stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריאן קונייצקו
הערות שוליים

↑  Towers, Andrea (6 ביולי 2015). "Avatar: The Last Airbender and Korra creator previews new graphic novel Threadworlds -- exclusive". EW.com. נבדק ב-6 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ginormous :: music, www.thisisginormous.com (הקישור אינו פעיל, 6 בינואר 2024)
↑  Peter Vidani, bryan konietzko, bryan konietzko (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419528505171  BNE: XX5359878  BnF: cb15517606b (data)  GND: 1036993124  ISNI: 0000 0001 0781 9762  LCCN: no2006114704  MusicBrainz: 92005314-36bf-4158-8f4e-e5b47b9e3022  NTA: 299160025  VIAF: 56919111   WorldCat (עם VIAF): 56919111
זה לא אולפן שישי

| --- | --- |

 סוגה:  בידור, אקטואליה, סאטירה
 מנחים:  ארז טל ישראל קטורזה דליה מזור (עונה 1) אבי נוסבאום (עונה 3)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  27
 הפקה
 חברת הפקה:  קשת 12
 עורכים:  ארז טל עידית הרשקוביץ חנן גפטר איל סולב
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 תקופת שידור בישראל:  12 בפברואר 2021 – רץ
זה לא אולפן שישי היא תוכנית בידור, המשודרת בקשת 12. שידור התכנית החל בשנת 2021, ומוגשת על ידי ארז טל, וישראל קטורזה
בעונה הראשונה של התוכנית דליה מזור סיכמה את העניינים החשובים שהיו במהלך השבוע, ולכך ארז טל וישראל קטורזה מגיבים באופן קומי.
ברוב פרקי התכנית (בעונה הראשונה) ישנה פינה, שבמסגרתה מותחים את ישראל קטורזה ומבהילים אותו. בסיומו של כל פרק (החל מאמצע העונה הראשונה) מוקרנים הפספוסים (אנ'), שהתרחשו במהלך צילומי אותו פרק.
ב-4 בפברואר 2022 פורסם קדימון לעונה השנייה של התוכנית שעלתה ב-11 בפברואר 2022.
העונה השלישית עלתה לשידור בקשת 12 ב-11 בנובמבר 2022. בעונה הזאת יש פינה חדשה בכיכובו של אבי נוסבאום.
העונה הרביעית עלתה לשידור בקשת 12 ב-10 במאי 2024.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | תוכנית סאטירה ובידור | "זה לא אולפן שישי" – עונה 3 | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | תסריט בתוכנית סאטירה ובידור | ארז טל, ישראל קטורזה, עידית הרשקוביץ, תומר לוין ואבי בלקין | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  תכניית גמר פרסי הטלוויזיה 2023.pdf
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי גרפונקל

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1938 (בן 86) קובנה, ליטא 
 ענף מדעי:  גאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית רחביה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2006) 
 מספר צאצאים:  1 
 תרומות עיקריות
 חקר של גאולוגיה של ארץ-ישראל
 
צבי גרפונקל (נולד ב-13 ביולי 1938) הוא גאולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון למדעי כדור הארץ שבאוניברסיטה העברית. חתן פרס א.מ.ת במדעי כדור הארץ לשנת 2006.
קורות חיים

צבי גרפונקל נולד בעיר קובנה שבליטא, בן ללייב גרפונקל, מנהיג ציוני. ניצל מהשואה ועלה ארצה עם הוריו ב-1948. סיים את הגימנסיה העברית בירושלים בשנת 1956. עשה את חוק לימודיו הגבוהים בגאולוגיה באוניברסיטה העברית, סיים תואר שני ב-1964 ודוקטורט ב-1970. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במבנה הגאולוגי של אזור אילת, ומה ניתן ללמוד מכך על יצירת הבקע ועל ההיסטוריה של ארץ-ישראל. העבודה נערכה בהדרכת פרופסור יעקב בן-תור. בשנים 1970–1972 שהה בהשתלמות במעבדה הסייסמולוגית במכון הטכנולוגי של קליפורניה ובמכון לגיאופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד. מששב לישראל ב-1972 מונה למרצה במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית, ב-1977 מונה למרצה בכיר, ב-1980 לפרופסור חבר, וב-1986 לפרופסור מן המניין. ב-1988 הופקד על הקתדרה על שם קראביץ, ושנים 1989–1991 כיהן כיו"ר החוג במכון למדעי כדור הארץ, בשנים 1996–1999 עמד בראש המכון למדעי כדור הארץ, ובשנת 2007 פרש כפרופסור אמריטוס. שהה בשבתונים בשנים 1982–1983 במחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובמחלקה למדעי כדור הארץ (במעבדות בולארד) בקיימברידג' שבאנגליה, ושם שהה גם בשנת 1991. כיהן כנשיא החברה הגאולוגית הישראלית. ומאז שנת 2000 הוא חבר המועצה האקדמית של המכללה האקדמית להנדסה ירושלים.
בשנת 1965 זכה בפרס פרץ גרדר ובשנת 1987 בפרס רפאל פרוינד מטעם החברה הגאולוגית הישראלית, ובשנת 2006 זכה בפרס א.מ.ת במדעי כדור הארץ.
צבי גרפונקל היה נשוי לאורנה עד לפטירתה ב-2023 ולהם בת.
מחקריו

חלק ניכר מעבודתו של צבי גרפונקל עניינה בגאולוגיה של ארץ-ישראל והמרחב שלה ואת יתרת מחקריו הקדיש לנושאים גלובליים יותר. חלק ממחקריו בוצעו בשיתוף פעולה עם עמיתים ותלמידים. פרסם כ-100 מאמרים.
מחקריו > טרנספורם ים המלח

הנושא שהקדיש לו גרפונקל זמן רב יותר מנושאים אחרים הוא הטרנספורם של בקע ים המלח (מושג שהוא טבע). הוא חקר את ההיבטים הבסיסיים שלו: ההיסטוריה שלו, מבנהו הפנימי והיחס לתנועת הלוחות באזור שלנו. מדובר באחד המבנים הגאולוגיים החשובים בישראל – גבול בין לוחות שנוצר על ידי ביקוע צעיר של יבשות, ומהווה גם דוגמה לשברי תזוזה אופקית – אזורים גדולים של שבירה שתנועתם מקבילה. הוא רואה את השבר כנשלט על ידי תנועת אופקית עם קצת פתיחה ניצבת, שלאורכו ישנם שברים מסודרים בצורה מדורגת, מה שגורם ליצירת שורת אגנים עמוקים מאוד דוגמת ים המלח ומפרץ אילת. להערכתו, הבקע נוצר לפני 17–18 מיליון שנים וקצב התנועה האופקית הנוכחית לאורכו הוא כ-5 מ"מ לשנה. המספר הזה חשוב מבחינה מעשית מכיוון שהוא משפיע על תכיפות רעידות האדמה באזור.
מחקריו > בקעים צעירים אחרים ותנועת הלוחות באזור

טרנספורם ים המלח הוא חלק ממערכת בקעים וגבולות לוחות צעירים גאולוגית באזורנו. גרפונקל חקר גם מרכיבים אחרים של המערכת הזאת. בזמן שישראל שלטה בסיני חקר גרפונקל את בקע מפרץ סואץ וקבע את עקרונות ההיסטוריה והמבנה שלו, שנשלט – בניגוד לטרנספורם ים המלח – על ידי פתיחה ניצבת. בפרט, הוא הראה שהמבנה השתנה משמעותית לפני 16–17 מיליון שנים: לפני זה השבירה הייתה מפוזרת בצורה אחידה לכל הרוחב, ואחר-כך התרכזה בחלק המרכזי שהיום מכוסה במים. הוא גם חקר את מבנה קרקעית ים סוף, חקר בפירוט את תנועת הלוחות הצעירים באזור עד אתיופיה ואת יחסה למבנה ולתולדות מערכת הבקעים האזורית.
מחקריו > מערכות הניקוז בנגב

גרפונקל חקר את התפתחות הנוף במערכות הניקוז בנגב וזיהה שבאזור התקיימו מערכות נחלים שונות שהחליפו אחת את השנייה בתגובה לתנועות טקטוניות, כאשר המערכת הקדומה ביותר – לפני 12–20 מיליון שנים – חצתה את בקע ים המלח. הוא הראה שניתן לעקוב אחר התפתחות הנוף ובאמצעות תפוצה של משקעי נחלים שונים. במהלך השנים היוותה העבודה בסיס להרבה מאמרים נוספים ולמחקרים שנמשכים וחוקרים עד היום.
מחקריו > גלישות ענק בים מול חופי ישראל

קרקעית הים מול חופי ארץ ישראל מופרעת על ידי שברים והעתקים רבים. גרפונקל הראה שרוב רובן של הפרעות אלה, אם לא כולן, נוצרו על ידי גלישות המשקעים הרדודים על-גבי שכבות מלח שמצויות מתחתם בחלקים גדולים של מדרון היבשת ובאגן העמוק הסמוך. זה מראה שאין להתייחס לשברים אלה כיוצרי רעידות אדמה הרסניות מול ריכוזי האוכלוסייה העיקריים של ישראל, אם כי ייתכן ששברים עמוקים יותר שקשה לזהותם מהווים סיכון.
מחקריו > ההיסטוריה הגאולוגית הקדומה של ארץ-ישראל

גרפונקל חקר את השלבים הראשונים של ההיסטוריה הגאולוגית של ישראל והתפתחות קרום כדור הארץ באזורנו. הממצאים העיקריים שלו הם שהקרום באזורנו עוצב בשני אירועים עיקריים של אורוגנזה – בניית רכסי הרים, ושעיצוב הקרום הסתיים באירוע של ארוזיה רבה מאוד (סחיפה של שכבת סלע עבה, אולי עד 10 ק"מ). המסקנות האלה ישימות לשטח גדול במזרח התיכון ובצפון-מזרח אפריקה. הוא גם חקר את סלעי המשקע הקדומים שהצטברו לאחר-מכן באזורים אלה, שהם חלק מגוף סלעי המשקע הגדול ביותר ששמור ביבשות, והגדיר את המסגרת הכללית של הצטברות סלעים אלה.
מחקריו > התפתחות אגן הים התיכון

גרפונקל חקר את התפתחות החלק המזרחי של הים התיכון (אגן הלבנט) ושל שוליו ואת יחסו לשאר חלקי הים התיכון. הוא פיתח את ההבנה שאגן זה ושוליו נוצרו בעקבות אירועים של התפרקות יבשות-על לפני כ-180–200 מיליון שנה (פנגיאה), ושאירועים אלה השפיעו מאוד על התפתחות המאוחרת יותר של ארץ ישראל ושל הארצות האחרות הגובלות באגן. הוא חקר את הקשר בין אירועים גאולוגיים אלה לבין ההתרחקות של יבשות אפריקה מאירואסיה ואת היחס בינם לבין יצירת אגן הים התיכון בכללותו.
בנוסף לכך הוא חקר גם אירועים שהיו קשורים לסגירת האגן מאז שאפריקה ואירואסיה החלו להתקרב זו לזו לפני כ-100 מיליון שנה. הוא חקר מבנים שנוצרו אז בים האגאי, במיוחד את ההצבה של פיסות קרום אוקייני (אופיוליטים) בזמן תהליך זה על-גבי היבשות בשולי האגנים שנסגרו באזור שבין איראן לבלקן.
מחקריו > פעילות געשית בארץ-ישראל בקרטיקון תחתון ויחסה לתנועות אנכיות

גרפונקל עסק גם בהיסטוריה של הגעשיות בארץ-ישראל, במיוחד בקרטיקון תחתון (מלפני 145 מיליוני שנים עד לפני 97 מיליון שנים). הוא הראה שפעילות זאת התרחשה במספר שלבים והייתה מלווה בתנועת התרוממות גדולה, שגרמה לסחיפת שכבת סלע בעובי של עד כקילומטר בנגב המרכזי. הוא גם חקר מנגנונים שמסבירים את הקשר בין הפעילות הגעשית לתנועות האנכיות, וגילה שפעילות מגמטית זו היא המבשר של נקודה חמה ביבשת אפריקה. פעילות זו יצרה שורה של תופעות געשיות לאורך רצועה שנמשכת עד סודאן, שם נמשכת געשיות פעילה עד ימינו. זו אחת הנקודות החמות העתיקות ביותר שעדיין פעילות על-פני כדור הארץ.
מחקריו > הבטים גלובליים של טקטוניקת הלוחות

בעבודות שעשה גרפונקל על תנועת הלוחות הוא מצא שהגאומטריה של גבולותיהם משתנה כל הזמן, והבדיקה של שינויים אלה הוכיחה שהלוחות הנוחתים באזור הפחתה מתחת ללוחות אחרים נעים כלפי מטה ונודדים הצידה. הוא ניתח את ההיבטים הכמותיים של תופעה זו והראה שהיא כרוכה בתנועות של נפחים גדולים של חומר בפנים כדור הארץ, ושזאת תופעה עקרונית של טקטוניקת הלוחות. הוא גם הציע מודל להגדרת העובי של הלוחות וכיצד עובי זה יכול להשתנות בתגובה לזרימת החומר בפנים כדור הארץ. הוא גם מצא שהערכות של עובי הלוחות מחייבות שיצירת שדות געשיים גדולים מתרחשת במקומות חמים מהרגיל ושחלים שינויים משמעותיים בלבות תוך כדי עלייתן אל פני השטח.
מחקריו > מגנוט סלעים

גרפונקל הכיר בכך שגושי סלע גדולים יכולים להסתובב סביב צירים אנכיים וחקר את התופעה. הוא היה שותף לעבודות שבהן נעשה שימוש במגנוט של סלעים כדי לתעד סיבובים כאלה על ידי ניצול העובדה שמינרלים מגנטיים בסלעים מתעדים את כיוון הצפון כפי שהיה בזמן היווצרות המינרלים. מדידת הסטייה של המגנוט מהכיוון המקורי הצפוי מאפשרת לכן לזהות סיבוב סביב ציר אנכי. הוא גם הראה את חשיבות התופעה בדפורמציה של שטחים גדולים וניתח את ההיבטים הגאומטריים של התופעה הזאת.
לוע

ערך זה עוסק באיבר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  גרון, דרכי נשימה עליונות 
 אספקה עורקית:  ascending pharyngeal artery 
 ניקוז ורידי:  pharyngeal plexus 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1141) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  pharynx 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.3.01.001 
 TA2 (2019):  2855 
 FMA:  46688 
 קוד MeSH:  A03.556.750 
 מזהה MeSH:  D010614 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0031354 
 
דרכי הנשימה העליונות באדם. למידע על איבר, לחצו עליו
הלוע (באנגלית: Pharynx) הוא איבר שקיים בחולייתנים ורכיכות, למרות היותו שונה בין מין למין. בבני אדם הלוע מהווה חלק ממערכת העיכול ומערכת הנשימה. תפקידיו הם בין היתר לסייע בהעברת המזון מחלל הפה אל הוושט, לסייע בחימום, סינון, העברת אוויר, הוספת לחות לאוויר הנכנס אל הריאות ומתן תהודה נוספת לקול. הלוע מחולק לשלושה חלקים: הלוע האפי (Nasopharynx), הלוע הפומי (Oropharynx) והלוע הגרוני (Laryngopharynx). הלוע מתחיל בבסיס הגולגולת ומאחורי חלל האף עובר בין חלל הפה לחוליות הצוואריות ומגיע בערך לחוליה הצווארית השישית (C-6) לתחילתו של הוושט.
מבנה

הלוע הוא מעין צינור שרירי בעל ציפוי פנימי של רירית (mucosa) שמחבר את חלל האף וחלל הפה עם תיבת הקול, קנה הנשימה, הוושט ודרך חצוצרת הלוע והתוף (Auditory tube) גם את האוזניים. הלוע מתחיל מבסיס הגולגולת, מתחת לעצם היתד, ומסתיים בערך בחוליה הצווארית השישית. גבולותיו הקדמיים הם הנחיריים הפנימיים (Choanas), החיך הרך, גבולותיו האחוריים של חלל הפה- מצר הפה והלוע (Oropharyngeal isthmus), מכסה הגרון (Epiglottis), ותיבת הקול.
מבנה > שכבות הלוע

ניתן לחלק את שכבות הלוע לשתי שכבות: שכבת רירית- הפנימית ביותר ושכבה חיצונית יותר הנקראת מיופיישל (Myofascial layer) המורכבת משלוש תת-שכבות:
מחתלת הלוע הבסיסית (Pharyngobasilar fascia)- תת-השכבה הפנימית ביותר של שכבת המיופיישל, היא מתחילה החל מבסיס הגולגולת (אזור זה הוא אחד האזורים היחידים שניתן להבחין בקלות יחסית במחתלת זו) וממשיכה לכל אורכו של הלוע פנימית יותר לשרירים.
שרירי הלוע
מחתלת הלוע הפומית (Buccopharyngeal fascia)- תת-השכבה החיצונית ביותר של שכבת המיופיישל המהווה חלק משכבה אחרת- שכבת קדם הקנה (Pretracheal layer). מחתלת זו מתחילה בחלקה העליון בבסיס הגולגולת ומסתיימת בחלל החזה. היא עוטפת את שרירי הלוע מבחוץ כך שבינה לבין שכבה נוספת, חיצונית יותר, הנקראת- השכבה הקדם שידרתית (Prevertebral layer) נוצר חלל הנקרא חלל אחורי הלוע (Retropharyngeal space). חלל זה ממולא ברקמת חיבור רופפת (Loose connective tissue) ולו משמעות קלינית מפני שיכולה להיווצר בו דלקת שיכולה לנוע מטה לכיוון החזה.
מבנה > שכבות הלוע > שרירי הלוע

שרירי הלוע נחלקים לשתי קבוצות: סוגרי הלוע (Constrictors) ושרירי האורך (Longitudinal). מטרתם של שרירים אלה היא לצור את מבנה הלוע ולייצר תנועתיות של הלוע כדי לעזור בבליעת האוכל ומעבר של חומרים אחרים דרך הלוע אל מערכת העיכול.
מבנה > שכבות הלוע > שרירי הלוע > סוגרי הלוע (Constrictor muscles)

בקבוצת סוגרי הלוע ישנם שלושה שרירים: סוגר הלוע העליון (Superior constrictor muscle), סוגר הלוע האמצעי (Middle constrictor muscle), סוגר הלוע התחתון (Inferior constrictor muscle) כל אחד משרירים אלה מתחיל ממבנה קדמי ונאחז במבנה אחורי בשם תפר הלוע (Paryngeal raphe). השרירים האלה עוטפים אחד את השני כך שהעליון הוא הפנימי ביותר, האמצעי עוטף חלק ממנו, והתחתון עוטף חלק מהאמצעי.
סוגר הלוע העליון (Superior constrictor muscle)- שריר זה מתחיל מאנקול הכנפה (Pterygoid hamulus) נמתח על גבי תפר כנפת הלסת התחתונה (Pterygomandibular raphe) נאחז בלסת התחתונה ונאחז בגבשושית הלוע (Pharyngeal tubercle) של עצם היתד. נקודות האחיזה של שריר זה בגולגולת יוצרות מעין חלל בין השריר לשאר חלקי הגולגולת שממולא על ידי מחתלת הלוע הבסיסית. לצורת האחיזה הזו פונקציונליות משמעותית מפני שהיא מאפשרת תנועתיות גדולה ומעבר של צינור שמחבר בין חלל האוזן התיכונה לבין הלוע, צינור זה נקרא חצוצרת הלוע והתוף (Auditory tube). חצוצרת הלוע והתוף למעשה עוברת דרך מחתלת הלוע הבסיסית בין בסיס הגולגולת לבין סוגר הלוע העליון.
סוגר הלוע האמצעי (Middle constrictor muscle)- הקטן מבין סוגרי הלוע, השריר מתחיל מהגבול העליון של הקרן הגדולה של עצם הלשון (Greater horn of Hyoid bone) נמתח לאורך העצם עד לקרן הקטנה של עצם הלשון (Lesser horn of Hyoid bone) נוגע בחלק מרצועת הסטיילוהיואיד (Stylohyoid ligament) וכמו כל סוגרי הלוע, נאחז בתפר הלוע.
סוגר הלוע התחתון (Inferior constrictor muscle)- שריר זה מתחיל מסחוס התריס (Thyroid cartilage), חַסְחוּס הטבעת (Cricoid cartilage) ורצועה שעוברת בין נקודות חיבור אלה. כמו כל סוגרי הלוע, גם שריר זה נאחז בתפר הלוע. לעיתים, חלקו התחתון של סוגר הלוע התחתון מתואר כשריר נפרד ששמו הוא שריר הלוע הטבעתי (Cricopharyngeus muscle). שריר זה נמצא בנקודה התחתונה ביותר של הלוע, בנקודת המפגש בין הלוע לוושט. נקודה זו היא הצרה ביותר במערכת העיכול, קוטרה הוא כ-15 מ"מ וכאשר עצם כלשהו, בין אם הוא מזון או כל דבר אחר שנבלע על ידי האדם, מצליח לעבור דרכה זו הוא יעבור דרך כל מערכת העיכול ובסופו של דבר יצא החוצה עם הצואה.
מבנה > שכבות הלוע > שרירי הלוע > סוגרי הלוע (Constrictor muscles) > הרווחים בין סוגרי הלוע

בין סוגרי הלוע נוצרים רווחים שבהם יכולים לעבור שרירים, עצבים, כלי דם ומבנים אחרים שמטרתם לספק דם, עצבוב או תנועתיות ללוע או למבנים פנימיים יותר שנמצאים בתוך הלוע.
| מרווח בין: | מילוי המרווח | מבנים שעוברים דרכו |
| --- | --- | --- |
| בסיס הגולגולת לסוגר הלוע העליון- מרווח זה נקרא גם הסינוס של מורגני (Sinus of Morgagni) | מחתלת הלוע הבסיסית (Pharyngobasilar fascia) | השריר מרים וילון החיך (Levato veli palatini muscle), השריר מותח וילון החיך (Tensor veli palatini), עורק החיך העולה (Acsending palatine artery), חצוצרת הלוע והתוף (Auditory tube) |
| סוגר הלוע העליון לסוגר הלוע האמצעי |  | שריר הסטיילופארינג'יוס (Stylopharyngeus muscle) |
| סוגר הלוע האמצעי לסוגר הלוע התחתון | הקרום הלשוני-תריסי (Thyrohyoid membrane) | עורק ווריד תיבת הקול העליונים (Supreior laryngeal Artery and Vein), עצב תיבת הקול הפנימי (Internal laryngeal nerve) |
| סוגר הלוע התחתון לוושט |  | עצב תיבת הקול החוזר (Recurrent laryngeal nerve), עורק ווריד תיבת הקול התחתונים (Inferior laryngeal Artery and Vein) |
מבנה > שכבות הלוע > שרירי הלוע > שרירי האורך (Longitudinal muscles)

ישנם שלושה שרירי אורך, שלושתם מתחילים משלוש נקודות אחיזה שונות ונאחזים בנקודות שונות בקיר הלוע. שלושת השרירים האלה מקבלים את שמותיהם על פי נקודות האחיזה שלהם: שריר הסטיילופארינג'יוס (Stylopharyngeaus Muscle) מתחיל מזיז סטיילואיד (Styloid process), שריר הלוע הצינורי (Salpingopharyngeus muscle) מתחיל מהחלק הסחוסי של חצוצרת הלוע והתוף (Auditory tube salpinx), שריר הלוע החכי (Palatopharyngeus muscle) מתחיל מאֲלַל החיך (Palatine aponeurosis). פעולתם של שרירים אלו היא לסייע בתהליך הבליעה על ידי העלאת הלוע כלפי מעלה וסגירת מצר הפה והלוע (Oropharyngeal isthmus).
מבנה > החלקים הפנימיים > חלוקה

החלק הפנימי של הלוע מחולק לשלושה חלקים שמקבלים את שמם על פי האזור בו הם נמצאים: הלוע האפי נמצא מאחורי חלל האף, הלוע הפומי נמצא מאחורי חלל הפה, והלוע הגרוני נמצא בגרון. חלקים אלה נבדלים אחד מהשני בתפקידם, בסוג הרקמה הרירית שלהם והחומרים שעוברים דרכם. לדוגמה: רקמת האפיתל בלוע האפי שונה מרקמת האפיתל בלוע הגרוני מפני שבלוע האפי היא מותאמת יותר למעבר אוויר, לסינונו והוספת לחות לאוויר. מאידך, בלוע הגרוני רקמת האפיתל מתאימה יותר למעבר של מזון דרכה.
הלוע האפי מתחיל בבסיס הגולגולת מתחת לעצם הכנפה, מאחורי קונכית האף האמצעית (Middle Concha) וקונכית האף התחתונה (Inferior Concha) ונגמר בחיך הרך כך שגבול זה משתנה בהתאם לבליעה ודיבור. מעבר זה בין הלוע האפי ללוע הפומי נקרא מצר הלוע (Pharyngeal isthmus). הלוע הפומי תחום בין מצר הלוע למכסה הגרון (Epiglottis) ולכן הגבול התחתון של הלוע הפומי הוא למעשה אלכסוני. בדומה למצר הלוע, הגבול התחתון של הלוע הפומי משתנה כתלות בתהליך הבליעה כך שהוא אינו קבוע. הגבול התחתון של הלוע הגרוני נמצא באזור החוליה הצווארית השישית (C-6) במקום בו מתחיל הושט.
מבנה > החלקים הפנימיים > חלוקה > הלוע האפי (Nasopharynx)

הלוע האפי הוא החלק העליון ביותר של הלוע. בחלקו העליון הוא נמצא מתחת וקדמית לעצם היתד (Sphenoid bone), עצם זו היא עצם אלכסונית ולכן היא מהווה תקרה שלאחר מכן הופכת גם לקיר האחורי של הלוע האפי. הקיר האחורי של הלוע האפי ממשיך על החלק הבסיסי עצם העורף (Basal part of Occipital bone). בצמוד לתקרה ולדופן האחורית של הלוע האפי ניתן למצוא את שקד האף (Nasopharyngeal tonsil) הנקרא אדנואיד כאשר הוא מוגדל. אספקת הדם לשקד האף מיוחדת, בנוסף לעורקים שיוצאים מעורק התרדמה החיצוני (External carotid artery) מתפצל עורק מעורק יותרת המוח (Hypophyseal artery) שעובר דרך עצם היתד הישר לשקד האף. במקרים בהם שקד האף מוגדל, הוא יכול לסתום את מעבר האוויר מחלל האף דרך הלוע כך שתתאפשר נשימה רק דרך הפה. במקרים כאלה נשקלת פעולה כירורגית על מנתן לפתור את הבעיה.
בקיר הצידי של הלוע האפי קיימת בליטה עגלגלה שנוצרת כתוצאה מהחלק הסחוסי של חצוצרת השמע והתוף, בליטה זו נקראת בלט החצוצרה (Torus tubarius). ליד בלט החצוצרה נמצאים שני כפלים: המהווים את נקודת החיבור של שני שרירים אל חצוצרת השמע והתוף. ממש בתוך הבלט נמצא כפל החיך הצינורי (Salpingopalatine fold) שהוא למעשה שריר מרים וילון החיך (Levator veli palatini muscle) המצופה ברקמות העוטפות את הלוע. אחורית לבלט החצוצרה נמצא כפל הלוע הצינורי (Salpingopharyngeal fold) שהוא, בדומה לכפל החיך הצינורי, שריר הלוע הצינורי (Salpingopharyngeus muscle) שמצופה ברקמות העוטפות את הלוע.
בחלק הקדמי של הלוע האפי, ישנו מעבר בין הלוע לחלל האף דרך הנחיריים הפנימיים (Choanas).
מבנה > החלקים הפנימיים > חלוקה > הלוע הפומי (Oropharynx)

הלוע הפומי תחום בין החיך הרך לבין מכסה הגרון, אחורית לחלל הפה וקדמית לחוליות הצוואריות. למעשה, כאשר אנו נפתח את הפה ונסתכל פנימה אל מעבר לענבל (Uvula) ולמצר הפה והלוע (Oropharyngeal isthmus) אנו נסתכל אל הלוע הפומי ונוכל להבחין בקיר האחורי שלו. כאמור, המבנה שמפריד בין חלל הפה ללוע הפומי נקרא מצר הפה והלוע. מבנה זה תחום בצידו העליון על ידי החיך הרך ובצידו התחתון על ידי הלשון. גבולותיו הצדדיים נוצרים על ידי שני שרירים, אחד בכל צד, מצופים ברקמה רירית שיוצרים קשת בין הלשון לחיך. קשת זו נקראת קשת הלשון והחיך (Palatoglossal arch). למבנה זה משמעות גדולה בתהליך הלעיסה, הבליעה והנשימה בכך שכאשר אנו לועסים ונושמים תוך כדי מצר הפה והלוע נסגר כך שאנו מסוגלים לנשום וללעוס בלי להיחנק. מעט אחורית לקשת הלשון והלוע נמצאת קשת נוספת הנקראת קשת החיך והלוע (Palatopharygeal arch). קשת זו נוצרת, בדומה לקשת החך והלשון, על ידי זוג שרירים נוסף מצופה ברקמה רירית שנקראים שריר הלוע החכי (Palatopharyngeaus muscle). בין שתי הקשתות הללו נמצאים שקדי החיך (Palatine tonsils) המוכרים בשפה העממית כ"שקדים". מתחת למצר הפה והלוע הקיר הקדמי של הלוע הפומי הופך להיות השליש האחורי של הלשון. חלק זה של הלשון מיוחד בכך שהשכבה הרירית שלו מצופה בכמות גדולה רקמה לימפתית שיוצרת את שקדי הלשון (Lingual tonsil).
מבנה > החלקים הפנימיים > חלוקה > הלוע הגרוני (Laryngopharynx)

הלוע הגרוני מתחיל באזור מכסה הלוע (Epiglottis), מסתיים בוושט, עובר אחורית לתיבת הקול וקדמית לחוליות הצוואריות. בדומה ללוע הפומי, בלוע הגרוני עוברים אוויר ומזון כך שבעזרת שרשרת רפלקסים, הנקראת תהליך הבליעה, אנו יוצרים מעבר של מזון מחלל הפה דרך הלוע הפומי אל הלוע הגרוני ומשם לוושט.
עצבוב

העצבוב ללוע מגיע ממקלעת עצבים הנקראת מקלעת הלוע (Pharyngeal plexus). מקלעת זו נמצאת על הדופן האחורי של הלוע באזור סוגר הלוע האמצעי. מקורות מקלעת הלוע מגיעים ממספר מקומות:
עצב הלשון והלוע (CN-IX) מספק עצבוב תחושתי.
העצב התועה (CN-X), מספק עצבוב תחושתי. כמו כן, הוא מספק גם עצבוב תנועתי בעיקר דרך הסיבים הגולגולתיים של עצב הלוואי.
הגנגליון הצווארי העליון (Superior cervical ganglion) מספק עצבוב סימפתטי.
בנוסף לעצבוב ממקלעת הלוע, אזורים מסוימים בלוע מקבלים עצבוב גם מעצבים אחרים:
סוגר הלוע התחתון מקבל עצבוב נוסף מעצב תיבת הקול החוזר (Recurrent laryngeal nerve)
שריר הסטיילופארינג'יוס (Stylopharyngeaus muscle) מקבל עצבוב מסעיף של עצב הלשון והלוע שאינו קשור למקלעת הלוע.
הלוע האפי ושקדי החיך מקבלים עצבוב נוסף מסעיף הלסת העליונה של העצב המשולש (Maxillary branch of Tigeminal nerve, CN-V).
הלוע הגרוני מקבל עצבוב נוסף מסעיפים של העצב התועה שמעצבבים את מכסה הלוע.
אספקת דם

אספקת הדם ללוע מגיעה דרך עורק התרדמה החיצוני (External Carotid artery) חלקה ישירות וחלקה דרך פיצוליו:
עורק הלוע העולה (Ascending pharyngeal artery), היוצא ישירות מעורק התרדמה החיצוני.
עורק החיך הגדול (Greater palatine artery), היוצא מעורק הלסת העליונה (Maxillary artery).
עורק הלשון הגבי (Dorsal lingual artery), היוצא מעורק הלשון (Lingual artery).
עורק החיך העולה (Ascending palatine artery), היוצא מעורק הפנים (Facial artery).
עורק השקדים (Tonsillar artery), היוצא מעורק הפנים (Facial artery).
הטבעת על שם ולדייר

החגורה הלימפטית על שם ולדייר היא מונח אנטומי המתאר מספר רקמות לימפתיות המסודרות במעין מבנה טבעתי באזור בלוע האפי והלוע הגרוני. הטבעת היא למעשה מערך ההגנה הראשוני של הגוף כנגד מזיקים שנכנסים לגוף דרך חלל הפה או האף ומשם ללוע. הטבעת מורכבת ממספר שקדים:
שקד האף (Nasopharyngeal tonsil).
שקדי החיך (Palatine tonsil).
שקד הלשון (Lingual tonsil).
שקדי החצוצרה (Tubal tonsils), הנמצאים בקרבת בלט החצוצרה (Torus tubarius).
בין השקדים מפוזרת רקמה לימפתית, המהווה חלק מהרקמה הרירית של הלוע, היוצרת חיבור בין השקדים (MALT- Mucosa Associated Lymphatic Tissue).
ראו גם

דלקת גרון
מערכת הלימפה
אמבריולוגיה של מערכת הנשימה
עווית קריקופרינגיאלית
הערות שוליים

↑  מונחים בפולמונולוגיה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Drake, Richard L.; Vogl, Wayne; Tibbitts, Adam W.M. Mitchell ; illustrations by Richard; Richardson, Paul (2005). Gray's anatomy for students 2nd Edition (Pbk. ed.). Philadelphia: Elsevier/Churchill Livingstone. p. 1400. ISBN 978-0-443-06612-2.
↑  ,
↑  חסחוס ולא סחוס, ניתן למצוא מקור באתר האקדמיה ללשון העברית כאשר מחפשים Cricoid cartilage.
↑  Pharynx
↑  Hellings , Jorissen M, Ceuppens JL., The Waldeyer's ring
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541284905171  BnF: cb119765213 (data)  GND: 4176754-8  LCCN: sh85100628  NDL: 00564179  NKC: ph281361  TA98: A05.3.01.001 
תמונה המתארת את סוגרי הלוע, נקודות האחיזה שלהם מקדימה ושטחי החפיפה שלהם אחד עם השני
החלק העליון של מערכת הנשימה, ניתן להבחין בלוע האפי (Nasopharynx), הלוע הפומי (Oropharynx), הלוע הגרוני (Laryngopharynx) ובתוכם מספר מבנים כמו הכניסה לחצוצרת הלוע והתוף (Entrance to auditory tube).
המפגש שבין חלל הפה ללוע הפומי בו ניתן לראות בצדדים את שקדי החיך וביניהם את הענבל (Uvula).
קבוצה פונקציונלית

בכימיה, קבוצה פונקציונלית (אנגלית: Functional group) היא קבוצת אטומים בתרכובת, המשפיעה באופן מכריע על התנהגותה הפיזיקלית והכימית. המונח מתייחס בדרך כלל לקבוצות כימיות של תרכובות אורגניות.
הגדרתן של קבוצות פונקציונליות (שהן למעשה תבניות ייחודיות) מאפשרת לסווג תרכובות כימיות למשפחות שלהן תכונות כימיות ופיזיקליות דומות.
מונחון IUPAC מסדיר את אופן מתן השמות לתרכובות הפחמן לפי הקבוצה הפונקציונלית שלהן.
התכונות הנקבעות על ידי הקבוצות הפונקציונליות > קישור בין מולקולרי

קשרי מימן במולקולות המכילות חנקן, חמצן או פלואור כאטומים צמודים למימן;
קבוצת OH (הידרוקסיל) שמאפיינת כהלים.
קבוצת NH (נגזרות אמוניה) שמאפיינת בסיסים אורגנים.
קבוצת COOH שמאפיינת חומצות אורגניות.
קשרי ואן דר ואלס במולקולות שאינן מכילות את היסודות חנקן, חמצן או פלואור כאטומים צמודים למימן.
כל המולקולות הנזכרות בסעיף הקודם יכולות לקיים קשרי מימן בקצה של הקבוצות הפונקציונליות הנ"ל ובמקביל לקיים גם קשרי ואן דר ואלס באמצעות השרשרת הפחמנית שלהן.
קבוצות שיכולות לקיים אך ורק קשרי ואן דר ואלס הן:
CHX (ההלוגנים Cl, Br, I) שמאפיינים אלקילהלידים. (X=הלוגן כלשהו).
(אלדהידים). יש להבחין בין קבוצת OH המאפיינת כהלים שבה קבוצת OH מקיימת קשר קוולנטי יחיד עם השלב הפחמני לעומת קבוצת CHO (אלדהיד) שבה מקיים אטום הפחמן קשר יחיד עם המימן וקשר כפול עם החמצן.
COC (אתר). אטום החמצן נמצא בין הפחמנים כאשר הוא חולק קשר יחיד עם כל אחד מהם ולכן אינו מקיים קשרי מימן.
CONa - מתכות אלקליות מטור ראשון במערכה המחזורית המקיימות תגובה עם כהלים שבמהלכה נפלט המימן (במצב צבירה גז) מקבוצת OH של הכהל, היסוד האלקלי יוצר עם התרכובת האורגאנית חומר יוני באמצעות החמצן הנותר מקבוצת OH.