stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלקון (מערכת)
מאפיינים ויכולות

מערכת הפלקון מורכבת ממספר גלאים, כשהעיקרי שבהם הוא מכ"ם מסוג מערך מופע (Phased Array) סורק-אלקטרונית אקטיבי (Active Electronically Scanned Array, ובקיצור AESA). בניגוד למכ"ם "רוטודום" – ההתקן החיצוני המותקן על מערכות התרעה מוקדמת אחרות, המכ"ם מסוג זה מורכב ממערך של אנטנות קליטה ושידור באופן שמאפשר לכוון אלקטרונית את אלומת המכ"ם, כך שאין צורך בהתקן שמסתובב וסורק באופן מכני. מכ"ם זה הוא בעל קצב-סריקה קצר ביותר יחסית למכ"ם הסורק-מכנית, ומאפשר התמקדות מיידית במטרה מסוימת.
מערכות המכ"ם של הפלקון יכולות להיות מותקנות על גוף המטוס, או מעליו בתוך חופה. בכל אופן, יתאפשר למכ"ם לכסות בסריקתו 360 מעלות סביב. בכך הוא מסוגל לעקוב ולאכן מטרות מתמרנות מהירות (למשל מטוסי קרב), מטרות הטסות בגובה-נמוך ואף מטרות קרקעיות, בטווח של מאות קילומטרים ובכל תנאי מזג אוויר.
בנוסף, מכילה מערכת הפלקון רכיב זיהוי עמית-טורף (בקיצור: זע"ט, באנגלית: IFF), וכן רכיבי מודיעין אלקטרוני (Electronic Surveillance Measures / Electronic Intelligence – ESM/ELINT) ורכיבי מודיעין תקשורת (Communication Surveillance Measures / Communication Intelligence – CSM/COMINT), המאפשרים לגלות, לנתח ולאסוף מידע על קורנים קרקעיים ואוויריים (לדוגמה: מערכות מכ"ם של סוללות נ"מ) ותשדורות תקשורת של רשתות הקשר של האויב.
בהסתמך על מערך הגלאים המרכיבים אותה, מערכת הפלקון מסוגלת ליצור היתוך-מידע בזמן-אמת, על-מנת לשפר את יכולת גילוי המטרות.
מערכת הפלקון מתאימה להתקנה על מספר כלי טיס, ובהם בואינג 707, בואינג 767, בואינג 747 ואיליושין Il-76. לצורך הפעלתה, מורכבות בפלטפורמה הנושאת את הפלקון עד 11 עמדות מפעילים.
היסטוריה

המערכת נחשפה לראשונה ב-1989, לאחר שמערכת דומה סופקה לחיל האוויר, והתעשייה האווירית החלה בשיווקה ברחבי העולם. הלקוח הראשון עמו נחתם חוזה היה חיל האוויר של צ'ילה.  
במסגרת החוזה מערכת הפלקון והותקנה על מטוס בואינג 707 שרכשה התעשייה האווירית. הוא נחשף לראשונה בסלון האווירי בפריז ביוני 1993. המערכת המוטסת, שסופקה לחיל האוויר הצ'ילאני ב-1994, מכונה "קונדור" (Condor).
בשנת 1996 נחתם הסכם בין הרפובליקה העממית של סין לתעשייה האווירית, לאספקת 4 מטוסי ביון מתקדמים, המבוססים על מערכות מכ"ם מדגם "פאלקון". באותה עת, במזרח הרחוק, רק יפן וארצות הברית הפעילו מטוסים עם מערכות מכ"ם להתרעה מוקדמת, מדגם "איוואקס", וההסכם היה בעל חשיבות אסטרטגית לסין. המערכות היו אמורות להיות מורכבות על מטוסי תובלה בעל 4 מנועי טורבו-מניפה, מדגם איליושין Il-76, תוצרת חברת איליושין הרוסית. אלתא תכננה במקור לספק את המערכת על מטוס מדגם בואינג 707 (כפי שנעשה עבור מערכת "פלקון" שסופקה לחיל האוויר הצ'ילאני ב-1994), אולם סין דרשה לקבל אותה על מטוס מדגם איליושין-76 רוסי, מסוג שהיא מפעילה. פרטי העסקה נשמרו בחשאיות לבקשת סין, אך פרטים עליה הגיעו לארצות הברית. במהלך שנת 1999 החלה ביקורת על העסקה בכלי התקשורת בארצות הברית ובקונגרס. עקב כך פרץ משבר חמור ביחסי ארצות הברית–ישראל (משבר שכונה "משבר הפלקון") ולאחר לחצים כבדים ביטלה ישראל את העסקה.
בדצמבר 2001 דיווח הירחון "דיפנס ניוז" כי ישראל מתכוונת להשלים עסקה למכירת מטוסי ביון מסוג "פלקון" להודו תמורת כמיליארד דולר. במקביל דרשו הסינים מיליארד דולר פיצוי על ביטול העסקה. במרץ 2004, ישראל והודו חתמו על עסקה בהיקף של 1.1 מיליארד דולר, לפיה התעשייה האווירית לישראל תספק לחיל האוויר ההודי 3 מערכות פלקון. זהו הייתה העסקה הגדולה ביותר בתולדות היצוא הביטחוני של ישראל עד אז. במקביל, חתמה הודו על עסקה נפרדת עם תאגיד איליושין הרוסי לאספקת 3 מטוסי תובלה מדגם Il-76 על-מנת להוות פלטפורמה להתקנת הפלקון, בהיקף של חצי מיליארד דולר נוספים. עקב עיכובים באספקת המטוסים, אספקת המטוסים נדחתה ל-2009–2010.
באפריל 2002 חיל האוויר הישראלי בחר בגאלפסטרים 5 (מכונה "נחשון") על-מנת להתקין בו את המערכת, ורכש 3 מטוסים מהדגם G-550 לצורך כך. המערכת מכונה "עיטם" (בניגוד לגרסת ה"נחשון" המיועדת למודיעין אותות ומכונה "שביט"). התעשייה האווירית לישראל ביצעה שינויים משמעותיים בגוף מטוסי הגאלפסטרים שנרכשו לצורך התאמתם לנשיאת מכ"ם המערכת. המכ"ם בו נעשה שימוש בחיל האוויר הוא גרסה מתקדמת יותר מדגם EL/W-2085, גרסה זו בעלת סנסור מתקדם יותר המעניק לה יכולות גבוהות יותר ובעלות נמוכה יותר מהמערכת הישנה.
בפברואר 2008 נרכשו 4 מטוסי גאלפסטרים G-550 דומים במסגרת החוזה של חיל האוויר הסינגפורי. נמסרה לסינגפור ב-2010. שם החליפה מערכת הפלקון את מערכות ההתרעה המוקדמת המותקנת על מטוסי E-2 הוקאיי (ששימשו גם בחיל-האוויר הישראלי, בכינוי "דיה", עד 1994).
באוגוסט 2020  פורסם כי הודו מתכננת לרכוש מישראל 2 מערכות נוספות, בעסקה בשווי של מיליארד דולר.
ראו גם

מכ"ם
מערכת מוטסת לשליטה והתרעה מוקדמת
טייסת 122 ("טייסת הנחשון")
יחסי הודו–ישראל, יחסי ישראל-סינגפור, יחסי ישראל–סין
מטוס שליטה ובקרה
הערות שוליים

↑  ‏IAI Phalcon 707, באתר Federation of American Scientists
↑  שרון שדה, תע״א מבצעת טיסות מבחן של מטוס הביון "פאלקון", חדשות, 23 במאי 1993
↑  שרון שדה (לה בורז'ה), נגמר להם האוויר - שיחות סלון - הסלון האווירי בלה בורז'ה, חדשות, 21 ביוני 1993
↑  אורה קורן ודרור מרום, ‏השבחת הפאלקון ע"י תע"א לסין מוטלת בספק עקב מותו של שאול אייזנברג, באתר גלובס, 3 באפריל 1997
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏"אסיה טיימס": התקדמות במגעים למכירת מערכות התראה אוויריות מישראל לסין, באתר גלובס, 11 בנובמבר 1996
↑  דרור מרום, ‏נשיא רוסיה אישר העברת מטוסים לאלתא להתקנת מערכות התרעה עבור הצבא הסיני, באתר גלובס, 18 במרץ 1997
↑  דרור מרום, ‏סין תרכוש מתע"א רק מטוס התרעה אחד - ולא ארבעה כפי שתיכננה, באתר גלובס, 13 בספטמבר 1998
↑  איי אונליין, נ.י. טיימס: ארה'ב ידעה מזמן על העיסקה הסינית ולא ניסתה לעוצרה, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2000
↑  אמנון ברזילי, ההרפתקה ששווה מיליארדים, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2001
↑  אמנון ברזילי, סין תובעת מיליארד ד' על ביטול מכירת הפלקון, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2001
↑  פליקס פריש, ‏נחתם ההסכם לאספקת "פאלקון" להודו, באתר גלובס, 7 במרץ 2004
אמנון ברזילי, נחתמה העסקה הגדולה ביותר בתולדות היצוא הבטחוני: 3 מטוסי ביון מסוג "פלקון" יימכרו לחיל האוויר של הודו, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2004
↑  יוסי מלמן, בחודש הבא: ישראל תספק להודו אחד ממטוסי הביון שבנתה בעבורה, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2009
↑  סוכנויות הידיעות, אלתא של התעשייה האווירית הישראלית זכתה בהזמנה של 250 מיליון דולר ממשרד הביטחון, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2002
↑  הארץ, התעשייה האווירית תספק לסינגפור מטוסי ביון ב-600 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2008
↑  אודי עציון, הודו תזמין מהתעשייה האווירית מטוסי התרעה במיליארד דולר, באתר כלכליסט, 28 באוגוסט 2020
| מכ"מים מתוצרת אלתא |
| --- | --- | --- |
| מכ"ם קרקעי | EL/M-2080 (אורן ירוק) • EL/M-2080S (אורן אדיר) • EL/M-2090 (מערכת טרה) • EL/M-2084 (ר"ז) • ELM-2112 (מכ"ם בוהה) • EL/M-2133 (מערכת מעיל רוח) • EL/M-2138T (מערכת מגן רוח) |  |
| מכ"ם אווירי | טכסאר • EL/M-2075 (פלקון) • EL/M-2083 (מערכת בלון תצפית) • EL/W-2085 (מטוס שליטה ובקרה) |  |
| מכ"ם ימי | דגון • EL/M-2238 STAR • EL/M-2248 MF-STAR • אדיר • EL/M-2258 (אלפא) |  |
פיסטויה (נפה)

| --- | --- |
סמל פיסטויהסמל פיסטויה

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  טוסקנה טוסקנה
 מושל:  Federica Fratoni
 רשות מחוקקת:  Provincial Council of Pistoia 
 בירת הנפה:  פיסטויה 
 שטח:  965 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  290,101 (31 בדצמבר 2023)
  ‑ צפיפות:  278 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  43°56′00″N 10°55′00″E﻿ / ﻿43.933333333333°N 10.916666666667°E﻿ / 43.933333333333; 10.916666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.provincia.Pistoia.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       מיקום נפת פיסטויה במחוז טוסקנה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת פיסטויה (באיטלקית: Provincia di Pistoia) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 965 קמ"ר, ובשנת 2004 התגוררו בה 268,503 נפש. בירתה של הנפה בעיר פיסטויה.
הנפה גובלת בנפת מודנה ובנפת בולוניה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת פראטו במחוז טוסקנה במזרח, בנפת פירנצה במחוז טוסקנה בדרום, בנפת לוקה במחוז טוסקנה במערב.
פיסורניס

| פיסורניס |
| --- | --- |
 שלד של פיסורניס
תקופה
אמצע-סוף אוליגוקן 29.2–26.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קריאמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פורוסרקוסיים
סוג:: פיסורניס
מין:: Physornis fortis
שם מדעי
 Physornis

פיסורניס (שם מדעי: Physornis; מילולית: "עוף טבעי") הוא סוג נכחד של עוף גדול ממשפחת הפורוסרקוסיים. הוא חי באמריקה הדרומית במשך אמצע עד לסוף תקופת האוליגוקן, לפני 29.2 עד 26.3 מיליון שנה. סוג זה התגלה בתצורות סרמיאנטו (Sarmiento Formation), במחוז צ'ובוט שבפטגוניה, ארגנטינה, ותואר בידי החוקר פלורנטינו אמגינו (אנ').
בסוג זה נכלל מין יחיד - Physornis fortis. הממצאים כללו רק שבר של לסת תחתונה באורך 137 מ"מ. בהמשך התגלו ממצאים נוספים שייתכן שהשתייכו לסוג זה. עם זאת, כמה חוקרים כמו בריאן פטרסון (Bryan Patterson), סוברים שכל הממצאים שהתגלו מהעוף הם למעשה שרידים של יונקים. החוקרים הרקולנו מרקוס אלברנגה (אנ') ואליזבת הופלינג (Elizabeth Höfling) קבעו ב-2003 שסוג זה הוא טקסון מוטל בספק, אך רוב החוקרים רואים בו טקסון תקף. שרידים מאוחרים יותר שלו הוצעו לסוג חדש קרוב, פרפיסורניס, שהתקיים גם במיוקן.
הפיסורניס היה עוף גדול מאוד, בדומה לברונטורניס הענקי, והגיע לגובה של מעל שני מטרים ומשקל של קרוב ל-180 ק"ג. הוא משתייך לתת-משפחה Brontornithinae, בה היו הברונטורניס והפרפיסורניס מהגדולים במשפחה, וכמותם היה בעל כנפיים מנוונות ומבנה מקור ענקי בעל קצה מעוקל שהתאים לקריעת טרף בקלות. עוף זה היה טורף-העל של היבשת במשך האוליגוקן, אך נראה ששינויי האקלים של סוף התקופה הובילו אותו להכחדה.
פרידריך, דוכס וירטמברג

פרידריך, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Friedrich von Württemberg;‏ 1 ביוני 1961–9 במאי 2018), היה בנו של קרל, דוכס וירטמברג, והיה מיועד לרשת את ראשות בית וירטמברג לאחר מות אביו, אולם הוא נהרג לפני מות אביו.
ביוגרפיה

פרידריך נולד בפרידריכסהאפן ב-1 ביוני 1961 לקרל, דוכס וירטמברג ולדיאן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה. בשנת 1975 מת סבו פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, ואביו הפך לראש בית וירטמברג, ובעקבות כך עברה המשפחה לאלטסהאוזן. פרידריך למד בתיכון בזאולגאו, ולאחר מכן שירת בבונדסוור, שם הגיע לדרגת אוברסט.
בשנת 1992 הצטרף פרידריך לחברה המשפחתית שמנהלת כ-5,500 דונם של יער, 2,000 דונם של כרי דשא ושדות, 50 דונם של כרמים, כ-700 אתרים בגרמניה ומחוצה לה, יערות בקנדה ובאוסטריה, וכן השקעות רבות. כמו כן החברה מנהלת ומתחזקת 70 אתרים של בית וירטמברג.
פרידריך הוא חבר באוניברסיטת הוהנהיים, אוניברסיטת טיבינגן ויו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת צפלין. בנוסף, הוא הפטרון של קרן התומכת בילדים החולים בסוכרת, וסגן יו"ר הדירקטוריון של בית החולים אולגה בשטוטגרט. כמו כן הוא חבר בחברה להיסטוריה ותרבות של שוואביה העילית, חבר האיגוד הלאומי של באדן-וירטמברג, וחבר בוועדת קברי המלחמה הגרמנית.
ב-9 במאי 2018 נהרג פרידריך בתאונת דרכים, בכביש בין אבנוויילר לפרונהאפן.
משפחתו

ב-11 בנובמבר 1993 התחתן פרידריך עם מריה, נסיכת ויד, בתם של אולריך, נסיך ויד ואלקה פישר, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
וילהלם, דוכס וירטמברג (נולד ב-1994)
מארי אמלי, דוכסית וירטמברג (נולדה ב-1996)
סופיה דורותיאה, דוכסית וירטמברג (נולדה ב-1997)
הערות שוליים

↑  האבל לאחר מותו של פרידריך, דוכס וירטמברג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1018846409  VIAF: 230374561   WorldCat (עם VIAF): 230374561
פקק אנאלי

פקק אנאלי ליד כף יד, להשוואה
פקק אנאלי או פלאג אנאלי (באנגלית: Butt Plug) הוא אביזר מין המיועד להחדרה דרך פי הטבעת אל הרקטום.
פקק אנאלי הוא סוג של דילדו, בדרך כלל קצר ובעל בסיס רחב למניעת חדירה עמוקה מהרצוי. בניגוד לנרתיק שמסתיים בצוואר הרחם, הרקטום מוביל למעי הגס ומשם למעי, לכן חפצים המוחדרים במלואם דרך פי הטבעת עלולים להיתקע בצורה שתצריך התערבות רפואית.
החדרת הפקק האנאלי נעשית לשם הגברת הגירוי המיני, אצל גברים ונשים, והוא אביזר אחד מני רבים שמטרתם ליצור גירוי אנאלי.
עיצוב

הפקק האנאלי מגיע בצורות וגדלים שונים. לעיתים בצורת פין, בורג, מסולסל, גלי וכן הלאה. העיצוב הנפוץ בעל צורת קונוס עם קצה קהה כדי למנוע פגיעה בדפנות המעי, מעל צוואר צר יותר ובסיס מאונך לקונוס. מותני הפקק (בין הקונוס לבסיס) הצרים יותר נועדו למיקום בפי הטבעת. בזמן החדרת הפקק שרירי פי הטבעת נמתחים בהדרגתיות מעל הקונוס עד הגעתם למתניים הצרים המאפשרים את הרפיית השריר. מבנה זה נועד לקבע את הפקק במקומו ומונע ממנו להחליק החוצה. אף על פי שפעולת השרירים באזור זה רצונית הגוף נוטה לדחוף באופן אוטומטי גורמים זרים מהמעי וללא קיבוע הפקק הוא היה מחליק החוצה. גודל בסיס הקונוס ועומק המתניים קובע את עוצמת הקיבוע כאשר בסיס הקונוס קטן יחסית ניתן לדחוף את הפקק בעזרת הפעלה רצונית של שרירי הרקטום, פקק גדול יותר דורש עזרה חיצונית במשיכתו. הבסיס השטוח מונע את החדרתו של הפקק האנאלי לעומק המעי.
הפקק עשוי ממגוון חומרים שהנפוץ ביניהם הוא לטקס. חומרים שונים הכוללים סיליקון, עץ, מתכת, גומי סינתטי, אבן ואחרים נמצאים גם הם בשימוש.
שימוש

הפקק האנאלי יכול לשמש גברים ונשים כאחד. אצל חלק מהאנשים (גברים ונשים), גירוי בפי הטבעת מגביר את ההנאה המינית. החדירה ותחושת המילוי גם הן יכולות ליצור גירוי. אצל נשים, הקרבה לנרתיק (המופרד מקצה המעי על ידי קרום דק) יוצרת לחץ נוסף עליו, היכול לגרום אף הוא לגירוי (בליווי חדירה לנרתיק או בלעדיה). אצל גברים, מגע בבלוטת הערמונית מגביר את ההנאה המינית. הנאה גברית משימוש בפקק יכולה להגרם גם בעקיפין, כאשר בת זוגו של הגבר משתמשת בפקק אנאלי בעת קיום יחסי המין, אם בשל רטט שהוא יוצר, או בשל הלחץ המצר את הנרתיק.
עיצוב הפקק יכול להתמקד בסוג גירוי מסוים: קיימים פקקים בעלי מנוע ויברטור המאפשרים תחושת רטט, וכן פקקים המעוצבים כך שיגרמו להגברת חיכוך או כך שיגרו את הפרוסטטה בגוף הגבר. ניתן גם להזיז את הפקק בדומה לדילדו.
כמו בכל פעילות אנאלית החדרת הפקק דורשת שימוש בחומר סיכה מתאים כיוון שברקטום אין חומר סיכה עצמית כפי שניתן למצוא בנרתיק.
למען שמירת ההגיינה עדיף להלביש קונדום על הפקק ולזרוק אותו לאחר השימוש. בדרך זו ניתן לשמור על הפקק נקי יחסית מחיידקים ושאריות צואה. למרות אמצעי זהירות לא נהוג לשתף את הפקק בין כמה אנשים מפאת הסיכון הגבוה בהעברת מחלות המדבקות דרך נוזלי גוף כגון איידס. כמו כן, מטעמי הגיינה לא נהוג להעבירו בין פי הטבעת לפה או לנרתיק.
סכנות

החדרת הפקק לתקופה ארוכה במשך היום אפשרית, אך עלולה לגרום לשיפשוף בהיעדר חומר סיכה טבעי. בנוסף, בעת השימוש בפקק אנאלי והשארת פי הטבעת מורחב לאורך זמן יש לנקוט במשנה זהירות, היות שפעולה זו עלולה לפגוע באלסטיות הטבעית המאפיינת את שרירי פי הטבעת.
סוגים

פקק מתנפח - לפקק זה מחוברת משאבה הנותרת מחוץ לגוף, אשר מנפחת את הקונוס. הפקק ניתן להחדרה כאשר הוא צר ולאחר מכן הוא מנופח בתוך הרקטום, כך שהוא מאפשר מעבר קל דרך שריר פי הטבעת גם כאשר גודלו רב.
קיימים פקקים להחדרת נוזלים אשר לאורכם עובר צינור חלול כך שכאשר הוא בתוך הגוף ניתן להזרים דרכו נוזלים. הפקק מונע מהנוזלים לצאת החוצה.
פרנסואה-מארי ראול

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1830 Fournes-en-Weppes, צרפת 
 פטירה:  1 באפריל 1901 (בגיל 70) גרנובל, צרפת 
 ענף מדעי:  פיזיקה, כימיה 
 פרסים והוקרה:  מדליית דייווי (1892)  מפקד בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד 
 תרומות עיקריות
 חוק ראול
 
פרנסואה מארי ראול (בצרפתית: François-Marie Raoult;‏ 10 במאי 1830 – 1 באפריל 1901) היה כימאי צרפתי, שנודע בעיקר בחוק ראול שניסח.
ביוגרפיה

ראול נולד ב-10 במאי 1830, בפורנס אן וופס שבצרפת. אביו היה פקיד מכס. הוא למד מדעי הרפואה באוניברסיטת פריז. בבגרותו לימד פיזיקה ומתמטיקה בתיכונים שונים, ובמקביל המשיך במחקריו, בעיקר על תאים פוטו-וולטאיים. הוא היה מהראשונים שסברו כי אנרגיית התגובה הכימית והאנרגיה החשמלית של תא וולטאי אינם זהים. בשנת 1867 החל ללמד כימיה באוניברסיטת גרנובל, שם לימד וחקר במשך 31 שנה.
ניסוייו של ראול במדידת לחצי אדים הובילו אותו בשנת 1882 לגילוי חוק ראול, חוק חשוב בכימיה פיזיקלית הקובע שלחץ האדים של ממס הוא יחסי לשבר המולי שלו בתמיסה. התגלית התפרסמה לראשונה במאמר בכתב העת הצרפתי "Comptes Rendus", ב-23 במאי 1887. חוק זה זיכה אותו בפרסום עולמי. בשנת 1892 זכה במדליית דייווי, "על מחקריו על נקודת הקפאה בתמיסות ולחצי אדים בתמיסות". בשנת 1900 הוציא לאור ספר בשם "Tonomètrie" (טונומטריה), ושנה לאחר מכן פרסם ספר נוסף בשם "Cryoscopie" (קריוסקופיה), שעוסק בשיטה שבה מודדים את הירידה שגורם מומס בנקודת הקיפאון של ממס, וקובעים לפיה את המסה המולרית של המומס.
ב-1 באפריל 1901 נפטר ראול, בגיל 70.
הערות שוליים

↑  François-Marie Raoult, אנציקלופדיה בריטניקה
1 2 3  François-Marie Raoult and Raoult’s Law, APS News
↑  רשימת זוכי מדליית דייווי, באתר The royal society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008712687605171  BnF: cb11921163p (data)  CANTIC: a11125974  GND: 117686808  ISNI: 0000 0003 6330 2826  Léonore: 313350  NTA: 149006012  SUDOC: 083910093  VIAF: 226393206   WorldCat (עם VIAF): 226393206 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיקוד מבצעי אוויר מיוחדים של צבא ארצות הברית

| --- | --- |

 להטיס את הטובים ביותר
 פרטים
 כינוי:  USASOAC
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  כוחות מיוחדים
 בסיס האם:  פורט בראג, צפון קרולינה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־13 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אפגניסטן (2001–2014)  מלחמת עיראק  מבצע נחישות טבועה
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית
 יחידות בת:  החטיבה האווירית למבצעים מיוחדים ה-160  פלוגת הטסה (UFC)  גדוד אימוני מבצעים מיוחדים (SOATB)  משרד תוכנית יישומי טכנולוגיה (TAPO)  משרד לניהול אינטגרציה של מערכות (SIMO)
 דרגת המפקד:  בריגדיר גנרל
 מפקד נוכחי:  בריגדיר גנרל פיליפ ראיין
פיקוד מבצעי אוויר מיוחדים של צבא ארצות הברית (באנגלית: The United States Army Special Operations Aviation Command - USASOAC) הוא פיקוד בכפיפות לפיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית, בראש הפיקוד עומד קצין בדרגת בריגדיר גנרל.
הפיקוד אחראי על הטסת כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית במבצעים מיוחדים ברחבי העולם. תפקידו לפקד, לארגן, לאמן, לפתח ולצייד את יחידותיו, הוא אחראי על ניהול צי כלי הטיס, שילוב מערכות ומודרניזציה, וכשירות הציוד והאמצעים. הוא כולל 135 אנשי מטה, ולמעלה מ-3,300 איש ביחידות הכפופות.
יחידות הפיקוד > הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160 (160th SOAR)

| --- | --- |

חטיבת מסוקים. תפקידה להטיס כוחות מיוחדים במבצעיים מיוחדים ברחבי העולם. טייסי היחידה הידועים בכינוי "מתגנבי הלילה" (Night Stalkers) מיומנים בטיסת לילה. הם מאומנים לבצע את המשימות הקשות ביותר בכל תנאי סביבה, בכל מקום בעולם, ביום או בלילה, עם דיוק שאין שני לו. הם מפעילים מסוקי תובלת סער MH-47 צ'ינוק ו-MH-60 בלאק הוק, מסוקי תקיפה קלים MH-6 Little Bird (אנ') וכטב"ם- MQ-1C.
יחידות הפיקוד > פלוגת טיסה (UFC)

פלוגת הטיסה ה-UFC היא יחידת הדרכה לאימון טייסי המטוסים והמסוקים של הפיקוד: הפלוגה מפעילה מסוקי UH-60L בלקהוק, מטוסי תובלה בינונית קאסה C-212 אוויוקאר ו-ביצ'קראפט C-12 הורון, מטוסי תובלה כבדה אליניה C-27J ספרטן ומטוסים קלים פילטוס PC-6A טורבו-פורטר.
יחידות הפיקוד > גדוד אימוני מבצעי אוויר מיוחדים (SOATB)

הגדוד מכשיר אנשי צוות אוויר ואנשי תמיכה למבצעים המיוחדים של ה-160th SOAR. הגדוד מעביר כ-235 ימי אימונים בשנה, מסמיך כ-80 קצינים, כ-325 בעלי דרגות אחרות ומבצע כ-10,500 שעות טיסה בשנה. במקור נקראה "מחלקה ירוקה".
יחידות הפיקוד > משרד תוכנית יישומים טכנולוגים (TAPO)

TAPO אחראי לצייד את החטיבה במסוקים הטובים ביותר בעולם, והתאמתם למשימותיה המיוחדות, לניהול תוכניות מחזור החיים ומודרניזציה של צי המסוקים, ניהול מכשירי ראיית לילה וציוד מתקדם לבטיחות, הצלה והישרדות המותקנים במסוקים.
יחידות הפיקוד > משרד ניהול אינטגרציית מערכות (SIMO)

SIMO אחראית לצייד את כוחות המערך במסוקים המתקדמים ביותר והמותאמים למשימתם. המשרד מגבש דרישות מבצעיות לפיתוח אמצעים חדשים, תכנונם ושילובם בכלי הטיס, תוך הכנסת שיפורים טכנולוגיים ומודרניזציה מהירה.
ראו גם

פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית
כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית
כוחות מיוחדים
הערות שוליים

↑  USASOC activates flight detachment(הקישור אינו פעיל), soc.mil, release number: 130605-01, dated 5 ביוני 2013, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2016
↑  USASOC Flight Company (UFC)(הקישור אינו פעיל), soc.mil, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2016
↑  Special Operations Training Battalion (SOATB)(הקישור אינו פעיל), soc.mil, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2016
↑  Technology Applications Program Office (TAPO)(הקישור אינו פעיל), soc.mil, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2016
↑  Systems Integration Management Office (SIMO)(הקישור אינו פעיל), soc.mil, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2016
מסוק צ'ינוק MH-47 מקפיץ נחיתה לים במהלך תרגיל
מטוסי הפלוגה מוצגים (משמאל לימין: C-212, UV-20 ו- UH-60L), בערך 2013
אימון החלצות ממסוק במתקן ההדרכה של אליסון אקוואטיקס
פרנסואה אל-חאג'

| --- | --- |

אל-חאג' במדי צבא לבנון
 לידה:  28 ביולי 1953 רמיש, לבנון 
 נרצח:  12 בדצמבר 2007 (בגיל 54) בעבדא, לבנון 
 מדינה:  לבנון 
 השתייכות:  צבא לבנון 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בלבנון 
 
הגנרל פרנסואה אל-חאג' (בערבית: فرانسوا الحاج, תעתיק מדויק: פראנסוא אלחאג'; 28 ביולי 1953 - 12 בדצמבר 2007) היה איש צבא לבנוני נוצרי מרוני אשר נרצח בהתפוצצות מכונית תופת. אל-חאג' נודע כבעל דעות פרו-סוריות ונחשב לאחד ממקורביו של מישל סולימאן נשיא לבנון בשנים 2008–2014.
ביוגרפיה

אל-חאג' נולד בכפר המרוני רמיש אשר בנפת בינת גבייל, מחוז אל-נבטיה שבדרום לבנון. בגיל 19 נרשם לאקדמיה הצבאית של צבא לבנון, סיים את לימודיו באקדמיה בדרגת סגן, והתגייס לצבא הלבנוני. בשנת 2002 קיבל דרגת גנרל.
לאל-חאג' עבר צבאי עשיר בצבא לבנון ובעת הרצחו היה ראש אגף המבצעים בצבא לבנון. הוא פיקד על מספר רב של פעולות הצבא ביניהן על הפעולה במחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד, בו נלחם צבא לבנון במחבלים מוסלמים מארגון הטרור "פתח אל-אסלאם" במשך 106 ימים. בפעולה זו נהרגו 427 איש, 106 מהם חיילי צבא לבנון.
אל-חאג' היה המועמד המוביל להחליף את מישל סולימאן בתפקיד מפקד צבא לבנון (הרמטכ"ל הלבנוני) לאחר שזה נבחר כמועמד פשרה בין הקואליציה והאופוזיציה בלבנון לכהן בתפקיד נשיא לבנון לאחר תום כהונתו של אמיל לחוד ב-23 בנובמבר 2007.
לאל-חאג' תואר ראשון במתמטיקה והוא דיבר ארבע שפות: ערבית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית. היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
ההתנקשות בחייו

בבוקר ה-12 בדצמבר 2007 התפוצצה בפרבר הנוצרי בבעבדא שבמזרח ביירות, סמוך לארמון הנשיאות, מכונית תופת. בפיגוע זה נהרגו שישה אנשים ומספר רב נפצעו. בין ההרוגים היה הגנרל אל-חאג', שהפיגוע כוון, ככל הנראה, נגדו. פיצוץ זה אירע כשש שעות לאחר שרימון הלם הושלך בפרבר הנוצרי עין רומאנה.
שום גוף לא קיבל על עצמו את האחריות להתנקשות. המזרחן אייל זיסר טען שהעומדים מאחורי ההתנקשות הם ארגונים תומכי אל-קאעידה, אך לא שלל את האפשרות שסוריה או שליחה, ארגון חזבאללה, הם האחראים. הממשל הסורי גינה את הפיגוע והטיל את האחריות לביצועו על ישראל. סוכנות הידיעות הסורית מסרה כי בשנת 1976 פוצצו גורמים ישראליים את מכוניתו של אל-חאג', לאחר שזה סירב לשתף עמם פעולה. בין השאר, נטען כי הגורמים המתנקשים הם דווקא מהמחנה הנוצרי בלבנון, המתנגדים למישל עאון, בעל בריתו של אל-חאג'.
את ההתנקשות גינו בחריפות גורמים רבים בראשם הקואליציה האנטי סורית והאופוזיציה ברשות חזבאללה. כמו כן, נשמעו גינויים מצד הבית הלבן והממשל האמריקאי, סוריה, גרמניה, צרפת, מזכ"ל האו"ם באן קי מון וסעד חרירי, בנו של ראש הממשלה הסוני לשעבר, אשר התנגד לנוכחות הסורית בלבנון וחוסל גם הוא. חרירי כינה את ההתנקשות "פשע טרוריסטי חדש". בהודעה שפרסם הוא אמר כי "הפיצוץ הנפשע הוא חוליה נוספת בשרשרת של פעולות טרור הפוגעות בלבנון ובמוסדותיה, כשבראשם הצבא".
לאחר ההתנקשות, פנה ראש ממשלת לבנון, פואד סניורה, למזכ"ל האו"ם וביקש עזרה בחקירת ההתנקשות. המזכ"ל העביר את הבקשה למועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
פונקציית סימן השאלה של מינקובסקי

פונקציית סימן השאלה של מינקובסקי  ?(x)
פונקציית סימן השאלה של מינקובסקי היא פונקציה ממשית בעלת מספר תכונות מעניינות ולא-שגרתיות, ומהווה גורם עניין בתחומים כמו אנליזה מתמטית, תורת המידה ותורת הפרקטלים. את הפונקציה מסמנים על ידי  ?(x);  השם והסימון הנ"ל ניתנו לפונקציה בגלל התכונות הלא-שגרתיות ולא-מובנות שלה.
הפונקציה הוגדרה על ידי הרמן מינקובסקי בשנת 1904; היא נחקרה על ידי מספר מתמטיקאים, בהם ארנאוד דנג'וי, שהראה בשנת 1938 כיצד מעבירה הפונקציה מספרים ריבועיים אל מספרים רציונליים.
הגדרה

הפונקציה מוגדרת בנפרד על המספרים הרציונליים ועל המספרים האי-רציונליים.
עבור מספר רציונלי נתון, מביטים בפיתוח שלו לשבר משולב סופי  [a_{0};a_{1},a_{2},...,a_{n}], ומגדירים
?(x)=a_{0}+2\sum _{i=1}^{n}{\frac {(-1)^{i-1}}{2^{a_{1}+\dots +a_{i}}}}
עבור מספר אי-רציונלי, מביטים בפיתוח שלו לשבר משולב אינסופי  [a_{0};a_{1},a_{2},...,], ומגדירים
?(x)=a_{0}+2\sum _{i=1}^{\infty }{\frac {(-1)^{i-1}}{2^{a_{1}+\dots +a_{i}}}}
הפונקציה אכן מוגדרת לכל מספר אי-רציונלי, כפי שניתן להוכיח בעזרת מבחן לייבניץ.
הסבר אינטואיטיבי

מאחורי ההגדרה לעיל ישנו הסבר אינטואיטיבי, אשר בליבתו מסתתרת המרה בין דרכי תצוגה של מספרים ממשיים (בדומה לפונקציית קנטור, הממירה בין בסיסים).
בהינתן מספר כלשהו בין 0 ל-1, ניתן להסתכל על הייצוג הבינארי האינסופי שלו, המתפרש לסדרה של אפסים ואחדות. על אותה סדרה ניתן גם להסתכל בתור השבר המשולב  [a_{0};a_{1},...,a_{n},...], כאשר המספרים הטבעיים  a_{i} הם מספר האפסים והאחדות הרצופים על פי הסדר.
לדוגמה: נביט בסדרה הבינארית  00100100100100100.... הייצוג הבינארי שלה הוא המספר  {\frac {2}{7}}; הייצוג שלה לפי שבר משולב הוא  [0;2,1,2,1,2,1,...], ששווה ל- {\frac {{\sqrt {3}}-1}{2}}.
אם כן, פונקציית סימן השאלה מתאימה בין מספר המיוצג באופן של שבר משולב למספר הבינארי בעל אותו הייצוג. בפרט, על פי הדוגמה מתקיים  ?({\frac {{\sqrt {3}}-1}{2}})={\frac {2}{7}}.