stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילי אלבה
ביוגרפיה > נישואין ודוגמנות

אלבה פגשה את גרדה גוטליב באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות (אנ') שבקופנהגן, והן התחתנו בשנת 1904, כשלגוטליב מלאו 19 שנה ווגנר הייתה בת 22. שתיהן עבדו כמאיירות: אלבה התמחתה בציורי נוף וגוטליב איירה ספרים ומגזיני אופנה. שתיהן טיילו באיטליה ובצרפת, כשלבסוף התיישבו בפריז בשנת 1912, שם אלבה יכלה לחיות באופן פתוח כאישה וגוטליב כלסבית. אלבה זכתה בפרס נויהאוסנס (Neuhausens) בשנת 1907 והציגה במוזיאון ויילה לאמנות (Vejle Museum of Art) ובתצוגת האביב שבפריז.
השחקנית המפורסמת אנה לארסן הזמינה אצל גרדה דיוקן. יום אחד היא לא יכלה להגיע לשבת עבור הציירת, אז גרדה הלבישה את איינר בגרביונים ונעלי עקב כדי לדגמן בשבילה, ושתוכל להמשיך בציור, אלבה הרגישה נוחות מפתיעה כשעשתה כן. גם בפעם השנייה שלארסן לא הצליחה להגיע, היא הציעה להשתמש באיינר כמודל. כשבסוף היא בכל זאת באה, היא מצאה את איינר בלבוש נשי מלא, כולל פאה, ואמרה בהתלהבות: "אני מצהירה עליך כילדונת שלי. עם שם יפה ומוזיקלי במיוחד - נגיד 'לילי'. מה דעתך על לילי?". השם לילי אכן מצא חן בעיני איינר, כמו גם השמלה והפאה והאביזרים הנלווים, ולימים, הפרסונה של לילי הפכה לחלק מחיי איינר. לילי הייתה לדוגמנית האהובה על גרדה, שבינתיים עשתה לעצמה שם בציוריה של נשים יפהפיות עם עיני שקד מלאות הבעה. כשהתגלה שהמודל לציורים אלה היא לילי, עולם האמנות הגיב בזעזוע.
בשנות ה-20 וה-30 הציגה עצמה אלבה בקביעות כאישה. היא נהגה להיעלם לרחובות פריז כשהיא לבושה כדוגמנית צמרת. כשגוטליב הציגה אותה בבגדי אישה, היא עשתה זאת כאחותו של איינר וגנר. רק חבריה הקרובים ביותר ידעו כי מדובר באיינר עצמו.
ביוגרפיה > הניתוח להתאמה מגדרית

ב-1930 נסעה אלבה לגרמניה לצורך ניתוח להתאמה מגדרית, שהיה בזמנו ניתוח ניסיוני ומסוכן, בסדרה של ארבעה ניתוחים שנמשכו על פני שנתיים סך הכול. הניתוח הראשון, הסרת האשכים, נעשה תחת השגחתו של הסקסולוג מגנוס הירשפלד בברלין. יתר הניתוחים בוצעו על ידי קורט ורנקרוס (אנ'), רופא במרפאת הנשים המחוזית של דרזדן. בניתוח השני הושתלה שחלה בחלל הבטן, בשלישי הוסר הפין וכיס האשכים, וברביעי הושתלו רחם ונרתיק. הסיבה שבגינה הושתלו בגופה של אלבה איברי רבייה נשיים במקום אלו הגבריים הייתה רצונה להביא ילדים לעולם.
בזמן הניתוח האחרון, תהליך שינוי המין של אלבה כבר הפך לחדשות מרעישות בעיתוני דנמרק וגרמניה. בית משפט דני ביטל את נישואי בנות הזוג וגנר באוקטובר 1930, ואלבה שינתה חוקית את שמה ומינה, כולל קבלת דרכון תחת שמה החדש. היא הפסיקה לצייר, כי סברה שחלק זה שייך לעברה כאיינר. לאחר התפרקות נישואיה, היא חזרה לדרזדן לניתוח האחרון.
ביוגרפיה > מותה

ביוני 1931 עברה אלבה את הניתוח הרביעי והאחרון לשינוי מינה הפיזיולוגי מזכר לנקבה, שכלל השתלת רחם ובניית נרתיק. שני התהליכים האלו היו ניסיוניים בזמנו. היא נפטרה שלושה חודשים לאחר הניתוח מדום לב שנגרם מזיהום שהתפתח כתוצאה מדחיית הרחם על ידי גופה.
לאחר מותה של אלבה נישאה גוטליב לקצין בצבא האיטלקי, טייס ודיפלומט, רב-סרן פרננדו פורטה, ועברה עמו למרוקו. פרננדו ביזבז את כל חסכונותיה, ולאחר מספר שנים במרקש ובקזבלנקה התגרשו השניים. גוטליב חזרה לדנמרק, שם נפטרה חסרת כול בשנת 1940.
ביוגרפיה > אזכורים בתרבות

הספר "מאיש לאישה: שינוי המין הראשון" נכתב על ידי אלבה ופורסם לראשונה ב-1933.
פסטיבל הקולנוע הלהט"בי MIX Copenhagen מעניק מדי שנה ארבעה פרסי "לילי" על שמה של אלבה.
הסופר האמריקאי דייוויד אברסהוף (אנ') כתב בשנת 2000 את הרומן הנערה הדנית, המתאר את סיפור חייה הבדוי של לילי אלבה. הרומן הפך לרב-מכר בינלאומי ותורגם ל-12 שפות. הגרסה הקולנועית לספר הופקה על ידי גייל מוטרוקס וניל לביוט בכיכובו של אדי רדמיין המגלם את אלבה.
הערות שוליים

↑  Lili Elbe. andrejkoymasky.com. 17 May 2003
↑  The Arts and Transgender. renaissanceblackpool.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012399763605171  PLWABN: 9811327427505606  BIBSYS: 1078615  BNE: XX1044190  BnF: cb179683460 (data)  GND: 107662989X  ISNI: 0000 0001 2307 9717  LCCN: nr97031091  NDL: 00620621  NKC: jx20110216008  NTA: 422868167  RERO: 02-A028302636  SUDOC: 26647456X  ULAN: 500189029  VIAF: 58988978   WorldCat (עם VIAF): 58988978 
לילי אלבה, 1920
לילי אלבה, 1930
"לילי אלבה", גרדה גוטליב
מישל דומרק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביוני 1970 (בת 54) 
 מדינה:  קנדה 
 
מישל דומרק (באנגלית: Michelle Dumaresq) היא רוכבת אופני הרים מקצועית קנדית. דומרק, שהיא טרנסקסואלית, התחרתה בתחרויות אופניים לנשים בין השנים 2001–2006. היא נכנסה לתחום אחר שקבוצת נשים בחופי ונקובר ראו אותה רוכבת, התרשמו מכישוריה, והציעו לה להתחרות באופן מקצועי. הנשים, שצילמו שם סרט תיעודי על רכיבה על אופניים, "Dirt Divas", גם הזמינו אותה להשתתף בסרט.
קריירת ספורט

התחרות הראשונה בה השתתפה דומרק הייתה המירוץ בהר בר שבקולומביה הבריטית, במאי 2001. היא ניצחה בתחרות המתחילות, בזמן שהיה מהיר ב-2.5 שניות מהזוכה בקטגוריה המקצועית. לאחר שניצחה בשני מרוצים נוספים, נשלל ממנה הרישיון להתחרות על ידי מועצת האופניים Cycling BC, בעקבות תלונות ממתחרות אחרות.
Cycling BC ואגודת האופניים הקנדית ערכו פגישה פרטית עם מארגני המרוצים המקומיים, בה הציעו שדומרק תחדל להתחרות. אך לאחר התייעצות עם UCI (האיגוד הבינלאומי לאופניים), הגיעו להחלטה לאפשר לדומרק להמשיך להתחרות בקטגוריות נשים. למעשה, לא היה חוקי עבורה להתחרות בקטגוריית גברים, מכיוון שעברה ניתוח להתאמה מגדרית שנים קודם לכן, ואף הייתה מוכרת מבחינה חוקית כאישה.
באפריל 2002, הוענק לה רישיון להתחרות במרוצי נשים. שלושה שבועות לאחר מכן, היא השתתפה לראשונה במירוץ בקטגוריה מקצועית, וסיים במקום שלישי. שבוע לאחר מכן היא ניצחה במירוץ, כשהיא מקדימה את המתחרה הקרובה אליה ב-10 שניות. התעורר בשל כך גל של מחאה, ונפתחה עצומה עליה חתמו רוכבות אופניים (ומספר רוכבים) בדרישה שדומרק תיפסל מתחרות. הדרישה נדחתה, ונקבע כי ניצחונה המקצועי הראשון תקף.
מאוחר יותר באותה שנה, דומרק ניצחה בסדרת גביע קנדה, והוסמכה לנבחרת הקנדית הלאומית.
בספטמבר 2002, היא ייצגה את קנדה באליפות העולם ברכיבת אופני הרים. אך בשל בעיות טכניות עם האופניים שלה, דומרק הגיע רק למקום 24 במירוץ.
ב-2003, ניצחה דומרק באליפות קנדה, ושוב ייצגה את קנדה באליפות העולם. גם ב-2004 ניצחה באליפות קנדה, ובאליפות העולם היא סיימה במקום 17.
באליפות קנדה של 2006, שגם בו דומרק זכתה באליפות, מקרה במעמד הענקת המדליות עורר עניין מחודש בהשתתפותה של דומרק בספורט נשים. בן הזוג של המתחרה שהגיעה למקום השני, דניקה שרוטר, זינק על הבמה ועזר לשרוטר ללבוש טי-שירט עליו התנשא הכיתוב "אלופה 100% אישה טהורה".
אגודת האופניים הקנדית השעתה את שרוטר, אך במהלך שעורר מחלוקת, הודיעה שתרצה את השעייתה בין עונות המרוצים, כאשר להשעיה לא תהיה השפעה עליה בפועל.
המקרה גרם לדומרק להפסיק לאהוב את ספורט הרכיבה, לדבריה, והיא פרשה ממנו זמן קצר לאחר מכן. לא הייתה זו הפעם היחידה שדומרק ספגה התקפות פיזיות מצד מתנגדיה. בימיה הראשונים בתחרויות, מתחרות אחרות היו חוסמות את דרכה, ופעם אחת אופניה נחבלו באופן שגרם לה להתהפך בראש צוק במהלך תחרות. גם ב-2006, גבר התפרץ לבימת המדליות וניסה לשסף את גרונה.
דומרק היא תומכת קולנית בעד בנושא קבלת טרנסג'נדרים בספורט. בראיון משנת 2016, היא שיבחה את החלטת הוועדה האולימפית לשנות את חוקי ההשתתפות, לפיהם גברים טרנסג'נדרים יכולים להתחרות בענפי גברים ללא הגבלה, ואילו נשים טרנסג'נדריות כבר לא צריכות להוכיח שינויים כירורגיים, ויכולות להתחרות בענפי נשים בתנאי שרמת הטסטוסטרון שלהן לא עולה מעבר לסף שנקבע בנהלים.
ב-2014, מוזיאון זכויות האדם של קנדה הוסיף חולצת תחרות של דומרק לאוסף עבור ייצוג זכויות הטרנסג'נדרים.
דומרק היא רתכת במקצועה, ומנהלת משרד ראיית חשבון למחייתה. בנוסף לסרט התיעודי Dirt Divas בו השתתפה בתחילת דרכה, היא גם הנושא של הסרט התיעודי משנת 2004, 100% Woman, המספר את סיפור חייה, ומסקר את ההתמודדות עם הסביבה בחברה ובתחום הספורט.
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
הערות שוליים

↑  Michelle Raises Hell, Jon Billman, Outside, April 1, 2004
↑  Canada's Michelle Dumaresq upbeat about IOC change for transgender athletes heading into Rio 2016 Olympics, Vicki Hall, National Post, January 26, 2016
↑  100 Percent Woman: The Story of Michelle Dumaresq, Films Media Group
טלולה

| --- | --- |

 בימוי:  שאן הדר 
 הופק בידי:  הת'ר ריי 
 תסריט:  שאן הדר 
 שחקנים ראשיים:  אליוט פייג' אליסון ג'אני תמי בנלשרד
 מוזיקה:  מייקל ברוק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2016 
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טלולה (באנגלית: Tallulah) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2016 אשר נכתב ובוים על ידי שאן הדר, ובו מככבים אליוט פייג', אליסון ג'אני, ותמי בלנשרד. הסרט הוא על אישה צעירה שלוקחת תינוקת מחדר מלונה של אם בלתי אחראית, ומעמידה פנים שהיא שלה. הבכורה העולמית של "טלולה" הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2016.
הסרט זכה לשבחי המבקרים, ובמיוחד הופעותיהן של פייג' וג'אני. זו הייתה גם הפעם השלישית ששתי השחקניות הופיעו יחדיו, אחרי "ג'ונו" (2007) ו-Touchy Feely ‏(2013).
עלילה

טלולה "לו" (אליוט פייג') חיה בוואן שלה, ונוסעת ממקום למקום עם בן זוגה ניקו (אוון ג'וניגקייט), שמתקיימים בעיקר על ידי גנבת כרטיסי אשראי. כאשר ניקו אומר ללו שהוא רוצה להתמסד, לבנות משפחה, ושהוא רוצה לראות את אמו, עמה לא היה לו מגע מזה שנתיים, לו נבהלת, ומודיעה לו שאין בדעתה לשנות את אורח חייה. כשהיא מתעוררת בבוקר, ניקו אינו. היא מתקשה להאמין שהוא עזב מבלי להיפרד, ומחליטה למצוא אותו. היא נוסעת לניו יורק, שם מתגוררת אמו של ניקו, מרגו (אליסון ג'אני), ומבקרת אותה בדירתה. מרגו אינה מרוצה, ושולחת את לו לדרכה.
לו מתגנבת לבית מלון ואוכלת שאריות משירות החדרים של האורחים, כשאורחת בטעות חושבת שהיא מצוות הניקיון במלון. היא מכניסה אותה אל חדרה. האורחת, קרולין (תמי בלנשרד), היא שיכורה ומעט תמהונית, וילדתה בת השנה איתה בחדר, מסתובבת ללא חיתול ובלי השגחה. קרוליין במופגן אינה יודעת להיות אם לילדתה. היא פוקדת על לו לטפל בבתה, מתרברבת שהיא שם על חשבון בעלה אך מתכוננת לפגוש גבר אחר, כדי להרגיש אטרקטיבית בפעם הראשונה מזה זמן רב. ניכר שרמת הביטחון העצמי שלה ירודה מאוד. לו מנסה להסביר שהיא לא קשורה, אך קרולין דוחפת לה שטר של מאה דולר ליד, ויוצאת. לו מעבירה שם את הלילה עם התינוקת, מאדי, ונקשרת אליה. קרוליין חוזרת בבוקר, שיכורה ובוכה שאותו הגבר לא רצה בה. היא מתעלפת על המיטה בעודה לבושה. לו אובדת עצות, אך מתקשה לעזוב את מאדי, וברגע אימפולסיבי, לוקחת את מאדי לוואן שלה. היא מנסה להחזיר אותה למלון כעבור כמה שעות, אך מוצאת שם את המשטרה מחכה לה, ובורחת.
לו חוזרת למרגו, ומספרת לה שמאדי היא הבת שלה ושל ניקו, ושמה מאגי, על שמה של מרגו. מרגו במשבר בחייה, לאחר שבעלה עזב אותה עבור גבר אחר, ועתידה לא בטוח. היא מרשה ללו ו"מאגי" להישאר, ונקשרת לצעירה המוזרה בה היא מתחילה לראות בת משפחה. אך השקרים מתחילים להיפרם, הרשויות על עקבותיה, והלחץ שלה גובר. בינתיים, קרולין עוברת תחקור מצד בלשית המשטרה (אוזו אדובה) שבוחנת מטעם שירותי הרווחה את התגלגלות האירועים שהביאו להיעלמות הילדה, ובעלה של קרוליין מבטל את כל כרטיסי האשראי שלה.
בינתיים, ניקו מגיע גם הוא לניו יורק, ומוצא את לו. היא אומרת לו שהיא צריכה לקחת את מאדי לבית החולים, כי יש לה חום. שם היא מגלה שזה יותר קשה להחזיק בשקר ממה שחשבה, ותוך דקות ספורות, כל הסיפור מתפרק - ואפילו שניקו מנסה להציל את לו, היא מסרבת לעזוב את מאדי המפוחדת. הסרט מסתיים בהכרה של כל הדמויות במחדלים של חייהם, וברמזים בלבד לגבי העתיד.
השחקנים

אליוט פייג' - טלולה
אליסון ג'אני - מרגו מוני
תמי בלנשרד - קרולין פורד
אוון ג'וניגקייט - ניקו מוני
דייוויד זאיאס - הבלש ריצ'רדס
ג'ון בנג'מין היקי - סטיבן מוני
זאכרי קווינטו - אנדראס
אוזו אדובה - בלשית לואיזה קיני
אוונג'לין וליליאנה אליס - מדיסון "מאדי" פורד
פליקס סוליס - מנואל
הפקה

שאן הדר כתבה וביימה את "טלולה" בתור ספין-אוף של סרטה הקצר משנת 2006 "אמא", על אישה חסרת בית, שנאלצת לעשות בייביסיטר לפעוטה עם אמא מזניחה בבית מלון. עד ש"אמא" יצא, הדר כבר סיימה את התסריט ל"טלולה", בהתבסס על תפישתה את הנשים אשר "כנראה יודעות שאסור להן להביא ילדים, אבל אז הן עושות את זה בכל מקרה".
הסיפור היה בהשראת ניסיונה כשעבדה כבייביסיטר עבור אורחי מלון בלוס אנג'לס, ופעם אחת נדרשה לשמור על קטנה שאמה האדישה הגיעה לבוורלי הילס כדי לנהל רומן. היא מספרת שאחרי האירוע, "יצאתי מהמלון, נכנסתי למכונית שלי ובכיתי כל הדרך הביתה, וחשבתי, הייתי צריכה לקחת את הילדה הזו."
במאי 2015, יצאה ההודעה שאליוט פייג' ואליסון ג'אני יככבו בסרט. הצילומים החלו ביוני 2015 בניו יורק, בעיקר ברובע מנהטן. הסרט הופק על ידי הת'ר ריי, ראסל לוין, כריס קולומבוס, אלנור קולומבוס וטוד טריינה.
יציאת הסרט

הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס, ב-23 בינואר 2016. עוד לפני הקרנת הבכורה בפסטיבל, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט, והעלתה אותו לצפייה ב-29 ביולי 2016.
ביקורת

"טלולה" קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, אשר שיבחו את משחקן של שתי השחקניות הראשיות. באתר Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 84%, בהתבסס על 51 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 6.8/10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר כתוב: "הנרטיב מלא-התבונה של 'טלולה', הכתיבה המדויקת של הדמויות, והקאסט הכישרוני חוברים ליצור דרמה משפחתית מרתקת אשר מתעלה על הדימויים הנדושים של הז'אנר." באתר Metacritic, לסרט ציון של 63 מתוך 100, בהתבסס על 19 ביקורות, ציון שפירושו "ביקורות חיוביות באופן כללי".
נייג'ל. מ. סמית מעיתון השומר נתן לסרט 4 מתוך 5 כוכבים, וכתב: "כן, יש בסיפור מרכיבים של סרט טלוויזיה; מה שמבסס אותו זה ההופעות הנהדרות, והבימוי והתסריט העשירים של הדר". הוא שיבח את פייג' וג'אני. ג'ף ברקשייר ממגזין וראייטי גם שיבח את שתי השחקניות, וכתב "התסריט של הדר כנראה לא ימצא חן בעיני אלה שמעדיפים את דרמות האינדי שלהם נטורליסטים ונטולי אירועים. אבל הנרטיב מלא התפניות בסרט זה מעוגן בעבודה היסודית של אנסמבל השחקנים."
הערות שוליים

↑  Jeff Sneider, 'Juno's' Ellen Page, Allison Janney to Reteam for Dramatic Comedy 'Tallulah', TheWrap, ‏2015-05-20 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Hughes, William (21 במאי 2015). "Ellen Page and Allison Janney to reunite (again) for Tallulah". The A.V. Club. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gillette, Sam (16 ביוני 2015). "Ju-never-no When You'll Run into Ellen Page and Allison Janney". Bedford + Bowery. אורכב מ-המקור ב-2018-06-20. נבדק ב-2018-06-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Welkos, Robert W. (26 במאי 2006). "A nanny's insight". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sneider, Jeff (2 בדצמבר 2015). "Sundance: James Franco's 'Goat,' Ellen Page's 'Tallulah' Highlight Dramatic Competition". TheWrap. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berger, Laura (13 בינואר 2016). "Netflix Buys Sian Heder's 'Tallulah,' Starring Ellen Page and Allison Janney". Indiewire. אורכב מ-המקור ב-2016-01-17. נבדק ב-2018-06-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Van-Syckle, Katie (27 באפריל 2016). "Movies About Women Nearly Impossible to Finance, Say Indie Producers". Variety. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tallulah (2016)". Rotten Tomatoes. Fandango Media.
↑  "Tallulah Reviews". Metacritic. CBS Interactive.
↑  Smith, Nigel (23 בינואר 2016). "Tallulah review – Ellen Page and Allison Janney make magic in baby drama". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berkshire, Geoff (23 בינואר 2016). "Sundance Film Review: Ellen Page in 'Tallulah'". Variety. {{cite web}}:  (עזרה)
משה כהן (שופט)

משה כהן (11 בינואר 1919 – 26 בינואר 1982) היה שופט בית המשפט העליון.
ביוגרפיה

כהן נולד ביואנינה שביוון וזמן קצר לאחר לידתו עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בירושלים, בה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "טרה סנטה" (1935) עם הצטיינות במתמטיקה.
ביוגרפיה > קריירה משפטית

בשנת 1941, סיים את לימודיו בבית הספר המנדטורי למשפטים.
משנת 1935 ועד 1943 עבד כמזכיר בית המשפט המחוזי בעיר ועסק ברישום ובתרגום שותפויות. לאחר מכן התמחה במשך שנה במשרד עורכי הדין של חיים כהן.
לאחר הסמכתו כעורך דין עבד במשרדו של חיים כהן (1944–1946) ובמשרד פרטי בבעלותו (1946–1950). בשנת 1950 מונה כשופט בית משפט השלום וכיהן בו עד 1958. בשנים 1953–1954 שימש גם שופט במינוי זמני לבית המשפט המחוזי. בשנים 1958–1960 שימש שופט שלום ראשי בירושלים, ובשנים 1960 - 1970 כיהן במינוי קבע בבית המשפט המחוזי. לאחר מכן פרש מכס השיפוט ושב לעיסוק בעריכת דין. 
בשנת 1976 מונה בשנית לבית המשפט המחוזי בירושלים ובינואר 1981 מונה לבית המשפט העליון.
ב-26 בינואר 1982 נפטר כהן בבית החולים ביקור חולים. כהן נטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
מל דלוזיאן

מלין דלוזיאן (בארמנית: Մելինե Դալուզյան; נולד ב-20 באפריל 1988 בגיומרי, שבארמניה הסובייטית) הוא מרים משקולות ארמני טרנסג'נדר. כשעדיין היה מזוהה כאישה, הוא ייצג את ארמניה בתחרויות נשים, ואף הוענק לו תואר "כבוד מאסטר הספורט" של ארמניה ב-2006.
ביוגרפיה

דלוזיאן התחיל אימון משקולות בשנת 2002 בהדרכתו של ארטשס נרסיסיאן. דלוזיאן זכה באליפות ארמניה שבע פעמים, בתחרויות הנערכות בירוואן הבירה. ב-2005 ו-2006, הוא זכה באליפות אירופה לנוער פעמיים.
דלוזיאן זכה במדליית ארד באליפות העולם להרמת משקולות של נשים 2006. זו הייתה המדליה הראשונה לארמנית באליפות העולם (נאזיק אבדליאן הייתה הראשונה לזכות בזהב, ב-2009). בשנה הבאה, דלוזיאן זכה במדליית זהב באליפות אירופה להרמת משקולות 2007, הזכייה הראשונה של ארמנית באליפות. הוא חזר על הצלחה זו באליפות אירופה של 2008. דלוזיאן היה אמור להתחרות באולימפיאדת הקיץ בבייג'ינג, אבל סבל דלקת חריפה בלבלב שבועיים לפני האולימפיאדה, ונאלץ לפרוש מהתחרות. החליפה אותו הריפסימה חורשודיאן.
בשנת 2010, דלוזיאן זכה במדליית כסף באליפות אירופה להרמת משקולות ובארד באליפות העולם. הוא סוף סוף הגיע לבכורה האולימפית שלו באולימפיאדת לונדון 2012, אך לא נרשמה לו תוצאה בתחרות זו.
מגדר

ב-2015 הסטטוס של דלוזיאן בפייסבוק שונה "נשוי". עוקביו הבינו שהכוונה היא לבת זוגו מזה מספר שנים, לילית. ההודעה גרמה לתרעומת ציבורית בארמניה, כשהידיעה הצטרפה לשמועות שצפו לגבי מגדרו של דלוזיאן, שאף כונה "קסטר סמניה של הרמת משקולות" (אשר הושעתה מתחרות כאתלטית לאחר שנקבעה כאינטרסקס בבדיקה רפואית, מקרה אשר גרר שינויים בכללי הספורט), וגרמו לטענות שהוא עבר הליכים לשינוי מין, והצביעו על שינויים בהופעתה, כולל זקן. בבדיקות במסגרת התחרויות של דלוזיאן, לא היו מעולם תוצאות בלתי תקינות. דלוזיאן הכחיש אז את כל הטענות, כולל אלו הסובבים את נישואיו. ההתקפות נגד דלוזיאן בתקשורת החלו עוד לפני כן, כשרק הביע תמיכה בזכויות להט"ב ברשתות החברתיות.
מאז, עבר להתגורר באמסטרדם, הולנד, ויצא כטרנס. על התקופה מאז החלו השמועות והסקנדים הציבוריים, אמר דלוזיאן, "אנשים להטב"בים בארמניה הם נטולים כל זכויות... נאלצתי לעזוב ב-2016 אחרי שנה שלמה בה לא הצלחתי למצוא עבודה בתחום שלי. כאן בהולנד, לא פגשתי בשום צורה של אפליה, רק תמיכה בכל דבר."
בארמניה, הומוסקסואליות היא חוקית מאז 2003, אך עם זאת, אין הגנה בחוק לזכויות להט"ב. על פי דו"ח שיצא בשנת 2017 מארגון זכויות הלהט"ב הארמני Pink Armenia, כמעט 90% מהאוכלוסייה בארמניה מחזיקה בדעות שליליות לגבי להט"ב, ואנשים להטב"בים עוזבים את מולדתם במספרים גדולים כדי לחיות חיים פתוחים במקומות אחרים.
דלוזיאן מספר שמאז ילדותו ידע שאינו ילדה, אך הסביבה ניסתה לאלץ אותו לתוך זהות זו. המורה הייתה מכריחה אותו לכתוב במחברת "תלמידת בית ספר" והוא היה משנה ל"תלמיד", ונענש.
קרן הקולנוע ההולנדי נתן מענק של 60 אלף יורו ליוצרי הסרטים אינה שקאיאן ופאול כהן לעשות סרט תיעודי על סיפורה של מל (ין). סרט נוסף על דלוזיאן הוא סרטו של גאג'יק גהזארה, "הקשיבו לי: סיפורים שמעבר לשנאה" אשר יצא ב-2017.
הערות שוליים

↑  Бронзовая Олимпиада (ברוסית). www.noev-kovcheg.ru. נבדק ב-5 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Լոնդոն-2012. Հայ օլիմպիականները. Մելինե Դալուզյան". sport.news.am. נבדק ב-5 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meline Daluzyan". www.london2012.com. אורכב מ-המקור ב-2 במאי 2013. נבדק ב-5 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Մելինե Դալուզյանն ամուսնացել է, Ankakh.com, 07 հուլիսի 2018
↑  Այն ժամանակն է՝ ավելի ճիշտ է մեր խոսելը. Մելինե Դալուզյանը պատասխանում է իրեն նույնասեռականության մեջ մեղադրողներին, Aysor.am, 18/05/2016
↑  Discrimination against Women from Vulnerable Groups in Armenia, 65th Session of the Committee on the Elimination of Discrimination against Women, 2016
↑  Forced from home for being queer, פרטים
↑  60.000 euro toegekend aan Mel(ine) vanuit Nederlands Filmfonds, Windmill Film
↑  Մելինե Դալուզյանն իր պատմությունն է պատմում ԼԳԲՏ թեմայով ֆիլմում (տեսանյութ), Քրիստինա Խաչատրյան, Հայկական ժամանակ, 11/07/2017
Radical Optimism

Radical Optimism (בעברית: "אופטימיות רדיקלית") הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הבריטית-אלבנית דואה ליפה. האלבום יצא לאור ב-3 במאי 2024, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס.
רקע והכרזה

אלבום האולפן השני של ליפה, Future Nostalgia‏ אשר יצא לאור ב-2020 וזכה לשבחים רבים. הוא נחשב לגורם משמעותי בהחייאת מוזיקת הדיסקו והדאנס-פופ בעשור הזה, מתוכו יצאו מספר סינגלים כולל "Don't Start Now" ו-"Levitating" אשר זכו להצלחה מסחרית. האלבום עצמו זכה בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר ופרס המוזיקה הבריטית לאלבום השנה הבריטי בטקס פרסי גראמי ה-63 ובטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2021. Future Nostalgia זכה לקבל חידוש על ידי ליפה בהוצאת אלבום רמיקס והוצאה מחודשת. ליפה עצמה יצאה לסיבוב הופעות הנקרא "Future Nostalgia Tour", שכלל 91 הופעות ברחבי אמריקה, אירופה ואוקיאניה, מפברואר עד נובמבר 2022.
ב-21 במאי 2021, חשף נשיא חברת התקליטים וורנר רקורדס בראיון למגזין "וראייטי", על הצעדים הבאים של ליפה בקריירה. הוא אמר שהאלבום הבא יהיה "משהו אחר לגמרי ובקנה מידה". הוסיף כי "היא דיברה על אלבום מס' 3 כשבקושי סיימנו את מספר 2". ב-25 בספטמבר, בראיון לוול סטריט ג'ורנל חשפה ליפה כי "זה פשוט היה כיף להתנסות. אני תמיד הולכת לעשות מוזיקת פופ, אבל יש לזה סאונד ייחודי משלו, שהוא מרגש ומשהו שמרגיש כמו תנועה מתוך Future Nostalgia". היא הצהירה שהיא עושה בלי סוף מוזיקה לאלבומה הקרוב, ואמרה: "עשיתי חלק גדול בכתיבה: זה מתחיל להתגבש; יש לי הרבה מזה מוקלט". באותו ראיון, ליפה אמרה "יש לו חזון. יש לו שם - לעת עתה."
ב-19 ביולי 2023, חשף מפיק המוזיקלי מארק רונסון בפני מגזין "Vulture" שהאלבום הקרוב של ליפה יסמן את יציאתה מצלילי מוזיקת הדיסקו. ב-7 באוגוסט, במהלך ראיון למגזין "T" סיפרה ליפה שהאלבום השלישי שלה יצא לאור במהלך 2024 ויקבל השפעה ממוזיקת "פסיכדלית של שנות השבעים". במהלך חודש אוקטובר 2023, החלה ליפה למחוק את כל הפוסטים שלה באינסטגרם, היא פרסמה תמונה שלה עם שיער אדום עם הכיתוב "מתגעגע אליי?". בציפייה למוזיקה חדשה, ליפה פרסמה תמונות ברשתות החברתיות שלה עם כיתובים מסתוריים והחליפה זמנית את אמנות העטיפה של אלבומיה הקודמים בגרסאות קליידוסקופיות בשירותי הסטרימינג. בדצמבר 2023, חשפה ליוטיובר פרמבורס שהיא התחילה לכתוב ולהקליט את האלבום בשנת 2021 וסיימה ביולי 2023.
ליפה הכריזה על צאת האלבום Radical Optimism במהלך שידור חי בעמוד האינסטגרם שלה ב-13 במרץ 2024. עטיפת האלבום נחשפה יחד עם הכרזתו. היא צולמה על ידי טיירון לבון, היא מתארת את הזמרת מרחפת באוקיינוס ובו נראה צללית של כריש סמוך המתקרב אליה לכאורה.
הרכב

ליפה סיפרה שהאלבום Radical Optimism הוא סוג של תחושות של שיא ש"מנצל את השמחה והאושר הטהורים" שיש בהירות במצבים, כולל "פרידות קשות והתחלות פגיעות" שבסופו של דבר התבררו כאבני דרך כתוצאה מהבחירה באופטימיות ובחסד כדי לנווט "דרך הכאוס". האלבום בהשראת "האנרגיה של [עיר הולדתו של ליפה] לונדון, והגולמיות, הכנות, הביטחון והחופש של בריטפופ של שנות ה-90". בהודעה לעיתונות ליפה הביעה את רצונה "לתפוס את תמצית הנעורים והחופש וההנאה" עם התקליט. את המושג "אופטימיות רדיקלית" הציגה לה חברה כמה שנים קודם לכן, מה שהדהד אותה ואיפשר לו "להשתלב" בחייה. בהשראת המונח, ליפה מצאה את עצמה עושה מחקר על ההיסטוריה של "מוזיקה פסיכדלית, טריפ הופ ובריטפופ". הקונספט התברר כתחושה "אופטימית בביטחון" לזמרת שהיא ביקשה לשלב בהקלטות שלה.
קידום והוצאה

ליפה הופיעה בטקס פרסי גראמי ה-66 ב-4 בפברואר 2024 יחד עם השירים "Houdini" והציג לראשונה את "Training Season" שלא יצאה אז. היא ביצעה שוב את השיר האחרון בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2024 ב-2 במרץ. ליפה צפויה להופיע כאומנית המובילה בפסטיבל גלסטונברי 2024 ביוני לאחר מכן היא אמורה להופיע במספר פסטיבלים מובילים "Open'er Festival",‏ "Mad Cool"‏, "NOS Alive",‏ "Rock Werchter".
קידום והוצאה > סיבוב הופעות

ב-18 במרץ 2024, הכריזה ליפה על מיני סיבוב הופעות "Radical Optimism On The Road". אשר צפוי להתחיל ב-5 ביוני בברלין, גרמניה ולהסתיים ב-12 ביוני בנים, צרפת, ויכלול ארבעה תאריכים בלבד.
מכירת הכרטיסים תחל ב-21 במרץ דרך האתר טיקטמאסטר; אוהדים שהזמינו מראש את האלבום צפויים לקבל גישה למכירה מוקדמת.
קידום והוצאה > סינגלים

הסינגל המוביל "Houdini" יצא לאור ב-9 בנובמבר 2023, במקביל יצא וידאו הקליפ הנלווה שלו. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, לעשרת הגדולים במדינות שונות, ולמקום ה-11 במצעד בילבורד הוט 100. וגם למקום הראשון במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני והצליח לשהות בו במשך עשרה שבועות. הסינגל השני "Training Season" יצא לאור ב-15 בפברואר 2024. הסינגל השלישי, "Illusion", יצא לאור ב-12 באפריל.
הצלחה מסחרית

האלבום נכנס הישר למקום השני במצעד הבילבורד 200, מיקום השיא הגבוה ביותר עד כה של ליפה במצעד. האלבום זכה למכירות האלבומים הגבוהות ביותר בשבוע הראשון, עם 51,500 עותקים שנמכרו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 2 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 2 |
|  צרפת | SNEP | 1 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 93 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 194 |
|  צרפת | SNEP | 25 |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 100,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 100,000 |