stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג גוטמן
תוארי כבוד והנצחה

ב-1950 זכה בתואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE), ב-1957 התקבל למסדר ג'ון הקדוש, ב-1966 זכה בתואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE) ובתואר אבירות.
ב-1981 הונצח גוטמן ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן.
מכון גוטמן(ספ') בבדלונה שבספרד קרוי על שמו.
באוגוסט 2020 יצא סרט דוקומנטרי ב-Netflix בשם Rising Phoenix המספר על המשחקים הפאראלימפיים והחשיבות שלהם לספורטאים המשתתפים במשחקים, ובו קטעי ארכיון של גוטמן.
הערות שוליים

↑  אתר המכון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601204105171  PLWABN: 9810576166505606  BIBSYS: 90167009  CiNii: DA01179656  GND: 129293555  ISNI: 0000 0000 8406 2233  LCCN: n50024218  NDL: 00442049  NKC: mub2016922423  NLA: 35158854  NLG: 108038  NSK: 000800798  NTA: 068507208  RERO: 02-A003333192  SUDOC: 093554575  Trove: 846093  VIAF: 108812296   WorldCat (עם VIAF): 108812296
מגלן שחור-פנים

| מגלן שחור-פנים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: מגלן ארגנטיני
מין:: מגלן שחור-פנים
שם מדעי
 Theristicus melanopis ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


מגלן שחור-פנים (שם מדעי: Theristicus melanopis) הוא מין של מגלן, המצוי במישורי עשב פתוחים בדרום אמריקה, במדינות ארגנטינה, צ'ילה ופרו. סיווגו של המגלן שחור-הפנים שנוי במחלוקת; ישנה דעה שלפיה הוא תת-מין של המגלן חום-הצוואר, אף על פי שהם נחשבים למינים נפרדים על פי רוב המוסדות המדעיים. אין למגלן שחור-הפנים תת-מינים.
מאפיינים

אורכו של המגלן כ-75 ס"מ, ומשקלו כ-1.1 עד 1.4 ק"ג. הראש, הצוואר והבטן התחתונה חומים-צהבהבים, הכיפה והמפרקת חומות; הרגליים אדומות, מסביב לעין יש עור חשוף בצבע שחור, ועל הגרון יש דלדל שחור. אף על פי שנוצות התעופה עצמן שחורות, נוצות הכיסוי (הנוצות שמכסות אותן) אפורות בהירות. העיניים אדומות.
מגלן שחור-פנים רועש מאוד בעונת הרבייה, אך גם באתרי הלינה או כשהוא בלהקות. אף שבתי הגידול המועדפים עליו הם מישורי עשב, ניתן לראות אותו גם בעמקים עם צמחי קנה מצוי, בביצות, באגמים ובגדות נהרות. לא ניתן לראות את המגלן הזה  בגבהים שמעל 3,000 מטרים מעל גובה פני הים. 
מגלן זה ניזון מחרקים, דו-חיים, רכיכות ותולעים. לעיתים אחוקות גם מעופות ומכרסמים. את מזונו הוא משיג על-ידי חיטוט וגישוש במים הרדודים ובבוץ. הוא עושה זאת ביחידות, בזוגות או בקבוצות.
כשהוא נודד, המגלן שחור-הפנים עף בלהקות גדולות, העשויות לכלול כ-100 פרטים ומסודרות בצורת שורה.
עונת הרבייה מתרחשת בין החורף לסתיו, ושונה באוכלוסיות שונות. המגלנים מקננים בדרך כלל בקבוצות של כ-10 עד 50 פרטים. הנקבה והזכר מקימים קן מענפים וזרדים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, והגוזלים פורחים מהקן לאחר 35–40 ימים.
הערות שוליים

↑  מגלן שחור-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שנוי במחלוקת
↑  מין המגלן T. branickii מוזכר בוויקיפדיה האנגלית כתת-מין של המגלן שחור-הפנים, אך לפי עדכון באתר IUCN (שבוסס על מחקר שבוצע ב-2014), הוא נחשב כיום למין נפרד.
מגלן מצויץ דרומי

| מגלן מצויץ דרומי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: מגלן מצויץ
מין:: מגלן מצויץ דרומי
שם מדעי
 Geronticus calvus ‏בודארט, 1783

מגלן מצויץ דרומי (שם מדעי: Geronticus calvus) הוא מין של מגלן מהסוג מגלן מצויץ, שמצוי בערבות עשב או באזורים חצי-מדבריים בהרים בדרום אפריקה. תחום תפוצתו מתפרש על פני צפון-מזרח דרום אפריקה, מזרח אסוואטיני ולסוטו.
מאפיינים

גופו וצווארו של המגלן ירוקים בוהקים ופניו לבנים. מקורו, רגליו וכיפתו אדומים. פניו וכיפתו אינם מכוסים בנוצות. עיניו אדומות-כתומות. המגלן ניזון מחרקים, זוחלים קטנים, מכרסמים ועופות קטנים. המגלן המצויץ הדרומי הוא עוף קבוצתי, והוא מחפש אוכל וישן בלהקות. המגלן שקט בדרך כלל, אך די רועש בעונת הקינון, ומשמיע בה צליל שדומה לזה של תרנגולת.
בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ערבות עשב, בדרך כלל ברום של 1,200 עד 1,850 מטרים מעל גובה פני הים. בשונה מרוב מיני המגלנים האחרים, המגלן המצויץ מקנן על צוקים (לא על עצים), ומעדיף סביבות יבשות יותר מאלה של קרוביו.
עונת הרבייה מתרחשת בין אוגוסט לאוקטובר. המגלנים מקננים בדרך כלל בקבוצות של כ-40 פרטים. הקן מוקם על ידי הזכר מענפים וצמחייה, בדרך כלל בין סלעים או על צוקים שקרובים לנקיקים או למפלי מים. הזכר מגן על הקן, ותוקף בעזרת מקורו את כל מי שמנסה להתקרב אליו. הנקבה מטילה 2-3 ביצים, ודוגרת עליהן במשך כ-21 ימים. הזכר והנקבה מאכילים את הגוזלים. לאחר כ-55 ימים הפרחונים עוזבים את  הקן, אך זקוקים לסיוע מההורים כחודשיים נוספים לאחר מכן.
אוכלוסיית המגלן המצויץ הדרומי קטנה ומצטמצמת בגלל איבוד שטחי מחיה. לכן מגלן זה הוכרז כ"פגיע" ברשימה האדומה של IUCN והוזכר בנספח 2 של אמנת וושינגטון.
הערות שוליים

↑  מגלן מצויץ דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מוריס אוקספורד פלאטנוס

| --- | --- |

Morris Oxford flatnose, שנת 1927
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Morris Motors" (אנ')
 שנות ייצור:  1930 – 1926
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  מוריס אוקספורד 6
 בסיס גלגלים:  2,705 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,697 סמ"ק  4 צילינדרים, 1,802 סמ"ק
"מוריס אוקספורד פלאטנוס (באנגלית: Morris Oxford flatnose) היא מכונית סלון שיוצרה במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב Morris Motors (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1930–1926.
"מוריס אוקספורד פלאטנוס"

פלאטנוס - מאנגלית: אף שטוח.
יוצרו 32,282 יחידות.
דגם קבריולה 2 מושבים "tourer".
דגם קבריולה 4 מושבים "tourer".
דגם סלון (coachbuilt saloon) - 4 דלתות.
דגם סלון (fabric saloon) - 4 דלתות.
דגם קופה - 2 מושבים.
תמונות

"מוריס אוקספורד פלאטנוס", שנת 1929, סדאן 4 דלתות
"מוריס אוקספורד פלאטנוס", שנת 1927, סדאן 4 דלתות
"מוריס אוקספורד פלאטנוס", 1927 - קבריולה
"מוריס אוקספורד פלאטנוס", 1927 - קבריולה
"מוריס אוקספורד פלאטנוס", 1927 - קבריולה
ראו גם

מוריס אוקספורד 6
הערות שוליים

↑  Culshaw; Horrobin (1974). Complete Catalogue of British Cars. London: Macmillan. ISBN 0-333-16689-2.
↑  Baldwin, N. (1994). A-Z of cars of 1920s. UK: Bay View Books. ISBN 1-870979-53-2.
↑  Sedgwick, M.; Gillies (1989). A-Z of cars of the 1930s. UK: Bay View Books. ISBN 1-870979-38-9.
↑  "מוריס  פלאטנוס" gracesguide.co.uk/Morris:_Flatnose
↑  "מוריס אוקספורד פלאטנוס"  כולל תמונות vandp.net/sales/1703/1927-morris-oxford-flatnose-judges-car
מגלן קדוש אפריקני

| מגלן קדוש אפריקני |
| --- | --- |
 מגלן קדוש אפריקני
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: מגלן קדוש
מין:: מגלן קדוש אפריקני
שם מדעי
 Threskiornis aethiopicus ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


Threskiornis aethiopicus
מגלן קדוש על עץ בקניה.
מגלן קדוש אפריקני או איביס שחור ראש (שם מדעי: Threskiornis aethiopicus) הוא מין של עוף מים מתת-משפחת המגלנים ומהסוג מגלן קדוש, שמצוי כיום בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה; בעבר היה נפוץ גם במזרח התיכון, בעיקר במצרים, ועד דרום-מזרח עיראק. המגלן היה בעל חיים מקודש במצרים העתיקה, ובמיתולוגיה המצרית, האל תחות מתואר כבעל ראש מגלן.
במיתולוגיה המצרית המגלן היווה סמל מקודש, מכיוון שייצג את האל תחות. בכתביהם של הרודוטוס ופליניוס הזקן נכתב שהמגלנים הגנו על מצרים בפלישות של נחשים מכונפים, ובסיפורים אחרים נכתב שהם אכלו זבובים שגרמו למגפות. בתרבות המצרית העתיקה, מגלנים היו מוקרבים ונקברים כמומיות במשך מאות שנים. מספר העופות שנקברו לצרכים טקסיים מוערך בכ-8 מיליון. מומיות של מגלנים הובאו לאירופה על ידי צבאו של נפוליאון. המגלנים היו נפוצים מאוד במצרים עד המאה ה-18, אך במהלך המאה ה-19 נעלמו כמעט לחלוטין מאזור זה. במהלך המאה ה-20 עלתה תפוצתם בחלקים הדרומיים של אפריקה.
בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ומשטחי בוץ, בפנים היבשה או ליד החוף; אך לעיתים מגלנים נצפים גם בשטחים חקלאיים ובמטמנות.
מאפיינים

אורכו כ-65 עד 75 ס"מ, ומשקלו כ-1.5 ק"ג. ראשו הקירח, צווארו, מקורו, רגליו, אחוריו וקצוות כנפיו שחורים; שאר גופו לבן. הזכר זהה לנקבה במראהו, אף על פי שהנקבה קטנה מעט ממנו. למגלנים צעירים יש פלומת נוצות לבנה מנומרת בשחור ומקור קטן יותר; בנוסף, ראשיהם וצווארם מנוצים. המגלן שקט בדרך כלל, אך לעיתים משמיע קולות קרקור.
המגלן הקדוש הוא מונוגמי, ומקנן בקבוצות גדולות. הקן מוקם על עץ, בדרך כלל באובב, ועשוי מענפים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים עליהן במשמרות של כ-24 שעות במשך 21–29 ימים. הגוזלים מואכלים ממזון חצי-מעוכל שהוריהם מקיאים. הגוזלים מזהים את הוריהם בעזרת הקריאות שלהם, ורצים, קופצים או עפים כדי למשוך את תשומת לבם. הם פורחים מהקן לאחר 35–40 ימים, ונעשים עצמאיים לאחר 44–48 ימים.
המגלנים הקדושים האפריקניים מחפשים מזון בלהקות, בדרך כלל במים של ביצות רדודות אך גם על האדמה. הם גם ישנים בלהקות, ונצפתה קבוצה של כ-300 מגלנים שהתקבצו על מנת לישון. המגלנים הקדושים האפריקניים משתמשים במגוון קולות על מנת לתקשר.
המגלן הקדוש האפריקני ניזון ממיני דגים שונים, צפרדעים, יונקים קטנים, לטאות, עופות קטנים וחרקים, אם כי גם חסרי חוליות כמו תולעי אדמה מהווים חלק מתזונתו; על מנת להשיג אותם, הוא חופר במקורו באדמה.
הערות שוליים

↑  מגלן קדוש אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ע"פ מונחי האקדמיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4138148-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מהפכת הוורדים

מהפכת הוורדים (בגאורגית: ვარდების რევოლუცია, וַרדֶבּיס רֶבוֹלוּציה) הוא השם המיוחס למהפכה ללא שפיכות דמים שהתרחשה בגאורגיה בשנת 2003. היא התרחשה בסיומה של מחאה על בחירות שנויות במחלוקת, שגרמה להתפטרותו של הנשיא אדוארד שוורדנדזה וסימנה את סוף עידן ההנהגה הסובייטית במדינה, כעשור אחרי התפרקות ברית המועצות. שמה של המהפכה נובע מאחד מרגעי השיא שלה, כשהמפגינים בהנהגת מיכאיל סאקשווילי הסתערו על הפרלמנט בזמן דיון כשהם אוחזים בוורדים אדומים. המהפכה הסתיימה בבחירות חדשות לפרלמנט ולנשיאות, ובניצחון התנועה הלאומית הדמוקרטית של סאקשווילי, אך גיאורגיה המשיכה לסבול מחוסר יציבות וממשברים בשנים שלאחר מכן.
המצב הפוליטי לפני המהפכה

גאורגיה נשלטה על ידי אדוארד שוורדנדזה משנת 1992 (נשיא גאורגיה משנת 1995). ממשלתו ומשפחתו האישית היו שותפים במידה הולכת וגוברת בשחיתות שלטונית, שמנעה את צמיחתה הכלכלית של גאורגיה. המדינה נותרה ענייה מאוד בסטנדרטים האירופאיים. שני המחוזות המנותקים הנתמכים על ידי רוסיה (אבחזיה ודרום אוסטיה) נותרו מחוץ לשליטת הממשלה בטביליסי, והרפובליקה האוטונומית של אג'ריה נשלטה על ידי שליט חצי-בדלני, אסלן אבשידזה. המשבר הפוליטי והסוציו-אקונומי היה קרוב להגיע לשיאו לפני הבחירות הפרלמנטריות ב-2 בנובמבר 2003. בעלי הברית הפוליטיים של שוורדנדזה "עבור גאורגיה החדשה" ושל אבשידזה "איחוד התחיה הדמוקרטית של גאורגיה" התמודדו מול מפלגות האופוזיציה הפופולריות: "התנועה לאיחוד לאומי" של מיכאיל סאקשווילי ו"הדמוקרטים של בורג'נדזה" שהונהגו על ידי יושבת ראש הפרלמנט נינו בורג'נדזה וזוראב ז'ווניה, שמאוחר יותר מת, בנסיבות בלתי ברורות, מהרעלת גז בדירת חברו ב-8 בפברואר 2005.
בחירות ומחאה

ב-2 בנובמבר 2003 התקיימו בחירות פרלמנטריות בגאורגיה. הבחירות הוקעו על ידי משקיפים בינלאומיים בתואנה שהיו נגועים במשוא פנים של שוורדנדזה. מיכאיל סאקשווילי טען כי ניצח בבחירות (טענה שנתמכה בסקרים בלתי תלויים). טענה זו אושרה גם על ידי הצבעה מקבילה בלתי תלויה בבחירות מקומיות של קבוצה מקומית קטנה שבוצעה על ידי האגודה הבינלאומית למען בחירות דמוקרטיות הוגנות - ISFED. סאקשווילי והאיחוד של האופוזיציה קיבלו את התוצאות כאילו היו תוצאות הבחירות הרשמיות, ודחקו בעם הגאורגי למחות כנגד ממשלת שוורדנדזה, וארגנו אי-ציות ללא אלימות, כנגד שלטונות. המפלגות הדמוקרטיות העיקריות של האופוזיציה, התאחדו בתביעה לסילוקו של שוורדנדזה וקיום בחירות חוזרות.
באמצע נובמבר, החלו הפגנות אנטי-ממשלתיות מאסיביות ברחוב המרכזי של טביליסי, שדרות רוסתוולי. תוך זמן קצר, השתתפו בהפגנות כמעט כל הישובים העיקריים של גאורגיה. ארגון הצעירים קמארה ("די!"), העמיתים הגאורגים של התנועה הסרבית, אוטפור ("התנגדות!"), ומספר ארגונים שאינם ממשלתיים, כמו מכון החופש, היו פעילים בכל ההפגנות והפעילויות. ממשלת שוורדנדזה גובתה על ידי אסלן אבשידזה, מנהיג חצי-בדלני של המחוז האוטונומי אג'ריה, ששלח אלפים מתומכיו להפגנות פרו-ממשלתיות כמשקל נגדי להפגנות בטביליסי.
החלפת השלטון

הפגנות האופוזיציה הגיעו לשיאן ב-22 בנובמבר, יום פתיחת עונת הדיונים בפרלמנט החדש, שנחשב לבלתי חוקי. באותו יום, תומכי האופוזיציה, שהונהגו על ידי סאקשווילי, עם ורדים בידיהם (משום כך נקראה מהפכת הוורדים) לכדו את בנין הפרלמנט, כשהם מפריעים לנאומו של הנשיא אדוארד שוורדנדזה, ומכריחים אותו לברוח עם שומרי ראשו. הוא מכריז מאוחר יותר על מצב חירום במדינה, ומתחיל להניע כוחות ושוטרים ליד מקום מושבו בטביליסי. למרות זאת, היחידה העילית של הצבא סירבה לתמוך בממשלה. בערב 23 בנובמבר (שהיה גם יום גיאורגי הקדוש), שוורדנדזה נפגש עם מנהיגי האופוזיציה סאקשווילי וז'ווניה, כדי לדון במצב. פגישה שאורגנה על ידי שר החוץ הרוסי, איגור איוונוב. לאחר הפגישה, הנשיא הודיע על פרישה. הדבר גרם לתחושת אופוריה ברחובות טביליסי. מעל ל-100,000 מפגינים חגגו את הניצחון כל אותו לילה.
יושבת הראש היוצאת של הפרלמנט, נינו בורג'נדזה, מונתה לנשיאה עד לבחירות החדשות שהיו צריכות להתקיים. בית המשפט העליון של גאורגיה ביטל את תוצאות הבחירות הפרלמנטריות. ב-4 בינואר 2004 התקיימו בחירות לנשיאות גאורגיה בהן ניצח מיכאיל סאקשווילי ניצחון גדול, וב-25 בינואר הוכתר כנשיא החדש של גאורגיה. ב-28 במרץ 2004, התקיימו בחירות חדשות לפרלמנט, שהסתיימו ברוב מוחץ של תומכי סאקשווילי, התנועה הלאומית הדמוקרטית, והמיעוט שמיוצג על ידי האופוזיציה הימנית. (במקום התשיעי ברשימה נכללה היהודיה, מזיה פטרקצישווילי תורתלדזה).
באג'ריה

במאי 2004 התרחשה מה שמכונה "מהפכת הוורדים השנייה" בבתומי, אג'ריה. אחרי חודשים של מתיחות קיצונית בין ממשלת סאקשווילי לבין אסלן אבשידזה, הדיקטטור בפועל של המחוז האוטונומי. אלפי אג'רים נשלחו על ידי התנועה הלאומית המאוחדת וקמארה להפגין נגד מדיניותו של אבשידזה של בדלנות ומיליטריזציה. אבשידזה עשה שימוש בכוחות הביטחון ובכוחות הפרלמנט לפיזור ההפגנות שברחובות בתומי וכובולתי. הוא נכשל בדיכוי ההפגנות, שמאוחר יותר יתגברו. הגשר על נהר הצ'לוכי, שנמצא על הדרך הראשית המחברת בין אג'ריה לבין יתר גאורגיה, פוצץ ב-2 במאי 2004 בהוראת המנהיגות הגולה של אג'ריה בראשות אסלן אבשידזה, אשר קרא להחלטה להפציץ את הגשר שנמצא בנפת כובולתי "אמצעי מניעה כנגד פעולות צבאיות אפשריות של ההנהגה המרכזית הגאורגית". ב-6 במאי 2004 (שוב יום גיאורגי הקדוש), מפגינים מכל אג'ריה התקבצו בבתומי, למרות שפוזרו בכוח ביום שלפני כן. ראש ממשלת גאורגיה, זוראב ז'ווניה, ושר הפנים, גיאורגי ברמידזה, קיימו משא ומתן עם שר הפנים האג'רי ג'מאל גוגיטידזה, לנסיגת כוחותיו מהגבול האדמיניסטרטיבי על נהר הצ'לוכי, והנהיג את הכוחות המיוחדים של גאורגיה לתוך אג'ריה. אבשידזה צפה את הבלתי נמנע, התפטר עוד באותו ערב ועזב למוסקבה. הנשיא סאקשווילי ביקר בבתומי ביום שלמחרת, ופגש במפגינים האג'רים המנצחים.
ראו גם

מהפכות הצבע
מהפכת הצבעונים
תמונת כוח הפרח (אנ')
הגשר שפוצץ על נהר הצ'לוכי
מהפכת טוויטר

מהפכת טוויטר (באנגלית: Twitter Revolution) הוא מונח שמשקף את ההשפעה של טכנולוגיית המידע המודרנית (מאז שנת 2009), ובפרט טוויטר, על הובלת תהליכים פוליטיים וחברתיים במדינות רבות בעולם.
המונח הופיע לראשונה באפריל 2009 באמצעי התקשורת בקישינב, בירת מולדובה, כתוצאה מהצלחת ההפגנות שהוצתו על ידי מסרים בטוויטר. נטליה מוראר הייתה הראשונה לארגן הפגנה פוליטית באמצעות שימוש בציוץ מסרים בטוויטר.
מתנגדי שלטון משתמשים ברשתות חברתיות מקוונות רבות ובהן אתר טוויטר על מנת ליצור מהפכות פוליטיות וחברתיות בארצם.
המונח גם זכה לכינוי "הנשק של הדמוקרטיה", משום שהרשתות החברתיות הללו נגישות לכל דורש. בעידן האינטרנט לאזרחים יכולת להשפיע על המדיניות הציבורית במדינתם.
היסטוריה

השימוש בטוויטר ככלי שמוביל מחאות פוליטיות וחברתיות החל בשנת 2009 במולדובה. באותה שנה נערכו בחירות לפרלמנט ומפלגת השלטון הקומוניסטית זכתה למרב הקולות. אזרחים רבים במדינה התארגנו לקבוצות באמצעות אתר טוויטר בטענה שהתוצאות היו כוזבות. תוך זמן קצר, הקבוצות שהחלו במרחב המקוון, הפכו לקבוצות מפגינים המוניות, שיצאו לרחובות בדרישה לערוך ספירה חוזרת של קולות הבוחרים ולקיים בחירות חוזרות. בהמשך ההפגנות הסלימו להתפרעויות של האזרחים נגד הפרלמנט במדינה. כיוון שהתאגדותם של המפגינים החלה בטוויטר, פעולות המחאה זכו לכינוי "מהפכת טוויטר".
הטכנולוגיה של טוויטר מתבססת על עקרונות ווב 2.0 ומשמשת את הגולשים להביע את עמדתם ולהשמיע את קולם (על ידי "ציוצים"). המונח "מהפכת טוויטר" הוצג בכלי התקשורת כמושג מהפכני שמתאר את כוחו של ההמון להתאגד לקבוצות ולהתקומם לראשונה באמצעות שימוש ברשתות חברתיות מקוונות.
בשנים 2010–2011 התקוממו אזרחים מארצות ערב כנגד השלטון הלא דמוקרטי בארצותיהם. התקוממויות, שהתרחשו בהפגנות באיראן, בתוניסיה, במצרים, בלוב ובסוריה, הניעו את התקשורת להמשיך להשתמש במונח מהפכת טוויטר, כמושג שמשקף השפעה מרכזית של טכנולוגיית המידע המודרנית על הובלת תהליכים פוליטיים וחברתיים. בארצות שבהן השלטון אינו דמוקרטי דיכוי האזרחים על ידי המשטר גרם לחסימת ערוצי תקשורת רבים בפני האזרחים. בתקופת המהפכות בארצות הללו אתר טוויטר היווה ככלי עיקרי להעברת מסרים בין האזרחים ושימש כערוץ תקשורת עם גורמים חיצוניים.
הכינוי "מהפכת טוויטר" הוענק לארבע מתוך עשר המהפכות הפוליטיות העממיות, הקרויות "מהפכות צבעוניות" (Color Revolutions), שחלו בתחילת המאה ה-21 והפכו למושג נפוץ.
המהפכות

מהפכת טוויטר הראשונה (2009) החלה ברפובליקה של מולדובה באפריל 2009, ביוזמתה של נטליה מוראר. בעקבות המהומות הודיע נשיא מולדובה, ולדימיר וורונין, על ספירה מחודשת של הקולות.
מהפכת טוויטר השנייה (2009–2010) החלה באיראן ביוני 2010. פעילות זו זכתה גם לכינויים "המהפכה הירוקה" ו"מהפכת הפייסבוק" . ההתקוממות האיראנית לא הצליחה להביא לשינוי כלשהו.
מהפכת טוויטר השלישית (2010–2011) החלה בתוניסיה בדצמבר 2010. מהפכה זו זכתה לכינוי "מהפכת היסמין", הפרח הלאומי של תוניסיה, וכן לכינוי "מהפכת ויקיליקס הראשונה".
מהפכת טוויטר הרביעית (2011) החלה במצרים ב-25 בינואר 2011. מהפכה זו כונתה "מהפכת הלוטוס" (Lotus Revolution) וגם "מהפכת הפייסבוק" (Facebook Revolution). במהפכה זו הגיעה לסיומה תקופת שלטונו של חוסני מובארכ, שנמשכה 30 שנה.
ביקורת

ההתעסקות במושג "מהפכת טוויטר" בתקשורת העולמית צייר בעיני הציבור את אתר טוויטר ככזה שמייצר מהפכות, אך חוקרי תקשורת רבים סולדים מהרעיון שאתר הציוצים הוא זה שגורם למהפכות, לטענתם טוויטר רק מקדם את המהפכות ומאפשר התארגנות מהירה יותר של פעילים המתגייסים למען מטרה מוגדרת.
למושג "מהפכת טוויטר" קמו מתנגדים רבים, את ההתנגדות הבוטה ביותר השמיע מורוזוב, שהיה בין הראשונים שראה בטוויטר ובטכנולוגיות החדשות כלי השפעה מהפכני, מורוזוב היה הראשון שטבע את המושג "מהפכת הטוויטר" בשנת 2009 בסנונית המהפכה במולדובה. מתוך ביקורת על התומכים הנלהבים בכלים החדשים של "המדיה החברתית" שהמציאו מחדש את האקטיביזם החברתי.
"את המהפכה לא יצייצו בטוויטר", כתב מלקולם גלדוול באוקטובר 2010 במאמר מצוטט בניו יורקר
תחת הכותרת "שינוי קטן למה המהפכה לא תצויץ" וזאת תוך התעלמות מכמה תכונות חשובות של רשתות חברתיות. הוא יצא כנגד ההגדרה של אקטיביזם רשת כסוג של אקטיביזם. לטענתו, האקטיביזם האמיתי התבטא לדוגמה בשנות ה-60 בדרום ארצות הברית שבה אזרחים יצאו והפגינו בשביתות שבת ובמחאות שקטות כנגד מדיניות האפליה תוך כדי סכנת חיים מוחשית.
סוג זה של אקטיביזם בסיכון גבוה כפי שטבע אותו הסוציולוג Doug Macadam
לעולם לא יקרה על ידי ציוץ בטוויטר.
גלדוול מוצא שני הבדלים משמעותיים בין אותן קהילות המחאה של העבר לקהילות המחאה הווירטואליות: ההבדל הראשון הוא חוזק הקשר בין אנשי הקהילה. למשל, הקשרים בין חברי התנועות לזכויות האזרח בשנות ה-60 היו קשרים בין-אישיים ממשיים שהניעו אותם לרמת הקרבה גבוהה מאוד עד סיכון חיים וזה לעומת קשרים חלשים ורופפים ברשת חברתית כפי שחקר הסוציולוג מרק גרנווטר.
לטענת גלדוול קשרים חלשים אלו יובילו לאקטיביזם בסיכון גבוה לעיתים רחוקות בלבד.
הבדל נוסף שמצא גלדוול בין הקהילות המחאה לרשתות החברתיות הוא בהיררכיה הארגונית, אותם סטודנטים שהחלו את שביתת השבת בגרינסבורו בדרום ארצות הברית בשנות ה-60 היו שייכים לתנועה לזכויות האזרח NCAAP בראשות מרטין לותר קינג. התנועה נוהלה בצורה היררכית, ההנהלה ישבה בניו יורק ומשם ניהלה את כל הפעילויות. לעומת זאת "מדיות חברתיות" הן סוג של אנרכיות, הן לא נשלטות על ידי רשות אחת מרכזית וההחלטות נעשות באמצעות קונצנזוס ולא באמצעות סמכות עליונה.
מושגים דומים

מבין שלל המהפכות שמקדמות מטרה של אזרחים נמצאת מהפכה בולטת נוספת "מהפכת הפייסבוק". לשתי הרשתות החברתיות יש כמעט את אותם עקרונות אינטרנטיים מבוססי ווב 2.0. דוגמה לשימוש דומה ברשת החברתית המקוונת פייסבוק ניתן לראות באירועי "מחאת האוהלים" בישראל, בקיץ 2011, שבה התקוממו אזרחי מדינת ישראל כנגד יוקר המחיה בארץ, הייתה זו המחאה החברתית הגדולה בישראל שהחלה מפעילות אזרחים ברשת החברתית המקוונת פייסבוק.
הערות שוליים

↑  גרהאם סטאק, נעצרה יוזמת "מהפכת הטוויטר" של מולדובה, באתר הארץ, 17 באפריל 2009
מוזיאון הארוטיקה (אילת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון מין
 כתובת:  גן בנימין 7 
 מיקום:  אילת, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – ערך בלתי־ידוע
 קואורדינטות:  29°33′20″N 34°57′03″E﻿ / ﻿29.555436537064°N 34.950728097651°E﻿ / 29.555436537064; 34.950728097651
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןמוזיאון הארוטיקה(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןמוזיאון הארוטיקה  he מוזיאון הארוטיקהhe מוזיאון הארוטיקהמפת  __ אילת (in English: Eilat) [‌דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) ממזרח: עקבה (in English: Trace) מדרום: מפרץ אילת (in English: Gulf of Aqaba) ממערב: חצי אי (in English: Peninsula) סיני (in English: Sinai) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוזיאון הארוטיקה או המוזיאון הארוטי הוא מוזיאון הנמצא באילת ועוסק במיצגים אמנותיים שונים מעולם הארוטיקה. מוזיאון זה הוא מוזיאון המין הראשון בישראל, וניתן למצוא בו: תערוכות צילומים ארוטיים של צלמים מפורסמים, ציורים עתיקים, פסלים הממחישים איברים אינטימיים ועוד.
במוזיאון מוקרנים גם הסרטים הפורנוגרפיים הראשונים שצולמו, משנות ה-20 של המאה ה-20, וכן קיים חדר המוקדש כולו לסגנון הסאדומאזוכיזם.
ראו גם

מוזיאון הארוטיקה (פריז)
מוזיאון הבאוהאוס

| --- | --- |

מבנה המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  עיצוב תעשייתי
 כתובת:  רחוב ביאליק 21, תל אביב
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  רון לאודר 
 מייסדים:  רון לאודר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 קואורדינטות:  32°04′23″N 34°46′15″E﻿ / ﻿32.073052°N 34.77071°E﻿ / 32.073052; 34.77071
 www.bauhaus.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מוזיאון הבאוהאוס(למפת תל אביב רגילה) מוזיאון הבאוהאוס(למפת גוש דן רגילה) מוזיאון הבאוהאוס(למפת גוש דן מוגדלת) מוזיאון הבאוהאוס  he מוזיאון הבאוהאוסhe מוזיאון הבאוהאוסמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוזיאון הבאוהאוס הוא מוזיאון פרטי השוכן בקומת הקרקע של מבנה שנבנה בסגנון הבינלאומי ב-1934, הממוקם ברחוב ביאליק 21 בתל אביב. המוזיאון נפתח בסוף שנת 2007, לאחר שהמבנה שבו הוא שוכן נרכש ושופץ בידי רון לאודר. שטחה של התצוגה הוא 120 מ"ר ומוצגים בה פריטי ריהוט וחפצי באוהאוס משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, וכן תערוכות אודות הסגנון הבינלאומי.
ראו גם

מרכז באוהאוס
מבטא הומוסקסואלי

מבטא הומוסקסואלי גברי הוא נושא העומד במרכזם של סטריאוטיפים מודרניים רבים, וכמו כן במוקד של מחקרים סוציו-בלשניים. מחקרים מדעיים גילו מאפיינים מובהקים מבחינה פונטית המושמעים על ידי גברים הומוסקסואליים רבים והוכיחו כי המאזינים מנחשים במדויק את נטייתם המינית של הדוברים בשיעורים גבוהים ממקריות. תכונה אחת של הדיבור מכונה לעיתים "ליספ הומואי" (Lisp היא הגייה אופיינת משובשת של עיצורים שפתיים כדוגמת סמ"ך ושי"ן), אם כי החוקרים מכירים בכך שלא מדובר בליספ של ממש מבחינה טכנית. המחקר אינו תומך ברעיון הסטריאוטיפי לפיו אופן הדיבור ההומואי מאמץ לחלוטין מאפייני דיבור נשיים, אך מאשש כי קיים אופן דיבור שכזה וכי הוא מאמץ באופן סלקטיבי חלק מהתכונות של דיבור נשי. נראה כי מאפייני דיבור הומוסקסואליים הם נרכשים, אם כי מקורותיהם ותהליך האימוץ שלהם על ידי גברים עדיין אינם מובנים.
אנגלית צפון אמריקאית

רוב המחקרים בנושא נערכו על דוברי אנגלית ילידיים. מאז תחילת המאה ה-20 בלשנים ניסו לבודד באופן מדויק את מה שמבדיל את האנגלית של גברים הומואים מזו של האוכלוסייה הכללית, בדרך כלל על ידי השוואה לדיבור גברי הטרוסקסואלי או באמצעות השוואה לדיבור נשי. במחקרים ישנים יותר, קלינאי תקשורת התמקדו לעיתים קרובות בגובה צליל גבוה בקרב גברים, ובדמיונו לזה של נשים, כפגם. מכיוון שהקהילה ההומוסקסואלית מורכבת מתת-תרבויות רבות קטנות יותר, סביר להניח שלא יהיה מדויק לשער שכלל הדיבור הגברי ההומואי נופל תחת קטגוריה הומוגנית לשונית אחת.
אנגלית צפון אמריקאית > ליספ הומואי

מה שלעיתים מתואר באופן שגוי כ"ליספ הומואי" היא דרך דיבור אחת הקשורה באופן סטראוטיפי לדוברי אנגלית הומואים בצפון אמריקה, ואולי גם לדוברי ניבים או שפות אחרים. אופן דיבור זה מאופיין בהגייה ניכרת של עיצורים שורקים (במיוחד /s / ו- /z /). מדען הדיבור בנג'מין מנסון ועמיתיו טוענים כי אין מדובר בעיצור /s/ שאינו מבוטא כראוי (ולכן טכנית לא מדובר בתופעת ה-ליספ), אלא שמדובר בהגיית-יתר של /s/.  באופן ספציפי, גברים הומוסקסואליים מתועדים כמבטאים /s/ עם פסגות ספקטרליות בתדירות גבוהה יותר, ספקטרום מוטה שלילי ביותר ומשך זמן ארוך יותר מגברים הטרוסקסואלים. המתאם המדובר רחוק מלהיות חד-חד ערכי: לא כל הגברים האמריקאים ההומוסקסואליים מדברים עם הגיית-יתר זו של ה-/s/ (ככל הנראה פחות ממחציתם), ובנוסף, קיימים בנמצא גברים רבים המזדהים כהטרוסקסואלים שבמבטא שלהם ניתן לזהות את התכונה הזו.