stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שקל צורי
השקל הצורי תחת שלטונות ההלניסטים ורומא

השקל הצורי היה המטבע החשוב ביותר והעיקרי בלבנט (בקרב אנשי סוריה, הכנענים־פיניקים והיהודים), החל מ־126/125 לפנה"ס (שנת ההטבעה הראשונה, עם ירידת הממלכה הסלאוקית) עת ירש את הטטרדרכמה הסלאוקית, למשך כ־180 שנה. בצד השקלים נטבעו חצאי שקלים, וכן רבעי שקלים נדירים.
מבחינה עיצובית, על צדו האחד של השקל הצורי הופיע ראש מלקרת־הרקלס – מלקרת הוא האלוהות הראשית של צור, בעל צור והאל המגן שלה, שזוהה בתקופה ההלניסטית (Interpretatio graeca) הרקלס היווני. האל הופיע גם על מטבעות מקפריסין (כתיון, סלמיס, קוריון (אנ') ואמתוס (אנ')) דבר המצביע על קשרי צור והערים הפיניקיות באי. על צדו השני של השקל הצורי באותה תקופה הופיעו הנשר הסלאוקי (ובהמשך, הנשר הרומי) שבין רגליו חרטום אניה, המסמל את אופייה של צור ועוצמתה הימית, אלת הרקלס (אנ') שסימלה את מטבעת צור, וכיתוב יווני: ΤΥΡΟΥ ΙΕΡΑΣ ΚΑΙ ΑΣΥΛΟΥ – צור הקדושה ועיר מקלט. נוסף על כיתוב זה, הופיעו על המטבעות מונוגרמות יווניות ואותיות פיניקיות שונות.
ידוע אך מקרה אחד משנת 104/103 לפנה"ס שבו הוטבע מטבע שקל כפול מזהב; על צדו אחד ראש טיכה, ועל צדו השני קרן שפע כפולה עם הכיתוב היווני הרגיל לשקלים.
השקל הצורי איבד ממעמדו בסביבות 60 לספירה, בעקבות הטבעה מאסיבית של דינר רומאי במזרח התיכון בימי נירון. ההנפקה האחרונה של השקלים הצורים שידועה בימינו חלה בימי נרון והיא נושאת את שנת 191 למניין האוטונומיה, שהיא שנת 66/5 לספירה. עוד בימי נירון, הוקמה בצור מטבעה רומית גדולה לטטרדרכמות רומיות שהוטבעו בה ובערים חשובות אחרות במזרח עד אמצע המאה ה־3 לספירה, ונועדו לספק מטבעות ללגיונות הרומיים באזור. גם בתקופה זאת, הייתה למטבעות הצוריים תפוצה רחבה בלבנט.
צור הייתה המקור העיקרי למטבעות כסף בארץ ישראל כמה מאות שנים קודם לשקל הצורי, והשקל הצורי היה המטבע הבלעדי לתשלום חובות בבית המקדש השני. המטבע היה כה חשוב בעיני היהודים, אולי בזכות טהרת מתכתו ודיוק משקלו, שקביעתו כסטנדרט לתרומות קודש למחצית השקל העלימה עין מהסמלים הפגניים שעליו כגון מלקרת והנשר. במשנה מוזכר שכל השקלים המוזכרים בתורה הם שקלים צוריים. בתקופת המרד הגדול הוחלף השקל הצורי ב"שקל ישראל" – עם פרוץ המרד בשנת 66 לספירה (לא קיימים שקלים צוריים מאוחרים משנת 65) הוטבעו מטבעות יהודיים בירושלים, שמשקלם ותכולת מתכתם שווים לשקל הצורי, ואף הכיתוב "ירושלים הקדושה" עליהם מקביל לכיתוב "צור הקדושה" ביוונית על מטבעות צור.
שווי השקל הצורי היה 4 דרכמות (טטרדרכמה). ערכם של שקלי צור חוקה גם על־ידי אנשי אשקלון והנבטים במטבעותיהם.
לקריאה נוספת

יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979
אריה קינדלר, מיטבעת צור, המקור העיקרי בימי־קדם של מטבעות־כסף בארץ־ישראל, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ח', 1967 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
George Francis Hill, Catalogue of the Greek Coins of Phoenicia, Arnaldo Forni - Editore, 1965, עמ' cxxxv
הערות שוליים

1 2  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 23
↑  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 320.
↑  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 23–25
↑  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 319
↑  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 24
↑  יעקב משורר, אוצר מטבעות היהודים, ירושלים, 1977, עמ' 68–73
↑  Hill, Catalogue, pp. cxxiv–cxxv
↑  C. Meir, Tyrian Sheqels and Half sheqels with Unpblished Dates From the Isifya Hoard in the Kadman Numismatic Pavilion, Israel Numismatic Research 3, 2008 p. 119.
↑  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 318
↑  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 27
1 2  Hill, Catalogue, p. cxxxiv
1 2  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 28
↑  אריה ל. בן-אלי, יוסף רינגל ויעקב משורר, אניות וחלקי אניות על מטבעות עתיקים א, קרן המוזיאון הימי הלאומי, 1975, עמ' 66
↑  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 321
1 2  Hill, Catalogue, p. cxxxv
↑  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 39
1 2  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 322
↑  C. Meir, Tyrian Sheqels and Half sheqels with Unpblished DatesFrom the Isifya Hoard in the Kadman Numismatic Pavilion, Israel . Numismatic Research 3, 2008 p. 120
↑  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 322–323
↑  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 323
↑  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 28
↑  קינדלר, מיטבעת צור, עמ' 322
↑  מסכת בכורות, דף נ', עמוד ב', מסכת קידושין, דף י"א, עמוד א', ראו משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 28
↑  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 42
↑  רחל ברקאי, טביעת מטבעות בירושלים בימי בית שני, בתוך: ישעיהו גפני, רוני רייך, יהושע שוורץ (ע.), ספר ירושלים בימי הבית השני כרך ב', יד יצחק בן צבי, 2020, עמ' 655–674 (במיוחד 670–673)
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, 2.21.2 = 2.592 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)
↑  משורר, מטבעות עתיקים, עמ' 29
מטבעות ממטמון עספיא, שכלל בעיקר שקלים וחצאי־שקלים צוריים
קופסת מטבעות ולצדה שקלים צוריים ויורשיהם, השקלים הישראלים הקדומים
ולדיסלב אנדרס

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1892 Błonie, רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 במאי 1970 (בגיל 77) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו 
 מדינה:  פולין 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של ריגה 
 בן או בת זוג:  Irena Anders (1948–?) 
 צאצאים:  Anna Maria Anders 
 השתייכות:  צבא האימפריה הרוסית, הצבא הפולני (הרפובליקה הפולנית השניה), צבא אנדרס, Greater Polish Army, Polish Armed Forces in the East, כוחות פולין במערב 
 תקופת הפעילות:  1913–1970 (כ־57 שנים) 
 דרגה:  khorunzhy, פודפולקובניק, קולונל, general of a brigade, גנרל דיוויזיה, מייג'ור, shtabs-kapitan, פודפולקובניק, cornet, General of the branch 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  המלחמה הפולנית-סובייטית  Greater Poland uprising  מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 עיטור מסדר העיט הלבן של פולין (11 בנובמבר 1995)  אביר בלגיון הכבוד (1921)  Order of the Star of Perseverance (1984)  מפקד במסדר סאבה הקדוש (1926)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש (1915)  אביר מסדר פרו מריטו מליטנזי (1944)  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (1925)  מפקד בלגיון ההצטיינות (20 באוגוסט 1944)  צלב הזהב של וירטוטי מיליטארי (1944)  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי (1921)  מפקד הצלב בווירטוטי מיליטארי (1945)  צלב האבירים של וירטוטי מיליטארי (1944)  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (1938)  צלב המלחמה 1939-1945  צלב הגבורה  מסדר האריה הלבן, דרגה 4  צלב ההצטיינות במלחמה  מדליית המלחמה 1939–1945  מדליית ניצחון מדינות ההסכמה 1914–1918  צלב המלחמה לגבורה צבאית  Order of Homayoun  עשור להשבת עצמאות פולין  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה רביעית עם חרבות וקשת  Order of Lafayette  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  Italy Star  כוכב 1939–1945  אביר מפקד במסדר האמבט  צלב מונטה קאסינו  Wound Decoration  Bronze Medal for Long Service  צלב העצמאות  צלב ההצטיינות המוזהב  מדליית המלחמה 1918–1921  מדליית ההגנה  Silver Medal for Long Service  Army Medal for War 1939-45  אביר הצלב הגדול במסדר סנט מוריס ולזרוס  Gold Cross of Merit with Swords  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  צלב ארמייה קריובה  מפקד בלגיון הכבוד  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 
 
ולדיסלב אנדרס (בפולנית: Władysław Albert Anders;‏ 11 באוגוסט 1892 - 12 במאי 1970) היה גנרל פולני במלחמת העולם השנייה, מפקד "צבא אנדרס".
ביוגרפיה

ולדיסלב אנדרס נולד בשנת 1892 בכפר בלוניה, כ-60 ק"מ מצפון ללודז' לאב גרמני-בלטי ולאם פולניה. למד בבית הספר הטכני הגבוה בריגה. לאחר סיום הלימודים התגייס לצבא האימפריה הרוסית. עבר הכשרה לקצונה בבית הספר לקציני חיל הפרשים. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם כמפקד פלוגת פרשים. על אומץ ליבו בקרבות עוטר ב-7 עיטורים רוסים. לאחר המלחמה הצטרף אנדרס לצבא פולין (שזה עתה זכתה בעצמאותהּ) ולחם כמפקד רגימנט בקרב נגד הצבא האדום במלחמה הפולנית-סובייטית בשנת 1919. בשנות ה־30 עלה אנדרס לדרגת גנרל.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב־1 בספטמבר 1939 היה אנדרס מפקד חטיבת פרשים. הפרשים הפולניים לא היו יריב ראוי לתנופת השריון הגרמני והם נסוגו. אנדרס נפל בשבי הסובייטים שפלשו לפולין ממזרח ונכלא בכלא לוביאנקה במוסקבה, נחקר ועונה בידי אנשי הנ.ק.ו.ד..
ביוגרפיה > צבא אנדרס

גורלו של אנדרס השתנה לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות ב־22 ביוני 1941. הסובייטים שחררו אותו מכלאו על מנת שיקים צבא פולני שיילחם לצדם. אנדרס נתמנה למפקד צבא זה, ששמו הרשמי היה "הקורפוס הפולני השני" אך קיבל את הכינוי "צבא אנדרס". חיילים וקצינים פולניים ששוחררו ממאסרם במחנות הכפיה בסיביר, קזחסטן ואזורים אחרים בברית המועצות הצטרפו לצבא אנדרס.
כשסקר אנדרס לראשונה את גייסותיו, הוא מצא אנשים מזי רעב ועטויים בבלויי סחבות. מתוך כמיליון וחצי פולנים שגורשו לברית המועצות ממזרח פולין עם תפיסתה על ידי הסובייטים בשנת 1939 נותרו בחיים מאות אלפים ספורים בלבד. אנדרס קומם את אנשיו והפך אותם לצבא מאורגן. פליטים פולניים בלתי לוחמים, נשים, ילדים וזקנים, נלוו לצבא אנדרס, ומזונם ניתן להם ממנות הקרב של החיילים.
משא ומתן בין סטלין, צ'רצ'יל והכוחות הפולניים, איפשר לצבא אנדרס שמנה כ־100,000 חיילים ופליטים אזרחיים לצדם, לעבור לפרס שהייתה באותה עת נתונה להשפעה בריטית. בפרס גיבש ואימן אנדרס את צבאו. בעלות הברית הועידו לצבא אנדרס את המשימה להילחם בחזית איטליה. לאחר מספר חודשים בפרס יצא צבא אנדרס לכיוון המזרח התיכון בדרכו לחזית האיטלקית.
צבא אנדרס הפך להיות כוח קרבי רציני. בשנת 1944 הגיע לאיטליה, בה זכה לניצחונו הגדול בקרב על מנזר מונטה קאסינו ב־17-18 במאי 1944. אנדרס כבש את המנזר, שהפך למבצר מוגן היטב, לאחר ששלושה ניסיונות קודמים של בעלות הברית לכבוש אותו כשלו. בהמשך השתתף צבא אנדרס בקרבות בחוף הים האדריאטי ובטיהור עמק הנהר פו, ושחרר את הערים אנקונה ובולוניה. אנדרס קיבל אזרחות של כבוד בשתי הערים כאות הוקרה על פועלו.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

בפברואר 1945, מונה אנדרס למפקד העליון של הצבא הפולני על ידי הממשלה הפולנית הגולה, במקום הגנרל תדיאוש בור קומורובסקי שהיה בשבי הגרמני. אנדרס נאבק ביחד עם הממשלה הפולנית הגולה נגד ממשלת לובלין הפרו-סובייטית, אך ללא הועיל. בתחילת 1946 אף נטען שאנדרס ביקש לצאת למלחמה כדי לשחרר את פולין מידי הקומוניסטים. בספטמבר 1946 שללה הממשלה הפולנית את האזרחות הפולנית של אנדרס בגלל שסירב לחזור לפולין הקומוניסטית, עודד את חייליו שלא לשוב לפולין ולטענת הממשלה הפולנית הוא הוביל פעולות חבלה בפולין.
לאחר תום המלחמה נשאר אנדרס לכל חייו בבריטניה, למרות שמעולם לא קיבל אזרחות בריטית. הוא התנגד לממשלת פולין הקומוניסטית, ראה עצמו כגולה פוליטי, והיה ממנהיגי הממשלה הפולנית הגולה. ב-1954, לאחר ששבע שנות כהונת ה"נשיא" הגולה אוגוסט זלסקי תמו, הוביל קבוצה שהקימה מועצה של שלושה אשר טענה לנטילת סמכויות הנשיא.
אנדרס מת בשנת 1970. לפי בקשתו נקבר לצד לוחמיו בבית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו. לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בפולין הפך הגנרל אנדרס להיות לגיבור לאומי במורשת הפולנית.
היחס ליהודים

נגד אנדרס הועלו טענות לאנטישמיות. לאחר המלחמה עלו טענות שהוא תמך בפרעות ביהודי פולין שנותרו בה אחרי השואה.
עיטורים

גנרל אנדרס קיבל 33 עיטורי מלחמה מ-10 מדינות שונות, ביניהם אות לגיון ההצטיינות של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  אין אישור להודעת הגרמנים על כיבוש נובגורוד, נארוה וחרסון, דבר, 22 באוגוסט 1941
↑  הוחל בהקמת הצבא הפולני ברוסיה, המשקיף, 2 בספטמבר 1941
↑  מינוי לאנדרס והממשלה הבריטית מסתייגת, הצופה, 27 בפברואר 1945
↑  הגולה הפולנית בת"א לצד ממשלתם בלונדון, המשקיף, 12 במרץ 1945
↑  גנ. אנדרס חולם על מלחמה, משמר, 21 בינואר 1946
↑  בווין מבטיח חקירה, משמר, 21 בפברואר 1946
↑  אנדרס וחייליו יאבדו נתינותם הפולנית, משמר, 30 בספטמבר 1946
↑  הסתה אנטי יהודית רשמית בצבא הפולני, אשנב, 20 ביוני 1943
↑  גנרל אנדרס שומר הבטחתו, דבר, 3 באוקטובר 1946
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299721605171  PLWABN: 9810608799005606  BIBSYS: 90766363  BNC: 000438092  BnF: cb120905251 (data)  CiNii: DA09069607  GND: 118847708  ICCU: MILV055673  ISNI: 0000 0001 1029 0038  LCCN: n80065690  LNB: 000269593  NARA: 10580437  NDL: 00519562  NKC: jn20000700045  NLA: 35874796  NLK: KAC199600664  NTA: 071391452  RERO: 02-A005691013  SNAC: w6cr6jg0  SUDOC: 029237025  Trove: 1126300  VcBA: 495/85886  VIAF: 69726720   WorldCat (עם VIAF): 69726720 
הקבר במונטה קאסינו
יונתן כרמון

| --- | --- |

יונתן כרמון ב-1984
 לידה:  28 ביולי 1931 רומניה בוקרשט, רומניה
 פטירה:  6 בפברואר 2020 (בגיל 88) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1946–2020 (כ־74 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
להקת כרמון יחד עם הכנר הילד יצחק פרלמן ואד סאליבן (1958)
יונתן כרמון (28 ביולי 1931 – 6 בפברואר 2020) היה רקדן וכוריאוגרף ישראלי, ניצול השואה. מייסד ומנהל להקת המחול הנושאת את שמו - "כרמון".
ביוגרפיה

נולד בשם יונל קלמן בבוקרשט שברומניה למשפחה בת ארבעה בנים. בשנת 1944, בהיותו בגיל 13, נלקחו הוריו למחנות עבודה, אולם הוא נשלח ברכבת עם אחד מאחיו ועוד כמה עשרות ילדים דרך בולגריה, וטורקיה לארץ ישראל. עם עלייתו ארצה, בהיותו במוסד של עליית הנוער, למד בבית הספר החקלאי "עיינות" ונמנה עם גרעין מתיישבי קיבוץ רמת הנגב (שבהמשך פורק וחבריו עברו לקיבוץ משמרות). במקביל לעבודתו החקלאית החל לרקוד אצל גרטרוד קראוס ולאחר מכן גם אצל מיה ארבטובה. הוריו הגיעו גם הם לישראל בעקבותיו.
בזמן מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ולחם במסגרת חטיבת הנגב בבאר שבע, בביר עסלוג' ובנירים.
לאחר שחרורו, שב לפעול בתחום המחול. הוא נמשך לתחום ריקודי העם - תחילה כרקדן ומאוחר יותר גם כיוצר, שפעל לצדם של יוצרי הריקודים המבוגרים והמנוסים יותר. התמנה לכוריאוגרף של כינוס המחולות שהתקיים בקיבוץ דליה, ארגן כנסי מחול ותרבות רבים ברחבי הארץ והפך לאחת הדמויות הבולטות בחיי האמנות הישראלית.
ב-1953, לאחר שובו מלימודים באירופה, הקים בפתח תקווה את להקת "עלומים" ואחריה את להקת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
בתחילת 1956 התבקש להיות המדריך של להקת מחול מרכזית של ההסתדרות. ללהקה נבחרו 26 רקדנים ורקדניות מתוך 130 רקדנים שהגיעו לבחינות. בהמשך הפכה הלהקה ללאומית וייצגה את ישראל ברחבי אירופה, וכרמון נתמנה למנהלה האמנותי. מעבודתו זו צמחה הלהקה שהקים ונושאת את שמו, "להקת כרמון", אשר פעלה במשך עשרות שנים.
בין רבים אחרים, שלמה צח (מאוחר יותר בצמד "אילן ואילנית") ועפרה פוקס־מנור, נמנו על רקדני הלהקה.
בעקבות הצלחת המופעים שהעלה כרמון באולם אולימפיה בפריז הציע לו ברונו קוקטרי, מנהל האולם, לשמש כיועץ האמנותי של אולימפיה, שנחשב במשך שנים לאחד מאולמות המופעים היוקרתיים ביותר בעולם. כרמון שימש בתפקיד זה מסוף שנות ה-60 ובמשך שלושים שנה. במקביל לעבודתו באולימפיה הוסיף לפעול בפרויקטים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב–1988 נוסד בכרמיאל פסטיבל המחולות השנתי, וכרמון שימש כמנהלו האמנותי ברציפות מהפסטיבל הראשון ועד הפסטיבל של שנת 2000. בניהולו של כרמון הפך הפסטיבל למפגש יחיד במינו בין המחול העממי, האתני והאמנותי לבין המחול הישראלי והעולמי.
בין עבודותיו: כוריאוגרפיה לאופרה אותלו של ורדי, בניצוח אשר פיש, בפסטיבל ישראל 2001, וניהול אמנותי של להקת הסטודנטים ירושלים. כמו כן הוא שימש כמנהל האמנותי של הקתדרה למחול הישראלי במשרד החינוך והתרבות.
הוא נפטר בתל אביב ב-6 בפברואר 2020. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. מאות חומרי תיעוד על פעילותו של כרמון נצברו בביתו ובמחסניו של מנהלה האדמיניסטרטיבי של להקת כרמון, אלון שמידט, ועברו בשנת 2018 דיגיטציה ורישום בספרייה הלאומית. לאחר מות כרמון, נרשם גם ארכיונו האישי בספרייה.
להקת כרמון

להקת כרמון הוקמה בשלהי שנות ה-50 ובלטה בתחומי הריקוד והשירה העממיים. הלהקה נחשבה לשגרירת התרבות הטובה ביותר של ישראל בתפוצות באותן שנים וזכתה במקום הראשון בפסטיבל הבינלאומי למחולות עם בליל שבצרפת[דרוש מקור]. בהמשך, הצליחה בהופעותיה בכל רחבי אמריקה והופיעה בתוכנית הטלוויזיה היוקרתית של אד סאליבן בארצות הברית.
המחולות שיצר כרמון ללהקתו שילבו בין המחול הפולקלוריסטי לבין המחול האמנותי, המודרני, הבלט הקלאסי ומוטיבים מיצירות בולטות באמנות הישראלית. כרמון שילב בתוכניות הלהקה שירי עם ופולקלור מהזמר הישראלי החדש והישן. המנהל המוזיקלי של הלהקה היה גיל אלדמע שעיבד את השירים וניגן על האקורדיון. תקליטי הלהקה יצאו בחברת התקליטים הבינלאומית "ואנגארד" ובארץ הודפסו בחברת הד ארצי.
במרבית ההופעות של הלהקה בארץ ובעולם, ליווה את הלהקה, האקורדיוניסט המחונן, יוסי קוגוט, שלימים פתח את מועדוו הבמבוק המפורסם בנתניה, ואף ליווה אומנים כמו דליה עמיהוד . 
זמרים ישראלים רבים החלו דרכם בלהקת כרמון ואחרים השתלבו בהופעות הלהקה מחוץ לישראל, ביניהם: שושנה דמארי, יפה ירקוני, "אילן ואילנית" (כרמון הגה את השם כצמד), מייק בראנט, מיכל טל, בועז שרעבי (שהופיע אצלו כנגן חלילית), יזהר כהן, החלונות הגבוהים, האחים והאחיות, ושלמה בר.
הופעות הלהקה התמעטו בתקופת עבודתו של כרמון באולימפיה. ב-1980 הקים כרמון את להקת ירושלים שנתמכה על ידי עיריית ירושלים ובהמשך על ידי תורמים מחוץ לישראל. מאוחר יותר, עקב ירידה בתמיכת הממסד, יצאה הלהקה לפגרה עד שבפסטיבל המחולות של כרמיאל בשנת 1988 חזרה להופיע בפרויקטים שונים על פי כוריאוגרפיות של יונתן כרמון. בשנת ב-1996, לאחר עזיבתו את הפסטיבל, חידש כרמון את הופעות הלהקה בישראל ומחוצה לה, בתוכניות "געגועים" ו"ללכת שבי אחריי".
בשנת 1967 התחוללה סערה בעקבות מקרה בו לאור דרישה של חברי להקת כרמון, החזירו טיסה מלונדון לארצות הברית חזרה ללונדון, כי הגישו לקבוצה הישראלית אוכל כשר, בזמן שהם התעקשו לאכול מזון לא כשר. הרב הראשי הרב אונטרמן ושורה של בכירים פוליטיים ואנשי חינוך פרסמו הודעת גינוי על הפרשה.
הוקרה

ב-2004 בטקס הענקת פרסי משרד התרבות ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול, הוענק ליונתן כרמון פרס על מפעל חיים. בין הדברים שנכתבו בנימוקי השופטים: "יונתן כרמון הנו אחד מהיוצרים החשובים שקמו למדינת ישראל בתחום המחול... הוא יצר סגנון מחול סיפורי ותיאטרלי בהשראת הפולקלור היהודי והישראלי... בחזונו האמנותי, באישיותו הוא העמיד דורות של רקדנים".
כרמון הוכרז כזוכה בתחום המחול בפרס לנדאו לאמנויות הבמה לשנת 2008. כמו כן בעל עיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
ב-2016 זכה בפרס אריק איינשטיין ליוצרים ותיקים.
ב-2018, זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו למחול הישראלי במסגרת פסטיבל "אשדודאנס".
הערות שוליים

↑  אורי קיסרי, מה מרקיד את יונתן כרמון?, מעריב, 1 בפברואר 1961
↑  אהרן להב, ריקוד נגד הזרם, דבר, 24 במאי 1957
↑  אחיה ראב"ד, הרקדן והכוריאוגרף יונתן כרמון הלך לעולמו בגיל 88, באתר ynet, 6 בפברואר 2020
↑  ארכיון יונתן כרמון-אלון שמידט, בספרייה הלאומית
↑  ארכיון יונתן כרמון, בספרייה הלאומית
↑  הספריה הלאומית, ארכיב יונתן כרמון, Press album - a performance on the 'Ed Sullivan Show', הספריה הלאומית, כרמון, יונתן, 1931-2020 (יוצר הארכיון), Yonatan Karmon Archive, 1944-2018, סימול PYoKa ארכיון יונתן כרמון, ארכיון יונתן כרמון;Yonatan Karmon Archive;המקור נמצא ב:חזקה פרטית, חזקה פרטית., ‏1958
↑  הרבנות הראשית מגנה התנהגותה המחפירה של "להקת המיוזיקל"
↑  ציפי שוחט, 10 הזוכים בפרס לנדאו של מפעל הפיס, באתר הארץ, 10 בפברואר 2008
↑  תמרה שרייבר, ‏הפסנתרן והמנצח גיל שוחט יקבל את תואר אביר מסדר האמנויות והספרות, באתר גלובס, 11 במאי 2009
↑  שני ליטמן, הוכרזו הזוכים בפרס איינשטיין ליוצרים ותיקים, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2015
↑   מיה אשרי, הכוריאוגרף יונתן כרמון זכה בפרס מפעל חיים, באתר הארץ, 31 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008114489005171  BnF: cb16548205w (data)  ISNI: 0000 0001 3893 689X  MusicBrainz: 93005689-5c61-4172-9f5c-8a869ea761e3  VIAF: 213992475   WorldCat (עם VIAF): 213992475 
להקת כרמון - מאחורי הקלעים של ההופעה בלינקולן סנטר בניו יורק, אפריל 1984. מימין: יוסי טלגן מנכ"ל הלהקה, יונתן כרמון הכוריאוגרף, רחל הרמתי מפיקת המופע, עליזה קרסלניק (בעבר רקדנית בלהקה ובתקופה זו ממממנות הלהקה והנסיעה לארצות הברית), ויצחק גרציאני המנצח והמנהל המוזיקלי של המופע.
ילנה ריבאקינה

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1999 (בת 25) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 גובה:  1.84 מטרים
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  2016–הווה (כ־9 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  15,734,990 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  331–143 
 דירוג שיא:  3
 זוגות
 מאזן קריירה:  51–48 
 דירוג שיא:  48
 שיאי גראנד סלאם
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  גמר (2023)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע גמר (2021, 2024)
 וימבלדון:  זכייה (2022)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב שלישי (2021, 2023)
 תאריך עדכון 14 ביולי 2024
 
ילנה אנדרייבנה ריבקינה (ברוסית: Елена Андреевна Рыбакина; נולדה ב-17 ביוני 1999) היא טניסאית מקצוענית קזחית ילידת רוסיה. מדורגת במקום שלישי בעולם (נכון ל-12 ביוני 2023) בדירוג ה-WTA.
ריבקינה זכתה בטורניר גראנד סלאם ביחידות, אליפות וימבלדון (2022) והגיעה למשחק הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (2023). היא שחקנית הטניס הראשונה המייצגת את קזחסטן שזכתה בטורניר גראנד סלאם.
ביוגרפיה

כנערה דורגה ריבקינה בשיאה מספר 3 בעולם כשהחלה להגיע לתוצאות משמעותיות בשלב מאוחר יחסית בקריירה שלה בגיל 17. היא הגיעה לשני חצאי גמר גראנד סלאם לנוער, וזכתה בתואר ב-Tropeo Bonfiglio (אנ') ב-2017. ביוני 2018, לאחר שנכנסה ל-200 הראשונות בפעם הראשונה ריבקינה החלה לייצג את קזחסטן על אף שנולדה וחיה ברוסיה. עד אז לא היה לה מאמן אישי. ההצלחה העקבית הראשונה שלה בסבב ה-WTA הגיעה באמצע 2019 כשזכתה בתואר ה-WTA הראשון שלה באליפות בוקרשט הפתוחה. ריבקינה עשתה את פריצת הדרך שלה בעונת 2020, במהלכה הייתה בראש הסבב עם חמישה גמרים, כולל ארבעה בחמשת האירועים הראשונים שלה בשנה.
ביוגרפיה > 2021

באליפות צרפת שנערכה ביוני 2021 היא הגיעה לשלב רבע הגמר שבו הפסידה לאנסטסיה פבליוצ'נקובה מרוסיה (31 בטורניר) ב-3 מערכות (6-7(2-7), 6-2, 9-7) בשלב שמינית הגמר היא ניצחה את סרינה ויליאמס מארצות הברית (7 בטורניר) בשתי מערכות (3-6, 5-7). באותו טורניר, היא גם הגיעה גם לרבע גמר זוגות נשים ביחד עם אנסטסיה פבליוצ'נקובה.
ב-1 בנובמבר אותה שנה עלתה למקום 14 בעולם, והייתה לשחקנית הקזחית המדורגת עם הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה.
ביוגרפיה > 2022

ב-17 בינואר 2022 היא הגיעה לדירוג שיא בקריירה שלה, במקום 12 בעולם.
באליפות אוסטרליה שנערכה בפברואר אותה שנה היא הפסידה בסיבוב השני לפיונה פרו מצרפת, שחקנית בלתי מדורגת, בשתי מערכות (6-4, 6-4).
באליפות צרפת שנערכה בסוף מאי באותה שנה היא הפסידה בסיבוב השלישי למדיסון קיז מארצות הברית (22 בטורניר) ב-3 מערכות (3-6, 6-1, 7-6(10-3)).
ביוגרפיה > 2022 > אלופת וימבלדון

באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי היא זכתה בתואר לנשים לאחר שניצחה במשחק הגמר את אונס ג'אבור מטוניסיה (3 בטורניר) בשלוש מערכות (6-3, 2-6, 2-6) ובכך הייתה לשחקנית הקזחית הראשונה (גבר או אישה) שזוכה בתואר גראנד סלאם. בשלב רבע הגמר היא ניצחה את איילה טומליאנוביץ' מאוסטרליה ב-3 מערכות (6-4, 2-6, 3-6) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה את סימונה האלפ מרומניה (16 בטורניר) בשתי מערכות (3-6, 3-6).
ביוגרפיה > 2023

באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בסוף ינואר, הפסידה במשחק הגמר לארינה סבלנקה מבלארוס (5 בטורניר) ב-3 מערכות (4-6, 6-3, 6-4). בשלב שמינית הגמר היא ניצחה את איגה שוויונטק מפולין (1 בעולם) ב-2 מערכות (4-6, 4-6), בשלב רבע הגמר היא ניצחה את ילנה אוסטפנקו מלטביה (17 בטורניר) ב-2 מערכות (2-6, 4-6) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה ויקטוריה אזרנקה מבלארוס (24 בטורניר) ב-2 מערכות (6-7(4-7), 3-6).
הערות שוליים

↑  הערבייה הראשונה: ג'אבור עלתה לגמר ווימבלדון, תפגוש את ריבאקינה, באתר וואלה, 7 ביולי 2022
מדונה ואמנויות עכשוויות

תרומתה והשפעתה של האמנית האמריקאית מדונה בנוף של אומנויות המחתרת והאומנויות העכשוויות זכו לאורך השנים לסיקורים רבים על ידי עיתנואים, חוקרי אומנות ומבקרי אומנות. פעילותה לאורך השנים בחום האומנות הייתה שולית יחסית למראית עין והיא דרשה תשומת לב גדולה יותר. במהלך הקריירה שלה מדונה לקחה השראה לא פעם מציירים שונים ואף פעם כונתה כ"פרויקט אמנות מולטימדיה מתמשך". פאנל של מבקרי אומנות טעם כי היא משלבת פעמים רבות מוטיבים מתחומי האופנה, מחול, צילום, פיסול, מוזיקה, וידאו והציור בקריירה שלה.
העניין של מדונה בתחום האומנויות החל עוד בגיל צעיר לאחר שעברה לניו יורק ללמוד מחול מודרני וכתוצאה מכך התיידדה עם אמנים פלסטיים שונים כגון אנדי וורהול, מרטין בורגיין, קית' הרינג וז'אן-מישל בסקיה אשר היה בן זוגה באותה תקופה. מדונה אף כתבה את השיר "Graffiti Heart" מתוך אלבומה "Rebel Heart" אותו כתבה על היחסים שלה עם בסקיה.
בנוסף לכך מדונה נחשבת לאספנית אומנות כאשר במהלך חייה אספה יצירות אומנות רבות ואף שובצה ברשימת "100 אספני האומנות הגדולים ביותר בהיסטוריה". לעיתים היא גם משתמשת באומנות למטרות צדקה ואף נותנת חסות לתערוכות של אמנים שונים כמו סינדי שרמן וטינה מודוטי. פרויקטים נוספים שלה בתחום האומנות כוללים את הסרט הקצר סיקרט-פרוג'קט-רבולושן, התערוכה המשותפת שלה ושל סטיבן קליין, X-STaTIC PRO=CeSS ופרויקט משותף עם מייק וינקלמן ב-NFT.
לאורך השנים הוויזואליה והסגנון שלה זכו לפרשנות חיובית ושלילית כאחד כאשר הביקורת הגיע גם מהתרבות הנמוכה לכאורה (כמו התרבות המחתרתית של ניו יורק) וגם מהתרבות הגבוהה כאשר הרב אנשים ראו את מדונה כמודרניזם. על פי דבריה של מבקרת תרבות הפופ דליה שווייצר עד המאה ה-21 אנשים רבים נמנעו מלכתוב את המילים "מדונה" ו"אומנותיות" באותו משפט אם כי היו אנשים כמו למשל היסטוריונית האומנות קירה בלאן שראו את מדונה "כסמל להישגים נשיים". אמן האשליות דייוויד בליין אמר "שהיא בעצמה יצירת האמנות הגדולה ביותר של עצמה - משהו כל כך משפיע עד שבלתי נתפס". השפעתה נצפתה אצל אמנים עכשוויים כמו מתאו בלנקו, טרישה באגה ופגסוס. דמותה של מדונה ויצירותיה הוצגו במוזיאונים וגלריות שונות ברחביי העולם כולל הקליפ של השיר "Bedtime Story" שהפך לחלק קבוע באוסף של המוזיאון לאומנות מודרנית.
רקע

לאורך השנים אנשים רבים נהגו לתעד את רקע של מדונה עם עולם האומנות וכיצד זה השפיע על הקריירה שלה. בשיחה עם אוצר האומנות וינס אלטי אמר אלטי כי העניין שלה באומנות התחיל בילדותה מכיוון שכמה מבני משפחתה יכול לצבוע ולצייר והיא לא, "חייתי את עולם האומנות בעקיפין דרכם" אמרה מדונה. היא ביקרה במכון לאומנויות של דטרויט, וכך גילתה על פרידה קאלו והחלה לקרוא עליה. מדונה גם הזכירה את השכלתה הקתולית, ואמרה "יש אמנות בכל מקו בכנסיות, אז אתה מתוודע לזה כך".
עוד מתחילת ילדותה עודד אותה אביה ואת אחיה לקחת שיעורים לאומנות דיסציפלינארית. הוא רצה שהיא תלמד לנגן על פסנתר אך ללמוד פסנתר לא היה בראש מעיונותיה למרות שמוזיקה כן. למדונה הייתה חברה שלמדה בלט והיא ניסתה לשכנע את אביה שייתן לה ללמוד בלט במקום פסנתר. עבור מדונה הריקוד היה שער לגילוי אומנויות אחרות שבהן היא שמרה על עניין לאורך כל החיים. היא למדה בבית הספר לאומנויות הבמה ריקוד, תורת המוזיקה ותולדות האמנות. היא גם עברה קורס על שייקספיר.
בבית ספר לבלט בו למדה היא פגשה את המנטור שלה כריסטופר פלין שרצה לעזור לה להצליח. פלין לקח על עצמו להיות המנטור שלה, וחשף אותה למוזיאונים, אופרות, קונצרטים, גלריות אמנות ותצוגות אופנה של דטרויט. כתוצאה מכך טעמיה האומנותיים התרחבו וכללו מוזיקה קלאסית, ציירים פרה-רפאליטים ומשוררים.