stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנקו וייחו דל כרמן

| --- | --- |

 מדינה:  בליז בליז
 מחוז:  קאיו
 ראש העיר:  מיגל ולסקז
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  129 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  6,148 (2010)
 קואורדינטות:  17°04′00″N 89°08′00″W﻿ / ﻿17.066666666667°N 89.133333333333°W﻿ / 17.066666666667; -89.133333333333 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.benqueviejotown.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בליז מוגדלת) בלמופן בליז סיטי  סן איגנסיו סן פדרו  אורנג' ווק טאון  קורוזל טאון  דנגריגה פונטה גורדה  מקסיקו ג ו א ט מ ל ה  הונדורס מפרץ הונדורס הים הקריביבנקו וייחו דל כרמן (למפת בליז רגילה) בלמופן בליז סיטי  סן איגנסיו סן פדרו  אורנג' ווק טאון  קורוזל טאון  דנגריגה פונטה גורדה  מקסיקו ג ו א ט מ ל ה  הונדורס מפרץ הונדורס הים הקריביבנקו וייחו דל כרמן   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בנקו וייחו דל כרמן (בספרדית: Benque Viejo del Carmen, או בקיצור בנקו) היא עיר במחוז קאיו שבבליז.
בנקו נוסדה במאה ה-19, בעיקר על ידי מהגרים מגואטמלה. בשנים הראשונות של המאה ה-21 התחולל בעיר גידול מהיר באוכלוסייתה. זוהי העיר הגדולה המערבית ביותר בבליז. היא ממוקמת ליד הגבול עם גואטמלה, במרחק של 130 ק"מ ממערב לבליז סיטי ובמרחק של 13 ק"מ ממזרח לבירת המחוז, סן איגנסיו. שוליה הצפוניים של העיר שוכנים על גדות נהר מופן המהווה את הגבול עם גואטמלה. רוב תושבי העיר הם מסטיסים או מצאצאי המאיה.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמוד 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 244768987   WorldCat (עם VIAF): 244768987
בובאל ליכטנשטיין

| בובאל ליכטנשטיין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: בובאלים
סוג:: בובאל
מין:: בובאל ליכטנשטיין
שם מדעי
 Alcelaphus lichtensteinii ‏פטרס, 1849
תחום תפוצה
תפוצת בובאל ליכטנשטיין

בובאל ליכטנשטיין (שם מדעי: Alcelaphus lichtensteinii), הוא מין או תת-מין בסוג בובאל המצוי בדרום מרכז אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1849. מבחינה חיצונית הוא דומה מאוד לתת-המין בובאל קוקה, שגם חפף איתו בעבר באזור מרכז טנזניה. בגובה הכתפיים הוא קטן יחסית מתת-המין בובאל מערבי, וגדול במקצת מתת-המינים בובאל קוקה ובובאל סוואיני. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "Alke" = אייל, "elaphos" = צבי - מתייחס לדמיון שלו לשני הפרסתנים האלה; "lichtensteinii" - על שמו של מגלהו הזואולוג הגרמני מרטין ליכטנשטיין.
טקסונומיה

הדעות חלוקות לגבי הסיווג של בובאל ליכטנשטיין. ישנם המסווגים אותו כתת-מין של בובאל אשר נחשב לשיטתם סוג ומין יחיד. אחרים סיווגו את בובאל ליכטנשטיין כמין נפרד בסוג בובאל..
בשנת 1979 הציעה החוקרת אליזבת ורבה לסווג את בובאל ליכטנשטיין כסוג ומין יחיד תחת השם "אנטילופת ליכטנשטיין" (Sigmoceros lichtensteinii) אך בשנת 1997 היא חזרה בה מסווג זה.
מחקר גנטי מצא שבובאל ליכטנשטיין ובובאל הכף שייכים לענף משותף של העץ הפילוגנטי.
תיאור

גופו של בובאל ליכטנשטיין ארוך ורחב, וצווארו הקצר רחב בתחילתו וצר יותר בסופו. יש לו בכתפיים גבנון קטן, וכתוצאה מכך פלג גופו הקדמי גבוה במעט מפלג הגוף האחורי. יש לו ראש גדול וחרטום ארוך מאוד, והבליטה הגדולה שעל המצח (- "עוקץ הקרן") רחבה ופחות בולטת לעומת בובאל אחרים. זנבו ארוך ודק, ויש לו לוע ושפתיים עגלגלים עם זיפים חומים, המזכירים במקצת את אלו של הג'ירף. הרגליים ארוכות וחזקות, והן מסתיימות בפרסות גדולות וחדות. האוזניים דקות וארוכות יחסית - עגלגלות באמצען ומשולשות בקצוות. האף של הבובאל מחורץ ועגלגל בצורת "U".
בניגוד לבובאל האחרים, שערות הפנים של בובאל ליכטנשטיין ובובאל הכף מכוונות כלפי מעלה מהפה לעיניים.
למרות שהזכרים גדולים במעט מהנקבות, אין הבדלים בולטים ביניהם.
תיאור > גודל

מידות הגוף של בובאל ליכטנשטיין:
גובה הכתפיים: כ-125 ס"מ.
אורך ראש וגוף: 245-175 ס"מ.
אורך הקרניים: עד 70 ס"מ.
משקל: כ-150 ק"ג.
תיאור > צבע

הפרווה של בובאל ליכטנשטיין חלקה ומבריקה, והיא מורכבת משערות קצרצרות וצפופות. צבע הפרווה הכללי מתחלק בעיקר לארבעה: צדדי הבטן, המותניים, הזרועות, השוקיים והצוואר בצבע חום או צהבהב בהיר, מהעורף ועד הכתפיים חום אדמדם בהיר, מאחרי הכתפיים ועד סמוך לזנב כתם גדול ורחב בצבע חום אדמדם כהה\ערמוני בולט, והעכוז והצדדים האחוריים של הרגליים בצבע אפרפר לבנבן.
הצד הקדמי של הרגליים צהבהב, ומהברכיים ועד לפרסות ישנם פסים רחבים בצבע חום-שוקולד כהה או שחור. צבע הגחון משתנה בין צהבהב ולבנבן לשחרחר. באזור הצוואר יש לבובאל ליכטנשטיין כפלי עור גדולים שנראים לעיתים כפסים, אך אין זה ככפלי העור הצבעוניים שיש לדאמאליסק הסהר או לגנו כחול. הזנב בצבע לבן עם פס חום דק בתחילתו, ובסמוך לסוף הפס מתחילה ציצת שערות ארוכה ושחורה בצורת מברשת. השערות הופכות לארוכות יותר ככל שגודל המרחק מעוקץ הזנב.
צבע הפנים של בובאל ליכטנשטיין צהבהב דהוי בלחיים, וצהבהב או חולי בהיר עד כהה במצח ובחרטום. מתחת לעיניים יש משולשים לבנבנים דהויים, ומעליהם יש לעיתים גבות בהירות. סביב הלוע והאף יש כתם בצבע חום שוקולד כהה-שחרחר, והוא מתרחב לפעמים גם לשאר החוטם. צבע האוזניים מתחלק בין אדמדם כהה או בהיר בצד החיצוני, לבנבן קרמי בצד הפנימי; קצוות האוזניים שחרחרות בדרך כלל. העיניים בינוניות בצבע כתמתם או זהבהב, ומתחתם יש בלוטות ריח גדולות בצבע שחור.
תיאור > קרניים

בובאל ליכטנשטיין מתאפיין בזוג קרניים גדולות וכבדות, ויש להם מבנה ייחודי ויוצא דופן משאר מיני הבובאל שמאפשר לזהות אותם בקלות: הקרניים צומחות לכיוון מעלה ואחורה, עולות במעוגל לכיוון קדימה וכמעט סוגרות צורת "O"; לאחר מכן הן פונות בעיקול חד אחורה כלפי מעלה, מה שנראה כמעין כתר. הקרניים עבות ורחבות מאוד בבסיס בצורה שמזכירה במקצת "מגן" של גנו שחור או תאו אפריקני, ולמרות שהן הופכות בהדרגה לדקות יותר הן עדיין עבות מאוד בהשוואה לרוב האנטילופות; בסוף ה-"O" הן הופכות בקיצוניות לדקות וצרות למדי. הקרניים צומחות בצידי "עוקץ הקרן" (בליטה גדולה על המצח המצויה אצל מיני הבובאל בלבד) ולא במרכזו כשאר המינים, והן נמצאות במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. כמו כן גם בבסיס הן אינם צמודות כל כך אחת לשנייה כמרבית המינים, והמרחק ביניהן זהה בתחילת הקרן ובסופה. הבדל נוסף בין בובאל ליכטנשטיין לשאר הוא שרק לעיתים הקרניים מחורצות בכבדות בכ-14 טבעות גדולות ובולטות, ובדרך כלל הקרן נראית חלקה באופן כללי ויש עליה חריצים בולטים בבסיס שגורמים לקרן להראות מקומטת; בשתי הצורות חודי הקרן חלקים וחדים לגמרי. כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא דומה לאלו של הראמים - חוד חד וחלק הצומח בצורה ישרה. צבע הקרניים כהה מן הרגיל - שחור-כחלחל, חלודה כהה, ולעיתים אפור; לחודים צבע בהיר משאר הקרן ובדרך כלל אפרפר כסוף בהיר. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואצל הזכרים הן נוטות להיות עבות יותר.
תפוצה, אקולוגיה ושימור

בובאל ליכטנשטיין נפוץ בדרום מזרח ודרום מרכז אפריקה. תפוצתו מתחילה ממרכז ומערב טנזניה, עוברת למזרח ודרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מרבית חלקי זמביה, מזרח אנגולה, ומספר אוכלוסיות מבודדות במרכז מוזמביק, מזרח מלאווי, דרום מזרח זימבבואה, וצפון מזרח דרום אפריקה (פרובינציות: לימפופו ומפומלנגה); הוא נכחד בבורונדי.
בית הגידול של בובאל ליכטנשטיין הוא מספר סוגים של סוואנות פתוחות - בעיקר סוואנות יבשות ולחות מנוקדות בשיחים, חורשים דלילים, ובמידה מועטת גם סוואנות שיחים-דוקרניות ובשולי יערות גשם טרופיים. הוא מצוי גם על שפת ימות ואגני ניקוז של נהרות כדוגמת אגם טנגניקה, אגם מלאווי, נהר לימפופו, נהר זמבזי, נהר לונגואה, ועוד. הטמפרטורות בתחומי מחייתו נעים בין 20 ל-30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 200 ל-1,000 מ"מ לשנה
בובאל ליכטנשטיין הוא בעל חיים פעיל יום, עם שיא של פעילות בשעות הזריחה והשקיעה ומנוחה בשעות הצהריים החמות. הוא חי ביחידות או בעדרים של 20-5 פרטים; בתקופות נדידה העדרים עלולים להגיע לכ-300 פרטים. בעדרים גדולים כאלה יש תמיד זקיפים שתרים אחר צל של סכנה כדי להזהיר את השאר, ולעיתים קרובות ניתן לראות אותם עומדים על תלוליות טרמיטים כדי להגדיל את הטווח של ראייתם. כאשר הם נמלטים הם רצים אחד סמוך לשני בדהירת נדנדה וטילטול הראש לצד, והום יכולים להגיע למהירות של עד 80 קמ"ש. יש להם חוש ריח טוב, אך חוש הראייה שלהם גרוע למדי. הקולות העיקריים שלהם הם שאגות ונחירות.
תזונתם מורכבת בעיקר מעשבים וכמות מזערית של עלים. טורפיהם העיקריים הם האריה, הנמר, הברדלס, צבוע נקוד וזאב טלוא. בגיל 3-4 שנים, הזכרים מנסים לתפוס לעצמם טריטוריה אותה הם מסמנים בערימות זבל וחפירה עם הקרניים בקרקע; גודל של שטח כזה הוא 31 דונם בממוצע, וכל זכר מצליח לשמור על שטחו בסביבות 5-4 שנים. הזכרים והנקבות בדרך כלל לא אגרסיביים, אך עם זאת שני המינים יילחמו בתקיפות בהגנה על הצאצאים או הטריטוריה שלהם. צפיפות האוכלוסייה הממוצעת היא 1.4 בעלי חיים לקילומטר רבוע.
תוחלת החיים הממוצעת היא כ-19 שנה.
בובאל ליכטנשטיין מסווג במצב השימור ללא חשש (LC) על ידי IUCN בשל תפוצה רחבה באזורים מוגנים כדוגמת שמורת הציד סלוס ו"הפארק הלאומי רואה" (טנזניה), "הפארק הלאומי קאפו" ו"עמק לואנגווה" הפארק הלאומי מפלי ויקטוריה (זמביה), והפארק הלאומי קרוגר (דרום אפריקה), ומגמת אוכלוסייתו יציבה. סך מספר הפרטים שלו נאמד בכ-82,000.
הערות שוליים

↑  Flagstad, Ø.; Syversten, P. O.; Stenseth, N. C.; Jakobsen, K. S. (2001). "Environmental change and rates of evolution: the phylogeographic pattern within the hartebeest complex as related to climatic variation". Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences. 268 (1468): 667–77, page 668
↑  Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, Volume 1, JHU Press, 2005, page 675
1 2  Peter Arctander et al.,Phylogeography of Three Closely Related African Bovids (Tribe Alcelaphini), Molecular Biology and Evolution, Volume 16, Issue 12, 1 December 1999, Page 1736
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529235405171 
יליד אפריקני לצד בובאל ליכטנשטיין שניצוד. צולם בקולוניית מזרח אפריקה הגרמנית.
בובאלי ליכטנשטיין לצד זברות בזמביה.
איור של בובאל ליכטנשטיין משנת 1894.
בשער

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 יושב ראש:  חגית מסר-ירון
 מנכ"ל:  ורד אריאל-נהרי
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 www.bashaar.org.il
 
עמותת בשער - קהילה אקדמית למען החברה בישראל היא עמותה של חברי סגל אקדמי באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה בישראל. היא הוקמה במטרה להגביר ולהעמיק את מעורבות אנשי האקדמיה בקהילה, ובעיקר קהילת תלמידי התיכון ומוריהם בפריפריה החברתית והגאוגרפית, ולעודד יצירת חברה פתוחה, משכילה ונאורה בעלת מערכות חינוך מתקדמות ותשתית מדעית וטכנולוגית נאותה לטובת עתיד המדינה.
העמותה נוסדה בשנת 1999, ומאגדת כ-2000 חברות וחברי סגל אקדמי בכיר מכל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל. יושב-ראש העמותה הראשון היה פרופ' זאב תדמור, נשיא הטכניון לשעבר, ואחריו כיהן פרופ' חנוך גוטפרוינד, נשיא האוניברסיטה העברית לשעבר. כיום עומדת בראש העמותה פרופ' חגית מסר-ירון, נשיאת האוניברסיטה הפתוחה לשעבר.
העמותה פועלת בשני ערוצים עיקריים:
1. פעילות חינוכית והסברתית - קידוּמדע - להנגשת ידע אקדמי בכל תחומי המחקר המדעי. בין הפעילויות בתחום זה:
"מרצה בשטח" - מפגשים בין נשות ואנשי מדע לתלמידי ותלמידות תיכון ולצוותי הוראה, בייחוד מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית. מטרת המפגשים היא לעודד בנות ובני נוער לראות בהשכלה הגבוהה חלק טבעי ממסלול חייהם. המפגשים נערכים בכל רחבי הארץ. עד היום השתתפו בהם מאות אלפי תלמידים ותלמידות ועשרות אלפי מורות ומורים.
"לשאול הכל" (לשעבר "בשער ברשת"), מערכת מקוונת המאפשרת לצוותי הוראה, לתלמידים לתלמידות ולציבור הרחב להפנות שאלות בכל תחומי המחקר האקדמי לחברי וחברות סגל אקדמי, במטרה לקבל תשובות מחזית המחקר ובעלות "תו תקן" אקדמי המנוסחות בשפה נגישה. מאגר השאלות והתשובות, המונה מעל-6000 שאלות (נכון ל-2022), נגיש לציבור באמצעות אתר "בשער".
הרצאות לציבור הרחב - הרצאות בנושאי אקטואליה ובנושאים בעלי עניין לקהל הרחב, שנותנות ביטוי לתרומת המדע והמחקר לנושאים אלה, כולל סדרות של הרצאות המועברות באותו יום ובאותה השעה בכל רחבי הארץ, כל פעם בנושא רלוונטי אחר.
2. פעילות אקדמית-ציבורית - ארגון "בשער" לקח על עצמו לעמוד "בשער" ולשמר את מערכת ההשכלה הגבוהה שהיא אבן ראשה בחברה הישראלית, בחברה דמוקרטית ובחברה מתקדמת.
כבר בשנת 2004 פרסם ארגון "בשער" דוח שנקרא: מעמד ההשכלה הגבוהה ואוניברסיטאות המחקר – תמרורי אזהרה וקווי מדיניות.
יחד עם מוסד שמואל נאמן יסדו את "הפורום להשכלה גבוהה" שמטרתו היא לקיים דיאלוג פתוח בין האוניברסיטאות, המכללות, המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג), הוועדה לתכנון ולתקצוב וגופים אחרים, ולדון בסוגיות הרבות שעל סדר היום של מערכת ההשכלה הגבוהה. כל מפגשי הפורום להשכלה גבוהה מוקלטים וזמינים לצפייה.
"בשער" מפעיל את רשת "בשער-אקדמיה-ישראל" - רשת פעילות אקדמית אזרחית (וולונטרית ולא מוסדית) אשר מיועדת להעצים את הקהילה האקדמית והאזרחות האקדמית באותם תחומים אשר נופלים בין הכיסאות או מחייבים שיתוף פעולה בין מוסדי.
ל"בשער" "קו-חם" לשמירה על חופש אקדמי ואוטונומיה מוסדית ולמניעת ניצול ואפליה באקדמיה - המיועד לכל חברי הקהילה האקדמית - החל בסטודנטים.ות וכלה במוסדות עצמם.
בעבר הוציאה לאור העמותה את כתב העת "בשער" - מקום למחשבה, במתכונת של דו-ירחון.
בית הקברות לה רקולטה

| --- | --- |

שער הכניסה לבית הקברות
 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות אזרחי
 תאריך הקמה:  17 בנובמבר 1822 
 מספר קבורים:  4,870 
 קואורדינטות:  34°35′17″S 58°23′35″W﻿ / ﻿34.588055555556°S 58.393055555556°W﻿ / -34.588055555556; -58.393055555556
  (למפת בואנוס איירס מוגדלת) בית הקברות לה רקולטה(למפת בואנוס איירס רגילה) בית הקברות לה רקולטה
 
בית הקברות לה רקולטה (בספרדית: Cementerio de la Recoleta) הוא בית קברות השוכן בשכונת רקולטה בבואנוס איירס בירת ארגנטינה. במקום קבורים אישים נודעים, כולל אווה פרון, נשיאי ארגנטינה, זוכי פרס נובל, מייסד הצי הארגנטינאי ונכדתו של נפוליאון בונפרטה. בשנת 2011 הגדיר אותו ה-BBC כאחד מבתי הקברות הטובים בעולם, ובשנת 2013 דרגה אותו רשת CNN בין 10 בתי הקברות היפים ביותר בעולם.
היסטוריה

הנזירים של מסדר הרקולט הגיעו לאזור, אז בפאתי בואנוס איירס בתחילת המאה ה-18. בית הקברות נבנה סביב המנזר והכנסייה שלהם, "נואסטרה סניורה דל פילאר" (Nuestra Señora del Pilar, "גבירתנו של העמוד", על שם כנסייה מפורסמת בסרגוסה בספרד) שהושלמה ב-1732. המסדר פורק ב-1822 וגן המנזר הוסב לבית הקברות הציבורי הראשון של בואנוס איירס. בית הקברות נחנך בשם "בית הקברות הצפוני" (Cementerio del Norte) בנובמבר של אותה שנה. האחראים לבנייתו היו המושל מרטין רודריגס (Martín Rodríguez) וברנרדינו ריבדביה, נשיאה לעתיד של ארגנטינה, שניהם קבורים בבית קברות זה. בית הקברות תוכנן על ידי המהנדס הצרפתי פרוספרו קטלן (Próspero Catelin) שגם תכנן את חזית הקתדרלה המטרופוליטנית של בואנוס איירס. בית הקברות תוכנן מחדש ב-1881 בתקופת ראש העיר מרסלו טורקואטו דה אלבאר על ידי האדריכל ממוצא איטלקי חואן אנטוניו בוסקיאסו (Juan Antonio Buschiazzo).
תיאור

בית הקברות משתרע על שטח בן 55 דונם, ומכיל 4,691 מבני קבר משפחתיים, כולם מעל לקרקע, 94 מתוכם הוגדרו על ידי ממשלת ארגנטינה מונומנטים היסטוריים לאומיים המוגנים על ידי המדינה. הכניסה לבית הקברות היא דרך שערים נאו-קלאסיים עם עמודים דוריים. בית הקברות מכיל מאוזוליאומים מורכבים רבים בנויים בשיש, מעוטרים בפסלים, במגוון רחב של סגנונות אדריכליים דוגמת אר דקו, אר נובו, בארוק והתחייה הגותית, ומרבית החומרים ששימשו בבניית קברים בין 1880 ל-1930 יובאו מפריז וממילאנו. בית הקברות כולו מחולק לאזורים כמו רחובות עירוניים, עם שבילים מרכזיים שבשוליהם נטועים עצים המסתעפים לשבילים צרים יותר המלאים במאוזוליאומים. מאוזוליאומים אלו משמשים עדיין משפחות עשירות בארגנטינה שיש להן מבני קבורה משלהן והן שומרות שם את נפטריהן. בעוד שרבים מהמאוזוליאומים במצב טוב ומתוחזקים היטב, אחרים במצב מוזנח. ניתן למצוא כמה שבהם הזגוגיות שבורות ובתוכם מושלכת אשפה. בין האנדרטאות הרבות ניתן למצוא עבודות של פסלים ארגנטינאים בולטים, לדוגמה "לולה מורה" (Lola Mora) ו"לואיס פרלוטי" (Luis Perlotti).
קברים בולטים

בין האישים הבולטים הקבורים בבית הקברות: הגנרלים ברטולומה מיטרה, חואן מנואל דה רוסאס וגיז'רמו בראון, הנשיאים דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, איפוליטו איריגוז'ן, מרסלו טורקואטו דה אלבאר, פרנסיסקו מורנו,  ניקולאס אבז'אנדה ואווה פרון, אשתו השנייה של הנשיא חואן פרון.
בין הקברים יוצאי הדופן, קברה של ליליאנה קרוסיאטי דה ססק (Liliana Crociati de Szaszak) שמתה בירח הדבש שלה במפולת שלגים באוסטריה. לידו פסלה כשהיא בבגדי כלה כשידה מונחת על כלבה האהוב שמת אחר-כך.
גלריה

קברה של ליליאנה קרוסיאטי דה ססק
המאוזוליאום של משפחת דוארטה (כולל קברה של אווה פרון)
מראה בבית הקברות
פרט מאחד הקברים
פסל מלאך
קבר מפואר שהוזנח
מראה בבית הקברות
פרט מקבר
מאוזוליאום כפול
פרט מקבר
הערות שוליים

↑  Wilson, Samantha (31 באוקטובר 2011). "The world's best cemeteries". BBC. London. Cementerio de la Recoleta, Buenos Aires {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Holmes, Bruce (20 בפברואר 2013). "10 of the world's most beautiful cemeteries". CNN. Atlanta. La Recoleta Cemetery, Buenos Aires, Argentina {{cite web}}:  (עזרה)
↑  [http://www.ub.edu/geocrit/sn/sn-218-42.htm Ciudad, segregación y cementerios: análisis de los cambios en los patrones históricos de localización (Argentina)
↑  Gaffoglio, Loreley (8 בינואר 2004). "Insólitas historias que guarda el cementerio de la Recoleta". La Nación. Buenos Aires. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  El cementerio cumple hoy 180 años en Recoleta
↑  "Noventa y cuatro tumbas son consideradas monumentos". Clarín (בספרדית). Buenos Aires. 11 בנובמבר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "El cuidado del más antiguo cementerio". Clarín (בספרדית). Buenos Aires. 7 בדצמבר 2000. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Alberto Méndez, Las generaciones y su tiempo, page 103
↑  Sánchez, Nora (11 בנובמבר 2007). "El cementerio de la Recoleta, entre el turismo y el abandono". Clarín (בספרדית). Buenos Aires. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  El cementerio de recoleta, ¿Porque visitarlo?
↑  Tales from the crypt
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85150370  VIAF: 130251071   WorldCat (עם VIAF): 130251071
בן ערוס (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  תוניסיה תוניסיה
 בירת המחוז:  בן ערוס
 העיר הגדולה:  מוחמדיה פאוצ'נה
 תאריך ייסוד:  1983 
 שטח:  761 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  712,172 (2019)
 קואורדינטות:  36°44′50″N 10°20′00″E﻿ / ﻿36.747222°N 10.333333°E﻿ / 36.747222; 10.333333 
 אזור זמן:  UTC +1:00
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בן ערוס (בערבית תוניסאית: ولاية بن عروس) הוא אחד ממחוזות תוניסיה, ה-22 בגודלו. הוא נמצא בצפון-מזרח המדינה וצמוד למחוז תוניס, המורכב בעיקר מהבירה תוניס. הוא משתרע על שטח של 761 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 712,172 נפש על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2019. בירת המחוז היא העיר בן ערוס.
גאוגרפיה

המחוז נמצא 10 קילומטרים מתוניס ומוקף מצפון במחוז תוניס, בדרום במחוז זג'ואן, במערב במחוז מנוובה ובמזרח במחוז נבול. לבן ערוס רצועת חוף קצרה למפרץ תוניס, ובה נמצא נמל הסחר הראשי של המדינה, רדס (אנ'). הטמפרטורה הממוצעת במחוז נעה בין 6.8° ל-17.9°, וכמות הגשם השנתית היא 275–515 מילימטרים. התנאים הנוחים לחקלאות הללו נובעים מהיותו של מחוז על מרגלות הרי האטלס, שמאופיינים באקלים נעים וכמויות גשם גדולות יחסית.
אוכלוסייה

האוכלוסייה במחוז מתחלקת בין מספר ערים, כשהגדולה בהן היא מוחמדיה-פושאנה ואחריה אל-מוג'ור ובן ערוס.
| שם העיר | אוכלוסייה (נכון ל-2014) |
| --- | --- |
בן ערוס: 88,322
אל מוג'ור: 104,586
חמאם אליף: 42,518
חמאס אשוט: 31,810
בו מאהלה אל בסתין: 40,101
א-זהרה: 34,962
רדס: 59,794
מג'רין: 26,924
מוחמדיה-פושאנה: 106,167
מורנאג: 30,058
קהלידיה: 8,470
ראו גם

אריאנה (מחוז)
הערות שוליים

1 2  "tunisieindustrie.nat.tn" (בצרפתית)
↑  Tunisia Census Data: Population, 2014 - Tunisia Data Portal, web.archive.org, ‏2015-05-18
↑  Recensement Général de la Population et de l'Habitat 2014 – Population, logements et ménages par commune et arrondissement
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוני ברגר

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־20 
 ענף מדעי:  מדעי האינפורמציה, מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת ברנדייס 
 מנחה לדוקטורט:  סילביו מיקאלי 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  ליאור פכטר, Manolis Kellis, Philip H. Bradley, Michael Hartmann Baym, Charles William O'Donnell, Rohit Singh, Nathan Patrick Palmer, Patrick Raphael Schmid, Leonid Chindelevitch, Luke Alexander Daysh Hutchison, Gopal Ramachandran, Allen Bryan, Matthew Ewald Menke, Arthur Dong, Serafim Batzoglou, Mona Singh, George Tucker, Caroline Esther Jesurum, Alex Coventry, Russell Schwartz, Ethan Wolf, Yun William Yu 
 פרסים והוקרה:  עמית ISCB (2012)  Machtey Award (1989)  ISCB Senior Scientist Award (2019)  חברת האקדמיה הלאומית למדעים (2020)  הרצאת סופיה קובלבסקיה (2020)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2012)  עמית המכון האמריקאי להנדסה ביולוגית ורפואית (2016)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2019)  Margaret Oakley Dayhoff Award (1997)  עמית ACM (2003)  עמית החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (2022) 
 
בוני אן ברגר (באנגלית: Bonnie Anne Berger; נולדה ב-1 בנובמבר 1961) היא מדענית מחשב ומתמטיקאית אמריקנית, פרופסור למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), במינוי משותף במדעי המחשב והנדסת חשמל. תחומי העבודה שלה עוסקים בעיצוב אלגוריתמים למטרת פענוח מידע ביולוגי ולהשגת תובנות ביולוגיות מכמויות מידע עצומות. ברגר עובדת כראש קבוצת מחשוב וביולוגיה במעבדת מדעי המחשב והבינה המלאכותית של MIT (אנ'). בנוסף לכך, היא חברת מועצה במדור המתמטיקה באגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS). השתתפה בכתיבה של למעלה מ-140 מאמרי מחקר מדעיים, תרמה רבות לתחומי הביו-רפואה, הגנומיקה והביולוגיה החישובית, באמצעות חידושים אלגוריתמיים. נבחרה לכהן בתפקידים רבים בעקבות בקיאותה בתחום, ועל הישגיה זכתה בפרסים רבים.
קורות חיים

ברגר נולדה ב־1961 וגדלה במיאמי, פלורידה, עם הוריה ואחיה הגדול. גילתה חיבה למתמטיקה עוד מילדותה ואהבה לפתור עם אביה בעיות מתמטיות, חידות שחמט ופאזלים.
החלה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת ברנדייס, שם קיבלה תואר ראשון במדעי המחשב ב-1983. עברה ללמוד ב-MIT, שם קיבלה תואר שני במדעי המחשב ב-1986. המשיכה את לימודיה ב-MIT וב-1990 קיבלה את תואר דוקטור במדעי המחשב, בהנחייתו של סילביו מיקאלי. סיימה פוסט דוקטורט במתמטיקה שימושית ב-MIT ב־1992. היא זכתה במספר פרסים לאורך לימודיה.
במהלך לימודיה ב-MIT ברגר התחתנה עם פרופסור למתמטיקה שימושית, פרנק ט. לייטון, ולזוג שני ילדים. תחומי העניין של ברגר מחוץ לעבודה הם ילדיה, טניס ושחייה. היא מתגוררת עם משפחתה בניוטון, מסצ'וסטס.
קורות חיים > פעילות מחקרית

בשנת 1992 הצטרפה לסגל האקדמי של MIT ובשנת 2002 מונתה לפרופסור.
מחקרה עוסק בעיקרו בתחום הגנומיקה (תחום בגנטיקה החוקר את הגנומים בגוף חי) וביישומים של טכניקות מתמטיות לבעיות בביולוגיה מולקולרית. הבעיות שברגר חוקרת קשורות בעיקרן לניתוח נתונים בביולוגיה וגנומיקה. מחקריה פורסמו בכתבי עת מדעיים, כגון סיינס(Science).
בין השנים 2012–2018 הייתה חברה בקבוצה שחקרה גנומיקה חישובית. המחקרים עסקו בפיתוח פרוטוקול לניתוח גנום בקנה מידה גדול תוך שמירת הסודיות של גנוטיפים ופנוטיפים. הוכח שהפרוטוקול יכול לנתח מידע מיותר ממיליון איש תוך זמן קצר. השיטה מאפשרת לאנשים לתרום את הגנום שלהם למחקר מבלי לוותר על פרטיותם.
בין השנים 2013–2015 פרסמה מספר מאמרים בנושא גנטיקה של אוכלוסיות. המחקרים עוסקים בפיתוחים סטטיסטים ואלגוריתמים בכדי לשפר את הכוח והמהירות של מבחני אסוציאציה. בכדי להדגים את השיפור, קבוצת המחקר ניתחה נתונים בגנום רחב שנדגם מ-56 אוכלוסיות. המחקר הראה כי כל קבוצות דרום מזרח אסיה שנבדקו, קשורות קשר הדוק יותר לאבוריג'ינים, יותר מאשר לכל אוכלוסייה מרכזית כיום ובכך סייעו לפתור שאלה במוצאם של אנשי דרום מזרח אסיה.
בין השנים 2018–2021 פרסמה מאמרים הקשורים לגנומיקה של תא בודד. המאמרים עסקו בפיתוח אלגוריתמים העובדים על למידת מכונה עבור הדמיה ופיתוח גאומטרי של רצפי RNA.
קורות חיים > תפקידים ועמדות

1992-1990 מלגת מחקר לפוסט דוקטורט במתמטיקה שימושית מ-NSF.
1992–1993 מכון רדקליף באנטינג, חוקרת מדע.
1992 חברה במדעי המחשב ומעבדת הבינה המלאכותית (CSAIL), MIT.
1992–1997 מרצה בכירה למתמטיקה שימושית, MIT.
1997–2002 פרופסור חבר למתמטיקה שימושית, MIT.
2002 פרופסור למתמטיקה יישומית, MIT.
2004–2012 פקולטה משותפת, אוניברסיטת הרווארד–MIT מדעי בריאות וטכנולוגיה (HST).
2004 פקולטה משולבת, ביולוגיה חישובית ומערכות (CSBI) ב-MIT.
2008 ועד המשגיחים של בת' ישראל והוועדה המייעצת הרפואית.
2010 מינוי משותף, מחלקת הנדסת חשמל ומדעי מחשב, MIT.
2010 חבר עמית, המכון הרחב של MIT והרווארד.
2012 סגל מתקשר, בית הספר לרפואה של הרווארד.
2014 חברת סגל, הרווארד-MIT מדעי בריאות וטכנולוגיה.
2015 חבר, המרכז עבור Informatics microbiome וטיפול.
2016 סימונס פרופסור למתמטיקה, MIT.
2018–2019 ראש ביניים של מתמטיקה שימושית, MIT.