stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לטביה באירוויזיון 2024
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי לטביה > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| סדר | מדינה | שופטים> שופט 1 | שופטים> שופט 2 | שופטים> שופט 3 | שופטים> שופט 4 | שופטים> שופט 5 | שופטים> דירוג | שופטים> נקודות | קהל> דירוג | קהל> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  שוודיה | 4 | 9 | 16 | 3 | 10 | 6 | 5 | 14 |  |
| 02 |  אוקראינה | 5 | 4 | 2 | 11 | 1 | 3 | 8 | 2 | 10 |
| 03 |  גרמניה | 7 | 10 | 5 | 7 | 11 | 7 | 4 | 13 |  |
| 04 |  לוקסמבורג | 19 | 18 | 6 | 24 | 18 | 16 |  | 18 |  |
| 05 |  הולנד | 11 | 6 | 8 | 19 | 5 | 8 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל | 9 | 12 | 14 | 4 | 13 | 10 | 2 | 4 | 7 |
| 07 |  ליטא | 15 | 8 | 9 | 22 | 7 | 13 |  | 3 | 8 |
| 08 |  ספרד | 20 | 25 | 18 | 23 | 17 | 22 |  | 16 |  |
| 09 |  אסטוניה | 10 | 7 | 12 | 15 | 8 | 12 |  | 1 | 12 |
| 10 |  אירלנד | 14 | 23 | 10 | 25 | 25 | 18 |  | 8 | 3 |
| 11 |  לטביה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 12 |  יוון | 23 | 19 | 19 | 18 | 16 | 20 |  | 17 |  |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 3 | 14 | 13 | 9 | 12 | 9 | 3 | 20 |  |
| 14 |  נורווגיה | 13 | 17 | 15 | 5 | 20 | 15 |  | 12 |  |
| 15 |  איטליה | 16 | 11 | 20 | 12 | 6 | 14 |  | 11 |  |
| 16 |  סרביה | 25 | 22 | 24 | 17 | 24 | 24 |  | 23 |  |
| 17 |  פינלנד | 17 | 16 | 17 | 21 | 19 | 19 |  | 10 | 1 |
| 18 |  פורטוגל | 12 | 13 | 7 | 8 | 9 | 11 | 1 | 22 |  |
| 19 |  ארמניה | 6 | 3 | 3 | 10 | 4 | 4 | 7 | 9 | 2 |
| 20 |  קפריסין | 22 | 21 | 25 | 20 | 23 | 25 |  | 19 |  |
| 21 |  שווייץ | 1 | 1 | 1 | 1 | 3 | 1 | 12 | 7 | 4 |
| 22 |  סלובניה | 24 | 24 | 23 | 16 | 22 | 23 |  | 24 |  |
| 23 |  קרואטיה | 8 | 5 | 11 | 2 | 15 | 5 | 6 | 6 | 5 |
| 24 |  גאורגיה | 18 | 15 | 21 | 13 | 14 | 17 |  | 21 |  |
| 25 |  צרפת | 2 | 2 | 4 | 6 | 2 | 2 | 10 | 5 | 6 |
| 26 |  אוסטריה | 21 | 20 | 22 | 14 | 21 | 21 |  | 15 |  |
ביאורים

↑  הולנד נפסלה כמה שעות לפני הגמר.
מורשילי הראשון

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־17 לפנה״ס 
 פטירה:  1590 לפנה״ס חתושה, טורקיה 
 מקום קבורה:  חתושה 
 בן או בת זוג:  Kalis 
 
מוּרְשִילִי או מוּרְשִילִיש הראשון היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה בין השנים 1620–1590 לפנה"ס (לפי הכרונולוגיה התיכונה). הוא היה נכדו של חתושילי הראשון וקיבל עליו את כס המלכות החתי מפני שבניו של לברנה השני התמרדו נגדו. הוא עלה לשלטון כנער ועל כן מונה העוצר המלכותי פִּימְפִּירַה, כחונכו עד שיתבגר.
פימפירה אף ערך רשימות למורשילי הראשון בהן הוא מהלל את הצלחותיו של המלך הצעיר בהרחבת גבולות הממלכה עד הים.
מצוין שמורשילי הראשון כבש את חלב שבסוריה, בירת ממלכת ימחד, ומשם התקדם ישירות לעבר ממלכת בבל שאותה החריב והביא בכך לסיום שלטון שושלת חמורבי (עמורפא) ולקיצה של ממלכת בבל הקדומה. הוא בזז את האל הבבלי מרדוך ששכן במקדש אסגילה בעיר. מסמך בבלי מהתקופה מאמת את האירוע הנ"ל:
"בתקופת שלטונו של שמשודיתנה (מלך בבל) צעדו צבאות החתים כנגד אדמות אכד".
האירוע מתוארך לשנת 1595 לפנה"ס. בדרכו חזרה למולדתו הותקף מורשילי הראשון על ידי החורים ונאלץ להגן על השלל והביזה שלקח מבבל. אולם זמן קצר לאחר שובו לחתושה נרצח מורשילי הראשון על ידי גיסו חנתילי הראשון שירש את מקומו.
לקריאה נוספת

אורי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994.
Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לברנה השני | מלכי החתים | הבא: חנתילי הראשון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119185547  VIAF: 20485013   WorldCat (עם VIAF): 20485013
אמנות אוטיסטית

אמנות אוטיסטית היא יצירות אמנות שנוצרו על ידי אמנים אוטיסטים ומשקפת או מבטאת מגוון חוויות אוטיסטיות. על פי מאמר משנת 2021 ב-Cognitive Processing, אמנים אוטיסטים בעלי כישורים לשוניים ותקשורתיים מפותחים נוטים להפגין מקוריות רבה יותר ותשומת לב מוגברת לפרטים בהשוואה לעמיתיהם הנוירוטיפיים, עם קשר חיובי בין כישרון אמנותי לתפקוד לשוני גבוה. אמנות אוטיסטית נחשבת לרוב לאמנות גולמית .  אמנות של אמנים אוטיסטים הוצגה במשך זמן רב במקומות נפרדים מאמנות של אמנים ללא מוגבלות. ייצירותיהם של מספר אמנים אוטיסטים הופיעו בפרסומי אמנות ובסרטים דוקומנטריים והוצגו בגלריות מיינסטרים. בעוד שבעבר אמנים אוטיסטים זכו לעיתים רחוקות להשכלה אמנותית רשמית, יוזמות ההכללה האחרונות הקלו עליהם לקבל השכלה רשמית במוסדות אקדמיים.
ה-AANE Artist Collaborative של רשת Asperger/Autism הוא דוגמה בולטת לארגון אמנות המיועד למבוגרים אוטיסטים, המספק להם פלטפורמה ליצירה ולהצגת עבודותיהם. ה-AANE Artist Collaborative של רשת Asperger/Autism הוא דוגמה בולטת לארגון אמנות המיועד למבוגרים אוטיסטים
ארגונים טיפוליים, חברתיים והתערבותיים רבים עושים כיום שימוש בטיפול באמנות כדי לעודד יצירת קשרים חברתיים ולקדם צמיחה נפשית ורגשית בקרב ילדים אוטיסטים.
סקירה כללית

תוכניות ופרויקטים רבים בתחום האמנות האוטיסטית נוסדו על ידי ארגונים ללא מטרות רווח, אמנים אוטיסטים ומוסדות נוספים במטרה לסייע לאוטיסטים לבטא את עצמם ולקדם את האמנות האוטיסטית.
רגישות יתר חושית עשויה לגרום לאדם אוטיסט להיות בעל תפיסה חדה ומדויקת יותר בהשוואה לאדם אליסטי (שאינו אוטיסט). תשומת הלב הקיצונית לפרטים, המאפיינת רבים מהאוטיסטים, עשויה להתבטא ככישרון יוצא דופן במתמטיקה, אמנות או תחומים נוספים. אנשים אוטיסטים בעלי כישרון אמנותי הם לעיתים קרובות אאוטסיידרים בקהילת האמנות. יצירותיהם נבדלות מהאמנות הנפוצה בכך שהן אינן נשענות לרוב על מסורת או קריטריונים אקדמיים. כל אמן מביא לידי ביטוי סגנון אישי ייחודי המשקף את תפיסתו של חוויית החיים האוטיסטית.
טיפול באמנות

טיפול באמנות משמש כשיטה טיפולית נפוצה לילדים אוטיסטים, הן כשיטה עצמאית והן לצד גישות אחרות כמו ניתוח התנהגות יישומי. תומכיו טוענים כי הוא מסייע לילדים אוטיסטים לפתח בגרות נפשית, חברתית ורגשית, וכן לרכוש כישורי חיים. לפי התומכים, טיפול באמנות עשוי להעלות את סבילותם של אוטיסטים לגירויים חושיים ולנתב התנהגות מעוררת עצמית לפעילויות שאינן מסיחות את דעתם של תלמידים אחרים. בנוסף, ביטוי אמנותי מהווה חלופה יעילה לילדים אוטיסטים שאינם מילוליים או מתקשים בתקשורת מילולית. לאוטיסטים יש לרוב זיכרון חזותי, לכן טיפול באמנות מתאים באופן טבעי לילדים אוטיסטים שחושבים בתמונות במקום במילים.
אנשים

סטיבן וילטשייר (נולד 1974) - מתמחה בציור נופים עירוניים ומפורסם בזכות היכולת שלו לשחזר במדויק מאפיינים אדריכליים מורכבים מתוך זיכרון בלבד. הוא נחשב לאחד האמנים האוטיסטים המוכרים בעולם, ועבודותיו כוללות תיאורים מפורטים של ערים גדולות כמו לונדון, ניו יורק וטוקיו.
דונה וויליאמס (1963–2017) – התמקדה ביצירות פיגורטיביות בדגש על תנועה.
Henriett Seth F.  (נולד 1980) - יוצר יצירות מופשטות.
Gilles Tréhin (נולד 1972) - אמן אוטודידקט היוצר בעיקר רישומים אדריכליים בעיפרון. רבים מהסקיצות שלו הן של עולם דמיוני בשם אורוויל.
George Widener  (נולד 1962) - יוצר עולמות דמיוניים מפורטים המוצגים בגלריה Ricco Maresca בניו יורק, ניו יורק .
מתיו וונג (1984–2019) - עבודתו מאופיינת בשימוש שלו בצבע הכחול ובתיאורים של בדידות.
גרגורי בלקסטוק (1946–2023) - אמן אמריקאי שיצר רשימות חזותיות של חפצים מסווגים.
ג'ון דייר (נולד 1968) - אמן בריטי היוצר ציורים צבעוניים ואנרגטיים של העולם עם דגש על סביבות בסכנת הכחדה והנוף של קורנוול.
הערות שוליים

↑  Pennisi, Paola; Giallongo, Laura; Milintenda, Giusy; Cannarozzo, Michela (2021-02-01). "Autism, autistic traits and creativity: a systematic review and meta-analysis". Cognitive Processing (באנגלית). 22 (1): 1–36. doi:10.1007/s10339-020-00992-6. ISSN 1612-4790. PMID 33057954.
1 2  Baron-Cohen, Simon; Ashwin, Emma; Ashwin, Chris; Tavassoli, Teresa; Chakrabarti, Bhismadev (2009-05-27). "Talent in autism: hyper-systemizing, hyper-attention to detail and sensory hypersensitivity". Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences (באנגלית). 364 (1522): 1377–1383. doi:10.1098/rstb.2008.0337. ISSN 0962-8436. PMC 2677592. PMID 19528020.
↑  AutismConnect - Museums thrust autistic artists into the mainstream, web.archive.org, ‏2008-05-25
↑  AutismConnect – Museums thrust autistic artists into the mainstream
↑  MSW, Marci Wheeler. "Academic Supports for College Students with an Autism Spectrum Disorder: Articles: Indiana Resource Center for Autism: Indiana University Bloomington". Indiana Resource Center for Autism (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-19.
↑  "Artist Collaborative". The Asperger / Autism Network (AANE) (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-18.
1 2  "The value of art therapy for those on the autism spectrum". The Art of Autism (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-18.
↑  Malhotra, Bani (2019-10-02). "Art Therapy With Puppet Making to Promote Emotional Empathy for an Adolescent With Autism". Art Therapy. 36 (4): 183–191. doi:10.1080/07421656.2019.1645500. ISSN 0742-1656.
↑  Thayer, Faith; Bloomfield, Bradley S. (2021-04-01). "An evaluation of a developmental individual differences relationship-based (DIR®)- creative arts therapies program for children with autism". The Arts in Psychotherapy (באנגלית). 73: 101752. doi:10.1016/j.aip.2020.101752. ISSN 0197-4556.
↑  "Artwork". autism speaks. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cardinal, Roger (2009-05-27). "Outsider Art and the autistic creator". Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences. 364 (1522): 1459–1466. doi:10.1098/rstb.2008.0325. PMC 2677583. PMID 19528031.
↑  Grandin, Temple. "How does visual thinking work in the mind of a person with autism? A personal account." Philosophical transactions of the Royal Society of London. Series B, Biological sciences vol. 364,1522 (2009): 1437–42. doi:10.1098/rstb.2008.0297
↑  "Stephen Wiltshire – Buy original drawings and limited editions". Stephen Wiltshire (באנגלית). נבדק ב-2020-03-20.
↑  Henriett Seth F. – Rain Girl | Wisconsin Medical Society (אורכב 25.02.2008 בארכיון Wayback Machine)
↑  Wisconsin Medical Society (אורכב 14.12.2007 בארכיון Wayback Machine)
↑  George Widener – A Multiply Gifted Savant | Wisconsin Medical Society (אורכב 17.12.2007 בארכיון Wayback Machine)
↑  "George Widener". Ricco Maresca Gallery (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-03-20.
↑  "Escaping 'Drudgery' for a Life Well Lived: The Story of Artist Gregory Blackstock". KNKX Public Radio (באנגלית). 2019-08-03. נבדק ב-2023-01-20.
↑  "john-dyer".
סטיבן וילטשייר עובד על ציור בשנת 2016
גדעון ספירו

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1935 ברלין, גרמניה הנאצית 
 פטירה:  28 בינואר 2025 (בגיל 89) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 www.gideonspiro.com
 
רָלְף גִּדְעוֹן-יעקֹב סְפִּירוֹ (8 בספטמבר 1935 – 28 בינואר 2025) היה עיתונאי ופעיל שמאל רדיקלי ישראלי שבלט במאבקי זכויות האדם ובהתנגדות אקטיבית לנשק להשמדה המונית.
ביוגרפיה

ספירו נולד בברלין. בעקבות חוקי נירנברג סולק אביו, שמואל ספירו ממקום עבודתו כרופא, כיתר הרופאים היהודים שעבדו בגרמניה, והחליט לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בירושלים ב-1938. כחצי שנה אחר כך הצטרפו אליו אשתו ושני בניהם, גדעון ואחיו הצעיר. המשפחה חיה בקריית שמואל שבין קטמון לרחביה, והאב הועסק כרופא הראשי של עליית הנוער וטיפל בילדי פליטים מגרמניה וממחנות המעצר בקפריסין וכן בילדי טהראן. ספירו היה חניך בתנועת השומר הצעיר והתרשם ממערכת היחסים הבלתי-פורמלית בין מורים לבין תלמידים כפי שנגלתה לו במחנה עבודה בקיבוץ. עקב כך ביקש מאביו להעביר את שנות בית הספר התיכון בקיבוץ, וב-1951 עבר למרחביה, ושם הושפע כנער מערכי השוויון. כעבור שלוש שנים התנדב לשירות צבאי בצנחנים ובמסגרתו לקח חלק בפעולות התגמול ובצניחה במעבר המיתלה במלחמת סיני.
ביוגרפיה > תחילת קריירה עיתונאית

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עבד בתפקידים שונים בשירות הציבורי, וב-1964 ערך ביקור במזרח גרמניה, שרשמיו פורסמו בביטאון של מפ"ם. שנה אחר כך החל לשמש כתב לענייני הכנסת עבור היומון הכלכלי "שער", ומשם עבר לעל המשמר והיה כתב כלכלי. ב-1966 נשלח במלגה מטעם מכון גתה למערב גרמניה, ובמקביל ללימודיו שם שימש ככתב "על המשמר" ועסק בנושאים פוליטיים. עם פרוץ מלחמת ששת הימים שב לישראל ונשלח לקחת חלק כחייל מילואים בכיבוש ירושלים המזרחית, חוויה שבעקבותיה קיבל החלטה שלא לשוב עוד במדים לשטחים שבהם אוכלוסייה אזרחית. בהמשך שב לתקופה קצרה לאירופה בשליחות עיתונאית, וכתב מצ'כוסלובקיה, תוך ניצול ויזה שקיבל לפני ניתוק היחסים בין מדינות הגוש המזרחי וישראל. המשכה של השליחות היה בניו יורק, שם שימש כתב באו"ם ובין היתר סיקר את דיוני החלטה 242; כמו כן צורף לפמליית ראש הממשלה אשכול בקנדה וסיקר את אולימפיאדת מקסיקו סיטי. המלחמה בישראל, שבה תפס צה"ל את שטחי יהודה והשומרון, ערערה את תפיסתו הציונית של ספירו, ובאמריקה, במקביל, התרשם והושפע מתנועת הצעירים שהתנגדו למלחמת וייטנאם.
בשנים אלה היה שותף, לצד עיתונאים כעמוס קינן, בהתארגנות שביקשה לייסד מגזין עברי בהשראת דר שפיגל, והיה אורח העיתון במשך כמה חודשים. ב-1970 התקבל ללימודי מדע המדינה באוניברסיטת חיפה. לקראת ביקור גרהרד שרדר בישראל הגיש עתירה לבג"ץ בדרישה ששרדר ייעצר ויועמד לדין בגלל חברותו במפלגה הנאצית. העתירה נדחתה, תוך שהשופטים ממליצים לספירו להתרכז בלימודיו.
ביוגרפיה > אחרי משרד החינוך

ב-1986 הוזמן על ידי ארגון פלסטיני-אמריקני לשאת מספר הרצאות כנציג תנועות שמאל, וכעבור שנים אחדות נסע למטרה זו שוב, מול ארגון אחר. בשנים 1988-1986 פרסם טור שבועי ב"על המשמר". בינואר 1989 נחקר במשטרה בעקבות הפצת "פנקס השירות" האלטרנטיבי למתגייס עם "יש גבול", המגבה סרבני שירות בשטחים. ביולי שנה זו פרסם מוסף הארץ ראיון גדול שערך ספירו עם הילדה שראם, בתו של אלברט שפר. משנה זו ועד זו שאחריה נמנה עם בעלי הטורים של מוסף יום שישי של דבר וכתב טורים בעיתון החרדי "יום השישי", בשם "חילוני לא חרד", לאחר שנרקם חיבור בינו לבין החרדים סביב המכנה המשותף של ההתנגדות לשירות צבאי מטעמי דת ומצפון. בשנים 1992-1989 עבד גם עבור הירחון היהודי-גרמני "Semit", כשבין היתר ערך ראיון עם ישעיהו ליבוביץ, וב-1994, ימי הסכמי אוסלו, כתב עבור "יום ליום", עיתון תנועת ש"ס. בשנים 2000-1995 פרסם שני טורים שבועיים - פוליטי וכלכלי - במקומון "ירושלים". הוא פוטר לאחר ש"הארץ" פרסם טור בן עמוד שלם ובו ספירו יוצא נגד שבירתה של שביתת עובדי המקומונים בידי המו"ל ארנון מוזס. הוא עבר ל"מעריב", והחל לכתוב את הטור "סמרטוט אדום" במקומון "כל הזמן". כעבור שנה וחצי פוטר עקב תלונות למערכת מצד קוראים.
סוגיית הנשק להשמדה המונית במזרח התיכון הלכה ותפסה מקום מרכזי בפעילותו של ספירו. הוא השתתף והרצה בכנסים בינלאומיים רבים מטעם הוועד הישראלי למזרח תיכון חופשי מנשק אטומי, ביולוגי וכימי, הנתמך על ידי התנועה לפירוק נשק גרעיני הבריטית, ונמנה עם תומכיו העקביים של מרדכי ואנונו. הוא ביקר את הפצצת הכור בעיראק (והועמד על כך לדין) וקרא לשבירת הטאבו סביב נושא מדיניות הגרעין של ישראל, קריאה שבה הוא התמיד עד למותו בטוריו השונים.
מראשית העשור הראשון של המאה ה-21 ועד למותו כתב ספירו טורים קבועים באתרי האינטרנט של אינדימדיה, הגדה השמאלית ("סמרטוט אדום"), מגזין "כיבוש" ובאתר הימני "ארץ הצבי", לצד מאמרי אורח בבימות בינלאומיות.
ב-2008 תיאר ספירו את משה זר במילים "מגדולי שודדי הקרקעות בשטחים הכבושים". ב-2011 דחה בית משפט השלום בתל אביב את תביעת הדיבה שהגיש זר בעניין.
ביוני 2011 עצרה המשטרה את ספירו למספר שעות עקב חשד להסתה במאמר שפרסם בספטמבר שנה קודם ובו הוא השתמע לכאורה כמי שתומך בפגיעה במתנחלים. ספירו תבע את המדינה בטענה שהמעצר היה בלתי מוצדק. ב-2013 הסכימה המדינה לשלם לו 10,000 שקלים פיצוי על המעצר.
ספירו היה חבר הארגונים אמנסטי אינטרנשנל, רופאים לזכויות אדם והאגודה לזכויות האזרח.
ספירו מונה למתאם הוועדה העולמית לפירוק מנשק בממשלת העולם של אזרחי העולם על ידי המתאם העולמי, גארי דייוויס.
ביוגרפיה > מכתבים לשופטים ולפוליטיקאים

שליחת מכתבים לשופטים ולפוליטיקאים הייתה פרקטיקה שספירו נקט בה מאז שנת 1985 ועד למותו. ראשיתה סביב פרשת רצח דני כץ. ספירו שוכנע כי משפטם של חמשת החשודים התנהל תוך הטיה שנגרמה בשל הלחץ הציבורי האדיר שהופעל מחוץ לכותלי בית המשפט, וכי השופטים אינם מנותקים מהמערכת הפוליטית ומ"ממסד הכיבוש". הוא כתב סדרה של מכתבים תקיפים לשופטי הרוצחים ובעקבותיה הועמד לדין בגין ניסיון ל"השפעה לא הוגנת על הליך שיפוטי".
ב-1995, לאחר ששוב הובל לחקירה, הוציא שופט בית משפט השלום בירושלים איסור על ספירו להמשיך בשליחת מכתבים לשופטים. העיתון כל העיר מרשת שוקן הציע בעקבות זאת כי יפרסם מעל עמודיו את המכתבים שנאסר על ספירו לשלוח. מאז זכו המכתבים לתהודה ולתפוצה רחבות הרבה יותר מקודם. בה בעת ניהל עורך הדין דן יקיר, יועצה המשפטי של האגודה לזכויות האזרח, מאבק לביטול האיסור, שכעבור זמן קצר בוטל על ידי בית המשפט המחוזי, וספירו שב למען את מכתביו אל השופטים.
ב-2016 פורסם ספרו של ספירו "מכתבים לשופטים ואנשי שררה" בהוצאת נור. הספר מאגד כמה מאות מכתבים שנשלחו עם השנים ורשימות פוליטיות שפורסמו בתקשורת.
במרץ 2016 שלח ספירו לח"כ נאווה בוקר מהליכוד מכתב בו מופיעים דגל ישראל וסמל המפלגה הנאצית. במכתב כתב "הייל הייל נאווה" ו"מיצג אמנותי פוליטי". המכתב נשלח במחאה על הצעתה של חברת הכנסת בוקר להחמיר את העונש הקבוע בחוק על פגיעה בדגל המדינה.
חיים אישיים

גדעון ספירו התחתן ב-1968 בארצות הברית עם אזרחית מקומית וכעבור כשנה וחצי התגרש ממנה. ב-1977 נישא בירושלים למירי ולשניים נולדו בת ובן.
ב-2004, לאחר שנים רבות בהן התגורר בירושלים, עבר לגור בתל אביב, שם נפטר ב-28 בינואר 2025.
לקריאה נוספת

עמוס עוז, ממורדות הלבנון, הוצאת עם עובד, 1987, עמודים 77–80, התכתבויות בין ספירו ועוז
הערות שוליים

↑  גדעון ספירו, בפראג עם דרכון ישראלי, מעריב, 22 בספטמבר 1967; המשך
↑  בג"ץ: העתירה נגד שרדר - "טרדנות", דבר, 13 בספטמבר 1971
↑  "הומופוליטיקוס", פוסט מורטם, 15 בדצמבר 1971
↑  פוסט מורטם, 17 במאי 1972
↑  "ראש הממשלה: הערבים מתכוונים לחיסול ישראל", דבר, 4 באפריל 1972
↑  גולדה מאיר: "הם קוראים לעצמם 'יש'... אבל צריך לקרוא להם 'אין', כי אין להם שום דבר שהוא בעד מדינת ישראל", בתוך שלמה נקדימון, "לשכת העבודה החליטה לפתוח שורותיה לערבים ישראלים", ידיעות אחרונות, 25 במאי 1973
↑  "'אני ציוני סוציאליסט'", דרבן - שבועון הסטודנטים והצעירים של ידיעות אחרונות בעריכת אילן כפיר, 22 במרץ 1972
↑  "הכינוי 'איש מצפן' עלה 17,500 לירות לירחון תנועת חרות 'בארץ ישראל'", הארץ, 25 בדצמבר 1977
↑  "לחנוק אותם בפרחים", העולם הזה, 24 בספטמבר 1975
1 2 3  מרי אליזבת קינג, מבוא: ג'ימי קרטר, A Quiet Revolution: The First Palestinian Intifada and Nonviolent Resistance, ניו יורק: Nation Books‏, 2007, פרק 8
↑  העורך גילה סקופ בלעדי - וקיבל מכתב פיטורין, העולם הזה, 22 בפברואר 1978
↑  יהושע ביצור, "המקרה המוזר של גדעון ספירו", מעריב, 5 בדצמבר 1984, עמ' 8
↑  חלק מפסק הדין לפי חוק איסור לשון הרע, תשכ"ה-1965, השופט גבריאל בך, 29 באפריל 1992
↑  "מבצע פרטי", דבר, 29 בספטמבר 1985
↑  "לשבור את הטאבו הלאומי", דבר, 4 בספטמבר 1992
↑  US must rein in Israel's nuclear arms, הגארדיאן, 22 במאי 2009
↑  מחזות קורעי לב, 4 בספטמבר 2010
↑   רויטל חובל, המדינה תפצה פעיל שמאל על מעצר שווא בחשד להסתה, באתר הארץ, 14 באפריל 2013
↑  מסת"ב: 978-965-91502-7-4.
↑  אריק בנדר, ‏"הייל, פורים שמח": פעיל שמאל שלח מכתב עם סמלים נאציים לח"כ נאוה בוקר, באתר מעריב אונליין, 29 במרץ 2016
↑  אריק גרינשטיין, "אייכמן, את תתני את הדין": פעיל השמאל שוב שולח מכתבי נאצה לח"כ נאוה בוקר, באתר מידה, 29 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591848405171  BnF: cb17783670j (data)  VIAF: 396146461459527730337   WorldCat (עם VIAF): 396146461459527730337
גדליה משה גולדמן

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1887 זוויאהל, אוקראינה 
 פטירה:  18 בנובמבר 1949 (בגיל 62) 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בנובמבר 1949 
 השתייכות:  חסידות זווהיל 
 צאצאים:  מרדכי גולדמן 
 
 תפקידים נוספים:  אדמו"ר 
 
רבי גדליה משה גולדמן (כ"ו באייר תרמ"ז, 21 במאי 1887 - כ"ד בחשוון תש"י, 16 בנובמבר 1949) היה האדמו"ר החמישי מזוויהל.
תולדותיו

היה בנו של רבי שלמה גולדמן וחתנו של רבי דוד שלמה מקוברין. משנת תרפ"ו החל לשמש כרב בעיר זווהיל שבאוקראינה, לאחר שאביו עלה לארץ ישראל. על אף שהיה מחמיר בפסקיו על עצמו השתדל עד מאוד להקל לאחרים. נרדף על ידי השלטון הסובייטי ונשפט לשבע שנות עבודת פרך בסיביר. מסופר כי הטיח בפני שופטיו כי "אין אדם נוקף אצבעו מלמטה אלא אם כן מכריזין עליו מלמעלה".[דרוש מקור: לפרשת המשפט, ונאומו]. בתום שבע שנות הגלות קיבל משרת רבנות בעיירה סמוכה למוסקבה.
בשנת תרצ"ז (1937) הצליח להימלט מרוסיה, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה מקורב לרב הרצוג התפרנס בצמצום. בשנת תש"ה (1945), לאחר פטירת אביו, החל לכהן כאדמו"ר.
נקבר בבית העלמין גבעת רם (שֵיִיחְ' בָּאדֵר). קברו משמש מקום עלייה לרגל למבקשי ישועה.
צאצאיו

בנו רבי מרדכי, ממשיך דרכו באדמו"רות
בנו נח, נשאר בברית המועצות
בתו שרה, אשת הרב משה אהרן כ"ץ, ראש ישיבת ראדזין בירושלים. אחד מבניהם הוא הרב שלמה כץ.
חתנו הרב שלמה פרישטיק.
בתו אדל (הדסה), אשת שמואל סתיו. אחד מבניהם הוא הרב דוד סתיו.
בתו אשת הרב מרקוביץ
נכדו הגאון הגדול ר' שלמה דוד כץ ראש ישיבת חברון
הערות שוליים

↑  (חולין ז' עמוד ב')
↑  נכדו הרב דוד סתיו, הרב סתו, "בשבע" גיליון 510
↑  דוד וינפלד ושלמה רוזנר, התפללתי, נושעתי ופרסמתי: פתקים על קברו של הצדיק מזְווִיל, בבלוג "עונג שבת", 6 בנובמבר 2020
| אדמו"רי חסידות זווהיל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון | משה גולדמן • יחיאל מיכל גולדמן • מרדכי גולדמן  • יחיאל מיכל גולדמן מקביל לאחיו שלמה גולדמן |  |
| אדמו"רי החסידות בישראל | שלמה גולדמן • גדליה משה גולדמן  • מרדכי גולדמן •  אברהם גולדמן • שלמה גולדמן • משה נתן נטע גולדמן |  |
| אדמו"רי החסידות בארצות הברית | שלמה גולדמן בן מרדכי האדמו"ר מזווהיל-צאנז ביוניון סיטי • אליעזר גולדמן בן יעקב לייב, מ"מ דודו שלמה האדמו"ר מזווהיל-צאנז במונסי • יעקב לייב גולדמן בן יוסף, מ"מ דודו שלמה האדמו"ר מזווהיל-מונסי |  |
| רבנים נוספים בחסידות | יעקב לייב גולדמן בן מרדכי רב בית כנסת זווהיל בבני ברק • דוד גולדמן בן מרדכי, מ"מ אחיו רב בית כנסת זווהיל בבני ברק  • גדליה משה גולדמן בן אברהם האדמו"ר מ"קהילת זווהיל" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306875005171  ISNI: 0000 0003 7342 1343  VIAF: 97197046   WorldCat (עם VIAF): 97197046 
קבר האדמו"ר מזוועהיל בירושלים
מורשילי השני

מוּרְשִילִי או מוּרְשִילִיש השני היה מגדולי מלכי החתים, ומלך בין השנים 1321–1295 לפנה"ס. הוא היה בנו הצעיר של שופילוליומה הראשון ואחיו של ארנוונדה השני. חלק ניכר מהחוקרים מאמינים שטרם הכתרתו למלך שמו היה גַל-מִשֵדִי, שם שפירושו "מפקד שומרי הראש", דבר המעיד ככל הנראה על עיסוקו בתקופת שלטון אחיו. השם הופיע בכתובת חרטומים לווית עשויה הירוגליפים אכדיים ושומריים. עם עלייתו לשלטון לאחר מות אחיו שינה מורשילי השני את שמו.
שנות שלטונו הראשונות לוו במרידות חוזרות ונשנות של שבט הכַשְכַה מרמת אנטוליה וממלכת אַרְזַוַה במערב אנטוליה. מרידות אלה פרצו ככל הנראה עקב מותו הפתאומי של ארנוונדה השני ועלייתו של מורשילי לשלטון, אשר נתפס כחסר ניסיון. הבוז והלעג אותם הפגינו השבטים תועדו היטב על ידי מורשילי השני:
"הנך עדיין נער ושום תחושות חרדה אינך מחדיר בקרבנו. ארצך הרוסה, ערך הפכו לעיי חורבות. חיל הרגלים שלך ומרכבות הקרב שלך מעטים. כנגד חיל הרגלים שלך אציב חיל רגלים רב יותר, כנגד מרכבות הקרב שלך אפרוס מרכבות קרב רבות יותר. לאביך היו הרבה לוחמים ומרכבות קרב, אך הינך עודנו נער, הכיצד תשתווה לכוחו?"
בעוד שמורשילי השני היה חסר ניסיון כאשר הוכתר למלך הוא לא היה צעיר בשנים, לו היה צעיר, היה ככל הנראה ממנה לו יועץ או אפוטרופוס. לתדהמת השבטים המורדים התגלה מורשילי השני כמנהיג צבאי ופוליטיקאי דגול, אשר לא נפל בהרבה מאביו. מן התיעוד ההיסטורי אשר נשתמר מימי מלכותו ניתן להבין שבשנתיים הראשונות היה עסוק בדיכוי המרד של שבט הכשכש. מיד עם תום המערכה פנה לעבר ממלכת אַרְזַוַוה.
אחד הדברים המעניינים את ההיסטוריונים ואת האסטרונומים בימינו הוא ליקוי חמה אשר לפי המסמכים ההיסטוריים התרחש בשנה העשירית למלכותו של מורשילי השני, בדיוק כאשר עמד לפתוח במסע מלחמה נוסף כנגד שבט הכשכש. ליקוי חמה זה נחשב על ידי חוקרי המזרח התיכון הקדום כאחת התופעות החשובות ביותר, מפני שהוא עוזר בתיארוכה של אותה התקופה, ולפי מחקרים שנעשו בימינו ניתן להצביע על שני תאריכים אפשריים לליקוי זה. אך בסוגיה זאת נחלקים דעות החוקרים. בעוד שחלקם מאמינים שהליקוי התרחש ב-13 באפריל 1308 לפנה"ס טוענים אחרים לתאריך 24 ביוני 1312 לפנה"ס. מכאן נובע השוני בין תיארוך שנות המלוכה של מלכי החתים.
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ארנוונדה השני | מלכי החתים | הבא: מוותלי השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312535205171  GND: 118735357  ISNI: 0000 0000 7703 1308  LCCN: no2010027595  SUDOC: 137081405  VIAF: 107441311   WorldCat (עם VIAF): 107441311
ארנוונדה השני

אַרְנוּוַנְדָה או אַרְנוּוַנְדַש השני היה בנו של שופילוליומש הראשון ומלך החתים בין השנים 1323–1321 לפנה"ס.
עוד בטרם ירש את אביו נלחם עמו במלחמותיו כנגד המצרים באזור צפון סוריה של ימינו. ובהיותו מלך נעזר באחיו הצעיר מורשילי השני במלחמותיו נגד שבט הכשכש וממלכת אַרְזַוַה במערב אנטוליה שכנראה לא הוכנעה עד הסוף בימי אביו.
יחסיו עם ממלכת אשור היו כנראה מתוחים כמו בסוף ימי אביו, אולם שני הצדדים נמנעו מלתקוף אחד את השני.
ארנוונדה השני נדבק במחלת הטולרמיה שמקורה בחיידק ב-Francisella tularensis בה נדבק גם אביו, אשר הובאה על ידי שבויים מכנען ונפטר כעבור קצת יותר משנה מרגע הכתרתו. יורשו היה מורשילי השני אחיו.
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.