stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה
תוצאות המערכה > מעמדן של סוריה ולבנון

לאחר נפילת שלטון וישי, התייצב שלטון אנשי צרפת החופשית בסוריה ובלבנון, בראשותו של הנציב ז'ורז' קאטרו. להלכה, היה השלטון החדש מחויב לעצמאות סוריה ולבנון. ב-27 בספטמבר 1941 הכריז קאטרו על עצמאות סוריה במילים "מעתה נהנית המדינה הסורית מכל הזכויות של מדינה עצמאית וסוברנית. ההגבלות היחידות על זכויות אלו נובעות מצרכי הנהלת המלחמה והשמירה על ביטחון הארץ והשמירה על ביטחון הברית. בו בזמן מחייבת עמדת סוריה כבת בריתה של צרפת החופשית ובריטניה שמדיניותה תהיה מתאימה למדיניות בנות בריתה." בפועל ניסו אנשי צרפת החופשית לשמור על המשטר הקולוניאלי, וזאת תוך לחצים מבפנים ומיתר בעלות הברית לקדם את עצמאות סוריה ולבנון כמובטח.
בתחילה מינה קאטרו ממשלות בסוריה ובלבנון. ממשל זה היה מורכב מאישים מקומיים, אך אלו מונו ולא נבחרו. בשנת 1943 נערכו בחירות בשתי המדינות, על פי חוקותיהן ששבו לתוקף לאחר שהופקעו בשנת 1939. בבחירות נבחר שוכרי אל-קוותלי לנשיא סוריה, ובשארה אל-ח'ורי לנשיא לבנון. שתי המדינות החליטו בסמוך לאחר הבחירות לבטל את זכויות היתר של הצרפתים על פי חוקותיהן. שתי המדינות ניהלו מאבק שהיה לעיתים אלים כנגד ניסיונות צרפת לשמור על מעמדה העדיף בשטחים אלו. בסופו של דבר פינו הצרפתים את חייליהם מסוריה ומלבנון עד 1946. תפיסתם של דה גול וקאטרו לגבי "המעמד העדיף", וראייתם את המאבק הצבאי והמדיני כמאבק בין בריטניה לצרפת על שליטה במושבות (מאבק שנוהל לאחר מכן גם במגרב, בו שהו לאחר מבצע לפיד חיילים אמריקנים ובריטים) הייתה מיושנת, ולא תאמה את התקופה שעתידה הייתה להגיע לאחר המלחמה.
תוצאות המערכה > השפעת המערכה על מלחמת העולם השנייה

המערכה בסוריה ובלבנון הייתה בעלת השפעה מזערית כשלעצמה. מאורעות אחרים באותה התקופה מעמידים אותה בצל - הלחימה העיקשת של רומל במדבר המערבי, שהביאה להחלפתו של ויוול באוקינלק בראשית יולי, בעוד המערכה בסוריה ובלבנון עומדת בעיצומה, ומבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, שהיוותה התפתחות חשובה לאין ערוך.
בראייה זו יש לראות את המערכה בסוריה כחלק מרכזי בשלוש המערכות במזרח התיכון, המלחמה האנגלו-עיראקית שלפניה, והפלישה הבריטית - סובייטית לאיראן שבאה לאחריה. שלוש מערכות אלו, בהן פעלו הבריטים באופן דומה למניעת השתלטות מדינות הציר על מדינות עצמאיות או עצמאיות למחצה, השיגו מספר מטרות חשובות.
האיום המיידי שהביא ללחימה מלכתחילה היה האיום על נתיבי התחבורה בים התיכון ובתעלת סואץ ועל הבסיסים הבריטיים בארץ ישראל, בקפריסין ובשאר מדינות האזור. צ'רצ'יל חזה כי "אם ישלטו הגרמנים על סוריה, יהיו מצרים, אזור התעלה החיוני ובתי הזיקוק בעבדן נתונים במישרים לאיום של התקפה אווירית מתמדת. סכנה תהיה צפויה לקווי התחבורה היבשתיים שלנו בין ארץ ישראל לעיראק. אפשר מאוד שיהיו לדבר הדים פוליטיים במצרים, ומעמדנו הדיפלומטי בטורקיה וברחבי המזרח התיכון יוחלש במידה חמורה". מערכות אלו לא הביאו להסרת האיום, שכן במקביל להם התרחשה הלחימה במדבר המערבי, שם היה בידו של רומל לאיים על התעלה ועל אזור ארץ ישראל, לו היה מצליח להכריע את הארמייה השמינית. איום זה הוסר רק בעקבות קרב אל עלמיין בסוף שנת 1942.
האיום האסטרטגי הנוסף נגע ללחימה בברית המועצות. האפשרות לחבירה ויצירת רצף בין כוחות הציר הלוחמים בברית המועצות ואלו הלוחמים במזרח התיכון הייתה מסוכנת ביותר. היה צורך בתקיעת טריז בין שתי זירות הלחימה, שמצד אחד ימנע את יצירת הרצף, ומצד שני יבטיח את נתיבי האספקה שהפכו לחשובים ביותר, דרך תעלת סואץ, עיראק, איראן ומשם לדרום ברית המועצות. דרך נתיבים אלו הועברה אספקה חיונית ביותר לברית המועצות, והאיום עליהם היווה איום אסטרטגי משמעותי, מעבר לערך הטריטוריאלי של השליטה בסוריה ובלבנון כשלעצמה.
הצלחת המערכה בסוריה מנעה את סכנת הצטרפות טורקיה למדינות הציר. טורקיה הנייטרלית, השוכנת במיקום אסטרטגי בעל ערך רב לשני הצדדים הלוחמים, עמדה בלחץ מתמיד להצטרף למדינות הציר. החזקת בעלות הברית בסוריה יצרה איזון שהיה בין הגורמים שמנעו, בסופו של דבר, את הצטרפות טורקיה לצד מדינות הציר, עד להכרזת המלחמה שלה על גרמניה, בפברואר 1945.
אך החשיבות העיקרית של שלוש המערכות הייתה חשיבות כלכלית. אמנם בתקופה זו לא הגיעה תפוקת הנפט במזרח התיכון לממדים שלאחר המלחמה, וארצות הברית הייתה יצרנית וספקית הנפט העיקרית של בעלות הברית (תפוקת הנפט מן המזרח התיכון עמדה רק על 5% מכלל התפוקה העולמית ב-1941), אך הנפט מן המזרח התיכון היה זול יותר לבריטים, ונמצא כבר במקום בו ניתן להשתמש בו, בעוד על הנפט האמריקני היה צורך לשלם בתנאי אשראי לא נוחים, והיה צורך להובילו בתקופה בה סער הקרב על האטלנטי.
ההיסטוריון רוברט ליימן סיכם את המערכות במילים אלו: "המערכות לא היו גדולות, הן התנהלו בלי קולות תרועה רמים ובמשאבים זעומים במידה מגוחכת בכל אחת מהן... אבל הן היו חיוניות להמשך קיומה של בריטניה."
תוצאות המערכה > השפעת המערכה על היישוב היהודי בארץ ישראל

פעולתן של תשע חוליות הפלמ"ח, על אף שהשתתפו בה לוחמים ספורים, הייתה בעלת חשיבות רבה. עוד בזמן בו התרחשה הפעולה ייחס לה הפיקוד של ההגנה חשיבות עליונה, אך לאחריה היא היוותה את הבסיס למיתוס שהיה בסיס לבניית הפלמ"ח ככוח לוחם.
הצלחת הפעולה היוותה בסיס לשיתוף פעולה עם הבריטים, שנזקקו לכוח ההגנה העברי הסדיר לתוכניות ההגנה על ארץ ישראל. שיתוף פעולה זה היה הן במסגרת תוכניות ההגנה למקרה בו ירצו הגרמנים להפגיש את שתי זרועות המלקחיים - האחת בהתקדמות קורפוס אפריקה של רומל אל ארץ ישראל, והשנייה בתנועת הדיוויזיות הגרמניות למזרח התיכון דרך הקווקז שנראתה אפשרית בקיץ 1942 והן בשיתוף פעולה עם החוליות שפעלו בסוריה ובלבנון, בהם היו עדיין שרידים לממשל וישי. במסגרת זו הוקמה המחלקה הסורית של הפלמ"ח שפעלה פעולות חשאיות בסוריה ובלבנון. לאחר קרב אל עלמיין, בו הוסרה הסכנה, הסתיים שיתוף פעולה זה, והיחסים נעכרו. משנת 1943 ראו הבריטים את הפלמ"ח לא כשותף אסטרטגי במערכה, אלא כתנועת מחתרת העוינת את שלטונם בארץ ישראל.
מערכת היחסים המיוחדת שנרקמה בין אנשי צרפת החופשית לבין אנשי היישוב, אף היא לא האריכה ימים. קאטרו היה ידוע בגישתו הפרו-ערבית, ובלם את שיתוף הפעולה בין אנשי הסוכנות היהודית ובין אנשיו. עם זאת, הקשרים שנרקמו בתקופה זו היו קשרים רבי ערך לאחר הקמת מדינת ישראל, כאשר אישים שהיו פעילים בתנועת צרפת החופשית כפייר קניג, ריימון שמיטלן וז'אק סוסטל שימשו בעמדות מפתח, וישראל נזקקה לצרפת כבעל ברית אסטרטגי וספקית נשק.
במסגרת ההכנות למערכה האווירית, ובמסגרת הלקחים שהופקו ממנה, הקימו הבריטים שדות תעופה רבים בארץ ישראל, והרחיבו קיימים. בין היתר הוקמו המנחת ברמת דוד ושדה תעופה בעקיר הוא בסיס תל נוף, שניים מהגדולים שבבסיסי חיל האוויר במדינת ישראל, וכן בסיסים ומנחתים רבים נוספים. שיפור תעבורתי נוסף שהביאה עמה המערכה הייתה האפשרות להמשיך את קווי הרכבת המנדטורית מראש הנקרה צפונה, ובסוף שנת 1942 הגיעה הרכבת עד טריפולי, והתחברה לרשת הרכבות הבינלאומית המגיעה עד אירופה.
תוצאות המערכה > אבדות

אבדות אנשי וישי במערכה היו כ-6,500 הרוגים ופצועים. הבריטים ובעלי בריתם איבדו 4,600 הרוגים ופצועים. אנשי צרפת החופשית, שתפסו את המערכה כמלחמת אזרחים בין צרפתים וצרפתים, סבלו מאבדות קשות. מפקד הדיוויזיה הראשונה, לז'נטיום, נפצע קשה, ומפקדים בכירים כקולונל ז'נן וקפיטן הקורבטה דטרויא נהרגו. על האבדות במערכה כתב דה גול בזכרונותיו:
משנודע לי מעט-מעט כי רבים מאנשינו ומן הטובים שבהם נפלו בנופלים... כי מן הצד שכנגד נופלים בגבורה מספר קצינים וחיילים טובים, כי בקרבות עזים - על נהר הליטאני ב-9 וב-10 ביוני, לפני קיסווה ב-12 בחודש וסביב קונייטרה ואדרעי ב-15 וב-16 בו - נתערבבו ההרוגים הצרפתים משני המחנות עם בעלי בריתם הבריטים, חש אני כלפי הקמים נגדנו מתוך עיקר של כבוד, רגשות מעורבים של הערכה וחמלה. בעוד האויב רומס במגפו את פאריז, מתקיף באפריקה ומסתנן ללבאנט, עושות עלי הגבורה הזאת והאבדות האלו, במלחמת האחים שכפה היטלר על מנהיגים שבאו בעולו, רושם של בזבוז איום
המערכה בתרבות ובאמנות

המערכה שבה חוו אנשי הפלמ"ח את טבילת האש הראשונה שלהם, הותירה את חותמה על התרבות הישראלית דרך שירים כ"רבותי ההיסטוריה חוזרת" ממנו לקוחות השורות הידועות "עוד נזכור: תחת גשם עופרת; איך בסוריה צעד הפלמ"ח", או "שיר הוותיקים" של חיים גורי. תיאור ספרותי של הלחימה נמצא בספר הילדים של ירוחם כהן "איך בסוריה צעד הפלמ"ח" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973) המתאר פרשיות שונות מתקופת המערכה בדרך המתאימה לילדים. כהן תיאר את חלקו במערכה גם בספרו האוטוביוגרפי "לאור היום ובמחשך", הוצאת עמיקם, תשכ"ט.
בספרו האוטוביוגרפי של רואלד דאל "Going Solo" (הוצאת ג'ונתן קייפ, לונדון, 1986; טרם תורגם לעברית) מופיע תיאור של הקרבות האוויריים במערכה בהם נטל דאל עצמו חלק.
לקריאה נוספת

תולדות ההגנה, כרך ג', חלק ראשון, הוצאת עם עובד, 1972.
יגאל עילם, ההגנה - הדרך הציונית אל הכוח, הוצאת זמורה ביתן מודן, 1979.
בריגדיר פיטר יאנג, מלחמת העולם, 1939-1945, הוצאת מערכות, 1969.
ספר הפלמ"ח, כרך ראשון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1956.
וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, חלק שלישי "הברית הגדולה", הוצאת "עם הספר", 1960.
שארל דה גול, מאבק לחירות, חלק ראשון "אל הדגל", הוצאת עם הספר, 1958.
ירוחם כהן, לאור היום ובמחשך, הוצאת עמיקם, 1969.
ירוחם כהן, איך בסוריה צעד הפלמ"ח, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973.
מגן בסתר - מפעולות המחתרת הארץ-ישראלית במלחמת העולם השנייה, הוצאת הספרים של הסוכנות היהודית, 1952.
E. Bauer History of World War II, Orbis London, 1985.
Julian Jackson, France, the dark years 1940 - 1945, Oxford University Press, 2003.
חיים קסטן

| --- | --- |

חיים קסטן, במדי נבחרת ישראל, 1959
 לידה:  12 באוקטובר 1935 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  25 בפברואר 2020 (בגיל 84) 
 גובה:  1.87 מטר
 היכל התהילה:  היכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל
 קבוצות כשחקן
 1954–1955 1954–1957 1958–1966 1967–1969:  מכבי דרום תל אביב מכבי חיפה הפועל חיפה הפועל גבת
 קבוצות כמאמן
 1965–1967 1968–1969 1971–1972  1974–1975  1981 1991:  הפועל חיפה הפועל גבת הפועל חיפה הפועל חיפה נשים הפועל חיפה הפועל חיפה
 הישגים כמאמן
 1989 - אליפות העולם לבתי ספר תיכונים
 
נבחרת ישראל ב-1960. קסטן (מספר 5) בשורה הקדמית שני משמאל
חיים קסטן (12 באוקטובר 1935 – 25 בפברואר 2020) היה כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי, בגובה 1.87 מטר, ששיחק, בין היתר, בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל. לאחר פרישתו אימן קבוצות כדורסל גברים ונשים.
ביוגרפיה

קסטן נולד בחיפה. למד בבית הספר היסודי והתיכון "אחדות" בקריית מוצקין. שירת בצה"ל בפיקוד ההדרכה, ובמסגרת שירות המילואים אימן את נבחרת פיקוד צפון גברים.
קסטן שיחק בקבוצת הנוער של מכבי קריית מוצקין. לאחר מכן עבר למכבי דרום תל אביב ועונת 1954/1955 עלה לקבוצה הבוגרת. בהמשך שיחק בעונת 1956/1957 במכבי חיפה, בעונת 1957/1958 מכבי קריית מוצקין, בין השנים 1959 ל-1966 שיחק קסטן בהפועל חיפה וכן שיחק שתי עונות נוספות בהפועל גבת ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. סך הכל רשם קסטן 12 עונות בליגה הבכירה בישראל, בהן קלע בממוצע של 12.9 נקודות למשחק. בנוסף לכך רשם קסטן 17 הופעות במדי נבחרת ישראל, ובתוך כך השתתף באליפות אירופה בכדורסל 1959 באיסטנבול, במשחקים הקדם אולימפיים בבולוניה - איטליה 1960 ובמכביה החמישית.
לאחר הפרישה, החל קסטן לאמן והשתתף בקורס מאמנים בארצות הברית. קסטן אימן את הפועל חיפה במשך 4 קדנציות - בשנים 1965 עד 1967, 1971, 1980, 1991. ובנוסף לכך בין השנים 1968 עד 1969 אימן קסטן את הפועל גבת יגור. כמו כן אימן קסטן את נבחרת הנערות של ישראל בכדורסל נשים באליפויות אירופה לנערות ביוגוסלביה 1971 ובאיטליה 1973. כן אימן את קבוצות הנשים הפועל חיפה ומכבי קריית מוצקין. לימים נכנס להיכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל. בהמשך אימן את נבחרת הכדורסל של בית הספר אורט קריית ביאליק. קסטן היה שותף כמאמן לזכייה במספר אליפויות עם קבוצת הנוער של הפועל חיפה, וב-3 אליפויות של ליגת העל לתיכונים עם אורט קריית ביאליק בשנים 1987 עד 1989. בשנת 1989 זכה באליפות העולם לבתי ספר תיכונים עם אורט קריית ביאליק, שנערכה באורליאן, צרפת. בנוסף לכך, ניהל קסטן את בתי ספר לכדורסל של הפועל חיפה, הפועל נהריה והפועל כרמיאל.
בתחילת שנות ה-80 עבד קסטן בסולל בונה כקניין בניגריה.
נפטר ב-25 בפברואר 2020 ונטמן בבית העלמין בנשר. אחיו, צביקה, היה כדורסלן ומאמן בכרמיאל ובמכבי קריית מוצקין.
הערות שוליים

↑  מועדון הכדורסל הפועל פרשקובסקי חיפה מוריד את דגל המועדון לחצי התורן עם היוודע מותו של אחד מגדולי השחקנים והמאמנים של הפועל חיפה, חיים קסטן.
1 2 3  חיים קסטן, היכל התהילה של כדורסל הנשים
↑  חיים קסטן, קלעי כל הזמנים אתר מנהלת הליגה
↑  חיים קסטן הלך לעולמו בגיל 84, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2020
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1959 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  |  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  | ישראל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011016875905171  VIAF: 3837164913192418980000   WorldCat (עם VIAF): 3837164913192418980000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים קלמי

| --- | --- |

 לידה:  1853 בוקרשט, רומניה 
 פטירה:  1933 (בגיל 80 בערך) איזמיר, טורקיה 
 פעילות בולטת:  ממייסדי אגודת "שפה ברורה"
 ידוע בשל:  חינוך והוראה
 
חיים קַלְמִי (1853 – 1933) היה איש ציבור, מפעילי ועד העדה הספרדית בירושלים, מחנך ומורה נודע לעברית ולצרפתית בירושלים, ביפו, בטורקיה ובמצרים, ואחד מארבעת מייסדי אגודת "שפה ברורה".
ביוגרפיה

נולד בשנת 1853 (ה'תרי"ג) בבוקרשט שברומניה (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית), בן למשפחה ספרדית נכבדה. בילדותו למד בעיר מולדתו, ולאחר מספר שנים עבר ללמוד בבית המדרש למורים בפריז שבצרפת. כשסיים את לימודיו עלה לארץ ישראל והשתכן בירושלים.
בשנת 1885 (ה'תרמ"ה) נישא לג'ויה, בתו של הרב אליהו נבון ואחותו של יוסף נבון. בחתונה השתתפו בכירי ממשל ואישים מהקהילה המוסלמית, בהם הקאדי המקומי וראוף פחה, מושל ירושלים (טורק'). גיסו, יוסף, מינה אותו כשותף וכמנהל עסקי המסחר שניהל באותה תקופה יחד עם יוהנס פרוטיגר, אולם לאחר תקופה עזב את התחום והתמקד בתחום ההוראה. תחילה שימש כמורה פרטי, ולאחר תקופה קצרה מונה לשמש כסגן מנהל בית הספר של חברת כל ישראל חברים בירושלים, תחת המנהל נסים בכר. לימים היה גיסו, ואף שימש כמזכירו.
נודע כמחנך מוכשר וכפדגוג הבקיא בשפות ובתרבויות שונות, ונחשב למחנך הבולט של מאות מנערי ירושלים, שתפסו בהמשך עמדות מפתח בכירות, בהם משכילים, אישי ציבור, עסקנים ומנהיגי קהילות. אף רוב הפקידים הערבים והטורקים בממשל המקומי בירושלים, מנהלי הבנקים בירושלים ובמצרים בתקופתו היו תלמידיו כשהיה מורה פרטי.
בזמנו הפנוי עסק בפעילות ציבורית, והקדיש זמן רב לכך יחד עם ידידיו אליעזר בן-יהודה, הרב יעקב מאיר והרב חיים הירשנזון. יחד עסקו הארבעה בחידוש ובהפצת השפה העברית, וייסדו את אגודת "שפה ברורה", שהנהיגה תחילה את שיטת הלימוד עברית בעברית בתלמוד תורה של העדה הספרדית בירושלים.
בשנת 1896 (ה'תרנ"ז) יצא כשד"ר מטעם ועד העדה הספרדית בירושלים לצרפת, לאנגליה ולארצות הברית.
כשלימד את השפה הצרפתית, הקדיש חלק ניכר מהזמן גם להוראת השפה העברית וספרותה לתלמידיו, וכחלק מפעילותו לעידוד יצירה של סופרים צעירים, סייע לתלמידו שלמה ישראל שיריזלי בעריכת המילון הספרדי–צרפתי שהוציא בשנת 1899 (ה'תרנ"ט).
בשנת 1904 (ה'תרס"ד) חיבר יחד עם אליעזר בן יהודה ספר בשם "קובץ מאמרים לקריאה", שגוף המאמרים בו היה בצרפתית, ולצידו תרגום לעברית. את העברית כתב בן יהודה, ואת הצרפתית כתב קלמי; המבוא כתב הרב יעקב מאיר, שהדגיש את החשיבות ללמידת השפה העברית.
בשנת 1908 התמנה לתפקיד מנהל בית הספר של חברת כל ישראל חברים ביפו, ומשם עבר בשנת 1911 (תרע"ב) לאיזמיר שבטורקיה, שם שימש כמנהל בית הספר הציבורי באיזמיר, שהכיל אלפי תלמידים, והוביל בו שינויים גדולים להוראת השפה העברית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עזב את איזמיר ועבר להתגורר באלכסנדריה שבמצרים, שם עסק במתן שיעורים פרטיים. בחורף של שנת 1933 (ה'תרצ"ג) נסע לבקר את קרובי משפחתו באיזמיר, ושם הלך לעולמו ממחלה ב-2 בינואר 1933 (ד' בטבת ה'תרצ"ג).
קלמי היה אב למספר ילדים. בנו שלמה קלמי היה סופר ועיתונאי. בתו קלרה נישאה לדוד מויאל ובנם היה חוסה אנריקה מויאל. בת נוספת הייתה מֶרכָּדָה, מורה.
הערות שוליים

↑  לעיתים נכתב כלמי
↑  ראו גם: ג’ויה קלמי, באתר Geni
↑  בערים ובמושבות | יפו, הצבי, 16 באוקטובר 1911.
↑  בנו של יוסף ביי מויאל ואחיו של שמעון מויאל
↑  ראו: השבוע | בת ירושלם, השקפה, טור 1, 25 ביוני 1907
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0308 692X  VIAF: 298981603   WorldCat (עם VIAF): 298981603
חיות שטח

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 יוצרים:  גא"י מיכאל כנען קירשנבאום אן וסרמן
 בימוי:  גא"י מיכאל
 מנחים:  לירי קירשנבאום נעמי צור דרור
 שחקנים:  ענת קרול
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 הפקה
 חברת הפקה:  סרטי יפעת בע"מ
 אורך פרק:  15 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן חינוכית
 
חיות שטח היא סדרת טבע-תיעודית ישראלית על עולם החי והצומח בישראל, שמשודרת בערוץ כאן חינוכית. הסדרה מונחת על ידי לירי קירשנבאום ונעמי צור דרור.
הסדרה מורכבת מ-20 פרקים כשכל פרק אורך כ-15 דקות, עוסק בנושא מסוים ומורכב משלושה חלקים, העוסקים בנושא מזוויות שונות, מתוך כוונה להעמיק את הידע באותו נושא. בין שלושת החלקים ישנן גם פינות קבועות כמו המלצות למסלולי טיול, הסבר על שמות ייחודיים לבעלי חיים ועובדות. הצילומים התקיימו מאילת והנגב ועד לצפון, בחופי הים התיכון, ביערות הארץ ובאזורים עירוניים.
פרקי הסדרה

שלוליות: פרק העוקב אחר בריכות החורף בישראל. בפרק זה מוצגים בעלי החיים: צבים, שפיריות, צפרדעים ועוד.
נודדים: פרק העוקב אחר נדידת הציפורים בישראל ואחר חולות נודדים.
יער: פרק העוקב אחר החיים ביער כדוגמת: פטריות, אלונים ועוד.
חיות ומספרים: פרק העוקב אחר ספירת בעלי חיים כמו צבאים, עופות מים ופרפרים.
זוהרים: פרק העוקב אחר האור בעולם החי בישראל.
מתח גבוה: פרק העוקב אחר החשמל בעולם החי בישראל.
טורפים: פרק העוקב אחר הטורפים בישראל.
החיים בים: פרק העוקב אחר עולם החי בים התיכון.
ורוד: פרק העוקב אחר הפלמינגואים בישראל.
החיים בזבל: פרק העוקב אחר בעלי החיים החיים ליד ובתוך הזבל.
מדבר: פרק העוקב אחר בעלי החיים במדבר הישראלי.
הישרדות: פרק העוקב אחר יכולות הישרדותיות של בעלי חיים כמו הסוואה.
שבילים: פרק העוקב אחר שביל ישראל ושבילים אחרים בישראל.
פולשים: פרק העוקב אחר בעלי חיים וצמחים פולשים בישראל.
להקות: פרק העוקב אחר החיים בלהקה.
מערות: פרק על מערות ומאורות.
סימנים: פרק העוקב אחר סימנים בטבע.
דורסים: פרק העוקב אחר דורסי יום ודורסי לילה בישראל.
המקום הכי נמוך: פרק העוקב אחר החיים סביב ים המלח.
לבן: פרק העוקב אחר בעלי חיים לבנים בישראל כמו התנשמת והראם הלבן.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | סדרת תעודה | חיות שטח – עונה 1 | מועמדות |
ראו גם

סרטים וסדרות אודות החי בארץ ישראל
חמי וולוצקי

אין תמונה חופשית
חמי וולוצקי (נולד בשנת 1953), הוא רוכב אופניים בעבר, 5 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1971 - 1975).
ביוגרפיה

וולוצקי בן קיבוץ רמת דוד התאמן בקבוצת הפועל המקומית.
בשנת 1970 זכה וולוצקי במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש אחרי ראובן כינורי ולפני ינון בנין.
ביוגרפיה > אלוף ישראל

בשנת 1971 זכה וולוצקי בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש וב-4 השנים שלאחר מכן, הוא הגן על תוארו זה.
הערות שוליים

1 2  וולצקי - אלוף ישראל בפעם ה-4 ברציפות, מעריב, 10 בנובמבר 1974
↑  כנורי חזר לנצח במרוצי אופניים, דבר, 24 בינואר 1971
זו הדרך (שיר)

"זוֹ הַדֶּרֶך" הוא שיר מאת רחל המשוררת, אשר נחתם בסוף קיץ, תרפ"ט 1929. חובר על ידי המשוררת ללא כותרת, ושמו נקבע על ידי המוציאים לאור של שירתה לאחר פטירתה.
השיר הוכנס אל מסכת השירים שנהוג לקרוא או לשיר בטקסים חגיגיים בתקופת יישוב ולאחר הקמת המדינה.
פרקי השיר ותכניו

"זו הדרך" ביטא נאמנה את ערכי תנועת העבודה, כפי שנתפסו בתקופת היישוב: חלוציות, נחישות, עקשנות, שתיקה, געגועים והסתפקות במועט, עד להשגת היעדים: הקמת חברה יהודית עמלנית, שתפנית, חופשית וריבונית בארץ ישראל.
השיר המחורז כולל שלושה בתים. כמו בשיריה האחרים, העדיפה המשוררת גם ב"זו הדרך" להשתמש בדימויים ומטפורות מתחום החקלאות האהובה עליה; וכך, היא מדמה את אהבותיה לפרח, ואת חייה, שהנחילו לה אכזבה, לגינה שוממה, שאדמתה "כבדה", שגרגיריה דבוקים זה לזה ללא רווחים המאפשרים אוורור וניקוז ומבלעדיהם לא תיתכן צמיחה. המים המאוזכרים בשיר הם טיפות טל ודמעה המנוגדים כביכול; האחד מסמל את איתני הטבע ואת היופי שבבריאה, והשנייה, מקורה בעין האדם, היא תוצר של העצב והבכי. שני הבתים הראשונים מספרים על החוויה הנפשית הפנימית, ואילו נושאו של הבית השלישי הוא המולת כוחות הנפש בהתנהלות המתמשכת אל היעד הנשגב, התנהלות המכונה "הדרך". כמו באמרתו של יוסף טרומפלדור: טוב למות בעד ארצנו, אין מיצרים למסירות הנדרשת מן החלוץ או החלוצה במאבקם למען תחיית האומה, ובמילותיה של רחל: "אַחֶרֶת אֵינֶנָּה,/ בָּהּ לָלֶכֶת, לָלֶכֶת עַד תֹּם", כאשר התום הוא גם קץ החיים, כמחיר למאבק על היעדים או בדרך הטבע, בעת זקנה ושיבה.
לחן וביצועים לשיר

הבית השלישי, המתחיל במילים "זו הדרך", הולחן על ידי המוזיקאי אפרים בן-חיים, מגרעין המייסדים של קבוצת קריית ענבים.
לקריאה נוספת

רחל בלובשטיין, [ששוני הזעיר ... הפרח], שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' קלה.
הערות שוליים

↑  ראו: מוקי צור, ביאליק, ברנר ורחל והשפעתם על תודעת תנועת העבודה, עלי-שיח, 25, תשמ"ח, עמ' 171-174.
↑  ראו: אפרים בן-חיים,  זו הדרך אחרת איננה, זאת ארצנו, ירושלים, 1944, עמ' ,7 באתר הספרייה הלאומית.
| שירת רחל |
| --- | --- | --- |
| ספיח (1927) | זמר נוגה • אל ארצי • רחל • כאן על פני אדמה • אני • כנרת • הן יצאנו בסך • כוחי הולך ודל • מיכל • פגישה, חצי פגישה • יום בשורה |  |
| מנגד (1930) | עקרה • ספר שירי • ואולי לא היו הדברים... • אם צו הגורל... • להקיץ ולדעת • זמר • גן נעול • העברת ידך • לא פעם, בקיץ • פשטתי יד לבקש רחמים • הוי ארצי הורתי • בלילה • שי • אקליפטוס • מנגד • זו הדרך • אני ואתה |  |
| נבו (1932) | אביב • רק על עצמי • הנה אקח את מבט עיניך • בגני נטעתיך • על הגורן • עם שחר • חג • מתי • כה ציפיתי ליום והגיע • ליד החלון |  |
| טיוטות ותרגומים | חופי ירדן • אל נא תשירי • התזכרי ליל אביב? • שיבה • אל גדר דחויה |  |
זמן אחזור

זמן אחזור (אנגלית: Memory latency) בזיכרון מחשב (או באופן כללי באמצעי לאחסון מידע) הוא הזמן שעובר מרגע שניתנה פקודה להבאת נתון מהזיכרון ועד לקבלת נתון זה. ניתן להבדיל בין מספר סוגי זמן אחזור (למשל זמן אחזור CAS, המתואר להלן).
זמן אחזור יכול להימדד בשניות (בדרך כלל בננו-שניות) או במחזורי שעון, וככל שזמן האחזור נמוך יותר כך הרכיב מהיר יותר. זמן האחזור הוא שיקול מרכזי בתכנון מחשבים ומערכות אלקטרוניות אחרות.
זמן אחזור CAS

זמן אחזור CAS (ראשי תיבות של Column Address Strobe) בזיכרון מחשב מסוג DRAM, הוא הזמן במחזורי שעון שלמים שעובר עד שמידע מאוחזר מעמודה בהתקן הזיכרון.
בעת גישה לזיכרון ,DRAM ראשית יש לבחור בנק זיכרון, לאחר מכן שורה (Row Address) ולאחר מכן עמודה (Column Address). רק אז נקרא תוכן התא שנבחר. 
זמן אחזור CAS הוא מספר מחזורי השעון שחולפים מרגע שנשלחה בקשת CAS, כלומר בחירת העמודה, ועד שהמידע נשלח על ידי הזיכרון אל המעבד. אם המידע מגיע באמצע מחזור שעון, אז המספר מעוגל כלפי מעלה. כך למשל, אם המידע הגיע תוך שניים וחצי מחזורי שעון אז זמן אחזור CAS הוא 3.
בעת בחירת רכיבי זיכרון למחשב, רכיבים בעלי ערך CAS Latency נמוך יותר נחשבים לרכיבים מהירים יותר. ערכים מקובלים הם בין 3 ל-5 מחזורי שעון, כאשר רכיבים בעלי זמן אחזור של 2 מחזורים נחשבים למהירים במיוחד.
ראו גם

זמן השהיה
צוואר בקבוק פון-נוימן
חיותה בוסל

| --- | --- |

 לידה:  1890 לאחוביץ
 פטירה:  10 באוקטובר 1975 (בגיל 85 בערך) דגניה א'
 שם לידה:  חיותה גַבְזֶה (גאוזה)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  דגניה א'
 מקום מגורים:  דגניה א
 
חיותה ויוסף בוסל לפני ה-30 ביולי 1919.
חיותה בּוּסֶל (תשרי תרנ"א, 1890 - ה' בחשוון תשל"ו, 10 באוקטובר 1975) הייתה אשת חינוך עברייה ופעילה ציונית וחברתית. שמשה כצירה לקונגרס הציוני העולמי, והייתה ממייסדות תנועת הפועלות ביישוב היהודי.
ביוגרפיה

בוסל נולדה בשם חיותה גַבְזֶה (גאוזה) בעיירה לאחוביץ שבקרבת העיר בָּרָנוֹבִיץ', באזור רוסיה הלבנה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז ברסט בבלארוס). להוריה, אהרון למל גבזה ובלומה בת ישעיהו רבינוביץ, היו 11 ילדים שמהם 4 נפטרו בצעירותם. האב וחלק מבניו עסקו במטוויה.
בילדותה התחנכה ב"חדר" ולאחר מכן אצל מורים פרטיים. בצעירותה הצטרפה לאגודת הנוער "התחיה" ועסקה בפעילות ציונית והוראת השפה העברית לילדי הנוער העובד.
בשנת 1908 עזבה בוסל יחד עם חברהּ יוסף את עיירתם ועלתה עימו דרך אודסה לארץ ישראל באנייה של צליינים נוצרים רוסים ליפו. היא הייתה מראשוני היהודים בעיירה שעלו לישראל. תחילה ניסתה להתקבל לעבודה חקלאית, אך ללא הצלחה, לכן התפרנסה מתפירה ומאוחר יותר, בעצתו של יוסף אהרונוביץ', עבדה 6 שנים כמורה-גננת בתל אביב-יפו, חדרה וראשון לציון.
רצונה של בוסל לעסוק בעבודה חקלאית הוביל אותה לעבור לדגניה בתחילת מלחמת העולם הראשונה, שם עבדה בלול וברפת והייתה לאישה הראשונה בדגניה ובארץ שעסקה בטיפול קיבוצי בילדים, ובגן הילדים שלה התחנך משה דיין. בהמשך גם הייתה מזכירת דגניה א'.
בשנת 1917 נישאה ליוסף בוסל ועבדה בקבוצת הפועלות הראשונה בפתח תקווה שנקראו "קבוצת הגליליות". משם עברה לקבוצת כנרת ולבסוף לקבוצה במטולה. מאוחר יותר חזרה לדגניה בשל הריונה ומחלתו של בעלה, ובשנת 1919, חודשיים לאחר הולדת בתה הדסה, טבע בעלה בכנרת.
בתקופת עבודתה החקלאית עסקה בפעילות ציבורית. תחילה השתתפה בכינוס וביסוס תנועת הפועלות, הייתה חברה פעילה במזכירות המרכזית וחברה במרכז לחינוך ובמועצת הפועלות.
כמו כן, הייתה חברה בשלוש אסיפות הנבחרים במועצת ההסתדרות, הפועל הצעיר ומפא"י ושימשה כצירה בקונגרסים הציוניים בווינה (1925) ולוצרן (1935). היא נעדרה מבזל (1932) בשל מחלה.
בשנת 1925 יצאה לשליחות במשלחת הראשונה מטעם הקרן הקיימת לישראל בפולין בראשותו של מנחם אוסישקין.
בשנת 1961 זכתה, עם עוד שמונה ממייסדי דגניה, בפרס מיוחד במסגרת פרס קפלן.
בוסל הותירה אחריה את בתה הדסה, אשתו של יהודה ורדי. לאחר פטירתה הוצאה חוברת לזכרה "חיותה בוסל מראשוני דגניה : נולדה - תשרי תר"ן, עלתה ארצה - תרס"ח, נפטרה - ה’ חשון תשל"ו".
נכדה יוסי ורדי היה ראש מועצה אזורית עמק הירדן. נינה מואב ורדי הוא עיתונאי ועורך חדשות החוץ של כאן 11.