האל פאן הגדול
עלילה > הקטל

הסיפור עובר להתמקד בחווייותיו של מר. ויליארס, מכרו הוותיק של מר. קלארק, המסתובב ברחבי לונדון מספר שנים לאחר אירועי הפרקים הקודמים, ולתדהמתו הרבה נתקל במקרה בחבר נעוריו, צ'ארלס הרברט, המקבץ נדבות. הלה אינו מזהה אותו במבט ראשון ואף מבקש ממנו סעד, אולם לאחר שויליארס מציין את שמו נזכר הרברט כי למדו יחדיו באוניברסיטה. הוא תופס בידו של הרברט, מושך אותו בעקבותיו, והשניים פונים ללכת יחדיו לאורך הרחוב, כשהוא מביע בפניו את הפתעתו ממצבו המביש, באומרו כי לאורך לימודיהם תמיד ניבא עבורו עתיד מזהיר. הרברט פותח בסיפורו האישי שהחל עם מותו של אביו אשר הוריש לו את הונו הרב ואת אדמותיו, בטרם נישא לאישה צעירה ומסתורית בעלת מה שהוא מכנה בשם ”יופי משונה”, ושבגילה המדויק לא ניתן לנקוב על אף שנראתה בת כתשע עשרה בעת שהכירו לראשונה בפירנצה. על אף שתחילה הוקסם ממנה ואף ביקש את ידה כעבור שלושה חודשים בלבד, התדרדרו יחסיהם במהרה לאחר שהלה החלה, לדבריו, ”להשחית את נשמתו”, כאשר כבר בליל כלולותיהם ישבו השניים במיטתם בזמן שדיברה ארוכות אודות נושאים זוועתיים ומתועבים עליהם הוא אינו מעז לחזור בקול רם. בשנה החולפת מכר תחת השפעתה את כל רכושו ונכסיו, לפני שהלה גזלה ממנו את כל כספו ונעלמה לעת לילה מבלי לחזור. הוא אינו יודע מה היה שמה האמיתי, אף על פי שהזדהתה בתור הלן והן. לבסוף הם מגיעים לביתו של ויליארס בו הוא מגיש לחברו הכחוש ארוחה חמה, אך הלה ממעט לאכול ונותר עגמומי ושקט כשעל פניו נותרת ארשת רדופה וחסרת מנוחה, בטרם הוא פונה לעזוב את המקום כשבידיו מעט מכספו של פטרונו.
ויליארס המוטרד אינו מצליח להוציא את סיפורו של הרברט מראשו, וכעבור מספר ימים פונה לשוחח על כך עם מכרו, מר. אוסטין, אשר נודע בשל בקיאותו העמוקה בתחומי ההיסטוריה וחיי היומיום של העיר לונדון, מתוך מחשבה כי ייתכן ושמועות כלשהן הגיעו לאוזניו לגבי עברו של הרברט. הלה אכן שמע אודותיו, והפתעה רבה אף ניכרה על פניו כאשר הזכיר את שמו. הוא משחזר באוזניו של חברו את פרטיה של פרשייה ציבורית אשר התרחשה כשלוש שנים קודם לכן, כאשר אישיות מיוחס של ג'נטלמן אשר צעד לביתו בשעה לילה מאוחרת נתקל בגופה שוכבת על המדרכה מחוץ לביתם של הרברט ואשתו. השוטרים שהגיעו למקום, עם זאת, לא הצליחו למצוא ראיות הקושרות אותם לרצח, והרופא שבדק את המנוח לא הצליח לקבוע את סיבת המוות המדויקת, על אף שמאוחר יותר סיפר את גרסתו האמיתית בפני אוסטין, וטען כי אותו אדם מת מפחד לאחר שנחשף לאימה מוחלטת.
מספר חודשים לאחר פגישתם מגיע ויליארס לביתו של קלארק לעת ערב. השניים לא ראו איש את רעהו מזה חודשים רבים והכירו זה את זה מספר שנים קודם לכן בעקבות קשריהם העסקיים. ויליארס, עם זאת, עונה בשלילה להצעתו של קלארק המחויך לספק לו עצות בדבר השקעות נבונות, ומבאיר את פשר העניין שבגינו בא לראותו. הוא חושף בפניו את סיפורו של הרברט ופורס את סדר ההתרחשויות, החל בהיתקלותם ברחוב וכלה במידע אודותיו עליו שמע מפיו של אוסטין, אולם מוסיף כי מאז הספיק לערוך גם חקירה עצמאית משלו ואף ביקר בדירתו הריקה של הלה, אותה עזבו הוא ואשתו לאחר התקרית, חוויה אשר עוררה בו חרדות כה קשות עד שנאלץ לשכב במיטה במשך שבוע שלם מפאת מה שרופאו אבחן בתור תשישות והלם עצבי. במהלך החלמתו קרא אודות מותו של הרברט בכתבה בעיתון, בה נכתב כי גופתו נמצאה בביתו לאחר שגווע ברעב. קלארק אינו משתכנע ומטיל ספק כי קיים היבט על-טבעי כלשהו בתקריות להן היה ויליארס עד, והשניים יושבים בשקט עד שלפתע נזכר הלה שבעת ביקורו בדירתו של הרברט מצא שרטוט משונה בין ערימת עיתונים, ומושיט אותו לחברו. קלארק מאבד את קור רוחו ומחוויר באחת בשעה שהוא מביט בדיוקן הנשי בדממה לאורך מספר דקות, המזכיר לו את פניה של מארי, אותה נערה שבניסוי האסור שנערך על גופה חזה לפני שנים רבות יחד עם דוקטור ריימונד. לבסוף הוא גומר אומר בדעתו כי על אף הדמיון הרב בין שתי הנשים זו איננה יכולה להיות מארי, כאשר ויליארס מציין לפתע את שמה, הלן והן, והלה נזכר בשתי התקריות אודותיהן שמע מפיו של דוקטור פיליפס. הוא מודה לבסוף כי הפרשה כולה אכן חשודה ביותר ומבקש מויליארס להניח לו כך שיוכל לחשוב על העניין.
כעבור מספר ימים נפגש ויליארס בשנית עם אוסטין ומציג בפניו את התיאוריה שפיתח, הגורסת כי פרשת הרצח על מפתן הדלת של בית משפחת הרברט, בנוסף למותו של הרברט עצמו, הם רק שני פרקים בשרשרת ארוכה של מעשי רצח. בנוסף הוא מזכיר את פגישתו עם קלארק, אשר מאז שלח לו מכתב בו הציע כי ישכח מכל העניין וישליך את שרטוט דיוקנה של הלן לאש. כאשר הוא משחזר באוזניו של אוסטין את מהלך שיחתם מבחין הלה כי עצם העובדה שקלארק החל להתנהג בצורה משונה רק לאחר שראה את שרטוט פניה של הלן עשויה להצביע על כך שפגש אותה קודם לכן. הם חולפים על פני ביתה של גברת בומונט, אישה דרום אמריקאית אמידה אשר זכתה לפרסום רב ברחבי לונדון באותה העת בשל המסיבות שקיימה בביתה בהן אירחה מספר אישים ציבוריים ידועים, ולבסוף מגיעים לביתו של אוסטין, המשמש כמעין מוזיאון המכיל ספרים, פסלים ופריטים אחרים בעלי זיקה לתורת הנסתר. הלה מזמין את ויליארס לעלות בכדי שיוכל להציג בפניו את האוצר האחרון עליו שם את ידיו, כרך עבה המכיל את שרטוטיו של צייר ידוע בשם ארתור מיריק אשר נפטר לאחרונה בנסיבות משונות. ויליארס מעיין בשרטוטיו המחרידים המתארים סאטירים ואגיפאנים הרוקדים בעומק יערות אפלים תחת אור הירח, ומתרשם כי הצייר ניסה ללכוד על דפי הספר עולם זר ובלתי מוכר עד כה לבני האדם. הוא כמעט וטורק את הספר בחרדה כאשר הוא מגיע לאחד השרטוטים האחרונים המתארים את דיוקנה של אישה מסתורית, אותה הוא מזהה מיד כאשתו של הרברט, הלן, דבר המעצים את אמונתו בתיאוריה שטווה נגדה, כי הצייר הוא עוד פרק נוסף במסע הקטל בו פתחה.
בחודשים הבאים תוקפת את לונדון פרשייה מסעירה של שרשרת התאבדויות בלתי מוסברת הנפתחת עם מותו של לורד ארג'נטין, בן אצולה שנודע בשל הסעודות המפוארות שנהג לערוך באחוזתו, אשר נמצא מת בחדרו לאחר שהידק לצווארו חבל שקשר לאחד מעמודי מיטתו ונשען קדימה עד שנחנק למוות. בשבועות הבאים מתים עוד שלושה אנשים, בן אצולה נוסף בשם לורד סוואנלי התולה את עצמו מיתד שהוצמד לקיר, וכן מר. קולייר-סטיוארט ומר. הריס החונקים את עצמם למוות בשיטה זהה לזו בה השתמש לורד ארג'נטין. אוסטין מבקר את ויליארס בביתו כדי לשוחח עמו אודות הפרשה וכן על מנת לבדוק האם גילה פרטים חדשים בנוגע להרברט, ומציין בפניו כי קודם למותו נראה ארג'נטין יוצא מביתה של גברת בומונט, לידו חלפו במהלך פגישתם הקודמת. צעקות רועמות המפלחות את אוויר הלילה וקוטעות את שיחתם מתגלות כשייכות למוכר עיתונים המכריז על מקרה התאבדות נוסף של אדם בשם מר. סידני קרשאו, אשר תלה את עצמו לפני זמן קצר מענף עץ בגינתו, ונראה לאחרונה במועדון קרלטון. ויליארס, עם זאת, סותר את הכתוב בעיתון, ומגלה לאוסטין כי ראה את קרשאו, אותו הכיר, עוזב את ביתה של גברת בומונט בליל אמש. הדבר המשונה ביותר בכל התקרית היו פניו של קרשאו, עליהן ניכרה אימה תהומית של אדם המצוי בגיהנום, מעין שילוב של זימה גועשת ותיעוב בל יתואר הבוער כמו אש, לצד ייאוש, אימה ואובדן תקווה מוחלט.
כעבור מספר שבועות שולח ויליארס מכתב לאוסטין בו הוא מבקש להתראות עמו, והשניים נפגשים שוב כדי לדון על רצף האירועים האחרונים. הלה מתאר בפניו את החקירה העצמאית שלקח על עצמו לערוך, במהלכה גילה כי הלן הגיעה העירה מספר שנים קודם לכן תחת שם בדוי, ומאז נהגה להחליף את זהותה בכל פעם שנזקקה לכך, ואילו גברת בומונט היא רק מסכה נוספת בה השתמשה. הוא מספר לו אודות מעלליה הרבים אשר לא פגעו באופן בלעדי רק בבני האצולה אלא גם באנשי המעמד הנמוך, היות שנראתה מתרועעת בקרב השכונות העניות ושאר עיי חורבות. במקרה אחד, אשר תועד בעדות כתובה אותה שולף ויליארס מכיסו, נשכרו שירותיה של הלן כדי לבדר מספר אורחים, מתוכם רק אחד הצליח להימלט כדי לתאר את הזוועות בהן חזה. אוסטין מסרב לקרוא את התיעוד בשאט נפש, אך ויליארס מסכם את הדבר באוזניו:
כן, זה נורא למדי, אבל למרות הכל, זה סיפור ישן, תעלומה עתיקה המתקיימת אף בימינו, אך ברחובותיה האפלים של לונדון במקום בכרמי הגפן ובחורשות עצי הזיתים. אנו יודעים מה עלה בגורלם של אלו אשר פגשו באל פאן הגדול, והחכמים מבינינו מבינים כי כל הסמלים באשר הם מסמלים דברים כלשהם ולא כלום. היה זה, אכן, סמל מוצלח תחתיו הסתירו בעבר בני האדם את הידע של הנורא מכל, את הכוחות הכמוסים ביותר שנחו חבויים בלב כל הדברים, און שמולו מוכרחות נשמותיהם של בני האדם לקמול ולמות, כמו גופה המשחירה במגע עם זרם חשמלי. לא ניתן לנקוב בשמותיהן של עוצמות שכאלו ואף לא לדמיין או לתאר אותן, למעט תחת מעטה הסמליות, שלעיני הרוב נדמה כאשליה בדויה ומרוחקת או כמעשייה טיפשית. אבל אתה ואני, על כל פנים, כבר למדנו אודות האימה האורבת במקום המסתור של החיים, מתגשמת לאיטה תחת בשר אנושי, אותו דבר גולמי המגבש לעצמו צורה.
המקור באנגלית
Yes, it is horrible enough, but after all, it is an old story, an old mystery played in our day, and in dim London streets instead of amidst the vineyards and the olive gardens. We know what happened to those who chanced to meet the Great God Pan, and those who are wise know that all symbols are symbols of something, not of nothing. It was, indeed, an exquisite symbol beneath which men long ago veiled their knowledge of the most awful, most secret forces which lie at the heart of all things, forces before which the souls of men must wither and die and blacken, as their bodies blacken under the electric current. Such forces cannot be named, cannot be spoken, cannot be imagined except under a veil and a symbol, a symbol to the most of us appearing a quaint, poetic fancy, to some a foolish tale. But you and I, at all events, have known something of the terror that may dwell in the secret place of life, manifested under human flesh, that which is without form taking to itself a form.
ויליארס מסיים את דבריו לאחר שהוא שולף חבל תלייה מאחת המגירות של שולחנו וחושף אותו בפני אוסטין, בטענה כי גמר אומר בדעתו להתעמת עם קלארק אודות העניין וללכוד את הלן בעזרתו או בלעדיו, כך שיוכל לשים סוף למעלליה. אוסטין מסרב להאמין כי הלה יעז לקחת את החוק לידיו ולהוציאה להורג, אולם ויליארס טוען כי בכוונתו לכלוא את הלן באחד מחדריו יחד עם החבל ולהעמיד בפניה את הברירה להתאבד או שיזעיק למקום את כוחות המשטרה ויחשוף בפניהם את מעשיה.