stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכבי עירוני קריית גת (כדורסל)
היסטוריה > הקמת מכבי קריית גת

קבוצת מכבי עירוני קריית גת הוקמה בשנת 2003 על ידי מיקי זוהר, לאחר שהקבוצה המקומית (שהייתה איחוד עם מכבי דרום תל אביב) התפרקה בשנת 2000. בסיום עונה אחת בלבד (2003/04) העפילה הקבוצה לליגה א'. בסיום עונת 2005/06 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, אך כעבור שנתיים נשרה בחזרה לליגה א'. בסיום עונת 2009/10 העפילה בחזרה לליגה הארצית. באמצע עונת 2010/11 הוחתם המאמן רוני צוקרמן והקבוצה התמקמה בחלק העליון של הטבלה. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית, במקביל הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע האיגוד והפסידה לקבוצת מכבי עירוני רעננה בסיכום שני מפגשים. בתחילת עונת 2012/13 אירחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במסגרת הסיבוב הראשון של גביע המדינה את קבוצת הפועל תל אביב והפסידה בתוצאה 96-89 לאחר הארכה. בחודש ינואר באותה עונה, נקלעה הקבוצה למאבקי תחתית והמאמן רוני צוקרמן הוחלף במאמן עידן פלדה. בסוף העונה ירדה לליגה הארצית. וכעבור עונה אחת סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה הארצית ושבה לליגה הלאומית.
הקבוצה ארחה באולם הספורט "אלון", המכיל 500 מקומות ישיבה. כמו כן, הפעיל המועדון מחלקת נוער ובה חמש קבוצות בליגות השונות.
בתאריך 29 במאי 2015 עלתה הקבוצה לליגת העל בכדורסל לאחר ניצחון 2:3 בסדרת הגמר על אליצור קריית אתא.
בעונת 2016/2015 עברה הקבוצה לארח את משחקי הבית שלה בהיכל הספורט העירוני באשקלון. באותה עונה הצליחה קריית גת להישאר בליגה הראשונה.
בסיום עונת 2017/2016 נשרה לליגה הלאומית בכדורסל לאחר שנתיים בליגת העל בכדורסל. ברם, בעונת 2018/2017 התמקמה בראשות הטבלה בליגה הלאומית ואף סיימה במקום הראשון והעפילה לרבע גמר פלייאוף הליגה.
היסטוריה > הפירוק השני

בעונת 2018/2017 העפילה לגמר הליגה לאחר עונה בה לא שולמו חלק ממשכורת השחקנים והצוות המקצועי, לאחר כשלושה חודשים ללא משכורות הודיעו שחקני הקבוצה על סכסוך עבודה ושביתה, אך בסופו של דבר הופיעו השחקנים לסדרת משחקי הפלייאוף תוך הבטחה שיקבלו את משכורתם, בסופו של דבר למרות אי קבלת המשכורות התייצבה הקבוצה למשחקי הפלייאוף בהם כאמור העפילה לגמר שבו הפסידה בסוויפ 3:0 להפועל באר שבע.
ב-16 ביולי 2018, התפרקה הקבוצה באופן רשמי לאחר שלא נרשמה לליגה, עקב קשיים כלכליים ולאחר שלא הצליחה להעמיד תקציב מינימלי לעונת 2019/2018 ולא שילמה את חובות הקבוצה לשחקנים.
תארים והישגים

גביע האיגוד :
גמר: 2012
ליגה לאומית :
אליפות: 2015/2014
הערות שוליים

↑  היה מעניין: 'מדברים' עם שר הספורט מיקי זוהר
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, מכבי קרית גת עלתה לליגת העל אחרי 2:3 על עירוני קרית אתא, באתר וואלה, 29 במאי 2015
↑  כפיר חודרה, ‏שחקני קריית גת הודיעו על סכסוך עבודה ושביתה, באתר ONE‏, 29 במרץ 2018
↑  ‏קרית גת בסדרת הגמר, באר שבע עלתה ל-1:2 על רמת גן, באתר ספורט1, 4 במאי 2018
↑  ברק חקלאי, לאומית: קריית גת פורקה, הפועל חיפה נשארה, באתר ynet, 16 ביולי 2018
קדריק מייז (בלבן) קולע שלשה במשחק באולם אלון בקריית גת, 2017
פרידריך קרל, נסיך פרוסיה

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1828 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  15 ביוני 1885 (בגיל 57) טירת הציד גלינקה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת בון 
 בן או בת זוג:  מריה אנה, נסיכת אנהלט-דסאו (29 בנובמבר 1854–?) 
 צאצאים:  לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה, אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, Princess Marie of Prussia, Anne Prinzessin von Preußen 
 השתייכות:  הצבא הפרוסי פרוסיה
 תקופת הפעילות:  1846–1885 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל (גרמניה)  פלדמרשל (רוסיה - דרגת כבוד)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית המשמר ה-1   מפקד הקורפוס ה-3   מפקד חיל המשלוח הפרוסי במלחמת שלזוויג השנייה   מפקד הארמייה הראשונה   מפקד הארמייה השנייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שלזוויג הראשונה   מלחמת שלזוויג השנייה   המלחמה האוסטרו-פרוסית מלחמת צרפת–פרוסיה
 עיטורים
 הצלב הגדול של צלב הברזל    פור לה מריט   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
פרידריך קרל ניקולאוס, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Karl Nikolaus von Preußen; ‏20 במרץ 1828 – 15 ביוני 1885) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן וגנרל-פלדמרשל פרוסי.
ביוגרפיה

פרידריך קרל נולד בברלין ב-20 במרץ 1828 לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בשנת 1846 התגייס פרידריך קרל לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1852 הועלה פרידריך קרל לדרגת אוברסט, ובשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1856 הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל לוטננט, בשנת 1857 פיקד לזמן קצר על דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1860 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
במלחמת שלזוויג השנייה פיקד על חיל המשלוח הפרוסי, וזכה בניצחון מוחץ כנגד הכוחות הדניים. במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פרידריך קרל על הארמייה הראשונה, והוביל אותה לניצחון בקרב קניגרץ.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד פרידריך קרל על הארמייה השנייה, ונטל חלק בקרב גרבלוט ובמצור על מץ. ב-28 באוקטובר הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל-פלדמרשל, כהוקרה על ניצחונותיו בקרבות. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פרידריך קרל חלק בקרבות אורליאן ולה מאן, ומנע מהצרפתים לשחרר את פריז. על פעולותיו בקרבות קיבל פרידריך קרל את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.
לאחר כניעת צרפת מונה פרידריך קרל למפקח הכללי של צבא האימפריה הגרמנית, וקיבל מאלכסנדר השני, קיסר רוסיה דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.
ב-15 ביוני 1885 מת פרידריך קרל בפוטסדאם.
משפחתו

פרידריך קרל נישא למריה אנה, נסיכת אנהלט, בתו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ונולדו לו חמישה ילדים:
מריה, נסיכת פרוסיה (1855 – 1888), התחתנה עם הנדריק, נסיך הולנד, ולאחריו התחתנה עם אלברט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג
אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה (1857 – 1895), התחתנה עם פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג
אנה ויקטוריה, נסיכת פרוסיה (1858)
לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה (1860 – 1917), התחתנה עם הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (1865–1931)
השלום הדמוקרטי

השלום הדמוקרטי, היא תאוריה הגורסת שסכסוכים בין מדינות דמוקרטיות פחות נוטים להסלים לכדי מלחמה בהשוואה לסכסוכים בהם אחת מהמדינות אינה דמוקרטית, או לסכסוכים בין שתי מדינות שאינן דמוקרטיות.
ראשיתה של התאוריה

ראשיתה של התאוריה בהגותו של עמנואל קאנט, שכתב בספרו "לשלום הנצחי" בשנת 1795 אחרי שהגיע למסקנה כי דמוקרטיות יווניות לא נלחמו האחת בשנייה, כי משטר חוקתי רפובליקני הוא אחד התנאים להשגת שלום בר קיימא. התאוריה של קאנט הייתה שלעולם לא יושג רוב של העם אשר יצביע לטובת יציאה למלחמה, להוציא מקרה של הגנה עצמית. להבנתו של קאנט, דמוקרטיות יצאו למלחמה כמעט בכל המקרים כנגד אוליגרכיות, ממלכות או עריצויות והמקרים בהן נלחמו דמוקרטיות האחת כנגד רעותה היו שוליים בהיסטוריה האנושית.
מקרים בהם מדינות דמוקרטיות נלחמו האחת בשנייה

מתיו ווייט מונה 22 מקרים בהיסטוריה שבהם לכאורה נלחמו מדינות דמוקרטיות או גורמים בתוך מדינות דמוקרטיות אלה באלה:
המלחמות הפנימיות ביוון העתיקה במאות החמישית והרביעית לפנה"ס
המלחמות הפוניות במאות השלישית והשנייה לפנה"ס
המהפכה האמריקנית בשנים 1775–1783
המלחמות האינדיאניות בארצות הברית בשנים 1776–1890
מלחמות המהפכה הצרפתית בשנים 1793–1799
המלחמה הימית בין צרפת לארצות הברית בשנים 1797–1799
מלחמת 1812 בין ארצות הברית ובריטניה בשנים 1812–1815
המלחמה הצרפתית-רומית בשנת 1849
מלחמת האזרחים בארצות הברית בשנים 1861–1865
מלחמת ארצות הברית–ספרד, בשנת 1898
המלחמה בין בריטניה ובין הבורים בדרום-אפריקה בשנים 1899–1901
מלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918
כיבוש אזור הרוהר בגרמניה בידי צרפת בשנת 1923
מלחמת העולם השנייה (במהלך המלחמה, פינלנד לחמה לצד הגרמנים) בשנים 1940–1945
מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה בשנים 1947–1948
מלחמות האזרחים באיראן, שבה תמכה ארצות הברית בשנת 1953
מלחמת הבקלה בין איסלנד ובריטניה בשנים 1958–1961, 1973, ו-1975–1976
מלחמת האזרחים בלבנון (שישראל התערבה בה) בשנים 1978 ו-1982
מלחמת העצמאות של קרואטיה בשנים 1991–1992
מלחמת הגבול בין אקוודור ופרו בשנת 1995
מלחמת קוסובו בשנת 1999
מלחמת הודו-פקיסטן הרביעית בשנת 1999
וויט מציין כי התשובה לשאלה אם אמנם בכלל המקרים הללו מדובר אכן במלחמה, תלויה בהגדרת המושגים "דמוקרטיה" ו"מלחמה", ובנסיבות הספציפיות של המלחמה. האם ראוי למשל לקרוא למלחמת הבקלה (סכסוך הדיג בין איסלנד לבריטניה) "מלחמה" בהתחשב בעובדה שאיש לא נהרג בהן?
המסקנה היא שבכל המקרים שהובאו לעיל (שהם המקרים היחידים של אלימות גלויה בין דמוקרטיות), קשה למצוא דוגמה למלחמה בין דמוקרטיות.
המודלים ההסברתיים של התאוריה של קאנט > המודל התרבותי-נורמטיבי

על פי המודל התרבותי-נורמטיבי, סכסוכים אלימים בין דמוקרטיות יהיו נדירים כיוון שמקבלי ההחלטות במדינות אלו נוטים לפתור קונפליקטים על ידי פשרה והיעדר אלימות תוך כיבוד זכויותיהן של יריבותיהן הפוטנציאליות, ובנוסף תצפנה להתנהגות זהה מצד דמוקרטיות אחרות. לפי מודל זה ההתנהלות הפוליטית הפנימית של המדינה תבוא לידי ביטוי בהתנהגותה בזירה הבינלאומית.
המודלים ההסברתיים של התאוריה של קאנט > המודל המבני-מוסדי

על פי המודל המבני-מוסדי, האילוצים שיוצרים מנגנוני האיזונים והבלמים, הצורך בביקורת ולגיטימציה ציבורית מאטים את קצב קבלת ההחלטות המביא לשימוש באלימות. כמו כן, דמוקרטיות מצפות לכך שגם אצל הדמוקרטיות העומדות מולן יתבצעו תהליכים דומים. על כן, גלישה של סכסוך בין שתי דמוקרטיות יציבות לפסים אלימים, אינו סביר.
מחקרים מדעיים על התאוריה

מחקרים מדעיים של הסוגיה החלו להתקיים בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות התפרקות הגוש הקומוניסטי, נוצר בקרב אנשי אקדמיה קונצנזוס רחב של תמיכה בקביעה שדמוקרטיות כמעט שאינן נלחמות זו בזו. חוקר מדע המדינה האמריקאי רודולף ראמל הראה שדמוקרטיות לעיתים נדירות מבצעות מעשי רצח עם מסוגים שונים.
הפסיכולוג סטיבן פינקר, בספרו המלאכים הטובים של טבענו על דעיכת האלימות בהיסטוריה, מצטט מחקר כמותי על ידי מדעני המדינה ברוס רוסט וג'ון אוניל בשיטת רגרסיה לוגיסטית רב ממדית, אשר מצא שממשל דמוקרטי בשני הצדדים מקטין לחצי את הסיכוי לעימות ביניהם, בהשוואה לסיכוי הממוצע לשתי מדינות כלשהן, ואפילו ממשל דמוקרטי בצד אחד בלבד מקטין במקצת את הסיכוי לעימות.
תיאוריה מעט מבודחת יותר המנסה לקבוע כלל דומה היא תאוריית הקשתות המוזהבות של תומאס ל' פרידמן, הקובעת כי לא יפרוץ עימות צבאי אלים בין שתי מדינות שבשתיהן יש סניפים של רשת מקדונלד'ס. פרידמן עצמו מסייג בספרו הלקסוס ועץ הזית כי מלחמת יוגוסלביה חרגה מהכלל, כך גם מלחמת אוקראינה–רוסיה.
ראו גם

יחסים בינלאומיים
לשלום הנצחי
האשליה הגדולה (ספר)
הערות שוליים

1 2  "האם דמוקרטיות נלחמות זו בזו?", הכנסת-מרכז מחקר ומידע, 31 במרס 2005
↑  Russett, B., & Oneal, J. 2001. Triangulating peace: Democracy, interdependence, and international organizations. New York: Norton.
פרץ מימון

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1917 כ"א בתשרי ה'תרע"ח גאבס, תוניסיה תוניסיה
 פטירה:  17 בספטמבר 2002  (בגיל 84) י"ב בתשרי תשס"ג גילת, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  נתיבות
 תאריך עלייה:  ה'תשי"ד
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בספטמבר 2002 
 רבותיו:  הרב  חיים חורי, הרב מכלוף עידאן
 חיבוריו:  תולדות פרץ
 בת זוג:  נינה לבית חורי
 
 תפקידים נוספים:  רב מושב גילת, רב מועצה אזורית מרחבים, רב העיר אופקים
 
הרב פרץ מימון (7 באוקטובר 1917, כ"א בתשרי ה'תרע"ח, גאבס, תוניסיה - 17 בספטמבר 2002, י"ב בתשרי ה'תשס"ג, גילת) היה רב תוניסאי-ישראלי, כיהן כרב מושב גילת, רב מועצה אזורית מרחבים ורב העיר אופקים.
ביוגרפיה

נולד בגאבס. למד אצל רב חיים חורי והרב מכלוף עידאן. נסמך לרבנות בגיל צעיר, ונשא את נינה, בתו הבכורה של הרב חורי. בשנת ה'תשי"ד (1953/1954) עלה ארצה והחל לשמש כרב מושב גילת שבנגב המערבי, שאוכלס על ידי עולים מתוניסיה, וכרב המועצה האזורית מרחבים. בתפקיד זה כיהן כ-50 שנה. לאחר פטירת רב העיר אופקים, הרב יעקב כהן, מילא את מקומו למשך שבע שנים.
בנוסף להיותו רב הקהילה שימש גם שוחט, מוהל, חזן ובעל קורא, עסק בהשכנת שלום וביישוב סכסוכים במערב הנגב, ועסק במנהגי העדה התוניסאית. מתוקף תפקידו כרב אזור חקלאי, עסק רבות בשאלות הלכתיות הקשורות בחקלאות כמו מצוות התלויות בארץ וחליבה בשבת. סייע לחקלאים למצוא תעסוקה חלופית בשנת שמיטה. פעל גם למניעת משחקי כדורגל בגילת מחשש לחילול שבת. במשך עשרות שנים ערך סדר פדיון נפש פעם בשלושה חודשים בבית הכנסת "שנות חיים" ע"ש חותנו, רב חיים חורי.
חיבוריו

תולדות פרץ - סדרה בת ארבעה כרכים הכוללת שו"ת, פסקי הלכה, חידושים על כל מסכתות התלמוד ועל והשולחן ערוך ודרשות לפרשיות השבוע ולאירועים.
לקריאה נוספת

רב הדומה למלאך
בית"ר עזרא

בית"ר עזרא הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר תל אביב שהוקם בשנת 1954 בדרום תל אביב, וממוקם בשכונת עזרא, וכיום משחק בליגה ג' תל אביב. צבעי הקבוצה הם צהוב-שחור, וידועה בעיקר בשל המייסד והיו"ר שלה - צדוק חממי.
היסטוריה > צדוק חממי

חממי נולד ב-1930 בכרם ענבים, המקום שבו נמצא היום רחוב בלפור בתל אביב. מגיל 13 ולאורך כל המשך חייו הוא התגורר בשכונת התקווה, ואף כונה "מלך הכדורגל האגדי של שכונת התקווה". בצעירותו, גויס ללח"י על ידי יצחק שמיר וכחלק מהארגון לחם במבצעים רבים בתקופת המאבק בבריטים. כשהתבגר החל לשחק במספר קבוצות מקומיות, ולבסוף החליט להקים את בית"ר עזרא, כקונטרה לחברים שייסדו את הפועל עזרא. במקביל עבד כנגד בצה"ל ושימש כרס"ר ומפקד מחנה.
מרגע הקמתו של המועדון, היה חממי האיש המרכזי בבית"ר עזרא ושימש כשחקן, מאמן, מנהל, יו"ר, אפסנאי ותפקידים נוספים. משחקו האחרון ככדורגלן הקבוצה היה בשנת 2007 כשהוא בן 76, בהפסד בדרבי נגד קריית שלום. הוא עבר אירוע מוחי בשנת 2014, ואחריו לקחו נכדיו את האחריות על ניהול המועדון. באפריל 2023, זכה חממי בפרס יקיר העיר תל אביב-יפו בזכות פעילותו החברתית, ונפטר כמעט שנה לאחר מכן בגיל 93.
היסטוריה > הישגי הקבוצה

בית"ר עזרא הצטרפה לליגה ג' בעונת 1954/1955, העונה האחרונה בה ליגה ג' הייתה הליגה השלישית בטיבה בישראל. התקופה הטובה ביותר של המועדון הייתה באמצע שנות ה-60, אז זכתה באליפות הליגה בעונת 1962/1963 ועלתה לליגה ב', אז הליגה השלישית. בעונת 1964/1965 הייתה בית"ר בראש טבלת ליגה ב' דרום א' לאחר 15 משחקים ואף הוכתרה כ"אלופת החורף" של הליגה. עם זאת, ירידה ביכולת גרמה למועדון לסיים את הליגה במקום השביעי. בעונה שלאחר מכן, הקבוצה סיימה במקום הלפני אחרון וירדה חזרה לליגה ג' לאחר שלוש עונות.
מאותה נקודה, בית"ר עזרא נודעה כאחת הקבוצות הגרועות בכדורגל הישראלי ומעולם לא הצליחה לזכות בתואר כלשהו. היא ספגה 202 שערים ב"עונה הכפולה" של 1966/68, ובשנת 1969, המועדון מצא את עצמו משחק בליגה התחתונה החדשה שהוקמה, ליגה ד' (אנ'). ב-1985 ליגה ד' בוטלה והמועדון חזר לליגה ג', בה הוא משחק מאז בליגת תל אביב. עונת 2009/2010 הייתה יוצאת דופן, ובה הקבוצה סיימה את העונה עם מספר זהה של ניצחונות, תיקו והפסדים ועם הפרש שערים חיובי של 14+.
הערות שוליים

↑  יונתן גינזבורג, ‏תקציב של סט מגבות: הקבוצה ששורדת בליגה ג', באתר ONE‏, 19 באוגוסט 2021
1 2  יונתן גינזבורג, ‏אבל בשכונת התקווה: צדוק חממי הלך לעולמו, באתר ONE‏, 22 בפברואר 2024
1 2  יונתן גינזבורג, ‏בגיל 92: צדוק חממי מבית"ר עזרא יקיר העיר ת"א, באתר ONE‏, 27 באפריל 2023
↑  בית"ר עזרא - "אלופת החורף" של הליגה הדרומית, 7 בפברואר 1965, באתר הספרייה הלאומית
↑  אייל לוי, האוליגרך התימני, באתר nrg‏, 17 בפברואר 2006
נואזאוריים

| נואזאוריים |
| --- | --- |
 וספרזאורוס
תקופה
יורה עליון-קרטיקון עליון, 161–70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: נואזאוריים
שם מדעי
 Noasauridae

נואזאוריים (שם מדעי: Noasauridae) היא משפחת דינוזאורים טורפים שהתקיימו בין תור היורה לקרטיקון.
משפחה זו הייתה שייכת לקבוצת הצרטוזאוריה שבתוכה היו הצרטוזאורוס ובני משפחת האבליזאוריים קצרי הלסת. לעומתם הם היו קלים בהרבה והיו בעלי לסתות ארוכות ושיניים חדות שפנו החוצה באופן בולט כמו אצל המסיאקזאורוס ממדגסקר או חסרי שיניים כלל כמו האלפרוזאורוס. ככל הנראה הם היו טורפים או אוכלי חרקים. הם דמו מעט לאורניתומימיים קטנים, אך היו בעלי זרועות קטנות.
הם היו קטנים יחסית באורך מטר וחצי אצל הולוציזאורוס עד לגדול ביותר באורך 8 מטרים - הדלתדרומאוס שייתכן ששייך לקבוצת אחרת.
מיון

סוג Afromimus?
סוג קומפסוסוכוס (Compsosuchus)
סוג דלתדרומאוס (Deltadromeus)?
סוג Genusaurus?
סוג Laevisuchus
סוג ליגבוינו (Ligabueino)
סוג Spinostropheus
סוג Vitakrisaurus?
תת-משפחה Elaphrosaurinae
סוג אלפרוזאורוס (Elaphrosaurus)
סוג Huinculsaurus
סוג Limusaurus
תת-משפחה Noasaurinae
סוג מסיאקזאורוס (Masiakasaurus)
סוג נואזאורוס (Noasaurus)
סוג ולוציזאורוס (Velocisaurus)
סוג וספרזאורוס (Vespersaurus)
אוברדוירו

מועדון הכדורסל אוברדוירו (Obradoiro Clube de Amigos do Baloncesto) הוא מועדון כדורסל ספרדי המשחק בליגה הספרדית השנייה בכדורסל.
משחקי הבית של הקבוצה מתקיימים בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה, עיר הבירה של הקהילה האוטונומית גליסיה, בספרד.
היסטוריה

מועדון הכדורסל אוברדוירו נוסד ב-1970 והחל לשחק בליגה השלישית בספרד. בסוף עונת 1981/1982 עלתה הקבוצה לראשונה לליגה הראשונה במדינה לאחר שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה. בעונה הבאה, הראשונה שלה בליגה הבכירה, ניצחה הקבוצה שני משחקים בלבד, סיימה במקם האחרון ושבה לליגת המשנה. בסוף עונת 2008/2009, כמעט 30 שנה לאחר-מכן, שבה הקבוצה לליגה הבכירה, אולם שוב סיימה בתחתית הטבלה (מקום 17 מתוך 18) וירדה לליגה השנייה. עונה אחת אחר-כך חזר המועדון לליגת העל ומאז לא ירד ליגה. בעונת 2012/2013 אף נכנסה הקבוצה לפלייאוף, כאשר סיימה במקום השמיני, אולם הפסידה כבר ברבע הגמר, 2-0 לריאל מדריד, שאף זכתה בעונה זו באליפות.
תארים > גביע נסיך אסטוריאס

2010-2011
תארים > גביע גליסיה

2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
שחקנים שגופייתם הופרשה

| מספר | שם השחקן | עמדה | שנים בקבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 4 | ברנרד הופקינס | פאוור פורוורד | 2010–2012 |
| 15 | אוריול חאנינט | סנטר | 2009, 2010–2014 |
היסטוריה של נבחרת ישראל בכדורגל

ההיסטוריה של נבחרת ישראל בכדורגל החלה עוד בימים שקדמו להקמת מדינת ישראל. נציגי שלטון המנדט הבריטי, שהיו בעלי תרבות ספורט מפותחת, הובילו ב-1930 בשיתוף ההתאחדות לכדורגל את הקמתה של נבחרת שייצגה את ארץ ישראל-פלשתינה, על אף שלא הייתה מדינה ריבונית, ושלחו אותה למסע משחקים בקהיר. הנבחרת הורכבה משחקנים חובבנים בהתאם למקובל באותה תקופה. היא הייתה נבחרת חלשה ביותר, ובטורניר המשמעותי הראשון שלה, מוקדמות מונדיאל 1934, הובסה 2–11 בסיכום שני המשחקים מול מצרים. לאחר הקמת מדינת ישראל, הפכה נבחרת זו לנבחרת ישראל בכדורגל.
נבחרת ישראל בכדורגל היא אחת היחידות בהיסטוריה שהשתתפה בכל טורנירי מוקדמות המונדיאל, ובנוסף השתתפה גם בגביע אסיה בכדורגל, המשחקים האולימפיים, ובאופן קבוע במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל מאז 1994. ישראל השיגה את ניצחונה הראשון במוקדמות המונדיאל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962, 6–1 על קפריסין, ומאז החלה בשיפור הדרגתי בהישגיה במקביל לשיפור כללי ברמת הכדורגל בישראל.
מאז מסע המשחקים הראשון בתולדותיה ב-1930 ערכה ישראל משחקי ידידות רבים, ואף התמודדה מול נבחרות הנחשבות לטובות בעולם זה שנים רבות, כגון ארגנטינה וברזיל. אחד מניצחונותיה הידועים ביותר של ישראל במשחקי ידידות הושג ב-1998 מול ארגנטינה, במהלך חגיגות ה-50 להקמת מדינת ישראל, ובמסגרת רשמית היה זה ניצחון החוץ 3–2 על צרפת בפארק דה פראנס, שמנע את העפלתה של צרפת למונדיאל 1994. הישגיה הטובים ביותר הם זכייה בגביע אסיה 1964, העפלה לרבע גמר טורניר הכדורגל האולימפי באולימפיאדת מקסיקו ובאולימפיאדת מונטריאול. העפלתה היחידה למונדיאל הייתה במונדיאל 1970.
מצבה של הנבחרת הושפע ממעמדה הדיפלומטי והבינלאומי של מדינת ישראל. לאורך שנותיה נתקלה הנבחרת במספר מקרים שבהם סירבו יריבותיה לשחק נגדה מטעמים פוליטיים. ישראל השתייכה מבחינה גאוגרפית לאסיה, אך בלחץ מדינות ערב היא הוצאה מקונפדרציית הכדורגל של אסיה בשנות ה-70, ובעקבות כך עברה לשחק באזור אוקיאניה ובאזור אירופה של מוקדמות המונדיאל ומוקדמות טורניר הכדורגל האולימפי. ב-1993 הצטרפה ישראל כחברה קבועה באופ"א, התאחדות הכדורגל של אירופה. החל ממוקדמות יורו 1996 ועד מוקדמות יורו 2020 כשלה הנבחרת בכל ניסיונותיה להעפיל לאליפות אירופה בכדורגל.
שנות ה-60: העפלה לאולימפיאדה ולמונדיאל ראשונים > שלושה מאמנים בחמש שנים

ישראל החלה את שנות ה-60 של המאה ה-20 בהשתתפות בגביע אסיה 1960, אליו העפילה בסיום העשור הקודם. מאנדי ערך אימונים רבים לפני תחילת הטורניר בסיאול, בירת קוריאה הדרומית. הטיסה למזרח אסיה הייתה מתישה עבור השחקנים, ותוך זמן קצר מהנחיתה, ב-17 באוקטובר 1960, התמודדה ישראל מול הנבחרת המארחת, שזכתה בטורניר הקודם של גביע אסיה. הקוריאנים היו עדיפים על ישראל, ותוך 13 דקות במחצית הראשונה הבקיעו שני שערים, וסיימו את המשחק בניצחון 0–3. ישראל הצליחה להתאושש מהתבוסה לקוריאנים ולנצח את דרום וייטנאם (5–1) ואת טיוואן (1–0). ישראל הפגינה יכולת גבוהה מאוד במשחקים אלה, ובזכות כך נכללו ארבעה משחקניה (מרדכי בנבנישתי, אמציה לבקוביץ', אהרון אמר ונחום סטלמך) בנבחרת הטורניר.
מאנדי הדריך את ישראל גם במוקדמות מונדיאל 1962, בהם שובצה ישראל בסיבוב הראשון מול נבחרת קפריסין. המשחק, שנערך בניקוסיה שבקפריסין ב-13 בנובמבר 1960, הסתיים בתיקו 1–1, כשאת השער לזכות ישראל מבקיע בועז קופמן מהפועל פתח תקווה. כעבור שבועיים, ב-27 בנובמבר, אירחה ישראל את הנבחרת הקפריסאית ברמת גן וגברה עליה 6–1, במה שהיה לניצחונה הראשון אי פעם בתולדות מוקדמות המונדיאל. לזכותה של ישראל הבקיעו שלמה לוי (שלושער), נחום סטלמך (צמד) ושלמה נהרי (שער יחיד). בסיבוב הבא של המוקדמות הוגרלה ישראל מול אתיופיה, ובשני המשחקים שנערכו במרץ 1961 ברמת גן ובחיפה גברה עליה 1–0 ו-3–2 בהתאמה. לפני המשחק הראשון מול אתיופיה פנתה ההתאחדות לכדורגל לבית הדין העליון שלה כדי להקל בעונשו של החלוץ המורחק שייע גלזר, דבר שהתברר כצעד מוצלח כיוון שגלזר הבקיע את השער היחיד במשחק זה. בסיבוב השלישי התמודדה ישראל מול איטליה, שנהנתה מפרישת רומניה בסיבוב הקודם. המשחק הראשון נערך ברמת גן ב-15 באוקטובר 1961, ולאחר שישראל הובילה 2–0 במחצית היא הפסידה 2–4. המשחק השני והמכריע, שנערך בטורינו ב-4 בנובמבר, הסתיים בניצחון 6–0 לטובת איטליה, שהעפילה למונדיאל בצ'ילה. סך כל השערים שכבשה נבחרת ישראל, 13, היה מספר שיא לנבחרת באותה תקופה. לאחר ההפסד לאיטליה נסעה ישראל לאנגליה למשחק גומלין ידידותי מול הנבחרת הצעירה המקומית, והובסה 1–7. מסע משחקים זה זכה לכינוי "מסע הבר-מצווה" בעקבות 13 השערים שספגה הנבחרת.
תוצאות אלה סימנו את סיום הקדנציה של מאנדי באימון הנבחרת. ההתלהבות הראשונית מהגעתו של מאמן כה ידוע בעולם הכדורגל פגה, וההתנגדות להמשך העסקתו התגברה. באוקטובר 1962 הצליחה ישראל לסיים בתיקו 1–1 מול אוסטריה החזקה, אך בחודש שלאחר מכן ספגה שישה שערים בהפסדים לטורקיה ולשוודיה. משחקו האחרון של מאנדי כמאמן היה ב-19 במאי 1963 בתבוסה 0–5 לאלופת העולם ברזיל, בשורותיה כיכבו בין היתר ז'ילמר, דז'למה סאנטוס, מריו זגאלו וז'רסון. חרף היעדרותו של הכוכב הידוע פלה נכחו במשחק 40,000 צופים. לאחר המשחק מונה האנגלי ג'ורג' איינסלי כמחליפו של מאנדי.
הקדנציה של איינסלי הייתה אחת הקצרות ביותר בתולדות הנבחרת, על אף ההתחלה הטובה בדמות ניצחון 3–0 על הונג קונג במשחק ידידות. הטורניר הראשון (והיחיד) של איינסלי היה מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (1964), במהלכו הייתה אמורה ישראל להתמודד בשני משחקים מול דרום וייטנאם. המשחק הראשון, שנערך בסייגון, הסתיים בניצחון 1–0 לטובת ישראל, שזכתה ביתרון משמעותי לקראת הגומלין ברמת גן. לפני המשחק הביע איינסלי את ביטחונו הנחרץ בכך שישראל תנצח את יריבתה בלא תנאי, ואף אמר "אף נבחרת אסיאתית אינה מסוגלת לעצור אותנו. מקומנו בטוקיו מובטח". ישראל הפגינה יכולת חלשה מאוד במשחק זה, הפסידה 0–2 ולא העפילה לאולימפיאדה. בעקבות כך פוטר איינסלי והוחלף על ידי יוסף מרימוביץ'.
שנות ה-70: טורנירי מוקדמות והשתתפות אחרונה באולימפיאדה > הסילוק מאסיה

לאחר הכישלון להעפיל למונדיאל נסעה הנבחרת לטורניר הכדורגל במשחקי אסיה 1974 בטהראן כחלק ממשלחת ישראלית שמנתה למעלה מ-60 ספורטאים. המשלחת בכלל, והנבחרת בפרט, נתקלו באווירה עוינת באופן קיצוני ובשיבושים טכניים רבים שגרמו המארחים האיראנים ושאר המדינות האסייתיות. למרות כל הבעיות ישראל היטיבה לשחק בחלקו הראשון של טורניר הכדורגל. היא פתחה עם ניצחון 8–3 על מלזיה, ובשלושת המשחקים הבאים ניצחה 6–0 את הפיליפינים ו-3–0 את יפן ואת בורמה. עם זאת, במשחק הגמר מול המארחת איראן הפגינה ישראל יכולת לא טובה, והפסידה 0–1 משער של עבדול חאני בדקה ה-30. במהלך המשחק ספגה הנבחרת גידופים רבים מהקהל האיראני העוין, והמאמן שווייצר אמר בסיום המשחק "הפסדנו במשחק, הרווחנו את חיינו...". לאחר המשחקים החליט קונגרס הפדרציה האסיאתית לסלק את ישראל ממשחקי אסיה הבאים, ולא לאפשר לה לארח אותם. בעקבות כך אמר מנחם הלר, יושב ראש ההתאחדות לכדורגל, כי:
אין לנו מה לחפש עוד באסיה. הערבים ותומכיהם השתלטו על הכדורגל ואין שום סיכוי שיחסי הכוחות ישתנו. זו סיבה טובה לדרוש לעבור לאירופה.
החלטה זו הייתה טעונה אישור רשמי.
למרות ההחלטה העקרונית על סילוקה של ישראל מטורנירי ספורט אסיאתיים, הוגרלה הנבחרת לסדרת משחקי בית-חוץ מול יפן וקוריאה הדרומית, שקבעו מי תעפיל לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מונטריאול ב-1976. נקבע כי שני משחקי החוץ ייערכו בסיאול, בירת קוריאה הדרומית, ולאחר מכן ייערכו שני משחקי גומלין ברמת גן. ישראל פתחה את טורניר המוקדמות ב-31 במרץ עם ניצחון 3–0 על יפן, וכעבור ארבעה ימים גברה 3–1 על קוריאה הדרומית. משחקי הגומלין החלו כעבור שבוע. ישראל הביסה את יפן 4–1, במשחק שנודע בכך שכל שערי הנבחרת הובקעו בעקבות עבירות יפניות על השחקן גידי דמתי. ניצחון זה קבע כי ישראל תעפיל לאולימפיאדה בפעם השנייה בתולדותיה, בלא קשר לתוצאות המשחק האחרון מול קוריאה הדרומית. המשחק האחרון מול הקוריאנים נדחה פעמים אחדות לאור רצונם של הקוריאנים לפרוש מהטורניר. בסופו של דבר נערך המשחק ב-28 באפריל, והסתיים בתיקו 0–0. יום אחד לפני המשחק מול הקוריאנים התקבלה בקואלה לומפור ההחלטה הרשמית על סילוקה של ישראל ממשחקי אסיה, למרות איום של הוועד האולימפי הבינלאומי להסיר את חסותו מהמשחקים.