stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצוף RNA
אנליזה > הרכבת הטרנסקריפטום (Transcriptome assembly)

ישנן שתי שיטות לשיוך קריאות רצף גולמיות לאזורים ספציפיים בגנום (כלומר, להרכבת הטרנסקיפטום):
הרכבה מאפס (דה נובו) – גישה זו אינה דורשת גנום ייחוס כדי לשחזר את התעתיק, ולרוב משתמשים בה כשהגנום אינו ידוע, אינו שלם או כשהתעתיק עבר שינויים מהותיים בהשוואה לגנום הייחוס. בשימוש בקריאות קצרות לצורך הרכבה מאפס מתעוררים מספר קשיים: 1. כיצד לקבוע אילו קריאות יש לחבר יחד לרצפים בלתי מופסקים (Contigs); 2. כיצד להתגבר על שגיאות ריצוף וממצאי שווא אחרים; ו-3. יעילות חישובית. בעבר האלגוריתם העיקרי ששימש להרכבה מאפס היה גרף חפיפה, שמצריך לבדוק אם יש חפיפה בין כל שתי קריאות. כיום האלגוריתם העיקרי הוא גרף De Bruijn (אנ'), שמפרק את הקריאה לרצפים באורך k ומכווץ את כל ה-k-mers לתוך טבלת גיבוב. בעבר נהגו להשתמש בגרף חפיפה יחד עם ריצוף בשיטת סנגר, אך השימוש בגרף חפיפה אינו מתמודד היטב עם מיליוני קריאות שנוצרות בריצוף RNA. דוגמאות לתוכנות הרכבה שמשתמשות בגרף De Bruijn הן Trinity,‏ Oases (שמקורה בתוכנת הרכבת הגנום Velvet (אנ')), Bridger, ו-rnaSPAdes. ריצוף של אותה דגימה בקריאות דו-כיווניות ובקריאות ארוכות יכול לשמש כתבנית או שלד ולהשלים חלק מהפערים בריצוף של קריאות קצרות. מדדים להערכת האיכות של הרכבה מאפס כוללים את האורך החציוני של הרצפים הבלתי מופסקים (Contigs), את מספרם, ו-N50 (אנ').
הרכבה מונחית-גנום – גישה זו מסתמכת על אותן שיטות המשמשות לעימוד רצפי DNA, אך עליה להתמודד עם מורכבות נוספת: עימוד קריאות שמכסות חלקים לא רציפים של גנום הייחוס. הקריאות הלא רציפות הן תוצאה של ריצוף תעתיקים שעברו שחבור. בדרך כלל, לאלגוריתמים של עימוד יש שני שלבים: 1. עימוד חלקים קצרים מהקריאה (כלומר, זריעה של הגנום), ו-2. שימוש בתכנון דינמי כדי למצוא עימוד אופטימלי, לפעמים בשילוב עם אנוטציות ידועות. כלי תוכנה שמשתמשים בעימוד מונחה גנום כוללים את Bowtie,‏ TopHat (המתבסס על התוצאות של BowTie לעימוד צומתי שחבור), Subread,‏ STAR,‏ HISAT2, ו-GMAP. לאחר השימוש בכלים לעימוד (מיפוי) מונחה גנום, ניתן להעביר את הפלט שלהם לכלים כגון Cufflinks או StringTie כדי לשחזר רצפי תעתיק בלתי מופסקים (כלומר, קובץ FASTA). ניתן למדוד את האיכות של הרכבה מונחית גנום באמצעות: 1. מדדי הרכבה מאפס (למשל, N50) ו-2. השוואה לתעתיק ידוע, צומת שחבור ידוע, גנום ידוע או חלבונים ידועים באמצעות האלגוריתמים Precision,‏ Recall (אנ') או שילוב שלהם (למשל, ציון F1). בנוסף, ניתן לבצע הערכה ממוחשבת (in silico) תוך שימוש בקריאות מדומות.
הערה על איכות ההרכבה – הקונצנזוס הנוכחי הוא ש-1. איכות ההרכבה יכולה להשתנות בהתאם למדד שמשתמשים בו, 2. כלי הרכבה שקיבלו ציון טוב במין אחד של אורגניזמים אינם בהכרח מתפקדים היטב במינים אחרים, ו-3. ייתכן ששילוב של גישות שונות הוא הכי אמין.
אנליזה > כימות של ביטוי הגנים

ביטוי הגנים מכומת כדי לחקור שינויים בתא בתגובה לגירויים חיצוניים, כדי לחקור הבדלים בין מצב בריא ומצב מחלה, ושאלות מחקר אחרות. רמת התעתוק משמשת לעיתים קרובות כפרוקסי לכמות החלבון, אך לעיתים קרובות הן אינן שקולות זו לזו עקב אירועים שלאחר התעתוק כגון הפרעות ל-RNA ‏(RNAi) ו-Nonsense-mediated decay ‏(NMD).
ניתן לכמת את רמת הביטוי על ידי ספירת מספר הקריאות שמופו לכל לוקוס בשלב הרכבת הטרנסקריפטום. ניתן לכמת את מידת הביטוי של אקסונים או גנים באמצעות קונטיגים או באמצעות אנוטציות של תעתיק ייחוס. השוואות שנערכו בין ספירת הקריאות במהלך ריצוף RNA ובין טכנולוגיות ישנות יותר, כולל מיקרו-מערכי ביטוי ו-PCR בזמן אמת, מצאו שספירת הקריאות אמינה מאוד. ישנם מספר כלים שמכמתים ספירות: HTSeq,‏ FeatureCounts,‏ Rcount,‏ maxcounts,‏ FIXSEQ ו-Cuffquant. כלים אלה מפיקים נתוני קריאות מנתוני ריצוף RNA מעומדים, אך ניתן גם להפיק נתוני קריאות ללא עימוד באמצעות Sailfish ו-Kallisto. לאחר מכן, ממירים את נתוני הקריאות למדדים מתאימים לצורך בדיקת השערות, עריכת רגרסיות, וניתוחים אחרים. הפרמטרים להמרה זו הם:
העומק (או הכיסוי) של הריצוף – למרות שהעומק מוגדר מראש כשמבצעים ניסויי ריצוף RNA מרובים, הוא בכל זאת משתנה במידה רבה בין ניסויים. לכן, המספר הכולל של קריאות שנוצרו בניסוי בודד מנורמל בדרך כלל על ידי המרת מספר הקריאות למקטעים, קריאות או ספירות למיליון קריאות ממופות (FPM,‏ RPM או CPM). היסטורית, ההבדל בין RPM ל-FPM נוצר במהלך ההתפתחות מריצוף יחיד של מקטעים לריצוף דו-כיווני. בריצוף יחיד, יש רק קריאה אחת לכל מקטע (כלומר, RPM‏ = FPM). בריצוף דו-כיווני, יש שתי קריאות לכל מקטע (כלומר, RPM‏ = ‏2 x‏ FPM). עומק הרצף מכונה לפעמים 'גודל הספרייה' – מספר מולקולות הביניים מסוג cDNA שיש בניסוי.
אורך הגן – לגנים ארוכים יותר יהיו יותר מקטעים/קריאות/ספירות מאשר לגנים קצרים יותר, אם מידת הביטוי של התעתיק היא זהה. לוקחים זאת בחשבון ידי חלוקת ה-FPM באורך התכונה (גן, תעתיק או אקסון), והתוצאה היא מקטעים מטריים ל-Kbp של התכונה למיליון קריאות ממופות (FPKM). כאשר מסתכלים על קבוצות של תכונות בדגימות שונות, ממירים את FPKM לתעתיקים למיליון (TPM) על ידי חלוקת כל FPKM במספר הכולל של ה-FPKM בתוך דגימה.
הפלט הכולל של דגימת ה-RNA – מכיוון שאותה כמות של RNA מופקת מכל דגימה, בדגימות עם RNA כולל גבוה יותר יהיה פחות RNA לכל גן. הגנים האלה נראים כאילו יש ירידה בביטוי שלהם, וכתוצאה מכך עלולות להתקבל תוצאות חיוביות שגויות בניתוחי ההמשך. אסטרטגיות נורמליזציה הכוללות quantile,‏ DESeq2,‏ TMM ו-Median Ratio מנסות לתקן את ההבדל הזה על ידי השוואת קבוצה של גנים שאין הבדל במידת הביטוי שלהם בין הדגימות השונות, ושינוי קנה המידה בהתאם.
שונות במידת הביטוי של כל גן – נלקחת בחשבון כדי לתקן שגיאות דגימה (זה חשוב עבור גנים בעלי מספר קריאות נמוך), כדי להגדיל את העוצמה, וכדי להפחית את התוצאות החיוביות השגויות. ניתן להעריך את השונות כהתפלגות נורמלית, כהתפלגות פואסון או כהתפלגות בינומית שלילית, והיא מפורקת לעיתים קרובות לשונות טכנית ולשונות ביולוגית.
אנליזה > כימות של ביטוי הגנים > שימוש ב-Spike-ins לכימות מוחלט ולזיהוי השפעות רוחביות על הגנום

RNA Spike-ins (אנ') הם דגימות של RNA בריכוזים ידועים שיכולות לשמש כתקן זהב בתכנון ניסויים ובניתוח תוצאותיהם לשם כימות מוחלט וזיהוי של השפעות רוחביות על הגנום.
כימות מוחלט – כימות מוחלט של ביטוי גנים אינו אפשרי ברוב ניסויי ריצוף ה-RNA, שמכמתים את הביטוי ביחס לכל התעתיקים. כימות מוחלט אפשרי על ידי ביצוע ריצוף RNA עם Spike-ins, דגימות של RNA בריכוזים ידועים. לאחר הריצוף, משתמשים בנתוני הקריאות של רצפי ה-Spike-in כדי לקבוע את הקשר בין נתוני הקריאות של כל גן לבין הכמות המוחלטת של מקטעים ביולוגיים. לדוגמה, טכניקה זו שימשה כדי לקבוע את הקינטיקה של התעתוק בעוברים של הצפרדע Xenopus tropicalis (אנ').
זיהוי השפעות רוחביות על הגנום – שינויים במנגנוני בקרה גלובליים, כולל מעצבי כרומטין, גורמי תעתוק (למשל, Myc), קומפלקסים של אצטילטרנספראז (אנ'), ועמדת הנוקלאוזומים – אינם תואמים להנחות הנרמול, ושימוש ב-Spike-ins כביקורת יכול להציע פרשנות מדויקת לכך.
אנליזה > גישת המיקרו-אריי (Microarray)

לפני המצאת ריצוף הרנ"א, דנ"א מיקרו-אריי (DNA microarrays) הייתה השיטה המחקרית השולטת לאנליזת הטרנסקריפטום על ידי יצירת פרופילים של רמות ביטוי גנים. למרות שגם כיום מחקרים לא מעטים משתמשים במיקרו-אריי ומייצרים תוצאות מלהיבות במעט זמן יחסית, מגבלות ניסויות פנימיות של שיטה זו גורמות לריצוף הרנ"א להיות השיטה המועדפת. מגבלה גדולה וחשובה ביותר של האריי היא העובדה שיש צורך לדעת איזה רצפים מחפשים, ולהכין לכל רצף נחקר גלאי מתאים על מנת לזהות ובסופו של דבר לכמת את התעתיקים, בעוד ששיטת הרנ"א- סק היא בעלת אופי של "שאלה פתוחה" אשר מניבה תוצאות גם ללא ידע מוקדם כלל על רצפי התעתיקים הנחקרים. ככל שהמחקר בתחום ריצוף הרנ"א גדל ומתרחב ומניב תוצאות מבטיחות וקבועות, נשאלת השאלה "האם זהו תחילתו של סוף עידן המיקרו-אריי?". אף על פי כן, עדיין ליישומים רבים, מיקרו-אריי היא השיטה המועדפת. לא רק ששיטה זו זולה פי 10–100 בהשוואה לאותה רזולוציית דיוק בריצוף רנ"א, אלה שגם פרוטוקולי העבודה של ריצוף הרנ"א עדיין לוקים בחסר בכל הקשור לשלבי הליגציה הנחוצים. מגבלה נוספת לכימות פרופיל ביטוי גנים באמצעות ריצוף רנ"א היא שתעתיקים שכיחים (כמו אלה של גנים "שומרי-בית") אחראים לעיקר האינפורמציה המרוצפת. כך למשל בדגימה טיפוסית, 5% מהגנים מהווים כ-75% מהקריאות המרוצפות. כתוצאה מכך קשה למדוד את שכיחות התעתיקים הנותרים בצורה אמינה ולכן רוב המדידות מושפעות מ"רעש" רב.
אנליזה > כיסוי כמדד לביטוי

רמות ביטוי יכולות להיות מחולצות באמצעות ריצוף רנ"א רק בהתאם ליכולת שליפה של רצף נתון. מחקרי טרנסקריפטומיקה בשמרים למשל, הראו שנדרש כיסוי של פי-4 (Fourfold coverage) לאמפליקונים (amplicons) על מנת שאלו יהיו מאופיינים ומוגדרים כגן מבוטא. כאשר הטרנסקריפטום מקוטע לפני הפיכתו לדנ"א משלים, מספר הקריאות המיוחסות לאקסון מסוים, מנורמל לאורכו בחיה (in vivo), מניב רמות ביטוי לגן שהם בקורולציה לאלו המושגים באמצעות qPCR.
אנליזה > גילוי שונות ברמת הנוקליאוטיד הבודד

שונות ברמת הנוקליאוטיד הבודד בטרנסקריפטום נחקרה בתירס באמצעות פלטפורמת רוצ'ה 454 (Roche 454 sequencing). באמצעות טכנולוגיה זו חולצו בערך 7,000 פולימורפיזמים חד-בסיסיים (SNPs) שונים. לאחר אימות בעזרת שיטת סנגר, אושרו כמעט 5,000 פולימורפיזמים חד-בסיסיים שונים המשתרעים על פני למעלה מ-2,400 גנים בתירס.
אנליזה > כיסוי/עומק

כיסוי ועומק יכולים להשפיע על המוטציות שמתגלות במהלך הריצוף. בהתחשב שדינמיקת התא היא תלוית ביטוי, אלל מסוים עשוי לא להתגלות הן מפני שאינו מצוי בגנום והן מפני שהגן אינו מבוטא בזמן המדידה. ריצוף רנ"א יכול להניב אינפורמציה נוספת אודות רמות הביטוי של כל אלל של גן מסוים וע"י כך לנסות ולכמת את אופי ההטרוזיגוטיות של גן נתון. במחקרים אסוציאתיבים, גנוטיפים מיוחסים למחלה, ורמות ביטוי עשויות להיות מיוחסות למחלה גם כן. באמצעות ריצוף רנ"א ניתן למדוד את הקשר בין שני משתנים מיוחסים אלה, כלומר מהו טיב הקשר לרמות ביטוי של אלל מסוים. עומק הריצוף הנחוץ לאפליקציה מסוימת יכול להיות מחולץ מניסוי מקדים קטן יותר (Pilot experiment).
אנליזה > השוואת רמות ביטוי אללים לתאי הרבייה

הדרך היחידה להיות בטוח בוודאות במוטציות של פרט מסוים, היא על ידי השוואת רצפי הטרנסקיפטום של הפרט לרצפי הדנ"א הגנומי בתאי הרבייה של אותו פרט. תהליך זה מאפשר להבדיל בין גנים הומוזיגוטים לבין שונות בביטוי של אחד מהאללים. כמו גם, תהליך זה יכול לספק מידע אודות גנים שלא התבטאו כלל במהלך לקיחת הדגימה לניסוי.
אנליזה > אפיון שינויים שלאחר-שיעתוק

באמצעות השוואת רצפי הטרנסקריפטום לגנום של פרט מסוים ניתן לזהות עריכות שלאחר-שיעתוק. כך למשל, במקרה שפרט מסוים הוא הומוזיגוט לגן מסוים, אך כל תעתיקי הרנ"א שהתגלו היו מטיפוס של אלל אחר שלא תואם לגרסה הגנומית, ניתן לקבוע שאכן התרחש אירוע עריכה שלאחר-שיעתוק.
באופן כללי וריאציות ברמת הבסיס הבודד ב-mRNA אינן נחשבות כמשפיעות על שונות פונקצינאלית בין תאים. הסיבה לכך היא מפני ששינויים אלה נעלמים עם דגרגציית מולקולת הרנ"א ואינם תמידיים, אולם הם בהחלט עשויים להשפיע על תהליכי התרגום והשיחבור של אותו תעתיק. כמו כן מכיוון שמנגנוני תיקון הדנ"א היעילים אינם פועלים על מולקולות רנ"א ניתן לזהות וריאציות כאלה בתדירות גבוה יחסית, ואף הוצע לקשור הליך זה למחלות פריון (חלקיק חלבוני זיהומי) כמו TSE) Transmissible Spongiform Encephalopathies).
אנליזה > גילוי איחוי גנים

גנים מאוחים, הנוצרים בעקבות מודיפיקציות מבניות שונות בגנום, זכו לאחרונה להרבה תשומת לב עקב הקשרם לסרטן. היכולת של שיטת ריצוף הרנ"א לנתח טרנסקיפטום שלם מדגימה בצורה רנדומלית, הפכה את השיטה לכלי שימושי לגילוי אירועים שכיחים אלו בסרטן.
הרעיון מתבסס על אותו הליך של יישור קריאות טרנסקריפטומיות קצרות לגנום מקור. רוב הקריאות הקצרות יותאמו לאזורי אקסונים או לצמתים בין אקסונים בלוקוס נתון, אך ייתכן מצב בו יהיו קריאות אשר יותאמו לקטעי אקסונים משני גנים שונים. מצב כזה יוכיח איחוי אפשרי בין גנים, אך עקב אורכן הקצר של הקריאות יהיה הרבה "רעש" במדידה. גישה אחרת היא שימוש בקריאות צמד-סוף (Paired end), כאשר מספר רב של קריאות כאלה יותאמו לקצוותם של שני אקסונים שונים, ברמת כיסוי גבוה, יהיה ניתן לגלות אירועי איחוי חדשים.
אנליזה > נושאים שיש להתחשב בהם

איסוף מידע על ידי ריצוף הטרנסקריפטום, נתון לאותן המגבלות המשויכות לאנליזות ביטוי רנ"א אחרות:
ביטוי תלוי-רקמה: ביטוי הגנים אינו אחיד בכל התאים של אורגניזם ותלוי רבות בסוג הרקמה ממנה נלקחו התאים הנחקרים.
ביטוי תלוי-זמן: בזמן מחזור חייו של תא, פרופיל ביטוי הגנים משתנה בהתאם לזמן ביום, גירויים מהסביבה וכו'.
עקב כך, יש להיזהר מהסקת מסקנות מתוצאות מחקרי ריצוף שכן חלק מהמידע שנאסף אולי לא משקף את הפרט עצמו. דוגמה לכך היא גילוי וריאציות ברמת הבסיס הבודד ברנ"א שמתבטא, שלא בהכרח משקפות את הגנוטיפ של אותו הפרט. ייתכן ואלל המקור פשוט לא מתבטא באותה רקמה או זמן, ומודיפיקציות תלויות רקמה/זמן שינו את התעתיק בדגימה הספציפית הנחקרת.
היסטוריה

הופעתן של טכנולוגיות ריצוף מתקדמות בעלות תפוקה גבוהה פתחה אפשרויות חדשות בתחום ריצוף הדנ"א, וככל שהשימוש בכלים החדשים הפך נפוץ יותר, נוצרו גם שיטות חדשניות להשתמש בהם.
הדרישות הנמוכות של טכנולוגיות הריצוף בתפוקה גבוהה מרֶצֶף הנוקליאוטידים המשמש כקֶלֶט, יחד עם הכיסוי העמוק, והרזולוציה ברמת הבסיס הבודד – אפשרו לשימוש בטכנולוגיות האלה להתרחב לתחום הטרנסקריפטומיקה (Transcriptomics). טרנסקריפטומיקה היא תחום מחקר העוסק באפיון הרנ"א המתועתק מגנום מסוים שמעוניינים לחקור. אף על פי שהטרנסקריפטומים דינמיים יותר מדנ"א גנומי, הם מספקים גישה ישירה לבקרת גנים ומידע על חלבונים. ריצוף טרנסקריפטומים אינו רעיון חדש; פותחו בעבר שיטות שונות לפיענוח ישיר של רצפי דנ"א משלים (cDNA), רובן מבוססות על שיטת סנגר המסורתית (והיקרה יותר), ואחרות משתמשות במתודולוגיות כגון SAGE ‏(Serial analysis of gene expression), ‏CAGE ‏(Cap analysis of gene expression) ו-MPSS‏ (Massively parallel signature sequencing).
ריצוף טרנסקריפטום (ריצוף רנ"א) יכול להתבצע במגוון פלטפורמות כדי לבחון הרבה רעיונות והשערות. לדוגמה, פלטפורמת האנליזה הגנומית של אילומינה (Genome AnalyzerIllumina) שימשה בין היתר לריצוף טרנסקריפטומים של יונקים, ריצוף SOLiD של חברת ABI שימש לקבלת פרופיל ביטוי של תאי גזע, ו"ריצוף 454" של חברת Roche שימש לקבלת מפת הפולימורפיזמים החד-בסיסיים (SNPs) בתירס. למרות ההבדלים הטכניים בין פלטפורמה לפלטפורמה, האינפורמציה הנאספת מכל אחת מהן זהה במהותה.
ראו גם

Ribosome profiling
הערות שוליים

↑  Rohan Lowe, Neil Shirley, Mark Bleackley, Stephen Dolan, Transcriptomics technologies, PLoS computational biology 13, 2017-05, עמ' e1005457 doi: 10.1371/journal.pcbi.1005457
מיכאל אייזנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1867 (יוליאני) בילה צרקווה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 ביולי 1920 (בגיל 52) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מקום קבורה:  ברלין 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג (1893) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אר נובו 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1900) 
 צאצאים:  סרגיי אייזנשטיין 
 
מיכאל אייזנשטיין, אשתו ובנו סרגיי (1900)
לוחית זיכרון למיכאל אייזנשטיין ברחוב אלברטה בריגה
מיכאל אוסיפוביץ' אייזנשטיין (ברוסית: Михаил Осипович Эйзенштейн; ‏[5 בספטמבר על פי הלוח היוליאני] 17 בספטמבר 1867 – 1 ביולי 1920) היה אדריכל ומהנדס אזרחי רוסי יהודי, שנודע בעיקר בשל הבתים שתכנן ובנה בריגה בסגנון אר נובו.
ביוגרפיה

אייזנשטיין נולד בסנקט פטרבורג. סבו וסבתו מצד אביו היו יהודים מאוקראינה שעברו לנצרות האורתודוקסית. הצד האחר במשפחה היה שוודי.
הוא למד בבית הספר להנדסה אזרחית בסנקט פטרבורג וסיים את לימודיו ב-1893. לאחר מכן עבר לריגה שחוותה באותו זמן פריחה כלכלית. סגנון הבנייה הרווח בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה האר נובו, ואייזנשטיין תכנן ובנה בתים רבים בסגנון זה במרכז ריגה. במיוחד מפורסם הוא רחוב אלברטה שבו ישנו ריכוז גדול של בתים שבנה. חזיתות הבתים מלאות בקישוטים של חיות ופני אדם בצורות שונות. הרחוב מהווה אטרקציה תיירותית בלטביה בכלל ובריגה בפרט.
לאחר מהפכת אוקטובר ברח אייזנשטיין לברלין שם נפטר ונקבר.
עיריית ריגה הוקירה את תרומתו לעיר והציבה לוחית זיכרון לכבודו ברחוב אלברטה.
בנו היה במאי הקולנוע המפורסם סרגיי אייזנשטיין.
בית אר נובו ברח' אלברטה
בית אר נובו ברח' אלברטה
תיירים ברח' אלברטה בריגה
הערות שוליים

↑  http://forum.myriga.info/index.php?act=Attach&type=post&id=55596
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12893591X  ISNI: 0000 0001 1690 8097  LCCN: n2004000874  LNB: 000110190  NKC: jx20130422004  SUDOC: 076065871  ULAN: 500121495  VIAF: 96577490   WorldCat (עם VIAF): 96577490
הארי היי

הארי היי (באנגלית: Harry Hay;‏ 7 באפריל 1912 - 24 באוקטובר 2002) היה פעיל אמריקאי בולט לזכויות להט"ב, קומוניסט ופעיל לזכויות הילידים ביבשת אמריקה. הוא ייסד את אגודת מאטאשין, אחת מהקבוצות הראשונות לזכויות להט"ב בארצות הברית, וכן את תנועת פיות רדיקליות, המהווה אלטרנטיבה קהילתית, רוחנית ופוליטית לזרם המרכזי בתרבות הגייז המודרנית.
ביוגרפיה

הארי היי נולד למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה באנגליה, וגדל בצ'ילה ובקליפורניה שבארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן הפך לשחקן תיאטרון מקצועי בלוס אנג'לס, שם הצטרף למפלגה הקומוניסטית. אף על פי שמגיל צעיר חש משיכה כלפי בני מינו, כתוצאה מלחץ חברתי הוא קיים אורח חיים הטרוסקסואלי ואף נישא ב-1938 לפעילה מהמפלגה הקומוניסטית, איתה אימץ שני ילדים. מכיוון שנשאר הומוסקסואל, בשנת 1950 הסתיימו נישואיו.
תרומתו ללהט"ב

לאחר סיום נישואיו, היי ייסד את אגודת מאטאשין שפעלה להגנה ותמיכה בזכויות הומוסקסואלים, בתקופה בה יחסים חד-מיניים היוו עבירה על החוק.
ב-1969 ייסד היי סניף של Gay Liberation Front בלוס אנג'לס. ב-1970 עבר לניו מקסיקו עם בן זוגו וב-1979 ייסדו יחד עם דון קילהפנר ומיטש ווקר את תנועת פיות רדיקליות.
היי מתואר כ"מייסד התנועה הגאה המודרנית" ו"אבי השחרור ההומואי" והיה נושא לספר ביוגרפי ולסרט תיעודי.
עם השנים נקט עמדה נגד ההיטמעות של המיעוט הלהט"בי בחברה ההטרו-נורמטיבית, ולמען שמירה של תרבות שוליים קווירית ומגוונת. "עטינו עלינו עור צפרדע ירוק ומכוער של קונפורמיות הטרוסקסואלית, וכך שרדנו את שנות בית הספר", הסביר פעם היי. "אנחנו יודעים איך לחיות דרך העיניים שלהם, אנחנו תמיד יכולים לשחק במשחקים שלהם, אבל האם אנחנו מתכחשים לעצמנו על ידי כך? אם אתה נושא עליך את עור הקונפורמיות, אתה מסתיר ומדחיק את הנסיך או הנסיכה היפהפיים שבתוכך".
גלריה

הארי היי באפריל 1996
הארי היי בספטמבר 2000
ראו גם

פיות רדיקליות
זכויות להט"ב באמריקה
הערות שוליים

↑  Timmons, Stuart (1990). The Trouble with Harry Hay: Founder of the Modern Gay Movement. Boston: Alyson Publications. ISBN 978-1555831752.
↑  Haggerty, George E.; Beynon, John; Eisner, Douglas (2000). Encyclopedia of Lesbian and Gay Histories and Cultures, Vol. 2. New York: Garland Publishing. Retrieved 12 September 2017.
↑  Gay pioneer Harry Hay dies". The Advocate. 2002-10-25. Archived from the original on 2008-06-24. Retrieved 2009-04-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604395305171  GND: 119031647  ISNI: 0000 0001 1440 1284  LCCN: n95099197  NKC: xx0153363  SNAC: w64p1gc2  VIAF: 26315633   WorldCat (עם VIAF): 26315633
תסמונת טראומה דתית

הפיתוי והגירוש מגן עדן, מיכלאנג'לו, 1512
תסמונת טראומה דתית (Religious Trauma Syndrome) איננה מיוצגת במקורות פסיכיאטרים, אך היא מוכרת בשדה הפסיכולוגי-פסיכותרפיסטי, כמכלול של סימפטומים, המשתנים בחומרתם, שחווים אלה שהשתתפו או השאירו מאחור קבוצות דתיות ומערכות אמונה סמכותניות, דוגמטיות ושולטות. התסמינים כוללים בעיות קוגניטיביות, רגשיות, תפקודיות וחברתיות / תרבותיות וכן עיכובים התפתחותיים.
התסמונת נוצרת כתגובה לטראומה כפולה: ראשית, שימוש ממושך באינדוקטרינציה מצד קהילה דתית, ושנית, פעולת עזיבה של הקהילה. התסמונת צמחה כאוסף היוריסטי של סימפטומים המבוססים על תיאוריות פסיכולוגיות של טראומה שמקורן בפוסט-טראומה ופוסט-טראומה מורכבת, כמו גם בתאוריית טראומה בבגידה.
טביעת המונח

המונח "תסמונת טראומה דתית" נטבע בשנת 2011 על ידי הפסיכולוגית האמריקאית ד"ר מרלין ווינל במאמר עבור ה-BABCP, האגודה הבריטית לפסיכותרפיה התנהגותית וקוגניטיבית, אם כי התופעה הוכרה הרבה לפני כן. המונח הופץ בקרב פסיכותרפיסטים, פונדמנטליסטים לשעבר ואחרים המתאוששים מהאינדוקטרינציה הדתית.
ווינל מסבירה את הצורך בתווית, ואת היתרונות של הגדרת הסימפטומים הקיימים ב-RTS, בדומה להגדרת אנורקסיה כהפרעה: התווית יכולה להפחית את הבושה והבידוד של השורדים, תוך קידום אבחון, טיפול והדרכה לאנשי מקצוע שעובדים עם הסובלים מהמצב. שורדים מדווחים על הקלה כשהם מגלים שהתסמונת היא "אמיתית".
ד"ר ווינל חיברה ספר לעזרה עצמית בשם "Leaving The Fold", השופע בעדויות, תרגילים ודרכי התמודדות עם התסמונת. בנוסף, הקימה עסק לתמיכה מקיפה בשורדי טראומה דתית, הנקרא "Journy Free". העסק פעיל בארצות הברית וברשת, ומציע שירותים שונים כגון ייעוץ, קבוצת תמיכה, סרטונים ועוד.
בתרבות ובאמנות

במחזמר "צלילי המוסיקה", אשר הופק גם כסרט ב-1965, מריה, הדמות הראשית, עוזבת הכשרה במנזר נשים בעקבות ההבנה שהמקום מדכא את כשרונותיה וחלומותיה.
בספרה האוטוביוגרפי "המורדת" משנת 2012, חושפת דבורה פלדמן את מסעה המטלטל מקהילה דתית-דכאנית בניו יורק, אל חיים של חופש בגרמניה. הספר הופק כמיני-סדרה בנטפליקס.
תוכנית המציאות "חיי: מהלכה למעשה", שיצאה ב-2021, עוקבת אחר חייה הפרטיים של ג'וליה הארט, אם לארבעה שעזבה את הדת, הפכה לאשת עסקים מצליחה ומזדהה כפמיניסטית. בנותיה ובניה עזבו את הדת בעקבותיה ובנו חיים חדשים בעולם החילוני.
תסמינים

באשר לתסמינים של תסמונת טראומה דתית, זוהו הפרעות בתפקוד, המשתנים במידתם ובחומרתם:
קוגניטיבי: בלבול, קושי בקבלת החלטות וחשיבה ביקורתית, דיסוציאציה, בלבול זהות
רגשי: חרדה, התקפי פאניקה, דיכאון, מחשבות אובדניות, כעס, צער, אשמה, בדידות, חוסר משמעות
פונקציונלי: הפרעות שינה ואכילה, סיוטים, הפרעות בתפקוד המיני, שימוש בסמים, סומטיזציה
חברתי/תרבותי: קרע ברשת המשפחתית והחברתית, בעיות תעסוקה, לחץ כלכלי, בעיות השתלבות בחברה, חוסר תפקוד בין אישי
עיכוב התפתחותי: חוסר בשלות רגשית, אינטלקטואלית, חברתית ומינית, הנובע מהגבלת מידע ורתיעה מחשיבה ביקורתית בתוך הסביבה הדתית.
טראומה דתית נמצאה קשורה גם לאירועים חמורים כמו התאבדות ורצח.
איך מתפתחת RTS

RTS מתחילה בקבוצות דתיות, שבמרכזן שני מסרים בסיסיים: "את/ה לא בסדר" ו-"את/ה לא בטוח/ה". רעיונות אלה נאכפים ומעוגנים, בין היתר, על ידי תאולוגיה, כגון דוקטרינות הנוצריות של החטא הקדמון והגיהנום.
ניתן להשוות את התפתחות ה-RTS להתפתחות של פוסט-טראומה מורכבת, המוגדרת כהפרעה פסיכולוגית, שיכולה להתפתח בתגובה לחוויה ממושכת וחוזרת של טראומה בין אישית, במצב שבו לקרבן יש סיכוי מועט או אפסי להימלט.
תסמינים של RTS הם למעשה תגובה טבעית לאמונה בקיומו של דמות אלוהים אגרסיבי, כל יכול, הרואה בבני אדם כפגומים מטבעם, יחד עם קשר קבוע למנהיגי דת, המשתמשים באיומים, כגון מוות נצחי, חיים בלתי ניתנים לפדיון, דיבוק ורעיונות מבעיתים אחרים, במטרה לשלוט במסירות ובכניעה של חברי הקבוצה.
קהילת הלהטב"ק נמצאת בסיכון מיוחד ל-RTS ו-C-PTSD שכן המערכת הדתית מנסה "להמיר" נטייה מינית ולשנות זהות מגדרית, כך שיתאימו לציפיותיה ומטרותיה. טיפול המרה תהליך זה עשוי לפגוע בערך העצמי של הקורבן לו, להחמיר סימפטומים דמויי C-PTSD של RTS. הוא כולל לעיתים איום בפרידה ממעגל חברתי, אם לא יעמדו בהגבלות המיניות, מה שעלול לייצר תסמינים ארוכי טווח של RTS.
כתבי הדת ושליחיהם תכופות יחליפו ייעוץ וסיוע מקצועי בקרב מאמינים.
עזיבת קהילה דתית, על אף שנחווית לעיתים קרובות כמשחררת ומרגשת, יכולה להיחוות כאירוע טראומטי משמעותי. קהילות דתיות משמשות לעיתים קרובות כבסיס לחיים, ומספקות תמיכה חברתית, השקפת עולם קוהרנטית, תחושת משמעות, מטרה וסיפוק חברתי ורגשי. להשאיר מאחור את כל המשאבים הללו עלול להיות הפסד משמעותי; נדרשת בנייה מחדש של המציאות הפרטית, דווקא כשאין עזרה ותמיכה של קרובים, כי נשארו בדת.
בנוסף, כאשר תורה אלימה או מאיימת, כגון אמונה בגיהנום, עונש אלוהי, שדים ו"עולם חיצוני" מרושע שולבו במבנה הבסיסי של השקפת עולמו של הפרט, האיומים של מעורבות בעולם החיצון במקום בבועה הבטוחה של הקהילה הדתית השולטת, עלולה לעורר חרדה נוספת.
כאשר אנשים מזהים את הנזק הנגרם להם במסגרות דתיות סמכותניות, דאגותיהם לעיתים ממוזערות או מבוטלות על ידי הקבוצה הדתית עצמה, בין היתר בגין ההשקעה ביצירת השקפה חיובית על דת. בגידה מוֹסְדִית, בידי הקהילה הדתית ובידי החברה הכללית, עלולה להחמיר את הסימפטומים של RTS. אנשים שעוזבים את הדת יכולים לחוות עוינות קיצונית מצד שותפיהם לשעבר.
אבני היסוד של RTS

התפתחות ה-RTS כמערך סימפטומים שניתן לאבחון וטיפול, מסתמכת על מספר תיאוריות פסיכולוגיות קודמות, המספקות מסגרת אקדמית להבנת התסמונת.
אבני היסוד של RTS > PTSD

כמו כל איטרציה של טראומה, התפתחות של RTS מבוססת על PTSD, המוכרת כהפרעה נפשית שיכולה להתפתח לאחר שאדם נחשף לאירוע טראומטי, כגון תקיפה מינית, מלחמה, תאונת דרכים, או כל איום אחר על חייו של אדם. המרכיב העיקרי בכל האירועים הללו הוא החוויה של סכנת חיים. במקרה של RTS, אדם יכול להיות בטראומה מתמונות של אש גיהנום בוערת; קבוצות דתיות ידועות בשימוש בסיפורים מבעיתים כדי להשפיע על ילדים.
חווית עזיבת האמונה יכולה להיות אירוע המתרחש במהירות או לאורך זמן. בגלל העוצמה הכללית וההשפעה הגדולה של האירוע, ניתן להשוות אותו לאירועים אחרים הגורמים ל-PTSD. תסמינים מרכזיים של PTSD הם חוויה מחדש (פלאשבקים, סיוטים), הימנעות (התרחקות ממקומות, דברים ומחשבות שהם תזכורות), עוררות ותגובתיות, והפרעות קוגניציה ומצב רוח. תסמינים אלו נכונים גם לרבים שחווים טראומה דתית.
אבני היסוד של RTS > פוסט-טראומה מורכבת

PTSD מורכב היא הפרעה קרובה המתייחסת לטראומה חוזרת ונשנית לאורך חודשים או שנים, ולא לאירוע חד פעמי. כל סוג של טראומה ארוכת טווח, יכול להוביל ל-C-PTSD. עם זאת, נראה שהוא מופיע לעיתים קרובות אצל אנשים שעברו התעללות על ידי מישהו שהיה אמור להיות המטפל או המגן שלהם. מקור המונח C-PTSD נוצר על ידי ג'ודית הרמן, המתארת את ההיסטוריה של הטראומה כמושג בעולם הפסיכולוגי יחד עם גישה תלת-שלבית להחלמה (בטיחות, זיכרון ואבל, וחיבור מחדש). הרמן מתארת את החשיבות של מתן שמות ואבחון טראומה כדי לסייע בהחלמה, ומעניק לגיטימציה נוספת לצורך בהגדרת RTS כנובע מחוויות דתיות ספציפיות. הרמן גם מתארת CPTSD עם הסיבוכים הטראומטיים של הישרדות בשבי. זוהי אבחנה דומה ל-RTS שבה RTS מתרחש בתגובה לשבי נתפס (ראה #איך מתפתח RTS) ולא מציאות פיזית.
הסימפטומים של CPTSD כוללים את אלה של PTSD בתוספת חוסר ויסות רגשי, ניתוק, תפיסה עצמית שלילית, בעיות ביחסים, אובדן משמעות ואחרים המשווים גם הם ל-RTS. הטראומטולוג פיט ווקר רואה בהפרעת התקשרות את אחד התסמינים המרכזיים של PTSD מורכב. הוא מתאר זאת כתוצאה מגידול עם מטפלים ראשוניים שנחוו באופן קבוע כמסוכנים. הוא מסביר שהתעללות והזנחה חוזרות ונשנות מרגילות ילדים לחיות בפחד ובגירוי מערכת העצבים הסימפתטית.