stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בירקבק, אוניברסיטת לונדון
סטטיסטיקה ודירוג > המחלקות

טבלת Research Assessment Exercise (‏RAE‏ - תרגיל בהערכת המחקר) של הגארדיאן משנת 2001 מציבה את בירקבק בעשירייה הראשונה במחקר בנושאים הבאים: אנגלית (ראשונה), היסטוריה (ראשונה), תולדות האמנות (שנייה), פילוסופיה (שישית), שפות איבריות ולטינו אמריקניות (ראשונה), מדעי כדור הארץ (רביעית), משפטים (תשיעית), כלכלה ואקונומטריקה (חמישית) ומדעי המדינה ויחסים בינלאומיים (חמישית).
בית הספר לאנגלית ומדעי החברה דורג במקום החמישי ב-Research Assessment Exercise של 2001, כמו גם בית הספר להיסטוריה, לימודים קלאסיים, שפות ותרבות – והעמיד בכך מחלקות אלו באותה רמה, ובחלק מהמקרים ברמה מעל המוסדות המקבילים בקיימברידג' ובאוקספורד.
חיים סטודנטיאליים

מכיוון שבירקבק מציעה בעיקר לימודים במשרה חלקית, בעיקר בערב, הסטודנטים מאוגדים פחות מאשר באוניברסיטאות אחרות. כך למשל אין בבירקבק מעונות, אם כי סטודנטים בבירקבק יכולים להשתמש בשירותי המעונות הבין-מכללתיים של לונדון.
אגודת הסטודנטים של בירקבק מציעה לסטודנטים מספר חוגי חברים, כמו גם מועדון כדורגל המתחרה בליגה של אוניברסיטת לונדון. האגודה גם מספקת ייצוג לסטודנטים ונותנת להם תמיכה, מוציאה לאור עיתון, ומנהלת חנות לסטודנטים ופאב. לסטודנטים של בירקבק יש גישה גם לחוגי החברים והמועדונים של אוניברסיטת לונדון (שהבניין שלה גובל בבניין של בירקבק בבלומסברי). בהתאמה מחולק גם London Student (סטודנט לונדוני), עיתונה של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת לונדון, באגודת הסטודנטים של בירקבק.
שמות כתבי העת שיוצאים במסגרת האוניברסיטה קשורים בסמליה ובעברה. כך למשל שלט האצולה של האוניברסיטה כולל מנורת שמן וינשוף, כשהם מסמלים את המוטו של האוניברסיטה In nocte consilium (לימוד בלילה). זה המקור לשמו של עיתונה של אגודת הסטודנטים של בירקבק - "מנורת השמן והינשוף" (Lamp and Owl). באופן דומה, שמה המקורי של המכללה היה "מכון המכונאים של לונדון". זו הסיבה שהמגזין הספרותי השנתי היוצא לאור אחת לשנה במסגרת תוכנית הכתיבה היוצרת לתואר שני קרוי "סקירה של מכון המכונאים" (The Mechanics' Institute Review).
המכללה שיגרה במהלך השנים צוותים של נציגים להשתתף בחידון הקרוי "אתגר אוניברסיטאי" (University Challenge) ואלו השיגו תוצאות משתנות. ב-1997 השיג הצוות של בירקבק 40 נקודות בלבד – זו הייתה, באותה נקודת זמן, התוצאה הנמוכה ביותר מאז חידוש החידון. שנה אחר-כך התהפכו היוצרות ובירקבק הגיעה לגמר והפסידה למודלין קולג' מאוניברסיטת אוקספורד. ב-2003 הגיעה בירקבק לגמר שוב והפעם ניצחה.
הערות שוליים

↑  תפקיד הרקטור בבירקבק קרוי מסטר (Master)
1 2  "Birkbeck projects win £8.7m HEFCE funding for innovative higher education provision in London". Birkbeck, University of London. אורכב מ-המקור ב-2006-06-27. נבדק ב-2006-11-26.
1 2 3 4 5  "The History of Birkbeck". Birkbeck, University of London. נבדק ב-2006-11-26.
1 2  Birkbeck, University of London Continuing Education Courses 2002 Entry. Birkbeck External Relations Department. 2002. p. 5.
↑  "Birkbeck/UEL Partnership at Stratford launched". Birkbeck, University of London. אורכב מ-המקור ב-2007-08-13. נבדק ב-2006-11-26.
↑  רוב המוצגים בספרייה נתרמו לאוניברסיטת תל אביב ומוצגים כיום כאוסף ויינר
↑  ]הידיעה באתר המכללה
↑  "Birkbeck Institute for the Humanities". נבדק ב-2006-11-26.
↑  "What have intellectuals ever done for the world?". The Observer November 28, 2004. נבדק ב-2006-11-18.
↑  "Table 0a - All students by institution, mode of study, level of study, gender and domicile 2005/06". Higher Education Statistics Agency online statistics. נבדק ב-2007-03-31.
| אוניברסיטת לונדון |
| --- | --- | --- |
| מוסדות | בירקבק • בית הספר המלכותי המרכזי לדרמה ונאום • בית הספר להיגיינה ומחלות טרופיות • בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה • בית הספר לכלכלה של לונדון • בית הספר לעסקים של לונדון • ברונל • גולדסמית'ס • האקדמיה המלכותית למוזיקה • המכון לחקר הסרטן • הקולג' המלכותי לווטרינריה • יוניברסיטי קולג' לונדון • מכון קורטלנד לאמנות • סיטי סנט ג'ורג' • קווין מרי • קינגס קולג' לונדון • רויאל הולווי |  |
| מקומות ובניינים | אולמות מגורים (אינטרנשיונל הול • בית נוטפורד • קולג' הול • קונוט הול) • בית הסנאט • בלומסברי • כיכר גורדון • כיכר וובורן • כיכר טביסטוק • כיכר טורינגטון • כיכר ראסל |  |
| שונות | איגוד אוניברסיטת לונדון • הוצאה לאור • מועדון הסירות של אוניברסיטת לונדון • מרכז המחשבים של אוניברסיטת לונדון |  |
קטגוריה‏ • ‏‏ויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526389505171  BIBSYS: 90604571  BNE: XX109814  BnF: cb120054431 (data)  CiNii: DA09649028  GND: 1015698-7  ISNI: 0000 0001 2324 0507  LCCN: n50045618  LNB: 000128723  NLA: 35428852  RERO: 02-A012331245  SUDOC: 02816525X  Trove: 949437  VIAF: 147425643   WorldCat (עם VIAF): 147425643 
חזית הבניין הראשי של בירקבק, אוניברסיטת לונדון (לשעבר, קולג' בירקבק)
זבלוטוב

זבלוטוב (באוקראינית: Заболотів, זבולוטיב; בפולנית: Zabłotów; ביידיש: זאַבלאָטאָוו) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה

זבלוטוב נזכרת לראשונה בשנת 1455, והייתה בבעלות משפחות אצולה. בראשית המאה ה-17 נהרס היישוב מפלישת הטטרים, אך לאחר מכן השתקם, ובראשית המאה ה-18 קיבל זכויות עיר.
פרנסת העיירה לאורך השנים הייתה על גידול ועיבוד טבק, ועם חיבורה לרשת מסילת הברזל במאה ה-19, הואץ פיתוחה.
יהודי זבלוטוב

יהודים ישבו בזבלוטוב מהכרזתה כעיר. בראשית המאה ה-19 התיישב בעיירה האדמו"ר רבי דוד הגר, והדבר הביא לגידול בקהילה היהודית במקום. בשנת 1903 פרץ בעיירה פוגרום. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה העיירה בחזית הלחימה זמן רב, ופרצה בה מגפת טיפוס הבהרות, שהפילה חללים רבים מקרב האוכלוסייה היהודית. לאחר המלחמה השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע הג'וינט ויוצאי היישוב בארצות הברית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות רבות. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-1,700 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנות השלושים של המאה ה-20 גברו והלכו התקיפות האנטישמיות בעיירה. עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הופסקה בה הפעילות היהודית והציונית, ועסקי היהודים בה הולאמו.
יהודי זבלוטוב > בשואה

ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה כוחות הצבא ההונגרי, והחלו בהחרמת רכוש היהודים בה, ובלקיחת היהודים לעבודות כפייה. בד בבד, ביצעו אוקראינים מקומיים מעשי התעללות ביהודי העיירה.
בספטמבר 1941 הועברה השליטה בעיירה לידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודי היישוב גזירות שונות, והגבירו את עבודות הכפייה בה.
ב-22 בדצמבר 1941 פשטו שוטרים גרמנים ואוקראינים על העיירה, וריכזו את יהודיה בשוק המקומי, תוך ירי בחולים ובתשושים במיטותיהם. במהלך האקציה הצליחו להימלט מהעיירה מספר מאות יהודים. ממקום הכינוס הוצעדו היהודים לבורות ירי בסמוך לעיירה, וכ-1,000 מהם נרצחו שם, תוך שחלקם נקברו חיים. כ-100 יהודים נוספים נרצחו בעיירה עצמה. למחרת, הוטל על היודנרט בעיירה לשלם סכום כסף גבוה עבור כיסוי עלויות הקליעים ששימשו לרצח היהודים.
ב-11 באפריל 1942 בוצעה בעיירה אקציה שנייה, בה סרקו שוטרים גרמנים ואוקראינים את בתי היישוב, ושילחו למחנה ההשמדה בלז'ץ כ-400 יהודים מהעיירה, לצד יהודים נוספים מכפרי הסביבה. בסוף אפריל-תחילת מאי 1942 הועברו אחרוני יהודי העיירה לגטו קולומיאה, תוך גזל כל רכושם. בגטו זה מתו רבים מיהודי העיירה מרעב וממחלות. כ-200 יהודים ששבו לעיירה שולחו ב-7 בספטמבר 1942 לבלז'ץ, וזבלוטוב הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים".
מקהילת זבלוטוב שרדו את השואה יהודים בודדים.
לקריאה נוספת

עיר ומתים: זבלוטוב המלאה והחרבה, גצל קרסל, בשיתוף עם אברהם קייש, מאיר הניש ואחרים, בהוצאת יוצאי זבלוטוב בארץ-ישראל ובאמריקה, 1949
ציפי ברנד

ציפי ברנד פרנק (נולדה ב-16 במאי 1970) היא סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו לשעבר. בעברה הייתה עיתונאית, מפיקה ובמאית סרטים דוקומנטריים, זוכת פרס אמי.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, שירתה בצה"ל כקצינת מודיעין. היא בעלת תואר ראשון במשפטים ותקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2005 זכתה במלגת נימן של אוניברסיטת הרווארד ולמדה שם במשך שנה אחת.
בשנת 1992 הייתה מפיקה בדסק החדשות של חברת CBS. בשנים 1993–2001 עבדה בחברת החדשות של ערוץ 2. הייתה חלק מצוות ההקמה של מערכת החדשות, ריכזה את מערכת הכתבים השוטפת, וביצעה כתבות תחקיר ויצירה דוקומנטרית במהדורה המרכזית ובתוכנית "אולפן שישי", בה עבדה כעורכת.
בשנים 2003–2004 עבדה בחברת החדשות של ערוץ 10 ככתבת פוליטית ופרשנית, וכמגישת התוכנית "העולם האמיתי מאחורי המודעות".
בשנת 2003 הקימה את חברת "ברנדקום הפקות", בה היא מפיקה ומביימת סרטים דוקומנטריים.
ביוגרפיה > פעילות חברתית ופוליטית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ניפוי יח״ץ.
בשנת 2013 הייתה ברנד שותפה להקמה וניהלה את הארגון "גן זה לא מחסן", כחלק מפעילותה הובילה מהלך מול עיריית תל אביב יפו והממשלה להוספת כוח אדם בגני הילדים. היא הובילה[דרושה הבהרה] לשביתה גורפת של הורים בגני הילדים בעיר; ולהסדרת נושא כח האדם בגני הטרום טרום חובה (טט"ח, לידה עד גיל 3) ב"חוק ההסדרים".[דרוש מקור: לכך שהיא לקחה בו חלק] באותה שנה נבחרה למועצת העיר תל אביב-יפו במסגרת סיעת "שימו לב הורים", שהקימה יחד עם פעילים חברתיים אחרים. ברנד הכניסה לעירייה פעילות למען המשפחות הצעירות בעיר.
בשנת 2014 הייתה ברנד חברת המועצה היחידה שהתנגדה להעלאה נוספת, מעבר למדד, של הארנונה בעיר, ובשל כך הודחה מוועדת החינוך בעירייה ומהקואליציה.
בשנת 2018, עת כיהנה כסגנית ראש העירייה, הוקם תחתיה האגף לגיל הרך ועיריית תל אביב יפו החלה לקחת אחריות על גילאי לידה עד שלוש.
כיהנה כראש ועדת ביקורת בעיריית תל אביב-יפו. במהלך הקדנציה של השנים 2014–2019 הייתה למעשה חברת האופוזיציה העירונית היחידה, ולכן ניהלה את מאבקים ציבוריים רבים בעיר. למשל, בינואר 2015 יזמה שביתה של ההורים לילדי גנים בתל אביב במחאה על מחסור בסייעות בגנים; עתרה נגד משטרת לינקולן וההחלטה להזיז את המשטרה מחוץ לשכונה מאוכלסת; פעלה  למען המרחב הציבורי ונגד בניית מגדלי היוקרה בכיכר אתרים, ולמען תוספת האבטחה באשכולות גני הילדים. לקראת בחירות 2018 הודיעה על כוונתה להתמודד על ראשות העיר, אך ב-26 בספטמבר, יום קודם הגשת הרשימות, הודיעה על פרישתה מהמרוץ ועל הצטרפותה כמספר 2 ברשימת "רוב העיר" בהנהגת אסף זמיר.
במרץ 2019 נבחרה על ידי מועצת העיר כסגנית ראש עיריית תל אביב והממונה על טיפול במשפחות צעירות.
כיו"ר הוועדה לשוויון מגדרי בעיר יזמה ברנד את התכנית להנחלת שוויון מגדרי בעיר. כמו כן היא פעלה[דרושה הבהרה] לסגירת מועדוני החשפנות בעיר.
בינואר 2021 פוטרה על ידי ראש העיר רון חולדאי מתפקידה כסגנית ראש העיר, בנימוק: "את פועלת פעם אחר פעם על דעת עצמך". עם זאת, בנובמבר אותה שנה, הוחזרה לתפקיד וניתן לה תיק התיירות ועיר עולם.
כמו כן, עסקה בבעיות התחבורתיות שנוצרו בעקבות החפירות להקמת הרכבת הקלה והגעתן של חברות קורקינטים להשכרה.  יזמה מהלך להגדלת מקומות החנייה בעיר באמצעות הוספת מנגנון חיוב לפי רבעי שעה מהשעה הראשונה בכל חניוני העירייה, כך שיתאפשר קצב תחלופת מכוניות גבוה יותר.
ב-12 בספטמבר 2022, פיטר בשנית ראש העיר רון חולדאי את ברנד מתפקידה והיא הכריזה על התמודדות לראשות העיר בבחירות המוניציפליות הקרובות. לקראת הבחירות שהתקיימו בפברואר 2024, הודיע על הסרת המועמדות והצטרפות לרשימה של אורנה ברביבאי ותמיכה בה לראשות העייריה. בבחירות נבחר חולדאי לכהונה נוספת ורשימתם המשותפת של ברביאי וברנד קיבלה 6 מנדטים, מתוכם מקום 2 (ציפי ברנד) ומקום 6 (שחר לוי) הם מטעם רשימתה של ברנד.
החל משנת 2023 היא מתארחת מעת לעת בפאנל הפטריוטים בערוץ 14.
חיים אישיים

ציפי ברנד נשואה לצבי פרנק, יזם הייטק וטייס. לבני הזוג ארבעה ילדים.
סרטים שהפיקה וביימה

2001 – "ירוקות" – סדרה דוקומנטרית בת 6 פרקים על טירונות בנות (שודר ביס, ערוץ 2, ובמספר תחנות שידור בעולם).
2003 – "מישהו לאהוב" – סדרה דוקומנטרית על חיפוש אהבה בת 8 פרקים (יס, ערוץ 2).
2005 – "8 סיבות לקום בבוקר" – סדרה של שמונה סרטים שעוסקת בתופעות ואנשים בעלי דרייב קיצוני להגשים את שאיפתם.
2009 – "גוגל בייבי" – סרט דוקומנטרי על תעשיית "ייצור" התינוקות בעולם בעקבות התקדמות הטכנולוגיה והמדע. זכה בכמה פרסים, כולל פרס אמי, פרס המגנוליה בשנחאי ודוקאביב.
2016 – "מתים לחיות" – סדרה דוקומנטרית בת 3 פרקים, ובנוסף גרסת סרט בינלאומית (יס, HBO ,CBC ורשתות זרות נוספות).
מלגה ופרסים בהם זכתה

2005 – זוכת מלגת נימן, אוניברסיטת הרווארד.
2009 – פרס ראשון בפסטיבל דוקאביב על סרטה "גוגל בייבי".
2010 – זוכת פרס המגנוליה, שאנגחאי, סין.
2010 – פרס ה"אמי" (Emmy) הבינלאומי על סרטה "גוגל בייבי".
הערות שוליים

↑  רוני קובן, לא מחפשת, באתר nrg‏, 10 ביוני 2005
↑  נטעלי גבירץ, ‏גן זה לא מחסן, באתר ‏מאקו‏, 28 בדצמבר 2014
↑  חוק ההסדרים, באתר הכנסת
↑  https://twitter.com/horimtlv?lang=en, Twitter (באנגלית)
↑   ליאור דטל, ברנד התנגדה להעלאת הארנונה בת"א - והודחה מוועדת החינוך בעירייה, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2014
↑  נעמי רייכמן, מנהיגת מאבק הסייעות: חולדאי קרא לי "נודניקית", באתר ynet, ‏15 בפברואר 2015 (ארכיון)
↑  מירב שלמה מלמד, תל אביב: גני טרום טרום חובה יושבתו ביום שישי, באתר ynet, ‏28 בינואר 2015 (ארכיון)
↑  הילה שמר, ניצחון זמני לתושבי ת"א: נבלם פרויקט "משטרת הג'קוזי" בלב העיר, באתר Xnet‏, 11 באוגוסט 2016
↑  יעל שרר, ‏מאבק נוסח דוד נגד גוליית: ציפי ברנד רצה לראשות עיריית ת"א, באתר onlife,‏ 11 ביוני 2018
↑  ציפי ברנד פורשת מהמרוץ לראשות העיר ומצטרפת לאסף זמיר, באתר "Time Out ישראל", 26 בספטמבר 2018
↑  איתי בלומנטל, "מתייחס לת"א כחלטורה": חולדאי פיטר את סגניתו בעירייה, באתר ynet, 7 בינואר 2021
↑  ירון דורון, "חולדאי - זמנך עבר": סגנית ראש עיריית ת"א, ציפי ברנד, תתמודד לראשות העיר, באתר ישראל היום, 12 בספטמבר 2022
↑  רענן שקד, ציפי שוב דוהרת, באתר ynet, 10 בדצמבר 2002
↑  nrg מעריב, אמי בייבי: ציפי ברנד זכתה באמי על סרטה "גוגל בייבי", באתר nrg‏, 27 בספטמבר 2011
↑  "התענוג של גברים הוא נשים - זו מהות החיים", באתר ynet, 27 באוקטובר 2015
↑  דנה שוופי, הזוכה בפרס הראשי ב"דוקאביב": הסרט "גוגל בייבי" של ציפי ברנד, באתר הארץ, 13 במאי 2009
↑  גילי איזיקוביץ, "גוגל בייבי": מדהים ומבלבל, באתר הארץ, 10 באפריל 2012
מורין אמור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוקטובר 1996 (בת 28) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 עיסוק:  שחקנית, מנחת טלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
 
מורין אמור (נולדה ב-22 באוקטובר 1996) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

אמור נולדה בשנת 1996.
בשנים 2007–2008 הופיעה כילדת פסטיגל.
בשנת 2010 הופיעה בסדרות "נשרים" ו"מבצע קיפוד" בתפקיד שחר "הבת".
בשנת 2015 הנחתה את התוכנית "הצחוקייה" ששודרה בערוץ ניקלודיאון.
היא בוגרת בית הספר למשחק במסלול התלת שנתי (2017–2019) בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
את שירותה הצבאי עשתה כלוחמת מעברים.[דרוש מקור]
קריירה

תפקידה הראשון בטלוויזיה היה בסדרה האי בה היא גילמה את נלי בראון (דון לני-גבאי) כילדה.
בשנת 2009 שיחקה בסדרה גירושים נפלאים. באותה שנה גילמה את דמותה של שחר "הבת" בסדרה נשרים, לצד השחקנים אורי בן ברוך ולהב גולן.
בשנים 2010–2012 שיחקה בסדרה מבצע קיפוד, סדרת בת של הסדרה נשרים.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה הקלמרים, בתפקיד אדל אביסדריס.
בשנת 2015 שיחקה בסדרה גן חיות, בתפקיד עדן.
בשנת 2017 שיחקה את דפנה בסדרה להיות איתה.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הנשף, בתפקיד אלה.
בשנת 2019 שיחקה בסדרה פוראבר.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה המפקדת בערוץ כאן 11.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה המתחם ה-25 בערוץ כאן חינוכית בתפקיד אסיה.
בשנת 2023 שיחקה בסרט שבע ברכות בתפקיד טליה (בתה של דוריס), כמו כן שיחקה בסדרה אלף בתור אורטל בת הנשיא.
הערות שוליים

↑  אושר סיגרון, מאז ועד היום: השחקנים שמככבים על המסך מעל לעשור, באתר פרוגי, ‏19 במאי 2019
↑  עליס בליטנטל, רוחות מצמררות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 באוגוסט 2019
↑  עליס בליטנטל, האמת מאחורי סיפורי האונס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 במרץ 2019
↑  "שבע ברכות", במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי"
↑  שבע ברכות, באתר הבמה
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סולומון בנדרנאיקה

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1899 ציילון הבריטית קולומבו, ציילון הבריטית 
 נרצח:  26 בספטמבר 1959 (בגיל 60) קולומבו, סרי לנקה 
 מדינה:  סרי לנקה 
 השכלה:  כרייסט צ'רץ' 
 מפלגה:  מפלגת החופש של ציילון 
 בן או בת זוג:  סירימאבו בנדרנאיקה 
 www.swrdbandaranaike.lk
 
סולומון בנדרנאיקה (בסינהלית: සොලමන් බණ්ඩාරනායක, בטמילית: சாலமன் பண்டாரநாயக்கா;‏ 8 בינואר 1899 – 26 בספטמבר 1959) היה ראש ממשלת ציילון.
חייו

בנדרנאיקה נולד בקולומבו בירת ציילון, בשנת 1899. הוא רכש השכלה משפטית באוניברסיטת אוקספורד בממלכה המאוחדת והוסמך כעורך דין בשנת 1925.
בנדרנאיקה נכנס לחיים הפוליטיים בציילון בגיל צעיר. בשנת 1931 נבחר למועצת המדינה שתחת חסות הבריטים. בשנת 1947, כאשר ציילון זכתה לעצמאות, נבחר לבית הנבחרים. בשנת 1951 הקים את מפלגת החופש של ציילון.
בנדרנאיקה נבחר לראש ממשלה בשנת 1956, על בסיס מצע סוציאליסטי ומדיניות נייטרלית במאבק הבין גושי. ממשלתו התבססה על קואליציה של מפלגות השמאל. שלטונו ניצב בפני בעיות כלכליות קשות ובפני מאבק לשוני שהתחולל בין החלקים האתניים השונים של אוכלוסיית ציילון.
במדיניות החוץ כוננה ממשלת בנדרנאיקה יחסים דיפלומטיים עם מדינות הגוש הקומוניסטי ודרשה מבריטניה לפנות את בסיסי הצבא שלה מציילון.
בנדרנאיקה הגביר את מעמדה של הדת הבודהיסטית במדינה והחליף את השפה האנגלית בשפה הסינהלזית כשפה הרשמית במדינה. כל זה לא היה די בו כדי להשביע את רצונם של כוהני הדת הבודהיסטית וב-19 בספטמבר 1959, נזיר בודהיסטי שביקש ריאיון עם ראש הממשלה, נתקבל בארמון, שלף אקדח וירה בראש הממשלה בבטנו. בנדרנאיקה מת למחרת מפצעיו.
בבחירות שנערכו בציילון לאחר הרצח, נבחרה אלמנתו סירימאבו בנדרנאיקה כראש ממשלת ציילון, והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שמילאה תפקיד של ראש ממשלה.
הערות שוליים

↑  נרצח ראש ממשלת ציילון, שערים, 27 בספטמבר 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279606505171  BnF: cb12363778s (data)  GND: 123228093  ISNI: 0000 0000 6323 4454  LCCN: n50082035  NTA: 074811517  SNAC: w66t2gpg  SUDOC: 032647875  Trove: 789759  VIAF: 52591657   WorldCat (עם VIAF): 52591657 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארול מוריס

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1948 (בן 76) יולט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  מכון האמנות של סן פרנסיסקו  תיכון פאטני 
 צאצאים:  המילטון מוריס 
 פרסים והוקרה:  פרס אדגר (1989)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמיתי מקארתור  מלגת גוגנהיים 
 http://www.errolmorris.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ארול מארק מוריס (באנגלית :Errol Mark Morris; נולד ב-5 בפברואר 1948) הוא במאי קולנוע יהודי אמריקאי. ב-2003 הגארדיאן דירג אותו במקום השביעי ברשימת ארבעים במאי הקולנוע הפעילים הטובים בעולם. סרטו "ערפל המלחמה - 11 שיעורים מחייו של רוברט ס. מקנמרה" זכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר בשנת 2003.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות והשכלתו

מוריס נולד ב-5 בפברואר 1948 וגדל במשפחה יהודית בעיירה יולט שבמדינת ניו יורק. בהיותו בן שנתיים נפטר אביו כתוצאה מהתקף לב. אמו, בוגרת בית הספר ג'וליארד, פרנסה את מוריס ואחיו בעבודתה כמורה למוזיקה.
בילדותו אובחן כסובל מפזילה, אולם הוא סירב לחבוש רטייה כדי לטפל בכך. עקב כך ראייתו מוגבלת בעין אחת ואין הוא מסוגל לראות בשלושה ממדים כמו רוב האנשים.
בכיתה יוד מוריס למד בבית ספר פוטניי, פנימייה בורמונט. הוא החל לנגן בצ'לו, ושהה בחודשי הקיץ בצרפת, שם למד מוזיקה אצל נדיה בולאנז'ה המפורסמת, שגם לימדה את פיליפ גלאס ששיתף פעולה עם מוריס כעבור שנים. בתארו את מוריס בנעוריו, מארק סינגר כתב שהוא: "קרא בהתלהבות ארבעים מסדרת ספרי עוז, צפה הרבה בטלוויזיה, ועל בסיס קבוע הלך לקולנוע בשבת, שם צפה בסרטים כמו This Island Earth Creature from the Black Lagoon - סרטי אימה, שבצפותו בהם שלושים שנה אחר-כך, עדיין נראו לו מפחידים.
מוריס למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, וב-1969 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה. למשך זמן מה, עבד מוריס בעבודות זמניות, בתחילה כאיש מכירות של הטלוויזיה בכבלים ואחר-כך ככותב עבודות אקדמיות. גישתו הלא מקובלת לנסות להתקבל ללימודים לתארים מתקדמים הייתה "לנסות להתקבל לבתי ספר שונים בכך שביקרתי בהם". הוא כשל בניסיונו להתקבל לאוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת הרווארד. מוריס הצליח להתקבל לאוניברסיטת פרינסטון, בה החל ללמוד תולדות המדע, נושא בו הוא היה "חסר כל ידע". הוא התמקד בהיסטוריה של הפיזיקה. והוא השתעמם ולא הצליח להתמודד עם שיעורי החובה בפיזיקה שהיה עליו לקחת. אלו, ביחד עם יחסיו העכורים עם מנחהו תומאס קון ("אתה אפילו לא מסתכל בטלסקופ שלי." ותגובתו הייתה: "ארול, זה לא טלסקופ, זה קליידוסקופ." גרמו לכך ששהות בפרינסטון תהיה קצרה.
מוריס עזב את פרינסטון ב-1972, נרשם לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי כדוקטורנט. בברקלי, הוא מצא עצמו שוב עם נושא שלא התאים לו. "ברקלי הייתה עולם של פדנטים. זה היה הלם. שהיתי שנתיים או שלוש שנים בלימודי פילוסופיה. יש לי הרגשה רעה מאוד בקשר לכך," הוא מספר בדיעבד. הוא הקדיש חלק ניכר מזמנו לשהיה בארכיב הסרטים הפסיפי. תום לודי (Tom Luddy), מנהל הארכיב באותה עת, נזכר בדיעבד. "הוא היה חובב מושבע של פילם נואר. הוא טען שאנחנו לא מקרינים פילם נואר אמיתי. לכן אתגרתי אותו והטלתי עליו להכין את לוח ההקרנות של התוכנית.
ביוגרפיה > יצירתו הקולנועית > הפרויקט הבלתי גמור על אד גין

מוריס שקיבל השראה מהסרט "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק, ביקר בפלינפילד, ויסקונסין ב-1975. בהיותו שם, ערך ראיונות רבים עם אד גין הרוצח הסדרתי הידוע לשמצה, שהיה מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי במדיסון, ויסקונסין. אחר-כך הוא תכנן ביחד עם במאי הקולנוע הגרמני ורנר הרצוג, אותו הכיר לו תום לודי, לשוב לשם בקיץ 1975 ולפתוח בחשאי את קבר אמו של גין, על מנת לבדוק את ההשערה שלהם שגין עצמו כבר הוציא אותה מהקבר. הרצוג הגיע למקום בזמן שקבעו, אולם מוריס התחרט ולא הגיע לשם. הרצוג לא פתח את הקבר. כעבור זמן מה מוריס שב לפלינפילד, הפעם נשאר במקום קרוב לשנה, ערך מאות שעות של ראיונות. אף על פי שתכנן לכתוב ספר או לביים סרט (לו רצה לקרוא "להוציא את העבר מהקבר"), מוריס מעולם לא השלים את פרויקט אד גין שלו.
בסתיו 1976, הרצוג ביקר שוב בפלינפילד, הפעם הזאת כדי לצלם את סרטו Stroszek. בתום הצילומים, הרצוג מס למוריס מעטפה ובה מזומנים. מוריס זרק את המעטפה מבעד לחלון המוטל לשטח החנייה. הרצוג יצא החוצה לחניה, אסף את הכסף, הגיש אותו למוריס בשנית ואמר לו, "בבקשה, אל תעשה זאת שוב."
ביוגרפיה > יצירתו הקולנועית > סרטיו הראשונים

מוריס קיבל אלפיים דולר והשתמש בהם כדי לנסוע לוורנון, פלורידה. ורנון כונתה "Nub City", אבל מכיוון שתושביה לקחו חלק בהונאת ביטוח מעוררת פלצות, שבה בכוונה כרתו איבר בגופם כדי לקבל כסף מהביטוח. מוריס התכוון לכנות את סרטו התיעודי השני כשם העיר בו הוא יצלם אותו, אם כי הוא לא הזכיר את ורנון בשם "Nub City", ובמקום זאת חקר את המייחד את תושבי העיר. מוריס עשה זאת מכיוון שהוא קיבל איומים על חייו; תושבי העיר חששו שמוריס יחשוף את סודם.
אחרי ששהה שבועיים בוורנון, שב מוריס לברקלי והחל לעבוד על תסריט בדוי לו קרא "Nub City".
לאחר מספר חודשי כתיבה שלא נשאו פרי, הוא נתקל במקרה בכותרת בעיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, שבה היה כתוב "450 גורים מתים נוסעים למחוז נאפה. נסע למחוז נאפה והחל לעבוד על סרט שייהפך לסרטו הארוך הראשון "שערי השמיים" (Gates of Heaven). ב-1978, כשנערכה הקרנת הבכורה של הסרט, ורנר הרצוג בישל ואכל בפומבי את הנעל של עצמו, אירוע שלימים תועד בסרטו התיעודי הקצר של לה בלנק (Les Blank). הרצוג הבטיח לאכול את הנעל שלו אם מוריס ישלים את הפרויקט, על מנת לאתגר ולעודד את מוריס, שהרצוג סבר שאינו מסוגל לסיים פרויקטים שהתחיל בהם. באירוע אכילת הנעל בפומבי, אמר הרצוג שהוא מקווה שהצעד הזה יעזור לעודד כל אדם שיש לו קשיים בהגשמת שאיפותיו.
"שערי השמיים" הופץ במהדורה מוגבלת באביב 1981. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט העריץ כל חייו את הסרט, וכלל אותו ברשימה שלו של עשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים. מוריס שב לוורנון ב-1979 ופעם נוספת ב-1980, שכר בית בעיר וערך ראיונות עם תושבי העיר. הקרנת הבכורה של הסרט "ורנון, פלורידה" (Vernon, Florida) הייתה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק (New York Film Festiva) ב-1981. העיתון ניוזוויק קרא לו: "סרט מאוד מוזר ומסתורי על הנושא, ודי בלתי נשכח". הסרט, כמו "שערי השמיים", זכה להפצה מוגבלת. הוא יצא בוידאו ב-1987 ובDVD ב-2005.
אחרי שסיים לעבוד על "ורנון, פלורידה", מוריס ניסה בלי הצלחה להשיג מימון לפרויקטים שונים. אחד מהם "דרך", סיפור על כביש מהיר במדינת מינסוטה, אחר היה פרויקט על רוברט גולקה, ממציאם של כדורי אש מלייזר ביוטה, סרט שלישי היה על עיירת הרפאים סנטרליה, פנסילבניה, עיירת כורים, שבה פרצה שרפה תת-קרקעית שלא ניתן לכבותה ב-1962. בסופו של דבר הוא השיג מימון ב-1983 לכתיבת תסריט על ג'ון וג'ים פרדו (Pardue), צמד שודדי בנקים במדינת מיזורי שרצחו את אביהם וסבתם ושדדו חמישה בנקים. מוריס אמר על הסרט: "בולמוס שדידת הבנקים תמיד מתרחש בתקופה שמשהו אינו כשורה בארץ. בוני וקלייד לא היו אנשים פוליטיים, אבל בלתי אפשרי לדמיין אותם בלי השפל הגדול ברקע. האחים פרדו לא היו פוליטיים, אבל בלתי אפשרי לדמיין אותם בלי מלחמת וייטנאם. מוריס רצה שטום וייטס ומיקי רורק יגלמו את דמותם של צמד האחים, והוא כתב תסריט, אולם בסופו של דבר הפרויקט נכשל. מוריס עבד על תסריטים לסרטים נוספים, בכללם עיבודים שלא הוסרטו לסיפוריו של סטיבן קינג.
ב-1984 מוריס נשא לאישה את ג'וליה שיהאן אותה הכיר בוויסקונסין, כשביצע תחקיר על אד גין ורוצחים סדרתיים אחרים. לימים הוא נזכר בשיחותיו הראשונות עם ג'וליה: "עסקתי ברוצחי המונים אבל חשבתי עלייך", הוא אמר ומייד התחרט על כתך, חשש שזה עלול להישמע צורם באוזניה. אולם ג'וליה הוחמאה מכך: "חשבתי, באמת, שזה היה אחד הדברים החביבים ביותר שמישהו אמר לי אי פעם. היה לי קשה לצאת עם בחורים אחרים אחרי ששמעתי זאת."