stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפיק מוזיקלי

מפיק מוזיקלי באולפן הקלטות.
מפיק מוזיקלי הוא המנהל הראשי של הפקה מוזיקלית, בדרך-כלל אלבום מוזיקה.
למפיק מוזיקלי קיים תפקיד טכני מאוד, שתורם ישירות לעיצוב המוזיקה והתוצאה הסופית. מפיק מוזיקלי הוא לרוב מוזיקאי עתיר ניסיון וידע בתחום.
בהפקת שיר מקבל המפיק המוזיקלי מיוצרי השיר את המילים והלחן כשהם "עירומים", כשהם עדיין מהווים רעיון בסיסי במוחו של היוצר. תפקידו של המפיק הוא להקנות לשיר צורה סופית. המפיק מחליט על המקצב, כלי הנגינה, קולות השירה ואורך השיר. לאחר שהחליט המפיק על הפרטים הטכניים של השיר, מתפקידו ליישם את החלטותיו: עליו לארגן ולגייס נגנים (גם כשמדובר בלהקה, לרוב משתתפים נגנים נוספים בהקלטה; לעיתים אף משתתפת תזמורת שלמה), לארגן כלי נגינה במקרה הצורך, לגייס זמרי ליווי, להדריך את הנגנים והזמרים, לתאם הקלטות וחזרות, לגייס טכנאי מוזיקה (בעיקר: איש מיקס ואיש מאסטר) ולהדריכם. לעיתים מבצע המפיק בעצמו את התפקידים הטכניים (את ההקלטה והמיקס, אך כמעט אף פעם לא את המאסטר). יש מפיקים מוזיקליים המקפידים להיות גם בהופעות חיות של האומנים לשם עיצוב הצליל של המופע (לדוגמה יעקב גלעד).
מוזיקאים רבים, במיוחד בתחום הרוק האלטרנטיבי והכבד, מפיקים בעצמם את שיריהם ואלבומיהם. לעומתם, מפיקים רבים, לאחר שנים של עבודה "מאחורי הקלעים", הוציאו אלבומים שכתבו וביצעו בעצמם.
מפיקים פיתחו לאורך השנים "חתימה מוזיקלית" ייחודית – סגנון, אווירה וגוון המייחדים את הפקותיהם. לעניין זה חשיבות רבה בעולם המוזיקה, ובכל דיון על אלבום או שיר מסוים נידונה ההפקה המוזיקלית. אמירות כגון "הפקתו של בריאן אינו ניכרת בצליל החללי ובאפקטים המקוריים" (נאמר על האלבום Achtung Baby של U2) אינן נדירות, ומשקפות את השפעת המפיק על היצירה המוזיקלית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חלה עלייה בחשיפתם של המפיקים המוזיקליים (לדוגמה, מארק רונסון בפופ וב-R&B עכשווי ודייוויד גטה, אביצ'י אלן ווקר וקלווין האריס במוזיקה אלקטרונית), ועניין זה התבטא בהוצאת אלבומים שבהם המפיק הוא הדמות המרכזית. בנוסף, מפיקים החלו להופיע בעצמם בין אם כחלק מהרכב או בתור די ג'יי.
ראו גם

חברת תקליטים עצמאית
משה בן-עמי

משה בן-עמי (19 באוגוסט 1898 – 18 בפברואר 1960), היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת הראשונה.
בן-עמי נולד בטבריה ולמד בישיבה בעיר. את לימודיו האקדמיים עשה בסמינר למורים על שם ליפשיץ בירושלים ובפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבר לתל אביב והחל לעסוק בפעילות ציבורית, בהיותו יו"ר ועדת השכונות היהודיות ביפו (1943–1946) וסגן יו"ר ועד העדה הספרדית בעיר. לצד אלו עבד בן-עמי כיו"ר המחלקה לשירותים סוציאליים בעירייה. בשנים 1931–1944 היה בן-עמי חבר באספת הנבחרים השלישית מטעם רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח".
בשנת 1949 נבחר לכנסת הראשונה מטעם מפלגת ספרדים ועדות המזרח. לאורך כהונתו היה חבר ועדת הכנסת, ועדת הכספים וועדת החוקה, חוק ומשפט.
בן-עמי נפטר ב-18 בפברואר 1960 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הערות שוליים

↑  משה בן-עמי באתר GRAVEZ
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נוגה (מושב)

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: לכיש
גובה ממוצע: ‎108 מטר
תאריך ייסוד: 1955
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 590 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) נוגה(למפת השפלה רגילה) נוגה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוגה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוגה31°37′27″N 34°41′41″E﻿ / ﻿31.6242566288714°N 34.6946306937385°E﻿ / 31.6242566288714; 34.6946306937385  heמפת היישובים של מועצה אזורית לכיש (in English: Lakhish Regional Council) באדום - נוגה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

נוגה (נֹגַהּ) הוא מושב בחבל לכיש השייך למועצה אזורית לכיש.
היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי עולים מעיראק ומאיראן, ברובם ממעברת אגרובנק. המושב הוקם על גבי חלק מאדמות העיירה אל-פאלוג'ה, שתושביה עזבו אותה במלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור לבתיהם. השם שניתן ליישוב הוא סמלי ופירושו - האור והנוגה בתחיית ההתיישבות היהודית-ציונית בחבל לכיש. נוגה הוא מושב העובדים הראשון בישראל שהתפרק.
החיים בשנים הראשונות לא היו קלים והתנאים במושב היו ירודים. מרבית התושבים עסקו בחקלאות והילדים הלכו ברגל לבתי הספר במושבים הסמוכים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  עולים מפרס הקימו יישוב בלכיש, דבר, 11 ביולי 1955
↑  ילדותי במושב נוגה, באתר הקשר הרב דורי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588152605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפיקת נדנדה

מפיקת נדנדה (מאזנת או סופגת הזעזועים בשוק; באנגלית – swing producer) היא ספק סחורה בשווקים השולט על משאביה בעולם ובעל כושר ייצור עודף מה שמאפשר לו להגדיל או להקטין את תפוקתו במהרה כדי להביא את המחירים כלפי מטה או מעלה, לרמה הרצויה. בתעשיית הנפט, כאשר הביקוש לנפט אופ"ק עולה מעל לתקרת התפוקה שקבע הארגון, מפיקת נדנדה תגדיל את תפוקתה, ואילו כאשר הביקוש לנפט אופ"ק יורד מתחת לתקרה, היא תקטין את תפוקתה.
עד לראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, שימשה ארצות הברית כמפיקת נדנדה החשובה בעולם, בתוקף היותה מעצמת נפט מספר אחת וטקסס נהנתה מכושר ייצור עודף.
בעשורים שבאו לאחר מכן נטלה ערב הסעודית על עצמה את התפקיד הזה. ובתור מפיקה ויצואנית הנפט הגדולה בעולם הפכה לגורם מייצב בכלכלה העולמית. זה בלט בתקופות של עליות במחירי הנפט, ובכלל זה בעתות של משבר פוליטי כאשר הממלכה ניצלה את כושר הייצור העודף שלה הגדול בעולם.
בסוף שנת 2012 עמד כושר ייצור הנפט הגולמי של סעודיה על כ-12 מיליון חביות ביום, בעוד שבפועל היא הפיקה בממוצע 9.8 מיליון חביות נפט גולמי ביום בשנה זו.
ואולם ירידה בתחזית הביקוש לנפט וצפי לגידול בהיצע הנפט לאור המהפכה הטכנולוגית שתאיץ את התגליות בארצות הברית, בקנדה ובמקומות אחרים, בנוסף לגורמים אחרים כגון האטה כלכלית עולמית ושיפור היעילות בשימוש באנרגיה בתחבורה ובתעשייה, הביאו לפיחות בכוחה של ערב הסעודית.
במחצית הראשונה של שנות ה-80, בתקופת השפל במחירי הנפט, הממלכה מילאה את תפקידה כמפיקת נדנדה באופ"ק בכיוון ההפוך – הפיקה הרבה מתחת לכושר הייצור שלה כדי לתמוך במחירי הנפט.
לקריאה נוספת

דוד רחוביץ, "23 מדינות בעלות עתודות הנפט הגדולות בעולם", 1 בינואר 2013 - OGJ", באתר Petroleum Insights, ‏ 12 בדצמבר 2012. (באנגלית)
הערות שוליים

↑  ראו למשל, תפקודה של סעודיה בתפקיד "מפיקת נדנדה" בעת המשבר הלובי בפברואר 2011 כשהגדילה את תפוקתה כדי לפצות על אובדן הייצור הלובי: "הסעודים מפיקים עתה מעל ל-9 מיליון חביות נפט ביום" באתר Petroleum Insights ‏ 25 בפברואר 2011 (באנגלית)
↑  "הסעודים שוקלים להעלות את כושר התפוקה", PIW ‏, 25 באפריל 2011 כפי שמובא באתר Petroleum Insights ‏ 4 במאי 2011 (באנגלית)
↑  U.S. Energy Information Administration, Saudi Arabia Country Analysis Brief, 26 February 2013
↑  אופ"ק, באתר של האנציקלופדיה התמציתית לכלכלה (באנגלית)
מרקיאן פופוב

| --- | --- |

מרקיאן פופוב
 לידה:  15 בנובמבר 1904 כפר במחוז קוזאקי הדון, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  22 באפריל 1969 (בגיל 64) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  ברית המועצות ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1920–1969 (כ־49 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד ארמיית הדגל האדום הראשונה   מפקד המחוז הצבאי לנינגרד   מפקד החזית הצפונית   מפקד חזית לנינגרד   מפקד הארמייה ה-61   מפקד הארמייה ה-48   מפקד הארמייה ה-40   מפקד ארמיית ההלם החמישית   מפקד ארמיית הטנקים החמישית   מפקד חזית בריאנסק   מפקד החזית הבלטית השנייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות     עיטור לנין (5)   עיטור הדגל האדום (3)    עיטור סובורוב דרגה 1 (2)    עיטור קוטוזוב דרגה 1 (2)
 
מרקיאן מיכאילוביץ' פופוב (ברוסית: Маркиан Михайлович Попов‏; 15 בנובמבר 1904 - 22 באפריל 1969), היה מפקד בכיר שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

פופוב נולד ב-15 בנובמבר 1904 בכפר במחוז קוזקי הדון, ובשנת 1920 התגייס לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן שירת פופוב בתפקידים שונים, וביולי 1939 מונה למפקד ארמיית הדגל האדום הראשונה. בינואר 1941 מונה פופוב למפקד המחוז הצבאי לנינגרד, שהיה מופקד על הגנת הגבול הצפוני של ברית המועצות.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, היה פופוב מפקד המחוז הצבאי לנינגרד, שהפך לחזית הצפונית. ב-23 באוגוסט 1941 שונה שמה של החזית לחזית לנינגרד, והיא הופקדה על הגנת לנינגרד במהלך המצור הגרמני על העיר. במהלך מתקפת הנגד הרוסית באזור מוסקבה פיקד פופוב על הארמייה ה-61, ובקיץ 1942 פיקד לזמן קצר על הארמייה ה-48. לאחר מכן מונה פופוב למפקד הארמייה ה-40, ופיקד עליה במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד. בסתיו 1942 מונה לסגן מפקד חזית סטלינגרד, ובדצמבר אותה שנה מונה למפקד ארמיית ההלם החמישית, עמה לחם במהלך מבצע טבעת. לאחר מכן מונה לתקופה קצרה למפקד ארמיית הטנקים החמישית, וביוני 1943 מונה מפקד חזית בריאנסק, עמה לחם במהלך מבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. ב-10 באוקטובר 1943 מונה פופוב למפקד החזית הבלטית, שהפכה כעבור 10 ימים לחזית הבלטית השנייה. פופוב לחם עם החזית שבפיקודו במהלך מבצע לנינגרד-נובגורוד, ובאפריל 1944 מונה לראש מטה המפקדה הכללית הצפונית, תפקיד אותו מילא עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פיקד פופוב על המחוז הצבאי לבוב ועל המחוז הצבאי הטאורי, ובשנת 1951 גילה הצלחה בתרגילים הצבאיים שנערכו באוקראינה. בשנת 1953 הועלה לדרגת גנרל ארמייה, ובשנת 1956 מונה למפקד זרוע היבשה בצבא האדום. בשנת 1962 מונה למפקח הכללי של משרד ההגנה, וב-22 באפריל 1969 מת בביתו שבמוסקבה יחד עם אשתו כתוצאה מהרעלת גז, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
הערות שוליים

↑  שכללה את החזית הבלטית השנייה ואת חזית לנינגרד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810609136305606  GND: 1095904914  ISNI: 0000 0004 4883 5082  LCCN: n98012459  VIAF: 63317623   WorldCat (עם VIAF): 63317623
מריה אנה מספרד

מריה אנה מספרד (María Ana de Austria, ‏18 באוגוסט 1606 - 13 במאי 1646), הייתה בתו של פליפה השלישי, מלך ספרד ואשתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

מריה אנה נולדה ב-18 באוגוסט 1606 בעיר אל אסקוריאל, לפליפה השלישי, מלך ספרד ולמרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד, בתם של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה.
בצעירותה הייתה מריה אנה מאורסת ליוהאן קרל, ארכידוכס אוסטריה, בנו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת בצעירותו בשנת 1619.
בשנת 1622 הועלתה הצעה לחתן את מריה אנה עם צ'ארלס, נסיך ויילס, על מנת לחזק את היחסים בין שתי המדינות, ובשנת 1623 אף ביקר צ'ארלס בליווי דוכס בקינגהאם במדריד כדי לפגוש את כלתו המיועדת. עם זאת, ההצעה לא יצאה אל הפועל, עקב התנגדותה של מריה אנה להתחתן עם פרוטסטנטי, ובעקבות כך התחתן צ'ארלס לבסוף עם הנרייט מארי, נסיכת צרפת.
ביוגרפיה > נישואיה

לאחר משא ומתן שנמשך לאורך שנת 1625, התארסה מריה אנה בשנת 1626 עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, שהיה אחיו של ארוסה הראשון. באותה שנה הוכתר ארוסה למלך הונגריה, ובשנת 1627 הוכתר למלך בוהמיה. בחוזה הנישואין שנערך בשנת 1628 הוחלט כי מריה אנה תוכל לשמור על זכויותיה לרשת את כס המלוכה הספרדי, למרות שאחותה אן, מלכת צרפת נאלצה לוותר על כך.
בדצמבר 1629 עזבה מריה אנה את מדריד בדרכה לווינה, אולם הנסיעה נמשכה למעלה משנה. בשל מגפה שפרצה בחצי האי האיטלקי לא יכלה האונייה לעגון בג'נובה, ובעקבות כך גם לא עברה מריה אנה בבולוניה, שם חיכה לה הקרדינל אנטוניו ברבריני (אחיינו של האפיפיור אורבנוס השמיני) על מנת לתת לה את עיטור ורד הזהב. הפמליה פנתה לנאפולי, ושם קיבלה לבסוף מריה אנה את העיטור. לאחר מכן עזבה השיירה את ממלכת נאפולי וחצתה את מדינת האפיפיור, שם עשתה מריה אנה עלייה לרגל אל בזיליקת הבית הקדוש. לאחר מכן המשיכה מריה אנה במסעה, תוך שהיא מלווה באצולה הרומאית בראשות טדאו ברבריני, נסיך פלסטרינה. ב-26 בינואר 1631 הגיעה מריה אנה לטריאסטה, שם פגשה את לאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה, ובאותו יום נערך טקס הנישואים, כשלאפולד וילהלם משמש כשליחו של פרדיננד.
קודם שנערך טקס החתונה הרשמי, החליט פרדיננד כי עליו לראות בחשאי את מריה אנה, והוא בא לראותה. משראה את יופייה הרב גילה לה את זהותו, והחל לדבר עמה בספרדית. ב-20 בפברואר 1631] 1631 נערך טקס החתונה הרשמי בווינה, והוא נמשך כחודש ימים. פרדיננד אהב מאוד את מריה אנה, ומשום כך לא בגד בה ולא היו לו ילדים לא חוקיים. מריה אנה הייתה אף היא מאושרת, ונולדו לה 6 ילדים.
ביוגרפיה > מלכת גרמניה וקיסרית האימפריה

מריה אנה הביאה עמה לחצר הקיסרית בווינה את האופנה הספרדית, התיאטרון, הריקוד והמוזיקה (כולל הגיטרה הראשונה שנשמעה באוסטריה). כאשתו של יורש העצר, היא קיימה יחסים טובים עם כל בני משפחתו של בעלה; אולם עם אמו החורגת של פרדיננד, אלאונורה גונזאגה היו לה יחסים בעייתיים, בעיקר משום ששניהם התחרו על ההשפעה בחצר הקיסרית. מריה אנה גם הקדישה תשומת לב רבה לאמנויות, במיוחד לציור, והיא אספה יצירות של ציירים איטלקים, ספרדים ופלמים של הרנסאנס ושל הבארוק המוקדם.
ב-22 בדצמבר 1636 נבחר בעלה פרדיננד ברגנסבורג למלך הרומאים, ושבוע לאחר מכן הוא הוכתר על ידי הארכיבישוף של מיינץ. כעבור חודש, ב-21 בינואר 1637 הוכתרה מריה אנה אף היא כמלכת גרמניה. ב-15 בפברואר 1637 מת חמיה פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך הפך בעלה פרדיננד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמלך הונגריה ובוהמיה.
מריה אנה ששימשה כיועצת של בן זוגה, הייתה מתווכת חשובה בין פרדיננד לבין קרוביהם הספרדים. למרות שתמיד הגנה על האינטרסים של בעלה, היא לא שכחה את האינטרסים של אחיה - פליפה הרביעי, מלך ספרד, והאורחים השכיחים ביותר בביתה היו שגריר ספרד ודיפלומטים ספרדים. במהלך היעדרויותיו של פרדיננד מן החצר הקיסרית בווינה, הוא מינה את מריה אנה כעוצרת, כמו למשל בשנת 1645 במהלך מלחמת שלושים השנים, כשפרדיננד היה בממלכת בוהמיה.
ביוגרפיה > מותה

במרץ 1645 עזבה מריה אנה וילדיה את לינץ, עקב בואו של הצבא השוודי, ועברה לווינה. באפריל התכוננו השוודים לחצות את הדנובה ולכבוש את העיר, ומשום כך ברחה המשפחה באופן זמני לגראץ. לאחר שחזרו לווינה, הם נאלצו לעבור שוב ללינץ בעקבות מגפה שפרצה בעיר. ב-12 במאי 1646 נתקפה מריה אנה, שהייתה במהלך הריונה השישי, בחום גבוה ובדימום כבד, ולמחרת בבוקר היא מתה. לאחר מותה הוציאו את בתה מהרחם בעודה בחיים, והיא נקראה מריה, אולם כעבור כמה שעות גם היא מתה, והיא נקברה יחד עם מריה אנה בקריפטה הקיסרית בווינה.
משפחתה

ב-20 בפברואר 1631 התחתנה מריה אנה עם פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
פרדיננד הרביעי, מלך הרומאים (1633–1654)
מריאנה מאוסטריה (1634–1696)
פיליפ אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה (1637–1639)
מקסימיליאן תומאס, ארכידוכס אוסטריה (1638–1639)
לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1640–1705)
מריה מאוסטריה (1646)
מצר קורינתוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ קורינתוס, המפרץ הסרוני 
 קואורדינטות:  37°55′59″N 22°59′01″E﻿ / ﻿37.93293°N 22.98374°E﻿ / 37.93293; 22.98374
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמצר קורינתוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמצר קורינתוס
 
מצר קורינתוס
מצר קורינתוס (ביוונית: Ισθμός της Κορίνθου, "האיסתמוס הקורינתי") הוא מצר יבשה המצוי ביוון התיכונה. המצר מחבר את חצי האי פלופונסוס שבדרומו עם חבל אטיקה שבצפונו ומפריד בין המפרץ הסרוני שבים האגאי לבין מפרץ קורינתוס, שמסתעף, דרך מפרץ פטרס, מהים היוני.
במהלך ההיסטוריה היה המצר חשוב מבחינה צבאית, כלכלית ותחבורתית. אורכו 125 קילומטר ורוחבו המזערי 6 קילומטרים בלבד. גובה הקרקע המקסימלי בו הוא 79 מטר מעל פני הים.
המצר קרוי על שם העיר קורינתוס, הנמצאת בצדו הדרום-מערבי וחולשת עליו. בשנת 1893 נפתחה תעלת קורינתוס החוצה את המצר, ומהווה ציר תחבורה ימי חשוב בין הים האגאי והים היוני.
היסטוריה

שמו הקדום של המצר הוא "האיסתמוס", שפירושו ביוונית "מעבר צר", והוא משמש מאז כמונח גאוגרפי כללי למצר יבשה.
בעבר עמד על האיסתמוס מקדש לפוסידון, ליד המפרץ הסרוני, והמצר היה מרכז הפולחן העיקרי לאל זה ביוון. בסביבת המקדש היו נערכים אחת לשנתיים משחקים לכבוד פוסידון, שהיו ידועים בשם "המשחקים האיסתמיים". כיוון שפעילות מלחמתית בזמן המשחקים הייתה אסורה, הם נקראו גם "שלום איסתמה" ו"ברית איסתמה".
יצירת החגים יוחסה על ידי תושבי קורינתוס לסיזיפוס, ועל ידי האתונאים לתיסוס. משנת 581 לפנה"ס נעשה חג האיסתמה למאורע כלל-יווני, שמשך למצר קורינתוס המונים מכל רחבי יוון.
כ-5,000 יהודים שבויי מלחמה מהגליל נשלחו לעבודות כפייה באיסתמוס בשנת 67 לספירה, על ידי אספסיאנוס.
מצר קילדין

| --- | --- |
תמונת לוויין של המצר
תמונת לוויין של המצר
 מידע כללי
 מיקום:  ים ברנץ
 מפריד:  בין חצי האי קולה לאי קילדין
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  19 ק"מ
 רוחב מרבי:  4 ק"מ
 רוחב מזערי:  0.7 ק"מ
 רוחב ממוצע:  4 ק"מ 
 עומק מרבי:  142 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Zarubikha, Tipunkova 
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה רוסיה
 איים:  מאלי קילדין
 קואורדינטות:  69°18′20″N 34°09′40″E﻿ / ﻿69.30556°N 34.16111°E﻿ / 69.30556; 34.16111
  (למפת מחוז מורמנסק מוגדלת) מורמנסק אפטיטי סברומורוסק מונצ'גורסק קנדלקשה קירובסק פוליארני זפוליארני נורווגיה פינלנד קרליה א. ים ברנץ הים הלבןמצר קילדין(למפת מחוז מורמנסק רגילה) מורמנסק אפטיטי סברומורוסק מונצ'גורסק קנדלקשה קירובסק פוליארני זפוליארני נורווגיה פינלנד קרליה א. ים ברנץ הים הלבןמצר קילדין(למפת אוקיינוס הקרח הצפוני רגילה) מצר קילדין(למפת אוקיינוס הקרח הצפוני מוגדלת) מצר קילדין
 
מצר קילדין (ברוסית: Кильдинский пролив או Кильдинская салма) הוא מצר ים בים ברנץ בין חצי האי קולה לאי קילדין במחוז מורמנסק שברוסיה.
גאוגרפיה

רוחבו של המצר נע בין 700 מטר בנקודה הצרה ביותר ועד 4 ק"מ; עומקו המרבי הוא 142 מ' ואורכו 19 ק"מ.
האזור נחשב לאזור טוב לדיג של דגי הבקלה.
המצר מתואר בפירוט באטלס משנת 1682 של הקרטוגרף ההולנדי יוהנס ואן קלן (Johannes van Keulen) ומצוין במפה הולנדית משנת 1790; נחקר מאוחר יותר, בשנת 1822, על ידי משלחת בראשותו של מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני פיודור ליטקה.
מרק חינאווי

מרק חינאווי (בערבית: مارك حناوي; נולד ב-12 באפריל 1997) הוא שחיין ערבי-ישראלי, אלוף ישראל בשחייה ושיאן ישראל. הוא בעל מדליית ארד מאליפות אירופה לנוער (באקו 2015).
ביוגרפיה

חינאווי נולד וגדל ביפו למשפחה ערבית נוצרית-יוונית-אורתודוקסית. בנם של תאופיק ומהא. משפחתו בעלת רשת המשקאות חינאווי ניקולא. מרק החל לשחות בגיל 5, ומתאמן בקבוצת השחייה של הפועל בת ים בהדרכתו של מאיר לויה. בוגר בית הספר התיכון של הכנסייה הסקוטית ביפו טביתא.
ביוגרפיה > 2011

בתחרות משחה המילניום (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק, בסוף דצמבר 2011 קבע חינאווי במשחה ל-400 מטר חופשי שיא גילאי 14 חדש של 4:07.63 דקות.
ביוגרפיה > 2012

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2012, הוא קבע בשלב המוקדמות באותו משחה שיא גילאי 15 חדש של 4:03.70 דקות וסיים במקום 11 הן במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.20 דקות והן במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.14 דקות.
בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) שנערכה בטורוויחה שבספרד ב-1 ביולי 2012 סיים חינאווי במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש של 16:15.75 דקות. במהלך המשחה הוא קבע גם במשחה ל-800 מטר, שיא גילאי 15 חדש של 8:41.43 דקות. שבוע וחצי לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט הוא סיים במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש נוסף של 8:35.95 דקות ובמקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:25.57 דקות.
בגביע ירושלים (בריכת 25 מטר) שנערך ב-15 בדצמבר 2012 זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש של 15:48.35 דקות, תוך כדי המשחה הוא קבע שיא גילאי 15 חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:22.42 דקות.
בתחרות משחה המילניום (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק, בסוף דצמבר 2012 זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא לגילאי 15 ו-16 חדש של 15:32.08 דקות, לפני יובל ספרא מנצרת עילית (15:43.07 דקות) ואלעד לנדמן ממכבי קריית ביאליק (15:44.36 דקות). תוך כדי המשחה הוא שיפר את השיא לגילאי 16 במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 8:19.58 דקות. הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא לגילאי 15 של 3:59.04 דקות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013, זכה חינאווי ב-2 מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא לגילאי 16 ו-17 חדש של 15:18.57 דקות לפני אלעד לנדמן (15:25.86 דקות) ועידן מורדל מהפועל דולפין נתניה (15:47.01 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:53.79 דקות, אחרי אלעד לנדמן (3:50.15 דקות) ועידו הבר ממכבי קריית ביאליק שקבע שיא גילאי 17 חדש של 3:50.28 דקות. תוצאתו ב-1500 מטר חופשי הייתה המהירה ביותר באירופה לבני גילו.
בתחרות הרב-אומות שנערכה בפוזנן שבפולין באפריל אותה שנה זכה חינאווי בשתי מדליות כסף, תוך שיפור של 4 שיאים אישיים, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.13 דקות, ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.44 דקות. שיא אישי במשחה ל-800 מטר חופשי (במהלך המשחה ל-1500 מטר) בתוצאה של 8:34.53 דקות ומקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.28 דקות.
באליפות הפנימייה שנערכה במאי אותה שנה קבע חינאווי במשחה ל-1500 מטר שיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-17 בתוצאה של 15:48.64 דקות, שיפור לשיאיו הוותיקים של אמיר גניאל (16:02.77 דקות ו-15:49.62 דקות, בהתאמה). במהלך המשחה ל-1500 מטר, הוא קבע גם במשחה ל-800 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 8:26.40 דקות, שיפור לשיא הוותיק של גניאל (8:30.37 דקות).
בתחרות קומן, אליפות מדינות הים התיכון לנוער שנערכה בסן מרינו בסוף יוני זכה חינאווי ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 עד 18 בתוצאה של 15:39.33 דקות, התוצאה המהירה ביותר באירופה לבני גילו. שיפור לשיא של מיכאל דמיטרייב (15:44.37 דקות). במהלך המשחה הוא שיפר גם במשחה ל-800 מטר חופשי את השיא הישראלי לגילאי 16 ו-17 בתוצאה של 8:19.74 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי של 3:59.54 דקות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.08 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 1:55.56 דקות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.43 דקות, כשחיין פרפר הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 56.61 שניות.
בהפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך באוטרכט שבהולנד ביולי אותה שנה זכה חינאווי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:57.73 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-18 של 15:33.72 דקות, תוך כדי המשחה הוא שיפר גם את השיא הישראלי לגילאי 16 ו-18 במשחה ל-800 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2014

באליפות הפנימייה שנערכה בווינגייט במאי 2014, זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:56.88 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 חופשי בתוצאה של 16:07.03 דקות, לאחר שבחר לשחות מהר רק את המשחה ל-800 מטר חופשי תוך כדי המשחה עצמו ובכך הצליח לקבוע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 בתוצאה של 8:11.72 דקות.
באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה בדורדרכט שבהולנד ביולי אותה שנה סיים חינאווי במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 15:29.48 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 8:11.96 דקות ובמקום 13 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.96 דקות.