stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגרעין הקשה

| --- | --- |

כרזת הסרט: החבורה משתוללת על ראש ההר - מימין לשמאל: שמר (אייל נחמיאס), מתי/מקס (יגאל זקס), מאחוריו ילה (אירית סוקי), כשמשמאלה מסתתר בידיים מונפות ארז (רועי ששון), בקידמה: נעמה/נוקי (אורנה כץ), נועם וקס/וקסי (מיכה סלקטר), רותי (שרון מלכי-שמש)
 בימוי:  ענר פרמינגר
 הופק בידי:  ענר פרמינגר
 תסריט:  טלי זילברשטיין, ענר פרמינגר
 עריכה:  טובה אשר
 שחקנים ראשיים:  מיכה סלקטר, שרון מלכי-שמש, רועי ששון, אורנה כץ, אייל נחמיאס, אירית סוקי, יגאל זקס
 מוזיקה:  יוסי מר-חיים
 צילום:  איתי יואתתה
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, אוקטובר 1999
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  $400,000
 הכנסות:  ₪14,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
תקופת הגרעין בימיו הטובים - וקסי (מיכה סלקטר) במרכז, מימינו נוקי (אורנה כץ), ומשמאלו רותי (שרון מלכי-שמש)
הגרעין בימיו האחרונים, אחרי הפירוק - מימין: שמר (אייל נחמיאס) שר שיר לנעמה/נוקי (אורנה כץ), שנמצאת מאחור בתוך הקרוון מבלי שהוא מודע לכך, משמאלו וקסי (מיכה סלקטר)
הגרעין בימיו הטובים: ארז (רועי ששון) על ברכיה של נוקי (אורנה כץ), מולם יושבת ילה (אירית סוקי)
הגרעין הקשה הוא סרטו של הבמאי ענר פרמינגר מ-1999.
תיאור העלילה

העלילה מתחילה בליל ה-13 בספטמבר 1993 (הלילה בו מתרחשת לחיצת היד בין רבין לערפאת במסגרת הסכם וושינגטון). על הר חזון שבגליל התחתון מפוזרים שרידיה של היאחזות נח"ל בה ישב גרעין בעל שאיפות חברתיות בתחילת שנות ה-80. נועם וקס (וקסי - מיכה סלקטר), מנהיג הגרעין הכריזמטי, מזעיק את חבריו מאז, בחזרה אל ההר, בדרכים מפתיעות ומניפולטיביות המגרות את סקרנותם. הוא עושה זאת כדי להשלים סרט דוקומנטרי על הגרעין שהתפרק, ובאמצעותו להתגבר על הטראומות והצלקות שהשאירו בו הימים ההם. זהו הקשר הראשון שנועם יוצר עם חבריו לאחר עשר שנות שתיקה, בהן לא ידעו היכן הוא ומה עלה בגורלו. ששת החברים שמגיעים בבהילות אל המקום נאלצים להתמודד עם תחושת הבגידה האישית והרעיונית שנועם נושא עמו מאז נפרדו. במקביל מתמודד כל אחד מהם עם משבר חייו בהווה ובזיקה הקיימת בינו לבין בעיות לא פתורות מתקופת הגרעין. ליל המפגש הופך לחשבון נפש נוקב, שמבטא גם את הטלטלה שעברה החברה הישראלית בעשור שבין מלחמת לבנון הראשונה והסכמי אוסלו, והוא מסתיים באופן מפתיע וטראגי.
הסרט עוסק בהחמצה הן במישור האישי והן בלאומי. פירוקו של הגרעין בעל החזון החברתי שהפך למרכז חייהם של חבריו, מהווה עבורם נטישה של חלומות גדולים ביחס לעצמם, לחבריהם וליכולתם לשנות ולהשפיע.
תפקידים

מיכה סלקטר - נועם וקס (וקסי)
שרון מלכי-שמש - רותי
רועי ששון - פקד ארז בר-און
יגאל זקס - מתי (מקס)
אירית סוקי - ילה (איילה)
אורנה כץ - נוקי (נעמה)
אייל נחמיאס - שמר
בתפקיד אורח: אברהם סלקטר – אל"ם מיל' דן וקס (אביו של נועם וקס)
פסטיבלים

בשנים 2002-1999 השתתף הסרט "הגרעין הקשה" בפסטיבלים הבינלאומיים הבאים
חיפה 1999
ניו-יורק 2000
וושינגטון די.סי. 2000;
סיאטל וושינגטון, 2001;
פיפטל, ביאריץ, צרפת, 2001;
קונטרה קוסטה, ארצות הברית 2002.
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 17
↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 30
דברים

ערך זה עוסק בחמישי מבין חמשת ספרי התורה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
קטעים מספר דברים שנמצאו במגילה מסביבות המאה ה־2
קטעים מספר דברים שנמצאו במגילה מסביבות המאה ה־2
 
 כינוי:  משנה תורה 
 שפה:  עברית מקראית 
 תקופת התרחשות:  בימי מות משה
 סוגה:  כתבי קודש 
 מספר פרקים:  34
 מספר פסוקים:  955
 סדרת ספרים:  תורה 
 הספר הקודם:  במדבר 
 הספר הבא:  ספר יהושע 
 התרחשויות מרכזיות:  נאומי משה בפני העם, לפני הכניסה לארץ כנען לפני מותו - סקירה היסטורית, חזרה על מצוות התורה, דברי תוכחה ומוסר - ולבסוף מות משה
 
סֵפֶר דְּבָרִים או חומש דברים הוא החומש החמישי מבין חמשת ספרי התורה. החומש נקרא גם משנה תורה.
בחומש מדבר משה עם בני ישראל על הדרך שעשו במדבר ועל האתגרים הצפויים להם בכניסה לארץ, ועוד כמה וכמה מצוות חדשות. דברים אלו נאמרים בערבות מואב, תחנתם האחרונה במדבר, בשנה הארבעים ליציאת מצרים, מא' בשבט ועד למותו של משה בז' באדר.
הספר מכיל שלושים וארבעה פרקים, עשרים ושבעה סדרים, שלושים וארבע פרשיות פתוחות ועשרים וארבע סתומות.
שם הספר

כשאר כרכי החומש, ספר דברים נושא שם המבוסס המילה המשמעותית הראשונה המופיעה בפרק הראשון, ”אלה הדברים” (דברים, א', א'). שמו הקדום (מתקופת חז"ל) היה משנה תורה, על פי הכתוב בו ”וכתב לו את משנה התורה הזאת” (דברים, י"ז, י"ח). אחד ההסברים לכינוי "משנה תורה" (שהיה שכיח בעיקר בתקופת התנאים והאמוראים) היא משום סיכומו של הנאמר בארבעת הספרים הקודמים. מסורת דומה משתקפת בביבליה הנוצרית, בה מכונה הספר Δευτερονόμιον בתרגום השבעים היווני או  Deuteronomium בתרגום הוולגטה הלטיני, כלומר "חוק שני", או תרגום ישיר של הביטוי "משנה תורה" כפי שהובן על ידי המתרגמים ליוונית.
סגנון ותוכן

עיקרו של ספר דברים הוא נאומו של משה בו הוא סוקר את ההיסטוריה של עם ישראל ואת החוקים שקיבל. במידה רבה חוזר ספר דברים על פרטים רבים שתוארו כבר ביתר ספרי התורה, אלא שהוא עושה זאת בסגנון ייחודי, בשינויי פרטים ובמתן דגש על עניינים כסוגיית ריכוז הפולחן "בָמַקוֹם אָשֶר יִבְחַר ה'", או איסור על הקרבת קרבנות מחוץ לבית המקדש, אשר הובא בסגנון אחר בספר ויקרא, פרק י"ז.
בחקר המקרא הספר מייצג את האסכולה הדויטרונומיסטית (ראה בהמשך).
סגנונו של ספר דברים שונה משל שאר ספרי התורה: רובו מורכב מנאום שמשה אמר לבני ישראל בערבות מואב, בטרם כניסתם לארץ כנען - הלא היא ארץ ישראל. יש בספר שני פרקי שירה, פרקים ל"ב ול"ג. המשפטים בספר ארוכים ומורכבים מעט יותר מהעברית הרגילה, והוא משתמש בלשון מלאה יחסית במליצות רטוריות (כדוגמת "ערים גדולות ובצורות בשמים" וכדומה).
מבנה הספר

נאום משה, שהוא עיקרו של ספר דברים, מספר על ה', שבחר בעם ישראל להיות לו לעם בשל אהבתו ומחויבותו לשלושת האבות. עם ישראל מחויב לקיים את המצוות שה' ציווה עליהם - כך הספר נפתח, וכך הוא נסגר. הפרק האחרון - פרק ל"ד - מספר על מות משה.
החלק הראשון (”אלה הדברים אשר דיבר משה” דברים, א', א', מזכיר גם את פתיחתו של חומש שמות - "ואלה שמות בני ישראל"), כולל הטפות מוסר לעם והוכחתו על חטאים במדבר. משה מוסר (פרקים א–ד) סקירה היסטורית לא כרונולוגית וניתוח היסטוריוסופי ותיאוסופי של אירועים שונים שאירעו לבני ישראל במדבר, החל מציווי ה' לנסיעתם מחורב לאחר מתן תורה, דרך מעמד הר סיני עצמו, ומסיים בהטפת מוסר ואזהרה על עבודה זרה ותוצאותיה, ובהבטחה או דרישה לחזרה בתשובה. אז ישנה הפסקה בנאום, ומסופר על קיומה הלכה למעשה של מצוות הבדלת ערי מקלט (בעבר הירדן המזרחי) על ידי משה.
החלק השני (”ויקרא משה אל כל ישראל” דברים ה א, מזכיר גם את פתיחתו של חומש ויקרא - "ויקרא אל משה"), הוא חלק המצוות, ובו משוחזרות חלק גדול ממצוות התורה, לעיתים בתוספת טעם והסבר. משה חוזר על עשרת הדיברות, מצווה על ייחוד השם, וממשיך בסדרת צווים, אזהרות והטפות מוסר לקראת בואם של ישראל לארצם החדשה. לאחר מכן הוא שב לסקירתו ההיסטורית וסוקר את מעשה עגל הזהב, וחוזר לדרשתו הארוכה.
בחלק השלישי (”אלה החקים והמשפטים אשר תשמרון לעשות בארץ”, דברים, י"ב, א') משה מצווה בעיקר על כל החוקים והמצוות הקשורים באופן מהותי לארץ ישראל. החוקים מורים כיצד יש לנהוג בעבודה זרה והפסילים שבארץ כנען, ומוסיף פרטים במצוות רבות, כמו הקורבנות, כיצד להבחין בין נביאי אמת לבין נביאי שקר, מצוות הקשורות למערכת המשפט בארץ, מצוות שלוש רגלים (פרקים יב–טז), דיני זקן ממרא, מלכים ודיני מלחמה, ועוד דינים רבים אחרים (פרקים יז–כו). בפתח החלק השלישי משה מצווה על קיום מעמד הר גריזים והר עיבל שבו יכרתו עם ישראל ברית עם ה' על קיום כלל מצוות התורה, ובפרט על המצוות המנויות בחלק זה של ספר דברים, שבו מופיעות מצוות הנוגעות לישיבתם של ישראל בארץ.
החלק הרביעי (”וידבר משה אל כל ישראל” דברים, כ"ז, ט', מזכיר גם את פתיחתו של חומש במדבר - "וידבר ה' אל משה"), פותח בציווי נוסף לערוך את מעמד הר גריזים והר עיבל בו יכרתו עם ישראל ברית עם ה' על מצוות ספר דברים. לאחר מכן מונה משה סדרה של ברכות להן יזכו ישראל אם ישמרו את המצוות הללו, וסדרה של קללות באם יפרו את הברית ולא יקיימו את המצוות הללו. משה מוסיף להרבות באיומים ואזהרות על העונשים הצפויים לעוברי הברית (פרקים כז–ל), המגיעים לשיאם בשירת האזינו (דברים, ל"ב). בכך למעשה 'עוטף' משה את מצוות הארץ הנמנות בחלק השלישי של הספר, בציווי על כריתת הברית בהר גריזים והר עיבל, המופיע לפני המצוות הללו (דברים, י"א, כ"ו–ל"ב), ומיד לאחריהן (דברים, כ"ז).
החלק החמישי הוא סיום הספר והתורה כולה. משה רבנו נפרד מעם ישראל בברכות כלליות ואישיות לכל שבט (דברים, ל"ג), עולה לראש הפסגה ומביט בארץ המובטחת, אליה לא זכה להיכנס. על פי חלק מן הדעות בחז"ל, יהושע בן נון, עוזרו ויורשו של משה, הוא אשר תיעד את מותו של משה (דברים, ל"ד).
פרשות החומש

בספר דברים 11 פרשות:
דברים
ואתחנן
עקב
ראה
שופטים
כי תצא
כי תבוא
נצבים
וילך
האזינו
וזאת הברכה
הספר בעת העתיקה

בשל הדגש שהספר מעמיד על שכר ועונש ועל צדק חברתי, הוא הפך לאחד המקורות הנקראים ביותר בתקופה המשיחית הסוערת של בית המקדש השני. עדים לכך העותקים הרבים של הספר שנמצאו בקרב מגילות מדבר יהודה. שלושת הספרים המצוטטים ביותר במגילות ובברית החדשה הם דברים, ישעיה ותהלים.
חיבורו של הספר > לפי המסורת

חז"ל עמדו על הקושי שבייחוס הספר השלם למשה שפטירתו מסופרת בספר, וברייתא בתלמוד הבבלי מיחסת את שמונת הפסוקים האחרונים ליהושע. לפי דעה אחרת אלוהים הכתיב למשה את דבר מותו, ו"משה כותב בדמע". גם לדעה זו פסוקים אלו קדושים פחות ו"יחיד קורא אותם".
באחד ממדרשיהם העלו חז"ל את האפשרות כי גילוי ספר התורה בימי יאשיהו היה כרוך בקריאה - מחודשת - של פרשיית התוכחה (פרק כח'), שבספר דברים.
חיבורו של הספר > בחקר המקרא

| --- | --- |
 :  ראו גם – האסכולה הדויטרונומיסטית
חיבורו של הספר > בחקר המקרא > רקע

ספר דברים היה נקודת מפנה בביקורת המקרא בשתי נקודות מרכזיות: ייחוסו למשה כאשר מותו של משה מתואר בו, הוביל את תומאס הובס לפקפק באמינות ייחוס התורה למשה בכלל. המשיך אותו ברוך שפינוזה במאמר תאולוגי-מדיני, שם הוא הציג ראיות לאנכרוניזם בספר דברים על פי הבנתו את פרשנות אבן עזרא.
שתי נקודות חלוציות אלה בביקורת המקרא בישרו על מהפך בתיארוך התורה, שחל ב-1805 עם זיהויו של וילהלם מרטין לברכט דה וטה את ספר דברים עם הספר שהכהן הגדול, חלקיהו בן שלום, מצא בבית המקדש: ”וַיֹּאמֶר חִלְקִיָּהוּ הַכֹּהֵן הַגָּדוֹל, עַל-שָׁפָן הַסֹּפֵר, סֵפֶר הַתּוֹרָה מָצָאתִי, בְּבֵית ה'” (ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוק ח'). מכל מקום זיהוי זה הוביל את דה וטה לתארך את ספר דברים למאה השביעית לפני הספירה על סמך ריכוז הפולחן. לפי דבריו, חשש יאשיהו מן ההשלכות החמורות של אי קיום פולחן ריכוזי והחליט, בשנת 622 לפנה"ס, על רפורמת יאשיהו – רפורמה בפולחן, ומכאן שספר דברים נכתב באותה תקופה. ההנחה של דה וטה התבססה על סתירות רבות בין הפולחן שהיה קיים אז לבין הדרישות שבספר דברים. להערכתו מחבר הספר היה בן דורו של יאשיהו או הכוהן הגדול חלקיהו אשר מצא את הספר בבית המקדש. במהלך המאה השביעית לפנה"ס, צמחה האסכולה הדויטרונומיסטית אשר הושפעו מספר דברים ולאור כך הוסיפו נוסחי עריכה לאורך ספרי מלכים שאינם קיימים אצל האסכולה האפרתית של אנשי הצפון.
התארוך של דה וטה סלל את הדרך להשערת התעודות של יוליוס ולהאוזן. אף על פי שחלקים רבים מהשערת התעודות מצויים בוויכוח במחקר, תארוכו של ספר דברים זכה להסכמה רחבה בביקורת המקרא. הסיבה לכך היא שלמסורת התעודה D יש מאפיינים ייחודים המבדלים אותה מהמקור הכוהני, המקור היהוויסטי והמקור האלוהיסטי כפי שמאופיינים בתורת התעודות של ולהאוזן.
הזיהוי של ספר דברים כתעודה בפני עצמה שהתחברה במסגרת רפורמת יאשיהו תרם לזיהוי מאפייני לשון ותאולוגיה ייחודיים לאסכולה הדויטרונומיסטית בה צמח הספר. את הביטויים המאפיינים את הספר ליקט משה ויינפלד בעבודת הדוקטורט שלו מ-1964, "מוצא ספר דברים והאסכולה הדבטרונומיסטית". מבחינה לשונית וסגנונית, ויינפלד הסיק שאסכולה זו פעלה בשלושה תחומים מרכזיים: חיבור ספר דברים, עריכת ההיסטוריוגרפיה המקראית (ספרי יהושע עד מלכים) לפי התאולוגיה הדויטרונומיסטית (שבבסיסה שכר ועונש), ועריכת ספר ירמיה. ויינפלד מדגיש, ששלוש פעילויות אלה, מביאות את בשורת האסכולה בשלוש סוגות שונות: חוק ומשפט, היסטוריוגרפיה, ונבואה. נקודה מרכזית נוספת שהעלה ויינפלד במחקרו הוא זיהוי דגם הברכה והקללה שבספר דברים כמקביל לנוסח בריתות במזרח הקדום.
חיבורו של הספר > בחקר המקרא > הפרשנות העדכנית

עד סוף שנות ה-80 הקונצנזוס במחקר לגבי עיתוי כתיבת הספר, היה שהספר נכתב בימי חזקיהו, נגנז בתקופת מנשה, והתגלה מחדש בתקופת יאשיהו. לקראת מפנה המאה ה-21, בעקבות התקדמות בחקר המזרח הקדום, גיבשו חוקרים שונים זווית ראייה חדשה על ארץ ישראל של תקופת הברזל, ובהדרגה השתנה הקונצנזוס, כך שנכון לסוף העשור השני של המאה ה-21, אף על פי שחלק מהפרטים נתונים למחלוקת, רבים מחוקרי ביקורת-המקרא חולקים את סיפור המסגרת הבא על תהליך כתיבת הספר:
ממלכת ישראל התמרדה באשור ונהרסה בשנת 722 לפנה"ס. דבר זה השפיע על ממלכת יהודה, מכיוון שפליטים שברחו מישראל ליהודה חיזקו בבואם מספר מסורות אשר השפיעו על הדינמיקה החברתית ביהודה, ביניהן מסורת שה' הוא האלוהים היחיד שיש לשרתו. השקפה זו השפיעה רבות על האליטה של בעלי האדמות, שממנה תצא האסכולה שתשפיע רבות על כתיבת הספר. בינתיים עלה לשלטון יאשיהו, שהומלך בגיל 8 בעקבות רצח אביו, אמון.
במהלך שלטונו של יאשיהו, נוצרה הזדמנות למאבק לעצמאות מאשור, אותו הובילה תנועה יהודאית, שנשאה על דגלה רעיון תאולוגי-לאומי של נאמנות לה' כאל היחיד. סביב תקופה זו נכתב הספר אשר נמצא בבית המקדש, ובאה לידי ביטוי בו "האסכולה הדויטרונומיסטית" - כפי שתיקרא מאוחר יותר בחקר המקרא - אשר השפיעה על הכתוב בו במטרה לחזק את האידאולוגיה שלהם. בתמיכתו של יאשיהו פתחו אנשי האסכולה ברפורמה מקיפה של ריכוז הפולחן.
פעילותה של האסכולה המשיכה בגלות בבל ובזמן חורבן ממלכת יהודה, בשנת 586 לפנה"ס. היו אלה אירועים שעוררו דילמות תאולוגיות רבות, והאסכולה הסבירה את האסונות כעונש ה' על אי-ציות לחוקיו, ופנתה לערוך במקביל לספר דברים גם את הכתבים ההיסטוריוסופיים של עם-ישראל, הספרים מיהושע עד מלכים, כדי להמחיש זאת.
בזמן שיבת-ציון, בתקופת שלטון פרס בארץ, נחתם הספר, כחלק מחומשי התורה. על הסיבה שגרמה לחתימת הספר, מנסה לשפוך אור תאוריה, אשר אף על פי שקיימת מחלוקת על כמה מפרטיה, ישנה הסכמה רחבה על רבים מחלקיה - המחקר העדכני מסכים על כך שלצד צמיחה של התשתית הארגונית היהודית בארץ ישראל, בימי שיבת ציון, הייתה השפעה (או לכל הפחות מתן לגיטימיות) מצד השלטון הפרסי, שעודד את צמיחתה של אוטונומיה יהודית מאורגנת באזור ירושלים, מתוך מחשבה על אינטרסים שונים של הממלכה הפרסית. חלק מן החוקרים טוענים שהאוטונומיה בירושלים הצריכה חוק יהודי מוגדר ומוסכם, אשר יאושר על ידי הממשל הפרסי, ולכן הקבוצות היהודיות איחדו את המסורות שלהן לכדי טקסט אחד - הלא הוא ספר דברים והתורה בכללה. בשלב זה, לקראת חתימת הספר, נוספו לספר דברים פרקים חדשים, שהתאימו את הספר להתפתחויות החדשות.
ראו גם

ספרי התורה: בראשית, שמות, ויקרא ובמדבר.
האסכולה הדויטרונומיסטית
לקריאה נוספת

רופא, אלכסנדר, מבוא לספר דברים. ירושלים: אקדמון, תשמ"ח.
ויינפלד, משה. "המפנה בתפיסת האלהות והפולחן בספר דברים." בתוך ליקוטי "תרביץ" א - מיקראה בחקר המקרא בעריכת משה ויינפלד (ירושלים: מאגנס, תשל"ט), 24 - 41.
אמית, יאירה , היסטוריה ואידאולוגיה במקרא. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997, עמ' 42–48.
Levinson, Bernard M. Deuteronomy and the Hermeneutics of Legal Innovation. Oxford: Oxford University Press, 1997.
S. R. Driver, Deuteronomy (International Critical Commentary), Edinburgh: T. & T. Clark, 1896
החברים של יאנה

| --- | --- |

 בימוי:  אריק קפלון
 הופק בידי:  עינת ביקל מרק רוזנבאום אורי סבג משה לוינסון אמיר גבע
 תסריט:  אריק קפלון סמיון וינוקור
 עריכה:  טלי הלטר-שנקר 
 שחקנים ראשיים:  אוולין קפלון ניר לוי
 מוזיקה:  אבי בנימין
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי טרנספקס הפקות פרלייט הפקות
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בנובמבר 1999
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית רוסית אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 תקציב:  $802,000
 הכנסות:  ₪1,855,000
 פרסים:  שמונה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
החברים של יאנה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1999 בבימויו של אריק קפלון. הסרט מציג קונפליקטים בין אהבה ורגישות לזולת לבין פרנסה ובצע הכסף על רקע קשיי העלייה השנייה והגדולה מברית המועצות ומלחמת המפרץ.
תקציר העלילה

העלילה עוקבת אחר שתי משפחות של עולים חדשים מרוסיה המתגוררות באותו הבניין בו גר אלי (בגילומו של ניר לוי), סטודנט לקולנוע שמתכונן לעזוב את ישראל על מנת להמשיך את לימודיו בניו יורק.
המשפחה הראשונה כוללת את יאנה (בגילומה של אוולין קפלון) ובעלה פימה (בגילומו של ישראל דמידוב), שהם שותפיו לדירה של אלי. בתחילת הסרט, פימה בורח באופן פתאומי לרוסיה ומשאיר מאחור את יאנה כשהיא בהריון ובחובות. בעוד שיאנה מתקשה להתמודד עם המציאות החדשה, מתפתח בהדרגה רומן בינה לבין אלי, אשר מתרחש על רקע המתיחות של מלחמת המפרץ הראשונה.
המשפחה השנייה כוללת את אליק (בגילומו של ולדימיר פרידמן) ומילה (בגילומה של לנה סחנובה), בנם התינוק, ואת סבה המשותק של מילה, יצחק (מגולם על ידי מוסקו אלקלעי). בשל המצוקה הכלכלית שהם חווים אליק ומילה מחליטים לשלוח את יצחק עם עיטורי הגבורה שלו לקבץ נדבות לצד נגן ברחוב בשם יורי (בגילומו של שמיל בן ארי). אליק סבור שיצחק יצליח לקבל יותר כסף מאנשים שעוברים בקרבת נגנים משום שהוא נתפס כאחד מהם.
במקביל, סיפור אהבה מן העבר מתפתח מחדש בין יצחק לבין בעלת הבניין, רוזה (בגילומה של דליה פרידלנד).
ככל שהסרט מתקדם, סיפורי הדמויות מצטלבים בדרכים לא צפויות.
צוות השחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אוולין קפלון: יאנה
ניר לוי: אלי
שמיל בן ארי: יורי
מוסקו אלקלעי: יצחק
דליה פרידלנד: רוזה
ולדימיר פרידמן: אליק
ישראל דמידוב: פימה
דינה דורון: לובה
לנה סחנובה: מילה
ג'ניה פישר: אדיק
אנה פינשטיין: מיה
אביתר לזר: דניאל
לוסי דובינצ'יק: בתו של יורי
פרסים

בשנת יציאתו התמודד הסרט בטקס פרסי אופיר וזכה בעשר קטגוריות, בהן הצילום, הבימוי, העריכה, התסריט, המשחק (עבור אוולין קפלון, ניר לוי, מוסקו אלקלעי ודליה פרידלנד) ועבור הסרט עצמו – פרס הסרט הטוב ביותר לשנת 1999.
הסרט זכה להצלחה עצומה בישראל ובעולם וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבל ירושלים, בפורטוגל, בפרס "קריסטל גלוב" בפסטיבל קרלובי וארי צ'כיה, במונפלייה, בארצות הברית, באיטליה, ברוסיה ובפיליפינים. הוא השתתף בפסטיבלים גם בצרפת, בסין, בקנדה ובגרמניה והופץ לאחר זכיותיו בארצות הברית ובאירופה.
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 17
↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 30
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
מטאליק בלוז

| --- | --- |

 בימוי:  דני ורטה (נוקיו)
 הופק בידי:  גרהרד שמידט סוזן ג'ררד דני (נוקיו) ורטה
 תסריט:  דני (נוקיו) ורטה
 שחקנים ראשיים:  אבי קושניר משה איבגי
 מוזיקה:  מישל קוסון
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 2004
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית גרמנית אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית 
 תקציב:  ₪8,370,000
 הכנסות:  כ-₪1,738,500
 פרסים:  פרס אופיר לשחקן משנה (משה איבגי)
 דף הסרט ב־IMDb
 
מטאליק בלוז הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דני ורטה (נוקיו), שצולם בהמבורג ובתל אביב ויצא לאקרנים בשנת 2004. הסרט דורג במקום השני (אחרי הכלה הסורית) ברשימת הצפייה של סרטי הקולנוע בישראל בשנת 2005 עם כ-50,000 צופים.
עלילה

הסרט עוסק ביחסי גרמניה–ישראל, בטראומת השואה ובזיכרון הקולקטיבי הישראלי דרך סיפור מסעם של שני סוחרי מכוניות ישראלים.
שמואל (אבי קושניר), בן לניצולי שואה, ועוזרו סיסו (משה איבגי) רוכשים מערבי המזדמן למגרש המכוניות רכב מפואר מסוג "לינקולן קונטיננטל לימוזין" וזאת לאחר שהתברר להם שהמכונית נדירה ושערכה בגרמניה רב.
השניים שחולמים על התעשרות מהירה נוסעים לגרמניה יחד עם המכונית. כשהם מגיעים, סיסו מתקשה להסתדר בלא שום ידע באנגלית או בגרמנית. השניים מגלים לאכזבתם שלא כל רכב שמור ומטופח יכול להחשב לרכב אספנים והמחיר המוצע להם עבורו נמוך משמעותית ממה שקיוו להרוויח. מנקודה זו ואילך הצרות נופלות על השניים בזו אחר זו. שמואל מאבד את הארנק שלו ורכבם מושחת בידי גנבים. כשהם נותרים כמעט חסרי כול, הם מוכנים להיפטר מהמכונית במחיר קנייתה ולו רק כדי להציל את כספם ובעיקר את כבודם.
השתלשלות האירועים מעמידה את חברותם של השניים במבחן ומבהירה לשמואל, בן הדור השני לשואה, שהוא לא מצליח להפריד בין גרמניה של היום לגרמניה הנאצית.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אבי קושניר: שמואל גולדברג
משה איבגי: סיסו בן חמו
ריטה שוקרון: עדינה בן חמו
תומר בן דוד: גבי בן חמו
צופית שפאן: פנינה גולדברג
פרסים ופסטיבלים

בשנת יציאתו היה הסרט מועמד לפרסי אופיר בקטגוריות הסרט, השחקן הראשי, שחקן המשנה, התסריט והעריכה הטובים ביותר. הסרט זכה בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר (משה איבגי). בנוסף, זכה הסרט בפרס התסריט בפסטיבל הקולנוע ירושלים. כמו כן, הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הישראלי בפריז והוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, מונטריאול, ורשה, ליסבון, ולנסיה, מוסקבה, סן פרנסיסקו וסיאטל.
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, איריס רביד–ימין, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2004–2005, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, פברואר 2008, אדר א' תשס"ח, עמ' 13
↑  אברהם כרמלי, איריס רביד–ימין, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2004–2005, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, פברואר 2008, אדר א' תשס"ח, עמ' 20
↑  גואל פינטו, מראש ידענו שזה סרט גרוע, אז מה?, באתר הארץ, 1 בינואר 2006
↑  היו זמנים בישראל, באתר pod.link (באנגלית)
סרוגייט (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  טלי שלום עזר 
 תסריט:  טלי שלום עזר 
 שחקנים ראשיים:  אמיר וולף רוזינה קמבוס לנה אטינגר ליאת גליק 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2008 
 משך הקרנה:  57 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סרוגייט הוא סרט ישראלי עלילתי בן 57 דקות, בהפקת אלעד גביש ו"מרקר הפקות" ובבימויה של טלי שלום עזר. הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות 2009 והוצג בפסטיבל ירושלים 2008. "סרוגייט" נבחר להשתתף בפסטיבל אדינבורו 2009 בתחרות הרשמית, בחירה שסביבה נוצרה סערה תקשורתית, בעקבות קריאתו של הבמאי קן לואץ' לחרם על הפסטיבל. יצא להקרנות מסחריות במאי 2009 בסינמטק תל אביב ובסינמטקים השונים ברחבי הארץ.
תקציר

הסרט מגולל את סיפורו של איליי (אמיר וולף), גבר בן 32 המתקשה ביצירת קשרים עם נשים ופונה לטיפול סרוגייט (הגר, בגילומה של לנה אטינגר). הסרט מלווה את המפגשים האינטימיים והחושפניים של אילי והגר, ובמקביל, מאפשר לצופים להתבונן בהשלכות הטיפול על חייו האישיים של איליי. הצופה מתוודע ליחסים משפחתיים מורכבים עם אחותו אדווה (ליאת גליק) ובנה ירדן (יונתן סבירסקי) ובעיקר עם אמו (רוזינה קמבוס) ולתמורות החלות בהם.
הפקה

"סרוגייט" הוא סרט עצמאי בהפקת "מרקר הפקות" בבעלותו של המפיק אלעד גביש, שהפיק גם את סרטה הקודם של טלי שלום עזר - "ליבינג רום". הסרט הופק בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב - פרויקט קולנוע, החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ובמסגרת שיתוף פעולה ישראלי-פולני בסיוע המכון הפולני לתרבות. הסרט צולם על ידי הצלם הפולני ראדק לאדצ'וק (Radek Ladczuk).
בנוסף קיבל הסרט את תמיכתם של גרוויטי בית פוסט, המועצה לתרבות ולאמנות של מפעל הפיס, מכון אדם מיצקביץ, ורשה, וקרן אנה הבאס.
הסערה התקשורתית סביב הקרנת הסרט בפסטיבל אדינבורו

סביב נסיעתה של שלום עזר לפסטיבל אדינבורו התחוללה דרמה תקשורתית, שהחלה בקריאתו של הבמאי הבריטי הנודע קן לואץ' להחרים את הפסטיבל בשל מענק (בסך 300 לירה שטרלינג), שקיבלה הנהלתו משגרירות ישראל, לצורך מימון הגעתה של שלום עזר. לואץ' פנה להנהלת הפסטיבל וביקש להסיר את דגל ישראל מהתוכניה, ולהשיב לשגרירות ישראל בלונדון את הכסף שתרמה לפסטיבל. בפנייתו, ייצג לואץ' גורמים פרו-פלסטינים בסקוטלנד, וטען שמעשיה של מדינת ישראל בעזה (במהלך מבצע עופרת יצוקה) הופכים את כספה לבלתי רצוי. הנהלת הפסטיבל, שעד אותו הרגע עמדה בסירובה להיכנע ללחצים פוליטיים, נכנעה ודחתה את המימון הישראלי, בטענה שעליה להתחשב בתחושותיה של קהילת הקולנוע.
הנושא גרר מאות תגובות באמצעי התקשורת השונים, בעיקר בבריטניה. מאמרים פורסמו בעיתונות הבריטית ובהם תגובות של קן לואץ' ושל טלי שלום עזר בנושא. קבוצת התנגדות לגזענות בפסטיבל אדינבורו נפתחה מיד בפייסבוק ובבלוגים רבים התנהל דיון סוער בנושא בין התומכים בגינוי לבין המתנגדים לו. חילופי מכתבים פתוחים בין לואץ' ושלום עזר פורסמו בכלי התקשורת, וכן פורסם מכתבו של הבמאי הבריטי גארי סיניור, שהביע מחאה על החרם וביקש להסיר את שמו מרשימת זוכי הפסטיבל.
הערות שוליים

↑  המכתבים הפתוחים של קן לואץ' וטלי שלום עזר, Pulse‏, 26 במאי 2009