עקיבא איגר
ביוגרפיה > פטירתו

בשנת ה'תקצ"ב (1832) נפטרה בתו שרל, אשת החת"ם סופר בגיל 44. בשל גילו המבוגר והחשש לבריאותו, דאג חתנו שלא יעודכן בבשורה המרה. לפי נ"מ גלבר, נבחר רבי עקיבא איגר בשנתו האחרונה לרבנות וילנה אך לא נענה להזמנה.
בחודש אלול תקצ"ז (1837) חלה רבי עקיבא איגר את חוליו האחרון, שיפור קל במצבו חל בעשרת ימי תשובה של שנת תקצ"ח והוא הופיע לתפילות יום הכיפורים בציבור. למחרת יום הכיפורים לקה בדלקת ריאות חריפה, ולאחר שלושה ימים, בי"ג בתשרי תקצ"ח נפטר, בעירו פוזנא, בגיל 76. הוא הותיר אחריו חמישה-עשר ילדים, וכמה מילדיו מזיווגו השני היו עדיין רווקים בעת פטירתו. אשתו האחרונה נפטרה שנה לפניו, וילדיהם נותרו יתומים מאב ואם, בצוואתו הועיד סכום מסוים להוצאות נישואיהם.
עם היוודע דבר מותו הוכרז על ידי ההנהגה היהודית המקומית "ביטול מלאכה", הוראה כללית לסגירת חנויות ובתי מלאכה כדי לחלוק כבוד אחרון לאישיות חשובה שהלכה לעולמה. בהלווייתו השתתפו כל בני הקהילה היהודית בפוזנא, ועימם גם בני המעמדות הגבוהים באוכלוסייה העירונית הלא-יהודית, פקידי ממשל והבישוף של פוזנא.
על פי צוואתו ספדו לו רק בחלקת הקבר, ולא בתחילת מסע ההלוויה כמקובל. הצוואה פורסמה ברבים ימים אחדים לאחר פטירתו, ובה אוסר רע"א על תלמידיו להספידו, ומבקש מהם שילמדו לעילוי נשמתו בשנת האבל, ובשנים שלאחריה ביום השנה
הבנים והחתנים המתאבלים. עוד נקבע בצוואה הנוסח המדויק אותו ביקש רע"א לחרוט על גבי מצבתו כדי למנוע כתיבת תוארי כבוד שלא היו לרוחו בחייו. נוסח המצבה על פי הצוואה:
פ"נ הרב ר' עקיבא איגר, עבד לעבדי ד' בק"ק מ. פרידלאנד ובק"ק פוזנא, נאסף אל עמיו ב...
בני הקהילה שחסו על כבוד רבם שזלזל בעצמו לטעמם, קראו לעצמם דרור "לפתוח" את הקיצור ר' ולפרשו: הרב רבנו עקיבא איגר. מצבת קברו המקורית של רבי עקיבא איגר בבית העלמין היהודי בפוזנא, נהרסה בימי מלחמת העולם השנייה, ולאחריה הוצבה במקומו המשוער של קברו, הנמצא היום בעיבורו של רחוב מגורים, מצבת שיש חדשה, עליה מצוטט נוסח המצבה הישנה.
על אף ציוויו של רבי עקיבא איגר שלא יספידוהו לאחר מותו, מחשש כי בדורות הבאים יתפרש הדבר כזלזול והתעלמות, פרסם אחד מתלמידיו שיר-מספד בשם "אבל יחיד", לדבריו נשמרים כך דברי רבו כלשונם אף אם לא כמשמעותם הפשוטה. בקטע מחורז מתוך המבוא לשיר הוא מצדיק את מעשה ההספד, מתוך הדברים עולה צליל ההלם והאלם ברחוב היהודי עם פטירתו של רע"א:
וְאִם דְּבַר קָּדְשׁוֹ יַאַסְרֵנִי בִנְחֻשְׁתָּיִם -

לִסְפֹד לוֹ וְלִבְכֹּתוֹ תַּעַצְרֵנִי עַנְוָתוֹ,

גַּם בִּגְדֹלוֹת לֹא הִלַּכְתִּי, וַאֲנִי עֲרַל שְׂפָתָיִם,

וְאִירָא פֶן אֶחֱטָא בִלְשׁוֹנִי לְהָפֵר מִצְוָתוֹ -

הַאֶשְׁמְרָה לְפִי מַחֲסוֹם, אֶצְרָה פִקּוּדֵהוּ?

אַחֲרִישׁ, אֶתְאַפָּק, אֶתֵּן פּוּגַת לְעֵינִי?

הַאֹמַר לַשֶּׁמֶשׁ: דֹּם! לַיָּם וְיָשֵׁךְ זַעֲמֵהוּ?

אֶתְרָאֶה כְּשֹׁכֵן אוֹר, וְחֶשְׁכַּת לַיְלָה תְּשׁוּפֵנִי?



אֵשׁ נִשְׂקָה בַיָּעַר, בָּאַרָזִים נָפְלָה שַׁלְהֶבֶת,

וְאֵזוֹבֵי קִיר בֶּטַח עַל עָמְדָם יַעֲמֹדוּ?

מֵעֶדְרוֹ לֻקַּח הָרֹעֶה, וְהַשְׁקֵט יַעֲמֹד הַכֶּבֶשׂ?

הָאָב הָלַךְ וְאֵינֶנּוּ, וּבָנָיו יַחֲרִישׁוּ וְיִבְגֹּדוּ?

אַךְ פֶתֶן חֵרֵשׁ הַדּוֹר הַזֶה! אֵין אֱלוֹהִים בְּמַחֲנֵהוּ!

כֵּן יֹאמַר הַדּוֹר הָאַחֲרוֹן, יִתְמְהוּ וְיִתְפַּלָאוּ:

אֲרוֹן אֱלוֹהִים נִלְקַח, וְאִישׁ לֹא יִדְרְשֵׁהוּ!

מַחֲמַד עֵינָם שֻׁדַּד! וְהֵם יַעַמְדוּ וְיִתְרָאוּ!



הֲגַם אָנֹכִי אֶדּוֹם? לְחִכִּי תִּדְבַּק לְשׁוֹנִי?

אַחֲרִישׁ לְנֹטֵר פִרְיִי? אַחֲרִישׁ לְאַלּוּפִי וּמוֹרִי?

אֲדַבְּרָה וְיִרְוַח לִי! יִצְלוֹל בִּדְמָעוֹת יְגוֹנִי!

אֶמְצָא תְּרוּפָה לִכְאֵבִי, מִקִּינָתִי אֶגְהֶה מְזוֹרִי!

מִי יִתֵּן כְּשׁוֹפָר קוֹלִי, עַד שַׁעֲרֵי מָוֶת יַגִּיעַ!

אֲשֶׁר כְּצָר דָרַךְ קַשְׁתּוֹ, וַיַּצֵב צַדִּיק לְמַטָּרָה;

אֶשָּׂא כְאֵבִי לְמֵרָחוֹק, אֶבְלִי לַקָּרוֹב אַשְׁמִיעַ,

וְיַעֲמֹד רֵעַ לִיגוֹנִי, וְאָח יִוָּלֵד לַצָּרָה!



לָכֵן אַל תַּחֲרֵשׁ כִּנּוֹרִי! הַגֵּד אַתָּה הַבְּשׂוֹרָה!

וְקוֹנֵן הַקִּינָה הַזֹאת, וְאִם רָפוּ מֵיתָרֶיךָ!

הֱיֵה נָא לָנוּ לְעֵד, כִּי גָדוֹל הָאֵבֶל הַנּוֹרָא,

וְאֶל קְצוֹת הָאָרֶץ תִּוָדַע הֶמְיַת קַוֶּיךָ!

חֲזַק נָא וֶאֱמָץ! אַל תֵּבוֹשׁ לִדְרֹךְ בַּשָּׁעַר,

וְתִמָלֵא כָל עַיִן דִמְעָה, וְיֶאֱבַל כָּל לֵב יֹדֵעַ,

וְאִם רָפֶה קוֹלֶךָ, הֲלֹא בַמִּדְבָּר, בַּיָּעַר,

גַּם אַנְחַת הַיּוֹנֵק כְּקוֹל שׁוֹפָר תִּשָּׁמֵעַ!
ספרוני הספד נוספים נדפסו ונפוצו לאחר פטירתו, ובהם:
זכר צדיק (ברסלאו תקצ"ח), בעברית ובגרמנית, מר' מרדכי לוונשטם.
קול בוכים (קראטשין? תקצ"ח), מאת תלמידו הרב ישראל גולדשמידט רבה של קראטשין
עין המים (ברסלאו תקצ"ט), בשער הספר נכתב ”הוא אבל כבד ומספד תמרורים על מות אדוננו מורנו רבן של כל בני הגולה הגאון החסיד האמיתי רבינו עקיבא איגר זצוק"ל”, תוכן הספר הוא דרשתו של הרב אברהם דוב פלאהם ממזריץ'.
גזע ישישים (וילנה תר"ה) מר' חיים קרינסקי.
רשפי קשת (קניגסברג תרי"ב) מהרב אברהם מסטאוויסק.
בשם הקהילה הוכרז עם סתימת הגולל, על בנו הרב שלמה איגר, שהיה עד אז רבה של קאליש, כממלא מקומו ברבנות העיר פוזנא.