stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוב הזקן
ביוגרפיה בדיונית > הקמת "מוטאנטים חיות"

לינדזי בייקר, עובדת לשעבר במעבדתו של בקסטר סטוקמן, נשארה מחוסרת עבודה לאחר התפוצצות המעבדה, והתקשתה למצוא עבודה. כאשר התלוננה בדבר המחסור בעבודה בפני אימה בשיחת טלפון, הוב וסלאש הופיעו, ואמרו לה כי חיפושיה אחר עבודה תמו. הוב וסלאש לקחו את לינדזי למחבואם, והציעו לה סכום כסף נכבד עבור עזרה. רפאל ומיכלאנג'לו הגיעו במקרה למחבוא באותו הרגע, ולא הבינו את אשר הם רואים. הוב הסביר לרפאל ומיכלאנג'לו כי הוא מעוניין בהקמת צבא מוטאנטים, אשר יהווה כוח משותף אשר יגן על מוטאנטים מפני סכנות, ניצול ופגיעה, וכי לשם כך הוא ניסה ליצור מוטאנט בעצמו, יונה בשם "פיט", אם כי זה כשל, ולכן הוא זקוק לעזרתה של לינדזי. לינדזי עצרה את השיחה, והציגה בקבוקון ובו מעט מדמו של ספלינטר, מה שגרם ללחץ מצידם של רפאל ומיכלאנג'לו. לפתע, סלאש חטף את הבקבוקון ושתה אותו, ובכך זכה לחוכמתו של ספלינטר. מודאגים מאשר ראו, רפאל ומיכלאנג'לו עזבו במהירות למאורתם, וסיפרו לספלינטר על אשר קרה, וזה אמר להם כי תוכנית הצבא של הוב דווקא טובה.
כעבור כמה ימים, הוב, סלאש ולינדזי קיימו פגישה עם צבי הנינג'ה וספלינטר, והציגו שני מוטאנטים חדשים, מוטאנט לטאה בשם מונדו, ומוטאנט סרטן בשם הרמן, שנוספו לפיט. עם הצגת המוטאנטים, הוב הכריז על הצבא, וביקש לכרות עם צבי הנינג'ה ברית, דבר שנענה בחיוב מצידו של ספלינטר. עוד במהלך הפגישה, מיכלאנג'לו העניק לצבא את השם "מוטאנטים חיות" (Mutanimals), והוב החליט לאמצו.
ביוגרפיה בדיונית > מוטאנטים חיות

כעבור כמה ימים מהפגישה, ספלינטר ביקש מהוב להפעיל את צבאו עבור תקיפת ביבופ ורוקסטדי, וזה הסכים. הצבא התאסף להרכב מלא, שכלל מלבד הוב את סלאש, פיט, מונדו והרמן. הקרב עבר במהירות, הצבא ניצח והשאיר פחד בעיניהם של ביבופ ורוקסטדי. בהמשך, הצבא שיתף פעולה עם צבי הנינג'ה וספלינטר בתקיפת "שבט הרגל" ושותפם החייזרי גנרל קראנג. בקרב שהיה אמור להיות המכריע, הוב הורה לצבאו לנטוש את ספלינטר והצבים, לרוקן לידיהם את מחסני הנשק ולברוח, דבר שהוביל לניתוק הקשר בינו לבין ספלינטר והצבים.
באפילוג המציג את האירועים לאחר ניצחון צבי הנינג'ה והחזרת השקט לניו יורק, נראה דונטלו יוצר קשר עם הוב, ומספר לו על חייזר בשם נול המאיים להשמיד את גזע המוטאנטים, ומבקש ממנו לטפל בדבר. הוב נענה לכך ואוסף את צבאו, ואף מגייס כמה מוטאנטים חדשים לצבא. בסופו של דבר, מתנהל קרב גדול, שבסופו נול מובס, וצבא המוטאנטים מנצח.
ביוגרפיה בדיונית > עיר המוטאנטים

במהלך עצרת בחירות למען המועמד לראשות עיריית ניו יורק בקסטר סטוקמן, הוב הטיל בלב הכינוס פצצת מוטגן קטלנית. כל הנוכחים באזור עברו תהליך מוטציה והפכו למוטאנטים, והוב אסף את ההמון במטוס מטען. עד למציאת משכן קבע עבורם, המוטאנטים החדשים הועברו למשמורת אצל הוב וקבוצתו.
שישה חודשים לאחר מכן, ראש העיר הנבחר סטוקמן הכריז על שכונה נידחת במנהטן כביתם של המוטאנטים החדשים. האזור גודר בחומה, על מנת לבודד את תושביו המוטאנטים מבני האדם, וזכה לכינוי "עיר המוטאנטים". הוב וקבוצתו "לקחו אחריות" על המוטאנטים האלו, ודאגו לחלוקת מזון והספק משאבים לכל התושבים, שרובם נאלצו לחיות בעוני. הוא כרת ברית עם שבט הרגל, שכחלק ממנה הוא יצר עבור הארגון מוטאנטים בתמורה למזון עבור התושבים.
הלהקה הצבאית הארצית

חברי הלהקה הצבאית הארצית 1948
חברי הלהקה הצבאית הארצית 1948
הלהקה הצבאית הארצית (נקראה גם: הלהקה הצבאית המרכזית) הייתה להקה צבאית שפעלה בזמן מלחמת העצמאות.
היסטוריה

הלהקה נוסדה באפריל 1948 על ידי המחת"ר (מחלקת התרבות של צה"ל), כשהמטרה הייתה לאחד את כל הלהקות וצוותי הבידור שפעלו באותה עת בנפרד ללהקה אחת מרכזית, על מנת שהמחת"ר יוכל לשלוט עליה ולנתבה בהתאם לצורך. לצורך כך איחדו שלושה גופים: להקת הצ'יזבטרון של הפלמ"ח שקמה שלושה חודשים קודם לכן, להקת "המשמרת הצעירה" של מפא"י ובוגרי בית הספר הדרמטי של הבימה.
לאחר פרישת הבמאי יוסף מילוא תוך כדי ההכנות לתוכנית הראשונה, התמנו חברי הלהקה שרגא פרידמן לבמאי ושמוליק סגל למנהל הארגוני. איתם הופיעו גם שושנה רביד, מישה אשרוב, ישראל בקר, רות גלר, שלמה בר-שביט ובתחילה גם חברי הצ'יזבטרון נעמי פולני ושייקה אופיר ועוד.
במאי 1948 החל מופע הבכורה של הלהקה ("תוכנית א'"), שהורכבה מקטעים מוכרים אותם קיבצו שחקני הלהקה, והם החלו להופיע בהצלחה רבה בקרב החיילים הלוחמים ברחבי הארץ. לאחר כחודשיים וכ-80 הופעות הלהקה התפצלה. חברי הצ'יזבטרון עזבו אותה והקימו מחדש את להקתם, ואילו חברי "המשמרת הצעירה" הקימו במטה חזית המרכז את להקת איילון. מי שנותר הם צעירי "הבימה" שאליהם הצטרפו אמנים נוספים.
תוכניתה השנייה של הלהקה, בבימויה של פאני לוביץ' נקראה "אין ספק". בתוכנית זו בוצע לראשונה השיר "דודו" של חיים חפר שהפך לשיר זיכרון ידוע. הלהקה התפצלה בהופעותיה לשתי חוליות שפעלו בעיקר בנפרד, אך גם התאחדו בחלק מההופעות. חוליה ב' העלתה את התוכנית "השיירה העליזה" שהצליחה מאוד.
במרץ 1949 העלתה הלהקה הצגה בשם "ארבעה שיצאו" שעסקה בעולים חדשים שמגיעים לישראל. ההצגה נחלה כישלון והובילה, יחד עם עזיבת כמה משחקני "הבימה" לטובת ההצגה "בערבות הנגב", להתפרקותה של הלהקה הארצית.
הערות שוליים

↑  הלהקה הצבאית הארצית באתר "שרים במדים"
↑  מפקד הצ'יזבטרון, חיים חפר, סיפר על כך: "ראיתי שהחבר'ה - שייקה אופיר, נעמי פולני והאחרים - אומללים והחלטתי לעשות מעשה. נסעתי ליגאל אלון (אז מפקד הפלמ"ח) כדי לברר איתו מה עושים. והוא ענה: 'גנבו לך (את הלהקה)? - תגנוב אותה בחזרה!'. (מתוך: ה' באייר שלי: חיים חפר באתר מוטק'ה)
↑  חפר ניסה לשכנע את שלמה בר-שביט ואליקום שפירא לעבור לצ'יזבטרון. בלהקה הארצית קמה צעקה על כך, ובתמורה עשה עמם חפר עסקת חליפין: תמורת שני האישים הוא נתן להם את השיר "דודו" שהוזמן להצגה "הוא הלך בשדות" ולא נכלל בה לבסוף (מתוך הספר "הצ'יזבטרון אם הלהקות הצבאיות" עמ' 94).
↑  הלהקה הצבאית הארצית באתר זמרשת
| להקות צבאיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות | הצ'יזבטרון • חישטרון • הלהקה הצבאית הארצית • להקת הכרמל • להקת איילון  הרכבים קטנים: להקת אלכסנדרוני • להקת חיל הים • הצמד עדה וניניו • להקת צלילי הקסם • להקת תל ליטוינסקי |  |
| להקות צבאיות | להקת הנח"ל • להקת פיקוד הצפון • להקת פיקוד המרכז • להקת פיקוד הדרום • להקת חיל הים • להקת גייסות השריון |  |
| צוותי הווי | צוות הווי הנח"ל • צוותי הווי פיקוד מרכז • צוותי הווי פיקוד צפון • צוות הווי פיקוד דרום • להקות חיל האוויר • צוותי הווי גייסות השריון • להקת חיל התותחנים • מקהלת הרבנות הצבאית • צוות הווי הנדסה קרבית • צוות הווי פיקוד ההדרכה • להקת הגדנ"ע • להקת חינוך מיוחד • להקת קיטבג • להקת חילות השדה • להקת החמ"ניות |  |
הובגובלין

| --- | --- |

הובגובלין (רודריק קינגסלי), כפי שהופיע על עטיפת החוברת Spider-Man #237 מפברואר 2018, אמנות מאת פטריק בראון.
 סוג:  נבל על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  The Amazing Spider-Man #238 (מרץ 1983)
 יוצרים:  רוג'ר סטרן, ג'ון רומיטה הבן
 מידע
 שם אמיתי:  רודריק קינגסלי ארנולד סמואל "לפטי" דונובן אדוארד "נד" לידס ג'ייסון פיליפ מקנדייל הבן הובגובלין החמישי דניאל קינגסלי פיליפ "פיל" בנג'מין יוריק הארי אוסבורן רובין בורן
 כינויים:  גובלין, הגובלין הירוק
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  תכונות פיזיות על-אנושיות, מנת משכל שדומה לזו של הגובלין הירוק.
 חברוּת בקבוצה:  שותף של קינגפין, היד
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  האוונג'רס המדהימים
 דמויות קשורות
 משפחה:  רודריק קינגסלי: דניאל קינגסלי (אח תאום, מת) פיל יוריק: ארנולד ומינדי יוריק (הורים) בן יוריק (דוד) דוריס יוריק (דודה מנישואים, מתה) קן יוריק (אח)
 אויבים:  ספיידרמן 
 
הובגובלין (באנגלית: Hobgoblin) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הובגובלין המקורי והידוע מכולם, רודריק קינגסלי, הופיע לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #238 ממרץ 1983, ונוצרה על ידי הכותב רוג'ר סטרן והמאייר ג'ון רומיטה הבן.
עד כה חלקו בנטל זהותו של הובגובלין שבע דמויות: רודריק קינגסלי (ההובגובלין הידוע ביותר), ארנולד "לפטי" דונובן, אדוארד "נד" לידס, ג'ייסון פיליפ מקנדייל הבן, הובגובלין החמישי שזהותו אינה ידועה, דניאל קינגסלי ופיליפ "פיל" יוריק.
דמותו של הובגובלין מדורגת במקום ה-57 ברשימת מאה נבלי העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של נד לידס בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן: השיבה הביתה", "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה" מגלם השחקן ג'ייקוב בטלון. בגרסה זו, לידס הוא תלמיד בתיכון שבו לומד פיטר פארקר וחברו הטוב ביותר היודע את זהותו הסודית.
ביוגרפיה בדיונית > רודריק קינגסלי

הובגובלין הראשון הוא רודריק קינגסלי, מעצב אופנה מולטי-מיליונר וניהיליסט מבחינה מוסרית. הוא הופך לאובססיבי לנורמן אוסבורן, הגובלין הירוק המקורי, לאחר שגילה את מקומות המחבוא הרבים שלו ברחבי העיר. בהמשך, קינגסלי הפליל את נד לידס בפשעים שביצע ושנים לאחר מכן גם רוצח את ממשיך דרכו, ג'ייסון מקנדייל. זהותו לבסוף נחשפת בידי ספיידרמן ואשתו של לידס, בטי בראנט, וקינגסלי ברח לאיים הקאריביים כדי להתחבא מרשויות החוק ומאויביו. אחיו ושותפו לפשע, דניאל, מתחזה אליו בהיעדרו אך נרצח בידי פיל יוריק, שנוטל לעצמו את זהות ההובגובלין. לבסוף, רודריק עוטה את תחפושתו הישנה וחוזר לניו יורק, שם הוא נלחם ביוריק על הזכות לשאת את זהות ההובגובלין, אך מרשה לו להמשיך בנטל כל עוד רודריק יקבל את חלקו ברווחים. במהלך אירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר", יוריק נטל את זהות מלך הגובלינים, וקינגסלי חזר לתפקד כהובגובלין באופן מלא.
ביוגרפיה בדיונית > ארנולד דונובן

הובגובלין השני הופיע לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #244 מספטמבר 1983. ארנולד סמואל "לפטי" דונובן היה פושע זוטר שעבד עבור רודריק קינגסלי עד אשר נחשף לנסיוב הגובלין הירוק והפך לשפן ניסיונות. הנוסחה מתפוצצת בפניו, ובעוד היא משחיתה אותם, היא מעניקה לו את יכולותיו של הגובלין. רודריק מתכנת את דונובן להישמע להוראותיו, ויוצא להתעמת עם ספיידרמן בתור ההובגובלין. הוא מצליח לנער מעליו את השפעת התיכנות, אך לפני שספיידרמן מצליח לגלות את זהות הבוס שלו, קינגסלי מתכנת את גלשן הגובלין כדי להתרסק על בניין, שחורבותיו נופלות על דונובן והורגות אותו.
ביוגרפיה בדיונית > אדוארד לידס

אדוארד "נד" לידס היה כתב במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" אשר קינגסלי שטף את מוחו וגרם לו לתפקד כהובגובלין במספר מקרים וכן לשטות את כולם לחשוב שמדובר בהובגובלין האמיתי. הוא נרצח בהמשך כאשר קינגסלי מחליט שאין יותר צורך בשירותיו.
ביוגרפיה בדיונית > ג'ייסון פיליפ מקנדייל הבן

במשך הזמן, תוכניותיו של קינגסלי אינן מסתדרות לפי רצונו, והוא רצה להימלט מזהותו כהובגובלין. הוא שם למטרה את פלאש תומפסון, הבריון שהירבה להציק לפיטר פארקר בבית הספר אך גם היה תומך נלהב בספיידרמן והעליב את הובגובלין בשידור חי. קינגסלי חיפש להפליל את תומפסון כדי שאויביו ירדפו אחריו בעוד קינגסלי יהיה חופשי סוף כל סוף לעשות כרצונו. תוכניתו הופרעה בחטף כאשר ג'ייסון פיליפ מקנדייל הבן הבריח את פלאש תומפסון מהכלא בחושבו כי הוא עושה להובגובלין טובה. מקנדייל, שכיר חרב שעבר אימונים ב-CIA וארגונים צבאיים נוספים, היה ידוע בזהות דמוית ג'ק-או-לנטרן. כאשר מקנדייל גילה שתומפסון הוא אינו ההובגובלין, קינגסלי זעם משום שחשב שיוכל לפעול מאחורי הקלעים, והדבר הצית סכסוך מתמשך  בין קינגסלי למקנדייל.
ביוגרפיה בדיונית > הובגובלין החמישי

הובגובלין חמישי הוצג במיני סדרה Secret War משנת 2004. מעט מאוד ידוע אודותיו, לרבות זהותו האמיתית. ידוע כי נשלח על ידי ליידי אוקטופוס להתקיף את קפטן אמריקה בזהותו האזרחית, סטיב רוג'רס. אותו הובגובלין נכלא יחד עם נבלי-על אחרים בסיום המלחמה הסודית.
ביוגרפיה בדיונית > דניאל קינגסלי

כאשר רודריק קינגסלי עבר לאקוודור, אחיו התאום דניאל קינגסלי חזר לניו יורק והתחזה לאחיו בניסיון להפוך להובגובלין החדש, והשתמש בציוד של אחיו. הוא חוקר את מאורתו הישנה של רודריק קינגסלי בחברת אוסקורפ ומגלה שנורמן אוסבורן עבד על ציוד חדש עבור הגובלין הירוק, כולל חליפת שריון חדשה, מנשא רקטות במקום גלשן וכן חרב אנרגיה. דניאל מגלה גם כי פיל יוריק מנסה להשיג את ידו על הציוד החדש, וזה האחרון מנטרל אותו מספיק זמן בשביל לערוף את ראשו בעזרת החרב. לאחר מכן, יוריק נוטל את זהות ההובגובלין.
ביוגרפיה בדיונית > פיליפ בנג'מין יוריק

בעוד דניאל קינגסלי נטל את זהותו של אחיו בתור ההובגובלין של ניו יורק, הוא נתקל בפיליפ בנג'מין "פיל" יוריק. יוריק השתמש בעבר בזהות הגובלין הירוק כדי לפעול כגיבור. דניאל קינגסלי עמד לרצוח אותו כאשר יוריק השתמש בצחוק המטורף שלו כדי להמם את קינגסלי. לאחר מכן, יוריק הורג את קינגסלי מתוך הגנה עצמית ונוטל את זהות ההובגובלין, הפעם כנבל-על. בתור ההובגובלין החדש, פיל הפך לאחד מסוכניו של קינגפין, בוס העולם התחתון בניו יורק.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Villains: #57 - Hobgoblin
ההנחיות המלכותיות של הונג קונג

ההנחיות המלכותיות של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Royal Instructions) הן כתב הנחיות שהוצא על ידי המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת בשנת 1843. לצד מכתב ההרשאה המלכותי של הונג קונג, כתב ההנחיות היה אחד משני המסמכים ששימשו באופן מעשי כחוקה של הונג קונג, עד ההעברה של האי לידי סין העממית ב-30 ביוני 1997.
ההנחיות הגדירו את תפקידם וסמכויותיהם של מושל הונג קונג, המועצה המחוקקת של הונג קונג והמועצה המבצעת של הונג קונג.
בשנת 1997 הוחלפו ההנחיות בחוק יסוד הונג קונג.
ראו גם

מכתב ההרשאה של הונג קונג
הכל שקוף

"הכל שקוף" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי מרגי. השיר יצא לאור ב-1 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים מובייל1 מיוזיק כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום מה יהיה.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-3 במצעד של מדיה פורסט. כמו כן, הגיע למקום הרביעי במצעד הרשמי של גלגלצ.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מרגי, יונתן גולדשטיין ושי פינטו, הולחן על ידי מרגי וגולדשטיין והופק על ידי גולדשטיין.
השיר עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי יחד עם צאת האלבום מה יהיה.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מרגי ב-1 בספטמבר 2019.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.7 מיליון.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 3 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 4 |  |
הערות שוליים

↑  niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, שבוע 36, באתר mediaforest-group
↑  מה יהיה, נבדק ב-2019-09-28
↑  מרגי - הכל שקוף | Mergui - Hakol Shakuff Prod. By Johnny Goldstein, נבדק ב-2019-11-08
| מרגי |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| מיני-אלבומים | מה יהיה • לא להיות לבד • Dark Side of the Rainbow • ‏Shadows of Blue • מרגיש כמו אהבה |  |
| סינגלים | "תני לי רגע" • "הזוג הזה" • "אני לא אני" • "הכל שקוף" • "אסור" • "דיבור נגוע" • "לא יוצא למסיבות" • "אמבולנס" • "סגול בהיר" • "אנג'ל" • "לא להיות לבד" • "Sucks to Know You (FU)" ‏• "Lie Like This" • "צונאמי" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Hoodie" |  |
| ערכים קשורים | הכוכב הבא לאירוויזיון 2018 • טדי הפקות • Mobile1 Music • סבן מיוזיק גרופ |  |
הטיית החוכמה שלאחר מעשה

הטיית החוכמה שלאחר מעשה (באנגלית: hindsight bias) או הטיית החוכמה בדיעבד, היא הטיה קוגניטיבית של בני האדם היודעים מה הייתה תוצאה של אירוע, להגזים בדיעבד ביכולתם להעריך את ההסתברות להתרחשותו מלכתחילה. בדומה להטיית האישור, הטיית החוכמה שלאחר מעשה נובעת מהסתכלות מוטה לאחור, באורח המתמקד במידע המתאים לתוצאה שהתקבלה תוך התעלמות ממידע שאינו מתאים לה. כתוצאה, המאורע שהתרחש בסופו של דבר נתפס כבלתי נמנע (creeping determinism), ולכן ככזה שניתן היה לצפותו מראש. הטיית החוכמה שלאחר מעשה היא תופעה יומיומית המתרחשת בכל תחומי החיים.
גורמים

החל במחקר הנודע של פישהוף (1975), נערכו מחקרים רבים שתיעדו את הטיית החוכמה בדיעבד. לתופעה זו הוצעו הסברים קוגניטיביים, המתמקדים בהשפעת המידע בדבר התוצאה על תהליך ההערכה, והסברים מוטיבציוניים, המתמקדים ברצון של אנשים לתפוס את עצמם כמי שידעו לחזות את הנולד (האדרה עצמית, אפקט ביטחון יתר). לדוג', הייזלנטון ונטל (2006) דנים בהיבטים אבולוציוניים של הטיות קוגניטיביות במסגרת תאוריית הטעויות האדפטיביות. במקרה של הטיית החוכמה בדיעבד, הייזלנטון ונטל טוענים שההטיה יכולה לשמש כמנגנון מוטיבציוני שמטרתו לשמור על הערכה עצמית ותחושת שליטה. המנגנון הזה פועל כאשר אנשים מעוותים את זיכרונותיהם כדי להאמין שהם "ידעו את זה כל הזמן", כלומר שהם חזו את תוצאות האירועים בצורה מדויקת. הדבר עשוי להקטין תחושות של כישלון או חרטה, ולהעצים את תחושת היכולת וההצלחה.
אחד ההסברים להטיה זו היא, שמידע הקשור בתוצאה שאמנם התרחשה זמין יותר למשיב, ולכן מעלה את ההסתברות הנתפסת לאותה תוצאה. הסבר נוסף היא העובדה שקיים "רעש" רב (מידע לא רלוונטי) במאורעות שמקשה על ראיית תמונה בהירה בהחלטה עצמה. ידיעת התוצאה מאפשרת שיפוט נקי יותר ומנוטרל מרעשים. ההסבר העיקרי מתקשר לנושא המרכזיות של החשיבה הסיבתית וההסברים הסיבתיים בקוגניציה האנושית. עובדה הבאה לביטוי בהרבה מאוד אופנים. אנשים עסוקים באופן אקטיבי בניסיון להבין ולחפש הסברים להתרחשויות של מאורעות. הם מגייסים הסברים להצדיק את טענותיהם. הם מעריכים את ההסתברות לטענות סיבתיות כגבוהה יותר כאשר הם צריכים להסביר אותן. הסבר טוב נותן תחושה טובה הנגזרת מהבנת העולם. המרכזיות של החשיבה הסיבתית בצירוף עם ידע סיבתי על העולם מאפשרת לאנשים בקלות להסביר כמעט כל תוצאה (גם דבר והיפוכו). בראייה לאחור, כל תוצאה נתפסת כמובנית מאליה, ואין לנו קושי להסביר אותה. זאת גם הסיבה כי לעיתים קרובות, יש לנו תחושה כי תוצאות של מחקרים מדעיים בעיקר בתחום מדעי החברה היא צפויה ולכן המחקרים מיותרים.
הטיית החוכמה שלאחר מעשה במחקר

למרות שהטיית החוכמה שלאחר מעשה תועדה כקיימת בהתנהלות היומיומית של אנשים בכל הגילאים, היא זכתה למחקר ניסויי אמפירי רק ב-1975. מאז היא נחקרה רבות בתחום השיפוט האינטואיטיבי וקבלת ההחלטות, והיא צוינה ביותר מ-800 מאמרים אקדמיים (נכון ל-2012).
בניסויים שבוחנים את קיום ההטיה, מציגים לנחקרים סיפור על אירוע שהתרחש (למשל סכסוך בין שני עמים: פטרוסים וכסלוחים) עם ארבע תוצאות אפשריות (למשל: א. הפטרוסים נצחו ב. הכסלוחים ניצחו ג. הסכם שלום ד. הסכם אי לוחמה). הנחקרים מתבקשים לאמוד את ההסתברות להתרחשות כל אחת מארבע התוצאות, על סמך התיאור שקראו כך שיסתכמו ל-100%. הנחקרים מוקצים מקרית ל-5 קבוצות, לארבע קבוצות מסופר כחלק מהתיאור גם מה התוצאה שהתרחשה בסוף (א או ב או ג או ד) והם מתבקשים לאמוד את הסתברות כל אחת מארבע התוצאות "לולא ידעתם מה קרה בסוף". הקבוצה החמישית לא מקבלת מידע מה התוצאה שהתרחשה.
תוצאות המחקרים תמכו בקיום הטית החוכמה שלאחר מעשה. בממוצע, ההסתברות שנתנו הנחקרים לתוצאה כלשהי, כשנאמר להם מראש שהיא התרחשה, הייתה גבוהה יותר מההסתברות שנתנו הנחקרים לאותה תוצאה כשלא נאמר להם מה קרה בסוף. במילים אחרות, בבואם לשפוט אנשים אינם יכולים להתעלם מידיעת התוצאה. הידיעה שתוצאה מסוימת התרחשה, תוביל להערכת הסתברות גבוהה יותר להתרחשותה מאשר אי-ידיעת העובדה שהתוצאה התרחשה. יתרה מזאת, אנשים נוטים לזכור בצורה מסולפת את ההערכה ההסתברותית שנתנו לפני ידיעת התוצאה.
הניסויים שנערכו על התופעה התמקדו באירועים היסטוריים. בנוסף, היא נחקרה בקרב רופאים כשמדובר בהערכות הסתברותיות לאבחנות רפואיות. היא אף הודגמה כשמדובר בהערכה של ההסתברות לקבלת תוצאות של מחקרים מדעיים.
דוגמאות להטיית החוכמה שלאחר מעשה ביומיום

לעיתים קרובות לאחר שינויים לא צפויים בבורסה נוטים פרשנים למהר ולטעון כי השינוי לא ממש מפתיע שכן "השוק חייב לתקן את עצמו".
בשנת 2005 ההוריקן קתרינה גרם לשיטפונות והצפות רחבי היקף בניו-אורלינס. מיד לאחר מכן נשמעה הטענה מהסוג של "הכתובת הייתה על הקיר" – הממשל היה אמור לחזות את התוצאה הרת האסון לנוכח חולשת הסכרים וחוסר היכולת של אוכלוסייה ענייה להתמודד עם סערה, שעל פי תחזיות מטאורולוגיות הסיכוי להתרחשותה היה גבוה מאוד.
יום לאחר מתקפת ה-11 בספטמבר, בארצות הברית החלו גורמים שונים לבדוק את האירועים שהתרחשו לפני המתקפה. החוקרים שביצעו את הבדיקה מצאו הרבה סימנים לכך שהמתקפה תתרחש. דו"ח חקירה של הסנאט האמריקני מנה שלל סימנים שהוחמצו או שזכו לפירוש מוטעה (לדעתם) כמו: סוכנות הביון המרכזית האמריקאית ידעה שפעילי אל־קעידה נכנסו לארצות הברית. סוכן של הבולשת הפדרלית שלח תזכיר למפקדה כשהוא מזהיר מפני האפשרות שאוסמה בן-לאדן ישלח לארצות הברית סטודנטים שילמדו באוניברסיטאות ובמכללות לתעופה אזרחית. במקום לקשר אזהרה זו לדוחות נוספים המעידים על כך שמחבלים מתכננים להשתמש במטוסים ככלי נשק, הבולשת הפדרלית התעלמה. יתרה מכך, הנשיא קיבל תדריך יומי בו הכותרת הייתה "בן לאדן נחוש לערוך פיגוע בתוך ארצות הברית", ולא הפסיק את חופשתו. מובן שמה שנראה כתובת על הקיר לאחר מעשה, לפניו קשה אם לא בלתי אפשרי לנבא. המידע המודיעי מעצם טבעו כולל ים של מידע מיותר וחסר תועלת ("רעש") שבתוכו חלקיקי מידע חשובים ("סיגנל"). תפקידו של מנתח המידע הוא להוציא את המוץ (המידע החשוב) מתוך התבן (המידע המיותר), ולתת הערכות מודיעיניות. מסתבר כי היחידה נגד טרור בבולשת הפדרלית קבלה 68,000 רמזים במשך שש השנים שלפני ה־ 11 בספטמבר שלא נחקרו. זו כמות אדירה וספק אם ניתן היה לעקוב אחריה.
לאחר התרחשות אסון גדול, הטיית החכמה שלאחר מעשה מזמינה האשמות ודיון נרחב בשאלה מי אחראי ומי צריך לתת את הדין. ישנם חוקרים המסתייגים מוועדות חקירה משום שאלה מושפעות מההטיה של החוכמה לאחר המעשה ועל כן יש ספק ביעילותן.
ראו גם

תאוריית גילוי האותות
כשל ההיסטוריון.
דמוקרטיה רדיקלית

דמוקרטיה רדיקלית היא סוג של דמוקרטיה הדוגלת בהרחבה משמעותית של שוויון וחירות. לפי תפיסה זו דמוקרטיה היא תהליך כוללני, מתמשך ורפלקסיבי.
תיאוריות

בתוך הדמוקרטיה הרדיקלית ישנן שלוש גישות, כפי שניסח זאת לינקולן דאלברג. הגישות הן: אגוניסטית, דיונית ואוטונומית.
תיאוריות > הגישה האגוניסטית

הגישה המוכרת ביותר של דמוקרטיה רדיקלית היא האגוניסטית, המזוהה עם עבודתם של ארנסטו לאקלו ושנטל מופה. בספרם "הגמוניה ואסטרטגיה סוציאליסטית: לקראת פוליטיקה רדיקלית דמוקרטית", שנכתב ב-1985 הם טוענים כי תנועות חברתיות המנסות ליצור שינוי חברתי ופוליטי זקוקות לאסטרטגיה אשר קוראת תיגר על תפיסות נאו-ליברליות וניאו -שמרניות של דמוקרטיה. אסטרטגיה זו היא להרחיב את ההגדרה הליברלית של דמוקרטיה, המבוססת על חופש ושוויון, כך שתכלול את השוני.
לפי לאקלאו ומופה "דמוקרטיה רדיקלית" פירושה "שורש הדמוקרטיה". לקלאו ומופה טוענים כי דמוקרטיה ליברלית ודמוקרטיה דיונית, בניסיונותיהם לבנות קונצנזוס, מדכאות דעות שונות, גזעים, מעמדות, מגדרים ותפיסות עולם שונות. בעולם, במדינה ובחברה יש ריבוי הבדלים אשר אינו מאפשר קונצנזוס.
דמוקרטיה רדיקלית לא רק מקבלת את קיומם של ניגודים, אלא תלויה בהם. לקלאו ומופה מניחים שבבסיס החברה ישנם יחסי כוח ונדרש להפוך את אותם יחסים מדכאים לגלויים, לנהל משא ומתן לגביהם ולשנות אותם. על ידי בניית דמוקרטיה סביב שוני והתנגדות, יחסי כוח מדכאים הקיימים בחברה עולים לפני השטח כך שניתן יהיה לערער עליהם.
תיאוריות > הגישה הדיונית

הגישה הדיונית מזוהה בעיקר עם עבודתו של יורגן הברמאס. זרם זה של דמוקרטיה רדיקלית מנוגד לנקודת המבט האגוניסטית של לקלאו ומופה. הברמאס טוען שניתן לפתור בעיות פוליטיות סביב ארגון החיים על ידי דיונים. כלומר, אנשים מתכנסים ומתלבטים על הפתרון הטוב ביותר. סוג זה של דמוקרטיה רדיקלית עומד בניגוד לפרספקטיבה האגוניסטית המבוססת על קונצנזוס ואמצעים תקשורתיים: יש תהליך קריטי רפלקסיבי של הגעה לפתרון הטוב ביותר. התיאוריה הדיונית של הברמאס מתבססת על עקרונות של שוויון וחירות. הדיון מתאפשר באמצעות מוסדות שיכולים להבטיח השתתפות חופשית ושוויונית של כולם. הברמאס מודע לעובדה שהבדלי תרבות שונות, השקפות עולם שונות ופערי אתיקה יכולים להוביל לקשיים בתהליך הדיוני. למרות זאת הוא סבור שתקשורת והגיון יכולים לגשר בין דעות ואינטרסים מנוגדים.
תיאוריות > הגישה האוטונומית

הגישה השלישית של הדמוקרטיה הרדיקלית היא האוטונומית, המזוהה עם רעיונות שמאל-קומוניסטיים ופוסט-מרקסיסטים. ההבדל בין סוג זה של דמוקרטיה רדיקלית לבין השתיים שצוינו לעיל הוא ההתמקדות ב"קהילה". הקהילה נתפסת ככוח הטהור, במקום הפרטים הרציונליים המקיימים דיונים או הקבוצות האגוניסטיות בשתי הגישות הקודמות. הקהילה מייצגת "המון רב" (של אנשים), בדומה למעמד הפועלים בתיאוריה המרקסיסטית המסורתית. ריבוי זה של אנשים הוא הכוח הטהור אשר יש לרתום אותו לידי חיפוש ויצירת הבנות הדדיות בתוך הקהילה. גישה זו של דמוקרטיה רדיקלית קוראת תיגר על החשיבה המסורתית לגבי שוויון וחירות בדמוקרטיות ליברליות בכך שהיא קובעת כי ניתן למצוא שוויון אינדיבידואלי בתוך ההמון. השוויון נוצר על ידי המון וחופש נוצר על ידי השבת הכוח של ההמון. לעיתים קרובות משתמשים בהגדרה זו דמוקרטיה רדיקלית כדי להתייחס לנקודות המבט הפוסט-מרקסיסטיות של הרדיקליזם האיטלקי - למשל פאולו וירנו.
תאורטיקנים > פרספקטיבה אגוניסטית

ויליאם א. קונולי - קונולי מזוהה עם קידומו של דמוקרטיה אגוניסטית. דמוקרטיה אגוניסטית מתמקדת בהתמודדות ולא בקונצנזוס רציונלי. השיח אינו מבוסס על אלימות, אלא עוסק בהיבטים שונים של סכסוך פוליטי. לפי קונולי, דמוקרטיה אגוניסטית מבוססת על מונח שהוא מכנה ¨כבוד אגוניסטי¨, המאפשר לאנשים לכבד מקורות שונים ודעות סותרות.
Roslyn Fuller - Roslyn Fuller פיתח תפיסה של דמוקרטיה אגוניסטית המשלבת השתתפות המונית עם דיון פעיל, תשלום עבור השתתפות וטכנולוגיית מידע מודרנית כדי ליצור דמוקרטיה ישירה ממוקדת אזרח.
ארנסטו לאקלאו - מזוהה עם הגישה האגוניסטית של הדמוקרטיה הרדיקלית כפי שנוסח בהגמוניה ובאסטרטגיה סוציאליסטית: לקראת פוליטיקה דמוקרטית רדיקלית.
שנטל מופה - מזוהה עם הגישה האגוניסטית של הדמוקרטיה הרדיקלית כפי שנוסח בהגמוניה ובאסטרטגיה סוציאליסטית: לקראת פוליטיקה דמוקרטית רדיקלית.
רוברטו מנגביירה אונגר - רוברטו מנגביירה אונגר טוען שהחברה אינה נבנית על ידי קונצנזוס, פשרות וחיפוש אחר האפשרות הטובה ביותר, אלא ממאבק ומריב פוליטי. אונגר מאמין בחזון של דמוקרטיה מועצמת, שתכלול שינויים קיצוניים בפוליטיקה במרכז. שינויים אלה יכללו יותר מוסדות חברתיים שבהם כולם יכולים לקיים אינטראקציה, לדון ולהעצים את עצמם כדי לשנות באופן דרסטי נסיבות כלכליות, פוליטיות וחברתיות.
שלדון ס. וולין תומך באידיאל של דמוקרטיה השתתפותית. וולין היה הראשון לבטא את הרעיון של ¨דמוקרטיה מתגוננת שבו דמוקרטיה היא חוויה פוליטית והאנשים הפשוטים הם השחקנים הפוליטיים העיקריים. וולין קרא תיגר על הקונצנזוס ולכן ניתן לראות בו חלק מהגישה האגוניסטית של דמוקרטיה רדיקלית.
תאורטיקנים > גישה דיונית

יורגן הברמאס - מקדם דמוקרטיה דיונית השואפת להשתתפות פעילה כמתואר בתורת הפעולה התקשורתית.
ג'יימס פישקין עיצב יישום בפועל של דמוקרטיה דיונית עם השתתפות פעילה ישירה .
תאורטיקנים > גישה אוטונומית

קורנל ווסט - ווסט מתאר את עצמו כדמוקרטי רדיקלי וסוציאליסט לא מרקסיסטי, מה שמציב אותו בקצה הפוסט-מרקסיסטי הקריטי של הדמוקרטיה הרדיקלית.
פאולו וירנו - דמות בולטת בתנועה המרקסיסטית האוטונומית האיטלקית.
יון מיטלר - מיטלר משתמש במונח "דמוקרטיה רב-ממדית" כדי לתאר מערכת פוליטית המבוססת על אוטונומיות משפטיות אזוריות של התנועות האידאולוגיות הגדולות בחברה, כמו מפלגות פוליטיות. תאורטיקנים של דמוקרטיה רדיקלית אוטונומית נוטים בדרך כלל להציע קהילות אוטונומיות קטנות ומקומיות הרבה יותר מאשר האוטונומיות הגדולות למדי שתיאר מיטלר.