stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר פוסטר (איי שטלנד הדרומיים)
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי צידי כלבי ים בשנות ה-20 של המאה ה-19. במפות אלה נקרא ההר "הר פיסקו" (Mount Pisco)  או "הר פיסגה" (Mount Pisga), או "הר פיסגו" (Mount Pisgo).
האי מופה בשנית על ידי רב החובל הנרי פוסטר, שהיה מפקד אה"מ צ'נטיקליר (HMS Chanticleer), אשר חקר את איי שטלנד הדרומיים בשנת 1829, ומיפה את ההר ב-7 בינואר 1929.
ההר צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1956–1957.
היסטוריה > מקור השם

פוסטר, אשר מיפה את ההר בינואר 1929, קרא להר "הר בופורט" (Mount Beaufort), על שמו של קומנדר פרנסיס בופורט (Francis Beaufort), איש הצי המלכותי הבריטי, אשר היה חבר בוועדה שתכננה את מסע המחקר של פוסטר, וכן, לימים, שימש כהידרוגרף הצי בין השנים 1829–1855, והמציא את סולם בופורט למדידת עוצמת הרוח.
לאחר שוב משלחתו של פוסטר לאנגליה (פוסטר עצמו נהרג על ידי תושבים מקומיים, בפנמה ב-5 בפברואר 1831, ולא שב לאנגליה), שונה שם ההר, וההר נקרא על שמו.
היסטוריה > ההעפלה לפסגת ההר

הטיפוס הראשון לפסגת ההר בוצע על ידי גרג לנדרת' (Greg Landreth), ב-29 בינואר 1996. לנדרת' וצוותו החלו לטפס ב-27 בינואר והגיעו לפסגה לאחר 27 שעות של טיפוס רצוף.
לקריאה נוספת

• National Imagery and Mapping Agency 2002, , P 95
• A. G. Findlay, , P 95
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  נתונים השוואתיים בדבר גובה ההר
↑  מיקום פסגת ריגס
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  מידע היסטורי
↑  שם ש"שרד" כשם ההר הסמוך - הר פסגה
1 2 3  תיאור הטיפוס הראשון לפסגת ההר
↑  שמות אנשי הצוות שטיפסו על ההר
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
הצד הדרום מזרחי של האי סמית', מבט ממצר אוסמר
השבוי מזנדה (סרט, 1937)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "השבוי מזנדה"
 בימוי:  ג'ון קרומוול 
 הופק בידי:  דייוויד או. סלזניק 
 תסריט:  ג'ון בלדרסטון, דונלד אוגדן סטיוארט, ולס רוט 
 עריכה:  ג'יימס ניוקומב
 שחקנים ראשיים:  רונלד קולמן ריימונד מאסי דייוויד ניבן
 מוזיקה:  אלפרד ניומן 
 צילום:  ברט גלנון, ג'יימס וונג האווי 
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  Selznick International Pictures 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 1937
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט סייפים נועזים, סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות:  1,250,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   prisonerofzenda37
 דף הסרט ב־IMDb
 
השבוי מזנדה (באנגלית: The Prisoner of Zenda) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1937 בבימויו של ג'ון קרומוול, עם רונלד קולמן וריימונד מאסי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "השבוי מזנדה" מאת אנתוני הופ (אנ')‏ (1896) שהוא הראשון מתוך הטרילוגיה שלו שמתרחשת במדינה דמיונית בשם רוריטניה.
הספר עובד לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה. הופקו שלושה סרטים אילמים (1912, 1915, 1922), סרטים מדברים (1937, 1952, 1979) וסרטי טלוויזיה (1961, 1984). הגרסה המוצלחת ביותר היא מ-1937.
העלילה היא על הדמיון המוחלט של רודולף ראסנדייל לרודולף החמישי מלך רוריטניה, שמסבך אותו בהרפתקה מרתקת. רונלד קולמן משחק בתפקיד כפול של ראסנדייל והמלך רודולף. בסרט לא מוזכר שם המדינה.
בשנת 1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שבספריית הקונגרס "על חשיבותו מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית".
תקציר העלילה

רודולף ראנסדייל (רונלד קולמן), מגיע מאנגליה למדינה קטנה באירופה כדי לנוח ולדוג. ברדתו מהרכבת הוא מתפלא שהאנשים מסתכלים עליו בהפתעה ובתימהון. הוא פוגש ביער את קולונל זאפט (סי. אוברי סמית) וקפטן טרלנהיים (דייוויד ניבן) שמלווים את המלך רודולף החמישי (רונלד קולמן) שעומד להיות מוכתר למחרת. כולם משתאים מהדמיון המפתיע בין שניהם ומתברר שיש להם אבות קדומים משותפים.
לרודולף יש חצי אח בשם מייקל (ריימונד מאסי) שלא נבחר להיות מלך כי אמו אינה בת אצולה. מייקל מחליט למנוע את ההכתרה. הוא שולח לאחיו בקבוק יין עם תרופות הרדמה בתקווה שלא יתעורר להכתרה ואז הוא יוכתר במקומו.
זאפט וטרלנהיים מגלים את מזימתו של מייקל כאשר רודולף לא מתעורר בבוקר. כדי למנוע ממייקל את תוכניתו להפוך למלך, הם מציעים לראנסדייל להופיע להכתרה בתור רודולף והוא מסכים.
בטקס ההכתרה המפואר נדהמים מייקל ועוזרו רופרט (דאגלס פיירבנקס הבן) מהופעתו של "רודולף". "רודולף" מופגש בטקס עם ארוסתו, הנסיכה פלאביה (מדלין קארול) שאינה מבחינה בשינוי שנעשה, אבל שמה לב לשינוי לטובה ביחסו של "רודולף" אליה: קודם הוא היה קצר רוח, עצבני ומזלזל, וכעת הוא עדין וטוב מזג. שניהם מתאהבים.
בינתיים מגלה רופרט את רודולף הישן וכולא אותו בטירת זנדה. הוא מציע לראנסדייל כי יחסל את המלך והם יתחלקו בממלכה, ראנסדייל מסרב.
על מנת לחזק את שלטונו מתעתד מייקל לשאת את הנסיכה פלאביה. זה מרגיז את פילגשו של מייקל, אנטואנט (מרי אסטור), ששונאת את רופרט ושולחת שליח לראסנדייל שמוסר פרטים על המלך השבוי, כדי לסכל את תוכניתו של מייקל.
הטירה מוקפת בחפיר מלא מים. ועליו גשר צונח. ראנסדייל יוצא לשם עם קבוצת חיילים, קופץ למים ומצליח לעלות לטירה בעזרתה של אנטואנט. בינתיים מתחיל רופרט עם אנטואנט; מייקל רואה אותו, ובתמורה רופרט הורג אותו. ראנסדייל מתגבר על שני שומרים ולבסוף מתפתח דו-קרב בינו לרופרט, שבסופו נכנע רופרט נכנע וקופץ למים. ראנסדייל מוריד את הגשר, החיילים פורצים והמלך משוחרר זמן קצר לפני שהיה אמור להיות מוצא להורג.
ראנסדייל חוזר לנסיכה פלאביה ומציע לה לעבור איתו לאנגליה אך היא מסרבת מפני שמולדתה חשובה לה יותר.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רונלד קולמן | רודולף רסנדייל/המלך רודולף החמישי |  |
| ריימונד מאסי | הדוכס מייקל |  |
| דייוויד ניבן | קפיטן פריץ פון טרלנהיים |  |
| סי. אוברי סמית' | קולונל זאפט | נאמן המלך |
| דאגלס פיירבנקס הבן | רופרט מהנזאו | עוזר למייקל |
| מרי אסטור | אנטאונט | פילגשו של מייקל |
| מדלין קרול | הנסיכה פלביה | ארוסתו של רודולף החמישי |
פרסים

מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
הר קרולין מיקלסן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קרולין מיקלסן 
 גובה:  235 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°45′S 74°24′E﻿ / ﻿69.75°S 74.4°E﻿ / -69.75; 74.4
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קרולין מיקלסן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קרולין מיקלסן
 
הר קרולין מיקלסן (באנגלית: Mount Caroline Mikkelsen) הוא הר קטן בין קרחון הארגריבס, וקרחון פולאר טיימס, בחוף אינגריד כריסטנסן שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 235 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל הקצה הדרומי של מפרץ פרידז, 7 קילומטרים מצפון - צפון מערב לנונאטאק סווארתהאוזן, והוא ההר הגבוה באזור.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלבה ב-20 בפברואר 1935 על ידי רב החובל קלאריוס מיקלסן שהגיע באונייה תורסהייבן (Thorshavn).
היסטוריה > מקור השם

מיקלסן קרא להר על שם אשתו - קרולין מיקלסן, אשר נסעה עימו, והייתה האישה הראשונה אשר דרכה על אדמת יבשת אנטארקטיקה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
השושלת האנטיגונידית

| --- | --- |

האימפריה האנטיגונידית, 200 לפנה"ס
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  מונרך
 שפה נפוצה:  יוונית
 עיר בירה:  אנטיגונה  (בימי אנטיגונוס מונופתלמוס)   דמטריאס (בימי דמטריוס פוליורקטס)   פלה (מאז אנטיגונוס השני גונאטס)
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  306 לפנה״ס 
 תאריכי פירוק:  168 לפנה״ס 
 ישות קודמת:  האימפריה המקדונית   האימפריה הפרסית האחמנית
 ישות יורשת:  מקדוניה הרומית   הממלכה הסלאוקית
 שליטים בולטים:  אנטיגונוס מונופתלמוס (306 לפנה"ס - 301 לפנה"ס)   פרסאוס (179 לפנה"ס - 168 לפנה"ס)
 דמוגרפיה
 דת:  יוונית עתיקה   הלניסטית
 
השושלת האנטיגונידית (ביוונית: Δυναστεία των Αντιγονιδών) הייתה שושלת של מלכים הלניסטיים ששלטה במוקדון במשך תקופה ארוכה.
מייסד השושלת, אנטיגונוס מונופתלמוס ("שתום העין"), היה קצין בצבאו של אלכסנדר הגדול, ובמהלך מלחמות הדיאדוכים השתלט על שטח פריגיה. הוא ניסה לאחד את שטחי האימפריה של אלכסנדר לכדי ממלכה אחת בראשותו, אולם נהרג בקרב איפסוס בשנת 301 לפנה"ס. בנו דמטריוס פוליורקטס ("הצר על הערים"), הצליח להשתלט על כתר מוקדון תוך שהוא מדיח את השושלת האנטיפטרידית, אולם הודח ממלכותו בידי סלאוקוס הראשון. לאחר תקופת אנרכיה, בנו של דמטריוס אנטיגונוס השני ("גונאטס"), הצליח להשתלט מחדש על המלוכה וצאצאיו שלטו על מוקדון עד כיבושה בידי הרפובליקה הרומית בשנת 168 לפנה"ס.
מלכים בני השושלת

| תמונה | שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | כינוי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אנטיגונוס הראשון | 381 - 301 לפנה"ס | 306 - 301 לפנה"ס | "מונופתלמוס" ("שתום העין") | דיאדוך בולט. שלט בפריגיה ונהרג בקרב איפסוס. |
|  | דמטריוס הראשון | 337 - 283 לפנה"ס | 294 - 288 לפנה"ס | "פוליורקטס" ("הצר על הערים") | בנו של אנטיגונוס הראשון. שלט במוקדון, אולם הובס ונלקח בשבי בידי סלאוקוס הראשון מלך הממלכה הסלווקית. |
|  | אנטיגונוס השני | 319 - 239 לפנה"ס | 277 - 274 לפנה"ס 272 - 239 לפנה"ס | "גונאטס" | בנו של דמטריוס הראשון. ביסס את שלטונה של השושלת במוקדון. לתקופה קצרה הודח בידי פירוס הראשון, אולם עד מהרה תפס את חזרה את השלטון ושלט עד מותו. |
|  | דמטריוס השני | 275 - 229 לפנה"ס | 239 - 229 לפנה"ס | "איטוליקוס" ("האיטולי") | בנו של אנטיגונוס השני. הכינוי "איטוליקוס" בא לו בשל ניצחונות מזהירים על הליגה האיטולית. |
|  | אנטיגונוס השלישי | 263 - 221 לפנה"ס | 229 - 221 לפנה"ס | "דוסון" | בנו של דמטריוס הנאה (אחיו של אנטיגונוס השני). עלה לשלטון לאחר מות בן דודו (דמטריוס השני), תחילה כעוצר ולאחר מכן כמלך. הוביל את מוקדון במהלך המלחמה הקלאומנית. |
|  | פיליפוס החמישי | 238 - 179 לפנה"ס | 221 - 179 לפנה"ס |  | בנו של דמטריוס השני. ירש את המלוכה לאחר מות דודו אנטיגונוס השלישי. היה מלך לוחמני שהוביל את מוקדון בסדרת מלחמות ששיאן היה במלחמות המוקדוניות נגד הרפובליקה הרומית. |
|  | פרסאוס | 212 - 166 לפנה"ס | 179 - 168 לפנה"ס |  | בנו של פיליפוס החמישי. הוביל את מוקדון למלחמה המוקדונית השלישית נגד רומא, ולאחר שזו הסתיימה בהפסד מוקדוני הודח ממלכותו והוגלה לרומא. בכך הושם קץ לעצמאותה של מוקדון. |
בני משפחה בולטים נוספים

סטרטוניקה מסוריה - בתו של דמטריוס הראשון. נישאה לסלאוקוס הראשון מלך הממלכה הסלווקית, ומאוחר יותר לבנו אנטיוכוס הראשון.
דמטריוס הנאה - בנו של דמטריוס הראשון. נישא לברניקי השנייה והיה למלך קירנה למשך תקופה קצרה עד שנרצח בידי ברניקי.
לקריאה נוספת

דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה).
השושלת האבגרית

| --- | --- |
 מדינה:  אוסרואנה 
 מייסד:  אריו
 השליט האחרון:  אבגר העשירי
 ראש הבית הנוכחי:  נכחדה
 תקופת השושלת:  134 לפנה"ס – 242 (כ־376 שנים)
 
אוסרואנה במרכז המפה בה מסומנת האימפריה הארמנית
השושלת האבגרית הייתה שושלת ממוצא נבטי, ששלטה בין השנים 134 לפנה"ס עד שנת 242 לספירה בממלכת אוסרואנה ובבירתה אדסה שבמסופוטמיה עילית. חלק מבני השושלת נשאו שמות איראניים, בעוד שלאחרים היו שמות ערביים, כולל אבגר עצמו. יהודה בנציון סגל מציין כי השמות המסתיימים ב-"וּ" הם "ללא ספק נבטים". מלכי השושלת האבגרית דיברו "סוג של ארמית".
היסטוריה

לקראת 132 לפני הספירה השתחרר אריו, ראש שבט מקומי משלטון הממלכה הסלאוקית והקים ממלכה עצמאית (או נסיכות) עם אדסה כבירתה. מלבד כמה שליטים ממוצא ארמני או פרתי, רוב שליטי הממלכה היו נבטים. ממלכה זו, המכונה לעיתים "נסיכות אבגר" (אחד עשר שליטים נושאים שם זה), הצליחה לשמור על האוטונומיה שלה במשך קרוב לארבע מאות שנים, למרות הכובשים השונים שעברו דרכה במהלך ההיסטוריה שלה.
על פי פליניוס הזקן, בתקופה הרומית התושבים היו ערבים ושליטיהם היו בעלי התואר "פילרך" (ראש פילה) או "טופרך" (שופט). הממלכה השתרעה צפונה עד הרי הטאורוס, מערבה עד הפרת, שהפריד בינה לבין ממלכת קומגנה, ומזרחה לחידקל. היא כללה, מלבד אדסה, ערים חשובות כמו חרן, נציבין (במסופוטמיה), רזאנה, סרוג, סינגרה (סינגאר, בעיראק) וזאוגמה על הפרת, שהייתה צומת חשוב לשיירות.
בזמן הטריומווירט הראשון הייתה אדסה בעלת ברית של הרומאים. הפרוקונסול מרקוס ליקיניוס קראסוס חצה את הפרת בראש צבא של 42,000 איש בעצת אבגר השני ותקף את מסופוטמיה במטרה להשתלט על סלאוקיה על החידקל. אבל אבגר השני שהתייצב לצד הפרתים בגד בו. קראסוס הובס בקרב חרן (53 לפנה"ס) ונהרג במהלך הנסיגה (לפי פלוטרכוס).
לאחר קרב חרן ניהלו מלכי השושלת מדיניות פרו-פרתית במשך כמאתיים שנה. אבגר החמישי (שלט 13–50 לספירה) מתואר כאחד המלכים הראשונים שקיבלו עליהם את הנצרות, עת ניצר אותו אדאי מאדסה (תדאוס מאדסה), אחד משבעים השליחים. בתחילת המאה ה-2 לספירה הפכו הרומאים את אוסרואנה למדינה קליינטית רומית. המלך אבגר השביעי בן עזד הודח על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס, אשר החזיק את העיר בשליטתו במשך שנתיים לפני שהעביר אותה לשני נסיכים זרים, יאלור ופרתמספטס. בשנת 123 הצליח מענו השביעי בן עזד, אחיו של אבגר השביעי, לשוב לכס המלוכה. מזמן זה, כמו באזורים רבים תחת שלטון רומי, נטבעו מטבעות עם דמותו של הריבון השולט בצד אחד וזו של הקיסר הרומי בתקופתו מאחור. בשנת 163 ואאל, בנו של סהרו, חבר לפרתים במאבק נגד הרומאים.
בתקופת שלטונו של הקיסר קרקלה (198–217), כנראה בשנת 214, הודח אבגר התשיעי סוורוס, ואוסרואנה שולבה בפרובינקיה רומית (קולוניה). לאחר מכן, שלטו מלכי השושלת האבגרית רק לכאורה. אבגר העשירי פראהד, השליט הנומינלי האבגרידי האחרון, התיישב ברומא יחד עם אשתו.
מלכי השושלת

| המלך | תקופת השלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| אריו | 132–127 לפנה"ס |  |
| אבדו, בן מאזור | 127–120 לפנה"ס |  |
| פראדשט, בן גברו | 120–115 לפנה"ס |  |
| באקרו הראשון, בנו של פראדשט | 115–112 לפנה"ס |  |
| באקרו השני, בנו של באקרו | 112–94 לפנה"ס | שלט לבדו |
| באקרו השני ומענו הראשון | 94 לפנה"ס | שלטו במשותף |
| באקרו השני ואבגר הראשון פיקה | 94–92 לפנה"ס | שלטו במשותף |
| אבגר הראשון | 92–68 לפנה"ס | שלט לבדו |
| אבגר השני (אנ') | 68–53 לפנה"ס |  |
| אינטררגנום | 53–52 לפנה"ס |  |
| מענו השני | 52–34 לפנה"ס |  |
| פאקור | 34–29 לפנה"ס |  |
| אבגר השלישי | 29–26 לפנה"ס |  |
| אבגר הרביעי סומקא | 26–23 לפנה"ס |  |
| מענו השלישי ספלול | 23–4 לפנה"ס |  |
| אבגר החמישי | 4 לפנה"ס–7 לספירה | תקופת שלטון ראשונה |
| מענו הרביעי, בנו של מענו | 7–13 לספירה |  |
| אבגר החמישי | 13–50 לספירה | תקופת שלטון שנייה |
| מענו החמישי, בנו של אבגר | 50–57 לספירה |  |
| מענו השישי, בנו של אבגר | 57–71 לספירה |  |
| אבגר השישי, בנו של מענו | 71–91 לספירה |  |
| אינטררגנום | 91–109 לספירה |  |
| אבגר השביעי, בנו של עזד | 109–116 לספירה |  |
| אינטררגנום | 116–118 לספירה |  |
| יאלור ופרתמספטס מפרתיה | 118–122 לספירה | שלטו במשותף |
| פרתמספטס מפרתיה | 122–123 לספירה | שלט לבדו |
| מענו השביעי, בן עזד | 123–139 לספירה |  |
| מענו השמיני, בנו של מענו | 139–163 לספירה | תקופת שלטון ראשונה |
| ואאל, בנו של סהרו | 163–165 לספירה | מונה על ידי הפרתים |
| מענו השמיני, בנו של מענו | 165–177 לספירה | תקופת שלטון שנייה |
| אבגר השמיני הגדול, בנו של מענו | 177–212 לספירה |  |
| אבגר התשיעי סוורוס, בנו של אבגר | 212–214 לספירה | הודח על ידי הרומאים; אוסרואנה שולבה כמחוז רומאי ("קולוניה") |
| מענו התשיעי, בנו של מענו | 214–240 לספירה | שליט לכאורה |
| אבגר העשירי, בנו של מענו | 240–242 לספירה | שליט לכאורה |
הערות שוליים

↑  Abgarids, Brill Encyclopedia of Early Christianity Online
1 2 3 4 5 6 7 8  Judah Segal, ABGAR, Encyclopædia Iranica
איקונה של אבגר החמישי אוחז במנדיליון
הר פירמיד (הרי קווטרמיין)

ערך זה עוסק בהר בהרי קווטרמיין שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,120 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי קווטרמיין 
 קואורדינטות:  77°46′00″S 160°40′00″E﻿ / ﻿77.76667°S 160.66667°E﻿ / -77.76667; 160.66667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פירמיד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פירמיד
 
הר פירמיד (באנגלית: Pyramid Mountain) הוא הר בהרי קווטרמיין שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,120 מטרים מעל פני הים.
להר צורת פירמידה.
ההר ממוקם בין עמק טרנאבאוט לפתחו של עמק ביקון.
ההר ממוקם מדרום לקרחון פרר; בין רמת ביקון והר פינגר.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה בשנת 1903 על ידי משלחת החקר הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי) (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904), בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
ההר מופיע לראשונה במפות של משלחת החקר הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה)(אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913), בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר תיאורי, והוא מתאר את צורתו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע גאוגרפי
ויולטה וילאס

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1938 Heusy, בלגיה 
 פטירה:  5 בדצמבר 2011 (בגיל 73) Lewin Kłodzki, רפובליקת פולין 
 שם לידה:  Czesława Maria Cieślak 
 שם במה:  Violetta Eliza Villas 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מוקד פעילות:  פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 סוגה:  ג'אז, קברט 
 סוג קול:  סופרנו ספוגטו 
 שפה מועדפת:  גרמנית, פולנית, איטלקית, פורטוגזית, רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Silver Medal for Merit to Culture – Gloria Artis‎ 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ואלס, 2006
ויולטה וילאס (בפולנית: Violetta Villas; ‏10 ביוני 1938 – 5 בדצמבר 2011) הייתה זמרת, שחקנית, מלחינה, כותבת שירים וכוכבת קברט בינלאומית ממוצא פולני.
קריירה

קולה של וילאס היה סופרנו קולורטורה. היא ניגנה בפסנתר, כינור וטרומבון, ונחשבה כבעלת שמיעה אבסולוטית. היא הייתה הכוכבת הראשונה שהופיעה במלון-קזינו "Dunes" בלאס וגאס, ארצות הברית, בשנים 1966–1971. במהלך הקריירה שלה כיכבה בשישה סרטי קולנוע, הופיעה במחזות זמר והקליטה כ-300 שירים בעשר שפות (פולנית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, לטינית, נפוליטנית, רוסית, ספרדית ופורטוגזית).
וילאס הייתה פעילה למען זכויות בעלי חיים. דמותה הייתה שנויה במחלוקת בשל התמכרותה לאלכוהול ולמורפין, ומכיוון ששימשה כמודיעה של שירותי הביטחון הפולנים, תחת שם הקוד "גבריאלה". בנוסף סבלה מהפרעה דלוזיונלית, שהשפיעה באופן שלילי על יחסיה עם משפחתה וסביבתה.
ב-2011 זכתה במדליית "Merit to Culture - Gloria Artis" של משרד התרבות והמורשת הפולני, על תרומתה לתרבות ולעם הפולני.
השושלת האוטונית

כיתוב תמונה
השושלת האוטונית הוא שמה של שושלת שליטים גרמנית, הנחשבת לעיתים לשושלת הראשונה של האימפריה הרומית הקדושה. הקיסרים האוטונים קרויים על שם השם המוביל במשפחתם (אוטו).
כשליטי סקסוניה שהתעצמו במהלך המאה העשירית, ביקשו להיחשב ממשיכי הקיסרות הרומית, שחודשה כבר בידי קרל הגדול עם הפיכתו לקיסר בשנת 800. השושלת ידועה גם בשם השושלת הסקסונית. דוכס סקסוניה, היינריך הצפר, היה מייסד השושלת, משום שבחירתו כמלך גרמני אפשרה לבנו, אוטו הגדול להפוך לקיסר. המשפחה עצמה ידועה לעיתים כליאודולפינגים (Liudolfinger) על שם הגראף ליאוּדולף (מת בשנת 866). בסיס כוחה של השושלת נשאר סקסוניה, מיינץ, בוואריה, שוואביה ואאוגסבורג.
רקע היסטורי

בשנת 814 נפטר קרל הגדול ולואי החסיד (Louis the Pious) חלק את הממלכה בין יורשיו. נכדו לואי הצעיר ירש את סקסוניה ונישא לבתו של ליאוּדולף (Liudolf), דוכס סקסוניה. לאחר שנים, פרצו מלחמות ירושה ונינו של ליאודולף, אוטו הגדול, הוכתר כקיסר גרמניה והשושלת האוטונית החלה.
לאחר מותו של לואי הצעיר, אחרון צאצאיה של השושלת הקרולינגית מפרנקיה המזרחית, בחרו האצילים במזרח פרנקיה את קונראד למלך. גרמניה בתקופה זו הייתה קונפדרציה של שבטים גרמנים: הפרנקים, הבווארים, האלמנים והסקסונים, שמנהיגיהם בחרו את היורש העתידי. בשנת 939, נהרג קונראד בקרב והיינריך הראשון נבחר למלך. על פי ענייני הסקסונים (Res Gestae Saxonicae) של ווידוקינד (Widukind of Corvey), קונראד, בהיותו על ערש דווי שכנע את אחיו הצעיר, דוכס אברהרד (Eberhard), להציע את הכתר להיינריך. בשנת 962, בנו, אוטו הראשון הוכתר כקיסר גרמניה. עוד לפני כן, פלש אוטו לבורגונדי במענה לבקשת אדלאיד (אנ'). אדלאיד, בתו של רודולף השני מבורגונדי התחתונה נחטפה בידי ברנגר מאבריאה (Berengar of Ivrea), שדרש לשלוט באיטליה באמצעות נישואים בינה לבין בנו אדלברט מאיטליה. בשנת 951 התחתנו אדלאיד ואוטו. הנישואים עוררו את מלחמות האזרחים באוטו הראשון.
הנישואים השניים של אוטו לאדלאיד, העניקו לאוטו את זכות הלגיטימציה לתבוע בעלות על איטליה שכן, אדלאיד הייתה אלמנתו של מלך איטליה לשעבר. בשנת 962 פלש אוטו לאיטליה לדרישת האפיפיור יוחנן השנים-עשר ונתחם הסכם ה"דיפלומה אוטוניאנום" (Ottonianum) לפיה הכנסייה מקבלת עצמאות בשטחיה ואילו הקיסר מאשר את בחירת האפיפיורים. הסכם זה לא החזיק מעמד ורק אחרי פלישות נוספות והפעלת כוח על הכנסייה, התנהלו הדברים כרצונו של אוטו. בשנת 955 הצליח אוטו לגרש סופית את המדיארים. בנם של אוטו ואדלאיד ירש את הממלכה שמרכז כוחה היה סקסוניה ושטחים ממיינץ, מבווארה, משוואביה ומאאוגסבורג.
מלחמות בסלאבים

הסלאבים חיו בגבולותיה של גרמניה וחלקם היו תחת הכיבוש של השושלת האוטונית. מערכת היחסים של הסלאבים עם שכניהם הדרדרה בעקבות עליית האוטונים למלוכה והניסיון להמיר את דתם לנצרות. הם תוארו כברברים, חסרי תרבות, ששורפים וטובחים, בניגוד לגרמאני שלוחם למען הכבוד. זהו מוטיב שחזר על עצמו, שהרי השבטים הפולשים לרומא ובניהם הגרמאנים, תוארו באופן זהה בידי טקיטוס. ייתכן כי דובר בתעמולה או בפער תרבותי ולשוני של הגרמאנים.
המרידות של הסלאבים היו מרובות. חלק מהקושי להילחם בהם נבע מכך שהם לא לחמו ככובשים, אלא כשודדים. תחילה היינריך הצליח להשתלט על הסלאבים באזור, אולם באותה שנה (929), באזור נהר האלבה הם התמרדו כנגדו. היינריך שלח שניים מדוכסיו להדוף את המורדים והם הצליחו לעשות זאת בקרב לנזן (Battle of Lenzen). בשנת 933, לאחר הצלחותיו של היינריך מול הסלאבים, הוא הורה לבטל את התשלום לשבטים המדיארים. התשלום היה חלק מהסכם שלום שנמשך בתשע השנים האחרונות. כתגובה התרחש קרב ראיד (Riade) והיינריך ניצח. לפיכך, חלק מהסלאבים היו תחת השלטון האוטונים.
בשנת 936, לאחר מותו של היינריך מתחילות מרידות מחודשות. לצד אוטו הראשון עמדו גרו (Gero), בנו של הרוזן תיטמר (Thietmar) והרמן בילונג (Hermann Billung). גרו הצליח להדוף את הסלאבים ומונה כרוזן ספר של האזור כפי שנכתב בכרוניקה של ווידוקינד, וקיבל את הכפר טריביון (Tribunice) באזור זיטיק (Zitice), שממוקם בשטחי הגבול (March).‏ לאורך הגבול נבנו מבצרים נוספים כמו ברנדנבורג. הרמן יסד את אלבין מרס (Elbain March), הגבול הצפוני, מנהר אלבה, דרך הולשטיין ולמקלנבורג (Mecklenburg). גרו יסד את "נחלת הגבול הגדולה של גרו" (Great March of Gero), צמוד לגבול אלבין.
ב-16 באוקטובר 955 ניצחו הגרמנים את הסלאבים, ניצחון שהוביל לשלושים שנה של רוגע. בזמן היעדרותו של אוטו הראשון (962-963) המשיך גרו להילחם בסלאבים וכבש שטחים נרחבים. ב-982, החל המרד הסלאבי הגדול, תחת שלטונו של אוטו השני בעקבות ניסיונות לנצרם. ארכיבישופים כאלברט, עודדו את התנצרותם מחדש, שכן חלקם התנצרו בנוסח הביזנטי או חזרו לדתם המקורית.
מלכי השושלת

ליאוּדולף, דוכס סקסוניה (Liudolf)
אוטו הראשון, דוכס סקסוניה
היינריך הצפר, מלך 919-936
אוטו הראשון, הגדול, מלך 936-973. משנת 962 גם קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אוטו השני, מלך במשותף משנת 963, קיסר במשותף משנת 967, מלך לבדו 973-983.
אוטו השלישי, מלך 983-1002.
היינריך השני, מלך 1002-1024. משנת 1004 גם כקיסר האימפריה.