stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנטנה (להקה)
תולדות הלהקה

הלהקה הוקמה בשנת 1967 בסן פרנסיסקו על ידי המוזיקאי טום פרזיר, תחת השם "קרלוס סנטנה בלוז בנד". חברי הלהקה הראשונים היו קרלוס סנטנה (גיטרה), טום פרזיר (גיטרה), מייק קארבלו (כלי הקשה), רוד הרפר (תופים), דייוויד בראון (גיטרה בס), וגרג רולי (שירה ואורגן האמונד).
הופעתה הראשונה של הלהקה התקיימה בשלהי קיץ 1967, במקום נכח האמרגן צ'ט הלמס, שהחל לקדם את הלהקה.
במאי 1969 הקליטה הלהקה את אלבום הבכורה שלה; סנטנה, שיצא לשווקים באוגוסט אותה השנה. הלהקה הופיעה בשבת 16 באוגוסט, היום השני לפסטיבל וודסטוק. לאחר הופעתה המוצלחת זכתה הלהקה לפרסום רב ואלבומה הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, כמו כן הלהיט שבלט באלבום; "Evil Ways" דורג בין עשרת השירים הנשמעים ביותר בשנת 1969 בארצות הברית.
באפריל 1970 החלה הלהקה בהקלטות האלבום השני "Abraxas", אלבום זה זכה להצלחה רבה ודורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ובמצעד האוסטרלי. הלהיט שבלט באלבום "Black Magic Woman" (שהתפרסם בישראל כ"אשת הקסם השחור") דורג במקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
בין ינואר ליולי 1971 הקליטה את אלבומה השלישי; III, שדורג אף הוא במקום הראשון במצעד הבילבורד 200, אלבום זה היה האחרון בו השתתפו כל חברי הלהקה שהופיעו בוודסטוק.
באוקטובר 1972 יצא לשווקים אלבומה הרביעי של הלהקה; "Caravanserai" שציין נקודת מפנה בהרכב הלהקה, הבסיסט הראשון - דייוויד בראון עזב את הלהקה בשנת 1971 והוא הוחלף על ידי דאג ראוך (Doug Rauch). המתופף - מייק קארבלו שעזב גם הוא, הוחלף בארמנדו פראזה. הקלידן - גרג רולי, הסתכסך עם קרלוס סנטנה והוחלף במספר שירים בטום קוסטר.
מאמצע שנות השמונים עד סוף שנות התשעים דעכה פופולריות הלהקה, אולם לאחר שפורסם האלבום "Supernatural" בו השתתפו מוזיקאים מפורסמים כאריק קלפטון, רוב תומאס, סי-לו, לורין היל, דייב מתיוס, ואיגל איי צ'רי, שבה הלהקה לתודעת הציבור. אלבום זה זכה להצלחה רבה, ונמכר בלמעלה מ-27 מיליון עותקים. כמו כן זכה האלבום בתשעה פרסי גראמי, ושלושה פרסי גראמי הלטיני, ואף הוכר כאלבום הלטיני הנמכר ביותר בספר השיאים של גינס.
בשנת 2013 יצא אלבום נוסף ללהקה, "Corazón". האלבום כולל בין השאר שיתופי פעולה עם אמנים לטיניים ידועים כגון דייגו טורס וחואנס.
חברי הלהקה במשך השנים

| שירה | קלידים | גיטרה |
| --- | --- | --- |
|  ליאון תומאס: 1973  וונדי האס: 1973  ליאון פטילו: 1973-1975  אוון טור: 1974-1975  גרג ווקר: 1975-1979, 1983-1985  לותר רוב: 1976  ג'ואל באדי: 1976  אלכס ליגרטווד: 1979-1983 ,1984-1985, 1987, 1989-1991, 1992-1994  באדי מיילס: 1986-1987  טוני לינדזי: 1991, 1995 - הווה  ווריקה קופר: 1993  קרטיס סלגאדו: 1995  יפראב מוספילילנד: 1995  ויקטור לאסיק: 2010 - הווה |  גרג רולי: 1967-1971  טום קוסטר: 1972-1978, 1983, 1986  ריצ'רד קרמבודה: 1972-1973  וונדי האס: 1972  ליאון פטילו: 1973-1979  כריס ריין: 1978-1979  אלן פסקואה: 1979-1980  ריצ'רד בייקר:1980-1982  כריסטר ד. טומפסון: 1985-2009  דייוויד סאנסיוס: 1984  סטרלינג סרוו: 1986  לורנס רוג'רס: 1994-1998  פרדי ראוול: הווה |  פרייזר טום: 1967-1968  ניל שון: 1971-1972  ג'ון מקלפלין: 1973  דאג רודריגז: 1972-1973  כריס סולברג: 1978-1980  אלכס ליגרטווד: 1979-1983, 1984-1985, 1987, 1989-1991, 1992-1994  חורחה סנטנה: 1993-1996  אלק אוונס: 1997-1999  טומי אנתוני: 2005 - הווה |
| גיטרה בס | תופים | כלי הקשה |
|  גז רודריגז: 1967  דייוויד בראון: 1967-1971, 1974-1976  טום רוטלי: 1971-1972  דאג ראוש: 1972-1973  באירון מילר: 1976  פאבלו טלז: 1976-1977  דייוויד מרגן: 1977-1982  קית' ג'ונס: 1983-1984, 1989  אלפונסו ג'ונסון: 1985-1989, 1992  בני ריטוואלד: 1990-1992, 1997  מיירון דאב: 1992-1996  כריס דינויה: 1997-1999  כריס סוואגלר: 2006 - הווה |  דני אפטוס: 1967  רוב הרפר: 1967-1968  בוב ליווינגסטון: 1968-1969  מייקל שריב: 1969-1974, 1988  באדי מיילס: 1972  ליאון "נדוגו" קנסלר: 1974-1976, 1988  גאילורד בירץ: 1976, 1991  גרהם ליר: 1976-1984  צ'סטר תומפסון: 1984  אוסקר קוזנס: 1985-1987  וואלפורדו רייס: 1989-1991, 1992-1993  בילי ג'ונסון: 1991, 1994-1996, 200-2001  רודני הולמס: 1993-1994, 1997-2000  טומי ברדפורד: 1994  חורסיו הרננדז: 1997  ריקי וולמאן: 1997  דניס צ'יימברס: 2004 - 2010  סינדי בלקמן סנטנה- 2010- הווה |  מייק קארבלו: 1966-1967, 1969-1971  מרקוס מאלון: 1967-1969  חוזה "צ'פיטו" אריאס: 1969-1977, 1988-1989, הווה  ריקו רייס: 1971, 1972  ויקטור פאנטויה: 1971  קולה אסקוודו: 1971-1972  פיט אסקוודו: 1971, 1977-1979  ג'יימס "מינגו" לואיס: 1972  ארמנדו פראזה: 1972-1975, 1977-1990  ראול ראקוו: 1976 - 2015 (נפטר ב-2015)  פרנסיסקו אגואבלה: 1969-1971  אורסטס וילטו: 1980-1987  קארל פראזו: 1991 - הווה |
דיסקוגרפיה

משנת 1969 הוציאה הלהקה 22 אלבומי אולפן, שבעה אלבומי הופעה, ו-22 אלבומי אוסף. עד שנת 2013 נמכרו למעלה מ-100 מיליון עותקים מאלבומיה.
אלבומי אולפן
‏Santana‏ (1969)
Abraxas ‏ (1970)
סנטנה III ‏ (1971)
Caravanserai ‏ (1972)
Welcome ‏ (1973)
Borboletta ‏ (1974)
Amigos ‏ (1976)
Festival ‏ (1977)
Moonflower ‏ (1977)
Inner Secrets ‏ (1978)
Marathon ‏ (1979)
Zebop! ‏ (1981)
Shangó ‏ (1982)
Beyond Appearances ‏ (1985)
Freedom ‏ (1987)
Spirits Dancing in the Flesh ‏ (1990)
Milagro ‏ (1992)
Supernatural ‏ (1999)
Shaman ‏ (2002)
All That I Am ‏ (2005)
Guitar Heaven: The Greatest Guitar Classics of All Time ‏ (2010)
Shape Shifter ‏ (2012)
Corazon ‏ (2013)
אלבומי הופעה
Lotus ‏ (1974)
Moonflower ‏ (1977)
Sacred Fire: Live in South America ‏ (1993)
Soul Sacrifice ‏ (1995)
Santana Live at the Fillmore ‏ (1997)
The Very Best of Santana ‏ (2007)
The Woodstock Experience ‏ (2009)
אלבומי אוסף
Greatest Hits ‏ (1974)
25 Hits ‏ (1978)
Viva! Santana — The Very Best ‏ (1986)
The Very Best of Santana ‏ (1986)
Viva Santana! ‏ (1988)
The Very Best of Santana ‏ (1990)
The Best of Santana ‏ (1998)
The Definitive Collection ‏ (1992)
Dance of the Rainbow Serpent ‏ (1995)
Love Songs ‏ (1995)
The Very Best of Santana ‏ (1996)
Summer Dreams – The Best Ballads of Santana ‏ (1997)
The Ultimate Collection ‏ (1997)
The Best of Santana ‏ (1998)
Best Instrumentals ‏ (1998)
Best Instrumentals Vol. 2 ‏ (1999)
The Best of Santana Vol. 2 ‏ (2000)
The Essential Santana ‏ (2002)
Relaxin' With Santana ‏ (2003)
Ceremony: Remixes & Rarities ‏ (2003)
Ultimate Santana ‏ (2007)
Multi-Dimensional Warrior ‏ (2008)
הערות שוליים

↑  יוסי בבליקי, ‏ויווה קרלוס סנטנה, חיים שכאלה, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1999
↑  נויה כוכבי, קרלוס סנטנה יופיע בישראל, באתר הארץ, 10 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411806405171  BIBSYS: 4028787  BnF: cb13906352n (data)  GND: 4730726-2  ISNI: 0000 0001 2331 1694  LCCN: nr89011873  MusicBrainz: 9a3bf45c-347d-4630-894d-7cf3e8e0b632  NKC: mzk2003210503  NLA: 35329915  NLP: a0000002609650  SNAC: w6zw6h39  SUDOC: 055820697  VIAF: 121287840   WorldCat (עם VIAF): 121287840
טוקסידומון

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סן פרנסיסקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 סוגה:  פאנק רוק, מוזיקת הגל החדש 
 חברת תקליטים:  ראלף רקורדס 
 www.tuxedomoon.co
 חברים
 Blaine L. Reininger Steven Brown 
 
טוקסידומון (באנגלית: Tuxedomoon) היא להקת אוונגרד, פוסט פאנק וגל חדש, שהוקמה ב-1977 בסן פרנסיסקו ובשנות השמונים היא עברה לפעול מבריסל. הלהקה פעילה עד היום ובין שיריה המוכרים לקהל הרחב ניתן לציין את השיר "In a Manner of Speaking" שזכה לגרסת כיסוי על ידי נובל ואג. מתוך אלבומיה הרבים, האלבום מלחמות קודש (Holy wars) הוא המצליח ביותר מבחינה מסחרית, הלהקה ביקרה מספר פעמים בישראל והיא נחשבת לאחת הלהקות היותר חשובות ומשפיעות בתחום הגל החדש והאוונגרד המוזיקלי.
היסטוריה > ההתחלה בסן פרנסיסקו

להקת טוקסידומון הוקמה בשנת 1977 בעיר סן פרנסיסקו קליפורניה, ארצות הברית, על ידי בליין רנינג'ר וסטיבן בראון שהיו סטודנטים למוזיקה והם התוודעו זה לזה במהלך קורס למוזיקה אלקטרונית בסיטי קולג' של סן פרנסיסקו. בעקבות קשריו של בראון עם התיאטרון המקומי הלהקה החלה להיעזר מדי פעם בזמרים גרגורי קוריאקשאנק, ויקטוריה לאו ובזמר האמריקאי ממוצא סיני וינסטון טונג אשר הפך לסולן העיקרי של הלהקה. טונג היה ידוע כאמן תיאטרלי, יוצא דופן באופן שירתו ובמראהו. טונג הוא זה שצירף אל ההרכב את חברו אמן המולטימדיה והקולנוען ברוס גדולדיג אשר החל להיות אחראי על הצד הוויזואלי של הלהקה אשר התבטא בסרטוני הווידאו שהלהקה הפיקה ובהופעות חיות אשר הלהקה קיימה. הלהקה זכתה להכרה מסוימת ב-1978 כאשר היא זכתה להיות להקת החימום של הרכב הפוסט פאנק האמריקאי דיבו Devo
לקראת צאת המיני אלבום EP הראשון של טוקסידומון No tears היא צרפה אל שורותיה את הגיטריסט מייקל בלפר ואת המתופף פול זהל וב-1979 הצטרף אל הלהקה נגן הבס פיטר פרינסיפל.
היסטוריה > שיא הפעילות

בשנת 1979 הלהקה הוחתמה בחברת התקליטים ראלף רקורדס אשר ראתה כיעוד טיפוח להקות חדשניות וחתרניות, (בין היתר להקת הרזידנטס The Residents הייתה חתומה באותו לייבל) לאחר שהלהקה הוציאה לאור מספר סינגלים והחלה אף להופיע, היא זכתה להצלחה מקומית וב-1980 יצא אלבום הבכורה של טוקסידו מון ושמו Half Mute האלבום תייג את הלהקה כלהקת פוסט פאנק וגל חדש ניסיוני חשובה, מבחינה מוזיקלית ניכרו באלבום השפעות של מוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז, אמביינט ומבחינת אופן השירה והטקסטים גם השפעות של זרם התודעה, פאנק ופוסט פאנק. בשנת 1981 עדיין בלייבל של ראלף רקורדס הלהקה הוציא את אלבומה השני: תשוקה Desire. האלבום הוקלט באנגליה והופק על ידי גארת' ג'ונס (אשר בין היתר הפיק כמה מאלבומי להקת דפש מוד), וג'והן פוקס (שעזב את להקת אולטראווקס). להקת טוקסידומון היא הרכב פוסט פאנק וגל חדש ניסיוני, והטקסטים של שיריה נחשבו ונחשבים עד היום כחתרניים תחת השפעת זרם התודעה. בארצות הברית של סוף שנות השבעים, מוזיקת הגל החדש, הפאנק והפוסט פאנק לא היו נפוצים, כמו בבריטניה ובאירופה ומראשית דרכה הלהקה נחשבה כיוצאת דופן אפילו בסן פרנסיסקו (עיר שבה קהילת הלהט"ב נפוצה מאוד ואנשי העיר היו די פתוחים יחסית לשאר ארצות הברית לחתרנות על כל גווניה) ולמעשה הלהקה נחשבה לעוף מוזר בארצות הברית.
בתחילת שנות ה-80 הלהקה יצאה למסע הופעות באירופה, הלהקה זכתה להצלחה באירופה, שם הסצנה של הגל החדש הניסיוני זכתה לתהודה נרחבת והלהקה השתקעה בתחילה ברוטרדם, הולנד ואחר כך מצאה בית חם בבריסל, בלגיה. טוקסידומון הוחתמה בלייבל הבלגי crammed, אשר בו הייתה חתומה להקת מינימל קומפקט (טוקסידומון חתומה עד הימים הללו בלייבל זה)
ב-1985 הלהקה הוציאה את אלבומה הרביעי והראשון בלייבל הבלגי: מלחמות קודש holy wars, אלבום זה הוא המצליח ביותר של הלהקה מבחינה מסחרית, הסאונד שלו שונה מאלבומיה הקודמים כתוצאה מפרישתו ב-1983 של בליין רנינג'ר והצטרפותו של לוק ואן לישוט נגן כלי הנשיפה. זמן קצר לאחר השקתו של האלבום, פרש הסולן וינסטון טונג מההרכב לטובת קריירת סולו. הלהקה מאז יום היווסדה החליפה חברים בתדירות גבוהה.
בהקשר של השפעת זרם התודעה על הלהקה ניתן לציין את השיר של טוקסידומון L'Étranger אשר מבוסס על הרומן הזר של אלבר קאמי ומערב גם ציטטות בצרפתית ואנגלית מספר זה. השיר Some Guys אשר מתאר את ייסוריו של גבר צעיר המחפש את אהבתו בלונדון, אמסטרדם, וברלין. בשנות השמונים הלהקה הוציאו עוד שני אלבומי אולפן: ב-1986 את ספינת השוטים וב-1987 את האלבום You ובכך סיכמה את החלק העיקרי של פעילותה. ב-1991 יצא האלבום "סונטת הרפאים" (The ghost Sonata) שמוקדש כולו למוות ומושפע מאוד ממוזיקה קלאסית אפלה.
בשנות התשעים והאלפיים הלהקה המשיכה לפעול להוציא אלבומים, ולהופיע.
להקת טוקסידומון הופיעה בישראל מספר פעמים וזכתה לאהדה רבה, בשנות ה-80, בשיא הקריירה, הופיעה שלוש פעמים בישראל.
ב-1984 הופיעה לעיני הקהל הישראלי בקולנוע דן. ב-1985 הופיעה הלהקה בהיכל התרבות, במוזיאון תל אביב ובחיפה. בביקור ב-1985 הופיעו יחד עם יהודה פוליקר.
ב-1988 הופיעה הלהקה בסינרמה, ושוב אירחה את יהודה פוליקר.
בשנות האלפיים הלהקה חזרה להופיע בישראל, בשנת 2004 ובשנת 2007.
חברי הלהקה לדורותיהם

בליין אל-רנינגר
סטיבן בראון
וינסטון טונג
פיטר פרינסיפל
פול זהל
מייקל בלפר
ברוס גדולדיג
לוק ואן לישוט
גרגורי קרויקשאנק
ויקטוריה לאו
איוון גאורגייב
ניקולס קיו
אלבומי אולפן, פסקול לסרטים, ומוזיקה לבלט

Half Mute 1980
Joeboy in Rotterdam 1981
Desire 1981
Divine 1982 פסקול לבלט מאת מוריס בז'אר (Maurice Béjart)
Suite En Sous-Sol-Time to Lose 1982
Holy Wars 1985
Ship of Fools 1986
You 1987
The Ghost Sonata 1991
Joeboy in Mexico 1997
Soundtracks - Urban Leisure 2002
Cabin in the Sky 2004
Bardo Hotel Soundtrack 2006
Vapour Trails 2007
הערות שוליים

↑  שרון מולדבי, בתנועה נגדית, חדשות, 7 באפריל 1988
↑  אבי מורגנשטרן, רגע של נוסטלגיה, מעריב, 11 במרץ 1988
↑  מישל אופטובסקי, מופע - מוסיקה בלי מחיצות - להקת 'טוקסידומון' בקולנוע דן, חדשות, 26 באוגוסט 1984
↑  שרון מולדבי, יופי טוקסידו, חדשות, 3 בנובמבר 1985
↑  איציק יושע, טוקסידו־מון התאהבו בפוליקר, חדשות, 7 בנובמבר 1985
חברי טוקסידומון עם פוליקר, מעריב, 7 בנובמבר 1985
↑  יובל ניב, יהודה פוליקר קיבל אתמול תקליט זהב עבור מכירת 20 אלף עותקים של תקליטו "אסר ואבק". במוצ״ש ישתתף כאמן אורח בהופעת "טוקסידומון" בסינרמה, חדשות, 13 באפריל 1988
אהד פישוף, גילם המאוחר-- טוקסידומון בסינרמה, 16.4.88, כל העיר, 20 באפריל 1988
↑  גלעד רייך, ‏דינוזאור אייטיז, באתר גלובס, 5 בספטמבר 2004
↑  שרון מולדאבי, ‏יאסו טוקסידו, באתר גלובס, 16 בינואר 2008
↑  גידי אביבי, הנאה מיוסרת, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405795505171  ISNI: 0000 0001 1221 1954  LCCN: no94025749  MusicBrainz: 98298c40-5977-4fa2-9085-db36ee51b90b  NKC: xx0258657  VIAF: 125781540   WorldCat (עם VIAF): 125781540
ג'ים פולארד

| --- | --- |
פולארד במדי הלייקרס
פולארד במדי הלייקרס
 לידה:  9 ביולי 1922 אוקלנד, ארצות הברית
 פטירה:  22 בינואר 1993 (בגיל 70) סטוקטון שבקליפורניה
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.93 מטר
 מספר:  17
 מכללה:  אוניברסיטת סטנפורד
 דראפט:  סיבוב שני, 1947 שיקגו סטאגס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1978
 קבוצות כשחקן
 1947–1955:  מיניאפוליס לייקרס
 הישגים כשחקן
 5 אליפויות NBA‏ (1949–1950, 1952–1954)   2 בחירות לחמישיית העונה (1949–1950)   2 בחירות לחמישיית העונה השנייה (1952, 1954)   4 השתתפויות במשחק האולסטאר (1951–1952, 1954–1955)   אליפות ליגת ה-NBL‏ (1948)   אליפות ליגת המכללות (1942)
 קבוצות כמאמן
 1959–1960   1961–1962   1967–1968   1968–1970:  מיניאפוליס לייקרס   שיקגו פקרס   מינסוטה מאסקיז (ABA)   מיאמי פלורידיאנס (ABA)
ג'יימס קליפורד "ג'ים" פולארד (באנגלית: James Clifford "Jim" Pollard;‏ 9 ביולי 1922 – 22 בינואר 1993) היה כדורסלן ומאמן אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1948–1955. בכל שבע עונותיו ב-NBA שיחק עבור קבוצת מיניאפוליס לייקרס, וזכה עמה ב-5 אליפויות. חבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן משנת 1978.
מכללות ושירות צבאי

פולארד נולד בעיר אוקלנד שבקליפורניה, ארצות הברית. בעונת 1942/1943, עונתו היחידה באוניברסיטת סטנפורד, עזר לקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לזכות באליפות ליגת המכללות, אם כי לא השתתף במשחק הגמר עצמו בשל מחלה. פולארד היה אחד משני כוכבי הקבוצה, לצד האווי דלמאר, וקלע 10.5 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונה זו גויס למשמר החופים של ארצות הברית ושירת בו עד סיום מלחמת העולם השנייה. בסיום המלחמה שיחק פולארד מספר שנים עבור קבוצות "סן דייגו דונס" ו"אוקלנד ביטנרס" מליגת החובבים האמריקאית.
קריירה מקצועית

בשנת 1947 הצטרף לקבוצת מיניאפוליס לייקרס בעונת הבכורה שלה, כקבוצה חדשה בליגת ה-NBL. לצד הסנטר ג'ורג' מייקן עזר לקבוצה לזכות באליפות הליגה כשקלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית העונה. בעונה הבאה עברו הלייקרס לליגת ה-BAA, שבהמשך הפכה לליגת ה-NBA. בשנים הבאות הצטרפו לקבוצה הפאוור פורוורד ורן מיקלסן והרכז סלייטר מרטין, שיחד עם מייקן ופולארד הפכו את הלייקרס לקבוצה הדומיננטית הראשונה ב-NBA: מלבד אליפות ה-NBL בה זכו בשנת 1948, לקחו הלייקרס 5 אליפויות ב-6 העונות הראשונות לקיום ליגת ה-NBA. פולארד עצמו נבחר בתקופה זו ארבע פעמים לאחת מחמישיות העונה, והשתתף בארבעה משחקי אולסטאר. בסיום עונת 1954/1955 פרש ממשחק, בגיל 32.
לאחר פרישתו אימן פולארד את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לה סאל במשך 3 שנים, במהלכן העמידה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי 28–48. באמצע עונת 1959/1960 מונה למחליפו של מאמן הלייקרס ג'ון קסטלאני, והוביל את הקבוצה עד שלב גמר המערב בו הפסידה מיניאפוליס לסנט לואיס הוקס בתוצאה 4-3. בסיום העונה הודח מהתפקיד לטובת פרד שאוס, ובעונת 1961/1962 אימן את שיקגו פקרס של וולט בלאמי, אשר סיימה את העונה עם המאזן הגרוע בליגה, 18-62. בשנים הבאות אימן את קבוצות מינסוטה מאסקיז ומיאמי פלורידיאנס מליגת ה-ABA, ובשנים 1970–1972 אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה אטלנטיק שבפורט לודרדייל.
פרופיל כשחקן והישגים

פולארד הוכר כשחקן אתלטי שניחן ביכולות ניתור מרשימות במיוחד, אשר הכנו לו את הכינוי "ילד הקנגורו" ("The Kangaroo Kid"). הודות ליכולותיו האתלטיות, ובשל גובהם הנמוך יחסית של שחקני אותה תקופה, היה פולארד אחד השחקנים הבודדים ב-NBA שהצליחו להטביע לסל. ישנם דיווחים על כך שיכל לגעת בקצה העליון של קרש הסל, ואף להטביע מקו העונשין. כמו כן נחשב פולארד לקלע מצוין, והיה אחד השחקנים הראשונים שזרקו לסל ביד אחת, זריקה אותה למד מ"חלוץ הג'אמפ שוט" האנק לואיזטי, בוגר נוסף של אוניברסיטת סטנפורד. ממוצעיו של פולארד לאורך הקריירה ב-NBA עומדים על 13.2 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק, ב-438 משחקי עונה סדירה בהם שותף. בעת פרישתו דורג במקום ה-12 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 5,762 נקודות, ובמקום ה-13 ברשימת הריבאונדרים, עם 4,530 ריבאונדים. בשנת 1978 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, באותו מחזור בו הוצגו גם פול אריזין, ג'ו פולקס וקליף הייגן.
בשנת 1993 מת פולארד בביתו שבסטוקטון, קליפורניה, בגיל 70.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות המכללות של פולארד, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות הקריירה ב-NBL, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום עונת 1959/1960 של הלייקרס, באתר basketball-reference.com
1 2  ההודעה על מותו של פולארד, באתר הניו יורק טיימס
↑  דף השחקן, באתר היכל התהילה
↑  סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA, באתר Basketball-reference.com
↑  הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, נכון לסוף עונת 1954/1955, באתר basketball-reference.com
↑  הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA, נכון לסוף עונת 1954/1955, באתר basketball-reference.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013029696  VIAF: 299264169   WorldCat (עם VIAF): 299264169
יעקב מרדינגר

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1956 (בן 68)
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  מעצב, אמן
 תפקיד:  בעלי חברת הצורפים
 
יעקב מרדינגר (נולד ב-12 בספטמבר 1956) הוא מעצב ואמן ישראלי העוסק בצורפות כלים מכסף, ומשמש כמעצב הראשי ובעליה של חברת "הצורפים".
ביוגרפיה

יעקב מרדינגר (נולד ב-1956) הוא אמן צורפות ישראלי, המתמחה בעיצוב ויצירת פריטי כסף ויודאיקה יוקרתיים. כבר מגיל 13, הפגין מרדינגר כישרון יוצא דופן בצורפות, כשעיצב את פריטי הכסף הראשונים שלו.
מרדינגר צמח בסביבה המשפחתית המסורתית של חברת "הצורפים", שנוסדה על ידי אביו יוסף מרדינגר בשנת 1952. בעוד החברה החלה כסדנה קטנה בתל אביב, הפכה במהלך השנים למותג בינלאומי של צורפות ועיצוב כלי כסף מרהיבים.
מרדינגר הוא המשך לשושלת ארוכה של צורפים מוכשרים. הוא שואב את השראתו הן מטכניקות צורפות קלאסיות מפוארות ופיתח טכניקות צורפות ייחודיות משלו ,היצירות היוצאות מתחת ידיו הן יצירות אמנות צרופות, המשלבות בין מסורת לחדשנות, בסגנון אורנמנטלי ( בהשפעת הברוק) ועד סגנון אומנתי מינימליסטי ומודרני.
בשנים האחרונות, זכו עבודותיו של מרדינגר להכרה בינלאומית רחבה. מרדינגר נחשב לאחד הצורפים הגדולים והמשפיעים בעולם, עם לקוחות פרטיים ומוסדות תרבות שרכשו את יצירותיו בעלות הערך הרב.
יצירותיו של מרדינגר מקשטות ומפארות את בתיהם של מפורסמים רבים לאורך ההיסטוריה. פריטי הכסף והיודאיקה המרשימים שלו נמצאים בקולקציות הפרטיות של אנשי עסקים, תורמים, אמנים ונשיאים ממדינות רבות ברחבי העולם. מלבד הכרה בינלאומית, חלק מיצירותיו מעוצבות במיוחד לפי הזמנות אישיות של לקוחות פרטיים במהדורות מוגבלות.
דוגמאות ליצירותיו המפורסמות:
"מרכבת המצוות" (2022) - יצירת המופת המונומנטלית הזו היא אוסף כלי יודאיקה חבוי בתוך מרכבה ויקטוריאנית. המרכבה מונה כמאה חלקי כסף מצופים זהב ומשובצים באבני חן, לצד שכבות אמייל צבעוניות החושפות דוגמאות משוכללות שנעשו במלאכת הגיליוש'יר - חריטה עמוקה. היצירה מתייחסת לתקופות בהן נאלצו יהודים לקיים את מצוות דתם בסתר. בתוך המרכבה טמונים 6 תשמישי מצווה שונים המייצגים טקסים יהודיים - פמוטי שבת, כוס קידוש, ערכת הבדלה, חנוכייה ונטילת ידיים אחרונים. המראה המרהיב של "מרכבת המצוות" משקף את עוצמתה של האמונה היהודית.
"קלרינט המצוות" (2020) - מדובר בקלרינט עשוי כסף סטרלינג מצופה זהב, משובץ אבני חן ואמייל. קלרינט המצוות מורכב מעשרות חלקי כסף מצופים זהב, עם שכבות אמייל החושפות דוגמאות מורכבות ואלגנטיות שבוצעו במלאכת הגיליוש'יר. כשהקלרינט מתפרק, מתגלים בתוכו 6 כלי מצווה - פמוטים, כוס קידוש, ערכת הבדלה, חנוכייה ונטילת ידיים. היצירה המרשימה משלבת בין סמלים רוחניים והקלרינט כסמל למוזיקה ההרמוניה המתנגנת בכלי הקלרינט.
"קולקציית בראשית" (2017) – מחלק יין עם כלי מזיגה מרכזי הנמזג לכוסות יין המונחות על מגש. המיוחסת לנושא הבריאה. חלק  מקולקציה בראשית המאופיינת בקווים מינימליסטיים ונקיים, המעניקים כבוד לחומרים יקרי הערך שממנה עשויה היצירה. על כל כוס חרוט פסוק אחר מתוך סיפור בראשית בתנ"ך, היוצר השראה רוחנית לסיפור הבריאה.
הפריט עשוי כסף מצופה זהב בעיצוב מינימליסטי ואלגנטי למזיגת יין. הפריט משלב בין מסורות תרבותיות יהודיות לבין אסתטיקה עכשווית, והופך את מזיגת היין למעמד רוחני ומכובד.
יצירותיו של מרדינגר מראות את שליטתו המופלאה בטכניקות הצורפות המסורתיות, ואת הדרך הייחודית בה הוא משלב השראה רוחנית, סמלים יהודיים ומורשת עם חזון עיצובי חדשני. פרטי הפרטים המורכבים וחריטות הפסוקים מעידים על רמת הביצוע הגבוהה ועל ההשקעה הרבה שהוא משקיע ביצירותיו.
"השליחות שלי היא להעביר לדורות הבאים את אומנות צורפות, ובאמצעותה לשמר את המורשת שלנו".
יואל כהן

| --- | --- |

הרב יואל כהן (מימין) עם יהודה קרינסקי. בעת ריאיון משותף ל-JEM
 לידה:  14 בפברואר 1930 ט"ז בשבט ה'תר"ץ מוסקבה, ברית המועצות 
 פטירה:  15 ביולי 2021 (בגיל 91) ו' באב ה'תשפ"א ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש 
 תקופת הפעילות:  ? – 15 ביולי 2021 
 השתייכות:  חסידות חב"ד
 תפקידים נוספים:  חוזר (חב"ד), משפיע (חב"ד) 
 רבותיו:  הרבי מלובביץ' - רבי מנחם מנדל שניאורסון, הרב חיים שאול ברוק
 חיבוריו:  ספר הערכים ועוד
 בת זוג:  לאה כהן
 אב:  רפאל נחמן הכהן 
 
הרב יואל כַּהַן (מאוית לעיתים קאהן, מכונה: רֶבּ יואל; ט"ז בשבט ה'תר"ץ, 14 בפברואר 1930 – ו' באב ה'תשפ"א, 15 ביולי 2021) היה ה"חוזר" הראשי של הרבי מלובביץ' ועמד בראש קבוצה שתפקידה היה לזכור את מהלך התוועדויותיו של הרבי, בעיקר בשבתות ובחגי ישראל. שימש כמשפיע הראשי של ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 ונחשב לאחד מגדולי המשפיעים, המסבירנים והעמקנים בתורת חסידות חב"ד.
ביוגרפיה

נולד בברית המועצות, לרבקה ולרפאל נחמן הכהן (בן אחר בן לרב רפאל הכהן כ"ץ מהמבורג וצאצא ישיר לבנו בכורו של רבי שבתי הכהן (הש"ך)), שלמד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בגיל חמש עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בישיבת "אחי תמימים" בתל אביב, אצל המשפיע הרב חיים שאול ברוק, שכיהן גם כראש ישיבה, ולמד בחברותא עם הרב מרדכי שלמה ברמן.
בי"א בשבט ה'תש"י (ינואר 1950) נסע באונייה ללמוד בישיבת חב"ד בניו יורק, בחצר האדמו"ר מחב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון (הריי"צ). כשהגיע לניו יורק נודע לו כי האדמו"ר הריי"ץ נפטר. חשב לחזור לארץ ישראל, אך שאל את חתנו מנחם מנדל שניאורסון שאמר לו להישאר בניו יורק, שניאורסון נתמנה בהמשך למחליפו של הריי"צ וכהן נהיה חסיד שלו.
כאשר נתגלתה יכולתו לשחזר במדויק את שיחות ומאמרי החסידות של הרבי, החל לחזור בסיום יום השבת על תוכן ההתוועדויות. בהמשך עמד בראש צוות העריכה של ליקוטי שיחות. כמו כן, ערך את מאמרי החסידות שאמר הרבי, לקראת הדפסתם.
נקרא בפי כל "החוזר" והוא היה החוזר הראשי, בהמשך השנים הצטרפו אליו חוזרים נוספים.
בט"ו באלול ה'תשי"ד (1954) התחתן עם לובה לאה, בתו של הרב שניאור זלמן בוטמן, ומסדר הקידושין היה הרבי מליובאוויטש. הוא מונה למשפיע באחד מסניפי ישיבת חב"ד בשכונת קראון הייטס, ובהמשך מונה למשפיע ראשי בישיבת חב"ד המרכזית במרכז חב"ד העולמי – 770.
קודם פטירת הרבי בג' בתמוז ה'תשנ"ד, היה הרב כהן ממובילי ההתעוררות המשיחית בחב"ד. לאחר הפטירה הצהיר הרב כהן שטעה ועירב את דברי הרבי עם פרשנות אישית שהייתה נראית לו מוכרחת להתממש והתייצב בחריפות נגד הזרם המשיחיסטי שנוצר בחב"ד, בטענה שזרם זה מסלף את תורתו של הרבי והופך את שם הרבי למושמץ בציבור שמחוץ לחב"ד. הוא השווה את דעתם למקרה בו "לאחד מבני משפחה נופל רעיון בראשו, רעיון מטורף - שרעל טוב לבריאות", שבו מוטל על ההורים לבדל אותו מהילדים, ולהסביר לילדים את הטעות החמורה שבדבריו.
רבים באו לשמוע את שיעוריו והתוועדויותיו. הוא פרסם מאות מאמרים בנושאי חסידות בשבועון כפר חב"ד. בשנותיו האחרונות התפרסמו מאמריו ברבעונים "היכל הבעש"ט" וברבעון "מעיינותיך" ועוד. הרב כהן היה נחשב לידען בניגוני חב"ד והקפיד על דיוק בנגינתם.
בי"א בניסן תשנ"ב הגיע לראשונה לביקור בישראל מאז תש"י. בשנים תשס"ח–תשע"ח הגיע לישראל מדי שנה להשתתפות בהתוועדויות שמארגנת תורת חב"ד לבני הישיבות לכבוד י"ט בכסלו, במהלך אותם ביקורים פגש הרב כהן שורה של רבנים בהם הרבנים שלמה משה עמאר, חיים קניבסקי, ברוך דב פוברסקי, אהרן יהודה לייב שטינמן, מפגשים שמשכו תשומת לב בשל היחסים המתוחים בעבר בין חב"ד והציבור הליטאי ואדמורי"ם בהם ישראל הגר מוויזני'ץ, ישכר דב רוקח מבעלז, דוד קאהן מתולדות אהרן ועוד.
לרב כהן לא היו ילדים. נפטר בניו יורק בו' באב תשפ"א (2021) ונקבר למחרת בבית הקברות מונטיפיורי, בחלקת אגודת חסידי חב"ד בסמיכות לאוהל חב"ד לובביץ'.
ספריו > ספר הערכים

רבי מנחם מנדל שניאורסון הטיל על הרב כהן לערוך אנציקלופדיה מקיפה לתורת חסידות חב"ד. הרב כהן עמד בראש המערכת.
שמה של האנציקלופדיה הוא ספר הערכים - חב"ד. היא מקיפה את התורות שאמרו או כתבו שבעת אדמו"ריה, ומרכזת את החומר המצוי במאות ספרי החסידות. ערכיה כתובים בשפה המשלבת את הסגנון שבתורת הקבלה ושבתורת חסידות חב"ד. היא מיועדת לבקיאים בתורת חב"ד המבקשים להעמיק את הבנתם, ולא להיכרות ראשונית עם המושגים. הערכים כוללים גם מושגים פחות מרכזיים בתורת חב"ד.
עד תשע"ט הופיעו תשעה כרכים, מתוך כארבעים מתוכננים. המערכת נמנעת מלהכניס את הערותיה לגוף הספר, והחומר המובא בו מבוסס על המקורות בלבד. בסוף כל כרך מופיע חלק המילואים שבו מובאות הערות הרב כהן.