אגם יוטה
המערכת האקולוגית > דגים

פארלי פראט ביקר בפורט יוטה ביוני 1849 וראה אלפי דגים שנלכדו על ידי המתיישבים והטימפאנוגוט. הוא העריך שניתן לדוג בבטחה 5,000 חביות של דגים. בחורף של 1885–1886 מתו מרבית חיות המשק של המתיישבים המורמונים ביוטה. מנהיגי הכנסייה המורמונית שלחו חברי כנסייה מעמק סולט לייק לאגם יוטה להביא דגים, והם הביאו 44 טון של דגים בחזרה. ענף הדיג המסחרי החל באותה שנה. בכינוס הכללי של הכנסייה המורמונית ב-1870 מונתה ועדה לפתח גידול דגים בשל הירידה ביבול הדגים מאגם יוטה. החל משנת 1904 נאסר בחוק דיג מסחרי של דגים, מלבד דגים גרים, באגם יוטה.
לפחות 25 מינים של דגים הוכנסו למי אגם יוטה. 13 מתוכם לא נקלטו. קרפיון, בס גדול-לוע, בס לבן (Morone chrysops), Ameiurus melas ממשפחת האיכטלוריים, שמפנון תעלות (Ictalurus punctatus)‏, Sander vitreus ממשפחת הפרקיים, דג זהב, אוקונוס צהוב (Perca flavescens), כחול-זים (Lepomis macrochirus) ו-Pomoxis שחור מצויים בשפע. לעומת זאת, גבנון זהוב (Notemigonus crysoleucas) ו-Pimephales promelas נדירים למדי.
מ-13 מיני הדגים המקוריים של אגם יוטה, מין אחד נכחד (Cottus echinatus, באנגלית Utah Lake sculpin), מין אחד כבר לא חי באגם (Iotichthys phlegethontis, June sucker) ונבחן האם הוא עונה על הדרישות להגדרתו כמין המוגן על פי חוק המינים בסכנת הכחדה, מין אחד כבר מוגדר בסיכון (Chasmistes liorus), ואחד מצוי בשפע יחסי ברחבי יוטה (Catostomus ardens). כל שאר המינים המקוריים לא קיימים באגם.
היסטורית הייתה טרוטת קלארק יוטה (Oncorhynchus clarki utah) הדג הטורף הראשי במערכת האקולוגית, אבל כעת תפוצתה מוגבלת ליובלים המובילים לאגם. סקירה ב-2008 ציינה שאוכלוסיות בנות קיימא מפוזרות בכל רחבי תחום המחייה ההיסטורי של הדג ואין הצדקה לסווגו כמין מאוים או מין בסיכון.
הפעם האחרונה שנראה ה-Utah Lake sculpin באגם הייתה ב-1928, וככל הנראה נכחד בשנות ה-30 של המאה ה-20 לאחר שבצורת חמורה גרמה לירידה ברמת פני האגם, ואפשרה לרוב מימיו לקפוא בחורף וכל הדגים הצטופפו בחלקים שלא קפאו. צפיפות זו וזיהום שמקורו במי נגר עילי מקובלים כגורמים הסבירים להיכחדות הדג.
המינים: Richardsonius balteatus hydrophlox (באנגלית Bonneville redside shiner), Cottus bairdii‏ (באנגלית mottled sculpin), Snyderichthys copei‏ (באנגלית leatherside chub), Gila atraria‏ (באנגלית Utah chub), Rhinichthys osculus‏ (באנגלית speckled dace), Rhinichthys cataractae‏ (באנגלית longnose dace), Prosopium williamsoni‏ (mountain whitefish) ו-Catostomus platyrhynchus‏ (mountain sucker) לא מצויים יותר באגם, אבל מתקיימים עדיין ביובלים המובילים אליו.
ה-June sucker הוגדר ב-1986 רשמית על ידי הממשל הפדרלי כמין בסיכון. 8 הקילומטרים האחרונים של הנהר פרובו הם המקום היחיד הידוע המשמש כאתר הטלה למין. ביולוגים גידלו את המין במאגר רד ביוט (Red Butte Reservoir) ושחררו אותם באגם יוטה במטרה לעזור לאושש את האוכלוסייה. במהלך קיץ 2005 שוחררו למעלה מ-8,000 June sucker באגם יוטה. תוכנית יישום התאוששות ה-June sucker‏ (June Sucker Recovery Implementation Program) מתאמת ומיישמת פעילות התאוששות של ה-June sucker.
הקרפיון המצוי הוכנס לאגם ב-1883 כמקור למזון לאחר שהמינים המקומיים הידלדלו בשל דיג יתר. כיום הוא הדג הנפוץ ביותר באגם יוטה. הקרפיון מהווה כ-90% מהביומסה באגם, כשאוכלוסיית הדגים הבוגרים מונה סביב 7.5 מיליון פרטים. משקלו של קרפיון ממוצע באגם הוא כ-2.4 קילוגרם ולכן המשקל הכללי של הדגים באגם מוערך ב-18 טון.
כבר ב-1901 ציינו נציגים של רשויות הדגה וחיות הבר שהקרפיון גורם להתמוטטות אוכלוסיית הטרוטה באגם. בשל מנהגו לחטט במשקעים שבקרקעית האגם בחיפוש אחר מזון, הקרפיון מערבל את המשקעים במים ומגביר את העכירות של המים. בנוסף, הם משמידים את הצמחייה התת-מימית שאוחזת את המשקעים במקומם ומשמשת הגנה לאוכלוסיות הדגים המקומיים. בלא צמחייה יכולות רוחות לנתק משקעים מהקרקעית הרדודה של האגם ולערבל אותם, ולהחמיר בכך את העכירות ולמנוע מאור שמש להגיע לצמחייה שנותרה. בלא מחסה לדגיגים נופלים דגים מקומיים דוגמת ה-June sucker קורבן לטורפים מקומיים דוגמת בס לבן.
נעשים מאמצים לצמצם את אוכלוסיית הקרפיון באגם יוטה בעזרת דייגים מקצועיים מקומיים במטרה לסלק קרפיונים במשקל כולל של 2.25 טון מדי שנה, כחלק ממאמצי תוכנית יישום התאוששות ה-June sucker להשיב את בית הגידול, כפי שאגם יוטה היה פעם, שבו יוכל ה-June sucker לשרוד. המטרה היא לגרום להתמוטטות אוכלוסיית הקרפיון שתאפשר למערכת האקולוגית להיבנות מחדש ול-June sucker להפוך מחדש למין הדומיננטי באגם.