stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקסוס מעונב
השימוש בידי האדם > עץ לריהוט ולשימושים אחרים

העץ של הטקסוס, אדום כהה ומאוד קשיח שימש גם ביצור חפצים קטנים ובציפוי דקורטיבי.
באנגליה במיוחד שימש ליצור רהיטים, בשווייץ עשו ממנו מעקות של גזוזטראות.
ליציקת כלים למשחק השחמט, בגרמניה - לחיקוי עץ ההובנה ויצור יתדות גדר עמידים לרקבון.
הטקסוס בתרבות

שיר של המשורר תומאס גריי (1716–1771) "Elegy Written in a Country Churchyard" מתייחס ל"צלו של עץ הטקסוס". 'yew-tree's shade' בשורה שלישית.
בפואמה האנגלית העתיקה ביאוולף מתואר מגן עשוי מעץ הטקסוס.
העץ מוזכר גם בשירה הרוסית הקדומה "משא מלחמת איגור" מן המאה ה-13, בפרק שבו חולם סביאטוסלב על "מיטה מעץ הטקסוס" - סמל מבשר רעות.
Си ночь съ вечера одѣвахуть мя, рече (Святослав), чръною паполомою, на кроваты тисовѣ…
ארתור קונן דויל מתייחס לטקסוס ב"שיר הקשת" ("Song of the Bow") ברומן שלו "בחברה הלבנה" ("The White Company"). גם בספרו "כלבם של בני בסקרוויל", סר צ'ארלס בסקרוויל נמצא מת ב-Yew Alley ("דרך עצי הטקסוס"), שדרה צרה שגבלה מצד אחד עם טירת בסקרוויל ובצדה השני עם גידור עבה של עצי טקסוס.
עץ הטקסוס מופיע בנוכחות איקונית בשירתה של סילביה פלאת, במיוחד בכמה משיריה בקובץ שלה "אריאל": "The Moon and the Yew Tree",‏ "Little Fugue" ו-"Daddy".
במחזה של שייקספיר "טיטוס אנדרוניקוס" במערכה ב', תמונה 3, תמורה, המלכה הגותית זועקת: "No sooner had they told this hellish tale / But straight they told me they would bind me here Unto the body of a dismal yew.‎"
המיתוס האירי "אהבתם של כולאן ופאן" (Chu Chulainn וFand) הלוחם והאלה נפגשים מתחת לעץ הטקסוס בכל רבע ירח.
במחזה "השד הלבן" מאת ג'ון ובסטר, עץ טקסוס ממלא תפקיד חשוב בחלום שבמערכה א', תמונה 2, שבו קטע דו משמעי ניתן להתפרש כעידוד לביצוע רצח כפול: "both were strucke dead by that sacred Eu,/ in that base shallow grave that was their due".
ג'ון קיטס מתייחס לעץ הטקסוס ב"אודה למלנכוליה" שלו, "Make not your rosary of yew-berries, / Nor let the beetle, nor the death moth be / Your mournful Psyche, nor the downy owl / A partner in your sorrow's mysteries..." (שורות ה-ח).
אלפרד טניסון בפואמה שלו "In Memoriam: A.H.H" פנה לעץ הטקסוס שמעל קברו של ארתור האלאם: "Old yew, which graspest at the stones/ That name the underlying dead,/ Thy fibres net the dreamless head,/ Thy roots are wrapped about the bones" (II, ln. 1-4).
גם בשירים של ויליאם וורדסוורת "Lines Left Upon a Seat in a Yew Tree" ו-"Yew-Trees" מופיע במעמד חשוב עץ הטקסוס.
עץ הטקסוס שימש כחומר גלם להכנת מטות קסמים במספר יצירות ובהן:
מטה הקסמים ששימש את גד, גיבור סדרת "ארץ ים", היה עשוי עץ טקסוס.
בסדרת הספרים "הארי פוטר", שרביטו של לורד וולדמורט ושרביטה של ג'יני ויזלי עשויים מעץ טקסוס.
משמעות המילה הצרפתית If "איף" במצודת איף Château d'If, בית הסוהר שבו נכלא גיבורו של אלכסנדר דיומא האב, הרוזן ממונטה כריסטו, היא ככל הנראה "טקסוס". האי הקטן איף נמצא קרוב למרסיי ושמו קשור אולי לעץ הטקסוס.
במחזה של ג'ורג' ברנרד שו "Mrs. Warren's Profession", הופיע עץ טקסוס בחצר של הכומר סמואל גרדנר.
המשורר השוודי גונאר ד. הנסון (נ' 1945) הקדיש לטקסוס המעונב (Idegran בשוודית) מעין "מונוגרפיה לירית" "Idegransöarna"‏ (1994).
בספר "7 דקות אחרי חצות" מאת פטריק נס, פוקדת את הגיבור מפלצת שהיא עץ טקסוס אנושי.
גלריה

קליפת הגזע בטקסוס מצוי
חתך בעץ הטקסוס
צורות של גיזום קישוטי בגני "סאן סוסי" בפוטסדם
לקריאה נוספת

Fred Hageneder Yew: A History The History Press, The Mill Briscombe Port Stroud, Gloucestershire, UK 2007
Grant Allen - The Evolution of the Idea of God, Grant Richards, London 1897
הערות שוליים

↑  טקסוס מעונב באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  The Chambers Dictionary, 2006, ע' 1,698
↑  יש שקישרו את השם טקסוס עם המילה היוונית "טוקסון" - τόξον=קשת, שמשם באות המילים המודרניות "טוקסי" - רעיל או "טוקסין", "רעלן".
↑  Grant Allen, ע' 55–56
↑  קתרין קפוצ'ה - מסורות חג המולד Kathryn Capoccia - Christmas Traditions, a Brief Study of the Origins of the Modern Christmas Traditions, 2002 Bible Bulletin Board, Columbus, New Jersey, on line
↑  פרק מ-Jonathan Pereira Vol. II, 3th ed American The Elements of Materia Medica and Therapeutics,1853
↑  על יצור התרופה פקליטקסל Chemical&Engineering News ,September 15, 2003 Vol.81, Nr 37 pp.17-20 Susan R. Morrissey Maximizing Returns
↑  פ. סטיפנסון - סיפור על הטקסול - באתר אוניברסיטת המדינה של פלורידה, סתיו 2002 Frank Stephenson A Tale of Taxol,Florida University Office of Research, Fall 2002
↑  Karl Gottlob Kühn,Friedrich Wilhelm Assmann transl.- Claudiou Galenou Apanta vol XX continens Indicem in Galeni libros, Leipzig, 1833
↑  החניתות העתיקות בעולם A.P.Kouwenhoven - World's Oldest Spears, Newsbriefs, in Archaeology,vol.50 nr.3, may-june 1997 Archaeological Institute of America
↑  Dieter Schmudlach Archäologisches Lexikon 2003-2011 Die Ebenholzlanze von Lehrigen
↑  מסא מלחמת איגור, 14, 94 במהדורת פרנקפורט, ברשת
↑  הערך על טקסוס ב"אנציקלופדיה של שירת איגור" ברשת
↑  https://twitter.com/jk_rowling/status/722026226144174080, Twitter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531837205171  GND: 4151137-2  LCCN: sh85149136  NKC: ph126648 
העץ מסנגרניו, ויילס
הטקסוס מאסטרי בנורמנדיה, שגילו כ-1,600 שנה
הטקסוס העתיק בברמייגו, רסטוריה
דלת של קפלה בתוך טקסוס, בלה -א-דה-רוטו, בנורמנדיה
אחת מחורשות עצי טקסוס המעטות באירופה, בשמורת ציסי סטארופולסקייה בפולין
מבוך עשוי מעצי טקסוס גזומים בארמון שנברון בווינה
מרמוסט כסוף

| מרמוסט כסוף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: מרמוסט בהיר
מין:: מרמוסט כסוף
שם מדעי
 Mico argentatus ‏לינאוס, 1771
תחום תפוצה


מרמוסט כסוף (שם מדעי: Mico argentatus) הוא מין פרימט קטן ממשפחת המרמוסטיים המצוי ביערות אמריקה הדרומית והוא אנדמי ליערות מזרח ברזיל. הוא שייך לסוג נפרד משאר המרמוסטים - מרמוסט בהיר (Mico).
מאפיינים

אורכו של המרמוסט 18–28 ס"מ ומשקלו 300–400 גרם. הוא בעל פרווה עבה לבנה כמעט כולה עם פנים וכפות ידיים ורודות. הוא בעל זנב ארוך ואוזניים מזדקרות ורודות. הטפרים חדים ומהירים ואיתם הקוף מטפס ביעילות ביער. המרמוסט הוא קוף פעיל יום.
הוא חי בלהקות קטנות וטריטוריאליות הכוללות זכרים ונקבות. הנקבות ממליטות 2–3 צאצאים המתבגרים תוך 6 חודשים ויוצאים לחפש להקה משלהם.
קופים אלה אוכלי כל הניזונים מפירות, חרקים, חסרי חוליות נוספים, דבש, צוף, ביצי עופות ומחיות קטנות נוספות. להם עצמם טורפים רבים הכוללים חתוליים, עופות דורסים, נחשים וסמורים גדולים. הקופים צורחים כשהם רואים טורף וכולם בורחים לענפים הנמוכים.
הערות שוליים

↑  מרמוסט כסוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מרמוסט כסוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
מלוח קיפח

| מלוח קיפח |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: סלקיים
סוג:: מלוח
מין:: מלוח קיפח
שם מדעי
 Atriplex halimus ‏לינאוס, 1753
שיח מלוח במדבר יהודה.
מַלּוּחַ קִפֵּחַ (שם מדעי: Atriplex halimus) הוא מין של שיח רב שנתי בסוג מלוח, ממשפחת הסלקיים.
מאפיינים

גובה השיח 50–200 ס"מ, העלים ביצתיים ובשרניים מעט. צבע העלים ירוק אפרפר, ועליהם שערות דקיקות.
הליבלוב באביב ובקיץ, הפריחה בסתיו. הפרחים הזכריים נפרדים מהנקביים. הפרחים קטנים מאוד, ירקרקים, ומואבקים על ידי הרוח.
תפוצה

משרעת התפוצה ים-תיכונית וסהרו-ערבית. צומח בערוצי נחלים במדבר, ובמלחות.
בישראל נפוץ בנגב, במדבר יהודה, בבקעת הירדן ובמישור החוף.
מנגנון הישרדות

הצמח עמיד ביותר למליחות הקרקע, בין היתר בזכות מנגנון המאפשר לו להוציא את עודפי המלח לשערות שעל פני העלה. לאחר זמן, מתות השערות, והמלח נשאר בהן. השערות המתות הנשארות על העלה, מגנות על הצמח מהתייבשות.
שימושים

עלי המלוח הקיפח משמשים כמאכל לדרי המדבר. העלים הטריים משמשים כמרכיב בסלטים, והמבושלים משמשים במרקים. ערכו התזונתי הרב, גרם למלוח שישמש אף כצמח מרעה חשוב, ולעיתים זורעים אותו במיוחד למטרה זו.
אלרגניות

מלוח קיפח הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית.
נברן שדה קצר-זנב

| נברן שדה קצר-זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: אוגריים
סוג:: נברן שדות
מין:: נברן שדה קצר-זנב
שם מדעי
 Microtus agrestis ‏לינאוס, 1761
תחום תפוצה


נברן שדה קצר-זנב (שם מדעי: Microtus agrestis) הוא מין נברן ממשפחת האוגריים החי לאורכה של אירופה ומזרח אסיה בין חופי האוקיינוס האטלנטי לימת באיקל. הוא תואר בידי קארולוס לינאוס ב-1761.
מאפיינים

הנברן מגיע לאורך של 8 עד 13 ס"מ והוא בעל זנב קצר באורך של 3 עד 4 ס"מ, ממנו קיבל את שמו. משלקו כ-20 עד 50 גרם בקירוב כשאין הבדל גדול בין הזוויגים. צבע פרוותו אפור-חום והוא בעל שפמות ארוכים ואוזניים קצרות. הוא משמיע שריקות חלשות ונמוכות.
תפוצתו היא בחורשות, בתות, ביצות וגדות נהרות לאורך אזורים צפוניים עד לנורווגיה, שוודיה ופינלנד ומזרחה עד סיביר וכן באזורים ממוזגים לאורך מרבית אירופה, למעט דרומה ובאסיה מדרים עד צפון-מערב סין.
הנברן הוא אוכל צמחים הניזון מעשבים, פקעות, פרחים ונבטים ולעיתים גם מזחלי חרקים. הנקבות ממליטות עד שבע פעמים בכל שנה לעיתים קרובות בין האביב לקיץ, ובכל אחת בממוצע נולדים 4 עד 6 גורים, הנגמלים לאחר כ-14 יום.
מכרסם זה נפוץ מאוד ונחשב למזיק לחקלאות, אף שהוא כמעט ולא נראה על פני השטח. הוא עצמו משמש כמזון מועדף לתנשמת מצויה ועוד ינשופים וכן לבזים, סמוריים שונים, שועלים ונחשים, אך לאלה יש השפעה מועטה מאוד על כמותם. נברנים מצליחים להתבסס באזורים מסוימים עד להתפרצות מגפה, המחזירה אותם לכמות קטנה יותר.
הערות שוליים

↑  נברן שדה קצר-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531443005171  LCCN: sh85084943  NKC: ph508882
נודי חומה

| נודי חומה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: נודי
מין:: נודי חומה
שם מדעי
 Anous stolidus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Anous stolidus
נודי חומה (שם מדעי: Anous stolidus) היא מין עוף ימי ממשפחת השחפיתיים שצבעה שחור.
אורכה של הנודי 38-45 ס"מ ומוטת כנפיה 150-272 ס"מ. היא בעלת נוצות חומות כהות עד שחורות ובעלת כפות עם קרומי שחייה. המקור שחור עם לחיים בהירות מעט. ציפור זו מוצאת את מזונה מהים והיא ניזונה מדגים ודיונונים העולים לפני המים.
הנודי עפה סביב האוקיינוסים הטרופיים ומקננת בחופים שונים: בהוואי, איי גלאפגוס ופולינזיה הצרפתית באוקיינוס השקט, איי סיישל ואיים בים סוף באוקיינוס ההודי, והקריביים וטריסטן דה קונה באוקיינוס האטלנטי.
הם מקננות במושבות ומטילים ביצה יחידה עליה דוגרים שני ההורים עד לבקיעתה.
תת-מינים

A. s. pileatus
A. s. galapagensis
A. s. ridgwayi
A. s. stolidus
הערות שוליים

↑  נודי חומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
מרית צפונית

| מרית צפונית |
| --- | --- |
 מרית ממין זכר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים מצויים
סוג:: מרית
מין:: מרית צפונית
שם מדעי
 Spatula clypeata ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תפוצת המרית

מרית צפונית (שם מדעי: Spatula Clypeata) הוא מין ברווז בינוני בעל מקור הבנוי לסינון מזון מהבוץ. המרית מצויה ברחבי חצי הכדור הצפוני במקווי מים מתוקים.
מאפיינים

המרית בינונית־גדולה בגודלה, מראהּ מגושם בשל צווארה הקצר ומקורה הארוך והרחב, המזכיר בצורתו את הכלי מרית (שפכטל או ספטולה). צורת המקור אופיינית לשני הזוויגים. נקבת המרית מזכירה את נקבת הברכייה, אך נבדלת בצורת המקור. לזכר המרית ראש ירוק (נראה שחור מרחוק), בדומה לזכר הברכייה, אך חזהו לבן והבטן בצבע חום ערמוני.
המרית שכיחה בישראל בימי החורף והיא מאחרוני הברווזים הנראים בארץ באביב.
היא מצויה בדרך־כלל בבריכות דגים, ובימי החורף - בעיקר בעמק החולה.
צורת שיחור המזון של המרית היא בעיקר על ידי שכשוך וטבילת הראש במים. לעיתים נדירות יטבלו את ראשם כך שהזנב מוטה מעלה, אך הם עשויים לצלול בעת סכנה.
בדומה למרבית הברווזיים, הזכר לא נוטל חלק בדגירה ובגידול הצאצאים.
המין מצוי באזורים נרחבים בצפון אירופה, צפון אסיה וצפון אמריקה, ונודד בחורף לאזורים דרומיים וחמים יותר, כגון דרום אירופה, מרכז אמריקה, אפריקה ודרום־מזרח אסיה. הוא היה נפוץ בעבר גם בקרואטיה, אך נכחד מהמדינה.
גלריה

Museum specimen
הערות שוליים

↑  מרית צפונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרווה כחולה

| מרווה כחולה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: מרווה
מין:: מרווה כחולה
שם מדעי
 Salvia indica ‏לינאוס, 1753
מרווה כחולה (שם מדעי: Salvia indica) היא מין בסוג מרווה ממשפחת השפתניים. זהו צמח רב-שנתי, הניכר בגובהו הרב יחסית למיני המרווה (גובהו 80–200 ס"מ). בעונת הפריחה בולטים פרחיו בעלי הצבע התכלכל: צבעם של עלי השפה העליונה, הגדולה יותר, בצבע ורוד-תכלת, וצבעם של עלי השפה התחתונה משתנה מסגול עמוק בצידם החיצוני ללבן מנוקד בסגול-ארגמן בצידם הפנימי. מגוון צבעים זה, הנראה למרחוק ככחול, מעניק למין זה את שמו.
הפרח הבודד גדול באופן יחסי (עד 3 ס"מ) והפרחים ערוכים בדורים. הפריחה זו בולטת למרחק ומעניקה למרווה זו את יופייה, שהוא מהיפים בין פרחי הבר בישראל.
המאביקים העיקריים של הצמח הם דבורי עצים ממינים שונים.
מאפייניו של המין

עשב רב-שנתי (בן חלוף) זקוף, מסועף וגבוה (1 עד 1.5 מ'), קירח, ללא ריח נעים. צמח של הרים גבוהים מעל 600 מ' ונחשב לנדיר. הוא ניכר בעליו הגדולים ובפרחיו הכחולים והגדולים.
הגבעולים רְבוּעִים ומסתעפים. העלים הענפים והפרחים גדלים משני צדדים נגדיים של הגבעול בתבנית מתחלפת (לדוגמה: בתחתית הצמח גדלים זוג עלים בכיוון צפון ודרום, ומעליהם זוג בכיוון מזרח ומערב). התבנית המתחלפת נשמרת לאורך כל הגבעול גם במעבר בין עלים לענפים ובין ענפים לפרחים. בתחתית הגבעול אורך הפרקים הוא בערך 15 ס"מ, והולך וקטן עם הגובה. הענפים הצדדיים על גבעול הצמח קטנים יותר ועליהם צומחים עלים ופרחים.
העלים של הבסיס (שושנת) פשוטים וגדולים (30 ס"מ) נישאים על פטוטרות, שוליהם גלוניים ומשוננים. עלי הגבעול הולכים וקטנים כלפי מעלה.
התפרחת מסועפת כמנורה כאמור למעלה. הפרחים נישאים בדּוּרִים מרוחקים זה מזה. הפרחים סדורים בשישיות, זוג שלישיות מצדדים שונים של הגבעול הנוטים לאותו צד וכך יוצרים שישייה רציפה של פרחים. בדרך כלל צמח אחד שומר על 20–30 פרחים כבערך חמש שישיות.
הפרח גדול, צבעו כחול וארגמן ואורכו 3 ס"מ פי 5 מאורכו של הגביע. כשהפרח מואבק, הכותרת נושרת ומשאירים מאחוריה פרי (גביע משתייר) בצורת תיק ובתוכו ארבעה פרודות (זרעים). בזמן הבשלה מתנפח הגביע, שאורכו אינו עולה על ס"מ אחד, ונסגר לגמרי כעין שקיק. (בשונה ממרווה מצויה) וכך הזרעים שבתוכו נשמרים עד הירטב הגביע בגשמי העונה הבאה.
הכותרת דו-שפתנית באופן ברור. השפה העליונה קשתית מאוד. השפה התחתונה של הכותרת עם כתם ארגמני. כשעמוד העלי בולט מן השפה הוא לבן ושתי האונות שבקצה שלו צבעם סגול–כחול בולט.
תפוצה בעולם ובישראל

טיפוס התפוצה ים-תיכוני ומערב אירנו-טורני. התפוצה העולמית: במזרח התיכון ומערב אסיה: איראן, עיראק, טורקיה, סוריה ולבנון, ירדן וישראל.
התפוצה בארץ ישראל היא באזורים גבוהים, ברום מעל 600 מטר מפני הים בחבלים הים-תיכוניים: יהודה, הרי ירושלים, השומרון, הגליל העליון וצפון הגולן. גם באזורים אלו היא אינה נפוצה. בישראל המרווה הכחולה נדירה למדי ועל סף איום הכחדה, גדלה בבתות בחבלי ההר הגולן והחרמון משני עברי הירדן. לרוב במפוזר ובפרטים בודדים. הפריחה אפריל עד מאי.
באזור המרכז, מרבית האוכלוסיות שלה נמצאות באזור גוש עציון, והאוכלוסיות באזור מרכז הארץ בתחומי הקו הירוק מצטמצמות לאזור דרום ירושלים, כאשר ישנם מספר פרטים ששרדו באזור קריית מנחם וקריית היובל, וכן באגן הניקוז של נחל רפאים. המרווה הכחולה היא צמח מוגן בישראל.
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
מימוזה ביישנית

| מימוזה ביישנית |
| --- | --- |
 מימוזה ביישנית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: ורדיים
סדרה:: קטניתיים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: מימוסיים
סוג:: מימוזה
מין:: מימוזה ביישנית
שם מדעי
 Mimosa pudica ‏לינאוס, 1753
פרח של מימוזה ביישנית
תפרחת יבשה וזרעים
המימוזה הביישנית (שם מדעי: Mimosa pudica), המכונה גם "הצמח הרגיש" או "אל תיגע בי", היא צמח מטפס בעל תכונה ייחודית של רגישות למגע: ברגע שנוגעים באחד מעליו של עלה מורכב של הצמח הוא מתחיל להתקפל פנימה ולהיסגר.
הצמח תואר לראשונה על ידי הטקסונום קרל לינאוס בספרו מיני הצמחים ("Species Planatarum").
מקור השם הוא במילה הלטינית "pudica", שמשמעותה "התכווצות" או "ביישנות".
תיאור הצמח

הצמח הוא צמח מטפס קוצני העשוי להגיע לאורך של עד 1.5 מטר. עליו בנויים מ־10–26 זוגות עלעלים משני צידי צירו. לצמח תפרחת כדורית או אובלית (שצורתה מעוגלת ומאורכת, סגלגלה) ורודה ואדומה, בקוטר של 8–10 מ״מ (ללא האבקנים).
הפרי מכיל 2–8 תרמילי זרעים באורך 1–2 ס״מ. הם מחולקים ל־2–5 חלקים המכילים זרעים חומים־בהירים באורך 2.5 מ״מ ובעלי קליפה קשה, המעכבת נביטה מוקדמת.
תנועת הצמח

התכונה הבולטת של הצמח היא תופעה הקרויה תנועת צמח מהירה. לצמח יש מה שמכונה "תנועת שינה" או תנועה ניקטינסטית (תופעה שכיחה בפרחים המתקפלים בלילה ונפתחים באור יום) הקיימת במספר מיני צמחים, ועליו נסגרים בלילה ונפתחים עם אור יום.
תופעה נוספת הנדירה בעולם הצומח היא של תנועה סייסמונסטית, המאופיינת על ידי סגירה מהירה של העלים בתגובה למגע, חום, יובש, נשיפה או הרעדה. ברגע שנוגעים בעלה המורכב של הצמח העלה נסגר במהירות ונפתח שוב במלואו רק לאחר כ־30 דקות. טלטול נוסף של העלה הסגור יגרום לגבעולו לצנוח. מנגנון זה אינו ברור די צורכו, אך מחקרים עדכניים מצביעים על עלייה בחדירות הממברנה בתאי הפלבינוס ליוני אשלגן ונתרן, הגורמת לשינויים דיפרנציאליים בלחץ הטורגור בפלבינוס (בו תאים בעלי דופן תא גמיש במיוחד). כתוצאה מכך חלקו התחתון של גליל הפלבינוס מתכווץ וחלקו העליון מתנפח, ואז הפלבינוס מכופף את העלעל וגורם לסגירת העלה. הגירוי מתפשט במורד העלה המורכב ככל הנראה כתוצאה מהשינוי בפוטנציאל החשמלי הקשור לתנועת היונים.
ההסבר האבולוציוני לתופעה אינו ידוע. משערים כי מדובר במנגנון הגנה בפני מזיקים: תנועת הצמח מרתיעה חרקים מסוימים ומבריחה אותם, ואילו מזיקים אחרים פשוט נופלים מהצמח בשל תנועתו ויעדיפו לאכול צמח שעליו זקופים ופתוחים לרווחה.
מחקר ניסה לבחון למידה של מימוזה: היא הופלה מגובה מבלי שייגרם לה נזק. כצפוי, היא סגרה את עליה. בהפלות הבאות היא כבר לא סגרה אותם.
תפוצה

המימוזה הביישנית גדלה בדרום ובמרכז אמריקה, אך מגודלת בארצות רבות הן כצמח נוי והן כמספוא לבהמות. במספר מדינות היא הפכה למין פולש המפר את האיזון האקולוגי ופוגע בחקלאות של גידולים טרופיים שונים.
תרבות

הצמח גדל כצמח נוי בבית או בגינה והריבוי נעשה בדרך כלל באמצעות זרעים.
שימושים רפואיים

לצמח פוטנציאל רפואי רב. מיצוי של הצמח גורם לשיתוק של זחל נמטודה פרזיטית מסוג Strongyloides stercoralis בתוך פחות משעה. הצמח נחקר למציאת חומרים כימותרפיים ונמצא כי הוא מכיל אלקלואיד בשם מימוזין, לו תכונות אפופטוטיות (ההורסות תאים סרטניים), והוא מונע התחלקות של תאים סרטניים.[דרוש מקור]
מיצוי של שורשי הצמח הוכח כבעל יעילות רבה בהפחתת התמותה מארס הנחש קוברה מונוקל. ככל הנראה הוא משמש כאינהיביטור (מעכב) של פעילות האנזים הקטלני בארס הנחש.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  מימוזה ביישנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑   נטע אחיטוב, הם שומעים, זוכרים, מרכלים ואפילו מחשבים ממוצע. מבט לעולמם הנסתר של הצמחים, באתר הארץ, 27 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00576971 
עלעלי מימוזה ביישנית מתקפלים כתוצאה ממגע
נחש חולי מפוספס

| נחש חולי מפוספס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: Psammophylax
מין:: נחש חולי מפוספס
שם מדעי
 Psammophylax rhombeatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נחש חולי מפוספס (שם מדעי: Psammophylax rhombeatus) הוא מין של נחש קטן ולא ארסי ממשפחת הזעמניים. הזעמן מצוי בעיקר באזורים חוליים ומכאן שמו. כינויו הנפוץ (באנגלית) "עוקץ הכבשים" (Sheep stinger) הוא מטעה, מכיוון ששיני הארס הקטנות שלו ממוקמות עמוק בתוך לסתו והארס עצמו נחשב חלש ואינו מסוגל להרוג יונקים גדולים. הנחש החולי המפוספס נחשב כבעל חיים שליו באופיו, שיעדיף שלא להכיש אפילו אם יותקף.
נחש זה הוא נחש קטן המצוי בדרומה של אפריקה וגודלו 45–84 ס"מ ויכול להגיע עד 140 ס"מ. צבעו אפרפר-צהוב עד חום והבטן צהובה והוא בעל 3–4 שרות פסים כהים ומעוינים לאורך הגוף. הראש קטן וחום בעלה עיניים גדולות ביותר. הלשון סגולה ומפוצלת. לעיתים קשה להבדיל בינו לבין קרובו לסוג Psammophylax tritaeniatus.
הנחש חי בדרומה של יבשת אפריקה: בצד מערב הוא מצוי (מדרום לצפון) בדרום אפריקה בפרובינציות הכף המערבי והכף הצפוני, וצפונה מהן בנמיביה ובדרום אנגולה. בצד מזרח הוא מצוי (מדרום לצפון) בפרובינציות הכף המזרחי, קוואזולו-נטאל והמדינה החופשית, בממלכת לֶסוּטוּ (המוקפת בשלושתן), וצפונה מהן בממלכת אֶסְוָואטיני (לשעבר סווזילנד, המצויה במזרח דרום אפריקה) ובפרובינציית לימפופו.
הנחש מצוי בערבות עשב, אזורי שיחים ומדבריות וכן בפסגות הרים. נחש זה ניזון מצפרדעים, זוחלים קטנים ומכרסמים אותם הוא הורג בשיני הארס שלו.
הנחשים הללו בוקעים מביצים שהוטלו בתוך גופה של האם ומוכנות לבקוע כביצים מחוץ לגוף האם.
הערות שוליים

↑  נחש חולי מפוספס באתר הרשימה האדומה של IUCN
מרגנית

ערך זה עוסק בפרח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| מרגנית |
| --- | --- |
 מרגנית השדה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אברשאים
משפחה:: רקפתיים
סוג:: מרגנית
מינים
 Anagallis acuminata  Anagallis alternifolia  מרגנית השדה  Anagallis barbata  Anagallis brevipes  Anagallis crassifolia  Anagallis djalonis  Anagallis filiformis  Anagallis foemina  Anagallis gracilipes  Anagallis hexamera  Anagallis kingaensis  Anagallis minima  Anagallis monelli  Anagallis nummulariifolia  Anagallis oligantha  Anagallis peploides  Anagallis pumila  Anagallis rubricaulis  Anagallis schliebenii  Anagallis serpens  Anagallis tenella  Anagallis tenuicaulis  Anagallis tsaratananae
שם מדעי
 Anagallis ‏ליניאוס
מַרְגָּנִית (שם מדעי: Lysimachia, בעבר Anagallis) היא סוג של צמח בעל פרחים. לפי מיונים מקובלים בסוג יש בין 20 ל-25 מינים, כאשר הידוע ביניהם הוא ככל הנראה מרגנית השדה. בארץ ישראל צומחים בר שני מינים - מרגנית השדה ומרגנית קטנה.
סיסטמטיקה

לפי המיון העכשווי הסוג Anagallis בוטל ואוחד עם Lysimachia. הסוג לִיסִימַכְיָה, הנמנה עם משפחת הרקפתיים, מונה 268 מינים ומיוצג בישראל על ידי 4 מינים: ליסיכמיה מסופקת (Lysimachia dubia), מרגנית השדה (Lysimachia arvensis), מרגנית קטנה (Lysimachia foemina), זעריר כוכבני (Lysimachia linum-stellatum).
בעבר סווגו מיני מרגנית תחת משפחת הרקפתיים, אך מחקר גנטי ומורפולוגי משנת 1999 של מארי Källersjö ועמיתיה הראה כי הצמחים שייכים למשפחת המירסיניים. מחקר נוסף משנת 2005 של אולריקה מנס (Ulrika Manns) וארן א. אנדרברג (Arne A. Anderberg), שעסק בפילוגנטיקה, קבע כי הסוג בהרכבו הנוכחי הוא פרפילטי, וכי הוא חולק באותו אב קדמון עם המינים Asterolinon ו-Pelletiera, ובנוסף שני מינים מהסוג ליסימכיה (Lysimachia nemorum ו-Lysimachia serpyllifolia). מיון מעודכן יותר קבע שמרגנית דווקא כן שייכת למשפחת הרקפתיים.
מאפיינים

המרגנית היא צמח חד-שנתי או רב-שנתי, הגדל בקבוצות על אדמות לא-מעובדות ועשירות בעשבים שוטים. הגבעולים הם נמוכים ועליהם עלים בצורה שנעה בין ביצה ללב. צבעי הפרחים של הצמח משתנים ממין למין. לכל פרח חמישה עלי כותרת סימטריים כמעט שיוצאים ממרכז משותף בצורה דמוית-קרניים. פרחי מרגנית נשארים פתוחים רק תחת אור שמש ישיר.
רבים חושבים על המרגנית שהיא צמח ממשפחת המורכבים (כפי שניתן לראות בסמליל של סדרת מרגנית), אף על פי שבפועל, אין צמח בשם זה במשפחת המורכבים.
בתרבות הפופולרית

ב-1980 הקליטה הזמרת מילי מירן את השיר "הו מרגנית" שהיה ללהיט בארץ. את המילים לשיר כתב חיים חפר ואת הלחן חיבר דובי זלצר. השיר חודש בשנת 2009 לאלבומה של שילה פרבר "פרח קיר".
"מצעד המרגנית" - מצעד שירים עבריים קלאסיים ששודר מספר שנים בגלי צה"ל. השירים דורגו על ידי מאזיני התכנית.
אל תאכל את המרגניות - סרט משנת 1960 בהשתתפות דוריס דיי ודייוויד ניבן.
כנרת זמורה-ביתן דביר הוציאה סדרת ספרים בשם סדרת מרגנית.
הערות שוליים

↑  .Anagallis L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498820405171
נחש ים צהוב-בטן

| נחש ים צהוב-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
תת־משפחה:: פתני הים
סוג:: נחש ים צהוב-בטן
מין:: נחש ים צהוב-בטן
שם מדעי
 Pelamis platura ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


נחש ים צהוב-בטן או פֵּלָמִיס (שם מדעי: Pelamis platura) הוא נחש ים גדול החי לחופים הטרופיים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי והוא המין היחיד בסוגו. כמרבית נחשי הים הוא ארסי ביותר ויכול להרוג אדם תוך שעות ספורות. הוא נפוץ ברחבי החופים מדרום ומזרח אפריקה ולאורך המזרח התיכון (אך לא בים סוף), הודו וסרי לנקה, דרום-מזרח אסיה וצפונה עד סין, רוסיה ויפן, אוסטרליה ואיים באוקיינוס השקט וכך מזרחה עד לחופי אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית כולל מקסיקו. באזורים מסוימים (כמו בפנמה) הם אף עולים לנהרות לזמנים קצרים. עם זאת ליבשה הם עולים רק לעיתים נדירות והם חסרי אונים עליה.
הנחש יכול להגיע ל-100 ס"מ באורכו והוא בעל קשקשים גדולים בצבע צהוב מלמטה וכחול כהה מלמעלה, עם ראש רחב והזנב עבה ולבן. נחש הים יכול לשהות מתחת לפני המים עד חצי שעה ברצף, לאחר מכן הוא חייב לחזור לפני המים בשביל אוויר. הם משריצים בימים רדודים וחמימים.
הם משתמשים בארס הקטלני שלהם כדי להרוג דגים המתחבאים בין האלמוגים. לא ידוע על מקרה שבו הנחש הרג אדם.
הערות שוליים

↑  נחש ים צהוב-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN