stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גנסיטו
מאפיינים

העוגה מתוארת כ"עוגה בטעם ג'לי וקרם עם ציפוי בטעם שוקולד". היא מיוצרת ומופצת על ידי המותג מרינלה (Marinela), שנמצא בבעלות Grupo Bimbo. גנסיטו מוכרת מאוד גם בארצות הברית, קולומביה, פרו ומדינות רבות באמריקה הלטינית, כמו גם בעלת נוכחות מוגבלת גם באירופה. בשנת 2019 בארצות הברית, 5.46 מיליון אמריקאים אכלו גנסיטו 1–3 פעמים בחודש, כאשר 1.24 מיליון אכלו 4–7 פעמים בחודש ו-1.31 אכלו 8 או יותר פעמים בחודש.
היסטוריה > ייצור

גנסיטו הומצא במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1957 במפעל מרינלה. אלפונסו וֵלַסְקוֹ המציא את המתכון המקורי לעוגת החטיפים, בעוד ויקטור מילקֶה, גואדלופה פרז ורוברטו סרוויטחה עיצבו את התבניות הנחוצות להפקת עוגת החטיפים. בהתחלה, התבניות הכינו רק שתי עוגות גנסיטו בכל פעם. היום יכולות ליצור 18 בו זמנית. זו הייתה אחת משלוש עוגות החטיפים הראשונות עטופות בנפרד שיוצרו במפעל מרינלה וההזמנה הראשונה שנעשתה במפעל הייתה עבור 500 גנסיטו, אשר לקח שמונה שעות לייצר. עוגת החטיפים קיבלה עדיפות במותג מרינלה, ולורנצו סרוויטחה וחַיימֶה חורבה, שניים מהמייסדים המקוריים של Grupo Bimbo ומרינלה, כינו את גנסיטו הכוכב של מוצרי מרינלה.
גנסיטו הפך למוביל המוצר של מרינלה, המייצג 65% מכלל מכירות המוצרים של החברה. בהתחלה, זה עלה לצרכנים רק 80 סנט ועד 1975 מרינלה מכרה מיליון עוגות גנסיטו ביום.
היסטוריה > הפצה

עוגת החטיפים הפכה במהרה למוצר אהוב ומועדף בכל הזמנים במקסיקו, כאשר Grupo Bimbo התרחבה ברחבי הארץ ויצרה מסלולים גם לכפרים הרחוקים ביותר. הקמיע הפופולרי גנסיטו שהפך לסימן מסחרי של מרינלה ומקשט את אריזות עוגות החטיפים עוצב על ידי אלפונסו ולסקו, שהיה ממייסדי Grupo Bimbo. ולסקו יצר גם את הכותרת המפורסמת, "¡Recuérdame!" כלומר, "זכור אותי!" עוגות חטיף גנסיטו ייחודיות ושונות מעוגות חטיפים אחרות בכך שהן מצופות בציפוי וזילוף בטעם שוקולד וממולאות במילוי קרם וג'לי. הקינוח הופץ ונשלח תחילה באמצעות אופניים ולאחר מכן על ידי טנדרים ייחודיים תלת גלגלים שבמקסיקו המכונים "גאנסֶרס". אנשי המכירות שנסעו בכלי הרכב הללו כדי לספק סחורה כונו "גַאנְסרַס" (ganseras).  המסלולים בהם מכרו הגאנסרס עוגות גנסיטו נקראו "rutas ganseras".
הערות שוליים

↑  "Gansito". Marinela USA (באנגלית). 2017-06-13. נבדק ב-2020-11-24.
↑  "U.S.: servings of Marinela Gansito snack cakes eaten in the U.S. 2020". Statista (באנגלית). נבדק ב-2020-11-24.
1 2 3 4 5 6 7  Cherem, Silvia (15 בנובמבר 2016). Al grano : vida y visión de los fundadores de Bimbo (Primera ed.). México, D.F. ISBN 978-1-68165-416-4. OCLC 1003219451. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Marinela - Gansito - Pinguinos - Submarinos - Sponch! - Barritas". mexgrocer.com. נבדק ב-2020-11-24.
↑  Mrotek, Bob (2008-04-13). "Mexico Bob: El Gansito". Mexico Bob. נבדק ב-2020-11-24.
עוגת יום הולדת גנסיטו
דן ואן דר ואט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1939 אלקמאר 
 פטירה:  9 במאי 2019 (בגיל 79) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה ממלכת ארצות השפלה
 השכלה:  אוניברסיטת דרהאם  The Cardinal Vaughan Memorial RC School 
 מעסיק:  דיילי מייל, הטיימס, סאנדיי טיימס, הגרדיאן 
 
דניאל פרנסיס ירן ואן דר ואט (בהולנדית: Daniel Francis Jeroen van der Vat;‏ 28 באוקטובר 1939 – 9 במאי 2019) היה עיתונאי, סופר והיסטוריון צבאי, עם דגש על היסטוריה של לוחמה ימית.
חייו

ואן דר ואט נולד באלקמאר, צפון הולנד, וגדל בהולנד הכבושה על ידי גרמניה. הוא למד בבית הספר לזכר הקרדינל ווהן בלונדון. בשנים 1957 עד 1960 למד באוניברסיטת דרהאם וסיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים.
הוא היה חניך מתלמד ב-The Journal, עיתון בניוקאסל על הטיין. מאוחר יותר הצטרף לדיילי מייל במנצ'סטר וחזר לניוקאסל ככתב הראשי האזורי של עיתון זה. הוא גויס על ידי סאנדיי טיימס בשנת 1965 ועבר לטיימס בשנת 1967. הוא היה כתב חוץ במשך עשר שנים, פתח את סניף העיתון בדרום אפריקה, אך מאוחר יותר גורש מהמדינה לאחר שתואר על ידי רשויות האפרטהייד כ"ליברל מזיק". הוא הפך למנהל סניף העיתון בגרמניה, אך לאחר שרופרט מרדוק רכש את הטיימס בשנת 1981, עזב והצטרף לגרדיאן בשנה שלאחר מכן. הוא היה כתב זר מוביל וב-1988 עזב כדי לכתוב ספרים. הוא המשיך לכתוב הספדים לגרדיאן.
יצירת נבחרות

van der Vat, Dan (1983). The Last Corsair: The Story of the Emden. Birlinn Ltd. ISBN 1-84158-061-9. (published as Gentlemen of War, The Amazing Story of Captain Karl von Müller and the SMS Emden in the US)
van der Vat, Dan (1992). The Pacific Campaign: The U.S.-Japanese naval war 1941-1945. Birlinn Ltd. ISBN 1-84158-123-2.
van der Vat, Dan (1995). Stealth at Sea: The History of the Submarine. ISBN 0-297-81351-X.
van der Vat (Co authored with Robin Gardiner), Dan (1995). The Riddle of the Titanic. Weidenfeld & Nicolson. ISBN 0-297-81528-8.
van der Vat, Dan (1997). The Good Nazi: The Life and Lies of Albert Speer. George Weidenfeld & Nicolson. ISBN 0-297-81721-3.
van der Vat, Dan (1998). Atlantic Campaign: World War II's Great Struggle at Sea (U.S. Edition). Harper & Row, Publishers, Inc. ISBN 0-06-015967-7.
van der Vat, Dan (2000). Standard of Power. Hutchinson. ISBN 0-09-180121-4.
van der Vat, Dan (2001). Pearl Harbor: The day of infamy-- An Illustrated History. Orion Publishing Co. ISBN 0-465-08983-6.
van der Vat, Dan (2001). Atlantic Campaign: The Great Struggle at Sea 1939-1945. Birlinn Ltd. ISBN 1-84158-124-0.
van der Vat, Dan (2002). The Grand Scuttle. ISBN 1-84341-000-1.
van der Vat, Dan (2003). D-Day: The greatest invasion-- A people's history. ISBN 1-58234-314-4.
van der Vat, Dan (2009). The Dardanelles Disaster - Winston Churchill's Greatest Failure. ISBN 978-0-7156-3716-6.
van der Vat, Dan (2009). Eel Pie Island (with Michele Whitby). ISBN 978-0-7112-3053-8.
הערות שוליים

1 2  Cecil, Desmond (20 במאי 2019). "Dan van der Vat obituary". The Guardian. אורכב מ-המקור ב-20 במאי 2019. נבדק ב-20 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dan van der Vat, biography". Dan van der Vat. נבדק ב-15 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dan van der Vat". The Guardian. נבדק ב-9 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269431505171  PLWABN: 9810657770405606  BnF: cb13329190r (data)  CiNii: DA03916835  GND: 103571258X  ISNI: 0000 0001 0896 294X  LCCN: n82126077  NKC: xx0003971  NLK: KAC2018O9694  NTA: 071849998  SUDOC: 035680865  VIAF: 46906298   WorldCat (עם VIAF): 46906298
גילוי אליהו

ערך זה עוסק בכינוי המבטא התגלות ותקשור ביהדות. אם התכוונתם לספר מאת ס. יזהר, ראו .
ביהדות, גילוי אליהו הוא כינוי להתגלות ותִקשור, של ישות המכונה אליהו, ומזוהה על פי רוב עם אליהו הנביא, הבאה במגע ומעניקה מידע לאנשים מסוימים.
התיאור המקראי בספר מלכים ב פרק ב (1, 11), מתאר את עליית אליהו הנביא בסערה השמימה; העדר אזכור של מוות מוחשי של אליהו, הוביל בהקשרים שונים, להתייחסות לאליהו כבן-אלמוות, או כישות שהקשר שלה לעולם הזה ממשיך להתקיים. תפיסה זו הצטרפה לאמונה שקיים קשר בין האל לבני-האדם בדרך כלשהי, שבהקשר זה קיבל את המינוח הכוללני גילוי אליהו; כך התפיסה מזהה גילויים שונים, המגיעים ממקור אלוהי ועל-טבעי, עם אליהו הנביא.
היסטוריה

מסורות חז"ל מתייחסות למספר התגלויות המיוחסות לאליהו. באבות דרבי נתן מתוארת התגלות של אליהו לבני-אדם, אשר נותן להם מסר כלשהו; במקרים אלו מדובר באישים בעלי איכות דתית יוצאת דופן. תופעת ההתגלות מופיעה במכלול ספרות חז"ל, אף ביחס לתנאים ולאמוראים. על פי התלמוד, היה אמורא שאליהו הכתיב לו ספרים שלמים, המכונים תנא דבי אליהו. בהמשך תופעה זו של גילוי אליהו, הוזכרה בתקופת הגאונים ובימי הביניים, כגון באגרת רב שרירא גאון ובספר חסידים (תרל). למעשה, מזמן חז"ל ועד היום, מובאות עדויות שונות על גילוי אליהו.
היסטוריה > גילוי אליהו במקרא

בספר דברי הימים ב (כא,12-15 ) מתואר שליורם מלך יהודה, הגיע "מִכְתָּב מֵאֵלִיָּהוּ הַנָּבִיא"; מכתב זה מתאר את חטאיו ואת העונש שיבוא בעקבות כך. זו ההתייחסות הראשונה למסר אלוהי המקושר לאליהו הנביא, המופיע לאחר שעלה בסערה השמימה (מלכים ב ב,1). פרשנים שונים העלו אפשרויות שונות לאזכורו של אליהו לאחר שנלקח למרומים; בין השאר ראו בדבר נס, או התגלות של אליהו והעברת מסר לנביא שבין החיים. המלבי"ם ראה בכך ביטוי למושג גילוי אליהו כיום, כשלדעתו אליהו עדיין חי וקיים 'ונגלה בזה העולם לפעמים, כקבלת חז"ל'. לעומת דברים אלו יש שנטו לפירוש רציונלי יותר, והעלו השערה שאליהו בזמן חייו, כתב נבואה זו במכתב, ועכשיו (לאחר מותו) העבירו את המכתב ליהורם; תקדימים לכתיבת הנבואות, נמצאו אצל ישעיהו, אשר מצווה לכתוב בתעודה (ישעיהו ח, 16). התגלות זו של אליהו לאחר מותו, אף זכתה לפרשנות במסורת חז"ל; כך בסדר עולם רבה (יז) הביאו שמכתב זה היה שבע שנים לאחר עליית אליהו לשמים.
כפי שצוין, היו שראו במכתב זה של אליהו התגלות דרך נביא, או אף פעולה טבעית; בהמשך לכך היו ששיערו שהפעולה המתוארת כאן ייחודית, ומכתב זה כבר נקבע בששת ימי בראשית; כשהם מפרשים שהמילה מכתב בדיון במשנה במסכת אבות (ה,ו) מתייחסת למכתב זה.
היסטוריה > גילוי אליהו בתלמוד

מאחר שאליהו עלה בסערה השמיימה מבלי שכתוב שמת, הוא משמש גם בתלמוד כדמות המעבירה מסרים מן השמיים לארץ ולהפך.
במספר סוגיות מתואר מפגש בין אליהו לבין אחד האמוראים. במסכת חגיגה (דף טו ע"ב), האמורא רבה בר שילא פותח בשאלה במה עוסק אלהים ונענה שהוא לומד את דבריהם של כל התנאים פרט לדבריו של רבי מאיר, מכיוון שהעז ללמוד תורה מרבו "אחר" (אלישע בן אבויה). לאחר משא ומתן קצר, אלהים משתכנע שנכון לצטט גם את רבי מאיר שידע להבחין בין תוכו של הרימון (התורה של אלישע) לבין קליפתו (המעשים שלו).[דרושה הבהרה]
במסכת גיטין, האמורא רבי אביתר פותח באותה שאלה, ונענה שאלהים מצטט את דבריו ואת דברי חברו, בלי להכריע ביניהם.
בשני המקרים, מסופר שהאל לומד תורה ועוסק כאילו במקרה בסוגיה שמעסיקה את אותו אמורא באותו זמן. האמורא רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להגיע לאמת אלוהית מוחלטת. בתשובתו, אליהו אומר שאלהים עסוק בתורתם של חכמי אותו הדור, ואף נהנה לצטט את המחלוקת ביניהם. בכך אליהו מבהיר שלומדי התורה לא צריכים להתמקד בבירור עובדות היסטוריות מוחלטות, אלא ברעיונות. הוא מבקש להעביר להם את המסר שהאל אוהב את תורתם, על אף ריבוי הדעות, המחלוקות והספקות הקיימים בבית המדרש. בניגוד למצופה, אליהו אינו מביא שום חידוש מן השמים פרט למסר שהדברים החשובים באמת קורים בתוך בית המדרש, ושראוי להכיל בתוכו את המחלוקת ואפילו את תורתו של אלישע בן אבויה.
סוגיות נוספות בהן תנא או אמורא פוגש את אליהו בתלמוד הבבלי: מסכת מגילה טו ע"ב; בבא מציעא נט ע"ב (תנורו של עכנאי); מסכת יבמות סג ע"א, ועוד.
זיהוי אליהו

קיימות השערות שונות ביחס לזהותו של 'אליהו' בגילוי אליהו. הזיהוי המקובל מזהה אותו עם הדמות המקראית. דעה אחרת (רש"י בדפוסים, לבבלי קידושין ע.) טוענת שאין הכוונה לאליהו מהמקרא, אלא לשם של מלאך, כאשר בשו"ת 'תורה לשמה' המיוחס לרוב לר' יוסף חיים מבגדאד (סימן שפ) מובאת הטענה שכאשר אליהו מתגלה הוא עדיין מלאך, ולעומתו בשו"ת חת"ם סופר (חלק ו סימן צח) נטען שכאשר אליהו מתגלה הוא נחשב כאדם רגיל. לעומתם קיימת גישה רציונלית המזהה את 'אליהו' מאזכוריו בתלמוד כדמות ריאלית, כלומר, אמורא ששמו אליהו. אולם רבים יצאו נגד גישה זו, כגון רבי פנחס זביחי בשו"ת "עטרת פז".
בעלי התוספות (חולין ו. ד"ה אשכחיה) העלו את ההשערה שכל מקום שמופיע 'ההוא סבא' בתלמוד הכוונה לאליהו הנביא, ועל אף הבעיות השונות בגישה זו, יש שהמשיכו להחזיק בה, כדוגמת החיד"א (פתח עיניים על מסכת שבת דף לד ע"א) ששאף לתרץ את הקושיות השונות.
מהות ההתגלות

התפוצה הרבה של רעיון גילוי אליהו, והשאיפה הברורה לחשיפה אליו, הובילו לדיונים רבים במהותו של הגילו ובהגדרתו המדויקת. בדיקה של המקורות מצביעה על כך שחלה התפתחות בתיאור הגילוי; כך, בספרות התנאים והאמוראים אנו נתקלים בגילוי אף לצרכים פרטיים, שאינם קשורים ללימוד תורה; קיימות התגלויות גם לאנשים ללא רקע תורני, שאינם אדוקים בדתם. במשך השנים חלה העצמה של אלו שאליהו התגלה אליהם, ואלו היו יחידי סגולה.
במקביל, נשמעו תמיד גם קולות ששללו את הפן העל-טבעי בהתגלות זו, ונתנו פרשנות רציונלית למקורות המקובלים. הם ראו באגדות משלים בעלי מסר-פנימי, ולא קיבלו את הפירוש הפשוט כמציאות אמיתית.
מהות ההתגלות > גילוי אליהו במקום גאוגרפי

המהר"ל (נצח ישראל, פרק כח) טוען שבמקומות מסוימים, האזור הגאוגרפי הוא זוכה ל"גילוי אליהו", וכל אדם שימצא שם יזכה לגילוי: "כי יש מקומות בעולם מיוחדים לדבר קדושה אלקית ביותר, ובפרט המערה שהיה רבי שמעון בן יוחאי הקדוש נטמן... גם עתה נגלה שם אליהו".
מהות ההתגלות > רמות של גילוי אליהו

לצורך פתרון מספר שאלות, הועלו דעות הטוענות שקיימים אופנים שונים של 'גילוי אליהו'. יש הטוענים שאופנים אלו מתבטאים ברמות שונות. יש שאליהו עצמו מתגלה להם (כדוגמת האר"י), ויש שניצוץ של אליהו מתלבש בשכלם בלי הרגשתם, וזהו גילוי אליהו אחר, בדרגה פחותה יותר (כדוגמת רבי שלום שרעבי, הרש"ש). לעומת זאת המהר"ל מפראג (נצח ישראל, פרק כח) מתייחס אף הוא לאופנים שונים בגילוי אליהו, אך לדעתו אין הבדל בין אדם שאליהו התגלה לו בצורה ברורה, לבין אדם שאליהו התגלה לו אך הוא לא ידע מאין הגיע הגילוי, וחשב שהדברים הגיעו מעצמו. לדעת המהר"ל שניהם נחשבים כגילוי אליהו מדברי התלמוד (מסכת עירובין מג.), שלפעמים לא יודעים מי אמר את הדברים, אך אליהו אמרם. מקורות מסוימים התפרשו על ידי פרשנים מסוימים על דרך הפשט, וכך הובנו שאליהו הנביא דיבר עם חכמים, כדוגמת התלמוד בבלי בברכות (ג.), בתענית (כ ע"ב), ובמגילה (טו ע"ב); אולם מקורות אלו יכולים אף להתפרש כדברי אגדה שאינם מתפרשים כפשוטם.
מהות ההתגלות > מטרת הגילויים

הקשרים שונים קושרים את גילוי אליהו עם דברי תורה, גם אלו הקשורים להלכות של איסור והיתר, וגם אלו הקשורים לקבלה ולתורת הסוד. כך, המונח בתלמוד הבבלי 'תיקו', שכוונתו שאין הכרעה בדיון, פורש (תוספות יום טוב, סוף מסכת עדויות) על ידי הפיכת המונח 'תיקו' לראשי תיבות תשבי יתרץ קושיות ובעיות, כלומר שאליהו יפתור דבר זה. פרשנות זו בעייתית הן בהיבט הלשוני, כיוון שלא קיימת אות י במילה תיקו, והן בהיבט העקרוני לפי אין להכריע הלכות על פי דברי אליהו (רש"י על מסכת שבת קח.), והדיון שלו בדברי-תורה אינו בדברים מעשיים.
אגדות עממיות

אגדות עממיות מספרות על אנשים שזכו לגילוי אליהו, או על דרכים לזכות בגילוי אליהו, ואף על מקומות המתאימים לכך. על פי אחת האגדות, אדם שמתענה ארבעים יום רצופים זוכה לגילוי אליהו; אולם הסיפורת החסידית חולקת על כך, ומגבילה זאת בהתנתקות מוחלטת מהחומר ומדברים גשמיים.
אליהו בעדת בני ישראל מהודו

מסופר בקרב העדה שאליהו הנביא התגלה בפניהם במקום הנקרא קאנדלה (המקורות חלוקים באשר לזמן האירוע). שם, ניבא הנביא שביום מן הימים יחזרו לארץ ישראל. במקום נמצא סלע ענק ועליו מוטבעים סימני גלגלי מרכבה ופרסות סוסים שבני העדה משייכים לאליהו הנביא.
שמו של אליהו הנביא אף נאמר בטקסים חגיגיים, ובכל אירוע משמח. כמו כן ציור של אליהו הנביא העולה במרכבתו בסערה השמימה נוכח ברוב הכניסות לבתי בני העדה מעל המשקוף. מנהג זה צומצם יחסית עקב התנגדותם של רבנים אליו. הוא מציג את עליונותו הרוחנית של האדם, כאשר ממילא אין הוא מרגיש צורך בקשר גשמי עם העולם עד כדי אי אכילה במשך ארבעים יום (כאשר תקופה רצופה כזו - מהווה התנתקות מוחלטת מהמחויבות הפסיכולוגית והרגשית לחיי והוי המטרליזם (כמשה רבנו שלא אכל ארבעים יום)[דרושה הבהרה].
בתרבות הפופולרית

בפואמה "הנער ביער" מאת חיים נחמן ביאליק, מופיע בסוף הפרק הרביעי רכב אש, ובפרק החמישי, הנקרא "גילוי אליהו", מגיע אליהו לעזרת הנער האובד.
ב-1999 פרסם הסופר ס. יזהר ספר בשם "גילוי אליהו", המתאר את חוויותיו ממלחמת יום הכיפורים. הספר עובד להצגה והועלה בידי קבוצת תיאטרון רות קנר בשנת 2001.
ראו גם

מגיד
תנא דבי אליהו
הערות שוליים

↑  אבות דרבי נתן נוסחה ב פרק לח ד"ה שנים עמדו.
↑  נוסחה ב פרק יג, וכן: הוספה ב לנוסחה א פרק ב.
↑  בבלי, מסכת כתובות דף ק"ו עמוד א'
↑  דעת מקרא לדברי הימים ב, מפורש בידי יהודה קיל, עמוד תש"ל הערה 18 אות ג. ירושלים : מוסד הרב קוק, תשמ"ו.
↑  הרב ראובן מרגליות, בהקדמה לשו"ת מן השמים, עמוד לו הערה א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ו', עמוד ב'
↑  שמואל פאוסט, מה יביא אליהו הנביא?, באתר דעת
↑  באר-שבע, המובא בחיד"א, שם הגדולים ח"ב, מערכת ס אות ו; זכר יהוסף סוף ח"ב, במאמר תהלוכות האגדות פרק ז ד"ה ובסו"ס פרדס וכו', דף יג ע"ג בדפי הספר.
↑  חלק ראשון כרך ג, אבן העזר, במילואים סימן ט, עמוד רכח.
↑  הבן איש חי בשו"ת רב פעלים, ח"ג, סימן ד.
↑  דעת היעב"ץ המובא על ידי החיד"א בספר עין זוכר, מערכת ת אות לו.
↑  קול מבשר, ח"ג, משלים, אות י.
גשר ת'רוגס נק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר, גשר אגרה 
 מיקום:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 11 בינואר 1961
 תאריך פתיחה רשמי:  11 בינואר 1961 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  אות'מאר אמאן 
 מידות
 אורך:  887 מ' 
 גובה:  41 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  549 מ' 
 קואורדינטות:  40°48′06″N 73°47′27″W﻿ / ﻿40.801666666667°N 73.790833333333°W﻿ / 40.801666666667; -73.790833333333
 אתר רשמי
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר ת'רוגס נק(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר ת'רוגס נק
 
גשר ת'רוגס נק (באנגלית: Throgs Neck Bridge) הוא גשר תלוי המחבר בין שכונת ת'רוגס נק שברובע הברונקס לבין אזור בייסייד של קווינס בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
גשר זה הוא החדש בגשרים החוצים את איסט ריבר, ונבנה על מנת להקל את עומסי התנועה על גשר ברונקס וייטסטון הסמוך. הגשר נפתח לתנועה ב-11 בינואר 1961.
הגשר הוא גשר אגרה בבעלות העיר ניו יורק, והוא מנוהל על ידי רשות המנהרות וגשר טרייבורו - חברת בת של רשות התחבורה המטרופולינית של ניו יורק.
מבנה הגשר

אורכו של הגשר 549 מטרים בין שני מגדלי התמיכה, ואורכו הכולל 887 מטרים.
דן הורוביץ

ערך זה עוסק בסוציולוג ישראלי. אם התכוונתם למחזאי ובמאי ישראלי, ראו .
| --- | --- |
פרופ' דן הורוביץ (1928–1991) האוניברסיטה העברית תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1928 
 פטירה:  1991 (בגיל 63 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 
דן (דינדוש) הורוביץ (25 באוקטובר 1928 – 1 באוקטובר 1991) היה סוציולוג ישראלי, עיתונאי, ופרופסור באוניברסיטה העברית. מחקריו עסקו בתורת הביטחון הישראלי, התרבות הפוליטית הישראלית, ויחסי הגומלין בין התרבות, הפוליטיקה והחברה.
ביוגרפיה

דן הורוביץ נולד בשנת 1928 בתל אביב. אביו, דוד הורוביץ, היה ממנהיגי השומר הצעיר, כלכלן ולימים נגיד בנק ישראל הראשון. הורוביץ הבן היה חניך בתנועת השומר הצעיר כאביו, ובגיל שבע עשרה התגייס להגנה. ב-1947 היה בין מייסדי קיבוץ רבדים. במלחמת העצמאות, נפל בשבי הירדנים בקרב על גוש עציון, ושוחרר כעבור כשנה. זמן קצר לאחר מכן הורוביץ כתב ספר על אודות שביו.
לאחר ששוחרר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אולם כעבור זמן עבר ללימודי סוציולוגיה. באוניברסיטה היה פעיל פוליטי, בעיקר בחוגי מפ"ם. הוא היה, יחד עם חברו עובדיה שפירא, בין מקימי חוג "מן היסוד" המקורב לפנחס לבון. בעת לימודיו החל בכתיבה בעיתון "דבר" והיה לכתב הפרלמנטרי של העיתון.
הורוביץ החליט לוותר על הקריירה העיתונאית לטובת האקדמיה, ויצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד. נושא עבודתו הייתה "מדיניות הממשלות השמרניות לגבי הדה-קולוניזציה של אפריקה". בשנת 1967 חזר לישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית במחלקה לסוציולוגיה ובמחלקה למדע המדינה. לאחר המהפך ב-1977 היה ממייסדי חוג 77 במפלגת העבודה והיה חבר מרכז המפלגה. באותה שנה כתב יחד עם משה ליסק את הספר "מישוב למדינה", שביסס את מעמדו כחוקר מוביל של מדע המדינה בישראל.
הורוביץ כתב אוטוביוגרפיה, שבה הוא מנסה גם להכליל הכללות מסיפור חייו האישי על מאפייניהם של בני-דורו: "תכלת ואבק - דור תש"ח - דיוקן עצמי", אשר יצא בשנת 1993, שנתיים לאחר מותו.
היה נשוי לתמר הורוביץ, פרופסור במחלקה לחינוך של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנו נרי הורוביץ הוא חוקר תנועת העבודה, החברה הישראלית ויחסי דתיים–חילונים. הורביץ היה חובב כדורגל, אוהד מושבע של קבוצת הפועל ירושלים, כזה שאינו מחמיץ משחק ביתי ודמות מוכרת בקרוב אוהדיה.
הורוביץ נפטר באופן פתאומי ב-1991, בגיל 63, מדום לב.
לזכרו יצא ספר המאמרים "ישראל לקראת שנת האלפיים: חברה, פוליטיקה ותרבות." בהוצאת מאגנס (1996), בעריכת משה ליסק וברוך קני-פז.
ספריו

דן הורוביץ, שנה בסוגריים: מגוש-עציון לשבי הלגיון, הוצאת ספרית פועלים/ספרי משלט, 1949. מהדורה מצולמת (של הספר שראה אור ב-1949) בעריכת אלי שילר, בתוספת הקדמה וכעשרים צילומים מקוריים ממחנה השבויים אום אל ג'בל, שרובם רואה כאן אור לראשונה. ירושלים, הוצאת אריאל, 2008
אליהו חסין ודן הורוביץ, הפרשה: פרשת הביש, הוצאת עם הספר, תל אביב, 1961
דן הורוביץ ומשה ליסק, מישוב למדינה: יהודי ארץ-ישראל בתקופת המנדט הבריטי כקהיליה פוליטית, עם עובד, תל אביב, 1977
דן הורוביץ ומשה ליסק, מצוקות באוטופיה: ישראל – חברה בעומס-יתר, עם עובד, תל אביב, 1990
דן הורוביץ, תכלת ואבק: דור תש"ח - דיוקן עצמי, כתר, ירושלים 1993, 150 עמ'
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  דן הורוביץ, שנה בסוגריים: מגוש-עציון לשבי הלגיון, תל-אביב: ספרית פועלים/ספרי משלט, 1949
1 2 3 4  חנן קריסטל, הספד /הלכת לנו אדמו"ר, חדשות, 2 באוקטובר 1991
↑  אריה דיין, עסקנים נגד פרופסורים, כל העיר, 25 ביולי 1980
"חוג 77״ קורא ל״עבודה" קודם לבדוק את עצמה ואח״ב לבחור מוסדותיה, על המשמר, 29 ביוני 1977
↑ ביקורת:
אלי שאלתיאל, להקיש על רוחו וטיבו של הדור, מוסף "ספרים", הארץ, 5 במאי 1993
תום שגב, זיכרונותיו של אחד מהחבר'ה, הארץ, 7 במאי 1993
יחיעם ויץ, הבן האב ורוח הארץ, ידיעות אחרונות, 18 ביוני 1993
יובל דרור, ‏דור תש"ח בין 'דורות בארץ' – זהותו, יחסו ליהדות ולערבים והגדרות ה'דור', קתדרה 81, ספטמבר 1996, עמ' 159-133
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262973805171  BnF: cb12344330h (data)  GND: 1055754237  ISNI: 0000 0000 8100 9840  LCCN: n50058301  NTA: 129187992  RERO: 02-A003383645  SUDOC: 032407599  VIAF: 22215196   WorldCat (עם VIAF): 22215196
דגל סקוטלנד

| --- | --- |

 כינוי:  הסאלטייר
 כינויים נוספים:  צלב אנדראס הקדוש
 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2, 2:3, 3:5 או 4:5
 הונף לראשונה:  1503
 מוטיבים עיצוביים:  צלב סאלטייר לבן על רקע כחול
צליבת אנדרו הקדוש
דגל סקוטלנד מורכב מצלב אלכסוני לבן, הוא צלב אנדראס הקדוש או סאלטייר, על רקע כחול. הצלב מייצג את הצלב עליו נצלב אנדרו, אחד משליחיו של ישו, הקדוש הפטרון של סקוטלנד.
בלאזון: "אזור, סאלטייר ארז'ן" (כחול, צלב אלכסוני לבן)
היסטוריה

מקורו של צלב הסאלטייר כסמלה של סקוטלנד הוא על פי האגדה בקרב שניהל המלך אנגוס השני כנגד שבטים אנגליים.
לפי האגדה, הוליך אנגוס את הפיקטים והסקוטים (עמים קלטים) בשנת 832, לקרב כנגד האנגלים ליד את'לסתאנפורד של ימינו במזרח לותי'אן, סקוטלנד.
המלך ואנשיו היו מוקפים ועל סף תבוסה, והתפללו לנס. במהלך אותו הלילה, הופיע אנדראס הקדוש בפני אנגוס והבטיח לו ניצחון. למחרת הופיע צלב סאלטייר לבן על רקע השמיים הכחולים, והקרב הסתיים בניצחון סקוטי. הסאלטייר הפך לסמלם של הסקוטים מאז.
עדויות לשימוש בצלב הסאלטייר תועדו מאוחר יותר. בשנת 1385 הפרלמנט הסקוטי ציווה כי על חיילים סקוטיים לענוד את הסאלטייר כסימן מזהה. הדגל הקדום ביותר אשר עוצב אך ורק על הסאלטייר הוא משנת 1503: צלב לבן על רקע אדום. עד 1540 השתנתה האגדה על המלך אנגוס כך שהצלב הפך לצלב סאלטייר על רקע השמיים הכחולים. לאחר מכן הסאלטייר בעיצובו הנוכחי הפך לדגלה הלאומי של סקוטלנד.
הנפת הדגל > הפרלמנט הסקוטי

בחזית בניין הפרלמנט הסקוטי אשר באדינבורו נטועים חמישה תרנים. הסאלטייר מונף שם מדי יום ביומו, לצד דגל הממלכה המאוחדת ודגל האיחוד האירופי. התורן הרביעי בשימוש באירועים מיוחדים כגון יום חבר העמים ויום האומות המאוחדות ואילו התורן החמישי שמור להנף הנס המלכותי.
הנפת הדגל > טירת אדינבורו

טירת אדינבורו מנוהלת על ידי הסוכנות ההיסטורית של סקוטלנד, אך עדיין יש עליה משמר של הצבא הבריטי. כמו כל בסיס של הצבא הבריטי, דגל הממלכה המאוחדת (ביחס של 5:3) מונף בכל יום על ידי הצבא על מגדל השעון. הסאלטייר מונף בכל יום על סוללת "חצי הירח".
הנפתו של דגל הממלכה המאוחדת על טירת אדינבורו יש בה משום מחלוקת. בשנת 2001, קבוצה של 20 פעילים במפלגה הלאומית הסקוטית קראה להחלפתו של דגל הממלכה המאוחדת בסאלטייר.
הנפת הדגל > הממשלה הסקוטית

הממשלה הסקוטית ציוותה כי הסאלטייר יונף על בנייניה כל יום מהשעה 08:00 ועד לשקיעה, למעט "ימים לאומיים" בהם מוחלף הסולטייר בדגל הממלכה המאוחדת. ימים אלו הם ימי הדגל של הממלכה המאוחדת בתוספת ה-3 בספטמבר (יום צי הסוחר, יום דגל מיוחד בסקוטלנד בו נס סקוטלנד האדום נמצא גם הוא בשימוש).
חריגה נוספת מימי הדגל של הממלכה המאוחדת היא ביום אנדרו הקדוש שבו דגל הממלכה המאוחדת יונף על בניינים שבהם ישנו יותר מתורן אחד. הסאלטייר לעולם לא יורד על מנת לפנות מקום לדגל הממלכה המאוחדת ביום זה אם יש רק תורן אחד. הבדל זה נבע מתלונתם של חברי פרלמנט סקוטיים על כך שסקוטלנד היא המדינה היחידה בעולם אשר לא מניפה את דגלה הלאומי ביום הלאומי שלה.
הנפת הדגל > שונות

מותר לכל חברה, רשות מקומית, בית חולים, בית ספר או אדם יחיד להניף את הדגל, בכל זמן, ללא כל צורך באישור (על תורן אנכי). הסאלטייר מונף על רוב בנייני הרשויות המקומיות בסקוטלנד ובמרוצת השנים האחרונות החלו שגרירויות הממלכה המאוחדת להניף אותו לציון יום אנדרו הקדוש.
מועצת אנגוס בראשותו של רוברט מיילר החליטה ב-2007 על החלפתו של הסאלטייר בדגל מקומי חדש. צעד זה גרר מחאה ציבורית חריפה בכל רחבי סקוטלנד, אשר הובילה לחתימתם של יותר מ-7000 אזרחים על עצומה כנגד החלטת המועצה. מאחה זו הובילה לשינוי ההחלטה ולקביעה כי דגלה החדש של אנגוס יונף לצד הסאלטייר על בנייני המועצה.
באופן לא רגיל, מפעילת המעבורות קאלדוניאן מק-בריין (Caledonian MacBrayne) מניפה את הסאלטייר כג'ק הימי. גם ספינת הקיטור המפורסמת וואברלי אימצה את אותו נוהג כאשר היא משייטת באזור Firth of Clyde. ההרגל של אימוץ הסאלטייר כג'ק ימי או כדגל נימוסין עלול לגרום לבלבול כיוון שהדגל הסקוטי דומה לדגל הקוד הבינלאומי "M" (או בשמו Mike) המסמל: "כלי השיט שלי נעצר ואינו עושה דרכו במים". נוסף לכך, בדגלי הקוד הרוסי (אנ') הדגל הסקוטי משמש כדגל הקוד "С" (או בשמו Слово) המסמל: "עליך לעצור את כלי השיט במידית". על מנת להימנע מבלבול ומקנסות מיותרים, בעלי כלי שיט המעוניינים להניף דגל חלופי לסאלטייר, פונים לשימוש לא רשמי בנס המלכותי של סקוטלנד או בנס סקוטלנד האדום (אשר היה בשימוש עד 1707 בידי הצי המלכותי הסקוטי). נס סקוטלנד האדום מופיע כיום במספר קטלוגים של יצרנים, עקב העלייה בפופולריות השימוש בדגלים על כלי שיט.