית לאחד הנימוקים העיקריים נגד הכיבוש בשיח הפוליטי בישראל. לפי הטענה, שלטון צבאי של עם אחד על עם אחר יוביל בהכרח להשחתה מוסרית של שני העמים, ולכן סיום הכיבוש הוא אינטרס ישראלי קיומי.
באוסף "השפעת הכיבוש על החברה הישראלית" (מוסד ביאליק, 2013) מציגים צ'ארלס גרינבאום ויואל אליצור מספר מחקרים המצביעים על קשר אפשרי בין הכיבוש להתגברות האלימות בחברה הישראלית בכלל ובאלימות של חיילים ומתנחלים כלפי פלסטינים בפרט.
אדי קאופמן טען כי השפעת הכיבוש היא אחד הגורמים להתגברות האתנוצנטריות בחברה הישראלית ולשחיקת התמיכה בדמוקרטיה ובזכויות האדם. על פי קאופמן, ”השוואה של דאגות החיילים בדבר התנהגות הומאנית כלפי האויב הערבי החמוש לאחר מלחמת 1967... עם דאגות החיילים בדבר התמודדות עם אזרחים לא–חמושים לאחר המלחמה בעזה ב–2009, מעידה על שחיקת
הערכים הבסיסיים מן היסוד”.
התנגדות לשלטון הישראלי > בחברה הישראלית > סרבנות

סירוב לשרת בצה"ל הוא אקט של מחאה נגד הכיבוש, שננקט על ידי צעירים לפני גיוס או על ידי חיילי מילואים. מאז שנות ה-70 היו מספר התארגנויות של סרבנות לשרת בצה"ל בכלל ומעבר לקו הירוק בפרט, וקיימת גם סרבנות לא מאורגנת של יחידים. בין הקוראים לסרבנות כמחאה לגיטימית נגד הכיבוש היה ישעיהו ליבוביץ, אחד ההוגים המרכזיים של השמאל הרדיקלי בישראל.
התנגדות לשלטון הישראלי > אלימות וטרור

במהלך האינתיפאדה הראשונה, ההתנגדות הפלסטינית החמושה לכיבוש כללה זריקת אבנים במהלך עימותים עם כוחות צבא ישראליים, על כלי רכב צבאיים או של מתנחלים, שריפת צמיגים, השלכת בקבוקי תבערה והצבת מחסומים.
שנים לאחר מכן, באינתיפאדה השנייה, הסלימה האלימות: פיגועי התאבדות, שבוצעו לעיתים בידי צעירים, הפכו למאפיין מרכזי של האינתיפאדה בין השנים 2001–2005. מלבד הפתח של אש"ף, סיעות מיליטנטיות חמושות רבות, מרקסיסטיות, אסלאמיות או אחרות, היו מעורבות כמו התנזים, גדודי חללי אל-אקצה, חמאס, תנועת הג'יהאד האיסלאמי הפלסטיני, החזית העממית לשחרור פלסטין, החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין וועדות ההתנגדות העממית.
בעשור השני של המאה ה-21 הוחלפו חגורות הנפץ באמצעים פרימיטיביים יותר, ופיגועי דריסה ופיגועי דקירה נעשו נפוצים, בייחוד בזמן גל הטרור של 2015–2016.
ארגונים פלסטיניים שונים מנסים להצדיק את הפגיעה באזרחים ישראלים בטענות שונות. בין השאר, נטען ש"כל האמצעים כשרים" במאבק נגד הכיבוש, או שאי חוקיותן של ההתנחלויות מצדיקה פגיעה במתנחלים. לטענות אלו אין בסיס, ופגיעות אלו מהוות הפרה חמורה של החוק הבינלאומי.
ראו גם

השלטון הישראלי בסיני
רצועת הביטחון
לקריאה נוספת

משה דרורי, החקיקה באזור יהודה והשומרון, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי עייש הרי סאקר, 1975
ביאורים

↑  הכינוי מתייחס לגדה המערבית של הירדן, ביחס לגדה המזרחית, ממלכת ירדן.
It's My Life (שיר של ד"ר אלבן)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ד"ר אלבן
 מתוך האלבום One Love
 יצא לאור:  פברואר 1992
 פורמט:  תקליטור, הזרמת מוזיקה 
 סוגה:  אלקטרופופ • יורודאנס • האוס • פופ ראפ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  4:00
 חברת תקליטים:  SweMix
 כתיבה:  דניז פופ
 הפקה:  דניז פופ • ד"ר אלבן
 
"It's My Life" הוא שיר של הזמר הניגרי-שוודי ד"ר אלבן. השיר יצא לאור בפברואר 1992 בשוודיה כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השני שלו, "One Love".
השיר הופק על ידי המפיק השוודי דניז פופ (אנ'), שגם כתב את השיר עם אלבן.
השיר היה ללהיט ברוב מדינות אירופה בהן יצא לאור, והגיע למקום הראשון בשוודיה, אוסטריה, גרמניה, איטליה, הולנד ובלגיה ולמקום השני בבריטניה.
בצרפת, השיר הופץ פעמיים: בפעם הראשונה בשנת 1992, ולאחר מכן בשנת 1993 כשהופיע בפרסומת טלוויזיה לטמפוני טמפקס.
"It's My Life" יצא מחדש בשנת 1994 באוסטרליה, בעקבות הצלחת שיר נוסף של אלבן, "Sing Hallelujah".
ביצועי השיר במצעדים

"It's My Life" הפך לאחד השירים המצליחים ביותר של ד"ר אלבן. השיר הגיע למקום הראשון באוסטריה, פלנדריה הבלגית, גרמניה, איטליה, הולנד ושוודיה, כמו גם במצעד Eurochart Hot 100, שם הגיע לשיאו באוקטובר 1992. בנוסף, הסינגל נכנס לעשירייה הראשונה בדנמרק (3), פינלנד (5), יוון (2), אירלנד (2), נורווגיה (6), פורטוגל (9), שווייץ (2) ובריטניה.
בבריטניה, השיר הגיע למקום השני ב-20 בספטמבר 1992, בשבוע הרביעי שלו במצעד הסינגלים הבריטי.
מחוץ לאירופה, השיר הגיע למקום השני במצעד RPM Dance/Urban הקנדי, למקום השלישי במצעד האמריקאי Billboard Hot Dance Club Play. באוסטרליה ובניו זילנד הגיע השיר לטופ 50, והגיע למקומות 43 ו-49 בהתאמה.
השיר זכה בתקליט כסף בצרפת, לאחר שנמכרו 125,000 עותקים, ובתקליט פלטינה באוסטריה ובגרמניה, עם מכירות של 30,000 ו-500,000 סינגלים.
ביצועי השיר במצעדים > מצעדים שבועיים

| מצעד (1992–1993) | מיקום שיא |
| --- | --- |
אוסטרליה (ARIA): 97
אוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40): 1
בלגיה (Ultratop 50 פלנדריה): 1
ריקוד קנדה/עירוני (RPM): 2
דנמרק (IFPI): 3
אירופה (Eurochart Hot 100): 1
אירופה (רדיו הדאנס האירופי): 7
פינלנד (Suomen virallinen lista): 5
צרפת (SNEP): 13
גרמניה (GfK): 1
יוון (Virgin): 2
אירלנד (IRMA): 2
איטליה (Musica e dischi): 1
הולנד (הולנד טופ 40): 1
הולנד (סינגל טופ 100): 1
ניו זילנד (מוזיקה מוקלטת ניו זילנד): 49
נורווגיה (VG-lista): 6
פורטוגל (AFP): 9
ספרד (AFYVE): 11
שוודיה (Sverigetopplistan): 1
שווייץ (Schweizer Hitparade): 2
סינגלים בריטיים (OCC): 2
ריקוד בריטי (שבוע המוזיקה): 9
בילבורד הוט 100: 88
US Hot Dance Club Play (בילבורד): 3
מכירות מוזיקת דאנס חמה בארצות הברית/מקסי סינגלים (בילבורד): 4
רצועות רוק מודרני חם בארצות הברית (בילבורד): 28
זימבבואה (ZIMA): 10
| מצעד (1994) | מיקום שיא |
| --- | --- |
אוסטרליה (ARIA): 43
| מצעד (2021) | מיקום שיא |
| --- | --- |
הונגריה (סינגל טופ 40): 33
| מצעד (2024) | מיקום שיא |
| --- | --- |
קזחסטן איירפליי (TopHit): 38
פולין (פולנית Airplay Top 100): 48
ביצועי השיר במצעדים > מצעדים חודשיים

| מצעד (2024) | מיקום שיא |
| --- | --- |
קזחסטן איירפליי (TopHit): 72
ביצועי השיר במצעדים > מצעדי סוף השנה

| מצעד (1992) | מיקום |
| --- | --- |
אוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40): 1
בלגיה (Ultratop 50 פלנדריה): 3
אירופה (Eurochart Hot 100): 3
אירופה (רדיו הדאנס האירופי): 21
גרמניה (מצעד גרמני רשמי): 2
הולנד (הולנד טופ 40): 2
הולנד (סינגל טופ 100): 2
שווייץ (Schweizer Hitparade): 1
סינגלים בריטיים (OCC): 18
| מצעד (1993) | מיקום |
| --- | --- |
ריקוד קנדה/עירוני (RPM): 24
ביצועי השיר במצעדים > מצעדי סוף העשור

| מצעד (1990–1999) | מיקום |
| --- | --- |
אוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40): 21
בלגיה (Ultratop 50 פלנדריה): 26
הולנד (הולנד טופ 40): 41
גרסאות כיסוי

בשנת 2014 יצאה גרסה מחודשת לשיר של הזמר המרוקאית צ'אוקי (Chawki)(אנ') בליווי ד"ר אלבן. השיר הידוע גם בשם "It's My Life (Don't Worry)" הופק על ידי המוזיקאי והמפיק המרוקאי-שוודי רדוואן והופץ על ידי חברת התקליטים שלו, RedOne Records.
צ'אוקי גם הוציא גרסה דו-לשונית באנגלית/צרפתית של השיר בשם "It's My Life (C'est Ma Vie)".
הערות שוליים

↑  Elia Habib, Muz hit.tubes, Rouillon, France: Alinéa Bis, 2002, ISBN 978-2-9518832-0-8
↑  "It's My Life", UK Singles Chart Official Charts Company, ‏12 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 039a7fdc-8c58-441c-99a2-20c0cd86f371  MusicBrainz work: 2bc7c8c3-1b99-3e15-aebe-9683d107653c