stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויפרדו לאם
ביוגרפיה

ויפרדו לאם נולד בסגואה לה גראנדה שבקובה. אביו היה ממוצא סיני ואמו הייתה צאצאית מולאטית לעבדים משוחררים. בילדותו נחשף לתרבות האפריקאית המגוונת, דבר שהשפיע בהמשך על יצירתו. בשנת 1916 עבר להוואנה ללימודי משפטים, מעבר שנכפה עליו על ידי משפחתו. בשנים 1918–1923 למד אמנות, וב-1923 עבר למדריד. באירופה נחשף הן לציוריהם של הירונימוס בוש ופיטר ברויגל והן להשפעות ולזרמים המודרניים. בשנת 1929 נישא לאווה פריץ, אולם בשנת 1931 נפטרו אשתו ובנו ממחלת השחפת. סביר שהטרגדיה האישית היא בין הדברים שהשפיעו על הטבע הקודר של עבודתו.
במהלך שנות ה-30 של המאה העשרים נחשף למגוון רחב של השפעות, כדוגמת הסוריאליזם, אנרי מאטיס. שורשי משפחתו מצד אימו, כעבדים משוחררים, הביאו אותו להזדהות עם האיכרים והשכבות העניות, ועם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד צידד ברפובליקנים, ואף תרם את כישרונו לעצב כרזות תעמולה רפובליקניות. לאחר שנפצע בשנת 1937 ולא יכל להשתתף בלחימה עבר לברצלונה, שם הציג לראשונה תערוכה מיצירותיו. פיקאסו, ששהה אז בברצלונה, הפך במהרה תומך גדול של לאם, והציגו בפני רבים מן האמנים המובילים של התקופה, כגון פרנאן לז'ה, ז'ואן מירו, ז'ורז' בראק ואנרי מאטיס.
בשנת 1938 עבר לפאריס ובהמשך הציג את התערוכה הראשונה של עבודותיו. בעבודתו מאותה תקופה ניכרת השפעה מהזרם הקוביסטי ומעבודתו של פיקאסו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה שותף, עם אינטלקטואלים אחרים, להתנגדות לפלישה הגרמנית לצרפת. עבר למארסיי, שם התחבר עם אנדרה ברטון וקלוד לוי-שטראוס ואחרים. עמדותיו החברתיות הביאו לכליאתו, ובשנת 1941 גורש למולדתו קובה.
עם מעברו להוואנה החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית. בשנת 1944 התחתן עם הלנה הוצר, ובשנת 1950 התגרש. בשנים אלה, במקביל לתחייתו האמנותית ולהכרה בינלאומית, הראה את נאמנותו לשכבות החלשות ואת תמיכתו בפידל קסטרו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל לחלק את זמנו בין קובה לצרפת. אמנותו הייחודית זיכתה אותו בפרסים רבים. וילפרו לאם נפטר ב-11 בספטמבר 1982 בפאריס. מלבד יצירות רבות ומאות רישומים אישיים, הוא הותיר אחריו מורשת ייחודית של יצירה אפריקנית מודרנית.
יצירתו

עם מעברו של ויפרדו לאם להוואנה בשנות הארבעים, החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית. הוא החל לערב בעבודתו יצירות העוסקות בטוטם ובוודו ויצר סגנון ייחודי, בו שילב גישות קוביסטיות עם דימויים וסמלים מעולם המיתולוגיה האפריקאית.
בשנת 1943 החל לעבוד על יצירתו הידועה ביותר, ה"ג'ונגל". היצירה משקפת את סגנונו הבוגר והיא מתארת ארבע דמויות עם ראשים, העוטים מסכה, המתמזגים באופן חלקי עם צמחייה טרופית עבותה. הציור תיאר את המתח בין המודרניזם לבין החיוניות והאנרגיה של התרבות האפריקאית. בתחילת דרכה עוררה מחלוקת, שכן נחוותה גם כסוג של ביקורת גם על הגזענות האמריקנית. "ג'ונגל" נרכשה בסופו של דבר על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק והוצגה על יד גרניקה, ציורו המפורסם של פיקאסו.
יצירה מפורסמת נוספת של לאם היא Zambezia, Zambezia‏, (1950), המתארת את היצריות והחושניות האפריקאית, ומוצגת במוזיאון גוגנהיים בניו יורק. בשלבים מאוחרים עסק גם בפיסול, קרמיקה והדפס. לאם זכה בהוקרה עוד בחייו, ויצירותיו מוצגות כיום במוזיאונים בעלי שם ברחבי העולם.
שתי תערוכות מיצירותיו של לאם הוצגו במוזיאון ישראל בירושלים:
"חולמים גלויי-עיניים: אמנות דאדא וסוריאליזם" מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ, בשנים 2001-2000
"דאדא סוריאליזם ומה שמעבר" במוזיאון ישראל, 2007
יצירתו "קומפוזיציה" (1967), מאוסף ורה וארטורו שוורץ לאמנות, מוצגת במוזיאון ישראל באורח קבע.
תזות על פוירבך

| --- | --- |

כריכת החיבור לודוויג פוירבך וחתימת הפילוסופיה הגרמנית הקלאסית (אנ') מאת פרידריך אנגלס, בו פורסמו לראשונה ה"תזות על פוירבך", בשנת 1888.
 מידע כללי
 מאת:  קרל מרקס
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה, פוליטיקה
 נושא:  פילוסופיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1845 (1888)
 
תזות על פוירבך (בגרמנית: Thesen über Feuerbach) הוא חיבור פילוסופי קצר, המכיל אסופה של אחת עשרה תזות אפוריסטיות, שנכתבו על ידי קארל מרקס בשנת 1845. הכותרת מתייחסת לביקורת כלפי הפילוסופיה של לודוויג פוירבך, אך מופנית לאידיאליזם הגרמני ולתולדות הפילוסופיה המערבית בכלל. החיבור נכתב במקור כמתווה בסיסי לפרק הראשון בספר האידאולוגיה הגרמנית. התזות, כמו גם הספר שעבורו נכתבו, לא פורסמו בימי חייו של מרקס. התזות ראו אור לראשונה רק בשנת 1888, כנספח לחיבור של פרידריך אנגלס.
החיבור ידוע בעיקר בשל התזה האחת-עשרה והאחרונה:
הפילוסופים רק פירשו באופנים שונים את העולם; אולם העניין הוא לשנותו
המקור בגרמנית
Die Philosophen haben die Welt nur verschieden interpretiert; es kommt aber darauf an, sie zu verändern
רקע

בפברואר 1845 קארל מרקס גורש מצרפת על ידי שר החוץ, פרנסואה גיזו. הוא מצא מקלט בבריסל, ואנגלס הצטרף אליו לאחר כמה חודשים, בתחילת חודש אפריל של אותה השנה. בבריסל מרקס החל לעצב לראשונה את מושג המטריאליזם ההיסטורי, והרעיון שביסוד השינויים המהותיים בהיסטוריה הפוליטית היה מאבק כלכלי בין מעמדות.
מרקס החל לעבוד על ספר המפרט את פילוסופיית ההיסטוריה החדשה שלו, תחת הכותרת "האידאולוגיה הגרמנית". בקשר לפרויקט זה, כתב מרקס מערך של אחת עשרה תזות ומכתמים ביחס לרעיונותיו של לודוויג פיירבאך, שהיה שותף לו בהשתייכות ל"הגליאנים הצעירים", וכמי שנחשב בעיני מרקס למבטא המודרני ביותר של המטריאליזם. אם כי לדעת מרקס לא הצליח לתאר מסקנות פוליטיות משביעות רצון מתוך תובנותיו הפילוסופיות. כאמור, "תזות" אלה נכתבו בתחילה כמתווה ראשוני לפרק הראשון בספר "האידאולוגיה הגרמנית", ורובן פותחו באריכות באותו חיבור.
רקע > היסטוריה פרסומית

למרות המאמצים המרובים למצוא מוציא לאור לספר האידאולוגיה הגרמנית, הוא לא פורסם במהלך חיי מרקס או אנגלס. החיבור פורסם במלואו רק בשנת 1932 על ידי "מכון מרקס–אנגלס–לנין", בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של האיגוד ברית המועצות במוסקבה.
גם התזות לא פורסמו במהלך חייו של מרקס. החומרים נערכו מאוחר יותר על ידי אנגלס ופורסמו בפברואר 1888, כנספח לחיבורו לודוויג פוירבך וחתימת הפילוסופיה הגרמנית הקלאסית (אנ'). כתב היד המקורי של מרקס פורסם רק בשנת 1924 בתרגום גרמני ורוסי כחלק מארכיון מרקס-אנגלס, בכרך הראשון.
סקירה כללית

מרקס מתח ביקורת חריפה על מה שתפס כמטריאליזם הרפלקסיבי של "ההגליאנים הצעירים" דוגמת פוירבך ועל תפיסתם את "מהות האדם" כמבודדת וכמופשטת, ולמעשה מנותקת מההקשר של יחסיו הכלכליים והחברתיים של האדם. מרקס טען שהבנת מקורות האמונה הדתית לא הספיקה להתקדם לקראת חיסולה של הדת. במקום זאת להצהיר כי המבנה החברתי והכלכלי הבסיסי הוא שהוליד את האמונה הדתית וכי מדובר בטרנספורמציה של זה שהיה תנאי הכרחי לביטול הדת.
"התזות" מזהות את הפעולה הפוליטית כאמת היחידה בפילוסופיה, ומתמצות בתזה האחת-עשרה המפורסמת. בעוד שהטקסט מבקש לשמור על עמדתו הביקורתית של האידיאליזם הגרמני, הוא מעביר את הביקורת הזו למונחי פראקסיס, מטריאלים, ופוליטיים. במקום עיסוק תאורטי אידיאליסטי אי עיסוק מטריאליסטי חסר, מרקס מעוניין בשינוי מוחשי בעולם.
שימושים בטקסט ואזכורים בתרבות

התזה האחת-עשרה שימשה את סרגיי פרוקופייב בקנטטה לרגל יום השנה העשרים למהפכת אוקטובר, אופ. 74.
התזה האחת-עשרה נחרתה בכניסה לאוניברסיטת הומבולדט באונטר דן לינדן בברלין. מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ציוותה על כך בשנת 1953 כחלק מהשחזור שנעשה באוניברסיטה בעקבות ההרס שגררה מלחמת העולם השנייה.
התזה האחת-עשרה היא גם האפיטף של מרקס, החרוטה על מצבתו בבית הקברות הייגייט בלונדון, יחד עם השורה האחרונה של המניפסט הקומוניסטי, "פועלי כל העולם, התאחדו".
הסופר והמרגל, ויטקר צ'יימברס (אנ') (ששלט בגרמנית ותרגם את הגרסה האנגלית משנת 1928 של במבי) פרסם תרגום משלו לתזה האחת עשרה בספר זכרונותיו: "Philosophers have explained the world; it is necessary to change the world" (בתרגום חופשי לתרגומו: "פילוסופים הסבירו את העולם; מן ההכרח לשנות את העולם.").
התזה האחת-עשרה מצוטטת בסרט "החבר דב", בסצנה בה חה"כ לשעבר דב חנין תוהה בשיחה עם במאי הסרט, ברק הימן, האם פועלו היה מספיק כדי להביא לשינוי אמיתי.
ראו גם

מרקסיזם
אידיאליזם גרמני
הגליאנים שמאליים
לביקורת פילוסופיית המשפט של הגל
הערות שוליים

↑  Lev Churbanov, "Preface" to Karl Marx–Frederick Engels Collected Works: Volume 5: Marx and Engels, 1845–47. New York: International Publishers, 1976, p. xiii.
↑  Churbanov, "Preface" to Marx-Engels Collected Works: Volume 5, p. xiv.
1 2  Churbanov, "Preface" to Marx-Engels Collected Works: Volume 5, p. xv.
↑  Frederick Engels, Ludwig Feuerbach und der Ausgang der Klassischen deutschen Philosophie...Mit Anhang Karl Marx über Feuerbach von Jahre 1845 (Ludwig Feuerbach and the End of Classical German Philosophy ... With Notes on Feuerbach by Karl Marx 1845). Berlin: Verlag von J. H. W. Dietz, 1888; pp. 69–72.
↑  Cyril Smith and Don Cuckson (trans.), Karl Marx: "Theses on Feuerbach", Marxists Internet Archive, 2002. www.marxists.org/
↑  Churbanov, "Preface" to Marx-Engels Collected Works: Volume 5, pp. xiv–xv.
↑  Gregor Tassie, Kirill Kondrashin: His Life in Music. Lanham, MD: Scarecrow Press, 2010, p. 186.
↑  Lena Rohrbach and Thomas Schmidt, „Vorsicht Stufe!“ – Vorsicht Marx? Humboldt University, 2009.
↑  
Chambers, Whittaker (במאי 1952). Witness. Random House. p. 9. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592601905171  BnF: cb11981367v (data)  GND: 4409757-8  LCCN: no2019137847  SUDOC: 027862615  VIAF: 214797399   WorldCat (עם VIAF): 214797399 
בול גרמני משנת 2004 של פוירבך
מצבתו של מרקס בלונדון, התזה ה-11 כתובה באותיות זהב בחלקה התחתון
התזה האחת-עשרה בכתב היד המקורי
אנשי-המאדים (מדענים)

לאו סילארד
כוכב הלכת מאדים
המונח אנשי-המאדים (באנגלית: The Martians) מתייחס לקבוצת מדענים הונגרים בעלי שם, רובם ככולם יהודים (בעיקר, אך לא רק, פיזיקאים ומתמטיקאים), שהיגרה לארצות הברית במהלך המאה ה-20 בעיקר מפאת האנטישמיות שגאתה באירופה ועליית הפשיזם-הנאציזם.
לאו סילארד השתמש במונח זה, כשטען בבדיחותא שהונגריה היא חזיתם של חייזרים מהמאדים. סילארד אמר זאת בתשובה לשאלה מדוע אין עדויות לחיים אינטליגנטים מעבר לכדור הארץ, למרות הסבירות הגבוהה לכך (פרדוקס פרמי), והוא השיב: "הם כבר כאן בינינו, הם רק קוראים לעצמם הונגרים". הדיווח הזה נכלל בספרו של ג'רג' מארקס (György Marx), "קולם של אנשי-המאדים" (The Voice of the Martians).
פאול ארדש, פול הלמוש, תיאודור פון קרמן, ג'ון קמני, ג'ון פון נוימן, ג'ורג' פוליה, לאו סילארד, אדוארד טלר ויוג'ין ויגנר שייכים לקבוצה זו.
לפעמים משויכים לקבוצה זו גם דניס גאבור, ארווין באואר, רוברט באראני, ג'ורג' דה הוושי, מיקלוש קירטי, ג'ורג' קליין, אווה קליין, מיכאל פולני ומרסל ריס, על אף שהם לא היגרו לארצות הברית.
אליזבת רונה, כימאית ממוצא יהודי-הונגרי שהיגרה לארצות הברית בשנת 1941 בשל האנטישמיות באירופה וכדי לסייע למאמץ המלחמתי האמריקאי ולבסוף אכן סייעה בפרויקט מנהטן, לא משויכת לקבוצת אנשי המאדים, על פי רוב.
מקור השם

מכיוון שכל המדענים האלה דיברו אנגלית במבטא הונגרי חזק (שהתפרסם ככזה על ידי השחקן בלה לוגוסי), הם נחשבו ל"אנשים מבחוץ" בחברה האמריקאית. נראה היה כי החוקרים האלה ממוצא הונגרי היו בעלי אינטלקט על-אנושי. הם דיברו בשפת אם לא מובנת והגיעו ממדינה רחוקה קטנה. זה הוביל לקרוא להם "אנשי-מאדים" (Martians) והם אימצו לעצמם את השם.
ה"תאוריה" הייתה כי המדענים ההונגרים האלה הם למעשה צאצאי צוות סיור-חיקור מהמאדים שנחת בבודפשט בסביבות שנת 1900. מאוחר יותר הם עזבו, לאחר שכדור הארץ נמצא לא מתאים עבורם, אך השאירו כמה ילדים על כוכב הלכת הזה, שכולם הפכו למדענים מפורסמים. ג'ון פון נוימן השתמש במספר עובדות שתומכות בטענה זו, כמו הקרבה הגאוגרפית המיידית של מקומות הולדתם של אנשי-המאדים, הקריירה המתוקשרת שלהם שהתחילה בהתעניינות בכימיה שהובילה את הצאצאים המדוברים לאוניברסיטאות גרמניות, אבל שם הם פנו לפיזיקה, ובסופו של דבר "איש-המאדים" עזב את אירופה לארצות הברית.
הסיפור המקורי הוא מספרו של ג'רג' מרקס "הגעתם של אנשי-המאדים":
כשנשאל פעם לגבי העניין הזה אדוארד טלר - שהיה גאה במיוחד במונוגרמה האנגלית שלו: ET (קיצור של extraterrestrial, "מחוץ לכדור הארץ") - הראה פנים מודאגות ואמר, "קרמן כנראה פיטפט".
על פי ג'רג' מרקס, מוצאם החוץ-ארצי של מדענים הונגרים מוכח גם בכך שלא ניתן למצוא את שמם של נוימן, סילארד וקרמן על מפת בודפשט, אך על שמם נקראים מכתשים על הירח:
מכתש סילארד
מכתש נוימן
מכתש פון קרמן (על הירח).
כמו כן, קיים מכתש על מאדים הנקרא על שם פון קרמן.
חוקרי מרכז אירופה שהיגרו לארצות הברית

במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, חוקרים מרכז אירופאים רבים היגרו לארצות הברית. הם נמלטו מהנאציזם או מהקומוניזם, בעיקר בגלל מוצאם היהודי. כמה מהם הגיעו מבודפשט ושיחקו תפקיד חשוב בהתפתחות המדעית האמריקאית (למשל, פיתוח פצצת האטום).
רשימת "אנשי-המאדים"

לדברי ג'רג' מרקס, "אנשי-המאדים" הם אלה:
| שם | השם ההונגרי | שנת לידה | שנת הפטירה | מקום לימודי התיכון | מקום קבלת התואר האקדמי | תחום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנץ אלכסנדר | Alexander Ferenc | 1891 | 1964 |  | אוניברסיטת גטינגן | רפואה פסיכולוגיה |
| פאול ארדש | Erdős Pál | 1913 | 1996 | Szent István Gimnázium (Budapest) | אוניברסיטת בודפשט | מתמטיקה |
| פטר קרל גולדמארק | Goldmark Péter Károly | 1906 | 1977 |  | האוניברסיטה הטכנית של וינה (אנ') האוניברסיטה הטכנית של ברלין | פיזיקה |
| פול הלמוש | Halmos Pál | 1916 | 2006 |  | אונברסיטת אילינוי | מתמטיקה |
| ג'ון הרסני | Harsányi János | 1920 | 2000 | Fasori Gimnázium | אוניברסיטת ליון (אנ') אוניברסיטת בודפשט אוניברסיטת סידני אוניברסיטת סטנפורד | כלכלה |
| תיאודור פון קרמן | Kármán Tódor | 1881 | 1963 | Trefort | האוניברסיטה הטכנית של בודפשט | מתמטיקה פיזיקה |
| ג'ון קמני | Kemény János | 1926 | 1992 | Berzsenyi | אוניברסיטת פרינסטון | מתמטיקה |
| קורנל לאנצוש | Lánczos Kornél | 1893 | 1974 | Ciszterci Szent István Gimnázium | אוניברסיטת בודפשט אוניברסיטת סגד | מתמטיקה פיזיקה |
| פטר לקס | Lax Péter | 1926 |  |  | אוניברסיטת ניו יורק | מתמטיקה |
| ג'ון פון נוימן | Neumann János | 1903 | 1957 | Fasori Gimnázium | אוניברסיטת בודפשט | מתמטיקה, פיזיקה, כלכלה, מדעי המחשב |
| ג'ורג' אולה | Oláh György | 1927 | 2017 | Piarista Gimnazium | האוניברסיטה הטכנית של בודפשט | כימיה |
| אגון אורובאן | Orován Egon | 1902 | 1989 | Leövey Klára Gimnázium | אוניברסיטת וינה האוניברסיטה הטכנית של ברלין | פיזיקה |
| ג'ון פולני | Polányi János | 1929 |  | Trefort | אוניברסיטת מנצ'סטר | כימיה |
| ג'ורג' פוליה | Pólya György | 1887 | 1985 | Berzsenyi | אוניברסיטת בודפשט | מתמטיקה |
| לאו סילארד | Szilárd Leó | 1898 | 1964 |  | האוניברסיטה הטכנית של בודפשט | פיזיקה ביולוגיה |
| ולנטין טלגדי | Telegdi Bálint | 1922 | 2006 |  | אוניברסיטת לוזאן המכון הטכנולוגי של ציריך | פיזיקה |
| אדוארד טלר | Teller Ede | 1908 | 2003 | Fasori Gimnázium Trefort | מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה אוניברסיטת לייפציג | פיזיקה |
| יוג'ין ויגנר | Wigner Jenő | 1902 | 1995 | Fasori Gimnázium | האוניברסיטה הטכנית של ברלין | פיזיקה |
לקריאה נוספת

George Marx (2001). The Voice of the Martians: Hungarian Scientists who Shaped the 20th Century in the West. Akadémiai Kiadó. ISBN 978-963-05-7830-1. . Originally, in Hungarian:
György Marx (2000). A marslakók érkezése: magyar tudósok, akik nyugaton alakították a 20. század történelmét. Akadémiai Kiadó. ISBN 978-963-05-7723-6.
Hargittai, István (2006). The Martians of Science : five physicists who changed the twentieth century . Oxford New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-536556-9. OCLC 62084304. . Originally, in Hungarian:
István Hargittai (2006). Az öt világformáló marslakó. Vince. ISBN 978-963-9552-77-7.
הערות שוליים

↑  M. Whitman (2012) The Martian's Daughter: A Memoir, University of Michigan Press.
↑  סקירת הפיזיקה (כתב עת בהונגרית) 1997
↑  Macrae, Norman (1992). John von Neumann: The Scientific Genius Who Pioneered the Modern Computer, Game Theory, Nuclear Deterrence, and Much More. Pantheon Press. p. 33. ISBN 0-679-41308-1.
בלה לוגוסי בתפקיד דרקולה
ג'ון פון נוימן בלוס אלמוס
ג'ורג' אולה מרצה באולם הטקסים של האקדמיה ההונגרית למדעים בנושא "הזדמנויות חדשות במדיניות האנרגיה: סימביוזה של מדיניות כלכלית וכלכלת מתנול - הזדמנויות בהונגריה"
יוג'ין ויגנר
יאיר מיכאלי

יאיר מיכאלי (13 בספטמבר 1944 - 14 בנובמבר 2024) היה שייט ישראלי. התחרה במפרשיות מדגם 420 וההולנדי המעופף.
מיכאלי ושותפו יצחק ניר היו השייטים הישראלים הראשונים שהשתתפו במשחקים האולימפיים.
קריירה

בשנת 1968, מיכאלי זכה במדליית הארד באליפות העולם למפרשיות מדגם 420 בתחרות היחידים. באליפות העולם בשנת 1970 שנערכה בתל אביב, מיכאלי זכה שוב במדליית ארד בתחרות היחידים במפרשיות מדגם 420.
באפריל 1972, מיכאלי ושותפו יצחק ניר השתתפו בתחרות בינלאומית למפרשיות מדגם ההולנדי המעופף, שם הם השיגו את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת מינכן 1972 וזכו להיות השייטים הישראלים הראשונים שמשתתפים במשחקים האולימפיים.
יחד עם יצחק ניר, מיכאלי ייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן בתחרות המפרשיות מדגם ההולנדי המעופף (אנ'). השיוטים התקיימו בחופי העיר קיל, 900 קילומטרים ממינכן. מיכאלי וניר השתתפו בשישה שיוטים אך לא לקחו חלק בשיוט השביעי והאחרון עקב טבח הספורטאים במינכן. הם סיימו במקום ה-26. לאחר הטבח ממשלת ישראל החליטה לפרוש מהמשחקים ולהחזיר לארץ את הספורטאים הנותרים. מיכאלי, ניר וההלך הישראלי שאול לדני רצו להישאר עד טקס הנעילה של המשחקים, כדי להראות שהם לא עוזבים "עם הזנב בין הרגליים", אך בסופו של דבר נאלצו להסכים לדרישת הממשלה.
לקראת אולימפיאדת מונטריאול 1976, מיכאלי ושותפו החדש גילי אמיר הפסידו את המקום במשחקים האולימפיים ליהודה מעיין ויואל סלע הצעירים.
נפטר בנובמבר 2024.
הערות שוליים

1 2  פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com
↑  "תוך שנתיים נגיע לשורה הראשונה בעולם", 13 באוגוסט 1968, מעריב
↑  הישגים בינלאומיים בדגם 420, אתר איגוד השיט בישראל
1 2  אריה לבנת, ‏ "1972: The Unfinished Sailing Competition", ‏ 9 במרץ 2012, הארץ
↑  תוצאות דגם ההולנדי המעופף, מינכן 1972, אתר 'Sports Reference'
↑  דני בורשבסקי‏, זאת לא רק יריבות, זו מלחמה, באתר וואלה, 25 בפברואר 2011
↑  אבל בעולם הספורט הישראלי: הכוכב האולימפי הלך לעולמו, באתר אייס, 14 בנובמבר 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת מינכן (1972)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אסתר רוט-שחמורוב • שאול לדני |  |
|  היאבקות | אליעזר חלפין • מרק סלבין • גד צברי |  |
|  הרמת משקולות | דוד ברגר • זאב פרידמן • יוסף רומנו |  |
|  סיף | דן אלון • יהודה וינשטיין |  |
|  קליעה | הנרי הרשקוביץ • זליג שטרוך |  |
|  שחייה | שלומית ניר |  |
|  שיט | יאיר מיכאלי • יצחק ניר |  |
הבית על האשד

הבית בתמונה מ-2007 של הצלמת קרול הייסמית'
מרפסת קונזולית
הבית על האשד (מכונה גם בית המפל או בית קאופמן או באנגלית: Fallingwater, מבוטא: פולינג ווטר) הוא וילה שתוכננה על ידי האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט ונחשב לאחת מיצירות המופת האדריכליות המפורסמות ביותר של המאה ה-20 ולאחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של אדריכל זה. הבית מהווה גם נקודת ציון בתולדות האדריכלות בארצות הברית והאדריכלות המודרנית. בשנת 2019 הוא הוכרז, ביחד עם שבעה מבנים נוספים של רייט, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הבית נמצא ביער ליד העיירה בֶּר-רָאן (Bear Run) בפנסילבניה, ארצות הברית. הבית נבנה עבור משפחת קאופמן, משפחה אמידה מפיטסבורג, אשר ביקשה מרייט לתכנן עבורם בית לצד מפל מים שנמצא בשטח שבבעלותם. רייט החליט לתכנן בית שאינו בנוי לצד המפל, כמקובל, אלא מעליו. הבית יושב מעל מפל המים וקשור אליו ואל סביבתו באופן אורגני. תהליך תכנון הבית החל בשנת 1934 ובנייתו הסתיימה ב-1937. הבית שימש את משפחת קאופמן כבית קיץ עד 1963. המקום הפך לאתר עלייה לרגל של חובבי אדריכלות ולכן הפך בשנת 1964 באופן רשמי למוזיאון, וככזה הוא משמש עד ימינו. מאז פתיחתו לציבור ביקרו בו מעל 2 מיליון מבקרים.
עיצוב

רייט אימץ בחלקה את השפה החזותית של הסגנון הבינלאומי ושילב אותה עם סגנונו האישי של אדריכלות אורגנית. הבית, יותר מכל מבנה אחר של רייט, השתלב באופן מושלם עם סביבתו הטבעית כאילו צמח מעצמו בתוך היער.
תכנון הבית סובב סביב הארובה הנמצאת במרכזו והיא עשויה מאבנים שנחצבו במקום על מנת לחזק את הקשר של הבית לטבע. סביב הארובה, אלמנט אנכי בולט, נבנה שאר הבית בעיקר מרכיבים אופקיים חלקים המדגישים את התערבות האדם בטבע אך משתלבים בהרמוניה עם שכבות הסלעים הנמצאות מתחת לבית. המפל זורם בטבעיות מתחת לבית ונשפך בין המרפסות הלבנות לבין שכבות סלעים אלו.
אלמנטים יוצאי דופן לתקופתו של הבית הם המרפסות הזיזיות (קונזוליות) הגדולות שנראות כמעט מרחפות באוויר. רייט, שהיה במקצועו גם מהנדס בניין, עשה שימוש בבטון מזוין והשתמש במשקל נגד אשר סייע לשמור על יציבות המרפסות אשר יצרו מאמץ כפיפה אדיר בחיבור אל שאר המבנה. גודל המפתח של המרפסות היה חריג במיוחד ולמעשה נחשב הבית עם בנייתו למותח את גבול היכולת של טכנולוגיית הבניין.
אחת הגישות אל הבית היא באמצעות דרך מתפתלת שממנה ניתן לראות לראשונה את הבית מכיוון המפל (המבט אל הבית כפי שנראה בתצלום העליון) ורק אחר כך להמשיך אל הכניסה לבית הנמצאת מאחוריו. הגישה למבקרים כיום היא בדרך המובילה אל כניסת הבית, ורק לאחר סיום הסיור המודרך, ממשיכים לנקודה ממנה ניתן לראות את הבית מהזווית המפורסמת, כפי שצולם בתצלום.
עיצוב פנים הבית קשור מאוד לחזותו החיצונית. ריצוף הבית וסביבת האח (הצמוד לארובה המרכזית) עשויים גם הם מאבן מקומית. בתוך הבית נמצאות מדרגות המאפשרות לרדת אל הנחל מתוך הבית ולשכשך את הרגליים במימיו.
לקריאה נוספת

ירון גולני, שער לארכיטקטורה, הוצאת דביר 1999.
הערות שוליים

↑  אדריכלות המאה ה-20 של פרנק לויד רייט באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295322305171  BIBSYS: 90502814  GND: 4602486-4  LCCN: sh85046975  NKC: ko20221143267  VIAF: 174148996005659752204   WorldCat (עם VIAF): 174148996005659752204
סשן

| --- | --- |

 בימוי:  חיים בוזגלו 
 שחקנים ראשיים:  בר רפאלי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  2011 
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ערך זה עוסק בסרט אמריקאי. אם התכוונתם לג'אם סשן במוזיקה, ראו .
סשן (באנגלית: Session) הוא סרט אמריקאי משנת 2011 בבימויו של הבמאי הישראלי חיים בוזגלו.
עלילה

עדן היא מלצרית הפוגשת את הפסיכיאטר ד"ר טלמן המזמין אותה לטיפול אצלו בחינם, אך אחרי כן הוא מתחיל לפתח אובססיה כלפיה. היא מספרת לו על יחסיה עם בן זוגה ועל הסיוטים שלה ובמהרה הם מתחילים להתמשש. עקב מערכת היחסים התלותית הנוצרת בין הפסיכיאטר למטופלת היא מתחילה לחשוש להתרחק ממנו.
שחקנים

בר רפאלי - עדן
סטיבן באואר - ד"ר טלמן
לירון לבו - גבריאל
שירלי ברנר - סנדי
סמדר ברנר - דניאלה
עדי עזרוני - רוניתה
דני רוטנברג - אבי
אות מערכה

סרט אותות ישראלי. האותות מימין לשמאל הם: אות מלחמת ששת הימים, אות מלחמת סיני ואות מלחמת הקוממויות
אות מערכה הוא סוג של עיטור צבאי.
אות מערכה, בניגוד לעיטורים אישיים המוענקים כתוצאה מגילוי אומץ או הצטיינות של חייל יחיד או קבוצת חיילים, הוא עיטור המוענק בדרך כלל לכלל החיילים בצבא שלקחו חלק במערכה או מלחמה מסוימת. אות המערכה יכול להיות מוענק במקרים מסוימים גם לאזרחים.
הענקה הראשונה של אותות מערכה התרחשה במאה השבע עשרה לחיילים השוודים וההולנדים שנלחמו במלחמת שלושים השנים. האותות הפכו לנפוצים יותר בקרב צבאות אירופה במהלך המאה השמונה עשרה. בארצות הברית הענקת אותות מערכה הפכה לנפוצה בתקופה שלאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד.
רוב אותות המערכה של מדינות העולם מעוצבים כמדליות אולם יש לכך כמה יוצאים מן הכלל. אותות המערכה של ישראל הם בצורת סרט בגודל 10X40 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד ולא קיימים להן גרסאות כמדליות. בזמן מלחמת העולם השנייה כמה מאותות המערכה שגרמניה הנאצית העניקה היו מעוצבים כסרט השרוול שנענד על המדים ועליו היה כתוב את שם המערכה.
ראו גם

אות מערכה (ישראל)
תואר קרב
התאחדות קהלות החרדים

| --- | --- |
 תחום:  religious congregations and associations 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  סטמפורד היל 
 עובדים:  23 (נכון ל־2020), 22 (נכון ל־2018), 20 (נכון ל־2016), 24 (נכון ל־2019), 21 (נכון ל־2017) 
 תקופת הפעילות:  1926–הווה (כ־98 שנים) 
 
התאחדות קהילות החרדים (באנגלית: Union of Orthodox Hebrew Congregations, בראשי תיבות: UOHC) הוא ארגון חרדי בלונדון, המאגד את הקהילות והמוסדות החרדיים בלונדון. הארגון נוסד בשנת תרפ"ו (1926) על ידי הרב ד"ר אביגדור שנפלד, רב בית הכנסת עדת ישראל בלונדון.
הארגון מאגד את הקהילות בשכונות הלונדוניות: סטמפורד היל, גולדרס גרין, הנדון (Hendon) ואדג'ווייר (Edgware). לארגון שני בתי דין, בית הוראה וגוף כשרות בשם "כדתיא" הנחשב להכשר המהודר בבריטניה. כמו כן לארגון בית החלמה ליולדות בשם "בית ברכה", שני ארגוני חברה קדישא (בצפון לונדון ובצפון מערב לונדון).
מנהלי הארגון הם נבחרי ציבור. בעבר היה ראש הקהל הרב דוד פראנד, מחבר סדרת הספרים קול דודי על הש"ס. כיום ממלא את התפקיד בנימין שטרן.
רבני הארגון

לאחר פטירת הרב אביגדור שנפלד בשנת תר"צ (1930) מילא את מקומו בנו הרב ד"ר שלמה שנפלד (אנ'), שהרחיב את הארגון והקים מוסדות חרדיים רבים בלונדון. בשנת תרצ"ג מינו את האדמו"ר ר' יואל מוסקוביץ' חתן ר' שלום מוסקוביץ' משאץ (שהיה ג"כ גיסו ובן דודו של ר' יואל) להיות נשיא הארגון. בשנת תשט"ו (1955) התמנה הרב חנוך דב פאדווא לגאב"ד הארגון (תפקיד בו כיהן למעשה כרבה החרדי של לונדון) והרב שלמה שיינפלד נהיה נשיא הארגון. לאחר פטירת הרב שיינפלד בשנת תשמ"ד (1984) מילא את מקומו בנשיאות הארגון, הרב אלחנן הלפרין. לאחר פטירת הרב חנוך דב פדווא בשנת תש"ס (2000), ממלא את מקומו ברבנות והנהגת הארגון, בנו הרב משה חיים אפרים פדווא מחבר ספר שו"ת מנחת אפרים.
הרב יוסף צבי דונר כיהן בתואר ראב"ד, ובשנת תשפ"ג (2022) מונה בנו הרב אהרן דוד דונר למלא את מקומו. כן מונו הרב שלום פרידמן (חתנו של הרב חנוך פאדווא) בתואר 'סגן אב"ד' והרב יוסף פאדווא (בנו של הרב חנוך) בתואר 'ראש הדיינים'
חברי בית הדין הם:  הרב זאב פלדמן, הרב שלמה פרישווסר, הרב ישראל מאיר גרינברג, הרב דוד גרינהויז.
בחודש חשוון תשפ"ב הוספו עוד שני רבנים נוספים לכהן כחברי בית הדין, הרב חיים מנחם גאליצקי דומ"ץ ורא"כ קהל חסידי בעלזא, והרב יואל שטיין דומ"ץ קהל יט"ל דסאטמער.
בבית הדין לענייני ממונות מכהנים בסטמפורד היל הרב צבי נחמיה הלוי שנעק והרב ישראל מאיר הלפרין (היגר ללייקווד עקב מצב בריאותו ופרש מבית הדין בתשע"ז) ובגולדרס גרין הרב דוד דונר, הרב מרדכי הכהן אייזנר והרב דוד קאהן.